מרק גלזרמן נולד בפרונזה (כיום בישקק, בירת קירגיזסטן), ברית המועצות דאז, שאליה ברחו הוריו מאימת הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנתיים וחצי הראשונות לחייו עבר עם הוריו ממחנה עקורים אחד למשנהו. ב-1949 עלו לישראל, בה נולד אחיו, ד"ר אברהם גלזרמן, וכעבור שנה וחצי חזרו לגרמניה. מקום מגוריה האחרון של משפחתו היה פרנקפורט, שם השלים את בחינות הבגרות והתחיל ללמוד באוניברסיטת גתה. בשלוש השנים הראשונות למד רפואה, פילוסופיה ופסיכולוגיה. בשנה הרביעית עבר לפריז והתמקד בלימודי רפואה. כעבור שנה שב לאוניברסיטת גתה, שבה סיים את לימודי הרפואה בהצטיינות יתרה, עשה סטאז' בשנת 1972 ועלה לישראל.
קריירה אקדמית.
ב-1986, בגיל 41, מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וב-1991 מונה לפרופסור מן המניין. במקביל הופקד על הקתדרה למיילדות וגינקולוגיה ע"ש דייכמן-לרנר. במשך 4 שנים כיהן כסגן דיקן בית הספר למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון וכסגן מנהל בית הספר ללימודי המשך. ב-1998 עבר לפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ומונה לפרופסור מן המניין, וב-2007 הופקד על הקתדרה למיילדות וגינקולוגיה ע"ש אמה ניימן. גלזרמן כיהן כראש החוג למיילדות וגינקולוגיה בתל אביב וזכה בפרסים רבים על מצוינות בהוראה באוניברסיטאות בן-גוריון ותל אביב.
קריירה רפואית.
גלזרמן החל את הקריירה הרפואית שלו במכון לאנדוקרינולוגיה בבית החולים שיבא בתל השומר ב-1972 וכעבור כשנתיים התחיל התמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים צהלון ביפו. לאחר סיום התמחותו עבר השתלמות בכירורגיה גינקולוגית בגרמניה. ב-1980 התחיל לעבוד בבית החולים סורוקה כרופא בכיר וכאחראי על מחלקת נשים וחדר ניתוח גינקולוגי. ב-1984 יצא ל-fellowship בגינקולוגיה אונקולוגית בארצות הברית וקנדה, ועם שובו ייסד את היחידה לגינקולוגיה אונקולוגית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע וניהל אותה. בסורוקה ייסד גם את השירות האורו-גינקולוגי
את השירות האנדרולוגי ושירות ההפריה החוץ גופית. כמו כן הקים בבית החולים סורוקה מערך של בקרת איכות מתמדת שהיה הראשון מסוגו בארץ. מערך זה היווה מודל לחיקוי בהמשך במרכזי רפואה רבים.
ב-1988/89 יצא לשבתון בארצות הברית ועם שובו מונה למנהל מחלקת נשים א' וכן למנהל חטיבת נשים ויולדות בסורוקה, תפקיד שבו כיהן עד 1995. בהמשך עבר למכון ויצמן, שם עסק במשך שנה וחצי במחקר בסיסי בתחום הפוריות.
בין השנים 1997–2005 ניהל גלזרמן את אגף נשים ויולדות במרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון בחולון. הוא ייסד יחד עם ד"ר זיגי רוטמנש את המרכז הראשון לנפגעות תקיפה מינית בישראל, שלימים נבנו מרכזים נוספים בישראל לפי דגם זה.
ב-2005 עבר למרכז הרפואי רבין בפתח תקווה וקיבל לידיו את ניהול מחלקות הנשים בבית החולים בילינסון ובית החולים השרון. כך הפכו מחלקות נשים אלה לבית חולים לנשים שהיה הראשון בישראל שפיתח את גישת אמנת השירות. באותה התקופה כיהן גלזרמן גם כסגן מנהל המרכז הרפואי רבין. ב-2012, לאחר פרישתו מניהול בית החולים לנשים, ייסד בו גלזרמן את המרכז לחקר הרפואה המגדרית, אשר בראשו הוא עומד מאז ועד היום. במקביל לעבודתו במרכזים הרפואיים השונים כיהן במשך 14 שנים כיו"ר ועדת היגוי ארצית של מכבי שירותי בריאות בתחום המיילדות והגינקולוגיה, ובנוסף ייסד וניהל את ועדת הניתוחים הגינקולוגיים של הקופה. משני תפקידים אלה פרש ב-2014.
ב-2009 יסד גלזרמן עם אחרים את החברה הישראלית לרפואה מגדרית ומאז הוא מכהן כיו"ר החברה. ב-2010 זכה בפרס אתנה מטעם הGender Medicine Foundation - בניו יורק על תרומתו לקידום הרפואה המגדרית בעולם.
ב-2010 נבחר לנשיא החברה הבינלאומית לרפואה מגדרית, תפקיד שבו כיהן עד 2017. תפקידים נוספים שמילא בעבר: נשיא האגודה הישראלית לחקר הפוריות, יו"ר ועדת המחקר למיילדות וגינקולוגיה במשרד המדען הראשי במשרד הבריאות, חבר בוועד הפועל של האיגוד הבינלאומי של חברות הפוריות והאגודה הבינלאומית של החברה לאנדרולוגיה.
מרק גלזרמן נשוי לצביה לבית גוטסדינר, מורת דרך בעבר, ולהם שלוש בנות: שירה (ציירת), מאיה (פסיכולוגית) ותמר (עורכת ובמאית קולנוע). גלזרמן הוא סב לחמישה נכדים.
מחקריו.
במשך למעלה מארבעה עשורים של פעילות אקדמית פרסם גלזרמן שישה ספרים,. בנוסף פרסם יותר מ-330 עבודות מחקר בספרות המקצועית ופרקים בספרי לימוד. מחקריו חובקים את כל הקשת של מיילדות, גינקולוגיה והפוריות
ותחומים נוספים
בשנים האחרונות התמקד מחקרו של פרופ' גלזרמן בתחום הרפואה המגדרית, תחום חדש שגלזרמן הוא אחד מחלוציו המרכזיים בעולם. בנוסף למאמרים רבים, שלושה מספריו (אחד מהם בעברית) מוקדשים לתחום זה.
קישורים חיצוניים.
ראיונות עם מרק גלזרמן
במשך כמה שנים כתב גלזרמן טור בעיתון "הארץ" בשם "נשים ועוד", מתוך הטור:
Shades of God
Shades of God (מאנגלית: גוונים של אלוהים) הוא האלבום השלישי של להקת המטאל הגותי האנגלית פרדייס לוסט. האלבום יצא לאור ביולי של שנת 1992.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת פרדייס לוסט, למעט כאשר מצוין אחרת.
מבצעים.
פרדייס לוסט
הדרקון הכחול (חלזון ים)
הדרקון הכחול או אונית-רחף כחולה (שם מדעי: "Glaucus atlanticus") הוא חלזון ים שהתגלה במזרח אוסטרליה. החילזון עבר תהליך אבולוציוני במהלך שנים רבות אשר במהלכו הוא איבד את שריונו ופיתח יכולות הישרדות המתבססות על שימוש בארס המדוזות מהן הוא ניזון.
מבנה הגוף.
מבנה הגוף של הדרקון הכחול שונה מאוד מחלזונות ים אחרים. צורתו מזכירה מעין דרקון (מכאן מגיע השם "הדרקון הכחול"), הוא חסר שריון ויש לו "נוצות" אשר משמשות גם כאצבעות. צבעו כחול בוהק במיוחד, שעוזר לו לצוף על המים מבלי שיבחינו בו. גודלו נע בין , ובקצהו עוקץ קטלני.
העוקץ.
אמצעי ההגנה העיקרי של הדרקון הכחול הוא העוקץ שלו. הדרקון ניזון מארסן של מדוזות כחולות ומדוזות אחרות, אשר משמש לו לא רק כמזון אלא גם כאמצעי לתקיפה. הוא אוגר את הארס בתוך "הנוצות" שלו ומוכן להשתמש בו דרך העוקץ שלו. זהו ארס קטלני שייחודי רק למין זה והוא יכול להביא למותם של בעלי חיים ובני אדם.
ציפה וצבע.
בעזרת שק גז הנמצא בבטנו של הדרקון הוא יכול לצוף על פני המים. בשל מיקומו של השק היצור צף הפוך כאשר חלקו התחתון מופנה כלפי מעלה. חלקו העליון של גופו הוא למעשה כף הרגל (בחלזונות ים אחרים כף הרגל נמצאת דווקא בחלק התחתון) לחלק זה יש גוון כחול או כחול לבן במקרים מסוימים.
בית גידול.
בית הגידול של הדרקון הכחול הוא בסביבה מימית ופושרת, במזג אוויר טרופי, תנאי סביבה דומים לתנאים בחוף של קווינסלנד, אוסטרליה, שם אותר לראשונה כאשר נסחף אל החוף. למרות זאת, ישנן עדויות לכך שהיצור נמצא בכל האוקיינוסים.
הדרקון הכחול אינו נע הרבה אלא נותן לזרם להוביל אותו כאשר הוא שוכב הפוך על גבו. דפוס פעולה זה הוא שאפשר לו להיסחף אל החוף ולהתגלות לעיני המין האנושי.
שרשרת המזון.
הדרקון הכחול ניזון מארס של מדוזות ובפרט מהארס של המדוזות הכחולות. כיום לא ידוע לאדם אם קיימים טורפים או אויבים טבעיים לדרקון הכחול.
אד נוביטם
בלאז'וב
אולוף סקטקונונג, מלך שוודיה
אולוף סקטקונונג (בשוודית: Olof Skötkonung, מבוטא חֶ'תְקוּנוֹן; 980 – 1022) היה מלך שוודיה מ-995 ועד מותו. הוא היה בנו של מלך שוודיה הראשון, אריק המנצח ועל פי המקורות האיסלנדיים, בנה של זיגריד "היהירה".
שמו.
אחד מההסברים הרבים לשם "סקטקונונג", הוא שהוא לקוח מהמילה השוודית skatt, שפרושה הוא "מיסים" או "אוצר". הפירוש האחרון מעלה את האפשרות לפירוש "מלך משלם מס" והועלתה השערה על יחסים כאלה שהיו לאולוף עם סוון הראשון, מלך דנמרק, שהיה אביו החורג. בכל אופן, הסבר זה הוא ספקולטיבי במידה רבה, שכן הוא לא נתמך בשום עדות היסטורית או מקור היסטורי. הסבר אפשרי נוסף לשם הוא "מלך האוצר" והוא מתייחס לעובדה שאולוף היה ראשון מלכי שוודיה שהטביע מטבעות. במקורות האיסלנדיים הוא מכונה "אולוף השוודי", כדי להבדילו מהמלכים הנורווגים בשם זה שמלכו באותה תקופה, אולף הראשון ואולף השני.
חייו.
הידע על אולוף מבוסס ברובו על דיווחיהם של סנורי סטורלוסון ושל אדם מברמן, שהיו נתונים לביקורת של החוקרים המודרניים. אך על פי דבריו של אדם מברמן, נאלץ סוון הראשון, מלך דנמרק להגן על ממלכתו מהתקפותיו של אולוף שטען לזכותו לכתר הדני. העימות בין השניים הסתיים לאחר נישואיו של סוון לאמו של אולוף, ושני המלכים הפכו להיות בעלי ברית. סנורי סטורלוסון מתאר את סוון ואת אולוף כבעלי ברית שווי מעמד כאשר הביסו את אולף הראשון, מלך נורווגיה בקרב סובלודר בשנת 1000 ולאחר מכן חילקו ביניהם את שטחי נורווגיה.
נישואים.
במשלחת ויקינגית לנדלנד (כיום, חלק ממזרח מדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה), שבה אולוף את אדלה, בתו של ראש שבט ונדי, והיא ילדה לו בן, אמונד (לימים מלך שוודיה בעצמו) ובת, אסטריד, לימים רעייתו של אולף השני, מלך נורווגיה. מאוחר יותר נשא אולוף לאישה את אסטריד, נסיכה סאלבית והיא ילדה לו בן, אנונד יקוב (לימים מלך שוודיה בעצמו) ובת, אינגיגרד (לימים רעייתו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב).
הברית עם סוון הראשון.
נאמר על אולוף שהוא העדיף לעסוק בספורט מאשר במלחמות וזו הייתה הסיבה שסוון הראשון, מלך דנמרק השתלט מחדש על ארצו, שנכבשה על ידי אביו של אולוף. אולוף גם איבד את הזכות לגביית מיסים שקודמיו קיבלו בשטחים שמהווים כיום את אסטוניה ולטביה.