ב-2005 נוסדה "אגודת האצילים האוסטרים" (Vereinigung der Edelleute in Österreich - V.E.Ö.) ארגון הרואה את עצמו כממשיכו של ארגון בעל שם זהה שהוקם ב-1922 ובוטל על ידי הנאצים ב-1938. בני אצולה רבים עדיין שומרים על הונם ואף על מעמד חברתי מסוים. באוסטריה אף פועלת אגודה מלוכנית בשם "הברית הצהובה שחורה" (Schwarz-Gelben Allianz) הפועלת להחזרת המונרכיה לאוסטריה וחידוש זכויות האצילים. בני אצולה נקראים לעיתים בתואריהם הישנים אף מחוץ לאוסטריה. כך לדוגמה, הפוליטיקאי הצ'כי קארל שוורצנברג אשר משפחתו היא משפחת אצולה אוסטרית ותיקה, מכונה לעיתים בתקשורת "הנסיך שוורצנברג".
תוארי אצולה.
שליט אוסטריה היה הקיסר, אשר נקרא בגרמנית "קייזר", ופנו אליו בתואר "הוד מעלתו הקיסרי". אשתו של הקיסר זכתה בתואר "קיסרית" (קייזרין בגרמנית) וכונתה "הוד מעלתה הקיסרית". בני משפחתו של הקיסר קיבלו את התואר "ארכידוכס אוסטריה" (בנקבה "ארכידוכסית אוסטריה"). ערב מלחמת העולם הראשונה היו באוסטריה כ-70 ארכידוכסים וארכידוכסיות. צאצאים מבית המלוכה אשר נולדו מנישואים מורגנטיים לא היו זכאים לרשת את הכתר, וכן את התואר "ארכידוכס", אולם קיבלו בתור פיצוי תואר פחות ערך אחר. למשל פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, נישא לסופיה חוטק אשר מעמדה היה נמוך בהרבה משלו, ולפיכך לא יכלה לקבל את התואר קיסרית ובניה לא יכלו לרשת את הכתר. היא קיבלה בתור פיצוי את התואר "דוכסית הוהנברג", ובניה את התואר "דוכס הוהנברג" או "נסיך הוהנברג".
פרט למשפחה הקיסרית, מעמד האצולה התחלק לשלוש דרגות. התארים בדרגה הראשונה היו "נסיך קיסרי" (Reichsfürst) ו"רוזן קיסרי" (Reichsgraf). תארים נמוכים יותר היו: "נסיך" (Fürst) ו"רוזן" (Graf). בדרגה שלישית היו התארים "ברון" (Freiherr) "ריטר" (Ritter מקביל בערך לברונט) ו"אדלר" (Edler). נשים היו זכאיות לקבל את אותם תוארי אצולה כמו הגברים, אולם בתואר "ברונית" הייתה הבחנה בין "פריפראו" (Freifrau), היינו ברונית שקיבלה את התואר רק עקב נישואיה לברון, לבין "פריאין" (Freiin) היינו ברונית מלידה.
אצולה יהודית.
הרפורמות שערך יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1782, אפשרו את הענקת תוארי אצולה גם למשפחות יהודיות כאות הוקרה על שירותיהם למען האימפריה. עם זאת, מרבית התארים שאותם קיבלו יהודים היו תארים זוטרים כמו ברון או ריטר. יהודים לא נדרשו להמיר את דתם כדי לקבל את התארים, אולם רבים מהם עשו זאת כדי לקבל תארים גבוהים יותר. יש לציין גם כי עובדת היותו של יהודי אציל, לא שינתה בדרך כלל את מעמדו החברתי שנותר בפועל נמוך יותר מזה של הנוצרי. למרות זאת, ב-1821 חיו בווינה לבדה אחת-עשרה משפחות אצולה יהודיות.
בתרבות.
האצולה האוסטרית, מתוארת בסרטים רבים אשר ביניהם ניתן למנות את "סיסי מ-1955, "מאיירלינג" מ-1968, הסדרה "סיסי הנסיכה" מ-1999 ו"אמן האשליות" מ-2006. המחזה "צלילי המוסיקה" מתאר את חייהם של אריסטוקרטים אוסטרים בין שתי מלחמות העולם.
Major trends in Jewish mysticism
יעקב חי עבו
הרב יעקב חי עבו (1830–1899) היה איש ציבור וגואל קרקעות, קונסול צרפת בגליל, ממייסדי המושבות "מי מרום" (לימים יסוד המעלה) וגיא אוני (לימים ראש פינה).
ביוגרפיה.
נולד בצפת בשנת 1830 (ה'תק"ץ) לרב שמואל עבו שהיה קונסול צרפת בגליל, בן למשפחת עבו. בצעירותו התחנך בתלמוד תורה ובישיבות העיר, ובסיום לימודיו הוסמך לרבנות ונישא לאסתר מלכה בת הרב יצחק כהן מליברפול. לאחר נישואיו סייע לאביו בניהול ענייני הקונסוליה, מסחר וגאולת קרקעות.
הרבה לסייע בקידום ופיתוח היישוב העברי בגליל, ורוב הקרקעות שברשות היהודים בגליל העליון נרכשו על ידו ובסיועו. כך רכש שטח אדמה ממערב לנהר הירדן, עליו הוקמה בהמשך המושבה משמר הירדן, ובשנת 1872 (ה'תרל"ב) רכש שטח אדמה על גדות אגם החולה, והקים עליו את מושבת "מי מרום" (לימים יסוד המעלה) יחד עם שלמה ושאול מזרחי.
בשנת 1878 (ה'תרל"ח) נמנה עם מייסדי המושבה "גיא אוני" שלימים הפכה ל"ראש פינה", ועם פטירת אביו בשנת 1879 (ה'תרל"ט) מונה לשמש תחתיו כקונסול ממשלת צרפת בערי הגליל, צפת וטבריה. משרה זו סייעה לו לשמור על זכויות היהודים תושבי האזור.
בשנת 1882 (ה'תרמ"ב) סייע לרכוש את אדמות ראש פינה. כן רכש חצי משטח האדמה של כפר מירון וייסד בו יישוב חקלאי עברי עבור עולי כורדיסטן. במירון אף השלים והרחיב חלק מבניין מתחם הקבר של רבי שמעון בר יוחאי, בנה בו מצבה חדשה וחומה סביב המתחם. בהמשך הוסיף ליישוב אוכלוסיית בעלי מלאכה יהודים מצפון אפריקה.
הלך לעולמו בביתו שבצפת ב-5 בדצמבר 1899 (ג' בטבת ה'תר"ס) לאחר תאונה.
רוברט דאדלי
Trigger-Foresight
ברונה גלאגר
ברונה גלאגר (באנגלית: Bronagh Gallagher, מבוטא גלאהר; נולדה ב-26 באפריל 1972) היא זמרת ושחקנית אירית. בשנת 2020 היא דורגה במקום ה-33 ברשימת שחקני הקולנוע האירים הגדולים של האייריש טיימס.
גלאגר נולדה בדרי שבצפון אירלנד. בנעוריה עסקה בפעילות דרמטית ומוזיקלית במסגרת בית הספר ובתיאטרון חובבים מקומי בשם "להקת תיאטרון אוקגרוב. היא גם הייתה זמרת רקע של להקה מקומית בשם "The Listener".
קריירה.
הפריצה הגדולה של גלאגר הייתה ב-1991 כשכיכבה בתפקיד ברני בסרט "הקומיטמנטס". היא המשיכה לשחק בסרטים כגון "ספרות זולה" ו"". תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרטים "מכנסי הרעם", "You, Me &amp; Marley", "לתפוס את ג'ק", "טריסטן ואיזולדה", "הזדמנות אחרונה לאהבה", "שרלוק הולמס" ו-"Grabbers".
על הבמה הופיעה גלאגר בסיבוב הופעות עם Théâtre de Complicité בהפקה של המחזה "The Street of Crocodiles", ובהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "סוס מלחמה" בתפקיד רוז נראקוט.
ב-2004 יצא לאור האלבום הראשון של גלאגר "Precious Soul" בלייבל Salty Dog Records בהפקת ג'ון ריינולדס. באלבום משתתף בריאן אינו בשירים "He Don't Love You" ו-"Hooks". גלאגר הלחינה את רוב שירי האלבום, תופפה ושרה כסולנית.
ב-2009 כיכבה גלאגר בסרט הקומדיה "Faintheart" בהפקת מייספייס / ורטיגו פילמס. ב-2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "פראמפייס" של ערוץ BBC Three.
בטלוויזיה שיחקה גלאגר בתפקיד אמו של ניק בדרמה של ה-BBC "ניק ניקלבי". היא גילמה את טרישה מיהאן בסדרת הדרמה "The Field of Blood" ואת אדה מייסון בעונה השנייה של הסדרה "פוארו" בפרק "The Mystery of the Blue Train".
תמונה של גלאגר בדמות ברני מקלאפלין, כפי ששיחקה בסרט "הקומיטמנטס", מופיעה על בול דואר אירי שיצא ב-1996 לכבוד 100 שנה לקולנוע האירי. בתמונה מופיעים נוסף אליה גם שאר השחקנים שהופיעו בסרט "הקומיטמנטס" אנג'לין בול בדמות אימלדה קווירק, מריה דויל קנדי בדמות נטלי מרפי ורוברט ארקינס בדמות ג'ימי ראביט.
ברונה גלגר
ברונה גאלאגר
רוית יוספי
אווז אדום רגליים
אווז מלכותי
הליכוד – תנועה לאומית ליברלית
הליכוד - תנועה לאומית ליברלית
הבית היהודי, מיסודה של המפד&quot;ל – המפלגה הדתית לאומית המזרחי הפועל המזרחי בארץ ישראל
עכשיו אתה חוזר בחזרה
חולדים עירומים
בג&quot;ץ אברהם פורז נ' שלמה להט, ראש עיריית ת&quot;א - יפו
חואן סמינריו
חואן רוברטו סמינריו רודריגס (בספרדית: Juan Roberto Seminario Rodríguez, נולד ב-22 ביולי 1936 בפיורה שבפרו) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק מתחילת שנות ה-50 ועד תחילת 70 של המאה ה-20 בעמדות הקיצוני השמאלי והחלוץ. סמינריו שיחק במספר מועדונים באירופה ובהם ספורטינג ליסבון, ריאל סרגוסה, פיורנטינה וברצלונה. כשחקן סרגוסה היה מלך השערים של הליגה הספרדית לעונת 1961/1962. בנוסף, ב-19 הופעות במדי נבחרת פרו הבקיע 6 שערים.
קריירה.
סמינריו, שחקן התקפה שנודע במהירות ובכישרון שלו, החל את הקריירה המקצועית שלו ב-1954 בדפורטיבו מוניסיפל שמלימה, בירת פרו. הוא שיחק שם במשך 5 שנים, עד 1959. בתקופה זו ערך 19 הופעות במדי נבחרת פרו. ב-17 במאי 1959, במשחק ידידות עם , הבקיע סמינריו שלושער בניצחון נבחרתו 4 - 1. יכולתו הטובה במשחק זה ובכלל במשחקיו בנבחרת משכה את עיניהם של הקבוצות באירופה, ולכן בקיץ עזב את פרו והצטרף לספורטינג ליסבון הפורטוגלית. בפורטוגל הציג יכולת טובה. בשנתיים בהן היה בליסבון אמנם לא זכה בתואר, אך הוא הגיע עם הקבוצה פעמיים למקום השני בליגה הפורטוגלית, תוך שהוא מבקיע 18 שערים ב-42 הופעות. בנוסף, ב-1960 הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הפורטוגלי.
ב-1961 עבר לספרד והוא חתם ל-3 עונות בריאל סרגוסה, אותה אימן ססאר רודריגס. תחילת דרכו של סמינריו בספרד הייתה נפלאה. כבר במשחק השני שלו בליגה כבש שער בכורה, בהפסד לאלצ'ה. במחזור הבא, ב-17 בספטמבר, הבקיע רביעייה בניצחון 6 - 1 על ראסינג סנטנדר. בהמשך גם כבש שלושערים בניצחונות על ריאל אוביידו ועל אספניול. בסך הכול, השתתף בכל 30 מחזורי הליגה לעונה זו והוא כבש 25 שערים, יותר מכל שחקן, ובכך היה מלך השערים של הליגה. נכון להיום, הוא השחקן היחיד מסרגוסה שמוכתר כמלך שערי הליגה הספרדית, ואף שחקן אחר בהיסטוריית המועדון לא כבש יותר שערי ליגה ממנו במהלך עונה בודדת. סרגוסה סיימה את העונה במקום הרביעי, ובגביע הספרדי, שם הגיעה לחצי הגמר, כבש 3 שערים לעונה זו.