באותה תקופה הגיע לברדיצ'ב הסופר המשכילי הצעיר שלום יעקב אברמוביץ'; ידוע שהיה זה ליפשיץ ששכנע אותו להרפות מן הכתיבה העברית ולהקדיש מקום גם ללשון העם, שאברמוביץ' הפך לאבי הספרות המודרנית שלה. אז חברו שניהם ללחוץ על אלכסנדר הלוי צדרבוים, עורך עיתון "המליץ", להוציא מוסף בניב היהודי. צדרבוים השתכנע שלדבר היה פוטנציאל כלכלי ניכר וב-1862 החל לצאת המדור "קול מבשר", שאכן היה להצלחה גדולה. ב-18 ביוני 1863 פרסם בו ליפשיץ מאמר סמינלי, "דיא 4 קלאסען" ("ארבע הממלכות", במובן של מיון עולם הטבע). הוא קבע שם , "הלשון היהודית היא שפת אמנו", והדף את הטענות שמדובר בדיאלקט נשחת בנימוק שלפי קו מחשבה זה, הצרפתית היא לטינית וולגרית משובשת. כך הפך ליפשיץ, כדברי דוד כ"ץ, ל"יידישיסט המודע הראשון."
לפני ואחרי "קול מבשר" היה ליפשיץ פעיל כמעט יחיד להפיכת הלשון לשפה תקנית, שהוא גם היה הראשון לכנות "יודיש" באופן שיטתי (קודם נקראה בשלל שמות כולל "עברי-טייטש", "לשון אשכנז" וכו'). במאמציו לשם כך סקר את היידיש המדוברת בחבל הולדתו ווהלין וניסה להפוך אותה לבסיס לשפה המְתוּקנֵנֶת ששאף לזקק. הוא חקר את הדקדוק וביקש לנסח איות אחיד. ב-1867 הוציא לאור את עבודתו המקיפה במילון גרמני-יידי, המילון המודרני הראשון לשפה. ב-1869 חיבר גם מילון רוסי-יידי. שנות ה-70 עמדו בסימן התחדדות המתח בין קנאי תחיית השפה העברית והיידישיסטים הקיצונים, ששללו איש את מפעל רעהו. בהקדמה למילונו היידי-רוסי מ-1876 תקף ליפשיץ בשצף את מחיי העברית והכריז עליה כשפה ספרותית מתה ומנוונת. הוא היה פרוגרסיבי והתקרב לרעיונות הסוציאליזם, ופתח מתפרה בעירו כשהוא חולק ברווחים עם הפועלות העניות.
הוא מת מסרטן בברדיצ'ב ב-1878.
אצטדיון 974
אצטדיון 974 (בערבית: استاد 974, לשעבר אצטדיון ראס אבו עבוד) הוא אצטדיון כדורגל אשר הוקם בדוחה אשר בקטר כדי לקיים בו חלק ממשחקי גביע העולם בכדורגל 2022. האצטדיון נבנה בקיבולת של 40,000 מקומות ישיבה ומוקם על אי מלאכותי. האצטדיון בעל עיצוב מודולרי, ובעת בנייתו השתמשו בחומרים ממוחזרים.
האצטדיון קרוי על שם 974 המכולות המרכיבות אותו, וכמו כן מרמז לקידומת הטלפון של המדינה.
נייט אבנר
נייט אבנר (באנגלית: Nate Ebner; נולד ב-14 בדצמבר 1988) הוא שחקן פוטבול ורוגבי אמריקאי. שיחק בניו יורק ג'איינטס ובניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL והיה חבר סגל נבחרת ארצות הברית ברוגבי שביעיות לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ביוגרפיה.
אבנר נולד בדבלין שבאוהיו, בנם של אם נוצרייה, ננסי פריצ'ט, ואב יהודי, ג'ף אבנר. הוא מגדיר עצמו כיהודי. הוריו התגרשו כשהיה בן שלוש. אביו של אבנר היה שחקן רוגבי באוניברסיטת מינסוטה ומאמן בתיכון באוהיו, ב-2008 נרצח במהלך שוד במוסך בבעלותו.
אבנר החל לשחק רוגבי בגיל צעיר והתאמן תחת הדרכתו של אביו בתיכון. בגיל 16 היה לשחקן הצעיר ביותר בנבחרת ארצות הברית ברוגבי שביעיות עד גיל 19. הוא נבחר לשחקן המצטיין של הנבחרת עד גיל 19 באליפות העולם ב-2007 ולשחקן המצטיין של הנבחרת באליפות העולם עד גיל 20 ב-2008.
אבנר למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, לאחר שנתיים החליט לנסות ולהצטרף לנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה והיה הסטודנט היחיד שעבר את מבחני הקבלה לקבוצה בינואר 2009. אבנר נהיה לשחקן הגנה מצטיין ומנהיג בקבוצה בעונות 2009 עד 2011. ב-2010 זכה עמה ברוז בול לאחר ניצחון על אוניברסיטת אורגון.
בדראפט ה-NFL של 2012 נבחר בסיבוב השישי על ידי ניו אינגלנד פטריוטס, בה הפך לשחקן הרכב בקבוצה המיוחדת. בעונת 2014 זכה עם הפטריוטס בסופרבול XLIX.
במרץ 2016 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בקבוצה. במסגרת החוזה קיבל אישור מיוחד לנסות ולהתקבל לנבחרת הרוגבי שביעיות של ארצות הברית לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, על אף שהדבר יהיה על חשבון השתתפותו במחנה האימונים של הקבוצה. לאחר מספר חודשים של משחקי מבחן ואימונים נבחר אבנר ביולי 2016 לחבר סגל המשלחת האולימפית. בטורניר האולימפי שיחק אבנר בכל שלושת משחקי השלב המוקדם בו הודחה ארצות הברית, הוא הבקיע טריי בניצחון על נבחרת ברזיל וטריי נוסף בהפסד לנבחרת פיג'י.
בעונת 2016 זכה עם ניו אינגלנד בסופרבול LI. עונה לאחר מכן נפצע בברכו במהלך המחזור ה-12 במהלך הטעייה ונאלץ להחמיץ את שאר המשחקים. לפני תחילת עונת 2018 חתם על הערכת חוזהו לשתי עונות נוספות. הוא סייע לקבוצה לזכות בסופרבול LIII באותה עונה.
במרץ 2020 חתם על חוזה לעונה אחת בניו יורק ג'איינטס.
מאמרי הראיה
מאמרי הראיה הוא ספר המקבץ מאמרים, נאומים, דרשות, שיעורים ומכתבים שפרסם הרב קוק, ושרובם נכתבו או תומללו לשם פרסום ציבורי בחייו, בעיתונות ובביטאונים שונים. הספר נערך על ידי הרבנים אלישע אבינר ודוד לנדאו.
מהדורות.
המהדורה הראשונה של הספר כללה שני כרכים, אשר יצאו לאור זה אחר זה בשנים ה'תש"ם וה'תשמ"ד (556 עמודים). הכרך הראשון יצא בחיי הרצי"ה קוק, בעריכת תלמידיו הרבנים אלישע אבינר (אז: לנגנאור) ודוד לנדאו, בברכתו ותחת הנחיותיו. כך, למשל, דחה הרצי"ה את ההצעה לכלול בקובץ את שלושת המאמרים המוקדמים והארוכים שפרסם הראי"ה בירחון הרבני-רוסי הפלס בעריכת הרב אליהו עקיבא רבינוביץ – "תעודת ישראל ולאומיותו", "עצות מרחוק" ו"אפיקים בנגב" – כפי הנראה משום שנכתבו קודם עליית הראי"ה ארצה בשנת תרס"ד. מאמרים אלה פורסמו לאחר מכן בסדרת אוצרות הראי"ה. הכרך השני נערך בידי הרב אבינר לבדו.
החל משנת תשמ"ו יוצאים שני החלקים יחד בכרך אחד, כאשר לכל אחד מהם הקדמה ושער עצמאיים. בשנת תשע"ו הדפיס הרב אלישע אבינר מהדורה חדשה ומתוקנת של הספר, בו הושמט המדור "פרקים מעין איה" (שנדפס במקומו, שנים לאחר הוצאת המהדורה הראשונה של מאמרי הראיה, בתוך סדרת עין איה), ובמקומו הובאו שני מכתבים וארבעה מאמרים חדשים. למרות השינויים, נשמרו במהדורה זו מספרי העמודים של המהדורה הראשונה. בשנת תשפ"א יצאה מהדורה חדשה הכוללת את הגהותיהם של הרבנים צבי טאו, זאב נוימן ואבנר שלו. הספר יוצא לאור בהוצאת העורך הרב אבינר.
הספר אינו כולל את כל הפרסומים הציבוריים הרבים שפרסם הראי"ה לאורך חייו, אשר פורסמו לאורך עשרות שנים בבמות מגוונות. חומרים רבים מסוגים שונים בסדרה "אוצרות הראי"ה", בהוצאת הרב משה צוריאל, הכוללת שבעה כרכים. סיכומים משיעוריו נדפסו בבמות שונות (לדוגמה: קובצי "מאבני המקום" של ישיבת בית אל ו"ניצני ארץ" של ישיבת מרכז הרב). חלק מהספדיו לוקט בקובץ "תנחומיך ישעשעו נפשי" שערך הרב זאב נוימן. קובץ המקבץ חלק מכרוזיו לוקט בידי יוחנן מנחם ישמח תחת הכותר "כרוזי ראי"ה" (ירושלים תש"ס).
תוכן הספר.
חלק א.
לחלק הראשון של הספר חמישה שערים (עמודים 1–169).
חלק ב.
לחלק השני של הספר שבעה שערים (עמודים 273–544).
חתימה.
בסוף הספר נדפס מפתח שמות ועניינים לכל הספר, וכן מדור "מקורות וציונים" בו השלמות היסטוריות קצרות, הנוגעות לנסיבות פרסומים שונים שנדפסו בספר.
הקורפוס ה-42 (ורמאכט)
הקורפוס ה-42 (בגרמנית: XXXXII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט, שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-29 בינואר 1940, וכמפקדו מונה ולטר קונצה. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, ובשלב השני כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן כחלק מהארמייה התשיעית. באמצע יולי הועבר הקורפוס לקבוצת ארמיות צפון, כחלק מהארמייה ה-16 ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18. ב-10 באוקטובר 1941 מונה הנס פון שפונק למפקד הקורפוס, וב-20 באוקטובר הועבר הקורפוס לחלקו המזרחי של חצי האי קרץ', תחת פיקוד הארמייה ה-11. מנשטיין היה עסוק במתקפה על סבסטופול והוציא לשם כך כוחות מהקורפוס ה-42, עד שנשארו לפקודת הקורפוס רק הדיוויזיה ה-46 ושתי בריגדות רומניות.
ב-26 בדצמבר 1941 הנחיתו הרוסים כוח גדול בשלושה מקומות בחצי האי קרץ'. הקורפוס הצליח לחסל שני אתרי נחיתה רוסיים אבל ב-29 בדצמבר 1941 הנחיתו הרוסים 42,000 חיילים בפאודוסיה, בעורפו של פון שפונק.
עם מתקפת החורף של ז'וקוב ומתקפות נוספות של הרוסים בקשו מפקדים גרמנים רשות לסגת. היטלר הוציא לפיכך ב-26 בדצמבר 1941 את "פקודת העמידה במקום" ובה אסר על כל נסיגה. "החיילים יילחמו עד האחרון שבהם וייצרו כיסי התנגדות עד שהלופטוואפה יצניח להם אספקה וכוחות נוספים יפרצו את הכיתור. העובר על פקודה זו יהיה צפוי לעונש מוות".
פון שפונק לא הצליח ליצור קשר עם מפקדו של פון מנשטיין שהיה עסוק במתקפה על סבסטופול. הוא חש שחלון ההזדמנויות שלו הולך ונסגר והוא ו-10,000 חייליו ייפלו בשבי וגורלם ייחרץ. הוא החליט על נסיגת הדיוויזיה ה-46. הם השאירו את הציוד הכבד כולל תותחים ונסוגו ברגל בקור של C° 30- כעבור 46 שעות, ב-1 בינואר 1942 הם חברו לשאר הכוחות ויצרו קו הגנה שהדף שתי התקפות סובייטיות. בעקבות הנסיגה הודח פון שפונק, ופרנץ מאטנקלוט מונה למפקד הקורפוס. ב-24 באוגוסט 1942 הועבר הקורפוס לעתודת קבוצת ארמיות A, וב-21 באפריל 1943 הועברה תחת פיקוד פלגת הארמייה קמפף, ולחמה עימה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. ב-1 באוגוסט הפכה פלגת הארמייה להארמייה השמינית, וב-29 בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית. הקורפוס ספג אבדות כבדות במהלך קרב דנייפר, והושמד כמעט כליל בקרב קורסון-צ'רקאסי.