באותה תקופה גם החל במפעל התעשייה האווירית לישראל פיתוח להתאמה של מסוק ללא טייס מתוצרת חברת ג'ירודיין בארצות הברית. מתוך כוונה שיוכל להתקרב לחופים עוינים כשהוא נושא ציוד לתצפית מכ"ם וגילוי אופטרוני. הפרויקט לא צלח והוא נסגר.
תכנון ובניה.
השינוי העיקרי לצורך נשיאת המסוקים היה הארכת גוף הספינה ב 4.5 מטרים. התברר כי הגדלת הספינה בהארכת הגוף יצרה תנאים הידרודינמיים משופרים והספינה שמרה על יכולת המהירות והתנועה בלא להשפיע על תצרוכת הדלק. בהמשך לפרויקט ה'חוחיות' נבנו הספינות הבאות באורך המוגדל וקיבלו את השם סער 4.5 שהודבק בדיעבד גם ל'חוחיות'.
שינויים נוספים כללו: בניית מנחת בירכתי הספינה. הוספת מבנה האנגר למסוק והוספת מכלי דלק סילוני לתדלוק המסוק. חימוש הספינה שונה: ל-8 טילי ים ים הרפון (טיל) נמצא מקום מאחורי תורן הספינה לפני מבנה ההאנגר. ו-4 טילי ים ים מדגם גבריאל, שהותקנו בחרטום לפני גשר הספינה. במקום שני תותחי 76 מ"מ שנשאו בדגם סער 4 הותקן תותח 40 מ"מ אשר בשנת 1986 הוחלף בתותח כנגד טילים מסוג וולקן פאלנקס.
התקנות אלו עשו את אח"י עליה ואח"י גאולה לנושאות המסוקים הקטנות בעולם. התאמת המסוק הלא מאויש לתצפית ימית לא צלחה ופיתוח כטב"מ אחר לא נעשה. תחילה הופעלו מהספינות מסוקי סייפן ודיפנדר, עד קליטת מסוקי הדולפין של חיל הים בשנת 1985. לצורך הפעלת המסוקים מהספינות, הוצבו עליהן צוותי מכונאים של חיל האוויר וצוות מנחיתים מחיל הים.
השקה.
הספינה הושקה במספנות ישראל ב-30 ביולי 1980 בטקס נכח נשיא המדינה יצחק נבון ואשתו אופירה נבון שהייתה הגברת המשיקה. המפקד המקבל את הספינה היה רס"ן אריה גביש.
פעילות.
במהלך שנות ה-80 ועד שנת ה-2004 שימשו ספינות ה"חוחית" ספינות פיקוד של שייטת ספינות הטילים והובילו מבצעים משולבים, זאת מעבר להיותן סטיל"ם מבצעיים.
אח"י עליה השתתפה בפעילות שוטפת של חיל הים בגזרות הפעילות המסורתיות ובגזרות פעילות רחוקות. במהלך שירותה בוצעו פעילויות מבצעיות עם מסוקי סייפן, דיפנדר, דולפין ועטלף.
כמעט מיד לאחר ההשקה, תוכנן מבצע בו נדרש להפעיל מסוק חילוץ. הדרישה גרמה לפעילות קדחתנית של הכנסת הספינה וצוותה לכושר מבצעי, כולל אימוני נחיתה והמראה של מסוק סייפן (בל 206) של חיל האוויר.
ספטמבר 1980 שימשה כספינת פיקוד למבצע כשהיא נושאית את מסוק חילוץ.
ביוני 1982 הצטרפה אח"י עליה לספינות השייטת שהשתתפו במלחמת לבנון הראשונה.
בשנים 1984–1985 הייתה הפעילות עיקרית: חיפוש גילוי וזיהוי, איכון ספינות מחבלים. כמו כן אימונים וסיורי ביטחון שוטף.
ביקור באיטליה – ב-6–13 בנובמבר 1984 ערכה הספינה (בפיקוד רס"ן טוביה בירן) ביקור בנמלים צ'יוויטווקיה ולה ספציה באיטליה.
הפלגות ומבצעים.
מבצע נקודת זינוק - באוגוסט 1984 הובילו ספינות חוחית אח"י גאולה, יחד עם אחותה אח"י עליה 4 מסוקים מדגם דיפנדר של חיל האוויר, לתקיפת הבסיס הימי של ארגוני המחבלים בשטח לבנון. באותה תקופה העדיף חיל-האוויר להפעיל מטוסי קרב כנגד מטרות מחבלים והפעיל מסוקי קרב רק כאשר מטוסים לא היו מסוגלים לפגוע במטרות ביעילות. בסיס נהאר אל-בארד, כעשרה ק"מ צפונית לטריפולי, הייתה מטרה שכזאת. מחנה הפליטים, הממוקם בקרבת הגבול הסורי, שימש אז כבסיס ליציאת חוליות מחבלים לתקיפה של מטרות בישראל, דרך גבולה הימי.
כדי לפגוע במטרות ביעילות, הוחלט לתקוף את המחנה באמצעות מסוקי קרב, שטילי הנ"ט שלהם נועדו לאפשר פגיעה מדויקת במטרה. הקושי העיקרי היה טווח הטיסה (מעל 170 ק"מ בקו אווירי מגבול ישראל). הפתרון שנמצא לבעיית הטווח, נחיתת המסוקים על סטי"ל, הפך את התקיפה שבוצעה במחנה נהאר אל-בארד לתקיפה הרחוקה ביותר שביצעו עד אז מסוקי חיל-האוויר. לאחר שורה של אימוני נחיתה והמראה בלב ים, גובשה תפיסה מבצעית והוחלט לצאת למבצע.
תוכנן שכל ספינה תישא שני מסוקים. לאחר נחיתת המסוק הראשון, יקופלו להבי הרוטור הראשי והמסוק יוכנס לתוך המוסך, כדי לפנות את המנחת לנחיתת מסוק נוסף. המבצע התנהל חלק וללא תקלות. כל מטרות המחבלים שסומנו זוהו והושמדו. כוחות המחבלים הופתעו מהגעת מסוקי התקיפה והצליחו להגיב באש נ"מ לא מדויקת. המסוקים שבו בשלום לספינות ולבסיסיהם.
מבצע דרך נץ - באפריל 1985 השתתפה אח"י עליה בפיקוד רס"ן טוביה בירן במבצע דרך נץ. הספינה יחד עם אח"י גאולה היוו כח עתודה בפיקוד רוני איכר, סגן מפקד שייטת ספינות הטילים, להתערבות במקרה של הסתבכות הכח המבצע.
מסוקי תקיפה בלבנון ביולי 1985 חזרו מסוקי הדיפנדר מספינות החוחית ותקפו את בסיסי המחבלים בצפון לבנון.
מעקב אחרי אקילה לאורו ב-8 עד 10 באוקטובר 1985 השתתפה אח"י עליה במעקב אחרי אניית הנוסעים האיטלקית אקילה לאורו שנחטפה בים על ידי מחבלים.
פתיחת מעטפות נחיתה - בשנת 1986 הוחלט בחיל להגדיל את מעטפות נחיתה והמראה של המסוק הימי מהמנחת על מנת לאפשר מרחב תפקוד מבצעי גם במצבי ים גבוהים. נבחנו שתי חלופות נחיתה האחת אמריקאית - הגעת המסוק ישירות מכוון הירכתיים ונחיתתו ישירות על המנחת והשנייה הולנדית בו המסוק מרחף לצד הספינה גולש מעל המנחת ובעזרת הקצין המנחית נוחת. השיטה ההולנדית נמצאה מתאימה לכלים קטנים ואומצה על ידי חיל הים. חברת NRL ההולנדית נשכרה על מנת להדריך הטייסים וצוות הספינה לביצוע נחיתות והמראות בשיטה זו. מ. פנג ורס"ן קרלוס נציגי החברה, הוצבו בספינה ולאחר הפלגות ונחיתות אינטנסביות במצבי ים שונים הוסמכו הטייסים מטייסת 193 וצוותי הספינות למשימה והמעטפות נפתחו. במהלך אותה תקופה נכתבו ועודכנו נוהלי תפעול המסוק והספינה.
לכידת אניית המחבלים "נדיג'ה"- ב-15 בנובמבר 1987 לכדו הספינות אח"י יפו ואח"י עליה, בסיוע מטוס שחף, את הגוררת "נדיג'ה" במרחק של כ-35 מיל מדרום לכף גרקו שבקפריסין. על הגוררת נעצרו חמישה אנשי פת"ח, ביניהם ארבעה קצינים.
לכידת הספינה פארח 7 - ב 23 פברואר 1990 אח"י עליה, ואח"י משגב (סער 2), עצרו את האונייה פארח 7 שהובילה פעילי פתח 17 מיל מכף גרקו, קפריסין והביאו אותה לחיפה
נפילת מסוק לים ב-16 בספטמבר 1996 הייתה אח"י עליה באימון משולב עם מסוק והמסוק נפל לים וצוותו נהרג, בין הנספים היה ששירת על אח"י עליה כקצין מנחית, עמו נהרגו סא"ל בן-ציון (בנצי) בכר וסרן שחק סלע. גופתו של שחק נמצאה למחרת היום וגופתו של בן-ציון (בנצי) נמצאה לאחר חודשים של חיפושים אינטנסיביים והובאה למנוחות ארבעה חודשים לאחר נפילתו. גופתו של ערן לא נמצאה עד היום.
השתתפות במבצע ענבי זעם הספינה השתתפה בסגר שהוטל על החוף הלבנוני במהלך המבצע מ-11 עד 27 באפריל 1996.
הפלגה לים האדום – בשנת 2000 ביצעה אח"י עליה הפלגה לים האדום דרך תעלת סואץ כשהיא מלווה בארבעה דבורים.
מסירה לצי המקסיקני.
ב-2003 נפלה החלטה למכור את ספינות הטילים דגם חוחית לחיל הים המקסיקני. בעסקה של מעל ל-90 מיליון דולר עברו שתי הספינות שיפוץ מקיף שכלל בין היתר הסבה של מערכות הנשק וההנעה. בטקס חגיגי ב-7 באוגוסט 2004 נמסרו הספינות לצי המקסיקני בבסיס חיפה, ומשם הפליגו לכיוון מקסיקו. השם של אח"י עליה הוחלף ל-'ARM Huracan', מספר צי A301, אח"י גאולה קיבלה שם החדש ARM Tormenta, מספר צי A302. שתי הספינות מבצעות פעילות ביטחון שוטף במפרץ מקסיקו.
דולפין (מסוק)
וילוובי שורטלנד
וילוובי שורטלנד (באנגלית: Willoughby Shortland; 30 בספטמבר 1804 – 7 באוקטובר 1869) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומנהלן קולוניאלי. הוא היה המזכיר הקולוניאלי הראשון של ניו זילנד החל משנת 1841, לאחר שבינואר 1840 הוא הגיע לשם יחד עם סגן המושל, ויליאם הובסון. מאוחר יותר הוא היה המושל של האי נוויס ומושל טובגו.
ראשית חייו והקריירה בצי.
וילוובי שורטלנד נולד בעיר פלימות' שבאנגליה כבנו של קפטן תומאס ג'ורג' שורטלנד. אחיו היו אדוארד שורטלנד, שהיה רופא, מנהלן וחוקר בניו זילנד ופיטר פרדריק שורטלנד. וילוובי שורטלנד התחנך באקדמיה הימית המלכותית וב-9 בינואר 1818 הוא נכנס לשירות בצי. לאחר שב-18 באוגוסט 1828 הוענקה לו דרגת לוטננט, הוא הוצב על סיפון אה"מ גלטאה (HMS Galatea) ובשנה שלאחר מכן על סיפון אה"מ ריינג'ר (HMS Ranger) בג'מייקה. ב-21 במרץ 1831 הוא קיבל את הפיקוד על אה"מ סקיפג'ק (HMS Skipjack), ספינת סקונר שהייתה מחומשת בחמישה תותחים ובה הוא המשיך לשרת באיי הודו המערבית עד יוני 1883.
קריירה קולוניאלית.
ניו זילנד.
ב-1839 התלווה שורטלנד לקפטן ויליאם הובסון, המושל הראשון של ניו זילנד, בדרכו למושבה, שעדיין לא סופחה על ידי בריטניה. שורטלנד מונה להיות המזכיר הקולוניאלי ושופט שלום של המושבה. בין התיקים המשפטיים הראשונים שם היה מקרה רצח של רועה צאן בריטי, פטריק רוני, על ידי בן שבט מאורי בשם קיהי שהוסגר לשלטונות על ידי בני שבטו. שורטלנד היה בעיצומה של בחינת המקרה המשפטי כנגד קיהי כאשר ב-20 באפריל 1840, הגיע הרטואה, ראש שבט מאורי בראש כוח לוחמים של כ-300 איש שהחל לבצע מחול האקה. שורטלנד, בהאמינו שכוונותיהם של הלוחמים עוינות, הזעיק סיוע צבאי. אדוארד מרש ויליאמס, שנכח במקום, שלט במאורית והכיר את מנהגי המאורים, הבין שכוונותיהם של הרטואה ושל לוחמיו אינן עוינות ושהם הגיעו כדי להביע באופן פומבי את שאט הנפש שלהם ממעשה הרצח. אדוארד ויליאמס שכנע את הרטואה ואת הלוחמים לעזוב את המקום והסביר להם שהזעקת הכוח החמוש נבעה מחוסר הכרות של שורטלנד עם המנהגים המאורים.
שורטלנד המשיך לפורט ניקולסון (ולינגטון) והמתיישבים שהתגוררו שם הכירו בריבונותה של המלכה ויקטוריה עליהם ובסמכותו של שורטלנד כשופט שלום. ב-5 במאי 1841 מונה שורטלנד להיות המזכיר הקולוניאלי הראשון של ניו זילנד.