ארקסילאוס נולד בפיטאנה שבאיוליה, הוכשר בידי אוטוליקוס המתמטיקאי ומאוחר יותר חונך באתונה בידי תאופרסטוס וקראנטור, אשר על ידם הובל להצטרף אל האקדמיה האפלטונית. הוא התחבר לפולמון מאתונה ולקראטס מאתונה, שמהם ירש את ראשות האקדמיה (σχολάρχης) ב-264 לפנה"ס.
דיוגנס לארטיוס אומר שבדומה ליורשו לאסידס, הוא נפטר בעקבות שתיית יתר, אולם עדויותיהם של מכריו ואחרים שוללות גרסה זו של סיפור מותו, וידוע שהיה לו כבוד רב מאוד בקרב האוכלוסייה האתונאית. הדוקטרינה שלו, שכנראה רובה קיבלה את השראתה בעקבות כתביהם של אחרים, מציגה התקפה על האסכולה הסטואית (φαντασία καταληπτική) שלפיה קיימת אמת ודאית שהיא התבונה האלוהית המונחת ביסודו של הסדר שביקום. השקפתו של ארקסילאוס הייתה מונחית על ידי אלמנט הספקנות החבוי בכתביו האחרונים של אפלטון.
הוא חשב שכוחה של אמונה אינטלקטואלית איננה יכולה להיחשב כבת-תוקף, כמו שזה מאפיין שוויון סותר באמונות. אי הוודאות של מידע הגיוני נראית במידה שווה למסקנות הסיבה, ולכן אדם חייב להסתפק בהסתברות שיש בה כדי להיות מדריך מעשי. "אין אנו יודעים דבר, אפילו לא את הבורות שלנו". לכן, האדם הנבון חייב להסתפק בגישה האגנוסטית. הוא השתמש בשיטה של סוקרטס להדרכה ולא השאיר אחריו כתבים. עימותיו כללו הומור עוקצני ורעיונות פוריים.
בארי לבינסון
המהפכה הרומנית
אוטוליקוס
אוטוליקוס מפיטאנה (360 לפנה"ס - 290 לפנה"ס) היה אסטרונום, גאוגרף ומתמטיקאי יווני.
אוטוליקוס נולד בפיטאנה שבאיוליה (טורקיה של היום). על חייו האישיים לא ידוע דבר, אבל נראה שעבודתו נכתבה באתונה בין השנים 335 לפנה"ס ל־300 לפנה"ס. עבודותיו ששרדו כוללות את הספר "על הכדור הנע" (על הכדור) ועבודה נוספת אודות זריחתם ושקיעתם של גרמי שמים. "על הכדור הנע" נחשב למאמר המתמטי העתיק ביותר מיוון העתיקה שנשמר במלואו.
אוטוליקוס ידוע כמורו של ארקסילאוס, ואוקלידס מתייחס לחלק מעבודותיו. פרנצ'סקו מאורוליקו תרגם את עבודותיו של אוטוליקוס במאה ה־16.
מתמטיקה.
בגאומטריה למד את מאפייני תנועתו של הכדור. האמונה היא שספריו הם הספרים המתמטיים העתיקים ביותר ששרדו עד היום. מחקרו של תיאודוסיוס אשר נכתב בספרו "כדוריות" מבוסס על מחקריו של אוטוליקוס אודות הכדור.
אסטרונומיה.
באסטרונומיה למד אוטוליקוס על הקשר שבין הזריחה והשקיעה של גרמי שמים:
המכתש הירחי אוטוליקוס קרוי על שמו.
נריין-מאר
נריין-מאר (ברוסית ובניינץ: Нарьян-Мар, בתרגום מניינץ: העיר האדומה) היא עיר ברוסיה בצפון-מזרח החלק האירופי, בירת הגליל האוטומי של הניינץ, אשר במחוז ארכנגלסק. העיר נמצאת על אחד מיובליו של נהר הפצ'ורה במרחק 110 ק"מ מים ברנץ.
אוכלוסיית העיר נכון ל-2010 נאמדה ב-21,658 תושבים. עיקר התעשייה של העיר הוא עיבוד עצים, הגדלים באזור בכמויות גדולות. חלק מתושבי העיר עוסקים בדייג.
העיר לא קשורה למערכת מסילות הברזל או כבישים סלולים. בהתאם לכך ניתן להגיע לעיר תוך שימוש בשדה תעופה המקומי או דרך הנמל (בתקופת הקיץ). מסילת ברזל הקרוב הנמצאת כ-400 ק"מ דרום-מערבית. כבר תקופה ארוכה נבנית כביש סלול אך הוא טרם הושלם (נכון לספטמבר 2011).
היסטוריה.
בטרם הקמת העיר בתחילת המאה ה-20, התקיים הכפר בלושצ'ליה. בשנת 1929 הוחל בבניית בית חרושת לעיבוד עצים ולידו הוקם יישוב עירוני לעובדי בית החרושת שנקרא על שמו של פליקס דזרז'ינסקי. ב-1931 לעיר הועבר המרכז האדמיניסטרטיבי של גליל ניינץ האוטונומי. ב-1933 שם היישוב שונה לנריין-מאר (העיר האדומה), בשפת הניינץ נריינה (אדום), מאר (עיר). ב-1935 היישוב נהפך לעיר. משנה זו העיר החלה להיבנות לפי תוכנית אדריכלית אחידה של רחובות ישרים ומקבילים, וכן בתים בגובה שתי קומות. ב-2002 בעיר נרשמה קהילה יהודית.
ערים תאומות.
לנריין-מאר חמש ערים תאומות:
ערה
ירמיהו יובל
ירמיהו יוֹבֵל (20 באוקטובר 1935 – 10 ביוני 2018) היה פילוסוף ישראלי והיסטוריון של הפילוסופיה, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובניו סקול ניו יורק. עסק בעיקר בחקר הפילוסופיה של העת החדשה. חתן פרס ישראל לשנת תש"ס. היה איש קול ישראל, עורך תוכניות בקול ישראל ובטלוויזיה הישראלית וחבר מליאת רשות השידור.
ביוגרפיה.
נולד בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה. ב-1964 סיים תואר שני בפילוסופיה בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא המשיך את לימודיו בסורבון אצל פול ריקר ואחר כך באוניברסיטת פרינסטון אצל סטיוארט המפשר, וולטר קאופמן, ריצ'רד רורטי, גרגורי ולסטוס, קרל המפל וישעיה ברלין. את הדוקטורט סיים בהצטיינות ב-1968 בנושא "המטאפיזיקה של קאנט, המתודות שלה ושלוחותיה", בהדרכתו של פרופ' נתן רוטנשטרייך. לאחר סיום הדוקטורט החל להרצות באוניברסיטה העברית.
ב-1972 מונה לראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית, ושנתיים מאוחר יותר, ב-1974, מונה לראש המכון לפילוסופיה. במשך השנים שימש גם כמנהל מרכז שמואל הוגו ברגמן לעיון פילוסופי. ב-1998 יצא לפנסיה מוקדמת, אך המשיך ללמד בחוג בהתנדבות. משנת 1993 לימד סמסטר בשנה בפקולטה לתלמידי מוסמך ודוקטור של ה-New School for Social Research בניו יורק ומ-1996 היה פרופסור אורח מתמיד בקתדרה לפילוסופיה על שם הנס יונאס שם.
ב-1991 הקים את מרכז שפינוזה בירושלים (היום חלק ממכון ון ליר) ועמד בראשו עד סמוך לפטירתו
יובל היה ממייסדי "חוג 77" במפלגת העבודה (פרש ב-1978).
פעילות עיתונאית.
בתחילת שנות ה-60 שימש כעורך יומן החדשות ב"קול ישראל" וביחד עם יורם רונן יסד את "יומן השבוע". במלחמת ששת הימים שימש ככתב צבאי לרדיו בחזית סיני. לאחר המלחמה החל לפרסם מאמרים פובליציסטיים ולהופיע בתקשורת בדרישה לשלום ולהכרה הדדית בין ישראל לפלסטינים. יובל פרסם לעיתים מאמרים פובליציסטיים ב"הארץ" וב"ידיעות אחרונות" בנושאים חברתיים ופוליטיים.
היה פעיל בהקמת רשות השידור העצמאית ב-1967, וכיהן שתי תקופות במליאתה. ב-1968 ערך את תוכניות הדוקומנטריה הפוליטית הראשונות בטלוויזיה הישראלית. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ושימש כתב צבאי לרדיו בחזית המצרית. בשנות ה-70 היה העורך והמנחה של תוכנית הטלוויזיה העיונית "השעה השלישית", שעסקה בנושאים חברתיים.
חיים אישיים.
היה נשוי לשושנה יובל (לשעבר שטיין), סופרת ומדריכה של עובדים קהילתיים. בנם, פרופ' יונתן יובל, הוא מרצה למשפטים ולפילוסופיה באוניברסיטת חיפה, סופר ומשורר. בתם, רוני יובל, היא מוזיקאית ומנחת תוכניות טלוויזיה.
ירמיהו יובל נפטר ב-10 ביוני 2018, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
שלמה לורנץ
קרן הכט
קרן הכט (נולדה ב-11 בספטמבר 1970 בגבעתיים) היא זמרת פופ ישראלית.
ביוגרפיה.
בגיל שבע עשרה החליטה הכט להגשים את חלומה להיות זמרת והחלה לשיר. שוקי שוקי, בעלה של הזמרת דורית פרקש (שאיתה הקים את הצמד "שוקי ודורית"), הלחין לה את שירה הראשון "אחרי אטום" ויגאל גלאי, אז עורך עיתון "לאישה", כתב את המילים. השיר עוסק באישה הקמה משינה ומגלה שכל העולם נחרב בשל פצצת אטום והיא היחידה ששרדה את המתקפה. הקליפ לשיר, שביימה חדוה גלילי, הגיע לתחרות הקליפים השנתית בפסטיבל הסרטים בחיפה ב-1988. היא החלה לעבוד על אלבום, אך הוא נגנז לאחר שהתגייסה לצבא, שם שירתה בלהקת חיל האוויר.
משסיימה את שירותה הצבאי יצרה קשר עם אביב גפן, שכתב לה אחד עשר שירים בעלי אופי מלנכולי, ובהם השיר "הראש שלו" שנכתב בהשראת צ'ייקובסקי, "תן לי לבד", "בתנאי שישוב" (שהפך לשיר זיכרון בולט של יום הזיכרון, ואף צולם לו קליפ בטלוויזיה החינוכית לתוכנית משירי יום הזיכרון) ו"לנצח". גפן עיבד, שר קולות רקע, ניגן והפיק ביחד עם ליאור טבת את תקליט הבכורה של הכט ואף הקליט עימה את הדואט "זה הרגש". האלבום, שנקרא בפשטות "קרן הכט", יצא לאור בסוף שנת 1993 ושיריו זכו להשמעות רבות מעל גלי האתר, אך ההתייחסות להכט קיבלה ביקורת שלילית כ"מוצר הלוואי של גפן" ולא כיצירה עצמאית. מעבר לזאת, בעת ההיא דרך כוכבה והכט הוגדרה כ"התשובה הנשית לאביב גפן". היא הרבתה להופיע במועדונים בתל אביב, אך הקריירה שלה החלה לדעוך. היא החלה לעבוד עם ירוסלב יעקובוביץ' על אלבום שני, שלבסוף נגנז.
בשלהי שנות התשעים חברה לגיטריסטי הרוק ארז נץ ואלי זולטא. בשנים 1997 ו-1998 יצאו לאור שיריה בהפקת ובעיבוד נץ על גבי תקליט שדרים לרדיו ובהם "אחרי ההתחלה", "אהבתי הפצועה", "קרן עכשיו" ו"בפרשת דרכים", אולם עוררו תשומת לב מועטה. בשנת 2000, בהפקתו ובעיבודו של אלי זולטא, השתתפה הכט עם זהבה בן וחיה סמיר בהקלטת חידוש לשירו של שלום חנוך "ילדים של החיים".
בנובמבר 2001 יצא לאור אלבומה השני, "עונה שנייה לאהבה", בהפקת ירום כהן ואלי זולטא ובעיבודם עם ניר ריחני ("אדוש" מלהקת אלמנה שחורה) וארז נץ. בין שיריו היו "שכרון חושים", "אילו רק ידעתי", "זמן מת", "הירח של רומיאו" ו"ירח כתום". גם אלבום זה לא זכה להצלחה.
ב-2013 סיפרה הכט, לקראת הוצאת אלבומה השלישי "צבעוני", שבמהלך עבודתה על אלבום הבכורה היחסים בינה ובין גפן היו קשים ומתוחים. בין השאר, היא טענה שניסה להפריד בינה לבין גיטריסט להקת "התעויוט" הראל בן עמי שהיה באותה עת בן זוגה ושהשיר "תן לי לבד" מתוך האלבום נכתב על השניים והיה מעין ניסיון לגרום להם להיפרד, ושהסינגל "ילד משוגע" מתוך אלבומה החדש נכתב נגד גפן, שלטענתה "בעט בה בכל דרך אפשרית".
בשנת 2014 היא הופיעה ביחד עם להקת פנטגון.
הכט נשואה לזיו כץ והיא אם לתאומות.
שלמה לורינץ
שלמה זלמן לורינץ (כ"א באדר ה'תרע"ח, 5 במרץ 1918 - א' בחשוון ה'תש"ע, 19 באוקטובר 2009) היה חבר הכנסת לשעבר מטעם אגודת ישראל.
ביוגרפיה.