ב-3 בפברואר 1988 קבע זאב גלמוד, הממונה על הגבלים עסקיים, כי התקנה עותמאנית משנת 1886 שאפשרה למועצת שמאי המקרקעין להמליץ על מחיר מינימום אחיד לשמאים, מהווה פעילות קרטלית מובהקת מכיוון שהיא מאפשרת לשמאים להימנע מתחרות ביניהם ובכך לשמור על רמת מחירים מלאכותית גבוהה. גלמוד פנה לשר המשפטים בבקשה לקבוע בתקנות איסור על המלצה לתעריף מינימום.
בשנת 2005 מינתה המועצה "ועדה לבדיקת סוגיות שמאיות" שכללה נציגים מהמועצה, ממשרד המשפטים וממשרד הפנים והופיעו בפניה גורמים מקצועיים. דו"ח הוועדה הוגש למועצה ביוני 2006 הסוגיה העיקרית עסקה בתקנת האתיקה המרכזית האוסרת על שמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך. מרבית חברי הוועדה סברו כי "ביטול האיסור יחליש את מעמדו של השמאי כמומחה ויחזק את הקולות הנשמעים בדבר אי האמינות של מקצוע שמאות המקרקעין".. בישיבה שקיימה המועצה מספר ימים לאחר פרסום הדו"ח, אמצה המועצה את מסקנת הוועדה. עם זאת, ב-21 בנובמבר 2017 החליטה המועצה ברוב דעות לבטל את התקנה, ולאפשר לשמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך, ובכך נוצר מצב פרדוקסלי בו לעורך הדין אסור להעלות לעדות את השמאי שנחשב כעת "עד מקבל תשלום המותנה בתוצאות המשפט". בעקבות התנגדות כרמית יוליס, ראש אשכול נדל"ן בייעוץ וחקיקה, נקבע דיון חוזר ב-20 בדצמבר 2017.
מכוח אחריות המועצה על תחום שמאות המקרקעין בישראל; המועצה מנהלת את הרישום בפנקס שמאי המקרקעין, אמונה כגוף ממליץ לשרת המשפטים בענייני תקנות שבסמכות השרה, מקיימת מערך בחינות הסמכה למבקשים להירשם בפנקס, רושמת ומפקחת אחר המתמחים במקצוע שמאות המקרקעין ומטפלת בתלונות הקשורות באתיקה מקצועית של הרשומים בפנקס. למועצה סמכות לקבוע תקנים מקצועיים ותקנות אתיקה, כולל סמכויות ענישה עד כדי סילוק שמאי מהמקצוע.
ועדות מקצועיות.
במועצת שמאי המקרקעין פועלות וועדות מקצועיות שונות:
הוועדה לתקינה שמאית, ועדת תלונות, ועדות פיקוח על הבחינות, ועדות ערר על הבחינות, ועדת התמחות, ועדת סילבוס, ועדת אקדמיזציה
טיפול בתלונות נגד שמאי מקרקעין.
בין השנים 2012 – 2017 הוגשו למועצה 108 תלונות נגד שמאי מקרקעין. מתוכן החליט התובע המשמעתי של המועצה להגיש קובלנות ב-13 מקרים. 7 שמאים הועמדו לדין. 5 מהם הורשעו. מבין המורשעים, על אחד הוטל קנס (ק.מ. 2/15), על אחר התליית רישיון לחצי שנה (ק.מ. 1/16). האחרים ננזפו והוטלו עליהם עונשים על-תנאי.
מועצת השמאים אינה נוהגת לפרסם את שמות השמאים שהורשעו.
על החלטות התובע המשמעתי לא להעמיד שמאים לדין עקב תלונות מתקופה זו, הוגשו 21 עררים. המועצה דחתה את כולם. המועצה אינה מפרסמת פרוטוקולים מפורטים של הדיונים בעררים, אלא סיכומי החלטות בלבד שלא תמיד מתייחסים לתוכן העררים. לפיכך, אין לציבור דרך לדעת אם דיונים יסודיים בעררים אכן התקיימו.
חברי המועצה.
במועצת השמאים 9 חברים, הכוללים את השמאי הממשלתי הראשי, נציגי משרד המשפטים ונציגי משרד האוצר. כיום אין במועצה נציג ציבור ואין חבר סגל אקדמי בניגוד לסעיף 2(א) לחוק שמאי המקרקעין המחייב את מינויים. יו"ר המועצה נבחר על ידי שר המשפטים.
הרכב המועצה כיום (נכון ל-1 באוגוסט 2021):
מוזיקת סול
מאיר יצחק-הלוי
מאיר יצחק הלוי (נולד ב-18 ביוני 1953, ה' בתמוז ה'תשי"ג) הוא סגן שרת החינוך וחבר כנסת בכנסת ה-24 מטעם מפלגת תקווה חדשה. כיהן כראש עיריית אילת בשנים 2003–2021 (ארבע קדנציות).
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לשושנה ושלמה, בן למשפחה יוצאת תימן ובן לשושלת רבנים בעדה התימנית. בילדותו למד במסגרת 'בתי אבות' של ישיבת פוניבז' בבני ברק, בוגר המדרשה לעובדים חינוכיים סוציאליים, בוגר מסלול שלטון מקומי במדעי המדינה של אוניברסיטת בר-אילן. שירת כלוחם בחיל השריון ולחם במלחמת יום הכיפורים. את שירותו הצבאי כחייל במילואים סיים בדרגת רב-סרן.
בשנת 1979 הגיע עם רעייתו נעמי לאילת, ועסק בחינוך בלתי פורמלי, החל מניהול "בית הנוער" ועד ניהול מחלקת הנוער העירונית, על כך קיבל פרס חינוך ארצי ממדינת ישראל. הקים וניהל את רשת המתנ"סים באילת ועל כך קיבל פרס הצטיינות. ניהל את המכללה למינהל באילת והביא אותה להישגים, ומספר הסטודנטים בה הגיע בתקופתו ל-1,400.
קריירה פוליטית.
את דרכו בפוליטיקה החל יצחק-הלוי בשנת 1993, כחבר מועצת העיר אילת.
בשנים 1995–1996 שימש כסגן ראש העירייה ומחזיק תיק החינוך. בשנים אלה הוביל רפורמה בחינוך העל יסודי באילת שהגדילה את אחוז הזכאים לבגרות בעשרות אחוזים. בתקופה זו עמד בראש הוועדה לרפורמה בחינוך הדתי ממנה צמחה האולפנה, הישיבה התיכונית ועוד.
בשנים 1998–2003 שימש כיו"ר האופוזיציה במועצת העיר.
בשנת 2003 נבחר לראשונה לראשות עיריית אילת, ומאז נבחר לתפקיד בשלוש מערכות בחירות נוספות. הוא הקים והוביל בעיר את תוכנית "עיר ללא אלימות" (בשיתוף ד"ר אורלי אינס), שהפכה לימים לתוכנית לאומית ופועלת בכ-150 רשויות.
בתקופת כהונתו זכתה העיר אילת שלוש פעמים בפרס החינוך הארצי.
מאיר יצחק-הלוי הוביל מספר מאבקים ובהם, פינוי של מעל 200 דוכנים לא חוקיים מהטיילת של העיר, וזאת למרות לחצים ואיומים על חייו, כשבשיאם נזרק רימון רסס צה"לי לביתו, ופינוי קטעי חוף שגורמים פרטיים ומוסדיים השתלטו עליהם.
תקופתו ידועה במאבקים רבים שתכליתם שיפור חיי התושבים, כמו המאבק להשבת הטבת המס לתושבי אילת, המאבק לשמירה על הטבת הפטור ממע"מ, המאבק לעצירת כניסת מסתננים לא חוקיים, המאבק בדוכנים ובפולשים על החופים, המאבק נגד סגירת שדה דב, והמאבק לשיפור כביש 90.
מעבר לתפקידו כראש עיריית אילת, מאיר יצחק-הלוי מכהן גם כיו"ר דירקטוריון החברה הכלכלית לאילת, דירקטור בחברה למשק וכלכלה וחבר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
בראשית העשור השלישי של המאה ה-21, מונה על ידי יו"ר השלטון המקומי כיו"ר הוועדה לטיפול באלימות ברשתות החברתיות.
בפוליטיקה הארצית.
בדצמבר 2020 הכריז הלוי על הצטרפותו למפלגת "תקווה חדשה" בראשות גדעון סער, והוצב במקום השביעי. הרשימה קיבלה שישה מנדטים והוא לא נכנס לכנסת. לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש בהשתתפות תקווה חדשה, ועם הפסקת חברותו בכנסת של השר זאב אלקין במסגרת , הוא נכנס לכנסת. בדצמבר 2021 מונה לסגן שרת החינוך.
חיים אישיים.
הלוי נשוי לנעמי, אב לשניים וסבא לארבעה.
בן דודו (מדרגה שנייה) הוא חבר הכנסת יואב בן-צור.
משפט מקליבל
רק כלבים רצים חופשי
רק כלבים רצים חופשי הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של ארנון צדוק, שיצא לאקרנים בשנת 2007. התסריט נכתב כ-25 שנים לפני יצירת הסרט בידי אסי דיין, ועובד על ידי ארנון צדוק.
המשפט "במקום בו אני חי, רק כלבים רצים חופשי" פותח את הסרט.
תקציר העלילה.
אוּרי (ליאור אשכנזי) הוא עורך דין תל אביבי מצליח אשר נקרא במפתיע למילואים כקצין ביחידה מובחרת על מנת לקחת חלק בלחימה ביהודה ושומרון. במהלך הפעילות, לאחר שנהרגים שלושה מאנשי היחידה, יורה מפקדה היחידה וחברו הטוב, נדב (יפתח קליין), בשני מחבלים שנכנעו ובילד פלשתינאי. בעוד אורי נדרש להעיד במשפט כנגד חברו, אשתו של אורי, תלמה (איילת זורר), עובדת סוציאלית המנסה לסייע למשפחת סיטון (נטע גרטי ויגאל עדיקא), עוברת אונס אלים על ידי חבורת עבריינים, ומתאבדת. אורי מחליט לנקום את מותה.
יו הפנר
יו מרסטון הפנר (באנגלית: Hugh Marston Hefner; 9 באפריל 1926 - 27 בספטמבר 2017) היה איש עסקים אמריקאי והמייסד והעורך הראשי של מגזין "פלייבוי". הפנר ייסד את המגזין בשנת 1953 ומאז הפך לאחת הדמויות הבולטות ביותר בעולם בתחום האירוטיקה (או פורנוגרפיה רכה). הפנר התבלט גם כעיתונאי הדוגל בחופש מיני ובליברטריאניזם, והצליח גם בזכות אידאולוגיה זו ויחסי ציבור טובים להביא את פלייבוי למעמד של מותג "מיינסטרים" אהוד ומקובל בארצות הברית וברחבי העולם.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
הפנר נולד בשיקגו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-מתודיסטית. למד בתיכון שטיינמץ, ושירת ככתב צבאי בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן, למד פסיכולוגיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ב-1949 למד סמסטר אחד לקראת תואר מוסמך בסוציולוגיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב"פלייבוי".
הפנר הפך למולטי-מיליונר בזכות מגזין פלייבוי. הוא הרחיב את פעילותו לתחום הטלוויזיה כשיצר את התוכנית "הפנטהאוז של פלייבוי" (1959–1960), ואירח בה בדרנים, מוזיקאים ואנשי חברה. התוכנית הייתה מהפכנית לזמנה, כי הראתה לבנים ושחורים מבלים יחד, ונתנה במה למוזיקאים שחורים מובילים. לאחר פתיחת מועדון פלייבוי בשיקגו, רכש הפנר וילה ענקית במרכז שיקגו, והפך אותה ל"אחוזת פלייבוי". הבית אירח מסיבות מסביב לשעון והתהדר בבריכת שחייה במרתף שתחתיתה שקופה והיושבים בבר יכלו לראות את השוחים בה. הקומה העליונה של הבית הוקדשה להלנת "שפנפנות"- המלצריות של מועדון פלייבוי. ב-1971 קנה הפנר אחוזה בשטח כ-20 דונם בלוס אנג'לס, והפך אותה ל"אחוזת פלייבוי מערב" - ששימשה כביתו הפרטי. באחוזה נערכו מסיבות רבות ומתוקשרות, והיא הפכה לאחד הבתים הידועים ביותר בלוס אנג'לס, ולמרכז חשוב של החברה ההוליוודית.
בשנת 2008 שיחק בסרט הקומי "בית השפנפנות" בתפקיד עצמו. בנוסף, בשנת 2009 שיחק בסרט הקומי "מיס מרץ" גם כן בתפקיד עצמו. ב-2005 גילם את עצמו בפרק אחד בסדרה הקומית "תרגיע", בעונתה השישית.
חייו הפרטיים.