הסינגל הראשון של ואלאס, "Party and Bullshit", והופעתו ברימיקס ללהיטה של מרי ג'יי. בלייג', "Real Love", היו הקלטותיו הראשונות שזכו לתשומת לב. ב-1994 יצא אלבומו הראשון, "Ready to Die", שהסינגל הראשון מתוכו היה "Juicy". האלבום נחשב כיום לקלאסיקה של הז'אנר, בעיקר בזכות הטקסטים החדים והמורכבים שלו. הלהיטים הגדולים מהאלבום היו השירים "Big poppa", "Ready to die", "Everyday struggle", "Suicidal thoughts" ו"Juicy" שעד היום נחשב לאחד משירי הראפ הטובים בהיסטוריה.
ביוני 1995 הוציא את הסינגל "One More Chance / Stay with Me (Remix)" שהגיע למקום החמישי במצעדי הפופ, כאשר הוא משתווה לשיא שנקבע עד אז על ידי מייקל ג'קסון בגובה הדירוג של סינגל בכורה. השיר הוא ביצוע מחודש לשיר מתוך האלבום "Ready to Die". הוא הגיע למעמד של סינגל פלטינה תוך מספר שבועות. בהמשך אותו הקיץ הוציאה .Junior M.A.F.I.A, להקה שהורכבה מבני טיפוחיו המוזיקליים של ואלאס (וביניהם הראפרית ליל קים), את האלבום "Conspiracy". עד לסוף 1995 הפך ואלאס לאחד מהראפרים המפורסמים והפופולריים בעולם.
היריבות בין סצנות ההיפ הופ.
אף על פי שאלבומו העניק לו מעמד של כוכב על, פרסום לא קטן הגיע לו מהיריבות הידועה לשמצה בין סצנות ההיפ הופ של מזרח ארצות הברית והחוף המערבי. בטרם יציאתו של "Ready to Die", החל ואלאס להתרועע עם טופאק שאקור, ראפר ניו-יורקי שעבר ללוס אנג'לס. הם הקליטו מספר שירים יחד ואף הופיעו יחד בהופעת פריסטייל במדיסון סקוור גארדן ב-1994. בנובמבר של אותה שנה באה לקיצה חברותם של השניים כאשר שאקור נורה והביע את חשדו כי ואלאס והראפר שון קומבס הזמינו את ניסיון הרצח (ראו בהקשר זה את השיר "?Who Shot Ya", שיר שלא ידוע אם ואלאס כיוון להתנקשות בטופאק בשיר זה). בסוף 1995, לאחר ששוחרר מן הכלא, הצטרף שאקור לחברת "דת' רואו רקורדס", ויצר יריבות עזה בין דת' רואו לחברתו של ואלאס, "באד בוי". היריבות נבעה מן העובדה ששתי החברות היו החשובות ביותר שפעלו בסצנה גדושת אלימות זו בשנות התשעים, ובכל אחת מהן חתום אחד משני כוכבי ההיפ הופ הגדולים ביותר של התקופה. לאחר הירצחו של שאקור בפיגוע ירי בלאס וגאס נפוצו כמעט מיידית שמועות על מעורבותו של ואלאס ברצח. ואלאס דחה את ההאשמות. הראפר סנופ דוג גם כן דחה את ההאשמות שוואלאס קשור למותו של שאקור. בשיחה עמו אמר סנופ דוג כי ואלאס מאוד אהב את שאקור ותמיד רצה להשלים איתו. באותה התקופה התרסקה רגלו של ואלאס בתאונת דרכים והוא נאלץ להיעזר במקל הליכה במשך שארית חייו.
מותו.
ב-9 במרץ 1997 נורה ואלאס למוות ליד מוזיאון פיטרסון אוטומוטיב בלוס אנג'לס, בשעה שהיה בדרכו ממסיבה. לאחר שעצר את מכוניתו לפני שלט עצור, נפתחה לעברו אש מתוך מכונית חולפת, הוא נפגע מארבעה כדורים ומת כמעט מיידית. הנסיבות שהובילו לרצח לא הובררו לחלוטין מעולם.
להלווייתו הגיעו אמנים, שחקנים ואנשי ציבור רבים.
עשרות אלפי אנשים נהרו מבתיהם כדי לחלוק לו כבוד אחרון.
לאחר ההלוויה נשרפה גופתו והאפר ניתן למשפחתו.
הוא היה נודע כאדם נדיב שעזר להרבה מחבריו לצאת ממעגל הסמים והפשע ואף דאג להם לחוזה הקלטות משלהם. הוא הותיר אחריו שני ילדים: טיאנה, בתו מחברתו בנעוריו וסי ג'יי, בנו מאלמנתו פיית' אוונס, זמרת ושחקנית.
אלבומים שיצאו לאחר מותו.
אלבומו השני של ואלאס, "Life After Death" ("חיים אחרי המוות"), יצא שבועיים בלבד לאחר מותו והגיע למקום הראשון במצעד המכירות של מצעד הבילבורד. הוא כלל מספר להיטים, ביניהם הסינגל הראשון "Hypnotize". האלבום מכר 10 מיליון עותקים ברחבי העולם והוא אחד מאלבומי ההיפ הופ המצליחים ביותר בהיסטוריה. הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום, "Mo' Money, Mo' Problems", כלל הופעות אורח של שון קומבס ושל הראפר מייז, וכן סימפול של השיר "I'm Coming Out" של דיאנה רוס. בניגוד לאלבומו הקודם Ready to Die בו לוולאס לא היו יריבים ואויבים ולכן לא נאלץ לכתוב שירי דיס, באלבום Life after death וולאס תוקף מספר ראפרים מבלי להזכיר את שמם, ומשתמש ברמיזות עבות כדי להשפיל את יריביו.
בשיר "Kick in the door" וולאס פונה לWu Tang Clan ומגיב להם על השיר "Shark Niggas", שיר שהוציאו חברי ההרכב ככל הנראה על ביגי סמולס. באותו שיר הוא גם תוקף את נאס עם השורה "Your reign on the top was short like leprechauns". (כלומר, כמות הזמן שלך בצמרת הייתה נמוכה כמו שדונים). נאס הוציא את אלבומו "Ilmatic", נחל הצלחה גדולה וביסס את מעמדו כמלך ההיפ הופ של אותה תקופה; עד שביגי הוציא את "Ready to die" שגרם לו לעלות למקום הראשון). השורה עד היום נחשבת לאחת מהגדולות בתולדות שירי הדיס.
בשיר "Long kiss goodnight" ביגי מדבר על טופאק שאקור; גם מבלי להזכיר את שמו הוא נותן רמזים וזורק לו עקיצות למרות שהוא כבר נרצח.
בקיץ 1997 הוציא קומבס את אלבום הבכורה שלו, "No Way Out", שכלל מספר הקלטות של ואלאס ואת הלהיט "I'll Be Missing You" שהוקדש לוואלאס. את השיר ביצעו אלמנתו של ואלאס, פיית' אוונס, פי דידי ולהקת 112 וכלל סימפול של השיר "Every Breath You Take" של הפוליס.
ב-1999 יצא אלבומו השלישי, "Born Again", שכלל את הלהיטים ".N.O.T.O.R.I.O.U.S" ו-"Dead Wrong". האלבום הרביעי, "Duets: The Final Chapter", יצא ב-2005 וכלל את הלהיט "Nasty Girl".
נוטוריוס בי.איי.ג'י.
הנוטוריוס ב.י.ג.
נוטוריוס ב.י.ג.
ישראל סגל (עיתונאי)
ישראל סגל (26 במאי 1944 – 27 בספטמבר 2007) היה עיתונאי, מגיש טלוויזיה וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
ישראל סגל נולד למשפחה דתית בשכונת שערי חסד בירושלים ולמד בילדותו בבית הספר "חורב".
בעקבות אחיו הבכור, הרב דן סגל, הגיע אף הוא לישיבות חרדיות, בהן ישיבת היישוב החדש בתל אביב וישיבת פוניבז' בבני ברק. בגיל 20 יצא בשאלה והפך לחילוני. בעקבות זאת הביאו אחיו לנידויו בחברה החרדית, ובין השניים שררה יריבות חריפה. בספריו מתאר ישראל סגל את מאמצי אחיו להרחיקו מהמשפחה. כשנפטר אביהם, הביא אחיו לגירושו מהלוויה.
קריירה עיתונאית.
בתחילת דרכו כעיתונאי, עבד סגל בכתבי העת "העולם הזה" ו"בול". בשנים 1971–1973 שימש ככתב בתוכנית "ענייני היום" של קול ישראל. בשנת 1974 הצטרף לטלוויזיה הישראלית, תחילה ככתב לענייני בריאות, ולאחר מכן כעורך וכמגיש בנושאי חדשות. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה פרש והצטרף ככתב מדיני לשבועון "כותרת ראשית". בשנים 1985–1988 שימש כשליח "קול ישראל" והטלוויזיה הישראלית באירופה. בהמשך, היה בין מנחי תוכניות האקטואליה "ערב חדש" ו"מוסף המוספים" בטלוויזיה הלימודית. בעת "פרשת אלבין", פורסם כי סגל וניסים משעל קיבלו מאלבין מניות בשווי 40,000 דולר, היועץ המשפטי יוסף חריש קבע כי אין במעשיהם משום עבירה פלילית; ב-1998 החל לערוך את תוכנית האקטואליה "משעל חם" שהגיש משעל בערוץ 2. ישראל סגל ערך תוכניות חדשותיות ויומני חדשות בקול ישראל. כמו כן ערך בשנות ה-90, עד עזיבתו לערוץ 2, את "יומן" בערוץ 1.
כסופר.
סגל כתב מספר ספרים המבוססים על אירועים בחייו, תוך שילוב תיאורים ספרותיים. בספריו מתוארים מאבקים פנימיים וקשיים עצומים בתהליך יציאתו בשאלה. דוגמה בולטת לכך היא ספרו "וכי נחש ממית?", שראה אור בשנת 2004 והיה אחד מחמשת המועמדים הסופיים לקבלת פרס ספיר לשנת 2005.
אחרית ימיו.
ב-8 במרץ 2007, לקה בלבו במהלך נהיגה, והתנגש עם רכבו במעקה הבטיחות בנתיבי איילון. בשל התאונה אושפז לתקופה של חודש. סגל נכנס לתרדמת במשך מספר חודשים עד להתעוררותו. הוא העלה על הכתב את תחושותיו ואת המראות שראה לאחר שהיה במצב של מוות קליני, כולל תיאור חוויית מפגש עם אביו המנוח. הוא התאושש וחזר לביתו. כחצי שנה לאחר מכן, ב-27 בספטמבר 2007, נפטר לאחר שבוע של אשפוז בבית החולים הדסה עין-כרם בירושלים בעקבות שטף דם במוחו. הותיר אחריו אשה ושני ילדים.
משפחתו החרדית, בראשות אחיו הרב דן סגל, החרימה את הלווייתו ואף לא ישבה שבעה בהוראת הפוסק החרדי הרב יוסף שלום אלישיב. בחצר הרב אלישיב הכחישו שבכלל נשאלו אם יש לשבת שבעה עליו סגל נקבר בקיבוץ מעלה החמישה.
קישורים חיצוניים.
על ספריו
שרות הקשר
שירות האוויר
שירות האוויר (ש"א) היה הזרוע האווירית של ארגון ההגנה, שהתפתחה בהמשך לחיל האוויר הישראלי.
שירות האוויר הוקם ב-10 בנובמבר 1947 ומפקדו היה יהושע אשל.
היחידה הוקמה בשל הבנת מטה ההגנה שיש צורך בכוח אווירי לוחם שיעמוד אך ורק לצורכי ביטחון היישוב. טייסי הש"א באו מיוצאי חילות האוויר של בעלות הברית, ומקרב אנשי הפלמ"ח. המטוסים, בעיקר מטוסים קלים חד מנועיים, היו רובם שייכים לחברת "אווירון". עם הקמתו, הוחלט לכלול בו גם את מחלקת הטיס של הפלמ"ח.
תפקידם העיקרי היה איסוף מודיעין והובלת אספקה. המטוסים היו, בדרך כלל, חסרי חימוש והטייס הצטייד בתת-מקלע וכמה פצצות קטנות להגנתו. גיחת הקרב הראשונה של שירות האוויר הייתה ב-17 בדצמבר 1947 על מטוס מדגם R.W.D-13. ביום זה פנחס בן-פורת קיבל הוראה להטיס רופא לבית אשל ובדרך חזרה אסף פצוע ממושב נבטים. כשהגיע למושב, ראה קבוצה של כ-200 ערבים שניסו להשתלט על הקיבוץ. בלי להמתין להוראות, הטייס זינק אל על וריסס את ההמון הערבי מנשקו האישי, תוך כדי הפלת רימונים על ראשיהם. פעולתו גרמה להפסקת ההתקפה הערבית והתוקפים התפזרו לבתיהם.