בחירות 2011.
בבחירות 2011 המפלגה ירדה בשלושה מושבים ל-26 כשקיבלה 23.3% מקולות הבוחרים. מפלגת הרפורמה מנגד, זכתה ב-33 מנדטים והשאירה את מפלגת המרכז קדנציה נוספת על ספסלי האופוזיציה.
בחירות 2015.
בבחירות שנערכו ב-1 במרץ 2015 קיבלה המפלגה 24.8 מקולות הבוחרים, והתחזקה במושב אחד והייתה עם 27 מושבים בפרלמנט. המפלגה מצאה את עצמה עד הצבעת האי אמון של פרו פטריה-מפלגת המולדת (IRL) והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. אחרי ההצבעה שהתקיימה ראש הממשלה מטעם מפלגת הרפורמה טאווי רייוואס נאלץ להתפטר, והוקמה ממשלה חדשה בראשות יו"ר מפלגת המרכז החדש, יורי רטס.
בחירות 2019.
תוצאות הבחירות הניבו למפלגת המרכז 23.1% מקולות הבוחרים וב-26 מושבים, ירידה של מושב אחד, המפלגה הפכה למפלגה השנייה בגודלה. אף על פי שמפלגת הרפורמה זכתה לתמיכה רחבה הרבה יותר, רטס החליט להקים ממשלה יחד עם שתי מפלגות ימין קיצוני, מפלגת העם השמרנית של אסטוניה ואיסמה. המהלך קיבל ביקורת רבה באסטוניה וכן גם בעולם. מבקרי ההחלטה טענו כי רטס מוכן להקריב את ערכיו של מפלגתו, את אמון בוחריו ואת יציבותו ומוניטין המדינה לשמור על תפקידו כראש ממשלה. רטס השיב לטענות כי חובתו הראשונה היא לחפש דרכים להכניס את מפלגתו לממשלה כדי שתוכל לעבוד לטובת מצביעיו.
בעקבות המהלך המפלגה חוותה ירידות בסקרי דעת קהל.
אי-שוויון בדיור
אי-שוויון בדיור הוא פער באיכות הדיור הזמין לחלקים שונים בחברה ומהווה סוג של אי-שוויון כלכלי. אי-שוויון בדיור הוא תופעה כלכלית וחברתית, שהיא בעת ובעונה אחת הגורם והתסמין של אי-שוויון בהכנסות. פערים בדיור מייצרים פערים בנגישות להזדמנויות כלכליות, חינוכיות ושירותים שונים אשר גורמים לאי-שוויון בהכנסות. אי-שוויון זה משפיע על יכולות הדיור ומזין את מעגל האי-שוויון בדיור. פערים בדיור ובהכנסות יוצרים לאורך זמן סגרגציה כלכלית, חברתית, אתנית וגילאית במרחב הגאוגרפי.
היסטוריה.
בתקופה שבין מלחמת העולם השנייה ועד שנות ה-80, מדינות המערב דגלו במדיניות אשר לקחה אחריות ציבורית לאספקת דיור עבור האוכלוסייה. מדיניות זו כללה פיתוח ובניית בתים כדיור ציבורי, סבסוד משכנתאות עבור חיילים ששבו משדות הקרב וסיוע בשכר דירה. ישראל באותן השנים התנהלה באופן דומה כמדינת רווחה ולקחה על עצמה את האחריות לספק קורת גג עבור העולים בשנים הראשונות לקיומה ולאחר מכן עבור משפחות מעוטות יכולת.
החל משנות ה-80 חל שינוי במדיניות הכלכלית בעולם המערבי ובישראל. המדיניות הכלכלית הנאו-ליברלית החדשה דגלה בין השאר בהפחתת המעורבות הישירה של הממשלות בתחום הדיור והשארתו בידי הכוחות המעצבים את השוק החופשי. עם זאת, בניגוד לשאר העולם, בתחילת שנות ה-90 התרחשה בישראל חזרה זמנית להתערבות ישירה בשוק הדיור עקב העלייה מאתיופיה ומברית המועצות לשעבר. אופי השינוי בתקופה הזאת כלל התערבות ישירה בתכנון, בנייה וסבסוד שכר דירה ומשכנתאות. לאחר תקופה זו מדינת ישראל נסוגה חזרה למדיניות נאו-ליברלית של קביעת המסגרת והתנאים שבמסגרתם יפעל השוק החופשי.
השלכות אי-שוויון בדיור.
משקי בית בעלי הכנסה נמוכה הם בעלי יכולת בחירה פחותה באשר לאפשרויות הדיור העומדות בפניהם. אפשרויות אלו יהיו לרוב בעלי נגישות פחותה לחינוך, בריאות, תחבורה, תרבות וקהילה תומכת. הבתים לרוב יהיו קטנים וצפופים יותר, בעלי איכות נמוכה יותר וידרשו הוצאות תחזוקה גבוהות יותר. כל זאת בהשוואה לאפשרויות הדיור של בני מעמדות גבוהים יותר. משקי בית אלו הם בעלי סיכוי גבוה יותר לאחר בתשלומים הקשורים להוצאות דיור. אי-שוויון בדיור מייצר סגרגציה מרחבית (הפרדה גאוגרפית) בין משקי בית בעלי רמת הכנסה שונות. בעלות על נכס אינה מציינת בהכרח הון עצמי גבוה יותר או הזדמנויות כלכליות טובות יותר. גורמים אלו מושפעים יותר ממיקום הנכס והמדד הסוציואקונומי של השכונה. משקי בית בעלי הכנסה נמוכה אשר קיבלו מימון לרכישת נכס עלולים למצוא את עצמם במצב כלכלי חמור יותר עקב חוב מעבר ליכולתם הכלכלית, דבר אשר גורם להרחבת הפערים.
העלייה במחירי הדירות בישראל והמחסור בדיור בר-השגה הם בעיה לאומית שמגדילה את הלחץ הכלכלי על משקי הבית בעלי ההכנסות הנמוכות ומרחיבה את הפערים בין שכבות שונות באוכלוסייה. המגמה בשנים האחרונות מראה כי נטל הוצאות הדיור עלה עבור משקי הבית בעלי ההכנסות הנמוכות בעוד שהן ירדו עבור משקי הבית בעלי ההכנסות הגבוהות, דבר המוסיף להרחבת הפערים בין שכבות האוכלוסייה השונות.
שוכרי מעמד הביניים בישראל מוציאים שיעור גבוה מהכנסתם נטו (מעל ל-30%) על דיור בעוד שמשקי בית בעשירונים הנמוכים מוציאים עד כ-62% מההכנסה על דיור, דבר המשאיר מעט מאוד עבור שאר תחומי החיים. כ-71% מהכנסות משכר הדירה מגיעות לשלושת העשירונים העליונים כאשר כ-45% מגיע לידי העשירון העליון.
בשנים האחרונות ישנה מגמה של ירידה במספר משקי הבית הגרים בדירה בבעלותם בעוד שקיימת עלייה במספר משקי הבית המחזיקים בשתי דירות ויותר. בשנים 2007–2017 אחוז משקי הבית הגרים בנכס שבבעלותם ירד מ-70% ל-66.5%. במקביל, אחוז משקי הבית בעלי שתי דירות ויותר זינק מ-2% ל-10%. בעשירון התחתון התרחשה ירידה מ-40% הגרים בדירה בבעלותם לכדי 35%. הפערים בנגישות לשירותים ולאפשרויות חינוכיות וכלכליות מייצרת פער גם במוביליות הבין-דורית. ילד שגדל בסביבה בדירוג סוציואקונומי נמוך יותר יהיה בבגרותו פחות מלומד, ירוויח פחות ויפגין יותר התנהגויות שליליות באופן סטטיסטי מילד הגדל בסביבה סוציו-אקונומית גבוהה יותר.
הניסיון לפתור את אי השוויון.
באמצעות כלים שונים מנסות ממשלות למצוא פתרונות לדיור איכותי ונגיש כלכלית המאפשר גישה לכל השירותים הנדרשים לקיום חיים נורמליים ומלאים. כלומר, דיור שמשכן משקי בית משכבות סוציואקונומיות מגוונות תוך מתן הזדמנויות נגישות שוות כולל הזדמנויות נגישות שוות לחינוך, בריאות, תרבות ופנאי. ישנם מספר כלים שמשמשים את הממשלה בישראל – חלקם מקומיים וחלקם כלים אשר מיושמים או נשקלים במדינות נוספות.
הר איסינג'ר
הר איסינג'ר או הר איסינגר (באנגלית: Mount Eissinger) הוא הר גדול דמוי מצוק בארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בצידו הצפוני של קרחון ריילי.
פסגת ההר שטוחה ומכוסה שלג; לאורך צידו הצפונית של ההר מצוקי סלע חשופים משלג; המצוק כמעט אנכי, וגובהו 500 מטרים מעל המישור שלרגליו.
גובהו של ההר 1,195 מטרים מעל פני הים.
הר איסינג'ר הוא אחד מהרי טראברס.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1974.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של קארלהיינז איסינג'ר (Karlheinz Eissinger), שהיה מהנדס טופוגרפי במשלחת הסקר לארץ אלזוורת' של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר חקרה את ארץ אלזוורת' בין השנים 1968–1969.
אלבארכס
אלבּארכֵס (ביוונית: Ἀλαβάρχης; לטיניזציה: "Alabarch", אלבּארך) היה באופן מסורתי יהודי בעל משרה רשמית באלכסנדריה בתקופות ההלניסטית והרומית, ונראה שהיה אחראי למיסוי ובמיוחד לגביית המכס בנמל.
תפקיד ואטימולוגיה.
פרופסור שמואל קרויס, באנציקלופדיה היהודית (1906), מציע כי האלבארכס היה מנהיג יהודי אלכסנדריה, והיה מכונה "אתנארכס" על ידי גויים כמו הסופר היווני סטראבון (שביקר במצרים סביב שנת 24 לפנה"ס), כפי שנראה מתוך ציטוט דבריו אצל יוסף בן מתתיהו:
עם זאת, פרנץ (Franz) סבור כי האלבארכס היה פקיד הכפוף לאתנארכס. צבי גרץ מחשיב את האלבארכסים כצאצאיו של הכהן הגדול חוניו הרביעי, שירד למצרים, והוא כולל את בניו, המצביאים חלקיה וחנניה, בין האלבארכסים, אולם מבלי לספק את הבסיס לכך.
המושג "אלבארכס" נראה גם כגרסה טקסטואלית שונה ומאוחרת של המילה "ארבּארכֵס" (Ἀραβάρχης) הנזכרת אצל קיקרו (המאה ה-1 לפנה"ס).
המקום היחיד בו יש תיאור של תפקיד האלבארכס הוא קודקס תאודוסיאנוס (IV. 12. 9) שנאסף בשנת 438 (=קודקס יוסטיניאנוס IV. 61. 9), שם האלבארכס הוא מעין פקיד בענייני כספים המופקד על גביית מיסים במחוזות האימפריה התחתונה, בפרט על משק החי במצרים התחתונה. אמיל שירר טוען ב"מילון התנ"ך" (1912), כי הטענה שהאלבארכס היה מנהיג הקהילה היהודית היא שגויה, וכי ישנה סבירות גבוהה שתואר זה זהה או שיבוש של התואר "ארבּארכֵס" (המורכב משתי מילים: "ערבי" ו"למשול", שמשמעותן יחד: "מושל ערב"), שהיה המפקח הראשי של המכס בגבול הערבי, כלומר בגדה המזרחית של הנילוס. הוא מציין כי מושג זה נזכר בקודקס יוסטיניאנוס בתחילת המאה ה-6, ובכתובת שנמצאה בקופטוס. לדבריו, ייתכן שמשרת האלבארכס, היא גם זו שיוספוס מתייחס אליה באומרו כי הרומאים שמרו ליהודי אלכסנדריה את משרת האמון שהוענקה להם על ידי מלכי בית-תלמי, את "משמר הנילוס". לדברי שירר, כינוי זה מתייחס לפיקוח על הנהר בכל הנוגע לגביית מכס. לפיכך, האלבארכס לא היה בעל תפקיד מהקהילה היהודית, אלא אדם שהחזיק במעמד חשוב בחיים האזרחיים.
אלא שגם המלה "ארבּארכֵס" מופיעה אצל יוסף בן מתתיהו, לגבי המלך הערבי מלכוס, ולכן אין זה סביר שהמלה "אלבארכס" היא גרסת איות שונה של "ארבארכס", משום שיוספוס הכיר והשתמש בשני התארים הללו בנסיבות שונות.
שמואל קרויס מחשיב את האטימולוגיה ה"ערבית" כבלתי סבירה למונח החל על מנהיג של הקהילה היהודית בלבד, ומציע כאלטרנטיבה את המונח היווני "אלבא" (ἄλαβα), המתייחס לדיו מרישומי המס ונעשה באותם ימים למילה נרדפת למס. קרויס מציין גם אטימולוגיה ישנה יותר באמצעות המילה "האלס" (ἄλς), שמשמעותה ים.
אישים שהחזיקו במשרה.
האלבארכסים הבאים ידועים בשמם:
קר דרווין