הראש בצבע זהוב כיתר הגוף, והפנים והכפות אפרפרים. סימוני הפנים כוללים פס שחור על המצח, שברי פסים בצדדי הגולגולת, לחיים וסנטר לבנבנים. האוזניים זהובות ומוכתמות בחום ולבן. הזנב חום-זהוב בבסיסו ומתכהה בהדרגה בקצהו.
תפוצה וביולוגיה.
הפוסום הזהוב מצוי לאורך רכסי ההרים של גינאה החדשה המחולק בין פפואה ואינדונזיה: החל מרכס אואן סטנלי דרך רכס ביסמרק וכלה ברכס מאוקי; אוכלוסייה מבודדת נוספת נמצאת בחצי האי הואון. בית גידולו של הפוסום הזהוב כולל יערות גשם ממוזגים וטרופיים או יערות עננים ברום 2,900-900 מעל פני הים.
הפוסום הזהוב ישן במהלך היום בחללי עצים או הצטלבות עצים, ויוצא לתור אחר מזון לאחר רדת החשיכה. הוא ניזון בעיקר מעלים ופירות. הפוסומית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. מין זה ידוע במזגו הנוח שאינו חושש מן האדם, מה שהופך את לכידתו או הריגתו לקלה מן הרגיל. מעבר לכך, אין מידע נוסף על הביולוגיה של הפוסום הזהוב.
מצב.
הפוסום הזהוב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), ועשוי להעפיל למצב פגיע (VU) בשל ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה שקרובה לרמה של 30% במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. למרות התפוצה הרחבה של הפוסום, מספריו מצטמצמים בחלקים מסוימים בשל רגישות גבוהה לבירוא יערות וציד. הפוסום מצוי במספר אזורים מוגנים שהבולט שבהם הוא YUS בחצי האי הואון.
קישורים חיצוניים.
תמונה של פוסום זנב-טבעת זהוב בטבע.
פוסום זנב-טבעת נזירי
פוסום זנב-טבעת נזירי (שם מדעי: Pseudochirops coronatus; קרוי גם פוסום זנב-טבעת מתבודד), הוא מין פוסום בינוני ונדיר בסוג פוסום זנב-טבעת מדומה שאנדמי למערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1897 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ונחשב בעבר כתת-מין של פוסום זנב-טבעת אלברטיס עד שהוכר כמין נפרד בשנת 1993.
מידע כללי.
הפוסום הנזירי הוא המין השני בגודלו בסוג; מבנה גופו כבד וחסון וראשו חרוטי וקטן יחסית. אוזניו קצרות ושעירות, עיניו גדולות וחוטמו ריבועי ומוקף בזיפים ארוכים. זנבו של הפוסום ארוך, גמיש ועבה, ובניגוד לפוסומים טבעתיים רבים הוא שעיר לכל אורכו; בקצהו טבעת לפיתה האופיינית למשפחה. לפוסום טפרים ארוכים וחזקים וכריות הצמדה בכפות הרגליים שמסייעות לו בטיפוס על עצים. רגליו עבות ושרירות, ובאצבעות היד והרגל בהונות מנוגדות (1 ברגל 2 ביד) שמשפרות את האחיזה בענף. אורך ראשו וגופו של הפוסום הנזירי כ-35 סנטימטרים, אורך זנבו 28–33 סנטימטרים ומשקלו עד 1.5 קילוגרם.
הפרווה של הפוסום הנזירי עבה, צפופה ושעירה במיוחד. צבעה הכללי חום-קפה או חום-שוקולד כהה, והיא נוטה לגוון אפרורי בצדדים ולגוון קקאו במותניים. לאורך הגב יש פס שחור עבה שמסתיים באזור המצח, והחלק האחורי של הגוף מתכהה בהדרגה עד שהופך לשחור באזור הזנב. צידו התחתון של הפוסום בצבע לבן-שמנת או כתמתם-קרמי והגפיים והסנטר זהובים. הראש זהה בצבעו לגוף עם כתמים אפלים סביב האוזניים, העיניים והחוטם, והאף ורוד כהה. הכפות שחרחרות והטפרים בהירים. הפוסום הנזירי דומה חיצונית לפוסום זנב-טבעת אלברטיס שאף חופף איתו בטווח התפוצה, אך יש בין השניים מספר הבדלים: הפוסום הנזירי גדול וכבד משמעותית, פרוותו כהה וארוכה יותר, שיניו הטוחנות גדולות יותר ועצמות החוטם צרות.
הפוסום הנזירי אנדמי להרי ארפק בחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ) הנמצא במחוז פפואה המערבית שבשליטת אינדונזיה. בית הגידול של פוסום זה מורכב מיערות גשם ממוזגים, יערות עננים ויערות טחב ברום 2,250-1,000 מטר מעל פני הים. האקולוגיה והביולוגיה של הפוסום טרם נחקרה, ויש להניח שהיא דומה בפרטים רבים לקרוביו. כפי שמרמז שמו, הפוסום הנזירי חי בבדידות לאורך השנה להוציא מפגש קצר עם בן זוג בעונת הרבייה. מין פוסום אחר שאנדמי להרי ארפק הוא פוסום זנב-טבעת שלגל שמשתייך לסוג אחר, קטן משמעותית מהפוסום הנזירי ומאכלס אזורים נמוכים יותר.
מצב.
הפוסום הנזירי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), היות שטווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-7,500 קילומטרים רבועים, הוא מצוי ב-5 מקומות בלבד, בית הגידול שלו מצטמצם בהדרגה כתוצאה מבירוא יערות והפרעה אנושית, ובנוסף יש ירידה במספריו כתוצאה מציד למזון על ידי הילידים המקומיים. הפוסום הנזירי מצוי באזור מוגן אחד. ארגון השימור IUCN ממליץ לבצע מחקר אודות האקולוגיה, הביולוגיה והתפוצה המדויקת של המין, על מנת להעריך טוב יותר את האיומים המרחפים עליו.
פוסום זנב-טבעת נחושתי
פוסום זנב-טבעת נחושתי (שם מדעי: Pseudochirops cupreus; קרוי גם פוסום זנב-טבעת אדמוני) הוא מין של פוסום גדול ושעיר בסוג פוסום זנב-טבעת מדומה שאנדמי למרכז גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1897 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס והוא המין הגדול ביותר בסוגו ובמשפחתו.
תיאור.
הפוסום הנחושתי הוא המין הגדול ביותר במשפחת פוסומים זנבות-טבעת, כשאחריו נמצאים פוסום הסלע והדאון הענק. אורך ראשו וגופו: 41-36 סנטימטרים אורך זנבו: 31-27 סנטימטרים ומשקלו 2.2-1.3 קילוגרם. מבנה גופו חסון וכבד, גפיו עבות, וראשו גדול, נפוח ומעוגל. אוזניו קצרות ועגולות, עיניו גדולות וחוטמו רחב. זנבו ארוך ועבה עם טבעת לפיתה בקצהו, והשליש האחרון שלו קירח וחשוף ומשמש כסימן זיהוי של המין. בכפות ידיו ורגליו כריות הצמדה וטפרים גדולים וחזקים המסייעים לו בטיפוס. באצבעות רגליו וידיו בהונות מנוגדות שתפקידן לשפר את האחיזה בעצמים.
הפרווה של הפוסום הנחושתי גסה, צפופה וזיפית. צבעה הכללי נחושת כהה או בהיר, ולעיתים גם זהוב-זית או חום-אגוז. הגב נוטה להיות כהה יותר משאר הגוף ולאורכו פס שחור לא מוגדר. המותניים והצלעות בעלי גוון אפרורי, והכפות שחרחרות. הגחון בצבע אפרפר חיוור, בעוד שהחזה והמפשעה בצבע לבן בוהק. הראש בצבע זהה לצבע הגוף, עם כתמים שחרחרים סביב האוזניים ופנים אפרוריות. הסנטר בצבע לבן בוהק והלוע זהוב. האף ורוד כהה או שחור והעיניים חומות. הזנב כהה משאר הגוף, וקצהו החשוף בצבע ורוד כהה.
מבחינה חיצונית, הפוסום הנחושתי דומה מאוד לפוסום הנזירי שחי במערב גינאה, אולם נבדל ממנו בממדי גופו הגדולים ובצבעו הבהיר יותר.
תפוצה ואקולוגיה.
הפוסום הנחושתי מצוי לאורך הקורדילרה המרכזית של גינאה החדשה בשטחן של פפואה ואינדונזיה: מרכס מאוקי דרך רכס ביסמרק וכלה ברכס אואן סטנלי. בית הגידול של פוסום זה מורכב מיערות גשם טרופיים, יערות עננים, יערות טחב ובתה תת-אלפינית גבוהה ברום 4,000-1,500 מטר מעל פני הים, כשהוא מעדיף יערות ראשונים ומדי פעם נראה גם ביערות משניים ומטעים.
אף על פי שהפוסום הנחושתי נצפה בשעות היום, הוא פעיל בעיקר בשעות הלילה. את שעות היום הוא מבלה בשינה בחללי עצים או בחפירות נטושות של קוסקוס קרקעי וחולדה צמרירית דה וויס ("Mallomys aroaensis"). הפוסום ישן בדרך כלל בגפו, אך ישנן תצפיות של שינה בזוגות. הנקבה יוצאת לפעילות בסביבות השעה 7:00 בערב, והזכר כחצי שעה לאחר מכן. בסביבות 5:20 בבוקר, הפוסומים מחפשים מקום ללון בו למשך היום הבא.
בין 85 ל-90% מתזונתו של הפוסום הנחושתי מורכבת מעלים והיתר מפירות. בין הפוסום הנחושתי לקוסקוס ההרים מתרחשת תחרות על מקורות מזון שכן שני המינים חופפים בטווח התפוצה עם העדפות תזונה דומות; במפגש על עץ המשמש למזון, הפוסום הנחושתי מעדיף לסגת מפני קוסקוס ההרים החזק יותר, ויחזור לעץ רק לאחר שהקוסקוס יתרחק מהאזור.
הפוסום הנחושתי מתרבה לאורך השנה ללא עונה קבועה; לאחר תקופת היריון קצרה נולד צאצא יחיד ששוהה בכיס של הפוסומית בחודשים הראשונים לחייו.
מצב.
הפוסום הנחושתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, וכי אין זה סביר שתתרחש ירידה משמעותית במספרים. אין עדיין איומים משמעותיים על המין, אך ההפרעה האנושית בסביבת המחיה שלו דוחקת אותו לאזורים גבוהים יותר. אף על פי שהפוסום מושפע מציד אינטנסיבי לבשר, העדפות בית הגידול שלו גורמות לכך שהציד לא משפיע עליו ברמה משמעותית. הפוסום הנחושתי מצוי במספר אזורים מוגנים. מגמת האוכלוסייה יציבה, אך מספר הפרטים הבוגרים אינו ידוע.
פוסום זנב-טבעת דק
פוסום זנב-טבעת דק (שם מדעי: "Pseudochirulus"), הוא סוג של פוסום קטן-בינוני במשפחת הפוסומים הטבעתיים שכולל 8 מינים החיים בגינאה החדשה ובאוסטרליה. הסוג הוקם בשנת 1915 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי (Paul Matschie), כשקודם לכן המינים שבו שויכו לסוג פוסום זנב-טבעת. הסוג מכיל את המינים הקטנים שבין ששת הסוגים במשפחת הפוסומים הטבעתיים, אך בעל מספר המינים הרב ביותר.
תיאור.
לבני סוג זה מבנה גוף עגלגל, עם צורה דקה ועדינה ביחס לבני הסוג פוסום זנב-טבעת מדומה. הראש קטן מעוגל וקצר, והחוטם מחודד עם זיפים ארוכים סביבו. העיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה, והאוזניים קטנטנות ודקיקות. בכפות של הפוסום יש כריות הצמדה וטפרים חדים המסייעים לו בטיפוס; בכפות הקדמיות שתי אצבעות שפונות לצד מנוגד לאחרות ומאפשרות לפוסום ללפות את הענף משני צדדיו. הזנב ארוך, גמיש ושעיר, וצידו התחתון קירח עם טבעת לפיתה האופיינית למשפחה.
אורך הגוף של המינים בסוג נע בין 17 ל-36 סנטימטרים, אורך זנבם 15–39 סנטימטרים ומשקלם נע בין 100 ל-1,500 גרם. למינים בסוג יש פרווה עבה וצמרירית שצבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין אפור לחום או שחור. הצד התחתון יהיה בדרך כלל בהיר או לבן, ולרוב יהיה פס שחרחר על הגב והמצח.
תפוצה וביולוגיה.