הסרט מבוסס על הרומן באותו השם של צ'ארלס ג'קסון העוסק בסופר המוצא נחמה בבקבוק האלכוהול בשל האשמה שהיה לו רומן עם אחד מחבריו בקולג'. חלק מאירועי הסרט מתרחשים ב"Nat's bar" וצולמו במסעדה פי. ג'יי. קלארק'ס בניו יורק. ההתייחסות לרומן ההומוסקסואלי הוסרה מן התסריט. כשהתמכרותו לטיפה המרה של הדמות הראשית מוצגת בסרט כמחסום בכתיבה. בשלב מסוים הוא מנסה למשכן את מכונת הכתיבה שברשותו על מנת לקבל כסף מזומן. הוא מגלה שכל בתי העבוט סגורים בגלל שהיום הוא יום כיפור.
זהו אחד הסרטים הראשונים בו השתמשו בכלי נגינה אלקטרוניים לפסקול הסרט, לשם יצירת הפתוס, והעוצמה בתיאור ההתמכרות לאלכוהול.
פרסים.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר:
ובנוסף קיבל שלוש מועמדויות נוספות:
בנוסף הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 1946, ובכך היה לאחד משני הסרטים היחידים (יחד עם "מרטי") שזכו הן בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר והן לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. ובנוסף הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, בשלוש הקטגוריות איתם גם זכה לאחר מכן באוסקר: סרט הדרמה, הבימוי והשחקן הראשי.
טקומה
טקומה (באנגלית: Tacoma) היא עיר במדינת וושינגטון שבארצות הברית, והשלישית בגודלה בה. העיר ממוקמת במרחק של כ-51 ק"מ דרומית לסיאטל וכ-50 ק"מ צפון-מזרחית לבירה אולימפיה. העיר שוכנת על חצי אי בקצהו הדרומי של מפרץ פיוג'יט, והיא העיר השנייה בגודלה באזור המפרץ. היא משתרעת על שטח של 162.2 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 219,346 תושבים נכון ל-2020. העיר היא בירת מחוז פירס ובה נמצא מושב ממשלת המחוז.
אתרים ידועים בעיר הם הגשרים המרשימים על הנהר, נמל טקומה, פארק פוינט דפיאנס (Point Defiance Park), מבנים היסטוריים כגון תחנת כיבוי האש מספר 9 (Engine House No. 9) ואניית הכיבוי מס' 1 (Fireboat No. 1), מוזיאון האמנות בעיר ומוזיאון הזכוכית.
עיר תאומה שלה היא קריית מוצקין אשר בישראל.
טזמניה
זאב טזמני
שד טזמני
מאיר-סיקו סמילנסקי
מאיר-סיקו סמילנסקי (ט' באדר תרל"ו, 5 במרץ 1876, טֶלֶפִּינוֹ, פלך קייב (אוקראינה), האימפריה הרוסית – יום הכיפורים תש"י 3 באוקטובר 1949, תל אביב, ישראל) היה סופר ופובליציסט עברי.
ביוגרפיה.
סמילנסקי נולד בכפר טֶלֶפִּינוֹ שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז צ'רקאסי באוקראינה). היה אחיו הצעיר של משה סמילנסקי, ודודם של דוד סמילנסקי וזאב סמילנסקי, ודוד רבא של הסופר ס. יזהר. עלה לארץ ישראל לראשונה בשנת 1891, בעקבות אחיו משה. הוא עבד תחילה במושבה ראשון לציון, ועם ייסודה של המושבה חדרה התיישב עם המשפחה במושבה. בשל סיבות שונות הוא שב לאחר שנה, בשנת 1892, לרוסיה, יחד עם אחיינו דוד. הוא עסק במסחר וניהל את עסקיו של אביו.
בשנת 1915 לקה בעיניו והתעוור. הוא חי ברוסיה במהלך הפרעות, הפוגרומים והמהפכה הבולשביקית, ולאחר שש שנים חזר לארץ, בשנת 1921. הוא שיקם את עצמו ועסק בכתיבה בחברת בני המשפחה. הוא נפטר בתל אביב ונקבר ברחובות.
מאיר-סיקו החל לפרסם את סיפוריו בראשית המאה העשרים, וחתם עליהם בשם העט "מ. סיקו". חונכיו הספרותיים היו ח"נ ביאליק ונחום סוקולוב. נושאי סיפוריו של מאיר-סיקו היו חיי הכפר באוקראינה, וחיי יהודי הכפרים באוקראינה. ראשית פרסומיו הייתה בכתבי העת "הצפירה" ו"לוח אחיאסף". בארץ פרסם את דבריו בעיקר ב"הפועל הצעיר" וב"בוסתנאי". בארץ הרבה לכתוב מזיכרונותיו בשנות הפרעות והמהפכה ברוסיה.
איי אנדמן
ריי מילאנד
ריי מילאנד (באנגלית: Ray Milland; 3 בינואר 1905 - 10 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע ולשי מצליח ובמאי קולנוע שעבד בעיקר בארצות הברית.
קורות חייו.
הוא נולד בשם רג'ינאלד טרסקוט ג'ונס, בוית', ויילס, ואימץ את השם של אחד הרחובות באזור מגוריו כשם משפחה. לפני שהיה לשחקן שירת מילאנד בחיל הפרשים המלכותי בארצו במשך שלוש שנים. בספטמבר 1932 התחתן עם מלוויניה וורנר והם נשארו נשואים עד מותו של מילאנד ב-1986. לזוג היו ילד בשם דניאל ובת מאומצת בשם ויקטוריה. לאחר מותה של הנסיכה גרייס ממונקו נודע על רומן שהיה ביניהם.
קריירה.
את הופעת הבכורה הקולנועית שלו ערך מילאנד בסרט האילם "הסקוטי המעופף" (1929). ומשהגיע הפריצה של הטלוויזיה (מאמצע שנות החמישים) החל להופיע בה לעיתים קרובות, כמו גם בסרטי טלוויזיה ובנוסף הִרבה לביים סדרות טלוויזיה בחצי השני של שנות החמישים.
פסגת הקריירה שלו הייתה ב-1945 כשכיכב בתפקיד הראשי בסרטו של בילי ויילדר, "סוף השבוע האבוד", בה גילם אלכוהוליסט בעל יצר הרסנות כלפי עצמו. על תפקידו זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, כשהוא נושא את נאום הזכייה הקצר ביותר בתולדות האוסקר: הוא פשוט קד קידה וירד מן הבמה. בנוסף הוא היה הראשון שזוכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן ובפרס האוסקר על אותו תפקיד וכמו כן היה לשחקן הוולשי הראשון שזוכה בפרס האוסקר. מילאנד זכה בתפקיד רק כברירת מחדל, לאחר שאולפני סרטי פרמאונט הטילו וטו על הבחירה הראשונה של הבמאי ויילדר לתפקיד, שהיה השחקן חוזה פרר. כל השחקנים הגדולים של אותה תקופה סירבו להשתתף בסרט, שהיה עבורם סיכון מקצועי וכך נבחר לבסוף השחקן היחסית אלמוני - מילאנד. אחד מתפקידו הנודעים ביותר היה בסרטו של היצ'קוק -"אליבי" בו גילם את שחקן הטניס השוקע המתכנן את חיסולה של רעייתו העשירה.
יש לו שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד (כמו לברודריק קרופורד): אחד על הישגיו הקולנועיים והשני על הישגיו הטלוויזיוניים.
דוד סמילנסקי
דוד סמילנסקי (כ"ו בתמוז תרל"ה, יולי 1875, בלוזריה, פלך קייב, האימפריה הרוסית – 3 בנובמבר 1953, כ"ה בחשוון תשי"ד, תל אביב) היה סופר עברי ופובליציסט, פעיל ציוני, ממייסדי תל אביב, חבר הוועד הראשון של העיר ועובד עיריית תל אביב.
קורות חיים.
נולד בשנת 1875 בעיירה בלוזריה, הסמוכה לקייב שבאוקראינה (אז באימפריה הרוסית), וגדל בעיר רוטמיסטרובקה. עלה לארץ ישראל לראשונה בשנת 1891 והתמקם ביפו. משם עבר לעבוד ביקב המושבה ראשון לציון, ולאחר מכן עבר עם משפחתו לחדרה והיה בין מייסדי המושבה. מחדרה שב לרוסיה יחד עם אחיינו מאיר-סיקו לאחר שלקה בקדחת צהובה. שימש בפקידות גם בתנועה הציונית, והיה עוזרו של זאב טיומקין, בעת פעילותו בייליזבטגרד.
בשנת 1902 נישא לשרה בלומה, בתו של ניסן בלוצרקובסקי. בני הזוג היו הורים לבן, שמעיה.
בשנת 1906 עלה סמילנסקי לארץ בשנית, הפעם כאיש עסקים. הוא היה שותף בחברת "עתיד" (לימים, "שמן תעשיות"), שלהּ היו מפעלים בחיפה, בלוד וביפו, וכך הצטרף לחמשת המייסדים של שכונת אחוזת בית (יחד עם מאיר דיזנגוף, יחזקאל דנין (סוכובולסקי), עקיבא אריה ויס ויצחק חיותמן), הראשונה לשכונות תל אביב. בנה את ביתו ברחוב יהודה הלוי 30.
במשך שנים היה מנהל החשבונות של גימנסיה הרצליה. היה מראשוני החברים במועצת העיר תל אביב. בשנת 1920 התמנה למפקח כללי בעיריית תל אביב, ומשנת 1927 עד פרישתו כיהן כמנהל מפעלי המאור והמים של העירייה. סמילנסקי גם שימש החל מיסודו ב-1923 כיושב ראש מועצת האופרה הארצישראלית, וכיהן כנשיא בני ברית וארגון הבונים החופשיים. כן היה חבר מועצת המנהלים של חברת גאולה.
בשנת תרפ"ג נפטרה אשתו בלומה, ובשנת תרפ"ד נישא בשנית, לעסקנית ד"ר מרים קיסילובה-סמילנסקי.
סמילנסקי נפטר בביתו בשנת 1953, בגיל 78. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
סמילנסקי היה אחיו של זאב סמילנסקי ודודו של ס. יזהר. הוא היה אחיינם של משה סמילנסקי ושל מאיר-סיקו סמילנסקי.
יצירתו.
ראשית כתיבתו של דוד סמילנסקי הייתה ברוסית, אך כמעט בו בזמן החל גם לכתוב בעברית. הוא פרסם מאמרים רבים בעיתונות הציונית העברית וגם ברוסית. דבריו כונסו עוד בחייו, בשנת 1942, ויצאו בשנית בשנת 1958.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אליס ווטרס
אליס ווטרס (באנגלית: Alice Waters), (נולדה ב-28 באפריל 1944), שפית אמריקאית, חלוצת מסעדנות העילית באמריקה.
ביוגרפיה.
ווטרס נולדה בצ'אטהם שבניו ג'רזי. בקיץ 1964, במהלך השנה האחרונה ללימודיה בבית הספר התיכון, נסעה לצרפת ונשבתה בקסמי האכילה הלא יקרה אך הטעימה להפליא בביסטרו הצרפתיים, אותם אוכל המעמד הבינוני הצרפתי. היא התלהבה מהתרבות אשר שמה דגש חזק כל כך על תרבות היין והאוכל. גולת הכותרת של ביקורה הייתה בפונדק כפרי זעיר בברטאן, שם היא אכלה ירך חזיר משומר עם מלון, דג טרוטה טרי עם שקדים שנדוג היישר ממימי החוף הסמוך, ועוגת טארט פטל פשוטה שנעשתה מהפירות שבגן המסעדה: "נזכרתי בארוחת הערב הזו אלף פעמים". ווטרס קיבלה את התואר הראשון שלה בלימודי תרבות צרפת ב-1967 באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, התלמדה בבית הספר מונטסורי בלונדון ולאחר מכן טיילה שנה בצרפת.
חיברה שמונה ספרים.
שה פניס.
בהשפעת חוויותיה בצרפת זנחה ווטרס את תוכניותיה המקוריות להיות מורה ופתחה ב-1971 את מסעדת "שה פניס" בברקלי, קליפורניה. מטרתה הייתה ליצור אווירה דומה לזו שחוותה בפונדק הזעיר בברטאן, מקום בו ניתן למחוא כפיים לשף ולהחמיא בקול על המנות.
המסעדה מבוססת על מאכלים פשוטים. זהו מטבח אקולוגי המחובר לסביבתו, המתבסס על שימוש במרכיבים אורגניים מהיצע מקומי. בתחילת השבוע המטבח בסיסי ובסופו נהפך להיות מורכב ומתוחכם יותר. התפריט משתנה מדי יום. במסעדה שני שפים מבצעים - David Tanis ו-Jean Pierre Moulle, הנמצאים כל אחד שישה חודשים בשנה במסעדה.
ב-1983 נולדה בתה פאני, וב-1984 ייסדה את "קפה פאני", המגיש ארוחות בוקר וצהריים.
קרב חרונינגן