הראיון היה מתוכנן להתפרסם בצמוד לסיקור המשחק ב-14 באפריל, אך בעקבות התארכות המשחק פורסם הריאיון עם התמונה ב-15 באפריל, יום השנה לשלישי לאסון הילסבורו. אוהדי ליברפול הגיבו בזעם לראיון, גם בשל העובדה שהצהובון הוחרם על ידי רבים מתושבי האזור בעקבות הדיווח שהועבר בו לאחר אסון הילסבורו שבו נמסר שאוהדי הקבוצה בזזו את גופות חבריהם שנרמסו למוות באסון. אף על פי שסונס התנצל על ימין ועל שמאל, הוא הודה בשלב מאוחר יותר שמוטב היה לו להתפטר מתפקידו. סונס החלים באופן מלא מהניתוח ונשאר בליברפול עד 1994. הוא התפטר לאחר הפסד בגביע ההתאחדות מול בריסטול סיטי והוחלף על ידי רוי אוונס.
גלאטסראיי עד בלקברן רוברס.
לאחר תקופתו בליברפול פנה סונס לאמן בגלאטסראיי הטורקית, שם הצליח בשנית לגרום לשערורייה מקומית וכמעט ועורר מהומה לאחר שהציב דגל ענק של גלאטסראיי במרכז המגרש של היריבים המרים פנרבחצ'ה, לאחר שקבוצתו ניצחה בגמר הגביע הטורקי. תמונתו הסמלית של סונס עם הדגל במרכז המגרש הובילה להשוואתו לאולובאטלי חסן, גיבור טורקי שנהרג כאשר הציב את הדגל העות'מאני בסיום המצור על קונסטנטינופול, כך זכה סונס לכינוי 'אולובאטלי סונס'.
סונס חזר לאי הבריטי כדי לאמן בסאות'המפטון, אך התפטר כבר בתום עונתו הראשונה במועדון בתואנה כי היו לו חילוקי דעות עם יושב ראש המועדון. סונס היה זה שהביא למועדון את הקשר הישראלי אייל ברקוביץ', מהלך שנחל הצלחה רבה.
לאחר עזיבתו מאנגליה, ניסה סונס בשנית את מזלו באיטליה, אך סיים את תפקידו כמאמן טורינו קאלצ'ו כבר לאחר ארבעה חודשים.
ב-1997 סונס מונה למאמן בנפיקה ליסבון על ידי היושב ראש החדש, אשר הבטיח להחזיר למועדון את תהילת העבר שלו. סונס הביא שישה שחקנים בריטים מהפרמייר ליג, אך אף אחד מהם לא בלט. לאחר שתי עונות נטולות תארים, סונס פוטר, יחד עם כל הכדורגלנים הבריטים במועדון.
סונס חזר שוב לאי הבריטי, הפעם למשרת המאמן של בלקברן רוברס. כבר בעונתו הראשונה נחל הצלחה, כאשר העלה את הקבוצה לפרמייר ליג. במהלך ארבע שנותיו במועדון הוא גילה מספר שחקנים צעירים, בהם דמיאן דאף, דייוויד דאן ומאט יאנסן. סונס גם החתים במועדון את אנדי קול, שכבש את אחד משני השערים בניצחון 1:2 על טוטנהאם הוטספר בגמר גביע הליגה ב-2002. בעונתו הבאה במועדון סיימה בלקבורן במקום השישי בליגה, לפני שבעונת 2003/2004, ניצלה הקבוצה בקושי מירידה לליגת המשנה.
ניוקאסל יונייטד ולאחר מכן.
ב-2004 עזב סונס את משרתו בבלקבורן לטובת אימון ניוקאסל יונייטד, שם נשאר בתפקידו עד פברואר 2006. ההתחלה של סונס בניוקאסל לא הייתה קלה, והוא לא הסתדר עם מספר שחקנים, ביניהם הולשי הבינלאומי, קרייג בלאמי, שמצא את עצמו מחוץ לקבוצה בעקבות יחסיו עם סונס.
עונת 2005/2006 החלה בצורה בינונית, אך סונס קיווה שרכישתו של מייקל אואן מריאל מדריד תמורת שיא מועדון המוערך בכ-17 מיליון ליש"ט, תביא לשינוי בקבוצה. ניוקאסל ניצחה בדרבי האזורי את סנדרלנד 2:3 ושמרה על רשת נקייה בשלושת המשחקים הבאים שלה. נראה היה שקבוצתו של סונס מתחברת יחדיו, לאחר ששמרה על שער ריק בשש מתוך שנים עשר משחקיה הראשונים בעונה.
שילובם של שניים מחלוציה הבכירים של אנגליה, מייקל אואן ואלן שירר, היוותה גורם מכריע בהצלחת הקבוצה. עם זאת, פציעתו של אואן בהפסד 2:0 לטוטנהאם ב-30 בדצמבר 2005, שנמשכה מספר חודשים, הוסיפה לרשימת הפצועים של הקבוצה והקשתה על ניהולה.
חוסר הידע של סונס בטקטיקות מודרניות הובילו לכך שניוקאסל לא הייתה מסוגלת לשחק כדורגל אטרקטיבי, זאת למרות טענתו שהוא המאמן ההתקפי ביותר שאימן במועדון בעת המודרנית. יחד עם המחסור בתכנון ארוך-טווח, הובילו הפציעות לכך שסגל הקבוצה הצטמצם ונחלש במהלך העונה. החתמות יקרות, כמו אלו של ז'אן-אלן בומסונג תמורת 8 מיליון ליש"ט ואלברט לוקה תמורת 10 מיליון ליש"ט, אשר לא הוכיחו את עצמן, הוכיחו שוב את חוסר יכולתו של סונס לאמן בדרגים הגבוהים. גם משטר האימונים של סונס נחשב למיושן למדי ולשחקניו היה חסר הכושר שהיה ליריביהם.
בסיום תקופתו כמאמן ניוקאסל, היה סונס שנוא על ידי כמעט כל אוהדי הקבוצה, שהיו שורקים בוז לקבוצה לאחר כישלונותיה וכן קראו לפיטוריו של סונס במשחקיו האחרונים כמאמן. בסקר שנערך לאחרונה על ידי אחד ממועדוני האוהדים של המועדון, נבחר סונס למאמן הגרוע בתולדותיו. ניוקאסל דשדשה במקום החמישה-עשר בליגה, זאת על אף שהוציאה כ-50 מיליון ליש"ט מאז הגעתו של סונס, כאשר חוזהו בוטל ב-2 בפברואר 2006.
אחרי הקדנציה בניוקאסל, שקל סונס להתמנות כמאמן קריסטל פאלאס הלונדונית, וצוטט באומרו ש"זה בהחלט משהו שאני מעוניין בו. אני מוכן לאתגר נוסף ופאלאס היא אפשרות מציאותית אם תעלה". עם זאת, כאשר הוצעה המשרה לסונס הוא סירב, ככל הנראה בשל סיבות משפחתיות. בתחילת חודש ינואר 2007 קושר שמו של סונס לגלאזגו ריינג'רס, לאחר שפול לה-גן התפטר מתפקידו בעקבות עימות מתוקשר עם קפטן הקבוצה, בארי פרגוסון, אך לבסוף לא זכה במשרת האימון.
הרכבת הטרנס סיבירית
מאיה ערד
מאיה ערד (נולדה ב-25 בינואר 1971) היא סופרת ישראלית המתגוררת בארצות הברית. רבים מספריה עוסקים בחייהם של ישראלים שהיגרו לארצות הברית.
ביוגרפיה.
מאיה ערד נולדה בראשון לציון לטובה ויוסף ערד – אם פסיכולוגית ואב רופא ילדים, אחת משלוש אחיות. באוקטובר 1973 עברה המשפחה לקיבוץ נחל עוז, וביולי 1982 חזרה לראשון לציון. היא שירתה בצה"ל במדור הסברה בכתב של חיל החינוך, ושם פגשה את בעלה לעתיד, רְוִיאל נץ. השניים נישאו במרץ 1994.
ערד למדה במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן והיא בעלת תואר ראשון בבלשנות ובלימודים קלאסיים מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור בבלשנות מטעם יוניברסיטי קולג' לונדון. היא לימדה באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת ז'נבה ובמחלקה לדרמה של אוניברסיטת סטנפורד. ב-2009 הייתה סופרת אורחת במרכז טאובה ללימודים יהודיים באוניברסיטת סטנפורד.
ערד למדה את השפה הרוסית במסגרת אקדמית, וביקרה ברוסיה במסגרת חילופי משלחות, דבר אשר השפיע רבות על המשך כתיבתה.
חיים אישיים.
ערד נשואה לרויאל נץ, משורר ופרופסור ללימודים קלאסיים ולהיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת סטנפורד. לזוג שתי בנות.
ערד היא צמחונית מגיל 14, בהשפעת ביקור כיתתי במשחטת עופות והשיר "בשר זה רצח" של להקת הסמית'ס.
קישורים חיצוניים.
דפים כלליים
מקום אחר ועיר זרה
צדיק נעזב
שבע מידות רעות
תמונות משפחה
מקום הטעם
אמן הסיפור הקצר
חשד לשיטיון
העלמה מקזאן
מאחורי ההר
המורה לעברית
קנאת סופרות
גייטסהד
גייטסהד (באנגלית: Gateshead) היא עיר בצפון-מזרח אנגליה במחוז טיין אנד ויר ליד העיר ניוקאסל על טיין, ליד שפך הנהר טיין לים הצפוני.
אוכלוסיית העיר מונה 77,300 איש (2006).
בעיר שוכנת קהילה יהודית חרדית המונה כ-500 משפחות המחזיקה בין היתר את ישיבת גייטסהד.
ישיבת גרודנא
ישיבת גרודנא (ישראל)
ישיבת גרודנא היא ישיבה גבוהה השוכנת בקריית פוניבז' שברובע ג' באשדוד. משתייכת לזרם החרדי-ליטאי.
בשנת תש"ס (2000) התפצלה הישיבה כאשר חלק מהרבנים והתלמידים פרשו ופתחו ישיבה השוכנת כיום בבאר יעקב. הישיבה באשדוד התפצלה שוב בשנת תשע"ו (2016), כאשר חלק מהתלמידים פרשו לישיבת "מאירת שמועה" הממוקמת אף היא באשדוד.
היסטוריה.
הקמת הישיבה.
הישיבה הוקמה בשנת תשכ"ו (1966) על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, "הרב מפוניבז'", במסגרת תוכניתו להקמת 18 ישיבות ברחבי הארץ, ונקראה על שמה של ישיבת שער התורה - גרודנא בליטא. בתחילה שכנה הישיבה בבני ברק, ובי"ח בשבט ה'תשכ"ז עברה הישיבה לאשדוד ועמדה תחת חסות מוסדות פוניבז'. בראשות הישיבה כיהנו הרב דב צבי קרלנשטיין, הרב צבי דרבקין והרב יצחק הקר (חתנו של הרב רוזובסקי). גם ראשי ישיבת פוניבז', הרב שמואל רוזובסקי והרב אלעזר מנחם מן שך, נחשבו מראשי הישיבה והגיעו בקביעות למסור שיעורים בישיבה.
פיצול הישיבה.
בשנת תש"ס (סוף 1999), בעקבות חיכוכים בין ראשי הישיבה וקבוצות תלמידיהם, התפצלה הישיבה באשדוד לשתיים. הרבנים דרבקין והקר ושאר הצוות, למעט הרב קרלנשטיין, עזבו עם קבוצת תלמידים והקימו ישיבה חדשה בקריית ישמח משה, שעברה לאחר מכן לבאר יעקב, בשם ישיבת גרודנא באר יעקב. מוסדות פוניבז' של אליעזר כהנמן עברו לפרוס את חסותם על ישיבה זו. באשדוד נשאר הרב דב צבי קרלנשטיין והישיבה המשיכה להתקיים בראשותו באופן עצמאי, ולאחר פטירתו בראשות חתנו הרב משה שמידע. מנהלה היה יעקב לבין, מנכ"ל העיתון "הפלס". לישיבה מסונפת ישיבת "קדוש יעקב - לצעירים", בראשות הרב אברהם מלאכי, הנקראת על שמו של יעקב כהנמן, בנו של הרב יוסף שלמה כהנמן, שנספה בשואה.