שבילי נולד וגדל בנהלל, בנם של אסתר ויצחק שבילי. אביו היה מפקד תחנת משטרת נהלל ולאחר קום המדינה מפקד תחנת משטרת ישראל בעכו. שיבלי ואחיו אלי גדלו כשהם נחשפים לתרבות ולשפה הערבית. הוא למד בתיכון בקריית חיים, בבית הספר החקלאי כדורי ובמקוה ישראל.
את שירותו הצבאי החל בגרעין נח"ל "צבר", במהלך השירות נפצע בצניחה. הוא פנה למשה דיין ועבר ליחידה 154 ("מודיעין 10") של אגף המודיעין.
ב-1960 השתחרר מצה"ל והתגייס לשירות הביטחון הכללי, הוא שירת ברצועת עזה בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בתחילת שנות השבעים שימש ראש מחלקת חקירות והיה זה שחקר את דאוד תורכי וחשף את רשת הריגול והטרור בה היו חברים גם אודי אדיב ודן ורד שעברו אימוני חבלה בסוריה. הוא היה ממונה על חקירתו של המחבל היפני קוזו אוקמוטו ממבצעי הטבח בנמל התעופה לוד. בשנים 1975 עד 1977 שירת כקצין האבטחה של שגרירות ישראל בלונדון. ב-1978 מונה לסגנו של נחמן טל, מפקד מרחב עזה וסיני. ב-1980 מונה לראש מחלקת הדרכה שבתקופת כהונתו הפכה לאגף בארגון. ב-1986 מונה לראש אגף חקירות ובתפקידו האחרון בשב"כ שימש מפקד מרחב צפון עד פרישתו ב-1990.
לאחר פרישתו עבד כיועץ בחברת ICTS, חברת שירותי ביטחון בינלאומית שהוקמה על ידי פורשי השב"כ ואל על. בהמשך שימש יועץ אבטחה וחוקר פרטי, בין השאר מונה על ידי חברת ברינקס לחקור את שוד הברינקס, וייעץ לידיעות אחרונות בנושא באג 2000 ובנושא פרשת האזנות הסתר.
שבילי הקדיש את זמנו למורשת מערכת הביטחון, כיהן כחבר הוועד המנהל וראש ועדת התוכן של המרכז למורשת המודיעין. כמו כן יזם מפעל הנצחה בשיתוף עם בית הספר הריאלי לזכרו של סוכן השב"כ והמוסד ברוך כהן שנרצח במדריד במהלך מבצע זעם האל.
היה נשוי למרים ששימשה מנהלת הארכיון של המחלקה היהודית בשב"כ ואב לבן ולבת (רון וטלי בהתאמה). בנו רון שירת כאלוף-משנה באגף המודיעין ובמפא"ת.
נפטר ממחלת הסרטן הריאה בנובמבר 2007 והובא למנוחות בבית העלמין נורדאו בכפר סבא.
הערות שוליים.
הפרלמנט הפדרלי של בלגיה
הפרלמנט הפדרלי של בלגיה הוא הרשות המחוקקת של בלגיה. הוא מורכב משני בתים:
הפרלמנט יושב בעיר הבירה של המדינה- בריסל.
דרישות הסף לכהונה בפרלמנט הן אזרחות ותושבות בלגית, וגיל 21 ומעלה.
ברוב מקרי החקיקה יש לבית הנבחרים כוח רב יותר מאשר לסנאט, ואף לעיתים הוא בעל כוח אבסולוטי. אך ישנם מקרים (אשר בעיקר נוגעים לבסיס של בלגיה בתור מדינה, הסכמים בינלאומיים ושינויים פדרליים) שבהם יש כוח שווה לשני הבתים.
שמורת חלמוניות ירוחם
שְׁמוּרַת חֶלְמוֹנִית יְרֹחָם ממוקמת ברכס ירוחם שבהר הנגב, מדרום-מערב ליישוב ירוחם. היא הוכרזה כשמורת טבע בשנת 2014.
השמורה, בשטח של 10,336 דונם, משתרעת ממערב לכביש 204. כלולים בה מספר ערוצי נחלים, שבהם צומחים אלפי פרחי חלמונית גדולה. הצמחים, שהם גאופיטים, פורחים על גבי מדרונות הסלע של הערוצים ולמרגלותיהם, כאשר הם עושים שימוש בכיסי הסלע, שבהם נקווים מים רבים יחסית. זמן פריחתם חל בסתיו: היא מתחילה בצפון השמורה בחודש אוקטובר ומסתיימת בתום חודש נובמבר בחלקיה המזרחיים והדרומיים.
בשמורה קיימים מיני צמחים נוספים, ערבתיים ומדבריים, וכן מצויים בה בעלי חיים שונים וביניהם דורבנים ושפני סלע.
מרבית שטח השמורה כלול בשטח אש צבאי.
לא הוגדר
שבילי
הפרלמנט של הקהילה הצרפתית (בלגיה)
הפרלמנט של הקהילה הצרפתית (בצרפתית: Parlement de la Communauté française או PCF) הוא הרשות המחוקקת אשר מייצגת את הקהילה הצרפתית בבלגיה. הפרלמנט בנוי בשיטת בית מחוקקים חד-ביתי. בפרלמנט זה חברים כל 75 החברים של הפרלמנט של ולוניה, מלבד שניים הדוברים גרמנית, אשר מוחלפים בדוברי צרפתית מאותה המפלגה. אליהם מתווספים 19 נבחרים דוברי צרפתית ממחוז בריסל. בסך הכל ישנם כ-94 חברים הנבחרים מדי 5 שנים. הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2015, משמע שהבחירות הבאות ייערכו בשנת 2019.
הפרלמנט יושב בבירת המדינה, בריסל.
המפלגה הגדולה בפרלמנט היא המפלגה הסוציאליסטית הולונית אשר מונה מטעמה 36 נציגים.
איי הודו המזרחיים ההולנדיים
איי הודו המזרחיים ההולנדיים (בהולנדית: Nederlands-Indië, באינדונזית: Hindia Belanda) הייתה מושבה הולנדית שנוצרה מהמושבות של חברת הודו המזרחית ההולנדית ועברו להיות תחת ממשל "הרפובליקה הבטאווית" בשנת 1800 ולשלטון הולנדי ישיר בשנים 1816–1817.
במהלך המאה ה-19 הורחבו נחלותיה של הולנד והשפעתה הגיעה לשיאה בראשית המאה ה-20. מושבה זו הייתה אחת המושבות בעלות הערך הרב ביותר שתחת שלטונה של הולנד, ותרמה להתבלטות העולמית של הולנד בסחר ביבולים שגידלו לצורכי רווח במהלך המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. הסדר החברתי הקולוניאלי היה מבוסס על מבנה גזעי וחברתי קשיח כשהאליטה ההולנדית חיה בנפרד מנתיניה הילידים אך קשורה אליהם. מקור המונח אינדונזיה בספרו של החוקר הגרמני אדולף באסטיאן. האינדונזי הראשון שהשתמש בו היה כי האג'אר דואנתארא, שהחל משנת 1908 החלו הוא ושותפיו, אינטלקטואלים מקומיים, לפתח את התפישה של אינדונזיה כמדינת לאום והכשירו את הקרקע ליצירתה של תנועת עצמאות.
הכיבוש של כמעט כל שטח המושבה במלחמת העולם השנייה על ידי יפן גרם לפירוק רוב הסדר הכלכלי והמדיני ההולנדי. לאחר כניעת יפן באוגוסט 1945 הכריזו הלאומנים האינדונזים על עצמאות ונאבקו עליה במהלך מלחמת העצמאות האינדונזית. הולנד הכירה רשמית בריבונותה של אינדונזיה על כל שטחי המושבה ביבשת אסיה בוועידת השולחן העגול ההולנדית-אינדונזית שהתקיימה ב-1949, להוציא את גינאה החדשה ההולנדית (מערב גינאה החדשה), חלק מאוקיאניה, שסופחה לאינדונזיה ב-1963 על פי תנאי הסכם ניו יורק.
מקור השם.
השם איי הודו ההולנדיים (Nederlandsch-Indië) מתועד במסמכים של חברת הודו המזרחית ההולנדית כבר בראשית שנות העשרים של המאה ה-17. בספרות האנגלית תורגם כינוי זה לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (Dutch East Indies), כדי להבדיל בינם לבין איי הודו המערביים ההולנדיים (כיום האנטילים ההולנדיים).
היסטוריה.
שלטון חברת הודו המזרחית ההולנדית.
מאות שנים לפני הגעת האירופאים התקיימו בארכיפלג האינדונזי מגוון של ישויות מדיניות, כולל מדינות חופיות עם זיקה לסחר ומדינות ששכנו בפנים הארץ שהדגש על כלכלתן היה חקלאי. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו הפורטוגזים שהופיעו בו בסוף המאה ה-15. בעקבות הניתוק של הולנד לאספקת התבלינים באירופה, הפליגה ב-1595 המשלחת ההולנדית הראשונה אל האיים כדי להשיג גישה ישירה למקורות התבלינים. כאשר הרווחים ממסע משלחת זו הגיעו לשיעור של 400%, יצאו בעקבותיה משלחות הולנדיות נוספות. בהכירה בפוטנציאל של הסחר עם האיים, איחדה ממשלת הולנד את החברות שהתחרו אלו באלו לחברת הודו המזרחית ההולנדית (בהולנדית: Vereenigde Oost-Indische Compagnie, או בראשי תבות VOC).
לחברה הוענק זיכיון להכריז על מלחמה, לבנות מבצרים ולכרות בריתות בכל רחבי אסיה. למושבה הוקמה עיר בירה בבטאוויה (כיום ג'קרטה), שהייתה למרכזה של רשת הסחר של החברה בכל אסיה. בנוסף למונופול שלהם על הסחר באגוז מוסקט, פלפל שחור, ציפורן וקינמון, הנהיגה החברה, ומאוחר יותר השלטונות הקולוניאליים, את גידולם של סוגי יבולים לייצוא כמו קפה, תה, קקאו, טבק, גומי, סוכר ואופיום ושמרה על האינטרסים המסחריים שלה על ידי השתלטות על טריטוריות סמוכות. הברחות, ההוצאה המתמדת על כוחות צבא, שחיתות וניהול כושל, הובילו לפשיטת רגל של החברה בסוף המאה ה-18. בשנת 1798 פשטה החברה רגל לראשונה, וב 31 בדצמבר 1799 הולאמה על ידי הרפובליקה הבטאווית שהוקמה על ידי כובשיה הצרפתיים של הולנד. ניסיון לשקמה נכשל בהמשך, וב-1806 פשטה החברה רגל בשנית. ונחלותיה בארכיפלג האינדונזי, כולל רוב שטחו של האי ג'אווה, חלקים מסומטרה, רוב שטחם של איי מאלוקו והעורף החקלאי של נמלים כמו מקאסאר, מנאדו וקופאנג, הולאמו על ידי הרפובליקה הבאטאווית אבל מכיוון שהולנד סופחה לצרפת בשנת 1810 השתלטה בריטניה בשנת 1811 על רבים מהאיים, לפי דרישת לורד מינטו מושל נחלות בריטניה בהודו, ושלטה בהם רשמית עד 1816. בעקבות החלטת קונגרס וינה מ-1815 נסוגה בריטניה מהאיים בשנים 1816–1817, והלורד מינטו רגז על כך. האיים שפנתה בריטניה נמסרו לשלטון ישיר של ממלכת הולנד, והפכו לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
כיבושי ההולנדים.
החל מהגעתן של הספינות ההולנדיות הראשונות בסוף המאה ה-16 ועד להכרזת העצמאות של אינדונזיה ב-1945, שליטתה של הולנד על הארכיפלג הייתה תמיד לא הדוקה במיוחד. אף על פי שג'אווה נשלטה על ידי ההולנדים, אזורים רבים נותרו עצמאיים לאורך רוב תקופת השלטון ההולנדי, כולל סולטנות אצ'ה, באלי, לומבוק ובורנאו. מלחמות והתנגשויות אין ספור התנהלו ברחבי האיים כאשר קבוצות אתניות שונות נאבקו במאמצים להשליט את ההגמוניה ההולנדית בהם, ואלה החלישו את שליטתה של הולנד והעסיקו את כוחותיה הצבאיים. שוד ימי נותר בעיה קשה עד לאמצע המאה ה-19. לבסוף, בראשית המאה ה-20, הורחבה שליטתה של הולנד על פני השטח שמהווה כיום את אינדונזיה.
ב-1806, 11 שנים אחרי שנכבשה הולנד על ידי צרפת, מינה נפוליאון את אחיו, לואי בונפרטה כמלך הולנד, מהלך שהוביל למינויו של המרשל הרמן וילם דנדלס לתפקיד המושל הכללי של איי הודו המזרחיים ההולנדיים. ב-1811 כבשו הבריטים כמה נמלים של המושבה, כולל בג'אווה וסטמפורד ראפלס היה לסגן המושל של ג'אווה הבריטית. ב-1816–1817 הוחזרה השליטה ההולנדית, הפעם לשלטון ישיר של ממלכת הולנד למורת רוחו של לורד מינטו שהיה המושל הבריטי בנחלות בריטניה בהודו.
המרד של קפטן פטימורה נגד ההולנדים.