בית הספר "יהודה הלוי".
בעקבות הפגזות על שכונת הבוכרים במלחמת העצמאות, פליטים יהודים התכנסו בבית הספר שפיצר ששכן בבית יהודיוף. הפליטים עשו נזק רב לבית ספר ולא היה ניתן להמשיך ללמד במקום הן בגלל הנזק והן בגלל כאלף הפליטים שהסתתרו במקום. בנוסף חלק מהתלמידות והמורות שגרו בעיר העתיקה נאלצו לעבור לקטמון בגלל המלחמה. שפיצר העבירה את בית הספר לשכונת קטמון והמשיכה ללמד תוך כדי המלחמה. בהמשך, שלוחת בית הספר שפיצר הפכה לעצמאית ונקראה "בית הספר יהודה הלוי". ביתה של שפיצר שושנה רזיאל ניהלה אותו במשך 40 שנה.
היחס לאצ"ל.
חנה שפיצר תמכה אידאולוגית באצ"ל. שפיצר סיכמה עם מפקדי הארגון שהם ישלחו מרצים לתנועת הנוער לבנות שהקימה בבית הספר, ונקראה 'בת עמיה'. באחת ההרצאות פגשה שושנה בתה לראשונה את דוד רזיאל וכעבור מספר שנים נישאה לו. לאור תמיכת שפיצר האצ"ל הפך את מבנה בית הספר למרכז המחתרתי למפגשים ואימונים ואף הקים במרתף הבניין סליק להחבאת אמצעי לחימה. היא נתנה הוראה לשרתים, לתת לאנשי האצ"ל להשתמש בבית הספר בכל שעות היממה, ולהשתמש בחדרים כראות עיניהם. לבית הספר ששכן בבית יהודיוף שהיה אחד המבנים המפוארים בירושלים ניתן הכינוי "הארמון". המקום שימש לישיבות המפקדה בראשות חתנה דוד רזיאל. בנוסף שימש כמרכז אימונים של סניף ירושלים ומקום כנס לכל המפקדים. בחצר בית הספר נערכו מסדרים ותרגילי סדר. מאוחר יותר נערכו בבניין גם קורסים ל"סגנים" (מפקדי כיתות). בחגיגות הסיום של קורס הסגנים השני שהתקיים בבית הספר שפיצר, הוצג לראשונה השיר של אברהם שטרן "חיילים אלמונים" שהפך בהמשך להמנון האצ"ל עד לפרישת הלח"י. שפיצר העמידה לרשותם גם את המבנה של בית הספר "בית חנה" ששם גם התגוררה.
גם לאחר נפילתו בקרב של חתנה, שפיצר לא פסקה מלתמוך ולעזור ללוחמי האצ"ל. ביתה היה פתוח תמיד ללוחמי הארגון, ותמיכתה תרמה רבות למורל הלוחמים.
בשנת ה'תשט"ו עם היוודע על פטירתה פורסמו בירושלים מודעות אבל מטעם "ברית חיילי הארגון הצבאי הלאומי בירושלים" ו"תנועת החרות, ירושלים". לאחר השלושים פורסמו הספדים לזכרה בעיתון חרות.
כתיבה ספרותית.
חנה שפיצר כתבה שירים, סיפורים ומחזות שהתפרסמו בעלון העבריה. חלק מהמחזות הוצגו על ידי תלמידותיה בבית סיפרה ובקולנוע אדיסון. חלק מהיצירות שהתפרסמו בירחון העבריה תחת שמות העט בת-צבי, מרים השילונית, ח.ש. והעבריה, היו ככל הנראה של חנה שפיצר.
לאחר מותה.
ביום היארצייט של אביה התאספו בני המשפחה בביתה ללימוד משניות לזכרו. מספר שעות לאחר האזכרה היא נפטרה. לאחר שנפטרה פורסמו מודעות אבל רבות על מותה. תנועת חרות ויוצאי האצ"ל פרסמו מודעות אבל. להלווייתה הגיעו אלפים רבים בהם הרב הרצוג רבה הראשי של ישראל, שר החינוך פרופ' בן-ציון דינור, שר הדתות חיים משה שפירא, ראש עיריית ירושלים יצחק קריב, פרופ' יוסף יואל ריבלין ואלפי תלמידותיה. הספדים נכתבו בעיתונים דבר, חרות, הבקר והצפה. מסע ההלוויה עבר ליד ביתה בשכונת הבוכרים והסתיים בבית הקברות סנהדריה שם נקברה.
משפחתה.
אביה הרב צבי הירש אשר כהנא שפירא. עלה מקרקוב לירושלים בשנת ה'תר"ל. היה ממייסדי וראשי ישיבת המקובלים שער השמים ומחבר הספר "התורה והמצוה" על תרי"ג מצוות.
חנה נישאה לחיים שפיצר. לזוג נולדו 7 ילדים מהם 2 נפטרו בילדותם. החמישה הנותרים היו אברהם, שלמה זלמן, יונה צימרמן, יעקב אריה ליב ושושנה רזיאל.
חמיה, שמואל זנוויל שפיצר, היה מעסקני היישוב הישן בירושלים, מייסד שכונת בתי נייטין וממייסדי שכונת שערי חסד בירושלים.
אחיה הרב שלמה זלמן כהנא שפירא, היה אביו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. מי שכיהן כרבה הראשי של ישראל, ראש ישיבת מרכז הרב והיה מראשי הציונות הדתית.
בתה שושנה רזיאל נישאה לדוד רזיאל מפקד האצ"ל שנפל בעיראק בעת שירותו בצבא הבריטי. ניהלה את בית הספר הממלכתי-דתי "יהודה הלוי" שהתחיל כסניף של בית הספר שפיצר, שאמה פתחה במלחמת העצמאות.
הנצחתה.
מדי שנה בתאריך לידתה ז' בשבט נעשה לזכרה בבית הספר שפיצר מבחן פנימי בנושא דינים ביהדות. כעבור עשרה ימים בתאריך פטירתה י"ז בשבט היה מתקיים טקס קבלת פרסים למצטיינות.
בשנת 1996 החליטה ועדת שמות הרחובות של עיריית ירושלים לקרוא רחוב בשכונת גילה על שמה: רחוב "המחנכת". בנימוקיה כתבה הוועדה:
וילפריד וויניץ'
וילפריד (מיכל) וויניץ' (באנגלית: Wilfrid Voynich; שם לידתו הפולני: Michał Wojnicz; 12 בנובמבר 1865, טלז - 19 במרץ 1930) היה מהפכן פולני ממוצא ליטאי, סוחר עתיקות וספרים. זכה לפרסום רב בשל כתב יד וויניץ' שאותו מצא לדבריו בשנת 1912 בווילה מונדרגונה באזור פרסקטי בקרבת רומא שבאיטליה, ושנקרא מאז על שמו.
ביוגרפיה.
וילפריד וויניץ' נולד בטלז למשפחה ליטאית-פולנית. הוא למד בגימנסיה בסובאלק, ובהמשך באוניברסיטאות בוורשה, סנקט פטרבורג ומוסקבה. וויניץ' קיבל תואר בכימיה מאוניברסיטת מוסקבה והיה לרוקח מוסמך.
ב-1885 הצטרף וויניץ' בוורשה לארגון הפרולטריאט המהפכני של לודביק ורינסקי. המשטרה הצארית פעלה נגד פעילי הארגון, וב-1886 לאחר ניסיון כושל לשחרור שניים מחבריו לארגון שנידונו למוות, פיוטר ברדובסקי (1846-1886) וסטניסלב קונציקי (1861-1886), ממבצר ורשה, נעצר וויניץ' על ידי המשטרה הרוסית. וויניץ' נשלח לקטורגה (גירוש לגלות לעבודות כפייה) בטונקה (Тунка) שבדרום מזרח רוסיה. ב-1890 הצליח וויניץ' להימלט והגיע לבייג'ינג, ומשם חזרה לאירופה להמבורג ומשם ללונדון.
וויניץ' אימץ שם בדוי כאיוון קלצ'בסקי וסייע לסרגיי סטפנייק להקים אגודת חברים למען רוסיה החופשית בלונדון. לאחר מותו של סטפנייק ב-1895 הפסיק וויניץ' לעסוק בפעילות מהפכנית. ב-1898 פתח חנות ספרים בלונדון, וב-1902 נישא אתל ליליאן בול, בתו של המתמטיקאי ג'ורג' בול.
ב-1914 פתח וויניץ' חנות ספרים נוספת בניו יורק, וסחר בספרים ישנים.
ב-1930 נפטר וויניץ'.
ג'ק רולי
ג'ון פרדריק "ג'ק" רולי (; 7 באוקטובר 1920 - 28 ביוני 1998) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
רולי שיחק במשך 17 שנים בקבוצת מנצ'סטר יונייטד, במדיה זכה לכינוי "התותחן" (באנגלית: "The Gunner") בשל יכולת כיבוש השערים שלו. הוא אחד מבכירי הכובשים במדיה בכל הזמנים, עם 211 שערים ב-424 הופעות בכל המסגרות. רולי זכה עם הקבוצה באליפות אנגליה, בגביע ה-FA ובמגן הצדקה. רולי ערך שש הופעות במדי נבחרת אנגליה, בהן כבש שישה שערים.
לאחר תקופה בה שימש מאמן-שחקן בקבוצת פלימות' ארגייל, החל בקריירת אימון במהלכה הוביל, בין היתר, את אייאקס אמסטרדם.
קריירת משחק.
רולי החל את דרכו בקבוצת הנוער קרדלי הית'. ב-1937 עבר לשחק בבורנמות' ובוסקומב אתלטיק מהליגה השלישית, והפגין יכולת גבוהה כשכבש עשרה שערים ב-11 משחקים בפתיחת עונת . שמונה חודשים בלבד לאחר שעבר לבורנמות', חתם רולי במנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של כ-3,000 ליש"ט. הוא הצטרף לקבוצה בליגת המשנה, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-0 על שפילד ונסדיי ב-23 באוקטובר 1937. בארבעת משחקיה הקרובים של הקבוצה הוא לא שותף, ובמשחקו השני בלבד במדי הקבוצה הוביל אותה לניצחון 5-1 על סוונסי סיטי, תוך שהוא כובש רביעייה מרשימה. עד לסיום העונה כבש רולי תשעה שערים ב-25 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו להעפיל בחזרה לליגה הבכירה מהמקום השני בטבלה. את עונת הבכורה שלו בליגה הבכירה סיים רולי עם עשרה שערים ב-38 הופעות.
לאחר עונתו הראשונה של רולי פרצה מלחמת העולם השנייה, שהובילה להפסקה בת שבע שנים בכדורגל המקצועני באנגליה. עם חזרתו של טורניר גביע ה-FA בעונת , וחזרתה של הליגה עונה אחת אחר כך, חזר גם רולי לסגל הקבוצה תחת מאמנה החדש מאט באזבי. כבר בעונת החזרה לליגה הוכיח רולי כי יכולת הכיבוש שלו לא נפגמה, והוביל את יונייטד לסגנות עם נקודה פחות מהאלופה ליברפול, ועם 26 שערי ליגה ב-37 הופעות. עונה אחר כך זכה עם יונייטד בגביע האנגלי לאחר ניצחון 4-2 בגמר על בלקפול. רולי כבש צמד שערים במשחק כשהחזיר את קבוצתו פעמיים מפיגור בדרך לניצחון ולזכייה בתואר. באותה עונה כבש רולי חמישה שערים בשישה משחקים במסגרת טורניר הגביע. בליגה שמרה הקבוצה על המקום השני בטבלה.
בעונת שמרה הקבוצה על המקום השני פעם שלישית ברציפות. בפתיחת העונה כבש רולי שער אחד בהפסד הקבוצה 4-3 לארסנל במסגרת מגן הצדקה. בפעם השלישית מתוך ארבע פעמים רצופות כבש רולי לפחות עשרים שערי ליגה, ובאותה עונה היה חתום על הישג נוסף - כיבוש חמישה שערים במשחק אחד, בניצחון 8-0 על יאוביל טאון במסגרת הגביע. בעונת קבע שיא קריירה אישי לשערי ליגה בעונה אחת, כשכבש שלושים שערים בארבעים משחקים בדרך לזכייה באליפות אנגליה. עם פתיחת העונה הבאה זכה עם יונייטד בתואר שלישי ואחרון, כשהוביל אותה עם צמד שערים לניצחון 4-2 על ניוקאסל יונייטד במסגרת מגן הצדקה.
בפברואר 1955, בעיצומה של עונת , עבר רולי לפלימות' ארגייל מליגת המשנה לתפקיד של מאמן-שחקן. הוא נפרד ממנצ'סטר כאחד מגדולי כובשיה בכל הזמנים, עם 211 שערים ב-424 הופעות בכל המסגרות. רולי הוא אחד מארבעה שחקנים בלבד אשר כבשו מעל למאתיים שערים במדי המועדון, יחד עם בובי צ'רלטון, ויין רוני ודניס לאו.