האוזר סבל מהתקפי קטלפסיה ומחלת הנפילה, ולבסוף הצליח ללמוד את השפה באופן שאיפשר לו לספר את סיפורו. הוא סיפר כי כל חייו חי בתא חשוך בגודל של 2 מטרים מרובעים, כשמיטתו היא הקש המפוזר על הרצפה, ועמו סוס מגולף מעץ ששימש לו כמשחק. הוא אכל רק לחם ושתה רק מים. לעיתים הוצא מן התא לדקות ספורות על מנת להחליף את בגדיו או לגזוז את שערו. האיש הראשון שהכיר היה האדם שלימד אותו את המשפט "אני רוצה להיות פרש כפי שהיה אבי" ולכתוב את המילים "קספר האוזר". לבסוף אותו אדם, שהתאמץ מאוד להישאר נסתר מעיניו של קספר, הוציא אותו מן התא, שם התעלף, ולאחר מכן הוא זוכר עצמו משוטט ברחובות נירנברג.
הנער המסתורי עורר עניין בכל אירופה, ורבים נוספים באו לבקרו. חלק חשבו שהמדובר במתחזה, אחרים ניסו לקשרו למשפחת הדוכס מבאדן בשל תווי הפנים הדומים. על פי השמועה היה מדובר בבנו של קרל לודוויג פרידריך, הדוכס הגדול מבאדן, וסטפני דה בּוֹאָרְנֵה, בתו המאומצת של נפוליאון. לדוכס לא היו צאצאים ממין זכר, ולכן דודו, ליאופולד הראשון מבאדן, ירש אותו. ההשערה הייתה כי סבתו של הדוכס, הרוזנת פון הוכברג, היא שכלאה את הילד מיד עם היוולדו, על מנת להבטיח את כתר הדוכסות לליאופולד.
פאול יוהאן ריטר פון פוירבך, נשיא בית הדין הבווארי לערעורים, החל לחקור את המקרה. האוזר הושם בהשגחתו של מורה, פרידריך דאומר, שלימד אותו לדבר, לקרוא ולכתוב. הוא טיפל בו באמצעות הומאופתיה ועודד אותו לכתוב יומן. האוזר נראה כפורח תחת טיפול זה.
ב-17 באוקטובר 1829 ניסה אדם רעול פנים להרוג את האוזר עם גרזן, אך הצליח רק לפצוע את מצחו. האוזר הועבר להשגחת יוהאן ביברבך, ולאחר שישה חודשים לברון פון טוכר. ניסיון הרצח אישש את השמועות על מוצאו של האוזר מבית המלוכה של באדן.
אציל בריטי בשם הלורד סטנהופ גילה עניין בהאוזר, וניסה לזכות באמונו באמצעות מתנות. הוא ניסה לקבל את החזקה בו. הוא העביר את האוזר לאנסבך לטיפולו של יוהאן גאורג מאייר. הוא הכריז כי המדובר בהונגרי וכי דמו אינו אציל. היסטוריונים טוענים כיום כי פעולותיו נבעו מקשרים לבית המלוכה של באדן.
ב-14 בדצמבר 1833 פיתו את האוזר להגיע לגן ציבורי – אנסבכר הופגרטן, בהבטחה כי שם יתגלה לו סוד מוצאו. משהגיע, דקר אותו אלמוני בחזהו. הוא נאבק, אך מת לאחר שלושה ימים. הרוצח לא זוהה ולא נתפס. בחיפוש בגן נמצא פתק שבו נכתב: . סטנהופ ניסה לטשטש את העובדות וטען כי מדובר בהתאבדות. על מצבתו של האוזר נכתב "כאן טמון קספר האוזר, החידה של דורו. מקור הולדתו אינו ידוע, ומותו מסתורי". בעיר אנסבך הוקמה אנדרטה לזכרו ועליה כתוב "כאן נרצח אלמוני על ידי אלמוני".
מורשתו.
עד היום ישנם רבים המתעניינים בהאוזר ובמוצאו. משערים כי היה נתון לאמנזיה שנוצרה באמצעות היפנוזה או שסבל ממחלת הנפילה או מאוטיזם. בנובמבר 1996 פרסם המגזין הגרמני "דר שפיגל" כתבה על ניסיון להתאים דגימת דם ממכנסיים שהוכתמו בדמו של האוזר לבית המלוכה של באדן, אך התוצאות שנתקבלו לא היו חד-משמעיות. לאחר מכן התברר כי המכנסיים לא היו שייכים להאוזר.
ב-1924 נתגלה בטירת פילזך, ליד נוימרקט אין דר אוברפפלץ, כ-34 קילומטר מנירנברג, חדר קטן שכלל סמרטוטים וסוס מגולף מעץ. נטען כי זהו המקום שבו הוחזק האוזר, אך לא נמצא לכך כל אישור.
ב-2002 המכון לרפואה משפטית של אוניברסיטת מינסטר בדק רקמות וקווצת שיער שנטען כי השתייכו להאוזר, והגיע למסקנה כי יש בהן דמיון למטען הגנטי שנשאה אסטריד פון מדינגר, צאצאית בת זמננו של סטפני דה בּוֹאָרְנֵה. ראיות אלו מאששות את התאוריה כי המדובר ביורשו החוקי של כס דוכסות באדן. אנשי הדוכסות כיום לא הגיבו על ממצאים אלו.
המקרה המוזר העניק השראה ליצירות רבות בקולנוע ובספרות. ב-1974 יצר במאי הקולנוע הגרמני ורנר הרצוג סרט בשם "כל אדם לעצמו והאל נגד כולם" (Jeder für sich und Gott gegen alle), שנקרא בשפות אחרות "החידה של קספר האוזר". בשנת 1993 הופק סרט נוסף בנושא בהפקה גרמנית אוסטרית משותפת, אותו ביים פיטר סהר.
במקרה עסקו המחזאים פול ורלן ופטר הנדקה ומוזיקאים כסוזן וגה וז'ורז' מוסטקי. סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין מתייחס ל"קספר האוזרים" ככינוי לאנשים העוברים בין מישורים שונים של המציאות בספרו "דרך התהילה". גם הספר "בילי באד" של הרמן מלוויל מתייחס להאוזר, כמו גם ספרי "הטרילוגיה הניו יורקית" של פול אוסטר. הסופר היהודי-גרמני יעקב וסרמן עסק אף הוא בדמות זו. הסופר היהודי-גרמני קורט טוכולסקי השתמש במספר שמות עט, ובהם "קספר האוזר".
העוסקים באנתרופוסופיה כתבו מספר ספרים על קספר האוזר, בהם נטען כי להופעתו ולמותו משמעות מיסטית.
כיום קרוי על שמו בית הספר קספר האוזר בעיירה אוברלינגן בגרמניה, ליד אגם קונסטנץ. המדובר בבית ספר ברוחו של רודולף שטיינר שלו תוכנית לימודים מיוחדת לילדים הסובלים מקשיי למידה חמורים. בית ספר זה נחשב כיום לאחד הטובים בגרמניה.
עדויות המטילות ספק באמיתות סיפורו של האוזר.
סיפורו של האוזר עורר ספקות וביקורת כבר בימיו, והם נמשכים עד לימינו אלה. קיימות מספר עדויות המעלות ספק לגבי אמיתות סיפורו.
חואן אריאגה
חואן קריסוסטומו אריאגה (בספרדית: Juan Crisóstomo Arriaga; 27 בינואר 1806 בילבאו - 17 בינואר 1826 פריז) היה מלחין ספרדי שנפטר בדמי ימיו, עוד לפני שמלאו לו עשרים.
שמו המלא היה חואן קריסוסטומו חאקובו אנטוניו דה אריאגה אי-בלסולה (Juan Crisóstomo Jacobo Antonio de (Arriaga y Balzola. הוא נולד בעיר בילבאו בחבל הבסקים בספרד למשפחה עשירה. אביו, שהיה מוזיקאי חובב ונגן בצ'מבלו, הבחין בכישוריו ועודד אותו בכיוון זה. אריאגה התחיל להלחין בגיל צעיר ונחשב לילד פלא. לא היה כל אפיון ספרדי במוזיקה של אריאגה. סגנונו היה בין מוצרט לבין הרומנטיקאים המוקדמים. בגלל שבדומה למוצרט הוא היה ילד פלא שנפטר בגיל צעיר הוא כונה בחיבה בשם "מוצרט הספרדי". מדגישים גם את העובדה שהוא נולד בדיוק ביום השנה החמישים להולדת מוצרט.
הוא נשלח להשלים את השכלתו המוזיקלית בקונסרבטוריון הידוע של פריז כתלמידם של פטיס ולואיג'י כרוביני וזכה להצלחה ולהוקרה רבה.
נפטר משחפת עשרה ימים לפני יום הולדתו העשרים.
בעיר הולדתו בילבאו הוקם בנין תיאטרון גדול על שמו (Teatro Arriaga). באולם הכניסה נמצא פסל שלו.
מיצרותיו המנוגנות כיום:
פיקוגרם
לואיג'י כרוביני
לואיג'י כרוביני (באיטלקית: Luigi Cherubini; 14 בספטמבר 1760 - 15 במרץ 1842) היה מלחין איטלקי-צרפתי. המוזיקה של כרוביני הייתה מאוד פופולרית בזמנה, ובטהובן התייחס אליו כאל אחד המלחינים הגדולים בני זמנו.
חייו.
נולד בפירנצה כילד העשירי מבין 12 ילדיו של נגן בתזמורת התיאטרון בפירנצה. מילדותו ניכר בו הכישרון המוזיקלי. בראשית דרכו חיבר יצירות דתיות. בגיל 13 כבר חיבר מיסות.
בשנת 1786 התיישב בפריז והחל לחבר אופרות. חיבר כ-30 אופרות, בהן כאלה המפורסמות עד היום (מדיאה ואנאקריאון).
בשנת 1822 נתמנה למנהל הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בפריז ושימש במשרה זו עד מותו. הייתה לו השפעה רבה על מלחינים רבים כמו ובר, שומאן, מנדלסון-ברתולדי, ואגנר, ברליוז ואפילו על בטהובן.
כרוביני חיבר אף שני רקויאם (רקוויאם מס' 1 בדו מינור ורקוויאם מס' 2 ברה מינור) המושמעים עד היום אך רוב יצירותיו נשכחו ואינן מושמעות.
כרוביני מת בשיבה טובה כמלחין מפורסם ומוערך, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
אנמיה מגלובלסטית
אנמיה מגלובלסטית (Megaloblastic anemia) היא סוג של אנמיה מקרוציטית. באנמיה מגלוביסטית מתבצעת סינתזה בלתי תקינה של DNA. התא אינו מספיק לייצר DNA מהר מספיק ואינו מתחלק. על כן, באנמיה זאת, תאי הדם האדומים הם גדולים מהרגיל. באנמיה זו, מושפעים בעיקר התאים שמתרבים הרבה.
אצל מבוגר הפגיעה בראש ובראשונה היא בתאי מח עצם וכן בתאי האפיתל של מערכת העיכול. הביטוי העיקרי הוא אנמיה המאופיינת בתאי דם אדומים גדולים מהרגיל, וכן פגיעות במערכת העיכול.
אצל העובר מתרבים תאים רבים בגוף, ועל כן עלולים להיווצר בשכיחות גבוהה, ושיעור גבוה של הפלות טבעיות.
אנמיה מגלובלסטית נוצרת עקב חוסר ויטמין B12, עקב חוסר חומצה פולית ועקב סיבות נוספות.
תופעות קליניות.
הביטוי הקליני הבולט ביותר הוא אנמיה, וכמו בכל אנמיה, הסימנים הם חולשה כללית, סחרחורות, לעיתים קוצר נשימה, פעמת, ובמקרים קיצוניים - אף אי ספיקת לב.
תופעות קליניות נוספות:
אנמיה מגלובלסטית חריפה.
אנמיה מגלובלסטית חריפה היא מצב של התפתחות אנמיה מגלובלסטית בטווח זמן של ימים, עקב חשיפה לתחמוצת החנקן ("גז הצחוק") או לתרופות המעכבות מטבוליזם של פולאטים, או אצל חולים הנמצאים בטיפול נמרץ, דיאליזה ועוד.
בספירת דם עדיין לא רואים אנמיה, אבל ניתן להבחין בהתמעטות תאי הדם הלבנים וטסיות הדם. במח העצם מופיעים שינויים אופייניים לאנמיה מגלובלסטית.
דגם נייר
דגם נייר הוא דגם של מטוס, אוניה, מבנה וכדומה העשוי נייר. הרכבת דגמי נייר היא תחביב מוכר. חלקיו של הדגם מודפסים על גבי נייר בריסטול, ובהתאם להוראות ההרכבה המצורפות יש לבנות מהם את הדגם התלת ממדי על ידי קיפול החלקים, עיגול וכיפוף והדבקת החלקים. וריאציה שונה מעט היא דגם קרטון. חברות מוכרות אשר מתכננות ומפרסמות כיום דגמי נייר הן GPM, Fly Model, JSC, Modelart ועוד.
בעבר היה התחביב נפוץ, אך בשנות השישים של המאה העשרים החלו להופיע דגמי פלסטיק שדחקו את דגמי