פרופ' מיכאלי משפיעה במגוון וועדות, ונוטלת חלק בתהליכים שונים. הקדישה את הקריירה האקדמית שלה לתחום המיקרוביולוגיה ועבודותיה מתמקדות בעיקר בחקר תהליכים מטאבוליים בחיידקים ובתחום הפרזיטולוגיה המולקולארית, תוך הדגשת חשיבות מולקולת ה-RNA כגורם בקרה מרכזי בתאים.
מחקר.
במרוצת השנים, מיכאלי פיתחה מחקר העוסק בהשתקת גן הסרטן במטרה להפוך את המחלה לכרונית ולא לסופנית. המחקר עוסק בייצור ננו-חלקיקים לצורך השתקת גנים על מנת למגר תאי סרטן, כמו למשל, סרטן הלבלב – סרטן סופני שאין לו טיפול כיום, וסרטן הריאה – סרטן אלים נוסף.
לחלקיקים שמפתחת קבוצת המחקר יש פעילות כפולה, באמצעות החלקיקים אפשר לעשות הדמיה של רקמות הלבלב, הכבד או כל איבר אחר, וכך לגלות תאים סרטניים בודדים בשלב מוקדם מאוד, עוד לפני שיש גידול נראה לעין באמצעים אחרים. תפקידם השני של חלקיקים אלו הוא טיפולי, הרג תאי הסרטן. החלקיקים עטופים במולקולות siRNA שמשתיקות גנים ספציפיים, על חלקיק אחד לקשור מצד אחד מולקולה לצורך השתקה ספציפית של תא סרטני תא, ומצד שני מולקולה שתעזור לכוון את החלקיק רק לתא הסרטני, וכך לא ייגרם נזק לתאים אחרים וגם לא יהיה בזבוז של חלקיקים. החלקיקים ייכנסו רק לתאי הסרטן, וישתקו גנים אופייניים רק לתאים הסרטניים.
במשך שנים חקרה מיכאלי מחלות זיהומיות וטפיליות והתמחתה במחלת לישמניה - "שושנת יריחו" - המופצת באמצעות עקיצת זבוב החול (זבוב שפעיל בישראל בעיקר בדרום הנגב ובשומרון). העקיצה מחדירה את הטפיל לגוף האדם וגורמת לזיהומים שאי אפשר לרפא בעזרת אנטיביוטיקה. המחקר מצא שאם פוגעים בשינוע של חלבונים בתוך התא של הטפיל, מופעלת מערכת שמעודדת אותו 'להתאבד' בתהליך של מוות תאי מתוכנן.
פרסים.
מיכאלי זכתה בפרס האקדמיה הצרפתית על תרומתה להבנה של תהליכי בסיס בטפילים ממשפחת הטריפנוזומה.
בת שבע אלון
בת שבע אלון (נולדה בשנת 1948) היא פיזיקאית ישראלית, פרופסור אמריטה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן למדע. זוכת פרס א.מ.ת. לשנת 2015.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת 1948.
סיימה בהצטיינות יתרה תואר בוגר במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית, והשלימה תואר מוסמך בפיזיקה במכון ויצמן למדע - זאת, לצד הוראת פיזיקה בבית ספר תיכון. לאחר מכן, סיימה לימודי תואר לדוקטור בחינוך מדעי באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה.
בנה של בת שבע, הרב נועם אלון, משמש כראש ישיבת מיר מודיעין עלית.
קריירה.
במחקריה ובעבודתה האקדמית, עוסקת בקידום החינוך המדעי בישראל, ובטיפוח מעורבות, חשיבה ביקורתית ולמידה עצמאית בקרב תלמידים.
אלון עיצבה אסטרטגיות הוראה ותוכניות לימודים לתלמידי פיזיקה בבתי הספר התיכוניים ולתלמידי מדעים בחטיבות הביניים. על מנת לתמוך ביישום אסטרטגיות ההוראה והתוכניות האלה על ידי מורים, אלון פיתחה מסגרות להתפתחות מקצועית של מורים. הספר של לין ואלון (2011) מסכם את התאוריה והפרקטיקה בתחום הזה.
אלון אף עסקה בטיפוח תלמידים מצטיינים ומתעניינים באמצעות תוכניות שונות וכן באמצעות מסגרות מערכתיות, כגון מרכזי המורים הארציים לפיזיקה ולמדע וטכנולוגיה בחטיבות הביניים, שבהם היא משמשת כיועצת מדעית, וכן תוכנית רוטשילד-ויצמן למצוינות בהוראת המדעים, שבה היא משמשת כמנהלת פדגוגית.
במשך כעשר שנים שימשה כראש ועדת המקצוע בפיזיקה והייתה יושבת ראש ועדת ההיגוי של TIMSS בישראל, החל משנת 1979 משמשת כחברה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן, והחל משנת 2008 היא מכהנת כראש המחלקה, משנת 2001 עומדת בראש הקתדרה להוראת המדעים ע"ש בורה לסקין, בשנת 2006 נבחרה לעמיתה בתחום החינוך של האגודה האמריקאית לקידום המדע, משנת 2010 חברה במועצה הלאומית למחקר ופיתוח של משרד המדע והטכנולוגיה, בשנת 2021 נבחרה כחברה באגודה הבינלאומית להוראת המדעים.
פרסים.
אלון היא זוכת פרס א.מ.ת. לשנת 2015 בקטגוריית מדעי החברה, ובתחום החינוך וקידום החינוך. מנימוקי השופטים:
שירלי סטרונג
שירלי אליין הולווי-סטרונג (באנגלית: Shirley Elaine Holloway-Strong, נולדה ב-18 בנובמבר 1958) היא אתלטית בריטית בעבר, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984), אלופת חבר העמים, 6 פעמים ברציפות אלופת אנגליה (1979-1984), 3 פעמים אלופת בריטניה (1979, 1980 ו-1983) ושיאנית בריטניה (1980-1988) בריצת 100 מטר משוכות.
ביוגרפיה.
סטרונג נולדה וגדלה בכפר קודינגטון שבמחוז צ'שייר.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, אלברטה, קנדה באוגוסט 1978 זכתה סטרונג במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.08 שניות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה סטרונג במקום תשיעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.12 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בספטמבר 1982 סיימה סטרונג במקום 11 בתוצאה של 13.24 שניות. חודש לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, קווינסלנד, אוסטרליה באוקטובר היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.78 שניות, תוצאה טובה יותר מהשיא הלאומי אך בסיוע של רוח גבית של 4.5 מטר/שנייה.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיימה סטרונג במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.78 שניות, ובסיוע של רוח גבית של 2.4 מטר/שנייה. בשלב רבע הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 12.91 שניות. 11 ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ היא קבעה בריצת 100 מטר משוכות שיא לאומי חדש של 12.87 שניות. שיא זה החזיק מעמד עד לשנת 1988.
סגנית אלופה אולמפית.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סטרונג במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.88 שניות, אחרי בניטה פיצג'רלד-בראון מארצות הברית (12.84 שניות) ולפני מישל שרדונה מצרפת וקים טרנר מארצות הברית (13.06 שניות).
בשנים שלאחר מכן, התגוררה סטרונג בלוס אנג'לס, קליפורניה. בתקופה זו, עקב בעיות בגיד אכילס שלה, היא לא הצליחה להעפיל למשחקי חבר העמים הבריטי בשנת 1986.
סטרונג פרשה מאתלטיקה תחרותית בשנת 1987.
חייה האישיים.
סטרונג נשואה לרונאלד הולווי ולהם שתי בנות. נכון ל-2017, הם מתגוררים בקפלה הולמס, צ'שייר, בריטניה.
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני הוא טקס זיכרון משותף של ישראלים ופלסטינים המתקיים בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה.
הטקס נערך בפעם הראשונה בשנת 2006 בתיאטרון תמונע והיה יוזמה של תנועת "יזכור", שחדלה לפעול בסתיו 2006, ומאז שנת 2007 מארגנת את הטקס תנועת "לוחמים לשלום" בשיתוף "חוג ההורים - פורום המשפחות". המסר העיקרי שעולה מהטקס הוא קריאה לסיום מעגל הדמים.
מהלך הטקס.
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני מתקיים בערב יום הזיכרון החל מהשעה תשע בלילה. הטקס משודר באינטרנט, וצופים בו בשידור ישיר במקומות ציבוריים בבית לחם וביישובים נוספים. הטקס כולל נאומים וקטעי שירה ומוזיקה ומתורגם לעברית וערבית. הדוברים, בני משפחות שכולות, נואמים בזוגות: ישראלי ופלסטיני. כך למשל, בטקס בשנת 2012 נאמו מוטי פוגל שאחיו נרצח בפיגוע באיתמר יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם וסיהאם אבו עוואד, שאחיה, יוסוף, נהרג מירי של חיילי צה"ל בכניסה לכפר בית אומר בפברואר 2000. בכל שנה הדוברים משתפים את משתתפי הטקס בחוויות האישיות שלהם וקוראים לסיים את ההרג משני הצדדים.
היסטוריה.
את הטקס יזמה ב-2006 תנועת "יזכור", שבין מקימיה היו דניאלה בירמן, שנפצעה בפיגוע ההתאבדות במדרחוב בן-יהודה בירושלים ב-1997, אייל שירן, ששכל שניים מבני משפחתו בפיגוע בחיפה, בומה ענבר, שבנו נפל בלבנון בשנת 1995 ושמרי צמרת, שנפצע בדקירה. התנועה התפרקה בסתיו של אותה שנה, ומאז שנת 2007 מארגנת את הטקס תנועת "לוחמים לשלום" בשיתוף "חוג ההורים - פורום המשפחות". בכל שנה דואגים המארגנים הישראלים לאישורי כניסה למשתתפים הפלסטינים בטקס. אולם ב-2017 בוטלו אישורי הכניסה לכ-200 פלסטינים בעקבות אירוע דקירה שהתקיים בתל אביב לפני כן. משנה לשנה מושך האירוע יותר קהל ויותר תשומת לב תקשורתית, ובשנים אחדות נאלץ להתמודד עם הפגנות וניסיונות לטרפד את האירוע. ב-2011 נאלצו המארגנים להעתיקו לאולם גדול יותר בנמל תל אביב, והחל משנת 2016 הוא נערך בהיכל קבוצת שלמה. הגידול במספר המשתתפים הביא לכך שב-2018 התקיים הטקס במקום פתוח, גן הוורדים בפארק הירקון. הטקס בשנים האחרונות במימון המונים.
פולמוס סביב הטקס.
הטקס מעורר מחלוקת בקרב הציבור הישראלי. ב-2015 קרא ועד מתיישבי השומרון לשר הביטחון שלא להתיר כניסת פלסטינים לאירוע ואף עלתה הדרישה להוסיף לחוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל סעיף האוסר לקיים "אירועים עם מחבלים". ב-2017 הגיעו מספר פעילי ימין בולטים ובהם "הצל", איתמר בן-גביר, ומיכאל בן ארי למחות כנגד קיום הטקס בטענה שמשתתפיו משתפים פעולה עם אויבי ישראל, משווים בין המחבלים הפלסטינים לחיילי צה"ל, ונותנים לגיטימציה לרצח יהודים. לטענות אלו הגיבו המארגנים כי הטקס לא מנציח את מי שהרגו חפים מפשע. חלק מהמשתתפים בטקס הותקפו ביריקות, אבנים, מקלות ובוץ.
ב־2018 אסר שר הביטחון, אביגדור ליברמן, על כניסתם לישראל של כל 110 המשתתפים הפלסטינים אשר כניסתם אושרה ביטחונית, ונימק את החלטתו: "זהו לא טקס זיכרון אלא מפגן של טעם רע וחוסר רגישות שפוגע במשפחות השכולות היקרות לנו מכל". מארגני הטקס עתרו לבג"ץ, אשר התיר כניסת 90 פלסטינים לטקס בתנאי שאין לכך מניעה ביטחונית או פלילית. בטקס הצהיר דויד גרוסמן כי יתרום מחצית מסכום זכייתו בפרס ישראל לפורום המשפחות השכולות ולעמותת אליפלט.