במאה ה-20, המצאות והתפתחויות טכנולוגיה כמו נורה חשמלית, המעלית ומסגרות פלדה, גרמו לרבים לראות את האדריכלות שהשתמשה בשיטות לנשיאת העומס כמיושנת. מסגרות פלדה החליפו את התפקידים הלא-קישוטיים של קמרון צלעות ותמיכות דואות. מספר אדריכלים השתמשו בתחרת אבן כקישוט לשלד הברזל שמתחת, דוגמה לכך היא בניין וולוורת' של קאס גילברט מ-1913, גורד שחקים בעיר ניו יורק ומגדל טריביון בשיקגו שנבנה על ידי ריימונד הוד ב-1922. ברם במחצית הראשונה של המאה ה-20 דחק המודרניזם את רגלי הנאו-גותיקה. חלק מהתנועה המודרנית ראו במסורת הגותית של צורה אדריכלית ביטוי כנה לאמצעים הטכנולוגיים של תקופתה, וראו עצמם כיורשים ראויים עם המסגרות המלבניות ושלדי הברזל החשופים - המהווים ניצול בולט של טכנולוגיית הבנייה של המאה ה-20.
למרות זאת, התחייה הגותית המשיכה להשפיע, הרבה בזכות מיזמי בנייה מסיביים שהחלו במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ונמשכו אל סוף המאה ה-20. דוגמה לכך הם קתדרלת ליברפול של גילס גילברט סקוט. בארצות הברית, דוגמאות לכך הן קמפוס אוניברסיטת ייל (של ג'יימס גמבל רודג'רס), בנייתו של בוסטון קולג' (על ידי צ'ארלס מגיניס) שנתן השראה לבנייה נאו-גותית בקמפוסים אקדמיים ברחבי ארצות הברית וכן הקתדרלה הלאומית של וושינגטון שבנייתה נמשכה עד 1990. כמו כן בולט גורד השחקים החינוכי באוניברסיטת פיטסבורג, קתדרלת ההשכלה של צ'ארלס קלאודר, שמשתמשת בסגנון גותי מבחוץ ומבפנים, בזמן שהיא מנצלת טכנולוגיית בנייה מודרניות להגביה את המגדל. האדריכל רלף אדמאס קראם הפך לכוח מניע בגותיקה האמריקנית, עם מיזמו השאפתני "קתדרלת סנט ג'ון דה דיוויין" בניו יורק השואפת להיות הקתדרלה הגדולה בעולם, וכן במיזמים לבניית בניינים נאו-גותיים באוניברסיטת פרינסטון. קראם אמר ש"הסגנון שקוצץ ולוטש לשלמות בידי אבותינו נהפך לשלנו בירושה שאין לה מתנגדים". בנוסף לאוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת להיי ובוסטון קולג', חלק מהבניינים של אוניברסיטת ווסט צ'סטר בנויים גם הם בסגנון הגותיק קולגיאט (Collegiate Gothic). בנוסף, באוניברסיטת אוגלת'ורפ באטלנטה ממשיכים לבנות מבנים בסגנון גותיק קולגיאט עד עצם היום הזה.
על אף שמספר מבני התחייה הגותית פחת באופן חד מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 יש עדיין בנייה של מבנים נאו-גותיים. בהם קתדרלת סנט אדמונדסברי בבריטניה (סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עד 2005) והכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש ביוסטון, טקסס (2004). ב-2002 קיבל דמטרי פורפיריוס הזמנה לתכנן קולג' בסגנון נאו-גותי באוניברסיטת פרינסטון שנודע כיום כ"ויטמן קולג'". פורפיריוס זכה במספר הזמנות עבודה אחרי הצבעה של אגודות הסטודנטים, ולא של ועדת התכנון האוניברסיטאית, דבר המרמז שכנראה התחייה הגותית פופולרית יותר בקרב הציבור הרחב מאשר בקרב האדריכלים ובעלי המקצוע.
מבנים נאו גותיים ידועים.
במהלך המאה ה-19 נבנו מבני ציבור רבים בסגנון הנאו-גותי. מרביתם כנסיות וחלקם גם בנייני פרלמנט, מבנים באוניברסיטאות ואף בנייני משרדים. ביניהם ניתן למנות את:
נאו גותיקה בארץ ישראל.
בארץ ישראל נבנו מעט מאוד בניינים נאו-גותים, ביניהם:
האדריכלות הגותית
נאו-גותיקה
מטליקה
קרפטוורק
קרפטוורק (Kraftwerk, תחנת כוח בגרמנית) הוא הרכב מוזיקלי מגרמניה שתרם משמעותית להתפתחות המוזיקה האלקטרונית. הטכניקות שקרפטוורק הציגו, והציוד הלא שגרתי באותה העת, הניחו את הבסיס למוזיקה אלקטרונית פופולרית של שנות ה-80 וה-90.
ההרכב קרפטוורק נוסד ב-1970 על ידי פלוריאן שניידר-אסלבן (חליל) וראלף היטר (מקלדת אלקטרונית). השניים הכירו כתלמידים בקונסרבטוריון דיסלדורף בשנות ה-60 המאוחרות והתנסו בסצנת הרוק המתקדם הגרמנית, "קראוטרוק". הצמד החל בהקמת הסטודיו שלו במשרד בדיסלדורף. הסטודיו נקרא "קלינג קלאנג", על שם אחת מיצירותיהם.
להיטם הגדול ביותר, "The Model", כבש את פסגת המצעד הבריטי בפברואר 1982.
קראפטוורק
Kraftwerk
ביג-בן
נאו גותיקה
נאו-גותי
לטריט
לטריט היא סוג קרקע הנוצרת מבליה, בעיקר באזורים בעלי אקלים טרופי חם וגשום.
בשיטת טקסונומית חדשה למיון קרקעות שפותחה על ידי מחלקת החקלאות של ארצות הברית, נכללים כמה מסוגי הלטריט בסוג חדש – אוקסיסול (Oxisol).
היווצרות.
תהליך היווצרותה נקרא "לטריטיזציה" (Lateritization), והוא מורכב מהמסה ופירוק של סלעים. המסה ופירוק אלה כוללים גם את המינרל קוורץ, העמיד בדרך כלל בפני בליה. המרכיבים הנותרים היוצרים את הקרקע הם קאוליניט, אלומיניום ותחמוצת ברזל – המעניקים לקרקע את גווניה האדומים.
לטריטיזציה מתרחשת בעיקר באזורים בעלי טמפרטורה כלל שנתית גבוהה ומשקעים רבים, דוגמת יערות הגשם של אפריקה ודרום אמריקה.
שימושים.
באזורים רבים בהם קיים שפע של קרקע לטריטית, החלו להשתמש בה עוד לפני מאות רבות של שנים ליצירת לבנים. הקרקע, בעת חשיפתה לאוויר, מאבדת נוזלים, ועקב כך מתקשות התחמוצות הרבות המצויות בה והופכות אותה לסלע קשה ומעט פריך. תושבי האזורים בהם קיים לטריט קרוב לפני השטח גילו זאת והחלו בחציבת לטריט, עיצובו בקלות יחסית לצורה הרצויה וייבושו. לאחר ייבושה של הלבנה היא הופכת קשה, ולאחר שטיפה (במי גשם או בנהר) נשטפות ממנה החרסיות שלא נקשרו בתהליך הכימי – מה שמותיר לבנה קשה, קלה ומבודדת. מכיוון שפני השטח של הלבנה אינם חלקים ואף מאוד מחוררים, השתמשו בה כיסודות וחומות ואף נעשה בה שימוש בטיח.
שימוש מפורסם בקרקע זו נעשה על ידי התרבות החמרית בבניית מקדשיה בקמבודיה, בעיקר בתחילת עלייתה (יותר בסאמבור פרה-קוק ופחות באנגקור, אם כי שם שימשה לחומות ולתעלות המים).
בישראל.
בישראל ניתן למצוא שכבת לטריט בין השאר בקרקעית המכתש הגדול, מכסה גבעות אחדות בשכבה שחורה. הלטריט במכתש הגדול מהווה שכבת אי התאמה שמעידה על בליה אינטנסיבית שהתרחשה בקרטיקון התחתון ומלמד שהאקלים באזור בתקופה זו היה טרופי.
נאו גותי
ממלכת נרניה
קורבן מוסף
קורבן מוסף הוא קורבן ציבור שהקריבו בבית המקדש בשבתות, בראשי חודשים ובמועדי השנה. כנגד קורבן המוסף תוקנה תפילת מוסף.
הציווי בתורה.
פרשיות קרבנות החגים מופיעות בשני מקומות מרכזיים בתורה. בפרשת אמור (ויקרא ) ובפרשת פינחס ( - ). בפרשת אמור מפורטים כל החגים עם המצוות המיוחדות להם, ומופיע גם ציווי על הקרבת קורבנות ללא פירוט, ובפרשת פינחס נמצא פירוט של הקורבנות שבכל חג.
קורבנות החגים מכונים מוסף מכיוון שהם נוספים לקורבן התמיד שמקריבים בכל יום. כמו שנאמר בכל פרשיות הקורבנות או .
מין הקרבנות.
קורבנות המוסף באים מארבעה מיני בהמות.
זמן ההקרבה.
תחילת זמן הקרבת מוסף היא מייד לאחר הקרבת תמיד של שחר.
יש אומרים שלכתחילה היו מקריבים את המוסף בשעה שישית, ויש אומרים שבכל יום הקריבו בתחילת זמנו ורק בשבת הקריבו בחצות.
סוף זמן הקורבת מוסף הוא בערב.
פירוט קורבנות המוסף.
בבסיס כל קורבנות המוסף, מלבד מוסף השבת וחג הסוכות, ישנם שור, איל ושבעה כבשים לעולה, ושעיר לחטאת. בראש חודש, פסח ושבועות מוסיפים עוד שור לעולה. יש מבארים ששור זה, שהוא ראש הבהמות, מבטא את הראשית המייחדת את ראש החודש ואת חג הפסח וחג השבועות שבהם מקריבים קורבן ראשית (מנחת העומר ושתי הלחם).
סימן אגדסטין
סימן אגדסטין (בנורווגית: Simen Agdestein; נולד ב-15 במאי 1967) הוא שחמטאי נורווגי בדרגת רב אמן, שבע פעמים אלוף נורווגיה בשחמט. במקביל לקריירת השחמט שלו, שיחק אגדסטין כדורגל ברמה מקצועית, והופיע שמונה פעמים במדי נבחרת נורווגיה בכדורגל.
ביוגרפיה.
אגדסטין נולד באסקר, פרבר של אוסלו, וכבר בילדותו הראה מידה רבה של כישרון בשחמט. בגיל 15 זכה לראשונה באליפות ארצו (לבוגרים); בגיל 16 סיים שני באליפות אירופה לנוער; בגיל 18, בשנת 1985 היה לנורווגי הראשון שזוכה לתואר רב אמן, הדרגה הרשמית הבכירה בעולם השחמט. בעת ההיא היה אגדסטין רב האמן הצעיר ביותר בעולם. ב-1986 סיים שני באליפות העולם לצעירים, בהקדימו את אנאנד וברייב. ב-1989 הגיע לדירוג שיא של 16 בעולם.
לכל ההישגים האלה הגיע אף על פי ששיחק שחמט במשרה חלקית בלבד. בשאר הזמן הוא היה חלוצה של אפ סי לין, מועדון כדורגל באוסלו שבמדיו שיחק בליגה השנייה ובשלב מסוים גם בליגה הבכירה בנורווגיה. החל ב-1985 הוא היה חבר בנבחרת הצעירה של נורווגיה וב-1988 זומן לנבחרת הבוגרת, בעקבות המלצתו הפומבית של מאמן לין, אגיל אולסן. אולסן תמך בכפל הקריירות הבלתי שגרתי של החלוץ הבלתי צפוי שלו, ואפשר לו לעזוב את אימוני הקבוצה כדי להתחרות בשחמט ברחבי העולם.
אגדסטין לבש את מדי הנבחרת שמונה פעמים, והבקיע שער בינלאומי אחד. אולם ב-1989, כאשר ניתנה לו ההזדמנות להתקדם בכדורגל על ידי הצטרפות לקבוצת בשיקטאש הטורקית, הוא העדיף להתרכז בטורניר שחמט חשוב שעמד בפתח, וויתר על ההצעה. החלטה זו עלתה לו בסילוק מהנבחרת הלאומית. ב-1991 חיסלה פציעה בברך את הקריירה הספורטיבית שלו. ב-1994 הוא נאלץ לצפות מהצד בחבריו לנבחרת, שהעפילו לראשונה מזה זמן רב לטורניר גמר גביע העולם.
ייתכן שהניסיון לתחזק את שתי הקריירות במקביל נועד לכישלון מראש. אגדסטין, שללא ספק ניחן בכישרון רב בשחמט, כונה על ידי גארי קספרוב "החובבן החזק בעולם". רבים בעולם השחמט הפצירו בו להתרכז במשחק המלכים באופן בלעדי. כשהוא עשה זאת לבסוף - בלית ברירה, לאחר הפציעה הקשה - הוא לא הצליח להפיק את המקסימום על הלוח. בעיות בריאות הפריעו לו גם בשחמט, ובמהלך שנות התשעים הוא התדרדר בדירוג העולמי. רק ב-1999 החל להתאושש, כאשר זכה בטורניר קפל לה גרנד, לפני 104 רבי אמנים. ב-2003 זכה בהישג נאה כשניצח בטורניר האי מאן.