קרחון דבנהאם (באנגלית: Debenham Glacier) הוא קרחון בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל חלקו הצפוני של הדום הקרח וילסון.
שיא גובהו של הקרחון 426 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ומיפיו הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי) (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית אל הקוטב הדרומי (משלחת טרה נובה) (אשר נערכה בין השנים 1910 - 1913).
הקרחון נקרא על שמו של פרנק דבנהאם, גאולוג במשלחת ולימים מנהל מכון סקוט לחקר הקוטב בין השנים 1925- 1948.
לקריאה נוספת.
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center (1943), Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, PP 200 - 201
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, USGS
הקורפוס הרביעי (בריטניה)
הקורפוס ה-4 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקמת הקורפוס.
בשנת 1876 הוחלט על הקמת 8 קורפוסים, ומטה הקורפוס ה-4 הוצב בדבלין. בשנת 1891 הוחלט על ארגון הצבא ב-6 קורפוסים, אשר התבססו על הפיקודים הקיימים, והקורפוס ה-4 הפך ל"פיקוד המזרח" עם מטה בלונדון.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוקם מחדש הקורפוס ה-4, על בסיס כוח עצמאי שפעל בבלגיה, והוא הועמד בפיקודו של הנרי רולינסון. הקורפוס לחם בקרב איפר הראשון, קרב איפר השני, קרב ארטואה השני, קרב לוס, הקרב על הסום ומתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
מלחמת העולם השנייה.
בפברואר 1940 הוקם הקורפוס מחדש, והועמד תחת פיקודו של קלוד אוקינלק. הקורפוס נשלח לנורווגיה ולחם שם במהלך המערכה בנורווגיה. לאחר מכן הוצב הקורפוס באזור נורת'האמפטון ותחת פיקודו נכללו יחידות השריון כהגנה מפני פלישה. בינואר 1942 נשלח הקורפוס לעיראק, שם הוא היה חלק מפיקוד המזרח התיכון. לאחר הכיבוש היפני של בורמה הקורפוס נשלח לצפון-מזרח הודו, ומשלהי שנת 1943 פעל הקורפוס כחלק מהארמייה ה-14. הקורפוס לחם בקרבות השונים במהלך המערכה על בורמה, ובכלל זה בקרב אימפהל ובכיבוש רנגון. לאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-12, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
תהילים ק&quot;מ
תהילים ק"מ הוא המזמור ה-140 בספר תהילים (על פי המספור של תרגום השבעים והוולגטה, זהו המזמור ה-139 במספר).
תוכן המזמור.
מזמור ק"מ הוא אחד ממזמורי דוד הפותחים ב"למנצח מזמור לדוד". המחבר מבקש מהאל להציל אותו מאדם רע ומאיש רשע בכלל. לרשע יש לשון כמו נחש והוא מנסה להפיל בפח את המחבר ו"לדחות פעמיו". הרשעים טומנים פח, חבל ומוקש למחבר. המחבר מתפלל אל האל – "אלי אתה!" ומבקש ממנו לשמוע את תחינתו ולא לתת לרשע להפיק את זממו. בסוף המזמור המחבר מצהיר שהוא יודע שהאל יעשה "דין עני משפט אביונים" ורק צדיקים וישרים הם אלו שיזכו לשבת לפני האל.
המזמור במגילות מדבר יהודה.
תחילת מזמור זה נמצאה במגילת התהילים הגדולה ממערה 11 בקומראן, בקטע קטוע.
מלבד השינויים המקובלים בכל מגילות קומראן של כתיב עברי מלא יותר ניתן להבחים ב-3 שינויים חשובים:
המזמור ביהדות.
בתלמוד הבבלי במסכת ברכות לב עמוד ב מובא – " אמר ר' יהושע בן לוי המתפלל צריך לשהות שעה אחת אחר תפלתו שנאמר "אַךְ צַדִּיקִים, יוֹדוּ לִשְׁמֶךָ; יֵשְׁבוּ יְשָׁרִים, אֶת-פָּנֶיךָ" שזהו הפסוק האחרון בפרק.
בהתאם לכך גם הורה הרבי מליובאויטש לומר פסוק זה כל יום אחר התפילה.
בנצרות.
חלקו השני של פס' ד' מופיע בברית החדשה באגרת אל הרומיים פרק ג פסוק 13.
בובה פאט
קייט גייגו
קייט גייגו (באנגלית: Kate Gallego; נולדה ב-21 באוקטובר 1981) היא פוליטיקאית יהודית-אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כראש עיריית פיניקס.
ביוגרפיה.
גייגו (במקור וידלנד) נולדה למשפחה יהודית באלבקרקי שבניו מקסיקו. היא סיימה תואר ראשון בלימודי איכות הסביבה באוניברסיטת הרווארד ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה. היא עבדה בתחום פיתוח כלכלי-סביבתי בחברת תשתיות באריזונה.
בנובמבר 2013 נבחרה למועצת עיריית פיניקס וב-2017 נבחרה לתקופת כהונה נוספת. היא כיהנה כסגנית ראש העיר. בעקבות התפטרותו של ראש העיר גרג סטנטון שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית התמודדה גלגו בבחירות המיוחדות שנערכו בנובמבר 2018, היא עלתה לסיבוב השני שהתקיים במרץ 2019 וניצחה.
חיים אישיים.
גייגו נישאה ב-2010 לרובן גייגו המכהן מ-2015 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הם התגרשו ב-2016 ולהם ילד אחד.
פרס גראמי להקלטת השנה
פרס גראמי להקלטת השנה מוענק על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה של ארצות הברית כדי "לכבד הישגים אמנותיים, מיומנות טכנית ומצוינות כללית בענף ההקלטות, ללא התחשבות במכירות או בהישגי מצעדים." פרס הקלטת השנה הוא אחד מארבע הקטגוריות ה"כלליות" בפרסי גראמי (לצד תגלית השנה, שיר השנה ואלבום השנה) שמוענק מדי שנה מאז טקס פרסי גראמי הראשון בשנת 1959.
היסטוריה ותיאור.
פרסי הקלטת השנה הוענקו מאז 1959. זהו אחד מארבעת פרסי גראמי היוקרתיים ביותר. אף על פי שפרס "שיר השנה" והקלטת השנה מוענקים על סינגל או על שיר אחד מתוך אלבום, הפרס הזה מוענק למבצע ולצוות ההפקה של השיר ואילו פרס שיר השנה הולך רק למלחיני השיר.
31 מהשירים הזוכים זכו גם בפרס שיר השנה.
הקטגוריה התרחבה וכללה שמונה מועמדים החל משנת 2019.
הישגים.
טום קין מחזיק בשיא מספר הזכיות בקטגוריה זו, כארבע פעמים (בשנים 2015, 2016, 2017 ו-2018). קין הוא האדם היחיד שזכה בפרס ארבע שנים ברציפות (2015–2018). פול סיימון זכה שלוש פעמים, יותר מכל אמן אחר ("Mrs. Robinson""בשנת 1969,"Bridge over Troubled Water"בשנת 1971, "Graceland" בשנת 1988). טום אלמהירסט זכה שלוש פעמים בשנים 2008, 2012 ו-2017.
רוברטה פלאק הייתה האמנית הראשונה שזכתה בהקלטת השנה שנתיים ברציפות בשנים 1973 ("The First Time Ever I Saw Your Face") ובשנת 1974 ("Killing Me Softly with His Song"). זה קרה שוב כשהלהקה U2 זכתה בשנת 2001 ("Beautiful Day") ובשנת 2002 ("Walk On"), הפעם היחידה של אמן שזכה בפרס שנתיים ברציפות עם הקלטות מאותו אלבום.
אמנים אחרים שקיבלו שני פרסי גראמי להקלטת השנה הם הנרי מנסיני ("Moon River", "Days of Wine and Roses"); ארט גרפונקל ("Mrs. Robinson","Bridge over Troubled Water"); The 5th Dimension ("Up, Up and Away","Aquarius/Let the Sunshine In"); אריק קלפטון ("Tears in Heaven","Change the World"); נורה ג'ונס ("Don't Know Why", "Here We Go Again"); מארק רונסון ("Rehab", "Uptown Funk"); אדל ("Rolling in the Deep", "Hello") וברונו מארס ("Uptown Funk","24K Magic").
פרנק סינטרה הוא האמן עם הכי הרבה מועמדויות להקלטת השנה עם שבע מועמדויות ("Witchcraft", "High Hopes", "Nice 'n' Easy',"The Second Time Around","Strangers in the Night","Somethin' Stupid" (עם ננסי סינטרה), ו"Theme from New York, New York"); הוא זכה בפרס פעם אחת בשנת 1967 על "Strangers in the Night". לביטלס יש הכי הרבה מועמדויות ללהקה בקטגוריה; היו להם ארבע מועמדויות ("I Want to Hold Your Hand", "Yesterday", "Hey Jude", ו"Let It Be"), אך מעולם לא זכו בפרס. ברברה סטרייסנד וביונסה הן בעלות שיא המועמדויות בקרב נשים עם חמש מועמדויות. סטרייסנד הייתה מועמדת ("Happy Days Are Here Again", "People", "Evergreen", "You Don't Bring Me Flowers (עם ניל דיימונד) ו-"Woman in Love") אך מעולם לא קיבלה את הפרס. ביונסה הייתה מועמדת עם "Say My Name" כחלק מלהקת דסטיניז צ'יילד וארבע פעמים כאמנית סולו עם "Crazy in Love", "Irreplaceable", "Halo" ו"Formation".
האישה הראשונה שזכתה בפרס הייתה אסטרוד ז'ילברטו בשנת 1965, עבור "הנערה מאיפנמה" (עם סטן גץ). רוברטה פלאק הייתה האמנית הראשונה שזכתה בפרס פעמיים. היא, נורה ג'ונס ואדל הן הנשים היחידות שזכו בפרס מספר פעמים בזכות ההקלטות שלהן, וזכו כל אחת עם "The First Time Ever I Saw Your Face" ו-"Killing Me Softly with His Song"; "Don't Know Why" ו-"Here We Go Again"; ו-"Rolling in the Deep" ו-"Hello", בהתאמה.
כריס קרוס ובילי אייליש הם האומנים היחידים שקיבלו את פרס גראמי על הקלטת השנה בנוסף לשיר השנה, אלבום השנה, ותגלית השנה בטקס אחד. אדל היא האמנית הראשונה שקיבלה את הפרס על הקלטת השנה, שיר השנה, אלבום השנה, ותגלית השנה, ואשה ראשונה שהשיגה את ההישג הזה. רק שבעה אמנים זכו בפרס הקלטת השנה ופרס תגלית השנה באותו טקס: בובי דארין ("מקי סכינאי" ב-1960), כריס קרוס ("Sailing" ב-1981), שריל קרואו ("All I Wanna Do") בשנת 1995), נורה ג'ונס ("Don't Know Why" ב-2003), איימי וויינהאוס ("Rehab" ב-2008), סם סמית' ("Stay with Me" בשנת 2015) ובילי איליש ("Bad Guy" בשנת 2020)
בגיל 17 הפכה לורד לאמנית הצעירה ביותר שהייתה מועמדת עם "Royals" בשנת 2014, כשבילי אייליש הפכה לזוכה הצעירה ביותר בגיל 18 עבור "Bad Guy" בשנת 2020.
דני וריינס