בפרק האחרון של ספר חשמונאים א' () מתואר רצח שמעון התרסי ושניים מבניו במדבר יהודה, במבצר דוק שמעל יריחו. בספר חשמונאים א' נאמר כי תלמי בן חבוב, הנציב על בקעת יריחו וחתנו של שמעון, הוא זה שבנה את המבצר ואליו הזמין את שמעון ובניו למשתה. לא ברור מתי ועל ידי מי נבנה, אך ודאי שכבר היה קיים בימי שמעון ב-135 לפנה"ס. במקום נמצאו שרידים מהתקופה החשמונאית. מאוחר יותר הוקמה במקום הלאורה השנייה במדבר יהודה על ידי חריטון.
לפי אהוד נצר יש בכותרות ובחלקים האדריכליים הפזורים על פני השטח להעיד על פאר הבניינים שהיו כאן.
האתר.
מבצר דוק מתנשא על פסגת הר קרנטל כשלוש מאות מטר מעל בקעת יריחו. הפרש גבהים זה שנגרם על ידי השבר הסורי אפריקני, מפגיש בטווח קטן נופים שונים ומנוגדים. מערבית למצוק – כתף יריחו, רמה מדברית שתשתיתה מורכבת מסלע קירטון בהיר וקר. כמות משקעים נמוכה, חלחול מים גרוע ומזג האוויר החם כל השנה קבעו את אופייה המדברי של הרמה. האתר מכיל יסודות מבנים, חומות קירות תמך וחפיר הגנה. האתר נתגלה בסקר עוד בשנת 1873 ולאחריו נערכו מספר סקרים נוספים. בכל הסקרים לא נמצאה מערכת המים. רק בשנת 1972 בסקר שנערך על ידי אוניברסיטת ת"א ברשות זאב משל ודוד עמית נתגלו בשלוחה הצפונית קטע של אמת המים.
מערכת המים.
מערכת המים של המבצר מורכבת מאמת מים, שתי בריכות ותשעה בורות החצובים במדרון המצוקי. הכוון הכללי של האמה הוא ממערב למזרח. מקור המים הם מי שיטפונות של נחל קצר. האמה מתחילה במיגלש בנוי האוסף את כל מי השיטפונות בנחל. בדרכה אוספת האמה מי שיטפונות של שני נחלים נוספים. אורך האמה עד לפתח בור המים הראשון הוא חצי ק"מ ורחבה בין 80-60 ס"מ. האמה חלקה חצובה בסלע וחלקה בנויה. מטויחת לכל אורכה בטיח לבן. המים מעוברים מהאמה לבורות על ידי מגלש מים מתעקל תוך השקעת סחף ופסולת בבריכת שיקוע בסוף כל הבורות. המים ווסתו בין הבורות השונים בהתאם לצורך. הבריכות ממוקמות ליד האמה לקראת סופה ושימשו כנראה את יושבי המבנים המצויים בקרבת מקום.
הורקניה (מבצר)
הורקניה (קסטליון, אל-מירד, ח'רבת מירד) היא מבצר עתיק במדבר יהודה. הורקניה זוהתה בראש כיפה מבודדת כ-200 מטר מעל לבקעת הורקניה (אל-בוקיעה) בשוליה המערביים. המקום זוהה כבר ב-1880 אך האתר לא נחפר עדיין והמידע על השרידים שבמקום מתבסס על סקרים ומדידות.
המבצר הוקם, כנראה, על ידי אלכסנדר ינאי (מלך בשנים 103–76 לפנה"ס), למרות שייתכן כי נבנה כבר על ידי יוחנן הורקנוס (שלט בשנים 135–104 לפנה"ס), אביו של ינאי, ונקרא על שמו.
לא ניתן להגיע ברכב עד לפסגת התל, אבל ניתן להגיע עד למרגלותיו מציר נבי מוסא או מהר המונטר.
היסטוריה.
אזכורו הראשון הוא מסוף שלטונה של שלומציון המלכה (76–67 לפנה"ס), אשתו של אלכסנדר ינאי. יוסף בן מתתיהו מספר כי הורקניה יחד עם מכוור ואלכסנדריון היו שלושת המבצרים עליהם לא ויתרה המלכה כשהעבירה את שאר המבצרים לידי הפרושים, מכיוון ש"שם היו אוצרות סגולתה".
מקור נוסף המזכיר את הורקניה ומבצרים אחרים הוא ההיסטוריון הרומי סטרבו המציין כי "הוא (פומפיוס) ציווה להרוס את החומות כולן והשמיד, עד כמה שהיה בכוחו, את קיני הליסטות ואת מבצרי המחסנים של הטירנים. כי היו שנים כאלה במעברים המוליכים ליריחו תרכס וטאורוס וכן גם אלכסנדריון והורקניון ומכוור וליזיאס ואלה שליד פילדלפיה וסקיתופוליס שבגליל".
בפעם הבאה מוזכרת הורקניה כאשר אלכסנדר השני ברח מאולוס גביניוס ו"בצר את מעזי הארץ ובנה את חומת אלכסנדריון, והורקניה ומכוור אשר מול הרי ערב". באותו הפרק מסופר כי "עד כי נואש אלכסנדרוס מתקותו ושלח אליו צירים לבקש ממנו חנינה והסגיר אליו את המבצרים הנשארים, את הורקניה ואת מכוור, ואחר כך מסר בידו גם את אלכסנדריון. את כל המבצרים האלה הרס גביניוס בעצת אם אלכסנדרוס, לבל תפרוץ מלחמה חדשה".
הורקניה הייתה גם המעוז ששימש מרידה מאוחרת יותר של הנסיכה החשמונאית אלכסנדרה כנגד הורדוס, לאחר שכבש את ירושלים בשנת 37 לפנה"ס והוציא להורג את אחיה, המלך החשמונאי האחרון מתתיהו אנטיגונוס השני. אלכסנדרה שלטה במקום כנראה עד 31 לפנה"ס, כשהורדוס נזקק אולי לאמתלה כדי לא להשתתף בקרב אקטיום ולכן דיכא את מרידתה וסביר שהוציאה להורג.
הורדוס נהג לכלוא בהורקניה את אסירי המלכות שנידונו לזמן בלתי מוגבל או למיתה. הוא הציג בגאווה את הביצורים, שהצטיינו בעוצמתם הרבה, בפני מרקוס ויפסניוס אגריפה, בעת ביקורו ביהודה בשנת 15 לפנה"ס.
כבכל מבצרי המדבר, הייתה במקום מערכת מים מרשימה שהובילה מי שיטפונות מנחלים סמוכים אל בריכות אגירה גדולות למרגלות המבצר, על גבי תעלת מים, בחלקה פתוחה. בנוסף, קיימת מערכת של בורות מים גדולים בתוך המבצר. לרגלי המבצר לצד בריכת האגירה בוסתן ששימש לגידולים שונים לצורכי יושבי המבצר.
בתקופה הביזנטית הוקם על שרידי המבצר מנזר שיתופי (קוינוביון) על ידי הנזיר סבאס. את שרידי המנזר ניתן לראות עד היום.
בחלק הדרום-מערבי של המבצר מצויה מערה ובה נמצאו ציורי קיר של קדושים נוצרים מראשית התקופה הביזנטית. ציורי הקיר תיארו את הקדושים עם שמותיהם, חלקם היו לא ידועים עד גילויים. הציורים הושחתו ואינם קיימים עוד.
המנהרות.
מצפון לאתר, בנחל סככה, ישנן שתי מנהרות בנות עשרות מטרים כל אחת. המנהרות נסקרו על ידי ג'ון אלגרו (הראשון שפרסם את מגילת הנחושת) בשנות השישים, והתחתונה מביניהן אף נחפרה בשנת 2000 על ידי הארכאולוג ד"ר אורן גוטפלד. החופר מתארך את בניית המנהרה לתקופת בית שני, ומעלה מספר הצעות לשימושה של המנהרה: קבר למתנגדי הורדוס ואולי אף לבנו אנטיפטרוס, מערכת מים, מחילת מסתור, ואולי אף מקום מחבואם של אחד מאוצרות מגילת הנחושת, בה נזכרת העיר סככה וכן "גיא הסככא", כאחד ממקומות הטמנת האוצרות.
הצעה אחרת מנסה לקשור את המקום עם פולחן השמש והכוכבים, בדומה למנהרה דומה לאל הפרסי מיתראס שבטורקיה. המנהרה התחתונה נאטמה על מנת שלא תיפגע.
מערכת המים של המבצר מורכבת משתי בריכות אגירה פתוחות, מבורות מים על גבי המבצר ומסדרת בורות מים בצידו הדרומי המזכירה מערכות דומות במבצרי מדבר יהודה אחרים (דוק-קרנטל וסרטבה-אלכסנדיון).
בשנת 2007 המשיכה משלחת בראשותו של ד"ר אורן גוטפלד בחפירות שתי המנהרות, המנהרה המזרחית הגיעה לעומק 53 מטרים, והשנייה לעומק 120 מטרים . באחת מהן הסתיימה החפירה לאחר כ-100 מטרים ובשנייה החפירה לא נסתיימה, ולא נתגלה בהם דבר בעל ערך שיסביר את פישרן.
בספרות.
משה שמיר, ברומן ההיסטורי 'מלך בשר ודם', מייחס את הקמתה של המצודה ליוחנן הורקנוס, ואת היותה מקום כליאתם למשך שנה של בניו, אבשלום וינאי, בידי אחיהם, יהודה אריסטובולוס, עד למותו.
סרטבה
סָרְטָבַה או אלכסנדריון הוא מבצר קדום ששכן על כיפת הר גבוה ברכס ההרים בדרום מזרח השומרון, מעל לבקעת הירדן.
פסגת הסרטבה מתנשאת לגובה כולל של 650 מטר מעל הבקעה, מתוכם 377 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
מקור השם סרטבה.
השם "סרטבה" השתמר מתקופה קדומה ונותר גם כשמו הערבי של המקום, קרן סרטבא (سرطبا). המילה "קרן" בערבית משמשת לעיתים קרובות בשמן של פסגות בולטות. מספר סופרים נטו לזהות את השם "סרטבה" עם שמה של העיר המקראית "צרתן", אולם נראה כי הדמיון האטימולוגי בין שני השמות אינו מבוסס. החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו הציע שמקור השם הארמי התלמודי "סרטבא" הוא בצמד המילים "שַׂר־צְבָֽא", הנזכרות בספר יהושע, לאור העובדה שחילוף האותיות בין צ ל-ט הוא בין השינויים הנפוצים ביותר במעבר של מילים מעברית לארמית.
הדלקת משואות.
סרטבה מוזכרת כתחנה השנייה בשרשרת התחנות, בהן הודלקה משואה להעברת הידיעה על קידוש החודש בימי בית המקדש השני. תחנות אלו הוקמו על פסגות הרים בולטות, ואיפשרו העברה מהירה של הודעות מירושלים לשאר חלקי הארץ ואף ליהודי בבל:
לזכר אירוע זה, המושב שהוקם למרגלות ההר נקרא משואה.
תקופת מדינת ישראל.
לוחמי הפלמ"ח, טרם קום המדינה, וכן לוחמי יחידות מובחרות בצה"ל ובהן הצנחנים, סיירת חרוב וסיירת מטכ"ל, לאחר כיבוש הבקעה והשומרון במלחמת ששת הימים, נהגו לערוך מסעות לראש קרן הסרטבה כמבחן עליון לכוח סיבולת. מאז הוקמה מחדש סיירת חרוב בשנת 2017 השיבו לוחמי סיירת חרוב עטרה ליושנה; הסיירת שהתחדשה נוהגת לבצע בתום שבוע מסכמים מפרך, מסע העפלה לפסגה. בתום המסע מעניקים מפקדי היחידה ללוחמים הצעירים את סיכת היחידה שהשתמרה גם כן מתקופת הסיירת ההיסטורית.
לוחמי סיירת השריון של חטיבה 401 עולים את הסרטבה כאקט סיום למסלול המפרך שעברו, ובפסגה הם מתקבלים על ידי לוחמי היחידה, שעוזרים להם לעלות לפסגת השן וכך מקבלים אותם לפלוגת הלוחמים.
המבצר החשמונאי אלכסנדריון (כיום סרטבה).
הדעה המקובלת על רוב החוקרים היא כי המבצר בפסגת הסרטבה הוא המבצר "אלכסנדריון", שנבנה על ידי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי.
ההיסטוריון היהודי-רומי יוסף בן מתתיהו כתב כי הורקניה, מכוור ואלכסנדריון היו שלושת המבצרים עליהם לא ויתרה שלומציון המלכה החשמונאית, אשתו של אלכסנדר ינאי, כשהעבירה את שאר המבצרים לידי הצדוקים, מכיוון ש"שם היו אוצרות סגולתה". כאשר ברח אלכסנדר השני מפני אולוס גביניוס, הוא "ביצר את מעוזי הארץ ובנה את חומת אלכסנדריון, הורקניה ומכוור אשר מול הרי ערב". בן מתתיהו מוסיף ומספר כי "עד כי נואש אלכסנדרוס מתקותו ושלח אליו צירים לבקש ממנו חנינה והסגיר אליו את המבצרים הנשארים, את הורקניה ואת מכוור, ואחר כך מסר בידו גם את אלכסנדריון. את כל המבצרים האלה הרס גביניוס בעצת אם אלכסנדרוס, לבל תפרוץ מלחמה חדשה".