גם רוברט שומאן ביצע את הומל (בייחוד את הסונאטה בפה דיאז מינור, אופוס 81). בהמשך פנה בבקשה להתקבל כתלמיד אצל הומל, אבל נדחה בגין חוסר היציבות הנוירוטי שלו. גם ליסט היה מעוניין ללמוד אצל הומל, אך אביו, אדם, סירב לשלם את שכר הלימוד הגבוה, שהומל נהג לדרוש (וליסט למד בסופו של דבר אצל צ'רני). צ'רני, פרידריך זילכר, פרדיננד הילר, זיגיסמונד תאלברג, פליקס מנדלסון ואדולף פון הנזלט היו בין הבולטים בתלמידיו של הומל.
מוזיקה.
המוזיקה של הומל פנתה בכיוון שונה מזה של המוזיקה של בטהובן. מתוך מבט לעתיד, התקדם הומל אל הזמן המודרני ביצירות כמו הסונאטה בפה דיאז מינור, אופוס 81 והפנטזיה לפסנתר, אופוס 18. יצירות אלה הן דוגמאות הן לקריאת תגר על המבנים ההרמוניים הקלאסיים והן למתיחתה של צורת הסונאטה. בשתי היצירות הללו התגלה הומל כמלחין חדשן ונועז, בייחוד אם נותנים את הדעת על כך, שאופוס 81 חוברה חמש שנים לפני סונאטת האמרקלאוויר של בטהובן. עם זאת, לא היה משום ניתוץ פסילים בחזונו המוזיקלי של הומל. הפילוסופיה שעליה ביסס הומל את מעשיו הייתה "להפיק הנאה מן העולם בהענקת שמחה לעולם"
עיקר יצירתו נכתב לפסנתר, כלי שבנגינה בו היה אחד מגדולי הווירטואוזים בזמנו. הוא כתב שמונה קונצ'רטי לפסנתר, עשר סונאטות לפסנתר (ארבע מהן ללא מספרי אופוס ואחת לא התפרסמה עד היום), שמונה שלישיות פסנתר, רביעיית פסנתר אחת, חמישיית פסנתר, שמיניית כלי נשיפה מעץ, סונאטה לצ'לו, שתי שביעיות פסנתר, קונצ'רטו למנדולינה, סונאטה למנדולינה, קונצ'רטו לחצוצרה במי מז'ור (המבוצע בדרך כלל במי במול מז'ור, הנוח יותר), מוזיקה לפסנתר בארבע ידיים, 22 אופרות וזינגשפיל, מיסות ועוד. את העדרה הבולט של סימפוניה בין יצירותיו של הומל אפשר אולי להסביר במבוכה, שחש לנוכח חידושיו של בטהובן בתחום זה.
שנותיו האחרונות ומורשתו.
בסוף חייו היה הומל עד להופעת אסכולה חדשה של מלחינים ווירטואוזים צעירים וליציאה האיטית של יצירותיו הוא מן האופנה. הטכניקה הקפדנית והנקיה שלו, בסגנון קלמנטי, והקלאסיות המאוזנת שלו נגדו את המגמה של סערת רגשות, ברק וזוהר, שמייצגיה האופייניים היו ליסט ומאיירבר. הומל, שהלחין פחות ופחות אך עדיין נהנה מכבוד והערכה מת בשלווה בוויימאר ב-1837. כ"בונה חופשי" (כמו מוצרט), הוריש חלק נכבד מן הגן המפורסם שמאחורי מעונו בוויימאר ללשכה של הבונים החופשיים.
אף כי הומל הלך לעולמו כמוזיקאי מפורסם, כשהמוניטין שלו לאחר מותו מובטחים לכאורה, המוזיקה שלו השתכחה במהירות בהסתערות הגוברת והולכת של התקופה הרומנטית, אולי משום שרעיונותיו הקלאסיים נתפסו כמיושנים. לאחר זמן, בתקופת השיבה לקלאסיקה בראשית המאה ה-20, התעלם העולם המוזיקלי מהומל. כמו היידן (ששיבתו לתודעה נדחתה עד למחצית השנייה של המאה ה-20), נחבא הומל בצילו של מוצרט. הודות למספר גדל והולך של הקלטות זמינות ושל קונצרטים חיים ברחבי העולם, נראה שמספר אוהדי המוזיקה שלו נמצא שוב בעלייה.
ארנסט תלמאן
ארנסט תלמאן (בגרמנית: Ernst Thälmann; 16 באפריל 1886 - 18 באוגוסט 1944) היה פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
ביוגרפיה.
תלמאן נולד בהמבורג במשפחת פועלים. בגיל 14 עזב את הבית והחל לעבוד כסבל בנמל המבורג. לאחר מכן הצטרף לצי הסוחר. בשנת 1904 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהייתה אז במחתרת. בשנת 1912 הוא נבחר להיות ראש ועד עובדי התחבורה בהמבורג.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס תלמאן לצבא ונשלח לחזית המערבית. כלוחם ביחידת תותחנים השתתף בקרב על הסום, קרב קמברה ובמתקפת האביב בשנת 1918. במהלך הקרבות נפצע פעמיים ועוטר בצלב הברזל מדרגה שנייה . בנובמבר 1918, מיד לאחר פרוץ המהפכה בגרמניה, ערק תלמאן מן הצבא.
בשנת 1918 הוא פרש מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית והצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הבלתי תלויה. בשנת 1920 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנת 1923 מונה ליו"ר המפלגה הקומוניסטית הגרמנית, כשבמקביל לתפקיד זה היה גם ראש החזית האדומה (Rotfrontkämpferbund) - ארגון צבאי למחצה (מיליציה) של המפלגה הקומוניסטית.
תלמאן האמין כי בשיטה הדמוקרטית שהייתה נהוגה בגרמניה באותה העת ניתן יהיה להשתלט על המדינה. בבחירות לרייכסטאג במאי 1924 המפלגה הקומוניסטית בראשותו זכתה בכ-10% מקולות הבוחרים.
בבחירות לנשיאות בשנת 1925 הציגה אותו המפלגה הקומוניסטית כמועמדה לנשיאות. בסיבוב הראשון תלמאן זכה ב-7% מקולות הבוחרים ודורג רביעי מתוך שבעת המועמדים. הוא הצליח לעלות לסיבוב השני והתמודד מול פילדמרשל פאול פון הינדנבורג, שנהנה מתמיכת הימין, ווילהלם מרקס, שנהנה מתמיכת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת המרכז. בסיבוב זה הוא זכה ב-6.4% מקולות הבוחרים.
בשנת 1928 נערכו שוב הבחירות לרייכסטאג. בבחירות אלו זכתה המפלגה הקומוניסטית ב-54 מושבים ודורגה כחמישית בגודלה. בשנת 1930 כשהוקדמו הבחירות לרייכסטאג עלתה המפלגה ל-77 מושבים, אך יריבתה, המפלגה הנאצית זכתה ב-107 מושבים. בשנת 1932 התמודד תלמאן בפעם השנייה על נשיאות גרמניה מול הנשיא המכהן פאול פון הינדנבורג, שהיה מועמד המרכז ומול אדולף היטלר מועמד הנאצים. בבחירות שנערכו בתחילת אותה שנה עלתה המפלגה ל-89 מושבים ובבחירות שנערכו באמצע השנה עלתה המפלגה ל-100 מושבים. בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות זכה תלמאן ב-10.2% מקולות הבוחרים לעומת היטלר שזכה ב-36.8% והינדנבורג שזכה ב-53%. לאחר מינויו של היטלר לקנצלר גרמניה בשנת 1933 נתפסו המשרדים הראשיים של המפלגה בברלין בפקודה רשמית של הרמן גרינג שר-הפנים של פרוסיה. ב-27 בפברואר לאחר שנשרף הרייכסטאג נעצרו בפקודת היטלר כמה צירים של המפלגה הקומוניסטית שהואשמו בשריפת הפרלמנט.
בבחירות הדמוקרטיות האחרונות, שנערכו ב-5 במרץ 1933, הייתה המפלגה הקומוניסטית המפלגה השלישית בגודלה, אך בעקבות קבלת חוק ההסמכה, שהוציא אל מחוץ לחוק את כל המפלגות פרט למפלגה הנאצית, וקבלת סמכויות חירום מהינדנבורג, פורקה המפלגה באופן סופי ורבים מחבריה נשלחו למחנות ריכוז, ובהם תלמאן עצמו. באוגוסט 1944 הוא הוצא להורג בהוראה מלמעלה, אך באמצעי התקשורת דווח שנהרג בהפצצה של בעלות הברית.
לאחר המלחמה הפך תלמאן לגיבור לאומי במזרח גרמניה, יחד עם רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט, ודמותו נעשתה למוקד של פולחן אישיות. הופיעו בולים רבים עם דיוקנו, סרט תעמולה על שמו הופק אודות חייו, ורחובות רבים נקראו על שמו בגרמניה המזרחית. בברית המועצות נקראו על שמו כפרים ועיירות. אנדרטאות לזכרו מוצבות עד היום בגרמניה (בערים ויימאר וברלין) וברוסיה (בערים מוסקבה וקלינינגרד). בשנת 1973 הממשל של קובה שינה שמו את אחד האיים ל"ארנסט תלמאן" והעביר אותו באופן סמלי לשליטה של מזרח גרמניה.
משפחתו.
ב-13 בינואר 1915, יום לפני גיוסו לצבא, התחתן עם רוזה קוך (1890 - 1962). מנישואין אלו נולדה בתו היחידה, אירמה (1919–2000). בשנת 1944 שתיהן נעצרו על ידי גסטפו ונשלחו למחנה ריכוז ראוונסבריק. הן שוחררו מן המחנה באפריל 1945 על ידי הצבא האדום. לאחר המלחמה האם והבת היו חברות בפרלמנט של מזרח גרמניה.
ערך אמת
ערך אמת הוא מונח בו משתמשים בלוגיקה והוא מציין את הערך שביטוי מסוים יכול לקבל. כל טענה בטיעון יכולה להיות או שקרית או אמיתית, ערך האמת של הטענה מציין אם היא אחת מהשתיים.
בלוגיקה קלאסית, ערך האמת יכול להיות רק 0 (שקר מוחלט) או 1 (אמת מוחלטת).
בלוגיקה שאינה קלאסית, ערך האמת יכול לקבל גם ערכים נוספים. למשל בלוגיקה עמומה ערך האמת הוא מספר בין 0 (שקר מוחלט) ל-1 (אמת מוחלטת).
טענה
טַעֲנָה (בלועזית: פְּרוֹפּוֹזִיציה) היא תוכן של פסוק חיווי, כלומר מחשבה המובעת במשפט והיכולה להיות אמיתית או שקרית.
בלוגיקה, טענות מצטרפות להיסקים ולהוכחות. בהיסק, לדוגמה, הטענות מתחלקות למסקנה ולהנחות.
הבחנת הטענה.
בשפה האנושית נעשה שימוש בסוגים שונים של פסוקים או משפטים. הללו משמשים כדי להביע רעיונות ולבצע פעולות דיבור, כגון לשאול שאלות, לבקש בקשות, לפקוד פקודות וכו'. הטענה מיוחדת מכל אלה בכך שהיא תוכן תיאור של עובדה אפשרית וככזו מבטאת מחשבה העשויה להיות אמיתית או שקרית.
אחת הדרכים לבדיקה האם לפניינו טענה או תוכן אחר לגמרי היא לבחון האם לפנינו תוכן בעל ערך אמת. לדוגמה, למשפט 'הבא לי בבקשה את המים' לא יכול להיות ערך אמת, כיוון שבקשה לא יכולה להיות שקרית או אמיתית - מכאן שבקשה אינה טענה.
עם זאת יש להדגיש כי פעולות דיבור שונות מאפשרות להביע טענות באמצעות פסוקים שאינם פסוקי חיווי. לדוגמה, השאלה הרטורית היא מנקודת המבט הבלשנית שאלה, אך מנקודת המבט הלוגית היא פסוק חיווי המבטא טענה. למשל, השאלה "הילכו שניים יחדיו בלתי אם נועדו", מבטאת למעשה את הטענה ששני אנשים המבצעים פעולה מתואמת בהכרח תיאמו אותה קודם לכן. התחום המטפל בכל אותם הרגלי שימוש לשוני המתיקים פעולת דיבור אחת (כגון שאלה) לאחרת (כגון טענה) מכונה פרגמטיקה.
הטענה בהיסק.
כל היסק מורכב ממספר טענות. המבנה הצורני של הטענות קובע את תקפותו של ההיסק.
כל טענה יכולה לשמש כהנחה או כמסקנה.
לדוגמה:
המסקנה של ההיסק הנ"ל משמשת כהנחה בטיעון הבא:
טירונות (סדרת טלויזיה)
פיפול
People
סטאפילוקוקוס
אגואסקליינטס (מדינה)
אגואסקליינטס (בספרדית: Aguascalientes) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את המדינות המקסיקניות המאוחדות אשר ממוקמת במרכז מקסיקו. גם בירתה של מדינה זו נקראת אגואסקליינטס. אגואסקליינטס גובלת במדינת סקטקס בצפונה ובמדינת חליסקו בדרומה. גודל שטחה הוא 5,471 קילומטרים רבועים וגרים בה למעלה ממיליון תושבים, המתרכזים בעיקר באזור הבירה.