רעיון ה"הלבנה" טמן בחובו את ההנחה כי הגזע הלבן עליון על פני גזעים אחרים וכי באמצעות נישואי תערובת יועברו תכונותיו החיוביות, התרבותיות והפיזיות כאחת, לשאר האוכלוסייה. המטרה בהלבנה לא הייתה לשיפור המעמד החברתי של צאצאי העבדים האפריקאים, אלא להפך, הומוגניזציה של האוכלוסייה ליצירת גזע דומיננטי. בשנות ה-60 האנתרופולוג מרווין הריס טען שבהיעדר הסכמות לגבי הגזעים בברזיל, אי אפשר היה לקטלג לפי הגזע. קביעה זו שמשה כסיבה רשמית לכך שמרשמי אוכלוסין בברזיל היו נערכים ללא קטגוריה של גזע. הסכמה על הגדרות ברורות לגזעים בברזיל נמנעה בעיקר על ידי שלטון הגנרלים שרצה לדכא כל מושג או הגדרה שמהווים תפיסה מנוגדת לזו של "הדמוקרטיה הגזעית". לטענת המצדדים בדמוקרטיה הגזעית כל ההבדלים בין בני גזעים שונים, כלומר הגזענות לכאורה, היו תלויים במצבם הכלכלי הירוד של הלא לבנים וגזענות לא הייתה סיבה בפני עצמה להבדלים אלה. נראה שחוסר העניין של השלטונות בהגדרות כאלה נבע מכך שאפילו הדיון היה לתועלת האפרו-ברזיליים באופן ישיר. מחקרים רבים הפריכו את אמיתותה של הדמוקרטיה הגזעית והצביעו על האופנים השונים בהם קיימת גזענות בברזיל. אף על פי כן המיתוס אודות קיומה של דמוקרטיה גזעית בברזיל עדיין נפוץ למדי בשיח העממי.
קטגוריות הצבע.
טלס מהמכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה מתייחס במאמרו- "גזע ואתניות בברזיל" (Race and ethnicity in Brazil) לקבוצות אתניות עיקריות במדינה, ומבחין בין חמש קטגוריות שונות של אתניות וצבע: ברנקו (לבן), פארדוס (חום), פרטו (שחור), אמארלו (צהוב) או אינדיקינא (אמריקאי-אינדיאני). המונח פארדוס התפתח בשנת 1940 במפקד בו אנשים התבקשו לציין מהו הצבע והגזע שלהם. כאשר שום מונח לא תאם במדויק את המוצא של חלק מהאנשים, הוסיפו את המונח פארדוס. מונח זה הפך לרשמי בשנת 1991 והגדיר אנשים שהיו יותר בהירים מהשחורים הברזיליים, אך הם לא ערבוב של שחור ולבן.
המערכת השנייה של טלס היא המערכת החברתית הפופולרית. שני סקרים של IBGE (מכון ברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה) שנעשו בהפרש של 20 שנה (סקר בשנת 1976 של משק הבית הלאומי "PNAD"וסקר התעסוקה לחודש יולי 1998 PME"") נותחו על מנת להעריך כיצד הברזילאים חושבים על עצמם במונחים גזעיים. ה- IBGE סבר שהנתונים עשויים לשמש לסיווג התיאורים במפקד, אך אף סקר לא הביא לשינויים בתיאורי המפקד. DATA FOLHA (מכון סקרים ברזילאי) ערכה גם היא מחקר בנושא זה. התוצאות של סקר זה שונות במידה מסוימת, אבל נראה שהן עולות בקנה אחד עם כמה מההנחות. הראשונה, כמות גדולה של מונחים גזעיים הנמצאים בשימוש בברזיל, מעידים על גמישות מחשבתית בנושא זה. בנוסף, סקר ה-PNAD ב-1976 מצא כי אנשים הגיבו לשאלת הגזע עם 136 מונחים שונים. סקר ה-PME ביולי 1998 מצא כי ישנם כ- 143 מונחים כך שרוב המונחים משמשים מספר נמוך של אנשים. טלס מציין ש-95% מהאוכלוסייה השתמשו באחד מששת המונחים השונים- פרטו, "מורנו-קלארו" (moreno-claro), פארדוס, בראנקו, נגרו ומורנו. אפשר לראות כי אף על פי שרוב האוכלוסייה משתמשת במונחים אלו, ישנה עליה במספר המונחים בין השנים 1976–1998 כלומר, התופעה מתרחבת. המונחים "אפרו ברזילאים" (Afro-Brazilian) ו"אפריקן ברזילאים" (African Brazilian) התפתחו גם הם, רק מאוחר יותר, על פי PNAD בשנת 1976 לא היה כל שימוש במונחים אלו. לעומת זאת, בשנת 1998 לפי PME 0.004% מהאוכלוסייה השתמשו במונח "אפריקן ברזילאים".
ההבדל הבולט במערכת החברתית הפופולרית הוא השימוש הנרחב במונח מורנו. זה מונח שקשה לתרגם לאנגלית, מאחר שהוא נושא בחובו משמעויות שונות. הוא נגזר מ"מאורוס" ( maurus) בלטינית. בכללי, נעשה שימוש מסורתי במונח זה שנועד להבחין בין אנשים לבנים עם שיער שחור, בניגוד ל-"רוויו" (ruivo )- ג'ינג'ים ו-"לוירו" (loiro)- בלונדינים. המונח נפוץ בנוסף עבור אנשים שחומים, שכן מאפיין זה קשור לעיתים לצבע שיער כהה. בהקשר הזה הוא מיושם כמונח לאנשים שזופים, ומתנגד בדרך כלל ל"פאלידו" (pálido) - חיוור ואמארלו -צהוב, כשבמקרה זה הוא מתייחס לאנשים שלא נחשפים לשמש לעיתים תכופות. לבסוף, המורנו נמצא בשימוש נרחב כאשר משתמשים במונחים פארדוס ופרטו בלשון נקייה.
המערכת השלישית עוסקת בתנועות השחורות ששילבו את הקבוצות פארדוס ופרטו לקטגוריה אחת של נגרו. עם זאת, עדיין ברור להן כי לא כל אדם ממוצא אפריקאי, הוא שחור. ידוע שלרבים מהברזילאים הלבנים יש שורשים אפריקנים (או אינדיאניים או שניהם). הנושא המרכזי של התנועות השחורות הוא לא תרבותי, אלא כלכלי: חבריה אינם מחפשים הזדהות תרבותית כביכול עם אפריקה, אלא רוצים לתקן את המצב של החיסרון הכלכלי, המשותף למי שאינו לבן (למעט אלה ממוצא מזרח אסיה) שתויגו לתוך הקבוצה נגרו.
חוקר הגנטיקה הברזילאי סרגיו פאנה (Sérgio Pena) ביקר את המשכיל האמריקאי אדוארד טלס מכיוון שהאחרון חיבר בין פרטו ופארדוס בקטגוריה משותפת. לפי פאנה, האנליזה הגנטית האוטוזומלית, היא מחקר שערכו באנשים אינדיבידואלים מריו דה ז'ינירו על הגנים שהועברו על ידי הכרומוזומים שלהם. הוא מראה כי אין הגיון לאחד את הפרטו והפארדוס באותה הקטגוריה. זאת מכיוון שרוב הפארדוס הם משושלת אירופאית, ולכן פנה חשש לאחד ביניהם, מאחר שהפרטו רובם הם משושלת אפריקנית.
עם זאת, החלוקה לנגרו ובלאנקו נתפסת כחלוקה המקובלת בתרבות אמריקאית ומושכת הרבה ביקורת. למשל, סוציולוג בשם דמיטריו מגנולי ( (Demétrio Magnoliרואה בסיווג הפארדוס כשחורים, בתור ראייה גזענית. הוא מאמין שחוקרים ופעילים של התנועה השחורה, מפרשים לא נכון את המגוון הרחב של קטגוריית הביניים וגורמים לאנשים בצבע השחור להסתתר ולא להרגיש שלמים עם זהותם.
ניתן לראות כי הקטגוריות הגזעיות בברזיל מבוססות על צבע העור ומאפיינים פיזיים נוספים: נראות השיער, תכונות פנים ועוד. אלו סממנים מאוד דלים כי רק מספר קטן של גנים אחראיים על צבע העור של הבן-אדם. אדם שנחשב "לבן" יכול להיות שיש לו יותר שורשים אפריקאים מאשר בן-אדם שנחשב ל"שחור" ולהפך. בברזיל גזע הוא מבנה חברתי והסיווגים משפיעים על איך האנשים תופשים ונתפשים בחברה.
רוב האפרו-ברזילאים הם נוצרים, בעיקר קתולים. לדתות אפרו-ברזילאיות כמו "קנדומבלה" (Candomblé) ו"אומבנדה" (Umbanda) יש חסידים רבים, אבל הם פתוחים לאנשים מכל גזע. הם מרוכזים בעיקר במרכזים עירוניים גדולים כגון רסיפה, ריו דה ז'ניירו, סלבדור, פורטו אלגרה, ברזיליה, סאו לואיס. בנוסף לדת הקנדומבלה אשר קרובה יותר לדתות המקוריות במערב אפריקה, יש גם את דת האומבנדה אשר משלבת אמונות רוחניות עם אמונות אפריקאיות. קנדומבלה, "באטוק" (Batuque), "זנגו"(Xango) ו"טמבור דה מינה" (Tambor de Mina), הובאו במקור על ידי עבדים שחורים שנשלחו מאפריקה לברזיל. אמונות אפריקאיות אלה התבססו על טקסים פולחניים פגנים שהושפעו מאוחר יותר מהנצרות המונוטאיסטית בברזיל.
כתוצאה מכיבושה של ברזיל על ידי האדם הלבן וכתוצאה מכיבושה התרבותי על ידי האדם השחור, נוצר בברזיל מקבץ של אוכלוסין: שחורים, אינדיאנים ופורטוגלים, שלכולם היה קובץ תפיסות מיסטיות. בנושא הדתי נוצרה סינתזה מרתקת. הדת שימשה מאז ומתמיד גורם מרכזי בכל תרבות. בברזיל אנו עדים למפגש בין הנצרות הפורטוגלית שהייתה אפופה באמונות עממיות, לבין דת היורובה של השחורים שהובאו מאפריקה. הגורם המפריד בין שתי דתות אלו הוא העובדה שדת היורובה היא דת המאמינה בריבוי אלים והופעתן של רוחות כחלק מהפולחן.
במבנה הפוליטי-חברתי בברזיל הקולוניאלית, לכמרים הנוצרים לא היה מגע חופשי עם העבדים האפריקאים. עם זאת, לא הם ולא אדוני החוות היו מוכנים שהעבדים ינהלו ויקיימו את הפולחן הדתי שלהם, שהוגדר על ידי הנוצרים כ"עבודת אלילים". במשך שנים רבות נערכו הפולחנים במחתרת, כך שהעבד שחור העור היה מתפלל ביום בכנסייה ובלילה לאליליו העשויים מעץ. באופן זה, הצליחו העבדים לשמור על הדת באופן סמוי למחצה. גם הפורטוגלים, שהיו שטופים באמונות תפלות, אימצו לצד הקדושים הקתולים, אלמנטים נוספים של השחורים. תופעה זו התאפשרה בעיקר בשל מטפלות שחורות עור שחינכו ילדים לבנים. כך נולדה הסינתזה בין שתי דתות אלו. האפקיראים לא זנחו את קודשיהם, אך "הצמידו" להם שמות נוצריים. נראה שבכך הסתיימה השפעת הנצרות על דת השחורים האפריקאים שכן בהרבה דברים אחרים נשארה דת זו כשם שהייתה במקור. שפת קיום טקסי הפולחן היא שפת הנאג, שפה אפריקאית. הלבוש, צורת הפולחן ואפילו ההיררכיה הדתית קרובה מאוד למקור האפריקאי. דוגמה לאחת דתות הנאגו אפריקאיות היא הקנדומבלה אשר מרוכזת בעיקר במרכזים עירוניים גדולים כגון רסיפה, ריו דה ז'ניירו, פורטו אלגרה, ברזיליה, סאו לואיס.