מסגד אל-אסקרייה
מסגד אל אסקרי
ישיבת מצפה רמון
מסגד אל-אסקרי
התזמורת הסימפונית של וינה
התזמורת הסימפונית של וינה (בגרמנית: Wiener Symphoniker) נוסדה בשנת 1900 תחת השם "אגודת הקונצרטים של וינה" (בגרמנית: Wiener Concertverein). בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 שונה שם התזמורת לשמה הנוכחי.
היסטוריה.
על אף ירידה בהאזנה לקונצרטים לאחר הופעת הרדיו בשנות ה-20 של המאה ה-20, התזמורת החזיקה מעמד עד סיפוח אוסטריה בשנת 1938, שהביא להתמזגותה עם תזמורות גרמניות, כחלק מן התרבות הגרמנית. בתור שכזו, שימשה למטרות תעמולה עד שצימצומים בשורותיה, כתוצאה מגיוס לעבודה במפעלי תחמושת, הביאו לסגירתה ב-1 בספטמבר 1944.
הקונצרט הראשון של התזמורת אחרי המלחמה התקיים ב-16 בספטמבר 1945, ונוגנה בו הסימפוניה השלישית של גוסטב מאהלר. בהנהלתו של יוזף קריפס, נבנה מחדש, תוך זמן קצר, רפרטואר מודרני לאחר עשר שנים של בידוד והתזמורת יצאה בפעם הראשונה לפסטיבל ברגנץ בקיץ 1946.
שנת 1946 ציינה את ראשית כהונתו של מאסטרו הרברט פון קאראיין, שאף כי לא היה מנצח ראשי, עבד עם התזמורת הווינאית בסדרת הקונצרטים שנקראו על שמו ויצא עמה לסיורים רחבי-היקף באירופה ובאמריקה הצפונית.
בשנת 1959 הופיעה התזמורת לפני האפיפיור יוחנן ה-23 בוותיקן, בניצוח הבכורה של מאסטרו וולפגנג זאוואליש.
בתקופת ניהולו של זאוואליש יצאה התזמורת לסיור בארצות הברית בשנת 1964 ולסיור משולב בארצות הברית וביפן. בשנת 1967 בתקופתו גם נפתח מחדש התיאטרון של וינה, בשנת 1962.
קריפס חזר לתקופת הביניים שבין פרישת זאוואליש לבואו של קרלו מריה ג'וליני כמנצח ראשי. בשנות ה-80' ההתייצב ז'ורז' פרטר על דוכן המנצחים. הוא הגדיל את מספר הקונצרטים של תזמורת וינה והוסיף מוזיקה צרפתית לרפרטואר.
בשנות ה-90' המוקדמות התמנה רפאל פריבק דה בורגוס למנצח ראשי והביא עמו מוזיקה ספרדית, כמו פרטר לפניו. ולדימיר פדוסייב היה למנצח ראשי בשנת 1997. בשנת 2005 החליף אותו פאביו לואיזי שכיהן בתפקיד עד שנת 2013. אחרי פאביו לואיזי כיהן בתפקיד פיליפ ז'ורדן שכיהן בתפקיד 2021.
המנצח הראשי הנוכחי של התזמורת הוא המנצח הקולומביאני אנדרס אורוסקו-אסטרדה.
פרשת פאטריה
פרשת פטריה
שדה כבידה
הנרי מורטון סטנלי
סר הנרי מורטון סטנלי (באנגלית: Henry Morton Stanley), שנודע בקונגו גם כבולה מטארי (Bula Matari, "שובר הסלעים"), ונולד כג'ון רולנדס (John Rowlands; 28 בינואר 1841 – 10 במאי 1904), היה עיתונאי ומגלה ארצות מפורסם, אמריקאי ממוצא ולשי, שהתפרסם הודות לחקירותיו באפריקה וחיפושיו אחר דייוויד ליווינגסטון.
חייו.
הנרי מורטון סטנלי נולד בוויילס כג'ון רולנדס. הוריו לא היו נשואים, והוא גדל והתחנך במוסד. מאוחר יותר עבר לארצות הברית, וכאשר הגיע לניו אורלינס התיידד עם סוחר אמיד ששמו סטנלי, ואימץ את שמו.
לאחר שירות צבאי בשני הצדדים של מלחמת האזרחים האמריקנית, הפך סטנלי לעיתונאי והצטרף לצוות כותבי עיתון ה"ניו יורק הראלד" ב-1867. תקופה מוקדמת זו של חייו המקצועיים מתוארת בכרך הראשון של ספרו "מסעותיי המוקדמים והרפתקאותיי באמריקה ובאסיה" (1895). סטנלי הפך לאחד מכתבי העיתון מעבר לים, וב-1869 קיבל הוראה למצוא את חוקר הארצות והמיסיונר הסקוטי דייוויד ליווינגסטון, שהיה ידוע ששהה באפריקה אך לא התקבל ממנו מסר במשך זמן מה. על פי תיאוריו של סטנלי, הוא שאל את ג'יימס גורדון בנט הבן (1841–1918), אשר ירש את ניהול העיתון לאחר פרישתו של אביו ב-1867, איזה סכום מותר לו להוציא. התשובה הייתה "משוך 1,000 ליש"ט כעת, וכאשר תסיים אותם, משוך עוד 1,000 ליש"ט, וכאשר אלו ייגמרו, משוך עוד 1,000, וכאשר תסיים אותם, משוך עוד 1,000 ליש"ט וכך הלאה - אך מצא את ליווינגסטון!".
סטנלי נסע לזנזיבר והצטייד במשלחת עם כל טוב, דבר שהצריך כמה מאות סבלים. ב-1871 מצא סטנלי את ליווינגסטון באוג'יג'י סמוך לאגם טנגניקה (כיום בטנזניה), ובירך אותו במשפט המפורסם "ד"ר ליווינגסטון, אני משער?" ("?Dr. Livingstone, I presume") (היה זה ב-10 בנובמבר לפי יומנו של סטנלי, אך לפי יומנו של ליווינגסטון פגישתם אירעה בין ה-24 ל-28 באוקטובר). סטנלי הצטרף אליו לחקירת האזור שביססה בבטחה את העובדה שאין קשר בין אגם טנגניקה לנילוס. כאשר שב סטנלי מהמסע כתב ספר על חוויותיו. הניו יורק הראלד, בשיתוף עם הדיילי טלגרף הבריטי, מימנו מסע נוסף שלו אל יבשת אפריקה, שבו פתר את החידה הגדולה האחרונה של חקר אפריקה – מסלול נהר הקונגו לים.
מחלוקת סבבה את סטנלי במשך רוב חייו. בשנותיו האחרונות הוא השקיע אנרגיה רבה בניסיון להגן על עצמו כנגד האשמות ביחס לאלימות ולאכזריות שנקשרו למשלחות האפריקאיות שלו. חרף ניסיונותיו של סטנלי, העובדות התגלו בהדרגתיות: דעתו הייתה ש"הפראים מעריכים רק כוח, עוצמה, אומץ לב והחלטיות". סטנלי נשא באחריות למספר מקרי מוות, והיה אחראי בעקיפין בעזרה להקמת השלטון של המלך לאופולד על מדינת קונגו החופשית. רוג'ר קייסמנט משורר ומהפכן אירי, הצטרף למשלחת של סטנלי בין השנים 1874 ו - 1877 לחקר נהר הקונגו.
ב-1886 הוביל סטנלי את המשלחת להצלת אמין פאשא, שליט אקואטוריה שבדרום סודאן. לאחר קשיים רבים ואבדות בנפש, סטנלי פגש את אמין ב-1888, גילה לעולם המערבי את רכס רוונזורי ואגם אדוארד והופיע מחדש עם אמין ועוזריו ששרדו בסוף 1890.
עם חזרתו לאירופה, נשא סטנלי לאישה את הציירת דורותי טננאנט ונכנס לפרלמנט כחבר המפלגה השמרנית ושירת שם בין השנים 1895 עד 1900. סטנלי מת בלונדון ב-10 במאי 1904.
הידרה (ביולוגיה)
הידרה (שם מדעי: "Hydra") היא בעל חיים רב-תאי המשתייך למערכת הצורבים, וחי במים מתוקים. מבנה ההידרה הוא גוף דמוי גליל מוארך באורך 1 ס"מ. להידרה ראש בצד האחד של הגליל ורגל אחת בצד השני. ההידרה מורכבת מכ-10,000 תאים, המורכבים מעשרה סוגים. ההידרה היא מודל מחקר פופולרי אצל הביולוגים, עקב יכולת הרגנרציה, רבייה א-מינית, גודלה הקטן, ומורכבות פיזיולוגית נמוכה. מקור שמה של ההידרה הוא במפלצת המיתולוגית הידרה שהייתה בעלת יכולת רגנרציה להצמיח איברים חדשים במקום אלה שנגדעו.
מאפיינים.
ההידרה היא טורפת הנפוצה ברוב מקווי המים המתוקים הבלתי מזוהמים באזורי אקלים ממוזג ואקלים טרופי. להידרה שתי שכבות תאים בגוף. השכבה החיצונית (ectoderm) משמשת להגנה והשכבה הפנימית (endoderm) משמשת לעיכול המזון. מיצי העיכול מופרשים מתאי השכבה הפנימית בכל פעם שמזון חודר לגוף. החלקים שלא נעכלו מופרשים אל מחוץ לגוף דרך הפה. הנשימה נעשית בכל חלקי גופה. ההידרה ניזונה מיצורים מימיים קטנים, בעיקר שטרגליים ודפניה.
רגל ההידרה מפרישה ריר דביק המאפשר להידרה החומה להיצמד לגבעולים וסלעים. באופן כללי ההידרה משתדלת לא לנוע ממקומה, והיא לוכדת את מזונה רק כשהוא חולף בסמוך לפתח הפה. אולם כאשר יש מחסור במזון, היא ניתקת ממקומה ומשעינה את כל כובד גופה על זרועות הציד, וכך היא מתקדמת. להידרה יכולת לנוע במהירות של כ-10 סנטימטרים ליום.
ההידרה מתרבה ברבייה אל-זוויגית וברבייה מינית. חלק מהמינים של ההידרה הם הרמאפרודיטים ואחרים הם בעלי זכרים ונקבות נפרדים. הדיווחים החד משמעיים הראשונים של רבייה אל-זוויגית היו תאורים של ההידרה, למשל התיאור של אנטוני ואן לוונהוק משנת 1702.
רגנרציה בהידרה.
להידרה יכולת רגנרציה מהירה המתבצעת בעזרת השלד החלבוני התוך תאי. מכיוון וגוף ההידרה עשוי משכבות של עור, השלד החלבוני ימצא בכל שכבה ושכבה. בכל שכבה השלד החלבוני מופיע כשכבות קליפתיות שעשויות משכבות של רקמות תאים צפופות המרפדות את השלד עצמו. השלד החלבוני עצמו בנוי מחוטים דקים ושריגים חלבוניים המחברים בין התאים ונותנים לגוף השלם את צורתו ואת יכולתו לבצע רגנרציה. לדוגמה כאשר נחתכת הידרה לשני חלקים הצד בעל הרגל יגדל ראש ולהפך בהתאמה. ההידרה מסוגלת להתפתח מרקמה קטנה (1-5% מהידרה בוגרת). תהליך הרגנרציה מתחיל מחתיכת רקמה, שהופכת לכדור פחוס וחלול (ספרואיד) תוך כמה שעות אחדות שמתפתח להידרה שלמה ובוגרת תוך כמה ימים.
מינים.
להידרה מספר מינים הנבדלים בצבעם ובדרכי רבייתם. אחד המינים השכיחים ביותר הוא הידרה חומה.
לאופולד סטוקובסקי
לאופולד אנתוני סטוקובסקי (Leopold Anthony Stokowski; 18 באפריל 1882 – 13 בספטמבר 1977) היה מנצח התזמורת הסימפונית של סינסינטי, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית, ותזמורת הוליווד, מייסד התזמורת הסימפונית האמריקאית. סטוקובסקי ערך את המוזיקה לסרטו של וולט דיסני "פנטסיה", והופיע בו.
נעוריו ותחילת דרכו.
סטוקובסקי נולד בלונדון, בנם של נגר פולני בשם קופרניק יוזף בולסלב סטוקובסקי ואשתו האירית אני מריון מור. מידה מסוימת של מסתורין אופפת את ראשית חייו. לדוגמה, איש לא יכול היה לקבוע בוודאות מה מקור המבטא הזר משהו, בעל הנופך המזרח-אירופאי הקל שלו, אף שנולד וגדל בלונדון (ההנחה היא שהוא שיווה לעצמו מבטא זה בכוונה, כדי להוסיף מסתורין ועניין לדמותו. ייתכן שאימץ את המבטא הזר של אביו הפולני בדרך החיקוי). בנוסף, לעיתים ציין ששנת הולדתו היא 1887 במקום 1882.