ב-2015 התמודד בשנית בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים, והוצב במקום ה-23 ברשימת המחנה הציוני של מפלגת העבודה והתנועה לאחר שזכה ב-11,972 קולות. יונה נבחר לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-24 מנדטים.
יונה שימש בכנסת ה-20 כחבר בוועדת החינוך וועדת הכלכלה. היה יושב-ראש השדולה לחיזוק החינוך הציבורי בישראל ויושב-ראש משותף של השדולה לצדק חלוקתי. ח"כ יונה עמד בראש אגודת הידידות של הפרלמנט הישראלי והפרלמנט הרומני.
ב-2017 היה מחברי הכנסת הראשונים שהביעו תמיכה באבי גבאי במסגרת הבחירות לראשות מפלגת העבודה.
בנובמבר 2016, עבר בכנסת תיקון חוק, שיונה היה בן יוזמיו, שאפשר מתן פטור מארנונה לארכיונים ציבוריים.
במרץ 2017, עבר חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה של חברי הכנסת חיים ילין, דוד ביטן, והצעה זהה של ח"כ יונה ושל ח"כ גפני, המכירה בנפגעי פעולות טרור בחו"ל, אזרחי ישראל, על אף שפעולות טרור אלו לא כוונו נגד מטרות ישראליות ולא נגד אזרחי ישראל.
בחודש מרץ 2018 עבר בכנסת החוק לשינוי תנאי ההתמחות, פרי יוזמתו של יונה, שהקל על תהליכי הכשרתם והתמחותם של האדריכלים, בוגרי מוסדות להשכלה גבוהה.
ביוני 2017 עבר בקריאה שלישית תיקון חוק שיזם יונה ולפיו המדינה תממן חינוך חינם לילדים חולים בגילאים 3–4 ולא רק מגיל 5 כפי שהיה טרם העברת החוק.
יונה לא התמודד בפריימריז לקראת הבחירות לכנסת ה-21 והודיע שיחזור לאקדמיה.
עמדותיו.
לדעתו של יונה, לצדה של כלכלת שוק, על המדינה לספק רשת ביטחון סוציאלית לאזרחיה הכוללת את אחריותה לאספקתם של שירותי חינוך, בריאות דיור ורווחה ברמה סבירה, דבר המחייב הגדלת ההוצאה האזרחית של ממשלת ישראל. הפרטתם של שירותים אלה והפיכתם לסחורות, היא לדעתו בלתי מוסרית בעליל והיא גם נוטה לפגוע קשות הן במקבלי השירות והן בספקי השירות. הוא מאמין בחשיבותם של איגודים מקצועיים. לדבריו, מדינת הרווחה היא המסד שעליו מושתת מעמד הביניים הישראלי, והיא המבטיחה חינוך ציבורי נאות, שירותי בריאות איכותיים דיור בר השגה וזכויות סוציאליות לכלל האזרחים.
יונה נמנה עם המחנה היוני במפלגת העבודה. בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, הוא מאמין בשתי מדינות לשני עמים ונמנה עם חותמי יוזמת ז'נבה. בשנת 2001 כתב: "המוניטין המפוקפקים שלנו כפילגש של ארצות הברית בהחלט נרכשו ביושר, והם הולכים ונעשים גרועים יותר ככל שנמשך הכיבוש ומתגברות עוולותיו"; "כל עוד יהיה כיבוש יהיה טרור. אין ביטחון ללא שלום ואין שלום ללא נסיגה מלאה – חד וחלק. זו הסיבה שהעולם מפנה אצבע מאשימה נגדנו, גם כאשר הוא מזדעזע לנוכח גלי הטרור הזוועתיים נגד ישראל ומגנה אותו. יש להודות, ישראל אינה קורבן תמים ומזדמן של קנאות איסלמית המונעת על ידי משטמה עיוורת". בשנת 2010, במסגרת כתבה שעסקה במפגשים בין רבני יש"ע לבין אנשי רוח הנמנים עם מחנה השמאל, אמר יונה שהמפגשים גרמו לו לשנות את עמדתו הרגשית, אך לא הפוליטית והמוסרית באשר לפינוי התנחלויות,
בתחילת שנות האלפיים חתם יונה על גילוי דעת התומך בחיילים שסירבו לשרת בשטחים. בראיון בפברואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20 ולאחר שהבית היהודי תקפה את המחנה הציוני בגלל הדעות שהשמיע בעבר, אמר כי שינה את דעתו והוא חוזר בו מהחתימה על העצומה, אף על פי שהוא ממשיך לחשוב שמפעל ההתנחלויות הוא סכנה קיומית למדינת ישראל. בראיון נוסף במוסף שבעה ימים באפריל 2015 אמר יונה שבעניין זה הושפע בעבר מדברי ישעיהו ליבוביץ, אולם בשנים האחרונות, ובמיוחד במהלך המחאה החברתית, התחזקו בו ההבנה שמאבקים אידאולוגיים יש לנהל במסגרת כללי המשחק הדמוקרטיים.
בראיון בשנת 2005 אמר יונה שהוא תומך בביטול חוק השבות, ותחתיו יש לתת ביטוי לאינטרסים של הקבוצות החברתיות בישראל, וכן לאלה של מהגרי עבודה פוטנציאליים. "מתן אזרחות ליהודים שיבואו לפה, יותנה בהמתנה, בידיעת שפה, ובאימוץ כללי התרבות הדמוקרטית". עוד אמר כי המדינה הרב תרבותית האוטופית צריכה לאחד את ימי האבל ליום אחד תוך מתן ביטוי הולם לאבל של הפלסטינים, למשל ליום הנכבה שלהם, כחלק מהסדר שלום עימם". בראיון בפברואר 2015, אמר על כך: "אף פעם לא אמרתי שאין הבדל בין יום השואה ליום הנכבה, מה שאמרתי זה שבחזון אחרית הימים יהיה ראוי שאנחנו נכיר בסבל של הפלסטינים והם יכירו בסבל שלנו. לא הייתה שום אמירה שהשואה אינה ייחודית מבחינת הממדים הקטסטרופליים שלה ומפעל ההשמדה נגד העם היהודי".
בשנת 2005 אמר יונה כי על אף שבצעירותו היה ציוני, כיום הוא "לא מתחבר למילה הזאת ציונות", אך הוא פוחד לומר שאינו ציוני, בשל ההדהוד של האמירה בתוכו, במשפחתו ובסביבתו. יונה הוסיף שהוא כועס מאוד על "המקום הזה", אבל מחובר אליו חזק. בראיון בפברואר 2015 אמר כי הוא מגדיר את עצמו כשמאל ציוני, אך הוא לא מתחבר "לפרשנות הדומיננטית, הלאומנית, המשיחית למושג ציונות, פרשנות שמובילה אותנו לתהום.
באוגוסט 2016 נפגש יוסי יונה עם אבו מאזן על מנת "ליצור בסיס התחלתי של אמון שעליו ניתן לקיים את המשך השיחות שיביאו לפתרון הסכסוך".
אסי כהן
אסי כהן (נולד ב-10 באוקטובר 1974) הוא קומיקאי, שחקן, תסריטאי וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד, גדל והתחנך באשדוד לאב שעלה ממצרים, ולאם צברית ממוצא טורקי. למד בתיכון המקיף ג' ע"ש רוגוזין בעירו. אחיו יוני כהן היה הבסיסט של להקת "מרסדס בנד".
את שירותו בצה"ל עשה בחיל הקשר. לאחר שירותו הצבאי, החל את דרכו בתחום המשחק והבידור. תחילה, החל משנת 1996, הופיע כאמן סטנד-אפ במועדון הידוע דומינו גרוס.
בשנת 1998 השתתף בתפקיד אורח בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "20 פלוס", ששודרה בערוץ 2. בשנת 1999 פרץ לראשונה לתודעת הקהל כאשר השתתף בתוכנית המערכונים הקומית "דומינו" בערוץ 2, לצדם של עוד קומיקאים צעירים בזמנו, כמו: אדיר מילר, רותם אבוהב, רועי בר נתן וגורי אלפי.
ב-1999 הקים כהן יחד עם גורי אלפי את הצמד הקומי "אסי וגורי", במהלך השתתפותם בתוכנית "דומינו". יחד הם הופיעו במופעי בידור בכל רחבי הארץ. בהופעותיהם יצרו, בין השאר, גם את הדמויות הקומיות הנודעות ביותר שלהם "דוד ותקווה" ו"קוקו וסטיב".
בשנים 2000–2002 השתתף בתוכנית הבידור "רק בישראל" בערוץ 2 של קשת, לצד גורי אלפי, אורנה בנאי וארז טל במהלך סוף עונתה השנייה, כל עונתה השלישית, ותחילת עונתה הרביעית. בשנת 2001, במקביל להופעותיו בצמד עם אלפי, שיחק כהן בסרטם של רם נהרי ותמר מרום "כוכב זורח מעל הלב" שהוקרן בכבלים, לצדן של דאנה איבגי, עירית שלג ואילנה ברקוביץ'.
בשנת 2002 יצר, כתב ושיחק, בתוכנית הקאלט הקומית "שידורי המהפכה" בערוץ 2 של רשת, בה כיכב לצד גורי אלפי. בנוסף, שיחק תפקיד משנה בסרט הקולנוע "יוסי וג'אגר" והשתתף בתוכנית הקומית "לא נפסיק לצחוק". בשנת 2003 שיחק בסרט הקולנוע של שמי זרחין "הכוכבים של שלומי". שנה זו הייתה גם השנה בה פירקו הוא ואלפי את הצמד, חדלו מלהופיע במשותף וכל אחד מהם המשיך בקריירת משחק עצמאית.
בשנת 2004 שב כהן לטלוויזיה בתוכנית "איפה אתה חי?!" לצדם של ארז טל, שלמה בראבא והדר לוי. בתוכנית גילם כמה דמויות, בהן: "קוקו" ו"הימרי ההילר". באותה שנה כיכב כהן גם בסרט הקולנוע הקומי של רשף לוי "אהבה קולומביאנית", לצדם של מילי אביטל, מנשה נוי וניר לוי, ושיחק בסדרת הדרמה הרומנטית זוכת "פרס האקדמיה לטלוויזיה" - "אהבה זה כואב", לצדה של דנה מודן.
בשנת 2005 השתתף כהן בסרטו ההוליוודי של סטיבן ספילברג "מינכן". באותה שנה שיחק גם בדרמה "הלב הרעב" והצטרף לקאסט הקומיקאים הקבוע של תוכנית הסאטירה הפופולרית, זוכת פרסי "מסך הזהב" ו"פרס האקדמיה לטלוויזיה" - "ארץ נהדרת", ושיחק בה עד לפרישתו בסיום העונה השמינית במאי 2011. בין חיקויו הבולטים בתוכנית: אורי גלר, שימי הרשקוביץ, אבי נמני, אביגדור ליברמן, ראלב מג'אדלה, טל ברודי, גבי אשכנזי וגיא זוהר. בפתיחת העונה העשירית של התוכנית חזר כהן לגלם את ליברמן בהופעת אורח.
בשנת 2007 שיחק בסדרת הדרמה הקומית "מסודרים", ששודרה בערוץ 2, בדמותו של "תומר". תפקיד זה זיכה אותו בפרס האקדמיה לטלוויזיה. בשנת 2009 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה.
בשנת 2010 שיחק בסרט של צוות "ארץ נהדרת", "זוהי סדום", בתפקיד הראשי בתור הנסיך נינוה. כמו כן, באותה שנה נגע כהן גם בדרמה והחל לשחק בסדרת המתח של גידי רף, "חטופים", בתור עמיאל בן חורין, חייל ישראלי שנחטף בשבי הסורי.
בשנת 2011, עם פרישתו מ"ארץ נהדרת", החל כהן להשתתף בהצגת הפרינג' "מייקל" לצד השחקן והקומיקאי אבי דנגור ואחרים. באותה שנה קיבל הופעה במערכון של עם סגולה. בשנה זו גם החל לשמש כפרזנטור של הבנק הבינלאומי עד ל-2022.
בשנת 2012 שיחק בעונתה השנייה של הסדרה "חטופים" וכן כתב, שיחק וערך את סדרת הבת של "ארץ נהדרת" - "הפרלמנט", בה הוא גילם בעיקר את דמותו המוכרת עוד מימי "ארץ נהדרת" - שאולי. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת והקהל וכהן, על משחקו בתוכנית זאת, זכה בפרס נוסף של האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2015 כהן חזר לצוות התוכנית "ארץ נהדרת" בעונתה ה-12, ובאותה שנה שיחק גם בסדרה האמריקאית "דיג" של גידי רף (איתו שיתף פעולה עוד ב"חטופים").