שמו של ברבירולי נקשר בעיקר עם תזמורת האלה במנצ'סטר, שעליה ניצח במשך עשרים וחמש שנים. הוא כיהן גם כמנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ניו יורק וניצח על תזמורות אחרות רבות, ביניהן התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. בייחוד הרבה לעסוק במוזיקה של מלחינים אנגלים כמו אלגר וווהן ויליאמס. הוא קנה לו שם גם כמנצח מובהק של מאהלר.
המחצית הראשונה של חייו, מ-1899 עד 1937.
ברבירולי נולד בלונדון, למשפחת מוזיקאים. אביו ודודו, מהגרים מאיטליה, היו כנרים בתזמורות תיאטרון בלונדון, בעיקר "אמפייר" בכיכר לסטר, אם כי ניגנו גם בלה סקאלה, מילאנו, בניצוח טוסקניני. כך נקבע ייעודו של ג'ון הצעיר להיות נגן כלי מיתרים, מומחה במוזיקה בריטית, ולאהוב אופרה איטלקית.
אמו הייתה ממוצא צרפתי.
ברבירולי למד באקדמיה המלכותית למוזיקה; כיום נמצא שם "אוסף סר ג'ון ברבירולי" של תצלומים ומזכרות. כצ'לן צעיר השתתף בהקלטת כמה תקליטים אקוסטיים עם התזמורת הסימפונית של לונדון, שהנודע ביותר ביניהם הוא הקונצרט לצ'לו של אלגר, וזמן קצר אחר כך היה הסולן בביצוע השני של יצירה זו. בשנות ה-20 פנה לניצוח והקים תזמורת קאמרית, שהקליטה יצירות חדשות לחברת "גרמופון" הלאומית.
ברבירולי עשה לו שם כמי שיכול להבטיח ביצוע מרשים לאחר חזרות מעטות, ובשנות ה-30 הרבה להקליט עם הסימפונית של לונדון ועם הפילהרמונית של לונדון, בקונצרטים עם סולנים ראשונים במעלה כגון קרייזלר, יאשה חפץ וארתור רובינשטיין. רוב התקליטים האלה נחשבים לקלאסיקה גם כיום.
מנצח הפילהרמונית של ניו יורק מ-1937 עד 1942.
בשנת 1937 השיג ברבירולי ניצחון מזהיר כשהוזמן להחליף את טוסקניני כמנצח הפילהרמונית של ניו יורק, מעמד יוקרתי מאין כמותו. אף כי חמש העונות שלו שם היו בגדר ניצחון מוזיקלי, כפי שמלמדות ההקלטות שנעשו במהלכן, הוא פעל תחת התקפה מתמדת מצד העיתונות הניו יורקית הבוטה, בייחוד המבקר האנגלופובי אולין דאונס.
עבודה בשנים הבאות 1942 - 1970.
בשנת 1942 הוזמן ברבירולי לחדש את החוזה שלו, אבל לשם כך היה עליו להפוך לאזרח ארצות הברית, ובכך לא רצה. הזמנה שהגיעה אליו בנקודה זו, למשרת המנצח הראשי של תזמורת האלה במנצ'סטר, שינתה את פני הקריירה שלו.
הגידול בהזדמנויות לקונצרטים המריץ את "האלה" לשים קץ להסדר של שיתוף במחצית מנגניה עם ה-BBC, שהציל אותם בשנים חלשות, אך הכביד עליהם יותר ויותר עם חלוף הזמן, ולשכור מנצח מן השורה הראשונה. רק ארבעה מן הנגנים המשותפים בחרו להישאר עם תזמורת האלה, כך שבבואו נדרש ברבירולי להקים מחדש את התזמורת תוך שבועות ספורים, משימה שקיבל על עצמו בהתלהבות. את "תזמורת האלה החדשה" שלו אפשר לשמוע כיום בהקלטות של סימפוניות משל ארנולד באקס וווהן ויליאמס, שנוגנו במנצ'סטר של תקופת המלחמה.
ברבירולי ניצח על התזמורת במשך עשרים וחמש שנים, בערים רבות, כולל פסטיבל צ'לטנהם, שם ניצח על ביצועי בכורה של יצירות חדשות רבות. הוא ניצח גם על ה-BBC ועל תזמורות לונדוניות אחרות, בקונצרטים ובתקליטים.
ברבירולי זכור כפרשן של אלגר, ווהן ויליאמס ומאהלר, כמו גם שוברט, בטהובן, סיבליוס, ורדי ופוצ'יני, וכתומך מושבע ביצירות חדשות של מלחינים בריטים, תמיכה שהתחרתה בזו של אדריאן בולט והנרי ווד.
ברבירולי היה נשוי לאבובנית הבריטית אוולין רותוול.
בני אלון (כדורגלן)
בני אלון (נולד ב-13 בספטמבר 1950) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בהפועל חיפה בשנות ה-70 וזכה בתואר מלך השערים בשנת 1973.
ביוגרפיה.
בצעירותו היה אלון שחקן טניס, והוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. במהלך שירותו הצבאי שיחק בקבוצת הפועל אילת מהליגות הנמוכות, ובשנת 1972 שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת של הפועל חיפה. משחקו הראשון הוא הזכור ביותר בשורות הפועל חיפה, שכן הבקיע ארבעה שערים בניצחון 2:7 על בית"ר ירושלים. בהמשך אותה עונה מיעט לכבוש, אך עונה לאחר מכן היה מלך השערים של הליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז). בסך הכל כבש 58 שערים במדי הפועל חיפה, והוא מדורג במקום השלישי בטבלת מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים. לאחר שעזב את חיפה בשנת 1979, שיחק תקופה קצרה במכבי רמת עמידר, עמה הגיע לגמר גביע המדינה בשנת 1980.
בשנים 1975–1977, במהלך פגרות הקיץ של הליגה בישראל, שיחק בני אלון בארצות הברית, בשורות קבוצת "שיקגו סטינג" מ"ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית". במסגרת זו תופקד בני אלון בעמדת הקישור והופיע ב-58 משחקים בהם כבש שבעה שערים ובישל ארבעה.
כיום הוא שוהה בגרמניה ועובד בסוכנות נסיעות אשר מארגנת, בין היתר, חבילות משחקי כדורגל לאירופה.
תארים.
תארים קבוצתיים.
הפועל חיפה
צ'יפס
חמש אבנים
חמש אבנים הוא כינוי לחמישה עצמים קטנים ומרובעים, המשמשים לסוג של משחק ילדים הדורש זריזות ידיים ומיומנות בזריקה ותפיסה של חמש אבנים. המשחק מותאם לשחקן יחיד או לזוג שחקנים או יותר. מקור המשחק הוא ככל הנראה בהודו, שם הוא מוכר תחת השם גיטה.
עזרי המשחק.
האביזר היחידי הנדרש למשחק הוא חמש אבנים. אלו יכולות להיות כל חמישה עצמים קטנים שווי גודל. אבני משחק מועדפות הן חלוקי נחל, או קוביות מתכת (לרוב - פליז), בגודל 1×1×1ס"מ עם פינות מעוגלות (בראשית המאה ה-20 היו משחקים בעצמות קטנות מרגלי בקר, ובשנות ה-40 בכוכבי מתכת רב-צלעיים המכונים ג'קים).
כללי המשחק ומהלכו.
למשחק קיימות גרסאות רבות, אך העיקרון זהה בכולן.
מטרת המשחק היא להשלים את כל השלבים של זריקת האבנים ותפיסתן, בלי טעות (פסילה). דרגת הקושי עולה משלב לשלב, שמסתיים כשכל האבנים בכפו של המשחק. כישלון בשלב כלשהו מעביר את התור למשתתף הבא, כאשר המשתתף הראשון נדרש בתורו לשוב ולבצע את השלב בו נכשל עד שישלימו בלי טעות. המנצח במשחק הוא זה שהשלים ראשון את כל שלבי המשחק.
המשחק בגרסה הירושלמית המלאה.
המשחק מתנהל כך שכל משתתף צריך לעבור את כל שלבי המשחק. התור עובר עם פסילה, ובתור הבא ממשיך המשתתף מהשלב שבו נפסל, ומתקדם עד לפסילה הבאה.
שלבי המשחק הירושלמי (סגנון "כלב").
המשחק מורכב משלושה שלבים ראשונים ושלושה שלבים מתקדמים. כל שלב נקרא "קוֹן" (ראשון, שני ושלישי - כולם במלעיל), ובשלבים המתקדמים: "קוֹן הַקָּשֶה" (במלעיל). מבנה כל קון הוא זהה, פרט לעליית שלב המציינת למעשה את מספרו של הקון. כל קון מורכב ממבוא ומחמישה שלבים.
המבוא כולל ארבעה מהלכים, ראשון, שני שלישי ורביעי (כולם במלעיל).
• ראשון: זורקים בעדינות את האבנים על הרצפה. בוחרים אבן ומשליכים אותה באוויר, ובזמן שהיא באוויר, אוספים אבן אחת מן הרצפה ותופסים את האבן שנזרקה. כך ממשיכים ומלקטים מהרצפה אבן אחר אבן בזמן זריקת אבן אחת באוויר. זוהי פעולת הבסיס במשחק. בזמן כל פעולה (בכל שלבי המשחק) - אסור להזיז אבן שאותה לא אספת.
• שני: כנ"ל, ואולם איסוף האבנים מהרצפה מתבצע בזוגות.
• שלישי: כנ"ל, אך האיסוף מהרצפה הוא שלוש אבנים ביחד, ואחר כך- הנותרת.
• רביעי: לא זורקים את האבנים על הרצפה, אלא מעיפים אבן באוויר, מניחים בזמן מעופה את יתר הארבע על הארץ ותופסים את האבן החוזרת. זורקים אותה שוב אוספים את כל הארבע מהרצפה, ותופסים שוב את האבן מן האוויר. [יש הנוהגים לשלב בין שלישי לרביעי: לאחר איסוף שלוש האבנים הראשונות, משליכים את אחת האבנים באוויר. בזמן שהיא באוויר אוספים את האבן האחרונה, ולאחר מכן, כשהאבן שהושלכה עדיין באוויר, מניחים בחזרה את הארבע שביד, ותופסים בחזרה את האבן שהושלכה. אחר כך ממשיכים כמו בסוף רביעי הרגיל].
השלבים לאחר המבוא הם: על היד, קוגלך, החלפות, תקיעות ושער, כאשר לפני כל שלב כזה ישנה הקדמה שנקראת "אחדים ל..", והיא למעשה חזרה על "ראשון" (כך בקון הראשון, וחזרה על שני או שלישי בקונים הבאים בהתאמה).
לפני הפאץ׳ רשאי המשַחֵק להכריז ״פאץ׳ עומד״ - ואז אם ייכשל, לא יצטרך בתור הבא להתחיל את שלב קוגלך מההתחלה; יריבו רשאי להקדים אותו בהכרזת ״פאץ׳ לכול״, ואז יתהפך המצב.
יש אפשרות לבחור לאחר מכן אבן מבין החמש שעברו את השער והתפזרו, ולזרוק אותה באוויר ולנסות לאסוף את כל האבנים הנותרות בצידו השני של השער בבת אחת. אם הצלחת – צברת זכות לתור ממשיך במקרה של פסילה בהמשך.
עם סיום שלושת הקונים הרגילים, מתבצע שלב קריטי הנקרא "אחדים לקון הקשה" – שהוא למעשה "ראשון" פשוט. פסילה בשלב זה מחזירה את המשתתף לתחילת המשחק. ישנה גרסה בה "אחדים לקון הקשה" נקראת "תפול בפח" (במלעיל, דגש על ת' ו-ב'), ובה שחקן אחר מקיף באצבעותיו את האבן האחרונה (מהלך זה נקרא "יהלום"), מה שמקשה על הרמת האבן מהרצפה.
בנוסף: ב"על היד" תפיסת האבנים מגב היד מתבצעת ב"הכפלה" - היינו, השלכת האבנים מגב היד באוויר ותפיסתן מלמעלה. כך גם בפאץ' (המכונה בקון הקשה: פאץ' הכפלה).
ב"החלפות" מורה היריב לשחקן איזו אבן יש להחליף בכל פעם, ובשער – איזו אבן להעביר (או איזה ואיזה, או חוץ מאיזו אבן – לפי הקון).
בשלב האחרון של החלפות ותקיעות בקון הקשה, רשאי היריב להקשות על השחקן, לפני שלב איסוף ארבע האבנים, בדרך של הרחקת האבן האחרונה תוך הצבת שיבר זקוף על הרצפה כשהזרת ליד אחת האבנים, הנחת האבן האחרונה בראש השיבר על האגודל, ושחרורה כך שתתגלגל על הזרוע כמה שיותר רחוק - כדי להקשות על האיסוף של כל הארבע בזריקה אחת.
המנצח האולטימטיבי הוא זה שסיים ראשון את קון שלישי קון הקשה.
מי מתחיל?