הקתרזיס הוא תהליך מוסרי שעוברת נפשו של האדם הנמען, אשר במהלכו הופכים היצרים שלו למידות טובות. טענה זו מתבססת על קטע מתוך "האתיקה לניקומכוס" של אריסטו, אשר דן באופי של הסגולה המוסרית ומדגיש את החשיבות של דרך הביניים אשר נעה בין שני קטבים של קיצוניות רגשית. הפחד והחמלה מוזכרים בצורה מפורשת בהקשר זה, ולכן תומכי פירוש מוסרי זה מסיקים כי הקתרזיס הוא תהליך של חינוך לתגובה שמכילה את המידה הראויה של פחד וחמלה. אז, מידה מאוזנת זו של הרגשות הללו תהפוך את הנמען של היצירה הטרגית לאדם טוב יותר.
הגישה הרפואית.
הקתרזיס הוא שילוב של שני מצבים המתבססים על שני פירושים: פירוש דתי, הטוען כי הכוונה לטיהור מאשם באמצעות טקסי דת מסוימים, ופירוש רפואי, הטוען כי הכוונה לסילוק של חולי מסוים באמצעים רפואיים. מאחר שה"פואטיקה" נטולת ההסבר הברור לקתרזיס אינה מאפשרת להכריע בין שני הפירושים, פנה התאורטיקן ברנייס לקטע מהפרק השמיני ב"פוליטיקה" של אריסטו, שהוא המקור החשוב ביותר בהכרעה זו. הקטע מדבר על יכולת המוזיקה להביא לקתרזיס כשהיא מעצימה את הרגשות המצויים אצל אנשים מסוימים במידה קיצונית כזו, שמסלקת את אותם רגשות, ובכללם הרגשות חמלה, פחד והתלהבות, בהותירה את המאזינים בתחושת הקלה גדולה; כך גם גישה זו מתארת מוזיקה דתית של לחנים קדושים, שכפי שבכוחה לעורר את נפשם של אחוזי דיבוק לטירוף, בכוחה גם להרגיעם כחיסון אשר מסלק את המחלה לא על ידי דיכוי המרכיב המחולל אותה, אלא על ידי תגבורו במידה מסוימת כך שניתן יהיה להוציאו החוצה. ומכאן הקישור הרפואי.
הגישה המבנית.
הקתרזיס הוא תהליך המתייחס לחומר הנפשי שהמחזה מעורר, ולא שינוי שעוברת נפשו של הנמען. תהליך זה מציין את עיבודו של אותו חומר נפשי בעזרת מרכיבים מבניים של המחזה ובראשם זיהוי הגיבור הטראגי על ידי נמעני היצירה, כדמות שביצעה מעשה נורא, אך אינה טמאה כי ביצעה אותו בלי כוונת זדון. כך, יכולים הנמענים להרגיש חמלה כלפי דמות הגיבור הטרגי ולהעמיד את עצמם במצבה. אם-כן, הקתרזיס הוא שלב ביניים במבנה היצירה, אשר קודם לתחושת החמלה ולכן גם קודם להנאה הטרגית.
הגישה הקוגניטיבית.
הייצוג האמנותי הוא פעילות המבוססת על לימוד והסקה. כלומר, מטרתו של תהליך הייצוג האמנותי היא תבונית. מאחר שההנאה מהייצוג האמנותי היא הנאה אינטלקטואלית, גם הקתרזיס, שנוצר מהמפגש עם אירועים מעוררי פחד וחמלה, הוא אינטלקטואלי, שכן הוא מוביל אותנו להבנת הטבע הכללי של החוויות האנושיות של פחד וחמלה. בנוסף, תיאורי הפחד והחמלה אצל אריסטו מדגישים את הצד התבוני ולא הרגשי ובכך משקפים את היות התאוריה של ה"פואטיקה" בכללותה תאוריה קוגניטיבית העוקבת אחר תהליכים הקשורים בתובנות שכליות ולא תאוריה נפשית השואפת למפות תהליכים רגשיים. אם-כן, פירושו של המונח "קתרזיס" צריך לעלות בקנה אחד עם התאוריה כולה, ולכן יש לתרגמו "הבהרה" אינטלקטואלית.
הגישה הרגשית.
הקשר בין האירועים המתרחשים על הבמה לבין התפיסה שתופס אותם הקהל מתבטא בכך שהתחושה הטרגית תלויה בתגובתם הרגשית של הנמענים לייצוג של האירועים הטרגיים. מעבר להזדהות עם הדמויות, הצופים צריכים להאמין שאותם אירועים טרגיים יתרחשו בחייהם. הבנת הצופים כי אין להם שליטה על-כך, כאשר התרחשות האירועים אינה תלויה במידת מוסריותם, גורם ללחץ נפשי בקרבם, ואותו לחץ מביא את הדחף לצפות בטרגדיה. כך גם העיצוב האמנותי הכה מציאותי של הטרגדיה מאפשר את הקתרזיס של אותו פחד, כשהעלילה הטרגית נראית כאפשרות שאותם אירועים יתרחשו בחיי הצופים. כך, הקתרזיס הוא הקלה רגשית מהתחושות המעיקות שקיימות מלכתחילה בקרב הקהל כלפי האפשרות שהאירועים הטרגיים יהפכו לחלק מחייהם.
הגישה המוסרית-קוגניטיבית.
יש להבחין בין הקתרזיס הרפואי והקתרזיס הפולחני ואז לעבדם יחד כדי להתאימם להקשר הטרגי; לקתרזיס יש ממד הומאופתי וממד רפואי, כאשר הקתרזיס אינו אמצעי ריפוי הומאופתי לנמעני הטרגדיה כמו המוזיקה, אלא כלי להתמודדות מאוזנת עם רגשות כגון פחד וחמלה, כך שרגשות אלו יתפקדו כהלכה, ומכאן ההתבססות על הגישה המוסרית. התמודדות מאוזנת זו מתלווה לתבונה, בניגוד לדחף וליצר שמתלווה להעצמת הרגשות בגישה הרפואית; הצופה מודע לכך שהוא מגיב לייצוג אמנותי של אירועים מעוררי פחד וחמלה ולא לאירועים ממשיים, כך שהקתרזיס הוא חלק בלתי נפרד מהחוויה הטרגית כולה, שהיא חוויה תבונית בעיקרה. כך, הקתרזיס מורכב מהקשר שבין מוסר הרגשות והתבונה הקוגניטיבית.
הגישה הרגשית-קוגניטיבית.
כאמור, הגישה הקוגניטיבית קושרת בין "קתרזיס" לבין "הבהרה". ניתן לראות בטקסטים שקדמו לאפלטון, מורו של אריסטו, כי היו מילים שהתייחסו לניקיון או לבהירות, שנגזרו מאותו שורש של המילה "קתרזיס". הגישה הקוגניטיבית ממקמת את הקתרזיס הרפואי והפולחני כמקרה ספציפי בתוך העיקרון הכללי של פירוש הקתרזיס כ"הבהרה". על אותו עיקרון נוצר בכתבי אפלטון קישור מטפורי בין קתרזיס לבין ידע, כשהקתרזיס מתפרש כניקוי הנפש ממרכיבים המחבלים ביכולתה להתבונן בידע בבירור, ובכלל זה במושא החקירה התמידי של הנפש, האמת. אצל אריסטו נוספים רגשות הפחד והחמלה כערכים בפני עצמם, מעבר להיותם אמצעים לבהירות השכלית המיוחלת, ולפיכך הם תורמים לתהליך ההבהרה העצמית לא פחות מתהליכים תבוניים. כך גם בנוסף לראייה הכרתית-שכלית בלבד של השפעת הטרגדיה על הצופה לפי אפלטון, אריסטו רואה את השפעת הטרגדיה גם כרגשית וגם כקוגניטיבית.
הגישה הרפואית-רגשית-קוגניטיבית.
הקתרזיס הוא תהליך אלופתי, כלומר מבוצע על ידי ריפוי מחלות באמצעות חומרים הגורמים לתופעות המנוגדות לאלה של המחלה; מקורות מתקופות הסמוכות לתקופת כתיבת הפואטיקה ומאותה חברה יוונית שבה נכתבה הפואטיקה מתארים את הקתרזיס כריפוי הנוצר ממאבק בין ניגודים. כמו כן, הקתרזיס מופיע לרוב בכתבי אריסטו בהקשר ביולוגי ורפואי, כהפרדה בין החומרים המזיקים לגוף לחומרים המועילים לו, המאפשרת את הסדר הפיזי על ידי סילוק המזיקים מהגוף. כך מושווה הקתרזיס הרפואי לקתרזיס הנפשי המסייע להחזרת האיזון הנפשי בדרך של הנגדת תחושות כאב ותחושות הנאה; הצופה בטרגדיה מתבונן בייצוג של אירועים מבישים המעוררים בו אמונות ותשוקות מבישות יחד עם רגשות הפחד והחמלה, כשהשניים שייכים לאותו סוג של רגשות אך מנוגדים זה לזה. אז, התעוררות הרגשות המבישים מביאה להתמודדות תבונית (קוגניטיבית) עם אותן תופעות רגשיות, שמובילה לסילוקם מהנפש יחד עם רגשות הפחד והחמלה ולכן גם לחידוש של הסדר המוסרי-רגשי הבריא. כך, הקתרזיס מורכב מיסוד רפואי, יסוד רגשי (מהרגשת המוסריות) ויסוד קוגניטיבי.
הפצה
הפצה היא התהליך של הפיכת מוצר או שירות לנגישים לשימוש או לצריכה.
ערוץ הפצה הוא הדרך שבה מגיע מוצר מהמפיץ לצרכן, ואלה מסווגים לפי מספר רמות הביניים הקיימות בין המשווק לצרכן הסופי:
מוצרים ייחודיים (כגון מוצרי יוקרה) מקובל לשווק בערוץ אפס רמתי, מוצרי חיפוש (שבהם הלקוח בודק ומשווה חלופות, כגון רהיטים) מקובל לשווק בערוץ חד רמתי ואילו מוצרי נוחות (סחורה הנמכרת באופן יומיומי, כגון מזון) - בערוץ דו רמתי.
יאיר פרג
יאיר פרג (17 באוגוסט 1929 – 25 בספטמבר 2001) היה מדען ופרופסור לבוטניקה וגנטיקה של צמחים.
ביוגרפיה.
פרג נולד בתל אביב-יפו בשנת 1929 וגדל בשכונת בורוכוב בגבעתיים. בילדותו היה חבר בתנועת "הנוער העובד והלומד", שירת בארגון "ההגנה" ובהיותו בן 17 התגייס לפלמ"ח.
במלחמת העצמאות שירת בגדוד השלישי של חטיבת יפתח. על אף שהיה חולה אסתמה קשה השתתף בכל קרבות החטיבה. בסוף המלחמה היה ממייסדי קיבוץ צרעה שבפרוזדור ירושלים והחל בלימודי בוטניקה באוניברסיטה העברית. לאחר מכן למד לימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית והיה למומחה בולט בתחום הפטריות.
פרג הוא המדען הישראלי הראשון שהחל לעבוד בתחום של גנטיקת המיקרו אורגניזמים עם יוצרי אנטיביוטיקה. עזר בהקמת הגן הבוטני באוניברסיטת תל אביב. כבוטנאי למד פרג את צמחיית חבל מודיעין ואף תכנן להוציא קטלוג צמחים בנושא זה. הוא אף גילה בגבעת התיתורה זן נדיר של נורית, נורית צהובה עם מעבר לאדום.
במלחמת יום הכיפורים שהה בשנת שבתון באנגליה, ממנה חזר באופן עצמאי והצטרף ללחימה בסיני.
בשנת 1986 פרש פרג לגמלאות. תחילה התיישב בשילת ולאחר מכן נמנה עם מייסדי מכבים. באותה עת החל להקדיש מזמנו לפיתוח אתרים באזור מודיעין ובארץ כולה. שנים רבות עמד בראש "העמותה לשימור אתרים ונוף במודיעים" והיה בעל תפקיד חשוב במאבק להצלת גבעת תיתורה. בין מאבקיו האחרים: מניעת סלילת כביש באתר הארכאולוגי חירבת אל מידיא, התרעה על ריכוז רדון ותיעוש יתר באזור מודיעין.
פרג היה חבר בחברה להגנת הטבע, במליאת רשות הגנים הלאומיים ובחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי. כתב למעלה מ-150 מאמרים וכתבות בנושא מודיעין, במספר עיתונים נחשבים.
על שמו נקראת 'דרך יאיר פרג' המובילה מכביש 443, החל מצומת מכבים רעות, אל הכניסות לשכונות מודיעין מכבים ורעות.
בשנת 2011 יצא לאור הביוגרפיה שלו שנכתבה על ידי רעייתו גיסיה פרג, סיפור חייו של פרופ' יאיר פרג, איש פלמ"ח, מדען באוניברסיטה העברית בירושלים, ומעל הכל - לוחם למען שמירת הטבע ומורשת העבר.
פלורנס נייטינגל
סאו טומה (עיר)
סאו טומה (בפורטוגזית: São Tomé) היא בירת סאו טומה ופרינסיפה והעיר הגדולה במדינה. בעיר מתגוררים כ-53,300 תושבים (2003).
העיר קרויה על שם השליח הנוצרי תומאס הקדוש.
היסטוריה.