בסוף המלחמה, חזרה וולושין לבית שבו גרו שתי המשפחות, בחיפושיה אחרי אלבום משפחתי מצאה ספרון קטן ומאובק שאותו זיהתה בקלות כיומן של יצחק. לאחר שניקתה אותו, קראה את הכתוב בו והעבירה אותו לטיפולם של אברהם סוצקבר ושמרקה קאטשרגינסקי.
הרשימה הראשונה ביומנן נושאת את התאריך יוני 1941, חודש כיבוש וילנה, ואילו האחרונה את ה-7 באפריל 1943. ההערכה היא כי עד ספטמבר 1942, יצחק תיאר את האירועים בדיעבד, ורק מתאריך זה ואילך החל לכתוב ביומן רשימות בזמן התרחשותן.
ביומן באים לידי ביטוי כישוריו של יצחק: שפתו העשירה, יכולת הביטוי הגבוהה, רגישותו כלפי הסביבה והבנתו את המציאות. בשפה פיוטית ורגישה מתוארות חוויות, חרדות, תהיות ומשאלות של נער בגטו. היומן נכתב ביידיש על פני 204 עמודים של פנקס קטן, חלקו נכתב בעפרון וחלקו בעט.
הקריאה ביומן מאפשרת להציץ אל עולמם של יהודים הנאבקים על חייהם בגטו, שאימת מוות שולטת בו ולחוות ולו במעט את חיי היומיום, דרך נקודת מבטו הייחודית של נער. היומן מעניק הזדמנות להיחשף לצדדים הרגישים של נער שנכפה עליו להתבגר בין חומות הגטו.
היומן פורסם בתרגום לעברית (תרגומו של אברהם יבין בעריכת צבי שנר) בשנת 1968, בתרגום לאנגלית על ידי פרסי מאטנקו (Percy Matenko) ובשנת 1973 פורסם על ידי בית ההוצאה לאור של "בית לוחמי הגטאות", בתרגום לצרפתית בשנת 2016, ובתרגום לליטאית בשנת 2018.
קריסטין פטי
קריסטין פטי (בצרפתית: Christine Petit; נולדה ב-2 בפברואר 1948, ליין בחבל בורגון-פראנש-קונטה צרפת) היא גנטיקאית צרפתייה. פרופסורית בקולז' דה פראנס ובמכון פסטר. פטי ידועה בעיקר בזכות תרומתה לגילוי המנגנון המולקולרי והניורוני של לקויות השמיעה המולדות.
השכלה ומסלול מקצועי.
פטי למדה רפואה באוניברסיטת פייר ומארי קירי בשנים 1967–1973 וקיבלה תואר MD. ב-1973 למדה במקביל לתואר שני בגנטיקה וביוכימיה באוניברסיטת פריז X. ב-1974 סיימה PhD ברפואה באוניברסיטת פריז V, ב-1974. דוקטורט נוסף, בביוכימיה, מאוניברסיטת דני דידרו ב-1982. במקביל ללימודים עבדה כחוקרת במכון פסטר. פוסט-דוקטורט התחילה ב-1982 במכון בזל לאימונולגיה . והמשיכה בשנים 1983–1984 במכון לביולוגיה מולקולרית של CNRS בג'יף-סור-איבט .
משנת 1993 היא מועסקת במכון פסטר. בשנים 1993–1996 שימשה כמנהלת המעבדה לגנטיקה מולקולרית במכון. בהמשך ניהלה את המעבדה לגנום של היונקים. בשנים 1998–2001 שימשה כראש המחלקה לביוטכנולוגיה. ב-2006 מונתה לראש המחלקה למדעי העצב.
במקביל לעבודתה במכון פסטר, מונתה ב-2002 לפרופסור בקתדרה לגנטיקה ופיזיולגיה של התא בקולז' דה פראנס.
פעילותה המדעית.
תחומי מחקרה של פטי הם גנטיקה של האדם, נוירוביולוגיה של החושים ופיזיולוגיה תאית ומולקולרית.
בתחילת דרכה חקרה את המנגנונים המולקולריים הגורמים לאינוורסיה של כרומוזומי המין בבני אדם. בהמשך עברה לחקר הגנטיקה של הליקויים בחושים ובעיקר בליקויי השמיעה. השבלול, שהוא בעצם איבר החישה השמיעתי, חמק בעבר מניתוח מולקולרי בשיטות קונבנציונליות. באמצעות שיטת המחקר הגנטית שפותחה על ידי פטי ניתן היה ללמוד את צורת התפתחות השבלול ובאופן ספציפי את "תאי השיער" ההופכים את התנודות המכניות לאותות עצביים חשמליים. היא והצוות שלה זיהו מספר גדול של גנים הגורמים ללקויות שמיעה מולדות. ביניהן את תסמונת אשר.
פרסומים.
רשימה חלקית של פרסומים ניתן לראות בקישור החיצוני "פטי באתר של מכון פסטר".
ויילה (עיר בדנמרק)
ויילה (בדנית: Vejle) היא עיירה בדנמרק, בדרום מזרח של חצי האי יוטלנד. העיר מונה כ-57,051 נפש, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה בדנמרק.
היסטוריה.
המילה "ויילה" נובעת מהמילה הדנית העתיקה wæthel, שפירושה "פורד" או "מקום מדשדש" בגלל מיקומה במעבר עמוס מעל נהר ויילה.
חפירות ארכאולוגיות בסמוך לכנסיית סנט ניקולאי שבמרכז ויילה הראו כי היו מגורים באזור כבר ב-1100. טירת המלך, קסטרום וטהל, שכנה במקום בו נמצא כיום Vejle Trafikcenter.
במהלך ימי הביניים ויילה הייתה חשובה כעיירת שוק, והתפתחה לאורך אותם קווים עד אמצע המאה ה-17, וסחרה עם ערים כמו ליבק ופלנסבורג, שנמנצאים כיום בגרמניה.
בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, אוכלוסיית ויילה הצטמצמה כתוצאה ממגפת הדבר ומלחמה.
מאמצע המאה ה-19 ועד המאה העשרים התפתחה ויילה מעיירת שוק פרובינציאלית למרכז תעשייתי סואן.
גאוגרפיה.
מרכז העיר ויילה נבנה על אי בנהר ויילה.
כלכלה.
ויילה הוא המרכז התרבותי והכלכלי של עיריית ויילה, וכחלק מאזור המשולש הלא רשמי, הוא עשיר בתעשייה, עסקים. מבחינה היסטורית התעשייה הייתה חשובה מאוד לפיתוח העיר, בעוד שכיום ניתן יותר משקל על עסקים ושירותים, כמו גם על חברות היי-טק.
תעשייה.
במהלך המהפכה התעשייתית, וויילה נודע כ"מנצ'סטר של דנמרק" בגלל יצור הטקסטיל הנרחבות שלה.
בהמשך השתרשו תעשיות חדשות יותר בוויילה. בעיר נמצאת אחד ממפעלי המסטיקים הגדולים בעולם, המייצרת מסטיקים של המותג סטימולול.
ערים תאומות.
לויילה ברית ערים תאומות עם הערים:
נקודת דיראלו
נקודת דיראלו (באנגלית: Diralo Point; בבולגרית: нос Дирало) היא לשון יבשה סלעית בקצה הדרום מזרחי של מצוק מטליצ'ינה, בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הנקודה מהווה את הקצה הצפוני של הכניסה למפרץ בורימה.
הנקודה ממוקמת 9.9 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת קונינו; ו-6.5 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מנקודת קושן.
היסטוריה.
היווצרות הנקודה.
עד התפוררות מדף הקרח לארסן שבאזור לא ניתן היה לראות את הנקודה, שהייתה מוסתרת על ידי הקרח. רק לאחר התפוררות המדף בשנת 2002, ובעקבותיו נסיגתו של קרחון ג'ורום, הופיעה הנקודה.
מקור השם.
הנקודה נקראת על שם הכפר דיראלו שבדרום בולגריה.
גאי ג'ין
גאי-ג'ין (מיפנית: "זר") הוא רומן מ-1993 הנכתב על ידי ג'יימס קלאוול, כרונולוגית הספר השלישי בסאגה האסייתית, אף על פי שהוא האחרון שנכתב ופורסם. מתרחש 20 שנה אחרי האירועים בטאי פאן, הוא מתאר את ההרפתקאות של מלקולם סטרואן, בנם של קולום וטס סטרואן ביפן. הסיפור צולל בעומק אל המצב הפוליטי ביפן והעוינות איתה התמודדו שם בני המערב, ומתבסס בחופשיות על תקרית נממוגי ועל מלחמת אנגלו-סטצומה.
חזית עבר הבייקל
היימדייל
מרכז מוכנות למשבר ותגובה
מרכז מוכנות למשבר ותגובה (CPRC) היא הסוכנות שהוקמה על ידי ממשלת מלזיה במסגרת התוכנית המלזית התשיעית (2005 - 2010), כחלק מהאסטרטגיה הכוללת להיערכות יעילה לאסונות טבע, התפרצויות, משברים ומצבי חירום הקשורים לבריאות פתיחת ה- CPRC נערכה על ידי שר הבריאות המלזי דאטוק סרי צ'ואה סוי לק ב -7 במאי 2007.הוסוכנות ממוקמת בעיר פוטרג'איה.
בימיו הראשונים שימש יותר כמרכז מוכנות ותגובה להתמודדות עם התפרצות מחלות זיהומיות ואסונות.
פעולות.
מגפת השפעת.
מרכז ההיערכות והתגובה החל לפעול באפריל 2009, לאחר הופעת מגפת השפעת ב 2009.
שיטפונות באיים המלזיים.
משרד הבריאות (MOH) הפעיל את המרכז הלאומי מרכז מוכנות למשבר ותגובה (CPRC) בעיר פוטראג'איה כדי לפקח על מצב השיטפונות ברחבי מלזיה עד סוף 2019. ה- CPRC סיפק עדכונים יומיים ל- משרד הבריאות בנוגע למספר נפגעי השיטפונות.
נגיף הקורונה 2019 במלזיה.
משרד הבריאות (MOH) הפעיל את מרכז מוכנות למשבר ותגובה (CPRC) למעקב אחר ההתפתחויות הנוכחיות ב- מגפת הקורונה ולהיערך למגפה.
האי ת'רסטון
חופמי חוף
חופמי חוף (שם מדעי: Charadrius leschenaultii) הוא מין עוף מים ממשפחת החופמיים והוא אחד המינים הגדולים ביותר במשפחתו. אורכו 19 - 22 ס"מ, מוטת כנפיים 57 ס"מ ומשקלו 70 - 84 גרם. בישראל חולף שכיח, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת.
פירוש השם.
שמו בערבית הוא קטקאט ר'מל כביר, שפירושו "חופמי חולות גדול".
שמו המדעי: Charadrius leschenaultii נקרא על שם ז'אן בפטיס לואיס קלוד תיאודור לשנאולטי דה לה טור, בוטנאי, אורניתולוג ואספן צרפתי (1773–1826).
תיאור המין.
חופמי חוף הוא אחד החופמיים הגדולים. הוא בעל גזרה דקה ורגליים ארוכות ירקרקות. מקורו שחור, גדול, מגושם וארוך. מידותיו: אורכו 19 - 22 ס"מ, מוטת כנפיים 57 ס"מ ומשקלו 70 - 84 גרם.
המין הבוגר בלבוש קיץ הוא בעל כיפה חומה בהירה, פס הגבה אינו מודגש וצבעו חום אפרפר בהיר. פס העין שחור כמעין מסכה וקדמת העין לבנה. הגרון לבן ועל החזה סינור חלוד. הבטן לבנה. במעוף מראה כנף כהה ברובה עם פס לבן במרכז הצבע הכהה.
בלבוש החורף שלו, המראה שלו בולט פחות ורק הגבה והעורף בעלי גוון בז'. צבע החלקים העליונים אפרפר בהיר, ואילו צבע החלקים התחתונים לבן.
הצעיר דומה לבוגר בלבוש חורף, אך על החלקים העליונים מופיע דגם נימור קל דמוי "קשקשים" בזכות שולי הנוצות הבהירים-ג'ינג'ים (כשהם מגיעים לישראל הצעירים כבר דומים יותר לבוגרים ודגם הקשקשים בולט בעיקר על סוככות הכנף. גם הראש אחיד פחות עם כיפה מפוספסת בעדינות).הנקבות דהויות יותר.
מעופו חזק וישר, עם רגליים בולטות מעבר לזנב.
מזונו.
תפריטו של חופמי החוף משתנה בהתאם לעונה. בתקופת הקינון, שבה חופמי החוף מבלה יותר בנופים ערבתיים, לעיתים לא בקרבת מים, התפריט שלו מורכב בעיקר מחרקים על דרגותיהם השונות: חיפושיות, טרמיטים ויבחושים. באזורי החריפה התפריט מורכב בעיקר מפירות ים: חרקי מים, רכיכות, תולעים וסרטנים.
תתי -מינים.
קיימים שלושה תת-מינים:
חופמי החוף מחליף את נוצותיו ל"לבוש דגירה" לפני סוף הקיץ.
תפוצה ומגמות אוכלוסין.