שנה לאחר מכן, בלייד הוציא אלבום זמר-יוצר בהשפעת מוזיקת פולק ואמריקנה בשם "Mama Rosa", המוקדש לסבתו ומשפחתו. בנוסף לשירה ולתופים מנגן בלייד באלבום גם בגיטרה, פסנתר ובס באמצעות אובר-דאבינג, בנוסף לקווארד, רוזנווינקל, לנואה ונגנים נוספים. בהופעות החיות של הפרויקט בלייד שר וניגן בגיטרה, ואת כיסא התופים אייש סטיבן ניסטור. בשנת 2014 חזר בלייד לחברת בלו נוט, בה יצאו האלבומים "Landmarks" (2014) ו-"Body and Shadow" (2017) של ה-Fellowship Band. בלייד זכה בפרס גראמי נוסף לאלבום השנה הטוב ביותר בשנת 2013, עבור נגינתו באלבום השלישייה "Trilogy" עם צ'יק קוריאה וכריסטיאן מקברייד.
הרכב נוסף בהובלתו, "Life Cycles", הוקם בשנת 2018 כהרכב מחווה לוויברפוניסט בובי האצ'רסון, עמו בלייד ניגן כחבר מייסד של ה-SFJazz Collective ב-2003. בשנת 2020 יצא אלבום האיחוד של רביעיית ג'ושוע רדמן, "RoundAgain", בחברת Nonesuch Records.
יחסי בליז–צרפת
יחסי בליז–צרפת הם יחסי החוץ בין בליז לצרפת. שתי המדינות חברות באו"ם.
יחסים כלכליים.
קבוצת הנפט הצרפתית-בריטית פרנקו (או חברת הבת שלה בגואטמלה ליתר דיוק) השיגה אחד מ-17 ויתורי הניצול שהוציאה הממשלה בבליז. בעקבות ההסכם בין צרפת לבליז בנוגע להחלפת מידע מס, בליז הוסרה בשנת 2012 מהרשימה הצרפתית של סמכויות שיפוט שאינן משתפות פעולה.
בשנת 2016, היצוא הצרפתי הגיע ל-1.3 מיליון אירו (מיליון אירו בשנת 2015) והיצוא הצרפתי גדל מ-7.9 מיליון אירו ל-8.6 מיליון אירו. רכישות צרפתיות מבליז כוללות מוצרי טקסטיל, ביגוד ונעליים המהווים יחד 94% מהסך הכללי (8.1 מיליון אירו).
שיתוף פעולה.
צרפת תומכת בפיתוח בליז באמצעות עבודת האיחוד האירופי לו היא אחת התורמות העיקריות: כחברה בקבוצת מדינות ה-ACP (אפריקה, הקריביים והפסיפיק) בליז קיבלה מימון מקרן הפיתוח האירופית מאז 1982. תוכניות שיתוף פעולה בין האיחוד האירופי לבליז צמחו מאוד בשנים האחרונות, והצדיקו את הקמת משרד האיחוד האירופי בבלמופן.
במסגרת 2014–2020 (EDF 11) הוקדשו 27 מיליון אירו לשלושה מגזרי עדיפות: מקורות אנרגיה מתחדשים, בריאות וניהול ציבורי.
בליז תיהנה גם מהתרומה הצרפתית לקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה.
מינהל לסיוע בדיור
מינהל לסיוע בדיור (נקרא גם אגף אכלוס) הוא אגף במשרד הבינוי והשיכון האחראי על תחום הסיוע בדיור. המינהל מטפל בזכאות לקבלת דיור ציבורי, סיוע בשכר דירה, מתן הלוואות לרכישת דירה, סיוע לשיפוץ דירה לנכים, וזכאויות במסגרת תוכנת מחיר למשתכן. נכון להיום (2020) עומד בראש המינהל מר יעקב שנרב, המשמש גם כמשנה למנכ"ל המשרד.
תוכניות הסיוע.
דיור ציבורי.
המינהל אחראי על הנפקת הזכאות לקבלת דיור ציבורי, על ניהול תור הממתינים, על מתן אישור להחלפת דירה לדיירי הדיור הציבורי, ועל מתן אישור לדייר ממשיך למגורים בדירת ההורים במידה וזכאי. כמו כן המינהל רוכש דירות חדשות למלאי הדיור הציבורי, דירה אחת על כל מספר דירות ציבוריות שנמכרו לזכאים בהנחה במסגרת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה).
המינהל אחראי גם על מתן זכאות לקשישים חסרי דירה המתקיימים מקצבת השלמת הכנסה, לקבלת מגורים בבתי גיל הזהב. נכון לשנת 2020 ישנם 12,000 יחידות דיור בבתי גיל הזהב של משרד הבינוי והשיכון.
סיוע בשכר דירה.
המינהל מעניק סיוע בשכר דירה לזכאים, למשפחות הזכאיות לפי מבחן הכנסה מזכה, לנכים, לעולים ולקשישים. סך הסיוע בשכר דירה עומד על כשתי מיליארד ש"ח בשנה (נכון לשנת 2020). קבלת הזכאות לסיוע בשכר דירה מבוצעת באמצעות חברות ההרשמה לסיוע בדיור: מילגם, מ.ג.ע.ר ועמידר.
סיוע בשיפוץ דירה לנכים.
בשיתוף עם משרד הבריאות מסייע משרד הבינוי והשיכון למימון שיפוץ דירה לנכים בניידות. הסיוע ניתן חלק כמענק וחלק בהלוואה, בכפוף להכנסות הזכאי. הסיוע ניתן לבניית מעלון, להרחבת פתחים בדירה וכיוצא בזה.
הלוואה לדיור.
המינהל אחראי על מתן הלוואות לדיור. כספי זכאות ניתנים לזכאים על ידי הבנק מכספי המדינה. גובה הזכאות נקבע לפי ניקוד הזכאי. הריבית לכספי זכאות היא חצי אחוז פחות מהריבית הממצעת למשכנתאות המתפרסמת מדי חודש על ידי בנק ישראל.
פעילות המינהל.
המינהל נמצא במשרד הראשי בקריית הממשלה במזרח ירושלים, וב-7 מחוזות: ירושלים, גוש דן, שרון, רחובות, דרום, גליל, חיפה. כמו כן המינהל עובד ביחד עם החברות הממשלתיות לדיור, חלמיש (החברה האחראית על תל אביב-יפו), שקמונה (החברה האחראית על חיפה), ח.ל.ד (החברה האחראית על פתח תקווה).
הוועדה הציבורית לערעורים היא וועדה המתכנסת מדי שבוע ודנה בערעורים המוגשים אליה בנושא סיוע בדיור. הוועדה מורכבת מאנשי ציבור מחוץ למשרד המקבלים את המינוי משר הבינוי והשיכון.
פסטיבל הג'אז Love Supreme
יחסי בליז–גרמניה
יחסי בליז–גרמניה הם יחסי החוץ בין בליז לגרמניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.
הרפובליקה הפדרלית של גרמניה תמכה בתוקף בזכותה של בליז להגדרה עצמית באו"ם והכירה בה כמדינה עצמאית ב-21 בספטמבר 1981, והייתה המדינה הראשונה שעשתה זאת אחרי בריטניה. היחסים הדו-צדדיים הם ידידותיים ובלתי מעורערים. בליז תומכת לעיתים קרובות באינטרסים גרמניים באו"ם.
יחסים כלכליים.
המסחר בין בליז לגרמניה הסתכם ב-16 מיליון אירו בשנת 2019 (היצוא הגרמני לבליז כ-3 מיליון אירו; היבוא גרמניה מבליז כ-13 מיליון אירו).
בליז היא שותפה לשיתוף פעולה פיתוח גרמני במסגרת פרויקטים אזוריים הנתמכים על ידי המשרד הפדרלי לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי והמשרד הפדרלי לאיכות הסביבה, שמירת טבע ובטיחות גרעין. המיקוד הוא בתחום הסביבתי. ההגנה על קווי החוף והמשאבים הימיים וכן על סלבה מאיה, מרחב היער השני בגודלו ביבשת אמריקה (בליז, גואטמלה ומקסיקו), הם בין הצעדים הנתמכים על ידי גרמניה. יתר על כן, בליז נהנית מפרויקטים אזוריים המוסכמים עם מערכת השילוב המרכז אמריקאית (SICA) בתחום האנרגיה וממשל פיננסי טוב.
הגירה.
קבוצת מנוניטים ממוצא גרמני היגרה לבליז בשנות החמישים דרך קנדה ומקסיקו. מספרם היה במקור 3,500, אך כיום הוא נאמד בכ-10,000 איש, הם מדברים בניב גרמני ישן אך אינם אזרחים גרמנים. הם כמעט לא נוטלים חלק בחיים הפוליטיים במדינה, אך הם מצליחים מאוד בחקלאות, בענפי האומנות ובתעשייה בקנה מידה קטן.
What About Today?
(בעברית: מה לגבי היום?) הוא אלבום האולפן האחד עשר של הזמרת-יוצרת ברברה סטרייסנד. האלבום יצא לאור ביולי 1969, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מבחינה מוזיקלית, זהו אלבומה הראשון שמכיל מוזיקה עכשווית למבוגרים.
האלבום הגיע למקום ה-31 במצעד הבילבורד 200.
סוגה ורקע.
האלבום מכיל שירים מקוריים לצד גרסאות כיסוי אותם הקליטה הזמרת לשירים של אמנים כמו הביטלס ופול סיימון. עטיפת האלבום נלקחה לצילומים ממגזין ווג שערכה שנה קודם לכן וצולמו על ידי ריצ'רד אבדון. האלבום הוקלט בכמה פרקי זמן שונים: 16 במרץ 1968; 22 במאי 1968; 23 ביוני 1968; 8 בפברואר 1969; 14 &amp; 22 במאי 1969.
הצלחה.
בניגוד לאלבומיה הקודמים זהו היה אלבומה הראשון אשר מצא את עצמו מחוץ ל-20 העליונים בארצות הברית (מלבד אלבום חג המולד שלה) וזהו גם היה אלבומה הראשון שלא קיבל אף מעמד במדינה. גם מחוץ למדינה האלבום לא זכה להצלחה כאשר בקנדה הגיע למקום ה-23 בלבד וגם שם לא קיבל אף מעמד.
בשאר המדינות בעולם הוא לא התברג או קיבל מעמד גם כן.
הרכבת הימית לישראל במלחמת יום הכיפורים
הרכבת הימית לישראל במלחמת יום הכיפורים היה מבצע אמריקאי-ישראלי לשינוע ימי של אמצעי לחימה אמריקאים שהגיעו לקראת סוף המלחמה ובמשך זמן מה לאחריה. במקביל נערך מבצע ניקל גראס לשינוע אווירי של ציוד צבאי.
רקע.
הבקשה הישראלית הראשונה לרכישת ציוד צבאי ותחמושת הועברה לארצות הברית כבר ב-7 באוקטובר 1973. האמריקאים לא נטו בתחילה לאשר את הבקשה במלואה וב-9 באוקטובר פנה שמחה דיניץ, שגריר ישראל בארצות הברית, שוב למזכירות המדינה בנושא הסיוע. לאחר דיון בנושא בין ד"ר הנרי קיסינג'ר וריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית, יצאה הוראה למשרד ההגנה האמריקאי כי יש לארגן העברת ציוד צבאי לישראל ללא דיחוי.
לבקשת הנשיא אישר הקונגרס האמריקאי תקציב חירום של 2.2 מיליארד דולר לטובת הסיוע לישראל. אספקת הציוד החלה ברכבת אווירית אשר התארגנה במהירות וכבר ב-12 באוקטובר נחת בשדה התעופה בלוד מטוס התובלה האמריקאי הראשון אשר הביא מטען של תחמושת וחלפים. כך החלה הרכבת האווירית המפורסמת (מבצע ניקל גראס) שנמשכה עד 14 בנובמבר 1973.
עם זאת, מרבית סיוע החירום האמריקאי לא הגיע לישראל בדרך האוויר אלא בדרך הים, כחלק מ"רכבת ימית" אשר תופעלה על ידי אוניות סוחר ישראליות ואשר אובטחה על ידי חיל הים הישראלי בכל מרחב האגן המזרחי של הים התיכון. הרכבת הימית פעלה במהירות וביעילות והמטען הושט ארצה ונפרק בנמלי אשדוד וחיפה.
דיונים והנחיות.
במהלך ימי המלחמה התקיימו בחדר המצב של הבית הלבן, ישיבות רבות לעדכון וקבלת החלטות. הישיבות התקיימו במסגרת קבוצת Washington Special Actions Group או בקיצור WSAG שהובלה על ידי ד"ר קיסינג'ר בהשתתפות קבועה של אנשי מחלקת המדינה, משרד ההגנה, CIA, נציגי המטות המשולבים ואנשי המועצה לביטחון לאומי.בישיבה שנערכה ב-16 באוקטובר נקבע כי ציוד חיוני המועבר לישראל יועבר מידית גם בדרך הים בתוך 6 שבועות.
באותה ישיבה דיווח סגן שר ההגנה ויליאם קלמנטס , על הכנות למשלוח כולל הכנות להעברת טנקים דרך נמל רוטרדם.
למחרת, ב-17 באוקטובר, הוחלט וסוכם פעם נוספת שרכבת ימית של ציוד תופעל באופן מידי עם כמות מרבית של אוניות שתצאנה לדרכן ללא דיחוי.