ערכו הפך לחיוני עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ובעיקר עם הצטרפות יפן לברית מדינות הציר, ב-27 בספטמבר 1940, כבעלת ברית לגרמניה ולאיטליה. לשיאה הגיעה תרומתו ב-1941, כשלמד דרך קשריו עם השגרירות הגרמנית על תוכניות הנאצים לפלישה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 במבצע ברברוסה, כשהודיע על כך לברית המועצות והזהירה. טרם הפלישה דיווח זורגה למוסקבה כי 170 אוגדות גרמניות עומדות לתקוף את ברית המועצות כשציר ההתקפה העיקרי יהיה לכיוון מוסקבה, אך לא הצליח לציין את מועד התקיפה המדויק. עם זאת, התרעה זו, כמו גם התרעות אחרות שהועברו לסטלין ולמנהיגים בצבא, זכו להתעלמות.
המידע הקריטי ביותר שהעביר זורגה למוסקבה, אשר שינה את פני המערכה, הגיע ממנו באוגוסט 1941, כאשר דיווח לקרמלין כי היפנים מעדיפים לערוך את ההתקפה שלהם בכיוון דרום, באוקיינוס השקט ובדרום מזרח אסיה, ולא לבצע מתקפה על ברית המועצות מכיוון מזרח ממנצ'וריה. על סמך מידע זה, העביר סטלין עתודות של אוגדות מסיביר וממזרח ברית המועצות לאזור מוסקבה, דבר שהכריע לבסוף את הקרב על מוסקבה ומנע את כיבושה בידי הצבא הגרמני. הייתה זו נקודת מפנה גורלית במלחמה; בפעם הראשונה, לאחר למעלה משנתיים של ניצחונות צבאיים בלתי פוסקים, נסוגו צבאות היטלר מפני כוח אויב. הגנרל הגרמני פרנץ הלדר כתב כי בקרב על מוסקבה "האגדה בדבר הצבא הגרמני הבלתי מנוצח נהרסה".
מאסרו והוצאתו להורג.
ב-7 בנובמבר 1941 הצליח הריגול הנגדי היפני לחשוף את רשתו החשאית של זורגה והוא נאסר באשמת ריגול. האבווהר הגרמני הכחיש בצדק שריגל למענם. מאז לכידתו ובמשך יתר ימי המלחמה נשאר זורגה במאסר, ולבסוף, לאחר שהסובייטים התנערו ממנו וסירבו שלוש פעמים להחליפו בעסקת חילופי אסירים, בטענה כי אינו מוכר להם, הוציאו היפנים את ריכרד זורגה להורג בתלייה ב-7 בנובמבר 1944.
מורשתו.
עשרים שנה לאחר מותו, ב-1964, הוכרז זורגה על ידי הסובייטים כגיבור ברית המועצות והוענקה לו דרגת קולונל בצבא האדום ואף הוצא בול דואר לזכרו.
בשנת 1961 הוקרן בעולם ובישראל סרט קולנוע דוקומנטרי-דרמטי, שהופק בצרפת בשיתוף עם מערב גרמניה ויפן, בשם "מי אתה מר זורגה"
(Qui êtes-vous Monsieur Sorge) שהעלה את סיפור חייו ומותו של ריכרד זורגה.
בשנת 2003 הופק ביפן סרט קולנוע בשם "זורגה המרגל" (Spy Sorge) שהביא אף הוא את סיפורו, שישה עשורים לאחר התרחשותו. הסרט הוצג בארצות הברית וזכה לביקורת אוהדת.
בשנת 2019 שודרה סדרת הטלוויזיה "זורגה" בערוץ הראשון ברוסיה, בהפקת חברת Star Media.
יוסף עוזר
יוסף עוזר (נולד ב-1952) הוא איש חינוך ומשורר עברי.
ביוגרפיה.
עוזר נולד בירושלים בשנת 1952. גדל והתחנך במושב ברק בעמק יזרעאל. למד ספרות וחינוך באוניברסיטת חיפה. לאחר שירותו הצבאי כלוחם במלחמת יום כיפור, במסעו לזהות היהודית, למד בישיבת אור שמח בירושלים. היה למנהל חינוכי במגזר החרדי. עוזר עמד מאחורי הקמת כתב העת דימוי והיה אחראי על הענקת שמו. לנגד עיניו עמד הרצון להשיב ליצירה היהודית את היחס לביטוי היצירתי. בשנות התשעים ליווה את הקמת כתב-העת לשירה "משיב הרוח" ומאז הוא משתתף בעריכת גליונותיו.
חתן פרס ראש הממשלה פעמיים: לשנת 1993 ולשנת 2014, ואומן האוניברסיטה העברית לשנת 2015.
עוזר כיהן גם כיו"ר מועצת מערכת "מאזנים" של אגודת הסופרים העבריים.
ערב מלחמת יום כיפור היה עוזר ידיד קרוב של ראובן פוליטי, ששרת לצידו, והשניים התנסו בכתיבת שירה. ראובן פוליטי נהרג במלחמה, ולאחריה הביא עוזר למשפחתו את קובץ השירים שפוליטי הותיר אחריו. אחד השירים של פוליטי, "אמא, אבא וכל השאר", הולחן בידי עידן רייכל ובוצע בידי עידן חביב.
מתגורר בירושלים. נשוי לנעמי ואב לשבעה ילדים.
אהרון חרל&quot;פ
אהרון חרל"פ (נולד ב-1941) הוא מנצח ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה.
חרל"פ נולד בקנדה ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, באקדמיה למוזיקה בווינה ובאקדמיה למוזיקה בתל אביב. עלה לישראל בשנת 1964. כיום מרצה בכיר באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ב-1999 קיבל את פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. לאורך השנים זכה במספר פרסי אקו"ם: ב-1983 זכה בפרס על שלושה שירים למצו-סופרן ותזמורת סימפונית עבור טקסטים מאת לאה גולדברג ויהודה עמיחי (1983); ב-1997 זכה בפרס על קונצ'רטו לקלרינט; ב-2004 על הקונצ'רטו לבסון; וב-2008 זכה בפרס אקו"ם למפעל חיים, על תרומתו למוזיקה הקונצרטית בישראל.
אהרון חרל"פ הוא מנצחה ומנהלה המוזיקלי של המקהלה הקאמרית כפר סבא.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
ביג ליבובסקי
אליזבת ג'יין קוצ'ריין
בנימין זאב פון וייזל
וולפגנג (זאב בנימין) פון וייזל (בגרמנית: Wolfgang Johannes (Binyamin Ze'ev), Ritter von Weisl ; 27 במרץ 1896 – 24 בפברואר 1974) היה סופר ועיתונאי, רופא ואיש מחקר רפואי, איש צבא ואסטרטג מקורי, אציל אוסטרי ומומחה עולמי לאסלאם; ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית, שחמטאי נלהב, מרים נס המאבק לתפילה יהודית בכותל המערבי וממובילי המאבק להקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. פון וייזל ראה בציונות רק משמעות אחת: חיים בארץ ישראל, השתתפות בבניינה ובמלחמותיה, ומאבק להבטחת עצמאותה למען שיבת ציון.
קורות חיים.
ילדות ועד סוף מלחמת העולם הראשונה.
נולד לד"ר יעקב (ארנסט-פרנץ) פון וייזל ושרלוטה לבית פופר-מיכלופ בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו, היה עורך-דין במקצועו ומראשוני המצטרפים להרצל, הוא קיבל את תואר האצולה מהקיסר פרנץ יוזף, בזכות שירותו בצבא האוסטרו-הונגרי, במהלכו השתתף בלחימה במלחמת העולם הראשונה.
את דרכו הציונית התחיל בנימין זאב בגיל 11 (1907) עם מאמר פוליטי ראשון ב"וינר הנדלסבלאט" בנושא עליית יהודי תימן לארץ ישראל.
ב-1914, שירת כקצין תותחנים בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, זכה במדליית צלב הברזל (השנייה בחשיבותה), חילק סרטי כחול-לבן לקצינים יהודיים לקשור על נדן חרבותיהם, והקים פלוגות חיילים יהודים להגנה על הרובע והרכוש היהודי.
ב-1918, עם התמוטטות האימפריה, ותחת השפעת המפגש עם יהדות מזרח אירופה במהלך המלחמה, פנה פון וייזל לסוציאליזם כחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ובמקביל, הצטרף לתנועת "המזרחי". הוא סיים את לימודי הרפואה, והתמחה בכירורגיה ופסיכואנליזה, היה פעיל באגודת הסטודנטים "יוניטאס", ושיחק בלהקה נודדת בארצות דוברות גרמנית. במקביל, התמנה למזכיר הקרן הקיימת לישראל בווינה.
1919–1923.
בשנת 1919 הפגישה אותו עבודתו בקק"ל עם זאב ז'בוטינסקי שהיה איש מרכזי בקרן היסוד. פון וייזל העלה בפניו הצעה לרכוש ב-60 אלף לירות ציוד של קורפוס שלם (שתי אוגדות) לרבות כל מערכות החימוש, לארגן עלייה של 30,000 חלוצים, ולכבוש את ארץ ישראל. פון וייזל גרס שישראל תוכל להתקיים רק כשתהיה חזקה, תישען על צבא חזק ותדע לשמור על גבולות היסטוריים, שרק הם הגבולות הבטוחים. ז'בוטינסקי סירב. לימים (1935) חזרה האפיזודה הזו על עצמה כשפון וייזל, היושב בגדרה, שלח מברק לז'בוטינסקי, ראש התנועה הרוויזיוניסטית היושב בלונדון, ובו דיווח כי יש ספינה וקברניט המוכן להביא 50 בית"רים לחופי הארץ. צריך כסף. ז'בוטינסקי הבריק חזרה: "אתה הרפתקן. האם אתה בטוח שהקברניט הזה הוא איש הגון?" פון וייזל ענה בקצרה: "אני בטוח שהקברניט אינו איש הגון. תודה." וגייס את הכסף ממר הנץ פרוץ. זו הייתה ספינת המעפילים הראשונה, "אף על פי".
ב-1922 עלה פון וייזל ארצה. לימים נשאל על ידי שגריר אוסטריה מדוע לא חזר לווינה לאחר המלחמה, וענה: "כשהייתי סטודנט בווינה, היו כתובות על קירות ודלתות בתי השימוש: 'יהודים החוצה!' ואני, ספרות של בתי שימוש לוקח ברצינות."
ב-1923, נאמן לציונות המדינית של הרצל, הוא ביקר את רכישת קרקעות ארץ ישראל בכספי קק"ל, ודרש לרכז את המאמצים "למען תענה הממשלה המנדטורית הבריטית, כפי שהוטל עליה, לתת לנו את קרקעות הממשלה..." בעקבות היכרותו עם מניה שוחט עבר לתל יוסף. שם, יחד עם אוטו האן, הדריך בקורס מפקדים של גדוד העבודה, על פי תוכנית אימונים שהכיר מימיו בצבא האימפריה האוסטרית. באותה תקופה הכין גם תוכנית צבאית להגנה על העמק שכללה נסיגה אסטרטגית מיישובים מסוימים. התוכנית נדחתה על ידי ההגנה בנימוק "לא מפנים יישובים".
1924 - 1935.
פון וייזל, נציג בית ההוצאה לאור אולשטיין (Ulstein) למזרח הקרוב ולארצות האסלאם בכלל, פצח בקריירה עיתונאית. מאמריו הופיעו ברחבי העולם ותורגמו אף לסינית, והוא נחשב לאחד המומחים העולמיים לאסלאם. שמו נזכר ב-THE STATEMAN’S YEAR-BOOK היוקרתי שנה אחרי שנה.
הוא התקבל אצל "ח'ליפת כל המאמינים" המלך החיג'אזי חוסין, אצל המלך איבן סעוד, שכן בביתו של סולטאן אל-אטרש, היה בן בית בארמונו של אמיר עבר הירדן, עבדאללה, ורופאו האישי. הוא ביקר בהר הדרוזים בעת המרד הנודע, בתימן, אריתריאה, חג'אז, סינגפור, ציילון והודו. לפייסל הראשון מלך עיראק הציע טרנספר של ערבים מארץ ישראל, קיבל את ברכתו ואף קיבל היתר לפרסם ידיעה לטובת העניין, אך נתקל בהתנגדות של הממשל הבריטי. הוא ליווה את פואד הראשון מלך מצרים, בביקורו הממלכתי בגרמניה ומשמש עוזרו ומתורגמנו האישי; הוא נפגש עם מנהיג הסינוסים מקירינאייקה ועם מנהיגים מוסלמיים בהודו, שם הוצע לו לכרות ברית מוסלמית-יהודית נגד אנגליה ונגד אבן סעוד; הוא נפגש עם מנהיגים בטורקיה, מצרים, תימן. בפרס זוהה בטעות כלורנס איש ערב ויחד עם ידידו, הצייר בלום, נכלא עד שהתחוורה זהותו והתקבל בכבוד מלכים אצל השאה.