זיגנאל אידונה פארק
הזיגנאל אידונה פארק (בגרמנית: Signal Iduna Park; נקרא באופן מסורתי: וסטפאלנשטדיון - Westfalenstadion) הוא אצטדיון כדורגל בדורטמונד המשמש כמגרשה הביתי של קבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. האצטדיון מסוגל להכיל 81,360 צופים במשחקי הבונדסליגה (כולל יציעי עמידה) וכ-65,829 במשחקים בינלאומיים כאשר הוא מכיל מקומות ישיבה בלבד.
האצטדיון הוא הגדול באצטדיוני גרמניה. בעקבות כך, זכה האצטדיון לכינוי "בית האופרה של הכדורגל הגרמני". האצטדיון מפורסם בין היתר בשל יציעו הדרומי, שזכה לכינוי "החומה הצהובה", שם נוהגים אוהדי הקבוצה המסורים להעמיד תצוגות עידוד מרהיבות.
האצטדיון כולל בתוכו את מוזיאון הקבוצה, ובסמוך אליו ממוקמת חנות המזכרות של הקבוצה.
היסטוריה.
בשנות ה-60 החלו התוכניות הראשונות להקמת אצטדיון בעקבות הצורך ההולך וגובר של בורוסיה דורטמונד לאצטדיון חדש, צורך שגדל בעקבות זכייתה של הקבוצה בגביע המחזיקות בשנת 1966. למרות זאת, עיריית דורטמונד לא יכולה הייתה לממן את הקמת האצטדיון ולכן הקמתו נדחתה. בשנת 1971 כאשר החלה גרמניה להתכונן לאירוח מונדיאל 1974, העיר קלן נדרשה לסגת מהתוכניות שלה לאירוח משחקי המונדיאל, ובמקומה נבחרה לארח העיר דורטמונד. הכספים שהוקצבו לעיר קלן להקמת אצטדיון הועברו לדורטמונד שבה הוקם אצטדיון בעל 54,000 מקומות.
במסגרת מונדיאל 1974 אירח האצטדיון שלושה משחקים בשלב הבתים הראשון ועוד משחק אחד משלב בית הגמר. לאחר טורניר זה, האצטדיון עבר לרשות בורוסיה דורטמונד, שעושה בו שימוש עד היום. במאי 2001 אירח האצטדיון את גמר גביע אופ"א 2001 בין ליברפול לדפורטיבו אלאבס (5-4 לאחר הארכה). האצטדיון אף לקח חלק באירוח משחקי מונדיאל 2006 שלקראתו עבר שדרוג. במסגרת הטורניר אירח האצטדיון מספר משחקים, שהחשוב מביניהם היה משחק חצי הגמר בין איטליה לגרמניה.
האצטדיון במונדיאל 2006.
האצטדיון אירח שישה משחקים במהלך מונדיאל 2006:
אנהידריט
אנהידריט הוא מינרל המורכב מסידן וסולפט (תחמוצת הגופרית) והרכבו הכימי הוא CaSO4. הרכב זה דומה להרכב המינרל גבס הנפוץ יותר, למעט המים ואכן משמעות שמו של המינרל הוא "חסר מים". בחשיפה למים האנהידריט סופח את המים והופך לגבס.
אנהידריט מצוי לעיתים קרובות במרבצי מלח יחד עם גבס. המינרל נתגלה לראשונה ב-1794 במכרה מלח בטירול. בתצורה זו העומק בו מצוי המינרל הוא קריטי מכיוון שבסמוך לפני הקרקע אנהידריט משתנה לגבס על ידי ספיחה של מי תהום.
מתמלחת ימית שוקע סולפט הסידן בדרך כלל כגבישים של גבס, אך אם התמלחת מכילה עודף של נתרן או אשלגן כלוריד שוקע אנהידריט. זו גם אחת מהשיטות להכין את המינרל באופן מלאכותי והיא זהה לצורה בה הוא נוצר בטבע, המינרל נפוץ באגני השקעה של מלחים.
את השם אנהידריט טבע אברהם גוטלוב ורנר ב-1804, בשל המחסור במים בתהליך ההתגבשות בהשוואה לקיומם בגבס. שמות נוספים שקיבלו סוגים של אנהידריט הם מוריאסיט וקרסטניט. הראשון, שם קדום יותר ניתן תחת הרושם שהחומר הוא כלוריד (מוריאט). סוג גרגרי מתפצל של אנהידריט מוולפינו שליד ברגאמו בלומברדיה מכונה וולפיניט. סוג זה נהוג לחתוך וללטש למטרות קישוט. אנהידריט שצבעו כחול-לילך קרוי "אנג'ליט" בשל צבעו ה"מלאכי" (אנג'ל בלועזית).
השימושים הנפוצים באנהידריט הם, כמקור לחומצה גופריתית, לדישון. כמו כן מוסיפים אנהידריט לסוגי מלט מסוימים.
מקומות ראויים לציון שבהם מצוי אנהידריט הם מקסיקו, פרו, גרמניה וניו מקסיקו. בישראל יש אנהדריט בסלעי הכיסוי של הר סדום.
מוזיאון מאדאם טוסו
טבעות הכוח
טבְּעות הכוח הן טבָּעות שמשמשות מפתח לעלילה של טרילוגיית שר הטבעות, אחת מיצירותיו החשובות של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין, ומופיעות גם בספריו ההוביט והסילמריליון. הטבעות מתוארות לראשונה ב"אחוות הטבעת" (הספר הראשון בסדרה), בפזמון אותו מדקלם גנדלף לפרודו בגינס (בתרגום לעברית של עמנואל לוטם):
נוסח הפזמון בתרגום הישן של אוריאל אופק:
19 טבעות כוח נוצרו על ידי בני הלילית מארגיון, על פי עצתו של המיאר סאורון. הטבעות נועדו לשמור על הארץ התיכונה, להגדיל את עושרה ויופייה הטבעי ולהדוף ממנה את פגעי הזמן. אך סאורון יצר בחשאי טבעת אחת נוספת שבכוחה לשלוט על שאר הטבעות, לשעבד את מי שעונד אותן, ולהפוך את סאורון ל"שר הטבעות" ולשליט הארץ התיכונה.
חישולן של הטבעות.
כשהובס מורגות, אדון האופל, בידי הולאר בסוף העידן הראשון נמלא סאורון ראש משרתי מורגות אימה למראה עוצמת הולאר, ויש שאומרים כי באמת התחרט על מעשיו. הוא ביקש חנינה מאאונוה כרוז מנוה (ראש הואלר), אך אאונוה היה שוה לו בכוחו ולא יכל לחון אותו ולכן אמר לו לבוא לוולינור למשפט הואלר. סאורון נמלא חששות מפני הואלר והעונש שעשויים הם להשית עליו, וברח. לאחר מספר שנים של הסתתרות, חזר סאורון לפעול.
הוא הסתיר את זהותו האמיתית וכינה את עצמו אנטר (Anatar), כלומר: שר המתנות. סאורון ניסה להתחבר לבני הלילית, בגלל חוכמתם הרבה שהוא חשב שתביא לו תועלת. אבל חלקם של בני הלילית, ובראשם מלכם העליון, גיל-גאלאד, שישב בלינדון שבמערב הארץ התיכונה, וקירדן, שר הנמלים האפורים, חשדו בו וסירבו לשתף עמו פעולה.
אבל בשונה מאלה שחשדו, קיבל אותו ברצון קלברימבור (Celebrimbor), מנהיג בני הלילית של ארגיון שהיה מצאצאיו של פאנור, גדול חרשי בני הלילית בכל הדורות. קלברימבור היה אומן מתכת דגול, וחשב שסאורון יכול לעזור עזרה רבה לו ולעמו ולהביא את מלאכתם לשיאים חדשים, וסאורון נתקבל שם בברכה.
על פי עצת סאורון, חישלו בני הלילית של ארגיון 19 טבעות כוח, שלדברי סאורון יעצימו את כוח בני הלילית. בני הלילית של ארגיון סברו שבטבעות הכוח תימצא השליטה בארץ התיכונה, וכך הם יוכלו להדוף את פגעי הזמן בארץ התיכונה.
הטבעות האלו חושלו על ידי טובי אומני בני הלילית, אבל את שלוש הטבעות האחרונות והחזקות שבהן, יצר קלברימבור לבדו. סאורון הנחה את יוצרי הטבעות, וכך הוא הצליח לחשוף את סודותיהן, שבעזרתם הוא יצר בחשאי טבעת אחת נוספת בארץ מורדור. בטבעת הזו השקיע סאורון את כל כוחו ורשעותו, עד שהיה לטבעת מעין רצון שלה שהוא בעיקר לשרת את אדונה סאורון. טבעת זו הייתה החזקה מבין הטבעות, וכל מי שעונד אותה, אם יהיה מספיק חזק בנפשו ובגופו, יוכל לראות את כל הטבעות ולשלוט בהן. כל עוד סאורון יחזיק בה כוחותיו יהיו גדולים מאוד וכמעט בלתי מנוצחים, אבל אם הטבעת תושמד סאורון ייפול, כי חלק גדול מנשמתו נמצא בה.
הטבעת האחת.
בעזרת "הצופן" של טבעות הכוח, מעין גורם משותף שהביא לקישור בין כל טבעות הכוח (ויצר סגולה לתקשורת-מחשבתית בין נושאי הטבעות), טבעת סאורון - המכונה הטבעת האחת או טבעת השליטה - קיבלה את היכולת לשלוט על כל טבעות הכוח. הטבעת הזו לא נאה כמו שאר הטבעות, שאבן-חן קבועה בכל אחת מהן, אלא נראית כמו חישוק זהב עם כתובת חרוטה. סאורון תכנן לקבל את כל טבעות הכוח לידיו, להשחית אותן תחת כישוף הטבעת-האחת, למוסרן לכל גזעי הארץ התיכונה ובעזרת הכוח שטמון בטבעות להשתלט על כולם.
על טבעת זו נחרטה באותיות האלפים, אך בלשון השחורה של מורדור (המדוברת בפי אורקים), הכתובת הבאה:
לטבעת יש רצון משלה, היא גורמת לאנשים לחוש כמיהה חזקה לענוד אותה, וכל העונד אותה, הטבעת תגדיל את כוחו ואת חושיו, ככל שהעונד מרבה לענוד את הטבעת היא משתלטת עליו ומדרדרת אותו לאופל, ולכן מסוכן להשתמש בטבעת.
אחרי נפילתו של סאורון בסוף העידן השני לקח איסילדור לעצמו את הטבעת, אף על פי שאלרונד וקירדן יעצו לו להשליך את הטבעת להר הגזירה ולהשמיד אותה. כעבור שנתיים יצא איסילדור עם רבים מאנשיו כדי למלוך בממלכת הצפון - ארנור, ואת השלטון על גונדור (ממלכת הדרום) הוא נתן בידי אחיינו. כשאיסילדור עבר בדרכו בשדות הסיפנים שעל גדת נהר האנדוין התקיפו אותו ואת אנשיו אורקים, כל אנשיו של איסילדור נהרגו. איסילדור עצמו השתמש בטבעת כדי להפוך לבלתי נראה וקפץ לנהר, אבל הטבעת בגדה בו, החליקה מעל אצבעו וחשפה אותו לחצי האורקים שהרגו אותו.
אחרי מות איסילדור טבעה הטבעת בנהר ונשארה שם שנים רבות, עד שמצא אותה דיאגול, בן לעדת דייגים-הוביטים קטנה. דיאגול נרצח בידי בן דודו סמיאגול שרצה את הטבעת לעצמו, ונקרא לימים גולום. גולום נדד עם הטבעת עד למערה עמוקה בהרי הערפל, שם שכן בסתר שנים רבות. כשהתחזק סאורון מחדש, נטשה הטבעת את גולום כדי לשוב לאדונהּ, אך היא נמצאה על ידי ההוביט בילבו באגינס, שהשתמש בה כדי לחמוק מגולום ומהאורקים שרדפו אחריו ולחזור לחבריו - הגמדים וגנדלף. בילבו החזיק בטבעת 60 שנה שבסופם נתן את הטבעת, בעצת גנדלף שכבר התחיל לחשוד לגבי מקורה של הטבעת, לאחיינו פרודו. שבע-עשרה שנים אחר כך, בישר גנדלף לפרודו שהוא גילה כי טבעתו היא הטבעת האחת. בעצת גנדלף יצא פרודו למסע שבסופו השמיד את הטבעת בהר הגזירה.
משיסת ארגיון.
כאשר ענדו בני הלילית את הטבעות הם היו יכולים לדעת את מחשבותיו של סאורון והרגישו שהוא מנסה להשתלט עליהם. מיד כאשר חשפו את זהותו ואת מזימותיו, השליכו מידיהם את הטבעות והחביאו אותן. סאורון, שראה כי סודו התגלה, וכי לא יוכל לשלוט על בני-הלילית בדרך זו, תבע את הטבעות לעצמו, ומלחמה פרצה בין בני הלילית לסאורון וארגיון נחרבה. קלברימבור נתפס על ידי סאורון ועוּנה על ידו עד שנשבר וגילה לסאורון את מיקומן של 16 טבעות הכוח, אך לא את מיקומן של השלוש האחרונות, והאדירות שבהן. קלברימבור נקטל לאחר מכן על ידי סאורון שלקח את הטבעות.