עימות אמיתי ראשון על אודות ההמשכה התחולל ב-809, כשנזירים פרנקיים על הר הזיתים השתמשו בנוסח קונסטנטינופולי מתוקן והואשמו על ידי שכניהם היוונים בכפירה. הדיון הגיע עד לאפיפיור לאו השלישי, שצידד במזרחיים וציווה לטבוע את הנוסח המקורי על לוחות כסף ולהציבו במספר אתרים. אך הפיכת שאלת ההמשכה לסלע מחלוקת בין המזרח למערב אירעה רק לאחר שהתחוללה ביניהם התנגשות עזה ממילא.
ב-858 הדיח הקיסר הביזנטי את הפטריארך איגנטיוס ומינה במקומו את פוטיוס, אריסטוקרט מלומד, למשרה. איגנטיוס סירב להסכין לתפנית ועתר אל האפיפיור ניקולאוס הראשון, שהתייצב לצדו והכריז על המינוי החדש כבטל. בתגובה, כינס פוטיוס ועידה כנסייתית ב-867 והודיע שהאפיפיור מודח. העימות האישי החריף בין שניהם והניסיון לבלום את התפשטות הנצרות המערבית לנסיכות בולגריה הניע את הפטריארך לחבר את הספר "אודות המיסטגוגיה של רוח הקודש", בו העליב את הלטינים וטען ששפתם איננה כשירה לעיסוק תאולוגי. תוך התבססות מעמיקה על מקורות בכתובים ותירוץ קטעים סותרים (כמו דברי פאולוס בגלטים ד': "שָׁלַח הָאֱלֹהִים בִּלְבַבְכֶם אֶת־רוּחַ בְּנוֹ"; הוא הסביר כי פאולוס לא יכול לסתור את דברי ישו עצמו אודות הרוח היוצאת מאת אביו וכדומה) הכריע כי התוספת לנוסח היא כפירה וחתירה תחת מלכות האב. כמו כן, שלל את האפשרות להוסיף או לשמוט מתוך טקסטים מרכזיים כמו נוסח האמונה. עם זאת, המחלוקת האישית לא הייתה ממסדית ופוטיוס הקפיד להכליל את דעות האפיפיורים שהתעלמו או התנגדו לתוספת. עם מות שני היריבים, יורשיהם מיהרו לחדש את הקשרים בין מערב למזרח.
הכנסייה המערבית קיבלה רשמית ודוגמטית את התוספת אודות ההמשכה הכפולה, שהייתה כבר נפוצה מאוד, רק ב-1014. בעת הכתרת היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באותה שנה. הוא דרש את הכללת המילים "ומן הבן" בנוסח שהוקרא במיסה החגיגית. רק מאז התקבל השינוי ברומא עצמה והוא עודנו קבוע בהצהרות האמונה של הכנסייה הקתולית, כפי שהן מוכרת היום, עם המילה filioque. ב-1054, בעת פילוג הכנסייה הנוצרית בין אורתודוקסים לקתולים שנותר על כנו עד ימינו, מילאה סוגיית "ומן הבן" רק תפקיד קטן, אם כי נציגי המערב האשימו בין היתר את המזרחיים בכפירה באלוהיות רוח הקודש ואלה גמלו להם בהצגתם ככופרים בשילוש בעצמם.
למרות שתמיד הייתה שולית יחסית ביריבות הפוליטית והתרבותית בין שתי הכנסיות הגדולות (שנסובה יותר על סמכות האפיפיור לעומת יתר הפטריארכים), היא הסוגיה התאולוגית החשובה ביותר ביניהן. במועצת ליון השנייה ב-1274 ובמועצת פירנצה ב-1439, בהן ניסו לאחות את הקרע, כפו הקתולים על האורתודוקסים להכיר בנוסח שלהם כתנאי להשלמה, אם כי שני הניסיונות כשלו תוך זמן קצר. אפילו הפרוטסטנטים, שדחו את סמכות האפיפיור אך היו שייכים למורשת הלטינית, שימרו את התוספת "ומן הבן" וגם תאולוגים מאוחרים כקרל בארת הגנו עליה.
כחלק מהדיאלוג הבין-כנסייתי, פרסם הוותיקן ב-2000 את האיגרת Dominus Iesus, בה צוטט הנוסח הישן בלטינית בלי התוספת והוכר בכך שהיא מאוחרת, לצד טענה כי שתי הווריאציות הן תקינות מבחינה אמונית. גם בהצהרות אחרות הובעה התקרבות ומתן לגיטימציה לצד האורתודוקסי.
הדרבי של ירושלים
הדרבי של ירושלים הוא כינויו של משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר ירושלים - בית"ר ירושלים והפועל ירושלים. המפגש, שהיה פופולרי מאוד בעברו, איבד מהרלוונטיות שלו לאורך השנים מפאת ירידה ברמתה של הפועל ירושלים שירדה לליגות הנמוכות בין השנים 2000 ל-2021.
שתי הקבוצות נפגשו 59 פעמים במסגרת הליגה, כאשר בית"ר היא הקבוצה הדומיננטית ביניהן, והיא ניצחה 26 משחקים, לעומת הפועל שניצחה ב-12 משחקים בלבד. בנוסף, 21 משחקים הסתיימו ללא הכרעה.
גם בגביע בית״ר הדומיננטית יותר מבין שתי הקבוצות, כאשר מתוך 5 משחקים בית״ר ניצחה בארבעה במסגרת הגביע, ובמשחק הנותר הפועל ניצחה בהטלת מטבע לאחר משחק חוזר שהסתיים בתיקו.
היסטוריה.
בין בית"ר ירושלים להפועל ירושלים מתקיימת יריבות רבת שנים הנובעת בעיקר בגלל היריבות העירונית, אך חלק גדול ממנה נובע גם בעקבות הזיהוי הפוליטי של אוהדי שתי הקבוצות. בעבר הייתה שייכת בית"ר לתנועת בית"ר הציונות רוויזיוניסטית בעוד הפועל הייתה מזוהה כקבוצה המקושרת למוסדות השלטון של מפא"י, עם "הממסד" והשתייכה להסתדרות. בשנות ה-80, לאחר המהפך, הגלגל התהפך ומעמדה של בית"ר התחזק בזכות קשריה עם תנועת הליכוד, בעוד דעיכת ההסתדרות הביאה להקטנת התמיכה בהפועל.
חלוקה פוליטית זו תקפה במידת מה גם היום בקרב קהל האוהדים, כשבית"ר נתפסת כקבוצת הדגל של הימין ומדגישה את הלאום היהודי שבה, ואילו רבים מאוהדי הפועל מזוהים עם הצד השמאלי של המפה הפוליטית. חלוקה זו בולטת במיוחד ביחס לערביי ישראל. בעוד שבבית"ר מעולם לא שיחק שחקן ערבי ובקרב אוהדי בית"ר רווחים ביטויים נגד ערבים, בהפועל משולבים שחקנים ערבים ולקבוצה אוהדים ערבים שמגיעים למשחקים.
צבעיה של הפועל הם אדום ושחור, כשאדום הוא היסטורית צבע שמייצג סוציאליזם. סמלה של בית"ר הוא מנורת שבעת הקנים, סמל יהודי-ציוני שהיה סמלה של התנועה הרוויזיוניסטית ושל תנועת בית"ר מייסודו של זאב ז'בוטינסקי.
בעבר היריבות לבשה גם אופי אזורי, כשמרבית אוהדי בית"ר התגוררו בצפון העיר (נחלאות, רחביה, מחנה יהודה, מוסררה וכו'), בעוד הפועל שלטה בדרום העיר (קטמון, קטמונים, המושבה הגרמנית, בקעה, קריית יובל, בית הכרם וכו'). חלוקה זו נבעה בעיקר ממיקום האצטדיונים, אצטדיון ימק"א בצפון ומגרש קטמון בדרום. אף שגם כיום מעוזי האוהדים הם שכונת קטמון והקטמונים לאוהדי הפועל, ומחנה יהודה לאוהדי בית"ר, החלוקה אינה ברורה כבעבר, ולשתי הקבוצות אוהדים מכל חלקי העיר ומחוצה לה.
בעקבות ירידת כוחה של הפועל ירושלים, והתפצלות חלק מאוהדיה לקבוצת "הפועל קטמון ירושלים" בשנים 2020-2007, לא התקיימו משחקי הדרבי הירושלמי במסגרת הליגה. במחזור ה-33 של עונת 1999/2000 והסתיים בתוצאה 1–1. בסוף עונה זו ירדה הפועל מהליגה הבכירה ולא חזרה אליה עד עונת 2021/2022, 21 שנים לאחר מכן, אז עלתה הפועל ירושלים חזרה לליגה הבכירה כקבוצת אוהדים.
ב-31 ביולי 2021 התקיים הדרבי הירושלמי לראשונה מאז שנת 2000, ולראשונה כשהפועל במתכונתה כקבוצת אוהדים. המשחק נערך במסגרת מפעל גביע הטוטו באצטדיון טדי, וניצחה בו הפועל ירושלים בתוצאה 1–0.
כחודש וחצי אחרי, ב-13 בספטמבר 2021, נפגשו השתיים לדרבי הראשון בליגה מזה 21 שנה, שגם הניב את מספר הצופים הגבוה ביותר שנרשם בדרבי הירושלמי (18,100 אוהדים), כאשר הפועל מארחת את בית״ר באצטדיון טדי במשחק שהסתיים בניצחון 0–3 של בית״ר על הפועל. באותה העונה ניצחה בית״ר גם בשני משחקי הליגה האחרים, ובכך השלימה סוויפ עונתי על הפועל.
תוצאות משחקי הדרבי.
בליגה.
הדרבים הראשונים התקיימו במסגרת הליגה המיוחדת בירושלים, כשהראשון שבהם התקיים בתאריך 15 בנובמבר 1947. תנועת בית"ר אז הוצאה מחוץ לחוק ביחד עם אגודת הספורט, ולכן שיחקה בית״ר תחת השם "נורדיה ירושלים". משחק זה הסתיים בניצחון בית"ר 3–1.
עד כניסה לליגה הרשמית בישראל נערכו שלושה משחקי דרבי בהם ניצחה בית"ר בשניים והפועל במפגש אחד.
בליגה הרשמית התקיימו הדרביים הראשונים בליגה ב' (אז ליגת המשנה בישראל), שלאחר מכן הפכה לליגה א', הדרבי הרשמי הראשון במסגרת ההתאחדות לכדורגל נערך ב-29 באפריל 1950 והסתיים בניצחון של הפועל 4–1.
הדרבי הראשון בליגה העליונה, אז ליגה לאומית - התקיים ב-24 בינואר 1969, אז נפגשו השתיים במסגרת המחזור ה-15 בליגה הלאומית והסתיים בניצחון הפועל 3–1. בין השנים 2000–2021 לא התקיים הדרבי עקב היעדרותה של הפועל ירושלים מליגת העל.
ב-13 בספטמבר 2021 חזר הדרבי הירושלמי לליגת העל לאחר 21 שנות היעדרות, במשחק אותו אירחה הפועל, אשר הסתיים בתוצאה 0–3 לטובת בית״ר.
ב-26 בדצמבר 2021 התקיים הדרבי השני לאותה עונה במסגרת הסיבוב השני של ליגת העל, ואותו אירחה בית״ר. המשחק הסתיים בתוצאת תיקו 1-1, אך לאחר הדיון בבית הדין המשמעתי של ההתאחדות לכדורגל, נקבע הפסד טכני להפועל בתוצאה 3-0. זאת בעקבות חילוף שבוצע בדקה ה-77 על ידי הפועל, אשר במסגרתו נכנס קליטוס נומביל במקומו של גיא חדידה (הישראלי). הדבר הוביל לכך שהפועל שיתפה 6 שחקנים זרים בו זמנית, דבר שאסור על פי חוקת ההתאחדות לכדורגל בישראל (החוקה מאפשרת עד חמישה זרים על המגרש בו זמנית ושישה בסגל כולו). הפסד טכני זה קבע שבסיכום שני הדרבים הראשונים של עונת 2021/22 מאזן השערים בין שתי הקבוצות נקבע באופן רשמי על 6-0. זהו מאזן השערים הגבוהה ביותר בין שני משחקי ליגה בדרבי הירושלמי. אך באופן לא רשמי, על פי השערים שהובקעו על הדשא, המאזן עומד על 4-1 לזכות בית״ר (3:0 בדרבי הראשון ו-1:1 בדרבי השני).
מאז הקמת המדינה נערכו 59 משחקי דרבי רשמיים כאשר בית"ר הקבוצה השלטת בין השתיים. היא ניצחה 26 משחקים, לעומת הפועל שניצחה 12 משחקים, ו-21 משחקים שהסתיימו ללא הכרעה. יחס השערים הוא 76–52 לטובת בית"ר.
הרצף הגדול ביותר של בית"ר הוא 5 ניצחונות רצופים בליגה (פעמיים) ו-11 משחקים ללא הפסד בדרבי, רצף שנמשך עד היום (מ-1991).
הרצף הגדול ביותר של הפועל הוא 2 ניצחונות רצופים בליגה ו-5 משחקים ללא הפסד בדרבי, שנעשה בין השנים 1957 - 1970.
14 פעמים הסתיים הדרבי בתוצאה 1–1 שהיא הדומיננטית ביותר מבין התוצאות.