ריינר נולד בשרוסברי שבאנגליה. אמו היא אמריקאית ואביו אנגלי בעל אזרחות כפולה אמריקאית ובריטית. ריינר הופיע בטלוויזיה בסדרה "מאהבות" בדרמה הקומית "At Home with the Braithwaites" ובסדרת הדרמה "Making Waves". על הבמה שיחק בשנת 2004 במחזה "The Rivals" בתיאטרון "בריסטול אולד ויק", ב-2006 השתתף ב"רומיאו ויוליה" בתיאטרון רויאל שייקספיר וכן הופיע במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון נובלו.
הופעתו הראשונה של ריינר בתפקיד ד"ר גייל בסיטקום "מירנדה" היה בפרק ספיישל חג המולד "The Perfect Christmas", לצדם של סאלי פיליפס, מירנדה הארט, טום אליס, שרה הדלנד, ופטרישה הודג'. הוא חזר והופיע עם אותה דמות בעונה השלישית של הסדרה בפרק "Je Regret Nothing".
בנובמבר 2012 הוכרז כי ריינר לוהק לתפקיד סיימון טמפלר (גיבור הסדרה "המלאך") בפיילוט לסדרה חדשה המבוססת על הדמות. הצילומים החלו ב-17 בדצמבר 2012 בפסיפיק פליסיידס שבקליפורניה. אבל כיוון שהמפיק רוג'ר מור לא הצליח למכור את הסדרה, ריינר לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של FX Networks "הרודן". השידור הראשון של "הרודן" היה ביוני 2014, וריינר גילם שוב את הדמות בעונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2015 שיחק בסרט "עוקבים" (Tracks) בתפקיד ראשי לצד טיילור לאוטנר ומרי אבג'רופולוס.
חיים אישיים.
בת זוגו של ריינר היא השחקנית לוסי בראון. יש להם בן שנולד ב-28 בדצמבר 2014 ובת שנולדה ב-11 ביולי 2017.
רוברטו (פירושונים)
רוברט
הילארי פטנאם
פאול טיבטס
הילארי רודה
הילארי דאף
הילארי סקוט
המדינה החופשית סקסוניה-מיינינגן
המדינה החופשית סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: זקסן-מיינינגן; Freistaat Sachsen-Meiningen) הייתה מדינה קטנה ברפובליקת ויימאר, שהתקיימה תקופה קצרה עד למיזוגה במדינת תורינגיה.
היסטוריה.
ב-10 בנובמבר 1918 התפטר ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית ברפובליקת ויימאר.
בשנת 1920 הצטרפה המדינה למדינת תורינגיה, לאחר שפרלמנט המדינה הכריע בעד המהלך, ושלל הצטרפות לפרוסיה או לבוואריה.
מוזיאון הבאוהאוס
מוזיאון הבאוהאוס הוא מוזיאון פרטי השוכן בקומת הקרקע של מבנה שנבנה בסגנון הבינלאומי ב-1934, הממוקם ברחוב ביאליק 21 בתל אביב. המוזיאון נפתח בסוף שנת 2007, לאחר שהמבנה שבו הוא שוכן נרכש ושופץ בידי רון לאודר. שטחה של התצוגה הוא 120 מ"ר ומוצגים בה פריטי ריהוט וחפצי באוהאוס משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, וכן תערוכות אודות הסגנון הבינלאומי.
בקעת הנדיב
בקעת הנדיב הוא עמק רחב במישור החוף, המשתרע על פני שטח של 20 קמ"ר בין מורדות הכרמל ממערב לבין רמות מנשה ממזרח וקרוי על שמו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. האזור מתאפיין בשטחים חקלאיים רבים, הכוללים בעיקר כרמי-ענבים ומטעים, ושטחי טבע נרחבים, הכוללים את אזור רמת הנדיב, יער אלונים בשמורת הר חורשן, שמורת אלוני יצחק, נחלים ומעיינות.
בבקעה אתרי מורשת הכוללים מבנים מתקופות קדומות כגון אמפיתיאטרון ופארק שוני, אמת המים "מי קדם" שהובילה מים לקיסריה ההרודיאנית, הדרך הרומית "דרך יפו" ההיסטורית, גתות, מבנים עתיקים, ועוד. כן נמצאים באזור אתרי מורשת רבים מתקופת העלייה הראשונה, הכוללים את מושבות האזור - זכרון יעקב, בנימינה, גבעת עדה ופרדס חנה-כרכור. בנוסף, נמצאים באזור אתרים מתקופת מחתרת "ניל"י".
בשל חשיבותו, אותר חלק ניכר מן המרחב כ-"מכלול נופי" בתמ"א 35, וכ-"מרקם מוטה שימור", הנדרש לתוכנית כוללת שתיוחד לו בלבד – תמ"מ 5/6. תוכנית זו התייחסה למרחב זה ונקראה "סובב בקעת הנדיב". בתוכנית ניתנה התייחסות מעמיקה ל "דרך יפו" ההיסטורית, ונקבע בה כי דרך זו תהיה דרך נוף חקלאית, דרך עפר לצרכים חקלאיים ולתיירות, כחלק ממערך שימור המורשת באזור.
לאזור מגיעים לעיתים קרובות ספורטאים (רצים, רוכבי אופניים ומטיילים) ונופשים, תיירים אקולוגיים הבאים ליהנות מן הציפורים הנודדות ובעלי החיים, העושר של האלונים והעצים הייחודיים לאזור, והנחלים הרבים החוצים אותו, ותיירי מורשת אשר מעוניינים ללמוד על תקופת בית שני ועל מורשת הברון רוטשילד והחקלאות הענפה של האזור.
ביולי 2015 התארגנה קבוצת תושבים במאבק על שמירת בקעת הנדיב כאזור ירוק. מאבק זה מתמקד בעיקר ביוזמה לסלול לאורך הבקעה כביש אזורי הומה, שיחצה אותה ויוליך מכבישי 6 ו-65 בדרום אל כבישי 4 ו-70 בצפון, וייסלל על "דרך יפו" ההיסטורית.
אילנה צור
אילנה צור (2 באפריל 1924 - 11 בפברואר 2019) הייתה סופרת, מרצה, מחנכת, הוגת דעות ומפתחת שיטת הוראה הוליסטית ללימוד האדם. חיברה שבעה ספרים בנושאי בריאות, חינוך לבריאות וגוף האדם.
ביוגרפיה.
צור נולדה כמגדה שרה שפירא ב-2 באפריל 1924 בכפר סטרסקה (Strajske) בסלובקיה, כבת בכורה להוריה אטל ויצחק שפירא. בילדותה עברה עם הוריה לעיר פרשוב (Prešov), שם נולדו אחיה אוטו (לימים עו"ד גיורא עמיר) ופאבל (לימים היזם פול עמיר).
עלתה לארץ ישראל באפריל 1940 במסגרת עליית הנוער עם תנועת השומר הצעיר. בישראל התחנכה בחוות הלימוד תלפיות, ירושלים, בהנהלתה של רחל ינאית בן-צבי. עם סיום לימודיה בחוות הלימוד עברה להכשרה בקיבוצים עין החורש וגן שמואל. מטעם ההכשרה נשלחה צור להדריך בתנועת השומר הצעיר בקן רמתיים ובקן חיפה.
בשנת 1946 הצטרפה לקיבוץ "אילת" (לימים קיבוץ שובל) שנוסד באותה עת בנתניה. קיבוץ אילת עלה על הקרקע בביר זבאללה במסגרת 11 הנקודות בנגב, וקיבל את השם "שובל".
צור הצטרפה לקבוצה שישבה בשובל בשנת 1947. בשנת 1948 התגייסה לפלמ"ח ושירתה במסגרת חטיבת הנגב במשלט תל אל חאסי, אל מול צבא מצרים הנצור בכיס פאלוג'ה. באותה השנה נישאה למי שהיה מפקדה, יוסי צור (1925-2011), יליד 1925 בדורטמונד שבגרמניה, אף הוא מראשוני קיבוץ שובל.
בקיבוץ שובל הקימה צור את ענף המשתלה, שהייתה המשתלה הראשונה בנגב, והפעילה אותו עם צוות שתלניות עד שנת 1959. במסגרת עבודתן במשתלה ביצעו צור והצוות אינטרודוקציה של זני עצי פרי שלא גודלו עד אז בארץ באופן מסחרי, ביניהם שזיף אירופי ("שגיב") ומשמש מזן "פאר רעננה", ועוד.
בשנת 1959, על רקע רצונה ללמוד, סיימה צור את חברותה בקיבוץ שובל אך הוסיפה להתגורר בו כאשת חבר וכאם לילדיה בקיבוץ.
השכלה ועבודה.
צור הייתה בוגרת סמינר ערב למורי חקלאות וטבע ע"ש שיין בפתח תקווה, בוגרת ומוסמכת הפקולטה לחקלאות ברחובות, בוגרת מכון אדלר בייעוץ חינוכי ודוקטורט להוראת מדעים של האוניברסיטה העברית בירושלים (1980). את תאריה האקדמיים עשתה צור במקביל לעבודתה. בין השנים 1960–1962, במקביל ללימודיה בסמינר שיין עבדה צור כמורה לחקלאות בבתי הספר "ניצנים" ברמת גן ו"הגליל" בשכונת התקווה. לאחר מכן חזרה צור לנגב ולימדה חקלאות בחווה לחינוך חקלאי בבאר שבע ובמרכזייה הפדגוגית ב"בית יציב". בהמשך שימשה צור כיועצת חינוכית בבית הספר "בארי" ולימדה במכינה לסמינר למורים בבאר שבע. בהמשך לימדה צור במדרשה למורים וגננות ובמדרשה לחינוך גופני בבאר שבע (לימים מכללת קיי). במהלך שנות לימודיה בסמינרים פיתחה צור את גישתה ושיטתה החינוכית, ששימשה בסיס לעבודת הדוקטורט שלה.
את עבודת הדוקטורט שלה, "גוף האדם והבנתו בגישה הוליסטית" פרסמה צור גם כספר "הכרת האדם והבנתו בגישה ההוליסטית" בהוצאת המרכז הישראלי להוראת המדעים של האוניברסיטה העברית, הראשון מבין שבעת ספריה.
למדה נטורופתיה כתלמידה אקסטרנית, נבחנה בקולג' אנגלו-אמריקאי לנטורופתיה בלונדון וזכתה שם לתואר דוקטור בנטורופתיה.
הגישה והשיטה ההוליסטית (הגישה - הפילוסופיה, המהות; השיטה - הטכניקה).
עם השנים, פיתחה צור שיטה ייחודית להוראת גוף האדם והבנתו בגישה הוליסטית. השיטה והגישה שמאחוריה השפיעו על השקפת עולמה והושפעו ממנה, הן בנושאי בריאות והן בנושאים מדיניים-אקטואליים. לנושאים אלו נתנה צור ביטוי בהרצאותיה בפני קהל, בשידוריה ברדיו ובבלוגים שלה באינטרנט.
גישתה הדידקטית של צור התמקדה בתופעות מחיי היום-יום הרלוונטיות לתלמידים, כציר שסביבו נסוב הלימוד וממנו נבנה הרקע המדעי. לצורך כך פותחו 12 כלי החשיבה המרכיבים את השיטה ההוליסטית. שיטה זאת באה ליצור עניין ורלוונטיות בחומר הנלמד. זאת כנגד השיטות המקובלות, הליניאריות, שבהן עוברים בצורה מסודרת מתא לרקמה לאיבר, ומערכת אחרי מערכת.
תפיסת העולם ההוליסטית של צור הדגישה 4 פנים לשלמות המשתקפים בכל תופעה אנושית: שלמות גוף-נפש-רוח, שלמות של שילוב כל המערכות בגופנו בכל תופעה מתופעות החיים, שלמות הפרט, התנהגותו ותגובותיו עם סביבתו המשמעותית (עדה, עם, משפחה, שכבת גיל, מגדר), ושלמות של ניסיון העבר עם ההווה ועם ציפיותינו מעצמנו בעתיד.
השקפתה בנושאי בריאות.
צור גרסה שהאדם הוא האחראי האולטימטיבי לבריאותו. כדי להבטיח ולשפר את בריאותו על כל אדם להכיר וללמוד את עצמו ואת 4 הפנים לשלמותו, ולאמץ כללי התנהגות פשוטים יומיומיים הקשורים בהרגלים ב-5 תחומים: הרגלי אכילה ושתייה, הרגלי נשימה, הרגלי שמירה על טמפרטורת גוף, הרגלי יציבה ותנועה.
צור נפטרה בפברואר 2019. הותירה אחריה שלושה בנים ונכדים.
בית הכנסת הטוניסאי
פיקניק (סרט)
פיקניק (באנגלית: Picnic) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1955 המבוסס על המחזה "פיקניק" מאת ויליאם אינג' שזכה בעבורו בפרס פוליצר ב-1953. בהפקת המחזה בניו יורק השתתפו והתאהבו פול ניומן וג'ואן וודוורד.