האלבום השלישי של ההרכב, Black's Magic, יצא ב-1990. זו הייתה הפעם הראשונה שרופר הופיעה בשירה, ולא רק בתקלוט. האלבום כלל שישה סינגלים, שחלקם הפכו ללהיטים, כולל "Expression", שהגיע למקום 26 בארצות הברית ומקום 23 בבריטניה, והגיע לסטטוס פלטינה; "Independent"; "I Don't Know" ; "Do You Want Me" שהגיע למספר 21 בארצות הברית, ומספר 5 בבריטניה, והוסמך כזהב; "Let's Talk About Sex" (מספר 13 בארצות הברית, מספר 2 בבריטניה) הוסמך כזהב, והוקלט מחדש מאוחר יותר בתור "Let's Talk About Aids"; ו-"You Showed Me" שהגיע למקום 15 במצעד הבריטי. האלבום נמכר ב-1.6 מיליון עותקים והוסמך כפלטינה.
אלבום מיטב הלהיטים "A Blitz of Salt-N-Pepa Hits" יצא ב-1992, וכלל להיטים משלושת האלבומים הראשונים.
"Very Necessary" (1993).
האלבום הרביעי נקרא Very Necessary, ויצא באוקטובר 1993 בלייבל London Records/Polygram. האלבום היה לאלבום הנמכר ביותר שלהן עד כה, עם להיטים שכללו את "Shoop" (ארצות הברית #4, בריטניה #13); "Whatta Man" (ארצות הברית #3, בריטניה #7) (בהשתתפות En Vogue); ו-"None of Your Business". נמכרו שבעה מיליון עותקים של האלבום ברחבי העולם, כאשר חמישה מיליון מהם בארצות הברית (5x פלטינה), מה שהפך אותם לאקט הנשי הראשון (בין אם אקט סולו או הרכב) בתחום הראפ להשיג אלבום מולטי-פלטינה. חברות ההרכב נהנו מפרסום גדול יותר, ואף השתתפו בסרטים ותוכניות טלוויזיה. השלישייה זכתה בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר ב-1995 עבור הסינגל "None of Your Business", מה שהפך אותן גם לנשים הראשונות שזכו בגראמי עבור שיר ראפ.
"Brand New" (1997).
עד שיצא האלבום הבא שלהם, Salt-N-Pepa סיימו את תהליך ההתנתקות החוקי מאזור, שאותם הם האשימו באי תשלום תמלוגים. סולט כבר לא הייתה איתו בקשר רומנטי בשל העליות והמורדות התכופים. השלישייה גם עזבה את London Records וחתמו עם Red Ant Records, עדיין בהפצת Polygram. Red Ant Records הציעו להרכב מענק חתימה בסכום 15 מיליון דולר. וכך ב-1997 יצאה האלבום החמישי שלהם. ואולם, חברת ההפקה פשטה רגל זמן קצר לאחר מכן, והפסיקה את קידום כל האלבומים שלהם, כולל זה של סולט אנ' פפה. הקבוצה יצאה למסע הופעות בתמיכה באלבום, אבל ללא קידום או שיווק, הצליחו לייצר רק להיטים מינוריים - "R U Ready" ו-"Gitty Up". האלבום הוסמך כזהב בארצות הברית, עם מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים שם, ו-200,000 נוספים ברחבי העולם. אמנם לא רב-מכר כמו קודמו, הרצף של אלבומי פלטינה וזהב של השלישייה לא נקטע.
פירוק.
במרץ 1999, ההרכב יצא לסיבוב הופעות. פפה נישאה לבן זוגה מזה שנים, טריץ', מהרכב הראפ Naughty by Nature. בינואר 2000, יצא אלבום להיטים, The Best of Salt-N-Pepa, באירופה. ב-2001 טריץ' ופפה התגרשו.
מכיוון שהקבוצה לא הייתה מחויבת בשלב זה להקלטות נוספות, סולט החליטה שזה זמן טוב לפרוש, מכיוון שמאסה בתעשיית המוזיקה. הקבוצה התפרקה רשמית ב-2002. היא הודיעה על אלבום סולו שתוציא, אך זה לא התממש. היא השתתפה בהקלטת אלבום ראפ נוצרי, Holy South Worldwide, ב-2004.
פפה הופיעה בעונה החמישית של התוכנית של VH1 The Surreal Life. היא גם פרסמה אוטוביוגרפיה בשם Let's Talk About Pep באוגוסט 2008. הספר נכתב יחד עם הסופרת קארן הנטר. את ההקדמה כתבה קווין לטיפה, ואת אחרית הדבר מיסי אליוט. יחד עם הספר, פתחה אתר באותו השם, ואף הפיקה תוכנית בשם זה ב-VH1.
ספינדרלה (רופר) היא אישיות רדיו בלוס אנג'לס, ומארחת תוכנית ארצית של היפ הופ קלאסי. היא גם מתקלטת לעיתים במועדונים.
הקמה מחדש.
ב-2005, סולט ופפה הופיעו יחד בתוכנית "Hip Hop Honors" ב-VH1, כאשר ההרכב הוכר בה על מקומו בהיסטוריית ההיפ הופ. כל שלוש הנשים חברו להופעה משותפת בתוכנית שנה מאוחר יותר, ושרו את "Whatta Man" יחד עם En Vogue, הפעם הראשונה מזה שש שנים שהופיעו יחדיו. ב-2007, הוקמה הלהקה מחדש.
באוקטובר 2007, התוכנית The Salt-n-Pepa Show שודר לראשונה ב-VH1. זו הייתה תוכנית ריאליטי, שתיעדה אירועים בחייהן של סולט ופפה בזמן שאלה חזרו אל אולפן ההקלטות, ואת הבעיות שחוו על הדרך. גם ספינדרלה השתתפה במספר פרקים. מאוחר יותר, בשנת 2008, השלישייה הופיעה בטקס פרסי ההיפ הופ של BET. באותה שנה, הן גם השתתפו בהופעת במה מיוחדת עם נשים בולטות אחרות משנות השמונים, ובשנים הבאות המשיכו להופיע בפסטיבלים ואירועים מיוחדים. באוקטובר 2010, זכתה השלישייה בפרס I Am Hip Hop מטעם פרסי ההיפ הופ של BET.
מופעים בולטים אחרים של חברות ההרכב כוללים את X פקטור אוסטרליה, פרסומת לחברת ביטוח Geico, ו-Lip Sync Battle, אותה מארח הראפר הקלאסי אל אל קול ג'יי.
טור גרנדי
במתמטיקה, טור גרנדי הוא הטור האינסופי אשר מוגדר על ידי:
טור זה נקראת על שם גואידו גרנדי - מתמטיקאי, פילוסוף ונזיר איטלקי, אשר תרם רבות להבנת הסדרה בשנת 1703.
הטור מתבדר לפי ההגדרה המקובלת. עם זאת, לפי הגדרות מרחיבות לסכום של טור כגון סיכום צזארו, סכומו 1/2.
לפי כל הגדרה מרחיבה של התכנסות שמכבדת אסוציאטיביות (של מספר סופי של סוגריים) סכום הטור הוא חצי, מכיוון שמתקיים:
דג'נט (סגנון מוזיקלי)
דג'נט (באנגלית: Djent) הוא סגנון נגינה שלפעמים מאופיין גם כתת-ז'אנר של פרוגרסיב מטאל. המילה "דג'נט" היא אונומטופיאה, ובאה לתאר צליל אקורד גיטרה חשמלית, המאופיין בדיסטורשן המושתק באמצעות האגודל של הגיטריסט, בזמן שהגיטרה החשמלית מכוונת נמוך מן המקובל. לרוב לצורך כך נעשה שימוש בגיטרות מרובות מיתרים בנות שבעה, שמונה, תשעה, עשרה או שנים עשר מיתרים. אפקט הדג'נט הוא קצר, "חד" ו"מאיים" ונדרשת טכניקה מיוחדת, לעיתים גם מגבר מיוחד, כדי לייצר אותו. פרדריק ת'ורדנדל מלהקת משוגע השוודית נחשב למי שהמציא את הסגנון.
צאי
יופ דרוול
יוזף "יופ" דרוול (בגרמנית: Josef "Jupp" Derwall, 10 במרץ 1927 - 26 ביוני 2007) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני. כשחקן, דרוול שיחק בעמדת החלוץ בעיקר באלמניה אאכן ובפורטונה דיסלדורף. כמאמן, דרוול נודע בעיקר בזכות התקופה בה אימן את נבחרת גרמניה המערבית, עמה זכה ביורו 1980 והגיע לגמר מונדיאל 1982, שם הפסידה נבחרתו לנבחרת איטליה, ובזכות התקופה בה אימן בגלאטסראיי הטורקית, שנחשבת כתקופה מהפכנית בתולדות הכדורגל הטורקי.
קריירה כשחקן.
דרוול, יליד וורסלן שבגרמניה, החל בשנת 1938 את הקריירה בגיל 11 במועדון רנאניה וורסלן מעיר הולדתו. לאחר ששיחק גם במועדון קלופנבורג וחזר לרנאניה וורסלן, החל דרוול לשחק באלמניה אאכן בשנת 1949, והעביר ארבע שנים במועדון, ששיחק בליגה הראשונה בגרמניה, שהייתה מחולקת אז לחמישה מחוזות, כשאאכן הייתה במחוז המערבי. בעונתו האחרונה בקבוצה, הגיע דרוול עם אלמניה אאכן לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה אלמניה אאכן לרוט-וייס אסן בתוצאה 2-1. דרוול הבקיע את השער לאאכן. בתום עונת 1952/53, עזב דרוול את אלמניה אאכן לאחר שהבקיע 51 שערי ליגה ב-132 הופעות, וחתם בפורטונה דיסלדורף, גם היא מהמחוז המערבי. בשנת 1957 הגיע דרוול גם עם פורטונה דיסלדורף לגמר הגביע הגרמני, וגם בו נוצח, כאשר הקבוצה הפסידה 1-0 בגמר לבאיירן מינכן. דרוול לא שותף במשחק זה. בשנת 1959 עזב את פורטונה דיסלדורף לאחר שש שנים, בהן צבר 110 הופעות ליגה והבקיע 45 שערים. לאחר עזיבת הקבוצה, דרוול שיחק במועדונים השווייצרים ביל-ביין ופ.צ. שפהאוזן, ובשנת 1962 פרש ממשחק פעיל.
לזכותו של דרוול שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, שתיהן בשנת 1954. דרוול לא השתתף מעולם בטורניר גדול כשחקן.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו ממשחק, החל דרוול לאמן את ביל-ביין ולאחר מכן את פ.צ. שפהאוזן, שניהם מועדונים משווייץ. בעונת 1962/63 אימן את פורטונה דיסלדורף, ושוב הפסיד בגמר הגביע, הפעם לנירנברג בתוצאה 2-1. לאחר עונה אחת בפורטונה דיסלדורף, כיהן דרוול כמאמן נבחרת חבל זארלנד שבגרמניה, תפקיד אותו מילא במשך שש שנים, כאשר בשנת 1965 אימן לתקופה קצרה גם את פ.צ. זארבריקן.
נבחרת גרמניה המערבית.
בשנת 1970 מונה דרוול כעוזר מאמן נבחרת גרמניה המערבית במקומו של אודו לאטק, כאשר המאמן הראשי של הנבחרת היה הלמוט שן. בשנת 1972 הדריך דרוול את נבחרת גרמניה המערבית האולימפית באולימפיאדת מינכן, ועל אף הצגות מרשימות ומאזן שערים 13-0 בשלושה משחקים בשלב הבתים, נעצרה הנבחרת של דרוול ברבע הגמר, באולימפיאדה שנערכה על אדמת גרמניה המערבית. דרוול המשיך להיות העוזר של הלמוט שן בנבחרת גרמניה המערבית, עד לפרישתו של שן לאחר מונדיאל 1978, בו הודחה גרמניה המערבית לאחר שלב הבתים השני. לאחר המונדיאל, מונה דרוול לתפקיד מאמן נבחרת גרמניה המערבית, לאחר שגבר על המועמדים אריך ריבק והלמוט בנטהאוס.