"הרווקים" - תשעת ה"רווקים" (Nine Malic Moulds), המצוירים בתבניות של חליפות חסרות גוף, מופיעים בצדו השמאלי של הפנל התחתון. המקור לתיאור זה הוא בקטלוג להזמנה בדואר של ציור ושל בגדי ספורטאים, בייחוד של נהגים ורוכבי אופניים. תנועת הגלגלים מאזכרת את יצירת הרדי מייד "גלגל אופניים". עבודה נוספת של דושאן הקשורה לדימוי של רוכב אופניים היא "להתחנך לפי השמש" ( Avoir l'apprenti dans le soleil, 1914) המכילה רישום של רוכב אופניים המשורטט על גבי דף תווים.
הרווקים הם קבוצה של מעין כפילים או ישויות מפוצלות של הרווק היחיד. שאיפתם של הרווקים היא להעביר את הגז שהם מייצרים אל הכלה, כסמל לאיחוד מיני ביניהם. מספרם - 9 - היה חשוב לדושאן ככפולה של המספר 3, אשר משמש בעבורו עמדה מנוגדת לתפיסה זוגית.
הרווקים מצוינים אצל דושאן כבעלי זהויות נפרדות: 1. שוטר מקוף 2. נער שליחויות מחנות כלבו 3. כומר 4. מנהל תחנת הרכבת 5. שוטר 6. פרש 7. משרת חנפן 8. מנקה שולחנות (במסעדה) 9. קברן
"רשת של נימים" (Capillary Tubes) - הנימים מעבירים גז שאותו מפיקים הרווקים כתגובה לתשדורות מן הכלה. פעולת הניקוז שמבצעים הנימים משמשת כסממן לשוני מורכב - בצרפתית למילה "écoulement" (ניקוז) קיימת גם משמעות נוספת של מחלת הזיבה. המקור האיקונוגרפי לצורה זו הוא בעבודה "רשת של מעצורים" (1914). דושאן השתמש במעצורים מן העבודה "שלושה מעצורים תקניים" (1913) כדי לשרטט קווים מחברים בין דמות האישה והגבר על גבי גרסה מוגדלת של ציורו "נער ונערה צעירים באביב" (1911).
1. הגז המועבר בנימים, עובר דרך "נפה" (sieve), המתוארת כרצף של שבעה חרוטים הנתונים זה בתוך זה, והופך בתהליך של עיבוי לנוזל. 2. ה"מספריים", המופעלות בכוח תנועת המרכבה ומטחנת השוקולד, מפזרות את הנוזל ומתיזות את חלקו לכיוונם של "עדי הראייה" ואילו החלק האחר משמש ליריות, אשר נורות אל עבר חלקה העליון של היצירה - אל תחום הכלה.
"מרכבה" או "גלשן" (Glider Containing a Water Mill) - מתקן הנע בעזרת טחנת מים הנמצאת בתוכו. תוך כדי תנועתה המקרית של המרכבה היא משמיעה את המשפט: "חיים איטיים, מעגל קסמים, אונניזם". היא מייצגת כוחות מקריים כגון גורל. בתנועתה מפעילה המרכבה גם את "המספריים הגדולים". רכיבי המרכבה הם:
1. טחנת המים - גלגל עליו מורכבים שמונה פדלים. דושאן ראה בגלגל ייצוג משולב בין פעולה מתמטית המסמלת איחוד בין יחידות הטרוגניות (Octonion), לבין פעולה של איחוד או קיבוץ (multiplication) של היחידות הזהות זו לזו.
2. גלגל שרשרת המוביל אל בסיס מטחנת השוקולד
3. אזור שבו בקבוק משקה בנדיקטין מסתובב ונשפך אל המניפות
4. להבים המחליקים בחריץ
"מטחנת שוקולד" - עוצבה על פי יצירתו של דושאן "מטחנת שוקולד". היא מונעת על ידי גלגל השרשרת המגיע מטחנת המים. רכיבי המטחנה הם: 1. מכבשים 2. תלת רגל בסגנון לואי ה-XV עשוי ניקל 3. עניבה 4. כידון המחובר אל "המספריים הגדולים"
1. - "עדי הראייה" (Eyewitnesses), קבוצה של שלוש דסקיות המתוארות בהיטל פרספקטיבי. 2. זכוכית מגדלת" (Mandala). מכשירים אלו, המתייחסים לאופטיקה ולראייה, מהווים סממן של "ידע". דושאן יצר מספר עבודות, כגון "דסקית זכוכית מסתובבת (תפיסה אופטית)" (1920), בהן שילב אלמנטים מכניים מסתובבים עם אשליה אופטית.
פרשנות.
במאמרו "הרדי-מייד ושפופרת הצבע" תיאר חוקר האמנות טיירי דה-דוב (Thierry de Duve) את היצירה גם כאלגוריה על יצירת אמנות בכלל ועל ציור בפרט. דה-דוב טען כי בעוד שהכלה מסמלת תשוקה לקיום כ"ציור טהור" ברוח המודרניזם, הרי שהרווקים מקיימים דואליות בין עמדתם כמציצנים אל עבר הכלה וכעורגים לרוח טהורה זו, לבין עיסוקם בחומר - דרך מטחנת השוקולד - המבטאת גם סמל לכתישת פיגמנטים. לדבריו "המטחנה היא אלגוריה ומשום כך היא בצבע שוקולד, חום, הבלתי-טהור שבצבעים, המסמל באלגוריה של דושאן צבע טהור - בלשון יחיד. הוא מכנה אותו מולקולרי, טבעי ומקומי, כמו בפאסטיש של "היסוד הפיזיקלי" של דלוניי: 'ישנו צבע שוקולד מקומי אחד ויחיד המגדיר את כל השוקולדים'. וכאשר, שנים לאחר מכן, בציור "אור ירח על המפרץ בבאסווד" מ-1953, הוא השתמש בשוקולד אמיתי כבפיגמנט, הושלם מעגל האירוניה של מטחנת השוקולד."
הארלד זימן (Hareld Szeemann), בעקבות הסופר הצרפתי מישל קארוז' (Carrouges), הציג את "מכונת הרווקים" של דושאן כמקבילה למכונה שתיאר פרנץ קפקא בסיפור "במושבת העונשין". את שתי המכונות מציג זימן כגילום של תיאורו של זיגמונד פרויד את מבנה הנפש, את תפיסת החברה, ואת היחס שבין המינים. בשונה מהמכונה של קפקא, חסרה המכונה של דושאן את ה"איד", המשמש כאתר ההדחקות, ולפיכך מקיים ה"אגו", המיוצג על ידי הרווקים, את פעולות הדיכוי של הסופר אגו, המיוצג על ידי הכלה. זימן מצטט גם את קארוז', שטוען כי המכונה של דושאן מגלמת את הארוטיקה ובה בעת את שלילתה. "הסירוב לאישה, ויותר מכך להולדה, הוא תנאי יסוד להינתקות מהחוקיות הקוסמית - בפירוש שקפקא מעניק למונח זה - ויותר מכך הוא תנאי להארה, לחופש ולאלמוות מאגי."
האספן וחוקר האמנות ארטורו שוורץ, שהיה מעורב בקשרים עסקיים עם דושאן, ראה ב"זכוכית הגדולה" כשלב בתהליך אמנותי בעל שורשים ביוגרפים. את המקור הראשוני לעבודה הוא מוצא בציור "נער ונערה צעירים באביב".
מזרקה (דושאן)
"מזרקה" ("Fountain") היא פסל "רדי מייד" שיצר הפסל הצרפתי מרסל דושאן בשנת 1917.
"מזרקה" היא משתנה עשויה חרסינה לבנה בגודל של 23.5 ס"מ על 18 ס"מ ובגובה של 60 ס"מ, עליה חתם דושאן את שמו של יצרן המשתנה "R. Mutt, 1917". דושאן הסביר כי החתימה על המשתנה מתייחסת הן לשם חנות החברה, "J.L. Mott Iron Works", ששכנה בבית מס' 118 בשדרה החמישית שבניו יורק, והן לדמות בקומיקס בשם "Mutt and Jeff".
העבודה הוצגה לראשונה ב"תערוכת העצמאות" (the Independents show) בשנת 1917, כשהיא מוצבת על כן. היצירה המקורית אבדה לאחר התערוכה ולא הוצגה לאחר מכן. בשנת 1953 הציג דושאן העתק (רפליקה) של העבודה, בתערוכה קבוצתית של תנועת דאדא, בגלריית סינדי ג'ניס (Sindey Janis Gallery) בניו יורק (15 באפריל - 9 במאי). דושאן, שארגן את התערוכה, הציג את העבודה כשהיא תלויה מעל משקוף דלת. העתקים נוספים נוצרו בשנת 1964 על ידי ארטורו שוורץ, באישורו של דושאן.
עבודה זו, בסוגת אמנות ההלם, נחשבת לאחת מן העבודות המורכבות ביותר באמנות המודרנית, כיוון שהיא נראית כחסרת תוכן ממשי. היא גורמת לצופה לשאול "מהי אמנות?" או "מה ראוי להיות אמנות?". הדרך שבה דושאן בחר לעשות זאת היא בעזרת המושג "רדי מייד", שמשמעותו היא לקיחת עצם מן המוכן והפיכתו ליצירת אמנות. בכך מבטל דושאן את ההנחה כי השיפוט העיקרי של יצירת אמנות הוא בטיפול האמנותי בה, כלומר ב"מגע היד" של האמן. האסתטיקה של יצירות "רדי מייד" מצביעה דווקא על "המחשבה האמנותית" כאלמנט החשוב ביותר ביצירתה של אמנות. רעיון זה נתפש בעיני ציבורים שונים כנלעג, דבר המועצם על ידי השימוש המכוון של דושאן דווקא במשתנה ציבורית וכינויה "מזרקה", תוך ערעור על המושג המקובל של מהי "מזרקה". מאחר שמדובר ב"משתנה" - המזרקה היא בעצם הצופה ביצירה, ולא היצירה עצמה.
החלפת העבודה המקורית בהעתקים יוצרת מעין שיבוש של התפיסה האמנותית המקורית של העבודה כ"רדי מייד". דושאן דאג לייצר את המשתנה בייצור מיוחד, שכן ייצור דגם המשתנה במפעל המקורי הופסק. שיבוש זה גם חושף את האשליה המרקסיסטית של שיבוש ערך החליפין של העבודה המקורית. כעת היא נתפשת שוב כמוצר אמנותי גבוה בעל ערך חליפין. על פי השערה שהעלה חוקר האמנות ג'יימס לג'יו, שהשווה את צילום המשתנה המקורית לקטלוגים של חברות לכלים סניטריים, המשתנה המקורית לא הייתה כלל מתוצרת חברת "Mutt", אלא מתוצרת חברה אחרת (כנראה משתנה מדגם "Bedfodshire" מתוצרת חברת "A. Y. MacDonald Company).
העתקים של העבודה נמצאים במוזיאונים שונים בעולם, בהם גם במוזיאון ישראל, במוזיאון פילדלפיה לאמנות ועוד.
פארק מנספילד
אמילי מאורסמו
סמל נברסקה
סמל מדינת נברסקה (באנגלית: Nebraska State Seal) אומץ על ידי המדינה בשנת 1867.
תיאור הסמל.
ברקע הסמל מצויה רכבת קיטור שמאחוריה הרים המסמלים את הרי המדינה. בקדמתו נראים אוניית קיטור השטה במימי נהר מיזורי, בקתת עץ, נפח העובד ליד סדן וערימת שעורים המסמלת את חשיבותם של המתיישבים הראשונים ואת החקלאות העומדת בבסיס כלכלתה של המדינה.
מעל הסמל מופיע המוטו: "שוויון בפני החוק" ("Equality Before the Law").
מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נברסקה, 1 במרץ 1867"
כריסטופר קלאביוס
כריסטופר קלוויוס
ויטמין E
ויטמין E, נקרא גם טוקופרול (מלועזית: Tocopherol).
הוויטמין מתפקד כקו אנזים בקרומי תאים והוא נוגד חמצון רב-עוצמה המגן על קרומי התאים וחלקים אחרים מסיסי שומן של הגוף כמו LDL מפני רדיקלים חופשיים. הגנה על ה-LDL בפני חמצון מצמצמת את הסיכון למחלות לב. השימוש בוויטמין E כחומר משמר נפוץ במוצרי מזון וקוסמטיקה.
בטבע קיימים 8 סוגי טוקופרולים. החשובים ביותר הם α (אלפא), β (בטא), γ (גמא), δ (דלתא). האלפא טוקופרול מחונן בפעילות גדולה יותר כוויטמין משאר הטוקופרולים ולמעשה אליו מתכוונים בשם ויטמין E. בפרקטיקה הרפואית קיימות שתי צורות של הוויטמין - טבעית וסינתטית. הצורה הטבעית פעילה משמעותית יותר ונספגת טוב יותר ברקמות. הצורה הסינתטית עשויה מנפט, נספגת ברמה של 50% ואינה מפעילה את רוב מנגנוני E בגוף.
מקור השם.