Investing.com הוא פורטל ואתר אינטרנט כלכלי, אחד משלושת האתרים הכלכליים הגדולים בעולם. נכון ל-2019, החברה מעסיקה כ-300 עובדים ברחבי העולם, עם משרדים ראשיים בתל אביב, ישראל. נכון לדצמבר 2020, האתר מדורג במקום ה-199 ברשימת האתרים הפופולריים ביותר, לפי הדירוג של חברת אלכסהוגולשים בו מדי חודש למעלה מ-46 מליון משתמשים.
סקירה.
האתר מספק מידע אודות מכשירים פיננסיים ומציע גישה לכלי שוק כגון, מחשבוני המרה, תיקי השקעות אישיים, מטבעות קריפטוגרפיים, מידע אודות מדדי מט“ח, אג“ח, שערי ריבית, אופציות וחוזים עתידיים. הפלטפורמה מספקת ניתוחים, מבזקים ונתונים בזמן אמת עבור בורסות ברחבי העולם.
האתר החל בשם "Forexpros", ובשנת 2012 רכש את כתובתו הנוכחית - investing.com - תמורת 2.45 מיליון דולר, בעסקת הדומיין השנייה בגודלה בעולם באתר שנה.
Investing.com השיק אפליקציה לאנדרואיד בספטמבר 2013 ואפליקציית iOS כשנה לאחר מכן. ב-2018, לאתר היו מהדורות ב-42 שפות.
ב-2021 פורסם כי החברה נרכשה על ידי קרן בינלאומית בכחצי מיליארד דולר.
אניילה פאיונקובנה
אניילה פאיונקובנה (בפולנית: Aniela Pająkówna; 1864– 24 באפריל 1912) הייתה ציירת פולנייה, בעיקר של ציורי דיוקנאות.
ביוגרפיה.
פאיונקובנה נולדה בכפר מדיקה , אביה היה עגלון. הודות לנדיבותם של מעסיקיו, העיתונאי והפעיל הפוליטי מיצ'יסלב פבליקובסקי ואשתו הלנה (לבית דזידושיצ'קה), היא הצליחה ללמוד אמנות. תחילה בקרקוב עם פלוריאן סינק ואז, לאחר 1886, בפריז באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיה קולארוסי עם קרולוס-דוראן וז'אן ז'אק הנר. היא גם בילתה זמן מה בלימודים במינכן.
בשנת 1891 שבה לפולין, התיישבה בלבוב והקימה סטודיו משלה. היא הציגה את התערוכה הראשונה שלה באגודת ידידי האמנות בשנת 1896. בשנה שלאחר מכן היא החלה להציג עם אגודת ידידי קרקוב לאמנויות יפות והשתתפה בתערוכה גדולה בשנת 1899. היא גם הציגה בארצות אחרות; בעיקר בקונשטלרהאוס בווינה ובסלון בפריז.
בשנת 1898 פגשה בלבוב את העיתונאי והסופר סטניסלב פשבישבסקי, שהעביר שם הרצאה על המלחין והפסנתרן פרדריק שופן. מאוחר יותר הם ניהלו רומן קצר, וכתוצאה מכך נולדה בתה, סטניסלבה. במשך זמן מה היא גם טיפלה בבתו איווה, מנישואיו לדוגמנית הנורווגית דאגני יול.
בשנת 1907, עקב האפליה בגלל היותה אם חד הורית עם ילדה לא חוקית, החלו היא ובתה להסתובב; תחילה לווינה, אחר כך לציריך ולמינכן, והתיישבה לבסוף בפריז בשנת 1909.
ב-1912 נפטרה בפריז, מדלקת ריאות.
ביתה סטניסלבה הועברה לגור אצל דודה.
ז'אן פייר לוריות
ז'אן פייר לוריות (בצרפתית: Jean-Pierre Loriot; 30 ביולי 1926 – 1 ביוני 1997) היה שחקן בלגי, בעלה של דולורס לאגה, הרקדנית הראשית של תיאטרון דה לה מונאי ובלט המאה ה-20.
ביוגרפיה.
הוא החל ללמוד משפטים בסנט לואיס, אז נרשם לאוניברסיטה החופשית בבריסל, שם הצטרף ללהקת התיאטרון הצעיר של ULB, לאחר מכן הוא נטש את לימודיו באוניברסיטה ללימודי תיאטרון. הוכשר לראשונה בבית הספר רידאו בבריסל על ידי קלוד אטיין וריימונד ג'רום, הוא עשה תקופה קצרה בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל, אותו עזב כדי להתחיל בתור שחקן מקצועי.
לוריות ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1947 בתיאטרון רידו בבריסל בכמה תפקידים מינוריים, ואז בתפקידים חשובים יותר בשנים 1949–1950, ובעונה שלאחר מכן, בריצ'רד השלישי של שייקספיר בתיאטרון הלאומי של בלגיה בבריסל.
רוב הקריירה שלו הייתה בתיאטרון וודוויל (7 שנים) ובתיאטרון הגלריות המלכותי (חניך בין השנים 1964–1985), שם שיחק יצירות רבות.
תעלת ניקולס
תעלת ניקולס (נקרא גם תעלת ניקולס הקדוש; בספרדית: Canal de Nicolas או Canal de San Nicolas) היא מצר מול החוף הצפוני-מזרחי של קובה. היא נמצאת 140 ק"מ מזרחית להוואנה. היא מפרידה בין קובה לדרום-מערב האיים של איי בהאמה.
גאוגרפיה.
התעלה היא חלק מהאוקיינוס האטלנטי, היא גובלת ממערב במיצרי פלורידה, מצפון לבנק קיי סאל ובדרום בארכיפלג סבאנה-קמגווי מול החוף הצפוני של קובה וממזרח לערוץ בהאמה העתיק.
יאן פליקס פיברסקי
יאן פליקס פיברסקי (בפולנית: Jan Feliks Piwarski; נולד לפני 20 בנובמבר 1794 – 17 בדצמבר 1859) היה צייר וגרפיקאי פולני. כיהן כאוצר ההדפסים באוניברסיטת ורשה (1818–1832), פרופסור בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה (1844–1848). אחד הליטוגרפים הפולנים הראשונים.
קורות חייו.
הוא הגיע ממשפחת אומנים. הוא למד ציור בסטודיו של יוזף ריכטר. בשנת 1816 התיישב לצמיתות בוורשה, שם החל את דרכו כפקיד בנציבות המשפטים, בשנת 1818 מונה לאפוטרופוס של אוסף התחריטים בספריית אוניברסיטת ורשה ומזכיר הספרייה הציבורית של האוניברסיטה.
בשנת 1819 נסע לווינה ושם הוא למד טכניקות גרפיות בזמן שעבד באוסף ההדפסים הקיסרי אצל אדם פון ברטש. לאחר שובו בשנת 1820, כאוצר אוסף התחריטים, עסק בארגון, הרחבה והרכבת האוסף.
בשנים 1821–1822 הוא שיתף פעולה עם כתב העת "Gazeta Literacka" שכתב על אמנות והיסטוריה. בשנים 1820–1830, הוא התמנה למזכיר ומנהל אמנותי של הוצאת הספרים "מונומנטה רגנום פולוניה קרקובייניס".
יחד עם סוורין אולשצ'ינסקי הוא הפיץ טכנולוגיה ליטוגרפית חדשה – צינקוגרפיה. בשנת 1825 נסע לברלין ודרזדן למטרות מחקר. הוא חקר אוספי אמנות מקומיים והעמיק את הידע המוזיאוני שלו. לאחר כישלון מרד נובמבר, בשנים 1832–1834 עבד על חיסול אוסף ההדפסים והספרייה הציבורית – האוספים שהוחרמו הובלו לסנקט פטרבורג.
פיברסקי כתב על אמנות והוראה. הוא כתב את ספר הלימוד "לימוד הדפוסה ורישומים", שראה אור בשנים 1840–1841 והודפס מחדש פעמים רבות במהלך כמה עשורים. משנת 1842 היה חבר בהתכתבות של החברה המדעית בקרקוב. הוא השתתף באופן פעיל בהקמת בית הספר לאומנויות יפות בוורשה.
בשנת 1844 החל לנהל את המחלקה לציור וציור נוף, שבראשה עמד עד פרישתו בשנת 1848. הוא הכניס לימודי חוץ, שהיו חידוש על אדמת פולין. כמה חודשים לפני מותו הפך למנהל האמנותי של "טיגודניק אילוסטרובני", וביוזמתו הוקמה סדנת חיתוך עצים בכתב העת.
הוא נקבר בבית העלמין בפבצ'קי.
יצירתו.
הוא ביטא את דעותיו בעיקר באמצעות רישום בטכניקות שונות ובליטוגרפיה, בנוסף לציור ציורי שמן וז'אנר. הציורים הציגו נופים עממיים אופייניים, נוף עירוני ואירועים, כולל מרד נובמבר (התקפה על ארמון בלוודר). בציוריו הוא תיאר את חיי הכפר הפולני בצורה סנטימנטלית והראה להט אתנוגרפי בשחזור תלבושות ומנהגים מקומיים.
הוא פרסם את יופייה של פולין והמונומנטים שלה – ביצירותיו השתמש במוטיבים פולניים בלבד. הייתה לו השפעה משמעותית על הדור הצעיר של ציירי ורשה. תלמידיו כללו: וויצ'ך גרסון, פרנצ'ישק קוסטבסקי, הנריק פילאטי, יוזף סימלר ויוזף סרמנטובסקי.
לדברי אווה מיקי-ברוניארק, עבודותיו אינן מייצגות רמה אמנותית גבוהה, אך הן מילאו תפקיד חשוב כמבשר למגמת העממיות והז'אנר, האופיינית לריאליזם הפולני.
את עבודותיו ניתן למצוא במוזיאונים פולניים רבים, ובמוזיאון הלאומי בוורשה יש את האוסף הגדול ביותר של ציורי שמן.
איש השנה של &quot;העולם הזה&quot;
איש השנה של "העולם הזה" נבחר מדי תחילת שנה עברית על ידי עורך השבועון "העולם הזה", אורי אבנרי בעקבות הרעיון של איש השנה של המגזין "טיים". כאיש השנה נבחר שלדעת אבנרי השפיע ביותר על השנה החולפת, לחיוב או לשלילה. הגיליון שבו הופיע איש השנה הוקדש רובו ככולו לאישיות שנבחרה. הוא נפתח במאמר מקיף של אבנרי על האיש שנבחר, הביוגרפיה שלו, עמדותיו ודעותיו. בהמשך הובא ניתוח אירועי השנה שחלפה ושורת כתבות על אנשי השנה בתחומי החיים השונים בישראל ומחוצה לה.
לראשונה פורסם איש השנה לשנת תשי"א, בגיליון של 27 בספטמבר 1951. איש השנה הזה, העולה החדש האלמוני הוא המקרה היחיד שבו נבחרה קבוצה ולא אדם יחיד. אבנרי נימק את בחירתו: "איש השנה של תשי״א הוא האדם המסמל את המהפכה האמיתית בחיי המדינה: העולה המיליון שהגיע לארץ ישראל מאז כיבוש הארץ מידי הטורקים; איש השנה של תשי"א הוא העולה השבע מאות אלף לישראל, מאז הקמתה, הבא ארצה השבוע; איש השנה של תשי"א הוא כל אזרח שני במדינה — שעלה אליה אחר ה' באייר תש"ח".
אריאל שרון נבחר שלוש פעמים לאיש השנה. משפחת דיין תרמה שלושה אנשי השנה: משה דיין (תשכ"ז), בתו יעל דיין (תשי"ט) ובנו אסי דיין (תש"ל). רק שלוש נשים נבחרו לאיש השנה: יעל דיין, גולדה מאיר (תשל"ב) וגאולה כהן. שלושה שאינם ישראלים נבחרו כאיש השנה: גמאל עבד אל נאצר, אדולף אייכמן ורוחאללה ח'ומייני. אריה דרעי, איש השנה תשמ"ט היה האחרון שנבחר על ידי אבנרי.
תעלת ניקולאס
משקפי תלת ממד
איליה פוליצוק
מריו יוריץ'
מריו יוריץ' (בקרואטית: Mario Jurić; נולד ב-7 באוגוסט 1976) הוא כדורגלן קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
מריו יוריץ' נולד למשפחה ממוצא קרואטי בעיירה גרדצ'ץ שבבוסניה והרצגובינה של כיום ואז הייתה חלק מיוגוסלביה. הוא התחיל לשחק במועדון נוער. בתחילת שנות ה-90 עבר עם משפחתו לקרואטיה בה התחיל לשחק כדורגל מקצועי. בשנת 1999 הוא נקלט בדינמו זאגרב ושיחק בה מספר עונות. בקיץ 2006 תמורת 600 אלף יורו הוא עבר לשיניק ירוסלבל והחל לשחק ברוסיה. בשנת 2006 ביחד עם שחקן שיניק נוסף איראקלי גפרידזה הוא עבר לספרטק נלצ'יק. בשנת 2007 מריו יורץ' חזר לקרואטיה ושיחק במספר קבוצות עד לשנת 2011.
מכיוון שמריו יוריץ' נולד בשטח בוסניה והרצגובינה בשנת 2008 הוא קיבל הזמנה לשחק בנבחרת המדינה, אך היה שותף רק במשחק ידידות נגד בולגריה.
מריו אוריץ'
אבטליון (חיבור)