האביב היה מוצלח עבור הצוללות הגרמניות. הן נחלו ניצחונות בהתקפות על הספינות של בעלות הברית בשל מידת האבטחה של התקשורת שלהן וכן בשל יכולתן המודיעינית לקרוא את ההודעות ששלחו ספינות של בעלות הברית באמצעות "קוד הצי מספר 3". בין ינואר למרץ 1942, הטביעו צוללות גרמניות כ-216 ספינות. במאי 1942 החלו האמריקאים להשתמש בשיטת השיירות וכן דרשו מערי חוף להחשיך את התאורה בלילה על מנת שהספינות של בעלות הברית לא יחשפו. אולם אמצעים אלו הועילו רק במעט לספינות של בעלות הברית.
לאור הנסיבות, הופעלה בבלצ'לי פארק תוכנית חירום. מטרת התוכנית הייתה לתכנן מכונות בומב שיוכלו לפענח את האניגמה בעלת ארבעת הרוטורים, עד אוגוסט או ספטמבר 1942. הצורך הבהול, הוביל את האמריקאים לחקור במקביל תכנון מכונות תחליפיות לבומב. המאמץ האמריקאי התבסס על תרשימים שסופקו לקציני הצי האמריקני בעת ביקור שקיימו בבלצ'לי פארק ביולי 1942. ב-3 בספטמבר 1942 כבר הוצבה דרישה לתקציב עבור מאמץ הפיתוח האמריקאי. ביום הבא כבר אושר התקציב. מאמץ הפיתוח האמריקני הובל על ידי ג'וזף דש מחברת NCR במעבדת הצי האמריקני לחקר המחשוב באוהיו.
הבומבס האמריקניות החלו לפעול בסוף מאי 1943. רוחב כל מכונה היה כ-3 מטרים, גובהה כ-2 מטרים, עומקה שישים ס"מ (10x7x2 רגל) ומשקלה מעל 2 טון. כ-120 מכונות נבנו לפני שהוחלט להפסיק את היצור בספטמבר 1944 בשל ההתקדמות המהירה במלחמה. הבומב האחרונה שיוצרה ממוקמת בתצוגה במוזיאון ההצפנה הלאומי שבארצות הברית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:בלצ'לי פארק]]
[[קטגוריה:תקיפות קריפטוגרפיות]]
[[קטגוריה:אלן טיורינג]]
[[קטגוריה:אניגמה]]
[[קטגוריה:הממלכה המאוחדת: המצאות]]
נאמני תורה ועבודה
נאמני תורה ועבודה היא תנועה אורתודוקסית-מודרנית ציונית שמטרתה המוצהרת היא קידום תפיסת "תורה ועבודה" וערכי יהדות ליברלית, ציונית ומוסרית בציבור הדתי ובחברה הישראלית.
שם התנועה נגזר מהסיסמה "תורה ועבודה", שליוותה את הציונות הדתית מראשית דרכה.
יושב ראש התנועה הוא אסף בנמלך, נשיא התנועה הוא הרב ד"ר רונן לוביץ ומנכ"ל התנועה הוא שמואל שטח. יושבי ראש התנועה הקודמים הם יחזקאל כהן, אורה כהן, מאיר רוט, משה טור פז, שרגא בר און, יונתן בן הרא"ש, תהלה פרידמן וחנן מנדל.
הקמה.
התנועה הוקמה בשנת 1978 על ידי קבוצת אישים בראשות ד"ר יחזקאל כהן, אשר לדבריהם חשו כי החברה הדתית מקצינה ומתחרדת. מגמתם המוצהרת של המייסדים הייתה להקים תנועה רעיונית חברתית שתקדם סדר יום ליברלי החוזר לערכים הקלאסיים של ציונות דתית.
המניפסט של התנועה הגדיר את משמעות שמה:
מקימי התנועה ראו ברב יצחק יעקב ריינס, מייסד תנועת "המזרחי", אב רוחני ובדרכו ביקשו ללכת. גם הרב חיים הירשנזון, אף הוא מרבני "המזרחי", אומץ כאחד מאבות התנועה, בשל עמדותיו הלא שגרתיות בסוגיות של דת ומדינה ודרכו הליברלית בפסיקת הלכה.
יעדים.
התנועה דוגלת בערכים פמיניסטיים ותומכת בהשתלבות נשים בלימוד התורה ובפולחן הדתי.
בתחום החינוך, מטרת התנועה לקדם פלורליזם בחברה הדתית ולהגביר את מידת השותפות של החברה הדתית והחרדית במדינת ישראל. כמו כן, התנועה דוגלת בשילוב משמעותי של לימודי חול ולימודים הומניים לצד לימודי קודש מעמיקים, שילוב מגדרי בבתי ספר יסודיים ובתנועות הנוער וכן חינוך לחשיבה עצמאית.
בנושא דת ומדינה, התנועה דוגלת בדמוקרטיזציה של שירותי הדת באמצעות שיתוף הציבור, ביזור סמכויות והחלת שקיפות.
פעילות.
רוב הפעילות של נאמני תורה ועבודה היא פעילות הסברתית במטרה להשפיע על השיח הציבורי. פעילות זו מתקיימת באמצעות פרסומים כמו חוברות לנוער, כתב עת, ניירות עמדה, כנסים, סימפוזיונים, ערבי ושבתות עיון, פרסומים בתקשורת ועבודה לוביסטית ומשפטית.
התנועה מפעילה מיזמי מחקר על מנת להציע פתרונות לשאלות המעסיקות את הציונות הדתית, כדוגמת הפרדה מגדרית.
הוצאה לאור.
התנועה הוציאה לאור עשרות פרסומים, בעיקר ניירות עמדה וקובצי מאמרים. בשנים 1990–1998 הוציאה התנועה את כתב העת גיליון. ביטאונה הנוכחי, שהחל לצאת ב-1998, הוא דעות.
התנועה הוציאה חוברות המיועדות לחניכים ולמדריכים בתנועות הנוער בנושאים כגון: היחס ללימודי חול, גיוס נשים לצה"ל, תלמוד תורה ושירות צבאי, היחס לרבנים ועוד. בשנת 2010 החל מיזם עצ"ה לדרך, שבמסגרתו יוצאות לאור חוברות שבכל אחת מהן נסקר נושא על ידי דמות רבנית, מנקודת מבט הלכתית ומחשבתית, ומוצע מערך פעילות בתנועות הנוער. נכון לתחילת 2017 יצאו לאור שמונה חוברות. המיזם מתבצע בשיתוף תנועת הקיבוץ הדתי ומדרשת תורה ועבודה.
פעילות לצעירים.
בשנת 2010 הקימה התנועה את "עת לעשייה" - צעירי נאמני תורה ועבודה. תנועת הצעירים הוציאה לאור עלון שבת דו שבועי בשם "עת לדרוש". "עת לעשייה" מקיימת כנסים וערבי עיון כמו התנועה האם, המיועדים לקהלי יעד צעירים יותר. התנועה מפעילה את "תאי נת"ע", תאי סטודנטים במספר אוניברסיטאות. בשנת 2019 הקימה התנועה את "חדר השאלות לנוער" אשר מהווה פלטפורמה לתשובות של רבנים ורבניות בנושאי אמונה ויהדות.
התנועה מקיימת קשר רעיוני וארגוני עם תנועת הקיבוץ הדתי ועם מרכז יעקב הרצוג המשמש כמו"ל משותף לביטאונה "דעות".
סוגיות ציבוריות.
תנועת נאמני תורה ועבודה תמכה בגיוס נשים לצה"ל, במסגרת מאבק ציבורי שהוביל יו"ר התנועה, יחזקאל כהן, בשנות ה-80. בכך הייתה התנועה לגוף הדתי היחיד, מלבד הקיבוץ הדתי, שראה בחיוב גיוס נשים דתיות לצה"ל. התנועה התנגדה לסרבנות לגיוס ופעלה באמצעות עמותת בת שהקים משה טור-פז בשם "יום פקודה", כדי לפעול נגד סירוב פקודה.
התנועה פרצה בכמה מקרים את גבול השיח ההלכתי המקובל, למשל כשדנה בביטאונה "דעות" בתופעת קיום יחסי מין לפני החתונה במגזר הדתי, או כשפרסמה מאמרים המתייחסים בחיוב מסוים להומוסקסואליות בציבור הדתי. התנועה הייתה הגוף הדתי היחיד שהסתייג מהמאבק נגד קיום מצעד הגאווה בירושלים בשנת 2006.
בשנת 2009 (התשס"ט) הכריזו הארגונים נאמני תורה ועבודה, בת קול וקולך על פסח שני כ"יום הסובלנות הדתית", מתוך הדגשת חובת המיעוט לזעוק "למה ניגרע". האירוע מצוין מדי שנה בערב עיון בירושלים בנושא הסובלנות וקבלת האחר בחברה הדתית.
החל משנת 2017 התחילה בקמפיין להפרטת מערכת הכשרות הממלכתית, אולם לא הציגה נתונים מוחלטים לגבי יעילות ההפרטה.
בשנת 2020 התנועה הגישה התנגדות להסדר פשרה בנוגע לתובענה ייצוגית שעסקה בהונאה בכשרות של כרובית וברוקולי שיובאו מחוץ לישראל וכשרותם זויפה.
התנועה סופגת ביקורת מחוגים שמרניים בציונות הדתית, המתארים אותה כליברלית יתר על המידה ואף כחורגת מגבולות האורתודוקסיה. היא ספגה ביקורת גם על קבלת כספים מהקרן החדשה לישראל.
בפברואר 2022 התנועה התייחסה בחיוב לנישואים אזרחיים בישראל: "מברכים על ההחלטה לבחון מחדש את הסטטוס קוו הקיים בתחום הנישואין, כאשר לדעתנו ראוי להסדיר זאת במסגרת החוק בישראל ולא דרך קונסוליות זרות".
תקציב ומימון.
התנועה פועלת כעמותה ומועסקים בה כעשרה עובדים. פעילות התנועה ממומנת בעיקרה על ידי תרומות של קרנות ושל אנשים פרטיים ובמיעוטה על ידי משרד התרבות וחברי התנועה. בשנת 2011 תקציבה השנתי היה כ-750 אלף ש"ח. התורמת המשמעותית ביותר הייתה הקרן החדשה לישראל, ש-21% מתקציב התנועה הם בתרומתה הישירה, ו-21% נוספים התקבלו מתורמים אחרים בהמלצתה. בשנת 2012 היה התקציב השנתי כ-1,600,000 ש"ח. התרומות הגדולות ביותר היו של הקרן החדשה לישראל (כ-300 אלף), קרן אריסון וקרן גולדמן (כ-150 אלף כל אחת). בפברואר 2020 פורסם כי הנהלת התנועה החליטה להפסיק בעתיד את המימון מהקרן החדשה לישראל.
חוזה שלום
משרד הפנים (רוסיה)
משרד הפנים של רוסיה (רוסית: Министерство внутренних дел, מבוטא: מיניסטֵרסטבו ונוּטרֶניח דֶל; שמו המקוצר של המשרד: МВД, נהגה: אֶם.וֵה.דֵה) הוא המשרד הפדרלי הממשלתי ברוסיה (וקודם לכן, גם בתקופת האימפריה הרוסית וברית המועצות) האחראי על ענייני פנים וביטחון הפנים.
המשרד קיים ברציפות החל מ-2 במרץ 1802 כמשרד ממשלתי לביטחון פנים, למרות שינויי שם רבים ומגוונים.
מוטו המשרד הוא "משרת את רוסיה, משרת את החוק" (ברוסית: «!Служу России, служу Закону»), הלקוח מתוך שבועת השוטר הרוסי.
היסטוריה.
משרד הפנים של האימפריה הרוסית.
משרד הפנים הרוסי הוקם לראשונה כמשרד ממשלתי רוסי לענייני ביטחון פנים ברפורמה הממשלתית של הצאר אלכסנדר הראשון ב-2 במרץ 1802. במרץ אותה שנה הוקם אם.וה.דה, שהיה אחראי על כוחות השיטור והכיבוי הרוסיים, כמו גם על פיקוח על השלטון המקומי והפך למשרד החשוב ביותר ב, האחראי בין היתר גם על תקשורת הדואר (והצנזורה על הדואר/פיקוח על התקשורת בין התושבים), על הכמורה, רכוש המדינה, בתי הכלא והמעצר, וכן המשטרה וכוחות אחרים לביטחון פנים (כמו האוכרנה והמחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר).
המשטרה הרוסית במאה ה-19 הייתה מורכבת מבעלי רמה נמוכה, לעיתים קרובות לא יודעי קרוא וכתוב, אשר שימשו מנגנון יעיל לדיכוי בשל חוסר הכרותם עם החוק כהלכתו וצייתנותם לפקודות כפי שניתנו להם. בסוף תקופת שלטונו של הצאר אלכסנדר השני, הוקם גוף של "שוטרי כפר", שבסמכותם היה לעצור כל חשוד באופן מיידי, וכונו "אימת הכפר". בערים, היה בכל בניין דירות שוער (דְבוֹרְניק) אשר היה למעשה בלש חשאי שתפקידו לדווח על כל פעילות חשודה או חתרנית בבניין.