ב-2020 הצטרף ולאסוב לקבוצת הוורלד טים אסטנה. הוא פתח את העונה בטור דה לה פרובנס וניצח את הקטע השני לאחר שהתקיף יותר מ-2 קילומטרים לסיום ותפס את ההובלה במרוץ. בקטע השלישי, שהסתיים באמצע העלייה למון ונטו, סיים ולאסוב רביעי, 1:28 דקות מנאירו קינטנה המנצח. ולאסוב סיים לצד בן קבוצתו אלכסיי לוצנקו ויו קארת'י שסיימו במקומות השני והשלישי בהתאמה, איבד את ההובלה לקינטנה וירד למקום השני הכללי, עליו שמר עד הסיום, 1:04 דקות מקינטנה. לאחר תום פגרת הקורונה חזר ולאסוב להתחרות ברוט ד'אוקסיטניה, גם שם הראה ולאסוב את הכישרון שלו כשסיים שלישי, 23 שניות מאיגן ברנל המנצח, כשהוא מקדים שמות כמו טיבו פינו, ריצ'י פורט, באוקה מולמה ועוד. לאחר מכן השיג את הניצחון את הניצחון השני שלו בעונה, ב"אתגר המון ונטו", מרוץ חד יומי שמסתיים בעלייה למון ונטו, לאחר שהקדים את ריצ'י פורט ב-18 שניות ואת גיום מרטן ב-59 שניות. לאחר מכן המשיך גם למקום רביעי בגראן פיימונטה, ששימש כחלק מהכנה שלו לקראת השתתפות שנייה במונומנט ג'ירו די לומברדיה. במהלך המרוץ התקיף ולאסוב בעלייה לצ'יביליו וחבר לג'ורג' בנט ובן קבוצתו יאקוב פוגלסן, בעלייה המכריעה והאחרונה לסן פרמו דלה בטליה, לא עמד בקצב של בנט ופוגלסן אך הצליח לסיים שלישי, 51 שניות מפולגסן המנצח.
האתיקה הניקומאכית
בניין המשרדים של הסנאט הארט
בניין המשרדים של הסנאט הארט (באנגלית: Hart Senate Office Building) או בשמו המלא בניין המשרדים של הסנאט פיליפ א. הארט (באנגלית: Philip A. Hart Senate Office Building) הוא בניין המשרדים השלישי של הסנאט של ארצות הברית. הבניין הוא ממוקם ברחוב 2 צפון מזרח (2nd Street NE) בין שדרת החוקה (צפון מזרח) לבין רחוב C צפון מזרח בוושינגטון בירת ארצות הברית.
הבנייה החלה בינואר 1975, והסתיימה בנובמבר 1982.
באוגוסט 1976 הבניין נקרא על שם פיליפ הארט, ששירת 18 שנים כסנאטור מטעם מדינת מישיגן.
המבנה מקושר אל יתר מבני הקונגרס באמצעות הרכבת התחתית של קפיטול ארצות הברית.
תכנון המבנה ובנייתו.
בניין המשרדים של הסנאט דירקסן אמור היה להשתרע על כל המתחם המצוי בין רחוב 1 צפון מזרח (1st Street NE), שדרות החוקה צפון מזרח, רחוב 2 צפון מזרח ( 2nd Street NE) ורחוב C צפון מזרח (C Street NE).
ואולם, בשל המשאבים המוגבלים ומחסור בכספים בשל מלחמת קוריאה, הוקטן בניין דיקרסן המתוכנן, והמבנה נבנה על מחצית השטח המערבי מהמתחם שיועד לו.
בשנת 1969, הקונגרס הצביע על רכישת מחצית השטח המזרחי של המגרש, על מנת לבנות "בניין משרדים חדש עבור הסנאט". בתחילה התכוון הסנאט לבנות אך ורק מגרש חנייה תת-קרקעי באתר (והוקצה לכך סכום של 21 מיליון דולרים (שוויים נכון לשנת 2018 הוא 129.9 מיליון דולרים) בהצבעה שנערכה ביוני 1971.
בעת שהוקם בניין דירקסן, כלל צוות הסנאט 2,500 עובדים. הצוות גדל ובשנת 1982 הגיע מספר העובדים ל-7,000, בהיעדר מקום הסנאט שכר משרדים במבנים סמוכים, ואף חדרי מלון על מנת שימשו כמשרדים. לעיתים צוות של סנאטור אחד נאלץ לעבוד במשרדים במספר בניינים שונים - דבר שהבהיר את הצורך בהקמת בניין משרדים נוסף.
במאי 1972 ועדת משנה של הסנאט (ועדת משנה של ועדת הסנאט לעבודות ציבוריות), אשרה הקמת מבנה משרדים מעל החניין התת-קרקעי. עלות המבנה הוערכה ב-48 מיליון דולרים ביוני 1972 (השווים, נכון לשנת 2018, 296.5 מיליון דולרים). הסנאט הצביע ואישר את התוכנית בספטמבר 1972 - בשל עליה בהערכות עלות הבנייה אושרו 53.5 מיליון דולרים (ששוויים 320 מיליון דולרים נכון לשנת 2018).
באפריל 1973 בחר אדריכל הקפיטול באדריכל ג'ון קארל וורנקה, אדריכל ידוע שעבד במחוז קולומביה שעזר לתכנן מחדש את כיכר לאפייט ותכנן את אתר הקבר של ג'ון קנדי.
תוכניתו של וורנקה אושרה על ידי ועדת הסנאט לעבודות ציבוריות ב־8 באוגוסט 1974. לוורנקה ניתנו כשבועיים בלבד להעריך את אומדן עלות הבנייה, (לימים טען אדריכל הקפיטול שהיה מעט מדי זמן לייצר תחזית עלות מדויקת) ובסוף השנה עלות ההקמה המשוערת עלתה ל -69 מיליון דולרים.
עבודות העפר באתר החלו בינואר 1975; בעת שהסתיימו עבודות פינוי השטח - בחודש אפריל - עלתה הערכת עלות הבנייה ל־84 מיליון דולרים. איכות העפר שבאתר, והעדר הומוגניות בסוג העפר ובפני השטח, האריכו את משך חפירת השטח (לצורך בניית היסודות, וקומות המרתף), והעלו את עלויות הבנייה.
לאחר סיום בניית היסודות, התגלה כי חלקם נבנו במיקום שגוי - והיה צריך להרסם ולהחליפם - דבר שהעלה אף יותר את עלויות הבנייה.
ב־30 באוגוסט 1976 הצביע הסנאט לקרוא לבניית המשרדים החדשה בבניין המשרדים של הסנאט של פיליפ א. הארט לציון פרישתו של הסנאטור פיליפ הארט (נציג המפלגה הדמוקרטית - ממדינת מישיגן). הארט נפטר ב־26 בדצמבר 1976 ממלנומה, שבעטייה בחר לפרוש מבית הנבחרים, ולא לעמוד לבחירות נוספות.
באוגוסט 1978, הגיעו עלויות הבנייה ל-85 מיליון דולרים, והוערך כי הן יגיעו ל-122 מיליון דולרים עד סיום הבנייה. הסנאט אישר להשקיע סכום נוסף של 54 מיליון דולרים במבנה (וכך העלות הכוללת המאושרת הייתה 135 מיליון דולרים). בתחילה בית הנבחרים אישר את ההשקעה, אולם לאחר מכן בית הנבחרים הפך את ההחלטה.
בשנת 1979, הערכת עלויות הבנייה הגיעה ל-179 מיליון דולרים, והערכה אחרת הייתה של 230 מיליון דולרים.
ביולי 1979 הסנאט אישר סכום כולל של 137.7 מיליון דולרים (לאחר דיון סוער, במהלכו הציעו סנטורים להפסיק את הבנייה ולהרוס את מה שנבנה), והורו לאדריכל הקפיטול לשנות את תוכניות המבנה על מנת לעמוד בסכום המאושר. שינוי התוכניות כלל:
המבנה הושלם בספטמבר 1982, בעלות כוללת של 137.7 מיליון דלרים. אדריכל הקפיטול הסביר את העלויות הגבוהות והגלישה מהתקציב, בקשיי הקמת היסודות, ובטעויות ביסודות, וכן בדרישות שינויו התוכניות של הסנאט, אשר משמעותם הייתה הכפלת שטח המבנה מ-60,000 מ"ר ל-100,000 מ"ר. אדריכל המבנה ג'ון קארל וורנק טען כי העלויות היו סבירות ביחס לאינפלציה בשנת בניית המבנה.
השימוש בבניין החל ב־22 בנובמבר 1982. במבנה היו משרדים ל־50 סנאטורים (מחצית מחברי הסנאט), אולם 25 מהם סירבו לעבור למבנה. כדי לחסוך בעלויות, הבניין נתן לכל אדם תא בחדר ולא משרד, דבר שהרגיז מאוד את צוות הסנאט. כדי לפתור את הסוגיה, סנאטורים זוטרים (שבדרך כלל לא היו מסוגלים לבחור אילו משרדים הם רוצים, וגם לא להשיג משרדים מרווחים ומאובזרים) הצליחו לתבוע את המשרדים הגדולים והמודרניים בבניין המשרדים של הסנאט הארט.
תיאור המבנה.
במבנה 9 קומות מעל הקרקע, המכילות 93,000 מטרים רבועים של שטחי רצפה, מהם 30,900 מטרים רבועים בהם ניתן להשתמש.
בשונה מהסגנון הנאו-קלאסי בו נבנו בניין משרדי הסנאט על שם דירקסן, ובניין משרדי הסנאט על של ראסל, בנוי בניין הארט בסגנון מודרני. כדי להתאים במראו לבנייני המשרדים האחרים של הסנאט (על אף הסגנון האדריכלי השונה) צופה בניין הארט בשיש לבן ובוהק ממדינת ורמונט, כל חלקי המבנה חופו בשיש (גם המסדרונות הפנימיים), ובכלל זה גם חלקים ממבנה אשר על פי רוב אינם מחופים (כמו מבניים טכניים על גג הבניין). לצורך עבודות החיפוי נעשה שימוש ב-8,129 טונות שיש.
על מנת להזכיר את בנייני דירקסן וראסל, בהם מצויה חצר פנימית, בבניין הארט נבנה אטריום ובו תקרת זכוכית גדולה; קירות האטריום חופו אף הן בשיש לבן מוורמונט, כאשר שאר חלקי אותה קומו חופו בשיש בצבע ורוד ממדינת טנסי.
בשונה ממשרדי הסנאט האחרים, בהם לסנאטור משרד, ולצוותו משרדים אחרים, לעיתים במקומות מרוחקים, בבניין הארט תכנן אדריכל הקפיטול בניין משרדים משולבים. לכל סוויטת משרדים כניסה ציבורית בקומות האי זוגיות של המבנה, וכניסה פרטית עבור צוות הסנאטור, בקומות הזוגיות של מבנה. גובהה של כל סוויטה 4.9 מטרים.
כל סוויטה כוללת משרד עבור הסנאטור, וחדר עבודה ובו תאים עבור צוותו, שכולל שתי קומות עבודה, שגובהה של כל אחת מהן 2.4 מטרים, בין התאים מפרידות מחיצות עץ אלון, המחופות בבד אקוסטי, הסופג קולות), כמו כן, בכל סוויטה יש חדר שירותים פרטי.
דלתות מעליות המבנה עשויות ברונזה.
מכסי פתחי הביוב במדרכות ברחובות הסמוכים למבנה שהיו עשויים ברזל, הוחלפו בפתחי ביוב העשויים ברונזה, כדי למנוע מראי מכסי ביוב חלודים מחלונות המבנה. חלודה מכוערים כתמי מסורתי ברזל מכסה הביוב (כרגיל חומר).
חדר הקפיטריה בבניין דירקסן (בקומת המרתף שלו), הוכפל בגודלו (כאשר השטח הנוסף מצוי בבניין הארט), דבר שאפשר לציבור לאכול בקפיטריה (קודם לכן היא שמשה רק את צוותי הסנאט).
מתחת למבנה חניון ובו מקום ל-350 רכבים.
בעת הקמת המבנה, הוא נבנה סביב בית בלמונט-סיוול הסמוך, המהווה אתר מורשת היסטורי, מטה של מפלגת הנשים הלאומית של ארצות הברית, ומכיל מוזיאון על בנושא תנועת זכות הבחירה לנשים.
חדר השימועים המרכזי.
בניית וריהוט חדר השימועים המרכזי (The Central Hearing Facility) הושלמה באוקטובר 1987; בחדר נעשה שימוש לראשונה בינואר 1988. החדר ממוקם בקומה השנייה של בניין הארט, וגובהו שתי קומות. החדר מותאם לשידורי טלוויזיה מבחינת האקוסטיקה בו, והתאורה. בקירות החדר נבנו מרפסות עבור צוותי צילום וטלוויזיה, בהם יכולים לשבת כתבי חדשות, ולשדר מבלי להפריע להליכי השימוע.
קירות החדר מחופות עץ, ומאחורי הקתדרה שבמרכז החדר, קיר מחופה אבן.
הציבור יכול להיכנס לחדר השימועים באמצעות שני מסדרונים ציבוריים. לחברי הקונגרס מסדרונות פרטיים באמצעותם הם יכולים להיכנס לחדר השימועים.
מאחורי חדר השימועים מצוי חדר המתנה קטן, בו יכולים העדים להתכונן לעדותם.
גישה לרכבת תחתית.