דיווחים על הטרדות ואלימות נגד להט"בים עדיין מתרחשים במאה ה-21. בשנת 2008, סטודנט כורדי-טורקי הומוסקסואל, אחמט ילדיז, נורה מחוץ לבית קפה על ידי אביו ומת מאוחר יותר בבית החולים. סוציולוגים כינו את הרצח כ-"הריגת הכבוד ההומוסקסואלית הראשונה של טורקיה". משאלתה של ממשלת טורקיה להצטרף ל הפעילה לחץ מסוים על הממשלה להכיר רשמית בזכויות הלהט"ב כנהוג במדינות החברות באיחוד. ב-14 באוקטובר 2009 הוציאה הוועדה האירופית דו"ח על ההתקדמות בטורקיה לקראת ההצטרפות לאיחוד האירופי, בו נכתב: "המסגרת המשפטית אינה מתואמת כראוי למדיניות של האיחוד האירופי... לאורך השנים, גרמה הומופוביה למקרים של אלימות פיזית ומינית כלפי להט"בים בטורקיה. הריגה של מספר טרנסג'נדרים וטרנסווסטיטים היא התפתחות מדאיגה. בתי משפט יישמו את עקרון "התגרות בלתי צודקת" לטובת מבצעי פשעים נגד טרנסג'נדרים וטרנסווסטיטים".
טורקיה הייתה המדינה הראשונה עם רוב מוסלמי בה נערך מצעד גאווה רשמי. באיסטנבול (מאז 2003) ובאנקרה (משנת 2008) נערכות צעדות של קהילת הלהט"ב מדי שנה עם מספר גדל והולך של משתתפים. מצעד הגאווה באיסטנבול התחיל עם כ-30 אנשים בשנת 2003, ובשנת 2010 עלה ל-5,000. במצעדי הגאווה ב-2011 וב-2012 השתתפו יותר מ-15,000 משתתפים.
ב-30 ביוני 2013, מצעד הגאווה באיסטנבול כלל כמעט כ-100,000 אלף איש. לצועדים הצטרפו מפגני פארק גזי והפכו את מצעד הגאווה בעיר בשנת 2013 לאירוע הגאווה הגדול ביותר שהתקיים עד אז בטורקיה. מצעד הגאווה בעיר בשנת 2014 משך יותר מ-100,000 איש. מצעדי גאווה בשנים 2015, 2016, 2017 ו-2018 נאסרו על ידי הרשויות המקומיות, והמשתתפים בהם עמדו בפני התקפות המשטרה. ביוני 2013 התקיים מצעד הגאווה הראשון באיזמיר עם 2,000 משתתפים. ב-3 ביוני 2018 התקיים בשלום מצעד הגאווה של איזמיר עם למעלה מ-50,000 משתתפים. מצעד גאווה נוסף התרחש באנטליה. פוליטיקאים ממפלגת האופוזיציה הראשית, מפלגת העם הרפובליקאית (CHP) ומפלגת אופוזיציה נוספת, מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) העניקו גם הם את תמיכתם הרבה למצעדים. מצעד הגאווה באיסטנבול אינו זוכה לתמיכה כלשהי של העירייה או הממשלה.
בשנת 2009, שופט הכדורגל החובב חליל איברהים דינסדאג יצא מהארון כהומוסקסואל, לאחר מכן נאסר עליו לשפוט במשחקי כדורגל. בדצמבר 2015 חויבה התאחדות הכדורגל הטורקית לשלם 23,000 לירות לפיצוי דינסדאג בגין פיטוריו.
ב-21 בספטמבר 2011, שרת המדיניות המשפחתית והחברתית פאטמה שאהין נפגשה עם ארגון להט"ב טורקי. לדבריה, הממשלה תעבוד באופן פעיל יחד עם ארגוני להט"ב. היא הגישה הצעה לקבלת אנשי קהילת הלהט"ב בחוקה החדשה אותה תכנן הפרלמנט לנסח בשנה הקרובה. היא קראה לחברי הפרלמנט לטפל בחיוב בהצעה. היא טענה כי "אם חופש ושוויון הם לכל אחד, יש לבטל את האפליה על רקע נטייה מינית ולהכיר בזכויותיהם של האזרחים הלהט"בים".
ב־9 בינואר 2012 כתב סרדר ארסבן בעיתון איסלאמיסטי בשם ייני אקיט מאמר שקרא לאנשי להט"ב "סוטים". בית הדין לניסיון העניש את ייני אקיט בקנס של 4,000 ליות וסרדר ארסבן עם 2,000 ט.ל. בגין דברי שנאה.
במאי 2012 מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) מהאופוזיציה, ביקשה מכותבי החוקה הטורקית החדשה לכלול נישואים חד מיניים בה. היא נדחתה על ידי המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט הטורקי, ה - AKP, ומפלגת האופוזיציה, מפלגת התנועה הלאומית (MHP), ונתמכה על ידי מפלגת האופוזיציה הראשית, מפלגת העם הרפובליקאית (CHP).
ב־29 במאי 2013 הוצעה ונדונה הצעת מחקר פרלמנטרית בנושא זכויות להט"ב בטורקיה. למרות תמיכת מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) הפרו-כורדית, מפלגת העם הרפובליקאית והימנעות מפלגת התנועה הלאומית (MHP), ההצעה נדחתה בהצבעות ממפלגת השלטון, מפלגת הצדק והפיתוח (AKP). חבר מפלגתה, טורקאן דאגולו, ציטט את המאמרים המדעיים בנושא הומוסקסואליות שפורסמו בארצות הברית בשנת 1974 ואמר כי, "הומוסקסואליות היא חריגה. ייתכן שלא יתאפשרו נישואים חד מיניים. זה יגרום להידרדרות חברתית". על תנועת המחקר אמר חבר הפרלמנט הצ'ינפסיונאי, בינאז טופראק, "בשנות השבעים היו מדענים שהציעו שאנשים שחורים לא היו חכמים כמו אנשים לבנים בארצות הברית. מכאן מובן שהמדע של ימינו אינו מקבל את ממצאי התקופות ההם. האמירות שלך לא מקובלות".
ב-12 באוגוסט 2013 ועדת הפיוס החוקתית, אשר ניסחה חוקה חדשה של הרפובליקה הטורקית והורכבה מארבע מפלגות פרלמנטריות גדולות בהן כורדים, חילונים, איסלאמיסטים ולאומנים, הסכימה להעניק הגנה חוקתית מפני אפליה לאנשי קהילת הלהט"ב. הטיוטה בוטלה מאוחר יותר.
ב-17 ביולי 2014 קבע בית המשפט העליון בטורקיה כי התייחסות להומואים כ-"מעוותים" מהווה פשע של דיברי שנאה.
מעמד בחוק.
פעילות מינית הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה באופן פרטי אינה פלילית בטורקיה. גיל ההסכמה בטורקיה הוא גיל הרוב (נקבע על 18 שנים על פי סעיף 11 לחוק האזרחי הטורקי). על פי סעיף 104 לחוק העונשין הטורקי (Türk Ceza Kanunu), יחסי מין עם קטינים בני 15, 16 ו-17 יכולים להעמיד לדין רק על תלונה. עם זאת, אם העבריין הוא אדם שאסור לו להינשא לילד על פי חוק או שהוא אדם המחויב לטפל בילד עקב אימוץ או אומנה, אז התביעה אינה דורשת תלונה והעונש הוא מחמיר יותר.
סעיף 103 מסדיר כל סוג של פעילות מינית עם קטינים מתחת לגיל 15 (או קטינים מתחת לגיל 18 אשר חסרי יכולת להבין את המשמעויות החוקיות וההשלכות של פעולות מסוג זה) כעל התעללות מינית בילדים. בקוד הפלילי ישנם גם איסורים מנוסחים במעורפל על "אקסהיביציוניזם ציבורי" ו-"עבירות נגד מוסר ציבורי" שניתן להשתמש בהם כדי להטריד הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים. לעיירות וערים בודדות ניתן מרחב מסוים בחקיקת חוקים מקומיים שנועדו להגן על "מוסר ציבורי".
הכרה במערכות יחסים של זוגות חד מיניים.
טורקיה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, באיגודים אזרחיים או בהטבות של שותפות מקומית בין בני זוג מאותו מין.
שירות צבאי.
בטורקיה, שירות צבאי חובה חל על כל אזרחי טורקיה הגברים בין הגילאים 18 עד 41. עם זאת, הצבא הטורקי מפלה באופן גלוי הומוסקסואלים על ידי מניעתם מלשרת בצבא. במקביל, טורקיה - בניגוד להתחייבויותיה על פי האמנה האירופית לזכויות אדם - מונעת כל הכרה בהתנגדות מצפונית לשירות צבאי. על חלק מהמתנגדים למדיניות להצהיר על עצמם כ-"חולים" - וחלקם נאלצו לעבור את מה שארגון זכויות האדם, "Human Rights Watch" מכנה, "בדיקות משפילות" כדי "להוכיח את הומוסקסואליות שלהם". באוקטובר 2009 נכתב בדו"ח נציבות האיחוד האירופי כי,"לכוחות המזוינים הטורקיים ישנה תקנת בריאות המגדירה הומוסקסואליות כמחלה "פסיכו-סקסואלית" ומזהה הומוסקסואלים כבלתי כשירים לשירות צבאי. חיילי חובה שמצהירים על עצמם כהומוסקסואלים צריכים להוכיח זאת בצילומים. מספר חיילים נאלצים לעבור בדיקות רפואיות משפילות".בנובמבר 2015 הסירו כוחות הצבא הטורקיים את הסעיף לפיו נציג חייב "להוכיח" את הומוסקסואליות שלו. רופאים רשאים להחליט לחשוף את מיניותם באופן מילולי ולקבל דיווח של "לא ראוי" במהלך הבדיקה הרפואית הפוטרת אותם משירות, או איסור לחשוף את נטייתם המינית בשום צורה שהיא במשך שנה אם רופא צבאי מסכים להעניק להם "דוח התאמה" ומתיר להם לשרת. מי שמתגלה כהומוסקסואל מקבל דו"ח של "לא ראוי" שעלול להיות נתון לאפליה עתידית בחיים הציבוריים שלו, שכן התיעוד הצבאי של הומוסקסואלים בטורקיה בתהליך גיבושם, הביא למספר מקרים של דליפות ציבוריות. הומוסקסואליות נותרה עילה לגירוש של קצינים ממונים, קציני משנה וסטודנטים צבאיים במסגרת חוק המשמעת של כוחות הצבא הטורקיים. במחקר שנערך בשנת 2015 ושאל 1,300 קצינים "האם יש לאפשר להומוסקסואלים לשרת בצבא", 96.3% השיבו בשלילה.
הגנה מפני אפליה.
עדיין לא קיימים חוקים בטורקיה המגנים על אנשי קהילת הלהט"ב מפני אפליה בתעסוקה, חינוך, דיור, שירותי בריאות, התאמות ציבוריות או בנקאיות. באוקטובר 2009 נכתב בדו"ח נציבות האיחוד האירופי כי,היו כמה מקרים של אפליה במקום העבודה, שם עובדים להטב"ים פוטרו בגלל נטייתם המינית. הוראות החוק הפלילי הטורקי בנוגע ל-'אקסיבציוניזם ציבורי" 'ו-"עבירות נגד מוסר ציבורי" משמשות לעיתים להפליית אזרחים להט"בים. החוק על עבירות משמש לרוב להטלת קנסות כנגד טרנסג'נדרים.
בשנת 2011 הפכה אויקו אוורן אוזן, אישה טרנסג'נדרית מפרובינציית בורסה בצפון מערב, מועמדת לסגנית מפלגת האופוזיציה הראשית, מפלגת העם הרפובליקנית (CHP). היא הייתה המחוקקת הטרנסג'נדרית הראשונה של טורקיה במהלך הבחירות הכלליות.
מפלגת האופוזיציה העיקרית, מפלגת העם הרפובליקנית הציעה להכליל זכויות הומוסקסואליות בפרלמנט הטורקי ב-14 בפברואר 2013.
אזרחים לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) הם בין מבקשי המקלט והפליטים הפגיעים ביותר כיום בטורקיה.
באוגוסט 2013, ארבע מפלגות פוליטיות גדולות בפרלמנט ובהן כורדים, חילונים, שמרנים ולאומנים, הסכימו להעניק הגנה חוקתית מפני אפליה לאנשי להט"ב. הטיוטה בוטלה מאוחר יותר בגלל אי-התאמות בנושאים אחרים בטיוטה החוקתית החדשה.
קאן צ'וושולו, פעיל טורקי, פתח בקמפיין כמועמד הראשון לראשות העירייה הומוסקסואלית הגלויה לראשונה של טורקיה, צ'בושוגלו הודיע על הצעה להתמודד באזור הים השחור, בעיירה בשם בולאנקק, בגירסון, בה מתגוררים כ-60,000 איש, בחודש מרץ 2014 בחירות.