בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה חיו ביישוב כ-2,600 עד 2,800 יהודים, מתוך כ-7,000 תושבים. בשלהי שנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות גוברות מצד הפולנים המקומיים.
בשואה.
ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך מעשי שוד, וחטיפת יהודים לעבודות כפייה משפילות. בהמשך, הועלה באש בית הכנסת בעיירה, והוטלו על היהודים בה תשלומי כופר. לאחר מכן, צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, שהוחלף בהמשך בטלאי צהוב, ולסמן את בתיהם, תוך הטלת שעות עוצר.
ב-20 ביולי 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בן שני חלקים, בו התקיימו תנאי צפיפות קשים. עם הבאת מאות פליטים יהודים מהסביבה לגטו, והגעת מספר יושביו לכ-3,200 איש, התפתחו בו תנאי רעב ומגיפות, ויהודים רבים בו נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. מעת לעת שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, מהם לא שבו, וכן בוצעו בו הוצאות פומביות להורג של יהודים שניסו להבריח מזון או שנמצאו מחוץ לגטו ללא היתר.
בסוף פברואר 1942 הוצאו להורג ראש היודנרט בעיירה ומפקד המשטרה היהודית בה. בימים שלאחר מכן, בוצעה בגטו שבעיר אקציה אלימה, תוך רצח כ-200 יהודים בדירותיהם וברחובות הגטו, והוצאה פומבית להורג של כל חברי היודנרט והמשטרה היהודית ובני משפחותיהם. ב-3 במרץ 1942 רוכזו יהודי הגטו בכיכר השוק בעיירה, ותוך רצח המתמהמהים הועלו כולם לעגלות, בהן נלקחו לתחנת רכבת שממנה הוסעו למחנה ההשמדה חלמנו.
מאלפי יהודי ז'יכלין שרדו את השואה 68 איש. בין יוצאי ז'יכלין חבר הכנסת משה קלמר.
ז'יחלין
זיכלין
סדר הכוחות הגרמניים במערכה בבלקן
סדר הכוחות הגרמניים במערכה בבלקן שבמסגרתו תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה ויוון, ואשר התנהלה בין 6 באפריל 1941 ל-1 ביוני אותה שנה.
סדר הכוחות בפלישה ליוגוסלביה.
עתודת ה-OKH.
עתודת ה-OKH כללה כוחות שנועדו להשתלב בהמשך הלחימה:
הארמייה השנייה.
הארמייה השנייה הייתה בפיקודו של גנרל אוברסט מקסימיליאן פון וייכס:
הארמייה ה-12.
הארמייה ה-12 הייתה בפיקודו של גנרל-פלדמרשל וילהלם ליסט:
ארמיית הפאנצר הראשונה.
ארמיית הפאנצר הראשונה הייתה בפיקודו של גנרל אוברסט אוואלד פון קלייסט:
קלאו חצוצרה
טוקוס לבן-ציצית
ז'ירארדוב
ז'ירארדוב (בפולנית: ; ביידיש: זשיראַרדאָוו או זיראדאוו) היא עיר מחוז בפרובינציית מזוביה שבפולין, כ-45 ק"מ מערבית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
ז'ירארדוב (זשירארדאוו) החלה להתפתח בשנות השלושים של המאה ה-19, ונקראה על שם פיליפ דה ז'יראר (Philippe de Girard), מהנדס צרפתי שהקים בה מפעל ראשון לאריגת פשתן. במהלך המאה ה-19 הפכה העיר למרכז תעשיית טקסטיל.
יהודי זשירארדאוו.
יהודים ישבו בעיר מראשיתה, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי. בשנת 1909 נחנכו בעיר בית כנסת ובית מדרש, ובתקופה זו פעלו בה חסידויות שונות. בשל גלי אנטישמיות שהחלו בשנת 1905, עזבו את העיר רבים מיהודיה, חלקם לארצות הברית ולארגנטינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים את יהודי העיר, לאחר שהואשמו על ידם בסיוע לגרמנים.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה היהודית בעיר, והתגברה בה הפעילות הציונית, תוך הפעלת תנועות נוער רבות ומרכזי הכשרה. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר עבריים ובית ספר מרשת בית יעקב. בתקופה זו חיו בעיר כ-2,700 יהודים.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיר יהודים רבים, ובמקביל, הגיעו אליה אלפי פליטים יהודים. עם כניסת הגרמנים לעיר ב-12 בספטמבר 1939, החלו לבצע מעשי שוד של רכוש היהודים בה, בשיתוף פולנים מקומיים, ולחטוף יהודים בה לעבודות כפייה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, וחובת מסירת דירות מרווחות לגרמנים. בערב יום כיפור תש"א רצחו הגרמנים כמה מנכבדי הקהילה בעיר, ובהם רב הקהילה, יחיאל מאיר קרמסקי.
באמצע דצמבר 1940 רוכזו כ-5,000 יהודי העיר בגטו סגור שהוקם בה, אליו צורפו כעבור זמן מה כ-900 פליטים יהודים נוספים מסוכצ'ב. ב-2 בפברואר 1941 גורשו כל יושבי הגטו שבעיר לגטו ורשה, וממנו הועברו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר הגירוש, השתמשו הגרמנים בגטו ז'ירארדוב כתחנת מעבר ליהודים נוספים מהסביבה בדרכם לגטו ורשה.
ז'יררדוב
זשירארדאוו
ריוג'ו (אסטרואיד)
תיאטרון אבטחה
תיאטרון אבטחה (באנגלית: Security Theater) הוא מונח המציין השקעה באמצעי אבטחה ספציפיים מאוד או מתקדמים טכנולוגית במטרה לספק תחושת אבטחה מוגברת, מבלי לנקוט בצעדים אחרים של ממש.
מומחים מסוימים, כגון אדוארד פלטן, מתארים את החמרת נוהלי האבטחה במנהלי התעופה האמריקאיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר כתיאטרון אבטחה.
לדוגמה, מעבר לעלות הכספית הגדולה הכרוכה בהם, אמצעי האבטחה המוגברים גרמו לאמריקאים רבים להעדיף נסיעה ברכב על פני טיסה; על פי חישוביהם של חוקרים מאוניברסיטת קורנל משנת 2007, השינויים שהחילה ה-TSA, רשות הבטיחות בתעבורה של המחלקה האמריקאית לביטחון המולדת, הובילו לירידה של 6% בשימוש בכלי תעופה, מה שתרם בעקיפין למספר גבוה יותר של הרוגים בתאונות דרכים בהשוואה לשנים קודמות.
הערות שוליים.
אבי ליפסקר
ז'לחוב
ז'לחוב (בפולנית: ; ביידיש: זשעלעכאָוו; לעיתים מוזכרת בשמות ז'ליחוב וזליחוב) היא עיירה במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
אזכורה הראשון של ז'לחוב הוא משנת 1282, ובשנת 1447 הוענקו לה זכויות עיר. עד פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 שימשה העיר כמרכז מסחר לסביבתה.
לאחר חלוקת פולין נכללה העיירה בתחומי אוסטריה, ומשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי ז'לחוב.
יהודים ישבו בז'לחוב מתחילת המאה ה-17, ובסוף המאה ה-17 פעל בה המשורר יהודה לייב ז'ליחובר. בזמן פרעות ת"ח ות"ט שימשה העיירה כמקום מקלט ליהודי הסביבה. בין השנים תקכ"ה - תקל"ה (1765–1775) כיהן במקום כרב רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בהמשך התגורר וכיהן כאדמו"ר בעיירה רבי אשר מסטולין (הראשון). מהמאה ה-19 ישבה בעיירה שושלת אדמו"רים של גזע זליחוב בחסידות זווהיל, שמייסדה היה הרב יצחק שלמה גולדברג. למשך תקופה כיהן ברבנות העיירה רבי יהושע אשר רבינוביץ, אבי שושלת פוריסוב.
בעיר גם כיהן רבי גדליה שיינגארטין זצ״ל שהיה תלמידו של המגיד מקוזניץ ושם נטמן.
מראשית המאה ה-20 פעלו בעיירה חוגים ציוניים, לצד סניפים של הבונד ושל אגודת ישראל. בזמן מלחמת העולם הראשונה הידלדל היישוב היהודי בעיירה.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה בעיירה, והתגברה בה הפעילות הציונית. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-5,500 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו להגיע לעיירה מאות פליטים יהודים מגרבולין הסמוכה, שהופצצה קשות. ב-12 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו לפרוע ביהודיה, תוך שריפת בית הכנסת בעיירה עם יהודים בתוכו. כעבור ימים אחדים גירשו הגרמנים יהודים רבים מהעיירה לאוסטרוב מזובייצקה, תוך רצח רבים מהם בדרך.
בנובמבר 1939 הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים נוספים מיישובי הסביבה, ועל ראש היודנרט בעיירה, שלום פינקלשטיין, הוטל להעביר לגרמנים תשלומי כופר, וכן עובדים לעבודות כפייה במחנות עבודה. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש, וחובת תשלום עבור הזכות להתגורר בבתיהם.
בקיץ 1940 הגיעו לעיירה כ-1,200 פליטים יהודים נוספים, ובאוקטובר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו פרצה כעבור זמן מה מגפת טיפוס הבהרות. מעת לעת הוצאו להורג בגטו יהודים שנתפסו מבריחים אליו מזון. באוקטובר 1941 הפך הגטו בעיירה לסגור, והובאו אליו פליטים יהודים נוספים, עד שמספר יושביו הגיע לכ-13,000. בתקופה זו פעלה בגטו מחתרת יהודית, בראשות יוסף מלינקובסקי, אשר סייעה ליחידות פרטיזנים באזור העיירה.
בקיץ 1942 שולחו כ-500 יהודים מהגטו למחנות עבודה, וכעבור זמן מה הוצאו להורג ראש היודנרט ומספר בכירים בקהילה.
ב-3 בספטמבר 1942 פשטו אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים על הגטו בעיירה, ורצחו כ-1,100 יהודים בו, רובם קשישים, חולים או מסתתרים. 10,000 יהודי הגטו הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה ב-2 באוקטובר. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהגטו חברי המחתרת שפעלה בו, ולהצטרף ליחידות פרטיזנים. כ-50 יהודים הושארו בגטו לסידור הרכוש הנותר בו ולקבורת הגופות, ולאחר מכן הועברו למחנה עבודה, בו נספו. 25 היהודים האחרונים בעיירה נרצחו ב-28 בפברואר 1943.
זרע הפורענות
זרע הפורענות (באנגלית: Blackboard Jungle) הוא סרט קולנוע משנת 1955 המבוסס על ספר בשם זה מאת הסופר האמריקאי אוואן הנטר.
הסרט הוא הראשון בסוגה הקולנועית של מורים אידיאליסטים וכריזמטים המצליחים להשתלט על כיתת תלמידים שבמקרה הטוב הם חבורה של פרחחים ובמקרה הקשה הם עבריינים צעירים ממשפחות הרוסות ממעמד חברתי נמוך. בשלב ראשון הם כמעט מתייאשים אבל לבסוף הם מצליחים בתוקף אישיותם להשתלט על הכיתה. זה אחד מסרטיו הראשונים של סידני פואטייה בתפקיד אחד התלמידים הפרועים. ב-1967 הוא החליף תפקידים והופיע בסרט "לאדוני, באהבה" הפעם בתפקיד של מורה שחור בלונדון בכיתת תלמידים סוררים.