בית הספר הולץ, נוסד בשנת 1954 בתל אביב, בדרך קיבוץ גלויות 150, בבעלות רשת עמל. הולץ הוא בית ספר ארצי ללימוד מקצועות התעופה והאלקטרוניקה. בבית הספר 4 מגמות: הנדסת מכונות תעופה, הנדסת אלקטרוניקה מחשבים, הנדסת חשמל בקרה ואנרגיה ומגמת סייבר. בשנת 1990 הצטרף בית הספר למכללה טכנולוגית של חיל האוויר ופיתח את מסלול השוחרות. בסיום הלימודים מתגייסים הבוגרים לחיל-האוויר ומוצבים במערך הטכני של החיל.
היסטוריה.
בית הספר הולץ נולד מתוך מחלקה תעופתית בבית הספר מקס פיין. תחילה נבדקה האפשרות להקים בבית הספר מקס פיין מחלקה למכונאות תעופה, אך כאשר הביקוש לבוגרי מגמת מכונאות תעופה התרחב, הצליח יו"ר רשת עמל להשיג תרומה ממשפחת ליאון ופלורנס הולץ.
ליאון הולץ נולד בפרוסדגוב בצ'כוסלובקיה בשנת 1919, גויס לצבא הצ'כי, הגיע עם רעייתו בעלייה בלתי לגאלית לתל אביב בספטמבר 1939, היה רוכל ומנגן על פסנתר, חזר לפראג ב-1948, עם עליית הקומוניסטים היגר לצ'ילה ב-1949, ולאחר מכן לוונקובר. בהמשך היה תושב פילדלפיה.
בית הספר הוקם על חורבותיו של בית ערבי שהיה קרוי: המצודה כיוון שהיה מוקף חומה ובנוי על במה. המבנה היה ממוקם על כביש דרך הביטחון מחולון אל יפו ונהרס בשנת 1952.
בשנת 1954 נפתח בית הספר במקומו החדש, בקריית שלום על 30 דונם שנתנה הקרן הקיימת לישראל לרשת עמל. במחזור הראשון היו 17 תלמידים. בבית הספר היו שלוש מגמות: חרטות, מכונאות מטוסים ומגמת חמ"ם (חשמל מכשירנות מטוסים).
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים צומצם שטח בית הספר עם הרחבת דרך חיל השריון ובניית גשר מחלף קיבוץ גלויות של נתיבי אילון.
בית הספר היום.
בית הספר הרב תחומי הולץ חיל האוויר משלב לימודים עיוניים וטכנולוגים גם יחד. בית הספר בבעלות רשת "עמל", במסגרת תיכון : כתות ט'-י"ב, ובמסגרת מכללה: כתות י"ג-י"ד. בבית הספר כ-750 תלמידים ב-24 כיתות. תלמידי בית הספר מסיימים את המסלול שהחלו בכיתה י' לאחר שלוש שנים כשברשותם תעודת בגרות וגם תעודה טכנולוגית שמאפשרת להם להמשיך ללימודי הנדסאי במכללה.
במכללה שלוש מגמות:
מוסכי מטוסים נמצאים בחצר בית הספר, בהם לומדים התלמידים את מקצועות התעופה. במוסכים אלו נמצאים מטוסי פייפר, מטוס Navion, ומנועי סילון ומטוס קרב F16.
בנוסף, בית הספר מקיים קורסים במסגרת לימודי ערב. לדוגמה: קורס יסודות לרישוי "טכנאי בדק כלי טיס", המיועד לבוגרי בתי ספר תיכוניים בעלי רקע בתעופה.
בשנת 2014 זכה בית הספר בפרס החינוך המחוזי מטעם משרד החינוך לשנת תשע"ד.
בשנת 1998 נחתם הסכם בין ההסתדרות לקבוצת אהוד בן ש"ך לפינוי בתי הספר מקס פיין והולץ והשבחת שטחם.
יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Johann Georg, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen; 11 בספטמבר 1525 – 8 בינואר 1598), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג בין השנים 1571–1598.
ביוגרפיה.
יוהאן גאורג נולד ב-11 בספטמבר 1525 בקלן ליואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולמגדלנה מסקסוניה, בתו של גאורג, דוכס סקסוניה. בשנת 1545 התחתן יוהאן גאורג עם סופיה מלגניצה, בתם של פרדריק השני, דוכס לגניצה וסופיה מברנדנבורג-אנסבך-קולמבאך, ולאחר מותה התחתן בשנת 1548 עם סופיה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך והדוויג ממינסטרברג-אלס.
בשנת 1571 מת אביו יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויוהאן גאורג עלה במקומו לשלטון. עם עלותו לשלטון הטיל יוהאן גאורג מס על התבואה, במגמה לכסות את הגירעון הגדול שהשאיר אביו. זמן קצר לאחר שעלה לשלטון התרחש פוגרום בברלין כנגד יהודי העיר, ורוב בתיהם נבזזו. יוהאן גאורג האשים את יהודי החצר של אביו ליפולד מפראג, שהיה מנהל המטבעה, שהוא גרם להרעלתו של אביו יואכים השני, והוציא אותו להורג. בשנת 1573 גירש יוהאן גאורג את יהודי ברלין, והפעם "לעולמי עד". בשנת 1577 התחתן יוהאן גאורג עם אליזבת מאנהלט-צרבסט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס מבארבי, ובשנת 1582 סירב להתקין במדינה את הלוח הגרגוריאני, והשאיר בשימוש את הלוח היוליאני.
ב-8 בינואר 1598 מת יוהאן גאורג בקלן, ובמקומו עלה לשלטון בנו יואכים פרידריך.
משפחתו.
בשנת 1545 התחתן יוהאן גאורג עם סופיה מלגניצה, בתם של פרדריק השני, דוכס לגניצה וסופיה מברנדנבורג-אנסבך-קולמבאך, ממנה נולד לו בן אחד:
בשנת 1548 התחתן יוהאן גאורג עם סופיה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך והדוויג ממינסטרברג-אלס, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
בשנת 1577 התחתן יוהאן גאורג עם אליזבת מאנהלט-צרבסט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס מבארבי, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
שאפקואנסה
מועדון הכדורגל שאפקואנסה (בפורטוגזית: Associação Chapecoense de Futebol) הוא קבוצת כדורגל מהעיר שאפקו, שבמדינת סנטה קטרינה שבברזיל. לקבוצה יש מועדון קטרגל שזכה באליפות המדינה 2 פעמים.
היסטוריה.
מהקמתה ועד העפלתה לליגה הבכירה.
הקבוצה הוקמה במאי 1973 מאיחודן של אתלטיקו שאפקואנסה ואינדפנדנטה.
ב-1977 זכתה בתואר הראשון שלה כשזכתה באליפות מדינת סנטה קטרינה כשגברה על אוואיי בגמר 0–1. ב-1978 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הברזילאית, בעונה שהשתתפו בה כמאה קבוצות והיא סיימה במקום ה-51, עונה לאחר מכן סיימה במקום ה-93.
ב-2002 הקבוצה שינתה שמה ל-Associação Chapecoense Kindermann/Mastervet. ב-2006 חזרה לשמה הקודם וזכתה שוב בגביע סנטה קטרינה. ב-2007 הקבוצה זכתה באליפות מדינת סנטה קטרינה בפעם השלישית ובשנת 2011 בפעם הרביעית.
הצמיחה.
ב-2016 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר טורניר בינלאומי, גמר גביע סודאמריקנה, לאחר שגברה על סן לורנסו בחצי הגמר, בזכות חוק שערי חוץ.
אסון ההתרסקות.
ב-28 בנובמבר 2016 טיסה 2933 של LaMia Airlines שבה היו שחקני הקבוצה, בדרכם למשחק הראשון בגמר התרסקה סמוך למדיין, שבקולומביה. המשחקים נדחו לאלתר, מתוך 77 נוסעים שישה בני אדם ניצלו באסון, בהם אלן רושל, המגן השמאלי של הקבוצה ושוערי הקבוצה מרקוס דנילו פדיליה (שנפטר בבית החולים מפצעיו) וג'קסון פולמן. 19 שחקני הקבוצה ומאמנה נספו בהתרסקות. אתלטיקו נסיונל, שעימה הייתה אמורה שאפקואנסה להתמודד בגמר, ביקשה כי התואר יוענק לשם כבוד לקבוצה שנכחדה כמעט לחלוטין באסון. CONMEBOL נענתה לבקשה והעניקה את התואר לשאפקואנסה.
בין ההרוגים היו:
מלבד 22 השחקנים, על הטיסה היו גם 18 חברים בצוות המקצועי והטכני של הקבוצה, 8 חברי הנהלה, 21 עיתונאים ו-3 אורחים של המועדון. בין ההרוגים היה גם כדורגלן העבר, מריו סרג'יו, שהיה אמור לשמש כפרשן של רשת פוקס ספורטס. מריו סרג'יו בן ה-66 לבש את מדי נבחרת ברזיל 8 פעמים בין השנים 1981–1985. מספר שחקנים לא המריאו עם הקבוצה וניצלו: אלחנדרו מרטינוצ'יו, רפאל לימה, ננם, דמרסון, מרסלו בואק, אנדריי, היוראן, מויסס, ניבאלדו. מרסלו בואק וניבאלדו הם שוערים, כמו דנילו וג'קסון פולמן שהיו שניים מחמשת הניצולים. מאוחר יותר השוער דנילו מת מפצעיו בבית החולים.
השיקום.
לאחר האסון הודיעו ראשי המועדון, שלא הצטרפו לטיסה ולכן נותרו בחיים, כי המועדון ימשיך לשחק בליגה הברזילאית ויתבסס על שחקנים מושאלים. בעונת 2017 הקבוצה התמודדה לראשונה בסופרקאפ הדרום אמריקאי, גביע רקופה סודאמריקנה (בו הפסידה לאתלטיקו נסיונל 5-3 בסיכום שני המשחקים) ובשלב הבתים של ליגת האלופות של דרום אמריקה, גביע ליברטדורס. במאי 2017 היא זכתה בתואר ראשון לאחר האסון: אליפות מדינת סנטה קתרינה.
שירות הדואר האמריקאי
היסטוריה של כווית
מדינת כווית (בערבית: دولة الكويت) היא מדינה ערבית השוכנת לחוף המפרץ הפרסי וגובלת מצפון בעיראק ומדרום בערב הסעודית. עד לפני 53 שנים, טרם גילוי שדות הנפט במדינה, הייתה כווית בעיקר אומה של סוחרים. נמלה היה מוקד פעילות מרכזי במסחר של המזרח הקרוב ומרכז לבניית ספינות. המשמעות המילולית של השם "כווית" היא "מבצר קטן". שם המדינה כנראה ניתן לה בשל מבצר צבאי קדום (kut), מהמאה ה-17 שעמד סמוך לחוף במקום שהיום יושבת העיר כווית סיטי. האזור היה מוקד משיכה לשבטים הנודדים שנדדו מזרחה, ומי הים העמוקים יחסית במקום ספקו מקום נוח לבניית נמל.
העת העתיקה.
הממצאים הקדומים ביותר של התיישבות אנושית מהתקופה המזוליתית (8000–13000 לפנה"ס) נמצאו בצפון כווית בבורגן בעקבות גילוי שדה נפט שנחפר במקום. ממצאים אילו הכוללים אבני צור מסותתות מגרדות וכלים נוספים אשר נמצאים כיום במוזיאון הבריטי ובמכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. לא נמצאו הוכחות לקשר של תושבי המקום עם אזורים אחרים.
בתקופת עובייד (6500 לפנה"ס), התפתחה כווית והפכה למקום מפגש מרכזי של שיירות מסחר בין תושבי מסופוטמיה לבין התושבים הניאוליטים של האזור הערבי שנמצא היום בתחום בחריין, וכן מקום חשוב של בניית ספינות. באתר חפירות המכונה H3 שנמצא בא-סבייה (As-Sabiyah), נמצאו שברי אמלגם של ביטומן שבתוכם שרדו טביעות של קני סוף וענפי עצים, משערים שהם שרידים של ספינות שהיו בידי התושבים. בנוסף נמצאו במקום דגם קרמי של ספינה ודיסק מקרמיקה שעליו מצוירת סירה בעלת שני תרנים. בתוך חדרי אבן שבחפירות נמצאו שרידים שמשלבים אלמנטים מסופוטמיים וערבים נאוליתיים. תושבי כווית אלו, היו כנראה מבין הסוחרים הימיים הראשונים בעולם העתיק.
באי פילכה השייך לכוית, נתגלו שרידים מסופוטמים מהאלף השני לפנה"ס, המרשימים ביותר הם ארבעה חותמי גליל של סוחרים מסופוטמיים. באי נחפרו גם מספר מבניים בעלי סגנון בנייה כמו זה שנמצא בעיראק שבאותה תקופה.