ישמעאל גורס כי סיפורי הבריאה: הגירוש מגן עדן בעקבות חטא עץ הדעת וסיפור קין והבל, שאומצו על ידי תרבות הלקחנים, נכתבו בעצם בידי העוזבים כדי לתאר את נפילתם בידי הלקחנים. כך מוסבר למה עץ החיים מוסתר מידי האדם ולמה הוא נענש כאשר מבקש את הדעת לעצמו. העוזבים שמשולים להבל, מרגישים כי הלקחנים (קין) מבקשים לקחת את אדמותיהם כדי שיוכלו להפכם מאדמות ציד ולקט לאדמות חקלאיות.
המהפכה החקלאית של הלקחנים היא עמדתם כנגד סיפור העוזבים. הלקחנים מבקשים את תפקיד האלוהים, הם מיישמים שיטות אגירה כך שיהיו חסינים בפני זעם האלים הגדול ביותר- רעב. כך מבחינה מיתולוגית, מופרדים הלקחנים, היודעים טוב ורע, מהעוזבים, שחייהם בידי האלוהים. אולם, גורס ישמעאל, התפתחות אבולוציונית לא יכולה להתרחש רחוק מידי האלוהים, ועל כן הבריאה (ואיתה האפשרות להתפתח מעבר למציאות הנוכחית) בעצם הגיעה לקיצה. יתר על כן, כדי לגלם את סיפורם החדש, הלקחנים מחליפים את הבריאה בכיליון.
המטרה העיקרית שמציע ישמעאל כאמצעי להצלת כדור הארץ היא, כדבריו, "למנוע מקין להמשיך ולרצוח את הבל."- כלומר, להגן על עמי "העוזבים" האחרונים שעוד נותרו, לא משום היותם בני אדם, אלא משום שבכוחם להראות לנו את הדרך האלטרנטיבית לחיים על פני כדור הארץ. בנוסף, ישמעאל קורא לזנוח את הרעיון שאנו יודעים טוב ורע, ולחדול מלקבוע את גורל חייהם של יתר הברואים.
פרשנות ישמעאל לסיפור גן העדן.
ישמעאל גורס כי הסיפור נכתב בידי צאצאי שם ואומץ בידי המסורות העבריות והנוצריות. &lt;BR&gt; מותו של הבל, מסמל את אובדן שטחי הנוודות החופשיים לשטחי החקלאות ובידודם מיתר העמים שעסקו ברעיית צאן.
ישמעאל טוען כי עץ הדעת מסמל את המהפיכה החקלאית, בה הלקחנים כבשו את הטבע, ביתו בעלי חיים וזנים של צומח, ובכך נטלו לידיהם את האחריות לקבוע אילו בעלי חיים ראויים לחיים ואילו למיתה.
ישמעאל בתרבות.
סרט הקולנוע "אינסטינקט", מבוסס באופן רופף על הספר, אם כי הוא סוטה במידה רבה מאוד מהרעיונות המובעים בספר, ודניאל קווין עצמו משך ידיו ממנו.
האלבום Yield של להקת פרל ג'אם נכתב בהשראת הספר.
מרדכי אלגרבלי
מרדכי אלגרבלי (נולד ב-14 ביולי 1944) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) בכנסת התשיעית.
ביוגרפיה.
מרדכי אלגרבלי נולד במקנס שבמרוקו, למד בתלמוד תורה ובסמינר למורים של כל ישראל חברים ליד קזבלנקה. בשנת 1964 עלה לישראל עם משפחתו, שהתגוררה בשכונת שמואל הנביא. בעל תואר ראשון ושני במתמטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית. היה מראשי תנועת "עודד" וכיהן כיו"ר שלה משנת 1969 והתנדב לסייע לבתי הספר בשכונת מגוריו, עיר גנים. שימש סגן מנהל מחלקת התכנון במשרד החינוך בשנים 1971–1977.
אלגרבלי הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי יחד עם אנשי תנועת עודד, ומונה לראש ועדת חברה ורווחה של התנועה. הוא נבחר למקום ה-15 ברשימת התנועה לכנסת ונבחר לכנסת התשיעית מטעמה. עם התפרקותה הצטרף לתנועה הדמוקרטית, וכעבור מספר חודשים, בסוף 1979, פרש ממנה והקים סיעת יחיד. אלגרבלי היה פעיל מאוד בנושאי חינוך בכנסת. בעקבות פרישתו מהתנועה הדמוקרטית נותר ללא סיעה וסירב להצעתו של חיים קורפו שהליכוד יתמוך בבקשתו להכרה בסיעה עצמאית תמורת תמיכתו בקואליציה. מקומו בוועדת החינוך נמסר לחבר אחר בתנועה הדמוקרטית.
ביולי 1980 פעל להקמת מפלגה עדתית יחד עם הפנתרים השחורים בישראל בראשות סעדיה מרציאנו ותנועת האוהלים של ימין סוויסה, אך חבריו בתנועת עודד טרפדו את המהלך. לקראת הבחירות לכנסת העשירית הקים עם מרציאנו את מפלגת האיחוד. בבחירות לכנסת העשירית לא הצליחה מפלגת האיחוד לעבור את אחוז החסימה ובכך הסתיימה הקריירה הפוליטית של אלגרבלי.
אלגרבלי מכהן כיו"ר מועצת המנהלים של קבוצת רקח תעשיות פרמצבטיות.
אחיו הוא חבר בית הדין הרבני הגדול, הרב ציון אלגרבלי.
רבי יהודה נשיאה
רבי יהודה נשיאה (הראשון), דור ראשון לאמוראי ארץ ישראל, נשיא הסנהדרין בציפורי ונכדו של חותם המשנה, רבי יהודה הנשיא. היה בנו ותלמידו של רבן גמליאל ברבי.
כינוייו.
התוספת "נְשִׂיאָה" לשמו משמעותה, בארמית, "הנשיא". מקובל לכנותו "נשיאה" בארמית, כדי להבדילו מאבי אביו, רבי יהודה הנשיא. השם הזהה יוצר בלבול לא אחת, מה גם שלפעמים גם הוא נקרא "הנשיא". בעלי התוספות כתבו: "בלשון משנה וברייתא קורא אותו הנשיא, ובלשון אמורא קורא אותו נשיאה".
כינוייו של סבו מתייחסים לפעמים אליו. נקרא גם רבי סתם, ב - "רבי ובית דינו התירו בשמן" (ראו להלן). כך היא הנוסחה שלפנינו, אבל רש"י מוחק משפט זה מן המשנה. בשו"ת התשב"ץ כתב שאכן רבי יהודה הנשיא ("רבי", ולא הנכד) ניסה גם הוא להתיר את השמן, אך לא הסכימו עמו חכמי דורו.
גם בירושלמי נקרא לפעמים "רבי", שכן הירושלמי משתמש בשם "רבי" ככינוי לכל משפחת הנשיאים, ולרוב מכנה הירושלמי את ר' יהודה הנכד בשם "רבי יודן נְשִׂייָּה".
רבי יהודה נשיאה מוזכר, כסבו, גם כ"רבי יהודה הנשיא", וכ"רבותינו": "בשלושה מקומות נקרא רבי יהודה הנשיא רבותינו".
גם נכדו נקרא בשם זה, רבי יהודה נשיאה, ללא שום שינוי בשם, דבר הגורם גם הוא לא אחת לבלבול.
בספרות המחקרית יש שמכנים אותו "רבי יהודה השני" ויש שהוא מכונה "רבי יהודה נשיאה הראשון".
רבותיו ותלמידיו.
למד תורה מאביו, רבן גמליאל ברבי ומרבי חייא. נודע בקרבתו לרבי אושעיא רבה, ומסופר על רבי יהודה נשיאה ששלח לו משלוח מנות בפורים.
גדולי הדור הראשון של האמוראים, תלמידיהם של רבי יהודה הנשיא ושל רבי חייא, היו חבריו, והתארח לא אחת בחצרו של רבי זכאי דכבול.
שַמשוֹ של רבי יהודה נשיאה היה רבי שמלאי. מגדולי תלמידיו היה ריש לקיש. גם רבי יהושע בן לוי למד ממנו, וכן אביו של שמואל שלח לו שאלה הלכתית.
תקנותיו.
בית דינו של רבי יהודה נשיאה התפרסם בעיקר בשל שני היתרים הלכתיים שיצאו ממנו.
"בי דינא דשרו משחא".
בית דינו מוזכר כ"בי דינא דשרו משחא" - כלומר, "בית הדין שהתיר את השמן". שמן של גויים, שהיה אסור כמאכלי הגויים ובישוליהם, הותר באכילה בבית דינו של רבי יהודה נשיאה.
על איסור אכילת שמן של גויים החליט דניאל, והאיסור היה תקף רק בתוך העיר. מטרתו הייתה ליצור הרחקה בין יהודים לגויים, כדי שלא ייגררו היהודים לסעודות אצל הגויים ומתוך כך יתחתנו בנישואי תערובת, ונישואי תערובת אסורים לפי התורה - "לא תתחתן בם".
תוקפו של איסור השמן הורחב גם מחוץ לעיר, בתקופתם של הלל ושמאי.
רבי יהודה נשיאה בדק ומצא שזו גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה, וראוי לבטלה; וכיוון שהאיסור לא הונהג כראוי בכל ישראל, היה לבית דינו תוקף לבטל את הגזירה.
תקנת הגט.
המשנה במסכת גיטין שונה הלכה, במקרה של אדם שנתן גט לאשתו אבל הטיל בו תנאי:
כלומר, הבעל התנה שהגט יחול והאישה תהיה מגורשת רק אם לא יחזור למקום מסוים בשנה שמתחילה עם נתינת הגט. הבעל מת בתוך אותה שנה, והבעיה ההלכתית שקיימת ביחס לגט היא, ש"אין גט לאחר מיתה", כלומר אי אפשר לתת גט ולהתנות שיחול אחרי מות הבעל, ולמעשה כך אירע כאן. במקרה שלבעל לא נולדו ילדים, האישה תצטרך להיות כפופה לדיני ייבום וחליצה, ולא תוכל להינשא למישהו אחר ללא חליצת סנדל לאחיו של בעלה. זו ההשלכה של הדין "אינו גט".
רבי יהודה ובית דינו תיקנו תקנה בגט, שאם אמר 'הרי זה גיטך אם לא באתי מכאן עד 12 חודש', ומת בתוך 12 חודש - הגט חל למפרע משעת נתינתו והאישה פטורה מדיני ייבום וחליצה, שכן במות האיש הייתה כבר מגורשת. סברת ההיתר היא, כדעתו של התנא רבי יוסי, שכיוון שבגט כתוב תאריך - שעת חלותו היא מן התאריך הכתוב בו, אמנם התנאי התקיים מאוחר יותר, אך עם קיום התנאי חל הגט למפרע מן התאריך שכתוב בו.
בניגוד להיתר השמן, היתר זה לא זכה לגיבוי מצד חכמי הדור.
"בי דינא שריא".
רבי שמלאי, שמשו של רבי יהודה נשיאה, ביקש להתיר אף פת של אופה גוי, אבל לאחר היתר השמן ותקנת הגט חשש רבי יהודה שאם יתיר בפעם השלישית, יצא על בית דינו שם כאילו הוא מקל מדי אף במקום שאין צריך, ולכן סירב להתיר אף את הפת, באומרו "אם כן יקראו לנו 'בי דינא שריא' ", כאשר הכוונה לבית דין הנוטה להקל תמיד.
מפעולותיו ומאמרותיו.
רבי יהודה נשיאה הוזכר כמי שהתנהג בענווה ובפשטות.
בתלמוד מסופר, שרבי יהודה נשיאה גזר תענית בגלל עצירת גשמים, ולא ירד גשם. אמר: כמה הבדל יש משמואל הרמתי, שביקש גשם בקיץ וירד, ועד יהודה בן גמליאל, שמתפלל לגשמים בזמנם ולא נענה! אוי לו לדור שכך נתקע, אוי לו למי שעלתה בימיו כך! הצטער, וירדו גשמים.
רבי יהודה נשיאה העריך מאוד את לימודם של "תינוקות של בית רבן" - כלומר ילדים הלומדים בבית רבם, ומפורסמת האמרה הבאה שאמר בשמו תלמידו, ריש לקיש:
באותו עניין נמסרה בשמו ההלכה הבאה:
מקום קבורתו במערת הקבורה ביבנית. לאחר פטירתו, מילא בנו, רבן גמליאל הרביעי, את מקומו בנשיאות.
יחיא נחום
הרב יחיא נחום (הכפר שגאדרה שבתימן, ה'תרל"ה (1875) בערך – תל אביב, י"ג באדר א' ה'תשכ"ב (פברואר 1962) מונה על ידי הרב יחיא יצחק הלוי למפקח על השוחטים ועל הרבנים בתימן. לאחר עלייתו לארץ ישראל נתמנה לרב שכונת "כרם התימנים".
ביוגרפיה.