באפריל 2010, רודט והיריג'י הכריזו באמצעות הפייסבוק שלהם, שהם מפרקים את הלהקה, בשל הרעיונות החדשים השונים שלהם לפרויקטים עתידיים. לאחר פירוק הלהקה, רודט אישר שאלבום הסולו החדש שלו הוא "לא שינוי קיצוני אך הוא בהחלט שונה. יש בו יותר נגינה ויותר עומק". אלבום הסולו הראשון שלו, "Matter Fixed", יצא ב-2 בספטמבר 2011. האלבום הסולו השני שלו "Electric Soul" יצא לאור ב-8 באוגוסט 2014.
הלהקה בישראל.
בריאיון לעיתון תל אביב סיפרו חברי הצמד כי את שירם "1130" סימפלו מעשר השניות הראשונות של השיר "חוזה לך ברח" בעיבודו של אלכס וייס. השניים סיפרו כי בין אלפי האלבומים שהם מחזיקים ישנם לא מעט אלבומי רוק ישראלים משנות ה-60 ושנות ה-70. הם אף אירחו את אושיק לוי, מבצע השיר המקורי, בהופעה שערכו בתל אביב.
מטפיקס
אלכסנדר ארכיפנקו
אלכסנדר ארכיפנקו (באנגלית: Alexander Archipenko; 30 במאי 1887 קייב - 25 בפברואר 1964), פסל אמריקאי, ממוצא אוקראיני.
יצירתו.
יצירתו של ארכיפנקו שואבת מן הפיסול של תחילת המאה ה-20, בעיקר מן הקוביזם של פבלו פיקאסו. ברבות מעבודותיו מופיעה דמות נשית אשר מבוטאת באמצעות צורות כלליות קוביסטיות. הדמויות של ארכיפנקו עם זאת, אינן מאבדות את הזהות האנושית והנשית שלהן, לעומת יצירות קוביסטיות אחרות.
יצירתו המפורסמת ביותר היא אישה מסתרקת, פסל ברונזה המתוארך לשנת 1914 או 1915 והמציג דמות נשית עומדת בתנוחה קלאסית ('קונטרה פוסטו'), ידה האחת קטועה וידה השנייה מחוברת לשערה. במקום בו היו אמורים להיות פני הדמות נמצא חלל ריק דרכו משתקף החלל.
עותק של היצירה, כמו גם יצירות אחרות של ארכיפנקו מצויות באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון ישראל.
ארכיפנקו הגיע לפריז והתיידד עם פרנאן לז'ה ובעזרתו הכיר את האמנים הקוביסטים.
הוא מעולם לא הגדיר את עצמו כקוביסט, את הציורים הקוביסטים כינה "טעות אחת גדולה". לטענתו הוא לא השתמש ברעיונות הקוביסטים, אלא הוסיף לקוביזם רעיונות משלו.
הפיסול של ארכיפנקו נבע מפישוט הצורות שנוצרו במפגש בין החומרים, וזאת בניגוד לגישה של האמנים הקוביסטים שחיפשו דרכי גישה ואופני ביטוי חדשים המציאות.
למרות זאת אי אפשר לומר שהפיסול שלו אינו מושפע מהקוביזם, בעיקר בשל היחס שבין החומר לחלל בפסליו ובגלל המגמה "הנגטיבית" הברורה הקיימת בו.
ארכיפנקו העניק שוויון מוחלט לשקוע ולבולט בפסליו. החלל הופך בפסליו לחומר מאיכות אחרת, וכך היה החלל לסמל המייצג את החומר הנעדר.
הצורה כולה מתקבלת משילוב בין צורות נגטיביות לפוזיטיביות. והיא נוצרת בעצם משילוב בין שני מרכיבי היצירה: פוזיטיב - נגטיב. השימוש בחלל נגטיבי יצר בפסליו של ארכיפנקו צורות מעוגלות וזורמות, המנוגדים לקצעים הקוביסטיים והזוויתיים. צורות אלו יצרו משחק חלופין בין קמור לקעור.
בפסל אישה מסתרקת מ-1917, השתמש ארכיפנקו בחלל נגטיבי המשולב בתוך המסה, וכחלק ממנה. הפסל הוא דמות ערומה, שזרועה הימנית מורמת כלפי מעלה ונוגעת בקצה השמאלי של הראש. החלל שנותר בין המרפק לבין מה שאמור להיות הראש עצמו הפך להיות הראש. כדי ליצור אזורים נוספים של משחק בין חלל וחומר השתמש ארכיפנקו בשקעים ובליטות.
לדוגמה: השד הימני דומה יותר לנפח ריק מאשר לנפח מוצק, אפקט זה הושג בעזרת חיבור בין שקע בית השחי לבין השד.
הירכיים מוצבות בזווית חדה ויוצרות תחושה של עגלגלות, במקום שלמעשה אין בו חומר כלל. השילוב בין חומר לחלל מושג לא רק באמצעות הצורות הקמורות והקעורות, אלא גם על ידי שימוש בבוהק האור והצל הנופל על הברונזה. יש פסלים המצופים בכרום והם היו מלוטשים מאוד. על ידי כך נוצר טשטוש המוצקות של החומר. בפסל זה גם הברק הגבוה וגם תנוחתה של אישה יוצרים דינמיות, המעניקה תחושה של עושר חומרי, בניגוד לפסליו של פיקאסו שמשדרים תחושה של דלות החומר.
איסמעיל פאשא
איסמעיל פחה
חוסיין כאמל, סולטאן מצרים
סולטאן חוּסֵיין כַּאמֶל (בערבית: حسين كامل; תעתיק מדויק: חסין כאמל; 21 בנובמבר 1853 - 9 באוקטובר 1917), היה הסולטאן של סולטנות מצרים ומלך סודאן, מ-9 בדצמבר 1914 עד מותו במהלך תקופת השלטון הבריטי על מצרים שנמשך מ-1882 עד 1922. חוסיין, שהיה פרו-בריטי, הועלה לכתר עם הדחתו של קודמו, עבאס חלמי השני, בפרוץ המעורבות העות'מאנית בתוך מלחמת העולם הראשונה, ותקופת שלטונו נודעה באירועי המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמה.
ביוגרפיה.
חוסיין נולד בשנת 1853 בקהיר, ח'דיוות מצרים. חוסיין היה בנו של הח'דיו אסמאעיל פאשא, ששלט במצרים מ-1863 עד 1879. בתקופת ילדותו הייתה מצרים מדינה ריבונית בפועל עם כי הלכתית נותרה תחת חסות האימפריה העות'מאנית. בשנת 1868 נסע להתחתן בקיסרות הצרפתית השנייה, בחצר המלוכה של נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים. לאחר המלחמה האנגלו-מצרית נוהלה מצרים בפועל בידי האימפריה הבריטית ועודנה נותרה דה יורה תחת סמכות שלטונית עות'מאנית. לפי דרישתו של הח'דיו תאופיק פאשא, חוסיין כאמל אירח את אדוארד, יורש העצר הבריטי וניקולאי השני, יורש העצר הרוסי, בעת ביקורים רשמיים שלהם בתוך מצרים.
בהמשך החל חוסיין כאמל לכהן בתפקידי מפתח בהנהגת מצרים. הוא היה למפקח מטעם הממשלה בקהיר על פעילות ממשלתית ומצבים כלכליים-חברתיים תקינים במחוזות ברחבי בצפון ובדרום מצרים. בהמשך מונה לשר התשתיות הציבוריות, שר האוצר ונשיא האספה הכללית של מועצת א-שורא (הסנאט) אשר פעלה תחת סמכות הרשויות הבריטיות במצרים שתופעלו בידי הנציב העליון מטעם הממשלה הבריטית.
כאמל מונה לסולטאן מצרים אחרי הדחתו של אחיינו, הח'דיו עבאס חלמי השני על ידי הבריטים, מכיוון שעבאס חלמי השני נחשד באהדה לאימפריה העות'מאנית שהייתה ליריבה בריטית בתוך המלחמה. מצרים הוכרזה כארץ חסותה של בריטניה ב-1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה. מהלכים אלו הביאו לסוף שליטת העות'מאנים במצרים ב-6 בנובמבר 1914 ולהכרזת הקמתה של סולטנות מצרים אשר הייתה מדינת חסות בריטית. חוסיין כאמל הורה ופיקח על הפיתוח של מסילת ברזל מקהיר לעיר חלוואן והורה על פיתח של גשרים ולחיזוק סכרים כדי למנוע הצפות של נהר הנילוס. מצרים הייתה במצב פוליטי בלתי-יציב ותנועות לאומיות עלו בכוחם והשפעתם על האוכלוסייה הכללית בעיקר בעשור שקדם למלחמה. על כן הממשל הבריטי לא הסתכן בהפיכת מצרים למושבה קולוניאלית או אפילו לדומיניון ובמקום זאת הסתפק במעמד הרשמי של "מדינת חסות". על כן לא יכלה בריטניה לבצע רפורמות מרחיקות לכת בתוך מדיניות הפנים המצרית ונותרו סמכויות נרחבות; בעיקר בתחום הפנים; בידי הסולטנות והממשלה המצרית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ההנהגה הצבאית באימפריה העות'מאנית על חבל הלבנט הופקדה בידיו של אחמד ג'מאל פאשה, אשר הנהיג מדיניות של משטר ברזל בקהילות האזוריות (ערבים, יהודים, דרוזים וכו') ואף הוציא את צו גירוש תל אביב באפריל 1917 שכוון נגד ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. מצרים היוותה מקום מחסה לאלפי פליטים יהודים שברחו מהמשטר העות'מאני במהלך המלחמה, ובכך עלתה הפעילות הציונית בקרב יהודי מצרים. ההנהגה המצרית לא מנעה פעילויות של ארגונים פוליטיים באשר הם ורק בפרוץ המלחמה הרשויות הבריטיות הטילו צנזורה ופעלו למנוע פעילות לאומית מצרית.
במטרה לטפח את החינוך במצרים חוסיין כאמל החליט להעניק תגמולי מצוינות לסטודנטים מבריקים, מה שהגדיל את התחרותיות המדעית בין התלמידים ראש מוסדות החינוך. הוא הניח את היסודות של בתי ספר צבאיים לבני נוער בקהיר ובאלכסנדריה. במותו ב-1917 סירב בנו יחידו כמאל אל-דין חוסיין לרשת את כסאו כל עוד הבריטים נותרו בתור הכוח מאחורי הקלעים בתוך ההנהגה המצרית. אחיו של חוסיין כאמל, אחמד פואד, עלה על כס הסולטנות לסולטאן, וב-1922 היה למלך מצרים פואד הראשון לאחר תהפוכות לאומיות במדינה שהחלו במהומות 1919 במצרים, יומיים בלבד לאחר סופה של מלחמת העולם הראשונה.
בשנים 1916 ו-1917 הנפיק חוסיין כאמל דרך סמכויותיו השלטוניות סדרת מטבעות בשמו ובתארו "אלשלטאן חש'ין כאמל", בכתיב חסר, קרי: "חוסיין כאמל". העריכים היו 1/2, 1 "מלים", 2 "מלימאן", 5, 10 "מלימאת", 2 "קרשאן", 5, 10, "קרוש", 20 "קרשא", קרי: "קרשן", ו-100 "קרש". כולם היו הילך חוקי בארץ ישראל בשלטון המנדט עד לשנת 1927 בצד המטבעות משנת 1920 של יורשו פואד הראשון.
נשים וילדים.
במהלך חייו נישא חוסיין כאמל פעמיים והיו לו שבעה ילדים, מתוכם חמישה בנים ושתי בנות. מנישואיו הראשונים עם עין אל-חייט ריפעת חאנים, שהייתה אחייניתו במקורה (נכדה של אסמאעיל פאשא ובתו של בנו הבכור), נולדו לזוג הילדים הבאים:
בהמשך נישא בשנית למלכ חסן תוראן, צ'רקסית מהאימפריה העות'מאנית, בתו של מפקד בצי העות'מאני אשר אומצה בידי רעייתו של אסמאעיל פאשא. מנישואיו של חוסיין כאמל עם תוראן נולדו לזוג הילדים הבאים:
חוסיין כמיל
יוג'ין אורמנדי
יוג'ין אורמנדי במקור ינה בלאו (בהונגרית: Ormándy Jenő; באנגלית: Eugene Ormandy; 18 בנובמבר 1899 - 12 במרץ 1985) היה מנצח וכנר יהודי-הונגרי.
קורות חיים.
אורמנדי נולד בבודפשט, הונגריה ולמד בקונסרבטוריון של בודפשט, שם היה תלמידו של ינה הובאי. בשנת 1921 היגר לארצות הברית ואימץ לו שם חדש. בארצות הברית עבד תחילה ככנר ואחר כך כמנצח על תזמורת תיאטרון הקפיטול בניו יורק, קבוצה שליוותה סרטים אילמים.