תאי ה-Tr1 (Type 1 Regulatory T Cells) ידועים בכך שהם מפרישים כמות גדולה של האינטרלוקין (ציטוקין) האנטי-דלקתי IL-10 (דבר שהם עושים במהירות רבה יותר מאשר כל תא T מסייע אחר) ושבדומה לתאי ה-Treg הם מסוגלים לדכא את התגובות של מערכת החיסון ולמתן אותה. בנוסף הם מסוגלים להפעיל תאים דנדריטים בעזרת ה-LAG-3, סממן שנמצא על הממברנה שלהם. החשיבות של תאי Tr1 לביצוע פעולות רגולטוריות עצומה. מחקר שבוצע בעכברים חולים ב-EAE הדגים שאורגניזמים חולים מכילים כמות גדולה בהרבה מהממוצע של תאים שמפרישים IL-10 דוגמת Tr1.
ה-IL-10 עוזר לרסן את ההפעלה של תאים אפקטוריים במהלך תגובה אוטואימונית בשל המאפיינים האנטי-דלקתיים שלו, בדומה לציטוקינים אנטי-דלקתיים אחרים.
חשיבות נוספת ליכולת של תאי Tr1 לדכא את הפעילות של מערכת החיסון קשורה לתפקידם בתגובת מערכת החיסון לאחר השתלת איברים. לגוף יש נטייה טבעית לדחות שתל משום שלרוב הוא מזהה אותו כגורם זר לגוף, אך לפי מחקרים עדכניים, המאפיינים המדכאים של תאים אלה מאפשרים פעמים רבות לדכא את מערכת החיסון על מנת שהגוף יקבל את השתל.
מנגנון פעילות.
מנגנון פעילותם של תאי T רגולטוריים אינו ברור אך הוא ככל הנראה דורש מגע ישיר בין תא T רגולטורי לבין תא המטרה: תא מציג אנטיגן או תא T. בנוסף תאי T רגולטוריים מפרישים את הציטוקינים IL-10 וTFG-β המשפיעים על תאי המטרה. תאי T רגולטוריים גורמים לתאים מציגי אנטיגן- APC (כגון תאים דנטריטים, תאי B ומקרופאג'ים) להוריד את ביטוי מולקולות MHC סוג 2, את ביטוי המולקולה הקו-סטימולטורית B7, את הפרשת הציטוקינים פרו-אנפלמטוריים, ולהעלות את הפרשת IL-10. תאי T רגולטוריים גורמים לתאי T אפקטוריים (תאי T מסייעים ותאי T הורגים) להוריד את הפרשת ציטוקינים, להעלות את כמות הקולטן ל TGF-β, להוריד את קצב חלוקת התאים, לגרום לאפופטוזה, ולהיכנס למצב אנרגי (Anergy).
מאפיינים מולקולריים.
כמו תאי T אחרים, תאי T רגולטוריים מתפתחים בבלוטת התימוס, אך בניגוד לתאי T אחרים תאים אלו מאופיינים בביטוי פקטור השעתוק FOXP3. בנוסף התאים מבטאים קולטן ל IL-2 הקרוי גם CD25 ואת החלבון CD4. לפני זיהוי FOXP3 נחשבו החלבונים CD25 ו CD4 למאפיינים היחידים לתאי T רגולטוריים על כן תאים אילו כונו תאי CD4+ CD25+, הבעיה בזיהוי זה הוא שהסמן CD25 נמצא גם בתאים שאינם רגולטוריים.
גורם השעתוק FOXP3 חיוני לפעילותם של תאי T רגולטוריים, נמצא כי חולי תסמונת IPEX הם בעלי מוטציה בגן המקודד ל FOXP3, חולי IPEX אינם יכולים לשלוט בתגובה החיסונית, הם סובלים משלשול כרוני, אקזמה, אי גדילה, דלקות קשות וחוזרניות וזיהומים פטרייתיים. חולים בתסמונת IPEX לרוב מתים בשנות חייהם הראשונות.
צחוק של עכברוש (אופרה)
צחוק של עכברוש היא אופרה קאמרית ישראלית שהלחינה אלה מילך-שריף לליברית המבוססת על הספר בעל אותו השם מאת נאוה סמל, ועוסקת בשואה ובזיכרונה.
באופרה עשר תמונות, והיא בנויה לשמונה זמרים, מקהלת נערות ותזמורת. משך הצגתה כשעה ושלושים וחמש דקות. האופרה הועלתה לראשונה בהפקת התיאטרון הקאמרי ב-9 באפריל 2005 בבימויו של עודד קוטלר. בהפקה המקורית משתתפים בבת מרום בתפקיד הסבתא (מצו סופרן), מאי ישראלי בתפקיד לימה אנרגלי (סופרן), אלכסיי קנוניקב בתפקיד הכומר (בריטון), עינת ארונשטיין בתפקיד הילדה בבור (סופרן), קלייר מגנאג'י בתפקיד הנכדה (סופרן), יונתן חיימוביץ', בתפקיד סטש (בריטון), יבגני נג'ינץ, בתפקיד האיכרה (מצו-סופרן) וגבריאל לובנהיים בתפקיד האיכר (בס-בריטון) ומקהלת מורן. התזמורת הקאמרית הישראלית בניצוחו של אורי לשמן מלווה את היצירה.
האופרה מגוללת את סיפורה של ילדה יהודייה קטנה בפולין במהלך תקופת השואה, אשר נמסרת בידי הוריה למשמורת אצל משפחת איכרים גויים. במעגל שני של סיפור מסגרת מספרת הילדה, שהיא עתה סבתא, בתל אביב של סוף המאה העשרים, את סיפורה לנכדתה, ובמעגל החיצוני ביותר של הסיפור עומדים בשלהי שנת 2099 החוקרים לימה אנרגלי ושותפה סטש, אשר חוקרים את מיתוס "ילדה ועכברוש" ששרד מימי השואה בספריית הזכרונות האנושית.
האופרה ייצגה את ישראל בתיאטרון העירוני של ורשה בשנת 2005, בפסטיבל אמנויות הבמה בעיר סיביו שברומניה, בתיאטרון הלאומי של בוקרשט בשנת 2008 ובקנדה בשנת 2009.
אולד סקול היפ-הופ
אולד סקול ראפ (באנגלית: Old School Rap) הייתה השלב הראשון מתוך שלושת שלבי ההתפתחות מוזיקת הראפ משנות השבעים ועד שנת 1986. המושג "אולד סקול ראפ" מתאר הן את שם התקופה והן את סגנון הראפ שהיה מקובל בתקופה זו (כולל פופ ראפ). נהוג לסיים את התקופה עם הופעתם של סגנונות ההארדקור ראפ והגנגסטה ראפ בסוף שנות השמונים.
זמר סקא ורגאיי בשם דיג'יי קול הרק , היגר בתחילת שנות השבעים מג'מייקה לניו יורק שבארצות הברית. ב-1977 הממציא הרק את ה"בריק-ביטינג". במקביל אליו פיתח הדיג'יי גראנדמאסטר פלאש את טכניקות הדיג'יי והסקראצ'ינג. הם טבעו את מונח ה"היפ הופ", ונהוג למנות את תחילת התקופה מרגע זה.
בשלב זה, ההיפ הופ לא היה מוכר לציבור הרחב. ב-1979 הוציאה להקת שוגר היל גאנג סינגל בשם "Rapper's Delight" שהצליח בפעם הראשונה לפרסם את הז'אנר שעד אז היה מוכר רק למעטים. הסינגל נחשב לאחד משירי ההיפ הופ המצליחים ביותר בכל הזמנים עם מכירות שעמדו על כ-2 מיליון עותקים. כמו כן הלהקה נחשבת ל"ממציאה" של המושג "ראפ" כשם נרדף להיפ הופ כפי שהוא בא לידי ביטוי בסינגל זה.
מרכזו של הראפ בתקופה זו היה בניו יורק והוא לא התפשט לערים אחרות בשלב זה. הראשון שהתאים את הראפ למוזיקת דיסקו היה דיג'יי הוליווד. ב-1979 הדיג'יי גראנדמאסטר פלאש מניו יורק שעבד יחד עם דיג'יי הוליווד המציא את הרמיקסים ואת טכניקות הסאונד המקובלים עד היום במסיבות. גרנדמאסטר נחשב לראפר המפורסם הראשון שהיה מקליט שירים על גבי קסטות והוא גם הרבה לשתף פעולה עם להקות והוא זכה לפופולריות רבה.
עם הזמן התפשט הראפ לכל אורך החוף המזרחי של ארצות הברית וב-1985 קנה לו אחיזה גם בחוף המערבי. הראפר הראשון של החוף המערבי הוא טו שורט (Too Short) שהתחיל לשיר שירי ראפ בעלי מסר עם אלבומו הראשון "Players". למרות הופעותיו של טו שורט הראפ של החוף המערבי היה עדיין בחיתוליו.
אל אל קול ג'יי (LL Cool J) היה הראפר הראשון שיצר סגנון חדש של ראפ הנקרא פופ ראפ (ראפ שמדבר על אהבה ובעל מסרים רומנטיים) ב-1985 עם אלבומו "Radio". להקת הראפ "Run-D.M.C" שהייתה לא ידועה עד שנת 1984 עת הוציאו את אלבומם הראשון "Run D.M.C". עם הוצאתו הפכו למודל לחיקוי של הראפ.
סוזוקי
ציטוקינים
דוקלה
דוּקְלָה (בפולנית: Dukla; ביידיש: דיקלע) היא עיירה בגליציה המזרחית, בדרום מזרח פולין. אוכלוסייתה מונה כ-2,200 נפש. העיירה נמצאת בהרי הקרפטים המזרחיים. מספר קילומטרים מדרום לה, נמצא מעבר ההרים של דוקלה, אשר נמצא על הגבול הסלובקי ואשר היווה מעבר חשוב במאות השנים האחרונות. בין היתר, ניטשו על השליטה בו, קרבות במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
העדות הראשונה לקיום דוקלה היא מ-1366 במסמך שהוציא קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
ב-1474 נהרסה העיירה על ידי צבאו של השליט ההונגרי מתיאש הוניאדי.
ב-1772, עם חלוקת פולין עברה דוקלה לשלטון האימפריה האוסטרית.
ב-1849 נכבשה על ידי רוסיה. בשנים 1884 ו-1891 כילו שריפות חלקים גדולים מהעיירה.
החל מייסודה ועד לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה השליטה המקומית בדוקלה בין משפחות אצילים מקומיות.
אחת מהעברות הבעלות על העיירה התרחשה בסוף המאה ה-18, אחרי שיוזף השני, קיסר אוסטריה כפה על הבעלים, שזסני פוטוצקי, לשחרר יהודי מהכלא בעיר קריסטינופול, בטענה "כיוון שאל לאדם להיות בעל שררה על השווה לו, על היהודי להשתחרר מהכלא". בעקבות הפגיעה במעמדו, מכר פוטוצקי את אחוזותיו בגליציה, כולל את דוקלה.
לאורך כל השנים הייתה דוקלה על נתיב סחר בין הונגריה ופולין וחלק גדול מתושביה עסקו במסחר.
אזכורים בתרבות.
בשנת 2009 הופיע בעברית בהוצאת מודן הספר "דוקלה" מאת אנדז´י סטאשיוק (תרגמה מפולנית: מירי פז) ובו תיאור פיוטי של ביקור בעיירה.
הקהילה היהודית.
ראשית ההתיישבות היהודית בדוקלה הייתה ב-1380. הגידול באוכלוסייה היהודית חל במאה ה-18. ב-1895 נבנתה גימנסיה על ידי קרן של הברון הירש. חלק גדול מהיהודים עסקו במסחר ובמיוחד במסחר ביין.
נתונים על יהדות דוקלה:
בשואה.
דוקלה שכנה סמוך לקו חלוקת פולין בין גרמניה לברית המועצות ונכללה בשטח גנרלגוברנמן הגרמני. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, גרשו הגרמנית את מרבית יהודי דוקלה מזרחה לשטח ברית המועצות. לאחר מכן החלו במעשי התעללות ביהודי המקום שנותרו בו, ובהטלת גזירות על האוכלוסייה היהודית, תוך ציווי בעבודות כפייה. כמו כן, הוקם בעיירה יודנרט, ובאביב 1942 רוכזו יהודיה בגטו סגור.
בתחילת אוגוסט 1942 הוקף הגטו בעיירה בידי המשטרה האוקראינית. מתוך 3,500 יהודי דוקלה ויהודי רימנוב הסמוכה שהיו במקום, נלקחו הזקנים והתשושים אל היער הסמוך ונרצחו, וכ-300 גברים הועברו לשני מחנות עבודה שהוקמו בעיירה, אשר חוסלו בדצמבר 1942. כל יתר יהודי המקום שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
יוסף גוזיק שהתגורר בדוקלה התחבא לאורך המלחמה יחד עם אחיו בביתו של איש מחתרת פולני שהתגורר בכפר הסמוך. גוזיק כתב יומן מפורט בעברית, ובו תיאר את חייו ותחושותיו במחבוא.
אמיל גרינצווייג
אדוארד סטטיניוס
אדוארד ריילי סטטיניוס (באנגלית: Edward Reilly Stettinius;