אריק ורעייתו בודיל יצאו עם פמליה גדולה דרך רוסיה לקונסטנטינופול, שם הם היו אורחיו של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. בעת שהותם שם, חלה אריק, אך הוא הפליג בכל אופן לקפריסין. ביולי 1103 מת אריק הראשון בפאפוס שבקפריסין. המלכה בודיל קברה אותו שם והוא היה המלך הראשון שיצא לעלייה לרגל לאחר כיבוש ירושלים על ידי הצלבנים במהלך מסע הצלב הראשון. המלכה בודיל חלתה אף היא, אך הצליחה להגיע לירושלים, שם היא מתה. היא נטמנה למרגלות הר הזיתים בעמק יהושפט.
משפחתו.
אריק ובודיל הביאו לעולם בן חוקי אחד, קנוט לאברד. ילדיו של אריק מחוץ לנישואין היו האראלד קסיה, אריק, בנדיקט ובת בשם רגנהילדה, לימים אמו של אריק השלישי, מלך דנמרק.
קנוט היה נסיך אהוד על עמו והתנהגותו הייתה אבירית. הוא נרצח ב-7 בינואר 1131 על ידי אחיינו של אריק, מגנוס, בנו של נילס, מלך דנמרק, שראה בקנוט כמתחרה על הכתר. רציחתו של קנוט אירעה ימים ספורים לפני לידת בנו ולדמר, שלימים מלך כולדמר הראשון, מלך דנמרק בין השנים 1157 – 1182.
דראז'נה
האליץ'
האליץ' (באוקראינית: Галич; ברוסית: Галич, גאליץ'; בפולנית: Halicz; ביידיש: העליטש) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
האליץ' נזכרת לראשונה בשנת 1138 כעיר מלכותית, ועד המאה ה-14 שימשה כעיר הבירה של נסיכות גאליץ'-וולין, שנקראה על שמה.
בשנת 1349 סופחה העיירה לשטח פולין בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במהלך המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי הטטרים, ולאחר מכן בידי הקוזקים.
בעקבות חלוקת פולין בשנת 1772, נכללה העיירה בשטח גליציה האוסטרית, ובשנת 1919 נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה. לצד הקהילה היהודית בעיירה, התקיימה בה לאורך השנים גם קהילה קראית.
יהודי האליץ'.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהאליץ' הוא משנת 1436. בשנת 1578 נמנו בעיירה 31 משפחות יהודיות, ובמאה ה-18 תועדה במקום קהילה עצמאית, שפרשה חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה.
לקראת סוף המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, אך זה ירד בתחילת המאה ה-20 בשל הגירה. בשנת 1900 נמנו בעיירה 1,454 יהודים ו-114 קראים. במהלך מלחמת העולם הראשונה ערכו כנופיות סימון פטליורה מעשי רצח, שוד ואונס ביהודי העיירה, ובתי יהודים רבים בה נהרסו. כתוצאה מכך, רבים מיהודי העיירה עזבו אותה, ושארית הקהילה השתקמה בעזרת ועד עזרה אמריקאי ומוסדות עזרה הדדית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות, וכן קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעל בעיירה בית ספר עברי. בשנים אלה נמנו בעיירה 878 יהודים, מתוך 3,442 תושבים.
בשנת 1942 הושמדו יהודי האליץ' בשתי אקציות. בראשונה, הועברו חלקם למחנה "טחנת רודולף" שבסטניסלבוב, ושם נרצחו במקום או שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. באקציה השנייה נורו יתר היהודים בעיירה, ואילו הילדים הוטבעו בנהר דניסטר.
העליטש
קפלת בראנקצ'י
שאטורו
שאטורו (בצרפתית: Châteauroux) היא קומונה בצרפת, בירת מחוז אנדר שבמרכז צרפת והעיירה השנייה בגודלה בפרובינציית ברי, אחרי בורז'. נכון לשנת 2018 מתגוררים בקומונה 43,442 תושבים.
שמה של העיר בא מהמילה הצרפתית Château (טירה), על שם טירה שנבנתה בשלהי המאה העשירית על ידי ראול, נסיך דאול. בשנת 1616, כאשר העיירה נשלטה על ידי אנרי השני, נסיך קונדה, הועלתה העיירה לדרגת דוכסות.
גאוגרפיה ואקלים.
הטמפרטורות בשאטורו נעות מממוצע של 0.8 C° בינואר, לממוצע של 25.1 C° באוגוסט.
ספורט.
ל.ב. שאטורו היא קבוצת הכדורגל העירונית של שאטורו אשר נוסדה בשנת 1883. הקבוצה משחקת בליגה השנייה בצרפת ושיחקה רק עונה אחת בליגת העל הצרפתית בעונת 1997-98. שאטורו הגיעה לגמר הגביע הצרפתי לעונת 2003-04, אז נוצחו 1-0 על ידי פריז סן-ז'רמן וכתוצאה מכך העפילו בעונה שלאחר מכן לגביע אופ"א.
יחסים בינלאומיים.
שאטורו היא 'עיר תאומה' של:
הוראה (מחשב)
תגית HTML
יוהאן יורגן הולסט
יוהאן יורגן הולסט (בנורווגית: Johan Jørgen Holst; 29 בנובמבר 1937 - 13 בינואר 1994) היה פוליטיקאי נורווגי ממפלגת הלייבור הנורווגית. ידוע בעיקר בזכות מעורבותו בתהליך שהוביל להסכמי אוסלו.
הולסט למד בבית הספר הקתדרלי של אוסלו (Oslo katedralskole), אותו הוא סיים בשנת 1956. לאחר מכן למד בקולג' של אוניברסיטת קולומביה, שבו קיבל בשנת 1960 תואר בוגר אוניברסיטה.
הוא כיהן כשר ההגנה פעמיים: מ-1987 עד 1989 ומ-1991 עד אפריל 1993. לאחר מכן התמנה לשר החוץ, תפקיד בו החזיק עד פטירתו. במהלך כהונתו כשר החוץ, היה מעורב במידה רבה בתהליך שהוביל להסכמי אוסלו. בדצמבר 1993 לקה בשבץ מוחי קל ואושפז בבית חולים. הוא לא החלים באופן מלא ונפטר כעבור חודש. רעייתו מריאנה הייברג אמרה מאוחר יותר שהוא התיש את עצמו עד מוות בתהליך השלום.
אוניברסיטת קולומביה, בה למד לתואר ראשון, העניקה לו זמן קצר לאחר פטירתו את הפרס על שם ג'ון ג'יי על הישגים מקצועיים מיוחדים. הייתה זו הפעם הראשונה שהפרס הוענק לאחר המוות. העיר עזה הנציחה את שמו ביצירת "פארק הולסט", שהוא מרכז פעילות לילדי עזה מגיל 6 עד 16. ידידי ישראל בתנועת הלייבור הנורווגית (Venner av Israel i Norsk Arbeiderbevegelse) נטעו יער לזכרו בישראל.
אשתו של הולסט, מריאנה הייברג הייתה אחותה של קארין סטולטנברג, אשתו של טורוולד סטולטנברג שר החוץ הנורווגי בין השנים 1987–1989 ובין השנים 1990–1993. הולסט והייברג היו דודיו של ינס סטולטנברג (בנם של טורוולד וקארין) שכיהן פעמיים כראש ממשלת נורווגיה בתחילת שנות ה-2000.
תמונה דיגיטלית
יוהן יורגן הולסט
פרידריכשאפן
Oom-Pah-Pah
Oom-Pah-Pah (בעברית: אום פה פה) הוא שיר תוסס ונועז מהמחזמר "אוליבר!" מאת ליונל בארט. במחזמר, את השיר מבצעת ננסי, יחד עם קהל הלקוחות של בית המרזח "שלושת הנכים". המילה "Oom-Pah-Pah" משמשת כתחליף בלשון נקיה עבור שיכרון וניאוף; עם זאת, כפי שמציין השיר, המשמעות של המילה היא מלוכלכת רק על פי האופן שבו המאזין מפרש אותה. אמנם זה לא שיר מיוזיק הול מקורי, השיר מתייחס לז'אנר זה, ובעל מספר מאפיינים (למשל: קצב) זהים למספר שירי שלהי המאה ה-19, כמו למשל "Ta-ra-ra Boom-de-ay".
במחזמר, השיר פותח את המערכה השנייה, ולא תורם דבר לקידום העלילה. בגרסת סרט הקולנוע משנת 1968, השיר עבר לקראת סוף המערכה השנייה, וקיבל מטרה דרמטית: ביל סייקס מסרב לתת לננסי לקחת אוליבר מתוך הפאב, כשהוא לא מודע לכך שהיא מנסה להעבירו לידיו של מר בראונלו, על מנת להציל אותו מידיהם של ביל, פייגין ועמיתיהם הכייסים. סייקס מורה לכלבו הנאמן בולסאי לשמור על אוליבר, בזמן שהוא שוקע בדיון עם פייגין. בשלב זה, ננסי מתחילה לשיר את השיר, ובהדרגה מצרפת עוד ועוד מיושבי הפאב לשירה קולנית בציבור, בתקווה שהרעש שלהם יפריע לסייקס לשמוע את נביחותיו של בולסאי, בזמן שהיא מגניבה את אוליבר החוצה.
מלחמת בעלות הברית (220–217 לפנה&quot;ס)
מלחמת בעלות הברית הייתה מלחמה שהתחוללה ביוון בין השנים 220–217 לפנה"ס, בין בעלות הברית בהנהגת מוקדון והליגה האכאית, לבין הליגה האיטולית. המלחמה הסתיימה עם החתימה על שלום נאופקטוס.
רקע.
בשנת 338 לפנה"ס הביס פיליפוס השני, מלך מוקדון את צבאות אתונה ותבאי בקרב כירונאה, מה שהבטיח למוקדון הגמוניה ביוון. בנו של פיליפוס, אלכסנדר השלישי ("הגדול"), ביסס את העוצמה המוקדונית, אולם עם מותו של אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס, מלחמות הדיאדוכים שבאו בעקבותיו החלישו מאוד את השליטה המוקדונית ביוון.
בשנת 229 לפנה"ס מת מלך מוקדון דמטריוס השני, ובנו הינוקא פיליפוס החמישי עלה לשלטון. בשל גילו הצעיר דודו של פיליפוס אנטיגונוס השלישי מונה כעוצר. הבחירה התבררה כטובה מאוד, עד כדי כך שאנטיגונוס מונה כמלך באופן רשמי. אנטיגונוס הצליח להדוף את התקפות השבטים הברבריים על מוקדון, ויתרה מכך, ניצל היטב את האיום שיצר קלאומנס השלישי, מלך ספרטה, על הליגה האכאית והחזיר לעצמו את השליטה בקורינתוס. אנטיגונוס לקח חלק חשוב מאוד במהלך המלחמה הקלאומנית בין ספרטה לאכאים, וכתוצאה מכך הצליח לאחר הניצחון המוקדוני-אכאי במלחמה לחתום על ברית צבאית בין מוקדון לבין רבות מערי יוון והליגה האכאית בראשן.
מצב הדברים החדש הפריע מאוד לליגה האיטולית אויבתה המושבעת של הליגה האכאית שהצליחה להתבסס בשנות החולשה המוקדונית במרכז יוון ובצפונה-מערבה. אולם בשנת 221 לפנה"ס מת אנטיגונוס, ופיליפוס בן ה-17 הוכתר כמלך מוקדון. האיטולים שמחו על כך, משום שסברו שכאשר מולך על מוקדון מלך צעיר וחסר ניסיון יוכלו לנצל זאת כדי להשתלט על שטחים בפלופונסוס. עם זאת, החזקתם בחבל ארץ זה דווקא החלה להיחלש, ובהדרגה הם החלו לאבד את בעלי בריתם בפלופונסוס. מסניה החלה להתקרב אל האכאים יותר מדי לטעמם, והדבר הדאיג אותם מאוד. הצטרפות של מסניה אל הליגה האכאית פירושה שאליס בלבד נותרת מחוץ לתחום שלטונם של האכאים בפלופונסוס, והם היו נחושים למנוע תרחיש זה בכל מחיר.