שפה מסומנת או שפה מסומלת היא צורת תקשורת שמשמשת בשביל תקשורת בין אנשים שומעים לבין אנשים כבדי שמיעה וחירשים. השפות המסומנות כמו שפת סימנים משתמשות במחוות במקום בקול, אולם הן מלאכותיות, ונוצרו כדי להקל על התקשורת בין דוברי שפות סימנים לדוברי שפות מדוברות. שפה מסומנת היא שפה מתוכננת וככזאת היא שונה גם משפת סימנים וגם משפה מדוברת.
מבנה השפה.
השפה המסומנת מחקה את התחביר של השפה המדוברת העיקרית באזור להבדיל משפת סימנים שיש לה תחביר משלה.
בצורת תקשורת זו הדובר מדבר בשפה מדוברת ומלווה את המלל בסימנים מאוצר המילים של שפת סימנים, סדר הסימנים נקבע לפי סדר המילים בשפה המדוברת. היא נוצרה בשביל לשקף מבחינה חזותית את מבנה השפה המדוברת.
השימוש בשפה מסומנת בחינוך.
אנשי חינוך חושבים שזו דרך יעילה להקניית שפה מדוברת, משום שהיא מספקת מעין ייצוג חזותי של השפה המדוברת. אנשי חינוך בתחום חינוך מיוחד שעובדים עם תלמידים חירשים משתמשים בשפה מסומנת כדי ללמד אותם את המבנה, הדקדוק והתחביר של השפה המדוברת שאותה הם מעוניינים ללמד, בעיקר בשביל כתיבה וקריאה בשפה מדוברת.
כלל הצפיות
כלל הצְפִיוּת הוא הכלל המעוגן בסעיף 20(ב) לחוק העונשין. ישנן עבירות בדיני העונשין הדורשות רכיב כוונה של הנאשם לגרום לתוצאת העבירה. הכלל מאפשר להרשיע נאשמים אשר ראו את אפשרות התרחשות התוצאות כאפשרות קרובה לוודאי, אף אם לא התכוונו לגרום לתוצאות.
רקע.
ככלל, לשם הרשעה בעבירה פלילית יש להוכיח מחשבה פלילית, למעט עבירות רשלנות או עבירות אחריות קפידה אשר בהן אין צורך להוכיח מחשבה פלילית. בחוק הפלילי ישנו הבדל משמעותי בין עבירות התנהגותיות לעבירות תוצאתיות, לעניין היסוד הנפשי הנדרש להוכחתן. עבירות התנהגותיות דורשות הוכחה של יסוד נפשי כלפי המעשה עצמו בלבד, בעוד בעבירות פליליות תוצאתיות יש דרישת הוכחה נוספת של יסוד נפשי חפצי כלפי התוצאה. עבירות אלו מגדירות בלשון החוק מהו היסוד הנפשי החפצי אשר כל אחת מהן דורשת. ישנם שלושה יסודות נפשיים חפציים: כוונה, אדישות וקלות דעת, כאשר קלות דעת היא היסוד הנפשי החפצי המשמש כברירת מחדל עבור אותן אלו עבירות בהן לא מוגדר איזה יסוד נפשי חפצי נצרך לשם העבירה התוצאתית.
משמעותו.
סעיף 20(ב) לחוק העונשין מעיר כי ביחס לדרישת היסוד הנפשי החפצי של כוונה, אפשר להסתפק ב"ראייה מראש את התרחשות התוצאות כאפשרות קרובה לוודאי", אף כשאין כוונה לבצען. משמעות הוראה זו של החוק היא שלא נדרשת כוונה פוזיטיבית של הנאשם לגרום לתוצאות העבירה, אלא די בראיית אפשרות התרחשות התוצאות כאפשרות קרובה לוודאי.
הלכת הצפיות.
כלל הצפיות בראשית דרכו התחיל כהלכה פסוקה בפרשת עג'מי. השופט אגרנט בחר בפסק דין זה שלא להחיל את ההלכה על כלל העבירות בהן מופיע יסוד של כוונה, אלא נקודתית על סעיף 447 לחוק העונשין בגלגולו הקודם בלבד. הסיבה לכך היא שהחלת הלכת הצפיות על עבירות מסוימות עלולה לסתור את מטרתו של המחוקק ולרוקנה מתוכנה. בהמשך, הכלל הוחל גם על עבירות בודדות אחרות. ביחס לשאלה האם הכלל הוחל על כלל העבירות העונשיות קיימת מחלוקת, אולם הדעה הרווחת היא שהכלל מוחל על כלל העבירות למעט חריגים.
פרשת קורט סיטה.
אחד היישומים הראשונים של ההלכה, התקיים בפרשת קורט סיטה משנות ה-60, בה הוחלה ההלכה על אחת מעבירות פגיעה בביטחון המדינה. במרכז הפרשה עמד פרופ' קורט סיטה, אשר נענה להצעותיהם של סוכני ביון צ'כים למסור מסמכים מסווגים אליהם נחשף תמורת כספים שיועברו לו. הוגש כתב אישום כנגד הפרופסור בגין עבירת ריגול חמור המצויה בסעיף 113(ג) לחוק העונשין, בגלגולו הקודם. על-מנת להרשיע בעבירה זו, יש להוכיח את קיומה של כוונה לפגוע בביטחון המדינה. הפרופסור טען כי היסוד הנפשי החפצי של כוונה לא התקיים, מאחר שהוא לא התכוון לפגוע בביטחון המדינה, אלא פעל מתוך כוונה לעשיית הון וממון. בית-המשפט הרשיע אותו על סמך הלכת הצפיות, ואמר כי אף על פי שקורט סיטה לא התכוון לפגוע בביטחון המדינה, די בכך שהוא ראה את אפשרות הפגיעה במדינה כאפשרות קרובה לוודאי.
העיגון בחוק.
במסגרת תיקון 39 לחוק העונשין, הלכת הצפיות עוגנה בחוק בסעיף 20(ב) לחוק העונשין.
יחד עם זאת, בפרשת אלקורעאן קבע בית המשפט העליון כי כלל הצפיות המעוגן בחוק אינו רלוונטי לעבירות מטרה, אלא לעבירות תוצאה בלבד, והלכת הצפיות שהייתה נהוגה ערב התיקון בחוק תמשיך לשמש בעבירות מטרה.
נהרן
הבנה חברתית רגשית בגיל הרך
הבנה חברתית רגשית בגיל הרך היא היכולות להבנת רגשות ולהבנת מצבים חברתיים שזורות זו בזו, כאשר השילוב בין שתי יכולות אלו הוא קריטי  ליכולתו  של האדם לנהל את רגשותיו תוך התייחסות מתאימה לרגשותיהם של אחרים.
הבנה חברתית ורגשית בגיל הרך מתייחסת להבנתם של ילדים בשני מישורים, הראשון; החברתי, מתייחס לתהליך התפיסה הסובייקטיבי של הילד את עולמו החברתי, כפי שבא לידי ביטוי בתהליכי עיבוד המידע החברתי שלו; ואילו השני הרגשי: הבנת רגשות, מתייחס ליכולתם של ילדים להבין  רמזים רגשיים מילוליים ולא מילוליים. שני המישורים, פועלים יחד כדי להנחות את קבלת ההחלטות של ילדים בסיטואציות חברתיות.
מודל עיבוד המידע החברתי.
Dodge ועמיתיו הציעו מודל זה לעיבוד מידע חברתי בגיל הרך על מנת להמשיג את התהליך הקוגניטיבי המופעל אצל ילד  הנתקל בסיטואציה חברתית. על פי מודל זה, ילד מגיע אל סיטואציה חברתית נתונה, אותה הוא נדרש להבין ולמולה הוא נדרש לפעול,  עם מצבור של יכולות ונטיות אישיות, וכן של חוויות קודמות, ההופכות אותו לנגיש יותר או נגיש פחות למידע ולרמזים מהסביבה שיכולים להיות רלוונטיים לפענוח הסיטואציה החברתית. התנהגות הילד כתגובה לאותה סיטואציה היא פונקציה של האופן בו הוא עיבד את הרמזים באמצעות מצבור יכולותיו.
מודל הבנת רגשות.
לימיריס ועמיתו מציעים שעל המודל לעיבוד מידע חברתי (המוצג כמודל קוגניטיבי של קבלת החלטות חברתיות) להתייחס ליכולות של הבנת רגשות כגון גילוי רמזים רגשיים לא מילוליים על מנת לבנות מודל אינטגרטיבי המכיל הבנה רחבה יותר של קבלת החלטות בקרב ילדים.
להבנה רגשית יש מספר מרכיבים:
התפתחות הבנה רגשית חברתית.
יכולת זו אינה נוכחת במלואה ברגע הלידה, אלא נרכשת בהדרגה ובמשולב עם ההתפתחות הכללית של הילד. במהלך ההתפתחות הילד משכלל את יכולת זיהוי המצבים הרגשיים של עצמו ובהבנה וזיהוי הבעות רגשיות של אחרים ומשמעותן. כבר בגיל שבועיים ניתן לראות עדויות לכך שתינוקות מבחינים בין עצמים לבין בני אדם ומעדיפים גירויים אנושיים. הבחנה זו מתפתחת כעבור זמן לזיהוי הבעות פנים שונות והבנת משמעות הרגשות. יחסי הגומלין בין שתי ההבנות, הרגשית והחברתית הופכים משמעותיים  במיוחד סביב המעבר מגיל הינקות לגיל הילדות המוקדמת (גילאי שנתיים-שלוש) ומאפשרים את פיתוחם של רגשות מוקדמים לרגשות מורכבים יותר ובעלי גוון חברתי: אשמה, גאווה ובושה
רגשות חברתיים מוקדמים - אמפתיה.
אמפתיה מוגדרת כיכולת להזדהות עם המצוקה של אדם אחר ולהזדהות איתה מתוך התבוננות בה,  מחקרים מראים שאמפתיה באה לידי ביטוי כבר בגילאים צעירים מאוד. Huffman למשל, תיאר כיצד תינוקות בני פחות משלושה חודשים בוכים כתגובה לבכי של תינוק אחר, ושיער כי תגובה זו מעידה על יכולתם של תינוקות לזהות קולות אשר משדרים מצוקה ולהגיב עליהם במצוקה משלהם.
רגשות חברתיים מורכבים - אשמה, גאווה ובושה.
בשנה השנייה והשלישית לחייהם, ילדים חווים ומביעים רגשות מגוונים יותר, חוויותיהם מכילות את כל הרגשות הבסיסיים: שמחה, עצב, כעס, פחד ועניין. ומתחילים להראות סימנים של רגשות אשמה, גאווה בושה ומבוכה, סימנים אלה מתפתחים במקביל להתפתחות הקוגניטיבית יחד עם התנסות ולמידה חברתית.
התפתחות רגשית וחברתית מושפעת מחוויית הילד בסביבתו, ובאופן הדדי משפיעה מצידה על חוויות ואירועים שונים בחייו. עם הזמן, העיבוד הרגשי-חברתי של ילדים מתפתח למנגנון יציב יותר אל מול  להשפעות הסביבה ואנשים רבים יותר ויותר משחקים תפקידים חשובים בהתנסות ולמידה חברתית בחיי התינוקות, הפעוטות והילדים. מעבר להורים, גם דמויות טיפוליות, גננות, אחים גדולים, וחברים מהווים גורם משמעותי בהבנת תהליכים חברתיים. מהות ומידע לגבי כל רגש והביטוי שלו מעוגנים בתוך כל סיטואציה, פשוטה ויום-יומית ככל שתהיה, עם האחרים
מודלים התפתחותיים כבסיס להבנה רגשית חברתית.
תאוריית המיינד.
אבן דרך משמעותית בהתפתחות הבנה רגשית חברתית היא הבנת תודעת העצמי ותודעת האחר, המדגישה שני היבטים מרכזיים: ההבנה שמניעים פסיכולוגיים עומדים בבסיס התנהגותם של בני אדם ושל האינטראקציות ביניהם, וכן ההבנה כי לכל אדם נקודת ראות משלו
הבנה זו מתייחסת למערכת סיבתית מופשטת אשר מאפשרת להסביר ולחזות התנהגויות דרך יכולות מנטליות תפיסתיות. סביב גיל 3 במעבר מילדות מוקדמת לילדות אמצעית  התפתחותה של תיאורית המיינד מלווה בשינויים התפתחותיים אשר מתרחשים בקוגניציה, שפה, מודעות עצמית, ומערכות יחסים חברתיות.
התפתחות יכולת ויסות רגשי.
יכולת ויסות רגשי מתייחסת ליכולתו של הילד לערוך בקרה לרגשותיו  מחשבותיו, והתנהגותו בהתאם לנורמות המקובלות בחברה שבה חי על מנת להשיג מטרה מסוימת או להסתגל למצב נתון.