פרחי נולד ביפו. דרך משפחתו, הוא גילה את אהבתו למוזיקת עולם ומוזיקה אוריינטלית בגיל צעיר, אלו התערבבו עם אהבתו למוזיקת מטאל המרדנית. ב-1991 בימי נעוריו הוא הקים בבת ים את להקת אורפנד לנד, יחד עם חבריו בתיכון. להקה זו הפכה בהמשך למפעל חיו המרכזי.
מלבד היותו מוזיקאי, פרחי ייסד ב-1997 חברת תקליטים בשם ׳MDMA׳, שהפיצה אלבומים של מוזיקת מטאל ומוזיקה אלקטרונית לחנויות תקליטים ודיסקים בישראל. כאשר להקת אורפנד לנד החלה להצליח מחוץ לישראל, פרחי עזב את חברת התקליטים ב-2001. באותה שנה אורפנד לנד נינגה את הופעתה הראשונה בטורקיה. הופעה זו הייתה הראשונה מחוץ לישראל. מאז הלהקה הופיעה ביותר מ-45 מדינות שונות, ונחשבת למייסדת ז'אנר המטאל האוריינטלי. פרחי וחבריו נחשבים לאחד האמנים הישראלים האהובים ביותר במדינות ערב.
לפרחי וללהקה הוענקו שלושה פרסי כבוד לשלום: מאוניברסיטת המסחר של איסטנבול, מראש העיר של צ'אנקאיה שבאנקרה, טורקיה, ונציגות רשמית של ממשלת טורקיה, לאחר שהלהקה ניגנה שם ותרמה את כל ההכנסות לנפגעים מרעש האדמה שאירע ב-2001 בואן. ב-2014, פרחי זכה יחד עם אורפנד לנד בפרס המטאל הגלובלי, שניתן על ידי מגזין "מטאל האמר" בטקס חלוקת הפרסים של המגזין השנתי. ב-2018, פרחי ואורפנד לנד זכו בפרס ״הקליפ הטוב ביותר״ בטקס פרסי מוזיקת הפרוגרסיב בלונדון, עבור הקליפ לשירם - ״Like Orpheus".
עיסוקים נוספים ושיתופי פעולה.
לאחר שזכה לבקשות מזוגות שונים, פרחי מתפקד לעיתים גם כמי שמחתן זוגות בחתונות אזרחיות. פרחי גם כותב כפובליציסט לאתרים כמו וויינט, מאקו, וואלה ומגזין בלייזר. מלבד עבודתו באורפנד לנד, פרחי תיפקד בעבר כעורך מוזיקלי בחברת התקליטים Century Media Records, שם חתומה הלהקה, וערך אוסף בשם "Oriental Metal". בנוסף, הוא התארח כזמר בהקלטות ומופעים של אמנים אחרים, ביניהם: Arkan (צרפת), Amaseffer (ישראל), Magor (ישראל), Subterranean Masquerade (צרפת), פרויקט המוזיקה של אנזו דונארומה (איטליה), והזמרת מורן מגל (ישראל). יחד עם אורפנד לנד, פרחי שיתף פעולה עם סטיבן וילסון, ארקין קוראי, Aperco ויהודה פוליקר. הוא השתתף בפרויקט המוזיקלי Rise Up - Colors of Peace, וכן יחד עם מוזיקאים חברים, הקליט גרסת כיסוי של השיר Jeremy של פרל ג׳אם, כחלק מקמפיין הבאתה של הלהקה לישראל.
בשנת 2017, הגיטריסט המקורי של ״ג׳נסיס״, סטיב האקט, התקשר לקובי פרחי. האקט חיפש אמנים שפועלים למען שלום בין בני אדם, ובאופן לא מפתיע הוא בחר באורפנד לנד. שני הצדדים החלו מיד לשתף פעולה. יחד עם הזמרת הישראלית-ערבית, מירה עוואד, פרחי שר על באלבום של האקט, “The Night Siren” ובשיר ״West to East״. האקט המשיך לעבוד עם אורפנד לנד והקליט סולו גיטרה לאלבום החדש של הלהקה, ״Unsung Prophets &amp; Dead Messiahs״, שיצא בתחילת 2018.
בשנת 2019 פרחי הפך לאב לבת. ב-2022 הפך לאב בשנית, לבן.
פרמונטי די טרזיה (מחנה ריכוז)
פֶֿרַמוֹנטִי (איטלקית: Ferramonti di Tarsia) בקלבריה שבדרום איטליה היה מחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה. רוב הכלואים בו היו יהודים. המקום שוחרר בספטמבר 1943 ושימש עד סוף 1945 כמחנה עקורים.
תולדות המחנה.
מחנה פרמונטי היה הגדול ב-15 מחנות המעצר שהקים בניטו מוסוליני בקיץ 1940. הקמתו החלה ב-4 ביוני 1940, ימים ספורים לפני הצטרפותה של איטליה למלחמה לצד גרמניה. המעצרים של פליטים חסרי נתינות ועצירים פוליטיים, מהם איטלקים מתנגדי המשטר הפשיסטי, החלו ב-15 ביוני. העצורים הראשונים הגיעו למחנה ב-20 ביוני. מיוני 1940 ועד לשחרורו בספטמבר 1943 היה מחנה פרמונטי נתון להשגחת המשטרה הלאומית ומתנדבי "החולצות השחורות". בתקופה זו נמנו בו 3,823 עצורים בני ארצות שונות, כמחציתם יהודים. היהודים הגיעו מגרמניה, פולין, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, אוסטריה, לוב, יוון ואלבניה. בינואר ובמרץ 1942 הגיעו למחנה פרמונטי מאות מניצולי האונייה פנצ'ו שהועברו ממעצרם באי רודוס.
מחנה פרמונטי הוקם באזור ביצות מוכה מלריה. המזון היה במשורה והמים רעים. עם הידרדרות המצב הכלכלי באיטליה הורעו תנאי מחייתם של אסירי המחנה. נאסרה התגודדות מכל סוג, והאסירים היו אמורים להצדיע לדגל. עם זאת תנאי המאסר במחנה היו נסבלים. האסירים לא עונו ולא היו נתונים לסכנת גירוש או השמדה. הם הורשו לצאת מן המחנה המגודר לעבודה, לנהל קשר מכתבים (שעברו צנזורה) ואף לקבל כסף וחבילות מזון ממשפחותיהם. מלבד הצלב האדום תמכו באסירי פרמונטי ארגון הסיוע לפליטים "דלאסם" בחסות הכנסייה הקתולית וכן קרן הסעד לילדים של ישראל קאלק. במחנה פעלה מרפאה, והכלואים נהנו מטיפול רפואי, שכן היו בהם רופאים לא מעטים.
המחנה, שהתפרש על פני 160 דונם, הכיל 92 ביתנים. הכלואים התארגנו בקבוצות, בהתאם למוצא לתרבות ולדת, וכל אחת מהן בחרה בנציג מטעמה. במחנה התקיימו גן ילדים ובית ספר, ספרייה, מקהלה, חוגי ספורט ותיאטרון. הוותיקן מינה את הנזיר הקפוצ'יני, האב Callisto Lopinot, לכומר המחנה, והוא דאג לכל הכלואים. במחנה היה בית כנסת ואף חוג לתלמוד תורה. ריקרדו (ראובן) פצ'יפיצ'י, רבהּ הראשי של ג'נובה, ביקר לא אחת את עצורי פרמונטי.
אחרי השחרור.
ב-4 בספטמבר 1943, שישה שבועות אחרי הדחת מוסוליני, שוחררו הכלואים בפרמונטי. עשרה ימים לאחר מכן הגיע הצבא הבריטי למחנה, וחודש לאחר מכן באו למקום חיילים יהודים. רבים מהעצורים, רובם יהודים, נשארו במקומם באין להם לאן לפנות, והאתר שימש כמחנה עקורים עד לסגירתו ב-11 בדצמבר 1945.
צבי אנקורי, לימים איש הבריגדה, סיפר על מעשיו בפרמונטי: .
לאחר סגירת מחנה העקורים ב-1945 פורקו ביתניו, ורוב שטחו נחרש למזרע. ב-2004 הוקם מוזיאון בשטח שבו שכנו בזמנם בנייני המנהלה ובתי המלאכה. המוזיאון מפעיל מרכז מבקרים ומקיים סמינרים וסיורים מודרכים לתלמידי בתי ספר בשיתוף עם משרד החינוך של מחוז קלבריה. ביום השואה נערכים במקום טקסי זיכרון.
בשנת 2017, נמסרה ליד ושם, במסגרת הפרויקט "לאסוף את השברים", תוכנייה של מסיבת חנוכה שנערכה במחנה פרמונטי בדצמבר 1944.
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג
ב-30 במאי 1626 התרחש הפיצוץ בוָאנְגְגונְגְצָ'אנְג (בסינית: 王恭廠大爆炸), שבבייג'ינג, בסין, אשר גרם למותם של כ-20,000 אנשים.
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג הוא אסון הפיצוץ הקטלני ביותר (בפער ניכר) בהיסטוריה.
רקע.
הנשקייה של ואנגגונגצ'אנג הייתה ממוקמת כ-3 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר האסורה, ברובע שיצ'נג של ימינו. מפעל זה היה אחד מששת מפעלי אבק השריפה בניהול משרד העבודות באזור בייג'ינג, וגם היה אחד ממתקני האחסון העיקריים של כלי שריון, כלי ירייה, קשתות, תחמושת ואבק שריפה עבור השֶׁנְגִ'ייִינְג (אחד הצבאות שהגנו על הבירה). המפעל היה מאויש בדרך כלל ב-70 עד 80 עובדים.
הפיצוץ.
התיאור המפורט ביותר של הפיצוץ היה מעיתון רשמי (דִיבָּאו ) בשם טְייֵנְבּייֵן דִיצָ'או (בסינית: 天變邸抄; פינין: Tiānbiàn Dĭchāo).
הפיצוץ התרחש בבוקר ה-30 במאי 1626, ליד "וואנגונגצ'אנג מפעל לאבק שרפה". עדויות מדברות על קול רעם חזק שנשמע עד למרחק של 150 ק"מ מאזור מהמפעל. פסולת הועפה מהפיצוץ ונמצאה במרחקים עצומים (30 ק"מ) מהמוקד. דווח כי הקרבנות הופשטו מבגדיהם על ידי עצמת הפיצוץ, ובלט בהיעדרו נזק סטנדרטי מאש.
הקיסר, טְייֵנְצִ'י, היה תחת לחץ גדול של הציבור שהאמין כי הפיצוץ היה עונש משמיים. הנסיך הטוען לכתר שיאנצ'ונג, שהיה בן שנה, נספה אף הוא בפיצוץ.
לאחר הפיצוץ.
שושלת מינג המאוחרת כבר סבלה ממשבר פנימי שכלל שחיתות פוליטית, סכסוכים בין פלגים יריבים בקיסרות ואסונות טבע חוזרים ונשנים (לטענת כמה היסטוריונים, האסונות היו חלק מעידן הקרח הקטן) שהובילו להתפרעויות איכרים ולמרידות. עם זאת, האימה של פיצוץ ואנגגונגצ'אנג גימדה את כל האסונות האחרים, ובתי המשפט האימפריאליים מתחו ביקורת על קיסר טְייֵנְצִ'י והאמינו שהתקרית היא אזהרה משמיים שמטרת להביא לתיקון חטאי חוסר הכשירות האישית של הקיסר. הקיסר טְייֵנְצִ'י נאלץ להכריז בפומבי על חזרה בתשובה, ושילם 20,000 ליאנג זהב עבור מאמצי ההצלה והסיוע.
גורמים אפשריים.
לא ידוע בוודאות מה גרם לפיצוץ. למרות שיש מקורות היסטוריים מרובים ומפורטים על האירוע, האירוע התרחש הרבה לפני התפשטות המדע המודרני בסין, ופרשנויות עכשוויות מתווספות לאמונות הטפלות על הפיצוץ. היו גם חשדות שאולי הדיווח הרשמי היה מוגזם. לאורך השנים הועלו השערות שונות אשר לגורם הפיצוץ, בין השאר, שהיה זה פיצוץ של אבק שריפה, פיצוץ אווירי של מטאוריטים, פיצוץ של גז טבעי, התפרצות געשית, טורנדו, או שילוב של כמה סיבות יחד. השערות מסוימות נחשבות כסבירות מבחינה מדעית, ועם זאת, לא הושגה הסכמה אקדמית.
קינמון (פירושונים)
בית פרוטיגר
בית שפיטלר
ויקטוריה סיקרט
פרנסיס טרשם
פרנסיס טרֶשַם (באנגלית: Francis Tresham; 1567 – 23 בדצמבר 1605), בנם הבכור של סר תומאס טרשם מראשטון הול ומריאל ת'רוקמורטון, היה חבר בקבוצת הקתולים המחוזיים האנגליים שתכננה את מזימת אבק השרפה של 1605, מזימת התנקשות בחיי ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שהידוע מבין קושריה היה גאי פוקס.
טרשם הצטרף למרד הכושל של הרוזן מאסקס נגד הממשלה ב-1601, ובשל כך נכלא. רק התערבות משפחתו וכספו של אביו הצילו אותו משלילת זכויות עקב מאסר או עונש מוות. למרות זאת, נעשה מעורב בשתי משלחות לספרד הקתולית שיצאו להשיג תמיכה לקתולים האנגליים (שבאותה עת נרדפו קשות), וכן לקושרי "אבק השריפה".