ב-25 בנובמבר פרצו הבריטים לקיבוץ, שבחצרו נאספו כ-2,000 איש ותוך כדי הפריצה האלימה נפצעו רבים ואיש אחד נהרג. אנשי הקיבוץ רוכזו במכלאה ו-130 מהם נעצרו. בה בעת פתחו האלפים שהתרכזו בעין החורש במצעד מאורגן ולא אלים לכיוון גבעת חיים. עם צהרים עצר קפראטה את המצעד וציווה על הצועדים שלא להמשיכו. הצועדים לא צייתו ופתחו בריצה לעבר הקיבוץ. קצין בריטי קרא לעבר הצועדים כי אם ימשיכו בצעידתם יפתחו עליהם הבריטים באש. ההמונים המשיכו לנוע ואז פתחו עליהם הבריטים באש ממקלעים, תת-מקלעים ורובים. התוצאה הקטלנית הייתה כי 7 מן היהודים נהרגו (בנוסף לאיש שנהרג בעת פריצת הבריטים לקיבוץ) ו-42 נפצעו. ההרג גרם להלם ותדהמה ביישוב. בארצות הברית גברו הקולות לסלק את בריטניה מארץ ישראל ולפתוח את שעריה לעלייה יהודית.
למרות אירועי הדמים ברמת הכובש ובגבעת חיים, ראו שלטונות המנדט בקפראטה קצין מצטיין, ובינואר 1946 הוענקה לו "מדליית המשטרה הקולוניאלית" (Colonial Police Medal). קפראטה עצמו הגדיר את השקפתו: "אינני אנטישמי ואינני אנטי-ערבי, אני פשוט פרו-בריטי".
ניסיון ההתנקשות בקפראטה.
קפראטה היה אחראי לרדיפות, המאסרים והעינויים שננקטו נגד אנשי לח"י ואצ"ל באזור הצפון. הוא היה אחראי למותו של חייל האצ"ל אשר טרטנר שנתפס בחיפה בעת הדבקת כרוזים. טרטנר נפצע ברגלו מיריות שוטרים בריטים, הובא לחקירה ונמנע ממנו טיפול רפואי. רגלו נקטעה בגלל נמק והוא נפטר לאחר הניתוח. הוחלט להתנקש בחייו של קפראטה בפעולה משותפת של אצ"ל ולח"י. מפקד הפעולה היה יוסף קרמרמן מהאצ"ל וסגנו היה נחמיה בן-תור (ארזיה) מלח"י. משרדו של קפראטה היה ברחוב המלכים והוא גר על הר הכרמל. הוא נסע כל בוקר באותה הדרך במכונית פורד נהוגה על ידי נהגו.
ההתנקשות בוצעה ב-13 בפברואר 1946. משאית נהוגה על ידי איש אצ"ל ניסתה לחסום את דרכו אולם הנהג הבחין בכך, הגביר את המהירות והצליח לעבור. בן-תור ירה לעבר המכונית שישה כדורים מאקדח תופי שניפצו את שמשות הרכב אך קפראטה לא נפגע. מאקדח הפרבלום של בן-תור נפלטה ירייה שריסקה את העצם ברגלו והוא נשאר שוכב על הכביש. במבצע נועז הוא פונה משם לאשפוז ממושך בבית החולים "פעילן" ברמת גן שבו טופלו פצועי אצ"ל ולח"י.
סוף דרכו.
זמן קצר לאחר ההתנקשות עזב קפראטה את הארץ, לאחר שעוד הספיק לבצע את חיפוש הנשק בקיבוץ יגור. בהיותו בלונדון פתח קפראטה לשכת גיוס לשם גיוסם של 3,000 איש למשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל. ביוני 1946 הוחלט כי קפראטה לא יחזור לארץ ישראל משום ששם נשקפת סכנה לחייו וניתנה לו משרה משטרתית בלונדון. בשנת 1948 פרש משירותו במשטרה.
ריימונד קפראטה מת בשנת 1966.
המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון
SCE המכללה האקדמית להנדסה ע"ש סָמִי שַמְעוּן היא מכללה אקדמית להנדסה הפועלת באישור ובתקצוב המועצה להשכלה גבוהה. המכללה הוקמה בשנת 1995 בעיר באר שבע ובעשור השני של המאה ה-21, וכיום מפעילה שני קמפוסים בבאר שבע ובאשדוד. במכללה לומדים למעלה מ-6,500 סטודנטים לתואר ראשון (.B.Sc) ושני (.M.Sc).
נשיא המכללה הוא פרופ' יהודה חדד. קדם לו, בשנים 1995–2005, פרופ' אוסקר לוי.
היסטוריה.
SCE המכללה האקדמית להנדסה ע"ש סמי שמעון החלה את פעילותה בבאר שבע, בשנת 1996, בעקבות החלטה של שר החינוך אמנון רובינשטיין ב-1994, להרחיב את הגישה להשכלה גבוהה בישראל ולהקים את המכללות האקדמיות. כולל מכללות טכנולוגיות ברחבי הארץ, שאינן אוניברסיטאות, למטרת הכשרת כוח אדם לתעשייה, בפרט לתעשיות המחשוב, האלקטרוניקה, והביוטכנולוגיה.
המכללה נוסדה על ידי קבוצת חברי סגל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב והמכללה הטכנולוגית באר שבע בשם "המכללה האקדמית להנדסה בנגב". מסמכי תוכניות הלימודים הראשונים הוגשו למועצה להשכלה גבוהה בשנת 1994, כאשר הלימודים החלו בפועל בשנת 1995. הנחת אבן הפינה לקמפוס המכללה בבאר שבע נערכה בשנת 1998. הקמפוס של המכללה להנדסה תוכנן כהמשך למכללה הטכנולוגית אותה תכנן האדריכל גרשון שבח, על כן גם נבחר להמשיך את התכנון האדריכלי של המכללה. האדריכל גרשון שבח צירף את האדריכל חיים דותן כשותף מלא לתכנון. הקמפוס תוכנן בעיצוב השואב השראה מסגנון הארכיטקטורה ברוטליזם, הנפוץ במבני ציבור בעיר באר שבע. חנוכת הקמפוס נערכה שלוש שנים לאחר מכן (2001) במעמד אריאל שרון.
בשנת 2002 אישרה המועצה להשכלה גבוהה פתיחת קמפוס נוסף בעיר אשדוד. זאת בעקבות דרישה של סטודנטים למקצועות ההנדסה באזור אשדוד. המכללה הוקמה במבנה שהקצתה עיריית אשדוד, ששימש קודם כתיכון מקיף א'.
במרץ 2004 שינתה המכללה את שמה ל-"SCE המכללה האקדמית להנדסה ע"ש סמי שמעון", בעקבות תרומה של סמי שמעון, איש עסקים ונדבן יהודי, בסך 30 מיליון דולר. ביוני 2005 תרמה משפחת ספרא 5 מיליון דולר להקמת בניין מדעים במכללה על שם אדמונד ספרא.
בשנת 2007 קיבלה המכללה הסמכה לקמפוס ירוק על ידי המשרד להגנת הסביבה.
החל משנת 2012 אושר למכללה להעניק גם תואר שני במחלקות להנדסת תוכנה והנדסת תעשייה וניהול, והחל משנת 2018 גם במחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה. כמו כן, הענקת תואר שני בהנדסה ירוקה והנדסת מכונות מותנית כעת באישור מל"ג.
בשנת 2013 נחנך הקמפוס החרדי הפועל בקמפוס אשדוד של המכללה. 50 הסטודנטים מהמחזור הראשון הגיעו ממגוון זרמים במגזר החרדי. מסלול הלימודים הנמשך כחמש שנים כולל שנת מכינה ללימוד מקצועות הליב"ה, ולאחר מכן השתלבות במחלקות האקדמיות במכללה.
ביוני 2018, התקיים טקס הנחת אבן פינה לקמפוס האקדמי החדש באשדוד. הקמפוס יתפרש על פני 120 אלף מ"ר בנוי על 145 דונמים, ויתבסס על עקרונות של בנייה ירוקה. הוא ייבנה ב"רובע המיוחד" בכניסה לעיר לצד בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד.
בפברואר 2021 אושר למכללה לפתוח מחלקות ללימודי תואר ראשון באדריכלות ובתקשורת חזותית החל בשנת הלימודים תשפ"ב.
מחלקות אקדמיות.
למכללה שש מחלקות אקדמיות להנדסה:
כמו כן, פועל במכללה מרכז ללימודים קדם אקדמיים.
פטרוזבודסק
פטרוזבודסק (ברוסית: Петрозаводск - בית החרושת של פטר; בקרלית: Petroskoi) היא עיר ברוסיה, בצפון-מערב החלק האירופאי, בירת רפובליקת קרליה. היא שוכנת על חופו המערבי של האגם אונגה. אוכלוסייתה מונה כ-261,987 איש (2010).
היסטוריה.
במקום שנמצאת העיר, ב-29 באוגוסט 1703, דהיינו בתקופת פטר הגדול נוסד בית החרושת לברזל ביחד עם יישוב קטן. ב-1734 בית החרושת נסגר, אך היישוב המשיך להתקיים. ב-1773 נוסד בית חרושת חדש לייצור תותחים ונקרא על שמו של אלכסנדר נבסקי,
ב-1777 המלכה יקטרינה השנייה העניקה ליישוב מעמד של עיר. ב-1781 העיר הוכרזה כבירת פרובינציית אולונץ, וב-1784 בירת הגוברניה של אולונץ. בין 1784 ל-1785 בתפקיד מושל המחוז כיהן המשורר גברייל דרז'אבין.
בין 1941 ל-1944 בכיבוש פינלנד, שקראה לעיר Äänislinna על שם האגם אונגה בפינית.
ערים תאומות.
לפטרוזבודסק שש עשרה ערים תאומות:
מאור מודיעין
מאור מודיעים
מבוא מודיעין
דגל פנסילבניה
דגל מדינת פנסילבניה מציג את סמל פנסילבניה באמצע רקע כחול ומוקף מימין ומשמאל בשני סוסים, מלמעלה על ידי עיטם לבן-ראש ומלמטה בענף של תירס וענף זית. העיטם לבן-הראש, מסמל את האומה החדשה המתהווה בפנסילבניה. מתחת לסמל המוקף נמצא סרט עליו רשום המוטו של פנסילבניה: "מוסריות, חרות ועצמאות".
הדגל הוכר באופן רשמי בשנת 1799. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית נשאו חיילים מפנסילבניה דגל שדמה לדגל האמריקאי, אולם במקום הכוכבים בפינה השמאלית העליונה היה סמל פנסילבניה.
ברית ההנזה
קרב קרצניסי (פירושונים)
אשכבה (מחזה)
אשכבה הוא מחזה ישראלי פרי עטו של המחזאי והבמאי חנוך לוין, והאחרון שהספיק לביים טרם מותו. המחזה מבוסס על שלושה סיפורים קצרים שונים מאת אנטון צ'כוב. המחזה תואר כ"אגדה על מוות" (אשכבה היא טקס הנערך לאחר המוות), אולם עיקר העלילה מתרכז בחיים טרום-המוות.
תוכן המחזה.
המחזה מבוסס על שלושה סיפורים מאת צ'כוב:
על המחזה.
מדובר במחזה אקזיסטנציאליסטי הדן במשמעות חייהם של בני האדם, דרך הדמויות המופיעות בו. נראה כי הביצוע של המחזה בתיאטרון הקאמרי מתמקד בבחינת חייהם המבוזבזים של הדמויות, באמצעותן משתקפת משמעות הקיום האנושי, שבסיסם בחוסר תוחלת. עם זאת, ניתן לזהות מספר תמונות בהן יש ניסויות להתנגד לריקנות ולהיעדר התוחלת, באמצעות תקווה וחמלה אנושית. תנועת השחקנים על הבמה מעגלית וניתן לראות בה רמיזה על המחזוריות בחיים, ועל היות המוות יסוד בלתי נפרד מהם.
עיצוב הבמה מורכב ברובו משחקנים, אשר "מגלמים" את התפאורה והאביזרים. התוצאה היא שהתפאורה, החפצים הדוממים והמקומות שסובבים את הדמויות, הם אנושיים: רהיטים מהלכים, דמויות לבושות שחור המזיזות את החפצים שעל הבמה (כשהרקע הוא שחור – דבר היוצר מעין יציר כלאיים בין דומם לחי, בין חפץ ממשי לתחושה מופשטת).