קהיליה מרכז-אפריקנית
הילה ניסימוב
דגל מדינת ישראל
המנון קוריאה הצפונית
אאגוקגה הוא שם ההמנון הלאומי של צפון קוריאה. הוא גם מכונה "תנו לבוקר להאיר" על פי הבית הראשון.
לפני שנוסדה קוריאה הצפונית היה לחלק הצפוני של קוריאה המנון זהה לזה של הדרום. קוריאה הצפונית אימצה לחיקה את ההמנון החדש בשנת 1947. המילים נכתבו על ידי פאק סייונג והמנגינה הולחנה על ידי קים וונגיון.
יבלת
כפתור אדום (שיר)
קרינת בתא
האיים הקומוריים
בריסטול פייטר
בריסטול פייטר (אנגלית: Bristol Fighter) היא מכונית-על אקסקלוסיבית בריטית המיוצרת במספרים מזעריים על ידי יצרנית הרכב חברת בריסטול מאז שנת 2004.
מבנה הקופה בעל דלתות הכנף עוצב על ידי מקס בוקסטורם ומקנה למכונית את היכולת להגיע למהירות מרבית של 337 קילומטר לשעה. בבריסטול פייטר הבסיסית מותקן מנוע V-10 בנפח שמונה ליטרים המבוסס על מנוע משודרג של דודג' וייפר שהספקו 525 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה. בנוסף לדגם הבסיסי, מייצרת בריסטול את הפייטר S, דגם משופר של הפייטר הבסיסית בו המנוע הוא בעל 612 כוחות סוס. תיבת ההילוכים מגיעה בשתי תצורות שונות לבחירת הלקוח. שישה הילוכים ידנית או ארבעה הילוכים אוטומטית. המכונית מאיצה מ-0 ל-60 מייל לשעה (כ-97 קילומטר לשעה) ב-4 שניות. משקל המכונית הוא 1,475 קילוגרם.
מחיר המכונית היה בשנת 2005 229,125 לירות שטרלינג או 256,150 עבור הפייטר S.
פייטר T.
בשנת 2006 הכריזה בריסטול על יצור פייטר-T, גרסה משודרגת לפייטר-S. הפייטר-T היא בעלת מנוע V10 מוגדש טורבו המסוגל להפיק 1,012 כוח סוס. היצרן טוען כי מהירותה המרבית היא "מעל ל-430 קמ"ש" אולם היא מוגבלת אלקטרונית ל-362 קילומטר לשעה. הפייטר-T הראשונה נמסרה בספטמבר 2007. הספק מנועה היה גבוה מהבוגאטי ויירון שהחזיקה בשיא של 1,001 כוח סוס מ-2005, אך נמוך מהספק המנוע של ה"שלבי סופר-קאר איירו TT" האמריקנית, שהספקה בשנת 2007 עמד על 1,182 כוח סוס, והיא אף החזיקה בשיא המהירות למכוניות סדרתיות (נמדדו 412 קמ"ש רשמית על ידי גינס ב-2007. ב-2010 השיא חזר לגרסה משופרת של הויירון).
נחל זוויתן
נַחַל זָוִיתָן (בערבית: ואדי זוואתין) הוא נחל איתן באזור רמת הגולן שאורכו כ־26 ק"מ. הנחל ניזון ממעיינות קטנים שזורמים לאפיקו בחלקו העליון ומתחיל ברכס בשנית באוכף שבין הר חוזק לבין הר קורטם. לכל אורכו מפלים קטנים ובריכות מים. מבריכת מים בראש מפל הזוויתן, בריכה שבה משושים גדולים. הנחל נשפך בסופו לנחל משושים.
בראשית המסלול המטויל שתי בריכות ענק בגובה של כ-8 מטר שתיהן, ולאחר כמה מאות מטרים נופלים מימי הזוויתן מגובה של כ־25 מטרים לבריכת מים נוספת עמוקה יותר. לאחר מכן מתחתר הנחל בקניון עמוק, הקרוי "הנקיק השחור" ובו חובבי הסנפלינג גולשים. בתחתיתו ממשיך הנחל עם מספר בריכות עד לחיבורו עם נחל משושים, בחלקו האחרון והמתון יותר של הנחל ישנו מעיין שכבה הקרוי "עין נטף" על שם שמימיו מטפטפים ויורדים בצורת חצי גורן, ומהם נשרכות שערות שולמית ועוד.
המצולעים האופייניים נוצרו תוך כדי התקררות זרמי לבה לאחר התפרצות געשית. צורת המצולע המשוכלל מתקבלת כאשר פני הלבה מתקררים ומתכווצים, לעומת פנים הלבה אשר עודו לוהט ומוסיף לנוע. הבדלי הטמפרטורה בין החלק החיצוני והפנימי של הלבה גורמים לסידוק המעטה החיצוני. בהמשך, מהתפתחות סידוק זה נוצרת צורת המצולעים המשוכללים הנחשפים בערוצי הנחלים. גובה העמודים מגיע לכ־5 מטרים, כאשר רובם בעלי חמש, שש, ולעיתים אף שבע צלעות. קוטרו של כל עמוד בין 30 ל־40 ס"מ.
במדרונות נחל זוויתן צומחים אלון תבור, אלה אטלנטית, אשחר רחב עלים, דנדנה רפואית, הרדוף הנחלים, חשפונית עדינה, לבנה רפואי, עבקנה שכיח, שיח אברהם, שערות שולמית, שקד קטן-עלים, שרכרך ריחני ותאנה.
בסמוך לאפיק הנחל אותרו שרידים רבים של בתי כנסת מתקופת התלמוד, בין היתר בחורבת זוויתן, בחורבת זמימרה, בחורבת עסליה ובחורבת קצביה.
ינישים
הינישים (בגרמנית: Jenische, בלוקסמבורגית: Jéinechen, באנגלית: Yenish, בצרפתית: Yéniche, ברומנית: Ienişi), המכונים גם גַבּוֹרים (Gabori) או צוענים לבנים הם קבוצה אתנית אירופאית של נוודים נוצרים החיים בארצות אירופאיות שונות.
הינישים נחשבים לצוענים ונבדלים מהם בגוון עורם הבהיר יותר. מוצא הינישים לא ידוע, אך משערים שהוא אירופאי. הינישים עצמם מייחסים את מוצאם לקלטים. בשפת הינישים יש גם מספר מילים לקוחות מעברית ומיידיש ובנוסף לכך, לבושם דומה ללבוש היהודים החרדים, יש קבוצה השומרת שבת כיום המנוחה ויש המגדלים זקנים ופאות, לכן היו שהעלו את ההשערה שמוצאם מהסוחרים היהודים הנוודים, אך השערה זו אינה זוכה לתמיכה רבה. ההיסטוריונים מעלים את האפשרויות שמוצא הינישים בעריקים שווייצרים ממלחמת שלושים השנים (1618-1648) או ממלחמת האיכרים הגרמנית (1524-1526).
תפוצת הינישים.
בגרמניה חיים כ-200,000 ינישים, בעיקר בדרום מערב וכ-29,000 ממשיכים בחיי הנוודות בעזרת קרונות הנגררים על ידי מכוניות. בשווייץ חיים כ-50,000 ינישים ורק כ-3,500 ממשיכים בחיי הנוודות. בשווייץ הם הוכרו כמיעוט לאומי. באוסטריה חיים כ-35,000 ומתוכם רק 10% ממשיכים בחיי נוודות. בהונגריה יש 60,000 ובבלארוס 11,000, אך במדינות אלה לא ידועה החלוקה בין הנוודים למי שהתיישבו ישיבת קבע. בבלגיה נספרו בשנת 1990 7000 נוודים. בצרפת, הולנד ולוקסמבורג מספרם אינו ידוע. ברומניה יש כ-800,000 צוענים, אך אין נתונים על גודל הקבוצות השונות.
המנון קוריאה הדרומית
אאגוקגה הוא ההמנון הלאומי של קוריאה הדרומית, על אף שאין הוא מוכר ככזה מבחינה חוקית. משמעות השם היא "השיר הפטריוטי".
על פי הדעה הרווחת המילים נכתבו בשנת 1896 על ידי יון חיהו, פוליטיקאי או על ידי אן צ'אנג-הו, מחנך ומנהיג שדגל בחירות. במקור, מנגינת ההמנון הייתה שיר עם סקוטי בשם "אולד לנג סיין" שהגיע לקוריאה הדרומית על ידי מיסיונרים אמריקנים. בעת טקס ליסוד קוריאה הדרומית ב-15 באוגוסט 1948, בדיוק שלוש שנים לאחר השחרור מהשלטון היפני, הוחלפה המנגינה הסקוטית על ידי הסיום של קוריאה פנטסיה שהולחן בשנת 1935 על ידי אהן אאק-טאה. ההמנון החדש אומץ מאוחר יותר על ידי הנשיא סינגמן רי בשנת 1948.
בעיות זכויות יוצרים.
מאז מות המלחין אהן אאק-טאה בשנת 1965, זכויות היוצרים של המנגינה ישמרו עד שנת 2015. שתי קבוצות כדורגל מקצועיות נתבעו על ידי בעלי זכויות היוצרים בשל השמעה צבורית של השיר בשנת 2003.
המילים שנכתבו במאה ה-19 נמצאות ברשות הציבור.
בית לווינשטיין
ההרודיון
גשר הריאלטו
קריעה
ספרא כץ
אוסטאופורוזיס
עדה טל
עדה טל (26 באוקטובר 1921 - 1 במאי 2010) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה.
טל נולדה באוקראינה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1925. טל בוגרת בית הספר היסודי "בלפור" בתל אביב. טל הייתה חניכת תנועת הנוער המחנות העולים, אך בשל מחלה לא יצאה להגשמה חקלאית לאחר סיום לימודיה בתיכון. בגיל 19, בשנת 1940, התגלתה על ידי איש "הבימה" צבי פרידלנד, התקבלה ל"הבימה" ובהדרכתו הפכה לשחקנית מן השורה. היא השתלמה בלימודי המשחק אצל רוברט דונט בבריטניה ובארצות הברית אצל לי שטרסברג.
בזמן מלחמת העצמאות הייתה חברה בצוות הווי ובידור ביחד עם השחקן אברהם ניניו, והופיעה בשירה ובמשחק מול חיילים באזורי הקרבות ובאזורי הספר.
קומתה הנמוכה וגיזרתה הנערית הביאו לכך ששיחקה במיוחד תפקידי נערות בתחילת הקריירה שלה, ואף מאוחר יותר. בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, שיחקה את אנה פרנק בת ה-13 במחזה "יומנה של אנה פרנק", כאשר זה הועלה בתיאטרון הבימה לראשונה בשנת 1957. זהו אחד מתפקידיה הזכורים ביותר.
טל הופיעה במשך 25 שנה יחד עם השחקן שמואל סגל כצמד קומי במחזות ובתסכיתים.
את עיקר תפקידיה עשתה במסגרת תיאטרון "הבימה", במשך כחמישים שנה הן לפני צאתה לגמלאות והן לאחר מכן, כאשר הייתה חלק מדור השחקנים שחוו את מלחמת העצמאות, ושיחקה בהצגות כ"בערבות הנגב". עם זאת שיחקה גם בתיאטרון הקאמרי בהצגה "בית ברנרדה אלבה".
בשנת 1981 יצאה לגמלאות, אבל המשיכה לשחק.
שיחקה בסרטו של חורחה גורביץ' (1997) "המקלחת" העוסק בהתמודדות עם ההזדקנות.
משחקה זיכה אותה בפרסים רבים כגון: פרס גנסין על משחקה ב"אנה פרנק" ב-1957, פרס אקו"ם (פרס אשמן) על איכות משחקה ב-1982 ופרס רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב על משחק לאורך 50 שנה ב"הבימה" ב-1996. בשנת 1998 זכתה בתואר "יקירת תל אביב". בנוסף, השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הילדים "פרפר נחמד".
בשנת 1996 הפסיקה להופיע בעקבות מחלת פרקינסון.
עדה טל נפטרה ב-1 במאי 2010 בגיל 88.
שלמה נחמה
שלמה נחמה (נולד ב-6 באפריל 1955 בשכונת פלורנטין שבתל אביב) היה מבכירי "קבוצת אריסון השקעות" וכן יושב ראש בנק הפועלים במשך מעל לעשור.
קורות חיים.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר אליאנס (תל אביב), התגייס לשירות סדיר בצה"ל. עם תום השירות החל ללמוד הנדסת תעשייה וניהול בטכניון בחיפה וזה היה המקום בו פגש את אשתו - נירה. בתקופת לימודיו כיהן כיושב ראש אגודת הסטודנטים בטכניון.
מקום העבודה הראשון שלו אחרי סיום הלימודים היה בחברת "ארגמן טכנולוגיות", שם שימש כמנהל מכירות ומנהל שיווק. כעבור כשנתיים, ב-1982 עבר לעבוד כמהנדס ב"אשד מהנדסים יועצים", בשנת 1986 קודם להיות מנהל-שותף בחברה.
בשנת 1991 פגש אותו תד אריסון, שהתחיל לעשות עסקים בישראל, והציע לו לנהל את אורבונד. תוך זמן קצר התמנה נחמה למנכ"ל חברת אריסון השקעות.