קבוצת הכדורגל לנשים (לשעבר FC Rumeln-Kaldenhausen) נחשבת לאחת הקבוצות הכי טובות במדינה וזכתה במהלך השנים בתארים נחשבים, כגון אליפות גרמניה 1995 וזכייה בגביע אופ"א בשנת 2009. מאז פשיטת רגל של מועדון הספורט FCR בשנת 2013, הקבוצה משתייכת למחלקת הכדורגל לנשים של MSV .
השתתף עד לשנת 2009 בליגת ההוקי הארצית של גרמניה וכעת ירד לליגה השלישית. המועדון Füchse Duisburg הוא היורש של מועדון ההוקי קרח Duisburg SC, שהיה פעיל מ 1979 עד 1981 בליגה הגרמנית הגבוהה ביותר.
אירועי ספורט.
בדיסבורג מתקיימים אירועי ספורט רבים לאורך כל השנה. האירועים המפורסמים ביותר כוללים את המרתון של ריין-רוהר ואת "יום הריקודים של דיסבורג". בין האירועים הנוספים ניתן למנות את: מרתון היזמים למען צדקה, AOK- סדרת אירועי ריצת חורף הנחשבים לגדולים בגרמניה, וכן - פסטיבל הספורט המסורתי שמתקיים בדיסבורג החל שנת 1883 בפארק הספורט העירוני.
דיסבורג ידועה גם בארגון של אירועי ספורט בינלאומיים, במיוחד על ארגון אשר מתקיימת . בשנת 2013 הגיעו להשתתף בתחרות מתחרים מ-78 מדינות.
גנים וטבע עירוני.
יערות עירוניים תופסים 2500 דונם משטח העיר דיסבורג. היער העירוני הוא השלישי בגודלו בגרמניה, לאחר בברלין והיער Eilenriede בהאנובר. בנוסף, ישנם בעיר תריסר פארקים, כשהגדולים בהם הם Stadtpark ברובע מידריך, הפארק Biegerpark ברובע הוקינגן ופארק אשר נבנה בשנת 1979 על שטח של 80 דונם בשכונת המבורן.
עם זאת, הפארק המרשים והמפורסם מכולם הוא אשר דורג על ידי העיתון הבריטי The Guardian בתור אחד מעשרת הפארקים היפים בעולם, לצד הפארקים של ניו-יורק, פאריס, לונדון וברצלונה. פארק בינלאומי זה, המשתרע על פני שטח של כ -200 דונם, הוקם על שטח אשר שימש בעבר כאתר של עבודות התכה. הפארק מציע כיום אפשרויות בילוי מגוונות לכל המשפחה, ביניהם טיפוס וסיור בבונקרים ישנים או צלילה בתוך . מדי שנה נערכים כאן סביבות 470 אירועים מסוגים שונים כגון ירידים וקונצרטים. בכל שנה מבקרים בפארק יותר מ 700,000 מבקרים והוא מהווה את אחת מנקודות העוגן של מסלול המורשת התעשייתית באירופה ואת מסלול המורשת התעשייתית באזור הרוהר.
בדיסבורג ישנם שני גנים בוטניים. הגן הקטן והישן יותר Duissern נוסד ב-1890 ובו צומחים בעיקר צמחים מקומיים וחבצלות. הוא פתוח למבקרים כל השנה והכניסה אליו ללא תשלום. הגן הבוטני הגדול יותר הוקם בשנת 1905 במחוז Hamborn. הגן מכיל כ-2,500 מינים של צמחים טרופיים וסובטרופיים בשש חממות, על שטח של 2,000 מ"ר.
גן החיות של דיסבורג הוקם בשנת 1934 והוא נחשב כיום כאחד הגנים הזואולוגיים המודרניים והגדולים ביותר בגרמניה. כאן חיים כ-2179 בעלי חיים מ-274 מינים שונים (נכון לשנת 2008), ביניהם גם חיות נדירות כמו קואלות, וומבאטים, פוסות ודולפיני נהרות. גן החיות מפורסם במיוחד בזכות הדולפינריום שלו, שנבנה בשנות ה -60 ועבר עבודות מודרניזציה ב -1995. מדי שנה מבקרים במקום מעל מיליון בני אדם.
הקהילה היהודית.
בית הכנסת הישן של דיסבורג נבנה באזור הנמל בשנת 1875. הוא הוצת ונהרס בליל הבדולח ב-1938.
ב-1999 החליטו שלוש הקהילות של דיסבורג, אוברהאוזן ומילהיים על נהר הרוהר על הקמת מרכז תרבותי חדש בדיסבורג באזור הנמל, בסמוך לפארק הזיכרון על שם יצחק רבין. המרכז כולל בית כנסת חדש, שתוכנן על ידי האדריכל הישראלי צבי הקר.
הקהילה מונה כ-2,800 חברים.
ערים תאומות.
עריה התאומות של דיסבורג הן:
אסן
אֶסֶן (Essen) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
באסן, השוכנת במרכזו של חבל הרוהר, מתגוררים כ-589,145 תושבים (נכון למרץ 2016). זוהי העיר התשיעית בגודלה בגרמניה, השנייה בגודלה בנורדריין-וסטפאליה (אחרי קלן) והגדולה ביותר בחבל הרוהר. מספר תושביה כמעט זהה לזה של שטוטגרט ודורטמונד, ושלוש הערים מתחלפות לעיתים תכופות ברשימת הערים הגדולות של גרמניה.
בעיר אסן ממוקמים המשרדים הראשיים של 13 מתוך 100 התאגידים הכי גדולים בגרמניה, מה שמציב את העיר במקום השלישי אחרי מינכן ופרנקפורט במספר המשרדים הגדולים במדינה. בין התאגידים הנ"ל ניתן למנות את חברת אלדי רשת שיווק מזון מהגדולות בעולם, חברת טיסנקרופ יצרנית פלדה מהגדולות בעולם ואת DAX - חברה למדד המניות הגדולה בגרמניה.
אסן נוסדה בשנת 845 וקיבלה זכויות עיר בשנת 1244. בשנת 1896 עברה אסן את קו 100,000 התושבים והפכה ל"עיר גדולה" (Großstadt) רשמית בגרמניה. שם העיר הוא שיבוש של "מזרח" (Öst בגרמנית, East באנגלית), שכן היא שוכנת מזרחית ליישובים קדומים יותר בחבל הרוהר. השם הלטיני הקדום של העיר הוא אסינדיה (Assindia). החל מסוף המאה ה-16 הפכה אסן למרכז תעשייתי חשוב, במיוחד בתחום תעשיות הפלדה והפחם אשר משכו לאזור עובדים מכל גרמניה. לשיאה הגיעה העיר ב-1965 עם 727,000 תושבים. המכרה הראשי של העיר היה לתקופה מכרה הפחם הגדול בעולם. המכרה נסגר ב-1986 והוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. כיום הוא פתוח למבקרים ומשמש כמוזיאון.
ב-2010 כיהנה אסן כבירת התרבות של אירופה. ב-2017 היא נבחרה ל"בירה הירוקה באירופה".
באסן ארבעה מוזיאונים, שלוש תיאטראות ואולם Saalbau Essen לתזמורת פילהרמונית. מרכז הירידים של אסן מארח מדי שנה כ-50 ירידים מסחריים, כשהגדול בהן הוא Essen Motor Show עם 530,000 מבקרים.
באסן חיו יהודים מזה מאות שנים. בית הכנסת הישן של אסן הוקם ב-1913 (אז נקרא "בית הכנסת החדש") ונחרב בליל הבדולח ב-1938. לאחר מלחמת העולם השנייה בנתה הקהילה היהודית בית כנסת קטן לשימושה; בית הכנסת הישן שוקם וכיום הוא מהווה מרכז תרבותי ואינו משמש לתפילה. ארכיון העיר אסן שוכן בצמוד לבית הכנסת. בית הכנסת הישן הוא הגדול שבבתי הכנסת בגרמניה; סגנונו הארכיטקטוני ייחודי ומרשים. הקהילה היהודית של אסן מונה כיום באופן רשמי 800 חברים.
כ-11.5% מתושבי העיר אינם בעלי אזרחות גרמנית; זהו משיעורי הזרים הנמוכים ביותר בחבל הרוהר. כשליש מהזרים טורקים.
ראש עיריית אסן בין השנים 1946 ו-1949 היה ד"ר גוסטב היינמן, אשר כיהן כנשיא גרמניה בין 1969 ו-1974.
אסן היא עיר תאומה של תל אביב מאז שנת 1991. בית העירייה של אסן הוא הגבוה בגרמניה - 120 מטרים.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
אסן הייתה חלק מאזורי התיישבות של כמה עמים גרמאניים (צ'אטי, ברוקטרי, מרסי). הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר שנמצאו בעיר הם מהמאה השלישית לפני הספירה. טירת אלטבורג שבדרום אסן מתוארכת למאה הראשונה או השנייה לפנה"ס, וטירת הרנבורג למאה ה-8 לספירה.
בסביבות 845 לספירה, הקדוש אלפריד (סביבות 800–874), שהפך מאוחר יותר לבישוף של הילדסהיים, ייסד מנזר לנשים (קנוביום Astnide) במרכז העיר אסן של היום. האזור היה מאוכלס בדלילות עם מספר קטן של חוות smallholding וטירה ישנה ונטושה. המנזר הזה לא היה מנזר במובן הרגיל של המילה. הוא נועד כמקום מגורים ומוסד חינוכי לנערות ולאלמנות האצולה הגבוהה והן לא חויבו לשאת נדרי צניעות. בשנת 870 הסתיימה בניית המכללה של הכנסייה השייכת למנזר, בנייה שנמשכה כ-20 שנים. בשריפה גדולה אשר פרצה בשנת 946 ניזוקו קשות הכנסייה והמנזר. הכנסייה נבנתה מחדש והורחבה במידה ניכרת, והיא הבסיס של קתדרלת אסן הנוכחית.
האזכור המתועד הראשון של העיר אסן מתוארך ל-898, כאשר וונטיבולד, מלך ותרנזיה, הגיע לשטח על הגדה המערבית של נהר הריין אל של המנזר. מסמך נוסף, המתאר את יסודות המנזר וכנראה מתוארך ל-870, נחשב כיום לזיוף מהמאה ה-11.
בשנת 971 לקחה מטילדה השנייה, נכדתו של הקיסר טו הראשון, פיקוד על המנזר, והייתה לאם מנזר החשובה ביותר בהיסטוריה של אסן. היא שלטה בו במשך למעלה מ-40 שנה, והעניקה לאוצר המנזר חפצי ערך שלא יסולאו בפז, כגון המנורה הקדומה ביותר של שבעת הקנים, ואת מדונה הזהב של אסן, הפסל הידוע ביותר של מרים הבתולה בעולם המערבי. אסן הפכה רשמית לעיר בשנת 1003 ובשנת 1041 קיבלה זכות להחזיק בשווקים.
המאות ה-13 עד ה-17.
בשנת 1216, המנזר, שהיה בעל קרקעות חשוב, זכה למעמד של מקום מושב נסיכי, כאשר פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה קראה במכתב רשמי לאם המנזר אליזבט' הראשונה בתואר Reichsfürstin (הנסיכה של האימפריה). בשנת 1244, 28 שנים לאחר מכן, אסן קיבל את החותמת הרשמית של העיר כאשר קונרד פון הוכשטאדן, הארכיבישוף של קלן, הקים יחד עם תושבי המקום את חומת העיר. הדבר שחרר זמנית את אוכלוסיית העיר משליטת הנסיכה, אך בשנת 1290 המלך רודולף הראשון החזיר לאם המנזר ריבונות מלאה על העיר, למורת רוחם של התושבים אשר קראו לממשל עצמי ולמיידיות אימפריאלית. תואר העיר האימפריאלית החופשית ניתנה לבסוף על ידי הקיסר קרל הרביעי בשנת 1377. זאת לאחר שרק חמש שנים לפני כן, בשנת 1372, הוא אישר באופן פרדוקסלי את החלטתו של רודולף הראשון משנת 1290, להשאיר הן את המנזר והן את העיר בשליטת האימפריה. המחלוקות בין העיר לבין המנזר על השליטה באזור נמשכו עד להתפרקותו של המנזר ב-1803. תביעות רבות הוגשו לרייכסקאמרגריכט, אחת מהן נמשכה כמעט 200 שנה. החלטתו הסופית של בית המשפט בשנת 1670 הייתה, כי על העיר להיות "צייתנית בעשה ואל תעשה", ועם זאת לשמור על זכויותיה הישנות - החלטה שלא ממש פתרה אף אחת מהבעיות.
בשנת 1563, מועצת העיר, עם התפיסה העצמית שלה בתור השליטה הלגיטימית היחידה של אסן, הנהיגה בעיר את הרפורמציה הפרוטסטנטית. למנזר הקתולי לא היה את הכוח הצבאי להילחם בהתפתחות הזאת.
מלחמת שלושים שנה.