ב-5 ביוני 1979 חתם מפקד אזור יהודה ושומרון, תת-אלוף בנימין בן אליעזר, על צווים לתפיסת שטח של כ-800 דונמים של תושבי הכפר לצורך הקמת ההתנחלות אלון מורה, ולאחר יומיים עלו המתיישבים למקום. לצורך הקמת היישוב הוקצו 50 מיליון ל"י והוחלט הוא יאוכלס תור חודשיים. ב-20 ביוני 1979 הגישו חלק מבעלי הקרקע הפרטית ברוג'ייב (בעלי שטח של 125 דונמים) לבית המשפט הגבוה לצדק בקשה לצו מניעה נגד תפיסת אדמותיהם הפרטיות. החל דיון בעתירתם לפני ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון משה לנדוי והשופטים אלפרד ויתקון, שלמה אשר, מרים בן-פורת ודוד בכור. הממשלה הטילה על הרמטכ"ל, רפאל איתן, להגיש תצהיר להצדקת הצורך הביטחוני בתפיסת השטח. אולם לצד תצהירו של הרמטכ"ל הגיש שר הביטחון עזר ויצמן (באמצעות מזכיר הממשלה, במענה לדרישת בית המשפט) תצהיר משלו ובו טען שהוא "סבור כי ניתן לממש את צורכי הביטחון שלא בדרך הקמת יישוב במקום האמור". העותרים גם הגישו תצהירים בחתימת ידם של הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב והאלוף במילואים מתי פלד, אשר שללו את הצורך הביטחוני בתפיסת השטח. נציג גרעין אלון מורה, מנחם פליקס, הגיש לבית המשפט תצהיר ובו הסביר שלא השיקול הביטחוני בראש מעייניהם אלא מצוות יישוב ארץ-ישראל.
פסק הדין ניתן ב-22 באוקטובר 1979, בית המשפט, באותו ההרכב שנתן את פסק הדין שאישר הפקעה בבג"ץ בית אל, הגיע הפעם לתוצאה כמעט הפוכה. חוות הדעת הנגדיות מגורמים ביטחוניים בכירים, ובעיקר תצהירו של פליקס, גרמו לבית המשפט להחליט כי שיקולי הביטחון היו תוצר לוואי. בפסק הדין קבע בג"ץ כי הצו שהוציא בנימין בן אליעזר בטל, ועל המדינה לפנות את המתנחלים מאדמות העותרים בתוך 30 יום. ראש הממשלה, מנחם בגין, שלפי תפיסת עולמו יש תמיד להכיר ב"עליונות מערכת המשפט", הוראה על ביצוע הפינוי מיד אך ביקש למצוא אתר חלופי בו קרקעות שהוכרזו אדמות מדינה.
לאחר פסק הדין התכנסו ראשי המתנחלים והחליטו לדחות את פינוי ההתנחלות. לאחר עשרים יום הם אף פתחו בשביתת רעב. שר החקלאות, אריק שרון, ביקש מהממשלה "למנות צוות משפטנים שיחסן את ההתנחלויות מפני התערבות בג"ץ". גוש אמונים פרסם מסמך המסביר את עמדת הגוש כלפי פסיקת בג"ץ. על פי המתנחלים, העובדה שהמשטר שהנהיגה ישראל הוא משטר של כיבוש צבאי (הניסוח וההדגשה במקור), פוגעת במפעל ההתנחלויות. בהמשך המסמך נאמר כי "הפיקציה הביטחונית החזיקה מעמד כל עוד לא אחזו הערבים – בייעוץ בעידוד אמריקני – בנשק הבג"ץ." על פסק הדין אמרו כי הוא שומט את הקרקע מתחת לכל מפעל ההתיישבות היהודי בשטחים המשוחררים.
בעקבות פסק הדין הועתקה התנחלות אלון מורה למקום אחר בגבעה 756 שבהר כביר ללא שימוש בשטח פרטי (הגבעה נקראה כך על שום גובהה במטרים מעל פני הים). ב-16 בינואר 1980 החליטו תושבי "אלון מורה המקורית" ברוב קולות לעבור להר כביר וב-29 בינואר 1981 העתיקו את יישובם לשם. חלק קטן מהם, ארבע משפחות וכמה רווקים, סירבו לצאת מהמקום וב-3 בפברואר 1980, פינה אותם צה"ל בכוח.
לאחר הסכם אוסלו, 28% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-72% הנותרים הם שטח C.
בינואר 2001, צה"ל הרג אם ובנה בכפר, בתקרית אש שהחלה כנראה בטעות. נהג אמבולנס שפינה אותם סיפר לאנשי עמותת הרופאים לזכויות האדם כי צוות האמבולנס עוכב במשך כ-45 דקות מחוץ לבית וכי החיילים אף ירו לעבר האמבולנס.
Fuego (בעברית: אש) הוא השיר שייצג את קפריסין באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון, פורטוגל. השיר בוצע על ידי אלני פוריירה, הולחן, נכתב והופק על ידי הפזמונאי והמפיק מוזיקלי אלכס פי וצוות יוצרים נוספים. השיר יצא לאור ב-2 במרץ 2018 על ידי תאגיד השידור הקפריסאי. Fuego הוא שיר דאנס-פופ קצבי.
השיר היה המתחרה העיקרי של ישראל באירוויזיון 2018 ונחשב לפני התחרות לאחד המועמדים לזכייה. בסופו של דבר הגיע השיר למקום השני בתחרות.
רקע.
השיר "Fuego" שאיתו נשלחה אלני הוצע במקור לזמרת הלנה פפאריזו (זוכת אירוויזיון 2005) והזמרת גם הקליטה את השיר אך החליטה לבסוף לא לייצג את קפריסין באירוויזיון 2018 והשיר הועבר לזמרת אלני.
קרב סינוויט
קרב סינוויט (באנגלית: Battle of Cynwit, מאוית גם כ-Cynuit) נערך ב-878 בין האנגלו-סקסונים של ממלכת וסקס לוויקינגים הדנים סמוך למצודה המכונה "סינוויט", במיקום לא ברור, והסתיים בניצחון האנגלו-סקסונים. אתרים אפשריים לקרב כוללים את מחנה קנינגטון שבסאמרסט, וגבעת קאונטיסברי, אשר בדבונשייר.
מעבר לניצחון האנגלו-סקסוני בסינוויט, שהדף פלישה מקומית, הייתה לקרב גם חשיבות אסטרטגית, היות שנמנעה תנועת מלקחיים אפשרית מצד הדנים, אשר לאחר כיבוש צ'יפנהאם תכננו לנתק את דרכי נסיגתו של המלך הנמלט, אלפרד, ולהשתלט על ממלכתו.
רקע.
כוח דני בפיקודו של אובה רגנרסון, אחיהם של איבר חסר העצמות ושל האלפדן, הפליג בתעלת בריסטול עם 23 ספינות ונחת בחוף הצפוני של דבונשייר, בלוויית 1,200 לוחמים. הדנים נתקלו בכוח ההגנה האנגלו-סקסוני של המחוז, בפיקודו של אודה, רוזן דבון, אשר התבצרו במצודה המכונה "סינוויט".
מצור וקרב.
סינוויט לא הייתה מבוצרת היטב, וכללה בעיקר סוללת עפר היקפית וגבוהה, אך כמות הלוחמים שבה הרתיעה את אובה ואנשיו, אשר העדיפו לצור על המצודה במקום לתקוף חזיתית, בתקווה שהמחסור במים יגרום לאנשיה להיכנע במהירות.
מן העבר השני, חששו אודה ואנשיו מאותו המצב בדיוק, ועל כן, פרצו מן המצודה ותקפו עם עלות השחר. הדנים המופתעים נסו אל ספינותיהם תוך שהם סופגים אבדות כבדות. בין 840 ההרוגים היה גם מנהיגם, אובה. בין השלל שנתפס היה גם נס העורב המקודש של הדנים, אשר נחשב על ידם כבעל כוחות פלאיים.
תוצאות הקרב.
ככל הנראה, נועדה התקפת צבאו של אובה לסייע לגות'רום כחלק מתנועת מלקחיים אשר נועדה לנתק את דרכי הנסיגה של אלפרד מלך וסקס, להביא ללכידתו או הריגתו ולכבוש את ממלכתו, בדומה לגורלם של מלכי מזרח אנגליה ונורת'מבריה וממלכותיהם. ייתכן גם שאובה היה אופורטוניסט שניסה לנצל את העובדה שהאנגלו-סקסונים היו עסוקים בלחימה מול גות'רום כדי להגיע להשגים בחלק לא מוגן של הממלכה.
אף על פי שהוא מוזכר בכרוניקה האנגלו-סקסונית רק בקצרה חשוב הקרב מהסיבות הבאות: את הניצחון נחלו כוחות אנגלו-סקסוניים שלא הונהגו על ידי המלך אלפרד, אשר עמד באותו הזמן בראש ההתנגדות לפלישה הוויקינגית, בתקופה אותה מציינת הכרוניקה כ"כולם שועבדו מלבד אלפרד".
בנוסף, הצלחתם של אודה ואנשי המחוז שלו מתבטאת לא רק בהריגתו של אובה, אלא גם בלכידתו של נס העורב (Hrefn), לו הייתה חשיבות דתית ומורלית עבור הדנים. לכידת הנס מצוינת בכרוניקה, המקום היחיד בו נזכרת תפיסה של פריט מסוג זה בכל הקרבות המרובים אשר נערכו כנגד הדנים.
WR 102
WR 102 הוא כוכב וולף-ראייה שנמצא במרחק של כ-18,000 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים קשת. כוכב זה הוא נדיר ביותר מאחר שספקטרום הפליטה שלו מתאפיין בפסים של חמצן והוא הכוכב החם ביותר שהתגלה עד כה ביקום.
מאפיינים.
WR 102 הוא כוכב אחד ממעט הכוכבים שמסווגים כ-WO - כוכבי וולף-ראייה עם פסי פליטה חזקים של חמצן. התגלו רק ארבעה כוכבים כאלו בשביל החלב ועוד חמישה בגלקסיות אחרות. כמו כן, זהו הכוכב החם ביותר שידוע לאנושות ביקום, לפי הספקטרום שלו, הטמפרטורה על פני השטח שלו מתקרבת ל-210,000 קלווין. לפי ההערכות הכוכב בהיר פי 282,000 עד פי 480,000 מהשמש, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שבאור נראה הוא מאיר רק פי 1,100 מעוצמת ההארה של השמש ובהירותו הנראית היא מדרגה 14, כך שלא ניתן לראותו ללא טלסקופ מקצועי. רדיוס הכוכב הוא רק כ-40 אחוזים מרדיוס השמש, אך הוא דחוס מאוד ומסתו היא פי 22 ממסת השמש.
מהחום והקרינה העזה שהכוכב מפיץ נפלטים מפני הכוכב חלקיקים שמגיעים למהירות של 5,000 קילומטרים בשנייה, וכך הוא מאבד 1 חלקי 100,000 ממסת השמש בשנה. לצורך השוואה, רוח השמש מובילה לכך שהשמש מאבדת מסת שמש בשנה, מסה הנמוכה פי 100 מיליון לעומת המסה הנפלטת מן הכוכב WR 102. החומר הנפלט מהכוכב יוצר ערפילית פליטה המקיפה אותו ומעוררת מהקרינה העל-סגולה שהוא פולט.
אבולוציה.
WR 102 משתייך לכוכבים מסוג WO, מדובר על כוכבים מסיביים שנמצאים בשלב החיים האחרון שלהם לפני שהם נהפכים לסופרנובה. כפי הנראה, הכוכב אכן בשלבים האחרונים של היתוך גרעיני בליבתו, והוא כבר בשלב או בסוף של היתוך הליום לפחמן, חנקן וחמצן.
לפי התחזיות הכוכב יתפוצץ לסופרנובה בעוד כ-1,500 שנים. מסתו העצומה של הכוכב יחד עם סיבוב מהיר יובילו לפליטה גדולה של התפרצות גמא, אך לא ידוע אם מהירות הסיבוב שלו תישאר יציבה.
יחסי ישראל–סאו טומה ופרינסיפה
יחסי ישראל–סאו טומה ופרינסיפה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, המדיניים והשיתופיים שבין מדינת ישראל לבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה.
היסטוריית היהודים.
לפני עצמאותה, פעלה סאו טומה ופרינסיפה כמושבה פורטוגזית. ב-1496, כדי להעניש את יהודי פורטוגל שלא היו משלמים את מסי המדינה, גירש המלך מנואל קרוב ל-2,000 ילדים יהודים, מגיל שנתיים עד עשר, לאיי סאו טומה ופרינסיפה, המשתרעים על קו המשווה ממערב לגבון. שנה לאחר מכן, הילדים הושמדו באיים, ורק 600 מתוכם נמצאו בחיים. ב-12 ביולי 1995 התקיימה ועידה בינלאומית ביום העצמאות ה-20 לאיים, לציון זכרם של הילדים היהודים הפורטוגזים שהובאו לאיים במאה ה-15.
ייצוג דיפלומטי.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים בנובמבר 1993.
מסה מתווספת (מכניקת הזורמים)