ז'אן לנוון
ז'אן-מארי לנוון (בלועזית: Jeanne Lanvin ; 1 בינואר 1867 - 6 ביולי 1946) הייתה מעצבת הוט קוטור צרפתייה. ייסדה את "בית האופנה "לנוון" ואת חברת הבשמים "בשמי לנוון".
ביוגרפיה.
ז'אן לנוון נולדה בפריז, ביתם של קונסטנטין לנוון וסופי דשייס והייתה לצעירה מבין 11 האחים.
בגיל 16 עבדה כמעצבת כובעים בחברת מאדאם פליקס (Madame Félix), ולאחר מכן ב-1889 עברה לשכונת פאובורג הקדוש, גם שם התפרנסה מעבודתה כמעצבת כובעים.
בשנת 1909 הצטרפה לנוון לאגודת התרבות, צעד אשר ביסס את מעמדה כמעצבת אופנת עילית. הבגדים אשר עיצבה לנוון לביתה משכו את תשומת הלב של בעלי ממון אשר ביקשו עותקים גם לילדיהם. במהרה, עיצבה לנוון בגדים גם לאימהותיה. שמותיהם של לקוחותיה היו מהידועים באירופה כולה.
החל מ-1923 האימפריה של לנוון כללה מפעל בדים בנאנטרי. כמו כן, ב-1920 פתחה חנויות שונות לעיצוב הבית, הלבשת גברים, פרוות והלבשה תחתונה.
לנוון קיבלה תוארי אצולה מלגיון הכבוד הצרפתי.
השפעה מתמשכת.
מותג האופנה של לנוון פועל תחת שמה בימים אלה בפריז. כמו כן, משרדה של לנוון נשמר עד היום בפריז ומהווה מוקד תיירותי לחובבי אופנה. בשנת 2001 נבחר אלבר אלבז, מעצב אופנה ישראלי שנולד במרוקו 15 שנה אחרי מותה של לנוון, להוביל את הבית שקרוי על שמה.
איילין איגן
איילין איגן (באנגלית: Eileen Egan; 1912–2000) הייתה עיתונאית, פעילה נוצרית-קתולית, ממייסדי "קבוצת השלום הקתולית", איגוד "פאקס" האמריקאי והארגון היורש שלו "פאקס קריסטי ארצות הברית" - הסניף האמריקאי של "פאקס קריסטי הבינלאומי". החל מ-1943 הייתה חברה פעילה בשירותי הסיוע הקתוליים. היא חברה ותיקה של האם תרזה, כתבה את הביוגרפיה שלה "חזון שכזה: אמא תרזה, הרוח והעבודה", וצעדה עם ד"ר מרטין לותר קינג בסלמה. היא טבעה את המושג "בגד חלק" כדי לתאר את האחדות של התורה הקתולית על בעיות החיים.
ראשית חייה והשכלה.
איגן נולדה בויילס, ועברה עם משפחתה לעיר ניו יורק ב-1926. אחרי שהשלימה את לימודיה התיכוניים, היא למדה לתואר ראשון במכללת האנטר אותו קבלה בשנת 1933, והחלה קריירה כעיתונאית עצמאית.
קריירה.
בשנת 1943 הצטרפה איגן לצוות האמריקאי של שירותי הסיוע של הבישופים (מאוחר יותר נקרא שירותי הסיוע הקתוליים) כראשונה בתפקיד מקצועי שאינה חברה בכנסייה. המשימה הראשונה שלה הייתה במקסיקו, שם עבדה עם פליטים פולנים עקורי מלחמה. בשנה שלאחר מכן הוצבה בברצלונה, שם סייעה לניצולי השואה. אחר כך הוצבה במשרדי שירותי הסיוע הקתוליים בליסבון, פורטוגל.
בשנת 1945 חזרה לניו יורק לזמן קצר. בחודש יולי אותה שנה התרסק מטוס B-25 במטה המפקדה, בקומה ה-79 של בניין האמפייר סטייט. איגן שהתה מחוץ למשרד בזמן ההתרסקות, אך עשרה מעמיתיה לצוות נהרגו. בשנה לאחר מכן, שבה לאירופה לסייע בהתיישבות של קבוצות רבות של עקורים. מאוחר יותר קיבלה את אות הכבוד הגבוה ביותר המוענק לאזרחים מידי ממשלות צרפת וגרמניה.
במהלך עבודתה, איגן ביקרה פליטים פלסטינים בעזה, סינים מגורשים בהונג קונג, ואזרחים עקורים בפקיסטן, קוריאה ובווייטנאם. בשנת 1955 היא פגשה את אמא תרזה בכלכותה. היא הייתה הביוגרפית הרשמית שלה ועזרה להציג את עבודתה במערב.
איגן שילבה את העבודה המעשית של שירותי הסיוע הקתוליים, אשר כללו מתן סיוע כלכלי, מזון, דיור, ושינוע של קורבנות מלחמה, עם דיבור, כתיבה, והפגנה נגד הגורמים למלחמה. ב-1962 היא ייסדה בשותפות את אגודת פאקס האמריקאית, אשר תחת הנהגתה התפתחה ל"פאקס כריסטי ארצות הברית" בשנת 1972.
היא צעדה עם מרטין לותר קינג הבן בסלמה, אלבמה, והייתה לה מעורבות גדולה מאחורי הקלעים בניסוח הצהרות השלום של הוותיקן השני. היא קידמה את עבודתם של ג'ין והילדגרד גוס-מאייר, שהייתה הכרחית להדחתו הבלתי אלימה של פרדיננד מרקוס בפיליפינים. אחד ההישגים העיקריים שלה היה ההכרה בשנת 1987 בסרבנות מצפון כזכות אדם בינלאומית על ידי ועדת האו"ם לזכויות האדם (החלטה 1946–1987). היא נסעה בעולם עם העיתונאית ופעילת השלום הקתולית הנודעת דורותי דיי, והציגה אותה בפני אמא תרזה ב-1970, והפגינה עם דיי בעד עובדי חווה בקליפורניה ב-1973, שם דיי גם נעצרה.
הכנסייה הקתולית העניקה לאיגן את פרס "Pacem in Terris", פרס השלום והחופש, בשנת 1989. הפרס נקרא על שמו של מכתב שנשלח בתפוצה כללית מטעם האפיפיור בשנת 1963, על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה אשר קרא לכל האנשים בעלי הרצון הטוב להבטיח שלום בין כל העמים. "פאצ'ם אין טאריס" פירושו בלטינית 'שלום על פני האדמה'.
איגן לא החשיבה את עצמה כפציפיסטית. היא לא אהבה את הביטוי "פציפיסט" מפני שההגייה (באנגלית) של המילה הזכירה את המילה "פסיביות". היא העדיפה את המונח "בשורה לא אלימה", או "בשורה משכינת שלום". היא טענה כי המושג "מלחמת צדק" היה נטע זר בבשורה של ישו.
בשנת 1992, בגיל 80, איגן נשדדה בדרכה למיסה, והזדקקה לטיפול רפואי בבית חולים בניו יורק עקב ירך שבורה ומספר צלעות סדוקות. התגובה שלה כלפי התוקף הייתה דאגה ומחילה.
היא נפטרה ב-7 באוקטובר 2000, בגיל 88.
ציטוטים.
"אם אנשים רק היו קוראים ומקשיבים לדרשה על ההר, לאושר, העולם הזה היה הרבה יותר טוב".
"אני מאמינה שגמול רק מוביל לעוד גמול".
"האמת... היא תמיד הקרבן הראשון של המלחמה."
מורשתה.
שמה של איגן הוסף להיכל התהילה של בוגרי מכללת האנטר בשנת 1983. ארגון הסיוע הקתולי יצר את "פרס העיתונאות ע"ש איילין איגן" במאי 1995 לזכרה. עמותת העיתונאות על שמה של איגן נוצרה על ידי ארגון הסיוע הקתולי, לצורך הכרה בעיתונאים המפגינים מצוינות בדיווחיהם לתקשורת הקתולית, ועל מנת לעודד אותם להגדיל את הסיקור העיתונאי של עוני ובעיות של חברות מתפתחות בעולם. בשנת 2007, ארגון "פאקס קריסטי ארצות הברית" ייסד את פרס משכין השלום ע"ש איילין איגן, להכרה בקבוצה או אדם שתרמו תרומה חזקה ויוצאת דופן לשלום, בזמן או מצב של אלימות הרסנית או אי צדק.
בית הספר לכטמ&quot;ם
החיים על פי רוקו
חואן סמבודיו ולאסקו
פדינגטון 2
פדינגטון 2 (באנגלית: Paddington 2) הוא סרט קומדיה לייב-אקשן בריטי משנת 2017 המבוסס על ספר הילדים הפופולרי "הרפתקאות הדוב פדינגטון" מאת מייקל בונד. את הסרט ביים פול קינג והפיק דייוויד היימן. הוא סרט המשך ל"הדוב פדינגטון" מ-2014.
בסרט מככבים בן וישו, יו בונוויל, סאלי הוקינס, ג'ולי וולטרס, ג'ים ברודבנט, פיטר קפלדי ויו גרנט. הסרט יצא לאקרנים בהקרנת בכורה בנובמבר 2017 בממלכה המאוחדת.
תקציר עלילת הסרט.
הדוב פדינגטון, שמתגורר עכשיו אצל משפחת בראון, רוכש מוניטין גדלים והולכים בין שכניו. הוא רואה ספר פופ-אפ יחיד במינו ויקר המציאות של מקומות מפורסמים בלונדון בחנות העתיקות של מר גרובר, ועובד במספר עבודות על מנת לקנות אותו במתנה ליום הולדתה ה-100 של דודה לוסי, שחלמה כל ימיה על ביקור בבירת אנגליה. פדינגטון עד לגנבת הספר בידי שחקן שירד מגדולתו ומבקש להשיבה לו בעזרת הספר, שהוא מאמין כי יוביל אותו למטמון. פדינגטון דוהר בעקבות הגנב על גב של כלב רחוב גדול שהתיידד עמו, אך השוטרים טועים לראות בו את הגנב ועוצרים אותו. פדינגטון איננו יודע את זהותו אבל הקלסתרון שהוא עוזר לצייר מסייע בזיהויו, ומשפחת בראון מתגייסת בהרכב מלא לתפיסת הגנב ולזיכוי פדינגטון, היושב בכלא על לא עוול בכפו.
מנדי רוז
אמנדה רוז סקומאנו (באנגלית: Amanda Rose Saccomanno; נולדה ב-18 ביולי 1991) הידועה יותר בשם הבמה שלה, מנדי רוז היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבה היא אלופת הנשים הנוכחית של NXT.
ביוגרפיה.
אמנדה נולדה וגדלה במשפחה איטלקית-אמריקאית במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק והיא הצעירה ביותר מבין כל ארבעת הילדים. היא למדה בתיכון ששם השתתפה בריקוד. לאחר מכן היא הפכה לבוגרת אוניברסיטה כקלינאית תקשורת.
קריירת דוגמנות.
אמנדה השתתפה בתחרות פיתוח הגוף הראשונה שלה בשנת 2013 וקטפה את המקום הראשון. היא גם הוכתרה כמלכת היופי העולמית בפיתוח גוף בביקיני.
קריירת היאבקות מקצועית.
Tough Enough (2015).
אמנדה לקחה חלק בעונה השישית של התוכנית Tough Enough, שהיא בעצם תוכנית של ה-WWE, שהחלה להיות משודרת ביוני 2015. היא הייתה בסכנת הדחה, אך שמרה על עצמה בתוכנית הודות לשופט המיז. היא הגיעה עד לגמר שבו היא הגדירה את שם הבמה שלה בתור מנדי רוז ואף התחרתה נגד אלישה פוקס, שלה היא הפסידה מה שהציב אותה במקום השני בתוכנית.
NXT (2015–2017).
לאחר סיום העונה של Tough Enough, התגלה שרוז חתמה על חוזה לחמש שנים עם הארגון. רוז ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירה בתוכנית הפיתוח NXT בסוף ינואר 2016 בקרב 3 על 3 (קרב שלא שודר בטלוויזיה). בחודש אוגוסט רוז ערכה את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה בזירה שוב בקרב 3 על 3, שאותו היא הפסידה. ב-28 בספטמבר רוז השתתפה בקרב יחידים נגד אמבר מון, קרב שגם אותו הפסידה. קרב זה היה הפעם האחרונה שרוז הופיעה בטלוויזיה.
Absolution ו-Fire &amp; Desire (2017–2020).