ב-15 ביולי 1410 נערך קרב גרונוולד, כחלק ממלחמת פולין-ליטא נגד מדינת המסדר הטבטוני . הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הצבא המאוחד של ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא, בפיקוד המלך ולדיסלב השני יגיילו והדוכס הגדול ויטאוטאס, על הצבא הטבטוני בפיקודו של המגיסטר אולריך פון יוגינגן, ובהשמדה כמעט מוחלטת של הצבא הטבטוני, שמרבית מפקדיו נהרגו או נלקחו בשבי. למרות התבוסה בקרב, הצליחו הטבטונים להחזיק בבירתם, מריאנבורג, ואיבדו רק שטחים מועטים במסגרת הסכם טורון (1411). המחלוקות הטריטוריאליות בין הטבטונים לברית הפולנית-ליטאית נמשכו עד חתימת הסכם מלנו ב-1422. המסדר הטבטוני לא הצליח מעולם להתאושש מהמכה הצבאית, שספג בקרב גרונוולד, והעול הכלכלי, כתוצאה מהפיצויים שנאלץ לשלם בעקבות תבוסתו במלחמה, החליש עוד יותר את כוחו. בעקבות המפלה נאלצו הטבטונים בסופו של דבר לוותר על מדינתם העצמאית ולהתמזג בנסיכות הבוחר מברנדנבורג. הקרב שינה את מאזן הכוחות במזרח אירופה וסימל את עלייתו של האיחוד הפולני-ליטאי ככוח הדומיננטי מבחינה פוליטית וצבאית באזור. בשנת 1569 הוקם האיחוד הפולני-ליטאי, אולם בסוף המאה ה-18 חולקה פולין על ידי האימפריה הרוסית, ממלכת פרוסיה וממלכת הבסבורג, וליטא עברה לשליטת האימפריה הרוסית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה ליטא בשנת 1915 על ידי צבא האימפריה הגרמנית, והיא צורפה לשטחי האובר אוסט - השטחים הכבושים על ידי גרמניה במזרח. ב-4 ביוני 1918 הזמינה מועצת ליטא את וילהלם קרל, דוכס אוראך להיות מלך ליטא, ואכן וילהלם קרל הסכים, וב-11 ביולי הוא נבחר למלך בשם מינדאוגאס השני, מלך ליטא. אולם, בחירתו של וילהלם קרל הייתה שנויה במחלוקת, וממשלת גרמניה סירבה אף היא להכיר בבחירתו. וילהלם קרל לא ביקר מעולם בליטא, והוא נשאר בטירת ליכטנשטיין מדרום לשטוטגרט, שם החל ללמוד את השפה הליטאית, אולם ב-2 בנובמבר אותה שנה, כשניכר בבירור תבוסת האימפריה הגרמנית במלחמה, ביטלה מועצת ליטא את ההחלטה על המלכתו, והכריזה על המדינה כרפובליקה. לאחר המלחמה החליט חבר הלאומים על צירוף עיר הנמל ממל לליטא. מלבד הבעיה של אזור ממל, היחסים בין גרמניה ליטא בתקופה שבין שתי מלחמות העולם התפתחו באופן חיובי למדי, ולשתי המדינות היה סלידה מפולין, בשל דרישות טריטוריאליות.
לאחר עליית היטלר לשלטון בינואר 1933 התחדשו המתחים בין המדינות, שהגיעו לשיא בפברואר 1934, כאשר ממשלת ליטא עצרה עשרות פעילים פרו-נאצים. במרץ 1939 נאלצה ליטא להחזיר את שטחי ממל לגרמניה הנאצית, ובהסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם באוגוסט אותה שנה הוכרה ליטא כחלק מאזור ההשפעה הגרמני. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שונו תנאי ההסכם, גרמניה קיבלה חלקים ממזרח פולין, ואילו ליטא הוענקה לברית המועצות, אשר סיפחה אותה ב-15 ביוני 1940, והקימה את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית ב-21 ביולי אותה שנה. בקיץ 1941 נכבשה ליטא על ידי הוורמאכט במהלך מבצע ברברוסה וצורפה לשטחי נציבות הרייך אוסטלנד, והובאו אליה אלפי מתיישבים גרמנים שתפסו את אדמותיהם של החקלאים המקומיים. תוך זמן קצר הוקמו במדינה שתי תנועות התנגדות – האחת שלחמה עבור עצמאותה של ליטא והשנייה, שכללה בעיקר לוחמים רוסים, בלארוסים ויהודים, לחמה עבור השבתה של ליטא לתוך ברית המועצות. המחתרת הפולנית (ארמייה קריובה) פעלה אף היא בשטחי ליטא, שכן הפולנים האמינו כי לאחר המלחמה ישוב אזור וילנה להיות תחת שלטון פולני. הארמייה קריובה פעלה לא רק נגד הנאצים אלא גם נגד המשטרה המקומית הפרו-נאצית, כוח ההגנה הטריטוריאלי הליטאי, ונגד הפרטיזנים הסובייטים. היחסים בין המחתרות השונות לא היו טובים והורעו עם התמשכות המלחמה. ליטאים רבים שיתפו פעולה עם הכוחות הנאצים. כוחות שיטור מקומיים רבים התאחדו ליצור משטרה חשאית ופלוגות משטרה לאומיות שכללו יותר מ-8000 איש בשנת 1942. פלוגות אלו השתתפו במעשי טבח רבים באוכלוסייה היהודית ברחבי ליטא וצפון בלארוס והיו אחראים לרציחתם של עשרות אלפי יהודים. למרות זאת, ליטאים רבים התנגדו למשטר הנאצי במדינתם ורבים אף סיכנו את חייהם על מנת להציל יהודים. 504 תושבים ליטאים נכללים ברשימת חסידי אומות עולם. בשנת 1944 כבש הצבא האדום בחזרה את ליטא, ואלפי גרמנים גורשו לעבר גרמניה.
במהלך המלחמה הקרה היחסים בין ליטא לגרמניה המערבית היו מוגבלים מאוד, וכמעט לא היה קשר בין המדינות. בשנת 1986 הכריז מיכאיל גורבצ'וב על פרסטרויקה, וב-11 במרץ 1990 הכריזה ליטא על עצמאותה. ב-27 באוגוסט 1991 אסטוניה, לטביה וליטא הוכרו על ידי המדינות החברות באיחוד האירופי, וכך גם על ידי גרמניה. בתקופה שלאחר מכן נעה המדיניות הגרמנית כלפי ליטא בין הרצון והמחויבות לשלב את המדינות הבלטיות במוסדות האירופיים, לבין החשש להכעיס את רוסיה או להפריע להתקרבותה עם אירופה. בשנת 2004 הצטרפה ליטא הן לאיחוד האירופי והן לנאט"ו. היחסים הגרמניים-ליטאים אינטנסיביים וידידותיים כיום, ומתפתחים הן במישור הבין-צדדי והן הרב-צדדי במסגרת הארגונים הנזכרים.
יחסים דיפלומטיים.
גרמניה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, וקונסוליה כללית בקלייפדה. מאידך, ליטא מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-7 קונסוליות בדרזדן, דיסלדורף, ארפורט, פרנקפורט, המבורג, קינצלזאו ומינכן.
בדפורד בייגל
יחסי לטביה–רוסיה
יחסי לטביה–רוסיה הם יחסי החוץ בין לטביה לבין רוסיה, אשר קיימים כבר מאות שנים.
היסטוריה.
בשנת 1772 סופח אזור לטביה לשטחי האימפריה הרוסית, במהלך חלוקת פולין, והיא נותרה תחת שליטה רוסית עד לסיום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. ב-11 באוגוסט 1920 נחתם הסכם שלום בין הרפובליקה של לטביה לבין רוסיה הסובייטית, וכוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
הכיבוש הסובייטי של לטביה בשנת 1940, אשר כלל גירוש לסיביר של לטבים רבים, יצר שפל גדול ביחסים הלטבים-רוסים. בשנת 1941 נכבשה לטביה על ידי גרמניה הנאצית, ובשנת 1944 חזר הצבא האדום וכבש את לטביה. רבים מהלטבים ברחו עם נסיגת הגרמנים לגרמניה או לשוודיה. הכיבוש הסובייטי הגדיל באופן דרמטי את מספר הרוסים המתגוררים בלטביה, וביטול הלטבית כשפה הרשמית במדינה עורר כעס גדול של התושבים הלטבים כלפי הרוסים.
בשנת 1991 הכריזה לטביה קיבלה על עצמאותה מברית המועצות, ועד לשנת 1994 הוציא הצבא הרוסי את כל כוחותיו ששהו בלטביה. בשנת 2007 נחתם הסכם בין המדינות, אשר הסדיר את עניין הגבולות ביניהם.
על פי דוח הלשכה להגנת החוקה של לטביה מ-2016 רוסיה מהווה את האיום הביטחוני המשמעותי ביותר על לטביה, המשתקפת בין היתר בתעמולה רוסית נגד נאט"ו וכוחות הביטחון בלטביה ובפעולות סייבר של רוסיה נגד מוסדות לטביים.
לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הדרדרו היחסים בין המדינות. לטביה שינתה את שם הרחוב הצמוד לשגרירות רוסיה לרחוב אוקראינה העצמאית. בהמשך סגרה את הקונסוליות שהחזיקה רוסיה במדינה.
יחסים דיפלומטיים.
רוסיה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה ו-2 קונסוליות בלייפאיה ודאוגבפילס. מאידך, לטביה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות בפסקוב וסנקט פטרבורג.
שברולט Parkwood
נייג'ל מרטין
אנטוני נייג'ל מרטין (; נולד ב-11 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
מרטין שיחק לאורך כל הקריירה במולדתו, במדיהן של ארבע קבוצות שונות. הוא החל את דרכו בליגה השלישית, וממנה עשה את דרכו עד לפרמייר ליג. על אף שלא זכה בתוארים קבוצתיים משמעותיים במהלך הקריירה, זכה מרטין להערכה מקצועית שהתבטאה בבחירתו לנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים במשך שלוש עונות רצופות, וכן ב-23 הופעות במדי נבחרת אנגליה. הוא נכלל בסגל הנבחרת בשני טורנירי אליפות אירופה ובשני טורנירי מונדיאל.
קריירת משחק.
מרטין החל את הקריירה כחובבן, ובתחילה שיחק בעמדת הקישור, עד שעבר לשחק כשוער בגיל 17. במקביל לעבודתו במפעל לפלסטיק וכסוחר פחם. הוא אותר על ידי קבוצת בריסטול רוברס מהליגה השלישית והחל לשחק בשורותיה בשנת 1987. בעונת , עונתו הראשונה ככדורגלן מקצועני, כבר היה לשוער הראשון של הקבוצה שסיימה את העונה במקום השמיני.
במהלכה של עונת , לאחר שתי עונות וחצי בהן היה לשוער הבכיר בקבוצה, עשה מרטין את קפיצת המדרגה המשמעותית הראשונה בקריירה, כשחתם במדי קריסטל פאלאס מהליגה הבכירה. מרטין היה לשוער הראשון באנגליה שדמי העברתו הגיעו למיליון ליש"ט, וכבר באותה העונה הוא העפיל עם קבוצתו החדשה לגמר הגביע האנגלי. קריסטל פאלאס הייתה קרובה לזכייה בתואר, אך נוצחה 1-0 על ידי מנצ'סטר יונייטד במשחק חוזר, לאחר שוויון 3-3 בתום הארכה במשחק הראשון. בשני המשחקים עמד מרטין בשער הקבוצה. עונתו המלאה הראשונה בקבוצה, עונת , הסתיימה בהישג מרשים תחת המאמן סטיב קופל ובמקום השלישי בטבלה. אחרי עונה זו חלה ירידה משמעותית ביכולת הקבוצה, שנשרה לליגת המשנה בתום עונת . מרטין נותר בקבוצה ורשם 46 הופעות ליגה בדרך לזכייה באליפות ליגת המשנה ולחזרה לליגה הבכירה תוך עונה בלבד.
מרטין וקבוצתו החזיקו מעמד עונה אחת בלבד בטרם נשרו פעם נוספת לליגת המשנה, ושוב מרטין נותר בקבוצה על מנת לסייע לה להעפיל, אלא שפאלאס סיימה את עונת במקום השלישי, והפסידה בהארכה ללסטר סיטי בגמר פלייאוף ההעפלה. בתום עונה זו, ולאחר שש עונות וחצי במדי הקבוצה, נמכר מרטין וסיים את דרכו במועדון לזכותו 349 הופעות במדי הקבוצה, מתוכן 272 הופעות ליגה. בשנת 2005 נבחר לקבוצת המאה של אוהדי קריסטל פאלאס, כהוקרה על תקופתו המוצלחת במועדון.