אחד מסוגי הסובייקטיביזם, הוא סובייקטיביזם מוסרי - השקפה לפיה המשפטים המוסריים מבטאים את עמדתו של כל אדם בנפרד. לא ניתן להוכיח טענות מוסריות, ערכים אינם משקפים מציאות כלשהי, ערכים אינם עובדות ואי אפשר להבחין בין אמת לשקר במוסר. דייוויד יום, שמייצג השקפה זו, טוען שהרגש המוסרי הוא שקובע את השבח או הגנאי של הפעולה. לדבריו, הערכים אינם קיימים במציאות ואינם מייצגים עובדות, הרגש הוא שמצוי ביסוד השיפוטים המוסריים של האדם ומהווה את המניע לפעולה המוסרית. תפקיד השכל במוסר הוא להתאים את האמצעים הטובים ביותר למען השגת המטרה שנקבעה על ידי הרגש, ולקיים מערכת הכרעות כאשר מדובר בשאלות של צדק.
בעיות של סובייקטיביות בנוגע איך שאנו תופשים את העולם נידונות בין השאר בתחום הפילוסופי תורת ההכרה.
הדגשה של הפן הסובייקטיבי קשורה לרוב לקבלה והכלה של האחר (פלורליזם) וכן לזרם הפוסט מודרני.
ואיאקו
ואיאקו הוא כפר הממוקם בסמוך לחופו הדרומי של האי פונגפל (Fongafale) במדינת טובאלו. כל מוסדות ורשויות המדינה, הכוללים את הבנק הלאומי של טובאלו והמלון היחיד בוואיאקו - מלון "ואיאקו לאנגי", ממוקמים בוואיאקו. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2002 בכפר חיים 516 תושבים מתוך 4,492 תושבים באטול פונאפוטי כולו.
פעמים רבות נאמר כי ואיאקו היא בירת טובאלו אך באופן רשמי כל האטול פונאפוטי משמש כבירה.
פוינטר גרמני
הנס יוטנר
הנס יוטנר (בגרמנית: Hans Jüttner; 2 במרץ 1894 - 24 במאי 1965) היה גנרל באס אס ופושע מלחמה נאצי. שירת כראש המשרד הראשי להנהגת האס אס וכגנרל בוואפן אס אס.
ביוגרפיה.
יוטנר נולד בעיר שמיגל (אז בפרוסיה, כיום בפולין). עם סיום לימודיו בגימנסיה התנדב לשירות צבאי והשתתף במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 קודם לדרגת סגן משנה, ובשנת 1920 שוחרר מהצבא בדרגת סגן. לאחר השחרור עבד כסוכן מכירות, ומשנת 1928 עבד כסוכן מכירות עצמאי.
בשנת 1933 החל לעבוד כמורה לספורט באוניברסיטת ורוצלב. באותה שנה הצטרף לאס אה, ובשנת 1934 מונה לראש יחידת האימון של הארגון במינכן. במאי 1935 עבר לשרת ביחידה הקרבית של האס אס (SS-VT), שהתפתחה בהמשך לוואפן אס אס. ב-1 בספטמבר 1936 קודם לדרגת שטורמבאנפיהרר (רב-סרן) והוצב במחלקת הביקורת של היחידה בברלין. בשנת 1939 מונה למבקר כוחות המילואים של היחידה, ובתחילת 1940 מונה לראש משרד הפיקוד של היחידה.
במלחמת העולם השנייה.
בקיץ 1940 מונה לראש המטה של המשרד הראשי להנהגת האס אס, שהיה אחראי על הוואפן אס אס. בתפקיד זה הצליח להעביר את השליטה ביחידות הצבאיות של יחידות גולגולת המת מפיקוד מחנות הריכוז לוואפן אס אס. ביוני 1942 קודם לדרגת אובר-גרופנפיהרר (גנרל) באס אס וגנרל בוואפן אס אס. ב-30 בינואר 1943 מונה בידי מפקד האס אס היינריך הימלר לראש המשרד הראשי להנהגת האס אס, מפקד כוחות המילואים של הארגון ואחראי על החימוש. למעשה שימש סגנו של הימלר בנושאים אלה. בין השאר, היה אחראי לבניית מחנות שבויים ומחנות ריכוז.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
ב-17 במאי 1945 נשבה בידי כוח בריטי, ובשנת 1948 נשפט בנירנברג. ב-30 באפריל 1948 העיד לטובתו ישראל קסטנר, לאחר שהגיע מיוזמתו עם קורט בכר (היה ראש המחלקה הכלכלית של האס אס בהונגריה) למטרה זו. קסטנר העיד כי יוטנר ששהה בבודפשט התנגד בתקיפות לצעדת המוות שנכפתה על יהודי הונגריה בסתיו 1944, והביא להפסקתה. עדות זו סייעה להקלה בגזר דינו של יוטנר, והוא נידון לעשר שנות מאסר בלבד (במשפט קסטנר הוכח כי הצעדה הופסקה מסיבה אחרת - הכבישים עליהם צעדו המגורשים נחסמו בידי הכוחות הגרמנים הנסוגים). בהליכי ערעור בשנת 1949 קוצר עונש המאסר לארבע שנים.
לאחר השחרור גר בבאד טולץ שבבוואריה, שם היה בבעלותו בית הבראה. בשנת 1961 כתב תצהיר בנוגע לצעדת המוות במסגרת משפט אייכמן, לבקשתו של אב בית הדין משה לנדוי.
Tales of the Inexpressible
יואל (יולי) אדלשטיין
Nothing Lasts...But Nothing Is Lost
יעקב אדרי
יעקב אדרי (נולד ב-25 בנובמבר 1950) הוא ראש עיריית אור עקיבא ובעבר חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה.
אדרי נולד במרוקו ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1959 בגיל תשע. בצה"ל שירת בחיל הים. לאדרי תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי - שניהם מאוניברסיטת חיפה.
שימש כראש עיריית אור עקיבא בשנים 1989–2003.
ב-2003 נבחר לכנסת ה-16 מטעם הליכוד, ועקב כך התפטר מתפקידו כראש עירייה. לאחר הרכבת הממשלה, ב-10 במרץ 2003 מונה לסגן השר לביטחון הפנים. בנובמבר 2005 נמנה עם פורשי הליכוד שהקימו את סיעת "קדימה". ב-18 בינואר 2006 מונה לשר הבריאות והשר לפיתוח הנגב והגליל. ב-4 במאי 2006, עם הקמת הממשלה ה-31, מונה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת. ב-27 ביולי 2006, מונה לשר לענייני ירושלים, בנוסף לתפקידו כשר המקשר בין הממשלה לכנסת. ב-25 בפברואר 2007 החליטה הממשלה שהוא ירכז את חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. ב-4 ביולי 2007 מונה לשר לקליטת עלייה וכן השר לפיתוח הנגב והגליל, והעביר את סמכויות ריכוז חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל לשרה רוחמה אברהם. בתקופת הפריימריז של מפלגתו תמך במפתיע במאיר שטרית, שהגיע למקום האחרון.
שובץ במקום ה-13 ברשימת "קדימה" לכנסת ה-18. בכנסת זו כיהן כחבר בוועדת הכספים ובוועדת הפנים והגנת הסביבה. במהלך כהונתו יזם, יחד עם משה גפני וציון פיניאן, תיקון לחוק לעידוד השקעות הון שנותן הקלות במס בבניינים חדשים להשכרה, וכן יזם, יחד עם ציון פיניאן, את חקיקת החוק להרחבת הייצוג של בני העדה האתיופית בשירות הציבורי. בנוסף, היה בין יוזמי הצעת חוק הדיור המוגן, ששולבה בהצעת חוק ממשלתית בנושא.
באוקטובר 2013 זכה אדרי בבחירות המקומיות לראשות עיריית אור עקיבא, ממנה פרש כעשור לפני כן. באוקטובר 2018 נבחר לכהונה נוספת בראשות העיר, כמתמודד מטעם הליכוד.
פלילים.
ב-10 בנובמבר 2020 נעצר אדרי יחד עם שלושה בני אדם נוספים, בחשד לשורת עבירות על טוהר המידות ובהן שוחד, מרמה והפרת אמונים, בקידום מכרזי עירייה. במהלך חקירתו וימי מעצרו התקבלה תלונה במשטרה על אונס שביצע לכאורה באישה שעמה היה בקשר במשך שנים, לפני 17 שנה, ועלה החשד כי לפני שבע שנים ביצע עבירות אלימות. ביוני 2021 הודיעה המשטרה כי נמצאה תשתית ראייתית להעמדתו לדין בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים, גניבה בידי עובד ציבור, אלימות ועבירות מס.
חיים אישיים.
אדרי הוא תושב אור עקיבא, נשוי לנינה ואב לשניים.
אס-אס
אנטננריבו
אנטננריבו (במלגשית: Tananarive; "עיר האלף") היא בירת מדגסקר ובעבר נקראה טננריב. אנטננריבו היא העיר הגדולה ביותר במדגסקר, ומתגוררים בה כ-2.6 מיליון תושבים (נכון ל-2015) ומהווה מרכז מנהלי, תקשורתי וכלכלי.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת במרכז המדינה במחוז בעל שם זהה, כ-150 ק"מ מהחוף המזרחי, על מדרונו של רכס שבשיא גובהו מגיע לכ-1400 מטר. המרחק בין אנטננריבו לטמטבה (Tamatave), הנמל הראשי של מדגסקר, הוא כ-220 ק"מ והן מקושרות בעזרת מסילת רכבת. תחומי הייצור העיקריים של אנטננריבו הם מוצרי מזון, סיגריות וטקסטיל.
אנטננריבו נוסדה בסביבות 1625. תחילה שימשה כישוב המרכזי של ראשי שבט מקומי ובשלב מאוחר יותר, עם השתלטות השבט על חלקים נרחבים יותר של מדגסקר, חשיבותה ומספר תושביה גדלו. בשנת 1797 היא הוכרזה כעיר הבירה של מלכי מרינה (Merina, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר במדגסקר). כיבושיו של המלך רדמה הראשון (Radama) הפכו את אנטננריבו לבירתה של המדינה הגדולה ביותר במדגסקר. עד 1869 כל הבתים בעיר היו עשויים עץ או אגמון (צמח בעל גבעול ארוך), אך אפילו בתקופה זו כבר היו בעיר מספר טירות (העשויות מעץ), הגדולה שביניהן התנשאה לגובה של 30 מטר. טירות אלו הוקמו לאורך קודקודו של הרכס. את הטירה הגדולה ביותר ניתן לראות מכל מקום בעיר. מאז ההתוודעות לאבן וללבנה העיר עברה שיפוץ מקיף וכיום ניתן למצוא בה בתי אבן רבים: טירות המלוכה, בתי ראש הממשלה והאצילים (לשעבר), הקתדרלות הקתוליות, מספר כנסיות, מכללות, בתי-ספר, בתי-חולים, בתי-משפט ומאות בתים ובניינים פרטיים.
אנטננריבו נכבשה בידי צרפת ב-1895 וצורפה לפרוטקטורט של מדגסקר. ב-1897 עם הקצת קולוניית מדגסקר היא הפכה לבירת הקולוניה. בזמן הכיבוש הצרפתי נבנו כבישים חדישים לאורך העיר וגרמי מדרגות נבנו באזורים תלולים בהם לא ניתן לבנות כביש. מרכז העיר פותח ועוצב ונבנו בו שבילי הליכה ובתים חדישים ונשתלו פרחים ועצים. בסמוך למרכז, נבנה פארק קטן והצמחייה שטופחה באזור העניקה לו מראה מושך ואטרקטיבי. אספקת המים לעיר מגיעה מן המעיינות שבתחתית הרכס אך ישנה תוכנית לשימוש במי נהר איקופה (Ikopa) הסובב את העיר. העיר נשמרת בידי שתי מצודות הממוקמות על גבעות. אחת ממוקמת ממזרח לעיר והשנייה מדרום-מערב. מלבד שתי הקתדרלות הקתוליות שבעיר ישנן עוד כ-50 כנסיות בעיר ובפרבריה ומנזר אחד. אנטננריבו היא ביתה של אוניברסיטת מדגסקר.
ערים תאומות.
לאנטננריבו ארבע ערים תאומות:
Shpongle Remixed
נרות שבת ויום טוב
הדלקת נרות שבת ויום טוב היא תקנת חכמים להדליק נר בבית לצורך מאור בליל שבת ובליל יום טוב. הדלקת הנר היא חובה משפחתית, ונעשית לרוב על ידי אם הבית בזמן כניסת השבת.
בעבר, בהיעדר תאורה חשמלית, היו הנרות משמשים כעיקר המאור בליל שבת, אך בעידן המודרני הדלקת הנרות היא לרוב לצורך המצווה בלבד.
על פי סקר הלמ"ס מ־2009, כ־52% מהאוכלוסייה היהודית החילונית והמסורתית הבוגרת בישראל מדליקים נרות שבת.
מקור המצווה.