ב-1922 הצטרף שוורץ למפלגה הנאצית. בנובמבר 1923 הוא השתתף בפוטש במרתף הבירה שהובילו אדולף היטלר ואריך לודנדורף. בעקבות הקמתה מחדש של המפלגה הנאצית ב-27 בפברואר 1925 הוא הצטרף לשורותיה מחדש, והיה האדם השישי שעשה זאת. ב-21 במרץ של אותה שנה הוא עזב את עבודתו בעיריית מינכן, והחל לעבוד כגזבר במשרה מלאה של המפלגה. הוא הצליח לשקם מחדש את קופת המפלגה, ולגייס כסף להפצת ספרו של היטלר "מיין קמפף". באפריל 1930 ניהל שוורץ את המשא ומתן על רכישת "הבית החום" ברחוב בריינר שטראסה 45. שוורץ רצה שהבית החום ישמש כמטה המפלגה, לאחר שהוחלט שמטה המפלגה ברחוב שלינג שטראסה 50 קטן מדי.
מ-1931 ואילך, היה שוורץ בעל שליטה מלאה על כל נושאי הכספים של המפלגה. ב-1933 הוא נבחר לרייכסטאג כנציג מחוז פרנקוניה. ב-1935 השתתף היטלר במסיבת יום ההולדת ה-60 של שוורץ. כמו כן הוא קיבל דרגת רייכסלייטר (Reichsleiter - מנהיג הרייך) של המפלגה הנאצית. הייתה זו הדרגה השנייה בחשיבותה במפלגה, לאחר ה"פיהרר", ולפיכך הדרגה הגבוהה ביותר שניתן היה לחבר מפלגה להגיע אליה. בדרגה זו החזיקו רק 18 נאצים בכל רחבי הרייך וכולם היו כפופים רק להיטלר או לממלא מקומו. הוא החזיק בכל תפקידיו עד סוף מלחמת העולם השנייה. ב-2 במאי 1938 כתב היטלר את צוואתו, ובה הוריש חלק מהונו למפלגה. הוראתו הייתה שהצוואה לא תיפתח אלא בנוכחותו של שוורץ.
שוורץ נחשב בדרך כלל למנהלן מוצלח, פיקח ושר. הוא שמר מרחק ממאבקי הכוח והפוליטיקה הפנים-מפלגתית. בשל כך הוא היה דמות שקטה ואנונימית יחסית, וביומניו של יוזף גבלס הוא מוזכר רק פעמיים (פעם אחת לגנאי ופעם אחת לשבח). ביוני 1933 הוא הצטרף לאס אס וקיבל את מספר החבר 38.500. ב-1 ביולי של אותה שנה הוענקה לו דרגת כבוד של אובר-גרופנפיהרר (מקביל לגנרל) באס אס. ביום הולדתו של היטלר ב-20 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת "אוברסט-גרופנפיהרר" (מקביל לגנרל-אוברסט), הדרגה הגבוהה ביותר באס אס (פרט לדרגת "רייכספיהרר אס אס" אשר הוענקה למפקד האס אס בלבד). שוורץ היה אחד מארבעת האנשים היחידים שקיבלו את הדרגה (שלושת האחרים היו יוזף דיטריך, קורט דליגה ופאול האוסר). עם זאת, מכיוון שהייתה זו דרגת כבוד בלבד, היא לא הייתה מקבילה גם באורפ"ו ובוואפן אס אס כפי שהייתה דרגה רגילה באס אס.
ב-5 ביוני 1944 קיבל שוורץ את "צלב ההצטיינות במלחמה דרגה ראשונה עם חרבות", על עבודתו לשיקום העיר מינכן לאחר ההפצצות הכבדות של בעלות הברית עליה בין 24-25 באפריל של אותה שנה. לקראת סוף המלחמה הוא לחם בעצמו בראש גדוד פולקסשטורם נגד בעלות הברית, ונתפס בשבי האמריקאי. הוא נפטר במחנה מעצר של בעלות הברית ברגנשבורג ב-2 בדצמבר 1947 בשל בעיות הקיבה החוזרות ונשנות שלו. הוא היה בן 72 במותו.
למרות תפקידיו הבכירים, והעובדה שהיה אחד מחברי המעגל הפנימי של היטלר, מכיוון שמעולם לא נחקר, ויומניו ומסמכיו נשרפו כאשר הבית החום הופצץ באפריל 1945, נותר שוורץ דמות מסתורית ולא ידועה.
מעבר ילוהד
מעבר ילוהד (באנגלית: The Yellowhead Pass) הוא מעבר הרים החוצה את קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים. המעבר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי ג'ספר בפרובנציית אלברטה לבין הפארק הפרובינציאלי הר רובסון בפרובינציית קולומביה הבריטית, בקנדה.
היסטוריה.
בשל גובהו הנמוך של המעבר, יחסית ליתר מעברי הרי הרוקי - "רק" 1,131 מטרים, והדרגתיות המעבר, המליץ סר סנדפורד פלמינג כי המעבר ישמש כמעבר בו תשתמש הרכבת הקנדית פסיפית כדי לחצות את הרי הרוקי. הצעה זו נדחתה לטובת מסלול יותר ישיר, שמצוי דרומה יותר (אולם מסלול יותר תלול וקשה למעבר) - דרך מעבר קיקינג הורס - אשר הרכבת החלה לעבור דרכו בשנת 1886. עם זאת, רכבת גארנד טראנד פסיפיק (Grand Trunk Pacific) והרכבת הקנדית הצפונית (Canadian Northern Railways) השתמשו במעבר ילוהד, במסילות שנבנו בין השנים 1910-1913, החברה אשר ירשה את קווי רכבת אלה - הרכבת הקנדית הלאומית ( Canadian National Railway), עדיין משתמשת במסילת מעבר ילוהד. במעבר עובר כיום גם הכביש המהיר ילוהד. המעבר מהווה אתר מורשת לאומי היסטורי של קנדה החל משנת 1971.
מקור השם.
המעבר נקרא על שם הצייד פייר בוסטונייה (Pierre Bostonais) אשר כונה בצרפתית "Tête Jaune" - "בעל השיער הצהוב" (באנגלית: ילוהד), בשל שערו הבלונדיני (בוסטונייה היה אינדיאני משבט האירוקוי, ולכן צבע שערו היה יוצא דופן). בוסטונייה הועסק על ידי חברת מפרץ הדסון כמדריך עבור מסעות המחקר הראשונות של החברה, אשר חצו את המעבר בדרכם לקולומביה הבריטית בשנת 1820.
יורם אורון
יורם אורון (נולד במאי 1948) הוא מחלוצי תעשיית ההיי-טק בישראל. מ-1997 מכהן כיושב ראש ושותף-מייסד בקרנות ההון סיכון "ורטקס" (Vertex Ventures) ו"רד-דוט קפיטל פרטנרס" (Red Dot Capital Partners).
ביוגרפיה.
יורם גדל והתחנך בבאר שבע, ואת לימודיו התיכוניים עשה בתיכון מקיף א' בעיר. בשנת 1966 סיים את לימודיו והתגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, במהלכה למד הנדסת חשמל בטכניון. באותן שנים כיהן אורון גם כיו"ר אגודת הסטודנטים בטכניון. ב-1970 השלים את לימודיו והחל את שירותו במערכת הביטחון ובחיל התותחנים. בשנת 1975 השתחרר מהצבא בדרגת סרן ופנה ללימודי תואר שני במנהל עסקים (MBA) בפקולטה לניהול על שם רקנאטי באוניברסיטת תל אביב, אותם השלים בשנת 1976.
פעילות עסקית.
עם סיום שירותו בקבע במשרד הביטחון, החל אורון לעבוד בחברת טלכור (חברת בת של כור תעשיות). בשנת 1983 נסע ללימודי המשך בוורטון, בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת פנסילבניה שבארצות הברית. בזמן לימודיו, החל בגיוס ההשקעה הראשונית לחברה שהקים, רשף טכנולוגיות (Reshef Technologies). עם חזרתו לישראל, שימש אורון כמנכ"ל החברה. לימים, נרכשה רשף טכנולוגיות על ידי חברה ציבורית אמריקאית בשם Patlex, שהתפצלה בהמשך לחברות הציבוריות GeoTek האמריקאית, וארית תעשיות הישראלית, שנסחרה בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. בארית, שימש אורון כמנכ"ל החברה, עד לשנת 1997.
במסגרת תפקידו בארית, היה שותף להקמת חברת Telegate שעסקה בתקשורת טלפוניה, על גבי תשתית כבלים. אורון כיהן כיושב ראש החברה מיום הקמתה ועד למכירתה כחמש שנים מאוחר יותר, לחברת טריון.
קרן ורטקס.
ב-1997 ייסד את קרן ההון סיכון "ורטקס" (Vertex Ventures), במסגרת "תוכנית יוזמה", תוכנית הממשלתית לעידוד השקעות הון סיכון במדינת ישראל. הקרן זכתה להצלחה שהביאה לגיוסי קרנות המשך, והפיכתו של אורון לאחר מאנשי ההון סיכון הבולטים בישראל. במהלך השנים הקרן השקיעה בחברות רבות בהן: ווייז, סייברארק, סולאראדג', אקטימייז, ארגוס ועוד.
קרן ורטקס היא אחת מקרנות ההון סיכון הגדולות, הוותיקות והמובילות בארץ, ומנהלת הון בהיקף של למעלה ממיליארד דולר, במסגרת חמש קרנות שונות. בין השנים 2004-2006 כיהן אורון כיו"ר איגוד קרנות ההון סיכון בישראל. ב-2006 קיבל אורון את פרס "מנכ"ל השנה בהיי-טק" מטעם המרכז הישראלי לניהול, לצד דב מורן, חיים שני, קובי בן צבי, ואלכס קורנהאוזר.
קרן רד דוט קפיטל פרטנרס.
יורם אורון הוא יו"ר ושותף מנהל בקרן רד דוט קפיטל פרטנרס, קרן הון סיכון ישראלית המתמקדת בהשקעות בחברות הזנק טכנולוגיות בשלב הצמיחה. רד דוט מסייעת לחברות הפורטפוליו שלה ביצירת ובניית קשרים אסטרטגיים עם דגש על דרום מזרח אסיה ויפן, לרבות בעזרת משקיעיה. המרכזית שבהם היא טמאסק (Temasek Holdings).
חיים אישיים.
יורם אורון נשוי ואב לשניים.
לאנדרו חואקים ריביירו
סוליה (איבר)
סוליה, היא החלק התחתון של כף הרגל. היא מתחילה מן העקב, נמשכת דרך הקשת ומגיעה עד לכרית כף הרגל - לפני החלק התחתון של אצבעות כף הרגל. זהו החלק של כף הרגל שמונח על הקרקע בעת עמידה והליכה.
תכונות.
סוליות כף הרגל מכילות את שכבות העור העבות ביותר בגוף, וזאת על מנת שיעמדו בלחץ שנוצר ממשקל הגוף עליהן בזמן עמידה והליכה, שלא יפצעו.
העור של סוליות כף הרגל חסר שיער, ויש לו הרבה פחות מלנין מאשר שאר הגוף, וזאת הסיבה שצבען של סוליות כפות הרגליים הוא בהיר יותר משאר העור בגוף.
לסוליה יש מספר גדול של נקבוביות זיעה, בדומה לכף היד.
בנוסף, הוא אחד החלקים בגוף הרגישים ביותר למגע, וזאת עקב ריכוז גבוה של סיבי עצב, כ-200 אלף לכל סוליה. עובדה זו עושה את סוליות כף הרגל רגישות לדגדוג, וזהו איבר שרבים רואים בו אזור ארוגני, שעיסויו גורם הנאה רבה למעוסה. בשל כך, עיסוי סוליות הרגליים נעשה רבות לשם הרפיה ובילוי, ומחקרים מסוימים אף מראים שעיסוי המקום יכול לגרום לירידה משמעותית בכאבים, ואף להפחית עייפות ולקדם שינה טובה יותר.
דינה דרייפוס
דינה דרייפוס (בצרפתית: Dina Dreyfus; 1 בפברואר 1911, מילאן – 25 בפברואר 1999, פריז), הידועה גם בשם דינה לוי-שטראוס (Dina Levi-Strauss), הייתה אתנולוגית, אנתרופולוגית, סוציולוגית ופילוסופית צרפתייה, שערכה מחקרים תרבותיים בדרום אמריקה, לימדה באוניברסיטת סאו פאולו בברזיל ובסורבון בפריז. בזמן שהותה בברזיל, ייסדה את החברה האתנולוגית הראשונה בברזיל ביחד עם המשורר והמוזיקולוג מריו דה אנדרדה. אחרי מלחמת העולם השנייה, החזיקה בתפקידי מפתח במערכת החינוך הצרפתית.
ביוגרפיה.