ההפסד לדנמרק סימן את סיום הקריירה הבינלאומית של ואן ברויקלן, והיה משחקו האחרון במדי הולנד, לאחר 73 הופעות במדי הנבחרת. במהלך מונדיאל 1990, במשחק שלב הבתים מול אנגליה, הגיע ואן ברויקלן ל-54 הופעות במדי הנבחרת ושבר את שיא ההופעות לשוער במדי הולנד – שיא שנשבר 13 שנים אחר כך, עם הופעתו ה-74 של אדווין ואן דר סאר.
לאחר הפרישה.
מאז פרישתו ממשחק, שימש ואן ברויקלן בתפקידים שונים בתוך ומחוץ לעולם הכדורגל. בין 1994 ל-1997 היה לסגן נשיא חברת "בריקום", ובכל התקופה חיפש את דרכו חזרה לעולם הכדורגל, ואף דחה הצעה מצד טוונטה להצטרף אליה כמנהל מקצועי.
ב-1997 מונה ואן ברויקלן לתפקיד המנהל המקצועי של אוטרכט, בה החל את הקריירה הבוגרת. על אף שחתם על חוזה ללא הגבלת זמן בינואר 2000, עזב ואן ברויקלן את תפקידו מספר חודשים אחר כך, לאחר שהרגיש כי אינו זוכה לגיבוי מצד הנהלת הקבוצה.
ואן ברויקלן שב לתפקידו כיזם, וייסד בשנת 200 את חברת "HvB ניהול", שהתמחתה במתן אימונים והרצאות לעסקים, ובהמשך הקים שתי חברות נוספות. במקביל, עבר ואן ברויקלן הכשרות בתחום הכדורגל ובאוקטובר 2001 קיבל תעודת אימון שאיפשרה לו להתמנות כעוזר מאמן בקבוצות מקצועניות וכמאמן קבוצות חובבניות. הוא הוסיף להתקדם בתחום העסקי, ובשנת 2005 שימש כמנהל בחברת "ספורט וטכנולוגיות" ההולנדית, המתמחה בשילוב טכנולוגיות בעולם הספורט.
החל מיולי 2010, משמש ואן ברויקלן כחבר דירקטוריון בקבוצתו לשעבר פ.ס.וו. איינדהובן.
עונת 1954/1955 בליגה א'
עונת 1954/1955 בליגה א' הייתה העונה האחרונה של ליגה א' כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
הליגה כללה 14 קבוצות - 12 קבוצות ששיחקו בליגה בעונת 1953/1954, וכן הפועל חדרה ובית"ר ירושלים שעלו ליגה בתום עונת 1953/1954 בליגה ב'. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות, ונקודה אחת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים.
הליגה הייתה אמורה להיפתח בדצמבר 1954, אך בעקבות עימותים וחילוקי דעות בהתאחדות לכדורגל בין מרכזי "הפועל" ו"מכבי" החלה הליגה באיחור ב-5 בפברואר 1955, ונסתיימה ב-5 בנובמבר 1955.
העונה הסתיימה בזכייה של הפועל פתח תקווה באליפות הראשונה בתולדותיה. המבקיע המצטיין של העונה היה ניסים אלמליח מבית"ר תל אביב שכבש 30 שערים, שיא שנשמר במשך 61 שנה עד שנשבר על ידי ערן זהבי שכבש 35 שערים בעונת 2015/2016. סגן מלך השערים בעונה זו היה נחום סטלמך מהפועל פתח תקווה, אשר כבש 27 שערים.
הפועל כפר סבא נותרה בליגה העליונה לאחר משחקי המבחן. בית"ר ירושלים ירדה לליגת המשנה לאחר משחקי המבחן, ובנוסף גם הפועל חדרה והפועל בלפוריה ירדו ליגה.
בתום עונה זו הוקמה הליגה הלאומית, שהייתה לליגה הבכירה בישראל החל מעונת 1955/1956, ואילו ליגה א' הפכה לליגת המשנה.
משחקי מבחן.
במשחקי המבחן השתתפו שתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגות המשנה המחוזיות: הפועל קריית חיים (בית הצפון) ומכבי יפו (בית הדרום), ושתי הקבוצות שסיימו במקומות ה-11 וה-12 בליגה הבכירה: בית"ר ירושלים והפועל כפר סבא. כל קבוצה שיחקה משחק אחד נגד שלוש הקבוצות האחרות, ושתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים, מכבי יפו והפועל כפר סבא, שיחקו בליגה הבכירה בעונה לאחר מכן. בית"ר ירושלים ירדה לליגת המשנה, והפועל קריית חיים נשארה בליגת המשנה.
פייר-מארי תאה
פייר-מארי תאה (בצרפתית: Pierre-Marie Théas; 1894, ברזון , הפירנאים האטלנטיים - 1977) היה בישוף בדיוקסיה של מונטובן במחוז טארן וגארון, וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים.
תאה קיבל הסמכה לנזורה בשנת 1920 והסמכה לבישופות בשנת 1940. בשנת 1970 קיבל הסמכה בתור "בישוף חונך" של סן ז'רמן , תואר אותו נשא במשך רובה של שנת 1970.
פעילותו בתקופת השואה.
לאחר תחילת גירוש היהודים מצרפת למחנות ההשמדה בקיץ 1942 פרסם תאה מכתב גלוי נגד גירוש היהודים מצרפת. הוא נעצר על ידי הגסטפו מספר פעמים ונכלא לתקופות מספר, ובסך הכל היה במעצר במחנות ריכוז במשך למעלה מחודשיים. הוא היה תומך בפקס כריסטי ובזרם הסוציאליסטי הקתולי.
הכרה.
בשנת 1981 הוכר תאה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
איתמר מרכוס
איתמר מרכוס (נולד ב-29 באוגוסט 1953) הוא פעיל פוליטי ימני וחוקר ישראלי, מומחה לאידאולוגיה ומדיניות פלסטינית, מייסד ומנהל מכון המחקר "מבט לתקשורת פלסטינית".
ביוגרפיה.
איתמר מרכוס נולד בניו יורק לארתור והדסה מרכוס, אשר משפחותיהם היגרו לארצות הברית שנים קודם. האב היה בעלים של חברת הטקסטיל , אשר נוסדה על ידי המשפחה ב-1911, ופעיל בבית הכנסת. האם עסקה בפעילות למען מטרות ישראליות וציוניות, והקימה ב-1979 את "הקרן המרכזית לישראל", המסייעת לארגונים ציוניים ויהודיים, ותורמת כספים לקידום מטרות צדקה בישראל. עד שנת 2010 שימש מרכוס כסגן נשיא של הקרן.
מרכוס למד בבית הספר התיכון "רמז", ישיבה תיכונית מעורבת של גברים ונשים הממוקם באפר איסט סייד. השלים תואר ראשון במדע המדינה בסיטי קולג' של ניו יורק. למד בישיבת הכותל במהלך הלימודים לתואר הראשון ובסיומם. התנדב לשירות בצה"ל בתפקיד "משנה טכני" בחיל התותחנים. אחרי השירות שב לארצות הברית והשלים תואר שני בתרבות יהודית. ב-1974 עלה לישראל יחד עם אשתו והחל ללמד בתיכונים דתיים, בהם בית הספר "פלך" ותרבות ומחשבת ישראל בגימנסיה רחביה בירושלים.
מרכוס כתב ופרסם שלושה ספרי ילדים.
נשוי לשלי, מתאמת אקדמית של לימודי תואר ראשון בריפוי בעיסוק לסטודנטיות חרדיות בבני ברק. מתגוררים באפרת יחד עם שאר בני המשפחה שעלו לישראל. לזוג חמישה ילדים וארבעה נכדים.
פעילות ציבורית והקמת "מבט לתקשורת פלסטינית".
ב-1992 היה יועצו של שר הדתות, שמעון שטרית, וסייע לו בתחומים שונים, בהם הצעות לשיפור יחסי חילונים-דתיים בחברה הישראלית וקידום נושא הגישור בבתי הדין הרבניים. בזמן הסכמי אוסלו הביא מרכוס אל שטרית ואל חבר הכנסת עמנואל זיסמן הקלטות של שידורי הטלוויזיה הפלסטינית, בהם נאומים שנשא יאסר ערפאת ודברים של בכירים ברשות הפלסטינית, הנוגדים את רוח הסכמי אוסלו, במטרה לתת להם חשיפה נרחבת. ההקלטות נחשפו במסיבות עיתונאים יזומות בכנסת. אחת ההקלטות פורסמה שבוע לפני הבחירות לכנסת הארבע עשרה, בה נראה מרואן כנפאני, דוברו של ערפאת מתייחס לביטול האמנה הלאומית הפלסטינית.
ב-1996 הקים מרכוס את מכון המחקר "מבט לתקשורת פלסטינית" באמצעות כספי תרומות של יהודים ונוצרים אוונגליסטים בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. בין 1998 ל-2000 שימש מרכוס כמנהל "המרכז למעקב אחר השפעות השלום" ("The Center for Monitoring the Impact of Peace"; כיום "The Institute for Monitoring Peace and Cultural Tolerance in School Education"). במסגרת תפקיד זה מונה על ידי בנימין נתניהו לשמש כחבר בוועדה המשולשת הישראלית-פלסטינית-אמריקאית למניעת הסתה שהוקמה לאחר הסכמי וואי.
בפברואר 2007 הציג מרכוס לצידה של הסנאטורית הילרי קלינטון דו"ח המנתח את ספרי הלימוד החדשים לתלמידי י"ב ברשות הפלסטינית במסיבת עיתונאים בסנאט האמריקני בוושינגטון. ב-2011 כתב מרכוס יחד עם נאן ז'אק זילברדיק, חוקרת במכון "מבט לתקשורת פלסטינית", את הספר "Deception: Betraying the Peace Process", שבחן במשך שנה שלמה את התקשורת הפלסטינית ובעיקר את שידורי הטלוויזיה החל ממאי 2010 בסמוך למשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ממצאי הספר קובעים שהרשות הפלסטינית מעודדת הסתה ואלימות כלפי ישראל החותרים תחת הניסיונות להגיע להסכמה ופתרון של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מרכוס הרצה והציג את ממצאי המחקרים של "מבט לתקשורת פלסטינית" בפני חברים בקונגרס האמריקני וחברי פרלמנט בקנדה, בריטניה, צרפת, גרמניה, האיחוד האירופי ועוד. כמו כן, הרצה בכנסים ובאוניברסיטאות ונוהג להתראיין ולתת פרשנויות ברשתות BBC, פוקס ניוז, CNN, ולהכין ניירות עמדה ותדרוכים בנושא ההסתה עבור משרד ראש הממשלה ומשרד החוץ. מרכוס שימש כעד מומחה בסדרה של תביעות שהגישו נגד הרשות הפלסטינית משפחות ישראלים שנרצחו במהלך האינתיפאדה השנייה. באוגוסט 2013 דחתה השופטת דליה גנות את התביעות ובפסק הדין מתחה ביקורת על חוות דעתו של מרכוס.
בשנת 2015 זכה מרכוס בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' המוענק על ידי האגודה לזכות הציבור לדעת על פועלו ב"מבט לתקשורת פלסטינית". באותה שנה החל להופיע בפינה שבועית בערוץ 20 בה הוא מביא סיקור של התקשורת הפלסטינית.
חסידות מכנובקה-בעלזא
שלי הררי
שלי הררי (1916–2014) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית, ילידת בולגריה.
ביוגרפיה.
שלי הררי למדה פיסול וקרמיקה אצל הדוויג גרוסמן ורודי להמן בירושלים. יצירותיה המוקדמות הושפעו מחפצי פולחן ומן האמנות הכנענית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצרה עבודות פיסוליות מופשטות ובהן רמזים לטבע ובוטניקה. ב"עלי טבק" (1977), לדוגמה, יצרה הררי מיצב ובו עמודים של עלי טבק עשויים חומר שרוף ומגוון בטכניקות של עישון.
תערוכות.
תערוכות יחיד:
תערוכת קרמיקה מאת שלי הררי אטליה 97, תל אביב (1962)
פיסול קרמי גלריה יודפת, תל אביב (1974)
ים גלריה אפרת, תל אביב (1989)
גפנים - מיצבים קרמיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1995)
שלי הררי - גבעת בראשית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1999)
שלי הררי, פיסול קרמי הגלריה לאמנות - מגדל שלום, תל אביב (2007)
תערוכות קבוצתיות:
קרמיקה ישראל 70 מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1970)
פיסול בחומר אמנות לעם, תל אביב (1978)
פיסול בקרמיקה אוניברסיטת חיפה (1979)
תערוכה קבוצתית תערוכה נודדת, גרמניה (1979)