יוזף צ'פסקי
יוזף צ'פסקי (פולנית: Józef Czapski; 3 באפריל 1896 - 12 בינואר 1993) היה אמן, סופר ומבקר פולני, וכן קצין של הצבא הפולני. כצייר, הוא בלט בזכות חברותו בתנועת קפיסט, שהושפעה מאוד מסזאן. הוא היה שבוי מלחמה על ידי הסובייטים והיה בין הקצינים המעטים ששרדו את הטבח בקאטין בשנת 1940. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא נשאר בגלות בצרפת, שם היה בין מייסדי כתב עת "קולטורה" אחד מכתבי העת התרבותיים הפולניים המשפיעים ביותר במאה ה -20.
ראשית החיים.
יוזף צ'פסקי, נולד ב -3 באפריל 1896 בפראג, למשפחת אצולה. צ'פסקי בילה את מרבית ילדותו באחוזת משפחתו בפשיולוקי ליד מינסק. בשנת 1915 סיים את לימודיו בגימנסיה בסנט פטרסבורג. צ'פסקי סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנט פטרסבורג, ובשנת 1917 הצטרף והתפטר מאוחר יותר מגדוד פרשים פולני שהוקם ברוסיה כחלק מהחייל הפולני הראשון. בעקבות המהפכה הרוסית של 1917 עבר לפולין שזה עתה התחדשה, ובשנת 1918 נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בוורשה. שם החל את לימודיו בכיתתו של סטניסלב לנץ. עם זאת, כבר בשנת 1920 הוא עזב את האקדמיה והתנדב לצבא הפולני.
מלחמת פולין-ברית המועצות.
צ'פסקי היה פציפיסט נלהב, וביקש כל שירות צבאי שלא יהיה כרוך במאבק פעיל. בקשתו התקבלה והוא נשלח לרוסיה במשימה למצוא את מקום הימצאם של קציני הגדוד לשעבר של צ'פסקי, שנפלו בשבי הבולשביקים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. הוא הגיע לסנט פטרסבורג, שם פגש בין היתר את דמיטרי פילוסופוב, זינאידה גיפיוס, אלכסיי רמיזוב ודמיטרי מרז'קובסקי, שלימים הפך לחברו הטוב. משימתו הסתיימה כשגילה שהקצינים הוצאו להורג על ידי הבולשביקים. בהשפעת מרז'קובסקי ויתר צ'פסקי על האידיאלים הפציפיסטיים שלו, ועם שובו לפולין הצטרף לשורות הצבא הפולני ולחם כמש"ק בצוות אחת הרכבות המשוריינות בחזיתות המלחמה הפולנית-סובייטית. על פעילותו הוענק לו העיטור הצבאי הפולני הגבוה ביותר.
פריז ומלחמת העולם השנייה.
בשנת 1921 נכנס צ'פסקי לאקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב, שם לימדו אותו וויצ'יץ' וייס ויוזף פאנקייביץ'. כשהתרחק מהמסורת הקלאסית, הוא עבר לפריז בשנת 1924, שם סייע בפיתוח קבוצת פריסקי (תנועת 'קפיסט'). צ'פסקי החל לערוך תערוכות מעבודותיו, אך בעידודו של לודוויק הרינג עבר יותר ויותר להיות מבקר, וכתב מאמרים על אמנות, ספרות ופילוסופיה. הוא חזר לפולין בשנת 1932, והתגייס מחדש בשנת 1939. לאחר מכן הוא נלכד על ידי הרוסים והוחזק בבית כלא ובמחנות עבודה; הוא היה אחד מבין 395 ניצולים מיותר מ -20,000 נרצחים בקאטין ומעשי טבח דומים.
לאחר פלישת גרמניה לרוסיה בשנת 1941 וחתימת הסכם סיקורסקי-מייסקי, הצטרף צ'פסקי לחיל הפולני השני בפיקודו של הגנרל אנדרס. בין השנים 1941 - 1942 הוטל על צ'פסקי לחקור את היעלמותם של הפולנים שהיו בשבי הרוסים ונטבחו לאחר מכן. הוא מעולם לא קיבל תשובות מספקות לגבי גורלם של גברים אלה, אך כתב על חוויותיו בשני ספרים, ב־1944 ו- 1949. באותה תקופה פגש צ'פסקי גם את אלכסיי טולסטוי ואנה אחמטובה, שלדבריו הקדישה לו את אחד משיריה.
לאחר שאנדרס עבר עם צבאו דרך המסדרון הפרסי, ובבגדאד צ'פסקי התחיל לכתוב בעיתוני הצבא הפולני אורז'אל ביאלי ('הנשר הלבן') וקורייר פולסקי ('שליח פולני').
גלות.
צ'פסקי סיים את המלחמה ברומא ועבר לצרפת בשנת 1946. יחד עם מריה צ'פסקה, גוסטב הרלינג-גרודז'ינסקי וג'רזי גיידרויק, הקים את "אינסטיטוט ליטרצקי" (המכון הספרותי) במייסונס-לפיט, שם התגורר עד מותו. הוא כתב למגזין הספרותי של המהגרים הפולנים "קולטורה". הוא פרסם גם בעיתונות הצרפתית הארצית הראשית, כמו לה פיגארו.
ציוריו הוצגו בצרפת, שווייץ, בריטניה, ברזיל ובלגיה. עבודותיו כמעט ולא היו נגישות בפולין - לאחר אוקטובר הפולני (1956) הוא הציג תערוכות ב -1957 במוזיאון הלאומי בפוזנן ובחברה לידידות לאמנויות בקרקוב, אך התערוכה הבאה נערכה רק בשנת 1986 בורשה.
הרפובליקה הפולנית צנזרה מידע על צ'פסקי ושמו נכלל ברשימות של סופרים שנאסר לחלוטין לפרסום. עבודותיו הספרותיות והאמנותיות זכו לפופולריות בפולין רק לאחר שנת 1989.
לצ'פסקי הוענק צלב הכסף של מסדר וירטוטי מיליטארי (1918–1920) וצלב המפקד של מסדר פולוניה רסטיטוטה (1990).
חיים פרטיים.
צ'פסקי היה קתולי אדוק, ואמונתו השפיעה על עבודותיו ועל הפילוסופיה האישית שלו, אך גם על מאבקיו במיניות. בשנים 1924–1926 הוא נכנס למערכת יחסים עם המשורר סרגיי נבוקוב, אחיו הצעיר של ולדימיר נבוקוב. הפרשה הסתיימה עם עזיבתו של צ'פסקי ללונדון, כדי להתרפא מקדחת הטיפוס. בשובו לפולין פגש צ'פסקי את הסופר לודוויק הרינג. הצמד התגורר יחד כמה שנים ביוזפוב, אף שהופרדו בזמן מלחמת העולם השנייה והגלות של צ'פסקי בצרפת לאחר מכן, הם שמרו על האהבה ושמרו על החברות במשך שנים על ידי החלפת מכתבים.
צ'פסקי נפטר ב -12 בינואר 1993, ושלושה ימים לאחר מכן נקבר בבית קברות בלה מסניל-לה-רועי, לצד אחותו מריה, שנפטרה בשנת 1981.
ספריו באנגלית.
הספר "הארץ הבלתי אנושית" שפורסם בפולנית ב-1949, היא היצירה הראשונה של צ'פסקי שתורגמה לאנגלית ופורסמה בלונדון בשנת 1951. מכיוון שזהו היה מסמך ממקור ראשון של המשא והמתן עם הסובייטים על הקצינים הפולנים הנעדרים. הוא הפך למסמך חשוב לתיעוד אשמת הרוסים על הטבח. בתקופה שלאחר המלחמה צ'פסקי היה גם בין עדי הראייה למצבם של אסירים פולנים בשבי הסובייטי והעיד בעניין זה בפני קונגרס ארצות הברית.
הספר השני - "הזמן האבוד -הרצאות על פרוסט" במחנה כלא סובייטי, תורגם לאנגלית בשנת 2018.
מנואל קסון
מנואל ל. קסון
מנואל ל. קזון
לבאנץ
לבאנץ או ברבים: לבנצים (בהונגרית: labancok) היה הכינוי בהונגריה במאה ה-17 ובמאה ה-18, לצבאות גרמניים בעיקר, שהיו נאמנים לבית הבסבורג ושהו בשטח הונגריה וכן כינוי למצדדים ההונגרים בשושלת הבסבורג שלחמו שניהם בעיקר בכוחות של הרוזן אימרה טקלי (משנת 1690 נסיך טרנסילבניה) שהוביל את התקוממות נגד ההבסבורגים וכן ולאחר מכן לכוחות במלחמת פרנץ ראקוצי. אלה שעמדו נגדם מהצד ההונגרי נקראו קורוץ או קורוצים.
מקור השם.
ישנם מספר רעיונות לגבי מקור השם לבאנץ:
שינויים במשמעות המילה לבאנץ.
בניגוד לקורוצים, המילה לבאנץ לא הפכה לשם עצמאי במהלך מאבקי העצמאות המוקדמים של התקופה נגד בית הבסבורג. המורדים הקורוצים התכוונו במילה בעיקר לצבא הזר של ההבסבורגים, ורק מאוחר יותר הוחלה המילה גם על חסידי בית החצר הווינאי ההונגרים, עם שינוי המשמעות המתבקש.
למילה לבאנץ יש משמעות שלילית בהונגרית מאז המאה ה-19, מאז ייסוד ההיסטוריוגרפיה הלאומית ההונגרית, והמילה שומרת למעשה על משמעות זו עד היום. המילה לבאנץ הפכה בהונגרית לשם נרדף לפחדנות, לערמומיות ולאי-פטריוטיות עבור נציגי ההיסטוריוגרפיה המקובלת הפרוטסטנטית ההונגרית (בית הבסבורג הייתה קתולית ונלחמה ללא הרף בפרוטסטנטים). בחיים הציבוריים ההונגריים של המאה ה-21, עדיין ניתן למצוא את ההקבלה קורוץ-לבאנץ, וקמים כל העת ארגונים על בסיס עולם הרגשות קורוץ ולבאנץ כסוג של רנסאנס לאומי.
שי ברדה
שי ברדה (נולד ב-20 במאי 1976) הוא מאמן כדורגל ישראלי, המשמש כמאמנה של מכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית.
קריירה.
ברדה גדל בבת ים ושיחק בקבוצת הנוער המקומית, ובהמשך בקבוצות בליגות הנמוכות. היה מורה לספורט במקיף עירוני חשמונאים בת ים. את קריירת האימון שלו החל ב-2006 בקבוצת נערים ב' של הפועל כפר סבא. ב-2007 שימש לעיתים כסקאוט עבור בית"ר ירושלים. ב-2008 מונה כעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא, לצידו של סלובודאן דראפיץ'. ב-2009 עבר ברדה למחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ואימן את קבוצת נערים ב' של המועדון למשך עונה, ואת קבוצת נערים א' בעונה שלאחריה. ב-2010 מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון שם היה שנתיים.
שיתוף הפעולה עם סלובודאן דראפיץ'.
החל מ-2013 עובד ברדה בשיתוף פעולה עם סלובודאן דראפיץ', שמוגדר כמאמן הראשי, אך ברדה מקבל סמכויות אימון נרחבות, ובכל מחצית שנייה הוא זה שעומד בצידי המגרש, ונותן הנחיות לשחקנים. לאחר היכרות מוקדמת ביניהם, אף על פי שלא עבדו יחד רשמית, כשמונה דראפיץ' ב-2013 לאימון בית"ר תל אביב רמלה התנה את הגעתו בהחתמתו של ברדה. הם אימנו יחד בבית"ר ירושלים, ועברו יחד למכבי נתניה, ולאחר מכן חזרו לבית"ר בתור צמד מאמנים. לדבריהם הם מקבלים את ההחלטות בשיתוף פעולה, ואינם רואים בעצמם כמאמן ועוזרו אלא כשני מאמנים.
ב-20 במרץ 2021, לאחר שלא הצליחו להעפיל לפלייאוף העליון, התפטרו דראפיץ' וברדה מתפקידם.
הפועל נוף הגליל.
ב-5 בינואר 2022 מונה למאמנה של הפועל נוף הגליל. בהופעת הבכורה שלו כמאמן יחיד על הקווים בליגת העל הובסה נוף הגליל 2–6 על ידי עירוני קריית שמונה, אותה אימן סלובודאן דראפיץ', שותפו לאימון של ברדה בעבר. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
מכבי פתח תקווה.
ב-17 במאי 2022, לקראת עונת 2022/2023, מונה למאמנה של מכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית.
חיים אישיים.
ברדה בעל תעודת הוראה ותואר ראשון בחינוך, ולומד לתואר שני במערכות מידע. בתחילת הקריירה כמאמן, עבד גם כמורה לחינוך גופני.
רכס קונוויי
רכס קונוויי (באנגלית: Convoy Range; מילולית: רכס השיירה) הוא רכס רחב באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
מרבית הרכס הוא רמה הררית מישורית.
הרכס משתרע דרומית מאוכף פריי, ועד קרחון מאקאיי.
בצידו במזרחי של הרכס הוא מסתיים במצוקים תלולים; בצידו המערבי של הרכס, הרמה יורדת בהדרגה עד שהופכת לגדה של קרחון קיימברידג'.
הרכס מהווה את הגבול המערבי של אגן הניקוז של קרחון פריי.
היסטוריה.