הטונדו שימש גם כאלמנט עיצובי באדריכלות הרנסאנס, בגמלון של מבנים או או מתחת לקשתות חצי עגולות, שבנייתן חודשה במאה ה-15.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1982
טקס פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד לשנת 1982 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. השם הוחלף ל"פרס לורנס אולבייה" בטקס של 1984.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות.
הפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
מדונה דל מגניפיקט
מדונה דל מגניפיקט (באיטלקית: Madonna del Magnificat) הוא טונדו טמפרה, מעשה ידי הצייר סנדרו בוטיצ'לי, שצויר בשנת 1481 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת בגלריית אופיצי בפירנצה.
היסטוריה ורקע.
היעד המקורי של הציור אינו ידוע. ציורי טונדו יועדו בדרך כלל לעולם החילוני בתקופת הרנסאנס, ומעל לכל לבתי אצולה. לעיתים קרובות הם הוזמנו לרגל נישואין או לידות. עם זאת, לאור גודלו הניכר של הציור, ייתכן שהוא נתלה באחד מבתי הדין של רפובליקת פירנצה, שלעיתים קרובות עוטרו בדימויי קדושים.
הרקע של התמונה נפתח לנוף, המתואר על פי כללי הפרספקטיבה האטמוספירית , בדומה לרקע ב"מדונה דל ליברה" , שם החלון הפתוח מאפשר הצצה אל הנוף שבחוץ. נופים אלה מצביעים על ההשפעה על בוטיצ'לי של אמנים הולנדים בני זמנו כמו יאן ואן אייק, רוחיר ואן דר ויידן והוברט ואן דר גוז . יחסי המסחר בין איטליה להולנד הלכו וגברו מאז המאה ה-15, וכתוצאה מכך נסעו הרבה סוחרים ובנקאים פלורנטינים צפונה, וחזרו עם ציורים המגלים תפיסות אמנותיות אחרות. הציירים האיטלקים העריצו במיוחד את העיצוב הריאליסטי של הדמויות ואת האפקט שיצרה הפרספקטיבה האטמוספירית של הנופים, וכל אחד מהם שילב את המוטיבים האלו בתמונותיו לפי דרכו.
בוטיצ'לי יצר את מדונה דל מגניפיקט בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-15. באותה תקופה זו הייתה ככל הנראה תמונתו המפורסמת ביותר של הבתולה, כפי שמעידים חמישה העתקים בני זמנו שיש לציור.
הציור נרכש מאוסף פרטי בשנת 1785, ומוצג בגלריית אופיצי.
תיאור היצירה.
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול". מרים הבתולה יושבת על כס מלכות ומוכתרת על ידי שני מלאכים. הכתר שהיא לובשת היא יצירת צורפות עדינה אשר מורכבת מאינספור כוכבים. היא כותבת את המזמור הנוצרי מגניפיקט, המעניק לציור את שמו. ישו הילד יושב בחיקה של אמו. שניהם נוגעים ברימון, פרי בעל משמעויות סמליות רבות, שזרעיו האדומים מזכירים את הפסיון של ישו. הסצנה מתרחשת לפני חלון שנפתח אל נוף כפרי בהיר ושלו. הנושא הדתי הופך כמעט לבן זמנו של האמן בתיאור התסרוקות האופנתיות של מרים והמלאכים, שכמו בעבודות שונות אחרות של בוטיצ'לי, הם ללא כנפיים. השיער הבלונדיני של הבתולה, בגימור זהב בהיר, מכוסה על ידי רעלה שקופה, בעוד התסרוקות והלבוש של המלאכים מבוססים על אופנת המשפחות העשירות בפירנצה של סוף המאה ה-15. מקוריות העבודה, יחד עם האלגנטיות המתוחכמת של הלבוש והשיער, וחן ההבעה של מרים, הביאו לאורך השנים לגילויו מחדש של בוטיצ'לי, שדמויותיו מגלמות אידיאל יופי שזכה להערכה רבה במהלך המאה ה-20.
דיוקן זה של הבתולה מייצג את הטונדו היקר ביותר שיצר בוטיצ'לי אי פעם, בשום ציור אחר הוא לא השתמש בכל כך הרבה זהב. הוא השתמש בזהב לקישוט הגלימות, לתיאור הקרניים האלוהיות והכתר של מרים, ואפילו כדי להעצים את צבע השיער של מרים והמלאכים. זהב הוא הצבע היקר ביותר, ועל כן שימוש בו נעשה בדרך כלל במשורה בלבד. השימוש החופשי כאן היה אפוא משאלתו המפורשת של מזמין היצירה.
טורה דל אורו
טורה דל אורו או מגדל הזהב (בספרדית: Torre del Oro; בערבית: برج الذهب) הוא מגדל שמירה צבאי על בסיס, דודקהדרון הממוקם בסביליה שבספרד. מגדל השמירה הוקדם בשליש הראשון של המאה ה-13 על ידי אל-מוואחידון, במטרה לשלוט על הגישה לסביליה דרך הנהר גואדלקיביר. המבנה שימש כבית סוהר בימי הביניים. מה-24 ביולי 1944, המגדל משמש גם כמוזיאון.
המגדל מחולק ל-3 מפלסים. המפלס הראשון הוא על בסיס דודקהדרון, והוא נבנה ב-1220 בצו של ומושל סביליה מטעם אל-מוואחידון, אבו אל-אולא. המפלס השני שגובהו 8 מטרים בלבד, גם הוא על בסיס דודקהדרון, נבנה על ידי פיטר מקסטיליה במאה ה-14, השערה שאושרה על ידי מחקרים ארכאולוגיים. המפלס השלישי הוא על בסיס מעגל, והוא נוסף לאחר שהמפלס השלישי הקודם, אלמהאד, נפגעה מרעידת האדמה בליסבון ב-1755. בניית המפלס השלישי בוצע על ידי המהנדס הצבאי של בריסל, סבסטיאן ואן דר בורכט, ב-1760.
הטורה דה לה פלאטה , מגדל שמירה על בסיס מתומן, ממוקם בסמוך לטורה דל אורו, וכי יש המאמינים שהוא נבנה באותה תקופה שנבנה טורה דל אורו.
תפקיד צבאי.
טורה דל אורו היה אחד מ-2 נקודות עיגון, שהייתה מסוגלת לחסום את הנהר גואדלקיביר. נקודת העיגון השנייה נהרסה מאז או נעלמה, ואולי קרסה במהלך רעידת האדמה בליסבון ב-1755. חסימה זו שימשה להגנת העיר נגד הצי הקסטיליאני-רקונקיסטה של ראמון דה בוניפז ב-1248. בוניפז שבר את חסימה זו ובודד את סביליה מטריאנה .
תפקיד היסטורי.
טורה דל אורו נבנה על בסיס של דודקהדרון ב-1220–1221, בהוראת מושל סביליה מטעם אל-מוואחידון, אבו אל-אולא. זה מנע את הדרך לרובע ארנל עם קטע חומה המצטרף אליו לטורה דה לה פלאטה , חלק מחומות העיר שהגן על שער סביליה .
המגדל ניזוק קשות מרעידת האדמה בליסבון ב-1755, והמרקיז ממונטה ריאל הציע להרוס אותו כדי להרחיב את הדרך לאוטובוסים וליישר את הגישה לגשר טריאנה. עם זאת, אנשי סביליה התנגדו למהלך הזה ופנו למלך פורטוגל, ז'וזה הראשון שהתערב. ב-1760, המבנה שוחזר ובוצעו תיקונים בקומה התחתונה של המגדל, כמו כן חיזוק המבנה, ויצירת גישה ראשית חדשה דרך המעבר לשביל סביב החומה. באותה שנה, נבנה המפלס העליון על ידי המהנדס הצבאי, סבסטיאן ואן דר בורכט, שעבד גם במפעל הטבק המלכותי . עבודות אלו שינו את מראה המגדל בהשוואה למה שנראה בתחריטים מהמאה ה-16 או ה-17.
וסקטומי
השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים
רשימת השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים מאגדת בתוכה את השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. כדי להיכלל בה, על השיר להימכר בלמעלה מעשרה מיליון עותקים ברחבי העולם לפחות. השירים והסינגלים שנכללים ברשימה זו מגובים במקורות שפורסמו על ידי אתרי מוזיקה, מאמרים, גופי מוזיקה, איגודי תעשיות הקלטות וכולי.
על פי ספר השיאים של גינס, "White Christmas" של אירווינג ברלין (1942) בביצועו של בינג קרוסבי, הוא השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות מוערכות של למעלה מ-50 מיליון עותקים. אף על פי שעברו 70 שנה מצאתו, נחשב השיר לשיר הנמכר ביותר בכל הזמנים, תוך שהוא יצא מספר פעמים במרוצת השנים. השיר השני הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא "Candle in the Wind 1997", של אלטון ג'ון, והשיר השלישי הנמכר ביותר בכל הזמנים היה צריך להיות "In the Summertime", של מונגו ג'רי. עם זאת, הנושא שנוי במחלוקת ולכן השיר "I Will Always Love You" של ויטני יוסטון, הוא השיר השלישי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
שלוש רשימות השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים מחולקות ל:
הערות.
שירים אשר מסומנים בכוכבית הם שירים שיצאו בעידן הדיגיטלי אך מכירותיהם משולבות בסטרימינג
טונדו דוני
טונדו דוני (באיטלקית: Tondo Doni) הוא טונדו מעשה ידי הצייר מיכלאנג'לו, שצויר בשנת 1507 לערך ומתאר את המשפחה הקדושה. היצירה מוצגת בגלריית אופיצי בפירנצה.
היסטוריה ורקע.
טונדו דוני (או טונדו מדונה) הוא הציור על לוח עץ הגמור היחיד של מיכלאנג'לו ששרד. הוא עדיין נמצא במסגרת המקורית שלו. שני ציורים לא גמורים מוצגים בגלריה הלאומית בלונדון. הציור ככל הנראה הוזמן בידי אניולו דוני כדי להנציח את נישואיו למגדלנה סטרוזי, בת למשפחה טוסקנית בעלת עוצמה . הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול", צורה אשר בדרך כלל נקשרה בתקופת הרנסאנס לערכי משפחה.
העבודה נוצרה ככל הנראה בתקופה שלאחר נישואיו של דוני בשנת 1503 או 1504, ולפני שהחלו הציורים של תקרת הקפלה הסיסטינית בשנת 1508.
השפעה.
הקומפוזיציה ככל הנראה הושפעה חלקית מקרטון (רישום מפורט) של הציור אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד של לאונרדו דה וינצ'י. מיכלאנג'לו ראה את הקרטון בשנת 1501 בזמן שעבד בפירנצה על פסל דוד. המשפחה הקדושה של מיכלאנג'לו היא קבוצה הדוקה ומופרדת בקדמת התמונה, כאשר דמות הבתולה בונה פירמידה או משולש רנסאנס טיפוסי.
ה"טונדו דוני" נקשר גם ל"המדונה והילד עם דמויות עירום" של לוקה סיניורלי המוצג בגלריית אופיצי. מיכלאנג'לו כנראה הכיר את היצירה, ורצה לשלב את רעיונותיה בעבודתו שלו. המדונה של סיניורלי משתמשת באופן דומה בצורת טונדו, מתארת דמויות גבריות בעירום ברקע, ומציגה את הבתולה יושבת ישירות על האדמה.
שני תבליטים אשר המתארים דמות סאטיר עם דיוניסוס התינוק היו זמינים למיכלאנג'לו, ויכלו לשמש כמקור השראה. הראשון, "סרדוניקס קמאו", תבליט סרדוניקס עתיק. והשני, העתק של הראשון מן המאה ה-15 שנוצר בסדנתו של דונטלו והוצג בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי. שתי היצירות יכלו לשמש מקור השראה לשלושה היבטים של הציור: הצורה המעגלית, דמותה המעט גברית של מרים, והתנוחה המוגבהת של ישו הילד.
בנוסף, ישנם חוקרים הטוענים ש"טונדו דוני" צויר בהשראת פסל לאוקואון, שהתגלה בשנת 1506 ברומא, אירוע בו מיכלאנג'לו ככל הנראה נכח. תנוחת הדמות העירומה הנראית בצמוד לכתפו של יוסף מזכירה את הפיתולים של הדמויות בלאוקואון.
תיאור היצירה.