כשנה לאחר הקמת היישוב, בסוף מרץ 1980, נעשה ניסיון להקים נקודה נוספת בסמוך. שם הנקודה החדשה היה "חצרון" או "עצמונה ב'". מתיישבי עצמונה ביקשו אישור מהממשל הצבאי להקים מחנה עבודה במרחק כמה מאות מטרים מהיישוב, כשהמטרה הייתה שמחנה העבודה יהפוך ליישוב חדש. הממשל הסכים לאשר הקמת מחנה עבודה, אך רק בצמוד ליישוב, ולא במקום שביקשו. במקביל, הובא לעצמונה ציוד להקמת 4 מבנים, שנרכשו בכספי תנועות המחאה. וקבוצות של צעירים שהגיעו מישיבות במקומות שונים בארץ, רצו להקים את המבנים במקום המיועד, ללא אישור, למרות התנגדות אנשי עצמונה. בניסיון הראשון נכשלה הקמת המבנים בגלל רוח חזקה שגרמה לסופת חול, וחלקי המבנים הונחו בינתיים בצידי הכביש בסמוך לעצמונה. כעבור מספר ימים, אנשי הממשל הצבאי שכרו בדואים שלקחו את חלקי המבנים והביאו אותם לתחנת המשטרה בשייח זוויד. בלילה שאחרי כן, עלו אנשי חצרון על הקרקע, כשהם מביאים איתם 3 מבנים קטנים יותר, ומציבים אותם במקום. למחרת היום, פונו המתיישבים בכח על ידי חיילי צה"ל, לאחר שסירבו להתפנות מרצון. נעצרו 33 מתיישבים, 11 מתוכם צעירות מקרית ארבע.
הפינוי.
עצמונה הייתה אחת מארבעת היישובים שבהם היה ריכוז קיצוני של מתנגדי הנסיגה.
עצמונה פונתה מסיני ב-19 באפריל 1982. התושבים לא עשו כל הכנות שהן לפינוי, וסירבו אף לדבר או לחשוב מה יהיה במקרה של פינוי. ביום הפינוי עסקו התושבים ביציקת בטון של ארון הקודש של בית הכנסת ההולך ונבנה. כוחות פינוי גדולים מאוד הגיעו לעצמונה עם בוקר, כולל מספר גדול של אמבולנסים. לתושבים היה נראה שהצבא חושש מאוד מפינוי עצמונה. החשש נבע מכך שהתושבים ביישוב היו קיצוניים חדורי אידאולוגיה. תגובתם למצב לא הייתה על פי המצופה, והצבא חשש אולי מהפתעות מרות של הרגע האחרון. סוכם שהתושבים יעלו על אוטובוסים, שייקחו אותם לאן שיחליט הצבא, מלבד קבוצה קטנה של תושבים שישארו בינתיים במקום, לשמור על ציוד, ולהמשיך בקטיף המילונים. הצבא התחייב שלא לפנות באותו יום את מבני המגורים.
לקראת ערב, לאחר תפילת מנחה עלו התושבים לשלושה אוטובוסים. לפני העלייה לאוטובוסים, נשא מזכיר היישוב, איציק אידלס, דברים בפני כל החיילים שהיו במקום. לתושבים לא היה כל מושג לאן מסיעים אותם. רק במהלך הנסיעה נודע להם שהוכן מקום עבורם בבתים ריקים, ביישוב מורג שבגוש קטיף. המקום הוכן ביוזמת ראובן רוזנבלט, ראש המועצה האזורית חוף עזה, שידע שאנשי עצמונה לא יסכימו להשתתף בשום תכנון, הנוגע למקרה של נסיגה ופינוי.
למחרת הפינוי, הורשו כמה מהתושבים שכבר פונו, לחזור לעצמונה, ולהמשיך בקטיף המילונים עוד כמה ימים. המפונים שהו במורג במשך כשלושה חודשים, שבמקביל הוכנה תוכנית ליישוב ב"בדולח".
בחמישים הימים האחרונים לפני הפינוי, צולם בעצמונה, בהסכמת התושבים, סרט טלוויזיה, המתאר את חיי התושבים בצל הנסיגה. בסרט מובאים דברי התושבים, ונראים שגרת החיים, ונופי היישוב והסביבה. הסרט מציג גם את יום הפינוי עצמו. הסרט נערך לאחר הפינוי, והוקרן בתוכנית מבט שני ב-7 בנובמבר 1982.
הקמת היישוב החדש בגוש קטיף.
ב-6 ביולי 1982 קיבלו מפוני עצמונה לידיהם את היאחזות הנח"ל בדולח, שפונתה לשם כך על ידי הצבא ואוזרחה. בדולח קיבלה את השם "מצפה עצמונה" ובמקום התיישבו 15 משפחות ו-15 רווקים. במלאת שנה לנסיגה, נערכה ב-12 באפריל 1983 עצרת מחאה ב"מצפה עצמונה", בנוכחות השר יובל נאמן, בדרישה לחזור לסיני.
בינואר 1984 מפוני היישוב דרשו ממשרד האוצר מיליון דולר על פיצויים הפינוי. היישוב הוקם לאחר ההחלטה למתן הפיצויים למפנוי סיני ולכן לא היו זכאים לפיצוי. הקבוצה שכרה את שירותיו של עורך דין יעקב נאמן, שאיים לעתור לבג"ץ בעניין. משרד האוצר דחה את הפנייה, אולם בדק אפשרות לסייע ליישוב בדרכים אחרות. מצפה עצמונה הוגדר יישוב זמני, והמפונים קיבלו לבסוף תקציב ממשרד השיכון להקמת יישוב הקבע בסמוך, שתוכנן ל-250 משפחות. טקס חנוכת יישוב הקבע בני עצמון, כ-500 מטר מדרום ל"מצפה עצמונה" נערך ב-6 באוקטובר בנוכחות השר דוד לוי.
בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות פונה היישוב בני עצמון באוגוסט 2005, במקומו הוקם היישוב נווה בחבל שלום.
האידאולוגיה.
העקרונות שהנחו את תושבי בעצמונה היו:
מורה הדרך הרוחני של עצמונה, כמו גם של יישובים אחרים באזור, היה הרב אברהם יהושע צוקרמן, מישיבת מרכז הרב. הרב הירבה להגיע ליישובים באותה תקופה, והשפעתו הייתה גדולה. בתחילת שנת תשמ"ב, הגיע הרב נחום רכל להתגורר בעצמונה, ושימש כרב היישוב.
ביקורת.
דרך ההתמודדות של עצמונה, ספגה ביקורת משני כיוונים. היו שטענו שאנשי עצמונה מנותקים מהמציאות, בכך שהם ממשיכים להתנהג כאילו לא קרה דבר, גם כאשר כוחות הפינוי כבר בדרך. והיו שטענו שמאבקם חלש וחסר סיכוי, מפני שאינם מתכוונים להאבק בכוח נגד הפינוי, כשיגיע.
היו גם בעצמונה תושבים שלא הסכימו לדרך זו של מאבק, ולכן עזבו את היישוב ועברו ליישוב חצר אדר.
התפתחות היישוב.
בהתחלה הייתה תחלופה גבוהה של התושבים, אך בהמשך הגיעו משפחות עם ילדים שקבעו את ביתם במקום. בשנת תשמ"א היו במקום 8 משפחות ו-11 ילדים.
בסוף שנת 1981, גרו בעצמונה 15–20 משפחות.
ביישוב עצמונה היו בשלב זה כבר 15 מבנים, מהם 6 קרוואנים. לצורך הבניה הובאו חומרי בנין, במימון גוש אמונים והמינהל האזורי.
בעצמונה הוקמו מבני קבע בודדים: חדר אוכל, מקווה (שנבנה במימון משרד הדתות), והתחיל להבנות בית כנסת.
בינואר 1981, הגישו אנשי עצמונה בקשה לעוזר שר החקלאות, אישור לדייג חופי באזור ימית – חרובה.
בשנת 1981 עיבדו אנשי עצמונה 40 דונם של עגבניות. העגבניות של עצמונה נחשבו ללהיט מבוקש אצל הסוחרים, ואף יוצאו לחו"ל במחירים מצוינים. בשנת תשמ"ב עובדו 130 דונם של עגבניות.
הייתה החלטה שלא להיעזר בעבודה שכירה.
במוצאי שמחת תורה, אוקטובר 1981, הגיע לעצמונה גרעין שמטרתו הייתה להקים יישוב חדש באזור. בגרעין היו 15 רווקים ורווקות ומשפחה אחת.
ובחנוכה, עלה הגרעין והקים את היישוב חצר אדר..
בסוף דצמבר 1981, הוקם יישוב נוסף על חוף הים מזרחית לעצמונה, מעוז הים שמו. 10 צעירים השתכנו במבנה ששיקמו, והתכוונו לעסוק בדיג..
בחודשים האחרונים, התקיימו במקום תלמוד תורה, ובית ספר לבנות.
קבוצת חברי כנסת, ובהם סגן השר דוד שיפמן, יגאל כהן ויגאל כהן אורגד מהליכוד, ורענן נעים ממפלגת העבודה, ביקרו ביישובים עצמונה וחצר אדר, לאות הזדהות עם מאבקם נגד הנסיגה.
ייחודיותו של היישוב.
היישוב עצמונה התקיים במשך 3 שנים בתנאים קשים ביותר (אמנם רוב התושבים גרו במקום פחות זמן), תנאים קשים יותר משאר יישובי חבל ימית.
עיקרן של הבעיות בעצמונה:
בניגוד לשאר היישובים באזור שרוב תושביהם השלימו בשלב מסוים עם הנסיגה, ועזבו את היישוב הרבה לפני הפינוי, בעצמונה המשיכו לנהל שגרת חיים רגילה עד הסוף. ובניגוד לשאר מתנגדי הנסיגה, שבאו רק בחודשים, בשבועות ובימים האחרונים לפני הנסיגה, אנשי עצמונה החזיקו מעמד וקיימו יישוב במשך 3 שנים.
אלברטפוליס
ריינאייר סאן
ריינאייר סאן (באנגלית: "Ryanair Sun") היא חברה לטיסות שכר פולנית, שהוקמה בשנת 2018 על ידי חברת טיסות החסך ריינאייר. החברה יועדה בתחילה להפעיל טיסות שכר לא סדירות, אך בספטמבר 2018 הודיעה חברת האם רינאייר כי כל בסיסיה בפולין יופעלו על ידי החברה החדשה.
במרץ 2019 הודיעה חברת האם ריינאייר, כי החל מסתיו 2019 ישונה שם החברה לבאז (באנגלית: "Buzz"), שפירושו זמזום הדבורה שהיא תהיה גם הלוגו של החברה. עד אז הצי צפוי גם לגדול ל-25 מטוסים.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
בניין הארכיון הלאומי
בניין הארכיון הלאומי (באנגלית: National Archives Building), שידוע באופן לא רשמי כארכיון I, הוא המטה המקורי של הארכיון הלאומי של ארצות הברית. הוא ממוקם צפונית למול, בשדרת פנסילבניה מספר 700, וושינגטון די. סי. בנייתו החלה בשנת 1933, והסתיימה בשנת 1935. האדריכל שתכנן את הבניין היה ג'ון ראסל פוף (Pope).
הכניסה הראשית לבניין היא בשדרת החוקה, ואילו הכניסה לחוקרים היא בשדרת פנסילבניה.
מבנה גדול נוסף, המכונה "ארכיון II" (או בפשטות "A2"), ממוקם בקולג' פארק, מרילנד.
מוצגים.
בניין הארכיון הלאומי מחזיק בעותקים המקוריים של שלושה מסמכים מרכזיים ומכוננים של ארצות הברית וממשלתה: הכרזת העצמאות, החוקה, ומגילת הזכויות. מסמכים אלו מוצגים לציבור באולם הראשי של הארכיון הלאומי, שנקרא הרוטונדה של מגילות החירות.
בבניין מוחזקים פריטים היסטוריים אמריקאיים חשובים נוספים, כולל תקנון הקונפדרציה, הסכם רכישת לואיזיאנה, והצהרת האמנציפציה. כמו כן, במקום מוחזקים אוספים של צילום ועוד פריטים היסטוריים ותרבותיים אמריקאיים חשובים. גרסה מקורית של המגנה כרטה משנת 1297 שאושרה על ידי אדוארד הראשון, הוא מסמך היסטורי בינלאומי שמוצג לציבור גם הוא במקום.
בתוך הרוטונדה של מגילות החירות אין תורות לצפייה בכל מסמך, והמבקרים יכולים לעבור ממסמך למסמך כרצונם. הצילום אסור במוזיאון הארכיון הלאומי. צילום באור טבעי מותר בחדרי המחקר.
אזור היהלומים
רובע היהלומים
רובע היהלומים (רמת גן)
אזור היהלומים של מנהטן
כרמלית חיפה
פארק מתם
פארק מרכז תעשיות מדע
רצה (בעל חיים)
אגרטל וטרלו
מוזיאון הארכיון הלאומי
מידת סדום
אגם ווינדמייר
סכין שף
בתחום הבישול, סכין שף הוא כלי חיתוך המשמש להכנת מזון. סכין השף תוכננה במקור בעיקר כדי לחתוך נתחים גדולים של בשר בקר, אולם כיום משמשת סכין השף כסכין לשימוש כללי, והיא הסכין הנפוצה ביותר בקרב טבחים במטבח המערבי.
סקירה כללית.