הגרסה הראשונה של האופרה הועלתה על הבמות בשנת 1986, כאשר בתפקיד הראשי של מאמי שיחקה מזי כהן, ובתפקידי המשנה של דמויות כמו בעלה הצמח של מאמי, איש התולעים ופרופסור קופמשין שיחקו אהוד בנאי ואריה מוסקונה. האופרה עלתה על במת "צוותא", ועסקה בנושאים פוליטיים אקטואליים, ככיבוש השטחים (שעמד אז קרוב לשנתו העשרים), הקיפוח והאפליה של תושבי הדרום, והמיליטריזם הישראלי.
תקציר העלילה.
עלילת האופרה מספרת על מאמי, נערה מעיירת פיתוח בדרום. זמן קצר לאחר חתונתה נפצע בעלה במהלך שירות מילואים והופך לצמח, דבר ההופך אותו לנכה על כיסא גלגלים ומקשה עליו לקיים חיים רגילים. בשל כך, חייה של מאמי משתנים והיא הופכת לקשת יום. היא עוזבת את הדרום ולוקחת איתה את בעלה לתל אביב, שם היא עובדת כמלצרית בפאב "גוטה גוטה", בו מבלים עיתונאים, אנשי בוהמה וספורט חשובים. במרתף הפאב בו היא עובדת מאמי עוברת ניסיון אונס על ידי שבעה מלצרים פלסטינים מעזה, אשר לאחר מכן נרצחים על ידי איש התולעים, המסמל את אנשי הימין הקיצוני. בעקבות האונס, ובעקבות הפיכתה של מאמי למושא של גנאי מצד הימין, היא נאלצת לעבוד כזונה בבית בושת לזקני האליטה הישראלית. במהלך עבודתה בבית הבושת היא פוגשת את פרופסור קופמשין, אשר משדרג את מוחה באמצעות מכונה מיוחדת בשם "מכונת הידע ההיפנוטי". לאחר מכן, מאמי "נולדת מחדש" וכך צוברת פופולריות בתקשורת, כאשר היא מנגחת את השמאל והימין, מנתחת את המציאות מזוויות אחרות ומקימה קברט סאטירי. בעקבות ההצלחה היא עולה לשלטון במדינה, ומקימה משטר מיליטריסטי ואף פאשיסטי, המהלל את המלחמה, ושולח את החיילים למלחמה נוספת ומיותרת. לאחר התבוסה במלחמה מבינה מאמי שצעד זה היה טעות פטאלית ושהמלחמה גבתה מחיר כבד וקשה מאוד. בעקבות תוצאות המלחמה, ששוברות את ליבה של מאמי, גוזרת עליה ועדת חקירה לחזור לעיירת הפיתוח בדרום ממנה הגיעה, כשהיא מובילה את בעלה הצמח בכיסא גלגלים.
השירים.
השיר הידוע מתוך האופרה הוא "האונס" שביצעו מזי כהן ואהוד בנאי, וכלל טקסט פוליטי-מיני וחריף ("מאמי יא מאמי / תפתחי את הרגלים / לשבעה מדוכאים / שבעה פלשתינאים / עשרים שנות כיבוש / יותר לא נמתין / בזקפה ובזרע נגאל את פלסטין"), אך האופרה כללה גם שירים עדינים יותר המבטאים ומערבים סיפור אישי נוגע ללב או ביקורת חברתית על מצבים פסיכולוגיים שהם לאו דווקא פוליטיים, כגון "השדות האדומים" העוסק בשיבה של הגברים בישראל שוב ושוב למלחמות, "החתונה" העוסק בייאוש ובדלות של עיירות הפיתוח. שיר נוסף מתוך האופרה שזכה להצלחה היה "שיר הפאב" ("גוטה גוטה") בביצועו של יוסי אלפנט, העוקץ את הבוהמה התל אביבית המבלה בבתי קפה.
הפקות.
הגרסה המקורית.
40 ההצגות הראשונות של האופרה שהוצגו לקהל הרחב לא זכו להצלחה, והיא יצאה להפסקה לזמן בלתי מוגבל עד להודעה חדשה. בשלב זה, נסים ציון, המפיק מ"צוותא", החליט להזמין לתקופה קצרה 150 חיילים בחינם. משלב זה, וייתכן שגם בשל צפיית החיילים בנושאים הפוליטיים שההצגה עירבה בתוכה, זכתה האופרה להצלחה גדולה, ורצה במשך שנתיים כשבהצגות רבות נמכרו כל הכרטיסים, ונוצרה תופעת הערצה בה חלק מהקהל חוזר להצגות ומכיר את הטקסטים בעל פה.
השלד המוזיקלי של המשתתפים היה אנשי להקת "הפליטים" של אהוד בנאי שטרם הוציא אז את אלבומו הראשון, וטרם זכה להכרה ציבורית נרחבת, ואת העיבודים ערכו יוסי אלפנט ושפי ישי. מוזיקת הרוק של האופרה הייתה הקדמה לפעילותם של בנאי, אלפנט והפליטים בשנים הבאות. מזי כהן, אז אחרי השתתפותה בלהקת גזוז, ולפני אלבום הסולו שלה, נתנה לאופרה את קולה רב העוצמה, וביצעה את השירים בהצלחה רבה תוך הזדהות מוחלטת עם דמותה הראשית של מאמי.
בשנת 1987 יצא אלבום כפול המתעד את שירי האופרה. ההצגה והאלבום עוררו עניין רב, והטיפול בנושאים הפוליטיים והחברתיים נחשב נועז לזמנו. רוב שירי המחזה לא הושמעו ברדיו הישראלי וצונזרו מחשש לתגובות קשות כלפי הטקסטים, אך היו פופולריים בקרב הצעירים בתקופה זו, סמוך מאוד לפרוץ האינתיפאדה הראשונה אותה חזתה, למעשה, האופרה. מאוחר יותר הוסרה הצנזורה מעל השירים והשמעתם ברדיו הותרה.
גרסאות נוספות.
בשנת 2002 הועלתה בהבימה גרסה מחודשת, בהשתתפותם של אורית שחף, סולנית להקת היהודים, בתפקיד מאמי, הראל חסון, ערן צור ואריה מוסקונה, אשר שיחק אף בגרסה המקורית. גרסה זו הייתה בהפקתו המוזיקלית ובהשתתפותו של שפי ישי. ההצגה כללה חידושים צורניים בעיצוב התפאורה והתלבושות לעומת הגרסה המקורית, אך זכתה להצלחה פחותה מהמקור.
בשנת 2011 הועלתה ב"בית צבי" גרסה שלישית לאופרה, שזכתה להצלחה. האופרה בגרסה זו הוצגה במשך שנה ב"צוותא" ועוד כשנה נוספת ב"מועדון הבארבי".
עיבוד קולנועי.
ביוני 2018 החלו צילומי הסרט מאמי, עיבוד קולנועי המבוסס על אופרת הרוק בבימויה של קרן ידעיה. גרסה זו כוללת את נטע אלקיים בתפקיד מאמי, את דודו טסה (שגם עיבד את הגרסאות של שירי האופרה עבור הסרט) כמספר, את ערן צור בתור הפרופסור, את ריקי גל בתפקיד בתיה קלאסה ואת יובל בנאי בתפקיד הבעלים של פאב "גוטה גוטה".
הסרט היה מעומד לשבעה פרסי אופיר (כולל פרסי השחקניות לאלקיים וגל) וזכה בשניים: פרס המוזיקה המקורית ופרס עיצוב הפסקול. הסרט נחשף לראשונה לציבור בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2019, ויצא לאקרנים להקרנות מסחריות ב-12 במרץ 2020. הופק בסיוע קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, מפעל הפיס, קרן לוקסמבורג וקרן המבורג.
עלילת הסרט שונה מעלילת המחזה במספר היבטים:
שינויים אלו הופכים את הסרט לבעל עמדה מובחנת יותר מהמחזה המקורי בשאלת הדמויות ה"טובות" וה"רעות". בניגוד למחזה, שבו קשה להצביע על דמויות "רעות" (אולי למעט איש התולעים), הרי שבסרט יש דמויות "רעות" מובהקות - פרופסור קופמשין ובתיה קלאסה - ודמויות "טובות" מובהקות - הפועלים הפלסטינים. כלומר, הסרט נוקט עמדה יותר חד-צדדית ביחס למחזה המקורי.
הלל מיטלפונקט הביע הסתייגות מהעיבוד הקולנועי: "הייתי די לא שלם עם הסרט... כשצפיתי בו גיליתי שחלק מהחומרים לא היו בפנים, שהיא שינתה טקסטים. 'שיר האונס' הפך פתאום למעין דיאלוג בעברית וערבית. היה לי קצת כאב לב מהעניין אז פשוט ניתקתי את עצמי...".
אבקה
אבקה היא חומר מוצק המופיע כגרגירים זעירים.
כדי שחומר יוגדר כאבקה, על גרגיריו להיות זעירים במיוחד, כך שכמעט ולא ניתן להבחין בגרגיר בודד בעין בלתי-מזוינת. מלח בישול וסוכר לבן, למשל, לרוב אינם נחשבים לאבקה, כיוון שבהחלט ניתן להבחין בגרגיריהם. חומרים גרגיריים כמלח וסוכר מורכבים בדרך-כלל מגבישים - צורות גאומטריות מסודרות; האבקות, לעומת זאת, לרוב אינן גבישיות; האטומים והמולקולות המרכיבים אותם נמצאים באי-סדר יחסי.
האבקה עדינה ודלילה במיוחד היא נפיצה. הדבר בא לידי ביטוי בפיצוצים בממגורות קמח, למשל.
היבטים לשוניים.
בעברית, מקורם של המילים אבקה ואבק באותו השורש. גם בשפות אירופאיות רבות מקורה של המילה אבקה במילה הלטינית לאבק (Pulvis). בגרמנית, נשתמרה המילה בצורה נאמנה למקור (Pulver), ואילו בצרפתית חל שיבוש קל (Poudre); צורה זו הגיעה גם לאנגלית ולהולנדית (Powder ו-Poeder בהתאמה). הפועל האנגלי To pulverize ("להפוך לאבקה") משמר את השורש הלטיני. המילה הצרפתית חדרה גם לעברית כפודרה, אבקה המשמשת לאיפור.
בשמם היומיומי של חומרים רבים קיימת המילה אבקה: אבקת אפייה, אבקת חלב, אבקת כביסה.
אבקה (בוטניקה).
אבקת הפרחים מכילה את תאי מין זכריים של צמחים המתרבים ברבייה זוויגית. האיברים המייצרים את האבקה נקראים מאבקים. הם נישאים בראש אבקנים; תהליך העברת האבקה מהמאבק אל צלקת השחלה מכונה האבקה. היצורים (חרקים ועופות) המבצעים העברת האבקה בפרחים מכונים מאביקים.
חבר
פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור
פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור (בצרפתית: Provence-Alpes-Côte d'Azur) הוא אחד מ-18 החבלים המנהליים המרכיבים את צרפת. החבל כולל את המחוזות האלפים של פרובאנס עילית, האלפים העליונים, האלפים הימיים, שפך הרון, ואר וווקלוז.
בחבל זה מצויים אזור פרובאנס והריביירה הצרפתית. עם הערים הגדולות בחבל, השוכנות ברובן לחוף הים התיכון, נמנות אקס-אן-פרובאנס, אביניון, ניס, קאן, טולון ומרסיי, העיר הגדולה והמרכזית בחבל.
יהדות חצי האי ערב
יהדות חצי האי ערב הייתה קהילה יהודית עתיקה. מסורות מרחיקות את היווסדה לימי הבית הראשון. יהדות חצי האי ערב חרבה. חלקה נהרג ומרביתה גורש מחצי האי בעקבות עליית מוחמד והאסלאם במהלך המאה ה-7 לספירה.
ערב הסעודית.
היהודים הראשונים הגיעו לערב הסעודית בימי נבונאיד מלך הממלכה הבבלית, ויורשו של נבוכדנאצר שהיה אחראי לחורבן בית ראשון, שכבש את ערי צפון מדינה מודרנית זאת; אחד מפקידיו או חייליו שם שהותיר אחריו כתובת היה עברי בשם "שמעון" שכונה גם "שושן" (ייתכן שהכוונה היא ל"פקיד/עובד המלך" או שמא תעתיק לעברית מבבלית חדשה כמו בתעודות אל-יהודו: "שושנו" - אדם ממוצא זר לממלכה שבה הוא מועסק).
למן המאה ה-1 ישנן עדויות כתובות על מצבות קבורה הנושאות שמות יהודים. היהודים חיו בערב בשבטים בנאות מדבר לאורכם של נתיבי המסחר השונים. יהדות חצי האי ערב מוזכרת במשנה, בתלמוד ובמדרשים.