הארכידוכס קרל, אישית, אשר חנה מספר קילומטרים בעורף כוחותיו, הוביל כוח עתודה על מנת לסתום את הפער, ובעמל רב, הצליח לבלום את תנופת ההתקפה הצרפתית. האוסטרים, בנוסף, שיגרו במורד זרם הדנובה ארבות כבדות, ואלה חיבלו בגשרים שבעורף הכוחות הצרפתיים שמצפון לנהר. כיוון שכך, פקד נפוליאון להפסיק את ההתקפה. בשלב זה, הצליח הטור של אורזיני-רוזנברג לכבוש את אסלינג, אולם נעקר משם בהתקפת נגד צרפתית. כיוון שכך, ניסה רוזנברג, ללא הצלחה, לאגף את מרכז המערך הצרפתי, בעוד הצרפתים מתחילים בנסיגה אל הגשרים החבולים, ובמקביל, נעשו מאמצים מוצלחים לתקנם. כללית, תוך אבדות כבדות, הצרפתים הצליחו לשמור על סדר יחסי ומערכם לא התמוטט. תוך כדי קרבות אלה, נפצע המרשל לאן אנושות מכדור תותח אוסטרי. סן-הילר (Saint-Hilaire), אחד ממפקדי האוגדות בגיס של לאן, נפצע אף הוא אנושות מכדור תותח אוסטרי, ואיבד את רגלו השמאלית. לבסוף דעך הקרב עקב תשישות כללית של שני הצדדים.
אחרית דבר.
אם כי הקרב הסתיים בניצחון אוסטרי, ניצחון ראשון מזה כעשור על הצרפתים, לא היה זה ניצחון מכריע, וגם האבדות, כ-46,000, התחלקו באופן שווה, לערך, בין הצדדים. אבדות הצבא האוסטרי היו כ-6,200 הרוגים ונעדרים, כ-800 שבויים וכ-16,300 פצועים. אבדות הצרפתים היו כ-7,000 הרוגים (ביניהם המרשל לאן, שמת מפצעיו ב-31 במאי, וסנט-הילר, שמת כתוצאה מנמק ב-5 ביוני) וכ-16,000 פצועים. עד 22 במאי בלילה הסתיים תיקון הגשרים, ואו אז הושלמה הנסיגה ללובאו. הצבא הצרפתי התאושש במהירות יחסית, ריכז כוחות בלובאו, אשר שימש לו כבסיס מוגן ומוצק, ובתחילת יולי הביס את האוסטרים בקרב וגראם, תבוסה שהביאה להתפוררות הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית.
לקריאה נוספת.
כתריאל בן אריה, קרבות מופת, הוצאת לביא, 1994.
האספן (סרט)
Felino CB7
Felino CB7 היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית על, בעלת מרכב פיברגלס מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ ומכוניות העל הקנדית Felino Corporation אשר מיוצרת משנת 2016 עד היום.
"Felino CB7".
דגם ה-"Felino CB7" פותח במשך 7 שנים, טרם יציאתו לשווקים. נסיעת המבחן של דגם ה"Felino CB7"[ לפני אישורו הסופי נערכה במסלול מרוצי המכוניות "Circuit Gilles Villeneuve" . אב הטיפוס של דגם ה"Felino CB7" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית במונטראול (Montreal International Auto Show ). דגם ה"Felino CB7" היא מכונית הספורט השנייה, שמיוצרת בקנדה (מכונית העל הראשונה, המיוצרת משנת 2010 היא לוקוס HTT פלאטור).
המכונית היא בעלת 2 מושבים ו-2 דלתות הדגם "Gull-wing door" ("דלת של כנף") מצוידת במנוע ג'נרל מוטורס (מנוע מרכזי). מידות צמיגים: קדמיים - 315/30R18, אחוריים - 245/40R18. תאורת פנסים תוך שימוש בדיודה פולטת אור (LED - Light-Emitting Diode). בלמים הם 4 בלמי דיסק (355 מ"מ)
צ'ימיטרו מונומנטלה
Penguin Books Ltd
דרום-אפריקאי
ג'לאל א-דין א-סויוטי
ג'לאל א-דין עבד א-רחמן בן אבו בכר בן מחמד אלח'דירי א-סוּיוּטי (שם מלא בערבית: جلال الدين عبد الرحمن بن أبي بكر بن محمد الخضيري السيوطي) חי בין השנים 1445–1505 לספירה.
היה איש דת מצרי, מורה ומומחה בתחום ההלכה והמשפטים, ואחד מהסופרים הבולטים בתקופתו, אשר הקדיש את כתביו לתאולוגיה והלכה אסלאמית. מזוהה עם האסכולה השאפעית, ונחשב לאחד מפוסקי ההלכה המכובדים ביותר באסכולה השאפעית בפרט, ובאסלאם בכלל.
חייו.
א-סויוטי נולד ב-3 באוקטובר 1445 בקהיר. אמו הייתה ממוצא צ'רקסי, ואילו אביו ממוצא פרסי, בעוד שעל פי א-סויוטי בעצמו, הוא למעשה נצר לשושלת מבגדאד. משפחתו היגרה לאסיוט שבמצרים הממלוכית, ולכן הוא זכה לשם "אסויוטי". אביו, אשר למד ולימד הלכה אסלאמית על פי האסכולה השאפעית, נפטר כשג'לאל א-דין היה בגיל חמש.
ג'לאל א-דין התמחה בהלכה האסלאמית, בעיקר באסכולה החנפית ובאסכולה השאפעית. הוא התמחה גם בחדית', פרשנות הקוראן, תאולוגיה, היסטוריה, רטוריקה, פילוסופיה, פילולוגיה, אריתמטיקה, וברפואה.
בהיותו בן 18 החל ללמד הלכה אסלאמית על פי האסכולה השאפעית, באותו מסגד שבו אביו נהג ללמד. בד בבד הצטרף א-סויוטי למסדר הסופי השאד'לי (בערבית: الطريقة الشاذلية‎).
במהלך חייו זכה ג'לאל א-דין א-סויוטי לתואר הנכסף "מוג'דד" (בערבית: مجدد‎) אשר משמעותו: "המחדש", והכוונה בזה היא לאדם אשר מחיה מחדש את הדת.
א-סויוטי מת ב-18 באוקטובר 1505.
כתביו.
ג'לאל א-דין א-סויוטי כתב על נושאים רבים. את דבריו הוא העלה על כתב על פני כ-900 יצירות.
את יצירתו הראשונה הוא כתב בהיותו בן 17.
אבן עמאד אמר עליו: .
אחד מתלמידו אמר .
בנוסף ליצירותיו בנושא הדת, כתב א-סויוטי גם בנושא הרפואה. כמו אבן אל-ג'ווזי, גם כתביו הרפואיים של א-סויוטי מבוססים כמעט לחלוטין על מסורות של הנביא מוחמד.
בין יצירותיו המפורסמות ביותר ניתן למצוא את:
עדי שטרן (מעצב גרפי)
עדי שטרן (נולד ב-1966) הוא מעצב גרפי ישראלי ונשיא בצלאל.
השכלה אקדמית.
בוגר המחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל (1992) ומוסמך , בריטניה, בטיפוגרפיה ועיצוב גופנים (2003).
קריירה מקצועית.
עם תום לימודיו עבד במשך כשנתיים בסטודיו של דוד טרטקובר. בין השנים 1994–2015 הוביל סטודיו לתקשורת חזותית וטיפוגרפיה שהתמחה בעיצוב בתחומי התרבות והאמנות. בין הגופים עימם עבד לאורך השנים ניתן למנות את מוזיאון העיצוב חולון, מוזיאון תל אביב לאמנות, להקת המחול בת-שבע, האוניברסיטה העברית, פסטיבל ישראל, התזמורת הקאמרית הישראלית, המרכז הבינתחומי הרצליה, שידורי קשת, האופרה הישראלית ויד ושם.
לצד אלה ייעץ לחברות מהחשובות בעולם בתחום עיצוב הגופנים, ביניהן: Microsoft Typography, , .
לצד פעילותו כמעצב, שטרן כותב ומרצה על ההיסטוריה והעיצוב של הכתב העברי.
פעילות אקדמית.
מרצה בבצלאל החל משנת 1997 וראש המחלקה לתקשורת חזותית בשנים 2008–2015.
בהובלתו הוקמה התוכנית הראשונה בישראל לתואר שני בתקשורת חזותית.
בין מרץ לספטמבר 2015 כיהן כמ"מ נשיא בצלאל והחל באוקטובר 2015 מכהן כנשיא המוסד.
בין תפקידיו כנשיא פועל להמשך גיוס המשאבים הנדרשים ולהקמתו של קמפוס בצלאל החדש ע"ש ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל במגרש הרוסים בירושלים. בנין הקמפוס מתוכנן על ידי משרד האדריכלים מטוקיו, והוא צפוי להוות עוגן מרכזי בהתחדשות האורבנית של מרכז העיר ירושלים.
הוקרה, פרסים ומלגות.
עבודותיו השתתפו בתערוכות רבות בארץ ובעולם וזכו בפרסים שונים, ביניהם הפרס הראשון בתחרות איגוד המעצבים הטיפוגרפים של טוקיו, יפן, (TDC Tokyo), ופרסי כסף וארד בתחרות Art Directors Club, ניו יורק.
ג'וזף גרינשטיין
ג'וזף ל. גרינשטיין (2 בינואר 1893 – 8 באוקטובר 1977), שכונה בשל גופו הקטן "האטום האדיר" (The Mighty Atom), היה יהודי נמוך קומה יליד פולין שהיגר לארצות הברית והדהים את העולם בחוזקו ובפעלולי הכח שביצע.
חייו.
ג'ו גרינשטיין נולד בשם יוסף בסובאלק (אז בתחומי האימפריה הרוסית - כיום בפולין), בשנת 1893. כשהיה כבן 14 סבל מדלקת ריאות חמורה. הרופאים ניבאו שלא יגיע לבגרות ושחבל להטרידו בלימודים. הוריו התירו לו להסתובב בחברתם של אנשי קרקס מקומיים. שם פגש הילד יוסף "איש ברזל" בשם וולנקו, שלקח את הילד תחת חסותו. ארבע שנים לאחר מכן גרינשטיין הפך למתאבק ואיש ברזל בעצמו, וביצע פעלולים שונים כגון כיפוף פרסות סוסים, נשיכת מוטות ברזל וכדומה.
בפולין הוא נישא ללאה, והחל קריירה בתור מתאבק תחת השם "גרינשטיין הילד" (Kid Greenstein). בשל עליית האנטישמיות במזרח אירופה החליט להגר עם אשתו לטקסס, ארצות הברית.
ב-1914 אדם טקסני ירה בו ממרחק של כ-30 מטר, כנראה בשל קנאה על רקע רומנטי. למרבה הפלא, גרינשטיין עזב את בית החולים באותו יום כשהכדור שפגע בראשו לא חדר כלל לגולגולתו. חוויה זו תרמה למוניטין שלו כאיש ברזל ומצד שני עוררה בו עניין בכוחות נפש הקשורים עם כוח פיזי. הופעותיו כאיש ברזל משכו קהל רב, מולו החדיר מסמרים דרך לוחות פלדה בעזרת כפות ידיו, משך משאיות בעזרת שיניו והרים משאות עצומים לכאורה ללא קושי.
ב-1938 גרינשטיין עמד מול שופט בניו יורק, מואשם בתקיפה וגרימת חבלה חמורה. השופט הביט בג'ו, איש קצר קומה שהתנוסס לגובה של 162 ס"מ בלבד, וברשימת האישומים הארוכה בהם הואשם. באולם בית הדין ישבה שורה ארוכה של גברים מגודלים, מציגים ידיים ורגליים שבורות, אפים מחוצים ותחבושות אדומות. השופט שאל את השוטר שהיה עד הראייה אם ג'ו פגע בכל אלו. "כל אלו", ענה השוטר, "וגם אלו שעדיין מאושפזים". גרינשטיין הסביר שכמה ימים לפני כן נתקל במנהטן בשלט שהכריז "אין כניסה ליהודים וכלבים". זו הייתה עצרת תמיכה בהיטלר שאורגנה על ידי ארגון נאצי אמריקאי. גרינשטיין תלש את השלט המבזה, והמתין לבריונים הנאצים שראו את מעשיו ויצאו להתקיף את היהודי נמוך הקומה. השופט הכה בפטיש והכריז "חף מפשע, התיק סגור".
גרינשטיין השתתף חמש פעמים בתחרות האמריקאית "ריפלי תאמינו או לא" ובשנת 1976 נכנס לספר השיאים של גינס.
מאוחר יותר בחייו הוא מכר שמן קוקוס, סבונים ושיקויי בריאות בירידים ושווקי איכרים מתוך משאית שבה נסע ממקום למקום.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה כבר היה קרוב לגיל 50, ולכן לא התגייס. בכל זאת התנדב ללמד את שוטרי ניו יורק ג'ו-ג'וטסו וזכה להוקרה מצד ראש העיר, לה גוארדיה.
מסמרי ברזל ופרסות שכופף מוצגים עד היום בפנסילבניה.
גרינשטיין נתן את ההופעה האחרונה שלו ב-11 במאי 1977 במדיסון סקוור גארדן בגיל 84, כולל כיפוף פרסות והחדרת מסמרים בידיו החשופות. הוא נכנע לסרטן חמישה חודשים מאוחר יותר, ב-8 באוקטובר 1977.