לאחר קריסתה של המערכת הריכוזית ירדה חשיבותו של השיוך המעמדי. לצורך שרידותם של הצפון קוריאנים, הקפיטליזם "התגלה מחדש" והצפון קוריאני הממוצע מרוויח את רוב הכנסתו באמצעות מיזמים פרטיים. עם תחילת פעילותו של השוק הפרטי הזה, היה זה מועיל יותר להיות חלק מ"המעמד העוין", בשל העובדה שהאנשים שהשתייכו אליו לא היו תלויים בממשלה כפי שהיו אלו שהשתייכו למעמדות הגבוהים יותר. הפופולריות של השירות הצבאי ירדה. קודם לכן, לאחר שבע עד עשר שנים בשירות, יכול היה אזרח צפון קוריאני לקוות להיות פקיד נמוך דרג, אך כיום משתלם יותר להיות מעורב בעסקים פרטיים. שיטת השיוך המעמדי נותרה חשובה מבחינתם של חברי האליטה הממשלתית, אך לרוב אזרחי קוריאה הצפונית, עושר הפך לחשוב יותר מאשר שיוך מעמדי גבוה להגדרת מקומם בחברה.
דוגמה בולטת לשיוך מעמדי קשורה לקו יונג-הוי, אמו של השליט הנוכחי, קים ג'ונג-און. קו נולדה באוסקה שביפן, נתון שעשוי היה להפוך אותה לחלק מ"המעמד העוין" בשל מורשת העוינות היפנית-קוריאנית. יותר מכך, סבה עבד במתפרה עבור הצבא היפני הקיסרי. לפני שיצא לאקרנים סרט תעמולה פנימי, לאחר עלייתו לשלטון של קים ג'ונג-און, נעשו שלושה ניסיונות לרומם את שמה של קו באופן דומה לקאנג פן-סוק, אמו של קים איל-סונג ולקים ג'ונג-סוק, אמו של קים ג'ונג-איל ואשתו הראשונה של קים איל-סונג. ניסיונות קודמים אלו לרומם את שמה של קו כשלו והם הופסקו ב-2008, לאחר שקים ג'ונג-איל לקה בשבץ מוחי. בניית פולחן האישיות סביב דמותה של קו נתקלה בבעיה שנוגעת לשיוך המעמדי הנמוך שלה, שכן האדרת דמותה הציבורית עלולה לחתור תחת ניקיון הדם של שושלת קים. שמה האמיתי של קו או פרטים אישיים נוספים שלה לא נחשפו בציבור, כך שהיא כונתה "האם של קוריאה" או "האם הגדולה", וסרטי התעמולה העדכניים ביותר מכנים את הדמות המרכזית ביותר בשם לי יון-מי. התסבוכות הנוגעות לרקע החברתי של קו הגיעו לידי כך שלאחר מותו של קים ג'ונג-איל, המידע האישי אודותיה, כולל שמה, הפך לסוד מדינה. בעוד שהשיוך המעמדי נגזר ממוצאו של האב, הרקע של קו התאפיין ב"איכויות המעמדיות הנמוכות ביותר שניתן להעלות בדמיון" עבור תושבי קוריאה הצפונית.
אגם השמיים
אגם השמיים (בהנגול: 천지, תעתיק: צ'נג'י בסינית: 天池, בפין-יין: תעתיק: טיאנצ'י) הוא אגם קלדרה הנמצא בגבול בין מנצ'וריה שבסין לבין קוריאה הצפונית. האגם שוכן בתוך לועו של ההר הוולקני פאקטו, חלקו נמצא במחוז רייאנגאנג בקוריאה הצפונית וחלקו במחוז ג'ילין בצפון-מזרח סין.
גאולוגיה ולימנולוגיה.
הקלדרה המכילה את האגם נוצרה בהתפרצות געשית בשנת 946 לספירה, המכונה "התפרצות המילניום" עקב כך שהייתה אחת משלוש ההתפרצויות הגעשיות הגדולות והאלימות שאירעו בהיסטוריה המתועדת.
רומו של האגם הוא 2,189.1 מטר מעל פני הים. האגם משתרע על שטח של 9.82 קמ"ר עם אורך לכיוון דרום-צפון באורך 4.85 ק"מ ואורכו לכיוון מזרח-מערב 3.5 ק"מ. העומק הממוצע של האגם הוא 213 מטר ועומקו המרבי 384 מטר. בדרך כלל מכוסה האגם קרח מאמצע אוקטובר עד אמצע יוני.
האגדה על קים ג'ונג איל.
התעמולה הצפון-קוריאנית טוענת כי קים ג'ונג-איל נולד על ההר ליד האגם. על פי אגדה זו, ביום לידתו בפברואר הקפוא, זרחה השמש, הפציעה קשת בענן והאביב החל. בהתאם לתפישה זו, סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית דיווחה שכאשר הוא מת, הקרח על אגם נסדק "בקול רם כל כך, זה היה נדמה כאילו השמים והארץ רעדו".
מפלצת אגם השמיים.
על פי האגדה, אגם השמיים הוא גם ביתה של מפלצת טיאנצ'י (Tianchi).
ב-6 בספטמבר 2007 צילם ז'ו יונשנג (מנהל מרכז החדשות של תחנת טלוויזיה המנוהלת בידי המשרד האחראי על שמורת הטבע על הר צ'אנגבאישאן, ג'ילין) סרטון באורך של כ-20 דקות שבו נראים 6 יצורים דמויי טורפים ימיים הדומים לתיאור המפלצת של אגם השמיים, ליד הגבול עם קוריאה הצפונית. הוא שלח תמונות של היצורים דמויי המפלצת מלוך נס ללשכה המחוזית בג'ילין של השינחואה. אחת מהתמונות הראתה את היצורים שוחים בשלושה זוגות במקביל. תמונה אחרת הראתה אותם מעלים אדווה בתוך האגם.
מארב מופז
מארב מופז הוא כינוי למארב שביצע כוח קטן של צה"ל ב-23 באוקטובר 1968 במסגרת מלחמת ההתשה בבקעת הירדן באזור אום סידרה. הכוח ארב למחבלים מארגון פת"ח שחצו את הירדן במטרה לפגוע במוצב צה"ל בקו הגבול. במארב נהרגו ארבעה מחבלים ואחד נפצע ונשבה, לכוח צה"ל לא היו נפגעים.
בראש הכוח הישראלי שכלל שישה צנחנים מגדוד 890, עמד שאול מופז, שהיה אז מפקד כיתה. בעקבות אופן ניהול המארב ותוצאותיו נשלח מופז לקורס קצינים. כמו כן, שונו חלק מהתרגולות שהיו נהוגות עד אז בצה"ל לגבי מארבים.
רקע.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, במקביל למלחמת ההתשה שהתחוללה בין ישראל ומצרים, התנהלה מלחמת התשה בבקעת הירדן בין ישראל, ארגוני הטרור הפלסטיניים (ובראשם פת"ח) וממלכת ירדן. שגרת הלחימה כללה, בין היתר, ניסיונות חדירה רבים של חוליות מארגוני הטרור הפלסטיניים שניסו לחצות את נהר הירדן במטרה לפגוע בחיילי צה"ל ובאזרחים ישראלים תוך פגיעה גם בתשתיות אזרחיות וצבאיות. מול ניסיונות חדירה אלו נקט צה"ל בפעולות שונות, ביניהן בניית קו מוצבים לאורך הירדן והוצאת מארבים בנקודות שונות שנועדו לפגוע בחוליות הפלסטיניות.
המארב.
בתקופה שקדמה למארב הייתה פעילות קבועה של חוליות פלסטיניות באזור אבו סידרה שבבקעת הירדן. מדי מספר לילות חצתה חוליה את הירדן, התמקמה על מחפורת טנקים באחת הגבעות שמעל הירדן וירתה מטווח קצר יחסית מספר רקטות מסוג RPG-7 על מוצב צה"ל "ורד" שמוקם מערבית לשם. על פלוגה ב' בגדוד 890 בפיקודו של יצחק מרדכי הוטל לבצע את רוב המארבים באזור. שאול מופז, שפיקד על המארב, שב לפלוגה יום לפני כן מבה"ד 1, לאחר שנכשל בפעם השלישית בניסיונו להתקבל לקורס קצינים. מופז וחמישה חיילים תחת פיקודו היו חמושים ב-3 תמ"ק עוזי, 2 מקלעונים, מקלע מאג, מרגמה 52 וברימונים.
מעט אחרי השעה 17:00 יצאו יחד שתי חוליות ישראליות אשר התפצלו לקראת אזור המארבים. חוליית מופז התמקמה ב"מארב כוכב" מול אחת המחפורות, כשארבעה לוחמים שוכבים עם הפנים לכיוון הצפוי להיתקלות ושני לוחמים עם הפנים לכיוון ההפוך. בשעה 21:00 לערך, זיהה מופז תנועה באזור המחפורת. לאחר שנתן פקודה מפורטת לכוח, כולל פקודה לתקיפת המחפורת לאחר מכת האש הראשונה - הפעיל את המארב. המחבלים השיבו בירי רקטת RPG, אשר לא התפוצצה מפאת הטווח הקצר. לאחר מכת האש הראשונה, יצא מופז, כפי שתכנן, עם עוד שני הלוחמים שהיו חמושים בתמ"ק עוזי, לאיגוף שמאלי בכיוון המחפורת. שלושת הלוחמים האחרים המשיכו לירות אש רתק לכיוון המחפורת. עם הגיעם לקרבת המחפורת זרק הכוח המאגף רימוני רסס אל תוך המחפורת ולאחר שחדל את אש הרתק, נכנס אל המחפורת בסריקה באש. לאחר מכן כנס מופז את כוח המארב השני ויחד ביצעו סריקה באש באזור הוואדיות שסביב מחפורת הטנקים. לאחר שנפתחה אש מקלעים ומרגמות מטווח רחוק, כנראה על ידי הצבא הירדני, הורה הדרג הממונה לסגת. בסריקות באזור ההיתקלות למחרת בבוקר נמצאו ארבע גופות מחבלים ומחבל אחד שהיה פצוע. כמו כן נמצא ציוד של המחבלים: 4 רובי קלצ'ניקוב, 8 מחסניות, 6 רימונים רוסיים, רימון מילס אחד ו-2 פצצות RPG.
המארב בוצע בניגוד לתרגולת המארבים של צה"ל שגרסה כי בלילה אין לפצל כוחות מחשש לאש דו-צדדית. התרגולת הייתה שכל הכוח האורב צריך ליישר קו ולסרוק באש את שטח ההיתקלות. כמו כן, ההנחיה הייתה להשתמש ברימוני הלם ולא ברימוני רסס. מופז הסביר את סטייתו מהתרגולת בכך שבין הכוח האורב והמחפורת היה ואדי שלא איפשר הסתערות על האויב.
אחרית דבר.
לאחר המארב נערך תחקיר בנוכחות אלוף הפיקוד, רחבעם זאבי. בתחקיר אחר, שנערך על ידי מפקדת קחצ"ר עלתה שאלת החריגה מנהלי המארב ובסיומו יצאה חוברת הדרכה שמאפשרת גם את הפעולה שביצע מופז. הצלחת המארב, שנבעה, בין היתר, מאופן הפיקוד של מופז בפעולה, ובנוסף, הרקורד שצבר כמפקד עד אותה פעולה, הביאו את יצחק מרדכי המ"פ ואת מג"ד 890, דן שומרון, לבקש מהמח"ט, דני מט, לתת למופז המלצה מיוחדת לכניסה לקורס קצינים ללא מעבר מבדקי קצונה. מופז המשיך בקריירה הצבאית והגיע לתפקיד רמטכ"ל.
למארב המוצלח לא הייתה השפעה משמעותית על המשך הלחימה בגזרה ועל מלחמת ההתשה בבקעת הירדן.
יחסי ארצות הברית–סיירה לאון
יחסי ארצות הברית–סיירה לאון הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית והרפובליקה של סיירה לאון.
היסטוריה.
יחסי ארצות הברית עם סיירה לאון החלו בפעולות מיסיון במהלך המאה התשע עשרה. ב-1959, פתחה ארצות הברית קונסוליה בפריטאון והעלתה אותה לדרג של שגרירות כאשר סיירה לאון זכתה בעצמאות מהממלכה המאוחדת ב-1961. על פי מחלקת המדינה של ארצות הברית, היחסים הדיפלומטיים של ארצות הברית עם סיירה לאון מתוארים כ"לבביים", עם קשרים אתניים בשתי המדינות המקבלות את ההיסטוריה הבילטרלית באופן הולך וגובר. אלפי תושבים ממוצא סיירה-לאוני מתגוררים כיום בארצות הברית.
בתחום הכלכלי, בשנת 2006, סך הסיוע הדו-צדדי של ארצות הברית לסיירה לאון בכל הקטגוריות עמד על 29.538 מיליון דולר אמריקני. הסיוע האמריקני התמקד בגיבוש השלום, הדמוקרטיה וזכויות האדם, החינוך והבריאות, ובמיוחד במאבק באיידס ופיתוח משאבי אנוש.
נכון למרץ 2014, שגריר ארצות הברית בסיירה לאון הוא ג'ון הובר. שגריר סיירה לאון בארצות הברית הוא אייץ'. אי. בוקארי קורטו סטיבנס. סיירה לאון מחזיקה בשגרירות אשר בוושינגטון די. סי.
רי צ'ון-הי