כאשר ג'היימן אל-עותייבי שהה במדבר, הוא טען שהיה לו חזון מהשמיים שבמהלכו נאמר לו שגיסו אל-קאחטאני הוא המהדי שמגיע לעולם מספר שנים לפני יום הדין. הוא וגיסו החלו לסחוף אחריהם לקבוצת אל-אח'ואן מאות מאמינים, ביניהם רבים מתלמידי התאולוגיה באוניברסיטה האסלאמית בעיר אל-מדינה. הללו העצימו את העובדה ששמו של אל-קאחטאני ושמו של אביו זהים לשמו של הנביא מוחמד ולשם אביו, ופיתחו את האמירה "שמו ושם אביו כשם מוחמד ואביו, והוא בא למכה מצפון (בדומה למוחמד)", כדי להצדיק את אמונתם. מטרתם של השניים הייתה להקים תיאוקרטיה כהכנה לאחרית הימים המשמשת ובאה, והם נבדלו מהאח'ואן המקוריים וטהרנים ווהאבים קודמים בכך שהם דחו את המשטר המלוכני וגינו אף את העולמא הווהאבית. כדי למנוע התנכלות מצד השלטונות, ג'הימן שהה רוב הזמן באזורים הצחיחים בחג'אז בקרבת מכה ואל-מדינה, שם התהווה במהירות כוח צבאי גדול של איסלאמיסטים קנאיים.
רובם של מורדי האח'ואן הגיעו מהשבטים הערבים-סונים המקומיים: שבט עותייבי, שבט מוטייר, שבט קאחטאן ועוד (שבטים אלו הרכיבו עשרות שנים קודם לכן את צבא האח'ואן המקורי של אבן סעוד), אך הצטרפו אליהם מספר לא מבוטל של סטודנטים מוסלמים זרים ממצרים, כווית, תימן, עיראק, סוריה, סודאן שהגיעו ללמוד באוניברסיטאות בסעודיה ואפילו סטודנטים מאמריקה וקנדה. חברי האח'ואן היו חמושים היטב עקב תרומות של חברים ממשפחות עשירות. בנוסף, מספר חברי הקבוצה שירתו בעבר במשמר הלאומי הסעודי, ובאמצעות קשרים עם חבריהם שעדיין שירתו במשמר הלאומי ואהדו את האח'ואן, הם הבריחו אמצעי לחימה, תחמושת, מסכות גז וחוברות הדרכה למתחם של מסגד אל-חראם במכה במשך מספר שבועות לפני ההתקפה המתוכננת. אמצעי לחימה אוטומטיים הוברחו מציוד השריון של המשמר הלאומי, והציוד הוסתר במאות חדרי המחתרת הזעירים מתחת למסגד. תאריך ההתקפה על המסגד, 20 בנובמבר 1979, נבחר עקב היותו היום הראשון בחודש מוחרם של שנת 1400 על פי לוח השנה האסלאמי; ועל פי המסורת המוסלמית בסוף כל מאה שנה של הלוח האסלאמי מופיע "המוג'דיד" כדי להחיות את דת האסלאם, לנקות אותה מאלמנטים חיצוניים ולהחזיר אותה לטהרתה. התוכנית הייתה להשתלט על המסגד, ועל פי החדית' להמתין לצבא שיבוא מכיוון צפון ולהילחם בו עד שאללה יעזור להם.
ההשתלטות.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-20 בנובמבר 1979, התכונן האימאם של המסגד הגדול, שיח' מוחמד אבן-סובייל, לתפילה עם 100 אלף המתפללים שהתכנסו לתפילה. חמושי האח'ואן שהגיעו אף הם בשיירות כלי רכב, הביאו עימם גם ארונות קבורה מלאים בתחמושת שאותם הכניסו למסגד ללא חשד, שכן רבים נהגו להביא את מתיהם בארונות למסגד להתברך. בסביבות השעה 5:25 בבוקר לקול יריות וקריאות "המהדי הגיע", מאות מורדי האח'ואן הוציאו נשק מתחת לגלימותיהם ומארונות הקבורה, נעלו את שערי המסגד והרגו שומרים שהיו חמושים באלות עץ שיועדו להשתלטות על מתפללים פרועים. מספר המורדים הוערך בכ-300–500 לוחמים או 1,000 לוחמים על פי מקורות ג'יהאדיסטים, ביניהם היו גם נשים וילדים בני משפחות המורדים. מאחר שבאותם ימים המסגד שופץ על ידי קבוצת בן לאדן הסעודית, עובד של הקבוצה ששהה במסגד הספיק לדווח לרשויות על המתקפה לפני שהמורדים חתכו את קווי הטלפון. המורדים תפסו עמדות הגנה בקומות העליונות של המסגד, וצלפים נפרסו בצריחים ומשם השגיחו על השטח. לרשויות לא היה מושג כמה בני ערובה נותרו, כמה חמושים נמצאים בו ואלו סוגי נשק יש ברשותם. ג'הימן אל-עותייבי תפס את המיקרופון ונתן דרכו פקודות צבאיות לחמושי האח'ואן כדי לוודא שהמסגד בשליטה, וכן הכריז שהשטח תחת סמכותם של האח'ואן כוללת את מכה, ג'דה ואל-מדינה.
בשעה שלאחר ההשתלטות, אחיו של "המהדי" סעיד אל-קאחטאני דיבר על הקהל בערבית קלאסית והצהיר כי המהדי הגיע כדי להציל את העולם מהרשעות והשחיתות. דבריו התמקדו בפרט באי הלגיטימיות של בית סעוד והרעל של ההשפעה המערבית. לאחר נאומו, "המהדי" מוחמד אל-קאחטאני עלה לבמה, וחמושי האח'ואן נשבעו לו אמונים. מרבית בני הערובה הורשו לעזוב את המסגד, אך חלק מהם - במיוחד סעודים - הוחזקו כבני ערובה לאורך המצור ומספרם הוערך בכ-1,000.
מורדי האח'ואן שידרו את דרישותיהם מרמקולי המסגד ברחובות מכה:
בעת תחילת האירוע, נסיך הכתר פהד שהה בתוניסיה לפגישה בוועידה הערבית, ומפקד המשמר הלאומי הנסיך עבדאללה יצא גם הוא לביקור רשמי במרוקו. לפיכך, ח'אלד מלך ערב הסעודית העניק את האחריות לטיפול באירוע לשניים משביעיית האחים הסודיירים - הנסיך סולטאן (אז שר הביטחון), והנסיך נאיף (אז שר הפנים).
תגובות.
השלטונות הסעודים שנדהמו לגמרי מהאירוע, סיפקו הצהרות מבולבלות וסותרות על המורדים ומטרותיהם. הנסיך נאיף טען שהאירוע רחוק לחלוטין מסכסוך פוליטי, ומדובר בקומץ משוגעים שהתאסף סביב מהדי מזויף. הצהרות מפי בכירים סעודים כיום לאחר ההשתלטות כינו את האח'ואן "קבוצה שעזבה את האסלאם", "צלבנים", "אויבי הדת והמולדת" ושלל כינויי גנאי. נשיא מצרים אנואר סאדאת, כינה אותם "שיעים איראניים" (עקב המהפכה השיעית באיראן). לעומת זאת, אחד הנציגים הסעודים בארצות הברית אמר בראיון שמטרת האנשים שהשתלטו על המסגד היא להוביל להתפשטות המהומות בחצי האי ערב ולזעזע את היציבות של האזור. מסיבה זו, אומדני הממשלה אודות מספר המורדים נטו להמעיט במספרם ככל האפשר, אף שהאימאם של המסגד מוחמד אבן-סובייל טען שהם היו בסביבות אלף איש; נציג סעודי צוטט בעיתון לבנוני שמנין המורדים עומד על כ-30 איש, וברדיו מונטה קרלו נציג אחר טען שמספרם הוא בסביבות 100–200 איש. אפילו חודש לאחר האירוע כשהיה ברור לממשל מנין המורדים שנהרגו או נלכדו, הנסיף נאיף טען עדיין בפני סטודנטים באוניברסיטת ריאד שניתן היה למנות את מספר המורדים על עשר אצבעות. במענה לאחד הכתבים על ההצהרות הסותרות של הממשל הסעודי, צוטט שר ההסברה של סעודיה שהוא הגיש בקשות לשרי ההגנה והפנים לקבלת מידע על המתחולל בכעבה, אך הוא לא קיבל תשובה ברורה ומוחלטת.
באותה עת, לא היה ידוע כמעט במערב על האידאולוגיה הפונדמנטליסטית הסונית הג'יהאדית שהתפתחה מאוחר יותר לג'יהאד הסלפי בהובלת אל-קאעידה. למעשה, ההנחה הראשונית בוושינגטון הייתה כי השיעים האיראניים, השתלטו על המסגד והיא חלק מההתפשטות המהפכה האיראנית לשאר העולם המוסלמי.
לאחר שהתברר באותו יום שהמצב בכעבה יצא מכלל שליטה והשמועות על המתרחש במכה התפשטו הלאה, הממשלה הסעודית נקטה במספר צעדים מהירים כדי למנוע את התפשטותה של ההתקוממות במקומות אחרים ברחבי המדינה. כך, בערים הסמוכות למכה, הממשלה פרקה את החיילים והשוטרים המקומיים מנשקם בתואנות שונות, והעבירה את האחריות על מחסני הנשק המקומיים לאנשים הנאמנים למלך. מפקד משטרה בעיר ג'דה צוטט מאוחר יותר ש"אם היינו מותקפים באותה עת על ידי כנופיית שודדים חמושה בסכינים, הדבר היחיד שהיה ביכולתנו לעשות הוא לברוח". במקביל, החלו בדיקות קפדניות על חיילי המשמר הלאומי וקציני צבא בכירים, הותקנו מחסומים עם חמושים מהמשמר הלאומי בכל הדרכים המובילות למכה כדי למנוע תגבורות למורדים, רכבי חי"ר ומשוריינים נפרסו בכניסות לערים וסביב משרדים ממשלתיים, ההגנה על המשרדים והשגרירות האמריקנית בג'דה התחזקה מחשש התקפות של קיצוניים, והתחזק הפיקוח של המשמר הימי ומעברי הגבול הסעודיים מחשש הברחות נשק לאח'ואן. בנוסף, עוצר הוטל בערים מכה, ג'דה וטאיף השיעית, התקשורת הטלפונית - הן המקומית והן הבינלאומית - הושבתה בשעות הראשונות לאחר ההשתלטות במקביל להרחקת עיתונאים זרים מאזור מכה כדי לתת לממשלה אפשרות לשלוט על המידע המופץ, משרדי הדואר נסגרו זמנית כדי למנוע הפצת כרוזים אנטי-ממשלתיים, טיסות תעופה מסחריות הופסקו למשך 6 שעות, והאוניברסיטה האיסלאמית באל-מדינה כמו גם הפקולטה ללימודי השריעה במכה נסגרו לזמן מסוים מחשש שסטודנטים רדיקלים יקימו שם תאי תמיכה באח'ואן.
זמן קצר לאחר פרסום הידיעות על השתלטות האח'ואן על הכעבה, אמר המנהיג האיסלאמי של איראן, איתאללה ח'ומייני, למאזיני הרדיו: . סוכנים סובייטים ניצלו את האירוע והפיצו גם הם שארצות הברית עומדת מאחוריו, והשמועות הללו הובילו לגל הפגנות אנטי-אמריקניות ברחבי העולם המוסלמי - בפיליפינים, בטורקיה, בבנגלדש, באזורים השיעים של סעודיה, באיחוד האמירויות הערביות ובפקיסטן. באיסלאמבד שבפקיסטן, המון זועם התנפל על השגרירות האמריקנית בעיר ושרף אותה, וכעבור שבוע הדבר חזר על עצמו גם בשגרירות האמריקנית בטריפולי שבלוב.
הקרב.
זמן קצר לאחר נפילת המסגד לידי המורדים, ניסו כ-100 קציני ביטחון של משרד הפנים להשתלט עליו מחדש מבלי לדעת את סדר גודל הכוחות שמולם, ולאחר שפרצו בחסות מספר פגזים דרך באב אל-סאלם ("שער השלום" למרבה האירוניה) הם נתקלו באש תופת של המורדים שגרמה להם לסגת במחיר של עשרות הרוגים ופצועים. בעקבות כך הצטרפו במהירות לכוחות משרד הפנים יחידות של הצבא הסעודי והמשמר הלאומי הסעודי. על פי בקשת הממלכה הסעודית, הקומנדו של צבא פקיסטן הגיע למכה כדי לסייע לכוחות הסעודים להוביל את המבצע לשחרור המסגד. צנחנים שהוצנחו לרחבת המסגד נתקלו בגורל דומה.
כוחות הביטחון מיהרו לפנות את כל העיר ממכה. שר הביטחון הנסיך סולטאן, מינה את ראש המודיעין טורקי אל-פייסל