הופעות טלוויזיוניות שלה כללו השתתפות בסרט הטלוויזיה "The Broken Chain", ואחד משיריה נבחר כשיר הנושא של התוכנית הקנדית "Spirit Bay" שעסק בחייהם של ילידים קנדיים. היא גם כתבה ושרה את הפסקול לסרט "Where the Spirit" Lives שנושאו היה חטיפת ילדים ילידים והכנסתם לפנימיות.
שנות ה-90.
בנוסף להופעות נוספות בתוכניות על נושאים ילידיים, סיינט-מארי חזרה לאולפן ההקלטות לאחר הפסקה של 16 שנים. ב-1992 היא הוציאה את האלבום Coincidence and Likely Stories, אשר הקליטה בעזרת מחשב והעבירה להפקה דרך האינטרנט שהיה בינקותו - דבר שעוד לא היה מקובל באותן שנים, ולבטח לא בסוגת הפולק. ב-1996 הוציאה את Up Where We Belong, שכלל הקלטות מחודשות של גדולי להיטיה, כולל "החייל האוניברסלי".  את האלבום ה
בתקופה זו היא גם החלה להראות את עבודות האמנות שלה בתערוכות, גלריות ומוזיאונים.&lt;br&gt;
שנות ה-2000.
בעשור הראשון של שנות ה-2000, סיינט-מארי המשיכה להופיע, להקליט, לנהל מיזמי חינוך, ולפעול למען זכויות ילידים. ב-2003 היא מונתה לדוברת פרויקט בתי הספר של UNESCO בקנדה.
ב-2008 הוציאה אלבום כפול בשם "Buffy/Changing Woman/Sweet America: The Mid-1970s Recordings", אשר קיבץ שלושה אלבומים קודמים מהשנים 1974–1976, וב-2008 הוציאה אלבום סטודיו חדש בשם "Running for the Drum".
ב-2015 הוציאה אלבום נוסף, "Power in the Blood", עבורו זכתה בפרס פולאריס היוקרתי.
אקטיביזם.
מוזיקה.
מתחילת דרכה, סיינט-מארי תקפה סוגיות פוליטיות וחברתיות במוזיקה שלה: היא החלה את הקריירה שלה בשירים על חוויות של ילידים אמריקאיים, והמשיכה בכתיבת המנונים נגד מלחמת וייטנאם. גם בהמשך דרכה, המשיכה בנושאים של אנטי-מלחמה ודיכוי ילידי, והוסיפה לאמתחתה התנגדות לאוכל מהונדס גנטית, סדיקה הידראולית, פמיניזם, גזענות, סביבתנות, קולוניאליזם, ועוד.
חינוך.
ב-1969 הקימה סיינט-מארי קרן פילנתרופית למען חינוך ילידי כדי לעודד את השכלתם של תלמידים ילידים. ב-1996 יסדה את פרויקט החינוך "Cradleboard", במימון הקרן, והשיקה פרויקטים חינוכיים במספר אומות ילידיות שונות, כולל הקרי, מוהוק, נאוואחו, ילידי הוואי, וקהילות אפאצ'י ב-11 מדינות שונות ברחבי ארצות הברית.
מחאות.
בין 1969 ל-1971, הקימה קבוצת ילידים אמריקאיים מחנה באי אלקטרז בכוונה להשתלט על האי ולקחת אותו בחזרה, במחאה על הגזל של אדמות ילידיות. סיינט-מארי הגיעה לאי בתמיכה ב-1971, ואף הופיעה בפני האקטיביסטים.
מובשוביץ
אדי ג'ונס
אדי צ'ארלס ג'ונס (באנגלית: Eddie Charles Jones; נולד ב-20 באוקטובר 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד. ממוצעיו של ג'ונס לאורך הקריירה עומדים על 14.8 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 2.9 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק.
קריירה מקצועית.
לוס אנג'לס לייקרס.
ג'ונס נבחר בבחירה העשירית בדראפט ה-NBA לשנת 1994 על ידי לוס אנג'לס לייקרס. מבנה גופו הצנום והאתלטי, יחד עם משחק ההגנה המרשים שלו והקליעה הטובה מעבר לקשת השלוש, גררו השוואות רבות לגארד מייקל קופר שזכה עם הלייקרס ב-5 אליפויות בשנות ה-80. ג'ונס הוצב בעמדת הקלע הפותח כבר בעונת הרוקי שלו, בה קלע 14.0 נקודות וחטף 2.0 כדורים בממוצע למשחק. במהלך סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר להשתתף במשחק הכוכבים העולים ואף זכה בתואר ה-MVP של המשחק לאחר שקלע 25 נקודות. ג'ונס הפך לאחד השחקנים המובילים בקבוצה, יחד עם ניק ואן אקסל וסדריק סבאלוס, ועזר ללייקרס להעפיל לפלייאוף 1995 מהמקום החמישי במערב. בסיבוב הראשון ניצחו הלייקרס את סיאטל סופרסוניקס, אך הודחו בסיבוב השני כשהפסידו 4-2 לסן אנטוניו ספרס של דייוויד רובינסון. בסיום העונה נבחר ג'ונס לחמישיית הרוקיז של העונה וסיים במקום הרביעי בהצבעה לפרס רוקי העונה (גרנט היל וג'ייסון קיד חלקו בפרס).
בעונתו השנייה בלייקרס המשיך ג'ונס לשמש כשחקן פותח, והציג יכולת יציבה כשקלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק. במהלך העונה חזר מפרישה מג'יק ג'ונסון, כוכב הקבוצה לשעבר, אך צירופו לא מנע הדחה מפלייאוף 1996 כבר בסיבוב הראשון. בתחילת עונת הצטרפו לקבוצה הכוכב הצעיר שאקיל אוניל שחתם כשחקן חופשי, ונבחר הדראפט המבטיח קובי בראיינט, שהגיע בטרייד בתמורה לסנטר ולאדה דיבאץ. בעונה זו היה ג'ונס הקלע השני בטיבו בקבוצה, עם ממוצע של 17.2 נקודות למשחק, ורביעי בכל הליגה בממוצע חטיפות, עם 2.4 למשחק. שיפורו של ג'ונס התבטא בבחירתו הראשונה למשחק האולסטאר של ה-NBA, בו קלע 10 נקודות. את העונה סיימו הלייקרס במקום הרביעי במערב, והודחו בסיבוב השני של הפלייאוף מול יוטה ג'אז. בעונה הבאה נבחר ג'ונס בשנית להשתתף במשחק האולסטאר, ובסיום העונה נכלל לראשונה בחמישיית ההגנה השנייה של העונה. בפלייאוף 1998 הגיעו הלייקרס עד גמר המערב, בו הובסו בתוצאה 4-0 מול הג'אז, למרות יכולת טובה של ג'ונס שקלע 17.0 נקודות למשחק לאורך הפלייאוף.
שארלוט הורנטס.
במהלך עונת המקוצרת נשלח ג'ונס בטרייד לשארלוט הורנטס, יחד עם אלדן קמפבל, בתמורה לגלן רייס, בי. ג'יי. ארמסטרונג וג'יי. אר. ריד. בהורנטס המשיך ג'ונס להציג יכולת מצוינת, כשהוביל את קלעי קבוצתו עם 17.0 נקודות למשחק, אך הקבוצה סיימה במקום התשיעי במזרח ונשארה מחוץ לפלייאוף. בסיום העונה נבחר ג'ונס לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לאחר שסיים במקום השני בטבלת החוטפים בליגה עם ממוצע של 2.5 חטיפות למשחק. מבחינה סטטיסטית, עונתו הבאה בהורנטס הייתה עונת השיא בקריירה של ג'ונס, כשהעמיד ממוצעים של 20.1 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 4.2 אסיסטים ו-2.7 חטיפות למשחק, שהכתירו אותו כ"מלך החטיפות של ה-NBA". כמו כן נבחר ג'ונס להשתתף במשחק האולסטאר השלישי והאחרון שלו, הפעם כשחקן פותח, וקלע במשחק 10 נקודות. יחד עם דריק קולמן, הוביל ג'ונס את ההורנטס לפלייאוף 2000 מהמקום הרביעי במזרח, אך הקבוצה הפסידה לפילדלפיה 76' בתוצאה 3-1 כבר בסיבוב הראשון. בסיום העונה נבחר ג'ונס לראשונה לחמישייה השלישית של העונה ובפעם השלישית לחמישיית ההגנה השנייה.
מיאמי היט.
באוגוסט 2000 נשלח ג'ונס בטרייד למיאמי היט, יחד עם ריקי דייוויס, דייל אליס ואנתוני מייסון, בתמורה לפי. ג'יי. בראון, רודני ביופורד, טים ג'יימס, ג'מאל משבורן ואוטיס ת'ורפ. בעוד כוכב הקבוצה אלונזו מורנינג אובחן כלוקה במחלת כליות נדירה ונאלץ להחמיץ את מרבית העונה, הוביל ג'ונס את קלעי ההיט עם 17.4 נקודות למשחק. בפלייאוף 2001 הודחו ההיט בסיבוב הראשון על ידי קבוצתו הקודמת של ג'ונס, שארלוט הורנטס, למרות יכולת שיא של ג'ונס שרשם ממוצעים של 19.0 נקודות ו-6.0 ריבאונדים לאורך הסדרה. בשתי העונות הבאות הוביל ג'ונס את קלעי הקבוצה עם 18.3 ו-18.5 נקודות למשחק, בהתאמה, אך ההיט כשלו בניסיונם להעפיל לפלייאוף. ב-14 בדצמבר 2002 קלע ג'ונס שיא קריירה של 38 נקודות בניצחון קבוצתו על גולדן סטייט ווריורס. בעונת הצטרפו למיאמי למאר אודום והרוקי דוויין וייד, שיחד עם ג'ונס וקארון באטלר הובילו את ההיט למקום הרביעי במזרח. ג'ונס המשיך להוביל את קלעי ההיט עם 17.3 נקודות למשחק, וסיים את העונה במקום השלישי בליגה ברשימת קלעי השלשות עם 177 בסך הכול. אחרי שניצחו את ניו אורלינס הורנטס בסיבוב הראשון, נכנעו ההיט לאינדיאנה פייסרס בחצי גמר המזרח בתוצאה 4-2. לפני עונת צירפו ההיט את שאקיל אוניל, שבעבר שיתף פעולה עם ג'ונס בלוס אנג'לס, ויחד עם שיפורו של וייד הפך את ההיט לאחת המועמדות המובילות לזכייה באליפות ה-NBA. תפוקתו של ג'ונס אמנם פחתה בעונה זו, כשקלע 12.7 נקודות למשחק, אך הוא עדיין מילא תפקיד חשוב כשחקן פותח בקבוצה, שסיימה את העונה כמובילת האזור המזרחי. את שני הסיבובים הראשונים בפלייאוף צלחו ההיט בקלות, כשניצחו את ניו ג'רזי נטס ו-וושינגטון ויזארדס בתוצאה 4-0. בגמר המזרח התמודדה מיאמי מול דטרויט פיסטונס, אלופת ה-NBA המכהנת, והפסידה לה אחרי שבעה משחקים.
ממפיס גריזליס.
באוגוסט 2005 נשלח ג'ונס לממפיס גריזליס בתמורה לג'ייסון ויליאמס וג'יימס פוזי, כחלק מהטרייד הגדול בתולדות ה-NBA, שכלל 5 קבוצות ו-13 שחקנים בסך הכול. בעונתו הראשונה בממפיס פתח ג'ונס ב-75 משחקים וקלע 11.7 נקודות בממוצע למשחק. בסיום העונה העפילו הגריזליס לפלייאוף מהמקום החמישי במערב, אך הובסו 4-0 על ידי דאלאס מאבריקס כבר בסיבוב הראשון. בעונתו השנייה בממפיס חלה ירידה חדה ביכולתו של ג'ונס, כשקלע 5.6 נקודות למשחק בלבד, ובמהלך העונה נחתך מסגל הקבוצה.
חזרה למיאמי היט.
ב-1 בפברואר 2007 חזר ג'ונס לפלורידה כשחתם אצל האלופה היוצאת, מיאמי היט, על חוזה עד לסיום עונת . במיאמי מילא ג'ונס את מקומו בחמישייה הפותחת של כוכב הקבוצה הפצוע דוויין וייד, וקלע 9.5 נקודות למשחק. בפלייאוף 2007 הודחו ההיט בסיבוב הראשון כשהפסידו 4-0 לשיקגו בולס.
דאלאס מאבריקס.
באוגוסט 2007 חתם ג'ונס על חוזה לשנתיים בדאלאס מאבריקס. בעונת השתתף ב-47 משחקים וקלע 3.7 נקודות למשחק בלבד, ובסיום העונה נשלח בטרייד לאינדיאנה פייסרס ממנה נחתך כעבור שבוע. בגיל 36, משלא הצליח למצוא קבוצה חדשה, הודיע ג'ונס על פרישה ממשחק.
סעד מלכי
סעד (יעקב) מלכי (י"ז בטבת תרנ"ט, 30 בדצמבר 1898 – ד' בסיוון תשמ"ח, 20 במאי 1988), היה איש חינוך ועיתונאי יהודי-ציוני בקהיר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
קורות חיים.
נולד בקהיר לאביו, יעקב, ולאמו סומבול בת הרב יוסף הכהן.
בילדותו, קיבל חינוך יהודי מסורתי לצד חינוך כללי בבתי הספר של הקהילה היהודית בקהיר.
במקצועו היה איש חינוך וכיהן כמנהלו של בית הספר 'גרין' בקהיר.
פעילותו העיתונאית.