לפי מסורת מאוחרת, יום זה הוא יום פטירתו של רבי מאיר בעל הנס, ויהודים רבים נוהגים לעלות לקברו או לערוך לכבודו הילולא הכוללת לימוד תורה, הדלקת נרות ותרומת כספים ללומדי תורה ולבתי כנסת. מנהג זה החל לראשונה בשנת תרכ"ז (1867), אז הוקם בניין על קברו. לפי המנהג, בשעת נתינת הצדקה אומרים את קטע התפילה המופיע בסיפור התלמודי על הנס של רבי מאיר: "אלהא דמאיר עננו".
קרט
חליל בארוק
האופנובנק
אלברט וורנר
אהרון "אלברט" וורנר (באנגלית: Aaron "Albert" Warner; 23 ביולי 1884 – 6 בנובמבר 1967) היה מפיק קולנוע יהודי-אמריקאי יליד פולין ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.
ביוגרפיה.
אברהם ווֹנְסָל נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוריו היו יהודים ילידי פולין. אביו, בנימין, היה סנדלר יליד קראסנושיילץ, ואימו הייתה פרל לאה לבית אייכלבאום.
הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19. מקנדה היגרה משפחתו לארצות הברית והשתקעה באוהיו. בשנת 1903 אלברט ושני אחיו, הארי וסם נכנסו לעסקי תיאטראות-הקולנוע השכונתיים (באנגלית: Nickelodeon) בפנסילבניה. לאחר מספר שנים הם הקימו חברה להפצת סרטים וג'ק, אחיו הצעיר של אלברט, הצטרף גם הוא לעסקי הקולנוע.
בשנת 1912 החלו האחים, בנוסף להפצת סרטים, גם להפיק סרטים וב-1918 הם הרחיבו את העסק להוליווד, קליפורניה ופתחו אולפן הקלטות בשדרות סאנסט בלוס אנג'לס. בעקבות גדילתה של החברה והתרחבות התחומים שבהם היא עסקה עברו ג'ק וסם למערב ארצות הברית והתמקדו בהפקת סרטים בעוד שאלברט והארי נשארו בחוף המזרחי של המדינה והמשיכו לעסוק בתחומי ההפצה והפרסום של החברה.
בחודש מאי 1956 הכריזו האחים על מכירת המניות שלהם. אלברט והארי באמת מכרו את המניות, אך אחיהם ג'ק קנה את אותן המניות בסתר. לאחר הפרישה שלו, אלברט מעולם לא דיבר עם ג'ק שוב.
אלברט וורנר מת ב-1967 במיאמי ביץ', פלורידה לאחר תקופת פרישה ממושכת. נקבר בברוקלין, ניו יורק.
יהדות פנמה
יהדות פנמה היא אחת הקהילות היהודיות של מרכז אמריקה. והיא אחת הקהילות המאוחדות והמגובשות שיש בעולם, הם מקיימים פעילות קהילתית ענפה, הקהילה מחזיקה את כל השירותים של אנשי הקהילה כגון: בתי ספר, גנים, בתי כנסיות, מקוות, כוללים וישיבות. בפנמה אחד הריכוזים של היהודים יוצאי סוריה: יהודי חלב ה"חלבים", ויהודי דמשק ה"שאמים". הקהילה שומרת מסורת. רובה מצהיר על אכילת מוצרים כשרים, כאשר בעיר קיים מרכול גדול למוצרים כשרים בלבד. שלושה בתי כנסת ושלושה בתי ספר קיימים בקהילה. מספר נישואי התערובת, בין יהודים ללא-יהודים הוא מועט.
כיום חיים בפנמה כ-10,000 יהודים, רובם יוצאי סוריה, מיעוטם אשכנזים, וכ-1,000 ישראלים שהגיעו לפנמה במשך השנים.
היהודים מאורגנים ב-Consejo Central Comunitario Hebreo de Panama. רוב היהודים מתגוררים בפנמה סיטי, אך מספר מועט מהם גם בקולון, דוד והאזור שהיה בשליטת ארצות הברית בתחום תעלת פנמה.
מקס דל ואיה, פוליטיקאי יהודי פנמי היה במשך ארבע שנים סגן נשיא פנמה ואף כיהן כנשיאה היהודי הראשון של פנמה, ב-1967, אולם בתפקיד אחרון זה הספיק לכהן שבעה ימים בלבד. בשנת 1986 נבחר לנשיאות פנמה אחיינו, אריק דל ואיה, שבשנת 1988 הודח על ידי מנואל נורייגה.
תולדות הקהילה.
במאה ה-17 הגיעו היהודים הראשונים לפנמה. הם היו אנוסים מספרד ומפורטוגל, אשר המשיכו לשמור על דתם בסתר. בשנת 1821, עם סיום שלטונה של ספרד, הגיעו למקום יהודים ספרדיים מג'מייקה ויהודים אשכנזים ממרכז אירופה. היות שלא הייתה קהילה יהודית מאורגנת בפנמה, רבים מהם התבוללו.
באמצע המאה ה-19 הגיע גל של יהודים לפנמה. בשנת 1876 הוקמה הקהילה היהודית הראשונה, "קול שארית", אשר הזדהתה עם היהדות הרפורמית. בשנת 1911, עם סיום בניית תעלת פנמה, היה מספר היהודים בעיר 505. בשנת 1933 הגיעו יהודים מסוריה והקימו את קהילת "שבת אחים". על אף גלי ההגירה, הגיע מספר היהודים בשנת 1936 רק ל-600 איש.
קהילת שבת אחים.
קהילת "שבת אחים", הגדולה מבין הקהילות, בנתה בעיר את התשתית היהודית, הדתית והחינוכית. הרב לוי, שכיהן כרב הקהילה במשך 55 שנה, אמר לאליהו בירנבוים בעת ביקורו בפנמה בשנת 2007: "כל מה שיש בארץ ישראל יהיה בפנמה, חוץ מהכותל המערבי". לקהילה יש בתי כנסת, חמש מסעדות כשרות, שני סופרמרקטים ענקיים למוצרים כשרים, מקוואות, שלושה בתי ספר יהודיים, ישיבה, כולל ומדרשה לבנות.
הקהילות החלביות מאופיינות בחיי המשפחה שלהן ובנוסף למנהגים, ניגונים ומאכלים מיוחדים, הן רואות במשפחה את תבנית הכל ושומרות בנאמנות ואף בקנאות על מקומה של המשפחה ואיחודה כדרך לשמירה על יהדותן, וכשמירה על הצעירים מפני פיתויי ההתבוללות. בית הספר הגדול על שם אלברט איינשטיין מונה כאלף תלמידים. לצידו פועל בית ספר אקדמיה עברית עם גישה דתית-חרדית המונה כחמש מאות תלמידים, וכן בית ספר מגן דוד למחוננים הפועל במתכונת השפה האנגלית.
פועלים בקהילה ארגוני ויצו ובני ברית ואחרים העוסקים בפעילות חברתית וספורטיבית.
רבנות פנמה.
הרב ציון לוי, שהיה רבה של יהדות פנמה, למד בישיבת פורת יוסף בירושלים. הרב לוי נהג גישה הלכתית גמישה: "לא תמיד צריך ללכת עם הראש בקיר. אם אין הקהילה ערוכה ומוכנה לחלב ישראל, לא צריך לסבך את החיים, ומה תועלת בחזרת הש"ץ בתפילה אם תגרום שלא יבואו להניח תפילין ולהתפלל במניין לפני היציאה לעבודה? מה תועיל טבילת גברים אם תגרום שנשים לא ייכנסו למקווה?" לאור גישה זו, פסק הרב לוי הלכות בהתאם לצורכי הציבור וקצב התקדמותו. הרב לוי נקט מדיניות של אי התערבות בחיי בני הקהילה, בניית תשתית לחינוך הדור הצעיר, הימנעות מכריכת כל תרי"ג המצוות בחבילה אחת, ואי קבלת שכר עבור השירותים הניתנים על ידי הרב. בחודש חשוון תשס"ט נפטר הרב לוי. לממלא מקומו נבחר בנו הרב חיים לוי עד שהודח כעבור שנה.
הארי וורנר
הרולד ("הארי") מוריס ורנר (באנגלית: Harry Warner; 12 בדצמבר 1881 – 25 ביולי 1958) היה יהודי-אמריקאי יליד פולין, ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.
ביוגרפיה.
הירש מוישה ווֹנְסָל (Hirsz Mojżesz Wonsal) נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה בפולין, אז חלק מהאימפריה הרוסית. משפחתו הייתה משפחה יהודית. אביו היה בנימין וונסל, ואימו פרל-לאה לבית איכלבאום. הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19 ומשם לאוהיו שבארצות הברית.
במאי 1956 מכר הארי, יחד עם אחיו אלברט, את חלקו בחברת האחים וורנר והשניים עזבו את העסק המשפחתי. אחיו, ג'ק, קנה 90% ממניות החברה בסתר ומינה את עצמו לנשיא החברה. הארי גילה על כך בעיתון, והתמוטט יום לאחר מכן כתוצאה מאוטם שריר הלב. כשהיה בבית החולים, קיבל הארי שבץ מוחי. כתוצאה מהשבץ, הליכתו נפגעה והיה צריך להיעזר במקל הליכה.
נפטר ב-27 ביולי 1958 מחסימה מוחית, אך מספר אנשים שהיו קרובים אמרו כי מת משברון לב. אשתו אמרה לאחר ההלוויה שהארי "לא מת, ג'ק הרג אותו". על תרומתו הרבה לקולנוע קיים 'כוכב' בשדרת הכוכבים של הוליווד, וורנר קבור בבית הקברות "בית שלום" במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה.
יהדות קוסטה ריקה
יהדות קוסטה ריקה היא אחת מהקהילות היהודיות במרכז אמריקה.
היסטוריה.
יהודים ראשונים התיישבו בקוסטה ריקה במאה ה-16 והיו אנוסים שנמלטו מספרד ומפורטוגל. גל הגירה קטן נוסף אירע עם הגירתם של יהודים מהאיים הקריביים למרכז אמריקה, בין השאר לקוסטה ריקה. בנוסף, לפני מלחמת העולם השנייה הגיעו יהודים רבים ממזרח אירופה לקוסטה ריקה, כך שהרוב המוחלט של היהודים בקוסטה ריקה בתחילת שנות ה-50 היו מפולין והביטויים "פולני" ו"יהודי" שימשו בקוסטה ריקה כמילים נרדפות. בשנת 1952 היו בקוסטה ריקה כ-1250 משפחות יהודיות וכ-2000 נפשות, שהתגוררו כמעט כולן בסן חוסה. רבים מהם התפרנסו בתעשיית הטקסטיל ומסחר באריגים.
במהלך מלחמת האזרחים בשנת 1948 אירעו פרעות ביהודים. בשנים 1951-1952 התגברה האנטישמיות שהובלה על ידי קבוצת "ג'ונטה פאטריוטיקה".
משנת 1967 גדלה הקהילה היהודית בקוסטה ריקה בכשני שלישים.
בסוף שנות התשעים ניכרת הגירת ישראלים לקוסטה ריקה, בעיקר בשל היציבות השלטונית, קלות ההגירה ורכישת הקרקע.
נכון לתחילת המאה ה-21 ההגירה אינה קלה ומותנית ביכולת כלכלית מוכחת מסוימת או בהשקעה כספית.
הקהילה ומוסדותיה.
כיום חיים בקוסטה ריקה כ-3000 יהודים, רובם הגדול בפרברי סן חוסה. קיימים בית ספר, תנועת נוער (הנוער הציוני) ומוסדות קהילה. יש קהילה אורתודוקסית מרכזית שרוב חבריה ממוצא אשכנזי. קהילה זו מאוגדת במסגרת CIS) Centro Israelita Sionista). בנוסף יש קהילה רפורמית קטנה שמקורה במהגרים מצפון אמריקה ומקומיים שהצטרפו.
בקוסטה ריקה קיים בית חב"ד אחד, בראשותו של השליח הרב צבי יוסף שפאלטר. לרשת בית כנסת ובית ספר קטן באסקזו, ליד הבירה סן חוסה, הפועלים עם חסידי חב"ד מקומיים, ומרכזים זמניים באתרי התיירות השונים, המאוישים בעונת התיירות. קהל היעד של מרכזים אלו הוא תרמילאים ישראלים וישראלים לשעבר שחיים באזור.
אברהם מלינקוב
מוזיאון ראלי
מוזיאון ראלי הוא מוזיאון לאמנות ספרדית בקיסריה, מייסודו של הארי רקנאטי, אספן אמנות נלהב, שפרש מעסקי הכספים והקדיש את עצמו לאמנות. המוזיאון שוכן בבניין מפואר בסגנון ספרדי מרהיב עין, נשקף אל מדשאות, עצים וים. בקומה השנייה יש מרפסת רחבת-ידיים, מסוככת, ובה פסלים שונים.
היסטוריה.