בשנת 1880 הוא עבר לניו יורק, שם פגש ונישא למריה אוקיי דיווינג, שהיו לה קשרים משפחתיים עם עולם האמנות. היה להם בן שנפטר בילדותו. בשנת 1885 נולדה בתם אליזבת. הם בילו את ימי הקיץ במושבה האומנים בניו המפשייר בשנים 1885 - 1905. תומאס איבד את שני אחיו פול פ. ולואיז תוך חודש זה מזה בשנת 1903.
קריירה.
עם שובו לארצות הברית מצרפת בשנת 1878, דיווינג חזר לבוסטון. בשנה שלאחר מכן הוא צייר את "הבוקר", קומפוזיציה של שתי נשים לבושות בשמלות רנסאנס, שנאמר על ידי הביוגרף רוס אנדרסון שהוא באיכות ורגש קדם-רפאליים בדומה ליצירה של ג'יימס מקניל ויסלר. הוא החל ללמד בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק בשנת 1881, באותה השנה שבה התחתן.
הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הטונליזם שלו, ז'אנר של אמנות אמריקאית ששורשיו באסתטיקה אנגלית. הנושא האמנותי המעודף של דייווינג הוא הדמות הנשית המעודנת, האריסטוקרטית השוכנת בסביבה עשירה וחלומית. דמויותיו לעיתים קרובות מנגנות, כותבות מכתבים, או פשוט מתקשרות זו עם זו. הדמויות המוצגות ברגישות של דייווינג יוצרות תחושת ניתוק מסוים מהצופה, השומר מרחק מהסצנה במקום להשתתף בה.
הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1888.
דיווינג היה חבר מייסד של קבוצת "עשרת הציירים האמריקאים" בשנת 1898 - קבוצת אמנים שנפרדה מ"אגודת האמנים האמריקאים "בשנת 1897. הוא הצטרף לאגודה של ציירי נוף, שנוסדה בשנת 1899, שם הזדהה יותר עם אמנים טונליסטים אחרים.
שנים מאוחרות.
הוא לא צייר הרבה אחרי 1920 וחי את שנותיו המאוחרות יותר בביתו בקורניש, ניו המפשייר.
אשתו נפטרה בשנת 1927 בעיר ניו יורק ודיווינג נפטר בניו יורק בשנת 1938.
שירים מלילה גוב
שירים מלילה גוב הוא אלבום כפול של גרסאות כיסוי של גידי גוב, שיצא לאור ביולי 1995.
הגרסאות הוקלטו במהלך תוכנית האירוח "לילה גוב" שהנחה גידי גוב.
גוב היה מזמין אליו אורחים ובסוף כל תוכנית היה מארח אמן מוזיקה ושר איתו בדואט גרסת כיסוי. להקת הליווי של התוכנית כונתה "התנינים" והיא זו שעיבדה את השירים וניגנה אותם בגרסאות אלו.
טלבו בייבי
טלבו בייבי (בצרפתית : Talbot Baby, קרוי גם : Talbot Baby 15CV/17CV/23CV, קרוי גם : Talbot-Lago Baby (1953-1951)) היא מכונית סלון, אשר יוצרה במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Automobiles Talbot S.A (שם רשמי : Automobiles Talbot-Darracq S.A. and Automobiles Talbot S.A אשר יוצרה בין השנים 1940–1936 ובין השנים 1953–1951
טלבו בייבי (1940-1936).
מפעל היצרן מוקם ב-סירן, קומונה בפרבריה המערביים של פריז, צרפת.
בראש צוות התכנון והייצור של דגמי "טלבו בייבי" שיוצרו בין השנים 1940–1936 עמד מהנדס הרכב האיטלקי "Antonio Lago" . יוצרו שלושה סוגי גוף סטנדרטיים.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה הייצור הואט בצורה משמעותית עד שהופסק לחלוטין. משנת 1942 מפעל הייצור הוסב לצורכי המלחמה.
ייצורו של "טלבו בייבי" חודש ביוני 1951 בגרסת מנוע ארבעה צילינדרים של דגם ה- "T26". המרכב, עם בסיס הגלגלים של 2,950 מ"מ היה גרסה מקוצרת של שלדת ה -3,200 מ"מ שסופקה לדגם הסדאן / סלון. ההגה ומושב הנהיגה מוקמו בצד ימין של המכונית.
המתליים - הגלגלים מקדימה היו תלויים באופן עצמאי בכפוף למעיין העלים הרוחבי, ואילו הגלגלים האחוריים הוצמדו באמצעות ציר קשיח התלוי ממעיינות העלים האחוריים.
הכוח הועבר לגלגלים האחוריים באמצעות תיבת הילוכים מכנית בעלת ארבעה הילוכים עם אפשרות נוספת בעלות נוספת (של 4,200 פרנקים בשנת 1937) של תיבת הילוכים לבחירת "קדם וילסון" (Wilson "pre-selector" transmission).
דגמי "טלבו בייבי" משנות ה-30 של המאה ה-20 הונעו על ידי מנוע בן שישה צילינדרים. הייתה אפשרות בחירה בין 2,996 סמ"ק3 ל --3,996 סמ"ק. דגמי "טלבו בייבי" עבור הגרסאות "15CV" ,"17CV" ו-"23CV" הגיעו למהירויות שיא של 130–145 קמ"ש.
גוף דגם מכונית הספורט עם ארבעה מושבים בעלת שתי דלתות נבנה מפלדה. מחירי דגמי הספורט של "טלבו בייבי" בשנת 1937 נע בין 56,940 ל־72,800 פרנקים לפי נפח המנוע.
יחסי הפיליפינים–צרפת
יחסי הפיליפינים–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לבין הפיליפינים. בשנת 1947, צרפת והפיליפינים חתמו על חוזה לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
צרפת היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה של הפיליפינים באיחוד האירופי, לאחר גרמניה, הולנד ובריטניה, המסחר הגיע באוקטובר 2014 לסך של 2.39 מיליארד דולר. זה ייצג עלייה של 24% לעומת התקופה המקבילה בשנת 2013.
בשנת 2015, נשיא צרפת פרנסואה הולנד ערך ביקור ממלכתי בן יומיים בפיליפינים.
היסטוריה.
היחסים בין צרפת לפיליפינים התקיימן מאז עידן התגליות. כשהגיעה המשלחת הספרדית תחת מגלן לפיליפינים, היו 15 צרפתים בצוותה. ונכללו בה ז'אן פטיט מאנג'רס, סגן מטרינידד וברנרד קלמט, הכומר של סן אנטוניו.
מיסיונרים צרפתים גם תרמו להתפשטות הנצרות בפיליפינים. הסמינר הדיוקסי הראשון בפיליפינים, הסמינר סנט קלמנט במנילה, הוקם בסיוע המונסיניור הצרפתי שארל-תומאס מילארד דה טורנון בשנת 1704. אל הפיליפינים הגיעו גם סוחרים, טכנאים, חיילים וקצינים וצוותים צרפתים. הצרפתים הכירו בפוטנציאל של הפיליפינים בענף המסחר עד המאה ה-17. צרפת גילתה את השימוש הפוטנציאלי באבקה בייצור אספקה ימית, בעיקר חבלים. למרות ההגבלות של הממשלה הקולוניאלית הספרדית על סחר חוץ, צרפתים וסוחרים זרים אחרים כבר היו במנילה לפני שנפתחה רשמית לסחר חוץ. אופנת פריז הפכה לסטנדרט במנילה. סוחרים זרים ייבאו לפיליפינים מוצרים צרפתיים כמו גרביים, בד מוסלין ופשתן, מטריות, כפפות ומעילים, כאשר הפיליפינים ייצאו את מרבית האינדיגו לצרפת.
צרפת הפכה למדינה הראשונה שהקימה קונסוליה בפיליפינים הספרדית, ואחריה באו בלגיה, ארצות הברית ולבסוף בריטניה הגדולה בנובמבר 1844. צרפת הקימה את הקונסוליה שלה במנילה במרץ 1824.
עם פתיחת תעלת סואץ, היחסים בין הפיליפינים למדינות אירופה, כולל צרפת, הפכו למשמעותיים יותר. כמה פיליפינים עשירים ואינטלקטואליים הגיעו לצרפת, וביניהם חוסה ריזאל, פליקס הידלו וחואן לונה. קהילות צרפתיות ייסדו מכללות בפיליפינים, בין מכללות אלה היו מכללת ההנחה ומכללת סנט פול. הליברליזם הצרפתי מצא גם את דרכו לפיליפינים שהשפיעו על האופוזיציה הממשלתית הקולוניאלית הפיליפינית, הרפורמיסטים והמהפכנים.
במהלך חגיגות המאה של המהפכה הצרפתית בשנת 1889, חוסה ריזאל ביקש לארגן ועידה בשם "Association Internationale des Philippinistes", אשר פרדיננד בלומנטריט מונה לנשיא ואדמונד פלאוחוט לסגן הנשיא. הצרפתים גם התירו לריזאל לחיות בגלות בצרפת שם כתב את הספרים "נולי לי טנגרה" ו"אל פיליבוסטריסם".
המהפכנים של הפיליפינים חיפשו את תמיכת צרפת. בינואר 1897 שלחה הוועדה הפיליפינית בהונג קונג עתירה למר הנרי חנוטו, שר החוץ, ובו 50 נקודות ביחס לתביעת הפיליפינים כנגד ספרד וקראה לעזרת צרפת. בשנת 1898, אמיליו אגינלדו שלח גם את שליחו לפריז למשא ומתן על הסכם שעסק בגורלם של הפיליפינים בעקבות מלחמת ארצות הברית–ספרד. לבסוף, תושבים פיליפינים בפריז, שהוזעקו על ידי ממשלת הפיליפינים בגלות בהונג קונג, ערכו ועדה שקראה להכיר ברפובליקה. את הוועדה הובילו פדרו רוקסס וחואן לונה.
אולם המהפכנים הפיליפינים לא הצליחו להשיג תמיכה צרפתית. צרפת נותרה נייטרלית והתרחקה מהמהפכנים הפיליפינים כאשר צרפת כיבדה את ריבונות ספרד על הפיליפינים כמעצמה קולוניאלית.
היחסים הדיפלומטיים בין צרפת לפיליפינים כוננו רשמית ב-26 ביוני 1947 עם חתימת חוזה האמיטי.
פיליפינים בצרפת.
יותר מ-60,000 פיליפינים המתגוררים כיום בצרפת, מחציתם חיים באופן בלתי חוקי. 80% מהפיליפינים בצרפת חיו במדינה פחות משבע שנים, ו-95% מתגוררים בצרפת פחות מ-15 שנה. פריז היא ביתה של קהילה פיליפינית קטנה.
Ever Ever After
Ever Ever After (בעברית: באושר ובעושר, בתרגום מילולי לעברית: "פעם אחרי פעם") הוא שיר קאנטרי פופ, המשמש כשיר הנושא של הסרט "מכושפת" משנת 2007. השיר הולחן על ידי אלן מנקן, נכתב על ידי סטיבן שוורץ, ובוצע על ידי קארי אנדרווד. בסיום הסרט, שמוצגים החיים החדשים והמאושרים של הדמויות, השיר מושמע ברקע, כאשר בגרסת הדיבוב העברי שלו הוא בוצע על ידי רויטל זלצמן. מילות השיר מדברות על התאהבות וגילוי האושר והעשור.
השיר הופץ ב-20 בנובמבר 2007 כחלק מהפסקול "Enchanted", כאשר הוא הרצועה החמישית בו. מרבית מבקרי המוזיקה קיבלו את השיר בהתלהבות, והחמיאו ללחן ולשירה של אנדרווד. בשנת 2009, השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית, אך הפסיד לשיר "Down to Earth" מתוך הסרט "וול-E".
גרסת כיסוי של השיר בוצעה על ידי ג'ורדן פרויט כחלק מהאלבום "Disneymania 6", אשר יצא לראשונה ב-20 במאי 2008. גרסת הכיסוי לקחה חלק גם באלבום "Princess Disneymania" אשר יצא לראשונה ב-30 בספטמבר 2008.
רקע.
השירים בסרט "מכושפת" מוצגים כדי לקדם את העלילה, ובהדרגה, משיר לשיר, הם נהפכים למודרניים מבחינת הסגנון, הנושא וההרכב. בסיום הסרט מושמע השיר "Ever Ever After", אשר תואר על ידי אלן מנקן כשיר המודרני ביותר. השחקנית איימי אדמס, ששיחקה את הדמות הראשית בסרט - הנסיכה ג'יזל, אמרה שהשיר הוא בלדת רוק כפרית, אז המוזיקה בסרט ממשיכה להתפתח.