בשנת 1838 חוקר המקרא אדוארד רובינסון עבר בכפר, ודיווח כי הוא "די גדול", הוא הוסיף שהכפר ממוקם על גבעה, ותיאר שהוא "מהווה מחזה נאה ממרחק." הוא ציין גם כי בכפר היו מגזינים מחתרתיים רבים לאחסון תבואה. בשנת 1863 מצא ויקטור גרן כי הכפר מונה כ-400 תושבים, והוא מוקף בעצי זית ודקל. בכפר היה גם מקאם (מקדש) לסידי אחמד. גרן רושם כי לכל משפחה היה ממגורה משלה.
ברשומה של כפרים עות'מאניים המתוארכת לשנת 1870 מצוין כי הכפר דחימזו (ג'ימזו) מונה 83 בתים ואוכלוסייה של 325 נפש, אם כי מפקד האוכלוסין כלל אך ורק גברים ולכן מידע זה היה חלקי בלבד. בשנת 1882 תיאר סקר מפת הקרן לחקר ארץ ישראל את הכפר ג'ימזו ככפר הבנוי מלבני אדובה, ממוקם על צלע גבעה נמוכה, ומוקף גדרות קקטוסים ועצי זית.
תקופת המנדט הבריטי.
במפקד האוכלוסין שנערך בארץ ישראל בשנת 1922, על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה ג'ימזו 897 תושבים, כולם מוסלמים, מהמפקד שבוצע ב-1931 עלתה האוכלוסייה ל -1,081 תושבים כולם מוסלמים, בסך הכול נספרו אז 268 בתים. תושבי הכפר בג'ימזו תחזקו באותה תקופה מסגד. בית ספר יסודי הוקם בכפר בשנת 1920, ובאמצע שנות הארבעים למדו בו 175 תלמידים.
הרוב המכריע של תושבי הכפר עבדו בחקלאות. על פי סקר הכפרים שנערך ב-1945, אוכלוסיית ג'ימזו עלתה ל־1,510, תושבים מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 9,681 דונם, על פי סקר קרקעות ואוכלוסיות רשמי. מתוך אותם דונמים 77 דונם הוקדשו להדרים ובננות, בעוד שכ-5,577 דונמים הוקצו לדגנים. 1,605 דונם הושקו או שימשו לבוסתנים, מתוכם 1,400 דונם לזיתים, ואילו 50 דונם סווגו כשטחים ציבוריים בנויים.
מלחמת העצמאות.
ב -10 ביולי 1948 ג'ימזו נכבש בשלב הראשון של מבצע "דני" על ידי חטיבת יפתח.
למחרת (11 ביולי) הודיע מפקדת מבצע ​​יפתח למפקדת מבצע דני כי כוחותיה כבשו את ג'ימזו ודניאל ולהתרכז בפינוי הכפרים ובפיצוץ הבתים כל תושבי הכפר נסו על נפשם וברחו מהאזור בעקבות התקיפות הצה"ליות במקום, רק מספר חודשים לאחר מכן בבספטמבר 1948, 434 בתי הכפר ג'ימזו נהרסו
תקופת מדינת ישראל.
היישוב גמזו הוקם על אדמות הכפר בשנת 1950.ההיסטוריון הפלסטיני וואליד חאלידי תיאר את שרידיו של ג'ימזו בשנת 1992: "כל שנותר מהבתים הוא אבנים, זרועות על האתר וכמה קירות מפוררים. האתר גדוש בשיחים וצמחים קוצניים. צמחייה מסוג אחר צומחת גם בכפר. אדמה, כולל עצי קוץ של ישו, זנב שועל, קקטוסים וכמה עצי זית נטושים. " המשפחה הידועה ביותר מג'ימזו הייתה משפחת אלקעזה.
תגובת שרשרת
בפיזיקה ובכימיה, תגובת שרשרת היא רצף של תגובות, כך שתוצר של כל תגובה עשוי לגרום לתגובות נוספות. בתגובת שרשרת, משוב חיובי מוביל לשרשרת מאורעות המגבירה את עצמה.
תגובות שרשרת הן אחת הדרכים בהן מערכות שאינן נמצאות בשיווי משקל תרמודינמי יכולות לשחרר אנרגיה או להגדיל את האנטרופיה שלהן, על מנת להגיע למצב של אנטרופיה גבוהה יותר. לדוגמה, ייתכן שמערכת לא תוכל להגיע למצב אנרגטי נמוך יותר על ידי שחרור אנרגיה לסביבה. אם התגובה מביאה לשחרור אנרגיה קטן הגורם לשחרור אנרגיה רב יותר, המערכת בדרך כלל תתמוטט עד אשר שוחררה כל האנרגיה המאוחסנת, או רובה.
מטאפורה מקרוסקופית לתגובות שרשרת היא אפוא כדור שלג שנערם לכדי כדור שלג גדול יותר, עד שלבסוף נוצרת מפולת ("אפקט כדור השלג"). זו תוצאה של אנרגיה פוטנציאלית כבידתית המאוחסנת המחפשת נתיב שחרור באמצעות חיכוך. מקבילה כימית למפולת שלג היא ניצוץ הגורם לשריפת יער. בפיזיקה גרעינית, נייטרון תועה אחד יכול לגרום לאירוע קריטי, שעשוי בסופו של דבר להיות אנרגטי מספיק להתכת הכור הגרעיני או (בפצצה) לפיצוץ גרעיני.
אפונסו ה-5
אפונסו החמישי
אדולף לוס
אדולף לוס (בגרמנית: Adolf Loos; 10 בדצמבר 1870 – 8 באוגוסט 1933) היה אדריכל יליד מוראביה שפעל באוסטריה בתחילת המאה ה-20, מחלוצי האדריכלות המודרנית.
חייו.
נולד בברנו במוראביה (באותה עת תחת שלטון הקיסרות ההבסבורגית). לוס התפרסם בעיקר בזכות ספרו "קישוט ופשע" ("Ornament und Verbrechen") מ-1908, בו הוא התנגד נחרצות לסגנון הנאו-קלאסי הקישוטי שהיה נהוג עד תקופתו. את המילה פשע הוא בחר משום שלטענתו הזמן והמשאבים היקרים של אומנים ביצירת קישוטים לאדריכלות מתבזבזים ואינם תורמים דבר לחברה ולתרבותה. לטענתו חברה מתקדמת אינה זקוקה לקישוטיות היתר הזו.
ללוס הייתה השפעה ניכרת על האדריכלים שייסדו את תנועת המודרניזם באדריכלות ואת הסגנון הבינלאומי. השפעתו הייתה ניכרת על ולטר גרופיוס, לה קורבוזיה ולודוויג מיס ון דר רוהה ובאדריכלות הארץ ישראלית על לאופולד קרקואר.
לוס היה אחד הבולטים בתנועת "הזצסיון הווינאי" האוסטרית, שיצאה נגד האקדמיה ונגד הארכיטקטורה המסורתית של וינה. תנועה זו הקימה את בית הזצסיון מול האקדמיה לאמנויות של וינה, בו יש ציורי קיר של גוסטב קלימט המבטאים את הסימפוניה התשיעית של בטהובן. לוס יצא בהמשך גם נגד חבריו לתנועה זו, כמו האדריכל הנודע אוטו וגנר, בטענה שקישוט חזית של בית הוא בבחינת פשע.
לוס נודע יותר כהוגה ופחות בזכות עבודותיו המעשיות כאדריכל. עם זאת, הוא תכנן מספר לא קטן של מבנים, עיקרם נמצאים בווינה, אוסטריה.
כתבי לוס בעברית.
בשנת 2004, הוצאו לאור לראשונה בעברית שני ספריו החשובים ביותר של לוס בתרגום לעברית בהוצאת בבל."דיבור לריק" (פורסם במקור בשנת 1921) ו"למרות הכל" (פורסם במקור בשנת 1931). לספר זה נוסף פתח דבר מאת שרון רוטברד ואחרית הדבר, "אדולף לוס - נגד הזרם", מאת יהודה ספרן.
וולטר גרופיוס
סמואל אדאמס
ויליאם וויפל
סם אדאמס
לוסי הייז
לוסי ור ווב הייז (באנגלית: Lucy Ware Webb Hayes; 28 באוגוסט 1831 – 25 ביוני 1889) הייתה אשת נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז והגברת הראשונה של ארצות הברית. לוסי הייז נחשבה הפופולרית ביותר מבין הגברות הראשונות של המאה ה-19.
לוסי הייז הייתה ידועה באדיקותה הדתית. בשל אמונתה היא התנגדה נחרצות לתופעת העבדות ושכנעה את בעלה בדבר הצורך בביטול מוסד זה. בעקבות זאת הצטרף לצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ומאוחר יותר נהיה פוליטיקאי במטרה למגר את העבדות.
ביוגרפיה.
לוסי הייז נולדה בצ'יליקות שבאוהיו למריה קוק (Maria Cook) וד"ר ג'יימס ווב (Dr. James Webb), אשר נפטר בהיותה בת שנתיים.
כאשר הייתה לוסי בגיל העשרה, עברה אימה עם אחיה לסינסינטי שבאוהיו ושם נרשמו אחיה והיא לאוניברסיטת וסליאן אוהיו. לוסי סיימה את האוניברסיטה בגיל 18 (והייתה הראשונה מבין הגברות הראשונות שהתחנכה באוניברסיטה).
לוסי פגשה את בעלה בהיותו בן 27 והם התאהבו במהרה ונישאו בשנת 1852. בני הזוג התגוררו בסינסינטי עד מלחמת האזרחים האמריקנית ונולדו להם שמונה ילדים (שלושה מתוכם מתו בינקותם). היא זו ששכנעה את בעלה לפרוש מהמפלגה הוויגית לטובת המפלגה הרפובליקנית אשר התנגדה לעבדות, שם הוא בנה את הקריירה הפוליטית שלו.
בתקופת מלחמת האזרחים התגוררה לצד בעלה במחנה הצבאי בו שירת ודאגה לפצועים במחנה, ועל כן זכתה לכינוי "אמא לוסי" (Mother Lucy) בפי חיילי גדוד הרגלים המתנדבים ה-23 של אוהיו (23rd Ohio Volunteer Infantry) שבעלה, רתרפורד, פיקד עליהם.
לאחר שבעלה נבחר לקונגרס העדיפה להישאר ולהתגורר באוהיו. בני הזוג שבו להתגורר יחד בעת שלוש כהונותיו כמושל המדינה.
כשרתרפורד היה הנשיא, לוסי הייתה "הגברת הראשונה" הראשונה שנקראה בכינוי הזה. בהיותה אישה דתית אדוקה, אסרה על הגשת משקאות אלכוהוליים באירועים מדיניים, וזכתה לכינוי "לוסי לימונדה" (Lemonade Lucy), ותקופתה בבית הלבן נקראה "משטר המים הקרים". אולם יחד עם זאת הייתה ידועה בפעילותה הציבורית למען זכויות השחורים בארצות הברית ובפעולות התרבות שיזמה.
לוסי הייז הנהיגה את המנהג של חיפוש ביצי פסחא בגינת הבית הלבן.
לאחר מותה, דגלים בכל ארצות הברית הורדו לחצי התורן ונאומי הספד נישאו לזכרה, מכנים אותה "האישה המהווה סמל של אמריקה".
תיאורים בספרות.
בקומדיה המוזיקלית של ליאונרד ברנשטיין הקרויה שדרות פנסילבניה 1600 שרה הגברת הראשונה דואט שנקרא "דואט לאחד" בו היא מייצגת בתחילת השיר את ג'וליה דנט גרנט ובסופו את לוסי ווב הייז.
לוסי וב הייס
דן יהב
דן יהב (נולד ב-1939) הוא גאוגרף וחוקר ארץ ישראל.
ביוגרפיה.
בוגר בית הספר "בית החינוך המאוחד לילדי עובדים" בתל אביב. עבד כנער בסדנאות ובמסגריות והשלים לימודי בגרות אקסטרנית. בוגר ומוסמך אוניברסיטת תל אביב, בחוג לגאוגרפיה. וכן השלים לימודי בוגר בחוגים לסוציולוגיה ולמזרח התיכון. השלים תואר שלישי בבית הספר למדעי היהדות שבאוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל בנח"ל בשנים 1958 עד 1961.
היה מורה ומחנך כל שנות עבודתו וגם ניהל את גימנסיית 'סוקולוב-לאור'. הוא הורה בסמינר הקיבוצים, ובחוג לגאוגרפיה ובביה"ס לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בצד מאמריו המדעיים הרבים פרסם גם תגובות רבות בעיתונות העברית.
ספריו ומחקריו הרבים שופכים אור על מרכיבים חשובים בנוף התרבותי המקומי. המחקר הישראלי המקיף ביותר אשר דן בעיר יפו נערך על ידי יהב והוצא לאור ב-2004 כספר תחת השם "יפו כלת הים, מעיר ראשה לשכונות עוני - דגם לאי-שוויון מרחבי".
חיים אישיים.
דן יהב נשוי לרחל ואב לשלוש בנות.
סקציה נס ציונה
סקצית כדורגל נס ציונה, הידועה בקיצור כסקציה נס ציונה או ס.כ. נס ציונה, היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נס ציונה המשחקת בליגת העל. הקבוצה הוקמה בשנת 1955, וצבעי המועדון הם כתום ושחור.
היסטוריה.