כורים גרעיניים ונשק גרעיני עושים שימוש בהמרה של מסת מנוחה לאנרגיה על ידי ביקוע גרעיני. במכשירים אלה, חלקיק מורכב – לרוב גרעין של אורניום או פלוטוניום – מפוצל לשני חלקיקים קטנים יותר שמסת המנוחה הכוללת שלהם קטנה מזו של החלקיק המורכב. ההפרש במסת המנוחה, של לפני ואחר הפיצול, הופך לאנרגיה הקינטית של שני התוצרים הקטנים יותר, ומהווה את מקור האנרגיה של המכשיר. תופעה זו עשויה להתרחש באופן ספונטני בכורים גרעיניים טבעיים (למשל של אורניום), אך היא נדירה למדי.
פצצת מימן (פצצה תרמו-גרעינית) עושה שימוש בדרך ההפוכה; באמצעות היתוך של גרעיני מימן יוצרים הליום, שלו מסת מנוחה קטנה יותר משל גרעיני המימן. שוב, בהתאם לחוק שימור האנרגיה, ההפרש בין מסת המנוחה התחילית לסופית משתחרר כאנרגיה. בטבע מתקיימים תהליכים אלו כל הזמן - האנרגיה התרמו-גרעינית, המשתחררת בעת היתוך גרעיני, היא מקור 'הדלק' של כוכבים, הבעירה הגרעינית המאירה אותם.
משוואות רלוונטיות.
בפיזיקת חלקיקים, מסת המנוחה formula_2, שווה למסה של חלקיק במערכת הנמצאת במנוחה, וניתן לחשבה לפי האנרגיה והתנע של החלקיק, כבכל מערכת אחרת, על ידי משוואת היחס בין אנרגיה (E) ותנע (P):
או ביחידות מידה טבעיות כאשר c=1:
מסת מנוחה זו זהה בכל מערכות הייחוס. ממשוואה זו ניתן להבין כי מסת המנוחה היא בעצם מידה פסאודו-אוקלידית של 4-וקטור התנע-אנרגיה, המחושב באמצעות הגרסה הייחסותית של משפט פיתגורס בה הסימון של מימד המרחב וזה של מימד הזמן נבדלים. גודל זה נשמר תחת כל boost או סיבוב לורנציאניים בארבעת הממדים.
במכניקת הקוונטים, מהווה מסת המנוחה פרמטר במשוואת דיראק הייחסותית עבור חלקיק אלמנטרי. אופרטור הקוונט של דיראק מקביל ל-4-וקטור התנע של חלקיק.
מאחר שמסת המנוחה נגזרת מגדלים הנשמרים במהלך דעיכת או התפרקות חלקיק, היא מחושבת באמצעות האנרגיה והתנע של תוצרי הדעיכה או הפירוק של חלקיק יחיד - אלו שווים למסה של החלקיק שדעך/התפרק.
המסה של מערכת חלקיקים ניתנת לחישוב מן הנוסחה הכללית:
כאשר: formula_6 היא מסת המנוחה של מערכת החלקיקים, ושווה למסה של החלקיק שדעך; : formula_7 הוא סכום האנרגיות של החלקיקים; ו- formula_8 הוא וקטור הסכום של תנע החלקיקים (הכולל גם את גודל וגם את כיוון התנע);
הקשר בין מסת המנוחה של גוף לבין המסה היחסותית שלו מוגדר על ידי הביטוי:
formula_9
רב-לוחיתאים
רב־לוחיתאים הידועה גם ככָּתְנוֹת־יָם או כִּיטוֹנִים (שם מדעי: "Polyplacophora") היא מחלקה של בעלי חיים ימיים פרימטיבים ממערכת הרכיכות. זוהי קבוצה שהתפתחה במשך הדבון עד ימינו והיא כוללת כיום מעל 940 מינים, כשמינים רבים נוספים נכחדו.
מינים אלה מסוגלים לשכון הן במים טרופיים והן בימים קרים בעומקים שונים, לעיתים עד 6,000 מטרים ועד חופים הסלעיים. עם זאת הם אינם מסוגלים לחיות זמן רב על היבשה ואינם חיים במים מתוקים או מליחים כמו צדפות ומיני חלזונות.
אטימולוגיה.
המין הראשון במחלקה זו "Chiton tuberculatus" הוגדר לראשונה על ידי לינאוס בשנת 1758. כפי שהיה נהוג באותה תקופה, שם המשפחה Chitonidae והסדרה Chitonida נגזרו משם זה לפי ההטיה המוסכמת לדרגות טקסונומיות שונות. שמה המדעי של המחלקה היה נתון לכמה מחלוקות טקסונומיות אך בשפה העממית בלעז כונה Chitons. בעברית הוחלט לכנות סדרה זו רב־לוחיתאים על שום שמונת הלוחות המכסות את גבם של היצורים. באותה ספרות לעיתים כונה גם כִּיטוֹנִים כתעתיק של השם בלועזית. בשנת 2003 בישיבה רעג של האקדמיה ללשון העברית אושרה הצעתו של יוסף הלר לאמץ שם עברי נוסף בשם כותונת-ים. את השם הציע הלר מכיוון שתרגומה של המילה Chiton ביוונית הוא כותונת.
מאפיינים.
מיני הכיטונים הם קטנים, שטוחים ובעלי חישה פרימטיבית ביותר המורכבת בעיקר מריח ומראיית צל פרימיטיבית. הם גם בעלי משושים קטנים בתחתית גופם.
גוף הכיטון בעל פלג עליון משוטח, סגלגל ועשוי משמונה לוחיות צפופות, האחוזות ברקמה שמאחדת אותן יחדיו ואינם מסוגלות להיסגר כמו קונכייה של חילזון אך מאפשרים לבעליהם להתכדר לכדור אם הוא נתפס בידי טורף. לכיטון רגל שרירית מפותחת, המאפשרת לה להיצמד לסלעים ולאבנים. הכיטון הוא אוכל רקבובית, שאריות מזון מפוזרות ואצות אותם הוא מגרד מפני סלעים בתוך המים או על החוף. את מזונו הוא מגרד באמצעות מִשְׁנֶנֶת בלסתותיו.
לשון ימי הביניים
האי רנדלס
רנדל
רנדל או האי רנדל (באנגלית: Randall's Island) הוא אי הממוקם בין נהר הארלם לאיסט ריבר שבעיר ניו יורק. האי נמצא בין האי מנהטן לרובע קווינס ומופרד מקווינס בתעלה המזרחית של איסט ריבר, ומרובע הברונקס במיצר ברונקס.
הנהר שבין האי רנדל לאי וורד מולא אדמה וכיום שני האיים הם שטח יבשה אחד המהווה חלק מרובע מנהטן.
באי נמצא מרכזו של גשר רוברט פ. קנדי המחבר את הרבעים מנהטן, קווינס והברונקס, וכן עוברת מעל האי מסילת רכבת המחוברת לגשר הל גייט.
באי נמצאת האקדמיה של מחלקת כיבוי האש של העיר ניו יורק. רוב שטח האי הוא פארק ציבורי שלאחרונה פותח כאזור פעילות ספורט, הכולל מגרשי מיני גולף, טניס, כדורסל, כדורגל ולקרוס.
לאחרונה נבנה באי אצטדיון הספורט איקהאן שהחליף את אצטדיון דאונינג שקדם לו.
האי רנדלז
רנדלז
רנדלס
האי וורד
וורד (אי)
האי וורד (באנגלית: Ward's Island) הוא אי הממוקם בין נהר הארלם לאיסט ריבר שבעיר ניו יורק. האי מהווה חלק מרובע מנהטן. האי חובר לאי רנדל באמצעות מילוי חלק מהנהר.
מעל האי עובר גשר רוברט פ. קנדי וגשר הלגייט, אולם הגשרים עצמם לא מחוברים לאי. הכניסה לכלי רכב לאי מתבצעת דרך האי רנדל. הולכי רגל יכולים להגיע אל האי באמצעות גשר האי וורד המחבר את האי לשכונת הארלם במנהטן.
באי נמצא בית חולים לחולי נפש, וכן מתקני טיהור שפכים. באי נמצא פארק האי וורד ובו שטחי נופש ומגרשי אתלטיקה.
היסטוריה.
התקופה הקולוניאנלית.
בשנת 1637 רכשו המתיישבים ההולנדים את האי מהאינדיאנים שגרו באזור. באותה עת נקרא האי "טנקנאס" שמשמעו "ארצות הפרא". שם האי שונה מספר פעמים במהלך השנים והוא נקרא גם "האי ביוקנן" ("Buchanan's Island" ) ו"אי האסם הגדול" (Great Barn Island)- שניהם ככל הנראה שיבוש של שמו המקורי של הבעלים של האי - ברנדט (Barendt).
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שימש האי מוצב בריטי.
התקופה שלאחר הקמת ארצות הברית.
עם תום מלחמת האזרחים רכשו את האי ג'ספר וברתולומיו וורד, וקראו לאי על שמם. האחים וורד בנו באי מטוויית כותנה ובנו את הגשר הראשון על איסט ריבר - גשר שחיבר את האי למנהטן (ברחוב 114) בשנת 1807.
הגשר היה גשר עץ והוא נהרס בסופה בשנת 1821.
לאחר שנהרס הגשר, ננטש האי עד שנת 1841 עת שהפך למזבלה עירונית. מאוחר יותר שימש האי גם כבית קברות, ובשנת 1847 נפתח באי בית חולים למהגרים (מבנה בית החולים היה הגדול בעולם באותה עת).
בשנת 1863 נפתח באי בית חולים לחולי נפש. בין השנים 1860–1892 שימש האי מרכז לקליטת מהגרים - מרכז שעבר בשנת 1892 לאי אליס.
בשנת 1899 נפתח באי בית חולים נוסף לחולי נפש, שהיה הגדול בעולם באותה עת.
שיקום.
בשנת 1930 המליצה ועדה מטרופוליטנית להפוך את האי רנדל והאי וורד לפארק ציבורי. הקמת הפארק החלה בשנת 1936 והסתיימה שבע שנים מאוחר יותר.
הגשר הנוכחי המקשר את האי למנהטן (ומשמש להולכי רגל בלבד) נבנה בשנת 1951 במטרה לאפשר גישה מהארלם לאי מאחר שבהארלם שטחים ירוקים מועטים.
האי רנדל
דת' מטאל שוודי
הרברט פון קאראיאן
הרברט פון קאראיין (; 5 באפריל 1908, זלצבורג, אוסטריה - 16 ביולי 1989, אניף, אוסטריה) היה מנצח אוסטרי, מגדולי המנצחים בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. קאראיין ניצח על הפילהרמונית של ברלין במשך 35 שנים ברציפות.
ביוגרפיה.
אבותיו של הרברט פון קאראיין באו ממקדוניה היוונית והגיעו לווינה דרך סקסוניה. שם המשפחה המקורי היה קאראיאניס, שקוצר ונוסף לו תואר האצולה "פון".
אמו, מרתה לבית קוסמאץ', הייתה סלובנית.
בין השנים 1916 ל-1926 למד קאראיין באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, שם עודדו אותו ללמוד ניצוח. בשנת 1929 ניצח על האופרה שלומית (סאלומה) של ריכרד שטראוס בפסטיבל זלצבורג. מ-1929 עד 1934 היה קאפלמייסטר ראשון בתיאטרון העירוני באולם שבגרמניה. משנת 1934 עד 1941 ניצח על אופרות ועל קונצרטים סימפוניים בבתי האופרה של אאכן ואולם בגרמניה, וכן הופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה.
בשנת 1946 ניצח קאראיין בווינה עם הפילהרמונית הווינאית, שהיה הקונצרט הראשון שלו אחרי המלחמה, אך שלטונות הכיבוש הרוסיים אסרו עליו להופיע כמנצח, בגלל חברותו במפלגה הנאצית. באותה שנה השתתף בעילום שם בפסטיבל זלצבורג. בשנה שלאחריה הותר לו לחזור לניצוח.
בשנת 1948 נעשה קאראיין למנהל האמנותי של "אגודת ידידי המוזיקה" בווינה. כמו כן עבד עם תזמורת פילהרמוניה ועם התזמורת של פריז וניצח בלה סקאלה במילאנו.
בשנים 1951 ו-1952 ניצח בפסטיבל ביירוית. בשנת 1955 התמנה למנהל מוזיקלי לכל חייו בפילהרמונית של ברלין, כממשיכו של וילהלם פורטוונגלר. משנת 1957 עד 1964 היה מנהל אמנותי של האופרה של וינה. הייתה לו מעורבות רבה בפילהרמונית של וינה ובפסטיבל זלצבורג, שם יזם את פסטיבל הפסחא. הוא המשיך לבצע, לנצח ולהקליט בשפע עד מותו בשנת 1989.
קאראיין והתקליטור.