בנו, רבי אברהם יעקב, שעמד בראש בית מדרשו בשכונת קראון הייטס בברוקלין, עלה גם הוא מאוחר יותר לארץ ועמד בראש ישיבת רוז'ין בבני ברק, כן רשת כוללים בירושלים ותל אביב. לאחר פטירת אביו כיהן במקומו בתל אביב ובהמשך העביר את מרכז החסידות לבני ברק. בתקופתו נפתחו קהילות גם במודיעין עילית, ביתר, אשדוד ואלעד, וכן ישיבה קטנה בירושלים (מלבד הישיבות בבני ברק שהקים בחיי אביו) ותלמודי תורה בבני ברק ובירושלים. קהילות נוספות מחוץ לישראל, קיימות בלונדון, אנטוורפן וניו יורק.
בתי כנסת נוספים של החסידות היו בבני ברק (בהמשך היה משותף לחסידות בויאן עד הקמת בתי כנסת נפרדים), בחיפה, בנתניה, בצפת, בטבריה ובירושלים. החסידות מונה כיום כמה מאות משפחות, מלבד החסידים האדוקים ישנם מאות אוהדים בארץ ובעולם.
ניגוני סדיגורה.
לחסידות סדיגורה יש מסורת של ניגונים מאבות החסידות כהמגיד ממזריטש ורבי ישראל מרוז'ין. בחצרות סדיגורה במזרח אירופה היו מספר מלחינים בהם יהושע רייזנר ("יהושע סקוורער"). החזן יוסף רוזנבלט שהשתייך לחסידות סדיגורה הלחין אף הוא ניגונים.
לאחר שיקומה של החסידות, בזמנו של האדמו"ר הקודם רבי אברהם יעקב, החלה גם התפתחות בנושא הנגינה בחסידות, והולחנו והופקו ניגונים רבים. החסידות הוציאה 2 תקליטי ניגונים, "הקם מלכות דוד" ו"רחם בחסדך". מלחין ומנצח המקהלה הוא פנחס ביכלר. בין הניגונים הבולטים בחסידות הוא "לא ימושו מפיך" שהולחן לכבוד הבר מצווה של האדמו"ר לימים, רבי ישראל משה, על ידי המלחין הבעלזאי, יחיאל שלמה קאליש ששימש באותה עת משגיח בישיבת סדיגורה.
צ'ין שי חואנג
פרגיים
פרגיים (שם מדעי: Papaveraceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים. מיניה מתאפיינים בפרחים בעלי 4 עלי כותרת שרובם בצבע אדום, ובמרכזם כתם שחור. והם כוללים עשבים חד שנתיים,דו שנתיים או רב שנתיים הנפוצים בכל העולם עם מעט מינים באזורים הטרופיים. המשפחה הופיעה לפני 115 מיליון שנים בתקופת הקרטיקון.
בישראל, צומחים בר 23 מינים ממשפחה זו, הכלולים בחמישה סוגים. חמשת הסוגים הם: פרג, פרגה, בן פרג, מגלית, ארגמון.
מהידועים שבמינים:
קירה קירלינה
קירָה קירָלינָה (ברומנית: Chira Chiralina) היא נובלה מאת פנאיט איסטרטי. הסיפור פורסם בצרפתית בשנת 1923, ומאז תורגם לשפות רבות, ובכללן לעברית. הנובלה נחשבת לשיא יצירתו של איסטרטי.
רקע הסיפור לקוח ממחוזות מולדתו של איסטרטי. אלו הם נופי רומניה המפגישים בין תרבות מקומית שורשית, קשוחה ואף אלימה ובין הקצפת האוורירית של החברה הרב-לאומית והרב-תרבותית של פוקדי נמלי הדנובה. נוהגיה של חברה מעורבת זו קלילים ומוסרה מפוקפק, והיא חברה מושחתת לפי אמות המידה של התקופה והמקום.
הסיפור היה נובלת הביכורים של איסטרטי, "מספר מלידה" לפי הגדרתו של רומן רולן, שדחף אותו לנתיב מושכי העט הבודים עולמות פרי רוחם. הסיפור נכתב בצרפתית, שפה שאיסטרטי סיגל לעצמו שבע שנים בלבד לפני פרסום הסיפור, בתקופת אשפוזו בשווייץ. חבר יהודי, ז'וזואה יהודה, שהיה מאושפז עמו, היה זה שחשף בפניו את מכמני הספרות הצרפתית. מאוחר יותר, לאחר שההצלחה הפכה אותו ליקיר האומה הרומנית, תרגם איסטרטי בעצמו את הסיפור לרומנית. תוך שנים מעטות מאז הופעת הסיפור לראשונה בדפוס, הוא תורגם ליותר משלושים שפות.
הנובלה פורסמה לראשונה בכתב העת הצרפתי Le Livre Moderne Illustré מספר 148. את הפרק הראשון ערך רומן רולן בעצמו. את המשך הסיפור ערך ז'אן-רישר בלוך (), מהוצאת רידר.
ב-1 בינואר 2006 יצא הספר לאור ברומניה כספר מוקלט בהוצאת Humanitas, ואף תורגם מחדש לאנגלית בשנת 2010.
על היוצר.
פנאיט איסטרטי נולד בעיר הנמל בראילה שברומניה. אמו הייתה כובסת רומניה ואביו היה מבריח טבק יווני, שמעולם לא הכיר, כי מת ביוון, כשאיסטרטי היה בן 9 חודשים. הוא למד 6 שנים בבית הספר (פעמיים נאלץ להישאר כיתה) והיה שוליה בבית מרזח, במאפיה ואצל רוכל. עבד בעבודות רבות ומגוונות ולקח חלק בפעילות פוליטית של איגודי עובדים בבראילה (סוציאליסט). הוא עזב את ביתו ונדד על פני מזרח אירופה והמזרח התיכון במשך שנים. בהמשך פנה מערבה והתאשפז בשווייץ לטיפול במחלת השחפת. בסנטוריום התיידד עם יהודי שווייצרי בשם ז'וזואה יהודה, שהכיר לו את ספריו של רומן רולן והיה המנחה שלו בלימודי הצרפתית. יום אחד קרא איסטרטי בעיתון שרומן רולן, שאת יצירותיו למד להעריץ, הגיע לשווייץ לשהות ממושכת. הוא כתב לו מכתב ארוך, שבו הביע את פליאתו, על כך שרולן ידע לכתוב על חייו מבלי שהכירו כלל. המידע בעיתון לא היה מדויק והמכתב הגיע לבית המלון לאחר שרומן רולן כבר עזב, לכן המכתב הושב לשולח. כעבור כמה שנים, בהיותו בצרפת, בשנת 1921, ניסה פנאיט איסטרטי להתאבד (בחיתוך צווארו), כנראה על רקע מצבו הכלכלי הנואש. כאשר אושפז במצב קשה בבית החולים, נמצאו בבגדיו המכתב הממוען לרומן רולן ובביתו מכתב נוסף בשם "מילים אחרונות". המכתבים הועברו לרומן רולן, שכתב לאיסטרטי, עודד אותו והמריץ אותו להתחיל לכתוב. איסטרטי כתב שני סיפורים, שלח אותם לרומן רולן, ששיבח אותם ואז ישב איסטרטי וכתב את "קירה קירלינה", שלח אותה לרולן שענה לו בהתלהבות רבה. תוך זמן קצר פורסם הסיפור עם הקדמה של רומן רולן ובין לילה הפך איסטרטי למפורסם.
מקורות היצירה.
בבראילה, עיר הולדתו של הסופר ומקום התרחשות עלילת הסיפור, קירה קירלינה הייתה גיבורת בלדה עממית מקומית. חוקרי פולקלור רומני ליקטו כמה נוסחים של הבלדה. הבלדה מספרת על יפהפייה מקומית, קירה קירלינה, אחותם של שניים או שלושה (תלוי בנוסח) היידוקים, שמחוזרת על ידי ערבי/כושי בעל ספינת סחר קטנה. המחזר מבטיח למושא אהבתו שמיים וארץ, אך היא לא נענית לו והוא פונה לתחבולה. הוא מזמין את קירה לספינה לבחור לעצמה אריג לשמלה, ובעוד היא מחטטת בין האריגים מפליגה הספינה, מתרחקת מהחוף, וכך לוקח הסוחר את קירה בכוח וקושר אותה כדי שלא תנסה לברוח. אחיה של קירה חוזרים הביתה ממסע שוד, שומעים על החטיפה, ויוצאים למרדף שבסופו גורל החוטף רע ומר, קירה מושבת ומחפשים לה חתן. הנדוניה של קירה היא ספינת הסוחר החוטף.
עלילת הבלדה ועלילת הסיפור שונות, אך ניכר שהסופר נטל, בנוסף לשם, גם רבים מחומרי הרקע של הבלדה, ואפילו האחים ההיידוקים, בשינוי קרבת משפחה, מופיעים בסיפור.
מבנה הספר.
קירה קירלינה הוא סיפור אחד מתוך מחרוזת ספרים וסיפורים. רוב הספרים הנושאים את השם "קירה קירלינה" מכילים, בנוסף לסיפור קירה קירלינה, סיפורים נוספים, שבמרביתם מככבים בני משפחתה של קירה קירלינה ובחלקם גם מזכירים אותה. בחירת הסיפורים הנכללים בקובץ שונה משפה לשפה ומהוצאה לאור אחת לאחרת. לפי סדר ההתרחשויות בעלילות הסיפורים (לא לפי סדר כתיבתם על ידי הסופר), הסיפור הראשון הוא סטברו, סיפור שבו הקורא מתוודע לדרגומיר, שמו האמיתי של סטברו, שהוא האח הצעיר של קירה קירלינה. סטברו/דרגומיר המבוגר מגלה תשוקה מינית כלפי צעיר בשם אדריאן זוגרפי, ולאחר שנדחה, מספר לצעיר את קורותיו (בנעימה אפולוגטית). כך מגיעים לסיפור "קירה קירלינה" עצמו, המסופר בגוף ראשון מפי דרגומיר הצעיר. דרגומיר מככב גם בסיפור ההמשך הקרוי על שמו, המתאר את קורותיו לאחר שנפרד מאחותו. שלושת הסיפורים האלה מהווים רצף שמכונה בעצמו בשם הסיפור האמצעי, קירה קירלינה. הקובץ קירה קירלינה, יחד עם קובץ נוסף של שלושה סיפורים המכונה "אנגל הזקן", מהווים מחזור סיפורים הקרוי "סיפורי אדריאן זוגרפי" (אדריאן זוגרפי הוא הצעיר שסטברו/דרגומיר חשק בו, ובהמשך סיפר לו את סיפורו).
הסיפורים הם סיפורי נוסעים המסופרים מפיהם של עוברי דרך בתחנה זו או אחרת, בדומה לסיפורי דקאמרון או סיפורי קנטרברי. הקשר העלילתי רופף למדי, העניין מצוי יותר בנוף הססגוני, במנהגים האקזוטיים ופחות בעלילה עצמה, אף שגם בה ישנן תפניות חדות השומרות על עירנות הקורא. כמו בסיפורי אלף לילה ולילה, כל סיפור מוביל לסיפור אחר, והסיפורים עצמם מכילים בתוכם סיפורי משנה רבים.
עלילה.
סטברו.