פרדיננד טֶנִיס (בגרמנית: Ferdinand Tönnies; 26 ביולי 1855 - 9 באפריל 1936) היה סוציולוג גרמני.
חייו.
טניס היה בין התאורטיקנים הראשונים שעסקו בשאלה הקהילתית. הוא הבחין בין שני סוגי קהילות, שכינה במונחים שנלקחו מהשפה הגרמנית: גֵּמַיְינְשַׁאפְט (Gemeinschaft) וגֵּזֶלְשַׁאפְט (Gesellschaft). האקדמיה ללשון העברית קבעה מונחים עבריים לשני המונחים האלו: חֶבְרָה קְהִלָּתִית (גֵּמַיְינְשַׁאפְט) וחֶבְרָה הֶסְדֵּרִית (גֵּזֶלְשַׁאפְט).
הסוג הראשון, גֵּמַיְינְשַׁאפְט, מתאר חברה חקלאית טרום-תעשייתית. חברה זו היא אורגנית באופן תפקודה ותוחמת את החברים בה בקהילות ברורות. הקשרים בה הם קשרים ראשוניים, הדוקים, מלוּוים בחיי משפחה, אמונה ומסורת. אופני היצור (לרוב היצור החקלאי) מוסדר על ידי מבנה המשפחה והמסורת, כלומר חלוקת ההון וחלוקת האחריות תלויים ומוסדרים על ידי תחושת השייכות וההקשר החברתי.
לעומת זאת, בקהילה המכונה גֵּזֶלְשַׁאפְט, החברה היא בעלת אפיון מכני, לפרט חסרים כל תחושה של שייכות או חיבור לסביבה או לקהילה. הקשרים בין האנשים אינם הדוקים, לרוב מלווים בניכור והתבודדות. אופני היצור בחברה הזו אינם מוסדרים על ידי הקשר חברתי או תחושת שייכות, אלא באמצעי כוח מכנים, כמו כסף ומערכת המשפט והחוק (לדוגמה עובד שכיר המקבל כסף תמורת כוח עבודתו). קהילה מהסוג הזה התפתחה כתוצאה מהתגברות השפעות התיעוש, הטכנולוגיה והעיור המואץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ניתוח היסטורי זה השפיע רבות על תאורטיקנים אחרים, לדוגמה מרטין בובר אשר תרגם אותם לעברית כחברה (כזלשאפט) וחברותא (גמיינשאפט).
הכל אודות אמא
הכל אודות אמא (בספרדית: Todo sobre mi madre) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1999 שכתב וביים פדרו אלמודובר.
הסרט הוא מלודרמה המספרת את סיפורה של מנואלה, שבעקבות מותו של בנה בן ה-17 חוזרת לברצלונה בחיפוש אחר אביו, שהפך לאישה טרנסקסואלית לאחר שמנואלה הרתה, בלי לדעת דבר על הולדת הבן ועל חייו. סוגיות הנוגעות לזהות מינית ולמגדר עולות לכל אורך הסרט.
עלילת הסרט.
מנואלה (ססיליה רות) היא אם חד-הורית המתגוררת במדריד עם בנה האהוב אסטבן, החולם להיות סופר. ביום הולדתו ה-17 צופים השניים בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה", ולאחריה נדרס אסטבן למוות כאשר הוא מנסה להשיג את חתימתה של הוּמה רוֹחוֹ (מריסה פארדס), הנערצת עליו, שגילמה בהצגה את בלאנש דיבואה. מנואלה, העובדת כמתאמת השתלות, מוצאת עצמה בצד השני של המתרס, ומסכימה לתרום את לבו של אסטבן. לפי הרשומות הרפואיות היא נוסעת ללה קורוניה שבקצה הצפון-מערבי של ספרד, לשם נלקח הלב, ורואה מרחוק את מקבל הלב יוצא מבית החולים.
מנואלה, שמעולם לא סיפרה לבנה אודות אביו, נוסעת לברצלונה, שבקצה המזרחי של ספרד, על מנת למצוא את האב - אישה טרנסג'נדרית בשם לולה - ולספר לה על מות הבן שעל קיומו לולה לא ידעה. בכך היא מתחברת למשאלתו של אסטבן, שאותה הביע דקות לפני מותו, לדעת על אביו. ברכבת המובילה אותה ממדריד לברצלונה היא מהרהרת: "לפני 17 שנה עשיתי את אותה הדרך אבל בכיוון ההפוך, מברצלונה למדריד. גם אז ברחתי, אבל לא הייתי לבד. נשאתי את אסטבן בתוכי. אז ברחתי מאביו. עכשיו אני נוסעת לחפש אחריו".
בחיפושיה אחר לולה מסיירת מנואלה במרכז הזנות של ברצלונה, ומוצאת שם את חברתה משכבר הימים אגראדו (אנטוניה סן חואן), טרנסקסואלית בעלת לב חם המתפרנסת מזנות. באמצעות אגראדו היא פוגשת את רוסה (פנלופה קרוז), נזירה צעירה, שיחסיה עם אמהּ רעועים, המטפלת בזונות ומנסה לשקמן. רוסה מספרת שלולה הייתה בטיפול גמילה, עד שיום אחד נעלמה. רוסה, כך מתברר למנואלה, הרתה ללולה, ומנואלה פורשת עליה את חסותה ומארחת אותה בדירתה. לשאלתה של רוסה "מה יש לך נגד לולה?" עונה מנואלה: "לולה היא הגרוע ביותר שיכול להיות בגבר והגרוע ביותר שיכול להיות באישה". היא ממשיכה ומספרת על "חברה שהתחתנה צעירה מאוד" עם לולה, בעת שהייתה גבר, סיפור שהוא למעשה סיפורה של מנואלה עצמה.
מנואלה הולכת להצגה "חשמלית ושמה תשוקה", שעברה ממדריד לברצלונה, ויוצרת קשר עם הוּמה, השחקנית שאת חתימתה ניסה אסטבן להשיג כאשר נדרס. להומה מערכת יחסים תלותית והרסנית עם נינה (קנדלה פניה), אהובתה הנרקומנית המופיעה בהצגה יחד אתה, בתפקיד סטלה. "היא מכורה לסמים אבל אני מכורה לה" אומרת הומה על קשריה עם נינה. מנואלה, שהפתיעה את הומה בחדר ההלבשה שלה, מסכימה לסייע להומה למצוא את נינה, והומה מגיבה על כך במשפט הסיום הנודע של "חשמלית ושמה תשוקה": "מי שלא תהיי... תמיד סמכתי על טוב-לבם של זרים". מנואלה הופכת לעוזרתה של הומה, ואף מחליפה את נינה בערב שבו לא יכלה להופיע.
נינה תוקפת את מנואלה: "את תכננת הכל, בת זונה! בדיוק כמו איב הרינגטון", ובכך רומזת לעלילת "הכל אודות חוה", ובעקבות זאת מספרת מנואלה להומה ונינה על הגורם שהניע אותה ליצור קשר עם הומה - מותו של אסטבן בעת שרדף אחר חתימתה של הומה. במקביל, רוסה עוברת בדיקות רפואיות ומתברר שנדבקה מלולה באיידס. מנואלה מגיבה בהתפרצות זעם: "למה לעזאזל הזדיינת עם לולה?! את לא יודעת שהיא מזריקה כבר 15 שנה?", אך מחליטה להקדיש את זמנה לטיפול ברוסה. היא משכנעת את הומה לקחת את אגראדו כעוזרתה.
לאחר מריבה קשה בין הומה לנינה יוצאת אגראדו אל הקהל שממלא את האולם ומודיעה על ביטול ההצגה, ומציעה: "מי שאין לו משהו טוב יותר לעשות, אם כבר הגעתם לתיאטרון, חבל ללכת. מי שיישאר, אני מבטיחה לשעשע אותו בסיפור חיי". היא פותחת במונולוג: "תסתכלו על הגוף הזה! הכל בהזמנה, לפי מידה", וממשיכה בתיאור הניתוחים הפלסטיים שעברה ומחיריהם. היא מסכמת: "יקר מאוד להיות אותנטית, גברת, ואסור להתקמצן בדברים האלה, כי ככל שאת דומה יותר לחלום שלך את אותנטית יותר".
רוסה יולדת בן, שלו בחרה לקרוא אסטבן השלישי (לולה, אביהם של שני האסטבן, נקראה אף היא אסטבן לפני השינוי המגדרי), ונפטרת סמוך ללידה. ללווייתה מגיעה גם לולה, הסובלת אף היא מאיידס, ושם היא פוגשת את מנואלה, המגלה לה על דבר הולדתו ומותו של בנם אסטבן. מנואלה מאמצת את בנה של רוסה, ומגדלת אותו בבית הוריה של רוסה. אביה של רוסה סובל מסניליות, ואשתו מסבירה לו שמנואלה היא הטבחית החדשה, שמתגוררת אצלם עם בנה התינוק.
כעבור חודש נפגשת מנואלה עם לולה, מציגה בפניה את אסטבן התינוק, ונותנת לה תצלום של אסטבן, בנם המת. אמהּ של רוסה, שצופה במקרה בפגישה, שואלת את מנואלה מי האישה, ומנואלה מספרת לה שזהו אביו של התינוק. אמהּ של רוסה נחרדת ואומרת: "זו המפלצת שהרגה את הבת שלי?!"
הומה נערכת להעלאת מופע בשם "מחווה ללורקה", ודבריה בו, מתוך המחזה "חתונת הדמים", מחזירים אותנו לתחילתו של הסרט: "יש אנשים שחושבים שילד עושים ביום אחד. אבל זה לוקח הרבה זמן. המון זמן. בגלל זה נורא כל-כך לראות את הדם של ילדך ניגר על האדמה. זורם לרגע, אך עולה לנו בשנים ארוכות".
מנואלה מתקשה להמשיך לגור בבית הוריה של רוסה, שדייריו חוששים שהתינוק ידביק אותם באיידס, והיא נוטלת את אסטבן וחוזרת למדריד. היא כותבת מכתב לאגראדו ולהומה ובו היא מתנצלת ששוב הסתלקה בלי לומר שלום.
כעבור שנתיים מנואלה מגיעה עם אסטבן לכנס רפואי בברצלונה, לאחר שהתברר שבאורח פלא אסטבן לא ירש את האיידס מהוריו. היא פוגשת את הומה ואגראדו, ואגראדו מספרת לה שנינה חזרה לעיר הולדתה, נישאה, והיא אם לילד.
פרשנות.
שם הסרט.
בפתיחת הסרט צופים מנואלה ובנה אסטבן בסרט "הכל אודות חוה", בכיכובה של בטי דייוויס, ובעקבות זאת נותן אסטבן ליומן שהוא כותב את הכותרת "הכל אודות אמא". כצעד ראשון הוא מבקש מאמו לצפות בעבודתה כמתרגלת לרופאים המבקשים את הסכמת קרובי המשפחה להשתלת איברי יקירם שנפטר.
הקדשה.
בסרט מקום מרכזי לחייהן של שחקניות: הומה ונינה הן שחקניות, מנואלה היא שחקנית חובבת הזוכה להופיע על הבמה בעקבות היעדרותה של נינה, ואף אגראדו נותנת מופע יחיד בעקבות הודעתה על ביטול ההצגה. גם מחוץ לתיאטרון מנואלה מסתירה את זהותה ומציגה עצמה כטבחית.
בסוף הסרט מקדיש אותו אלמודובר "לבטי דייוויס, ג'ינה רולנדס, רומי שניידר, כל השחקניות שגילמו שחקניות, לכל השחקניות הנשים, לשחקנים הגברים שהופכים נשים, לכל מי שרוצה להיות אם. לאמי". דמותה של הומה מעוצבת לפי דמותה של דייוויס ("התחלתי לעשן בגלל בטי דייוויס. חיקיתי אותה" אומרת הומה למנואלה).
באתר האינטרנט שלו מציין אלמודובר את הסרטים שזיכו שחקניות אלה בהקדשה, ומונה שורה ארוכה של שחקניות נוספות הראויות להיכלל בהקדשה זו.
זהות מינית.
הדמויות שבסרט מציגות שלל זהויות מיניות. אגראדו ולולה נולדו כגברים, אך בחרו לממש את זהותן המגדרית כנשים, בעיקר באמצעות הצמחת שדיים, מבלי שוויתרו על הפין. עובדה זו מאפשרת ללולה להפוך לאב שנים רבות לאחר שהחלה להציג עצמה כאישה.
הומה היא לסבית, אך אהובתה, נינה, משנה את טעמה, נישאת והופכת לאם. אין התייחסות מפורשת לנטייתה המינית של רוסה.
אף שזהותה המינית של אגראדו רחוקה מלהיות שגרתית, היא מותחת ביקורת חריפה על בעלי זהות מינית בלתי שגרתית אחרת, מלכי ומלכות דראג: "הם חושבים שטרנסווסטיזם זה קרקס". המניע להתקפתה הוא ראייתה את מלכות ומלכי הדראג כמזויפים, בעוד היא אותנטית.
גיבורת הסרט, מנואלה, היא סטרייטית, וכך גם אמהּ של רוסה.
לגברים כמעט אין נוכחות בסרט זה. אסטבן, בנה של מנואלה, נהרג בתחילת הסרט, בעודו נער בן 17. גברים אחדים זוכים לנוכחות מינורית (ולא מחמיאה) בסרט: אביה של רוסה, הסובל מסניליות; איש צוות ההצגה "חשמלית ושמה תשוקה", המנסה לפתות את אגראדו להעניק לו שירותי מין; רוקח במשמרת לילה הסולד מלקוחותיו, אגראדו ומנואלה.