בין השנים 1975 ו-1976 מרבית הכוחות הזרים, למעט קובה, עזבו את המדינה. ארצות הברית נקלעה למבוי סתום בשל מחלוקת בנוגע למעורבות במלחמה, ולבסוף בפברואר 1976 עבר תיקון לחוק האמריקאי שאסר על מעורבות אמריקאית באנגולה. ללא סיוע אמריקאי רשמי, צבא דרום אפריקה החל לסגת גם כן זמן קצר אחר כך. מנגד, סדר הכוחות של קובה גדל מ-5,500 בדצמבר 1975 ל-11,000 בפברואר. כוחות ה-FNLA הובסו במבצע קרלוטה, התקפה אנגולית-קובנית משותפת על הואמבו ב-30 בינואר 1976. עד אמצע נובמבר, ממשלת הואמבו תפסה את השלטון בדרום אנגולה והחלה לנוע צפונה.
ממשלת אנגולה והכוחות הקובנים השתלטו על כל ערי הדרום עד 1977, אך נאלצו להתמודד עם התקפות חוזרות ונשנות של UNITA. סאווימבי, ראש UNITA, הביע נכונות להתקרב ל-MPLA ולהקים ממשלת אחדות סוציאליסטית, אך דרש את נסיגת הקובנים לפני כן. הכוחות הקובניים, בשיתוף עם ה-MPLA השתמשו בלהביורים, דחפורים ומטוסים כדי להשמיד כפרים בשטח ברוחב 2.6 קילומטרים בגבול עם נמיביה, במה שכונה "מסדרון קסטרו", בו עברו רק נשים וילדים, מאחר שכוחות הממשלה ירו בכל הגברים בני עשר ומעלה. רבים מתושבי אנגולה ברחו מהמדינה; 10,000 מהם ברחו לנמיביה ו-16,000 לזמביה, שם הוקמו מחנות פליטים.
הפלישות לדרום קונגו.
ב-7 במרץ 1977 פלשו למחוז קטנגה שבדרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (זאיר) 1,500 לוחמי החזית הלאומית לשחרור קונגו. הארגון רצה להפיל את נשיא זאיר מובוטו ססה סקו שתמך ב-UNITA ו-FNLA. הארגון ניסה ללא הצלחה לכבוש את הלב הכלכלי של זאיר, קולווזי , אך הצליח לכבוש את קאסאג'י ומושטאשה. כוחות זאיר הובסו ללא קושי, והארגון המשיך להתקדם. ב-2 באפריל פנה מובוטו ליו"ר ארגון אחדות אפריקה, ויליאם אטקי בבקשה לסיוע. שמונה ימים אחר כך נענתה ממשלת צרפת לבקשה ושלחה 1,500 חיילים מרוקאים לקינשאסה. הכוח הצליח לדחוף את הפולשים בחזרה לאנגולה וזמביה עד סוף אפריל.
מובוטו האשים את ממשלת אנגולה, כמו גם את קובה וברית המועצות בכך ששיתפו פעולה עם הפלישה. לפלישה הייתה השפעה נוספת, בכך שההססנות האמריקאית הביאה את זאיר להדק את יחסיה עם צרפת שהפכה לספקית הנשק הגדולה ביותר שלה. זאיר וה-MPLA חתמו על הסכם בו הסדירו את סוגיית הגבולות ב-22 ביולי 1977.
שנות ה-80.
במהלך שנים אלו השתנה אופי היחסים בין אנגולה וקובה, שעברה לסיוע הומניטרי בעוד ברית המועצות לקחה את הפיקוד על הרובד הצבאי. הקובנים סייעו ל-MPLA בביסוס המדינה המרקסיסטית החדשה ושלחו רופאים, מורים ומהנדסים, מה שהפך את הספרדית לשפת הרפואה באנגולה, מה שנמשך עד היום. מלבד משלוח מורים לאנגולה, הוענקו גם מלגות ללימודים בקובה.
קובה התערבה גם בתחומים אחרים, כמו החקלאות, בה הוחלט להחליף את קנה הסוכר האנגולי בזה הקובני, שהיה גדול יותר ובעל תפוקה גבוהה יותר, אולם הוא נכשל ובניסוי קובה השמידה את כל קני הסוכר האנגוליים. דוגמה אחרת להתערבות כושלת של הקובנים הייתה בניית בתים במסגרת תוכנית דיור נרחבת שהתבססה על רעיון הבנייה המתועשת, אולם היא הפכה לכישלון, וכיום רבים מתושבי אנגולה מכנים את הבתים שנבנו במסגרת התכנית כ"כלובים קובניים". הצטברות האירועים הללו הביאה למתיחות ביחסי אנגולה–קובה, כשהקובנים קיבלו זכויות יתר על פני האנגולים. התחושה לפיה האנגולים היו אזרחים ממעמד נמוך יותר במדינתם הביאה לטינה כלפי הקובנים, והיו שראו בכך מעבר מקולוניאליזם פורטוגזי לאפליה קובנית.
ככל הנראה, הדבר המשמעותי ביותר שהביאה לירידה ביחסים בין המדינות באותן שנים היה הגזל השיטתי של הרכוש האנגולי על ידי הקובנים. על פי העיקרון המרקסיסטי, כל הרכוש היה שייך למדינה. לדוגמה, על פי ההגדרה "כל רכוש", גם המכוניות היו שייכות למדינה. כך, אחרי עזיבת הפורטוגזים הם הותירו מאחוריהם מכוניות רבות שקצינים קובנים לקחו לעצמם, ובכירים מאנגולה מצאו מכוניות בעלות לוחיות רישוי אנגוליות נוסעות ברחובות הוואנה. תקריות דומות כמו גזל היער בקבינדה הביאו לתחושת מיאוס הולכת וגוברת.
באופן אירוני, היחסים בין המדינות וההשקעה הניכרת של ברית המועצות וקובה במדינה, מומנה על ידי מכירת נפט למדינות בעלות כלכלה חופשית. עם זאת, בין 1984–1988 מחיר הנפט העולמי צנח (מה שהביא להתמוטטות ברית המועצות) והיכולת של אנגולה לממן מיזמים קובנים דעכה עד כדי אובדן היכולת לממן כל סיוע זר. עד אמצע העשור השתנו היחסים בין המדינות דרמטית, והעזיבה המהירה של הקובנים את המדינה הפכה למובנת מאליה.
הקריסה המסתמנת של ברית המועצות הביאה לניסיון נואש להחליש את האויבים הצבאיים כדי שה-MPLA תוכל לשלוט לבדה במדינה. בהנהגת הסובייטים, תוכננה בסוף 1987 התקפה על העורף של UNITA. הקובנים חששו מההתקפה אחרי שניסו דבר דומה ב-1985 ובעקבות התערבות דרום אפריקה נחלו כישלון. עם זאת, ההתקפה בוצעה ובדומה ל-1985, ההתערבות של דרום אפריקה הביאה לאסון עבור הסובייטים וה-MPLA שנבלמו בנהר לומבה, ובקרבות המשך הגיעו כוחות UNITA ודרום אפריקה וצרו על קיטו קנוואיל, בסיס ה-MPLA. ב-MPLA הבינו כי עזיבת הסובייטים וקובה תחליש אותם קשות. על כן, הוחלט להיכנס למשא ומתן עם דרום אפריקה כדי להילחם ב-UNITA ללא מעורבות זרה.
פידל קסטרו הבין כי אם לא ישלח סיוע שאיפותיו לכונן מדינה מרקסיסטית באפריקה יתפוגגו, ושלח 35,000 חיילים לקיטו קנוואיל. במקביל, המשא ומתן לשלום התקדם וקובה לקחה בו חלק כדי לצאת מאנגולה.
קובה שניסתה לשבור את המצור על קיטו קנוואיל גילתה שתותח ה-G5 Howitzer משבש קשות את דרכי ההגעה לעיר. במקום, הקובנים שלחו את חייליהם לגבול נמיביה כדי לערוך התקפה מכובדת אחרונה, אולם גם שם התותח גרם לאבידות כבדות. ללא התייעצות, קסטרו שלח מטוסי מיג כדי להרוס את הארטילריה של דרום אפריקה אך הם תקפו את תוכנית Hydro, מה שערער את המשא ומתן בין המדינות ומתח את היחסים בין קובה וברית המועצות.
זמן קצר לאחר שהושג הסכם בין המדינות, קובה השלימה את היציאה מאנגולה שנקבעה למאי 1991. בהסכם קובה ויתרה על תמיכתה ב-MPLA ונאלצה להסכים לכך ש-UNITA תקבל סיוע אמריקאי, כמו גם ויתורים נוספים.
שנות ה-90.
אחרי חתימת ההסכם, כוחות דרום אפריקה נסוגו מאנגולה ועברו לעסוק בכינון דמוקרטיה בנמיביה. קובה הוציאה את כל כוחותיה מאנגולה והתמודדה עם קריסת ברית המועצות, וסבלה מקריסה כלכלית שנבעה בחלקה הגדול מההשקעה האדירה במהפיכה השנייה באנגולה.
פורשה 911 GT2 RS
פורשה 911 GT2 RS (באנגלית: Porsche GT2 911) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, המיוצרת על ידי יצרנית הרכב הגרמנית פורשה משנת 1993. היא מבוססת על פורשה 911, אך כוללת שדרוגים רבים, כולל שדרוגי מנוע ובלמים גדולים יותר. ה-GT2 קלה משמעותית מה-911 בשל השימוש בהנעה אחורית. זאת המכונית היקרה ביותר בדגמי פורשה 911.
מכוניות כביש.
דור 993.
ה-911 GT2 הוצגה בשנת 1995 עם מנוע טורבו שסיפק כ-430 כ"ס. בסך הכל הופקו 172 יחידות. היא מאיצה מ-0 ל-100 בתוך 3.9 שניות ומהירותה המרבית היא 296 קמ"ש.
דור 993 GT2.
ה-993 GT2 נבנתה על מנת לעמוד בדרישות למרוצי ה-GT. המנוע סיפק כ-424 כ"ס, בשנת 1998 הוא שודרג ל-450 כ"ס.
דור 996.
בשנת 1999 הוחלפה ה-993 בדגם 996. בניגוד לקודמתה היא הציגה מנוע כפול-טורבו בנפח ה-GT2 מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.6 שניות ומהירותה המרבית היא 328 קמ"ש.
דור 997 GT2.
ה-996 GT2 יוצרה בשנת 200.
GT2 RS.
הוצגה ב-4 במאי 2010 בלייפציג. המנוע ייצר הספק מרבי של 620 כ"ס והאצה מ-0 ל-100 בתוך 3.5 שניות ומהירות מרבית של .
991 GT2 RS.
991 GT2 RS הוצגה בתחילה בתדרוך ה-E3 יחד עם ההכרזה על משחק הווידאו פורזה מוטור ספורט 7"," שם הוא נחשף כמכונית הרקע וכן נכלל כרכב שניתן לשחק בו.המכונית הושקה רשמית על ידי פורשה בפסטיבל המהירות של גודווד בשנת 2017 יחד עם הצגת הפורשה 911 טורבו S. ה-991 GT2 RS מופעלת על ידי מנוע שטוח 6 טורבו עם הספק מרבי של 700 כ"ס ב־7,000 סל"ד, מה שהופך אותה למכונית הייצור החזקה ביותר של הפורשה 911 שנבנתה אי פעם. היא מאיצה בין 0 ל-100 בתוך 2.7 שניות, ומהירות השיא שלה היא 340 קמ"ש.
GT2 RS Clubsport.
הוצגה בתערוכת הרכב ב-2018. אלמנטים חדשים מגבירים את הכוח המכונית ואילו הסרת רכיבים שאינם חיוניים מוריד את המשקל עוד יותר. שינויים חיצוניים בולטים כוללים כנף אחורית גדולה יותר המכוונת לספורט מוטורי עשויה סיבי פחמן המשותפת עם ה-GT3 R, אורות LED וגג סיבי פחמן. המכונית שוקלת 1,390 ק"ג.
המנוע ותיבת ההילוכים נותרים זהים ל-GT2 RS ואילו מאפייני בטיחות חדשים כוללים מערכת ניהול יציבות PSM ומערכת ABS, שניהם נשלטים ידנית. ה-GT2 RS Clubsport מגיעה עם גלגלים בגודל 18 אינץ'.
מרוצים.
פורשה GT2 מגיעה משורה ארוכה של פורשה 911 טורבו בספורט מוטורי בינלאומי.
GT2 993.
המנוע שלה מספק כ-.
במקביל, פורשה פיתחה גם את הפורשה GT2 Evo, שיועד להתחרות במירוץ ה-GT1. הספק המנוע עלה ל- באמצעות מגדשי טורבו גדולים יותר. משקל המכונית הוא .
Everyday Life
Everyday Life הוא אלבום האולפן השמני של להקת הרוק הבריטית קולדפליי. האלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2019, על ידי חברת התקליטים פרלופון בבריטניה, ועל ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס בארצות הברית. האלבום הוא אלבום כפול, עם חלק אחד בשם "Sunrise", וחלק נוסף בשם "Sunset" (בדומה לאלבום X&amp;Y, שפוצל לחלק בשם "X" וחלק בשם "Y").