ורנר פון בלומברג מת מסרטן בכלא נירנברג ב-14 במרץ 1946 ונקבר בקבר לא מסומן ללא טקס.
מאוחר יותר, גופתו נשרפה, ואפרו נטמן בביתו שבבאד ויזה.
פון בלומברג היה נשוי פעמיים. מרעייתו הראשונה, שרלוט הלמיך (נישאו ב-1904, נפטרה ב-1932), נולדו לו חמישה ילדים.
רב-איבר
Let It Be (סרט)
Let It Be (תן לזה להיות/ לו יהי) הוא סרט תיעודי שיצא בשנת 1970 המתאר את התקופה האחרונה של ארבעת חברי להקת הביטלס כלהקה. הסרט צולם בזמן הקלטות אלבומם האחרון, Let It Be, במהלך חודש ינואר 1969. זהו הסרט האחרון שהוציאו הביטלס כלהקה. הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס גראמי בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר לסרט. חמישים שנה לאחר יצירת הסרט לאקרנים, ערך הבמאי פיטר ג'קסון את הסרט מחומרי גלם ששימשו לצילום הסרט.
על הסרט.
הביטלס החלו את הקלטות האלבום וצילומי הסרט באולפני טוויקנהאם בלונדון ב-2 בינואר 1969. כבר באותה עת היו חיכוכים רבים בין חברי הלהקה והם היו בלתי מרוצים מהתנאים באולפן ומלוח הזמנים של ההקלטות; להבדיל מהקלטות קודמות באולפני אבי רוד בהן התרגלו להתחיל את ההקלטות מאוחר ולהמשיך בהן לתוך הלילה, הם נדרשו להתחיל בעבודה בשעות הבוקר. רוב העימותים בין חברי הלהקה נותרו מחוץ לסרט, למעט סצינות מעטות, ביניהן אחת ובה עימות קשה בין פול מקרטני וג'ורג' האריסון. הסרט מציג ברובו את הלהקה בחזרות והקלטות לאלבום.
ב-10 בינואר הודיע האריסון כי הוא עוזב את הלהקה (הודעה שלא תועדה בסרט עצמו). הוא שוכנע על ידי שאר חברי הלהקה לחזור בו מהצהרתו וב-22 בינואר הם המשיכו בעבודתם במרתף ההקלטות שבבניין המשרדים של חברת אפל. האריסון הביא עמו את חברו בילי פרסטון שליווה את הלהקה באורגן.
ההופעה על הגג.
הרעיון הראשוני בצילומי הסרט היה לסיים אותו בהופעה חיה, שתהיה הראשונה שלהם מאז סיבוב ההופעות האחרון באוגוסט 1966. אולם, הלהקה לא הצליחה להגיע להחלטה על סוג ההופעה; מקרטני הציע הופעה במועדון קטן, כפי שעשו בימיהם הראשונים, ג'ון לנון הציע הופעה מחוץ לבריטניה, רינגו סטאר העדיף להישאר בתחומי המדינה והאריסון לא הראה התלהבות לביצוע ההופעה כלל. לאחר שנכשלו בכך, הלהקה התפשרה על הופעה לא רשמית, על גג הבניין של משרדי אפל, ליד כיכר פיקדילי בלונדון. ההופעה התקיימה ב-30 בינואר 1969, ובה השתתפו ארבעת חברי הלהקה וכן בילי פרסטון, והם ניגנו 5 שירים. בסרט שולבו גם ראיונות עם אנשים מהרחוב, אשר הופתעו לשמוע את ההופעה, שכן קיומה לא פורסם. ההופעה והסרט מסתיימים עם הגעתה של המשטרה כדי להפסיק את ההופעה.
השירים בסרט.
כל השירים נכתבו על ידי לנון ומקרטני, אלא אם צוין אחרת.
וואליס ופוטונה
איי ואליס ופיוטונה
מונטסרט
פלישה (מקרקעין)
פלישה למקרקעין, הסגת גבול, או סקווטינג (מאנגלית Squatting) היא פעולה של התיישבות של אנשים בבניין או בשטח נטוש, או שאינו נמצא בשימוש, מבלי שהפולש מבצע קניה, שכירה או קבלת הסכמה בדרך אחרת. הסופר רוברט נויברט (Robert Neuwirth) טען כי ברחבי העולם קיימים כמיליארד פולשים (סקווטרים), או אחד מכל שישה אנשים. עד 2030 הוא טוען, יהיו 2 מיליארד פולשים, או אחד מכל ארבעה אנשים, ועד 2050 הוא חוזה שלושה מיליארד פולשים למקרקעין, או אחד מכל שלושה אנשים.
לעיתים קרובות נעשה שימוש בבניין למגורים או למרכז חברתי. פעולת הפלישה נעשית בדרך כלל על ידי חסרי בית, אך לעיתים גם על ידי אנשים המשייכים עצמם לאידאולוגיה האנרכיסטית או האוטונומיסטית.
סקירה.
ברוב המדינות העניות בעולם קיימים שיכוני עוני או עיירות פחונים נרחבות. לרוב עיירות אלו בנויית בשוליים של ערים גדולות ומורכבות כמעט אך ורק ממבנים שנבנו באופן עצמאי על ידי הדיירים על שטחי קרקע שנתפסו או נלקחו באופן בלתי חוקי. עם הזמן, עיירות אלו יכולות להפוך לחוקיות ולהדמות לשכונות נורמליות, ועם זאת הן מתחילות כפלישה למקרקעין עם תשתית מינימלית. כך, אין מערכת ביוב, יש להביא מי שתייה מספקים או לסחוב אותם מברז סמוך ואם יש חשמל, הוא נגנב בדרך כלל מכבל חשמלי קרוב.
במדינות רבות, עצם ביצוע הפלישה כשלעצמו הוא פשע; באחרות הוא נתפס רק כסכסוך אזרחי בין הבעלים לבין הפולשים. דיני קניין והמדינה העדיפו באופן מסורתי את בעלי הנכס. ועם זאת, במקרים רבים בהם לפולשים הייתה בעלות דה פקטו, שונו החוקים כדי לתת לגיטימציה למצבם. לרוב, פולשים טוענים לזכויות על המקומות בהם התיישבו בחסד ההחזקה, במקום הבעלות; במובן זה, פלישה למקרקעין דומה במקרים אלה ואף עשויה להיות תנאי הכרחי לחזקה פגומה (Adverse possession), לפיה יכול המחזיק בנכס ממשי ללא שיש לו תואר לקניין, להשיג בסופו של דבר חזקה חוקית לנכס המוחשי.
אפריקה.
קיימות קהילות גדולות של פולשים (סקווטרים) בקניה כמו "קיברה" בניירובי. כתב של הבי.בי.סי תיאר זאת כך:
"הדבר הראשון שמכה בך כאן היא הצחנה העשירה של כמעט מיליון אנשים שחיים בשוחה זאת - בבקתות בוץ, ללא צינורות ביוב, ללא כבישים, ללא מים, ללא בתי שימוש, למעשה ללא שירותים מכל סוג שהוא".
הערכה היא שכ-1000 איש חיים במלון ביירה (Beira) במוזמביק.
בדרום אפריקה, פולשים חיים בדרך כלל ב"יישובים לא פורמליים" או "מחנות סקווטרים" בפאתי הערים הגדולות. על פי הערכה משנת 1994, מתוך 44 מיליון התושבים של דרום אפריקה 7.7 מיליון גרים ביישובים אלה.
פולשים תפסו גם מבנים רבים, במיוחד בעיר הפנימית של יוהנסבורג. בעלי הנכס או רשויות ממשלתיות יכולים בדרך כלל לפנות פולשים לאחר ביצוע של כמה פרוצדורות משפטיות.
אסיה.
הודו.
במומבאי, יש על פי הערכה 10 עד 12 מיליון תושבים, ושישה מיליון מהם הם פולשים. הפולשים חיים במגוון דרכים. חלק מהם מתגוררים בבתים בני 2–3 קומות הבנויות מלבנים ומלט וניתן לגור בהם במשך שנים. גטה נגר (Geeta Nagar) הוא כפר לא מוכר שנמצא ליד בסיס הצי ההודי בקולבה (Colaba). ישנה מושבה סקווטרית (שנפלשה כולה) במזרח מאלד (Malad) מאז 1962 וכיום אנשים החיים שם משלמים שכר דירה למועצת העיר בסך 100 רופי הודי בחודש. דהרבי (Dharavi) היא יישוב של מיליון פולשים. החנויות והמפעלים שהוקמו שם הם ברובם הגדול בלתי חוקיים ולכן אינם נמצאים תחת פיקוח.
פולשים אחרים גרים בבקתות, הנמצאות באופן מעשי על המדרכה ליד הכביש, עם רכוש מועט מאוד בתוכן. פעילים כמו יוהכין ארפוטהם (Jockin Arputham) עובדים כדי להשיג תנאי מחיה טובים יותר עבור תושבי שכונות העוני.
ישראל.
בשנת 2001 נמנו בישראל 140 כפרים בלתי-מוכרים, כולם יישובים ערביים. 110 מהם יישובים בדואים בנגב. על-פי ההערכות, ביישובים אלה חיו באותה שנה כ-100 אלף תושבים. ביישובים הבדואים הלא-מוכרים בנגב חיו כ-70 אלף תושבים, שהם כמחצית האוכלוסייה הבדואית בנגב. תושבי הכפרים הבלתי מוכרים חיים ללא חיבור לרשת החשמל הארצית, ביוב, מים או שרותי רפואה.
רק חלק מהכפרים הבלתי מוכרים עונים על ההגדרה של פלישה למקרקעין (סקווטינג), היות שחלקם קיימים מזה שנים רבות וחלקם הוקמו על אדמות שבבעלות התושבים.
חלק מהבנייה בלתי חוקית של מבנים, ביישובים ערביים במשולש ובצפון, ובערים המעורבות רמלה, לוד וירושלים. היא פלישה למקרקעין בעוד שרוב הבניה הזו היא בנייה לא חוקית על אדמות שבחזקת הבונים.
בתחומי יהודה ושומרון קיימים מאחזים בלתי מורשים של מתנחלים יהודים. סוג נוסף של פלישה למקרקעין היא מדינת אכזיב. בתל אביב-יפו התקיימו מספר פלישות למקרקעין על ידי פאנקיסטים, אנרכיסטים או חסרי בית, שפונו בדרך כלל על ידי המשטרה. גם את התיישבות מפגינים והקמת אוהלי מגורים במשך זמן ממושך בכיכר הלחם ניתן לראות כפלישה למקרקעין.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמו אוהלי מגורים בגן הסנהדרין בסמיכות לשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
אירופה.
במדינות אירופאיות רבות קיימים פולשים בבתים וכן פרויקטי פלישה גדולים בהם אנשים חיים ועובדים. דוגמאות לסוג האחרון כוללות בית חולים ישן למצורעים ליד ברצלונה בשם קן מסדו (Can Masdeu) ומחנות צבא ישנים כמו העיר החופשית קריסטיאנה בדנמרק ומטלקובה (Metelkova) בסלובניה. באיטליה קיימת בוסאנה וקיה (Bussana Vecchia), עיירת רפאים בליגוריה, שננטשה ב-1887 בעקבות רעידת אדמה ועברה פלישה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
אנגליה.
באנגליה ובויילס, המונח פלישה למקרקעין (סקווטינג) מתייחס בדרך כלל להתיישבות בבית ריק בתוך העיר. בעל הבית צריך לעבור מיני הליכים משפטיים לפני שהוא יכול לפנות את הפולשים. פלישה למקרקעין נתפסת כעניין של חוק אזרחי ולא מעשה פלילי. הפולש לבית עשה זאת מבלי לעבור על החוק, כביכול. ואז בעלי הנכס חייבים להוכיח בבית משפט שיש להם זכות בנכס וכי לפולש אין זכות, בעוד שלפולש יש הזדמנות לטעון שאין הוכחה מספקת כזו, או שלא ננקטו ההליכים המשפטיים הנאותים.
בלונדון, קבוצה בשם "שרות הייעוץ לפולשים לבתים" הקימה שרות ייעוץ התנדבותי כדי לעזור לפולשים, היא מפרסמת את "ספר השימוש לסקווטר (לפולש)".
מספר הבתים הריקים הרב ביותר מבין ערי אנגליה הוא בברמינגהאם (17,490), ליברפול (15,692) ומנצ'סטר (14,017). באזור הצפון מערבי של אנגליה יש את המספר הגדול ביותר של בתים ריקים (135,106) מספר העומד על קרוב ל-5% מהבתים. המספר הנמוך ביותר של בתים ריקים באנגליה נמצא בדרום-מזרח אנגליה ובמזרחה.
גרמניה.
כל העסקים במזרח גרמניה היו בבעלות הממשלה. לאחר איחוד גרמניה, נסגרו הרבה חברות ממשלתיות והותירו מאחוריהן בניינים נטושים, שרובם נתפסו על ידי פולשים. חלק מהבניינים ממוקמים במקומות מבוקשים של מרכז ברלין כמו שכונת מיטה וקרויצברג.
סקווט
ואליס ופוטונה