בימינו אין כמעט כתבי יד מן הספרות היוונית והרומית מלפני המאה השמינית לספירה. מעט כתבי היד ששרדו מלפני המאה השמינית אינם שלמים וכוללים מספר פפירוסים שנמצאו במצרים, כתבי יד שנמצאו תחת אפר הלבה בהרקולנאום ורישום על קיר במקדש לזכר אפיקורוס. פרופסור בצלאל בר כוכבא מייחס את אי הימצאותם של כתבי יד יותר עתיקים לשינוי שעברו כתבי היד ממגילה לקודקס ומפפירוס לקלף ולכך שבעקבות המעבר לא נעשה מאמץ לשמר את כתבי היד הישנים יותר שתפסו מקום רב. בר כוכבא גם משער שיש קשר בין המעבר לקלף וקודקס לתחילת הופעתם של כתבי יד עבריים, למרות שהקלף היה נפוץ הרבה יותר אצל יהודים עוד קודם לכן.
אינטראקציות פאי ארומטיות
אינטראקציות פאי ארומטיות או אינטראקציות π-π, הן טיפוס של אינטראקציות כימיות חלשות, שאינן קוולנטיות, המתרחשות בין מולקולות ארומטיות. יש להן חשיבות רבה בייצוב של מולקולות ביולוגיות שונות כגון DNA וחלבונים ובמבנה של חומרים שונים כמו גרפיט.
המבנה והמקור לאינטראקציות.
אינטראקציות π-π מתרחשות בין מולקולות אורגניות בעלות שיירים ארומטיים. האינטראקציות נובעות מחפיפה של אורביטלי ה-π ומאינטראקציות אלקטרוסטטיות בין השיירים הארומטים ולכן הן מתחזקות כאשר כמות אלקטרוני ה-π עולה.
אינטראקציות ה-π הן בעלות כיווניות וסדר קבועים ולכל מערכת ארומטית יש סידור מרחבי מועדף (ראו תרשים). במולקולות DNA, למשל, יוצרים הבסיסים החנקניים (השיירים הכימיים היוצרים את "השלבים בסולם" של מבנה הDNA) קשרי פאי זה עם זה המוסיפים לארגון וליציבות של מבנה הסליל הכפול של הDNA.
בדרך כלל אינטראקציות אלו חזקות יותר מסוגים אחרים של קשרים חלשים ולכן יש להן תפקיד חשוב בכימיה סופרא מולקולרית, בייצוב של מבנה שלישוני במולקולות חלבון ובננוטכנולוגיה. גבישים נוזליים רבים, למשל, מכילים קבוצות ארומטיות המאפשרות את הארגון המסודר של הגביש הנוזלי.
קשרי פאי חשובים גם בגרפיט. גרפיט בנוי ממשטחים ארומטיים הערומים זה על זה במרווח של 3.4 אנגסטרם, כאשר רק קשרי הפאי מונעים התפוררות של המבנה המולקולרי של הגרפיט.
אינטראקציות ארומטיות
קשרי פאי
קשרי פאי-פאי
קשר פאי
בכימיה, קשר פאי (קשר π) הוא קשר קוולנטי אשר נוצר בין שני אטומים, כאשר אורביטלים, הנמצאים בניצב למישור הקשר, חופפים זה לזה. קשרי π מתאפיינים גם בחפיפה של שתי אונות בלבד של האורביטלים, בניגוד לקשרי דלתא הנוצרים מחפיפה של ארבע אונות של האורביטלים.
השימוש באות היוונית π לתיאור הקשר נובע מכך שבדרך כלל קשרים מסוג זה נוצרים על ידי אורביטלי p המכילים שתי אונות של ענן אלקטרונים הנמצאות משני צידי הגרעין (האות P היא מקבילה פונטית לאות π), אם כי גם אורביטלי d עשויים ליצור קשרים מעין אלו.
קשרי π חלשים יותר מקשרי סיגמא משום שענני האלקטרונים שבהם חופפים באופן רופף יותר מהאורביטלים שבקשרי סיגמא. למרות זאת, בדרך כלל קשרי פאי מתקיימים יחדיו עם קשר סיגמא בקשר כפול או בקשר משולש עם קשר פאי נוסף ולכן החוזק הכולל של הקשרים יחדיו הוא גבוה יותר.
קשרי פאי הם מטרה להתקפות של אלקטרופילים ומשתתפים לכן בתגובות סיפוח רבות. כמו כן הימצאות של מספר קשרי פאי בסמוך זה לזה עשויה לגרום לרזוננס כימי במולקולה.
קשרי פאי בשילוב קשרי סיגמא מונעים מהמולקולה יכולת סיבוב סביב הקשר וכך מקבעים את המולקולה במבנים איזומריים.
נימוסין
ספריית שטראשון
ספריית שְׂטרָאשוּן הייתה ספרייה בעיר וילנה, מרכז התרבות היהודית של צפון-מערב רוסיה, שהייתה ידועה בכל רחבי העולם היהודי. נוסדה מאוסף הספרים של מתתיהו שטראשון, חוקר ומשכיל עברי שהיה ביבליופיל, שהקדיש לספרייתו את מיטב כספו וכוחותיו. הוא הצליח לרכוש עבור ספרייתו עותקים נדירים של ספרים תורניים מימי ראשית הדפוס, ואף כמה אינקונבולות, ובהם "מבחר הפנינים" של שלמה אבן-גבירול, אחד הספרים העבריים הראשונים שנדפסו עם המצאת הדפוס.
היסטוריה.
מתתיהו שטראשון (בנו של שמואל שטראשון בעל הגהות הרש"ש על הש"ס), שנפטר בשנת 1885, הוריש את ספרייתו, ובה 5,739 כרכים (מספר עצום לגבי אמצע המאה התשע עשרה), לקהילת וילנה. בשנת 1889 יצא בברלין לאור הספר "ליקוטי שושנים", שהוא קטלוג המפרט את כל הספרים שבאוסף. בשנת 1892 נפתחה הספרייה לציבור, בבית שבו התגורר מתתיהו שטראשון, על ידי המשכיל הלל נח מגיד שטיינשניידר.
בשנת 1901 עברה למבנה חדש בחצר בית הכנסת הגדול של וילנה. בשנת 1902 היא נפתחה לקהל, והייתה מהספריות הציבוריות היהודיות הגדולות והחשובות בעולם.
מנהל הספרייה היה שמואל שטראשון, ולאחריו יצחק שטראשון. הספרן הראשי היה חייקל לונסקי, שנשא במשרה זו עד לחיסול הספרייה בידי הנאצים.
אחד מאוצרותיה של "ספריית שטראשון" היה "ספר המבקרים" הייחודי שלה, שבו רשמו את רשמיהם גדולי הספרות היהודית והעברית, ובהם ח"נ ביאליק, שלום עליכם, דוד ברגלסון, תיאודור הרצל, ברל כצנלסון, מארק שאגאל, ורבים אחרים.
ספריית שטראשון וספרניה עמדו בקשר רצוף עם בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, שהוקם בירושלים.
בשנות השלושים היו בספרייה כ-35,000 כרכים. לאחר כיבוש וילנה בידי הנאצים, פעלה הספרייה בגטו וילנה. היא זכתה לפריחה עם מנויים רבים, למרות שרבים נשלחו באקציות למחנות ההשמדה. בנובמבר 1942 ערכה הספרייה אירוע חגיגי לכבוד השאלת הספר המאה אלף. קבוצת יהודים מהגטו, שכונתה "בריגדת הנייר", החלה במבצע להצלת הספרים והמסמכים היהודיים החשובים מהספרייה ומהארכיון בווילנה, בהסתירה אותם בסביבת הגטו. לקראת חיסול הגטו, חמסו הנאצים את האינקונבולות ושלחו את הספרנים, כמו את יתר תושבי הגטו, למוות בפונאר. אוצרות הספרייה הועברו בארגזים למחסן בפרנקפורט.
עם כיבוש גרמניה בשנת 1945, מצא הצבא האמריקאי את מחסן הספרים בפרנקפורט, ובו שלושה מיליון ספרים שנגזלו מיהודים, ובהם 25,000 ספרים שמקורם בספריית שטראשון. חלקם הועברו לייווא (YIVO) בניו יורק, וחלקם לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים. את הספרים התורניים הכפולים שהגיעו לייווא, חלקם כאמור מספריית שטראשון, מסר המכון לספרייה התורנית המרכזית שבהיכל שלמה, בהנהלת צבי הרכבי, מצאצאי שטראשון. חודשים לאחר מכן עלתה בישראל דרישה להעברת יתר שרידי הספרייה להיכל שלמה.
בשנת 1961 ניהל צבי הרכבי מאבק משפטי לקבלת פיצויים בסך מיליון ל"י מגרמניה, בעבור הספרים של ספריית שטראשון שהושמדו על ידי הנאצים.
במהלך השנים נעלמו מהיכל שלמה ספרים יקרי-ערך, ואחרים נמכרו על ידי הנהלת הספרייה לגורמים שונים.
ספרייה ציבורית
סימן דיאקריטי
סִימָן דִּיאַקְרִיטִי (ובעברית: סִימַן הֶבְחֵן) הוא סימן אורתוגרפי המתווסף לאותיות כדי לשנות את דרך הגייתן או כדי להדגיש הבדל בין שתי מילים הנכתבות בצורה זהה. מקור המושג במילה היוונית עתיקה – διακριτικός, (בתעתוק לאותיות לטיניות: diakritikos) שמשמעותה "מבדיל", מפועל – διακρίνω – "להבדיל".
הסימנים הדיאקריטיים מוספים מעל לאותיות או מתחת לאותיות, לפי המקרה. אך לא כל סימן הניצב מעל או מתחת לאות הוא דיאקריטי; חלק מסימנים אלה, כמו במקרה של הנקודה מעל לאות i, הם חלק מהאות. יש סימנים שבשפות מסוימות מהווים חלק מהאות ובשפות אחרות משמשים כסימנים דיאקריטיים. ישנם סימנים דיאקריטיים הפועלים בצורות שונות בשפות שונות.
פיטמה
רבנו ניסים
סן מארינו
המסדר הדומיניקני
בגד
בגדים
אולם קרנגי
מגדל טרמפ
אסיא
דורי בן זאב
אלדורי (דורי) בן זאב (נולד ב-15 במרץ 1949) הוא שדרן, פזמונאי, זמר, שחקן, קומיקאי, מדבב ומחבר פרסומות ישראלי. זוכה פרס לנדאו לאומנויות לשנת 2016.
ביוגרפיה.
בן זאב נולד בתל אביב לבתיה, מורה במקצועה, ומרדכי בן זאב. בגיל צעיר עברה משפחתו לחיפה בעקבות הקמתו של התיאטרון העירוני חיפה, שאביו היה בין מייסדיו.
לפני שהתגייס לצה"ל התארח בן זאב במופעים של להקת פיקוד צפון והציג בפני חיילים קטעי הומור שונים. עם גיוסו שירת בתיאטרון צה"ל ובלהקת גייסות השריון. לאחר מכן הועבר לגלי צה"ל, שם היה בתחילה כתב צבאי, אך עד מהרה החל להגיש פינות משעשעות ותוכנית ד"שים שבועית בשם "ממנו אלייך".
סגנון ההגשה המשוחרר של בן זאב היה חריג וחדשני ביחס למה שהיה נהוג אז ברדיו הישראלי - שבו עדיין הייתה נהוגה מסורת של הגשה פורמלית מוקפדת - וכך גם המוזיקה שהשמיע. בן זאב הכריז ששם התוכנית הוא "כלבים רצים חופשי", ונהג לסיים כל תוכנית בשיר "If Dogs Run Free" של בוב דילן. בין היתר, נוסדה בתוכנית זו "פינת פוגי", בה התארחה להקת כוורת, לפני שהיא גובשה באופן רשמי וכשחבריה עדיין שירתו בלהקת הנח"ל. ידידותו עם אהרלה קמינסקי ותמיכתו של בן זאב בלהקת הפלטינה זכו למחווה בקטע "די ג'יי דורי".
בתקופה זו כתב בן זאב שירים ומערכונים, והשתתף בתוכניות כמו "לול", שם השתתף בין השאר באחד מהמערכונים המפורסמים בתוכנית, "חידון התנ"ך". הוא גם ערך מופעי סטנד-אפ, בטרם היה הדבר מקובל בישראל. ב-1970 שיחק במחזמר עיר הגברים. בשנת 1973 גילם תפקידים קטנים בסרטים חגיגה לעיניים והמשכנע בע"מ.
האלבומים הראשונים.