במהלך לימודיו באוניברסיטת ורשה היה פעיל בארגון הסטודנטים היהודים באוניברסיטה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ועבד כעורך דין. בישראל היה חבר בכיר בארגון האצ"ל, ושימש כמפקד בית"ר וכמפקד האצ"ל בירושלים, עד שנעצר על ידי השלטונות הבריטיים בארץ ישראל בסוף מרץ 1944. לאחר מספר חודשים היה מראשוני גולי אצ"ל ולח"י לאפריקה. הוא הושב לארץ ישראל ביולי 1946. בתחילת אוגוסט 1947 נעצר שוב אך בסוף החודש שוחרר. במלחמת העצמאות היה בין הלוחמים בירושלים ונפצע בקרב שייח' ג'ראח.
היה ממייסדי תנועת החרות, ויו"ר סניף התנועה בירושלים. בשנת 1959 נבחר מטעם תנועת החרות לכנסת הרביעית וכיהן כחבר הכנסת עד לפטירתו ב-16 באוקטובר 1966, במהלך כהונתו כחבר הכנסת השישית. לאחר פטירתו נכנס שלמה כהן-צידון לכהן כחבר הכנסת. בראש המספידים בהלווייתו מנחם בגין והרב אריה לוין. נטמן בהר המנוחות.
רחוב בפסגת זאב (מזרח) קרוי על שמו.
משפחתו.
מרידור נשא בשנת 1943 לאישה את רעננה לבית טננבלאט, לימים פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית. הם הורים לארבעה: דן מרידור, לשעבר סגן ראש הממשלה, שר המשפטים ושר האוצר, פרופ' חגית הורביץ, לשעבר מנהלת מחלקת הילדים בבית החולים ביקור חולים, ד"ר אביטל דרמון, מנהלת היזמה למחקר יישומי בחינוך, וסלי מרידור, לשעבר יו"ר הסוכנות היהודית ושגריר ישראל בארצות הברית. בין נכדיו נמנים אלי הורביץ, איש חינוך ומנכ"ל קרן טראמפ, שאול מרידור, לשעבר ראש אגף התקציבים במשרד האוצר, והשחקן אבישי מרידור.
במקום
בִּמקוֹם – מתכננים למען זכויות תכנון היא עמותה שהוקמה ב-1999 על ידי מתכננים ואדריכלים, במטרה לחזק את הקשר בין מערכות התכנון לזכויות האדם. העמותה פועלת בכלים מחקריים ומקצועיים כדי לקדם שוויון זכויות וצדק חברתי בתחומי התכנון, הפיתוח והקצאת משאבי קרקע, ומסייעת לקהילות המצויות בנחיתות מקצועית, כלכלית או אזרחית בכל הנוגע למימוש זכויותיהן בשדה התכנון. 'במקום' פעילה בכל רחבי הארץ ומייצגת בעמדתה אינטרס ציבורי למען שקיפות בהליכי התכנון והקצאת משאבים הוגנת ושוויונית בתחומי התכנון והפיתוח.
פעילות.
הפעילות של עמותת במקום מתבצעת בארבעה ערוצים עיקריים: פעילות תכנונית-קהילתית, מחקר, סינגור מול מקבלי החלטות ופעילות ציבורית.
הפעילות התכנונית-קהילתית כוללת ייעוץ מקצועי לקהילות בנושא מימוש שוויון זכויות ושוויון הזדמנויות בתהליכי התכנון, השתתפות ומעורבות בהליכי התכנון, הגשת חוות דעת תכנוניות או אנתרופולוגיות למוסדות התכנון ולבתי משפט, וסיוע בהגשת התנגדויות תכנוניות או עתירות לבג"ץ. במקביל, עורכת העמותה מחקרים ומפרסמת דוחות וניירות עמדה בנושא זכויות תכנון וחברה בקואליציות של ארגוני חברה, סביבה וזכויות אדם במטרה לקדם מטרות משותפות. חלק מהפרויקטים של הארגון מבוצעים בשיתוף עם ארגונים אחרים כדוגמת האגודה לזכויות האזרח.
בין השאר הוגשו עתירות נגד הארכת כביש 6 עד לצומת הנגב בדרום, בשל פגיעה בהתיישבות הבדואית, נגד תוכנית להקמת חוות בודדים בדרום בשל פגיעה בהתיישבות הבדואית ופגמים בהליך התכנון ונגד רפורמת הממשלה בהליכי תכנון ובנייה בשנת 2010. שלוש עתירות אלו נדחו על ידי בג"ץ. עתירה של הארגון נגד עבודות שביצעה עיריית ירושלים בסילואן ללא היתר בנייה כדין נתקבלה בחלקה.
עתירות שהוגשו בשנים האחרונות: עתירה נגד שר הפנים על עצירת תהליך התכנון של שכונה בלקיה בה עמדת העמותה התקבלה; עתירה נגד תקנות הפטור המאפשרות לשר הפנים להקים את מתקן הכליאה למסתננים בהליך מזורז הפוטר את המדינה הצורך לקבל היתר בנייה – תלויה ועמדת; ועתירה נגד אי הכללת דיור בהישג יד בתוכניות הוד"ל בשכונות מלחה ומשואה בירושלים – תלויה ועמדת.
בתחום החקיקה, פעלה במקום לתיקון הרפורמה בתכנון ובנייה, בטענה שהחוק המוצע יפגע באוכלוסיות מוחלשות וכן פעלה בנושא תמ"א 38 - בטענה שהיא איננה מציעה מענה מספק ליישובי הפריפריה ולאזורים שאינם אזורי ביקוש.
פעילות במהלך מבצע עופרת יצוקה.
'במקום' היה שותף לעתירה של שורת ארגונים ישראליים בדרישה לדאגה לפינוי פצועים פלסטיניים ולאספקת חשמל לרצועת עזה. בנוסף, פרסמה העמותה עצומה "נגד הפגיעה הקשה בתשתיות בעזה", בטענה שמדובר בענישה קולקטיבית אשר תפגע "באפשרות לשיקום מערכת היחסים בינינו לבין שכנינו הפלסטינים". העמותה הייתה שותפה למכתב שנשלח ליועץ המשפטי לממשלה, לראש הממשלה ולשר הביטחון ב-4 בינואר 2009, בו שורה של ארגונים קראו לפתיחת חקירה פלילית לנוכח פגיעה באזרחים במהלך המבצע באופן המפר לטענתם את כללי המשפט הבינלאומי.
צוות ותקציב.
יו"ר הוועד המנהל של עמותת 'במקום' הוא פרופ' ארז צפדיה. המנכ"לית הנוכחית היא חדוה רדובניץ שנכנסה לתפקיד בשנת 2014. קודמתה בתפקיד הייתה ד"ר דליה דרומי, שהחליפה בשנת 2006 את עו"ד אסתר סיון, המנכ"לית הראשונה של "במקום". בשנת 2016 הועסקו בעמותה 24 עובדים.
סך ההכנסות בשנת 2015 עמד על כ-4.8 מיליון ש"ח. המימון לפעילות העמותה מגיע מתרומות של האיחוד האירופי, מדינות אירופאיות שונות וקרנות סיוע, בהם הקרן החדשה לישראל, קרן מוריה וקרן בלאושטיין.
לאו בק
לירון וילנר
לירון וילנר (נולד ב-7 בפברואר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
וילנר, יליד נתניה, החל את קריירת המשחק שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה והתקדם בקבוצה הבוגרת בתקופה שזו הייתה בליגה הארצית (אז הליגה השנייה בישראל). את עונת 1998/1999 פתח בקבוצת מכבי חיפה מהליגה הראשונה אך במהלך העונה עבר לקבוצת מכבי הרצליה, אז בליגה הבכירה גם כן.
בעונת 1999/2000, עם חזרתה של נתניה לליגה הראשונה, אז שונה שמה לליגת העל, חזר וילנר לקבוצה ושיחק בה עד עונת 2005/2006, למעט גיחה של כחצי עונה בעונת 2002/2003, במהלכה שיחק בקבוצת בני יהודה תל אביב כיוון שלא זכה למספיק דקות משחק במכבי נתניה.
בשנת 2000 היה מעורב וילנר במה שזכה לכינוי "פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בקיום יחסי מין עם צעירה בת 17 ערב משחק הנבחרת. וילנר הושעה על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל לשנתיים בפועל מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך זכה לחנינה בפברואר 2002.
בסוף עונת 2003/2004 ירדה מכבי נתניה לליגה הלאומית (הליגה השנייה בישראל). וילנר המשיך בקבוצה גם בליגה הלאומית ועלה עם נתניה בחזרה לליגת העל, תוך עונה אחת. בעונת 2005/2006, כשהקבוצה שיחקה בליגת העל, וילנר, שחש שלא זכה למספיק דקות משחק בקבוצה רצה לעזובה במהלך העונה, ביקש לעזוב אך בשל הקשיים שלו לעזוב התבטא אביו, יהודה וילנר, כנגד מאמן הקבוצה באותה תקופה, ראובן עטר, בשל כך שהעדיף בהרכב הקבוצה את פפי קימוטו ולא את וילנר. לבסוף, לאחר מאבק בין הקבוצה למשפחת וילנר, עבר השחקן לתקופת השאלה של חצי עונה להכח עמידר רמת גן ועזר לה בהעפלתה לליגת העל.
בעונת 2006/2007 עבר וילנר לבני סכנין שירדה בעונה שלפני כן לליגה הלאומית, ועזר לה במהלך עונה זו לעלות לליגת העל ובכך השלים שלוש עליות ליגות בקריירה עם שלוש קבוצות שונות. וילנר עזב את סכנין בינואר 2008 ועבר להפועל חיפה, משום שלא קיבל הרבה דקות משחק בבני סכנין. בתום העונה עבר להפועל רעננה, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בליגות הנמוכות, עד שפרש ממשחק פעיל בקיץ 2010.
HJK הלסינקי
ג'רמנווינגס
ג'רמנווינגס (בגרמנית: Germanwings) הייתה חברת תעופה המוגדרת כחברת תעופה זולה. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה קלן/בון.
תולדות החברה.
החברה נוסדה בשנת 1997 והחלה את טיסותיה בשנת 2002. החברה שייכת לחברת התעופה הגרמנית יורווינגס, שהיא חברת בת של לופטהנזה.
החברה מוזגה ליורווינגס ב-2016.
אחמד איסמאעיל עלי
אחמד איסמאעיל עלי (בערבית: أحمد إسماعيل علي) (14 באוקטובר 1917 - 26 בדצמבר 1974) היה איש צבא ומדינאי מצרי. כיהן כשר ההגנה וכמפקדו העליון של צבא מצרים במלחמת יום הכיפורים ב-1973. נחשב לאחד האחראים למתקפה המצרית המוצלחת על קו בר-לב ב-6 באוקטובר 1973, התקפה שהפתיעה את צה"ל ואת ישראל. איסמאעיל נחשב כטיפוס אפור ולא מבריק, אך מנגד, נחשב כמפקד מסור וחרוץ ששם דגש על מקצוענות צבאית והיה חף מיומרה פוליטית.
ראשית הקריירה.
סיים את האקדמיה הצבאית של קהיר ב-1938. שירת בארמייה השמינית של הצבא הבריטי בקרבות המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. לחם כמפקד בריגדה בצבא המצרי במלחמת העצמאות של ישראל. מאוחר יותר עבר הכשרה צבאית נוספת בבריטניה ונטל חלק כמפקד בצבא המצרי במשבר סואץ. לאחר מכן השתלם בברית המועצות ושימש כמפקד חזית סיני במלחמת ששת הימים. היה בין המפקדים הבכירים הבודדים שלא הודחו בעקבות המלחמה וזאת הודות לתמיכתו של סאדאת, לו נשאר נאמן בהמשך דרכו. לאחר המלחמה מונה כמפקד חזית תעלת סואץ. איסמאעיל מונה כרמטכ"ל צבא מצרים במרץ 1969, לאחר מותו של הרמטכ"ל הקודם, עבד אל-מונעם ריאד מפגיעת הארטילריה הישראלית. ממועד זה עלתה מלחמת ההתשה מדרגה מבחינת תכיפות וחומרת האירועים. הוא פוטר על ידי גמאל עבד אל נאצר בספטמבר באותה שנה, לאחר שורת פשיטות מוצלחות של צה"ל שהגיעה לשיאה במבצע רביב שנערך ב-9 בספטמבר וכלל פשיטה משוריינת בעברו המערבי של מפרץ סואץ.
השיבה לפיקוד הבכיר.