שלושה ימים לאחר מכן פגשה קירשהר את לנון, מקרטני ובסט בשדה התעופה של המבורג, כאשר חזרו לעיר להופעות, וסיפרה להם על מותו של סאטקליף מדימום מוחי. הריסון ומנהלם של הביטלס, בריאן אפשטיין, הגיעו לעיר זמן מה לאחר מכן, יחד עם אמו של סאטקליף, שעודכנה בחדשות באמצעות מברק.
צלמת עצמאית.
בשנת 1964 הפכה קירשהר לצלמת עצמאית, ויחד עם עמיתה, מקס שלר, צילמה את הביטלס מאחורי הקלעים של צילומי הסרט "לילה של יום מפרך". את הצילומים, שנועדו למגזין הגרמני שטרן, תיאמה קירשהר עם הריסון.
בתיאום עם העיתונאי ביל הארי צילמו קירשהר ושלר להקות מליברפול על מדרגות אולם סנט ג'ורג' בעיר. יותר מ-200 להקות התייצבו לצילומים, ותקציבם של הצלמים (שהבטיחו לשלם לכל נגן שיצולם) נגמר במהרה. התמונות פורסמו רק בשנת 1995, בספר בשם "ימי ליברפול", שיצא במהדורה מוגבלת. בשנת 1999 יצא לאור ספר נוסף בשם "ימי המבורג" (מהדורה מוגבלת בת שני כרכים), המכיל סט צילומים של קירשהר וציורים של פורמן.
קירשהר תיארה עד כמה היה קשה להתקבל כצלמת אישה בשנות השישים: "כל מגזין וכל עיתון רצו שאצלם את הביטלס שוב. או שהם רצו את הדברים הישנים שלי, גם אם זה לא היה בפוקוס, אם הם היו מוצלחים או לא. הם לא היו מסתכלים על העבודות האחרות שלי. קשה היה לצלמת אישה בשנות ה-60 להתקבל. בסוף ויתרתי. כמעט ולא צילמתי מאז שנת 1967".
ספרה האחרון של קירשהר (When We Was Fab) יצא לאור בשנת 2007..
קירשהר העריכה צלמים אחרים, כמו אנני ליבוביץ' (בגלל ההומור ביצירתה), אירווינג פן, ריצ'רד אבדון, ג'ים ראקטה וריינהרד וולף, ואת יוצרי הקולנוע הצרפתים פרנסואה טריפו וג'ין קוקטו. היא אמרה שהתמונות המועדפות עליה הן התמונות שצילמה בהן את סאטקליף לחוף הים הבלטי, ואת לנון והריסון בחדר הגג שלה. היא הסתייגה מהצילום הדיגיטלי ואמרה כי צלם צריך להתרכז באומנות הצילום ולא בתוצאות הטכניות, אם כי הודתה כי היא לא ידעה דבר על מחשבים ו"פחדה מהאינטרנט ".
קירשהר הודתה שלא הייתה אשת עסקים טובה. בן זוגה לעסקים, אולף קרוגר - כותב שירים ומפיק תקליטים - הצליח למצוא תמונות ותשלילים רבים של קירשהר ולהבטיח את זכויות היוצרים עליהם, אך העריך כי היא הפסידה הרבה במהלך השנים בגלל אנשים שהשתמשו בתצלומיה ללא רשות. ביולי 2001 ביקרה קירשהר בליברפול לרגל תערוכה של עבודותיה בגלריה לאמנות של רחוב מתיו, הסמוכה למועדון הקאברן. היא הופיעה כאורחת בפסטיבל שבוע הביטלס בעיר במהלך חופשת הבנקים באוגוסט. עבודתיה של קירשהר הוצגו ברחבי העולם בערים כמו המבורג, ברמן, לונדון, ליברפול, ניו יורק, וושינגטון די.סי, טוקיו, וינה ובאולם התהילה של הרוקנרול.
שנותיה המאוחרות.
בשנת 1967 נישאה קירשהר למתופף האנגלי גיבסון קמפ (נולד גיבסון סטיוארט קמפ, 1945, ליברפול), שתפס את מקומו של רינגו סטאר בלהקת רורי סטורם וההוריקנים . הם התגרשו שבע שנים לאחר מכן. לאחר מכן עבדה בבר, כמעצבת פנים ובהוצאה לאור מוזיקלית. היא נישאה בשנית לאיש עסקים גרמני.
קירשהר עבדה כיועצת לסרט "Backbeat" (משנת 1994), שהציג את סיפורם של קירשהר, סאטקליף והביטלס בימיהם הראשונים בהמבורג. היא התרשמה לחיוב מסטיבן דורף (שגילם את סאטקליף בסרט), והעירה שהוא היה בגיל הנכון (אז בן 19) וכי דיבר והתנהג כמו סאטקליף. את דמותה של קירשהר שיחקה בסרט שריל לי.
החל מאמצע שנות התשעים הפעילה קירשהר חנות צילום בהמבורג, וסייעה בארגון כנסים ואירועים הקשורים לביטלס באזור המבורג.
לקירשהר לא נולדו ילדים.
קירשהר נפטרה ב-12 במאי 2020 בהמבורג, שבוע לפני יום הולדתה ה-82. דבר מותה פורסם לראשונה על ידי ההיסטוריון של הביטלס מארק לואיסון באמצעות טוויטר, שקרא למעורבותה עם הלהקה כ"בלתי ניתנת להערכה". לואיסון אמר שקירשהר הייתה לרבים "חברה אינטליגנטית, מעוררת השראה, חדשנית, נועזת, אמנותית, ערה, מודעת, יפה, חכמה, אוהבת ומרומם".
הכל עלי
חמש עם שרון גל
חמש עם שרון גל היא תוכנית אקטואליה יומית בהגשת שרון גל, שמשודרת בשעה 16:50 ברשת 13. התוכנית עלתה לאוויר ב-8 באפריל 2020.
מבנה התוכנית.
התוכנית נפתחת בכותרות היום. במהלך התוכנית משתתפים כתבי ופרשני "חדשות 13" ואורחים שונים בתוכנית ומדווחים על אירועי היום.
את התוכנית מגיש שרון גל 4 פעמים בשבוע ואת היום הנותר מגיש אור הלר תחת השם חמש אור הלר.
היסטוריה.
התוכנית שודרה תחילה כמשדר מיוחד בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל ובהמשך, בעקבות ההחלטה להוריד מהאוויר את תוכניתו של יעקב אילון "מהדורת חמש" ב-7 באפריל 2020, הוחלט להעביר את התוכנית למשבצת השידור של יעקב אילון, שעזב בהמשך את הערוץ.
התוכנית עלתה בשם "חמש עם שרון גל" ב-8 באפריל 2020.
דאדלי בראדלי
דאדלי לירוי בראדלי (באנגלית: Dudley Leroy Bradley; נולד ב-19 במרץ 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1979–1993. לאורך 9 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק עבור 7 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 5.2 נקודות, 1.9 אסיסטים, 1.8 ריבאונדים ו-1.6 חטיפות למשחק.
קריירת משחק.
בראדלי נולד בבולטימור שבמרילנד, ובין השנים 1975–1979 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. בעונת 1976/1977 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (ה"טאר הילס") עד לגמר טורניר אליפות המכללות, בפעם הרביעית בתולדותיה, הודות ליכולת טובה של השחקנים וולטר דייוויס ופיל פורד. בעונתו האחרונה בקבוצה, 1978/1979, העמיד בראדלי ממוצעי שיא של 9.2 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-3.3 חטיפות למשחק, תחת המאמן דין סמית'.
בדראפט ה-NBA 1979 נבחר בראדלי על ידי אינדיאנה פייסרס, בבחירה ה-13. בשתי עונותיו באינדיאנה קלע 8.2 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן ספסל, אולם הצטיין בצג ההגנתי ואף נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה ב-.
לקראת עונת הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, בתמורה לשתי בחירות דראפט עתידיות. בעונתו היחידה בפיניקס העפילה הקבוצה לחצי גמר האזור המערבי בפלייאוף.
ב-11 השנים הבאות שיחק עבור קבוצות ה-NBA שיקגו בולס, וושינגטון בולטס, מילווקי באקס, ניו ג'רזי נטס ואטלנטה הוקס, וכן עבור "דטרויט ספיריטס", "אומהה רייסרס" ו"אוקלהומה סיטי קאבלרי" מליגת ה-CBA. לכל אורך התקופה מיעט לקבל דקות משחק ולא הצליח לשחזר את יכולתו המבטיחה מעונותיו הראשונות.
דדלי בראדלי
הזדקנות בקהילה הגאה
אוכלוסיית הלהט"בים הזקנים מורכבת מלסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים הנמצאים בשכבת גיל 65 ומעלה. עם העלייה בתוחלת החיים, הולך וגדל מספרם של הלהט"בים הזקנים . לאוכלוסייה זו ישנם צרכים וקשיים ייחודיים. להט"בים זקנים, כמו זקנים בכלל האוכלוסייה, מתמודדים עם קשיים הנובעים מגילם ומהשינוי במצבם הבריאותי, אך עבורם התמונה מורכבת אף יותר. הם סובלים מבדידות רבה, ולכן לרבים מהם יש פחות על מי להישען בזקנתם. בנוסף, הם סובלים מהדרה חברתית כפולה בשל היותם הן זקנים והן להט"בים, מתחושת דחייה בתוך הקהילה הלהט"בית עצמה, ומיחס עוין בשירותים חברתיים ובריאותיים.
שכיחות.
בעקבות עלייה בתוחלת החיים, לצד עלייה בקבלה החברתית של להט"בים, עולה גם מספרם של להט"בים זקנים. אומדנים מארצות הברית לגודלה של הקהילה הלהט"בית מעריכים כי 2.4% מבני 50 ומעלה בארצות הברית הם להט"בים. אומדנים אלו מבוססים על הגדרה עצמית כלהט"ב ולא על התנהגות או משיכה מינית. אוכלוסיית הלהט"ב המזדקנת בישראל מהווה פלח ייחודי בתוך האוכלוסייה הישראלית המזדקנת, אך גודלה אינה ידועה, בעוד שקיימים אומדנים ללהט"בים ישראלים בני 18-45. בהנחה ששיעור הלהט"בים בישראל דומה בקרב קבוצות גיל שונות, ניתן לאמוד את היקף הלהט"בים היהודים בני 65 ומעלה, בסוף שנת 2017, כ-54,000 (לפי אומדן של הגדרה עצמית).
המחקר בתחום.
עד שנות השמונים של המאה העשרים הייתה התייחסות מועטה בלבד להזדקנות של להט"בים הן בתחום המדעי והן בשיח הציבורי. רק בראשית שנות התשעים של המאה העשרים חוקרים מתחום הגרונטולוגיה החלו לגלות עניין במשמעות ההזדקנות עבור לסביות, הומואים, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים. על אף שנעשים בעולם מאמצים לחקור אוכלוסייה זו ואף נוצרים שיתופי פעולה מחקריים להבנת הסוגיה, היקף הספרות המחקרית בנושא עדיין מועט. הסיבה לכך נובעת מהקושי לאתר מדגם מייצג של אוכלוסייה זו, אשר מאופיינת כ"בלתי נראית" כיוון שמעטים מקרב בני הקהילה הלהט"בית, בגיל המבוגר, מוכנים להיחשף. אלה שהמסכימים להיחשף הם בדרך כלל האנשים חזקים יותר מבחינה כלכלית-חברתית, בריאים וחיים באופן עצמאי, אך אינם מייצגים את כלל האוכלוסייה הלהט"בית הזקנה. בנוסף, רוב המחקרים נעשו על גברים הומואים (בעיקר) ונשים לסביות, לבנים, בעלי השכלה פורמלית השייכים למעמד הבינוני, ותת-קבוצות משכבות עוני או מקבוצות מיעוט אתניות או דתיות, כמו גם ביסקסואלים וטרנסג'נדרים זקנים, כמעט שלא זכו להתייחסות במחקרים.
אתגרי ההזדקנות של להט"בים.
האתגרים העיקריים בהזדקנות הם: בדידות, גילנות ומצב בריאותי. נמצא כי ההצלחה בהתמודדות עם אתגרי ההזדקנות עבור הומו, לסבית, ביסקסואל או אדם טרנסג'נדר תלויים ביכולת להשיג תמיכה כדי להתמודדות עם בדידות, ביכולת התמודדות עם גילנות, ביכולת לשפר את מצבם הבריאותי, וביכולת לתכנן את השנים המאוחרות יותר. מן המחקרים המועטים שנעשו עולה כי האוכלוסייה הלהט"בית המזדקנת היא אוכלוסייה בסיכון הסובלת מבידוד חברתי, מתחושת דחייה בקהילה, מעוני, מתחלואה ומחשש מלפנות לקבלת שירותים.