קיימות שיטות אימות בהן המשתמש בוחר תמונה אישית שתופיע בכל הטפסים בהם נדרשים פרטים אישיים. על פי שיטה זו המשתמש אמור להכניס את פרטיו רק בעמודים בהם מופיעה התמונה שבחר. שיטה נוספת היא בחירת תמונה שתוצג בצד הלקוח לאחר אימות הדדי בין הדפדפן לאתר.
מכיוון שהמתחזים מעתיקים לרוב את הקוד או הלוגו של האתר אליו הם מעוניינים להתחזות, ניתן לשנות את הקוד כך שתמונות מסוימות יופיעו רק במסגרת אתר לגיטימי ויציגו הודעת שגיאה במקרה של התחזות.
אמצעים חברתיים.
ניתן ללמד אנשים לזהות הודעות דיוג ולהתעלם מהן. בעת קבלת הודעה החשודה כהתחזות ניתן לפנות לגורם ממנו נשלחה ההודעה כדי לוודא שההודעה אמיתית או להקליד את הכתובת הידועה למשתמש במקום לגלוש ישירות מהקישור שבהודעה. קיימים חברות וארגונים העוקבים אחרי ניסיונות דיוג ופועלים למניעתם. בנוסף למעקב שמפעילים ארגונים אלה ניתן לדווח להם על ניסיונות דיוג כדי שיוכלו לפעול נגדם.
חברות נוהגות לכלול בהודעותיהן פרטים אישיים של המקבל, כגון שם המשתמש שלו או ארבע הספרות האחרונות של חשבון הבנק או כרטיס האשראי שלו. עם זאת, לניסיונות דיוג בעבר צורפו פרטים אישיים של המקבל, כך שאי קיומו של פרט מזהה צריך לעורר חשש אך קיומו של פרט כזה אינו מבטיח את לגיטימיות ההודעה. אנשי מקצוע ממליצים לא לחשוף פרטים אישיים (סיסמאות, מספר תעודת זהות, מספר חשבון בנק, פרטי כרטיס אשראי, שמות בני משפחה ותאריכים חשובים) כאשר קיים ספק לגבי זהות הצד השני או בטיחות התווך.
מסנני ספאם המונעים הגעת הודעות דיוג למשתמשים ימנעו כניסה לאתרים מתחזים. המסנן מחפש טקסטים הידועים כמופיעים בהודעות דיוג או שגיאות כתיב ודקדוק נפוצות בהודעות כאלה וחוסם אותן.
Phishing
הפצצת הכור בעיראק
כולל הו&quot;ד
תולעת מחשב
תולעת מחשב היא תוכנית מחשב או מקטע מתוכנית מחשב אשר מאופיינת ביכולת הפצה עצמית (התפשטות) אל עבר מחשבים אחרים. תולעי מחשב לרוב נושאות "מטען" זדוני בדמות וירוס מחשב.
"תולעת מחשב" מתייחס לרוב ליכולת של תוכנה זדונית להתפשט ממחשב למחשב. התקנת תוכנה על מחשב צריכה, לרוב, להתבצע על ידי משתמש אנושי בעלי הרשאות גבוהות אך תולעים נושאות את הקוד הזדוני ממחשב אחד למחשב אחר, מתחילות לרוץ על המחשב החדש ומתקינות עליו את הקוד אותו הן נשאו. כדי לבצע פעולות אלו, אשר אמורות להיות מוגבלות על ידי מערכת ההפעלה ומנגנוני אבטחה נוספים, כותבי התולעים לעיתים רבות משתמשים בחולשות תוכנה.
מקור השם.
השם תולעת נלקח מ-"The Shockwave Rider", ספר מדע בדיוני שפורסם ב-1975 על ידי ג'ון ברונר. צמד חוקרים מחברת זירוקס בחרו את השם במחקר שפורסם בשנת 1982 וכותרתו הייתה "תוכניות תולעים". השם תולעת אומץ בעקבות מחקר זה.
התולעת הראשונה שמשכה תשומת לב ציבורית רחבה הייתה "התולעת של מוריס" שנכתבה על ידי רוברט טאפין מוריס, בעודו סטודנט לתואר שני באוניברסיטת קורנל.
התולעת שוחררה ב-2 בנובמבר 1988 ועד מהרה פגעה במספר רב של מחשבים באינטרנט. התולעת חדרה דרך מספר פרצות ב-BSD Unix ובנגזרותיו. מוריס עצמו הורשע, תחת החוק האמריקאי לפשעי מחשב והונאה. העונש שהוטל עליו היה תקופת מבחן בת שלוש שנים, 400 שעות שירות לקהילה וכן קנס בגובה 10,000 דולר.
תולעת ניתנת לתכנון כך שיהיה ביכולתה לבצע מספר משימות. מחיקת קבצים על מחשב, תקיפת קבצים מוצפנים או שינוי דואר אלקטרוני. אחת מהשפעותיה של התולעת היא תופעת יניקת משאבי הרשת במהלך השכפול העצמי. דוגמה לכך היא תולעת בשם "mydoom" הגורמת להאטת ביצועי רשת התקשורת במהלך התפשטותה.
התקפת מניעת שירות
בתקשורת נתונים, התקפת מניעת שירות (באנגלית: Denial-of-service attack - DoS) או התקפת מניעת שירות מבוזרת (distributed denial-of-service attack - DDoS) היא משפחת תקיפות שנועדה להשבית מערכת מחשב על ידי יצירת עומס חריג על משאביה. מתקפה כזו יכולה למנוע מקבוצת משתמשים גישה למשאב מחשב מסוים על ידי העמסת אותו המשאב כך שלמשתמשים הלגיטימיים לא יישארו משאבים. DoS מתאר התקפה שמקורה הוא מחשב יחיד ו-DDoS מתאר התקפה שמקורה במספר מחשבים מסונכרנים.
אף על פי שקיים מגוון רחב מאוד של מטרות ואמצעים למניעת המשאבים, במרבית המקרים מדובר בניסיון של אדם או קבוצת אנשים למנוע מאתרי אינטרנט או שירותי אינטרנט אחרים מלפעול בצורה תקינה או מלפעול בכלל. יעדים נפוצים הם אתרים בעלי פרופיל גבוה, כגון אתרי בנקים, אתרים פוליטיים, ממשלתיים ואף שרתי השורש של DNS.
שיטה אחת להתקפת מניעת שירות היא סינכרון מספר רב של מחשבים (לעיתים באמצעות סוס טרויאני) השולחים לשרת היעד בו-זמנית בקשה לשירות כלשהו וכך בעצם מונעים מבקשות לגיטימיות אחרות לקבל את אותו השירות אם בשל עומס משאבי מחשב על השרת עצמו ואם בשל חוסר נגישות רשתית לאותו השרת.
התקפות מניעת שירות נועדו למטרות שונות, החל משעשוע, דרך פשיעה, עבור בטרור וכלה בלוחמת סייבר.
סוגי התקפות.
התקפות מניעת שירות הן מסוגים שונים, שכל אחד מהם מנצל פרצת אבטחה אחרת במערכת המותקפת כדי להשיג את האפקט המבוקש.
התקפה על משאבי השרתים עצמם.
שימוש בכונן קשיח, ברוחב פס, בזיכרון ובמעבד וכדומה. פרצת האבטחה המנוצלת בסוג זה היא הגבלת המשאבים של המחשב המותקף, וכך באמצעות ניצול חלקו העיקרי של אחד מאותם משאבים ניתן לנטרל את פעולתו. סוג זה הוא הנפוץ ביותר מבין התקפות מניעת השירות שכן הוא הפשוט מכולם וכל שהוא דורש הוא היכולת לנצל חלק משמעותי ממשאב הרשת של המחשב הנתקף. התקפות בסיסיות לדוגמה הן:
התקפה על תצורת הרשת.
למשל על הניתוב. פרצת האבטחה המנוצלת בסוג זה היא בדרך כלל חולשות לוגיות בפרוטוקולים המשמשים לניתוב הרשת, שניצולם מאפשר לתוקף ליצור אפקטים ברשת המונעים מהמחשב המותקף להעניק שירות. התקפות לדוגמה הן:
התקפה כנגד רכיבי התוכנה על המחשב המותקף.
התקפות מסוג זה מנצלות באג במימוש התוכנה המורצת על גבי המחשב הנתקף ובאמצעותו מביאות לקריסת התוכנה. לאחר הקריסה לרוב השירות אינו יכול להמשיך ולכן נוצרת התקפת מניעת שירות. גלישת חוצץ למשל יכולה להביא לקריסת התוכנה המורצת על ידי השרתים. עוד דוגמה היא התקפת , שמנצלת את כך שיש ביטויים רגולריים שבמימושים מסוימים יכולים לקחת זמן אקפוננציאלי ביחס לאורך הקלט, כך שמשתמש שיכול לשלוט על הביטוי ועל הקלט יכול להביא לעומס על השרת שמחשב אותם.
איורי מוחמד
ציורי הנביא מוחמד
איורי הנביא מוחמד
פרשת איורי הנביא מוחמד
ברוניסלב הוברמן
ברוניסלב הוברמן (בפולנית: Bronisław Huberman; 19 בדצמבר 1882 – 15 ביוני 1947, קורסיה-סיר-ווויי, שווייץ) היה כנר יהודי וירטואוז, נודע בפרשנותו החמה והאישית ליצירות שניגן. מייסד התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנת 2012 נקראה הפילהרמונית בעיר הולדתו צ'נסטוחובה על שמו.
קורות חיים.
הוברמן נולד בעיר צ'נסטוחובה שבפולין קטן (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במדינת פולין). אביו, יעקב, שהיה פקיד במשרד עורכי דין, ביקש שבנו ילמד לנגן. כלי הנגינה שהיה יכול להרשות לעצמו היה כינור. הוברמן היה ילד מסוגר והקדיש את רוב זמנו הפנוי לנגינה. הוא נודע כילד פלא וניגן בפני הרוזן ולדיסלב זמויסקי, בן למשפחת זמויסקי, שהעניק לו בתמורה כינור סטרדיוואריוס יקר-ערך שהיה נחלת משפחתו. בגיל 9 שמע את נגינתו נגן הכינור יוזף יואכים, ידידו של יוהנס ברהמס, שהזמין את המלחין הקשיש, יחד עם יוהאן שטראוס וגוסטב מאהלר להאזין לקונצרט בו ביצע הוברמן את אחת היצירות המאתגרות ביותר, קונצ'רטו לכינור של ברהמס אופוס 77. ברהמס התרגש מנגינתו של הוברמן הילד, ובפרט מהקונצ'רטו שנחשב לבלתי ניתן לנגינה על ידי בני תקופתו.
הוברמן היה לכנר מוביל ומפורסם בכל רחבי אירופה והופיע ברחבי העולם. יום הולדתו ה-50 (ב-1932) היה אירוע תרבותי וחברתי שסוקר בעיתונות. עם עליית הנאצים לשלטון וגירוש היהודים מתזמורות בגרמניה, התגייס הוברמן למלחמה תרבותית והטיף ברחבי העולם נגד שיתוף פעולה תרבותי עם תזמורות גרמניות שגירשו את נגניהן היהודים. במקום להגר לארצות הברית ולחיות שם מוקף תהילה, החליט הוברמן להקים בארץ ישראל תזמורת שתהיה מורכבת מכל המוזיקאים היהודים המעולים שגורשו מהתזמורות הגרמניות.
בשנת 1936 הקים בארץ ישראל את התזמורת הסימפונית הארץ-ישראלית, לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם כ-70 מוזיקאים. לצערו לא יכול היה הוברמן לקבל את כל הנגנים, כיוון שרצה רק בטובים ביותר. כך למעשה הציל רבים, כולל בני משפחותיהם של הנגנים (ובסך הכל כ-800 איש) אך גם חרץ את גורלם של נגנים טובים פחות, אותם לא יכול היה לחלץ. הספר "רביעיית רוזנדורף" מאת נתן שחם עוסק בפרשייה זו.
באפריל 1936 יצאה התזמורת לסדרת קונצרטים לגיוס תרומות בארצות הברית במסגרתה הצליח הוברמן לשכנע את המנצח המפורסם ארטורו טוסקניני לבוא ולנצח ללא תשלום על קונצרט הפתיחה של התזמורת הסימפונית הארץ-ישראלית, בדצמבר 1936, תוך שהוא משעה את כניסתו למשרת מנצח תזמורת NBC.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לנגן בפני חיילי בעלות הברית. היצירה האחרונה שניגן, ברדיו לוצרן, זמן קצר לפני מותו, הייתה הקונצ'רטו לכינור של ברהמס.
הסטרדיווריוס של הוברמן.
במהלך קונצרט לגיוס תרומות בקרנגי הול בניו יורק נגנב כינור הסטרדיווריוס של הוברמן. כחמישים שנה לאחר מכן הודה אסיר בשם ג'וליאן אלטמן שהוא האיש שגנב את הכינור. הכינור זוהה על ידי נציג חברת הביטוח לוידס, שביטחה את הכינור בשעתה, ונמכר במיליון דולר לנורברט בריינין, הכנר הראשון של רביעיית אמדאוס. אלמנתו של הגנב קיבלה רבע מן התמורה. בריינין מכר את הכינור לחנות בלונדון אליה הזדמן באקראי הכנר ג'ושוע בל, שרכש אותו.
הנצחה.