סדרת "הדוב פדינגטון" תורגמה לעברית על ידי אביבה אגמון בשנות השישים. הספר הראשון בסדרה נקרא בעברית "הרפתקאות פדי". בשנת 2008 יצאה לספר מהדורה עברית חדשה בהוצאת "אחוזת בית" בתרגומו של אברהם יבין, שנקראה "דוב ושמו פדינגטון". בין התרגום הישן והחדש קיים שוני הנעוץ בעיקר בניסיון להיצמד להקשרי התרבות הבריטית שממנה מגיע הסיפור. בתרגום החדש נקראות כל הדמויות בשמותיהם המקוריים, שעוברתו בתרגום הישן.
לתרגום החדש נוספה אחרית דבר של יהונתן גפן בה ניתנת פרשנות פוסט-מודרניסטית לסיפורו של פדינגטון כסיפור על הגירה, על קבלת השונה ועל הסתגלות. על מנת לחזק את הנחה זו קבע גפן כי פדינגטון הוא "דוב לא נחמד", בניגוד לפו ולדובים ספרותיים אחרים, וכי ניכר בסיפור שפדי אינו מנסה למצוא חן או להשתלב בתרבות החדשה שאליה הגיע מ"תוככי פרו" בדרכים מוכרות שכוללות היטמעות בדרך כלל אלא עושה זאת בדרכו הייחודית וממשיך לנסות ולתקשר עם עולם בדרכו "הדובית" הייחודית. קביעה זו מבוססת על הצהרתו של מייקל בונד כי לפדי "חוש צדק מפותח".
התרסקות טיסה 692 של יונייטד אירליינס
התרסקות טיסה 214 של פאן אם
דוב פדינגטון
כליות
ריאות
צ'יחורה סצ'חרה
צ'יחוּרָה סַצ'חֶרֶה (בגאורגית: ჩიხურა საჩხერე) הוא מועדון כדורגל מהעיירה סצ'חרה שבגאורגיה. הישג השיא שלה הוא זכייה בגביע הגאורגי בעונת 2017.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון המרכזי בסצ'חרה המכיל 2,000 מושבים. את משחקיה במפעלים האירופיים היא מארחת באצטדיון מיכאיל מסחי שבטביליסי (בן 27,233 המושבים), הנמצא במרחק 130 קילומטר מסצ'חרה.
היסטוריה.
קבוצת הכדורגל הוקמה בשנת 1938. בתקופת מלחמת העולם השנייה הקבוצה פורקה והוקמה מחדש לאחר המלחמה. הקבוצה שינתה את שמה מספר פעמים ונקראה בשם "ספרטק", "קולמיורן" ו"פייקארי".
במרבית שנותיה בתקופת גאורגיה הסובייטית לא הגיעה להישגים משמעותיים ולא הצליחה להעפיל לליגת העל הסובייטית. כך גם בעשור הראשון שלאחר התפרקות ברית המועצות, הקבוצה לא הגיעה להישגים משמעותיים בליגת העל הגאורגית.
בשנת 2002 נרכשה על ידי איש העסקים בידזינה איוואנישווילי, שכיהן בהמשך כראש ממשלת גאורגיה. הקבוצה עלתה בעונה 2006/07 לליגת העל הגאורגית וסיימה את העונה במקום ה-12 מתוך 14 וירדה לליגה השנייה בגאורגיה. היא שיחקה בליגה השנייה עד סוף עונת 2011/2012 ועלתה שוב לליגת העל בגאורגיה.
בשנת 2013 הקבוצה העפילה לראשונה לגמר הגביע הגאורגי אך הפסידה לדינמו טביליסי בתוצאה 3-1, אך קיבלה את הזכות להתמודד במוקדמות הליגה האירופית, לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2016 סיימה כסגנית האלופה, במה שמהווה להישג השיא בתולדותיה באליפות, שנה לאחר מכן, ב-2017, זכתה בתואר הראשון שלה כשניצחה בגמר הגביע הגאורגי את טורפדו כותאיסי בדו-קרב פנדלים. בעקבות הישג זה, שבה להתמודד במפעלים האירופיים וב-19 ביולי 2018 הדיחה בסיבוב הראשון של מוקדמות הליגה האירופית את בית"ר ירושלים, לאחר שניצחה את הקבוצה הישראלית במשחק הגומלין 2-1, אחרי שהמשחק הראשון הסתיים בתוצאה 0-0.
מיון ערימה
מיון ערימה (באנגלית: Heapsort) הוא אלגוריתם למיון המבוסס על מבנה הנתונים ערימה (Heap). מיון ערימה הוא סוג של מיון בחירה, ובדומה לו מבצע את פעולתו במקום, תוך שימוש בכמות קטנה וקבועה של שטח אחסון. על חומרת מחשב מקובלת, יישום של מיון ערימה הוא איטי במקצת מיישום של מיון מהיר, אך פועל בזמן של formula_1 גם במקרה הגרוע.
תיאור האלגוריתם.
התיאור הבא מתייחס ל"ערימת מקסימום", שבה כל הורה גדול בערכו משני בניו.
פסאודו קוד.
פונקציות עזר:
Build-Heap(A)
heap_size[A] &lt;- length[A]
for i &lt;- length[A]/2 Downto 1
do Heapify(A,i)
Heapify(A,i)
l &lt;- LEFT(i) // i הבן השמאלי של צומת
r &lt;- RIGHT(i) // i הבן הימני של צומת
if l &lt;= heapsize[A] and A[l] &gt; A[i]
then largest &lt;- l
else largest &lt;- i
if r &lt;= heapsize[A] and A[r] &gt; A[largest]
then largest &lt;- r
if largest != i
then exchange A[i] &lt;-&gt; A[largest]
Heapify(A,largest)
הפונקציה העיקרית:
HeapSort(A)
Build-Heap(A)
for i &lt;- length[A] downto 2
do exchange A[1] &lt;-&gt; A[i]
heap-size[A] &lt;- heap-size[A]-1
Heapify(A,1)
מנגנון אנטיקיטרה
הטבח בפריז (1961)
הטבח בפריז, בירת צרפת, התרחש ב-17 באוקטובר 1961, במהלך מלחמת העצמאות האלג'ירית (1954-1962). בהוראתו של מפקד המשטרה בפריז, מוריס פאפון, תקפה המשטרה הפריזאית קהל מפגינים אלג'ירי לא חמוש ושליו בן כ-30,000 איש בערך. הממשל הצרפתי הכיר בשנת 1998 בארבעים הרוגים באירוע זה, למרות שמספר הקורבנות מוערך בכמאתיים.
הטבח ב-17 באוקטובר 1961 נראה מכוון, כפי שטוען ההיסטוריון ז'אן-לוק אינודי (Jean-Luc Einaudi), שזכה במשפט נגד מוריס פאפון בשנת 1999 – לאחר הרשעתו של פאפון בשנת 1998 בביצוע פשעים נגד האנושות על חלקו בפשעי משטר וישי בזמן מלחמת העולם השנייה. תיעוד רשמי ועדויות ראייה של שוטרי פריז מצביעים על כך שהטבח אכן בוצע בהוראת מפקח המשטרה פאפון. דוחות משטרה מראים שפאפון קרא לשוטרים באחת ההזדמנויות להיות "חתרניים" בהכנעת המפגינים, והבטיח לאחרונים הגנה מפני הגשת כתבי תביעה במידה וישתפו פעולה. מפגינים רבים נהרגו בעת שנדחפו באלימות על ידי שוטרים לנהר הסן, כמה מהם נזרקו מגשרים לאחר שהוכו עד אובדן הכרתם. מפגינים אחרים נהרגו בחצר המפקדה של משטרת פריז, לאחר שנעצרו והובלו לשם באוטובוסים משטרתיים. שוטרים שהשתתפו בהרג בחצר המפקדה נקטו באמצעי זהירות והסירו מספרים מזהים ממדיהם. קצינים בכירים התעלמו מתחינותיהם של שוטרים אחרים שזועזעו בראותם את הברוטליות. השתקת האירועים שהתרחשו במפקדת המשטרה נאכפה אחר-כך על ידי איומים בפעולות גמול מצד השוטרים שנטלו חלק בהרג.
ארבעים שנה מאוחר יותר, ב-17 באוקטובר 2001, ברטראן דלנואה, חבר במפלגה הסוציאליסטית (PS) וראש עיריית פריז, הציב לוח זיכרון לטבח על גשר סן-מישל. לא ידוע בבירור כמה מפגינים נהרגו, אך ההערכות נעות בין 70 ל-200. בהיעדר אומדן רשמי, מנוסח הכיתוב על לוח הזיכרון לטבח כך: "לזכרם של אלג'ירים רבים שנהרגו במהלך הדיכוי העקוב מדם של הפגנה שליווה ב-17 באוקטובר 1961". ב-18 בפברואר 2007, יום לאחר מותו של פאפון, הועלתה הצעה לשנות את שמה של תחנת המטרו בז'נווילייה (Gennevilliers) ולקרוא לה "17 באוקטובר 1961" לזכר הטבח.
רקע.
הטבח בפריז ב-17 באוקטובר 1961 התרחש על רקע מלחמת העצמאות האלג'ירית (1954-1962), שהפכה ליותר ויותר אלימה עם השנים. לאחר חזרתו של דה גול לשלטון במהלך המשבר של מאי 1958, ושינוי מדיניותו הפתאומי ביחס לעצמאות אלג'יריה, ה-OAS, ארגון טרור ימני קיצוני, השתמש בכל האמצעים כדי להתנגד לחזית לשחרור לאומי (FLN), דבר שהעביר את הלחימה למטרופולין, שם קיבלו סיוע מפעילים כגון ארגון ינסון (Jeanson network). הדיכוי מצד הרשויות הצרפתיות, הן באלג'יריה והן בערי צרפת, היה קשה במיוחד.
המשטרה הלאומית בצרפת.
על-פי ההיסטוריון ז'אן-לוק אינודי, מומחה לאירועי טבח 1961, ניתן להבין כמה מהסיבות לדיכוי האלים של הפגנת ה-17 באוקטובר לאור הרכב כוח המשטרה בצרפת, שכלל עדיין חברים לשעבר בכוח המשטרה בזמן משטר וישי בתקופת מלחמת העולם השנייה, ששיתפו פעולה עם הגסטאפו בכליאת יהודים, למשל בפשיטה בוול'ד'איב (Vel'd'hiv), ב-16 ביולי 1942.
מרבית קציני המשטרה שעוכבו לאחר שחרור פריז ב-1944 בשל צורות קיצוניות של שיתוף פעולה (כולל סיוע לבריונים של מפלגת ההמון הצרפתית, ה-Parti Populaire Français), שולבו מחדש לאחר מכן בכוח המשטרה הצרפתי. לעומת זאת, הקריירה של כמה קציני משטרה שהיו בעבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית עוכבה מטעמי אנטי-קומוניזם, משום שרבים מבין חברי המחתרת היו קומוניסטים ואילו שרים קומוניסטים לא כיהנו בממשלה מאז מאי 1947. יתרה מזו, אפילו קציני משטרה מתנועת ההתנגדות הצרפתית השתתפו בעברם בפשיטות אחר יהודים ואחרים שנרדפו בזמן משטר וישי, שאם לא כן היו מאבדים את משרתם, כך טוענים אינודי ומוריס רזפוס.
הקריירה של מוריס פאפון כראש המשטרה של פריז בשנות ה-60, תחת השר ואלרי ז'יסקר דסטן, שכיהן כנשיא צרפת בשנות ה-70, מצביעה על כך שהייתה גזענות ממוסדת במשטרת צרפת לפחות עד שנות ה-60. למעשה, פאפון לא נשפט והורשע על פשעיו נגד האנושות עד השנים 98–1997, בשל אחריותו לגירוש 1,560 יהודים, כולל ילדים וקשישים, בין השנים 1942 ו-1943.
מינוי מוריס פאפון לראשות משטרת פריז (מרץ 1958).