הטוקאידו שינקסן מחברת ברשת מסילות ברזל את קיוטו עם נגויה וטוקיו בצד אחד, ועם אוסקה ונקודות נוספות בצד השני. הנסיעה מטוקיו אורכת מעט מעל שעתיים. דרך נוספת להגיע לאזור קיוטו היא דרך נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי, הנמצא מרחק 72 דקות ברכבת מהעיר.
אופניים מהוות אמצעי תחבורה אישי חשוב מאוד בקיוטו, עד לרמה בה נוצרה בעיר תת תרבות של אופניים, שהפכה לחלק מזהות העיר. מאפייניה הגאוגרפיים ומידותיה הופכים את קיוטו לעיר בה קל לנוע על אופניים.
פסטיבלים.
פסטיבלים גדולים רבים נחגגים בקיוטו. הראשון שבהם הוא האָאוֹי מאצורי, הנחגג ב-15 במאי. חודשיים אחר כך, 14 עד ה-17 ביולי, הגיון מאצורי, המגיע לשיאו בתהלוכת ענק. קיוטו גם מציינת את גוזאן אוקוריבי, חג בודהיסטי לכיבוד המתים, ובו מדליקים מדורות בהרים על מנת להנחות את הרוחות לביתן (16 באוגוסט). ב-22 באוקטובר נערך הג'ידאי מאצורי, "פסטיבל התקופות", בו חוגגים את עברה המפואר של העיר.
ספורט.
בכדורגל, מיוצגת קיוטו על ידי "מועדון הכדורגל קיוטו סאנגה" שעלתה לליגה הראשונה ב-2005. בשל הפופולריות של קבוצת הבייסבול של העיר השכנה, "האנשין טייגרס", לקיוטו מעולם לא הייתה קבוצה בליגת הבייסבול של יפן, למרות שהטייגרס משחקים כל שנה מספר משחקים באצטדיון נישי קיוגוֹקוּ שבעיר.
אדסה
טובה בן-צבי
טובה בן-צבי (נולדה ב-1928) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
בן-צבי נולדה בעיר לודז' בפולין. היא ניצולת השואה. התפרסמה לראשונה בשנות ה-50 לאחר שהקליטה עם הזמר שמואל בר-זכאי את השיר "עין גדי", שכתבו שני תלמידי תיכון - איתן פרץ (מילים) ובן כיתתו דב אהרוני, שכונה ש. דיבון (לחן). בין היתר, הקליטה תקליטים לילדים בעיבודים של יוסף הדר ותקליטים ביידיש. היא הראשונה שהקליטה בעברית את השיר "על הדרך עץ עומד" של מאנגער. בסוף שנות ה-90 הקליטה קלטת בשם "כי נזכור ולא נשכח", אותה הקדישה לבני משפחתה, ובה שירים ביידיש ובעברית מתקופת השואה. אלבומה "כי נזכור ולא נשכח", שיצא ב-1997 בהוצאת התקליט חיפה, וקלטת נוספת שנקראת בשם "כך שרנו בגטו לודז'", כוללים שירים ששרו בגטו.
בן-צבי נוהגת להופיע בחו"ל, הן כזמרת והן כמלוות טיילים ובמסגרת זו היא מצלמת שקופיות אותן היא מקרינה בארץ במסגרת הרצאות מושרות בקולה.
ועדת התביעות
קליימס קונפרנס
הוועידה על תביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה
ועידת התביעות
ועידת התביעות, או בשמה הרשמי הוועידה על תביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה, היא מלכ"ר יהודי אמריקאי, המכנס נציגים מארגונים יהודיים ברחבי העולם, ואשר תפקידו לפעול באמצעות משא ומתן לקבלת פיצויים מממשלת גרמניה, לפעול להשבת רכוש לניצולי השואה וליורשים של קורבנות השואה, ולסייע לניצולי השואה.
הקמת הארגון.
ועידת התביעות מייצגת 23 ארגונים יהודיים לאומיים ובינלאומיים. אלו נציגים מאותם ארגונים שכינס נחום גולדמן, היו"ר המשותף של הסוכנות היהודית ונשיא הקונגרס היהודי העולמי בניו יורק ב-1951 על מנת לדון בתביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה.
לכל ארגון שני נציגים בוועידה ללא תלות בגודלו.
תביעת ממשלת גרמניה.
ועידת התביעות הייתה שותפה במשא ומתן על הסכם השילומים, ובמסגרת ההסכם נקבע כי ממשלת גרמניה תעביר לוועידת התביעות סך של 450 מיליון מרקים גרמני לשם מתן סיוע, שיקום ויישוב מחדש של קורבנות רדיפות הנאצים, בהתאם לדחיפות צורכיהם, כפי שייקבע על ידי הוועידה. כמו כן נחתמו הסכמים עם מדינת ישראל.
בכפוף להסכמים, המשיכה ועידת התביעות לשאת ולתת עם ממשלת גרמניה להשגת תיקונים של ההתחייבויות החוקיות השונות שנכללו בהסכם, ופיקחה על יישום חוקי הפיצויים והשבת הרכוש השונים.
ממשלות גרמניה שילמו עד היום יותר מ-100 מיליון דולר ליישוב תביעות על סמך החוק שוועידת התביעות נשאה ונתנה לגביו.
פעולות סיוע.
ועידת התביעות סייעה לניצולים נזקקים על ידי מגוון רחב של שירותים סוציאליים ובשיקום הקהילות היהודיות באירופה. בתפקודה כגוף א-פוליטי, היא לקחה על עצמה 500 פרויקטים ב-29 מדינות, במטרה לחזק את הקהילות ולשמור על אחדותן ועצמאותן. בנוסף לכך, למרות כל המכשולים הפוליטיים הרבים, הקצתה ועידת התביעות כספים לשם סיוע לניצולי שואה שחיו מאחורי מסך הברזל, אשר לא היו יכולים לפנות לשם קבלת תשלומי פיצויים אינדיבידואליים.
ביקורות ואזכורים תקשורתיים.
בפברואר 2010 נחשף כי אירעה גנבה של כספים, אשר יועדו על ידי ממשלת גרמניה לניצולי שואה. ועידת התביעות, ציינה בתחילה כי הסכום שנגנב היה 350 אלף דולרים, בנובמבר 2010, דווח כי סכום הגנבה הוא 42 מיליון דולר, ולאחר מכן, ב-2015, דווח על סכום של גבוה בהרבה מ-57 מיליון דולר.
במסגרת הסרט התיעודי , הוצגה הוועדה באור שלילי. בהמשך עקב תביעת דיבה על סך 4 מיליון ש"ח, נחתמה פשרה בין יוצריו לאנשי הוועידה על סך 150 אלף ש"ח.
יצחק ד'יזרעאלי
יצחק ד'יזראלי
גרשום שופמן
שרה וינו-אלעד
שרה (שרית) וינו-אלעד (נולדה ב-26 באוגוסט 1971 בבאר שבע) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם חיה-שרה (שרית) וינוגרד. החלה דרכה המקצועית בין השנים 1986 -1989, בלהקת צעירי תל אביב. לאחר שירותה הצבאי, החלה ללמוד בבית הספר למשחק "בית צבי" וסיימה את לימודיה ב-1992. ההצגה "הבן של יעקוב", בבימויה זכתה ב-2009 בפרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
בשנים האחרונות היא מטפלת בשיטת הטיפול נשימה מעגלית.
תיאטרון.
השתתפה במחזמר "שיקגו" ב"בית צבי", בהצגות "מלך היהודים", "משרתם של שני אדונים", "זעקי ארץ אהובה", "האחיות רוזנצוויג" ו"תעלולן ספקן" בתיאטרון הבימה, "המורדים" בתיאטרון הקאמרי, "חלום ליל קיץ" ו"ים, יבשה, ים" בתיאטרון צוותא, "ארוחה עם חברים", "מה עושים עם ג'ני" ו"אבודים ביונקרס" בתיאטרון בית ליסין, והמחזה "גילי" מאת אורנה יקיר.
ב-2008 הופיעה בבימת הקאמרי במחזות הזמר "כנר על הגג" כגולדה ובמחזמר "סאלח שבתי" כפרידה בשיתוף עם תיאטרון שדרות. השתתפה גם בתפקידים ראשיים בהצגות "משפחה חמה", "סוף טוב" ו"חברות הכי טובות" מאת ענת גוב, ובהצגה "האסיר בלב העיר" מאת ניל סיימון בתיאטרון הקאמרי. ב-2012 שחקה בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין, בבימוי מוני מושונוב, בתיאטרון הקאמרי. ב-2015 החלה להשתתף בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון באר שבע.
קולנוע.
בקולנוע השתתפה ב"אלינור" של קרן ידעיה ב-1993, "מסוכנת" של שמי זרחין ב-1998 לצד משה איבגי וגילה אלמגור, "אור" של קרן ידעיה בשנת 2004 ו"נודל" של איילת מנחמי בשנת 2007. ב-2012 השתתפה, בתפקיד מיכאלה, בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק", ובסרט הקולנוע "רווקה פלוס". בשנת 2015 השתתפה בסרט "ציפורי חול". בשנת 2018 השתתפה בסרט "היום שאחרי לכתי" בתפקיד סיוון ובסרט "שרוכים". בשנת 2019 השתתפה בסרטים "מריונטה" ו"היום שאחרי לכתי".
טלוויזיה.
בשנת 1989 השתתפה במסגרת להקת צעירי תל אביב בסדרת הטלוויזיה "החופש האחרון". מאוחר יותר השתתפה בתוכנית ההמשך של "הקומדי סטור" "פרה פרה" כמשתתפת הנשית היחידה. כמו כן, השתתפה בתוכנית ההומור "זהו זה!" לצד מוני מושונוב וגידי גוב.
בין השנים 2003-2000 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים" לצד רמי הויברגר וקרן מור בערוץ 2. הגישה והשתתפה לאחר מכן בתוכניות ומגזינים כמו "עושים חיים וטעים", "בעל בעל בית" ו"מת להיות". ב-2005 השתתפה ב"פיני הגדול" בביפ וב-2007 השתתפה בסדרתה של עירית לינור, "משמורת". ב-2008 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות" בערוץ הילדים, ב-2009 השתתפה במיני סדרה "תמיד אותו חלום". בשנת 2011 השתתפה בסדרה "ילדי ראש הממשלה". בשנת 2013 הופיעה בסדרה "המשרד". ב-2015 השתתפה בסדרות "משפחה שולטת" ו"הקלמרים".
ב-2018 השתתפה בסדרה "פמת״א".
ב-2019 השתתפה בסדרה "רק להיום" של ניר ברגמן.
דיבוב ושירה.
דיבבה סדרות וסרטים, ביניהם "היה היה - החיים", "עלילות טייני טון", "מסיפורי המלך בבר", "מלך האריות" בתפקיד נלה, "גופי הולך לקולג'", "טינקרבל" ו"טינקרבל והאוצר האבוד" בתפקיד הפיה מרי, "משפחת סופר על", "פוקהונטס" בתפקיד נאקומה ו"משפחת סופר-על 2".
בשנת 1999 דיבבה את דמותה של טרק בסרט "טרזן".
ב-1999 התנסתה בשירה, כשהשתתפה באלבומו של ניר פרידמן "מסתובב בשכונה שלי". בשנת 2001 זכתה לאהדה כזמרת כששרה, לצד חני פירסטנברג, בסדרה "הבורגנים" את השיר "דרכנו", (גרסת כיסוי לשיר של דני בסן), אשר היה ללהיט גדול. כמו כן הוציאה סינגלים, ביניהם "מה שיהיה יהיה", "שוקי", "כשאתה בהיי" ו"כמו רוח". לאחר שהד ארצי החליטו בשנת 2004 לוותר על הוצאת אלבומה, המשיכה את הקלטתו באופן עצמאי והוציאה סינגל חמישי, "כל הזמן".
פעילות פוליטית.
וינו-אלעד היא פעילה בולטת נגד הכיבוש הישראלי. בהקשר זה סרבה ב-2013 להופיע בהיכל התרבות באריאל כשחקנית בהצגה "חברות הכי טובות". הנחתה שלוש פעמים את טקס יום השואה האלטרנטיבי בתיאטרון תמונע. וינו-אלעד היא חברה במפלגת מרצ.
חיים אישיים.
וינו-אלעד גרושה ואם לשתי בנות ומתגוררת בהרצליה. לאחר שנים רבות שבהן הזדהתה כ"שרית", החלה להזדהות בשם "שרה".
שרית וינו אלעד
שרית וינוגרד
ספרטק מוסקבה (כדורגל)