תא גזים ומשרפות נבנו במחנה בשנת 1943, על מנת להתחיל הוצאות להורג המוניות, כאשר שטוטהוף נכלל בתוכנית הפתרון הסופי ביוני 1944. עגלות גז ניידות שמשו להשלמת הקיבולת המרבית של תא הגזים (150 אנשים לביצוע) בעת הצורך.
סגל המחנה.
סגל המחנה כלל אנשי אס.אס ולאחר 1943, כוח עזר אוקראיני. ב-1942 הגיעו למחנה האסירות הראשונות ושומרים גרמנים. למעלה מ-130 נשים הועסקו בשיטור בשטוטהוף, שהורכב ממספר מחנות. 34 שומרות הואשמו מאוחר יותר בביצוע פשעים נגד האנושות במחנה. החל בחודש יוני 1944, האס אס בשטוטהוף החל לגייס נשים מדנציג וערי הסביבה כדי לאמן נשים כשומרות במחנה, בגלל מחסור בשומרים. בשנת 1944 הוקם בעיר מחנה-משנה לנשים, שנקרא ברומברג-אוסט (Konzentrationslager).
כמה מתנדבי וואפן אס אס נורווגים עבדו כשומרים או כמדריכים לאסירים ממדינות סקנדינביה.
על המחנה פיקד בתחילה מקס פאולי. ב-1 בספטמבר 1942 הוחלף בתפקידו על ידי פאול ורנר הופה.
אסירים.
האסירים הראשונים נכלאו ב-2 בספטמבר 1939. הם היו 150 אזרחים פולנים, שנעצרו ברחובותיה של דנציג מיד אחרי פרוץ המלחמה. אוכלוסיית האסירים עלתה ל-6,000 בני אדם בשבועות שלאחר מכן.
בסך הכל כ-110,000 אנשים הועברו למחנה שטוטהוף. עד 1942, רוב האסירים היו פולנים ובהם גם יהודים פולנים מורשה וביאליסטוק. מספר האסירים גדל במידה ניכרת בשנת 1944, כאשר היהודים מהווים את רוב השוהים. הקבוצה הראשונה ובה כ-2,500 אסירים יהודים הגיעה מאושוויץ ביולי 1944. סך הכל 23,566 יהודים (כולל 21,817 נשים) הועברו לשטטהוף מאושוויץ, ועוד 25,053 (כולל 16,123 נשים) ממחנות באזורי הכיבוש במדינות הבלטיות.
גרמנים נשלחו גם הם למחנה, ובו היו ידועים כ"אצולת המחנה". חלקם סוציאל-דמוקרטים או מתנגדי המשטר הנאצי. קבוצה גדולה של פושעים גרמנים גם קיבלו תפקידים של קאפו.
בשנת 1945 הסובייטים ששלטו במחנה ציינו כי 35% מהאסירים היו פולנים, 8% רוסים ו-7% גרמנים (שחלקם היו פולנים אתנים). כאשר הצבא הסובייטי החל לשחרר את אסטוניה הכבושה בידי הנאצים בחודשי יולי ואוגוסט 1944, צוות של מחנה הריכוז קלוגה פינה את רוב האסירים בדרך הים למחנה שטוטהוף.
תנאי המחיה במחנה ועבודות הכפייה.
התנאים במחנה היו אכזריים. אסירים רבים מתו במגפת טיפוס ששטפה את המחנה בחורף של 1942 ושוב בשנת 1944. האסירים ששומרי האס.אס הכריעו שהיו חלשים מדי או חולים מדי כדי לעבוד, הומתו בתא הגזים הקטן של המחנה. המתה בגז ציקלון B החלה ביוני 1944. רופאי המחנה המיתו גם כן אסירים חולים או פצועים במרפאה עם זריקות קטלניות. יותר מ-85,000 אנשים מתו במחנה.
הגרמנים השתמשו באסירי שטוטהוף כעובדי כפייה. היו אסירים שעבדו בעסקים בבעלות האס.אס, כמו במפעלים הגרמנים שהיו ממוקמים בסמוך למחנה. אחרים עמלו במפעל הלבנים המקומי, במפעלי תעשייה פרטיים, בחקלאות או בסדנאות של המחנה. בשנת 1944, כשעבודת כפייה של אסירי מחנות הריכוז הפכה לחשובה יותר ויותר בייצור נשק, נבנה בשטוטהוף מפעל מטוסי פוקה וולף. בסופו של דבר, הנאצים הפכו את מחנה שטוטהוף לרשת רחבה של מחנות עבודת כפייה. 105 מחנות משנה של שטוטהוף הוקמו ברחבי צפון ומרכז פולין.
הסופר הליטאי בליס סרוגה (Balys Sruoga), שהיה אסיר בשטוטהוף, כתב רומן בשם "Dievų miškas" ("היער של האלים") המתאר את חיי היומיום של המחנה.
פינוי האסירים ושיחרור המחנה.
פינוי אסירים ממחנה שטוטהוף החל בינואר 1945. כאשר החל הפינוי הסופי, היו כמעט 50,000 אסירים, רובם יהודים, בתוך המחנה המרכזי. כ-5,000 אסירים ממחנות המשנה של שטוטהוף, רובן נשים, הוצעדו ב"צעדת מוות" לכיוון הים הבלטי. ב-31 בינואר 1945 בלילה הם הגיעו לחוף ונאלצו להיכנס לתוך הים הקפוא ונורו שם מאש מקלעים. שרדו רק 33 אסירים ואסירות. שאר האסירים הוצעדו לכיוון לאונבורג במזרח גרמניה. הם נעצרו עם התקדמות הכוחות הסובייטיים. הגרמנים הכריחו את האסירים ששרדו לחזור בחזרה לשטוטהוף, כשהם צועדים בתנאי החורף הקשים וסופגים יחס אכזרי משומרי האס אס. אלפים מתו במהלך הצעדה.
בסוף אפריל 1945, האסירים הנותרים הוצאו משטוטהוף בדרך הים, שכן המחנה היה מוקף לחלוטין על ידי כוחות סובייטיים. שוב, מאות אסירים נאלצו לרדת לים ונורו שם. מעל 4,000 בני אדם נשלחו על ידי סירה קטנה לגרמניה, חלקם למחנה ריכוז נוינגמה ליד המבורג, וחלקם למחנות לאורך החוף הבלטי. רבים טבעו בדרך. דוברה מלאה באסירים שנשטפה אל החוף בקלינטולם האבן (Klintholm Havn) בדנמרק ב-5 במאי 1945, הצילה 351 אסירים מתוך 370 שהיו עליה.
זמן קצר לפני כניעתה של גרמניה, אסירים אחדים הועברו למאלמה שבשוודיה, ושוחררו. על אומדן מקובל, למעלה מ-25,000 אסירים, נהרגו בעת הפינוי ממחנות שטוטהוף.
כוחות סובייטיים כבשו את שטוטהוף ב-9 במאי 1945, ושיחררו כ-100 אסירים שהצליחו להסתתר במהלך פינויו הסופי של המחנה.
לאחר המלחמה.
בשטח המחנה הוקמה אנדרטה ממלכתית פולנית. לאחר המלחמה ובמהלך העשור השני של המאה ה-21 התקיימה סדרת משפטים כנגד בעלי תפקיד במחנה. ביולי 2020 נשפט בגרמניה זקן בן 93, חייל ורמאכט לשעבר בכינוי ברונו ד. ששימש כשומר במחנה בגיל 17. הנאשם הואשם בשותפות לרצח 5,232 אסירים.
מכינה קדם-צבאית קשת יהודה
מכינת קשת יהודה, היא מכינה קדם-צבאית דתית, השוכנת ביישוב קשת שברמת הגולן. בראש המכינה עומד כיום הרב אביעד שינוול.
המכינה הוקמה בשנת 1991 לאחר התייעצות עם הרב אלי סדן, ראש המכינה הקדם-צבאית הראשונה שהוקמה 3 שנים קודם לכן. מייסדי המכינה היו הרבנים אהרון בדיחי (רב העיר אבן יהודה), הרב יעקב פייגנבוים, הרב עמוס בדש והרב אילן פרלמן והמנהל הראשון של המכינה רבי יצחק ערמוני מרמת מגשימים.
צוות הרמי"ם במכינה כולל את הרב שילה מרום, הרב צבי בן ראובן, הרב גלעד אבודרהם, הרב ישי אייזק והרב שמואל (שמי) פריינטה. משנת תשס"ד עד שנת תשע"ז לימד במכינה הרב יהושע ון דייק.
כמחצית מן התלמידים מתגייסים לצה"ל לאחר שנה, וכמחציתם נשארים ללמוד שנה נוספת. הרבנים במכינה הם בוגרי ישיבות גבוהות, בדרך כלל מזרם ישיבות הקו.
במכינה מודגשים לימודי אמונה ומחשבת ישראל לאור תורת הרב קוק כהכנה לקראת המפגש עם החברה החילונית בשירות הצבאי.
חלק ניכר מהתלמידים ממשיכים במסלול קצונה ובתפקידי פיקוד.
במכינה לומדים מעל 100 תלמידים ויש לה כאלפיים בוגרים.
אהרן קפלן
אהרן קפלן (נולד ב-22 בדצמבר 1959) הוא במאי טלוויזיה, יוצר תכנים, מנחה אירועים, זמר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
קפלן נולד בשיקגו שבארצות הברית ועלה למדינת ישראל בשנת 1969. הוא החל את דרכו בגיל 14 כשחקן בתוכניות ללימוד אנגלית "Here we are" אותה ביים אביו, אירווינג קפלן. בהמשך השתתף במספר סרטים, בהם "מחץ הדלתא" ו"השגריר". ניגן ושר עם אחיו, הזמר ירמי קפלן ועם רמי קלינשטיין בלהקה בשם "ליקוי חמה" שזכתה בתחרות כישרונות צעירים ב"עיר הנוער".
לאחר שירותו הצבאי למד קולנוע וספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב. בזמן לימודיו הגיש פינת קולנוע בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "זהו זה!". היה תקליטן ראשי במועדון הקולוסיאום, וה"סינרמה".
הגיש פינות ושיחק דמויות עם יקיר אביב בתוכנית הרדיו "30 בצל" של יקיר אביב. הוא הביא לרדיו את חבריו לתקליטנות דידי הררי ואמיר כהן ויחד עם יקיר אביב, הוגה הרעיון, הקימו את להקת "פנצ'ר", מלהקות הנונסנס הישראליות הראשונות,אהרון היה מלחין והסולן של הלהקה, שהיו לה שירים רבים במצעדי הפזמונים, ביניהם "בשעה טובה", שנודע יותר כ- שיר החתונה - להקת פנצ'ר שהגיע לראש המצעד של קול השלום ו- שיר מולדת - להקת פנצ'ר שהגיע למקום ה-46 במצעד השנתי ב 1988. להקת פנצ'ר השתתפה בקדם אירוויזיון בשנת 1991 עם השיר בלה שכתב דידי הררי והלחין קובי אושרת.
תיפקד כיד ימינו של מנכ"ל הליקון, רוני בראון, במשך כשנה וחצי ובזמן זה הוציא עם להקת "פנצ'ר" את התקליט הראשון מתוך שלושה. כשעבד בהליקון התחיל לביים קליפים למוזיקאים והיה בין הגורמים הישירים ל"מהפכת הקליפים בישראל" בה כמעט כל אמן היה עושה קליפ. ביים עשרות פרסומות, מרכזי מבקרים, מיצגים, סרטי שיווק ותדמית ותוכניות טלוויזיה וזכה בפרסים עבור עבודתו. בנוסף, היה במאי ראשי בערוץ הילדים במשך כ-14 שנים.
ב-2006, יחד עם אשתו - סיגל קפלן יועצת למשפחות פרק ב', עיתונאית רבת שנים בנושאי משפחה, כותבת בלוגים וטורים ב- xnet ו ynet - ייצר מוצרי צריכה ותוכן לשיפור תקשורת בינאישית תחת שם המותג "do-meez".
במהלך כל השנים הוא קריין ומנחה אירועים באנגלית וגם בעברית. הנחה טקסים רבים עבור מסע ישראלי והנחה את מצעד החיים בפולין.
קריין ודיבב דמויות ותוכניות רבות. בין היתר דיבב את בוב בסדרה "בוב השד מהבקבוק" ואת ברני בסדרה "ברני הכלב" בתחילת שנות ה-90.
בשנים 2007–2008 שימש מנהל קריאייטיב בחברת אורפאן המפיקה סרטי תלת מימד, ריידים וסרטים אינטראקטיביים.
בשנת 2009 שב לייצר תכנים, לביים תוכניות לטלוויזיה ומרכזי מבקרים ביניהם "הישרדות 3", רחוב סומסום", "ראש גדול", "ארץ נהדרת" ו"נשות הטייסים".
ב-2010 אהרון היה במאי ראשי של התוכנית: "המקום האמיתי" בערוץ הילדים.
קפלן לימד בימוי באולפן (מולטיקאם) במכללת עמק יזרעאל.
ב-2012 ביים את העונה השלישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "בית ספר למכשפים" ששודרה בערוץ לוגי, כמו כן ביים את הסדרה "מקס ומוזה" ששודרה באותו ערוץ.
ב-2013 שימש כבמאי של תוכנית הטלוויזיה החינוכית שרגא בישגדא שעורך חיים אידיסיס בכיכובו של מוני מושונוב.