מאוחר יותר, האימפריה הביזנטית שמרה על ההשפעה היוונית עד אמצע המאה השביעית, בה פיתחו את הנוריאס של חמה. בתקופת השלטון הביזנטי, הכנסייה האורתודוקסית המזרחית הייתה הדת המקובלת בין העמים, שעדיין מונה 503,000 חברים בסוריה.
טרום מלחמת העולם הראשונה.
גם יוון וגם סוריה נכבשו על ידי האימפריה העות'מאנית למשך יותר מארבע מאות שנים.
תקופה מודרנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יוונים רבים ברחו מארצם לאחר הפלישה הנאצית, בעיקר מהאי כיוס כדי לחפש מקלט במחנה אל-ניירב, ליד חלב. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, אלפי סורים נסעו ליוון ולאירופה כדי להימלט מהמלחמה בארצם.
ב-8 במאי 2020 הודיע שר החוץ היווני ניקוס דנדיאס על שיקום היחסים בין יוון לסוריה, לאחר שהופסקו בשל המלחמה, ומינה את השגריר לשעבר בסוריה וברוסיה, טסיה אתנאסיו, כשליח מיוחד של משרד החוץ של יוון לסוריה.
ביולי 2020 יזמה סוריה הקמת העתק הממומן על ידי רוסיה של איה סופיה בעיירה א-סוקיילביה הנוצרית ברובה.
יחסי יוון–פרגוואי
יחסי יוון–פרגוואי הם היחסים בין יוון לפרגוואי.
סקירה כללית.
היחסים הדו-צדדיים טובים, אך מוגבלים. ברמה הרב-צדדית, יוון ופרגוואי משתפות פעולה מקרוב ותומכות זו בזו במועמדות בארגונים בינלאומיים. ישנם כ-20–25 פרגוואים מהדור השני והשלישי ממוצא יווני בפרגוואי, אך אין קהילה יוונית מאורגנת.
שומר הראש ואשתו של המתנקש
שומר הראש ואשתו של המתנקש (באנגלית: The Hitman's Wife's Bodyguard) הוא סרט קומדיה-פעולה אמריקאי משנת 2021, שביים פטריק יוז ונכתב על ידי טום אוקונור וברנדון ופיליפ מרפי. סרט המשך ל"שומר הראש והמתנקש" מ-2017. בסרט מככבים ראיין ריינולדס, סמואל ל. ג'קסון, סלמה הייק, פרנק גרילו, ריצ'רד גרנט, טום הופר, אנטוניו בנדרס ומורגן פרימן ותוכנן לצאת לאקרנים באוגוסט 2020 אך יציאתו נדחתה בשנה, בעקבות מגפת הקורונה. הסרט יצא לאקרנים ב-16 ביוני 2021 על ידי ליונסגייט.
תקציר עלילת הסרט.
ארבע שנים לאחר אירועי הסרט הקודם, שומר הראש מייקל ברייס ממשיך את ידידותו עם המתנקש דריוס קינקייד כשהם יוצאים להרפתקה חדשה כדי להציל את סוניה, אשתו של דריוס, מאיומים חדשים.
הפקה.
במאי 2018 הוכרז כי ראיין ריינולדס, סמואל ל. ג'קסון וסלמה האייק ניהלו שיחות מוקדמות כדי לחזור לגלם את תפקידיהם מהסרט "שומר הראש והמתנקש" משנת 2017, עם תוכניות להתחיל לצלם בהמשך השנה. בזמן שליונסגייט היו במגעים לקבלת זכויות ההפצה האמריקאיות, פטריק יוז צורף לתפקיד הבמאי. בנובמבר 2018, ליונסגייט רכשה את הזכויות מסרטי מילניום, בעוד שמאט או'טול ולס וולדון שימשו כמפיקים, מתוך תסריט מאת טום אוקונור. ריינולדס, ג'קסון והייק חתמו רשמית גם לככב בסרט ההמשך. במרץ 2019 הצטרפו לצוות השחקנים פרנק גרילו, מורגן פרימן, אנטוניו בנדרס וטום הופר, כאשר ריצ'רד אי. גרנט חזר לגלם את תפקידו מהסרט הראשון.
הצילומים החלו ב-2 במרץ 2019 באירופה והתקיימו באיטליה, קרואטיה, סלובניה, בולגריה ובריטניה.
הפצה.
הסרט אמור להיות מופץ להקרנות מסחריות ב-16 ביוני 2021, לאחר שנדחה מתאריך השחרור המקורי (28 באוגוסט 2020) עקב מגפת הקורונה.
יוסף אליהו הלר
יוסף אליהו הלר (Joseph Elias Heller; 16 במאי 1888 – 13 באפריל 1957) היה סופר, מתרגם, עורך ומרצה. התמחה בפילוסופיה בכלל ובהגות יהודית בפרט. כמו כן עסק בהיסטוריה של הציונות ובשפה העברית.
ביוגרפיה.
יוסף אליהו הלר נולד בפוניבז' שבליטא בחג השבועות התרמ"ח, 16 במאי 1888. אביו, משולם צבי (זלמן הירש) הלר, היה משכיל וציוני נלהב, צאצא לשושלת של רבנים, בתוכם הרב יחיאל הלר ומחבר התוספות יום טוב הרב יום-טוב ליפמן הלר. שם אמו היה פנינה רחל.
הלר למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת טרטו. עקר לגרמניה בשנת 1920 ולמד באוניברסיטת ברלין ובהמשך באוניברסיטת היידלברג. השיג תואר דוקטורט בפילוסופיה ובמשפטים. בשנות העשרים השתתף הלר בפרויקט של תרגום כתבי אפלטון לעברית. לצד הלר נטלו חלק בתרגום שאול טשרניחובסקי ואריה (לאון) סימון, ערך יוסף קלוזנר. במסגרת זו תרגם הלר את הדיאלוג פיידון. הלר השתתף בכתיבת אנציקלופדיה יודאיקה בגרמנית עד שהעבודה על זו נעצרה על ידי הממשל הנאצי. הלר, שמצא את עצמו ללא עבודה, החל ללמד עברית. כמורה לעברית פגש בין תלמידותיו את פרדריקה שרלוטה הנדל, בתו של מבקר התיאטרון והסופר היהודי-אוסטרי וילי הנדל , השניים נישאו בשנת 1936 ונולדה להם בת אחת, פנינה רחל (לימים ברקאי).
ב-1938 נמלט הלר עם משפחתו מגרמניה הנאצית והתיישב בלונדון. משהגיע לאנגליה לא הותר לו לעבוד על אדמתה כיוון שהאזרחות בה החזיק השתייכה לברית המועצות שבתקופה זו צידדה בנאצים ולכן נחשב הלר לתושב זר עוין (Enemy Alien). ביוני 1941, כשנפתחה החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה והרוסים והנאצים הפכו לאויבים, האזרחות הרוסית שלו כבר לא הייתה לו למכשול והותר לו לעבוד והוא החל ללמד רוסית, שפה שכעת נעשתה מבוקשת, בבית הספר למבוגרים מרי ווארד סנטר . לאחר המלחמה קיבל הלר אזרחות בריטית. ביושבו בלונדון שימש הלר כמזכיר לענייני ספרות (Literary Secretary) של הפדרציה הציונית של בריטניה הגדולה ואירלנד ופרסם חוברות בענייני יהדות וציונות מטעם הפדרציה. כמו כן ייסד, ערך וכתב בכתב עת בשם "תרבות" שהוציאה הפדרציה. בנוסף ל"תרבות", במהלך השנים פרסם הלר מאמרים בכתבי עת שונים בתוכם הג'ואיש כרוניקל, השילוח, הדואר והעולם. בנוסף, לאחר תום המלחמה, החל הלר ללמד ב-Jews' College, בית הספר ללימודי יהדות של לונדון, ובין השנים 1949 — 1953 הרצה במחלקה העברית של היוניברסיטי קולג' לונדון. בשנת 1955 פרסם הלר, יחד עם אריה סימון, את "אחד העם: האיש, פעלו ותורתו", ביוגרפיה אודות אחד העם. חלקו של הלר בכתיבת הספר התמקד בנושא העיוני של השקפותיו של אחד העם, בעוד סימון התמקד בהיבט ההיסטורי.
בשנת 1957 נפצע ברגלו בתאונת דרכים ואושפז בבית חולים בלונדון, שם נפטר כעבור עשרה ימים ב-13 באפריל 1957 בעקבות קריש דם שחדר לריאותיו.
הלר לא התגורר בארץ ישראל, אולם כמה מספריו הודפסו והופצו בישראל, חלקם בעברית. עם הגעת השמועה על מותו כתבה איזה פרליס בעיתון דבר:
הפארק הלאומי לואנגו
הפארק הלאומי לואנגו (בצרפתית: Parc national de Loango) הוא פארק לאומי במערב גבון, המגן על בתי גידול חופיים מגוונים, כולל חלק מ-220 קמ"ר לגונת איגואלה, הדוגמה המשמעותית היחידה למערכת לגונה מערבית אפריקאית טיפוסית המוגנת בפארק לאומי.
הפארק ממוקם בין לגונות נקומי ונדוגו והפארק הוא היהלום האמיתי של החוף המערבי של יבשת אפריקה. חוקר הטבע מייק פיי כינה את לואנגו 'גן העדן האחרון של אפריקה' וכאן צילם מייקל "ניק" ניקולס מ"נשיונל ג'יאוגרפיק" את תמונותיו הידועות של היפופוטמים בגלישה. שני הגברים מכנים את לואנגו 'ארץ ההיפופוטמים הגולשים'. גודלו הוא 1,550 קילומטרים של סוואנה, חוף, יער והפארק הלאומי לואנגו מציע נופים נרחבים והזדמנות לתצפית על פילים, תאו, היפופוטמים, גורילות ונמרים היוצאים לחופי החול הלבן.
אחרי דרום אפריקה, ניתן למצוא כאן את הריכוז המגוון והגדול ביותר בעולם של לווייתנים ודולפינים ממש מול חוף לואנגו. באזור יש למעלה ממאה קילומטרים של קו חוף לא מיושב וקל להתבונן כאן על קטלנים ולווייתנים גדולי-סנפיר. זו ללא ספק הנקודה היפה ביותר בחוף המערבי של אפריקה - המקום בו יערות, סוואנות, שטחי ביצות, לגונות ואוקיינוס נפגשים. לואנגו ידועה ברחבי העולם כאתר לטרפון בגודל שיא, כמו גם דגי מים מלוחים גדולים אחרים.
האיחוד העולמי לשימור טבע (IUCN), ארגון בינלאומי המוקדש לשימור משאבי טבע, סיווג את הפארק הלאומי לואנגו כשמורה חיה ואזור מוגן לשימור.
היסטוריה.
בשנת 1956 נוצרו שמורות החי הטבעיות האזוריות בפארק הלאומי לואנגו ובסביבתה כדי לקדם שימוש בר קיימא בחיות הבר ובאדמות הבר באזור.
בנובמבר 2002 החליט הנשיא עומר בונגו אונדימבה על יצירת 13 פארקים לאומיים חדשים בגבון. בסך הכל, שלושה עשר הפארקים שנוצרו מייצגים 10% משטח האדמה של גבון. אחד הפארקים המרהיבים יותר במערכת זו הוא הפארק הלאומי לואנגו. מעט מאוד כפרים קיימים כיום בפארק, מכיוון שרובם ממוקמים על הגדה הנגדית של לגונת נגוב. ככזה, הפארק כמעט נטול אנשים ובית למגוון עצום ומרהיב של חיות בר יבשות, עופות וים. בעוד שחלק מבעלי החיים הללו מאכלסים שמורות אקולוגיות ספציפיות אליהן הם הסתגלו לאורך זמן, אחרים כמו פילים ותאו נעים על פני מספר נופים. רבים מבעלי חיים יכולים להיתקל במבקרים ברגל, ברכב, או לראותם מרחוק.
תיירות ושימור.
רומבוט סוונבורן, משקיע הולנדי חלוץ ב"שימור תיירות" פיתח את "SCD" (החברה לשימור ופיתוח ,"Société de Conservation de Developoppement"). מחקר, ניהול פארק ופעילויות חינוכיות מבוצעות בשותפות עם החברה לשימור חיות הבר. כמו כן, הוא פיתח את התשתית והלוגיסטיקה כדי לספק חוויות תיירות טבע יוקרתיות באזורים מרוחקים של גבון (ומאז 2006 גם בסאו טומה ופרינסיפה) על בסיס הרעיון "התיירות משלמת עבור השימור".
אנשים.
התושבים באזור לואנגו נותרים תלויים במשאבי הטבע המקיפים אותם לצרכיהם היומיומיים. כיום, למרות שחלק מאזרחי גבון נדדו לעבר המרכזים העירוניים או נכנסו לתעסוקה בתעשיות מודרניות, כגון ייצור נפט ועץ, רוב האנשים החיים בכפרים מסורתיים עדיין תלויים במידה רבה בסביבתם הטבעית לצרכיהם היומיומיים.