במשך השנים סרטי קולנוע שונים של פוקימון הוקרנו בישראל בדיבוב מקורי לעברית. סרטי פוקימון 1 עד 4 הוקרנו בבתי הקולנוע ברחבי הארץ בתחילת שנות האלפיים. בנוסף, שודרו חלק מהספיישלים בערוץ הילדים (הנחשבים גם למעין "סרטים"). ואילו, בשנת 2010 הסרט ה-12 של הסדרה (פוקימון - ארכיאוס ותכשיט החיים) דובב גם הוא לעברית ושודר בערוץ דיסני ישראל יחד עם העונה ה-12. בשנת 2011 סרט מספר 13 של הסדרה (פוקימון - זורוארק מאסטר האשליות) דובב גם הוא לעברית והיה אומר לעלות בערוץ דיסני ישראל כמו קודמו, אך הוא לא שודר עד היום עקב החלטת ערוץ דיסני ישראל להפסיק לשדר את פוקימון אצלם בערוץ, אולם לבסוף הסרט הוקרן ב-6 בנובמבר 2020 בערוץ הילדים.. בחודש מרץ 2017 סרט מספר 19 של פוקימון (פוקימון וולקינון והפלא המכני) דובב לעברית ושודר בערוץ הילדים ביחד עם העונה ה-19. בחודש יולי 2018 הסרט ה-20 של פוקימון (פוקימון הסרט ה-20 אני בוחר בך) שודר גם כן בערוץ הילדים בדיבוב לעברית לפני תחילת השידורים של העונה-21 - שמש וירח הרפתקאות אולטרה. החל מ-1 בספטמבר 2019 משודרת העונה ה-22 - שמש וירח אגדות אולטרה. בסוף חודש ספטמבר 2019 סרט מספר 21 של פוקימון (פוקימון - הכוח שלנו) שודר בערוץ הילדים בדיבוב לעברית. זהו הסרט השלישי ברציפות שדובב בדיבוב לעברית בערוץ הילדים והערוץ כל הנראה ימשיך במתכונת זו ויציג גם את הסרטים הבאים בדיבוב לעברית.
יצחק וולפסון
סר יצחק אייזיק (הלוי) וולפסון (17 בספטמבר 1897 – 20 ביוני 1991) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-בריטי.
קורות חיים.
נולד בשנת 1897 למשפחת מהגרים מרובת ילדים ממזרח אירופה שהתיישבה בשכונת גורבלס בעיר גלאזגו שבסקוטלנד. אביו שלמה, נגר רהיטים היגר לסקוטלנד מראיגרוד, פולין. יצחק למד בבית ספר קווינס פארק בגלאזגו. הוא התגלה כתלמיד מוכשר מאוד במתמטיקה, אולם, למרות רצונו, לא היה יכול לממן לימודי ראיית חשבון ולא סיים את לימודיו. תחת זאת הפך לאיש מכירות במפעלו של אביו, אשר ייצר שולחנות וכיסאות זולים. בשנת 1920 עבר להתגורר בלונדון שם פתח חנות לשעוני קיר, מראות ורפדות. בשנת 1926 התחתן עם אדית ספקטרמן.
לבני הזוג נולד בן יחיד, לאונרד (1927-2010)
חמיו שהיה בעל רשת בתי קולנוע סייע לו כלכלית בשנותיו הראשונות כאיש עסקים.
בשנת 1930 הציג את שעוניו ביריד מסחרי שנערך בבניין עיריית מנצ'סטר. ג'ורג' רוז, מנהלה החדש של חברת Great Universal Stores אהב את תצוגתו של וולפסון והזמין 500 שעוני קיר. זמן קצר אחר כך הצטרף וולפסון ל-Great Universal Stores כקניין ראשי, אולם המשיך להפעיל גם את עסקו הפרטי. מעבודתו כקניין קיבל אחוזים מן הרווח ואופציה לרכישת מניות החברה במקום שכרו. וולפסון רכש בהדרגה ממניות החברה, בכספו ובכספים שקיבל מחותנו. בשנת 1932 הפך למנכ"ל משותף בחברה יחד ג'ורג' רוז ובשנת 1934 הפך למנכ"ל יחיד. בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את החברה, היא הייתה במצוקה כלכלית והפסידה 55,000 ליש"ט בשנה. שנה מאוחר יותר הרוויחה החברה 330,000 ליש"ט. בשנים הבאות פיתח את החברה לקונצרן שעסק במסחר, בנקאות, בניין, ימאות ותחבורה ואף רכש נכסים לעצמו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וולפסון היה מבוגר מכדי להיות מגויס לצבא. הוא המשיך בעסקיו וברכישות עסקים נוספים. בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את חברת GUS שוויה היה 700,000 ליש"ט, בשנת 1948 שוויה היה 16 מיליון ליש"ט.
בשנות ה-60 החברה שניהל הייתה הגדולה באירופה בתחום משלוח קניות באמצעות הדואר ואף הפעילה כ-2,200 חנויות בגדים ברחבי בריטניה, חלק ניכר מן התוצרת שנמכרה יוצרה אף היא על ידי החברה.
בשנת 1955 השקיע לראשונה בישראל כשרכש מהאחים מאיר 25% ממניות "בנק לייצוא" תמורת 25,000 שטרלינג. בשנת 1958 רכש את נכסי חברת הדלק "רויאל דאטש של". פעילות זו עשה בשיתוף פעולה עם ממשלת ישראל, דרך חברת "פז" בה הוצע לו לרכוש שליש מהמניות במחיר של 50,000 לירות שטרלינג. הוא פעל בחברה באמצעות נאמנו, מרדכי מאיר, ששימש במועצת המנהלים שלה מיום הקמתה עד 1985. כמו כן, היא מבעלי השליטה בחברת וולפסון קלור מאיר אשר הקימה את קריית וולפסון בירושלים.
התגורר עד שנת 1960 בווסטר, אז עבר ללונדון.
בפברואר 1962 הוענק לו התואר ברון. באותה שנה גם נבחר כנשיא ק"ק כנסת ישראל ובכך היה לבן המהגרים הראשון מן המאה ה-19 שנבחר לתפקיד זה. בשנת 1963 נבחר כעמית ב.
בשנת 1970 וולפסון מכר את כל עסקיו הפרטיים והעביר את ניהול חברת GUS לבנו, לאונרד, אשר זכה גם לתואר אצולה והמשיך את עבודת אביו בראש קרן וולפסון עד מותו בשנת 2010.
בשנת 1971 העניקה לו העיר גלאזגו את התואר יקיר העיר.
אייזיק וולפסון התגורר בשנותיו האחרונות ברחובות, בשטח מכון ויצמן, שם נפטר בשנת 1991. נטמן בבית העלמין בעיר, לצד רעייתו (1906-1981). הותיר אחריו את בנו, נכדים ונינים.
וולפסון כנדבן.
וולפסון היה יהודי אורתודוקסי שהאמין בערך הנדבנות, הוא צוטט כאומר: "אף אדם לא צריך שיהיו לו יותר ממאה אלף ליש"ט. השאר צריך להיות מוקדש למעשי צדקה." הוא תרם סכומי עתק למפעלי צדקה שונים. החל משנת 1948 החל לתרום אף למטרות ציוניות, זאת בעידוד הלורד זיו שהיה חברו.
ב-1955 הקים את קרן וולפסון ועמד בראשה. גישתו בהנהגת הקרן הייתה לתרום סכומי כסף גדולים למטרות ציבוריות ממוקדות, כך שניתן לגרום לשינוי מהותי בפעילות שהיא מטרת התרומה. הקרן תרמה מיליוני לירות שטרלינג לקידום חינוך, בריאות ופעילות נוער. בכספי קרן וולפסון הוקמו בין היתר בניין הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון, וולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד (שם היה עמית מייסד) ווולפסון קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. וולפסון הוזכר באחד הפרקים של סדרת הטלוויזיה הבריטית הקומית Yes Minister כ"האדם השני בהיסטוריה שמכללה נקראה על שמו באוקספורד וגם בקיימברידג'", כאשר הראשון היה ישו. באוניברסיטת אוקספורד אף תרם קתדרה למטלורגיה ובקיימברידג' קתדרה לקרימינולוגיה. בלונדון הקימה הקרן בית ספר לסיעוד ומכון לרפואה מונעת באוניברסיטת לונדון קווין מרי.
וולפסון אף תרם כסף רב למכוני השכלה גבוהה בישראל, לטכניון, מכון ויצמן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב. באוניברסיטאות בר-אילן, חיפה, העברית בירושלים, ותל אביב, קיימות קתדראות הנושאות את שמו. כמו כן, תרם לבתי חולים בישראל ובית חולים וולפסון שבחולון נקרא על שם אשתו אדית. מכספו הוקם בניין הרבנות היכל שלמה (ע"ש אביו), בית שזר בכפר חב"ד ע"ש ידידו הנשיא זלמן שזר וישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע הנושאת את שם אביו ונקראת גם "קריית וולפסון". מכספי קרן וולפסון הוקמו כ-50 בתי כנסת ברחבי ישראל.
ב-1976 נחנך פארק אדית וולפסון על שם אשתו, לאחר שתרמו כסף להקמתו. הפארק ממוקם קרוב למפגש הערים תל אביב וגבעתיים.
בשנת 1977, הוענק לוולפסון תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
וולפסון השתתף בקונגרס הציוני ותרם שם רבות. קרן וולפסון ממשיכה לפעול ותרמה לאורך השנים למעלה מ-800 מיליון ליש"ט.
למראית עין
למראית עין הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של דני סירקין. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט זכה בשני פרסי אופיר בקטגוריות הבימוי (דני סירקין) והצילום הטוב ביותר (גיורא ביח). הסרט זכה גם בפרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית. בשנת 2010 הופקה גרסה אמריקאית של הסרט על ידי רשת הכבלים "לייף טיים".
עלילה.
במרכז הסרט נמצאת יערה (טלי שרון), סטודנטית ישראלית עיוורת מלידה, המתגוררת בארצות הברית במסגרת לימודיה באוניברסיטת פרינסטון, החוזרת לישראל לאחר שנודע לה כי בת דודתה וחברתה הטובה, טליה (הדס ירון), התאבדה במפתיע.
במהלך הסרט נגלית מערכת היחסים המורכבת שהייתה לטליה ויערה (אביגיל הררי בתפקיד יערה הצעירה) בילדותן, עת היו בלתי נפרדות. טליה, ששימשה כעיניים ליערה, דרבנה אותה להאמין שעל אף עיוורונה, היא יכולה לחיות את חייה ככל אדם אחר. כאשר יערה חוזרת לישראל, היא מתאספת עם משפחתה וסובביה לשבעה של טליה, ומגלה עם הזמן סודות והליכים שעברו על טליה במהלך הזמן שחיו בנפרד, שהיו צריכים להיות גלויים לסובביה.
יערה פותחת בחקירת מותה המסתורי של טליה, ונכנסת למסע זיכרונות אל עבר התשובה, כאשר העיוורון הפיזי והפנימי נאבקים בדמותה, תוך חקירת הוריה של טליה (אסי דיין וסנדרה שדה) ושאר בני משפחתה, וגילוי עצמי כאשמה בעצמה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
סכר אטאטורק
סכר אטאטורק (בטורקית: Atatürk Barajı) הוא סכר גדול בדרום-מזרח טורקיה, על נהר הפרת. הוא קרוי על שמו של אבי האומה הטורקית המודרנית, מוסטפא כמאל אטאטורק.
זהו הסכר הגדול והמרכזי מתוך 22 סכרים ו-19 תחנות כוח הידרואלקטריות שנבנו על הפרת והחידקל במסגרת מפעל המים של טורקיה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20, מפעל שנועד לספק מי השקיה וחשמל לאזורי דרום-מזרח טורקיה הצחיחים. מפעל זה כונה בשם פרויקט דרום-מזרח אנטוליה (Güneydoğu Anadolu Projesi, GAP).
הקמת הסכר עוררה מחלוקת חריפה עם סוריה ועיראק השוכנות במורד נהר הפרת שטענו כי הסכר יביא לחוסר במים בשטחן תוך שהן מצביעות על עודפי המים במערב טורקיה.
בניית הסכר החלה ב-1983 והסתיימה ב-1995, אך הוא החל לפעול כבר ב-1992. הסכר הוא אחד מהסכרים ממולאי האבן והאדמה הגדולים בעולם. גובהו 169 מטרים ורוחבו 1820 מטרים. תחנת הכוח של הסכר מייצרת 2,400 מגאווט ומימיו מזינים את אזור חרן. האגם שיצר הסכר משתרע על שטח של 817 קמ"ר, ונערכים בו פסטיבלי ספורט ימי.
רטיקולום אנדופלסמי
טומי (אלבום)
מוכרחים להיות שמח