לפני ה-21 באפריל 2005, עמד בראש הקהילה מנהל הביון המרכזי (DCI - Director of Central Intelligence), אשר כיהן גם בתפקיד ראש סוכנות הביון המרכזית (CIA).
במקום מנהל הביון המרכזי (DCI), נוצר תפקיד חדש המכונה מנהל המודיעין הלאומי (DNI). מנהל המודיעין הלאומי אחראי על כלל קהילת המודיעין, ויש לו סמכויות מורחבות על בקרת תקציב של ארגונים הנמצאים תחת האחריות של מזכיר ההגנה. בנוסף, התפקידים של עוזר מנהל הביון המרכזי לאיסוף, עוזר מנהל הביון המרכזי למחקר, ומנהל ביצועי לענייני קהילת המודיעין נכללים כעת במסגרת המשרד החדש של מנהל המודיעין הלאומי.
קהיליית המודיעין האמריקנית
אליאנץ ארנה
אליאנץ ארנה הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בצפון מינכן, המשמש כמגרש הביתי של באיירן מינכן, ובעבר גם של מינכן 1860. לפני שנבנה, שיחקו הקבוצות באצטדיון האולימפי. האליאנץ ארנה מכונה בשם "Schlauchboot" – סירה מתנפחת, בשל צורתו.
עבודות הבנייה של האצטדיון החלו ב-21 באוקטובר 2002 לקראת גביע העולם בכדורגל, שנערך בגרמניה בשנת 2006. האצטדיון נבחר לארח את משחק הפתיחה של הטורניר בין נבחרות גרמניה וקוסטה ריקה.
חברת הביטוח "אליאנץ" רכשה את הזכות לשם האצטדיון למשך 30 שנה, אך בשל הפרסומת המסחרית, שונה שמו במשך המונדיאל ל"אצטדיון גביע העולם במינכן". בזמן משחקי ליגת האלופות שם האצטדיון יהיה "היכל הכדורגל של מינכן".
תיאור האצטדיון.
הקיבולת הכללית של האצטדיון היא 71,137 איש (כולל מקומות עמידה). היציעים התחתונים יכולים להכיל 20,000 איש, היציע האמצעי מכיל כ-24,000 מקומות, והיציע העליון עוד כ-22,000. 10,400 ממקומות הישיבה בפינות היציע התחתון יכולים להפוך, בעת הצורך, למקומות עמידה, אשר יכיל 3,120 צופים נוספים. כמו כן, האצטדיון מכיל 2,200 מקומות לאנשי עסקים, 400 לתקשורת, 106 תאים ביציע הכבוד, המכילים עד 1,374 מקומות, וכן מקומות עגינה ל-165 כיסאות גלגלים. המגרש מסוגל לקלוט 71,137 צופים בעת משחקי הליגה הגרמנית, ו-67,812 צופים במשחקים בינלאומיים.
במתחם האצטדיון מצויים גם 3 מעוני יום, שתי חנויות אוהדים, חנות הדגל של באיירן מינכן, וכן חנות הדגל של מינכן 1860. גם מסעדות ודוכני מזון מהיר ממוקמים במתחם. כמו כן, ישנם 4 חדרי הלבשה (אחד לכל קבוצת בית, ולכל אחת מיריבותיהן), 4 חדרי מאמנים ושני חדרי הלבשה לשופטים. שני מגרשים משמשים לחימום השחקנים. במתחם מצויים גם 550 חדרי שירותים ו-190 מסכי טלוויזיה. המבקרים יכולים להחנות את רכבם במבנה החנייה הגדול באירופה, אשר בנוי ב-4 קומות, ובו 9,800 מקומות. 350 מקומות חנייה נבנו לאוטובוסים, ו-130 מקומות נבנו לשימוש הנכים.
בניית האצטדיון.
בעת בניית האצטדיון נעשה שימוש ב-120,000 מטר מעוקב בטון ו-22,000 טון פלדה. לבניית החנייה נדרשו 85,000 מטר מעוקב בטון ו-14,000 טון פלדה.
לבניית הגג נדרשו 2784 יריעות ETFE (פולימר אשר תוכנן לעמוד במגוון טמפרטורות) בעובי של 0.2 מילימטר. כל אחת מהיריעות יכולה להיות מוארת בכחול, אדום או לבן, לפי צבעי הקבוצות המשחקות. האצטדיון מואר בלבן בעת משחקי הנבחרת הגרמנית. על פי הוראות המשטרה הגרמנית, צבעי היריעות יכולים להתחלף בתדירות של 2 דקות ומעלה, כדי לא להסיח את דעתם של הנהגים.
היסטוריה.
ב-21 באוקטובר 2001, נערכה הצבעה בקשר לבניית האצטדיון. ברוב קולות הוחלט לבנות בעיר אצטדיון חדש, במקום לבנות מחדש את האצטדיון האולימפי. צמד הארכיטקטים השווייצרים, שתכננו גם את האצטדיון הלאומי בבייג'ינג לקראת אולימפיאדת בייג'ינג 2008, החלו לתכנן את המבנה בסתיו 2002. בניית האצטדיון הסתיימה בסוף אפריל 2005 כפי שתוכנן מראש. תחנות הרכבת התחתית במינכן הורחבו, ומחלפים חדשים נבנו, כדי לאפשר גישה נוחה לעשרות אלפי הצופים במגרש.
ב-30 במאי 2005 נערך המשחק הראשון באצטדיון – מינכן 1860 מול נירנברג. פטריק מילכראום ממינכן 1860 היה כובש השער הראשון באצטדיון החדש. ביום לאחר מכן באיירן מינכן שיחקה נגד נבחרת גרמניה. הכרטיסים לשני המשחקים נמכרו עוד לפני השלמת בניית האצטדיון. ב-2 ביוני, עקב הביקוש הגבוה, נערך גם משחק בין שתי קבוצות הבית - מינכן 1860 ובאיירן מינכן. באיירן מינכן מכרה את כל הכרטיסים לעשרת המשחקים הראשונים באצטדיון.
ב-19 במאי 2012 אירח האצטדיון את משחק הגמר של ליגת האלופות בו גברה צ'לסי על באיירן מינכן לאחר דו-קרב בעיטות עונשין. הייתה זו הפעם הראשונה בה קבוצה שיחקה בגמר ליגת האלופות במגרשה הביתי.
בשנת 2017 מינכן 1860 החליטה לעזוב את האצטדיון, והוא הפך למגרשה הביתי של באיירן מינכן בלבד.
קהיליית המודיעין האמריקאית
המודיעין האמריקני
המודיעין האמריקאי
מסע הרבבה
אנאבסיס
ישראל שוחט
ישראל שוחט (30 בינואר 1886, ליסקובו, חבל גרודנה, כיום בבלארוס – 7 ביולי 1961) היה מחלוצי העלייה השנייה, ממקימי ארגון בר גיורא והמנהיג המקובל על חברי אגודת השומר עד לפירוקה, חבר בגדוד העבודה, ממנהיגי הארגון החשאי "הקיבוץ" ופעיל בתנועת העבודה הישראלית.
ביוגרפיה.
ישראל שוחט נולד בליסקובו שבפלך גרודנו באימפריה הרוסית, למשפחה עשירה, בעלת אדמות, בה קיבל חינוך מסורתי. אימו נפטרה כשהיה כבן 9–10 ולאחר שאביו, דב שוחט, נישא בשנית, עברה המשפחה להתגורר בגרודנו. כשגדל נסע ללמוד בבית הספר הגבוה ללימודי מסחר בוורשה. לאחר מכן למד אגרונומיה בגרמניה במשך מספר חודשים, אך הפסיק את לימודיו כיוון שהשתוקק לעלות לארץ ישראל.
פועלו בארץ והקמת ארגון בר גיורא והשומר.
כבר בגרודנה היה ישראל שוחט חבר באגודת פועלי ציון ובארגון ההגנה העצמית בעיר. ב-1904 עלה לארץ ישראל ביחד עם אחיו, אליעזר שוחט. ישראל שוחט טען כי על היהודים להגן על עצמם ולא למסור את השמירה על יישוביהם בידי הערבים, כפי שהיה נהוג אז. כשהגיע ארצה, עבד בפתח תקווה כחקלאי וביקבי ראשון לציון. בשנים 1904–1906 עבד כמזכיר בבית הספר בשפיה שהוקם למען יתומי פרעות קישינוב, שם למד על הקשר בין עבודה עברית לבין הגנה על המתיישבים היהודים.
ב-1905 היה שוחט לאחד ממקימי מפלגת "פועלי ציון" בארץ ישראל, והשתלב בהנהגתה. יחד עם דוד בן-גוריון חיבר את מצעה הראשון של המפלגה, מצע רמלה.
ב-1907 נבחר כציר מפלגתו לקונגרס הציוני השמיני בהאג יחד עם יצחק בן-צבי. ב-1904–1905 הקים שוחט גרעין בשפיה, אך רק לאחר שחזר מהקונגרס בהאג, הקים ביחד עם יצחק בן-צבי את ארגון "בר גיורא" במהלך ועידה של "פועלי ציון".
שוחט פעל בתחום הביטחוני של הארגון ונבחר להיות מפקדו. חברי הארגון התרכזו בחוות סג'רה. רובם היו חברי הקולקטיב שייסדה מניה שוחט. ב-1908 נישאו ישראל ומניה שוחט, ובסג'רה הכניס ישראל את מניה בסוד קיומו של "בר גיורא".
לאחר הצלחתו של ארגון "בר גיורא" הורחבה הפעילות וחבריו הקימו ב-1909 את ארגון "השומר" ובחרו את שוחט להיות מנהיגו. בנוסף, הוא יזם את הקמתו של "לגיון העבודה", אך זה פורק לאחר כשנה.
היציאה לגלות והמשך עשייה פוליטית.
ב-1912 נסע ללמוד משפטים בקושטא יחד עם יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון, שם המשיך במקביל ללימודיו בפעילות ציבורית בקרב צעירים על מנת לקרבם לציונות. בעת שהותו שם יצר קשר עם שר המלחמה הטורקי והציע להקים יחידה צבאית יהודית שתגן על ארץ ישראל, אך הצעה זו לא יצאה לפועל. ב-1914 חזר ישראל שוחט ארצה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא פעל למען הטורקים מכיוון שראה בכך הזדמנות לגייס יהודים להתנדב להגן על הארץ, אך הטורקים שחשדו בכוונותיו הגלו אותו לטורקיה.
עם שובו מהגלות ב-1919 הצטרף, כמו רוב חבריו מ"פועלי ציון" ו"השומר", ל"אחדות העבודה". הוא השתתף בפעילות המפלגתית אולם מעמדו לא היה כפי שהיה בימי הקמת "בר גיורא" ו"השומר", והוא לא השתלב בצמרת המפלגה, בה עמדו דוד בן-גוריון, ברל כצנלסון ויצחק טבנקין.
ב-1920 היה בין מייסדי גדוד העבודה, ולאחר פירוק "השומר" ב-1921 היה ממייסדי הארגון החשאי "הקיבוץ", בעקבות חוסר שביעות רצון מהתנהלות ארגון ההגנה שזה עתה נוסד. במאורעות מאי 1921 הוא היה בין הראשונים שארגנו את אנשי "השומר" לשעבר להגן על פתח תקווה המותקפת. שוחט היה מהבודדים באחדות העבודה שהחזיקו בעמדה אנטי-בריטית. ב-1926 הוא נסע יחד עם כמה מפעילי הארגון, בהם מנחם אלקינד, לברית המועצות, על מנת לגייס תמיכה למפעל הציוני, מבלי שקיבל לכך אישור מהמפלגה. הדבר הביא להוקעתם על ידי המפלגה, ולפירוק ארגון "הקיבוץ" ב-1927.
במאורעות תרפ"ט, נוכח קשייה של "ההגנה" להתמודד עם התקפות הערבים, התגייסו אנשי "הקיבוץ" ו"השומר" לשעבר לעזרתה והשתתפו בהגנת הגליל. בעקבות זאת חודשו קשריו של שוחט עם בן-גוריון. ב-1930 סופח שוחט למרכז הפועל, שם היה מהדמויות המרכזיות ותרם לו רבות יחד עם אשתו מניה ואחרים, אולם ב-1934, בעקבות חשש של הנהגת "ההגנה" מהקמתו של ארגון חשאי נוסף כמו "הקיבוץ", הופסקה עבודתם של שוחט וחבריו.
בשנות ה-30, על פי הצעת הסוכנות היהודית, מונה ישראל שוחט ליושב ראש אגודת "הקלוב הארצישראלי לתעופה", אשר כונתה באותו זמן "מועדון הגמל המעופף" (כינוי שהוצע על ידי שוחט). הוא היה ממקימי "האגודה לידידות יהודית-ערבית", אירח חיילים בריטים ששהו בארץ וקירבם לנושא היהודי והציוני, וסייע לשוטרים העבריים ובני משפחתם. בנוסף עזר לאמנים ולתיאטרון "הבימה".
עם הקמת מדינת ישראל מונה ישראל שוחט להיות היועץ המשפטי של השר בכור-שלום שטרית, שניהל את המשרד לענייני מיעוטים והיה עמו בקשרי ידידות. ב-1949, כאשר שטרית מונה לתפקיד שר המשטרה, הוא מינה שוב את ישראל שוחט ליועץ המשפטי למשרד. ב-1952 קודם שוחט לממונה על משרד המשטרה וכיהן בתפקיד עד מותו.