מאמן קבוצת הכדורסל של נווה עם מתייצב בדואר יום למחרת ומשכנע את שמשון להצטרף לקבוצתו חרף סירובו הראשוני. על אף ששמשון הוא השחקן הנמוך ביותר מכל הכדורסלנים בקבוצה, הוא מתגלה כבעל כישרון מדהים לקליעה מכל מצב זריקה אפשרי.
בדואר הופך שמשון לפתע לאהוב על ידי מנהל הסניף ועל ידי דניאלה, שאיתה הוא עובד בדואר.
שמשון סוחף את קבוצתו עד למשחק הגמר, תוך שהוא הופך לכוכב המרכזי של הקבוצה וקולע את מרבית הנקודות במשחקיה. למרות ההצלחה הגדולה, גרושתו לא מפגינה כלפיו אהדה. היא מסרבת לבוא עם רוני למשחק הגמר.
לפני משחק הגמר מחליטים שני אוהדים של הקבוצה היריבה, קריית גנים, להציק לשמשון. הם מטרידים אותו, מגיעים לביתו בלי להודיע ולבסוף תוקפים אותו באימון המסכם במטרה למנוע ממנו לשחק בגמר. שמשון נחבל בפניו ונפצע, אך הפציעה לא מונעת ממנו לשחק בגמר.
הקבוצה של שמשון מתייצבת למשחק הגמר מול קריית גנים ובתום מחצית צמודה השחקנים יורדים מהמגרש ביתרון מזערי. כאן מחליטים שני האוהדים להיכנס לפעולה. כשרוני מנסה לבקר את אביו במחצית הם חוטפים אותו ומתקשרים לשמשון להודיע שהוא יראה את בנו רק אם יפסיק לשחק. איום זה פוגע קשות בתפקוד של שמשון שלא קולע אף נקודה במחצית השנייה ומורד לספסל, מה שמאפשר לקריית גנים להוביל בהפרש גבוה מאד.
בזמן שאחד החוטפים מביא אוכל, מצליח רוני לנצל את חוסר הריכוז של חוטפיו ולברוח חזרה למגרש. כששמשון רואה את בנו הוא מקבל כוחות מחודשים ומבקש ממאמנו לחזור לשחק. הוא קולע סלים מכל מצב אפשרי ומצליח להושיע את קבוצתו מפיגור גדול. לבסוף, קבוצתו מנצחת 97-120 וזוכה באליפות.
לאחר המשחק מתכנסים כולם לחגוג את האליפות. שמשון עולה לבמה לשאת נאום, כשלפתע מפתיעה אותו גרושתו ומחמיאה לו על המשחק המצוין והזכייה באליפות.
בסיום הסרט מגיעים לשמשון סקאוטים מליגת ה-NBA ומציעים לו להצטרף לליגה הטובה בעולם. שמשון דוחה את ההצעה בנימוס, ובזה מסתיים הסרט.
בתרבות.
בהשראת הסרט נוצר ב-2015 הקליפ ללהיט "דוביגל" שבו רון "סקיי" נשר מארח את בן-אל תבורי וסטטיק.
קרמטוריום
התזמורת הסימפונית של דאלאס
התזמורת הסימפונית של דאלאס (באנגלית: Dallas Symphony Orchestra, ובראשי תיבות: DSO) היא תזמורת אמריקאית, המקיימת את הופעותיה במרכז הסימפוני על שם מאיירסון בדאלאס, טקסס.
ראשיתה של התזמורת בשנת 1900, בקונצרט, שניגנה קבוצה בת 40 נגנים עם המנצח הנס קרייסיג.
היא המשיכה להופיע ולגדול במספר נגנים ובמעמד, כך שבשנת 1945 הייתה בעמדה, שאיפשרה לה להזמין את אנטל דוראטי לתפקיד מנהל מוזיקלי. בניצוחו רכשה התזמורת מעמד מקצועי מלא.
בין המנהלים המוזיקליים הבאים היו גאורג שולטי ואדוארדו מאטה.
משנת 1992 ועד שנת 2006 החזיק המנצח אנדרו ליטון במשרה זאת, וכאשר הוא סיים את תפקידו, החליף אותו המנצח ההולנדי יאפ ואן זביידן. באוקטובר 2009 הודיעה תזמורת דאלאס על הארכת החוזה עם ואן זביידן עד עונת 16–2015.
המנצח האיטלקי פאביו לואיזי נבחר לתפקיד המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת והוא נכנס לתפקיד בעונת הקונצרטים 2020/21.
דימות תרמי
דימות תרמי (ידוע גם כרישום חום, הדמאה תרמית, תרמוגרפיה או תרמוגרפיית תת-אדום) הוא תחום מדעי פיזיקלי והנדסי העוסק בדימות, המתבצע על בסיס קליטת קרינה תת-אדומה (Infra-Red או IR), הנפלטת מכל עצם בעל טמפרטורה מעל לאפס המוחלט (ראה קרינת גוף שחור).
יישומי דימות תרמי הם רבים ומגוונים, וכוללים למשל דימות רפואי, יישומי אלקטרוניקה צבאית כגון אמצעי ראיית לילה, בדיקות לא הורסות, וולקנולוגיה, מחקר כימי ופיזיקלי ועוד.
גלאים ומצלמות דימות תרמי קולטים ומעבדים קרינה אלקטרומגנטית בתוך תחום התת אדום (אורכי גל בתחום של 1 עד 14 מיקרון).
יישומים.
בדיקה לא הורסת.
בדיקה זו דומה בעקרונותיה לבדיקת שירוגרפיה.
דוגמאות ליישומי הבדיקה:
בדיקה לא הורסת
השראה חשמלית
כסא
אתרנט
אתרנט (במקור: Ethernet) היא טכנולוגיה לתקשורת נתונים ברשתות מחשבים מקומיות (LAN).
האתרנט הוכרזה כתקן תעשייה ב-30 בספטמבר 1980 על ידי זירוקס פארק, DEC ואינטל.
על פי מודל ה־TCP/IP, האתרנט הוא פרוטוקול תקשורת שאחראי על השכבה הפיזית של התקשורת. על פי מודל ה-OSI, האתרנט הוא פרוטוקול האחראי על שכבת הקישוריות ומגדיר גם את השכבה הפיזית של התקשורת.
יתרונות.
האתרנט הגיעה לתפוצה רחבה וכמעט לבלעדיות בתחום הרשתות המקומיות בזכות אוסף של פתרונות יצירתיים לבעיות שהיו קיימות בטכנולוגיות אחרות. בין הפתרונות ניתן למנות:
היסטוריה.
טכנולוגיה זו פותחה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי רוברט מטקלף ודייוויד בוגס במעבדות זירוקס פארק. מטקלף כינה אותה "אתרנט" על שם האֶתֶר שעד לתחילת המאה ה-20 נחשב כחומר שממלא את החלל. הפטנט על הטכנולוגיה נרשם בשנת 1975, אך רק בסוף העשור (1980) הפכה לסטנדרט בפרויקט 802.3 של IEEE. בתצורה הראשונית היה קצב התעבורה ברשת 3Mbps, והיא כללה שדה של 8 ביט בלבד לכתובות המקור והיעד (לעומת 48 היום). התצורה הנפוצה הראשונה הייתה 10BASE-2, שהתבססה על טופולוגיית רשת מסוג אפיק (קווית).
עם הזמן חל מעבר ל-10BASE-T ולממשיכיו, בגלל היתרונות שהוזכרו לעיל.
עם התפתחות טכנולוגיית המחשוב והאפשרות לעבוד במהירויות גבוהות יותר, נוצר מצב בו הרשת לא מצליחה לספק את הצורך בקצב נתונים מהיר ומספר גדול של מחשבים, ועל כן טכנולוגיית האתרנט הורחבה בשנות התשעים ל-Fast Ethernet. מיד לאחר הפיתוח של ה-Fast Ethernet הופיעה גרסה שנקראת Ethernet 10/100, אשר מאפשרת תמיכה של כרטיס הרשת בשתי המהירויות (גם 10 וגם 100 Mbps). בגרסה זו, לכרטיס הרשת ישנה אפשרות לזהות בצורה אוטומטית בזמן תחילת פעולתו מהי המהירות שבה עובדת הרשת שבה הוא נמצא, ולהתאים את עצמו אליה. פיתוחים נוספים של הטכנולוגיה כדי לתת מענה לקצבי תקשורת מהירים ולארגונים גדולים מאוד התפתחו לקראת סוף המאה ה-20 – זוהי טכנולוגיית Gigabit Ethernet.
מבנה חבילת אתרנט.
חבילה בפרוטוקול אתרנט מורכבת מחמישה חלקים: מבוא, פתיח, תוכן, סוגר וגובל. אורכה של חבילה נע בין 84 ל-1,542 בתים בהתאם לגודל שדה התוכן.
מבוא.
המבוא (Preamble) מורכב מסדרה של 7 בתים המכילים את הרצף 10101010 ואחריהם בית המכיל את הרצף 10101011 המסמן את סוף המבוא. מטרת המבוא היא לסנכרן את תחילת השידור באופן פיזי.
פתיח.
הפתיח הבסיסי מורכב מ-14 בתים לפי הפירוט הבא:
הערה: אם הרשת עושה שימוש בפרוטוקול רשת מקומית וירטואלית (802.1Q), המתג אליו מחובר המחשב מוסיף לפתיח שדה "תווית VLAN" בן ארבעה בתים. שדה זה נושא את מזהה הרשת הווירטואלית לה שייך המחשב.
תוכן.
שדה התוכן בחבילת אתרנט מכיל בין 46 ל-1,500 בתים.
סוגר.
הסוגר של חבילת אתרנט מכיל שדה בן ארבעה בתים המורכב מסיכום ביקורת (checksum) – מספר האימות של הפתיח והתוכן.
גובל.
הגובל () הוא סדרה של 12 בתים המשודרים בסוף החבילה ומשמשים להפרדה לקראת תחילת השידור הבא.
שכבת הקו.
שכבת הקו בטכנולוגית אתרנט מתחלקת לשתי תתי-שכבות:
תפקידי תת-שכבת ה-MAC.
גישה לתווך.
ניתן לדמות את המצב ברשת האתרנט לדיון רב-משתתפים ללא מנחה. על מנת שהדיון יהיה פורה, יש לקבוע מראש כללי-דיון שימנעו ככל הניתן מצב שבו שני משתתפים ידברו בו זמנית. באופן אנלוגי, מכיוון שרשת האתרנט היא רשת מבוזרת שבה מדיית התקשורת (השכבה הפיזית) משותפת לכל הרכיבים ברשת, יש צורך למנוע שידור בו זמני של שתי תחנות לאותו מתחם התנגשות.
תת-שכבת ה-MAC מסדירה את תזמון הגישה למדיית התקשורת של רשת האתרנט כך שבכל רגע נתון רק תחנה אחת תשדר על מדיית התקשורת. האופן שבו היא עושה זאת מבוסס על אלגוריתם CSMA/CD שבו תחנה משדרת מסגרת (frame) ברגע שהיא חשה שמדיום התקשורת פנוי. במהלך שידור המסגרת, התחנה מאזינה לקווי התקשורת על מנת לוודא שהאות שהתקבל הוא אכן האות שנשלח. אם התחנה מזהה הפרעה היא תפסיק את שליחת המסגרת ותשלח אות התנגשות (jam signal) אשר יגרום לכל התחנות ברשת להפסיק מיד את השידור. לאחר פרק זמן אקראי, חוזרת התחנה לשדר את המסגרת. אם נוצרת התנגשות נוספת, נשלח שוב אות התנגשות וכל אחת מהתחנות מכפילה את זמן ההמתנה שהגרילה על מנת להקטין את הסיכוי להתנגשות נוספת.
אתרנט הוא פרוטוקול המבטיח רק מאמץ מיטבי. אם חלו 16 התנגשויות או תקלות בהעברת חבילה מסוימת, האתרנט יסיים את ניסיונות השליחה של החבילה הזאת. כמו כן, האתרנט ידווח לשכבת התקשורת שמעליו על כישלון בשליחת החבילה. מרגע זה, השכבה הגבוהה יותר אחראית על הטיפול בבעיה. השכבה שיכולה ומבקשת שידור חוזר במקרה של שגיאות היא כל שכבה שמשתתפת בתהליך התקשורת, מהשכבה השלישית ועד השכבה השביעית (במודל OSI).
מיעון פיזי.
תת-השכבה אחראית על המיעון הפיזי של כל מסגרת (שדות ה-DA ו-SA שניתן לראות לעיל). הכתובת הפיזית שבה משתמשים בטכנולוגיית אתרנט היא כתובת MAC. כתובת זו, המשמשת להתקשרות בתוך הערוץ, צרובה על כרטיס הרשת וחייבת להיות יחידה ברשת, ולכן כתובות MAC על רכיבים שנמכרים לציבור הרחב אינן חוזרות על עצמן לעולם. על אף שכרטיס הרשת מכיל כתובת MAC שנצרבת על ידי היצרן, ניתן לעיתים לשנות אותה. ביצוע פעולה זו מחייב מעקב אחרי כרטיסי הרשת ואופן השימוש בהם, כדי למנוע מצב שבו שני כרטיסים שניתנה להם כתובת זהה יחוברו לאותה רשת אתרנט.
השכבה הפיזית.
Autonegotiation.