בשנת 1941 הועבר ד"ר קוסטוב, כאחראי על ארגון השירותים הרפואיים, לסקופיה במקדוניה, שהייתה חלק מן השטחים הבולגרים החדשים. בין הרופאים לבין הרוקחים שפגש שם, היו גם יהודים שנפלו קורבן לחקיקה האנטי-יהודית שיישמה ממשלת בולגריה בשטחים החדשים של מקדוניה ותראקיה. ד"ר קוסטוב התנגד לחקיקה מפלה זו, והציע לעמיתיו היהודים לעבוד במקומות קטנים ומרוחקים. לאחר שעברו, ד"ר קוסטוב שמר איתם קשר והשתדל כמיטב יכולתו להקל עליהם. אחר-כך סוכם בין קצין הס.ס. הממונה על הפתרון הסופי בבולגריה - תיאודור דנקר לבין השליח הבולגרי הפרו-נאצי לעניינים יהודיים, אלכסנדר בלב, על גירוש היהודים. בחודשים: פברואר-מרץ 1943 ריכזה המשטרה הבולגרית למעלה מ-7,000 יהודים במחנה "טו-טאפו" מונופול בסקופיה (Skopje), לשם גירוש למחנות ההשמדה.
ביום בו רוכזו היהודים במחנה "מונפול", פנה קוסטוב למשטרה בדרישה לשחרר את הרופאים והרוקחים. לאחר שדרישתו לשחרר את הרופאים והרוקחים נדחתה, וגם בקשתו הטלגרפית מהבירה נענתה בתשובה שלילית, טס ד"ר קוסטוב לסופיה להגיש בקשת התפטרות, בטענה שללא הרופאים והרוקחים היהודים המאיישים את רוב נקודות התורפה של מערכת הבריאות במקדוניה, אי אפשר יהיה להמשיך ולהעניק שרות רפואי מינימלי. הוא הוסיף ואמר כי אם הרופאים היהודים לא ישוחררו מיד, הוא יסיר את כל אחריותו למערכת הבריאות לרווחת האוכלוסייה. התפטרותו לא התקבלה וד"ר קוסטוב שב בטיסה לסקופיה ובידו אישור לשחרר את הרופאים והרוקחים היהודיים. עם חזרתו, זימן את הרופאים והרוקחים לבשר על שחרורם, אך מפקד המחנה עמד על כך שהאישור אינו מתייחס לבני משפחות הרופאים והרוקחים. ד"ר אברהם נסים, הודיע מיד שלא יצא בלי משפחתו ולאחריו עשו כן גם יתר הרופאים. כאשר התברר לד"ר קוסטוב שאין לו כל סיכוי לשכנע את מפקד המחנה, הוא הפעיל גורמים שונים בדחיפות על מנת להשיג גם את שחרור המשפחות. עם זאת, מהרשימה נעדרו ד"ר ניסים ובני משפחתו. שמם הוסר מן הרשימה בלחץ המשטרה שהתנגדה לשחרורם בטענה שנסים מהווה סכנה לביטחון המדינה. הובהר לד"ר קוסטוב שאם יתעקש לשחרר את ד"ר נסים, יערערו על שחרורם של האחרים. מחמת החשש שהפעולה לשחרור ד"ר נסים תחבל בשחרור האחרים, ד"ר קוסטוב נאלץ להיכנע לדרישה ומשפחת נסים מצאה את מותה.
הכרה והנצחה.
לאחר המלחמה, תחת השלטון הקומוניסטי, תמכו בו היהודים שהציל ד"ר קוסטוב, עד מותו ב-1961. ב-14 באפריל 2002 הוא הוכר והונצח על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם, ושמו נרשם על קיר הכבוד.
אריק פרווה
אריק היילאמר פרווה (בשוודית: Erik Hjalmar Perwe; 1 בינואר 1905 - 29 בנובמבר 1944) היה כומר שוודי, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה אלפי יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים.
אריק פרווה נולד ב-1 בינואר 1905 בעיר קרלסקרונה, הנמצאת במחוז בלקיניה שבדרום מזרח שוודיה. אמו נפטרה במהלך לידתו. פרווה הצטרף לארגון העולמי של צעירי הנוצרים ימק"א בגיל צעיר וסיים את לימודי התאולוגיה בשנת 1931. לאחר מכן נישא לאשתו, אותה הכיר לראשונה בימק"א. בינואר 1942 פרווה התמנה לכומר בכנסייה בנורקופיג, אך נשאר בתפקידו רק מעט יותר מחצי שנה לפני שעבר לתפקידו החדש ככומר בכנסייה הוויקטוריאנית השוודית שבברלין.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
פרווה מונה לכומר הכנסייה הוויקטוריאנית השוודית בברלין בספטמבר 1942, כשנשלח על ידי הארכיבישוף אירלינג איידן במטרה מפורשת להציל יהודים. הוא מילא את מקומו של הכומר בירגר פורל (Birger Forell), שהוחזר לשוודיה לאחר שהנאצים הכריזו עליו כעל בלתי רצוי. למרות הסכנה שנשקפה לו ולבני משפחתו, פרווה החליט להמשיך את הפעילויות הנסתרות של פורל בכנסייה ובהצלת היהודים.
בזכות התמיכה של מתנדבים וכספים רבים שנשלחו אליו, פרווה הפך את הכנסייה ל"גן עדן" עבור הפליטים היהודים. הוא פעל להברחת יהודים לשוודיה באמצעות תשלום שוחד לפקידים בחברות תעופה וברכבת. פרווה סיפק גם כסף, מזון, מסמכים מזויפים ותמיכה נפשית ליהודים שלא הצליח להבריח. אותם יהודים הוחבאו במקומות מסתור שונים ברחבי ברלין: בפארקים, בתחנות רכבת, במבנים שהופצצו ובבתיהם של אנשים אמיצים ברחבי העיר.
ב-29.11.1944 פרווה טס לביקור קצר בשוודיה, אך מצא את מותו לאחר שמטוסו התרסק בים הבלטי על כל נוסעיו. ישנה סברה בלתי מבוססת כי הגסטאפו חיבל במטוס טרם המראתו משום שחשד בפרווה ובמטרותיו. גם מחליפו של פרווה ככומר הכנסייה, אריק מירגרן (Erik Myrgren), שהוכר אף הוא כחסיד אומות העולם, המשיך בפועלו של פרווה וכך ניצלו בחסות הכנסייה הוויקטוריאנית יהודים רבים במהלך המלחמה.
הכרה והנצחה.
בעיר סטולברג שבגרמניה נקרא על שמו של פרווה בית ילדים.
בברלין, על קיר בית הספר השוודי בעיר הוצב שלט לזכרו.
בכנסיית הדוויג שבנורקופיג, אותה כנסייה בה שימש פרווה ככומר לפני המלחמה, הוקם פסל לזכרו.
פרווה הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם בתאריך 23.06.2006.
פרנסיסקוס ויוהאנה ורסטאפן
פרנסיסקוס או פרנס (בהולנדית: Franciscus Verstappen; 12 ביולי 1904 - 25 ביוני 1981) ויוהאנה מארי (בהולנדית: Johanna Verstappen; 30 באוגוסט 1905 - 14 ביוני 1985) ורסטאפן, מנהל קואופרטיב איכרים ואשתו, הוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שסייעו להציל עשרות יהודים מידיהם של הנאצים ועוזריהם.
קורות חיים.
משפחת ורסטאפן התגוררה ב-Deputé Petersstraat 24, בכפר אורלו (Oirlo) שבדרום - מזרח הולנד ומנתה תשע נפשות.
באוגוסט 1922 החל פרנסיסקוס, אב המשפחה, לעבוד במרכז המסחרי L.L.T.B - סניפו של קואופרטיב האיכרים באורלו. בשנת 1931 התמנה פרנסיסקוס למנהל הסניף.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
משפחת ורסטאפן בלטה מבין יתר תושבי הכפר בהסתרת יהודים, ילדים ומבוגרים כאחד. בחוות המשפחה עברו במהלך שנות המלחמה עשרות יהודים, שחלקם הוסתרו בחווה המשפחתית וחלקם נשלחו להסתתר אצל שכניהם. בשנת 1941 ביקרו בני הזוג ורסטאפן שני אחים יהודיים בני משפחת וייאנד, סוחרים למכנסי יוטה. לפגישה זו הגיעו גם אשתו וקארל וייאנד- ילדו של אחד מהאחים שנולד ביולי 1939. יוהאנה, אם לשש בנות באותה התקופה, אמרה כי הייתה רוצה שיהיה לה בן קטן כמו קארל, ובהסכמת שני הצדדים הפקידה משפחת וייאנד את קארל אצל בני הזוג ורסטאפן. בספטמבר 1942 הגיע קארל לביתם של בני הזוג ורסטאפן בליווי של נערה נוצריה מביתם של משפחת וייאנד בארנהם. באוקטובר 1943 הגיעה לביתם של משפחת ורסטאפן חנה פרינס, ילידת אמסטרדם, באמצעות ארגון סטודנטים. באביב 1944 הביאו אנשי המחתרת ההולנדית לבית המשפחה גם את לורה טרהוך, שנאלצה לעזוב את מקום המחבוא הקודם שלה ושנרתמה לסייע בעבודות הבית ובתפירה. ב-6 ביולי 1944 הגיע הגסטאפו באישון לילה כדי לערוך חיפושים בבית המשפחה. הגסטאפו לקח את פרנסיסקוס, חנה, לורה ועשרה יהודים נוספים שהסתתרו בכפר, לבית סוהר בעיר איינדהובן (Eindhoven) ולאחר מכן למחנה הריכוז וסטרברוק (Westerbroek). פרנסיסקוס שוחרר ממאסרו, בעוד שעשרת היהודים שנתפסו נשלחו לאושוויץ. חנה ולורה, שנשלחו לברגן – בלזן, שרדו במחנה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
פרנסיסקוס גורש לגרמניה בסוף שנת 1944 וחזר בשנת 1945. לאחר סוף המלחמה נולד ילד נוסף למשפחת ורסטאפן. ביוני 1945 חזרו לורה וחנה להולנד. חנה אושפזה בעקבות מחלה, אך היא הצליחה ליצור קשר עם פרנסיסקוס. פרנסיסקוס הגיע לבקר את חנה והחזיר לה כמה בגדים שנשארו בביתם, מכובסים ומגוהצים. לורה הגיעה לבקר את משפחת ורסטאפן בביתם וקיבלה את חפציה השונים שהשאירה שם בחזרה, משפחת ורסטאפן שמרה על פריטים אלה, אף שבסתיו 1944 פונתה המשפחה מביתה בעקבות הקרבות. לאחר המלחמה משפחת ורסטאפן אירחה את משפחת וייאנד, ששרדה את המלחמה גם היא, למשך מספר חודשים עד שמצאו בית. הם דאגו גם לקרובת משפחתם הקרובה של וייאנד - גב' מידלקופ, חולה שעברה מספר מחנות ריכוז.
הכרה והנצחה.
בשנת 1965 קיבל פרנסיסקוס אות כבוד ממלכתי לרגל 40 שנות עבודתו בארגון האיכרים ועל מנת להודות לו על הטיפול שהעניק לאנשים בשנות המלחמה.
ב-10 בדצמבר 1972 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם להעניק לפרנסיסקוס ויוהאנה את תואר חסידי אומות העולם בהתבסס על העדויות שהובאו לפניה.
ב-8 במאי 1973 הוענקה תעודת כבוד לבני הזוג ורסטאפן, ויומיים לאחר מכן התקיים טקס בהר הזיכרון בירושלים, בו השניים קיבלו את מדליית חסידי אומות העולם ונטעו עץ בשדרת חסידי אומות העולם.
קנוד וקארן מרסטרנד
קנוד מרסטרנד (בדנית: Knud Christiansen Marstrand; 14 באוקטובר 1914 - 2 בפברואר 2012), בעל עסק של ייצור מוצרי עור, ואשתו קארן מרסטרנד (בדנית: Karen Christiansen Marstrand; 19 בינואר 1919 - 1 בפברואר 1992), מו"ל של ידיעון מחתרתי במהלך מלחמת העולם השנייה, מחסידי אומות העולם שהצילו בתקופת מלחמת העולם השנייה כ-2,000 יהודים במסגרת פעילות המחתרת הדנית.
לפני המלחמה.
קנוד מרסטרנד נולד בשנת בקופנהגן שבדנמרק, בן לאלידה, בעלת חנות שוקולד ידועה במרכז קופנהגן, שהתאלמנה בגיל צעיר, ואח בכור ליורגן ולטובה.
קנוד היה בעל עסק מצליח של ייצור מוצרי עור וציוד סקי - תעשיות שנשלטו לרוב על ידי יהודים כך שבעבודתו רכש חברים יהודים רבים. קנוד השתתף באולימפיאדת ברלין בשנת 1936, בנבחרת החתירה של דנמרק.
קארן מרסטרנד נולדה בשנת 1919 בדנמרק, בת לאלבה ולד"ר הולגר ראסמוסן, הרופא הראשי של הצי המלכותי הדני. אחיה אריק, נפל בשבי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר שספינת הסחר הימי שלו נתפסה.