ב-26 בדצמבר 2018 מונה פיטינו למאמן הראשי של קבוצת פנאתינאיקוס היוונית, במקומו של צ'אבי פסקואל. באותה עונה זכתה פנאתינאיקוס הן באליפות ליגת העל היוונית והן בגביע היווני, בהובלתם של השחקנים ניק קלאת'ס, קית' לנגפורד ודשון תומאס, אולם הודחה מפלייאוף היורוליג כבר ברבע הגמר, לאחר שהפסידה מול ריאל מדריד בתוצאה 0–3. בסיום העונה עזב פיטינו את הקבוצה, אך כבר בנובמבר 2019 חזר לאמן אותה, במקומו של ארגיריס פדולאקיס. בעונת 2019/2020 הוכתרה פנאתינאיקוס כאלופת הליגה היוונית בפעם השלישית ברציפות, הודות למאזן הטוב ביותר בליגה (18–2) בעת השבתתה בעקבות מגפת הקורונה.
אוניברסיטת איונה.
במרץ 2020 עזב פיטינו את פנאתינאיקוס, ומונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת איונה אשר בעיר ניו רושל.
נבחרות לאומיות.
בשנת 2010 מונה פיטינו למאמן נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל, אולם עד לשנת 2015 לא אימן את הקבוצה בפועל בשל התנגשויות עם לוח הזמנים של ליגת המכללות, בה אימן במקביל. בטורניר אליפות האמריקות בכדורסל 2015 הדריך לראשונה את נבחרת פוארטו ריקו, אשר סיימה במקום החמישי בטורניר (מתוך 10 נבחרות).
בנובמבר 2019 מונה למאמן נבחרת יוון, במקומו של תנאסיס סקורטופולוס, לקראת אולימפיאדת טוקיו. כבר בעת המינוי פורסם כי הוא זמני, ומיד לאחר האולימפיאדה (אם יוון תעפיל אליו), יוחלף פיטינו בחזרה על ידי סקורטופולוס.
פוסט-קפיטליזם
פוסט-קפיטליזם הוא מצב שבו כבר לא יהיה ניתן לתאר את המערכות הכלכליות של העולם כצורות של קפיטליזם. אנשים שונים ואידאולוגיות פוליטיות שונות העלו השערות מה יגדיר עולם כזה. על פי כמה תיאוריות מרקסיסטיות קלאסיות ומספר תיאוריות מתחום האבולוציה החברתית, חברות פוסט-קפיטליסטיות עשויות להיווצר כתוצאה מהתפתחות ספונטנית ככל שהקפיטליזם מתיישן. אחרים מציעים מודלים להחלפה מכוונת של הקפיטליזם. הבולטים שבהם הם סוציאליזם ואנרכיזם.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 החל גל של מחקרים וספרים שפרסמו שביקשו לחקור ולתאר את עתיד הקפיטליזם.
בשנת 1993 התווה אבי תורת הניהול המודרנית פיטר דרוקר התפתחות אפשרית של החברה הקפיטליסטית בספרו "חברה פוסט-קפיטליסטית". הספר קבע כי ידע, ולא הון, אדמה או עבודה, הוא הבסיס החדש של עושר. המעמדות של חברה שהיא לחלוטין פוסט-קפיטליסטית צפויים להיות מחולקים לעובדי ידע או עובדי שירות, בניגוד לבעלי ההון ומעמד הפועלים של החברה הקפיטליסטית. בספר, דרוקר העריך שהמהפך לפוסט-קפיטליזם יושלם בשנים 2010–2020. דרוקר טען גם שיש לחשוב מחדש על מושג הקניין הרוחני על ידי יצירת מערכת רישוי אוניברסלית. צרכנים יהיו מנויים על מידע ותוכן על פי עלות ומפיקים יפעלו מתוך ההנחה שהכל מועתק ומופץ באופן חופשי דרך הרשתות החברתיות.
בשנת 2013, פרסם הכלכלן תומא פיקטי את ספרו "קפיטל במאה ה-21", מחקר מעמיק על מקורות אי השוויון, אשר התריע כי הקפיטליזם הדורסני יצר פערי שוויון אדירים.
בשנת 2015, על פי העיתונאי הבריטי פול מייסון, עליית אי-השוויון בהכנסות, חזרה על מחזורי פריחה ומשבר שגורם הקפיטליזם, ותרומת הצריכה הקפיטליסטית חסרת הרסן הגורמת לשינויי האקלים הביאו כלכלנים, הוגים פוליטיים ופילוסופים להתחיל לשקול ברצינות כיצד תיראה ותתפקד חברה פוסט-קפיטליסטית. הפוסט-קפיטליזם צפוי להתאפשר עם התקדמות נוספת בתחום האוטומציה וטכנולוגיית המידע - שניהם גורמים למעשה לעלויות הייצור לרדת לכמעט אפס.
הפילוסופים ניק סרניצ'ק ואלכס ויליאמס מזהים משבר ביכולתו ובנכונותו של הקפיטליזם להעסיק את כל האוכלוסייה, וטוענים כי "יש אוכלוסייה הולכת וגדלה של אנשים שנמצאים מחוץ לעבודה פורמלית, מבוצעת, ומסתפקים בקצבאות רווחה מינימליות, בעבודות קיום בלתי פורמליות, או באמצעים לא חוקיים".
בספרו "כיצד יסתיים הקפיטליזם?" משנת 2016, מתאר הכלכלן והסוציולוג הגרמני וולפגנג סטריק כיצד הקפיטליזם עשוי להגיע לסיומו. סטרייט טוען כי מכיוון שהקפיטליזם העכשווי סובל מחמש הפרעות - ירידה בצמיחה, אוליגרכיה, צמצום המרחב הציבורי, שחיתות ואנרכיה בינלאומית - שכרגע אין שום גורם פוליטי שמתמודדת איתן, הקפיטליזם ימשיך לסגת עד לניוון ולנקודה שבה הוא עלול להסתיים.
הסוציולוג האמריקאי פיטר פרייז, בספרו "ארבעה עתידים: החיים לאחר הקפיטליזם" משנת 2016, טוען שהקפיטליזם בצורתו הנוכחית לא יוכל להחזיק מעמד זמן רב. ומפרט ארבעה תרחישים עתידיים: שתי אוטופיות (קומוניזם וסוציאליזם) ושתי דיסטופיות (משטר שפרייז מכנה Rentism ושלטון אימים המכונה Exterminism ומבוסס על השמדה שיטתית ומכוונת של המעמדות הנמוכים).
טכנולוגיה כמניעה לפוסט קפיטליזם.
חלק גדול מהספקולציות סביב גורלה המוצע של המערכת הקפיטליסטית נובעות מתחזיות לגבי שילוב עתידי של הטכנולוגיה בכלכלה. האבולוציה והתחכום ההולך וגובר של אוטומציה וטכנולוגיית מידע כאמור מאיימים על מקומות עבודה ומדגישים סתירות פנימיות בקפיטליזם, שלכאורה יביאו בסופו של דבר לקריסתו.
אוטומציה.
שינויים טכנולוגים שהגבירו את האבטלה בעבר היו מכונות שהפחיתו את הצורך בעבודה פיזית אנושית. כמו שסוסים שהועסקו פעם, אך בהדרגה התיישנו על ידי המצאת הרכב. דוגמה מודרנית לאבטלה טכנולוגית היא החלפת קופאים קמעונאיים בקופות בשירות עצמי. ההמצאה והפיתוח של בינה מלאכותית נחשבים לאיים על משרות בהיקף חסר תקדים. הפרופסורים קרל בנדיקט פריי ומייקל אוסבורן מאוניברסיטת אוקספורד העריכו ב-2016 כי 47 אחוז מהמשרות בארצות הברית נמצאות בסכנת אוטומציה. אם זה מוביל לעולם שבו אין עוד צורך בעבודה אנושית, ייתכן שמודלי מערכת השוק הנוכחיים שלנו, הנשענים על מחסור, יצטרכו להסתגל או להיכשל. נטען כי זה היווה גורם ביצירתם של רבים ממה שדייוויד גרייבר מכנה 'עבודות בולשיט', בעיקר מנגנונים בירוקרטים גדולים, בהם ייצור של דבר אינו המטרה, אלא שמשרות אלו קיימות רק מסיבות כגון מתן תועלת של מעמד חברתי והרגשת חשיבות לאנשים המנהלים מנגנונים בירוקרטים אלו.
הפילוסוף ניק סרניסק, מחבר הספר "ממציאים את העתיד: פוסט-קפיטליזם ועולם ללא עבודה", טוען שבעקבות הגברת האוטומציה יש לחלק את העבודה באופן שוויוני יותר, כך שכל האנשים יוכלו לעבוד פחות, ובנוסף נוכל לייצר דרכים נוספות שבאמצעותן אנשים יוכלו לקבל הכנסות ולא רק באמצעות משכורת.
טכנולוגיית מידע.
נאמר כי פוסט-קפיטליזם אפשרי בשל שינויים גדולים שטכנולוגיית המידע חוללה בתחילת המאה ה-21. זה טשטש את הקצוות בין עבודה לזמן פנוי ושיחרר את הקשר בין עבודה לשכר. באופן משמעותי, המידע מאכל את יכולתו של השוק לקבוע מחירים בצורה נכונה. המידע נמצא בשפע וסחורות מידע ניתנות לשכפול חופשי. למוצרים כמו מוזיקה, תוכנה או מאגרי מידע יש אמנם עלות ייצור, אך ניתן להעתיק אותם אינסוף פעמים לאחר שנוצרו לראשונה. אם מנגנון המחירים הרגיל של הקפיטליזם שורר, אז מחיר כל מוצר שאין לו עלות ייצור בעצם ייפול לאפס. חוסר המחסור הזה הוא בעיה עבור המודלים הכלכליים, שמנסים להתמודד איתו באמצעות פיתוח מונופולים בדמות חברות טכנולוגיה ענקיות, כדי לשמור על מידע מוגבל בעל ערך מסחרי. אך סחורות משמעותיות רבות בכלכלה הדיגיטלית הן כעת בחינם ובקוד פתוח, כמו לינוקס, פיירפוקס וויקיפדיה.
גישות.
פילוסופיות פוליטיות ושיטות כלכליות שונות מציעות גישות רבות כיצד להתמודד עם פוסט-קפיטליזם או אף לקדם אותו:
מערכת בדיקת מורשת.
רעיון שפיתח, סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין, בספרו "בשבילנו, החיים: קומדיה של מנהגים".
"מערכת בדיקת מורשת", היא תוכנית סוציו-אקונומית השומרת על כלכלת שוק, אך מבטלת את היכולת של הבנקים לתת הלוואות על פי שיטת המרווח הבנקאי על יתרות ומגבילה את הדפסת הכספים הממשלתית, כדי לקזז את הדפלציה באמצעות כסף מודפס המשמש לרכישת חומרים לגיבוי המטבע, תשלום עבור תוכניות ממשלתיות במקום מיסים, כאשר השאר מחולק באופן שווה בין כל האזרחים כדי לעורר את הכלכלה (נקרא "בדיקת מורשת" שעל שמה נקראת המערכת). כ המערכת תהיה מחזקת את עצמה ובסופו של דבר תביא לבדיקות מורשת קבועות המסוגלות לספק פרנסה צנועה לרובם האזרחים.
כלכלה דמוקרטית.
כלכלה דמוקרטית היא פילוסופיה חברתית-כלכלית המבוססת על שליטה דמוקרטית בחברות על ידי העובדים ושליטה חברתית בהשקעות על ידי רשת בנקים ציבוריים.
כלכלה השתתפותית.
בספרו "העם, מאת העם: הטיעון בעד כלכלה השתתפותית", מתאר רובין הנל כלכלה פוסט-קפיטליסטית הנקראת כלכלה השתתפותית. הספר מסתיים בהצעה של הניו דיל הירוק, חבילת מדיניות העוסקת בשינויי אקלים ומשברים פיננסיים.
הכלכלה השתתפותית מתמקדת בהשתתפות כל האזרחים באמצעות הקמת מועצות עובדים ומועצות צרכנות. האנל מדגיש השתתפות ישירה של עובדים וצרכנים במקום מינוי נציגים. המועצות עוסקות בסוגיות גדולות של ייצור וצריכה והן מחולקות לגופים שונים המוטלים על חקר פרויקטים לפיתוח עתידי.
בכלכלה השתתפותית יוצעו תגמולים כלכליים לפי הצורך שגובהם ייקבע באופן דמוקרטי על ידי מועצת העובדים. האנל קורא גם ל"צדק כלכלי "בכך שהוא מתגמל אנשים על המאמץ והחריצות שלהם ולא על הישגים או בעלות מוקדמת. המאמץ של העובד נקבע על ידי עמיתיו לעבודה. זכויות הצריכה מתוגמלות על פי דירוג המאמץ. לעובד עומדת הבחירה להחליט מה הוא צורך באמצעות זכויות הצריכה שלו. האנל אינו מתייחס לרעיון הכסף, המטבע או האופן בו יתבצע מעקב אחר זכויות צריכה.