החוק איננו חוקתי. החוק פוגע בזכות לקניין, בזכות לפרנסה ובכבודם של בעלי האדמות. החוק אינו הולם את ערכי מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. תכלית החוק אינה 'ראויה'. החוק אינו מידתי. החוק מהווה פגיעה בזכויות חוקתיות ואינו מקיים את תנאי פסקת ההגבלה להצדקת הפגיעה. החוק גורם להפלייה פסולה על בסיס מוצא לאומי. החוק מפר את המשפט הבינלאומי ההומניטרי. החוק גורם לסיפוח אסור. החוק מהווה הפרה של חובת כיבוד הדין המקומי וחריגה מסמכות החקיקה המצומצמת הניתנת לכובש בדין הבינלאומי. החוק יוצר הפרה של המשפט הפלילי הבינלאומי. מימוש החוק ייחשב לפשע מלחמה. הכנסת כלל אינה מוסמכת לחוק חוקים שנוגעים למקרקעין ביהודה ושומרון.
עמדת מועצה אזורית מטה בנימין.
החוק מממש זכויות קניין, זכויות חוזיות, אינטרסים של הסתמכות והבטחות מנהליות שניתנו לאנשים שבתום לב רכשו מאת מדינת ישראל מגרשים, בתים ודירות תוך הסתמכות על פעולותיה. חוק ההסדרה תקף, ואין כל עילה במשפט הישראלי או הבינלאומי לבטלו. העותרים לא הראו כי יישומו של החוק עלול לייצר פגיעה כלשהי בהם או באינטרס או בזכות כלשהי שלהם. ללא חוק ההסדרה תמשיך הפגיעה בתושבי האזור, יהודים וערבים, בנגישות למים זורמים ובהיעדר תשתיות תחבורה. חוק ההסדרה נועד לשים קץ להפליה החמורה בין אזרחי מדינת ישראל על בסיס מקום מגורים.
עמדת הממשלה.
יש לדחות את העתירות. חוק ההסדרה לא סותר שום תקדים, דין או עקרון משפטי. החוק עולה בקנה אחד עם חוקי היסוד: הוא נועד לתכלית 'ראויה' והוא מידתי. חוק ההסדרה אינו מנוגד לדין הבינלאומי. החוק מתמודד עם מציאות מורכבת וייחודית המובילה לא אחת לתוצאות קשות של הריסות ללא כל תועלת בצדן אשר גוזרות על אלפי משפחות חיים תחת עננת אי-ודאות. הפתרון למציאות זו אינו מצוי בחצרי בית המשפט אלא בידי המדינאים - והמדינאים אמנם חוקקו פתרון.
עמדות היועצים המשפטיים לממשלה, לכנסת ולמערכת הביטחון.
היועצים המשפטיים טענו כי הפעולות שהוכשרו על ידי חוק ההסדרה אסורות על פי הדין הבינלאומי שהחילה ישראל ביהודה ושומרון. חוק ההסדרה הוא בלתי חוקתי ועלול להוביל להגשת תביעה נגד ישראל בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג. לאור עמדת היועמ"ש שכרה הממשלה את עו"ד ד"ר הראל ארנון על מנת שייצג אותה בבג"ץ ויתנגד לביטול חוק ההסדרה.
עמדת מרצים למשפטים.
חוק ההסדרה גורם לפגיעה חמורה ובלתי מוצדקת בעקרונות יסוד של המשפט החוקתי הישראלי ושל המשפט הבינלאומי. החוק מבטא יומרה של הכנסת להסדיר את משטר הקרקעות בשטח שאינו נתון לריבונות ישראל ואשר הכפופים לו אינם אזרחי ישראל. החוק מבטא העדפה בוטה של אינטרסי אזרחים פורעי חוק אשר פעלו תוך רמיסת זכויותיהם של בעלי הזכויות במקרקעין. החוק פוגע באינטרס הציבורי. דין החוק: בטלות.
דעת הרוב (שמונה שופטים).
הנשיאה חיות כתבה את חוות הדעת המרכזית. היא סקרה את היסטורית ההתיישבות ביהודה ושומרון והביעה ביקורת על התנהלות השלטון הישראלי באזור: "הלכה למעשה, ובניגוד למדיניות המוצהרת של הממשלה, בוצעה לאורך השנים בנייה של התיישבות ישראלית [...] בנייה זו בוצעה בחלקה בסיוע ובתמיכה של מוסדות המדינה ורשויות אחרות [...] במקרים רבים בוצעה בנייה זו ללא תוכנית תקפה וללא היתרים כדין".
השופטים נמנעו מהכרעה בשאלות בסיסיות שעלו בעתירות: סמכותה של הכנסת לחוקק חוק אשר חל בתחולה ישירה על אזור יהודה ושומרון, ושאלת תחולתו הישירה של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו על האוכלוסייה הפלסטינית. השופטים ביססו את בטלות חוק ההסדרה על הנימוקים הבאים:
השופטים התמקדו בתכלית הראויה ובמידתיות - פגיעה במידה שאינה עולה על הנדרש: לאחר בחינת תכליותיו השונות של החוק נקבע כי מרביתן אינן 'ראויות' אבל התכלית האנושית לגבי מתיישבים אשר בנו את בתיהם באזור בתום לב ובהסתמך על מצגי הרשויות המוסמכות היא תכלית ראויה. עם זאת בית המשפט נמנע מלהכריע מה הדין במקרה שילוב של תכלית ראויה ותכליות לא ראויות.
במסגרת בחינה של שלושת מבחני המשנה של מבחן המידתיות קבעו השופטים כי הקשר הרציונלי אכן מתקיים. ההסדרים החלופיים שהוצעו הם בעייתיים אבל לא מצדיקים החלטה על בטלות החוק. לגבי המידתיות במובן הצר, הבוחנת אם מתקיים יחס ראוי בין התועלת הצומחת מהשגת התכלית הראויה ובין הנזק שעלול להיגרם לזכויות החוקתיות הנפגעות, קבעו השופטים כי הפגיעה הנגרמת לזכויות לקניין, לכבוד ולשוויון של האוכלוסייה הפלסטינית היא חמורה ומובהקת. התועלת הצומחת מן הפגיעה אינה עולה על הנזק שייגרם לזכויות החוקתיות בעקבות החוק. והמסקנה: החוק אינו עומד במבחן המידתיות ב'מובן הצר' ודינו בטלות.
קביעות נוספות.
הכללים המשפטיים החלים באזור מורכבים מרבדים של מקורות נורמטיביים ובהם גם עקרונות היסוד של המשפט המינהלי הישראלי - כללים של הגינות מהותית ודיונית וכללי מידתיות המחייבים את המפקד הצבאי. משמעות החלת העקרונות הללו היא כי נושאי תפקיד ישראלים הפועלים בשטח נושאים עמם חובה לנהוג על פי אמות המידה הנוספות המתחייבות מעובדת היותם חלק מהרשות המינהלית הישראלית.
חוק ההסדרה עומד בסתירה לעיקרון הריבונות הטריטוריאלית והוא חריג בנוף דברי החקיקה הישראלים. בשונה מחוקים שחלו רק על ישראלים, בחוק ההסדרה קבעה הכנסת הסדרים שיחולו על פלסטינים תושבי האזור ועל מקרקעין המצויים באזור.
המפקד הצבאי באזור מחויב להגן על קניינם של התושבים הפלסטינים – בהיותם 'תושבים מוגנים'. הגנה זו, כך נקבע, נושאת עמה חובה כפולה: חובה שלילית, להימנע מפעולות הפוגעות בקניינם של תושבים אלה; וחובה חיובית, לבצע פעולות המבטיחות כי קניינם לא יפגע על ידי אחרים.
דעת המיעוט – השופט סולברג.
מורכבות עובדתית ומשפטית הובילה לחקיקתו של חוק ההסדרה ולכן אין לבחון את חוקתיותו של חוק ההסדרה מתוך השוואה לדין ה'רגיל' – הדין המנהלי או הדין האזרחי.
הכנסת פעלה בסמכות כשחוקקה את חוק ההסדרה. רק חוקי-היסוד שחוקקה הכנסת (בכובעה כרשות מכוננת) מגבילים את הכנסת מלחוקק חקיקה חוץ-טריטוריאלית.
השופט סולברג פרט ארבעה נושאים בעייתיים שאותם ביקשו המחוקקים לפתור בחקיקת חוק ההסדרה:
אבל, ציין השופט סולברג, ארבעת הנושאים הללו אינם מצדיקים את חוק ההסדרה במתכונתו הרחבה. אפשר וצריך למתן את פגיעתו על ידי צמצום שתים מההגדרות שבסעיף 2 בחוק: בהגדרת 'התיישבות' להוציא את המונחים 'מיתקנים', 'שטחים חקלאיים' ו'אמצעי ייצור'; בהגדרת 'מדינה' להוציא את המונחים 'רשויות מקומיות', 'מועצה אזורית', ו'מוסד מיישב'.
השופט סולברג מסכים עם דעת הרוב כי חוק ההסדרה פוגע בזכויות החוקתיות לקניין ולשוויון. עם זאת, הוא קובע על פי מבחני פסקת ההגבלה, ולפי הדוקטרינה של בטלות יחסית - צמצום ההגדרות על פי הצעתו, כי הפגיעה היא מוצדקת ואין להורות על בטלות החוק – רק לצמצם את תחולתו.
עבריין לא נודע
דורה אברהמית
דורה אברהמית (אברמובסקיה) (6 בינואר 1886 – 13 בינואר 1975) הייתה מהפכנית, אשת העלייה השנייה, וסופרת.
חייה.
דורה אברהמית נולדה ב-6 בינואר 1886 בכפר הקטן מונסטרישצ'ה שבאוקראינה (באזור קייב). בילדותה עברה המשפחה לאודסה. לאחר מותו של האב אליעזר אברמובסקי שנים מספר אחר-כך חזרה האם עם הילדים לכפר.
בגיל 17 בערך חזרה אברהמית לאודסה, שם התקרבה לחוגים מהפכניים והשתתפה במהפכת הנפל של 1905, מה שהפך אותה למבוקשת על ידי השלטונות. בחוגים אלה פגשה את בן זוגה מיכאל גולוכוב שהיה פעיל בחוגים מהפכניים. בשנת 1907 גרו תקופה מסוימת בלבוב שם הכירה את יוסף חיים ברנר והתיידדה עמו, ועם עוד אנשים מהתנועה הציונית. בשש השנים הבאות נדדו היא ובן-זוגה ממקום למקום (וינה, פריז, חזרה לרוסיה) ובתקופה מסוימת גם ישבה בכלא הרוסי. נולדו לה ולגולוכוב (שעמו לא התחתנה, על פי האידאולוגיה המהפכנית) שלושה ילדים; לוי הבכור, יהודית, ויוסף הצעיר.
בשנת 1913 זנחה את המהפכנות הרוסית, עזבה את בן זוגה ועלתה לארץ ישראל עם שלושת ילדיה. כאן עבדה זמן מה בחדרה ואחר כך בתל אביב, כתופרת וכמבשלת, והשתלבה בחוגים ספרותיים שהתקיימו בה. בימי מלחמת העולם הראשונה, כנתינה רוסית, נאלצה לעזוב עם ילדיה למצרים, ואחר כך לאודסה, שם שהתה עד סוף המלחמה וחזרה לארץ בסוף 1919 באונייה "רוסלאן".
לאחר תקופה בתל אביב וברעננה עברה לעמק הירדן שם בישלה לעובדים בהקמת מפעל החשמל של פנחס רוטנברג בנהריים, שם עבדו שני בניה, ולדייגים בכנרת. בתקופה זו כתבה רשימות וסיפורים קצרים שחלקם התפרסמו ב"דבר הפועלת", וכן את ספרה "חיים".
ברוב שנותיה לאחר מכן, להוציא תקופות קצרות חיה עם בתה יהודית ומשפחתה בנהלל, שם הלכה לעולמה ב-1975 בגיל 89, ושם נקברה.
ארכיונה נמצא במכון גנזים של אגודת הסופרים, בבית אריאלה בתל אביב.
כתביה.
במכון גנזים נמצאים, בין היתר, כתבי היד של כתבים אלה, וחלקים נוספים מזכרונותיה שתורגמו לעברית בידי ריטה גולדברג, חיים ארדין וזויה קופלמן.
מיסטר בלאק
מיסטר בלאק (באנגלית: Mr. Black; נולד ב־3 בספטמבר 1980) הוא שם הבמה של יניב ביטון, יוצר ומפיק מוזיקאי - תקליטן ישראלי העוסק בסגנונות אלקטרו האוס, פרוגרסיב האוס, פסיי טראנס, אידיאם וביג רום. לבלאק סגנון ההפקה ייחודי.
ביוגרפיה.
יניב ביטון המוכר בכינויו "מיסטר בלאק", נולד גדל והתחנך בקריית ים, חיפה. את הקריירה המקצועית החל בשנת 2006 ועד מהרה הפך לבן טיפוחיו של Hardwell והופיע ומופיע ברחבי העולם. בשנת 2006, פתח מיסטר בלאק את הפרויקט הראשון שלו Black &amp; White ביחד עם סמואל ולרשטיין, הצמד שהיה נחשב לאחד מהפרויקטים הכי מובילים בסצנת הפסייטראנס העולמית.