הצמחייה הדומיננטית של פילבארה כוללת עצי שיטה, שיחים שונים, ובעיקר את עשב הטריאודיה. כמה מינים של עצי שיטה אנדמיים לאזור זה והם במוקד של תוכניות שימור יחד עם פרחי בר ופלורה אחרת. אזור פילבארה הוא ביתם של מינים אנדמיים רבים. יש בו מגוון גבוה של חסרי חוליות תת-קרקעיים, חלקם (כדוגמת טרגלוביטים) מיקרוסקופיים ומצויים עמוק בבטן האדמה או באקוויפרים של מי התהום. בנוסף לכך מצויים בו מינים רבים של חולייתנים אנדמיים כמו פיתון זית פילברה, עכבר תלולית פילברה, קאלוטה אדומה, נינגאווי פילברה, לצד מינים אחרים המצויים באזורים נוספים באוסטרליה כמו הדינגו, קנגורו אדום, קיפודן נמלים אוסטרלי, בילבי ענק, מולגרה, וולארו מצוי, מולך קוצני, נמיית כיס צפונית, כוח אוסטרלי, כוח החולות, פיתון השטיחים, פיתון שחור-ראש, נחש מולגה, עיט מחודד-זנב, זרון מנומר, תוכי מולגה, קקדו ורדרד, תוכונים, ועוד. הטבע של פילבארה נפגע במידה מסיומת על ידי פעולות לכריית ברזל, אזבסט וגז, אך ההגנה על אזורי טבע חשובים היא ברמה טובה.
שפלת עשב-מיטשל
שפלת עשב-מיטשל (באנגלית: Mitchell Grass Downs; נקרא גם ערבת עשב-מיטשל) הוא אזור גאוגרפי גדול ביבשת אוסטרליה המהווה את אחד מ-89 המערכות האקולוגיות של אוסטרליה (IBRA), ומצוי בתחומי המדינות קווינסלנד והטריטוריה הצפונית. האזור מתאפיין במישורים ובשטחי סוואנה ענקיים חסרי עצים ברובם עם צמחייה נמוכה - בעיקר של עשב מיטשל ("Astrebla"), שנתן לאזור את שמו - והוא משתרע על פני שטח של 320,000 קמ"ר. האוכלוסייה האנושית באזור די נמוכה, ויש בו כ-11 ערים ויישובים עירוניים. הכלכלה העיקרית באזור היא מרעה של צאן ובקר, וכן גם תיירות ודיג. בשל הצמחייה הנמוכה, המגה-פאונה של שפלת עשב-מיטשל דליל יחסית למערכות אקולוגיות טרופיות יותר, אך לעומת זאת השפלה עשירה בבעלי חיים קטנים ויש בה אף מספר מינים אנדמיים.
מאפיינים.
שפלת עשב-מיטשל ממוקמת במרכז-מזרח היבשת האוסטרלית. כ-72% משטחה מצוי בתחומי מדינת קווינסלנד ו-28% בתחומי הטריטוריה הצפונית. אזור השפלה מחולק מבחינה גאולוגית וגאוגרפית ל-3 אזורים: שטח השפלה שבטריטוריה הצפונית נקרא "בארקלי טאבלנד" (Tableland Barkly; על שמו של מושל ויקטוריה סר הנרי בארקלי), והוא מכסה כ-21% משטח המדינה, בעוד ששטח השפלה בקווינסלנד מחולק ל"שפלה הצפונית" ול"אבן הגיר ג'ורג'יה" (על שם כך שהאדמה מורכבת מאבן גיר, בניגוד לאזורים האחרים שבהם האדמה מורכבת מסוגי חימר). מלבד זאת השפלה מחולקת ל-152 תתי-אזורים על ידי IBRA. מערכת הניקוז של השפלה נעשית על ידי מספר נחלים ונהרות, כשחלק מהמים נשפכים למפרץ קרפנטריה, חלק לאגמים ונהרות שונים (אגם אייר, אגם פילינדרס, אגם ביוקן, נהר גרגורי ועוד), וחלק נשפך ונעלם בחולות של מדבר סימפסון. שפת הנחלים והנהרות מספקת תמיכה לצמחייה רבה ומגוונות שאינה מצויה בשאר חלקי השפלה. הטופוגרפיה העיקרית של שטח השפלה היא מישור נמוך בגובה של 200–500 מטר מעל פני הים, אם כי על פני השטח העצום הזה יש גם אזורים רבים המתאפיינים בגבעות וברכסים סלעיים.
האקלים של האזור טרופי יותר באזור הצפון-מזרחי, וצחיח יותר באזור הדרומי והמערבי הסמוך למדבר סימפסון ולמדבר טאנאמי. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא עד 600 מילימטר בצפון וכ-322 מילימטר בדרום-מערב. מרבית המשקעים באזור יורדים מדצמבר עד מרץ, והחודשים היבשים ביותר הם יולי ואוגוסט. הטמפרטורות משתנות בין העונות: בחורף הגשום האזור חם מאוד עם טמפרטורה מקסימלית של 40 מעלות חום בינואר, בעוד שבמהלך הקיץ היבש הטמפרטורות המינמאליות הם 9–12 מעלות ביולי; לילות כפור עשויים להתרחש במקצת בדרום מזרח השפלה.
אוכלוסייה.
האוכלוסייה האנושית של שפלת עשב-מיטשל דלילה יחסית. בשטח השפלה שבטריטוריה הצפונית יש כ-5,900 אנשים, אם כי בקווינסלנד האוכלוסייה גדולה בלפחות פי 2. העיר הגדולה ביותר באזור השפלה היא העיר לונגריץ' (4,500 אנשים); העיר משמשת כמרכז העיקרי לחכירת שטחי מרעה בשפלה, ויש בה גם מספר אטרקציות תיירותיות, מוזיאונים, מכללה חקלאית לסטודנטים לצד מרכזי קניות גדולים. מרכזים קטנים יותר הם הערים: וינטון (1,321), ריצ'מונד (641) ג'וליה קריק (525), ואליוט (419). עיירות וישובים עירוניים נוספים באזור הם: טאמבו, באוליה, קאמוואל, בלאקאל, הוג'ינדן, ובארקאלדין, וישנם גם מספר כפרים וישובים קטנים יותר.
כלכלה ותחבורה.
מרבית שטחי השפלה מוקדשים לשטחי מרעה ויש בו חוות בקר רבות. הפוטנציאל של האזור הוכר על ידי ויליאם לאנדסבורוג ונט ביוקנן בשנת 1860, ובשנת 1863 השניים החכירו מהממשלה כ-2,000 קמ"ר לצורך מרעה עבור 350,000 כבשים ו-35,000 ראשי בקר. בשנת 1887 חוזה החכירה הסתיים, והממשלה החלה להחכיר שטחים לאנשים רבים. צאצאים רבים של חוכרי השטחים הראשונים עדיין מתגוררים באזור. בשל שטחי המרעה הגדולים שבו, האזור היה מעוז של תעשיית הצמר האוסטרלית עד לירידת קרנו ב-1960; הסיבה העיקרית לכך הייתה עלות ההחזקה של עדרי צאן ונטישה של עובדים רבים לתעשיית המכרות באזורים סמוכים (כמו במאונט איסה), וככל שעבר הזמן השימוש באזור הוחלף לרעיית עדרי בקר שניתן לפקח עליהם בקלות יותר בעזרת בוקרים; עם זאת גם כיום יש בעלי חוות המחזיקים עדרי צאן גדולים. הערים הגדולות באזור מספקות תמיכה לענף הבקר והצאן, וכמרכזי הקניות של התושבים באזור ושל הנהגים. במרבית היישובים והכפרים ניתן לקנות דלק ומים ללא בעיה מיוחדת, אם כי בכפרים רבים מכיוון שהמים נשאבים מבארות הם בעלי טעם גרפיתי מעט. התיירות והדיג אף הם מהווים כלכלה חשובה, וכ-140,000 תיירים מגיעים לאזור מדי שנה. תעשיית המכרות אף היא מתפתחת באזור, וכיום ישנם מספר מוקדי כרייה של זהב, נחושת, עופרת, אורניום ואבץ.
את שפלת עשב-מיטשל חוצים מספר כבישים ראשיים - בעיקר בין הערים הגדולות, לצד שבילים וכבישים קטנים המקשרים בין הכפרים והיישובים לכבישים הראשיים. בניגוד לכבישים הצדדיים, הכבישים הראשיים לרוב הם באיכות סבירה אך מדי פעם יש קטעים מחוספסים. הבעיה העיקרית בכבישים היא הפגרים הרבים שפזורים בצידיהם בעקבות פגיעת כלי רכב, ואשר מושכים מספר רב של עופות דורסים שהגדולים שבהם מהווים סכנה לרכבים הנוסעים במהירות כיון שלוקח להם זמן משמעותי כדי להתרומם מהקרקע. קו הרכבת באזור השפלה שבנייתו הושלמה בשנת 1892, סיפק תמריץ ניכר לעיר לונגריץ' בתחילת התפתחותה. קו הרכבת משמש גם לשינוע המחצבים והבשר לערי הנמל בחוף המזרחי על מנת לייצא אותם למדינות סמוכות.
פלורה.
כאמור, שפלת עשב-מיטשל מתאפיינת במישורי סוואנה נטולי עצים ברובם. הסיבה לכך היא קרקעית החימר של השפלה אשר מונעת צמיחה של עצים בשל הביקוע של הקרקע הגורם לשבירת מערכת השורשים האופקית של העץ. העשבים באזור בניגוד לכך, מתאפיינים בדרך כלל במערכת שורשים אנכית שאינה מושפעת ברצינות מביקוע האדמה. העשב הנפוץ ביותר באזור הוא הסוג עשב מיטשל ("Astrebla"), שקרוי באנגלית על שם מגלהו, סר תומאס מיטשל. עשב זה גדל בפיזור יחסית, יש לו קוטר של כ-20 ס"מ, גובה של חצי מטר ושורשים שמגיעים לעומק של למעלה ממטר ומאפשרים לו גישה ללחות שבעומק האדמה. ישנם ארבעה מינים של עשב מיטשל אשר כולם מצויים גם בשפלה זאת: מיטשל מתולתל ("Astrebla lappacea"; המין המזין ביותר), מיטשל חישוק ("Astrebla elymoides"), מיטשל שעורה ("Astrebla pectinata") ומיטשל שור ("Astrebla squarrosa"). כל המינים בעלי תוחלת חיים ארוכה מאוד ביחס לעשבים (עד 30 שנה), והם עמידים בדרך כלל למרעה של בקר לבצורת ולשריפות בשל מערכת השורשים הענפה שלהם. בסוואנה ישנם מיני עשבים פחות דומיננטיים כדוגמת עשב הספיניפקס (בעיקר מהמין "Triodia pungens"), שגדל כמו פקעות כדוריות ואופייני יותר לאזורים המדבריים של אוסטרליה.
אף על פי שאין הרבה עצים ברחבי השפלה (בדומה לסוואנות אחרות בעולם כמו הסרנגטי), סמוך לאגני ניקוז, לאגמים, לביצות וכן בסמוך לנתיבי מים שמוצפים מעת לעת, ישנם חורשים פתוחים של מיני אקליפטוס כדוגמת אקליפטוס פרוינוסה, אקליפטוס פופולנה, אקליפטוס המקור, אקליפטוס קולאבה, אקליפטוס כסוף-עלים ואקליפטוס לוקופילה, שיטה (בעיקר מהמינים: בריגלו ושיטה מצחינה), ומיני שיחים כדוגמת כף אווז, הדס דבשי ("Melaleuca"), שיח אמו ("Eremophila") ושיח כחול (Chenopodium auricomum). על פני הסוואנה ישנם לפחות 10 צמחים אנדמיים.
האיום העיקרי על הפלורה בשפלה היא מצד מינים פולשים, שהבולט שבהם הוא השיטה קוצנית ("Acacia nilotica"); השיטה הקוצנית היא מין שיח-עץ גדול שמסוגל לסבול את הביקוע של קרקעית החימר בסוואנה, ויחד עם חוסר תחרות מצד עצים אחרים היא הפכה למין פולש ואגרסיבי המהווה בעיה רצינית מאוד בשטחי השפלה שבקווינסלנד, משום שהשורשים הגדולים שלה מונעים מהעשבים המקומיים גישה למים ולאור השמש. השיטה הובאה לראשונה לאזור על ידי האדם בשנת 1900 כדי לספק צל ומזון לעדרי הבקר והצאן, והיא התפשטה אף יותר בעזרתם של רועי העדרים. בעוד שזרעי השיטה נשחתים במערכת העיכול של הכבשים, אצל הבקר הזרעים יוצאים שלמים לאחר העיכול, כך שהבקר מהווה גורם נוסף להפצת השיטה במקום להגביל אותה.