בסוף 2011 בחרה הוועדה המחוזית בישיבתה ב-12 בדצמבר 2011, בה נכח גם גלעד ארדן השר להגנת הסביבה, להתעלם מתוצאותיו של הסקר שהזמינה בעצמה, ולהמשיך בקידום התוכנית. הוועדה קבעה כי הסתבר לה שכל החלופות שנבחנו (בהוראתה) אינן ישימות מבחינת סטטוטורית - זולת זו המקורית. זאת משום שתמ"א 35 הגדירה את תמנע כולה כ"מכלול נופי", קטגוריה המונעת פיתוח אינטנסיבי. עמק ססגון נמצא מתאים, משום שתוכנית המתאר הארצית אינה חלה עליו (מתחם המלונות אושר בטרם נכנסה תמ"א 35 לתוקף).
במהלך 2013, הגיש יזם הפרויקט תביעה אזרחית כנגד המדינה, בטענה כי התרשלותה בעת אישור תוכניתו גרמה לו לנזק בסך 15 מיליון ש"ח. בתגובה לתביעה, הודיעה הפרקליטות לבית המשפט כי יש להטיל את האחריות על "אדם טבע ודין" ועל פעילי הסביבה אשר הגישו את העתירה, שבגינה נגרמו העיכובים בפרויקט. בפנייתה ליועץ המשפטי לממשלה, טענה אדם טבע ודין כי מהלך זה של הפרקליטות מהווה פגיעה חמורה בזכות הגישה לערכאות ובשלטון החוק. בעקבות זאת, חזרה בה הפרקליטות, והודיעה לבית המשפט על הסרת התביעה כנגד "אדם טבע ודין".
בפברואר 2014, הנחתה הוועדה את היזם לתקן את התוכנית באופן המצמצם את זכויות הבניה (עיקרי ושירות) עד 24,000 מ"ר תוך צמצום הפריסה המלונאית אל האונה הצפון מזרחית של העמק. בסתיו 2016 אושר המיזם בשנית בוועדה המחוזית, אך שלושה מחברי הוועדה הגישו ערר למועצה הארצית. במסגרת הדיון הציג המשרד להגנת הסביבה מסמך מפורט המתווה אלטרנטיבה קרקעית להקמת מלון – בסמוך למבואת פארק תמנע. "חלופת המבואה", שדורגה במקום הראשון במסמך חב' אתוס וכן במסמך שהכין פרופ' אלון טל ב-2009, מחייבת גריעה של שטח מתוך שמורת הטבע בשולי הר תמנע. כדי להקל על מהלך שכזה ולהדגיש את היתכנותו, חתמו ארגוני הסביבה בערבה ובישראל על התחייבות מראש שלא להגיש התנגדויות לתוכנית מלונאות במיקום זה. משרד התיירות והיזמים דחו את היוזמה.
בעוד המערכת התכנונית מתמודדת עם המצב הסבוך, היה נראה כי המסלול הפוליטי-ציבורי עשוי להביא לפתרון שישביע את רצון הצדדים בקונפליקט. בראשית 2016 פורסם כי הושג הסכם לפיצויו של היזם תמורת ויתור על הפרויקט במיקומו המקורי ("מתווה גבאי-עטר"). המימון למהלך זה היה אמור להגיע מהקרן הקיימת לישראל, במסגרת הסכומים שהארגון מעביר למשרד להגנת הסביבה לצורך "פרויקטים לאומיים סביבתיים". משרד התיירות הצליח לבלום את המהלך, בטענה שאין זה ראוי שמשרד ממשלתי אחד ינסה לבטל מיזם שמשרד ממשלתי אחר מקדם במשך שנים.
700 מתושבי חבל אילות (המהווים כמחצית ממשתתפי הבחירות במועצה זו) חתמו בנובמבר 2016 על מכתב לשר התיירות, יריב לוין, בדרישה שיסיר את התנגדותו לפתרון מוסכם בפרשה – ויבטיח את ההגנה על עמק ססגון הנמצא בצפון בקעת תמנע.
בנובמבר 2018, בעקבות עתירת "אדם טבע ודין", בוטל המענק הממשלתי בסך 72 מיליון ש"ח מטעם משרד התיירות, אשר הובטח ליזם הפרויקט בשנת 2008.
בדצמבר 2019 אישרה המועצה הארצית פה אחד תוכנית שבמסגרתה אמור האזור להיות מוכרז כשמורת טבע - בעוד שהמלונות המתוכננים יועתקו למבואת פארק תמנע. התוכנית מותנית בגריעת שטחי שמורה בשולי הר תמנע ובאישור סופי של המהלך בממשלה.
ציונים לשבח ואזכורים בתרבות.
באפריל 2008 יצא שירו של יאיר דלאל בשם נפגש בעמק ססגון, בשיר משתתפים גם קובי אוז, סי היימן, אריאל הורוביץ, דן תורן, דודי לוי, גלעד ויטל ועוד.
ב-2011 קיבל מטה המאבק להצלת עמק ססגון, את פרס הגלובוס הירוק הניתן על ידי חיים וסביבה" - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל, הכולל כ-130 ארגונים.
המאבק על עמק ססגון תועד על ידי הצלם והבמאי יובל פן. הסרט הופק בסיוע יס דוקו.
אשכול של הומור (ספר)
אשכול של הומור הוא ספר הומוריסטי שראה אור ב-1989 ונכתב על ידי עפרה נבו-אשכול, בתו של ראש ממשלת ישראל השלישי לוי אשכול. את הספר הוציאה לאור הוצאת ידיעות ספרים.
בספר זה נבו-אשכול ליקטה קטעים ואמירות הומוריסטיות שנאמרו על ידי אביה.
רקע.
תפקידיו השונים שמילא אביה, החל מחבר מפקדת ההגנה וסגן שר הביטחון עד לשר החקלאות וראש הממשלה, משמשים כרקע לספר זה, שעניינו הוא חוש ההומור שלו, שליווה את עלילותיו ופועלו. עפרה נבו-אשכול, כותבת הספר, טוענת כי לה אביה "הוריש" את העניין בהומור. מתוך רצונה של נבו-אשכול לשמר ולהחיות את חוש ההומור של אביה, נכתב הספר.
בכתיבת הספר קיוותה נבו-אשכול לתת זווית ראייה אחרת על אשכול, שתדמיתו טרם שוקמה מהתפיסה הציבורית שדבקה בו ערב מלחמת ששת הימים וראתה בו אדם הססן.
שנות השישים של המאה התשע עשרה
בלע
עמיר כחולי
עמיר כחולי (נולד ב-23 באפריל 1955), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל בריצות ל-100 מטר (1971, 1972, 1974 ו-1975), ל-200 מטר (1972 ו-1975) ול-400 מטר (1975) ושיאן ישראל בריצת ל-100 מטר ול-200 מטר.
ביוגרפיה.
כחולי למד בבית ספר רביבים ובתיכון קוגל בחולון. הוא התאמן בהפועל רמת גן בהדרכתו של דוד קושניר.
בתחרות שנערכה בפתח תקווה ב-23 במאי 1970 קבע כחולי בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 6.9 שניות (מדידה ידנית), השיא עדיין קיים, נכון ל-2017.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1971 זכה כחולי ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, לפני דוד קניג מאס"א תל אביב (11.1 שניות), מיכאלידיס מיוון (11.1 שניות) ומשה פרידמן מהפועל עמק חפר (11.2 שניות). מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.7 שניות, אחרי דוד קניג (22.4 שניות) ולפני דן קמפל ממכבי תל אביב (23.1 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.69 מטר, אחרי גדעון רייס מהפועל גבעת ברנר (7.03 מטר) ולפני ישי ויתקין מהפעול העמקים (6.68 מטר).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה כחולי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.3 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973, זכה כחולי במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי 1974 זכה כחולי במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, לפני ערן וקסלר חברו לקבוצה (11.01 שניות) ומאיר קופלר ממכבי תל אביב (11.1 שניות).
בכינוס הפועל ה-10 שנערך במאי 1975 סיים כחולי במקום רביעי בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.86 שניות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי הוא זכה ב-3 מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות, לפני מאיר קופלר (11.0 שניות) וישראל לייבוביץ' (11.2 שניות), בריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.1 שניות, לפני יובל אור (49.9 שניות) ודני לוי (50.0 שניות).
Jaguar XJS
Jaguar xk120
מכונית לנדולט
יגואר xk120
קארמאן גיאה
חוק רכישת מקרקעין
יז'י בלוהלבק
פיאט Barchetta
פודי סיישל
פודי סיישל (שם מדעי: "Foudia sechellarum") הוא מין של ציפור קטנה ממשפחת האורגיים החיה באיים של סיישל שבאוקיינוס ההודי. הם חיים בעיקר ביערות שעל האיים אך גם במטעי קוקוס או בגינות.
אורכה של הציפור 12.5 ס"מ והזכר בעל נוצות פנים צהובות עזות. הנקבות בעלות נוצות בצבע ירוק-זית ומקור שחור. ציפורים אלה ניזונים מחרקים שונים כמו צרצרים, חיפושיות ונמלים וגם מעכבישים ומגוונים בפירות, צוף וזרעים. ואולם ציפורים שמצויות לאורך החופים המלאים בעופות ימיים מקננים (בעיקר מיני שחפיות) מגוונים בביציהם הפגיעות.
שחפיות
שממית רחבת-זנב
שממית רחבת-זנב או שממית זנב-העלה (שם מדעי: "Uroplatus"), הוא סוג לטאות ממשפחת השממיתיים האנדמית למדגסקר.
מאפיינים.
אורכן של שממיות אלה 10-30 ס"מ כשמבנה גופן מותאם להסוואה מורכבת. צבע רוב השממיות חום כהה עם עיטורים על גופן, המזכירים בקיעים בגזעי עצים ולעיתים יש להן עיטורים דמויי חזזית שעל העץ. הכפות גדולות ביותר נדבקות לעץ והעיניים בעלות עיטור חום הנראה כענף. הזנב רחב ומזכיר עלה ומכאן השם.
השממיות הן פעילות לילה הצדות חרקים קטנים ויצורים דומים, תוך שימוש בהסוואתן. לשממיות עיניים ענקיות העוזרות להתמצא בחשכה. הן חיות בעיקר על ענפי העצים בג'ונגלים של מדגסקר.
חלק מהשממיות הן חיות מחמד בבתים רבים.
שממית זנב-העלה
שממית זנב העלה
שממית רחבת זנב
בכור נסים
בת-עדן אדומה
בת-עדן אדומה (שם מדעי: "Paradisaea rubra") הוא מין של ציפור מהסוג בת-עדן שבמשפחת העדניים.
אורכה של הציפור עד 72 ס"מ אצל הזכרים והם בעלי נוצות ראוותניות בצבע אדום, בטן חומה-כהה וחזה וצוואר צהובים. הראש ירוק, אזור העיניים שחור והמקור צהוב. הרגליים שחורות והזנב אדום וארוך עם 2 גדילים שחורים המתנופפים מצידיו. הנקבות צהובות-חומות ויותר קטנות מהזכרים.
הזכרים פעילים ביערות ברחבי אינדונזיה ומרשימים את הנקבות בעמדות על העצים, סביבם מתקהלים קבוצת עדניים. כל אחד מקפץ סביב הנקבות ומרשים אותם עד שהיא בוחרת אחד.
הם פעילים בסביבות החופפות לעדני וילסון. ייתכן שקיימים זיווגים בין שני המינים כמו אצל כמה מהעדניים.
עולם מופלא 2