הדגם הראשון של S2000 נקרא AP1 והוא היה בעל מנוע אטמוספירי קדמי עם 4 צילינדרים ובנפח 2000 סמ״ק, הנעה אחורית, גל זיזים כפול ומערכת VTEC. הספק המנוע היה 237 כ"ס ו-21 קג"מ ב-9000-8800 סל״ד. המנוע שודך לתיבת הילוכים בעלת 6 הילוכים ודפרנציאל מוגבל החלקה. המנוע הפיק כ-120 כ"ס לליטר שהיווה נתון מרשים בעת ההיא. המנוע ישב אחרי המתלה הקידמי, מה שתרם לחלוקת משקל של 50:50 ורדיוס סיבוב קטן יותר.
המרכב היה בעל מתלה עצה כפולה (Double wishbone), הגה כוח מתוגבר חשמלית ושתי משענות התהפכות.
כמו כן הגג היה עשוי מבד סינתטי (ויניל) קשיח, אולם היה ניתן לקנות גם גג מתפרק עשוי אלומיניום.
ב-2001 נוסף מגן רוח בין שני המושבים.
ב-2002 חלון הפלסטיק האחורי הוחלף בחלון זכוכית עם מפשיר אדים. באותה שונה נעשו שינויים קוסמטיים כמו מסגרות כרום בפנסים האחוריים וידית הילוכים מעור.
AP1 יוצר עד שנת 2003 במפעל טאקאנזבה ביפן.
ביפן הוצא גם דגם ייחודי בשם TYPE V שהציע מספר שינויים, בניהם הגה בעל התנגדות משתנה כיחס ישיר למהירות, סיבוב ההגה קוצר מ-2.4 סיבובים מקצה לקצה ל-1.4, כמו כן נוספו שיפורים לבולמי זעזועים ומתלים. נוסף גם סמל VGS מאחור.
הדור השני.
גרסת המשך לגרסה ראשונה עברה שינויים משמעותיים, היצור עבר אל מפעל בעיר סוזוקה.
קוטר הג'אנט הוגדל ל-17 אינץ' ומערכת הבולמים שונתה כדי למנוע תופעות של היגוי יתר, מתחי הקפיצים הותאמו כדי לאפשר כניסות מדויקות יותר לסיבובים. השלדה שונתה במעט כדי להשיג מקדם קשיחות יותר גבוה, טבעות סינכרון בתוך הגיר הוחלפו מתרכובת פליז לטבעות עשויות חומר מרוכב (פולימרי).
כמו כן בוצעו שינויים קוסמטיים לפגושים והורכבו פנסי לד יחד עם סופיות אגזוז אובליות.
המנוע נשאר כמו בגרסת המקור F20C, לשוק האמריקאי נפח המנוע הוגדל ל-2.2 ליטר F22C1.
השינוי נעשה על ידי הקטנת הטלטלים ועל ידי כך הגדלת אורך המהלך, הסל״ד ירד מ-8800 ו-9000 ל-8000 ו-8200 בהתאמה, הייתה עלייה של 6% במומנט סופי ל-220 Nm, ההספק נשאר זהה 237 כ״ס. כמו כן בגרסה האמריקאית ההילוך החמישי קוצר והשישי הוארך.
ב-2006 F21C1 הוצג גם לשוק היפני וההספק היה מעט גבוה יותר 239 כ״ס ומומנט של 221 Nm. בדגם זה נוספה בקרת יציבות ומצערת אלקטרונית.
שחיין השנה של סווימינג וורלד
כביש 85
כביש 85 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל. הכביש מוביל מעכו במערב לצומת עמיעד במזרח, שם הוא נפגש עם כביש 90. אורכו של הכביש 47 קילומטר. בתחומי העיר עכו נושא הכביש את השם רחוב בן-עמי.
שמו העממי של הכביש הוא 'כביש עכו-צפת', בעקבות מסלולו הישן של הכביש קודם להארכתו ב־1980.
תולדות הכביש.
הקטע המערבי.
עד סוף שנות ה-70 הגיע הכביש מעכו רק עד צומת חנניה. כביש זה עבר על דרך עתיקה העוברת בתוואי הנוח של בקעת בית הכרם, המסמנת את הגבול בין הגליל התחתון מדרום והגליל העליון מצפון. עם סלילת כביש 866 בראשית שנות ה-30, עלה חשיבותו של הכביש שכן הוא היה לחלק המערבי של כביש עכו-צפת, הדרך הקצרה ביותר מחיפה לצפת וליישובי אצבע הגליל.
הכביש עבר באזור ערבי, ועל כן נחשבה למסוכנת ביטחונית והיו שהעדיפו לנסוע בדרך צפת - ראש פינה - טבריה - חיפה. בתקופת המרד הערבי הגדול אירעו בו פיגועי טרור שונים, כדוגמת רצח 6 נוסעי מונית מחיפה לצפת. בשל השתתפותם של כפרים ששכנו בצידי הכביש בהתקפות ובחבלות על הכביש והנוסעים בו, הוטל באוקטובר 1938 קנס קיבוצי על מספר רב של כפרים לאורכו.
במהלך עבודות התכנון להקמת גדר הצפון, נבחנה אפשרות להקים את הגדר לאורך הכביש, אך לבסוף הוחלט להקים אותו בתוואי צפוני יותר, לאורך כביש הצפון. הכביש היה קו הגנה עורפי לגדר הצפון, ולאורכו נבנו שתי מצודות טגארט (במג'ד אל כרום, בראמה וסמוך למושב שפר).
על פי תוכנית החלוקה יועד הכביש, שאז הגיע רק עד צומת חנניה, לעבור בשטח המדינה הערבית. שטחו המרכזי של הכביש נכבש במהלך מבצע חירם בסתיו 1948, והכביש נפתח מחדש לתנועה אזרחית בראשית 1949.
לאחר קום המדינה שופץ הכביש בשנת 1950.
בשנות ה־50 הוקמו בצד הכביש היישובים אחיהוד ושזור, ובשנת 1964 הוקמה העיר כרמיאל בצד הכביש.
תוואי הכביש עבר בעבר דרך האזור הבנוי של מג'ד אל כרום וראמה, אך מעקפים נסללו בקטעים אלה במשך השנים. המעקף של ראמה נסלל ב-1974 ומעקפים של מג'ד אל כרום נסללו ב-1956 ו-1995.
סלילת הקטע המזרחי.
החל מהקמת מדינת ישראל ועד לסוף שנות ה־70 הייתה דרך עכו-צפת הדרך העיקרית שחיברה בין צפון רמת הגולן, קריית שמונה, עמק החולה וראש פינה לאזור כרמיאל, עכו ומפרץ חיפה, כאשר החלופות האחרות היו נסיעה דרך טבריה, או בכביש הצפון. עם זאת, השימוש בדרך במסלול זה חייב עלייה תלולה ומפותלת לצפת, בשני כיווני הנסיעה.
הצורך בכביש שיחבר את צומת חנניה ישירות לכביש 90, שיחליף את המעבר דרך צפת, הועלה כבר בשנת 1957, אז דובר על החשיבות של כביש חלופי לצורך העברת עפרות ברזל ממכרה הברזל מנרה לקריית הפלדה בעכו. תוכנית החומש של מע"ץ ב-1962 כללה את הרחבת הכביש מעכו עד פרוד, ופריצת הקטע מפרוד לעמיעד, שכן מע"ץ ייחס חשיבות רבה לכביש להתפתחות יישובי אצבע הגליל. אולם סלילת הכביש התעכבה מפני שצה"ל לא הסכים לפנות שטחי אימונים לאורך התוואי המתוכנן של הכביש, והעבודות בפועל החלו רק בשנת 1977. הקטע המזרחי של הכביש (שנקרא אז "כביש עמיעד-פרוד") נחנך בספטמבר 1980. סלילת קטע הכביש בין צומת חנניה לעמיעד דרשה פתרון לחציית נחל עמוד ונחל עכברה העמוקים, כאשר הפתרון שנבחר היה הקמת סוללות עפר גדולות לרוחב הנחלים שעליהם עבר הכביש. פתרון זה נבחר בין השאר משיקולים ביטחוניים, בשל פגיעותו של גשר להפצצה אווירית, בהשוואה לסוללת עפר. דבר זה פגע בנחלים, מאחר שחילק אותם לשני חלקים, מנע מעבר מטיילים ובעלי חיים, והותיר מעבר מצומצם בתחתית האפיק לזרימת המים. הכביש נסלל ככביש עם נתיב נסיעה אחד לכל כיוון, וללא הפרדה בין מסלולי הנסיעה.
משנות ה-90 ואילך.
במהלך שנות ה־90 שונה התוואי של צומת חנניה כך שמסלול הכביש הישר הוא בין כרמיאל לעמיעד (קודם לכן היה המסלול הישר מכרמיאל למירון), וב־2008 שונה צומת עמיעד, כך שכביש 85 מתחבר ישירות לחלקו הצפוני של כביש 90, ללא צורך בפניה בצומת.
בין השנים 2013–2015 שודרג הקטע המזרחי בכביש 85, בין צומת נחל עמוד לצומת עמיעד. במסגרת העבודות בפרויקט, שודרג הכביש לכביש דו-מסלולי עם הפרדה בין כיווני הנסיעה, והוקם מחלף חדש בצומת נחל עמוד, מערבית לצומת שבוטל. כמו כן, הוקמה הפרדה מפלסית באמצעות מחלפון בכניסה למושב כחל, ונבנו גשרים חדשים במקום סוללות העפר שעל נחל עמוד ונחל עכברה. בתקופה זו הוחל גם בסלילת מסילת עכו - כרמיאל, העוברת מעט מדרום לתוואי הכביש בין עכו לכרמיאל.
ב-2019 הוחל בהקמת מחלף כרמיאל מערב. זהו מחלף יהלום, עם שני גשרים לכיוון (אחד למסילת הרכבת עכו - כרמיאל ואחד לרכבים), 3 ניצבים, שני מפתחים ומעבר חקלאי.
מערכת ייחוס
בפיזיקה, מערכת ייחוס (באנגלית: Frame Of Reference) היא מערכת צירים, שבה נבחרים המיקום של ראשית הצירים (נקודת המוצא של המרחב והזמן) וכוון הצירים במרחב, כך שביחס אליה ניתן לתאר גדלים מסוימים, כמו למשל מיקומו, מהירותו או תאוצתו של עצם בתנועה.
הבחירה אינה יחידה וניתן לבחור מספר אינסופי של מערכות ייחוס לתיאור כל בעיה. בחלק גדול מהבעיות הפיזיקליות, צעד חשוב בפתרון הבעיה הוא בחירת מערכת ייחוס שבה הבעיה מתוארת בפשטות יחסית.
לדוגמה, ניתן להסתכל על הבעיה של חישוב זמן הפגישה בין שתי מכוניות הנעות זו לעבר זו במהירויות שונות; קיימות שלוש בחירות פשוטות למערכת הייחוס. אחת היא מערכת כדור הארץ, שביחס אליה נתונות מהירויות שתי המכוניות. שתי מערכות אפשריות אחרות הן המערכות הצמודות לכל אחת מהמכוניות: לדוגמה, ביחס למערכת המוצמדת למכונית הראשונה, מהירות המכונית הראשונה היא 0. ניתן לבחור גם כל מערכת אחרת שנעה במהירות שרירותית, אך בחירה כזו תקשה על פתרון הבעיה.
מערכת ייחוס (frame of reference) נקראת גם צופה (observer), שכן בחירת מערכת ייחוס היא שקולה להצבת צופה (בלתי מורגש) המודד גדלים בעולם ונע יחד עם מערכת הייחוס.
עד לניסוי מייקלסון-מורלי ופיתוח תורת היחסות הפרטית האמינו שקיימת מערכת ייחוס מיוחדת בחלל, שבה נמצא חומר הנקרא אתר. השערה זו הופרכה בניסוי האמור, והמדידות עד כה מאששות את עקרון היחסות (ראו בהמשך), לפיו אין מערכת ייחוס מיוחדת, אך ישנם חוקים וגדלים אינוואריאנטים, הנשמרים בכל מערכת ייחוס.
מערכת ייחוס אינרציאלית.
מערכת אינרציאלית היא מערכת שביחס אליה גוף אשר לא פועל עליו כוח (או לחלופין, גוף שנמצא "רחוק מספיק" מגופים אחרים) ינוע בקו ישר ובמהירות קבועה. זהו החוק הראשון של ניוטון. הגדרה נוספת ושקולה היא: מערכת אינרציאלית היא מערכת שבה שלושת חוקי התנועה של ניוטון מתקיימים. בהינתן מערכת אינרציאלית אחת, ניתן לתאר כל מערכת אינרציאלית אחרת כמערכת שנמצאת בתנועה קצובה ביחס למערכת הראשונה, כלומר מערכת שבה ראשית הצירים אינה מאיצה, וכיווני הצירים אינם מסתובבים ביחס למערכת האינרציאלית המקורית. במערכת הנמצאת בתאוצה יחסית למערכת אינרציאלית צריך להוסיף למערכת כוחות מדומים (ראו בהמשך) כדי לקיים את חוקי ניוטון.
ניסוח נפוץ של עקרון זה הוא כי "מערכת ייחוס אינרציאלית היא מערכת ייחוס שאינה מאיצה". יש לשים לב כי ניסוח זה משתמש בתאוצת המערכת, ולכן מניח במובלע קיומה של מערכת ייחוס אחרת (שהרי לא ניתן להגדיר תאוצה ללא מערכת ייחוס). הניסוח המדויק יותר הוא כי מערכת ייחוס אינרציאלית היא מערכת ייחוס שאינה מאיצה יחסית למערכת אינרציאלית אחרת.
עקרון היחסות של גלילאו.