יורי העלה את התאוריה כי האטמוספירה על כדור הארץ הקדמון הייתה אטמוספירה מחזרת, המורכבת ממימן, ממתאן, מאמוניה וממים, בדומה לאטמוספירה בענקי הגז, דוגמת צדק. אף על פי שהשערה זו התגלתה כמוטעית מאוחר יותר וכיום מקובל כי האטמוספירה על כדור הארץ הקדמון הייתה אטמוספירה חצי-מחזרת, על סמך השערתו זו ביצע יורי יחד עם הסטודנט שלו, סטנלי מילר, את סדרת הניסויים תחת התנאים המשוערים ששררו לדעתם על כדור הארץ הקדמון.
מהלך הניסוי.
הניסוי בוצע במערכת צינורות זכוכית סגורה ומעגלית (ראו תרשים) ובה תערובת גזים בהרכב המשוער של אטמוספירת כדור הארץ הקדמון (מתאן, אמוניה, מימן ואדי מים). למערכת חובר מכל מלא בתמיסה המדמה בהרכבה מי-ים. תמיסה זו חוממה ליצירת אדי מים שנחשפו לניצוצות חשמליים, שנוצרו על ידי אלקטרודות טונגסטן כדי לדמות ברקים. לאחר מכן קוררו אדי המים וחזרו למכל המקורי. באופן זה עברה התמיסה מחזורי אידוי ועיבוי, כפי שקורה למי ים ההופכים לאדי מים, עננים, ובסופו של דבר גשם. הניסוי נמשך כשבוע ובסופו נמדדו כמויות התרכובות שנוצרו מחומרי המוצא הבסיסיים. התמיסה שנוצרה בניסוי זכתה לכינוי "המרק הקדמון".
תוצאות הניסוי.
בסופו של הניסוי נמדדו כמויות החומרים שנוצרו במערכת. נתגלה כי מכ-10%-15% מתכולת הפחמן במערכת הניסוי (שמקורו במתאן) נוצרו תרכובות אורגניות. 2% מתכולת הפחמן בניסוי הפכו לחומצות אמינו - 3 מתוך 20 חומצות האמינו המופיעות בייצורים חיים. חומצת האמינו שנוצרה בשכיחות הגדולה ביותר הייתה גליצין, חומצת האמינו הקצרה והפשוטה ביותר. לא הייתה העדפה לכיראליות מסוימת של התוצרים - התערובת שהתקבלה הייתה רצמית.
הניסוי הדגים היווצרות ספונטנית של תרכובות אורגניות מורכבות, מחומרי מוצא פשוטים. מילר הראה לראשונה כי חומצות אמינו, חומר המוצא של חלבונים, יכולות בתנאים מסוימים להיווצר באופן ספונטני ממולקולות פשוטות ביותר.
פרשנות על הניסוי.
סדרת הניסויים עוררה עניין רב בקהיליה המדעית בעולם כולו והיא נחשבת לאחד מהניסויים הקלאסיים של חקר ראשית החיים. זאת למרות שכיום מקובל כי התנאים שבהם בוצע הניסוי אינם משקפים את ההרכב האטמוספירי ששרר על כדור הארץ הקדמון.
ניסוי זה היווה מקור השראה לניסויים דומים רבים אחריו, שהראו מנגנונים שונים ומגוונים ליצירת תרכובות אורגניות מורכבות מחומרי מוצא פשוטים יותר, תחת מגוון תנאים שייתכן ששררו על כדור הארץ הקדמון.
ניסוי יורי-מילר
ניסוי יורי מילר
יורי מילר
מילר יורי
מילר-יורי
יורי-מילר
ניסוי מילר יורי
ליגת העל של סרביה ומונטנגרו
הליגה הפדרלית הראשונה הייתה ליגת הכדורגל הבכירה בסרביה ומונטנגרו. הליגה נשלטה על ידי התאחדות הכדורגל של סרביה ומונטנגרו.
בעבר מ-1945 ועד 1992, הקבוצות של סרביה ומונטנגרו שיחקו בליגת העל היוגוסלבית.
עם הכרזת עצמאותה של סרביה ומונטנגרו בשנת 1992 כ"רפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" כך נקראה גם הליגה עד לשינוי שם המדינה ל"סרביה ומונטנגרו" בשנת 2003.
בתום כל עונה, הקבוצה שהייתה האלופה מעפילה לסיבוב ההעפלה השני של ליגת האלופות. הקבוצות שסיימו במקומות שני ושלישי, וכן זוכת הגביע של סרביה ומונטנגרו מעפילה לגביע אופ"א והקבוצה מהמקום הרביעי בטבלה מעפילה לגביע האינטרטוטו.
כמו כן, הקבוצות מתחתית הטבלה היו מורדות לליגה הסרבית השנייה והליגה המונטנגרית השנייה (ליגות מחוזיות מפוצלות לפי אזורים).
בעקבות פיצולה של סרביה ומונטנגרו לסרביה ומונטנגרו, נוצרו שתי ליגות חדשות החל מעונת 2006/07 - ליגת העל הסרבית וליגת העל של מונטנגרו. אך מכיוון שרובה של ליגת העל סרביה ומונטנגרו הייתה מקבוצות מסרביה, מבנה הליגה של ליגת העל הסרבית לא שונה בהרבה מהרכב הליגה של סרביה ומונטנגרו יחד.
אלופות הליגה לפי עונות (לאחר התפרקות ליגת העל היוגוסלבית).
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע של סרביה ומונטנגרו באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
ממר&quot;מ
האבות המייסדים של ארצות הברית
האבות המייסדים של ארצות הברית (באנגלית: Founding Fathers of the United States) הם קבוצת האישים שחתמה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776 ועל חוקת ארצות הברית, והשתתפו במלחמת העצמאות האמריקנית כמנהיגים נאמנים למולדת. מאחר שהם מרדו ברשויות הבריטיות, כונו בפיהם מהפכנים ומסיתים. נוסף לחותמים אלה, מספר אישים נוספים נחשבים לאבות המייסדים של ארצות הברית.
אנשי המפתח.
ההיסטוריון ריצ'רד ב. מוריס הגדיר שבעה אנשים כ"אבות המייסדים העיקריים" או "אנשי המפתח מבין האבות המייסדים" (the key founding fathers) האנשים הם:
נציגי הקונגרס הקונטיננטלי.
55 נציגי הקונגרס הקונטיננטלי היוו גוף ייחודי אשר ייצג את שלוש עשרה המושבות במהלך המאה ה-18. רובם ככולם היו אנשים משכילים ובעלי אמצעים אשר הטביעו חותם משמעותי על הקהילות והמדינות שייצגו. כמו כן, 29 מתוכם שירתו בצבא הקונטיננטלי במדים לבנים, דבר שסימל עמדה בכירה (לרבות הנהגה).
הקבוצה הגיעה עם מטען פוליטי רחב. 41 מהנציגים היו חברים בקונגרס הקונטיננטלי ולמעשה, כל 55 הנציגים הגיעו עם רקע פוליטי בעקבות פעולתם במושבות ובמשרדים המקומיים במחוזות (לרבות בתפקידי מושלים ומחוקקים).
השכלת הנציגים הייתה מגוונת. חלקם היו אוטודידקטים כמו בנג'מין פרנקלין, חלקם למדו אצל מורים פרטיים ומחציתם למדו במכללות ואוניברסיטאות ברחבי הקולוניות הבריטיות ומחוץ לגבולות אמריקה. לחלקם אף הוענקו תעודות הוקרה על הישגיהם בלימודים. רוב הנציגים היו אנשי אשכולות אשר שאפו להחזיק ביותר ממשרה אחת. 35 מהם היו עורכי-דין או נהנו מעבודות בתחום המשפט וחלקם אף מונו לשופטים.
מעטים מהנציגים היו עשירים (כדוגמת ג'ורג' וושינגטון ורוברט מוריס), אך מצבם הכלכלי של האחרים נע בין "טוב" ל"מצוין".
רוב הנציגים הגיעו משלוש עשרה המושבות. רק שמונה נציגים נולדו במקומות אחרים (אירלנד, אנגליה, סקוטלנד ואיי הודו המערבית). רבים מהנציגים עברו בין קולוניות ושישה עשר מהם עבדו ביותר מקולוניה אחת. מעטים למדו או סיירו מחוץ לגבולות אמריקה הצפונית.
יחסית לאותה תקופה, תוחלת החיים של הנציגים הייתה גבוהה ועמדה על 67 שנים. רוב הנציגים היו נשואים בעלי ילדים. בולט מהם היה רוג'ר שרמן אשר נישא לשתי נשים וגידל 15 ילדים. כ-9 מהם היו חברים בארגון הבונים החופשיים, כ-49 פרוטסטנטים (מתוכם 28 אנגליקנים, כ-8 פרסבירטריאנים, כ-7 שייכים לכנסיות עצמאיות, כ-2 לותרנים, כ-2 שייכים לרפורמה ההולנדית, ו-2 מתודיסטים), כ-3 קתולים, והמעטים הנוספים בעלי אמונות דאיסטיות כלשהן.
שודדי הים הקאריביים
שודדי הים הקאריביים הם שודדי ים שפעלו במאה ה-17 ובמאה ה-18 בים הקריבי, במרכז אמריקה, בקרבת איי הבהאמה והאיטי.
שודדים אלו נודעו באכזריותם הרבה. פיראטים אלה שדדו אלפי ספינות, פשטו על עשרות ערים וקיפחו חיי רבבות.
עלילות שודדי ים אלו הציתו את דמיונם של סופרים ותסריטאים. החל מאי המטמון, קפטן בלאד, פיטר פן, ועד לשחור הזקן וסדרת סרטי שודדי הקאריביים.
רקע היסטורי.
ספרד שלטה באזור הקריבי בתקופה זו, וזאת מתוקף הצו האפיפיורי של אלכסנדר השישי וחוזה טורדסיאס.
חלקים נרחבים מצפון אמריקה ודרומה היו שייכים גם הם לספרד, ושליטה זו הקנתה לה עושר אדיר בזהב, כסף וסחורות אחרות, שנשדדו ברובן מהאינדיאנים המקומיים.
המסע מאמריקה לספרד ארך בין שישה לשמונה שבועות, ועצירה באיים הקריביים הייתה הכרחית לשם התארגנות, הצטיידות, ו/או אחסון סחורות בערי אוצר עד להמשך שינוען.
ביבשה, שחררו אנשי השיירות בקר וצאן, על מנת להקל את המשך מסעם, ואלו שגשגו והתרבו באיים. עד מהרה הפכו האיים למוקד משיכה להרפתקנים קשוחים מאנגליה, צרפת והולנד, חלקם משולי החברה ובהם גם אסירים לשעבר. אלו התרכזו בעיקר באי היספניולה, עליו שוכנת הרפובליקה הדומיניקנית כיום.
עיסוקם היה חיתוך הבשר, ביתורו לרצועות, וייבושו בטכניקה אינדיאנית. את הרצועות המעושנות מכרו לשיירות המצטיידות לקראת מסען, לכן זכו לשם "בוקאנירים", כלומר מייבשי בשר. מילה זו משמשת היום בשפות אירופאיות אחדות כשמם של שודדי ים. לעיתים, השתלטו על ספינות ושדדו את תכולתן.
הספרדים, שהוטרדו מריבוי האנגלים והצרפתים בשטחי שליטתם החלו לחסל את הבקר והצאן, אך, באופן אירוני, יצרו בכך בעיית תעסוקה לבוקאנירים, אשר נדחקו כתוצאה מכך לעיסוק בשוד ימי.
האנגלים נהנו מהאפשרות להטריד את הספרדים מבלי להיחשב אחראים. עם הזמן, החלו גם הם להתעניין באזור הקריבי, ובשנת 1654 נערך צי גדול של 18 ספינות קרב, 20 תובלתיות ו-3,000 חיילים בנמל פורטסמות לקראת יציאה להתקפה על האי היספניולה.
בין היוצאים לקרב היה הנרי מורגן, לימים אחד מגדולי שודדי הים, שזכה לכינוי "חרבה של אנגליה". מורגן היה מקורב מאוד לחצר המלוכה ואחיין הגנרל תומאס מורגן והאדמירל המלכותי אדוארד מורגן.
הכוח הגיע לקריבים, אך בשל סערה נאלץ לנחות בסנטו דומינגו, 40 קילומטר מהיספניולה, שם נחשף והוכה על ידי הספרדים שציפו לבואו.
אנשי הכוח לא רצו לחזור בבושת פנים לאנגליה, ועל כן כבשו את ג'מייקה חסרת הערך עבור הספרדים.
תקופתו של הנרי מורגן.
הבירה, פורט רויאל (טרטוגה), הפכה למרכז "הספנים הפרטיים", (כינוי שודדי הים שנוצר כדי לתת להם לגיטימציה).
ב- 1662 קיבל הנרי מורגן פיקוד על אנייתו, וכן רישיון מאת מושל ג'מייקה מודיפורד לתקוף אוניות ספרדיות, כולל אזרחיות, בתוקף מצב המלחמה בין המדינות. עד מהרה נפרץ לחלוטין הפיקוח על השודדים
מה שהוביל אפילו לתקיפה של אוניות צרפתיות והולנדיות.
בינואר 1668 מינה מודיפורד את מורגן לאדמירל שודדי הים, מפקדו של כוח של בן 15 ספינות ו- 500 איש.