בתגובה להפגנות אזרחי איראן נגד משטר האייתולות ב-2019, פרסם בורל בשמו של האיחוד האירופי הצהרה בה אמר כי: "בשביל האיחוד האירופי והמדינות החברות בו השימוש ההולך וגובר בכוח בלתי מדוד כנגד מפגינים הוא בלתי מקובל". הוא דחק באיראן לערוך חקירות שקופות ואמינות שיבהירו את היקף המתים בהפגנות והוסיף ואמר כי: "האיחוד מצפה להעמדתם לדין של כל אלו האחראים למקרי האלימות ולשחרורם של כל המפגינים שנעצרו במהלך ההפגנות הלא אלימות כנגד המשטר". הוא הדגיש כי שיתוק הגישה לרשת האינטרנט במשך שבוע כדי למנוע זליגת מידע אודות ההפגנות באיראן הוא הפרה בוטה של חופש ההפגנה והביטוי ושעל איראן לציית ולפעול על פיהם.
בפברואר 2020 ביקר באיראן כדי לדון עם נשיא איראן רוחאני על עתידו של הסכם הגרעין. ביקור זה בא לאחר מתיחות הולכת וגוברת בין איראן לארצות הברית בעקבות חיסולו של קאסם סולימאני בינואר.
יחסו לטורקיה.
באוקטובר 2019 בעת שכיהן כשר החוץ הספרדי גינה בורל את המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית נגד הכורדים הסורים, ואמר כי לספרד "אין כוחות קסם" שיעצרו את הפלישה הטורקית.
בינואר 2020 במהלך מפגש עם שרי חוץ אירופים, קרא לטורקיה לא לשלוח מומחים צבאיים וכוחות ללוב השרויה במלחמת אזרחים וזאת כדי לא להסלים את המצב וכדי לכונן הפסקת אש בין הכוחות הלוחמים.
במרץ 2020 נפגש עם בכירים טורקים כדי לדון במצב באידליב ובמשבר הפליטים מעיראק וסוריה הנמצאים בטורקיה והצהיר כי על האיחוד האירופי וטורקיה לחזק את קשריהם כדי להתמודד עם אתגרים משותפים.
יחסו לסין והונג קונג.
בכל הנוגע לסוגיית הונג קונג, בורל, כעמדתו של האיחוד האירופי - תומך במדיניות "מדינה אחת, שתי שיטות" ובאוטונומיה של הונג קונג בהתאם להסכם שנחתם ב-1997.
עם העלאת הצעת חוק ההסגרה שתאפשר להונג קונג, טריטוריה אוטונומית-למחצה למסור לסין חשודים בפשעים, פרצו מחאות ענק בכל רחבי הונג קונג נגד חוק זה. בעקבות מחאות הענק והלחץ הבינלאומי, חוק זה בוטל, אך שנה לאחר מכן, ביוני 2020, אישר השלטון בבייג'ינג את חוק "הביטחון הלאומי" ובכך עשה צעד צעד נוסף להרחבת שליטתו בהונג קונג על אף הסכמי האוטונומיה. על בורל והאיחוד האירופי הופעל לחץ להודיע על הטלת סנקציות על סין. בתחילה אמר כי: "סין היא שותפה הכרחית, בין אם אתם אוהבים את זה ובין אם לא" ונמנע מהטלת סנקציות על סין.
ביולי 2020, עם התגברות ההפגנות, כינה בורל חוק זה "דרקוני", הודיע כי האיחוד האירופי עומד עם אזרחי הונג קונג וקרא לסין להימנע מכל פעולה שתפגע באוטונומיה, הן בתחום המשפטי והן בתחום זכויות האדם של אזרחי הונג קונג. בהמשך החודש הודיע בורל כי האיחוד האירופי יגביל את הייצוא לכל ציוד ביטחוני שישמש למעקב אחר אזרחי הונג קונג על ידי סין.
יחסו לסיפוח חצי האי קרים.
בורל מתנגד לסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה וסבור כי הוא מנוגד לחוק הבינלאומי.
בביקור שערך בספטמבר 2020 עם סגן ראש ממשלת אוקראינה, דימטרו קולבה בקיר הזיכרון ל"חללי כוחות הביטחון האוקראינים שנפלו למען הגנת המולדת" במאידאן נזאלז'נוסטי בקייב, אוקראינה הצהיר בורל כי האיחוד האירופי לא יכיר לעולם בסיפוח "הבלתי חוקי" לדבריו של חצי האי קרים בידי רוסיה. במהלך הביקור באוקראינה נפגש עם נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי והביע את תמיכתו של האיחוד האירופי בעם האוקראיני ובשלמות טריטוריאלית אוקראינית. הצהרות אלו מצטרפות להחלטת מועצת האיחוד האירופי מ-18 ביוני 2020 לחידוש הסנקציות על רוסיה בשל המשך סיפוח חצי האי קרים.
חיים אישיים.
אשתו הראשונה של בורל הייתה הסוציולוגית הצרפתייה קרולינה מיור, אותה הכיר בעת שהתנדב בקיבוץ גלאון בישראל בקיץ 1969. מנישואים אלו יש לו שני בנים, חואן, דיפלומט וליונל, טייס. בורל ומיור התגרשו בשנות התשעים. מאז 1998, בורל במערכת יחסים עם כריסטינה נרבונה, נשיאת מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ושרת הסביבה לשעבר (2004–2008). הזוג התחתן ביולי 2018.
בורל דובר ספרדית, קטלאנית, איטלקית, צרפתית ואנגלית.
פסטיבל טרייבקה
פואד שכר
פואד ׁשֻׁכְּר (בערבית: فؤاد شكر; נולד ב-1962), המכונה גם אל-חאג' מוחסן, הוא איש צבא לבנוני ובכיר בארגון חזבאללה, יועץ צבאי בכיר למזכ"ל הארגון, חסן נסראללה, וחבר בגוף הבכיר של הארגון - מועצת הג'יהאד. הוא משמש כמפקד פרויקט דיוק הטילים מטעם הארגון.
לפי דיווחים מסוימים, בשנת 2016 החליף שכר את מוסטפא בדר א-דין, מפקד צבא חזבאללה, לאחר מותו.
קורות חיים.
שכר נולד בשנת 1962 בכפר א-נאבי שית, במחוז בעלבכ שבלבנון, אותו כפר בו נולד מזכ"ל חזבאללה לשעבר עבאס מוסאווי.
את השכלתו הצבאית רכש שכר באוניברסיטת האימאם חוסיין בטהראן.
שכר פעיל בארגון חזבאללה מזה 30 שנה.
הוא לקח חלק בתכנון וביצוע הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-23 באוקטובר 1983 שגרמה להרג של 241 חיילי צבא ארצות הברית. בעקבות זאת, הפך שכר להיות מקורב לעימאד מורנייה.
ב-29 באוגוסט 2019 חשף צה"ל מידע בנושא פרויקט דיוק הטילים, ואת מעורבותו של שכר בו, כמפקד הפרויקט.
הפיכתו למבוקש.
ב-10 באוקטובר 2017 הפך שכר למבוקש מטעם ארצות הברית משעה שהוצעו במסגרת "תוכנית תגמולים לצדק" (Rewards for Justice Program) של שירות הביטחון הדיפלומטי (DSS) במחלקת המדינה של ארצות הברית, תגמולים של עד 5 מיליון דולר עבור מידע חיוני עליו, לצד פרס של 7 מיליון דולר עבור חברו לארגון טלאל חמיה.
וילה די ארטימינו
וילה מדיצ'י די ארטימינו (באיטלקית: Villa Medicea di Artimino) היא וילה בכפריר ארטמינו, חלק מהקומונה קרמיניאנו (Carmignano) בנפת פראטו במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת מה"ווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. הווילה משמשת כיום כמשכן למסעדה, לכנסים, חתונות ואירועים מיוחדים. המרתף היה משכן למוזיאון הארכאולוגי העירוני, שהועבר מאז למיקום חדש בתוך הכפריר ארטימינו.
היסטוריה.
הווילה נבנתה על פי דרישה של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. פיליפו בלדינוצ'י מספר כיצד הדוכס הגדול, במהלך אחד ממסעות הציד התכופים במונטה אלבנו (Monte Albano), נעצר ממש על הגבעה הזו, בחברתו של האדריכל הקשיש ברנרדו בואונטלנטי, התרשם מהמקום והביע רצון לבנות וילה לעצמו ולחצרו במקום הזה.
הווילה נבנתה בתוך ארבע שנים בלבד, משנת 1596 עד 1600 והיא יצירת מופת לבשלותו של האדריכל המפורסם. המבנה מייצג סיכום סגנוני של שאר וילות מדיצ'י, ומשלים את המערכת האזורית של אחוזות מדיצ'י. האדריכל הקשיש, חולה השיגדון, ניהל את העבודות מפירנצה, כשהוא נח בביתו בוויה מאג'ו, ואילו משתפי הפעולה שלו סנטי מאיאני וגרארדו מכיני פעלו בשמו במקום.
הצורה הפשוטה של המבנה המוכתרת בארובות וכדי ארובה רבים חולשת על האזור שמסביב כולל התצפית לערוץ בו מתפתל נהר הארנו סביב סלע גונפולינה. בלא מתווך בדמות פארק מלאכותי, הבניין משתלב ישירות בסביבה שחלקה מיוערת, בחלקה חקלאית, כשהוא כופה את עצמו על הנוף בגודלו. באופן סמלי זה היה המקום להבנת התפיסה החזותית של כל הדוכסות הגדולה. מסיבה זו הזמין פרדיננדו מהצייר הפלמי ג'וסטו אוטנס סדרה של 17 לונטות עם וילות מדיצ'י שיוצבו באולם מיוחד שנקרא "אולם הווילות" (Sala delle Ville). הלונטות התפזרו במאה העשרים, וכיום הן בווילה לה פטראיה, אם כי שלוש אבדו, ואילו עותקים הוצבו מאוחר יותר בווילה. בסמוך, בחדר המכונה "אולם המלחמות" (Sala delle Guerre), הכין אותו צייר כמה לונטות עם סצנות קרבות שנעלמו לחלוטין.
הווילה הייתה המועדפת על פרדיננדו לתקופת הקיץ ובקומה הראשית היא קושטה בציורי קיר של דומניקו פאסיניאנו (Domenico Passignano) וברנרדינו פוצ'טי (Bernardino Poccetti) עם נושאים מיתולוגיים ורמיזות למעלותיו של פרדיננדו: עיטורי האולם המרכזי, של מגורי הדוכס הגדול, של האכסדרה ושל הקפלה. כמו כן היה "ארון בגדים", מעוטר בציורים יוצאי דופן כמו "דיוקן פיטרו ארטינו" של טיציאן, כיום בגלריה הפלטינית ובכחוס של קרוואג'ו, המוצג כיום בגלריית אופיצי.
לצורך פעילויות הציד של הדוכס הגדול, הוקמה שמורת הציד "בארקו ריאלה" ("היער המלכותי") שהוקפה על ידי חומה גבוהה לאורך כ-50 קילומטרים שווילה ארטימינו הייתה מוקפת על ידה.
בשנת 1782 נמכרה הווילה על ידי הדוכס הגדול לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית לורן למרקיז לורנצו ברטולומיי (Lorenzo Bartolomei), ובהמשך עברה לרוזנים פאסריני (Passerini, 1848) בירושה; ואז היא נמכרה בשנת 1911 למשפחת מראיני (Maraini).
בסביבות 1930 נעשו שינויים בארכיטקטורה של הווילה, בניית גרם מדרגות חדש וסידור מחדש של הגן.
הווילה נפגעה קשות בסתיו 1944 (שלהי מלחמת העולם השנייה) כתוצאה מהפגזה, אך שוקמה במהירות. השיקום הושלם באביב 1945.
הווילה עברה ידיים כמה פעמים. בשנת 1979 מכרה משפחת ריבה את הריהוט והציורים שהיו בווילה. כיום היא מכילה מרכז כנסים ומלון.
הארכיטקטורה.
הווילה בנויה מגוף מרכזי ובו שתי חזיתות סימטריות ארוכות וארבעה באסטיונים הבולטים בפינות, שניים גבוהים עד הגג (מהצד המערבי, לכיוון האזור הכפרי) ושניים מסתיימים בקומה הראשונה על מנת ליצור שתי מרפסות (בצד לכיוון העיירה).
בארכיטקטורה של הווילה יצר בואונטלנטי את דימוי הפשטות של הווילות של המאה הקודמת, עם משטחי קיר מטויחים פשוטים, ועם זאת תוך יצירת ניגודיות בין הריק למלא החושפת את השייכות לתקופה המנייריסטית.