אפנברג השתלב היטב בבאיירן מינכן בקדנציה השנייה שלו במועדון, ועל אף נוכחותו של לותר מתאוס, שבגינה עזב את המועדון בפעם הקודמת, שכן מתאוס עבר לתפקיד הבלם, ושני השחקנים השתלבו היטב ביחד, כאשר בקישור שיחקו גם מהמט שול, ינס ירמיס, חסן סליהמיצ'יץ', טורסטן פינק, מיכאל טרנאט ומריו באסלר, וגם תומאס שטרונץ, שהיה מסוכסך עם אפנברג. בעונת 1998/99 זכתה באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה, כשאפנברג תורם שמונה שערים. באותה עונה, הפסידה באיירן מינכן בגמר הגביע הגרמני לורדר ברמן בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. ארבע הבעיטות הראשונות של באיירן מינכן נכנסו, וברמן החטיאה בעיטה אחת. הבעיטה החמישית של אפנברג, לו הייתה נכנסת, הייתה מקנה לבאיירן את הגביע הגרמני, אך אפנברג החטיא, ולאחר שהשוער פרנק רוסט העלה את ברמן ליתרון, גם לותר מתאוס החטיא לבאיירן, וברמן זכתה בגביע. אפנברג היה חלק מגמר טראומטי אף יותר באותה עונה, כאשר הפסיד עם באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד בגמר ליגת האלופות 1999 משני שערים בתוספת הזמן, על אף שאפנברג היטיב לשחק בגמר זה.
בעונת 1999/00 אפנברג ובאיירן מינכן זכו בדאבל, לאחר שניצחו בגמר הגביע הגרמני את ורדר ברמן בתוצאה 0–3, וזכו באליפות הבונדסליגה בזכות הפרש שערים טוב יותר משל הסגנית באייר לברקוזן, כשבאיירן תפסה את המקום הראשון רק בתום המחזור האחרון של העונה. אפנברג הבקיע שני שערים בעונה זו. בעונת 2000/01 זכו באיירן ואפנברג באליפות שלישית ברצף, שוב בצורה דרמטית בדקת הסיום של המחזור האחרון, כשאפנברג הבקיע ארבעה שערי ליגה, על אף שהחמיץ חלק גדול מהעונה בגין פציעות. באיירן ואפנברג זכו לחוויה מתקנת על ההפסד בגמר ליגת האלופות 1999, כאשר ניצחו את ולנסיה בגמר ליגת האלופות 2001 בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. אפנברג הבקיע את שער השוויון לבאיירן מינכן בפנדל בדקה ה-50, לאחר שמהמט שול החמיץ פנדל משלו קודם לכן. בבעיטות ההכרעה, אפנברג הבקיע את הפנדל שלו שהיה החמישי, אך הבעיטות נמשכו והגמר הסתיים רק לאחר שכל קבוצה בעטה שבע בעיטות, בתוצאה 4–5 לבאיירן מינכן. עונת 2001/02 הייתה האחרונה של אפנברג בבאיירן מינכן. בעונה זו מיעט לשחק בגין פציעות, והבקיע שני שערים. באיירן לא זכתה בתארים בעונה זו. בתום העונה, עזב אפנברג את באיירן מינכן, וחתם בשורותיה של וולפסבורג.
אפנברג שיחק בוולפסבורג בעונת 2002/03, ושיתף פעולה בקישור עם מירוסלב קרהאן, טוביאס ראו, הנס סארפיי ודורינל מונטאנו. גם בעונה זו אפנברג מיעט לשחק בגין פציעות, והבקיע שלושה שערים. וולפסבורג סיימה עונה זו במקום השמיני בבונדסליגה. בתום העונה, חתם אפנברג במועדון אל ערבי מליגת העל הקטארית, שם ערך 15 הופעות והבקיע ארבעה שערים. בתום עונת 2003/04 פרש אפנברג ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
אפנברג ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה ביוני 1991, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לנבחרת ויילס במשחק שנערך במסגרת מוקדמות יורו 1992. אפנברג וגרמניה עלו לבסוף ליורו 1992, כשאפנברג הפך לשחקן חשוב בהרכב, והבקיע את השער השני לגרמניה בניצחון 0–2 על נבחרת סקוטלנד בשלב הבתים. אפנברג שיחק 80 דקות בגמר בו הפסידה גרמניה במפתיע בתוצאה 0–2 לנבחרת דנמרק, והוחלף על ידי אנדראס תום. על אף ההפסד בגמר, נכלל אפנברג בנבחרת מצטייני הטורניר. בשנת 1993 זכה אפנברג עם גרמניה בטורניר גביע U.S שנערך בארצות הברית.
אפנברג המשיך להיות שחקן הרכב במהלך מוקדמות מונדיאל 1994. במחזור האחרון של שלב הבתים במונדיאל 1994 עצמו, אפנברג ביצע תנועה מגונה לכיוון אוהדיה של נבחרת גרמניה, לאחר שהוחלף במשחק בו ניצחה גרמניה את נבחרת קוריאה הדרומית בתוצאה 2–3. לאפנברג הייתה הופעה חלשה, במשחק בו גרמניה הובילה 0–3 וספגה שני שערים שהעמידו את ניצחונה בסכנה והוציאו את הקהל מכליו. לאחר תקרית זו, מאמן נבחרת גרמניה ברטי פוגטס הדיח את אפנברג מהמשך המשחקים של גרמניה במונדיאל, והצהיר כי הקריירה הבינלאומית של אפנברג הסתיימה מבחינתו. ואמנם, אפנברג לא שיחק עוד בנבחרת כל עוד פוגטס אימן אותה. בשנת 1998, לאחר שפוגטס הוחלף במאמן אריך ריבק, זומן אפנברג לשני משחקי ידידות, שהיו משחקיו האחרונים של אפנברג במדים הלאומיים. אפנברג ערך בסך הכל 35 הופעות במדי נבחרת גרמניה, והבקיע חמישה שערים.
קריירת אימון.
באוקטובר 2015 מונה אפנברג כמאמנה של פאדרבורן 07, שירדה בעונה הקודמת אל הבונדסליגה השנייה, והחלה את עונת 2015/16 בצורה חלשה. אפנברג לא הצליח להטביע חותם במועדון, ופוטר באפריל 2016. פאדרבורן נשרה בסוף העונה אל הליגה הגרמנית השלישית, ירידה שנייה ברצף.
חיים אישיים ושערוריות.
בשנת 1991, לקראת משחק של באיירן מינכן בגביע אופ"א מול הקבוצה המקצוענית למחצה קורק סיטי מליגת העל האירית, אפנברג הצהיר כי הוא בטוח בניצחונה של באיירן מינכן, ושדייב בארי, הכוכב של קורק סיטי, הוא "כמו סבא שלו". בארי הגיב בכך שהבקיע את שער היתרון לקורק סיטי, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1 מפתיע, כשאפנברג הבקיע את השוויון. בגומלין, ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 0–2.
בשלהי שנות ה-90, עזב אפנברג את אשתו מרטינה, ממנה יש לו שלושה ילדים, והחל ברומן עם קלאודיה שטרונץ, אשתו דאז של תומאס שטרונץ, חברו לבאיירן מינכן באותה תקופה. בשנת 2004 התחתן אפנברג עם קלאודיה שטרונץ, והם עברו להתגורר בפלורידה.
בהמשך, הוציא אפנברג אוטוביוגרפיה, שכללה פרטים שערורייתיים ורכילות אודות שחקנים ומאמנים איתם עבד, כשהקורבן העיקרי של הספר היה לותר מתאוס.
בשנת 2001 הואשם אפנברג בתקיפה של אישה במועדון לילה.
בשנת 2002 התראיין אפנברג למגזין פלייבוי בגרסתו הגרמנית, וטען שהמובטלים בגרמניה הם מובטלים כי הם מתעצלים לחפש עבודה.
תארים.
עם באיירן מינכן:
עם פיורנטינה:
עם בורוסיה מנשנגלדבך:
עם נבחרת גרמניה:
תארים אישיים:
אלואיס הבה
אלואיס הבה (בצ'כית: Alois Hába; 21 ביוני 1893, ויזוביצה - 18 בנובמבר 1973, פראג) היה מלחין צ'כי, שנודע בעיקר בחיבוריו המיקרוטונאליים, בהם עשה שימוש בייחוד בסולם של רבעי טונים, אף כי השתמש גם בסולמות של שישיות-טונים ובסולמות של שנים-עשר טונים. אחיו קארל האבה היה גם הוא מלחין ואביהם היה מוזיקאי.
הבה היה תלמידו של המלחין ויטצלאב נובאק. בעזרת הכנר והמלחין יוזף סוק ייסד ב-1924 מחלקה להוראה ומחקר במוזיקה מיקרוטונאלית בקונסרבטוריון של פראג. הוא הזמין כלי נגינה, כמו חצוצרות ופסנתרים ברבעי ובשישיות טונים. יצירתו המוכרת ביותר היא האופרה "אמא".
עור אווז
מיקרו
ארנן יקותיאלי
ארנן יקותיאלי (12 בנובמבר 1955 - 18 באפריל 2001) היה פעיל חברתי, פוליטיקאי מוניציפלי ירושלמי, מנהיג מאבק החילונים בירושלים, מייסד עמותת "עם חופשי" ומכון "קידום" להכנה לבחינה הפסיכומטרית.
ביוגרפיה.
יקותיאלי נולד ב-12 בנובמבר 1955, בחיפה, למשפחה ותיקה של אנשי ציבור – הוא היה נינו של יחזקאל דנין, ונכד נכדתו של יהושע ילין (שהיה אף הוא חבר מועצת עיריית ירושלים – בימי השלטון העות'מאני). הוא סבל ממום מולד קשה בלבו, ובגיל שמונה עבר ניתוח לב פתוח, ראשון מתוך מספר ניתוחים כאלה שעבר בחייו. בשל לקותו לא גויס לצה"ל. התנדב לפעילות חברתית במסגרת תנועת הצופים בירוחם והקים את שבט הצופים "לפיד" בשכונת הקטמונים בירושלים.
בשנת 1981 הקים עם חמי בן-נון את חברת קידום להכנה לבחינות הכניסה לאוניברסיטאות.
החברה נתנה הנחה משמעותית לתלמידים משכבות מצוקה ואזורים מוחלשים והמשיכה במשך שנים רבות, לצד שגשוג כלכלי, במיזמים חברתיים. במהלך השנים מכרה משפחת יקותיאלי שישים אחוז ממניות החברה, ולאחר מותו של ארנן החברה נמכרה לתאגיד החינוך האמריקני "קפלן" בשמת 2005.
דרכו הפוליטית.
בין השנים 1979–1982 שימש יקותיאלי כעוזר פרלמנטרי לחבר הכנסת אבא אבן. בהמשך שימש כעוזרו הפרלמנטרי של יוסי שריד. נבחר מטעם מפלגת רצ לראשות הסניף שלה בירושלים וכראש רשימתה למועצת העיר ירושלים. בתקופה זו למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך כעורך דין.
בשנת 1987 הוביל יקותיאלי מאבקים למען חופש הפעילות בשבת – פתיחת בתי קולנוע, מסעדות ובתי קפה, נגד סגירת רחוב בר-אילן ועוד. הוא ארגן הפגנות גדולות למען פתיחת בתי הקולנוע ודיבר אל לבם של בעלי בתי הקולנוע שינצלו את פרסום ההפגנות כדי לפתוח את בתי הקולנוע בשבת. בתי הקולנוע אוריון, אורנע ובית אגרון אכן נפתחו בשבתות, אך כדי לא להפר את צו העירייה הוגדרה הפתיחה כפעילות של מועדון חברים.
בשנת 1989 נבחר למועצת העיר ירושלים מטעם רצ ושימש כסגנו של ראש העיר טדי קולק בשנים 1989–1993. בשנים 1993–1998 שימש כיו"ר סיעת מרצ שהייתה באופוזיציה העירונית.
לקראת הבחירות המקומיות בשנת 1998 לחץ יקותיאלי על אחדים מחברי רשימת מרצ לראשות העירייה לפנות את מקומם למועמדים בעלי זיקה קטנה יותר למפלגה. צעד זה לא צלח. בסופו של דבר פרש יקותיאלי ממרצ והקים רשימה א־מפלגתית בשם "ירושלים עכשיו". מועצת מפלגת מרצ העמידה בראש רשימת מרצ בירושלים את חברת הכנסת לשעבר נעמי חזן ואילו יקותיאלי הציב ברשימתו פעילים פוליטיים בלא זיקה מפלגתית מובהקת. המפלגה הצליחה למשוך גם מצביעים המסתייגים מהצבעה למפלגות השמאל, וזכתה בארבעה מושבים במועצת העיר, בעוד מרצ זוכה בשלושה מושבים, סך הכול שבעה מושבים (מתוך 31) לרשימות שזוהו עם תפיסת העולם החילונית שהוביל יקותיאלי.