יוליה הצטרפה אל אגריפה במסעותיו ברחבי האימפריה, היא שהתה בגאליה בין השנים 20-18 לפנה"ס בזמן שאגריפה היה מושלה. בשעה שיוליה הייתה בדרך לפגוש את אגריפה היא כמעט טבעה באיליום, אגריפה הזועם קנס את המקומיים בסכום של 100,000 דרכמות ורק בקשותיו של מלך יהודה הורדוס שכנעו אותו לבטל את הקנס. יוליה הצטרפה אל בעלה כשזה ערך סיור בפרובינקיות המזרחיות ואף ביקרה איתו בשנת 13 לפנה"ס ביהודה ושלחה מתנות לבית המקדש.
אגריפה מת בפתאומיות בשנת 12 לפנה"ס ויוליה הפכה לאלמנה בשנית.
נישואים לטיבריוס.
לאחר מותו של אגריפה השיא אוגוסטוס את יוליה עם אחיה החורג טיבריוס, מתוך מחשבה להעניק לבנו החורג את אותו המעמד שהוחזק קודם לכך על ידי אגריפה ועל ידי הנישואים להפוך אותו למגנם של נכדיו.
נישואיה של יוליה לטיבריוס היו אומללים והתגלו ככישלון, טיבריוס נטר לה על כך שהוא הוכרח להתגרש מאשתו האהובה ויפסניה אגריפינה במצוות אוגוסטוס כדי להתחתן עם יוליה והיה בעל הערכה נמוכה אל אופייה בעוד יוליה תיעבה את טיבריוס ולפי טקיטוס אף שלחה לאביה מכתב המגנה את טיבריוס. הבן שיוליה ילדה לטיבריוס מת בינקותו.
לבסוף פרש טיבריוס מכל תפקידיו והסתגר ברודוס בשנת 6 לפנה"ס והזוג נפרד באופן מעשי.
הגליה.
בינתיים צצו שמועות על התנהגותה ההוללת של יוליה, על נוהגה לבלות את לילותיה במקומות מפוקפקים בפורום רומאנום. אוגוסטוס כיוזם חוקי המוסר הקשוחים לא יכל להתעלם מהתנהגותה, הוא ביטל את נישואיה לטיבריוס בשנת 2 לפנה"ס וגינה אותה במכתב ששלח לסנאט הרומי, לבסוף הוגלתה יוליה לאי פאנדאטריה, שם היא הוחזקה בבידוד מוחלט כשרק אמה סקריבוניה התלוותה אליה. יש הטוענים כי הגלייתה של יוליה הוחלטה על מנת למנוע ממנה גורל מר יותר של הוצאה להורג, שכן מאהבה האחרון, יולוס אנטוניוס, תכנן קשר כנגד טיבריוס, בעלה של יוליה. יחד עם מספר קושרים נוספים תכננו לרוצחו, אולם הן טיבריוס והן אוגוסטוס שמעו על המזימה, ועל מנת למנוע את האשמת בתו מיהר אוגוסטוס להוקיע את הקושרים ולהחליט על הגלייתה של יוליה בהסתמך על חוק המגנה בגידה של נשים וגברים נשואים, אותו העביר 15 שנה קודם לכן. יולוס אנטוניוס עצמו התאבד לפני הגעת אנשיו של אוגוסטוס אליו. יוליה הוגלתה אל מחוץ לאיטליה, אולם חמש שנים לאחר מכן הוחזרה והועברה אל כפר איטלקי קטן, רגיום (כיום רג'ו די קלבריה שבאיטליה). כשהיה ברור שאוגוסטוס עומד למות ושטיבריוס ירש אותו כקיסר, הוכנה קנוניה ברומא שיועדה למנוע זאת על ידי חילוצם שלה ושל בנה אגריפה פוסטומוס, שגם שהה בגלות, אחרי מותו של אוגוסטוס והבאתם ללגיונות הרומאים שחנו בגרמניה והכרזה על אגריפה כיורשו של אוגוסטוס והקיסר החדש.
אולם הקשר התגלה ועם מותו של אוגוסטוס אגריפה הוצא להורג ובכך נסתם הגולל על סיכויה האחרון של יוליה להינצל מגלותה, הקיסר החדש טיבריוס (שכזכור שנא אותה) ביטל את קצבתה של יוליה, הורה שתנועתה תוגבל לחדר אחד בביתה ושלא תבוא במגע עם שום אדם. היא מתה מרעב באותה שנה.
מיינדזיז'ץ פודלסקי
מזריץ' פודלסקי (ביידיש: מעזריטש, בפולנית: Międzyrzec Podlaski) היא עיר השוכנת במחוז ביאלסקי (בפולנית: Powiat Bialski) שבפרובינציית לובלין (בפולנית: Województwo lubelskie), פולין. בפי היהודים כונתה מזריטש דליטא, כדי להבדילה מערים אחרות באותו שם.
היסטוריה.
מזריץ' פודלסקי הוכרה רשמית כעיר ב-1477. החל מהמאה ה-16 התקיימה בה אוכלוסייה יהודית גדולה.
בשנת 1795 נכבשה העיר על ידי אוסטריה. העיר הייתה חלק מדוכסות ורשה מ-1809 עד 1815, ואז הפכה לחלק מפולין הקונגרסאית. ב-1867 מוקמה העיר על מסילת הרכבת של פולין.
הקהילה היהודית.
במהלך המאה ה-19 פעל בעיר הרב אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-20,000 יהודים, כ-80% מתושביה. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים מנו היהודים כשלושה רבעים מתושבי העיר, כ-12,000 איש.
בסוף ספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את העיר, אולם בתחילת אוקטובר מסרה ברית המועצות את העיר לגרמניה כחלק מן הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בעקבות הסגרתה של העיר לגרמנים, עזבו את העיר כ-2,000 מיהודיה, ועברו לתחום הכיבוש הסובייטי. בתקופה הראשונה לכיבוש רצחו הגרמנים עשרות יהודים בעיר, תוך שוד דירותיהם, והטלת גזירות שונות עליהם.
בסוף אוגוסט 1942 רצחו שוטרים גרמנים, פולנים ומתנדבי טרווניקי אוקראינים כ-3,000 מיהודי העיר, ובהם קשישים ותינוקות, ושילחו כ-11,000 מיהודי העיר הנותרים למחנה ההשמדה טרבלינקה בקרונות משא, שבהם מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה.
לאחר האקציה, ריכזו הגרמנים את יהודי העיר הנותרים בגטו מזריטש פודלסקי, בו הוחזקו למעלה מ-17,000 יהודים, רובם מיישובי הסביבה כגון פישצ'ץ וקודן, וחלקם מסלובקיה. עד 17 ביולי 1943 חוסל גטו זה במספר אקציות. כ-160–200 יושביו האחרונים נורו, והעיר הוכרזה רשמית כנקייה מיהודים. פחות מאחוז אחד מן האוכלוסייה היהודית בעיר שרדו את הכיבוש הנאצי.
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי היה גטו שהקימו הגרמנים בשנת 1941 בעיר הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי.
בגטו נכלאו כ-17,000 יהודים (לפי כמה מקורות - 24,000) בעיקר ממיינדזיז'ץ פודלסקי ומהיישובים הסמוכים. החל משנת 1942 החלו הגרמנים בהדרגה לחסל את הגטו: תושביו הועברו למחנות ההשמדה טרבלינקה ומיידנק.
הגטו חוסל סופית ב-17 ביולי 1943. כמאה יהודים ממיינדזיז'ץ פודלסקי שרדו את המלחמה, בעיקר הודות לעזרה שקיבלו מן האוכלוסייה הפולנית ביישובים הסמוכים.
תחילת הכיבוש הגרמני בעיר.
בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני בעיר, הגיעו אליה יהודים רבים מיישובי הסביב, ובמקביל גורשו ממנה כ-2,500 יהודים למחנות עבודה בסביבתה, בהם חלקם נספו. בד בבד, הטילו הגרמנים תשלומי כופר על הקהילה, תוך רצח עשרות יהודים שנלקחו כבני ערובה, ורצח עשרות יהודים נוספים בעת שוד דירותיהם. יהודי העיר חויבו גם בענידת טלאי צהוב, שהומר כעבור זמן מה בסרט זרוע. במאי 1942 הובאו לעיר אלפי יהודים שגורשו מסלובקיה.
האקציה הראשונה.
בין ה-25 ל-26 באוגוסט 1942 בוצעה בעיר אקציה בה השתתפו שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים. כ-2,000 יהודים שהתגלו במסתורים נרצחו במקום, וכן כ-1,000 חולים וקשישים. בשעת האקציה רצחו השוטרים תינוקות לעיני אמותיהם. כ-11,000 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, כאשר כתוצאה מתנאי הצפיפות והמחנק בקרונות, מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה.
האקציה השנייה.
לאחר האקציה הראשונה, רוכזו כ-5,000 היהודים שנותרו בעיר, יחד עם כ-13,000 יהודים נוספים שגורשו אליה, בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.
בין ה-6 ל-9 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, ושילחו כ-4,800 מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר לטרבלינקה. כ-7,000 יהודים נוספים רוכזו משך שלושה ימים ללא מזון ושתייה בכיכר העיר, תוך רצח 150 מהם במקום. לאחר מכן, שולחו גם הם לטרבלינקה.
האקציה השלישית.
בין 27 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1942, לאחר שהובאו לגטו שבעיר קרוב ל-3,000 יהודים שגורשו מרדזין, שולחו מהגטו כ-9,000 יהודים לטרבלינקה.
האקציה הרביעית.
כ-2,000 יהודים שרוכזו בגטו חוזר שהוקם בעיר, והועסקו בעבודות כפייה, שולחו ב-7 בנובמבר 1942 לטרבלינקה, ולאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים.
כ-550 עובדי כפייה יהודים שהובאו לעיר לאחר אקציה זו שולחו למיידנק, ובעת חגיגות חג המולד רצחו אנשי הגסטאפו 65 יהודים נוספים מהגטו שבעיר.
האקציה החמישית.
ב-2 במאי 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים, וכ-3,000 מיושביו שולחו לטרבלינקה, תוך רצח מאות יהודים במהלך האקציה ורצח כ-200 יהודים בשטח בית העלמין היהודי בעיר. למחרת שילחו הגרמנים את יתר יהודי הגטו למיידנק, וערכו מצוד אחר כ-200 צעירים יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה.
האקציה השישית.
ב-26 במאי 1943 שילחו הגרמנים מהגטו למיידנק כ-700 יהודים. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה וכ-200 מסתתרים שנתפסו נרצחו לאחר מכן. באקציה זו חוסל סופית גטו מיינדזיזץ' פודלסקי, והעיר הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כחצי אחוז מקהילת העיר שרדו את השואה.
מעזעריטש
מזריץ'
דונגפנג 4
דונגפנג 4 (ראשי תיבות של Dong Feng 4), הידוע גם כ-CSS-3, הוא טיל דו-שלבי ארוך טווח המשתמש בדלק נוזלי. הטיל פותח ונמצא בשימוש הרפובליקה העממית של סין.
על פי כמה מקורות, בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 אוחסנו הטילים בכמה מנהרות והירי היה אמור להתבצע מפתחי אותן מנהרות.
מפרט.
ל-DF-4 עוצמת שיגור 1,224.00 קילו-ניוטון, משקל 82,000 קילוגרם, היקף 2.25 מטר ואורך 28.05 מטר. הטווח המקסימלי הוא 4,750 קילומטר. הטיל משתמש בניווט פנימי ובאלגוריתם המבוסס על מעגל פגיעה של 1,500 מטר.
הטיל חמוש בנשק גרעיני במשקל 2,190 ק"ג עם עצמת פיצוץ של 3,300 קילו-טון.
טיל בליסטי בין יבשתי
נחל משושים
נחל משושים (נַחַל מְשֻׁשִּׁים, בערבית: ואדי פח'ורה, ואדי אל הווא, ואדי זכי) הוא נחל איתן במרכז רמת הגולן. סלעי הגדות במרכז הנחל מתאפיינים בצורת משושים, ואלה נתנו לנחל את שמו. התופעה בולטת במיוחד בבריכת המשושים, המוקפת עשרות עמודי בזלת משושים.
אורכו של הנחל הוא כ-30 ק"מ והוא הארוך בנחלי הגולן. באגן ההיקוות שלו כ-40 מעיינות שמרביתם נובעים כל השנה. תחילתו של נחל משושים במורדות הדרומיים של הר אביטל, בגובה 900 מ' מעל פני הים, וסיומו בכנרת, בגובה כ-210 מ' מתחת לגובה פני הים – הפרש גבהים של יותר מ-1,100 מ'.
שמורת הטבע.
נחל משושים הוא חלק משמורת הטבע נחל המשושים. השמורה הוקמה בשנת 2006.
מוקדי העניין בשמורה.