תסמונת קורו (באנגלית: Koro) היא תסמונת חרדתית-פסיכיאטרית תלוית תרבות, שנצפית בעיקר בדרום-מזרח אסיה. תסמונת זו מאופיינת אצל גברים באמונה פתאומית כי איבר מינם מתכווץ פנימה אל תוך בטנם ובעקבות זאת ימותו, למרות היעדר כל שינוי פיזי באיברי מינו. אצל נשים האמונה היא כי השדיים או איבר מינן נעלמים פנימה אל תוך הגוף ויובילו למוות. תסמונת קורו מוכרת גם בשם "התכווצות הפין" והיא תסמונת רשומה במדריך האמריקאי לאבחון וסטטיסטיקה להפרעות נפש (DSM). התופעה מוכרת ומתרחשת ברמה העולמית. להיסטריה המונית של נסיגת והיעלמות איברי מין ושדיים יש היסטוריה באפריקה, אסיה ואירופה. בארצות הברית ובאירופה, התופעה מוכרת כ"סינדרום נסיגת איבר המין". ניתן לאבחן את התופעה באמצעות הערכה פסיכולוגית ביחד עם בדיקה גופנית כדי לשלול הפרעות אמיתיות באיברי המין, שאכן יכולות לגרום לנסיגת איבר המין.
סיווג ומיון.
במדריך לאבחון וסטטיסטיקה להפרעות הנפש, קורו מופיע כאחד הערכים במילון המונחים של תסמונות תרבות. המדריך מגדיר קורו באופן הבא : "מונח, ככל הנראה ממוצא מלזי, אשר מתייחס להופעה פתאומית של חרדה חזקה כי הפין (או אצל נשים איבר המין והפטמות) נסוג אל תוך הגוף דבר אשר יגרום לבסוף למוות". נעשו ניסיונות על ידי מספר מחברים למקם ולשלב את סינדרום הקורו במעמדות שונים (קטגוריות שונות של הפרעות). לדוגמה, קורו עשוי להשתלב בקבוצה של "נוסופוביה תלוית-תרבות" (נוסופוביה= פחד ממחלות) או לחלופין לקבוצה הטקסונומית של נסיגת איברי מין (סיווג תסמונות בעלות מאפיינים ומשתנים משותפים). כמו כן היו גם ניסיונות לשייך את הקורו לקבוצת הפרעות הקשורה לאמונות תרבותיות (כלומר סיווג על פי איך שהתסמונות עשויות להיות מושפעות מגורמים ואמונות חברתיות). מחברים שונים ניסו להבחין בין צורות מלאות של קורו לצורות לבלתי מלאות של קורו, יחד עם תצורות תרבותיות ולא-תרבותיות. תצורות תרבותיות, מערבות אמונה תרבותית או מיתוס אשר משחקים תפקיד בהסברת הופעת המחלה והתפשטותה בקהילה. אלה נתפסים כצורות מלאות של קורו, התואמות את כל הסימפטומים הנדרשים לאבחון המחלה ללא קיומן של מחלות או הפרעות נפשיות נוספות הנלוות למחלה או להפרעה העיקרית. צורות אחרות של קורו מופיעות באופן משני, כלומר הקורו מופיע כתופעה הנלווית למחלה במערכת העצבים המרכזית (CNS), או כתופעה המתלווה להפרעה נפשית אחרת או כתופעה המתלווה לשימוש בסמים. הרפואה הסינית המסורתית מזהה את הקורו כמחלת מין ומסווגת את המחלה תחת שתי קטגוריות שונות.
אטימולוגיה ורקע גאוגרפי.
ההתייחסות המערבית המוקדמת ביותר לקורו נמצאת במילון של השפה הבגינזית שנכתב על ידי בנג'מין פרדריק מאת'ס בשנת 1874, בדרום סולאווסי, אינדונזיה. יכול להיות שמקור השם נשאב מהנהר, או מהעמק המקיף את האזור או קרוי על שם השבט המקומי אשר היה ממוקם בחלקה הצפון-מערבי של סולאווסי, אינדונזיה. המילה קורו משמשת גם בשפה המאקאראסית לתיאור "התכווצות". מקור המילה יכול גם להישאב ממינוח של המאלאי "קורה" שמשמעו "ראש צב" או "קרוק" שמשמעה "להתכווץ". גם המונח "שוק יאנג" בסינית משמעה "התכווצות של הפין". המונח קורו מוכר גם בשם" רוק-לו" (מחלת הצטמקות איברי המין) בתאילנד, בהודו ועוד.
אפידמיולוגיה.
פחד או חרדה שמתלוות אל קורו, מצויים בעיקר בקרב אוכלוסייה המתגוררת במדינות כמו הודו, סין ויפן. בקרב הסינים, קורו לרוב מוגבל לאזור דרום סין ולעמק היאנגצה התחתון. מחקר משנת 1992 שהתקיים באמצעות שאלוני דיווח עצמי, מראה כי באזור סין, קורבנות הקורו הם בעיקר זכרים, צעירים, רווקים, לא-משכילים או בעלי השכלה בסיסית בלבד, החוששים מכוחות על טבעיים וקורו.
התופעה רווחת גם בדרום מזרח-אסיה במיוחד במלזיה ואינדונזיה. משערים כי הופעת קורו בקרב תושבי מלזיה ואינדונזיה נוצרה בעקבות הופעת מהגרים סינים, אך נמצאו מקרי קורו בקרב מדינות כמו תאילנד והודו בהם היו מעורבים אוכלוסיות ללא סינים. ישנם מקרים ספורדיים של קורו אשר דווחו בקרב אנשים עם אתניות שאינה מזרח-אסייתית, ממדינות כמו נפאל, סודאן, ירדן, טנזניה, ניגריה, צרפת, בריטניה, אמריקה וקנדה. ברוב המקרים שאינם סיניים, בחצי כדור הארץ המערבי, ישנו חשש מהצטמקות איבר המין, אך שאר סימפטומי הקורו כגון הפחד מן המוות אינם מתקיימים. אלו נחשבות צורות לא-שלמות של קורו, שאינן מושפעות מגורמים ואמונות תרבותיות (הפחד והחרדה מהמוות לרוב אינו מתרחש בתרבויות מערביות), בעוד הצורה הקלאסית של הקורו כוללת חרדה אקוטית, אשר מושפעות מאמונות ומיתוסים תרבותיים הייחודיים לתרבות הספציפית.
סימנים וסימפטומים.
רוב החולים בקורו מדווחים על התקפי חרדה חריפים מהתכווצות ונסיגה של איברי המין, למרות היעדר כל שינוי ביולוגי גלוי. במילים אחרות, הם רואים את השינוי גם כשהוא לא קיים (כמו שקורה בהפרעות אחרות של עיוותי גוף כמו אנורקסיה נרבוזה והפרעת גוף דיסמורפית). על פי הספרות, פרקי ההתקפים יכולים להיארך מספר שעות ואף מספר ימים. מקרים בהם סימפטומים של קורו מופיעים במשך שנים ארוכות מעידים על קיומן של הפרעות נפשיות נוספות. בנוסף לחרדה מנסיגה של איבר המין פנימה אל תוך הגוף, ישנם תסמינים אחרים הכוללים אמונה של האינדיבידואל כי איבר מינו מאבד מצורתו ומשריריו.
במקרים בהם הפציינטים אינם מתלוננים על נסיגת איבר המין, ישנן תלונות על התקצרותו של איבר המין. בקרב נשים הסובלות מקורו, התסמינים הקרדינליים הם נסיגה של הפטמות אל תוך השדיים פנימה או לחלופין נסיגה שלמה שני השדיים פנימה אל תוך הגוף פנימה, גם במקרים כאלה ישנה אמונה חזקה בקרב המטופל כי במקרה שכזה התהליך יסתיים במוות. רכיבים פסיכולוגיים של חרדת קורו כוללים פחד ממות צפוי, היעלמות והתפרקות הפין ואובדן הכוח והחשק המיני. לתחושת הפחד ממוות צפוי ונסיגת איבר המין אל תוך הגוף פנימה, יש קשר תרבותי חזק עם האמונות הסיניות המסורתיות. זה בא לידי ביטוי בכך שלרוב האסייתים מאמינים כי סימפטומי קורו הם קטלניים, דבר העומד בניגוד לתפיסתו של החולה במחלה במערב.
סימפטומים נוספים חריפים יותר הם האמונה כי איבר מינו של הגבר משתנה לאיבר המין הנשי, חשש מהצטמקות האיבר וכניסתו פנימה אל הבטן, חסימה בדרכי השתן, עקרות, אימפוטנציה, תחושת כישוף וכו'. פציינטים החרדים ביותר מהתופעה, מוצאים נחמה בפנייה לשיטות פיזיות שונות; כדי למנוע נסיגה של איבר המין אל תוך הבטן לכאורה, מבצע החולה עיגון של הפין באמצעות לולאה של חוט או התקן הידוק. באופן דומה, הנשים תוקעות מסמרים בפטמותיהן במטרה לקבע אותן במקום שלא יזוזו או ישאבו פנימה אל תוך בית החזה. לעיתים, האישה תופסת את החזה של עצמה ומושכת את פטמותיה כלפי חוץ, במטרה לשמור על הפטמות שלא תבלענה בתוך הגוף. ניסיונות אלו לעיתים קרובות נגמרים בפציעות קשות ואף מוות.
הגורמים למחלה.
הגורמים המרכזיים להופעת מחלת הקורו והסימפטומים השונים הכלולים בה, הם קונפליקטים פסיכולוגיים, גורמים אישיותיים ואמונות תרבותיות. כל אלו נחשבים כיסודות המשמעותיים ביותר להיווצרות האמונה בקרב האינדיבידואל כי הוא חולה בקורו. היסטוריה מינית של המטופל עלולה להיות גורם משמעותי להתפרצות המחלה כגון, חוסר סקס, אמונה בקיומה של הפקרות מינית ותחושה שהם מופקרים מינית, תחושת אשמה על אוננות ואימפוטנציה (חלק מהמאפיינים פחות קיימים בתרבויות המערב).
המכניזם הביולוגי.
עדיין לא ידועים הגורמים הנפשיים הברורים שמובילים לפיתוח קורו, וכאשר בוחנים את המנגנונים הביולוגיים וההיסטוריה האבולוציונית של הקורו, חשוב להסתכל על העניין במסגרת הרחבה יותר של היסטריה המונית. הוצע, כי נוירוני מראה משחקים תפקיד מרכזי בהתפרצויות של היסטריה המונית. נוירון מראה הוא נוירון שמגיב באופן חשמלי ("יורה"), גם כאשר מוחו של האורגניזם בהליך של ביצוע פעולה כלשהי, וגם כאשר האורגניזם צופה באורגניזם אחר, בדרך כלל מאותו המין, מבצע פעולה כזאת. מטרת נוירוני המראה היא למידת התנהגות הנעשית באמצעות חיקוי. ההפעלה של נוירוני המראה היא אוטומטית וניתן לראות אותה בתופעות קטנות כמו "הדבקת פיהוק". מחקרים חדשים מראים, כי התפרצויות של היסטריה המונית נובעות כאשר רכיבים מסוימים במוח מעכבים את התהליך התקין של נוירוני המראה. עם זאת, לא ברור מה מוביל למקרים בודדים של קורו, כפי שמופיעים בתרבויות מערביות.
דיאגנוזה.
ישנם מספר קריטריונים קבועים המשמשים לביצוע אבחון של קורו. הקריטריון העיקרי הוא דיווח של המטופל על נסיגה של איבר מינו אל תוך גופו פנימה (בדרך כלל פין או פיטמת הנקבה) למרות היעדר ראיות פיזיות אובייקטיביות המעידות על נסיגה שכזו בפועל. הדיווח מלווה במרבית המקרים בחרדה קשה של המטופל מכניסת איבר המין (או במקרה הנשי: השד או הפיטמה) אל תוך הגוף - עניין שמבחינת המטופל יכול להיגמר במוות. החרדה מלווה בשימוש באמצעים מכניים כדי למנוע את נסיגת האיבר. מקרים שאינם עומדים בכל הדרישות מסווגים בדרך כלל כסימפטומים "דמויי קורו" או "קורו חלקי".
טיפול.
על מנת להבריא לרוב צריך טיפול נפשי. מרבית החולים מטופלים באמצעות טיפול פסיכותרפי שמורכב בהתאם לסימפטומים המופיעים בקרבו ובהתאם לגורמים למחלתו (האופציה של טיפול פסיכותרפי מבוסס על הממצאים הפתולוגיים -פסיכיאטריים שנמצאו אצל המטופל). בנוסף, לרוב מתבצעות עם המטופל שיחות בנוגע לאנטומיה של איברי המין.