ב-29 באוקטובר 2021 חתם רייס במכבי חיפה מהליגה הלאומית בכדורסל במדייה שיחק חמישה משחקים בליגה, ובינואר 2022 שוחרר מהקבוצה לאחר שהורחק במשחק נגד מכבי עירוני רמת גן כאשר חבט עם מרפקו בפניו של שחקן רמת גן אוריאל טרוצקי ללא החזקה בכדור.
במרץ 2022 חתם באורתודוקסים בית סאחור מליגת העל הפלסטינית בכדורסל
שעה אפלה
שעה אפלה (באנגלית: Darkest Hour) הוא סרט קולנוע בבימויו של ג'ו רייט ובכיכובו של גארי אולדמן בתפקיד הראשי המתאר את עלייתו לשלטון של וינסטון צ'רצ'יל ואת הימים הראשונים לשלטונו, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסרט המתחיל במינוי צ'רצ'יל לראש ממשלה על ידי המלך, מתאר את התככים של חברי מפלגתו ובהם ראש הממשלה שקדם לו, נוויל צ'מברלין, המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה והמצב הצבאי המורכב אליו נקלע עד חילוץ הצבא הבריטי מחופי צרפת בדנקרק. בסרט מובאים מספר מנאומיו הידועים ביותר והסרט מסתיים בנאום נילחם בחופים.
במסגרת העלילה מסופר על צעירה, מיס לייטון, המשמשת כפקידה של צ'רצ'יל ומקלידה על מכונת כתיבה את נאומיו ומברקיו ונחשפת לדילמות הכבירות הניצבות בפניו.
שם הסרט.
שמו של הסרט הוא מטבע לשון שצ'רצ'יל טבע לתיאור התקופה בין כניעת צרפת ועד לתחילת מבצע ברברוסה בו בריטניה עמדה לבדה מול גרמניה הנאצית.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
מרגלית אוצרי
טרור יחידים
Quando o Mel é Bom
Quando o Mel é Bom (באנגלית: When The Honey Is Good, ובעברית: כשהדבש טוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד הברזילאי סימונה &amp; סימריה, מתוך אלבום ההופעה השני שלהן, "Bar das Coleguinhas". השיר יצא לאור ב-11 באפריל 2016, כסינגל השני והאחרון מתוך אלבום ההופעה.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-7 במצעד שבברזיל, ובכך הפך לראשון של הצמד שעשה זאת.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סימונה וסימריה, בדומה לשאר השירים שלהן. לפני כן יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום "Meu Violão e o Nosso Cachorro", שזכה להצלחה פחותה מהשיר הזה, ובכך הפך השיר למצליח ביותר מתוך אלבום ההופעה.
הצמד אף הופיע עם השיר במסגרת סיבוב ההופעות שנערך לאחר יציאת אלבום ההופעה השלישי, "Live".
וידאו קליפ.
לשיר לא צולם ווידאו קליפ רשמי, אך במקום זה העלו הצמד לערוצם הפרטי, הופעה של השיר שנערכה בסמוך ליציאת אלבום ההופעה השני, "Bar das Coleguinhas", והיוותה כקליפ לשיר. בהופעה נראות השתיים כשהן לבושות בבגדים בצבע לבן, ומיקרופונים בידיהן.
ההופעה הפכה לוויראלית ונכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות שלה עומד על כ-70 מיליון צפיות.
מיקומי שיא.
השיר זכה להצלחה רבה בברזיל והגיע בשיאו אל המקום ה-7.
אליפות ארץ ישראל באתלטיקה 1941
אליפות ארץ ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בין התאריכים 25 - 26 באפריל 1941.
Meu Violão e o Nosso Cachorro
Meu Violão e o Nosso Cachorro (באנגלית: My Guitar and Our Puppy, ובעברית: הגיטרה שלי והכלבלב שלנו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד הברזילאי סימונה &amp; סימריה, מתוך אלבום ההופעה השני שלהן, "Bar das Coleguinhas". השיר יצא לאור ב-20 בפברואר 2015, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבום ההופעה.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד שבברזיל.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סימונה וסימריה, שכתבו גם את הסינגל השני מתוך האלבום, "Quando o Mel é Bom". השיר הוא היחידי שהוציא הצמד בשנת 2015, ורק לאחר שנה מצאתו יצא הסינגל השני מתוך האלבום. "Quando o Mel é Bom" זכה להצלחה רבה יותר, והגיע בשיאו למקום השביעי במצעד הסינגלים הברזילאי.
עם השיר הופיעו הצמד במספר הופעות, והוא נכלל בכל אלבומי ההופעה שלהן פרט לראשון, "Ao Vivo em Manaus".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר מציג מערכת יחסים בין זוג. הקליפ כשמו של השיר מציג את הגבר כגיטריסט, ואת האישה כחובבת כלבים. השניים מנהלים מערכת יחסים נורמלית ורגילה, ובין לבין ניתן לראות את סימונה וסימריה באמצע השביל המוביל לביתם של הזוג. לבסוף, השניים רבים והגבר נשאר לבדו עם הכלב.
הקליפ הועלה לערוצן הפרטי של סימונה וסימריה, ונכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלו עומד על כ-100 מיליון צפיות.
מיקומי שיא.
השיר זכה להצלחה בינונית, ובשיאו הצליח להגיע אל המקום ה-14 במצעד שבברזיל.
ג'ין טאי-זו
פייר אלשינסקי
פייר אלשינסקי (בצרפתית: Pierre Alechinsky; נולד ב-19 באוקטובר 1927) הוא צייר בלגי העובד ופועל בצרפת מאז 1951. עבודתו מושפעת מסגנונות הטאשיזם, אקספרסיוניזם מופשט ומופשט לירי.
ביוגרפיה.
אלשינסקי נולד בסחארבק. ב-1944 למד ב'החדר' - בית הספר הלאומי הגבוה לארכיטקטורה" בבריסל, בו למד לאייר, לצייר ולצלם. ב-1945 גילה את עבודתם של אנרי מישו וז'אן דיביפה והתיידד עם מבקר האמנות ז'אק פוטמן. ב-1949 אלשינסקי חבר לכריסטיאן דוטרמון, קרל אפל, קונסטנט ניוהויז, ז'אן ניוהויז ואסגר ז'ורן, להקמת התנועה האמנותית "קוברה". הוא לקח חלק בתערוכות של תנועת קוברה ונסע לפריז ב-1951 על מנת ללמוד חריטה באטליה 17 בהדרכתו של סטנלי ויליאם היטר.
ב-1954 התקיימה תערוכתו הראשונה בפריז והוא החל להתעניין בקליגרפיה מזרחית. בשנות החמישים המוקדמות נעשה לשליחו הפריזאי של העיתון היפני בוקובי (אהבת הדיו). ב-1955, בעידודם של הנרי סטורק ולוק דה הויך, עזב ליפן עם רעייתו. הוא הציג את "לילה" (מוזיאון אוהרה לאמנות, קורשיקי) וביים סרט: קליגרפיה יפנית - כריסטיאן דוטרמון כתב את הפרשנות ומלחין המוזיקה היה אנדרה סורי.
ב-1960 אלשינסקי הציג בלונדון, ברן, ובביאנלה של ונציה. לאחר מכן הציג בפיטסבורג, ניו יורק, אמסטרדם וסילקבורג.
הוא עבד עם ואלאס טינג והמשיך לשתף פעולה עם כריסטיאן דוטרמון, כמו כן עבד עם אנדרה ברטון.
הקריירה הבינלאומית שלו המשיכה ללבלב לאורך שנות השבעים וב-1983 התמנה לפרופסור לציור בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. ב-1994 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מידי האוניברסיטה החופשית של בריסל, וב-1995 השתמשו באחד מעיצוביו ליצירתו של בול בלגי. עבודתו כלולה באוספיהם של המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות של בלגיה, גלריית טייט, מוזיאון לודוויג בקלן, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, מרכז האמנות ווקר במיניאפוליס שבמינסוטה, מוזיאון האמנות בפורט לורדייל שבפלורידה, אוניברסיטת נובה סאוט'רן בפורט לורדייל שבפלורידה ומוזיאון ישראל.
חגורת האסטרואידים 14832 Alechinsky נקראה על שמו באוקטובר 2000.
אוניות הסער האמפיביות מסדרת אמריקה
אוניות הסער האמפיביות מסדרת אמריקה (באנגלית: America-class amphibious assault ships) היא סדרת אוניות סער אמפיביות מסוג נושאות מסוקים וסער (LHA), בצי ארצות הברית.
באוקטובר 2014 נכנסה לשירות פעיל האונייה הראשונה בסדרה: "USS America", ביולי 2020 נכנסה לשירות האונייה השנייה בסדרה: "USS Tripoli". שתי הספינות הראשונות בסדרה הן ללא סיפון בגובה פני הים שניתן להצפה, וכן בעלות בית חולים קטן יותר משאר האוניות המתוכננות בסדרה. האוניה השלישית שהוזמנה "USS Bougainville" כוללת סיפון שניתן להצפה.
עלות הפרויקט מוערכת בכ-3.6 מיליארד דולר לאונייה, עבור שלוש היחידות הראשונות שהוזמנו.
רכבת החופש של לייקה
רכבת החופש של לייקה הייתה פעולת חילוץ שבה מאות יהודים הוברחו מחוץ לגרמניה הנאצית לפני השואה על ידי ארנסט לייץ ה-2, מנכ"ל חברת לייקה דאז ובתו אלסי קואהן-לייץ.
רקע.
חברת האופטיקה של ארנסט לייץ, שנוסדה בווצלר ב-1869, הייתה ידועה בגישתה הנאורה כלפי עובדיה: פנסיות, חופשות מחלה וביטוחי בריאות - כולם הונהגו כבר בימיה הראשונים של החברה. כוח העבודה של החברה התבסס על דורות של עובדים מוכשרים, חלקם הגדול יהודים. כאשר אדולף היטלר מונה לקנצלר גרמניה בשנת 1933, לייץ ה-2, בנו של המייסד ומנהל החברה, קיבל פניות מעובדיו היהודים לסיוע בהוצאתם ובהוצאת משפחותיהם מהמדינה. לייץ ומשפחתו לא היו יהודים, ולכן היו מוגנים מחוקי נירנברג של גרמניה הנאצית, שהגבילו את תנועת היהודים ואת העסקתם.
משימת החילוץ.
על מנת לעזור לעובדיו היהודים, לייץ הקים בחשאיות את "רכבת החופש של לייקה", דרך חשאית שאיפשרה ליהודים לעזוב את גרמניה, תחת זהות של עובדי לייקה שהוקצו לעבוד מחוץ לגרמניה. עובדים, סוחרים, בני משפחה ואפילו חברים של בני משפחה "הוקצו" למשרדי המכירות של לייץ בצרפת, בריטניה, הונג קונג ובארצות הברית. פעולותיו של לייץ הוגברו אחרי ליל הבדולח בנובמבר 1938, שבמהלכו נשרפו חנויות יהודיות ברחבי גרמניה.
"עובדים" יהודים שהגיעו לנמל ניו יורק הלכו למשרד לייץ במנהטן, שם עזרו להם למצוא עבודה. כל יהודי שהגיע קיבל מצלמת לייקה. הפליטים קיבלו מלגה עד שהם יכלו לעבוד. דרך נתיב בריחה זה הגיעו מעצבים, אנשי מכירות, משווקים וכותבים. "רכבת החופש של לייקה" הגיעה לשיאה ב-1938 ובתחילת 1939. ה"רכבת" הביאה קבוצה של מהגרים לניו יורק פעם בכמה שבועות עד הפלישה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, היום בו גרמניה סגרה את גבולותיה.
לייץ הייתה חברה בין לאומית ידועה. החברה יצרה מצלמות ומערכות אופטיות אחרות עבור הצבא הגרמני. בנוסף לכך, הממשלה הנאצית נזקקה לכסף מחוץ לארץ, ולכן לייץ שווקה בשווקים בין לאומיים. בני משפחת לייץ ועובדי החברה סבלו מפני שעסקו בהצלת היהודים. אלפרד טורק, מנהל בכיר בחברה נכלא בכלא הנאצי לאחר שנתפס עוזר ליהודים. הוא שוחרר רק אחרי תשלום שוחד גדול.
אלסי קואהן-לייץ, בתו של לייץ, נכלאה על ידי הגסטפו לאחר שנתפסה בגבול מסייעת לאישה יהודייה לחצות את הגבול לשווייץ. היא שוחררה לאחר חקירה.
פרסים והנצחה.