אמיל ציגל ומשפחתו היהודיה, נאלצו לעזוב את עיר מגוריהם דניפרופטרובסק והתיישבו בעיר קיסלובודסק בקווקז הצפוני. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-10 באוגוסט 1942. סרגיי מטרבלי, חברו לעבודה, פנה אל ציגל בהצעה להתלוות אליו במסעו לכפר הולדתו אוטסרי (Utseri) שבגאורגיה, מכיוון שידע כי אמיל מצוי בסכנה בגלל היותו יהודי. סרגיי מטרבלי עצמו נאלץ לברוח מקיסלובודסק, מכיוון שהיה קומוניסט. מטרבלי וציגל חברו לשלושה מבוגרים נוספים. הם עזבו את קיסלובודסק ב21–22 באוגוסט 1942 והגיעו לאוטסרי ברגל (486 ק"מ). בדרך חלה ציגל במלריה וטופל על ידי מטרבלי במסירות. בסוף ספטמבר, הגיעו לכפר קרוביו של מטרבלי והודיעו שב-6–9 בספטמבר 1942, נאספו יהודי קיסלובודסק לעיר מינרלנייה וודי (Mineralnye Vody) ונרצחו על ידי הנאצים בבורות ירי. הוריו של ציגל היו בין ההרוגים. בסוף אוקטובר 1942 יצא ציגל מהכפר ובפברואר 1943 התגייס לצבא האדום ולאחר מכן נשאר לשרת בו בצבא הקבע.
הכרה והנצחה.
ציגל התקדם לדרגת אלוף במילואים. הוא שמר על קשר עם מטרבלי עד למותו ואף שמר על קשר עם בנו, שעלה לישראל בשנות ה-90. ב-30 במאי 2004 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם להעניק למציל סרגיי מטרבלי את התואר של חסיד אומות העולם.
סימיליאן צ'קדה
ד"ר סימיליאן פרניו צ'קדה (בקרואטית: Smiljan Franjo Čekada, 29 בנובמבר 1902 - 18 בינואר 1976) היה כומר קתולי, בישוף סקופיה ובהמשך גם ארכיבישוף וורחבוסנה. במלחמת העולם השנייה התנגד בגלוי לנאצים והציל לפחות 5 ילדים יהודים.
קורות חייו עד מלחמת העולם ה-2.
נולד בשנת 1902 בדוני ואקוף שבבוסניה למשפחה עם חמישה ילדים. הוא ושני אחיו הפכו לכמרים.
ב-5 באפריל 1925 סימיליאן פרניו צ'קדה הוסמך לכומר. למד באוניברסיטה האפיפיורית הגיאורגיאנית ברומא ובשנת 1928 הפך לדוקטור בפילוסופיה. בין השנים 1928 ו-1933 היה העורך הראשי של העיתון הקתולי השבועי.
החל משנת 1939 החל להתקדם בהיררכיה הכנסייתית ובשנת 1940 מונה לבישוף של סקופיה,עיר הבירה של מקדוניה אשר בתקופה זו הייתה חלק מיוגוסלביה. החל מדרשתו הראשונה, דיבר צ'קדה על צדק בין בני אדם ללא קשר ללאום או לגזע.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
ערב מלחמת העולם השנייה, חיו במקדוניה קרוב ל-8,000 יהודים, כמחציתם בסקופיה.במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, סופחה מקדוניה כמחוז בולגרי.
בשנת 1942 החלו המגעים בין בולגריה וגרמניה להעברת כל היהודים בשלטון הבולגרי למחנות הריכוז בפולין. ועידה מיוחדת לענייני יהודים, בהנהגת אלכסנדר בלב, הוקמה בשנת 1942 ומטרתה הייתה לבודד את היהודים מהחברה הבולגרית תוך ביטול זכויותיהם כדי לגרשם מהמדינה.
ב-22 בפברואר 1943 נחתם ההסכם בין גרמניה לבולגריה שקבע כי ראשוני היהודים שיגורשו יהיו 20,000 יהודים מתראקיה, מקדוניה והעיר פירוט שבסרביה.
כאשר נחתם ההסכם, כיהן צ'קדה כבישוף הקתולי של סקופיה. צ'קדה מחה בכתב בפני בוגדאנוב, מפקד המשטרה הבולגרי, על ריכוזם של יהודי מקדוניה במרץ 1943 לקראת שילוחם להשמדה בטרבלינקה. הוא דרש ממנו בין היתר, לבקר במחנה 'מונופול' בו רוכזו היהודים לפני שילוחם ואיים שאם לא יתייחסו ליהודים באופן אנושי, כי ייתן על כך את הדין.
בוגדאנוב לא השיב על המכתב אך התלונן באוזני הקונסול הגרמני בסקופיה וזה צירף את התלונה לדיווח ששלח למשרד החוץ לגירוש יהודי מקדוניה.
צ'קדה שהה יום יום בשערי המחנה 'מונופול' ודרש בעל פה ובכתב לפחות לשחרורם של "יהודים בני דת קתולית" כהגדרתו ותבע רשות לבקר אישית את היהודים העצורים במחנה - אך לשווא.
ד"ר צ'קדה היה מעורב גם בהסתרה של קבוצת ילדים יהודים במנזרים קתוליים במקדוניה ומחוצה לה. במנזר בקרבת סקופיה הצליח ד"ר צ'קדה להסתיר חמישה ילדים יהודים - 4 בנים ובת.
לאחר המלחמה.
בין השנים 1946–1951 שימש כמנהל השליחים של הבישופות והשתתף ב-4 הפגישות הראשונות של וועידת הוותיקן ה-2.
ב-12 ביוני 1967 מונה כעוזר הארכיבישוף של וורחובוסנו וב-13 בינואר 1970 הוכתר כארכיבישוף של אותו אזור.
צ'קדה נפטר ב-18 בינואר 1976 בסרייבו ונקבר בבית הקברות בעיר. ב-28 באוקטובר 2011 הועברו עצמותיו לקתדרלת הלב הקדוש של ישו (בה קבורים הארכיבישופים של וורחובוסנו) ונקברו בקריפטה.
הכרה והנצחה.
ב-9 במרץ 2010, הוכר כחסיד אומות העולם על פועלו במלחמת העולם השנייה להצלת יהודים.
גדעון ביקל
גדעון ביקל (נולד ב-12 במאי 1944) הוא איש עסקים ישראלי, העוסק באסטרטגיה ובביצוע תוכניות בתחום החקלאות במדינות מתפתחות ובחברות ענק. ביקל קידם את תהליך השלום בין ישראל ושכנותיה באמצעות סיוע חקלאי, היה בעלי בורסת פלורה בבלגיה, היה יו"ר ובעלים של אגרקסקו כרמל והוא עוסק בתחום הנדל"ן.
ביוגרפיה.
השכלה ושירות צבאי.
ביקל סיים לימודי אגרונומיה לתואר ראשון בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. הוא בעל מספר תוארי מאסטר, בין היתר במנהל עסקים עם התמחות בנדל"ן. מחזיק בתואר דוקטור במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
ביקל הוא אלוף-משנה במיל', שירת כלוחם וכמפקד בצנחנים ונפצע במלחמת ששת הימים במהלך הפריצה לירושלים. במלחמת יום הכיפורים פיקד על הכוח הראשון שחצה את תעלת סואץ בסירות קומנדו. במלחמת לבנון הראשונה שימש כקצין מבצעים בכיר באוגדת הצנחנים.
מסלול עסקי.
ביקל החל את הקריירה העסקית שלו ב-1968 כמגדל ויצואן פרחים ותוצרת חקלאית. ב-1997 רכש את בורסת הפרחים פלורה בבלגיה, שנמכרה לאחר כשש שנות פעילות, למרכז מסחרי. בשנת 2011 ביקל רכש את פעילות חברת אגרקסקו לייצוא חקלאי שהייתה בבעלות ממשלת ישראל ומועצת הצמחים, מידי כונס נכסים, ושימש כבעלים ויו"ר החברה הרוכשת, ששמה הוסב לאגרקסקו כרמל.
במקביל לפעילותו החקלאית, ביקל עוסק בפעילות נדל"ן בתחומי הייזום והפיתוח, והוא בעליו של קניון הדרים בנתניה.
תפקידים ציבוריים.
ביקל שימש ב-1987 כנציג הבונדס העולמי לגיוס כספים בארצות הברית ובקנדה. ב-1989 מונה ליו"ר הוועדה לאסטרטגיה חקלאית שהוקמה על ידי ממשלת ישראל וכדירקטור בחברה הממשלתית אגרידב, שעסקה בפיתוח ובמתן ידע חקלאי למדינות שונות בעולם. כמו כן, כיהן כדירקטור בחברות נוספות וייסד את עמותת בני ארזים, מרכז טיפולי לילד, במסגרת זו גם שימש כנשיאה הראשון.
ביקל היה חבר בלשכות מסחר רבות, כגון לשכת המסחר ישראל-ארצות הברית, לשכת המסחר ישראל-גרמניה, לשכת המסחר ישראל-יפן, לשכת המסחר ישראל-אנגליה ולשכת המסחר ישראל-ירדן.
ביקל ליווה את ההיבט החקלאי ביחסי ישראל ושכנותיה ופעל לקידום השלום במזרח התיכון. במסגרת הוועדה לאסטרטגיה חקלאית שימש כיו"ר הוועדה לקשרי גומלין בין ישראל לערביי יו"ש וחבל עזה, השתתף בוועידות השלום בקזבלנקה, בעמאן, בקהיר, בקטר, בשארם א-שייח, בוועידת השלום בהרווארד (Harvard Business School) וסייע בהקמת פרויקטים חקלאיים עתירי ידע במצרים, בירדן ובתוניסיה.
ביקל מתלווה לנסיעות ולמשלחות של ראשי ממשלה ונשיאים כמומחה חקלאי, במסגרת זו ביקר בסין, בקניה, באתיופיה, בקזחסטן, בסינגפור, באוסטרליה, בהודו, באזרבייג'ן, ביפן ובתאילנד. בנסיעות אלו יצר קשרים עם ראשי מדינות, שרי חקלאות וחברות מובילות בתחום החקלאות.
הכרה לאומית.
ביקל זכה ב-1989 בפרס קפלן על פריצת דרך בגידול פרחים לייצוא. הוא קיבל תעודת מופת מטעם איגוד לשכות המסחר על תרומה לפיתוח היוזמה החופשית, תעודת הוקרה משר החקלאות על תרומה לאסטרטגיה החקלאית, תעודת הוקרה מהבונדס העולמי ועוד.
חיים אישיים.
ביקל מתגורר בכפר מל"ל. הוא נשוי ואב לבת.
ב.מ.וו 327
ב.מ.וו 327 (BMW 327) היא מכונית בתצורת קופה וקבריולה שיוצרה על ידי חברת BMW הגרמנית בין השנים 1937–1941, ולאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1946–1955. יוצרו 1,955 יחידות לפני מלחמת העולם השנייה, ו-505 יחידות לאחר מלחמת העולם השנייה.
לפני מלחמת העולם השנייה יוצר הדגם ב.מ.וו 272 בעיירה אייזנך (Eisenach) במדינת תורינגיה, (בגרמנית Thüringen). בשנת 1945 נכבשה העיירה על ידי כוחות ארצות הברית, מפעל הרכב נהרס לחלוטין ולכן הייצור עבר למינכן, מחוץ למטה החברה.
חברת בריסטול הבריטית אשר ייצרה את דגם ה-בריסטול 400 (Bristol 400) אשר המנוע והגריל הרכב הקדמי היו מבוססים על דגם ה-ב.מ.וו 326, וסגנון הגוף על דגם ב.מ.וו 327.
גלינה וולדימיר אימשניק
ולדימיר אימשניק (באנגלית: Vladimir Imshennik; 1903–1978), כומר פרובוסלבי, ואשתו גלינה אימשניק (באנגלית: Galina Imshennik; 20 בספטמבר 1912 - 11 בפברואר 2011) חיו בכפר נוסילובו (Nosilowo) במחוז וילנה, שם שירת ולדימיר ככמר בכנסית הכפר. ב-14 בדצמבר 1993 הכיר יד ושם בגלינה וולדימיר אימשניק כחסידי אומות העולם, בעקבות הצלתה של דולגובה ילנה ולדימירובנה.
קורות חיים.
ולדימיר אימשניק סיים את לימודיו באקדמיה של כמרים בוורשה ושירת תחילה ככומר פרובוסלבי ובין השנים 1940 עד 1950 כראש הכנסייה. גלינה אימשניק נולדה בקייב שבאוקריאנה. גלינה וולדימיר התגוררו בכפר נוסילובו.
בתקופת השואה.
בסוף יוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, נכבש האזור על ידי הגרמנים, ובאוקטובר של אותה שנה הוקם גטו בעיר הסמוכה לביז'ייב (Lebiedziew). בין היהודים שנכלאו בגטו היה אברהם זודז'ישסקי שהיה רופא יהודי וגם מכר של ולדימיר אימשניק. ד"ר זודז'ישסקי הורשה לצאת מן הגטו על מנת לטפל בחולים בעיר, וניצל זאת כדי להבריח ילדים יהודים מן הגטו. בדצמבר 1941 פנה הרופא לכומר אימשניק ושאל אותו אם יסכים לקחת תחת חסותו את בתו, ילנה.