השפל הכלכלי הגדול וההיפראינפלציה בשנות ה-30 של המאה ה-20 האטו את הקמת קווי הרכבת. בשנות ה-30 הוקם ביוזמת השלטונות הנאציים קו רכבת נוסף, שקישר בין אלכסנדרפלאץ ופרידריכספלדה. בקו זה נעשה שימוש בקרונות גדולים יותר - רוחב של 2.65 מטר וגובה של 3.40 מטר לעומת רוחב של 2.20 מטר וגובה של 3.10 מטר בקווים הקודמים; רוחב המסילה בשתי המערכות הוא זהה - 1435 מ"מ. הקווים שבהם פועלים קרונות גדולים מכונים "Großprofil" - "גרוספרופיל" - פרופיל גדול, לעומת הקווים שבהם פועלים קרונות קטנים המכונים "Kleinprofil" -"קליינפרופיל" - פרופיל קטן.
במהלך קרבות שלהי מלחמת העולם השנייה ניזוקו מנהרות הרכבת התחתית. מנהרות אלה שימשו כמקלטים עבור תושבי ברלין וכן כבונקרים עבור שרידי הצבא הנאצי, והחיילים הסובייטים נאלצו לכבשם. חלק מהמנהרות הוצפו, לאחר ששרידי הצבא הנאצי פוצץ מנהרה מתחת לנהר השפרה.
במהלך המלחמה הקרה.
עם הקמת חומת ברלין וחלוקת העיר לעיר מזרחית ומערבית חולקה מערכת הרכבות. קו U5, שעבר כולו במזרח העיר, פעל בשלמותו. קו U2 חולק ופעל בחלק שנותר במזרח העיר (מפאנקו עד תלמאן-פלאץ (Thälmannplatz, כיום Mohrenstraße). הקווים U6 ו-U8, שנקודות המוצא והסיום שלהן היו במערב העיר, עברו דרך מזרח העיר, אך לא עצרו יותר בתחנות במזרח העיר. תחנות אלו ננטשו וזכו לכינוי תחנות רפאים (בגרמנית: Geisterbahnhöfe). קו U1 פעל במערב העיר, אולם רק עד תחנת שלזישס טור (Schlesisches Tor), שכן תחנת ורשאואר שטראסה שכנה במזרח העיר. לכיוון מערב פעל הקו עד רולבן, במקומו של קו U2.
במהלך המלחמה הקרה הורחבה מערכת הרכבות במערב העיר. קו U9 נפתח בשנת 1961 וקישר בין צפונה של ברלין המערבית לדרומה מבלי לעבור בשטחי ברלין המזרחית. קו U7 קישר בין רודו בדרום מזרח לשפנדאו במערב. כמו כן הורחבו הקווים U6 (שהיה בעבר קו צפון-דרום (Nord-Süd-Bahn)) ו-U8 (שנקרא בעבר גה אן באן (GN-Bahn)). במזרח העיר הורחב קו U5.
לאחר נפילת חומת ברלין ואיחוד העיר מחדש אוחדו קווי הרכבת התחתית והורחבו על מנת ליצור מערכת תחבורה אחידה בעיר.
התפתחות עתידית.
תוכניות להרחבת מערכת הרכבות התחתיות תלויות בהשגת תקציבים למימושן. בשל הקשיים הכלכליים של עיריית ברלין, ולאור העובדה שמערכת התחבורה הנוכחית עונה על הצרכים של תושבי העיר, תוכניות הרחבה משמעותיות אינן צפויות. בין התוכניות המוצעות ניתן למנות תוכניות לקישור קווים קיימים, אך לא בניית קווים חדשים.
תחנות הרכבת.
בברלין 170 תחנות רכבת תחתית. חלק מתחנות אלה הן בעלות חשיבות ארכיטקטונית בשל ייחודן:
מערכת כיסוי תקשורתי לטלפונים סלולריים.
בשנת 1995 הותקנו בכל תחנות הרכבת התחתית מערכות GSM המאפשרות שימוש בטלפונים סלולריים בכל הרכבות והתחנות ולאורך כל מסלולי הנסיעה התת-קרקעיים.
תחנות ומסילות שאינן בשימוש.
כחלק ממערכת הרכבת התחתית של ברלין קיימות מספר תחנות ומסילות, שנבנו כחלק מתוכניות פיתוח, אך לבסוף לא נעשה בהן שימוש. דוגמה לתחנה מסוג זה היא תחנה שנבנתה בפוטסדאמר פלאץ עבור קו U3 - קו זה לא הושלם (קו זה אינו קו U3 הפועל כיום), והתחנה משמשת כיום כאזור לתערוכות ולאירועים תרבותיים. בתחנות רטהאוס שטגליץ, שלוסשטראסה, וולטר-שרייבר-פלאץ, אינסברוקר פלאץ וקלייסטפארק נבנו רציפים עבור קו U10, אשר לא הושלם אף הוא. רציפים אלה אינם בשימוש כיום.
מנהרה, שנבנתה בתחנת יונגפרנהיידה עבור קו U5 ואיננה בשימוש, משמשת כיום לאימוני צוותי כיבוי אש.
אזורי תעריפים.
ברלין מהווה חלק מ"רשות התחבורה של אזור ברלין - ברנדנבורג" (בגרמנית: Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg או בקיצור VBB). משמעות הדבר, שמערכת הכרטוס של כל מערכות התחבורה באזור זה מאוחדות, וכרטיס אחד משמש את כל מערכות התחבורה. כך לדוגמה, כרטיס "חופשי חודשי" מאפשר נסיעה בכל מערכות התחבורה הציבורית למשך חודש שלם. ברלין מחולקת לשלושה אזורי תחבורה: A, B ו-C. אזור A הוא אזור מרכז ברלין התחום על ידי ה-Ringbahn, האס באן המקיפה את מרכז העיר. אזור B כולל את יתרת שטח העיר ברלין שסביב ה-Ring ועד לגבולות העיר, ואזור C כולל את פרוורי ברלין, ובכלל זה את פוטסדאם ואת נמל התעופה שנפלד.
מספור קווי האו-באן.
קודם למלחמת העולם השנייה היו קווי הרכבת התחתית מסומנים באותיות, כאשר רכבות עם מספר נתיבים חלופיים סומנו בספרות רומיות. בשנות ה-60, לאחר הקמת חומת ברלין ועם חלוקת מערכת הרכבת התחתית בין מזרח העיר ומערבה, נותרו הקווים E ומחצית מקו A במזרח העיר, ויתרת הקווים - במערב העיר. בעקבות החלוקה הוחלט לשנות את שמות הקווים. בשנת 1966 הוחלפו שמות הקווים במערב ברלין לשמות מספריים (1 - 9) אשר נותרו עד ימינו.
בתקופת החומה היה הקו הקצר מס' 5, אשר כלל שתי תחנות בלבד ונסע בין תחנות האופרה הגרמנית וכיכר ריכרד וגנר. קו זה נסגר בשנת 1970 והתחנות אוחדו עם קו U7. המספר "5" נותר פנוי ונשמר על ידי רשות הרכבת התחתית במערב ברלין עבור קו E במזרח ברלין, מתוך תקווה לאיחוד העיר.
בשנת 1984 החלה חברת BVG להפעיל גם את מערכת האס-באן במערב העיר. לקווי הרכבת ניתנו שמות מספריים עם הקידומת S, ואילו לקווי הרכבת התחתית במערב העיר ניתנה הקידומת U, כך לדוגמה קו 1 הפך לקו "U1".
לאחר איחוד ברלין קו E הפך לקו U5 כמתוכנן, וחלקו המזרחי של קו A הפך לחלק מקו U2 (שמו של קו A במערב העיר), אף שבאותה עת הקווים לא היו מחוברים. קווים אלה אוחדו עם מערכת הרכבת התחתית בשנת 1993.
תאונות.
הרכבת התחתית של ברלין נחשבת לרכבת בטוחה ביותר, ומספר התאונות שאירעו בה מועט ביותר. החמורה בתאונות אירעה ב-26 בספטמבר 1908. התנגשו בה שתי רכבות בשל טעות של נהג. באותה עת היו הרכבות רכבות עיליות, ואחת מהרכבות נפלה מהמסילה בשל התאונה. בתאונה זו בתחנת Gleisdreieck (גלייסדרייאק) נהרגו 18 נוסעים ונפצעו קשה 21 נוסעים נוספים. בעקבות תאונה זו שונו מסלולי הרכבות ממסלולים החוצים זה את זה למסלולים בגבהים שונים.
תאונה חמורה נוספת אירעה ב-30 ביוני 1965 בקו G (כיום קו U9). באירוע זה עצרה הרכבת בדרכה מתחנת הגן הזואולוגי להאנזה-פלאץ בשל תקלה בבלמים. בעקבות עצירה זו השתנה הרמזור בצומת שמאחורי הרכבת ל"עצור". מכונאי שעבד במקום חשב ששינוי זה נגרם מתקלה ברמזור (מאחר שלא ידע על עצירת הרכבת), ושינה את הרמזור ל"ירוק" ידנית. הרכבת הבאה שיצאה מהתחנה התנגשה ברכבת העומדת. בתאונה זו נהרג נוסע אחד ו-97 נפצעו. העובד נקנס ב-600,000 מארקים בשל מעשיו.
ב-8 ביולי 2000 עלה באש קרון רכבת בקו U2 בשל קצר חשמלי. באירוע זה לא נגרמו אבדות בנפש, אולם לתחנה בה אירעה השריפה נגרם נזק רב. בשל העובדה, שהאירוע נגרם בתחנה בה יציאה אחת, נאלצו כל הנוסעים להימלט מהתחנה בריצה דרך מנהרות הרכבת לתחנה סמוכה. בעקבות האירוע הוחלט לבנות יציאה נוספת בכל התחנות שבהן הייתה רק יציאה אחת.
האו-באן בתרבות.
הרכבת התחתית של ברלין מוזכרת בסרטים, סדרות טלוויזיה, ווידאו קליפים רבים.
תחנת אלכסנדרפלאץ שימשה רקע לסרט "ברלין אלכסנדרפלאץ" שהופק בשנת 1980.
או באן
אוּ בַּאן (בגרמנית: U-Bahn, קיצור של אונטרגרונד באן - Untergrundbahn - רכבת תחתית) הוא כינוין של מערכות הרכבת התחתית בערי גרמניה ואוסטריה (בדומה לכינוי "מטרו" לרכבת התחתית של פריז ו"טיוב" לרכבת התחתית של לונדון).
היסטוריה של המונח.
מקורו של המונח "או באן" בראשית המאה ה-20 בברלין. חברת הדויטשה רייכסבאן (Deutsche Reichsbahn Gesellschaft - "חברת הרכבות של המדינה הגרמנית" אשר חברת ההמשך שלה נקראת דויטשה באן (Deutsche Bahn)) הקימה בברלין מערכת רכבת עירונית ופרוורית אשר קישרה את פרוורי ברלין למרכז העיר. מערכת רכבות זו כללה רכבות חשמליות מהירות להן מספר תחנות במרכז העיר. מערכת זו נקראה "שנלבאן" (בגרמנית: Schnellbahn - "רכבת מהירה") ובקיצור "אס באן".
באותה עת פעלה בברלין חברת ה"הוכבאן-גזלשאפט" (חברת הרכבת העילית) אשר תפעלה את קווי הרכבת העילית של ברלין. חברה זו ראתה כי השם המקוצר שניתן לרכבות הפרווריות היה הצלחה שיווקית ועל כן החליטה לקצר את שם מערכת הרכבות התחתיות והעיליות שהפעילה מ-"אונטרגרונדבאן" (Untergrundbahn - "רכבת תחתית") ל-"או באן".
סמל האו באן הוא האות "U" בלבן על רקע של ריבוע כחול בגרמניה או עיגול כחול באוסטריה.
תוך זמן קצר הועתק השם למערכת החשמליות של המבורג (שם גם פעלה מערכת רכבות עיליות שזכתה לכינוי "אס באן") ובהמשך לנירנברג, מינכן, פרנקפורט ווינה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בגרמניה המערבית מערכות מנהרות עבור חשמליות בשטוטגרט, קלן, בון, דיסלדורף, דיסבורג, בוכום, אסן, דורטמונד, גלזנקירשן, הרן, מילהיים על הרוהר, הנובר ובילפלד, ואף כי לרוב אין מדובר במערכות רכבת תחתית אלא בחשמליות, הן זכו לכינוי "או באן".
מערכות או באן באוסטריה.
באוסטריה פועלות מערכות או באן בווינה ובסרפאוס.
הלוח הפרסי
הלוח הפרסי (בפרסית تقویم هجری شمسی או گاه‌‌شماری هجری خورشيدى ; ידוע בתור הלוח הפרסי או הלוח האיראני) הוא לוח שנה שמשי, המשמש כיום באיראן ובאפגניסטן. לוח השנה מתחיל בכל שנה בנקודת השוויון האביבית, במדויק כפי שהיא נמדדת בתצפיות אסטרונומיות הנערכות בטהראן ובקאבול. עובדה זו הופכת אותו למדויק יותר מהלוח הגרגוריאני, אך גם מקשה לחזות מועד התרחשותם של תאריכים ספציפיים.
מנין השנים מתחיל בהג'רה, כמו בלוח המוסלמי הירחי, אולם מכיוון שהשנה הירחית קצרה בכ-3% לעומת השנה השמשית, נוצר במהלך השנים פער בין שני הלוחות, כך, למשל, שנת 2009 היא 1430/31 על פי הלוח המוסלמי הירחי, אבל 1387/88 על פי הלוח הפרסי.