התפתחות ההתעניינות בזהות לאומית אנגלית, שהושפעה מעליית המפלגה הלאומית הבריטית ומעברו שלו מלונדון לדורסט הכפרית ב-1999, השפיעו רבות על אלבומו "England, Half English" מ-2002 ועל ספרו "The Progressive Patriot" מ-2006. בספר הביע את דעתו כי סוציאליסטים אנגלים יכולים להיות פטריוטים, ולא רק אישים מהצד הימני של המפה הפוליטית. הוא מתאר את הסופר והמשורר הוויקטוריאני רודיארד קיפלינג כאב-טיפוס ל"אנגליוּת". ב-2007 התקרב לשורשי מוזיקת הפולק, כשהצטרף להרכב הפולק "הכפר המדומיין" , הקליט איתו אלבום עם גרסאות עכשוויות לשירי עם אנגליים באותו סתיו, ויצא איתם לסיבוב הופעות.
בדצמבר 2007 ערך בסאות'בנק סנטר ערב לציון שנת החמישים שלו, ובו הציג לראשונה שירים מאלבומו החדש "Mr. Love &amp; Justice". את האלבום הוציא במרץ 2008; זהו האלבום השני של בראג ששמו לקוח משם ספר של קולין מק'אינס , אחרי "England, Half English". באותה שנה, במהלך טקס פרסי NME, הופיע בראג בדואט עם הזמרת הבריטית קייט נאש. הם ערבו שני מלהיטיהם הגדולים: נאש שרה את להיטה "Foundations" ובראג חידש את השיר "A New England".
ב-2009 הוזמן על ידי סאות'בנק לכתוב טקסט חדש ל"אודה לשמחה", המופיעה בפרק האחרון של הסימפוניה התשיעית של לודוויג ואן בטהובן, שהטקסט המקורי שלו נכתב על ידי פרידריך שילר. התזמורת הפילהרמונית של לונדון ביצעה את האודה עם הטקסט של בראג ברויאל פסטיבל הול אל מול אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שאיתה נפגש לאחר הטקס.
העשור השני של המאה ה-21.
הוא היה מעורב במחזה "Pressure Drop" שהוצג באוסף ולקם באפריל ובמאי 2010. המחזה, שנכתב על ידי מיק גורדן, ומתואר כ"חלקו מחזה, חלקו הופעה, חלקו מתקן", כוללת שירים חדשים שכתב והלחין בראג. את השירים הוא מבצע במהלך הופעות המחזה, והוא אף הנחה את המחזה כמה פעמים. בראג הוזמן על ידי מייקל איוויס , מייסד ומנהל פסטיבל גלסטונברי, לנהל את אזור "לפטפילד" של הפסטיבל, שבו מוזיקה ופוליטיקה שמאלית מעורבים, על פי הגדרת NME. הוא המשיך לנהל את האזור במתכונת זו עד פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, אז הוסב האזור לתחנה עבור "אלו שזועזעו מהשלכות הברקסיט". בשנת 2011 לקח חלק גם במיזם של תיאטרון בוש , "ששים וששה ספרים" , ובו כתב קטע המבוסס על הבשורה על-פי לוקאס. בפרויקט זה כתב כל משתתף קטע על פי אחד מחלקי "תנ"ך המלך ג'יימס", ששנת ה-400 שלו חלה באותה שנה.
ב-18 באוגוסט 2013 הוציא אלבום אולפן נוסף, חמש שנים לאחר שהוציא את קודמו "Mr. Love &amp; Justice", בשם "Tooth &amp; Nail". האלבום הוקלט בחמישה ימים בלבד בביתו של המוזיקאי והמפיק המוזיקלי ג'ו הנרי בסאות' פסדנה וכולל 11 שירים, אחד מהם נכתב עבור הקטע שיצר בראג עבור תיאטרון בוש אודות לוקאס, וגרסת כיסוי לשיר של וודי גאת'רי. האלבום הוא המשך של התהליך שעבר בראג, במהלכו החל לחקור את סגנונות האמריקנה והקאנטרי האלטרנטיבי, תהליך שהחל ב-"Mermaid Avenue" (1998). האלבום זכה להצלחה מסחרית, והגיע למיקום הגבוה ביותר במצעדים מאז אלבומו "Don't Try This at Home" ב-1991.
בפברואר 2014 החל בסדרת "תוכניות רדיו" ב-Spotify, שבו דיבר עם המאזינים והשמיע פלייליסט של "השירים והאמנים האהובים עליו, והצגת יהלומים מוזיקליים לא-ידועים". ב-14 באפריל 2014 הוציא אלבום מזכרת ו-DVD בשם "Live at the Union Chapel", הקלטת של הופעתו ביוניון צ'אפל שבאיזלינגטון ב-5 ביוני 2013, הכולל מבחר שירים מ-"Tooth &amp; Nail" ומבחר משירי אלבומיו הקודמים.
בפברואר 2016 זכה בפרס פורץ-הדרך בטקס פרסי אגודת מוזיקת האמריקנה בממלכה המאוחדת. בספטמבר אותה שנה זכה בפרס רוח חופש הביטוי של האמריקנה, בטקס פרסי אגודת מוזיקת האמריקנה בארצות הברית, שנערך בנאשוויל.
באוגוסט 2016 הוציא את אלבומו ה-11, שיתוף פעולה עם ג'ו הנרי, איתו שיתף פעולה ב-"Tooth &amp; Nail", שנקרא "Shine A Light: Field Recordings from The Great American Railroad". שירי האלבום, שזכה להצלחה מסחרית, נכתבו במסע רכבות משיקגו ללוס אנג'לס שערכו בראג והנרי במרץ של אותה שנה. האלבום הגיע למקום ה-28 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום הראשון במצעד אלבומי האמריקנה הבריטי. השניים יצאו לסיבוב הופעות משותף בשם "Shine a Light", שהחל בנאשוויל שבטנסי בספטמבר 2016, ונמשך ברחבי ארצות הברית, קנדה, בריטניה, אירלנד ואוסטרליה.
ספר העיון השני שלו, "Roots, Radicals and Rockers", יצא ביוני 2016. בספר הוא מתאר את ההיסטוריה של תנועת הסקיפל הבריטית, ומאתר את שורשיו של הסגנון המוזיקלי הפופולרי משנות ה-50 ברגטיים, בלוז, ג'אז ומוזיקת פולק אמריקאית. ב-2017 עזר להציב שלט זיכרון באולפן בסוהו שבו הקליט דייוויד בואי כמה מאלבומיו הקלאסיים, כחלק מיום המוזיקה של ה-BBC. בנובמבר הוציא מיני-אלבום בשם "Bridges Not Walls".
באפריל 2018 העביר סמינר בשם "Accountability: the Antidote to Authoritarianism" בבנק אנגליה. בטקס פרסי אייבור נובלו במאי, קיבל את פרס התרומה היוצאת מן הכלל למוזיקה הבריטית. בהמשך 2018 הופיע בניו זילנד ובאוסטרליה, וניסה פורמט חדש להופעות, בשם "One Step Forward, Two Steps Back", שבמסגרתו יופיע שלושה לילות רצופים בכל אולם, ובכל לילה ינגן מבחר אחר של שירים מתקופות שונות בקריירה שלו. סיבוב ההופעות נמשך בארצות הברית, בממלכה המאוחדת ובאירלנד.
במאי 2019 יצא ספרו הקצר "The Three Dimensions of Freedom".
פעילות פוליטית.
לאורך 40 שנות הקריירה המוזיקלית שלו בילי בראג הרבה להתבטא נגד פשיזם, גזענות, אפליה מינית והומופוביה, ותומך ברב-תרבותיות בבריטניה. הוא היה מעורב בפוליטיקה עממית ופעיל בתנועות שמאל, דבר המשתקף גם במילות השירים שלו. בין השאר הוא ביצע גרסאות כיסוי להמנונים סוציאליסטיים ידועים, בהם "האינטרנציונל" ו"הדגל האדום" . בראג אמר בראיון: "לא אכפת לי להיות מתויג כזמר פוליטי. הדבר שמטריד אותי יותר הוא להיות זמר פוליטי לא נחשב." לדברי בראג, השפעתו העיקרית הייתה להקת הקלאש: "הפעילות הפוליטית באה פחות לידי ביטוי במילים של הקלאש ויותר בדברים שהם מייצגים, ובפעולות שהם עושים. זה מה שלמדתי מהקלאש, ואני מנסה להישאר נאמן למסורת הזו כמיטב יכולתי."
בשנת 1983 ניצחה המפלגה השמרנית בבחירות וזכתה ברוב של 144 מושבים, ובראג, שהזדעזע מכך, התבטא נגדה תדירות בהופעותיו. הוא הופיע במופעי תמיכה בשביתת הכורים בבריטניה (1984–1985) בערי כורים כמו ניופורט וסנדרלנד. בשנת 1984 הוציא גם מיני-אלבום בשם "Between the Wars", שבו שירים בנושאי מאבקים מעמדיים וסולידריות. בשנה שלאחר מכן ניגן בסיבוב הופעות שמימנה מפלגת הלייבור בשביל לקרב צעירים לרעיונותיה, ולאחר מכן הקים עם מספר מוזיקאים בעלי רעיונות דומים לשלו את "רד וודג'", שבבחירות בבריטניה בשנת 1987 סייעה ללייבור (שהפסידה בבחירות) בקירוב צעירים לרעיונותיה. הם ארגנו ב-1986 סיבוב הופעות, שבו הופיעו, בין השאר, הסטייל קאונסיל, ג'רי דאמרס (מוביל להקת הספשלז) והקומיונרדס (שבה היה חבר ג'ימי סאמרוויל). הוא סייע ללייבור במספר מערכות בחירות, וכן סייע לאונה קינג להיבחר כחברת פרלמנט. בשנת 2010 הודיע על תמיכתו במפלגה הליברל-דמוקרטית. בשנת 2015 תמך במועמדותו של ג'רמי קורבין לראשות מפלגת הלייבור, אך לאחר מספר חודשים הסתייג מתמיכתו והביע חששות לגבי עתידה של המפלגה.
בשנת 1986 הופיע בראג פעמיים בברית המועצות, בתקופת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב.
בשנת 2007 הקים ארגון בשם "Jail Guitar Doors" הפעיל בבריטניה ובארצות הברית. הארגון מספק כלי נגינה לאסירים ומסייע בשיקומם.
בשנת 2010 שלח מכתב לשר האוצר של בריטניה ובו הוא מאיים להפסיק לשלם מיסים, אם ממשלת בריטניה לא תגביל את גובה הבונוסים שמחלקים הבנקים לבכיריהם.
בתקליטיו הראשונים דאג בראג לכיתוב בעטיפת התקליט "לא למכירה בדרום אפריקה", לאור התנגדותו למדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה. בשנת 2006 הקליט שיר לזכרה של רייצ'ל קורי שנהרגה על ידי דחפור של צה"ל ברצועת עזה ב-2003. השיר מבוסס על שירו של בוב דילן, "The Lonesome Death of Hattie Carroll".
שירי מחאה
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17 גץ פון ברליכינגן (בגרמנית: 17. SS-Panzergrenadier-Division "Götz von Berlichingen") הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר (חיל רגלים ממוכן) של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית, והשתתפה במערכה בנורמנדי ובמבצע נורדווינד.
אנשי הדיוויזיה ביצעו מספר רב של פשעי מלחמה בעיקר בשלב האחרון של מלחמת העולם, בין קרבנותיהם היו אסירי מחנות ריכוז שניסו להימלט מצעדות המוות, שבויים מחיילי צבא ארצות הברית ואזרחים גרמניים שרצו להיכנע לצבא ארצות הברית.
פשע המלחמה האחרון הידוע של הדיוויזיה בוצע ב-2 במאי 1945 יום נפילת ברלין.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1943 בצרפת, על בסיס יחידות מדיוויזיית פאנצר אס אס העשירית. הדיוויזיה נקראה על שם הגיבור הגרמני גץ פון ברליכינגן, והועמדה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס השביעי, ולמפקדה מונה ורנר אוסטנדורף. הדיוויזיה התאמנה בצרפת, וב-10 באפריל 1944 אף זכתה לביקור של היינריך הימלר. בסוף אפריל 1944 הועברה הדיוויזיה לעתודת ה־OKW, על אף שלא סיימה את אימוניה.