בינואר 1887 קומודור פרי אוונס נכנס לתפקידו כשריף של מחוז אפאצ'י, אריזונה. הוא שלח שניים מאנשיו לעצור את אייק קלנטון. קלנטון היה מי שבגללו נערך קרב האקדחים באו. קיי. קוראל ומאוחר יותר הוא הוביל את המארב שבו ירה בוירג'יל ארפ. ואייט ארפ חיפש את אייק קלנטון על מנת לנקום בו, אך מעולם לא מצא אותו - אייק עבר צפונה לאפאצ'י כדי להמשיך לשדוד ולהרוג. שני סגניו של אוונס הרגו את אייק קלנטון; פיין קלנטון נעצר. שלושה חברי כנופיה נוספים נהרגו; כנופיית קלנטון נמחקה. ואז הפנה שריף אוונס את תשומת לבו למשפחת בלווינס, כנופיית שודדים אחרת במחוז. ביוני 1887 אבדו עקבותיו של בלווינס, קרוב לוודאי שנהרג בידי כנופיית טוקסברי איתה היה לו סכסוך דמים. בניו של בלווינס חיפשו את אביהם, ובאוגוסט, האמפ בולינס ואדם נוסף נהרגו בידי טוקסברי. עקב כך, אנדי בלווינס (הידוע גם בשם קופר) טמן מארב והרג את ג'ון טוקסברי ואת ביל ג'ייקובס כנקמה. בלווינס חזר לביתו שבהולברוק, שם התרברב על מעשה ההרג שביצע. שריף אוונס הוציא צו מעצר כנגד אנדי בלווינס (קופר) בגין גנבת סוסים, ועל כן נסע להולבוק ב-2 בספטמבר 1887. בעברו, שריף אוונס צד תאואים עבור חברת הרכבות והיה מסוגל לירות ברובה בדיוק רב. כשהוא מחזיק ברובהו בידיו, השריף דפק על דלתו של בלווינס. אנדי בלווינס ענה לקריאה בדלת כשהוא אוחז בידו באקדח. השריף אמר לו לצאת החוצה, ושיש לו צו מעצר נגדו. בלווינס סירב וניסה לסגור את הדלת. אוונס ירה ברובהו מהירך שלו דרך הדלת, ופגע באנדי בלוינס בבטן. אחיו למחצה של אנדי, ג'ון בלווינס, שלף אקדח דרך הדלת וירה לעברו של השריף. הוא החטיא ואוונס ירה בג'ון בלווינס בזרועו. אוונס ראה את אנדי בלווינס דרך החלון, מנסה לירות בחזרה. אוונס ירה דרך הקיר, פגע באנדי בירך הימנית - הוא מת באותו לילה. מוס רוברטס, שהתארח בבית המשפחה, קפץ מחלון צדדי כשהוא אוחז באקדח. שריף אוונס ירה בו בגבו ובחזהו והרג אותו. סמואל יוסטון בלווינס, בן חמש-עשרה, רץ מהדלת הקדמית, עם אקדחו של אחיו, וצעק "אני אתפוס אותו". אמו רצה אחריו. אוון ירה וסם נפל לאחור, גוסס בזרועות אמו. הקרב נמשך פחות מדקה אחת והפך את אוונס לאגדה. בתוך שמונה חודשים שריף אוונס הצליח לפטור את מחוז אפאצ'י משתי כנופיות ידועות לשמצה של שודדים ורוצחים.
ביצירות ספרותיות וקולנועיות רבות מסוגת המערבון, הילידים האמריקאים מוצגים לעיתים קרובות כפראים, שנקלעים לעימותים ולמאבקים תכופים כנגד אקדוחנים ומתיישבים לבנים. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית (1894), 19,000 גברים, נשים וילדים לבנים נהרגו, ובין 30,000 ל-45,000 אינדיאנים נהרגו, במהלך מלחמות האינדיאנים. לאורך ההיסטוריה, אקדוחנים נלחמו באינדיאנים. בילי דיקסון, למשל, ידוע כמי שביצע ירי צלפים מהטווח הארוך ביותר המתועד, כאשר ירה ברובהו והרג אינדיאני רכוב על סוס במרחק של כקילומטר וחצי, במהלך תקרית בקרב השני של אדובי וולס, טקסס.
גנרל ג'ורג' פטון עצמו ניהל קרב יריות כשהיה סגן צעיר ורדף אחרי פנצ'ו וייה בכל רחבי מקסיקו הצפונית ב-1916. פטון, יחד עם עשרה גברים, נשלחו לחוות סן מיגליטו כדי לחפש את וייה, שפשט לאחרונה על העיר קולומבוס, ניו מקסיקו. פטון מיקם את אנשיו ליד השער הדרומי ועשה את דרכו אל השער הצפוני, כששלושה מאנשיו של וייה נכנסו לחווה רכובים על סוסים. פטון שלף את אקדח הקולט פיסמייקר שלו, שהיה מיושן, וירה בשני אנשים. האיש הראשון נפצע אנושות בחילופי הירי וניסה לשלוף את אקדחו לפני שפטון הרג אותו ביריה אחת. אחרי שהחיילים שלו הורידו את הפושע הנותר, קשר פאטון את שלושת האנשים המתים אל מכסה המנוע של מכוניתו והסיע את הגופות בחזרה למפקדו.
דו-קרב מפורסמים.
המראה של שני אקדוחנים בעלי מוניטין אלים, היוצאים זה מול זה לדו-קרב ברחוב, שבו כל אחד שולף את האקדח שלו ומנסה להרוג את האחר, היא המצאה הוליוודית. עם זאת, דו-קרב כן התרחשו בחיים האמיתיים של המערב הפרוע (אם כי לעיתים רחוקות), ועל כן הם אינם לגמרי מיתוסים בדיוניים. על פי עדויות על קרבות שכאלו, הם החלו לראשונה בדרום ארצות הברית, על ידי מהגרים שחצו את הגבול האמריקאי. הדו-קרב היה דומה בצורתו ל-""Code duello" - אמצעי רשמי יותר של יישוב סכסוכים בין שני ג'נטלמנים החמושים בחרב או באקדח, שמקורותיו בטקסי האבירות האירופאית. במחצית השנייה של המאה ה-19, מספר מצומצם של אמריקאים עדיין היה מעורב בדו-קרב כאמצעי לפתרון בעיות, כאשר הדו-קרב הפך לנחלת העבר בארצות הברית כבר בראשיתה של המאה ה-20. בספרו "Southern Honor: Ethics and Behavior in the Old South"", מתאר הסופר וויאט-בראון את הדו-קרב של המערב הישן של אמריקה כ-"מסורת", שעיקר השימוש בה נעשה על ידי בני-נוער, לצורך יישוב סכסוכים או שיפור במעמדם החברתי.
הדו-קרב המתועד המפורסם ביותר התרחש ב-21 ביולי 1865, בספרינגפילד, מיזורי. בין ביל היקוק הפראי לדייוויס טוט פרץ ויכוח בעקבות משחק קלפים והם החליטו לערוך דו-קרב בשעה 18:00. נוכחותו החמושה של ביל גרמה לקהל להתפזר אל עבר בניינים סמוכים, על מנת לתפוס מחסה, וטוט נשאר לבדו בפינה הצפונית-מערבית של כיכר העיר. כשהיו במרחק של כחמישה מטרים זה מזה, שני הגברים שלפו את אקדחיהם וירו באותו זמן, אך היקוק הצליח לירות בטוט בליבו, בעוד הירי של טוט החטיא את היקוק. זו הייתה הדוגמה המתועדת הראשונה של שני גברים שלקחו חלק בדו-קרב של שליפת אקדחים. בחודש שלאחר מכן היקוק זוכה לאחר שטען להגנה עצמית. הסיפור אודות דו-קרב זה פורסם לראשונה במאמר ב-"Harper's Magazine" בשנת 1867, והפך לנדבך חשוב ב-"אגדות העם" אודות אקדוחני המערב הפרוע.
איש החוק המפורסם ואייט ארפ הודה כי השתתף פעם אחת בדו-קרב, במהלך מסע הנקמה שלו. בעוד ארפ וחברותו עברו במעבר הדרומי של הרי דראגון שבאריזונה, הם מצאו שם פורע חוק אחד בשם "צ'רלי האינדיאני" קרוז ("Indian Charlie Cruz"). על פי אחד הדיווחים, לאחר שהחבורה זיהתה את קרוז, הם החלו לרדוף אחריו וכתוצאה מכך התחיל קרב היריות. החבורה הצליחה ללכוד את קרוז והוא הודה בכך שנטל חלק ברצח של מורגן, אחיו של ויאט, ושהוא הפליל במעשה את סטילוול, האנק סווילינג, קרלי ביל וג'וני רינגו כשאר הרוצחים של מורגן. בזמן זה, וויאט התיר לקרוז לשמור על אקדחו על מנת "לתת לו הזדמנות להילחם כמו גבר". אחרי ההודאה, וויאט אמר לקרוז לשלוף את נשקו, ובכך הזמין אותו לדו-קרב. חבורתו של ארפ ספרה עד שלוש, ולאחר מכן ווייט ירה בקרוז.
"דו-קרב לנגפורד - פיל" היה ב-22 ביולי 1867 בין האקדוחנים ג'ון בול ולנגפורד פיל.
דוק הולידיי עצמו היה מעורב בדו-קרב במסבאה בלאס וגאס, ניו מקסיקו. לאחת מהנשים שעבדו שם היה חבר לשעבר בשם מייק גורדון, שזה עתה השתחרר מהצבא. גורדון רצה שהיא תפסיק לעבוד במקום. כאשר היא אמרה לו להשאיר אותה לבדה, הוא כעס, יצא מן המסבאה והחל לירות בחלונות באקדחו. בעוד כדורים נורים לעבר המסבאה, דוק לקח לידיו את אקדחו ויצא החוצה. גורדון החל לירות לעברו אבל החטיא. הולידיי שלף אז את אקדחו וירה ירייה אחת מטווח רחוק בגורדון. אחר כך הוא חזר למסבאה. גורדון מת למחרת והולידיי ברח. אירוע נוסף המיוחס לדוק הולידיי הוא ירי של אקדח מתוך ידיו של מילט ג'ויס, בעלים של מסבאה, שנופף באקדחו לעברו של הולידיי.
דו-קרב ידוע נוסף במערב הפרוע התרחש בפורט וורת', טקסס, וידוע בשם "הדו-קרב בין לוק שורט לבין ג'ים קורטרייט". ג'ים קורטרייט היה מנהל חברת אבטחה שסיפקה "שירותי הגנה" עבור מסבאות בהן התקיימו הימורים תמורת חלק הרווחים שלהם. באותו הזמן, לוק שורט, חבר לשעבר של קורטריט, ניהל את מסבאת "הפיל הלבן" וג'ים רצה ששורט ישכור את שירותיו, אך שורט סירב. ב-8 בפברואר 1887 התעמתו השניים, יחד עם בט מסטרסון לצידו של שורט. העימות הפך לדו-קרב. הם שלפו את אקדחיהם מטווח קצר, שורט ירה ראשון, ופגע באגודלו של קורטרייט. קורטריט ניסה להחליף את האקדח מידו הפצועה אל השנייה, אך הוא היה איטי מדי. שורט ירה שוב, פגע בחזהו והרגו.
הדו-קרב במסבאת "Long Branch", שבדודג' סיטי, קנזס, בה היו מעורבים ליווי ריצ'רדסון, צייד באפלו, ופרנק לאבינג, מהמר מקצועי, התרחש ב-5 באפריל 1879. בעוד פרנק ישב ליד שולחן ארוך במסבאה, ריצ'רדסון הגיע למקום, הסתובב והתיישב ליד אותו שולחן. ריצ'רדסון פיתח חיבה כלשהי לאשתו של לאבינג, מאטי, והשניים החלו להתווכח עליה. השניים נשמעו מדברים בקול נמוך. אחרי השיחה, ריצ'רדסון שלף את אקדחו, ולאבינג, בתגובה, שלף אף הוא. בעקבות הירי, המסבאה התמלאה בעשן. המרשל של דודג' סיטי צ'רלי באסט, שהיה במסבאה סמוכה, שמע את היריות ורץ למקום. שני הגברים עדיין עמדו זה מול זה, אם כי בשלב זה ריצ'רדסון כבר ירה חמש יריות מהאקדח שלו, בעוד אקדחו של לובינג התרוקן מתחמושת. סגן השריף דאפי הושיב את ריצ'רדסון על כיסא ולקח את האקדח שלו, בעוד בסט מפרק את לאבינג מנשקו. ריצ'רדסון קם ממקומו והתחיל ללכת לעבר שולחן הביליארד, ונפל על הרצפה כשהוא ירוי בחזהו. פרנק לאבינג, שרק נשרט בידו, נלקח מיידית לכלא. יומיים לאחר מכן, חוקר מקרי המוות קבע כי ההרג היה להגנה עצמית ולאבינג שוחרר מיד.
ב-9 במרץ 1877, המהמרים ג'ים לוי וצ'רלי הריסון התווכחו על משחק קלפים במסבאה בשאיין, ויומינג. בעקבות הוויכוח הם נפגשו בסמטה, הריסון ירה ראשון, אבל החטיא. לוי כיוון את אקדחו ופגע בהריסון, שמת כעבור שבוע.