למד בישיבת נתיב מאיר ולאחריה בישיבת מרכז הרב והיה לאחד מתלמידיו הקרובים של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. הוסמך לרבנות ולדיינות. במשך מספר שנים בודדות שימש כר"מ בישיבת מרכז הרב ולימד בעיקר גמרא בעיון. בנובמבר 2002 התמנה לכהן כדיין, ומכהן במקביל כדיין בבתי הדין בחיפה, בתל אביב ובאריאל. באוקטובר 2015 התמנה לכהן כאב בית הדין בבית הדין הרבני בתל אביב. ובשנת תש"פ התמנה לכהן כאב"ד בבית הדין הרבני בירושלים.
בשנת 1998 התמנה לראש 'כולל עיון' בישיבת מרכז הרב בירושלים.
חיים אישיים.
נשוי ליונת ולזוג 10 ילדים, מתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים.
אצטדיון רולאן גארוס
אצטדיון רולאן גארוס (בצרפתית: Stade Roland-Garros) הוא קומפלקס אצטדיוני טניס בפריז, צרפת. האצטדיון מארח מדי שנה את טורניר הגראנד סלאם אליפות צרפת הפתוחה, שנקראת בציבור בדרך כלל על שם האצטדיון. הוא קרוי על שם רולאן גארוס, טייס קרב צרפתי ממלחמת העולם הראשונה.
הקומפלקס נבנה ב-1928 במטרה לארח את גמר גביע דייוויס 1928 והוא כולל כיום 20 מגרשים בעלי משטח חימר.
המשטח.
המגרשים בנויים בכמה שכבות. השכבה התחתונה ביותר עשויה בטון ועליה כ-90 ס"מ של חול. מעליו מונחים כ-15 ס"מ של סלע געשי ומעליה כ-7.6 ס"מ של אבן גיר שעליה יוצרים את משטח החימר בשביל המשחקים. את החימר מכינים על ידי ריסוק של לבנים אדומות בעזרת מכבש עפר על המגרש עצמו. לאחר מכן שופכים מים על אבקת הלבנים וחוזרים על הפעולה עד ליצירת שכבה דחוסה בעובי של כמה מילימטרים שמכסה את כל המגרש. המטרה היא ליצור שכבה שתהיה עמוקה מספיק כך שיוותרו עליה סימני עקבות של נעלי השחקנים ופגיעת כדורים, אך לא עמוקה מדי, ברמה שעשויה לגרום להחלקת השחקנים. לפני ובמהלך משחקים, מעבירים שרשאות מתכת על גבי המשטח כדי להחליקו.
המגרשים.
שלושת המגרשים הראשיים הם:
מגרש פיליפ שאטרייה.
המגרש נבנה ב-1928 ומאז משמש כמגרש הגדול והמרכזי. הוא בעל תפוסה של 14,840 מקומות לצופים, מלבד מקומות ששמורים לעיתונות ולתקשורת. עד 2001 נקרא המגרש המרכזי, ואז קיבל את שמו החדש על שם נשיא התאחדות הטניס הצרפתית. ארבעת היציעים מכונים ארבעת המוסקטרים והם קרויים על שמות ארבעה טניסאים צרפתים שזה היה כינויים: ז'אן בורוטרה, רנה לקוסט, אנרי קושה וז'אק בריניון, שבעיקר בזכותם החזיקה צרפת בגביע דייוויס מ-1927 עד 1933. מונומנט לזכר רצף הניצחונות הזה ניצב בין מגרש שאטרייה למגרש מס' 1. מ-2018 המגרש עבר בינוי מקיף שהושלם ב-2020 וכולל כעת גם גג נפתח שניתן לסגור בעת גשמים.
מגרש סוזן לנגלן.
המגרש נבנה ב-1994 ובו כ-10,000 מקומות ישיבה. בתחילה הוא נקרא מגרש A וב-1996 נקרא על שם סוזן לנגלן, טניסאית צרפתייה שהייתה מגדולות הטניסאיות בעולם. במגרש קיימת מערכת תת-קרקעית ייחודית לשמירה על לחות המשטח. האצטדיון מיועד לקבל עד סוף 2023 קירוי עם גג נפתח ומיועד לארח באולימפיאדת פריז 2024 את תחרויות האיגרוף.
מגרש סימון מתייה.
המגרש נבנה ב-2019 ומכיל 5,000 מקומות. למגרש 4 חזיתות זכוכית כפולות הפועלות כחממות ובהן צמחים מארבע יבשות. המגרש ממוקם במתחם הגן הבוטני הסמוך לרולאן גארוס.
מגרש מס' 1.
המגרש נבנה ב-1980 ובו 3,800 מקומות ישיבה שהיו מסודרים ביציע עגול סביב המגרש, בניגוד ליציעים המקובלים בצורת מלבן. הוא נהרס בשנת 2019, לאחר שהושלמה בנייתו של המגרש החדש, מגרש סימון מתייה.
התרה
ישיבת בית זבול
ישיבת בית זבול היא ישיבה בשכונת רחביה שבירושלים. הישיבה הוקמה בשנת תש"ה (1945) על ידי הרב יעקב משה חרל"פ, ששימש כנשיאה עד לפטירתו בשנת 1951.
היסטוריה.
הישיבה הוקמה בתור בית מדרש גבוה לתלמוד בשם "בית זבול". הרב חרל"פ העביר שם שיעורים באופן קבוע במקביל להיותו ראש ישיבת מרכז הרב. הישיבה יועדה בעיקר לתלמידים נשואים.
בראשית דרכה שכנה הישיבה בשכונת שערי חסד, בקומה השנייה של בית הכנסת "הגר"א" בה כיהן הרב חרל"פ כרב. בישיבה יצאו לאור חלק מכתביו של הרב חרל"פ: סדרת 'מי מרום' - כ' חלקים, ספריו במחשבה ובחידושים על התורה, "בית זבול" - שו"ת וחידושים לתלמוד (ששה חלקים), התפילה, הגדה של פסח והמועדים. פרושים לשמונה פרקים לרמב"ם, פרוש לפרקי אבות וכן פרקי גאולה. בנוסף יצאו בישיבה שבעה ספרים בשם 'חידושי תורה על מסכתות' מאת הרב חיים לייב חרל"פ.
הישיבה, וסדרת הספרים בעלת השם הזהה, נקראו על שם אביו של הרב חרל"פ, הרב זבולון חרל"פ, וכן על שם ארץ ישראל אשר ממנה לא יצא מעולם.
במשך השנים עמדו בראשות הישיבה הרב אברהם שדמי (פשדמייסקי), הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש והרב שמואל ברוך ורנר. בנו הרב יוסף דוד זאב חרל"פ עמד בראשות הישיבה אך גם עסק בניהול הישיבה. מבין בוגריה ניתן למנות את הרבנים סיני אדלר, יצחק מאיר חרל"פ, אהרן רוזנפלד, שמואל דביר, יצחק שלמה זילברמן ויצחק פלקסר.
לאחר מות אביו הפך הרב חרל"פ את ביתו לבית כנסת, ובמהלך השנים עברה לבית זה גם ישיבת בית זבול. הבית נמצא ברחוב קק"ל פינת רחוב הקליר, הפונה אל הרחוב הראשי. במקום נמצאים הישיבה, בית הכנסת 'בית זבול' וכן כולל אברכים חרדי.
ראש-תנין
ראש-תנין (באנגלית: Leatherhead) הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור תנין-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של ראש-תנין הופיעה במקור לראשונה בחוברת "Tales of the Teenage Mutant Ninja Turtles #6" בהוצאת מיראז' סטודיו מאוגוסט 1988 ובמחודש בחוברת "Teenage Mutant Ninja Turtles #49" בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2015, ונוצרה על ידי הכותב והמאייר ג'ים לוסון.
ביוגרפיה בדיונית.
מיראז' סטודיו.
לפני הפיכתו למוטאנט, ראש-תנין היה אליגטור רגיל בחנות לחיות מחמד. לאחר שוד שהתבצע בחנות בה שהה, ראש-תנין מצא את עצמו בביוב. שם, הוא נלקח בידי חיילים מגזע החוצנים אוטרום למבצרם בחלל, לצורכי שעשוע. במהלך שהותו במבצר, ראש-תנין נחשף לכמות גדולה של מוטגן, ועבר תהליך מוטציה הדרגתי שבסופו הפך למוטאנט דמוי-אנוש בעל אינטלקט מפותח. במצבו החדש, ראש-תנין חיפש דרך חזרה לכדור הארץ, אך כל ניסיונותיו כשלו. לבסוף, כאשר מבצר האוטרום התפוצץ, ראש-תנין ניצל את המצב והשתמש בחללית מילוט לחזרה לכדור הארץ.
בהגיעו לכדור הארץ, ראש-תנין נתקל בתקיפות רבות מצידם של שוטרי משטרת ניו יורק, ונאלץ לנדוד ברחבי הביוב העירוני במשך זמן רב ובסבל רב. בסופו של דבר, הוא החליט כי יוכל למצוא שקט ושלווה בהריסות מבצר האוטרום, והחליט כי עליו לחזור לשם. לשם כך, הוא החל לאסוף ציוד טכנולוגי לבניית מכשיר טלפורטציה, אך הוא נכשל בבניית המכשיר פעם אחר פעם, זאת בשל הפרעתם של בני אנוש. כאשר היה קרוב מאוד לסיים את בניית המכשיר, ראש-תנין נתקל בצייד קטלני בשם מרלין שהיה מעוניין בו לאוסף החיות הנדירות שלו. ראש-תנין ניסה להיאבק במרלין, אך מרלין גבר עליו בעזרת עושי דברו. כשנראה שכבר אין לו סיכוי, הופיעו לפתע ארבעה צבים מוטאנטים בעלי אינטלקט מפותח, גיבורי-על הידועים בשם "צבי הנינג'ה", והם סייעו לראש-תנין בקרב נגד מרלין. בתום הקרב, בניצחונם של ראש-תנין וצבי הנינג'ה, ראש-תנין סיפר לצבים את עברו ורצונו, הם העניקו לו את מאורתם הישנה כמקום בו יוכל לשהות עד אשר תוכניתו תושלם.
חודשים אחר כך, ראש-תנין סיים כמעט לגמרי לבנות את מכשיר הטלפורטציה, אך נכשל בחלק ספציפי אשר אותו הוא לא היה יכול לבצע בשל גודל ידיו. כאשר התהלך בייאוש בביוב, הוא פגש לפתע בחיילי הארגון פשע "שבט הרגל", והכריח אותם לעבוד עבורו תוך איום שיהרוג אותם. לאחר מכן, גם צבי הנינג'ה הופיעו והצטרפו למלאכה. לאחר עבודה ממושכת, הסתיימה בניית המכשיר והיה מוכן להפעלה. דונטלו, החכם מבין הצבים, התנדב להיות זה שיפעיל את השיגור הסופי של המכונה, אך בגלל טעות שאינה ברורה המכשיר לא פעל כנדרש והתפוצץ. ראש-תנין בכה על הזדמנותו האחרונה, ובזעם רב רצח את חיילי "שבט הרגל" שעזרו לו, ולאחר מכן ניסה לרצוח גם את צבי הנינג'ה, אך הם הכניעו אותו וברחו, לא לפני שהוא נשבע למצוא אותם ולרצוח אותם.
כשנה לאחר מכן, ראש-תנין, במצב נפשי מעורער, המשיך לבדו בניסיונות רבים לבניית מכשיר טלפורטציה, אך נכשל בכולם. הוא פגש בטעות ברפאל, אחד מהצבים, כששוטט ביוב חולה בווירוס קטלני. למרות איבתו לצבים, ראש-תנין אסף את רפאל למאורתו וטיפל בו עד שהבריא. כעת התעורר, רפאל שאל את ראש-תנין בנוגע לשינאתו כלפי הצבים, ראש-תנין הסביר לו כי איבתו היחידה היא כלפי דונטלו, שלפי דעתו הוא הכשיל את שיגור המכשיר בכוונה. רפאל חזר לצבים, מבלי לספר להם על פגישתו, והוא וראש-תנין נפרדו כחברים. שנים רבות אחר כך, ראש-תנין שמר על קשר חברי עם רפאל והשלים עם חייו בכדור הארץ. כאשר ספלינטר, מנהיגם של צבי הנינג'ה ואביהם הרוחני, מת כתוצאה מהתקף לב, ראש-תנין הופיע בהלוויה כמנחם, ושם השלים עם שאר הצבים.
IDW Publishing.
לפני הפיכתו למוטאנט, ראש-תנין היה אליגטור אמריקני רגיל שהתגורר באי במרכז האוקיינוס האטלנטי באמצע המאה ה-18. כאשר ארבעה צבים מוטאנטים בעלי אינטלקט מפותח, גיבורי-על הידועים בשם "צבי הנינג'ה", ערכו מסע בזמן וביקרו במקרה וללא ידיעתם במקום מגורו של ראש-תנין בסוף המאה ה-18, הם השליכו בקבוקי מוטגן היישר אל המים בהם שהה ראש-תנין מבלי לדעת שהיה שם, והוא ספג את החומר. חומר המוטגן שספג גופו של ראש-תנין גרם לו לעבור תהליך מוטציה שהפך אותו למוטאנט דמוי-אנוש בעל אינטלקט מפותח, והוא המשיך לחיות כרגיל ברחבי האי. אלא שכעבור מספר שנים, הוא נמצא בידי חיילים מגזע החוצנים קראנג שחטפו אותו למבצרם באי ושם הם גידלו אותו כחיית מחמד והתעללו בו.