בקרבון ובתחילת הפרם, היו הסינאפסידים בתפוצה באזור המשווני והתת-משווני בלבד. אולם כבר בסוף הפרם, מראים המאובנים תפוצה קוסמופוליטית.
הסינאפסידים הראשונים מציגים תנוחת גוף שרועה ומוחם היה קטן ביותר, בדומה לבעלי ארבע רגליים קדומים אחרים. התנוחה הפרסיגיטלית שמאפיינת את היונקים בימינו (כאשר ארבע הגפיים מאונכות לגוף), התפתחה בקבוצה זו בהדרגה. מבנה האגן והעצמות שמאפשר תנוחה זו, הופיע בתחילה בגפיים האחוריות ואפשר ישיבה חצי-שרועה, ואז הופיע גם בגפיים הקדמיות.
ממדיהם של הסינאפסידים היו גדולים יחסית, 50 ס"מ עד 3 מטרים. הם היו בעיקר אוכלי עשב, אך חלקם היו טורפים ואוכלי חרקים. ניתן לשער שמרביתם הטילו ביצים בדומה ליונקי הביב, ורק מקצתם היו יונקי שלייה. לא ידוע אם היו בעלי בלוטות חלב או חסרו אותן, מאחר שממצא זה לא משתמר במאובן.
הסינאפסידים הראשונים היו, ככל הנראה, פויקילותרמיים ("בעלי דם קר"), זאת משערים מגרם הגב דמוי המפרש (בדומה לספינוזאוריים -"לטאת המפרש") שרואים במאובנים רבים כשל הדימטרודון למשל. המפרש שריכז כלי דם רבים בשטח מצומצם ובולט מהגוף, סייע לחימום הגוף. ככל הנראה היו פריטים אלה נטולי שיער, שתפקידו הוא לבודד את הפרט מהסביבה, אולם, מנוכחות שיער ביונקים מאוחרים יותר ניתן לשער כי צמיחת שיער החלה בסינאפסידים יחד עם המעבר להומותרמיות. המאובנים אינם מראים מבנה עור קשקשי, בדומה לזה של הזוחלים, אולם נראה שפריטים אחדים שילבו בעורם לוחות גרמיים.
ברנרדינו מולינרי
ברנרדינו מולינרי (באיטלקית: Bernardino Molinari; 11 באפריל 1880 - 25 בדצמבר 1952) היה מנצח איטלקי.
חייו.
מולינרי נולד ברומא ולמד באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה שם. הוא התפרסם לראשונה כשהכין את תזמורת אוגוסטאו הרומאית לקונצרט מיצירות ריכרד שטראוס בניצוח המלחין ב-1909.
מולינרי היה המנהל המוזיקלי של התזמורת למעלה מ-30 שנה, משנת 1912. בין השאר, גייס את תמיכתו של מוסוליני כדי לחזק את מעמדה של התזמורת בעיר. למרות שמיעט לנסוע בעולם,
הוא ניצח בשנים 1928 וכן 1931-1932 על הפילהרמונית של ניו יורק. בשנת 1937 ערך סיבוב הופעות בגרמניה.
באוקטובר 1945 הגיע לראשונה לארץ ישראל וניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית שנקראה אז "התזמורת הארצישראלית". לאחר מכן הפך ליועצה המוזיקלי הקבוע.
בדצמבר 1947, עם פרוץ קרבות מלחמת העצמאות, הגיע מולינרי שנית לתל אביב וניצח בין השאר על בכורת הפואמה הכוריאוגרפית "יציאת מצרים" (Exodus) מאת יוסף טל עם התזמורת הפילהרמונית הא"י. הוא המשיך לנצח בארץ עד פברואר 1948.
מולינארי היה ידוע בשל עיבודיו למוזיקה סימפונית איטלקית כיצירות מונטוורדי וויואלדי. הוא גם עיבד את "אי האושר" של דביסי לתזמורת, באישור המלחין. אך היה נושא לביקורת על יכולת ניצוחו, במיוחד מצד ארתורו טוסקניני.
אסתרית בלצן גורסת שמולינארי עיבד את ההמנון הישראלי התקווה עוד לפני קום המדינה. יש הטוענים שהעיבוד של מולינרי כולל רק שינויים "קוסמטיים" בתיזמור אותו ערך מלקולם סרג'נט. אסתרית בלצן גורסת שהעיבוד של מולינרי נגנז בגלל ההיסטוריה של שתוף פעולה עם המשטר של מוסוליני. לקראת הטקס הממלכתי לציון שחרור ירושלים מלחמת ששת הימים, ליאונרד ברנשטיין התבקש לנצח על התזמורת הפילהרמונית את נגינת התקווה בתזמור אחר, אבל הוא דרש לנצח על התקווה אך ורק בתזמור של מולינרי. מאז, העיבוד של מולינרי הוא זה שמשמש את התזמורת הפילהרמונית הישראלית ותזמורות ברחבי הארץ .
המלחין רוברט סטארר מספר על חוויה שהייתה לו כנגן נבל צעיר בתזמורת הסימפונית הארץ ישראלית בשנות הארבעים
מולינארי מת ברומא ב-1952.
ברומא נקרא רחוב על שמו.
פימוזיס
פימוזיס (Phimosis) מתאר מצב שבו לא ניתן להפשיל את העורלה מעבר לעטרה. ישנם שני סוגים של פימוזיס: פימוזיס פיזיולוגי המאפיין פעוטות וכן פימוזיס פתולוגי המתפתח לרוב בבגרות. בעוד שפימוזיס פיזיולוגי אינו מצריך טיפול פימוזיס פתולוגי מחייב לרוב התערבות רפואית.
פימוזיס פיזיולוגי.
מרבית הבנים נולדים כאשר העורלה מחוברת לעטרה באמצעות קרום ולכן היא אינה ניתנת להפשלה. במהלך השנים הראשונות לחיים הקרום המחבר בין העורלה לעטרה נעלם עד אשר ניתן להפשיל את העורלה מעבר לכל העטרה. פימוזיס פיזיולוגי אינו מצריך התייחסות רפואית. הפשלה כפויה של העורלה יכולה להזיק לפין היילוד ולהוביל לכאב ובמקרים קשים לפימוזיס פתולוגי. יש הסוברים שתפקיד הפימוזיס הפיזיולוגי להגן על פין התינוק ופתח השופכה במהלך ההיריון ובילדות. ילדים נימולים סובלים משכיחות גבוהה יותר של היצרות השופכה וייתכן שזו קשורה למניעת המצב הטבעי של פימוזיס פיזיולוגי.
פימוזיס פתולוגי.
פימוזיס פתולוגי קורה על פי רוב במבוגרים או בילדים שאצלם העורלה צרה או הדוקה מדי ואינה ניתנת להפשלה. בפימוזיס העורלה יוצרת טבעת סביב הפין, ולא מאפשרת את נסיגת העורלה שהכרחית ליציאת הפין לצורך זקפה מלאה וכן לשם שמירה על היגיינה של הפין. לחלופין, במידה ונוצרת זקפה, עלול הפין שיצא מהעורלה להילחץ על ידה, ובמקרים קיצוניים לגרום ליצירת נמק. פימוזיס עשוי להיות תופעה טבעית או להתפתח באופן משני למחלות עור, דלקות או כתוצאה מהצטלקות ולייפת, למשל בעקבות הפשלה כפויה של העורלה ביילוד. רוב מקרי הפימוזיס ניתנים לריפוי באמצעות טיפול תומך ותרופות או באמצעות ניתוח העורלה. מקרים קיצוניים של פימוזיס שלא נפתרים בטיפול שמרני מחייבים התערבות של מילה כירורגית.
מקור המונח פימוזיס מיוונית (φῑμός - phimos - חסם).
טיפול.
מסופר על המלך הצרפתי לואי ה-16 שגם הוא סבל מפימוזיס, שגרם לאין-אונות, ושכתוצאה מכך לא יכול היה לממש את נישואיו למארי אנטואנט במשך שבע שנים, עד שאזר אומץ וביצע את הניתוח.
צ'אבי
צ'אבייר הרננדס אי קְרֵאוּס (בקטלאנית-ספרדית: Xavier Hernández i Creus; נולד ב-25 בינואר 1980 בטראסה שבקטלוניה, ספרד) המכונה צ'אבי הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני וכיום מאמן ברצלונה מהלה ליגה. ברוב שנותיו כשחקן שיחק צ'אבי בעמדת הקשר המרכזי בקבוצות ברצלונה איתה הוא מזוהה בה גם שימש בתור קפטן.
צ'אבי גדל במערכת הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה, אליה הצטרף ב-1991, כשהיה בן 11.5. את הקריירה המקצועית שלו החל במדי הקבוצה ב-1998. צ'אבי שותף במדי ברצלונה ב-767 משחקים והוא השחקן השני עם מספר ההופעות הרב ביותר בהיסטוריית המועדון. עם ברצלונה זכה צ'אבי ב-25 תארים, הכוללים 8 אליפויות ספרד, 4 זכיות בליגת האלופות ו-3 זכיות בגביע המלך. בין היתר היה משחקניה הבולטים של הקבוצה שהגיעה להישגים כגון שני טרבלים וזכייה בשישה תארים בשנה אחת ב-.
דרכו של צ'אבי במדי הנבחרות הלאומיות של ספרד החלה עם זכייה באליפות העולם עד גיל 20 ב-. כעבור שנה זכה עם הנבחרת האולימפית של ספרד במדליית כסף באולימפיאדת סידני. צ'אבי החל לשחק בנבחרת ספרד בשנת והוא היה שחקן מרכזי בה בתקופה המוצלחת ביותר בהיסטוריה שלה, עת זכתה ביורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012. צ'אבי נבחר לשחקן המצטיין ביורו 2008. בנוסף, השתתף צ'אבי עם הנבחרת ביורו 2000 ו-2004 ובמונדיאל 2002, 2006 ו-2014. בסך הכול, לאורך תקופה של 14 שנים, הופיע צ'אבי 133 פעמים והבקיע 13 שערים במדי נבחרת ספרד.
יכולתו של צ'אבי הוכרה גם ברמה האישית, כשנבחר למקום השלישי בפרס כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א ב-2009 ובכדור הזהב ב-2010 ו-2011.
קריירת מועדונים.
נעורים וצעדים ראשונים.
צ'אבי גדל בטראסה, וב-1991, בגיל 11, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. צ'אבי התקדם במהירות בין קבוצותיה השונות של המערכת. בעונת 1997/1998 קודם צ'אבי לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה אז בליגה השלישית. צ'אבי שיחק ברוב משחקיה של הקבוצה, הבקיע פעמיים במהלך העונה ועזר לה להעפיל לליגה השנייה בעזרת ניצחון בתוצאה מצטברת של 0–7 על ריאל מדריד ב' בפלייאוף ההעפלה.
ב-12 במאי 1998 ערך צ'אבי את הופעת הבכורה הלא רשמית שלו בקבוצה הבוגרת, תחת אימונו של לואי ואן חאל, במשחק ידידות מול סאות'המפטון ובקיץ הצטרף למסע משחקי הידידות של המועדון. הוא פתח בהרכב הקבוצה במשחק רשמי לראשונה בקריירה ב-18 באוגוסט, במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי מול מיורקה, ואף הבקיע באותו משחק את שער הבכורה שלו בקבוצה, אך קבוצתו הפסידה במשחק 1–2 ולא זכתה בתואר כשהפסידה גם בגומלין בתוצאה 0–1. בעונת 1998/1999 צ'אבי עדיין נכלל בסגל ברצלונה ב', ובמקביל הוא החל להשתלב במשחקי הקבוצה הבוגרת בליגה. את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית ערך צ'אבי ב-3 באוקטובר, בניצחון ברצלונה 1–3 על ולנסיה. בנובמבר ובדצמבר היה צ'אבי שותף לארבעה הפסדים רצופים של ברצלונה, שבעקבותם הידרדרה הקבוצה למקום ה-10, וב-20 בדצמבר הבקיע צ'אבי את השער היחיד במשחק בו ניצחה ברצלונה את ריאל ואיאדוליד 1-0. ניצחון זה היה הראשון ברצף 8 ניצחונות בליגה, הקבוצה עלתה למקום הראשון עליו שמרה עד סוף העונה וזכתה באליפות. בעונה זו ערך צ'אבי בכל המסגרות 26 הופעות, מהן 17 בליגה ו-6 נוספות בליגת האלופות, כולן בשלב הבתים של העונה. לצד זה שיחק צ'אבי 18 פעמים עם קבוצת המילואים, אך הוא לא הצליח לסייע לה להישאר בליגה השנייה והיא ירדה חזרה לליגה השלישית בסוף העונה.