הרשת ממופה בהיטל מרקטור רוחבי סקנטי כלל עולמי. פני השטח של כדור הארץ מחולקים ל-60 פלחים רוחביים בין קו רוחב 80° דרום לקו רוחב 84° צפון (ולכן הרשת אינה מכילה את אזורי הקטבים) כאשר רוחב כל פלח הוא 6.5 מעלות בקו המשווה (6 מעלות + חפיפה בין פלחים). הרשת היא רשת ריבועית (Y,X) וכל קווי האורך שלה מקבילים לקו האורך (מרידיאן) המרכזי שעובר במרכז כל פלח. קו האורך המרכזי של כל פלח מקבל במפה טופוגרפית את הערך 500 קילומטר בציר Y והוא עולה לכיוון מזרח ויורד לכיוון מערב. כמו כן, על קו המשווה ערך ציר X הוא 0 קילומטר לכיוון צפון והוא עולה ככל שמצפינים. לעומת זאת, ערך קו המשווה לכיוון דרום הוא 10,000 קילומטר והוא יורד ככל שמדרימים. ערך זה ניתן על מנת שלא ייווצרו ערכים שליליים לאורך ציר X. כל נ.צ ברשת חייבת לכלול את מספר הפלח, קו אורך ב-3 ספרות (כיוון ממערב למזרח), קו רוחב ב-4 ספרות (כיוון מדרום לצפון) הנתונים מיוצגים בערכים של קילומטרים. מדינת ישראל נמצאת בפלח 36 כאשר קו האורך המרכזי בעל אורך גאוגרפי של 33° מזרח. גבולות אזור זה הם קווי אורך 36°-30° מזרח.
מאחר שהרשת לא ממפה את הקטבים בגלל עיוותים גדולים מדי באזורים אלו קיימת רשת שהיא רשת משלימה ל UTM, והיא נקראת רשת UPS והיא ממפה את הקטבים בלבד.
בריכת חזקיהו
בריכת חזקיהו היא מקווה מים עירוני מעשה ידי אדם מתקופת בית שני המצויה בדרומו של הרובע הנוצרי, בעיר העתיקה בירושלים, בעל מאפיינים של בריכת חורף.
לבריכה צורה מלבנית. אורכה (מדרום לצפון) של הבריכה הוא כשבעים וחמישה מטרים, ורוחבה (ממזרח למערב) כארבעים ושנים וחצי מטרים (42.5×75). סך שטחה של הבריכה הוא בערך 3150 מ"ר, למעלה משלושה דונם. הסימטריות של צורתה המלבנית מופרעת על ידי ח'אן הקופטים אשר תוחם את הבריכה מצפון.
הבריכה מוקפת מכל עבריה במבנים. הבניינים הגובלים ברחוב דוד תוחמים את הבריכה מדרום, הבניינים הגובלים ברחוב הנוצרים תוחמים את הבריכה ממזרח, בצפון נתחמת הבריכה על ידי ח'אן הקופטים, ובמערב נתחמת הבריכה על ידי קבוצת מבנים הסמוכים לסמטת סנט ג'ורג'.
בריכת חזקיהו ניזונה שנים רבות מבריכת ממילא על ידי אמת מים שהובילה מים בין שתי הבריכות. ייתכן שבריכת חזקיהו ניזונה גם ממימי האמה העליונה, אמה שהובילה מים לעיר מבריכות שלמה וממעיין אל ערוב בדרום הר חברון לירושלים בימי בית שני.
הבריכה הייתה פעילה עד לדורות האחרונים. בספר אשר הוציא הרופא וחוקר ארץ ישראל טיטוס טובלר בשנת 1853 ישנו ציור של בריכת חזקיהו מלאת מים. ניתוקה של בריכת חזקיהו מבריכת ממילא הביא להתייבשותה, במיוחד בימי הקיץ.
שמות הבריכה.
השם 'בריכת חזקיהו' הוא מאוחר וניתן לבריכה רק בדורות האחרונים על ידי עולי רגל נוצריים. בספר מלחמות היהודים (ל, יא, ד) של יוסף בן מתתיהו מכונה, ככל הנראה, בריכה זאת בשם 'בריכת המגדלים'. יוסף בן מתתיהו מזכיר את הבריכה בתיאור המצור הרומאי על ירושלים בשנת 70 לספירה: "והרומאים החלו לשפוך את הסוללות ... והסוללה עשה הלגיון העשירי בצד צפון במקום הנקרא בריכת אמיגדלון". השם בריכת המגדלים ניתן לה כנראה עקב סמיכותה למגדלים אשר היו במצודה הידועה כמגדל דוד.
בתקופה הצלבנית כונתה הבריכה 'מקווה המרחצאות' (בלטינית Lacus Balneorum), כנראה משום שבסמיכות לבריכה היה בית מרחץ. הערבים מכנים את הבריכה 'ברכת חמאם אל בטרק'. פירושו של שם זה הוא הבריכה של החמאם של הפטריארך. שם זה ניתן לה עקב סמיכותה לחמאם שהפעילה הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, ואולי יש לו קשר לשם הצלבני של הבריכה.
יש המעלים את האפשרות שבריכת חזקיהו היא 'הבריכה העליונה' אשר מופיעה בפרק ז בספר ישעיהו: "ויאמר ה' אל ישעיהו, צא נא לקראת אחז, אתה ושאר ישוב בנך, אל קצה תעלת הבריכה העליונה, אל מסילת שדה כובס". זיהוי זה אינו מקובל על האנציקלופדיה המקראית הממקמת את הבריכה העליונה במקום אחר, צפונית מזרחית ממיקומה של בריכת חזקיהו אך עדיין בתוך תחומי העיר העתיקה.
סקר טֶבַע בבריכה.
סקר של טבע בתווך העירוני בין חומות העיר העתיקה שנערך על ידי החברה להגנת הטבע והרשות לפיתוח ירושלים מלמד שהעיר העתיקה כחיבור אקולוגי בין שני אזורי אקלים - אקלים ספר המדבר ואקלים ים תיכוני - משמרת מגוון של מערכות אקולוגיות בזכות שיווי משקל עדין שמתקיים בין אדם לטבע. בבריכה שמתמלאת מדי חורף נמצאו ראשני קרפדות. ממימי הבריכה המוזנחת ומלאת האשפה נהנים גם סיסים ועטלפים.
מבצע ניקיון הבריכה.
במהלך חודש יוני 2011 החלה עיריית ירושלים בשיתוף עם הרשות לפיתוח ירושלים והמשרד להגנת הסביבה במבצע לנקיון הבריכה ולהסדרת הביוב הזורם לתוכה.
עבודות הניקיון בוצעו במהלך הלילה על מנת למזער את ההפרעה לסוחרי העיר העתיקה.
לאחר כחודשיים של עבודות מורכבות, בהן פונו אלפי טון פסולת ועפר, נחשפה רצפתה של הבריכה.
כמו כן הושלם חיבור כלל הבתים למערכת הביוב העירונית ובכך הופסקה הזרמת ביוב לבריכה.
דבר המלך במועצתו על פלשתינה (א&quot;י)
יצחק ליב גולדברג
יצחק לֵיְבּ גולדברג מכונה יל"ג (י"ב בשבט ה'תר"ך, 7 בפברואר 1860 – ט"ו באלול ה'תרצ"ה, 14 בדצמבר 1935) היה נדבן יהודי ופעיל ציוני ליטאי שעשה רבות למען התנועה הציונית ולמען בניין ארץ ישראל. מכונה לעיתים "הנדיב הלא ידוע". חיים נחמן ביאליק כתב עליו את השיר הפותח בשורה "יְהִי חֶלְקִי עִמָּכֶם, עַנְוֵי עוֹלָם, אִלְּמֵי נָפֶש".
ממייסדי חברת "הכשרת היישוב", כרמל מזרחי ו"הבונה". הקים את "פרדס גולדברג" בגבול תל אביב ואת "חוות גולדברג" בהר טוב. היה התורם הראשון ליישום רעיון גאולת הקרקעות של הקרן קיימת לישראל. תרם את הקרקע לבניית האוניברסיטה העברית בהר הצופים ואת המגרש לתיאטרון הבימה. היה המו"ל של "העולם" ו"הארץ", וממוציאי "העם", "הדור" וה"היום". ממקימי חברת אחיאסף.
תולדות חייו ופועלו.
יצחק לייב גולדברג נולד בעיירה שאקי שבפלך סובאלק, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), בן אלכסנדר סֶנדֶר הלוי וליבה סג"ל (בת ברוך סג"ל). למד בחדר ובהמשך בישיבה של ר' יצחק אלחנן ספקטור שנתיים ימים גמרא תלמוד בבלי. הוא עסק בווילנה במסחר ובפעילות ציונית, והיה ציר וילנה למן הקונגרס הציוני הראשון (1897). היה חבר באגודת חובבי ציון ומורשה הוועד האודיסאי. שימש כחבר מרכז ציוני רוסיה, ונאסר בגין פעילות זו.
בשנת 1888 נשא לאשה את רחל-רשל בת מִיכְל-זלמן פינס (בן דודו של הסופר הציוני יחיאל מיכל פינס). סייע לו בעסקיו ובפעילותו הציונית אחיו הצעיר בוריס (דוב) גולדברג שנפצע במאורעות 1921, לא השתקם מהן ונפטר כעבור זמן קצר.
גולדברג הקדיש חלק נכבד מהונו למעשה הציוני. הוא היה התורם הראשון ליישום רעיון הקרן קיימת לישראל, ואף נידב לקרן את הקרקע הראשונה – 200 דונם באזור חדרה. היה ממייסדי החברות "הכשרת היישוב" ו"אחיאסף", נרתם לפעילות תעשייתית בארץ ישראל באמצעות ליאון שטיין, והיה ממייסדי חברת כרמל מזרחי. הוא רכש פרדס גדול מידי קאפוס, גרמני תושב שכונת שרונה. הפרדס שכן על שטח שהיום ידוע כשכונת חרוזים ומתחם הבורסה ברמת גן ולימים נקרא פרדס גולדברג והפך למתקדם לתקופתו. פרדס גולדברג נודע בין היתר בשל הקפדתו של בעליו על עבודה עברית, בשל השכר הגבוה ששילם לפועליו ובשל התפוזים שגדלו בו. בתערוכת "תוצרת הארץ" שהתקיימה ביריד המזרח בתל אביב, בשנת 1929 גרפו תפוזי הפרדס פרסים על פרי משובח ואריזה מעולה וכן, פרס מיוחד מטעם הנציב העליון על "תיבת תפוחי הזהב הכי משובחה בתערוכה". הפרדס שכן באמצע הדרך בין יפו לפתח תקווה, והיה תחנה חשובה בחיי חלוצי העלייה השנייה. הפרדס ננטש זמנית בתקופת המאורעות. על הפרדס היה ממונה חתנו שמואל טולקובסקי.
בשנת 1910 רכש גולדברג כמחצית משטח המושבה הר-טוב, שהייתה במצוקה. הוא הקים שם את חוות גולדברג שהייתה משק הבקר המודרני הראשון בארץ ומימן נטיעת אלפי עצי יער סביב המושבה.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה השקיע גולדברג כספים ברכישת אדמות מהטמפלרים שעל הר הכרמל (מרכז הכרמל של ימינו). במקום בית סגן הקונסול הפרוסי, פריץ קלר, ברחוב קלר בחיפה, בנה גולדברג בית קיץ, וקרא לו "בית רחל" (ע"ש רעייתו, רחל גולדברג). הבית נהרס עם השנים, ונותר רק בית המשרתים המקורי של קלר. הרחוב הניצב נקרא על שם גולדברג: "שדרות יצחק".
גולדברג שילם את הסכום העיקרי (7,500 לא"י) לרכישת אחוזתו של סר ג'ון גריי היל , הקרקע שעליה נבנתה האוניברסיטה העברית בהר הצופים בירושלים, והעביר את האדמות לרשות קק"ל. כמו כן הקים את קרן יצחק לייב ורחל גולדברג לתמיכה בתרבות העברית. הקרן מסייעת לרכישת ספרים לספריות בתי ספר, מעניקה פרסים ספרותיים ומלגות לתלמידי הטכניון ולתלמידי מכללת לוינסקי לחינוך וגמנסיה הרצליה.
חותמו של גולדברג הוטבע גם בתחום העיתונות הציונית בארץ ובעולם. הוא ערך והוציא לאור את ביטאון ההסתדרות הציונית "העולם", והיה ממוציאי העיתון העברי "העם". כן היה ממייסדי השבועון "הדור" והיומון "היום", וממקימי חברת אחיאסף, שהוציאה את הירחון "השילוח". ב-1919, לאחר עלותו ארצה, ייסד את עיתון "הארץ" בגלגולו הראשון.
בשנת 1920 היה ממקימי חברת "הבונה", מטרתה העיקרית של חברת הבנייה הייתה להעסיק יהודים בכל עבודות הבנייה, ובכלל לבנות את ארץ ישראל העברית. חברת הבנייה היא מהראשונות שהתחילו לבנות בטכנולוגיית הבטון המזוין. לאחר מאורעות תרפ"ט, זכתה החברה במכרז לבניית המרכז המסחרי הישן בצפת, בית אשתם בצפת והחלה בבנייתו באוגוסט 1930.
רשל ויצחק לייב גולדברג תרמו את המגרש והלבנים להקמת תיאטרון הבימה, והיו ממיטביו.