מספר הזכיות הרצופות הגדול ביותר הוא שלוש פעמים, ורק שני מועדונים עשו זאת: ניו יורק גריק אמריקן אטלס אסטוריה (1967, 1968, 1969), וסיאטל סאונדרס (2009, 2010, 2011).
דאבלים.
הדאבל המסורתי הוא זכייה בעת ובעונה אחת בליגה ובגביע, הישג אליו הגיעו חמשת המועדונים הבאים:
שיאי שחקנים.
הכובשים המצטיינים.
הטבלה שלהלן מציגה את השחקנים עם מספר השערים הגבוה ביותר בגביע ארצות הברית הפתוח בתקופה המקצוענית המודרנית (1995–הווה).
דרך הניצוץ
דרך הניצוץ (ידועה גם פשוט בתור "ניצוץ", על שם ביטאונה) הייתה תנועת שמאל רדיקלי ישראלית שהוקמה באפריל 1977, על ידי קבוצה שהתפלגה מ"אוונגרד", שבעצמה הייתה פלג שפרש מ"מצפן".
פעילותה העיקרית של הקבוצה הייתה הפקת ביטאון בשם "דרך הניצוץ". מקור המלה "ניצוץ", כסמל של מהפכנים, הוא בהתקוממות חיל המצב בסנט פטרסבורג ב-1825. מרד שנכשל, וחמישה ממנהיגיו הוצאו להורג, והשאר הוגלו לסיביר. הסופר אלכסנדר פושקין הבריח לכלאם מכתב, ובתשובה הם כתבו לו: "מן הניצוץ תצא להבה". מכאן שאב לנין את הרעיון לקרוא לעיתון שהוציא בראשית המאה ה-20, "הניצוץ". הקבוצה כללה עשרה פעילים שכתבו, ערכו והפיצו את הביטאון בכמה מאות עותקים בעברית ובערבית (בשם "טריק אל־שאררה") מדי שבועיים. בשנת 1984, חיו חברי הקבוצה יחד בקומונה ועברו לגור בלונדון לזמן מה, ואחר כך חזרו לישראל. את הביטאון היו מוכרים באירועים והפגנות, בנוסף הצליחו לגייס כמה מאות מנויים קבועים.
בספטמבר 1987, נחקר לראשונה אחד מחברי הקבוצה היו אסף אדיב (אחיו של אודי אדיב), לאחר שחזר ממפגש של פעילי שלום בז'נבה. בפברואר 1988, ביטל הממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים, אליהו סויסה (שהיה אחר כך חבר כנסת של ש"ס), מכוח תקנות שעת חירום (1945), את הרישיון להפצת "דרך הניצוץ" בערבית במזרח ירושלים ויהודה ושמרון. על העיתונאי, ריבחי אל־ערורי, שכתב ותרגם עובר "דרך הניצוץ" בערבית, הוטלו שישה חודשי מעצר מינהלי, בפקודת שר הביטחון, יצחק רבין. זאת בניסיון למונע דיווחים על אירועי האינתיפאדה הראשונה שפרצה שלושה חודשים קודם לכן, עליה דיווח העיתון בהרחבה. הטענה הרשמית נגד חברי הקבוצה, הייתה שיש להם זיקה לארגון "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין". אגודת העיתונאים ירושלים שלחה מכתב לראש הממשלה ושר הפנים יצחק שמיר, במחאה על סגירת העיתון מבלי שהואשם בעבירה כל שהיא. בנוסף, 84 עיתונאים שלחו מכתב לשר הביטחון, יצחק רבין, בו הביעו תמיכה בדרישת אגודת העיתונאים, לבטל את ההחלטה לסגור את "דרך הניצוץ", ומחו על מעצר רבחי אל־ערורי. בין החותמים היו, סילבי קשת, עמוס קינן, בועז עברון, רן אדליסט, אורי אבנרי ויהושע קנז.
במהלך חודש אפריל 1988 נעצרו ארבעה מעורכי העיתון, לאחר שהמשיכו להפיץ אותו בשם חדש, למרות ביטול הרישיון. ב-8 במאי נעצרה גם העורכת הספרותית של העיתון הדס להב. ב-20 במאי, במחאה על סגירת "דרך הניצוץ" פרסמה קבוצת עיתונאים ואנשי רוח, עיתון חד-פעמי בשם "שומר הניצוץ", בין חברי הקבוצה היו: המשורר נתן זך, אסא כשר, זאב שטרנהל, אבישי מרגלית, נורית גרץ ואילנה המרמן. לאחר שהמדינה ביקשה לעצור את חברי הקבוצה עד תום ההליכים, פנה עורך דין אביגדור פלדמן לבג"ץ, לטענתו כל פעולתם הייתה הוצאת עיתון שהיה בפיקוח מלא והדוק של הצנזורה. והם לא הפרו אף פעם את הוראת הצנזורה. בתגובה אמרה המדינה ששלושה מחברי הקבוצה חשודים בחברות בארגון אסור ומגע עם סוכן זר. על סמך מידע שסיפק השב"כ, השופט אהרון ברק אישר את המעצר עד תום ההליכים. ביולי פתחו עצורי "דרך הניצוץ" בשביתת רעב, במחאה על תנאי מעצרם, לאחר שהנשים בקבוצה הושמו בצינוק ובידוד מאז תחילת מעצרם.
ב-25 בינואר 1989 הסתיים המשפט נגד ארבעת חברי הקבוצה בעסקת טיעון ובעונשי מאסר קצרים של עד שנתיים וחצי, שכללו את הזמן שישבו במעצר. סעיף האישום החמור ביותר נגד הארבעה, מגע עם סוכן זר, בוטל כחלק מעסקת הטיעון. חברי הקבוצה הודו שהיו בקשר עם פעילי החזית הדמוקרטית.
חברי הקבוצה אסף אדיב ומיכל שוורץ, היו אחר כך פעילים בעמותת "מען" ובמפלגת דעם, אותה הקימו ב-1995. בנוסף הקימו את ביטאון "אתגר", ביטאון העוסק במאבק בעוני ובאבטלה ומשמש ביטאון מפלגת דעם.
ויטפילד דיפי
דוקטור ביילי וויטפילד (ויט) דיפי (אנגלית: Bailey Whitfield Diffi; נולד ב-5 ביוני 1944 בקווינס שבניו יורק), קריפטוגרף אמריקאי, מחלוצי הצפנת מפתח פומבי. חתן פרס טיורינג לשנת 2015.
ביוגרפיה.
את התואר הראשון שלו במתמטיקה רכש במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ב-1965.
דיפי מפורסם בעיקר בשל המצאת רעיון הצפנת המפתח הפומבי בשנת 1975. מאמרם של ויטפילד דיפי ומרטין הלמן, "כיוונים חדשים בהצפנה" (פורסם לראשונה ב-1976), הציג שיטה חדשה לחלוטין להעברת מפתח הצפנה, שהרחיקה לכת עד כדי פתרון אחת הבעיות היסודיות בהצפנה - בעיית הפצת מפתחות - והתפרסמה לאחר מכן כשיטת דיפי הלמן. נראה שמאמרם היה זה שהמריץ והוביל כמעט, לפיתוח סוג חדש של אלגוריתמים להצפנה, הצפנת מפתח אסימטרי.
עד שנת 1978 ניהל דיפי את מחלקת מחקר מערכות האבטחה בחברת הטלפונים הקנדית נורטל, שם פיתח ארכיטקטורת ניהול מפתחות עבור מערכות אבטחה PDSO ברשתות NT הנקרא X.25.
בשנת 1991 הצטרף דיפי למעבדות סאן מיקרוסיסטמס (במנלו פארק שבקליפורניה) כמהנדס מוערך, שם העביר את מרבית שנות התשעים, בעיקר בפיתוח רעיון המפתח הפומבי והיבטיו השונים.
בשנת 1992 הוענק לו דוקטורט במדעים טכניים על ידי המוסד הפדרלי לטכנולוגיה של שווייץ (ETH). הוא גם עמית בקרן מרקוני וזכה בפרסים רבים, כמו פרס Donald McGannon על מחקרו בהקשר החברתי-מוסרי של מדיניות התקשורת, פרס IEEE-USA בשל תרומתו בפיתוח מדע הקריפטוגרפיה בכתבי העת שפרסם ופרסים נוספים מארגונים שונים כגון NSA, קרן Electronic Frontiers, מכון פרנקלין ועוד.
דיפי נשא דברים מספר פעמים בפני הקונגרס של ארצות הברית והביע את התנגדותו להגבלת השימוש באמצעים קריפטוגרפיים במגזר הפרטי והעסקי.
כיום משמש דיפי בתפקיד קצין אבטחה בכיר בסאן, סגן נשיא ועמית. כמו כן, הוא משמש כפרשן בכיר לחזון מדיניות האבטחה של סאן ואחראי לפיתוח האסטרטגיה של סאן למימוש החזון.
בשנת 1998 התפרסם ספרם של דיפי וסוזן לנדאו Privacy on the Line, העוסק בפוליטיקה של האזנות סתר והצפנה.
ב-2017 אשתו מרי פישר נפטרה .
לונה-גל
הלונה גל היה פארק מים בחוף גולן, בצדה הצפון-מזרחי של הכנרת. הלונה גל, שנפתח באביב בשנת 1984, היה פארק המים הראשון בישראל. הפארק הוקם בשטח של כ-40 דונם על ידי חמישה יישובים מרמת הגולן בבעלות משותפת: אליעד, גבעת יואב, נאות גולן, אניעם ומעלה גמלא. בעקבות ירידה בהכנסות ומגמות בעייתיות בניהול הכספים באתר, הובל הלונה גל לכונס נכסים. בקיץ 1992 נרכש הלונה גל על ידי מושב כנף והיה בבעלות משותפת של המושב ושל חברת דוגל יזום והשקעות בע"מ.
הלונה גל הכיל מתקנים רבים, מקומות ישיבה בצל, בריכת גלים, מגלשת סלאלום איטית, בריכות קטנות, ומתקני מים.
בבנייתו הראשונית הושקעו כשלושה מיליוני דולרים.
בשנת 2017 הוציא משרד הבריאות צו סגירה לפארק עקב ליקויי תברואה.
בשנת 2019 הפסיקו אחדים ממתקני האתר לפעול. האתר, שבשיא פעילותו אכלס כ-1,300 איש ליום ו-260 אלף בעונה, פעל לאחרונה ב-1 בספטמבר 2019, ונסגר לצמיתות ב-2020 בעקבות בעיות כלכליות כתוצאה מירידה בכמות המבקרים בנוסף להתפשטות מגפת הקורונה ותחרות מצד פארקי מים אחרים במרכז הארץ.
בעלי הפארק מתכננים להקים בשטח פארק המים הסגור, מלון חדש אשר יכלול 269 חדרי אירוח על פני 3 קומות.
אטרקציות ומתקנים.
במקום היו מתקנים מסוגים שונים, בין היתר: מגלשות מים, בריכת שחייה, משטח משחקים לקטנטנים.
מתקני המים של הלונה גל:
רישומי מלחמה
רישומי מלחמה הם ציורים ורישומים שנעשו בזמן מלחמה או קרוב אליה ובאים לתאר את מאורעות המלחמה. בין ציורי המלחמה המפורסמים: יצירתו של פרנסיסקו דה גויה בימי מלחמת נפוליאון בספרד, ציוריהם של אוטו דיקס וג'ורג' גרוס בגרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ציורי ג'ון פיפר והנרי מור באנגליה על מלחמת העולם השנייה ורישומי שמואל בק על מלחמת ששת הימים. ישנם גם ציורי מלחמה אצל ילדים.
בני הזוג בראונר והילדים במלחמת האזרחים בספרד.
המושג ציורי מלחמה של ילדים נולד במלחמת האזרחים בספרד (1936–1939). בני הזוג בראונר (Brauner) יצאו בהתנדבות לספרד לעזור לרפובליקה הספרדית. האישה פרנסואה הייתה רופאת ילדים ובעלה אלברט היה ד"ר לספרות ומחנך מומחה לבעיות ילדים. הם לקחו על עצמם לטפל בילדים – פליטים ויתומים שברחו מאזורי הקרבות. אלברט הצליח ליצור קשר טוב עם הילדים והוברר לו שציור הוא הדרך הטובה ביותר לתרפיה ויציאה מהפחד. הוא פנה לילדים וביקש מהם לצייר את החיים שלהם לפני המלחמה, את החיים שלהם בזמן המלחמה ואת החיים שלהם אחרי המלחמה. כך נוצר אוסף רישומי מלחמה של ילדים לדורות הבאים.
שמואל בק.
הצייר שמואל בק מוכר לקהל הישראלי כאמן הנוטה אל התחום שבין הסוריאליזם ובין הריאליזם הפנטסטי. כשהתבקש על ידי צה"ל לצייר את המלחמה במהלך שירות מילואים פעיל.
כמה ימים אחרי המלחמה סייר בק בשדות הקרב, אך את רישומי הפחם שלו עיבד על פי צילומים. הכול נרשם בצילום עד הפרטים הקטנים ביותר. בק תרגם את הצילומים והעניק להם מידה גדולה של אובייקטיביות, סילק את הספציפי ונתן למקומות ולדמויות צורה אוניברסלית יותר. הוא הצליח להביא תעתיק נאמן של מראות וחזיונות מלחמת ששת הימים .
ציורים ורישומי מלחמה אצל ילדים יהודים וערבים.