(בעברית: האהבה הזו (גרסתה של טיילור)) היא הגרסה שהוקלטה מחדש של "This Love" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. הגרסה יצאה לאור ב-6 במאי 2022 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. היא נכתבה על ידי סוויפט והופקה על ידי כריסטופר רו וסוויפט.
רקע והוצאה.
בעקבות המחלוקת עם ביג משין רקורדס בשנת 2019 בנוגע לזכויות על המאסטרס של ששת אלבומי האולפן הראשונים שלה, כולל "1989", הודיעה סוויפט על מטרתה להקליט מחדש כל אחד מהאלבומים הללו. קטע מ-"" הושמע בטריילר לסדרת הטלוויזיה של פריים וידאו משנת 2022, "הקיץ שבו הפכתי ליפה", שיצא ב-5 במאי 2022.
זמן קצר לאחר הפצתו של הטריילר ברחבי העולם, סוויפט פרסמה פוסטים בחשבונות המדיה החברתית שלה, והכריזה על תאריך היציאה של השיר ב-6 במאי. זמן קצר לאחר מכן, סחורה ומרצ'נדייז בהשראת "1989" והאלבום של סוויפט "Speak Now" (2010) הופצו, כאשר בין המוצרים הופץ הסינגל הדיגיטלי של "".
ביקורת.
אבי ג'ונס מ-"Consequence" כותבת, "" לוקח את גרסת 2014 "מסינת'פופ לטיול קולנועי, המתאים למונטאז' התבגרות מלא בזיקוקים, נשיקות ראשונות, ו הליכות ארוכות על החוף". בהמשך לכך, תומאס מייר וקאר בוזה מרולינג סטון מציינים לשבח את השיפור הקולי של סוויפט מגרסת 2014, כשהם מתארים את קולה ככזה "המצליח לזרוח ביחס לזה שניתן לשמוע בגרסה הישנה". בהמשך, הוסיפו השניים כי סוויפט "חזקה יותר ושופעת יותר" בגרסה שהוקלטה מחדש.
קרדיטים וצוות.
הקרדיטים לקוחים מטיידל.
האפסה סולטאן
עאישה האפסה סולטאן (בטורקית עות'מאנית: حفصه سلطان; 1478 - מרץ 1534) הייתה אשתו של סלים הראשון והולידה סולטאן הראשונה של האימפריה העות'מאנית כאמו של סולימאן המפואר. במשך התקופה שבין המלכתו של בנה ב-1520 עד למותה ב-1534, היא הייתה אחת האישים המשפיעים ביותר באימפריה העות'מאנית.
מוצא.
ההשקפה המסורתית היא שהאפסה סולטאן הייתה בתו של מנלי הראשון גיריי (1445–1515), החאן של הטטרים בקרים במשך רוב התקופה שבין 1466 ל-1515, הנשענת על עדויות סופרים מערביים של המאה השבע עשרה, תויכה לטובת מקורה כשפחה נוצרייה המבוסס על עדויות תיעודיות עות'מאניות. כמה היסטוריונים עדיין דוגלים בתפיסה המסורתית, כולל בריאן גלין ויליאמס. רשאט קסבה מזכיר את הנישואין בין סלים הראשון להאפסה סולטאן כ"נישואין האחרונים בין סולטאן עות'מאני לבין בת למשפחת מלוכה מוסלמית שכנה". עם זאת, אסין אטיל מציין כי בעוד שחלק מההיסטוריונים מצהירים שהיא בתו של גיריי, אחרים הזכירו כי הנסיכה הקרימאית בשם "עאישה" הייתה אחת מנשותיו של סלים הראשון וכי "האפסה" הייתה ממוצא עבדים. איליה זייצב טוען כי "עאישה (בתו של מנגלי-גיריי הראשון) התחתנה לראשונה עם שהזאדה מהמט, מושל קֵפֶה, וכי מאוחר יותר התחתנה עם אחיו סלים הראשון; כתוצאה מכך, נישואיה לשושלת העות'מאנית היו אחד משני המקרים הבולטים בין הנישואים לעות'מאניים (השני היה הנישואין של בתו של סלים הראשון לסעדת-גיריי)". אלן פישר, לסלי פירס ופרידון אמסן רואים כולם את האפסה ממוצא עבדים ולא כבתו של חאן קרים.
חייה.
לאחר שהתגוררה בעיר מניסה שבמערב טורקיה עם בנה סולימאן, שניהל את האזור שמסביב בין השנים 1513 ל-1520 (העיירה תפקדה כאחד מהמעונות המסורתיים של נסיכי הכתר העות'מאניים (שהזאדה) כחניכה לשלטון העתידי), האפסה סולטאן יזמה את "פסטיבל מסיר" של מניסה, מסורת מקומית שנמשכת עד היום. היה לה גם מתחם גדול שנבנה בעיר המורכב ממסגד המכונה "מסגד הסולטאן", בית ספר יסודי, מכללה והוספיס.
היא הייתה גם האישה הקיסרית הראשונה שהחזיקה בתואר "סולטאן" לאחר שם שמה, והחליפה את התואר "האטון". שימוש זה שיקף את התפיסה העות'מאנית של כוח ריבוני כ"פררוגטיבה משפחתית". כתוצאה מכך, התואר ולידה האטון (התואר לאם החיה של הסולטאן העות'מאני המכהן עד למאה ה-16) הפך לולידה סולטאן, מה שהפך את האפסה לולידה סולטאן הראשונה. העידן שלה סימן את מעמדה המשתנה של אמו של הסולטאן ואת חלקה המוגבר בשלטון.
פטירה.
האפסה סולטאן נפטרה במרץ 1534 ונקברה ליד בעלה במאוזוליאום על שמו באיסטנבול.
חורבת אושה
I Know Places
I Know Places (בעברית: אני מכירה מקומות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה החמישי, "1989". השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2014, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-19 במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר מדבר על הקושי של זוג ידוענים למצוא כל פרטיות ממגזינים, עיתונות צהובה פפראצי ורכילות. במהדורת הדלוקס של האלבום, סוויפט מסבירה כיצד כתבה לראשונה את השיר הזה. כמו כן, היא הסבירה כיצד תמיד רצתה לעבוד עם ראיין טדר, שהיה בהמשך לאחד מכותבי ומפיקי השיר.
בנוסף לכך, דיברה סוויפט בריאיון על המשמעות של השיר ועל הגורמים שכתבו לה לכתוב אותו ביחד עם ראיין טדר.
הצלחה מסחרית.
כמה שנים לצאתו, הועלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות. ב-13 במרץ 2020, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה, דבר שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר באלבום.
ביקורת.
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-82 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
פטר יוזף לנה
פטר יוזף לנה (בגרמנית: Peter Joseph Lenné) או גם פטר יוזף לנה הצעיר (Peter Joseph Lenné der Jüngere; 29 בספטמבר 1789 – 23 בינואר 1866) היה גנן ואדריכל נוף פרוסי. כמנהל הכללי של הארמונות והגנים הפרוסיים המלכותיים בפוטסדאם ובברלין, עיצבה עבודתו את התפתחות הגרמנית מהמאה ה-19 בסגנון הנאו-קלאסי. הפארקים שלו שעוצבו על פי עקרונות גן הנוף האנגלי, הם כיום חלק מהמורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
חייו ועבודתו.
לנה נולד בבון, אז חלק מנסיכות הבוחר מקלן, בנו של גנן של חצר הנסיכות והאוניברסיטה פטר יוזף לנה האב (1756–1821), ואשתו אנה קתרינה פוטגייטר (Anna Catharina Potgieter, גם כן פוטגטר), בתו של ראש עיריית . משפחת לנה היא מהצאצאים של הנסיך הבישוף של לייז'. אביו של פטר יוזף האב, אוגוסטן לה נו (Augustin Le Neu), התיישב בפופלסדורף (Poppelsdorf ) שליד בון כגנן החצר של הארכיבישוף-הבוחר בסביבות 1665.
נעורים, לימודים וצבירת ניסיון.
לאחר שקיבל תואר "בוגר בית ספר תיכון" (בגרמנית: Abitur), החליט פטר יוזף לנה לאמץ את המסורת המשפחתית. הוא התחיל את חניכותו כגנן בשנת 1808 אצל דודו, יוזף קלמנס וייהה (Josef Clemens Weyhe), גנן החצר בטירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט בבריהל השייכים לארכיבישוף הבוחר של קלן. ביוזמת אביו הוא למד גם קורסים בבוטניקה באוניברסיטה.
בין השנים 1809–1812, השתתף לנה הבן בסיורים לימודיים רבים במימון אביו, אשר לקחו אותו לדרום גרמניה, לצרפת ולשווייץ. בשנת 1811 סיים התמחות ארוכה בפריז אצל אנדרה תואן (André Thouin), מנהל Jardin des Plantes, וחבר האקדמיה למדעים, שהיה אז אחד מאדריכלי הגנים המפורסמים ביותר באירופה. מתואן רכש לנה ידע בבוטניקה של שיחים נדירים וצמחים אקזוטיים, שיישם אחר-כך. בסיום ההתמחות הוא קיבל את התואר "אומן אדריכלות נוף". באחד מסיורים אלה יצר לנה היכרות עם יוצר הגן האנגלי במינכן, אדריכל הנוף פרידריך לודוויג פון סקל (Friedrich Ludwig von Sckell), שתהיה לו השפעה מתמשכת על יצירתו של לנה.
עוזר גנן.
בשנת 1812 עקר לנה בעקבות אביו לקובלנץ, שם מונה למנהל הגנים. מאוחר יותר באותה שנה פעל לנה בארמון שנברון, שם נשאר עד 1814. לנה חזר לקובלנץ, שם נשכר לעיצוב גינות פרטיות עד 1815. הרחבות ביצורי העיר נתנו לו הזדמנות להציע תוכנית לשיפור על ידי תוספת גנים; עם זאת, הדבר לא בוצע בגלל מחסור בכספים. בשנת 1816 עבר לפוטסדאם על פי הצעתם של מנהל היערות הפרוסי גאורג לודוויג הרטיג (Georg Ludwig Hartig) והגנרל גרף פון האקה (Graf von Hacke). שם הוא קיבל את תפקיד עוזר הגנן למנהל גן החצר בארמון סנסוסי.
באביב 1816, בזמן שעדיין עבד כעוזר גנן, קיבל לנה מינוי מטעם לחדש את השטח סביב ביתו הכפרי בקליין-גליניקה. עבודה זו על פארק קליין-גליניקה הצמוד לארמון גליניקה, שלימים יהפוך למעונו של קרל, נסיך פרוסיה, הניחה את התשתית לעיצוביו של לנה לאזור פוטסדאם שמסביב, שאותו הוא רצה להפוך לגזאמטקונסטוורק (סינתזה של אמנויות שונות). אחרי השדרוגים של שטחי גליניקה הגיעו העיצובים שנעשו בשיתוף פעולה הדוק עם האדריכלים קארל פרידריך שינקל, לודוויג פרזיוס ופרדיננד פון ארנים של מקומות אחרים כמו בטכרברג והגן הצופה עליו, פארק בבלסברג, שהושלם על ידי הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו. עבודתו של לנה מתאפיינת ביצירת צירי ראייה רב-תכליתיים, מנגנון גינון סגנוני שאותו יישם בפארק סנסוסי ובמקומות אחרים. כחלק מהנוף התרבותי ברלין-פוטסדאם, המשתרע מאי הטווסים ועד , אתרים רבים של עבודתו של לנה הם אתרי מורשת עולמית והם תחת הגנת אונסק"ו באופן קיבוצי מאז 1990.
המנהל הכללי של הגנים הפרוסיים.
הישגיו של לנה באדריכלות הגנים באו לידי ביטוי בהתקדמות הקריירה שלו. בשנת 1818 היה עובד במנהלת הגן המלכותי (Königlichen Gartendirektion), ובשנת 1822 קיבל קידום למנהל הגינון. באותה שנה הפך לנה לחבר מייסד בחברה הפרוסית המלכותית לקידום גננות (Verein zur Beförderung des Gartenbaues in den Königlich Preußischen Staaten). לנה קיבל גם את תפקיד ראש אגף טיפוח עצי הפרי וגינון חזותי ומאוחר יותר של חטיבת הפארקים.