אדל היא זמרת בריטית שפרצה לתודעה בשנת 2008 עם שירה "Hometown Glory", שזיכה אותה בפרס גראמי הראשון שלה. באותה שנה זכתה בפרס גראמי נוסף, בקטגוריית "פריצת השנה". לאחר מכן הוציאה גרסת כיסוי מצליחה לשיר "Make You Feel My Love", שזכה להצלחה רבה בישראל ובעולם כולו. בסמוך לכך הוציאה את "Chasing Pavements", שהמשיך לשחזר את הצלחת קודמיו. כל השירים הללו נכללו באלבום הבכורה שלה, "19". מכירות האלבום מסתכמות ב-7.3 מיליון עותקים, דבר שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר במאה ה-21.
בשנת 2010, הוציאה את אלבומה השני, "21". האלבום זכה להצלחה עולמית והפך לאלבום הנשי השני הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות עולמיות של למעלה מ-35 מיליון עותקים. בדצמבר 2011 הפך לנמכר ביותר בבריטניה במאה ה-21. בנוסף לכך, הוא האלבום המצליח ביותר בכל הזמנים בארצות הברית על פי בילבורד, וזאת, בנוסף לכך שב-1 בדצמבר 2017, דורג כאלבום הנשי המצליח ביותר בכל הזמנים בארצות הברית. "21" הוא האלבום הנמכר ביותר ב-2011 ו-2012. מהאלבום יצא הסינגל "Rolling in the Deep", שזכה להצלחה עולמית והיה סינגל הפריצה שלה, כאשר נמכר בלמעלה מ-17 מיליון עותקים ברחבי העולם, כש-8.4 מיליון עותקים מתוכם בארצות הברית, בלבד. "Rolling in the Deep" הוא השיר הנשי הרביעי הנמכר ביותר בכל הזמנים, והנמכר ביותר של הזמרת. בארצות הברית הפך השיר לרביעי הנמכר ביותר בכל הזמנים, ולשישי הנמכר ביותר בכל הזמנים בקנדה. בזכות הצלחתו העולמית של השיר, הסינגל השני מהאלבום "Someone like You", הצליח לשחזר את הצלחתו ומכירותיו בעולם עומדות על כ-14 מיליון עותקים. הסינגל השלישי, "Set Fire to the Rain", זכה להצלחה עולמית גם כן, ומכירותיו עומדות על למעלה מ-9 מיליון עותקים גם כן, כש-5 מיליון מתוכם בארצות הברית בלבד. השיר הצליח להיכנס למצעדי סוף שנה, כל הזמנים, עשורים ושבועיים רבים, בכל רחבי העולם. במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע השיר למקום הראשון, והיה לראשון שלה שעשה זאת, ובמצעד הבריטי הצליח להגיע בשיאו למקום ה-2. בין 2010, ועד היום הועמד השיר מספר רב של פעמים בטקסי פרסים רבים, ואף זיכה את הזמרת בשלושה פרסי גראמי, בשלושה פרסי הווידאו קליפים של MTV, בשני פרסי המוזיקה של בילבורד, ובפרסים נוספים.
בשנת 2015 הוציאה אדל את אלבומה השלישי, "25". האלבום, שיצא לאחר 4 שנים של הפסקה, לא היה זמין באף שירות הזרמת מוזיקה, בעקבות ההחלטה של אדל להציע את האלבום למכירה רק בשירותי קניית מוזיקה. בספטמבר 2016, הוענק לאלבום תואר יהלום על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA(, לאחר שנמכרו למעלה מ-10 מיליון עותקים ממנו בארצות הברית (בפחות משנה). בטקס פרסי גראמי ה-59 זכה האלבום בפרס בקטגוריית "אלבום השנה", ובכך שברה אדל את שיאה של הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט, בכך שזכתה עם שני אלבומים בפרס אלבום השנה ("21" ועכשיו, "25"). בנוסף, האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר" והסינגל המוביל מתוכו, "Hello", זכה בשלושה פרסי גראמי, אף הוא. בסך הכול, זכתה אדל בחמישה פרסי גראמי בערב אחד ובכך הפכה לאישה הרביעית בהיסטוריה עם מרבית הזכיות בפרסי גראמי, כשמעליה נמצאות אריתה פרנקלין, ביונסה ואליסון קראוס. "25" הוא האלבום הנמכר ביותר ב-2015 ו-2016. בשנת 2021, לאחר הפסקה של חמש שנים, הוציאה אדל את הסינגל המוביל, "Easy on Me", מאלבומה הרביעי, "30".
אבנר בן זקן
דלית רצ'שטר
דלית רצ'שטר (נולדה ב-1 באוגוסט 1988) היא שדרנית רדיו, עורכת מוזיקלית ודי ג'יי.
ביוגרפיה.
דלית רצ'שטר נולדה בחולון להורים שעלו בשנות ה-70 מברית המועצות. עם גיוסה לצה"ל החלה לשמש בתפקיד עורכת מוזיקלית בתחנת גלגלצ.
ב־2009 החלה להגיש בתחנה את התוכנית "סינגלס" אותה ערכה עד אז, במקום הדר מרקס. מאז 2012 מגישה רצ'שטר את מצעד הפזמונים השבועי המשודר בגלגלצ. בנוסף היא מגישה תוכנית יומית בין השעות 12:00–14:00 ובימי רביעי את התוכנית "גלגלייב", בה היא מארחת אמנים המבצעים הופעות חיות באולפן.
ב־2015 הגישה יום בשבוע את התוכנית "ציפורי לילה" בגלי צה"ל יחד עם דלית עופר.
רצ'שטר משמשת גם כדי ג'יי במסיבות ובאירועים. לפני הופעתה של בריטני ספירס בישראל ערכה מופע חימום. ב־8 באוגוסט 2019 ערכה לראשונה את "הנשף של דלית רצ'שטר" במועדון רידינג 3 בתל אביב.
ב־25 ביוני 2020 הנחתה את טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" יחד עם לאון שניידרובסקי.
רצ'שטר נמצאת בזוגיות עם גלי שטרקמן, סמנכ"לית לקוחות במשרד הפרסום גיתם.
דה די או סי
הדי. או. סי.
ריצ'רד דייוויס
ריצ'רד דייוויס (באנגלית: Richard Davis; נולד ב-15 באפריל 1930) הוא בסיסט ג'אז אמריקאי. שניגן, בין היתר, באלבומים  !Out to Lunch של אריק דולפי, ו-Astral Weeks של ואן מוריסון, על האחרון כתב גרייל מרקוס, מבקר המוזיקה של הרולינג סטון, "ריצ'רד דייוויס ניגן את תפקיד הבס הטוב ביותר שאי פעם נשמע באלבום רוק."
קריירה.
דייוויס נולד בשיקגו והחל את הקריירה המוזיקלית עם אחיו, בשירת בס בשלישייה הווקאלית של משפחתו. דייוויס למד לנגן על  בס בתיכון וניגן בתזמורת הנוער הסימפונית של שיקגו. אחרי התיכון למד בס אצל רודולף פאסבנדר מהתזמורת הסימפונית של שיקגו, תוך כדי לימודיו בבית הספר למוזיקה ואנדרקוק.
אחרי הקולג', ניגן דייוויס בתזמורות ריקודים. הקשרים שיצר הוביל אותו לפסנתרן דון שירלי וב-1954 עברו השניים לניו יורק וניגנו יחד עד 1956, כאשר דייוויס החל לנגן עם תזמורת הסווינג סאוטר-פינגן. ב-1957, הצטרף דייוויס לחטיבת הקצב של הזמרת שרה ווהן אתה הקליט והופיע עד 1960.
במהלך שנות ה-60, היה דייוויס נגן מבוקש מאוד בחוגים מוזיקליים שונים. הוא ניגן  עם רבים מהרכבים הקטנים החדשניים של התקופה, בין היתר בהובלת אריק דולפי, ג'קי באיירד, בוקר ארווין, אנדרו היל, אלווין ג'ונס, וקאל צ'יידאר. בשנים  1966-1972, ניגן בתזמורתם של ת'אד ג'ונס ומל לואיס. כמו כן, ניגן עם דון סבסקי, אוליבר נלסון, פרנק סינטרה, מיילס דייוויס, דקסטר גורדון ואחמד ג'מאל.
בשנות ה-70 ניגן דייוויס עם מוזיקאי פופ ורוק, ביניהם, ואן מוריסון, ברוס ספרינגסטין ולורה ניירו. במהלך הקריירה שלו ניגן דייוויס גם מוזיקה קלאסית תחת המנצחים  איגור סטרווינסקי, לאונרד ברנשטיין, פייר בולז, ליאופולד סטוקובסקי וגונתר שולר.
אחרי 23 שנות מגורים בניו יורק עבר דייוויס לוויסקונסין ב-1977 והתמנה לפרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בה לימד בס, היסטוריה של הג'אז ואלתור.
יחסי הממלכה המאוחדת–רוסיה
היחסים בין הממלכה המאוחדת לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וקיים ביניהם שיתוף פעולה נרחב במגוון תחומים. היחסים בין מוסקבה ולונדון ראשיתם בשנת 1553. רוסיה ובריטניה היו בעלי ברית נגד נפוליאון בתחילת המאה ה-19, אויבים במהלך מלחמת קרים, יריבים במהלך המשחק הגדול על השליטה באסיה המרכזית במחצית השנייה של המאה ה-19. שוב בעלי ברית במלחמות העולם הראשונה והשנייה, למרות שהיחסים נהיו מתוחים בעקבות המהפכה הרוסית (1917), ושוב נהיו מתוחים במהלך המלחמה הקרה. בעלי העסקים הגדולים והטייקונים של רוסיה פיתחו קשרים חזקים עם המוסדות הפיננסיים של בריטניה בשנות ה-90, לאחר פירוק ברית המועצות בשנת 1991. המדינות חולקות היסטוריה של פעילות ריגול אינטנסיבית אחת נגד השנייה, עם הצטרפותה של ברית המועצות לחדירה לצמרת המודיעין ושירותי הביטחון הבריטיים במהלך שנות ה-30 עד שנות ה-50. מאז המאה ה-19 אנגליה הייתה יעד פופולרי עבור גולים פוליטיים ופליטים רוסים, אשר כמה מהם מתו בסופו של דבר בנסיבות עכורות. בשנות ה-2000 היחסים חזרו להיות מתוחים, ומאז 2014 החמיר המצב, בשל המשבר באוקראינה ופעילויות אחרות של רוסיה, שהתקבלו בצורה עוינת על ידי בריטניה.
היסטוריה.
ממלכת אנגליה ורוסיה הצארית.
ממלכת אנגליה ורוסיה הצארית קשרו קשרים בשנת 1553, כאשר הנווט האנגלי ריצ'רד צ'נסלור הגיע לארכנגלסק בשליחות מרי הראשונה, מלכת אנגליה, וכונן קשרים עם איוואן האיום שליט רוסיה. לאחר מכן הוא חזר לאנגליה ונשלח חזרה לרוסיה בשנת 1555, ובאותה שנה הוקמה חברת מוסקובי, אשר החזיקה במונופול על הסחר בין אנגליה לרוסיה עד 1698.
בשנים 1697–1698 ביקר פיוטר הגדול באנגליה במשך שלושה חודשים, ולמד את הטכנולוגיה החדישה הטובה ביותר במיוחד לגבי ספינות וניווט.
ממלכת בריטניה הגדולה והאימפריה הרוסית.
ממלכת בריטניה הגדולה, ומאוחר יותר הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד כוננה קשרים חשובים יותר ויותר עם האימפריה הרוסית. לאחר שהצאר פיוטר הראשון הכריז על הקמת האימפריה ומינה עצמו לקיסר בשנת 1721, הוא הזמין את המהנדסים הבריטים לסנקט פטרבורג, מה שהוביל להקמת קהילת סוחרים גולים אנגלו-רוסים קטנה אך בעלי השפעה מסחרית. במהלך המלחמות אירופה באירופה במאה ה-18, שתי האימפריות מצאו את עצמן לעיתים בעלות ברית, ולעיתים אויבות. למשל, שתי המדינות נלחמו באותו צד במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, אך היו משני צדי המתרס במהלך מלחמת שבע השנים.
ראש ממשלת בריטניה ויליאם פיט הצעיר נבהל מההתרחבות הרוסית בחצי האי קרים בשנות ה-80 של המאה ה-18 על חשבון האימפריה העות'מאנית, וניסה לקבל תמיכה פרלמנטרית כדי להחזיר את המצב לקדמותו. בשיחות שלום עם העות'מאנים סירבה רוסיה להחזיר את מצודת אוצ'קוב, ובעקבות כך איים פיט על פעולה צבאית. עם זאת, שגריר רוסיה סמיון וורונטסוב פתח בתעמולה להשיג את דעת הקהל, ואכן פיט זכה בהצבעה כה צרה שהוא ויתר, וורונטסוב הבטיח את חידוש ההסכם המסחרי בין בריטניה לרוסיה.