בשל המצב הכלכלי, גדי ודפנה מחליטים לגור בדירתם הקודמת, כדי לחסוך לדפנה שכר דירה, ומודאגים מההשפעה שתהיה להתרחשויות על בתם מיכל. במקביל, מיקי ואורלי מגדלים את בנם התינוק ונותנים לו את השם גדי, נועה מתגייסת ומאיר ובתיה ממשיכים להתערב בחייהם של גדי ודפנה. בסוף העונה שוקלים גדי ודפנה האם לשוב לחיות כבעל ואישה או להיפרד זה מזה לנצח ומחליטים להטיל מטבע. העונה מסתיימת בהקפאת התמונה כשהמטבע באוויר.
עונה תשיעית.
פרקים 128–149 (21 פרקים)
העונה התשיעית והאחרונה של הסדרה, שודרה החל מיום שלישי ה-17 במאי 2011. עלילת העונה מתרחשת 5 שנים אחרי סוף העונה השמינית, כאשר באמצעות המטבע, גדי ודפנה מחליטים להיפרד סופית, ומצליחים לעמוד בהחלטתם 5 שנים (שעליהן "דילגו") ולאחר מכן חוזרים להיות מעורבים זה בחייו של זו. בעונה זו משתתפת בפעם הראשונה מיכל הבת של גדי ודפנה (רוני הרמן), וגדי הבן של מיקי ואורלי (דני ברמן), ובעונה זאת מופיעה נועה כחוזרת בתשובה אך בפרק האחרון של הסדרה היא יוצאת בשאלה. הסדרה מסתיימת בהחלטתם הסופית של גדי ודפנה לחזור.
פרק סיום הסדרה.
פרק 149
לכבוד שידור פרק הסיום של הסדרה, הפיקה "רשת" יום שידורים מיוחד שכלל ראיונות עם כוכבי הסדרה בתוכניות הבוקר. תוכנית מיוחדת בהשתתפות כוכבי הסדרה בשעשועון "אחד נגד 100" שודרה לפני הפרק, בהשתתפות עידן אלתרמן ויעל לבנטל ששיחקו במשחק הראשון ואבי קושניר וענת וקסמן ששיחקו במשחק השני. הפרק עצמו שודר באמצע ההשתתפות של אבי קושניר וענת וקסמן ובסיומו המשיכה התוכנית מהנקודה שהפסיקה.
שידור הסדרה.
הסדרה החלה את שידוריה ב-2 ביולי 2001 בזכיינית טלעד, בערוץ 2. לאחר סיום זיכיונה של טלעד, עברה הסדרה לשידור אצל הזכיינית "רשת" החל מה-11 בספטמבר 2006. פרק הסיום של הסדרה שודר ב-20 בספטמבר 2011 והפך לפרק הנצפה ביותר של הסדרה, עם 32.6%.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
ג'ובאני בטיסטה פרגולזי
ג'ובאני בטיסטה פרגולזי (Giovanni Battista Pergolesi; 4 בינואר 1710 - 16 במרץ 1736) היה מלחין, כנר ונגן עוגב איטלקי.
ביוגרפיה.
נולד ביזי הסמוכה לאנקונה. פרגולזי לא האריך ימים, בסך הכול חי 26 שנה, אך חיבר שפע של יצירות. בין היתר חיבר את האופרה בופה הראשונה בסוגה בשנת 1732 האופרה La Serva Padrona. אופרה בופה היא אופרה בסגנון קומי בשתי מערכות, מושפעת מן הקומדיה דל'ארטה שהתפתחה בשווקים ונכתבה סביב דמויות קבועות: האציל הטיפש והמשרת (או משרתת), ליצנים מתוחכמים, המסייעים לזוג אוהבים לממש את אהבתם. אופרה זו נכתבה תחילה כאינטרמצו לאופרה סריה (אופרה רצינית) בשם l prigioner superbo, אך הייתה פופולרית יותר כשהיא לעצמה ועם הזמן הפכה ליצירה עצמאית, המושמעת בנפרד, וכיום היא מוכרת הרבה יותר מבת-זוגה העיקרית. כאשר הוצגה בפריז בשנת 1752, עוררה את מה שנקרא מחלוקת הקומדיאנטים בין תומכי האופרה הצרפתית הרצינית, כגון ז'אן-בטיסט לולי וז'אן-פיליפ ראמו לתומכי האופרה קומיק, או בופה, האיטלקית החדשה. פרגולזי הוצג כמופת לסגנון האיטלקי במהלך המחלוקת הזאת, שפילגה את הקהילה המוזיקלית בפריז למשך שנתיים ימים.
פרגולזי נפטר בשנת 1736 כתוצאה ממחלת השחפת.
יצירות מפורסמות.
פרגולזי חיבר עוד אופרות שונות וכן מוזיקת קודש. הנודעת ביותר מבין יצירותיו אלה היא הסטאבט מאטר ("עמדה האם"), שנכתבה במקורה לקולות סופרן ואלט של גברים, אך כיום היא מושרת על ידי סולניות ובמקרים רבים גם עם מקהלת נשים. הסטאבט מאטר כבש לו מקום של כבוד בכל תולדות המוזיקה. באך יצר ממנו שעתוק בקנטטה "Tilge, Höchster, meine Sünden", BWV 1083.
אסתי המכוערת
"אסתי המכוערת" היא טלנובלה קומית ישראלית ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת, בין השנים 2003–2006, במשך שלוש עונות ו-25 פרקים. הסדרה היא גרסה מקומית לטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת".
הסדרה הייתה אחת מסדרות הטלוויזיה המצליחות ביותר בערוץ 2 וזכתה לרייטינג גבוה. הפרק בו נחשפו פניה האמיתיות של אסתי זכה ל-32.6 אחוזי צפייה, שיא הצפייה לפרק בסדרה בימי ערוץ 2. לסדרה אף הופקה סדרת ספין-אוף בשם "אלביס" על שם אביה של אסתי.
עלילה.
הסדרה עוקבת אחר סיפורה של אסתי בן-דוד, בחורה שאינה שבעת רצון מחייה. אסתי מתקבלת לעבוד במשרד הפרסום של צבי רוזנטל. אביה של אסתי, אלביס בן-דוד, אינו מרוצה מחייה המקצועיים של בתו. אסתי מקיימת רומן באמצעות שיחה מקוונת עם עומר רוזנטל, בנו של מנהל המשרד. אסתי יודעת עם מי היא מתכתבת, אולם עומר אינו מודע לכך שהוא מדבר עם אסתי העובדת איתו במשרד. בין אנשי המשרד והאנשים הסובבים אותם נוצרות אהבות, בגידות, חברויות ותככים.
פסקול.
שיר הנושא של "אסתי המכוערת" היה "אל תבכי ילדונת", שכתב והלחין אלון אולארצ'יק. את השיר ביצעו שני שחקניה הראשיים של הסדרה, ריקי בליך ושייקה לוי.
שיר הנושא של העונות הבאות היה "נחש במסיכה", גרסה עברית לשירו של אלביס פרסלי "Devil in Disguise" בתרגומו של ימי ויסלר. את השיר ביצע שייקה לוי.
פסקול הסדרה "אסתי המכוערת" הולחן ובוצע על ידי אלון אולארצ'יק. את פסקול סדרת ההמשך הלחינו במשותף גל תורן ודודוש קלמס.
אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית
מערכת עיבוד תנועות
מערכת עיבוד תנועות (באנגלית: Transaction Processing System, בקיצור TPS) היא מערכת מידע המתעדת את כל הפעולות (נתונים) השגרתיות המתרחשות בארגון, כגון הזנת נתונים מהמחלקות השונות על מכירות, משלוחים, מלאי, פעולות כספיות וכדומה.
הפעילויות שבוצעו יכולות להיות מתועדות ידנית או אלקטרונית, ותפקידה של מערכת לעיבוד תנועות הוא להפוך את הנתונים הללו למידע, במטרה ליצור מעקב, תיעוד, רישום וניהול של כלל הפעולות המתרחשות בארגון. כל אירוע עסקי יכול לכלול מספר תנועות, האירוע הוא תהליך שבנוי משלושה שלבים: קלט, עיבוד ופלט.
בארגונים בהם אין מערכות ממוחשבות התומכות בקבלת החלטות, יפיקו מערכות אלו דוחות למנהלים לשם קבלת החלטות ידניות וגם בארגונים בהם קיימות מערכות ממוחשבות לקבלת החלטות, משמשות מערכות אלו כבסיס לשם איסוף, אחסון ומחזור נתונים. קיים קשר תלות בין מערכות אלו לבין מערכות ליבה ושרות הארגון, משמע שאין ביכולת כל מערכת מהן לתפקד בנפרד.
היסטוריה.
מערכת העיבוד הראשונה הייתה SABER, שנעשתה על ידי IBM עבור אמריקן איירליינס, שהפכה לפעילה ב-1970. מטרתה לעבד עד 83,000 עסקאות ביום, רצה על שני מחשבי יבמ 7090. SABER הועברה למחשבי IBM System/360 בשנת 1972, והפכה למוצר של יבמ. התחילה כתוכנית בקרת טיסה (ACP) ולאחר מכן כמתקן עיבוד עסקאות . בנוסף לחברות התעופה, ב-TPF נעשה שימוש בבנקים גדולים, חברות כרטיסי אשראי ורשתות בתי מלון. מערכת NonStop של HP הייתה מערכת חומרה ותוכנה המיועדת לעיבוד תנועות מקוונות (OLTP) שהוכנסה בשנת 1976, אשר נתנה רמה קיצונית של זמינות ושלמות הנתונים.
גישות לעיבוד.
עיבוד תנועות מתבצע באחת משלוש שיטות:
למחזור עיבוד התנועות חמישה שלבים:
אני אוהב אותך רוזה
אני אוהב אותך רוזה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972 של הבמאי משה מזרחי.
עלילת הסרט מתרחשת ברובע היהודי של ירושלים בראשית המאה ה-20. מזרחי טען שאת התסריט הוא כתב על סמך מקרה אמיתי שקרה במשפחתו, ועבר בסיפורים לאורך השנים.
את הפסקול המקורי כתב דובי זלצר.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בשנת 1972, בקטגוריית הסרט הזר.
עלילת הסרט.
הסרט מספר את סיפורה של רוזה, שמתאלמנת מבעלה ועל פי חוקי המסורת היהודית, עליה להתחתן עם ניסים, אחיו של בעלה המת (הליך הייבום). אולם, ניסים רק בן 11 וצעיר מדי להתחתן. כפשרה שהושגה עם הרב, הוא עובר לגור עמה, למורת רוחם של תושבי ירושלים שמנדים אותה. רוזה היא אשה צעירה, עצמאית ודעתנית, והיא מנסה לחנך את ניסים להיות אדם בוגר ונבון ואילו הוא, מצדו, מתאהב בה. לאחר סכסוך שהתגלע ביניהם, ניסים עוזב את הבית וכנראה עוקר אל מעבר לים. הוא חוזר בהיותו עלם צעיר ורוזה מבקשת ממנו לקיים טקס חליצה, במפתיע, היא עוזבת באמצע הטקס, אך זמן מה לאחר מכן הם מתאחדים שוב.
ניתוח הסרט.
הסרט מתאר מציאות של כבילה לכללי המסורת, אל מול רצון האדם להיות אדון לעצמו, בייחוד כשמדובר באשה. רצונה של רוזה להרגיש עצמאית וחופשייה מכבלים ומתכתובות, הן של המסורת והן של החברה, עמד בסתירה לתקופה ולחברה הנוקשה שבה היא חיה. רוזה אינה נכנעת לכללי המסורת ואינה נרתעת מהחברה הסובבת אותה, שנוקטת כלפיה באמצעים קשים. היא אף עומדת על דעתה מול ניסים, כשהוא קיבל את משכורתו הראשונה וקורא כלפיה: "אשה, אוכל!". היא מתעמתת איתו והוא עוזב את הבית. כשניסים בגר ומעוניין לשוב אליה, היא מתעקשת על טקס החליצה, כדי להרגיש חופשייה מתכתובות עם מי עליה להתחתן. אולם, היא אוהבת את ניסים הבוגר, ועוזבת את הטקס כדי שתוכל להיות אתו.
אסקלפיוס
אסקלפיוס (ביוונית: Ἀσκλήπιος, בלטינית: Aesculapius) היה אל הרפואה של היוונים והרומים. בזכות יכולת הרפואה האלוהית שלו הקים אסקלפיוס את המתים לתחייה ובכך צמצם את הפער בין בני האדם לבין האלים.
בפולחן אסקלפיוס, שרווח מאוד ביוון העתיקה, היה חלק נכבד גם לבתו היגיאה, אלת הבריאות שאליה נלווה גם אחיה, טלספורוס. ידוע שהיו קיימים כמה מאות היכלי אסקלפיוס שאליהם נהרו מאות חולים אשר ביקשו תרופות מכוהניו.
על פי אפלטון, מילותיו האחרונות של סוקרטס היו "אנו חייבים תרנגול לאסקלפיוס" (מנהג יווני היה להקריב תרנגול לאל זה, אם אדם לא חלה או מיעט מאוד לחלות במהלך חייו).
ישנם חוקרים המשערים שדמותו המיתולוגית של אסקלפיוס מקורה באדם היסטורי שחי בסביבות שנת 1200 לפנה"ס.
אסקלפיוס במיתולוגיה היוונית.