יחד עם ולהיים ופטר לודויגס פרסם שוסיג את המגזין הפוליטי-סאטירי Die Peitsche, אשר יצא נגד הבדלים מעמדיים ומיליטריזם בציורים סאטיריים. בשנת 1924 השתתף בתערוכה "הפרולטריון" Der Kampf שארגן ולהיים בקונסטהאלה. בשנת 1928 היה שוסיג ממקימי ההפרדה הרנית. בשנת 1930 הקים קרל שוסיג את סניף דיסלדורף של האסו יחד עם חבריו הציירים לודוויג, הנס קרליק, יולו לוין, קרל לאוטרבך והבמאי והשחקן ולפגנג לנגהוף. במקביל, לנגהוף לקח על עצמו את ניהול קבוצת התיאטרון האגיטרופית, קבוצת תיאטרון חובבים קומוניסטית אליה השתייך גם הילאריוס גילג'. וקרל שוסיג, שהיה חבר במפלגה הקומוניסטית של דיסלדורף.
התקופה הנאצית.
לאחר שרפת הרייכסטאג השתתף שוסיג בייצור והפצה של עלונים וסיפק מחסה לנרדפים. ב-11 ביולי 1933 הוא נעצר על ידי המשטרה והועבר למעצר. שוסיג נחקר ועונה כאן במשך שלושה ימים כדי לגלות את שמות עמיתיו להתנגדות נגד הנאצים. לאחר ארבעה ימים הוא הועבר למטה המשטרה כעבור ארבעה שבועות הועבר על ידי האס אס למטה הגסטאפו בדיסלדורף לצורך זיהויו. לאחר מכן הוחזק במעצר לפני משפט עם הרשעה "הכנה לבגידה " הוא הוכנס לכלא וופרטל-בנדאל. בנובמבר 1934 הוא שוחרר והיה תחת פיקוח המשטרה.
באביב 1935 הצליח שוסיג לברוח לבלגיה. באנטוורפן הוא קיבל מקלט פוליטי והחל שוב בעבודה אמנותית. הוא תיעד בתמונות את מה שקרה לו ולחבריו האסירים במרתף העינויים של המשטרה, והוא כתב את סיפורו. בשנת 1935/1936 סיים את העבודה, מחזור של 48 רישומים בנושא. אלה הוצגו מחוץ לגרמניה - בשנת 1936 בבריסל ובאמסטרדם, בשנת 1937 במוסקבה.
בשנת 1940 נעצר שוב במהלך פלישת הכוחות הגרמנים לאנטוורפן והועבר לדרום צרפת. לאחר כליאתו במחנות סנט-קפריאן, מחנה דה גורס, נואה-מאוזאק ונקסון, החזיר אותו האס אס לגרמניה בשנת 1943, שם נכלא שוב מספר פעמים בשנים 1943 וב-1944. בשנת 1945 שוסיג שוחרר לבסוף זמן קצר לפני הפלישה האמריקאית.
לאחר המלחמה.
בשנת 1945 חזר קרל שוסיג לדיסלדורף והשתתף בשיקום התרבותי. בציורים ובתחריטים, בין היתר, הוא הציג את חוויותיו במעצר.
בשנת 1946 התחתן עם השחקנית הנלור מולר, עמה נולדו לו שלושה ילדים.
לאחר מותו, רכש המוזיאון בדיסלדורף את ציורו דיוקן עצמי בקרנבל.
פסגת מיסטייק (אנטארקטיקה)
פסגת מיסטייק (באנגלית: Mistake Peak; מילולית: פסגת הטעות) היא פסגה מושלגת, בקצה הדרומי של רכס וילט, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,600 מטרים מעל פני הים; פסגת מיסטייק היא ההר ה-514 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת לגובה של 99 מטרים מעל סביבתה.
הפסגה ממוקמת 6 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מהר שייפלס.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו ב-24 בדצמבר 1957 על ידי מחלקת הסקר הצפונית הניו זילנדית (the New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958, ואשר העפילה לפסגת ההר וסקרה אותו ביום זה.
שם זה ניתן להר בשל כך שחברי מחלקת הסקר הצפונית חשבו בטעות כי הם מטפסים על הר שייפלס, ולא על פסגה זו; כאשר מתקרבים אל הר שייפלס מכיוון דרום, פסגת מיסטייק מסתירה אותו.
באנגלית "מיסטייק" משמעה "טעות".
פסגת מיסטייק
לגמאן
לגמאן (בפרסית/דארי/פשטו: لغمان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם במזרח אפגניסטן על גבי רכס הרי הינדו-כוש בחבל פשטוניסתאן. העיר מהתרלאם משמשת העיר הגדולה ביותר במחוז וגם בירת המחוז. שטחו של המחוז 3,842.6 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 493,488 איש. שמו של המחוז מקורו בלֶמֶךְ בן מתושלח, אביו של נח ודור תשיעי מאדם הראשון לפי ספר בראשית.
נתונים כלליים.
ללגמאן יש גאוגרפיה התומכת בהתיישבויות. הוא ממוקם על גבי הגבעות של הרי הינדו-כוש, והנהרות אלינגר והאלישינג תורמים לפוריות האדמה המותאמת לחקלאות. למחוז יש אוכלוסייה המחולקת מבחינה אתנית עם 58% פשטונים, 21% טג'יקים ו-21% שבטי פשאי. שבטים אחרים שמקורם בעם השפטוני כמו סאפי, סחאק, חוטקהיל, חארוטי, אלקוזי, טארה חייל, רוסטאמכיל, מכאן חייל, אקה חייל, ניאזי, וורדאק שוכנים גם הם במחוז לגמאן. למחוז ישנה חשיבות היסטורית עצומה כיוון שהיה פעם מרכז התרבות הבודהיסטית בהינדו-כוש עם שרידים רבים מתקופת שלטונו של קיסר האימפריה המאורית, אשוקה הגדול. המספר הכולל של כפרים במחוז לגמאן מגיע ל-640.
הרוב הכולל של תושבי לגמאן קשורים ותלויים בעבודתם למקצוע החקלאות. החקלאים במקום מטפחים יבולים בשדות עצומים מכיוון שהמים מההרים יורדים על היישובים בעמקים המישוריים ומביאים למצב שיש מספיק מי השקיה, כמו כן נהרות אלינגר ואלישאנג זורמים בתוך המחוז ומשמשים מקור נוסף למים. כמות גדולה של ירקות מעובדים בלגמאן שלא רק ממלאת את צורכיהם של המקומיים אלא מיוצאת גם למחוזות סמוכים, בהם מחוז הבירה קאבול. בנוסף, הגידולים החקלאיים המרכזיים במחוז הם פירות כמו תפוז, אשכולית, לימון, סוכר, תפוחים ומשמש. יתר על כן, ביער לגמאן ניתן למצוא אגוזי עץ מייפל ועצי פירות יבשים.
תעשייה.
מחוז לגמאן, שממוקם באזור המתאים ביותר לפיתוח תעשייתי באפגניסטן הודות לאקלים החם האזורי, לא הצליח לפתח תעשייה מודרנית עם השנים, בעיקר עקב מלחמות אפגניסטן שהחלו עוד במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 ופעילות מלחמתית ממשיכת גם בימינו. מפעלים קטנים לייצור סנדלים, נגרות וייצור רסק עגבניות פועלים במידה מסוימת. משקיעים רבים מרחבי העולם אינם מוכנים להשקיע במגזר התעשייתי בגלל חוסר הוודאות ומעדיפים להשקיע במחוז ננגרהאר המשמש כצומת דרכים חשובה בין אפגניסטן לפקיסטן ומעבר סחורות מרכזי, זאת למרות החשש הרב מפעילות של הטליבאן בננגרהאר.
ביטחון.
דווח כי מחוז לגמאן ראה עלייה בפעילותם של אנשי הטליבאן וארגוני בדלנות בכמה נפות נידחות במחוז. מזכ"ל האו"ם תיאר את לגמאן כאחד מ"מעוזי" הפעילות של המדינה האסלאמית באפגניסטן. שלוש נפות במחוז מחולקות בין פלגים לוחמים ושתיים נמצאות תחת שליטה ממשלתית מלאה. 144 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 2.4 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות פעולות צבאיות וכן תקיפות אוויריות, שבוצעו על ידי כוחות הביטחון האפגניים להפלת מעוזי מורדים. במהלך שנת 2018 דווח על עימותים בין מורדי הטליבאן ללוחמי בדלנים.
תועדו 271 נפגעים אזרחיים (93 הרוגים ו-178 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 57 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בירידה של 23% בהשוואה לשנת 2017. הסיבות העיקריות לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות במרכזי אוכלוסין, ואחריהם הריגות ממוקדות והטלת מוקשים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, 752 אנשים נעקרו ממחוז לגמאן, כמעט כולם הועברו למקומות אחרים בתוך המחוז. השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת, למשל, סגירת בתי ספר והפסקת שירותי בריאות מחשש לפיגועים שיבוצעו בעת התקהלות.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז לגמאן ואוכלוסייתן.
נוכחלק
נוּכָלק (באנגלית: Nuxalk או Nuxálk, כשה-x מייצגת עיצור וילוני, חוכך, אטום), לשעבר בלה קולה (Bellacoola) הוא קבוצה אתנית של ילידים הדוברים שפה המשתייכת למשפחת השפות של ה.
הם גרים על גדות הנהר בקולומביה הבריטית, בכפר דייגים שהיה מבודד עד 1955. כיום הכפר קומקוטס (Qomqots) שוכן ליד העיירה . מבחינה תרבותית הם שייכים למכלול הקבוצות האתניות המכונה .
בלה-קולה הוא שיבוש של המילה שבה מכנים בני הקבוצה האתנית של ה את ה"נוכחלק". במקור השם כלל את השבט בעל אותו שם, אך גם את בני הטליו (Talio), קימסקוויט (Kimsquit) וכמה מבני הקוואטנה (Kwatna) שהתגוררו בכפרים במפרצים המכונים זרוע בנטינק דרום (South Bentinck Arm) וזרוע בנטינק צפון (North Bentinck Arm) ובעמק בלה קולה, אך גם סביב המפרצים וקוואטנה (Kwatna). אולם בשנות העשרים של המאה העשרים נטשו שבטים אלה את כפריהם והתמזגו עם הנוכלק. רק בסוף שנות השבעים החלה הקבוצה האתנית של הבלה קולה לקרוא לעצמם "אומת הנוכלק" (Nuxalk Nation).
שפתם שייכת למשפחת השפות של הסאליש, ובכך הם יוצרים מובלעת בין העמים הסמוכים, הדוברים שפות ממשפחות השפות או אתבסקה. תוך כדי כך הם פיתחו קווי דמיון תרבותיים גדולים עם הקבוצה האתנית של ההיילצוק, שכניהם, המדברים בשפת ואקש.
הנוכלק, אשר 1,714 מהם (נכון ל-2016) מוכרים כחברים בשבט, שייכים למועצה שבטית, .
היסטוריה.
הכפר הראשי לשעבר של בלה קולה, קומקוטס (Qomq'-ts), שכן בשפך הנהר באותו שם. כמו בכל הקבוצות האתניות השייכות לסאליש של החוף, החברה חולקה לשלושה מעמדות: המעמד העליון האריסטוקרטי, חברי השבט ועבדים פשוטים. הבתים המצוירים היו שייכים למשפחות במעמד הגבוה ביותר.
כל בן שבט היה קשור לאב קדמון מיתלוגי על ידי שושלות יוחסין. כל אחד מאבות קדמונים אלו הגיע מאחת מפסגות ההרים שמסביב וירד מהן כדי לבסס שושלת. קשרי נישואין קישרו בין השושלות והכפרים זה לזה, כאשר מקום המגורים נבחר בעיקר על פי משכנה של משפחת הגבר. עם זאת, זה לא היה מחויב. בבתי לוחות העץ הגדולים שכנו עד שש משפחות.
הטקסיים השבטיים היו מורכבים, אפילו בסטנדרטים של סאליש של החוף. האלמנטים הדומיננטיים היו ה ושתי אגודות סודיות, סיסאוק (Sisaok) וקוסיוט (Kusiut). רק ילדים של הצ'יף וקרובי משפחה מסוימים היו יכולים להיות חברים, אך רק לאחר טקס חניכה. הטקס כלל פרישה מהקהילה ובשובו, הופעה בדמות במסכה המייצגת את עמדתו החדשה של החבר. רוב חברי שתי האגודות הופיעו בפוטלאצ'ים ובהלוויות.