במסעדה שבה נערך הדייט סועדים גם צ'ארלי, בעלה לשעבר של מילדרד, ובת זוגו הצעירה. צ'ארלי מגלה למילדרד שהיה זה הוא שהצית את השלטים ומותיר את מילדרד מבולבלת והמומה. במקביל דיקסון שומע שיחה בפאב של אדם המתגאה בפני חברו על כך שאנס בחורה צעירה ומסיק כי מדובר ברוצח של אנג'לה הייז. הוא רושם את מספר הרישוי של מכוניתו של הזר, שורט אותו בפניו ומתגרה בו עד שהוא מותקף על ידו ונחבל קשות. כשהוא חוזר לביתו אוסף דיקסון מציפורניו ומגופו את ממצאי ה-DNA של הזר.
בדיקת מעבדה וחקירת המשטרה מעלה כי לא מדובר ברוצח של אנג'לה, אלא באיש צבא שבזמן הרצח שהה במשימה חשאית מחוץ למדינה. דיקסון מודיע על כך למילדרד והשניים מחליטים שאף על פי שהזר אינו הרוצח של אנג'לה, מדובר באנס שצריך למות, והם יוצאים יחדיו למסע הנקמה.
הפקה.
הסרט הוא שיתוף הפעולה השלישי של מקדונה עם המפיקים גרהאם ברודבנט ופיטר קזרנין, לאחר "ברוז'" ו"שבעה פסיכופתים". הרעיון לתסריט התגבש אצל מקדונה בעת שנסע באוטובוס בדרום ארצות הברית בשנות התשעים ונתקל בשלטי חוצות הנושאים מסרים כועסים דומים לאלו ששילב בסיפורו. הוא סיים את כתיבת התסריט במשך חמישה שבועות ב-2011. את דמות הגיבורה כתב כשמקדורמנד בעיני רוחו, כשחקנית שתגלם את התפקיד וכך גם לגבי תפקידו של רוקוול כשוטר האלים דיקסון שעובר מהפך עם התקדמות העלילה. מקדורמנד ציינה כי שאבה השראה בגילום התפקיד מדמותו של ג'ון ויין במערבונים של ג'ון פורד.
צילומי הסרט התבצעו בחודשים מאי ויוני 2016 בעיירה סילבה שבקרוליינה הצפונית. את פסקול הסרט חיבר קרטר בורוול שעבד עם מקדונה בשני סרטיו הקודמים, והוא משלב סגנונות מוזיקת קאנטרי, אמביינט, מערבון ספגטי ובלוז. בורוול החליט ללוות את גיבורת הסרט, מילרד, בצלילים המתאימים להתפתחות העלילה, המבטאים אובדן, צעידה לקרב (מארש), מוות, כשבמהלך הסרט הם נשזרים זה בזה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-4 בספטמבר 2017 בפסטיבל הסרטים של ונציה, הפצה מוגבלת בארצות הברית החלה ב-10 בנובמבר אותה שנה, והפצה רחבה ב-1 בדצמבר 2017.
ביקורות.
הסרט זכה בדרך כלל לביקורות משבחות, כמו גם משחקם של מקדורמנד ורוקוול. הוא קיבל ציון ממוצע של 8.7 ו-94% ביקורות חיוביות בקרב מבקרי הקולנוע הבכירים על פי אתר Rotten Tomatoes. מאידך היו מי שביקרו את הטיפול של הסרט בסוגיות של גזענות בהצגת דמותו של דיקסון שהתעלל בעציר שחור אך ללא הרחבה בנושא, וכמי שזוכה בגאולה, וכן ביקורת על הדמויות האפרו-אמריקאיות בסרט שקיימות אך ורק בתור מכשירים לקידום פעולות הגיבורים הלבנים. מקדונה התייחס לביקורת וציין כי דמותו של דיקסון החלה כגזען אידיוט ונותרה כך גם בסוף הסרט גם היא מגיעה להבנה שצריכה להשתנות.
השפעה.
בהשראת הסרט, יצאו מספר קמפיינים של מחאה בסגנון השלטים שהוצגו בו. כך במחאה נגד הסנטור הרפובליקני מפלורידה, מרקו רוביו בעקבות הטבח בתיכון דאגלס באשר לעמדותיו בנושא פיקוח על כלי נשק, ובמחאה של אמן הרחוב סאבו נגד תעשיית הקולנוע בהוליווד וקשר השתיקה שלה באשר לפדופיליה בקרבה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
מועאויה אבן אבו סופיאן
מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס
מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles County Museum of Art, בראשי תיבות: LACMA) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם ב, בשכונת , לוס אנג'לס. המוזיאון לאמנות של לוס אנג'לס הוא מוזיאון האמנות הגדול ביותר במערב ארצות הברית. מבקרים בו כמיליון איש מדי שנה. מאז הקמתו בשנת 1965, מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (LACMA) הוקדש לאיסוף יצירות אמנות שמשתרעות הן על היסטוריה והן על גאוגרפיה, בנוסף לייצוג האוכלוסייה המגוונת הייחודית של לוס אנג'לס. באוספיו מוחזקות למעלה מ-120,000 יצירות אמנות שמקורן בתקופה שתחילתה בעת העתיקה וסיומה בהווה. במוזיאון מתקיימים הקרנות סרטים והופעות קונצרטים. בין נקודות החוזק של המוזיאון ניתן למצוא את החזקותיו באמנות אסיאתית, אמנות אמריקאית לטינית, החל מיצירות מופת קדם-קולומביאניות ועד יצירות של אמנים מודרניים ועכשוויים מובילים, ואמנות מוסלמית.
המרכז הלאומי למחקר מדעי
המרכז הלאומי למחקר מדעי (בצרפתית: Le Centre national de la recherche scientifique, בראשי תיבות: CNRS,
באנגלית: The French National Centre for Scientific Research) הוא ארגון המחקר הממשלתי הגדול ביותר בצרפת וגוף המחקר הבסיסי הגדול באירופה. נכון ל־2020 הוא העסיק 33,000 עובדים, מתוכם מעל ל־15,000 חוקרים קבועים (מ־90 לאומים שונים, 34.6% נשים, גיל ממוצע 47.9 שנים), כ־18,000 מהנדסים וצוותים טכניים. מטה הארגון ממוקם בפריז והוא מחזיק משרדים בבריסל, בייג'ינג, טוקיו, סינגפור, וושינגטון די. סי., בון, מוסקבה, תוניס, יוהנסבורג, סנטיאגו דה צ'ילה, ישראל וניו דלהי.
צרפת הפקידה את המרכז הלאומי למחקר מדעי בתפקיד קידום הידע לטובת החברה. הארגון מבקש לממש משימה לאומית זו תוך כיבוד כללים אתיים והפגנת מחויבות לשוויון מקצועי. המרכז הלאומי מתמקד במשימה בת חמש דרגות: 1. עריכת מחקר מדעי; 2. העברת תוצאות המחקר; 3. חלוקת ידע; 4. הכשרה דרך מחקר; 5. תרומה למדיניות מדעית.
המרכז הלאומי דורג במקום ה־3 בשנת 2015 ובמקום ה־4 בשנת 2019 על ידי Nature Index, המודד את התורמים הגדולים ביותר למאמרי מחקר שפורסמו ב־82 כתבי עת מובילים.
היסטוריה.
המרכז הלאומי למחקר מדעי נוסד בעקבות עצומה של ז'אן-בטיסט פרן עליה חתמו למעלה מ־80 מדענים, ביניהם שמונה חתני פרס נובל שבעקבותיה, הקים שר החינוך הצרפתי את "המועצה הלאומית הצרפתית למחקר" (בצרפתית: Conseil Supérieur de la Recherche Scientifique, באנגלית: The French National Research Council), באפריל 1933. בשנת 1936, פרן, כמזכיר משנה למחקר, הקים את "הסוכנות המרכזית הצרפתית למחקר מדעי" (בצרפתית: Service Central de la Recherche Scientifique, באנגלית: The French Central Agency for Scientific Research). ב־19 באוקטובר 1939, על פי צו הנשיא הצרפתי, אלבר לברן, שני המוסדות אוחדו תחת מטרייה אחת והוקם המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי.
החל משנת 1954 העניק המרכז מספר סוגי מדליות מדי שנה למדענים צרפתים וחוקרים זוטרים בתחומי המחקר השונים על תרומתם הבולטת לחיוניות ולמוניטין של הארגון: מדליית זהב, מדליית כסף, מדליית ארד, מדליית החדשנות ומדליית הקריסטל. בשנת 1966 עבר הארגון שינויים מבניים, שהביאו להקמתם של שני מכונים מיוחדים: המכון הלאומי לאסטרונומיה וגיאופיזיקה בשנת 1967 (שהפך למכון הלאומי למדעי היקום בשנת 1985) והמכון הלאומי לפיזיקה גרעינית וחלקיקים בשנת 1971.
המרכז הצרפתי למחקר בירושלים (CRFJ) שהיה בראשיתו מכון למחקר ארכאולוגי (נוסד בשנת 1952), הוקם ביוזמתו של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי. בשנת 1985 קיבל המרכז את שמו הנוכחי והפך למרכז מחקר רב־תחומי לכל תחומי מדעי הרוח והחברה. המרכז הוא אחד מ־27 מרכזי המחקר של רשת מוסדות המחקר הצרפתיים מחוץ לצרפת (UMIFRE).
ארגון.
מעבדות המרכז הלאומי הן "אבני הבניין" של הארגון. הצוותים שלהם, המורכבים מחוקרים, מהנדסים וטכנאים, עומדים מאחורי ייצור והעברת הידע. מרבית המעבדות הן יחידות מחקר משותפות, המאגדות שותפים מהאקדמיה (אוניברסיטאות, בתי ספר וארגוני מחקר) וגורמים תעשייתיים. 30% ממעבדות האוניברסיטאות בצרפת הן יחידות מחקר משותפות עם המרכז הלאומי למחקר מדעי (UMIFRE). יש כ־1,100 מעבדות הפזורות בצרפת כשרובם הן יחידות מחקר משותפות (UMR) ובנוסף יש מעל 36 יחידות משותפות בין־לאומיות (UMIׂ). נכון לשנת 2020, תקציב הארגון הוא 3.3 מיליארד אירו.
מכוני המרכז הלאומי למחקר מדעי הם המבנים הארגוניים המיישמים את המדיניות המדעית של המוסד, ומפקחים ומתאמים את פעילות המעבדות.
המרכז מחולק ל־10 מכוני מחקר לאומיים:
למטרות מנהליות, הארגון מחולק בצרפת ל־18 משרדים אזוריים המופקדים על ניהול ישיר ומקומי של מעבדות בתחומי משאבי אנוש, ניהול פיננסי, שותפויות והעברת טכנולוגיה, מערכות מידע, היגיינה וביטחון, מתקשרים עם שותפים ורשויות מקומיות. המשרדים מאורגנים בחמישה אזורים גאוגרפיים: 5 בפריז, 2 בגראנד אסט, 4 בצפון מערב, 4 בדרום מזרח ו־3 בדרום מערב.
המוזיאון לאמנות של לוס אנג'לס
היחידה הסגולה
מלון מריגולד האקזוטי
מלון מריגולד האקזוטי (באנגלית: The Best Exotic Marigold Hotel) הוא סרט דרמה קומית בריטי משנת 2011 בבימויו של ג'ון מאדן. התסריט שנכתב בידי אול פארקר מבוסס על הרומן "These Foolish Things" מאת דבורה מוגאץ' שיצא לאור ב-2004. בסרט משתתפים אנסמבל שחקנים הכולל את ג'ודי דנץ', סיליה אימרי, ביל ניי, רונלד פיקאפ, מגי סמית', טום וילקינסון ופנלופי וילטון. הם מגלמים קבוצה של בריטיים מבוגרים שפורשים לגמלאות במלון בהודו שמנוהל על ידי סוני, צעיר נמרץ הלהוט להצליח, בגילומו של דב פאטל. את הסרט הפיקו חברות "Participant Media" ו-"Blueprint Pictures" בתקציב של 10 מיליון דולר.
שלב הצילומים החל ב-10 באוקטובר 2010 בהודו, ורוב הצילומים נערכו במדינת ראג'סטאן שבהודו, בערים ג'איפור ואודאיפור. המלון ראבלה קמפור שהיה במקורו ארמון של ראש שבט בכפר קמפור נבחר לאתר שישמש לצילומי המלון.
הסרט יצא לאקרנים בממלכה המאוחדת ב-24 בפברואר 2012, וזכה לשבחי הביקורת. הסרט זכה להצלחה בקופות והמשיך להצליח ברחבי העולם. הוא הפך לשובר קופות עם הכנסות של 137 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט דורג בין שוברי הקופות של שנת 2012 באוסטרליה, ניו זילנד והממלכה המאוחדת. בינואר 2014 החלה הפקתו של סרט המשך "מלון מריגולד האקזוטי השני" שיצא לאקרנים ב-26 בפברואר 2015.