את ישראל ייצגו זוכי הקדם אירוויזיון, הצמד אורנה ומשה דץ, עם השיר "כאן", שכתב והלחין עוזי חיטמן. הצמד, שהגיש הופעה סוחפת עם זמרי הליווי שלו, הוביל כבר מעמדת השיפוט הראשונה של יוגוסלביה וקיבל 12 נקודות גם מעמדות השיפוט של טורקיה וספרד. לאחר מכן הוביל השיר השוודי של קרולה. בסיום ההצבעה התברר שדווקא השיר הצרפתי של אמינה זכה באותו מספר נקודות שהשיג השיר השוודי - 146 נקודות. הבעיה נפתרה בזכות סעיף תקנוני (לקח מאירועי אירוויזיון 1969), ושוודיה הוכרזה כמנצחת. שוודיה וצרפת זכו לאותו מספר פעמים של "דוז פואה" - ארבע פעמים כל אחת, אולם שוודיה זכתה יותר פעמים ב-10 נקודות (שוודיה זכתה לקבל 10 נקודות חמש פעמים ואילו צרפת רק פעמיים, ולכן שוודיה הוכרזה כמנצחת).
ישראל סיימה במקום השלישי עם 139 נקודות, 7 נקודות פחות משוודיה וצרפת.
בתחרות הזאת חזרה להשתתף מלטה אחרי 16 שנות ההיעדרות השתתפותה הקודמת של מלטה עד לאותו אירוויזיון הייתה באירוויזיון 1975.
בכך שברה מלטה את השיא של דנמרק שחזרה ב 1978 לאירוויזיון אחרי 12 שנות היעדרות. השיא הזה היה עתיד להישבר בשנת 2004 על ידי מונקו שחזרה באותה שנה לתחרות האירוויזיון אחרי 25 שנים של היעדרות.
הולנד נעדרה מהתחרות בפעם השנייה בתולדותיה (והפעם הראשונה מאז אירוויזיון 1985) משום שתאריך האירוויזיון נקבע ליום הזיכרון של הולנד שמצוין מדי שנה בתאריך 4 במאי.
אתר הנווט בתנ&quot;ך
ניקלאוס וירת
נִיקְלָאוּס וִירְת (בגרמנית: Niklaus E. Wirth; נולד ב-15 בפברואר 1934) הוא מדען מחשב שווייצרי, ידוע בעיקר כמי שתכנן מספר שפות מחשב ובכללן פסקל, וכן כחלוץ במספר נושאים בהנדסת תוכנה. על פועלו החדשני בתחום שפות המחשב זכה בפרס טיורינג לשנת 1984.
ביוגרפיה.
וירת נולד בווינטרתור שבשווייץ, ב-1934. ב-1959 קיבל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH). בשנת 1960 קיבל תואר שני (M.Sc) מאוניברסיטת לבל שבקנדה. ב-3 הוענק לו תואר דוקטור בהנדסת חשמל ומדעי המחשב (EECS) מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. את התואר השלישי השלים בהנחיית הארי האסקי, חלוץ בתחום תכנון המחשבים.
מ-1963 ועד 1967 שימש כמרצה במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן שוב באוניברסיטת ציריך. ב-1968 מונה לפרופסור לאינפורמטיקה ב-ETH שבציריך, ושהה בשבתון של שנתיים בזירוקס פארק בקליפורניה. וירת פרש לגמלאות בשנת 1999.
עבודתו.
וירת היה המתכנן הראשי של שפות המחשב Euler, Algol-W, פסקל, Modula, Modula-2 וכן Oberon.
הוא לקח חלק משמעותי בתכנון ויישום המחשב Lilith, מערכת ההפעלה Oberon ומערכת התכנון והסימולציה לחומרה ספרתית Lola. על עבודתו זו בתחום שפות המחשב, זכה וירת בפרס טיורינג לשנת 1984 והוכתר כ-Fellow of the ACM.
מאמרו Program Development by Stepwise Refinement שעסק בהוראת התכנות נחשב לטקסט קלאסי בהנדסת תוכנה. ב-1976 כתב וירת את הספר "Algorithms + Data Structures = Programs" ("אלגוריתמים + מבני נתונים = תוכניות"), וזה זכה להכרה נרחבת והוא עדיין שימושי נכון לתחילת המאה העשרים ואחת.
וירת תכנן את שפת התכנות הפשוטה PL/0 כדי להדגים תכנון מהדרים, ושפה זו הייתה הבסיס לקורסים אוניברסיטאיים רבים בנושא תכנון מהדרים.
ב-1995 טבע את האמרה "תוכנה הופכת לאיטית בקצב הגבוה יותר מהאצת החומרה" (כיום ידועה כחוק וירת), אך במאמר שכתב באותה השנה הוא מייחס את האמרה למרטין רייזר.
קאריסה
קאריסה (שם מדעי: "Carissa") היא סוג בן 8 מינים ממשפחת ההרדופיים. מיני הקאריסה הם שיחים או עצים נמוכים שמקורם באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אפריקה, אסיה ואוסטרליה.
הקאריסה גדלה לגבהים של 1-3 מטרים, בעלת ענפים קוצניים ועלים גלדניים בעלי שכבת מגן שעוותית. העלים מוארכים ואורכם 3-8 ס"מ. צמח הקאריסה פורח רוב השנה ופרחיו לבנים או ורודים, ובחלק מהמינים מדיפים ריח המזכיר יסמין או גרדניה. הפרי הוא ענבה דמוית שזיף בצבעים אדום עד סגול כהה במינים השונים ואורכו 1.5-6 ס"מ. הפרי מכיל עד 16 זרעים שטוחים וחומים. בניגוד לרוב משפחת ההרדופיים פריים של חלק מבני הסוג (למשל, קריסה גדולת פרי) אכיל וטעמו מזכיר תות שדה או תפוח, אם כי הוא חמוץ-חריף קמעה. אם הפרי אינו בשל לחלוטין הוא מכיל נוזל לבן מריר דמוי גומי טבעי המופרש ממעטפת הפרי.
פריים של חלק מבני הסוג (למשל, חד מאבק יפה המופיע בתמונה האמצעית) רעיל.
הקאריסה מהווה צמח נוי פופולרי בגינות ובגנים ברחבי הארץ, ובייחוד משמשת כגדר חיה בשל מהירות צמיחתה הרבה ובשל קוצניותה.
מנורה מבטחים החזקות
מנורה מבטחים החזקות בע"מ היא חברה הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ופעילה, באמצעות חברות בנות, בתחומי הביטוח, הפיננסים וההשקעות, במגוון תחומים.
היסטוריה.
מנורה מבטחים נוסדה בשנת 1935, בשם "משרד לאחריות כללית בע"מ", על ידי דוד זלמן צימבר שכיהן כיו"ר מועצת המנהלים מהקמתה ועד שנת 1958. החברה נוסדה כמורשית לוידס, ומאז 1939 מתנהלת כחברת ביטוח. בשנת 1948 שונה שמה ל"מנורה משרד לאחריות ולביטוח משנה בע"מ". בשנת 1976 שונה שמה פעם נוספת ל"מנורה חברה לביטוח בע"מ", ובשנת 2006 שינתה את שמה לשמה הנוכחי "מנורה מבטחים החזקות בע"מ".
בשנת 1963, נרכשה קבוצת מנורה מבטחים על ידי פישל פריש, ומאז היא מוחזקת על ידי בני המשפחה (חתנו של פריש, מנחם גורביץ', החזיק בשליטה בחברה משנת 1983 ועד פטירתו בשנת 2013). בשנת 1982, בוצעה הנפקה לציבור של מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והחברה הפכה לחברה ציבורית (נכון ל-2015, נסחרת במסגרת מדד ת"א 75).
הקבוצה ביצעה מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, מספר מהלכי רכישה ופיתוח עסקי בענפי הביטוח, הפנסיה ושוק ההון, אשר העיקריים שבהם הם:
בשנת 2014 רכשה הקבוצה את הזכויות על שמו של היכל הספורט ביד אליהו, והחל מינואר 2015 הוא נקרא "היכל מנורה מבטחים" וזאת למשך 8 שנים לפחות.
בשנים 2016-2018 הרחיבה הקבוצה את פעילותה לתחומי המימון ובמסגרת זו רכשה הקבוצה 48% ממניות אמפא קפיטל בע"מ ו-40% ממניות ERN בע"מ, חברות העוסקות בתחומי המימון החוץ בנקאי, כמו גם ניכיון ממסרים דחויים, סליקה והבטחת אשראי.
בשנת 2017 נערך מיזוג ונמכרה פעילות בית ההשקעות מנורה מבטחים פיננסים בע"מ, המספק שירותי ניהול נכסים פיננסיים ושיווק השקעות (לרבות ניהול קרנות נאמנות וניהול תיקים), לחברת אלטשולר שחם בע"מ. בבעלות מנורה מבטחים פיננסים בע"מ נותרה חברה פעילה אחת - מנורה מבטחים ניהול וחיתום העוסקת במתן שירותי הפצת ניירות ערך והתחייבות חיתומית.
בשנת 2021 מכרה החברה כ-4.9% ממניות מנורה מבטחים פנסיה וגמל בע"מ לאלייד החזקות בע"מ לפי שווי של כ-2.5 מיליארד ש"ח. בנוסף, ניתנה לאלייד החזקות אופציה לרכישת כ-4.9% נוספים.
מנורה מבטחים אנרגיה – בשנת 2021 הכניסה החברה את לאומי פרטנרס כשותף בפעילות האנרגיה (12.8%) לפי שווי של 820 מיליון ש"ח. פעילות האנרגיה חולקה כדיבידנד בעין לבעלי המניות של מנורה מבטחים והוקמה חברת טראלייט, בה שותפים בעלי המניות של מנורה מבטחים, לאומי פרטנרס והציבור.
בעלי עניין.
השליטה בחברה (62% מהמניות) נמצאת בבעלות החברות Palamas Establishment &amp; Najaden Establishment מליכטנשטיין, המוחזקות בנאמנות עבור משפחת גריפל ומשפחת גורביץ'. שאר מניות החברה מוחזקות בידי הציבור.
יושב ראש הדירקטוריון כיום הוא ערן גריפל והמנכ"ל הוא ארי קלמן.
צריח מחודד
צריח מחודד (אנגלית: Spire) הוא תוספת מוגבהת, לרוב בצורת חרוט או פירמידה רב-צלעית, המתנשאת בראש של מגדל או גג מבנה גבוה. מקור המילה הוא אנגלו-סקסוני, והיא גזורה מהמילה Spear שפירושה חנית. מטרתו העיקרית של הצריח היא קישוט המבנה והפגנת עוצמה ועושר.
מעשית, לצריח היו שלושה תפקידים:
עם זאת, עיקר שימושו של הצריח המחודד היא סמלית. סמלית, לצריחים המחודדים שני תפקידים:
אלו הן הסיבות מדוע צריחים נפוצים במבנים דתיים, ובפרט בקתדרלות וכנסיות נוצריות. מלבד ההצבעה על רוחניות בשאיפה השמיימה, הצריחים היוו גם עדות לעוצמה ולעושר של המסדר הדתי שהחזיק במבנה בהן הן נבנו. לעיתים הצריחים עוטרו בחודם בקישוט כגון צלב, סהר או שבשבת.
סוגי צריחים מחודדים.
הצריחים הגותיים החלו כפירמידות רב צלעיות, בדרך כלל מתומנות, שעל צלעותיהן נוספו זיזים הבולטים כלפי מעלה או הצידה, זיזים אלה נקראו "קרוקט". בהמשך נהפכו צריחים אלה ליותר דמויי חרוט ובסגנון ה-Flamboyant שונה המרקם החלק שלהם למרקם תחרת אבן. במרחב הדובר גרמנית (נסיכויות גרמניה והקיסרות הרומית הקדושה) התפתח צריח התחרה - צריח בצורת פרמידה רב-צלעית דמוית חרוט עטורת קרוקטים שפאותיה לא אטומות אלא פתוחות ומשובצות בתחרת אבן ותבניות עדינות ומורכבות. סגנון זה התפתח בסוף המאה ה-13 אך צריחים רבים בסגנון זה נבנו בעיקר במאה ה-19 בגל התחייה הגותית באירופה. דוגמה לצריח תחרה שנבנה עוד בימי הביניים הוא הצריח של קתדרלת פרייבורג.
בקתדרלות רבות נהוג לעטר את מקום המצלב - crossing, המקום בו בית הרוחב (טרנספט) חוצה את אולם התווך - במגדל גדול או בצריח מחודד. לעיתים מגדל המצלב עוטר במספר צריחונים בפינותיו (לרוב הוא היה בצורת ריבוע אך היו מגדלי מצלב גם בצורת מתומן) ולעיתים בצריח מחודד יחיד אך גבוה. בגותיקה ובתחייה הגותית היה נפוץ צריח מסוג Flèche שהיה עשוי מעץ מצופה עופרת והוצב בדרך כלל מעל מקום המצלב. צריח הפלש היה צריח בצורת חרוט שנבנה על בסיס עגול והיה צר יחסית לעומת הצריחים המחודדים שנבנו על בסיס מגדלים מרובעים.