נגד כל הסיכויים (באנגלית: The Adjustment Bureau) הוא סרט מתח רומנטי מדע בדיוני אמריקאי משנת 2011 שכתב וביים ג'ורג' נולפי, מבוסס על הסיפור הקצר של פיליפ ק. דיק "Adjustment Team". בכיכובם של מאט דיימון, אמילי בלאנט, אנתוני מאקי, ג'ון סלאטרי וטרנס סטאַמפּ. הסרט מגולל את סיפורו של חבר קונגרס בארצות הברית המגלה שמה שנראה כאירועים מקריים בחייו נשלטים על ידי קבוצה מסתורית וחזקה. לאחר שאירוע שלא תוכנן על ידי הבקרים הללו מתרחש - מפגש רומנטי עם רקדנית - הוא נאבק נגדם למרות הבטחתם לעתיד גדול עבורו, תמורה להימנעותו מלהיפגש עמה.
הסרט יצא לאקרנים ב-3 באפריל 2011 וזכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את ההופעה של דיימון ואת הכימיה שלו עם בלאנט. הסרט הכניס 127 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 50 מיליון דולר.
עלילה.
בשנת 2006, חבר הקונגרס מברוקלין דייוויד נוריס מתמודד ללא הצלחה על מקום בסנאט של ארצות הברית. בעודו מתכונן על נאום ההפסד שלו, פוגש דייוויד את אליז סאלאס. הם חולקים נשיקה לוהטת, אם כי הוא לא מקבל את שמה. בהשראתה, דייוויד נואם נאום גלוי להפליא שמתקבל היטב, מה שהופך אותו למועמד מוביל למירוץ 2010.
חודש לאחר מכן, דייוויד מתכונן לתפקיד חדש. בפארק מדיסון סקוור, בסמוך לביתו של דייוויד, אדם בשם הארי מיטשל מקבל משימה מהממונה עליו ריצ'רדסון. הארי ישפוך קפה על חולצתו של דייוויד בשעה 07:05 בבוקר, כך שדייוויד יאחר לאוטובוס שלו. עם זאת, הארי נרדם; דייוויד עולה לאוטובוס, פוגש את אליז ומקבל את מספר הטלפון שלה.
דייוויד מגיע לעבודה מוקדם ומגלה שכולם בבניין קפואים ונבדקים על ידי גברים לא מוכרים. דייוויד מנסה לברוח, אך נתפס ומובל למחסן. ריצ'רדסון מגלה באי-רצון לדייוויד על קיומה של "לשכת ההתאמה". כעובדיו, ריצ'רדסון ואנשיו מבטיחים שחייהם של אנשים יתנהלו על פי "התוכנית", מסמך מורכב שריצ'רדסון מציג ל"יושב ראש". אנשי הלשכה הורסים את הפתק שמכיל את מספר הטלפון של אליז והוא מוזהר כי אם הוא חושף את קיומם של הלשכה למישהו אחר, הוא "יאותחל" יעבור לובוטומיה מאחר שהוא לא נועד לפגוש את אליז שוב.
שלוש שנים לאחר מכן, דייוויד שוב נתקל באליז לאחר שראה אותה מחלון האוטובוס; הוא מספר לה שעלה שלוש שנים על אוטובוס זה לעבודה, בתקווה לראות אותה. הוא לומד שהיא רוקדת בלט מודרני. הלשכה מנסה למנוע מהם לפתוח במערכת יחסים על ידי שינוי לוחות הזמנים שלהם ולמנוע את מפגשיהם. דייוויד מתמודד ברחבי העיר, נלחם ביכולות הלשכה "לשלוט על בחירותיו" כדי להבטיח שהוא יפגוש את אליז. במהלך המרדף הלשכה משתמשת בפתחים רגילים כדי לנסוע באופן מיידי למקומות מרוחקים.
הבכיר תומפסון משתלט על דייוויד ולוקח אותו למחסן, שם טוען דייוויד שיש לו את הזכות לבחור את דרכו שלו. תומפסון אומר כי האנושות קיבלה רצון חופשי לאחר שיא האימפריה הרומית, אך אז הביאה על עצמה את ימי הביניים האפלים. הלשכה השתלטה אחרי חמש מאות שנים של ברבריות, ויצרה את הרנסאנס, הנאורות והמהפכה המדעית. כאשר הוענק רצון חופשי בשנת 1910, הדבר הביא למלחמת העולם הראשונה, השפל הגדול, הפשיזם, השואה ומשבר הטילים בקובה ואילצו את הלשכה להשתלט מחדש. תומפסון מרמז בתוקף כי ללא השפעתה של אליז דייוויד יהפוך לנשיא ארצות הברית, ואילו אליז תהפוך לרקדנית וכוריאוגרפית מפורסמת בעולם ושהיותם ביחד יהרוס את העתיד של שניהם. תומפסון גורם לאליז לנקוע את קרסולה בהופעה כדי להפגין את כוחו ודייוויד נוטש אותה בבית החולים כדי להציל אותם מהגורל שתומפסון תיאר.
11 חודשים אחר כך צ'ארלי מספר לדייוויד על החתונה הממשמשת ובאה של אליז כשהוא מתמודד שוב במסע הבחירות. הארי מתקשר לדייוויד באמצעות פגישות חשאיות בגשם או בקרבת מים, מה שמונע מהלשכה לעקוב אחריהם. הארי מגלה שתומפסון הגזים בהשלכות השליליות של מערכת היחסים של דייוויד ואליז ומלמד את דייוויד כיצד להשתמש בדלתות כדי לעבור ממקום למקום ולהתחמק מהתאמות הלשכה. רגע לפני החתונה דייוויד מגיע לאליז, מגלה לה את קיומה של הלשכה ומראה לה כיצד הוא נוסע דרך דלתות. הלשכה רודפת אחריהם ברחבי ניו יורק. כשהם מגיעים לפסל החירות דייוויד מחליט למצוא את היושב ראש שיסיים את המרדף ואליז בוחרת להתלוות אליו. הם נכנסים למשרדי הלשכה עם סוכנים במרדף אחריהם.
לאחר מרדף בבניין דייוויד ואליז מוצאים עצמם מוקפים על מרפסת התצפית של בניין GE. הם מצהירים על אהבתם ונשיקתם לפני שניתן יהיה לאתחל את דייוויד. כשהם מרפים זה מזה, חברי הלשכה נעלמים. תומפסון מופיע, אך הוא מופרע על ידי הארי, שמראה לו, ואז לדייוויד ואליז, את התוכנית המתוקנת שלהם מהיושב ראש: כזו שהיא ריקה החל מהרגע הנוכחי. הארי משבח אותם על התמסרותם זה לזה ואז אומר שהם חופשיים לעזוב. דייוויד ואליז הולכים ברחוב כשהארי משער כי ייתכן שמטרת היושב ראש היא להכין את האנושות לקראת יום אחד שזו תכתוב תוכנית משלה.
סימן הטעמה עלי כפול
Pity Party EP
Pity Party EP (בעברית: מסיבת רחמים: המיני-אלבום) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז. המיני-אלבום יצא לאור ב-6 במאי 2016 על ידי חברות התקליטים וורנר שאפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס.
בסמוך לצאתו, הוציאה מרטינז גם את המיני-אלבום Cry Baby's Extra Clutter EP.
רקע.
שיר הנושא של המיני-אלבום הוא "Pity Party", אשר נכתב על ידי סי. ג'יי. ברן, קארה דיוגארדי, ג'ון גליק, וולי גולד, סימור גוטליב, מלאני מרטינז והרב ווינר והופק על ידי סי. ג'יי. ברן. איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
במיני-אלבום נכלל השיר "Dollhouse". השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז וקינטיקה &amp; וואן לאב והופק על ידי קינטיקה &amp; וואן. כמו כן, הופיע השיר בתוכנית הטלוויזיה "שקרניות קטנות". איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
נגד כל הסיכויים
K-12 Tour
K-12 Tour הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז. סיבוב ההופעות החל ב-13 באוקטובר 2019, והיה עתיד להסתיים ב-26 ביוני 2020. אולם, בשל התפשטות נגיף הקורונה סיבוב ההופעות נעצר וחלק מהופעותיו בוטלו או נדחו.
בין היתר, סיבוב ההופעות יצא על מנת לקדם את אלבומה השני של מרטינז באותו השם, K-12.
רשימת שירים.
להלן רשימת השירים אותם שרה מלאני מרטינז במהלך סיבוב ההופעות:
מחנה פפנדורף
מחנה פפנדורף (בגרמנית: Pöppendorf Lager) שימש כמחנה מעבר במחוז ליבק, היה ביער וולדהוסנר בין השנים 1945 – 1951. במחנה עברו מיליון איש: חיילי הוורמאכט, פליטים גרמנים, מהגרים מאזורי המזרח וחלק מהמעפילים מאניית המעפילים "אקסודוס-1947" שגורשו מארץ ישראל על ידי הבריטים כחלק ממבצע אואזיס. מחנה פפנדורף היה מחנה הפליטים הגדול ביותר במדינת שלזוויג-הולשטיין שבצפון גרמניה.
מיקום.
המחנה היה ממוקם צפונית לתחנת הרכבת קוקניץ / פורסט-האוס וולדוסן הישנה שבווסט-הוסנר פורסט. במקום שרידים שאינם ניתנים לזיהוי, בגלל היער המחטני המתחדש של יער וולדוסן. הכניסה הנוכחית לאתר בחניון השני, בדרך מהפורסטהאוס וולדוסן דרך יער וולדוסנר לכיוון העיירה פפנדורף .
רקע.
אסירי המחנה הגיעו באניות דרך נמל טרוומונדה שלחוף הים הבלטי או ברכבות מסע דרך תחנת הרכבת המרכזית של לובק או דרך תחנת הרכבת של קוקניץ. הובלתם של אסירי המחנה מהנמל או מתחנות הרכבת אל למחנה בוצעה על ידי מערכת התובלה וההיסעים של מפקדת המחנה. עם הגעתם הועברו אסירי המחנה למתקן טיהור וחיטוי כהכנה לבדיקות רפואיות. החולים נשלחו לבתי החולים בלובק או לצריף המרפאה במחנה. הפליטים אשר הגיעו מאזורי המזרח היו במצב גרוע ביותר. לעומת החוזרים מדנמרק ושבויי המלחמה מהאזורים האנגלים והאמריקאים שהיו במצב טוב יותר.
תיאור המחנה.
מחנה פפנדורף שכן במרחק 700 מטר מתחנת הרכבת לובק-קוקניץ. המחנה נבנה על שטח של כ-100 דונם בתוך יער מחטני. האסירים/הפליטים שוכנו בצריפי עץ, אוהלים וצריפי ניסן. במחנה היו אוהל גדול ששימש חדר אוכל, צריף מרפאה שבו טופלו אסירים חולים וחנות למוצרי צריכה ומזון מרכזית אשר מיקומה היה בפונדק וולדוסן. במחנה ניצבו 56 צריפים קטנים בעלי גג מעוגל עשוי פח גלי ("צריפי ניסן") שמידותיהם 16X35 רגל; 14 צריפי ניסן גדולים יותר ו-125 אוהלים קטנים למגורי 5–6 אנשים בכל אחד. לכל אדם הוכנו מיטת ברזל, מזרן ושמיכה אחת בלבד. לרשות כל דיירי המחנה הועמדו 5 חדרי רחצה. בתי שימוש שהיו מתקנים פתוחים ללא מחיצות חלוקה לתאים ( מסוג "בור צליפה"). רוב האנשים הצטופפו בצריפים על דרגשים ובמיטות יחיד שישנו בהם 2 אנשים זה ליד זה.
בנוסף, סוכנות הסיוע האירופי נורווגי הקימה במחנה צריף לאירועי תרבות. הנהלת המחנה שכנה במחנה התחתון.
בניית המחנה והשימוש בו.
מחנה פופנדורף היה מחנה מעבר הפליטים הגדול ביותר בצפון גרמניה. הוקם בשנת 1945 בהוראת הממשל הצבאי הבריטי. המחנה נסגר ונהרס בשנת 1951.
מחנה השחרור של חיילי ארמיית נורווגיה.