בקרב נפלו 20 לוחמים, נפצעו רבים ואחדים נלקחו כשבויים. מפקד החטיבה, שמעון אבידן, הדיח את כל שרשרת הפיקוד של הגדוד והכניס את חיילי הגדוד לאימונים קשים לקראת הקרבות הבאים.
במבצע יואב החזירה פלוגה ב' של גדוד 51 את כבודה בכיבוש משלט הצומת הדרומי (צומת גבעתי) ותרמה על ידי כך תרומה חשובה לפריצת המצור על הנגב.
במסגרת מבצע יואב תקפה חטיבת יפתח מכיוון ניר עם לכיוון בית חאנון. מפקד החטיבה המצרית שישב מאזור יד מרדכי וצפונה החליט לסגת כדי למנוע את ניתוקו ויצירת כיס שני בנוסף לכיס פלוג'ה. כך נסוגו המצרים מכל מישור החוף הדרומי.
ב-27 באוקטובר 1948 נתפסה גבעה 69 ללא קרב.
ב-1949 נמצאו בקרבת הגבעה גופותיהם של ארבעה מחללי הקרבות במקום והם הובאו לקבורה בבית הקברות נחלת יצחק. ב-1950 התגלו שרידים של עוד 11 חללים וגם הם הובאו לקבורה בנחלת יצחק.
דני שטרית
דני שטרית (נולד ב-1948 במרוקו) הוא עיתונאי, עורך ומשורר ישראלי.
קורות חייו.
שטרית שירת בחיל הים בספינות הטורפדו. לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד כעיתונאי במספר עיתונים, בעיקר בתחום הספורט. את דרכו העיתונאית החל ככתב ספורט בעיתון "חדשות הספורט", וכן בעיתון "על המשמר".
שטרית עבד במעריב במשך כשלושים שנה, ובמסגרת עבודתו סיקר אירועי ספורט שהתרחשו באזור הגליל. בין השאר הוא סיקר את צליחת הכנרת, טורניר בנדל בהשתתפות מכבי תל אביב וקבוצות ידועות מאירופה, ומרתון טבריה השנתי. כמו כן, הוא סיקר את קבוצת הפועל טבריה עד שזו התפרקה ב-1988, וכן את מכבי טבריה בכדורסל ובית"ר טבריה.
לאחר מכן עבד בעיתונים אזוריים שונים. כמו כן, הוא שימש כשדרן בתוכנית הרדיו שירים ושערים, וכשדרן ספורט בקול השלום של אייבי נתן ותחנות רדיו אזוריות נוספות. במקביל לעבודות אלו הוא החל לפרסם את שיריו בכתבי עת לשירה.
שטרית הוציא לאור ב-1994 ספר שירה בשם "בחותם האצילות". הספר זכה לביקורות טובות, והשירים הכלולים בו הם בעיקר שירי אהבה.
נשוי למרים לבית זילברשטיין. לזוג יש שתי בנות נשואות, בן אחד, ושלוש נכדות ונכד אחד.
מל&quot;ל
אברהם מחרז
אברהם מחרז (22 בדצמבר 1947 - 5 בפברואר 2001) היה פרופסור להנדסת תעשייה וניהול. כיהן בתפקידים אחדים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בהם סגן הרקטור, דיקן בית הספר לניהול וראש המחלקה להנדסת תעשייה וניהול. בנוסף, היה חבר המועצה להשכלה גבוהה, שימש יועץ אקדמי במכללה האקדמית ע"ש פנחס ספיר ובאוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה.
אברהם מחרז נולד בחיפה בסוף 1947. מקור שם משפחתו בעיר חרז שבספרד, שם התגוררה משפחת אביו. את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. למד סטטיסטיקה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית (תואר ראשון) וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית (תואר שני). את תואר הדוקטור קיבל באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבארצות הברית, על עבודה בהנחיית ג'ארד קוהון. עם סיום הדוקטורט הצטרף למחלקת הנדסת תעשייה וניהול של אוניברסיטת בן-גוריון. בגיל 38 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון.
מחרז נחשב לחוקר מוערך אשר פרסם מאות מאמרים, חלקם בכתבי עת יוקרתיים ונחשבים בתחומו. מאמריו עסקו במגוון רחב של תחומים ונושאים, בהם קבלת החלטות וכלכלה. בשנים האחרונות לחייו הרחיב את תחומי המחקר בהם עסק והחל לחקור גם בתחומים שונים כגון תיירות, מלונאות וכדורגל (בעיקר בכל הנוגע לקשר שבין כדורגל ותקשורת).
תחביבו של מחרז היה כדורגל - במשך השנים עסק בפרשנות כדורגל בערוצים שונים, בהם הערוץ הראשון, "רדיו דרום" ותוכנית "שירים ושערים". כיהן כחבר הנהלת הפועל באר שבע בשתי קדנציות, תחת צורי דבש ואליהו ז'ינו.
בשנת 1996 נמנה עם מייסדיו של בית הספר לניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (כיום הפקולטה לניהול), והיה לדיקן הראשון עד פטירתו בשנת 2001. במהלך כהונתו נוסדו תוכנית ה-MBA לבכירים וחמש מחלקות לימוד לתארים בתחומי הניהול: ניהול מלונאות ותיירות (תואר ראשון), מנהל עסקים (תואר שני), ניהול (תואר ראשון), מנהל ומדיניות ציבורית (תואר שני), וניהול מערכות בריאות (תואר שני). כמו כן הוקם מרכז בנג'יס ליזמות ולניהול היי-טק.
מחרז נפטר ב-5 בפברואר 2001 ממחלת הסרטן, בהיותו בן 53. הוא הותיר אחריו אשה ושלושה ילדים ונקבר בעיר הולדתו.
מאז פטירתו נערך לזכרו, מדי שנה, יום עיון באוניברסיטת בן-גוריון, שבמהלכו מחולקות מלגות על שמו לדוקטורנטים מצטיינים. כמו כן, מחולקות מדי שנה מלגות על שמו לסטודנטים מצטיינים במכללה האקדמית ספיר ובמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון. בבאר שבע נקרא רחוב על שמו.
צריח (טנק)
הצוענייה הנמה
הצוענייה הנמה (בצרפתית: La Bohémienne endormie, באנגלית: The Sleeping Gypsy) הוא ציור שמן של הצייר הצרפתי אנרי רוסו, הידוע בסגנונו הנאיבי. הציור מתאר אישה ישנה לאור הירח, בידה גיטרה, ואריה עומד וצופה בה.
היצירה הוצגה לראשונה בסאלון דז אינדפנדנטס ה-13. רוסו ניסה למכור את הציור, בלא הצלחה, לראש העיר של עיר הולדתו לאבאל, אולם לבסוף רכש את הציור סוחר פריזאי. בשנת 1939 נרכש הציור על ידי סימון גוגנהיים אשר העניק אותו במתנה למוזיאון לאמנות מודרנית.
הציור זכה לחיקויים רבים ואוזכר בשירים רבים. כמו כן שימש הציור בסיס לפרודיות. כך למשל, בפרק של הסדרה "הסימפסונים": "Mom and Pop Art" חולם הומר סימפסון על כך שהוא מתעורר בתוך הציור כשהאריה מלקק את ראשו.
פיט סיגר
פיטר "פיט" סיגר (באנגלית: Peter "Pete" Seeger; 3 במאי 1919 - 27 בינואר 2014) היה זמר עם אמריקאי ופעיל פוליטי. כחבר בלהקת האורגים (The Weavers), לסיגר הייתה שרשרת של להיטים, לרבות הקלטה משנת 1949 של השיר "לילה טוב איירין" (Goodnight, Irene), אשר צעד בראש מצעד הפזמונים משך 13 שבועות בשנת 1950. סיגר תרם רבות למוזיקה העממית והיה חלוץ בתחום שירי המחאה בשנות החמישים והשישים.
הוא ידוע עד היום כמחברם של השירים "איפה הפרחים כולם?" (Where Have All the Flowers Gone) (שתרגומו בוצע בעברית על ידי שלישיית גשר הירקון), "If I Had a Hammer", וכן "Turn! Turn! Turn!". שירים אלה הוקלטו על ידי אמנים רבים בתנועת שירי העם ומחוצה לה ועדיין שרים אותם ברחבי תבל. "פרחים" (Flowers) היה להיט של להקת ה"קינגסטון טריו" בשנת 1962, אותו הקליטה גם מרלן דיטריך באנגלית, בגרמנית ובצרפתית (1962), וגם ג'וני ריברס (1965). "If I Had a Hammer" הוקלט על ידי פיטר, פול ומרי (1962) וכן על ידי טריני לופז (1963), בעוד שלהקת הבירדס (Byrds) הפכה את "Turn, Turn, Turn" ללהיט באמצע שנות השישים.
משפחתו וחייו הפרטיים.
סיגר נולד בעיר ניו יורק. אביו צ'ארלס סיגר היה מוזיקולוג, מלחין, מורה וחוקר בתחום האתנומוזיקולוגיה. אחיו למחצה, מייק סיגר ופגי סיגר, פיתחו קריירות מוזיקליות משלהם. מייק סיגר הקים את להקת New Lost City Ramblers, אשר השפיעה על בוב דילן. דודו, אלן סיגר, היה משורר ידוע אשר נהרג במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1936 סיגר שמע לראשונה נגינה בבנג'ו בן חמישה מיתרים בפסטיבל ריקודים ומוזיקת פולק באשוויל, צפון קרוליינה וחייו השתנו מאותה עת לעד. כנער, התחנך סיגר בפנימיה ידועה לבנים בקונטיקט ואחר כך למד עיתונות באוניברסיטת הרווארד, אך לא סיים את התואר ועזב, בשנת 1938, בשנתו השנייה. בשני המוסדות זכה למלגות לימוד.
בשנת 1943 התחתן עם טושי-אלין אוהטה, אשר לדבריו, בזכות תמיכתה הוא היה מסוגל להתוות את חייו כפי שהיתווה. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים ושישה נכדים. אחד מנכדיו (Tao) הוא מוזיקאי פולק בזכות עצמו. סיגר התגורר בעיירה פישקיל, במדינת ניו יורק והיה פעיל מאוד בפוליטיקה של מחוז מגוריו. הוא ורעייתו רכשו את אדמתם בשנת 1949 ותחילה התגוררו עליה בקרוון, אחר כך עברו לבקתת עץ שבנו במו ידיהם ולבסוף בנו בית גדול.
יצירתו.
בסוף שנות השלושים ותחילת שנות הארבעים, לאחר שסיגר עזב את אוניברסיטת הרווארד, החל לעבוד בניו יורק בארכיון של המוזיקה העממית האמריקאית. בתקופת עבודתו שם פגש והושפע מרבים מזמרי העם הבולטים, כגון, וודי גאת'רי ולדבלי. הוא פגש בגאת'רי בהופעת "ענבי הזעם", קונצרט לעובדים עונתיים, ב-3 במרץ 1940, והשניים החלו מאותה עת שיתוף פעולה מוזיקלי.
בשנת 1948, סיגר כתב את גרסתו הראשונה לספרו "כיצד לנגן בבנג'ו בן חמישה מיתרים". ספר שרבים מנגני הבנג'ו קראו כספר ראשון ללימוד הכלי. הוא המציא את ה"בנג'ו ארך-צוואר" או "בנג'ו סיגר", כפי שהוא מכונה. לכלי זה שלוש מחיצות מתכת יותר על צווארו מאשר לבנג'ו הטיפוסי והוא ארוך קצת יותר מגיטרת בס עם 25 מחיצות. אף מכוונים אותו בשליש טון נמוך יותר מאשר בנג'ו בן חמישה מיתרים.