גאג הטבעת דומה מאוד לגאג הכדורי אך נבדל ממנו בטבעת המחליפה את הכדור. הטבעת מוכנסת בדומה לכדור מאחורי השיניים ומונעת את סגירת הפה. גאג זה בטוח יותר, מכיוון שהוא מונע את סכנת החנק. יתרון נוסף אפשרות הגישה שהוא מאפשר דרך חור הטבעת לתוך חלל הפה מבלי שהלובש מסוגל למנוע זאת על ידי סגירת הלסת. יכולת הדיבור נפגעת מאוד מאחר שהאדם איננו יכול להשמיע הברות מובנות מלבד אותיות גרוניות ולכן אינו מסוגל לנהל שיחה.
גאג זה גורם להזלת ריר מתמדת מכיוון שאינו מאפשר לחלל הפה ליצור את הוואקום הדרוש לבליעת הרוק.
שימושו נפוץ בפורנוגרפיה יפנית.
גאג גליל.
גאג זה דומה לגאג הטבעת אך במקום טבעת מחובר גליל. לעיתים ניתן לחבר את צידו החיצוני של הגליל לצינור ולהזרים נוזלים לתוך הפה או לשמש כצינור נשימה.
גאג רסן.
גאג רסן דומה במראהו לרסן סוסים ומשמש פעמים רבות במשחקי "אדם פוני" שהם סוג של פטיש.
הוא מורכב ממוט המוכנס בין שיניו של הלובש ומחוזק על ידי רצועות לעורפו של האדם. בניגוד לרסן הסוס שעשוי ממתכת גאג זה עשוי מחומר גלילי רך יותר כגון גומי. הוא יחסית נוח ללבישה ואינו יעיל במניעת דיבור אך יכול להקשות על הבנת ההברות. בזמן משחקי "אדם פוני" לעיתים מחברים מושכות לרסן אך מאחר שמשיכות ברסן עלולות לפצוע את השפתיים הוא לא מתאים למשחקים פרועים.
גאג זמם (מחסום).
שמו של הגאג נגזר מדמיונו לזמם בעלי חיים. הוא דומה בתפקודו ל"מחסום על הפה" בכך שאינו מוכנס לתוך הפה אלא חוסם אותו מבחוץ. לרוב עשוי מפיסת עור המחסה את אזור הפה. מאחר שקשה לקבע את הזמם במקומו לעיתים הוא מחובר לריתמת ראש או משולב עם סוג גאג אחר שמוחדר לתוך הפה ומונע את תזוזתו.
צורת הזמם היא אחת הוותיקות באיורים מהתקופה הקולוניאלית ושימש גם כאמצעי מניעת נשיכות כאשר הובילו עבדים בזמנים עברו.
גרסאות שונות של הזמם:
זמם כדור: לצידו הפנימי של הזמם מחובר כדור, בצורה זו ניתן להכניס את הכדור עמוק יותר מאשר בגאג כדורי.
זמם דילדו: לצידו הפנימי של הזמם מחובר דילדו שמאלץ את הלובש להשאיר את פיו פתוח ומרסן את הזמם במקומו.
זמם מתנפח: לצידו הפנימי של הזמם מחובר כדור או דילדו מתנפח העשוי מגומי ובצידו השני של הזמם מחוברת משאבת יד אשר מאפשרת לנפח את הדילדו או הכדור בעודם בתוך הפה.
גאג רפואי.
גאג רפואי הוא מכשיר שנועד להשארת הפה פתוח בזמן טיפולי שיניים או הליך רפואי אחר. המכשירים הידועים ביותר הם "Whitehead" על שם ממציאו וולטר ווייטהד ו"Jennings". גאג מסוג זה מאפשר גישה מקסימלית לחלל הפה, מונע דיבור ברור אך איננו מונע מהאדם להשמיע את קולו.
סוגי רותמות למחסום הפה.
רצועה: רצועה המחוברת לגאג בצד אחר עוברת ליד הלחי סביב העורף ונקשרת לצדו השני. צורת קשירה זו מושכת את הגאג לכיוון הפנים ולכן מתאימה למחסומי פה אשר מוחדרים לתוך חלל הפה כך שהפה עצמו מונע את תזוזת הגאג לצדדים.
ריתמת ראש: צורה זו היא הרחבה של צורת הרצועות הפשוטה. בנוסף לרצועות הלחיים נוספת רצועה העוברת מעל הראש ומתחת לסנטר ורצועה המרסנת את תזוזת הלסת. ריתמה זו מונעת את תזוזת הגאג לכל הכיוונים ולכן נפוצה ב"מחסומים מעל הפה". מראה הריתמה דומה במראהו לריתמת סוס ומועדפת על אנשים מסוימים המוצאים זאת מצודד. רצועת הסנטר מונעת את פתיחת הלסת ולכן מקשה על השמעת קולות נמוכים.
דוד הבנאי
דוד הבנאי (בגאורגית: დავით აღმაშენებელი, דַאווית ארמַשֶנֶבֶּלי; נקרא גם דוד הרביעי מלך גאורגיה או דוד המחדש) (1073 – 24 בינואר 1125), מבית בגרטיוני, היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת משנת 1089 ועד שנת 1125.
דוד הבנאי נחשב לגדול המלכים הגאורגים, והמוצלח ביותר מבין השליטים הגאורגים. הוא הצליח לגרש את הסלג'וקים אל מחוץ לממלכה, כשניצח בקרב החשוב קרב דידגורי בשנת 1121. הרפורמה שלו בצבא הממלכה הגאורגית והרפורמה המנהלית שלו הפכו אותו לסמל האיחוד של הגאורגים. בתקופתו עברו רוב שטחי הקווקז לשליטת הממלכה הגאורגית. דוד הבנאי היה גם ידיד הכנסייה, וקידם את התרבות הנוצרית. הוא הוכתר כקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית.
נעוריו.
דוד היה הבן היחיד של המלך גיאורגי השני (1072-1089), ושל אשתו אלנה. הוא נולד בכותאיסי במערב גאורגיה, בשנת 1073. הוא גדל באחת התקופות החשוכות של ההיסטוריה הגאורגית, בתוך המאבק של מה שנקרא בפי הגאורגים "ההתקפה הטורקית הגדולה" ("דידי תוּרכּוֹבּה"), כאשר שבטים סלג'וקים החלו בהגירה מסיבית לדרום הקווקז. המלך גיאורגי השני לא היה מסוגל להתמודד עם הבעיה, ובמתקפה עקובת דם, בשנת 1089, הוא הוכרח להתפטר לטובת בנו בן השש עשרה.
תחיית הממלכה הגאורגית.
למרות גילו הצעיר, היה דוד מעורב בחיים הפוליטיים בגאורגיה. מדיניותו התאפיינה בתכליתיות, ללא לקיחת סיכונים מיותרים. הוא היה נחוש בדעתו לעשות סדר בממלכה ולרסן את האדונים הפאודלים החילונים והכמרים, שלא סרו למרותו. מירכז את המנהלה של הממלכה, ייסד סגנון צבא חדש שיוכל לעמוד בצורה טובה יותר כנגד צבא הסלג'וקים הטורקים, ולאחר מכן החל במתקפה במטרה לגרש את הסלג'וקים בתחילה מגאורגיה ולאחר מכן מכל הקווקז. בין השנים 1089–1100, ארגן המלך דוד כוחות קטנים של חייליו הנאמנים כדי לשקם את ממלכתו, ולהשמיד את חיילי האויב המבודדים. הוא החל ביישוב מחדש של שנהרסו, ועזר לשיקומן של הערים המרכזיות. מעודד מהצלחתו, ותוך ניצול העובדה שתשומת הלב של הסלג'וקים הופנתה לתחילת מסעי הצלב לארץ ישראל, הוא הפסיק לשלם את המס השנתי לסלג'וקים, ושם קץ להגירתם העונתית לגאורגיה. בשנת 1101, תפס המלך דוד את מנזר זדאזני, נקודה אסטרטגית במאבקו לכיבוש קאחתי והרתי, ובמשך שלוש השנים שלאחר מכן הוא שחרר את רוב מזרח גאורגיה.
בשנת 1093, הוא אסר את האדון הפאודלי, ליפאריט באר'וואשי, אויב ישן של ה, ובשנת 1094 הוא גירש אותו מגאורגיה. בשנת 1103, לאחר מות בנו של ליפאריט, ראטי, ביטל דוד את דוכסות קלדקארי.
דוד דחק באיטיות את הסלג'וקים הטורקים מחוץ לממלכה, כשהוא משחרר יותר ויותר אדמות מידם. הסלג'וקים, בנוסף למאבק מול הממלכה הגאורגית, היו עסוקים במסעי הצלב החדשים במערב הים התיכון. עד שנת 1099 היה כוחו של דוד הבנאי מספיק בולט שהיה מסוגל לסרב לשלם מס לטורקים. במהלך תקופה זו, הוא דחה תואר אצולה ביזנטי של "פאניפרסבסטוס" והסכים לשתף פעולה עם האימפריה הביזנטית על בסיס שוויוני.
בשנת 1103 התקיים קונגרס נוצרי חשוב, הידוע כסינוד רואיסי-אורבניסי, ועידה שהתקיימה ב רואיסי ואורבניסי. הוא הצליח לסלק מתפקידיהם את הבישופים האופוזיציוניסטים, ואיחד שני תפקידים: חצרנים ("מציגנובארטוחוצסי") ובעלי צווארון הכמורה, בישוף של צ'כּונדידי, לתפקיד אחד של "צ'כונדידיל-מציגנובארטוחוצסי", מקביל בערך לתפקיד של ראש ממשלה.
שנה לאחר מכן, תומכי דוד בפרובינציה המזרח גאורגית, קאחתי, שבו את המלך המקומי, אר'סרתן השני מלך ממלכת קאחתי-הרתי (1102-1104), מלך לויאלי המשלם מס שנתי לסלג'וקים, ואיחדו את הפרובינציה עם יתר הממלכה.
מערכות צבאיות.
בשנת 1105, בהמשך לסיפוח של קאחתי, ושחרור מנזר זדאני (1101), הוביל דוד כוח עונשין כנגד הסלג'וקים, בקרב ארצוחי, וצבר מומנטום שעזר לו מאוחר יותר. בשנים 1110–1118, הוא דחק את רגלי הסלג'וקים ממצודות המפתח: מצודת סאמשווילדה (1110), מצודת רוסתווי (1115), מצודת גישי (1117) ולורי (1118).
בשלב זה התעוררו בעיות. המלחמות שהתחוללו במשך עשרים השנים שקדמו, פגעו בפרודוקטיביות של הממלכה. גם האצילים עדיין הערימו קשיים, וכן נותר גם נושא העיר טביליסי, שעדיין לא שוחררה מהאחיזה הערבית. דוד נאלץ להתמודד עם קשיים אלה לפני שיכול להמשיך ולהאדיר את ממלכתו. מסיבה זו, ערך דוד רפורמה רדיקלית בצבאו. ובשנים 1118–1120, הוא יישב מחדש 40,000 משפחות של שבטי קיפצ'קים (Kıpçak), , מצפון הקווקז בגאורגיה. כל משפחה התחייבה לספק חייל אחד עם סוס ותחמושת. הצבא החזק הזה, שמנה 40,000 חיילים, היה תלוי לחלוטין במלך. הקיפצ'קים התיישבו במחוזות שונים של גאורגיה. חלקם התיישבו בכארתלי הפנימית, ולאחרים נתנו אדמות בקרבת הגבולות. הקיפצ'קים נטמעו במהירות בגאורגים.
בשנת 1120 עבר דוד הבנאי למערב גאורגיה, כאשר הטורקים החלו לבזוז אדמות גאורגיות, הוא תקף אותם בפתאומיות. הכוח הטורקי הקטן ברח, ודוד נכנס לשירוואן (מחוז היסטורי של אזרבייג'ן) וכובש את העיר קאבאלה (Qəbələ). בחורף של 1120–1121, הצליחו חיילים גאורגים לתקוף התיישבות סלג'וקית במזרח ודרום-מערב עבר הקווקז (דרום הקווקז).