סעיף 199 לחוק העונשין של ישראל מגדיר את עבירת הסרסרות, וקובע עונש מאסר עד 5 שנים על "מי שמחייתו, כולה או מקצתה, דרך קבע או בתקופה כלשהי, על רווחי אדם העוסק בזנות" ועל "מי שמקבל ביודעין מה שניתן בעד מעשה זנות של אדם או חלק ממה שניתן כאמור". העונש מוחמר ל-7 שנות מאסר, אם אותו אדם עבר את העבירה כלפי בן זוגו, ילדו או ילדו החורג, או תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך, או השגחה. סעיף 200 לחוק קובע חזקה לפיה "גבר הגר עם זונה או שהוא רגיל להילוות אליה דרך קבע או משתמש בפיקוחו או בהשפעתו עליה בדרך שיש בה כדי לסייע בידה או להכריחה לזנות, חזקה עליו שהוא חי על רווחיה, זולת אם הוכח היפוכו של דבר". בסעיף 199 השתמש המחוקק בסגנון עוקף מגדר.
קיבוץ נדבות
פשיטת יד
מקבץ נדבות
שטיכמוס
שטיכמוס, או שטיכמאס, הוא כלי עבודה פשוט בתחום הבנייה. הכלי מסייע בפילוס (יישור אופקי) של חלקי בניין גדולים לרבות קירות, תוספות בנייה, פרגולות, תקרות גבס ועוד. השטיכמוס עשוי צינור גמיש שקוף הפתוח בשני קצותיו שבתוכו מים הממלאים אותו כמעט עד קצותיו. אורכו של הצינור מותאם למרחק בין האלמנטים הנבנים.
אופן השימוש.
השימוש בכלי מתבצע על ידי הצבת שפת פני המים שבקצה הצינור האחד בנקודה שגובהה היחסי ידוע (למשל מרכזה של קורת בטון בשלד בניין המסומן במסמר או צבע) ובו בזמן הצבת קצה הצינור השני על גבי מישור אנכי מרוחק (למשל קיר החוץ של בניין) וסימון שפת פני המים בצידו האחר.
מאחר שפני המים בשני קצותיו של הצינור יהיו בגובה שווה (לפי חוק כלים שלובים), יהיה הקו המסומן על המישור האופקי בגובה קבוע הזהה לנקודת הייחוס.
הדיוק של הכלי.
דיוק השטיכמוס עלול להיפגע אם לתוך הצינור חודר נוזל בעל משקל סגולי השונה מזה של המים. במקרה כזה בצד שבו חדר נוזל קל מהמים (למשל שמן או כהל) תהיה שפת הנוזל גבוהה יותר מזו של המים. בנוסף הדיוק יכול להיפגע אם לתוך השטיכמוס חודר אוויר כך שהוא יוצר בועות לאורך הצינור. מסיבות אלו נהוג להחליף את המים שבשטיכמוס בכל שבוע ויותר ולפעמים אפילו בתחילת כל יום עבודה באתר. לבדיקת דיוק השטיכמוס נהוג להחזיק את שני קצות הצינור צמודים זה לזה ולוודא שפני הנוזל בשני הקצוות באותו גובה.
מקור המילה.
מקור המילה אינו בערבית או בעברית. ייתכן שמקורה ביידיש, באנגלית, בגרמנית, במספר שפות מזרח אירופיות, או בטורקית, כפי שדוברו בסוף המאה ה-19 עד המחצית הראשונה של המאה ה-20, או שילוב, אולי משובש, של כמה מהן. המקור מדבר על StichMass. אך בימינו אין שימוש למילה זו בגרמנית. Stich היא מילה נפוצה בגרמנית. ייתכן שמדובר בשיבוש של StichMaß, אולם גם טענה זו בעייתית, ייתכן, כאמור לעיל, שהמקור ביידיש או בגרמנית, והכוונה לצירוף של שתי המילים "שטרייך", שפירושה סימון/קו, ו"מאס", שפירושה מידה/מדידה, ובצירוף שתיהן זה אומר "מדידת קו".
עמאי
עמאי בנצרות הוא אדם מאמין שאינו איש כמורה מוסמך, או חבר במסדר נזירים. בתוך מסדר נזירים נוהגים לכנות כך נזיר שלא הוסמך ככומר (באנגלית: "lay brother", אח עמאי). ואף להפך, משתמשים במושגים כדוגמת "כומר עמאי", ו"נזירה עמאית" כדי לציין אנשים שהוסמכו לכהונה דתית והמשיכו להתגורר יחד עם קהילת המאמינים במקום לפרוש למנזר.
אטימולוגיה.
את המילה "עמאי" כתרגום של המושג הלועזי המציא האח יוחנן, ממקימי הקהילה הקתולית דוברת העברית בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא התבסס על כך שברוב השפות האירופיות המילה המתארת את המושג היא נגזרת של המילה הלטינית "לאיקוּס" (laicus), שמקורה במילה היוונית "לאיקוֹס" (λαϊκός) – "של העם", שנגזרה מהמילה "לאוֹס" (λαός) – "עם". באנגלית, למשל, מכונה גבר עמאי Layman, וכלל המאמינים שאינם אנשי כמורה קרויים Laity.
למילה "עמאי" אין מעמד רשמי, והאקדמיה ללשון העברית לא דנה בנושא, אבל נעשה בה שימוש בספרים העוסקים בנצרות.
עם השנים נוספה למונח בשפות האירופיות משמעות נוספת, וכיום משתמשים בו גם במובן של מי שאיננו מומחה בתחום מקצועי מסוים. זו הסיבה שהתרגום המקובל לעברית של המילה האנגלית Layman הוא "הדיוט". בניגוד לשפות האירופיות, משמשת כיום המילה "הדיוט", שחדרה לשפה העברית מהיוונית, רק במשמעות השנייה, אם כי בעבר שימשה המילה "הדיוט" גם בממסד הדתי היהודי. "כהן הדיוט" הוא כהן פשוט, להבדיל מ"כהן גדול".
הניגוד שבין חבר-מסדר לבין עמאי מקביל לניגוד הקיים מקדמת דנא בשפה העברית, עוד מזמן המשנה מלפני כ-1800 שנה, שבין חבר לבין עם הארץ (לא במשמעות המודרנית "בּוּר" אלא במשמעות של עמאי אך בהקשר של הדת היהודית ולא הנוצרית). המונח העברי המשנאי "עם הארץ", מקורו כבר במקרא, אם כי במשמעות אחרת - ויותר ראשונית: העם של הארץ (כך כבר בספר בראשית), אך בעקבות הקונוטציה המעט-מזלזלת של מונח זה ב, החלו חז"ל להשתמש בו - בעיקר עם הקונוטציה הזו של נחיתות מעמדית - בהקשר היהודי-דתי (כלומר במשמעות של יהודי מאמין שאינו חבר), באופן שלגמרי מקביל להקשר הנוצרי-דתי שבו משתמשים כיום במונח "עמאי". בעקבות ההתפתחות הסמנטית של משמעות המונח "עם הארץ" שהשתנתה - ממשמעותו המשנאית הישנה - למשמעות החדשה של "בּוּר" בעברית מודרנית (במיוחד בהקשר היהודי-דתי אך לא רק), וגם בעקבות ארכנותו היחסית של מונח זה, נוצרה מוטיבציה לקצרו - כדי לבדל בין המונח המקורי לבין המונח המקוצר החדש "עמאי" שהוקצה הפעם להקשר הנוצרי-דתי - באופן שעדין שומר על ניחוח המונח המקורי (בין אם זה העברי במשמעותו המשנאית המקבילה הדומה ובין אם זה היווני בהקשר הנוצרי-דתי).
היחס לעמאים בנצרות.
הכנסייה הקתולית.
בנצרות הקתולית יש למונח עמאי שתי משמעויות מובחנות. המשמעות העיקרית היא ככינוי למאמין שאינו חבר באחד מהמסדרים הקדושים, כלומר שלא עבר הסמכה לאחד מהתפקידים הדתיים (בישוף, כומר או דיאקון), ואין זה משנה האם נושא התפקיד הדתי משרת בקהילה או שהוא חי בתוך המסדר בלבד. משמעות משנית למונח עמאי היא למי שאינו חי בתוך מסדר דתי (כך למשל, כמרים של הקהילה מכונים לעיתים כמרים חילוניים). המושג עמאי, במסמכים רשמיים, מתייחס בדרך כלל לאדם שלא עבר הסמכה.
העמאי בתאולוגיה של הכנסייה הקתולית.
בחוקה ההלכתית של הקתולים, לומן ג'נטיום ("אוֹר הַגּוֹיִם" בלטינית, כציטוט מלוקאס ב' ל"ב, אשר פותח את המסמך), שנקבעה בוועידת הוותיקן השנייה מוגדרים עמאים כך:
ועידת הוותיקן השנייה לימדה שהאופי הייחודי לעמאים הוא "חילוניות", כלומר, כנוצרים "החיים את חייו של ישו בעולם", ייעודם הוא לקדש את העולם שנברא על ידי הכוונתו להיות נוצרי יותר במוסדותיו ובמערכותיו. כפי שהצהירה הוועידה ב"לומן ג'נטיום": "על העמאים מוטלת הזכות לשחר אחר ממלכת האלוהים בכך שיעסקו בענייני העולם ויכוונו אותם בהתאם לרצון האל".
המסמך המסכם את תפקיד העמאי בכנסייה הקתולית התקבל בוועידת הוותיקן השנייה במושבה הרביעי ופורסם רשמית על ידי האפיפיור פאולוס השישי ב-18 בנובמבר 1965. המסמך "צו בדבר שליחותם של העמאים" המכונה "Apostolicam Actuositatem" (לטינית "פעילות אפיפיורית" - שתי המילים הראשונות במסמך) מגדיר את משימתם של המאמינים הנוצרים העמאים "להוביל את הבלתי-מאמינים אל האמונה, ולהדריך, לחזק ולעודד את המאמינים לחיים אדוקים יותר"
העמאים הם חברים מלאים בכנסייה ושותפים מלאים במטרת הכנסייה של התקדשות, של "האיחוד הפנימי בין בני האדם לאל" (קטכיזם (ספר עיקרי הנצרות) של הכנסייה קתולית 775 Lumen Gentium 1; CCC 775) כשהם פועלים מתוך חופש ואחריות אישית ולא כסוכנים סתם של ההיררכיה. משום שעברו טבילה, הם חברים במשפחת האלוהים, הכנסייה, והם גדלים תוך איחוד אינטימי עם אלוהים, "ב" ו"באמצעות" העולם החומרי. הם אינם מקדשים עצמם בדרך בה עושים זאת נזירים ונזירות הפורשים מן העולם, אלא הם יכולים לגעת באלוהים דווקא באמצעות העולם החומרי שקודש בשל התגשמות האלוהים בבשר ודם. רופאים, אימהות למשפחה, איכרים, פקידי בנק, ונהגים העושים את מלאכתם בעולם ברוח נוצרית מרחיבים בכך את ממלכת האלוהים. על פי הצהרות חוזרות ונשנות של האפיפיורים ומנהיגים קתולים עמאים, העמאים יכולים לומר "אנחנו הכנסייה" באותה דרך בה הקדושים אמרו "ישו חי בתוכי".
תפקידי העמאי בכנסייה הקתולית.
מעורבות עמאים בכנסייה, שהחלה בשותפות בחיי הקהילה הקתולית, קיבלה במשך השנים צורות ביטוי מגוונות באמצעות ארגוני עמאים ממוסדים. ארגונים כאלו צצו החל בימי הביניים וארגונים חדשים נוסדים מדי פעם גם בימינו. דוגמאות לארגונים שמקורם בימי הביניים:
במאה ה-20 נוסדו מספר ארגוני עמאים למטרות שונות. בהכירו בחשיבות התופעה ועל בסיס המסמך "צו בדבר שליחותם של העמאים" המכונה "Apostolicam Actuositatem" שהתקבל בוועידת הוותיקן השנייה, החליט האפיפיור פאולוס השישי להקים גוף שידריך ויכוון את פעילות ארגונים אלו. "המועצה האפיפיורית עבור עמאים" (Pontificium Consilium pro Laicis) הוקמה בינואר 1967, ומדצמבר 1976 היא חלק מהקוריה (ממשלת הוותיקן). המועצה מאשרת הקמת ארגונים חדשים ומארגנת כנסים. המועצה מנהלת ומפרסמת את המדריך הרשמי "ארגונים בינלאומיים של המאמינים". בין סוגי ארגוני העמאים הקתולים המודרניים מצויים: