ARTV הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי פורטוגלי, אשר נמצא בבעלות המדינה, ומשדר בשידור חי את ישיבות הפרלמנט הפורטוגלי, לצד תוכניות פוליטיקה שונות. על אף שהערוץ ציבורי, הוא אינו נמצא בבעלות RTP, והוא פועל במתכונת דומה לזו של ערוץ הכנסת.
RTP Internacional.
ערוץ RTP Internacional (ידוע גם בשמו המקוצר RTPi) הוא שירות הטלוויזיה הבינלאומי של RTP. הערוץ משדר תוכניות מקומיות לצד תוכניות מיוחדות אשר מיועדות לקהילות מהגרים פורטוגליים באירופה, אפריקה, דרום אמריקה, צפון אמריקה, מקאו ומזרח טימור.
טלוויזיה מסחרית.
בשנת 1992 עלו לשידור שני ערוצי טלוויזיה מסחריים, ובכך נורתה יריית הפתיחה לתחרות בטלוויזיה בפורטוגל. עם זאת, לא קיימים יותר משני ערוצי טלוויזיה מסחריים בפורטוגל, היות ששוק הפרסום הפורטוגלי אינו מסוגל להחזיק יותר משני ערוצי טלוויזיה מסחריים, לצד שני ערוצי טלוויזיה ציבוריים.
SIC היא רשת טלוויזיה וחברת מדיה פורטוגלית, אשר מפעילה כמה ערוצי טלוויזיה, ובבעלותה ערוץ הדגל SIC, שהוא ערוץ הטלוויזיה הארצי השלישי שהושק בפורטוגל ב-6 באוקטובר 1992, והערוץ המסחרי הראשון שהושק בפורטוגל. הערוץ נמצא בבעלות תאגיד המדיה הפורטוגלי אימפרסה. בבעלות התאגיד נמצאים גם ערוץ חדשות, ערוץ בידור המכוון לנשים, ערוץ לילדים, ערוץ בינלאומי וערוץ בידור המתמקד במפורסמים.
Televisão Independente (בתרגום לעברית "טלוויזיה עצמאית") הוא ערוץ הטלוויזיה הארצי הרביעי שהושק בפורטוגל בשנת 1993. הערוץ הוא המוביל מבחינת נתוני הרייטינג מאז שנת 2005. והוא משדר בעיקר תוכניות פורטוגליות מקוריות, לצד תוכניות ריאליטי שנרכשו מחו"ל דוגמת האח הגדול.
ערוצי הטלוויזיה הנצפים ביותר.
רשימת ערוצי הטלוויזיה הנצפים ביותר בפורטוגל נכון למאי 2018:
טלוויזיה רב-ערוצית.
טלוויזיה בכבלים.
בשנת 1992 הושקו שידורי הטלוויזיה בכבלים הראשונים בפורטוגל באזור מדיירה. בשנת 1994 הושק שירות TVCabo אשר הציע ללקוחותיו חבילה מרוכזת של טלוויזיה בכבלים, אינטרנט, קו טלפון נייח וקו טלפון נייד. זהו השירות הטלוויזיה הגדול ביותר בפורטוגל ואחד מהגדולים ביותר באירופה. בשנת 2005 החל שירות TVCabo את המעבר לשידורים דיגיטליים.
עם תחילת שידורי הטלוויזיה הדיגיטלית, חייבה ANACOM (רשות התקשורת הפורטוגלית) את כל מפעילי הטלוויזיה לעבור לטכנולוגיה זו.
טלוויזיה בלוויין.
שירותי טלוויזיה בלוויין קיימים בפורטוגל מאז שנת 1998. כיום קיימים שני שירותים כאלו, והם מספקים שירותים נוספים מלבד טלוויזיה בלוויין.
שירותי טלוויזיה על גבי האינטרנט הושקו לראשונה בפורטוגל בשנת 2006, עם כניסת שירות SmarTV של Optimus Clix. מאוחר יותר, בשנת 2007 הושק שירות MEO, שירות IPTV שהושק עקב רצונה של פורטוגל טלקום להתחרות ב-ZON TVCabo, אשר נאלצה החברה למכור. ביולי 2009 הושק שירות נוסף, שנקרא Vodafone Casa TV.
טלוויזיה דיגיטלית יבשתית - TDT.
בעקבות הופעת שירותי טלוויזיה דיגיטלית בבריטניה ושוודיה, התעורר רצון בפורטוגל לערוך ניסיונות שידור כאלו, בעת ובעונה אחת יחד עם בדיקת שידורי רדיו דיגיטלי (DAB). עם זאת, רק באביב 2008 התחילו השידורים הטלוויזיוניים הדיגיטליים בפורטוגל. בשירות, אשר נמצא בבעלות המדינה, משודרים כמה ערוצים, ובהם הערוצים הציבוריים, כמה ערוצים מסחריים וערוץ הפרלמנט.
רגולציה.
ANACOM, רשות התקשורת הלאומית של פורטוגל היא הגוף המפקח על ענף התקשורת בפורטוגל, ותפקידה הוא להסדיר את תחום התקשורת, לרבות תקשורת אלקטרונית ודואר אלקטרוני. הרשות מסייעת גם לממשלת פורטוגל בתחום זה, וזאת מבלי לפגוע במעמדה כישות מנהלית עצמאית, בעלת אוטונומיה מנהלית ופיננסית, ונפרדת מהממשלה.
מטלותיה העיקריות של ANACOM הן לקדם את התחרות בתקשורת, באמצעות שקיפות מחירים, מתן רשתות ושירותים, הגנה על זכויות האזרח והבטחת ייצוג הולם בגופים בינלאומיים רלוונטיים.
ביילובז'יג
ביאלובז'יג
ביילובז'גי
קדם-אירוויזיון 1991
פולמוס אודות אישיות לעומת מצב
ריגוודה
מנהל לילה (סדרת טלוויזיה)
אח הימים היפים
אוטו הופמן
גרופנפיהרר אוטו הופמן (בגרמנית: Otto Hofmann; 16 במרץ 1896 - 31 בדצמבר 1982) היה איש אס אס גרמני. ראש מטה המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס. נידון ל-25 שנות מאסר במסגרת משפט RuSHA, אולם שוחרר ב-1954.
ביוגרפיה.
הופמן נולד ב-16 במרץ 1896 באינסברוק, האימפריה האוסטרו-הונגרית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, לחם בחזית המזרחית ובמרץ 1917 הועלה לדרגת לויטננט. ביוני של אותה שנה הוא נפל בשבי צבא האימפריה הרוסית, אולם ברח מהשבי ונמלט לגרמניה. הופמן עבר הכשרה כטייס וב-1919 פרש מהצבא. זמן קצר הוא היה פעיל בפרייקור, ובין 1920–1925 עסק במסחר ביין.
באפריל 1923 הצטרף הופמן למפלגה הנאצית (מספר חבר 145,729) ובאפריל 1931 הצטרף לאס אס (מספר חבר 7,646). החל מ-1931 הוא פעל במסגרת המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס (בגרמנית: SS-Rasse- und Siedlungshauptamt, ובר"ת: RuSHA). משנת 1933 הוא עבד במשרה מלאה כקצין אס אס. מ-1939 היה הופמן עורך שותף בעיתון "Biologist". מיולי 1940 עד אפריל 1943 הוא היה מפקד המשרד הראשי לגזע והתיישבות. בתפקידו זה השתתף ב"גרמניזציה" של השטחים שנכבשו בידי הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה בפולין ובברית המועצות. הדבר היה כרוך בהגליה של אוכלוסיות ממקומות מהשטחים הכבושים ויישובם מחדש של "גרמנים אתנים" (Volksdeutsche) באותם שטחים. הוא גם היה אחראי על חטיפת ילדים פולנים שנשלחו לגרמניה, ועל רדיפות כנגד היהודים. ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את המשרד במהלך ועידת ואנזה.
באפריל 1943 הוא הועבר לתפקיד מפקד האס אס והמשטרה בדרום-מערב גרמניה (וירטמברג, באדן ואלזס). לאחר המלחמה נעצר הופמן, ובמרץ 1948 נשפט במסגרת משפט RuSHA יחד עם בכירים נוספים במשרד הראשי לגזע והתיישבות. הוא הואשם בפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה, ונידון ל-25 שנות מאסר. הוא היה אסור בכלא לנדסברג, וב-7 באפריל 1954 קיבל חנינה ושוחרר. לאחר מכן עבד כפקיד מקומי. הוא מת בבאד מרגנטהיים ב-31 בדצמבר 1982.
בסרט "הפתרון הסופי", גולמה דמותו בידי ניקולס וודסון.
נוח מילס
שערוריה אנגלית למדי
מיכאל לרנר
גרהרד קלופפר
גרופנפיהרר גרהרד קלופפר (בגרמנית: Gerhard Klopfer; 18 בפברואר 1905 - 29 בינואר 1987) היה בכיר במפלגה הנאצית. יד ימינו של מרטין בורמן.
ביוגרפיה.
קלופפר נולד למשפחה חקלאית ב-18 בפברואר 1905 בעיר שרייברסדורף שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. למד משפטים וכלכלה ביינה ובברסלאו ובשנת 1931 נתמנה לשופט בדיסלדורף. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אה, ושנה לאחר מכן עבר לגסטאפו. בסוף אותה שנה מונה ליועץ במשרד החקלאות הפרוסי וב-1934 הועבר ללשכת המשטרה החשאית. ב-1935 הוא עבר לאס אס והפך לאחד מאנשי מטהו של רודולף הס בדרגת אוברפיהרר. ב-1938 הוא היה אחראי לתפיסתם של עסקים יהודיים, ועסק בין היתר בנישואי תערובת בין גרמנים אתנים ליהודים, ושאלות עקרוניות בנושא כיבוש מדינות זרות. בהמשך מונה לתת מזכיר קבוע בלשכת המפלגה (Parteikanzlerei), וככזה היה לאיש סודו של מרטין בורמן.
ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את בורמן במהלך ועידת ואנזה. יחד עם הלמוט פרידריכס, קלופפר היה הביורוקרט בעל ההשפעה הרבה ביותר על בורמן. עמדה זו נתנה לו כוח רב בתוך המפלגה הנאצית, בורמן בטח בו עד כדי כך ששלח אותו או את פרידריכס במקומו לפגישות מפלגתיות. בתפקיד זה, בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, הוא חתם גם על ייסודו של ה"פולקסשטורם" (Volkssturm) שכלל נערים בני 16 ומבוגרים בני 60. במקביל הוא טיפח קריירה צבאית בתוך האס אס, וב-1944 הועלה לדרגת גרופנפיהרר.
במהלך הקרב על ברלין הוא נמלט מהעיר, אולם נתפס בידי הצבא האדום והואשם בפשעי מלחמה. ב-1949 הוא שוחרר מחוסר ראיות, ובית הדין הגבוה בנירנברג הכיר בו כבעל "אחריות משנית" לשואה. ב-1952 החל לעבוד כיועץ מס באולם, וב-1956 כעורך דין. ב-1962 הופסקה סופית החקירה נגדו. הוא מת באולם ב-29 בינואר 1987, והיה בכך לאחרון משתתפי ועידת ואנזה שנותר בחיים.
בסרט "הפתרון הסופי" גולמה דמותו של קלופפר בידי איאן מקניס.
שחיין (תצלום)
"שחיין" (1987) הוא תצלום מאת האמנית הישראלית דגנית ברסט.
תיאור.
התצלום "שחיין" שייך לקבוצת עבודות שיצרה האמנית דגנית ברסט בשנים 1991-1986 ומתארים דמויות שצילמה בחוף תל אביב-יפו. תצלום זה, מן המוקדמים שבסדרת תצלומים אלו, נוצר במהלך עבודתה על פרויקט "חקירות לוך נס" (1989-1986). הוא מתאר דמות אנונימית של חותר בסירת חסקה, מתוך תצלום נרחב יותר.
בעבודה הדגישה ברסט את הגרעיניות של סרט הצילום (נגטיב) ושל נייר ההדפסה על ידי הגדלה של הדימוי, צילומו והגדלתו החוזרת. תהליך הגדלה מכני זה, שהועצם עד להתפרקותה של הדמות לכדי מערך כתמי, מהווה דוגמה לאופן שבו המשיכה ברסט לנצל את טכנולוגיית הצילום כדי לבחון את מעמדו של האובייקט ואת אופני הראיה שבהם הוא מתגלה.
ברסט עשתה שימוש נוסף דמות השחיין בציור "שחיין" (1989). בציור גדול-ממדים זה "הורכבה" הדמות מחדש ממערך של כתמים עגולים בצבע כחול ושחור. מרדכי גלדמן תיאר את הדימוי של הדמות בהקשר של ציור זה כדמות "[ה]נראית אך בקושי, כאותן דמויות ההופכות שחורות למבט בגלל סנוורי הקיץ המשחירים את כל הנראה. זהו ציור פוסט-פוינטליסטי המאזכר את ציוריו המופלאים והמסתוריים של ז'ורז' סרה".. גרסה נוספת של הדימוי הופיע בציור בצבעי מים שהיווה חלק סדרת הציורים "מתרחצים" (1990).