פול לורנס מודריץ' (באנגלית: Paul Lawrence Modrich; נולד ב-13 ביוני 1946) הוא ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת דיוק שבצפון קרוליינה ובמכון למחקר רפואי על שם הווארד יוז בצ'ווי צ'ייס, מרילנד. בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה (במשותף עם תומאס לינדל ועזיז סנג'אר), על מחקרו בנושא מנגנוני התיקון של הדנ"א.
פרטים ביוגרפיים.
פול מודריץ' נולד בראטון, עיירת פועלים בצפון מדינת ניו מקסיקו כבן ללורנס ולמרגרט מודריץ'. האב, בעל שורשים קרואטיים שגדל בין כורי פחם במדינת קולורדו, היה למורה לביולוגיה בתיכון העירוני של רייטון ומאמן פוטבול. פול מודריץ' התעניין במדעי החיים ובכימיה מילדותו, וכשהיה נער עודד אותו אביו שיעסוק בעתיד בחקר ה-DNA. בשנת 1973, קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד.
מחקר.
בשנת 1976 הצטרף מודריץ' לאוניברסיטת דיוק. עבודת המחקר העיקרית שלו מתמקדת בתיקון DNA ובתיקון אי התאמה ב-DNA .
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה במשותף עם תומאס לינדל ועזיז סנקאר על מחקריהם הנפרדים בנושא תיקון DNA ועל כך שהצליחו לפצח ולמפות ברמה המולקולרית את המכניזם שבאמצעותו מצליחים התאים לתקן דנ"א פגום ולשמור על המידע הגנטי. מודריץ' ביצע ניסויים ביוכימיים על מנת ללמוד את תיקון אי ההתאמה בחיידק אי קולי.
בטקס הכרזת זכייתם בנובל, הסבירו נציגי ועדת הפרס ש"עבודתם סיפקה ידע בסיסי לגבי האופן שבו פועל התא החי וזו שימשה, בין היתר, לפיתוחם של טיפולים חדשים בסרטן".
פול מודריץ' נשוי לוויקרס ברדט.
פרסים.
מלבד זכייתו בפרס נובל לכימיה, מודריץ' הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר האקדמיה הלאומית למדעים.
קישורים חיצוניים.
Raton native among 3 to win Nobel prize 7/10/2015
פיליפ קלפל
גנרל פיליפ קלפל (בגרמנית: Philipp Kleffel; 9 בדצמבר 1887 - 10 באוקטובר 1964) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
קלפל נולד ב-9 בדצמבר 1887 בפוזן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים ה-4 (פומרניה ה-1 - פון שמידט). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר לרגימנט האולנים ה-4 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין ה-8 - הקיסר וילהלם), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. ב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-3 באפריל 1916 מונה לקצין מטה בחטיבת הפרשים ה-41. ב-5 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת ריטמייסטר. באוגוסט 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-19, וב-28 ביוני 1918 מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-41. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קלפל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במאי 1922 מונה קלפל למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-4, ובשנת 1924 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה הראשונה. ב-1 באוקטובר 1926 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת מיור. באביב 1931 מונה לקצין מטה בפיקוד הרגלים ה-3, ובשנת 1932 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-2 של הרייכסווהר. ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1936 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-14, וב-15 בפברואר 1938 מונה למפקד פיקוד הפרשים ה-4 בהנובר. ב-1 ביוני 1939 הועלה קלפל לדרגת גנרל מיור, וב-26 באוגוסט 1939 לראש מטה המחוז הצבאי ה-11 בהנובר.
מלחמת העולם השנייה.
ב-15 באפריל 1940 מונה קלפל למפקד הדיוויזיה ה-1, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-18. ב-1 ביוני 1941 הועלה קלפל לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-1 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-38, במסגרת הארמייה ה-18. ב-12 ביולי 1941 פרש קלפל מתפקידו עקב מחלה, וב-4 בספטמבר לאחר החלמתו חזר לפקד על הדיוויזיה, שהייתה חלק מהקורפוס ה-38, ולאחר מכן חלק מהקורפוסים ה-1 וה-28, במסגרת הארמייה ה-18.
ב-19 בינואר 1942 מונה קלפל למפקד הקורפוס ה-50, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-19 בפברואר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 במרץ 1942 הועלה קלפל לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-3 במרץ פרש מתפקידו לחופשה קצרה. ב-20 ביולי 1942 חזר קלפל לפקד על הקורפוס ה-50, ולחם עמו בקרבות בלנינגרד. תוך שבמקביל פיקד מה-3 במרץ 1943 עד ה-31 במרץ, ומה-17 באוגוסט עד ה-17 בספטמבר 1943 גם על הקורפוס ה-1 (שהיה אף הוא חלק מהארמייה ה-18). ב-17 בספטמבר 1943 פרש קלפל מתפקידו, וב-15 בינואר 1944 מונה למפקד המחוז הצבאי התשיעי בקאסל. ב-16 באפריל 1944 פרש קלפל מתפקידו, וב-4 ביולי 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה. ב-16 ביולי 1944 מונה קלפל למפקד הקורפוס ה-16, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-20 באוקטובר 1944 מונה למפקד פלגת הארמייה גרסר, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון והפכה ב-29 באוקטובר לפלגת הארמייה קלפל. ב-21 בנובמבר 1944 מונה שוב למפקד הקורפוס ה-16, וב-16 בדצמבר מונה שוב למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה ה-15, ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-25 במסגרת קבוצת ארמיות H.
ב-30 במרץ 1945 מונה קלפל למפקד הארמייה ה-25, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות H, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטי.
לאחר המלחמה.
קלפל שוחרר מהשבי ב-20 באוקטובר 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר קובורג, עד למותו ב-10 באוקטובר 1964, והוא בן 76 שנים.
קרב איי שלמה המזרחיים
קרב איי שלמה המזרחיים (בהיסטוריוגרפיה היפנית נודע בשם "קרב איי שלמה המזרחיים השני" (第二次ソロモン海戦)) היה קרב ימי בין הצי הקיסרי היפני לצי האמריקני שהתרחש בין ה-24 וה-25 באוגוסט 1942, והיה חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. קרב זה היה השני בסדרת קרבות ימיים בין הצי הקיסרי והצי האמריקני במהלך קרב גוודלקנל. בדומה לקרב ים האלמוגים וקרב מידוויי, כל ההתקפות בקרב זה נערכו על ידי מטוסים מנושאות מטוסים, ומבלי שאוניות הצדדים איתרו זו את זו בעין.
לאחר מספר התקפות אוויריות נסוגו שני הצדדים מזירת הקרב, מבלי שהושגה הכרעה ברורה, אולם היה זה הצי האמריקני שהשיג ניצחון טקטי ואסטרטגי כאחד. היפנים איבדו יותר כלי שיט, וחמור מכך, עשרות מטוסים וטייסים מיומנים. בנוסף, התגבורות שהיו בדרכן לגוודלקנל נאלצו לדחות את הגעתן, והעיכוב סיפק בידי בעלות הברית את הזמן הנחוץ להתכונן להתמודדות איתם.
רקע.
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
את כוחות הנחיתה של בעלות הברית ליוו שלושה כוחות משימה של נושאות מטוסים אמריקניות, עליהם פיקד תת-אדמירל פרנק ג'ק פלטצ'ר:
לאחר שהסתיימו הנחיתות נשארו כוחות המשימה בדרום האוקיינוס השקט ועסקו בהגנה על קווי התקשורת והאספקה בין בסיסי בעלות הברית באזור, במתן סיוע אווירי לכוחות הקרקע בגוודלקנל ובטולאגי, ובהשמדת כלי שיט של הצי היפני שהפליגו באזור. ב-20 באוגוסט סייעו נושאות המטוסים לשנע את המטוסים הראשונים של הכוח האווירי בגוודלקנל לבסיסם בשדה הנדרסון - 13 מטוסי ויילדקט ו-11 מפציצי דונטלס של חיל הנחתים האמריקני - שבנייתו הושלמה חמישה ימים קודם לכן.
הנחיתות הפתיעו את היפנים, ולפיכך העביר הפיקוד העליון בטוקיו את השליטה בזירה מהצי הקיסרי לידי צבא היפני הקיסרי. הפיקוד נמסר למפקד הארמייה ה-17, גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה, והוא הורה על מבצע משולב של הצבא והצי, שזכה לשם "מבצע קָה", שמטרתו הייתה כיבוש גוודלקנל על ידי הצבא, והשמדת צי האויב על ידי הצי.
הקרב.
לפני הקרב.
ב-16 באוגוסט 1942 יצאו כוח הנחיתה הימי המיוחד החמישי, שמנה 500 לוחמים, וכ-1,400 חיילים מהרגימנט ה-28, מלגונת טרוק על סיפון ארבע אוניות תובלה לכיוון גוודלקנל. את האוניות ליוו הסיירת הקלה "ג'ינצו", שמונה משחתות וארבע ספינות משמר, בפיקודו של אדמירל משנה ראיזו טנאקה. את השיירה ליווה גם "כוח הסיוע הקרוב", שכלל ארבע סיירות בפיקודו של תת-אדמירל גונאיצ'י מיקווה, שהביסו את צי בעלות הברית בקרב האי סאבו מספר ימים לפני כן. כוח זה תכנן להגיע לגוודלקנל ב-24 באוגוסט.
ב-21 באוגוסט הפליגו שאר האלמנטים של מבצע קה מלגונת טרוק לאיי שלמה המזרחיים. כוחות אלה התחלקו לשלוש קבוצות:
לפי תוכנית מבצע קה, היה על נושאות המטוסים של נגומו לשגר גלי התקפה ברגע שנושאות המטוסים האמריקניות התגלו. לאחר שתושמדנה נושאות המטוסים של האויב, ימשיכו הכוח הקדמי וכוח החלוץ להתקדם לגוודלקנל, תוך שהם משמידים בדרכם את כל כלי השיט של האויב. לאחר מכן יפגיזו אוניות הצי את שדה הנדרסון, תוך שהם מסייעים לנחיתות הצבא היפני בגוודלקנל ובטולאגי.
בתגובה לקרב טנרו, שהיה הקרב הקרקעי הגדול הראשון שנערך בגוודלקנל והתרחש ב-21 באוגוסט, התקרבו כוחות המשימה של פלטצ'ר לגוודקנל כדי להגן שדה הנדרסון וכדי להעניק סיוע אווירי לנחתים על הקרקע. ב-22 באוגוסט עשו שני הצדדים את דרכם לגוודלקנל, ועל אף חיפושים נרחבים שערכו, לא הצליחו הצדדים לאתר זה את זה.