העיר סנט גאלן החלה כמנזר במאה ה-7. בשנת 1405 הפכה העיר לעצמאית. בשנת 1490 לקחה הקונפדרציה השווייצרית הישנה בעלות על האזור. בשנת 1526 החל תהליך רפורמציה פרוטסטנטית בסנט גאלן. בתחילת המאה ה-19 נוסחה חוקה אשר שופרה במשך השנים ושמהלכן הושם דגש חזק על דמוקרטיה ישירה.
נקודת ציון הדרך המפורסמת ביותר של סנט גאלן היא הקתדרלה הבארוקית שלה עם ספריית המנזר, הכוללת כ -170,000 מסמכים - בחלקם כתובים בכתב-יד ובמעל אלף שנה. סנט גאלן היא עיר אוניברסיטאית עם דגש על מדעי הכלכלה. עיירת מגוריה של קבוצת התיאטרון הידועה "מומנשננץ", מציעה גם תיאטראות ומוזיאונים. בקיץ, בריכת האוויר הפתוח הרומנטית-נובו דריילין-ווייר עם הנופים המרהיבים שלה על העיירה מושכת מבקרים לשחייה.
החקלאות המקומית מורכבת בעיקר מגידול בקר. התעשייה בקנטון כוללת בעיקר ייצור אופטיקה, פירוטכניקה, כימיקלים ותרופות. התיירות משחקת תפקיד חשוב בכלכלה המקומית.
דמוגרפיה.
88% מהאוכלוסייה הם-דוברי גרמנית. ריכוזי האוכלוסייה המרכזיים הם הבירה סנט גאלן (69,700 תושבים), יונה (18,100), וויל (17,500) וגוסאו (17,000). החל בשנת 2007, כללה האוכלוסייה 97,461 זרים (או כ- 20.9% מכלל האוכלוסייה). רוב האוכלוסייה (משנת 2000) היא קתולית (52%) ואילו מיעוט גדול הוא פרוטסטנטי (28%).
אחמד זיויל
אחמד חסן זוויל
אייר אירופה
אייר אירופה (באנגלית: Air Europa) היא חברת תעופה ספרדית שבסיסה הוא בפלמה דה מיורקה. החברה היא השלישית בגודלה בספרד אחרי החברה איבריה ווולינג איירליינס. מקיימת טיסות מרחבי אירופה אל ספרד, האיים הקנריים והאיים הבלאריים, וכן טיסות פנימיות בספרד וטיסות ליעדים באמריקה הלטינית.
החברה נוסדה בשנת 1986 והחלה לטוס בין איי ספרד שבים התיכון אל מדינות שונות באירופה עם מטוסי בואינג 737-300.
בשנת 2006 התקבלה החברה לברית החברות סקאיי טים.
חברות בת.
בשנת 2015 רכשה אייר אירופה את חברת התעופה האזורית "אארונובה" וזו מותגה מחדש בשם אייר אירופה אקספרס וכיום היא מפעילה קווי תעופה בעבור חברת האם. קוד היאט"א של החברה הוא UX, קוד האיקא"ו הוא OVA, ואות הקריאה הוא AERONOVA.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
פעילות החברה בישראל.
נכון לחודש דצמבר 2018, החברה מקיימת כ-9 טיסות שבועיות בין נמל התעופה בן-גוריון לבין נמל התעופה מדריד-בראחס. כמות הטיסות נתונה לשינויים משבוע לשבוע בהתאם לביקוש. כמו כן, בחודשי הקיץ, מפעילה החברה טיסות שכר לנמל התעופה בפלמה דה מיורקה. הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 737 ובואינג 787 (מדריד בלבד. לעיתים רחוקות מגיע במקומו מטוס איירבוס A330-200 בהתאם לצורכי החברה).
ביולי 2018 הודיעה החברה על פתיחת קו חדש ממדריד לאילת, הקו החל לפעול ב-30 באוקטובר, אך ב-27 בנובמבר בוטל מחוסר רווחיות בקו זה.
בספטמבר 2018 הודיעה החברה שמהראשון ביוני 2019 תוסיף החברה טיסה שבועית בקו בין מדריד לתל אביב וכך תהיה טיסה יומית של החברה בין היעדים.
לאון פינסקר
לודוויג מיס ואן-דר-רוהה
מאר דל פלאטה
מאר דל פלאטה (בספרדית: Mar del Plata; מילולית: "ים הכסף") היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה. היא שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי, כ-400 ק"מ דרומית לבירה, בואנוס איירס. העיר משמשת כמרכז דיג ונחשבת לאחד מאתרי הנופש הגדולים במדינה. בשנת 2010 התגוררו בה כ-614 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השביעית בגודלה בארגנטינה.
היסטוריה.
האזור היה מיושב גם לפני הגעת הספרדים. יש הטוענים כי פרדיננד מגלן היה האירופאי הראשון שהגיע לאזור, כשעבר במקום במסעו ב-1519, אך הראשון שהגעתו למקום מתועדת הוא סיר פרנסיס דרייק, ב-1578. הוא כינה את המקום "קייפ לובוס" (שילוב של אנגלית וספרדית, שפירושו "כף הזאבים", על שם מושבת אריות הים הגדולה שראה שם (בספרדית: זאבי ים)). הראשונים שהגיעו למקום בדרך היבשה היו הספרדים, ב-1581, אך המקום נותר בלתי מיושב.
ב-1746 הקימו הספרדים, בהוראת המלך, את המסדר הישועי "נואסטרה סניורה דל פילאר דה לוס פואלצ'ס", ליד לגונה דה לוס פאדרס ("אגם האבות") הסמוכה למאר דל פלאטה של ימינו. המסדר ננטש ב-1751, לאחר שהותקף בידי הילידים.
ב-1856 הגיע לאזור היזם הפורטוגלי ז'וזה קואליו דה מיירלס, שהקים מפעל לבשר מומלח. לראשונה החלה להתבסס במקום אוכלוסייה יציבה, בעיר שנקראה פוארטו דה לה לגונה דה לוס פאדרס ("הנמל של אגם האבות"). ב-1860 הגיע יזם נוסף, פטריסיו פראלטה ראמוס, שרכש אדמות באזור. ראמוס נחשב למייסדה של מאר דל פלאטה.
ב-10 בפברואר 1874 הוקמה מאר דל פלאטה באופן רשמי. ב-1886 חוברה העיר לרשת הרכבות, וב-1888 נפתח בה מלון הפאר בריסטול. עם הרכבת הגיעו מהגרים רבים, בעיקר איטלקים, ספרדים וצרפתים. המהגרים האיטלקים הם שפיתחו את הדיג, בשלהי המאה ה-19, אך הנמל נחנך רק ב-1916.
פיתוחה של העיר כיעד תיירותי החל בשנות ה-30 של המאה ה-20. בתחילה הייתה יעד לעשירים, שנפגעו פחות מהשפל הכלכלי הגדול, אך בשנות ה-50, תחת שלטון פרון, הפכה העיר נגישה גם למעמד הביניים ולמעמדות נמוכים יותר. התיירות המשגשגת האיצה את פיתוחה של העיר, ובשנות ה-60 שיעור הבניה למ"ר בעיר היה הגבוה בעולם. בשנות ה-70 וה-80 נחלשה התיירות, אך ענף הדיג התחזק.
ב-1978 הייתה העיר אחת מחמש הערים שבהן נערך המונדיאל. מאחר שאין בעיר קבוצות כדורגל בכירות, האצטדיון, שבו כ-43 אלף מקומות, עומד בדרך כלל בשיממונו.
ב-1982 שימש הנמל את ספינות חיל הים הארגנטינאי שיצאו להילחם במלחמת פוקלנד.
בנובמבר 2005 אירחה מאר דל פלאטה את ועידת האמריקות הרביעית, שזכורה בעיקר משום ששימשה זירת התגוששות בין נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, ונשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס בנושא ההצעה להקים אזור סחר חופשי באמריקה.
כלכלה.
התעשייה הבולטת במאר דל פלאטה היא תעשיית הדיג. בנוסף, יש בעיר מפעלי אריזה ומוצרי טלקומוניקציה.
לתיירות חלק חשוב בכלכלת העיר. חופי מאר דל פלאטה מושכים אליה כ-6 מיליון תיירים בשנה. מלבד חוף הים, משופעת העיר במוזיאונים, ויש בה מבנים רבים הבנויים בהשפעת סגנון האר דקו. מושבת אריות הים שראה פרנסיס דרייק עדיין חיה באזור, וניתן לצפות בבעלי חיים אלה שוחים באין מפריע בנמל.
מדי שנה נערכים בעיר מספר פסטיבלים בנושאים שונים: תיאטרון, קולנוע, אמנות, אופנה, ואפילו דיג.
בהמות'
הקפת התבור
שיבלי
רונלד דבורקין
רונלד דבורקין (באנגלית: Ronald Myles Dworkin; 11 בדצמבר 1931 – 14 בפברואר 2013) היה תאורטיקן ופילוסוף של המשפט, יהודי-אמריקאי וחתן פרס הולברג לשנת 2007.
קורות חיים.
רונלד דבורקין נולד למשפחה יהודית במסצ'וסטס שבארצות הברית.
את תחילת דרכו האקדמית עשה באוניברסיטת אוקספורד במסגרת מלגת רודז היוקרתית, והיה פרופסור לתורת המשפט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון וכן בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק (New York University School of Law). נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1979. מקובל לומר שהיה יורשו של ה.ל.א. הארט כתאורטיקן המשפטי המוביל של ימיו. נודע בשל תרומתו הרבה לפילוסופיה המשפטית, ובמיוחד לחקר אופיו של המשפט וטבעו בחברה דמוקרטית.
דבורקין הציע תאוריה משפטית אלטרנטיבית שמהווה את אמצע הדרך בין המשפט הפוזיטיביסטי למשפט הטבע. לגישתו, סוגיות משפטיות מחייבות פסיקה פרשנית – זו מחייבת שימוש בשיקולים מהעבר (פסיקה קודמת, תקדימים משפטיים) ופרשנות שופטים (היבט "עתידי"). לטענתו, יש צורך לחפש אחר עקרונות של המערכת המשפטית הנתונה כדי לזהות האם ניתן לתת תוקף משפטי לנורמה מסוימת.
חשיבותה של התאוריה של דבורקין היא רבה, גם משום שהוויכוח בינו לבין הארט מתנהל למעלה מיובל. אף בישראל ניתן לראות שימוש בתאוריה זו. אהרן ברק (לימים נשיא בית המשפט העליון) היה תלמידו של דבורקין, ובהשפעת דבריו טען ש"הכל שפיט".
נקודות המוצא של התאוריה.
דבורקין מבקר את גישת קלזן-הארט, הפוזיטיביסטית, בשלושה טיעונים:
מושגי יסוד בתאוריה.
ה"עקרונות":
כל מערכת או שיטה משפטית מתבססת על מספר עקרונות יסוד. עקרונות אלו לא חייבים להיות מסמך או דבר-חקיקה, אלא שהם מתקיימים כחוט השני בכל זרועותיו של המשפט ונחשפים מתוכו. "עקרונות" המערכת הם הרוח החיה שלה, והם הקובעים את גבולותיו של המשפט ומעניקים לנורמות מסוימות תוקף ונפקות משפטיים מחייבים.
מבחן הייחוס:
מבחן זה דן בתוקפו של העיקרון המשפטי והחלתו על נורמה או על כלל; כאשר דנים בתוקפו של כלל והפיכתו לנורמה משפטית מחייבת, למעשה דנים ב"ייחוסו המשפחתי" (Pedigree). אותו מבחן ייחוס נותן תוקף משפטי לעיקרון, ובכך מסייע למילוי הלקונה. "ייחוס משפחתי" מתקבל על ידי פסיקה של שופטים, חקיקה או כל מקור רשמי אחר.
מקורות רשמיים:
יש להתבסס על מקורות רשמיים. השופט יגלה את העקרונות מתוך המקורות, ודרך הגילוי היא שתאפשר את האובייקטיביות. הכללים, בשילוב עם העקרונות האובייקטיביים, יביאו לתוצר המשפטי הטוב ביותר אליו ניתן להגיע.
פרשנות קונסטרוקטיבית (בונה):
שולל שימוש בעובדות חברתיות בלבד ומקורות חוץ-משפטיים כדי להגיע להכרעה. שלושת הקריטריונים לפרשנות נכונה הם: זיהוי, כלל ההתאמה ושיפוט ערכי (ר' על-כך הרחבה בהמשך).
צדק, יושר ואובייקטיביות:
גישתו מנסה להוביל למערכת משפטית שלמה המבוססת על צדק, יושר ואובייקטיביות. המוסר יכול להיות צמוד לפרשנויות במערכת זו, אך אין הוא יכול להיות "מיובא" ממקורות חוץ-משפטיים. המערכת המשפטית לא חייבת להתבסס על מוסר.
עיקרי התאוריה.