פעם אחת, נעלם יוסף לשבועות רבים בתואנה שנסע לקנות סוס. בהיעדרו של יוסף נוצרו קשיים בחלוקת השמירה והכסף. רק אז הובן שכנראה יוסף מתעסק בדברים נוספים לבד מארגון "המגן". בפברואר 1917 ביקרו אצלו בעתלית מספר חברי "המגן" שם סיפר להם על המחתרת. כשחזרו חברי "המגן" לגדרה, אסף שמואלי את חברי הארגון וסיפר להם שיוסף פורש מניהול ארגון "המגן". מעטים, וביניהם דוד צלביץ, הצטרפו לניל"י. השאר התפזרו והארגון התפרק.
הסכסוכים עם ארגון השומר.
בישיבה הראשונה בביתו של בלינקוב בה הוחלט על הקמת הארגון הוחלט שהארגון החדש לא יתחרה בארגון "השומר". כלומר, הארגון לא יקבל על עצמו לשמור במקום בו השמירה מנוהלת על ידי "השומר", ולא ישמור אפילו במקום שארגון "השומר" עזב. כלומר, האידאולוגיה של "המגן" הייתה שמירה עברית במקום שמירה ערבית.
המושבה גדרה נמצאת בין המושבות עקרון ובאר טוביה. במשך זמן רב השמירה במקום נוהלה על ידי הערבים, ורק בנובמבר 1916 נכבשה השמירה במקום על ידי ארגון "המגן". אולם, כששמעו על כך אנשי "השומר", הם שלחו לשם את ז. לוינזון על מנת להוציא את השמירה במקום מידי "המגן" ולהעבירה לידי "השומר". לישנסקי וש. שמואלי הלכו לנהל משא ומתן עם אנשי גדרה, ולבסוף זכו בשמירה. משכורתם של אנשי "המגן" הייתה נמוכה ממשכורתם של אנשי "השומר", משום ש"המגן" היה פחות מסודר מ"השומר".
ארגון "השומר" לא היה מוכן להשלים עם קיומו של ארגון "המגן". מכיוון שהלה עירער את המונופול שלהם. ואכן, בראשית שנת תרע"ז (1916) פנו חברי ועד "השומר" למרכז ההסתדרות החקלאית בתביעה להחרים את "המגן" "היות שיש החלטה על אודות שמירה עברית מאורגנת ו'השומר' הוכר בתורת הסתדרות השומרים היחידה" (זכרונות צבי נדב – קובץ "השומר"). אולם חברי "המגן" ערערו על כך וטענו כנגד המונופול של "השומר". מה עוד, שאחד הסעיפים של ארגון "המגן" אסר על שמירה במקום בו שמרו חברי "השומר", דבר שמבטיח שלא תהיה פגיעה בארגון "השומר".
שני הבוררים בעניין, אברהם הרצפלד ולוי אשכול, תמכו בדעתו של ארגון "המגן". הקרע בין "השומר" ל"המגן" הלך והעמיק, ובנוסף, העובדה שלישנסקי עומד בראש ארגון "המגן" הגבירה את כעסם של חברי "השומר".
חמתם של אנשי "השומר" רק גברה לנוכח ההצלחה של אנשי "המגן" והעובדה שכמעט לא נגנבו דברים במושבות שהיו נתונות לשמירתם. בזכות זאת חודש החוזה של אנשי המושבות עם "המגן".
אמצעי נוסף של לחץ שהופעל על "המגן", היה בכך שרחל ינאית וחברים אחרים מארגון "השומר" ניסו לשכנע, ללא הצלחה, אחדים מחברי "המגן" שיפרשו מהארגון.
רוב הזמן היחסים בין השומרים של "המגן" ו"השומר" היו תקינים, והקרע הורגש בעיקר בהנהגה של התנועות.
חומר מרוכב
חומר מרוכב הוא מבנה הנדסי העשוי ממספר חומרים שונים בעלי תפקידים ייעודיים במבנים כדי ליצור חומר יותר טוב. לחומרים המרכיבים את החומר המרוכב תכונות פיזיקליות ואו כימיות שונות באופן משמעותי, כדי לייצר חומר עם התכונות המבוקשות. החומרים השונים נשארים מופרדים גם לאחר יצירת החומר המרוכב וניתן להבחין בהם גם ללא מיקרוסקופ במוצר המוגמר.
קיימים ארבעה סוגים של חומרים מרוכבים:
היתרון המרכזי של החומרים המרוכבים הוא יחס קשיחות למשקל גבוה ועמידות טובה בטמפרטורה גבוהה. החומר המרוכב הוא היחיד שבו ניתנת אפשרות לתכנן, לקבוע את תכונות החומר.
השימוש הנפוץ ביותר בחומרים מרוכבים הוא כפולימר אשר בתוכו ספוגים סיבים.
דוגמה לחומר מרוכב היא בטון.
בעיה נפוצה בחומרים מרוכבים היא שבגלל הפיזור של הסיבים בתור החומר לכל הכיוונים, ביצירת פגם מקומי יכולה להיות השפעה על תכונות החומר כולו. בהכנסת קדח לחומר, נוצרת משיכה של הסיבים וקטיעתם באזור הקדח, דבר שיכול ליצור נזק סביבתי רחב היקף. לדוגמה, מקדח בקוטר 1 מ"מ עלול להתקבל נזק לטווח של חצי מטר.
בחומר מרוכב רואים התקדמות סדקים לא ישרה (כמו במתכות) אלא אם כן זו קורוזיית מאמצים. נוצר נזק נפחי, בו הסדק מתפתח ונע לכל השכבות לכל הכיוונים. כיווני ההתקדמות תלויים בחוזק השכבות.
החומר המרוכב יכול להיכשל גם במימד המיקרוסקופי וגם המאקרוסקופי. כשל דחיסה וכשל מתיחה יכולים להיווצר ברמה המאקרוסקופית כמו בחומרים הומוגניים, וברמה המיקרוסקופית עקב כשל של הסיבים המרכיבים את החומר.
חומרי פלסטיק/פולימר מחוזקים (FRP ראשי תיבות של Fibre-reinforced plastic) הם חומרים מרוכבים, העשויים ממטריצת פולימר מחוזק עם סיבים. הסיבים עשויים בדרך כלל מפיברגלס, או פחמן ואילו הפולימר הוא בדרך כלל אפוקסי, פוליאסטר תרמוסטי, וינילסטר, פוליסולפון או פלסטיק אחר. חומרי פלסטיק מחוזקים נפוצים בתעשיית הבנייה, חלל, רכב וימאות.
ב- FRP משתמשים ל:
חומרים מרוכבים
רוברט פינסקי
רוברט פינסקי (אנגלית: Robert Pinsky; נולד ב-20 באוקטובר 1940) הוא משורר, מבקר, מתרגם ועורך אמריקאי-יהודי.
חייו.
רוברט פינסקי נולד בניו ג'רזי למשפחה יהודית ובילדותו למד מעט יהדות ועברית בבתי ספר יהודיים. למד לתואר ראשון באוניברסיטת ראטגרס ולתואר שני ושלישי באוניברסיטת סטנפורד. בעת לימודיו בסטנפורד התיידד עם המשוררים רוברט האס, ג'ון מתיאס, ואייבור וינטרס. לימים תרגם יחד עם רוברט האס את שירתו של המשורר הפולני הגדול צ'סלב מילוש.
פינסקי היה מראשוני המשוררים האמריקאים שהכירו בכוח העצום של האינטרנט לקידום השירה. הוא יזם והשתתף בכמה מיזמי רשת, אמריקאים וכלל עולמיים, לקידום השירה כשליחה לעולם טוב יותר.
רוברט פינסקי פרסם שישה כרכי שירה שזכו להכרה נרחבת, כיבודים רבים והערכה. לעברית לא תורגם עד כה אף אחד מספריו. שירים בודדים משלו תורגמו בידי כמה מתרגמים, ביניהם יהונתן גפן, ונדפסו בכתבי עת ספרותיים ובאנתולוגיות.
פרסים וציונים שזכה בהם על כתיבתו.
רוברט פינסקי נתמנה ל"משורר הקונגרס" האמריקאי, וכיהן בתפקיד בין שנת 1997 ושנת 2000.
מוחמד אל-אדריסי
מוחמד אל-אדריסי (בערבית: محمد الإدريسي; תעתיק מדויק: מחמד אלאדריסי; 1100 לערך –1165 או 1166) היה קרטוגרף, גאוגרף ונוסע ערבי תושב סיציליה בחצרו של רוג'רו השני, מלך סיציליה.
אל-אדריסי נולד בסאוטה שבצפון אפריקה (כיום טריטוריה של ספרד), שהייתה תחת שלטון מוסלמי, למשפחה של צאצאי מוחמד. התחנך בקורדובה ולאחר מכן בפלרמו.
בשנת 1154 ערך מפה הידועה בשם טבולה רוג'ריאנה וספר נלווה בשם "גאוגרפיה". לבקשת המלך רוג'ר השני ערך מפה של העולם אשר עותקים וגרסאות שלה שימשו במשך מאות שנים ימאים, כולל את כריסטופר קולומבוס.
תוכנה גאוגרפית של מעבדות קלארק בארצות הברית נקראת על שמו של אל-אדריסי.
במילון התרופות אותו חיבר ישנם שקיעים של מסורת לשון עברית לה יש זיקה למסורת הערבית של הרס"ג ושל אסכולת פרשני ספרד הקדמונים.
ונקובר קנאקס
ונקובר קנאקס (באנגלית: Vancouver Canucks) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1945 כקבוצה בליגות המשניות, ולאחר שה-NHL לא העניקה לה זיכיון בהתרחבות הגדולה של 1967, קיבלה אותה ה-NHL לבסוף לשורותיה כקבוצה מן המניין ב-1970.
הקנאקס לא זכו מעולם בגביע סטנלי, אחת משתי הקבוצות הוותיקות ביותר בליגה שטרם זכו בו.
היסטוריה.
1945 - 1970: טרם הצירוף ל-NHL.
ונקובר קנאקס קמה ב-1945 ושיחקה בליגה המשנית PCHL (ר"ת של Pacific Coast Hockey League). במסגרת הליגה הזו זכתה הקבוצה בשתי אליפויות - בעונות 1945/46 (העונה הראשונה שלה) ו-1947/48.
ב-1952 התמזגה ה-PCHL עם ליגה נוספת כדי ליצור ליגה משנית חשובה וגדולה יותר, ה- WHL (ר"ת של Western Hockey League) שבניגוד לקודמותיה הייתה ליגה מקצוענית מלאה. הקנאקס שיחקו בליגה המאוחדת, ומהלך השנים עברו בקבוצה כוכבי NHL לעתיד כמו ג'וני באוור, טוני אספוזיטו ואנדי בת'גייט. הקבוצה זכתה בארבע אליפויות WHL, בעונות 1957/58, 1959/60, 1968/69 ו-1969/70.
הקבוצה שיחקה עד 1967 ב"ונקובר פורום", היכל שהיה ממוקם במרכז הירידים של העיר. ב-1967, בציפייה להתחרות על זיכיון NHL במסגרת ההתרחבות שסיימה את תקופת "שש המקוריות", נבנה עבורה אולם ביתי חדש ומודרני - ה"פסיפיק קוליסאום".
1970 - 1982: הצירוף ל-NHL והשנים הראשונות.
ההתרחבות של 1967 הכפילה את גודל ה-NHL מ-6 ל-12 קבוצות, בין השאר כדי להתפשט מערבה ולמנוע מצב שבו ה-WHL תהפוך למתחרה ישירה שלה. הציפייה הייתה שוונקובר תקבל את אחד הזיכיונות החדשים, בעיקר לאור הקמת ה"פסיפיק קוליסאום", אולם לבסוף נדחתה הבקשה של בעלי הקבוצה וכל ששת הזיכיונות ניתנו לקבוצות בארצות הברית.
עד היום חלוקות הדעות לגבי הסיבה לאי מתן הזיכיון לקנאקס ב-1967. אחת הסברות היא שההצעה של הקנאקס נתקלה בהתנגדות של הקבוצות הקנדיות הוותיקות - מונטריאול קנדיאנס וטורונטו מייפל ליפס - שלא שאפו לחלוק את תמלוגי שידורי הטלוויזיה בקנדה עם עוד קבוצה. סברה אחרת אומרת שההצעה שהגישה הקבוצה ל-NHL הייתה חובבנית וברמה נמוכה, ובשל כך נפסלה.
לאור הכעס הגדול שהתעורר בקנדה על כך שלא ניתן זיכיון לעוד קבוצה בקנדה, ולאור איום בתביעה משפטית, העניק ה-NHL ב-1970 זיכיון לקבוצת משקיעים חדשה שקנתה את הקנאקס, והיא החלה את משחקיה כקבוצת NHL בעונת 1970/71 יחד עם באפלו סייברס.
אף על פי שוונקובר נמצאת על חוף האוקיינוס השקט, במערב קנדה, שובצו הקנאקס דווקא לבית המזרחי של הליגה - הבית שהכיל את רוב הקבוצות הוותיקות של הליגה ועלה ברמתו בהרבה על הבית המערבי. הקנאקס התקשו מאוד בתחילת דרכם ולא הצליחו לעלות לפלייאוף בארבע העונות הראשונות שלהם בליגה.