האייפוד נאנו הוצג לראשונה בספטמבר 2005. הנאנו משלב את האפשרויות של הקלאסיק ושל השאפל. הוא יועד להחליף את האייפוד מיני, שייצורו הופסק באותו היום. החלפתו של המיני הפתיעה את העיתונות ואתרי המעריצים של אפל באינטרנט לגמרי, על אף שהיו לפני כן שמועות על אייפוד חדש מבוסס על זיכרון הבזק. אולם, על הפסקתו של המיני לא הייתה שום התראה מוקדמת. העבודה על הנאנו החלה רק תשעה חודשים לפני שהושק. הנאנו כולל גרסה מוקטנת של המסך הצבעוני וגלגל הכפתורים של הקלאסיק. למסך יש אותה הרזולוציה של הקלאסיק. הסוללה ושאר החלקים הפנימיים הוקטנו, כמו המיני.
לנאנו הקיים כעת יש מסך בגודל 2.5 אינץ', תמיכה מלאה בעברית והוא מגיע בתשעה צבעים שונים. בעל מצלמת וידאו, רדיו FM ומיקרופון, מוזיקה, ותומך במשחקים שקיימים ב-iTunes. הנאנו קיים בגרסה של 8 גיגה ו-16 גיגה. הסוללה יכולה להספיק לכ-24 שעות מוזיקה ולכ-8 עד 15 שעות וידאו.
אייפוד שאפל.
השאפל הוא גרסת iPod שמותאם לניגון אקראי או על-פי רשימות השמעה, הוא ללא מסך ולכן הוא קטן הרבה יותר משאר הדגמים.
הוא מבוסס זיכרון פלאש, מה שמאפשר לבצע איתו פעילות גופנית מבלי לפגוע במכשיר ולשבש את פעולתו.
בגרסתו הראשונה המעטפת של הנגן הייתה מפלסטיק לבן בלבד, מהגרסה השנייה המעטפת צבעונית ומתכתית.
אייפוד טאץ'.
ה-iPod טאץ' מקביל לאייפון, מלבד העובדה שאינו מבצע תקשורת סלולרית. המכשיר משמש כנגן מוזיקה, מחשב כף יד ופלטפורמת Wi-Fi ניידת. המכשיר הושק לראשונה בספטמבר 2007. שמו של המכשיר ניתן לו בגלל מסך המגע, שהוא ממשק המשתמש העיקרי של המכשיר. בשנת 2015 הוכרז הדור השישי לאייפוד טאץ' הכולל מעבד A8 מהיר הרבה יותר, מצלמה 8 מגה פיקסל, צבעים חדשים ומערכת ההפעלה iOS 11 העדכנית ביותר, אך העיצוב והגודל של המכשיר נשארו זהים.
פריצת המכשיר (לאייפוד טאץ' בלבד).
מכשירי אייפוד תוכננו על ידי אפל כך שיריצו רק תוכנות שאושרו בחתימה מוצפנת על ידי אפל. גורמים שונים יצרו תוכנות המאפשרות לערוך שינוי קל בקושחה (firmware) של המכשיר, כך שיעקוף את בדיקת החתימה. פריצת המכשיר מאפשרת, בגרסאות שונות, שליטה מלאה על מראה המכשיר באמצעות ערכות נושא, והתקנה של תוספים וכלים שימושיים למערכת ההפעלה תוספים אגב שחלקם אומצו על ידי אפל במהלך השנים, בנוסף בעזרת הפריצה ניתן להתקין כלים המאפשרים התקנה של תוכנות הזמינות בחנות ה-App Store של אפל בלי לשלם עליהן (דבר שהפך את הפריצה לפופולרית מאוד).
אפל טוענת כי פריצת המכשיר אינה חוקית ותביא לביטול האחריות עליו. ספריית הקונגרס בארצות־הברית קבעה ביולי 2010 כי הליך הפריצה אינו מהפרות זכויות היוצרים המכוסות ב"חוק המילניום הדיגיטלי" (DCMA). כלל זה אינו חל על הורדת תוכנות בלי תשלום. בין מפתחי פורצי התוכנה לאפל מתנהל מאבק מתמשך בו עדכוני תוכנה או קושחה של אפל מחוללים במערכת ההפעלה של המכשיר שינוי המבטל את הפריצה ומסיר תוכנות שהורדו בחסותו, כשמפתחי תוכנות הפריצה עמלים על דרכים לעקוף שינויים אלו.
מכירות.
אייפוד עוצב על ידי חטיבת העיצוב התעשייתי באפל בראשותו של ג'ונתן אייב כנגן קטן ובעל ממשק משתמש המנוהל כמעט כולו על ידי גלגל גלילה, עם ממשק חיבוריות מבוסס FireWire ו-USB 2.0.
נכון בסוף שנת 2004 שלט האייפוד ב-92 אחוז מכלל שוק הנגנים הדיגיטליים מבוססי הדיסק הקשיח בארצות הברית וב-65 אחוז משוק הנגנים בכללו. קצב המכירות הנוכחי של הנגן מגיע, לפי הערכות, לכמיליון עותקים ויותר מדי חודש.
האייפוד יכול לנגן קובצי שמע מסוגים שונים כמו MP3, WAV, AAC, M4A, AIFF, ועוד. הוא אינו מסוגל לנגן קובצי WMA או RealAudio ותמיכה בתבניות קובץ אלו אינה צפויה בעתיד הקרוב.
מכשירי אייפוד מיועדים לעבוד עם תוכנת iTunes של אפל, המאפשרת הורדת שירים, סרטים ותוכנות טלוויזיה למחשב, לנגנים השונים, ניהול ספריות מוזיקה והשמעת מוזיקה במחשבי מקינטוש ו"חלונות". המכשיר כולל סוללה פנימית הנטענת באמצעות חיבור למחשב (דרך כבלי FireWire, USB או 2.0 USB) או באמצעות חיבור לחשמל.
הדור הראשון של מכשירי אייפוד שימשו אך ורק לנגינת מוזיקה. מאוחר יותר נוספו יכולות מוגבלות של עזר דיגיטלי אישי (PDA) כמו אחסון והעתקת כתובות ומידע על פגישות למחשבי מקינטוש וכן הצגת הודעות והקלטת הודעות בנוסח "טייפ מנהלים". אפל גם הוציאה גרסת אייפוד המאפשרת אחסון והצגה של תמונות.
הדור החמישי שיצא לקראת סוף 2005 מאפשר גם לראות סרטים באורך מלא וסדרות טלוויזיה. דגם זה נקרא לכן על פי רוב "אייפוד וידאו" אף שאפל משווקת אותו כאייפוד עם וידאו.
בשנת 2008 עם הצגת גרסת התוכנה השנייה לאייפון ולאייפוד טאץ' פתחה אפל חנות אפליקציות (תחת אייטיונס המאפשרת לבעלי מכשירים אילו להוריד תוכנות ולהפעיל אותן על הנגן הנייד.
כמובילה בשוק, ספגה אפל ביקורת מיצרניות נגנים מתחרות על כך שאינה מאפשרת להם להשתמש בתקן ניהול זכויות דיגיטלי (DRM) שלה, המכונה "FairPlay". החברה ספגה ביקורת מחנויות מוזיקה מקוונות מתחרות (לעיתים בניהול של יצרניות נגנים) על כך שאייפוד אינו מנגן קבצים מוגנים בשיטות הגנה אחרות, כמו אלו הקיימים בקובצי WMA. מצב זה דוחף משתמשי אייפוד להשתמש ב-iTunes ולא בחנויות מקוונות אחרות, ומעודד משתמשי iTunes לרכוש את אייפוד ולא נגנים אחרים.
מצב עניינים זה הוביל ביולי 2004 את חברת ריל-נטוורקס (RealNetworks), בעלת תקן נגינה מתחרה וחנות מקוונת מתחרה להוציא את "הארמוני" ("Harmony"), תקן המחקה את הגנת FairPlay של אפל ומאפשר נגינת קבצים שהורדו מחנותם על מכשירי אייפוד. אפל האשימה את ריל-נטוורקס באימוץ טקטיקה ואתיקה של האקרים ומאוחר יותר עדכנה את הקושחה למכשירי האיי-פוד כך שלא יוכלו לנגן קבצים המוגנים על ידי הארמוני.
בשנת 2006 שוחררו כמה ממוצרי החברה כאשר הם נגועים בווירוס RavMonE.exe.
בפברואר 2007 פרסם סטיב ג'ובס (מנכ"ל אפל) מכתב פתוח בו הוא קורא לתעשיית המוזיקה לזנוח את ה-DRM ולמכור שירים ללא הגבלות באינטרנט בכלל ובחנות המוזיקה iTunes בפרט. חברת EMI שמעה בקולה של אפל והחלה למכור שירים ללא DRM (זכויות יוצרים דיגיטליות) בחנות המוזיקה המקוונת של אפל iTunes במה שמכונה iTunes Plus, בעוד שאר החברות פנו למתחרה הגדולה של אפל בתחום מכירת השירים ברשת, אמזון, והחלו למכור את המוזיקה שלהן ללא ניהול זכויות יוצרים דיגיטלית.
ניתן לקנות אפליקציות דרך חנות האפליקציות (Appstore). אפליקציות ניתנות לפיתוח עם התוכנה של אפל: iPhone SDK.
IBM קורפוריישן (ראשי התיבות של "International Business Machines") הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי, שמרכזו במדינת ניו יורק, והוא מהווה את אחד התאגידים הגדולים והוותיקים בעולם המחשוב, ובמשך שנים רבות היה הגדול בתחום זה. מכונה גם "הענק הכחול" (Big Blue) על שום גודלו וצבעו הכחול של הלוגו שלו.
התאגיד עוסק במגוון תחומי חומרה, תוכנה ושירותים: מעבדים, מערכות מחשב שלמות בגדלים שונים, ציוד היקפי, תווכה, תוכנות בסיסי נתונים, שרתי יישומים, כלי פיתוח, ייעוץ ועוד.
בשנת 2012 היה IBM המוביל במספר הפטנטים הנרשמים על שמו בארצות הברית, זו השנה ה-20 ברציפות. הוא המעסיק הגדול בעולם של עובדים בתחום טכנולוגיית המידע. בשנת 2018 העסיק IBM כ-350,000 עובדים ברחבי תבל ובהם גם ב"יבמ ישראל".
משנת 2012 ועד אפריל 2020 עמדה בראש החברה וירג'יניה (ג'יני) רומטי. היא הוחלפה על ידי ארווינד קרישנה .
היסטוריה.
התאגיד הוקם בשנת 1896 בשם Tabulating Machine Company (חברת מכונות טבולציה), על ידי הרמן הולרית'. החברה תכננה וייצרה מכונות לעיבוד כרטיסי ניקוב, בהן השתמשו במפקד האוכלוסין האמריקאי של שנת 1900. בשנת 1911 התאגדה החברה עם עוד שלוש חברות בשם (CTR (Computing Tabulating Recording Corporation, ובשנת 1916 נרשם התאגיד למסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק. ב-14 בפברואר 1924 שינה את שמו ל-IBM.
בשנת 1914 מונה תומאס ג' ווטסון האב למנכ"ל. במהלך תקופתו, משנות ה-20 עד שנות ה-50 של המאה ה-20, התאגיד גדל והתרחב לשווקים בינלאומיים כשהוא מתבסס בעיקר על כרטיסי ניקוב. ווטסון פיתח ב-IBM סגנון ניהול ייחודי, ונטע מעין "גאוות יחידה", שגבלה לעיתים בפולחן אישיות כלפי עצמו וכלפי הארגון. משבר השפל הגדול פגע ב- IBM בצורה קשה, אך צעדי הבראה שננקטו כחלק מתוכנית ה"ניו דיל", הזניקו מחדש את המכירות.
כחלק ממאמץ המלחמה במלחמת העולם השנייה ייצר עבור צבא ארצות הברית רובים מדגם M1 קרבין ומדגם בראונינג אוטומטי. במהלך מלחמה זו שימש ציוד לעיבוד נתונים של IBM גם את גרמניה הנאצית. ההיסטוריון, סופר ועיתונאי בעל טור אדווין בלאק, בספרו "IBM and the Holocaust", האשים את IBM כי סיפק ציוד ושירותים לגרמניה, אך לטענת IBM אובדן השליטה ב- Dehomag, שהייתה חברת הבת של IBM בגרמניה, לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוא שגרם לכך. בעקבות המקרה הגיש ב-2005 הארגון הצועני "פעולה צוענית בינלאומית להכרה ופיצוי" תביעה נגד הארגון בבית המשפט העליון של שווייץ.
בשנת 1944 ייצר IBM עבור אוניברסיטת הרווארד את הרווארד סימן 1, שיש הרואים בו את המחשב הראשון בעולם ("מתחרים" נוספים על התואר הם Z1, ואחריו Z3 של קונראד צוזה, מחשב אתנסוף ברי, קולוסוס, ועוד).