לדברי האתר הלבנוני "נידא אל-ווטן", נחשב חיידר לאחד מבכיריו הצבאיים של ארגון הטרור, לאחר חיסולם של עימאד מורנייה ב-2008 ושל מוסטפא בדר א-דין ב-2016.
ניסיון התנקשות.
ב-25 באוגוסט 2019 פורסם בכלי התקשורת הלבנונית כי שני רחפנים ישראליים התרסקו בדרום ביירות ברובע הדאחייה שבשליטת הארגון. עיתון "נידא אל-ווטן" כתב כי ישראל התכוונה להתנקש בחייו של חיידר.
Net als toen
Net als toen (בעברית: ממש כמו אז) היה השיר המנצח באירוויזיון 1957. הוא בוצע בהולנדית על ידי הזמרת קורי ברוקן. השיר זכה במקום הראשון עם 31 נקודות. הייתה זו הזכייה הראשונה של הולנד בתחרות האירוויזיון.
השיר הוא שאנסון קלאסי, ובו הזמרת פונה לבעלה ושואלת אותו אם הוא זוכר את ימיהם הראשונים כזוג. מילות השיר מצביעות על כך שהרומנטיקה יצאה מהנישואים, למרות שלא תמיד זה היה כך.
ברוקן הקליטה את השיר גם בצרפתית וגרמנית, בשמות "Tout comme avant" (בצרפתית) ו"Damals war alles so schön" (בגרמנית).
יחסי סין–קנדה
יחסי סין–קנדה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לבין קנדה.
היסטוריה.
שיתוף הפעולה הקנדי-סיני התקיים הרבה לפני שכוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות בשנת 1970. קנדה משתפת פעולה כיום עם הרפובליקה העממית של סין בתחומים רבים, כולל סחר, בריאות, חינוך ותרבות. מחלקות ממשלתיות קנדיות רבות התקשרו בתזכיר הבנות עם עמיתיהן הסיניים ומקיימות גם ישיבות קבועות ברמות שונות. בקנדה חיים יותר מ-1.3 מיליון אנשים ממוצא סיני. בשנת 2014, יותר מ-110,000 סטודנטים סינים למדו במוסדות חינוך בקנדה, והשפה הסינית היא השפה השלישית בשכיחותה בקנדה לאחר אנגלית וצרפתית.
יחסי סחר.
סין היא שותפת הסחר השנייה בגודלה בקנדה אחרי ארצות הברית. בשנת 2009 המסחר הדו-צדדי הסתכם בסכום של 50.8 מיליארד דולר, והראה ירידה של 4.3% בהשוואה לרמות של 2008. בשנת 2009, יצוא הסחורה הקנדי לסין הסתכם ב-11.2 מיליארד דולר, עלייה של 6.6% לעומת 2008, מה שהפך את שוק הייצוא של סין לשלישי בגודלו בקנדה. סין היא המקור השני בגודלו של סחורות מיובאות. בשנת 2009 ההשקעה הישירה הקנדית בכלכלה הסינית הסתכמה ב-3.3 מיליארד דולר, המהווים פחות מ-1% מסך ההשקעות הישירות הזרות במדינה. השקעה ישירה של סין בכלכלת קנדה היוותה פחות מ-2% מכלל ה-FDI במדינה זו, בעוד שנרשמה צמיחה בהשקעות: מ-928 מיליון דולר בשנת 2005 לכמעט 8.9 מיליארד דולר בשנת 2009.
נציגויות דיפלומטיות.
קנדה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-3 קונסוליות בצ'ונגצ'ינג, גואנגג'ואו ושנגחאי. מאידך, סין מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-5 קונסוליות בקלגרי, מונטריאול, טורונטו וונקובר.
שבועת השומרים
האספה הלאומית של ויילס
אדוורד קולסטון
אדוורד קולסטון (באנגלית: Edward Colston; 2 בנובמבר 1636 – 11 באוקטובר 1721) היה סוחר עבדים, נדבן וחבר פרלמנט אנגלי. הוא תמך ותרם לבתי ספר, בתי תמחוי, בתי חולים וכנסיות בבריסטול, לונדון ובמקומות אחרים. שמו מונצח בכמה נקודות ציון של בריסטול, רחובות, שלושה בתי ספר. רבים ממוסדות הצדקה שהקים קיימים עד היום. עושרו נרכש בחלקו באמצעות סחר וניצול עבדים.
ראשית חייו.
קולסטון נולד לשרה (1608-1701) והסוחר ויליאם קולסטון (1608-1681) ברחוב צ'רץ' בבריסטול, הבכור מבין 11 עד 15 ילדים.
הוא למד בבריסטול עד לתקופת מלחמת האזרחים האנגלית, אז כנראה התגורר זמן מה באחוזת אביו בווינטרבורן, צפונית לעיר.
לאחר מכן המשפחה עברה ללונדון שם ייתכן שאדוארד היה תלמיד בבית ספר ישועי.
קריירה.
קולסטון חונך בחברת מרסרס במשך שמונה שנים ובשנת 1672 עבד במשלוח סחורות מלונדון. הוא בנה עסק משתלם, סחר בבד, שמן, יין, שרי ופירות עם ספרד, פורטוגל, איטליה ואפריקה.
בשנת 1680 הפך קולסטון לחבר בחברה המלכותית האפריקנית, שהחזיקה במונופול באנגליה על סחר לאורך החוף המערבי של אפריקה בזהב, כסף, שנהב ועבדים משנת 1662. קולסטון הפך במהירות לחבר בדירקטוריון החברה והפך לסגן יו"ר החברה, בשנים 1689—1690; הקשר שלו עם החברה הסתיים בשנת 1692. חברה זו הוקמה על ידי המלך צ'ארלס השני ואחיו ג'יימס, הדוכס מיורק, (לימים המלך ג'יימס השני, שהיה מושל החברה), יחד עם סוחרי עיריית לונדון, והיו בה הרבה משקיעים בולטים, כולל ג'ון לוק, הפילוסוף והרופא האנגלי, נחשב בעיני רבים כאחד המשפיעים ביותר על הוגי ההשכלה ונודע בכינויו "אבי הליברליזם" (אם כי לאחר מכן שינה את עמדתו בנושא סחר העבדים), וכותב האוטוביוגרפית סמיואל פפיס.
במהלך מעורבותו של קולסטון עם החברה המלכותית באפריקה (1680-1692), מעריכים כי החברה הובילה כ-84,000 גברים, נשים וילדים אפריקאים, שנסחרו כעבדים במערב אפריקה, מתוכם 19,000 מתו במסעם לקריביים והשאר הגיעו לאמריקה. בשל התנאים ברבות מהספינות, המסעות המורחבים השפיעו על שיעורי התמותה במסעות הימיים בתקופת סחר העבדים. העבדים נמכרו לעבודה בחוות הטבק ובמטעי הסוכר בברזיל. השימוש בעבדים אפריקאים היה פופולרי בשל עלותם הפחותה יותר מאשר משרתים או עובדים בשכר מבריטניה: לא שולם להם שכר ובעליהם רק סיפק להם מזון, גם אם בדוחק.
הוריו של קולסטון התיישבו מחדש בבריסטול. בשנת 1682 הוא נטל הלוואה מבריסטול ובשנה שלאחר מכן הפך לחבר באגודה של גילדת הסוחרים. בשנת 1684 הוא ירש את העסק של אחיו ברחוב סמול, והיה שותף לבית זיקוק סוכר בכנסיית סנט פיטר והעביר משלוח סוכר שהופק על ידי עבדים מסנט קיטס. עם זאת, קולסטון מעולם לא התגורר בבריסטול בבגרותו והמשיך את עסקיו בלונדון ממורטלאק בסארי עד שפרש בשנת 1708.
שיעורו של ההון בבעלותו שהגיע ממעורבותו בסחר העבדים ובסוכר המיוצר בידי עבדים אינו ידוע. בנוסף להכנסה זו, הוא הרוויח מהסחר שלו בסחורות הרגילות, מריבית מהלוואות כספים וסביר להניח, מעסקאות פיננסיות אחרות.
אלטרואיזם ופוליטיקה.
הוא תמך ותרם לבתי ספר, בתי תמחוי, בתי חולים וכנסיות בבריסטול, לונדון ובמקומות אחרים. רבים ממוסדות הצדקה שלו שורדים עד היום.
בבריסטול הוא הקים בתי מרחץ ברחוב קינג ובגבעת סנט מיכאל, תרם לבית ספר של בית החולים המלכה אליזבת וסייע בהקמת בית החולים קולסטון, פנימייה שנפתחה בשנת 1710. הוא נתן כסף לבתי ספר בטמפל (שאחד מהם הפך לסנט מרי רדקליף ובית הספר טמפל) ולחלקים אחרים בבריסטול, וכמה כנסיות והקתדרלה בעיר. הוא היה איש חזק ובעל השפעה.
בכתביו של דייוויד יוזון משנת 1808 תואר קולסטון כ"התורם הגדול של העיר בריסטול, שבחייו הוציא יותר מ-10,000 ליש"ט למוסדות צדקה".
מוות.
הוא מת, בגיל 84, ב-11 באוקטובר 1721 בביתו, בית קרומוול (שנהרס ב־1857), במורטלייק. גופתו הועברה חזרה לבריסטול ונקברה בכנסיית כל הקדושים. המצבה שלו תוכננה על ידי ג'יימס גיבס עם גילוף מאת ג'ון מייקל ריסברק.
הנצחה.
בעשורים האחרונים, עם ההכרה הגוברת בתפקידו של קולסטון בסחר העבדים, גוברת ביקורת על ההנצחה לקולסטון בבריסטול.
פסל.
פסל, שתוכנן על ידי ג'ון קאסידי, הוקם במרכז בריסטול בשנת 1895 להנצחת מעשי הפילנתרופיה של קולסטון.
ב-7 ביוני 2020, הפסל הופל ונזרק לנמל בריסטול על ידי מפגינים במהלך מחאות ג'ורג' פלויד בבריטניה. מזכירת הפנים, פריטי פאטל, כינתה את הפלת הפסל מעשה "מחפיר לחלוטין", ואמרה כי "היא מדברת על מעשי ההתפרעות, הפרעת הציבור, שלמעשה הפכו להסחת דעת מהסיבה בגינה אנשים באמת מפגינים".
אנדרטאות אחרות.
שמו של קולסטון מונצח בציוני דרך כמו מגדל קולסטון, קולסטון הול, שדרת קולסטון, רחוב קולסטון, בית הספר לבנות קולסטון, בית ספר קולסטון, בית הספר היסודי של קולסטון ובית הספר טמפל קולסטון (כיום חלק מבית סנט מרי רדקליף ובית הספר טמפל), כולם בעיר בריסטול. הוא מוזכר גם, בעיקר על ידי כמה בתי ספר, ארגוני צדקה וגילדת הסוחרים, ביום קולסטון ב-13 בנובמבר, יום הולדתו.
באפריל 2017 הודיע ארגון הצדקה שמנהל את אולם קולסטון, "קרן המוזיקה של בריסטול" כי תוריד את שמו של קולסטון כשההיכל ייפתח מחדש לאחר שיפוץ בשנת 2020, זאת בעקבות מחאות ועצומות שקראו לשנות את השם וכן אמנים שהחרימו את המקום בגלל השם קולסטון. בעקבות ההחלטה הגיעו העתירות לשמירת שמו של קולסטון כמעט ל-10,000 חתימות, אם כי ארגון הצדקה אישר כי שינוי השם יתבצע.
בנובמבר 2017, לאחר עשרות שנים של ויכוחים, בית הספר לבנות קולסטון הודיע שהוא לא מתכוון להוריד את שמו של קולסטון מכיוון שזה לא "יועיל" לבית הספר לעשות זאת. בפברואר 2019 הודיעו סנט מרי רדקליף ובית הספר טמפל כי ישנו את שמם של קולסטון לבית ג'ונסון, על שם המתמטיקאית האמריקנית קתרין ג'ונסון.
איסור הכנה
איסור מכין
המזבח בהר עיבל
סקרלט קאלימאקי
סקרלט קאלימאקי (ברומנית: Scarlat Callimachi; 1773 - 24 בדצמבר 1821) היה שליט בכמה תקופות בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה, היה בנו של אלכסנדרו קאלימאקי, פרסם את קוד קאלימאקי.
סקרלט קאלימאקי שלט על נסיכות מולדובה שלוש פעמים, לראשונה שלושה ימים בלבד באוגוסט 1806, פעם שנייה מ-4 באוגוסט 1807 עד 13 ביוני 1810, פעם שלישית מ-17 בספטמבר 1812 עד יוני 1819 ובנוסף לכך שלט על נסיכות ולאכיה מפברואר עד יוני 1821.
קאלימאקי התמנה לשליט נסיכות מולדובה ב-24 באוגוסט 1806 כתוצאה מלחצים צרפתיים, כעבור יומיים נכנס לבירת הנסיכות, ליאשי ולמחרת הודיעו לו על הדחתו. הוא מאוכזב ופגוע ושב לקונסטנטינופול. באוגוסט 1807 הוא מתמנה פעם נוספת לשליט נסיכות מולדובה, כהונה שלא הצליח לממש. הוא הגיע לרוסה, שם שהה, לפי דיווחים צרפתיים, מ-4 בנובמבר 1807 ועד 29 באוגוסט 1808. ב-1810 הוא היה בראזגרד, ליד מפקד חיל המצב העות'מאני ויחד איתו נפל בשבי הצבא הרוסי עד 15 ביוני.