דגל הגאווה הפאנסקסואלי
דגל הגאווה הפנסקסואלי הוא דגל אשר עוצב כסמל לייצוג הקהילה הפאנסקסואלית, הגברת נראותה והכרתה והבדלה בין פאנסקסואליות לבין ביסקסואליות.
היסטוריה.
הדגל נמצא בשימוש נרחב מאז תחילת שנות ה-2010, לאחר פורסם בחשבון טאמבלר אנונימי, על ידי יוצרו ג'ספר וי (Jasper V). הדגל משמש כסמל של הקהילה הפאנסקסואלית, בדומה לייצוגו של דגל הגאווה המשמש כסמל עבור קהילת הלהט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים) ומצהיר כי לפאנסקסואלים יש אטרקציות מיניות ויחסים עם אנשים ממגדרים ומשיכות מיניות שונות. התיאוריה של פאנסקסואליות שואפת לערער על דעות קדומות קיימות, שעלולות לגרום לשיפוט, נידוי והפרעות חמורות בחברה.
עיצוב.
הדגל הפנסקסואלי מורכב משלושה פסים אופקיים צבעוניים: מג'נטה, צהוב וציאן כמו במדפסת צבעונית. החלק הציאני של הדגל מייצג משיכה מינית למי שמזדהים בתוך הספקטרום הגברי (ללא קשר למין ביולוגי), המג'נטה מייצגת משיכה מינית למי שמזדהים בתוך הספקטרום הנשי (ללא קשר למין הביולוגי), והחלק הצהוב, שנמצא בין החלקים של ציאן ומג'נטה, מייצג משיכה מינית לאנשים א-בינאריים (או במילה אחרת ג'נדרקוויר), כמו אלה שהם אנדרוגינים, אג'נדר, ביג'נדר וג'נדרפלואיד.
קיריל טרוסוב
קיריל טרוסוב (בגרמנית: Kirill Troussov; נולד ב- בסנקט פטרבורג) הוא כנר ומורה לכינור גרמני.
קריירה.
קיריל טרוסוב החל לנגן בכינור בגיל ארבע ולמד אצל אירינה אטיגון בקונסרבטוריון של סנקט פטרסבורג. בשנת 1990 עברה משפחתו לגרמניה, שם המשיך את לימודיו בבית הספר למוזיקה בליבק ובמכללה למוזיקה ומחול בקלן עד 2005 אצל הפרופסור זכר ברון. הוא המשיך ללמוד אצלו במשך שנה בבית הספר למוזיקה ע"ש המלכה סופיה במדריד. את לימודיו סיים אצל כריסטוף פופן בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון מינכן עם תואר שני באמנויות (Konzertexamen / Meisterklasse). בין המנטורים שלו היו איגור אויסטרך ויהודי מנוחין.
בשנת 1990 ערך הופעת בכורה במוסקבה, עם התזמורת הרוסית הלאומית בניצוחו של ארנולד כץ. מאז ניגן קיריל טרוסוב עם תזמורות מובילות בעולם, בהן התזמורת הממלכתית של ברלין, תזמורת הגוונדהאוס, תזמורת פריז, התזמורת הלאומית של צרפת, האקדמיה של סנט מרטין בשדות, התזמורת הסימפונית של ווהאן, התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הסימפונית של במברג, התזמורת הרוסית הלאומית, התזמורת דל מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו, ורבים אחרים. הוא עבד עם מנצחים בעלי שם בינלאומי, בין היתר עם סר נוויל מרינר, דניאלה גאטי, לורנס פוסטר, ייז'י בלוהלאווק, דייוויד שטרן, כריסטוף פופן, ולדימיר ספיבקוב, מיקו פרנק, קשישטוף אורבנסקי ולואי לאנגרה.
בשנת 2010 הוא החליף את גדעון קרמר בתיאטרון שאנז אליזה בפריז בקונצרט של תזמורת הלאומית של צרפת בניצוחו של דניאלה גאטי. הוא ניגן את קונצ'רטו לכינור מספר 1 של בלה בארטוק ואת "מוזיקה לכינור ותזמורת" מאת רודי שטפאן. הקונצרט הועבר בשידור חי ברדיו צרפת וזכה לשבחים רבים בעיתונות המוזיקה.
כסולן ומוזיקאי קאמרי ומורה, טרוסוב מוזמן באופן קבוע לפסטיבלים שונים בהם: פסטיבל ורבייה, פסטיבל מנוחין גשטאד, פסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטיין, לודוויגסבורגר שלוספסטפילה ואקדמיית קרונברג בפרנקפורט. אולמות הקונצרטים שבהם הופיע כוללים את: הפילהרמונית הברלינארית וקונצרטהאוס ברלין, קונצרטחבאו באמסטרדם, ארמון הבוז-ארטס של ברוקס, תיאטרון שאטלט, תיאטרון שאנז אליזה והאודיטוריום של לובר בפריס, דה-דואלן ברוטרדם כמו גם אודיטוריו נסיונל דה מוזיקה במדריד.
בשנים 2011–2014 הוא היה עוזרו של פרופסור כריסטוף פופן בבית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה במינכן.
טרוסוב מעביר כיתות אמן לנגינה בכינור ולמוזיקה קאמרית בגרמניה ומחוצה לה. לעיתים קרובות הוא משתתף בפרויקטים באקדמיית קרונברג בפרנקפורט. בשנת 2013, הוא סייר בסין עם התזמורת הקאמרית של פסטיבל ורבייה, הסיור היה הצלחה אדירה. הוא ביצע את "ארבע העונות" מאת אנטוניו ויוואלדי ואסטור פיאצולה.
בנוסף לעבודתו כסולן ומורה, קיריל טרוסוב הוא גם מוזיקאי קאמרי ומשתף פעולה עם אמנים כמו יורי בשמט, גוטייה קפוסון, יוליה פישר, סול גאבטה, נטליה גוטמן, פרנס הלמרסון, דניאל הופ, מישה מייסקי, ג'וליאן קוונטין., יוליאן רחלין, היינריך שיף, דמיטרי סיטקובצקי, יוג'ה ואנג וכריסטיאן זכריה.
בשנים 2014, 2016 קיריל טרוסוב היה שופט בתחרות הבינלאומית שונפלד בסין.
הר סוס
הר סוס (באנגלית: Mount Suess) הוא הר בולט וגבוה, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,127 מטרים מעל פני הים; הר סוס הוא ההר ה-2,043 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא מעל החלק הדרומי של רכס גונדולה, בסמוך לצידו הדרומי של קרחון מקאיי.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
מקור השם.
ההר נקרא על שם אדוארד סוס (Eduard Suess), שהיה גאולוג וחוקר מאובנים אוסטרי.
Oy Vey! My Son Is Gay!!
(בעברית: אוי ויי! הבן שלי הוא גיי!) הוא סרט קומדיה אמריקאי שבוים, נכתב והופק על ידי הבמאי הישראלי-אמריקאי יבגני אפינייבסקי ובכיכובם של לייני קאזאן, סאול רובינק, וינסנט פסטורה, ג'ון לויד יאנג, ג'יי רודריגז, ברוס וילאנץ', פרד סווינק וכרמן אלקטרה, שיצא לאקרנים בשנת 2009. את שיר הנושא של הסרט, "The Word Is Love", כתב דזמונד צ'יילד וביצעה הזמרת לולו. השיר התמודד למועמדות בקטגוריית השיר המקורי בטקס פרסי אוסקר ה-82.
תקציר עלילה.
נלסון הירש, סוכן נדל"ן בן עשרים וחמש, מתקשה לספר להוריו היהודים השתלטנים – מרטין ושירלי הירש – שהוא הומו, שלא לדבר על מערכת היחסים האוהבת שלו עם אנג'לו פררו, שמלבד היותו גבר, הוא גם לא יהודי. אבל הוא ואנג'לו ערכו הסכם רגיש לזמן כדי לספר להוריהם על מערכת היחסים שלהם. המצב נהיה מסובך עוד יותר כאשר, באופן בלתי צפוי, נלסון מגלה כי אמו – ולכן גם אביו – מאמינים שאהבת חייו החדשה אינה אנג'לו, שלדעתם הוא אך ורק המעצב שלו, אלא דווקא שכנתם של נלסון ואנג'לו, נערת החודש של מגזין הפורנוגרפיה פלייפן, סיביל ויליאמס. התסבוכת הזו מחמירה בשל העובדה שאמא שלו תשמע ותראה רק את מה שהיא רוצה, כשבמצב זה היא משלימה עם כך שנלסון מאוהב בשיקסע שמתפשטת בפומבי.
כאשר נלסון מסוגל סוף סוף לספר את האמת להוריו, מרטין ושירלי (שיש להם דעות קדומות מעט שונות לגבי הומוסקסואליות), הם צריכים למצוא דרך להשלים עם זה. הם מודאגים מהתגובות של חבריהם וקרוביהם. הם מודאגים במיוחד ממעסיקו המאצ'ואיסטי של מרטין, הדוד שלו מוישה, ומאחיה ומגיסתה של שירלי, מקס וסופי. קשה באותה מידה להוריו האיטלקים של אנג'לו, קרמיין וטרי פררו, שיש להם בעיות משלהם בהתמודדות עם הזוגיות של אנג'לו ונלסון. הנושא הרגיש לזמן של נלסון ואנג'לו מקדם את מערכת היחסים שלהם לשלב הבא, ויש לו פוטנציאל להפוך את עולמו של הקולקטיב הזה על ראשו.
קרחון גראן
קרחון גראן (באנגלית: Gran Glacier) הוא קרחון באזור חוף סקוט שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום, בין הר גראן והר וולנו.
מוצאו של הקרחון בקו פרשת השלג המפריד בינו לבין קרחון בנסון, שמצפון מזרח לו.
קרחון גראן נשפך אל קרחון מקאיי.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון התגלה ומופה על ידי מחלקת הסקר הצפונית הניו זילנדית (the New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
מחלקת הסקר הצפונית חקרה את אזור הקרחון בנובמבר 1957.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי מחלקת הסקר הצפונית.
הקרחון נקרא על שמו של הר גראן הסמוך לו.
הר גראן התגלה על ידי המשלחת האנטארקטיקה הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913; משלחת טרה נובה נתנה להר את שמו; הר גראן נקרא על שמו של טריגווה גראן (Tryggve Gran), קצין בחיל הים הנורווגי, שהיה המומחה לסקי של משלחת טרה נובה.
גשר אדולף
גשר אדולף (בלוקסמבורגית: Adolphe-Bréck, בצרפתית: Pont Adolphe, בגרמנית: Adolphe-Brücke) הוא גשר קשתות במרכזה של לוקסמבורג, עיר הבירה של לוקסמבורג, ואחד מסמליה המוכרים. הגשר נושא מסלולים דו סטריים לרכבת קלה ולמכוניות ומדרכות מקבילות להולכי רגל. כמו כן מצוי בו מפלס נוסף לשימושם של רוכבי אופנים והולכי רגל.
הגשר.
הגשר נטוי בגובה של 42 מטר מעל ערוצו העמוק של נהר הפטרוס (Pétrusse) והפארק שסביבו. בנייתו החלה בשנת 1900 והוא נפתח ב-1903. הגשר קרוי על שמו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג בשנים 1890-1905.
בני העיר מכנים את גשר אדולף "הגשר החדש", כאשר "הגשר הישן" הוא הפסרל, שנבנה 42 שנים לפניו, במהלך הרחבתה של העיר. עם השנים התברר כי הפסרל צר מלהכיל את התנועה המבקשת לעבור בו. על כן שכרה הממשלה ב-1896 את שירותיו של אלבר רודאנז' (Albert Rodange) הלוקסמבורגי כדי לתכנן גשר נוסף. מאחר שהוא לא היה מנוסה בבניית גשרים, צורף אליו הצרפתי פול סז'ורנה (Paul Séjourné). סז'ורנה הסכים עם האתר שבחר רודאנז' לבניית הגשר, אך הביא לשינוי תכנון הקשתות התומכות שלו. באורך של 153 מטר ועם קשת מרכזית באורך של 85 מטר היה זה גשר הקשתות הבנוי אבן הארוך ביותר בזמנו. עמודי הגשר וקשתותיו נבנו מאבן חול מקומית, ואילו משטח הגשר נוצק מבטון מזוין. תכנון הגשר הועתק לגשרים שנבנו לימים בעיר טולון שבצרפת ובעיר פילדלפיה שבארצות הברית.