לאחר ביקור בתערוכה פוטוריסטית במילאנו, פרסם סופיצ'י ביקורת חריפה ב-La Voce. פגועים מדברי הביקורת, עלו האמנים הפוטוריסטים מארינטי, בוצ'וני וקרה על רכבת לפירנצה ותקפו את סופיצ'י וחבריו לעיתון בבית קפה בעיר. בשנת 1912 הצהיר במאמרו על תנועת הפוטוריזם שלמרות מגרעותיה הריהי תנועה חדשנית.
בשנת 1913 ייסד יחד עם ג'ובאני פאפיני את כתב העת השבועי Lacerba שהתמקד באמנות והיה מזוהה עם הפוטוריזם. ציוריו מהעת ההיא נטו מן הקוביזם אל הפוטוריזם.
מאוחר יותר פרשה קבוצת Lacerba מן הפוטוריזם בעקבות חילוקי דעות אמנותיים עם הזרם הראשי ממילאנו. סופיצ'י ניסה לעבד דוקטרינה פוטוריסטית עצמאית משלו.
אחרי ששירת במלחמת העולם הראשונה נשא סופיצ'י לאישה את מריה סדירגוטי. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנים שלאחר המלחמה, ובעקבות גילוים המחודש של נופי טוסקנה, דחה את האוונגארד ושינה את סגנונו. ציוריו הפכו נטורליסטיים והתמקדו בנוף.
ב-1925, כשמוסוליני בשלטון, חתם סופיצ'י על מניפסט האינטלקטואלים הפשיסטים וב-1938 תמך בחוקי הגזע באיטליה. בתום מלחמת העולם השנייה ישב בשבי הבריטי כאסיר מלחמה למספר חודשים, ומצבו הבריאותי התדרדר. יחד עם אמנים אחרים שהואשמו בתמיכה בפשיזם, צייר וכתב מחזות במחנה המעצר. כששוחרר מחוסר ראיות שב לביתו בפוג'ו א קאיאנו, שם חי עד מותו.
ארדנגו סופיצ'י מת ב-12 באוגוסט 1964.
דו-קרב (רומן)
דו-קרב הוא ספרו הראשון של דויד גרוסמן, שיצא לאור בשנת 1982 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר זכה בפרס זאב לספרות בשנת 1984, ונכנס למצעד הספרים של משרד החינוך על שם מרים רות לכיתות ד'-ו' בשנת תשע"ז.
המהדורה המקורית אוירה על ידי אבנר אברהמי. לספר יצאה גרסה מחודשת בשנת 2015, אותה אייר מישל קישקה.
עלילה.
הספר מסופר בשלושה רובדי זמן המתרחשים בירושלים, במאה ה-20. הרובד המרכזי מתרחש בשנת 1966, רובד נוסף בתחילת המאה ה-20, והסיפור כולו מסופר על ידי דוד הבוגר בשנות ה-80 של המאה ה-20.
דויד, נער בן 12, נקלע למריבה ארוכת שנים בין שני קשישים, הינריך רוזנטל, חברו בן ה-70 של דויד ואויבו המושבע של רוזנטל, רודי שוורץ, עוד מימיהם באוניברסיטת היידלברג בשנות ה-20 של המאה ה-20.
דויד מבקר את רוזנטל לעיתים קרובות ונהנה לשמוע את סיפוריו, המלווים במזוודה מלאה בפריטים מעברו. יום אחד רוזנטל מקבל הזמנה לדו-קרב משוורץ. רוזנטל חושש מהפגישה, שכן שוורץ היה ידוע בכוחו הפיזי עוד מתקופתם המשותפת באוניברסיטה. דויד, שאוהב לשמוע את סיפוריו של רוזנטל מימי צעירותו, מתעניין מאוד במריבה של השניים. הוא מתחיל לחקור את ההיסטוריה שלהם, ופותח את המזוודה המסתורית. הוא מגלה שם ציור של עיניים, שצויר על ידי אדית שטראוס, ציירת אותה הכיר רוזנטל ב"בצלאל", אקדמיה לעיצוב ואומנויות בירושלים, אליה הגיע כדי לצלם את ציורי האמנים. מסתבר כי רוזנטל ואדית היו זוג בעבר, ולאחר שהשניים נפרדו, אדית בחרה ברודי לאהובה החדש. בהמשך, הרגישה אדית לא שייכת בארץ ועברה לגור בלונדון עם בן זוגה הבריטי, אך רוזנטל ושוורץ המשיכו לשנוא זה את זה. לאחר מספר שנים בלונדון, אדית נפטרה בנסיבות לא ידועות. בקשתה האחרונה מבתה, אן שטראוס, הייתה לאסוף את הציורים האחרונים שהיא ציירה, שנתנה בעבר לרוזנטל ושוורץ אן גנבה את ציור הפה משוורץ, שחשב שהגנב הוא רוזנטל. הדבר הצית מחדש את הסכסוך ארוך השנים בין השניים, שהוביל בסופו של דבר לדו-קרב. בסוף הספר דויד תוהה האם הקוראים יאמינו לאירועים הבלתי אפשריים, שלטענתו באמת התרחשו אז.
קשר לירושלים.
הסיפור מתאר מקומות רבים בירושלים לאורך השנים, מנקודות מבט שונות, הן של ילד צעיר בן 12 והן של קשיש שחי בירושלים שנים ארוכות. ניתן לחוש את סוגי האווירה הנבנים במהלך הספר, שכל אחד מהם מאפיין את ירושלים בתקופת זמן שונה. ירושלים משתנה לאורך ציר הזמן של הסיפור, והדבר מלמד את הקורא על התפתחותה של העיר לאורך השנים.
אחד המקומות המוצגים בספר הוא מטע התפוחים שליד רמת רחל, קיבוץ על יד ירושלים, והמקום בו נערך הדו-קרב.
מסרים.
אחד המסרים העולים מן הספר, בניסוחו של היינריך רוזנטל:
הבדלים בין גרסאות הספר.
הגרסה המקורית של הספר יצאה בשנת 1982 ואוירה על ידי אבנר אברהמי. לעומתה, הגרסה המחודשת יצאה בשנת 2015 ואוירה על ידי מישל קישקה.
קישקה אייר את הספר בצורה מעט שונה מהאיורים של אברהמי, ולעיתים איוריו לא מדויקים ואינם תואמים את המידע בספר. דויד, גיבור הספר, הוא בעל משקפיים עגולים ורעמת תלתלים ג'ינג'ית באיורים המקוריים, ולעומתם באיורים של קישקה מסגרת משקפיו מרובעת ושיערו הג'ינג'י גולש.
בספר מתואר כי שוורץ גבוה בהרבה מרוזנטל אך באיורים במהדורה החדשה השניים בגובה כמעט זהה.
כחלק מהתאמת הספר לתקופה שבה יצאה גרסתו המאוחרת, היה צורך בהסברת מאפיינים של התקופה המתוארת בספר לילדים שקוראים אותו. למשל, כאשר דויד חיפש מידע בספרייה, הוסבר בגרסה החדשה: "בימים ההם עוד לא היה מחשב, לא גוגל ולא ויקיפדיה".
בגרסה המאוחרת, היה צורך בשינויים בניסוח הספר, עקב המעבר לשפה המקובלת בשנת 2015. לדוגמה, הביטוי "חוסר נימוס 'אַזְיָתִי'" נהפך ל"חוסר נימוס מובהק" והמילה "בעת" הוחלפה ל"בזמן" - עם זאת, הדקדוק של הספר עצמו לא השתנה באופן משמעותי.
כאמור, מעט מהמילים הוחלפו, אך המהות של הספר נשארה כשהייתה והתובנות החשובות בו נשארו כפי שהיו במהדורה המקורית.
חוקות הגוים
דנהם
אליפות העולם בשחייה 2017
אליפות העולם השבע עשרה בשחייה נערכה בבודפשט שבהונגריה בין 14 ל-30 ביולי 2017. האליפות כללה את חמשת המקצועות האולימפיים הכרוכים בשחייה: שחייה תחרותית, קפיצה למים, שחייה צורנית, כדורמים ושחייה במים פתוחים שנערכו באגם בלטון. נוסף לכך, גם המקצוע הלא אולימפי קפיצה למים מגובה.
זכתה באליפות זו עם 21 מדליות זהב, 18 מהן בבריכת השחייה, ועם 46 מדליות בסך הכל, 37 מהן בבריכת השחייה, יותר מכל מדינה אחרת. במקום השני סיימה סין עם 12 מדליות זהב ו-30 מדליות בסך הכל ובמקום השלישי סיימה עם 11 מדליות זהב ו-26 מדליות בסך הכל.
שחייה.
שיאי עולם.
בסך הכל נקבעו באליפות זו 9 שיאי עולם חדשים: 6 בנשים, 2 בגברים ו-3 במשחי שליחים משולבים.
שחייניות.
23 ביולי
25 ביולי
29 ביולי
30 ביולי
שחיינים.
25 ביולי
משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים).
26 ביולי
29 ביולי
קפיצה למים מגובה.
4 קפיצות
גברים.
4 קפיצות
לה רינקונאדה
סטודיבייקר Light Six
סטודיבייקר Light Six, (באנגלית: Studebaker Light Six) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, 5 מושבים, אשר יוצרה על ידי חברת "סטודיבייקר" האמריקאית בין השנים 1918–1927. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קופה, 2 דלתות.
הסטודיבייקר Light Six שווקה בצבעי שחור וכחול.
משנת 1924 שונה שם הדגם ל- "Studebaker Standard Six", ומשנת 1927, שומבשם הדגם פעם נוספת ל-"Standard Six Dictator".
פיליפ סויר
פיליפ "פיל" ג. סויר (באנגלית: Phillip "Phil" G. Sawyer) הוא קצין בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית המשרת כקצין אג"ם ותכנון של הצי.
ביוגרפיה.
סויר גדל בפיניקס שבאריזונה. ב-1983 סיים תואר ראשון בהנדסת מערכות מהאקדמיה הימית של ארצות הברית, התגייס לצי והוכשר כקצין צוללות.
שירת כקצין קשר, קצין בקרה רדיואקטיבית וקצין תדלוק בצוללת התקיפה "בלופיש". ב-1988 מונה למדריך במרכז ללוחמה נגד צוללות של הצי האטלנטי. ב-1991 הוצב כקצין הנדסה בצוללת הטילים הבליסטיים "פלורידה". בשנים 1994–1996 שירת בענף שיבוץ צוותי צוללות בלשכת כוח האדם של הצי. באוגוסט 1996 מונה לסגן מפקד צוללת התקיפה "סולט לייק סיטי". באפריל 1998 מונה לעוזר סגן מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. במאי 2001 מונה למפקד צוללת התקיפה "לה ג'ולה". תפקידים נוספים אותם מילא הם מפקד פלגת הצוללות 15 בגואם, ראש ענף לוחמה בטרור ואבטחה במטות המשולבים, שירות במטה הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית ופיקוד על כוח הצוללות בפיקוד כוחות הצי.
ב-2010 הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה לסגן מפקד פיקוד המיקוש הימי והלוחמה נגד צוללות, בתפקידו הבא שימש מפקד כוח המשימה 74/54 בצי החמישי. באוגוסט 2013 מונה למפקד צי הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט. בספטמבר 2015 מונה לראש מטה סגן מפקד כוחות הצי בפיקוד האוקיינוס השקט.
באוגוסט 2017 מונה למפקד הצי השביעי, חודש לפני המועד המתוכנן לכניסתו לתפקיד. קידומו בדרגה וכניסתו לתפקיד התרחשו בעקבות הדחתו של תת-אדמירל ג'וזף אוקוין לאחר שתי התנגשויות של משחתות הצי באוניות אזרחיות, תקריות בהן נהרגו 17 מלחים. הוא סיים את תפקידו בספטמבר 2019. באוקטובר 2019 מונה לקצין אג"ם ותכנון של הצי.
סויר בעל תואר שני בניהול הנדסי מאוניברסיטת אולד דומיניון.
הלקונה
הלקונה (באנגלית: The Lacuna) הוא רומן מאת ברברה קינגסולבר שהתפרסם בשנת 2009. זהו הרומן השישי של קינגסולבר, והוא זכה בפרס אורנג' 2010 לספרות ובפרס הספרות לספריית וירג'יניה. וכן היה מועמד לפרס הבינלאומי לספרות IMPAC בדבלין.
עלילה.
הרומן מספר את סיפורו של הריסון ויליאם שפרד, החל בילדותו במקסיקו בשנות השלושים. הוריו מופרדים כך שהוא חי בין ארצות הברית עם אביו ומקסיקו עם אמו. במהלך זמנו במקסיקו הוא עובד בתור מערבל גבס עבור אמן הציור דייגו ריוורה אז בתור טבח עבורו ועבור אשתו האמנית פרידה קאלו, אשר מפתחת ידידות לכל החיים עם שפרד. בעודו חי ועובד אצלם, הוא גם מתחיל לעבוד כמזכיר של ליאון טרוצקי שמסתתר שם, לאחר שהוגלה על ידי סטלין.