סלונינוס נשלח לגאליה כנציג הכתר הרומי בפרובינקיה, הוא ישב בעיר המרכזית קלן תחת חסותו של הפריפקטוס פרטוריו (לטינית: praefectus praetorio) (מושל) סילבנוס.
מהלך זה של מינוי סלונינוס ואחיו כקיסרים ושליטים מיועדים תחת שרביטו של אביהם גליאנוס שהחזיק את מושכות השלטון כאוגוסטוס ביחד עם הסב ולריאנוס, נועד ככל הנראה לבנות יש מאין ולהבטיח המשכיות של שושלת מלוכה בעידן של אי יציבות פוליטית שאפיין את האימפריה הרומית במאה השלישית לספירה. מהלך מסוג זה הושלם בהצלחה שלושים שנה מאוחר יותר על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס שהצליח לייצב את הקיסרות וזכה לשם טטררכיה, על פי הסדר הזה נוהלה האימפריה על ידי ארבעה אנשים: שני שליטים ראשיים (אוגוסטי) ולכל אחד סגן (קיסר). הארבעה מחלקים ביניהם את השלטון גם מבחינה טריטוריאלית. עם פרישתו של אחד האוגוסטי אמור סגנו לתפוס את מקומו באופן אוטומטי ולמנות לעצמו סגן קיסר.
בשנת 259 גברו הלחצים על האימפריה והחלוקה המלכותית עמדה למבחן, בשנה זו נאלצו הרומאים להילחם במספר חזיתות, הקיסר ולריאנוס ניהל מערכה מול האימפריה הסאסאנית שעתידה להחרט בהיסטוריה הרומאית כקטסטרופה בעוד הקיסר גליאנוס מפקד על הצבא הרומי בחזית הדנובה מול פלישה רחבת היקף של שבטים אלמאנים שחדרו אל תוך איטליה. אי הוודאות הביאה למרידות בתוך הפרובינציות ובשנת 260 מרד הצבא הרומי בגאליה תחת פיקודו של פוסטומוס, מנאמני גאלוס כנגד משפחת המלוכה. במאבק שהתפתח נלכדו סלונינוס וסילבנוס עם מספר יחידות נאמנות בתוך העיר קלן שהושמה במצור מבלי תקווה לחילוץ. במהלך המצור, כנראה מתוך תקווה לעורר את נאמנות הצבא הרומי בגאליה הכריזו נאמני סלונינוס עליו כאוגוסטוס אך המהלך לא הצליח לשנות את מאזן הכוחות ומהלך המלחמה. לאחר כחודש של מצור עיקש נתפס סלונינוס על ידי תושבי קלן ונמסר עם סילבנוס לידי צבאו של פוסטומוס ושניהם נרצחו על ידי החיילים.
פוסטומוס שבשלב זה הוכרז כקיסר על ידי החיילים תחת פיקודו הביע את צערו על מות הקיסר הצעיר ומאוחר יותר הקים קשת ניצחון לציון ניצחונו.
עזרא ברנע
עזרא ברנע (נולד ב-1935) הוא איש חינוך ומוזיקאי, פייטן וחזן מומחה בסוגת החזנות הספרדית, מייסד "בית הספר המרכזי לחזנות ולשירה יהודית" ו"הוועד להוצאת כתביו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל". בין השנים 1985–2009 שימש כמנהל "מכון רננות". בשנת 2009 קיבל את אות יקיר העיר ירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בשכונת הבוכרים שבירושלים בשנת 1935 לנחמיה עזרא מזרחי. השם "ברנע" הוא ראשי תיבות שמו של אביו, בר נחמיה עזרא.
בצעירותו למד בבית הספר היסודי "תלמוד תורה מזרחי" ובהמשך עבר לבית הספר "אלומה". מגיל צעיר שימש כחזן, והתוודע למסורות התפילה והפיוטים של יהודי ירושלים.
בשנת 1948 החל ללמוד בישיבת "שערי ציון" אצל הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ובסיום לימודיו התגייס לצה"ל. כשסיים את שירותו בצה"ל החל לעסוק בחינוך, ושימש כמנהל בתי ספר בחבל עדולם.
בשנת 1962 חזר לירושלים ומונה לשמש כסגן מנהל בית הספר "ענף החיים". בשנת 1967 מונה לשמש כמנהל בית הספר "מוריה".
בשנת 1985 מונה לשמש כמנהל מכון "רננות״ - המכון למוזיקה יהודית בירושלים, ושימש בו גם כמורה לחזנות בהתנדבות. במקביל ייסד במסגרת המכון את "בית הספר המרכזי לחזנות ולשירה יהודית" בירושלים, בבת ים ובערים נוספות, והקפיד ללמד בו את מסורות התפילה והפיוט השונות, בשילוב מזרח ומערב.
בשנת 1987 יזם את מפעל התיעוד, השימור וההצלה של המסורות המוזיקליות של 27 עדות ישראל השונות. נכון לשנת 2009 נצברו בו כ-45 אלף פריטים, וראו אור 150 אלבומים בתקליטורים ובקלטות.
במקביל לעבודתו במכון רננות, הרצה בהתנדבות בחוגים ברחבי הארץ, וייסד את הוועד להוצאת כתביו של הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
היכרותו עם הרב עוזיאל החלה כשהיה בן 13, כשהרב הזמינו ללמוד בישיבתו, על אף גילו הצעיר. בשנתיים האחרונות לחייו של הרב עוזיאל, ברנע היה מגיע מדי יום לביתו של הרב ומעתיק מכתב ידו של הרב את ספרו "הגיוני עוזיאל".
במסגרת הוועד שייסד, נכון לשנת 2016, הוצאו לאור 33 כרכים מעזבונו של הרב, והופקו שני סרטים על חייו.
במשך כ-30 שנים שימש כחזנו של הרב מרדכי אליהו בבית הכנסת "היכל יעקב" בירושלים, והמשיך למלא תפקיד זה גם לאחר פטירת הרב.
בשנת 2009 הוענק לו עיטור אות יקיר העיר ירושלים, בגין: עבודתו החינוכית, תרומתו לתרבותה של העיר ומפעל התיעוד, הפרסום וההנחלה של מסורותיהן המוזיקליות של עדות ישראל.
מתוך שהותרה לצורך הותרה שלא לצורך
מתוך שהותרה לצורך הותרה גם שלא לצורך או כלל מתוך, הוא כלל הלכתי שתוקפו מסברת חז"ל בדברי התורה, שמכוחו הותרה עשיית מלאכות ביום טוב גם כשאינן לצורך אוכל נפש, אלא לצורך אחר של יום טוב.
מקור ההיתר.
מקור ההיתר נמצא במשנה מסכת ביצה וכן בגמרא שם: ובגמרא שם, נחלקו האמוראים במה נחלקו בית שמאי ובית הלל במשנה לעיל: העולה מהגמרא הנ"ל, שרב יוסף דוחה את הצעתו של רבה, שנחלקו בענייני עירוב ומלאכת הוצאה ביום טוב, ואומר שנחלקו בדין "מתוך". וכן המסקנה העולה מהגמרא, כדברי רב יוסף. רב יוסף הוכיח לרבה שאם אכן נחלקו בית שמאי ובית הלל בענייני עירוב והוצאה אם נוהגים בהם ביום טוב, היה צריך לכתוב את המחלוקת באבנים ודומיהן שאין בהם צורך יום טוב, וכיון שלדעת בית הלל אין איסור של עירוב והוצאה, גם זה מותר. אלא, שהמשנה הביאה אך ורק דוגמאות שיש בהם צורך יום טוב, ואם כן, הם נחלקו בסברת "מתוך", האם התורה התירה או לא.
גדרי ההיתר.
בית הלל סוברים שהתורה התירה ביום טוב מלאכות לצורך אוכל נפש שנאמר: . אמנם למדו חכמים שיחד עם ההיתר לעשות מלאכות מסוימות לצורך אוכל נפש, התירה התורה לבצע את אותן המלאכות גם עבור צרכים אחרים שיש לאדם ביום טוב, משום שכאשר התורה התירה ומצד שני לא הגבילה את האיסור לכך אין הוכחה לכך שהתורה אסרה גם בדברים שאינם אוכל נפש ממש. אולם מלאכות שאינן קשורות להכנת מאכלים, אלא מלאכות אחרות שאין יסודם אוכל נפש, לא הותרו כלל ביום טוב, שנאמר: .
דוגמאות להיתר 'מתוך'.
דוגמאות למלאכות שונות שהותרו עבור כלל צורכי יום טוב מאחר שהותרה לצורך אוכל נפש:
באלו מלאכות חל כלל "מתוך".
בדברי הרמב"ם נזכר הכלל בפירוש רק ביחס למלאכת הוצאה מרשות לרשות, ולא ביחס לאף מלאכה אחרת. אף על פי כן, לדעת רוב הפוסקים, כל מלאכה שעיקרה לצורך אוכל נפש חל עליה דין 'מתוך', וכפי שסיכם המאירי: .
ולדעת בעלי התוספות דין "מתוך" תקף גם ביחס למלאכות שעיקרן לא לצורך אוכל נפש אך לעיתים משמשות לצורך אוכל נפש, כגון מלאכת בונה, שאף שעיקרה אינו לצורך אוכל נפש, מאחר שבכלל המלאכה כלול גם איסור גיבון גבינה, מתוך שהותר לגבן לצורך אוכל נפש, כך הותר לבנות בית שחרב ביום טוב אם זה לצורך יום טוב, אלא שלמעשה הדבר אסור משום עובדין דחול.
מאידך, לדעת הלבוש ועוד אחרונים דין "מתוך" חל רק במלאכות הוצאה והבערה.
גם מלאכות שלא הותרו לגמרי ביום טוב, כגון מלאכות טוחן ובורר (שהותרו רק באופן ביתי), הותרו בכלל 'מתוך'.
מלאכה שאינה לצורך יום טוב כלל.
כאשר מלאכה שהותרה ביום טוב נעשתה שלא לצורך, כגון שמטלטל דבר מה ברשות הרבים ללא תועלת או שמבעיר אש ללא תכלית, נחלקו הראשונים האם עבר על איסור, ומהי חומרתו. לדעת רוב הראשונים עבר על איסור מדאורייתא, לשיטת רש"י האיסור מדרבנן, ויש שיטה יחידה בדעת רש"י שאין איסור כלל. לכל הדעות, עשיית המלאכות לצורך, נכרי, ובהמה, ושריפת קדשים - אסורה מהתורה.
שיטת רש"י.
כתב רש"י
בדעת רש"י רבים סוברים שהתיר רק מדאורייתא שלא לצורך כלל. ויש סוברים שרש"י התיר לגמרי.
בעלי התוספות והרשב"א הקשו כמה קושיות על רש"י, ולמסקנה הם סוברים כדעת רוב הראשונים שהאיסור מדאורייתא.
שיטת הרמב"ם.
לשון הרמב"ם: ובאר המגיד משנה שם:לדעתו, מצד איסור הוצאה מותר שלא לצורך כלל, מכיוון שסברת מתוך רק עוקרת את האיסור מהתורה אך חז"ל אסרו דבר זה משום טרחא שלא לצורך.
אולם לדעת ה"בית יוסף", הרמב"ם סובר שמצד איסור הוצאה שלא לצורך יש איסור מדרבנן:
ולדעת הפרי חדש, מה שהתיר הרמב"ם לטלטל קטן וספר תורה, הוא משום שיש בהם צורך קצת. אבל גם הוא יודה שאם הוציא מרשות לרשות שלא לצורך כלל, יעבור באיסור תורה.
פסיקת ההלכה.
לשון רבי יוסף קארו בשולחן ערוך: יש אומרים שכוונתו להתיר אפילו שלא לצורך כלל. ודעת אחרונים רבים שהואיל ובספרו הנוסף 'בית יוסף' כתב בדעת הרמב"ם שהאיסור מדברי חכמים, כך גם דעת ה'שולחן ערוך' עצמו. ויש מי שאומר שמאחר ובבית יוסף הזכיר גם את דעת הר"ן (הנזכר) שמדבריו משמע שמתיר אף שלא לצורך, נראה שלא רצה להכריע במחלוקת זו, ולכן גם בספר הפסיקה שלו, ה'שולחן ערוך', לא רצה להכריע בדבר.
מעבר לדיון בדעת ה'שולחן ערוך', למעשה רוב האחרונים הכריעו כרוב הראשונים שהאיסור מדאורייתא.
אמנם יש שפסקו שמעיקר הדין הלכה כפי הדעה המתירה הוצאה שלא לצורך כלל, וכפי שכתב רבי חיים בן עטאר בספרו 'ראשון לציון':. וכך פסק הרב עובדיה יוסף:: .
קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך
קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך (בגרמנית: Karl III. Wilhelm von Baden-Durlach; 16 בינואר 1679 - 12 במאי 1738), היה מרקיז באדן-דורלאך בין השנים 1709–1738.
ביוגרפיה.
קרל וילהלם נולד ב-16 בינואר 1679 בדורלאך, לפרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ולאוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה. קרל וילהלם למד באוטרכט, ז'נבה ולוזאן, ולאחר מכן טייל באנגליה, שוודיה ושווייץ.