אם formula_21 לא תלויה ב-formula_2 הרי שהאינטגרציה טריוויאלית ושיטת רונגה-קוטה מסדר רביעי שקולה להפעלתו של כלל סימפסון ().
שגיאת הקיטוע המקומית בשיטה הנ"ל היא מסדר גודל של formula_23, בעוד השגיאה הנצברת הכוללת היא מסדר גודל של formula_24.
רונגה קוטה
רונגה-קוטה
פסגת איזבל
פסגת איזבל (באנגלית: Isabelle Peak) היא פסגת הר בהרי הרוקי הקנדיים, חלק מרכס בול על קו פרשת המים של אמריקה, בגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי קוטניי בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
גובה הפסגה 2,934 מטרים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1906 על ידי ר.ד. מקלו (R.D. McCaw), שערך סקר של האזור לאורך דרך באנף-וינדרמר. הסקר נעשה לבקשת ממשלת קולומביה הבריטית. מקלו קרא לאתר באזור "איזבל" לבקשת וו. וו. בל, המהנדס האחראי על בניית דרך באנף-וינדרמר, על שם אשתו איזבל, וההר נקרא על שם האתר.
השם אומץ רשמית ב-3 באפריל 1952.
הטיפוס על ההר.
הראשונים שהגיעו לפסגת ההר היו אנשי ועדת קביעת הגבולות הבינפרובינציאלית בשנת 1913.
סגור קלין
פסגת ביאטריס
פסגת ביאטריס (באנגלית: Beatrice Peak) היא הר ברכס בול, על קו פרשת המים של אמריקה, על הגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה והפארק הלאומי קוטניי בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה.
הפסגה ממוקמת בין פסגת סטנלי והר בול, וגובהה 3,125 מטרים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1912 על ידי המועדון האלפיני של קנדה, והיא נקראת על שם ביאטריס שולץ (Beatrice Shultz) שטיפסה על הר באותה שנה.
היסטוריית טיפוס.
ביאטריס שולץ וג'י. פי. פורד (J.P. Forde) היו הראשונים שטיפסו על הפסגה, בשנת 1912.
בנימין אלקובי
בנימין אלקובי (נולד 21 במאי 1961) הוא משורר ועורך ישראלי.
ביוגרפיה.
בנימין אלקובי נולד בעיר טטואן שבצפון מרוקו, הנחשב בתקופה הקולוניאלית כ"מרוקו הספרדית". ככזה שפת-האם שלו היא ספרדית, בנוסף לשפות עברית, אנגלית וצרפתית. בגיל 7 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. התגורר עם שני אחיו אצל אמו הגרושה והוריה באשקלון. שם למד בבית-הספר היסודי ובבית-הספר התיכון העיוני "תגר"(שעם השנים נסגר). בהיותו בעל מחלת עצמות מולדת ונדירה שוחרר מן השירות הצבאי. בגיל 20 עבר לחיות בבאר-שבע כדי ללמוד ולסיים את לימודי תואר ראשון בספרות עברית ובפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון. ב-1987 חזר להתגורר עם אביו בקריית ים, שם חי עד 2012. במקביל עבד כמורה, תחילה מטעם משרד החינוך ומאוחר יותר במגזר הפרטי. בשנים 1996–1999 השלים את השכלתו האקדמית, סיים תואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה. ב-2012, בהיותו כמעט בן 51, נישא להילה, צעירה ממנו ב-13 שנה, אף היא מורה. אז עברו להתגורר בשכונת נוה שאנן שבחיפה.
את ספר השירה הראשון שלו הוציא אלקובי לאור בשנת 1983, בהיותו בסך-הכול בן 22. מאז ועד 2016 הוציא לאור עוד 8 ספרי שירה. ב-1999 התקבל כחבר באגודת הסופרים העבריים, ומאז הפך לחלק מקהילת הספר בכלל, ומקהילת הספר בחיפה בפרט.
את ספרו הראשון, "קם מאפרו", ערך איתמר יעוז-קסט, שממנו אלקובי למד את דרכי השירה. משורר נוסף שאלקובי התקרב אליו והפך לרבו היה נתן יונתן, שאף ערך את ספרו השני "ארכיאובסקורה". הכיר מקרוב את המשורר נתן זך, שהיה אף מורו בלימודי התואר השני. בעיני אלקובי זך הוא מקור ההשפעה העיקרי של שירתו.
משנת 2000 אלקובי הוא חבר אקו"ם, ומ-2006 חבר באיגוד כללי של סופרים בישראל. היה חבר בוועד אגודת הסופרים העברים בסניף חיפה והצפון. ב-2002 זכה בפרס "קרן תרבות חיפה" על ספרו הרביעי "באמצע החיים". שימש כעורך לשוני וכמגיה בכתב העת "צפון" שבעריכת פרופ' אבידוב ליפסקר (2004). ערך ספרי משוררים מקומיים ופרסומי שירה בחוצות; זכה לביקורת אוהדת מאת יצחק לאור, פרופ' אדיר כהן והמשורר והמבקר אילן ברקוביץ'. ב-2010 הופק סרט עליו ועל יצירתו.
בתחילת יולי 2002 עורר אלקובי מהומה רבה, כשהתפרץ מיציע הקהל אל הצגה שהוצגה בתיאטרון חיפה, והביע מחאה קולנית כנגד השתתפותו של השחקן השנוי במחלוקת ג'וליאנו מר. לאחר שנים הסביר אלקובי בשירו את התנהגותו הפרובוקטיבית כדחף תת-מודע ולא רצוני מצדו, שבא להתריע ולמנוע מראש כביכול את מותו הטרגי של מר כעבור מספר שנים.
אלקובי פרסם משיריו ומסיפוריו בבמות ספרותיות רבות, מהן: בכתבי העת אפיריון, עכשיו, קשת החדשה, עיתון 77, במדור התרבות של ידיעות אחרונות, ובתחנת הרדיו של קול ישראל.
על שירתו.
שירת אלקובי היא שירה מתבוננת, מחשבתית, אקזיסטנציאליסטית, נוגעת בחריפות הקיום ובסכסוך הנפש, שואפת אל המימד הרוחני, אל התובנה הפילוסופית של פני הדברים. הוא חוקר ללא הרף את סביבתו, את זולתו ואת עצמו; משליך מן העולם אל עצמו ולהפך. רובדי השפה והתרבות בשירי אלקובי מגיעים מן העברית העתיקה, התלמודית וזו של ימי הביניים ועד השירה העברית החדשה ואף החדישה מצד אחד, ומצד שני אלקובי מתכתב עם סופריה והוגיה של התרבות המערבית, כגון: ז'אן-פול סארטר, סרן קירקגור, סמואל בקט, פרנץ קפקא, נתן זך ודוד אבידן.
זו שירה הגותית, דיבורית, שאיננה פוסחת על המיזוג העדין שבין רגש ושכל; שירה אירונית ודיאלקטית, ששואפת לבנות את השלמות הרעיונית, דווקא מתוך הסתירה המתמדת. הרעיון המרכזי בשירת אלקובי הוא כי מתוך הדקונסטרוקציה והמבוכה ניתן לחתור אל איזושהי אמת, וכפי שהתבטא רבי נחמן מברסלב: רק דרך השבר ניתן לנסות ולהגיע אל השלם.
מיכאל גורדוס
שלום קסאן
שלום קסאן (קזרנובסקי) (שבועות תרס"א, מאי 1901 – טבת תשמ"ג, 20 בדצמבר 1982) היה עורך דין, שופט ופעיל ציבור בימי המנדט הבריטי ובמדינת ישראל.
ביוגרפיה.
קסאן נולד בירושלים למשפחת קזרנובסקי. הוא למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים ובבית הספר למל. בהמשך למד בבית מדרש למורים ואחר כך בבית הספר המנדטורי למשפטים. במקביל עבד במשרד הטאבו. בשנת 1928 יצא ללמוד באוניברסיטת שיקגו ובמקביל לימד עברית ותנ"ך וכיהן כסגן מנהל ואחר כך מנהל של בית ספר יהודי בעיר. בארצות הברית קיצר את שמו בגלל הערות עוקצניות שקיבל על אורכו. בשנת 1935 חזר לארץ ישראל מוכתר בתואר דוקטור. הוא התמחה אצל מרדכי עליאש והוסמך כעורך דין בשנת 1937. החל מ-1 בספטמבר 1937 כיהן כשופט שלום בחיפה, עם ביקורים עתיים בחדרה, תפקיד בו כיהן עד שנת 1942, עם הפסקה לזמן מה עת היה בארצות הברית. באחד מפסקי הדין הראשונים שלו פסק באופן תקדימי בניגוד לנהוג עד אז על פי החוק העותמאני, שניתן בארץ ישראל לתבוע פיצויים על נזקי גוף בהתאם לחוק האנגלי. כן הנהיג באולמו שאין צורך להשביע את העדים ובמקרים רבים הסתפק באזהרתם, בהתאם לחוק העותמאני.
ביולי 1942 עבר לכהן כשופט שלום בתל אביב וכיהן לעיתים כרשם בית המשפט המחוזי בעיר. החל מיולי 1947 כיהן במינוי רשמי כשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב.
במסמך השופטים החסוי נכתב עליו: "שופט ישר. חלש מבחינה משפטית". למרות זאת, קסאן היה אחד מששת השופטים המחוזיים הראשונים שמונו במדינת ישראל עם הקמתה.
קסאן ישב בהרכב הראשון של בית המשפט הגבוה לצדק עוד כשזה התקיים בבית המשפט המחוזי בתל אביב. משפט זה עסק במעצרם של עצורי אלטלנה, וקסאן כתב בדעת מיעוט שתקנות ההגנה (שעת חירום) בטלות. קסאן ישב במשפטי רצח ועוד הספיק לדון רוצח למוות. לעומת זאת, במשפטה של אם שהטביעה את שני ילדיה המפגרים גזר קסאן עונש קל על האם. בשנת 1955, עם הקמת בית המשפט המחוזי בנצרת, עבר קסאן לכהן כשופט בנצרת.
בשנת 1955 שב קסאן לבית המשפט המחוזי בחיפה, והפעם כנשיא תורן.
במקביל לעבודתו כשופט היה קסאן פעיל בעניינים ציבוריים שונים. הוא היה ממייסדי אגודת שוחריברסיטה העברית בחיפה, היה פעיל בארגון בני ברית, שכיהן כנשיאו מ-1952 ועד 1956, וכן כנשיא מסדר הבונים החופשיים בישראל.
הוא המשיך לכהן בבית המשפט עד פרישתו לגמלאות ב-1970.
על שמו נקרא רחוב בחיפה.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
על ספרו "הורשעו וזוכו":
הפארק הלאומי וינד קייב
הפארק הלאומי וינד קייב (באנגלית: Wind Cave National Park), מילולית "הפארק הלאומי מערת הרוח", הוא פארק לאומי המשתרע על שטח בן 137 קילומטרים רבועים בדרום-מערב מדינת דקוטה הדרומית בארצות הברית. האתר המרכזי בפארק הוא מערכת המערות שנתנה לו את שמו, שבה יש תצורות קלציט ייחודיות המכונות באנגלית boxwork ("מעשה קופסה"). זו היא גם מערכת המערות החמישית באורכה בעולם.
בני שבטי הלקוטה, השאיין ושבטי אינדיאנים אחרים שנדדו באזור ידעו על קיומה של המערה, כמו גם המתיישבים הראשונים ממוצא אירופאי, אבל איש מהם לא נכנס בפועל לתוכה. הגילוי המתועד הראשון של המערה היה ב-1881, והחל מ-1889 היא נחקרה על ידי בני משפחת מקדונלד. מ-1892 החלו להיערך סיורים בתשלום במערה.
הפארק הוכרז ב-9 בינואר 1903 בתקופת נשיאותו של תאודור רוזוולט. זהו הפארק הלאומי השביעי של ארצות הברית, והמערה הראשונה בעולם שקיבלה מעמד של פארק לאומי. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, סוכנות ממשלתית שמטרתה להגן על משאבי הטבע והמשאבים התרבותיים. הפארק הוא משכן למינים רבים של צמחים, ובעלי חיים שחלקם, כדוגמת הביזון, הושבו לאזור ב-1913.
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי וינד קייב משתרע על שטח בן 137 קילומטרים רבועים, כ-15 קילומטרים צפונית לעיירה הוט ספרינגס (Hot Springs) בדרום-מערב מדינת דקוטה הדרומית. הוא שוכן בקצה הדרומי של רכס ההרים המכונה הגבעות השחורות בגובה ממוצע של 1,244 מטרים.