השיר נכתב על ידי מייגן די סטליון לבדה והופק על ידי ליל-ג'ו-מייד-דה-ביט. ב-30 ביולי 2019, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר את תואר הזהב לשיר על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. בהמשך, אושר כי הוא נמכר בלמעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה.
עם יציאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי המיני-אלבום.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מייגן די סטליון ב-28 בפברואר 2019, כמה שבועות לאחר צאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את די סטליון לובשת בגדים בצבע אדום, תוך שמסביבה רוקדות מספר רקדניות ליווי. בהמשך, ניתן לראותה כשהיא ממשיכה לשיר את השיר ולרוקד לצליליו.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על למעלה מ-92 מיליון צפיות.
מריה סיטל
מריה אדוארדובנה סיטל (ברוסית: Мари́я Эдуа́рдовна Си́ттель; נולדה ב-9 בנובמבר 1975, פנזה) היא מגישת חדשות רוסייה. מגישת מהדורת החדשות Vesti בערוץ הטלוויזיה רוסיה, זוכת פרס TEFI.
ביוגרפיה.
היא נולדה ב-9 בנובמבר 1975 בפנזה לאביה, אדוארד סיטל שיש לו שורשים גרמניים ואמה, עקרת הבית לריסה פאבלובנה, שלה שורשים יהודיים. היא למדה בליצאום הרפואי של פנזה ומ-1993 במכון הפדגוגי של פנזה על שם בלינסקי והיא בעלת תואר בביולוגיה וכימיה, לימים בוגרת המכון הרוסי למימון וכלכלה עם התמחות במימון ואשראי.
קריירה.
היא החלה את קריירת הטלוויזיה שלה בשנת 1997 בעיר הולדתה בתוכנית "מזכרת מוזיקלית" (בחברת הטלוויזיה והרדיו "ביתנו"). מאז 1998 עבדה ככתבת, לימים מגישת החדשות בערוץ הטלוויזיה של פנזה "אקספרס". בשנת 1999 הצטרפה לחברת הטלוויזיה והרדיו של פנזה, חברה בת של תאגיד VGTRK.
מ-24 בספטמבר 2001 עד 14 במאי 2006, היא הייתה מגישת מבזקי החדשות היומיים של מהדורת וסטי בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1. בספטמבר 2003 החליפה את סרגיי בריליוב במהדורת הערב של תוכנית זו.
מאז 2004 הנחתה את התוכנית היומית "חוות דעת מיוחדת" ברדיו רוסיה. מ-15 במאי 2006 עד 29 באוגוסט 2008 החלה להנחות את מהדורת החדשות המרכזית וסטי בשעה 20:00 לצד דמיטרי קיסליוב. יחד עם ניקולאי סוונידזה בשידור חי בערוץ הראשון ובערוץ רוסיה, שימשה כפרשנית טקס האשכבה של נשיא הפדרציה הרוסית הראשון, בוריס ילצין, ב-25 באפריל 2007.
מ-1 בספטמבר 2008 ועד 17 ביוני 2016 היא הגישה את מהדורות הערב של התוכנית וסטי יחד עם אנדריי קונדראשוב וארנסט מצקיאביוס .
יחד עם אנדריי מלכוב, אלנה קיריק ווסילי גולובנוב, הוכרזה שהיא המארחת של תוכנית הטלוויזיה "אנחנו צריכים לדבר" שאורגן על ידי ערוצי הטלוויזיה Russia-1 והערוץ האוקראיני NewsOne ותוכננה ל-12 ביולי 2019. על הפרויקט נמתחה ביקורת על ידי הגופים הרשמיים ורוב הפוליטיקאים האוקראינים בשל האירועים בקרים ובדונבאס, כולל הנשיא ולדימיר זלנסקי (שכינה זאת "מהלך יחסי ציבור זול אך מסוכן לפני הבחירות"). יום לאחר ההכרזה, NewsOne הודיעה על ביטול התוכנית עקב "התקפות מידע המוני" ואיומים על עצמה ועובדיה.
משנת 2018 מרצה ב באוסטנקינו.
השתתפות בפרויקטים אחרים בטלוויזיה.
היא השתתפה מספר פעמים במשחק הטלוויזיה פורט בויארד כחלק מצוות ערוץ הטלוויזיה "רוסיה". בשנת 2006, מריה סיטל ו-ולדיסלב בורודינוב השתתפו בעונה הראשונה של הגרסה הרוסית לתחרות הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", ששודרה בערוץ הטלוויזיה "רוסיה". הזוג תפס את המקום הראשון שהעניק את הזכות להשתתף בתחרות "אירוויזיון לרוקדים 2007". בתחרות עצמה, הזוג סיטל-בורודינוב סיים במקום השביעי.
חיים אישיים.
היא נשואה בפעם השנייה ולה 5 ילדים. חובבת צילום, סקי, ספורט, קריאת ספרים.
קאטגט
קאטגאט
קטגאט
מיכאיל זלנסקי
מיכאיל ולדימירוביץ' זלנסקי (ברוסית: Михаи́л Влади́мирович Зеле́нский; נולד ב-7 בספטמבר 1975, מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות - 11 בינואר 2022, פונטה קאנה, הרפובליקה הדומיניקנית) היה עיתונאי ומגיש חדשות רוסי.
ביוגרפיה.
נולד ב-7 בספטמבר 1975 במוסקבה. בשנת 1992 למד במכון הרפואי של חברובסק ובמכון לתרבות גופנית בפקולטה ל"ניהול ספורט" בחברובסק. הוא שילב את לימודיו עם עבודתו כ-DJ בתחנת הרדיו Radio A.
בשנת 1996 הוא נכנס למכון ללימודים מתקדמים במוסקבה לעובדי טלוויזיה ורדיו. בשנת 1997 החל להנחות ב"רדיו נוסטלגיה". הוא גם ערך מהדורות חדשות בערוץ הטלוויזיה TV Center.
בשנים 1999–2001 הוא היה מגיש התוכנית וסטי בערוצי RTR ובערוץ "תרבות". מ-12 בפברואר 2001 עד 11 בפברואר 2011 - הגיש את התוכנית וסטי-מוסקבה באותו ערוץ טלוויזיה. הוא חזר לתוכנית במאי 2013 כאשר המהדורה בשעה 19:35 נקראה "וסטי-מוסקבה עם מיכאיל זלנסקי".
משנת 2006 עד 2010 הוא גם היה מנחה קבוע בערוץ הטלוויזיה רוסיה-24. מ-4 באפריל 2011 עד 30 באפריל 2013 הגיש את תוכנית האירוח "בשידור חי" בערוץ "רוסיה - 1".
ב-7 באוקטובר 2013 הפך לאחד מנושאי הלפיד במהלך מסע הלפיד האולימפי לקראת אולימפיאדת החורף 2014, בשלב שלה במוסקבה. במהלך נשיאת הלפיד שידר בשידור חי מתוך הטלפון שלו. מאז 28 באוקטובר 2016 החל להגיש את התוכנית "כרטיס לבולשוי " בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-תרבות". מאז 4 בספטמבר 2017 - החל להנחות את התוכנית " חדשות התרבות".
היה אחד המורים המובילים בבית הספר הגבוה לטלוויזיה על שם אלכסנדר פוליטקובסקי.
חיים אישיים.
אשתו הראשונה היא אולגה דרובינה, חברה לשעבר לכיתה (2003–2007). אשתו השנייה היא אלנה גרושינה, מאמנת החלקה אמנותית, מחליקה אמנותית לשעבר (2008–2014). בסוף 2008 היא ילדה בת, סופיה. בשנת 2012 נולדה הבת השנייה פולינה במשפחה. אשתו השלישית - מילה רובינצ'יק, פסיכולוגית, הייתה נשואה לזלנסקי משנת 2018 ועד מותו בשנת 2022.
ב-11 בינואר נפטר בפתאומיות בהיותו בחופשה עם אשתו. סיבת המוות הרשמית היא אוטם בשריר הלב. גופתו של מגיש הטלוויזיה נמסרה מהרפובליקה הדומיניקנית למוסקבה ב-18 בינואר 2022. ההלוויה התקיימה ב-19 בינואר 2022 בבית העלמין טרוייקורובסקי.
בוריס בליאקוב
בוריס ואדימוביץ' בליאקוב (ברוסית: Борис Вадимович Беляков; נולד ב-7 באוגוסט 1987) הוא מדינאי ודובר רוסי, המשמש כדובר ראש ממשלת רוסיה.
קריירה.
בוריס הוא בוגר הפקולטה לניהול של המכון לכלכלה, ניהול ומשפט של האוניברסיטה הממלכתית ההומניטארית. שנים רבות עבד ברשות המס הפדרלית ועסק ביחסי הרשות עם התקשורת ושימש כדובר שירות המיסים הפדרלי הרוסי ושימש כיועצו של מנהל הרשות.
בינואר 2020 מונה על ידי מיכאיל מישוסטין לתפקיד דובר ראש הממשלה, בעקבות התפטרות ממשלת מדבדב השנייה וכינון ממשלת מישוסטין.
בנאת שמאמה
בָּנאת שמאמה (מערבית: بنات شمامة, בתרגום לעברית: בנות שמאמה או האחיות שמאמה) היו להקת בנות אחיות מהמשפחה היהודית-תוניסאית שמאמה,שהייתה פעילה בראשית העשור הראשון של המאה העשרים בבירה תוניס, ונושאי השירים שביצעה הלהקה התאפיינו באומץ ובחוצפה יחד עם מה שרווח מבחינה אמנותית באותה תקופה. הלהקה התמחתה במוזיקה רבאביה שהייתה נפוצה בעשורים הראשונים של המאה ה-20.
ביוגרפיה.
בנות שמאמה היו ארבע בנותיו של סוחר יהודי עשיר שהלך לעולמו, אשר החליטו להיכנס לעולם המוזיקה ולהרוויח את לחמן. החלו את דרכן בהופעות באירועים משפחתיים וברגע שהפכו למפורסמות פנו אליהן מחברות תקליטים. ההקלטות הראשונות של להקה זו הופיעו בראשית שנת 1905. הלהקה הופיעה לפני מלחמת העולם הראשונה והגיעה לשיא פרסומה בשנת 1908. הלהקה כללה את כמונה, מנאנה ובחאילה, ולפעמים הייתה איתם טיביה. אף כי חבורה זו לא נשארה בזיכרון הפופולרי של ימינו, היא נחשבת לחלוצת השיר הפשוט והקליל בתחילת המאה העשרים ולמבשרת המוזיקה הפופולרית עם ראשיתן של ההקלטות הקוליות.
להקת "בנאת שמאמה" משתייכת ל"מוזיקה הרבאבית", שהתמקדה בעיקר בכלי הרבאב (כְּלִי מֵיתָר מִזְרָחִי, לרוב בעל מיתר אחד או שניים) והייתה לה נוכחות מתמדת בקרב המשפחות התוניסאיות, באירועים ובחגיגות. בנות השמאמה נודעו במילותיהן הנועזות ובליצנות הגסה שנלוותה להופעותיהן. בהקלטות רבות המשתתפים שיכורים ומקיימים אינטראקציה עם השירים תוך התנערות מכל הכללים החברתיים וכללי הנימוס המוסריים, כפי שאנו מוצאים בהקלטת "דיר אלח'מר פי אלכאס" ("מנזר היין בגביע") ובהקלטת "אלזין אלזין" ("יופי-יופי"), שבשתיהן משולבים קטעים של כמה מהנוכחים.
מרוב ההשפעה של בנות שמאמה בקרב המאזינים והבליינים באותה תקופה, ומהפיכתן למיתוס המזין את דמיונם של רבים באותה תקופה, מספרים מספר מקורות שאחד השיח'ים התאהב בכמונה, ואף בנה לה ארמון בפרבר אל-מרסא, שמוכר כיום בשם (הארמון) זפיר.
הקלטות ומסמכים המספרים את ההיסטוריה של הלהקה נדירים והאחרונה מביניהן נפטרה ב-1935.
האחיות שמאמה
בנות שמאמה
וילה וילקולה
אוכמנית שחורה
אוכמנית שחורה (שם מדעי: "Vaccinium myrtillus"; ידועה גם כאוכמנית אירופאית ובילברי, bilberry) הוא מין של שיח נשיר קטן בעל פירות מאכל בעלי צבע כחול.
תפוצה.
האוכמנית השחורה אנדמית למזרח, מרכז וצפון אירופה, האיים הבריטיים, איסלנד, צפון אסיה ולקווקז, והוא הובא למערב ארצות הברית ולמערב קנדה. השיח נפוץ בשדות בור ובאדמות חומציות. ענבת האוכמנית השחורה משמשת למאכל בני אדם מזה אלפי שנים.
שימושים.
פירות.
מזה אלף שנים נעשה שימוש בפירות האוכמנית השחורה ברפואה מסורתית אירופאית. באוסטריה השתמשו באוכמניות שחורות כדי לטפל במחלות של צינור העיכול ובסוכרת, על ידי צריכה ישירה של הפרי, בדרך של חליטה או כליקר. תוספי תזונה צמחיים המופקים מאוכמניות שחורות משמשות לטיפול במחלות קרדיווסקולריות, סוכרת, שלשול ובמחלות אחרות.