סדרת המשך בשם העיר הסודית: תחת הנשר הוזמנה בפברואר 2018 ושודרה ב-4 במרץ 2019 באוסטרליה וברחבי העולם בנטפליקס ב-6 במרץ 2019.
עלילת ההמשך סוטה מהספרים שכתבו אולמן ולואיס, שהצטרפו לסדרה כיועצי תסריט.
תקציר עלילת הסדרה.
מתחת לחזות השקטה של קנברה, בין מתח מתגבר בין סין לארצות הברית, עיתונאית חוקרת מקנברה, הרייט דאנקלי (אנה טורב), מפלסת את דרכה קרוב יותר לאמת וחושפת עיר חשאית של קונספירציות שלובות המאיימות על הקריירה שלה ועל חייה ומסכנים את החופש של כל אזרח אוסטרלי באשר הוא.
הסיפור מתאר את הרייט זמן לא רב מבית הסוהר ומוצאת עצמה נשבית מבלי משים במשימת חיפוי צבאית ופוליטית, בהן ניכרות טביעות אצבעותיה של קטריונה ביילי (ג'קי וויבר). החיפוש של הרייט אחר האמת מוביל אותה חזרה למסדרונות הכוח של קנברה, והפעם היא עובדת עבור חבר פרלמנט עצמאי. מה שהיא חושפת היא תוכנית צבאית כל כך סודית שאפילו ראש הממשלה אינו יודע דבר על קיומה.
ברהם צאלח
ברהם צאלח (בערבית: برهم صالح, בכורדית: بەرھەم ساڵح; נולד ב-12 ביולי 1960) הוא פוליטיקאי כורדי-עיראקי בולט, שמכהן כנשיא עיראק השמיני מאז 2 באוקטובר 2018. בעבר כיהן כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית.
ביוגרפיה.
ברהם צאלח נולד ב-12 ביולי 1960 בסולימאניה שבכורדיסטן העיראקית. בגיל 16 הצטרף לתנועה הלאומית הכורדית. הוא נעצר פעמיים למשך 43 יום בשנת 1979 בשל פעילותו הפוליטית. לאחר שחרורו סיים את בית הספר התיכון ועזב את עיראק לממלכה המאוחדת כדי לברוח מרדיפות מתמשכות. בשנת 1983 צאלח סיים את לימודיו באוניברסיטת קארדיף וקיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית ובניה. הוא המשיך ללמוד ובשנת 1987 סיים את לימודי הדוקטורט בסטטיסטיקה ויישומי הנדסת מחשב באוניברסיטת ליברפול.
צאלח נבחר להנהגת האיחוד הפטריוטי הכורדי לאחר מלחמת המפרץ וייצג את המפלגה בארצות הברית. לאחר נפילת המשטר של סדאם חוסיין בשנת 2004 התמנה צאלח לכהן כסגן ראש ממשלת עיראק, ובשנה שלאחר מכן כיהן גם כשר התכנון.
בשנת 2009 נבחר לכהן כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית ברוב של 59 מושבים בפרלמנט (מתוך 111), ובכך החליף את נצ'רוואן ברזאני. בתקופה זו התרחשו עימותים רבים בין הממשל לאופוזיציה המקומית, דבר אשר החזיר את בראזני לשלטון בשנת 2012 ובכך צאלח שב לאופוזיציה.
באוקטובר 2018 נבחר ברוב גדול לנשיא עיראק. מספר חודשים לאחר מכן גינה קשות את המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית וכן את מתקפת הטילים בארביל
נשוי ואב לשני ילדים.
ארתור הולנד
סר ארתור אדוארד אוולינג הולנד (באנגלית: Sir Arthur Edward Aveling Holland; 13 באפריל 1862 – 7 בדצמבר 1927) היה גנרל בצבא הבריטי ופוליטיקאי מטעם המפלגה השמרנית.
קריירה צבאית.
הולנד נולד ב-13 באפריל 1862, והיה בנו של מייג'ור גנרל בוצ'ר, בוצ'ר שינה את שם משפחתו להולנד בשנת 1910. הולנד התגייס לרגימנט הארטילריה המלכותי בשנת 1880. הוא שירת במלחמת הבורים השנייה ואז הפך לעוזר המזכיר הצבאי של המושל והמפקד הראשי של מלטה בשנת 1903 לפני שמילא תפקיד דומה במשרד המלחמה משנת 1910. בשנת 1912 מונה למפקד האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'. הוא שירת גם במלחמת העולם הראשונה והפך למפקד רגימנט הארטילריה המלכותי של הדיוויזיה ה-8, ובתפקיד זה השתתף בקרב על נווה שאפל במרץ 1915. ביולי 1915 הוא הפך למפקד התותחנים המלכותי של הקורפוס ה-7, ובספטמבר 1915 התמנה למפקד הדיוויזיה ה-1. לאחר מכן הוא שימש כמפקד התותחנים המלכותי של הארמייה השלישית מיוני 1916 וכמפקד הקורפוס ה-1 בפברואר 1917 לפני שפרש בשנת 1920.
חבר פרלמנט.
הוא היה חבר הפרלמנט של נורת'המפטון משנת 1924 עד מותו בשנת 1927. ולאחר מותו זכה בבחירות המועמד של מפלגת הלייבור ססיל מלון.
משפחתו.
ארתור הולנד התחתן עם מרי קייט דובל; הייתה להם בת אחת. הוא נפטר בשנת 1927 ונקבר בבית העלמין בגריניץ'.
שובי אל ביתי
שובי אל ביתי הוא סינגל של ההרכב המוזיקלי הישראלי הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אילן דמתי. השיר יצא לאור בספטמבר 2005, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום "ממעמקים", על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי האלבום. השיר הוא בסגנון מוזיקת עולם אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. בתחילת השיר, מופיע קטע ספוקן באמהרית המבוצע על ידי יוסי ואסה.
הסינגל עצמו כולל בתוכו את הבי-סייד "ביום שבת" אשר בוצע על ידי סרג'יו בהמס, ונכלל גם כן באלבום.
הצלחה.
השיר הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של רשת ג' תוך ששהה שם במשך 10 שבועות, אך לא הצליח להיכנס למצעד השנתי של התחנה.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-7 מיליון. כמו כן, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-700 אלף.
מייקל בארקר
מייקל ג'ורג' הנרי בארקר (באנגלית: Michael George Henry Barker; 15 באוקטובר 1884 – 21 במאי 1960) היה קצין של הצבא הבריטי שלחם בשתי מלחמות העולם, בעיקר כמפקד הקורפוס ה-1 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במאי 1940.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
מייקל בארקר נולד ב-15 באוקטובר 1884 בוולס שבסומרסט. הוא התגייס לצבא הבריטי כסגן משנה בגדוד ה-4 (מיליציה), רגימנט מזרח סארי ב-28 בפברואר 1902, ושירת עם גדוד זה בדרום אפריקה במלחמת הבורים השנייה, וחזר לביתו באוקטובר 1902. לאחר שובו, הוא נהיה קצין קבע ברגימנט לינקולנשייר בשנת 1903. הוא שירת לאורך כל מלחמת העולם הראשונה עם רגימנט לינקולנשייר וזכה באות השירות המצוין (DSO) בשנת 1917, וסיים את המלחמה בשנה שלאחר מכן כלוטננט קולונל.
בין המלחמות.
זמן קצר לאחר תום המלחמה הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קיימברלי, ומאוחר יותר פיקד על גדוד 2, רגימנט יורק ולנקסטר מ-1927 עד 1931, בטרם הועלה לדרגת בריגדיר כקצין מטה של הפיקוד המזרחי. הוא הפך למנהל הגיוס והארגון במשרד המלחמה בשנת 1936 ולמפקד הכוחות הבריטים בפלסטינה ובעבר הירדן בשנת 1939, במהלך השלבים האחרונים של המרד הערבי בארץ ישראל.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא כיהן כמפקד הקורפוס ה-1 מאפריל 1940, לפני שהוחלף בשלבים האחרונים של קרב דנקירק על ידי גנרל הרולד אלכסנדר, שהיה מפקד הדיוויזיה ה-1. על פי אלן ברוק מפקד הקורפוס ה-2 הוא סבל מהתמוטטות עצבים, ולא תפקד במהלך הקרבות.
קצין שהיה כפוף לו, מונטגומרי, העיר כי "רק משוגע ייתן קורפוס לבארקר." שירותו הצבאי הפעיל הסתיים, והוא שירת כשנה כראש פיקוד אלדרשוט לפני שפרש מהצבא בהמשך אותה שנה.
בארקר נפטר בשנת 1960, בן 75 בקולצ'סטר, אסקס.
חיים אישיים.
בארקר התחתן עם ברברה מוד בנטל באסקס באוקטובר 1914. הוא היה אביו של מייקל ג'ון יוסטס בארקר (1915–1995), שהפך בין היתר לסוחר מלח, והיה, לכאורה, אהובו של סטיבן ספנדר, ובהמשך, ויסטן יו אודן במשך תקופה במלחמת העולם השנייה. "ג'ק", כידוע, כתב אוטוביוגרפיה, "לא נאנק שם!", שפורסם בשנת 1962.
שמואל ברזאני (אדוני)
הרב שמואל ברזאני אדוני (מאות 16–17), פוסק הלכה, פייטן ומקובל, עמד בראש ישיבה בכורדיסטן. מגדולי הרבנים בכורדיסטן בדורות האחרונים.
ביוגרפיה.
הרב שמואל ברזאני (אדוני) נולד בערך בשנת ש"כ (1560) בעיר ברזאן שבכורדיסטן. אביו, הרב נתנאל הלוי (אדוני), עמד בראש קהילת יהודי מוסול, והיה איש קדוש בעיני יהודי כורדיסטן וסביבותיה. מפאת כבוד תורתו הוא כונה "אדוֹניִ", שם שדבק ביורשיו לתפקיד הרבנות.
הרב שמואל לא ידע קרוא וכתוב עד גיל מאוחר, ועבד במלאכת האריגה. אגדה המועברת במסורת אצל יהודי כורדיסטן, מספרת שזכה לגילוי אליהו הנביא ואליהו הבטיח לו כי יזכה להיות חכם גדול בתורה. מאז התחיל להבין וללמוד. לאחר שלמד תורה ונהיה לחכם גדול, ויסד ישיבה גדולה בעיר מוסול, אליה נהרו מכל רחבי כורדיסטן ובבל. הרב שמואל נודע בחייו כמקובל ואף נזכר בכתביו של רבי חיים ויטאל.
בשלהי שנת שס"ו (1606), בזמן מרידות השבטים נגד השלטון העות'מאני, ועקב התערערות ביטחון היהודים בכורדיסטן עבר לדמשק. כשחזר לכורדיסטן שימש כרבה של העיר עקרא בכורדיסטן. משם עבר לעיר עמדיה, ושימש כרב העיר.
הוא הוטרד ממצבם התורני הירוד של יהודי כורדיסטן, ומהמחסור במנהיגים רוחניים ובפוסקי הלכה. הוא הקים מספר ישיבות בבארזאן , בעקרה , בעמידיה ובמוסול, כדי לטפח בהן תלמידי חכמים שיוכלו לשמש את הציבור כרבנים, חזנים, ושוחטים. הישיבות התקיימו מתרומות של נדבנים יהודיים תושבי האזור. את כל כספי התרומות השקיע בישיבות, והוא ומשפחתו חיו חיי דוחק.
חכם שמואל אדוני נפטר בין השנים שפ"ה (1625) לשצ"ה (1635), ויש מסורת כי נפטר ביום כ"ג שבט שצ"ג (1633).
בתו של חכם שמואל ברזאני, אסנת ברזאני, התחתנה עם בכיר תלמידי אביה, חכם יעקב מזרחי. היא מכונה התנאית אסנת, בשל ידיעותיה הרבות בתורה ובקבלה, ובשל הניסים שחוללה. כשנפטר בעלה עמדה בראש הישיבה, שהקים אביה, ועמדה בקשר עם גדולי חכמי תקופתה.
חיבוריו.
חיבוריו של חכם שמואל אדוני כוללים דרשות, הלכות, פיוטים, תפילות, חידות ומשלים. חלקם נדפסו ב'ספר אבני זיכרון' חלקם עדיין בכתב יד.
בשנת תשס"ג פרסם מכון 'אהלי אברהם יעקב' ספר הנקרא "כתבי ר' שמואל אדוני", ובו כלולים חלק מחיבוריו שהיו בכתב יד. ואלו הם:
יעקב בן ציון מנדלסון
הרב יעקב בן ציון הכהן מנדלסון (ט"ו בתשרי ה'תרל"ו, 14 בנובמבר 1875 – י"ב באב ה'תש"א, 5 באוגוסט 1941) היה רב בריטי-אמריקני שכיהן כרב בלידס, בגייטסהד, בגלאזגו, ובניוארק, מראשי "אגודת הרבנים" ומחבר ספרים.
תולדות חייו.