'ברית עולם', שהפך אולי לשיר המזוהה ביותר עם כספי בשנות השבעים, זכה לביצועים נוספים לאחר מכן. ביצועו של כספי שומר על טון מינורי בהגשה, זולת בפזמון החוזר המהווה את נקודת השיא של השיר. השיר מבוסס על מנגינה שנכתבה לסרט 'חגיגה בסנוקר'.
מלבד 'ברית עולם', שירים כ'עיר עצובה', 'סוזי דולצינאה' ו'יום יום אני הולך למעונך' גם הם הפכו לשירים פופולרים בישראל. השיר 'יום יום אני הולך למעונך' בוצע לפני הקלטתו לאלבום בערב שירי משוררים מס' 2 של גלי צה"ל ומשם נלקח לאלבום. ההרמוניות המינוריות המורכבות של 'עיר עצובה', והג'אז-בוסה-נובה בשיר 'סוזי דולצינאה' מראה את כיצד הושפע כספי ממוזיקת עולם בשנים אלו.
שיר נוסף שהולחן למילים של אהוד מנור, 'חופשי', היה אמור להיכלל באלבום אך כספי בחר שלא להכניסו מסיבות של חוסר התאמה לטענתו.
"לא ידעתי שתלכי ממני" מושפע מ"I Love You More Than You'll Ever know" של להקת דם, יזע ודמעות ודומה לו מאוד.
כפי שנהג באלבומו הראשון, מתי כספי, גם באלבום זה נוגנו רוב הכלים בידי כספי (גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, בס, תופים, קונגס, חליל, כלי הקשה, פסנתר, פסנתר חשמלי, סינטיסייזר, קלוינט, ויבראפון), אך חלק מהשירים שילבו נגנים מהתזמורת הפילהרמונית. באלבום השתתפו גם שלמה יידוב בנגינה על גיטרה חשמלית, וגידי גוב, אבנר קנר ושלישיית "קצה שדה" שליוו בקולות רקע. את הפתיחה לשיר 'הנה הנה' מנגן שם טוב לוי בחליל צד, ובסוף השיר מאלתר כספי בנגינה בחליל עץ הקרוי 'אלט', שהוא קצת יותר גדול מחלילית העץ הרגילה- 'סופרן'. כספי, שהושפע מסגנונו של סטיבי וונדר, עושה שימוש בקלווינט בשיר 'אין שלווה', בפעם הראשונה בה נעשה שימוש בכלי ייחודי זה בישראל.
את עטיפת התקליט עיצב דוד טרטקובר, שמצולם ומאויר בו פעמון אדום של דלת ועל תווית הפעמון כתוב "מתי כספי".
העבודה על האלבום נמשכה שנה. זולת שיר או שניים, הפכו הרבה משירי האלבום לנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית בעיני רבים. שירים נוספים מתוך האלבום שזכו לפופולריות עצומה הם 'יום שישי חזר', 'לא ידעתי שתלכי ממני', 'אין שלוה' ו'יום יום אני הולך למעונך'.
ב-2007 יצא אלבום "הפעמון" בהוצאה מחודשת בסדרת "סימני דרך" של NMC, ונוסף לו דיסק בונוס הכולל את הקטעים: "כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" ועוד 5 שירים אחרים.
רשימת רצועות.
שירים 1–5: מתוך הופעת אורח של מתי כספי בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ט 1979.
שיר 6: מתוך תוכנית הטלוויזיה "נגני גיטרה" ששודרה ב-1975.
פטר אנדראס הייברג
פטר אנדראס הייברג (בדנית: Peter Andreas Heiberg, 16 בנובמבר 1758 - 30 באפריל 1841) היה סופר דני.
קורות חיים.
פטר אנדראס הייברג נולד בוורדינבורג למשפחה בעלת שורשים נורווגים. אביו היה מנהל בית ספר מקומי והוא נפטר כאשר פטר היה בן שנתיים בלבד. הוא סיים לימודים בשנת 1774. בשנת 1779 פטר אנדראס הייברג נאלץ לעזוב את קופנהגן, ככל הנראה בגלל חובות. פטר הייברג נסעה לשוודיה והתנדב לשירות צבאי. לאחר שנה וחצי, משפחתו עזרה לו לעזוב את השרות והוא עבר לברגן.
בהיותו בברגן, פטר הייברג החל לכתוב. לאחר חזרה לקופנהגן הייברג החל לעסוק בתרגום מצרפתית. הוא תרגם יצירות שכללו ביקורת קשה על צורת השלטון ולכן פרסם את התרגומים האופן אנונימי. בשנת 1790 הוא התחתן עם תומאסינה כריסטינה גילמבורג-אהרנסוורד שהייתה בת 16 בלבד.
פטר הייברג הושפע מרעיונות של המהפכה הצרפתית. בשנת 1789 הוא פרסם את ספרו הראשון Rigsdalersedlens Hændelser שכלל ביקורת על חיי האצולה והשפעה גרמנית על השלטון בדנמרק. ספר זה ויצירות ביקורתיות נוספות הרגיזו את האליטה השולטת. בסופו של דבר, בשנת 1799 הייברג גורש מהמדינה ועבר לפריז. בשנת 1800 אשתו עזבה אותו וחזרה לדנמרק עם בנה.
בפריז הייבר התגורר עד לשנת 1841, כאשר חלק מהזמן הוא עבד במשרד החוץ.
בכר בן לאדן
בכר בן מוחמד בן עוואד לאדן (בערבית: بكر بن محمد بن عوض بن لادن; נולד בשנת 1946 במכה, ערב הסעודית) הוא איש עסקים סעודי מהעיר ג'דה, יו"ר קבוצת בן לאדן הסעודית ובעל המניות הגדולה ביותר בקבוצה, עם 23.58%, הנחשב לדעת רבים "השליט האמיתי של ג'דה". בנו של ראש המשפחה - מוחמד בן עוואד בן לאדן - ואחיו למחצה של אוסאמה בן לאדן.
קריירה.
למרות ענף הבנייה הקטן באזור, הוא הצליח להרחיב את העסק. החברה הצטרפה יחד עם דיאר הקטרית להשיק חברת החזקות משותפת, שהפכה לבסיס הון מסיבי. במיזם החדש אוגדו שתי חברות גג שאחת מהן מבצעת עבודות מגה קבלנות ובנייה בקטאר ובשאר העולם. בנוסף היא עובדת על חוזה של 994.6 מיליון דולר לתכנון ובניית 30 מבנים במחוז העסקים המלך עבדאללה, בערב הסעודית.
באפריל 2018 העביר בכר את חלקו בקבוצת בן לאדן הסעודית לידי ממשלת ערב הסעודית.
מעצרו.
ב-4 בנובמבר 2017 נעצר בכר בן לאדן בסעודיה במסגרת "חקירת שחיתות" שנערכה על ידי ועדה מלכותית חדשה נגד השחיתות ונעצר ללא משפט, בהוראת יורש העצר מוחמד בן סלמאן. בכר עוכב בתחילה במלון ריץ-קרלטון, ריאד ואחר כך הוחזק במקום לא ידוע. ממשלת סעודיה גם השתלטה על הווילה שבבעלות בכר המשקיפה על הים האדום.
בינואר 2019 שחררה הממלכה בשקט את בכר בן לאדן יחד עם כמה עצורים בולטים נוספים. בין אלה שפורסמו על פי הדיווחים היו מוחמד אל-עמודי, איש עסקים שבבעלותו חלק גדול מאתיופיה ועמאר דבאח, שר לשעבר שעמד בעבר בראש רשות ההשקעות הכללית בערב הסעודית, שמטרתה למשוך השקעות זרות. המהלך הגיע בשל לחץ עולמי חסר תקדים על הממלכה ויורש העצר מוחמד בן סלמאן לאחר רצח בעל טור בוושינגטון פוסט ג'מאל ח'אשוקג'י בידי סוכנים סעודים בקונסוליה הסעודית באיסטנבול.
בכר בן לאדן למד בקולג' באוניברסיטת מיאמי בקורל גייבלס, פלורידה, ארצות הברית בשנת 1979.
הקורפוס התשיעי (בריטניה)
הקורפוס ה-9 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בגליפולי ובחזית המערבית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם במהלך המערכה בתוניסיה.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם באנגליה בשנת 1915 בפיקודו של פרדריק סטופפורד, והיה מופקד על הנחיתה במפרץ סובלה כחלק מהמערכה בגליפולי. בשנת 1916 נשלח הקורפוס לצרפת, שם לחם בשנת 1917 בקרב מסין ובקרב איפר השלישי. באפריל 1918 ספג הקורפוס אבדות כבדות בקרב איפר הרביעי ולכן הועבר לגזרת האן שהייתה שקטה, אולם הותקף במהלך הקרב השלישי על האן וספג שוב אבדות כבדות. במהלך מתקפת מאה הימים לחם הקורפוס כחלק מהארמייה רביעית, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
מלחמת העולם השנייה.
באפריל 1941 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מכוחות הבית בבריטניה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיה ה-59, דיוויזיית המחוז דרהאם ונורת' ריידינג ודיוויזיית המחוז נורת'מברלנד. בנובמבר 1942 לחם הקורפוס במבצע לפיד כחלק מהארמייה הראשונה, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך המערכה בצפון אפריקה, ובכלל זה במהלך המערכה בתוניסיה. ב-13 במאי 1943 נכנעו 250,000 חיילי מדינות הציר בתוניסיה, וב-3 ביוני 1943 פורק הקורפוס.
סיטרואן ZX
סיטרואן ZX (בצרפתית: Citroën ZX) היא מכונית משפחתית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרה בין השנים 1998–1990 בצרפת בספרד ובאורוגוואי.
בין השנים 2009–1993 יוצרו דגמי "סיטרואן ZX" בסין על ידי יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Peugeot-Citroën , הדגם קרוי בסין : "Citroën Fukang" .
"Dongfeng Peugeot-Citroën" נשלטת ב-"Joint venture" על ידי "Dongfeng Motor Group" ו-קבוצת PSA.
מוריס פרנדרגסט
מוריס פרנדרגאסט (באנגלית: Maurice Prendergast; 1858-1924) היה אמן פוסט-אימפרסיוניסטי אמריקאי, שעבד בשמן, בצבעי מים ובהדפסים. הוא הציג כחבר ב-"שמונה", אם כי עדינות הקומפוזיציות שלו והיופי דמויי הפסיפס בסגנונו נבדלו מהכוונות האמנותיות והפילוסופיה של הקבוצה.
ביוגרפיה.
מוריס פרנדרגאסט ואחותו התאומה, לוסי, נולדו, ב־10 באוקטובר 1858, בעמדת המסחר הסובארקטית של משפחתם בעיר סנט ג'ון, בניופאונדלנד, אז מושבה בצפון אמריקה הבריטית. לאחר כיבוש עמדת המסחר, המשפחה עברה לבוסטון. הוא גדל בסאות' אנד והוסמך כחניך לאמן מסחרי. הוא קיבל השראה מהדוגמה של הצייר מבוסטון האימפרסיוניסט צ'ילדה חסאם. פרנדרגסט, היה אדם ביישן שחווה חירשות גוברת בשנותיו המאוחרות, נשאר רווק לאורך חייו. הוא שמר קשר הדוק לאחיו הצעיר צ'ארלס, שהיה גם צייר פוסט-אימפרסיוניסטי.
פרנדרגאסט למד בפריז בין השנים 1891 - 1895, אצל גוסטב קורטויס וג'ין ג'וזף בנג'מין-קונסטנט ובאקדמיה ז'וליאן. במהלך שהות מוקדמות שלו בפריז, הוא פגש את הצייר הקנדי ג'יימס מוריס, שהכיר לו את אמני האוונגרד האנגלים ולטר סיקרט ואוברי בירדסלי, כולם מעריצים נלהבים של ג'יימס מקניל ויסלר. היכרות נוספת הייתה עם אדוארד ויילארד ופייר בונאר, הציבה אותו היטב במחנה הפוסט-אימפרסיוניסטי.
הוא למד גם את עבודותיהם של וינסנט ואן גוך וז'ורז' סרה בתערוכות הרטרוספקטיביות שהתקיימו בפריז בשנת 1891 ו 1892. פרנדרגאסט היה בנוסף אחד האמריקאים הראשונים שתמכו בעבודתו של פול סזאן והבינו את השימוש הבולט שלו בצבע.