תנועת הספרות הפרולטרית ביפן התפתחה ממגמה ספרותית שרווחה במחצית השנייה של העשור של 1910 ועסקה בתנאי העבודה של סופרים שחוו אותם. לימים היא נקראה תנועת ספרות העובדים של תקופת טאישו. יצירות מייצגות של תקופה זו כוללות את "הכורים" של סוקו מיאג'ימה ואת "טומיז'ו הנווד" של קארוקו מיאצ'י, כמו גם יצירות העוסקות בחוויות צבאיות שהיו קשורות גם לדמוקרטיה של טאישו, שעלייתה אפשרה את התפתחות הספרות הפרולטרית ביפן. בשנת 1921, אומי קומאקי והירופומי קאנקו ייסדו את המגזין הספרותי "הזורעים", שמטרתו הייתה להביא לרפורמה עכשווית הן בסצנה הספרותית והן בחברתית. "הזורעים" משך תשומת לב בשל תיעוד הטרגדיות שהתרחשו בעקבות רעידת האדמה והצונמי בקאנטו ב-1923.
בשנת 1924, הושק מגזין "החזית הספרותית" (文芸戦線) על ידי האצ'ונוסוקה היראבאיישי וסואקיצ'י אאונו והפך למגזין המוביל של תנועת הספרות הפרולטרית היפנית. יצירות חדשות כגון "הזונה" של יושיקי האיימה ו"עדר חזירים" של דנג'י קורושימה (豚群) גם החלו להופיע במגזין.
בשנת 1928 נוסדה הפדרציה היפנית לאומנות פרולטרית (Nippona Artista Proleta Federacio, הידועה בשם NAPF), שאיגדה תחת כנפיה את איגוד האומנים הפרולטרי של יפן, איגוד האומנים האיכרים, ואת איגוד אמני הואנגארד. הפדרציה הייתה במידה רבה באחריותם של שני סופרים לעתיד - טאקיג'י קובאיאשי (Takiji Kobayashi) וסואנו טוקונאגה (Sunao Tokunaga), והעלון של הארגון פרסם יצירות רבות ומשפיעות כמו "ספינת שימורי הסרטן" של קובאיאשי ו- "15 במרץ 1928" ו"רחוב ללא שמש" של טוקונאגה. מגזין חשוב נוסף היה "שיקום" ("Reconstruction") אשר פרסם כתבים של אקוטגאווה ריונוסוקה ו יוריקו מיאמוטו, ששבו באותה העת מברית המועצות. מו"לים אחרים ידועים יותר כמו "צ'ו קרון" (ביקורת מרכזית), "קאיזו" (שיקום) "ומיאקו" "שינבון" פרסמו גם יצירות של סופרים פרולטריים, אפילו כאלה שהיו חברים במפלגה הקומוניסטית.
הסופר קוריהיטו קורייארה (Korehito Kurehara) נסע בסתר לברית המועצות בשנת 1930 לוועידת פרופינטרן, ועם שובו ב 1931 החל להתסיס לדמוקרטיזציה של ארגונים ספרותיים. זה עורר את הדחף לארגן מעגלים ספרותיים במפעלים ובאזורים כפריים, ויצר מקור חדש של קוראים וסופרים במקומות אלה.
בשנת 1931, הפכה הפדרציה היפנית לאומנות פרולטרית (NAPF) לאיגוד ארגוני התרבות הפרולטרית היפנית (KOPF), המאגדת ארגונים תרבותיים מגוונים, כגון מוזיקאים יוצרי קולנוע ונוספים. האיגוד הפיק מגזינים שונים ובהם גם "אישה עובדת."
ממשלת יפן רדפה קשות את הסופרים הפרולטריים, מכיוון שהמפלגה הקומוניסטית היפנית הוצאה מחוץ לחוק מאז הקמתה בשנת 1922. אף על פי שלא כל הסופרים היו קשורים למפלגה, איגוד ארגוני התרבות הפרולטרית היפנית (KOPF) היה קשור, וזה הוביל למעצרים המוניים כמו אירוע ה-15 במרץ. כמה סופרים, כמו טאקיג'י קובאיאשי, עונו למוות על ידי המשטרה, ואילו אחרים נאלצו לוותר על אמונותיהם הסוציאליסטיות.
"ספינת שימורי הסרטן" (1929) הוא רומן קצר מאת טאקיג'י קובאיאשי (שתורגם לראשונה לאנגלית בשנת 1933וזכה בהמשך לשתי מהדורות תרגום נוספות), מתאר את חייהם של דייגי הסרטן היפנים. הסיפור מסופר מנקודת ראות שמאלנית, והוא נוגע בתלאות עמן מתמודד הצוות וכיצד הם מנוצלים על ידי הבעלים. הספר הופק כסרט וכמאנגה.
רומניה.
פנאיט איסטראטי (1884–1935), היה סופר מעמד הפועלים הרומני, בנו של כובסת ומבריח יווני. הוא למד בבית ספר יסודי במשך שש שנים בבאלדוביניסטי, ובהמשך התפרנס כשוליה אצל שומר בית מרזח, כטבח וכרוכל. תוך כדי זאת הוא היה קורא נלהב.
ניסיונות הכתיבה הראשונים של איסטראטי מתוארכים לסביבות 1907 כאשר החל לשלוח יצירות לכתבי עת סוציאליסטיים ברומניה. המאמר הראשון שלו "מלון רג'ינה" פורסם בכתב העת "רומניה העובדת" (România Muncitoare), בו פרסם מאוחר יותר את סיפוריו הקצרים הראשונים,"הגואל" (The Redeemer), "סוסו של בלן" ("Bălan's Horse"), ""משפחתנו", "1 במאי"". הוא גם תרם יצירות לעיתוני שמאל נוספים כגון "דימינטה" ("Dimineaţa)," "אדוורול", ו"חיי חברה" ("Viaţa Socială)." בשנת 1910 הוא היה מעורב בארגון שביתה בברילה. הוא נסע לבוקרשט, איסטנבול, קהיר, נאפולי, פריז (1913–1914) ושווייץ, שם התיישב לזמן מה כשניסה להבריא משחפת בה חלה). מסעותיו של איסטראטי כללו שני ניסיונות נישואים לא מוצלחים ברציפות, חזרה לתקופה קצרה לרומניה בשנת 1915 כשניסה להתפרנס כמגדל חזירים, ותקופות ארוכות של נדודים. בשנת 1923 פורסם סיפורו של איסטראטי "צ'ירה צ'ירלינה") עם הקדמה מאת הסופר הצרפתי המפורסם רומן רולן. זה היה הראשון בקובצי הסיפורים שלו "אדריאן זוגרפי". רומאן היה מוקסם מחייו ההרפתקניים של איסטראטי, ודחק בו לכתוב יותר ולפרסם חלקים מיצירתו "בקלרטה (Clarté)", כתב העת שרומן רולן ואנרי ברביוס ניהלו. העבודה העיקרית הבאה של איסטראטי הייתה הרומן "קודין" "Codine".
שוודיה.
בשוודיה נודעה הספרות הפרולטרית בשנות העשרה של המאה העשרים. החלוצים הראשונים היו דן אנדרסון ומרטין קוך. ספרות פרולטרית התפרסמה ברבים בשנות השלושים של המאה העשרים, כאשר קבוצה של סופרים חסרי רקע אקדמי, אוטודידקטים כמו איוואר לו-ג'והנסון, אייווינד יוהנסון, יאן פרידגארד והארי מרטינסון החלו לכתוב על מעמד הפועלים, לעיתים קרובות מנקודת מבטו של צעיר.
הספרות הפרולטרית השוודית קשורה אולי באופן הדוק ביותר לאיוואר לו-ג'והנסון, שכתב על חייהם של הסטטארה (עובדי הקבלן בחקלאות השוודית) ברומן המהולל שלו "גודנאט ג'ורד" ("Goodnight earth",1933) ובסיפורים קצרים רבים שנאספו בספרים סטאטרנה (1936 –1937) ו"פרולטרי כדור הארץ" (1941). יאן פרידגארד כתב גם על חייהם של הסטטארה והוא מוכר בעיקר בזכות סדרת רומנים אוטוביוגרפיים המתחילים "בג'אג לארס הארד" ("אני לארס הארד", 1935). הרומן הראשון שלו "ל"ילה ביולי", (1933) עוסק בשביתה בקרב סטטארים, ומתאר אותם בצורה גסה הרבה יותר מאשר לו ג'והנסון. אייווינד יוהנסון והארי מרטינסון המשיכו לכתוב על נושאים אחרים והם קשורים לרוב לספרות הפרולטרית דרך הרומנים האוטוביוגרפיים שלהם שזכו להערכה רבה ופורסמו בשנות השלושים. מואה מרטינסון כתבה על חוויותיה שלה מחיי חווה מרודים כאישה וכאם בכמה רומנים. רודולף וורנולונד מתאר את החיים בסטוקהולם מנקודת המבט הפרולטרית במספר רומנים, ובשנת 1932 המחזה "המשפחה הקדושה" היה המחזה הראשון שנכתב על ידי סופר פרולטרי שהועלה בתיאטרון השוודי הלאומי. לארס אהלין הופיע בשנת 1944 עם "טאב עם המניפסט"", רומן על בחור צעיר המחפש עבודה והופך למודע פוליטי. רבים מהכותבים הפרולטריים התבלטו בספרות השוודית. אייווינד יוהנסון והארי מרטינסון נבחרו לחברי האקדמיה השוודית וחלקו את פרס נובל לספרות בשנת 1974.
הספרות הפרולטרית בסקנדינביה מיוצגת גם על ידי סופרים כמו הדני מרטין אנדרסן נקסה, הנורווגי יוהאן פלקברגט וואינו לינה מפינלנד.
אוסטרליה.
סופרים אוסטרלים שתרמו לספרות הפרולטרית היו קשורים בדרך כלל למפלגה הקומוניסטית של אוסטרליה; מפלגת העבודה האוסטרלית או הירוקים האוסטרלים. כמה מהסופרים הבולטים של ז'אנר זה כוללים את פרנק הארדי ("כוח ללא תהילה") ודוד אירלנד ("האסיר התעשייתי הלא ידוע) המספר את סיפורם של" עובדי מפעל במערב סידני.
Baila Baila Baila
Baila Baila Baila (בעברית: ביילה ביילה ביילה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הפורטוריקני אוזונה, כסינגל ראשון מתוך האלבום, Nibiru. השיר יצא לאור ב-5 בינואר 2019, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטינית, VP רקורדס ו-Dimelo VI, כסינגל מתוך האלבום.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-5 בינואר 2019, הועלה לערוץ היוטיוב של אוזונה.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-181 מיליון צפיות.
ג'ו אברקרומבי
ג'ו אברקרומבי (אנגלית: Joe Abercrombie; נולד ב-31 בדצמבר 1974) הוא סופר בריטי מסוגת הפנטזיה ופנטזיה אפלה.
קורות חיים.
ג'ו אברקרומבי נולד בלנקסטר שבמחוז לנקשייר בצפון-מערב אנגליה. אחרי סיום בית ספר תיכון בעיר, הוא למד פסיכולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר.
אחרי סיום הלימודים אברקרומבי עבד בטלוויזיה וכעורך וידאו. בזמנו החופשי הוא התחיל לכתוב ב-2002 את הספר הראשון שלו הלהב עצמו (The Blade Itself) וסיים אותו ב-2004. הספר יצא לאור ב-2006 ואחריו יצאו שני ספרים הנוספים של הטרילוגיה - בטרם עלותם לגרדום וטיעונם האחרון של מלכים.
Past Life
Past Life (בעברית: חיים קודמים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האמריקאי טרבור דניאל, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום הבכורה שלו, "Nicotine" השיר יצא לאור ב-6 במרץ 2020, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס וטוד מאסקאוויטש, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים החמים של ניו זילנד.
וידאו קליפ.
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-26 ביוני 2020, הועלה לערוץ היוטיוב של חברת ההקלטות דניאל. הווידאו קליפ הרשמי לשיר יצא לאור ב-14 ביולי ובוים על ידי המפיקים הישראליים וניה הימן וגל מוגיה. הקליפ פורסם בשידור חי וזכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-33 מיליון צפיות.
הצלחה מסחרית.
במצעד הבילבורד הוט 100, השיר הופיע לראשונה במקום ה-77 ​​והפך לשני של דניאל במצעד. השיר נכנס גם למצעדים של קנדה הוט 100 והונגריה והגיע בשיאו למקומות ה-68 וה-38 בהתאמה. במצעד הסינגלים של ליטא זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע בשיאו למקום ה-88.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות.