עם הזמן, עבודותיו של ובר מצאו חסידים נוספים, ביניהם אלפרד ה. באר, ג'וניור, המנהל הראשון של המוזיאון לאמנות מודרנית. בשנת 1930 הציג המוזיאון לאמנות מודרנית רטרוספקטיבה של עבודתו, תערוכת היחיד הראשונה במוזיאון של אמן אמריקני.
הוא זכה לשבחים כ"חלוץ האמנות המודרנית באמריקה במאמר משנת 1945. בשנת 1948 דיווח מגזין Look על סקר שנערך בקרב מומחי אמנות לקביעת האמנים האמריקאים החיים הגדולים ביותר; מקס ובר דורג במקום השני, אחרי ג'ון מארין. הוא היה נושא לרטרוספקטיבה נודדת מרכזית בשנת 1949.
הוא הפך לפופולרי יותר בשנות הארבעים והחמישים בזכות עבודתו הפיגורטיבית, לעיתים קרובות עיבודים אקספרסיוניסטיים של משפחות יהודיות, רבנים ומלומדי תלמוד, מאשר בעבודה המודרנית המוקדמת שנטש בערך 1920 ועליו מבוסס המוניטין הנוכחי שלו.
לא כולם מאמינים כי ובר מימש את הפוטנציאל המוקדם שלו כשהפך לצייר ייצוגי ואקספרסיוניסטי לאחר מלחמת העולם הראשונה. המבקרת הילטון קרמר כתבה עליו כי לאור ההתחלה המדהימה בקריירה שלו, "ובר הוכיח במקום זאת שהפך לאחת האכזבות הגדולות של האמנות האמריקאית של המאה העשרים." עם זאת, מבקרים אחרים מעריכים אותו בגלל העשור הקוביסטי הנועז שלו. מתייחסים אליו באותה מידה של הערכה כמו לציירים מודרניסטים אחרים כמו ג'ון מרין, ארתור דייב, מרסדן הרטלי וצ'ארלס דמוט.
Pompeii
פומפיי (פירושונים)
וקטור M12
וקטור M12 (באנגלית : Vector M12) היא מכונית ספורט בתצורה קופה המוגדרת מכונית על מתוצרת יצרנית הרכב Vector Motors Corporation חברת בת של Megatech אשר יוצרה בארצות הברית בין השנים 1999–1995
קול דודי (ניגון)
קול דודי הוא ניגון התעוררות מניגוני חב"ד, מהניגונים שהלחין רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד.
אודות הניגון.
מילות הניגון הם משיר השירים, המתפרש שבתוך הלב יש תמיד תשוקה לקבל את האור האלוקי, וה' מבקש רק "פתחי לי אחותי".
בספר הניגונים חב"ד "קול דודי" הוא ניגון מספר ה' (5), הוא מופיע גם גרסה נוספת בספר הניגונים בחלק ב' ניגון מספר רי"א (211).
הניגון הוא אחד מ"הניגונים המכוונים" שחיבר רבי שניאור זלמן. בחסידות חב"ד מנגנים אותו לרוב בהתוועדויות הנערכות בתאריכים הקשורים לאדמו"ר הזקן (כגון יום הולדתו ח"י באלול ויום ההילולא שלו כ"ד בטבת) ובעיקר בחודש אלול.
עיבודים מוזיקליים וביצועים.
ב-1961 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 2" של ניח"ח, בשנות ה-90 יצא לאור באלבום "ניגוני חב"ד 1" על ידי חנן בר סלע ב-2015 הופיע באלבום צמאה 2 בביצוע אביתר בנאי, באלבום "עצם הנשמה" 1 של הרב יאיר כלב.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי יונתן רזאל, עמיר בניון, חיליק פרנק, ברי סחרוף, בני פרידמן, תזמורת ירושלים מזרח ומערב בניצוח תום כהן, הרב יצחק גינזבורג ואחרים.
קישורים חיצוניים.
ביצועים:
ג'ני אקין דלוני
ג'ני אקין דלוני, (באנגלית: Jenny Eakin Delony; 1866–1949) הייתה ציירת ומחנכת אמריקאית. היא התמחה בדיוקנאות של דמויות מפורסמות והיסטוריות בארצות הברית, אך גם עשתה ציורי מיניאטורות, נוף, חיות בר, טבע דומם וציורי ז'אנר.
ביוגרפיה.
דלוני נולדה בוושינגטון, ארקנסו, ב־13 במאי 1866, לאלצ'יני טרנר דלוני, עורך דין, ואליזבת פירסון דלוני. היא התחתנה עם נתנאל רייס מדנוור, קולורדו, ב -10 בדצמבר 1891, שנפטר בשנת 1893. נישואיה השניים היו לפול מיירוביץ', ב־19 בנובמבר 1910 בשיקגו, אילינוי.
דלוני החלה את לימודיה המקצועיים באקדמיה לאמנות בסינסינטי משנת 1886 עד 1888. שנתיים לאחר מכן, נסעה לפריז, שם למדה באקדמיה ז'וליאן, האקדמיה דלקלה, ואצל הצייר פול-לואי דלנס.
בהמשך למדה בבית הספר לאמנות בסנט לואיס בין השנים 1892 עד 1893, ואז נסעה ללמוד בוונציה, לפני שנת 1895, אצל הצייר האיטלקי סטפנו נובו.
דלוני נכנסה "לבית ספר לאמנויות היפות" בפריז בשנת 1896, וזו הייתה השנה הראשונה שנשים יכלו ללמוד שם. היא הייתה בין הנשים הראשונות שלמדו אנטומיה אומנותית בבית הספר לרפואה בפריז. היא למדה בתקופה מסוימת אצל הצייר האמריקני ויליאם מריט צ'ייס והייתה מזכירתו האישית, בבית ספר הקיץ שצ'ייס ניהל בסאות'המפטון בלונג איילנד בשנים 1891–1902. שם עבדה לצד הציירת לידיה פילד אמט.
ג'ני אקין דלוני הייתה אחת האמניות הראשונות מארקנסו שצברה מוניטין כציירת מצליחה בארצות הברית והכרה בינלאומית. היא הייתה חברה בליגה המקצועית לאמנים אמריקאיים, התאחדות ציירות ופסלים של נשים ובמועדון האומנויות הלאומי, שניהם בניו יורק.
דלוני הפכה לאחת הראשונות שהציגו באקדמיה הלאומית לעיצוב. עבודותיה הוצגו בחברות ציירי המיניאטורות של פילדלפיה, בוסטון וניו יורק, מועדון האישה לאמנות של ניו יורק, האקדמיה הלאומית לעיצוב ומועדון צבעי המים של ניו יורק.
דלוני הקימה את הסטודיו המקצועי הראשון שלה בליטל רוק, ובשנות ה-80 וה-1890 ציירה דיוקנאות של אזרחים מכובדים רבים. היא ייצגה את ארקנסו בתערוכות שונות: תערוכת המאה העולמית בניו אורלינס (1884), תערוכת המדינה בליטל רוק (1887), התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו (1893), ומדינות הכותנה והתערוכה הבינלאומית באטלנטה (1895).
דלוני לימדה אמנות בוירג'יניה במשך שלוש שנים, תחילה במכון לנשים ברואנוק (1893–1894), אחר כך במכללה לנשים צעירות בנורפוק (1894–1896). משנת 1897 עד 1899, היא הייתה המנהלת הראשונה של מחלקת האמנות באוניברסיטת ארקנסו, בפאייטוויל.
דלוני עזבה את פאייטוויל כדי להקים סטודיו בניו יורק בשנת 1900, והתעניינה באקטיביזם פמיניסטי בשנת 1903 היא הציגה באקדמיה הלאומית לאמנויות.
היא נבחרה לייצג נשים אמריקאיות במועצה הבינלאומית של הנשים בברלין, גרמניה, שהתכנסה בשנת 1904 בין התאריכים 6 עד 18 ביוני. בשנת 1905, דיוקנה "האישה העשירה ביותר באמריקה", היל גרין, הוצגה כדף מלא ב"ניו יורק טיימס", והפך אותה לאמנית מפורסמת מאוד. הדיוקן נמצא כעת באוסף של מוזיאון ארקנסו ההיסטורי בליטל רוק.
בשנת 1935 פרשה מעיסוק באמנות בניו יורק וחזרה לליטל רוק. היא גרה בבית הוריה לשעבר עם אחותה דייזי.
נפטרה ב-1949 וקבורה בבית הקברות ההיסטורי באוקלנד בליטל רוק.
זורלו החזקות
זורלו החזקות הוא קונצרן טורקי המחזיק במפעלי טקסטיל, מפעלים לייצור מכשירי חשמל ביתיים, חברות אנרגיה ושירותים פיננסיים. מטה זורלו החזקות ממוקם באיסטנבול.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי מוהמט זורלו, כמפעל קטן לטקסטיל וחנות בגדים. במשך השנים החברה הקימה מפעלים נוספים ברחבי טורקיה והחלה לייצור ביגוד עובר מותגי אופנה מאירופה וארצות הברית.
בשנת 1993 החליטה להיכנס לתחום האנרגיה, במטרה לבנות יכולת עצמאית לאספקת חשמל וקיטור למפעליה. לצורך כך הוקמה חברת בת בשם "Zorlu Energy Electricity Production PLC", שהחלה להקים מתקנים לייצור חשמל גם עבור חברות אחרות. בשנת 1994 רכשה את Vestel יצרן טורקי של מכשירי חשמל ביתיים. בשנת 1998 הקימה לראשונה מפעל מחוץ לטורקיה.
פעילות בישראל.
במאי 2004, חתמה "זורלו" על הסכם עקרונות עם חברת "דוראד אנרגיה" להקמה ותחזוקה של תחנת הכוח דוראד, בעלות של כמיליארד דולר. טקס החתימה נערך באנקרה, בהשתתפות שר האנרגיה והתשתיות, יוסף פריצקי, ובמעמד עמיתו הטורקי. בינואר 2005, "זורלו" נכנסה גם כשותפה בבעלות על תחנת הכוח, כאשר רכשה 25% מהמניות.
בשנים 2006 - 2007 חתמה, בשותפות עם חברת אדלטק, על הסכמים להקמת ארבע תחנות כוח פרטיות במפעלים בישראל. במפעל "אגן כימיקלים" באשדוד, במפעל חיפה כימיקלים במישור רותם, בשטח מפעל מכתשים אגן בנאות חובב, בשטח מפעל סולבר באשדוד.
בשנת 2013, החלה זורלו במגעים לרכישת גז טבעי משדה הגז לוויתן, בכמות שנתית של 3 מיליארד מ"ק (BCM). זאת במסגרת הפרויקט להנחת צינור גז מלוויתן לטורקיה, שלא יצא לפועל לבסוף.
בעלות.
מוהמט זורלו מייסד הקונצרן נפטר בשנת 2005, השליטה בחברה עברה לבני משפחתו. בנו אחמד זורלו, המשמש כיושב ראש הקונצרן, מקורב לנשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן. בן המשפחה פאטין זורלו, קרוב רחוק של מייסד החברה, שימש כשר החוץ של טורקיה. פאטין זורלו הוצאו להורג בספטמבר 1961, לאחר הפיכה צבאית.
התקן סליל מתכת למניעת הריון (Essure)
Essure היה מתקן למניעת הריון קבועה לנשים, שנחשב לשיטה פולשנית ואגרסיבית פחות מקשירת חצוצרות. מדובר בסליל מתכת שכשמכניסים אותו לכל צינור חצוצרה גורם לפיברוזיס וסתימה. Essure תוכנן כחלופה לקשירת חצוצרות. למרות שתוכנן להישאר על מקומו למשך כל החיים, הוא אושר על סמך מחקרי בטיחות לטווח קצר. מבין 745 נשים עם סלילים בניסיונות המקוריים שקדמו לשוק הראשוני, 92% עברו מעקב לאחר שנה ו-25% במשך שנתיים, לצורך בדיקת הבטיחות. סקירה משנת 2009 הגיעה למסקנה כי Essure נראתה בטוחה ויעילה על סמך מחקרים לטווח קצר, שהיא פחות פולשנית ויכולה להיות זולה יותר מאשר קשירת חצוצרות דו צדדיות לפרוסקופיות. כ-750,000 נשים התקינו את המתקן.