חוקרים ופעילים בנושאים טרנסג'נדרים מדגישים את החשיבות של גישה הצטלבותית לפוליטיקה טרנסית, ומציינים כיצד אלימות טרנספובית קשורה באופן ישיר לגורמים כמו גזע, מין ומעמד. הדבר בא לידי ביטוי במספר המקרים הלא-פרופורציונלי של אלימות נגד נשים טרנס של צבע באופן כללי, ונגד נשים טרנסיות שחורות בפרט.
התאורטיקנים סי ריילי סנורטון וג'ין הריטוורן ההיעדרות מבקרים את האופן בו נרטיבים ודימויים של מיתות של טרנסים—ובעיקר טרנסיות— של צבע מופצים במרחבים קהילתיים ובתוך תנועות חברתיות בראשות הומואים לבנים, כך שנשים טרנסיות של צבע מקבלות ניראות רק בעקבות מותן, ולא לפני, דבר המטשטש את העובדה שהאלימות נגדן היא תוצאה של טרנספוביה וגזעניות שיטתיות. החוקרים האלה, יחד עם פעילים טרנסג'נדרים נוספים כולל סיסי מקדונלד, ריינה גוסט, ודין ספייד, מקדמים גישה הצטלבותית לאירועים כגון יום הזיכרון ואקטיביזם טרנסג'נדרי באופן כללי.
החוקרת שרה למבל טוענת אף יותר מזה. לדבריה, יום זיכרון טרנסג'נדרי שמתמקד באבל קולקטיבי מייצר סיכון שהלבן בטקס שברובו כולל נשים של צבע כקרבנות יוכל ללהק עצמו כצופה תמים, ולא כשותף אחראי לאלימות שגורמת למותן של הנשים עליהן הוא מתאבל כחלק מהקולקטיב. למבל טוענת כי: "המשימה שלנו אם כך היא לדחוף את נושא עוד יותר רחוק—לא רק ביחס ליום הזיכרון, אלא גם באופנים בהם אנו מנרטבים ומתעמתים עם אלימות. אף אחד מאיתנו אינו חף מפשע. עלינו לייצר פרקטיקות של זיכרון בהן אנו ממקמים את עצמנו לפי מבני הכוח אשר מכוננים את האלימות מלכתחילה. המשימה שלנו היא לעבור מאהדה לאחריות, משיתוף פעולה לרפלקסיביות, מעמידה מהצד כעדים לפעולה. זה לא מספיק פשוט לכבד את זכרם של המתים. אנו חייבים לשנות את הפרקטיקות של החיים".
הכרה על ידי ממשלות.
מחוז אונטריו בקנדה העביר פה אחד את חוק יום זיכרון הטרנס ב-12 בדצמבר 2017, והכיר רשמית בציון היום וחייב את האספה המחוקקת של אונטריו לקיים רגע של שתיקה מדי שנה ב-20 בנובמבר עבור הפגנת סולידריות עם המתים.
בשנת 2020 הכיר נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן ביום הזיכרון הטרנסג'נדרי והצהיר כי "האלימות הטרנספובית שחוות נשים טרנסיות היא בלתי נסבלת".
החברה המזרחנית הארץ-ישראלית
החברה המזרחנית הארץ-ישראלית (The Palestine Oriental Society), שפעלה בירושלים בשנים 1920–1948, נועדה להפגיש חוקרים מתחומים שונים ומעדות שונות לשם לימוד וחקר של ארץ ישראל ושל המזרח הקרוב.
הקמת החברה הייתה פרי יוזמתו של האשורולוג האמריקני אלברט קליי (Clay) , ששימש כפרופסור אורח בבית הספר האמריקאי לחקר המזרח (ASOR), והרוח החיה בה היה הארכאולוג והבלשן ויליאם פוקסוול אולברייט.
במפגש היסוד של החברה ב-22 במרץ 1920 השתתפו 29 חוקרים, ובתום אותה שנה נמנו בה רבים מהארץ ומהעולם. נשיא החברה הראשון היה האב מארי-ז'וזף לגראנז' מייסד בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה (EBAF) בירושלים. כפטרונים לחברה נקבעו הגנרל אלנבי והנציב הבריטי הרברט סמואל. ב-1926 צורף כפטרון הנציב הבא הרברט פלומר. מושל ירושלים סטורס נתמנה בשנת 1927 לפטרון נוסף. עם נשיאי החברה נמנו ג'ון גרסטנג, אולברייט, מקס מרגוליס, גאודנציו אוֹרפֿלי, תאופיק כנעאן, פליקס-מארי אַבֵּל, ליאו אריה מאיר, רנה נוויל ונפתלי טורטשינר (טור-סיני). נשיאהּ האחרון של החברה היה מנהל מוזיאון רוקפלר, ג'ון אייליף.
מפגשי החוקרים התקיימו אחת לשלושה חודשים על פי רוב בבית הספר האמריקאי לחקר המזרח. נושאי התפקידים – הנשיאים וסגניהם, חברי ההנהלה האחרים, הגזברים וכן העורכים וחברי המערכת של כתב העת שהוציאה החברה, כולם התחלפו כמעט מדי שנה כדי ליצור איזון בין נציגי העדות והמוסדות השונים. עם חברי ההנהלה היהודים נמנו אליעזר בן-יהודה, דוד ילין, שמואל קליין, אליעזר ליפא סוקניק וליאו פיקרד. אולברייט עודד חוקרים ערבים לפעילות בחברה, ובהם נמנו המורה אליאס חדאד, סטפן חנא סטפן ממחלקת העתיקות (ששימש שנים ארוכות גזבר החברה) ותאופיק כנעאן.
אחת התרומות העיקריות של החברה הייתה ייסוד כתב העת "Journal of the Palestine Oriental Society" (JPOS). במאמרים שפורסמו בו יוצגו היבטים מגוונים של ידיעת המזרח הקרוב בכלל ושל ארץ ישראל בפרט – בלשנות, מקרא, ספרות, היסטוריה ופולקלור, גאולוגיה ובוטניקה, גאוגרפיה וארכאולוגיה. ייחודו היה בפרסום מאמרים גם בנושאים שלא טופלו בכתבי עת מדעיים אחרים שעסקו בחקר ארץ-ישראל, בהם רבים שעניינם שפה ולשון (עברית וגם ערבית), היסטוריה של תקופות מאוחרות בתולדות ארץ-ישראל, תרבות חומרית, אתנולוגיה, פולקלור, חיי יום-יום ומנהגים ואף מדעי הטבע. כתב העת הופיע באופן סדיר בשנים 1920–1941 (19 כרכים) וכרך 20 ראה אור ב-1946. ב-1948, לפני תום המנדט הבריטי בארץ ישראל, הופיע הכרך ה-21 והאחרון שלו. בעשור האחרון של תקופת המנדט הבריטי, בשנות מלחמת העולם השנייה ובשנים הסוערות שלפני קום המדינה, הצטמצמה הפעילות של החברה המזרחנית הארץ-ישראלית, ולאחר הקמת מדינת ישראל פסקה כליל עקב הניתוק בין החברות והעדות השונות. ב-1950 החל להתפרסם כתב העת "Israel Exploration Journal" (IEJ) בשפה האנגלית, ועורכיו הראשונים ראו בו המשך ל-JPOS מתקופת המנדט.
דיוויזיית ואפן הררית אס אס ה-24
אריק (אהרון הנרי) כהן
צ'ארלי ומפעל השוקולד (מחזמר)
צ'ארלי ומפעל השוקולד (באנגלית: Charlie and the Chocolate Factory) הוא מחזמר בווסט אנד שנכתב על ידי דייוויד גריג, עם מוזיקה מאת מארק שיימן ומילים מאת מארק שיימן וסקוט ויטמן. את המחזמר, המבוסס על רומן הילדים בעל אותו השם שנכתב על ידי רואלד דאל, ביים סם מנדס. הבכורה העולמית של המחזמר התקיימה בתיאטרון דרורי ליין, ב-25 ביוני 2013 עם דאגלס הודג' בתפקיד וילי וונקה.
רקע.
המחזמר מבוסס על ספר הילדים משנת 1964 "צ'ארלי והשוקולדה" מאת רואלד דאל. הקריאה ראשונה של המערכה הראשונה מהמופע נערכה בניו יורק בחודש מאי 2010, כאשר ערב הבכורה תוכנן להתקיים בלונדון בשנה שלאחר מכן.
הודעה רשמית פורסמה ב-18 ביוני 2012 על ידי המפיקים, ועל פיה המופע צפוי לעלות בתיאטרון דרורי ליין החל ממאי 2013, בעוד מכירת הכרטיסים תחל כבר באוקטובר 2012. המופע נכתב על ידי המחזאי דייוויד גריג וביים אותו סם מנדס, עם כוריאוגרפיה של פיטר דרלינג. את המוזיקה המקורית הלחין מארק שיימן, שכתב את המילים יחד עם סקוט ויטמן (זוכי פרסי טוני וגראמי; יוצרי היירספריי וסמאש). המחזמר מציג גרסה מודרנית יותר של הסיפור המקורי.
שינויים רבים נערכו בהצגה במהלך הצגות ההרצה, כאשר השינוי המשמעותי ביותר היה הוספת מעלית הזכוכית הגדולה.
הפקות.
וסט אנד (2013).
במקור, הפקת "צ'ארלי ומפעל השוקולד" הייתה אמורה להעלות הצגות הרצה ב-17 במאי 2013, בתיאטרון דרורי ליין, לונדון, לקראת ערב הבכורה הרשמי ב-25 ביוני 2013. הפתיחה תוכננה לאולם תיאטרון ה-Palladium שבלונדון. דאגלס הודג' לוהק לתפקיד הראשי של ווילי וונקה, בעוד שליהוק שאר השחקנים נודע ב-11 בינואר 2013. הצגות ההרצה של המופע התעכבו בחמישה ימים, עד ל-2 במאי בשל "בעיות בלתי צפויות באספקת ציוד במה מצד קבלן". זמן קצר לאחר ערב הפתיחה, פורסם כי ההצגה תרוץ עד לחודש מאי 2014, עם הארכה נוספת עד נובמבר 2014, לאחר שכ-300 אלף בני אדם צפו במופע עד אוקטובר 2013. ההפקה הוארכה לתקופה נוספת, עד ל-3 בדצמבר 2016. המופע מחזיק כיום בשיא ההכנסות השבועי הגבוה ביותר בווסט אנד, עם הכנסות של 1,080,260 ליש"ט בשבוע של ה-30 בדצמבר 2013. חילופי הגברי המשמעותי הראשון של ההפקה התרחש במאי 2014, כאשר אלכס ג'נינגס החליף את הודג' בתפקיד וונקה. במאי 2015 התקיים חילופי גברי נוסף, עם ג'ונתן סלינגר בתפקיד וונקה החדש.
אורכו של המופע הוא כשעתיים וחצי, כולל הפסקה אחת.
ב-23 בפברואר 2016 נקבעה הארכה נוספת להפקה, עד לינואר 2017.
ההפקה בוסט אנד בתיאטרון דרורי ליין ירדה ב-7 בינואר 2017, לאחר שרץ במשך 1,293 יום.
ברודוויי (2017).
המחזמר צפוי לעלות בברודוויי החל מאביב 2017, עם מספר שינויים בהשוואה להפקה הבריטית, לרבות בימוי חדש של ג'ק או'בריאן ("היירספריי", "צלילי המוסיקה") וכוריאוגרפיה מאת ג'וש ברגס ("Gigi", "On The Town"). סם מנדס (במאי ההפקה הבריטית) ייקח חלק בהפקה בתפקיד מפיק בלבד. או'בריאן הצהיר כי המוזיקה תהיה מחווה לשירים של לזלי בריקס ואנתוני ניול, שנכתבו לסרט הקולנוע משנת 1971, וכי המחזמר יכלול שירים חדשים שנכתבו על ידי סקוט ויטמן ומארק שיימן. בחודש אוגוסט 2016, או'בריאן אשר כי השירים "The Candy Man" ו-"Pure Imagination" ייכללו במחזמר.
ב-9 במאי 2016 הוכרז כי המופע ייפתח בתיאטרון לאנט-פונטיין בכיכובו של כריסטיאן בורל (""ספאמלוט", "סמאש"") בתפקיד ווילי וונקה. הצגות ההרצה צפויות להתחיל ב-28 במרץ 2017, וערב הפתיחה מתוכנן ל-23 באפריל 2017.
סיבוב הופעות בבריטניה (2017).
בשנת 2017 מתוכנן להיערך סיבוב הופעות של ההפקה ברחבי בריטניה; מועדי ומיקומי ההצגות צפויים להתפרסם במועד מאוחר יותר.
עלילה.
מערכה ראשונה.
ההצגה נפתחת עם צ'רלי באקט המחפש דברי-ערך במזבלה ליד ביתו. בעודו מרים עטיפות של ממתקים, הוא מדבר עם נווד מסתורי, ולאחר מכן יוצא אל ביתו - צריף מתחת לגשר רכבת, ובו חדר אחד. בעוד הוא והסבים והסבתות ממתין שמרק הכרוב שלהם ירתח, הסבים והסבתות מספרים לצ'רלי על ווילי וונקה המדהים והמסתורי. אביו של צ'ארלי חוזר הביתה, מדוכדך מחוסר עבודה. צ'רלי כותב מכתב על שוקולד, מקפל והופך אותו למטוס נייר ושולח אותו אל תוך הלילה.