בשנת 2006 יצאה לאקרנים הסרט "אינסטינקט בסיסי 2", שוב בכיכובה של שרון סטון. הסרט קיבל ביקרות רעות, ואף זכה בארבעה פרסי פטל הזהב, בהם פרס השחקנית הגרועה של השנה, הסרט הגרוע ביותר והתסריט הגרוע ביותר.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
טנרו (נהר)
נהר הטנרו מבוטא ‘Tànaro’ נקרא בזמן העתיק "טנרוס" ("Tanarus"). אורך הנהר הוא 276 ק"מ. הוא נובע מהאלפים הליגוריים, קרוב לגבול עם צרפת. הוא היובל הימיני החשוב ביותר לנהר הפו מבחינת אורכו ובגודל אגן ההיקוות שלו: שפיעתו היא 123 מ³ לשנייה ואגן ההיקוות שלו 8,234 קמ"ר. אגן ההיקוות מצוי בהרי האלפים ובהרי האפנינים
מי הנהר.
נהר ה"טנרו" מתחיל בליגוריה במפגש שני נהרות:
היובלים התורמים מים לנהר הם: משמאל, "סטורה די דמונטה" ("Stura di Demonte") ומימין בורמידה
("Bormida") ו"בלבו". ה" סטורה די דמונטה" אורכו 110 ק"מ, חוצה את צפון חבל הארץ פיימונטה ומקורו מהרי האלפיים הצרפתיים. הוא חולף בדרכו את חבלי הארץ "דמונטה" ("Demonte") ו"קונאו" ("Cuneo") בטרם יישפך ל"טנרו" ליד העיר "ברה" ("Bra").
מהלך מי הנהר הוא כדלקמן: הנהר עובר את הערים "צ'בה" ("Ceva"), "אלבה" ("Alba"), אסטי ("Asti") ואלסנדריה ("Alessandria") בטרם יישפך לנהר הפו ב"בסיניאננה" ("Bassignana") שבחבל ארץ אלכסנדריה.
שפיעת הנהר.
זרימת הנהר נתונה לתנודות עונתיות. למרות היותו היובל השמאלי היחידי, הנשפך לנהר הפו והמגיע מהרי האלפים, הרי "האלפיים הליגוריים" אינם בעלי גובה מספיק וקרובים מדי לים ולכן לא נוצרים בהם די שלגים או קרחונים, אשר יאפשרו בחודשי הקיץ זרימה קבועה של מים לנהר. מה עוד שהרי האלפיים מהווים רק חלק של אגן היקוות. התנודות העונתיות בזרימה תלויות יותר במי הנגר של האגן היקוות המישורי.
שיטפונות.
הנהר גורם לשיטפונות באזור באופן תדיר. בין השנים 1801 עד 2001 אזורים באגן הניקוז של הטנרו הוצפו 136 פעמים. השיטפון ההרסני ביותר התרחש בנובמבר 1994 כאשר העיר אלסנדריה ניזוקה קשות.
פרנץ יוזף
איילון המים
איילון המים (שם מדעי: "Hyemoschus aquaticus") הוא מין איילון אנדמי לאזורים טרופיים באפריקה. איילון המים הוא הפרימיטיבי ביותר מבין מיני האיילוניים. שמו המדעי של המין נגזר מיוונית: שם הסוג, "Hyemoschus", גזור מהמלים ”Hus", שפירושה חזיר, ו-"Moschus", שהיא מילה המתייחסת לאיילי מושק. שם זה מרמז על כך שבעבר איילון המים סווג במשפחת איילי המושק. שמו הספציפי של המין, "aquaticus", רומז לכך שאיילוני המים חיים בסמוך למקור מים, אליו הם קופצים במקרה והם מאוימים.
מאפיינים.
איילון המים הוא בעל חיים הדומה לצבי. הוא גדול ממיני האיילוניים האחרים הנפוצים בדרום - מזרחה של יבשת אסיה, וגודלו דומה לזה של ארנב. אורכו נע בין 45 ל-85 סנטימטרים, אורך זנבו הוא 7.5-17 סנטימטרים, וגובהו כ-35 סנטימטרים. משקלם נע בין 3.2 ל-6.8 קילוגרמים, כאשר הנקבות גדולות יותר מהזכרים: בעוד שמשקלן הממוצע הוא 12 קילוגרמים, משקלם הממוצע של הזכרים עומד על 9.7 קילוגרמים בלבד.
ראשו קטן ומחודד, וגופו החסון מונח על רגליים דקות מאוד. חלקו האחורי מורם במעט ביחס ליתר גופו. כמו כל האיילוניים, גם לאיילון המים אין קרניים, ובמקומן הם פיתחו ניבים עליונים גדולים יחסית הבולטים מפיהם. בשונה מאיילוניים אחרים, גם נקבות איילון המים הן בעלות ניבים אלו. פרוותו החומה - אדמדמה מכוסה בפסים ובנקודות המספקים לו הסוואה ביערות בהם הוא חי. על ראשו ועל צווארו פסים לבנים, וכן החלק התחתון של זנבו לבן. עיניו גדולות ואוזניו הן בגודל בינוני. עורו עבה יחסית, מה שמקנה לו הגנה מפני שריטות שמקורן משיטוט בסבכי צמחייה.
כאשר הנקבה נכנסת לתקופת הייחום, הזכר מחזר אחריה באמצעות מעקב אחריה והשמעת קולות. כאשר הזכר ישמיע את קולותיו, הנקבה תעצור במקומה ותיתן לזכר ללקק לה את אזור איברי המין. מנהג זה מבוצע מספר פעמים, שבסופן הזכר מטפס על הנקבה, עת הם מזדווגים. משך ההריון נע בין ארבעה לתשעה חודשים, שבסופם הנקבה ממליטה וולד אחד. לאחר כשעה יוכל הוולד לעמוד על רגליו. הוא יינק מאמו עד גיל 3 - 6 חודשים. את אזור חיותה של אמו יעזוב כאשר יגיע לבגרות מינית, בגיל 9 - 26 חודשים. בדרך כלל הם לא עוברים את גיל 8, אולם הם מסוגלים להגיע למשך חיים פוטנציאלי של 11 - 13 שנים.
על פי רוב, הנקבות חיות באותו שטח במהלך כל חייהן כבוגרות. שטח מחייתן קטן יותר מזה של הזכרים, והוא עומד על 130 - 140 דונמים. הזכרים, לעומתן, מיישבים טריטוריה שגודלה 200 - 300 דונמים למשך שנה, ואז הם מוחלפים על ידי זכר אחר. טריטוריית הזכר לרוב חופפת בחלקה לטריטוריות של שתי נקבות. בין הפרטים במין נצפו מספר התנהגויות אגרסיביות, שגרמו למספר חוקרים לשער כי האיילוניים אינם מקיימים סדר והיררכיה חברתית כלשהם. כך למשל, הזכרים מקיימים לעיתים קרבות קצרים, בהם הם משתמשים בניביהם החדים על מנת לנשוך את יריבם.
באזורי החיות שלהם, צפיפות האיילוניים עומדת על 7.7 - 28 פרטים לקילומטר רבוע. הם פוגשים בפרטים אחרים לעיתים רחוקות בלבד, ולא נצפתה התנהגות טריטוריאלית של הפרטים. בניגוד למיני איילוניים אחרים, איילוני המים הם פעילי ערב ולילה (פעילים משש בערב עד שש בבוקר), כאשר ביום הם נחים בהיחבאם בין הצמחייה. הנקבות פעילות מהזכרים באופן משמעותי. איילוני המים עשויים להשתמש במקור מים כמקום מחסה מפני טורפים, אולם אין הם יכולים לשחות במים במשך משכי זמן ארוכים.
תזונת איילוני המים מורכבת מפירות (כ-60 אחוזים מתזונתו), מעלים ומנבטים של עצים ושל שיחים. מדי פעם הוא אוכל חרקים, בעיקר נמלים. בניגוד לאיילוניים אחרים, לאיילון המים יש בטן בעלת ארבעה מדורים, כמו למעלי גירה "אמיתיים".
האילוניים נפוצים ביערות הטרופיים במרכזה של מזרח אפריקה, לרוב ליד מקור מים ורק לעיתים רחוקות במרחק העולה על 250 מטרים ממנו. מספר איילוני המים הכולל נמצא בירידה מתמדת, וזאת בשל ציד ובשל הרס של בתי גידול לצורכי כריתת עצים. ארגון ה-IUCN מגדיר את מצבם של איילוני המים כ"לא ידוע"(Data Deficient; DD), משום שחסר מידע לגבי מצב האיילונים וכן בשל כך שחסרים נתונים על גודלן של האוכלוסיות בעבר, הנחוצים על מנת להעריך את המגמה שבה הן נמצאות. מספר האיילוניים נאמד ב-1999 בכ-230,000 פרטים.
המדינות בהן חי איילון המים: אנגולה, בורונדי, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, גינאה, ליבריה, ניגריה, רואנדה, סיירה לאון ואוגנדה. מדינות נוספות בהן קיומו של האיילון בהן מוטל בספק הן בנין, בורקינה פאסו, גינאה ביסאו, סנגל וטוגו.
הוכחות לקיום אלוהים
Freehand
מוניר רדפא
סרן מוניר רדפא (בערבית: منير ردفا, תעתיק מדויק: מניר רדפא; 1934–אוגוסט 1998), נוצרי מקבוצת האשורים, טייס בחיל האוויר העיראקי, שערק לישראל ב-16 באוגוסט 1966 עם מטוסו מדגם מיג 21, לאחר ששוכנע על ידי "המוסד" לעשות זאת, במסגרת מבצע יהלום.
רקע והכנות.
בשנת 1965 ביקש מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן מראש "המוסד", מאיר עמית, להשיג מטוס מיג 21. יוסף שמש היה יהודי-עיראקי בעל קשרים רבים שהתגייס למוסד ביוזמתו דרך יעקב נמרודי. לשמש הייתה אהובה נוצרייה, קמיל, ואחותה, בטי, הייתה נשואה למוניר רדפא. שמש ידע שרדפא אינו מרוצה מעבודתו כטייס בחיל האוויר העיראקי. הוא היה מתוסכל כשגילה בשיחות עם מפקדים עיראקים שקידומו נבלם, על אף היותו טייס מוערך, וזאת עקב היותו נוצרי. הוא שאף להגר למדינה מערבית. שמש עמל במשך שנה שלמה לשכנע את רדפא לערוק עם מטוסו לישראל.
לבסוף ניאות רדפא לערוק לישראל תמורת 50 אלף דולר ובתמורה לסיוע בהברחת משפחתו מחוץ לעיראק.
ההכנות לעריקה נעשו תחת מעטה כבד של סודיות. לפני העריקה נפגשו נציגי "המוסד" ומודיעין חיל האוויר עם רדפא ביוון לצורך תיאום העריקה והגיעו עמו לישראל לשלושה ימים שבהם גם סיירו באזור הנחיתה המיועד. ב-9 באוגוסט 1966 הודיע רדפא במסר מוצפן לסוכני "המוסד" כי הוא מוכן לעריקה. אשתו יצאה עם ילדיה לחופשת קיץ בפריז, שם קיבלו את פניהם זאב לירון, קצין האיסוף, ואברהם ברזילי, איש המוסד. רדפא לא סיפר לרעייתו כי היעד לעריקה הוא ישראל. כשגילתה זאת, הגיבה בזעם ואיימה לפנות לשגרירות עיראק, אולם הוא הצליח לשכנעה והיא עלתה עם משפחתה לטיסה לישראל.
העריקה.
ב-16 באוגוסט קיבל רדפא אישור מישראל בהודעה מוצפנת באמצעות שידורי קול ישראל בערבית. הוא המריא מבסיסו, ובתוך כשעה הגיע למרחב האווירי הישראלי. עם חדירתו של רדפא למרחב האווירי הוזנקו לעברו מפקד טייסת המיראז'ים, רן פקר וסגן מפקד בסיס תל נוף, שמואל שפר, שהמריאו משדה התעופה תל נוף ולא היו שותפים לסוד ההכנות לעריקה. המיראז'ים הבחינו ברדפא בגובה 20 אלף רגל כשהוא טס לכיוון אשדוד-אשקלון. הטייסים, שידעו רק שהם מעורבים במבצע סודי, קיבלו הוראה שלא לפתוח באש על מטוס האויב וליוו אותו במבנה מכונס עד לנחיתה בבסיס חיל האוויר חצור.
לאחר העריקה.
לאחר עריקתו הופץ סיפור כיסוי כאילו מאס רדפא בחיים בעיראק וערק לישראל באופן עצמאי. רדפא פגש את משפחתו בישראל, היה נכון לשתף פעולה והצהיר כי מאס במשימות ההפצצה האכזריות של האזרחים הכורדים, שבהן השתתף. הוא אף הציג מכתב שנכתב בעבורו על ידי "המוסד", ודבק בעמדתו זו גם במסיבת עיתונאים.
רדפא סייע לחיל האוויר בלימוד המטוס ומאפייניו וכן סייע בתחזוקתו שהייתה מורכבת מאחר שלא היה בנמצא ציוד תומך או ציוד מתכלה לתחזוקתו.