חג השילוש הקדוש או יום ראשון של השילוש הקדוש (איטלקית Domenica d. santissimi Trinità) הוא חג נייד בנצרות המערבית והחל ביום ראשון הראשון שלאחר הפנטקוסט (חג השבועות הנוצרי). החג מוקדש כפי ששמו מעיד עליו לדוקטרינה הנוצרית של השילוש הקדוש, לפיה האל האחד מופיע בשלוש ישויות נפרדות, לרוב - האב, הבן (או בן האלוהים) ורוח הקודש.
יום ראשון של השילוש הקדוש הוא יום ראשון הראשון שלאחר עונת הפסחא ובו מתחילה העונה הרגילה (Tempo ordinario) השנייה של לוח השנה הנוצרי, הנמשכת עד עונת הציפייה (l'Avvento) שלפני חג המולד (התקופה הרגילה האחרת היא בין תקופת הציפייה לעונת הפסחא). החג נחוג על ידי כל הכנסיות המערביות, ובמזרח פנטקוסט עצמו הוא גם חג השילוש הקדוש.
החג הונהג על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים ב-1334. בעבר נהגו הן הכנסייה הקתולית והן הכנסייה האוונגליסטית לספור את ימי הראשון שלאחר חג זה בהתייחס אליו ("לאחר השילוש"), אך כיום שוב אין שיטת ספירה זו נוהגת בכנסייה הקתולית.
שדולת הנשים בישראל
שדולת הנשים בישראל היא עמותה פמיניסטית שהוקמה בשנת 1984 כארגון זכויות הפועל לקידום מעמד האישה באמצעות פעילות ציבורית, לובי לקידום חקיקה בכנסת ופעולות חינוכיות ומחקריות. מייסדת השדולה ומי ששימשה כיו"ר הארגון, פרופ' אליס שלוי זכתה על כך בשנת 2007 בפרס ישראל על מפעל חיים. פרופ' שלוי מכהנת כיום כנשיאת כבוד של השדולה.
השדולה זכתה למספר רב של הישגים במהלך השנים. ידוע במיוחד הוא תפקידה המוביל בחקיקת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, החוק לאיסור הטרדה מינית, וכן העתירה בעניין אליס מילר, שסללה את הדרך לנשים בצה"ל, לשרת בתפקידי לוחמות.
פעילות השדולה.
השדולה דוגלת בפמיניזם ליברלי, ועל כך ספגה במהלך השנים ביקורת מצד זרמים פמיניסטיים אחרים. ידועה במיוחד הביקורת שנמתחה על פעילות השדולה לקידום מספר הנשים המתמנות לתפקידי דירקטוריות בחברות ציבוריות (ראו בג"ץ הדירקטוריונים), מאבק, שנטען שהוא רלוונטי למספר נשים מועט יחסית, רובן ככולן ממעמד כלכלי גבוה. חלק מהעובדות והפעילות הראשונות בעמותה, למשל, ד"ר נטע זיו מאוניברסיטת תל אביב ועו"ד רחל בנזימן (לימים מנכ"לית האגודה לזכויות האזרח), פרשו במהלך השנים מפעילות בשדולה בשל ביקורת זו על פעילותה.
במסגרת המיזם הבינלאומי "קטליסט" מבוצע מפקד על ידי מחלקת המחקר בשדולת הנשים בישראל בשיתוף עם מכון המחקר גיאוקרטוגרפיה כדי לקבוע את מצב השתלבות נשים בדרגות הבכירות של עולם העסקים בישראל.
בשנת 2008, עתרה השדולה לבג"ץ, בפרשת מינוי מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, בבג"ץ יעל ארן נגד ממשלת ישראל. במסגרת פרשה זו, ועדת איתור למינוי מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים, דירגה את יעל ארן במקום הראשון כמועמדת לתפקיד מנכ"ל הרשות, והציבה את יאיר גלר במקום השני. ברם, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, רענן דינור, בחר דווקא את גלר לתפקיד. בעקבות עתירת השדולה, קבע בג"ץ כי יש לבטל את המינוי, ולהחזיר את הנושא ללשכת ראש הממשלה. בבדיקה חוזרת הוחלט שוב למנות את גלר לתפקיד. שדולת הנשים עתרה בשנית נגד המינוי, אך עתירתה נדחתה.
בשנת 2012, היה הארגון בין יוזמי הקמת קואליציית שותפות.
ב-2013 זכתה השדולה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
באוגוסט 2019 עתרה השדולה לבית המשפט לעניינים מנהליים נגד הופעת הזמר מוטי שטיינמץ, שיועדה עבור הציבור החרדי בעיר עפולה, כשהמארגנים תכננו לקיימה בהפרדה מגדרית. המשיבה, עיריית עפולה, שהשתתפה במימון ההופעה, הסכימה שההפרדה המגדרית אסורה, אך טענה, שאינה יכולה או מחויבת למנוע אותה. השופט יונתן אברהם אסר לקיים את ההופעה ללא פקחים מטעם העירייה, שימנעו הפרדה מגדרית בסיוע המשטרה. בעקבות כך ביטל שטיינמץ את ההופעה. לאחר עתירה נוספת, שהגיש משה ארבל לאותו בית משפט, החזיר השופט עיילבוני את ההחלטה לעירייה, וההופעה התקיימה בהפרדה כמתוכנן. בדיון, שהתנהל בעיצומה של ההופעה, ביטל בג"ץ את ההחלטה השנייה מהסיבה שניתנה בחוסר סמכות, אך ההופעה כבר עמדה לקראת סיומה, ולפיכך הייתה חסרת משמעות. עתירת השדולה עוררה ביקורות על ההתעלמות מרצונן של נשים חרדיות, והעיסוק הגובר במגזר החרדי, תוך התעלמות מהפרדה מגדרית במגזר הערבי או הבדואי בישראל, אך גם לתמיכה מפוליטיקאים שונים.
מימון.
השדולה ממומנת מכספי תרומות של קרנות ויחידים. בעבר תומכת מרכזית וקבועה של השדולה הייתה הקרן החדשה לישראל, אולם הסירה תמיכתה. מחזור הפעילות של השדולה לשנת 2007 היה 3.3 מיליון שקל ונאספו תרומות בגובה 3.7 מיליון שקל. הוצאות הנהלה וכלליות היו 335 אלף שקל שהם כ-10% מהמחזור. חלק מפעילות השדולה מתבצע בשיתוף פעולה עם קליניקות משפטיות הפועלות בבתי-ספר למשפטים. בנוסף, יחד עם צוות השדולה, נרתמים לעשייה מאות מתנדבים, ואגודת הידידות והידידים של השדולה.
מנהלים לאורך השנים.
יושבת ראש הראשונה של השדולה הייתה אליס שלוי. היא כיהנה בתפקיד בין השנים 1984–1997 ו-2000–1998. עו"ד רבקה מלר אולשיצקי כיהנה למשך שנה 1997–1998. החל משנת 2000 ועד שנת 2012 כיהנה רינה בר-טל. יפה ויגודסקי החליפה אותה בתפקידה עד שנת 2017 וכיום מכהנת בתפקיד אלה אלקלעי.
הישגים.
בין הישגי השדולה נמנים מספר מיזמים זמניים מהעבר, אשר תרמו לשיח הציבורי בענייני מגדר וזכויות נשים במקומות עבודה, וכן קידום ופיתוח מסלולי קריירה לסטודנטים וסטודנטיות צעירים. מיזמים בולטים מונים את מיזם "Unico", מיזם "זינוק", מיזם "אשת חיל" ו"תוכנית נ.מ.ש".
ראו גם.
פמיניזם בישראל
שדולת הנשים
חג הלחם והיין הקדושים
חג הלחם והיין הקדושים של המשיח (לטינית Corpus Domini - "גוף האדון") הוא חג נייד נוצרי המקובל בכנסייה הקתולית, המוקדש לעקרון האוכריסטי בנצרות, דהיינו קורבנותו של ישו בדמות לחם המייצג את גופו ויין המייצג את דמו, כפי שהתפתחה מהסעודה האחרונה.
היסטוריה.
הנזירה הבלגית יוליינה מלייז' (1193–1252) טענה משחר נעוריה כי האל נגלה לה והורה לה להביא להנהגתו של חג המוקדש לעקרון האוכריסטי. יוליינה פנתה אל הבישוף של לייז' אשר כינס סינוד ב-1246 והנהיג את החג באופן מקומי. החג הפך לחג כללי בכנסייה הקתולית 22 שנה לאחר מכן, ב-8 בספטמבר 1264, בהוראת האפיפיור אורבנוס הרביעי ובעקבות נס בולסנה . לפי האגדה, כהן דת בוהמי שפקפק בהפיכתו של הלחם לבשרו של ישו, ערך מיסה בעיר בולסנה כ-120 ק"מ מצפון לרומא. בעת שקידש על הלחם טפטף ממנו דם והכתים את המפה שעליה היו מונחים הלחם והיין. הדם יצר על המפה צורה הדומה לפניו של ישו. המפה הובאה בפני האפיפיור אורבנוס הרביעי ששהה באורבייטו הסמוכה, וזה הורה על הנהגת החג ועל הקמת הקתדרלה באורבייטו. החג אושר באופן סופי בועידה האקומנית שנערכה בשנים 1311–1312 בווינה.
החג נקרא בלטינית Corpus Domini, היינו "גוף האדון", ונקבע תחילה ליום חמישי שלאחר חג השילוש הקדוש, בהתאמה לסעודה האחרונה שחלה ביום חמישי שלפני הפסחא. עם זאת ב-1977 הורה האפיפיור פאולוס השישי על העברת מועד החג שלושה ימים מאוחר מהמועד המקורי, ומאז הוא נחוג ביום ראשון שלאחר חג השילוש הקדוש, או שבועיים לאחר הפנטקוסט. בד בבד שונה שמו של החג בחלק מהמקומות לחג הלחם והיין הקדושים של המשיח (איטלקית solennità del Corpo e Sangue di Cristo). החג עשוי לחול לכל המוקדם ביום 24 במאי ולכל המאוחר ביום 27 ביוני והוא מקובל כחג לאומי באוסטריה, במדינות ובקנטונים הקתוליים של גרמניה ושווייץ בהתאמה, בקרואטיה, פולין, פורטוגל, ברזיל וצ'ילה.
אירועי החג.
למרות העברת יום החג ליום ראשון בשבוע, יום חמישי שלאחר הפנטקוסט הוא עדיין יום חג במספר ארצות קתוליות. גם ברומא נפתחים אירועי החג ביום חמישי שלאחר פנטקוסט בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו (Basilica di San Giovanni in Laterano), ממנה יוצאת תהלוכה לבזיליקת סנטה מריה מג'ורה. בתהלוכה נישאות חתיכות מצה המכונה "אוסטיה" (Ostia) המונחות ומוצגות קבל עם ועדה בכלי ייעודי המכונה "אוסטנסוריו" (Ostensorio). בסיום התהלוכה נערכת מיסה הכוללת כמובן סקרמנט אוכריסטי.
בתהלוכות מקומיות רבות מקובל להניח לאורך מסלולן מרבד פרחים המכונה "אינפיוראטה" ("Infiorata" - "עטור פרחים"), ולעיתים נישא גם מזבח עטור פרחים בתהלוכה. במקומות רבים מלווה מקהלת גברים את התהלוכה והיא מסתיימת בכנסייה המקומית בשירת "טה דאום" (Te Deum). בצרפת ירדה חשיבותו של החג במחצית הראשונה של המאה ה-19 ומאז הוא נחוג בתהלוכה רק בפריז, במספר ערים גדולות נוספות ובחבל הבסקים הצרפתי. החג אינו נחשב לחג לאומי בצרפת.
הדייג ודג הזהב
הדייג ודג הזהב, או סִפּוּר מִדַּיּג וּדְגַת הַזָּהָב, (ברוסית: Сказка о рыбаке и рыбке) היא אגדה של אלכסנדר פושקין. האגדה נכתבה ב-14 באוקטובר 1833 ופורסמה במגזין "ספריה לקריאה" בשנת 1835. האגדה מספרת על דייג שהצליח לתפוס דג זהב שהבטיח למלא את כל משאלותיו. העלילה היא עיבוד של האגדה הגרמנית שנכתבה על ידי האחים גרים בשם הדייג ואשתו.
הבלט "דג הזהב" Le Poisson doré ‏(1866) מאת המלחין לודוויג מינקוס מבוסס על אגדה זו.
עלילה.
הסיפור מתחיל בתיאורם של דייג זקן ואשתו הממורמרת שחיים בעוני מרוד במשך שנים רבות בבקתה קטנה. הזקן מפרנס את אשתו ואת עצמו בדיג שבו הוא עוסק מדי יום. יום אחד הוא מצליח לדוג דג מסתורי וזהוב. הדג מתחנן על חייו ומבטיח למלא את כל משאלותיו בתמורה לחירותו. הדייג לא ביקש דבר מהדג ושחרר אותו ללא תמורה. כשאשתו שומעת על זה היא כועסת על בעלה ודורשת ממנו לחזור לאגם ולדרוש מדג הזהב שוקת חדשה כי השוקת שלהם נשברה. הדייג נעתר לבקשתה וחוזר לבקש את השוקת. הדג ממלא את בקשתו בשמחה.