בשנים 2003–2009 עמד בראש מכון כהן. בשנים 2013–2015 כיהן כראש בית הספר להיסטוריה ע"ש יעבץ. בשנת 2015 מונה לדקאן הפקולטה למדעי הרוח, וכיהן בתפקיד עד שנת 2020.
מחקרו מתמקד בהיסטוריה של המתמטיקה והפיזיקה מאז המאה ה-19.
ספריו.
מתעניין בקשר בין מדע ותרבות ובפרט עסק בסופר חורחה לואיס בורחס והגותו. בעברית יצא לאור ספרו "עולמו הספרותי של חורחה לואיס בורחס" במסגרת האוניברסיטה המשודרת.
עסק גם בתרגום מספרדית לעברית. בין תרגומיו:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו והרצאותיו:
אדריאן סקרבורו
אדריאן פיליפ סקרבורו (באנגלית: Adrian Philip Scarborough; נולד ב-10 במאי 1968) הוא שחקן אנגלי. תפקידיו הידועים הם בסרט "נאום המלך", בקומדיית המצבים "גאווין וסטייסי" ובתפקיד הבאטלר בגרסה מ-2010 לסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים". סקרבורו הוא שחקן תיאטרון מוכשר וב-2011 זכה בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "After the Dance" מאת טרנס רטיגן .
ביוגרפיה.
סקרבורו נולד במלטון מאובריי שבלסטרשייר ולמד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק תיאטר סקול". עוד לפני שסיים את לימודיו זכה בפרס צ'סטרטון.
הופעת הבכורה של סקרבורו בקולנוע הייתה בסרט "טירופו של המלך ג'ורג'". תפקידים נוספים שלו בקולנוע היו בסרטים "תרגילים בנקמה", "פארק גוספורד", "וירה דרייק", "רמז לסקנדל", "נערי ההיסטוריה", "", "נאום המלך" והסרט "עלובי החיים".
אחד מתפקידיו הראשונים בטלוויזיה היה ב-1997 בעיבוד לספר "A Dance to the Music of Time". עוד השתתף בסדרה "שיאכלו עוגות" בכיכובן של דון פרנץ' וג'ניפר סונדרס, בה שיחק בתפקיד "Bouffant", מעצב אופנה הומו / משרת / איש סודה של "קונטס דה ואש" בגילומה של סונדרס. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד", בסרט הטלוויזיה "Into the Storm", בסדרת המתח "Psychoville" ובסדרה הקומית "מירנדה" בכיכובה של מירנדה הארט. פעמיים השתתף בתפקיד אורח בסדרה "רציחות במידסומר" פעם בעונה החמישית ופעם בעונה העשירית. בתוכנית הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "אבני וטיל" דיבב את דמותו של אבני.
סקרבורו מוכר בעיקר מהופעתו בסדרה הקומית של ה-BBC "גאווין וסטייסי", יחד עם ג'וליה דייוויס הם מגלמים זוג נשוי (פיט ודון סאטקליף) שהם שכנים וידידים של הוריו של הגיבור הראשי, גאווין שיפמן (מתיו הורן). הוא גם מזוהה עם תפקידו כבאטלר, מר פריטצ'רד, בסדרת הדרמה של ה-BBC "על אדונים ומשרתים" משנת 2010.
ב-2012 הופיע סקרבורו בסדרה "גברת ביגס" של ITV, כשהוא מגלם את אביה של גברת ביגס (בגילומה של שרידן סמית' ששיחקה לצדו ב"גאווין וסטייסי"). בעונה השביעית של הסדרה "דוקטור הו" גילם סקרבורו חייזר בשם קאהלר-ג'קס בפרק בשם "עיר ושמה מרסי", שעלה לשידור ב-15 בספטמבר 2012.
סקרבורו הרבה להופיע בתיאטראות "דונמאר ורהאוס", תיאטרון אלמיידה, ובתיאטראות וסט אנד. הוא שיחק בעשרים הפקות של התיאטרון המלכותי הלאומי. ב-19 ביוני 2011 השתתף ב- עם השחקן אליוט בראון בתיאטרון בארן שבעיר ולווין גרדן סיטי. עוד הופיע במחזה "הדה גאבלר" בתיאטרון אולד ויק, שוב לצדה של שרידן סמית'. ב-2013 שיחק בדרמה הרדיופונית של טום סטופארד "Darkside" המבוססת על האלבום "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד.
ב-2015 הופיע סקרבורו בתפקיד קלייב טרומן בפרק "The Owl of Minerva" בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "האב בראון", וכן השתתף בתפקיד משנה בסיטקום "Blunt Talk" של רשת "Starz" האמריקאית.
בשנת 2018 שיחק בסרט "על חוף צ'זיל" בכיכובה של סירשה רונן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת איאן מקיואן. באותה שנה שיחק במיני-סדרת הדרמה של רשת BBC, "סקנדל אנגלי מאוד" לצד יו גרנט ובן וישו, וכמו כן בסרט הקומי "אהבה וכשכושים אחרים". בשנת 2019 השתתף בסרט המלחמה האפי "1917", שביים וכתב סם מנדס, וגילם את דמותו של ד"ר פוקס למשך 3 פרקים בסדרת הדרמה ההיסטורית "סנדיטון". בשנת 2020 יצא הסרט האמריקאי "ורמיר האחרון" בהשתתפותו, וכן, שיחק בסרט הפנטזיה של קנת בראנה "ארטמיס פאול" שמבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר האירי אואן קולפר.
פרסים.
ב-1993 היה סקרבורו מועמד לפרס איאן צ'ארלסון וזכה בפרס "מנצ'סטר איבנינג ניוז" על תפקידו במחזה "קומדיה של טעויות" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' שבמנצ'סטר. במרץ 2011 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה על הופעתו במחזה "After the Dance" מאת טרנס רטיגן.
חיים אישיים.
סקרבורו חי בברקהמסטד שבמחוז הרטפורדשייר. הוא נשוי לרוז (שם נעורים בלקשו) ולבני הזוג יש בן (ג'ייק) ובת (אזמה).
קרב איסוראבה
געל בן עבד
געל בן עבד, דמות מקראית, שמו מופיע ב. געל עמד בראש קבוצת מורדים, שהצטרפה אל בעלי שכם כאשר מרדו באבימלך בן גדעון והסיתם לפעול נגדו ולהפיל את שלטונו.
געל ואנשיו נחלו תבוסה. הם גורשו על ידי זבול, יד ימינו של אבימלך. בעקבות המרידה נאסר עליו ועל אנשיו להתגורר בעיר.
געל בן עבד ואחיו היו כנראה קבוצה של שכירי חרב, חיילי צבא פרטי שהשכיר את שירותיו למי שנזקק לשירותי לוחמים. בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל קמו קבוצות רבות של ח'בירו, שנודעו בשל כך שהם משכירים עצמם לכל דורש. רש"י טוען: "געל בן עבד - מאומה אחרת היה".
געל ואחיו (כוונת הכתוב לאנשיו) התיישבו בעיר שכם. בעת ישיבתם בעיר הם עסקו בבציר. געל טוען כי מוצא אבימלך מישראל ולכן לא מן הראוי שבעלי שכם יקבלו את שלטונו. הוא רומז בדבריו כי אבימלך לא התגורר בעיר ואימו ששכם מקום הולדתה והם המליכו אותו למלך עליהם, רק מינה פקיד, את זבול שישלוט עליהם. געל מציע כי שלטון העיר יוחזר למשפחת חמור אשר שלטו בעיר עוד בימי האבות ואבימלך הוא זה ששלט במקומם.
געל מקבל עזרה מבעלי שכם בדמות קבוצת אנשים המתגייסת לשירותיו. הוא מזמין את אבימלך לדו-קרב. לדעת שמריהו טלמון אין לדעת אם התבנית "וַיֹּאמֶר" המתייחסת לאמירתו של געל לאבימלך, היא מטבע לשון או אם געל שלח את אנשיו למסור את דבריו.
המלחמה בין געל לבין אבימלך וזבול פקידו, הסתיימה בכך שאבימלך הכה את בעלי שכם בקרב בשדה פתוח, במצור על העיר ואף בהשמדת אלה, שנמלטו אל "מגדל שכם" או "בית אל ברית".
מדרש שמו.
הכתוב אינו מוסר מידע על אביו של געל, עבד. ייתכן כי שם משפחתו מרמז כי מעמדו נמוך כשל מעמד העבדים או ששם משפחתו הוא השם תאופורי, עבדיאל. משה גרסיאל טוען כי מדובר בכינוי למעמדו, שהיה עבד לאדון. מדרש שם סמוי מעמיד את בן העבד, געל מול בן האמה, אבימלך: לדעת גרסיאל הכתוב רואה בשכם סמל לשיתוף פעולה ישראלי - כנעני. געל מציע שלא לעבוד את השניים אשר מסמלים נישואים ושיתוף בין העמים אליה הוא מתנגד. געל מבקש לבוא תחת עול חמור אבי שכם שמייצג לדידו כנעני טהור. פעמים מספר חוזרת המילה "עבד" וזאת כדי להדגיש את אי הסכמתו של געל לעבוד את אבימלך. הקריאה למרד המצוטטת מפי זבול פקידו של אבימלך אשר מפנה את דבריו לגעל :. המילה 'נעבדנו' מקבילה לשם עבד והמילה "מאסתה" מקבילה לתחושת מיאוס וגועל, המשתמעים מדבריו של פקידו של אבימלך.
השם געל משמש מושא ללגלוג. מוצא השם, מתפרש מערבית דרומית ומשמעותו חיפושית. חוקר המקרא נות, מפרש את השם געל, כמג'עלן סוג של תמר.
הדיבוק (פירושונים)
פאלם (פירושונים)
מרים פיירברג-איכר
בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, המוכר גם בשם בית העלמין הרמ"א (על שם הרמ"א הקבור בו), הוא בית קברות שנוסד בפרבר קז'ימייז' של קרקוב שבפולין בשנת 1535. בקצהו של בית הקברות הוקם בשנת 1553 בית כנסת הרמ"א. מעל לשער כתובת, שהועברה ממקומה הקודם בשער הקודם ברחוב יאקובה, המעידה כי בית העלמין נוסד בשנת 1552, והוא מהעתיקים ביותר בפולין. בכל פולין, המצבות היחידות העתיקות יותר מאלה, נמצאות בוורוצלב ובלובלין.
היסטוריה.
עד 1800 היה בית העלמין העתיק מקום הקבורה העיקרי ליהודי קרקוב, אולם כמה יהודים נכבדים נקברו שם גם אחר כך. ב-1845, בהשתדלותו של רבי דוב בער מייזלס, שהדגיש את חשיבותו הרוחנית וההיסטורית של בית העלמין, ביטלו רשויות העיר קרקוב תוכנית בינוי עירונית שעשויה הייתה להוביל להריסת בית הקברות. בכל זאת בית העלמין הוזנח.
בראשית המאה ה-20 החלה הקהילה היהודית לשפץ את בית הקברות הזנוח והנטוש, אך בזמן הכיבוש הנאצי של פולין הרסו הנאצים את בית הקברות, והשתמשו במצבותיו כאבני ריצוף או מכרו אותן. רק כתריסר מצבות שרדו את תקופת השואה וביניהן מצבותיהם של רבי משה איסרליש ובני משפחתו. מצבתו של הרמ"א נמנית עם המעטות שלא נפגעו. לאחר המלחמה שוקם בית הקברות, ומצבות שאותרו (שהן חלק קטן מהמצבות שנלקחו מבית הקברות) הוחזרו אליו.
בסוף שנות ה-40 ובשנות ה-50, נחשפו בחפירות ארכאולוגיות בשטח בית העלמין מאות מצבות עתיקות. אפשר שחלקן נקברו בכוונה, כדי להצילן מהרס על ידי הפולשים השוודים בשנת 1704. מאות שברי מצבות נקבעו לאורך החומה הפנימית של בית העלמין, לאורך רחוב שרוקה. במשך הזמן החלו לכנות את המקום "כותל הדמעות", שנהיה לאתר זיכרון לקהילה היהודית החרבה של קרקוב. חלק מהמצבות ששוקמו הן של רבנים ומנהיגי קהילה נודעים, וזו של רבי משה איסרליש היא הנודעת ביותר. מצבתו מכוסה בפתקי בקשה ותפילה רבים שמניחים שם מתפללים העולים לרגל מכל רחבי העולם.
רבנים ואישים הקבורים במקום.
עם הקבורים במקום נמנים: