ב-1945, כשהיה בריש בן תשע עברה משפחתו מאומהה ללוס אנג'לס ושם הוא גדל וסיים בית ספר תיכון. למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וסיים תואר ראשון בפיזיקה ב-1957 ודוקטורט ב-1962. לקראת סיום הדוקטורט נישא לסמואן (רוברטס) בריש, שהייתה אף היא, אותה עת, סטודנטית בברקלי ובהמשך נולדו לזוג שני ילדים. בריש נשאר בברקלי עוד שנה, לפוסט דוקטורט ולסיום לימודיה של אשתו וב-1963 התקבל כחוקר ב"קלטק". במשך שלוש שנים היה עמית מחקר בקלטק ואז התקבל ב-1966 כפרופסור עוזר (Assistant Professor), ב-1969 כפרופסור חבר (Associate Professor) וב-1972 כפרופסור מן המניין לפיזיקה (Professor of Physics).
מחקר ופרס נובל.
בריש עוסק מתחילת דרכו במחקר, בפיזיקת חלקיקים, הקרויה לעיתים גם "פיזיקה של אנרגיות גבוהות". את הניסויים הראשונים שלו בתחום הוא ביצע בפרמילאב. בראשית שנות השמונים עמד בראש MACRO - Monopole, Astrophysics and Cosmic Ray Observatory, מחקר בינלאומי ענק שבוצע במעמקיה של מערה באיטליה ונועד לגילוי חלקיקים בעלי קוטב מגנטי אחד - מונופול מגנטי. נכון ל-2017 חלקיקים כאלה טרם התגלו, אף שהתאוריה מנבאת שהם אכן קיימים.
אל צוות המחקר LIGO, שבגינו קיבל את פרס נובל הצטרף בריש ב-1994, כשנתיים לאחר שהוקם. LIGO או Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory הוא ניסוי שהחלו בו שני שותפיו של בריש לפרס נובל, ריינר וייס וקיפ תורן, ב-1992 ובריש הפך ב-1997, שלוש שנים אחרי הצטרפותו, למוביל הניסוי.
LIGO הוקם במטרה לגלות בפועל ובאופן ישיר את גלי הכבידה, אשר את קיומם ניבא אלברט איינשטיין עוד ב-1916. ב-1974 הוכח בעקיפין עצם קיומם של גלי הכבידה והמגלים זכו בפרס נובל לפיזיקה ב-1993, אך רק ב-2016, 24 שנה לאחר הקמת LIGO ומאה שנים בדיוק לאחר נבואתו של איינשטיין, התגלו גלי הכבידה בפועל ובאופן ישיר על ידי צוות LIGO בראשות בריש. כשנה וחצי אחרי הגילוי זכו בריש, וייס ותורן בפרס נובל.
בארי באריש
ברי בריש
ברי באריש
במדינת הגמדים
במדינת הגמדים הוא שיר ילדים עברי שחיברה בשנת 1940 אלה אמיתן (וילֶנסקי) והלחין יצחק לוי. השיר מציג "צבא" ב"מדינת הגמדים" שכביכול יוצא למלחמה: המפקד, "אצבעוני", חמוש בסיכה במקום חרב וחובש "קובַע [כובע] פלדה" (כלומר קסדה) – אולי אצבעון – צועד בראש הגדוד. אחריו פרשים רכובים על פרעושים, ומעל, כמו מטוס, חג עפיפון. המתופף שר אמנם "מה טוב ומה: / צאת יחדיו למלחמה", אך השיר, כיאה לשיר ילדים, אינו מתאר לחימה אלא רק תהלוכה, המלוּוה בשריקות, בשירה ובתופים; וזו מסתיימת בערב, בהגיעה של שעת השינה: "במדינת הגמדים / תם עם ערב קול שאון / הצבא פושט מדים / וכולם שוכבים לישון". השיר היה לאחד משירי הילדים הישראליים המוכרים ביותר, והוא שירה המפורסם ביותר של אמיתן, כמו גם לחנו הידוע ביותר של לוי.
תולדות השיר.
השיר נכתב בירושלים בחודש ספטמבר 1940. היו אלה ימי מלחמת העולם השנייה, ואמיתן הייתה חיילת בחיל העזר לנשים (ATS) של הצבא הבריטי. קרוב לארבעים שנה מאוחר יותר סיפרה על כך המשוררת: "באחד מימי החופשה הנדירים באתי לבקר ידידים. בביתם פגשתי באישה צעירה עם הילד שלה, כבן שנה ורבע" (אותו תינוק היה בן רבינוביץ, לימים כלכלן ומנהל). היה זה "ילד רגיל, שמנמן, אך מה שמשך את מבטי – הייתה ההליכה שלו. שלא כדרך תינוקות אחרים, שהולכים בהיסוס ובאי-ביטחון, לאחר שזה עתה למדו ללכת – צעד ילד זה בבִטחה, כאילו היה מפקד! ובאווירת המלחמה ששר[ר]ה אז, תיארתי לי שאילו הוכרזה מלחמה בארץ הגמדים, היה המפקד שלהם צועד כמו ילד זה".
כעבור מספר ימים חיברה אמיתן את שירה – שבתוך זמן קצר, ב-1 באוקטובר 1940, ראה אור ב"דבר לילדים" (עיתון הילדים הגדול היחידי בארץ בשנות המלחמה הראשונות), שם פרסמה המשוררת מאז 1934. השיר לוּוה באיור עליז, מעשה ידי נחום גוטמן, הממחיש היטב את המתואר בו.
בשנת 1942 הוא נדפס שוב בקובץ שיריה "ינוקא", שלוּו גם הם באיוריו של גוטמן (בהוצאת יבנה).
השיר הולחן על ידי המלחין, האתנומוזיקולוג והזמר יצחק לוי במחצית הראשונה של שנות ה-40 בהשראת הרומנסות בלאדינו שהעריץ (על פי עדותו של אחד מתלמידיו של לוי לזמרה, "הוא היה גאה מאוד ב'במדינת הגמדים', וסיפר לנו כי להלחין אותו היה כל-כך קל – חמש דקות"). הוא הושמע מספר פעמים ברדיו קול ירושלים, ובשנת תש"ה (1944/1945) ראה אור עם תוויו בקובץ "שבעה שירי ילדים" (בהוצאת צל וצליל) שהלחין יצחק לוי ועיבד לליווי בפסנתר גרשון יָרֶצקי.
על פי חוקר ספרות הילדים העברית אוריאל אופק, "שיר קצבי 'מלחמתי' זה נהפך זמן קצר אחרי הדפסתו והלחנתו [...] לאחד הלהיטים הגדולים והפופולריים ביותר". לימים טענה אמיתן: "לדעתי, כתבתי שירים לילדים העולים על שיר זה. אלא נראה שנכון הפתגם שספרים ויצירות יש להן [!] מזל משלהן".
פרשנות ואזכורים בתרבות.
חוקרת ספרות הילדים ותרבות הילדים הישראלית יעל דר מפרשת את השיר ופרסומו בהקשרם. לדבריה, "כבר בשנות המלחמה הראשונות החלה להתפרסם גם ספרות פעוטות וילדים [...] [ש]עסקה רק בילד הקטן – לא כחייל של מחר אלא כחייל עכשיו. חיול הקטנים עסק בעצם הרעיון של גיוס הבנים אך גם דחה אותו בכמה שנים, לכשיגדלו הילדים. לשם כך הוצג החיול בלוויית קריצת הומור, באצטלה של חלום או כתפילה ילדותית כמוסה. הייתה זו תחילת כניסתו של רעיון חיול הילדים לרפרטואר הספרותי, הן במישור הבדיוני הן במישור האינדוקטרינרי". השיר, ה"מציג צבא גמדים ליליפוטי[,] [...] גילם בחובו את רעיון החיול של הילד הקטן. כאן מדובר בחייל קטן וחמוד השש אלי קרב, והקוראים אמורים לצפות בו בסלחנות פטרונית".
העורך והעיתונאי יותם שווימר מנה את השיר עם "שירים בעלי טקסטים מתוחכמים שעושים שימוש מעניין באלמנטים מעולמם של ילדים". ואמנם, אף אם לא זו הייתה כוונת המחברת, יש שנעשה שימוש בשיר כביקורת פוליטית: המילים "במדינת הגמדים רעש מהומה, הצבא לבוש מדים יוצא למלחמה" כמבטאות ביקורת על המיליטריזם הישראלי; ראש הממשלה הוא "אצבעוני המפקד ובידו סיכה חדה" בחוסר אחריותו ובאי-הכרת מגבלות הכוח, והכינוי "במדינת הגמדים" כביקורת כללית על התרבות השלטונית בישראל וממשלתה, שחבריה הם בעלי קומה (מטאפורית) נמוכה.
ב-5 ביוני 1967 (יום פרוץ מלחמת ששת הימים) פרסמה שולמית הראבן ב"על המשמר" גרסה שהושרה בבית-ספר בתקופת ההמתנה: "במדינת הערבים רעש מהומה / הצבא לבוש שׂקים יוצא למלחמה... במדינת היהודים שקט ושלווה / הצבא לבוש מדים מוכן למלחמה".
גרסה היתולית נוספת, שהושרה בגדוד יחיעם חיפה של תנועת השומר הצעיר, קבעה כי "בראש הגדוד צועד / בן-גוריון המפקד", ו"לקראתו כמו זנב / עבדול נאצר הגנב".
גרסה היתולית אחרת, נטולת הקשר פוליטי, ובה התייחסות לסדרת האנימציה "הדרדסים", תועדה באמצע שנות ה-80 (זמן קצר לאחר תחילת שידורה של הסדרה בישראל) על ידי סמדר שיר ופורסמה בספרה "עוד שירי רחוב": "במדינת הדרדסים / רעש מהומה / כל דרדס לבוש מדים / יוצא למלחמה / ובראש הגדוד צועד / דרדס-סבא המפקד / על ראשו כובע פלדה / ובידו פצצה גדולה. / לה-לה-לה... // [...] קוּנדָסון זורק פצצה / וגרגמל נהיה קציצה!".
בשנת 1976 העניק השיר את שמו למופע מוזיקלי מצליח לילדים.
בשנת 2016 יצא לאקרנים סרט עלילתי בשם "מדינת הגמדים", בבימויו של יניב ברמן.
בשנת 2017 עלתה בערוץ כאן 11 תוכנית טלוויזיה סאטירית בפורמט תוכנית ה"החרצופים" בבימויו של אבי כהן בשם "מדינת הגמדים". כמו כן, השיר (בשינוי המילים) כיכב בפרסומות טלוויזיונית למעדן החלב "גמדים" של חברת שטראוס משנות ה-90 (ובו הסלוגן: "אם תאכל – תוכל!").
ביצועים בולטים.
השיר הושמע מספר פעמים ברדיו קול ירושלים במחצית הראשונה של שנות ה-40, ככל הנראה בביצועו של המלחין-הזמר יצחק לוי.
להלן ביצועים בולטים של השיר:
קישורים חיצוניים.
ביצועים נוספים:
שמי לוי
במדינת הגמדים (שיר)
קלוד כהן טנוג'י
השגעון הנפלא (סרט, 1954)
קרן אייסף
סטיבן אמברוז
סטיבן אדוארד אמברוז (באנגלית: Stephen Edward Ambrose; 10 בינואר 1936 – 13 באוקטובר 2002) היה היסטוריון אמריקאי והביוגרף של נשיאי ארצות הברית דווייט אייזנהאואר וריצ'רד ניקסון. למשך זמן רב היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ניו אורלינס, ומחברם של ספרים רבים בנושא היסטוריה פופולרית אמריקאית.
בתחילת חייו המאוחרים, עם זאת, נרשמו עדויות ודיווחים המתעדים דפוסים ארוכי טווח של גנבה ספרותית ואי דיוקים ברבים מכתביו של אמברוז ועבודות אחרות שפורסמו על ידו.
ראשית חייו.
אמברוז נולד בלווינגטון שבאילינוי, לרוזפה טריפה אמברוז וסטיבן הדג'ס אמברוז. אביו היה רופא ששירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. אמברוז גדל בווייטווטר (Whitewater) בוויסקונסין, שם סיים את לימודיו התיכוניים. בבעלות משפחתו היו גם חוות בלווינגטון ודירת נופש במחוז מרינט שבויסקונסין. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם היה חבר באחוות צ'י פסי ושיחק בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת ויסקונסין במשך שלוש שנים.
במקור רצה אמברוז להשתלב בתחום הפרה-רפואה, אך שינה את רצונו ועבר ללמוד היסטוריה לאחר ששמע את הרצאה בקורס היסטוריה אמריקאית על "אמריקאים מייצגים" בשנתו השנייה. השיעור העובר על ידי ויליאם ב. הסלטין, לו אמברוז מייחס את העיצוב היסודי של כתיבתו וזוקף לו את התעניינותו בהיסטוריה. בעודו בוויסקונסין, אמברוז למד במסגרת תוכנית המלגות ROTC של צי ארצות הברית. הוא היה לבוגר אוניברסיטה ב-1957. אמברוז קיבל תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת לואיזיאנה ב-1958. לבסוף קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בשנת 1963.
קריירה.
בעולם האקדמיה.