במקור, שמו המלא של הספר היה: "חייו והרפתקאותיו המופלאות והמפתיעות של רובינזון קרוזו מיורק, מלח: שחי 28 שנים לבדו על אי בודד לחופי יבשת אמריקה, סמוך לשפך הנהר הגדול אורינוקו; לאחר שאונייה טרופה, שכל אנשיה מלבדו נספו, פלטה אותו אל החוף. בצירוף תיאור כיצד חילצו אותו לבסוף שודדי ים. נכתב במו ידיו".
"רובינזון קרוזו" הוא אחד הרומנים שהתוו את יסודות ז'אנר הריאליזם בספרות. בניגוד לסגנונות הספרות עד לאותה תקופה, הדמויות בספרו של דפו הם בני אדם רגילים, לא בני מעמדות גבוהים ולא בעלי כוחות על-טבעיים. גם האירועים המתוארים בפירוט הם מציאותיים, כאלה שיכולים להתרחש בחייהם של הקוראים. בספר העתיק דפו את האי ממקומו המרוחק מהיבשת אל מיקום הקרוב לחופי ברזיל, וכך התאפשר לדפו להוסיף הגעת אנשים בסירות מהיבשת אל האי וזו ההצדקה להצטרפותו של "ששת" אל רובינזון קרוזו בסיפור. שינוי מהותי נוסף הוא משך הזמן בו שהה הגיבור באי, סלקירק שהה באי קצת פחות מחמש שנים ואילו רובינזון קרוזו שהה באי 28 שנים.
לאחר שנחלץ מן האי, חזר לאנגליה, שהה בה מספר שנים, ויצא למסע נוסף, תחילה ביקר באי פעם נוספת, ואחר כך, תהפוכות הגורל הביאוהו לערוך מסע, אשר עבר בין היתר בהודו, סין, רוסיה, הרי הפירנאים, עד שחזר לבסוף לאנגליה.
הספר מהווה גם מודל וציון דרך לעוז רוחו של האדם, שאינו נכנע לאיתני הטבע ולגורל, ושורד בזכות תושייתו ואומץ ליבו. מידות אלו, עם תאורי הנפש האנושית שבספר, הפכו את הספר לפופולרי ביותר. מחנכים רבים ראו ברובינזון קרוזו כלי חינוכי, והמליצו רבות על קריאתו. הפילוסוף הצרפתי-שווייצרי ז'אן-ז'אק רוסו כותב בספרו "אמיל, או על החינוך": "מאז נעשו לנו הספרים הכרח, אין לדעתי, כמסכת המצוינה הזו לחינוך טבעי. זה יהיה הספר הראשון, אשר יוטל על אמיל שלי לקרוא; כל אוצר ספריו יחזיק זמן רב את הספר הזה בלבד, אף גם יתפוש מקום חשוב עוד באחרית חינוכו. הוא יהיה המקור, וכל שיחותינו על מדע הטבע ישמשו לו רק פירוש והסבר. הוא יהיה לנו למורה דרך בחתרנו לבגרות המחשבה; וכל עוד טעמנו לא נשחת, קרוא נקרא בו בעונג."
בנוסף, הספר מהווה אוצר בלום של ידיעות מכלי ראשון אודות התקופה, הן המנטליות, אורח המחשבה, רמת הידע, הרוח והדת, הן אודות עולם החומר, המסחר, הספנות ועוד.
הספר זכה למספר עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים, ביניהם סדרת הטלוויזיה "רובינזון זוקרו" וסרט הקולנוע "רובינזון קרוזו" משנת 2016.
תרגום לעברית.
התרגום הראשון לעברית היה תרגומו של דוד זמושץ' בשנת 1824, תחת השם ראבינזאהן דער יינגערע. תרגום זה היה מבוסס על העיבוד של הספר לגרמנית על ידי יואכים היינריך קאמפה. תרגום נוסף שהתבסס על עיבוד זה נעשה על ידי אליעזר בלוך. בשנת 1862 תורגם הספר לעברית על ידי המשכיל יצחק בן משה רומש תחת השם "כור עוני". התרגום הזה הוא שגילה לאליעזר פרלמן הצעיר, לימים אליעזר בן-יהודה, שאפשר לכתוב בעברית ספרות כללית, לא דתית, וזה היה אחד הצעדים הראשונים שלו לעבודת חייו – תחיית הלשון העברית.
תרגומים מאוחרים יותר, בעברית חדשה, כוונו בעיקר עבור ילדים ונוער, ולרוב לא היו של הספר במלואו. אחד התרגומים יצא בהוצאת כתר בסדרת "ראשית קריאה", ואחר במהדורה מצוירת שנכתבה על ידי יורם מארק רייך, ואוירה על ידי שרון אורן, בהוצאת ידיעות אחרונות, 1994.
כוליטיס כיבית
הוריקן וילמה
הוריקן וילמה הייתה סופת ההוריקן החזקה ביותר אי פעם שנמדדה וה-12 בעונת ההוריקנים האטלנטית 2005. הסופה נוצרה ב-15 באוקטובר, ונחלשה ב-25 באוקטובר. בשיאה היא דורגה בקטגוריה 5 (הקטגוריה החזקה ביותר), מהירות הרוח המרבית שלה הייתה כ-295 קמ"ש ונמדד שקע ברומטרי של 882 מיליבר (שיא).
הסופה פגעה בעיקר בחצי האי יוקטן במקסיקו, בקובה ובמדינת פלורידה שבארצות הברית. בעקבות הסופה נמנו 87 הרוגים, ועלות הנזקים נאמדת בכ-30 מיליארד דולר.
התפתחות הסופה.
הסופה נוצרה ב-15 באוקטובר במזרח הים הקריבי, מדרום-מערב לג'מייקה. ב-17 באוקטובר היא הוגדרה כסופה טרופית, ב-18 באוקטובר הוגדרה כהוריקן וב-19 באוקטובר היא הוגדרה כהוריקן מקטגוריה 5, עם רוחות במהירות של 295 קמ"ש. באותו יום נמדד בעין הסופה הלחץ האטמוספירי הנמוך ביותר שנמדד להוריקן באוקיינוס האטלנטי - 882 מיליבר. ב-20 באוקטובר הסופה נחלשה והוגדרה בקטגוריה 4, עם רוחות במהירות של 250 קמ"ש.
ב-21 באוקטובר הסופה הגיעה לחצי-האי יוקטן במקסיקו, וב-23 באוקטובר הגיעה למפרץ מקסיקו כסופה בקטגוריה 2. בבוקר ה-24 באוקטובר הסופה הגיעה לפלורידה כסופה בקטגוריה 3, עם רוחות במהירות של 200 קמ"ש. במהלך היום היא נחלשה, והוגדרה בקטגוריה 2. כשש שעות אחרי שפגעה בפלורידה היא חזרה לאוקיינוס האטלנטי, והוגדרה בקטגוריה 3 מצפון לאיי הבהאמה. ב-25 באוקטובר היא נחלשה, מדרום לנובה סקוטיה שבקנדה.
במקסיקו הסופה גרמה לנזק רב באזור קנקון, להצפות ולהרס תשתיות. בקובה נגרמו הצפות רבות, בעיקר באזור עיר הבירה הוואנה. בדרום פלורידה נגרמו הצפות באיי הקיז, מיליוני בתים נותקו מאספקת חשמל ונזק משמעותי נגרם באזור פורט לודרדייל. בהאיטי הסופה גרמה למפולות בוץ.
ראו גם.
הוריקן מיץ'
מרדכי אלמוג
מרדכי אלמוג (20 ביולי 1917 – 8 באוקטובר 2005) היה איש קהילת המודיעין הישראלית, מייסד יחידת האיסוף 8200 של צה"ל.
ביוגרפיה.
נולד לרות וחנוך וורצמן בעיר פרוסקורוב שבאימפריה הרוסית (כיום חמלניצקי שבאוקראינה). בשנת 1919 פרעו אנשיו של סמיון פטליורה ביהודי העיר, ומשפחת וורצמן ברחה לבלצי שבבסרביה, מתוך כוונה בסופו של דבר לעלות לארץ ישראל. הוא ואחיו למדו עברית אצל מורה פרטי.
המשפחה עלתה ארצה בשנת 1933 והתגוררה בתל אביב. מרדכי למד בגימנסיה הרצליה והצטרף ל"הגנה", שם עבר קורס קשר ב-1935. עם סיום לימודיו נשלח לעבור קורס אלחוט במשטרה הבריטית מטעם הסוכנות היהודית, והוצב בתפקיד אלחוטן במשטרת צפת. במהלך שירותו שם הואשם בהריגת ערבי (במשפטו הגן עליו עו"ד אהרן חטר-ישי, והוא זוכה) ועל כן התפטר מהמשטרה הבריטית.
לאחר התפטרותו הקים אלמוג את יחידת ההאזנה של הש"י. היחידה ישבה בדירה ברחוב סוקולוב 26 בתל אביב והאזינה לתשדורות ושיחות טלפון של המשטרה הבריטית. אלמוג ניהל את היחידה תחת פיקודו של אפרים דקל. קצין יהודי ששירת במשטרת רחובות מסר לו בקביעות מסמך שפירט את הצופן הבריטי. פעם אחת, משלא הגיע הקצין, הצליח אלמוג לפצח את הצפנים בעצמו ומאז לא נזקק עוד לסיוע.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הורו לאלמוג לפזר את היחידה. אלמוג התעקש להמשיך להחזיק מקלט רדיו אחד וכמה מאזינים מתנדבים. עקב כך הצליח במרץ ליידע את איסר הראל שכוחות הלגיון הירדני נערכים לקרב מול כוחות היישוב. הראל נדהם לשמוע שמערך ההאזנה האלחוטית פועל במתכונת זעומה ונעתר לבקשתו של אלמוג להקציב לפעילות 1,500 לירות. כך חידשה היחידה את פעילותה במתכונת מלאה. איסר בארי, החזיר את היחידה לסדר הכוחות של צה"ל, תחת השם "ש.מ.2". משרדי היחידה שכנו ביפו. במהלך ההפוגה השנייה הצליח איש היחידה שאול שמאי לפצח את הצופן ששימש את הצבא המצרי ולגלות שניתנה לו פקודת נסיגה זמנית. מידע זה הביא לשינוי בתוכניות צה"ל. בשיחות על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות שנערכו ברודוס הצליח סגנו של אלמוג, אברהם אילוני, להאזין לשיחות המצרים ולהעביר את המידע לנושאים ונותנים הישראלים.
לאחר מלחמת העצמאות ביקר ביחידה ראש הממשלה דוד בן-גוריון וביקש לברר מהם צרכיה. אלמוג ביקש סכום כמעט דמיוני דאז של 200 אלף דולר, והצליח לקבל כמחצית מהסכום. הוא גם הסתייע באחיו, יצחק וורצמן, שהיה קצין קשר ראשי בשנים 1949–1954. בשנת 1952 שלח את יומי עיני לראש מועצת רמת השרון כדי להעביר מחנה של הנח"ל לידי יחידת המודיעין. לימים עבר המודיעין לשם ונקרא בשם מחנה גלילות.
לאחר שפרש מהיחידה התמנה לתפקיד ראש ענף איסוף באמ"ן. אחר כך הצטרף ל"מוסד", שם מילא תפקיד ב"צומת" - האגף האחראי על הפעלת סוכנים בחו"ל, תחת פיקודו של שמואל טולידאנו.
שניהם ניסו לגייס קצינים מצרים וסורים לעבוד בעבור המוסד.
בשנת 1957 מונה לראש אגף "צומת".
כשפרש מהמוסד פנה לעסקים והצטרף בתחילת שנות ה-60 לחברת הנסיעות "אופיר טורס" (הוקמה בשנת 1952), ומאוחר יותר הפך לבעליה.
הוא השקיע רבות בעידוד תיירות נכנסת לישראל ושימש כיו"ר איגוד סוכני התיירות בישראל.
במסגרת "איירתור" (לשכת מארגני תיירות נכנסת) הנהיג שיטה שלפיה הסוכנים מתוגמלים על פי תוצאותיהם העסקיות, ולא לפי כמות המניות שבידיהם.
נמנה עם מקימי עמותת ש.מ.2 ושימש כיו"ר ונשיא שלה.
בשנת 1999 הוענקה לאלמוג דרגת אלוף-משנה כהוקרה על תרומתו להקמת יחידה 8200 ובנייתה.
אלמוג היה נשוי לחנה לבית ינובר (1921–1996). לזוג נולדו שתי בנות.
מרדכי אלמוג נפטר ונטמן בבית העלמין קריית שאול לצד רעייתו.
ניקולא בואלו
ניקולא בואלו (בצרפתית: Nicolas Boileau-Despréaux; 1 בנובמבר 1636 - 13 במרץ 1711) היה משורר ומבקר ספרות צרפתי.
חייו.