אורכם הכולל של רשת הכבישים ברוסיה (לרבות כבישים אזוריים ופדרליים) הוערכו על ידי סוכנות הכבישים הפדרלית (Федеральное дорожное агентство) ב-1,396,000 קילומטרים, לרבות 984,000 כבישים סלולים. אורך הכבישים בעלי חשיבות פדרלית על פי סוכנות הכבישים הפדרלית מגיע לכדי 50,800 קילומטרים בלבד.
המהירות המקסימלית המותרת בכבישים המהירים ברוסיה, בהיעדר הנחיה אחרת, היא 110 קמ"ש.
מידע על כל הכבישים נכלל ברשם הממלכתי המאוחד לכבישים של הפדרציה הרוסית (Единый государственный реестр автомобильных дорог РФ). כל אדם רשאי לקבל תמצית מידע מהרשם תמורת תשלום שלא עולה על 200 רובל. מה שמאפשר לזהות כל אדם בבירור בעת הצורך, לאחר שבעבר במקרים מסוימים היה קושי באיתור עברייני תנועה שהצליחו לחמוק מאחריות.
בהתאם לחוק "אודות הכבישים" כבישים בעלי חשיבות הפדרלית ואזורית צריכים לשאת שמות רשמיים. מספור רשמי לכבישים בעלי חשיבות פדרלית הוקצה על פי הנחיית ממשלת רוסיה ממספר 62 מ-24 בדצמבר 1991. מספור כבישים אזוריים ומקומיים אמור להיות מוקצה לבעליהם (דהיינו, המחוזות). הכבישים ימשיכו להשתמש במספורים הקודמים שהוקצו לכבישים בעלי חשיבות אזורית ומקומית עוד מהעידן הסובייטי. שיטת המספור החדשה נועדה להעניק מספור לכל כביש ברוסיה מאחר שלכבישים רבים עד היום עדיין אין מספור רשמי.
רשת הכבישים הפדרלית.
רשת הכבישים הפדרלית היא מערך כבישים בבעלות סוכנות הכבישים הפדרלית של משרד התחבורה הרוסי ומהווה למרכיב חשוב במערך הכבישים ברוסיה מאז ה-24 בדצמבר 1991 עת הוחלט להטיל חשיבות פדרלית לכבישים העיקריים במדינה. החל מה-17 בנובמבר 2010 החלה שיטה חדשה למספור ושמות הכבישים והחל מינואר 2018 אין חלוקה לכבישים רגילים או כבישים מהירים, אלא כבישים פדרליים או אזוריים בלבד.
רשת הכבישים האזורית.
רשת הכבישים האזורית בסובייקטים פדרליים של רוסיה ממומנת על ידי השלטון המקומי ומתוחזקת על ידו. כבישים בעלי חשיבות אזורית מסומנים באותיות Р ,А או К עם מספר הכביש. בנוסף, למעט סימון האות והמספר, רישום הכביש כולל גם את קוד הכביש, כמופיע במערך הסיווג הלאומי של אובייקטים טריטוריאליים (Общероссийский классификатор объектов административно-территориального деления). לדוגמה, הכביש האזורי קאזאן-פרם נמצא בבעלות מחוז קירוב ונושא את המספר 33P-001, כאשר 33 מתייחס למחוז קירוב, במערך הסיווג הלאומי של אובייקטים טריטוריאליים.
כבישי אגרה ברוסיה.
על פי החוק "אודות הכבישים", כבישי אגרה ברוסיה יכולים להיות כבישים פרטיים שנבנו על ידי משקיעים פרטיים בהתאם להסכמים מול המדינה, כמו גם כבישים בעלי חשיבות פדרלית או אזורית, בבעלות המדינה.
על פי החוק, כאשר כביש הופך לכביש אגרה, יש להבטיח נסיעה חלופית בכביש חינמי שאורכו לא יעלה על אורך כביש האגרה. כביש האגרה הראשון ברוסיה נחנך בשנת 1998 ואורכו היה 20 ק"מ, כביש М4 "דון". על ניהול כבישי האגרה הפדרליים מופקדת חברת "כבישי רוסיה" (Российские автомобильные дороги בקיצור ГК Автодор).
נכון לאוקטובר 2012 היו ברוסיה שני כבישים פדרליים שהיו לכבישי אגרה: כביש М4 "דון" וכביש מוסקבה — נובורוסיסק (שאורכו 50 ק"מ ומתפרש מקילומטר ה-48 עד לקילומטר ה-71 במחוז מוסקבה). בנוסף ישנם כבישי אגרה רבים בכבישים האזוריים, בעיקר במחוז פסקוב בו ישנם ארבעה כבישי אגרה. עלות הנסיעה נעה בין רובל אחד ל-17 רובלים לקילומטר, תלוי בקיבולת עומס התחבורה. ממאי 2011 צורף הכביש למערך הכביש המהיר המערבי, המוביל לסנקט פטרבורג. החל מה-1 בינואר 2014 הכביש חובר לרשת הכבישים של בלארוס ולכביש הפדרלי М1.
בדצמבר 2010 החלו בבניית מספר כבישי אגרה פדרליים:
בשנת 2016 במספר עיירות במחוז מוסקבה החלו בבניית כביש אגרה שיתחבר לכביש М1 ולכבישМ3. על פי התוכנית, כביש זה ייחנך בשנת 2019.
בהתאם לחוק "אודות תאגיד כבישי רוסיה" שעליו חתם נשיא רוסיה דאז, דמיטרי מדבדב, כבישי אגרה הם:
שיטת סימון הכבישים.
רשת הכבישים הרוסית כוללת:
מספור הכבישים כולל אות מהאלפבית הרוסי:
רשימת הכבישים בעלי חשיבות פדרלית ורשימת כבישים הכרחיים לצורכי הגנה וביטחון לאומי מאושרת על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית בלבד. החל מה-28 בספטמבר 2009, פועלים נהלים חדשים למיפוי כבישי הפדרציה הרוסית.
ביקורת.
ענף סלילת הכבישים ברוסיה סופג ביקורת רבה על היותו ענף מושחת למדי שהעלויות בו גבוהות בהרבה בהשוואה לפרויקטים דומים במדינות אחרות. כך למשל הגיעה עלות בניית כביש הררי לקראת אולימפיאדת החורף בסוצ'י כשמונה מיליארד אירו. התקשורת הרוסית טענה אז שאם יפוזר על הכביש (באורך 48 ק"מ) קוויאר שחור – העלות תהיה זהה.
כבישים מהירים ברוסיה
מולי האניס
מולי האניס (באנגלית: Molly Hannis; נולדה ב-13 במרץ 1992) היא שחיינית אמריקאית, המתמחה בסגנון חזה. היא בעלת 4 מדליות מאליפות העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016), 2 זהב ו-2 ארד.
ביוגרפיה.
האניס נולדה בסנטה רוזה, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של אוניברסיטת טנסי.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2015 זכתה האניס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה וסיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה. באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה האניס במקום שני, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.39 דקות אחרי לילי קינג (2:24.08 דקות) ובמקום שלישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.65 דקות, אחרי לילי קינג (1:05.20 דקות) וקייטי מיילי (1:06.07 דקות) ונכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא סיימה במקום 16 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.80 דקות. בשלב המוקדמות, היא קבעה תוצאה של 2:24.74 דקות ועלתה מהמקום ה-12.
שיאנית עולם (בריכת 25 מטר).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.58 שניות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא ארצות הברית חדש של 28.92 שניות ושיאנית העולם אליה אטקינסון מג'מייקה (29.11 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.89 דקות, אחרי שיאנית העולם אליה אטקינסון (1:03.03 דקות) ולילי קינג (1:03.35 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.94 דקות. בשלב המוקדמות היא סיימה במקום שביעי בתוצאה של 2:20.82 דקות.
בתחרות שנערכה בטנסי (בריכת 25 יארד) ב-1 בדצמבר 2017 קבעה האניס במשחה ל-100 יארד חזה שיא אישי חדש של 56.64 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
בתחרות שנערכה באוסטין טקסס בינואר 2018 קבעה האניס במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי חדש של 29.71 שניות, התוצאה הרביעית בהיסטוריה.
באג בונד
באג בונד (Bond Bug) היא מכונית מיקרו, הכוללת 2 מושבים ו-3 גלגלים, (מוגדרת כ- תלת אופן), ועשויה מ- פיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת "בונד מכוניות בע"מ" (Bond Cars Ltd) הבריטית מתחילת שנת 1970 עד אוגוסט 1970.
בפברואר 1969 השתלטה חברת מוטור רליאנט (Reliant Motor Company) על החברה, והמשיכה לייצר את הדגם עד 1974.
יחודו של הדגם בדלת החופה היחידה, שנפתחה כלפי מעלה.
שם הדגם נשאר "באג בונד" ולא שונה. בסך הכל יוצרו 2,270 יחידות, שחלקן הגדול נצבע בצבע כתום.
מחירו של "באג בונד" בהשקה היה 629 לירות שטרלינג.
עם השתלטותה של חברת "מוטור רליאנט" על חברת "בונד מכוניות", מוטור רליאנט המשיכה לייצר את דגם בונד 875, עד שנת 1970.
מערכת הדרדנלים
שאול רזיאל
שאול רזיאל (12 בספטמבר 1928 – 20 בספטמבר 1993) היה מנכ"ל רשות הנמלים והרכבות בשנים 1993-1984.
ביוגרפיה.
שאול רזיאל נולד בשם פאול-פאבל (בארץ נקרא פייסי) רבינוביץ' בעיר טפליצה-שנאו בחבל הסודטים, צ'כיה, אביו אברהם היה בעל מפעל טקסטיל. במרץ 1939 עלה עם משפחתו לישראל, הם התיישבו בחיפה, בישראל אביו עסק במסחר בטקסטיל. למד בבית הספר הריאלי מכיתה ה' ובשנה האחרונה ללימודיו למד בגימנסיה ביאליק. היה מדריך וראש שבט בתנועת הצופים, בגיל 13 הצטרף לגדנ"ע, למד קשר ואימון בנשק וב-1942, בהיותו בן ארבע עשרה, התגייס לאצ"ל. במסגרת האצ"ל עסק בפעולות הסברה והדבקת כרוזים. בשלב מאוחר יותר לקח חלק בפיצוץ קו הדלק מתחת לגשר בתי הזיקוק בחיפה. בהיותו בן 15 נעצר בידי הבריטים.
לאחר בחינות הבגרות ובמסגרת שנת שירות רזיאל התגייס לנוטרות ושירת בשמירה במפקדת הבולשת הבריטית בחיפה ועסק בריגול. רזיאל נתפש ונעצר בשנית (1946) ונכלא במחנה המעצר בלטרון לתקופה של כשנה.
באוגוסט 1947 גורש מישראל והגיע לפראג. התמנה מטעם האצ"ל לסגן מפקד האזור שכלל את צ'כוסלובקיה ואת הגשר של הארגון עם פולין והונגריה. הוא היה פעיל בגיוס אנשים, תעמולה, הדרכה, גיוס כסף, אימון נשק והברחה. אחר-כך הגיע לאיטליה, ובמרץ 1948 הגיע למפקדת האצ"ל בפריז, שם עסק באימון בנשק ולבסוף הגיע למרסיי. במרסיי היה מפקד אחד משני המחנות שעלו לישראל אחר-כך עם אוניית הנשק אלטלנה.
שב לארץ ביוני 1948. עם שובו התגייס לצה"ל ושירת במשך שלוש שנים (כולל שנת שירות קבע) כלוחם וכקצין בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, השתחרר בדרגת סגן. השתתף בכל מלחמות ישראל, ב-1990 השתחרר משירות מילואים בדרגת סגן-אלוף. ב-1949 שינה את שמו לשאול רזיאל.