ב-31 בדצמבר 1957 הגיש ראש הממשלה בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי, לאחר ששרי אחדות העבודה סירבו לדרישתו שיתפטרו מתפקידם בממשלה. הגורם למשבר היה חשיפת כוונת הממשלה לשלוח את הרמטכ"ל משה דיין למה שהוגדר כ"שליחות ביטחונית סודית" בגרמניה המערבית, דבר שהוביל לביטול השליחות. בהמשך נחשף, שמטרת השליחות הייתה שיחות על רכישת נשק מגרמניה המערבית.
הרכב הממשלה.
הממשלה מנתה 16 שרים לכל אורך כהונתה. פנים חדשות בממשלה, בעת השבעתה, היו ארבעת שרי השמאל מטעם מפ"ם ואחדות העבודה-פועלי ציון, וכן פנחס ספיר וקדיש לוז מטעם מפא"י שהחליפו את דב יוסף ובן-ציון דינור. בהמשך הצטרף גם מרדכי נמיר במקום משה שרת.
ט&quot;ו בשבט (חג)
הירש לאקארט
עצם הלוז
עצם הלוז (או "נסכוי") היא העצם שממנה, על פי דברי חז"ל, יבנה מחדש הגוף בימי תחיית המתים. שמות נוספים לעצם זו הם "נסכוי" (, בשם הקדמונים) ו"בתואל רמאה" (ספר הזוהר).
מיקומה מתואר באחורי הראש באזור השקע, במקום קשר התפילין של ראש (אזור החוליה הראשונה).
המקורות.
במדרש רבה נכתב:
בספר הזוהר כתוב שבזמן תחיית המתים העצם תרכך את הגוף ויעשה אותו כשמרים בבצק ואז העצם תתפשט לארבעה כיוונים ומכך ישתכלל הגוף וכל האיברים יצמחו ואז כשהגוף מושלם אלוהים יכניס בו את הנשמה.
עוד מוזכר בספר הזוהר:
יש מן מפרשים הסבורים שעצם זו אינה נהנית מאכילת האדם ויש הסבורים כי היא נהנית רק מסעודת מלווה מלכה. המקור הקדום לכך הוא בספר "מטה משה" לתלמידו של המהרש"ל, והרחיב בכך ר' יעקב עמדין בסידורו "בית יעקב": "ונמצא בספרים שיש עצם באדם (...) שאינו נהנה משום אכילה כי אם מזו הסעודה של מוצאי שבת. ואמרו שממנו בניין גוף האדם ואך הוא לבדו נשאר בקבר אחרי ריקבון עצמות הגוף, כי ממנו תתחיל התחייה לעתיד, שהוא כשאור לגוף כידוע" . וכן דעת זו מביא הבית יוסף חלק אורח חיים ש' בשם "שיבולי הלקט".
זיהוי העצם.
על מיקומה המדויק של עצם הלוז נחלקו דעות המפרשים:
עצם הלוז בגויים.
על פי המדרש, עצם זו אינה נרקבת גם אצל נכרים, ולא רק אצל יהודים. הרב שאול ברוך מהעיר קרולי מספר שמצא בכתב עת שהופיע בעיר מריש-אוסטראו (כיום: מורבסקה אוסטרבה, צ'כיה), מאמר מאת מנהל הקרמטוריום, שמצא בתוך אפר גויה עצם קטנה שלא נשרפה, והוא שיער שמדובר בעצם הלוז. באנציקלופדיה אוצר ישראל נכתב שבאגדות עמי קדם קרויה עצם זו בשם "אב אדיר", והסופרים האשכנזיים קראו לעצם "יודענקנעכל" - העצם היהודית.
בסידור רבי שבתי מרשקוב כתב שברשעים גם עצם זו נרקבת, והחיד"א כתב בשם תלמידי האר"י שמי שחייב כרת גם עצם הלוז נרקבת אצלו.
קרני-חיטין
ישיבת באר יעקב
ישיבת באר יעקב היא ישיבה חרדית בבאר יעקב שהונהגה במשך שנים רבות על ידי הרב משה שמואל שפירא, שכיהן כראש הישיבה, והרב שלמה וולבה שכיהן כמשגיח רוחני. כיום ראש הישיבה הוא הרב דוד יצחק שפירא, בנו של הרב משה שמואל שפירא.
מגידי השיעורים הם הרב שמעון שפירא, הרב אהרון שפירא, הרב דוד מונק, הרב יעקב זלושינסקי, הרב אבנר שפרלינג והרב יהושע דבורץ. שיטת הלימוד בישיבה מבוססת על דרכו של הרב משה שמואל שפירא, תלמידו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק.
היסטוריה.
תנועת עזרא ביקשה להקים ישיבה לבוגרי התנועה מחוץ לירושלים ולצורך כך קיבלה תרומה של בית אריזה ישן בבאר יעקב ששימש כפנימייה. בהמלצת החזון איש מונה לראשות הישיבה הרב אפרים בורודיאנסקי, ולמשגיח מונה הרב שלמה וולבה. לאחר כחודש ביקש הרב בורודיאנסקי להשתחרר מתפקיד ראש הישיבה, ובמקומו המליץ החזון איש על מינוי הרב משה שמואל שפירא. לאחר כשנה נפרדה הישיבה מתנועת עזרא בהסכמת שני הצדדים. הלימודים התקיימו בבית הכנסת של באר יעקב. באותה עת היו בישיבה כעשרה תלמידים. בשנת 1953 הוקמו מבנים טרומיים עבור פנימייה וחדר אוכל, על קרקע שחלקה נתרם לישיבה וחלקה הוקצה לישיבה על ידי המועצה המקומית. בשנת 1955 הוקם עבור הישיבה בית מדרש שנתרם על ידי סר יצחק וולפסון מקנדה, ולאחר מכן הוקמו שני בתים עבור ראש הישיבה והמשגיח. בליל יום כיפור תשי"ט עלה אחד ממבני הפנימייה באש. בעשר השנים הראשונות של הישיבה שימש הרב שפירא גם כרב המקומי של באר יעקב, אולם כשגדלה הישיבה הוא פרש מהתפקיד כדי להקדיש לה את זמנו.
בי"ב בכסלו תשכ"ה (17 בנובמבר 1964) חנכה הישיבה את המבנה החדש שלה בנוכחות הרב הראשי לישראל הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב יוסף שלמה כהנמן, הרב יחזקאל אברמסקי, שר הדתות זרח ורהפטיג ועוד. בעת חנוכת המבנה החדש למדו בישיבה כתשעים תלמידים, כשני שלישים מהם ישראלים. תלמידי חוץ לארץ נדרשו להגיע לאחר פרק זמן מינימלי בישיבה בארצות מוצאם.
בכל שבת התקיימה שיחת מוסר על ידי המשגיח הרב וולבה. הישיבה התייחדה בכך שהשיעורים בה התקיימו בעברית ולא ביידיש, על מנת לאפשר לבני עדות המזרח ללמוד בה.
לאחר ההתרחבות למבנה החדש, פתחה הישיבה ישיבה קטנה לצדה.
בין השנים תש"י-תש"ס הוציאה הישיבה ביטאון תורני בשם "הבאר" אשר הכיל דברי תורה של רבני הישיבה ותלמידיה ושימש גם לגיוס תרומות.
ב-1982 (תשמ"ב) עזב הרב וולבה את ישיבת באר יעקב ועבר לירושלים.
בתחילת שנות התשעים עברה הישיבה לירושלים, עקב גורל הגר"א שערך הרב שפירא. כעבור עשר שנים שבה הישיבה למבניה המקוריים בבאר יעקב.
אריה דרעי עבר את תהליך השיקום שלו בישיבה בשנת 2001.
בתחילת זמן אלול ה'תש"ע פרש הרב אריה שפירא, שהיה ר"מ בישיבה, בתיאום עם אביו הרב דוד יצחק, והקים עם דודו, הרב נפתלי צבי יהודה שפירא, את ישיבת שערי שמועות במושב בית חלקיה. בגרעין המייסד של הישיבה החדשה היו כ-20 מתלמידי ישיבת באר יעקב.
קרנליאן
קרנליאן (וכן קרניאול וקרניול) הוא אבן חן אדמדמה אחת מצורות המינרל כלקדון (סוג של קוורץ), המכיל כמויות קורט של ברזל. הקרנליאן שייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה מרחבי), ונוסחתו הכימית SiO2. מקור השם קרנליאן מלטינית, "קרניס" (carnis) שפירושו בשר עקב הגוון האדמדם המזכיר בשר חי.
צבעו של הקרנליאן נקבע לפי כמות וסוג תרכובת הברזל שבו. תחמוצת הברזל יוצרת גוון כתום-אדמדם בעוד שהידרוקסיד הברזל נותן לאבן גוון חום. בחימום הופך הידרוקסיד הברזל לתחמוצת הברזל וגוון הקרנילאן משתנה בהתאם לאדום. כמו בכל צורות הכלקדון הגבישים של המינרל קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים). תכונה זו מבדלת את הקרנליאן מקוורץ שקוף, אמטיסט, ציטרין וסוגים נוספים של קוורץ גבישי שהם בדרך כלל שקופים ויוצרים גבישים בעלי שש פאות הניתנים לזיהוי בקלות. סוגים נוספים של קוורץ בעל גבישים זעירים כוללים את האגט, הכריזופראס והאוניקס. שלא כמו בסוגים רבים אחרים של אבני חן מקוורץ בלתי שקוף שבהם האבן נחשקת בשל תבניות של פסים בגוונים שונים על האבן, הקרנליאן הפכה לאבן חן בשל צבעה האדמדם בלבד. הגוון הנחשק ביותר היא אבן שלפניה יש גוון שחור אדמדם, אבל בהסתכלות דרכה נראים גוונים של אדום אש. הקשיות הגבוהה יחסית של הקרנליאן (7 בסולם מוס) מאפשרת להשתמש בו לצורכי קישוט, לשיבוץ בטבעות, בשרשרות ולגילוף צלמיות.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד הקרנליאן הוא אבן ההולדת התחליפית של חודש יולי.
אבני הקרנליאן היפות ביותר מגיעות מהודו, מקומות נוספים שבהם כורים קרנליאן הם צפון אפריקה, יפן, אוסטרליה, סיביר ובייחוד ברזיל.
על שם האבן נהוג לקרוא לגוון אדום מסוים "קרנליאן", כדוגמת צבע הלוגו של אוניברסיטת קורנל וחברת המרקים "קמפבל".
קרנליאן בהיסטוריה.
במצרים העתיקה נהגו לכנות את האבן, "אבן החיים", בשל צבעה המזכיר דם. משום כך שיחקה האבן תפקיד חשוב בפולחן הקבורה המצרי והיא מוזכרת בספר המתים המצרי. קישוטים המכילים קרנליאן נמצאו בקברו של תות ענח' אמון. גם במקומות אחרים בעולם העתיק היה המינרל אבן חן חשובה, בייחוד בטבעות. דוגמאות נודעות:
קישוטים עתיקים עוד יותר המכילים קרנליאן נמצאו בקפריסין ובטרויה. בתקופת האימפריה הרומית היה הקרנליאן החומר הנפוץ ביותר בו השתמשו כאבן חן. מכיוון שלקרנליאן יש תכונה חשובה, שעווה חמה אינה נדבקת אליו, השתמשו בו לרוב בטבעות חותם שבהם הטביעו חותם ביטחון על מכתבים או מסמכים חשובים.
מתקופת ימי הביניים החלו להשתמש בקרנליאן בקמעות משום האמונה בכוחה המרפא של האבן בין השאר בפני דימומים, כאבי ראש, שיעולים והצטננות. במאה ה-18 התפשטה האמונה שגבר הנושא קרנליאן מושך אליו נשים בדרכים מוזרות.
בתקופה המודרנית התחדש השימוש בקרנליאן כאבן חן וכמה משוררים גרמנים כדוגמת יוהאן וולפגנג פון גתה, ושטפן גאורגה מזכירים את האבן בשיריהם. באוסף שיריו המאוחר, "דיוואן מערבי מזרחי" כתב גתה בשיר Segenspfänder ("משכונות הברכה"):
מקורות.
ערך זה כולל מידע מתוך הערך כריזופראס, מידע מהערך Carnelian מוויקיפדיה באנגלית ומידע מהערך Karneol מוויקיפדיה בגרמנית.
מחזור הזרעים
מתילפנידייט
קרב טיפקנו
הלאווים של חרטום
ריאל טמלה יונייטד
ריאל טמלה יונייטד היא קבוצת כדורגל מהעיר טמלה שבגאנה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה הוא סגנות מחזיקת הגביע הגאנאי, הישג אליו הגיעה שלוש פעמים.
ריאל טמל יונייטד
פיינורד אקדמי
ברקום ארסנל
ברקום ארסנל (אנגלית: Berekum Arsenal) היא קבוצת כדורגל מהעיר ברקום שבגאנה. מדי השחקנים במשחקי הבית, סמל הקבוצה ושמה מבוססים על שמה, סמלה וצבעיה של קבוצת הכדורגל האנגלית ארסנל.
הופעות באפריקה.
בשנת 2006 השתתפה הקבוצה בגביע הפדרציה של ה-AFC כאשר בשלב הראשון הקבוצה גברה על קבוצת דיאבלוס נוירס מהרפובליקה של קונגו והמשיכה לשלב השני, בו הפסידה לקבוצת פטרו אתלטיקו מאנגולה והודחה מהמפעל.
מצרית קדומה