המיני-אלבום מכיל רמיקסים של אמנים כמו דה בראט, פאט ג'ו וביג פן. המיני-אלבום מכיל מספר רמיקסים לשירים שונים מתוך אלבומה השני שגם יצאו כסינגלים ובכך עזרו לדירוגים של אותם סינגלים במצעדים.
כמו כן, המיני-אלבום לא זכה להצלחה גדולה כאשר הגיע למקום ה-79 בלבד בארצות הברית ולמקום ה-50 בקנדה. מתוך המיני-אלבום יצא סינגל אחד שהוא הרמיקס לשיר הנושא של האלבום.
יחסי בלארוס–יפן
יחסי בלארוס–יפן (ביפנית: ベラルーシと日本の関係, בבלארוסית: Беларуска-японскія адносіны) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת בלארוס לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלוטמיים רשמיים ב-26 בינואר 1992.
סחר.
הייצוא מיפן לבלארוס לשנת 2011 עומד על כ-47.6 מיליון דולר. המוצרים העיקריים אשר הוצאו לבלארוס הם: מכוניות, מכונות טקסטיל וכלי מכונה.
היצוא מבלארוס ליפן לשנת 2011 עומד על כ-15.08 מיליון דולר. המוצרים העיקריים אשר הוצאו ליפן הם: מוצרים כימיים וציוד חשמלי.
אוכלוסייה משותפת.
כמות האזרחים היפניים המתגוררים בבלארוס לשנת 2012 עומד על 39 אזרחים יפניים. ביפן מתגוררים 285 אזרחים בלארוסים.
ערים תאומות.
ליפן ובלארוס יש הסכם ערים תאומות אחד:
גומחה (אדריכלות)
באדריכלות, גומחה (נישה, בלעז) היא חלק ממבנה או אלמנט בפני עצמו, המגדיר מרחב צר באופן ברור. בדרך כלל גומחות קטנות באופן משמעותי מהמבנה בו הן נמצאות, והן בעלות מבנה סגור של 3 קירות וגג הפתוחים לכיוון אחד, הוא חזית הגומחה. החלק המגדיר את הגומחה יכול להיות בצורה שאינה ישרה - למשל כחצי מעגל או עם מספר צלעות, וכן גג הגומחה יכול להיות גם בצורות שונות כחצי כיפה או משולש. ישנן גם גומחות שאינן כוללות תקרה.
כחלק ממבנים, גומחות יכולות להיות פנימיות, כלומר פונות כלפי פנים, או חיצוניות הפונות כלפי חוץ. גומחות נבנות גם כחלק מגדרות או חומות, נחצבות בסלע, ואף עומדות בפני עצמן ללא כל קשר למבנה.
שימושים.
באדריכלות הקלאסית:
שימושים מודרניים:
הליודורוס (פילוסוף, המאה ה-6)
הליודורוס (ביוונית: Ἡλιόδωρος) היה פילוסוף שחי במאה ה-6. הוא מצוטט כמחברו של חיבור שנשתמר שכותרתו "פרשנות" (מתוארך לשנת 564 לספירה), על ה"מבוא" או "עיקרים" של פאולוס אלכסנדרינוס , האסטרולוג האלכסנדרוני מהמאה ה-4.
השם "הליודורוס" מופיע רק על המאוחרת מבין שתי קבוצות של כתבי יד, ולכן יש מעט ספק לגביו. לנדרט וסטרינק (Leendert Westerink) טען כי ה"פרשנות" מורכבת מראשי פרקים של הרצאות, שככל הנראה ניתנו על ידי הפילוסוף והאסטרולוג אולימפיודורוס הצעיר, בשנת 564 לספירה.
הנוסח היווני של פרשנותו ל"אתיקה" של אריסטו, פורסם בכרך 19.2 של פרשנויות יווניות לאריסטו .
ז'אן קוראלי
ז'אן קוראלי (בצרפתית: Jean Coralli; 15 בינואר 1779 – 1 במאי 1854) היה רקדן בלט וכוריאוגרף, שנודע בעיקר בעבודתו עם ז'יל פרו ביצירת ז'יזל (1841), הבלט הרומנטי המובהק של המאה ה-19.
חייו.
נעורים וראשית קריירה.
קוראלי, שדנולד בשם ג'ובאני קוראלי פראצ'יני, היה בן למשפחה בולונזית שהתגוררה בפריז, שם היה אביו שחקן קומי בתיאטרון האיטלקי. כילד, למד בבית הספר לבלט של האופרה של פריז אבל בשנת 1802 בחר לעבור לווינה להופעותיו הראשונות כרקדן וככוריאוגף. זמן קצר רקד באופרה של פריז ב-1802 ובקינג'ס תיאטר בלונדון, ואחר חזר לווינה לקבל עליו את משרת מנהל הבלט בתיאטרון החצר. במהלך אותן שנים, היו הוא ואשתו הזוג המחולל הנודע, ג'ובאני וטרזה קוראלי, והופיעו לעיתים קרובות בתמונות בעיתונות התקופה. הם רקדו בתפקידים ראשיים ברוב הבאלטים שקוראלי יצר בתיאטרון החצר, בהם "הלנה ופאריס" (1807). החל ב-1809. הופיע הזוג קוראלי כרקדנים ראשיים בלה סקאלה במילאנו, בלה פניצ'ה בוונציה, ובתאטרו סאו קארלו בליסבון.
מ-1825 עד 1829 כיהן קוראלי כמנהל הבלט של תאטר דה לה פורט סן-מרטן בפריז, שם יצר עשרה בלטים באורך מלא את "דיברטיסמן" לארבעה-עשר מחזות. הלהקה שלו כללה את שארל-פרנסואה מאזורייר, רקדן קומי נודע, וכן את ז'יל פרו וז'וזף מאזילייר, רקדנים מוכשרים שיהיו שניהם לכוריאוגרפים מוכשרים.
הפורט סן-מרטן נודע בתמיכתו בדרמה הרומנטית ובבלטים החדשניים שלו, שרבים מהם בישרו את הפקות האופרה של פריז. למחזה משנת 1828, יצר קוראלי כוריאוגרפיה של "מחול הסילפידות", שסימנה את ה"בלטים הלבנים" העל-טבעיים של השנים הבאות.
עבודה באופרה של פריז.
בשנת 1831 עבד קוראלי כ"מנהל בלט ראשי" (premier maître de ballet) של האופרה של פריז, לאחר קדמו בתפקיד, ז'אן לואי אומר. עבודתו הראשונה שם הייתה חידוש ובימוי מחדש של יצירתו משנת 1828, "Léocadie", עם לברית חדשה מאת אז'ן סקריב, פרטיטורה חדשה מאת מישל קאראפה, ושם חדש, "L'Orgie"
(1831). הבלט מספר את סיפורה של נערה צעירה, שאציל מפתה ואחר זונח אותה, נושא שקוראלי ישוב אליו ביצירות באות. לאחר זאת בא בלט לאופרה "La Tentation" (1852), שיצאה נשכרת מן האופנה הגדלה והולכת של מחזות, בלטים ואופרות עם היבט על-טבעי. הייתה זו הראשונה בשורה ארוכה של עבודות לבימת האופרה. אחריה באה יצירת בלט חשובה, "הסערה, או אי רוחות הכשפים", (La Tempête, ou L'Ìle des Génies) (1834), למוזיקה מאת ז'אן שנייצהופר. פולין דיברניי וז'וזף מאזילייר רקדו את הנאהבים לאה ופרננדו, והבלרינה הווינאית הצעירה פאני אלסלר, שהייתה אז בראשית דרכה לתהילה, ביצעה את תפקיד הפיה אלסין. אלסלר הייתה לכוכב של ממש ביצירתו הבאה של קוראלי, "השד החיגר" (Le Diable Boiteau) (1836), שם התפרסמה בביצוע "לה קאצ'וצ'ה", מחול ספרדי שאת הכוריאוגרפיה שלו ייתכן שיצרה בעצמה.
שיא הקריירה הכוריאוגרפית של קוראלי הגיע ב-1841, כשהבלט ז'יזל, או הוויליות הוצג לראשונה במהלך עונת הקיץ באופרה של פריז. הלברית, פרי עטו של תאופיל גוטייה יחד עם ז'יל-אנרי ורנואה דה סן-ז'ורז', צורפה למוזיקה של אדולף אדם; ז'יל פרו, שהיה מעוניין בבלט, שבת חסותו קרלוטה גריזי, תככב בו, היה זה שיצר את הקשר בין קוראלי לאדם. בהצגת הבכורה רקדה גריזי מול לוסיאן פטיפה בתפקיד אלברכט, הנסיך שבגידתו מביאה לטירוף דעתה ולמותה של ז'יזל. את ה"פה דה דה (מחול השניים) של האיכרים" במערכה הראשונה, עם מוזיקה משולבת מאת יוהאן פרידריך פרנץ בורגמילר, ביצעו נתלי פיצג'יימס ואוגוסט מבילה, ואדל דומילאטר רקדה בתפקידה התובעני של מירתה, מלכת הוויליות, רוחות שוחרות נקם של נערות, שאהוביהן רימו ונטשו אותן.
גוטייה והמלחין בורגמילר שיתפו שוב פעולה עם קוראלי בבלט הבא שלו, "לה פרי" (1843), סיפור מסובך על פיה אוריינטלית, שצעיר מתאהב בה לאחר שראה אותה בחלום בהשראת אופיום. הכוריאוגרפיה של קוראלי, עם גריזי ופטיפה בתפקידים הראשיים, זכתה לשבחי העיתונות והקהל, והבלט נהנה מהצלחה רבתי. הבלט שלפני האחרון, "Eucharis" (1844), נחל כישלון, והבלט האחרון שלו,"Ozaï" (1847), בוצע רק עשר פעמים. קוראלי פרש ממשרתו באופרה של פריז בשנת 1854 ומת רק ארבע שנים אחר כך.
סחר בילדים
סחר בילדים הוא סוג של סחר בבני אדם המוגדר כביצוע של גיוס, העברה, מתן מחסה או קבלה של ילדים לצורך ניצולם או לצורכי אימוץ.
על פי הערכת ארגון העבודה הבינלאומי, 1.2 מיליון ילדים נסחרים מדי שנה. בשנת 2012 דיווח משרד האו"ם לסמים ופשע כי מבין קורבנות הסחר בבני אדם, אחוז הילדים עלה בשלוש שנים מ-20% ל-27%. מדי שנה נמכרים לעבדות כ-300,000 ילדים ברחבי העולם, מתוכם 17,000 מגיעים לארצות הברית. ארגון נלחם בתופעה, ולדבריו 70% מהסחר מתבצע באמצעות האינטרנט.
נושא הסחר בילדים מעסיק רבות את ארגוני זכויות האדם. על פי מספר מחקרים בנושא, הגורמים העיקריים לתופעה זו הם עוני, משברים הומניטריים וחוסר השכלה. בהתאם לכך הוצעו ויושמו פתרונות המספקים הגנה רחבה, מניעה, אכיפת החוק וסיוע לקורבנות.
מספר אמנות בינלאומיות בנושאי זכויות אדם עוסקות בסחר בילדים, בהן אמנת זכויות הילד (1989), (1999), ו (2000).
הגדרה.
האו"ם הגדיר לראשונה סחר בילדים בשנת 2000 ב, שאורגנו על ידי משרד האו"ם לסמים ופשע. במסמכים אלו מוגדר סחר בילדים כ"גיוס, העברה, מתן מחסה או קבלה של ילד לצורכי ניצול." הגדרה זו שמה דגש על העברה וניצול כמאפיינים מרכזיים של סחר בילדים.
ההגדרה של "ילד" היא בהתאם לאמנת זכויות הילד, לפיה אדם מתחת לגיל 18 הוא ילד.
סוגי סחר בילדים.
קיימים מספר סוגי סחר בילדים, למטרות שונות. העיקריים שבהם מפורטים להלן. לעוסקים בסחר בילדים לא תמיד ברורה מטרת הפעולה.
עבודת כפייה.
אחת המטרות הנפוצות לסחר בילדים היא עבודת כפייה. על פי הגדרות האו"ם הכוונה היא לעבודת ילדים מתחת לגיל 14. במאה ה-21 מועסקים כ-200 מיליון ילדים בעבודות כפייה, בהם 73 מיליון מתחת לגיל 10. כמחציתם מועסקים בעבודות מסוכנות.
כ-60% מהילדים הללו עובדים בחקלאות, בעיקר במדינות אפריקה שמדרום לסהרה. עבודות נוספות כוללות סיוע במשקי בית, דיג ופועלי ייצור בתעשיות. חלק מהילדים מועסקים בזנות קטינים ובסחר בסמים, וחלקם מנוצלים מינית.
סחר בילדים במערב אפריקה.
סחר בילדים היא תופעה רווחת במערב אפריקה. אלפי ילדים, כמעט כולם בני פחות מ-12, נשלחים בתנאי עבדות למטעי הקקאו בחוף השנהב. על פי קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, הם מבצעים עבודה גופנית קשה, נעקרים ממשפחותיהם ואין להם גישה כלשהי לחינוך. חלקם מנוצל למטרות מין.