הזיכיון החל כרצועת קומיקס שהופיעה לראשונה בכתב העת "ספירו" ב-23 באוקטובר 1958. לאורך השנים הופקו 31 ספרי קומיקס של הדרדסים, אשר 16 מתוכם נוצרו על ידי פייר קוליפור ויתר ספרי הקומיקס נוצרו על ידי אמנים שונים במסגרת הסטודיו של קוליפור. לאחר שקוליפור עזב את המו"ל דופואיס, פורסמו לראשונה הקומיקסים של הדרדסים במגזינים ייעודיים של הדרדסים, אשר יצאו לשווקים בשפות צרפתית, הולנדית, גרמנית וטורקית. התרגום לאנגלית של הקומיקס התפרסם במקור בארצות הברית דרך הוצאת הספרים Papercutz. בארצות הברית פורסמו גם מיני-סדרת קומיקס שפורסמה על ידי מארוול קומיקס באמצע שנות השמונים.
מדיות נוספות בזיכיון.
סרטים.
לאורך השנים הופקו מספר סרטי אנימציה ולייב אקשן של הדרדסים. רוב הסרטים תורגמו לעברית.
סדרת טלוויזיה.
הזיכיון זכה להצלחה עצומה ברחבי העולם לאחר שבתחילת שנות ה-80 חברת האנה ברברה הפיקה עיבוד טלוויזיוני מצויר לדרדסים בשיתוף עם SEPP International SARL. סדרת האנימציה שודרה במקור בארצות הברית ברשת NBC מ-12 בספטמבר 1981 עד 2 בדצמבר 1989. בהמשך הסדרה שודרה בארצות הברית בשידורים חוזרים ברשת USA network עד 1993, ולאחר מכן ברשת Cartoon Network עד 2003. הסדרה משודרת מאז ואילך בארצות הברית בערוץ בומרנג . הסדרה זכה להצלחה משמעותית כאשר שודרה במקור ברשת NBC, ובעקבות כך לאורך השנים הופקו מספר פרקי ספיישל לסדרה. הסדרה הייתה מועמדת מספר פעמים לפרסי אמי, וזכתה בקטגוריית סדרת הבידור הטובה ביותר לילדים בשנים 1982–1983. הסדרה זכתה להצלחה מתמשכת עד 1990, אז, לאחר כמעט עשור של הצלחה, ביטלה רשת NBC את הסדרה לאחר שהרייטינג של הסדרה החל לצנוח.
בסדרה שולבו מספר יצירות קלאסיות כמוזיקת רקע במהלך הפרקים, בהם הסימפוניה השמינית של המלחין האוסטרי פרנץ שוברט , היצירה פר גינט מאת המלחין הנורווגי אדוורד גריג והיצירה תמונות בתערוכה מאת המלחין הרוסי מודסט מוסורגסקי. שידורים חוזרים של התוכנית מושמעים בערוץ האחות של רשת הקריקטורה בומרנג.
ב-31 באוגוסט 2017 פורסם לראשונה שחברת ההפקה IMPS ו-Dupuis Audiovisuel ישתפו פעולה בהפקה של סדרת אנימציה חדשה של הדרדסים שתעשה שימוש בגרפיקת תלת-ממד. הסדרה מתוכננת לעלות לשידור במהלך 2021 והיא מיוצרת בשיתוף עם Ketnet (פלנדריה), TF1 (צרפת), KiKa (גרמניה), OUFTIVI (ולוניה), חברת ההפקות של פייר קוליפור ו-Dupuis Audiovisuel. האתחול לסדרה יכיל סיפורים חדשים אשר לא יהוו עיבודים מחודשים לסדרת הקומיקס או לסיפורים ישנים אחרים. הסדרה מתוכננת לעלות לשידור בארצות הברית ברשת ניקלודיאון במהלך 2021.
מהדורת ה-DVD.
ב-26 בפברואר 2008 חברת Warner Home Video הוציאה לשווקים 19 פרקים מהעונה הראשונה של סדרת האנימציה ל-DVD. ב-7 באוקטובר 2008 חברת האחים וורנר הוציאה את 20 הפרקים הנותרים של העונה הראשונה ב-DVD.
בינואר 2009 חברת קלסיקלטת הוציאה לשווקים סדרת DVD מ19 הפרקים של העונה הראשונה בשלושה דיסקים, ובאפריל עוד סדרה עם 20 פרקים בשלושה דיסקים
מוצרים נלווים.
החל משנת 1959 ועד סוף שנות השישים חברת דופויס מכרה בשווקים בובות קטנות של דמויות הדרדסים. אף על פי כן הבובות המוכרות יותר שנוצרו בכמויות גדולות בהרבה הם הבובות של הדרדסים מתוצרת חברת הצעצועים הגרמנית שלייך . רוב בובות הדרדסים שנוצרו לאורך השנים למטרות שיווקיות (למשל הבובות שיוצרו עבור ארוחות הילדים של מקדונלד'ס) יוצרו גם כן על ידי חברת שלייך. לאורך השנים נמכרו למעלה מ-300 מיליון בובות דרדסים.
במהלך שנות השמונים חברת Post Cereals הפיקה שתי סוגי דגני בוקר של הדרדסים - Smurf-Berry Crunch ו-Smurfs Magic Berries. במהלך שנות השמונים גם החברות Chef Boyardee ו-DelVerde הפיקו שתי סוגי פסטה של הדרדסים. החברות Libby's והיינץ הפיקו בעבר פסטה משומרת של הדרדסים לשוק האמריקאי והקנדי.
משחקי וידאו.
לאורך השנים הופקו משחקי וידאו של הדרדסים עבור מרבית קונסולות המשחק הגדולות (כולל הקונסולות NES, Super NES ו-Game Boy, Atari, ColecoVision, Game Gear, Master System, Mega Drive ו-Mega CD ועבור הקונסולה המקורית של הפלייסטישן). וכמו גם למחשב האישי. בשנת 2010 יצאו לשווקים המשחק Smurf Village אשר יוצר עבור מערכות אנדרואיד, אייפד, אייפון ואייפוד טאץ'.
פרשנויות חתרניות.
לסדרה הוצגו פרשנויות אחדות החורגות מאופיה כסיפור ילדים תמים:
הדרדסים בישראל.
בישראל עלו לשידור העונה הראשונה והשנייה בסדרה החל משנת 1983 בערוץ הראשון.
במהלך שנות התשעים נוספו העונות 3 עד 7 בסדרה בערוץ הילדים.
ב-22 ביוני 2010 חזרה הסדרה לערוץ הראשון עם כל העונות שדובבו עד אז.
באמצע שנת 2012 יצאו 200 פרקים חדשים שלא שודרו עד אז בארץ, כאשר בעלילה שולבו דמויות חדשות רבות. הפרקים החדשים לא שודרו קודם לכן כיוון שנשמעו טענות על תוכן אנטישמי לכאורה שהם כוללים; בהמשך ההתנגדות פחתה.
הסדרה שודרה גם בערוץ ג'טיקס ובערוץ זום.
בספטמבר 2017 החלה החינוכית לשדר את פרקי כל העונות בעריכת וידאו מחודשת, עם הפתיח המקורי של עונות 1 ו-2 שבוצע על ידי שפרירה זכאי .
את השם בעברית הציע יחיעם פדן. דרדס, לפי מילון אבן-שושן, פירושו הוא נעל בית או סנדל. לדבריו, הדרדס קרוב גם "למילה דרדק וגם למילה קונדס, והוא תרגום מקורב של המקור ונוח להטיות עבריות חביבות: דרדס אותה, נהר דרדסיון, כפר דרדסיהו, דרדס שכמוך".
הפקת הדיבוב העברי.
הדיבוב המקורי לעברית לשתי העונות הראשונות הופק בשנות ה-80 ובוים על ידי שפרירה זכאי, שקריינה את פתיחי עונות 1 ו-2 והשתתפה בדיבוב בעצמה.
הדיבוב העברי של העונות השלישית עד התשיעית הופק באולפני תומיתות בשנות ה-90 עם מדבבים חדשים.
ויליאם ווקר
ויליאם ווקר (באנגלית: William Walker; 8 במאי 1824 - 12 בספטמבר 1860) היה רופא, עורך דין, עיתונאי, הרפתקן ושכיר חרב אמריקאי, אשר ניסה לכבוש מספר מדינות באמריקה הלטינית במאה ה-19. ווקר היה נשיא ניקרגואה בשנים 1856–1857 והוצא להורג על ידי ממשלת הונדורס ב-1860.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
ויליאם ווקר נולד בנאשוויל שבטנסי להורים ממוצא סקוטי. אמו, מארי נורוול, הייתה בתו של ליפסקומב נורוול, קצין במהפכה האמריקאית ואחותו של הסנאטור ג'ון נורוול.
ווקר סיים את לימודיו באוניברסיטת נאשוויל בהצטיינות יתרה בגיל 14. אז נסע ללמוד רפואה באירופה, באוניברסיטת אדינבורו ובאוניברסיטת היידלברג. בגיל 19 קיבל תואר ראשון ברפואה מאוניברסיטת פנסילבניה. לאחר מכן, עבר לניו אורלינס לשם לימוד משפטים.
לאחר תקופה קצרה כעורך דין, הפך ווקר לשותף בבעלות ולעורכו של העיתון המקומי "ניו אורלינס קרסנט". ב-1849 עבר לסן פרנסיסקו שבקליפורניה, שם עבד כעיתונאי. באותה תקופה גיבש ווקר מיזם פרטי במסגרתו יכבוש לבד אזורים באמריקה הלטינית ויקים בהם מדינות הנשלטות על ידי לבנים דוברי אנגלית.
משלחת לחצי האי קליפורניה וסונורה.
ב-15 באוקטובר 1853 יצאה תוכניתו לדרך. עם משלחת של 45 אנשים, תכנן ווקר לכבוש את הטריטוריות המקסיקניות חצי האי קליפורניה וסונורה.
הוא הצליח לכבוש את לה פאס, בירת חצי האי קליפורניה, עליה הכריז כבירת "רפובליקת קליפורניה התחתונה" ועל עצמו כנשיאה. על אף שמעולם לא הצליח להשתלט על סונורה, פחות משלושה חודשים לאחר מכן הכריז כי חצי האי הוא חלק מ"רפובליקת סונורה" הגדולה יותר.
חוסר משאבים והתנגדות חזקה מצד הממשל המקסיקני אילצו את ווקר לסגת. כשחזר לקליפורניה, נשפט בעוון הנהגת מלחמה בלתי חוקית. באותה תקופה היו רעיונותיו פופולריים בדרום ארצות הברית ובמערבה, וחבר המושבעים זיכה אותו במהרה.
שליט ניקרגואה.
באותה עת התחוללה מלחמת אזרחים בניקרגואה שבאמריקה המרכזית, והכוחות המורדים שכרו את שירותיו של ווקר כשכיר חרב. ב-4 במאי 1855 הפליג ווקר מסן פרנסיסקו לניקרגואה עם כוח של 57 אנשים, שתוגבר ב-170 מקומיים וב-100 אמריקאים. ב-1 בספטמבר הביס כוחו של ווקר את הצבא הניקרגואי ב"לה וירחן", וכחודש לאחר מכן כבש את הבירה גרנדה והשתלט על המדינה. כמפקד העליון של הצבא שלט ווקר בניקרגואה דרך נשיא הבובה פטריסיו ריבאס. ב-20 במאי 1856 הכיר נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס בשלטונו של ווקר, על אף אי-חוקיותו של הכיבוש. הוא גייס אנשים באמריקה ובאירופה, שהגיעו למדינה במטרה להילחם ולכבוש את ארבע הפרובינציות האחרות של מרכז אמריקה: גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס וקוסטה ריקה.
נתיב המסחר המרכזי בין ניו יורק וסן פרנסיסקו עבר באותם ימים דרך ניקרגואה. ספינות מניו יורק היו צריכות להפליג מהאוקיינוס האטלנטי לנהר סן חואן ואז לחצות את אגם ניקרגואה. משם היו מעבירים אנשים וסחורות בכרכרות לאורך רצועת יבשה צרה עד חוף האוקיינוס השקט, ממנו הפליגו לסן פרנסיסקו. מסי המעבר בנתיב זה ניתנו על ידי הממשל הניקרגואי הקודם לחברת "ואנדרבילט" (Vanderbilt's Accessory Transit Company) של איל הספנות קורנליוס ואנדרבילט, שתמכה בכיבושי ווקר בתקווה ששלטונו ייצב את מצבה הפוליטי של ניקרגואה ויסייע בהקמת מסילת רכבת שתחצה את המדינה ותחבר בין האוקיינוסים. אך כשליט ניקרגואה, ביטל ווקר את המנדט שניתן לוואנדרבילט, בטענה שהחברה הפרה את ההסכם, והעניק את הזכויות על מסי הנתיב לחברה מתחרה בבעלות קורנליוס גאריסון וצ'ארלס מורגן, שהציעו לווקר סכום כסף גדול ותמיכה במאבקו הצבאי בתמורה לזכויות על הנתיב. בתגובה לביטול המנדט שלה, הפעילה חברת ואנדרבילט לחצים כבדים על הממשל האמריקני, שחזר בו מההכרה בשלטונו של ווקר.