באחד מפסקי הדין שלו כתב:"במקרים רבים אין צורך להידרש לדיון מורכב באשר לשאלת היקף הביקורת השיפוטית שיש להפעיל על החלטות הרשות המבצעת והרשות המחוקקת – ודי להקפיד כי בית משפט זה לא יידרש לסוגיות אשר לא בשלה העת להכריע בהן. כך, יימנע בית המשפט מהפעלת ביקורת שיפוטית כאשר הדבר אינו הכרחי, באופן שיבטיח כי הצעותיו ועמדותיו של בית המשפט לא יכבלו את עצמאותן של הרשויות האחרות בהליך קבלת החלטתן. הדבר נחוץ במיוחד במקרים שבהם מתנהלת בפני בית המשפט 'עתירה מתגלגלת' אשר במסגרתה מקבלת המדינה את טענות העותרים באופן חלקי ומציעה מיוזמתה מתווה לתיקון דרכיה. במקרים אלו, עצם מעמדו של בית משפט זה אשר מלווה את הצדדים עד להטמעת המתווה המתוקן שנוי במחלוקת, בין היתר בשל מעורבותו בהליך קבלת ההחלטות של רשויות המדינה. בעייתיות זו מחריפה לטעמי עת מכריע בית המשפט בלב הסוגיה שבמחלוקת לאחר שהוצע בפניו מתווה כללי לתיקון דרכי המדינה, ובטרם יושם המתווה בפועל ופרטיו לא נקבעו – שהרי יש בכך כדי לקבוע סוף פסוק בטרם השלימה המדינה את הליך קבלת ההחלטות. ... המחלוקת שלפנינו מבטאת התנגשות מהותית בין הרשות המחוקקת לרשות המבצעת – אשר לכתחילה, מוטב כי תיושב ללא התערבותו של בית משפט זה. ... לדידי, הסדרת מערכת היחסים בין הרשות המחוקקת למבצעת, ראוי שתתבצע על ידי שתי רשויות אלה; ואילו התערבותו של בית משפט זה במערכת היחסים ביניהן, ראוי שתיעשה במשורה וכמוצא אחרון".
השופט אלרון דחה בדעת רוב דרישה לפרסום זהותם של מבצעי חפירות ארכאולוגיות שבוצעו באזור יהודה ושומרון, שבקשו ששמם לא יפורסם, בין היתר לאחר שאימץ את עמדת משרד החוץ שלפיה פרסום המידע עלול להוביל לפגיעה ביחסי החוץ של ישראל.
במסגרת עתירה נגד מדיניות משרד החוץ לאפשר את ביקורם במוזיאון יד ושם של אישים שונים אשר על פי הנטען השתתפו בביצוע פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה, דחה השופט אלרון את העתירה, תוך שהדגיש כי ישנם שיקולים שונים העשויים לתמוך במדיניות זו. זאת, בפרט מאחר ש"הקמתו של מוסד יד ושם נועדה לא רק 'להניח מצבת-עד' לשואת העם היהודי, אלא ביקשה להעביר בנוסף לקח חינוכי 'למען העתיד'", בין היתר באמצעות תיעוד ויזואלי אשר "ממחיש למבקר את הממדים העצומים של החורבן וההרס שזרעה האידאולוגיה הנאצית, ואת הזוועות שביצעו ידי אדם תחת משטר גזעני ופשיסטי".
במקרה אחר הוא קבע כי החלטת משרד הבריאות האוסרת על ביצוע לידות בית ב"מרכזי לידה טבעית", סבירה ומידתית, תוך שציין שאף שיש טעם בעמדת העותרות באשר ליתרונות הגלומים בלידה מחוץ לכותלי בית החולים, הרי ש"בהפעילו ביקורת שיפוטית על החלטת הרשות, בית המשפט אינו נדרש להכריע מי מבין העמדות נכונה או ראויה יותר בעיניו; עליו לבחון האם החלטתה של הרשות התקבלה על סמך שיקולים ענייניים ומקצועיים והאם היא מצויה במתחם הסבירות". עמדתו זו נדחתה בדיון נוסף ברוב של חמישה שופטים נגד שניים. אלרון גם סירב בדעת הרוב להתערב בשיקול מנהל השירותים הווטרינריים באיזון בין צער בעלי חיים לבריאות הציבור.
במספר מקרים אחרים השופט אלרון נמנע מלהתערב בשיקול דעתן של רשויות התכנון, וציין כי בית המשפט "ייטה שלא להתערב בהחלטותיהם של גופי התכנון אלא אם הוכח קיומו של פגם משפטי בהליך קבלת ההחלטות, או שההחלטה לוקה בחוסר סבירות קיצוני".
לצד גישה זו, המעניקה לרשויות המדינה שיקול דעת נרחב יחסית להפעיל את סמכויותיהן, מדגיש השופט אלרון בפסיקותיו את החובה החלה עליהן לשמור על זכויותיהם של כלל קבוצות האוכלוסייה.
בבקשה לרשות ערעור על הרשעתם של מקבצי נדבות בעבירה של פשיטת יד בכותל, שנקבעה בתקנות, קבע השופט אלרון כי ניתן לתקוף את חוקיות התקנות במסגרת הליך פלילי. הוא אף סבר, בדעת מיעוט, כי העבירה נקבעה בחוסר סמכות והציע לבטל את הרשעתם - או לכל הפחות להפחית בעונשם - תוך שביקר את השימוש בדין הפלילי בכדי למנוע קיבוץ נדבות בכותל.
במקרה נוסף, הדגיש השופט אלרון כי על ראשי עיר לפעול בגבולות הסמכות שהותוו על ידי מועצת העיר באמצעות חוקי עזר עירוני; וזאת ביתר שאת כאשר הם פועלים באופן העלול לפגוע בזכויות הפרט – ובכלל זה בזכות לחופש הביטוי.
בעניין אחר, הדגיש השופט אלרון את הערכים החברתיים המצדיקים את הרחבתו של בית אבות שהיה בסכנת סגירה במקרקעין סמוכים בפטור ממכרז. אלרון סבר, בדעת מיעוט, כי יש לאמוד את שווי הזכויות שהוענקו לבית האבות במקרקעין ללא מכרז בהתאם לזכויות שהוענקו בפועל, אשר הגבילו את השימוש בהם לטובת בית אבות בלבד, ולא בהתאם לשווי התאורטי של המקרקעין ללא כל הגבלה ביחס לשימוש בהם. זאת, בין היתר מאחר שאם לא כן, רכישת המקרקעין עלולה שלא להיות כדאית עבור בית האבות, והדבר יוביל לסגירתו - בניגוד למטרה שלשמה ניתן הפטור מלכתחילה.
בעתירה שהופנתה כלפי שימוש באמצעים לפיזור הפגנות של הציבור החרדי, תוך טענות לפגיעה בקטינים ועוברי אורח שאין להם כל נגיעה להפרות הסדר, הסכים השופט אלרון כי משנאותה המדינה לקבוע קווים מנחים לאופן השימוש באמצעים אלו, על מנת לצמצם את פוטנציאל הנזק הגלום בהם, יש להורות על מחיקתה. אולם, השופט אלרון נקט בגישה שלפיה "ככל שירבו בעתיד המקרים שבהם תיגרמנה פגיעות לא מידתיות בעוברי אורח ובמפגינים, לא מן הנמנע כי יהיה בכך כדי ללמד, כי הוראות הנוהל העדכניות אינן מספקות מענה להבניית שיקול הדעת של כוחות המשטרה, באשר לשימוש באמצעים לפיזור הפגנות בשטחים בנויים".
משפט אזרחי.
בהתייחס לתביעות בנזיקין על רשלנות הרשויות בביצוע תפקידי רישוי ופיקוח, הסתייג מהעמדה לפיה יש לצמצם את היקף אחריות המדינה בנזיקין, בין היתר מאחר שהדבר עשוי להותיר את הפרט הנפגע בשל התרשלות רשויות המדינה בפני שוקת שבורה:
בערעור על פסק דין שהטיל אחריות על מגן דוד אדום חלק על השופט יצחק עמית שטען שהרף שנדרש ממגן דוד אדום נראה גבוה מדי, וכתב "ספק אם ישנה מחלוקת באשר לציפייה לקבל ממד"א את המענה המקצועי ביותר".
במקרה אחר קבע השופט אלרון, כי כאשר רשויות המדינה משתהות בפינוי ברי-רשות במקרקעין ציבוריים ומייצרות חוסר בהירות באשר לחוקיות ההחזקה במקרקעין, הדבר עשוי למנוע מהן לגבות דמי שימוש בגין ההחזקה בהם – וזאת בין היתר מתוקף חובת ההגינות המוגברת החלה עליהן.
בפסק דין בערעור אזרחי קבע השופט אלרון כי הרצאות בעל-פה עשויות, באופן עקרוני, להיחשב יצירה המקנה לבעליה זכויות יוצרים.
השופט אלרון היה מבין השופטים שדנו בשינוי הלכת ידידיה, 50 שנים לאחר כינונה, במסגרתה נקבע כי פושט רגל המקבל פיצוי בגין אובדן כושר השתכרות במסגרת תביעה בגין נזקי גוף תייוותר בידיו. השופט אלרון הסכים עם דעת הרוב כי יש לנושיו של פושט הרגל לזכות בחלק מפירות התביעה של פושט הרגל בגין אובדן כושר השתכרות – שהרי אלמלא היה ניזוק, היו נפרעים מחובותיו כלפיו בין היתר באמצעות קבלת חלק ניכר מהכנסותיו. אולם, הוא סבר בדעת יחיד כי אין לאפשר לנאמן לנהל את התביעה בשם הניזוק פושט הרגל על מנת שלא לפגוע בזכויותיו לפרטיות ולאוטונומיה. לדבריו:
"יהיו אלה ביש מזל, חוסר אחריות או חוסר כישורים שהובילו את פושט הרגל למצבו – אין בכך כדי להצדיק את הפשטתו מזכויותיו לפרטיות ולאוטונומיה באופן גורף".
כחלק מגישתו הכללית, המדגישה את חשיבות זכות הגישה לערכאות של בעלי דין, קבע השופט אלרון כי במקרה שבו הסכם בוררות בין צדדים אינו ישים, מאחר שאחד מתנאי הסכם הבוררות לא קויים, אין בכך בהכרח כדי לחסום את הדרך מפני בירור מחלוקות הצדדים בפני בית משפט.
במקרה אחר, קבע השופט אלרון כי במקרים מסוימים, תקום עילת השבה בגין עשיית עושר ביחס להטבה שנתקבלה במסגרת משא ומתן לכריתת חוזה, אשר לא הבשיל לחוזה מחייב. זאת, תוך שקבע, לראשונה, כי במקרים מסוימים תצמח זכות השבה מתוקף דיני עשיית עושר, גם אם מקבל ההטבה פעל בתום לב ולא דבק רבב במעשיו. זאת גם כאשר המזכה טעה להניח מצב דברים מסוים, ובהתבסס על הנחתו זו העביר לזוכה תשלום או נכס, או השקיע השקעה ברכוש זולתו – ובלבד שמדובר בטעות חמורה ויסודית, אשר לוּ לא הייתה מתרחשת היה נשמט הבסיס לרצונו של המזכה לפעול כפי שפעל; ובתנאי שקיים קשר סיבתי בין הטעות לבין התשלום או הפעולה המיטיבה.
תיקים מרכזיים בעת כהונתו כשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה.
אלרון ישב בראש הרכב השופטים שדן בתיק השוטרים הנוקמים מנהריה.
בנוסף דן בתיקים ביטחוניים, בהם תיקו של אמיר מח'ול ואחר של אליאס ג'ריס, וכמו כן, בתיק עבירות שוחד והלבנת הון חמורות ורחבות היקף של מי ששימש בתפקיד בכיר בחברת החשמל, אשר כהן. תפ (חי') 4039/05 מד"י נ' אשר כהן.
טיסה 6491 של טורקיש איירליינס
טיסה 6491 של טורקיש איירליינס (TK6491/THY6491) הייתה טיסת מטען סדירה שהופעלה על ידי חברת ACT איירליינס () מטעם טורקיש איירליינס קרגו, מהונג קונג לאיסטנבול דרך בישקק שבקירגיזסטן. ב-16 בינואר 2017 לקראת הנחיתה בנמל התעופה מאנאס שבבישקק המטוס מדגם בואינג 747-412f התרסק, ו-4 אנשי הצוות של המטוס ועוד 35 בני אדם נהרגו בהתרסקות על הקרקע.
ההתרסקות.