ב-23 ביוני 2008, אומאגה הועבר למותג סמאקדאון, כחלק מהדראפט לשנת 2008. ב-2 באוגוסט, הוא סבל מקרע ברצועה הצולבת האחורית. לאחר מספר קטעי וידאו שיצרו ציפייה לקראת חזרתו לארגון, ב-30 בינואר 2009 בתוכנית "סמאקדאון", הוא חזר לצלילי נעימת כניסה חדשה, כשהוא רשם ניצחון על ג'ימי וואנג יאנג. אומאגה נחל את הפסדו הראשון מאז חזרתו ב-6 במרץ בתוכנית "סמאקדאון", כשהוא הפסיד לטריפל H בפסילה, זאת לאחר שקבוצת לגאסי תקפה את טריפל H. ב-1 במאי בתוכנית "סמאקדאון", אומאגה חזר מהיעדרות בת חודשיים, כשתקף את CM פאנק במספר מקרים שונים, ואף הפריע לו בפדיית מזוודת כסף בבנק שלו. באירוע יום הדין, אומאגה ניצח את פאנק, אך הוא הפסיד לו בקרב חוזר ביניהם באירוע חוקי אקסטרים, קרב שהיה מסוג קרב רצועה סמואנית. קרב זה סימל את הופעתו האחרונה של אומאגה ב-WWE. ב-8 ביוני 2009, הארגון הודיע על שחרורו של פאטו מהחוזה. מאוחר יותר נודע שסיבת שחרורו הייתה כתוצאה מהפרת מדיניות הבריאות שלהם; אף על פי שזאת הייתה הפעם השנייה שהוא הפר את המדיניות, הסירוב שלו לעבור גמילה היא זו שהובילה לפיטוריו.
ארגונים עצמאיים (2009).
ב-11 ביולי 2009, אומאגה הופיע בארגון ההיאבקות World Wrestling Council (WWC) בפוארטו ריקו, כשבהופעתו בארגון זה הוא ניצח את מר אנדרסון. ארבעה חודשים לאחר מכן, הוא השתתף במסע ההופעות של האלק הוגאן באוסטרליה. ב-21 בנובמבר, אומאגה חבר לשורות אורלנדו ג'ורדן בהפסדם בקרב זוגות לאחיו, ריקישי, ובריאן כריסטופר. שלושה ימים לאחר מכן, הוא גבר על ברוטוס. ב-26 בנובמבר, אומאגה וג'ורדן הפסידו לביפקייק ומר אנדרסון. יומיים לאחר מכן, הוא התאבק בקרב האחרון בחייו, ובו הוא הפסיד למר אנדרסון, לפני מותו ב-4 בדצמבר.
חיים אישיים.
פאטו גידל ארבעה ילדים ביחד עם אשתו, L.T.
במהלך סוף השבוע של ה-30 באוגוסט 2007, פורסמו ידיעות במגזינים כמו ספורטס אילוסטרייטד, ניו יורק דיילי ניוז ווושינגטון פוסט שנקבו בשמו של פאטו כאחד מהמתאבקים אשר רכשו תרופות דרך מרקחה באינטרנט, זאת בניגוד למדיניות הבריאות של ה-WWE. פאטו הוא אחד מאלו שהוזכרו שרכש הורמון גדילה. ביוני 2009, פאטו הפר את מדיניות הבריאות של ה-WWE פעם נוספת, ומשום שסירב לשתף פעולה עם נוכחות בסדנת גמילה מסמים, הוא שוחרר מחוזהו.
מוות.
ב-4 בדצמבר 2009, פאטו נמצא על ידי אשתו בביתו, ביוסטון, טקסס, כשהוא מחוסר הכרה ודם ניגר מתוך אפו. שיחה למוקד החירום בוצעה ופאטו הובהל לבית החולים באמבולנס. הוא סבל מהתקף לב והוכרז מת בסביבות השעה 13:00 בצהריים. דוח הנתיחה לאחר המוות הראה שהמוות של פאטו נגרם בעקבות מספר תרופות שנמצאו בגופו כמו משכך הכאבים הידרוקודון, מרפה השרירים קריסופרודול ותרופה נגד חרדה מסוג דיאזפאם. חוקרי מקרי המוות של יוסטון מצאו שפאטו סבל ממחלות לב וכבד. מאוחר יותר, נקבע שהשילוב של השימוש בתרופות ביחד עם מצבו הרפואי הם אלו שהובילו למותו, ומותו נקבע כהתקף לב שנגרם לאחר כמות רעילה של חומרים מרובים.
מיזמי ויקימדיה
מייק שולר
מייקל הרולד "מייק" שולר (באנגלית: Michael Harold "Mike" Schuler; נולד ב-22 בספטמבר 1940) היה בעברו מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן בליגת המכללות האמריקאית ובליגת ה-NBA בין השנים 1965–2005. בעונת זכה בפרס מאמן השנה ב-NBA, כמאמנה הראשי של פורטלנד טרייל בלייזרס.
קריירת אימון.
השנים הראשונות.
שולר נולד וגדל בעיר פורטסמות' שבאוהיו, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת אוהיו.
בשנת 1965 החל את קריירת האימון שלו כעוזרו של בוב נייט בקבוצת הכדורסל של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. שנה לאחר מכן חזר לאוניברסיטת אוהיו, בה שימש כעוזרו של המאמן ג'ים סניידר במשך 3 עונות. לקראת עונת 1969/1970 מונה למאמן הראשי של קבוצת המכון הצבאי של וירג'יניה. בשלוש עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 13 ניצחונות ו-63 הפסדים (17.1%). בין השנים 1972–1977 שימש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת וירג'יניה, וב-4 העונות העוקבות היה המאמן הראשי של אוניברסיטת רייס. על אף יכולת טובה של שחקן הקבוצה ריקי פירס, לאורך תקופתו של שולר העמידה רייס מאזן כולל של 30 ניצחונות לעומת 76 הפסדים (28.3%).
בשנת 1981 הצטרף לצוות האימון של לארי בראון, מאמן קבוצת ניו ג'רזי נטס מליגת ה-NBA. לאחר שנתיים עבר לשמש כעוזר מאמן במילווקי באקס, תחת דון נלסון. בעונות ו- העפילו הבאקס לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, אך בשני המקרים הודחו על ידי האלופה שבדרך בוסטון סלטיקס.
פורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של פורטלנד טרייל בלייזרס, במקומו של ג'ק רמזי. באותה עונה הוליך את פורטלנד לשיפור של 9 ניצחונות לעומת הקודמת, עם המאזן השלישי בטיבו באזור המערבי; 49–33. על אף החזקתם ביתרון ביתיות, והצטיינותם של השחקנים קלייד דרקסלר וקיקי ואנדוויי, הודחו הטרייל בלייזרס כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, על ידי יוסטון רוקטס. בסיום העונה זכה שולר בפרס מאמן השנה ב-NBA.
בעונה העוקבת רשמה הקבוצה את מאזנה הטוב ביותר מזה 10 שנים, 53–29, אולם שוב הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף, מול יוטה ג'אז. בפברואר 1989, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 25 ניצחונות ו-22 הפסדים, פוטר שולר מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה עוזרו ריק אדלמן. לאורך תקופתו בפורטלנד העמידו הטרייל בלייזרס מאזן כולל של 127 ניצחונות ו-84 הפסדים (60.2%).
לוס אנג'לס קליפרס.
במאי 1990, לאחר שנה אחת כעוזרו של דון נלסון בגולדן סטייט ווריורס, מונה שולר למאמן הראשי של לוס אנג'לס קליפרס. בעונתו הראשונה בתפקיד בלטו בקליפרס השחקנים הצעירים רון הרפר, צ'ארלס סמית' ודני מאנינג, אך הקבוצה ניצחה ב-31 משחקים בלבד. לאחר שפתח את עונת עם מאזן שלילי 21–24 פוטר שולר מאימון הקבוצה, והוחלף על ידי לארי בראון.
השנים האחרונות.
בין השנים 1992–1994 שימש כעוזרו של מאמן סקרמנטו קינגס, גארי סנט ג'ין, ובשלוש העונות הבאות היה עוזרם של ביל בלייר ופליפ סונדרס במינסוטה טימברוולבס. בקיץ 2003, כ-6 שנים מאז תפקידו האחרון כמאמן, הצטרף לצוות האימון של טרי פורטר במילווקי באקס. בשנת 2005 עזב את הקבוצה ופרש מאימון, בגיל 64.
תהילים ט'
תהילים ט' הוא המזמור התשיעי של ספר תהילים. המזמור חתום בידי דוד ובנוי על פי סדר א"ב (לא שלם). זהו מזמור תודה הנאמר על ידי מי שניצל מאויביו וכולל תפילה להצלה בעתיד.
מבנה המזמור ותוכנו.
ישנם כמה פירושים על המילים עַל מוּת לַבֵּן שבכותרת המזמור. יש שפירשו שהמזמור נאמר על מותו של אחד מאויביו של דוד - בנו אבשלום, או אויב בשם "לַבֵּן". אחרים פירשו שזהו חילוף אותיות של כלי הנגינה נבל, או שהמילים צריכות להיקרא "עלמות [ל]לבן", כלומר שיר שילמדו (כמו "ליבון") את הנערות, שם השיר או אות מוזיקלי למנצח תזמורת.
המזמור מתאר שמחה גדולה בעקבות ניצחון במלחמה. המשורר מתאר בפירוט איך ה' השמיד את אויביו, וקורא לכולם להלל את ה' יחד איתו. בחתימת המזמור הוא מוסיף תפילה שה' ימשיך לקום ולהכרית את הרשעים.
במחקר.
מרבית החוקרים רואים בפרק ט' ובפרק י' כפרק אחד שנכתב יחד. וכמה הסברים לעניין:
טרנס מקנאלי
טרנס מקנאלי (באנגלית: Terrence McNally ;) היה מחזאי, ליברטיסט, תסריטאי וסופר אמריקאי.
תואר רבות כאחד מהכותבים המודרניים הבולטים ביותר בתיאטרון האמריקאי ו"כמשורר של התיאטרון האמריקאי". נכנס להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי בשנת 1996 .
קריירה.
נולד למשפחה קתולית-אירית בסיינט פיטרסברג, שעבדה בענף המסעדנות. בעקבות סופת הוריקן עברה המשפחה לקורפוס כריסטי, טקסס, ומקנאלי עבר ללמוד בתיכון ריי שבעיר .
משפחתו אהבה מאוד תיאטרון, ואף נסעו עד לניו יורק כדי לצפות בהצגות בברודוויי: אנני אוקלי אשת לפידות בכיכוב אתל מרמן ואת המלך ואני בכיכוב גרטרוד לורנס . ההצגות הותירו עליו רושם רב.
בשנת 1955 עבר ללמוד כתיבה בקולג' קולומביה , שלוחה של אוניברסיטת קולומביה. הוא התמחה בכתיבתו של שייקספיר והצטרף למועדוני כתיבה ולפסטיבל האמנויות .
לאחר שסיים את התואר הראשון באחוות פי בטא קפא, הוא הועסק על ידי ג'ון סטיינבק ללמד את ילדיו בזמן קרוז מסביב לעולם. באותו הזמן הם ערכו את הליברטו לגרסת המחזמר של קדמת עדן.
בתחילת שנות ה-60 שהה במקסיקו וכתב מחזה בן מערכה אחת לאולפן השחקנים. אמנם המחזה לא עלה, אך בשל התרשמותם מהתסריט הוא הועסק כמנהל במה .
תחילת הקריירה:
המחזה הראשון המלא שלו This Side of the Door שמתאר מערכת התעללות בילד על ידי אביו, הועלה באולפן השחקנים (בין היתר עם אסטל פרסונס).
המחזה ביקר את מלחמת וייטנאם ואת הדינמיקות בתוך המשפחה האמריקאית הטיפוסית.
המחזה הבא שלו And Things That Go Bump in the Night , שהתקבל בראשיתו בביקורות רעות, כולל הוויה אפוקליפטית ועתידנית של המשפחה האמריקנית, ואת הפחדים והכאוס שאופפים אותה.
שנת 1968 הייתה אחת מן השנים הפוריות ביותר למקנאלי, בהן כתב מספר מחזות במערכה אחת, בעיקר מז'אנר הפארסה והקומדיה:
Next שבויים על ידי אליין מאי וכוכב בו ג'יימס קוקו, הביא למקנאלי את תהילתו הראשונית. המחזה מתאר איך זוג אנשי עסקים נשואיים מקבלים בטעות צו גיוס. במחזה Botticelli , שני חיילים אמריקאיים מתחילים במשחק ניחושים בג'ונגל הווייטנאמי. ¡Cuba Si! מתאר הקבלה בין המהפכה הקובנית למהפכה האמריקאית (עם מלינה מרקורי). Sweet Eros מתאר את אהבתו של גבר צעיר לאישה חטופה וזרה. Witness מציג את נקודת מבטו של לי הארווי אוסוואלד ברצח קנדי. Noon מתאר חמש סיטואציות משעשעות של מצבים רומנטיים ומיניים.
עוד מספר מחזות חשובים שמקנאלי כתב במהלך שנות ה-70: