בריכות מסוג זה נבנות על מנת ליצור אשליה של פני הים או על מנת להתחבר עם השמים. הבריכות ממוקמות באתרי נוף, וכך נדמה שהבריכה מגיעה עד קצה האופק או מתחברת עם מימי האוקיינוס ויוצרת אשליה למשתמש בבריכה שהוא יכול לשחות עד האופק.
מידות עומק ורוחב מקובלות.
אורך הבריכה.
אורך מרבית בריכות העולם נמדד במטרים. בארצות הברית משתמשים ביארדים, ובממלכה המאוחדת משתמשים הן במטרים והן ביארדים.
בארצות הברית מצויות בריכות שאורכן 25 יארדים, 25 מטרים או 50 מטרים.
כמו כן מצויות בריכות שאורכן 33⅓ מטרים - שליש מ-100 מטרים.
עומק הבריכה.
עומק הבריכה הממוצע משתנה לפי מטרתה של הבריכה. לרוב בריכה המשמשת לפנאי ונופש תהא בעומק של בין 1.5 ל-2.5 מטרים. בריכה המשמשת לצלילות תהא בעומק שבין 3 ל-4.5 מטרים. בריכה לילדים קטנים תהא בעומק שבין 30 ס"מ ל-1.2 מטרים.
לרוב עומק הבריכה משתנה לאורכה - כאשר בצד אחד מצויים מים רדודים ובצד האחר המים העמוקים. עומק בריכות גלים משתנה לרוב דווקא לרוחבן, על מנת לאפשר ליותר שוחים ליהנות מהגלים.
ניקיון המים.
מאחר שמי הבריכה המחוממים יכולים להוות בית גידול לחיידקים ונגיפים יש למנוע התפשטות מחלות בין המשתמשים בבריכה באמצעות חומרים כימיים והחלפת מימי הבריכה. בריכות מקצועיות כוללות מערכות סינון וטיהור מים.
העברת מחלות בבריכות.
אי ניקיון הבריכה יכול לגרום למספר רב של מחלות מידבקות לעבור משחיין לשחיין ולגרום לשלשולים, למחלות בדרכי הנשימה, דלקות עור, אוזניים ודלקות עיניים.
זיהום המים נגרם כתוצאה מכך שחיידקים ובקטריות המצויים דרך קבע על גופם של שחיינים (ולרוב שלא בידיעת השחיין, באשר מערכת החיסון של גופו רגילה להתמודד עם חיידקים ובקטריות אלה, ובעלת נוגדנים מתאימים להתנגד להם) נשטפים במימי הבריכה, אשר בשל הטמפרטורה שלהם מאפשרים את חייהם של הבקטריות והווירוסים במים, עד הגיעם במגע עם גופו של שחיין אחר. דרך אחרת של מעבר חיידקים היא באמצעות רוק של השחיין המכיל חיידקים רבים, הבא במגע עם מימי הבריכה בעת פליטת אוויר מתחת למים. אמצעי הדבקה נוסף הן פטריות הגדלות על עורו של השחיין ועוברות באמצעות המים משחיין לשחיין.
בריכות שלא החליפו או ניקו את המים גרמו בעבר להתפרצות מחלות ומגפות רבות.
מחלות העוברות בבריכות.
המחלות העיקריות העוברות בבריכה נגרמות על ידי הפרזיטים קריפטוספורידיום וג'יארדיה והחיידקים קולי צואתי ושיגלה. כל אחד ואחד יכול לגרום להתפרצות מגפה בין השוחים בבריכה. חיידקים אלה יכולים להתקיים רק במי בריכה שאינם מטופלים באמצעים כימיים כמו כלור או ברום.
מניעת הדבקה במחלות בבריכות.
על מנת למנוע מעבר מגיפות והדבקה באמצעות מימי הבריכה יש לשמור על המים נקיים באמצעות בדיקה יומיומית של איכות המים וניקיונם באמצעות מכשירי סינון ובדיקת חומציות המים וצלילותם.
טיהור מי הבריכה.
טיהור מימי הבריכה נעשה לרוב על ידי חומרים מחמצנים כגון תרכובות כלור (לדוגמה: נתרן תת-כלורי) או תרכובות ברום או אוזון. שימוש בחומרים אלו דורש זהירות והקפדה על חומציות בריכה עם pH בין 7.2 ל-7.6. ערך נמוך יותר אינו יעיל לחיטוי וערך גבוה יותר עלול לגרום גירויים בעור השחיינים ובעיניהם.
קיימות בריכות המטוהרות באמצעות פילטר ביולוגי המהווה עד 50% משטח הפנים של הבריכה. הפילטר החשוף לשמש מורכב ממצע של אבנים שעליהן יושבת אוכלוסיית חיידקים וצמחים. החיידקים מפרקים את החומרים האורגניים והצמחים צורכים את תוצרי הפירוק. בריכה מסוג זה נבנתה לראשונה ב-1983 באוסטריה.
בטיחות.
על מנת לשמור על בטיחות המתרחצים בבריכה, נהוג להציב בכל בריכה מציל או מספר מצילים שמטרתם למנוע טביעת המתרחצים בבריכה. לעיתים ישנו גידור של אזור המים העמוקים בבריכה על מנת למנוע נפילת ילדים שאינם יודעים שחייה למים אלו, וכן שילוט מתאים נדרש לרוב על מנת להתריע על הסכנה בטביעה.
בנוסף, מכיוון שרוב בריכות השחיה נמצאות במתחמים בהם נעשה שימוש רב בחשמל, סכנת ההתחשמלות רבה מאוד ועל פי החוק יש לנקוט באמצעי הגנה חמורים ביותר בסביבה של בריכות, הכוללים מערכות הארקה מיוחדות, שימוש במערכות במתח נמוך מאוד והקפדה על מרחקים מתאימים בין מכשירים חשמליים לבין הבריכה.
לבוש.
במרבית בריכות השחייה בעולם קוד הלבוש מוקפד יותר מאשר בחופי הרחצה. גם במדינות בהם מקובלת רחצה בעירום מלא או חלקי בחופי רחצה, הדבר אינו מקובל בבריכות השחייה, ונשים נדרשות ללבוש הן חלק תחתון והן חלק עליון של בגדי ים. בעלי שיער ארוך נדרשים ללבוש כובע ים.
באותה מידה, ומטעמי היגיינה, גם המצב ההפוך קיים - בעוד שבחופי ים יכולים מתרחצים להתרחץ בבגדיהם, הדבר נאסר בבריכות שחייה, ומתרחצים הרגילים לרחוץ בבגדיהם או ללבוש נעלי ים או נעליים אחרות במים אינם יכולים לעשות זאת בבריכה.
ישנן בריכות בהן בשל קרינת השמש מותר לרוחצים ללבוש חולצות T להגנה מקרני השמש, אולם הדבר אינו מקובל בבריכות מקורות.
ישנן בריכות בהם נדרשים הרוחצים לשחות בעירום - כך היה בבריכות של ימק"א בארצות הברית עד שנות ה-70 של המאה ה-20 - בהם הדבר נדרש מטעמי ניקיון הבריכה - באותה עת צבעי בגדי הים לכלכו את המים, ולכן נדרשו הרוחצים ללבוש בגדי ים העשויים ניילון או לשחות בעירום.
שימושים אחרים.
בריכות שחייה משמשות לספורט, לשחייה אומנותית, לכדורמים וכן לצורך אימון מצילים עבור בריכות וחופי רחצה.
נאס"א משתמשת בבריכות שחייה על מנת לאמן אסטרונאוטים לשהייה בכבידה נמוכה.
בריכת שחיה
צרכניה
הטבח באודסה
הטבח באודסה היה טבח שבמהלכו נרצחו יהודים באודסה וכותרו עיירות בטרנסניסטריה, בסוף 1941 ובחורף 1942. הטבח בוצע במסגרת השואה בידי כוחות רומנים עם סיוע גרמני. השם, "הטבח באודסה", מתייחס הן לאירועי 22–24 באוקטובר 1941, שבהם נורו או נקברו חיים בין 25,000 ל-34,000 יהודים, והן לרציחתם של למעלה מ-100,000 יהודים אוקראינים בעיר ובסביבתה שבין הנהרות דניסטר ובוג, במהלך הכיבוש הרומני-גרמני של האזור.
כיבוש אודסה.
המתקפה של צבא רומניה, שבין מטרותיה היה כיבוש אודסה, נפתחה ב-3 באוגוסט 1941, כשהארמייה הרביעית, בפיקודו של גנרל ניקולאה צ'יופרקה, צלחה את הדניסטר, כשלצידה הארמייה החמישית. לפי תוכנית המערכה, שהכין מרשל יון אנטונסקו אישית והועברה לכוחות ב-8 באוגוסט, הארמייה הרביעית צוותה לכבוש את אודסה תוך כדי תנועה. המציאות לא תאמה את תוכניותיו של אנטונסקו, התנגדות אודסה הייתה חזקה והמתקפה נעצרה.
גנרל צ'יופרקה היה מהמתנגדים לפלישת רומניה מעבר לגבולות, שקדמו לאולטימטום הסובייטי, שקדם להשתלטות ברית המועצות על בסרביה. ב-3 בספטמבר שלח תזכיר לאנטונסקו, בו ציין את מצב צבאו, החימוש והמורל, והציע שינוי בתוכניות. אנטונסקו וראש המטה הכללי, גנרל יואניציו, דחו את הצעות של צ'יופרקה והוא נדרש לפעול לפי התוכנית. בשתי ההסתערויות, שנערכו, הארמייה הרביעית איבדה 58,855 מחייליה, 11,046 מתים, 42,331 פצועים ו-5,478 נעדרים. ב-9 בספטמבר הוחלף גנרל צ'יופרקה על ידי גנרל יאקובוביץ', מי שהיה עד אז שר המלחמה וקיבל הוראות להמשיך בהתאם לתוכנית של אנטונסקו. ביצועיו של יאקובוביץ' לא היו מוצלחים יותר, במיוחד לאחר שהתותחים הרומנים הפסיקו לירות בגלל מחסור בתחמושת. ב-22 בספטמבר, לאחר שגנרל יואניציו מת בתאונת דרכים, יאקובוביץ' נקרא לבוקרשט ומונה לראש מטה כללי במקום יואניציו. לנוכח חוסר ההתקדמות הוחלט לקבל את תוכניתו של צ'יופרקה והיא הובילה לכיבוש אודסה.
ב-16 באוקטובר 1941, בשעה 10.30, נכנסו לאודסה הפטרולים הקדמיים של דיוויזיית הרגלים השביעית ובשעה 16.00 נכבש הנמל - בו זמנית נכנסו לעיר גם יחידות גרמניות. הרומנים רצו לשנות את שם העיר ל"אנטונסקו" והסובייטים העניקו לעיר את התואר "עיר גיבורה", תואר שהוענק רק לעוד שלוש ערים, מוסקבה, לנינגרד וסטלינגרד.
הארמייה הרביעית הרומנית איבדה 92,345 מבין 340,223 לוחמיה, 17,729 מתים, 63,345 פצועים ו-11,471 נעדרים. לאחר כיבוש אודסה הוחזרה הארמייה לרומניה והוחלפה בארמייה השנייה, בפיקודו של גנרל ניקולאה מאצ'יצ'י.
לפני הטבח.
לפני מלחמת העולם השנייה הייתה באודסה קהילה יהודית גדולה שמנתה כ-180,000 יהודים, כ-38% מכלל תושבי העיר. ב-16 באוקטובר 1941 נכנסו לאודסה הגרמנים והרומנים לאחר שהסובייטים נסוגו ממנה. בעת שהגרמנים והרומנים כבשו את העיר, נותרו בה בין 80,000 ל-90,000 יהודים, לאחר שהאחרים נמלטו או פונו בידי הסובייטים. לאחר הכיבוש ריכזו הגרמנים את יהודי הסביבה באודסה ובמחנות ריכוז רומניים שהוקמו בסביבה.
שבוע לאחר הכניסה לעיר, ב-22 באוקטובר, התפוצצה פצצה במפקדה הרומנית, והרגה את מפקד הכוח הרומני, 16 קצינים, 9 מפקדים שאינם קצינים ועובדי ציבור ו-35 חיילים.
גנרל יון אנטונסקו הורה מבוקרשט שעל כל אחד מן הקצינים הרומנים והגרמנים ההרוגים, יירצחו 200 יהודים, ועל כל חייל הרוג, יוצאו להורג 100 יהודים. על אדם אחד להילקח כבן ערובה מכל משפחה יהודית בעיר. הפקודה, מספר 302.826, דרשה: "מעשה נקם מיידי, כולל חיסולם של 18,000 יהודים בגטאות ותלייתם של לפחות מאה יהודים על כל חייל גדודי הרוג, בכיכר העיר."
הטבח ב-22–24 באוקטובר.
הרומנים האשימו את היהודים בפיצוץ במפקדה, והם השתמשו בזה כתירוץ לטבח ומעשי הזוועה שעשו, כאשר רצחו 5,000 יהודים באודסה, ב-23 באוקטובר. תחילה הם ירו בהם בקבוצות של בין 30 ל-40 יהודים, וחלקם נתלו.