במחנה ריכוז נאלצו האסירים לבצע משימות שונות ולא היו אמורים להיות חסרי עבודה. העבודה יכלה להיות חסרת טעם ומתישה, ללא כל תפוקה מועילה, ובלבד שתתקיים. בהתבסס על טרמינולוגיה צבאית, ייעד האס-אס אסירים ל"קומנדו" - יחידות עבודה ("Arbeitskommandos") במחנה. לדוגמה, במחנה הריכוז דכאו הייתה "יחידת עבודות קרמטוריום" ("Arbeitskommando Krematorium") שהורכבה מקבוצה של אסירים ממחנות הריכוז. הם התאכסנו בנפרד מיתר האסירים, ונאסר עליהם ליצור קשר עם האסירים האחרים. ב"קומנדו" שהופקדו על משימות בנייה, פיקחו קאפואים על אסירים שעבדו בעבודות הכפיה.
הצבת אסיר ב"קומנדו" קל או קשה מבחינה פיזית השפיעה על סיכויי ההישרדות שלו. "קומנדו" בתוך בניין - למשל ביצוע עבודות טכניות - היה נסבל יותר עבור אסירים מאשר "קומנדו" של עבודה בשטח, בחורף, כשהטמפרטורות היו מתחת לאפס.
קומנדו חוץ.
דכאו היה מחנה הריכוז הראשון ("Konzentrationslager", מקוצר ל-"KZ" או "KL") שבנה רייכספיהרר אס אס הימלר. דכאו הוקם בשנת 1933 והתפתח לאב-טיפוס למחנות הריכוז הבאים כמו בוכנוולד, שהוקם ב-1937. מחנה הריכוז דכאו לא הוגבל גאוגרפית לעיר דכאו עצמה. בנוסף ל"קומנדו" שנוצרו בתוך המחנה עצמו, נוספו במהרה "קומנדו" שעבדו מחוץ למחנה, למשל מטעים ("Kommando der Kräuterplantage") או עבודות כריית כבול. האס-אס פרסו יותר ויותר אסירים מחוץ למחנה הריכוז המקורי בו נכלאו ואילצו אותם לבנות כבישים, תעלות, צריפים או בתי בילוי של אס אס. אסירי מחנות ריכוז שימשו גם ככוח אדם לשם הגשמת מטרות פרטיות של קצינים נאציים בכירים: לבית הכפרי של אוסוולד פוהל ב"ברינינגזאו (Brüningsau)", וכן למגדל הציד של הימלר ולבית הכפרי של הנס לוריץ , מפקד דכאו. גם אלאונורה באור , ידידה אישית של היטלר, קיבלה "קומנדו" משלה.
רבים מיחידת עבודה אלה הוקמו רק לתקופה של שבועות או חודשים וכוח האדם בהם התחלף. אסירים ששהו לילה מחוץ למחנה הריכוז נקראו גם "קומנדו חוץ" ("Außenkommandos").
בכמה מקרים התפתח "קומנדו חוץ" למחנה ריכוז חדש, עצמאי: מחנה הריכוז מאוטהאוזן הוקם באוגוסט 1938 עם הגעת האסירים הראשונים מדכאו. מחנה הריכוז נידרהאגן הוקם גם הוא מקרב עובדי קומנדו חוץ. מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו היה בתחילה מחנה משנה של בוכנוולד ובהמשך הפך למחנה ריכוז עצמאי.
עם תחילת המלחמה העסיק האס-אס יותר ויותר אסירים במחנות הריכוז במפעלי חימוש. בחלק מהמקרים האסירים התאכסנו באזורי שינה מגוונים ומאולתרים; במקרים אחרים האס-אס העסיק אותם בעבודת כפייה בבניית מחנה עם מגדלי שמירה וגדרות, בו אולצו לגור לאחר תום העבודה. הרבה מחנות משנה כאלה ("KZ-Außenlager") הוקמו באופן דומה להקמתם של מחנות הריכוז. היו בהם מפקדי מחנות שבאו משורות האס-אס ("SS-Lagerführer") ואסירים שהיו בעלי תפקידים כמו זקן המחנה ("Lagerältester") או זקן הבלוק ("Blockältester").
בהיררכיה של מערכת המחנות הנאצית, היו מחנות המשנה כפופים למחנה ריכוז שבו הוחזקו רשומות האסירים ורישומי המוות. לעיתים קרובות המזון היה גרוע מזה של המחנה הראשי, וכך גם מצב המתקנים הסניטריים או סידורי השינה.
מחנות משנה.
מחנות משנה התקיימו במחנות המרכזיים הבאים:
פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום
"פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום" או "פרס ע”ש שושנה איש שלום" הוא פרס הניתן לאמן ישראלי מטעם אגודת הציירים והפסלים ובית האמנים בירושלים. הפרס, הנקרא על שמה של שושנה, רעייתו של מרדכי איש-שלום, חולק לראשונה בשנת 1988. לצידו מוענק "פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום".
מוזיאון ארנסט
מוזיאון ארנסט (בהונגרית: Ernst Múzeum) היה מוזיאון אמנות הונגרי עכשווי בבודפשט. בתחילה היה זה המוזיאון הפרטי של היהודי-הונגרי לאיוש ארנסט, אותו הקים במאי 1912. לימים היה זה אחד מהמוסדות המסונפים להיכל האמנות. בשנת 2013 פסק המוזיאון מלהתקיים. כיום "מרכז הצילום בן זמננו על שם רוברט קאפה" ממוקם במקום הזה.
היסטוריה.
בתקופת חיי הבעלים.
לאיוש ארנסט, שנולד למשפחת סוחרים יהודית עשירה, לא המשיך את עיסוקו של אביו, סיטונאות מסורתית, אלא התמסר לאיסוף דברי אמנות ולמתן חסות לאמנים מודרניים. כבר בגיל 15 החל לאסוף תמונות וחפצים שהיו קשורים להונגריה. עד שנת 1912 הוא צבר שפע של חומרים היסטוריים ואמנותיים, שעל בסיסם פתח בשנת באותה השנה את המוזיאון הפרטי שלו, מוזיאון ארנסט.
בניין המוזיאון היה ממוקם ברחוב נאג'מזה 8 (Nagymező utca) בבודפשט. המוזיאון עוצב על ידי דיולה פודור.
בבניין אנחנו יכולים לראות גם את היצירות של שני אמנים בולטים של האר נובו ההונגרי, המבואה, תוכננה על ידי אדן לכנר, והויטראז'ים הצבעוניים עוצבו יוז'ף ריפל-רונאי ומנו רוט.
לאיוש ארנסט והמוזיאון שלו מילאו תפקיד משמעותי באמנות התקופה, ובנוסף הציג המוזיאון את זיכרונות העבר ההונגרי. אמנים הונגרים מודרניים הצליחו להציג את עצמם במוזיאון ארנסט כחלק מתערוכות קולקטיביות או תערוכות אוסף. לאיוש ארנסט מעולם לא יכול היה לוותר על הערכת היצירות התרבותיות של זמנו, בנוסף לזכרונות העבר ההונגרי.
הוא הפך את אוסף האמנות ואת האוסף ההיסטורי ההונגרי שלו לאוצר ציבורי, וארגן כל העת תערוכות. התערוכות של מוזיאון ארנסט קיבלו במהרה תפקיד חשוב במהלך המשבר הראשון של "היכל האמניות", בשל הצגתם של יצירות אמנות מודרניות. תערוכות זיכרון של המוזיאון היו בולטות (למשל, יוז'ף ריפל-רונאי, תיוודאר קוסטקה צ'ונטווארי, דיולה דרקוביץ').
משנת 1917 ארגן לאיוש ארנסט מכירות פומביות באיכות גבוהה בהשתתפות סופר האמנות ההונגרי-יהודי בלה לאזאר. עושרו הפך לקורבן תשוקתו לרכישת דברי אמנות: כל בתיו, הנדל"ן שלו, תכשיטיו, פיקדונותיו בבנקים ועוד. עד 1937 בערך הוא השקיע שני מיליון פנגו הונגרי במוזיאון, התעקש על כל יצירה באוסף שלו, לא רצה למכור אפילו יצירה אחת והעדיף למסור אותה למדינה. המסירה התמשכה, ארנסט צבר חוב עצום, ולבסוף התאבד בהשליכו עצמו לדנובה.
לאחר מות הבעלים.
בעקבות התאבדותו של לאיוש ארנסט בשנת 1937, נמכר האוסף העשיר והמקוטלג באופן מקצועי במכרז ב -1939. רוב היצירות נקנו על ידי מוזיאונים הונגריים. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1950, הפך המוזיאון לשעבר של ארנסט, מסונפת להיכל האמניות - לתערוכות אמנות התקופה.
מוזיאון ארנסט, בעל ההיסטוריה הארוכה של תערוכות, אורגן מחדש בשנת 2000, במילניום, למוסד עם גלריית דורוטיה, שגם לה היסטוריה ארוכה. המוסד הוקם כחברה ללא מטרות רווח על ידי "המשרד למורשת התרבותית הלאומית".
מטרתו של מוזיאון ארנסט היא לשמר את זכרו של המייסד לאיוש ארנסט, לא רק על שמו אלא גם על מסורותיו. הפונקציות שלאיוש ארנסט ייעד למוזיאון שלו דרושות עד היום.
לואיס וולש
מייקל לואיס וינסנט וולש (באנגלית: Michael Louis Vincent Walsh; נולד ב -5 באוגוסט 1952) הוא מנהל בידור ואישיות טלוויזיה אירי. בין היתר ניהל את ג'וני לוגן, בויזון ווסטלייף, כולם כוכבי פופ מהגדולים באירלנד. מאוחר יותר, החל וולש בקריירה כשופט בתוכניות מציאות לחיפוש כישרונות וכאישיות טלוויזיה, בין היתר שפט ב-"Popstars,You're a Star, The X Factor, Ireland's Got Talent."
קריירת ניהול.
בשנות התשעים וולש החליט ליצור גרסה אירית ל-Take That, וולש החל לחפש כישרונות והקים את להקת בויזון. וולש הביא את הלהקה להצלחה בינלאומית כשהוציא עם הלהקה ארבעה אלבומים, 16 סינגלים אשר נמכרו בלמעלה מ-20 מיליון עותקים ברחבי העולם. כאשר רונאן קיטינג הודיע ​​שהוא רוצה לקחת הפסקה מבויזיון, המשיך וולש לנהל גם את קריירת הסולו שלו. קיטינג כיכב בשני להיטים אשר הגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, גם בשנת 1999 וגם בשנת 2000 בעוד אלבומו נמכר ב-4.4 מיליון עותקים. וולש חזר לנסות ולהקים להקת בנים חדשה ולבסוף הקים את וסטלייף, אותה ניהל וולש יחד עם קיטינג.
וסטלייף הייתה להקת בנים אירית שהוקמה בדבלין ביולי 1998. הלהקה מכרה למעלה מ-50 מיליון תקליטים ברחבי העולם, עם 14 סינגלים שהיו מספר אחד במצעד הסינגלים הבריטי.
בדצמבר 2012 מונה למנהלה של Union J.
קריירת טלוויזיה.
היצירה הטלוויזיונית הראשונה של וולש הייתה בשנת 2001, בגרסה האירית של "פופסטארס". בשנה שלאחר מכן וולש מונה לשופט בתוכנית הכישרונות הבריטית, "Popstars: The Rivals."
וולש מופיע לעיתים גם כשופט מזדמן בתוכניות דומות, הוא החליף את סיימון קאוול כשופט ב- "Britain's Got Talent" במהלך האודישנים בתוכנית כשהאחרון היה חולה, וכך מספר פעמים. וולש הופיע גם בסדרת "ה-X Factor USA" בשני האודישנים בקנזס סיטי שערכה עבור סיימון קאוול בפרק ששבר שיאי מדרוג בארצות הברית.
אקס פקטור.
החל מ-2004 וולש הוא אחד מהשופטים בתוכנית The X Factor, יחד עם סיימון קאוול ושרון אוסבורן. בשנת 2004 מצא וולש הצלחה במצעדים עם להקת G4, עמה סיים במקום השני בתחרות.
בנובמבר 2005 פרש וולש מהתוכנית באמצע פרק בתוכנית כיוון שטפטפו עליו טיפות מים מהתקרה, לבסוף בתוכנית לאחר מכן חזר לשפוט בטענה שהוא לא יכול לנטוש את שיין וורד, אשר גם זכה בתחרות בסופו של דבר עם למעלה מ-10 מיליון קולות בגמר. וולש המשיך לזכות ב- "X Factor: Battle of the Stars" עם השחקנית לוסי בנג'מין.