חוזה פריז מ-1763 הוא ההסכם אשר סיים פורמלית את העימות בין הבריטים לצרפתים בצפון אמריקה - מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
אף על פי שהמלחמה הסתיימה למעשה כבר באוגוסט 1760, הרי שהתארכותה של מלחמת שבע השנים באירופה מנעה חתימה על ההסכם קודם לכן. על ההסכם חתמו בריטניה, צרפת וספרד (שהשתתפותה במלחמה הייתה מינורית). החוזה, אשר נחתם ב-10 בפברואר 1763, כלל סדרה מורכבת של החלפת שטחים בין המעצמות. לידי צרפת ניתנה זכות הבחירה לשמור בידיה את "צרפת החדשה" (קנדה של ימינו) או את מושבותיה בגוואדלופ ומרטיניק שבקריביים, שנכבשו על ידי הבריטים. הצרפתים בחרו באפשרות השנייה, וזאת כדי לשמר את מקור ההכנסה הרווחי שהיווה הסחר בסוכר שמקורו באזור זה, וכן שני איים קטנים לחופי צפון אמריקה, לשירות ספינות הדיג שלהם. בחירה זו תאמה את רצונם של הבריטים שנהנו מאספקת סוכר שוטפת ממושבותיהם בקריביים, ושליטתם בצרפת החדשה יצרה מצב בו הם שולטים בכל צפון אמריקה אשר ממזרח לנהר המיסיסיפי.
צרפת העבירה לספרד את שליטתה בלואיזיאנה הצרפתית, שטח ענק במרכז היבשת, וויתרה על נוכחותה ביבשת צפון אמריקה. אף על פי שנהוג לחשוב כי הוויתור על לואיזיאנה היה חלק מההסכם, הרי שלמעשה ויתרה צרפת על טריטוריית לואיזיאנה כבר בשנת 1762, על פי הסכם פונטנבלו. ספרד העבירה לידי בריטניה את השליטה בפלורידה.
חלק מהצרפתים שהתגוררו בשטחים שכבשה בריטניה, בעיקר מאזור אקדיה (נובה סקוטיה של ימינו) גורשו עוד בתקופת המלחמה לאזור לואיזיאנה, לאחר שסירבו להישבע אמונים לכתר הבריטי. מהגרים אלה נקראים קאג'ונים. לעומת זאת, בחבל קוויבק הביא חוזה פריז להעברתם של רבבות דוברי צרפתית קתולים לשליטתה של בריטניה, והיה בטווח הארוך אחד מהתורמים העיקריים לעיצובה של מפת צפון אמריקה ולהקמתן של ארצות הברית וקנדה.
אוונטורה
אוונטורה (באיטלקית: L'avventura, משמע: ההרפתקה) הוא סרט איטלקי משנת 1960, שנכתב ובוים בידי מיכלאנג'לו אנטוניוני. בסרט מככבים מוניקה ויטי וגבריאלה פרצטי. הוא זכור היטב בשל קצבו האיטי והלחן המדויק שלו, ובשל מבנהו הסיפורי הלא שגרתי. אוונטורה הופק באיטליה תחת קשיים כלכליים ופיזיים והפך את השחקנית מוניקה ויטי לכוכבת בינלאומית. הסרט הוא הראשון בטרילוגיה של אנטוניוני, ולאחריו באו "לילה" (La Notte) ו"ליקוי חמה" (L'eclisse).
תקציר העלילה.
לסרט אוונטורה יש מבנה סיפורי יוצא דופן, בו מתרחש לכאורה מעשה מסתורי מרכזי, אשר נשכח בהדרגה עם התקדמות הסרט ונותר לא פתור. הסיפור מתחיל עם קבוצה של זוגות עשירים מרומא ששטים בספינה ומבקרים באי געשי לא מאוכלס לחופי סיציליה. אחת מן הדמויות היא אישה צעירה ששמה אנה (לאה מאסארי), אשר נעלמת בלא להותיר אחריה עקבות. האחרים מחפשים אחריה, אולם נכנעים, מסתגלים בהדרגה להיעלמה ונסחפים בחזרה לתוך חייהם. יתרת הסרט מתמקדת במידת מה במערכת היחסים שמתפתחת בין מאהבה של אנה לבין חברתה הטובה ביותר, קלאודיה (מוניקה ויטי). לסצנה האחרונה אין קשר לאנה (ייתכן שזהו רמז למחשבה שגורלה אינו ידוע), והיא מתייחסת לשאלה כיצד אנשים מתמודדים עם עצמם וזה עם זה.
התגובות לסרט.
הסרט הופץ בשנת 1960 וזכה לקריאות בוז מחלק מן הצופים במהלך הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל קאן. על כל פנים, הוא זכה בפרס השופטים בפסטיבל. הסרט היה חלוצי במאפיינים החזותיים בו והשפיע בצורה ניכרת על השפה הוויזואלית של הקולנוע. הוא נבחר על ידי מבקרים רבים כאחד הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. מבקרים אחרים מתחו עליו ביקורת בשל עלילתו נטולת האירועים, שלכאורה איטית בקצבה, ובשל נושאיה האקזיסטנציאליסטיים. ביחד עם עבודותיו האחרות של אנטוניוני מצוין אוונטורה לשבח לעיתים קרובות כסרט פמיניסטי מוקדם ובו שחקניות ראשיות בעלות אופי חזק ורב פנים.
רפואת ריאות
רפואת ריאות (בלועזית: פולמונולוגיה) היא התמחות ברפואה העוסקת במחלות של הריאות ובאזור חלל הנשימה. רפואת הריאות נחשבת בדרך כלל ענף של רפואה פנימית, למרות שהיא מיוחסת לרפואה דחופה כאשר מדובר בחולים הזקוקים להנשמה מכנית. ניתוח בחלל הנשימה מבוצע בדרך כלל על ידי מומחים בכירורגיה קרדיולוגית.
רפואת בית החזה איננה התמחות משל עצמה, אך זהו מושג כולל הקשור לטיפול במחלות של החזה, ומכיל בתוכו את התחומים של רפואת ריאות, ניתוח בבית החזה ורפואה דחופה. רפואת ריאות עוסקת באבחון ובטיפול של מחלות ריאות, כדוגמת שחפת.
הרופאים המתמחים בתחום זה נקראים רופאי ריאות או בלועזית פולמונולוגים.
אבחון.
ברפואה, 50% מכלל האבחנות יכולות להעשות דרך היסטוריה רפואית, וכך גם מחלות ריאות. רופא הריאות ינהל ביקורת כללית, תוך התמקדות בנקודות הבאות:
הבדיקה הגופנית חשובה, כבכל שאר תחומי הרפואה:
היות שמחלות לב רבות יכולות לחולל תסמינים ריאתיים, נערכת בדרך כלל גם בדיקה קרדיולוגית מקיפה.
כלים נוספים:
טיפול.
טיפול כירורגי מתבצע בדרך כלל על ידי כירורג קרדיולוגי, לרוב לאחר הערכה ראשונית של רופא ריאות.
טיפול תרופתי הוא הטיפול החשוב ביותר עבור רוב המחלות ברפואת הריאות, או באמצעות אינהלציה (מרחיב הסימפון וסטרואידים) או בצורה אוראלית (אנטיביוטיקה).
טיפול בחמצן נחוץ לעיתים קרובות במקרים חמורים של מחלות נשימה (נפחת ולייפת של הריאות). כאשר הטפול בחמצן אינו מספיק, החולה עלול להזדקק להנשמה מכנית, ובמצבים קיצוניים - לטיפול במכשיר ECMO.
White Trash
ווייט טראש
מד ספיקה
הרשלה מאוסטרופולי
ראובן גבירץ
ראובן גבירץ (נולד ב-1 בדצמבר 1951) הוא זמר, מלחין וצלם ישראלי, אשר היה חבר בכמה הרכבים במהלך שנות השבעים של המאה העשרים. זכה עם יתר חברי להקת חלב ודבש וגלי עטרי באירוויזיון 1979.
ביוגרפיה.
גבירץ נולד וגדל בקיבוץ מענית. בשנת 1971 התגייס ללהקת הנח"ל והשתתף בתוכניתה "הפלנ"חניק", אשר ציינה 30 שנה להקמת הפלמ"ח. בין חבריו ללהקה היו ירדנה ארזי, גידי גוב, אפרים שמיר, ענת גוב, יהודה עדר, נעמי כפרי, דורית פן (כיום: שדה), ואיציק בן מלך. בין השירים בתוכנית בהם השתתף גבירץ ניתן למנות את "בלדה ליצחק שדה", "נאום תשובה לרב חובל איטלקי" וחידוש לשיר "הרעות".
ב-1975 הקים גבירץ יחד עם צבי בומס וגיא יפה את שלישיית קצה השדה. לצד שירים מוכרים הם הקליטו גם חומר מקורי, כאשר גבירץ הלחין חלק מהשירים. אלבום השלישייה אשר יצא בשנת 1977 כלל בין היתר את השירים "זה לא הים", "בקצה השדה", "יש לפעמים רצון לעוף" וחידושים ל"פנס בודד" ול"ליל אמש". השלישייה לא האריכה ימים והתפרקה ב-1978.
ב-1979 הצטרף גבירץ אל יהודה תמיר ושמוליק בילו להרכב ליווי של גלי עטרי בפסטיבל הזמר והפזמון. ההרכב נשא את השם חלב ודבש והשיר אותו ביצעו עם עטרי, "הללויה", קטף את המקום הראשון בפסטיבל ונשלח לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה באותה שנה בירושלים. "הללויה" זכה במקום הראשון גם באירוויזיון עצמו, וההרכב החדש החל לעורר ציפייה ועניין. הם הקליטו מספר שירים נוספים דוגמת "גלגל ענק", "יחד" ו"שיר לשירים", ואף זכו בתואר "להקת השנה" של רשת ג' לשנת 1980. באותה שנה הוחלפה עטרי על ידי לאה לופטין, וההרכב המחודש המשיך בהופעות והקלטות דוגמת "אולי עוד קיץ", "דון ז'ואן", "מיס אמריקה" ו"סרנדה", איתו השתתפו בקדם אירוויזיון 1981. לאחר פרישתה של לופטין מההרכב ניסו שלישיית הבנים עוד להמשיך ביחד, אך התפרקו לבסוף ב-1984.
בשנת 1986 היה חלק מזמרי הליווי של מוטי גלעדי ושרי צוריאל בתחרות האירוויזיון. ב-1988 היה אחד מזמרי הליווי של ירדנה ארזי באירוויזיון. הוא גם ביצע קולות רקע במספר אלבומים של ארזי - נשמה צוענית, עוד יום אחד ומתוך שאהבתי. בשנת 1989 התאחד עם חברי חלב ודבש להופעה בקדם אירוויזיון עם השיר "אני מאמין". בנוסף ביצע את שירי הפתיח והסיום של הסדרה המצוירת "המומינים", יחד עם יוריק בן דוד.
בקיץ 2007 השתתף בתערוכת הצילום "אמריקה", בגלריה של תיאטרון תמונע. התערוכה בחנה את היווצרם של דימויים הקשורים לאמריקאיות בצילום הישראלי.
בשנת 2009, 30 שנה אחרי שלהקת "חלב ודבש" זכתה באירוויזיון היא התאחדה במסגרת פסטיבל תרבות של שלום, עם לאה לופטין.
הסכם סוור
הסכם סֶוְור (בטורקית: Sevr Antlaşması; באנגלית: Treaty of Sèvres; ביוונית: Συνθήκη των Σεβρών; בצרפתית: Traité de Sèvres; בכורדית: Peymana Sêwrê) היה הסכם שלום בין האימפריה העות'מאנית ומדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה, למעט ארצות הברית, אשר נחתם ביום 10 באוגוסט 1920 בסוור שבצרפת. לפי ההסכם חולקה האימפריה העות'מאנית באופן רשמי בין המדינות המנצחות בהתאם לסיכומי ועידת סן רמו מחודש אפריל 1920 ולוועידת לונדון מחודש פברואר 1920. בעת חתימתו של הסכם סוור חלקים מאסיה הקטנה ותראקיה נשלטו על ידי מי ממדינות ההסכמה בהמשך להפסקת האש של מודרוס מיום 30 באוקטובר 1918 ולכיבוש איסטנבול החל ב-12 בנובמבר 1918. בהיעדר פרלמנט עות'מאני מכהן, לאחר שזה פוזר על ידי הבריטים במרץ 1920, ההסכם לא אושר על ידי הרשות המחוקקת העות'מאנית, לא פורסם בעיתון רשמי כלשהו ולא אושר או אושרר על ידי הסולטאן מהמט השישי.
גורלו של הסכם סוור.
הסכמות סוור לא יצאו לפועל בשל דחייתן על ידי התנועה הלאומית הטורקית בראשותו של מוסטפא כמאל. התמשכותה של מלחמת העצמאות של טורקיה על כל נספחיה הביאה לבסוף לקביעת עובדות בשטח והצדדים להסכם נפגשו שוב וניסחו את הסכם לוזאן שנחתם ביום 24 ביולי 1923 וביטל את הסכם סוור באופן רשמי, תוך שהוא מכיר בריבונותה של הרפובליקה הטורקית בגבולותיה החדשים.
Take off Your Pants and Jacket