הקבוצה החלה להשתתף במסגרת גביע קוראץ' בעונת 1993/1994, ובהמשך בגביע ספורטה, במסגרתו הצליחה הקבוצה להגיע לשמינית הגמר והודחה על ידי קבוצת הפאר היוונית פנאתינייקוס (בה שיחקו אז דינו ראדג'ה, ביירון סקוט, אנטוניס פוטסיס, פרג'יסקוס אלברטיס ועוד) אחרי שאילת הצליחה לנצח במשחק הראשון.
באותה עונה שיחקו בה בין היתר מאיר טפירו, אמיר כץ, דרק המילטון, ג'ו דאוסן ואדי אליסמה.
קלעים מובילים.
להלן רשימת הקלעים המובילים של הקבוצה במשחקי הליגה, נכון לסוף עונת 2017/2018.
אוהדים.
להפועל אילת יש ארגון אוהדים יחיד בשם THE BLUE SHARKS (הכרישים הכחולים), הארגון הוקם בשנת 2015, והחליף את ארגון האוהדים South Shark (כריש דרומי).
אנטואן-לורן דה לבואזיה
בית הסוהר אופק
בית הסוהר אופק הוא כלא ובית מעצר בישראל לבני נוער עד גיל 18.
היסטוריה.
בתחילה היה "אופק" אגף לנוער בכלא השרון ובשנת 2001 הפך לכלא עצמאי. כלא אופק עבר בשנת 2003 למבנה חדש באותו מתחם שאמור לענות על צרכיה המיוחדים של אוכלוסייתו ולהכיל עד 240 אסירים. הכלא נוסד על ידי ד"ר אילי גולדברג (דוקטור בקרימינולוגיה). מפקדת הכלא (המתחם) היא סג"ד קרן אטיאס ג'ורג'י.
על פי דו"ח ועדת פלמור, ב-2016 18.5% מהקטינים הכלואים במתקן היו בני העדה האתיופית. ב-2019 נתון זה ירד ל-7% (חמישה אסירים בלבד) ומספר האסירים בכלא פחת מ-150 אסירים ל-70 אסירים בלבד.
מעצר וחקירות קטינים.
על פי החוק בישראל אסור לחקור ילד שטרם הגיע לגיל 14 בתחנת משטרה. בהתעורר הצורך בחקירה כזאת, יגיע חוקר נוער לסביבת הילד כדי לחקרו והוא לא יכלא גם אם יוכח שהוא אשם.
נער בגיל 13 ומעלה יילקח לתחנת המשטרה וייחקר שם על ידי חוקר נוער. אפשר לעצור נערים בגילאים 13-14 למשך 12 שעות ונערים בגילאים 15-17 למשך 24 שעות. אפשר להאריך את המעצר לתקופה זהה נוספת, באישור השוטר הממונה על תחנת המשטרה. ישנה גם אפשרות להארכת מעצר לזמן מוגבל בהחלטת בית משפט.
פעילות בכלא אופק.
בתקופת הכליאה בכלא אופק לומדים הנערים בבית ספר הנמצא במרכז החינוך של בית הסוהר כחלק מחוק חינוך חובה לקטינים, הנערים לומדים 4-6 שעות ביום בכיתת לימוד. בשעות הפנאי הנערים משתתפים בפעילויות חינוך חברתי קהילתי ובקבוצות טיפוליות כחלק מתוכנית השיקום שלהם. באופק מתקיימים אימוני כדורגל, פעילות תנועת נוער (של הצופים), טיפול בעזרת בעלי חיים בפינת החי של בית הסוהר, פרויקט צהלה- זהו מיזם התנדבותי המהווה כלי שיקומי, מופעל על ידי עמותת "צהלה" ובשיתוף סגל בית הסוהר, הרעיון הוא לגייס את הנערים לשיקום וכן לייצר מעבר יישיר מבית הסוהר לאזרחות ולרבות גיוסם לצבא.
באופק קיים גם מרכז קשב הנותן מענה לנערים עם הפרעת קשב וריכוז ומכוון אותם להצלחה בלימודים ונותן להם כלים להתמודדויות שונות כגון תקשורת בינאישית, כישורי חיים ועוד.
לרשות הנערים קיימת קנטינה בה הם יכולים לרכוש מזון מעבר למזון המסופק על ידי הנהלת הכלא. הנערים הכלואים מקבלים דמי כיס חודשיים לצורך קניות בקנטינה, בהתאם לגילם.
כלא לנוער
סם שפיגל
סם שפיגל (באנגלית: Sam Spiegel; 11 בנובמבר 1901 – 31 בדצמבר 1985) היה מפיק קולנוע יהודי-אמריקאי זוכה פרסי אוסקר.
קורות חייו.
שפיגל נולד בשם סמואל פ. שפיגל בעיר ירוסלב שבחבל גליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (היום בפולין), למשפחה רבנית-ציונית. שפיגל התחנך באוניברסיטת וינה, עלה לארץ ישראל ושימש כחלוץ ב"גדוד העבודה". שפיגל התחתן והקים משפחה בירושלים, ועזב את הארץ לאחר גירושיו ב-1927.
בשנות ה-30 המוקדמות של המאה ה-20, פעל בברלין כראש סניף אולפני יוניברסל והתמחה בשיווק ובהפצה של סרטי האולפנים. היה מקורב לבמאי הקולנוע היהודים-גרמנים בילי ויילדר ואוטו פרמינגר. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עזב את גרמניה והחל בקריירה של מפיק עצמאי, תחילה בווינה, פראג ופריז, והחל מ-1935 בארצות הברית. בשנים 1935–1954 חתם על סרטיו בשם S.P.Eagle ורק לאחר מכן השתמש בשמו האמיתי.
שפיגל נחשב לאחד המפיקים הגדולים והנועזים בהיסטוריה של הקולנוע האמריקני. הוא זכה בשלושה פרסי אוסקר כמפיק יחיד על סרטיו "חופי הכרך" (1954), "הגשר על הנהר קוואי" (1957) ו"לורנס איש ערב" (1962). כמו כן, זכה באוסקר לזכר תלברג על מפעל חייו.
שפיגל מזוהה בשותפותו האמנותית והעסקית עם הבמאי ג'ון יוסטון ("מלכה אפריקאית", 1951) ושותפות הדרך ארוכת השנים עם הבמאי האנגלי דייוויד לין ("הגשר על הנהר קוואי" ו"לורנס איש ערב"). הוא עבד עם גדולי הבמאים, התסריטאים והשחקנים של הוליווד, ובהם אורסון ולס (הזר), איליה קאזאן, מרלון ברנדו, המפרי בוגרט, קתרין הפבורן, הרולד פינטר, באד שולברג, ג'ק ניקולסון, רוברט רדפורד, רוברט דה נירו, פיטר או'טול, ארתור פן וז'אן מורו.
ב-1966 הפיק את הסרט "רדיפה" עם מרלון ברנדו ורוברט רדפורד.
שפיגל נחשב למפיק מספר סיפורים, הבוחר עלילות מורכבות המשרתות גיבור כריזמטי הנלחם כנגד העולם. הוא אף נודע כמפיק דעתן ושתלטן המחליט על ליהוק כוכבי הסרט לצד הבמאי ולעיתים אף נגד עמדתו, העובד ישירות עם תסריטאים בשלבי ההפקה השונים ונוטל סיכוני הפקה גבוהים הן מבחינת גודל ההפקה, והן מבחינת מרחקה הפיזי מלוס אנג'לס.
שפיגל נודע באורח חייו הססגוני והפזרני. הוא ניהל סגנון חיים הוליוודי רהבתני, הכולל יאכטות, נשפים, חיי מין סוערים ומקום של כבוד בחברה הגבוהה הבינלאומית - מלכים, שועי עולם וכוכבים. בין חבריו הקרובים היו נסיך מונקו, רנייה השלישי ורעייתו הנסיכה גרייס קלי. עם פטירתו אמר עליו חברו הטוב בילי ויילדר: "הוליווד בלי סם שפיגל היא כמו טהיטי בלי גוגן".
שפיגל שמר במשך השנים על קשר עם ישראל, ובמיוחד עם אישים דוגמת גולדה מאיר, אריאל שרון, נשיאת הקרן לירושלים רות חשין, וחברו הקרוב, ראש העיר ירושלים טדי קולק, ותרם מהונו למטרות ציוניות שונות.
בשנותיו האחרונות חזר לשורשיו היהודיים והציוניים. הוא הקפיד להיפגש מדי שבוע עם רב, והוריש בצוואתו חלק ניכר מהונו לעיר ירושלים.
יורשיו ומנהלי עיזבונו – בנו אדם שפיגל, בתו אליסיה פרידמן, אחייניתו, השופטת רעיה דרבן ועורך-דינו דייוויד בוטומס, החליטו להעביר את אוסף האומנות המרשים שלו למוזיאון ישראל בירושלים. החל מ-1996 הם תורמים מדי שנה, באמצעות הקרן לירושלים, לבית הספר לקולנוע בירושלים, הנקרא מאז על שמו – בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. תרומתו של סם שפיגל לבית הספר הנושא את שמו הסתכמה עד כה בכ-20 מיליון דולר. תרומה מצטברת זו היא הגדולה ביותר לקולנוע הישראלי בכל הזמנים.
בשנת 2005, במלאת 15 שנה להקמת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, נענתה עיריית ירושלים לבקשת מנהל בית הספר רנן שור להוקירו, וקראה לסמטה באזור התעשייה תלפיות, בה שוכן בית הספר "מבוא סם שפיגל". על שלט הרחוב כתוב "סם שפיגל - מפיק סרטים יהודי-אמריקאי זוכה אוסקרים, חלוץ, אוהב ציון".
בשנת 2015 במלאת 25 שנה לבית הספר זכו מנהלי העיזבון השופטת רעיה דרבן ועו"ד דייוויד בוטומס בתעודת מייסדים של בית הספר.
לקריאה נוספת.
Sam Spiegel – The Biography of Hollywood Legend, Natasha Fraser-Cavassoni, Little, Brown, London, 2003.
רשימת טקסי פרס אוסקר
בולען
בולען הוא שקע הנפער באופן פתאומי בקרקע. בולענים נפוצים בין היתר בסביבה קרסטית בה הם נוצרים בתהליך איטי מהתמוססות שכבות של גיר כמו גם באזורי חוף ים כתוצאה מהמסה של שכבת מלח מתחת לפני הקרקע, תהליך מהיר יותר מהמסת שכבת גיר.
בישראל נוצרים בולענים בסביבת ים המלח כתוצאה מירידת מפלס ים המלח, שהיא מעשה ידי אדם (הסבר בהמשך). ירידת המפלס גורמת לזרימת מי תהום מתוקים לאזור, ואלה ממיסים את שכבת המלח התת-קרקעית.
לעיתים נוצרים בולענים עקב השפלת מי תהום שגורמת לשקיעת הקרקע.
בולענים בישראל.
בולענים באזור ים המלח.
בולענים נפוצים, בין השאר, בסביבות ים המלח, בחלק הצפוני של האגם. הבולענים מהווים סכנה בשל הפתאומיות בה הם נפערים ובשל גודלם. עומקו של הבולען הגדול ביותר שנמדד עד כה מגיע ל-26 מטר. עד היום דווח על ארבעה מקרי נפילה לבולענים. מספרם של הבולענים נכון לאמצע שנת 2018, עמד על יותר מ-6,000, ומספרם גדל לעיתים בקצב של כמה מאות בשנה.
הבולענים הם תופעה המוכרת עוד משנות השבעים של המאה ה-20. הסיבה להיווצרותם היא ירידת מפלס ים המלח, שמקורה בעיקר בהפחתת הזרימה בנהר הירדן. הסיבה העיקרית להפחתת הזרימה בירדן קשורה בסגירת סכר דגניה ובניית סכרים על רוב הנחלים הנשפכים לנהר הירדן ממזרח. סיבה נוספת לירידה במפלס מקורה בפעילות מפעלי האשלג של ישראל וירדן. בתהליך הפקת האשלג נשאבים מי האגן הצפוני של ים המלח ומועברים אל ברכות האידוי באגן הדרומי. פיזור מי הים בשטחי ברכות האידוי מגדיל את ההתאיידות מאגן ים המלח.