אלבומם הראשון, Dirty Games, הוקלט במהלך שנת 2005 באולפנים שונים בישראל והפקתו הסופית נעשתה על ידי המפיק George Horn באולפני "Fantasy Studios" בלוס אנג'לס בקליפורניה). ב-2006 הפיק באיו היל, מפיק על של להקות גלאם משנות ה-80 (הפיק בין השאר את אליס קופר, טוויסטד סיסטר ועוד) רמיקס לשיר Heartbreaker. בספטמבר 2007 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים האמריקאית פריס רקורדס והאלבום זכה להפצה עולמית .
באמצע מאי 2008 עזבו את הלהקה הסולן, אסף עינב, והמתופף, יובי חייבי, בשל סיבות אישיות. הסולן המחליף יהיה הסולן של להקת ריח מטאל, רמי שלמון. להרכב החדש כבר נקבעו הופעות בפאבים באזור המרכז.
הופעות.
במקביל להופעות בהן מבצעת הלהקה את החומר שכתבה, חברי הלהקה התמחו בהופעות מחווה לענקית הרוק האמריקאית Guns N' Roses ומאוחר יותר גם לבון ג'ובי. הלהקה הופיעה גם בפסטיבל מטאליסט 2005, ואף זכתה לחמם את זמר הרוק הכבד האנגלי פול דיאנו, לשעבר סולן איירון מיידן, אשר הופיע בארץ באותה שנה.
חברי הלהקה.
כל חברי הלהקה בחרו לעצמם שמות במה, כדי להתאים עצמם לרוח המוזיקה משנות ה-80 אותה הם מנגנים.
אנרגיה שאובה
אנרגיה שאובה (ידועה גם בשם אגירה שאובה, באנגלית: Pumped-storage hydroelectricity) הוא כינוי לאנרגיה הנשמרת בצורה של אנרגיה פוטנציאלית, בדרך כלל על ידי שאיבת מים ממאגר נמוך למאגר גבוה. בעת שנדרש השימוש באנרגיה זו, מופלים המים השאובים והאנרגיה הפוטנציאלית הופכת לאנרגיה קינטית ("אנרגיית מים", המשמשת בדרך כלל לייצור חשמל). דרך אחרת לנצל אנרגיה שאובה היא ארובת שרב.
עיתוי הייצור של האנרגיה החשמלית בשיטות השונות (כמו: מנועי בעירה חיצונית או פנימית, אנרגיה אטומית, אנרגיה סולארית, אנרגיית רוח) אינו מותאם לעיתוי בו נדרשת האנרגיה לשימוש (או שהתאמה כזו היא בלתי מעשית מבחינה כלכלית). בעוד ייצור האנרגיה לטובת תהליך השאיבה עלול להיות מזהם, האנרגיה השאובה בעצמה אינה גורמת לזיהום הסביבה ומאפשרת ניצול עודפי אנרגיה חשמלית בעת שאינם נדרשים ושימוש בעודפים אלה במועדי התצרוכת המוגברת.
אנרגיה שאובה בישראל.
בעת התכנון הראשוני של המוביל הארצי, הציע שמחה בלאס לשלב במוביל מערכת של אנרגיה שאובה, על ידי שימוש בהפרש הגובה בין מאגר המים בכנרת ובין מאגר אשכול בעמק בית נטופה. הצעה זו לא יושמה, בין השאר, בשל אי-שילוב מערכת ייצור החשמל עם מערכת הובלת המים בישראל.
בשנת 1985, הציע משרד האנרגיה להקים מתקנים לייצור חשמל בשיטת אגירה שאובה כדי להחליף את טורבינות הגז ששימשו אז לייצור חשמל בשעות שיא הביקוש. שלושה אתרים נמצאו מתאימים: מבוא חמה, רמת פוריה והר ארבל, אך הפרויקט לא יצא לפועל.
על פי חוק משק החשמל משנת 1996 והתקנות שנקבעו על פיו בשנת 2005, הוקצו מכסות מסובסדות לייצור חשמל בשיטת אגירה שאובה בהיקף של 800 מגהווט.
משרד התשתיות הלאומיות נתן עד שנת 2009 ארבעה רישיונות להקמת תחנות כוח הפועלות בטכנולוגיית אגירה שאובה:
בתחילת 2017 החליטה רשות החשמל שלא להגדיל את מכסת ייצור החשמל מאנרגיה שאובה, בין השאר מפני שהן יקרות מתחנות הפועלות בפסגת שיא הדרישה, המותאמות להפעלה לטווח קצר, ובגלל הצפי לכניסת מצברים אוגרי חשמל לשימוש המוני.
באופן תאורטי אילו ניתן היה לנצל את הפרשי הגובה בין קרקעית המכתש הקטן לים המלח הסמוך אליו (כ-400-500 מטר) היה אפשר לאגור במערכת אגירה שאובה כזו כמות אנרגיה שהייתה יכולה לספק את כל תצרוכת החשמל של ישראל במשך שבוע ממוצע.
קידושין באמצעות שליח
דיטריך פישר-דיסקאו
דיטריך פישר-דיסקאו (בגרמנית: Dietrich Fischer-Dieskau; 28 במאי 1925 - 18 במאי 2012) היה זמר בריטון, מנצח, מורה, מדריך מוזיקלי וקריין גרמני אשר נחשב, לדעתם של רבים, לזמר הליד (השיר האמנותי) הטוב ביותר בדורו. הוא היה ידוע בשליטתו הרבה בקולו אשר ניחן בצבעים רבים, ברגישותו לניואנסים, בפרשנות עמוקה ליצירות המבוצעות ובדיקציה מעולה. פישר-דיסקאו היה אחד הפורים ביותר מבין המוזיקאים המבצעים ואולי הפורה ביותר בקרב הזמרים; במהלך חמישים שנות פעילותו כזמר (1942-1992) ביצע והקליט תפקידים רבים מאוד באופרות, אורטוריות, יצירות דתיות שונות (פסיונים, מיסות, רקוויאמים), לידר ויצירות סימפוניות בעלות תפקיד קולי.
נעוריו.
פישר-דיסקאו נולד בברלין בשנת 1925. הוא החל לשיר כבר כילד, וקיבל לראשונה הכשרה קולית בגיל 16.
לאחר שנת לימודים בקונסרבטוריון של ברלין, גויס בשנת 1943 לוורמאכט ונשלח לחזית המזרחית.
אחיו הנכה, מרטין, נרצח על ידי הנאצים.
בשנת 1945 נפל בשבי האמריקני באיטליה. את הופעותיו הראשונות ערך במחנה השבויים.
נלקח בשבי האיטלקי כאסיר מלחמה.
קריירת השירה.
ב-1947 חזר מהשבי באיטליה לגרמניה, שם התחיל את קריירת השירה בעיר באדנוויילר כמחליף-ברגע-האחרון לבריטון שלא יכול להגיע ב"רקוויאם הגרמני" מאת ברהמס. בסתיו של אותה השנה נתן רסיטל לידר בלייפציג וזמן קצר לאחר מכן קונצרט ראשון מוצלח בברלין. ב-1948, בהיותו סטודנט שירה אצל הרמן וייסנבורן, נתן קונצרט בו שר את מחזור השירים מסע החורף מאת פרנץ שוברט. באותה שנה הועסק פישר-דיסקאו לראשונה על ידי האופרה של ברלין, שם פצח בקריירה אופראית בתפקיד רודריגו, המרקיז מפוזה באופרה דון קרלו (נקראת גם דון קארלוס בגרסה הצרפתית) מאת ורדי, תחת שרביטו של המנצח ההונגרי הידוע פרנץ פריצ'אי. בהמשך, הופיע גם בבתי האופרה של וינה וּמינכן.
אחרי 1949 ערך סיבובי הופעות באנגליה, בהולנד, בשווייץ, בצרפת ובאיטליה. ב-1951 הופיע לראשונה בפסטיבל זלצבורג ב"שירי השוליה הנודד" מאת מאהלר, בניצוח וילהלם פורטוונגלר.
הוא הופיע דרך קבע בפסטיבל בַּיירוֹיְת בין השנים 1954 ו-1961, וּבפסטיבל זלצבורג מ-1956 עד תחילת שנות ה-70.
כזמר אופרה, הופיע פישר-דיסקאו בעיקר בברלין וּבבית האופרה הלאומי הבווארי במינכן. כמו כן נתן הופעות אורח באופרה הלאומית בווינה, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, באופרה הלאומית בהמבורג, ביפן ובתיאטרון המלך באדינבורו, כחלק מפסטיבל אדינבורו. סיבוב ההופעות הראשון שלו בארצות הברית היה בשנת 1955. ב-1964 נתן רסיטל לידר באולם קרנגי הול בניו יורק. בשנת 1951 ערך פישר-דיסקאו את ההקלטות הראשונות שלו עם הפסנתרן הנודע ג'רלד מור, באולפני חברת EMI בלונדון. הם הקליטו יחד רבות עד לפרישתו של מור בשנת 1967. הקלטות השניים של כל שירי שוברט היו לשם דבר.
פישר-דיסקאו ידוע גם בכך שביצע מוזיקה רבה בת-זמננו, כולל יצירות מאת המלחינים: בנג'מין בריטן, סמיואל בארבר, הנס ורנר הנצה, ארנסט קרנק, ויטולד לוטוסלבסקי, זיגפריד מאתוס, גוטפריד פון איינם, אריברט ריימן ועוד.
פישר-דיסקאו פרש מקריירת השירה בשנת 1992. תפקידו האחרון היה פלסטף באופרה הנושאת שם זה מאת ורדי, אשר חוברה על פי המחזה נשות וינדזור העליזות של שייקספיר. לאחר פרישתו הקדיש את זמנו וּמרצו לניצוח, להוראה, לחיבור ספרים, לציור וכיוצא באלה. בשנת 2005 זכה פישר-דיסקאו בפרס פולר, פרס שוודי יוקרתי עבור הישגים יוצאי דופן בתחום המוזיקה. פרס זה מכונה באופן בלתי רשמי "פרס נובל של עולם המוזיקה".
חיים אישיים.
פישר-דיסקאו התחתן ארבע פעמים. ב-1949 נישא לצ'לנית אירמגארד פּוֹפּן. נולדו להם שלושה בנים, העוסקים כולם בדרך כזו או אחרת בתחום אמנויות הבמה: מתיאס (מעצב במה), מרטין (מנצח), ומנואל (צ'לן). אירמגארד נפטרה בשנת 1963 מסיבוכים במהלך לידה. בשנים 1965-1967 היה נשוי לשחקנית רות לווריק ובשנים 1968-1975 לכריסטינה פּוּגל-שוּלֶה. משנת 1977 ועד מותו היה נשוי לזמרת הסופרן יוליה ואראדי.
תפקידים אופראיים.
פישר-דיסקאו ביצע תפקידים (לעיתים ביצע תפקידים שונים בהזדמנויות שונות באותה האופרה) באופרות הבאות:
שירים אמנותיים.
פישר-דיסקאו ביצע כ-3000 שירים שונים לרבות מחזורי שירים מאת מלחינים רבים ומגוונים, ביניהם: לודוויג ואן בטהובן, רוברט שומאן, פרנץ שוברט, יוהנס ברהמס, הוגו וולף, אלבן ברג, גוסטב מאהלר, ריכרד שטראוס, קארל לווה, האנס פפיצנר, אותמר שק, קלוד דביסי, מוריס ראוול, גבריאל פורה.
שירים על מות ילדים.
דוגמה לאופן שירתו של פישר-דיסקאו ניתן לשמוע בהקלטה למחזור השירים "שירים על מות ילדים" מאת גוסטב מאהלר. ההקלטה שלהלן היא עם התזמורת הסימפונית של ברלין בניצוחו של רודולף קמפה. ההקלטה היא מה-20-21 ביוני 1955.
חסידות פשיסחא
הראשית
הראשית (ביוונית: ἀρχή, ארכי) הוא מושג שמקורו בפילוסופיה הקדם סוקרטית המתאר את העקרון החומרי, או החומר האחד הקבוע, העומד ללא שינוי מאחורי העולם המשתנה.
ה'ראשית' היא המהות מאחורי התופעות, האחד מאחורי הריבוי, הקבוע מאחורי המשתנה. הוא מקור תמידי לכל. הכול משתנה ממנו ואליו. הוא התחלה היסטורית של הדברים, שהיא גם יסודם העכשווי וטבעם. הראשית מניע את עצמו. התנועה היא ממהותו של הראשית (לכל דבר הנע מעצמו יש נפש - פסיכי, לכן הוא נצחי).
אצל הפילוסופים שעסקו במושג זה, לא היה מושג של חומר, ולכן לא הייתה הבחנה בין חומר למה שאינו כזה. מבחינתם להיות הוא להיות גוף. משום כך גם החוקיות נתפסה כחומר. בעיה זו מנעה בין היתר את התפתחות החשיבה המילטית.
הפילוסופים המילטים ניסו לזהות את הראשית עם חלק מן יסודות מבין ארבעת היסודות, אולם היסוד אדמה לא נבחר על ידי אחד הפילוסופים כדי לייצג את הראשית, משום שהיא מסמלת יציבות ולא יכולה להסביר את התנועה.
תיכון א' לאמנויות תל אביב
תיכון עירוני א' לאמנויות תל אביב הוא בית ספר תיכון בתל אביב-יפו. בית הספר נוסד בשנת 1931 כגימנסיה פרטית וב-1947 הפך לתיכון עירוני. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 פועלות בבית הספר מגמות רבות בתחום האמנות.