היוונים צרים על טרויה מזה שבע שנים. הנסיך טרוילוס, בנו הצעיר של המלך פריאמוס, מתאהב בכהנת קרסידה, בת החוזה קלכס, שעבר אל מחנה האויב לאחר שחזה שהעיר תיחרב. הוא מתוודה בפני דודה פנדרוס, והלה מנסה לשכנע אותה להיעתר לו. בינתיים, בצד השני, מתייעץ המלך אגממנון עם נסטור ואוליסס כיצד להשיב את חמת אכילס, שמסרב להשתתף בלחימה. הגיבור הרטנוני מסתגר באהלו ומתמרמר על שליטו. הנסיך הקטור קורא ליוונים לבחור אלוף לדו-קרב מולו, ואיאס נענה לאתגר. טרוילוס וקרסידה נפגשים והיא מצהירה על אהבתה לו. קלכס משכנע את אגממנון לדרוש את בתו בתמורה לשחרור המצביא השבוי אנטנור, והיא נשלחת אל היוונים כשהיא נשבעת לטרוילוס כי תיוותר נאמנה לו. אוליסס הערמומי אומר ליתר המלכים שהיא אישה בלתי-מוסרית, ומורה לכולם לשק לה. הקטור ואיאס נלחמים, אך מתקשים להרוג איש את רעהו בגלל היותם קרובי משפחה ומסיימים ללא הכרעה. טרוילוס משחד את אוליסס והלה, בהנאה רבה, מובילו למחנה היווני. שם הוא רואה את קרסידה אומרת לדיומדס כי תאהב אותו תמיד. רק מלך איתקה המשועשע מרסן אותו מלהתפרץ ולגלות את הימצאו. בבוקר למחרת מתכונן הקטור לקרב, כשאשתו אנדרומכה ואחותו קסנדרה מזהירות אותו כי היו להן חלומות מבשרי רעה. פטרוקלוס יוצא לצד היוונים ונקטל בידי הנסיך, והדבר משכנע את אכילס לבסוף לחזור. הוא נכשל בקרב מול הקטור בעצמו, אך המירמידונים שלו נופלים עליו מן המארב והם חוטפים את גופתו כשלל. הלחימה מסתיימת ללא הכרעה כשהטרויאנים מצליחים להדוף שוב את היוונים ולמנוע את כיבוש עירם. טרוילוס שוכב גוסס בשדה הקרב ומקלל את פנדרוס במותו.
חנה לוי
חנה (Hannah) ויילר לוי (1914 – 2006) הייתה ציירת ישראלית, ילידת גרמניה.
ביוגרפיה.
חנה (Hannah) ויילר לוי נולדה בברלין בשנת 1914. מגיל שבע החלה לצייר. בשנת 1934 עלתה לארץ ישראל, כשנה לאחר אחותה הגדולה, רות.
בין השנים 1935–1937 למדה ציור בסטודיו של יעקב שטיינהרדט בירושלים. לאחר לימודיה אצל שטיינהרדט עברה לפתח תקווה ועבדה שם בקטיף עד שנת 1938. באותה תקופה ציירה מעט, בעיקר דיוקנאות של ילדות ונוף. בשנת 1938 התקבלה לאגודת הציירים והחלה להציג בתערוכות הכלליות. בתערוכה שנערכה במוזיאון תל אביב באותה שנה הציגה תמונת נוף ודיוקן. בשנת 1939 התגוררה בתל אביב. בין השנים 1940–1941 התגוררה במוצא והשתייכה לקבוצת "מוצא" שבין חבריה נמנו גם אביגדור סטימצקי, שמשון הולצמן, פנחס ליטבינובסקי, יצחק לוי ואחרים. במוצא ציירה בעיקר ציורי שמן של דיוקנאות ילדות, בהשפעת האקספרסיוניסטים הגרמנים.
בשנת 1944 נישאה לכנר והצייר יצחק לוי. בין השנים 1946–1949 התגוררו בני הזוג ברעננה ושם החלה לוי לצייר בצבעי מים. ברעננה חל מפנה ביצירתה כאשר הנוף החל לתפוס מקום מרכזי בעבודותיה. היא שבה להתגורר במוצא בשנים 1949–1953, ובשנת 1953 עברו בני הזוג להתגורר בקריית האמנים צפת. בסוף שנות החמישים החלה לצייר מופשט והרבתה לצייר נופים ודיוקנאות המשלבים הפשטה ופיגורטיביות. בין השנים 1960–1961 שהתה בפריז וציירה באקדמיה לאמנות 'גרנד שומייר'.
בשנת 1975 נפטר בעלה יצחק לוי. בין השנים 1978–1979 שהתה בסיטה בפריז במלגת שהייה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 השתייכה לקבוצת אקלים והציגה עם חברי הקבוצה בעיקר ציורי נוף גדולים, מופשטים, חצויים שתהום ביניהם. יצירתה בשנות השמונים ממשיכה לנוע בין הפיגורטיבי למופשט. תשומת לב מיוחדת מוקדשת בשנים אלו לגוף ובעיקר לפנים. כותרתם של ציורי הפנים מתקופה זו היא "my face" הנראים כתקריבים הניכרים במידת הפשטה רבה. הטיפול בבד בשנים אלו הוא אינטנסיבי. בציורים מופיעים כתמים וקווים שחורים, אדומים וורודים. לא אחת נראות בבד מחיקות וחריטות עדינות הפוצעות אותו. ככל הנראה אלו מבטאים את מצבה הבריאותי שהורע, בסוף שנות השמונים, ומצב רוחה באותה עת. בשנת 1994 עזבה לוי את צפת ועברה להתגורר במושב שדי חמד שבשרון בקרבת בני משפחתה, ילדיה של אחותה רות. שם נפטרה ונקברה בשנת 2006.
במהלך השנים, למרות הערכה הרבה לה זכתה בעיקר בקרב אמנים והביקורות המשבחות, נשכחה יצירתה של לוי. בשנת 2006 במסגרת התערוכה "12 אמנים - מבט שני" שאצרה אירית הדר במוזיאון תל אביב התגלתה מחדש. ביולי - אוגוסט 2016 הוצגו מספר עבודות מעזבונה בתערוכה "הסיפור שלה"- History of her story שאצרו ד"ר רות מרקוס ורותי חינסקי - אמיתי בבית האמנים בתל אביב. בספטמבר 2019 נפתחה במוזיאון הרצליה לאמנות התערוכה "חנה לוי: הפנים שלי", באוצרות רותי חינסקי אמיתי.
ישראל מובשוביץ
הרב ישראל מובשוביץ (נפטר ה' באב ה'תשכ"ו, 22 ביולי 1966) היה איש תנועת המוסר, משגיח הסניף המרכזי של ישיבת נובהרדוק בביאליסטוק ולאחר מלחמת העולם השנייה ממייסדי וראשי הישיבה בארצות הברית.
ביוגרפיה.
נולד בסלונים, הגיע ללמוד בישיבת נובהרדוק ודבק בסבא מנובהרדוק שהיה למורהו הרוחני. עם רבו זה נדד בכל נדודי הישיבה, ולאחר נישואיו התמנה כמשגיח בסניף המרכזי של רשת ישיבות נובהרדוק שעבר אז מהומל לביאליסטוק ובראשו עמד חתנו של "הסבא", הרב אברהם יפה'ן. בזכרונות תלמידיו התבלט הרב מובשוביץ בשלוותו. בראשית מלחמת העולם השנייה ארגן את מילוט בחורי הישיבה לווילנה והגיע עם הקבוצה האחרונה לעיר, ולאחר מכן לבירז'. הוא נקלע לשטח שנכבש בידי הסובייטים בראשית המלחמה והוגלה לסיביר. במחנות העבודה בסיביר המשיך לנהל באופן מחתרתי ישיבות בסגנון נובהרדוק ולאחר שחרורו הגיע לצרפת למחנה עקורים בפרבר הפריזאי באיי.
בהמשך היגר לארצות הברית, בה הקים עם הרב יפה'ן שניצל דרך שאנגחאי, את ישיבת "בית יוסף" נובהרדוק בניו יורק.
הרב מובשוביץ נפטר בה' באב ה'תשכ"ו, 22 ביולי 1966.
יחידת הגששים בצה&quot;ל
דונאלד טרמפ
פרידריך קרל, נסיך פרוסיה
פרידריך קרל ניקולאוס, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Karl Nikolaus von Preußen; 20 במרץ 1828 - 15 ביוני 1885) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן וגנרל-פלדמרשל פרוסי.
ביוגרפיה.
פרידריך קרל נולד בברלין ב-20 במרץ 1828 לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בשנת 1846 התגייס פרידריך קרל לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1852 הועלה פרידריך קרל לדרגת אוברסט, ובשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1856 הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל לוטננט, בשנת 1857 פיקד לזמן קצר על דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1860 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
במלחמת שלזוויג השנייה פיקד על חיל המשלוח הפרוסי, וזכה בניצחון מוחץ כנגד הכוחות הדניים. במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פרידריך קרל על הארמייה הראשונה, והוביל אותה לניצחון בקרב קניגרץ.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד פרידריך קרל על הארמייה השנייה, ונטל חלק בקרב גרבלוט ובמצור על מץ. ב-28 באוקטובר הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל-פלדמרשל, כהוקרה על ניצחונותיו בקרבות. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פרידריך קרל חלק בקרבות אורליאן ולה מאן, ומנע מהצרפתים לשחרר את פריז. על פעולותיו בקרבות קיבל פרידריך קרל את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.
לאחר כניעת צרפת מונה פרידריך קרל למפקח הכללי של צבא האימפריה הגרמנית, וקיבל מאלכסנדר השני, קיסר רוסיה דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.
ב-15 ביוני 1885 מת פרידריך קרל בפוטסדאם.
משפחתו.
פרידריך קרל נישא למריה אנה, נסיכת אנהלט, בתו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ונולדו לו חמישה ילדים:
ג'יל בולטה טיילור
ג'יל בולטה טיילור (באנגלית: Jill Bolte Taylor; נולדה ב-4 במאי 1959) היא חוקרת מוח, סופרת ונואמת אמריקנית מעוררת השראה. סיפורה האישי על התקף השבץ החמור אותו חוותה בשנת 1996 בגיל 37, ושמונה שנות התמודדותה עם תהליך ההבראה וההתאוששות בעקבותיו, היו בעלי השפעה על עבודתה כמדענית ונואמת. אירוע השבץ, אופן ההתגברות על האתגרים שעמדו בפניה והתובנות להן התוודעה על תפקוד מוחה הם הנושאים בהם מתמקד הספר התקף התובנה שלי (באנגלית: My Stroke of Insight, A Brain Scientist's Personal Journey). הרצאתה בועידת TED הייתה הראשונה בתולדות הארגון אשר הפכה לויראלית ברשת. בעקבות ההצלחה וההד התקשורתי לה זכתה הופעה זו, ספרה נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ותורגם ל-30 שפות.
עיקר התמחותה של בולטה טיילור בתחום מדעי המוח הוא בחקירה לאחר המוות של המוח האנושי בהקשר של מחלת הסכיזופרניה ומחלות נפש אחרות. בעבור ספרה והרצאותיה שנגעו לציבור הרחב בנושא השבץ, היא הוכרזה כחברה ברשימת טיים 100 של 2008 בטיים מגזין. הסניף בניו יורק של האגודה הלאומית לטרשת נפוצה העניק את הפרס הראשון בקטגוריית מדע ברשימת "ספרים לשיפור חיים" לספרה התקף התובנה שלי ב-23 בפברואר 2009 בעיר ניו יורק.
בולטה טיילור ייסדה עמותה שלא למטרות רווח בשם: ".the nonprofit Jill Bolte Taylor Brains, Inc" (עמותת המוח של ג'יל בולטה טיילור בע"מ), היא משתפת פעולה ומזוהה עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת אינדיאנה, והיא הדוברת הלאומית של מרכז המשאבים של רקמת המוח של הרווארד, המנהל את מאגר רקמות המוח המשמש למחקר.
שבץ.