או כמו שמתאר את זה פין:
המחבר.
הרבה השערות הועלו בקרב חוקרי ספרות וקוראים לגבי אמיתות הספר, האם כתב אותו תאולוג, פילוסוף או חוקר ידוע. האם דבריה של אנה באמת יכולים להיאמר על ידי ילדה בת 5?
אין תשובה חד משמעית בספר, מלבד אחרית הדבר שמצורפת לספר בה מצוטט מר ורנון ספרוקסטון, עורך הוצאת "קולינס"
"...ניסיתי לצייר בדמיוני את המחבר ואת רקעו והגעתי לכלל מסקנה כי זהו ודאי הוגה דעות בעל השכלה תאולוגית וניסיון מדעי..."
אך ההמשך מבהר את טעותו:
"הפגישה בין השניים הוכיחה למו"ל את טעותו הגדולה. המחבר האלמוני לא היה אלא 'פין', ממש כמו שתיאר את עצמו בספר: גבר גבה קומה ורב כוח, בעל נפש תמימה וסקרנית, איש שיחה המפליא להקשיב לזולתו, שחי וגדל באיסט-אנד הלונדוני בין "אנשי הלילה" המוזרים ופשוטי העם טובי הלב...".
ככל הנראה, 'פין' הוא שם העט של סידני (סיד) הופקינס (1919–1999). הופקינס גדל בלונדון, ככל הנראה בסביבה דומה לזו המתוארת בספר "מר אל, כאן אנה". בזכות מלגה שקיבל, הצליח הופקינס ללמוד בבית ספר יוקרתי, והושפע מאוד ממורה בשם ג'ון ד. הודג', אך עזב את הלימודים בגיל 16. בעקבות אירוע של נפילה בלתי מוסברת מצוק, הגיע הופקינס למוסד טיפולי, ובהמשך עבד במקום כאיש צוות. סידני הופקינס נקבר בכפר קטן בסומרסט, אנגליה.
לשם העט פין ישנן מספר פרשנויות, הראשונה, כמוגדר בספר:
"...אם אתם בקיאים במיתולוגיה האירית, תזכרו בטח כי פין שלהם היה ברנש די מגודל. גם אני. מתנשא לגובה שני מטר וחמישה, עם משקל עודף של שישים קילו..."
אך בעקבות האהבה הגדולה לכימיה ניתן גם לטעון כי המשמעות של השם פין (באנגלית Fynn) היא בכלל מתחום הכימיה בה fyn היא מולקולה שלוקחת חלק בתהליכי העברת המידע במוח.
בהמשך להצלחת הספר יצא ב-1986 ספר המשך "Anna's book" (תורגם לעברית ב-1988 בשם 'הספר של אנה' על ידי יחיעם פדן) אך זה האחרון לא זכה להצלחה כמו קודמו. ב-1990 יצא ספר המשך נוסף - Anna and the black knight שטרם תורגם לעברית.
קישורים חיצוניים.
תולדות חייו של המחבר - סידני הופקינס
פרוטוקול דמשק
פרוטוקול דמשק היה מסמך מתקופת מלחמת העולם הראשונה, אשר ניתן לפייסל אבן חוסיין על ידי שתי אגודות הסתרים הערביות אל-פתאת ואל-עהד בעת ביקורו השני לדמשק שבמהלכו נועד עם בכירים טורקיים בקונסטנטינופול. אגודות הסתרים הכריזו שהן תתמוכנה במרד נגד האימפריה העות'מאנית אותו ארגן אביו של פייסל חוסיין בן עלי. האגודות התנו זאת בכך שהתנאים בפרוטוקול יועברו אל הבריטים. דרישות אלו, אשר הגדירו את הטריטוריה של מדינה ערבית עצמאית שתוקם במזרח התיכון ותכיל את כל האדמות של אסיה המערבית, הפכו מאוחר יותר למצע הדיונים במכתבי חוסיין-מקמהון.
הרקע.
דיונים עם הוריישו קיצ'נר.
ב-5 בפברואר שנת 1914 נפגש בנו של השריף, עבדאללה (לימים עבדאללה הראשון, מלך ירדן), עם הוריישו קיצ'נר, המושל הבריטי במצרים וסודאן. הפגישה נערכה בקהיר ובמהלכה שאל עבדאללה האם הבריטים יגישו לחוסיין סיוע במקרה שהטורקים יתקפו את חג'אז. תגובתו של קיצ'נר הייתה שלילית. ברם, חודשיים לאחר מכן נפגש עבדאללה עם רונאלד סטורס, מזכירו של קיצ'נר, ובפגישה זו הבטיח לו המזכיר שבריטניה תבטיח את הסטטוס קוו כנגד "התוקפנות הטורקית".
חוסר הרצון הבריטי להתנגד לטורקים נגוז לאחר פרוץ המלחמה באוגוסט 1914. קיצ'נר, ששירת כעת בתפקיד מזכיר המדינה לענייני המלחמה, שלח הודעה לעבדאללה ובה שאל האם הערבים יתמכו בבריטניה אם טורקיה תצטרף לצד הגרמני במלחמה. עבדאללה השיב שהשריף יתמוך בבריטניה אם זו תתמוך במאבקו נגד הטורקים.
עד שהגיעה תשובתו של קיצ'נר באוקטובר הטורקים כבר הצטרפו אל הגרמנים
קיצ'נר כעת הכריז שאם האמיר והאומה הערבית יתמכו בבריטניה במלחמה, הבריטים יכירו בעצמאות של האמירות ושל הערבים ויתר על כן אף יגנו על הערבים נגד אויבים מחוץ. ואז קיצ'נר הוסיף על דעת עצמו משפט שעתיד לעורר מחלוקת בלונדון ובמזרח התיכון שנים רבות לאחר מכן. הוא אמר "ייתכן שהערבים מהגזע האמיתי ישלטו על החליפות במכה או באל-מדינה וכך עשוי לצמוח טוב, בסיוע האל, מכל הרשע שמשתולל כעת.
בתגובתו חוסין לא הזכיר את החליפות אלא אמר שהוא לא יוכל מידית לקטוע את היחסים עם הטורקים בשל מעמדו באסלאם.
הטורקים מכריזים על ג'יהאד.
ב-11 בנובמבר 1914, הכריזו הטורקים על ג'יהאד נגד מדינות ההסכמה ודחקו בחוסיין בן עלי
השריף של מכה, לתמוך בהם ולשלוח חיילים לתגבור כוחותיהם.
זמן לא רב לאחר ההכרזה הגיעו אל חוסיין נציגים משתי אגודות הסתרים הערביות בינואר 1915 במטרה לשכנעו להנהיג מרד כנגד האימפריה. בד בבד בנו הבכור של חוסיין עלי אבן חוסיין חשף מזימה טורקית להפיל את השריף ולהעלות במקומו את עלי ח'יידאר, ראש ענף המוטאליב העשוק במשפחת שריף.
חוסיין הורה לבנו פייסל (לימים פייסל הראשון מלך עיראק) להטיח בפני הווזיר הגדול בקונסטנטינופול את העדויות למזימה, אך גם לבקר בדמשק על מנת לבדוק את ההתכנות של מרד יחד עם מנהיגי אגודות הסתרים. פייסל עשה זאת ב-26 במרץ שנת 1915. לאחר חודש שיחות פייסל לא היה מרוצה מהכוח שבידי התנועה הערבית וסיכם שמרד לא יוכל להצליח ללא סיוע של אחת מהמעצמות. כשהגיע לקונסטנטינופול באפריל והתבקש על ידי הטורקים לסייע לג'יהאד, הוא החל להיות מודאג ממעמד משפחתו בחג'אז.
עם שובו, ביקר פייסל בדמשק על מנת לחדש את השיחות עם שתי אגודות הסתרים. במהלך ביקור זה קיבל פייסל את המסמך שלימים יקרא "פרוטוקול דמשק". המסמך הצהיר שהערבים ימרדו בסיוע בריטניה ובתמורה תוכר עצמאות הערבים באזור שמשתרע מדרום טורקיה, גובל במזרח עם פרס ועם המפרץ הפרסי, גובל במערב עם הים התיכון וגובל בדרום עם הים הערבי.
פגישה בטאיף.
בעת התייעצויות בטאיף שבסעודיה בין חוסין ובניו בשנת 1915 נקט פייסל בקו הזהיר, עלי התנגד למרד ועבדאללה תמך בקו של פעולה. לבסוף הציב השריף את יוני 1916 כתאריך תחילת המרד. הוא החל להוועד עם הנציב העליון מטעם בריטניה במצרים, הנרי מקמהון באמצעות מכתבי חוסיין מקמהון.
עלי בן חסין
פרנצ'סקו גספאריני
פרנצ'סקו גספאריני (באיטלקית: Francesco Gasparini; 1661 - 22 בפברואר 1727) היה מלחין בארוק ומורה איטלקי.
חייו.
גספאריני נולד בקאמיורה, סמוך ללוקה ולמד מוזיקה אצל ג'ובאני לגרנצי. הוא היה מנהל מוזיקלי של בית המחסה של החסד (Pio Ospedale della Pietà), בית יתומות שהעסיק את אנטוניו ויוואלדי כמורה למוזיקה.
בין תלמידיו של גספאריני היו בנדטו מרצ'לו ודומניקו סקרלטי.
בין יצירותיו הייתה האופרה Bajazette, שהמלחין לאונרדו לאו הוסיף לה סצינות קומיות בשנת 1722, כהקדמה לאופרות הקומיות שכתב בעצמו בהמשך.
ג'ובאני לגרנזי
הטבח בטבריה
הטבח בטבריה היה התקפה של פורעים ערבים על היהודים תושבי שכונת קריית שמואל בטבריה, שאירעה בליל 2 באוקטובר 1938 (ז' בתשרי ה'תרצ"ט), כחלק ממאורעות תרצ"ט. בתקיפה נרצחו 19 יהודים, מתוכם 11 ילדים.
מהלך המאורעות.
בתקופת המנדט הבריטי הייתה טבריה עיר בעלת אוכלוסייה מעורבת, של יהודים וערבים. בתקופה הקודמת להתקפה, ההגנה בטבריה לא הייתה מאורגנת כיאות. בשכונת קריית שמואל התגוררו 2,000 תושבים, כשמתוכם רק 36 חברי הגנה פעילים. בליל ההתקפה היו בשכונה רק 15 מגינים ולא היה ניתן לאייש את כל העמדות. כתוצאה מכך, הופקרו העמדות בצד הצפוני-מזרחי של העיר, מתוך הנחה שההתקפה מצד זה הפונה לים הכנרת תהיה קשה ביותר. כוחות פלוגות הלילה של אורד וינגייט היו עסוקות בפעולות בגליל התחתון, וכפי הנראה וינגייט הוטעה באותו יום על ידי מידע מסולף שסופק לו על ידי מארגני ההתקפה על טבריה.
עם רדת הלילה חסמו ערבים את כל הדרכים המובילות לטבריה במחסומי אבנים. בשעה 21:00 החלו לירות על העיר מכל עבריה, ובו בעת חדרה לעיר קבוצה של כ-70 ערבים מכיוון צפון-מזרח. הקבוצה שחדרה התחלקה לשתיים: חלקם חדרו לשכונת קריית שמואל, וחלקם התקיפו את בית הממשלה, והציתו אותו ואת המחסן של מחלקת העבודות הציבוריות.
הקבוצה שחדרה לשכונת קריית שמואל לא נתקלה בשום הפרעה. הם התחילו את מעשיהם בבית השמש ברחוב הרצל פינת רחוב אוהל-יעקב תוך התקדמות במורד רחוב הרצל כשהם פורצים לבתים, טובחים בתושבים ושורפים את המבנים. בבית אחד נרצחו אם וחמשת ילדיה, ובבית אחר נרצחה משפחה של ארבע נפשות. בית הכנסת הועלה באש ושָמָשו נרצח ליד ספר התורה. האירוע כולו נמשך כארבעים דקות ובסיומו יצאו הפורעים מהשכונה ללא התנגדות. שני נוטרים שחשו לעזרת השכונה נתקלו במארב ונהרגו.
ליד היישוב מצפה נתקלו הפורעים הנסוגים במארב של פלוגות הלילה שהרג חמישה מהם.
תוצאות.
מעודדים מהצלחת פעולתם בטבריה, רצחו ערבים ב-27 באוקטובר 1938 את ראש העירייה היהודי של טבריה, זאכי אלחדיף.
ההגנה הקימה ועדת חקירה בראשות יוסף אבידר, שחשפה כשלים רבים בהגנת העיר והמליצה על צעדים שיש לנקוט. מיכל גרבוביץ, תושבת העיר עזרה לפעילי הגנה לחשוף פעילות עוינת של ערבים בעיר.
משפט הנורמליזציה של נתר
במתמטיקה, ובמיוחד אלגברה קומוטטיבית, משפט הנורמליזציה של נתר הוא תוצאה טכנית חשובה שהוכיחה אמי נתר.
ניסוח המשפט.
המשפט קובע שכל תחום שלמות שהוא אלגברה נוצרת סופית מעל שדה formula_1, הוא הרחבה שלמה של חוג פולינומים. כלומר, קיימים באלגברה איברים בלתי תלויים אלגברית formula_2 כך שכל איבר formula_3 מאפס פולינום מתוקן עם מקדמים ב-formula_4.
מקרה פרטי של המשפט הוא הניסוח הבא:
שימושים ומסקנות.
משפט הנורמליזציה של נתר נחשב למשפט בסיסי באלגברה קומוטטיבית, ויש לו שימושים רבים להוכחות משפטים בסיסיים בתחום.
משמעות גאומטרית.