ב-24 באפריל 2007 הודיע ארדואן כי גול הוא מועמד מפלגת הצדק והפיתוח לנשיאות טורקיה. לחץ הציבור והצבא שחששו ממינויו של נשיא ראשון בטורקיה ממפלגה איסלאמית, הביא לכך שלמרות הרוב הגדול של המפלגה באספה הלאומית, לא הושג הרוב הדרוש לבחירתו (שני שלישים). ב-6 במאי 2007 הודיע גול על הסרת מועמדותו. מספר ימים אחר כך, הודיעה הממשלה כי בכוונתה ליזום תיקון בחוקה שיעביר את הליך בחירת הנשיא מהאספה לעם. עקב כך, הודיע גול כי הוא חוזר בו מהסרת מועמדותו. אולם המשבר הפוליטי החריף שנוצר בעקבות הפרשה הביא את ארדואן להודיע ב-10 במאי 2007 על הקדמת הבחירות לאספה הלאומית. בבחירות שהתקיימו קודם מועדן, ב-22 ביולי 2007, שוב ניצחה מפלגת הצדק והפיתוח, ומועמדותו של גול לנשיאות טורקיה הובאה בפני האספה הלאומית בפעם השלישית ביום 28 באוגוסט 2007. בסבב בחירה זה, בו נדרש רוב רגיל, נבחר גול על ידי 339 מחברי האספה הלאומית לנשיאה האחד-עשר של טורקיה והושבע בו ביום.
ב-28 באוגוסט 2014 סיים את כהונתו, והוחלף על ידי רג'פ טאיפ ארדואן.
חייו האישיים.
גול נישא לבת דודתו היירוניסה אזיורט ב-1980, בהיותה בת 15. לזוג שלושה ילדים.
עבדאללה גול
ז'ורז' פומפידו
ז'ורז' ז'אן רמון פומפידו (בצרפתית: Georges Pompidou; 5 ביולי 1911 - 2 באפריל 1974) היה פוליטיקאי צרפתי, ראש ממשלת צרפת ה-151 ונשיאה השני של הרפובליקה הצרפתית החמישית.
חייו.
נעוריו ותחילת דרכו.
פומפידו נולד בקומונה מוֹנְבּוּדִיףְ שבמחוז קנטל במרכז צרפת. הוא למד בבית הספר התיכון "לואי-לה-גראן", שם התחבר עם המשורר והמדינאי הסנגלי לאופולד סדר סניור.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל הרגלים. בשנת 1940 עם סיום ההכשרה הוצב בגדוד הרגלים האלפיני ה-141 אשר בשלב מאוחר יותר עוטר במדליה עבור השתתפותו בקרב על הסום. לאחר כיבוש צרפת על ידי הכוחות הנאצים השתחרר משירותו הצבאי.
את לימודיו האקדמיים סיים פומפידו עם תואר בספרות מהאקול נורמל סופרייר. בתחילה שימש פומפידו כמורה לספרות בבית ספר, עד שב-1953 שכר אותו גי דה רוטשילד לעבוד עבור משפחתו. ב-1956 הוא מונה למנהל הכללי של בנק המשפחה, והחזיק במשרה עד 1962. לאחר מכן, שכר אותו שארל דה גול כדי שינהל את "קרן אן דה גול לתסמונת דאון" (בתו של דה גול, אן, סבלה מתסמונת דאון).
ראש ממשלת צרפת.
לאחר שב-16 באפריל 1962 התפטר ראש הממשלה מישל דברה, מונה פומפידו לתפקיד, אותו מילא תחת הנשיא דה גול עד ה-21 ביולי 1968. תקופת כהונתו היא הארוכה ביותר מבין ראשי הממשלה ברפובליקה החמישית. מועמדותו לתפקיד ראש הממשלה הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שפומפידו לא היה חבר באספה הלאומית, ובאוקטובר 1962 אף התקבלה נגדו הצעת אי-אמון, אותה ביטל דה גול. המפלגה הגוליסטית זכתה בבחירות שנערכו באותה שנה ופומפידו נשאר בתפקידו. שנתיים לאחר מכן התמודד פומפידו עם שביתת הכורים, וב-1967 הוביל את המפלגה לניצחון דחוק בבחירות.
רבים ראו בו את האחראי לסיומו של מרד הסטודנטים במאי 1968, כשניהל משא ומתן עם האיגודים המקצועיים והמעסיקים ובכך שבר את אחדותם של הסטודנטים והפועלים. עד המשבר התאפיינה כהונתו של פומפידו בשגשוג כלכלי ובשלווה יחסית, אך בזמן האירועים התעוררו חילוקי דעות בין דה גול לפומפידו, שהחלו כשהאחרון לא הבין מדוע דה גול לא יידע אותו על נסיעתו לבאדן-באדן ב-29 במאי. בין השניים, שעד אז היו ביחסים טובים, שררה מאז מתיחות מתמדת. פומפידו הוביל את המפלגה לניצחון נוסף בבחירות 1968, אך התפטר לאחריהן. אף על פי כן, היה נראה כי הוא יהיה יורשו של דה גול, ואכן, בינואר 1969 הודיע פומפידו על מועמדותו לנשיאות. מספר שבועות לאחר מכן, הוזכר שמו בפרשת מרקוביץ'. פומפידו היה בטוח כי אנשיו של דה גול עומדים מאחורי כן.
נשיא צרפת.
ב-28 באפריל 1969 פרש דה גול מהנשיאות לאחר תבוסתו במשאל עם שבו ביקש להפוך את הסנאט לגוף מייעץ ולתת סמכויות חזקות למועצות אזוריות. בבחירות שנערכו לאחר מכן נבחר פומפידו לנשיא צרפת הבא, כשהביס את איש המרכז, יו"ר הסנאט והנשיא בפועל אלן פוהר. על אף שהוגדר כגוליסט, היה פומפידו גמיש מדה גול, והתיר את הצטרפות הממלכה המאוחדת לקהילה האירופית ב-1973. פומפידו היה ספקן לגבי תוכנית "החברה החדשה" של ראש ממשלתו, ז'אק שבאן-דלמאס, וב-1972 החליף אותו בפייר מסמה, שהיה קרוב יותר לאידאולוגיה הגוליסטית שלו.
ב-1974, באמצע כהונתו, מת פומפידו במפתיע מסרטן.
לפומפידו היה בן מאומץ, אלן פומפידו, כיום נשיא משרד הפטנטים האירופי.
פומפידו
האירגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי
אאוג'ן פילוטי
אֵאוּגֵ'ן פִילוֹטִי (ברומנית: Eugen Filotti; 28 ביולי 1896 – 1 ביוני 1975) היה פובליציסט, דיפלומט, עורך ומתרגם רומני.
ביוגרפיה.
פילוטי נולד בבוקרשט, ילדם השני של ניקולאה פילוטי, רוקח צבאי בעל דרגת סגן, ואאורליה, בתו של ד"ר יעקב פליקס. שנתיים לאחר לידתו מת האב משחפת, והאם גידלה את ילדיה מגמלה צנועה. אאוג'ן ניסה להמשיך בדרכו של אביו, ובשנת 1914 נרשם לפקולטה לרוקחות. עוד בהיותו בבית הספר התיכון החל פילוטי לכתוב בעיתונים, בעיקר בנושאי מדיניות חוץ. בשנת 1916, עם כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה, גויס ומונה לרוקח צבאי בדרגת סגן. בסיום המלחמה זנח את לימודי הרוקחות ונרשם לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט, לימודים שסיים בהצלחה בשנת 1922. גם בתקופת לימודי המשפטים המשיך בעבודתו הפובליציסטית, ובסיום לימודיו נכנס לעבוד כעורך בעיתון "האמת". בעבודתו כעורך המשיך להתמקד בנושאי מדיניות חוץ וגם, הפעם בתפקיד מנהל, פרסם את השבועון "המילה החופשית".
בשנת 1927 עבר פילוטי לתחום הדיפלומטיה ומונה לנספח עיתונות בצ'כוסלובקיה. שנה מאוחר יותר צורף למשלחת הרומנית שליד חבר הלאומים בז'נבה, שם פעל עד 1930, עת מונה למנהל מדור העיתונות והמידע במשרד החוץ הרומני. בשנת 1935 מונה לשגריר רומניה בטורקיה, אולם לאחר שנה, עם חילופי הממשלה ברומניה, העבירו שר החוץ החדש להיות שגריר ביוון, עמדה חשובה פחות מנקודת מבט רומנית. בסתיו 1938 עבר להיות שגריר בבולגריה, מדינה עוינת לרומניה באותה תקופה, ופעל להשגת הסכם חילופי אוכלוסין בדוברוג'ה. לאחר תכתיב וינה מונה פילוטי לשגריר בהונגריה, ובמהלך תפקידו זה פעל למען האוכלוסייה הלא-הונגרית של צפון טרנסילבניה, אשר הועברה מרומניה להונגריה. החל משנת 1942 סיפקה המשלחת הדיפלומטית הרומנית בראשותו של פילוטי כמויות גדולות של דרכונים ליהודים הונגרים שמוצאם מטרנסילבניה, דרכונים שאפשרו להם מעבר לרומניה והצילו אותם מהגורל המר של יהודי הונגריה. לאחר שינוי השלטון באוגוסט 1944 ברומניה, מונה פילוטי למנהל משרד החוץ הרומני, עד ששוב התחלפה הממשלה במרץ 1945, מועד בו העדיף להתפטר. בשנים 1946–1947 פעל במשלחת הרומנית לשיחות השלום בפריז בתפקיד מומחה, ובסיומה מונה לשגריר באיטליה, תפקיד שלא הצליח לממש בגלל וטו סובייטי שהביא לפרישתו לגמלאות. בהמשך חייו עסק פילוטי בעריכה ותרגום, ואף מונה בשנת 1957 למנהל "ההוצאה לאור בשפות זרות".
משחק הסנוורים
הפסקת קפה
הפסקת קפה היא אירוע חברתי, יומיומי, שבמסגרתו נהוג לאכול ארוחה קלה ולהירגע מעט במהלך יום עבודה. הפסקת קפה מקובלת מאוד בקרב עובדים בתעשייה ובעסקים. המונח נעשה מקובל בארצות הברית אך הפך לפופולרי בכל רחבי העולם המודרני. מקובל להשתמש במונח בין אם המשתתפים בהפסקה שותים קפה ובין אם לאו.
מקורה של הפסקת הקפה ככל הנראה בסוף המאה ה-19 בסטווטון, ויסקונסין שבה מוסדה ההפסקה על ידי נשותיהם של מהגרים מנורווגיה. העיר חוגגת זאת כל שנה בפסטיבל הפסקת הקפה של סטווטון.
ברם, המושג הפך מקובל בשל מסע פרסום של סוכנות קפה פאן-אמריקנית ב-1952, אשר במסגרתו עודדו צרכנים לצרוך קפה תחת הסיסמה: "הרשה לעצמך הפסקת קפה - וקבל את מה שלקפה יש להעניק לך".
הפסקות קפה אורכות בדרך כלל כ-10 עד 20 דקות. בחלק מהחברות מוסדה הפסקת הקפה והיא מתרחשת רשמית בשעה נקובה. בחלק מהמקומות עוברת עגלה עם משקאות חמים וקרים, עוגות, לחמים ומאפים.
משמעויות ארגוניות.
ההפסקה לרוב מתרחשת באתר ייעודי למשל קפיטריה, חדר תה או חוץ למשרד. מדובר לא רק באכילה, אלא בזמן המוקדש גם לרכילות ו"סמול טוק" ולעיתים גם עישון. ההפסקה היא הזדמנות להירגע מעט ואז להתכנס מחדש לביצוע שארית מטלות היום. באוסטרליה ובניו זילנד ההפסקה הזו מכונה גם "סמוקו" (נגזר מ-smoking - עישון).
אחד הנושאים במשא ומתן בין איגוד עובדי הרכב לבין חברות לייצר רכב ב-1964 בארצות הברית, היה דרישת האיגוד להפסקת קפה יומית בת 12 דקות. כיום במקומות עבודה רבים הפסקות קפה הן חלק מחוזה העבודה הסטנדרטי (יום עבודה בן שמונה שעות ויותר), וחברות רבות מצאו כי ציוד פינת קפה על חשבון המעסיק היא יתרון חשוב, בעלות נמוכה. מעבר לכך, הפסקות הקפה הן זמן להתרעננות, יצירת קשרים חברתיים בין העובדים והחלפת מידע ארגוני בצורה לא רשמית. יציאה משותפת להפסקת קפה מחזקת את המערכת החברתית של העובד, ומייצרת הזדמנויות לקבלת החלטות בעלות ניהולית נמוכה. בכנסים מקצועיים, הפסקת הקפה הן זמן משמעותי בכנס ליצירת קשרים עסקיים, מפגשי עמיתים ומפגש של חברים ותיקים.
פאולוס השלישי
האפיפיור פאולוס השלישי (בלטינית: Paulus III; נולד בשם אלסאנדרו פארנזה ב-29 בפברואר 1468 – 10 בנובמבר 1549), היה אפיפיור ומנהיג הכנסייה הקתולית בין 1534 למותו בשנת 1549. הבולט בין הישגיו בתקופת כהונתו הוא כינוס ועידת טרנטו ב-1545. פאולוס השלישי היה האפיפיור הראשון אשר מינה קרדינלים ללא גילוי שמם בפומבי.