נולד בשנת 1909 בעיירה שרפץ שבפלך ורשה שבפולין, בן לאריה ושרה דוברושקלנקה-גוטגלז'. למד בבית ספר למסחר והיה מנהל מנסרת עצים. נמנה עם מייסדי תנועת הנוער הציוני בפולין וחבר המועצה הראשית שלה. עלה לארץ ישראל בשנת 1933, התיישב ביישוב בית וגן (זהו שמה של בת ים עד לשנת 1937) ועבד בבניין ובסלילת כבישים. ב-1939 הוזמן להקים את הצרכניות של עובדי חברת החשמל. במלחמת העצמאות עבד כמרכז האספקה למשפחות חיילים, ובימי העלייה ההמונית ניהל את המדור להקמת צרכניות במעברות וביישובי העולים.
היה חבר מפא"י, ייצג את ההסתדרות במועצה המקומית מראשית כינונה בשנת 1936 וכיהן כסגן ראש המועצה.
ב-1950 נבחר לראש המועצה המקומית, ב-1955 נבחר שנית. עם הכרזת בת ים לעיר בשנת 1958 נבחר לראש העירייה, וכיהן בתפקיד זה עד להתפטרותו מסיבות בריאות ב-1964.
בתקופת כהונתו קלטה בת ים גלי עלייה גדולים, גדלה והתפתחה. הוקמה שכונת רמת יוסף, והוקמו בית עיריית בת ים, בית שלום אש ובית ספר לציור ופיסול. חרף התנגדותו הוקם בדרום-מזרח העיר בית העלמין הדרום לתושבי גוש דן.
דוד בן ארי נפטר ביולי 1978 ונטמן בבית העלמין הדרום. הניח אישה, בן ובת.
על שמו נקרא מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית ע"ש דוד בן ארי.
דוד בן-ארי
הרטל
הרטל הוא שם משפחה.
רביעיית פראז'אק
רביעיית פראז'אק (בצ'כית: Pražákovo kvarteto, באנגלית: Pražák Quartet) היא רביעיית מיתרים שהוקמה בשנת 1972. נחשבת לאחד ההרכבים הקאמריים החשובים בצ'כיה ובעולם.
ההרכב נולד כשחבריו היו עדיין סטודנטים בקונסרבטוריון של פראג (במהלך השנים 1970–1979).
חבריה פיתחו במקביל את הקריירה האמנותית שלהם תוך כדי לימודים במסגרת התזמורת הקאמרית של אנטונין קוהוט, הצ'לן של רביעיית סמטנה. אחר כך עבדו עם רביעיית ולאך ובהמשך באוניברסיטת סינסינטי אצל וולטר לוין, מנהיגה של רביעיית לסאל.
רביעיית פראז'אק זכתה בשנת 1978 בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית בקרומייז'יז' בצ'כיה ובאיוויאן בצרפת ובשנת 1979 בפרס פסטיבל האביב של פראג. ההרכב נקרא על שמו של יוזף פראזא'ק, הצ'לן הראשון של הרביעייה, שעזב אותה בשנת 1986 מסיבות בריאות. במקומו נכנס הצ'לן מיכל קאנקה והרביעייה המשיכה להיקרא פראז'אק. בשנת 2010, אחרי 36 שנות פעילות, עזב הכנר הראשי וצלב רמש (Václav Remeš) בעקבות דיסטוניה בידו השמאלית, והוחלף על ידי פאבל הולה (Pavel Hůla),הכנר הראשי של רביעיית קוציאן .ב-2015 גם פאבל הולה נאלץ לעזוב מסיבות בריאות והוחלף על ידי הכנרת יאנה וונאשקובה-נובאקובה, בוגרת המכללה המלכותית למוזיקה בלונדון וחברה מזה 9 שנים בשלישיית סמטנה.
חברי הרביעייה הם:
הרביעייה ממשיכה לסייר באירופה, בארצות הברית (כולל בקרנגי הול), סין, יפן וכו'. הרפרטואר שלה רחב - מיצירות היידן, מוצרט, ברהמס, בורודין ועד שנברג או פסקל דיסאפן. מיוצגות היטב ברפרטואר יצירת המלחינים הצ'כים מדבוז'ק וסמטנה וינאצ'ק ועד מלחנים בני זמננו.
הכלים שחברי הרביעייה משתמשים בהם הם: כינור ראשון - מתוצרת פטר סדלאצ'ק משנת 2010, כינור שני - מתוצרת פאולו אלבני משנת 1790, ויולה מתוצרת תומאש פילאר משנת 2006, צ'לו מתוצרת כריסטיאן באיון משנת 2006. הרביעייה פראז'אק זכתה, בין השאר, ב"גראן פרי" הבינלאומי של התקליטורים ו"le Diapason d'Or".
דיסקוגרפיה מובחרת.
רביעיית פראז'אק הקליטה מעל 60 הקלטות, הכוללות ממיטב היצירות לרביעיות מיתרים ולהרכבים קאמרים.
ההקלטות בוצעו בחברת Praga Digitals/Harmonia Mundi.
You Must Love Me
You Must Love Me (בעברית: אתה חייב לאהוב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת וכותבת השירים האמריקאית מדונה. הוא נכתב על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס, עבור "אוויטה" - העיבוד הקולנועי משנת 1996 של המחזמר "אוויטה", המבוסס על חייה של המנהיגה הארגנטינאית אווה פרון. השיר הופץ ב-27 באוקטובר 1996, על ידי האחים וורנר כסינגל המוביל של הפסקול של הסרט. לאחר שנים שלא עבדו יחד, בשל הפרויקטים האישיים שלהם, ובר ורייס חזרו לשתף פעולה ביצירת שיר חדש עבור סרט הקולנוע, בתקווה לקבל מועמדות לפרס אוסקר עבור השיר המקורי הטוב ביותר. על פי ובר, השאיפה העיקרית מהשיר הייתה הצגת המצב הרגשי של אווה פרון באותו הזמן, כמו גם מערכת היחסים המורכבת שלה עם בעלה, חואן פרון.
מדונה, אשר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט, ניסתה לשנות את המילים של השיר כדי להעצים את הסימפתיה כלפי פרון, אבל לא הצליחה. כמו כן, היא לקחה שיעורים בפיתוח קול, לקראת הקלטת השיר עבור פסקול הסרט. השיר כולל צ'לו ופסנתר, המלווים את השירה של מדונה. השיר קיבל תגובות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה, כאשר רבים מהם התייחסו אל יכולת השירה המשופרת של המדונה. בהמשך, זכה השיר בפרס גלובוס הזהב וכן בפרס אוסקר עבור השיר מקורי הטוב ביותר בשנת 1997.
השיר הפך ללהיט שהגיע לראשי מצעדי פזמונים במספר מדינות, כגון איטליה, ארצות הברית, בריטניה ופינלנד. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר "תעודה על מכירות" על מכירת 500,000 עותקים של הסינגל. וידאו קליפ של השיר, בבימויו של אלן פארקר, יצא כקידום מכירות עבור הסינגל. מדונה ביצעה את השיר בטקס פרסי האקדמיה ה-69 וכן במהלך סיבוב ההופעות "Sticky &amp; Sweet" שקיימה בשנים 2008–2009.
רקע ופיתוח.
בשנת 1996, מדונה כיכבה בסרט הקולנוע "אוויטה", וגילמה את דמותה של אווה פרון, מנהיגתה הרוחנית של העם הארגנטינאי. במשך זמן רב, מדונה חשקה לגלם את דמותה של אוויטה, ואפילו כתבה מכתב לבמאי אלן פארקר, בו היא מסבירה מדוע היא תהיה מושלמת לתפקיד הזה. לאחר שסוכם כי תבצע את התפקיד, היא עברה הכשרה קולית עם המאמנת ג'ואן ליידר, שכן "אוויטה" דורשת מכל אחד מהשחקנים שישיר את הקטעים שלו. ליידר ציינה כי הזמרת "נאלצה להשתמש בקול שלה באופן שהיא מעולם לא השתמשה בו לפני כן. 'אוויטה' היא תיאטרון מוזיקלי אמיתי -... אופראי, במובן מסוים".
לאחר כעשר שנים שלא עבדו יחד, בשל הפרויקטים האישיים שלהם, אנדרו לויד ובר וטים רייס חזרו לשתף פעולה ביצירת "You Must Love Me" עבור סרט הקולנוע "אוויטה"". השיר נכתב במיוחד עבור הסרט, על מנת שהסרט יכלול חומר חדש, ובכך להיות זכאי להתמודד על פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. מדונה ציינה כי שיר זה הוא האהוב עליה ביותר מבין כל שירי הסרט, וציינה כי הרעיון לשיר עלה כאשר פארקר שינה את סדר האירועים המרחשים בסוף הסרט (ביחס לסדרם המקורי במחזרה), עם התקווה כי ובר ורייס יתאחדו, על מנת ליצור את אותו שיר חדש.
על פי ובר, השאיפה העיקרית מהשיר הייתה הצגת המצב הרגשי של אווה פרון באותו הזמן, כמו גם מערכת היחסים המורכבת שלה עם בעלה, חואן פרון; לדבריו, אוויטה "גוססת, ואף יודעת שהיא גוססת. זו אחת הסיבות לכך שהיא אומרת 'אהוב אותי'. מתוך ייאוש. היא גם אומרת, 'אתה ודאי אוהב אותי, כי אתה ודאי תמיד אהבת אותי', אז זה משחק מילים קטן, אני מניח, שטים רייס כתב". השיר פורסם כסינגל הרשמי הראשון של הפסקול ב-27 באוקטובר 1996. מאז השקתו, השיר נכלל בכמה הפקות של המחזה, לרבות בהפקת לונדון המחודשת משנת 2006 ובהפקת ברודוויי המחודשת בשנת 2012.
הלחנה מוזיקלית והקלטה.
הקלטות השירים של הסרט והפסקול החלו בספטמבר 1995, והתקיימו באולפני CTS בלונדון עם מדונה, בליווי עמיתיה לסרט - השחקנים אנטוניו בנדרס וג'ונתן פרייס. עם זאת, התעוררה בעיה כאשר מדונה לא חשה בנוח להקליט את ביצועיה בו-זמנית עם תזמורת של 84 נגנים בתוך האולפן. היא הייתה רגילה להקלטות בהן המוזיקה מוקלטת מראש, ואין מוזיקאים שמקשיבים לה. כמו כן, בניגוד להקלטות קודמות בהן נטלה חלק, הפעם הייתה לה מעט מאוד, אם בכלל, שליטה על הפרויקט; "אני רגילה לעבוד על השירים שלי וכשאני נכנסת לאולפן, לבחור את הנגנים ולומר מה נשמע טוב או ומה לא [...] לעבוד על ארבעים ושישה שירים עם כל כך הרבה אנשים מעורבים, כשאין לי מילה - נדרשתי להתרגל לזה", היא נזכרת. לפיכך, התקיימה פגישת חירום בין פרקר, וובר ומדונה, שבה הוחלט שהזמרת תקליט את ביצועיה באולפן אחר מזה שבו תוקלט התזמורת. כמו כן, הוחלט על ההפסקות שתיקח בין הקלטות.
השיר מתחיל בנגינה של תזמורת ופסנתר, ועם מדונה ששרה את המילים הפותחות של השיר. היא ממשיכה לשיר את המילים, שמדברים על הבנתה של אווה פרון כי בעלה, חואן פרון, אוהב אותה, ובעצם אהב אותה מאז ומתמיד, לכל אורך הדרך, ולא ראה בה רק כקישוט לצרכיו הפוליטיים. כאשר הציגו את השיר למדונה, התגובה הראשונה שלה הייתה שלילית, מאחר שהיא רצתה שדמותה של פרון תהיה יותר סימפתית, ולא של "מניפולטורית ממולחת", כמו שהדמות נתפסה בדמיוני של אלן פארקר, הבמאי. כמו כן, היא גם הייתה מודאגת לגבי התדמית שלה, והצליחה לבצע מספר שינויים בתסריט המקורי. עם זאת, טים רייס סירב לשנות את השיר, אבל שיכתב אותו מספר פעמים. הוא נזכר: "אני זוכר שהבאתי את המילים למדונה, והיא ניסתה לשנות אותן ... הסצנה יכולה להתפרש בדרכים שונות, אבל המילים שלי נשארו כמו שהן, תודה לאל!".
אחד מכלי הנגינה הבולטים בשיר הוא צ'לו, שמנוגן כחלק מתזמורת חיה. כאשר השיר מתקרב אל הפזמון, מנגינת הפסנתר מפסיקה, ונשמעת מנגינת הצ'לו, כרקע לשירתה של מדונה את המילים הבאות: "עמוק בליבי אני מסתירה / דברים שאני משתוקקת לומר / חוששת להודות איך אני מרגישה / פוחדת שתחמוק ממני", כאשר הפסנתר והתזמורת נשמעים שוב. כך זה ממשיך באותו האופן, ובהדרגה נמוג.
ביקורות.