רוג'ר עושה כדבריי סמי וכשאדי שומע על התוכניות של רוג'ר הוא מסה להגיע במהירות לבית הספר. בינתיים רוג'ר מנגן את האלבום בבית הספר מה שגורם לרוחו של סמי להופיע גם בבית הספר. הרוח של סמי עולה על הבמה בעוד כל תלמידי בית הספר מתלהבים מכיוון שהם חושבים שמדובר באדם שהתחפש לסמי כמחווה אליו. סמי תחילה מחבל במגבר הגיטרה של הלהקה שניגנה במסיבה ולאחר מכן יורה מתוך הגיטרה שלו זמרים חשמלים והורג מספר מתלמידי בית הספר. התלמידים המבוהלים מבינים שהם בסכנה והם מתחילים לברוח מהמסיבה בעוד סמי מנסה להמשיך להרוג אותם.
כשאדי מגיע לבית הספר הוא רואה ניידות אמבולנס ומשטרה בחוץ ומבין מה קרה. הוא נכנס לתוך בית הספר בניסיון להציל את לסלי, אחת מחברותיו לכיתה אך במקום זאת הוא נתקל בטים, אחד הבריונים שלו. הוא מנסה לשכנע את טים לעזוב את המקום אך טים מסרב להקשיב לו וכתוצאה מכך נהרג על ידי סמי. לאחר מכן אדי מוצא את לסלי והשניים מנסים לחפש אחר מקור החשמל של הגיטרה החשמלית של סמי. כשהם מגיעים אליו סמי מתחיל לתקוף ותם אך רוג'ר נחלץ לעזרתם כאשר הוא מנתק את החשמל בכל בית הספר וגורם לעצירתו של סמי באופן זמני. לאחר מכן אדי נזכר שחצות מתקרב ובכך האלבום אמור להתנגן. בעקבות כך אדי מתחיל להשמיד כל רדיו שנקרה בדרכו בזמן שהוא עושה את דרכו לתחנת הרדיו של נוק על מנת למנוע ממנו לנגן את האלבום. אך נוק לא מקשיב לאדי והוא מתכנן לנגן את האלבום בכל זאת. לאחר מכן אדי חוזר לבית הספר שם הוא מתנגב לתוך אחת ממכוניות המשטרה באזור ונוסע במהירות לכיוון גשר. במזן הזה הוא מנגן את הקלטת של רוג'ר בתוך האוטו על מנת לגרום לסמי שוב להופיע. סמי מופיע ומנסה לתקוף את רוג'ר אך רוג'ר מגעי לגשר ומפיל את המכונית לתוך נהר, מה שגורם לקצר בקלטת. הרוח של סמי מתחשמלת מהקצר ובכך סמי נהרג באופן סופי. אדי נשאר בחיים לאחר שבפעם הקודמת שהתחשמל מהקלטת הוא נשאר בחיים.
לוח שנה ירחי-שמשי
לוח שנה ירחי שמשי
ספר שחור
הבטח לי, אבא
הבטח לי, אבא: שנה של תקווה, קשיים ותכלית (באנגלית: Promise Me, Dad: A Year of Hope, Hardship, and Purpose) הוא ספר זיכרונות מאת נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן. הספר פורסם לראשונה ב־14 בנובמבר 2017 ויצא לאור בעזרת הוצאת Flatiron Books.
בדצמבר 2018 ערך ביידן אירוע שמטרתו הייתה קידום מכירות של הספר. האירוע התקיים במיזולה שבמונטנה.
מקור שמו של הספר.
מקור שמו של הספר הוא משיחה שניהל ג'ו ביידן עם בנו, בו ביידן לאחר שהחלה החמרה במצבו של בו ומותו כבר נראה באופק. בשיחה התוודה בו בפני אביו כי הוא משלים עם כך שעומד למות והבטיח לאביו שלא משנה מה יקרה, הוא יהיה בסדר. לאחר מכן ביקש מאביו להבטיח הבטחה דומה.
לאחר השיחה ובעקבות מות בנו, המילים שאמר בו לאביו באותו לילה הפכו לסוג של מוטו עברו לתקווה, ובשל כך החליט לתת את השם "הבטח לי, אבא" לספר הזיכרונות שכתב.
תוכן הספר.
בספר ביידן כותב על אירועים וזיכרונות בחייו, החל מיחסיו עם נשיא ארצות הברית לשעבר והבוס שלו, ברק אובמה, דעתו על קמפיין הבחירות של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות שנערכו ב-2016, ורצח של שוטר שנרצח בעקבות הריגתו של אריק גארנר.
ביידן מזכיר בספר בספר את בחירתו הראשונה לסנאט, לאחר ניצחנו בבחירות לסנאט בדלאוור שנערכו ב-1972. פחות משישה שבועות לאחר מכן אשתו ובתו נהרגו ושני בניו נפצעו בתאונת דרכים.
ביידן מסקר את מותו של בנו הבכור, בו ביידן שנפטר מסרטן המוח ואת השפעת מותו על משפחת ביידן. בנוסף לכך ביידן מדבר גם על ההשלכות הפוליטיות של מותו של בו, אחת מהבולטות שבהן הייתה ההחלטה שלא להתמודד בבחירות לנשיאות בשנת 2016.
מלבד התייחסות למשפחתו כלל ביידן בספר גם זיכרונות מעבודותו כפוליטיקאי. כך למשל התייחס ביידן לנשיא הראשון של הרפובליקה של סרביה (שהייתה אז חלק ממסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה), סלובודן מילושביץ' ולפגישה בין השניים לאחר נסיעה של ביידן לאזור הבלקן. בספר כתב ביידן כי מילושביץ' שאל אותו מה הוא חושב עליו וביידן ענה לו "אני חושב שאתה חתיכת פושע מלחמה ושצריך לשפוט אותך ככזה". בנוסף לכך ביידן כתב כי הדבר שהוא הכי גאה בו בחייו המקצועיים הוא פעילותו בתחום הדיפלומטיה ויחסי חוץ.
ביידן נותן לעצמו קרדיט על קבלת פסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס בשנת 2015 וזאת לאחר הצהרתו של ביידן חרף חוסר התיאום עם הבית הלבן, כי הוא תומך בנישואים חד-מיניים. דבר זה בא לאחר התנגדותו של ביידן למינוי רוברט בורק לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית כאשר ביידן היה יו"ר ועדת המשפטים בסנאט.
ביקורות.
המגזין האמריקאי, ואניטי פייר תיאר את הספר כ"תוצאה של עליזות וכנות של כותב הספר".
קונצ'רטו לפסנתר מספר 4 (בטהובן)
הקונצ'רטו לפסנתר מס' 4 אופוס 58 של לודוויג ואן בטהובן בסול מז'ור, נכתב בין השנים 1805–1806. בטהובן בעצמו היה הסולן בבכורה הציבורית במסגרת קונצרט בטהובן, 1808 בתיאטרון וינה .
תזמור.
הקונצ'רטו נכתב לפסנתר סולו ותזמורת הכוללת חליל, שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני, וסקצית מיתרים.
בכורה וביקורות.
הקונצ'רטו נוגן לראשונה במרץ 1807 בקונצרט פרטי בביתו של הנסיך פרנץ ג'וזף פון לובקוביץ .גם האוברטורה של קוריולן והסימפוניה הרביעית של בטהובן נוגנו לראשונה באותו קונצרט. עם זאת, לא הייתה בכורה ציבורית עד לקונצרט ב־22 בדצמבר 1808 בתיאטרון וינה. בטהובן שוב עלה לבמה כסולן. קונצרט המרתון היה הופעתו האחרונה של בטהובן כסולן עם תזמורת. בטהובן הקדיש את הקונצ'רטו לחברו, הסטודנט והפטרון, הארכידוכס רודולף .
ביקורת במהדורת מאי 1809 של "Allgemeine musikalische Zeitung" קובעת כי . עם זאת, לאחר הופעתה הראשונה, היצירה הוזנחה עד 1836, אז נוגנה שוב על ידי פליקס מנדלסון. כיום, היצירה בוצעה והוקלטה באופן נרחב, והיא נחשבת לאחת היצירות המרכזיות של ספרות הקונצ'רטו לפסנתר.
קדנצות.
קדנצות לקונצ'רטו נכתבו על ידי מספר פסנתרנים ומלחינים לאורך ההיסטוריה; יוהנס ברהמס, קלרה שומאן, פרוצ'ו בוזוני, הנס פון בילוב, איגץ מושלס, קאמי סן סנס, אנטון רובינשטיין, וילהלם קמפף, ניקולאי מטנר, אז'ן ד'אלבר, ליאופולד גודובסקי, וילהלם בקהאוס, סמיל פיינברג וכו'.
מדינת א-זהרא
עיתונות מונחית נתונים
הכחשת המוות (ספר)
הכחשת המוות הוא ספר פסיכולוגיה ופילוסופיה משנת 1973 מאת האנתרופולוג התרבותי ארנסט בקר, בו המחבר מסתמך על יצירותיהם של סרן קירקגור, זיגמונד פרויד, נורמן א. בראון ואוטו ראנק. הספר זכה בפרס פוליצר לספרות עיון בשנת 1974, חודשיים לאחר מותו של הסופר.
רקע כללי.
הנחת היסוד של הכחשת המוות היא שהציוויליזציה האנושית היא בסופו של דבר מנגנון הגנה סמלי משוכלל כנגד ידיעתנו שאנו בני תמותה. מנגנון זה, בתורו משמש תגובה רגשית ואינטלקטואלית בסיסית המהווה את מנגנון ההישרדות שלנו. בקר טוען כי דואליות בסיסית בחיי האדם קיימת בין העולם הפיזי לבין העולם הסמלי של המשמעות האנושית. האנושות היא בעלת אופי דואליסטי המורכב מעצמי פיזי ומעצמי סמלי, ולכן אנו מסוגלים להתעלות מעל דילמת התמותה באמצעות גבורה, על ידי מיקוד תשומת לבנו בעיקר בעצמי הסמלי שלנו. התמקדות סימבולית זו בעצמי (self) לובשת את צורתו של "פרויקט האלמוות" של הפרט (או "פרויקט causa sui" , כלומר הגורם המהווה את הסיבה של עצמו), שהוא למעשה מערכת אמונה סמלית המבטיחה שהמאמינים סבורים, או מאמינים, שהם עצמם עדיפים או עליונים על המציאות הפיזית. בכך שהם חיים בהצלחה תחת תנאי פרויקט האלמוות, אנשים מרגישים שהם יכולים להפוך להרואיים, ומכאן ואילך - לחלק ממשהו נצחי: משהו שלעולם לא ימות בהשוואה לגופם הפיזי. תחושה זו, בתורה, נותנת לאנשים את התחושה שלחייהם יש משמעות, מטרה ושהם בעלי משמעות בתוכנית הגדולה של הדברים - התכנית של האל, היקום או ההוויה, כל אחד לפי אמונתו.
פרויקטים של אלמוות הם דרך אחת בה אנשים מתמודדים עם חרדת המוות. עם זאת, אנשים מסוימים ישתכרו או ישתמשו בסמים כדי לברוח מחרדת המוות. אחרים ינסו להתמודד עם אימת המוות על ידי התעלמות מהבעיה ועל ידי "הרגעת עצמך עם הטריוויאלי" (מונח שאותו שאל בקר מקירקגור). בקר מתאר את ההצלחה של תמונת העולם הנוצרית שהייתה מסוגלת לקחת "עבדים, נכים ... ואת הפשוטים והאדירים כאחד", ולהפוך אותם לגיבורי סיפור משלהם על ידי התבוננות מעבר לעולם הזה אל הממלכה השמימית, שם יזכו לתגמול על גבורתם מאת אלוהים, תגמול בדמות חיים עמו לנצח.
בקר טוען כי השרירותיות של פרויקטי האלמוות שהומצאו על ידי האדם גורמת להם לנטות באופן טבעי לסכסוך. כאשר פרויקט אלמוות אחד מתנגש עם אחר, מדובר בהאשמה של הצד השני בגרימת 'עוולת חיים', לא פחות, וזהו הקשר שמוביל לחוסר אפשרות לפשרה, להתנהגות תוקפנית ומתגוננת כאחד. כל אחד מהצדדים ירצה להוכיח שמערכת האמונות שלו מעולה, דרך חיים טובה יותר. לפיכך פרויקטים של אלמוות אלה נחשבים כמניע בסיסי לסכסוך אנושי, כגון מלחמות, דעות קדומות, רצח עם וגזענות.