ארצות הברית לא תמכה בארגון בפומבי, אך מתחת לפני השטח היו מגעים עם הארגון בשל ההבנה של הממשל האמריקני שזהראן הוא איש מפתח באופוזיציה הסורית הנחשב למתון יחסית לאל-קאעידה ובשל גורמים נוספים כמו היחלשות צבא סוריה החופשית לטובת ארגונים ג'יהאדיסטים אחרים ועליית כוחו של ארגון המדינה האסלאמית. נציגי צבא האסלאם נפגשו עם השליח היהודי של אובמה לסוריה - דניאל רובינשטיין ועם נציגים אמריקנים נוספים, וזהראן עצמו העניק מספר פעמים ראיונות לכלי תקשורת מערביים. על כך הוא גם זכה לכתבות בגנותו במגזין דאביק של המדינה האסלאמית. במאמר משנת 2014 שהוקדש לאופוזיציה הסורית, שגריר ארצות הברית לשעבר באלג'יריה וסוריה רוברט סטיבן פורד תיאר את עלוש כ"מפקד איסלמיסטי שאפתן" השייך לארגוני האופוזיציה המתונים, ואשר היה מהראשונים להנחיל אבדות לכוחות המדינה האסלאמית בקרבות עקובים מדם בעוטף דמשק. בהתייחסה לתפקידו של צבא האסלאם בחלק מהסדר עתידי, מחלקת המדינה של ארצות הברית אמרה ש"יש לנו חששות משמעותיים בנוגע להתנהגות של 'צבא האסלאם', אבל הם הלכו לריאד והשתתפו מתוך רצון טוב". ב-20 במאי 2015 במהלך ריאיון לאתר אמריקני עלוש הביע ביקורת מרירה על אובמה שבאה לביטוי במספר טענות: 1. אמריקה פלשה לעיראק ומוטטה את שלטונו של סדאם חוסיין על בסיס שמועות בדבר נשק ביולוגי שברשותו, בעוד שלגבי אסד אשר מפציץ באופן גלוי את האזרחים בנשק כימי היא לא עושה מאומה. 2. אובמה ביקש מצבא האסלאם להפסיק ירי רקטות לעבר בסיסים של המשטר בדמשק, אף על פי שהרקטות באו בתגובה להפצצות חסרות הבחנה של המשטר על כיכר מרכזי בע'וטה בה נהרגו כ-80 אנשים. 3. אובמה מנע העברת משלוחים של טילי נ"מ מתקדמים מלוב לידי הארגונים בסוריה על מנת שיוכלו להתגונן מול ההפצצות הרצחניות עליהם ועל אזרחים. לטענת עלוש "הגענו למסקנה שלממשל האמריקני הנוכחי לא אכפת מהעם הסורי. הם רואים את הזוועות שקורות בסוריה והם לא עושים כלום. הם לא מאפשרים לנו להגן על עצמנו והם מהווים למעשה מכשול בפני חירותו של העם הסורי". ה-20 במאי 2015.
המתנגדת העיקרית לארגונו של עלוש הייתה הממשלה הסורית שלא חסכה ממנו תיאורי גנאי כ"טרוריסט", "שופך דם" וכיוצא בזה, וכן איראן ורוסיה. החל מתחילת המעורבות הרוסית בסוריה, הרוסים ניסו לשכנע את מינהלת האו"ם ללוחמה בטרור (CTED) להכניס את צבא האסלאם לרשימת ארגוני הטרור כדי שלא יהיה צורך לנהוג בהם על פי חוקי המלחמה - אך הדבר נתקל בהתנגדות של ארצות הברית בלחץ טורקיה, סעודיה וקטר. מלבד המדינות שהוזכרו לעיל (סוריה, איראן, רוסיה) ומצרים, צבא האסלאם לא הוכרז במערב כארגון טרור.
אידאולוגיה והתבטאויות.
זהראן עלוש השתייך לתנועת הסלפים מהאסכולה הסונית, אך אישיותו הייתה שנויה במחלוקת בכלי תקשורת ובקרב העולם הערבי; אף על פי שגינה את הדמוקרטיה והודיע שארגונו שואף להקים תיאוקרטיה אסלאמית סונית שבה חוקי השריעה ייושמו במלואם, בו זמנית הוא היה גם פרגמטי מספיק לתמרן את דרכו בפוליטיקה של המורדים הסורים והבריתות המתחלפות בה תדיר וכן להציג את עצמו במערב כמגן העם הסורי מפני משטרו של אסד. למרות היחס אליו כגורם "מתון", הוא התפרסם פעמים רבות בשל התבטאויותיו הקיצוניות כלפי שיעים ועלוואים האופייניים לאסכולה זו. הוא נהג לכנותם בשלל כינויי גנאי כדוגמת "טמאים", "טינופות", "ראפידה" "מאג'וס" ו"נוסיירי". בחודש הרמדאן בשנת 2013, הוא נשא נאום חריף במיוחד נגד השיעים; להלן חלקים ממנו:
עלוש איים להרוס את מקדש א-סיידה זיינב הקדוש לשיעים עם נפילתו של משטר אסד (אירוע שהתבצע בסופו של דבר דווקא על ידי המדינה האסלאמית), ולטהר את דמשק משיעים ועלוואים. בתקשורת המערבית לעומת זאת, עלוש טען כי חלק מההצהרות נגרמו בעטיו של לחץ פסיכולוגי במהלך המצור של צבא סוריה על העיר ע'וטה. דוברו של עלוש טען בתקשורת המערבית שהוא משתמש ברטוריקה אסלאמית לצרכים פנימיים ועל מנת ללכד תחתיו את הלוחמים.
בריאיון לרשת אל-ג'זירה ששודר ב-19 ביוני 2013, אמר עלוש שארגונו "ימשיך לבנות את מדינתנו, דתנו והציוויליזציה האסלאמית, ואנו נחפש אחר הצדק לנצח ונחזיר את הזכויות לבעליהם" והדגיש בין השאר כי דיאלוג עם משטר אסד הוא יהרג ואל יעבור בגלל הפשעים שבוצעו על ידו בעם הסורי. כמו כן הוא צוטט ש"אנחנו להוטים לקיים יחסים טובים עם המדינות השכנות, אך לעולם לא נשכח בוגדים שתמכו במשטר כמו איראן והיזבאללה". הוא ציין ש"זכויות המיעוטים בסוריה תישמרנה, ותמיד נהיה הוגנים עם כל אחד". לשאלת המנחה על עמדתו לגבי ישראל, עלוש אמר שישראל היא מדינה כובשת בתוך שטח סוריה, היא תופסת קרקע פלסטינית ועוינת לעם הסורי, ופשעיה שימשו תירוץ של המשטר במשך 30 שנה לדריכה על העם הסורי בתואנה של "התנגדות".
במהלך 2015 - כנראה תחת לחץ מצד התומכים הזרים של הארגון - ניסה עלוש ללטש את תדמיתו בעיני המערב. בראיון האחרון שלו למשל עם כתבת סורית נוצרית עבור כתב עת מקוון בארצות הברית, עלוש ניסה ליצור רושם של איש אחראי ובעל ברית פוטנציאלי למערב במאבק נגד הטרור באומרו בין השאר: "אם נצליח להפיל את המשטר, ניתן לעם הסורי לבחור איך הוא רוצה לנהל את המדינה שלו", ו"העלאווים הם חלק מהעם הסורי ורק כאלו עם דם על הידיים צריכים לתת דין וחשבון על מעשיהם".
מותו.
ביום שישי ה-25 בדצמבר 2015, זהראן עלוש התכנס יחד עם מספר בכירים בארגונו ובכירים בארגון אחראר א-שאם ולגיון אלרחמן באזור א-רוטה א-שרקייה בפרוורי ע'וטה שבריף דמשק לצורך תיאום התקפות ודרכי פעולה. המבנה שבו שהו הופצץ במספר טילים על ידי מטוסי קרב, מה שגרם לפיצוץ וקריסת הבניין על לוחמי הארגון ששהו בו. לבד מעלוש נהרגו בההפצצה על פי הדיווחים גם בנו ואחד מסגניו, בנוסף לכ-12 בכירים נוספים מארגונו ובכירים באחראר א-שאם ולגיון אלרחמן. על פי פרסומים בכלי תקשורת לבנונים עלוש אותר על ידי שיחת טלפון מסגירה שביצע עם בכיר במדינה ערבית כל שהיא (ייתכן שמדובר בסעודיה), אך יש שסברו שמדובר במרגל מבפנים. גורמי אופוזיציה וגורמים מערביים העריכו שחיל האוויר הרוסי אחראי לחיסול, בעוד שהרמטכ"ל הסורי עלי עבדאללה איוב הודיע כי הפעולה בוצעה על ידי מטוסי חיל האוויר הסורי, אף על פי שהטלוויזיה הממלכתית הסורית לא הזכירה זאת.
השלכות.
למותו של זהראן עלוש שהיה אחד מהאנשים החזקים בקרב המורדים הסורים הייתה השפעה מוראלית עצומה על המורדים בסוריה, וחסרונו בלט היטב בתור מתווך בולט בין הארגונים השונים. לאחר מותו התחילו עימותים בהיקף נמוך בין צבא האסלאם לבין אחד מהארגונים החברים בברית החזית האסלאמית - לגיון אלרחמן - אשר מעוזו הוא בשכונת ג'ובאר בדמשק, ואשר פעיל גם בע'וטה ובהרי קלמון. ארגון זה מורכב מלוחמים מתונים יותר מצבא האסלאם וזהים יחסית בהשקפתם לצבא הסורי החופשי. בשיא העימותים הלגיון כבש מידי צבא האסלאם מספר שטחים וגרם להתערבות של ג'בהת א-נוסרה אשר החשיב את לוחמי הארגון כ"כופרים", בעוד שאחראר א-שאם מצידו נותר נייטרלי בסכסוך. לבסוף בעזרת תיווך קטרי, מנהיגו החדש של צבא האסלאם - אבו חמאם אל-בואידאני, חתם עם הארגון על סיום מעשי האיבה. למרות זאת, היו חילופי אש נוספים בין הארגונים גם לאחר מכן.
גורמים מערביים העריכו, שחיסולו של עלוש מהווה אסטרטגיה רוסית וסורית כדי להפחית את השפעתם של המורדים "המתונים" יחסית בסוריה ולצמצם הבחירה בין אסד לבין המדינה האסלאמית - זאת כדי למנוע מהקהילייה הבינלאומית לפעול להדחת אסד ממשרתו כאשר החלופה המוצעת גרועה לאין שיעור.
כשבוע לאחר חיסולו של עלוש, סעודיה הוציאה להורג את השייח' השיעי נימר א-נימר באשמת חתירה נגד בית המלוכה והטפות למרידה נגדה - מה שגרם למהומות בערים השיעיות בסעודיה ולהחרפת המתח עם איראן. יש שסברו שההוצאה להורג בוצעה על ידי סעודיה כנקמה על חיסולו של עלוש.
בילי הייז
ויליאם "בילי" הייז (באנגלית: William "Billy" Hayes; נולד ב-3 באפריל 1947) הוא סופר, שחקן ובמאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בעקבות ספרו "אקספרס של חצות", המבוסס על חוויותיו ובריחתו מן הכלא הטורקי אחרי שהואשם בהברחת חשיש.
ביוגרפיה.
הייז נולד ב-3 באפריל 1947 בניו יורק. אביו היה מכונאי ואמו נפטרה זמן קצר אחרי שילדה אותו. ב-1967 הגיע לאוניברסיטת קולומביה שם פגש את סוזן, שהפכה בהמשך לבת זוגו.
הפרשה בטורקיה.
בהיותו סטודנט, הייז נתפס בידי כוחות משטרת טורקיה ב-7 באוקטובר 1970, כשעל גופו מוצמדים שבעה קילוגרמים של חשיש. הוא נשפט למאסר של כ-4 שנים וחודשיים בכלא טורקי. כשתאריך שחרורו עמד להגיע בתוך מספר שבועות, הוא למד שהרשויות החליטו פה אחד להעניק לו תקופת מאסר עולם באשמת הברחת סמים במקום החזקתם בלבד. הוא נכלא בכלא "Sağmalcılar" בטורקיה. בעקבות תקרית אלימה בכלא בה תקף הייז אסיר המקורב לפקידי הכלא, הייז הועבר לבית חולים פסיכיאטרי בשם "באקיקרוי".
מחלקת המדינה של ארצות הברית לחצה על טורקיה לשחררו, אך ראש ממשלת טורקיה מליח אזנבל טען כי לארצות הברית אין עמדה בדחיית פסיקה של בית משפט טורקי. לצד זאת הוא אמר בשיחות סגורות כי יישקל שחרורו מטעמים הומניטריים אם מצבו הפסיכולוגי והנפשי של הייז לא ישתפר. אך ב-12 במאי 1975 הוא נדון למאסר של 30 שנה במקום מאסר עולם, והועבר לכלא "אימפרלי". בשיחות בין דיפלומטים אמריקאים לטורקים, ניסו להסדיר את שחרורו בחנינה ב-1978, תוך הכרזתו כאישיות בלתי רצויה בטורקיה וגירושו.