יוסף אֶרליך (ביידיש: ערליך) (14 בדצמבר 1908 – 13 בנובמבר 1983) היה סופר יידי ועברי ישראלי.
ביוגרפיה.
יוסף ארליך נולד בעיירה כשאנוב שבגליציה, אוסטריה (ולימים בפולין) וגדל בעיירה ווֹלבּרוֹם. למד בחדר, ובמשך 7 שנים בבית ספר יסודי פולני, לאחר מכן למד בכוחות עצמו. משנת 1926 פרסם מאמרים וסיפורים בכתבי העת היידיים בפולין. משנת 1933 היה פעיל ציוני, והיה ממארגני הכשרה ציונית במקום. באותה שנה עלה לארץ ישראל.
בישראל פרסם מאמרים וסיפורים בלעצטע נייעס, דבר ובבמות נוספות. פרסם ספרים ביידיש. חלק מספריו תורגמו לעברית, וחלקם (כמו "ההרריים") תורגם ישירות מכתב היד היידי.
בספריו הוא מתאר את החיים והדמויות של יהדות פולין כפי שהוא הכיר. עם זאת גם תיאר את ההווי של חיי העולים בישראל. בספרו "ההרריים" (יצא במסגרת הספריה לעם) תיאר את חיי העולים מכורדיסטן במעברה הדמיונית "נטור"; לשם כתיבת ספרו זה נעזר באנשי העדה ובמומחים שעזרו לו להבין את שפת ה"תרגום" של יהודי כורדיסטן.
ארכיונו, המכיל בין היתר התכתבויות, טיוטות ותצלומים, שמור בספרייה הלאומית .
American Life (שיר)
American Life (בעברית: חיים אמריקאים) הוא סינגל של הזמרת מדונה מתוך אלבומה, American Life. השיר יצא לאור כסינגל הראשון מהאלבום ב-8 באפריל 2003, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר ומאבריק רקורדס.
הביקורות שהופנו כלפי השיר היו שליליות ברובן ובגללן הצלחת השיר בארצות הברית הייתה מזערית, כאשר הצליח להגיע בשיאו אל המקום ה-37 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי מדונה ומירווה אחמדזאי. מבחינה לירית, השיר מדבר על התפיסה הפוליטית והדתית של מדונה. היא מעבירה ביקורת על הרדידות של החיים המודרניים ועל החלום האמריקאי במהלך נשיאותו של ג'ורג' בוש.
כלפי השיר הופנו ביקורות שליליות ממבקרי המוזיקה, אשר ביקרו את הראפ של מדונה בשיר ואף מגזין בלנדר דירג את השיר במקום ה-9 ברשימת השירים הגרועים ביותר אי פעם.
הצלחה.
השיר זכה להצלחה רבה בעולם כאשר הגיע למקום הראשון בקנדה, בדנמרק, באיטליה ובשווייץ, למקום השני בבריטניה, ולעשירייה הראשונה באוסטרליה, שם השיר הגיע למעמד זהב. בארצות הברית השיר זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-37 בלבד במצעד הבילבורד הוט 100.
וידאו קליפ.
לשיר יצאו שני וידאו קליפים בבימויו של הבמאי השוודי יונס אוקרלונד. בקליפ הראשון מדונה מנחה תצוגת אופנה צבאית אשר בסופה מושלך רימון יד על ג'ורג' בוש. לפני יציאתו, הקליפ עורר מחלוקת בנוגע להשלכותיו הפוליטיות, הגזעיות והדתיות והוביל את מדונה לפרסם הודעה המסבירה את תפיסתה.
לאחר הפלישה לעיראק ביטלה מדונה את הוצאתו של הקליפ המקורי, בגלל האקלים הפוליטי של המדינה באותה התקופה והוציאה גרסה חלופית, שמציגה אותה על רקע דגלים מרחבי העולם כולל דגל ישראל. השיר בוצע במהלך סיבוב ההופעות "Re-Invention World Tour", ובמיני סיבוב ההופעות "".
קלמנס מאלכסנדריה
טיטוס פלאביוס קלמנס, הידוע גם כקלמנס מאלכסנדריה (ביוונית: Κλήμης ὁ Ἀλεξανδρεύς, בלטינית: Clemens Alexandrinus; 150 לספירה לערך – 215 לספירה לערך), היה תאולוג נוצרי איש אסכולת אלכסנדריה. נולד להורים פגנים והמיר את דתו לנצרות, והיה משכיל שהכיר על בוריין את הפילוסופיה היוונית וספרות יוון העתיקה.
כפי שמדגימים שלושת חיבוריו העיקריים, קלמנס הושפע מהפילוסופיה ההלניסטית יותר מכל הוגה נוצרי אחר בן-זמנו, ובפרט מאפלטון ומהאסכולה הסטואית. חיבורים שלו ששרדו רק למקוטעין מצביעים על כך שהוא הכיר גם תורות סוד וגנוסטיקה יהודיות קדם-נוצריות. באחד מחיבוריו הוא טען שהפילוסופיה היוונית מקורה בקרב לא-יוונים, ושאת אפלטון ופיתגורס לימדו מלומדים מצריים. בין תלמידיו היו אוריגנס ואלכסנדר מירושלים .
קלמנס נחשב בדרך כלל כאחד מאבות הכנסייה. הוא מוכר כקדוש בכנסייה הקופטית, בכנסייה האתיופית ובנצרות האנגליקנית . בעבר היה נערץ בכנסייה הקתולית, אולם שמו הוסר מרשימת המרטירים הקתוליים בשנת 1586 מאחר שרבות מדעותיו נחשבו בדיעבד לא-אורתודוקסיות.
ביוגרפיה.
שנת הולדתו ומקום הולדתו של קלמנס אינם ידועים בוודאות. משערים כי הוא נולד בסביבות 150 לספירה. על פי אפיפאניוס המלומד , הוא נולד באתונה, אולם לפי מסורת אחרת נולד באלכסנדריה.
הוריו של קלמנס היו פגניים והוא עצמו המיר את דתו לנצרות. בפרוטרפטיקוס הוא מציג ידע נרחב במיתולוגיה היוונית ובדתות המסתורין היווניות-רומיות, שיכול היה לנבוע רק מרקע פגני. לאחר שדחה את הפגניות בנעוריו בשל מה שראה כשחיתות מוסרית, נסע ליוון, אסיה הקטנה, ארץ ישראל ומצרים. מסעותיו של קלמנס היו בראש ובראשונה משימה דתית. ביוון הוא פגש תאולוג מאיוניה, שזוהה כאתנגורס מאתונה ; ואילו במזרח, הוא למד אצל איש אשורי, שלפעמים זוהה עם טטיאנוס, ויהודי, שייתכן והיה תאופילוס, בישוף קיסריה .
בסביבות שנת 180, הגיע קלמנס לאלכסנדריה, שם פגש את פנטנוס . לדברי אוסביוס מקיסריה, פנטנוס היה ראש אסכולת אלכסנדריה, אולם ישנה מחלוקת אם מוסדותיה התקיימו לפני זמנו של אוריגנס. קלמנס למד אצל פנטנוס והוסמך לכמורה על ידי הבישוף יוליאנוס מאלכסנדריה לפני שנת 189. מלבד זאת, לא ידוע שום דבר על חייו באלכסנדריה. על פי כתביו, ייתכן והיה נשוי.
בזמן רדיפות הנוצרים בידי ספטימיוס סוורוס בשנים 202–203, עזב קלמנס את אלכסנדריה. בשנת 211 כתב אלכסנדר מירושלים מכתב שהמליץ עליו לכנסייה של אנטיוכיה, שייתכן ורומז על כך שקלמנס חי בקפדוקיה או בירושלים באותו הזמן. שנת מותו ומקום מותו אינם ידועים.
חיבוריו התאולוגיים.
טרילוגיה.
שלושה מחיבוריו העיקריים של קלמנס שרדו במלואם והם מכונים ביחד "הטרילוגיה":
פרוטרפטיקוס.
הפרוטרפטיקוס הוא קריאה לפגאנים של יוון לאמץ את הנצרות, ובו קלמנס מפגין את הידע הנרחב שלו במיתולוגיה והתאולוגיה הפגניות. החיבור חשוב ביותר בשל הצגתו של קלמנס את הדת כתופעה אנתרופולוגית. לאחר דיון פילוסופי קצר, הוא פותח בהיסטוריה של הדת היוונית בשבעה שלבים. קלמנס טוען שבהתחלה, אנשים האמינו בטעות שהשמש, הירח וגופים שמימיים אחרים הם אלים. ההתפתחות הבאה הייתה פולחנים חקלאיים, שמהם לטענתו הופיעו פולחני דמטר ודיוניסוס. אז הועלו לדרגת אלוהות רגשות אנושיים כמו אהבה ופחד. בשלב הבא, המשוררים הסיודוס והומרוס מנסים למנות את האלים; התאוגוניה של הסיודוס קובעת את המספר 12. לבסוף, אנשים הכריזו על אנשים אחרים כאלוהויות, כמו אסקלפיוס והרקולס. בדיון על עבודת אלילים, טוען קלמנס שאביזריה של דת פרימיטיבית היו עץ ואבן ללא צורה, ומכאן צצו אלילים כאשר חפצים טבעיים כאלה סותתו וגולפו. בעקבות אפלטון, קלמנס ביקורתי כלפי כל צורות האמנות החזותית, בטענו שחפצי אמנות הם רק אשליות ו"צעצועים קטלניים".
קלמנס מבקר את הפגניות היוונית בפרוטרפטיקוס בהתבסס על כך שהאלוהויות שלה הן כוזבות ומהוות דוגמאות מוסריות רעות, והוא תוקף את דתות המסתורין על הבערות והטקסים הטריויאליים שלהן. בפרט, הוא מלגלג על עובדי פולחן דיוניסוס על השימוש שלהם בצעצועי ילדים. בכמה מקרים הוא טוען שהאלוהויות הפגניות מבוססות על בני אדם, אולם במקרים אחרים הוא טוען שהם שדים מיזנתרופיים, והוא מצטט מספר מקורות קלאסיים כדי לתמוך בהיפותזה השנייה. כמו אבות כנסייה טרום-ניקאיים רבים, קלמנס כותב באהדה על אוהמרוס ופילוסופים רציונליים אחרים, בהתבסס על כך שהם לפחות ראו את הפגמים בפגניות. עם זאת, שבחו הגדול ביותר שמור לאפלטון, שהשקפותיו האפופטיות (שלילת התארים) כלפי אלוהים הן תצורה מקדימה של הנצרות.
צורתו של אורפאוס בולטת לאורך התיאור, וקלמנס מנגיד את שירו, המציג את האמונה הטפלה הפגנית, עם הלוגוס שהתגשם בישו. על פי קלמנס, רק באמצעות המרת דת לנצרות יכול אדם להשתתף באופן מלא בלוגוס, שהוא האמת האוניברסלית.
פאידגוגוס.
שמו של החיבור הזה, שניתן לתרגמו "מדריך", מתייחס לישו כמורה של כלל האנושות, ומציג את הנוצרים כילדים הלומדים. הספר לא בעל אופי הוראתי בלבד: המחבר מתכוון להראות כיצד הנוצרים צריכים להגיב לאהבת האל באופן אמיתי. בעקבות אפלטון (המדינה 4, 441), קלמנס מחלק את החיים לשלושה יסודות: אופי, פעולות ותשוקות. מאחר שביסוד הראשון הוא כבר עסק בחיבור פרוטרפטיקוס, הוא מקדיש את הפאידגוגוס להרהור על תפקידו של ישו בלימוד האדם לנהוג באופן מוסרי ולשלוט בתשוקותיו. למרות אופיו הנוצרי הבוטה, חיבורו של קלמנס מתבסס על הפילוסופיה הסטואית ועל ספרות פגנית. הומרוס בלבד מצוטט בחיבור מעל 60 פעם.
למרות שגם האדם נעשה בצלם אלוהים, ישו לבדו דומה לאל האב. ישו הוא נקי מחטא ונטול תשוקות ודחפים, וכך בחתירתו לחקות את ישו יכול האדם להיוושע. מבחינת קלמנס, החטא הוא לא רצוני ולכן גם לא רציונלי (αλόγον), והוא מסולק רק באמצעות חוכמת הלוגוס. הדרכת האל את האדם הרחק מהחטא היא לכן ביטוי של אהבת ה' את האנושות כולה. משחק המילים של λόγος ו-αλόγον היא אופיינית לכתיבתו של קלמנס, וייתכן ששורשיה באמונה האפיקורוסית שהיחס בין מילים משקפות באופן עמוק את היחסים בין הדברים שהן מציינות.
קלמנס טוען בדבר שוויון בין המינים, בהתבסס על כך שהישועה ניתנה לכלל האנושות באופן שוה. באופן יוצא דופן, הוא טוען כי ישו אינו זכר או נקבה, ושלאל האב ישנם צדדים זכריים ונקביים: טקס האוכריסטיה מתואר כחלב מהשד (ישו) של האב. הוא תומך בנשים הלוקחות חלק פעיל בהנהגת הכנסייה, ומספק רשימת נשים שאותן הוא מחשיב כמעוררות השראה, הכוללת הן דמויות תנ"כיות והן יווניות קלאסיות.