בתוניסיה, שהייתה תחת פרוטקטורט צרפתי משנת 1881, נמנעו השלטונות להעניק אזרחות צרפתית ליהודים באופן גורף, עקב הסיבוכים שצעד זה גרם באלג'יריה. עם זאת, הם לא נמנעו מלעודד את הרחבת החינוך הצרפתי בקרב היהודים ולאפשר ליהודים לקבל אזרחות צרפתית על פי קריטריונים מקלים. אולם מרבית הקהילה שמרה, בצד פתיחותה לתרבות צרפת, על מוסדותיה הרוחניים ועל יחס עמוק אל המסורת.
במהלכה של מלחמת העולם הראשונה החלו להופיע בעריה הגדולות של תוניסיה אגודות ציוניות: בתוניס הוקמו האגודות "אגודת ציון", בראשות אלפרד ואלנסי ויוסף בראמי, ו"יושבת ציון" בראשות הרב יעקב בוקארה ועו"ד ג' בונאן; בסוסה הקימו פעילים ציוניים את אגודת "תרחם ציון"; בספקס הוקמה "אהבת ציון"; ובבז'ה נקראה האגודה הציונית "בני ציון". הפדרציה הציונית ערכה התרמות כספיות בקרב יהודי תוניסיה להסתדרות הציונית העולמית. במסגרת הפעילות הציונית בתוניסיה התקיימו בחירות לצירים שייצגו את יהדות תוניסיה בקונגרסים הציוניים. גם רבנים גדולים בתוניסיה כגון הרב כלפון משה הכהן מג'רבה הביעו תמיכה נלהבת בציונות. יהודי תוניסיה השתתפו בתהליך הציוני ומנהיגיהם השתתפו במספר קונגרסים ציונים בינלאומיים.
במלחמת העולם השנייה נפגעו יהודי תוניסיה עקב שיתוף הפעולה בין משטר וישי ששלט בה וגרמניה, אולם המצב הפך נואש באמת בנובמבר 1942, כאשר גרמניה הנאצית תפסה את השלטון בתוניסיה, באופן ישיר במקום ממשלת וישי ששלטה במדינה עד אז. בתוניסיה חיו אז כמאה אלף יהודים, ומיד עם הכפפתה של תוניסיה לשלטון הנאצי הישיר הם חויבו לענוד את הטלאי הצהוב בכמה ערים והחל התהליך הרגיל כלפי היהודים, כפי שהתנהל גם באירופה. בתוך כחצי שנה, עד שחרור תוניסיה מידיהם הספיקו הנאצים לשלוח כ-5,000 יהודים למחנות עבודה ו-24 יהודים נשלחו למחנות הריכוז. יהודים רבים גם נורו למוות בבתיהם, הומתו ברעב, ממחלות ומהפצצות. יותר מ-260 יהודים נהרגו בתוניסיה הצרפתית בשואה, רובם במחנות העבודה. על פי מחקרו של ד"ר ויקטור חיון, 576 יהודים מתוניסיה הצרפתית נספו בשואה. אך ככל הנראה יהודי תוניסיה לא עמדו בפני איום ממשי של השמדה.
הנאצים אף הספיקו להקים יודנראט מקומי ולקחו בני ערובה. הם החרימו את רכוש היהודים, הטילו על הקהילה עונשים כספיים כבדים, ושדדו אוצרות אמנות יהודיים. הקהילה נדרשה לספק את צורכי הצבא הגרמני, ובית-הכנסת הגדול בבירה תוניס הפך למחסן גרמני ואורווה לסוסי הצבא הנאצי. על פי ההערכות, הנאצים החרימו רכוש בשווי כ-45 מיליון פרנק.
למזלם של היהודים נקטע תהליך המוות בתוניסיה תחת גרמניה הנאצית בראשיתו במאי 1943, עם שחרורה של המדינה תחת שלטון צרפתי מידי הנאצים. בשנת 1947 נמנו בתוניסיה כ-100,000 יהודים.
היהודים קשרו קשר תרבותי ופוליטי עם השלטון הצרפתי, ורובם חששו לעתידם בתוניסיה העצמאית. משקיבלה תוניסיה עצמאות ב-1956 החלה התנכלות של השלטון ליהודים. נאסר קיומו של ועד הקהילה היהודי ונאסרה פעילותם של האגודות ומוסדות התרבות והספורט היהודיות. ב-1958 התגברו הסנקציות הממשלתיות, בוטלה פעילותו של בית הדין הרבני, הרובע היהודי המסורתי של תוניס נהרס בידי השלטונות ובית העלמין היהודי הופקע "לטובת הכלל". באותה תקופה התגברה ההסתה בעיתונים התוניסאים כנגד יהודים, וכן גברה העוינות הציבורית נגדם. בעקבות תהליכים אלו בשנים לאחר עצמאות תוניסיה ונסיגת צרפת עזבו את תוניסיה כשמונים אלף יהודים. ב-1967 החריפה מאוד האנטישמיות והיהודים סבלו מפגיעות והתנכלויות משפילות שכללו מהומות אנטי-יהודיות בתוניס והצתה של בתי כנסת של הקהילה. לאחר 1967 עזבו שארית יהודי תוניסיה, כמחציתם עזבו לצרפת וכמחציתם עלו לישראל. מדיניות העלייה הסלקטיבית שהעדיפה את הצעירים והבריאים על פני ילדים או קשישים גרמה לעיכוב ההגעה לארץ של המבוגרים יותר מהקהילה.
במאה ה-21.
בתחילת המאה ה-21 התגוררו בתוניסיה על פי הערכות כ-1,500 יהודים, מהם כ-1,000 באי ג'רבה. ב-11 באפריל 2002 פוצצה בסמוך לבית הכנסת אלגריבה משאית עמוסה בחומר נפץ. בפיגוע, שאל-קאעידה נטל אחריות עליו, נהרגו 21 מבקרים, וביניהם 14 תיירים מגרמניה.
במהלך 2014 ראש הממשלה הזמנית ושרת התיירות של תוניסיה אישרו לישראלים לבקר במדינה.
בשנת 2014 התגוררו בתוניסיה כ–2,000 יהודים. יותר מ-1,000 מהם חיים בג'רבה בשני יישובים, שבהם הם מטפלים ב–14 בתי כנסת ובישיבה שבה לומדים מאה תלמידים.
ב-17 בינואר 2015, יהודים ומוסלמים התכנסו בבית הכנסת הגדול בתוניס לזכרו של יואב חטב, יהודי תוניסאי, שנהרג בפיגוע במרכול הכשר בפריז. המשתתפים גינו את הטרור, וקראו לסולידריות ולדו-קיום בין בני הדתות השונות בתוניסיה.
ראמיינה
יהדות טוניסיה
דנה מודן
דנה מודן (נולדה ב-29 במאי 1970) היא תסריטאית, עיתונאית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
דנה מודן גדלה בשיכון הרופאים של תל השומר. אביה, פרופ' ברוך מודן, עלה מפולין, היה חוקר בתחום הסרטן והאפידמיולוגיה וכיהן כמנכ"ל משרד הבריאות. אמהּ, פרופ' מיכאלה מודן, עסקה בביוסטטיסטיקה. אחותה רותו מודן היא ציירת ומחברת קומיקס ידועה, אחותה הגדולה היא רופאת הילדים פרופ' דלית מוזס מודן.
קריירה.
מודן החלה את הקריירה העיתונאית שלה ככתבת במדור לעיתון "מעריב" שעסק בענייני רכילות. לאחר מכן שיחקה בסרט הקומדיה "ציפורים בניוטרל" (1996), ובסרט הקצר "מלכה לב אדום" (1996) לצד שי אביבי. למרות כל אלה, התגלתה מודן לראשונה בסדרה "פלורנטין" (1997), שם שיחקה לצד סמי הורי, איילת זורר ועוד. ב-1999 השתתפה בתפקיד משנה בסרט "צור הדסים".
מקריירת המשחק פנתה להנחיית תוכניות טלוויזיה, ובשנת 1999 החלה להנחות את תוכנית האירוח "יחסים מסוכנים" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2000 הצטרפה לערוץ ביפ בכבלים, בו הנחתה תחילה את התוכנית "הקו האדום", ולאחר מכן את תוכנית השידוכים ההומוריסטית "דאבל דייט" לצד הקומיקאי רועי לוי במשך שלוש עונות (2002–2004). תוכנית זו זכתה להצלחה ושודרה גם בערוץ 2.
בשנת 2004 הפיקה, יצרה וכתבה את סדרת הטלוויזיה "אהבה זה כואב" ששודרה בערוץ 10, בה שיחקה בתפקיד הראשי לצד אסי כהן, על משחקה בסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה של השנה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה ישראלית.
בשנת 2007 כתבה מודן יחד עם שבי גביזון את הסרט (אשר מאוחר יותר שודר כסדרה ב"רשת", ערוץ 2), "אבידות ומציאות". בשנת 2008 יצרה יחד עם יונתן קוניאק את תוכנית הטלוויזיה "טינופת", עבור ערוץ "הוט 3". בסוף שנת 2009 שבה לשתף פעולה עם רועי לוי בהגשת התוכנית "עונת החתונות" המשודרת בערוץ הוט 3, ומתעדת באופן קומי זוגות בהכנות לחתונתם. ב-2011 עלתה עונתה השנייה של תוכנית זו, הפעם בערוץ הוט קומדי סנטרל ובשם "עונת החתונות וצרות אחרות".
באפריל 2012 יצרה את הסדרה "אננדה" בערוץ HOT3 בה גם שיחקה בתפקיד הראשי. הסדרה המבוססת על חוויותיה בטיול שעשתה בהודו בשנת 2007. ב-2015 שודרה העונה השנייה של הסדרה.
ב-2018 יצרה יחד עם רם נהרי ואסי כהן את הסדרה "ככה זה", המשודרת ב-YES. בסדרה משחקת מודן בתפקיד הראשי לצד אסי כהן פעם נוספת, 14 שנים לאחר שכיכבו יחד ב"אהבה זה כואב".
חיים אישיים.
בצעירותה הייתה בת זוגו במשך 11 שנה של המפיק והבמאי מולי שגב, ובשנת 2006 השניים נפרדו. בשנת 2010, נולד למודן בן משותף עם בן זוגה בעבר, העיתונאי שחר סמוחה.
רמאיינה
רקוויאם המלחמה
רקוויאם המלחמה (War Requiem; אופ' 66), הוא יצירה שחיבר המלחין הבריטי בנג'מין בריטן על בסיס טקסט הרקוויאם הקתולי ושירים של וילפרד אוון. היצירה הולחנה לכבוד הקדשתה מחדש של קתדרלת קובנטרי, ב-30 במאי 1962, לאחר שהקתדרלה המקורית מן המאה הארבע עשרה נחרבה בהפצצות מן האוויר במלחמת העולם השנייה. רקוויאם המלחמה נחשב לאחת היצירות הגדולות וקורעות הלב שנכתבו למקהלה ותזמורת במאה העשרים, ליצירתו החשובה ביותר של בריטן, ולאחת מהלחנות הרקוויאם החשובות ביותר שהולחנו.
היסטוריה.
חיבור ובכורה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-14 בנובמבר 1940, נחרבה קתדרלת קובנטרי העתיקה בהפצצה מן האוויר במסגרת הבליץ על קובנטרי. לאחר המלחמה הוחלט לבנות קתדרלה חדשה לצד הקתדרלה העתיקה, שהריסותיה נותרו כאנדרטה. הוועדה האחראית על טקס החנוכה של הקתדרלה הזמינה מבנג'מין בריטן יצירה לכבוד חנוכת הקתדרלה, והותירה לו חירות גמורה בכל הנוגע להלחנה.
בריטן, פציפיסט מובהק, בחר להלחין מיסת רקוויאם, אך בניגוד למקובל, לשלב את הטקסט הלטיני המקורי של הרקוויאם, עם תשעה שירי מלחמה של המשורר האנגלי וילפרד אוון. אוון, יליד 1893, שירת כמפקד פלוגת רובאים כשנהרג בחפירות בצרפת, בנובמבר 1918, רק שבוע לפני שביתת הנשק של סיום מלחמת העולם הראשונה. אף כי במותו היה משורר אלמוני, למעשה, הרי בשנים הבאות קנה לו מקום של כבוד והוקרה כאחד ממשוררי המלחמה הדגולים. בעזרת שילוב בין הטקסט הליטורגי של מיסת הרקוויאם והשירים האנטי מלחמתיים הצליח בריטן ליצור יצירה גדולה ובעלת מסר אנטי מלחמתי מובהק.