הרעיון הראשוני לאלבום הגיע מאשתו של אנדרסון באותה תקופה, ג'ני פרנקס, שנהגה לצלם חסרי בית על גדות נהר התמזה, כחלק מתחביב אמנותי שרכשה. באחת הפעמים שהיא ובעלה צעדו לצד הנהר לכד את עיניהם מראהו המוזר והמיוחד של חסר בית יחיד, בעל בגדים בלויים ושיער וזקן ארוכים. דמותו לא עזבה אותם, ויחד הם כתבו בהשראתו את השיר "Aqualung", שהיה לשיר הנושא של האלבום. לאחר מכן כתב אנדרסון מקבץ שירים נוספים, כאשר במבט רטרוספקטיבי התברר כי הם מתחלקים לשני נושאים כלליים, שבסופו של דבר קובצו לצד א' וצד ב' של התקליט. בעקבות החלוקה הכללית של השירים לשני צידי האלבום, נוצר הרושם כי לכל צד של התקליט יש נושא ספציפי, מבלי שאנדרסון התכוון לכך.
צד א' של התקליט מכיל שירים שעוסקים בדמויות שוליות בחברה המודרנית, בהם חסר הבית מהשיר "Aqualung", תלמידה העובדת בזנות מהשיר "Cross-Eyed Mary". לאחריהם שני שירים אוטוביוגרפיים של אנדרסון המדברים על פגישותיו עם אביו השוכב על ערש דווי ועוד שני שירים בנושאים שונים אך עם המכנה המשותף הדומה. צד ב' של האלבום, שכותרתו "אלוהיי" ("My God"), נתפס כבולט מבין השניים, ומכיל שלוש רצועות – "My God", "Hymn 43" ו-"Wind Up" – העוסקים בנצרות ובתפיסתה המודרנית באופן מפקפק וסולד. לצידן הוא מכיל שני שירים נוספים בנושאים אחרים אך לא בלתי קשורים. האחד הוא "Slipstream", שעוסק בחברה הקפיטליסטית ש'סוחטת' מהאזרחים הפשוטים את כל כספם, ואילו השני הוא "Locomotive Breath", שמתאר את הדהירה הבלתי ניתנת לעצירה אל מצב של התפוצצות אוכלוסין באמצעות מטאפורה של רכבת הדוהרת על המסילה.
התאוריות לגבי 'אלבום קונספט'.
האלבום, שסוקר רבות על ידי מבקרים ומאזינים, נחשב לעיתים קרובות, באופן שגוי, לאלבום קונספט שנושאו המרכזי הוא "ההבחנה בין דת לאלוהים". אלבום קונספט הוא אלבום שרצועותיו נועדו להעביר מסר מסוים, או לחלופין נרטיב עלילתי יחיד, בו השירים מתחברים זה לזה בצורה של התחלה, אמצע וסוף. באלבומי קונספט השירים מהווים יחדיו מסר או רעיון אחד שאינו מועבר בהכרח כאשר הם בנפרד. על כן, באתר "AllMusic" נכתב כי "[האלבום] עוסק בהרהורים נמרצים על אמונה ודת", ובדיונים אקדמאיים שונים שעסקו באלבומי קונספט, הופיע "Aqualung" ברבות מהרשימות כאלבום קונספט משפיע. אף על פי כן, חברי הלהקה הבהירו פעמים רבות כי הוא אינו אלבום קונספט כלל וכלל, ושזוהי פרשנות מוטעית של התוכן.
למרות הנושאים הקשורים וההמשכיות שיש בין שיר לשיר לכאורה, חברי הלהקה, ובפרט אנדרסון, טענו בעקביות כי האלבום אינו עוסק בנושא מאחד. בראיון משנת 2005 שנכלל באלבום "Aqualung Live" מביע אנדרסון את דעתו בעניין:
מתופף הלהקה קלייב באנקר טען שכל עניין הקונספט הוא מקרה משעשע של 'טלפון שבור'. "אתה מנגן את התקליט לזוג אמריקאים, אומר להם שיש נושא לירי המקשר באופן רופף בין כמה מהשירים, ואז הם שמים לב לדמות המוזרה על העטיפה, ופתאום מופצת שמועה שג'ת'רו טאל עשו אלבום קונספט", טען.
מלבד אלוהים, מוזכרים באלבום נושאים כמו השפעות העיור על הטבע ומבנים חברתיים כמו דת וחברה, שלימים, יתפתחו באלבומים הבאים של הלהקה לנושאים מרכזיים. התסכול שחש אנדרסון מהיחס של הציבור לאלבום כאלבום קונספט הוביל אותו לכתיבת האלבום הבא "Thick as a Brick", שהוא אלבום קונספט באופן מוחלט.
בראיון משנת 2011 נשאל אנדרסון האם בשירים שכתב עבור האלבום קיים ניסיון לשנות את דעותיהם של המאזינים ולשכנע אותם בנושאים המועברים בשיריו. בתגובה ענה כי "בוודאי שמעולם לא ניסיתי לעורר או להכריח שינוי אצל אנשים אחרים. כל מה שעושה אמן הוא לשקף את מה שהוא רואה ואת מה שהוא מפרש מסביבה שלו. אני נוהג להתבונן סביב ברעיונות ומחשבות. אני חושב שזה באמת תפקידו של המלחין, האמן, הצייר או הסופר, להציג בפני אנשים אחרים אפשרויות".
שירים נוספים.
השיר "Lick Your Fingers Clean" הוקלט במקור עבור האלבום, אך לא נכלל בו לבסוף מסיבות טכניות. לאחר מכן, בשנת 1974, עובד השיר מחדש ונכנס לאלבום "War Child. "ההקלטה המקורית של השיר יצאה לאור בשנת 1988 בתקליטור מיוחד לרגל 20 שנים לג'ת'רו טאל. בנוסף, הוא נכלל גם כרצועת בונוס במהדורות מאוחרות יותר של "Aqualung", ב-1996 וב-2011"."
שיר נוסף, "Wond'ring Again", הוקלט ב־21 ביוני 1970 יחד עם הגרסה המקורית של השיר "Wond'ring Aloud", והיה אמור להיכלל באלבום כחלק ב'. לבסוף הוחלט שלא להכניס אותו, אך הוא יצא לאור שנתיים מאוחר יותר באלבום האוסף "Living in the Past" משנת 1972. בשיר ניגן על גיטרת הבס המוזיקאי גלן קורניק, שהיה הבסיסט המקורי של הלהקה ופוטר בשנת 1970. לימים אמר קורניק ש"Wond'ring Aloud" בגרסתו המקורית הוא השיר האהוב עליו מכל שירי הלהקה.
עטיפת האלבום.
עטיפת האלבום מציגה איור מאת ברטון סילברמן. זהו דיוקן בצבעי מים של גבר חסר בית ארוך שיער וזקן הלבוש בגדים עלובים ומרופטים. הגבר נראה שולח ידו לכיסו כשעל פניו מבט 'ערמומי' במקצת. הציור, כמו גם שיר הנושא של האלבום, צויר בהשראת תמונה שצילמה אשתו של אנדרסון, ג'ני פרנקס. בתמונתה מופיע חסר בית בודד היושב על גדות נהר התמזה בלונדון. בראיון עם אנדרסון אמר כי בדיעבד, התמונה של פרנקס הייתה טובה יותר כעטיפה לאלבום מאשר האיור הסופי, אף שאיור העטיפה כבר הפך לאייקוני ברבות השנים.
היצירה נרכשה והוזמנה על ידי יושב ראש קרייסליס רקורדס, טרי אליס, בשנת 1971. אליס פנה אל סילברמן והציע לו כ-1,500 דולר (בערך 10,500 דולר כיום) בעבור ציור עטיפה לאלבום, ללא חוזה כתוב. אליס טען כי התמונה תשמש אך ורק עבור עטיפת האלבום, אולם לאחר שהתפרסם וזכה להצלחה גדולה מהצפוי, החלו לשווק חולצות וכוסות קפה שעטיפת האלבום מופיעה עליהם. על כן דרש סילברמן תשלום נוסף בעבור השימוש באיור בתור מרצ'נדייזינג.
הציור המקורי של העטיפה הקדמית והאחורית נעלם. על פי סברה אחת הוא נגנב מחדר המלון שבו ישן סילברמן בלונדון. על פי סברה נוספת, אותה מקדם סילברמן, הציור נגנב ממשרדו של טרי אליס לאחר שהזמין אותה מסילברמן. הציורים המקוריים ששומשו לעיצוב פנים האלבום, מצויים עדיין אצל סילברמן.
במרוצת השנים ניסה הצייר כמה וכמה פעמים לקבל תגמול הוגן לציורו, שהופיע על גבי למעלה מ-7 מיליון עותקים, ואף הצטייד בעורך דין על מנת לתבוע מקרייסליס רקורדס את הזכויות על הציור. אולם היעדר חוזה כתוב וחוקי זכויות היוצרים המיושנים מנעו ממנו לקיים תביעה ממשית והוא נאלץ לסגת. על פי טענת בנו, הוא אף פנה באחת הפעמים לאנדרסון על מנת שיצטרף למאבק להשגת הזכויות על הציור, אך זה סירב.
הוצאה לאור.
האלבום יצא לאור בבריטניה לראשונה ב-19 במרץ 1971, על ידי חברות התקליטים קרייסליס רקורדס ואיילנד רקורדס. חברות אלה היו אחראיות להפיצו באירופה, שם זכה להצלחה כבירה. על כן, נחתם הסכם עם חברת התקליטים האמריקאית Reprise Records, שדאגה להפצת האלבום בשאר העולם. בצורה זו, פורסמו מהדורות של האלבום בארצות הברית, אוסטרליה, קנדה ויפן.
האלבום יצא מחדש במהדורת 40 שנה ב-31 באוקטובר 2011. המהדורה הכילה סטריאו חדש בעריכתו של סטיבן וילסון, ופורסמה בשתי גרסאות: האחת, "מהדורת אספנים", המכילה את האלבום בצורת אריך-נגן (תקליט ויניל), שני תקליטורים וספר בעל כריכה קשה אודות האלבום. השנייה, "מהדורה מיוחדת", הכילה שני תקליטורים בלבד ומהדורה מקוצרת של הספר. וילסון סיפר לאחר פרסום המהדורה כי .
ביקורות ודירוגים.
האלבום זוכה לביקורות טובות באופן גורף מצד מבקרי מוזיקה עכשוויים. בן גרסון, כתב מגזין רולינג סטון, שיבח את "המוזיקליות שלו", וכינה אותו "רציני ואינטליגנטי", אם כי הדגיש שרצינותו "מערערת" על איכותו. במגזין סאונדס נכתב כי "הטעם והגיוון" של האלבום הפכו אותו ליצירה "המשובחת ביותר" של הלהקה.
"Aqualung" נבחר למקום ה-22 ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים על פי סקר המבקרים לשנת 1971 של מגזין The Village Voice. האלבום הוצב במקום 337 במצעד 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון. בביקורות רטרוספקטיביות על האלבום הוא מתואר לרוב כיוצא מן הכלל ונתפס כקלאסיקה. ברוס אדר מאתר AllMusic תיאר את האלבום כ"אמירה נועזת" ו"עמוקה ביותר". שון מרפי מהמגזין האינטרנטי PopMatters כתב בסקירת 40 שנה לאלבום כי "[האלבום] הוא, בשיא הזהירות, אבן פינה בקאנון הרוק המתקדם שהתהווה באותה עת, אך הוא קיים לגמרי בפני עצמו".
סטיב האריס, נגן הבס של להקת ההבי-מטאל איירון מיידן שידוע כמעריץ גדול של הלהקה, כינה את "Aqualung" "אלבום קלאסי", ושיבח את "נגינתו הפנטסטית, השירים הפנטסטיים והאווירה". איירון מיידן אף ביצעה גרסת כיסוי לשיר "Cross-Eyed Mary" בתור צד ב' של הסינגל "The Trooper" מ־1983. האלבום זכה לאהדה רבה על ידי יוצרי וסוקרי מוזיקה עכשיווים (ראו דירוגים רטרוספקטיביים). סולו הגיטרה של גיטריסט הלהקה מרטין באר בשיר "Aqualung" נכלל ברשימת "20 סולואי הגיטרות הגדולים בכל הזמנים" של מגזין גיטריסט במקום ה-20.
היו גם כאלה שראו את האלבום בעין פחות יפה. קבוצות דתיות שונות יצאו נגד האלבום בטענה שהוא מבזה את הכנסייה הנוצרית ואת אלוהים. רוברט כריסטגאו, כתב מגזין וילג' ווייס, מתח ביקורת רבה על האלבום בביקורת משנת 1981, ותיאר את תחומי העניין התרבותיים של אנדרסון ואת דעותיו השליליות על דת והתנהגות אנושית כמשעממים ויומרניים כאחד.
הצלחה מסחרית.