בארצות הברית קיימות תקנות המסדירות הפעלת גשרים זזים (המכונים "גשרים"), דוגמת, שעות פעילות וכמה הודעות מראש מחויב הכלי השט לתת מראש - רשומים בכותרת 33 לכללי התקנות הפדרליות () סטיות זמניות מהנורמות המקובלות מתפרסמות בהודעה המקומית של משמר החופים.
תפסת לי מקום
תפסת לי מקום הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי בניה ברבי, אשר יצא לאור ב-7 באוקטובר 2018, כסינגל השני מאלבומו השני, "מישהו איתי כאן". השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור והופק על ידי דרור.
רקע.
השיר הוא בלדה בסגנון המוזיקה המזרחית, שנכתבה מנקודת מבט של אישה אשר פונה אל בן הזוג שלה, ומתארת את הרצון שלה לשמור על אהבתה ולהילחם על מקומה במערכת היחסים.
וידאו קליפ.
לשיר פורסם וידאו קליפ רשמי בערוץ היוטיוב של ברבי, אשר צולם במזרח אירופה והופק על ידי חברת "דיוויז'ן". נכון לספטמבר 2020, הקליפ עומד על כ-21 מיליון צפיות.
ביקורת.
השיר קיבל ביקורת חיובית מצד דודי פטימר באתר "מעריב אונליין": "דרוש אומץ לשיר שיר בלשון נקבה, זה אינו משהו שגרתי כל כך. היכולת לעשות זאת בצורה מרגשת ומשכנעת כל כך, ממחישה היטב את כישרונו של ברבי. השיר החדש מעיד על הדרך הארוכה, הבגרות וההשתפשפות שעבר ברבי לפני שהגיע לצמרת, ומצדיק את מעמדו כאחת ההבטחות המוזיקליות של השנה הקרובה". גם באתר נענע10 סקר פטימר את השיר, שם אמר: "הביצוע המרגש של ברבי נוגע ללב ובייחוד ממחיש את איכותו כזמר מבצע שמתחבר בצורה אינטנסיבית לדמות אותה הוא מגלם בשירו".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת מעורבת: "ברבי מאמץ אוריינטציה ים תיכונית, מסלסל 'בין השפיות לשיגעון' כדי לנסות לתפוס צפור ים תיכונית. גם העיבוד – המעבר האינסטרומנטלי – מתנגן בסגנון ים תיכוני מסולסל. השאלה היא: אנה מועדות פניו של בניה ברבי? האם זמר טוב כמוהו מוביל קו אישי של סינגר סונגריטר או מובל לנתיב מיינסטרים שקוף, שבו שירת רגש מאפילה על אותנטיות אומנותית? זו שאלה שהייתי ממליץ לו להתעמק בה".
עידו דיסנצ'יק
עידו דיסנצ'יק (נולד ב-7 בדצמבר 1940), עורך העיתון "מעריב" בשנים 1985–1991, ולאחר מכן יו"ר "בזק" ודירקטור בחברות שונות.
ביוגרפיה.
עידו דיסנצ'יק נולד בשנת 1940 בתל אביב, בן לשולמית (לבית דראליץ) והעיתונאי אריה דיסנצ'יק, שלימים היה העורך השני של "מעריב". למד בתיכון "אוהל שם" ברמת גן.
שירת בנח"ל ועבר קורס קצינים. הגיע לדרגת סגן אלוף במילואים. קיבל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בתום לימודיו חזר לישראל ועבד בסניף ירושלים של "מעריב", ומשם עבר לעריכה בתל אביב.
במשך שלוש וחצי שנים היה שליח "מעריב" בוושינגטון. בשנת 1985 מונה לעורך הראשי של "מעריב", שנמצא במשבר תפוצה מתמשך מאז שנות ה-70.
ב-1987 השיקו דיסנצ'יק והמעצב שמעון זנדהאוז מהפכה עיצובית ב"מעריב", ובכללה החלפת גופן פרנק-ריהל הנפוץ, בגופן חדש שעוצב במיוחד עבור העיתון, "כסלו", המבוסס על גופן "נרקיס". הכותרות המשיכו להידפס בגופן הקודם. השינויים לא התקבלו אצל הקוראים, ותפוצת העיתון, שגם כך הייתה בירידה, ירדה באופן תלול. כעבור שנתיים וחצי חזר בו העיתון מהשינוי.
ב-11 באוקטובר 1989 ערק לישראל בסאם עאדל, טייס של חיל האוויר הסורי, עם מטוסו מדגם מיג 23ML. "מעריב" נחפז להוציא מהדורה מיוחדת ובה סיפור העריקה, אך לא היו בידיו כל פרטים, מלבד עצם הידיעה על העריקה. כדי להתגבר על בעיה זו, פרסם העיתון בעמודו הראשון ידיעה בדויה, פרי דמיונו של כותב הידיעה, שתיארה את הגעתו של העריק לישראל ואת קבלת הפנים שנערכה לו.
ב-1988 רכש רוברט מקסוול רבע ממניות "מעריב", וניסה להפיח בו רוח חדשה. הוכנסו לשימוש מכונות דפוס צבעוניות, והמטרה המוצהרת הייתה החזרת "מעריב" למעמד הבכורה שהיה לו בעבר. מקסוול הגדיל את חלקו בבעלות על העיתון, ובספטמבר 1991, כאשר מקסוול השלים את השתלטותו על העיתון, פרש דיסנצ'יק מ"מעריב".
בשנת 1992 הוא ייסד חברה לייעוץ והשקעות, והיה דירקטור בחברות אחדות, בהן חברת הביטוח "הדר", בנק הפועלים וחברת ההזנק "מרקאדו". ביולי 2000 נבחר ליו"ר דירקטוריון "בזק", ובשנת 2002 הוחלף על ידי מרים מזר.
בשנים 2009–2017 שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של מכון ויצמן למדע, ובשנת 2018 העניק לו המכון תואר דוקטור לשם כבוד.
עידו דיסנצ'יק נשוי לדוגמנית בתיה דיסנצ'יק. אחיו רוני דיסנצ'יק שימש כמנהל מוזיאון תל אביב לאמנות ומנהל התזמורת הקאמרית הישראלית.
המשרד לענייני נשים של גמביה
המשרד לענייני נשים הוא תפקיד שר בממשלת גמביה, בדרך כלל מוחזק על ידי סגן הנשיא.
היסטוריה.
המשרד הוקם על ידי יחיא ג'אמה, הנשיא השני של גמביה, לאחר ההפיכה הצבאית ביולי 1996. הוא מינה לשרה את סגנית הנשיא, איזאטו נג'י-סיידי .
בתקופת שלטון הנשיא הנוכחי אדאמה בארו: סגנית הנשיא, השרה פאטומטה טמבג'אנג מפברואר 2017 עד יוני 2018.
ביוני 2018 מונה לסגן הנשיא והשר לענייני נשיאות אוזאינאו דרבוי עד יוני הוא כיהן כשר החוץ. במרץ 2019 הוא פרש לטובת ההתמודדות לנשיאות בבחירות 2021.
המשרד לענייני נשים (גמביה)
ויליאם ברנגווין
סר פרנק ויליאם ברנגווין (באנגלית: Frank William Brangwyn; 12 במאי 1867 – 11 ביוני 1956) היה אמן אנגלי-וולשי, צייר, תחריטאי, מאייר ומעצב. בנוסף לציורים ורישומים, הוא הפיק ויטראז'ים, רהיטים, קרמיקה, כלי זכוכית לשולחן, עיצב מבנים וחללי פנים.
חיים וקריירה.
פרנק ברנגווין נולד בברוז', בלגיה, לשם עבר אביו ויליאם קרטיס ברנגווין לאחר שזכה בתחרות שאורגנה על ידי הגילדות הבלגיות סנט תומאס וסנט לוק לתכנון כנסיית הקהילה. בברוז', אביו ניהל סדנה גדולה עם כמה צוותים ועבד על פרויקטים אזרחיים רבים כמו גם על כנסיית הקהילה.
אביו, ויליאם קרטיס ברנגווין, נולד בבקינגהאמשייר למשפחה ולשית והתחתן עם אלינור גריפיתס, שהייתה מברקון. בשנת 1874 המשפחה חזרה לבריטניה שם הקים ויליאם קרטיס ברנגווין עסק עיצוב מצליח. פרנק ברנגווין למד בבית הספר של וסטמינסטר, אך לעיתים קרובות שהה בסדנת אביו או בציור במוזיאון דרום קנזינגטון. באמצעות קשריו שנוצרו במוזיאון, ביניהם עם ארתור הייגט מקמורדו, הוא התקבל לחניכות אצל ויליאם מוריס עבורו עבד תחילה בזכוכית לפני שביצע עבודות רקמה וטפטים.
בגיל שבע עשרה התקבל אחד מציוריו של ברנגווין ונמכר לבעל ספינות, בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית, מה שחיזק אותו להיות אמן. ברנגווין הצטרף לקבוצת המתנדבים של הצי המלכותי והחל לצייר נופי ים. הוא שכנע את בעל הספינה שקנה את התמונה שלו, לתת לו להפליג על ספינת משא לאיסטנבול. נסיעה זו סיפקה לברנגווין את החומר למספר ציורים בולטים.
בעוד שהציור "הלוויה בים", שזכה במדליה בסלון פריז בשנת 1891, צויר בעיקר באפור, הציור "קרן הזהב, קונסטנטינופול" היה בהיר ומלא בצבע. אף על פי שברנגווין ערך את תערוכתו האישית הראשונה בלונדון בשנת 1891, הוא בילה את רוב אותה השנה וזו שלפניה בים, ביקר בספרד מספר פעמים, כמו כן חזר לאיסטנבול ונסע לדרום אפריקה וזנזיבר. בשנת 1892 ביקר בצפון ספרד יחד עם האמן הסקוטי ארתור מלוויל, שנסע מסרגוסה לאורך התעלה הקיסרית על דוברה, סנטה מריה.
עד מהרה נמשך בראנגווין על ידי האור והצבעים הבהירים של מדינות דרומיות אלה, בתקופה בה המזרח הפך לנושא מועדף עבור ציירים רבים. הוא יצר ציורים ורישומים רבים, בעיקר של ספרד, מצרים, טורקיה ומרוקו, בהם ביקר בשנת 1893. ציוריו מנסיעות אלה הביאו לביסוס המוניטין הבינלאומי שלו.
בשנת 1895 רכשה ממשלת צרפת את ציורו "השוק במרוקו".
באותה שנה הזמין סוחר האמנות הפריזאי זיגפריד בינג את ברנגווין לקשט את החלק החיצוני של "גלרי לארט נובו", ועודד את ברנגווין לכיוונים חדשים: ציורי קיר, עיצובי שטיחים, פוסטרים ועיצובים עבור ויטראז'ים שייוצרו על ידי לואיס קומפורט טיפאני.
בשנת 1896 הוא אייר מהדורה מחודשת בת שישה כרכים של תרגומו של אדוארד ויליאם ליין "אלף לילה ולילה." בשנת 1917 הוא שיתף פעולה עם האמן היפני אורושיברה מוקוצ'ו על סדרת הדפסי עץ. בזכות עיצובים מוקפדים אך דקורטיביים הוא הוכר על ידי המבקרים באירופה ובאמריקה כאמן בולט, ואילו המבקרים הבריטים התקשו להעריך אותו. באמצעות יצירותיו היפניות הוא התיידד עם קוג'ירו מאטסוטאקה, אייל התעשייתי היפני, שהפך לפטרונו.
משפחה.
ברנגווין ניהל רומן עם אלן קייט צ'סטרפילד, שהולידה לו בן, ג'יימס בארון צ'סטרפילד-ברנגווין, יליד 1885 במווגיסי, קורנוול. מאוחר יותר היגר ג'יימס לאוסטרליה בשנת 1909, בתחילה עבד בחווה בעיר טאונסוויל, קווינסלנד ובהמשך עבר לבריזביין.
בשנת 1896 התחתן ברנגווין עם לוסי ריי, אחות, שנפטרה בשנת 1924. לא היו להם ילדים. הוא גר בהאמרסמית', לונדון בין השנים 1900–1937/38 וקנה את בית בסאסקס בשנת 1918.
ציורי קיר.
בראנגווין הוזמן על ידי חברו האמן רוברט הות'ורן קיטסון לתכנן את חדר האוכל של קאסה קוזני, ביתו בטאורמינה, סיציליה, שנבנה בין השנים 1902–1905. ברנגווין היה אחראי על הריהוט, הפנלים, הפרטים וציורי הקיר של חדר האוכל. הבית מהווה מוזיאון.
בשנת 1908 הוזמן לברנגווין לצייר את האפסיס של כנסיית סנט איידן, לידס, אך לאחר שהוברר כי זיהום האוויר יפגע בצבע, הוסכם כי עליו לעבוד בפסיפס זכוכית. הפסיפס הושלם בשנת 1916. הוא מכסה את כל האפסיס ומציג את חייו של סנט איידן.