בשנת 2011 הקים יחד עם דמיאן מארלי, ג'וס סטון, דייב סטיוארט והמפיק ההודי א. ר. רחמן סופרגרופ בשם SuperHeavy שמנגנת שירים בסגנונות רגאיי ורוק.
נוכחות בימתית ייחודית.
במהלך השנים זכה ג'אגר למוניטין של אחד מסולני הרוק הגדולים ביותר, עם נוכחות בימתית ייחודית במיוחד. הופעותיו ברולינג סטונס הפכו לאחד מסימני ההיכר של הלהקה, באופן בו הוא נוהג לרקוד בזריזות בזמן שהוא שר. גם בשנות השבעים לחייו לא הפסיק ג'אגר לנוע בזמן ההופעות, דבר שמוזכר בשיר של להקת מארון 5, "Moves Like Jagger".
האינטראקציה בינו לבין שאר חברי הלהקה בזמן ההופעות היא מעטה, אם כי פעמים רבות הוא מצרף את ריצ'רדס ורון ווד להצטרף עמו לשירה. יצירת קשר ישיר עם אנשים בודדים מהקהל היא גם אחת מהתכונות המאפיינות אותו מבין רבים. כמו כן בזמן ההופעות נהוג בקרב הקהל לזרוק חפצים על הבמה, שג'אגר משליך אליהם בחזרה. מאפיין נוסף של ג'אגר בהופעות הוא החלפת פרטי הלבוש באופן עקבי.
תדמיתו הציבורית וחייו האישיים.
התקרית בביתו של ריצ'רדס.
כחבר באחת מהלהקות השערורייתיות והפרועות ביותר, ג'אגר הפך להיות סיבה לשערוריות רבות או גילה מעורבות בהן. אחת מפורסמת התרחשה בשנת 1967, כאשר נעצרו ג'אגר וריצ'רדס והואשמו באחזקת סמים, לאחר חיפוש משטרתי מתוקשר בבית הכפר של ריצ'רדס, כשבנוסף, הזמרת וזוגתו לחיים של ג'אגר באותה תקופה, מריאן פיית'פול, נמצאה עירומה לחלוטין עטופה בשטיח פרווה. החיפוש, מסתבר, התקיים לאחר שכתב מהעיתון ניוז אוף דה וורלד יעץ למשטרה לחפש בביתו של ריצ'רדס, כחלק ממגמת העיתון להפיץ את הידיעה על שימוש בסמים בקרב קהילת מוזיקת הפופ.
באחד מהדיווחים של העיתון, התפרסם כי עיתונאי נכח במחיצת ג'אגר בזמן ששהה במועדון בלונדון, כשזה דיבר בגלוי על השימוש שלו בסמים, ואף הזמין מספר אנשים אליו הביתה "בשביל שאכטה". כשהדיווח התפרסם, התברר למרבה המבוכה שהעיתונאי בלבל בין ג'אגר לבריאן ג'ונס, וג'אגר תבע את העיתון על הוצאת דיבה.
אולם, דיווח מוטעה זה הוביל למעצרם של ג'אגר וריצ'רדס וסיקור המשפט פורסם בעמודים הראשיים ברחבי העולם. על אף טענתו של ג'אגר כי את הגלולות שנמצאו באחזקתו הוא קיבל תחת מרשם רופא, השניים הורשעו.
חומרת הענישה של השופטים כלפי השניים (מאסר ועבודות כפייה), גרמו להד רב ולזעם הציבור. המשפט הפך לנושא מאמרו של עורך מגזין "טיים", ויליאם ריס מוג, אשר טען שרק בגלל היותם מפורסמים "סומנו" ג'אגר וריצ'רדס כמטרה בעיני הרשויות, והעונש שקיבלו חמור יותר משל כל אדם אנונימי אחר. הערעור שהגישו השניים התקבל והם שוחררו מהכלא, אם כי האדם השלישי שנעצר איתם, סוחר האומנות רוברט פרייז'ר, ריצה את עונשו עד תומו.
שערוריית אלטמונט.
שערורייה טראגית נוספת שזכתה עם השנים לתואר האירוע ש"הרג" את שנות השישים, מקורה בהופעה של הלהקה בפסטיבל אלטמונט בשנת 1969. להופעה פתוחה לקהל הרחב במגרש אופנועים, שכרו חברי הרולינג סטונז, בהמלצת הגרייטפול דד, כנופיית אופנוענים בשם "מלאכי הגיהנום" מאחר שהמשטרה לא הסכימה לאבטח אותו. שכרם של חברי הכנופיה הסתכם בחמש מאות דולר בלבד ובירה חינם. עם תחילת ההופעה נהיה ברור לכל כי התוצאה תהיה אסון כאשר הקהל, שהסתכם בשלוש מאות אלף איש, החל להתפרע, מה שגרם לחברי הלהקה לקטוע את ההופעה פעם אחר פעם. אולם, ההחלטה לשכור את כנופיית האופנועים הייתה מה שעלה ביוקר לכל הנוגע בדבר, כאשר במהלך ההופעה הכנופיה פצעה מספר צופים, ואף דקרה למוות אחד, צעיר שחור בן שמונה עשרה בשם מרדית' האנטר, אשר היווה איום כשהניף אקדח אל כיוון הבמה. כמו כן נטען כי החבורה סיפקה לקהל הצופים סמים במהלך ההופעה. שנה מאוחר יותר יצא הסרט התיעודי "תן לי מחסה" שעקב אחר מהלך ההופעה והרצח.
השמועות טוענות שחברי הלהקה, וג'אגר בפרט, לא רק שלא ניסו לעצור את המהומות, אלא גם עודדו אותן, כאשר בזמן שבו האנטר מת הלהקה ביצעה את השיר "Sympathy for the Devil" (סימפתיה לשטן). שמועה זו התבררה כמופרכת, שכן האנטר נדקר ארבעה שירים לאחר ביצוע אותו השיר. כך או כך, בעקבות לחץ תקשורתי, הלהקה הפסיקה לבצע את השיר במשך רוב שנות השבעים כשהופיעו בארצות הברית. שמועה מופרכת נוספת טענה שג'אגר, על אף ההשראה שלו ממוזיקת בלוז שחורה, הוא גזען ולא רצה שיהיו אנשים שחורים בקרב הקהל שלו. כל השמועות הנ"ל בוטלו לאחר ששוחררה הקלטה של ההופעה בה ג'אגר מנסה לשכנע את הצופים להפסיק עם האלימות.
מערכות יחסים.
מיק ג'אגר ידוע בין השאר בזכות מערכות היחסים שלו עם נשים מפורסמות. יש לו שמונה ילדים מחמש נשים שונות, והיה מושא שערוריות מין שונות במהלך השנים.
בתו הראשונה נולדה לזמרת מרשה האנט. השניים לא נישאו ונפרדו זמן קצר לאחר הולדת בתם.
בין 1971–1978 היה נשוי לביאנקה מורנה דה מאסיאס, פעילה פוליטית וחברתית מניקרגואה. לשניים נולדה בת.
בין 1990–1999 היה נשוי לדוגמנית העל ג'רי הול. הול הופיעה על מספר מאלבומי הסולו של ג'אגר, והוא כתב עליה את השיר "Miss You". לזוג ארבעה ילדים, מתוכם שניים מלפני נישואיהם.
ב-1999 טענה הדוגמנית לוסיאנה גימנז שהיא בהיריון מג'אגר, ובדיקת DNA הוכיחה זאת. הול גילתה שטקס הנישואין של שניהם בבאלי לא הוכר כחוקי בממלכה המאוחדת. הול ביקשה לבטל את הנישואין, ומערכת הזוגיות בת 22 השנים הסתיימה. לגימנז נולד בן.
ג'אגר קיים במהלך שנות השישים המאוחרות מערכת יחסים עם הזמרת קארלי סימון. בשנת 1973, הקליטה סימון את הלהיט המצליח ביותר שלה, "You're So Vain" (אתה כה יהיר), שלטענתה נכתב על בן זוג לשעבר שהוא כה יהיר, וכמו שאומרות מילות השיר "אני בטוחה שאתה חושב שהשיר הוא עליך". מאז נישואיה, רבים חושדים כי השיר נכתב על וורן בייטי, או קט סטיבנס, או קריס קריסטופרסון, וכן או על ג'אגר, ששר יחד איתה בשיר. ג'אגר מעולם לא הוכיח את הטענה אם כי סימון אמרה כי הוא נכתב הן על ג'אגר והן על ביטי. בגרסת הכיסוי מיוחדת לשיר עם ג'נט ג'קסון, רמזה סימון כי אכן מדובר בג'אגר.
משנת 2001 ועד מותה בשנת 2014 היה ג'אגר במערכת יחסים עם מעצבת האופנה והדוגמנית האמריקאית ל'ורן סקוט (L'Wren Scott).מאז מותה ג'אגר במערכת יחסים עם רקדנית הבלט האמריקאית, מלאני המריק, שבשנת 2016 ילדה את ילדו השמיני.
ג'אגר גם ניהל בעבר מערכות יחסים מתוקשרות עם מריאן פיית'פול ועם קרלה ברוני.
המאה ה-21.
במהלך השנים, זכו ג'אגר וריצ'רדס בפרסים על שותפות בכתיבת השירים כגון כניסה להיכל התהילה של הכותבים בשנת 1993, וניצחון בפרס המיוחד 'אייבור נובלו' לכתיבת שירים בשנת 2005.
בשנת 2002 נבחר במקום הרביעי כ'המוזיקאי הכי סקסי' על ידי VH1.
בשנת 2003 קיבל תואר אבירות מהנסיך צ'ארלס.
הופיע על השער של מגזין ה'רולינג סטון' עשרים פעמים. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1968, והאחרונה (עד כה) הייתה בשנת 2013.
נכון ל-2012, הונו עומד על כ-305 מיליון דולר.
המועצה הלבנה
המועצה הלבנה (The White Council) היא מושג מתוך עולם הפנטזיה של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין בטרילוגיית שר הטבעות ובספרו הסילמריליון.
תולדותיה.
המועצה הלבנה, שנקראת גם "מועצת החכמים" (The Council of The Wise), התכנסה לראשונה באופן-רשמי בשנת 2463 לעידן השלישי, עידן הטבעת, שבקצו (שנת 3019) הושמדה הטבעת האחת; זאת למרות שלמעשה, חברי המועצה הלבנה נהגו להיוועץ יחדיו עוד בטרם נוסדה המועצה באופן רשמי. מי שהגה את רעיון המועצה וקרא לכנס אותה, הייתה הגבירה גלדריאל, מלכת אלפי היערות.
ייעודה.
המועצה הלבנה היא מנגנון שנועד לתכנן את המלחמה והמגננה מול כוחות הרשע, בעיקר של הטבעת-האחת. חלק נרחב מתפקידו היה למנוע מהטבעת להגיע לשר-הטבעות, סאורון, אדונה אשר יצר אותה.
חברי המועצה הלבנה קיוו שהטבעת לא תימצא לעולם (מלבד סארומן, שרצה אותה לעצמו), ולכל הפחות שתיפול לידיים טהורות שיצליחו לעמוד בפיתוי שלה, ואפילו יביאו להשמדתה.
חברי המועצה.
חבריה הקבועים של המועצה הלבנה היו שנים מהאיסטרי, רוחות מלאכיות שנשלחו על ידי אילובטר לארץ התיכונה בדמות קוסמים זקנים וחכמים על מנת לעזור לשוכניה ללחום בסאורון ועושי דברו:
וכן שלושת הגדולים והאדירים שבראשי גזע העלפים:
מלבד החברים הקבועים היו גם חברים נוספים ממנהיגי העלפים שהצטרפו לעיתים רחוקות. כמו כן, ייתכן והשתתף במועצה גם רדגסט החום, אחד האיסטרי וידיד קרוב של גנדלף, שהמעיט לבוא בתקשורת עם הגזעים בני-החורין (עלפים, רועי-עצים, בני-אדם, גמדאים והוביטים) והעדיף על פניהם את הידידות עם החיות, בהתכנסותה האחרונה הצטרפו גם גלואין, גימלי, בילבו בגינס, פרודו, פיפין, סם ומרי.
בראש המועצה.
בראשית דרכה של המועצה הלבנה, עמד סארומן הלבן בראשה, כיוון שהיה מנהיג האיסטרי. גלדריאל, שהגתה את רעיון המועצה, ביקשה מגנדלף אותו חיבבה ולטיבו הייתה מודעת שיעמוד הוא בראשה, כיוון שיכולתה לזהות רוע הביאה אותה שלא לבטוח בסארומן. גנדלף סירב להיות ראש מועצת החכמים, בטענה כי הוא לא מעוניין במטלות ומחויבויות נוספות, חוץ מהאחת שהטילו עליו כוחות המערב. סארומן תמיד תיעב את העלפים, ומן הרגע שגלדריאל חשפה את רצונה, הוא תיעב אותה ואת גנדלף ביותר (את הקנאה בגנדלף הוא פיתח עוד לפני-כן, כאשר קירדן מסר את הטבעת נריה לגנדלף, ולא לו), אך בינתיים שמר סרומן את השנאה בלבו. למרות כל זאת, גלדריאל הצטערה על סירובו של גנדלף, ומאותו יום הייתה בטוחה שכל המהלכים בארץ התיכונה היו יכולים להיות שונים לטובה אילו גנדלף עמד בראש המועצה.
פעולותיה.