סמרה רחימלי (נולדה ב-20 באוקטובר 1994), ידועה בשמה הפרטי סמרה, היא זמרת פופ אזרית. בשנת 2015 רחימלי התחרתה בתחרות המוזיקה הטורקית, "O Ses Türkiye". במרץ 2016 סמרה השתתפה בעונה הראשונה של תחרות המוזיקה האזרית, "Səs Azərbaycan". בתחרות זו הגיעה רחימלי לשלב רבע הגמר שם היא הודחה. ב-10 במרץ 2016, הודיע נציג איגוד השידור האזרי (İTV) כי רחימלי נבחרה לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2016 עם השיר "Miracle" ב-10 במאי 2016, רחימלי הופיעה בחצי הגמר, 14 בסדר ההופעות, לפני מונטנגרו ואחרי אסטוניה. בחצי הגמר היא זכתה במקום ה-6 עם 185 נקודות ובכך העפילה לגמר. ב-14 במאי באותה השנה, הופיעה סמרה בגמר אירוויזיון 2016. סמרה הגיעה למקום ה-17 עם 117 נקודות (44 נקודות מהשופטים ו-73 נקודות מהקהל).
פרנציסקוס קוארסמיוס
פרנציסקוס קוארסמיוס (בלטינית: Franciscus Quaresmius, באיטלקית: Francesco Quaresmio; לודי, לומברדיה, איטליה, 4 באפריל 1583 – מילאנו, איטליה, 25 באוקטובר 1650 (1656?)) היה מלומד פרנציסקני, משפטן והיסטוריון, שמילא תפקידים בכירים במסדרו ובשליחויות הכס הקדוש במזרח ונודע בחיבורו על ארץ ישראל.
חייו ופועלו.
קוארסמיוס נולד למשפחת אצולה בלומברדיה שבצפון איטליה. התקדש לנזורה בגיל צעיר, הוסמך לכמורה ועסק בהוראת תאולוגיה, פילוסופיה ומשפט קאנוני במרכז המסדר הפרנציסקני במילאנו.
ב-1616 נשלח למזרח מטעם האפיפיור אורבנוס השמיני. תחילה הגיע לירושלים, ואף כיהן תקופה קצרה כ'קוסטוס' של משמורת ארץ הקודש. ב-1618 קבע את מושבו בחלב שבסוריה כמשנה לנציג האפיפיור במזרח. בצד מילוי תפקידיו הרשמיים התמקד בהכרת ארץ ישראל ובמשך השנים יצר את חיבורו הגדול 'הארת הארץ הקדושה' ("Elucidatio Terrae Sanctae"), שראה אור בדפוס ב-1639.
ב-1620 נקרא לשוב לארצו וב-1625 חזר לירושלים. ביום שישי הטוב, 1626 נשא דרשה בכנסיית הקבר שבה פנה בקריאה לפיליפה הרביעי, "מלך ירושלים ופטרון המקומות הקדושים" להנהיג מסע צלב "לשחרור ירושלים מעריצות המוסלמים". לקריאה זו הקדיש את חיבורו 'תחינת ירושלים המיוסרת והמושפלת' ("Iierosolymæ afflictæ et humiliatæ deprecatio").
בשנים 1627–1629 פעל קוארסמיוס במזרח כנציג האפיפיור במגעים עם ראשי הכנסייה הכלדאית הקתולית והכנסייה המארונית במסופוטמיה ובסוריה רבתי. בין היתר מונה לממלא מקום הפטריארך של האשורים-נסטוריאניים שנשארו נאמנים לאפיפיור אחרי הפילוגים הפנימיים. בתקופות שהותו במזרח ביקר גם במצרים ובסיני, בקפריסין, ברודוס, בחלקים של אסיה הקטנה ובקונסטנטינופול, והתרכז בסקר הכנסיות המזרחיות במסגרת ניסיונות לאיחודן ולקירובן לקתוליות המערבית. ב-1629 קטע את שהותו במזרח ובא לרומא כדי למסור לאפיפיור דין וחשבון נרחב על מצב הכנסיות הקתוליות במזרח למיניהן. בצד תפקידיו הרשמיים טרח על רכישת כתבי יד וספרים ב"שפות המזרח" לבקשת החשמן והארכיבישוף של מילאנו, פדריקו בורומאו, מייסד הספרייה האמברוזיאנית.
אחרי שובו לארצו מילא קוארסמיוס תפקידים בכירים במסדרו. ב-1637 מונה ל'קוסטוס' של הפרובינציה הפרנציסקנית של מילאנו. בשנים 1645–1648 עמד בראש מערכת המשפט של המסדר הפרנציסקני ושימש כנציג המסדר בקוריה האפיפיורית. בין לבין חיבר מסות תאולוגיות בנושאים שונים, בהם 'מסתרי חמשת פצעי הצליבה' של ישו. בגלל חוליו פרש מתפקידיו והסתגר במנזר סנט'אנג'לו במילאנו, שם מת ונקבר.
הארת הארץ הקדושה.
בשנותיו בארץ ישראל וגם אחרי שובו לאירופה ב-1620 שקד קוארסמיוס על חיבורו רחב-ההיקף, 'הארת הארץ הקדושה – היסטוריה, תאולוגיה ומוסר' ("Historica, Theologica et Moralis Elucidatio Terrae Sanctae"). עוד ב-1625 השיג מראשי המסדר שלו היתרים לפרסום החיבור, אבל נתקל בקשיים בהפקת מידע בספריות שבאיטליה ורק אחרי שובו למזרח הצליח לסיים את המלאכה. שני כרכיו ראו אור בדפוס באנטוורפן ב-1639.
בספר הראשון שבכרך הראשון מובא תיאור מקיף של הארץ – שמותיה, תולדותיה, חלוקתה, גודלה – וכן הגורמים לשליטת המוסלמים בה. הספר השני כולל תעודות כנסייתיות הנוגעות לארץ הקודש, בהן בולות אפיפיוריות מאז סילבסטר השני ועד גרגוריוס הארבעה עשר. הספר השלישי דן בצורכי הצליינות. חמשת הספרים בכרך השני מוקדשים לתיאור המקומות הקדושים והמסורות הקשורות בהם. מאמציו של קוארסמיוס לתיעוד שיטתי, ואף ארכני, מהדהדים את דאגת משמורת ארץ הקודש לביסוס מעמדה ומאחזיה בארץ ישראל בתקופה זו.
החיבור הגדול הזה מיצב את קוארסמיוס כאחד הבולטים בחקר ארץ ישראל במאה ה-17. מיכאל אבי-יונה העריך אותו כ.
ב'הארת הארץ הקדושה' נכללו מספר מפות, ובהן 'מפת הארץ המובטחת', 'מפת מעבר בני ישראל בים סוף' (המראה שני נתיבים חלופיים – זה החוצה את הים וזה העוקף אותו מצפונו), צמד מפות היסטוריות-דמיוניות של 'ירושלים בתקופת נחמיה' (אחת מבוססת על כתבי בורכרד מהר ציון והשנייה – על מפת וילאלפַּנדוֹ ), וכמו כן 'מפה מדויקת של ירושלים החדשה וסביבותיה'. מפה זו מציגה את העיר בת זמנו של קוארסמיוס במבט מהר הזיתים, על חומותיה, שעריה, רחובותיה הראשיים ומבניה הבולטים, בתבנית ריאליסטית למדי, אם כי בעיוות קנה המידה שלה בציר צפון-דרום. במפה ובמקרא שלה מסומנים האתרים הקדושים ברצפים המאפשרים לשחזר את הנתיבים השונים של עולי הרגל בתוך העיר ומחוץ לחומותיה. איורים זעירים מעטרים נקודות שונות במפה ומתארים אתרים ואירועים מכתבי הקודש. במפת קוארסמיוס בולטת ההתעלמות מנוכחות עדות נוצריות בירושלים שאינן קתוליות. המוסלמים כמעט שאינם ניכרים, ואזכור היהודים נעשה רק במקרא שבו צוין בית העלמין למרגלות הר הזיתים. העיר בת זמנו של קאורסמיוס משתקפת במפה כמרחב קדוש שכל מה שאינו קתולי בו מחוק או מוסתר. מפת ירושלים של קוארסמיוס מבטאת את שאיפותיה ואת מדיניותה של משמורת ארץ הקודש הקתולית, שנטלה על עצמה את תפקיד מגינת המקומות הקדושים ופרשה את חסותה על עולי הרגל הנוצרים. מפה זו, כמפות דומות אחרות, לא נועדה לניווט בשטח, אלא נוצרה כאמצעי להדמיית עלייה לרגל ובכך לחיזוק האמונה הדתית. ריכב רובין הגדיר את מפת ירושלים בחיבורו של קוארסמיוס כ"מפת מקור", ששימשה בסיס למפות של אחרים אחריו.
קישורים חיצוניים.
"Historica theologica et moralis Terrae Sanctae elucidatio", 1639, Vol. I, Vol II
אוסקר זריסקי
וילה לה מאג'יה
וילה לה מאג'יה (באיטלקית: Villa La Magia) היא וילה השוכנת בקומונה קווארטה (Quarrata) בנפת פיסטויה במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת מה"ווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. השם הוא כנראה נגזרת מהמילה maia, הצורה הנקבית של maius, כלומר "ראשי", תואר אותו יש להבין ככינוי לווילה הראשית באזור.
היסטוריה.
מקור.
הגרעין המקורי של הווילה נבנה במאה הארבע עשרה על ידי משפחת פנצ'אטיקי (Panciatichi) מפיסטויה, על עמק הנהר אומברונה במורדות הצפוניים של מונטה אלבנו (Monte Albano), סדרת גבעות המסמנת את גבולו הדרומי של המישור הכולל את פראטו, פיסטויה ופירנצה עצמה.
במקום בעל חשיבות אסטרטגית זה התקיימה פגישה היסטורית, לרגל מסע ציד, בין הדוכס אלסנדרו דה מדיצ'י לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1536.
משפחת מדיצ'י.
בשנת 1581 עברה משפחת פנצ'אטיקי פשיטת רגל מסחרית, ושנתיים לאחר מכן, בשנת 1583, הועבר הנכס לבעלות משפחת מדיצ'י, בעקבות מסע רכישות של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, שביקש להגדיל בהדרגה את הנכסים של המשפחה בשטחה של הדוכסות הגדולה של טוסקנה. מיקומו של הנכס היה חשוב במיוחד מכיוון שאחוזת הציד גבלה באחוזות הציד האחרות של משפחת מדיצ'י של פוג'ו א קאיאנו, ארטימינו, אמברוג'אנה ומונטווטוליני, במערכת של וילות לוויין סביב מונטה אלבנו, בה התקיימה שמורת הציד המלכותית, "ברקו מדיצ'ו" (Barco Mediceo).
משנת 1584 שופצה הווילה על ידי ברנרדו בואונטלנטי, אדריכל החצר של המשפחה, עם מראה פשוט למדי בהשוואה לווילות אחרות. לבניין הבסיסי הייתה תוכנית מרובעת, עם שני אגפים בולטים בשתי פינות נגדות, ללא גן, אך מוקף בפארק גדול, שכיום נבלע בחלקו על ידי הגידול בעיירה קווארטה. בואונטלנטי הגביל את עצמו בשיפוץ האלמנטים שהיו קיימים לפני כן, כמו הלוג'יה הפנימית, שובך היונים שהוגבה והחצר שנסללה. העבודות הושלמו בשנת 1585.
אלמנט ייחודי של הווילה היה אגם רבוע התחום בחומות בצדדיו (המתמלא מאז בעפר) עם סככה, שתוכנן על ידי בואונטלנטי עצמו בסיועו של דווידה פורטיני (Davide Fortini) ומיועד לדיג וציד של עופות מים: אלמנט זה נראה בנוף שצויר על ידי ג'וסטו אוטנס בשנת 1599.
הדוכס הגדול אחריו פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י הקצה אותו לדון אנטוניו דה מדיצ'י, בנם הבלתי חוקי של אחיו פרנצ'סקו וביאנקה קאפלו, ואילו פרדיננדו השני מכר אותו.
משפחות אטאוונטי ואמאטי.