המועדון, שהוקם בשנת 1936, לא זכה מעולם בתואר, אך מספר פעמים היה מועמד מוביל לתואר. בעונת 1974/75 הקבוצה הגיעה למקום השני בטבלת הליגה הקפריסאית וכן העפילה לגמר הגביע הקפריסאי, בו הפסידה בגמר 3-2 לאנורתוסיס פמגוסטה לאחר שהמשחק נמכר על ידי השחקן קיריאידס שהושעה מכדורגל להמשך חייו. הקבוצה העפילה עוד שלוש פעמים לגמר הגביע אך בשלושתן הפסידה לאומוניה ניקוסיה.
בשנים האחרונות, בשל העובדה שבקבוצה אימנו מאמנים ישראלים, אלי גוטמן וניר קלינגר, החלה מגמה בקבוצה של הכנסת מספר שחקנים מישראל ומליגת העל הישראלית שאומנו על ידי המאמנים הישראלים בעבר.
היסטוריה.
המועדון אנוסיס נאון פאראלימני (האיחוד הצעיר של פאראלימני) הוקם בחודש אפריל 1944 בעקבות איחוד של המועדונים פאראלימני והרקולס. שני המועדונים אוחדו בעקבות התפרקותה מסיבות כלכליות של הרקולס.
המשחק הראשון של המועדון היה בחלק הראשון של 1945, זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. המשחק היה נגד קבוצת חיילים גרמנית. המשחק הרשמי הראשון של הקבוצה היה ב-16 בספטמבר 1945, נגד אנורתוסיס פמגוסטה. המשחק הסתיים בהפסד 5-4.
עד ראשית שנות ה-60 לקחה הקבוצה חלק בטורנירים מקומיים בקפריסין. בשנת 1965, הצליחה פאראלימני להשתלב בליגה הקפריסאית השנייה. בעונת 1969/1968, הצליחה הקבוצה לזכות בליגה השנייה, ולעלות לראשונה בתולדותיה לליגת העל הקפריסאית. מאז, שיחקה פאראלימני רק בליגת העל הקפריסאית. הקבוצה הייתה אחת מחמש הקבוצות היחידות בקפריסין שמעולם לא ירדה לליגה השנייה, עד עונת 2013/2014, כאשר סיימה במקום ה-13 בליגה הראשונה וירדה לליגה השנייה. בסיום עונת סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגה הבכירה.
אנוסיס ניאון פאראלימני
פרלאמיני
משה באסולה
רבי משה באסולה (לעיתים בסולה; נולד בשנת ה'ר"ם (1480) בפזארו, איטליה - נפטר בשנת ה'ש"ך (1560) בצפת) רב ומקובל. ספר מסעותיו זכה לפופולריות רבה.
שמו המלא הוא רבי משה ברבי מרדכי באסולה. כינה את עצמו 'הצרפתי' ולכן ייתכן שמוצאו מצרפת. רבי משה היה בן למשפחת רבנים ידועת שם בארץ ישראל ובאיטליה בין המאה ה-15 למאה ה-18. שם משפחתו של רבי משה - 'באסולה'- מלמד שמקור המשפחה הוא כנראה מהעיר בזל (הצורה הלטינית של השם בזל היא: Basilea) שבשווייץ.
שימש בצעירותו ברבנות בעיר הולדתו פזארו. בשנת 1521 הפליג לארץ ישראל דרך כרתים וקפריסין וסייר בה כשנה חצי. את רשמיו בביקורו זה הנציח בספר הקרוי "ספר המסעות". ספר זה הוא מקור עשיר לתיאור ארץ ישראל, אתריה ותושביה באותן שנים ובמיוחד הקהילה היהודית.
לאחר שחזר לאיטליה התגורר רבי משה באסולה באנקונה ועמד בה בראש ישיבה. בערוב ימיו עלה רבי משה לארץ ישראל וקבע את מושבו בעיר צפת, שם קשר קשרי ידידות עם רבני העיר ובמיוחד עם רבי משה קורדובירו. בנו של רבי משה, הרב עזריאל, היה תלמיד חכם ידוע. ובין תלמידיו היה רבי יהודה אריה ממודנה.
שמו הונצח ברחוב בשיכון דן, תל אביב.
ספר המסעות.
בספר זה מתאר רבי משה באסולה אתרים שונים בארץ מצפונה לדרומה (רשימה חלקית): טריפולי, ביירות, צידון, ברעם, עין זיתים, צפת, מירון, כפר חנניה, עכברה, פקיעין, עמוקה, גוש חלב, דלתון, כרם בן זמרה ובשמה דאז 'ראס אל אחמר', חוקוק, קבר יתרו בקרני חיטים, שכם, ירושלים, בית לחם, חברון.
בכל מקום שבקר תיאר רבי משה את יושבי הארץ, מספר היהודים היושבים בכל יישוב ועיסוקיהם והאתרים החשובים ליהודים (קברי צדיקים, בתי כנסת ועוד) שבכל מקום. תקופה מסוימת של ביקורו זה בארץ ישראל, התגורר רבי משה ביישוב עין זיתים. באותה העת הייתה בעין זיתים קהילה יהודית עם כארבעים משפחות.
הספר נקרא בשמות שונים לאורך הדורות. בתחילה הודפסו רשמי המסע כחטיבה בתוך הספר 'שבחי ירושלים' לרבי יעקב בן משה חיים ברוך (דפוס ליבורנו תקמ"ה - 1785) וללא ציון שמו של רבי משה באסולה כמחבר רשימות המסע. רשמי המסע עמדו לפני רבי עזריה מן האדומים והוא קרא לספר: קונטריס מהלך הגאון הר"ר ר' משה באסולה. עם השנים זכה הספר לאהדה והודפס במהדורות רבות. בשנת 1938 הוציא לאור יצחק בן-צבי מחדש את הספר והפעם עם שמו המפורש של המחבר.
רבי משה באסולה
קמרה אובסקורה
קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה (בלטינית: Camera Obscura - לִשְכָּה אֲפֵלָה) היא מכשיר אופטי, שיוצרת דמות דו-ממדית מעצם (אובייקט) תלת-ממדי. מבחינה אופטית דומה עקרון פעולתו של המכשיר לעקרון פעולתה של המצלמה, ומכאן שמה באנגלית: Camera.
קמרה אובסקורה שימשה מאז המצאתה ככלי עזר לציירים, כאלמנט בידורי, וכנדבך מרכזי בהתפתחות הצילום. בנוסף, נעשה בה שימוש מדעי לצורך תצפיות על השמש, לצורך מחקרים באופטיקה ולצורך הבנת מנגנון הפעולה של העין. לקמרה אובסקורה נודע גם תפקיד מטפורי בפילוסופיה, והיא שימשה כמודל לאופן שבו תצפית מובילה למסקנות (היקשים) אמיתיות על העולם.
קָמֶרָה היא מילה לטינית, שמקורה ביוונית: "Kamarion" - חדר, קמרון עם קירוי קשתי. השורש ק-מ-ר (קמור, קמר, התקמר) הגיע לעברית מאותו מקור יווני.
אופן פעולה.
הגרסה המוקדמת של קמרה אובסקורה מורכבת מתא סגור שבאחת מדפנותיו יש נקב זעיר. קרני אור אשר מוחזרות מהעצם חודרות דרך הנקב ויוצרות דמות הפוכה בדופן הנגדית. הנקב הזעיר מבטיח שמקורה של נקודה אחת בדמות הוא באור המוחזר מנקודה אחת על פני העצם. ללא הנקב כל נקודת דמות הייתה מקבלת אור מהחזרה של נקודות רבות על העצם ולא הייתה מתקבלת דמות ברורה. הקטנת גודל הנקב משפרת את המיקוד, אך גם מגדילה את השפעת תופעת העקיפה ומעוותת את הדמות. מצלמת חור סיכה פועלת על אותו עיקרון.
הדמות המתקבלת היא גרסה הפוכה, מבחינת שמאל-ימין ומעלה-מטה, של העצם. ההיפוך נוצר משום שקרני האור נעות בקו ישר, וכך למשל קרן אור אשר מוחזרת מראש העצם נעה מטה לעבר הנקב ומאירה את החלק התחתון של גב הקמרה, ואילו קרן אור מתחתית העצם מאירה את החלק העליון של גב הקמרה (ראו תרשים).
בגרסה מתקדמת יותר של קמרה אובסקורה הוחלף הנקב הזעיר בעדשה. העדשה משמשת לריכוז קרני האור, המוחזרות מפני העצם, על הדופן הנגדית של הקמרה. מיקוד התמונה הושג על ידי הזזת הדופן שבה קבועה העדשה. לקמרה אובסקורה המבוססת על עדשה יש יכולת איסוף אור גדולה יותר, יכולת מיקוד טובה יותר ועיוותי צבע מעטים, אך עלולים להיות לה עיוותים גאומטריים גדולים יותר.
היסטוריה.
הראשון שתיאר את המכשיר ואת אופן פעולתו הוא הפילוסוף הסיני בן המאה ה-5 לפנה"ס, ומייסד דת המוהיזם מו דזה. הוא תיאר את אב הטיפוס שבנה וכיצד ניתן להשתמש בו כדי להקרין תמונה הפוכה. ניסויים אלו קודמים בכמאה שנים לגלוי התופעה במערב ובכאלף שנה לאב טיפוס הראשון במערב.
ב אריסטו הבחין כי מעגלים של אור שנוצרים תחת עצים מקבלים אט אט צורה של חרמש בעת ליקוי חמה, ובכך זיהה את התופעה הבסיסית עליה מבוססת קמרה אובסקורה - יצירת דמות בעזרת נקב קטן. אריסטו זיהה את העיקרון שבעזרתו ניתן לצפות בבירור בשמש או בליקוי חמה: מחזיקים לוח אטום בו מנוקב חור קטן, ודמות השמש מופיעה בתוך צל הלוח. בצורה דומה, כאשר מניחים את הלוח מול חפץ או נוף מוארים ומניחים דף מאחוריו נוצרת על הדף דמות החפץ. קרני האור החוזרות מהחפץ לכיוון הלוח נחסמות על ידיו, אך חלקן עובר בדיוק דרך הנקב. אותן קרניים ממשיכות בקו ישר ויוצרות על הדף דמות מדויקת והפוכה של החפץ שממנו יצאו. במאה ה-6 לספירה, מתמטיקאי ביזנטי וארכיטקט בשם אנת'מיוס מטראלס (הידוע כמי שתכנן את האיה סופיה), השתמש בסוג של קמרה אובסקורה בניסיונותיו.
בשנת 1038 תיאר המלומד הערבי איבן אל-היית'ם ניסוי דומה לזה שתיאר אריסטו. הוא הראה בעת ליקוי חמה כיצד ניתן לייצר את דמותה של השמש על קיר בעזרת נקב בקיר הנגדי. עבודתו של אל-היית'ם השפיעה על מחקרי האופטיקה של הפילוסוף רוג'ר בייקון, איש ימי הביניים, שהצליח ליצור בשנת 1267 אשליות אופטיות תוך הסתייעות בעקרונות הבסיסיים של קמרה אובסקורה בשילוב עם מראה. בייקון תיאר בספרו "De Multiplicatione Specierum" את אופן הפעולה של קמרה אובסקורה, אך הוא לא הזכיר את המכשיר עצמו. רבי לוי בן גרשון, הרלב"ג, פילוסוף ומתמטיקאי יהודי, תיאר, בדומה לאל-היית'ם, דרכים לצפייה בליקוי חמה בעזרת המכשיר, כך שלא ייגרם נזק לעיניים. הוא פיתח מכשיר שנקרא "הלשכה האפלה", תיבה סגורה מכל צד, שאליה חודר אור דרך נקב קטנטן שבאחת מדופנותיה. המסתכל דרך הנקב אל תוך התיבה רואה על הדופן שמול הנקב תמונה אמיתית והפוכה של גוף הנמצא מחוץ לתיבה מול הדופן שבו נמצא הנקב. בעזרתה יכול היה להשוות את קוטר הירח לקוטר השמש ולמדוד את גודל ההתכסות בעת ליקוי החמה. לאונרדו דה וינצ'י תיאר בצורה נרחבת את אופן פעולת קמרה אובסקורה, וניתן למצוא עשרות תרשימים של המכשיר בין כתביו, אך בשל כתב הסתרים שבו השתמש, לא ניתן היה להבין את התיאורים. הטקסט פוענח רק בשנת 1797. המכשיר תואר כקופסת עץ עם חריר ובפנים מראה (פריסקופ) שהייתה משקפת תמונה על תקרת הקופסה שהיא זכוכית מט ובעצם כאשר מניחים נייר פרגמנט על הזכוכית ניתן היה לצייר את מה שמתחת לנייר מאחר שהנייר הוא די שקוף.
בשנת 1550 הציע ג'ירולמו קרדאנו שיפור משמעותי לקמרה אובסקורה בספרו "On Subtlety" - החדרת עדשת זכוכית קמוּרה במקום הנקב שבקיר. כך הופקה דמות בהירה וחדה מזו שהתקבלה בעזרת הנקב הפשוט. בשנת 1585 הוסיף ג'מבטיסטה בנדטי (Benedetti) שיפור נוסף: הכנסת מראה אלכסונית לתוך הקמרה שתפקידה להפוך את הדמות. כך יכול הצופה לראות את הדמות ללא היפוך.