לפני הוצאתו להורג כתב גרגר מכתב פרידה להוריו: "אמא נפלאה, מקסימה אבא. אני אמות מחר. באמת הייתי צריך לפעול כך. לא הייתה לי ברירה אחרת. אלוהים נתן לי את הכוח להשלים עם המצב. הכנתי את עצמי למוות. מעל הכל סירבתי להרגיש שנאה או נקמה. אהיה קשוח, בעזרת אלוהים, ואמות כמו גבר, ברצון האל". במכתבו האחרון לפני הוצאתו להורג כתב: "אני מאמין כי בפעולה אחת זו הבאתי יותר ברכה לאנושות מאשר הייתי עושה בחיים שלמים כרופא."
אבינו מלכנו (משה גרשוני)
"אבינו מלכנו" (1984) היא סדרה בת ארבעה הדפסים מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
תיאור.
סדרת ההדפסים "אבינו מלכנו" מכילה ארבעה הדפסים (DR.379-DR.382) שנוצרו בסדנת ההדפס ירושלים בשנת 1984. הם נוצרו בטכניקה של הדפס רשת על ידי המדפיס גילי מייזלר. ארבעת ההדפסים מכילים דימוי משותף המופיע בגרסאות שונות או על גבי נייר שונה. אחד ההדפסים (DR.381), שהודפס במהדורה של 18 עותקים, מתאר שתי רקפות, המציירות באקספרסיביות ובשטיחות בצבע שחור על רקע של נייר בצבע קרם. ולצידן צייר האמן מגן דוד צהוב ומעליו מעין סמל מכונף, המזכיר סמלים צבאיים כגון נס הלגיונות הרומיים (Signum manipuli). אריק קילמניק טען כי גרשוני אמר לו שסמל זה מסמל "תחת". שני סמלים אלו מוקפים בצבע אדום, המאזכר גם דימוי של להבה. בין הרקפות כתב האמן את הביטוי "אבינו מלכנו", ביטוי הפותח את "תפילת אבינו מלכנו".
ברוב ציורי ורישומי הרקפות של גרשוני מאותה עת הרקפות משרטטות בקו מגומגם או חלש. כאן, לעומתן, הן מתוארות כצללית מלאה וברורה. איתמר לוי במאמרו (1986) אודות עבודות יצירות גרשוני, תיאר את סגנון הציור של הרקפות בהדפס זה כסמלי וכמאזכר יצירות אומנות ואמנות עממיות כגון רישומי דיו ישראליים ומגזרות נייר.
ההדפס נוסף (DR.382), שהודפס במהדורה של 11 עותקים, מכיל את אותו דימוי, המודפס כאן כולו בשחור על רקע לבן. הדפס זה מדגיש יותר את מוטיב המוות, האופייני ליצירתו של גרשוני באותן שנים. בתוך הסמל המכונף מופיעה הכתובת - "ילד טוב ירושלים", שנמחקה בסדרות האחרות. סביב הדימוי הוסיף האמן מסגרת אדומה עבה ובה דימויים צמחיים בצבע שחור, כמעין זר (גרלנדה) של אבלות. בנוסף, על ההדפס מופיע טקסט באותיות אדומות, הלקוח משירו של חיים גורי "באב אל וואד", הקושר בין פרח הרקפת לבין מות חיילי צה"ל. שני ההדפסים הנוספים בסדרה הודפסו בצבע שחור. הראשון מביניהם (DR.379), הודפס במהדורה של 12 עותקים על נייר עיתון מקומט ואילו השני (DR.380) במהדורה של 8 עותקים על נייר עיתון רגיל.
העבודות הוצגו לראשונה בתערוכה "גרשוני בסדנת ההדפס ירושלים" (1984) שהתקיימה בסדנה.
ההדפס הראשון (DR.381) נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות ואילו ההדפס השני (DR.382) נמצא באוספים שונים כגון אוסף מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ומוזיאון חיפה לאמנות.
פאול פון האזה
גנרל פאול פון האזה (; 24 ביולי 1885 - 8 באוגוסט 1944) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ומתנגד לנאציזם שלקח חלק בקשר העשרים ביולי.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון האזה נולד ב-24 ביולי 1885 בהנובר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס פון האזה לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה), ובשנת 1913 הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פון האזה עם יחידתו, וב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל פון האזה את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון האזה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה פון האזה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-5. ב-1 בפברואר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-50. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-24 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-46.
מלחמת העולם השנייה.
בפרוץ המלחמה היה פון האזה מפקד הדיוויזיה ה-46, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת לחם פון האזה עם הדיוויזיה שבפיקודו בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-24 ביולי 1940 מונה פון האזה למפקד הדיוויזיה ה-56, וב-25 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד ברלין.
קשר ה-20 ביולי ואחריתו.
פון האזה שיתף פעולה עם תנועת ההתנגדות להיטלר, ואף נטל חלק בתכנון ההתנקשות בהיטלר. לאחר הניסיון שנעשה לרצוח את היטלר, הורה פון האזה לאוטו רמר לעצור את שר התעמולה יוזף גבלס. רמר הגיע למשרדו של גבלס עם אקדח במטרה לעוצרו, אך גבלס שכנע את רמר לא לעשות זאת, והתעקש כי היטלר עדיין בחיים. כאשר רמר ביקש הוכחה לכך, ביקש גבלס שיקשרו אותו להיטלר. תוך פחות מדקה היטלר ענה לטלפון, וגבלס העביר את השפופרת לרמר. בטלפון הורה היטלר לרמר לעצור את הבוגדים בו. לאחריה הורה רמר לחייליו לעצור מידית את הקושרים. פון האזה נעצר ונשפט בבית הדין העממי, וב-8 באוגוסט 1944 הוצא להורג בתלייה בכלא פלצנזה.
וילהלם המן
וילהלם המן (בגרמנית: Wilhelm Hammann; 25 בפברואר 1897, ביבסהיים – 26 ביולי 1955, רוסלסהיים) היה מחנך גרמני, פוליטיקאי קומוניסטי, חבר מועצה בעירו וחבר הפרלמנט של הסה בשנות ה-20. הוא נכלא במחנה הריכוז בוכנוולד מ-1938 עד 1945. באפריל 1945, המן שהיה מפקח בלוק הילדים במחנה, בתפקיד "זקן הבלוק" ("blockälteste", דרגה של קאפו), חיבל בהוצאה מתוכננת של יהודים לצעדת מוות לקראת השמדה ודאית. יד ושם העניק לו את התואר "חסיד אומות העולם". ישראל מאיר לאו, היו"ר לשעבר של יד ושם, היה אחד הילדים שניצלו על ידי המן.
בשנת 1946 חקרו הרשויות האמריקאיות את המן על תפקידו כאסיר מועדף, האשימו אותו בשיתוף פעולה עם האס אס וכלאו אותו במחנה הריכוז דכאו. המן זוכה במשפט בוכנוואלד במאי 1947. הוא הפך לגיבור במזרח גרמניה לאחר מותו, כאשר תועמלנים אנטי פשיסטים רוממו את זכר המחתרת בבוכנוואלד לרמה של מיתוס יסוד של מזרח גרמניה. ניסיונות לכבד את שמו בגרמניה המאוחדת נכשלו בשל מחויבותו לקומוניזם.
חייו.
אביו של המן היה עובד רכבת ואמו מיילדת. הוא היה הבכור מבין תשעה ילדים. הוא גדל במשפחה ממעמד הפועלים ולמד בבית ספר בגרנסהיים משנת 1907 ועד 1913. לאחר מכן למד במכללה למורים באלזיי . ב-1916 גויס לצבא הגרמני ושירת בבלגיה וברוסיה. בעת הפסקת האש של נובמבר 1918 למד בבית ספר צבאי לטייסים בהאלה, שם עסק בפעילות קומוניסטית ונרשם למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. ב-1920 עבר בחינות הוראה ובשנת 1922 הפך להיות מורה בוויקסהאוזן .
המן נבחר ללנדטאג של הסן בשנת 1927 ולמועצת העיר בשנת 1928. בשנת 1930 דיכאה המשטרה שביתה במפעל אופל ברוסלסהיים. הוא התנגד לדיכוי ובתגובה נאסר עליו ללמד והוא נכלא לחודש. ב-1932 הורשע בשנית אבל ההוצאה לפועל של גזר דינו הושעתה, אולי עקב עליית הנאצים וניסיון המשטר ברפובליקת ויימר להחזיק אופוזיציה קומוניסטית משמעותית נגדם. הוא בילה את רוב 1933 מאחורי סורג ובריח, ובשנת 1935 נידון לשלוש שנות מאסר. ב-27 באוגוסט 1938 שוחרר אבל נעצר שוב ונכלא במחנה הריכוז בוכנוולד.
בתקופה זו הכיל מחנה בוכנוולד כ-8,000 אסירים, כולל 2,000 אסירים פוליטיים. בתור גרמני אתני, נחשב המן אסיר מועדף. האס אס ביקש להשתמש באסירים פוליטיים, שסומנו באדום, וכן באסירים פליליים, שסומנו בירוק, כדי לפקח על אסירים שמבחינה אתנית נחשבו נחותים. כאסיר פוליטי, המן סומן באדום. האסירים הקומוניסטים כבשו עמדות אסטרטגיות במחנה לאחר התנגשות עם הפליליים ב-1942 והמן קיבל תפקיד פקידותי של רישום אוכלוסין של האסירים במחנה. בסוף 1944 מונה לתפקיד האחראי (Blockleiter) על צריף 8, בו שוכנו ילדים וצעירים מתחת לגיל 20. "בלוק 8" לא היה מיועד ליהודים, אבל הקומוניסטים ששלטו ברשומות המחנה העבירו לשם ילדים יהודים מ"המחנה הקטן" הצפוף. ב-11 באפריל 1945 היו ב"בלוק 8" 159 ילדים יהודים ובסה"כ 329 אסירים. הצעיר, אסיר פולני, היה בן שלוש. עוד ילד בן שלוש, יהודי, "נולד" במחנה בוכנוואלד וגודל בסתר על ידי האסירים.
כאשר שמעו אסירים "אדומים" מועדפים שמועות קרובות על פינוי יהודים, הם חיבלו בהכנות לצעדת המוות. המן היה ראש צריף 8 שם נערכו ילדים, ביניהם הרב לאו, להחליף את הטלאים המזהים אותם כיהודים. בין הילדים היה ישראל מאיר לאו. אחיו נפתלי לאו-לביא היה מוצב בצריף אחר וברח מבוכנוואלד ב-8 באפריל 1945.
המן עצמו לא דיבר מעולם על האירועים הללו, ואף אחד מהעדים לא דיבר עליו עד מותו. הוא לא היה המושיע היחיד של יהודים בבוכנוולד: בהפרדת הילדים ולקיחתם תחת חסותו הושפע מהאסיר-מורה אריך רשקה  בקיץ 1943, ובהמשך מפרנץ לייטנר , שניהם קומוניסטים. אסירים סובייטים, צ'כים ופולנים טיפלו בילדים.
המן שוחרר באפריל 1945. לזמן קצר הועסק במנהל עירוני. בדצמבר 1945 נעצר למשך שלושה חודשים על ידי שלטונות ארצות הברית באשמה שהטה את עבודתו לפי אמונותיו הפוליטיות. על פי דוחות אמריקאים וכן סוציאל-דמוקרטים מערב גרמנים, אייש המן באופן בלתי חוקי את משרדו בחבריו הקומוניסטים. על פי קומוניסטים מערב גרמנים, המן נעצר לאחר שחשף את העסקתם של נאצים לשעבר באופל. במרץ 1946 נעצר באשמת שיתוף פעולה עם האס. אס במחנה בוכנוואלד. מכתבי התמיכה שנתנו אמיל קרליבך ועמיתיו ניצולי בוכנוואלד לא הרשימו את התביעה והמן היה כלוא בדכאו במשך שנה. המן נשפט במשפטי בוכנוואלד Buchenwald Trial, זוכה ושוחרר במאי 1947.