הידע על מנצ'וריה, סיביר ומרכז אסיה באירופה לפני המאה ה-18 היה מוגבל. האזור כולו היה ידוע בפשטות כ"טרטריה", ותושביו – כ"טרטרים". בתקופה המודרנית הקדומה, ככל שהבנת הגאוגרפיה גברה, האירופאים החלו לחלק את טרטריה לחלקים עם קידומות המציינות את שם הכוח השליט או את המיקום הגאוגרפי. לפיכך, סיביר הייתה "טרטריה הגדולה" או "טרטריה הרוסית", "החאנת" קרים הייתה "טרטריה הקטנה", מנצ'וריה – "טרטריה הסינית", ומערב מרכז אסיה (לפני שהפכה לרוסיה של מרכז אסיה) נודעה "כטרטריה העצמאית".
הדעות האירופיות על האזור היו לרוב שליליות, ושיקפו את מורשת הפלישות המונגוליות שמקורן באזור זה. מקור המונח בהרס הנרחב שהפיצה האימפריה המונגולית. הוספתה של ה-ר' הנוספת ל"טטרית" רימזה על טרטרוס, תחום דמוי גיהנום במיתולוגיה היוונית. במאה ה-18, תפיסות של סיביר או טרטריה ותושביה כ"ברבריות" על ידי סופרי הנאורות קשורות למושגים עכשוויים של ציוויליזציה, פראיות וגזענות.
פראה (מחוז)
פראה (בפשטו, בדארי ובפרסית: فراه) היא אחת מבין 34 מחוזות אפגניסטן. מחוז פראה, ביחד עם המחוזות הראת, באדגיס וגור, מרכיבים את אזור צפון-מערב אפגניסטן. בירת מחוז פראה היא העיר פראה, הנמצאת בערך במרכז המחוז. למחוז גבול עם הרפובליקה האסלאמית של איראן ונכון לשנת 2015 אוכלוסייה של 925,016 איש על גבי שטח של 48,470.9 קילומטר רבוע.
נתונים כלליים.
גאוגרפיה.
מחוז פראה ממוקם באזור דרום מערב אפגניסטן וחולק את גבולותיו עם המחוזות הלמנד בדרום מזרח, נימרוז בדרום, גור ממזרח, הראת מצפון ואיראן ממערב. פראה היא אחת המחוזות הגדולות ביותר באפגניסטן (48,471 קמ"ר) אך היא מיושבת בדלילות יחסית לגודלה. כביש 1 המחבר בין הערים הגדולות ביותר במדינה; הראת, קאבול וקנדהאר עובר דרך המחוז מצפון לדרום. כל מעבר דרך כביש 1 נחסם עקב נוכחותם הגבוהה של עבריינים ומורדים הפועלים ברחבי המחוז, על פי דו"ח של האו"ם שגובש באוקטובר 2008.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית פראה מחולקת ברובה עם 80% פתאנים אם כי ניתן למצוא טג'יקים ומיעוטים קטנים נוספים, לרוב באזור הכפרי. פראה קיבל עדיפות בתור המחוז בעל כמות ייצור היבול מספר אחד בכל המדינה. בין לבין המחוז, במיוחד חלקו המזרחי, קריטי לפיתוח האופיום באפגניסטן ועוד על גבי "סהר הזהב", אזור ייצור מרכזי של אופיום. השחיתות במשטרה מילאה גם תפקיד משמעותי בהידרדרות ביטחונו של פראה, אם כי פעולותיהם האחרונות של ממשלת אפגניסטן וכוחות הקואליציה הקשו על התנהגות כזו.
הטליבאן במחוז.
לטאליבן נוכחות חזקה במחוז פראה, ישנם מקורות המדווחים כי כוחות הממשלה האפגנים שולטים רק בבירת המחוז ובעשרה מרכזים עירוניים. נוכחות כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי ירדה עם השנים מאז 2014 והטליבאן הוא ראש הכוח הכללי במחוז נכון לשנת 2020.
שישה מהנפות במחוז מסווגות כמחלוקת בין הממשלה האפגנית ותומכיה לבין הטליבאן, ארבע נפות מסווגות תחת שליטת הטליבאן ונפה אחת מסווגת תחת שליטה ממשלתית. דווח על 215 אירועי פיגועים הקשורים למורדים בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019. דוגמאות לתקריות כוללות התקפות טליבאן על עמדות צבאיות ומחסומים, תקיפה וכיבוש זמני של בירת המחוז, העיר פראה במאי 2018, תקיפות אוויריות של כוחות ארצות הברית וכוחות הממשלה, הפצצות דרכים שגרמו לאבידות אזרחיות, וחטיפה והריגת אזרחים.
ישנם תיעודים של 275 נפגעים אזרחיים (122 הרוגים ו-153 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 51 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בירידה של 19% בהשוואה לשנת 2017. הסיבות העיקריות לנפגעים אזרחיים היו קודם כל התנגשויות צבאיות מעל פני הקרקע, ואחריהם הטלת מטענים על מרכזי אוכלוסין והרג ממוקד. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 ל-28 בפברואר 2019 נעקרו 26,809 אנשים מבתיהם בכלל מחוז פראה.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פראה ואוכלוסייתן.
אנדראס אכנבאך
אנדראס אכנבאך (בגרמנית: Andreas Achenbach; 29 בספטמבר 1815 – 1 באפריל 1910) היה צייר נוף וים גרמני בסגנון רומנטי. הוא נחשב לאחד ממייסדי בית הספר לציור בדיסלדורף. אחיו, אוסוולד, היה גם צייר נוף ידוע.
ביוגרפיה.
אביו, הרמן, (1783–1849) היה סוחר במקצועו, אבל עבד במספר מקצועות. בשנת 1816 הוא הפך למנהל מפעל מתכות במנהיים. שנתיים לאחר מכן הם עברו לסנט פטרסבורג, שם רצה אביו להקים מפעל עם כסף שאמו קיבלה כירושה.
כאן לקח אנדראס שיעורי רישום ראשונים. הפרויקט נכשל, והם חזרו למחוז הריין בשנת 1823. עד מהרה הקים אביו מבשלת בירה בדיסלדורף, עם פונדק שהיה מועדף על ידי קהילת האמנות המקומית.
שם, בשנת 1827, החל את השכלתו האמנותית ברצינות, והשתתף בקורסים באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, שם למד אצל וילהלם פרידריך שדו והיינריך כריסטוף קולבה. בשנת 1831, בן שש עשרה בלבד, הוא השתתף בתערוכה מקומית ומכר ציור אחד. בשנה שלאחר מכן הוא למד ציור נוף אצל יוהאן וילהלם שירמר. בשנת 1836 בעקבות סכסוך עם הנהלת בית ספר לציור, ביחד עם אדוארד וילהלם פוזה וכמה תלימים נוספים הוא עזב את הלימודים ועבר למינכן.
הוא ערך מסע לימוד להולנד וזכה להצלחה אמיתית ראשונה בשנת 1836 בתערוכה בקלן, שם נרכש אחד מציוריו על ידי מושל מחוז הריין, הנסיך פרידריך. לאחר סיור בבוואריה ובטירול, הוא התיישב בפרנקפורט ובסיועו של אלפרד רטל, פתח סטודיו.
הוא נסע לעיתים קרובות בחברת אחיו, ברחבי סקנדינביה ואיטליה. שניהם הפכו למבקרים קבועים באוסטנדה. הוא חזר לביתו לעסקים המשפחתיים בשנת 1846.
באותה שנה הוא השתלט על המבשלה והפונדק. אביו, אף שפרש טכנית, הפך לרואה חשבון. בשנת 1848 הוא התחתן עם מארי לואיז הוברטיין קתרין ליטשלאג (1827–1889), המכונה לואיז. נולדו להם חמישה ילדים.
הוא היה אחד החברים המייסדים של אגודת אמנות המכונה "מלכסטן" (קופסת הצבעים) וסייע להם לרכוש את האחוזה לשעבר של משפחת ג'ייקובי בפמפלפורט, שהפכה ל"מלקסטנפארק".
הוא לימד מעט מאוד סטודנטים מלבד אחיו, ובראשם אלברט פלם, מרקוס לארסון, אפולינרי גורבסקי וויליאם סטנלי האסלטין.
הוא זכה באותות הצטיינות רבים במהלך חייו, כולל מסדר לאופולד (1848), מסדר סטניסלאב הקדוש (1861) ומסדר אולף הקדוש (1878). הוא הפך לחבר כבוד באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בשנת 1853 ולחבר באקדמיה לאמנויות יפות של מילאנו בשנת 1862.
בשנת 1885 הוא מונה לאזרח כבוד של דיסלדורף.
הוא נקבר בקבר מפואר עם פסל מאת קרל יאנסן.
גור (מחוז)
גור (בפשטו/דארי/פרסית: غور) היא אחת מבין 34 מחוזות אפגניסטן. מחוז גור, ביחד עם המחוזות הראת, פראה ובאדגיס, מרכיבים את אזור צפון-מערב אפגניסטן. שטח המחוז הוא 36,478.8 קילומטר רבוע ואוכלוסייתו 700,296 איש. בירת המחוז היא העיר צ'חצ'רן. גור היא מקום הולדתו של מוחמד מגהור, שליט השושלת הגורית והשליט המוסלמי הראשון שכבש לתוך תת-היבשת ההודית את נהר הגנגס עד אל חבל בנגל.
כלכלה.
מחוז גור הוא מבין הגדולים ביותר באפגניסטן ורוב הכלכלה מפותחת על חקלאות, בייחוד גידולי אופיום. עם זאת, במחוז גור ישנם שבעה משאבי הטבע מרכזיים המשמשים תפקיד חשוב בכלכלת המחוז ואלו הם:
עקב אירועי מלחמת אפגניסטן (2001–2014) והמלחמה בטליבאן, כ-25,000 משפחות נעקרו מהמחוז, חלקם שבו בהמשך וחלקם עברו לגמרי. לרוב 70% מהם חזרו לבתים הכפריים שלהם ורק 30% עדיין לא שבו. משרד ההגירה של גור הקצה שטחים להקמת בתים חדשים ולהשיב את האוכלוסייה העקורה. רק 750 משפחות קיבלו אדמות ו-62 החלו בבנייה בעוד אחרים עדיין לא יכלו להתחיל בגלל מחסור במים וחוסר בכסף לרכוש חומרי בניין.
ביטחון.
באופן כללי בהשוואה למחוזות אחרים האבטחה והמשמר נגד פעילות של הטליבאן חזקה במחוז גור. אבטחת מחוז גור מושפעת משמעותית מהמחוזות הדרומיים לה אשר יש אליהם ומהם סחר מרכזי. בעיות בתשתיות הביאו להצפות מדי שנה לתקופת החורף, מה שפוגע בכלכלה אבל פוגע גם בסדר פעילותם של כוחות הביטחון.
עקב סמיכות האזור לפיתוח אפיום ישנה תעשיית פשע בעייתית אשר רוב פעולתה מקורה במחוז פראה השכן ממערב. עם זאת, השטח ההררי והתשתיות הלא מפותחת שלו הופכים אותו לשדרת תחבורה פחות סבירה. אופיום שמקורו בהלמנד ונע בסחר לא חוקי מתחת לפני השטח לעבר מרכז אסיה עשוי להיות נפוץ יותר במחוז גור עקב מיקומו כנקודת מעבר. הברחת סחר לא חוקי הופכת בעייתית יותר עקב מחסור בכוחות ביטחון המוצבים יותר ויותר במחוזות פראה והראת.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פראה ואוכלוסייתן.
שרה רוס
שרה לסקייר דה רוס (בספרדית: Sara Laskier de Rus; נולדה ב-25 בינואר 1927) היא פעילת זכויות אדם יהודייה ארגנטינאית ממוצא פולני וניצולה מאושוויץ. ממיסדות ארגון אמהות פלאסה דה מאז'ו.
ביוגרפיה.
לסקייר דה רוס' נולדה בלודז', היא הייתה בתם היחידה של קרולה ויעקב לסקייר, שהיה חייט ורב. למדה בבית ספר יהודי ולמדה כינור. ניהלה חיים שקטים ללא זעזועים גדולים עד שבשנת 1939, כשהייתה בת 12, נכנס הצבא הגרמני לעיר הולדתה. עם כוחות הרייך הגיעה גם האס אס ואילצו את היהודים ללבוש את הטלאי הצהוב. היא סיפרה
בגטו לודז'.
הם נאלצו לעזוב את הדירה בה התגוררו ולעבור לחדר בבניין בגטו לודז'. בשנת 1942 החלו ה סלקציות, הם נאלצו לסבול את חוסר הוודאות. מדי פעם בחרו חיילים גרמנים בקבוצות אנשים שהועברו בקרונות למחנות הריכוז.