אופי הטיפול באדם האובדני תלוי במידה רבה בחומרת התסמינים שהוא מציג בנקודת הזמן הנוכחית ובקיומם של גורמים מגינים המונעים מהאדם לפחות לעת עתה לנסות להתאבד. גורמים מגינים יכולים להיות קשרים בינאישיים, שייכות לקהילה, היריון ולידה צפויה, דתיות, יכולת בפתרון בעיות חיים מורכבות, יכולת התמודדות עם לחץ וכדומה. לצורך הערכת מצבו של האדם האובדני נעשה שימוש במושג 'אובדנות פעילה'. מושג זה מבטא הכנות שונות להתאבדות כמו כתיבת מכתב, כתיבת צוואה, ועריכת הכנות כמו אגירת כדורים שישמשו להתאבדות. כאשר קיימת אובדנות פעילה ייתכן שהאדם יאושפז בבית חולים פסיכיאטרי.
סוגי טיפול נפשי שנמצאו יעילים לטיפול באדם האובדני.
שני סוגי תרפיה שנמצאו יעילים לטיפול במבוגרים הם טיפול דיאלקטי התנהגותי (DBT), וטיפול קוגניטיבי-התנהגותי למניעת התאבדות (CBT-SP). כמו כן נעשה שימוש בטיפול משפחתי מבוסס התקשרות (ABFT). במתבגרים נעשה שימוש בפסיכותרפיה בין-אישית למתבגרים (IPT-A)
מאפיינים בטיפול.
יש מגוון דרכים טיפוליות לעזור לאנשים במצבים אובדניים. פרופסור ישראל אור-בך, שהיה מבכירי חוקרי ההתאבדות בישראל ובעולם, הציע להביע אמפתיה למשאלת ההתאבדות כחלק מהתהליך טיפולי שתכליתו למנוע אותה. בחלק לא מבוטל מהמקרים האובדנות היא אחת הסכנות המרחפות מעל ראש המטופל במידה משתנה של אינטנסיביות, אך לא תמיד אנשים במצבים אובדניים יבחרו לעסוק ישירות בנושא זה בטיפול בהם בחלק מהמקרים העיסוק באובדנות יהיה עקיף. קיימת הסכמה רחבה בקרב אנשי טיפול וחוקרים כאחד בדבר חשיבות הדיבור על אובדנות עם האדם האובדני בטיפול, זאת מתוך הכרה ששיח גלוי, ישיר ואמפתי על התאבדות עשוי למנוע התאבדות לפחות בחלק מהמקרים. לשאול על אובדנות משמעה לשאול בשיחה בארבע עיניים, כשנקודת המוצא לשיח על האובדנות היא רגשות האדם האובדני (איך אתה מרגיש) ובהמשך גם שאלות ישירות "האם יש רגעים שבהם אתה מרגיש שאתה רוצה למות"? חוקרים ואנשי טיפול מסכימים כי סוג כזה של שיח על התאבדות עשוי להקטין את הסיכון בו נמצא האדם האובדני בזכות מתן תוקף לרגשות האדם האובדני ובזכות העובדה שגורם מטפל יידע על הסיכון האובדני בו נמצא האדם.
איבוד עצמי לדעת
משה יחיאל הלוי אפשטיין
הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין (תר"ן 1889- תשל"א 1971) היה האדמו"ר מאוז'רוב חנצ'ין, חבר מועצת גדולי התורה וחתן פרס ישראל לספרות תורנית בשנת תשכ"ח.
תולדותיו.
נולד בפולין לרייצא מירל ולאדמו"ר אברהם שלמה. על פי המסופר, החל מגיל שלוש, נהג אביו להכניסו לחדר מלא ספרי קודש ולסגור בעדו את הדלת, וכך התרגל ללמוד ללא הפסקה. בילדותו למד אצל אביו ואצל סבו - האדמו"ר אריה לייב (לייבוש). אביו לקחו גם לאדמו"רים מחסידויות אחרות.
בגיל 17 נישא לחנה, בתו של הרב עמנואל וולטפרייד, האדמו"ר מפאבניץ ראספשה. בט"ו באייר תרע"ט נפטרה אשתו בגיל 29 בלבד, ממחלת טיפוס הבטן שבה נדבקה עת טיפלה בחולים. לאחר מותה נישא לקילא, בתו של הרב מנחם מנדל טננבוים, ומאוחר יותר לשינדל יוכבד, בת הרב משה דוד לנדאו.
בגיל 22 התמנה לרב באוז'רוב. כדי לקבל את אישור השלטונות למד את שפת המדינה, עם הרב יחזקאל הולשטוק, בנו של האדמו"ר מאוסטרובצה.
בשנת תרפ"ו לחץ עליו סבו להגר לאמריקה, באמרו שהתגלה לו שאחד מנכדיו חייב לעבור לשם. הרב אפשטיין עשה כדבריו ועבר לניו יורק, למרות חששו לחינוך הילדים באמריקה. כמה חודשים לאחר הגיעם לניו יורק נולד לבני הזוג ילדם הרביעי, לאחר ששלושת הקודמים, בן ושתי בנות, נפטרו.
בי"ז בתמוז תשי"ג עלה לארץ ישראל, והתגורר בסמוך לבית החזון איש בבני ברק. חודשים ספורים לאחר שעלה, נפטר החזון איש, והוא עבר לתל אביב. בתל אביב התגורר בשדרות רוטשילד עד סוף ימיו. בתחילת תשכ"ח נבחר ליו"ר כבוד של מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, כמחליפו של הרב זלמן סורוצקין שנפטר.
הרב אפשטיין היה מראשי היוצאים כנגד חילול השבת ההמוני. הוא עודד אנשים לצאת, להפגין ולהיאבק על השבת שנזנחה. נהג לומר שהמחלל שבת הוא כמי שמבטל את כל התורה, שהרי אמרו חז"ל ש"שקולה שבת כנגד כל המצוות".
בשנת תשי"ט קיבל את פרס הרב קוק, ובשנת תשכ"ח קיבל הרב אפשטיין את פרס ישראל לספרות תורנית.
שימש גם כאדמו"רה של שושלת חנצ'ין בגלל היותו נכדו (מצד אמו) של האדמו"ר חיים שמואל מחנצ'ין.
נפטר בתל אביב ונקבר בבית הקברות שומרי שבת, בבני ברק.
ספריו.
רוב ספריו עוד לא הודפסו וקיימים עדיין רק בכתב יד.
שיטתו.
הרב אפשטיין הקפיד למצוא בכל דבר את הטוב. נהג להדגיש כי גם מתוך עינוי וייסורים צומח טוב, כפי שהשיעבוד במצרים הכשיר את בני ישראל לכניסה לארץ.
הדגיש כי יש לאהוב כל אדם, גם מי שאיננו שומר מצוות. קרא לקרב את החילוניים ולא להרחיקם, ולהתפלל שהקב"ה יגרום להם לחזור בתשובה. השתדל לסנגר על ישראל ככל שאפשר.
לטוענים לפני השואה כי אין לעלות לארץ ישראל משום ההשפעה החילונית הקיימת בה, אמר שזוהי עצת המרגלים. שהרי משה רבנו שלחם לבדוק רק את מצבם הצבאי והחומרי של עמי כנען, ואילו הם נתעטפו צדקות ואמרו שלא כדאי להיכנס לארץ מחשש של השפעה שלילית מן היושבים בה.
ניסיון אובדני
סנטיאגו (כף ורדה)
סנטיאגו (בפורטוגזית: Santiago - יעקב הקדוש, בקריאולית כף ורדה: Santiagu) הוא הגדול מבין איי כף ורדה.
סנטיאגו הוא החשוב באיים מבחינה חקלאית, ובו מתגוררים למעלה ממחצית תושבי כף ורדה.
האי ממוקם בין האי מאיו הנמצא 40 ק"מ מערבית לו לבין האי פוגו הנמצא 50 ק"מ מזרחית לו, והוא אחד מאיי הארכיפלג סוטאוונטו.
סנטיאגו היה הראשון מבין האיים שיושבו על ידי מתיישבים אירופאים. בשנת 1462 נוסדה באי העיר סידאדה ולהה (שנקראה אז ריבריה גרנדה).
באי נמצאת בירת איי כף ורדה - העיר פראיה, וכן נמצא באי שדה התעופה הבינלאומי פרנסיסקו מנדז (אחד משני שדות התעופה הבינלאומיים של האי).
עיקר כלכלת האי מתבססת על החקלאות, התיירות והדייג. באי מגדלים תירס, קנה סוכר, בננה, קפה ומנגו.
היסטוריה.
האירופאי הראשון שגילה את האי היה אנטוניו דה נולי בשנת 1460. דה נולי בנה במקום מוצב צבאי שנקרא "ריביירה גרנדה" וסביבו התפתחה העיר סידאדה וליה. האי שהתגלה הפך למוקד לסחר עבדים. סחר זה היווה את הבסיס לכלכלת האי והפך את האי לעשיר במושבות הפורטוגזיות, אולם עם השנים השתלטו ספרד, אנגליה, הולנד וצרפת על סחר העבדים והאי ירד מגדולתו. בשנת 1712 בזזו שודדי ים את ערי האי, ובירת המושבה הועברה לפראיה. בשנת 1975, עם קבלת עצמאותה של כף ורדה הפכה פראיה לבירת המדינה.
מאז קבלת העצמאות התפתחו התשתיות באי ונבנו בו כבישים, בתי ספר, ונמלי תעופה.
האיים הצפים של בני האורו
האיים הצפים של בני האוּרוֹ (נקראים גם "איי האורו") הם מערכת של מספר איים מלאכותיים הנמצאים באגם טיטיקקה בפרו, בסמוך לעיר פונו. האיים נבנו על ידי בני שבט האורו בסביבות שנת 800 לספירה, ומדובר בעצם ברפסודות ענק, ששטחה של כל אחת מהן כמה עשרות מטרים מרובעים.
האיים בנויים מצמח מים הנקרא טוטורה ("Schoenoplectus californicus ssp. tatora", צמח הדומה לקנה), אשר קניו מיובשים ונראים כמו קש. פרט לבניית האיים, משמש צמח זה את בני האיים למאכל, לטיפול בכאבי ראש, לבניית בתיהם (הנמצאים על האיים) וסירותיהם ולהכנת חפצי אמנות שונים. על מנת לתחזק את האיים ולמנוע מהם לשקוע בעקבות ריקבון השכבות התחתונות, מוסיפים תושבי האיים מדי פעם שכבה חדשה של צמחי טוטורה.
האיים נמצאים במרחק של כשעתיים שיט מהעיר פונו.
היסטוריה.
בני האורו בנו את האיים הצפים כאמצעי הגנה כנגד תקיפות חוזרות ונשנות של השבטים השכנים, בעיקר שבט האינקה. הבידוד של האיים, במקביל לניידות האפשרית שלהם, שימשה לבני האורו אמצעי הגנה איכותי, ועד היום מוצב על האי הגדול ביותר מגדל שמירה - עשוי אף הוא מצמח הטוטורה.
בסביבות שנות החמישים מתו רבים מבני שבט האורו מחמת רעב שפקד את האזור, והנותרים התפזרו למקומות שונים. כיום מיישבים את האיים צאצאים של בני אורו המעורבים עם בני שבט האיימרה האינדיאני. תושבי האיים שומרים על אורחות החיים של בני האורו, אך עם חלוף השנים והתפתחות הטכנולוגיה התחוללו שינויים רבים באיים - הוקם בית ספר, הוצבו אנטנות טלוויזיה ועוד. כמו כן, בעקבות התיירות הרבה הפוקדת את האיים, הם התמלאו בדוכנים קטנים למכירת מזכרות ומרבית הכנסות התושבים מבוססות על התיירים.
אהרון בן אשר
בן נפתלי
הקונפליקט הגאורגי-אבחזי
האיים הצפים
קרולינגים
איי האורו
הקרולינגים
סוטאוונטו
סוטאוונטו (בפורטוגזית: "נגד כיוון הרוח") הוא שמה של קבוצת איים בדרום איי כף ורדה.
בקבוצת האיים ארבעה איים עיקריים:
בקבוצת איי סוטאוונטו מצויים האיונים אילהאו גרנדה ואילהאו דה קימה, אילהאו ספאדו, אילהו דו קיי ואילהו לואי קרניירו המהווים יחד את קבוצת איי אילהאו סקוס.
האיון אילהאו דה סנטה מאריה מצוי סמוך לאי סנטיאגו.
התעבות סביב כלי טיס
התעבות סביב כלי טיס הוא שם כולל למספר תופעות של התעבות אדי מים סביב כלי טיס או סביב עצמים אחרים הנעים באוויר. התעבות זו נוצרת באזורים סביב כלי הטיס שבהם שורר לחץ אוויר נמוך במיוחד מסיבות שונות. בגזים, לחץ נמוך גורר ירידת טמפרטורה, ובתנאי לחות גבוהה באוויר תתרחש במקומות אלו התעבות. כתוצאה מכך ייווצרו עננים קטנים וקצרי חיים שנראה כאילו הם מלווים את כלי הטיס במשך זמן מה. למעשה, טיפות מים זעירות נוצרות באזורי לחץ נמוך, ונעלמות לאחר מעבר המטוס וחזרת לחץ האוויר לערכו הרגיל.
סינגולריות פראנטל-גלאוארט.