היסטוריה.
חידוד עפרונות בוצע עד למאה ה-19 בעיקר באמצעות גילוף ידני בעזרת סכין. שיטה זו רווחת עד היום בנוגע לחידוד עפרונות נגרים בשל גודלם וצורתם. במהלך המאה ה-20 נרשמו פטנטים במדינות שונות למחדדים והם הפכו בהדרגה לכלי זמין וזול.
סוגים.
קיימים סוגי מחדדים שונים:
יתרון שני האחרונים הוא בחיסכון של סיבוב העיפרון (בחשמלי יותר ובשולחני פחות), וכן בדיוק של חוד העיפרון.
רוב המחדדים עשויים ממתכת אך חלקם עשוי מפלסטיק.
עם ההתפתחות בתחום מכשירי הכתיבה עלתה הפופולריות של העיפרון המכני, שחוסך את הצורך בשימוש במחדד.
קוהרנטיות
יהושע חנא רבניצקי
יהושע חנא רבניצקי (13 בספטמבר 1859, י"ד באלול תרי"ט, אודסה – 4 במאי 1944, י"א באייר תש"ד, תל אביב) היה סופר, מבקר ספרותי, עיתונאי, עורך, מוציא לאור ופובליציסט. ידוע בעיקר בשיתוף הפעולה שלו עם חיים נחמן ביאליק בהוצאה לאור של מיזמים שונים, ובראשם: "ספר האגדה", שבו כינסו מבחר גדול מאגדות חז"ל שהופיעו בתלמוד ובמדרשים.
קורות חיים.
רבניצקי נולד באודסה בשנת 1859 וקיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבה. הוא השתלם גם באופן עצמאי בשפות רוסית וגרמנית. בשנת תרל"ז נישא לטויבה שיחס, ועבר להתגורר בעיירת מוצאה: מאיאקי, הסמוכה לאודסה. שם המשיך להשתלם גם בשפות הצרפתית והאנגלית ובספרותן.
את כתיבתו העיתונאית החל בעיתון "המליץ" בשנת 1879. הוא פרסם מאמרים פובליציסטיים בנושא חיבת ציון ותחייה לאומית וביקורות ספרותיות למיניהן. על המאמרים חתם בשמות עט שונים ומגוונים; צפנת פענח, מידד, ברק בן אבינועם - הם רק חלק משמות העט.
בשנים 1892 – 1893 כתב ביחד עם שלום עליכם את המדור הפיליטוני "קבורת סופרים" בעיתון "המליץ". על הפיליטונים חתמו בשם העט: אלדד ומידד, כאשר אלדד הוא שלום עליכם, ומידד הוא רבניצקי. שיתוף הפעולה בינו ובין שלום עליכם התקיים גם כאשר האחרון הקים הוצאת ספרים בשפת היידיש, שנקראה "די יודישע פאלקס-ביבליותהעק". בעקבות הקמת ההוצאה פרץ פולמוס גדול בעיתונות העברית של התקופה לגבי מעמדה של היידיש בספרות היהודית, ורבניצקי צידד בגישתו של שלום עליכם.
רבניצקי נמנה עם חסידיו של אחד העם, היה שותף לתורתו הציונית, ואף היה ראש הלשכה באודסה של האגודה הסודית מיסודו: "בני משה".
בשנים 1891 - 1896 ערך את המאסף הספרותי "פרדס", בו השתתפו טובי הסופרים של התקופה, וביניהם אחד העם. רבניצקי עצמו השתתף בכתב העת "השילוח" שבעריכת אחד העם ושימש שם מעין עורך ספרותי. שירו הראשון של ביאליק: "אל הציפור" פורסם ב"פרדס". שיתוף הפעולה הפורה בין שני האישים יצר מיזמים גדולים, כמו הוצאת "ספר האגדה", שמשמשים את קהל הקוראים עד היום.
ב־1900 הוציא לאור מבחר מסיפוריו הקצרים של מנדלי מוכר ספרים שנדפסו בעיתונים ובירחונים עברים.
יהושע חנא רבניצקי חיבר גם ספרי לימוד וערך ספרי ילדים.
בשנת 1901 ייסד יחד עם ביאליק וש. בן ציון את הוצאת הספרים "מורייה" - לימים "דביר", ועמד בראשה עד סוף ימיו. אליהו רבניצקי, בנו, מילא אף הוא תפקידים מנהליים בהוצאה.
כשגבר הלחץ על פעילות ציונית במשטר הבולשביקי, עלה רבניצקי בשנת 1921 לארץ ישראל בקבוצה גדולה של סופרים עבריים, ביניהם, ביאליק, דרויאנוב, א. ליטאי, אביגדור המאירי ואחרים. לאחר שעלה לארץ, התיישב בתל אביב, בבית ברחוב אחד העם 80, שתכנן עבורו האדריכל יוסף ברלין. גם בארץ תרם את חלקו לחיי התרבות והספרות עד שנפטר בשנת 1944. בין השאר הוא שימש בתור יושב ראש הוועד התרבותי ב"אוהל שם", השתתף ביסוד אגודת "עונג שבת" במקום, והיה חבר בוועד ההקמה של הספרייה העירונית של תל אביב ושל בית ביאליק.
רבניצקי וביאליק.
יהושע חנא רבניצקי וחיים נחמן ביאליק נפגשו לראשונה בשנת 1891, כאשר ביאליק הציג לפני רבניצקי, שהיה כבר ידוע כמבקר ועורך את כתב העת הספרותי: "פרדס", את שירו הראשון: "אל הציפור". רבניצקי התרשם מיד מהשיר, ופרסם אותו ורבים אחרים בעקבותיו ב"פרדס", גם אם לעיתים קרובות היו לו חילוקי דעות עם המשורר לגבי שיר זה או אחר. רבניצקי היה גם זה שתמך בביאליק שהחמיר עם עצמו ואף שקל מדי פעם פרישה מכתיבת שירים.
על מערכת היחסים הממושכת ביניהם העיד ביאליק:
שיתוף הפעולה הפורה בין שני הסופרים הניב את אחד המיזמים הפופולריים בתרבות העברית: ספר האגדה; מבחר האגדות שבתלמוד ובמדרשים. ספר זה נועד, כפי שכתבו העורכים בהקדמה, להיות "מעין אנתולוגיא ספרותית גדולה ומלאה, הכוללת בסדר נאה את הטוב והמובחר ואת כל האופיי והטפוסי מכל המקצועות החשובים של האגדה". הספר, שנערך בשנים 1905 עד 1911, יצא לראשונה לאור בשנת 1913, והוא ממשיך לצאת במהדורות רבות ומגוונות עד היום. "ספר האגדה היה לספר יסוד של התרבות העברית החדשה". כתב שלמה שבא.
בנוסף, הוציאו ביאליק ורבניצקי את "רשומות"; מאסף לדברי זכרונות, לאתנוגרפיה ולפולקלור בישראל. (בשיתוף אלתר דרויאנוב); "דור דור וסופריו; אנתולוגיה ספרותית לתלמידים ולעם", ספר המשלים והפתגמים, שירי שלמה אבן גבירול, שירת ישראל, סיפורי המקרא לילדים ועוד.
שני הידידים השותפים קבורים במרחק לא רב איש מרעהו בבית הקברות על שם יוסף טרומפלדור בתל אביב.
על שמו של יהושע חנא רבניצקי קיימים רחובות בתל אביב ובפתח-תקווה.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
סטניסלב לשצ'ינסקי
קומניה
קומניה הוא שמה של ארץ הקומנים.
הקומנים חיו בימי הביניים במרחבי הערבה שבין הונגריה במערב ובין קזחסטן ודרום סיביר במזרח. מחוזות הקומנים בין הנהרות דון ודניסטר כונו קומניה הלבנה והמערב שכלל את מולדובה ואת מזרחה של ולאכיה, זכה לכינוי קומניה השחורה, ומכאן התגלגל שמה לולאכיה השחורה. מחוזות קומניים סמוך לנהר טיסה וליד העיר דברצן נקראו קומניה הגדולה וקומניה הקטנה.
קולין פאואל
שיטת זילברמן
שיטת זילברמן היא שיטה לימודית בתלמודי תורה, הקרויה על שם מייסדה, הרב יצחק שלמה זילברמן. השיטה מבוססת על הבנה בסיסית ושינון רב של התנ"ך והמשנה, בעוד ההעמקה ולימוד הגמרא נדחים לגיל מבוגר יותר. סדר לימודים זה שונה מהמקובל ברוב מוסדות החינוך הדתיים, בהם אין מקובל ללמוד את כל התנ"ך ואת כל המשנה, ולימוד המקרא והתלמוד בעיון מתחיל בגיל צעיר.
השיטה מבוססת על הנאמר בפרק ה' במסכת אבות: "בן חמש שנים למקרא, בן עשר למשנה, בן חמש עשרה לתלמוד"; וכן על דברי התלמוד הבבלי "ליגמר איניש והדר ליסבר" (ילמד אדם תחילה את הדברים ואחר כך את סברותיהם).
עקרונות השיטה.
על פי השיטה, הילדים מתחילים בכיתה א' בלימוד התנ"ך עם טעמי המקרא. לאחר שמסיימים ללמוד את התנ"ך כולו סמוך לגיל עשר, מתחילים ללמוד ששה סדרי משנה. רק לאחר מכן, קרוב לגיל חמש עשרה, מתחילים ללמוד תלמוד.
בתלמודי התורה לפי שיטת זילברמן לומדים בכל ימי השנה, לרבות שבתות וחגים (במספר שעות מצומצם יותר, ועל פי רוב לא בגדר חובה), למעט ביום תשעה באב, שבו אסור ללמוד תורה. הדרכה זו מבוססת על דברי ריש לקיש: "אין מבטלין תינוקות של בית רבן אפילו לבניין בית המקדש", ועל פסק הרמב"ם.
התפשטות השיטה.
תחילת השיטה בתלמוד תורה אדרת אליהו שייסד הרב זילברמן בעיר העתיקה בירושלים בתחילת שנות השמונים (על שם הגאון מווילנה, שבו ראה הרב זילברמן את מורה דרכו). הוא הקים מוסד זה בעקבות כמה ניסיונות שלא צלחו להנחיל את שיטתו בתלמודי תורה קיימים, דוגמת "הדר ציון" ו"קמניץ" שהיה ממייסדיהם.
את השיטה מפיצים לאחר פטירתו בניו, הרב יום טוב זילברמן והרב אליהו זילברמן.
בציבור החרדי לאומי ישנם כעשרים תלמודי תורה המבוססים על השיטה, מקצתם מופעלים על ידי רשת "מישרים". גם בציבור החרדי, השמרן יותר, ישנם כמה מוסדות. תלמודי תורה המלמדים לפי השיטה קיימים באשדוד, בית אל, בית שאן, ביתר עילית, בני ברק, הודיות, חברון, טבריה, יד בנימין, יצהר, מודיעין עילית, מצפה יריחו, נהריה, נוף אילון, נריה, עפולה, קריית ארבע, קריית מלאכי, אור הגנוז וצפת, קריית משה בירושלים, קריית עקרון, רכסים, רמת בית שמש ורמת גן, וגם מחוץ לישראל: במונטריאול, לייקווד ודרום אפריקה.
השיטה עוררה התנגדות בקרב קהילות שמרניות, אך גובתה על ידי כמה רבנים, בהם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, שאף עמד בנשיאות מספר תלמודי תורה המלמדים לפי השיטה, בבני ברק ובביתר עילית. הרב זילברמן כתב שגם הרב יעקב ישראל קניבסקי תמך בשיטה ועודדו להפיצה.
סיבולת לב ריאה
פיטר דייוויסון
פיטר דייוויסון (באנגלית: Peter Davison; נולד ב-13 באפריל 1951) הוא שחקן אנגלי, ידוע בעיקר בזכות תפקידו כטריסטן פרנון בסדרת הטלוויזיה "כל היצורים גדולים כקטנים" לפי ספרו של ג'יימס הריוט ובתפקיד הדוקטור החמישי בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
ביוגרפיה.
פיטר דייוויסון נולד בלונדון בשם פיטר מופט. הוא בחר בשם הבמה דייוויסון כי השם פיטר מופט היה שמם של שחקן אחר ובמאי שעבד אחר כך בהפקות רבות יחד עם דייוויסון. אביו היה מהנדס חשמל ומוצאו היה מגיאנה. דייוויסון למד בבית ספר לביטוי ולדרמה (Central School of Speech and Drama), והופיע בהצגות ובתפקידים קטנים בטלוויזיה. פריצת הדרך שלו הייתה בשנת 1978, אז הופיע בתפקיד טריסטן פרנון בסדרת הטלוויזיה "כל היצורים גדולים כקטנים" והפך למוכר בכל בית באנגליה. באותה שנה התחתן עם השחקנית האמריקאית סנדרה דיקנסון, ממנה התגרש ב-1994. דייוויסון ודיקנסון הופיעו יחד בפרק בסדרת הטלוויזיה "אנשי המחר" ויחד גם ביצעו את שיר הנושא של תוכנית הטלוויזיה לילדים "Button Moon" ששודרה בשנות השמונים. הוא שיחק בגרסה טלוויזיונית של "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", כמו כן הופיע בקומדיות מצבים בריטיות אחדות ובתפקידים דרמטיים.