בפברואר 2018 הוציאה את האלבום השישי "לרדוף אחרי הרוח". באלבום זה 11 שירים, אותם כתבה והלחינה למעט "כאן זה לא אמריקה" אותו כתב לירון תמם ושחר הלחינה. רונית שחר עיבדה והפיקה מוזיקלית את שירי האלבום בשיתוף עם אלון אוחנה.
ב-2022 מוציאה שחר את אלבומה ה7, שגם נקרא "האלבום ה7", שחר כתבה והלחינה את כל השירים באלבום, למעט השיר "מי שעוזב" שכתב יהודה עמיחי. באלבום גם שיר באנגלית שנקרא "new life".
בנוסף להופעותיה, שחר גם מנחה סדנאות ומפגשי כתיבה והלחנה, מדריכה יוצרים ועוסקת בעיבוד והפקה מוזיקלית גם לאמנים אחרים.
חיים אישיים.
ב-9 בספטמבר 2011 יצאה שחר מהארון וסיפרה על מערכת היחסים שלה.
אחוות הטבעת
אירוויזיון 1969
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 1969 היא ההפקה ה-14 של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות התקיימה במדריד שבספרד בתאריך 29 במרץ 1969, בהשתתפות 16 מדינות ובהנחיית לאוריטה ולנסואלה. בהשוואה ל-1968 רק אוסטריה לא השתתפה בתחרות.
התחרות הסתיימה בשוויון מרובע בין סלומה מספרד עם השיר "Vivo cantando", לולו מבריטניה עם השיר "Boom Bang a Bang", לני קור מהולנד עם השיר "De troubadour" ופרידה בוקארה מצרפת עם השיר "Un jour, un enfant".
זאת הפעם היחידה בתולדותיה בה אירחה ספרד את התחרות.
רקע.
זה היה האירוויזיון הראשון שנגמר בשוויון במקום הראשון, עם ארבע מתמודדות שקיבלו 18 נקודות כל אחת. באותה תקופה לא היה חוק לגבי מצב של שוויון במקום הראשון, ולכן כל הארבע נקבעו כמנצחות על-פי החלטת המפקח מטעם איגוד השידור האירופי, קליפורד בראון. בשל מספר המנצחים הרב לא היו די מדליות לכולם, ועל כן רק הזמרות קיבלו מדליות, וכותבי השירים קיבלו אותן מאוחר יותר. לאחר חלוקת המדליות עלתה כל אחת מהזמרות בתורה לשיר את השיר המנצח.
הכרזת ארבעה שירים כזוכים עוררה מבוכה, וחלק מהמדינות שהשתתפו ב-1969 החליטו בעקבות זאת להחרים את אירוויזיון 1970. ב-1970 נקבע כלל שובר-שוויון, אולם בשנים שאחר-כך הוחלפה שיטת הניקוד לגמרי אחרי התייעצות עם המדינות המשתתפות.
אוסטריה החרימה את תחרות האירוויזיון הזאת מכיוון שבאותה תקופה שלט בספרד הרודן פרנסיסקו פרנקו.
את כרזת האירוויזיון עיצב האמן הספרדי סלבדור דאלי, והוא גם עיצב חלק מהתפאורה.
בעיה נוספת שצצה לאחר התחרות הייתה איזו מדינה תזכה לארח את התחרות בשנה שלאחר מכן. עד כה המדינה המנצחת הייתה מארחת את האירוויזיון, אך בשנה זו היו ארבע מנצחות. בסופו של דבר הוחלט שהולנד תארח את תחרות האירוויזיון של 1970.
אירוויזיון 1969 היה השני שצולם ושודר בצבע. אירוויזיון 1968 הופק על ידי רשת BBC הבריטית שכבר שידרה את כל שידוריה בצבע, אולם רשת הטלוויזיה הספרדית צילמה ושידרה בשחור-לבן עד שנת 1975. לפיכך שכרה הטלוויזיה הספרדית מצלמות צבעוניות מרשת השידור הגרמנית ARD. השידור הופץ בצבע דרך רשת השידור של איגוד השידור האירופי, וגם דרך רשת השידור של מדינות מזרח אירופה "אינטרוויזיון". כמו כן הופץ השידור בצבע דרך לוויין לצ'ילה, לפוארטו ריקו ולברזיל. בספרד עצמה נקלט השידור בשחור-לבן, שכן המשדרים המקומיים של הטלוויזיה הספרדית לא היו מתאימים להעברת שידור צבעוני.
הרברט סימון
שכר הצלה
שכר הצלה הוא מונח הלקוח מהמשפט הימי.
שכר הצלה הם השילומים שניתנים עבור שירותים שהביאו להצלתם המלאה או החלקית של כלי שיט, מטענו או אנשיו, מסכנה בלב ים. לא ניתן שכר הצלה למי שחייב על פי דין או על פי חוזה, לתת את השירותים שמנעו את הסכנה.
בקביעת גובה השילומים, נלקחים בחשבון מידת הסיכון, ההוצאות ושווי שנכסים שהוצלו. מקובל לתת למצילים שעבוד על הנכסים המוצלים להבטחת השילומים.
במדינות מסוימות הורחבה תחולת שכר ההצלה גם על כלי טיס הטסים מעל לים או מעל למי החופים.
דיני שכר ההצלה לא חלים על היבשה.
הזירה הלשונית
שאול ליברמן
הרב פרופ' שאול ליברמן (כ"ז בניסן תרנ"ח, אפריל 1898 – ט' בניסן תשמ"ג, 22 במרץ 1983) היה מגדולי חוקרי התוספתא וספרות התורה שבעל פה, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1969, חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת 1957, פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשל"א (1971), ופרס הארווי לשנת 1976.
תולדות חייו.
נולד במוטול (מוטילי) שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, למשה ולדינה בדנה, בתו של הרב שאול קצנלנבוגן, שעל שמו הוא נקרא. אח סבתו מצד אביו היה הרב מלכיאל צבי טננבוים, רבהּ של לומז'ה, מחבר שו"ת "דברי מלכיאל" ומגדולי המשיבים בדורו, אשר אף הוא היה יליד מוטול, ואבי-סבו מצד אביו היה בעל הקרן אורה. בצעירותו למד בישיבות מלץ, סלבודקה, מינסק, ישיבת נובהרדוק שגלתה להומל (ליד מינסק), וכן עם בן דודתו החזון איש (אמו ואם החזון איש היו אחיות), הוסמך לרבנות ונודע בכינוי "העילוי ממוטילי". בשנת 1920 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קייב, לאחר מכן המשיך את לימודיו בננסי עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1927.
ליברמן התיישב בירושלים ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך במחזור הראשון שלה. בשנת 1931 התמנה למרצה. בין השנים 1935–1940 עמד בראש המכון לחקר התלמוד ע"ש הארי פישל בשכונת הבוכרים בירושלים, שאליו הוזמן על ידי ידידו הראי"ה קוק. כן לימד בבית המדרש של תנועת המזרחי וכן במכללת ליפשיץ.
בשנת 1940 קיבל משרה בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, המשתייך לתנועה הקונסרבטיבית, שם התמנה לפרופסור ולאחר מספר שנים שירת כרקטור המוסד. הסכמתו לעבוד במוסד ליברלי יחסית הביאה לביקורת עליו מצד החרדים, בייחוד על רקע הקרע המתעצם בין האורתודוקסיה לקונסרבטיבים בעשורים הבאים. ליברמן עצמו תקף את מבקריו פעמים רבות, ועמדתו התבטאה במכתב ששלח ב-1974 הוא אף הכריז בפני כנסת הרבנים שהסירוב לקבל את תקנותיה בענייני קידושין נובע מחשש פוליטי ולא משיקולים הלכתיים, ולעג לנכונות האורתודוקסים להתפשר בהלכה ולהעניק הכשרים וכדומה במקרים מסופקים. ב-1957 התעוררה סערה ציבורית כאשר הרב משולם ראטה סירב לקבל ביחד עם ליברמן את פרס הרב קוק לספרות תורנית, ובשל כך ובשל מחאת הרבנים האורתודוקסיים באמריקה, ויתר ליברמן על הפרס. יש שאומרים שהרבי מלובביץ', לעומת זאת, טען שכל עוד שאול ליברמן מכהן בבית המדרש לרבנים מותר לעבוד שם.
הישגו הגדול והמוכר ביותר של ליברמן הוא ההדרת התוספתא ופירושה. מהדורתו ופירושיו הם נכס צאן ברזל של המחקר התלמודי. בנוסף יש לציין את מחקריו פורצי הדרך בתלמוד ירושלמי.
בשנת תשל"א (1971) הוענק לו פרס ישראל למדעי היהדות, אף שלא היה תושב ישראל, כנדרש בכללי הפרס. בשנת 1971 הוענק לו פרס הארווי על עבודתו בהכרת תרבויות המזרח הקרוב בתקופה ההלניסטית והרומית, ועל עבודתו להבנת מקורותיה של הספרות התלמודית. באותה השנה, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
נפטר במטוס בדרכו לישראל בט' בניסן תשמ"ג 22 במרץ 1983. על שמו המכון לחקר התלמוד של בית המדרש לרבנים באמריקה .
משפחתו.
אשתו הראשונה, רחל (נפטרה בי"ח בסיון תרצ"א), הייתה נכדתו של ר' ירוחם יהודה ליב פרלמן, ה"גדול ממינסק", שהיה מגדולי דורו – בת חתנו, הרב אליעזר רבינוביץ, רבהּ של מינסק. אשתו השנייה של ליברמן הייתה יהודית בר-אילן, בתו של הרב מאיר בר-אילן. לליברמן היה אח יחיד בשם מאיר יונה ליברמן (1907–2004), אשר היה בן-בית אצל הרב חיים עוזר גרודזינסקי, בעל ה"אחיעזר", הרב אברהם ישעיה קרליץ, בעל ה"חזון איש" והרב יצחק זאב סולובייצ'יק – הרב מבריסק, וכן היה מהוגי הדעות של חוג נטורי קרתא ואף פרסם מאמרים בביטאון החומה.
ז'וזפ גוארדיולה
ז'וזפ (פפ) גוארדיולה אי סאלה (בקטלאנית: Josep Guardiola i Sala; נולד ב-18 בינואר 1971 בסנטפדור (פרבר של ברצלונה), הוא כדורגלן עבר ומאמן מנצ'סטר סיטי בהווה. גוארדיולה נחשב לאחד מהשחקנים המזוהים ביותר עם ברצלונה, שבה החל את הקריירה, והיה שותף לאחת התקופות המוצלחות ביותר שלה, שבזכותה כונתה "קבוצת החלומות". בחלוף השנים הפך לקפטן הקבוצה, ונמנה עם השחקנים המעוטרים ביותר בהיסטוריה שלה, עם 19 תארים. כשחקן, בלט גוארדיולה בקריאת המשחק וביכולת מסירה בדיוק רב.
ב-2001 עזב את ברצלונה על מנת לשחק באיטליה. כעבור שתי עונות בהן שיחק בברשה וברומא, עבר לאל-אהלי בקטר. ב-2005 עזב את הקבוצה וב-2006 שיחק במשך עונה בודדת במקסיקו, לפני שפרש. לצד קריירת המשחק שלו במועדונים השונים, הופיע גוארדיולה ב-47 משחקים של נבחרת ספרד ובתשעה משחקים של נבחרת קטלוניה.
כשנה לאחר פרישתו, החל לאמן את ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ובתום העונה מונה למאמן של הקבוצה הבוגרת. על אף חוסר ניסיונו באימון כדורגל, הגיע בעונתו הראשונה, , להישג חסר-תקדים, כאשר זכה בטרבל: אליפות הליגה הספרדית, גביע המלך הספרדי וזכייה בליגת האלופות, תוך הצגת טקטיקת כדורגל התקפית ביותר, ושבירת שיאים. הוא היה למאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה שזכה בליגת האלופות ובטרבל. ב- זכה פעם נוספת עם קבוצתו בליגת האלופות. בסוף עונת , בה זכתה ברצלונה בגביע הספרדי פעם נוספת, עזב גוארדיולה את ברצלונה.
ב-2013 החל לאמן את באיירן מינכן הגרמנית, שם היה עד 2016. בשלוש עונותיו במועדון זכה באליפות גרמניה, לכך הוסיף שתי זכיות בגביע הגרמני. עם הקבוצה העפיל שלוש פעמים ברציפות לחצי גמר ליגת האלופות.
החל מעונת משמש גוארדיולה בתור מאמנה של מנצ'סטר סיטי האנגלית.
שנותיו הראשונות.