מאחר שנוסח הפתיח ותשובתו של וייט שינו את מהלך ההיסטוריה ואת הדרך בה התאגידים קיבלו את הזכויות כמו אלו של בני אדם, כתב תומאס הרטמן בספרו "הגנה בלתי שוויונית" :
מותו.
מוריסון וייט נפטר באופן בלתי צפוי כתוצאה מדלקת ריאות בוושינגטון די. סי. ב-23 במרץ 1888. מותו גרם למבוכה בעיר הבירה, שכן לא היה שום סימן שמחלתו הייתה כה חמורה. הטיפול הרפואי בו נעשה באופן חסוי, בין השאר כדי להימנע מלהדאיג את רעייתו ששהתה אז בקליפורניה. הוושינגטון פוסט הקדיש את כל העמוד הראשי שלו באותו יום לפטירתו. המונים השתתפו באירועי האבל. ב-28 במרץ התקיים טקס האשכבה של וייט בבניין הקפיטול בהשתתפות הנשיא גרובר קליבלנד, הגברת הראשונה פרנסס קליבלנד, חברי הקבינט ושופטי בית המשפט העליון. למעט השופטים ג'וזף בראדלי וסטנלי מתיוס, ליוו כל שופטי בית המשפט העליון את ארונו של וייט שהוסע ברכבת מיוחדת לטולידו. רעייתו אמיליה הגיעה לטולידו ברכבת ישירות מקליפורניה בדיוק בזמן לטקס ההלוויה.
בעיתונות דווח שוייט היה אמור להיקבר בחלקה משפחתית שהוא רכש בבית הקברות פורסט היל, אך הוא לא נטמן שם. מסיבות שלא ידועות הוא נטמן בבית הקברות וודלאון שבטולידו.
וייט, שסבל מקשיים פיננסיים במהלך כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, הותיר ירושה קטנה שלא הייתה מספיקה לקיומן של אלמנתו ובתו. חברי לשכות עורכי הדין בוושינגטון ובניו יורק גייסו כסף להקמת שתי קרנות לרווחת משפחתו.
על שמו של וייט נקרא בית ספר תיכון בטולידו.
שופט בית המשפט העליון פליקס פרנקפורטר אמר עליו:
Conmigo (Rest of Your Life)
(בעברית: איתי (לשארית חייך)) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הספרדייה סופיה רייס, מתוך אלבום הבכורה שלה, "". השיר יצא לאור ב-14 באפריל 2015, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק לטינה, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-20 במצעד השירים שבמקסיקו.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סופיה רייס, אנדריי מיחאי ואדווין "ליל אדי" סראנו והופק על ידי אנדריי מיחאי ואדווין "ליל אדי" סראנו. בשיר, מדברת סופיה רייס על כך שבן הזוג שלה יהיה איתה לשארית חייו ועל כך שהיא מייחלת לכך שהדבר יקרה, תוך שהיא מזכירה רגעים יפים שלהם ביחד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-34 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-15 במאי 2015, בסמוך לצאת השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את רייס כשהיא לבושה בבגדי ים, תוך שהיא מתהלכת על חוף הים עם בן הזוג שלה לכאורה, עליו גם שרה את השיר. קליפ מילים רשמי של השיר פורסם גם כן.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-25 מיליון צפיות.
Hide Away
סמל קריית אונו
הנרי טונקס
הנרי טונקס (באנגלית: Henry Tonks; 9 באפריל 1862 - 8 בינואר 1937) היה מנתח בריטי ומאוחר יותר שרטט וצייר נושאי דמות, בעיקר פנים וקריקטוריסט. הוא הפך למורה לאמנות משפיע.
הוא היה אחד האמנים הבריטים הראשונים שהושפעו מהאימפרסיוניסטים הצרפתים. הוא הציג עם מועדון האמנות האנגלית החדשה, והיה מקורב לרבים מהאמנים המתקדמים יותר של בריטניה הוויקטוריאנית כולל ג'יימס מקניל ויסלר, וולטר סיקרט, ג'ון זינגר סרג'נט וג'ורג' קלוזן.
ראשית חייו וקריירה כמנתח.
טונקס נולד בסוליהול. משפחתו הייתה בעלת בית יציקה של פליז בברמינגהאם. הוא התחנך זמן קצר בבית הספר בלוקסהאם, ואחריו במכללת קליפטון בבריסטול. הואן למד רפואה בבית החולים רויאל סאסקס בברייטון (1882–1885) ובבית החולים לונדון בוויטצ'אפל (1885–1888). הוא הפך למנתח בבית החולים בלונדון בשנת 1886, בפיקוחו של סר פרדריק טרבס. הוא נבחר לעמית הקולג' המלכותי לכירורגים בשנת 1888 ועבר לבית החולים המלכותי החופשי בלונדון. הוא לימד אנטומיה בבית הספר לרפואה בבית החולים בלונדון משנת 1892.
אמן.
משנת 1888 למד בערבים בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר, בהדרכתו של פרדריק בראון. הוא הציג ציורים עם מועדון האמנות האנגלית החדשה משנת 1891 והיה חבר במועדון בשנת 1895.
בראון הפך לפרופסור לאמנות ביוניברסיטי קולג', לונדון בשנת 1892, וטונקס החל ללמד בבית הספר לאמנות. טונקס הפך ל"מורה הנודע והנורא ביותר בדורו". תלמידי טונקס בסלייד כללו את וויניפרד נייטס, דייוויד בומברג, ויליאם ליונל קלאוז, מוקול דיי, איאן פיירווטר, מארק גרטלר, הרולד גילמן, ספנסר גור, קייטי אדית גלידון, עדנה קלארק הול, אוגוסטוס ג'ון, גוו. ג'ון, פרסי ווינדהם לואיס, הייאם מאייר, ויליאם אורפן, איזק רוזנברג, סטנלי ספנסר ורקס ויסלר. הסרקזם שלו שם הבריח תלמידים.
מלחמת העולם הראשונה.
טונקס חידש את הקריירה הרפואית שלו בשנת 1914, תחילה במחנה שבויים בדורצ'סטר, ולאחר מכן בהיל הול באסקס. הוא עשה רישומי פסטל של אוגוסט רודן ואשתו, שהיו פליטים. הוא שימש כסדרן רפואי בבית חולים של הצלב האדום הבריטי ליד מארן בצרפת בשנת 1915, והצטרף ליחידת אמבולנסים באיטליה. הוא הפך לסגן בחיל הרפואה המלכותי של הצבא המלכותי בשנת 1916, ועבד אצל הרולד גיליס בהפקת רישומי פסטל שתיעדו מקרי פגיעות פנים בבית החולים הצבאי בקיימברידג' באלדרשוט ובבית החולים המלכה, סידקאפ - תרומה שהוכרה בתערוכות Faces of Battle במוזיאון הצבא הלאומי בשנת 2008 .
טונקס הפך לאמן מלחמה רשמי בשנת 1918, והוא ליווה את ג'ון זינגר סרג'נט בסיורים בחזית המערבית. באוגוסט 1918, שניהם היו עדים לשדה של פצועים ליד לה באק דו סוד, דולנס, שהפך בסיס לציור העצום של סרג'נט. טונקס נסע לארכאנגלסק ברוסיה בשנת 1919 כאמן מלחמה עם משלחת בריטית.
חיים מאוחרים יותר.
הוא החליף את פרדריק בראון כפרופסור לאמנות יפה בין השנים 1918 עד 1930, אם כי בתחילה דחה את המינוי לטובת וולטר סיקרט, אבל קיבל אותו רק כשסיקרט סירב לתפקיד. סטודנטים נוספים לאחר המלחמה כללו את תומאס מונינגטון, ויליאם קולדסטרים, הלן ליסור ופיליפ אברגוד. ליסור, שהקימה את גלריית Beaux Arts עם בעלה פרידריך ליסור בשנת 1923, תיארה אותו כ"דמות שולטת, דומיננטית, גבוה, רזה וסגפני למראה, עם אוזניים גדולות, עיניים מכוסות, אף שמוט אנכי כמו מקור נשר ופה דמוי גמל רועד " .
הוא פרש בשנת 1930, וסירב לקבל תואר אבירות. תערוכה מעבודותיו התקיימה בלונדון בגלריה טייט בשנת 1936, זו הייתה הרטרוספקטיבה השנייה בגלריה טייט לאמן בריטי חי.
הוא נפטר בביתו בצ'לסי.
סורים
סורים (בערבית: سوريون), הידוע גם בשם העם הסורי (ערבית: الشعب السوري; בסורית: ܣܘܪܝܝܢ), הוא מונח המתייחס לרוב אזרחי סוריה. המורשת התרבותית והלשונית של העם הסורי היא תערובת של אלמנטים ילידים ותרבויות זרות שבאו לשלוט על הארץ ואנשיה במשך אלפי שנים. נכון לשנת 2018 מנתה אוכלוסיית סוריה 19.5 מיליון תושבים, הכוללת, מלבד הרוב הנ"ל, מיעוטים אתניים כמו כורדים, ארמנים, אשורים ואחרים.
לפני מלחמת האזרחים בסוריה, הפזורה הסורית כללה 15 מיליון איש ממוצא סורי שעברו לצפון אמריקה (ארצות הברית וקנדה), המדינות החברות באיחוד האירופי (כולל שוודיה, צרפת וגרמניה), דרום אמריקה (בעיקר ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה וקולומביה), הודו המערבית, אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד. שישה מיליון פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה חיים כיום גם מחוץ לסוריה, בעיקר בטורקיה.
היסטוריה.
הסורים יצאו ממקורות שונים: ההשפעה העיקרית הגיעה מצד עמים שמיים קדומים. סוריה העתיקה של האלף הראשון לפני הספירה נשלטה על ידי הארמים. הסלוקידים שלטו בסורים כעם נכבש והסורים לא הוטמעו בקהילות יוון, ואיכרים מקומיים רבים נוצלו כלכלית מכיוון שאולצו לשלם שכר דירה עבור בעלי בתים יוונים. מחוץ למושבות יוון התגוררו הסורים במחוזות שנשלטו על ידי מקדשים מקומיים שלא השתמשו במערכת האזרחית היוונית של פוליס ומושבות. המצב השתנה לאחר הכיבוש הרומי בשנת 64 לפני הספירה וסורים קיבלו אזרחות של פוליס יווני, והקו המפריד בין המתיישבים למושבות טושטש.
הארמים הטמיעו את האוכלוסיות הקדומות יותר באמצעות שפתם בשילוב עם הדת המשותפת, הנצרות, רוב התושבים הפכו לסורים (ארמיים). לאסלאם ולשפה הערבית הייתה השפעה דומה גם כאשר הארמים עצמם הפכו לערבים ללא קשר למוצאם האתני בעקבות הכיבוש הערבי של ארץ ישראל. הנוכחות של הערבים בסוריה נרשמה מאז המאה ה-9 לפנה"ס, והיסטוריונים בתקופה הרומית, כגון סטראבון, פליניוס הזקן, ותלמי, דיווחו כי ערבים מיושבים בחלקים רבים של סוריה. על מה מתכוונים כותבי העת העתיקה בכינוי "ערבי"? ההיסטוריון מייקל מקדונלד הציע כי המונח הוא ייעוד אתני המבוסס על "קומפלקס לא מוגדר של מאפיינים לשוניים ותרבותיים", ואילו על פי הסכמה אקדמית, "ערבי", בנוסף להיותו שם אתני, הייתה משמעות חברתית המתארת אורח חיים נודד. בית האורחים של האתנוס הערבי אינו ברור, התיאוריה המסורתית של המאה ה-19 מאתרת זאת בחצי האי ערב, בעוד שכמה חוקרים מודרניים, דוגמת דייוויד פרנק גרף, מציינים כי העדויות האפיגרפיות והארכאולוגיות הופכות את התיאוריה המסורתית לבלתי מספקת להסביר את הופעת הערבים בסוריה. הערבים שהוזכרו בסוריה על ידי סופרים יווניים-רומאים הוטמעו ב"תרבות היוונית-ארמית" אשר שלטה באזור, והטקסטים שהפיקו נכתבו ביוונית או בארמית, הערבית העתיקה, קודמתה של הערבית הקלאסית, לא הייתה שפה כתובה, ודובריה השתמשו בארמית לצורכי כתיבה.
שפה.