יוהאן מיקו
ז'והן ופירלואי
כוכבית נצח-דולב
כוכבית נצח-דולב היא פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) (כולל אזור יהודה ושומרון) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה.
כוכבית נצח-דולב נולדה וגדלה בשכונת קריית משה בירושלים למשפחה דתית. למדה בבית הספר מימון בשכונה ובמדרשיית עמליה. שירתה בצה"ל כמש"קית חינוך והוראה. בשנת 1989 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים והיא בעלת תואר ראשון ושני במשפטים, שניהם בהצטיינות. ב-2013 השלימה תואר שני נוסף, במדיניות ציבורית מבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית. בשנת 1993 התמחתה שנה בבית המשפט העליון אצל השופט אליהו מצא.
פרקליטות המדינה.
בשנת 1994 הצטרפה נצח-דולב לפרקליטות המדינה. היא שימשה כפרקליטה בתחום הפלילי והאזרחי. תחילה עסקה במספר רב של תיקי פלילים דוגמת הונאה, סמים, מין, אלימות. בהמשך, על פי הצעתו של פרקליט המדינה משה לדור, החלה להתמקד בעיקר בתחום האזרחי וריכזה תחומים משפטיים, הבולט שבהם הוא תחום המכרזים (נצח-דולב והלשכה המשפטית במשרד האוצר הקימו יחד את פורום דיני מכרזים), וכן התכנון והבניה, תיקי רשות מקרקעי ישראל (בין השנים 2011–2014 שימשה יו"ר ועדת ההשגות על רמ"י), תביעות בתחום דיני העבודה והאכיפה האזרחית, וכן מילאה תפקידים ניהוליים. ייצגה את המדינה בהליכים מורכבים ומתוקשרים דוגמת עתירות מכרזים בנוגע לכביש חוצה ישראל, התפלת מי ים והולכת הגז הטבעי, עתירות בתחום התכנון והבניה, תיק ועד שכונת עין כרם, מחשוב הנהלת בתי המשפט ועוד.
בנוסף לעבודתה בפרקליטות הרצתה נצח-דולב בקורסים לניהול ועדות מכרזים לעובדי מדינה בכירים. בשנים 2006–2005 הייתה חברה בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז ירושלים.
בשנת 2008 מונתה למשנה לפרקליטת מחוז ירושלים. במסגרת תפקידה ייצגה את משרד ראש הממשלה בתביעת מני נפתלי, ונתפרסמה בחקירה נגדית אגרסיבית שערכה לנפתלי. כן ייצגה את המדינה בתביעת פיצוי מחבר הכנסת לשעבר עופר חוגי, ביטול הבחירות המקומיות בעיר בית שמש בשנת 2013, ובפרשת בית הספר חילוני בעיר שהפך למוסד חרדי. כן ייצגה בערכאות את תקציב המדינה.
פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי).
החל משנת ממאי 2015 היא מכהנת פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) (כולל אזור יהודה ושומרון). ב-2019 ייצגה את המשרד להגנת הסביבה בפרשיית המאבק להרחקת אסדת לווייתן. בנוסף לעבודתה בפרקליטות מרצה נצח-דולב בקורסים לניהול ועדות מכרזים לעובדי מדינה בכירים.
נצח דולב והובילה וקידמה את תחום האכיפה המשולבת, במסגרתו עוסקים גופים שונים – הפרקליטות הפלילית, הפרקליטות האזרחית, והיחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית – באיתור יעדים ובייבוש מקורות כספיים של הפשע המאורגן בישראל.
חיים אישיים.
נשואה לאריאל, מהנדס אלקטרוניקה בחברת פרטנר, ואם לארבעה. מתגוררת בירושלים.
יחסי אינדונזיה–סנגל
יחסי אינדונזיה–סנגל כוננו רשמית ב-3 באוקטובר 1980. אינדונזיה מכירה בפוטנציאל של סנגל ככניסה לחדור לשוק המערב אפריקני. ממשלת אינדונזיה פתחה את שגרירותה בדקר מאז 1982, ואילו שגרירות סנגל בקואלה לומפור, מלזיה מוסמכת גם לאינדונזיה.
היסטוריה.
במהלך השלטון הקולוניאלי השתתפו גם לאופולד סדאר סנגור וגם מוחמד חטא בקונגרס בפברואר 1927 נגד דיכוי קולוניאלי ואימפריאליזם, שהתקיים בבריסל. ועידה זו תוארה כ"מקורה האינטלקטואלי" של ועידת באנדונג. לימים תיאר סנגור את ועידת באנדונג בשנת 1955 הייתה 'האירוע החשוב ביותר מאז הרנסאנס'. נשיא אינדונזיה סוקרנו ערך ביקור רשמי בסנגל (אז עדיין לא עצמאית) בשנת 1959.
יחסי סחר.
מ-31 באוקטובר עד 1 בנובמבר 2013 השיקה אינדונזיה משימת סחר לסנגל וגמביה לקידום מוצרים אינדונזיים. במהלך משימת סחר זו נרשמה לפחות עסקת סחר בסך 700 אלף דולר. סנגל מתכוונת לרכוש שני מטוסים מסוג CN-235-220 מיצרנית המטוסים הממלכתית PT דירגנטרה אינדונזיה. היקף הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הגיע ל-46.1 מיליון דולר בשנת 2012, כאשר מאזן הסחר היה מאוד לטובת אינדונזיה, כאשר היצוא לסנגל היה מוערך ב-43 מיליון דולר. היצוא האינדונזי לסנגל כולל שמנים מן החי והצומח, מכונות, כימיקלים, בגדים וכלי אוכל.
שיתופי פעולה.
אינדונזיה הביעה את מחויבותה להגדיל את שיתוף הפעולה עם סנגל במגזר הכלכלי והסחר, הטכני והחקלאי. מגזרים אחרים שעשויים להתפתח הם תשתיות, תעשייה, שירותי בריאות ותרבות.
קובאן קרסנודאר (רוגבי)
המסדר האובסידיאני
קול מבשר (שבועון)
"קול מבֿשׂר" היה שבועון ביידיש שיצא לאור באודסה שבאימפריה הרוסית בשנים 1862–1873, והיה כתב העת המודרני הראשון ביידיש.
השבועון העברי "המליץ", שהתחיל לצאת לאור ברוסיה ב-1860 בעריכתו של אלכסנדר צֶדֶרבוים, קיבל רישיון לפרסום בשתי שפות: עברית וגרמנית (באותיות עבריות). לאחר שהתברר שאין עניין בכתבות בגרמנית, נוצל הרישיון להחלפת התוספת בגרמנית לתוספת ביידיש.
הגיליון הראשון של "קול מבֿשׂר", בעריכתו של צדרבוים, הופיע ב-23 באוקטובר 1862, כתוספת ל"המליץ". ב-1869 החל "קול מבשר" להופיע כשבועון עצמאי, והמשיך לצאת לאור עד 1873. העיתון נכתב בניב האוקראיני של יידיש, והופץ ברחבי מזרח אירופה. השבועון עסק בחדשות מהעולם היהודי ומהעולם הרחב, וכן במדע, חינוך, היסטוריה וספרות. סיפורו הראשון של מנדלי מוכר ספרים ביידיש, "דאס קליינע מענטשעלע", נדפס (בעילום שם) ב"קול מבשר", וכן נדפסו בו יצירות של אברהם גולדפדן, יהודה לייב גורדון, שלמה אטינגר ויצחק יואל לינצקי.
השבועון הודפס בבית הדפוס של משה אליעזר בילינסון. בשנת 1871 עבר צדרבוים עם עיתונו "המליץ" לבירה סנקט פטרבורג, לאחר שקיבל אישור להעביר לשם את הדפסת עיתונו העברי "המליץ" ועיתונו הרוסי "וֶסטניק", אולם "קול מבשר" נותר באודסה, שכן השלטונות לא התירו להדפיס בעיר הבירה עיתון ב"ז'ארגון". צדרבוים מינה את משה לייב לִילְיֶנבְּלוּם לעוזרו הראשי (והעורך בפועל) ב"קול מבשר", אולם חילוקי דעות עם בילינסון גרמו לו לעזוב את המערכת בקיץ 1871. צדרבוים הציע את המשרה לאחד העם, אולם זה לא הסכים לתנאיו, ובילינסון היה לעורך בפועל של העיתון. הוא חתם על מאמריו בכינוי הספרותי 'מאב"ן' (=משה אליעזר בן נחמן).
יחסי אינדונזיה–ניו זילנד
יחסי אינדונזיה–ניו זילנד הם היחסים דו-צדדיים בין אינדונזיה לניו זילנד. בשל אינטרסים משותפים כדמוקרטיות ושכנות באזור אסיה פסיפיק, ניו זילנד ואינדונזיה נחשבות כשותפות טבעיות. שתי המדינות חברות ב-APEC. אינדונזיה וניו זילנד כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בשנת 1950.
היסטוריה.
המהפכה האינדונזית.
בעוד ניו זילנד התעניינה מעט במלחמת העצמאות של אינדונזיה, ממשלת העבודה הראשונה אכן תמכה באזהרות הבריטיות נגד פעולת המשטרה ההולנדית הראשונה. לאחר מכן היא תמכה במאמציה של אוסטרליה להעביר את המחלוקת האינדונזית למועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1947. כמה מחברי המועדון הסוציאליסטי של אוניברסיטת ויקטוריה, כולל המנהיג הקומוניסטי העתידי רון סמית', ערכו גם הפגנה ציבורית לגנות את פעולת המשטרה ההולנדית ביולי 1947. עובדי הנמלים בניו זילנד גם תמכו בעובדי הנמלים האוסטרלים ובהחרמת ההצלחה של האיגודים המקצועיים על הספנות ההולנדית, מה שערער את המאמץ הצבאי ההולנדי לקחת מחדש את אינדונזיה.
ניו זילנד תמכה גם במאמציה של הרפובליקה האינדונזית לזכות בחברות בארגון הסחר הבינלאומי ובוועדה הכלכלית של האו"ם לאסיה והמזרח הרחוק. ראש הממשלה, וולטר נאש, מתח ביקורת גם על פעולת המשטרה ההולנדית השנייה כהפרה של הסכם רנוויל והציע שיש להפנות הפרות הפוגה למועצת הביטחון. ניו זילנד שלחה גם נציג לוועידה אסייתית בדלהי, שכונסה על ידי ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו, כדי לדון בשאלה האינדונזית.
יסודות מוקדמים.
ב-17 בפברואר 1950 הכיר ראש הממשלה סידני הולנד רשמית ברפובליקה של אינדונזיה זמן קצר לאחר שההולנדים העבירו את הריבונות לרפובליקה האינדונזית החדשה. עם זאת, בגלל המשאבים המוגבלים של מחלקת לענייני חוץ של ניו זילנד, ניו זילנד לא הקימה משלחת דיפלומטית עד 1961. במקום זאת, האינטרסים הדיפלומטיים והקונסולריים של ניו זילנד ייצגו על ידי השגרירות הבריטית בג'קרטה. בעוד שלניו זילנד היה משרד של תוכנית קולומבו בג'קרטה, תפקידיה היו מוגבלים לתיאום פעילויות ניו זילנד במסגרת התוכנית ולתמיכה במומחים של ניו זילנד שהוקצו לאינדונזיה. בפברואר 1961 שודרג משרד תוכנית קולומבו למעמד של הקונסוליה הכללית כאשר דאנקן ריי משמש כקונסול הכללי ובהמשך כמפקד ד'אפיירס. בינואר 1963 שדרג ראש הממשלה קית' הוליאוק את המשלחת למעמד של צירות. בתמורה, האינדונזים הסמיכו את שגרירותם באוסטרליה לניו זילנד בשנת 1958. ד"ר איי הלמי כיהן כשר האינדונזיה הראשון בניו זילנד.
כאשר הצטרפה אינדונזיה לתוכנית קולומבו בשנת 1953, ניו זילנד הרחיבה במהירות את סיוע תוכנית הקולומבו שלה לאינדונזיה. במסגרת תוכנית סיוע טכני שלחה ניו זילנד מומחים לאינדונזיה בעוד מתלמדים אינדונזיים קיבלו הכשרה בניו זילנד. יוזמות הסיוע הטכני של ניו זילנד עבור אינדונזיה כללו הקמת מרכז להכשרה טכנית בסחר, קורסי הכשרה לטווח קצר עבור אחיות שיניים ורופאי שיניים באינדונזיה, שיגורם של מורים מניו זילנד לסיוע בהוראת השפה האנגלית במכללות המורים באינדונזיה, הקמת מפעל ללוחות אזבסט-צמנט בג'קרטה. הסיוע ההוני של תוכנית קולומבו של ניו זילנד הושפע מכספים מוגבלים בצד הניו זילנדי ומומחיות טכנית מוגבלת בצד האינדונזי. בשנת 1960 שלחה ניו זילנד 29 מומחים לאינדונזיה ואילו 99 אינדונזים קיבלו מלגות להכשרה בניו זילנד.
עידן סוקרנו.