בשיר Blow Us All Away היו כמה וכמה אי דיוקים. לדוגמה, בשיר אפשר לשמוע שהם אומרים שהכל חוקי בניו ג׳רזי, אבל באותה תקופה חוקי ניו ג׳רזי וניו יורק היו שווים לגמרי ולכן, מה שהיה ניתן לעשות בניו ג׳רזי היה ניתן לעשות גם בניו יורק בלי שום שינוי. בנוסף, במחזמר, ג׳ורג׳ איקר ירה בפיליפ כאשר הגיעו לספרה שבע בספירה עד עשר, לעומת זאת, בדול האמיתי, הספירה הגיעה עד עשר ואפילו אחרי. פיליפ ואיקר לא עשו כלום, וכשאיקר הרים את אקדחו לשמיים לבסוף, הוא בטעות ירה בפיליפ.
כמו כן, לא היו אלה הבחירות של שנת 1800 שהובילו לדו-קרב בין בר להמילטון. באותן בחירות בר מונה לסגן הנשיא של ג'פרסון, אך כשג'פרסון החליט שלא לרוץ שוב עם בר לבחירות של 1804, בר החליט להתמודד על תפקיד מושל ניו יורק. הוא הפסיד ברוב קולות למורגן לואיס. לאחר מכן פורסם מכתב מאת צ'ארלס ד. קופר אל פיליפ סקיילר, ובו נטען שהמילטון קרא לבר "איש מסוכן שאין לבטוח בו עם מושכות הממשל". פרסום זה הוביל לאותה התכתבות בין בר להמילטון שמוצגת בשיר Your Obedient Servant.
ביקורות.
המילטון זכה לתשבחות מצד המבקרים, והוגדר על ידי רבים כתופעה תרבותית.
ביקורת על ההפקה של המחזה במגזין וריאטי היללה: "המוזיקה משלהבת, אבל המילים הן ההפתעה הגדולה. ההרגשה והצליל של הדיאלוג המושר הותאמו במיוחד לכל דמות. ג'ורג' וושינגטון, דמות ממלכתית בגילומו המרשים של ג'קסון, שר בפרוזה מלוטשת... אבל בסופו של דבר, הנראטיב המרגש של מירנדה על סיפור חייו של אדם אחד הופך לנראטיב של אומה שלמה, אומר שנבנתה על ידי מהגרים שלעיתים זקוקים לתזכורת מהיכן הגיעו."
בביקורת על ההפקה בברודוויי במגזין טיים-אאוט ניו יורק נכתב: "אני אוהב את המילטון. אני אוהב אותו כמו שאני אוהב את ניו יורק, או את ברודוויי כשהוא מצליח לעשות את זה נכון. וזה כל כך נכון... שילוב עילאי של היפ-הופ ברמה שמתאימה להשמעה ברדיו (כמו גם רית'ם אנד בלוז, בריטפופ ושירי מחזות זמר מסורתיים), היסטוריה אמריקאית שלא סופרה מספיק יחד עם נקודת המבט הייחודית והאישית של מירנדה בתור דור ראשון למהגרים פורטוריקנים וכישרונו הבלתי נדלה עם מילים. המילטון לוחץ חזק על כפתורים תרבותיים בכל כך הרבה רמות... הדרמה האנושית והעומק הסיפורי של היצירה פשוט מדהימים."
ביקורת במגזין האקונומיסט ציינה שההפקה נהנית מהצלחה ביקורתית אוניברסלית כמעט. ברק אובמה התלוצץ שההערצה למחזמר היא "הדבר היחידי שדיק צ'ייני ואני מסכימים עליו."
הצלחה קופתית.
הכרטיסים לכל הצגות המחזמר בתיאטרון הציבורי באוף-ברודוויי נמכרו כולם. עוד לפני הצגת הבכורה של המחזמר בברודוויי, הוא הספיק לגרוף מיליוני דולרים במכירות כרטיסים מראש (כ-30 מיליון דולר על פי הדיווחים). בשבוע של יום העבודה שהסתיים ב-6 בספטמבר 2015, המילטון היה ההצגה השנייה הכי רווחית בברודוויי, שני רק למלך האריות. עד לאותו חודש נמכרו כמעט כל הכרטיסים עבור כל ההצגות המתוכננות של המחזמר בברודוויי.
כמו הצגות אחרות בברודוויי, המילטון מציע הגרלת כרטיסים מוזלים לפני כל הופעה. בהגרלה מוצעים עשרים ואחד מקומות בשורות הראשונות, ולעיתים גם כמה מקומות בעמידה. שלא כמו הצגות אחרות בברודוויי, ההגרלה של המילטון משכה קהל גדול במיוחד, ויצרה בעיה של דחק ברחוב של התיאטרון. היות שרק מעט אנשים יכולים לזכות בהגרלה, לין מנואל מירנדה העלה הופעות קטנות שהוצגו לפני ההגרלה עצמה, כך שגם אלה שלא זכו בכרטיסים יוכלו לחוות חלק קטן מההופעה. ההופעות הללו זכו לשם #Ham4Ham, כלומר המילטון עבור המילטון, היות שהזוכים בהגרלה נדרשים לשלם 10$, ערך השטר עליו מופיעה דמותו של אלכסנדר המילטון, בעבור הכרטיסים למחזה.
הקהל הגדול שהגיע להגרלות החל לגרום לבעיות בטיחות, והוחלט להעביר את ההגרלה לאינטרנט באופן זמני. ביום הראשון של ההגרלה הדיגיטלית, יותר מ-50,000 אנשים נרשמו וגרמו לאתר לקרוס.
מורשת והשפעה.
ב-2015, משרד האוצר של ארצות הברית הודיע על עיצוב מחודש של שטר ה-10$, שבו תוחלף דמותו של המילטון בדמות נשית כלשהי מההיסטוריה האמריקאית. בעקבות העלייה בפופולריות של המילטון שיצר המחזמר, החליט שר האוצר האמריקאי ג'ק ליו לבטל את התוכניות להחלפת דיוקנו של המילטון. במקום זאת, הוחלט להחליף את דיוקנו של אנדרו ג'קסון שעל שטר ה-20$ בדיוקנה של הארייט טאבמן.
ב-18 בנובמבר 2016, הגיע מייק פנס, סגנו של הנשיא הנבחר של ארצות הברית דונלד טראמפ (חודשיים לפני כניסתו לבית הלבן), לצפות במחזמר המילטון, בסך הכל 11 ימים לאחר בחירת דונלד טראמפ כנשיא ארצות הברית, במהלך הקמפיין דונלד טראמפ דיבר כנגד הגירה וכנגד אוכלוסיות רבות ביניהם היספנים (שמשמשים חלק מרכזי בשחקנים בהצגה). בסוף ההצגה לאחר ההשתחוויה, החליטו שחקני ההצגה לפני הירידה מהבמה, להקריא מספר דברים לסגן הנשיא החדש, בדבריהם הביעה ההפקה חשש מפני חוסר שמירה על זכויותיהם והפיכתם על ידי הממשל החדש לאזרחים סוג ב', וביקשו שהממשל החדש יעבוד בשביל כולם ודאגו להזכיר את היות השחקנים מכלל העדות, הדתות, הגזעים והמינים שחיים בארצות הברית. תוך כדי הקראת הדברים יצא פנס מהאולם כשהקהל צועק לו קריאות בוז. דונלד טראמפ הנשיא הנבחר הגיב בפייסבוק על דבריהם בהתייחסו לאיכות ההצגה.
המיקסטייפ של המילטון.
המיקסטייפ של המילטון (באנגלית: The Hamilton Mixtape) הוא דיסק שיצא ב-2016 שבו זמרים מפורסמים שרים את שירי המחזמר בביצועים שלהם ומספר שירים נוספים המבוצעים על ידי השחקנים עצמם. בין המשתתפים היו יוצר המחזמר לין מנואל מירנדה, הזמרת סיה, הזמר אשר ועוד.
קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Karl VI, Heiliger Römischer Kaiser 1 באוקטובר 1685 וינה - 20 באוקטובר 1740 וינה), היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך הונגריה במשך קרוב ל-30 שנה מ-1711 ועד 1740. בנוסף היה קרל טוען למלכות ספרד בין השנים 1700–1714, מלך סרדיניה בין השנים 1714–1720, ומלך נאפולי וסיציליה בין השנים 1714–1738.
חייו.
בצעירותו.
קרל נולד ב-1 באוקטובר 1685 ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג, בתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ורעייתו אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט.
בעקבות מותו של קרלוס השני, מלך ספרד בשנת 1701, ללא כל יורש ישיר, הכריז קרל על עצמו כקרלוס השלישי, מלך ספרד, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הספרדית, שנמשכה עד לשנת 1714. במהלך המלחמה תמכו ממלכת אנגליה, ממלכת פרוסיה, הרפובליקה ההולנדית, נסיכות הבוחר מהנובר, רוב מדינות גרמניה, וכן ממשלות אראגון, ולנסיה וקטלוניה בקרל, לעומת ממלכת צרפת, ממלכת ספרד, נסיכות הבוחר מבוואריה ונסיכות הבוחר מקלן, שתמכו בפיליפ, דוכס אנז'ו.
שלטונו.
ב-12 באוקטובר 1711 מת אחיו יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקרל עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון דאג קרל להעביר את הסנקציה הפרגמטית של 1713, שהתירה לבנות לרשת את נכסי האימפריה ההבסבורגית, והייתה מיועדת להבטיח את ירושתו לבתו מריה תרזה. במאמציו לקבל את הסכמת המעצמות על הסנקציה הפרגמטית, נאלץ קרל לוותר על שטחים נרחבים (במערב גרמניה ובאיטליה).
בעקבות עלייתו של קרל לשלטון באוסטריה, נטשוהו בעלות בריתו. קרל אמנם המשיך בלחימה עוד שנים אחדות, אך בשנת 1714 חתם על הסכם רשטדט, שבו ויתר על ממלכת ספרד, תמורת ארצות השפלה הדרומיות, דוכסות מילאנו, נאפולי וסרדיניה.
בשנים 1716–1718 לחם קרל כנגד העות'מאנים בהצלחה רבה, וסיפח את הבאנאט לממלכת הונגריה, וכבש את סרביה ואולטניה. בשנים 1718–1720 לחם קרל במלחמת הברית המרובעת שהסתיימה בניצחון אוסטרי. באמנת האג (1720) שנחתמה לאחר המלחמה, החליף קרל את סרדיניה בסיציליה, שהייתה תחת שלטון בית סבויה.
בשנים 1733–1735 הסתבך קרל במלחמת הירושה הפולנית, ובמהלכה הפסיד את השליטה בממלכת נאפולי. בין השנים 1736–1739 לחם קרל יחד עם הרוסים במלחמה האוסטרית-רוסית-עות'מאנית (1735-1739), ובמהלכה הפסיד קרל כמעט את כל השטחים שכבש 20 שנה קודם לכן.
ב-20 באוקטובר 1740 נפטר קרל בווינה, ובתו מריה תרזה עלתה לשלטון באימפריה ההבסבורגית במקומו, אולם, על ירושת האימפריה הרומית הקדושה קמו לה מתנגדים רבים, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית.
יחסו ליהודים.
קרל גילה יחס עוין ליהודים, אם כי העניק לכמה מהם תפקידים חשובים בחצרו, ביניהם שמשון ורטהיימר ודייגו ד'אגילר. בשנת 1713 מינה קרל את ר' דוד אופנהיים לרבה הראשי של פראג ובוהמיה, ובשנת 1720 התיר את הדפסת התלמוד בגרמניה. בשנת 1722 נהרס בפקודתו של קרל בית הכנסת באוסוב.
בשנת 1723 חידש קרל את זכויות יהודי מוראביה, אך בשנת 1726 ציווה על הפרדה בין יהודים לנוצרים שם, ופרסם את "חוקי המשפחה" - שבהם הותר רק לבן הראשון לשאת אישה. לפי הסכמי השלום עם הטורקים, נאלץ קרל להעניק זכות ישיבה ליהודים עם נתינות טורקית בווינה, אך בשנת 1732 דחה את בקשת היהודים לבנות בית כנסת בווינה.
משפחתו.
ב-1 באוגוסט 1708 התחתן קרל עם אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל בתו של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ורעייתו כריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
היפרבולוס
היפרבולוס (ביוונית: Ὑπέρβολoς; בלטינית: Hyperbolos; ? – 411 לפנה"ס), הידוע גם כהיפרבולוס בן אנטיפנס, היה מדינאי אתונאי בן המאה החמישית לפנה"ס, שהיה פעיל במהלך המלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה.
חייו.