מאז ימי הביניים היוו מופעי בידור תיאטרלי קל חלק מירידי העונה הפריזאיים, בעיקר יריד סן-ז'רמן ויריד סן-לורן. הם כללו פארסות, לוליינות על חבל מתוח, אקרובטיקה ומריונטות, ולצד כל אלה הייתה בהם גם מוזיקה, כגון פזמוני וודוויל ושירים פופולריים. הקהל היה מגוון, מכל שכבות החברה, והמופעים נערכו על במות ארעיות. מכל מקום, כאשר הוקמה בשנת 1672 האקדמיה המלכותית למוזיקה (שנודעה בשמה הפופולרי "האופרה") של לואי ה-14, מלך צרפת, בהנהלת ז'אן באטיסט לולי, התמעט במידה משמעותית השימוש במוזיקה בלהקות ירידים.
כששחקני הקומדיה האיטלקית במלון דה בורגון גורשו מפריז כעונש על הצגת הקומדיה "הצדקנית המזויפת", ששמה ללעג את פילגשו של המלך, מאדאם דה מאנטנון, הזדרזו להקות היריד לאמץ להם חלק גדול מן הרפרטואר האיטלקי, שכלל פרודיות על אופרות וטרגדיות. תיאטראות היריד נתפסו עד מהרה כמתחרים לאופרה ולקומדי פרנסז והמגבלות הוטלו עליהם שוב ונאכפו ביתר חומרה. הלהקות ביריד סן-ז'רמן וביריד סן-לורן קיבלו התראות מן המשטרה בשנים 1699 ו-1706. אומנם בשנת 1708 הצליחו יזמי הירידים שארל אלאר ומוריס לרכוש ממנהל האופרה פייר גינה את הזכות להשתמש בזמרים, רקדנים, נגנים ותפאורות, אך ההסכם לא האריך ימים, משום שגינה מת ב-1712 והותיר אחריו את האופרה עם חוב בסביבות 400,00 ליוורות. אלאר הסתפק בהצגת מופעים דוממים, כשדברי השחקנים מוצגים לקהל על לוחות קרטון גדולים. לאחר זאת ניסו השחקנים לכלול שירי וודוויל בכך ששיתפו את הקהל: הנגנים היו משמיעים נעימה פופולרית והצופים היו שרים, בעוד השחקנים מחרישים. לחיזוק התחבולה הזאת החלו להציג לקהל את מילות השירים על גבי כרזה גדולה.
הקמה והיסטוריה.
בשנים 1713 ו-1714 הצליחו תיאטראות הירידים להביא לידי סיום שורה חדשה של הסכמים עם הנושים של גינה המנוח, שהיו בשלב זה למנהליה של האופרה היקרה למדי. בתמורה לשכר שנתי נשמרה ללהקות היריד הזכות לבצע קומדיות קלות, משובצות שירים ומחולות ולהשתמש בתפאורות ובמכונות תיאטרון. כמו כן ניתנה להם הזכות להשתמש בשם "אופרה קומיק". היצירה הראשונה שהוכתרה בתואר זה באופן רשמי הייתה "טלמאכוס" (פרודיה על אופרה מאת אנדרה קרדינל דטושה), שבוצעה לראשונה בתיאטרון דה לה פואר סן ז'רמן ב-1715. את המילים כתב אלאן-רנה לסאז', מעבד המוזיקה היה ז'אן-קלוד גילייה, והתזמורת כללה 15 נגנים. לסאז' כתב מילים לרבות מן האופרות הקומיות המוקדמות, ומלחינים כמו גילייה עבדו בעיקר כמעבדים למוזיקה קיימת. ב-1716 רכשה אחת מכוכבות הלהקה, קתרין ונדרברג, זכויות נוספות והחלה להציג יצירות מקוריות יותר מאת כותבים כגון ז'אק-פיליפ ד'אורנבאל, אלקסיס פירון ולואי פוזלייה. באותם ימים היה תפקיד הלבריתן לתיאטרון חשוב יותר מזה של המלחין; הבולט ביותר בקרב הלבריתנים, במשך יותר מארבעים שנה, היה שארל-סימון פאוואר, שתרומתו הראשונה לתיאטרון הייתה בשנת 1734 ואת הצלחתו הראשונה החשובה השיג ב"La chercheuse d'esprit" ב-1741.
בשנת 1743 שחלם האמרגן ז'אן מונה לאופרה 12,000 ליברות תמורת הזכות לנהל את האופרה-קומיק. הוא שיפץ אטת התיאטרון וגייס קבוצה של אמנים יוצרים עתירי כישרון, שכללו, לצד פאוואר, שעבד גם כבמאי, את הקומיקאי פרוויל, את מעצב התפאורות פרנסואה בושה ואת מנהל הבלט דיפרה ותלמידו ז'אן-ז'ורז' נובר. ייתכן גם שז'אן-פיליפ ראמו ניצח על התזמורת. הבעיה הייתה, שהלהקה הצליחה יותר מדי והאופרה סירבה לחדש את זכות היתר של מונה בשנת 1745. אחרי שעבד לזמן קצר בליון והעלה הפקות כושלות בדיז'ון (1746) ובלונדון (1749), עלה בידו לרכוש מחדש את ה"פריבילגיה" של האופרה-קומיק בדצמבר 1751 והוא נשאר מנהלה עד 1757.
בתקופת כהונתו השנייה כמנהל, המשיך מונה לעבוד עם פאוואר ונובר, ובושה עיצב ובנה בשנת 1752 תיאטרון חדש ומרווח ללהקת פואר סן-לורן. מאוחר יותר נקבע משכנו של התיאטרון באגף של Salle des Menus-Plaisirs ברחוב ברז'ר, שם שימש את האופרה בשנת 1781 ואחר כאולם הקונצרטים הראשון של הקונסרבטואר של פריז, שנוסד באותו מקום בשנת 1795. התיאטרון החדש היה חשוב במיוחד, משום שאיפשר ללהקה להופיע בזמנים שהיריד לא היה פעיל. ידידו של מונה ז'אן ז'וזף ואדה כתב את הלברית ל"Les troqueurs", שעלתה על הבמה לראשונה ביולי 1753 ותוארה במודעות כתרגום של יצירה איטלקית. המוזיקה הייתה למעשה מקורית, פרי עטו של אנטואן דוברניה, ופתחה עידן חדש של יצירות חדשות בסגנון שנטה יותר לאיטלקי ושם דגש רב יותר על תפקיד המוזיקה ביצירה. בין המלחינים שכתבו בתקופה ההיא ללהקה היו אג'ידיו דוני, פילידור ופייר-אלכסנדר מוניסניי.
רב הונא קמא
רב הונא, שמוזכר גם כרב הונא קמא (=הראשון; להבדילו מן האמורא הבבלי המפורסם רב הונא, בן הדור השני) היה ראש הגולה בבבל בתקופה שבה פעל רבי יהודה הנשיא בארץ ישראל, בדור החמישי לתנאים. מצאצאי משפחת המלוכה של דוד המלך.
ראש הגולה בבבל.
התואר "ראש הגולה" מתייחס לראש ההנהגה המדינית של היהודים בבבל והסמכות העליונה לעניינים פנים-יהודיים. משרה זו הוחזקה בידי משפחה המיוחסת לדוד המלך, ליהויכין מלך יהודה ולזרבבל בן שאלתיאל. לרוב הוכר ראש הגולה על ידי השלטון כנציג היהודים. משרת ראש הגולה בבבל מקבילה למשרת נשיא הסנהדרין בארץ ישראל, ולפעמים התואר "נשיא" בתלמוד מכוון לראש הגולה.
במקביל לרב הונא קמא ראש הגולה, היה רבי יהודה הנשיא ("רבי") נשיא הסנהדרין בארץ ישראל, שמקום מושבה בתקופה זו היה בגליל. בתלמוד מסופר על שאלה ששאל רבי את רבי חייא, תוך כדי דיון בדיני שעיר נשיא, קרבן שעל המלך להביא במקרה שחטא חטאים מסוימים:
בנוסח המובא באיגרת רב שרירא גאון, שמצטט את דברי התלמוד הללו, בסוף תשובתו של רבי חייא נוספו המילים "ומנו - רב הונא", שפירושן: ומיהו (ראש הגולה שהוא כ"צרה" לגביך) - רב הונא.
בעיני נשיא הסנהדרין בארץ ישראל.
בתלמוד הירושלמי מסופר:
זיהוי.
רב הונא ראש הגולה מוזכר מספר פעמים בתלמוד, בשם הסתמי "רב הונא". לרוב, שם זה מתייחס לאמורא הידוע רב הונא, בן הדור השני לאמוראי בבל ותלמידו המובהק של רב. השם הזהה יוצר בלבול בזיהוי, ולכן כינה רב שרירא גאון, ובעקבותיו ראשונים ואחרונים נוספים, את רב הונא ראש הגולה בשם רב הונא קמא (קמא=הראשון, בארמית).
מספר פעמים בתלמוד הבבלי מופיע המשפט "בעא מיניה שמואל מרב הונא", שמשמעותו: שאל ממנו שמואל מרב הונא. ביטוי זה, "שאל ממנו", מבטא יחסי רב ותלמיד, בדרך כלל השואל הוא תלמידו של הנשאל. כיוון שהאמורא שמואל (השואל, התלמיד) חי בדור הראשון, ורב הונא (האמורא) חי בדור השני, התקשו בעלי התוספות בביטוי זה, שכן לא ייתכן ששמואל היה תלמידו של רב הונא שהיה צעיר ממנו באופן משמעותי. מסקנתם של בעלי התוספות היא ששני חכמים הוזכרו בשם הסתמי "רב הונא". בעקבות דבריהם, יש מי ששיער שרב הונא ששמואל שאל ממנו היה רב הונא קמא - ראש הגולה.
פטירתו.
רב הונא נפטר בחייו של רבי יהודה הנשיא. מן המסופר בירושלמי משמע שלאחר פטירתו של רב הונא הובא ארונו לקבורה בארץ ישראל. ע"פ עולי רגל קדומים נקבר בעלמא במערת עלמה.
על כיסא ראש הגולה ישב אחריו מר עוקבא.
הונא קמא
פול פרודהום
פול פרודהום (באנגלית: Paul Prudhomme, 13 ביולי 1940 - 8 באוקטובר 2015) היה שף אמריקאי שהיה ידוע בהתמחותו במטבח הקייג'וני.
ביוגרפיה.
פרודהום היה הצעיר מבין 13 ילדי המשפחה. פרודהום גדל בחווה בסמוך לאופלואסאס שבמדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
בשנת 1979 הקים פרודהום, יחד עם אשתו קיי היינריך פרודהום (Kay Hinrichs Prudhomme) את מסעדת "מטבח לואיזיאנה של קיי-פול" (K-Paul's Louisiana Kitchen) שברובע הצרפתי בניו אורלינס.
מנת "הדג המושחר", העושה שימוש רב בתבליני מטבח הקייג'ן הביאה פרסום רב למסעדה בשנות ה-80, ובישולו של פרודהום הפך את מטבח הקייג'ן המקומי למטבח שנודע ברחבי העולם. בשנות ה-90 החל לשווק תערובות תבלינים של מטבח זה באופן מסחרי.
נפטר ב-8 באוקטובר 2015, בניו אורלינס, לאחר מחלה קצרה.
הממשלה ה-5
ממשלת ישראל ה-6
הממשלה ה-6
הממשלה השישית
דרך יריחו
דרך יריחו, בסימון הארצי כביש 417 הוא רחוב המהווה ציר תנועה ראשי במזרחה של ירושלים. הדרך מובילה ממוזיאון רוקפלר ורחוב סולטאן סולימאן לעבר הר הזיתים, ואדי קדום, אבו דיס, אלעיזריה. הוא עובר בכניסה למעלה אדומים ומסתיים במחלף אדומים, בו הוא מתמזג עם כביש 1 לכיוון מדבר יהודה וים המלח. הכביש סלול על הדרך ההיסטורית מירושלים ליריחו ("דרך יריחו"). החל מסלילתו של כביש 1 דרך צומת הגבעה הצרפתית עד למחלף אדומים החל לשמש כביש 1 כדרך ליריחו וים המלח.
כיום אבו דיס ואלעיזריה נמצאות בשליטת הרשות הפלסטינית והדרך סגורה למעבר ישראלים.
דרך יריחו היא אחת מכמה דרכים עתיקות מירושלים לערים אחרות אשר כיום נמנות עם רחובות העיר. השם "דרך יריחו" ניתן לה בדומה לדרכים אחרות שיצאו מירושלים ונקראו על שם היעד אליהן הובילו, וכיום מהווים חלק ממארג רחובות ירושלים החדשה: דרך שכם, רחוב יפו, דרך עזה, דרך בית לחם ודרך חברון.
היסטוריה.