בשנת 963 בנה זיגפריד, רוזן הארדנים את מבצר לוקסמבורג, ונטל לעצמו את התואר "רוזן לוקסמבורג". בשנת 1065 מונה ואלראן מארלון לרוזן לימבורג, ובשנת 1119 הועלה נכדו ואלראן השני למעמד דוכס. בשנת 1247 ירש היינריך בנו של ואלראן השלישי, דוכס לימבורג את רוזנות לוקסמבורג מאמו ארמסינדה, רוזנת לוקסמבורג, בתו של היינריך הרביעי, רוזן לוקסמבורג, שהיה צאצא של הענף המבוגר של בית לוקסמבורג.
בשנת 1281 מת היינריך החמישי, רוזן לוקסמבורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השישי, רוזן לוקסמבורג, אולם הוא נהרג בקרב וורינגטון, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השביעי, רוזן לוקסמבורג. בשנת 1308 הוכתר היינריך השביעי כמלך הרומאים, ובשנת 1312 אף הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1313.
בשנת 1310 התחתן בנו של היינריך - יוהאן, מלך בוהמיה עם אליזבת מבוהמיה, אחותו של וצלאב השלישי, מלך בוהמיה, והוכתר כמלך בוהמיה. בשנת 1314 ניסה יוהאן להיבחר במקום אביו כמלך הרומאים, אולם נכשל בכך, ולודוויג הרביעי, דוכס בוואריה הוכתר בתואר.
בשנת 1346 נבחר קרל מבוהמיה, בנו של יוהאן, מלך בוהמיה לאנטי-מלך ללודוויג, על ידי חלק מהנסיכים שהסתכסכו עם לודוויג, ואף נתמכו על ידי האפיפיור קלמנס השישי. בשנת 1347 מת לודוויג הרביעי, ועד מהרה הפך קרל לשליט היחיד באימפריה. בשנת 1354 העניק קרל לאחיו ונצל הראשון, רוזן לוקסמבורג את התואר דוכס, ולאחר מותו בשנת 1383 ירש אותו בנו של קרל - וצלאב. בשנת 1378 מת קרל, ובנו וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה ירש את נחלותיו. וצלאב אף הוכתר וצלאב הרביעי (ונצל מלוקסמבורג)מלך הרומאים, אולם בשנת 1400 הודח מתפקידו על ידי רופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1410 מת רופרכט, ובמקומו נבחר זיגמונד, מלך הונגריה, אשר נבחר גם למלך בוהמיה לאחר מותו של וצלאב בשנת 1419. זיגיסמונד סיים את הקרע המערבי בשנת 1417, ואף גבר על ההוסיטים בשנת 1434. בשנת 1437 מת זיגיסמונד, ועם מותו נכחד בית לוקסמבורג.
היינריך החמישי, דוכס בוואריה
היינריך החמישי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich V. von Bayern; 960–1026), היה דוכס בוואריה בין השנים 1004–1009 ובין השנים 1017–1026, ובנוסף היה גם רוזן לוקסמבורג בין השנים 998–1026.
ביוגרפיה.
היינריך נולד בשנת 960, לזיגפריד, רוזן הארדנים ולהדוויג מנורדגאו, בתו של אברהארד הרביעי, רוזן נורדגאו.
בשנת 998 מת אביו זיגפריד מלוקסמבורג, והיינריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1004 נתן לו גיסו היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה, אולם לאחר שמרד בו בשנת 1008 חזר ונטל אותה ממנו. בשנת 1017 לאחר השתדלותם של הריברט מקלן, ארכיבישוף קלן ופופו פון באבנברג, ארכיבישוף טריר, החזיר היינריך השני את בוואריה להיינריך.
בשנת 1026 מת היינריך ללא ילדים, ומשום כך ירשו אותו אחייניו היינריך מלוקסמבורג בלוקסמבורג, והיינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוואריה.
רכש ביטחוני במלחמת העצמאות
הרכש הביטחוני במלחמת העצמאות, הוא שם כולל לכלל המאמצים שנעשו על ידי היישוב ומאוחר יותר מדינת ישראל לצייד את כוח המגן העברי וצה"ל במלחמת העצמאות. היחס להיבטים רבים במלחמת העצמאות, ובעיקר לסוגיית הרכש, כפוף לשני שלביה העיקריים וכן לשתי ההפוגות שלה.
רכש שהובל בים.
הרכש הצבאי בתקופת מלחמת העצמאות
אסעד ע'נמא
אסעד ע'נמא (בערבית: أسعد غنما‎, ) היה נוצרי אורתודוקסי ירדני. שימש כמייג'ור ומפקד גדוד 48 של צבא ירדן במהלך מלחמת ששת הימים ופעולת כראמה. אחרי מלחמת ששת הימים, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, ונשאר עם הכוחות המזוינים של ירדן עד לפרישה. הוא ידוע בזכות תפקידו בפעולת סמוע.
פעילותו הצבאית.
אסעד ע'נמא היה מפקד גדוד 48 של צבא ירדן, שהיה הכוח הירדני הראשון שהגיע לשדה הקרב במהלך פעולת סמוע. לאחר תנועת צה״ל לאורך הגבול, היחידה של ע'נמא הייתה זו שנמצאה בקרבת מקום, וחתרה למגע עם כוח צה״ל שכלל כ-11 טנקים של "צנטוריון", חמישים משאיות משוריינות, כ-500 צנחנים, ונתמך על ידי מפציץ אוראגן ושמונה תותחי שדה מהצד הישראלי של הגבול כדי למנוע את מעבר כל כלי הרכב המשוריינים או ארטילריה פוטנציאלית.
כאשר נכנס הצבא הישראלי לסמוע והכפרים הסובבים, כוחותיו של ע'נמא, חולקו לשלושה ראשים, ופנו ישירות לעבר עמדת החסימה של ישראל כשהם פזורים מצפון מערב לסמוע. שני ראשים ירדנים נוספים נתפסו גם הן מצפון-מזרח, אך מחלקה ירדנית זו הצליחה להיכנס לעיירה ועסקה בלחימה קרובה עם ישראל עד שהאחרון נהרג. 15 חיילים ירדניים ושלושה אזרחים נהרגו, 54 נפצעו ורוב המבנים והתשתיות של סמוע ניזוקו או נהרסו. בנוסף, מפקד ישראלי נהרג ועשרה חיילים נפצעו. לאחר הקרב, אסעד ע'נמא קיבל את עיטור האומץ מהמלך חוסיין, על חלקו בקרב.
ג'ויסלין אלדרס
איפוספאמיד
איפוספאמיד (בלועזית: Ifosfamide, נמכר תחת שם המותג Ifex) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול במספר סוגי סרטן. תרופה זו שייכת לקבוצת סוכני אלקילציה ומשפחת חנקן חרדלי. פעולתה נעשית על ידי הפרעת שכפול ה-DNA וייצור ה-RNA.
התרופה אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית ב-1987. היא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימושים רפואיים.
התרופה משמשת לטיפול במגוון רחב של סוגי סרטן, ביניהם:
שימוש.
התרופה מגיעה כאבקה לבנה, ולאחר מהילה היא הופכת לנוזל חסר צבע. התרופה ניתנת דרך עירוי ורידי, ולעיתים קרובות בשילוב עם מסנה, על מנת למנוע דימום פנימי אצל המטופל, בפרט בשלפוחית השתן.
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי הנפוצות כוללות נשירת שיער המתרחשת תוך 3-4 שבועות מנטילת המנה הראשונה. הקאות המתחילות שעות ספורות לאחר נטילת התרופה ועשויות להתמשך עד שבועיים לאחר מכן. דם בשתן, כתוצאה מפגיעה בשלפוחית השתן. כדי למנוע זאת יומלץ למטופל להרבות בשתיית מים, ובנוסף הוא יקבל נוזלים רבים דרך הוריד. כתוצאה מדיכוי מח העצם תהיה ירידה בספירה שעלולה לגרום לאנמיה, שטפי דם, דימומים וזיהום. כמו כן, נטילת התרופה עשויה להשפיע על הפוריות של גברים ונשים כאחד. תופעות לוואי נדירות כוללות שינויים בתפקוד הכבד, פריחה, פיגמנטציה של העור, בלבול, עייפות ואובדן שיווי משקל. תופעות אלו מופיעות בעיקר במקרים של מינון גבוה.
הבחירות הכלליות בהולנד 2017
הבחירות הכלליות בלבנון 2009
חפצא וגברא
מאכלות אסורים
גאורג, דוכס בוואריה
גאורג, דוכס בוואריה (בגרמנית: George. von Bayern; 15 באוגוסט 1455 – 1 בדצמבר 1503), היה דוכס בוואריה-לנדסהוט בין השנים 1479–1503, ועם מותו פרצה בבוואריה מלחמת לנדסהוט.
ביוגרפיה.
גאורג נולד ב-15 באוגוסט 1455, ללודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ולאמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה, בתם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה.
בשנת 1479 מת אביו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, וגאורג עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה גאורג יחד עם בן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה להרחיב את השפעתו באוסטריה, אולם לאחר מכן זנח את תוכניותיו והשלים עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר הפך גאורג לבעל בריתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במסעותיו בשוואביה, שווייץ, גלדרן והונגריה.
ב-1 בדצמבר 1503 מת גאורג ללא בנים, ובן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט, שבסיומה הוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את רוזנות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
משפחתו.
ב-14 בנובמבר 1475 התחתן גאורג עם ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ישראל זולברג
ישראל זולברג (2 ביוני 1946 - 5 ביוני 1967) היה חובש קרבי שעוטר בעיטור העוז על פעילותו בגבעת עלי מונטר במבואות עזה במהלך מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה.
זולברג נולד בירושלים. בן לאברהם זולברג ולשושנה לבית שניידוביץ. הוריו נישאו בשנת 1940, ונולדו להם שלושה בנים, אורי הבכור, ישראל ונפתלי. לאחר שחרור באר שבע עברה המשפחה להתגורר בה כדי לארגן את פתיחת חדר הניתוח בבית החולים הדסה. זולברג למד בבית הספר היסודי "בארי" ומשם המשיך לבית הספר התיכון העירוני א', שם שימש כקריין בערבי קריאה, והיה חבר בתנועת הצופים ובתזמורת הנוער העירונית.
זולברג התגייס לצה"ל באוגוסט 1964 והתנדב לחיל הצנחנים. עבר קורס צניחה וסיים בהצטיינות קורס חובשים קרביים בכירים. בהמשך היה אחראי למרפאה בגדודו, והתקבל לפקולטה לרפואה אליה עמד להיכנס בשנת תשכ"ח.
עם תום שירותו הסדיר, חתם קבע, וביום הראשון ללחימה במלחמת ששת הימים השתתף בקרב שנערך בגבעת עלי מונטר במבואות עזה. כחובש קרבי, הגיש עזרה רפואית לפצועים בזחל"מים הבוערים, כשמסביבם אש תופת מטנקים ומרגמות. הוא ארגן את חילוץ הפצועים, והצליח לחלץ 9 פצועים תחת אש, ובהם גם סגן מפקד הגדוד. כאשר טיפס על זחל"ם שנפגע ובתוכו הרס"פ צעקו לו החיילים שיתפוס מחסה בתעלות הסמוכות, אך הוא השיב ובעודו מטפל ברס"פ הפצוע, פגז קטלני התפוצץ בסמוך אליהם, והוא נפגע ממנו והועבר לאזור הפצועים שעזר לחלץ, ולבסוף נפטר מפצעיו.
להלן תיאור המעשה ב"אתר הגבורה":
זולברג הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי לשעת חירום בבארי, לאחר מכן הועבר לבית הקברות הצבאי בבאר שבע.
ב-1971 נפל, בעת שירותו הצבאי, אחיו , ונטמן בבית העלמין קריית שאול. לאחר זמן מה, הועברו עצמותיו של ישראל זולברג לקבר הסמוך לזה של אחיו.