הוא ואביו (יזם ספנות) התגוררו במדינות דרום מזרח אירופה מגיל חודש. בשנים 1928–1929 חזרו לבודפשט לשנתיים, שם למד בבית הספר ולמד הונגרית. טלגדי למד בתיכון בווינה ועבר לאיטליה בשנת 1938 לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת לוזאן בשווייץ, תואר ראשון בהנדסה כימית (עבודת הדוקטורט שלו הייתה מחקר על "הזמן המת" של שפופרת מונה גייגר של גייגר-מולר) וקיבל את הדוקטורט בפיזיקה במכון הטכנולוגי של ציריך. בין השנים 1951 לבין 1976 לימד באוניברסיטת שיקגו לצדו של אנריקו פרמי. אשתו הייתה מזכירתו של לאו סילארד. בשיקגו הוא הוכיח עם מיואונים כי סימטריית ההשתקפות הימנית-שמאלית (P-symmetry) נפגעת (זה הוכח גם על ידי אחרים), אך הוא הוכיח בנוסף שאם משקפים את המערכת ומשנים את המטען לנגדי זהו סוג של "תמונת מראה" שמופיעה בטבע, הסימטריה של שיקוף מטען + שיקוף חלל (סימטריית CP) נכונה בקירוב טוב. בשני הניסויים הוא חקר את התפוררותם של המיואונים. מיואון פשוט (שלילי) תמיד פולט אלקטרונים בכיוון קוטב אחד ביחס לכיוון הסיבוב שלו, ואנטימון ( אנטי-חלקיק טעון חיובי של המיואון) פולט אלקטרונים לכיוון הקוטב השני. בין השנים 1978–1992 הוא היה פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech). הוא קיבל את פרס וולף בשנת 1991. בשנים 1976 עד 1989, עד לפרישתו, היה פרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך (Eidgenössische Technische Hochschule). לאחר פרישתו עבד ב-CERN.
הנס רודי גיגר
סוחוי סו-25
סוחוי 2
סוחוי-7
אורניתולסט
ג'יילן סמית'
ג'יילן ראשיד סמית' (באנגלית: Jalen Rasheed Smith; נולד ב-16 במרץ 2000) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות.
סמית' נולד בעיר פורטסמות', וירג'יניה, וגדל בבולטימור שבמרילנד. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של תיכון "Mount Saint Joseph" זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של מרילנד, לאחר שרשם ממוצעים של כ-23 נקודות ו-11 ריבאונדים למשחק. בסיום עונת 2017/2018 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת מרילנד. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה – "מרילנד טרפיינס" – פתח בכל המשחקים וקלע 11.7 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת שיפר את תפוקתו ל-15.5 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-2.4 חסימות בממוצע למשחק, והוביל את הטרפיינס למאזן ניצחונות חיובי 24–7. במרץ 2020 נבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה של העונה של מחוז "Big Ten". באפריל 2020 הודיע כי בחר לעזוב את האוניברסיטה, לאחר שנתיים בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר סמית' על ידי פיניקס סאנס, בבחירה העשירית.
אלברט פנחסוב
אלברט פנחסוב (נולד ב-9 בפברואר 1972)
הוא פרופסור מן המניין, המכהן כרקטור אוניברסיטת אריאל בשומרון. פנחסוב מתמחה בחקר מנגנונים מולקולריים ותפקודיים של הפרעות נפשיות. כיהן בעבר כראש המחלקה לביולוגיה מולקולרית וכסגן נשיא ודיקן למחקר ופיתוח באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
אלברט פנחסוב נולד ב-9 בפברואר 1972 בעיר נמנגן שבאוזבקיסטן.
בין השנים 1990 ל-1994, למד ב-Gorkey Academy of Medicine, שבעיר ניז'ני נובגורוד, רוסיה.
בשנת 1994 עלה בגפו לישראל, והמשיך את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, בה קיבל תואר שני (MSc) בשנת 1998, ותואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D) בתחום ביולוגיה מולקולרית וביוכימיה קלינית, בהנחיית פרופ' אילנה גוזס בשנת 2002.
את השתלמות הבתר דוקטורט ביצע בחברת Johnson and Johnson בארצות הברית בין שנות 2002–2004, שם עסק בפיתוח תרופות לטיפול במחלות ניוון עצבי בהנחייתו של ד"ר דאגלס ברנמן (Dr. Douglas Brenneman).
עם שובו לארץ, בשנת 2005 הצטרף פנחסוב למחלקה לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת אריאל ובין השנים 2008–2014, שימש בה כראש המחלקה.
בשנת 2014 מונה לסגן הנשיא ודיקן למחקר ופיתוח באוניברסיטה, הוא נשא בתפקיד זה עד שבשנת 2020 נבחר על ידי סנאט האוניברסיטה לכהן כרקטור במקום מיכאל זיניגרד שכיהן בתפקיד במשך 12 שנים.
פנחסוב הוא פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה מולקולרית, ובבית הספר לרפואה ע"ש ד"ר מרים ושלדון ג. אדלסון, שבאוניברסיטת אריאל.
בין פעולותיו הבולטות: הקמת מרכז לחקר המוח באוניברסיטת אריאל יחד עם פרופ' אסתר פרידע, הקמת התוכנית ללימודי קדם רפואה ביחד עם פרופ' יאיר שפירא וחברות בוועדת ההיגוי להקמת בית הספר לרפואה באריאל.
פנחסוב נשוי לאולגה ואב לשלושה ילדים. מתגורר בהתנחלות עץ אפרים.
פעילות מחקרית.
מחקריו מתמקדים בהבנת מנגנונים מולקולרים של הפרעות נפשיות והקשר בין התפתחות הפרעות אלו לבין עמידות לדחק.
בעזרת סלקציה גנטית, פותח במעבדתו מודל ייחודי בבעלי חיים עם תכונות בולטות של צייתנות ושתלטנות. עכברים אלו הגיבו בצורה שונה לתרופות פסיכוטרופיות וגירויים סביבתיים והציגו רגישות שונה לדחק. בעזרת מודל זה, קבוצת מחקר בהנחייתו הראתה שרגישות תורשתית לדחק עלולה להתבטא בהתפתחות הדרגתית של דלקת כרונית, בבעיות מטבוליות שמשמשות מנגנון התפתחות של הפרעות נפשיות ובירידה בתוחלת החיים. המודל משקף ונותן תמונה מציאותית על הפרעות הפסיכיאטריות בקרב בני אדם ומשמש כלי לחקר מנגנוני ההפרעות הנפשיות והשלכותיהן על האורגניזם השלם, וכן על דרכי הטיפול בהם.
פרסומים.
לפנחסוב כ-90 פרסומים אקדמאיים. בין פרסומיו הבולטים:
כנסיית גבירתנו של הבשורה
כנסיית גבירתנו של הבשורה (בערבית: كنيسة سيدة البشارة) היא כנסייה נוצרית קתולית, השוכנת בעיר עמאן בירת ירדן.
הכנסייה ממוקמת באזור ג'בל וובדא במרכזה של העיר. היא נפתחה בשנת 1962. מבנה הכנסייה הוא מלבני ובעל גג רעפים ומגדל נושא צלב צמוד אליו בקצהו המזרחי.
הכנסייה משתייכת לפטריארכיה הלטינית של ירושלים. קהילת הכנסייה ציינה ב-2012 מלאת 50 שנים לייסודה. לרגל המאורע שופצה הכנסייה במימון הפטריארכיה.
גבריות רעילה
המושג גבריות רעילה משמש בדיונים אקדמיים ותקשורתיים על גבריות כדי להתייחס לנורמות תרבותיות מסוימות הקשורות לפגיעה בחברה, בנשים ובגברים עצמם. סטריאוטיפים מסורתיים של גברים כדומיננטיים מבחינה חברתית, לצד תכונות הנקשרות לגברים כמו שנאת נשים והומופוביה, יכולים להיחשב "רעילים", בין השאר מפני שהם מקדמים אלימות, כגון תקיפה מינית ואלימות במשפחה. סוציאליזציה של בנים בחברות פטריארכליות מנרמלת לרוב אלימות, למשל באמירה "בנים יהיו בנים" ("boys will be boys") שיש בה מבט מאפשר וסלחני ביחס לבריונות ותוקפנות.
התנהלות המבוססת על הסתמכות עצמית ועל דיכוי רגשי מותאמת לבעיות פסיכולוגיות שכיחות בקרב גברים, כאשר בין מאפייניה ניתן למנות דיכאון, מתח, ושימוש בסמים. גבריות רעילה תואמות את קוד ההתנהגות בקרב גברים בתנאי מאסר; זאת, כתגובה לתנאים הקשים של חיי הכלא.
מאפיינים מסורתיים אחרים הנחשבים לגבריים, כמו מסירות בעבודה, גאווה בהישגים בספורט והיכולת לפרנס משפחה אינם נחשבים "רעילים". מושג הגבריות הרעילה נוצק במקור בתנועת הגברים המיתופואטית כדי לייצר הבחנה בין תפישות סטריאוטיפיות של גבריות לבין גבריות "אמיתית" או "עמוקה" שלפי חברי התנועה אבדה לגברים רבים כחלק מהחיים בחברה המודרנית. מבקרי המונח טוענים שהוא בעייתי בשל התפיסה המהותנית שהוא מציג.
אטימולוגיה ושימוש.
המונח "גבריות רעילה" מקורו בתנועת הגברים המיתופואטית בשנות השמונים והתשעים. כאשר מאוחר יותר הוא בא לכדי שימוש נרחב גם בכתיבה אקדמית וגם בכתיבה פופולרית. דיונים תקשורתיים בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת השתמשו במונח כדי להתייחס לנורמות מסורתיות וסטריאוטיפיות של גבריות. ובציפיות שבנים וגברים צריכים להיות פעילים, תוקפניים, קשוחים, נועזים ודומיננטיים.
התנועה המיתופואטית.
כמה מחברי ספרים, הקשורים לתנועת הגברים המיתופואטית, התייחסו ללחצים החברתיים המופעלים על גברים להיות אלימים, תחרותיים, עצמאיים וחסרי רגש כצורה "רעילה" של גבריות, בניגוד לגבריות "אמיתית" או "עמוקה" שלדבריהם גברים איבדו בחברה המודרנית. אחת ההצעות היא לחזור לחקלאות כאלטרנטיבה לגבריות שעלולה להיות רעילה ולוחמנית. הסוציולוג מייקל קימל כותב כי ניתן לראות את תפישתו של בליס בדבר גבריות רעילה כחלק מתגובת התנועה המיתופואטית לתחושות של חוסר אונים בתקופה שבה התנועה הפמיניסטית אתגרה את הסמכות הגברית המסורתית.
שימוש במושג באקדמיה.
במדעי החברה, "גבריות רעילה" מתייחסת לנורמות גבריות תרבותיות מסורתיות שעלולות להזיק לגברים, נשים והחברה באופן כללי; מושג זה של גבריות רעילה לא נועד לדמוניזציה של גברים או תכונות גבריות, אלא להדגיש את ההשפעות המזיקות של התאמה להתנהגויות אידיאליות גבריות מסורתיות מסוימות כגון דומיננטיות, הסתמכות עצמית ותחרותיות. גבריות רעילה מוגדרת לפיכך כהקפדה על תפקידי מגדר גבריים מסורתיים אשר מגבילים את הרגשות שילדים וגברים עשויים לבטא בנוחות תוך מתן מקום רב לרגשות מסוימים, כמו כעס. כל זאת, כסמן גברי של ציפיות כלכליות, פוליטיות וחברתיות להשגת דומיננטיות ("זכר האלפא").
בהקשר ללימודי מגדר, ראווין קונל מתייחסת לפרקטיקות רעילות העשויות לנבוע ממה שהיא מכנה גבריות הגמונית, ולא תכונות חיוניות. קונל טענה כי פרקטיקות כאלה, כמו אלימות פיזית, עשויות לשמש לחיזוק הדומיננטיות של גברים על נשים בחברות מערביות. היא מדגישה כי פרקטיקות כאלה הן מאפיין בולט של גבריות הגמונית – אם כי לא תמיד.