כמורה, הוא זוכה להצלחה רבה, ואחדים מתלמידיו ניגנו עם מספר תזמורות בישראל, וזכו בפרסים שונים בישראל ובעולם.
גנגליון
גַּנְגְּלִיּוֹן (TA: Ganglion; וברבים גנגליה. בעברית: מַעֲצָב) הוא צביר תאי עצב המשמש כתחנת ביניים בין האקסון של העצב המגיע מהמוח או מחוט השדרה ובין תא עצב נוסף שישלח אקסון לאיבר המטרה.
הבחנה בין גנגליון לגרעין.
המונח גנגליון משמש בעיקר לתיאור צבירים של תאי עצב במערכת העצבים ההיקפית, זאת לעומת גרעינים הנמצאים במערכת העצבים המרכזית. דוגמה חריגה היא גרעיני הבסיס במוח, הידועים בשמם הלועזי Basal ganglia. עם זאת, שמם הרשמי לפי הטרמינולוגיה אנטומיקה הוא Basal nuclei.
מבנה.
גנגליה מורכבים מגופי תאי עצב וממבני דנדריטים (המכונים גם כניסונים) הקשורים זה לזה. פעמים רבות הם מתקשרים לגנגליה נוספים ויוצרים רשת מורכבת אף יותר המכונה פלקסוס.
תפקוד.
חשיבותו העיקרית של הגנגליון היא בפיזור אות מרוכז כך שיגיע לאקסונים רבים, שיפיצו אותו הלאה לאיבר המטרה.
הנוירון נקרא קדם-גנגליוני (preganglionic neuron) לפני הגנגליון-מגיע מהמוח או מעמוד השדרה, ובתר-גנגליוני (postganglionic neuron) - אחריו. נוירון בתר-גנגליוני יעצבב בלוטות, שרירים חלקים ואת שריר הלב.
גנגליונים בבעלי חיים שונים.
בכמה מיני דינוזאורים נמצאו גנגליה כה גדולים ביחס למוח שבראשם, עד שכמעט ניתן לומר כי הם היו בעלי שני מוחות.
אצל החרקים מפוזרים כמה מצבורי גנגליון לאורך הגוף המתפקדים כמערכת מבוזרת. גנגליון במוח אחראי בעיקר על תפיסת העולם סביבו כגון ראייה וריח אך גם חרקים שאיבדו את ראשם מסוגלים לתפקד ואפילו לעוף בעזרת גנגליון מקומיים שממשיכים להפעיל את הגוף.
בוטולוניום
בנוגע להנרי
בנוגע להנרי (באנגלית: Regarding Henry) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1991, אותו ביים מייק ניקולס ובו כיכבו האריסון פורד ואנט בנינג. הסרט מנסה להציג אכזריות וצביעות בחברה האמריקאית, ומנגידה אותו למשפחה הגרעינית התומכת, המוצגת כמקור כוח אמיתי.
תקציר עלילה.
הנרי הוא עורך דין מצליח, תועלתן וקריר, שחייו הבורגניים והנוחים משתנים בן לילה, כשהוא נורה בראשו במהלך שוד. הנרי שרוי תחילה בתרדמת ועם התעוררותו מסתבר שהוא איבד את זיכרונו ועליו לשקם גם את יכולת הדיבור, ההליכה והכתיבה שלו. הנרי מתחיל בתהליך ממושך של החלמה, שיקום והכרות מחודשת עם בני משפחתו אשר מלווה באי-ודאות לגבי עתידו ועתיד משפחתו.
הנרי נאלץ ללמוד מחדש את מיומנויות החיים הבסיסיות ולהכיר מחדש את סביבתו הקרובה וגם את עצמו. את עצמו כפי שהוא כעת ואת עברו. לאחר תהליך השיקום מתגלה הנרי לסביבתו ובעיקר למשפחתו כבעל אישיות שונה מזו שהייתה לו קודם. "הנרי החדש" הוא אדם חם, רגיש, אוהב וישר. למרות שהשכלתו והקריירה שהיו לו אבדו, הוא ומשפחתו מבינים כי השינוי היה לטובה. חייו הקודמים נראים להם מלאכותיים וקרים והם חדלים "להתאבל" על "הנרי הישן".
מגדלי Yoo
סמל מדינת ישראל
סמל מדינת ישראל הוא מגן אשר במרכזו מנורת שבעת הקנים, משני צדדיה ענפי זית ובתחתיתו הכיתוב "ישראל". מעמדו המשפטי והמדיני של סמל מדינת ישראל על פי החוק, נקבע בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, תש"ט-1949, שהתקבל ביום 24 במאי 1949 ובשנת 2018 ניתן לו מעמד חוקתי ב.
גרסאות.
יש שתי גרסאות עיקריות של הסמל: באחת מופיעים המנורה, ענפי הזית והמילה "ישראל" בצבע זהוב על רקע כחול עמוק, ובאחרת הם מופיעים בצבע לבן או אפרפר-כסוף על רקע כחול. הגרסה הראשונה משמשת בדרך-כלל כשסמל המדינה מוצג כשלעצמו, בעוד הגרסה השנייה משמשת בנס הנשיא או כשהסמל מופיע על-גבי דגלונים. על-גבי מסמכים מוצג הסמל לעיתים קרובות בשחור-לבן (המנורה ויתר האלמנטים לבנים על רקע שחור), ובמוסדות שונים מוצג הסמל כתבליט, בלי הבדל משמעותי בין צבע האלמנטים לצבע הרקע.
בחירת עיצוב הסמל.
עיצבו את הסמל האחים גבריאל ומקסים שמיר, והוא נבחר מבין הצעות רבות שהוגשו לוועדת הסמל והדגל שהקימה מועצת המדינה הזמנית. הוועדה פרסמה מכרז ובו קראה לתושבי המדינה להציע הצעות לסמל המדינה. במכרז פורטו המלצות לגבי האלמנטים שייכללו בסמל, אולם הוועדה התחייבה לדון בכל הצעה שתוגש. מאות הצעות הוגשו לוועדה, ובתהליך ארוך נבחרו שלוש הצעות. אלה הובאו בפני מועצת המדינה הזמנית. המועצה החליטה לבחור בהצעה שהגישו האחים שמיר, ביום י"א בשבט ה'תש"ט, 10 בפברואר 1949.
לוועדה פנו 164 אנשים שהגישו 450 הצעות. שלוש הצעות נבחרו ועלו לדיון: הצעתם של אוטה וליש ווינד סטרוסקי, הצעתם של איתמר דוד ושכטר, והצעתם של האחים שמיר. הצעתם של וליש וסטרוסקי כללה מגן מחולק לשניים - בחלק הגדול התחתון מופיעה מנורת שבעת הקנים בעיצוב הדומה לתבליט על שער טיטוס ברומא, ובחלק העליון מופיעים שבעת הכוכבים מהצעתו של הרצל לדגל. הצעתם של דוד ושכטר התבססה על הפסיפס של בית הכנסת העתיק שלום על ישראל ביריחו. בפסיפס מופיעה מנורת שבעת הקנים ניצבת על שלוש רגליים (ולא על בסיס רחב כמו בשער טיטוס, ראו להלן), משני עבריה שופר ולולב ומתחתיה הכתובת "שלום על ישראל" (על-פי מזמור קכ"ה בתהילים). בהצעתם של דוד ושכטר המנורה מופיעה בעיצוב דומה לזה שבפסיפס בית הכנסת ביריחו, שבעת הכוכבים של הרצל מקיפים אותה משלושה עברים, ומתחתיה מופיעים ענף זית, אתרוג, לולב, שופר, והמוטו: "שלום על ישראל". הצעתם המקורית של האחים שמיר כללה מגן שבמרכזו מנורת שבעת הקנים בעיצוב סכמטי מודרני. בהצעתם, שבעת הכוכבים של הרצל מסודרים מעל המנורה בשורה, ומשני עבריה ענפי זית.
ייתכן שמעצבי הסמל, האחים שמיר, הושפעו מקטע בנבואת הנביא זכריה שבה מראה המלאך לנביא "מנורת זהב כולה וגֻלּה על ראשה ושבעה נרותיה עליה... ושנים זיתים עליה אחד מימין הגֻלּה ואחד על שמאלה". האחים שמיר עצמם לא הזכירו את הקטע מספר זכריה כהשראה לעיצוב, אף על-פי שהסבירו בפירוט את עבודתם בריאיון שנתנו לעיתון מעריב ב-18 בפברואר 1949. לפיכך, אין לדעת אם מדובר בצירוף מקרים, או בדמיון מכוון.
הוועדה החליטה כי הצעתם של האחים שמיר תשמש בסיס לסמל המדינה, אולם דרשו לערוך בה שינויים. לדברי האחים שמיר, הם עצמם רצו במנורה בעיצוב מודרני, אולם העיצוב הזה לא נראה הולם בעיני חברי הוועדה, ובהם בבה אידלסון שעמדה בראשה, והם העדיפו את העיצוב המופיע בתבליט שער טיטוס. התבליט מתאר תהלוכה של עבדים וחיילים השבים לרומא לאחר ניצחון הרומאים על היהודים במרד הגדול והחרבת בית המקדש השני בירושלים בשנת 70 לספירה. השימוש בתבליט הרומי נועד לסמל את חזרת המנורה למקומה המקורי. השימוש בענפי זית מצא חן בעיני חברי הוועדה, והועדף על פני השימוש בסמלי הלולב, האתרוג והשופר, שכן הם ביקשו להימנע משימוש בסמלים בעלי אופי דתי מובהק. הוספת ענפי הזית כסמל לשלום נראתה עדיפה על-פני השימוש במוטו "שלום על ישראל", אולם בכל זאת, ביקשה הוועדה להוסיף את השם "ישראל" בעברית מתחת למנורה. שבעת הכוכבים של הרצל הושמטו בסופו של דבר מהעיצוב הסופי.
השיר הנפוץ המוקדש לסמל המדינה "מנורה וענפי זית" שחיבר רפאל ספורטה מסתיים במילים .
כרסום במעמד הסמל.
בעשור השישי של המדינה (1998–2008), חל מפנה הדרגתי בשימוש בסמל המדינה. שרים אחדים החליטו לאמץ להם סמל פרטי: שר הביטחון, שר החוץ, שר התחבורה, שר הכלכלה, שרת התרבות, שר החקלאות ועוד. את הסמלים הפרטיים מציבים שרים אלה בראש אתרי האינטרנט שלהם, במודעות פרסומת בעיתונות ובפרסומים אחרים. גם ברובד היותר נמוך – באגפים של משרדי ממשלה ורשויות ממשלתיות – חל כרסום בשימוש סמל המדינה. פקידים העומדים בראשות יחידות אלו מזמינים עיצוב סמלים משלהם ומפיצים אותם באמצעות לשכת הפרסום הממשלתית.
תהליך זה הגיע לשיאו באוקטובר 2013: יו"ר הכנסת, שסמלה היה סמל המדינה מאז האספה המכוננת ב-1949, הכריז על תחרות לעיצוב "לוגו חדש לכנסת".
החלטתו עוררה מחאה ולמעלה מ-13,000 איש הצטרפו לעצומה מטעם המועצה לקידום ערכי המורשת הישראלית. אחת מתוצאות הלואי של המחאה הציבורית הייתה שחלק ממשרדי הממשלה הנ"ל החליטו להחזיר את סמל המדינה לאתרי האינטרנט שלהם.
חיזוק מעמד הסמל.
ב-19 ביולי 2018 אשרה הכנסת . סעיף 2 מוקדש לסמלי המדינה – הדגל, הסמל וההמנון - שקיבלו גושפנקה רשמית בראשית המדינה בחוקים רגילים ועתה קיבלו מעמד של חוק יסוד. בתיאור המילולי של סמל המדינה נשמט אחד מארבעת מרכיביו – המגן (הראלד), שמבטא ריבונות בסמלי מדינות רבות ברחבי העולם.
פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן
פביאן גוטליב תדאוס פון בלינגסהאוזן (בגרמנית: Fabian Gottlieb Thaddeus von Bellingshausen ;20 בספטמבר 1778 - 13 בינואר 1852) היה אדמירל ב של האימפריה הרוסית. הוא פיקד על מסע החקר הרוסי השני סביב כדור הארץ. במסע זה גילתה המשלחת את יבשת אנטארקטיקה.
בלינגסהאוזן נולד למשפחה גרמנית בלטית שהתגוררה באזור שכיום הוא חלק מאסטוניה ואז היה חלק מהאימפריה הרוסית. הוא התנדב כצוער לצי הרוסי הקיסרי בגיל 10 וסיים את לימודיו באקדמיה הימית של קרונשטאדט בגיל 18.
כאשר אישר הקיסר אלכסנדר הראשון את המסע לאזור הקוטב הדרומי ב-1819, בחרו הרשויות בבלינגסהאוזן להובילו. המסע יצא מפורטסמות' שבאנגליה ב-5 בספטמבר 1819 עם שתי ספינות, הווסטוק בת 600 טון והמירניי בת 530 טון.
ב-26 בינואר 1820 עבר המסע את החוג האנטארקטי, וב-28 בינואר 1820 גילו את היבשת אנטארקטיקה.
הנצחה.
הר בלינגסהאוזן שבהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה, נקרא על שמו.
ג'אקומו דל דוקה