ניקסון נולדה בבריסטול להורים ולשים. היא וששת אחיה גדלו בפונטיפריד שבוויילס. היא למדה בבית הספר המקיף קודילן (בית הספר התיכון פונטיפריד).
אחרי סיום הלימודים בתיכון, למדה ניקסון משחק בקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה בקארדיף, יחד עם טום קאלן ואניירין ברנרד. עוד לפני סיום הלימודים ב-2007 חתמה על חוזה עם סרטי יוניברסל, אחרי שהופיעה בהפקה של הקולג' של המחזה "קומדיה של טעויות". היא הייתה חברה בתיאטרון הלאומי הוולשי לנוער.
קריירה.
הקריירה של ניקסון החלה בסתיו 2007 כששיחקה בתפקיד סופי האטון בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד" של ערוץ BBC One בכיכובה של דיים ג'ודי דנץ'. ב-2008 שיחקה בתפקיד משנה בסרטים "ילדת פרא" ו-"Angus, Thongs and Perfect Snogging".
ניקסון הופיעה בסרט "קלת דעת", ושיחקה באחד התפקידים הראשיים בסרט "פיצוץ מתוק" לצדם של רופרט גרינט ורוברט שיהאן. ב-2010 השתתפה בסרט "המוות השחור". ב-2011 גילמה ניקסון את ג'וזי בסדרת הדרמה-קומית של ערוץ 4 בשם "בשר טרי", וכיכבה לצדם של מייקל שין, אנדראה רייסבורו ואיוואן רהון בסרט "Resistance", עיבוד לרומן מאת אוון שירס, שיצא לאקרנים בבריטניה בנובמבר 2011.
ב-2011 הופיעה ניקסון בסרט המוזיקלי "האנקי דורי", שמתרחש ב-1976 בסוונסי, יחד עם מיני דרייבר, אניירין ברנרד וג'ורג' מק'קיי בבימויו של מארק אוונס. הקרנת הבכורה של הסרט היה בפסטיבל הסרטים של לונדון ה-55 ב-25 באוקטובר 2011. ההקרנה בבתי הקולנוע החלה ב-2 במרץ 2012.
ניקסון כיכבה לצדם של ג'יימי וינסטון ואניירין ברנרד בסרט "אלפי הופקינס", סרט אימה על בלשית צעיר שחוקרת על משפחה חדשה שהגיעה לשכונה. הסרט יצא לאקרנים ב-20 באפריל 2012.
ב-2012 כיכבה ניקסון בסרט "עבריין". עוד שיחקה בתפקידים ראשיים בסדרת הדרמה "Kidnap and Ransom" של ITV, והסדרה הקומית "הברן" בערוץ BBC Two לצדם של ויק ריבס וכריס רמזי. את הסיטקום כתב הסטנדאפיסט ג'ייסון קוק, והוא מבוסס על חייו בצפון-מזרח אנגליה.
ביוני 2013 שיחקה ניקסון בפרק "Greenshaw's Folly" בעונה השישית של הסדרה "מיס מארפל", על פי ספריה של אגאתה כריסטי, יחד עם מאט ויליס, פיונה שו, ג'וליה סוואלה, ויק ריבס ומרטין קומפסטון.
ב-2014 השתתפה ניקסון בעיבוד מחודש לדרמה של דילן תומאס "תחת חורש חלב" בתפקיד מיפנווי פרייס.
עוד כיכבה בפרק "The Dog Thrower" במסגרת התוכנית "Playhouse Presents" יחד עם מת'יו פרי וטים קי, ששודר ב-1 במאי 2014 בערוץ Sky Arts.
ב-2015 שיחקה ניקסון בדרמה הרפואית "Critical" לצדם של לני ג'יימס, אמה פרייר ופול בייזלי ששודר בערוץ Sky 1 ב-24 בפברואר 2015. עוד כיכבה בסרט המתח הוולשי "Kingdom of Rain" יחד עם ג'וליאן לואיס ג'ונס ורוברט קזינסקי.
בספטמבר 2008 הופיעה ניקסון לראשונה בתיאטרון. היא גילמה את גריט במחזה על פרי הרומן "נערה עם עגיל פנינה" בסיור הופעות ובלונדון.
חיים אישיים.
ניקסון תומכת בארגון האגודה ההומניסטית הבריטית.
אברהם אורן
אברהם אורן (28 באוגוסט 1936 - 23 בדצמבר 1992) היה איש חינוך ומורה, מחבר ספרי לימוד. היה מנהל בית ספר אורט רוגוזין במגדל העמק בין השנים 1967–1992.
ביוגרפיה.
נולד בשכונת מאה שערים בירושלים. בנם התשיעי, בן הזקונים, של דוד אהרונוביץ וחנה לבית הורוויץ. אמו בת למשפחת איש הורוויץ (הורביץ), נינה של ישראל זאב הלוי איש הורביץ מקאליב, משפחה שאילן היוחסין שלה מתועד מספרד במאה ה-11 דרך רבני פראג במאות ה-16–17 ועד היום.
למד בישיבת בני עקיבא בכפר הרוא"ה ולאחר מכן בבית הספר תיכון דתי "מעלה" בירושלים.
שירת כחייל קרבי בחטיבת גבעתי. בשנת 1955 סיים קורס קציני חי"ר ושירת כקצין בחטיבה. במהלך השירות נישא לתמר קניאל לבית מונזון (2013-1937).
עם סיום שירותו עבד כמדריך גדנ"ע וכמדריך חברתי ב"רמת הדסה" בטבעון. למד פילוסופיה וחינוך. החל לשמש מורה ומחנך בבית הספר "גורדון" בקריית חיים, ובגיל 27 התמנה למנהל בית הספר "גימנסיה הומנית" בחיפה. בשנת 1967 קיבל את ניהול בית הספר "רוגוזין" במגדל העמק, שבשנת 1987 הצטרף לרשת אורט והפך ל"אורט רוגוזין".
במאי שנת 1992, בעת טקס סיום שנה בבית ספרו, חש ברע. הוא אובחן כחולה בסרטן בשלב מתקדם, עבר טיפולים אגרסיביים, ובספטמבר אותה שנה אף חזר לבית הספר. המחלה פרצה מחדש ביתר שאת והוא נפטר בגיל 56. נטמן בבית העלמין בבית לחם הגלילית.
תפיסתו החינוכית.
אורן ראה בבית הספר חלק משמעותי בהתפתחות אישיות התלמיד ומוסד מרכזי בקהילה שבה הוא נמצא.
מעקרונותיו החינוכיים: אינטגרציה חברתית אמיתית מושתתת על כבוד והערכה ומבוססת על היכרות רחבה ועמוקה בין בני אדם; בית הספר הוא מוסד דמוקרטי. התלמידים צריכים לקחת חלק בעיצובו כשותפים פעילים; נשירת תלמידים על רקע לימודי היא כישלון חינוכי של בית הספר ומנהלו. על הצוות ליצור הזדמנויות לגילוי עצמי של התלמיד ולהיות מעורב בצדדים אישיותיים; חינוך ערכי-חברתי משלים ומחזק היבטים עיוניים; בית הספר צריך לפעול כמערכת שיתופית עם תקשורת ומגע בין כל חלקיו; הצוות כגורם מרכזי בעבודה שמהותה שליחות חינוכית; בית הספר צריך להיות גורם פעיל ומפעיל בקהילה; בית הספר יכול לגרום לשיפור הדימוי של הקהילה על ידי תרומת תלמידיו לפיתוחה.
תרגום ערכים ותפיסות אלו לשפת המעשה בא לידי ביטוי בתחומים הבאים: שילוב בית הספר בתוכנית הורחב מהיעוד המקורי של אינטגרציה בין עדות, לזו שבין תלמידים כבני אדם. הוכנסה "שעת פעילות" שמיקודה ביטוי יוזמות התלמידים. נקבעה במערכת "שעת חינוך שכבתית" שבה יש מקום גם לדיון בקשיים, לאפשר היכרות ולהגביר סובלנות. חלוקת הכיתות נערכה באופן הטרוגני והפעילויות החברתיות שילבו תלמידים מכיתות שונות. שותפות ופתיחות - הוקמה מועצת תלמידים בבחירות דמוקרטיות, שלקחה חלק, עם הצוות וההנהלה, בהחלטות הנוגעות לבית הספר. חינוך חברתי-ערכי – יוחדו "שעת פעילות", ישיבות ציונים שעוסקות במכלול, תעודות הכוללות ערכים והישגים ודף חינוך.
מכיוון שבית הספר נחשב קשור לקהילה ומסוגל להשפיע ולתרום לה, כל תלמיד תרם שעתיים בשבוע מזמנו בשעות הבוקר ומילא תפקיד בגני ילדים, קופות חולים, במחלקה הסוציאלית בבתי הספר היסודיים ובמעונות היום, ועוד.
ראיית הצוות החינוכי כגורם מרכזי ומוביל עודדה מורים רבים להיות פעילים, לקחת חלק, ליזום ולעצב את בית הספר המתחדש.
בית הספר הציב לעצמו מטרה לחקור את עצמו, ושילב בשנות ה-80 שאלונים, תצפיות וראיונות כדי לבדוק את ההלימות בין תפיסת בית הספר למימושה במציאות.
בשנת 1978 זכה בית הספר "רוגוזין" בפרס חינוך ארצי מטעם משרד החינוך. בית הספר הוכר בשנת 1979 כאחד משמונת בתי הספר המצטיינים והייחודיים בישראל. אורן עם הצוות המסור של בית ספרו זכה בפרסי חינוך ומשך אליו אנשי חינוך ואנשי אקדמיה שרצו להכיר, לקחת חלק וללמוד את העשייה החינוכית שנוצרה ברוגוזין.
במהלך השנים פעל בית הספר בניהולו כחממה לחדשנות בחינוך: בשנת 1975 הוכנסה תוכנית לחינוך מיני, ולאחר מכן מסגרות קבועות של שיעורי מחנך שכבתיים לקירוב נושאי אקטואליה לנוער.
בסוף שנות ה-70 החל אורן ליישם תוכנית יוצאת דופן של מעורבות בקהילה. התוכנית התרחבה מרוגוזין למקומות נוספים, והפכה לתוכנית אזורית. בשנת 1980 הכיר משרד החינוך בתוכנית החינוכית הקהילתית יע"ף - יעדי עיירות פיתוח, והחל ליישמה ברחבי הארץ. כיום, על יסודות תוכנית זו, נהוגה בכלל בתי הספר בישראל תוכנית להתנדבות בקהילה, תחת השם "פרויקט מחויבות אישית".
בנוסף השתלב בית הספר בתוכניות ארציות חדשות כמו של"פ (שמיניסטים לעיירות פיתוח) ועוד. עבודתו של אורן זכתה להכרה. הוא שיתף פעולה ועמד בקשרים עם אנשי אקדמיה במכללת אורנים, באוניברסיטת חיפה ובמקומות נוספים.
בשנת 1987 זכה בפרס על טיפול בנוער מיוחד.
בשנת 1991, יחד עם צוות מורי האנגלית, זכה בית הספר בפרס החינוך של רשת אורט ישראל.
אורן כתב ספרי לימוד לכיתות הגבוהות במתמטיקה ובגאוגרפיה. למד והכשיר מורים דרך אוניברסיטת חיפה, בשיתוף פעולה עם רחל הרץ לזרוביץ, ועם יובל דרור, שעמד בראש מכללת אורנים ובראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. אורן כתב את עבודת התזה שלו על החינוך בבית הספר, "סיפורו של בית-הספר המקיף רוגוזין במגדל העמק: טיפוח חברתי-ערכי כדור לקידום הישגי-אקדמי של תלמידים" בשנת 1983, בהנחיית הרץ לזרוביץ.
דרכו החינוכית אחרי פטירתו.
עם פטירתו, ובעקבות השפעת פועלו וההערכה הרבה שרכשו לו רבים, נכתב בשנת 1995 הספר "הפואמה הפדגוגית של אברהם אורן". בספר משולב סיפור דרכו החינוכית של אברהם אורן המופיע בשער הראשון, ולאחריו שני שערים שבהם אוסף מאמרים בחינוך, הוראה ויהדות של עמיתיו, אנשי חינוך שתרמו לספר מיצירתם. הכותבים: יובל דרור, רחל הרץ-לזרוביץ, יוסף פריאל, שלמה שרן, מיכאל חן ואודרי אדי-רקח, דבורה קלקין-פישמן, עמנואל גרופר, שלמה צדקיהו וכנרת תמיר, אילנה פלזנטל וישראלית רובינשטיין, עודד שרמר, ישעיהו תדמור, רפאל ירחי, שמעון אורן.
עיריית מגדל העמק הקימה בשנת 1993 את "גן אורן", ובתוכו אנדרטה שיצר אחד המורים לזכרו. בית הספר מקיים מדי שנה, משנת 1992 ועד היום, יום לקראת תחילת הפעילות ההתנדבותית, ובו מוקדש מקום לרוחו החינוכית ופועלו. בטקס לוקחים חלק תלמידים, צוות מורים, אישי ציבור והמשפחה. עבודתו החינוכית של אברהם אורן משפיעה ומונצחת ברוח בית הספר אורט רוגוזין בתוך אתר בית הספר.
פעילותו הציבורית והפוליטית.