ב-1579 נעשו הכנות לנישואיו לאליזבת הראשונה מלכת אנגליה, שקיוותה לנצל נישואים אלה לצורך מאבקה בפליפה השני, מלך ספרד. באותה שנה הוזמן על ידי וילם הראשון, נסיך אורנז' למלוך על הפרובינציות המאוחדות שחתמו על ברית אוטרכט כדי להתגונן בפני הספרדים. אולם הפרובינציות של זילנד ושל הולנד סירבו להכיר בריבונותו משום שהיה צרפתי קתולי. הוא הגיע לאנגליה כאורחה של המלכה, אך הפרוטסטנטים האנגלים התנגדו לו בגלל אותן סיבות. לבסוף החליטה המלכה שלא להינשא לו, וב-10 בפברואר 1582 הגיע להולנד והתקבל על ידי וילם הראשון מאורנז'.
ב-18 בינואר 1583 נכנס פרנסואה עם צבאו לעיר אנטוורפן באמתלה של מצעד צבאי. אך אזרחיה הפלמים של העיר, ששנאו את הצרפתים, פתחו במתקפה כדי לגרש את הצרפתים ממנה. פרנסואה נמלט על נפשו אחרי שרוב צבאו הושמד. הוא שב לצרפת, אך נפטר ב-1584 אחרי שחלה במלריה, או בשחפת.
לאחר מותו של פרנסואה, דוכס אנז'ו, הפך אנרי מלך נווארה מבית בורבון ליורש העצר, משום שלמלך אנרי השלישי לא היו צאצאים.
תהליכון
תהליכון (באנגלית: Thread of execution, או בקיצור: Thread) ולעיתים חוט, פתיל ריצה או נים הוא מושג במדעי המחשב המשמש במערכות הפעלה כדי לתאר הקשר ריצה במרחב כתובות.
מערכות הפעלה מודרניות מאפשרות לנהל במסגרת ריצה של תהליך (Process) מספר תהליכונים הרצים במקביל במרחב כתובות אחד. במערכות אלו כל תהליך חדש מתחיל את ביצועו באמצעות 'תהליכון ראשי' אשר עשוי בהמשך ליצור תהליכונים נוספים. מנגנון הריצה באמצעות תהליכונים מאפשר לספק למשתמש במערכת ההפעלה מהירות תגובה ורציפות פעולה כאשר התהליך (יישום) מבצע כמה משימות במקביל.
ריצה במקביל.
במחשבים בעלי מעבד בודד אין למעשה ריצה של קוד במקביל, כך שתחושת המקביליות מתקבלת באמצעות קפיצה מריצה בהקשר של תהליכון אחד לריצה בהקשר של תהליכון שני. קפיצה זו, המכונה החלפת הקשר (Context switch), מבצעת מעין צילום מצב של המעבד (אוגרים וכדומה) לפני נטישה של תהליכון מסוים כדי לאפשר מעבר לתהליכון אחר וחזרה לתהליכון הקודם בהמשך. פעולת החלפת ההקשר היא פעולה יקרה יחסית מבחינת זמן עיבוד ועל כן משתדלים מפתחי מערכות הפעלה לשפר את זמן ההחלפה ואף לשלב אלגוריתמי ייעול לצמצום מספר ההחלפות.
מימושים.
ניתן לממש תהליכונים ברמת הליבה (Kernel-level) או ברמת המשתמש (User-level):
שחין
פתיל
פתיל (מדעי המחשב)
ארבה (פירושונים)
Solid state drive
Solid-State Drive, או בראשי תיבות SSD (בעברית, על פי האקדמיה ללשון: כונן שבבי), הוא אמצעי לאחסון מידע המופיע בכמה צורות:
SSD מורכב משבב זיכרון בתוספת בקר שנועד לנהל את זרימת הנתונים בין כונן האחסון לבין המחשב, ללא חלקים מכניים נעים.
מטרתם של זיכרונות אלו לשמש תחליף לדיסק קשיח (HDD). מהירותם נובעת מכך שהם, כאמור, אינם מכילים חלקים נעים ולכן זמן הגישה לנתונים קצר משמעותית. כמו כן, צריכת החשמל שלהם לרוב נמוכה יותר (למעט כונני SSD בעלי ביצועים גבוהים במיוחד), משקלם קטן יותר, והם אינם מרעישים בכלל. בנוסף, תכונה זו מגדילה את אמינות הכונן (למשל הוא לא ניזוק ממכות, רעידות ונפילות, ואיננו רגיש לשדות מגנטיים כמו דיסק קשיח).
למרות היתרונות, מחיר אחסון הנתונים עבור כל מגה בייט גדול יותר לעומת דיסק קשיח, הקיבולת המקסימלית קטנה יותר, ובמקרים מסוימים (במיוחד בגלל הגבלת מספר הפעמים שניתן לכתוב לאותו מקום בשבבי זיכרון הבזק וכן רגישות לניתוק אספקת החשמל במהלך כתיבה לשבב) אורך חיי ההתקן עשוי להיות קצר יותר משל דיסק קשיח. כדי לאפשר שילוב כונני SSD במערכות שנבנו במקור לדיסקים קשיחים, SSD מדמה דיסק קשיח באמצעות מנגנון וירטואליזציה ממוחשב המותקן בבקר שלו.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 התרחב השימוש בכוננים מסוג זה בגלל ירידת מחירם, הגדלת השימוש במחשבים ניידים, הגדלת הקיבולת שלהם והשאיפה ל"מיחשוב ירוק".
SSD לעומת כונן מגנטי.
היתרון המרכזי של SSD הוא מהירות קריאה/כתיבה גבוהה יותר משל כונן מגנטי. הסיבה העיקרית לכך היא שפעולת ה"חיפוש ("Seek") ההכרחית של ה"זרוע" בכוננים מגנטיים - נחסכת (פעולת החיפוש היא הבאת ראש הקריאה/כתיבה מעל הסקטור עליו ממוגנט המידע, והמתנה לסיבוב הדיסק עד שהנקודה המדויקת עם המידע תגיע אל מתחת לראש). פעולה זו נחסכת ב-SSD בו לא קיים כלל ראש קריאה/כתיבה ודיסק מסתובב.
יתרונות נוספים של SSD:
מאז השקתם ולמרות הירידה במחירם עם השנים, כונני SSD עדיין (נכון ל-2020) יקרים יותר מדיסקים מגנטיים ביחס של מחיר ליחידת זיכרון.
כמו כן, היות שכונני SSD משתמשים על פי רוב בשבבי זיכרון הבזק, חסרונות ההחסנים הניידים (דיסק און קי) קיימים גם בכונני SSD, לרבות בלאי מצטבר כתוצאה מכתיבה מתמשכת בכונן, חיסרון ההולך ונעלם עם ייצורם של כוננים חדישים המסוגלים לעמוד בעבודה אינטנסיבית ולהגיע לסכום כתיבת נתונים מצטבר של מאות טרה-בית (TB) לפני שמתגלים בהם סימני גסיסה. כמו כן הם מועדים יותר לפורענות מדיסקים קשיחים מכניים באירועי הפסקת חשמל או בכיבוי לא מסודר של המחשב בזמן כתיבת נתונים בכונן.
מקומו של Solid State Drive במדרג הזיכרון.
בעולם המחשוב קיים מדרג בין אמצעי אחסון שונים במערכות מחשב, כשהזיכרונות הגבוהים בהיררכיה מאופיינים במהירות גישה גבוהה, נפח קטן ועלות גבוהה. ככל שיורדים בהיררכיה גדל הנפח וקטן המחיר לגודל זהה של אחסון נתונים. הזיכרון המהיר ביותר נמצא במעבדי המחשב עצמם, אחריהם סוגים שונים של זיכרון-Cache ולבסוף והזיכרון המרכזי במחשב, כאשר ההבדל ביניהם נגזר משני משתנים: מהירות הגישה, ובעיקר מהירות הכתיבה והקריאה.
בנוסף למדרג הזיכרון הפנימי, קיים מדרג דומה בין אמצעי אחסון חיצוניים - דיסקים, קלטות וכולי. הדיסקים מחולקים לקבוצות טכנולוגיות שונות כשהמהירות יותר הן כמובן היקרות יותר. קלטות נמצאות במקום נמוך יותר בהיררכיה ומשמשות לרוב לצורך גיבוי.
דוגמאות שימוש ב-SSD כוללות:
שימוש יעיל ב-Solid State Drive.
נושא השילוב היעיל של SSD רלוונטי במערכות בהם קיימים גם כוננים קשיחים וגם כונני SSD, בדומה לתהליכי התייעלות במעברים קודמים בין טכנולוגיות אחסון שונות (לדוגמה מקלטות אחסון לדיסקטים, ומדיסקטים לדיסקים קשיחים, וכולי). עקרונות שימוש יעיל בכונני זיכרון אלה אינם שונים מעקרונות השימוש הנכון בכל אלמנט אחר הנמצא בהיררכיית הזיכרונות. הרעיון המרכזי הוא למקסם תועלת באמצעות מיטוב של יחסי עלות-תועלת. נתונים חשובים, שהשימוש בהם רב או שהשפעתם שלהם על ביצועי המחשב גבוהה במיוחד - מאוחסנים ברמות גבוהות של ההיררכיה; ככל שחשיבות מהירות אחזור המידע ועדכון הנתונים קטנה, אפשר למקם אותם ברמות נמוכות יותר של ההיררכיה, כשהשפעתם נמוכה יותר על ביצועי המערכת. על פי עיקרון זה, קובצי נתונים המתאימים לאחסון ב-SSD עשויים להיות קובצי מערכת ההפעלה וקובצי תשתיות אחרות, כמו אינדקס של בסיס נתונים או קבצים חשובים במיוחד של מערכות קריטיות בארגון. תהליך המיטוב אינו תהליך סטטי חד-פעמי ולכן נדרשות איטרציות רבות של תהליך זה. במקרים רבים ניתן לבצע תהליכים אלה באמצעות מוצרי תוכנה ייעודיים, תוך חיסכון של ביצוע ידני.
התממשקות SSD עם המערכת המארחת.
התממשקות כונן ה-SSD עם המערכת המארחת מנוהלת על ידי בקר SSD. הבקר מכיל מעבד משובץ המריץ קוד קושחה, ולו חשיבות בביצועי ה-SSD. הבקר אחראי בין היתר למיפוי בלוקים פגומים, לניהול זיכרון מטמון של קריאה וכתיבה, הצפנה, זיהוי ותיקון שגיאות, איסוף אשפה וכולי.
ההתממשקות הפיזית בין ה-SSD למערכת המארחת עשויה להיעשות בתקנים שונים: Serial attached SCSI, Serial ATA ו-mSATA, PCI Express , M.2, U.2, Fibre Channel, USB ו-Parallel ATA.
התקני SSD תומכים במספר ממשקי התקן לוגי, כדוגמת ATAPI, Advanced Host Controller Interface (AHCI), NVM Express (NVMe), וממשקים קנייניים אחרים. ממשקי ההתקן הלוגי מגדירים את הפקודות המשמשות את מערכת ההפעלה כדי לתקשר עם ה-SSD.
Hemiechinus auritus
צפחה
צפחה היא סלע מותמר בעל קשיות בינונית הנוצר בהתמרה בדרגה גבוהה, בתנאי טמפרטורה ולחץ גבוהים כתוצאה מקבורה בעומק רב או לחצים טקטוניים. גבישיה בינוניים עד גסים וערוכים במבנה שכבות הנקרא "מרקם צפחתי". בשל מבנה זה נוטה הצפחה להתפצל לפתיתים או ללוחות, ומישורי הפצילות שלה מחוספסים. סוגים אחדים של צפחות מכילים פורפירובלסטים, למשל של גארנט.
מקור השם הלועזי, schist, ביוונית עתיקה: σχίζειν, ומשמעותו סדק, פיצול, הפרדה.
סלעי צפחה מצויים במקומות רבים בעולם ושכיחים מאוד גם באזור אילת (בנחל שלמה) ובדרום סיני, ולרוב משמשים לבנייה.
סלעי המקור.
סלעי המקור מהם נוצרה צפחה עשויים להיות פלוטוניים כגון גרניט וסיאניט, געשיים כגון בזלת, משקע כגון אבן חול, אבן בוץ ואבן גיר, ואף סלעים מותמרים אחרים כגון לווחה. דרגת ההתמרה תלויה ברמת ההתכה וההתגבשות מחדש של סלעי המקור: ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר נגרמים אובדן של חלק מתכולת המים והיווצרות גבישים גסים יותר.
דרגת התמרה גבוהה גורמת לגבישי הנציץ, ההורנבלנדה ושאר גבישי המינרלים המוארכים והשטוחים להתארגן במבנה שכבתי. לפחות 50 אחוזים מגבישי המינרלים בצפחה מסודרים במבנה כזה. סידור שכבתי של פחות מ-50 אחוזים הופך את הסלע לגנייס. ככל שהלחץ גדול יותר, כן חזקה ההיערכות בשכבות.
זיהוי סלעי המקור.