בתקופת הלימודים הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "פלורנטין", "הבורגנים", ובסרט "מרס תורכי". בשנה השנייה ללימודיה בסטודיו הועלה בסטודיו עיבוד בימתי ל"רומיאו ויוליה". וידור גילמה את יוליה, וזהר שטראוס את רומיאו. בעקבות צפייה של אחד ממנהלי הבימה בהצגה היא נבחרה לגלם את התפקיד הראשי של אדלה, בתה של ברנרדה, לצדן של גילה אלמגור וליא קניג במחזה "בית ברנרדה אלבה" מאת לורקה בהבימה.
בשנים הבאות שיחקה בהבימה בתפקידים ראשיים בהצגות "שלוש נשים גבוהות", "חתול רחוב", "הפרפרים הם חופשיים", "אנה קארנינה", "טיקוצ׳ין בת ים" ו"סונטת סתיו" (עליו קיבלה את פרס שחקנית הדור הצעיר). ב-2009 עזבה וידור את הבימה, ומאז היא מתמקדת בעיקר בקולנוע וטלוויזיה.
קולנוע
את הפריצה הקולנועית שלה עשתה וידור ב"הדברים שמאחורי השמש" סרט הביכורים של יובל שפרמן. היא גילמה את דמותה של מיכל, לסבית קשוחה ומחוספסת, שנעמה (טלי שרון) מתאהבת בה.
ב-2006 הצטלמה לסרט "רגליים קרות", בבימויו של דורון ערן, על-פי ספרו של אורי אדלמן, "חתונה". היא גילמה את דמותה של כלה הבורחת מחתונתה. בסרט שיחקו גם רון שחר וציון ברוך.
ב-2009 החלה ללמוד משחק אצל ערן פסח על פי שיטת סטניסלבסקי. פסח הוא זה שעודד אותה להתמקד בעשייה קולנועית.
ב-2010 שיחקה וידור ב"עזרה ראשונה", סרטו הקצר של ירדן כרמין. היא גילמה את דמותה של תמר, שחברה לשעבר שי (ארז כהנא) מגיע לביתה ערב חתונתו, ומתחולל ביניהם מפגש סוער. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בקטגוריית סרטים קצרים בפסטיבל קאן וזכה בפרס וולג'ין לסרט קצר, בפסטיבל ירושלים.
ב-2011 שיחקה בסרט הקולנוע הקומי "סלסה תל אביב", בתפקיד דפנה, ארוסתו של יוני (אנחל בונני), שמתאהב בויקי (אנחליקה וולה), עובדת זרה מקסיקנית. דפנה עושה הכול כדי להפריד ביניהם.
ב-2011 שיחקה הילה וידור בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "לאן שאת נוסעת", מאת ובבימויה של רוני ששון אנג'ל. היא גילמה את דמותה של זהרה, בחורה יוצאת בשאלה ממשפחה חרדית. היא נוסעת לחתונתה של אחותה אותה לא ראתה מזה שנים רבות. בדרך היא אוספת טרמפיסטית בדווית שבורחת מחתונתה (מאיסה עבד אלהאדי) וגורלותיהן נקשרים יחד. הסרט השתתף במספר פסטיבלים, בהם קרלובי וארי, וזכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
ב-2012 הצטלמה לסרט הקצר "חופש גדול" בבימוים של שרון מימון וטל גרניט. בסרט היא מגלמת אישה הנמצאת בחופשה משפחתית יחד עם בעלה (יפתח קליין) וילדיה ועומדת בפני תגלית גדולה על האמת שבנישואיה. הסרט הוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם וזכה בפרסים. והתמודד על פרס האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
ביולי 2012 הצטלמה לתפקיד הראשי של הגר ארליך בסרטו של אדם סנדרסון, "לוויה בצהריים", על-פי ספרו של ישעיהו קורן. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
בספטמבר 2012 היא הצטלמה לסרטו העצמאי של יוסי ארצי "אושר עטוף בשמיכה". בסרט היא מגלמת את קארין, בת זוגו של באשיר (קאיס נאשף), זוג אוספי גרוטאות שיוצאים למסע בריחה לאחר שקארין חוטפת תינוק של עובדת זרה.
בספטמבר 2013 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "לוויה בצהריים" במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בטלוויזיה שיחקה בסדרות "כנפיים", "ילדות רעות", "חמישה גברים וחתונה", "שירות חדרים" "15 דקות", "קטמנדו", "תל אביביות".
באוקטובר 2013 שודרה הסדרה "בני ערובה". וידור מגלמת את אלה, רוצחת שכירה שחולמת לפתוח בחיים חדשים. הסדרה בבימוים של עמרי גבעון ורותם שמיר, שודרה בצרפת וזכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל מונטה קרלו 2014.
חיים אישיים.
וידור פעילה בעמותת "אפשר אחרת" עמותה העוסקת בהטמעת ערכי החברה האזרחית והסולידריות החברתית בין יהודים וערבים במדינת ישראל.
וילוסירפטור
המוות יאה לה
עבד אל קאדר אל חוסייני
ג'קי צ'אן
ג'קי צ'אן סינג לאנג או בשמו המקורי צ'אן קונג-סאנג (בסינית: 陈港生; נולד ב-7 באפריל 1954) הוא שחקן קולנוע, אמן לחימה, תסריטאי, במאי, מפיק וזמר סיני-אמריקאי. נחשב לאחד מגדולי שחקני הקונג פו והפעולה בכל הזמנים. צ'אן השתתף במהלך חייו במספר שיא של הפקות (קרוב ל-600) הכוללים בעיקר סרטי קולנוע. זוכה פרס אוסקר לשם כבוד לשנת 2016.
ביוגרפיה.
צ'אן נולד בהונג קונג שהייתה אז תחת שלטון בריטי. הוא החל בלימודי אופרה סינית בגיל 7 ובמקביל למד אמנויות לחימה שונות. צ'אן החל את הקריירה הקולנועית שלו בתפקידים זוטרים עוד מגיל שמונה משנת 1962 בין היתר כפעלולן וכניצב בסרטיו של ברוס לי: "אגרוף הזעם" ו"הדרקון". הוא הושפע מאוד מסרטיו של לי, וכן מסרטי באסטר קיטון. במקביל לקריירה הקולנועית שלו פיתח צ'אן את הקריירה המוזיקלית שלו והוציא לראשונה שני אלבומים מוזיקליים בשנת 1984: "Love Me" ו-"Thank You". עד שנת 1988 הוציא לפחות אלבום נוסף אחד בשנה. הוא החל לכתוב תסריטים ולביים סרטים ב-1987 ומאז עסק פחות במוזיקה. בתחילה התפרסם כשחקן רק באסיה (בעיקר בסין) ובאירופה. הוא הגיע לתודעה האמריקאית לראשונה בסרטו "אגרופים מצחיקים" בשנת 1980 אך לא הצליח להישאר בתודעה (באוטוביוגרפיה שלו כתב שלא הוא יצר את הכוריאוגרפיה בסרט זה, כך שעדיין לא הביא את סגנונו האישי לקהל האמריקאי) הצלחתו בשוק האמריקאי החלה בסרטו "רעמים ברובע ברונקס" בשנת 1995. בשנת 1998 ג’קי צאן שיחק בסרט המצליח ״שעת שיא״ שגרף הכנסה של כ-244 מיליון דולר ובעקבות ההצלחה יצאו סרטי ההמשך ״שעת שיא 2״ ו״שעת שיא 3״. בשנת 2007 היה לו שיתוף פעולה ראשון עם השחקן ואומן הלחימה ג'ט לי בסרט הממלכה האסורה, בשנת 2010 שיחק בסרט קארטה קיד בתור מורה לוו-שו.
בשנת 2017 גילם את דמותו של מר פאנג בסרט האנימציה "".
ב-2008 עלתה בסין התוכנית "תלמיד הדרקון", תחרות כישרונות משחק ווו-שו. הזוכה, ג'ק טו, הוכרז כ"יורש" של צ'אן והוא עתיד להשתתף, לצד מתמודדים אחרים בתוכנית, במספר סרטי פעולה סיניים שיפיק ויכתוב צ'אן.
שליטה בשפות.
ג'קי צ'אן דובר מספר שפות, שפת אמו היא קנטונזית, אך הוא דובר גם מנדרינית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, קוריאנית ואת שפת הסימנים האמריקאית . בריאיון לאלן דג'נרס סיפר שלמד אנגלית על ידי שמיעת תוכניות באנגלית בטלוויזיה. נושא מכשול השפה שימש כבדיחה חוזרת בסרטי "שעת שיא" כאשר כריס טאקר העיר לו על כך שהאנגלית שלו לא מובנת ובסצנת הפספוסים צ'אן עונה לו שהוא מתקשה לומר רק 3 מילים בסינית.
מאפיינים ייחודים לסרטיו.
על סגנונו הייחודי של צ'אן יצאו שני סרטי תעודה: אחד על חייו האישיים והשני על הסגנון בסרטיו.
צ'אן משתמש בצוות אישי של פעלולנים שאיתם הוא עובד באופן קבוע. השיטה של ג'קי צ'אן לפי הגדרתו היא "מסורתית", המצע עליו נוחתים הפעלולנים מבוסס על ארגזי תפוחים ולא על מזרנים, והפעלולנים מעדיפים להשתמש בציוד ייחודי על פני תיקונים והוספת אפקטים באמצעות מחשב בעבודת עריכה. סרטים רבים בהם צ'אן הוא שחקן ראשי (וביניהם בין היתר טרילוגיית "שעת שיא") מסתיימים בסצנת פספוסים מהסרט.
נסיכות עבר הירדן
נסיכות עבר הירדן (Oultrejordain; נקראת גם "נסיכות מונראל") הייתה אחת מארבע הסניוריות העיקריות שהיו כפופות לממלכת ירושלים הצלבנית. גבולות הנסיכות היו רופפים למדי ורובה ככולה שכנה באזורי אדום ומואב העתיקים. לפני מסע הצלב הראשון האזור היה נתון לשליטת המצרים. האזור סופח לממלכה הצלבנית בימיו של בולדווין הראשון.
עיקר הכנסותיה באו לנסיכות מגביית מסי מעבר מעולי הרגל המוסלמים שעלו לחג' למכה.
הדקבריסטים
רפאל בירדוגו
רבי רפאל בירדוגו (תק"ז, 1747 – הושענא רבא תקפ"ב, 17 באוקטובר 1821), הידוע בכינוי המלאך רפאל היה מגדולי חכמי ופוסקי מרוקו, מקובל ודרשן. משפחתו - משפחת בירדוגו ידועה במרוקו ובייחוד במקנס, כשושלת של רבנים ודיינים פוסקי הלכה, שהחל מהמאה השבע עשרה, כיהנו בעיר.
תולדות חייו.
נולד לרבי מרדכי בירדוגו המכונה 'המרבי"ץ' ולאימו בליידא, נינו של רבי משה בירדוגו הנודע בכינויו 'המשבי"ר' בעיר מקנס שבמרוקו. גם 'המרבי"ץ' וגם 'המשבי"ר' כיהנו כאבות בתי דינים בעיר מקנס שבמרוקו. בגיל חמש עשרה התייתם מאביו, ובהספדו ביום השלושים לפטירת אביו התגלתה גדולתו בתורה.
בראשית דרכו למד בעוני רב, ומסופר כי בדלותו לא הייתה ידו משגת לקנות נרות ללמוד לאורם ועל כן למד לאורה של הלבנה. העיד על עצמו כי כתב את חיבוריו: . אך בהמשך חייו התעשר.
נפטר בשנת ה'תקפ"ב, 1822 בליל הושענא רבה, בסיום לימוד האידרא מספר הזוהר (תיקון ליל הושעה רבה), והוא בן 75 שנה.
בצוואתו ציווה לקברו בתוך ארון, ומסופר עליו כי כעבור שנה שהוצא ארונו בגזירת השלטון, ראו כי גופו שלם והוא נראה כישן על מיטתו.
דיינותו.
בשנות השלושים לחייו כיהן כדיין בעיר מקנס יחד עם אחיו רבי יקותיאל ששימש כאב בית הדין, וכן עם הדיין השלישי רבי ברוך טולידאנו. עם השנים, התקבל בכל קהילות המערב כאחד ממורה ההלכה של הדור כולו. לאחר שאחיו רבי יקותיאל - נפטר, שימש רבי רפאל כאב בית הדין.
תקנותיו.
תיקן תקנות רבות למען בני קהילתו, מהם תקנות המונעות ראוותנות כגון:
א. צמצום הוצאות לסעודת המילה וזבד הבת: .
ב. צמצום הוצאות לשבתות של שמחה: .
מנהיגותו.
שימש גם במנהיגות הקהילה והיה משענת ומקור נחמה בתקופה הקשה שפקדה את יהדות מרוקו: פרעות ה'תק"ן, מגפות ושנות בצורת. זכה לכינוי "המלאך רפאל" בזכות גדלותו, ובזכות חסידותו ופרישותו הגדולה.
שיטת לימודו.