ביאטריס מינץ (באנגלית: Beatrice Mintz; 24 בינואר 1921 – 3 בינואר 2022) הייתה אמבריולוגית יהודייה אמריקאית, אשר תחומי המחקר העיקרים שלה היו הנדסה גנטית והתמיינות תאים (בקשר למחלת הסרטן, בייחוד מסוג מלנומה).
מינץ הייתה מהחוקרות הראשונות לייצר יונקים כימריים ויונקים טרנסגניים . בשיטות אלו, הצליחה לפתח את המודל הראשוני לטיפול במלנומה. את רוב ימיה כחוקרת העבירה מינץ במרכז פוקס-צ'ייס לחקר הסרטן שבפילדלפיה, שם הופקדה בשנת 2002 על קתדרת ג'ק שולץ למדע בסיסי.
על עבודותיה בתחומי ההנדסה הגנטית וחקר סרטן המלנומה זכתה בפרסים, ביניהם פרס אגודת מרץ' אוף דיימס בביולוגיה התפתחותית ב-1996 על פיתוח עכברים טרנסגניים, ומדליית אגודת התורשה האמריקאית לשנת 1981.
מינץ הייתה חברה באקדמיה הלאומית של ארצות הברית למדעים ובאקדמיית פונטיפיקאל למדעים .
ביוגרפיה.
ביאטריס מינץ נולדה ב-24 בינואר 1921 בניו יורק, ארצות הברית, לסמואל ולג'ייני שטיין מינץ, ממוצא יהודי. היא סיימה בהצטיינות את לימודיה במכללת האנטר שבמנהטן ב-1941, ולאחר מכן המשיכה ללימודי תואר באוניברסיטת ניו יורק ב-1942. בהמשך עברה לאוניברסיטת איווה, שם קיבלה תואר שני ב-1944 ודוקטורט ב-1946 בלימודי התפתחות הרבייה בדו-חיים.
בשנים 1946–1960 שמשה כמרצה באוניברסיטת שיקגו, אז עברה למרכז לחקר מחלת הסרטן, אשר לימים נקרא "מרכז פוקס-צ'ייס לחקר הסרטן" בפנסילבניה. בשנת 1965 התמנתה לפרופסור באוניברסיטת פנסילבניה.
נפטרה ב-3 בינואר 2022.
פעילות מחקרית.
בהמשך לעבודת דוקטורט שלה, שעסק בהתפתחות הרבייה בדו-חיים, החלה מינץ בשנות ה-50 לחקור את התפתחות הרבייה בעכברים. כחלק ממחקר זה היא ביצעה ניסוי בו יצרה "עכברים כימריים" באמצעות הנדסה גנטית, כלומר עכברים שרקמותיהם הורכבו ממספר קבוצות תאים בעלות הרכב תורשתי שונה. בעקבות הניסוי, הבינה מינץ כי היצור הכימרי מורכב מתאי גזע "גמישים" בגוף העובר, שהתחלקו ויצרו תאי גזע בעלי הרכב תורשתי שונה, מה שיצר מעין "תצרף" של DNA שהוביל ליצור הכימרי. מסקנות המחקר הובילה אותה להשערה שמנגנון דומה פועל גם בבסיס מחלת הסרטן. על פי השערה זו, ייתכן שהתאים הסרטנים מקורם בסטייה התפתחותית בה תאי הגזע מתרבים יתר על המידה על חשבון התמיינות התאים הטבעית של הגוף. ניסויים נוספים עזרו לה לאשש את השערתה.
מינץ הייתה בין הראשונים שייצרו עכברים טרנסגניים. בעכברים אלו, השונים מעכברים כימריים, מבנה ה-DNA שונה. בשיטה זו, יכלה מינץ לפתח מודל עכברי של מחלת המלנומה, ובכך לאפשר טיפול מוצלח במלנומה בעתיד.
מינץ ורודולף יאניש פרסמו פריצה טכנולוגית בשנת 1974. יאניש היה חוקר באוניברסיטת פרינסטון, שחקר את הסיבה שסוגי סרטן מסוימים הופיעו רק כאשר הוא הדביק עכברים בוגרים בווירוס. בהשראת עבודה קודמת של מינץ, הוא בדק אם הזרקה של וירוס לעכברים בשלב מוקדם תתבטא ב-DNA, ואילו סוגים של הסרטן יופיעו. מינץ ויאניש הראו כי ה-DNA של הווירוס SV40 יכול להיות משולב לתוך הדנ"א של עכברים, להתפתח ולהתמיד לבגרות וכנראה ללא היווצרות הגידול. אמנם, רק תאים סומטיים הושפעו, כלומר ה-DNA לא הועבר לדורות הבאים.
במהלך יותר מ-50 שנותיה במרכז פוקס צ'ייס, ביאטריס מינץ סייעה לחשוף את המקורות של הסרטן במה שהיא כינתה "השאלות הגדולות". שאלות אלו הובילו לצעדים גדולים במחקר הסרטן, לרבות פיתוח מודלים של עכברים כימריים ומהונדסים, המאפשרים למדענים לזהות קשרים בין הפיתוח והסרטן.
פרסים וחברויות.
בנוסף, בשנת 2002 הופקדה מינץ על קתדרת ג'ק שולץ למדע בסיסי במרכז פוקס-צ'ייס לחקר הסרטן בפילדלפיה.
ג'ואן סטייץ
ג'ואן איליין ארגטסינגר סטייץ (באנגלית: Joan Elaine Argetsinger Steitz; נולדה ב-26 בינואר 1941) היא פרופסור לביופיזיקה מולקולרית ולביוכימיה באוניברסיטת ייל, וכן חוקרת במכון הרפואי הווארד יוז.היא מוכרת בעיקר בזכות העבודה החלוצית שלה בתחום ה-RNA. סטייץ מצאה כי ה-snRNP (קומפלקס של מולקולות RNA וחלבונים) הכרחיים לתהליך השחבור ב-RNA.
קורות חייה.
ג'ואן איליין ארגטסינגר נולדה ב-26 בינואר 1941 בעיר מיניאפוליס במינסוטה שבארצות הברית. כילדה למדה בבית ספר לבנות, וכבר אז התעניינה במדע. לאחר שסיימה ללמוד בתיכון, עברה ללמוד בקולג' אנטיוק שבאוהיו, ובשנת 1963 קיבלה תואר ראשון בכימיה. לאחר מכן סייעה למדענים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם התיידדה עם ג'יימס ווטסון (שגילה את מבנה מולקולת הDNA), ולמדענים במכון מקס פלאנק שבגרמניה. סטייץ חשבה שהיא לא מספיק מסורה כדי לחקור ימים ולילות במעבדה. בנוסף, באותם ימים מספר הנשים הפרופסוריות ומנהלות המעבדה היה קטן, וכאישה הייתה משוכנעת כי לא תגיע לעמדות בכירות בתחום המדע, ולכן החליטה לגשת לתואר שני באוניברסיטת הרווארד במקום לנהל מעבדה. לאחר עבודת קיץ במעבדת מחקר באוניברסיטת מינסוטה תחת פיקוחו של ביולוג התאים ג'וסף גאל, החלה לעבוד באינטנסיביות במעבדה וליהנות מכך, ולפיכך החליטה לשנות כיוון, וב-1963 התחילה ללמוד ביוכימיה וביופיזיקה מולקולרית באוניברסיטת הרווארד, והייתה האישה היחידה בכיתה.
בשנת 1967 עברה סטייץ לגור בקיימברידג' שבאנגליה כדי לעשות את עבודת הפוסט-דוקטורט שלה במעבדה לביולוגיה מולקולרית של מועצת המחקר הרפואי באוניברסיטת קיימברידג'. אז היא התחילה את עבודתה העצמאית בחקר ה-RNA.
קריירה.
בעבודת הפוסט-דוקטורט שלה, חקרה סטייץ היכן ה-mRNA מתחיל להיות מתורגם ל-DNA על ידי הריבוזומים. את ממצאיה פרסמה במאמר בשנת 1969 למגזין "Nature". בשנת 1970 הוצע לה תפקיד פרופסור משני באוניברסיטת ייל במחלקה לביופיזיקה וביוכימיה, ולאחר מכן הפכה לפרופסור מן המניין והחלה לנהל מעבדה משלה. היא המשיכה לחקור ריבוזומים, ובמקביל החלה לחקור גם את תהליך שחבור ה-RNA, תהליך שבו האינטרונים מתנתקים מהקדם RNA שליח (pre-mRNA). במחקרה גילתה את הקומפלקס שנקרא snRNP. היא מצאה כי ה-snRNP הכרחי לתהליך השחבור וכי snRNP מזהים את האינטרונים ב-pre-mRNA. את ממצאיה פרסמה בשנת 1980 במאמר למגזין "Nature". כיום סטייץ חוקרת כיצד נגיפים משתמשים ב-RNA לא מקודד (noncoding RNAs) כדי לתפעל את התאים המארחים.
חיים פרטיים.
במהלך לימודיה באוניברסיטת הרווארד פגשה את תומאס סטייץ, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2009, והשניים נישאו בשנת 1966. כיום היא מתגוררת בניו הייבן בקונטיקט שבארצות הברית. לזוג ילד ששמו ג'ון.
סטייץ מדברת רבות על המספר הקטן של נשים שנמצאות בתפקידים מובילים במדע. בנושא זה אמרה:
פרסים.
סטייץ זכתה במגוון פרסים ותארים.:
הלן מארי פרי
הלן מארי פרי (באנגלית: Helen Murray Free; 20 בפברואר 1923 – 1 במאי 2021) הייתה כימאית אמריקאית, הידועה בהמצאה של שיטה זולה, זמינה וקלה לבדיקה עצמית של מחלת הסוכרת.
השכלה.
הלן מארי פרי נולדה בפיטסבורג, פנסילבניה, התחילה את לימודיה בבית ספר ציבורי בינגסטאון וסיימה את לימודי התיכון בפולנד, אוהיו בשנת 1941 כתלמידה מחוננת. היא החלה את הקריירה שלה כמורה לאנגלית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החל מחסור בגברים מדענים, ובעקבות כך נשים עודדו ללמוד תחומים מדעיים. פרי בחרה בתחום הכימיה. היא השלימה תואר ראשון בכימיה במכללת ווסטר בשנת 1944, ותואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן בשנת 1978.
היא התחילה כחוקרת ביעילות ואיכות הוויטמינים במעבדות מיילס באלקהארט, אינדיאנה . אחר כך החלה לעבוד במעבדה תחת הביוכימאי אלפרד פרי (Alfred free). אחרי שנתיים השניים נישאו, ובהמשך נולדו להם ששה ילדים.
קריירה מדענית.
פרי עבדה עם בן זוגה על מגוון פיתוחים רפואיים. אחד הפרויקטים שפיתחה עם בעלה הוא שיפור בדיקת הקליניטסט (Clinitest). זוהי בדיקת זיהוי אישית, הבודקת את כמות הגלוקוז באמצעות איסוף שתן. השיפור שפיתח הזוג אפשר לחולה לבצע את הבדיקה הזאת בביתו. בני הזוג פתחו גם את תרופת האסאסט (Acetest).
בשנת 1981, השניים פיתחו את בדיקת המולטיסטיקס (Multistix) המאפשרת אבחון של 10 מחלות.
בשנת 1982 יצאה פרי לפנסיה. עם זאת, היא לא הפסיקה לעבוד, והמשיכה כיועצת בחברת באייר עד שנת 2007. כמו כן, בתקופת הפנסיה עסקה בהדרכה לצורך העלאת מודעות לבריאות, ובשנת 1995 קיבלה על כך את פרס אאוטריץ' (outreach award) מהאגודה האמריקנית לכימיה.
פרי עמדה בראש האגודה האמריקנית לכימיה בשנים 1993–2002.
פרי יזמה תוכניות דרכן היא עודדה נשים וילדים שמצבם הסוציו-אקונומי ירוד ללמוד תחומים מדעיים, ובהן: התוכניות "ילדים וכימיה" (Kids and Chemistry) ו-"מרחיבים את אופקיך" ("Expanding your Horizons").
בשנת 1996 היא קיבלה את פרס קילבי למפעל חיים על עבודתה.
בשנת 2010 היא קיבלה את המדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות מנשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
סוזן לינדקוויסט
סוזן ל' לינדקוויסט (באנגלית: Susan Lindquist; 5 ביוני 1949 - 27 באוקטובר 2016) הייתה חוקרת ביולוגית מולקולרית וחלוצה בתחום קיפול החלבונים. היא הראתה כי שינויים בקיפול החלבונים יכולים להשפיע באופן ניכר, אך לא צפוי, על מגוון רחב של נושאים כמו מחלות, אבולוציה וננוטכנולוגיה. בנוסף לינדקוויסט מרצה לביולוגיה בMIT וחברת (לשעבר ראש) המכון לחקר ביולוגיה רפואית של הMIT (ה Whitehead institute) לינדקוויסט קיבלה את המדליה The president's national medal of science (2009) (מדליה מהדרגה הגבוהה ביותר) כאות הוקרה על תרומתה למדע.
קורות חיים.