קובצי הרצה עשויים לכלול קריאות לשירותים שמספקת מערכת ההפעלה. מכאן אפשר להבין מדוע מרבית קובצי הרצה הם ספציפיים לסביבה בעבורה הם נכתבו. קובץ הרצה המיועד עבור מערכת ההפעלה חלונות (שהיא גם סוג של תוכנית מחשב), לא יוכל לרוץ על מערכת ההפעלה של UNIX.
קובץ הרצה הכולל פקודות הדורשות תרגום, ייקרא לרוב קובץ אצווה.
נר-הלילה (משפחה)
משפחת נר-הלילה (שם מדעי: Onagraceae, באנגלית: Evening Primrose family) היא משפחת צמחים בסדרת ההדסאים. המשפחה מונה 640 - 650 סוגים של עשבים, שיחים ואף 20 - 24 מיני עצים. צמחי המשפחה נפוצים בין האזורים הממוזגים לטרופיים ביבשות השונות.
הצמחים במשפחה מתאפיינים בפרחים בעלי עטיף כפול, כשמספר עלי הכותרת (בדרך כלל ארבעה) זהה למספר עלי הגביע. בכמה סוגים (כמו בפוקסיה) עלי הגביע צבעוניים כמו עלי הכותרת ומעניקים רושם של פרח בעל שמונה עלי כותרת. עלי הצמחים מסודרים לרוב במבנה מסורג או נגדי. בדרך כלל הם פשוטים ודמויי רומח בצורתם. זרעי הצמחים במשפחה קטנים למדי, ויש סוגים (כמו הערברבה) בהם ההתרבות מתבצעת על ידי הרוח. באחרים, כמו הפוקסיה, הפצת הזרעים נעשית על ידי ציפורים.
בצמחיית ארץ ישראל גדלים בר המינים מדד זוחל, ערברבה שעירה ומספר מינים נוספים של סוגים אלו. נר-הלילה החופי ונר-הלילה הוורוד הם כנראה מינים פולשים שהובאו מארצות הברית, והתפשטו בחולות מישור החוף.
בגינון נפוצים בשימוש מינים תרבותיים של נר הלילה, קלרקיה ופוקסיה.
סוגים.
"Calylophus"
"Camissonia"&lt;br&gt;
"Circaea"&lt;br&gt;
"קלרקיה"&lt;br&gt;
"ערברבה"&lt;br&gt;
"Eucharidium"&lt;br&gt;
"פוקסיה"&lt;br&gt;
"Gaura"&lt;br&gt;
"Gayophytum"&lt;br&gt;
"Gongylocarpus"&lt;br&gt;
"Hauya"&lt;br&gt;
"Hemifuchsia"&lt;br&gt;
"Heterogaura"&lt;br&gt;
"Isnardia"&lt;br&gt;
"Jussiaea"&lt;br&gt;
"Lopezia"&lt;br&gt;
"לודוויגיה"&lt;br&gt;
"נר-הלילה
"Stenosiphon"&lt;br&gt;
"Xylonagra"
יירגן שטרופ
יירגן שטרוֹפ (בגרמנית: Jürgen Stroop, נולד יוזף שטרופ; 26 בספטמבר 1895 - 6 במרץ 1952) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי שפיקד על דיכוי מרד גטו ורשה.
ביוגרפיה.
יוזף שטרופ נולד בדטמולד, גרמניה, לאב שוטר. שטרופ זכה רק להשכלה בסיסית, ובשאר הזמן עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבד למחייתו. כאשר היה בן 19, פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא מיהר להתנדב לכוחות הגרמניים. בצבא עצמו הגיע עד דרגת המש"ק של סגן-סמל סגל (מקביל פחות או יותר לסמל ראשון). עם סיום המלחמה חזר לעבודתו הקודמת במנהל המקרקעין.
ב-1932 הצטרף שטרופ לשורות המפלגה הנאצית והאס אס. ב-1933 החלה הנסיקה בקריירה הפוליטית שלו, והוא מונה למפקד כוחות הסיוע של משטרת גרמניה. בתוך שנה הוא הועלה מדרגת אוברשארפיהרר (סמל) להאופטשטורמפיהרר (סרן). בעקבות הקידום שירת במפקדות האס אס במינסטר ובהמבורג. באביב 1938 הוא קודם בשנית, לדרגת שטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה). לאחר הפלישה לפולין ופרוץ מלחמת העולם השנייה, הוצב שטרופ כמפקד כוחות האס אס בעיירה במרכז פולין. במאי 1941 הוא שינה את שמו הפרטי מיוזף ליירגן, הן על שם בנו הבכור שנפטר חמישה ימים לאחר לידתו בשנת 1933, והן מסיבות אידאולוגיות ("יוזף" היה בעל צלצול נוצרי-תנ"כי, בניגוד ל"יירגן" הגרמני הטהור). קודם לכן אשתו ילדה את בתו רנטה ובשנת 1936 נולד בנו אולאף.
באפריל 1943, לאחר פעולותיו המוצלחות נגד פרטיזנים בברית המועצות, מונה שטרופ על ידי היינריך הימלר למפקד האס אס והמשטרה במחוז ורשה והועלה לדרגת גרופנפיהרר.
במהלך כהונתו כמפקד המחוז, פרץ בגטו מרד גטו ורשה.
לאחר שראה כי ההתנגדות היהודית קשה, החליט שטרופ לשרוף את הגטו עד היסוד, בניין אחר בניין. בפעולות שיזם נהרגו אלפים מיהודי הגטו ומרבית אלו ששרדו את השריפה נשלחו להשמדה.
על-פי דיווחו של שטרופ נלכדו בגטו בזמן המרד 50,065 יהודים; כ-14,000 מהם נורו במקום או גורשו לטרבלינקה וכ-5,000 נספו בשרפת הגטו. למרות שהמתמטיקה של שטרופ אינה ברורה, אפשר להניח כי כ-30,000 מכ-40,000 היהודים שהיו בגטו ערב המרד שולחו למחנות – מיעוטם לטרבלינקה ומרביתם למיידנק, פוניאטוב (Poniatow) וטרווניקי (Trawniki); עוד כ-10,000 יהודים נהרגו במהלך המרד בהוצאות המוניות להורג או בשרפות גדולות.
ב-16 במאי 1943 שלח שטרופ הודעה למפקדו פרידריך וילהלם קריגר, שכללה דו"ח מסכם על חיסול הגטו אשר נקרא: 'Es gibt keinen jüdischen Wohnbezirk in Warschau mehr' ('הרובע היהודי בוורשה איננו עוד').
לאחר דיכוי המרד מונה שטרופ לתפקיד דומה ביוון, תפקיד שמילא בין ספטמבר לנובמבר 1943. עד סיום הקרבות היה מפקד כוחות המשטרה והאס אס באזור הריין.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
שטרופ הועמד לדין במסגרת משפטי דכאו. הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה, על הוצאתו להורג של שבוי מלחמה, ונידון למוות.
לאחר תום משפטו הוא הוסגר לפולין כדי לעמוד לדין על חיסול גטו ורשה ונידון למוות בבית המשפט המחוזי בוורשה, ב-23 ביולי 1951. הוא הוצא להורג במקום ביצוע פשעיו בוורשה ב-6 במרץ 1952.
בעת חקירתו של שטרופ בפולין, חלק עמו את תא המאסר אסיר פוליטי פולני בשם קאז'ימייז' מוצ'ארסקי. הוא ניהל שיחות ארוכות עם שטרופ, ולאחר שחרורו העלה אותן על הכתב בספרו "שיחות עם תליין", המנסה לחדור לנבכי נפשו של רוצח המונים.
מארי קאסאט
מארי סטיבנסון קאסאט (באנגלית: Mary Stevenson Cassatt; 22 במאי 1844 - 14 ביוני 1926) הייתה אמנית אמריקנית. הייתה ממובילי זרם האימפרסיוניזם, יחד עם צ'יילד האסאם וג'ון הנרי טוואצ'טמן בארצות הברית.
ביוגרפיה.
קאסאט נולדה בפנסילבניה שבארצות הברית, לזוג הורים משכילים ומבוססים.
כאשר הייתה בת 7 ב-1851, אביה החליט לעבור לפריז, זמן קצר לאחר הגיעם הייתה הפיכה (coup d`etat) נגד לואי נפוליאון שהביאה להקמת הקיסרות השנייה בדצמבר 1852. אי השקט והסכנות ברחובות, גרמו למשפחה לעבור לגרמניה, שם נשארו עד 1855 ואז שבו לאמריקה.
בשנת 1860 החלה קאסאט ללמוד באקדמיה לאמנות של פנסילבניה. לאחר שנתיים סיימה את לימודיה. קאסאט הבינה שכדי לפתח את יכולותיה האמנותיות עליה לנסוע למערב אירופה, כדי ללמוד מיצירות אמנות המצויות במוזיאונים וכמו כן ללמוד אצל מורים.
למרות הקשיים בנסיעה לבדה כאישה צעירה, מעשה שבתקופתה לא היה מקובל, נסעה קאסאט ב-1866.
לאחר שמונה שנים שבהן ביקרה במוזיאונים ולמדה אמנות בפריז, ברומא, בפארמה, בסביליה ובאנטוורפן, התיישבה בפריז ב-1874.
קאסאט שלחה את עבודותיה לסלון בפריז. עבודותיה התקבלו והוצגו בשש תערוכות בסלון (בשנים: 1868, 1872, 1873, 1874, 1875, 1876).
ב-1877, לאחר שעבדה כשלוש שנים בפריז, הביא אמן שהכירה באנטוורפן לסטודיו שלה את אדגר דגה. דגה הזמין אותה להצטרף לקבוצת האמנים האימפרסיוניסטים ולהציג את עבודתה איתם במקום בסלון. קאסאט הסכימה באופן מיידי ובהתלהבות, כיוון שהעריכה את החדשנות האמנותית של דגה ורעיו האימפרסיוניסטים ובהם גם ברת מוריזו.
קאסאט הציגה בפעם הראשונה עם האימפרסיוניסטים ב-1879 וזכתה מיד להערכה רבה מצד מבקרי אמנות ואספנים חשובים קנו את עבודותיה.
האמצעים הקומפוזיציוניים של אדגר דגה, ושל ההדפס היפני, ניכרים בעבודותיה, למשל בציור "האמבט", אבל אינם פוגמים במקוריות של הציירת ובעיצוב המיוחד לה. הדמויות בציורים של מארי קאסאט הן בעיקר נשים וילדים, אותם היא מציגה באובייקטיביות וברגש.
קסאט, התמקדה בחיי נשים, המשפחה והיום־יום, והייתה אחת הנשים הבודדות והאמריקאית היחידה שהתקבלה לחוגי האימפרסיוניסטים בפאריס, מתוך חברות עמוקה עם אדגר דגה. היא יצרה ציורים שהראו בצורה חדשה ובעדינות רבה את מערכת היחסים שבין אמהות לילדיהן.
קאסאט חשה על בשרה את ההבדל בין היחס לאמניות בצרפת והיחס אליהן באנגליה ובאמריקה, שם עדיין דרשו שאמניות תציירנה רק נושאים נשיים טבעיים, מספר הנשים שבקשו חינוך אמנות הלך וגדל והן חשו שעליהן לנהל משא ומתן על התקבלותן כאמניות. רק מועטות כמו אליזבט תומפסון [Elizabeth Thompson] ורוזה בונור [Rosa Bonheur] הוכרו כ'יוצאות מהכלל'. אבל את יתר האמניות המבקרים העריכו רק במונחים מגדריים. הסופר ומבקר האמנות ג'. ק. האויסמנס
[J. K. Huysmans]טען שיכולותיה של מרי קאסאט לצייר ילדים נובעים מתוך הנשיות שלה, ככה התעלם והמעיט בערכה של העבודה הרבה שנשים אמניות השקיעו בלימודי האמנות שלהן. בשנת 1893 מרי כותבת "אחרי הכל תנו לי את צרפת, נשים אינן צריכות להאבקלהכרה כאן, אם הן יוצרות יצירות רציניות".
קאסאט נהגה לרכוש יצירות מחבריה האימפרסיוניסטים, ולשלוח אותן לפילדלפיה - לאחיה אלכסנדר קאסאט. כך התרחב ציבור האוהדים של הציור האימפרסיוניסטי אל מעבר לים, והאמנים זכו להכרה והצלחה בארצות הברית עוד לפני שכוכבם דרך באירופה. בהיותה בפריז היא עזרה לציירות אמריקאיות לרבות לוסי אנג'לין בייקון להתקבל ללימודים אצל ציירים צרפתים.
בשנת 1912, סבלה מקטרקט בעיניה, והטיפול שקבלה לא הצליח, ולכן הפסיקה לצייר. אך המשיכה לעזור במאבק למתן זכות בחירה לנשים ואף הציגה תערוכה למענו בשנת 1915.
האמנית הייתה בעלת כושר הסתכלות מצוין וידעה להעביר לא רק את רגשות המצוירים שלה, אלא לעיתים אף את מצבם הבריאותי, בציור 'נערה בגינה' רואים בבירור שהנערה חולה בדלקת מפרקים שיגרונית. בבית הספר לרפואה בבירמינגהאם באלבמה משתמשים בציור שלה בקורס לאיבחון רפואי.
באוספי מוזיאון ישראל שבירושלים שמור ציור מקורי אחד של מארי קאסאט בשם "ראשה של אדל" מס' 3.
מארי קסה
מרי קאסה
מרי קסה
מארי קאסט
מרי קסט
צור יצחק