בשנת 2012 חיו בעיירה 3603 תושבים. בינואר 2019 נרשמו 3506 תושבים
יהודי ליבוכוביצה.
נוכחות היהודים בעיירה מוזכרת לראשונה בשנת 1538במכתב רשמי של יאן השלישי מהאזמבורק שנשלח לנתין היהודי שלו, יעקב מליבוכוביצה.
עם זאת משערים שהיהודים חיו כאן עוד קודם לכן, החל מן המחצית השנייה של המאה ה-15. תיעוד מהימן על הקהילה היהודית קיים משנת 1583. בית הכנסת הוזכר לראשונה בשנת 1651.
אחרי מלחמת שלושים השנים, בשנת 1654 חיו בעיירה שנים עשר יהודים. במאה ה-17 במקביל לצמיחת אוכלוסיית העיר, בשנת 1724 חיו בעיירה 35 משפחות יהודיות. בשנת 1880 הגיעו היהודים למספר השיא של 228 נפשות. בהמשך בנסיבות האמנציפציה האזרחית והכלכלית רבים מהיהודים היגרו לערים גדולות יותר לצורך שיפו תנאי החיים והפרנסה.
בסביבות שנת 1900 124 תושבים הצהירו על דת יהודית ומאוחר יותר בימי הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה בשנות ה-1930 חיו בעיירה 48 תושבים בני הדת היהודית.
רוב היהודים נספו במחנות הריכוז הנאציים. אחרי מלחמת העולם השנייה לא חודשו חיים יהודיים במקום.
נשאר בית עלמין יהודי, בית גדול מהרובע היהודי, שבו פעלו בית ספר, איטליז כשר ורשות ניהולית.
אנדרטה מזכירה את בית הכנסת שנהרס בסביבות 1980 ומקווה.
אישים.
בליבוכוביצה נולד בימי השלטון ההבסבורגי האנטומיסט, הפיזיולוג והממציא יאן אוונגליסטה פורקינייה (1869-1787), אחת הדמויות החשובות של המדע במאה ה-19
ושל המדע האירופי, כמו כן הסופר והעיתונאי יוסף קופטה (1962-1894). מקרב בני הקהילה היהודית קמו המחנך אברהם לדרר (1916-1827) שפעל בהונגריה, הרוקח מקס פאנטה (1925-1858) ואשת התרבות ברטה פאנטה (1918-1865) שניהלה סלון ספרותי בפראג.
אתרים חשובים ואטרקציות תירותיות.
הבניין המפורסם ביותר של היישוב, מורשת תרבות של צ'כיה. נבנה בסוף המאה ה-17 בסגנון בארוקי מוקדם לפי תוכנית האדריכל אנטוניו דלה פורטו מטיצ'ינו על בסיס מבנה קודם מתקופת הרנסאנס שהוקם על ידי הרוזנים לובקוביץ. פרט לאגף המזרחי שנשרף בהתחלת המאה ה-20, עדיין שומר הארמון את מראהו הבארוקי המוקדם.
הארמון כולל אולם גדול לאירוח ("אולם סטורנוס") ותערוכה קבועה על האנטומיסט והפיזולוג יאן אוונגליסטה פורקיניה שנולד ביישוב. אביו של המדען היה אב הבית של הארמון.
סמוך לארמון נמצא גן צרפתי שתוכנן על ידי אנטוניו דלה פורטה, ומצויד באולם גם כן בסגנון בארוק, וכן גן אנגלי.
- חורבות טירה גותית על פסגת גבעת ("הר") האזנבורג, בצ'כית האזמבורק, נמצאת בגובה של 429 מ'. הגבעה נמצאת על יד הכפר קלאפי, 3,5 ק"מ צפונית-מערבית מהעיר ליבוכוביצה.
במאה ה-18 על יד הארמון הוקמה גלריית ששה פסלים, סמוך לאפיק הנהר אוהז'ה, בדרך לעיר. במאה ה-20 נערכו עבודות ניקוז והועברה הדרך לעיר למקום אחר. הפסלים נותרו במקום ועברו שיפוצים הדרגתיים.
נהרס על ידי השיטפון משנת 1929. הפסל שוקם על ידי הפסל האקדמיסטי קארל זנטנר מיוזמת הכומר וצלב אופלט.
אפל מבט מסביב
אפל מבט מסביב (באנגלית: "Apple Look Around") הוא שירות של חברת אפל, המאפשר למשתמש לצפות בתצוגת תמונה פנורמית של רחובות ערים ברחבי העולם ולעיין במידע על עסקים ואתרים שנמצאים באותם רחובות. השירות הוכרז לראשונה ב-5 ביוני 2019 בכנס המפתחים העולמי של אפל וזמין לשימוש מ-19 בספטמבר 2020 ביישום המפות של חברת אפל במערכות ההפעלה iOS ,MacOS ו-IPadOS.
רקע כללי.
יצירת מאגר התמונות, בדומה לשירות גוגל תצוגת רחוב, מתבצעת על ידי כלי רכב הנוסעים ברחובות הערים המיועדות למיפוי. בגגות כלי הרכב ישנן מצלמות מיוחדות המצלמות תמונות פנורמה ב-360 מעלות וחיישני לידאר המאפשרים למפות בתלת מימד כל עצם המופיע בתמונה.
נכון ל-16 בנובמבר 2020 השירות מכסה כחמש עשרה ערים בארצות הברית ועוד כשש ערים ביפן, בריטניה ואירלנד. באתר שהעלתה החברה ניתן לראות גם באילו מדינות ואזורים היא מתכננת ליצור תצוגת רחוב ואת זמני המעבר הכלליים של רכבי המיפוי.
אפל מצהירה כי היא תשמור על פרטיות המצולמים ותצנזר פנים ולוחיות רישוי שיופיעו בשירות. כמו כן, החברה מאפשרת לפנות אליה ולבקש לצנזר תמונות של בתים פרטיים.
ערים ואתרים בישראל.
לפי החברה, מאוקטובר 2020 ועד מרץ 2021 רכבי המיפוי עברו באזורים הבאים במדינת ישראל:
דנדרובטיס כחול
דנדרובטיס כחול (שם מדעי: Dendrobates tinctorius) הוא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים החיה ביערות האמזונאס שבברזיל, ונצואלה ובשילד גויאנה בגיאנה, סורינאם וגינאה הצרפתית והיא אחת הצפרדעים הגדולות במשפחתה.
הדנדרובטיס יכול להגיע לאורך 7 סנטימטרים, אך נפוץ יותר באורך 5.5 סנטימטרים כאשר הנקבות יותר גדולות מהזכרים, אף שיש לזכרים כפות רחבות יותר. צפרדעים אלה הם שוכני עצים החיים בין הענפים והצמחייה הלחה והם מטילים ביצים בתוך ברומליים שהם מוצאים. צבעם מגוון בין כחול, כחול בהיר וסגול עד שחור-צהבהב והגוף מנומר בכתמים כהים המשמשים צבעי אזהרה לטורפים מאחר שהם רעילים מאוד. בשבי ישנם מוטציות בגוונים נוספים.
רעל.
הרעל של צפרדע זו חזק מאוד ומורכב מאלופומיליוטוקסין (Allopumiliotoxin) מסוג Pumiliotoxin ומבאטריקוטוקסין (Batrachotoxin), אשר פוגעים בתאי העצבים וגורמים לשיתוקים חזקים ולעיתים גם למוות. עם זאת הרעל לא חזק כמו של צפרדע חץ זהובה ולעיתים הטורפים המורעלים לומדים להיזהר מהצפרדע לאחר היתקלות בודדת.
שבטי אינדיאנים החיים באמזונאס הורגים את הצפרדע ומושחים את הרעל מעורה על חיצים. כאשר הם יוצאים לצוד ביער הם מצוידים בנשק קטלני היכול לשתק יצורים קטנים עד בינוניים תוך שניות ספורות.
ציפורה הלר
ציפורה הלר (נולדה ב-20 בספטמבר 1925) היא משוררת שנולדה בצפת וחיה בתל אביב-יפו.
באפריל 2022 הוציאה לאור את ספרה "ובכל זאת מתלקח האור", המסכם שמונה עשורי כתיבת שירה.
תחילת דרכה.
הלר היא דור חמישי בצפת, בתם של הרב אברהם זיידה הלר ופרידה לבית ברז"ל, נצר לרב שמואל הלר, מנהיג צפת במחצית השנייה של המאה ה-19. גדלה בבית דתי-לאומי. חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. למדה בצפת ב"בית הספר המזרחי" ובתיכון העירוני. כן למדה באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 מדעי היהדות ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטה העברית בירושלים אצל פרופסור גדליה אלון ופרופסור משה שוובה.
לאחר מלחמת העצמאות הגיעה להרצאותיו ב של חתן פרס ישראל, פרופסור שמעון הלקין, שהמליץ ליצחק למדן על פרסום שיריה בירחון "גליונות". לאחר מכן פרסמה משיריה בביטאון אגודת הסופרים "מאזנים", בעיתון ידיעות אחרונות, ובכתבי עת נוספים. כמו כן, בהמלצת אברהם שלונסקי, שיריה הודפסו בביטאון "על המשמר".
המשך דרכה כמשוררת.
ספרה הראשון "שירי מדבר ונחש" הופיע בהוצאת מחברות לספרות בשנת 1965 בעריכתו של ישראל זמורה, וזכה לביקורות תומכות בעיתונות ובקרב אוהבי השירה בישראל.
הלר עבדה במשרד מבקר המדינה בירושלים ואחר כך בתל אביב כמנהלת ביקורת ראשית עד שנת 1975, ופרשה לגמלאות.
ספרה השני "צפת עיר ההר והאור" (בשם צפורה הלר-אלאור) שהופיע בהוצאת טרקלין בשנת 1983, בסיוע קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ועיריית צפת, לא זכה לביקורות כלשהן ולהתייחסות קהילת השירה הישראלית.
עשייתה וחייה המאוחרים.
בשנת 1975 החלה במסע לימודי המדיטציה טרנסצנדנטלית מחוץ לישראל וחזרה לישראל כמורה. אחר כך יצאה להשתלמות מיוחדת בשווייץ תוך דיאלוג עם מהרישי מהש יוגי על הקורס שהורתה בשם "מדע האינטליגנציה היצירתית".
התהודה האפסית לספר שיריה השני הובילה אותה להחליט שלא לפרסם יותר משיריה החדשים, ולהמשיך בשגרת חייה בתל אביב-יפו.
בדצמבר 2006 העניק לה הוועד המנהל של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל את תעודת יקירת קסת הזהב "כמי שהגיעה לגבורות ותרמה לבניין הספרות העברית ולהעשרת השפה העברית".
בשנים 2020-2021 הייתה עדה מרכזית בסרטו של רנן שור, בן אחותה, "בלוז לרב הלר", על אביה הרב אברהם זיידה הלר.
במהלך הצילומים מעדה הלר ברחוב מול דירתה במרכז תל אביב. היא הזעיקה את אחיינה רנן שור לחדר המיון בבית חולים איכילוב, והפקידה בידיו מפתח לדירתה. שור וצוותו מיינו את אלפי השירים שמצאו בדירתה.
במהלך תקופת מגפת הקורונה בישראל החליטה הלר לערוך את מיטב שיריה בשמונה עשורי כתיבה ולהוצאתם המיידית, בהוצאת שור – הלר.
באפריל 2022, בבית ההורים פאלאס דיור מוגן, הושק ספר שיריה "ובכל זאת מתלקח האור", בעריכת עליזה ציגלר ורנן שור. הספר כולל ממואר של הלר על פגישה עם המשוררת לאה גולדברג; מכתבים ששלחו אליה שמואל יוסף עגנון, אברהם שלונסקי ולאה גולדברג; פתח דבר של נורית זרחי, ואחרית דבר של פרופסור אריאל הירשפלד, המעמיד אותה בשורה אחת עם המשוררים הנודעים של תקופתה.
מתוך גב הספר:
"האם ייתכן שבתוך כל הזרמים שהשירה נשטפת בהם יקום משורר שהוא אי בפני עצמו? הפגישה עם שיריה של ציפורה הלר מוכיחה שאכן כן הוא". נורית זרחי
"לצפורה הלר קול משלה; קול אינטימי, קאמרי, כמעט חרישי לעיתים, אבל הוא ייחודי לגמרי, אינו דומה לשירת בני דורה הנודעים (חיים גורי, יהודה עמיחי) ואינו שותף לחוויית השייכות של בני דורה למסע ההירואי של דורם." אריאל הירשפלד
שירים בכתב ידה, ראיון וידאו שערך עמה יחזקאל המאירי וחליפת מכתבים בינה לבין אביה אברהם זיידה הלר נמצאים במוזיאון בית המאירי בצפת.
רבבות שיריה, התכתבויותיה ותִּעוּדָהּ מאז שנת 2020 נמצאים בארכיון רנן שור בת"א.
משפחתה.
אחיותיה הן:
הכיפות הסרוגות
ג'ון רודניצקי