תיקון מס' 8 שינה מהוראתיו של תיקון מס' 7 בכך שהוא מגדיר מחדש את המונח "פעולה מלחמתית" והוא מחליף את הדרישה לסכנה ממשית לחייו או לגופו של חייל ישראלי בהגדרה חדשה לפיה פעולה מלחמתית היא פעולה "בעלת אופי לוחמתי, בהתחשב במכלול נסיבותיה, ובכלל זה במטרת הפעולה, במקומה הגאוגרפי או באיום הנשקף לכוח המבצע אותה", תיקון מס' 8 מאפשר גם חסימת תביעות הנפגעים הפלסטינים בבתי המשפט הישראליים בטרם הבאת הראיות ובשלב הראשוני לדיון בתביעה, מה עוד שבתיקון מס' 7 לחוק הנזיקים האזרחיים הייתה המדינה פטורה מאחריותה לפגיעות גופניות ונזקים שנגרמו לנתיני מדינת אויב, תיקון מס' 8 הוסיף לאלה גם "מי שאינו אזרח ישראלי, שהוא תושב שטח מחוץ לישראל אשר שהממשלה הכריזה עליה בצו כ'שטח אויב. עדאלה וארגוני זכויות אדם ראו בתיקון מס' 8 כחוק אינתיפאדה 2 אשר גורם לצירוף מדינת ישראל לרשימת המדינות המצורעות, אשר מערכת המשפט שלהן אינה מגינה על זכויות אדם שתוצאתו עלולה להיות מבול של תביעות בחו"ל נגד חיילים וקצינים בצבא הישראלי. ,
התסריטאי
התסריטאי (בערבית: سيناريست) היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת מוקומנטריה של הסופר והעיתונאי הערבי-ישראלי סייד קשוע, בבימויו של שי קפון ובכיכובו של יוסף סוויד. הסדרה מבוססת על חייו של קשוע כיוצרה של סדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "עבודה ערבית" ועל משבר גיל הארבעים אותו הוא חווה.
הסדרה, הפקה משותפת של רשות השידור וזכיינית ערוץ 2 "קשת", עלתה לשידור באוקטובר 2015 בערוץ 1 ובדצמבר באותה השנה בערוץ 2. בהמשך זכויות השידור עברו לתאגיד השידור הישראלי. ביוני 2017 התאגיד העלה את כל הפרקים לאתר יוטיוב ולאתר כאן.
עלילה.
הסדרה מתארת את חייו של כאתב (יוסף סוויד), בן דמותו של קשוע, עיתונאי וסופר פלסטיני אזרח מדינת ישראל, יוצרה של סדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית". כמו דמותו של קשוע במציאות, גם כאתב חי בשכונה חילונית בירושלים. הוא נשוי, ויש לו בת ושני בנים. הוא יליד טירה, אך עזב אותה לפני שנים רבות.
העלילה עוסקת בכאתב, שסיים לכתוב את העונה השלישית של "עבודה ערבית", אך אינו מעוניין לכתוב עונה נוספת לסדרה זו. במקום זאת, הוא מעוניין לכתוב סדרה על אדם החווה את משבר גיל הארבעים, שחופף למה שהוא חש בחייו המלווה בתסכול תסכול מנישואיו ועבודתו.
כאתב חי בסביבה חילונית. רבים מחבריו הם יהודים. הוא מרבה לצאת לבלות, לשתות אלכוהול, ולחזור הביתה בשעות הלילה המאוחרות. יחסיו עם אשתו עלו על שרטון, והוא אינו מרבה לקחת חלק במטלות הבית. הוא מתקשה לכתוב את הסדרה שהציע, והיא לבסוף נדחית בידי גוף השידור אליו הגיש תסריט. גם רעיון לסדרה אינטרנטית בכיכובו, אינו יוצא לפועל לבסוף. לצד עיסוקו בכתיבה הוא מתפרנס ממתן הרצאות.
אף שהוא חי בסביבה יהודית, לכאתב זהות פלסטינית מודגשת. כאשר הוזמן להשתתף בפסיטבל ספרות ים תיכונית שנערך באיטליה, הוא חש קונפליקט בעת שהוצג כישראלי, ונתמך על ידי שגרירות ישראל במדינה.
בפרק האחרון של הסדרה מופיע סייד קשוע בדמות עצמו, כשכאתב מסיע אותו לנמל התעופה בן-גוריון, והם דנים במצב המייאש בארץ.
על הסדרה.
ההפקה היא שיתוף פעולה בין רשות השידור ל"קשת" (ומשודרת במסגרת שתיהן), והיא נעשתה בשיתוף קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות.
אדפה
גיבורי האור (סדרת הצגות)
גיבורי האור היא סדרת הצגות חנוכה ישראלית קומית לילדים, שבוימה על ידי ליאור חמו. ההצגה הראשונה הוצגה בחנוכה 2011, וההצגה האחרונה הוצגה בחנוכה 2016, כאשר בכל ההצגות השתתפו מיקי (מיכל מוכתר) וליאור דטאוקר.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הצגת איחוד עם המשתתפים המקוריים צולמה והופצה ביוטיוב ביום העצמאות 2020.
עלילה.
בכל הצגה מתעוררת בעיה על ידי נבלי על שרוצים לשלוט בעולם ולעשות נזקים, כדי לפתור את הבעיה הופכים כוכבי הילדים לגיבורי על בתלבושות מיוחדות ועוצרים את נבלי העל מהשלטון.
משה אביגדור ליכטנשטאדט
משה אביגדור ליכטנשטאדט (י"ב באב ה'תקמ"ז, 15 ביולי 1787 - ליל כ"ז בשבט ה'תר"ל, 17 בינואר 1870) היה חוקר תלמוד ומדעי היהדות, ופילנתרופ יהודי רוסי ממוצא פולני.
קורות חיים.
נולד לאפרים זלמן ליכטנשטאדט בלובלין, שבפולין הרוסית. הוריו היו עשירים. חי ופעל בברודי ומאוחר יותר עקר יחד עם קבוצה גדולה ממשכילי העיר לאודסה. התעשר מעסקיו והחזיק כמה ארגוני צדקה, וגם תמך בתלמידים עניים באמצעות הענקת מלגת לימודים למקרא ולתלמוד. בנוסף, היה ליכטנשטאדט ממייסדי בית הספר היסודי הציבורי לילדים יהודיים באודסה, שבהמשך נעשה לבית ספר ממשלתי. הוא פעל גם לייסוד בית כנסת בתוך בית הספר.
ליכטנשטאדט היה בעל השכלה רחבה, בקיאות בספרות ובטקסטים תורניים. הוא כתב בעברית, גרמנית וצרפתית. מאמריו בענייני המקרא והתלמוד נדפסו בכתבי העת היהודיים האירופיים בני זמנו כמו: המליץ, המגיד והכרמל. בדרך כלל חתם בראשי תיבות שמו: מאל"ש.
קונטרס שלו בשם "ממחרת השבת" (וינה 1860) יצא לאור בידי ידידו שמחה פינסקר, ועיקרו הפרכת טיעוני הקראים בעניין קביעת זמן חג השבועות.
הוא נפטר בליל שבת כ"ז בשבט ה'תר"ל, 17 בינואר 1870, ונקבר ביום ראשון כ"ט בשבט בבית הקברות באודסה.
משה אביגדור ליכטנשטדט
משה אביגדור ליכטנשטט
אביגדור ליכטנשטט
האיש מעוות-השפה
האיש מעוות השפה (אנגלית: The Man with the Twisted Lip) הוא אחד מ-56 סיפורי שרלוק הולמס הקצרים מאת ארתור קונן דויל. הוא פורסם לראשונה ב"סטרנד מגזין" בדצמבר 1891, והוא הסיפור השישי בספר "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", שפורסם בשנת 1892.
עלילה.
לביתו של ד"ר ווטסון מגיעה בשעת לילה מאוחרת ידידה של אשתו בשם קייט ויטני ומבקשת את עזרתו במציאת בעלה אייזה ויטני דוקטור לתאולוגיה המכור לעישון אופיום ונעדר מהבית במשך יומיים, לאור המידע שבידה יצא ד"ר ווטסון למאורת אופיום הנמצאת בסמטת סוונדם במזרח לונדון שם נראה ד"ר ויטני באחרונה.
לאחר שמוצא ד"ר ווטסון את ד"ר ויטני הוא מגלה לפתע את ידידו שרלוק הולמס מחופש לזקן המעשן אופיום, על פי בקשת הולמס הוא שולח את ד"ר ויטני לבדו בכרכרה לביתו כשעמו פתק עבור אשתו המודיע לה כי נשאר בחברת ידידו, אחרי כמה דקות מצטרף הולמס לד"ר ווטסון ומסביר לו כי לדעתו חוסל אדם בשם נוויל סנט קלייר במאורה זו וגופתו הושלכה דרך דלת סתרים ברצפה בצדו האחורי של הבניין.
במהלך נסיעתם ללי, שם יפגשו את אשתו של נוויל, מספר הולמס לווטסון את פרטי הפרשה. נוויל סנט קלייר הגיע בשנת 1884 ללי וברשותו סכום גדול של כסף, הוא קנה בית גדול וניהל אורח חיים מפואר, בשנת 1887 נשא לאשה את בתו של בעל מבשלת השכר המקומית, מדי בוקר נהג לנסוע העירה לצורך עסקים אם כי לא היה לו עיסוק מוגדר.
ביום שני של אותו השבוע הקדים מר סנט קלייר לצאת מביתו וציין כי עליו לעשות שני סידורים וכי יביא קופסת קוביות לבנו. אשתו שבאופן מקרי הוצרכה לצאת אף היא אל העיר שמעה לפתע קול זעקה וראתה את בעלה בחלון הבית בו שכנה המאורה, מנפנף לה בידו ולאחר מכן נעלם בפתאומיות כאילו נמשך מאחור, כשנכנסה אל המאורה מנע ממנה בעלי המאורה, מלח הודי, מלעלות אל הקומות העליונות. היא פנתה למשטרה ובביקורם במקום לא מצאו נפש חיה פרט לנכה בשם יו בון שגר במקום, אך ברור היה שבעלה שהה במקום כי נמצאה שם קופסת קוביות מהסוג שהבטיח מר סנט קלייר לקנות לבנו. בחיפוש מעמיק יותר נמצאו כתמי דם על אדן החלון המשקיף אל אחד מרציפי הנהר, בין הרציף לחלון ישנה רצועה צרה היבשה בשעת השפל ומתכסה במים בשעת הגאות בגובה של מטר וחצי. כמו כן נמצאו בגדיו של מר סנט קלייר לבד ממעילו מאחורי וילון באחד החדרים.
המלח ההודי לא יכול היה להיות הרוצח מאחר שהופיע למרגלות גרם המדרגות שניות אחרי הופעתו של מר סנט קלייר בחלון, כך שהחשד נפל על הנכה שנכותו הסתכמה בצליעה בלבד, יו בון היה קבצן מצליח שהסתיר את קבצנותו במסווה של רוכל מוכר גפרורים, על שרוולו נמצאו כתמי דם אך הוא הצביע על חתך בקמיצתו כמקור הדם, הוא גם תלה בחתך זה את כתמי הדם שעל החלון ולא ידע להסביר את המצאות הבגדים בדירתו. בזמן השפל כאשר נחשפה רצועת הקרקע שבין החלון לרציף נמצא על גבה מעילו של מר סנט קלייר כשכיסיו מלאים במטבעות, מה שהעלה את החשד שאחרי שהשליך יו בון את מר סנט קלייר מבעד לחלון רצה להיפטר מבגדיו, והוא מילא את כיסי המעיל במטבעות פרי עבודת קבצנותו כדי שישקע במי הנהר, גם מיתר הבגדים היה מתפטר בדרך זו אם לא שבאו השוטרים.
כשמגיעים הולמס וווטסון לביתה של מרת סנט קלייר, היא מביכה את הולמס בשאלה האם סבור הוא שבעלה מת, והוא משיב לה שכן, האשה מפתיעה אותו כשהיא מודיעה לו על מכתב שהגיע מבעלה בה מודיע לה שהכל יסתדר ואין לה לפחד, היא מזהה את הכתב ככתב ידו של בעלה אף שהכתב שעל גבי המעטפה אינו שלו. הולמס חוקר את האשה על כמה פרטים בנוגע לבעלה ובנוגע למפגשם בסמטת סוונדם, ומעביר את הלילה בהרהורים אודות הפרשה.
בבוקר פונים הולמס וד"ר ווטסון למטה המשטרה שם מוחזק יו בון במעצר, לאחר שהם נכנסים לתאו כשהלה עדיין בשנתו משפשף הולמס את פניו עם ספוג רטוב שהביא עמו וחושף כי הקבצן אינו אחר מאשר מר נוויל סנט קלייר.