בשנת 1978 ייסד כריס קאטלר מלהקת Henry Cow את חברת התקליטים Recommended Records כמודל של מוסד ללא כוונת רווח.
ה-RIO כתנועה לא שרדה זמן רב, אך המסורת שלה נמשכת. למרות שבמובנו המקורי המונח RIO לא התייחס לסגנון מוזיקלי מסוים, רבים משתמשים בו כדי לתאר להקות רוק מתקדם קיצוניות.
להקות שמשויכות כיום לסגנון הן: Thinking Plague (ארצות הברית), Present (בלגיה), Miriodor (קנדה), NeBeLNeST (צרפת), 5uu's (ארצות הברית), Guapo (אנגליה), Koenji Hyakkei (יפן). גם הלהקות הישראליות אבק וקרוזנשטרן ופארוחוד משויכות לסגנון זה.
מריו ונזאגו
מריו ונזאגו (באיטלקית: Mario Venzago; נולד ב-1948) הוא מנצח ופסנתרן שווייצרי.
חייו.
ונזאגו החל לנגן בפסנתר בגיל חמש והמשיך בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון ובאוניברסיטה של ציריך. אחר כך השתלם בניצוח אצל הנס סווארובסקי בווינה.
מריו ונזאגו היה מנהל מוזיקלי בתזמורות שונות בווינטרטור ובבזל, שווייץ; בהיידלברג, גראץ ופרנקפורט/ברמן, גרמניה; ובספרד, בשנים 1978-2001.
משנת 2002 ועד שנת 2011 כיהן ונזאגו כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס
מאז 2004 ונזאגו מכהן גם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של גטבורג. בשנת 2007 יחליף אותו בתפקידו גוסטבו דודאמל
בארצות הברית עבד גם כמנהל אמנותי של פסטיבל המוזיקה הקיצי של תזמורת בולטימור.
למריו ונזאגו ולאשתו מריאן יש בן אחד, גבריאל.
כיום הוא משמש כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של ברן.
מת לחיות 4.0
מת לחיות 4.0, או מת לחיות 4 (באנגלית: Live Free or Die Hard) הוא הסרט הרביעי בסדרת הסרטים "מת לחיות" שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט הוא בכיכובו של ברוס ויליס ששב לגלם את הבלש ג'ון מקליין.
עלילה.
בתחילת הסרט, קבוצת אנשים בראשותו של תומאס גבריאל שולחת מתנקשים על מנת לחסל 6 האקרים. בינתיים, בניו יורק, ג'ון מקליין (ברוס ויליס) תופס את בתו לוסי מקליין עם חבר שלה. הבת שמעוצבנת מסדר העדיפויות של אביה, טוענת שהיא "לוסי ג'נרו", שם משפחתה של אמה. כשה-FBI מגלים על חדירה למחשביהם הם מורים לאנשיהם ולמשטרה כולל ג'ון, לאסוף 7 האקרים העשויים להיות קשורים לפריצה. ג'ון נוסע לאסוף את ההאקר היחיד שעדיין חי, מתיו פרל (ג'סטין לונג). בזמן שהם בביתו של מתיו, אנשיו של גבריאל מנסים להרוג אותם, ואחרי קרב ארוך השניים מצליחים לברוח.
ג'ון ומתיו מתחילים לנוע לכיוון מטה ה-FBI, כשלפתע הם שמים לב לתאונות דרכים מוזרות ושכל הרמזורים ירוקים. ההאקרים של גבריאל מתחילים במה שנקרא "מכירת חיסול" - הפלה של כל המערכות המחוברות לרשתות מחשבים ושליטה בהם. מכירת החיסול פוגעת בכל החוף המזרחי של ארצות הברית, משבשת את מערכות התנועה והמרכזים הפיננסיים בשוק.
פרל ומקליין מגלים שגבריאל מתכנן לשלוח אנשים לתחנת כוח במערב וירג'יניה כדי לשבש את כל מערכת החשמל של החוף המזרחי. השניים נוסעים למערב וירג'ינה כדי לעצור את המאהבת של גבריאל, מאי לין. לאחר שהם מצליחים להציל את המצב ותחנת הכוח מתפוצצת, נגרמת הפסקת חשמל, התוקעת גם את בתו של מקליין במעלית. מקליין ופרל טסים במסוק אל חבר של פרל, פרדי "וורלוק", ונעזרים בו לאתר את גבריאל. גבריאל, השבור ממותה של מאי לין, לוקח את לוסי כבת ערובה. לאחר שמקליין ופרל מגיעים לתחנת הכוח, מיקומו של גבריאל, הם משחקים במשחק של חתול ועכבר. לאחר מאבק, גבריאל ושלושה מאנשיו מגיעים יחד עם לוסי ומתיו שמוחזקים בני ערובה למקום מחבוא חדש. מקליין, לאחר מעקב מתיש אחריהם מצליח להגיע אליהם. אחרי קרב ארוך, מקליין יורה בגבריאל דרך כתפו שלו, ומשחרר את מתיו ולוסי.
אוקייניה
סיטת הצוקים
סִיטַּת הַצּוּקִים (שם מדעי: "Sitta neumayer") היא מין של ציפור ממשפחת הסיטיים, השייכת לסדרת ציפורי השיר והיא היחידה שבבני משפחתה המגיעה לישראל. תפוצתה היא בדרום אירופה ודרום אסיה בין קרואטיה ויוון עד לאיראן ודרומה עד סוריה, לבנון וישראל (באזור החרמון.
היא נפוצה בישראל בחרמון עד גובה של 1650 מטר, למרגלות הבניאס בתחומי החורש שבהר דב ובנחל שיאון והן בנוף הסלעים הצחיחים בכתף החרמון.
תיאור.
הסיטה הבוגרת היא בגודל דרור, בעלת מבנה מוצק, כנפיים קצרות וזנב קצר ועבה. זנבה אפור וחסר קצוות לבנים, רגליה חזקות ומקורה סולד קמעה בדומה לזה של הנקר. גחונה לבן, צדי גופה ורדרדים חומים, גבה כחול-אפור ופס עין שחור בולט בראשה.
הסיטות ניזונות מחרקים, מזרעים ומאגוזים קשים. את האגוזים הן מפצחות בעזרת מקורן, הן תוקעות את האגוז בחריץ אדמה או נקיק ומנקרות בו עד פיצוחו.
ייחודן של הסיטות הוא באופן דילוגן במורד עץ: הן מדלגות במורדו כשראשן כפוף מטה ולא מעלה כשאר הציפורים. כשמה הסיטה שוכנת על עצים במקומות סלעיים, היא שוכנת לבדה.
קריאתה של הסיטה חזקה, ולכן לרוב אנו שומעים אותה לפני שאנו חוזים בה.
קן הסיטה כדורי או חרוטי, הוא עשוי טיט והיא מדביקה אותו אל משטח סלע, או חוסמת בטיט נקרה בסלע, בהשאירה פתח צר לכניסה.
באפריל מטילה הנקבה 4 עד 10 ביצים גדולות עגלגלות שצבען לבן מבריק ועליהן כתמים גדולים בצבע חום-אדמדם. הנקבה לבדה דוגרת על הביצים 12–14 יום, וכל אותו הזמן מאכיל אותה בן זוגה. אחרי הבקיעה עוזר הזכר להאכיל את הגוזלים. הגוזלים מתחילים לעוף בחודש יוני. במהלך חודשי הקיץ הם משוטטים בלהקות קטנות ובמשפחות.
אני דיפרנקו
אני דיפרנקו (באנגלית: Ani DiFranco; נולדה ב-23 בספטמבר 1970 בשם אנג'לה מריה דיפרנקו) היא זמרת, מוזיקאית ויוצרת יהודיה אמריקאית, הנחשבת בעיני רבים לסמל פמיניסטי. היא ידועה כאמנית פורייה, שהוציאה 17 אלבומים ב-17 שנים.
קורות חיים.
דיפרנקו נולדה בבאפלו, ניו יורק לאם יהודיה אמריקאית ואב איטלקי-אמריקני. היא החלה לנגן גרסאות כיסוי לשירי הביטלס בברים מקומיים עם המורה לגיטרה שלה בגיל 9.
בשנת 1989, בגיל 18, דיפרנקו הקימה חברת הקלטות משלה, "Righteous Records", ששמה שונה ל-"Righteous Babe Records" ב-1994, עם תקציב של 50 דולר בלבד. אלבום הבכורה שלה, "Ani DiFranco", יצא ב-1990.
דיפרנקו הזדהתה כביסקסואלית במשך רוב הקריירה שלה, ובשנת 1998 נישאה לטכנאי הסאונד אנדרו גילכרייסט. מקורות רבים דיווחו כי מעריצים רבים שלה הרגישו שבגדה בהם כשנישאה לגבר. חמש שנים לאחר מכן דיפרנקו וגילכרייסט התגרשו. ב-20 בינואר 2007 דיפרנקו ילדה בת בשם פטה לוסיה (בלידת בית). אביה של הילדה הוא מייק נפוליטאנו, שהיה שותף בהפקת האלבום של דיפרנקו מ-2006, "Reprive".
דיפרנקו ילדה את בנה, דנטה דיפרנקו, ב-6 באפריל 2013.
אני דיפרנקו מתגוררת עם משפחתה בניו אורלינס, לואיזיאנה וברשותה גם בית בעיר הולדתה באפלו, ניו יורק.
הכרה.
ב-21 ביולי 2006 קיבלה דיפרנקו את פרס ה-"Woman of Courage" מ"ארגון הנשים הלאומי" (N.O.W), ארגון פמיניסטי אמריקני. דיפרנקו היא המוזיקאית הראשונה שקיבלה את הפרס, שניתן בכל שנה לאישה שתרומתה לתנועה הפמיניסטית בולטת.
דיפרנקו כונתה "הגברת המובילה של מוזיקת הרוק בבאפלו". מאז 2003, היא הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס גראמי על עטיפת האלבום הטובה ביותר. היא זכתה פעם אחת בשנת 2004, על עטיפת האלבום "Evolve", שעיצבה יחד עם בריאן גרונט.
סגנון מוזיקלי ותדמית הפולק.
נגינת הגיטרה של דיפרנקו לרוב מאופיינת בסטקטו, פינגר סטייל מהיר, וכיוונים אלטרנטיביים של הגיטרה. מילות השירים שלה כוללות הרבה פעמים משחקי מילים, מטפורות ואירוניה ושובחו בשל המורכבות שלהן.
למרות שהמוזיקה של דיפרנקו תויגה כפולק רוק ורוק אלטרנטיבי, היא ערבבה בין סוגות מאז האלבומים המוקדמים שלה. דיפרנקו שיתפה פעולה עם אמנים רבים, ביניהם הזמר פרינס. היא השתמשה במגוון רחב של סגנונות וכלים ובהם כלי נשיפה ממתכת, בס מהלך, כלי מיתר, כלים אלקטרוניים וסינתיסייזר.
דיפרנקו בעצמה אמרה ש"מוזיקת פולק זה לא גיטרה אקוסטית - זה לא איפה שהלב שלה נמצא. אני משתמשת במילה פולק כדי לתאר מוזיקת פאנק וראפ. זו גישה, זו מודעות למורשת שלך, וזו קהילה. זו מוזיקה לא מסחרית שנותנת קול לקהילות שונות והמאבק שלהן בסמכות."
ליריקה ופוליטיקה.
למרות שהרבה מהחומר של דיפרנקו הוא אוטוביוגרפי, הוא לעיתים קרובות מאוד פוליטי. הרבה מהשירים שלה עוסקים בבעיות חברתיות של זמננו כמו גזענות, סקסיזם, התעללות מינית, הומופוביה, זכויות מיניות (לדוגמה, נושא ההפלה), עוני, ומלחמה. השילוב של האישי והפוליטי אחראי באופן חלקי להצלחה המוקדמת של דיפרנקו בקרב תלמידי מכללות פעילים פוליטית, שחלקם בנו לה אתרי מעריצים כבר ב-1994. מפני שהעלייה המהירה בפופולריות של דיפרנקו באמצע שנות התשעים קרתה בעיקר בזכות קשרים אישיים ודיבור מפה לאוזן במקום בעיתונות הזרם המרכזי, מעריציה הביעו לעיתים קרובות תחושה של קהילה.
דיפרנקו הביעה דעות פוליטיות מחוץ למוזיקה שלה. בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000 היא עודדה הצבעה לראלף ניידר.
מת לחיות 4
אשלי טיסדייל
אשלי מישל טיסדייל (באנגלית: Ashley Michelle Tisdale; נולדה ב-2 ביולי 1985) היא שחקנית, מדבבת וזמרת אמריקאית-יהודייה. היא ידועה בעיקר בתפקיד שארפי מסרטי "היי סקול מיוזיקל", בתפקיד מאדי בסדרה "החיים היפים של זאק וקודי" של ערוץ דיסני, ובדיבוב קולה של קנדיס גרטווד פלין בסדרת האנימציה האמריקאית "פיניאס ופרב".
חיים וקריירה.
1985–2004: ילדות ותחילת הקריירה.