גותיקה מנואלינית או גותיקה פורטוגזית מאוחרת היא סגנון קישוטי אדריכלי פורטוגזי מתחילת המאה ה-16 הידוע בהידור ובמורכבות של קישוטיו, ומשלב אלמנטים ימיים וייצוג של תגליות ממסעותיהם של ואסקו דה גאמה ופדרו אלברש קברל. סגנון זה מסנתז אלמנטים של אדריכלות גותית מאוחרת עם השפעות של Plateresque ספרדי, אלמנטים איטלקיים ופלמים. סגנון זה מסמן את המעבר מגותיקה מאוחרת לאדריכלות הרנסאנס. בניית הכנסיות והמנזרים בסגנון זה מומנה בחלקה הגדול מרווחי הסחר בתבלינים עם אפריקה והודו. הסגנון הושפע במידה רבה מההצלחה של האימפריה הפורטוגזית ועידן התגליות בידי נווטים פורטוגזים, ששטו עד לחופי אפריקה והודו וגילו את ברזיל. ניתן לראות זאת למשל בייבוא אלמנטים ממקדשים בהודו המזרחית. הפורטוגלים, שהעלו על נס את כוחם הימי, ביטאו זאת גם באדריכלות (כנסיות, מנזרים, ארמונות וטירות) ואמנויות אחרות כגון פיסול, ציור, צורפות, עבודות בחרסינה וריהוט. הסגנון הקישוטי מאופיין בקישוטים וירטואוזים ומסובכים בשערים, חלונות, עמודים וארקדות.
מבנים חשובים.
מחוץ לליסבון, הכנסייה ובית מועצת הכנסייה במנזר הצלוב בטומאר (תוכננו בידי דיוגו דה ארודה) הם מונומנטים מנואלינים חשובים. בפרט, החלון הגדול של בית המועצה, עם הפיסול של הצמחים והחבלים המלופפים, הוא אחד ההישגים היוצאים מגדר הרגיל של הסגנון המנואליני.
מונומנטים מנואלינים חשובים אחר הם מסכי הארקדות בקלויסטר המלכותי (תוכננו בידי דיוגו בויטאק) והקפלות הלא-גמורות (תוכננו בידי מטאוס פרננדז) במנזר בטליה והארמון המלכותי של סינטרה.
עוד מבנים מנואלינים חשובים הם כנסיית המנזר של ישו בשטובאל (אחת מהכנסיות המנואליניות הקדומות ביותר, שתוכננה גם היא בידי דיוגו בויטאק), מנזר סנטה קרוז בקוימברה, הכנסיות הראשיות בגולגה, וילה דה קונדה, מורה קמינחה, אוליבנצה וחלק מקתדרלת בראגה (הקפלה הראשית), וישאו (הקמרונות של הספינה הראשית) וקתדרלת גוורדה (השער הראשי, עמודים, קמרונות).
מבני ציבור בסגנון מנואליני קיימים ב:
היסטוריה.
הסגנון זכה לכינויו על ידי פרנסיסקו אדולפו דה וארנהאגן, ויקונט פורטו סגורו, בספרו מ-1842 "תמצית היסטורית ותיאורית של מנזר בלם, כולל פירושם של מונחים שונים, הקשורים בעיקר לאדריכלות גותית", בתיאור מנזר ההיירונימיטים בליסבון. הוא קרא לסגנון על שם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, שמהלך שלטונו בשנים 1495–1521 התפתח הסגנון.
הסגנון רווח רק במשך תקופה קצרה (1490–1520), אך שיחק תפקיד חשוב בהיסטוריית האמנות הפורטוגזית. השפעת הסגנון נמשכה גם לאחר מותו של המלך.
עד מותו ב-1521, מימן המלך מנואל הראשון כ-62 מיזמי בנייה. מבנים רבים הבנויים בסגנון המנואליני נחרבו ברעידת האדמה בליסבון ב-1755 והצונאמי שבא אחריה. בליסבון נהרסו הארמון המלכותי של מנואל הראשון, ובית החולים של כל הקדושים, בנוסף למספר כנסיות. למרות זאת, מספר מבנים מנואלינים שרדו, בהם מנזר ההיירונימיטים (שתוכנן בעיקר בידי דיוגו בויטאק) ומגדל בלם (תוכנן בידי פרנסיסקו דה ארודה כמונומנט לתגליות), שניהם ממוקמים קרוב אחד לשני בשכונת בלם. גם שער כנסיית Nossa Senhora da Conceição Velha בעיר התחתית בליסבון שרד.
הסגנון הרחב לאמנויות הקישוט והתפשט ברחבי האימפריה הפורטוגזית, לאיים האזורים, איי מדיירה, מובלעות בצפון אפריקה, ברזיל, גואה בהודו ואפילו מקאו בסין. השפעת הסגנון ניכרת גם בדרום ספרד, האיים הקנריים, צפון אפריקה והקולוניות הספרדיות של פרו ומקסיקו.
אדריכלות גותית פורטוגזית מאוחרת
הביאנאלה של ונציה
עיר המלכים
"עיר המלכים" היה פארק שעשועים באילת שנושאו תקופת התנ"ך. בתחילת שנת 2016 הפארק נסגר בעקבות ירידה בכמות המבקרים וחובות של כ-50 מיליון שקלים.
היסטוריה.
רעיון הפארק עלה ב-1993, ובנייתו החלה כעבור שבע שנים, בשנת 2000. הפארק נפתח למבקרים ביוני 2005.
הפארק נבנה על ידי אלרן נדל"ן, מלונות אפריקה ישראל וז'ול וורן אחזקות והושקעו מיליוני שקלים בתפאורת הפארק ובמבנהו.
יועצים מהעולם ובתוכם אנשי דיסנילנד עזרו בניסיונם המקצועי למתכנני הפארק, שהיה לפארק השעשועים הראשון והיחיד בישראל שנבנה על פי נושא - התנ"ך.
בעקבות ירידה מתמדת בכמות המבקרים וחובות כספיים גדולים של כ 50 מיליון ש"ח, הפארק נקלע להליך של כינוס נכסים וסגר את שעריו בשנת 2016.
הפארק נרכש באותה השנה על ידי חברת דונה ברקליס, תמורת 36 מיליון ש"ח. המתקנים בלונה פארק "פנטזיה" שנבנו על ידי פתאל הוצעו למכירה לאחר הפסדים שיצרו לפארק.
מבנה הפארק.
הפארק נבנה בצורת טירה. הקופות נמצאות בלובי הכניסה של המבנה, ולאחר קניית הכרטיס אפשר לעבור לאולם המרכזי שבו נמצאות הכניסות למתקנים, במרפסת נמצא בית קפה ולפני היציאה נמצאת חנות המזכרות של הפארק. בקומה התחתונה נמצא המזנון שאליו מגיעים לאחר כל אטרקציה ולידו משחקי וידאו.
מתקני הפארק.
בעיר המלכים מנו חמישה מתקני שעשועים:
פארק השעשועים פנטזיה.
בשנת 2010 נפתח בסמוך לפארק עוד חלק בשם "פארק השעשועים פנטזיה" שהכיל רכבת הרים, מכוניות מתנגשות, עמוד נפילה חופשית, ספינת פיראטים לילדים.
בנוסף לכרטיס הרגיל של עיר המלכים, ניתן כרטיס לארבעה מתקנים בפארק השעשועים פנטזיה - רכבת ההרים, ספינת האוויר, מעגל הפיות והספארי הקסום. שימוש במתקן נוסף הצריך תשלום נוסף.
המתקנים, שנבנו על ידי פתאל, נמכרו לאחר שיצרו הפסדים לפארק, וכיום הם פועלים ב"פארק פרס" שבחולון.
תוכנית עתידית למקום.
ב-2018 קיבלה חברת ברקליס היתר להסבת מבנה עיר המלכים למתחם מסחר ובילוי שיקרא "פלאטיום", המבנה עתיד לשמש כמרכז פנאי ואטרקציות ויכלול 12 אולמות קולנוע, אולם קונגרסים הכולל 1300 מקומות ישיבה, מתחם מסיבות בריכה, מתחם מזון מהיר, פאבים ומתחם של משחקי מחשב ומציאות מדומה אשר יתפרש על פני 4,000 מ"ר של ביתני משחק.
רשת הכולבו לבית היוונית ג'מבו רכשה את מתחם המסחר על מנת לפתוח שם סניף של הרשת.
את אולמות הקולנוע העתידיים צפויה להפעיל חברה זרה שתגיע לישראל לראשונה ומתקיימים מגעים עם רשת המלונות ישרוטל להשכרת אולם הקונגרסים. בסך הכול יכלול המתחם כ-18,000 מ"ר שטחים בנויים, ועלויות הבניה מוערכות ב-150 מיליון שקל. המתחם החדש צפוי היה להיפתח בפסח 2019, אך נכון לאוקטובר 2021 עבודות הבנייה במקום מושהות. בהמשך מתכוונת החברה, להגיש לות"ל תוכנית לתוספת זכויות בנייה של כ-50 אלף מ"ר להוספת 1,300 חדרי מלון שיוקמו במעטפת המתחם.
מונטה קרלו
מונטה קרלו (בצרפתית: Monte-Carlo, במונגאסקית: Monte-Carlu, באוקסיטנית: Montcarles) הוא הרובע העשיר ביותר מבין רובעי נסיכות מונקו הנמצאת לחופו של הים התיכון באזור הריביירה הצרפתית. לעיתים מזוהה מונטה קרלו בטעות כעיר הבירה של מונקו, למרות שלנסיכות אין עיר בירה באופן רשמי - כל הנסיכות נחשבת לעיר אחת.
מונטה קרלו ידוע בזכות בית הקזינו, חיי הזוהר ונוכחותם של ידוענים בו. רובע מונטה קרלו כולל בתוכו ארבע שכונות: מונטה קרלו (כשמו של הרובע), סן מישל, סן רומאן ולארווטו. בשכונת מונטה קרלו מספר התושבים הקבועים הוא 3,500 ואילו ברובע מונטה קרלו מספר התושבים הכולל הוא 15,000. רובע מונטה קרלו גובל בעיר הצרפתית בוזולי.
היסטוריה.
הרובע נוסד ב-1866, ומשמעות שמו היא "הר שארל" על שם שארל השלישי, נסיך מונקו (השם קרלו הוא הגרסה האיטלקית של השם שארל). בשנות ה-50 של המאה ה-19 נקלעה המשפחה השלטת של מונקו לקשיים כלכליים. הנסיך ביקש ליצור מקורות הכנסה חדשים לנסיכות ואישר הקמת קזינו בנסיכות על פי המודל שהיה קיים בגרמניה. תחילה נפתח הקזינו (שמהווה כיום את המאפיין העיקרי של הרובע) ברובע אחר של הנסיכות ולאחר מספר מעברים נקבע מקומו הנוכחי. ההצלחה של הקזינו לא הייתה מיידית עקב היעדר נגישות עבור אוכלוסיית אירופה. הקמתה של תחנת הרכבת ב-1868 הגדילה מאוד את מספר המבקרים במונטה קרלו ואת הכנסות הרובע.
תיירות.
מונטה קרלו הוא אחד מאתרי התיירות המובילים באירופה והוא מארח זה עשרות שנים בני מלוכה וכוכבי קולנוע בחופשותיהם. אתר התיירות הידוע ביותר הוא בית הקזינו, שבשליטת הממשלה. אזרחי מונקו פטורים מתשלום מיסים אולם אסור להם להיכנס לאולמות המשחקים של בית הקזינו.
ספורט.
מסלול המרוצים Circuit de Monaco עובר ברובו ברחובותיה של מונטה קרלו. מדי שנה מתקיים בו מרוץ גרנד-פרי של פורמולה 1. ראלי מונטה קרלו מתקיים גם הוא מדי שנה מאז שנת 1911.
במונטה קרלו מתקיים טורניר הטניס השנתי מונטה קרלו מאסטרס, טורניר בעל חשיבות רבה על משטח החימר, בו זכה החל מ-2005 רפאל נדאל במשך שמונה שנים ברציפות ובסך הכול 11 פעמים בין 2005 ל-2018.
קולנוע.
בספר "קזינו רויאל" שחיבר איאן פלמינג ב-1953 וכן בסרטים שהופקו אודות ג'יימס בונד, הדמות הבדיונית של סוכן השירות החשאי הבריטי, הוצג בונד כמי שמבלה את זמנו באתר נופש ובקזינו הדומים בסגנונם לאלה של מונטה קרלו. ב-1995 שימש מונטה קרלו כאתר הסרטה של הסרט גולדן איי בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
מונטה קרלו והקזינו המפורסם הם אתר ההתרחשות של עלילת סרטו של אלפרד היצ’קוק – לתפוס גנב (1954). בסרט כיכבה בתפקיד הראשי גרייס קלי (לימים נסיכת מונקו). בסרט נכללת סצנה בה הדמות המגולמת על ידי גרייס נוסעת במכונית במהירות ובאופן מסוכן לאורך הכבישים המתפתלים והתלולים של מונקו ומונטה קרלו. הסצנה מזכירה בדמיונה את הרקע למותה האמיתי של גרייס קלי ב-1982.
יידוע