החל בדצמבר 2018 החלו מחאות אזרחיות המוניות כנגד אל-בשיר ששימש כרודן סודאן במשך כ-20 שנה. לבסוף, בסיוע הצבא, הודח אל-בשיר ב-11 באפריל 2019. במקומו החלה לשלוט כת צבאית בראשות עבד אל-פתאח אל-בורהאן שגם כנגדה התקיימה מחאה אזרחית עזה במשך מספר חודשים. לבסוף, ביולי 2019, חתם השלטון הצבאי על הסכם פוליטי עם קואליציית הארגונים האזרחיים שכלל שלטון משותף על המדינה. באוגוסט 2019 חתמו הצדדים על טיוטה לחוקה חדשה לסודאן.
ביולי 2020, תחת כהונה של ממשל זמני, ביטלה סודאן סדרה של חוקים אסלאמיסטים שחוקקו ג'עפר נומיירי ואל-בשיר בשנות ה-80. בין היתר נאסרה מילת נשים, בוטל האיסור ללא-מוסלמים לשתות אלכוהול, בוטלו ההלקאות הפומביות שהיו נהוגות בגין עבירות קטנות, ועוד .
בספטמבר 2021, פורסם בסודאן דיווחה כי נכשל ניסיון הפיכה צבאית ברחבי הבירה ח'רטום ויתר המדינה.
אמריקן אידיוט
ישראל סדן (ראש עירייה)
ישראל סדן (נולד ב-4 באפריל 1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל. הוא היה מפקד משמר הגבול וראש עיריית חדרה לשעבר (1998–2005), שהורשע במתן שוחד וריצה עונש מאסר בפועל.
ביוגרפיה.
סדן, יליד חדרה, התגייס לצה"ל במסגרת פלוגת בני המשקים של הנח"ל. הוא פיקד על פלוגה בגדוד 12 של חטיבת גולני, הדריך בבה"ד 1, ובמלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד בחזית המצרית. השתחרר מצה"ל ב-1975 בדרגת רב-סרן.
עם תום שירותו הצבאי נקרא על ידי צבי בר להתגייס למשטרת ישראל ושמש קצין ההדרכה של משמר הגבול. שירת כמפקד בית הספר החיילי של משמר הגבול, קצין אג"ם מחוז צפון, סגן מפקד מרחב חיפה. ב-1987 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה. ב-1991 מונה למפקד מרחב חיפה, ב-1993 לסגן מפקד מחוז מרכז. ב-1994 הועלה לדרגת ניצב ושימש בתפקיד ראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים, משה שחל ובשנת 1995 החליף את ניצב יצחק אהרונוביץ בתפקיד מפקד מג"ב השמיני.
בתקופת פיקודו, נפתח קורס הלוחמות הראשון במג"ב וכן קורס מפקדי כיתות ראשון. בתקופת פיקודו, אירעו המהומות בעקבות פתיחת מנהרות הכותל. בתקופה זו התאלמן סדן מאשתו.
מיד לאחר שיחרורו ממשמר הגבול פנה סדן לקריירה פוליטית, והתמודד בראש רשימה עצמאית לראשות עיריית חדרה. סדן נתמך על ידי מפלגת העבודה, על ידי המפד"ל, על ידי פורשי הליכוד בראשות חיים אביטן ועל ידי פורשי מרצ בראשות מורן שגב. בהמשך, חברו לקואליציה גם סיעות ישראל בעלייה וישראל ביתנו. סדן הביס בבחירות 1998 את ראש העירייה המכהן נחמיה להב מהליכוד ברוב של למעלה מ-60 אחוזים.
סדן נחשב ראש עיר פעלתן ויעיל. הוא הפריט את מערך התרבות העירוני לעמותה פרטית, שיקם את התשתיות בעיר, החל בתנופת בנייה על חוף הים, ופעל רבות בנושא שימור אתרים. בתקופת כהונתו הוקמה מועצת הנשים העירונית בראשות שרה גובס, הוועדה לקידום מעמד הילד בראשות מורן שגב וכן התמנה לראשונה יועץ ראש עיר לענייני נוער, שלומי לאופר.
בתום קדנציה ראשונה כראש עיר, התמודד סדן בשנית על התפקיד. סגנו ומספר 2 ברשימתו, חיים אביטן, החליט להתמודד מולו, ושב לעמוד בראשות הליכוד. מערכת הבחירות הייתה צמודה, ובשיאה הודיעו במדגם הטלוויזיה כי אביטן ניצח, אך בתום ספירת הקולות התברר כי סדן זכה ב-43 אחוזים מן הקולות לעומת 40 אחוזים בלבד של אביטן.
עם זאת, התקשה סדן לייצב קואליציה, ובמהלך הכהונה השנייה עמד מול מועצה לעומתית. על מנת לייצב את מצבו הפוליטי פנה לשלושה חברי מועצה, וניסה לשחד אותם. זמן קצר לאחר מכן נפתחה נגדו חקירה בחשד לשוחד ולמרמה, בסיומה הוגש נגדו כתב אישום חמור הכולל שלושה סעיפי שוחד בחירות. מיד לאחר הגשת כתב האישום התפטר סדן מתפקידו כראש העירייה. חיים אביטן מהליכוד ירש את תפקידו.
בנובמבר 2005 הורשע סדן בבית המשפט המחוזי בחיפה במתן שוחד ונידון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שבעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 60 אלף ש"ח. בדצמבר 2006 החל לרצות את מאסרו ולאחר ארבעה חודשים וחצי, במאי 2007, השתחרר מכלא מעשיהו. זמן קצר לאחר שיחרורו, הוזמן סדן לשאת דברים בטקס חילופי מפקד מג"ב.
ביסמרק (ספינה)
חיים אביטן
חיים אביטן (נולד ב-1953) הוא איש ציבור וניהול ישראלי. שכיהן כמנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית וכראש עיריית חדרה בין השנים 2005–2013.
קורות חיים.
אביטן נולד בחדרה, בשכונת בית אליעזר, בן למשפחה מרובת ילדים. בילדותו התבלט כשחקן כדורגל בקבוצת הפועל בית אליעזר. שימש בתפקידים בכירים בבזק, התקדם בתפקידיו ואף נבחר כיו"ר ועד העובדים הארצי בחברה. במקביל המשיך בפעילות פוליטית ובשנת 1988 נבחר כחבר מועצת עיריית חדרה מטעם סיעת הליכוד.
אביטן נבחר למקום השישי ברשימת הליכוד בשנת 1993, תחת ראש העירייה המכהן נחמיה להב. לאחר הבחירות בשנת 1998 התמנה אביטן כסגנו של ישראל סדן, תפקיד בו החזיק ארבע שנים. לקראת הבחירות החליט אביטן להתמודד מול סדן על ראשות העיר, התפטר מתפקידו ושב לליכוד שם נבחר לעמוד בראש הרשימה למועצת העיר.
בבחירות 2005 התמודד אביטן לראשות עיריית חדרה מול ישראל סדן, אך סדן ניצח. אביטן החליט להישאר כאופוזיציה לסדן. שנה וחצי לאחר הבחירות נפתחה חקירת משטרה נגד סדן בחשד לשוחד בחירות ובעקבות ההחלטה להגיש נגדו כתב אישום התפטר סדן מראשות העיר. אביטן נבחר תחתיו ברוב של 84 אחוזים והקים קואליציה יציבה.
בשנת 2008 נבחר לכהונה נוספת כראש עיריית חדרה ברוב של 65% מהקולות והוביל שורה ארוכה של פרויקטים אשר הזניקו את העיר ברוב המדדים.
בשנת 2009 המליצה המשטרה להעמידו לדין עקב מינוי מקורב לא כדין. ב-9 ביוני 2013 נעצר על ידי המשטרה בחשד לקבלת שוחד, ושוחרר למעצר בית שלאחריו שב ללשכתו ולעבודתו כראש עיריית חדרה. בבחירות לראשות העירייה באוקטובר 2013, הפסיד לצבי גנדלמן בפער של יותר מ-4%. ביולי 2015 הודיעה פרקליטות מחוז חיפה על סגירת התיק נגד אביטן.
בשנת 2015 נחשף בעיתון גלובס כי מעצרו של אביטן תואם עם יריביו הפוליטיים לקראת בחירות 2013 וככל הנראה היה חלק מקשר השחיתות בין רונאל פישר לבין גורמים בעירייה. בתחקיר עולה כי בת-זוגו של ראש העירייה המכהן צבי גנדלמן תיאמה עם חוקר משטרה תפירת תיק לאביטן.
בשנת 2017 מונה אביטן לתפקיד מנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2021.
דארפור
דארפור (בערבית: دار فور. משמעות השם - ביתם של הפֿוּרים) הוא חבל ארץ במערב סודאן, הגובל ברפובליקה המרכז אפריקנית, בלוב ובצ'אד. הוא מחולק לשלוש מדינות במסגרת הפדרציה של סודאן - מערב דארפור, דרום דארפור, וצפון דארפור. מ-2003, האזור הוא זירה למשבר ההומניטרי הידוע כרצח העם בדארפור, הנובע מפעילותה של מיליציה מזוינת בשם ג'נג'וויד ושל ממשלת סודאן נגד מספר קבוצות מורדים ובהם התנועה לשחרור סודאן והתנועה לצדק ושוויון.
גאוגרפיה ואקלים.
שטחה של דארפור הוא כ-493,180 קמ"ר, כ-90% משטחה של צרפת ולמעלה ממחצית שטחה של קניה. דארפור היא מישור צחיח, כאשר הרי המארה, שרשרת פסגות וולקניות המגיעים לגובה של עד 3,000 מטרים, נמצאים במרכזו. שלוש הערים המרכזיות בדארפור הן אל-פאשיר, ניאלה וג'ניינה.
לגאוגרפיה של דארפור ארבעה מרכיבים עיקריים. המחצית המזרחית של דארפור היא מישורית, והמאפיין המרכזי שלה הוא גבעות חול הידועות כ"גוז" וגבעות של אבן חול. הגוז הוא לרוב צחיח, וניתן ליישבו רק במקומות שבהם יש בורות מים. על אף המחסור במים, אדמתו של הגוז ניתנת לעיבוד. בצפון ישנם ואדיות הנעים בין מקורות מים הזורמים רק בעת שיטפונות, לנחלים הזורמים במהלך כל העונה הגשומה, ונתיבם נע בין מערב דארפור מהלך מאות קילומטרים עד אגם צ'אד. נחלים אלו יוצרים אזור של סחף נחלים, בעל אדמה עשירה, אך קשה לעיבוד חקלאי. במערב דארפור מצוי המאפיין השלישי, סלע יסוד המכוסה לעיתים בשכבה דקה של חול. גם סלע הבסיס אינו ניתן לעיבוד חקלאי, אך לעיתים צומח באדמה זו יער טבעי, הנותן מחסה לחיות הבר. המאפיין הרביעי הם הרי המארה, שרשרת הרים וולקנית שנוצרה על ידי מסיב, שהגיע לשיאו במכתש דריבה, המהווה אזור נדיר בדארפור של אקלים ממוזג, ירידת גשמים רבה, ומעיינות של קבע.
העונה הגשומה נמשכת בין יוני לספטמבר, ובמהלכה משנה האזור את צבעו מחום מאובק לירוק. מכיוון שרוב אוכלוסיית דארפור מתפרנסת מחקלאות, הגשמים חיוניים לקיומה. בשנים רגילות, נאסף דוחן הפנינה, הגידול העיקרי הגדל באדמת דארפור, בחודש נובמבר. לאחר האסיף מואכלות בהמות הבית בגבעולים היבשים. במדבר הצפוני עשויות להיות שנים רבות לא גשומות. בדרום, ירידת המשקעים הממוצעת היא 700 מילימטרים בשנה, ועצים רבים הם ירוקי עד.
באזור עובר ואדי הוואר שפעם היה נהר שמזין את הנילוס לאור מידבור בעבר את האזור הנהר התייבש סופית לפני כ-2000 שנים.
היסטוריה.
ההיסטוריה הקדומה של דארפור החלה באזור הרי המארה. רוב האזור היה מישור צחיח שלא יכול לקיים אוכלוסייה גדולה, בעלת תרבות מורכבת. אזור הרי המארה היה בעל מקורות מים. בני עם הדאג'ו יצרו את התרבות הדארפורית הראשונה בהרי המארה, אך כל שהותירו אחריהם הוא רשימת מלכיהם. סולטאני הטונג'ור ששלטו בעם הפור נישלו את הדאג'ו במאה ה-14, וייסדו את שושלת קיירה, שהייתה לכוח משמעותי באזור הסאהל, אזור הגבול של מדבר סהרה, והרחיבה את גבולותיה עד לנהר העטברה במזרח. במהלך המאה ה-18 התפוררה הממלכה עקב מריבות פנימיות, מלחמה עם ממלכת סנאר וממלכת וודאי. ב-1875 נחרבה הממלכה על ידי השלטון המרכזי המצרי והבריטי בח'רטום, ביזמתו של אל-זובייר פאשה, איש עסקים שהתחרה עם שבטי הדאר על הגישה לעבדים והשנהב בבהר אל ר'זאל בדרום דארפור.