יורם שמואל (יָה-יָה) יאיר (נולד ב-29 באוגוסט 1944) הוא איש צבא ישראלי, אשר שירת בצה"ל 35 שנים עד לשחרורו בדרגת אלוף, בשנת 1998. לאחר שחרורו, הוא עוסק בפעילות בתחום החברתי חינוכי בהתנדבות ועובד בתחום העסקי. משמש כיושב ראש ויועץ אסטרטגי של מספר חברות בישראל ומחוצה לה, ומכהן כיו"ר "יחד למען החייל", יו"ר עמותת "אחריי!" ויו"ר עמותה המפעילה כפרי גמילה מסמים ואלכוהול. יאיר בנה ועומד בראש תוכנית רבין למנהיגות במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה.
יאיר נולד בקיבוץ עין הנציב לאדריכל רפאל יאיר יליד גרמניה ולרחל, עובדת סוציאלית ילידת לודז' שבפולין, ממקימות מטב עמותה לשרותי טיפול ורווחה. הוא גדל בצפון תל אביב ולמד בתיכון עירוני ד' בעיר, היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד.
קריירה צבאית.
יאיר התגייס לצה"ל באוגוסט 1963 במסגרת גרעין נח"ל. בסיום הטירונות, נשלח למורת רוחו לקורס מ"כים בשבטה. הוא סיים את הקורס כחניך מצטיין פלוגתי, ואף נשאר כמדריך בבסיס. בסיומו של קורס קצינים, חזר לשמש כמפקד מחלקה בבית הספר למ"כים. כאשר התבקש לחתום לשירות קבע, ביקש ואף התנה זאת במעבר לחטיבת הצנחנים. דרישתו התקבלה, והוא שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח, גדוד 50. בחלוף שמונה חודשים התמנה למפקד פלוגה.
במלחמת ששת הימים, שימש יאיר כמפקד פלוגת החוד, שפרצה ראשונה למתחמי רפיח, בראש גדוד 50 אשר הוביל את חטיבת הצנחנים, בפיקודו של רפול. יאיר לחם בראש פלוגתו והצליח, באמצעות זחל"ם בודד ועליו עשרה חיילים, לפרוץ כקילומטר וחצי ללב המתחם, כשהם לוחמים במאות חיילי אויב. התקדמותם נעצרה כאשר הזחל"ם נפגע והתפוצץ, ושלושה מעשרת החיילים נהרגו, והשאר נפצעו. יאיר נפצע באורח קשה מאוד, אך נלחם יחד עם חייליו בחיילים המצרים המסתערים עליהם. חילוצו משדה הקרב התרחש כעבור שעות רבות.
בשנת 1968 החל את לימודיו האקדמאיים בחוג ל פסיכולוגיה. בשנת 1971 סיים את לימודי התואר הראשון, והחל את לימודי התואר השני. באותה השנה חזר לשירות פעיל, והיה מדריך בבה"ד 1. במסגרת תפקיד זה, זיהה בעיה מרכזית בבית הספר לקצינים, והיא נשירה של מעל 50% מהצוערים בקורס קצינים. יאיר בחר לשמש כפסיכולוג בה"ד 1. כפסיכולוג בית הספר, המציא ופיתח את שיטת הגיבושים למיונם של הצוערים בכניסה לבה"ד 1. בשלב מאוחר יותר, שיטתו הועברה לחטיבת הצנחנים ולסיירות השונות. מאז ועד היום, שיטתו של יאיר משמשת כמערכת המיון הצהלית לקבלה ליחידות מובחרות.
בשנת 1972, חזר יאיר לחטיבת הצנחנים והתמנה לסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח עד לחודש אוגוסט 1973 ויצא לפו"מ.
באוקטובר 1973, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, היה יאיר חניך במכללה לפיקוד ומטה בדרגת רס"ן. בבוקר יום הכיפורים, התבקש על ידי מפקד חטיבת הצנחנים לחזור לגדוד 50, שחייליו איישו את מוצבי קו הגבול, בחציה הדרומי של רמת הגולן. יאיר נשלח לשמש כסמג"ד בגדוד 50. מפקד הגדוד נפצע בצניחת אימונים שבועיים קודם לכן, ומנחם זטורסקי הסמגד מילא את מקומו. יאיר הגיע אל מפקדת הגדוד באל-על, תחת ההפגזה הסורית הקשה שפתחה את המלחמה. שם התחוור לו שהקשר עם זטורסקי וקצין המבצעים שיצאו לשטח אבד. יאיר נטל את הפיקוד על הגדוד. הגדוד השתתף בקרב הבלימה הקשה מול המתקפה הסורית בדרום רמת הגולן.
כבר במוצאי יום הכיפורים, נשארה הגזרה הדרומית ללא טנקים מול המתקפת הדיוויזיה הסורית. בשחר יום המחרת - יום ראשון, לאחר שהסורים כבשו את תל סאקי ורמת מגשימים והגיעו עד לטווח 3 קילומטרים ממפקדת הגדוד, קיבל יאיר פקודה לסגת עם כל הלוחמים שנמצאו במפקדה לכנרת. יאיר, פקד על חייליו לסגת לכיוון עין גב, בעוד הוא החליט להישאר לבדו, בעמדת התצפית שלו, הממוקמת סמוך לקו הקדמי, וצפה בדיוויזיה הסורית המתכוננת לחדש את התקפתה דרומה. יאיר שמר על קשר עם לוחמיו הלכודים במוצבים בתוך השטח הכבוש על ידי הסורים. כאשר הגיעו ראשוני טנקי המילואים לגזרה, יאיר מיקם אותם לבלימת המתקפה הסורית שהגיעה עד כ־700 מטר מעמדתו ונבלמה. למחרת הוביל יאיר את ניסיון החילוץ השני של לוחמי תל סאקי ומוצב 116, והצליח להגיע עד הנצורים והפצועים ולחלצם. יאיר הצליח לאושש את הגדוד אשר נפגע קשות, בעזרת דרישתו מהפיקוד העליון של צה"ל לאפשר לגדוד לחזור ולהשתתף בלחימה.
לאחר העברת הגדוד לפיקוד הדרום חצה יאיר בראש הגדוד את תעלת סואץ והוביל את התקדמות שלוש חטיבות השריון של אוגדת ברן ("עוצבת הפלדה") כנגד יחידות הקומנדו המצרי והמוצבים באזור החיץ החקלאי לאורך תעלת המים המתוקים והאגמים. הגדוד לחם לאורך יותר ממאה קילומטרים, עד לפאתי העיר סואץ. יאיר הקפיד לנצל את יתרונות הגדוד וניהל את כל הלחימה במתחמים המצריים לאורך עשרות הקילומטרים בלחימה רגלית, שהפתיעה את המצרים שהמתינו לטנקים עם טילי נ"ט (נגד טנקים). בכל הימים הארוכים של הלחימה מצדה השני של תעלת סואץ לא היה לגדוד אף הרוג.
בשנת 1975, התמנה יאיר למפקד קורס מפקדי פלוגות ונשלח לארצות הברית להשתתף בקורס פיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, הנמשך שנה.
עם שובו מארצות הברית הועלה יאיר לדרגת אלוף-משנה ושימש כראש תורת לחימה במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי. במבצע ליטאני פיקד יאיר על צוות קרב חטיבתי משולב שכלל שני גדודי חי"ר מבית הספר למ"כים - גדוד 906 וגדוד 17 - וגדוד שריון 53, מחטיבה 188. צוות הקרב פעל תחת פיקוד אוגדת קצח"ר, תא"ל אורי שמחוני. הכוחות בפיקודו של יאיר כבשו את תל שעלבון, תל 850 וצומת צ'אף - אל הווא, והרגו כ־55 מחבלים. לאחר מכן, פיקד יאיר על חטיבת הנ"ט, עוצבת חצי האש ועל בית הספר לקצינים.
בשנת 1981, מונה יאיר למפקד חטיבת הצנחנים. באותה שנה, כמח"ט הצנחנים, הוביל יאיר שני מבצעי פשיטה בעומק לבנון, כתגובה לירי הארטילרי בין אש"ף לצה"ל. יאיר פיקד על מבצע "צלצל" בעומק של יותר מארבעים ק"מ בעומק לבנון. במהלך המבצע ספג כוחו של יאיר הרוג ושבעה פצועים, אך הוא הצליח, תחת אש עזה מכל הגבעות והמבנים מסביב, לאחר סיומה של המשימה, לחלץ את הכוח בעזרת שני מסוקי יסעור, השבים ארצה מנוקבי כדורים.
במלחמת לבנון הראשונה, שימש יאיר כמפקד חטיבת הצנחנים. בהתאם להצעתו של יאיר, ביצעה חטיבת הצנחנים איגוף אנכי - נחיתה אמפיבית מן הים מצפון לצידון בעומק שטח לבנון, כ־70 ק"מ מהגבול, החטיבה המשיכה והובילה את כוחות צה"ל עד פרברי ביירות. בשלושת הימים הראשונים, התקדמה ולחמה החטיבה כשהיא מבודדת משאר כוחות צה"ל, הנעים מכיוון הגבול ישראל צפונה. עם החבירה לאוגדות השריון בחר יאיר להוביל את חטיבת הצנחנים בציר ההררי הקשה, העולה לקאבר שמעון ומשם לפאתי ביירות. אף על פי שלכאורה, הבחירה בציר ההררי - 70 ק"מ אורכו, הייתה אמורה לעכב את כוחות החטיבה, לעומת כוחות צה"ל המתקדמים בציר החוף הקצר, 12 ק"מ בלבד לכיוון ביירות, הרי שבמבחן התוצאה, החלטתו של יאיר הייתה נכונה, והצנחנים היו לכוח הראשון הגיע לביירות ולחבר לכוחות הנוצרים בציר ביירות-דמשק. במהלך הקרבות נפצע יאיר באורח קל.
לאחר טבח סברה ושתילה, שביצעו הפלאנגות הנוצריות, נכנס יאיר בראש קבוצת חיילים למחנה הפליטים, כדי להרגיע את תושביו המבועתים. בעקבות הרוחות הסוערות בקרב לוחמיו, שהיו עדים לאירועי סברה ושתילה, דרש יאיר להיפגש עם ראש הממשלה מנחם בגין, תחת זאת נפגש עם שר הביטחון אריק שרון. ממנו דרש יאיר, לקחת אחריות על ההתרחשויות בביירות, כדי שהאשמה לא תיפול על כתפי לוחמי צה"ל.
לאחר המלחמה התמנה יאיר למפקד אוגדה 98. לאחר שעבר הסבה לשריון פיקד על אוגדת שריון במילואים, עוצבת עמוד האש, ועל קורס מג"דים. בתקופה זו חזר לספסל הלימודים במטרה להשלים את התואר השני בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ובמקביל למד לתואר שני במנהל עסקים MBA, באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987, בטרם הספיק לסיים את לימודיו, נקרא לתפקיד מפקד גזרת לבנון, אוגדה 91 כאשר צהל נמצא בתוך שטח לבנון. בתפקיד זה, ביצע יאיר שינוי מהותי בנושא תכנון הפעילות והמבצעים בגזרה, במקום שהיוזמה והתכנון יתבצעו ברמת הפיקוד והאוגדה ומשם יורדו לחטיבות הגדודים והפלוגות, החליט יאיר, שהמפקדים בשטח יהיו אלו אשר יזמו ויתכננו את הפעילות, ויביאו זאת לאישור החטיבות והאוגדה. שינוי זה הכפיל את כמות הפעילות והמבצעים וייעל אותם. כאשר הוא משמש כמפקדה, מבצעת האוגדה כשמונים מבצעים ופשיטות מעבר לקווים.
בשנת 1988, הועלה יאיר לדרגת אלוף והתמנה לתפקיד מפקד הגיס הצפוני, שפיקד על חמש אוגדות כשמשימתו לחימה בחזית הסורית.
בשנת 1992, התמנה יאיר לראש אגף כוח האדם (אכ"א) במטה הכללי.
מיד עם כניסתו לתפקיד, ביצע שינוי מהותי בשיטת הגיוס לצה"ל: כל מלש"ב יעבור את מערכת המיון, ימלא את העדפותיו ורצונותיו ולפי זה ישובץ ליחידות השונות עוד טרם חיולו. שינוי זה הביא לקיצורו של תהליך הגיוס ליום אחד אל מול 4–5 ימים, אפשר התחלת טירונות בתוך יום אחד ומעל 85% מהמתגייסים שובצו על פי העדפתם הראשונה או השנייה. בהמשך שיפר את תנאי השירות של משרתי הקבע והקים את מועדון "חבר" שהיה מועדון הצרכנות הראשון במדינה. במסגרת תפקידו עמד בראש הוועדה, לצידו של פרופסור אסא כשר, ששקדה במשך שלוש שנים על חיבור וכתיבת הקוד האתי לצה"ל - מסמך "רוח צה"ל".
בשנת 1990, פרסם ספר, אתי מלבנון, אודות לחימת חטיבת הצנחנים במלחמת שלום הגליל.
בשנת 1995, כשעמד להשתחרר התבקש על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, לשמש כנספח צה"ל בוושינגטון, בתקופת המגעים והשיחות על הסכם עם הסורים, ושירת שם כשלוש שנים.
לאחר השירות הצבאי.