ב-1867 נכללו האזורים בוסניה והרצגובינה אשר נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית במסגרת וילאייט בוסניה. בעקבות קונגרס ברלין ב-1878, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מנדט על השטחים, פרט לאזור הרצגובינה הישנה אשר הועבר למונטנגרו. העות'מאנים נותרו השליטים הרשמיים באזור, אולם בפועל הוא נוהל בידי האוסטרו-הונגרים. כניסת הצבא האוסטרו-הונגרי לתוך בוסניה והרצגובינה נתקלה בהתנגדות מוסלמית. המוסלמים מרדו ונוצחו סופית רק בשנת 1883. הנוצרים, שפיתחו ציפיות, התאכזבו במהרה מהשלטון החדש. הצרה הייתה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית הייתה ממלכה דואלית אשר בה היה מקום שווה הן לאוסטריה והן להונגריה. שתי המדינות גבלו בבוסניה, ולא הצליחו להגיע להסכמה איזו מהן תספח אותה. לפיכך הוחלט ששתי המדינות ינהלו את האזור במשותף. מה שהפך את הבירוקרטיה המסובכת בלאו הכי של האימפריה, למסובכת אפילו יותר בבוסניה והרצגובינה. זכויות שונות כמו זכות החנינה, הוענקו לשר האוצר המשותף (בניגוד לרוב המשרות באימפריה, לא היו שרי אוצר נפרדים לאוסטריה ולהונגריה, אלא שר אוצר משותף אחד). מושל מטעם הצבא היה אחראי על הניהול בפועל של האזור.
באוסטריה ובהונגריה היו שיטות משפטיות שונות ובבוסניה הוחלט להפעיל את השיפוט הצבאי ולמעשה המשיכו להסתמך על המשפט העות'מאני. הממשל החדש שמר על הסדרים הישנים, כולל המיסים המיוחדים המוטלים על הנוצרים. הוחלט לשמור על מאזן קבוע בין ההוצאות וההכנסות של המחוז וכך הוגבלו אפשרויות הפיתוח. מבחינה לאומית נוצר תהליך שהביא להזדהות הקתולים עם העם הקרואטי והאורתודוקסים עם העם הסרבי, שני עמים ששכנו על גבולות בוסניה. הבוסנים המוסלמים, ששפתם הייתה סרבו-קרואטית, ניצבו בפני בעיה של זהות לאומית. במהלך השלטון העות'מאני הם ראו עצמם טורקים בוסניים, חלקם למדו טורקית, המשכילים השתמשו בטורקית, פרסית וערבית. הסרבים והקרואטים השתדלו לשכנע את הבוסנים המוסלמים לראות בעצמם סרבים או קרואטים בני דת האסלאם ומעטים השתכנעו והצטרפו למפלגות לאומיות סרביות או קרואטיות. באזור קמה תנועה חזקה ששאפה להקמת מדינה של הסלאבים הדרומיים. מרבית הבוסנים המוסלמיים תמכו בתנועה/מפלגה ששאפה להבטיח אוטונומיה תרבותית-דתית.
האוסטרו-הונגרים שאפו לספח לחלוטין את השטחים, והצליחו להגיע להבנה בנושא עם העות'מאנים, ממלכת איטליה והקיסרות הגרמנית. עם זאת סרביה ומונטנגרו היו בדעה שהשלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה הוא זמני, וכי השטחים צריכים להתחלק ביניהן. באוקטובר 1908 נכנסו כוחות אוסטרו-הונגריים לבוסניה, מה שפתח את "משבר בוסניה". האימפריה הרוסית, בריטניה וצרפת הודיעו שהן לא מכירות בסיפוח, וסרביה ומונטנגרו גייסו את צבאן. בתחילת 1909 חזרו בהם הרוסים, הבריטים והצרפתים, בניסיון למנוע מלחמה, והפעילו לחץ מתואם על הסרבים להכיר גם הם בסיפוח. בלית ברירה נתנו הסרבים את הסכמתם. מונטנגרו רוצתה בהכרה בשליטתה המלאה בשני ערי חוף ובמתן לה היתר להקים צי.
הצלחותיה הצבאיות של סרביה במהלך , כמו גם הזעם על סיפוח בוסניה, עוררו רגשות לאומיים אצל הסלאבים הרבים שחיו באוסטרו-הונגריה ורצו להסתפח לסרביה ולהקים עמה את "יוגוסלביה". בחמש השנים שקדמו ל-1914, ביצעו לאומנים סרבים מספר רב של פעולות טרור והתנקשות כנגד הממשל האוסטרו-הונגרי בבוסניה, הרצגובינה וקרואטיה. פעולות אלו זכו לתמיכה ספוראדית וחשאית מצד סרביה. ב-1910 ניסה סטודנט צעיר בשם בוגדן ז'רייץ' לרצוח ביריות את המושל הצבאי של בוסניה, הברון ורשנין. על אף שנכשל, ותואר בעיתונות כמטורף, מעשהו עורר השראה אצל לאומנים סרבים ובוסנים רבים, במיוחד צעירים. ארגונים לאומניים רבים כמו "היד השחורה" ו"בוסניה הצעירה" פעלו באזור. ביוני 1914, רצחו לאומנים בוסנים בסרייבו את פרנץ פרדיננד יורש העצר האוסטרו-הונגרי. הרצח הוביל למשבר יולי, אשר בעקבותיו פרצה מלחמת העולם הראשונה. המלחמה הסתיימה ב-1918, ובעקבותיה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית. שטחי בוסניה והרצגובינה סופחו למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים ובהמשך לממלכת יוגוסלביה.
מלחמת העולם השנייה.
באפריל 1941 פלשו כוחות גרמניה הנאצית והונגריה, לממלכת יוגוסלביה וכבשו אותה, ואזור בוסניה צורף לקרואטיה העצמאית, שהייתה למעשה גרורה גרמנית. השלטון הגרמני נמשך בבוסניה כמעט עד סוף מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה חזרה בוסניה להיות חלק מיוגוסלביה בראשותו של טיטו.
בוסניה העצמאית.
באוקטובר 1991 הכריזה בוסניה והרצגובינה על ריבונותה, אשר אושרה במשאל עם ב-5 באפריל 1992, וב-10 באפריל 1992 כוננה הונגריה יחסים דיפלומטיים עם בוסניה והרצגובינה.
גלגו ננסי
יחסי אוקראינה–מקסיקו
יחסי אוקראינה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לאוקראינה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.
האוקראינים הראשונים שהגיעו למקסיקו הגיעו מהאימפריה האוסטרו-הונגרית והתיישבו במדינת קמפצ'ה המקסיקנית. ב-25 בדצמבר 1991, מקסיקו הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית לאחר התפרקות ברית המועצות. ב-12 בינואר 1992, מקסיקו כוננה רשמית יחסים דיפלומטיים עם אוקראינה.
בשנת 1997 ערך נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה, ביקור רשמי במקסיקו, מה שסייע בהגברת היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. בינואר 1999 פתחה אוקראינה את שגרירותה במקסיקו סיטי ואילו מקסיקו פתחה קונסוליית כבוד בקייב בשנת 2000 תוך שמירה על יחסים רשמיים עם אוקראינה משגרירותה הוורשה, פולין. ביוני 2005, נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס ערך ביקור ממלכתי באוקראינה והשתתף בפתיחת השגרירות המקסיקנית בקייב יחד עם נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו. בפברואר 2008 הכיר קונגרס מקסיקו כי הולודומור היה מעשה רצח עם ומעשה פלילי שבוצע נגד העם האוקראיני על ידי ברית המועצות.
בשנת 2014 במהלך משבר קרים בין אוקראינה לרוסיה; מקסיקו קראה לשני הצדדים לבקש דיאלוג ופתרון שלום ליישוב הסכסוך. ממשלת מקסיקו גם תמכה בבקשת האו"ם לקהילה הבינלאומית "לכבד את אחדותה ואת שלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה."
בינואר 2017 חגגו שתי המדינות 25 שנות יחסים דיפלומטיות.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רמי דרג ממקסיקו באוקראינה
ביקורים רמי דרג מאוקראינה במקסיקו
היחסים בין שתי המדינות.
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים, כמו הסכם אינטרסים הדדיים (1997); הסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון דיפלומטי (1997); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1997); הסכם על שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (1997); הסכם בנושא סחר ושיתוף פעולה כלכלי (2003); הסכם שיתוף פעולה בין האוניברסיטה הלאומית לחלל והחלל - מכון תעופה חרקוב באוקראינה והמכון Instituto Politécnico Nacional ממקסיקו (2005); הסכם בנושא הימנעות ממיסוי כפול והעלמת מיסים (2011) והסכם שיתוף פעולה בין סוכנות החלל המקסיקנית וסוכנות החלל הממלכתית באוקראינה (2017).
יחסי סחר.
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות בכ-253 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאוקראינה כולל: מכוניות, סירות מנוע, אופנועים תלת-גלגליים, מעגלים חשמליים ומכונות, כורים גרעיניים, קפה נמס, טקילה ובירה. הייצוא העיקרי של אוקראינה למקסיקו כולל: מכונות פלדה, חלקי רכב, חיטה וקמח. חברות רב-לאומיות מקסיקניות גרומה וגרופו בימבו פועלות באוקראינה.
אוניברסיטת גטבורג
אוניברסיטת גטבורג (בשוודית: Göteborgs universitet) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בגטבורג, שוודיה אשר הוקמה בשנת 1891. עם 37,000 סטודנטים ו-6,000 אנשי צוות, היא אחת האוניברסיטאות הגדולות במדינות הנורדיות. האוניברסיטה נחשבת לעירונית מאוד, מכיוון שמרבית מבנייניה נמצאים בלב העיר.
אוניברסיטת גטבורג חברה ברשת האוניברסיטאות אורורה.
הילרי קלינטון וויגדיס פינבוגדוטיר זכו מן האוניברסיטה בדוקטור לשם כבוד.
היסטוריה.
אוניברסיטת גטבורג נוסדה כשני מוסדות אקדמיים שונים שאוחדו בשנת 1907 והיא האוניברסיטה השלישית בוותיקותה במדינה. בשנת 1971 הפך בית הספר המקומי לכלכלה ולמשפט מסחרי לחלק מן האוניברסיטה. בשנת 1772 סופח לאוניברסיטה גם בית חולים אזורי (שהוקם עוד ב-1772), שמהווה כיום אחד מבתי החולים הגדולים ביותר בשוודיה.
בשנים 2006–2017 פאם פרידמן הייתה רקטורית האוניברסיטה. בתקופה זו נפתחה גם פקולטה לחינוך ולהכשרת מורים.
מבנה.
הנהלת האוניברסיטה מצויה בידי המועצה המורכבת מ-15 נציגים כאשר 7 ממונים על ידי ממשלת שוודיה, וכן נציגי סטודנטים וחברי סגל.
נכון לשנת 2020 באוניברסיטה פועלות כשמונה פקולטות עם כ-38 מחלקות, מה שהופך אותה לאחת המוסדות האקדמיים המגוונים ביותר באזור. פקולטות האוניברסיטה הן:
גלגו מחטני
גלגו מחטני (שם מדעי: Euoticus) הוא סוג של טרום-קופים ממשפחת הגלגויים, הכולל רק 2 מינים החיים ביערות הטרופיים של מרכז ומערב אפריקה.
מינים אלה בינוניים בגודלם, בעלי אורך ממוצע של 18 סנטימטרים, והם בעלי רגליים וטפרים גדולים וחדים העוזרים להם לאחוז בענפים ובחפצים בחוזקה. צבע הפרווה אפור-אדמדם עם חלקים בהירים יותר סביב הבטן והחזה. העיניים גדולות ומותאמות לראייה לילית והחוטם כהה ומוארך.
מינים אלה יחידאים או חיים בקבוצות קטנות והם ניזונים בלילות מחרקים וגם משרף עצים. כמו שאר הגלגויים הם מסוגלים לקפץ למרחק רחוק יחסית לגודלם, מה שעוזר להימלט מטורפים.
דודי רומנו
דוד (דודי) רומנו (נולד ב-21 במאי 1979) הוא שופט כדורסל ישראלי, אשר שופט במשחקי ליגת העל בכדורסל ובמשחקים השונים של פיב"א ושפט בעבר במשחקי היורוליג.
ביוגרפיה.