משנת 2013 עידן היא הבעלים של משרד הפרסום "עידן 2020". בשנת 2017 רכשה מקרוב משפחתה, איש העסקים קובי מימון, את העיתון "יום ליום", שהיה מזוהה עם מפלגת ש"ס. עד לרכישה, החזיקה עידן בחלק ממניות העיתון והייתה מזוהה בעצמה עם ש"ס, אולם בשל מחלוקות פנימיות והתהפוכות הפוליטיות של ש"ס, לא הייתה למפלגה השפעה על העיתון, עד שב-30 ביולי 2017 הכריז אריה דרעי על התנתקותה של ש"ס מ"יום ליום" ועל הקמת העיתון "הדרך". בשלהי 2019, עבר העיתון "יום ליום" לבעלות אחרת.
חיים אישיים.
עידן נשואה לינון, ואם לשבעה. היא מתגוררת בבני ברק.
קוליברי קריבי סגול-כנף
קוליברי סגול-גרון
יבסיי גריגורייביץ' ויינרוב
יבסיי וינרוב
עצלנים
מטביי גריגורייביץ' ויינרוב
מטביי וינרוב
מיליה לעזרביץ' פלזנשטיין
צביה מרגליות
צביה מרגליות (נולדה ב-1983) היא משוררת, מחזאית, שחקנית ואמנית ספוקן וורד.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת תשמ"ג בפתח תקווה לאיש העסקים עמיחי גרנביץ ולדבורה קרניאל, מורה לפיזיקה. בתיכון למדה באולפנית בני עקיבא תל אביב, ולאחר מכן שירתה במסגרת שירות לאומי במשך שנה בעיר נתיבות. אחרי שנת לימוד במדרשה ליהדות 'אורות עציון' שבגבעת וושינגטון, למדה באוניברסיטת בר-אילן לתואר ראשון במדעי המדינה וספרות, וסיימה בהצטיינות יתרה. במקביל למדה תסריטאות בבית ספר מעלה בירושלים. עם סיום התואר עברה לגור בירושלים והחלה לעבוד ביד בן צבי כמדריכת טיולים. במקביל, למדה משחק במכינה של ניסן נתיב. לאחר מכן, פנתה ללימודי משחק בתוכנית מלאה בסמינר הקיבוצים בתל אביב. אחרי שנה  פרשה, בגלל הקושי לשלב את הלימודים עם אורח חייה הדתי.
לאחר פרישתה עברה קורס מורי דרך, הוסמכה, והחלה להתמחות בתיאטרון שטח, ובסיורים במסגרת עבודתה כתבה מחזות היסטוריים לאתרי תיירות שונים.
סמוך לנישואיה, החלה מרגליות לעסוק בספוקן וורד - היינו כתיבת קטעי שירה מדוברת, וביצועם על במות שונות. ב-2012 זכתה מרגליות באליפות הארץ בשירה מדוברת של "פואטרי סלאם ישראל". עם עליית קרנו של הספוקן וורד בישראל, זכתה מרגליות להכרה ציבורית כאחת האמניות הבולטות בתחום, על הבמה ובסרטוני היוטיוב, והשתתפה עם מופעי יחיד בפסטיבלים שונים. ב-2015 זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם. ב-2016 החלה להשתתף בתוכניתו של גיא זוהר "היום שהיה" בערוץ 10 - שם הגישה קטעי סאטירה על ענייני דיומא במסגרת הפינה "המועדון". במקביל היא מסתובבת ברחבי הארץ עם מופע יחיד של שירה מדוברת – "מילים נטו". ב-2017 החלה ללמד כתיבה לבמה בבית אורי צבי גרינברג ובמכללת אמונה.
מרגליות חיה ויוצרת בירושלים, נשואה לרועי מרגליות, מאייר, בוגר בית הספר בצלאל ובעל סטודיו עצמאי בירושלים, ואם לחמישה ילדים.
אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון
להיט קיץ
להיט קיץ הוא מונח מתעשיית המוזיקה, המתייחס לשיר שמפורסם במהלך הקיץ, מגיע לשיא הפופולריות שלו במהלכו ודועך אחריו. שיר פופ יכול לצבור פופולריות בין לאומית במהלך חופשת הקיץ ועל ידי כך להפוך ללהיט הקיץ המובהק בארצות רבות. רוב להיטי הקיץ המוכרים מגיעים מחוץ לתעשיית הפופ הבריטית והאמריקאית.
בתעשיית המוזיקה מייחסים חשיבות רבה ללהיט, בהיותו מקור הכנסה מובהק. שירים המשווקים כלהיטי קיץ שכיחים מאוד ולעיתים קרובות מאופיינים בטמפו מהיר. הם עוסקים בנושאים כגון רוגע, טבע ומסיבות חוף. שירים אלו נחשבים כאידיאליים להאזנה במהלך פעילויות הקיץ. על פי רוב, להיטי הקיץ הבין לאומיים הם שירי קאנטרי (במיוחד קאנטרי פופ) ומוזיקת מיינסטרים פופולרית, אך שירי רוק מגיעים למעמד זה לעיתים רחוקות יותר.
היפוכו של להיט הקיץ בתעשיות המוזיקה של חצי הכדור הצפוני במערב הוא שיר חג המולד. קטגוריה זו כוללת בדרך כלל גם מגוון של שירי חורף כלליים.
רשימות.
במרוצת השנים, מפרסמים גופים ומגזינים שונים רשימות של "להיטי הקיץ המצליחים והטובים ביותר" לפי עשורים, שנים או בכל הזמנים.
בשנת 2020 פרסים מגזין רולינג סטון את רשימת "שירי הקיץ הטובים ביותר בכל הזמנים" ובין הלהיטים שנכללו שם נמנו:
חוסה דה ריברה
חוסה דה ריברה (בספרדית: José de Ribera; 12 בינואר 1591 – 2 בספטמבר 1652) היה צייר, רשם ואמן תחריטים ספרדי שפעל רוב ימיו באיטליה. יש הרואים בו את אחד מחשובי האמנים האירופיים של המאה ה-17, ומהאמנים המובילים של הקונטרה-רפורמציה.
שמות וכינויים.
בטבילתו נקרא חואן חוזפ ריברה (Juan Jozep Ribera). באיטליה נקרא ג'וזפה ריברה (Giuseppe Ribera) ולעיתים גם ג'וזפה די ריברה, ווכינוהו Lo spangnoleto ("לוֹ סְפַּניולֶטוֹ") כלומר "הספרדי הקטן". על עבודותיו חתם Jusepe de Ribera ולכן זהו השם שדבק בו.
קורות חייו.
ריברה נולד בחטיבה (Játiva) שליד ולנסיה. ראשית חייו לוט בערפל. יש הסוברים שהיה חניך בסדנה של הצייר איש ולנסיה פרנסיסקו ריבלטה. אין יודעים מתי עבר לאיטליה. העדות הכתובה הראשונה להיותו שם היא הזמנה לעבודה בכנסייה בפארמה, שקיבל ב-1611. כעבור שנתיים, ב-1613, התקבל כחבר באקדמיה של סן לוקא ברומא. ב-1616 עבר לנאפולי. באותה השנה נישא לקתרינה אצולינו אי אינדיאה (Katerina Azzolino i India), בתו של הצייר הנאפוליטאני ג'ובאני ברנרדינו אצוליני, שקשריו בעולם האמנות הנאפוליטני סייעו לביסוס מעמדו של ריברה. גם היותו ספרדי תרמה להצלחתו, שכן במהרה הפך לבן חסותו של הדוכס של אוסונה, שהיה המשנה למלך בנאפולי. זה אף הזמין אצלו סדרה של חמש תמונות אותן ביצע בשנים 1616–1618. מהשנים 1620 עד 1626 נותרו מעט ציורים, אולם בשנים אלו הכין את מיטב התחריטים שלו, אולי מתוך כוונה להפיץ את יצירתו מעבר לנאפולי. הקריירה שלו המריאה לקראת סוף שנות ה-1620, ומאז נחשב כצייר המוביל של נאפולי. יחד עם זאת, השפעתו ניכרה גם בספרד, שכן השליטים של נאפולי לקחו אתם את יצירותיו בשובם לספרד, והתחריטים שלו יובאו לספרד על ידי סוחרי האמנות. יש חוקרים המציינים את השפעתו על אמנים ספרדים מובילים כגון ולסקס ומורילו.
ב-1644 נפגמה בריאותו, ומאז החלה דעיכתו האמנותית והכלכלית. ב-1651 היה בקשיים כלכליים חמורים ונאלץ למכור את ביתו. הוא שכר בית בכפר מרג'לינה (Mergellina), כיום שכונה בנאפולי.
ריברה נפטר במרג'לינה ב-2 בספטמבר 1652 בנאפולי. הוא קבור שם בכנסיית סנטה מריה דל פרטו (Santa Maria del Parto).
יצירתו.
ריברה היה אמן פורה מאוד. הוא ידוע בעיקר בזכות יצירותיו הדתיות, אולם צייר גם ציורים מיתולוגיים, וציורים מחיי היום-יום. יצירתו משקפת במידה רבה את הרוחניות הנלהבת של ספרד של המאה -17, זו מתבטאת בשימוש דרמטי באור וצל, שאותם סיגל לעצמו דווקא בנאפולי בהשראתו של קרוואג'ו. עבודותיו המוקדמות מושפעות בעיקר מקרווג'ו אבל גם מסגנונו השונה לחלוטין של קורג'ו. סדרת התמונות שצייר בין 1616 ל-1618 עבור הדוכס של אוסונה הייתה בסגנון הבארוק ונכרת בהם השפעתו של גווידו רני. בשנות ה-30 (של המאה ה-17) אופי יצירתו השתנה מהקונטרסטים החדים של אור וצל, לקשת צבעים בהירה יותר.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ציירים ספרדים]]
[[קטגוריה:ציירים של תקופת הבארוק]]
[[קטגוריה:ילידי 1591]]
[[קטגוריה:נפטרים ב-1652]]
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-25
דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" (ההונגרית ה-1) (בגרמנית: 25. Waffen-Grenadier-Division der SS "Hunyadi") הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הורכבה מחיילים לשעבר בצבא הונגריה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 בנובמבר 1944, היא הורכבה מחיילים לשעבר בצבא הונגריה. הדיוויזיה ההונגרית ה-13 הועברה אליה כמעט בשלמותה. בשל כך, הדיוויזיה קיבלה את הכינוי "הוניאדי", על שם המצביא ההונגרי מהמאה ה-15 יאנוש הוניאדי. הדיוויזיה הועברה לשלזיה, ועברה שם אימונים. במהלך ההעברה, תקפו מטוסים מחיל האוויר האמריקני את אחת הרכבות שהעבירו את החיילים, הרגו 800 מהם ופצעו 650. כאשר הצבא האדום נכנס לשלזיה, הדיוויזיה הייתה עדיין בשלבי אימון, ולפיכך נסוגה לאוסטריה. צוות קרב (קמפגרופה) מהדיוויזיה אשר כלל שני גדודים, הושאר בשלזיה, ולחם בסובייטים במשך שבוע לפני שהושמד. שאר הדיוויזיה המשיכה לסגת מאוסטריה לבוואריה, והתקבצה מחדש סביב נירנברג. לאחר מכן היא הועברה שוב לאוסטריה, ונכנסה לקרב כנגד הארמייה השלישית של ארצות הברית. היא נכנעה ב-8 במאי ליד אגם אטרזה. מרבית החיילים ההונגרים הוסגרו למולדתם הונגריה.
אלגוריתם לנצוש
אלגוריתם לָאנְצוֹשׁ (Lánczos) הוא אלגוריתם שפיתח המתמטיקאי ופיזיקאי ההונגרי-יהודי-אמריקאי קורנל לאנצוש ב-1950. האלגוריתם מוצא חלק (או את כל) הערכים עצמיים והווקטורים העצמיים של מטריצה הרמיטית (או סימטרית) בגודל formula_1 במספר מוגבל של פעולות. כמות הפעולות הנדרשת למציאת כל הערכים העצמיים והווקטורים העצמיים של מטריצה היא formula_2, אבל בעזרת אלגוריתם לאנצוש ניתן למצוא חלק מהערכים העצמיים בפחות פעולות.
למרות שהאלגוריתם יעיל חישובית, השיטה בהצגה המקורית שלה הייתה לא מועילה, מאחר שסבלה מחוסר יציבות נומרית. ב-1970 הראו איביו וניומן איך לייצב את השיטה ויישמו זאת כדי לפתור מערכות הנדסיות גדולות מאוד. בעבודה המקורית שלהם, הם הציעו שיטה לבחירת וקטור התחלתי. מעט אחר כך ביצע כריסטופר פייג' אנליזה לשגיאה.
האלגוריתם.
קלט: מטריצה הרמיטית formula_3 בגודל formula_4, ומספר איטרציות formula_5 (בשביל לקבל את כל הערכים העצמיים והווקטורים העצמיים במדויק, יש לבחור formula_6). למעשה, האלגוריתם לא צריך לקבל את המטריצה, אלא את היכולת להפעיל אותה על וקטורים.