נבון הוא פרשן לחדשות חוץ בערוץ i24news (באנגלית ובצרפתית) מאז הקמת הערוץ בשנת 2012. הוא גם מרבה להופיע בכלי תקשורת בישראל ומחוצה לה כדי לתת את פרשנותו באנגלית, בצרפתית ובעברית, לרבות ב פרנס 24, קול אמריקה, וול סטריט ג'ורנל, ווושינגטון פוסט, בלומברג, סקיי ניוז, פיננשל טיימס, שיונחואה, הטלוויזיה המרכזית של סין, אל-ג'זירה, לה מונד, לה פיגארו, ליברסיון, לה נובל אבזרווטר, , , , ערוץ הכנסת, גלי צה"ל, הארץ, דה מרקר, ynet, כאן 11, וכאן רשת ב.
טורי הדעה של נבון התפרסמו ב ניוזוויק, לה מונד, לה פיגארו, הג'רוזלם פוסט, גלובס, דה מרקר, ישראל היום, מקור ראשון, ידיעות אחרונות, ומעריב. הוא בעל טור בטיימס אוף ישראל, והיה בעבר בעל טור במידה.
נבון מרבה לתת הרצאות בחו"ל עבור ארגונים כמו הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה, הלל, ו.
במרץ 2011, הרצאה של ד"ר נבון ב הופרעה על ידי סטודנטים פרו-פלסטינים והוא נאלץ להסתלק מן הקמפוס בליווי כוחות ביטחון. בנובמבר 2012, העיתונאי הבלגי אדי קקלברג קטע באמצע ובשידור חי ריאיון עם ד"ר נבון ברדיו לאחר שנבון האשים את העיתונאי בקידום התעמולה של החמאס. ב 2019, נבון הוזמן על ידי כדי להציג את עמדתו בסוגיית הפליטים הפלסטינים בעקבות סערה ציבורית שנוצרה על ידי ההחלטה המקורית של בית הספר להזמין רק מרצים המזוהים עם הנרטיב הפלסטיני. ביולי 2020, נבון התעמת בטלוויזיה ANews עם עיתונאי טורקי אשר טען כי יהודה ושומרון הם שטחים ש "נגנבו" על ידי ישראל. "שטחים אלו לא נגנבו, בניגוד לשטחים שמדינתך גנבה מקפריסין ומסוריה" השיב לו נבון.
דעות ופולמוסים.
יחסים בינלאומיים.
נבון טוען כי התחום הידוע כ"תאוריות היחסים בינלאומיים" חסר תועלת ושהפולמוסים בדיסציפלינה זו מהווים הונאה אינטלקטואלית בגבול השרלטנות. גישתו המזלזלת של נבון כלפי תאוריות היחסים הבינלאומיים עוררה ביקורת נוקבת של החוקרים דוקן בל ובריאן שמיט. הביקורת של שמיט על נבון מצוטטת בהרחבה בספרות המקצועית.
נבון תומך בכלכלת שוק ובגלובליזציה. הוא סובר שיש לנצל את היתרון הטכנולוגי של ישראל כדי לקדם עצמאות אנרגטית, עמדה שעוררה את הביקורת של פרופ' יחזקאל דרור. נבון הנו בעל גישה : הוא בעד לשמר את ברית נאט"ו ואת האיחוד האירופי, הוא חשדן כלפי רוסיה, והוא התנגד לברקזיט. הוא מצדיק את מדיניות ה "הפרד ומשול" של ישראל כלפי האיחוד האירופי (דהיינו, הידוק הקשרים עם קבוצת וישגרד לצורך נטרול הצבעות פה אחד של מועצת האיחוד האירופי בסוגיית ישראל והמזרח התיכון) אך גם מזהיר מפני "הצלחה יתרה" של מדיניות זו משום ש, לטענתו, "עם כל חסרונותיו, שוק אירופי משותף ומקורב לארצות הברית הוא אינטרס ישראלי הרבה יותר מאשר יבשת מפוצלת בין ממשלות מרקנטיליסטיות ופרו-רוסיות."
הסכסוך הישראלי-ערבי.
נבון מגדיר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני כ "מלכוד 22." הוא סובר שיש לחולל שינוים טריטוריאליים על מנת לשמר את האופי היהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל, אך אינו מאמין שניתן להגיע להסכם עם הפלסטינים. הוא גם דוחה את האפשרות של נסיגות טריטוריאליות חד-צדדיות (כגון תוכנית ההתנתקות ב 2005) בשל הסיכון הביטחוני הכרוך בכך. לדבריו, פתרון שתי המדינות "ממשיך לעבוד בתאוריה ולהיכשל בפרקטיקה." לשיטתו של נבון, ההתנחלויות אינן בלתי-חוקיות; הוא דוחה את "זכות השיבה" של הפלסטינים לישראל כחסרת בסיס במשפט הבינלאומי וכמנוגדת לפתרון שתי המדינות; והוא נחוש בדעתו כי רק מדינת ישראל הבטיחה את חופש הפולחן ושמרה על המקומות הקדושים של כל הדתות בירושלים.
בנובמבר 2005 מתח נבון ביקורת על ההיסטוריונים החדשים. באפריל 2010, הוא גינה את "" וטען כי יוזמה זו מתעלמת מן אחריות המנהיגות הפלסטינית בכישלון תהליך השלום. באוקטובר 2016, נבון השיב לחגי אל-עד על קריאתו במועצת הביטחון לפעול נגד נוכחותה של ישראל ביהודה ושומרון. ב 2020, נבון הביע את תמיכתו בתוכנית השלום של הנשיא טראמפ ובסיפוח יהודה ושומרון. לטענתו של נבון, סיפוחים ישראלים חלקיים מעבר לקו הירוק אינם מנוגדים למשפט הבינלאומי ולפתרון שתי המדינות.
לאומיות ודמוקרטיה.
לשיטתו של נבון היהודים הם לא רק דת אלא גם לאום, ועל כן הם זכאים לזכות להגדה עצמית. הוא רואה בציונות תנועת שחרור לאומית, וטוען כי לא ניתן לערר על הלגיטימיות של מדינת הלאום היהודית מבלי לערר על הלגיטימיות של כל מדינות הלאום. נבון סבור כי אין סתירה עקרונית בין לאומיות מצד אחד (לרבות לאומיות יהודית) לבין דמוקרטיה ושוויון אזרחי מצד שני. לפי כך, הוא תמך בחקיקת , אם כי גם הסכים שיש לעגן במקביל את עקרון השוויון האזרחי.
לנבון ביקורת נוקבת כלפי יהודים פוסט-ציונים אנטי-ציוניים, כגון פיטר ביינהרט, מייק מרקוזי, ואיתן ברונשטיין אפריסיו, והוא מאתגר את טענותיהם.
אקטיביזם שיפוטי ותיקון שיטת הבחירות.
לנבון גישה ביקורתית כלפי האקטיביזם השיפוטי והמהפכה החוקתית של השופט אהרון ברק. בספרו ניצחון הציונות טוען נבון כי האיזון בין שלוש הרשויות הופר בשנות ה-1990 בעקבות שינוים מרחיקי לכת שנקבעו באופן חד-צדדי על ידי בג"ץ: 1. הקביעה כי "הכל שפיט" ועל כן ששום סוגיה ציבורית אינה חסינה מביקורת שיפוטית; 2. הרחבת זכות העמידה ופתיחת שערי בג"ץ לכל דכפין; 3. ההחלטה לבטל חוקי הכנסת הנחשבים מנוגדים לחוקי יסוד; 4. השימוש בעילת הסבירות לביטול החלטות ממשלה; 5. הפיכת הייעוץ של היועץ המשפטי לממשלה להחלטות המחייבות את הממשלה. נבון תומך בחקיקת על מנת להחזיר את האיזון בין הרשויות באופן מוסכם ובתמיכת רוב מוצק.
נבון גם מציע שני תיקונים לשיטת הבחירות לכנסת: רשימות פתוחות והסכמי עודפים רב מפלגתיים. בשיטת הרשימות הפתוחות, סדר חברי הרשימה נקבע ביום הבחירות בידי מי שמצביע לאותה רשימה (עם אפשרות להגבלות, כגון שריון מקום ראשון ליו"ר הרשימה וכיוצא בזה). באשר להסכמי עודפים רב מפלגתיים, הם יאפשרו למפלגות שונות להתאגד לפני הבחירות ל"גוש" פוליטי אחד. קולות מפלגה ב'גוש' שלא תעבור את אחוז החסימה יוענקו למפלגה הגדולה ב'גוש'. שיטה זו תחזק את השתקפות רצונם של האזרחים בתוצאות הבחירות ולמפלגות הקטנות יהיה תמריץ להצטרף ל'ברית', שכן כך מצביעים יוכלו להצביע להן ללא חשש שתמיכתם לאחר הבחירות תוענק למנהיג 'הגוש' היריב. גם למפלגות החוששות שלא יעברו את אחוז החסימה יהיה תמריץ להצטרף ל'ברית' שכן תומכיהם יוכלו להצביע להן תוך ביטחון שבכל מקרה קולותיהם יספרו ויחזקו את 'הגוש'.
מעורבות פוליטית.
בנובמבר 2012, נבון התמודד בבחירות המקדימות של מפלגת הליכוד לכנסת ה-19, אך לא נבחר למקום ראלי.
בבחירות לנשיאות צרפת ב 2017, תמך נבון במועמדותו של פרנסואה פיאון בסיבוב הראשון ובמועמדותו של עמנואל מקרון בסיבוב השני.
בדצמבר 2019, נבון תמך במועמדותו של גדעון סער לראשות הליכוד והודיע על תמיכה בו עם פרישתו מהליכוד כעבור שנה והקמת מפלגת תקווה חדשה.
חייו האישיים.
נבון נשוי לסימה ולהם ארבעה ילדים. הוא גדל במשפחה יהודית חילונית וחזר בתשובה בנעוריו.
אבי־אמו היה קצין בצבא הצרפתי ומרגל במחתרת הצרפתית, וחייו ניצלו בזכות קצין גרמני.
אחותו הגדולה ולרי מרז'ן היא סופרת, אמנית וצלמת צרפתייה. אחי־אשתו – שמואל הרצפלד , הוא רב אמריקאי אורתודקסי מודרני.
דונה מרינה
פיש (נהר בנמיביה)
פיש (באנגלית: Fish, באפריקאנס: Vis, בגרמנית: Fisch; מילולית: "דג") הוא נהר בדרום נמיביה. אורכו 650 ק"מ, והוא זורם מהרי נאוקלופט דרומה, ונשפך לנהר אורנג', המשמש כגבול בין נמיביה לבין דרום אפריקה, כ-100 ק"מ לפני שזה נשפך לאוקיינוס האטלנטי.
כ-150 ק"מ לאחר מוצאו, נעצר הנהר בסכר הרדאפ, שאוגר את מימיו. ב-500 הק"מ הנותרים הוא ניזון מנחלים משניים, אך הוא דל במים, ובעונת החורף היבשה, הוא לעיתים יבש לחלוטין. בחלקו הדרומי של הנהר נמצא קניון נהר פיש, הקניון הגדול באפריקה, שאורכו 150 ק"מ ועומקו מגיע בשיאו ל-550 מטרים.
תפרים (סרט)
תפרים הוא סרט ישראלי קצר משנת 2011. הסרט, בבימויה של עדיה אמרי אור ובכיכובם של ריקי בליך, שירה קצנלנבוגן ואיציק גולן, זכה בפרס "Student Visionary" בפסטיבל הסרטים טרייבקה 2012. הסרט נתמך על ידי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
עלילה.
עמית (ריקי בליך) ונועה (שירה קצנלנבוגן), בנות-זוג בשנות ה-30 שלהן, במהלך לילה אחד בבית החולים, לאחר הלידה של הבת הראשונה שלהן, סוף סוף אומרות אחת לשנייה את האמת.
פרסים.
בשנת 2012, זכה הסרט בפרס "Student Visionary" בפסטיבל הסרטים טרייבקה. בין הנימוקים להענקת הפרס: "הסרט כתוב היטב ... ומשוחק בעוצמה".
טישמייניצה
טישמייניצה (באוקראינית: Тисмениця, טיסמניציה; בפולנית: Tyśmienica; ביידיש: טיסמעניץ) היא עיר קטנה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בין איוואנו-פרנקיבסק וטלומאץ', בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
טישמייניצה נזכרת לראשונה בשנת 1143, ובשנת 1449 הוענקו לה זכויות עיר. במאות ה-16 וה-17 הוחרבה העיר בידי הולאכים והטטרים. בשנת 1686 ישב בעיר המצביא הפולני יאן סובייסקי.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בתחום ממלכת הבסבורג, ועד שנת 1918 נכללה בשטחי גליציה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי טישמייניצה.