ב-2012 הוצגה גרסה חזקה של הקמארו שנקראה ZL1. גרסה זו יוצרה עם מנוע 6.2 ל' V8 עם סופרצ'ארג'ר אשר מפיק 580 כוח סוס. מה שהפך אותה למכונית השרירים החמישית החזקה ביותר שיוצרה ביצור סדרתי.
בשנת 2014 עבר הדגם מתיחת פנים והוצגה גרסה מכוונת מסלול שנקראה Z28.
דור שישי.
ב-16 במאי 2015 הציגה שברולט את הדור השישי לקמארו. הדור השישי כולל מנועי בנזין בנפח 2.0 ליטרים בהספקים של 275, 335, 455 כוחות סוס.בשנת 2016 הציגה שברולט את גרסת ה-ZL1 המכוונת למסלול, בעיצוב "אגרסיבי" הכוללת מנוע טורבו בנזין V8 צילנדרים בנפח 6.2 ליטרים עם מגדש על המספק כ-650 כוחות סוס ב-6,400 סיבובים לדקה ומומנט כוח מרבי של 89.5 קילוגרם כוח ב-3,600 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת עשרה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 3.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 319 קילומטרים לשעה.בשנת 2018 הציגה שברולט את מתיחת הפנים לקאמרו, הכוללת עיצוב חדיש ומודרני וחבילת 1LE הכוללת עיצוב המכוון למסלול כנף אחורים גדולה והיא מוצעת רק עם תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. חבילת ה-1LE היא בעצם גרסת ה-ZL1 המכוונת למרוצים.
קמארו
עובדיה המון
עובדיה בן זכריה המון פעל במאה ה-16, והיה בן אחיו ותלמידו של רבי עובדיה מברטנורא פרשן המשנה. חי באיטליה ולאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת בשנת ה'שכ"ו (1566).
נודע בעיקר בשל הפירוש הקבלי על מגילת רות שיוחס אליו בטעות, ונדפס פעמים רבות. הפירוש הזה נדפס לראשונה על ידי ר' יחיאל מונטיליץ בוונציה שנת ה'שמ"ה, ופעם נוספת באותה שנה ובאותה עיר על ידי רבי מרדכי בן ברוך מטיבולי, בן משפחתו של רבי עובדיה, בשם "מקרא קודש". לאחרונה קבע מוטי בנמלך שמחבר הפירוש לרות הוא שלמה מלכו. כמה חבורים קבליים של המון נמצאים בכתב יד אוקספורד – בודלי, קטלוג נויבאואר 1597, ואחד מהם (לבוש מלכות) נדפס בוונציה יחד עם הפירוש לרות. ישראל תא שמע טוען, שגם הספר "עמר נקא" המיוחס לרבי עובדיה מברטנורא, התחבר לאמיתו של דבר על ידי רבי עובדיה המון, האחיין.
בדפוס ונציה שמ"ה מופיע המון כ'זצ"ל', ומכאן שנפטר לפני שנת 1585.
הערות שוליים.
מונסיניור קיחוטה
מונסיניור קיחוטה (באנגלית: Monsignor Quixote) הוא שמו של רומן מאת הסופר האנגלי גרהם גרין. הספר, שפורסם ב-1982, הוא פסטיש של הרומן הנודע "דון קיחוטה" מאת מיגל דה סרוואנטס הספרדי. היצירה עוסקת בצורה משעשעת בנושאים רציניים כמו פוליטיקה ודת.
בשנת 1985 הופק סרט המבוסס על הספר בכיכובם של אלק גינס כקיחוטה וליאו מקרן כסנצ'ו. הסרט שודר בטלוויזיה בשנת 1987.
הספר תורגם לעברית בשנת 1983 על ידי אביטל ענבר (ספרית מעריב).
עלילה.
האב קיחוטה משמש ככומר קהילה בעיירה הקטנה אל טובוסו באזור לה מנצ'ה בספרד. הוא מחשיב את עצמו כצאצא של דון קיחוטה המקורי, אף על פי שהכל טוענים בפניו שגיבור ספרו של סרוואנטס הוא דמות דמיונית. יום אחד, מסייע קיחוטה לבישוף איטלקי מסתורי שמכוניתו נתקעה. זמן קצר לאחר מכן, להפתעתו הרבה של הבישוף הממונה עליו, מקבל קיחוטה את תואר מונסיניור מהאפיפיור. הבישוף מפציר בקיחוטה לצאת לחופשה. קיחוטה נענה ויוצא למסע לאורכה של ספרד בלוויית ראש העיר לשעבר של אל טובוסו, סנצ'ו הקומוניסט, ששמו מזכיר את סנצ'ו פנסה, בן לווייתו של דון קיחוטה המקורי. כלי הרכב שלהם, מכונית סיאט 600 ישנה, קרוי "רוסיננטה", על שם סוסו הכחוש של דון קיחוטה.
בספרד המתחדשת שלאחר תקופת פרנקו, עוברים שני השותפים למסע חוויות משעשעות בסגנון הרפתקאותיו של דון קיחוטה. בדרכם, הם נלחמים נגד גרסאות מודרניות של "טחנות רוח", ופוגשים חוטאים מכל המינים והסוגים. במסע זה, מתפתח בין שני השותפים דיאלוג בענייני דת ופוליטיקה, שבסופו של דבר מקרב ביניהם. קיחוטה הקתולי וסנצ'ו הקומוניסט מתחילים להעריך זה את זה ואף לתהות לגבי דעותיהם ולגבי אמונתם.
קיחוטה נאלץ לחזור לעירו, שבה הוא ננזף על ידי הבישוף ומושעה מתפקידו בכנסייה. קיחוטה חובר שוב לסנצ'ו, ובהרפתקה אחרונה הוא מפגין שוב את תכונותיו הדון קישוטיות, ומנסה "להציל" את כבודה של מריה הקדושה לאחר שהוא חושד שפסלה מחולל. קיחוטה נפצע ומובל למנזר. בשארית כוחותיו הוא יוצא בלילה לכנסייה ועורך מיסה דמיונית שבמהלכה הוא מתמוטט ומת בזרועות חברו סנצ'ו.
גוי של שבת
גוי של שבת הוא מונח ביהדות, המתייחס לגוי (כל אדם שאינו יהודי) שתפקידו להקל על יהודי בכך שהוא עושה מלאכות האסורות על היהודי בשבת (אחת מל"ט אבות מלאכה, תולדות שלהן, או איסור שבות). המונח יכול להתייחס ללא-יהודי שביצע באופן חד-פעמי פעולה שיש בה כדי להקל על איסורי השבת החלים על יהודי (למשל, נכנס בשבת בחורף לחדר שישבו בו יהודים והדליק את התנור), או למעמד מיוחד, מעין משרה, השמורה ללא-יהודי החי בין יהודים (למשל, לא-יהודי החי בסמוך לבית כנסת ומקבל משכורת על דאגתו לתחזוקת בית הכנסת מדי שבת).
רקע.
לפי ההלכה היהודית, אסור לאדם יהודי מעל "גיל חינוך" (גיל שלוש) לעשות פעולות מסוימות בשבת ("לחלל שבת"), ואסור לו ליהנות מפעולות כאלו שיהודי אחר עושה, כדי שלא לשתף פעולה עם החוטא. איסורים אלה אינם חלים על גויים, כלומר על מי שאינו מוגדר כיהודי לפי ההלכה. חכמים אסרו לומר לגוי בשבת לעשות מלאכה בשביל יהודי כמו שנאמר 'אמירה לגוי שבות'. אף על-פי-כן, ההלכה אינה אוסרת על יהודי ליהנות ממלאכתו של גוי בשבת, אם הגוי ביצע את הפעולה למען עצמו ומרצונו החופשי. פתח זה באיסורי השבת שימש יהודים בקהילות רבות. הרעיון הוא שאפשר להגיע להבנה עם גוי שמתגורר בין יהודים, על כך שביום שבת הוא יבוא ביוזמתו אל בתי היהודים ויעשה פעולות נחוצות מבלי שהתבקש באופן מפורש. היהודים גמלו לגוי באופן כזה שלא ישתמע שביצוע הפעולות נעשה תמורת הגמול, בדרך כלל על ידי קביעת שכר קבוע ואי-הצמדת השכר לכמות הפעולות שביצע.
בהלכה.
מבחינה הלכתית, יהודי הוא מי שנולד לאם יהודייה או שהתגייר על-פי הדרישות ההלכתיות. גם יהודי שהמיר את דתו או שאינו מקיים מצוות נחשב כיהודי על-פי ההלכה. כל אדם אחר נחשב לגוי.
יהודי שנמצא בשבת בחברתו של גוי, אינו רשאי לבקש ממנו מפורשות לבצע עבורו פעולה האסורה על יהודים בשבת. בקשה מפורשת עלולה ליצור את הרושם כאילו הגוי עובד עבור היהודי בשבת, דבר שהוא אסור על-פי ההלכה. עם זאת, היהודי יכול לרמוז לגוי שפעולה כזאת נחוצה. למשל, אם יהודי יושב בחברת גוי בשבת בחדר חשוך, יכול היהודי להעיר כבדרך-אגב שהחשכה מפריעה, כדי לעודד את הגוי להדליק אור.
אם יהודי עובד ביחד עם גוי, ומעמדם בעבודה זהה (כלומר, היהודי אינו מעסיק של הגוי), יכול היהודי לבקש מהגוי שיעבוד בשבת במקומו ולגמול לו על כך בדרך זו או אחרת.
מותר ליהודי לבקש מגוי לבצע עבורו עבודה בשבת תמורת שכר, ובלבד שהבקשה והתשלום נעשו לפני כניסת השבת, והיהודי אינו מבקש את השכר בחזרה במקרה שהעבודה לא נעשתה, או לא נעשתה כראוי. במקרה כזה, נשמרת לגוי הבחירה החופשית אם לבצע את המלאכה או לא, והיהודי אינו נחשב כמי שמעביד את הגוי.
במקום צורך גדול או מצווה, מותר לומר לגוי לעשות דבר האסור מדרבנן (שבות).
במקום מצווה של רבים, מותר לומר לגוי לעשות אפילו מלאכה האסורה מהתורה.
אפיון (ספרות)
אפיון של דמות היא טכניקה ספרותית הכרחית בפרוזה. כל דמות המופיעה בקטע פרוזה, ואף דמות המספר מאופיינת על ידי הקטע.
אפיון ישיר.
אפיון ישיר הוא הצורה הפשוטה ביותר לאפיין דמות, צורה שהיא גם נפוצה מאוד. האפיון הישיר הוא תיאור אחד לאחד של הדמות. למשל: "הוא היה חכם" – זהו אפיון ישיר המלמד אותנו על חוכמתה של הדמות. כמעט תמיד יבוא האפיון הישיר כמילת תואר.
אפיון שקרי.
לעיתים יופיע אפיון ישיר שקרי בתיאורו של אדם. במקרה הפשוט יותר, מדובר בסרקזם, במקרה המורכב יותר מדובר במספר בלתי מהימן, כלומר מספר שאינו אובייקטיבי. בשני המקרים אנו לומדים על הדמות: במקרה הראשון אנו מסיקים שכל מה שאמר המספר הוא הפוך למציאות, ובמקרה השני אנו לומדים שהמספר אינו אובייקטיבי כלפיו, דבר שייתכן ויתרום להבנת הדמות.
במקרה של אפיון שקרי המספר עצמו מאופיין אפילו יותר מהדמות.
אפיון עקיף.
אפיון עקיף היא צורה מחוכמת יותר לאפיין דמות. צורה זו היא הצורה המוערכת יותר בספרות היפה. האפיון העקיף הוא אפיונה של דמות ללא אמירה ישירה על הדמות. כלומר: ניתן להסביר לקורא שהדמות חכמה מבלי לומר זאת מפורשות.
יש שיטות רבות לאפיין דמות באפיון עקיף.
האפיון העקיף פועל באמצעות מטונימיה, אנלוגיה ובשיטות דומות. הדמות מאופיינת באופן עקיף על ידי מעשיה, המראה שלה, דרך דיבורה או מחשבתה, ואף על ידי הדברים הסמוכים לה. גם דבריהן של דמויות אחרות מוסיפות לאפיון הדמות, ממש כמו דבריו של המספר.
דוגמאות:
אפיון על ידי מעשים.
מעשיה של דמות מאפיינות אותה כיוון שהמעשים נובעים מהאישיות. למשל אם דמות רוצחת דמות אחרת, ניתן ללמוד עליה הרבה, כששרלוק הולמס פותר תעלומה אנו מבינים שהוא חכם, מבלי שהמספר יתאר אותו בתור אדם חכם. שיטת אפיון זו היא הצורה הפשוטה ביותר לאפיין דמות באפיון עקיף והיא קיימת כמעט בכל קטע פרוזה.
אפיון על פי מבע.
סופרים רבים נותנים משמעות רבה לצורת הדיבור של הדמויות שלהן, לדוגמה ב"אם יש גן עדן" מאת רון לשם, החיילים משתמשים בסגנון דיבור במשלב לשוני צבאי. בסיפורים בגוף ראשון יש הרבה חשיבות למבע בה מסופר הסיפור. למשל, ב"שום גמדים לא יבואו" מאת שרה שילה המספרת דוברת בשפה קלוקלת, ותוך זה אנו לומדים עליה ועל ילדותה.