שמש נולדה וגדלה בירושלים עם שלושה אחים בשכונת ארמון הנציב. בנעוריה שמש עסקה בתחומי ספורט שונים כגון: כדורעף, ריקוד ושחייה. את לימודי התיכון היא סיימה בבית ספר לאומנויות מגמת מחול בירושלים. לאחר שירותה הצבאי בחטיבת גבעתי, שמש למדה עיצוב גרפי ושיווק רשתי ועבדה כארט דיירקטור במשרד הפרסום באומן בר ריבנאי בתל אביב.
לאחר מספר שנים נחשפה לתחום הדרכת הכושר ועשתה הסבת מקצוע. שמש סיימה את לימודיה בווינגייט כמאמנת כושר והחלה לעבוד בחדרי כושר שונים בתל אביב כמאמנת כושר מתחילה.
בזכות הישגיה בתחום הספורט המקצועי והידע הרחב שצברה עם הזמן, שמש קבלה חשיפה תקשורתית רחבה כפרשנית ויועצת בתחום הספורט. והפכה לידוענית בכוחות עצמה.
כיום, שמש חיה בארצות הברית ובישראל לחלופין, מקדמת יחד עם בן זוגה יניב מאירוביץ' (אשר גם הוא מתעסק בתחום פיתוח הגוף) עסק בתחום פיתוח הגוף, בנוסף היא מרצה ומעבירה סדנאות לימוד במכללה האקדמית בווינגייט ובמוסדות פרטיים.
דייגו קונטנטו
דייגו קונטנטו (באיטלקית: Diego Contento, נולד ב-1 במאי 1990 במינכן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני ממוצא איטלקי המשחק בתפקיד המגן השמאלי.
קריירת מועדונים.
באיירן מינכן.
קונטנטו שיחק בכל קבוצות הילדים והנוער של באיירן מינכן, החל מגיל חמש. בשנת 2008 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2010 החל להיקרא גם לקבוצה הבכירה. באותה שנה כבר ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות, בו הפסידה באיירן מינכן 0–2 לאינטר מילאנו. בעונות הבאות קונטנטו פתח בהרכב לעיתים מזומנות אך לא בקביעות, כאשר ברוב המקרים הועדף עליו דוד אלאבה בעמדת המגן השמאלי. קונטנטו קיבל את ההזדמנות הגדולה של הקריירה שלו בגמר ליגת האלופות 2012, עקב השעייתו של אלאבה בגין צבירת כרטיסים צהובים. קונטנטו שיחק בצורה סבירה במשך 120 דקות, אך הקבוצה הפסידה לצ'לסי בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
בשנת 2013, הסתערה באיירן מינכן על כל התארים, וזכתה בטרבל עם יופ היינקס בעמדת המאמן. קונטנטו שיחק מספר משחקים בעונת הטרבל, אך המשיך לשמש בעיקר כגיבוי לאלאבה מהספסל, ולא שיחק בגמר ליגת האלופות באותה עונה. נוסף על הטרבל, קונטנטו זכה בזירה המקומית עם באיירן מינכן בעוד שני דאבלים, שני גביעי סופר קאפ. בזירה הבינלאומית זכה קונטנטו בשנת 2013 בטורניר הסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון בגמר נגד צ'לסי, ובאליפות העולם לקבוצות שנערכה במרוקו, לאחר ניצחון בגמר על ראג'ה קזבלנקה. בשני הטורנירים לא שותף.
בורדו.
בקיץ 2014 עזב קונטנטו את באיירן מינכן לאחר 19 שנים במועדון, וחתם בבורדו מליגת העל הצרפתית בכדורגל לארבע שנים, והפך לראשונה בקריירה שלו לשחקן הרכב קבוע בקבוצה בכירה.
פורטונה דיסלדורף.
במאי 2018, לאחר שהסתיים חוזהו בבורדו, חתם קונטנטו בשורות העולה החדשה לבונדסליגה, פורטונה דיסלדורף על חוזה לשתי עונות.
קריירה בינלאומית.
קונטנטו שיחק בחלק מהנבחרות הצעירות של גרמניה, אך טרם זומן לנבחרת הבוגרת.
חיים אישיים.
משפחתו של קונטנטו היגרה למינכן מנאפולי שבאיטליה. אביו העריץ את דייגו ארמנדו מראדונה, שהיה כוכב גדול בקבוצת הכדורגל של נאפולי, וקרא לבנו על שמו.
אחיו של קונטנטו, וינצ'נצו ודומניקו, שיחקו גם הם בקבוצת הנוער של באיירן מינכן.
ישראל חיים קפלן
הרב ישראל חיים קפלן (לפני ה'תרנ"ה, 1895 - ב' בשבט ה'תש"ל, 9 בינואר 1970) היה ראש ישיבה ומשגיח ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבת "תורת חסד" בבריסק וכראש ישיבה ומשגיח בישיבת בית מדרש עליון במונסי שבארצות הברית.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה ברזניק לרחל ולרב בנימין קפלן, אחיו הגדול היה הרב אלעזר זאב קפלן, משגיח ישיבת ראדין. כל משפחתו מלבד אחותו מאשא ליבא ברקוביץ' ובתה (שלימים נישאה לרב חיים יעקב גולדוויכט) נספתה בשואה. למד בישיבת ראדין והיה לתלמידו של החפץ חיים. כשעזב "המשגיח", רבי ירוחם ליבוביץ, את ראדין ב-1910, עזב קפלן את הישיבה והצטרף אליו עם תלמידים נוספים במעברו לישיבת מיר. במיר היה מתלמידיו של הרב אליהו ברוך קמאי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הגיעה הישיבה לפולטבה והרב ליבוביץ נאלץ להיעדר ממנה לזמן ממושך, בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 מילא את מקום הרב ליבוביץ בכמה מתפקידיו בהנהלת ישיבת מיר, ואף העביר בה שיעורים בעיקר בקרב צעירי הבחורים. בסביבות 1924 נישא לחסיה ליבוביץ בתו של "המשגיח" רבי ירוחם, ושנה לאחר מכן נולד להם בנם הראשון.
לאחר פטירת רבי משה סוקולובסקי בראשית ינואר 1931 התמנה למלא את מקומו כראש ישיבת "תורת חסד" בבריסק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה העביר את הישיבה כמו ישיבות רבות אחרות לווילנה.
עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. מכריו ששהו בארצות הברית סידרו עבורו אשרת כניסה ובמהלך שנת 1941 הגיע לארצות הברית.
לאחר הגיעו לניו יורק כיהן כר"מ בישיבת תורה ודעת. עם הקמת ישיבת בית מדרש עליון בידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ, מינה את הרב קפלן והרב ראובן גרוזובסקי לעמוד בראשות הישיבה.
בכ' בחשוון ה'תשי"ט, 3 בנובמבר 1958 נפטרה אשתו חסיה. הוא נפטר בב' בשבט ה'תש"ל, 9 בינואר 1970, והועלה לקבורה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
נעים דנגור
נעִים אליהו דנגור (בערבית: نعيم دنكور; 17 באפריל 1914 - 19 בנובמבר 2015) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-עיראקי. דנגור שהיה בעל אזרחות בריטית, היגר לבריטניה אף הפך לאביר במסדר האימפריה הבריטית.
ראשית חייו.
דנגור נולד בבגדאד, בירת בעיראק, באפריל 1914. הוא היה השני מתוך שישה אחים ואחיות. אביו, אליהו דנגור (1883-1976), היה המדפיס הגדול בעולם של ספרים בערבית. סבו היה החכם עזרא דנגור, רבה הראשי של בגדאד.
בשנת 1930, בגיל 17 נסע דנגור מבגדאד ללונדון, ללימודי הנדסה באוניברסיטת לונדון. לאחר שסיים את לימודיו, הוא חזר לעיראק ושם הוא התגייס לצבא והפך לקצין. בזמן האימונים בצבא, הוא פגש את השותף העסקי העתידי שלו, אחמד סאפוואט (Ahmed Safwat).
קריירה.
לאחר שסיים את שרותו הצבאי, דנגור קיווה לעבוד כמהנדס רכבות, אך בשל הגבלות שהוטלו על יהודים הדבר לא היה אפשרי. לכן, בשנת 1949 הוא ואחמד סאפוואט החליטו להפוך לשותפים. הם הקימו את "תעשיות המזרח". החוזה הראשון שלהם היה לספק חלונות חדשים לכל בנייני הממשלה בעיראק, ועד מהרה הם הרחיבו את הפעילות העסקית שלהם. בשנת 1950, תעשיות המזרח קיבלו את הזיכיון להפצת בקבוקי קוקה-קולה בעיראק. לצד תעשיות המזרח דנגור גם ניהל מפעלים לייצור גפרורים ורהיטים. בנובמבר 1947 נישא לבת דודתו רנה דנגור שקודם לכן הוכרתה כ"מיס בגדאד". לזוג נולדו ארבעה בנים.
עם עלייתה של מפלגת הבעת' הורע מצב היהודים. בשנת 1959 דנגור החליט להוציא את משפחתו והוא המשיך לבקר בעיראק לצורך עסקיו עד שנת 1963. בעקבות חקיקה אנטי-יהודית הוא איבד את אזרחותו העיראקית, רכושו ועסקיו הולאמו על ידי הממשלה. לבסוף הוא השתקע עם משפחתו בבריטניה.
פעילות פילנתרופית.
זמן קצר לאחר שהתיישב בבריטניה, ייסד דנגור מרכז קהילתי במערב קנזינגטון למהגרים יהודים עיראקיים. מטרת המרכז הייתה שימור מורשת יהדות עיראק. בשנת 1971 החל לערוך ולהוציא לאור את "The Scribe", כתב עת של יהדות בבל. לכתב העת היו כ-4,000 מנויים ב-25 מדינות והוא התפרסם במשך 35 שנים.
בשנת 2003 הוא דרש 12 מיליארד פאונד (20 מיליארד דולר) ממנהיגי עיראק כפיצוי הסבל והפגיעה בקהילה העיראקית-היהודית לאחר מלחמת העולם השנייה.
מעבר לתרומתו לקהילה היהודית דנגור תרם גם למוסדות השכלה ובריאות באנגליה. בישראל הוא תרם להקמת מרכז מחקר על שמו בפקולטה לרפואה בגליל.
קרן אקסילארך.
בשנת 1980 הוא הקים את "קרן אקסילארך" (קרן ראש הגולה), ארגון צדקה שתרם לגורמים הקשורים לחינוך ובריאות. באמצעות הקרן דנגור קידם את רעיון "המונותאיזם האוניברסלי", מתוך אמונה שדרך פעילות הסובבת סביב העיקרון האוניברסלי של מוסר וצדק ניתן יהיה להביא לאחדות בין הדתות המונותאיסטיות (יהדות, נצרות, אסלאם) ובין מזרח למערב. הקרן מימנה את הקמת "מרכז דת-עולם ע"ש סר נעים דנגור" באוניברסיטת בר-אילן ותומכת בה משנת 2008 ואילך. לאחר מותו, בנו דוד דנגור המשיך לתמוך במרכז דרך הקרן Dangoor Education. מעבר לתרומותיו בישראל ובבריטניה, דנגור תרם למרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת נאנג'ינג בסין, מכיוון שאשתו רנה נולדה וגדלה בשאנגחאי. בשנת 2011 אף קיבל תואר פרופסור מאוניברסיטת נאנג'ינג לאות הוקרה על תרומתו.
תארים.
נעים אליהו דנגור קבל תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית בשנת 2006, מפקד ברשימת המצטיינים של השנה החדשה בשנת 2012, והיה לאביר ראשון ברשימת תוארי יום הולדת המלכה ב-2015.
בשנת 2012 דנגור היה לעמית של קולג' בירקבק, אוניברסיטת לונדון. תואר זה נוסף לתארו כעמית באלברט הול לאמנויות ומדעים, שהוענק לו בשנת 2007.
באפריל 2015, לציון יום הולדתו המאה, חברת קוקה קולה פרסמה מאמר על יצרן הקוקה קולה הראשון בעיראק.
אמבלם3
שומו-אבו
סוּמו-אַבּ(ום) (באכדית: su-mu-a-bu-um; גם: סו-אבו), ובשמית מערבית שְׁמוּאָב, היה מלך אמורי, מייסד השושלת הראשונה ששלטה בבבל (הידועה גם בשם "השושלת האמורית"). הוא שלט ככל הנראה בין השנים 1894-1877 לפנה"ס. הוא שחרר את האזור הקטן של בבל שנשלט עד אז בידי עיר מדינה אמורית יריבה בשם כאזאלו.