סגרגציה על פי הגדרתה במרחב הסוציולוגי, היא הפרדה בין קבוצות אנשים עם מאפיינים שונים. השימוש בסגרגציה חברתית נעשה לעיתים קרובות כדי להצביע על מצבים של אי שוויון בין קבוצות אנשים וקהילות. לדוגמה, הפרדה גזעית היא סוג אחד מני רבים לסגרגציה חברתית. הפרדה גזעית יכולה לנוע בין רדיפה מכוונת ושיטתית של קהל מובחן, ועד אפליה או הפרדה המתבצעת באופן יזום בידי חברי הקבוצה.
עם זאת, סגרגציה יכולה לנבוע מנסיבות טבעיות או רצוניות, שמקורן אינו בעיה מוסרית בחברה בה היא מתרחשת דווקא. סגרגציה, כשלעצמה, אינה מושג נורמטיבי כמו אי-צדק, אלא מהווה תיאור מצב שעל מנת לייחס לו סיבתיות, נדרש בירור מקיף על כלל ממדיו. לדוגמה: תנועת זכויות האזרח צ'יקנו , שפעלה בארצות הברית בשנות ה-60 למאה ה-20, הובילה קמפיין למען מדינה עצמאית, מתוך תפיסה כי לעולם לא יוכלו לשגשג באופן שוויוני בתוך התרבות הלבנה השלטת. לעומת זאת, קהילת האיימיש בצפון ארצות הברית שואפת להיבדלות תרבותית, אשר מחייבת לשיטתם היבדלות גאוגרפית מיתר החברה המודרנית המקיפה אותם.
למעשה, סגרגציה מורכבת משני ממדים: סגרגציה אנכית וסגרגציה אופקית. לצורך המחשה, ניתן להתייחס לתופעת ההבחנה התעסוקתית על פי מגדר לפי כל אחד מהממדים: הפרשי שכר בין גברים ונשים בין עיסוקים עם נטייה מגדרית מלמדים על סגרגציה אנכית, ואילו סגרגציה אופקית ממחישה את ההפרדה מבחינת ריכוז המינים בסוגים שונים של עיסוקים (הבחנה שאינה מלמדת בהכרח על אפליה או אי שוויון). תאורטית, ניתן להפריד באופן אופקי לחלוטין את הפרטים ללא שום מימד אנכי, או להפך.
סגרגציה גאוגרפית בהיסטוריה.
ארצות הברית.
בתחילת המאה ה-20, כ-35 שנה לאחר ביטול העבדות בארצות הברית, המשיכה אפליה כנגד השחורים בעיקר במדינות הדרום. תחת חוקי ג'ים קרואו הונהגה שיטה של "אפליה במסגרת החוק" שהבחינה בין שחורים ללבנים והחילה הפרדה מוחלטת במערכות החינוך, התחבורה, השירותים והרפואה בין השחורים ללבנים. ב-1896 בית המשפט העליון בארצות הברית נדרש להגדיר מי הוא שחור לצורך החלת החוקים. החלטת בית המשפט קבעה כי אדם שחור הוא כל מי שיש בדמו ולו טיפה אחת של דם שחור, על כן אדם כזה נידון לחיים בסטטוס נחות וכן לסבול מדיכוי, מאפליה ומאי-שוויון.
בין הדוגמאות להשפעת חוקי ג'ים קרואו על המרחב העירוני: במדינת לואיזיאנה, חל איסור השכרת בתים לאדם שחור אם רוב המתגוררים בבניין בשכונה לבנים; במדינת ג'ורג'יה חלה הפרדה בפארקים העירוניים - חל איסור על אנשים בעלי צבע להשתמש בפארקים שיועדו ללבנים, וכן חל איסור על לבנים להשתמש בפארקים שיועדו לאנשים שאינם לבנים.
כתוצאה מהחקיקה המפלה, חלה הגירה לארצות הצפון הליברליות. צפון ארצות הברית נדרשה להתמודד עם נהירה של עבדים משוחררים, שהגיעו בתקווה לזכות בשוויון, כמו גם בפרנסה. ההגירה המסיבית הובילה לדחיקת המהגרים החדשים לאזורי מגורים קטנים וצפופים שהולידו "גטאות אורבניים" שהתאפיינו בעוני, אלימות ובערות. יתר על כן, על אף ליברליות מדינות הצפון, עקרון שוויון ההזדמנויות לא ייושם במלואו, ומרבית השחורים הועסקו בעבודות כפיים כגון בינוי, תעשייה ומשק בית על רקע גוון עורם.
חוקי הסגרגציה בוטלו רשמית רק ב-1954 בפסק הדין של בית המשפט העליון הידוע בשם פסק דין בראון נגד מועצת החינוך, פסק דין שנקבע לאחר הגשת תובענה ייצוגית בדרישה לביטול ההפרדה הגזעית של מחוז טופיקה במוסדות החינוך. עם זאת, ההפרדה נמשכה בפועל אל תוך שנות ה-60 של המאה ה-20, שידוע כעשור מאבקי השחורים על החלת השוויון.
צפון אירלנד.
דוגמה היסטורית נוספת לסגרגציה גאוגרפית התרחשה בצפון אירלנד על רקע עימות בין קהילות בעלות השתייכות דתית שונה במדינה. מקור הסכסוך בין הפרוטסטנטים לקתוליים בצפון אירלנד החל עוד במאה ה-17. בשנת 1649, דיכא אוליבר קרומוול את מרד אלסטר והוביל להרג של יותר מ-4000 קתולים והתיישבות פרוטסטנטית על חשבון הקתולית בפרובינציה האירית. המקור למרד נבע מכך שהפרוטסטנטים קיבלו בעלות על אדמה שעובדה על ידי איכרים קתולים באחד מהאזורים הפוריים ביותר בצפון אירלנד.
לאחר מאבקים ומרידות רבות לאורך השנים, ב-1697 חוקקו המושלים הפרוטסטנטים של הפרובינציה חוקים אשר מנעו מתושבים קתולים ללכת לבתי ספר תיכוניים ומקצועיים. מדיניות זאת החזיקה כ-250 שנה והעמיקה את ההבדלה בין הקהילות הדתיות השונות.
עד היום מתקיימת סגרגציה גאוגרפית באירלנד, בחלקים מהעיר בלפסט, שעדיין מנכיחה את ההפרדה בין הקהילות הדתיות במדינה. הסגרגציה באה לידי ביטוי בחומות הפרדה הנקראות קווי שלום. למעשה, חומות השלום הוקמו באופן ספונטני ללא תכנון מקדים, כאשר המחסומים מוקמו בנקודות ספציפיות בהן התרחשו אירועי אלימות בין הקבוצות. המחסומים ממוקמים בעיקר באזורים פחות אמידים בעיר, בחלקים הצפוניים והמערביים של בלפסט. יש הבדלים במבנה וגודל המחסומים היות שהם מוקמו בהתאם למידת הסיכון שהתקיימה באזור, כאשר המחסום הגדול ביותר באורך של 1.6 ק"מ ובגובה של 12 מטר.
ישראל.
בישראל יש סגרגציה עירונית בשלוש הערים הגדולות. בירושלים מתקיימת סגרגציה בין היתר בין השכונות החרדיות בצפון העיר לבין השכונות החילוניות במערבה, בין השכונות המוסלמיות במזרח לבין השכונות היהודיות במערב, ובין שכונות מעוטות יכולת כמו קריית מנחם בדרום לבין שכונות מבוססות כמו בית הכרם, וכיוצא בזה.
לצד זאת מתקיימת בישראל סגרגציה גאוגרפית שהיא תוצר של מדיניות ממשלתית. כך ניתן למצוא רוב בפריפריה המרחבית למזרחים ובעיקר ליוצאי צפון אפריקה, אשר שוכנו שם עם עלייתם לישראל בשנותיה הראשונות של המדינה.
יש הרואים במנגנון הקליטה של יישובים הקהילתיים כלי ליצירת סגרגציה גאוגרפית, משום שליישובים אלה ניתנה רשות לבחור את תושביהם על פי התאמת המועמדים לאופי היישוב, וכך נמנעו יישובים שונים מקליטת אזרחים ממוצא מסוים או מרקע סוציואקונומי נמוך .
ערים מחולקות.
מושג שהפך רווח בהקשר סגרגציה גאוגרפית בעשור האחרון, מתייחס ל"ערים מחולקות" (Divided Cities). ערים מחולקות הן ערים בעלות אזורים עם מאפיינים שונים דוגמת: אזורים משגשגים ועניים, ובפרט, אזורים המוכוונים לבעלי הכנסה גבוהה לעומת אזורים בהם מתגוררות אוכלוסיות מוחלשות בלבד. ההתייחסות במחקר לערים מחולקות, מקשרת לרוב בין סגרגציה במרחב לפילוג חברתי. התפיסה התכנונית לערים אלו מתבססת על גישה לפיה קיטוב חברתי ואי שוויון, גוררים לחלוקת המרחב העירוני.
לאור מגמת הגלובליזציה, וההגירה ממדינות מתפתחות למדינות מפותחות בפרט, צמח הדיון על האזורים המובחנים שנוצרים ברחבי העיר, וכן על מאפייני האוכלוסייה המתגוררת בכל אזור. זאת כאשר אזורים המאוכלסים במהגרים מאופיינים לרוב בתרבות עמה מגיעים המהגרים וכן במצב סוציו אקונומי נמוך של המהגרים.
ביקורת.
גם ללא פערים תרבותיים ומעמדיים משמעותיים בין התושבים, ערים אינן הומוגניות. השכונות המרכיבות את העיר בעלות זהות ופונקציות ייחודיות, כגון: טבע ייחודי, סגנון אדריכלי מאפיין, גורמי משיכה ייחודיים וכדומה. מכאן, שהתפיסה של "עיר מחולקת" לדעת חוקרים שונים אינה רק תיאוריה ומודל מוצע לתכנון עירוני, כמו מצב קיים העולה מן השטח. יתר על כן, ניסיון לייצר דיכוטומיה בין חלקי ערים לפי מאפיינים פשטניים וקוטביים, אינו כה פשוט כפי שמנסים חוקרים שונים להציג. השונות בין חלקי העיר קיימת גם אם אינה ניתנת להבחנה לפי קריטריונים פשטניים, דוגמת אזורים עניים במיוחד לעשירים במיוחד. השונות באה לידי ביטוי במגוון רחב של מאפיינים ייחודיים השייכים לכל אוכלוסייה המתגוררת בעיר וביניהם: אורחות חיים, העדפות שונות, נקודות זמן שונות בחיים וכן מנעד רחב של רקעים סוציו אקונומיים.
אגמון חולה
אֲגַמּוֹן החוּלָה הוא אגם מלאכותי במרכז עמק החולה, וסביבו אתר תיירות המהווה מוקד צפרות בשל העופות הרבים הנקבצים בו, בעיקר עופות ימיים. מדי חורף מתמקמים באגמון אלפי עגורים. באתר ניתן לסייר באמצעות אופניים, רכב חשמלי, או עגלת מסתור.
היסטוריה.
ארבעה עשורים לאחר ייבוש החולה, קק"ל החליטה להציף באופן מבוקר קרקעות שנחשפו בעת ייבוש החולה, לאחר שהסתבר שאינן טובות לעיבוד חקלאי, וכי התועלת לסביבה משטח מוצף רבה מתועלתו כשטח מעובד במטרה למנוע זיהום של ימת הכנרת. בפרויקט הושקעו 80 מיליון שקל, והוא הושלם לאחר שנתיים של הצפות מבוקרות.
בפברואר 2009 נבחר האגם על ידי כתב העת הבריטי "BBC Wildlife" כאחת מעשר תצפיות בעלי החיים החשובות בעולם.
בשנת 2020 נפתחו בשטח האגמון מרפאה קדמית ומרכז אקלום לחיות בר פצועות מאזור הגליל והגולן, כולל בעלי כנף, ביוזמת קק"ל והמכללה האקדמית תל חי. תכלית המרפאה לתת מענה ראשוני לפני ההעברה לבית החולים לחיות בר, או לאפשר אקלום והשבה לטבע. מתקני אקלום דומים פועלים בישראל בספארי ברמת גן, בחי-ברים של רשות הטבע והגנים וברמת הנדיב.
עשרות אלפי עגורים שוהים בחורף באגמון החולה, מואכלים במאורגן על ידי בני אדם. בסוף שנת 2021 התפרצה שם שפעת העופות, שהתפשטה ללולים בארץ. לטענת זואולוגים, צפיפות העגורים מאיצה מאד את ההדבקה. בעקבות כך נשמעה קריאה לבחון את המשך האכלת העגורים.
כרכום (מושב)
ניורה שיין
ניורה שיין (1902 - 7 בנובמבר 1992) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה.