מתקן חיל הים הרוסי בטרטוס, סוריה, הוקם במהלך המלחמה הקרה תחת ההסכם ב-1971 עם סוריה. זהו המתקן הימי היחיד של רוסיה באזור הים התיכון, והמתקן הצבאי היחיד שנותר מחוץ לברית המועצות לשעבר.
בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הצי ה-5 בים התיכון, אשר הורכב מספינות מהצי הצפוני וצי הים השחור, הפסיק להתקיים. מאז מתקיימים לעיתים ביקורים של אוניות וצוללות הצי הרוסי לים התיכון. מאז התפרקות ברית המועצות הפך בסיס טרטוס לחלק מצי הים השחור.
מאז, רוסיה ויתרה לסוריה על שלושה רבעים מחובה, (9.8 מיליארד דולר מתוך 13.4) שנצבר רובו ככולו כתוצאה ממכירת נשק בעידן הסובייטי אז הייתה רוסיה ספקית הנשק העיקרית של סוריה, רוסיה וסוריה קיימו דיונים על האפשרות שרוסיה תפתח מחדש את בסיס הצי שלה ואף תגדיל אותו, כך שרוסיה תוכל לחזק את הנוכחות שלה בים התיכון. עם התדרדרות יחסיה של רוסיה עם המערב, על רקע המלחמה בדרום אוסטיה בשנת 2008, וכוונת ארצות הברית להציב מערכות הגנה מפני טילים על אדמת פולין הסכים הנשיא אסד להפוך את בסיס הצי בטרטוס לנמל קבע של אוניות מלחמה רוסיות הנושאות טילים גרעיניים. מאז 2009, רוסיה החלה לשפץ את בסיס צי טרטוס כולל העמקת הנמל במטרה לאפשר לאוניות מלחמה גדולות יותר לעגון בו.
ביוני 2013, סגן שר החוץ הרוסי, מיכאיל בוגדנוב אמר כי בסיס הצי הרוסי בטרטוס פּוּנַה. בוגדנוב צוטט כאומר כי "נכון להיום, למשרד ההגנה הרוסי אין אף אדם המוצב בסוריה. לבסיס אין שום חשיבות צבאית אסטרטגית". עם זאת, ב-1 באוקטובר 2015, משרד הביטחון הרוסי אמר כי צי האוויר הרוסי בסוריה כולל למעלה מ-50 מטוסי קרב ומסוקים בתחנתם בטרטוס.
מלבד הצי בתדמור, רוסיה מחזיקה, מאז 2013, בבסיס אוויר גם בעיר תדמור (פלמירה). בנוסף, נמל לטקיה שבסוריה משמש גם את צי הים השחור הרוסי.
ביטוי נוסף לשיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות הוא נוכחותם של מומחים צבאיים רוסים בבסיסים שונים ברחבי המדינה. עדות לכך נמצאה בבסיס תל חארה שבקוניטרה בדרום סוריה, שנפל בידי כוחות האופוזיציה הסורית באוקטובר 2014, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, ונמצאו בו מסמכים המעידים כי מדובר בבסיס מודיעין רוסי-סורי משותף.
מבחינת ישראל, שיתוף פעולה צבאי זה בין רוסיה לסוריה, ובמיוחד עסקאות הנשק בין הצדדים, גורם ללחץ בקרב גורמי הביטחון הישראלים. אלה טוענים כי הנשק אשר מוכרת רוסיה לסוריה - עושה את דרכו לידי חזבאללה ומשמש את הארגון במסגרת התנגשויות אלימות עם ישראל. (למשל, במלחמת לבנון השנייה, אז טילים אשר שימשו את חזבאללה היו רובם ככולם מתוצרת רוסיה). בינואר 2005 נוצר משבר ביחסי ישראל-רוסיה בעקבות פרסומים על מכירת טילי כתף מתקדמים לסוריה. חששה העיקרי של ישראל היה מפני זליגה של טילים אלה לידי חזבאללה. מלבד ישראל, גם הממשל האמריקאי הביע התנגדות נחרצת לעסקה ואף איים במרומז בהטלת סנקציות נגד סוריה אם העסקה אכן תתבצע. בביקור שערך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בארץ מספר חודשים לאחר מכן הוא התייחס לעסקת הטילים הנרקמת והודיע כי מדובר בטילים קצרי טווח (4.5 ק"מ בלבד), ולכן אין בהם כדי לסכן את ביטחונה של ישראל. כן גילה כי הטיל וטו על הצעה של הצבא ומערכת הביטחון הרוסיים למכור מערכות כלי נשק וטילים מתקדמים למדינות במזרח התיכון, ובכלל זה לסוריה.
עד 2022, הוקמו כמה בסיסים רוסיים בסוריה, כמו בסיסים ששכנו ליד לטקיה.
יחסים כלכליים.
מכירות נשק.
לרוסיה אינטרסים כלכליים משמעותיים בסוריה. השקעותיה במדינה זו מוערכות בכ-19.4 מיליארד דולר בשנת 2009, לפי עיתון הטיימס במוסקבה, ושווי היצוא שלה לסוריה היה 1.1 מיליארד דולר בשנת 2010.
מכירות הנשק של ברית המועצות לסוריה בשנות ה-70 וה-80 היוו 90% מכלל יבוא הנשק הצבאי לסוריה, כך לפי שירות המחקר של הקונגרס האמריקאי בדו"ח שפורסם בשנת 2008. הדו"ח ציין כי סוריה רכשה ציוד צבאי סובייטי בשווי של כמה מיליארדים, כולל "OTR-21 טוצ'קה", מערכת לשיגור טילים בליסטיים קצרי-טווח (70 ק"מ).
לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991, סוריה מצאה את עצמה נטולת מקורות אספקה לנשק, אך המשיכה לחפש אותם דרך המדינות הגרורות הסובייטיות לשעבר. הקמת הפדרציה הרוסית בשנת 1992 הביאה עמה את חידוש היחסים בין סוריה והפטרון-ספק לשעבר, שבא לידי ביטוי מיוחד במחיקת כמעט 73% מהחוב של סוריה. על פי הדיווחים, 2.4% מסך היצוא של רוסיה מגיע ממכירות ביטחוניות.
בשנים 2000 - 2010, מכרה רוסיה לסוריה תחמושת בשווי של 1.5 מיליארד דולר, מה שהפך את סוריה ללקוחה השביעי בגודלה של התעשייה הצבאית הרוסית, על פי Dmitri Trenin בניו יורק טיימס.
בשנים 2011 - 2012 מומשו חוזים לעסקאות נשק עם סוריה בהיקף של 687 מיליון דולר, על פי המכון הבינלאומי לחקר השלום בסטוקהולם (SIPRI). [35]. בשנת 2011, הוערך פוטנציאל השוק הסורי בלמעלה מארבעה מיליארד דולר בחוזים פעילים עתידיים.
ענפי משק אחרים.
נכון ל-2011, לחברות רוסיות נוכחות ניכרת בתחומים שונים בתעשייה הסורית, כמו תשתיות, אנרגיה ותיירות. פעילותה העיקרית של חברת הבניה הרוסית Stroitransgaz המספקת גז טבעי היא בסוריה. ב-2011 הסתכם שווי המעורבות של החברה בפרויקטים שונים במדינה ב-1.1 מיליארד דולר, והיא העסיקה צוות של 80 עובדים במדינה. ל- Stroitransgaz מפעל לעיבוד גז טבעי במרחק של 200 קילומטרים סמוך לעיר חומס, והיא מעורבת בסיוע טכני בבניתו של צינור הגז הערבי. "תתנפט" היא חברת האנרגיה הרוסית המשמעותית ביותר בסוריה. החברה החלה להיכנס לשוק הרוסי בשנת 2010 באמצעות מיזם משותף שעשתה עם חברת הנפט הלאומית הסורית להזרים נפט סורי, ובכוונתה להוציא 12 מיליון דולר על בארות גישוש סמוך לגבול העיראקי. חברות אחרות עם אינטרסים עסקיים גדולים בסוריה כוללות את יצרנית צינורות הפלדה TMK, מפיקת הגז, ITERA, ואת חברת התעופה הלאומית אירופלוט.
פיגועי מרץ 2016 בבריסל
בבוקר 22 במרץ 2016 אירעו שלושה פיגועי התאבדות בשני אתרים בבריסל בירת בלגיה. הראשון היה בנמל התעופה של בריסל, בו אירעו שני פיגועי התאבדות, וכשעה וחצי לאחר מכן התרחש פיגוע התאבדות בתחנת המטרו של בריסל. בשני הפיגועים נרצחו 32 אנשים, נפצעו יותר מ-300 בני אדם ומתו שלושת המחבלים המתאבדים. ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגועים.
רקע.
בעקבות פיגועי נובמבר 2015 בפריז הכריזה בלגיה על הגברת הכוננות בגבולותיה עם צרפת. מאוחר יותר הודיעה על מעצרם של כ-5 חשודים בסיוע למחבלים. ב-18 במרץ 2016 עצרה משטרת בלגיה את סלאח עבד א-סלאם, מהחשודים העיקריים בתכנון הפיגועים בפריז.
הפיגוע בנמל התעופה של בריסל.
הפיגוע הראשון התרחש ב-8:15 בנמל התעופה של בריסל, בו אירעו שני פיגועי התאבדות; אחד ליד עמדת הצ'ק-אין של אמריקן איירליינס ובריסל איירליינס, ואחד ליד בית קפה של סטארבקס. 12 אנשים נרצחו, 35 נפצעו. דווח שלפני הפיצוצים נשמעו ירי וצעקות בערבית.
לפי גורמי החקירה בבלגיה, המחבלים התכוונו לפגוע בנוסעים מבלגיה, משאר אירופה וכן בנוסעים אמריקנים.
הפיגוע בתחנת המטרו מאלבק.
כשעה לאחר הפיגוע בנמל התעופה התפוצץ מחבל מתאבד נוסף בשעה 9:11 בקרון המרכזי ברכבת בעלת שלושה קרונות בתחנת המטרו של בריסל מאלבק, סמוך לבנייני האיחוד האירופי. מיד לאחר הפיצוץ עצר הנהג את הרכבת ועזר לפנות את הנפגעים. בפיגוע נרצחו 16 בני אדם, 106 נפצעו, 17 מהם באורח קשה. בעקבות הפיגוע נסגרו בשעה 9:27 כל תחנות הרכבת בבריסל, והושבתו כל הרכבות המגיעות לבריסל מרחבי אירופה.
בעקבות הפיגועים.
בעקבות הפיגועים הועלתה רמת הכוננות והאבטחה בבלגיה ובכל אירופה, ובפרט בנמלי תעופה ברחבי אירופה, שם ננקטו צעדים דרסטיים של העלאת מספר החיילים והשוטרים המוצבים במקום במידה ניכרת, כמו גם הוספת ניידות שיטור רבות סביב בניני הטרמינל. שדה התעופה של בריסל נסגר להמראות ונחיתות, והופסקה כל פעילות התחבורה הציבורית בעיר. האבטחה בשדות התעופה בפריז ובפרנקפורט הוגברה וכמו כן הועלתה הכוננות בפריז ובלונדון. צרפת והולנד חסמו את המעברים היבשתיים לבלגיה, ובריטניה פרסמה אזהרת מסע לבריסל.
במהלך מסיבת עיתונאים בירדן שהתקיימה באותו יום בצהריים עם שר החוץ הירדני, הגיבה שרת החוץ של האיחוד האירופי פדריקה מוגריני על הפיגועים בבריסל שהתרחשו באותו בוקר, והפסיקה את מסיבת העיתונאים לאחר שפרצה בבכי.
הרשויות בבלגיה מסרו, כי בעקבות הפיגוע בנמל התעופה והנזק הרב שנגרם למקום, ישאר נמל התעופה סגור למשך שבוע לפחות, צעד שע"פ כלכלנים בכירים יגרום להפסדים של עשרות מיליוני אירו לחברות התעופה ולעובדים בנמל, ובסופו של דבר תצטרך ממשלת בלגיה לשאת בהוצאות ולפצות את כל אלו שניזוקו מהמהלך.
רשות שדות התעופה בישראל החליטה לאסור נחיתת מטוסים מאירופה בישראל, איסור שבוטל לאחר כשעה.
בתקשורת דווח שדאעש לקח אחריות על הפיגועים.
עדות שמסר נהג המונית שהסיע את המחבלים לנמל התעופה הביאה לזיהוי שניים מהמחבלים המתאבדים: האחים איברהים וחאלד אל-בקראווי. המחבל השלישי, שנמלט משדה התעופה מיד לאחר הפיגוע, נתפס יומיים לאחר מכן ב-24 במרץ, אולם רק ב-26 במרץ הוא זוהה בוודאות כמחבל השלישי, וזאת לאחר ניתוח התצלומים ממצלמות האבטחה של נמל התעופה. למרבה ההפתעה, ב-28 במרץ הודיע התובע הכללי של בלגיה כי ע"פ נתונים נוספים התברר שהאיש אינו קשור כלל לפיגוע, והוא שוחרר לביתו. בתקשורת העולמית הוצג כל העניין כמחדל מודיעיני מתמשך של הרשויות בבלגיה, שטרם הצליחו לפענח כראוי את זהות המחבלים ולהניח עליהם את ידן.
ב-16 באפריל הודיעה שרת התחבורה של בלגיה, ז'קלין גלאן, על התפטרותה עקב ליקויי האבטחה בנמל התעופה.
תגובות בישראל.