הקיסר הפגאני האחרון, יוליאנוס הכופר, איפשר ליהודים לשוב ל"ירושלים הקדושה שלה שלתקומתה נכספתם שנים רבות" ולבנות בה את בית המקדש. מכל מקום, תקופת שלטונו הקצרה בין השנים 361–363, באה אל קיצה עם מותו בשדה המערכה במהלך מסע מלחמה כושל נגד האימפריה הסאסאנית, כך שלא היה כל סיכוי להשלים את מדיניותו לפני שחזר שלטונם של הקיסרים הנוצרים על הקיסרות. עם קידושו של יוחנן כריסוסטומוס לפטריארך תחילת שנת 398, המשיכה הרטוריקה הנוצרית נגד היהודים להרים את ראשה, בסדרה של דרשות, בהן הטיף כנגד "מחלת היהדות". שפה יוקדת שכזו בנתה אקלים של חשדנות וקנאה נגד הקהילות היהודיות, כמו אלה באנטיוכיה וקונסטנטינופול.
בתחילתה של המאה ה-5, הוציא הקיסר תאודוסיוס השני, שהיה תחת השפעתה של אחותו הגדולה פולכריה, סדרה של צווים שהחלו רדיפות רשמיות כנגד היהודים. יהודים לא יכלו להיות בעלים של עבדים, לבנות בתי כנסת חדשים, להחזיק במשרה ציבורית או לשפוט במחלקות בין יהודי ללא יהודי. נישואים בין יהודי ללא יהודי הפכו לעברה שדינה מיתה כמו גם המרת דתם של נוצרים ליהדות. בנוסף, ביטל תאודוסיוס את נשיאות הסנהדרין והדיח את רבן גמליאל השישי, בהוראה משותפת עם הונוריוס, שליט הקיסרות הרומית המערבית, וכך פוזרה סופית הסנהדרין.
רומא הקיסרית
גביע אסיה בכדורגל
גביע אסיה לאומות, נקרא גם גביע אסיה של AFC (באנגלית: AFC Asian Cup), הוא תחרות הכדורגל המרכזית לנבחרות שחברות ב-קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). גביע זה הוא טורניר היבשת השני הכי עתיק אחרי הקופה אמריקה. מנצחת הטורניר מוכתרת לאלופת אסיה בכדורגל, ועד ל-2015 השתתפה גם בגביע הקונפדרציות.
כאשר הוא נערך כל ארבע שנים החל מטורניר 1956.
בתחילת דרכו של הטורניר הוא נערך כל ארבע שנים החל מטורניר 1956 שנערך בהונג קונג, ועד לטורניר 2004 שנערך בסין, אולם מאז מאחר שלוח הטורנירים הגדולים השנתי היה עמוס בין היתר באולימפיאדת הקיץ ואליפות אירופה, החליט ה-AFC להזיז את הטורניר למחזור עונתי עמוס פחות, והטורניר הבא התקיים 3 שנים לאחר מכן ב-2007 ובו השתתפו באירוח 4 מדינות: אינדונזיה, מלזיה, תאילנד ווייטנאם, ומאז הטורניר מתקיים כל 4 שנים.
בטורניר הראשון השתתפו ארבע נבחרות בלבד, אולם כיום משתתפות בו 24 נבחרות מתוך 43 נבחרות שמתחרות במוקדמות.
נבחרת קוריאה הדרומית זכתה בטורניר הראשון. נבחרת יפן היא המצליחה ביותר במסגרת זו ובעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר עם 4 זכיות. נבחרת איראן ונבחרת ערב הסעודית זכו שלוש פעמים כל אחת בטורניר. נבחרת ישראל השתתפה בטורנירים הראשונים, סיימה כסגנית פעמיים, ואף זכתה בטורניר 1964. ישראל, שהשתייכה אומנם מבחינה גאוגרפית לאסיה, הוצאה בלחץ מדינות ערב מה-AFC בשנות ה-70, ואחרי זמן מה הצטרפה לקונפדרציית הכדורגל של אירופה במקום (אופ"א), שם היא נמצאת עד היום.
פורמט.
מאז 1972, תחרות הגמר מתקיימת בשני שלבים: שלב הבתים, ולאחר מכן שלב הנוקאאוט. מאז 2019 כל נבחרת משחקת 3 משחקים בבית של 4 נבחרות (6 בתים סך הכל), כאשר אלופת הבית וסגניתה מעפילות לשלב הנוקאאוט, ובנוסף מצטרפות אליהן ארבע הנבחרות שסיימו במקום השלישי בבית עם המאזן הטוב ביותר, כך שבסוף מעפילות 16 נבחרות לשלב הנוקאאוט בשמינית הגמר.
סיכום הזוכות בגביע אסיה.
בזכיות שמסומן * - הנבחרת אירחה את הטורניר
1 = ישראל הורחקה בלחץ מדינות ערב מה-AFC בתחילת שנות ה-70, ולבסוף הצטרפה לאופ"א.
פוליטיקה שנוייה במחלוקת בטורניר.
עקב התרחשויות פוליטיות גאוגרפיות וצבאיות באסיה, גביע אסיה לאומות עמד במקרים רבים של התערבות פוליטית.
אחד מהמקרים היה המקרה של ישראל, שהייתה חברת הקונפדרציה מעצם היותה גאוגרפית על שטח אסיה. היא השתתפה בטורנירים הראשונים ואף אירחה וזכתה בטורניר של 1964. בעקבות מלחמת יום הכיפורים שהתחוללה ב-1973 בין ישראל למדינות ערב השכנות, הפעילו מדינות ערב לחץ באמצעות חברי ה-AFC שלהם להרחיק את ישראל מהקונפדרציה על מנת להחרימה. הלחץ הצליח וב-1974 ישראל עברה לזמן מסוים להתחרות בקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC), עד שהתקבלה כחברה באופ"א ב-1990 (שם היא משחקת עד היום).
מקרה נוסף היה בטורניר האסיאתי של מוקדמות מונדיאל 2010 כאשר צפון-קוריאה לא הסכימה לארח את נבחרתה של דרום קוריאה, וסירבה להציג את דגלה של דרום קוריאה ולנגן את ההמנון שלה לפני המשחק כמתחייב בפיפ"א. כתוצאה מזאת הוחלט שצפון קוריאה תארח את טורניר זה בשאנגחאי.
עוד מקרה היה בטורניר אחר של ה-AFC בו סירבה ערב הסעודית להתחרות מול איראן ב-2016 עקב התקפה על השגרירות הסעודית באיראן ושריפת הבניין. הסעודים סירבו להתייצב ולשחק מול איראן ואף איימו לפרוש מה-AFC, אולם המחלוקת נפתרה.
קמח
קמח הוא אבקה דקה הנוצרת מטחינת רכיבים מסוימים של צמחים לאחר ייבוש או קלייה שלהם. רכיבים עיקריים שנטחנים לקמח לאחר ייבוש או קלייה הם למשל זרעים, אגוזים, פירות ועוד. שימושו העיקרי של הקמח הוא הכנת עיסה (בצק) ממנו אופים לחם או מאפים אחרים.
כבר מאז המהפכה החקלאית נהגו בני אדם לטחון זרעים של צמחים ממשפחת הדגנים ולהפיק מהם קמח. כך למשל החלו לטחון גרעינים, כגון: גרעיני חיטה, שיפון וכוסמין. עם צבירת הידע החקלאי הובן כי ניתן להכין קמחים גם מרכיבים נוספים בצמחים, וכך החלו נפוצים קמחי קטניות, כגון: קמח חומוס, קמח עדשים וקמח פולי מונג, בהם נעשה שימוש נרחב במטבחי דרום אסיה ובהודו בפרט, וכן קמחי פירות דוגמת קמח בננה, קמח קוקוס, קמח תמרים (אשר קליפתם עשירה מאוד בעמילן) קמח שקדים וקמחים אחרים.
סוגי קמח.
מעבר לחלוקה לפי רכיבי צמחים (קמח גרעינים, קמח קטניות, קמח פירות וכו') ניתן לחלק את כל הקמחים הקיימים לשני סוגים עיקריים: קמח מלא וקמח לבן. קמח מלא הוא כל קמח אשר הרכיב הצמחי ששימש להכנתו נטחן בשלמותו, כלומר בקליפתו (האכילה) המלאה (המכונה סובין) או לחלופין ללא כל ליטוש או עיבוד. קמח לבן, לעומת זאת, הוא קמח שבתהליך הכנתו הוסרה קליפת הגרעין. טעמו של קמח לבן לרוב עדין יותר, והוא נחו לייצור ולשימור לזמן ממושך יותר, עם זאת הוא מכיל פחות רכיבים תזונתיים, משום שרוב הרכיבים התזונתיים החשובים נמצאים דווקא בקליפה. ככל שהקמח מלא יותר, ומכיל את כל הרכיבים המקוריים של רכיב הצמח, הוא כהה יותר.
חשיבותו במאכלים פופולריים.
קמח הוא חומר גלם בסיסי ושכיח במגוון מאכלים ושיטות בישול. באפייה הוא המרכיב העיקרי של סוגי בצק רבים, שמהם אופים מגוון לחמים, ומרכיב חשוב בעוגות ובפשטידות רבות. בבישול הוא הבסיס לפסטה, מרכיב בסוגי כופתאות, כיסונים ולביבות, ומשמש גם להכנת דייסות (כגון ממליגה ופולנטה מקמח תירס) ולהסמכת רטבים. בטיגון הוא מהווה מרכיב בבצק המטוגן בטיגון עמוק להכנת סופגניות, בבלילות כמו בלילת החביתיות ובציפויים כגון ציפוי לשניצל.
הרכב הקמח ותפקידו באפייה.
קמחים שונים עשויים להיות שונים מאוד זה מזה בהרכבם הכימי, אם כי לכולם מידה משמעותית של עמילנים. ואם מדובר בקמח מלא, אז גם סיבים. קמחים מסוימים כמו קמח חומוס מלא וקמח עדשים מלא, מכילים מידה רבה של חלבון וסיבים. קמח חיטה, שיפון, כוסמין ושעורה שהם מלאים, עשירים בחלבון וסיבים תזונתיים גם הם. קמחי אגוזים וזרעים, וכן קמח שקדים, עשירים יחסית בשומנים צמחיים טובים.
המרכיב העיקרי בקמח חיטה הוא עמילן המהווה 80% ממנו, וכן חלבון שרובו גלוטן, ולשניהם תפקיד מכריע בתהליך האפייה. העמילן סופח כמויות גדולות של מים בטמפרטורה גבוהה, וגרגריו תופחים בעת האפייה וממלאים את נפח המאפה, ואילו הגלוטן מתפתח, במגע עם מים, לרשת סיבית וגמישה שמתייצבת ונמתחת יותר ככל שלשים את הבצק לאורך זמן רב יותר, עד גבול מסוים שבו נהרסים קשרי הגופרית בין רכיבי הגלוטן. בזמן האפייה עצמה רשת הגלוטן נמתחת כתוצאה מפליטת גזים שמקורם בחומרי ההתפחה, ומעניקה למאפה את מרקמו ומבנהו.
ביהדות.
שימוש בקמח בחג הפסח.
ביהדות חל איסור אכילת חמץ בחג הפסח, ומכיוון שקשה להישמר מהחמצת הבצק במהלך עריכת הבצק ואפייתו, לפיכך במהלך החג משמשים קמח תפוחי אדמה, קמח חומוס, קמח קוקוס, קמח שקדים וקמחים רבים אחרים כתחליף לקמחי דגנים דוגמת קמח החיטה, השיפון והכוסמין. בנוסף לקמחים שאינם עשויים מדגן, ניתן להשתמש בחג הפסח גם בקמח מצה העשוי ממצות שנטחנו דק לאבקה, היות שעל פי כללי ההלכה, קמח שהופק ממאכל שעבר אפייה, נעקרה ממנו יכולת ההחמצה. בפועל קמח המצה הוא אחד הקמחים השימושיים ביותר בחג הפסח, ומשמש למגוון מאכלים.
ניפוי קמח מתולעים.
לפי ההלכה, תולעים הנוצרות בקמח, כל זמן שהן בתוך הקמח - מותרות באכילה, היות שכל חיותן הוא מכוח הקמח, והן בטלות לגביו, אך משעה שפרשו מן הקמח נאסרו, גם אם חזרו אליו לאחר מכן. בעקבות זאת נחלקו הראשונים אם תמיד יש לחשוש שהתולעים פרשו מן הקמח וחזרו אל תוכו, ואז הן אסורות. או שאין לחשוש לכך כל זמן שלא ראינו בעינינו שהן פרשו. בנוסף לכך נחלקו אם זחילתן על דפנות הכלי שבו נמצא הקמח נחשבת לפרישה, או שרק לאחר שפרשו אל דופנו החיצונית של הכלי נאסרו.
השולחן ערוך, ואחריו רוב האחרונים, חששו לדעה המחמירה, ופסקו שיש לסנן את התולעים מן הקמח.
עוד נחלקו אם כאשר אין ודאות שיש תולעים בקמח, האם חובה לבודקו מתולעים. יש אומרים שאין חובה לבדוק את הקמח, ויש אומרים שחובה לבודקו, וכך נהגו רבים.
כיום תנאי האחסון המשופרים ביחס לתנאים בעבר, יצרו מצב חדש בו אין כמעט נגיעות בקמח למעט מקרים בהם אוחסן הקמח זמן רב בתנאים גרועים, ולפיכך רבים נטו לומר שכיום אין חובת בדיקה לקמח, על פי הכלל ההלכתי לפיו רק מיעוט המצוי חייב בדיקה, למעט מקרים חריגים שבהם קיים חשש משמעותי של התלעה.