וורניאני (בבלארוסית: Варняны, ורניאני; בפולנית: Worniany) הוא כפר במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1391, ובשנת 1462 נבנתה בו כנסייה. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל הכפר בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1922 נכלל בנפת וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי וורניאני.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-240 יהודים, כשני שלישים מתושביו. עם פרוץ מבצע ברברוסה נסוגו מהיישוב הסובייטיים, ועד כניסת הגרמנים לכפר, נערכו ביהודיו פרעות מצד האוכלוסייה המקומית.
עם כניסת הגרמנים ליישוב, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיו, ובלקיחתם לעבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו סגור ומגודר שהוקם בו, אליו הובאו גם פליטים יהודים מאזור ליטא, ובו נרצחו מעת לעת יהודים. באוגוסט 1942 גורשו היהודים שנותרו בגטו שבכפר לגטו מיכלישקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
וולינץ
ושילישקי
וידוקלה
וידוקלה (בליטאית: Viduklė; בפולנית: Widukle) היא עיירה במחוז קובנה שבליטא שבה התקיימה קהילה יהודית עד לשואה. העיירה נזכרה לראשונה במאה ה-13.
יהודי וידוקלה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-160 יהודים, ופעל בה בית ספר עברי של רשת "תרבות".
ב-23 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה משפילות. בד בבד, נעצרו ונלקחו ליעד לא ידוע מספר יהודים מהיישוב שהואשמו בקומוניזם. ביולי 1941 נכלאו כל הגברים היהודים בעיירה מגיל 14 ומעלה, כ-200 במספר, בתחנת הרכבת. ב-24 בחודש נרצחו כולם.
הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה רוכזו במעין גטו שהוקם בבית הכנסת המקומי ובארבעת הבתים הסמוכים לו, והועסקו בעבודות כפייה. ב-22 באוגוסט 1941 נרצחו כולם, כ-100 במספר, בידי משטרת העזר הליטאית בבית העלמין היהודי המקומי.
וילקי
וילקי (בליטאית: , וילקיה; בפולנית: Wilki) היא עיירה במחוז קובנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וילקי נזכרת לראשונה בשנת 1364, ובהמשך הוענקו לה זכויות עיר.
יהודי וילקי.
בין מלחמות העולם נמנו בווילקי כ-500 יהודים, כרבע מתושביה. בשנות השלושים פחת מספר היהודים בעיירה, בשל חרם ליטאי על עסקי היהודים בה. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940, נסגרו המוסדות היהודיים והציוניים ביישוב.
עם נסיגת הצבא האדום מהעיירה בפרוץ מבצע ברברוסה, ערכו הליטאים פוגרום בתושביה היהודים, תוך רצח של 23 אנשים. עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, והם רוכזו במספר מבנים ששימשו כגטו, תוך הפרדה בין נשים וגברים. מעת לעת נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה.
ב-28 באוגוסט 1941 נלקחו יהודי העיירה וסביבתה ליער פקרקלה, ושם נרצחו כולם, 402 איש, ונקברו בבורות.
וירבאליס
וירבאליס (בליטאית: ; בפולנית: Wierzbołów; ביידיש: ווירבאלן) היא עיירה במחוז מריאמפולה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-16. בשנת 1593 הוענקו לווירבאליס זכויות עיר.
בשנת 1851 חוברו המסילה הפרוסית והמסילה הרוסית בסמוך לעיירה
בשנת 1861 נבנתה בסמוך לעיירה תחנת רכבת בקו סנקט פטרבורג-ורשה. בעקבות הקמת תחנת הרכבת, הוקם מסוף מטען בעיירה הסמוכה קיבארט. שתי העיירות שכנו סמוך לגבול עם פרוסיה המזרחית (אז חלק מן הקיסרות הגרמנית) והמסוף שימש לאחסון סחורות. עקב כך, החלה קיבארט לצמוח ולהתפתח בעוד שפיתוחה של וירבאליס נעצר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בקרבות בין הצבא האדום והוורמאכט הנסוג, פוצצו הגרמנים את כנסיית העיירה וזו לא נבנתה יותר מחדש.
יהודי וירבאליס.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, ופעלו בה בית ספר עברי, שני בתי כנסת וחוגים ציוניים. פעילות זו הופסקה עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, וכוננו בה שלטון ליטאי. עד מהרה הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב והגבלות תנועה.
ב-10 ביולי 1941 ריכזו הליטאים את כל הגברים היהודים בני 16 ומעלה מהעיירה, ורצחו אותם בתעלות נגד טנקים מצפון לעיירה. יתר יהודי העיירה, נשים וילדים, רוכזו בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מקיבארט הסמוכה. יושבי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, ולאחר זמן קצר נרצחו הנשים המבוגרות והחולות בו. ב-11 בספטמבר 1941, בשעת לילה, נרצחו כל יתר יהודי הגטו בתעלות.
ורבאלן
ורבלן
וירבלן
מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי
וליקי ז'וונצ'יק
וליקי ז'וונצ'יק (באוקראינית: Великий Жванчик) הוא כפר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
יהודי וליקי ז'וונצ'יק.
בשנת 1926 נמנו בכפר כ-600 יהודים, ובשנות ה-20 והשלושים פעלו במקום מועצה חקלאית יהודית ובית ספר יידי.
באמצע יולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ועל יהודיו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. מאות יהודי הכפר, יחד עם יהודים נוספים מהסביבה, נורו למוות ב-31 באוגוסט 1941 ליד יער סוקולץ הסמוך.
יתר יהודי הכפר שניצלו מהאקציה רוכזו בגטו קטן שהוקם ביישוב, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. רבים מהם מתו בגטו בשל תנאי המחיה הקשים בו. ביוני 1942 נרצחו יהודי הגטו. מקצת מיהודי המקום הועברו לגטו דונייבצי, ושם נספו.
וורבלן
פונדקו של ירמיהו
פונדקו של ירמיהו היא נובלה דיסטופית מאת הסופר והפסל הישראלי בנימין תמוז.
הנובלה פורסמה לראשונה בשנת 1984 בהוצאת כתר ספרים והיא ככל הנראה יצירת הספרות העברית הראשונה המזהירה מפני השתלטות קיצונים דתיים על מדינת ישראל, ובין הדיסטופיות הראשונות שנכתבו בישראל באופן כללי, לצד "הדרך לעין חרוד" מאת עמוס קינן ו"מלאכים באים" מאת יצחק בן-נר (שאף היא עוסקת בהפיכתה של ישראל לדיקטטורה דתית פונדמנטליסטית).
הנובלה כתובה בהומור מקאברי וציני האופייני לתמוז, למשל:
או, במשפט הבא, המתייחס לירי באוויר ולערביי ישראל, המכונים בנובלה גם "ערטילאים":
תקציר.
עלילת הנובלה מתרחשת במחצית הראשונה של המאה ה-21. ממדינת ישראל נותרו רק שלושה מעוזים מבוצרים: תל אביב, ירושלים, ונהריה, ויתר הארץ הפכה לשטח הפקר. השלטון, המונהג על ידי סנהדרין, הוא קיצוני ואכזרי, ועונשי מוות, כולל בסקילה, מקובלים גם עבור פשעים פחותים. החילונים המועטים שעוד נותרו מקיימים את אורחות חייהם בסתר ופונדקו האפונימי של ירמיהו הוא אחד ממקומות המסתור שלהם.
בזמן התרחשות העלילה בית המקדש השלישי נמצא תחת בנייה.
וליקיי ז'וונצ'יק
וצ'וראישה
וצ'וראישה (באוקראינית: Вчорайше; בפולנית: Wczorajsze; ברוסית: Вчерайше, וצ'ראישה) הוא כפר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי וצ'וראישה.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, אך בעקבות פוגרום שערכו ביישוב חיילי הצבא האדום בעת מלחמת העולם הראשונה וכן תהליכי עיור בתקופה הסובייטית, נותרו בו כ-500 יהודים ערב מלחמת העולם השנייה. ביישוב פעלה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-16 ביולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו תוך זמן קצר מספר יהודים בו, והטילו על יתר האוכלוסייה היהודית גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אליו הובאו בהמשך יהודים מיישובים נוספים בסביבה.
ב-1 במאי 1942 נרצחו כ-300 מיהודי הגטו שבכפר ביער סמוך. כעבור כחודש וחצי נרצחו יתר יהודי הגטו, למעט כ- 30 בעלי מלאכה. בסוף אוגוסט 1943 נרצחו גם אלו.
שנות ה-20 של המאה ה-21
שנות ה-20 של המאה ה-21 או שנות ה-2020 הן עשור השנים השלישי של המאה העשרים ואחת; העשור הנוכחי בלוח השנה הגרגוריאני. העשור החל ב־1 בינואר 2020 ויסתיים ב־31 בדצמבר 2029.
הדור שנולד במהלך העשור מכונה דור האלפא.
אירועים עולמיים.
מהפכות ומחאות בולטות.
מהפכות פוליטיות רחבות היקף ומחאות גדולות ובולטות שהתקיימו עד כה במהלך העשור כוללות את:
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות.
ההתנקשויות, החיסולים, וניסיונות ההתנקשות הבולטים ביותר במהלך העשור (לא בהכרח רק רציחות פוליטיות):
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות.
לאחר שבעשור הקודם התחזקו פוליטית מספר מנהיגים שאימצו מאפיינים של פופוליזם פוליטי, בסבבי בחירות של ראשית העשור הפסידו או נחלשו כמה מנהיגים המזוהים עם הפופוליזם. בשנים אלו, בצ'כיה הפסיד אנדריי באביש בבחירות ; בארצות הברית הפסיד דונלד טראמפ. ויקטור אורבן מהונגריה וז'איר בולסונארו מברזיל נחלשו פוליטית על רקע אינפלציה גואה וגורמים נוספים. במקביל, סיעות שזוהו עם הפופוליזם בעיני חלק מהציבור סיכמו להדק את שיתוף הפעולה בפרלמנט האירופי. גודלו של הזרם הפופוליסטי ומידת השפעתו שנויים במחלוקת, בעיקר בשל הגדרתו המעורפלת.
במזרח התיכון.
אירועי האביב הערבי שהחלו בתחילת העשור הקודם המשיכו להשפיע על המזרח התיכון גם בעשור זה.
סביבה.
העשור נפתח על רקע עיסוק בינלאומי שוטף בנושא הסביבה, ובניסיונות לגבש מדיניות עולמית לניהול מכסות פליטות פחמן והיבטים סביבתיים נוספים. בסוף 2019 קבעה אמנת המסגרת של האו"ם לשינוי האקלים ועידה בינלאומית שעתידה להתקיים בנובמבר 2020 בגלאזגו (ונדחתה לשנת 2021), ובה ינסו המדינות לגבש הסכמה עולמית בנושא. עם פתיחת העשור בוחנות מדינות העולם את המשך מדיניותן בנושא זה.
בועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2021) הושגו סיכומים לגבי המשך העשור. מדיניות בנושאי פליטות משפיעה למשל על תדירותם של אירועים אקלימים קיצוניים (שחלקם גורמים לאסונות טבע).
בריאות.