היפהפייה והיחפן (באנגלית: Lady and the Tramp, נקרא בהפצה הראשונה גם "ליידי") הוא סרט אנימציה משנת 1955 שהופק על ידי וולט דיסני ויצא לאקרנים ב-22 ביוני 1955. "היפהפייה והיחפן" הוא הסרט ה-15 המופק על ידי חברת וולט דיסני וסרט האנימציה הראשון שצולם בטכניקת הסינמסקופ למסך רחב. לסרט יצא סרט המשך אשר יצא בווידאו בשנת 2001.
בשנת 2019 נעשה סרט לייב אקשן בעל שם זהה, המהווה רימייק לסרט זה.
עלילה.
בבוקר חג המולד בשנת 1909, נותן ג'ים דיר במתנה לאשתו דרלינג גורת קוקר ספנייל המקבלת את השם ליידי. ליידי חיה חיים מאושרים עם בני הזוג ועם זוג כלבים מהשכונה, סקוטיש טרייר בשם ג'וק וכלב דם בשם טראסטי. בינתיים, בצד השני של העיר ליד מסילת הרכבת, כלב תועה, המכונה היחפן, חי את החיים מרגע לרגע, בין אם זה להסתפק בשאריות ממסעדה איטלקית מקומית או להגן על חבריו התועים פג (להאסה אפסו) ובול (בולדוג אנגלי) מלוכד הכלבים המקומי.
מאוחר יותר, ליידי עצובה אחרי שג'ים דיר ודרלינג מתחילים להתייחס אליה בקרירות. ג'וק וטראסטי מבקרים אותה, וקובעים כי השינוי בהתנהגות נובע מכך שדרלינג מצפה לתינוק. בעוד שג'וק וטראסטי מנסים להסביר מה זה תינוק, היחפן מציע את מחשבותיו בנושא. ג'וק וטראסטי מיד לא מחבבים את היחפן ומורים לו לצאת מהחצר. כשהיחפן עוזב, הוא מזכיר לליידי כי "כאשר התינוק נכנס, הכלב יוצא".
בסופו של דבר, התינוק מגיע וג'ים דיר ודרלינג מציגים את ליידי לתינוק, וליידי לומדת לאהוב אותו. זמן קצר לאחר מכן, השניים מחליטים לצאת לטיול יחד, ומשאירים את דודה שרה שלהם לטפל בתינוק ובבית. דודה שרה, לעומת זאת, לא אוהבת כלבים, מסרבת לתת לליידי להתקרב לתינוק. כאשר ליידי מתעמתת עם שני החתולים הסיאמים העושים צרות של דודה שרה, סי ואם, היא לוקחת את ליידי לחנות חיות המחמד כדי לקנות מחסום. ליידי נמלטת, אך היא נרדפת על ידי כמה כלבי רחוב. אחרי שהיחפן מציל את ליידי, השניים מבקרים בגן החיות המקומי, שם היחפן מרמה בונה להסיר את המחסום. הודות להם נפתרה במקרה בעיה שהטרידה את הבונה{ליצור סכר בעזרת גזע עץ כרות}.מאוחר יותר, היחפן מראה לליידי איך הוא חי "חופשי וללא קולר", ובסופו של דבר מגיעים לארוחה איטלקית לאור נרות. ליידי מתחילה להתאהב ביחפן, והשניים מבלים את הלילה ביחד על ראש גבעה בפארק. סצנה נודעת היא זו שבה השניים מתנשקים במקרה בעודם אוכלים את הספגטי שהזמינו.
תוך כדי שהיחפן מלווה את ליידי הביתה למחרת, הוא מעורר מהומה בלול תרנגולות ותשומת לב. שני הכלבים בורחים מהמקום, אבל ליידי נתפסת על ידי לוכד הכלבים. במכלאה, הכלבים מתלהבים מהקולר של ליידי, מפני שהם רואים בו אמצעי עבורה לצאת מהמכלאה. הם גם מיידעים אותה כי היחפן נוהג להחליף בנות זוג רבות. בסופו של דבר, ליידי נאספת על ידי דודה שרה ונקשרת למלונה בחצר האחורית. ג'וק וטראסטי באים לנחם אותה, אבל כאשר מגיע היחפן להתנצל, ליידי מתעמתת איתו בכעס על בנות הזוג שלו ואי יכולתו להציל אותה, לאחר מכן היחפן עוזב.
רגעים לאחר מכן, מתחיל לרדת גשם, ליידי רואה חולדה מנסה להתגנב אל תוך הבית, מתוך כוונה ברורה לפגוע בתינוק. ליידי נובחת בטירוף, אבל דודה שרה אומרת לה להיות בשקט. היחפן שומע אותה ורץ חזרה לתוך הבית כדי לעזור. היחפן נאבק עם החולדה בחדר הילדים. תוך כדי שליידי משתחררת ורצה לחדר הילדים. היחפן מצליח להרוג את החולדה, אבל תוך כדי כך מפיל העריסה, ומעיר את התינוק. כאשר דודה שרה באה לעזרתו של התינוק, היא רואה את שני כלבים וחושבת שהם אשמים בכך. היא מכניסה את היחפן לארון ואת ליידי למרתף, ואז קוראת ללוכד הכלבים כדי לקחת את היחפן.
ג'ים דיר ודרלינג חוזרים כשלוכד הכלבים יוצא. הם משחררים את ליידי, אשר מובילה אותם ואת דודה שרה לחולדה המתה, ומנקה מאשמה את היחפן. ג'וק וטראסטי ורודפים אחרי העגלה של לוכד הכלבים, כדי להציל את היחפן.
ג'וק משוכנע שטראסטי כבר מזמן איבד את חוש הריח שלו, אבל זה מצליח למצוא את העגלה. הם נובחים על הסוסים, שנעמדים על רגליהם האחוריות ומפילים את העגלה על גבי עמוד חשמל. ג'ים דיר מגיע ברכב עם ליידי, וליידי מתאחדת עם היחפן. אך טראסטי נפגע במאבק וג'וק מיילל בצער.
זהו חג המולד, וליחפן, שעכשיו הוא חלק מהמשפחה של ליידי, יש קולר משלו ורישיון. דודה שרה השלימה גם עם ליידי ושלחה לה קופסה של עוגיות לכלבים. ליידי והיחפן מגדלים ארבעה גורים ביחד: שלושה הדומים לליידי (אנט, דניאל, וקולט) ואחד הדומה ליחפן (סקאמפ, שעליו מתמקד סרט ההמשך, "היפהפייה והיחפן 2"). ג'וק מגיע לראות את המשפחה יחד עם טראסטי, שהולך בזהירות על רגלו שעדיין מחלימה.
קרב מגידו
קרב מגידו הוא קרב שנערך בין האימפריה הבריטית לאימפריה העות'מאנית במסגרת המערכה על ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, בין 19 עד 25 בספטמבר 1918. הקרב התחולל באזור השרון ועמק יזרעאל, והסתיים בניצחון הכוחות הבריטיים בפיקודו של גנרל אדמונד אלנבי. כוחות בריטים נוספים תקפו בעבר הירדן וכבשו את עמאן.
עם סיום הקרב השלימו הבריטים את כיבושה של ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
רקע.
בסוף 1917 כבש הצבא הבריטי את ירושלים. ב-23 בדצמבר 1917 השלים חיל המשלוח הבריטי את משימת צליחת הירקון והרחיב אחיזתו בגזרת החוף עד צפונית לשפיים. בפברואר 1918 כבש חיל המשלוח את יריחו, והטורקים ייצבו קו הגנה חדש על העוג'א המזרחית. שני הצבאות התייצבו זה מול זה במרכז הארץ, בקו הגנה שנודע כקו שתי העוג'ות.
ההתקדמות הבריטית הושהתה במרץ 1918 לאחר שהגרמנים פתחו במתקפת האביב בחזית המערבית באירופה. אלנבי נאלץ להעביר כ-60,000 מחייליו המנוסים ואת כוח הטנקים שלו לאירופה. בהמשך קיבל אלנבי יחידות הודיות, ובמהלך קיץ 1918 הסתיים תהליך ארגון היחידות החדשות בתוך חיל המשלוח הבריטי. לקראת ספטמבר 1918 נערך אלנבי למתקפה מכרעת.
הצבא העות'מאני באזור, תחת פיקודו של אוטו לימן פון סנדרס הגרמני, היה מורכב משלוש ארמיות: הארמייה השמינית הוצבה באזור שבין החוף להרי השומרון, הארמייה השביעית (בפיקודו של מוסטפא כמאל) הגנה מהרי השומרון לנהר הירדן, והארמייה הרביעית באזור עבר הירדן. סך הכול כלל הכוח העות'מאני כ-40,000 חיילים ו-402 תותחים. החיילים העותמ'אנים סבלו ממורל ירוד, ממחלות וממחסור באספקה לאחר ארבע שנים של מלחמה. הכוחות העות'מאנים התפרסו לכל אורך קו החזית הארוך כיוון שלא ידעו היכן יתקפו הבריטים. הדבר הביא לכך שלכוחות העות'מאנים לא היו כמעט כוחות עתודה.
חיל האוויר הטורקי היה בנחיתות מוחלטת ולחיל האוויר הבריטי הייתה למעשה שליטה מוחלטת באוויר.
תוכנית ההטעיה של אלנבי.
אלנבי תכנן לפרוץ את קו שתי העוג'ות במערב, היכן שפני השטח מתאימים יותר להסתערות פרשים. כדי למנוע מהעות'מאנים לזהות את המאמץ העיקרי, הכין אלנבי תוכנית מפורטת להטעיית העות'מאנים כך שידמה כאילו ההתקפה העיקרית תתבצע במזרח, במטרה לכבוש את עמאן.
לצורך הפריצה היה צריך להעביר שלוש דיוויזיות מבקעת הירדן למישור החוף. תנועת הכוחות מערבה התבצעה בלילות בלבד, ופקודות בכתב הופצו לשותפי סוד מעטים. המאהלים הבריטיים נבנו מבעוד מועד לקליטת מספר כפול של חיילים, כך שלא היה צורך בהקמת מאהלים חדשים עבור היחידות. הבריטים ניצלו את עליונותם האווירית כדי למנוע ממטוסי תצפית גרמנים ועות'מאנים להבחין במתרחש. לאורך הירקון הוקם בית ספר בריטי לגישור שעסק בבנייה ופירוק של גשרים על הירקון. משנבנו הגשרים על הירקון בימים שלפני המתקפה היה נראה הדבר שגרתי.
חלק נוסף בתוכנית כלל יצירת רושם של ריכוז כוחות בבקעת הירדן. יחידות הודיות החלו צועדות באור יום מירושלים מזרחה לבקעה, והן הוחזרו בלילה במשאיות לנקודת ההתחלה רק כדי לבצע למחרת את אותו המסלול. הוקמו מחנות חדשים וכ-15,000 דחלילי סוסים הוצבו בהם. מזחלות רתומות לפרדות העלו ענני אבק כדי ליצור רושם של פעילות רבה באזור. על הירדן הוקמו גשרים חדשים כדי לאפשר, לכאורה, מעבר כוחות.
תוכניתו של אלנבי כללה גם מספר תקיפות הסחה. ב-16 בספטמבר תקפו כוחות ערביים בפיקודו של לורנס איש ערב צומת רכבות בדרעא. תקיפה נוספת בוצעה ב-18 בספטמבר באזור בקעת הירדן.
יום לפני פתיחת המתקפה ערק חייל הודי לצד העות'מאני וסיפר להם על התוכנית, אולם העות'מאנים לא האמינו לו. תוכנית ההונאה הצליחה, והפיקוד העות'מאני לא זיהה את ריכוז הכוחות באזור החוף. אלנבי הצליח לרכז באזור המערבי כ-35,000 חיילים ו-383 תותחים מול כ-8,000 חיילים עות'מאנים וכ-130 תותחים.
מהלך הקרבות.
ב-19 בספטמבר בשעה 4:30 לפנות בוקר החלה הרעשה ארטילרית בריטית על העמדות העות'מאניות באזור ואדי אל-פאליק (נחל פולג). זמן קצר לאחר מכן תקפו רגלים בריטים והודים ופרצו את קווי ההגנה. לאחר פריצת קו החזית של ואדי אל-פאליק פרצו שתי דיוויזיות רכובות (דיוויזיית הפרשים הרביעית ודיוויזיית הפרשים החמישית) של הקורפוס המדברי הרכוב בדרכם צפונה לתפוס את צומת הרכבות הראשית של עפולה כדי למנוע תגבורת וכדי לכתר את הארמייה השביעית הטורקית שישבה בשומרון. הכוחות הבריטים המשיכו להתקדם לאורך החוף באין מפריע כיוון שלעות'מאנים לא היו כוחות עתודה. עד הערב הגיעו הכוחות הבריטים לטולכרם, כשהארמייה השמינית הע'ותמאנית שהייתה פרושה בגזרה המערבית נמצאת במנוסה.
במקביל פעלה הקורפוס ה-20 על ציר ירושלים-שכם-ג'נין כדי לכבוש את שכם בה ישבה מפקדת הארמייה השביעית הטורקית.