המכון למחקר חברתי שימושי הוקם בשנת 1947 ומחקרו הראשון אמור היה להיות בירור אחוזי ההאזנה לקול ישראל המחתרתי של ההגנה. המחקר לא יצא אל הפועל בגלל עוצר שהטילו שלטונות המנדט. לקראת סוף 1949 הוחלט על הקמה רשמית של המכון על ידי ממשלת ישראל, ובעקבות זאת משרדיו הועברו לירושלים. מנהלו המדעי היה לואי גוטמן. מנהלו התפעולי היה ד"ר אוריאל פואה. עד שנת 1955 ניזון המכון מתקציב משרד הביטחון ומשרד ראש הממשלה. בשנת 1955 עבר המכון להתנהל באופן עצמאי וניזון ממענקי מחקר בעולם ותשלום עבור הסקרים שביצע. בשנות ה-50 עבדו במכון, בין השאר, משה זנבר ויהודית שובל ובהמשך, הצטרפו למכון אהרון אנטונובסקי, יצחק שלזינגר ושמואל שי. בשני העשורים הראשונים לקיומו ערך המכון מחקרים חד פעמיים במגוון של נושאים על פי הזמנת משרדי הממשלה וגופים אחרים. משנת 1968 הוחל במכון לנהל סקרים חברתיים תקופתיים שוטפים.
לאחר מותו של גוטמן, בשנת 1987, הועמד בראש המכון, ששמו שונה ל"מכון גוטמן למחקר חברתי שימושי", אליהוא כ"ץ, והוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1996.
מ-1998 פועל המכון בשמו החדש, "מרכז גוטמן לסקרים" במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה. בשנת 2003 הועלו הסקרים של המכון לאתר אינטרנט של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
קרב ימי
מונא חווה
יאסני
סמינר ליפשיץ למורים
פימה ליפמנוביץ'
חיים פימה ליפמנוביץ (24 במרץ 1927 - 28 ביולי 2006) היה מאמן איגרוף לאומי ישראלי. הצמיח אלופים רבים בענף האיגרוף.
ביוגרפיה.
נולד בריגה בירת לטביה. סבל מהצקות אנטישמיות בילדותו בברית המועצות, מה שהוביל אותו לעיסוק באיגרוף לצורך הגנה עצמית.
ליפמנוביץ' גדל בבית ציוני. הוריו פעלו על מנת לסייע ליהודים להימלט מהמשטר הקומוניסטי. הוא גויס בכפייה לצבא האדום ונמלט במטרה להמשיך את דרכם של הוריו. נתפס ונכלא בהמשך ל-10 שנים בכלא בסיביר שם נאלץ להילחם על מזון ולהשתתף בקרבות כדי להישאר בחיים.
עלייה לישראל.
לאחר שעלה לישראל התעקש להתנדב לצה"ל למרות גילו, ושירת כמכונאי במהלך מלחמת יום הכיפורים.
לאחר המלחמה החל לשמש כמאמן איגרוף במועדון "כפפות הזהב", ועבד כמאמן עד לשנת 2004.
ליפמנוביץ ייצג את ישראל כמאמן בתחרויות רבות בעולם, לרבות באליפויות עולם ואליפויות אירופה. האירוע הבולט ביותר בו ייצג את ישראל היה כמאמן של המתאגרף יעקב שמואל באולימפיאדת סיאול בשנת 1988, במהלכה הגיע שמואל לשלב רבע הגמר וסיים במקום החמישי.
היה נשוי ללובה ליפמנוביץ ואב לבת בשם יוליה.
יחסי אוגנדה–ארצות הברית
יחסי אוגנדה–ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ארצות הברית של אמריקה לרפובליקה של אוגנדה. באמצע שנת 1979 פתחה ארצות הברית את שגרירותה בקמפלה.
היסטוריה.
היחסים בין ארצות הברית לאוגנדה היו מתוחים בתקופת השלטון של אידי אמין בשנות השבעים, אך היחסים השתפרו לאחר נפילתו של אמין, ונהיו טובים מאוד מאז שיוורי מוסווני עלה לשלטון, וארצות הברית קידמה בברכה את מאמציו לשים קץ להפרת זכויות האדם ולקידום הרפורמה הכלכלית. ארצות הברית מסייעת לאוגנדה להשיג צמיחה כלכלית בתחום הייצוא על ידי חוק הצמיחה וההזדמנות באפריקה, ובנוסף היא מספקת סיוע משמעותי לפיתוח המדינה.
המטרה בסיוע הפיתוח של ארצות הברית באוגנדה היא לצמצם את העוני במדינה, ורוב הסיוע של ארצות הברית מתמקד בתחומי הבריאות, החינוך והחקלאות. תוכניות אחדות מסייעות בלחימה במחלת הHIV (איידס). ישנם תוכניות אחרות המקדמות סחר והשקעות, וארצות הברית גם מספקת סכומי סיוע הומניטריים גדולים לאוכלוסיות ללא נגישות לאספקת מזון נאותה בשל סכסוכים, בצורת וגורמים אחרים.
חיל השלום של ארצות הברית כולל מתנדבים פעילים בהכשרת מורים ראשונית, ומחלקת המדינה מבצעת תוכניות לחילופי תרבות, ובהתאם לתוכנית פולברייט מביאה מרצים וחוקרים לאוגנדה, ונותנת חסות למחקר ותוכניות סיור עבור מגוון רחב של גורמים מן הממשלה, ארגונים לא ממשלתיים והמגזר הפרטי. באמצעות קרן העזרה העצמית של השגרירות, קבוצות מקומיות באזורים עניים מקבלות סיוע לפרויקטים קטנים עם מעורבות גבוהה של הקהילה.
גולים אוגנדים המתגוררים בארצות הברית מקדמים קשרים חזקים יותר בין שתי המדינות.
בשנת 2014 היחסים בין שתי המדינות זועזעו לאחר שברק אובמה קיצץ את המימון לאוגנדה וביטל תרגיל צבאי מתוכנן עם כוחותיהם המזוינים, בשל חוק ההומוסקסואליות שהעבירה ממשלת אוגנדה. ב-20 ביוני באותה שנה האשימה ממשלת אוגנדה את ארצות הברית בסחיטה.
יחסים דיפלומטיים.
אוגנדה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי., ו-4 קונסוליות בשיקגו, דאלאס, מייקון, וסיאטל. מאידך, ארצות הברית מחזיקה באוגנדה רק שגרירות בקמפלה.
לאיוש אץ'
לאיוש אץ' (בהונגרית: Ács Lajos, בשמו בלידה Feldmann Lajos; 22 בספטמבר 1922 בודפשט – 18 בספטמבר 1968 בודפשט) היה פעיל קומוניסטי, פוליטיקאי וכלכלן הונגרי ממוצא גרמני, שכיהן כמזכיר (27 ביוני 1953 – 24 באוקטובר 1956) וחבר בפוליטבירו (27 ביוני 1953- אוקטובר 1956) של מפלגת העובדים ההונגרית (קומוניסטית). אץ' נמנה בשנות ה-50 עם המנהיגים הצעירים שקמו סביב הרודן מתיאש ראקושי ותמכו בו מול אימרה נאג' במליאת הוועד המרכזי ביוני 1954 ושאימץ אחרי שנת 1954 עמדה מתונה בעד רפורמות במדינה. בימים שקדמו למרד ההונגרי בשנת 1956 הואשם בגישה הססנית וחסרת אונים מול פעולות מחאה המוניות והורחק מהנהגת המפלגה השלטת ומהחיים הפוליטיים. בימי המרד ההונגרי הוא נמלט זמנית לשגרירות פולין בבודפשט. אחרי שנת 1957, תחת שלטונו של יאנוש קאדאר, מילא אץ' תפקידים של פקיד בכיר בבנק הלאומי ההונגרי ובמשרד האוצר והיה מעורב בתחילת מדיניות הרפורמות הכלכליות של עידן קאדאר. אץ' היה כורה פחם ואחר כך כלכלן במקצועו.
ביוגרפיה.
לאיוש פלדמן נולד בבודפשט במשפחת כורי פחם ממוצא גרמני. אביו נקרא גם כן לאיוש (=לודוויג) פלדמן ואמו - יוז'ה ז'ילה. פלדמן הבן שינה בצעירותו את שם המשפחה לשם ההונגרי "אץ'".
אחרי לימודי תיכון נרשם לפקולטה לכלכלה של האוניברסיטה הטכנית ולכלכלה ע"ש הפלטין יוז'ף, בימינו האוניברסיטה הטכנית ולכלכלה בבודשפט. בו זמנית, בשנים 1942-1941, עבד כפקיד בחברה החקלאית "פוטורה" ובשנים 1943-1944 עבד במכרה פחם בפילישסנטאיוואן בקרבת פשט. אחרי 1943 היה פעיל באיגוד המקצועי של פועלי העזר והעובדים במגזר הפרטי והפסיק את לימודיו הבאוניברסיטה.
אחרי המלחמה, שבה נכבשה הונגריה על ידי הצבא הסובייטי שהביס את הנאצים ואת הצבא ההונגרי, הצטרף אץ' למפלגה הקומוניסטית ההונגרית שיצאה מן המחתרת והתחילה תהליך שהביאה אותה בראשות השלטון. אץ' התחיל קריירה של עסקן מפלגה כמזכיר סניף מקומי בבודה. אחרי לימודים למשך חצי שנה בבית ספר של המפלגה, החל מספטמבר 1948 שימש כסגן ראש מחלקת ההדרכה במסגרת המפלגה, שקלטה בתוכה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ושינתה אז את שמה למפלגת העובדים ההונגרית.
ב-1949 עבר לתפקיד סגן מנהל המחלקה לבקרת הפעילות המפלגתית ושל הארגונים העממיים ובדצמבר 1950 התמנה לראש הסניף של המפלגה במחוז שומוג'. בקונגרס השני של מפלגת העובדים בפברואר-מרץ 1951 נבחר לחבר משנה של הוועד המרכזי של מפלגת העובדים והוחזר לתפקיד של סגן מנהל המחלקה לבקרת הפעילות המפלגתית ושל הארגונים העממיים. בהמשך נשלח ללמוד באקדמיית המפלגה הקומוניסטית הסובייטית במוסקבה.
בהנהגת מפלגת העובדים.
בתמיכת מנהיג המפלגה ראקושי, בפברואר 1953, בגיל 31, קודם אץ' כחבר מלא בוועד המרכזי וכראש המחלקה לבקרת הפעילות המפלגתית. במאי 1953 נבחר לפרלמנט של הונגריה.
ב-27 ביוני 1953 נבחר למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה לצדו של בלה בג וכחבר בוועד הפוליטי (הפוליטבירו) של המפלגה. הוא נבחר מחדש בקונגרס השלישי של המפלגה בשנת 1954.
היה חבר בוועד ליישום הרהביליטציה של חברי המפלגה החפים מפשע שנידונו לעונשי מאסר או הוצאו להורג בשנים הראשונות של השלטון הקומוניסטי, חלקם אחרי משפטי ראווה.
ב-1955-1956 כיהן כמזכיר המפלגה האחראי להטוויית הקו האידיאולודי.
בינואר 1956 היה אץ' חבר במשלחת מפלגת העובדים ההונגרית למשא ומתן עם ההנהגה הסובייטית במוסקבה, לצדם של מתיאש ראקושי, אימרה נאג',מיהאי פרקש ובלה סאלאי.
במאי 1956 פגש אץ' את השליח האמריקאי כריסטיאן רנוודאל והבטיח לרסן את הבולשת.
ימי המרד ההונגרי ב-1956.
באוקטובר 1956 מילא אץ' את מקום המנהיג החדש של המפלגה, ארנו גרה, שיצא ליוגוסלביה למו"ם עם טיטו וההנהגה היוגוסלבית. בתקופה הזאת, בעקבות ידיעות על תהליך הדה-סטליניזציה בברית המועצות, ומרד הפועלים וחילופי גברא בהנהגת המפלגה השלטת בפולין, עלתה גם בהונגריה התסיסה בקרב ההמונים נגד השלטון הקומוניסטי ונגד הכיבוש הסובייטי. הסטודנטים ארגנו הפגנת מחאה ראשונה ללא היתר השלטונות ליד הפסל של לאיוש בתיאני בבודפשט.
בשובו לבודפשט ארנו גרה זעם על הססנותו וחוסר האונים שהפגין לכאורה אץ' מול כוחות המתנגדים בעם ובישיבה של הוועד המרכזי של המפלגה ב-23-23 באוקטובר 1956 הדיח אותו מכל התפקידים.
ב-30 באוקטובר 1956 נמלט אץ' ומצא מקלט בשגרירות פולין עד ל-4 בנובמבר 1956.
בימי שלטון קאדאר.
בימי שלטונו של קאדאר המשיך להיות אץ' מורחק מהחיים הפוליטיים. לעומת זאת התאפשר לו לעבוד ככלכלן, להשלים את לימודיו ובמשך הזמן למלא תפקידים אחראיים ובכירים בתחום הפיננסי-כלכלי.
בשנת 1961 סיים תואר "קנדידאט במדעים" ובשנים 1966-1965 השתלם בעזרת מלגת הקרן פורד בארצות הברית. החל מסתיו 1958 כיהן כראש מחלקה בבנק הלאומי של הונגריה. ב-1963 קודם לתפקיד של סגן ראש אגף של הבנק. בשובו מארצות הברית התנה כסגן ראש מחלקה במשרד האוצר.