ברברה פריטג הקדישה פרק לאטימולוגיה של השם בספר שלה, "Sheela-Na-Gig: Unravelling an Enigma." היא מתעדת אזכורים מוקדמים יותר מ-1840, כולל ספינה של הצי המלכותי בשם "Sheela Na Gig," וריקוד מהמאה ה-18 שנקרא Sheela na gig. מוזיקת ריקודים שהתפרסמה לראשונה כ-"The Irish Pot Stick" (c.1758), מופיע בספרו של ברייסון A Curious Collection of Favourite Tunes (1791) כ-Shilling-a-Gig, ובתור Sheela na Gigg"" בספרו של היים, "48 ריקודים אירים מקוריים" (c.1795). אזכורים אלו הם העתיקים ביותר של השם, אך הם אינם מתייחסים לפסלים. רישומי הצי המלכותי מעידים כי השם של הספינה מתייחס ל"שדונה אירית". פריטג גילתה כי המילה "gig" הייתה מילת סלנג מצפון אנגליה המתייחסת לפות. בסלנג האירי המודרני קיימת המילה "Gigh" (מבוטאת "ג'י") שפירושה זהה, מה שגורם לבלבול נוסף לגבי המקור האפשרי של השם.
השערות.
הרבה מהמחלוקת בין חוקרים מתמקדת בקביעת מה השילה נה גיג אמורה לייצג, ואין אף תאוריה שמסבירה את כל הדמויות.
אלילה פגנית.
השערה פופולרית היא שהשילה נה גיג מייצגת אלה פגנית, אבל אקדמאים מאמינים שהמצב היה מורכב יותר, ויש מספר רב של פרשנויות לגבי התפקיד של הדמות הנשית מכיוון שמסורות רוחניות משתנות לאורך זמן. האלה המדוברת היא בדרך כלל מזוהה כקלטית, דמות "הקיילך" הזקנה מהמיתולוגיה האירית והסקוטית. מרגרט מארי תומכת בהסבר זה, כמו גם אן רוס, שכתבה כך במאסה שלה, "הזקנה האלוהית של הקלטים הפגנים".
גם מורין קונקנון תומכת בתאוריית האלה בספר שלה, "הקדושה והזונה: אלת השילה של הקלטים". היא מייחסת לדמויות ייצוג של "האלה האם".
אנדרסן הקדיש פרק בספרו לתאוריה זו, שכותרתו "פגני או מימי הביניים?" לדבריו, בעוד יש סימנים להשפעות פגניות על שילה נה גיג האירית, הוא עומד על כך שהשילה עצמה היא מימי הביניים והבנת משמעותה צריכה להתקיים בהקשר הזה. גם פריטג דוחה את רעיון השורשים הקלטים הפגניים של שילה נה גיג, ועדיין התאוריה נותרת פופולרית.
דמות פריון.
השערה זו בדרך כלל באה בשילוב עם תאוריית האלה. ברברה פריטג סבורה כי הדמויות היו בשימוש למטרות פוריות ומקשרת אותם ל"אבני לידה". יש ראיות פולקלוריות שלפחות חלק מהשילה נה גיג היו בשימוש כזה, כאשר הפסלונים היו מושאלים לנשים עת כרעו ללדת. לדמויות שילה נה גיג אחרות יש הקשר לטקסי נישואים. למשל, את הדמות מכנסיית סנט מייקל באוקספורד היו מראים לכלות ביום החתונה. תאוריה זו אינה מסבירה את המשמעות של כל דמויות השילה נגיג: חלקן מתארות דמות דקה עם צלעות בולטות ושדיים צרות, מאפיינים אשר אינם מסמלים פוריות. אחרות הן שמנמנות ולפעמים מוצגות בהקשר מיני עם בן זוג (כמו בוויטלספורד). ויר טוען כי בחינה מדוקדקת של הדמויות מגלה תכונות שמצביעות שהפונקציה שלהן לא קשורה לפוריות.
אזהרה נגד תאווה.
ויר וג'רמן משערים כי שילה נה גיג נועדה להזהיר מפני חטא התאווה, בהקשר דתי. דמויות אקסהיביציוניסטיות מכל הסוגים—זכרים, נקבות, וחייתיות—לעיתים קרובות מצויות בקרבת ייצוגים של חיות שטורפות בני אדם ודמויות אחרות מהגיהנום. דמויות אלה, הם טוענים, שימשו כאמצעי הוראה דתית עבור אוכלוסייה שברובה אנאלפביתית. פרשנות זו מתואמת לתאוריית המקור הקונטיננטלי של שילה נה גיג. החוקרים שתומכים בתאוריה זו סבורים כי הדמות הגיעה מיבשת אירופה לאיים הבריטים יחד עם צליינים שנעו במסלול אל ומסנטיאגו דה קומפוסטלה. אך אין הסכמה על כך, ופריטג, למשל, טוענת נגד. התאוריה הדתית מתאימה לדמויות שילה נה גיג המצויות על כנסיות ומבנים דתיים, אך פחות מצליחה להסביר את הדמויות המצויות במרחבים שאינם דתיים כמו אותן דמויות שנחרטו על חומות של טירות ואי אפשר לייחס להן מטרה דתית. יש אפילו שילה נה גיג בהדון הול שמופיעה על צידה של אורווה. גם התאוריה הזו אינה מסבירה את כל הדמויות.
הגנה נגד הרוע.
אנדרסן, ויר וג'רמן כולם סבורים שהדמויות שימשו גם כאמצעי הגנה נגד הרוע. הסבר זה מספק סיבה לשימוש בדמויות במבנים כגון טירות. באירלנד, כמה מהדמויות אף נקראו "אבני עין הרע", דבר שתומך בתאוריה. יש גם ראיות פולקלוריות למנהג אנסימרה - כשנשים היו מרימות את שמלותיהן כדי לגרש רוחות רעות. דוגמה לכך ניתן לראות באיור מהמאה ה-18 מאת צ'ארלס אייזן ב-La Fontaine's "Nouveaux Contes" (1674) אשר מראה שד נהדף על ידי מראה של אישה שמרימה את החצאית שלה כדי להציג את איברי מינה. אך ויר וג'רמן חושב שאלה היו בעיקר בחזקת סיפורים, ולא מנהג בפועל.
מיקומים.
כאמור, לאירלנד יש את המספר הגדול ביותר של שילה נה גיג, והייתה תקופה שחשבו שזוהי תופעה בלעדית לאירלנד, עד שחוקרים קישרו את הדמות לדמויות אחרות ברחבי מערב ומרכז אירופה. קשה למנות את המספר המדויק, כמו שיש קושי להגדיר אילו דמויות מכל הייצוגים האקסהיביציוניסטיים הן שילה נה גיג, ואין הסכמה בין החוקרים. למשל, הדמות ברוצ'סטר אינה שילה נה גיג לדברי פריטג, אך נחשבת לכזו על ידי ויר וג'רמן. קונקנון סופרת דמויות שחוקות שרק היא מכירה בהן כשילה נה גיג. וככל שמתעורר עניין בנושא, ייתכן שיתגלו עוד דמויות שעדיין לא נספרו.
בתרבות הפופולרית.
בשנת 1992 יצאה מוזיקאית הרוק האלטרנטיבי פי. ג'יי. הארווי בסינגל השני מאלבום הבכורה שלה Dry, בשם Sheela-Na-Gig. השיר הגיע למקום תשיעי במצעד האלטרנטיבי בארצות הברית. היה לשיר גם קליפ וידאו אשר בוים על ידי מריה מוצ'נץ שיצא באותה שנה.
תרופות נוגדות קרישה
תאי הדם האדומים
חוניינה אל-מוע'אירי
חוּנַיינָה אלְ-מוּעַ'איְרִי (השם המלא בערבית: حنينة بنت سلطان بن أحمد المغيرية; בתעתיק מדויק: חנינה בנת סלטאן בן אחמד אלמע'יריה) היא דיפלומטית עומאנית המשמשת מאז שנת 2007 כשגרירה שאינה תושבת של עומאן בארצות הברית. במהלך שהותה בארצות הברית למדה לתואר ראשון ותואר שני בכלכלה באוניברסיטת ניו יורק.
לפני מינויה לשגרירה בארצות הברית מילאה אל-מוע'אירי תפקידים רבים, בהם: עוזרת של היועץ הכלכלי של סולטן עומאן (בין השנים 1973–1974), חברה במשלחת הקבועה של עומאן לאו"ם (1984-1985), יועצת במשרד התעשייה והמסחר (1991–1996), ונציגת המרכז לקידום השקעות ופיתוח ייצוא של עומאן בניו יורק (1999-2005).
אל מוע'אירי נשואה לפואד מובארכ אל-חינאי, שגריר עומאן באו"ם, ולהם שני ילדים.
יעל רונן (משפטנית)
יעל רונן (נולדה ב-1968) היא פרופסור חבר בבית הספר למשפטים של המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בהוד השרון. היא מומחית למשפט בינלאומי פומבי, ועוסקת בעיקר בתחומי סטטוס טריטוריאלי, זכויות אדם, דיני כיבוש ומעמדם של שחקנים שאינם מדינות. בנוסף לכך היא עוסקת גם במשפט בינלאומי פרטי.
ביוגרפיה.
רונן נולדה וגדלה בירושלים. היא למדה בבית ספר בית חינוך תיכון עירוני ג'. את שירותה הצבאי עשתה כפקידה בבית המשפט הצבאי ברמאללה.
בשנת 1992 היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיה זכתה בפרס אוברלנדר לתלמיד (ה) מצטיינ (ת) במשפט בינלאומי פומבי וכן במלגות לתלמידים מצטיינים. ב-1996 היא סיימה בהצטיינות לימודי תואר שני בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
רונן התמחתה במשך חצי שנה במחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה (העוסקת בהסגרה ובעזרה משפטית למדינות זרות) ובמשך שנה באגף משפט במשרד החוץ. היא הוסמכה כעורכת דין בשנת 1993. ומיד בתום תקופת ההתמחות החלה את הכשרת כצוערת בקורס הצוערים של משרד החוץ.
ב-1994, בתום תקופת הצוערות, הוצבה רונן באגף משפט במשרד החוץ שם עבדה עד 1998. במהלך תקופה זו, בה הובל תהליך השלום עם הפלסטינים על ידי משרד החוץ והמשא ומתן על הסכמי אוסלו, הייתה רונן מרכזת המשלחת הישראלית למשא ומתן וחברה בצוות המשא ומתן על הבחירות לרשות הפלסטינית (שהתקיימו בינואר 1996). לאחר חתימת הסכם הביניים (בספטמבר 1995) מונתה רונן לאחראית על נושא זכויות אדם באגף משפט במשרד החוץ. במקביל היא שירתה כיועצת המשפטית למשלחת הישראלית (שבראשה עמד ד"ר יוסף הדס) לוועדה המרובעת בנושא עקורי 1967 כמו כן היא כיהנה כיועצת המשפטית לנציגות ישראל לאו"ם במהלך מושבי העצרת הכללית בשנים 1996 ו-1997.
ב-1998 מונתה רונן לדוברת שגרירות ישראל בניו דלהי, הודו ואחראית על קשרים עם התקשורת.
אקדמיה.
ב-2000 פרשה רונן משירות החוץ ופנתה לעבודה אקדמית. היא עבדה כעוזרת מחקר לפרופ' דוד קרצמר וכמרכזת מחקר בהנחית פרופ' רות הלפרין-קדרי ופרופ' רינה בוגוש בנושא מגדר וגישור לגירושין. מאמרן המסכם את מחקרן צוטט בפסיקת בית המשפט העליון.
ב-2002 החלה בלימודי דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' בהנחייתו של פרופ' ג'יימס קרופורד. עבודת הדוקטורט שלה, בנושא "סיומם של משטרים בלתי חוקיים על פי המשפט הבינלאומי", עסקה במתח שבין היעדר תוקף של הכרזות עצמאות וסיפוחים בלתי חוקיים על פי המשפט הבינלאומי לבין הצורך להבטיח יציבות והמשכיות במשפט הבינלאומי ומבחינת זכויות אדם בפרט. עבודתה הסתמכה על הפרקטיקה בעת המעבר לעצמאות של זימבבואה ב-1980, נמיביה ב-1990, המדינות הבלטיות ב-1991, ומזרח טימור ב-2002, בתום האפרטהייד והיעלמות מדינות החסות (הבנטוסטאנים) בדרום אפריקה, ובתוכנית לאיחוד צפון קפריסין עם דרום האי. הדוקטורט התפרסם כספר בהוצאת Cambridge University Press בשנת 2011. מאמר המבוסס על העבודה זכה בפרס למאמר המצטיין ביובל ה-25 של כתב העת הנורדי לזכויות אדם.