בטלוויזיה שיחקה במשך שתי עונות בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בתפקיד יעל לוין, אמא של יובל.
בן אוזיליו זכתה בפרס ידיד הבימה על תפקידה ב"ביבר הזכוכית", ובפרס ראשון בתיאטרונטו 2004 בהצגה "ככה אני פאם פאטאל".
השתתפה בסרטי הקולנוע הישראליים: "עורבים", "בצילו של הלם קרב", "לילה לבן", "לא בלי בתי" ו"האסונות של נינה", ובתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "רותי נעים". זמן קצר לפני מותה שיחקה בסרט "עמק תפארת". הופיעה בתוכניות הטלוויזיה: "שם נרדף", "מקומון", "101", "גבעת נפוליאון","גבעת הירח", "הבורר".
נפטרה ב-6 בינואר 2009 ממחלת הסרטן. נקברה בקיבוץ עינת.
חיים אישיים.
בן אוזיליו הייתה נשואה ב-1987 למשך שלושה חודשים לשחקן גיל פרנק. בהמשך הייתה נשואה לשחקן אמיתי יעיש עד לפטירתה, ולהם שתי בנות.
החל משנת 2011 מוענק פרס על שמה של בן אוזיליו.
אורי גבריאל
אוּרי גבריאל (נולד ב-3 באפריל 1955) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ומדבב ישראלי. זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2005.
ביוגרפיה וקריירה.
אורי גבריאל נולד במעברת מגדיאל (כיום שכונה בהוד השרון) לברטה (לשעבר פהימה) וגבריאל שעלו מעיראק. אביו עלה ב-1951 ואילו אמו מעט לפני כן, בעלייה הבלתי לגאלית. כשהיה גבריאל בן חמש, עברה המשפחה ליפו, ובגיל 12 עקרה מיפו לשכונת תל גיבורים בחולון וממנה לשכונת פרדס כץ החילונית שבעיר החרדית בני ברק. מגיל 17 שיחק גבריאל בתיאטרון השכונתי. גבריאל עדיין מתגורר בשכונה זו.
המעברים התכופים מעיר לעיר לא היו קלים לגבריאל והוא נשאר כיתה ולבסוף שובץ בכיתת טעוני טיפוח בבית הספר היסודי ומשם לבית ספר תיכון מקצועי, בו למד חַרַטוּת. מבית ספר זה נפלט גבריאל לאחר שנה וחצי ועבד בעבודות מזדמנות.
לאחר שרות צבאי קצר, ממנו שוחרר בשל חוסר התאמה, המשיך גבריאל לעבוד כשחקן. בהמשך למד משחק ותיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב בין השנים 1977-1979.
פרסומו של גבריאל בא משני תפקידים: התפקיד הראשי הראשון שלו בטלוויזיה, בפרק אחד מהסדרה "גם אנו שופטים" (1975), והתפקיד הראשי הראשון שלו בקולנוע, בסרט "מתחת לאף" (1982). על משחקו בסרט "מתחת לאף" זכה בפרס שחקן השנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
על תפקידו ב"גם אנו שופטים" אמר:
בבחירות לכנסת התשע עשרה, בשנת 2013, קריין את תעמולת הבחירות של מפלגת קדימה, שהתמקדה בראש המפלגה שאול מופז, תוך שימוש בסלוגן "מי אתם שתדרכו על שאול מופז".
ידוע באהדתו הרבה לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
קריירה בתיאטרון.
ההצגה "החצי השני" בתיאטרון השכונתי של פרדס כץ שרצה במשך שנתיים הייתה ניסיונו הראשון במשחק.
השתתף במספר הצגות, בהן: בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגות: "המלך", "מים קדושים"; בתיאטרון הרצליה בהצגה "כוונות טובות"; בתיאטרון הקאמרי בהצגה "הרב קמע"; בתיאטרון חיפה בהצגה "חצוצרה בואדי", ובהפקות לילדים ולנוער: ״בן המלך והעני״; ״גוליבר״; ו"עלי בבא וארבעים השודדים".
בשנת 1981 הופיע עם משה איבגי בהצגה לשניים בשם "ביער ביער", בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר. בהצגה זו מגלמים השניים עצירים החשודים ברצח המקיימים דיאלוג ביניהם, וחושפים את עברם בשכונת מצוקה ואת חוסר יכולתם להשתלב בחברה.
בשנת 2005 שיחק בהצגה "נתניה" מאת שמואל הספרי.
חיים אישיים.
גבריאל גרוש ואב לשני ילדים.
מתגורר בפרדס כץ.
נסים זוהר
נסים זוהר (1937 – 11 בפברואר 2020) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, סופר, מחזאי, תסריטאי ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה.
נסים זוהר נולד כנאסים גוהר בעיר אלכסנדריה שבמצרים, למשפחה יהודית אמידה ממוצא איטלקי בחלקה, שבניה עסקו במסחר ובפקידות. הוא התגורר ברחוב ארמון בומביי שבעיר, מאחורי מלון "ססיל" המפורסם, ולמד בבית-הספר הסקוטי סיינט אנדרוז החל משנת 1941-2 ועד יוני 1950, עת עלה לישראל. עוד בימי ילדותו, נפטרו אביו ואחיו הבכור. מאוחר יותר, נדרס אחיו הצעיר על ידי רכבת, ומת מפצעיו. זוהר היתום מאב נותר עם אמו בלבד, והשניים נאלצו לגור יחד עם כל המשפחה המורחבת בבניין אחד. שם, הודות לסבתו ולפתחייה העוזרת, למד זוהר את רזי המטבח המצרי, שלימים שימשו אותו בספרו ובהצגת יחיד.
ביוני 1950, בגיל 13, עלתה משפחתו של גוהר לישראל. לאחר שהייה במעברה לזמן מה, הוא נקלט בקיבוץ עין המפרץ, אשר נמנה אז עם זרם הקיבוץ הארצי, עִברת את שמו לזוהר, (ועל כך אמר לימים: "רציתי בכל מאודי להיות צבר") ופגש באשתו הראשונה חנה איתה הביא שני בנים ומהם חמש נכדות, כעבור מספר שנים נישא לאשתו השנייה דינה. בתום שירותו הצבאי, למד משחק בסטודיו "בימת הקיבוץ" שבסמינר הקיבוצים, והחל לשחק בקבוצה הרפרטוארית החיפאית. כעבור זמן, בזכות קבלת מלגת "השחקן הצעיר המבטיח", נסע לשלוש שנות לימודים בניו יורק, שם למד קולנוע ותיאטרון בבתי ספר ידועים, בהם זה של לי סטרסברג ובסדנה למשחק מקצועי של הרברט ברגהוף.
בתום לימודיו שב לישראל ופתח בקריירת משחק. לאורך השנים הופיע ברוב התיאטראות הרפרטואריים בישראל, ובהם תיאטרון חיפה (בהצגה "הדוד וניה", למשל), בתיאטרון "בימות" ("הנערים שבחבורה"), תיאטרון בית ליסין (בין היתר בהצגות "סוף עונת החלומות", "פילומנה", "אידיוט לארוחה", "ביאנקה", "סילביה", "הזוג המוזר", "רק אתמול נולדה" ו"ערפל"), תיאטרון באר שבע (בהצגה עטורת-הפרסים "הוכחה") והתיאטרון הקאמרי. בקאמרי שיחק בתפקיד גדעון פוקסמן (שועלי) בהצגה "נתניה", בהצגה "יתוש בראש", ב"שלוש אחיות", ב"כולם היו בני", ב"יוליוס קיסר" וב"לשבור את הצופן". כן שיחק בהצגות "רק אתמול נולדה" ו"הדולפינים", ובהצגות היחיד "לני ברוס", "כטוב בעיניכם". הפיק, יחד עם בתיה ברק, את הקומדיה "שימורי נישואין", שאותה כתב.
את הקריירה הקולנועית החל בשנת 1977, כאשר שיחק בסרטו של זאב רווח "הגונב מגנב פטור". באותה השנה שיחק בסרטו היחיד של שייקה אופיר כבמאי, "חמש מאות אלף שחור", לצידם של שייקה אופיר, ז'אק כהן ויוסף שילוח. בשנת 1978 שיחק בתפקיד משנה לצד כריסטופר לי ואלי וולך בסרט "Circle of Iron" שכתבו ברוס לי וג'יימס קובורן, ובסרט הטלוויזיה "חפיף" לצד זאב רווח, כמו כן שיחק בסרטים רבים בישראל ומחוצה לה, בהם "חולה אהבה משיכון ג'", "שירת הסירנה", "שלג באוגוסט, "איש החשמל" ו"סימה וקנין - מכשפה". כמו כן הופיע בתפקידים רבים בטלוויזיה, בישראל, בצרפת ובארצות הברית. ב-1989 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "רכבת העמק" של יונתן פז.
בשנת 2000 הוציא לאור את ספרו "במיה, מולוכיה ובדינגאן", ספר מתכונים מן המטבח המצרי, ובו גם סיפורים מילדותו בעיר הנמל אלכסנדריה. בשנת 2006 פורסם "המולוכייה של אמא", ספר המבוסס במידה רבה על שנותיו של זוהר במצרים, אשר עוסק ביחסיו המורכבים של זוהר עם אמו, אך מהווה גם מעין מסע זיכרון למחוזות ילדותו.
יחד עם ספרו, יצא זוהר בהצגת היחיד האוטוביוגרפית "המולוכייה של אמא", שהועלתה ב"צוותא 2", אותה כתב (בבימויו של נתן דטנר), קומדיה על ימי ילדותו במצרים, בה היה מכין מולוכייה אל מול עיני הקהל. ההצגה הועלתה בארץ וכן ברחבי העולם בפסטיבל אדינבורו, לונדון, רוטרדם, אמסטרדם וקהיר. ההצגה קצרה שבחים בעיתונות בישראל ובבריטניה .
בנוסף, שימש זוהר כמרצה ב"כותרת", בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת תל אביב. לימים עזב את הקיבוץ, יחד עם אשתו, אך המשיך לדגול בהשקפת עולם הדוחה את הקפיטליזם.
נסים זוהר נפטר ב-11 בפברואר 2020. התגורר בתל אביב.
הובא למנוחות בבית העלמין ברחובות.
גסאן עבאס
גסאן עבאס (בערבית: غسان عباس, תעתיק מדויק: ע'סאן עבאס) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה.
גסאן נולד ב-1957 באום אל-פחם. למד משחק באוניברסיטת תל אביב.
הוא השתתף בהצגות רבות, בין היתר בתיאטרון חיפה, תיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, התיאטרון העממי, תיאטרון בית ליסין והמרכז התיאטרוני בנווה צדק, ובנוסף - כתב וביים את ההצגות: "מצבים", ו"החתונה".
ב-1986 השתתף בסרט "נאדיה" בתפקיד מורה. ב-1988 שיחק בפסטיבל עכו בהצגת היחיד "אלוהים, תציל אותי ממולדתי" שכתב דניאל הורוביץ אודות המשורר העיראקי הגולה, מודאפר א-נוואר.
ב-1981 פסלה המועצה לביקורת סרטים ומחזות את המחזה "משהד", שכתב במשותף עם עוואודה ראתב, ועוסק בהפקעת קרקעות במגזר הערבי.
גסאן השתתף בסדרת הטלוויזיה "המסעדה הגדולה" (בתפקיד המלצר עבדו), בסדרה "תמונות יפואיות" וכן בסרטי קולנוע רבים.
מאז 2001 הוא מכהן כמנכ"ל תיאטרון דיוואן אל לאג'ון שבואדי עארה.
ב-1991 נטל חלק בסרט "גמר גביע" לצד משה איבגי ומוחמד בכרי. ב-2010 השתתף בסרט הקומי "חצי טון ברונזה" ששודר ב-HOT V.O.D לצד שלמה בראבא, מיכאל הנגבי ושמיל בן ארי.
מאז 2007 מופיע גסאן בחלק מהצגות תיאטרון "הבימה".
ב-2012 הוא גילם את הרופא עז א-דין אבו אל-עייש בהצגת היחיד "לא אשנא", שנכתבה על פי ספרו של ד"ר אבו אל-עייש על חייו, ועל הטרגדיה שפקדה אותו כששלוש מבנותיו נהרגו במהלך מבצע עופרת יצוקה מפגיעת שני פגזי טנק של צה"ל בחימוש שהוסתר בביתו בג'בליה.
ב-2014 סירב גסאן לקוד קידה בפני ראש עיריית אשקלון, איתמר שמעוני, בסיום ההצגה "החייל האמיץ שוויק" מאחר ששמעוני הורה להפסיק עבודתם של ערבים ישראלים בעירו.
ב-2017 השתתף בסרטו הדוקומנטרי של שלומי אלדר "ארץ זרה".
בשנת 2018 הוא לקח חלק בעונה ה-4 של הסדרה שנות ה-80 בה גילם את ד"ר אדוארד מנצור, רופא שיניים ערבי מחליסה. באותה השנה החל לשחק בתיאטרון בית ליסין במחזה "אוסלו".
מושג שסתום