בעיקרון אף אחד ממשטחי הפנים אינם שטוחים, וכל אחד מהם מקושט היטב ובאופן עשיר. המשטחים מורכבים בעיקר מצורות מופשטות עם עיקולים חלקים ונקודות משוננות. גם הפרטים הקטנים כגון גדרות הברזל למרפסות וגרמי המדרגות מקושטים בפירוט.
עוגבים.
בשנת 2010 הותקן עוגב בבית הכומר של הכנסייה. בעוגב יש 1492 צינורות.
כדי להתגבר על האתגרים האקוסטיים המיוחדים שמציבה הארכיטקטורה של הכנסייה, יותקנו מספר עוגבים בחלקים נוספים של הכנסייה. מכשירים אלו יופעלו בנפרד באמצעות קונסולה פרטית, ויופעלו גם ביחד באמצעות קונסולה ניידת, וייצרו עוגב אחד של כ-8,000 צינורות כאשר יושלמו.
פרטים גאומטריים.
המגדלים שבחזית הלידה מוכתרים בצורות גאומטריות בסגנון הקוביזם, והסגנון המורכב מזכיר כעת את סגנון הארט נובו, אך סגנונו הייחודי של גאודי שאב בעיקר מהטבע, ולא מאמנים או אדריכלים אחרים, ומתנגד לסיווג. מבנים היפרבולואידיים אחרים שימשו את גאודי לעיצובים מאוחרים יותר של הסגרדה פמיליה, ועם זאת יש כמה מקומות בחזית המולד שאינם משתמשים בעיצוב של משטח ישרים.
סמליות.
חלק מהקישורים כוללים את מילות התפילה. המגדלים מעוטרים במילים כגון "הושענא" או "סנקטוס", הדלתות הגדולות של חזית הפסיון מקושטות במילים מן התנ"ך בשפות שונות, כולל בקטלאנית, וחזית התהילה תהיה מעוטרת במילים מנוסח השליחים. שלוש הכניסות מסמלות את שלוש המעלות: אמונה, תקווה ואהבה, וכל אחת מהן מוקדשת לחלק חשוב בחייו של ישו. חזית המולד מוקדשת ללידתו של ישו, ובה יש גם ברוש המסמל את עץ החיים, חזית התהילה מוקדשת לתהילתו של ישו, וחזית הפסיון סמלית לסבלו של ישו. בסך הכול, הסגרדה פמיליה מוקדשת בעיקר לקורות חייו של ישו, כאשר בצידה הצפון מזרחית ניתן לראות את הכיתוב "ישו מנצרת מלך היהודים" (INRI).
הערכה.
יש חילוקי דעות בנוגע לעיצוב של הסגרדה פמיליה. בעוד הטיים מגזין כינו את הבניין חושני, רוחני, שובב ומלא חיים, ג'ורג' אורוול קרא לבניין אחד המבנים המכוערים בעולם, וג'יימס מיצ'נר אמר שהבניין הוא אחד הבניינים המוזרים והרציניים בעולם. הצורה המובהקת של הבניין הפכה לאחד הסמלים של ברצלונה ו-2.5 מיליון תיירים מבקרים את המבנה מדי שנה.
אתר מורשת עולמית.
הסגרדה פמיליה, יחד עם עוד אתרים ומבנים של גאודי הפזורים ברחבי ברצלונה, נחשבת לאתר מורשת עולמית, כעדות לתרומה היצירתית של גאודי לפיתוח הטכנולוגיה של הבנייה, לייצוג של המודרניזם הקטלאני ולטכניקות שהיו רלוונטיות להתפתחות של הבנייה המודרנית במאה ה-20.
תיירות.
מבקרים יכולים לבקר באולם, בקריפטה, במוזיאון, בחנות ובמגדלים של חזית המולד וחזית הפסיון. בעוד מבקרים יכולים להיכנס לצריחי הכנסייה ללא תשלום, הגישה היחידה אליהם היא באמצעות מעלית.
נכון לאוגוסט 2010, אפשר להיכנס לכנסייה מהר יותר באמצעות קוד כניסה שניתן לקנות או באמצעות כספומט או באינטרנט.
מימון.
בניית הכנסייה אינה נתמכת על ידי הממשלה או על ידי מקורות רשמיים של הכנסייה. כסף מכרטיסים שנרכשו על ידי תיירים משמש כיום למימון העבודה והבנייה.
נכון לשנת 2009 תקציב הבנייה היה 18 מיליון אירו לשנה, סיום הפרויקט צפוי להסתיים בשנת 2026, לציון 100 שנה למותו של אנטוניו גאודי.
העלות הכוללת של הפרויקט מוערכת ב-374 מיליון אירו.
תמונות יפואיות
תמונות יפואיות היא סדרת ספרים בהוצאת ספריית מעריב, על פי טור קבוע שכתב מנחם תלמי במוסף "מעריב". לטורים נלוו איורים של שמואל כץ. שמות הספרים: "תמונות יפואיות" (1979), "תמונות יפואיות: סיבוב שני" (1982), "יפו סבאבה: תמונות יפואיות: סיבוב שלישי" (1983) ו"פעמיים טורקי!" (1986).
כל ספר מורכב מכ-20 סיפורים קצרים, לרוב בעלי פואנטה, הכתובים בסגנון דיבורי ועושים שימוש עתיר בסלנג ובז'רגון העברייני של "ג'מעת יפו". מסופר בהם על חייהם ומקומות הבילוי שבהם היו "הג'מעה" נוהגים לשבת, לאכול, לשתות, לדבר ולהשקיף על בחורות, ביניהם "הקפה של היווני", "המדרכה של ג'מילי", מסעדת הדגים של עזרא ועוד. כמעט לכל דמות ישנו כינוי – "הקפיץ", "הטורקי", "הדוחף", "הזורק החוצה", וכדומה. שמות דמויות נוספות הם סלומון הגדול, חזוקה, חצ'ורה הזקנה, שלמה הרומני, שמעון הסורי ארמנדו היפה ועוד.
הסיפורים עוסקים בהווי החיים ה"תחתיים" ביפו, בעיקר של גברים אשר לדידם פשיעה וישיבה בכלא אינם חריגים למציאות. בספר ניתן למצוא שלל ביטויים ודימויים רבים. אלו המתייחסים, בין שאר הנושאים, גם לאברי מין ("בונבונים", "עיגולים" ו"וובוס חמינאדוס", "ברוך הבא" וכדומה).
שלא במסגרת הוצאת ספריית מעריב, וקודמה לסדרה, יצאו הספרים "כשגבר היה גבר" ("מסדה", 1970) ו"הבונבונים הכי יפים" ("מסדה", 1978). בספרים אלה מתואר הווי דומה לזה של סדרת "תמונות יפואיות" אבל לא בהכרח בעיר יפו, והדמויות הראשיות והמכוננות של הסדרה לא מופיעות בהם. בדומה ל"תמונות יפואיות" לפי העטיפה, בספרים אלה ניתנת "רשות הדיבור לאנשי הפרברים, למכתפי המשאות, לנהגים מגודלי שריר ושפם [ ...] אשר "עיצבו" את העברית לצרכיהם [...] מונולוגים ודיאלוגים המושמעים מפי אנשי עולם-תחתון..."
סדרת הטלוויזיה.
בין השנים 1995–1996 הופקה בעקבות הספרים גם סדרת טלוויזיה בת 12 פרקים של 22 דקות כל אחד בממוצע, בבימויים של אריק לובצקי ומתי הררי, שגם כתבו את התסריט בשיתוף עם אביב טלמור המבוסס על אותם הספרים. מפיק הסדרה מיכה שרפשטיין. הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים (כיום הוט 3).
בשנת 2008 הסדרה יצאה לאור בהוצאת DVD מחודשת, כולל תוספות סביב הסדרה על גבי 2 תקליטורים בהוצאת NMC.
באוקטובר 2020, החל להיות עניין בקרב קבוצת הפייסבוק של תמונות יפואיות לכן הכותבים הבטיחו שיהיה המשך לסדרה.
בסדרת הטלוויזיה שיחקו בין היתר אורי גבריאל בתפקיד "סלומון הגדול", ג'וליה מסלאווי בתפקיד חצ'ורה, גבי דן בתפקיד פרוספר, מוטי בן-ישי בתפקיד חזוקה, לוטוף נוייסר בתפקיד אביו של חזוקה, גסאן עבאס בתפקיד אלברט "הבקבוק", שמיל בן ארי בתפקיד פקד חביליו, עמוס לביא בתפקיד "הנץ", סלים דאו בתפקיד ג'מילי, אריה אליאס בתפקיד אבו נאג'י, ששי סמוכה בתפקיד "לוי הקטן", אורנה בנאי בתפקיד לונה, דני מוזס בתפקיד ג'ינו, פנינה טורנה, חיים זנאתי, ירון לוי-סבג, ריטה שוקרון, אורי קלאוזנר, שרון זליקובסקי, יגאל עדיקא, רוני בליץ, אסי לוי, שרון דוראני, אלברט אילוז, ראובן דיין, אתי גרוטס,מאיר שטרית ואחרים.
רשימת הפרקים בסדרה:
1934 בספורט
אתלטיקה.
המשחקים העולמיים לנשים.
המשחקים העולמיים לנשים נערכו בלונדון שבבריטניה.
אליפות אירופה באתלטיקה.
אליפות אירופה הראשונה באתלטיקה נערכה בטורינו איטליה מ-7 בספטמבר ועד ל-9 בספטמבר.
טניס.
גביע דייוויס.
נבחרת בריטניה () זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-4 על נבחרת ארצות הברית ().
כדורגל.
כדורגל לפי מדינות.
ברזיל.
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
כדורסל.
תחרויות בינלאומיות.
אליפות דרום אמריקה.
ארגנטינה () זכתה באליפות וצ'ילה () זכתה במקום השני.
שחייה.
אליפות אירופה בשחייה.
אליפות אירופה בשחייה נערכה במגדבורג שבגרמניה הנאצית מ-12 עד 19 באוגוסט.
שיאי עולם.
שחיינים.
פיטר פיק ()
ג'ק מדיקה ()
קטמון
קטמון (או גונן בשמה העברי הרשמי) היא שכונה בדרום-מרכז ירושלים. בקרב ירושלמים מקובל גם לכנותה קטמון הישנה, להבדילה מרצף שכונות הלוויין שלה "הקטמונים" (או "גוננים" - גונן א'-ט') שנבנו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 מדרום-מערב לקטמון ההיסטורית. בתיה הראשונים של השכונה הוקמו סמוך למנזר סן סימון, והיא נבדלת מן "הקטמונים" היסטורית, אדריכלית וסוציו-אקונומית.
מנזר סן סימון תוחם את השכונה ממערב, מצפון לה טלביה וקריית שמואל, ממזרח המושבה היוונית והמושבה הגרמנית ומדרום ומדרום-מערב שכונת גוננים או קטמונים ורסקו. שני הרחובות המרכזיים בה הם רחוב רחל אמנו המחבר אותה עם רחוב עמק רפאים ורחוב כובשי קטמון המחבר אותה אל רחוב הפלמ"ח שבצפון.
מקור השם.
ישנן כמה גרסאות למקור השם "קטמון". במדריך ירושלים המקורי של זאב וילנאי משנת 1946, השם קטמון הוא ערבי ונגזר מהשורש "قطم קטם" – היינו לשבור, רמז למחצבות בסביבה שבהן שברו וחצבו אבנים לבניין. הגרסה השנייה היא הצעתו של דוד קרויאנקר, כי מקור השם במילה היוונית "קאטאמונאס", שפירושה אדם העובד את האל בהתבודדות. הגרסה הרווחת כיום לפירוש השם קטמון היא בצירוף "קאטו מונאסטירי" שפירושו ביוונית "סמוך (מתחת) למנזר", הוא מנזר סן סימון.
מקור שמה העברי של השכונה גונן, שלא נקלט בקרב תושבי העיר, נגזר מהיותה שכונת ספר עד 1967, והתגוננותה מפני התקפות הירדנים.
היסטוריה.
מנזר סן סימון, שמהווה את מרכז השכונה, נבנה ב-1881 על חורבות מבנה מנזר נוצרי קדום, על בסיס מסורת שקשרה החל מהמאה ה-14 את המקום לביתו, ואף למקום קבורתו, של שמעון הקדוש, מראשוני המאמינים בישו. האדמות עליהן נבנתה השכונה היו שייכות לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, שהחלה למכור כמה מנכסיה עקב משבר כלכלי אליו נקלעה בשלהי המאה ה-19. היא העדיפה להתחיל במכירתן של קרקעות אלה, משום שהיו רחוקות מהעיר העתיקה, ולכן נחשבו פחות קדושות. ב-1890 חנך ניקודמוס, הפטריאך היווני-אורתודקסי של ירושלים את בית הקיץ שלו בסמוך למנזר.
הבתים הראשונים שנבנו בשכונה הוקמו החל משנת 1900 לערך. הריחוק של השכונה מן העיר הציע למתגוררים בו סביבה עם "אוויר נקי" ושאליה ניתן להגיע "בכביש עגלה" (כלומר: דרך סלולה). החלקות היו גדולות (כ-500 מטר רבוע), ואפשרו בניית בתים גדולים. היהודים, לעומתם, העדיפו שלא לרכוש קרקעות באזור זה, ששכן בסביבתן של השכונות הנוצריות המושבה הגרמנית, המושבה היוונית ובקעה.