אפשר לראות את הסרט כמכלול המאבק המוסרי בעולם החילוני. בין הניהיליזם, לבין האנטי-ניהליזם (גרסה מתפתחת של ניהיליזם הגורסת שיש ליצוק משמעות מן חוסר-המשמעות). הסיבה שהג'וקר כל כך מסוכן היא לא בגלל מה שהוא יכול לעשות פיזית לעיר. מה שהוא יכול לעשות לא מתקרב בכלל לאיום של ראס אל גול בבאטמן מתחיל, או של ביין בעלייתו של האביר האפל, להשמיד את גות'אם כולה בין אם בריסוס כימי נרחב או בפצצה גרעינית. אבל האיום שלו מסוכן יותר כי הוא מהווה איום פסיכולוגי, כי הוא מערער על עצם מהותו של באטמן. הג'וקר הוא ניהיליסט, הוא אומר שהעולם האכזר, מוסר לא באמת קיים ושאנשים הם רעים מטבעם. שבמצבים מסוימים, כל אדם יהיה מרושע. זה המניע היחיד של מעשיו - להוכיח טענה פילוסופית. הבאטמן לא כל כך שונה ממנו עד לכאן. הוא פשוט אומר: "כן, אתה צודק, אבל זה לא אומר שאנחנו לא צריכים לעשות ולחתור לטוב בעצמנו." אחד המשפטים האחרונים שבאטמן אומר לג'וקר הוא: "גות'אם הראתה לך שהיא מלאה באנשים המוכנים להאמין בטוב". באטמן לא אומר שרוב האנשים בגות'אם טובים. הוא אפילו לא אומר שהיא מלאה באנשים טובים. הוא כל כך נזהר בדבריו, הוא רק אומר שיש הרבה אנשים שמוכנים להאמין בטוב.
צוות השחקנים ודמויות.
בסרט משתתפים גם מייקל ג'יי וייט כגמבול, ראש כנופיית המאפיה, נסטור קרבונל כראש העיר אנתוני גרסיה, ויליאם פיכטנר כמנהל בנק של המאפיה בגות'אם, צ'ין האן כלאו, מנהל החשבונות של המאפיה, קית' זרבאג'קה כבלש ג'רארד סטיבנס, קולין מקפרליין כמפכ"ל המשטרה לואב, מלינדה מקגרו כברברה גורדון וקיליאן מרפי כדחליל/ד"ר ג'ונתן קריין בהופעת קמע.
הפקה.
פיתוח.
לפני יציאת "באטמן מתחיל", התסריטאי דייוויד ס. גויר כתב שני המשכים לסרט, שיציגו את דמותם של הג'וקר ושל דו-פרצוף, שפניו הושחתו לאחר שבאטמן ניסה להצילו. גויר ציין, כי השפעתו לתסריט הייתה המיני סדרה ". תהליך ההפקה החל ב-31 ביולי 2006. נולאן החליט כי לא יביא את סיפור מקורו של הג'וקר, כי אם את עלייתו לכוח.
עוד ציין נולאן, כי אמונותיו המעוותות של הג'וקר מושפעות מחוברת הקומיקס ". בנוסף, הוא הביא את סרט הקולנוע "היט" (בכיכובם של אל פצ'ינו ורוברט דה נירו) כהשפעה ישירה למרדף כלל-עירוני בין שני כוחות - הטוב נגד הרע. הסרט ירחיב את התפתחותו של באטמן כבלש וההתמודדות שלו עם מות הוריו, ובאופן כללי יציג תהליך של הסלמה, כאשר דברים יהפכו לגרועים יותר במקום שיסתדרו. נולאן תיאר את העימות הידידותי בין ברוס ויין להארווי דנט כחוט המקשר של הסרט. נולאן גם בחר להביא את הפיכתו של דנט לדו-פרצוף כחלק מהסיפור, ובכך ליצור סוג של אמפתיה כלפי הדמות.
צילום.
הצילומים החלו באפריל 2007, לראשונה באמצעות טכנולוגיית IMAX, באתרי צילום עירוניים בשיקגו, בלונדון, בלוס אנג'לס ובבולטימור, כמו גם צילומים באתרים כדרגנוע סנטרל - מיד-לוולס והעיר המגודרת קאולון שבהונג קונג. לצורך הצילומים בהונג קונג נשכרו מסוקים ו-C-130 הרקולס.
עיצוב.
למראהו של הג'וקר, נבחר המראה המחוספס והגס שישקף את אופיו בהתאם. נולאן ציין, כי מראה פניו משווה לדיוקניו של הצייר פרנסיס בייקון. ליצירת המראה האנרכיסטי של הג'וקר, נלקחו השפעות מיוצרי תרבות הנגד כדוגמת איגי פופ וג'ון ליידון. לדג'ר תיאר את האיפור כ"טכנולוגיה חדשה" - שלוש רצועות של תרכובת סיליקון המודבקות בפחות זמן אשר נדרש בעבר מאיפור פרוסטתי רגיל.
חליפתו של באטמן מהסרט הקודם זכתה לשדרוג, כאשר המעצבים הוסיפו לה רפידות אלסטיות רחבות שיאפשרו לה חיבור מותאם יותר לשחקן הלובש אותה, ואשר ירמזו על טכנולוגיה מתוחכמת. בנוסף, היא נבנתה מ-200 רצועות אלסטיות של גומי, פיברגלס וניילון כדי שתאפשר גמישות רבה יותר. מסיכת העטלף עוצבה על בסיס קסדת אופנוע, והיא כעת מופרדת מאזור הצוואר, מה שמאפשר לשחקן להזיז את ראשו בקלות רבה יותר. המסיכה מאובזרת בעדשות לבנות, המשמשות את באטמן כגלאי סונאר. עובדה זו נותנת לדמות את מראהּ מהקומיקס ומסדרות האנימציה. כמו כן, מגני הזרוע של באטמן מסוגלים לירות להבים, בשונה מהסרט הקודם. אף על פי שהחליפה החדשה כבדה ב-3.5 ק"ג יותר, כריסטיאן בייל מצא שהחליפה נוחה יותר ושאינה מחממת כקודמתה. בסרט זה נעשה עדיין שימוש בחליפה המקורית, כאשר באטמן מפעיל לחץ הידראולי כדי לכופף קנה של אקדח וכדי לחתוך מתכת.
עיצובה של גות'אם סיטי אינו כה מחוספס כמו בסרט הקודם. קראולי ציין כי "בסרט זה העיר שרויה בכאוס תמידי, וכל העת מתפוצצים דברים, כך שהיה צורך 'לנקות' מעט את חזות העיר".
אפקטים.
הסרט מציג לראשונה את ה"באט-פוד", עיצוב מחודש לאופנוע העטלף, שמשתחרר מנטישת החירום של הבאטמוביל.
מעצב האביזרים ניית'ן קראולי, שעיצב את הבאטמוביל לסרט "באטמן מתחיל", יצר שישה דגמים מתוך כורח הנזקים שעלולים להיגרם בעת צילומי הסרט, ונדרשו שישה חודשים נוספים לצורך ניסויי מבחן. ה"באט-פוד" נשלט באמצעות הכתפיים במקום בידיים, וזרועות הרוכב מוגנות על ידי מגינים דמויי "שרוולים". לאופנוע שני צמיגים בקוטר 508 מילימטר ונראה כי הוא חמוש בוויי תפיסה ומקלעים. מנועי האופנוע ממוקמים במרכזו של כל צמיג. הרוכב שוכב על גבי גוף האופנוע, והוא מסוגל לנוע למעלה או למטה כדי להימנע מכל ירי הנורה לכיוונו.
לגבי מראהו של דו-פרצוף, ארון אקהרט ציין כי "בסרט זה הוא מחליא, ונותן את ההרגשה המזוויעה של אדם תמים וטוב שפרצופו נתלש מעליו בפתאומיות, מותיר אחריו אדם שפל וממורמר". תמונות רבות המתיימרות להציג את פניו המושחתות של דו-פרצוף יצאו לרשת חודשים לפני יציאת הסרט לאקרנים, אך אקהרט ביטל את הניסיונות הללו באומרו "הם חושבים בקטן. נולאן הולך עם מראהו של דו-פרצוף עד הסוף". חברת האפקטים "Framestore" יצרה 120 שוטים של גרפיקה ממוחשבת כדי להמחיש את מראהו החרוך של דו-פרצוף. נולאן חשב כי שימוש באיפור ייראה לא מציאותי, משום שהשיטה מוסיפה לתווי הפנים ולא מחסירה, כפי שנראה בכוויות אשר בקורבנות שרפה. חברת האפקטים אישרה את העובדה כי סידרה מחדש את מיקום העצמות, השרירים והחיבורים העיצביים כדי לתת לדמות אווירה דרמטית יותר. לכל שוט, שלוש מצלמות באיכות של 720 פיקסל מוקמו בזויות שונות ולכדו במדויק את הבעות פניו של אקהרט. סממנים ובסיס לגולגולת שמוקמו על פניו של אקהרט שימשו כרפרנס לתאורה.
מוזיקה.
להלחנת פסקול הסרט, נשכרו האנס צימר וג'יימס ניוטון הווארד, שהלחינו גם את הפסקול הקודם בסדרה. צימר ציין כי נעימת הנושא העיקרית של באטמן הוצגה רק בסוף הסרט הקודם, וכי עתה יש אפשרות להרחיב אותה לכדי שלמותה, תוך כדי התפתחות הדמות. הווארד וצימר האמינו כי יצירתה של נעימת נושא הרואית שאותה יוכל הצופה להמהם יביא להתעלמות ממורכבותה ואפלותה של הדמות.
הסוויטה בת תשע הדקות לדמותו של הג'וקר ("למה כל כך רציני?") מבוססת על שני תווים המנוגנים על ידי צ'לו אלקטרוני, סולו של כינור ומקטע כינורות. צימר השווה את סגנון הלחנתו לזה של הלהקה הגרמנית קרפטוורק וכן לעבודתו עם להקת הרוק האנגלית "The Damned" למשך כל אורכה של היצירה, צימר השתמש בתערי גילוח על כלי מיתרים כדי להשיג את האפקט המעונה והמעוות שמלווה את הדמות על המרקע. כאשר לדג'ר מת, צימר הרגיש כי עליו להתחיל מחדש את החומר ולהלחין נעימת נושא חדשה, אך עצם כך "תבטל את האלמנטים המרושעים". ג'יימס ניוטון הווארד הלחין נעימות אלגנטיות ויפהפיות לדמותו של הארווי דנט/דו-פרצוף כדי שישמשו כקונטרסט לדמותו של הג'וקר.
ב-12 בנובמבר 2008 פורסם, כי חברי האקדמיה פסלו את הפסקול משום שיותר משני אנשים חתומים על הלחנתו. דבר זה אירע גם לפסקול הסרט הקודם בסדרה, "באטמן מתחיל". לאחר בדיקת הנושא חזרה בה האקדמיה מהחלטתה ב-9 בדצמבר 2008 ואיפשרה לפסקול להתמודד בטקס האוסקר.
האלבום הגיע למקום מספר 20 ברשימת בילבורד 200, ולמעלה מ-25 אלף עותקים נמכרו כבר בשבוע הראשון ליציאתו. ב-8 בפברואר 2009, הפסקול זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפסקול לסרט קולנוע הטוב ביותר". במאי 2009, הפסקול זכה בפרס המוזיקה הבריטית למוזיקה קלאסית בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר.
הביקורות לפסקול היו ברובן חיוביות. אתרים מקוונים כגון scorenotes.com, tracksounds.com ו-soundtrack.net שיבחו את השילוב בין האלמנטים האלקטרוניים והתזמורתיים, נוסף על ההתרחקות הנוספת מהטון של פסקול הסרט באטמן של טים ברטון, אותו הלחין דני אלפמן. אתרים אחרים, כמו Movie Music UK ו-filmtracks.com מצאו שהפסקול הוא שטחי ולא יצירתי, כאשר הרבה אלמנטים נלקחו מפסקולים קודמים של שני המלחינים, ובעיקר של צימר. כריסטיאן קלמנסן מ-filmtracks.com מצא שנעימת הנושא של הג'וקר ("למה כל כך רציני?") בלתי ניתנת לשמיעה ומדובר ב"תשע דקות מחייך שלעולם לא תקבל בחזרה". הערות נוספות היו על נעימת הגיבור, כפי שהודגשה בנעימה "כמו כלב שרודף אחרי מכוניות". קלמנסן החשיב אותה כ"ערבוב מעומעם בין הפסקולים של הסמוראי האחרון, הקו האדום, צופן דה וינצ'י וכוננות מיידית".
רשימת הרצועות והסצינות שבהן הן מושמעות:
דיסק ראשון:
רשימת הרצועות, דיסק שני - מהדורה מיוחדת
שיווק.
במאי 2007 החל להתפרסם שיווק ויראלי רחב היקף שכותרתו הייתה "?Why so serious". באתר האינטרנט הוצג מסע פרסום פיקטיבי לבחירתו של הארווי דנט לראשות משרד התובע המחוזי, תחת הסיסמה "אני מאמין בהארווי דנט". אתר נוסף הציג גרסה מושחתת של הססמה, באומרה "אני גם מאמין בהארווי דנט", שאפשרה שליחת מכתבי מעריצים לכדי פרסומה של תמונה רשמית ראשונה של הג'וקר.