האזכור הראשון של העיר בשנת 1256, בדברי הימים של נסיכות גליציה-ווהלין בשם "ווזוויאהל" (Возвягель) לאחר מכן זוויאהל (Звягель); ביידיש שם זה נכתב זוועהיל. שנה לאחר מכן הנסיך דניאיל מגליציה שרף את העיר לאחר שתושביו סירבו להיכנע לו. מאז הפכה העיר לכפר קטן. ב־1280 הוא נכבש על ידי המונגולים. המקום נותר בחורבותיו עד שבשנת 1507 בנה במקום הנסיך קונסטנטין מאוסטרוה מבצר. מסביב למבצר התחילה להתפתח עיר חדשה. ב־1620 היו בעיר 5 רחובות ו־403 בתים. העיר נפגעה מאוד במרד בוגדן חמלניצקי ב־1648-49. ב־1740 הוקם בית הכנסת הגדול. ב־1793 בחלוקת פולין השלישית הפכה העיר לחלק מהאימפריה הרוסית. ב־1795 שם העיר שונה לנובוהרד-וולינסקי.
בין 1795 ל-1804 שימשה כמרכז החבל (גוברניה) ווהלין. ב־1804 המרכז עבר לז'יטומיר. בערך משנות ה'תק"ן (1790) ייסד בה הרב משה גולדמן מרכז חסידי שהתקיים במשך דורות, עד שצאצאיו עלו ארצה. בשנת 1903 הועברה לעיר ישיבת "אור תורה", בה למדו 70 תלמידים, עם מייסדה וראשה הרב יואל שורין ("העילוי מפולטבה"), לאחר שבברז'ניצה (בה נוסדה בשנת 1896) הייתה שרפה גדולה שפגעה קשות ביהודים. בשנת 1915 מנתה אוכלוסיית העיר 22,809 תושבים, כאשר כמחצית מתושביה היו יהודים. העיר נפגעה קשות במלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1922 היו בה רק 12,858 תושבים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, בקיץ 1919, נערך פוגרום רחב ממדים בו נרצחו כ-1,000 יהודים.
העיר ידעה התפתחות מואצת בשנות השלטון הקומוניסטי הראשונות. היא שינתה את צורתה עד לבלי הכר מעיירה יהודית-פולנית טיפוסית לעיר סובייטית עם בסיסים צבאיים. בשנת 1939 הוחל בסלילת כביש קייב-לבוב שעבר דרך העיר. העיר נפגעה קשות במלחמת העולם השנייה. רוב בנייניה, כולל בית הכנסת הגדול, נהרסו. בית הקברות היהודי נהרס אף הוא, ומצבותיו שימשו לבניית כביש. הבתים מעץ נשרפו כליל. ב-23 בספטמבר 1941 ירו הגרמנים בקרוב ל-4,000 מיהודי העיר ביער סמוך. לאחר מכן, רוכזו יתר יהודי העיר בגטו שהוקם בה, בו נרצחו במספר אקציות ביערות הסביבה. בשנת 1945 הוחל בשיקום העיר.
זוועהיל
סמוש פארקר
ויליאם הנרי "סמוש" פארקר (באנגלית: William Henry "Smush" Parker, נולד ב-1 ביוני 1981 בניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2002–2018.
קריירת משחק.
פארקר החל את קריירת המכללות שלו במכללת דרום אוהיו בה שיחק בעונת 1999/2000, לאחר עונה זו ביקש העברה ועבר ללמוד באוניברסיטת פורדהאם בה שיחק בין השנים 2000 עד 2002, כאשר סיים את לימודיו יצא לשחק כדורסל בליגות המקצועניות ונרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2002, אך לא נבחר בסופו של דבר על ידי אף קבוצה.
בעונת 2002/03 חתם פארקר עם קבוצת ה-NBA קליבלנד קאבלירס שבה שיחק 66 משחקים שבה סיים עם ממוצעים של שחקן בינוני, עם 6.2 נקודות למשחק 1.8 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2003/04, עבר לשחק ביוון בקבוצת אריס סלוניקי, ולאחר שישה חודשים סיכם פארקר עם קבוצת דטרויט פיסטונס. בקבוצה זו שיחק 11 משחקים והציג יכולות מאכזבות עם ממוצעים של 3 נקודות, 0.8 ריבאונדים ו-1.0 אסיסטים למשחק.
בעונת 2004/05 חתם בקבוצת פיניקס סאנס, ובה שיחק 5 משחקים. גם בקבוצה זו הציג יכולת מאכזבת של 3 נקודות למשחק 0.6 ריבאונדים ו-0.8 אסיסטים למשחק.
לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת פלורידה פליים מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בעונת 2005/06 חזר לשחק ב-NBA וחתם בלוס אנג'לס לייקרס שהונהגה על ידי קובי בראיינט, שבה הציג יכולת משחק טובה ואף פתח בחמישייה בכל 82 המשחקים של העונה הסדירה. בעונה זו הציג פארקר ממוצעים של 11.5 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק אך בשלב הראשון של הפלייאוף הפסידו הלייקרס לפיניקס.
את עונת 2007/08 החל פארקר במיאמי היט אך במרץ עבר לשחק עבור לוס אנג'לס קליפרס. בסיום העונה חתם פארקר בדנוור נאגטס אך ב-23 באוקטובר 2008 שוחרר מהקבוצה כאשר נקבע סגל השחקנים לעונה המתקרבת. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת "ריו גראנדה ואלי וייפרס" מליגת הפיתוח של ה-NBA, בה שיחק את עונת 2008/2009.
ב-9 בינואר 2009 חתם בגואנגדונג סאות'רן טייגרס מליגת הכדורסל הסינית, בה שיחק במהלך עונת 2009/2010. הליגה מצידה שיווקה את פארקר כאחד השחקנים הזרים המפורסמים יותר שלה בשל העובדה ששיחק לצד קובי בראיינט.
ב-5 בספטמבר 2010 חתם על חוזה לעונה אחת בספרטק סנט פטרסבורג מליגת העל הרוסית בכדורסל. בינואר 2011 חזר ליוון וחתם בהיראקליס סלוניקי.
בינואר 2012 חתם פארקר בקבוצת "פטרוכימי באנדר אימאם" מהליגה הראשונה באיראן. בהמשך העונה עבר לשחק בקבוצות "גוארוס דה-לארה" מוונצואלה וב"אינדיוס דה סן פרנסיסקו" מהרפובליקה הדומיניקנית.
העימות עם קובי בראיינט.
לקראת פתיחת עונת 2012/2013 ביקר בזלזול קובי בראיינט את פארקר:.
פארקר בתגובה לא נשאר חייב וסיפר על הקושי החברתי שקיים לכאורה בין בראיינט לשאר שחקני הקבוצה בשל מעמדו ככוכב הלייקרס:
ברכת כוהנים
אשם ודאי
אשם תלוי
שיווק מוצר
גביע ה-FA
גביע ה-FA או הגביע האנגלי (השם המלא: The Football Association Challenge Cup) הוא מפעל כדורגל של התאחדות הכדורגל האנגלית בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"). הגביע האנגלי, המשוחק מאז 1872, הוא מפעל הכדורגל הוותיק ביותר בעולם והיוקרתי מבין שתי תחרויות הגביע הגדולות בכדורגל האנגלי (גביע זה וגביע הליגה האנגלית, המכונה "גביע הEFL" הנחשב נחות ממנו). מחזיקת הגביע הנוכחית היא ליברפול.
השיטה.
התחרות משוחקת בשיטת גביע. אין דירוג מועדף של קבוצות בכירות (בדומה למקובל בטורנירי טניס, למשל) כך שכל קבוצה יכולה להיות מוגרלת לשחק כנגד כל קבוצה אחרת. עם זאת, קבוצות המשחקות בליגות הבכירות משתלבות בתחרות בשלבים מתקדמים יותר, כך שקבוצה קטנה המעוניינת לשחק מול קבוצה איכותית מצמרת הליגה הראשונה תצטרך לגבור קודם לכן על מספר קבוצות קטנות יותר בסיבובים המוקדמים.
בכל סיבוב משחקות הקבוצות שהוגרלו האחת נגד השנייה משחק אחד בלבד, בביתה של מי שזכתה לביתיות בהגרלה. במקרה של תיקו, למעט בשלבי חצי הגמר והגמר, משוחק משחק חוזר (replay) בביתה של הקבוצה השנייה. אם במשחק החוזר יש שיויון לאחר 90 דקות משחקים 30 דקות הארכה ואם עדיין יש שיויון מוכרע המשחק בקרב בעיטות עונשין מ-11 מטר. בעבר לא הייתה נהוגה הכרעה בבעיטות עונשין ונערכו משחקים חוזרים נוספים עד להכרעה. היו מפגשים שהוכרעו רק במשחק השישי. יש לציין כי אין חשיבות לשערי חוץ ושערים ביתיים.
השלבים המוקדמים.
כל מועדון הרשום בהתאחדות ומשחק באחת מהליגות שהיא מארגנת (עד הדרג האחד-עשר) זכאי להרשם לגביע. על מועדוני הליגה נוספים מועדונים שהשתתפו בגביעים המשניים: FA Trophy ו-FA Vase (גביעים לקבוצות שמחוץ ל-4 הליגות הבכירות). כל המועדונים נדרשים לעמוד בתנאי סף של יכולת לארח משחק מול קהל בבטחה.
לסיבוב טרום-טרום התחרות הראשון, המתחיל באוגוסט, נרשמו בעונת 2012–2013 מספר שיא של 833 מועדונים. לאחריו בא סיבוב טרום התחרות, ארבעה סיבובי מוקדמות ושישה סיבובים של התחרות הראשית. קבוצות הליגה החזקות אינן צריכות, כאמור, לעבור את כל השלבים האלה. קבוצות ליגה 1 ו-2 של הפוטבול ליג מתחילות בסיבוב הראשון של התחרות עצמה. קבוצות הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ והפרמייר ליג נכנסות רק בסיבוב השלישי. ארבע הקבוצות הנותרות בתום הסיבוב השישי עולות לחצי הגמר.
השלבים המאוחרים.
זירתו המסורתית של גמר הגביע מאז 1923 הוא אצטדיון ומבלי, אולם בשל בנייתו מחדש אירח אצטדיון המילניום בקארדיף את הגמרים בין 2001 ו-2006. ב-2007, לאחר סיום בנייתו של אצטדיון ומבלי המחודש, הוא חזר לארח את משחקי הגמר. בשלב חצי הגמר נערכים שני המשחקים באצטדיונים נייטרליים. בעבר היה נהוג בדרך כלל לערוך את משחקי חצי הגמר באצטדיונים גדולים של קבוצות הפרמייר ליג, אך החל מ-2008 הוחלט לערוך באופן קבוע גם את שני משחקי חצי הגמר באצטדיון ומבלי.
בשלבי חצי הגמר והגמר אין משחקים חוזרים (עד 1993 התקיים משחק גמר חוזר במקרה של תיקו, ועד 1999 התקיימו משחקים חוזרים בשלב חצי הגמר) ובמקרה הצורך מוכרע המשחק בהארכה ובקרב בעיטות 11 מטר.
השתתפות בליגה האזורית.
הזכייה בגביע מקנה לקבוצה הזוכה מקום בסיבוב הפלייאוף בליגה האזורית בעונה הבאה.
הגביעים.
בתום משחק הגמר מוענק לקבוצה שניצחה גביע, הנשאר בחזקתה במשך שנה. המסורת בוומבלי הייתה שהקפטן מוביל את השחקנים במעלה גרם מדרגות אחד אל התא המלכותי באצטדיון, שם נערך טקס הענקת הגביע, ומשם במורד גרם מדרגות נוסף בצד השני של התא. אולם בקארדיף נערך הטקס על בימת מנצחים על כר הדשא. הגביע מעוטר בסרטים בצבעי הקבוצה הזוכה. שחקני שתי הקבוצות ששיחקו בגמר מקבלים מדליות.
הגביע הנוכחי הוא הרביעי במספר. הראשון, "אליל הפח הקטן", היה בשימוש מ-1872 עד שנגנב מחנות בברמינגהאם, עירה של מחזיקת הגביע דאז אסטון וילה, ב-11 בספטמבר 1895. הגביע מעולם לא נמצא וככל הנראה הותך. הגביע השני היה העתק זהה של הראשון, והיה בשימוש עד שהוענק ב-1910 לנשיא ה-FA הלורד ארתור קיניירד. ב-19 במאי 2005 נמכר גביע זה במכירה פומבית ליו"ר ברמינגהאם סיטי תמורת £478,400. הגביע השלישי נבנה על ידי יצרן מברדפורד ובילה את שנתו הראשונה בארונה של ברדפורד סיטי שזכתה בו ב-1911. ב-1992 הוחלט להחליפו לאחר שאיים להתפורר, בהעתק מדויק המשמש כגביע ה-FA מאז.
זכיות.
זכיות לפי קבוצה.
שנים עשר המועדונים הראשונים לפי מספר זכיות:
זכיות רצופות.