מיני הטרף העיקריים של הטורפים הם פרסתנים קטנים ובינוניים. בסין ישנם 3 מיני מפריטי פרסה: פרא, קיאנג וסוס פרז'וואלסקי ובעבר היה בה גם תת-מין נכחד של קרנף סומטרה. ישנם מיני מפריטי פרסה רבים הכוללים איילים כמו אייל קורא, אייל קנדי (תת-המין המזרחי), אייל אלדי, אייל תורולד ומיני המונטיאק וגם האייל שנכחד בטבע - אייל דוד. ישנם גם מיני איילוניים ואיילי מושק ובמדבר גובי ישנו מין של גמל - גמל דו דבשתי.
פרסתנים רבים חיים בהרים הגבוהים של רכסי הקארקורום וההימלאיה וכן של רמת טיבט ההררית בה שוכנים מינים של מכרסמים קטנים שונים, טורפים מעטים כמו נמר השלג או שועל חול טיבטי ופרסתנים בינוניים וגדולים כמו יאק הבר, האנטילופה הטיבטית, הקיאנג והפרא ומיני יעלים שונים.
בדרומה של סין האקלים טרופי ומכיל מינים שונים מכך בהרבה כמו פילים, נמרים, תאואים, צבאיים, טורפים קטנים כמו הבינטורונג, נמיות וגירית דובית ופרימטים כמו חרומף, גיבון לבן-יד, גיבון לבן-גבות, מקוק רזוס ולוריס איטי. כמו כן ישנם גם פנגולינים, חדפי עצים, עטלפים (בסין 45 מיני עטלפים מקומיים) וסנאים גדולים וכן ישנם הרבה זוחלים ועופות טרופיים. חלק מהעופות מותאמים לחיים הרריים וחיים בהרים הגבוהים במשך כל השנה כמו מיני פסיונים וכן עופות דורסים וציפורי שיר שונות. ישנם גם עופות החוצים את סין בנדידתם צפונה או דרומה, כמו אווז הודי ("Anser indicus") או עגורי חן הנודדים מעל ההרים הגבוהים בעולם. בסין ישנם 52 מיני עופות אנדמיים.
במים.
בנהרות ובאגמים ישנם מיני דגים גדולים של שפמנונים וקרפיונים החיים במים מתוקים (דג הזהב גודל בתחילה בסין) ומיני טורפים כמו האליגטור הסיני המצוי בסכנת הכחדה חמורה, לוטרות שונות, חתול דגים וכן הדו-חי הגדול ביותר בעולם -סלמנדרת ענק סינית, המגיעה לאורך 180 ס"מ. בעבר שחה בה גם מיו של דולפין נהרות - דולפין נהרות סיני שאינו נצפה בטבע מאז 2004.
בימים סביב סין ישנם מיני יונקים ימיים כמו אריה ים שטלר, דוב ים צפוני, פוקה מנוקדת, ותחש המשכן ומיני דולפינים כמו סוסא גיבן. כמו כן מגיעים לחופיה (בעיקר הצפוניים) כמה לווייתני מזיפות.
רחל מרקובסקי-לנדאו
מערב כורדיסטן
זאב וולף הכהן בלום
רוקוול
סטפן דה מיסטורה
סטפן דה מיסטורה (Staffan de Mistura; נולד ב-25 בינואר 1947) הוא מדינאי ודיפלומט איטלקי אשר כיהן במספר רב של תפקידים בינלאומיים מטעם האו"ם וארגוניו. כיום (2017) הוא משמש כשליח מיוחד מטעם מזכ"ל האו"ם והליגה הערבית לסוריה.
ביוגרפיה.
דה מיסטורה נולד בשוודיה, בן לאם שוודית ולאב איטלקי. משפחת האב נמלטה מדלמטיה בשלהי מלחמת העולם השנייה.
ב-1971 החל דה מיסטורה לעבוד בשירות ארגון האו"ם. בתחילת דרכו שם היה עד למותו של ילד שנורה על ידי צלף בקפריסין המחולקת. חוויה טראומטית זו הניעה אותו לדבריו להקדיש את חייו לניסיון להביא לסיום קונפליקטים בדרכי שלום.
עד 1987 עבד דה מיסטורה בארגון האו"ם למזון וחקלאות ומילא שליחויות הומניטריות ביוגוסלביה, סודאן, צ'אד, אתיופיה, וייטנאם ולאוס. בהמשך היה מנהל הפעולות של ארגון המזון והחקלאות. מ-1988 עד 1991 שימש בתפקיד בכיר במשרד התיאום של האו"ם באפגניסטן. בהמשך שימש כמנהל אגף יחסי הציבור של ארגון יוניצף ושימש כנציג הארגון בסומליה. ב-1997 שימש תקופה קצרה כמתאם ההומניטרי של האו"ם בעיראק. ב-1999 שימש כיועץ מיוחד לנציב האו"ם לפליטים בקוסובו. לאחר מכן ניהל את פעולות האו"ם באזור מיטרוביצה בקוסובו. לאחר מכן שימש עד 2001 כמנהל מרכז המידע של האו"ם ברומא.
מ-2001 עד 2004 שימש כשליח מיוחד מטעם מזכ"ל האו"ם בדרום לבנון, שם ניהל בהצלחה מבצע לפינוי מוקשים. לאחר מכן שימש כסגן השליח המיוחד של מזכ"ל האו"ם בעיראק וב-2007 מונה לשליח המיוחד בעיראק (לאחר שניהל את מכללת המטה של האו"ם בטורינו שבאיטליה) וכיהן בתפקיד עד 2009. אחר כך מונה לסגן מנהל קשרי החוץ של תוכנית המזון של האו"ם. ב-2010 מונה לשליחו המיוחד של מזכ"ל האו"ם באפגניסטן ולראש משלחת הסיוע של האו"ם במדינה.
ב-2011 מונה דה מיסטורה לתת-שר החוץ של איטליה בממשלתו של מריו מונטי. במסגרת זאת הופקד ב-2012 על יישוב סכסוך שפרץ בין איטליה לבין הודו, לאחר ששני חיילים איטלקים שהוצבו על סיפון אוניית סוחר איטלקית במשימה נגד פיראטים ירו למוות בשני דייגים הודים בקרבת חופי הודו.
במאי 2014 מונה ליושב-ראש חבר הנאמנים של המכון האירופי לשלום בבריסל. סמוך לאחר מכן, ביולי 2014, מינה אותו מזכ"ל האו"ם באן קי-מון לשליח מיוחד מטעמו ומטעם הליגה הערבית בסוריה, בניסיון להביא לסיום מלחמת האזרחים שם.
דה מיסטורה הוא בעל אזרחות איטלקית ושוודית, ותואר מרקיז. הוא נשוי, ואב לשתי בנות. הוא דובר שבע שפות: איטלקית, שוודית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית וערבית.
בספטמבר 2021 הסכימה מרוקו למינויו של סטפן דה מיסטורה, שליח אישי של האו"ם לסהרה המערבית.
ג'ימי ארמפילד
ג'יימס כריסטופר "ג'ימי" ארמפילד (באנגלית: James Christopher "Jimmy" Armfield; 21 בספטמבר 1935 - 22 בינואר 2018) היה כדורגלן ומאמן אנגלי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכן שימש כפרשן ספורט.
ארמפילד שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת בלקפול. הוא ערך במדיה 627 הופעות בכל המסגרות, ונחשב לאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים. ארמפילד ייצג 43 פעמים את נבחרת אנגליה, 15 פעמים מתוכן כקפטן הנבחרת. הוא שיחק במדי הנבחרת בטורניר מונדיאל 1962, ונכלל בסגל הזוכה של מונדיאל 1966 אם כי לא שותף במהלך הטורניר.
לאחר הפרישה עבר ארמפילד לקריירת אימון, במהלכה הוביל את לידס יונייטד עד לגמר גביע אירופה לאלופות ב-1975.
קריירת משחק.
ארמפילד עבר עם משפחתו בגיל צעיר לעיר בלקפול. הוא החל להיבחן בקבוצת בלקפול המקומית, ובאחד ממשחקי האימון באצטדיון בלומפילד רואד, כבש את כל ארבעת שעריה של בלקפול בניצחון 4-1 במשחק ידידות. הופעתו של ארמפילד צדה את עינו של מאמן הקבוצה, שהחליט להחתים אותו לתקופת ניסיון. ב-27 בדצמבר 1954, כשהיה בן 19, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק חוץ מול פורטסמות'.
לאחר שרשם רק שתי הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, הפך ארמפילד לשחקן משמעותי יותר בסגל הקבוצה בעונת . הוא רשם שלושים הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השני בליגה הבכירה, מיקום השיא שלה בכל הזמנים.
החל מאותה עונה היה ארמפילד לשחקן הרכב חשוב בקבוצה, אך בלקפול כשלה להגיע להישגים, נעה בין מרכז לתחתית הטבלה, עד שבעונת נשרה לליגת המשנה. ארמפילד נותר בקבוצה וסייע לה, לאחר שלוש עונות, להעפיל בחזרה לליגה הבכירה.
עונת , עונתו ה-17 בקבוצה, הייתה האחרונה בקריירה של ארמפילד. הוא זכה למשחק הוקרה ביום הולדתו ה-25, החל ב-2 בספטמבר 1970, סמוך לפתיחת העונה. ב-1 במאי 1971 חזר ארמפילד מפציעה בת עשרה משחקים למשחק ביתי בבלומפילד רואד, מול מנצ'סטר יונייטד. לעיני כ-30 אלף צופים, ערך ארמפילד את הופעתו האחרונה במדי בלקפול. בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ולא שבה לליגה הבכירה במשך קרוב לארבעים שנים.
ארמפילד פרש ממשחק פעיל בגיל 36. הוא מלך ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, לאחר ששיחק במדיה לאורך כל הקריירה ובסך הכול ערך במדיה 627 הופעות בכל המסגרות, מתוכן 569 בליגה.
עם פתיחתו של היכל התהילה של הקבוצה, באפריל 2006, זכה ארמפילד להיכלל ברשימת גיבורי כל הזמנים של המועדון.
נבחרת אנגליה.
ארמפילד החל את דרכו בנבחרת אנגליה ב-13 במאי 1959, כשעלה בהרכב של וולטר וינטרבוטום בהפסד 2-0 ל במשחק ידידות במרקנה. בהופעתו ה-18 במדי אנגליה, בניצחון הביתי 4-1 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962, עלה לראשונה בקריירה כקפטן נבחרת אנגליה.
ארמפילד נכלל בסגל של וינטרבוטום לקראת מונדיאל 1962 בצ'ילה. הוא פתח בהרכב בכל ארבעת משחקיה של אנגליה בטורניר, שהסתיימו בהדחה ברבע הגמר לאחר הפסד 3-1 לברזיל. החל ממשחקו הראשון לאחר הטורניר, ב-3 באוקטובר 1962 מול במוקדמות יורו 1964, שימש ארמפילד כקפטן בכל 14 ההופעות אותן רשם במדי אנגליה.
לאחר שספג פציעה במפשעה במחזור האחרון של עונת , נאלץ ארמפילד להיעדר מאימוני ומשחקי הנבחרת באותו הקיץ. ג'ורג' כהן, מגנה של פולהאם, תפס את מקומו והפגין יכולת גבוהה, שהקשתה על ארמפילד לשוב ולהיות שחקן הרכב. הוא זומן לסגל של אלף ראמזי לקראת מונדיאל 1966 הביתי, אך נפצע במשחק ההכנה האחרון שלפני הטורניר מול . ארמפילד לא שותף כלל במהלך הטורניר, אך נכלל בסגל הנבחרת שזכתה לבסוף בתואר אלופת העולם. משחקו של ארמפילד מול פינלנד היה האחרון שלו בשורות הנבחרת, ובסך הכול הוא רשם 43 הופעות במדי אנגליה.
לאחר הזכייה במונדיאל, זכו רק 11 השחקנים בהרכב למשחק הגמר במדליית ניצחון. בעקבות קמפיין של התאחדות הכדורגל האנגלית מול פיפ"א לחלוקת מדליות לכל שחקני הסגל, זכה ארמפילד ב-10 ביוני 2009 לקבל את מדליית הזהב מידיו של ראש ממשלת בריטניה דאז, גורדון בראון, בטקס שנערך במשכנו ברחוב דאונינג 10.
לאחר הפרישה.
ב-1971, זמן קצר לאחר פרישתו, התמנה ארמפילד לתפקיד מאמן בולטון וונדררס מהליגה השלישית. בעונתו השנייה בקבוצה, עונת , הוביל ארמפילד את בולטון להעפלה לליגה המשנה, לאחר שזכתה באליפות הליגה השלישית.