שיטת הניסיון של הדמויות מבוססת על השליטה של הדמויות בכישורים מסוימים (החל בלחימה פנים אל פנים וכלה בפייטנות ומיקוח) אשר מיוצגת על ידי אחוזים, כאשר שיפור מושג בהדרגה ועל ידי שימוש בתכונה שאותה רוצים לשפר, זאת בניגוד למנגנון נקודות הניסיון המקובל בשיטות רבות.
יש מגוון רחב של פריטי ציוד. כלי נשק מתבלים ויש לתקן אותם באמצעות כלים מתאימים, וניתן להשתמש בתוספים שונים שמחזקים את כלי הנשק לקרב אחד. ניתן לקרוא ספרים כדי לשפר כישורים, ויש לדאוג למזון ולתאורה (בפרט יש לבדוק את המזון למקרה שהוא מקולקל או מורעל).
הקרבות הם מבוססי תורים ומתרחשים על לוח ריבועי שעליו נעות הדמויות ומסוגלות לתקוף, להטיל לחשים וכדומה. לעיתים קרובות קרב עשוי להיות מוכרע על ידי מכה חזקה מדויקת אחת, והקרבות נותרים שקולים לכל אורכו של המשחק. כל הקרבות מבוססים על אויבים שהוצבו מראש במפה - אין היתקלויות אקראיות, בניגוד למשחקים דומים רבים.
הגרפיקה של המשחק מבוססת על גרפיקה תלת ממדית פשוטה ובסיסית לתיאור העולם, ותמונות מצולמות של הדמויות לסצינות העלילתיות.
עלילה.
עלילת המשחק מפותחת למדי, בעיקר בהשוואה למשחקים מאותה התקופה, והדמויות הראשיות מפותחות היטב. הפעולות המתבצעות במשחק (כולל שיוף הנשק, למשל) מתוארת עם טקסט סיפורי. המשחק מבוסס על העולם של ריימונד אי פייסט, אך הוא לא היה מעורב בכתיבתו, אלא רק באישור מה שנכתב.
צ'לנג'ר
הבקע הסורי אפריקני
דיפלומטיה בדלתיים סגורות
דיפלומטיה בדלתיים סגורות היא מודל ביניים של דיפלומטיה, בין דיפלומטיה חשאית לדיפלומטיה פתוחה. בדיפלומטיה בדלתיים סגורות לציבור יש מידע חלקי על התהליך, בניגוד לדיפלומטיה חשאית בה לא ידוע לציבור דבר על המתרחש. בדיפלומטיה חשאית הציבור יכול שלא לדעת על עצם קיומו של התהליך ולא על מה נאמר בו. שם המידע מגיע לידי הציבור רק כאשר התהליך מסתיים, אז הוא מפורסם לציבור באמצעות התקשורת. לדוגמה, בדיפלומטיה בדלתיים סגורות ידוע מיהם הצדדים, מי המתווך ביניהם, איפה התהליך מתנהל (מיקום) ומהו פרק הזמן שהוקצב. לעומת זאת, בדומה לדיפלומטיה החשאית לא מתפרסם מידע על המתרחש בתהליך עד לפרסום תוצאותיו הסופיות.
התהליך של דיפלומטיה בדלתיים סגורות מתחיל אמנם בהודעה לציבור מתי יחל המשא ומתן, היכן הוא ימוקם וכן זהותם של המשתתפים. אולם כאשר המשא ומתן מתחיל מונעים מידע מהציבור על התפתחותו, ומופץ מידע מועט בנוגע לשיחות בין הצדדים. מטרת גישה זו היא לבודד את המשתתפים מדעת הציבור של המדינה שלהם כדי שלא יהיו מושפעים מקבוצות אינטרסים. המשא והמתן יכול להתחיל משגרירים ולהתקדם לשרי ממשלה ולראשי ממשלות.
בתהליך מסוג זה, הציבור מביע חשש ודאגה לגבי ההחלטות שיתקבלו וזאת מכיוון שידוע כי מתרחש אירוע שעשוי להשפיע עליו מהותית. רמת האמון של הציבור במנהיגים משפיעה על היחס והלחץ שהציבור מפעיל, השופט את המהלך לפי התוצאות ולא לפי התהליך עצמו.
סוג זה של דיפלומטיה מתקיים כאשר הצדדים רוצים לנהל משא ומתן של כמה ימים בצורה חשאית, על מטרות משמעותיות וקריטיות, וזאת לאחר שהתהליך המדיני או המשא ומתן החל בעבר, נקלע למבוי סתום ולא מצליחים לחדשו. במצב כזה מחליטים הצדדים דיפלומטיה מסוג זה (לרוב בסיוע מתווך) כשבמקביל נבחר מקום מבודד שניתן לקיים בו פיקוח הדוק, בזמן התהליך התקשורת ממודרת, שני הצדדים במשא ומתן ממנים דובר אחד מוסכם (שלרוב הוא מגיע מאנשיו של המתווך), דובר זה מעביר את האינפורמציה החוצה כלומר, לאמצעי התקשורת אשר נמצאים מחוץ לאירוע.
יישום.
המודל של הדיפלומטיה בדלתיים סגורות הוא שיחות קמפ דייוויד אשר הושקעו בהן מאמץ מיוחד כדי למנוע הדלפות, ועל ידי כך להקטין את השפעתם של גורמי פנים ושל דעת הקהל על הדיונים. בהקשר זה התמקד חששם של האמריקנים, במיוחד בישראל ובקהילה היהודית בארצות הברית. עקב כך בחר הנשיא קרטר במתכונת של שיחות דיפלומטיות סגורות, אשר העניקו לו מידה גדולה של שליטה על מהלך העניינים. אין ספק, שהרחקת כלי התקשורת, ובעקבותיה נטרול מסוים של השפעות הפוליטיקה מבית ודעת הקהל בישראל ובמצרים, אפשרה לבגין ולסאדאת להציג בשובם לארצם את ההסכמים שהושגו בקמפ־דייוויד כעובדה מוגמרת.
לעומת זאת ניסיון החיקוי של הוועידה בשנת 2000 (כשמתווך היה קלינטון והצדדים היו ברק מטעם ישראל וערפאת מטעם הפלסטינים) נכשל. חלק מהכישלון מיוחס לאי ההצלחה לבודד את קמפ דייוויד מהעולם החיצון בשל התקדמות הטכנולוגיה ואי שיתוף פעולה של הצדדים.
פוליטיקאים ודיפלומטים רואים בדיפלומטיה בדלתיים סגורות את האפשרות השנייה הטובה ביותר אחרי דיפלומטיה חשאית מכיוון שבה ניתן לשלוט על המדיה במידה רבה. פוליטיקאים ודיפלומטים רבים היו מעדיפים לכפות את התוצאות על הציבור ולא להיות תחת ביקורת של הציבור.
מקס ברוך
מקס בְּרוּך (6 בינואר 1838 – 20 באוקטובר 1920) היה מלחין, מנצח ומורה גרמני מהמאה ה-19. סגנונו המוזיקלי נטה יותר לסגנון השמרני של יוהנס ברהמס ורוברט שומאן מאשר לאסכולה הגרמנית החדשה של פרנץ ליסט וריכרד וגנר.
חייו.
מקס ברוך נולד בקלן שבגרמניה לווילהלמין ולאוגוסט קרל פרידריך ברוך. בגיל תשע כבר הלחין ברוך את היצירתו הראשונה, שיר ליום ההולדת של אמו. מכאן ואילך, המוזיקה הייתה התשוקה שלו. לימודיו המוזיקליים נתמכו בהתלהבות על ידי הוריו. הוא קיבל את הכשרה המוזיקלית בהדרכת המלחין והפסנתרן, פרדיננד הילר. המלחין והפסנתרן איגנץ מושלס ראה בברוך כישרון רב. הוא הלחין הרבה יצירות מוקדמות קטנות, כולל מוטטים, יצירות קטנות לפסנתר, סונאטות לכינור, רביעיות מיתרים ואפילו יצירות לתזמורת. מעטות מיצירותיו המוקדמות הללו שרדו.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, עבר בין ערים שונות בגרמניה: בין השנים 1862-1864 היה במנהיים, בין השנים 1865-1867 עבד בקובלנץ ואחר כך, עד 1870, בזונדרסהאוזן, משם עבר לשנתיים לעבוד בברלין. בין השנים 1873-1878 עבד באופן פרטי בבון. בין השנים 1880-1883 יצא לאנגליה, שם ניצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. בין השנים 1890-1910 לימד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. בין תלמידיו שם היה המלחין הבריטי רייף וון ויליאמס.
ברוך התחתן עם הזמרת קלרה טוצ'ק, אותה פגש בסיבוב הופעות בברלין ב-3 בינואר 1881. בתם מרגרטה נולדה בליברפול בשנת 1882, בנם נקרא מקס.
מקס ברוך נפטר ברובע פרידנאו בברלין, בשנת 1920.
יצירתו.
ברוך חיבר יצירות סימפוניות, מוזיקה קאמרית ויצירות ווקאליות. שתי יצירותיו המפורסמות ביותר הן הקונצ'רטו לכינור מס' 1 אופוס 26 בסול מינור וכן כל נדרי, יצירה לצ'לו ותזמורת, המבוססת על התפילה הידועה בשם זה, הנאמרת בבתי-הכנסת בליל יום הכיפורים. בשל יצירה זו, זוהה ברוך כבעל שורשים יהודיים, אף שלמעשה היה נוצרי פרוטסטנטי, ויצירותיו אף נאסרו להשמעה בגרמניה בתקופת הרייך השלישי. יצירות נודעות אחרות פרי עטו: "פנטזיה סקוטית" לכינור ולתזמורת, קונצ'רטו לויולה, קלרינט ותזמורת, "שמונה קטעים" לויולה, קלרינט ופסנתר.
קונצ'רטו לשני פסנתרים שכתב ב־1916 נשכח למשך שנים רבות אחרי ביצוע כושל בארצות הברית, ורק ב־1974 בוצע מחדש בגרסתו המקורית של המלחין.
פקטורי שעתוק
ותתפלל חנה
גורם שעתוק
בביולוגיה מולקולרית, גורם שעתוק (באנגלית: Transcription factor) הוא חלבון הנקשר לרצף DNA ספציפי, הנמצא לפני החלק המקודד של הגן, ובכך משפיע על שעתוק הגן ל-mRNA.
ביחד עם פרומוטורים להליקאז, גורמי שעתוק הם הבסיס לרשת הוויסות והבקרה הגנטית.
גורמי שעתוק יכולים להיות מופעלים באופן סלקטיבי על ידי חלבונים אחרים, לרוב כשלב אחרון בהעברת אותות (Signal transduction). גורמי שעתוק מווסתים את שעתוקם של גנים בכל הייצורים החיים הידועים: בעלי חיים, צמחים, פטריות, פרוטיסטים וחיידקים.
גורמים בסיסיים ורגולטוריים.
ניתן לחלק את גורמי השעתוק לשתי קבוצות עיקריות: בסיסיים ורגולטוריים.
מוטיבים חלבוניים בגורמי שעתוק.
למרות שידועים אלפי גורמי שעתוק, בייצורים אאוקריוטיים ישנם ארבעה מבנים בסיסיים לחלבונים המשמשים כגורמי שעתוק:
עמק
עֵמֶק הוא אזור גאוגרפי הנמוך מסביבתו, ובדרך כלל מוקף בהרים וגבעות. גודלו נע בין כמה קילומטרים רבועים למאות ואפילו אלפים של קילומטרים רבועים.
תהליכים גאוגרפיים המביאים לידי היווצרותם של עמקים:
עמק גדול מכונה בִּקְעָה (ברבים: בְּקָעוֹת), ואילו עמק קטן שנוצר על ידי זרימת מים ורוחבו וגובהו אינו עולה על עשרות בודדות של מטרים, נקרא עָרוּץ.
גם לכוכבי לכת מוצקים ולירחים יש מאפייני-שטח כגון עמקים. עמקים אלו הם לרוב עמקי ביקוע או שהם משתייכים לשתי קטגוריות עמקים שעל פי כדור הארץ לא שורדות זמן רב בשל סחיפת פני השטח על ידי הרוחות והגשמים:
ארנסט בוריס צ'יין
אֶרְנְסְט בוריס צֶ'יְין (שמו העברי: חֵן; Ernst Boris Chain; 19 ביוני 1906, ברלין – 12 באוגוסט 1979) היה ביוכימאי יהודי גרמני, שברח מהנאצים לבריטניה ב-1933 וזכה ב-1945 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודתו בפיתוח הפניצילין.
קורות חיים.
צ'יין נולד בברלין בירת גרמניה למשפחה יהודית. אביו, מיכאל, היה כימאי ממוצא יהודי-רוסי, נצר למשפחת חן וצאצא לשאלתיאל חן מראשי יהדות קטלוניה ששורשיו ביהדות בבל, ובנו התעניין גם כן בכימיה ובמיוחד בביוכימיה. במקביל התעניין במוזיקה וניגן בפסנתר. צ'יין סיים תואר בכימיה באוניברסיטת פרידריך וילהלם בשנת 1930, ועסק שלוש שנים בחקר אנזימים בבית החולים שָריטֶה (Charité) בברלין.