בדצמבר 2019, באיירן מינכן רכשה את פבאר משטוטגרט במחיר של 35 מיליון אירו לחמש שנים. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2019/20, תפס פבאר מקום של קבע בהרכב באיירן מינכן, כשהוא משחק בעמדת המגן הימני, דבר שאיפשר לשנות ליוזואה קימיך את תפקידו ולהעבירו לעמדת הקישור. פבאר שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם דויד אלאבה, ג'רום בואטנג ואלפונסו דייוויס, וזכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני. עם זאת, פבאר נפצע במהלך קיץ 2020, והיה אמור להיעדר ממשחקי ההשלמה של ליגת האלופות שנדחו לחודש אוגוסט בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. פבאר חזר מהפציעה מוקדם מהצפוי, והספיק אף לשחק בניצחון 0–3 על אולימפיק ליון בחצי הגמר, אך רק ישב על הספסל ולא שותף בגמר ליגת האלופות 2020, בו ניצחה באיירן מינכן 0–1 את פריז סן ז'רמן והשלימה זכייה בטרבל.
קריירה בינלאומית.
ב-6 בנובמבר 2017 זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד .
פבאר זומן למונדיאל 2018 ברוסיה. בשמינית הגמר כבש פבאר את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 3:4 על נבחרת ארגנטינה. בסוף אותו מונדיאל פבאר זכה עם נבחרת צרפת במונדיאל והיה נחשב לאחת ההפתעות של הטורניר. השער שכבש נגד נבחרת ארגנטינה נבחר לשער הטורניר.
הגרינץ' (סרט, 2018)
הגרינץ' (באנגלית: The Grinch) הוא סרט חג המולד אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מבית אילומיניישן הפקות אשר יצא לאור ב-9 בנובמבר 2018. הסרט מבוסס על הסיפור איך הגרינץ' גנב את חג המולד של דוקטור סוס בשנת 1957. זה העיבוד הקולנועי השלישי המבוסס על הספר לאחר "איך הגרינץ' גנב את חג המולד" ששודר ב-1966 בטלוויזיה וסרט הקולנועי "הגרינץ'" ששוחרר ב-2000.
עלילת הסרט.
הגרינץ' (בנדיקט קמברבאץ') מצא רעיון יחד עם כלבו הנאמן מקס כדי להפריע לאזרחים של ווויל להרוס את עונת החגים. בינתיים, סינדי לו מתכננת למצוא את סנטה קלאוס כדי להודות לו על עזרתו לאמה היחידה בחג המולד, דבר אשר יפריע לתוכניתו של הגרינץ'.
הפצה.
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-10 בנובמבר 2017, אולם ביוני 2016 הוחלט להעביר את תאריך היציאה ל-9 בנובמבר 2018.
שיווק.
הטריילר הראשון של הסרט שוחרר ב-8 במרץ 2018.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
The Girl Is Mine
The Girl Is Mine הוא דואט בביצוע מייקל ג'קסון ופול מקרטני. השיר יצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבום הסולו השישי של ג'קסון Thriller. השיר הוקלט באולפני ווסטלייק (Westlake) בלוס אנג'לס בין התאריכים 14-16 באפריל 1982 יצא לאור ב-18 באוקטובר אותה שנה. אף על פי שהשיר יצא לאור כסינגל ג'קסון לא ביצע אותו בהופעות חיות.
השיר זכה להצלחה במצעדים שונים. הוא הגיע למקום הראשון במצעד שירי הרית'ם אנד בלוז ולמקום השני בבילבורד הוט 100. עד לשנת 1985 נמכרו למעלה מ-1.3 מיליון עותקים של הסינגל. בעקבות כך העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר מעמד של אלבום פלטינה. למרות ההצלחה במכירות זכה השיר לביקורות פושרות מצד המבקרים, שהחשיבו אותו כשיר החלש בין שירי האלבום.
בשנת 1984 עמד השיר במרכזה של תביעה משפטית בגין גנבה ספרותית. תביעה דומה הוגשה בשנת 1993. בשני המקרים נאלץ ג'קסון להעיד בבית המשפט ובשני המקרים היה פסק הדין לטובתו.
בשנת 2008 נכלל השיר בגרסה המיוחדת של האלבום שיצאה ללרגל 25 שנים להוצאתו. השיר, בגרסת רמיקס של Will.i.am זכה לביקורות שליליות.
כתיבה והקלטה.
הרעיון לכתיבה השיר עלה לאחר שהמפיק קווינסי ג'ונס הציע לג'קסון לכתוב שיר המתאר שני גברים הנאבקים על ליבה של נערה אחת. לדבריו של ג'קסון הוא הלך לישון וכשהתעורר היה לו בראש את כל השיר כולל הלחן והמנגינה. השיר הוקלט באולפני ווסטלייק (Westlake) בלוס אנג'לס בין התאריכים 14-16 באפריל 1982. ג'קסון תיאר את הקלטת השיר כאחד הרגעים המהנים ביותר שהיו לו במהלך עבודה באולפן.
בהקלטת השיר השתתפו רבים מלהקת טוטו: דייוויד פייץ' (פסנתר), ג'ף פורקרו (תופים), סטיב לוקית'ר (גיטרה) וסטיב פורקרו (סינתיסייזר).
פרסום וביקורת.
השיר היה הודאט השלישי שהקליטו הצמד ג'קסון ומקרטני. קדמו לו השירים Say Say Say ו-The Man שהוקלטו כשנה קודם לכן, אך שיר זה הוא הראשון שפורסם כסינגל. השיר יצא לאור ב-18 באוקטובר 1982. על עטיפת הסינגל הופיעה תמונה של הצמד שצולמה על ידי לינדה מקרטני, אשתו של פול.
עם יציאתו זכה השיר ליחס צונן מצד מבקרים, אך זכה להצלחה במצעדי מכירות והגיע למקום הראשון במצעד שירי הרית'ם אנד בלוז ולמקום השני בבילבורד הוט 100 ובמצעד הנורווגי.סך הכל צעד השיר במשך 16 שבועות במצעד 40 הגדולים. עד לשנת 1985 נמכרו כ-1.3 מיליון עותקים של הסינגל וזכה למעמד פלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
לאחר יציאת השיר הוא זכה לביקורות שליליות מצד עיתונאים ומבקרי מוזיקה. רוברט כריסטגאו תיאר את החיבור עם מקארטני כ"רעיון הגרוע ביותר של ג'קסון מאז Ben". מגזין הרולינג סטון כינה את השיר "בלדת אמצע הדרך עלובה" ותיאר את מקארטני כמי שנראה "אבוד לאחר שהרכבת עזבה את התחנה בלעדיו". סטפן אירווין מ-Allmusic הגדיר את השיר כ"שמאלץ מתוק". סטיילוס מוגזין (Stylus Magazine) כינה את החיבור עם "המטומטם ללא תקנה פול מקארטני" כ"מטומטם ממש" ואילו האתר Salon.com כינה את השיר כ"דואט מטופש" שבו הפך מקארטני ל"נפיחה זקנה".
תביעות על גנבה ספרותית.
השיר עמד במרכזן של תביעות משפטיות בגין גנבה ספרותית. התביעה הראשונה הוגשה בשנת 1984 על ידי פרד סנפורד, שטען כי השיר עושה שימוש בחלקים משירו "Please Love Me Now". ג'קסון התעקש כי השיר הוא יצירה מקורית. התביעה על סך 5 מיליון דולר נדחתה לאחר שחבר מושבעים, שמנה חמישה חברים, הכריע לטובתו של ג'קסון לאחר שלושה ימים של דיונים.
התביעה השנייה הוגשה בשנת 1993. ריינוד ג'ונס ורוברט ג'ונס טענו כי השיר "The Girl is Mine" יחד עם השירים "Thriller" ו-"We Are the World" מחקים את עבודתם המוזיקלית. ג'קסון, ליונל ריצ'י וקווינסי ג'ונס היו הנתבעים. לטענת התובעים הם היו שכנים של משפחת ג'קסון בגארי, אינדיאנה. ג'ו ג'קסון, אביו של מייקל, קיבל מהם הקלטת דמו, שמתוכה נגנבו שלושת השירים. ג'ונס שקל לתבוע את ג'קסון גם על השיר "Billie Jean". במשפט זה מסר ג'קסון עדות מצולמת, בעקבותיה פסקו כל תשעת המושבעים כי הוא המחבר והמלחין של השיר.
The girl is mine 2008.
בשנת 2008, במלאת 25 שנים להוצאת האלבום Thriller, יצא האלבום במהדורה מיוחדת בשם Thriller 25. באלבום נכלל השיר בשתי גרסאות - הגרסאה המקורית וגרסת רמיקס שנעשתה על ידי will.i.am. גרסת הרמיקס כללה הקלטת דמו של ג'קסון שר את קטעי הסולו של בשיר אליהם נוסף קולו של will.i.am, שאף הוסיף מילים חדשות לשיר המקורי.
לאחר יציאתו זכה הרמיקס לביקורות שליליות בעיקר. העיתונאי כריסטופר ריס כתב ש-will.i.am "עשה עבודה פנטסטית ברצח שיר קלאסי". רוב שפילד ממגזין הרולינג סטון כתב כי העיבוד החדש הוא "מטומטם-אלים ועושה רוח" ומנסה להסתיר את "הדביקות" שבשיר שהיא "כל הרעיון של השיר". איידן וזירי כתב ש"הראפר של להקת בלאק אייד פיז מחק לחלוטין את קולו של מקארטני מהשיר על מנת לפנות מקום לעצמו". באתר Allmusic זכה השיר לכינוי "שיר דאנס אומלל". טוד גילכריסט טען שהרמיקס הוא פשע, פשע שהוחמר עם ההחלטה להחליף את קולו של מקארטיני בקולו של will.i.am. הטיימס כתב כי "מי שחשב שזה רעיון טוב ש-will.i.am מתאים להשתתף בשיר צריך להכלא בתא ללא חלונות, כשרק השירים האלה מתנגנים בו ללא הפסקה". בניגוד למרובית הביקורות האתר PopMatters דווקא שיבח את הרמיקס וכתב שהוא "גורם לך לסלוח לשיר רע כמו הדואט עם מקארטני" והוסיף כי הביצוע החדש הוא "ספין מרענן" וההשפטה של מקארטני לא פוגעת בו.
מריה דל קרמן באוסדה דה לארה
מריה דל קרמן באוסדה דה לארה (בספרדית: María del Carmen Bousada de Lara; 5 בינואר 1940 – 11 ביולי 2009) הייתה אישה מספרד שזכתה לתשומת לב עולמית כאשר נהפכה לאם המבוגרת ביותר בעולם ב-29 בדצמבר 2006, לאחר שילדה בגיל 66. לאחר ההריון המתוקשר שלה היא נהייתה אקטיביסטית, פעלה לקידום זכויות של אימהות מבוגרות תוך כדי ספיגת ביקורת נוקבת.
הלידה.
היא ילדה שני בנים תאומים, כריסטיאן ופאו שמם. הם נולדו טרם מועד הלידה הצפוי בניתוח קיסרי וכל אחד מהם שקל 1.6 קילוגרמים.
באוסדה דה לארה הודתה שהיא הונתה את הרופאים לגבי גילה בבואה לבקש הפריה חוץ-גופית במרפאה בקליפורניה. בעת הלידה, באוסדה נהפכה לאם המבוגרת ביותר בהיסטוריה המתועדת, היא שברה בחודשים ספורים את ה"שיא" של קודמתה, הרומנייה אדריאנה איליאסקו שהייתה בת 66 בלידתה האחרונה. לאחר שנתיים השיא נשבר פעם נוספת, הפעם על ידי אישה הודית בשם אומקרי פנוואר. לפי הדיווחים אומקרי הייתה בת 70 בעת הלידה, אך אין מסמכים רשמיים המעידים על תאריך לידתה.
מותה.
באוסדה מתה ב-11 ביולי 2009 מסרטן השחלה, ילדיה היו רק בני שנתיים וחצי במותה.
מחלוקת מוסרית.
הריונה של באוסדה עורר ביקורת זועמת ברחבי העולם, היו שאמרו שהחלטתה להוליד ילדים היא "אנוכית, לא טבעית ושגויה, ילדיה הם הקורבנות של החלטה הרסנית זו". אפילו שני אחיה הביעו את התנגדותם להיריון, אך היא הגנה בלהט על החלטתה. מיד עם לידת התאומים היא אמרה "כל אחד חייב להביא ילדים בזמן הנכון בשבילו. זה היה הזמן הנכון עבורי. זה היה משהו שתמיד חלמתי עליו". בריאיון שנערך עימה בשנת 2006 היא סיפרה שאימה הגיעה לגיל המופלג של 101, ועל כן היא ציפתה גם לאריכות ימים ואולי גם לראות נכדים מבניה. אולם, היא נפטרה לאחר פחות שלוש שנים מאז לידתם.
פדרו ז'רומל