היחסים בין שתי המדינות התערערו בשנת 1976, כאשר קנודה אמר על נוכחות ברית המועצות וקובה באנגולה, "הם הוציאו את הקולוניאליזם והפשיזם מהדלת הראשית, רק כדי לתת לנמר ולגורים שלו לגזול בדלת האחורית." התמיכה הסובייטית באיחוד העם האפריקני של זימבבואה, שפעלה בעיקר מזמביה, סייעה להפסיק את ההתנתקות של היחסים, והקשרים התחממו לאחרשאבל מוזורבה, ראש ממשלת זימבבואה רודזיה השיק את התקיפות האוויריות בתוך זמביה ב-1979. לאחר שביתות, זמביה ביקשה ללא הצלחה סיוע צבאי מערבי, ולכן פנתה לגרמניה המזרחית לבקשת סיוע צבאי.
בשנת 1981, כוננו קשרים ממוסדים בין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לבין מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת. מספר משלחות סובייטיות ביקרו בלוסקה עם חזון להפוך את UNIP למפלגה קומוניסטית, ופקידי UNIP הגיעו לביקורים הדדיים במוסקבה. הקונגרס הלאומי האפריקני העביר את מטהו ללוסקה ב-1984, ובעקבות כך הפכה לוסקה לאתר אסטרטגי עבור הסובייטים, עם סמכויות סיוע של הצבא הסובייטי ושל אנשי מודיעין. בעקבות כך, השגרירות הסובייטית בלוסקה הייתה הגדולה ביותר באפריקה הדרומית, והייתה מאוישת על ידי 129 בכירים, כולל כ-25 ק.ג.ב. והמינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי עם כיסוי דיפלומטי, ועוד 50 בלי כיסוי דיפלומטי.
יחסים ביטחוניים.
בין 1979 ו-1983, ברית המועצות ייצאה לזמביה נשק בשווי 180 מיליון דולר, הכולל 70 אחוזים מהיבוא הצבאי של זמביה. ביבוא היו כלולים מטוסי קרב מיג-21, טנקים, כלי רכב משוריינים, טילי קרקע-אוויר S-125 וציוד מכ"ם. על מנת לאמן את צבא זמביה, להשתמש ולתחזק את הציוד, הסובייטים החזיקו כ-500 אנשי צבא שהיו מבוססים בזמביה.
היחסים בעידן הפדרציה הרוסית.
יחסים דיפלומטיים.
ב-31 בדצמבר 1991, זמביה הכירה ברוסיה כיורשת לברית המועצות, לאחר התפרקות ברית המועצות. לרוסיה יש שגרירות בלוסקה, ולזמביה יש שגרירות במוסקבה.
יחסים כלכליים.
היחסים הכלכליים בין רוסיה וזמביה מוסדרים על ידי הסכמים דו-צדדיים; וכן על ידי הסכם הסחר שנחתם על ידי הסובייטים ועל ידי ממשלת זמביה ב-17 בדצמבר 1971.
בשנת 2008, הסחר הבילטרלי בין רוסיה וזמביה עלתה מ-2007 מרמה של 11.4 מיליון דולר ל-17 מיליון דולר. רוסיה מייבאת מזמביה בעיקר טבק, בעוד היצוא הרוסי לזמביה כולל בעיקר מיכון חקלאי, אופנועים, מזון.
יחסי תרבות.
ב-25 באוגוסט 1966, ממשלות ברית המועצות וזמביה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, אשר הוכר על ידי הפדרציה הרוסית.
פיליפ דה קונינק
פיליפ דה קונינק (באנגלית: Philip de Koninck ; 5 בנובמבר 1619 - 4 באוקטובר 1688) היה צייר נוף הולנדי ואחיו הצעיר של יעקב קונינק.
חייו.
פיליפ דה קונינק היה בנו של תכשיטן. הוא היה נשוי פעמיים - בשנת 1641 עם קורנליה, אחותו של אברהם פורנריוס, שהתגוררה ברוטרדם, ובשנת 1657 עם מרגרטה ואן ריין מאמסטרדם. פיליפ למד ציור אצל אחיו ג'ייקוב ברוטרדם. לאחר נישואיו השניים עבר לאמסטרדם. על פי חוקר האמנות ההולנדי ארנולד אובראקן, פיליפ קונינק סיים את הכשרתו בסטודיו של רמברנדט באמסטרדם.
בשלהי שנות 1640, החל דה קונינק לצייר פנורמות. הבדים שלו היו מחולקים אופקית לשניים, במידות שוות של פני האדמה והשמיים. נראה כי קונינק הושפע רבות מחריטות של רמברנדט כמו 'שדה הזהב', שנשקף על פני רחבה של שכבות עם פסי אור. כמו כן, ניתן לאתר אצלו גם את הסגנון של הרקולס סגרס. פיליפס קונינק, החל לצייר כך בעשור שלאחר מכן. כמעט כל הפנורמות שלו דומות ומאופיינים בפסים צרים של חושך ואור על הבד.
הוא זכה להצלחה גדולה. מכירת אחד ציוריו נתנה לו הון לקניה ולתפעול קו דוברות שעבר בין אמסטרדם לרוטרדם דרך ליידן, כך שהדוברות יכלו להפליג בנופים שהנציח.
הוא צייר בעיקר נופים רחבים מלאי אור ואווירה. הם נראים מנקודת מבט גבוהה שמאפשרת מבט רחב על השמיים. הכנסת דיוקנאות לתוך הנוף בציוריו, דומה במידה מסוימת לשיטתו של רמברנדט. יש דוגמאות לכך באוספים בגלריות בקופנהגן ובאוסלו. ״נוף בפתח נהר בהאג״ עם העתק מעט גדול יותר בגלריה הלאומית, לונדון. ״גבול החורש וכפר״ (עם דמויות של אדריאן ואן דה ולדה) באמסטרדם. ונופים נוספים נמצאים בבריסל, פירנצה (האופיצי), ברלין וקלן. נראה כי פיליפ קונינק, היה איש עסקים משגשג, אך צייר רק כמה תמונות בעשור האחרון לחייו.
כמה מיצירותיו יוחסו באופן שגוי לרמברנדט ורבים אחרים לאחיינו סלומון דה קונינק (1609–1656), תלמידו של רמברנדט, שציוריו ותחריטיו מורכבים בעיקר מדיוקנאות וסצינות מקראיות. הוא היה גם דודם של הציירים יעקב ודניאל קונינק.
יש להבחין בין כל הציירים הללו לבין דייוויד קונינק (1636? -1687), המכונה גם רממלר. דייוויד קונינק נולד באנטוורפן ולמד שם אצל יאן פיט. בהמשך התיישב ברומא, שם הוא מת בשנת 1687. התמונות שלו הן בעיקר נופים עם בעלי חיים ודומם.
סודה בנת זמעה
סודה בנת זמעה (בערבית: سودة بنت زمعة) הייתה אחת מנשותיו של הנביא מוחמד.
סודה בנת זמעה הייתה אחת הנשים הראשונות שהיגרו לחבש למען האסלאם. היסטוריונים מוסלמים מתארים אותה כאישה גבוהה בעלת עור כהה.
נישואים למוחמד.
על פי המסורת האסלאמית, היגרה סודה עם בעלה לחבש, ולאחר חזרתם למכה נפטר בעלה, ומוחמד הציעה לה נישואים דרך שליח. השליח הגיע אליה ושאל אותה "סוד, את רוצה לקבל את ברכתו הגדולה של אללה?", והיא שאלה "מה זה?" והוא אמר "שליח האלוהים מציע לך נישואים". היא אמרה לו שתשמח, והפנתה אותו לאביה כדי לבקש רשות. האב הסכים, והחתונה התקיימה בחודש הרמדאן, מספר חודשים לאחר פטירתה של חדיג'ה.
יחסי אוסטריה–טורקיה
יחסי אוסטריה–טורקיה הם היחסים בין רפובליקת אוסטריה ובין הרפובליקה הטורקית והמדינות שקדמו להם.
ההבסבורגים והעות'מאנים.
מימי הביניים ועד המאה ה-20, אוסטריה וטורקיה של ימינו היו אזורי הליבה בתוך אימפריות גדולות בהרבה. אוסטריה הייתה מקום מושבו של בית הבסבורג וטורקיה נשלטה על ידי בית עות'מאן (הידוע גם בשם השושלת העות'מאנית). ממלכת הבסבורג והאימפריה העות'מאנית היו שתיהן תאגידים גדולים רב-אתניים, ואימפריות יריבות אלה ניהלו מלחמות תכופות זו בזו על השליטה במרכז אירופה וחבל הבלקן.
בשיאה איימה האימפריה העות'מאנית לכבוש את וינה, הבירה האוסטרית פעמיים: בשנת 1529 וב-1683. אולם לאחר התבוסה העות'מאנית השנייה בווינה וסיום המלחמה הטורקית הגדולה בשנת 1699, ההבסבורגים השיגו את העליונות, וכבשו את הונגריה וקרואטיה מהעות'מאנים. לאחר ההישגים הללו, אוסטריה לא הצליחה עוד להתקדם לבלקן, בגלל ההשפעה המתחרה של רוסיה, ובשל הסכסוך המכונה השאלה המזרחית. בזמן שהשליטה העות'מאנית בבלקן התמוססה, האוסטרים לא הצליחו לספח שטח חדש עד משבר בוסניה בשנת 1908, ואפילו זה גרם למשבר דיפלומטי (המשבר הבוסני). בינתיים רוסיה סייעה למספר לאומים בבלקן למרוד בעות'מאנים ולהקים מדינות לאום נפרדות בבלקן. לאחר השינויים שקרו ממלחמת העצמאות היוונית (1821–1829) למלחמות הבלקן (1912–1913), האימפריות האוסטריות והעות'מאניות כבר לא גבלו זו בזו. דבר זה איפשר לשניהם להצטרף למעצמות המרכז כבעלות ברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. התבוסה של מעצמות המרכז הביאה להפלת שתי האימפריות בתום המלחמה.
הרפובליקות האוסטרית והטורקית.
אוסטריה מנהלת כיום יחסים תקינים עם טורקיה . עם זאת, ישנם כמה סיבוכים קלים. אוסטריה, שבה מתגוררים כ-250,000 טורקים (כ-3% מאוכלוסיית אוסטריה), הייתה בחזית חסימת הצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
הצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
ב-10 בנובמבר 2010 התערערו היחסים בין המדינות, לאחר ששגריר טורקיה באוסטריה האשים את הציבור האוסטרי ואת המנהיגות הפוליטית האוסטרית בשנאת זרים, וקרא לארגונים בינלאומיים עם נציגויות בווינה להעביר את פעילותם למדינה אחרת. מפלגת החירות קראה להפסיק את היחסים הדיפלומטיים ולהפסיק את שיחות הצטרפות האיחוד עם אנקרה.
בדצמבר 2017 האשימה טורקיה את הממשלה האוסטרית הנכנסת באפליה וגזענות, לאחר שהיא לא הסכימה להצטרפותה של אנקרה לאיחוד האירופי. בנוסף, טורקיה תקפה את האיחוד האירופי על כך שלא גינתה את גישת הממשלה האוסטרית. כמו כן, משרד החוץ הטורקי האשים את הממשלה הנכנסת ב"אי-יושר", והזהיר כי גישתם תביא את אוסטריה "לסף אובדן הידידות של טורקיה" ותיענה עם "התגובה המגיעה לה."
בית החולים חוושנשאן
בית חולים חוושנשאן (בסינית: 火神山医院, בפין-יין: "Huǒshénshān Yīyuàn" - "חְווֹשֶׁנְשָׁאן יִייְוֵּ'אן"; מילולית: "הר אל האש") הוא בית חולים לשעת חירום, שנבנה בסין בין התאריכים 23 בינואר 2020 ל-2 בפברואר 2020 (10 ימים בלבד), בתגובה להתפרצות נגיף הקורונה במדינה. בית החולים ממוקם בסמוך לאגם גְ'ה-יִין (知音湖) במחוז צָאיְדְייֵן, ווהאן, חוביי. בית החולים פועל תחת ניהולו המלא של צבא השחרור העממי של סין. בית חולים שדה שני, בית החולים ליישנשאן, נבנה גם הוא באותו הדגם.
אטימולוגיה.
השם "חְווֹשֶׁנְשָׁאן" (火神山, מילולית: "הר אל האש") הוא על שם ג'וז'ונג, דמות חשובה במיתולוגיה הסינית ובדת העממית הסינית.
היסטוריה.
בניית בית החולים החלה בערב 23 בינואר 2020, והפעילות בו התחילה ב־3 בפברואר 2020. בתחילת תהליך הבנייה נאספו עשרות דחפורים וציוד נוסף לעבודות עפר, כדי ליישר את הקרקע. אחרי היישור הונחו, ביסודות הבניין, כמה שכבות בידוד ובטון, שמטרתן למנוע מהקרקע להזדהם עם הגעת החולים למקום. בתחילת הבנייה נדרשו עובדים רבים לעבוד במשך שתי משמרות, 12 שעות ביום, בשל מחסור בעובדים. עם זאת, בהמשך נוספו כ-3,000 איש (בסך הכל עבדו במיזם הבנייה כ-7,500 איש), והועסקו מסביב לשעון בשלוש משמרות שונות.