מאז סגירת המכרות הוחל בניצול הפוטנציאל הטמון בפיתוח תיירותי של אזור תמנע. עד היום כבר בוצע פיתוח בתחומים רבים, ותוכניות רבות הוצגו על ידי גורמים שונים במטרה לפתח את הפארק. יתרונו של האתר נמצא בשילוב של אתרים ארכאולוגיים, יחידות נוף, הקרבה לאילת המאפשרת הגעה ושהות במקום כחלק מחופשה ללא נסיעה ארוכה, וכן אזורים "הרוסים" או מופרים (של אזור המכרות המודרניים) אשר מאפשרים פיתוח ללא פגיעה נוספת בטבע והתנגדות של גורמי שמירת הטבע. הרעיונות אשר הועלו עד היום כוללים הצעות פיתוח רבות החל מפיתוח מתון של האזור להקלת הביקור באתרים הארכאולוגיים וכלה בתוכניות להקמת אתר נופש בממדי ענק. ככלל, הדילמה בפיתוח המקום נעה בין הרצון לשמור על אופיו המקורי של המקום תוך שיפור התנאים, אמצעי ההסברה ויצירת מקומות פעילות בהם יוכלו המבקרים לבלות נופש פעיל, לצד מרכז קניות בפתח הבקעה, לבין הרצון לנצל את האזור ליצירת אזור נופש פעיל שאינו קשור להיסטוריה של המקום ומנצל את הקיים ליצירת אטרקציות במתכונת פארק שעשועים, תוך הקמת בתי מלון, אכסניות וכדומה.
תכנון הפארק במצבו כיום בוצע על פי תוכנית של הקק"ל שהכין אדריכל הנוף צבי דקל, שהוצגה בשנת 1979 ומימושה החל בשנת 1980. פארק תמנע מוכרז כיום כשמורה ומנוהל על ידי מועצה אזורית חבל אילות וקרן קיימת לישראל. הכניסה לפארק היא בתשלום. בכניסה לפארק קיים מבנה קטן שבו ניתן לצפות בתצוגה אור קולית על המקום. בתוך הפארק נסללו כבישי גישה אשר מובילים לאתרים העיקריים – עמודי שלמה, ציורי המרכבות, אתר הקשתות (פירי כריית נחושת), הפטרייה והאגם המלאכותי. הוספו שלטי הכוונה, הותקנו פחי אשפה בכל האתר, נבנו מדרגות אשר עולות לתחריט האלה חתחור בעמודי שלמה, ואתרים ארכאולוגיים הוקפו בגדר. ליד עמודי שלמה נבנה דגם של "אוהל מועד" ומיצג של "יציאת מצרים" – האוהל נבנה בעיקר עבור התיירות הבפטיסטית שהגיעה לפארק תמנע לרגל שנת 2000.
בחלקו הדרום-מזרחי של הפארק התפתח מוקד בילוי ופעילות, ובמרכזו אגם מלאכותי. ראשיתו של אגם זה בסוללות עפר שהוקמו כדי להגן על מכרות תמנע החדשים הנמצאים בפתחה הדרומי של הבקעה מפני שיטפונות בנחל נחושתן. כתוצאה מכך נקווים המים באגם עונתי קטן למרגלות הסוללה. שטח האגם כ–14 דונם ולידו נבנו סככות צל, שולחנות וספסלים, מלתחות ושירותים, חניון לילה, מסעדה, מזנון ואוהל בדואי. לקהל המבקרים מוצעות פעילויות שונות כגון רכיבה על גמלים, גן משחקים, פעילות מילוי בקבוקים בחול צבעוני ומתקן להטבעת "מטבעות שלמה המלך" מנחושת. הפיתוח באתר בוצע במשותף על ידי הקק"ל, המועצה האזורית חבל אילות והמנהלה לפיתוח התיירות בנגב. מצפון לאגם ממוקם אתר ה"נחושתמנע", אתר הסברה והדגמה של סיפור האדם והנחושת בתמנע. באתר דגמי חתכים של כרייה ודגם של תנור התכה, וההסבר על כריית והפקת הנחושת בימי קדם מלווה בהדגמה תוך שיתוף הקהל.
פעילויות נוספות המוצעות בפארק תמנע הן גלישה באומגה מאתר צמוד לעמודי שלמה, רכיבה על אופניים, מטווחי חץ וקשת וטיולי לילה עם תאורה לילית.
בשנת 2019 הוחלט להפוך את פארק תמנע לפארק הסביבתי הראשון בישראל. במסגרת פרויקט משותף של החברה להגנת הטבע, רשות הטבע והגנים, המשרד להגנת הסביבה, חבל אילות ופארק תמנע, גובשה תוכנית לניהול סביבתי של הפארק מבלי לפגוע בשגרת חייהם של בעלי החיים במקום, חלקם כבר נמצאים בסכנת הכחדה כמו חרדון צב הדור וקטה הודית. על פי התוכנית, יופחת זיהום האור על ידי שימוש בתאורה מותאמת בעלת השפעה סביבתית נמוכה, יצומצמו האירועים הפרטיים באזורים של רגישות אקולוגית גבוהה, יוצבו מוקדי שתייה לרווחת כלל בעלי החיים, הפחים בפארק יוחלפו בפחים בעלי סגירה אוטומטית ואזורים מסוימים יסגרו לכניסת כלי רכב. כמו כן יוצב פקח באזור.
צבי הקר
צבי הקר (נולד ב-31 במאי 1931) הוא אדריכל ישראלי.
קורות חיים.
נולד ב-1931 בקרקוב שבפולין. הקר עזב את פולין עם פרוץ המלחמה והיגר לקזבלנקה ולישראל עלה ב-1950. למד אדריכלות בטכניון שבחיפה וסיים את לימודיו ב-1955. בין 1955 ל-1957 למד ציור במכון אבני וב-1959, לאחר שירותו הצבאי, הקים משרד ופעל בשיתוף עם אלדר שרון (עד 1964) ואלפרד נוימן (עד 1966). עבודותיהם המשותפות כוללות את מועדון הים התיכון באכזיב (1960-1961), כפר הנופש במכמורת (1961), מלון בונגלוס בשארם א-שייח' (1972–1976), בניין העירייה של בת ים (1969-1963), בנין הפקולטה להנדסת מכונות ע"ש דנציגר בטכניון (1965) ובית הספר לקצינים בה"ד 1 (1963-1967).
בסוף 1966, לאחר שלטענתו הטכניון שינה מתוכניתו לבניין דנציגר, הוא ניסה לצבוע את קירות הבניין ומאוחר יותר אף לחבל בו. תביעה שהגיש ביחד עם אלפרד נוימן בדרישה להורות לטכניון להסיר את השינויים שנעשו בבניין בגלל הפגיעה בשם הטוב של המתכננים נדחתה על ידי בית המשפט.
עבודותיהם הושפעו ממגמות דומות בעולם האדריכלות (דוגמת זרם המטבוליזם היפני) ושאלו מטפורות צורניות מהטבע לשימוש בתכנון מבנים ארכיטקטוניים מורפולוגיים. התנאים הפיזיים והכלכליים ששררו בארץ באותה התקופה איפשרו להם בתקופה קצרה יחסית להביא לידי ביצוע מספר עבודות לא קטן ולהפוך את ישראל למוקד התעניינות עולמי לזמן קצר.
ביוני 1967 חתם ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין-מור, אייבי נתן, עמוס קינן והדה בושס על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.
במשך שנים התגורר הקר ברמת גן. כיום הוא מתגורר ופועל רוב הזמן בברלין. הוא מלמד בגרמניה ומתכנן בייחוד פרויקטים הקשורים לקהילה היהודית. מבין הפרויקטים המאוחרים שלו, ניתן לציין את שכונת המגורים רמות פולין שבירושלים (1971-1973), בית הספר היהודי בדואיסבורג, גרמניה (1996-1999) ואת מוזיאון הפלמ"ח (1995) בתל אביב.
מערבל אותות
מערבל אותות או קונסולת מיקסינג (באנגלית: Mixing Console) הוא מכשיר שתפקידו הוא סיכום, ניתוב, ושינוי עוצמה של אותות קול. מערבל אותות יכול לקבל אותות אנלוגיים וספרתיים, תלוי בסוג המכשיר. בסופו של תהליך כל האותות מסוכמים ליציאה, או למספר יציאות.
במערבל אותות משתמשים בין היתר באולפני הקלטות, סטים של תקליטנים, הופעות, שידורי רדיו, הקלטת פסקולים לסרטים ועוד. דוגמה פשוטה לשימוש במערבל אותות היא השמעת צלילים שמקורם במספר מיקרופונים דרך ערוץ שמע אחד. מספר הערוצים הסטנדרטי למיקסר הוא בדרך כלל לפי חזקות של 2 (4 ערוצים, 8 ערוצים, 16 ערוצים, 32 ערוצים וכו').
מבנה.
מערבל אותות הוא מארז המכיל מספר משתנה של כניסות ויציאות. הכניסות מאפשרות חיבור של מיקרופונים מכשירי עיבוד צליל ורמקולים.
כל אות שנכנס למערבל האותות, מגיע לערוץ נפרד. קיימים גם מערבלים עם כניסות ויציאות סטריאופוניות. מערבלי אותות לשוק המקצועי מצוידים בדרך כלל במחברים מסוג XLR ו/או PL. לעיתים, במערבלי אותות חצי-מקצועיים, ישנם גם חיבורי RCA
לכל ערוץ יש מספר כלים המאפשרים לטכנאי קול לשלוט על האות שנכנס אליו:
מבנה הערוץ יכול להשתנות בתלות בייעודו במחיר וביצרנו של המכשיר. להלן דוגמה למבנה ערוץ סטנדרטי:
תכונות נוספות של מערבל אותות.
מעבר לערוצים ישנם עוד מספר כלי עבודה שנמצאים בסוגים מסוימים של מערבלי אותות, אך לא בכולם:
מערבל אותות ספרתי -מיקסר דיגיטלי- Digital mixer.
מערבל ספרתי זהה חיצונית למערבל אותות אנלוגי אך שונה בעקרון פעולתו. בכל ערוץ, במערבל אותות ספרתי, מובנה ממיר מאות אנלוגי לספרתי (A/D), מה שמאפשר הוספת מעבדי צליל ישר בתוך המכשיר. במערבל אותות ספרתי ניתן לשלב כניסות ויציאות אנלוגיים וגם ספרתיים.
יתרונות:
חסרונות:
די ג'יי מיקסר.
בין סוגים שונים של מערבלי אותות קיים גם "די ג'יי מיקסר". זאת היא צורה מפושטת של מערבל אותות רגיל. כל ערוץ במכשיר זה מכיל Gain, יחידת האקולייזר וזחלן.
מכשיר זה מיועד במיוחד לתקליטנים, כיום נוספו עוד כפתורי אפקטים.
כיום המיקסרי DJ משולבים עם קונטרולר שהוא מן שלט השולט על פקודות ופעולות בתוכנת מוזיקה במחשב. מתחבר על ידי USB.
צוללות גל
פתווה
פתווה (בערבית: فتوى, תעתיק מדויק: פַתְוַא) הוא פסק הלכה מוסלמי שניתן על ידי מופתי, ומספק הנחיה בנושא ספציפי. הפתווה לא מחייבת את כל המאמינים המוסלמים, אלא רק את המופתי שהוציא אותה ואת מאמיניו, שבוחרים לאמץ אותה.
הפתוות עוסקות בכל תחומי החיים, ולעיתים נדירות עוסקות בהכרזת מלחמה או בכוונה להרוג. אחת הפתוות הבולטות ביותר היא הפתווה שהכריז אוסאמה בן לאדן בשנת 1996, ובה הכריז מלחמה על ארצות הברית וישראל.
על אף שהמופתי לא אמור, מבחינה הלכתית, להיות כפוף למדיניות השלטון המוסלמי, היו ניסיונות רבים לאורך ימי הביניים לגייס את המופתים לשירותי המדינה המוסלמית ולפקח על פרסום פסקי הלכה אשר נראו שהם מנוגדים לשלטון הקיים. כך למשל במאה ה-18 רצה השליט העות'מאני לכבוש את העיר בגדאד מידי הפרסים ולכן לחץ על פוסק הלכה בשם נוח אפנדי לפרסם פסק הלכה נגד השיעים. בפסק ההלכה טען נוח אפנדי שהשיעים הם כופרים, ועל כן המלחמה אשר מנהלת המדינה העות'מאנית נגד פרס היא מוצדקת ונחשבת כמלחמת מצווה. פסקי הלכה פורסמו גם על מנת להצדיק מהפכות נגד השלטון הקיים. מוחמד עלי, במהלך מרידתו בשלטון העות'מאני, גייס פוסקי הלכה סורים אשר פרסמו פסק הלכה שנאמר בהם שהשליט העות'מאני מושחת ולא מתנהג בהתאם לשריעה, ולכן המרידה נגדו היא מוצדקת.