במהלך החיים התוך רחמיים, העובר נמצא בסביבה חמה ובטוחה. טמפרטורת מים קבועה וחמימה, והוא שומע את צלילי קולה של אמו ופעימות ליבה. מערכות גופו מאוזנות ורמות החמצון שלו אופטימליות. עם הלידה והמעבר לחיים החוץ רחמיים, התינוק עובר שינויים רבים ובראשם הצורך לאזן את מערכות גופו באופן עצמאי. בחדר הלידה המודרני הוא נולד לאור גדול ומסנוור, צלילים חזקים, ריחות חדשים, ומופרד במהירות מאימו. כל השינויים הללו, ובראשם הפרידה מהאם, מהווים גורמי דחק ליילוד: הוא חש לא בטוח, בסכנה, הורמון הדחק קורטיזול עולה בדמו, קצב הלב והנשימה מתגברים, והוא מגיב בבכי ובהפעלת תגובת תגובת הילחם או ברח, מופעלת מערכת העצבים המביאה בסופו של דבר להאטה בדופק הלב, ירידה בטמפרטורת הגוף ובפעילותו. תגובות אלו מובילות לעיכוב בהסתגלות של התינוק לסביבה החוץ רחמית וביכולתו לינוק. (ברגמן, 2009) מגע עור לעור לאחר הלידה מייצב את טמפרטורת הגוף, לחץ הדם, קצב הלב ורמות הסוכר של היילוד, מפחית בכי ומאריך את משך ההנקה.
במגע עור לעור, התינוק מונח מיד לאחר לידתו על החזה החשוף של האם, כשהוא על בטנו. המיילדת מנגבת אותו ומכסה בשמיכה. התינוק מתמקם על חזה של האם בתנוחה אנכית שמאפשרת לו לכוון ולהיערך לחפש בעצמו את השד. כשהתינוק במגע עור לעור עם אימו, הוא שומע את הדופק שלה ואת קולה, בדיוק כפי ששמע אותם ברחם, מריח את ריחה ומסוגל ליצור עמה קשר עין. יילודים מכוונים מרגע לידתם, והגירויים הללו יוצרים עבורם את הסביבה שמסמנת להם את השד להיצמד אליו. הקולוסטרום (החלב הראשוני) המופרש מהשד דומה בריחו לריח המוכר של מי השפיר, ומכוון את היילוד בדרכו אל השד.
התינוק מנוגב היטב לייבוש ומונח על האם. מלבד זאת אין בדרך כלל צורך להתערב ולנסות לעזור לו בדבר, גם לא להגיע לשד. גם אם התינוק אינו יונק במהלך השעות הראשונות, מגע עור לעור עדיין יעיל, חשוב ובעל יתרונות משמעותיים לאם ולתינוק.
יתרונות מגע עור לעור.
הנקה.
מגע עור לעור לאחר הלידה, לפחות לשעה, משפר משמעותית את יכולתו של היילוד להתחבר לשד ללא עזרה ולינוק היטב, במיוחד בלידה ללא משככי כאבים. התחברות עצמאית של התינוק לשד מפחיתה כאבים, דלקות וקשיי הנקה נוספים. בימים הראשונים לאחר הלידה כמות החלב מועטה באופן יחסי, ויניקה יעילה ונכונה מסייעת ליילוד לקבל את מירב הקולוסטרום לו הוא זקוק.
עור לעור בלידה מעלה את שיעורי ההנקה המוקדמת והנקה בלעדית בעת השחרור מבית החולים. הקרבה הפיזית של התינוק, מגרה את השדיים לייצר יותר חלב, ולשחרר אותו ביתר קלות ומהירות. מעורבות האם עוזרת לה לזהות סמני רעב מוקדמים, והנקה תכופה מסייעת לבניית תהליך יצור החלב.
תצפיות על יילודים ואימותיהם בשעה הראשונה לאחר הלידה, הראו את יכולת הזחילה של היילוד אל השד (בלועזית: Breast crawl), המתרחשת כ-40 דקות מהלידה. במהלך פרק זמן זה היילוד מכין את עצמו לקראת היניקה, ובסופו מגיע בכוחות עצמו אל השד, נצמד ומתחיל לינוק. תופעה זו נצפתה ב-15 מתוך 16 יילודים שהונחו במגע עור לעור על אימותיהם מיד לאחר הלידה. בלידות בהם לא בוצע מגע עור לעור נצפה עיכוב של 30–40 דקות במציאת הפטמה והתחלת היניקה.
חום גוף.
אחד היתרונות המשמעותיים ביותר של עור לעור הוא שמירה על חום הגוף של היילוד. מחקרים הראו כי מגע עור לעור יעיל לשמירת חום גוף היילוד אף יותר מהנחת התינוק בעריסת חימום. יתרה מכך, גוף האם מסוגל לווסת את עצמו בהתאם לטמפרטורת גוף היילוד. במידה והאם לא יכולה לשהות עם התינוק, למשל לאחר ניתוח קיסרי, אותו אפקט שמירת חום נשמר גם במגע עור לעור עם גוף האב מיד לאחר הלידה.
מערכת הלב והנשימה.
המעבר לחיים החוץ רחמיים מלווה בשינויים במערכת הלב, כלי הדם והנשימה וגורם לתגובת דחק אצל היילוד. מגע עור לעור מסייע להשגת קצב לב ונשימה סדירים יותר ולחץ דם תקין ויציב, וכן לוויסות הרמה של הורמוני הדחק לאחר הלידה.
זמן בכי קצר יותר.
מחקרים מראים כי זמן בכי ממוצע של יילודים ששהו במגע עור לעור הוא שבע דקות, לאחריו הם עוברים למצב של ערנות שקטה, ומתרכזים בפניה של האם והשד. נמצא כי ב-90 דקות לאחר הלידה, יילודים ששהו עור לעור עם אימם כמעט ולא בכו כלל, לעומת תינוקות שיובשו, כוסו ונעטפו בשמיכה והונחו בעריסה.
המערכת המוטורית והעצבית.
לאפקט מגע עור לעור לאחר הלידה השפעה על התגובות ההתנהגותיות והעצביות של היילוד הבריא. במחקרים שונים נמצא כי יילודים ששהו עור לעור עם אמם הגיעו במהירות למצב שינה שקט ורגוע ואף ישנו זמן ממושך יותר. המסקנה הייתה כי מגע עור לעור משפיע על התארגנות המערכת המוטורית והמעבר לחיים החוץ רחמיים. המלצת החוקרים הייתה שהצוות הרפואי יאפשר וימליץ על מגע עור לעור לאחר הלידה.
שיכוך כאב.
יילודים ותינוקות שחווים כאב מגיבים בעלייה בקצב הלב, תנועות גוף ערות ובכי. הטיפול המקובל הוא מתן סוכרוז ותרופות נוגדות כאב. מחקרים שנעשו בנושא מצאו כי מגע עור לעור מפחית כאב אצל יילודים בריאים ומפחית ואף מעלים את התגובה הפיזית לכאב.
איזון הסוכר בדם.
הדרך הטובה ביותר לשמירת רמת סוכר מאוזנת ביילוד בריא במועד היא שמירה על חום גוף במגע עור לעור והנקה. נמצא באופן מובהק כי רמת הסוכר בדם אצל יילודים ששהו במגע עור לעור הייתה גבוהה ויציבה מאשר אצל יילודים ששהו בעריסה. במידה ומתרחשת ירידה ברמות הסוכר מסיבות שונות, הנקה היא האידיאלית ביותר כטיפול במצב, שכן בקולוסטרום יש פי 4 גלוקוז מאשר בתחליף חלב אם.
הגנה חיסונית.
מחקרים מצאו, כי מגע עור לעור מיד לאחר הלידה מאפשר התרבות של חיידקים "טובים", שמקורם מהעור של האם אצל התינוק. תופעה זו נמצאה כמגנה ומפחיתה רגישות, זיהומים ובעיות אכילה בשנה הראשונה לחיים.
קשר אם תינוק.
מגע עור לעור משפיע על ההתקשרות של האם לתינוקה. מחקרים בהם צפו באימהות ותינוקות בימים הראשונים לאחר הלידה, הראו שאימהות נטו לחבק ולגעת בתינוקות יותר לאחר ששהו עמם עור לעור לאחר הלידה. כמו כן הנקה בשעות הראשונות לאחר הלידה נמצאה כמעודדת התקשרות האם לתינוק. הורמון האוקסיטוצין המופרש אצל האם ואצל התינוק במהלך ההנקה יוצר אצל האם ישנוניות קלה, מצב רוח טוב ושיכוך כאב ומחזק את ההתקשרות ליילוד (בלועזית: Bonding)
ילץ
פיסטולה בין השופכן לנרתיק
פיסטולה בין השופכן לנרתיק (באנגלית: Ureterovaginal fistula) היא חיבור לא תקין בין השופכן הדיסטלי לנרתיק: השתן עוקף את שלפוחית השתן וזורם לתוך הנרתיק, דבר המאפשר יציאה של שתן דרך הנרתיק, ובעקבותיו נגרמת בריחת שתן ממושכת או מוחלטת. לסיבוך זה קיימת השפעה פיזית ופסיכולוגית על החולה.
שכיחות.
שכיחות הפיסטולה בין אחד השופכנים לנרתיק בקרב נשים נעה בין 11%- 6%. אחוז התרחשות פיסטולה אחרי ניתוח כריתת רחם כתוצאה מפגיעה באחד השופכנים נע בין 10%- 0.5%.בספרות מדובר על כ 15%-25% מהנשים שסובלות מפיסטולה בין השופכן לנרתיק היא כתוצאה מניתוחים גינקולוגיים.
גורמים.
פיסטולה זו יכולה להיגרם כתוצאה מלידה קשה ומאורכת שגורמת ללחץ על קיר הנרתיק הקדמי, ניתוח קיסרי, הפלה מזוהמת, טראומה גופנית, כריתת רחם, ובעיקר ניתוחים גינקולוגיים של הסרת גידולים, ניתוח תיקון צניחת רחם. פיסטולה יכולה להתפתח תוך חודשים או שנים לאחר קרינה לאגן. דימום במהלך כל ניתוח גינקולוגי יכול לטשטש את החזון של המנתח ולגרום לפגיעה בשופכן שיבוא לידי ביטוי בפיסטולה בינו לבין הנרתיק בשלב מאוחר.
טיפול.
חולות שבאות תוך 24 שעות מהתרחשות הפיסטולה ללא עדות לזיהום או דלקת- נעשה ניתוח באופן מיידי.
אם החולה מגיעה עם סימני זיהום, דלקת או בצקת ברקמה- הטיפול המועדף הוא טיפול שמרני ל 6 שבועות הכולל קטטריזציה וכיסוי אנטיביוטי רחב עם תמיכה הזנתית מתאימה, לאחר מכן ביצוע ניתוח תיקון. לאחר הניתוח נהוג להמשיך טיפול אנטיביוטי דרך הפה.
אם הפיסטולה עוברת כריתה כחלק מהניתוח, הפיסטולה נשלחת כדגימה להיסטולוגיה ופתולוגיה- משום שהרקמה יכולה להכיל תאים דלקתיים או תאים סרטניים המצריכים טיפול בהמשך.
סיכונים הכרוכים בניתוח.
לניתוח תיקון הפיסטולה קיימים סיכונים פוטנציאליים:
סיבוכים אחרי הטיפול בפיסטולה.
קיים מספר סיבוכים היכולים להתרחש אחרי תיקון הפיסטולה:
סיכום.
פיסטולה בין השופכן לנרתיק היא חיבור לא תקין אשר נוצר בין שני איברים אלה. כתוצאת מחיבור זה נגרמת דליפת שתן קבועה דרך הנרתיק.
הפיסטולה נגרמת לרוב מניתוחים גינקולוגיים או לידה מסובכת. והיא גורמת לסימפטומים כגון כאבי בטן, חום, דליפת שתן לא רצויה, ודלקת באזור האגן. ניתן לטפל בפיסטולה בשתי דרכים, שמרנית או ניתוחית, דרך הטיפול תלויה באטיולוגיה של הפיסטולה, הגודל שלה, הגישה אליה, ולפי החלטת המנתח. אחוזי הצלחת הניתוחים לתיקון פיסטולה גבוהים, הצלחת הניתוח תלויה במורכבות הניתוח ומספר הניסיונות הקודמים לתיקון.
קריאה נוספת.
.Hacker, Neville F., Joseph C. Gambone, and Calvin J. Hobel. Hacker &amp; moore's essentials of obstetrics and gynecology. Elsevier Health Sciences, 2015
AH Scorpii
תאומים כלואים
תאומים כלואים (locked twins) הוא השם של סיבוך נדיר המתרחש בלידת תאומים. כאשר התאום הראשון נמצא במצג עכוז והתאום השני במצג ראש עלולה להתרחש "כליאה". כליאת העוברים הוא מצב מסוכן לשני העוברים שעלולים למות או לחלופין להיפגע באופן קשה. מחשש למצב כליאה זה, נהוג היום לילד על ידי ניתוח קיסרי כמעט כל הריון תאומים שלא במצג - ראש.