בשני פסקי דין שעסקו בסמכויותיהם של שרים, ביקש שטיין לקבוע חריג לכלל לפיו היועץ המשפטי לממשלה הוא מפרשו הבלעדי של החוק המדבר בקול אחד בשם הממשלה ושריה. לפי חריג זה, כאשר חוקיות פעולתם של הממשלה או השר נקבעת על בסיסם של כללים גמישים של ״מידתיות״, ״סבירות״, וכדומה, יהא זה נכון לאפשר לשר או לממשלה להציג בבית המשפט עמדה החולקת על עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה; ואם היועץ איננו מוכן להגן על עמדת השר או הממשלה, ייצוג הממשלה או השר ייעשה על ידי עורך דין פרטי.
בבג"ץ המרכז הרפורמי לדת ומדינה נגד שרת המשפטים, שניתן בספטמבר 2020, כתב שטיין פסק דין עקרוני שהגדיר את חופש הביטוי של רבני עיר. זאת, במסגרת עתירה שהתלוננה על סירובה של שרת המשפטים איילת שקד לפתוח בהליך משמעתי נגד רבה של העיר צפת, שמואל אליהו, בגין התבטאויותיו הפומביות בעניינים פוליטיים ובגין אמירות פוגעניות ומסיתות, שלטענת העותרים כוונו על ידי הרב נגד קבוצות אוכלוסייה כדוגמת המיעוט הערבי. שטיין קבע כי חלק מהתבטאויות אלה מגיעות כדי עבירת משמעת לפי חוק שירותי הדת היהודיים – כל אימת שמדובר בדברים המבזים אנשים אחרים שלא במסגרת פסיקת הלכה וכדומה ובאמירות שלכאורה מהוות הסתה גזענית במובן החוק הפלילי – ולפי חוק אחר אשר אוסר על עובדי ציבור בישראל לעסוק בפעילות פוליטית. בהקשרן של התבטאויות אלה קבע שטיין כי אי-העמדת הרב אליהו לדין משמעתי, אחרי כל ההזהרות שקיבל, היא החלטה הלוקה בחוסר סבירות קיצוני, פגם שמחייב את קבלת העתירה.
בתחילת שנת 2021, שטיין כתב פסק דין מיעוט בעתירה לביטול הנוהל המשטרתי שאפשר לשוטרים לדרוש מאזרח להציג בפניהם את תעודת הזהות שלו, אשר הוגשה לבג"ץ על ידי גופים המייצגים יוצאי אתיופיה, האגודה לזכויות האזרח, ולשכת עורכי הדין. בניגוד לנשיאה א' חיות והמשנה לנשיאה ח' מלצר, אשר העניקו לעותרים סעד חלקי בחייבם את המשטרה לעשות רפורמה בנוהל הקיים, שטיין סבר כי דין העתירה להתקבל במלואה, מאחר שלדעתו, החוק שמחייב אזרח להציג בפני שוטרים את תעודת זהותו כאשר "ידרשו זאת ממנו" מתייחס למקרים בהם לשוטרים יש סמכות מכוח דין לדרוש מאותו אזרח את הצגתה של תעודת הזהות, למשל: במקרים של עיכוב מכוח חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו-1996. בפסיקתו זו התבסס שטיין על פסק דינו המכונן של בית המשפט העליון בבג"ץ בז'רנו, אשר קבע את העיקרון הבא: לאנשי שררה אין סמכויות זולת אלו שהוקנו להם במפורש בדין, ואילו אזרחים נהנים מחירות כל אימת שזו איננה נשללת מהם מכוח הוראה תקפה שבדין. מטעם זה, שטיין קבע כי "כאשר שוטר או בעל שררה אחר פונה לאזרח ומבקש ממנו דבר-מה מבלי שדרישתו מגובה בסמכות מכוח דין, רשאי האזרח לענות לאותו בעל שררה "לאו בעל דברים דידי את" ואחר כך להפנות אליו את גבו וללכת לענייניו".
מינהלי.
בעניין מחבל ששוחרר בעסקת שליט וביצע עבירות פליליות כנגד בני משפחתו, הפך שטיין פסק דין של בית המשפט המחוזי מרכז, ששלל את חנינת המחבל על ידי נשיא המדינה והחזיר את המחבל לרצות את יתרת 16 שנות המאסר שלו כאסיר ביטחוני. שטיין פסק כי המערער ירצה את עונש המאסר שקיבל בגין העבירות שאותן ביצע נגד בני משפחתו, אך חנינת הנשיא על פעולות הטרור שביצע בעבר, לא תישלל ממנו. שטיין ביסס פסיקה זו על מהות החנינה, על מהותה של סמכות הנשיא לתת חנינה על תנאי ועל כללי פרשנות לפיהם יש לפרש את כתבי החנינה של הנשיא.
בפסק דין אחר, מי-טל, קבע שטיין כי במכירת דירות שנבנו על מקרקעי המדינה חל איסור חמור על הפליה מטעמי דת או לאום ואישר תשלום פיצויים לזוג ממוצא ערבי שפניו הושבו ריקם על ידי חברה קבלנית שבנתה דירות במסגרת ההסכם שבינה לבין רשות מקרקעי ישראל. שטיין ביסס פסיקה זו על הוראותיו של חוק רשות מקרקעי ישראל, התש״ך-1960, והמשפט המינהלי שאוסר על הפלייה; ואולם, הוא סירב להצטרף לפסק דינו של השופט מ׳ מזוז שביקש לקבוע כי דירה היא ״מוצר״ לעניינו של חוק האוסר על הפלייה במכירת מוצרים ובהספקת שירותים. בעניין האחרון, נצמד שטיין לכוונת המחוקק בדברי ההסבר לכלול במילה ״מוצר״ רק מיטלטלין ולא נכסי דלא ניידי.
ביולי 2020 קבע את בטלותה, החל מ-30 בספטמבר, של תעודת מחלה גורפת שהוציא משרד הבריאות למי שנשלחו לבידוד בית מחמת מגפת הקורונה, בנימוק שבידוד בית אינו מחלה ושתעודת המחלה הגורפת איננה בגדר "תעודת מחלה" כהגדרתה בתקנות דמי מחלה.
דיני רווחה.
פסיקתו של שטיין באה להעצים אוכלוסיות מוחלשות. בפסק דין מנחה בעניין זכויות העיוורים, קבע שטיין, על בסיס שורה ארוכה של דינים, שבראשם חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998, כי אנשים עם מוגבלות זכאים לשיקום, לשילוב ולשוויון מהותי, וכי כפועל יוצא מכך המדינה חייבת להשוות את קצבת הניידות המשולמת לאנשים שסובלים מעיוורון לקצבה גבוהה יותר אשר משולמת לנכי גפיים תחתונות חסרי רכב. שטיין סיים את פסק דינו, עמו הסכימו המשנה לנשיאה ח' מלצר והשופט ג' קרא, במילים "העותרים לא רואים אותנו, אבל אנחנו רואים אותם".
בשני פסקי דין נוספים, קבע שטיין כי אימהות יחידניות הזקוקות לדיור ציבורי תוכלנה להוכיח את ניזקקותן על ידי כל ראיה אמינה, ולאו דווקא על ידי הצגת זכאות לקבלת קצבת הבטחת הכנסה מהמוסד לביטוח לאומי, כפי שדרש משרד הבינוי והשיכון. פסיקה זו פתחה את הדלת לקבלת דיור ציבורי לאימהות יחידניות שמקבלות קצבת מזונות מהמוסד לביטוח לאומי ואינן מעוניינות להמירה בקצבת הבטחת הכנסה מטעמים כספיים או משיקולים שקשורים לרצונה של האישה להבטיח שאב ילדיה ימשיך לשלם את המזונות.
בפסק דין תקדימי בעניינם של שירותי בריאות משלימים המסופקים על ידי קופות החולים, קבע שטיין כי קופת החולים מכבי אינה יכולה להפסיק לספק "תרופות יתום" – תרופות מאד יקרות הנדרשות לטיפול במחלות נדירות – לחברים הרשומים בתוכנית שירותי הבריאות המשלימים שלה, וכי היא חייבת לספק תרופות אלה גם לחברים חדשים המצטרפים לאותה תוכנית במחלתם – זאת, בהתאם לזכות ההצטרפות הנתונה להם לפי חוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996. הנשיאה א' חיות והשופט ג' קרא הסכימו עם שטיין.
בפסק הדין שנתן בינואר 2022 בעניין תמיכות למעונות יום שניתנות למשפחות אברכים, קבע שטיין כי הפסקת התמיכות למשפחות האברכים שאינם עובדים לפרנסתם ואינם לומדים מקצוע אינה יכולה להיכנס לתוקף באופן מיידי באמצע שנת הלימודים, אלא טעונה הוראת מעבר הדוחה את ביטול התמיכות לתחילת שנת הלימודים הקרובה. בפסקו כך, התבסס שטיין על עיקרון ההסתמכות לקבע כי "זכויות רווחה הן בגדר ברכה ולא קללה" וכי "מקבליהם של תשלומי רווחה וסובסידיות לסוגיהם אינם מאבדים שום זכות הנתונה לאזרח מן השורה. היזקקותם לתשלומי רווחה אינה גורעת כהוא זה מכבודם וממעמדם כאזרחים שווי זכויות, ועל כן אין להתייחס אליהם כאל חיילים בלוח השחמט, שאותם ניתן להזיז ממקום למקום כדי לקדם את תוכנית-העל של מי שמנהל את המשחק. כל אדם הוא עולם ומלואו, והשלטון, כנאמן הציבור, חייב להימנע, ככל שניתן, מלשבש את עולמו." במסגרת זו, שטיין דחה את טענת משרד האוצר כי האברכים ומשפחותיהם יוכלו להסתדר גם בעקבות ביטולן המיידי של תמיכות בקבעו כי ""היד הנעלמה" של אדם סמית אינה יכולה להאכיל פעוט, לחנכו ולספק לו את צורכי היומיום". השופט ע' גרוסקופף הסכים עם שטיין, ואילו השופט ע' פוגלמן, סבר, בדעת מיעוט, כי מן הראוי לאפשר לשר האוצר לקבוע הוראת מעבר חדשה.
ביטחון.
שטיין הוא מהשופטים שאישרו הרס בתי מחבלים.
חיים אישיים.
שטיין נשוי בשנית לשירלי בליאר-שטיין והוא אב לחמישה. אחד מילדיהם הוא ילד עם אוטיזם ומאז לידתו כותבת שירלי על אודות הורות לילדים כאלה.
דפדוף (דג)
דַּפְדּוּף (שם מדעי: "Abudefduf") הוא סוג של דג ממשפחת השוניתיים ובו 19 מינים. מרבית הדפדופים הם בצבע כחלחל בהיר בעלי פסים כהים בצידי גופם. שמו המדעי ושמו בעברית נגזר מערבית, שבה פירוש המילה דפדוף היא "צדדים", ושמו מתרגם ל"בעל צדדים חזקים".
דפדופים חיים בשוניות אלמוגים בימים הטרופיים, בכל האוקיינוסים על כדור הארץ. בישראל חי המין דפדוף הפסים, שחי במפרץ אילת, בשוניות המעטות שנותרו כגון חוף האלמוגים.
מינים.
הסוג מכיל 19 מינים, בהם המין דפדוף הפסים, שחי בישראל:
בתי המשפט של בריטניה
בתי משפט של הממלכה המאוחדת
יולית ים סוף
רגבים (תנועה)
פונקציית הצטברות
יחסי וייטנאם–קטר
יחסי וייטנאם–קטר הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין מדינת קטר.
סקירה כללית.
לקטר יש מערכת יחסים ידידותית עם וייטנאם, כמו כל מדינות העולם הערבי. במקרה הקטרי הקשר נוצר כתוצאה מקשרים חזקים של קטר עם מספר מדינות מ-ASEAN. בעקבות הרפורמה הכלכלית שקטר עברה ב-1986, וייטנאם הפכה ליעד מרכזי חדש למשקיעים הקטריים. שלא כמו ההשקעות של איחוד האמירויות הערביות, המשקיע הערבי הגדול ביותר בווייטנאם, ההשקעות הקטריות בווייטנאם מתמקדות בחקלאות, באנרגיה, ובייצוא וייבוא סחורות ממדינה אחת לשנייה. הסחר בין שתי המדינות תואר כמשמעותי בידי השגריר הקטרי בווייטנאם.
יותר מ-10,000 אזרחי וייטנאם מתגוררים בקטר.
מועצה אזורית בוסתאן אל מרג'
דורון שנער
דורון שנער הוא עורך דין וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
דורון שנער נולד בתל אביב. גדל בקיבוץ כילד חוץ. בתור ילד שימש כתב נוער במעריב לנוער, וקודם לכן פרסם בהארץ שלנו ומשמר לילדים. בנעוריו שהה בלונדון. שירת בצה"ל כחייל קרבי, השתחרר בדרגת רס"ן.