החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי ניו ליין סינמה, חברה בת של האחים וורנר ו-HBO. היא הושפעה מ-Warner Independent Pictures, חטיבה אחרת של האחים וורנר. תחילת דרכה של החברה לא היה קל, ואחרי מספר כישלונות קופתיים, החברה זכתה סוף סוף להצלחה, עם המבוך של פאן, סרט שהיה מועמד ל-6 פרסי אוסקר, וזכה ב-3 מהם. החברה המשיכה והפיקה סרטים בעצמה, כגון ""La Vie en rose" (שזכה בשני פרסי אוסקר) ו-"The King of Kong"" (שבתחילה איכזב בקופות, אך עם הזמן הפך לסרט פולחן). החברה נסגרה במאי 2008.
חברה חדשה.
ב-15 בינואר 2013, פורסם כי פיקצ'רהאוס תושק מחדש, לאחר שמייסדה בוב ברני רכש את הלוגו ואת הסימן המסחרי של החברה מהאחים וורנר וחתם על עסקה עם נטפליקס. הסרט הראשון אשר שוחרר תחת חברת פיקצ'רהאוס המחודשת היה Metallica Through The Never.
הפצות.
סרטים אשר הופצו על ידי פיקצ'רהאוס:
HBO Films
Picturehouse
הרוביישוב
הרוביישוב (בפולנית: Hrubieszów, באוקראינית: Грубешів, ביידיש: הרוביעשאוו) היא עיר בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
הרוביישוב נזכרת לראשונה בשנת 1254, ובמהלך המאה ה-14 נבנתה בה מצודה. בשנת 1400 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך ולדיסלב השני יגיילו. בהמשך, בנה קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, דרך ראשית בין לבוב ולובלין, אשר עברה בהרוביישוב. במהלך השנים נהרסה העיר מפשיטות הטטרים והקוזקים.
בחלוקת פולין הראשונה סופחה העיר לממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מספר מפעלי תעשייה.
יהודי הרוביישוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהרוביישוב הוא מתחילת המאה ה-15, ואלו נטלו חלק מרכזי במסחר שהתנהל בעיר ודרכה. בשנת 1578 הורשו יהודי העיר לבנות בה בית כנסת, במסגרת כתב זכויות שניתן להם, בכפוף לתשלומי מיסים מיוחדים.
במהלך פרעות ת"ח ות"ט נרצחו באכזריות רובם המכריע של יהודי העיר, אך בהמשך, שוקמה הקהילה במקום, והיא נתחייבה במיסים נוספים. בראשית המאה ה-18 השתתפו נציגי הקהילה בישיבות גליל חלם של ועד ארבע הארצות. בשנת 1736 נשרפו בית הכנסת בעיירה ובתי יהודים רבים בה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 גדלה הקהילה היהודית בעיר, ובמאה ה-19 ייסדו יהודים כמה ממפעלי התעשייה בה, אשר סיפקו פרנסה לרבים מתושבי העיר. צביון הקהילה בשנים אלה היה חסידי, ובסוף המאה ה-19 התיישב בעיר האדמו"ר אפרים זלמן רוקח משושלת בעלז. אחר פטירתו כיהנו בעיר כאדמו"רים בניו רבי נפתלי רוקח ורבי זונדל רוקח. בין השנים 1890 ו-1905 היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית. בשנת 1907 נפתח בעיר בית ספר עברי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיר רבים מיהודיה, בשל איומי השלטונות הרוסיים. עם תום המלחמה, פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול, ובמהלך שהות הצבא האדום בעיר בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית, פרעו ביהודי העיר כנופיותיו של סימון פטליורה. בתום המלחמה, השתקמה במעט הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט, אך רבים מיהודיה היגרו ממנה, בעיקר לארגנטינה ולמקסיקו. חלקם עלו לארץ ישראל, ובהם יוסף אלמוגי.
בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. בעיר פעלו תנועות נוער ציוניות רבות ומרכז הכשרה של השומר הצעיר, וכן בתי ספר עבריים. בשנים אלה סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות, שבאו לידי ביטוי בקריאות לחרם, ובמקרה אחד של רצח צעיר יהודי. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר 11,750 יהודים, רוב תושביה.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכנסו לעיר חיילי הצבא האדום, אך אלו נסוגו ממנה ב-3 באוקטובר 1939 בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ועמם צעירים יהודים רבים. עם כניסת הגרמנים לעיר, החלו בביצוע מעשי התעללות וגזל ביהודיה, תוך חטיפת יהודים לעבודות כפייה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיר תשלומי כופר גבוהים, ורב הקהילה, הרב יוחנן טברסקי, הוצא להורג. ב-2 בדצמבר 1939 הצטרפו כאלפיים גברים יהודים לצעדת המוות הראשונה מחלם והרוביישוב. רובם נרצחו.
בראשית 1940 הועברו יהודי העיר לגטו שהוקם במזרחה, בו רוכזו כ-6,000 מיהודי העיר וסביבתה בצפיפות רבה. יהודי העיר צוו לענוד סרט זרוע עם מגן דוד, ומונה בקרבם יודנרט, בראשות שמואל ברנדט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, ולהעביר לגרמנים תשלומי כופר ודברי ערך. באוגוסט 1940 הובאו לגטו כ-500 יהודים מצ'נסטוחובה.
ב-13 באוגוסט 1940 ריכזו הגרמנים בעזרת שוטרים פולנים 800 יהודים בבניין בית הספר המקומי, שם הוחזקו שלושה ימים ללא מזון, כאשר לאחר מכן נשלחו 600 מהם לעבודות כפייה במחנה בלז'ץ, במהלכן כמחציתם נספו. בנובמבר 1941 הובאו לגטו בעיר כ-300 יהודים נוספים מקרקוב, ובמרץ 1942 הובאו מאות יהודים נוספים ממיילץ, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
ב-2-1 ביוני 1942 ריכזו הגרמנים בסיוע שוטרים פולנים 3,049 יהודים מהגטו, ושילחו אותם בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור. ארבעים יהודים שהתנגדו לגירוש נורו במקום.
ב-9-7 ביוני 1942 נרצחו 180 יהודים מהגטו בבית העלמין היהודי בעיר, וכ-500 יהודים מהעיר ומכפרי הסביבה שולחו לסוביבור. באותה תקופה נרצחו כ-40 חברי תנועת דרור ששהו בכפר ורבקוביצה (Werbkowice), אשר התכוננו לפעילות פרטיזנית.
ב-28 באוקטובר 1942 חוסל הגטו בעיר, וכ-2,500 היהודים הנותרים בו שולחו לסוביבור. כ-400 יהודים שגילו התנגדות במהלך הגירוש נרצחו בשטח בית העלמין בעיר. 160 צעירים יהודים הושארו בעיר עבור פינוי הגטו והריסת בית העלמין היהודי. בספטמבר 1943 הועברו אלו למחנה בודזין שליד קרשניק, ויחידים מביניהם הצליחו להימלט ליערות. מספר מיהודי העיר שנמלטו ממנה לפני האקציות השתתפו במרידות שונות בשטחי פולין, ואחד מהנשלחים לסוביבור, הנער יעקב ביסקוביץ, השתתף במרד שהתקיים במקום.
גירית יפנית
גירית יפנית (שם מדעי: "Meles anakuma") היא מין של גירית החיה בטבע רק ביפן בהונשו, קיושו ושיקוקו וכן באי שודו שליד יפן. היא קרובת משפחה של הגירית האסייתית והמצויה החיים באירופה ואסיה.
אורכה של הגירית הוא 79 ס"מ אצל זכרים ו72 ס"מ אצל הנקבות ומשקלה 4-8 ק"ג. הם בעלי גוף מגושם מעט עם רגליים ארוכות בעלות טפרים ארוכים. הפרווה אפורה-חומה עם פנים לבנות בעלות מסיכה שחורה על העיניים. הם בעלי אף מוארך ולסת עם שיניים חדות. הגיריות מסוגלות להשמיע קולות גבוהים לצורך תקשורת.
הם חיים ביערות יפן בעיקר על הקרקע אך הם יודעות לטפס והם נפוצים גל באזורי נחלים ונהרות. הם חיים בבדידות ונפגשים רק למטרת רבייה, הזכר יכול להסתובב עם 2-3 נקבות ביחד. הם יוצאים בלילות ממאורתם לחפש מזון כמו שלשולים, חרקים, יונקים קטנים וזוחלים וגם פירות יער שונים.
לוטרה שעירת-אף
לוטרה שעירת-אף (שם מדעי: "Lutra sumatrana") היא מין של לוטרה החיה בטבע בדרום-מזרח אסיה. לוטרה זו נמצאת בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד בלתי חוקי, ועד לשנת 1998 חשבו שהיא כבר נכחדה בטבע עד שהתגלתה שוב בשמורות בתאילנד ובסומטרה בשנת 2005.
לוטרה זו מגיעה לאורך 51–81 סנטימטרים ומשקלה ל-5–5.8 קילוגרם. היא בעלת ראש גדול עם אף שעיר שנתן לה את שמה, הפרווה חומה, הגרון לבן יותר מהבטן והזנב שטוח ואורכו 36–50 ס"מ בממוצע.
הלוטרה חיה בטבע במיאנמר, דרום תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, וחצי האי המלאי עד לסומטרה ובורנאו שבאינדונזיה. היא כמעט נכחדה לגמרי בכמה מדינות כמו בקמבודיה, וייטנאם, דרום תאילנד וסומטרה.
הלוטרות חיות בביצות ובנהרות טרופיים וחמימים וגם באזורי החופים ושם היא מוצאת את מזונה. הלוטרה יכולה לשחות במהירות ולצלול לאורך כמה דקות מתחת למים. היא אוכלת בעיקר דגים וסרטנים במים ולעיתים רחוקות יותר גם יונקים קטנים, עופות מים כמו ברווזים וזוחלים קטנים.
הלוטרה ניצודה בטבע בכמויות וכיום היא נמצאת בסכנה. היא פגיעה גם בגלל פגיעה בבית הגידול שלה.
דלק יפני
דלק יפני (שם מדעי: "Martes melampus") הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים החי ביפן בין העצים. הוא קרוב משפחתו הקרוב של הצובל.
אורכו עד חצי מטר ומשקלו 1,000-1,500 גרם, כשהזכרים גדולים מהנקבות. הוא בעל פרווה חומה כהה עד צהובה בהירה עם גרון בצבע קרם וזנבו ארוך ומשמש לאיזון על העצים. הפנים לבנות, העיניים שחורות והאוזניים קטנות ומעוגלות מעט.
הדלקים חיים בטבע ביערות מחטניים באיי יפן, באי צושימה ובשתי הקוריאות. אלו יצורים טריטוריאליים המחפשים מזון בין העצים. הם יוצאים לצוד ביום ובלילה וצדים יונקים קטנים, עופות וביצים, חרקים גדולים וצפרדעים. באזורי מים שונים הם גם ינסו לצוד דגים אבל גם יאכלו פירות. המאורה שלו נמצאת בין חללי עצים או במאורה באדמה אליה הוא נמלט מטורפים כמו עופות דורסים, שועלים וחתולים.
ישנם 3 תת-מינים של הדלק:
לוטרה יפנית
לוטרה יפנית (שם מדעי: "Lutra nippon") היא מין נכחד של לוטרה החיה ביפן והייתה אחת מהלוטרות הנדירות ביותר בטבע. היא התגלתה ב-1979 ביפן ובעבר נפוצה לאורך רוב המדינה, אך נכחדה כנראה עקב צמצום אזור המחיה שלה או פגיעה במזונותיה וכן עקב ציד. מסווגת לרוב כתת-מין של לוטרה אירופית אך גם כמין עצמאי.
מאפיינים.
אורכה הממוצע עד 90 ס"מ והיא דומה במראה ובגודלה ללוטרה האירופית. כמותה היא מותאמת לחיי מים עם ראש גדול בעל שפם ארוך, כפות עם קרומי שחייה וזנב מוארך העוזר לה לשוט ביעילות.
חיה בנהרות ואגמים ביפן וצדה דגים, סרטנים, עופות מים ומכרסמים שונים. היא תאכל גם נבלות. הלוטרות חיות לבד או בלהקות קטנות והם פרטים טריטוריאליים שתוקפים כל לוטרה מסיגת גבול.