עד אמצע פברואר 1930, פארקר ובארו התראו על בסיס קבוע, עד שהמשטרה החלה לעקוב אחר בית אמה של פארקר, מתוך מטרה לתפוס את בארו, שהיה מבוקש באותם ימים. המשטרה הצליחה לבסוף לשים את ידיה על בארו, והוא נשפט לשנתיים מאסר בפועל. מלבד שבוע אחד שבו הצליח לברוח (ושבסופו נתפס מחדש במידלטאון שבאוהיו) המשיך בארו לרצות את מאסרו בבית הכלא באיסטרן פארם שבטקסס, עד לתחילת 1932. חברו לכלא ראלף פולטס אמר עליו כי בין כותלי בית הכלא הפך בארו מ"ילד לנחש ארסי".
לאחר שחרורו ב-1932 עבר בארו למסצ'וסטס, בעיקר כדי להתחיל ברגל ימין את חייו מחוץ לכלא. הוא חזר לטקסס בניגוד לרצונו כעבור שבועות מספר, כאשר בראשו מתבשלת תוכנית פריצה נועזת לכלא בו שהה בעבר, במטרה לשחרר את שותפו ריימונד המילטון ופושעים אחרים. הוא שכר עזרה וקנה תחמושת כדי להוציא לפועל את תוכניתו הנועזת.
באפריל ראה שומר לילה את בארו וראלף פולטס פורצים לחנות לכלי בניין. הם חמקו מהחנות בחסות קרב יריות שניהלו, חברו לבוני וניסו לעזוב את האזור "החם". מקרה זה הביא ליצירת דפוס בהתנהגותם הקרימינלית של בוני וקלייד עד ליום מותם - התחמקות נואשת במהירות גבוהה בדרכים לא דרכים תוך גנבת מכוניות והחלפתן באופן תדיר. על אף שכישורי נהיגתו של קלייד ויכולות הימנעותו מתפיסה השתכללו ברבות הזמן, המקרה הנדון הסתיים בכי רע מבחינת החבורה, ייתכן בגלל שהחליטה על גנבת פרדות בטקסס. בעוד שהוא התחמק הרי שבוני ופולטס נעצרו. לאחר חודשיים שבילתה בבית כלא טקסני, בוני חזרה לדאלאס ביוני 1932 ולא עבר זמן רב בטרם חזרה לדרכים בחברתו של קלייד.
בזמן שהותה של בוני בכלא ב-1932, קלייד שימש כנהג במהלך שוד חנות. אשתו של קורבן הרצח באותו אירוע זיהתה אותו כאחד היורים. באוגוסט 1932, בשעה שבוני ביקרה את אמה, קלייד ושני שותפיו שתו אלכוהול במסיבה באוקלהומה (זאת בזמן ש"חוק היובש" היה בתוקף). כאשר הבחינו השלושה בשריף מקומי וסגנו שמים פעמיהם לעברם, קלייד פתח בירי והרג את סגן השריף -יוג'יין סי. מור. רצח זה, הוא הרצח הראשון של אנשי חוק מתוך תשעה המיוחסים למה שברבות הימים ייקרא "חבורתו של בארו".
באק מצטרף לחבורה, החיים על המסלול המהיר.
ב-22 במרץ 1933 קיבל באק, אחיו של קלייד, חנינה מלאה ושוחרר מכלאו. באפריל, באק ואשתו בלאנש חיו עם ג'ונס, קלייד ובוני במקום מחבוא זמני בג'ופלין, במדינת מיזורי. הסתבכותם הבאה עם החוק לא אחרה לבוא. מספר שוטרים מקומיים ארגנו כוח משטרתי כדי להתעמת עם החבורה שנחשדה בהברחת אלכוהול בלתי חוקי והתגוררה בדירה שכורה מעל המוסך המקומי. על אף שנתפסו לא מוכנים, הגיבה החבורה בנחישות. קלייד, אשר היה ידוע בקור רוחו תחת אש, צבר יותר ניסיון בקרבות ירי מאשר מרבית אנשי החוק. תוצאות הקרב היו עגומות מבחינת השוטרים שכן בקרבם נהרגו שניים ואחד נפצע אנושות. ג'ונס נפצע כתוצאה מחילופי הירי ובנוסף, תפסה המשטרה את מרבית חפציהם שהשאירו בדירתם השכורה מעל המוסך ובכלל זה מצלמה עם צילומיהם. הנגטיב פותח על ידי ג'ופלין גלוב וכלל הרבה תמונות אשר ברבות הימים נהפכו למפורסמות. מכאן והלאה, למדו בוני וקלייד את הלקח והשתמשו במעילים ובכובעים לכסות את לוחיות הרישוי של רכבם הגנוב כאשר צילמו צילומים נוספים.
בין 1932 ל-1934 היו מספר מקרים שבהם חבורתו של בארו חטפה שוטרים או לחלופין, קורבנות שוד שאותם נהגו לשחרר רחוק מביתם, לעיתים מצוידים בכסף שיסייע להם לחזור. סיפורים כגון אלו תרמו להילת המסתורין שאופפת את בוני וקלייד; זוג אשר הציבור בו זמנית פחד ממנו והעריץ אותו. חבורתו של בארו הייתה ידועה לשמצה בכך שלא היססו לירות בכל אדם, אזרח או שוטר, אם עמד בדרך הימלטותם. קלייד עצמו נחשד בכעשרה מקרי רצח שכאלו. חברים אחרים בחבורתו של בארו שהיו ידועים או שנחשדו ברצח הם: ריימונד המילטון, דאבליו.די.ג'ונס, באק בארו, ג'ו פאלמר והנרי מטווין.
למרות התדמית הנוצצת אשר לעיתים קרובות נוצרת באופן אסוציאטיבי עם סגנון חייהם של בוני וקלייד, בפועל היו בני הזוג נואשים ומנותקים. כתב יד שפורסם לאחרונה מספק הצצה חטופה להסתכלותו של קלייד על החיים במנוסה תמידית. קלייד היה המכונה המניעה את הגלגלים, בדרכים מסוכנות ובחיפוש מתמיד אחר מקום בו כל החבורה תוכל לישון או לאכול מבלי להתגלות. זאת, כאשר במקביל ובכל אותה עת חבר אחד מהחבורה תמיד מונה לשמור ולפקוח עין על המתרחש מסביב. קצרות הרוח ששררה בחבורה הובילה לעיתים תכופות למריבות קולניות.
העיר פלאט.
ביוני 1933, בעודו נוהג במכונית עם ג'ונס ובוני, קלייד לא הבחין בשלטי דרכים המורים על תיקוני דרך והשלושה מצאו עצמם כשמכוניתם מוטלת הפוכה בתוך תעלה ומתחילה לבעור. כתוצאה מהתאונה נלכדה בוני מתחת למכונית הבוערת כשהיא סובלת מכוויות מדרגה שלישית ברגלה השמאלית. משהצליחו השלושה להיחלץ, קלייד עמד על כך כי בוני תתאושש ותחזור לקו הבריאות בטרם ימשיכו. לפיכך, לאחר שנפגשו שוב עם בלאנש ובאק, הם נשארו מספר ימים באותו מקום עד שבאק וג'ונס כשלו בניסיונם לשדוד בנק, בהורגם בדרך מרשל שהיה אחראי על אכיפת החוק בעיר.
ב-18 ביוני 1933 ביצעה החבורה "צ'ק אין" במתחם התיירות ה"כתר האדום", דרומית לעיר פלאט שבמדינת מיזורי ושכרה את המתחם שהיה מורכב משתי בקתות לבנים המחוברים ביניהם על ידי שני מוסכים שבכל אחד מהם מקום למכונית אחת. כאשר בלאנש הגיעה לעיירה לרכוש תחבושות, קרקרים, גבינה וחומר חיטוי לצורך טיפול בפצעיה של בוני, הרוקח יצר קשר עם שריף העיירה הולט קופי אשר החליט להעמיד את הבקתות שבהן התאכסנה החבורה תחת מעקב. זאת עקב התרעות מוקדמות שקיבל משלטונות מדינות אוקלהומה, טקסס וארקנסו שעניינן הגברת עירנות אחר זרים המחפשים אספקה מסוג זה.
השריף יצר קשר עם קפטן בקסטר מה"היי-וואי פטרול" כדי שיגיע מקנזס-סיטי ויתגבר אותו ברכב משוריין. ב-23:00 באותו לילה ממש, שריף קופי הוביל קבוצה של אנשי חוק חמושים מכונות ירייה מסוג תומפסון לבקתות שבהן הסתתרה החבורה. החימוש של קבוצת החוק התגלה כלא יעיל ובנחיתות כלפי רובי הבראונינג האוטומטיים של חבורתו של בארו אשר נשדדו לאחרונה מנשקייה. על אף שהחבורה נמלטה שוב, באק בארו נורה בצד ראשו ובלאנש כמעט התעוורה משברי זכוכית בעיניה.
ב-24 ביולי 1933, חבורתו של בארו שהתה בדקספילד-פארק, פארק שעשועים נטוש ליד העיר דקסטר שבאיווה. מספר אזרחים הבחינו בחבורה המוזרה למראה והבינו כי ככל הנראה מדובר בחבורתו של בארו. השמועה עשתה לה כנפיים והגיעה לאוזני אנשי החוק באזור אשר מיהרו לשים תחת מצור את אנשי החבורה בעוד שכל ה"מחזה" נעשה לעיניהם של לפחות כמאה אזרחים. כך, מצאה עצמה שוב החבורה תחת אש. קלייד, בוני וג'ונס נמלטו ברגל בעוד שבאק נורה בגבו ואשתו נפגעה שוב בפניה ועיניה משברי זכוכית מתעופפת. באק נותח אך מת מפצעיו כחמישה ימים לאחר התקרית בבית החולים "בנות המלך" באיווה.
בוני וקלייד התארגנו מחדש וב-27 בנובמבר 1933 נמלטו שוב מניסיון מעצר בעודם נפגשים עם קרובי משפחתם בקרבת העיר סווארס, טקסס.
הסיבוב האחרון.
בינואר 1934 הצליח קלייד לבצע את הצעד אותו תכנן במשך זמן רב כנגד מערכת העונשין והמשפט המדינית של מדינת טקסס במסגרת מה שלימים נודע כ"בריחה מאיסטהם" שעה שתכנן ופיקד על בריחתם מכלא איסטהם של הנרי מתווין, ריימונד המילטון וכמה אסירים נוספים. מערכת העונשין והמשפט של מדינת טקסס זכתה לפרסום שלילי בעקבות הבריחה, ונראה היה שקלייד השיג את מה שתואר על ידי כותב הביוגרפיה שלו, פיליפס, כתשוקה שבערה בעצמותיו במשך ימי חייו הקצרים: נקמה במערכת העונשין והמשפט של טקסס.
הייתה זו נקמה יקרה לכל המעורבים בדבר, שכן הריגתו של סוהר בשעת הפריצה מהכלא הביאה להגברת מאמציהם של רשויות האכיפה והמשפט בחסות הממשלה הפדרלית של מדינת טקסס למלוא העוצמה בחיפושיהם הקדחתניים אחר בוני וקלייד ואשר הביאו לבסוף למות השניים. האגדה מספרת כי בשעה שהסוהר, רב-סרן קרוסון, גסס הבטיח לו לי סימונס ממערכת המשפט והעונשין של מדינת טקסס שבסופו של יום, כל המעורבים בפריצה יאותרו ויהרגו. הוא עמד במילתו ואכן השיג, איתר והרג את כל המעורבים בבריחה מהכלא, חוץ מהנרי מתווין שעל חייו חסו רשויות החוק בתמורה לבגידה ולהסגרתם של בוני וקלייד.
רשויות החוק יצרו קשר עם צייד הראשים האגדי וסרן בטקסס ריינג'רס שבגמלאות פרנק א. האמר, ושכנעו אותו לקבל על עצמו את התפקיד לצוד את חבורתו של בארו. על אף שטכנית פרש האמר משירותי הטקסס ריינג'רס, הארכיונים של העיר אוסטין במדינת טקסס מלמדים כי האמר היה הפורש היחיד משורות הריינג'רס אשר לאורך כל ההיסטוריה הורשה לשמור על מינוי כריינג'ר באופן פעיל וזאת למרות פרישתו.
האמר קיבל את המינוי באופן מיידי, אמנם לא תחת תפקידו כריינג'ר אלא כקצין ב"סיירת אבטחת הכבישים המהירים" המסופחת לשירות בתי הסוהר, בתפקיד חוקר מיוחד שמונה כדי לתפוס את בוני וקלייד ויתר חבריהם.