חיים אישיים.
ב-1982 התחתן פק עם השחקנית ג'יל בייקר. לבני הזוג היו שלושה ילדים, האנה (נולדה ב-1983), ג'ורג' (נולד ב-1986) ומילי (נולד ב-1990). הם היו נשואים במשך 17 שנה עד למותו ב-1999.
בנובמבר 1994 אובחן פק כחולה בסרטן. הוא נפטר בביתו בלונדון ב-4 באפריל 1999 בהיות בן 53. טקס הלוויה נערך בלונדון, וחברו השחקן איאן מקניס קרא דברי הספד. גופתו נשרפה ואפרו נמסר לבני המשפחה.
חיים נייגר
חיים (יואכים) נייגר (1873–1944) היה פעיל ציוני בגליציה ובארץ ישראל, יו"ר ההסתדרות הציונית במערב גליציה וחבר מועצת העיר טרנוב שבגליציה.
ביוגרפיה.
נולד באוטפינוב (Otfinów) שבמערב גליציה. אביו, משה אהרן, היה ממייסדי אגודת "אהבת ציון" בגליציה, שייסדה את המושבה מחניים. קיבל חינוך תורני וכללי.
התגורר בטרנוב (Tarnów) והיה פעיל בתנועה הציונית. היה יו"ר ועד הקהילה היהודית בטרנוב וחבר מועצת העיר. שלוש פעמים היה מועמד לסיים הפולני, אך לא נבחר. לפרנסתו עסק בעסקי ביטוח, ניהל את הסוכנות של חברת "פניקס" הווינאית במערב גליציה. החברה הייתה קשורה בחוזה עם הקרן הקיימת לישראל וחלק מהכנסותיה מעסקי הביטוח עם יהודים ציונים הופרש לטובת הקרן הקיימת.
ייסד בטרנוב שבועון ציוני בפולנית ופרסם מאמרים רבים בעיתונות הציונית בגליציה ובפולין. כמו כן היה שותף לייסוד היומון הציוני "וינר מורגנצייטונג" בווינה.
היה יו"ר ההסתדרות הציונית במערב גליציה. השתתף כציר בעשרה קונגרסים ציוניים רצופים, מהקונגרס ה-11 בווינה ועד הקונגרס ה-20. כמו כן השתתף בוועידת לונדון בשנת 1920 ובוועידת קרלסבד בשנת 1922. בין השנים 1923 - 1938 היה חבר הוועד הפועל הציוני והשתתף בכמה מישיבותיו בלונדון, בברלין ובירושלים.
הצטיין כנואם ודרשן. חיבר פירוש על מסכת אבות בשם "אבות לבנים".
בשנת 1932 ביקר בארץ ישראל, ובשנת 1937 עלה לארץ ישראל והשתקע בחיפה. המשיך לעסוק בפעילות ציונית ובעסקי ביטוח. היה יו"ר המועצה הארצית של ברית הציוניים הכלליים ויו"ר הסניף בחיפה. היה חבר ועד הקהילה היהודית בחיפה. נפטר בחיפה בשנת 1944.
בנימין פואד בן אליעזר
גמלין
מכשירי מצווה
שרון המיס שיפר
שרון המיס שיפר (באנגלית: Sharon Hammes-Schiffer; נולדה ב-27 במאי 1966 באית'קה, ניו יורק) היא כימאית ופיזיקאית העובדת כחלק מסגל מעבדת הכימיה באוניברסיטת אלינוי. מנהלת קבוצת מחקר המתמקדת בפיתוח ויישום של שיטות תאורטיות בהשוואה לתגובות כימיות בממשקים, ומכהנת כעורכת הראשית של האתר Chemical Reviews. כתבה עד היום יותר מ-200 מאמרים אקדמיים.
ביוגרפיה.
שיפר נולדה ב-27 במאי 1966 בניו יורק, ארצות הברית. היא למדה באוניברסיטת פרינסטון, וסיימה את לימודיה בשנת 1988. בשנת 1993 קיבלה דוקטורט בכימיה באוניברסיטת סטנפורד. עם סיום לימודיה פרופ' שיפר מונתה כחברה בסגל אוניברסיטת נוטרדאם, שם פעלה כחוקרת בשנים 1995–2000. בשנת 2000 עברה פרופ' שיפר לאוניברסיטת פנסילבניה, שם עבדה במשך 12 שנים עד לשנת 2012. באוגוסט 2012 פרופ' שיפר הצטרפה למחלקה לכימיה באוניברסיטת אלינוי ושם היא עובדת עד היום (נכון ל-2016).
מחקרה.
המחקר שלפרופ' שיפר מתמקד בפיתוח ויישום של שיטות תאורטיות חישוביות לתיאור תגובות כימיות בשלבי ממשקים. המחקר מתבצע באוניברסיטת אלינוי באורבנה שמפיין במחלקה לכימיה. הוא מתחלק לשלושה תחומים: תגובות של העברת פרוטונים לאלקטרונים, תהליכים אנזימטיים, ושיטות מבנה אלקטרוניות. יעדי המחקר נוגעים לקביעת העקרונות הפיזיקליים בתהליכי זירוז העברת המטען.
מעורבות ציבורית.
במהלך עבודתה, פרופ' שיפר תרמה לחברה דרך מספר פרויקטים שיזמה והובילה, כגון אולימפיאדת המדעים באלינוי, מוזיאון המדע של הילדים בארצות הברית, מחנה שנתי לנערות אשר מקדם נערות לחקר מדעי, שיתוף פעולה עם תיכון בארצות הברית על מנת לקדם את הכימיה והפיזיקה בבתי הספר ועוד.
פרסים.
במהלך חייה זכתה שיפר במספר פרסים חשובים על עבודתה:
ברברה קיפיץ
ברברה לי קיפיץ (באנגלית: Barbara Lee Keyfitz; נולדה ב-7 בנובמבר 1944) היא מתמטיקאית קנדית-אמריקאית. קיפיץ מחזיקה במשרת פרופסור ע"ש ד"ר צ'ארלס סולטר למתמטיקה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. היא ידועה בשל תרומתה הרבה לתחום המתמטיקה השימושית, ומחקרה עוסק במשוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות ובחוקי שימור הקשורים אליהן.
ביוגרפיה.
קיפיץ נולדה באוטווה, קנדה בשנת 1944 והיא בתם של הדמוגרף הקנדי נתן קיפיץ  ורעייתו ביאטריס. כיום היא מתגוררת באוהיו, ארצות הברית. קיפיץ נשואה למרטין גולוביצקי, פרופסור למתמטיקה ומדעים פיזיקליים באוניברסיטת המדינה של אוהיו, ולהם שני ילדים.
קיפיץ השלימה את לימודי ההסמכה שלה באוניברסיטת טורונטו, ובשנת 1970 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק, בהנחייתו של פיטר לקס. לפני שמונתה לתפקידה הנוכחי באוניברסיטת המדינה של אוהיו, לימדה באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת המדינה של אריזונה ובאוניברסיטת יוסטון; שם הייתה פרופסור [ע"ש] ג'ון ורבקה מוּרס למתמטיקה. בנוסף, ניהלה את מכון פילדס בשנים 2004 - 2008.
קיפיץ כיהנה כנשיאת האגודה לנשים במתמטיקה (AWM) בשנים 2005 - 2006, ובשנת 2011 מונתה לתפקיד נשיאת המועצה הבין-לאומית למתמטיקה שימושית והנדסית (ICIAM).
מחקריה.
תחום המחקר של ד"ר קיפיץ הוא משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות, עם דגש על חוקי שימור היפרבוליים (הקשורים להיפרבולה) ומשוואות התפתחות (Evolution equations) המשנות את סוגן מהיפרבוליות לאליפטיות.
קיפיץ פיתחה טכניקה חדשה להתמודדות עם בעיות שפה חופשית (Free boundary problems) המאפשרת הבנה מעמיקה יותר של הלם טרנס-סוני (הקרוב למהירות הקול) והצליחה להתאים טכניקות מדינמיקה של שדות וקטוריים לבעיית הקבילות של גלי הלם.
פרסים ותוארי כבוד.
בנוסף, קיפיץ הייתה האישה המדענית הראשונה שזכתה בפרס אסתר פארפל, הפרס היוקרתי ביותר המוענק על ידי אוניברסיטת יוסטון על מצוינות בחינוך, מחקר ושירות.
סבטלנה קטוק
סבטלנה קטוק (ברוסית: Светлана Каток, נולדה ב-1 במאי 1947) היא מתמטיקאית יהודייה אמריקאית-רוסית, ופרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת פנסילבניה.
קורות חיים.
קטוק נולדה במוסקבה רוסיה בשנת 1947. היא גדלה בסביבה שעודדה אותה לעסוק במתמטיקה. אביה, בוריס רוזנפלד, עסק בגאומטריה ואחד מההיסטוריונים הבולטים של עולם המדע. קטוק השתתפה בצעירותה בתחרויות מתמטיקה והפעילויות נוספות לנוער במתמטיקה. כבר בגיל 13 החליטה קטוק להיות מתמטיקאית. בשנת 1969 הוענק לקטוק תואר שני (M.A) בהצטיינות על ידי אוניברסיטת מוסקבה (Moscow State University). חרף העובדה שקטוק התגלתה כסטודנטית מבטיחה, היא לא התקבלה לתואר שלישי בעקבות המדיניות האנטישמית אשר שררה באותה תקופה. לכן, קטוק עבדה כמה שנים כמורה בבתי ספר יסודיים ותיכונים.
בשנת 1978 היא היגרה לארצות הברית והשתלבה בתוכנית הדוקטורט באוניברסיטת מרילנד, שם היא שינתה את תחום המחקר שלה ממערכות דינמיות לתורת המספרים. בשנת 1990 היא עברה לאוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1993 קיבלה קטוק קביעות באוניברסיטה. בנוסף, קטוק היא המייסדת של "הכרזות המחקר האלקטרוני של החברה האמריקנית למתמטיקה" שעד היום היא משמשת בו כעורכת ראשית.
הוראה ומחקר.
תחום מחקרה העיקרי של קטוק הוא תורת המספרים. בנוסף, קטוק מתעסקת בתבניות אוטומורפיות, מרחבים סימטריים, יריעות רימניות, גאומטריה היפרבולית, וחבורות פוקסיות.
קטוק תמיד התעניינה בחינוך מתמטי. כיום היא מובילה את תוכנית MASS הייחודית,  תוכנית העשרה לסטודנטים בתואר ראשון. בנוסף אחד מספרי הלימוד הפופולריים ביותר בתחום החבורות הפוקסיות נכתב על ידי קטוק.
פרסים ואותות כבוד.
בשנת 2004 זכתה בפרס אמי נתר מטעם ה"AWM".
בשנת 2012 היא ובן זוגה אנטולי קטוק מונו לחברים באגודה האמריקאית למתמטיקה.
גלאדיס אמרסון
גלאדיס לודווינה אנדרסון אמרסון (באנגלית: Gladys Ludwina Anderson Emerson; 1 ביולי 1903 – 18 בינואר 1984) הייתה חוקרת אמריקאית בתחומי הביוכימיה והתזונה וכן למדה היסטוריה, אנגלית, כימיה, פיזיקה וכלכלה.
היא עסקה בחקר השפעת הוויטמינים על הגוף והייתה הראשונה לבודד את ויטמין E.
אחד מהישגיה הגדולים ביותר היה הזכייה במדליית גרוון-אולין בשנת 1952.
קורות חייה.
אמרסון נולדה ב-1903 בקולדוול, קנזס, והייתה בתם היחידה של אוטיס ולואיז (ויליאמס) אנדרסון.
היא למדה בבתי ספר בטקסס ובאוקלהומה, השלימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, אנגלית, כימיה ופיזיקה בקולג' לנשים באוניברסיטה למדע ואומנויות באוקלהומה בשנת 1925, תואר שני בהיסטוריה וכלכלה בסטנפורד בשנת 1926, ודוקטורט בתזונה וביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1932.
בשנת 1932 היא נישאה לאוליבר אמרסון, אך הם התגרשו בשנת 1940. היא מעולם לא נישאה שוב ולא היו לה ילדים.
אמרסון נפטרה מסרטן ב-18 בינואר 1984 בסנטה מוניקה, קליפורניה.
פעילותה המדעית.
בשנת 1932 עברו גלאדיס ואוליבר אמרסון לגרמניה לזמן קצר, שם עבדו במעבדה של חתן פרס נובל אדולף וינדאוס יחד עם אדולף בוטנאנדט, שזכה אף הוא בפרס נובל מאוחר יותר.
לאחר מכן עבר הזוג אמרסון לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם עבדה אמרסון בין השנים 1933–1942 כשותפה למחקר של המכון לחקר ביולוגי. במהלך עבודתה במכון חקרה שמן נבט חיטה והייתה הראשונה לבודד אלפא-טוקופרול, ויטמין E בצורתו הטהורה ביותר, בשנת 1935.
בשנת 1942 החלה אמרסון לעבוד במכון מרק, שם היא הובילה את מחלקת תזונת בעלי חיים וערכה ניסויים בהם בדקה את ההשפעות של מחסור בוויטמינים B ו-E.