בדומה לתחמוצת הצורן גם בתחמוצת עופרת דו-ערכית (החולקת אותו טור בטבלה המחזורית עם הצורן) נמצא אטום המתכת במרכז טטראדר, קשור ל-4 חמצניים שכל אחד יכול להיקשר לאטום עופרת (או צורן) בטטראדר שכן (Bridging oxygen) כך שהעופרת היא Network former בזכוכית. מתכות אחרות שנוטות להימצא במרכז אוקטאדר בתחמוצותיהן (רוב מתכות המעבר) קשה יותר לשלב בזכוכית בריכוזים גבוהים משום שעלולה להיווצר הפרדת פאזות בשלב הקירור של הנתך. מתכת אחרת שמתפקדת בקלות כ-Network former בזכוכיות היא אורניום. למתכות כבדות שלהן אלקטרונים באורביטלים מרוחקים פולריזביליות גבוהה ולכן שילובן בחומר יגרור עלייה במקדם השבירה.
כיום ניתן לעצב את הבדולח על ידי קרן לייזר וכן לצייר בתוכו.
כשנוקשים על בדולח נשמע צליל אופייני, השונה מצליל המופק מזכוכית רגילה, מהירות הקול בבדולח היא כ-4,000 מטר/שנייה, בהשוואה ל-5,100 מטר/שנייה בזכוכית רגילה ו-5,600 מטר/שנייה בזכוכית בורוסיליקט (פיירקס).
תכונות אופטיות.
התכונות האופטיות של בדולח גורמות להחזרה חזקה יותר ממשטחים חתוכים (ברק), משום שההחזרה ממשטח עולה עם ההפרש במקדמי השבירה שבין המשטחים. כדי להדגיש תכונה זו, מעוצבים כלי בדולח לעיתים קרובות עם חיתוכים ומשטחים המתחברים בזווית חדה, כך שיש הרבה "נצנוצים" והחזרות אור מהכלי. תכולת העופרת הגבוהה הופכת את הבדולח רך יותר מזכוכית רגילה, נוח יותר לחיתוך, כך ניתן ליצור את החיתוכים החדים והעמוקים המקשטים אגרטלי בדולח כמודגם בתמונה. ריכוך הזכוכית הופך את הבדולח רגיש יותר לשבירה ושריטה.
אור שעובר דרך מנסרות בדולח יוצר נפיצה רחבה יותר (הפרדה של האור הלבן לספקטרום היוצר אותו כמו בקשת בענן) ומכאן השימוש בנטיפי בדולח לנברשות. נפיצה רחבה חשובה גם ליישומים אופטיים בהם נדרשת הפרדה בין אורכי גל כדוגמת מנסרות.
העופרת בולעת ביעילות קרני X ולכן משתמשים בזכוכיות מכילות עופרת למסכים של צגים וטלוויזיות המבוססים על שפופרת קרן קתודית. במסכים אלו פוגעת קרן אלקטרונים ונפלטת קרינת X מזיקה שזכוכית בדולח עוצרת.
זכוכית הבדולח צלולה יותר ומבריקה יותר מזכוכית רגילה ומכאן חשיבותה האסתטית. מזכוכית הבדולח מייצרים כלי אוכל, כוסות יין וחפצי נוי שונים כגון אגרטלים, נברשות ושעונים.
מספר אבה של בדולח קטן מ-55.
בטיחות, מזון ורעילות.
עופרת היא מתכת רעילה ולכן קיימת בעייתיות בשימוש בה בכלי בית ובפרט לאחסון משקאות שעלולים למצות עופרת מכלי הקיבול. E. Guadagnino בדק דליפת עופרת למשקאות הנמזגים לכוס בדולח. נמצא כי משקאות קולה מיצו לתוכם יותר עופרת ממשקאות אלכוהולים (כנראה בשל החומציות הגבוהה) ושויסקי מזדהם יותר מיין לבן באותם תנאי חשיפה. נמצא גם ששטיפת הכוס במדיח כלים מחמירה את דליפת העופרת לקולה. ככל שכלי הבדולח מתיישן דליפת העופרת ממנו יורדת, במחקר שבדק דליפת עופרת מכלי בדולח לשרי נמצא ריכוז העופרת במשקה לאחר אחסון של חודשיים בכלי חדש 1,400 מיקרוגרם לליטר, בכלי בן 10 שנים ריכוז העופרת לאחר אותו זמן חשיפה היה 163 מיקרוגרם לליטר ובכלי בן 20 שנים רק 50 מיקרוגרם לליטר.
מחקר אחר גילה עליה ברמת העופרת בדמם של עובדים בליטוש כלי בדולח (אם כי החשיפה חמורה פחות מאשר אצל עובדים בייצור מצברי עופרת).
כדי להימנע מבעיות בריאותיות וסביבתיות אלו מייצרים בדולח גם על ידי הוספת טיטניום, זירקוניום או מתכות אחרות (מתכות שיגרמו עליה במקדמי השבירה ובנפיצה אך לא יצבעו את הזכוכית). כך, למשל, מצהיר פטנט אמריקני 7,091,145 על מקדם שבירה של כ 1.9 ומספר אבה של כ-30 בזכוכית "בדולח" (Heavy flint glass) נטולת עופרת כשאת מקומה כמתכת כבדה מחליפה תחמוצת לנתן.
בספרות העברית.
בספר במדבר, מתוארת איכותו הטובה של המן השמימי:
רשי מפרש:
ביאליק מיטיב לתאר את הרעננות שברסיסי הטל:
בתרבות, כלי בדולח הם סמל לעושר. נעמי שמר, למשל, משתמשת ב"בדולח וזהב" לציון פאר בשיר "שלגיה":
יהדות סלובניה
יהדות סלובניה היא אחת מקהילות יהדות יוגוסלביה המתקיימת בצפון הבלקן, באזור סלובניה של היום.
העדויות המוצקות הראשונות להגעה מאסיבית של יהודים לאזור סלובניה הן מהמאה ה-12, חלקם דוברי איטלקית וחלקם פליטי מסעות הצלב. בתקופה זו הוקמו קהילות במריבור, גוריציה, קרניולה וקרינתיה.
התפרצות מגפת הדבר במאה ה-14 הביאה לגלי פוגרומים קשים ביהודי סלובניה ובשנת 1515 החל גירוש היהודים מערי סלובניה לכפרים בקצוות המדינה ולהונגריה, איטליה וגרמניה. התהליך נמשך עד לשנת 1816, אז הוקמה "הפרובינציה האילירית" על ידי צרפת בעקבות המלחמות הנפוליאוניות. בתקופה זו שימשה ליובליאנה בירת הפרובינציה והיהודים נהנו משגשוג ופריחה, שנמשכו גם לאחר כיבוש השטח על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1910 ישבו בסלובניה כ-190 יהודים אשר תחת השלטון האוסטרו-הונגרי נהנו מזכויות משפטיות שלא זכו להן עד אותה העת.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה הפכה סלובניה לחלק משטחה של יוגוסלביה ובין מלחמות העולם שגשגה הקהילה היהודית בסלובניה בעיקר עקב הגירה למדינה. בתקופה זו נבנו בסלובניה בתי כנסת ובתי ספר יהודיים. תהליך זה נפסק בשנת 1941 עם הכיבוש הגרמני. רבים מיהודי סלובניה נשלחו לאושוויץ-בירקנאו וחלקם נלקחו למחנות ריכוז בשטחי איטליה. היו בין היהודים שהצטרפו לפרטיזנים ולמחתרת הסלובנית.
לאחר סוף המלחמה הוקמה קהילה מחודשת בליובליאנה. על פי סקר אחרון משנת 2005, בסלובניה חיו 99 יהודים בשנת 2002. לאחרונה הוקם בית כנסת ומרכז יהודי קהילתי חדש.
ב-1999 הוכתר על ידי הקהילה היהודית הרב אריאל חדד לרבה הראשי של המדינה ותפקידו מוכר על ידי הממשלה. הרב חדד הוא שליח חב"ד בטריאסטה שבאיטליה הסמוכה ומגיע לליובליאנה כמה פעמים בחודש.
ספין אוף (תקשורת ובידור)
ספין-אוף (מאנגלית: Spin-off) או יצירת בת: היא כל יצירת סיפורת, כגון סרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה (סרט או סדרה, הנקראת גם סדרת בת), תוכנית רדיו, משחק מחשב או משחק וידאו, שנגזרת מיצירה קודמת. הלשונאי רוביק רוזנטל הגדיר את המושג "ספין אוף" כ.
יצירת ספין-אוף מתמקדת בפיתוח מרכיבים מהיצירה המקורית: דמויות, פרטים, נושאי עיסוק או אירועים שהיו משניים ביצירה המקורית, עומדים במרכז עלילת היצירה החדשה (כגון: דמות משנה מקורית שהופכת לדמות ראשית). על אף הקשר ליצירה קיימת, ספין-אוף מתקיימת כיצירה העומדת בפני עצמה, במובן שהקהל יכול להבינה בלי להכיר את עלילת היצירה הקיימת. הספין-אוף אף יכול לערב מעבר ממדיה אחת לשנייה. סדרת טלוויזיה כלשהי המהווה ספין-אוף ליצירה קיימת נקראת סדרה בת.
ספין-אוף של תוכנית טלוויזיה מתוך סרט.
סרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה שנגזרים מסרטי קולנוע, לרוב סרטים שהצליחו במיוחד, והעיבוד הטלוויזיוני שואף להיבנות מהצלחתם. ייתכן שדמויות משנה מהסרט המקורי יהפכו לראשיות בתוכנית הטלוויזיה, אך יתרה מכך, סדרת טלוויזיה מאפשרת להעמיד בכל פעם דמות אחרת במרכז ולפתח אותה, וליצור אירועים חדשים באותו יקום בדיוני.
דוגמה מובהקת לסדרת ספין-אוף כזו היא הסדרה "תהילה" שנגזרה מסרט קולנוע באותו שם משנת 1980, ושודרה בין השנים 1982–1987. הסרט והסדרה התרחשו באותו יקום בדיוני: קורותיהם של תלמידים ומורים בבית ספר תיכון לאמנויות הבמה בניו יורק. כמה משחקני הסרט אף גילמו את דמויותיהם בסדרה.
ספין-אוף של סרט מתוך תוכנית טלוויזיה.
יוצרי תוכניות טלוויזיה שצוברות פופולריות לעיתים מעוניינים להביא אותן גם אל המסך הגדול כדי לתת להם "חותמת קולנועית". הסרט אמור להוות מעין פרק חד פעמי וחשוב במיוחד שמתמקד בצדדים בעלילה שלא נחשפו קודם לכן. סרט כזה מוגדר "ספין-אוף" רק מעצם המעבר ממדיה אחת לשנייה, גם אם למעשה מדובר באותן דמויות ובאותה עלילה.
ספין-אוף של תוכנית בטלוויזיה מתוך תוכנית טלוויזיה אחרת.
בטלוויזיה, יצירת סדרות-בנות אופיינית לקומדיות מצבים, אך דוגמאות לסדרות כאלו מצויות גם ב"אופרות סבון" דרמות, סדרות ילדים וסדרות מתח.
רוב הסדרות-הבנות נוצרות על בסיס אימוץ דמות משנה בסדרה קיימת או מעבר של דמות מרכזית בתוכנית קיימת לתוכנית נפרדת, בה הן תופשות את המקום המרכזי. לעיתים קרובות, ממשיכה הסדרה המקורית לרוץ בלעדי הדמויות, כאשר לעיתים קרובות יש "הצלבה" של דמויות, כאשר דמויות מהתוכנית האחת מתארחות בתוכנית השנייה. כאשר סדרה-בת נוצרת במקביל לסדרה קיימת, נפוץ גם המנהג של שילוב הדמויות שתופענה בסדרה-הבת באפיזודה אחת או שתיים בסדרה-האם, כדי לערוך לצופים היכרות עמן.
במקרים אחרים, דמויות קבועות בסדרה כלשהי ממשיכות לסדרה משלהן אחרי תום הסדרה הקיימת. ברוב המקרים, הסדרה החדשה מתבססת על האופי המוכר של הדמויות, ובמקרים אחרים נחשפים צדדים אחרים שלהן. ברוב המקרים, מתנהלת הסדרה החדשה באתר ובסביבה שונים מאלו של הסדרה הקודמת.
מקרה שלישי, נפוץ אף הוא, הוא של סדרה-בת המתבססת על הסביבה והרעיון הבסיסי של סדרה קיימת, אך כוללת דמויות שונות לחלוטין. דוגמה טיפוסית לכך היא סדרות כמו "מסע בין כוכבים" או "חוק וסדר". גם חלק ניכר מתוכניות המציאות מבוססות על דגם דומה.
ספין-אוף בו-זמני (סימולטני; "סיידקוול").
עלילת ספין-אוף בו-זמנית, או סיידקוול, היא המשכון שמתרחש ב ובמסגרת זמן כרונולוגית משותפת עם יצירה קיימת, אך העלילות נפרדות והדמויות שונות ומתפתחות בפני עצמן. המונח האנגלי: Sidequell, הוא הלחם בסיסים של המילים Side (בעברית: צד, כחלק מהביטוי "צד בצד") ו-Sequel (המשכון). עם זאת, ייתכן שדמויות מהעלילות המקבילות ייפגשו מאוחר יותר, על אף שכל אחת מתפתחת באופן עצמאי.
צמחים טפילים
שטן האבק
ג'חנון