צופו של הפרח מרוכז מאוד ומפיץ ריח חזק ונעים המושך אליו דבורים, ובשל כך שיעור עשיית ההלקטים בתנאים טבעיים גבוה.
תיאור.
גובה הסחלב 20–50 ס"מ. הוא בנוי מ-10 עד 20 פרחים צפופים שביניהם אבקנים. השפית רחבה (אורכה 8–10 ס"מ), צבעה ורוד עם שוליים ירקרקים והיא ומחולקת לשלוש אונות: שתי צדדיות ואחת אמצעית, קטנה יותר, מחודדת בראשה ודמוית איזמל. שאר עלי העטיף ורודים - אדמדמים עם עורקים ירוקים.
תפוצה.
בית הגידול של הסחלב הוא בתות מוארות בקרקעות שאינן מלוחות במזרח התיכון.
הוא צומח באיים אגאיים, בטורקיה, בלבנון, בקפריסין וכן בישראל באזור צפון הארץ, אך לא נפוץ שם. הוא צומח גם בשפלה ובשרון ונדיר ביותר בהרי יהודה.
זמני פריחה.
הסחלב הקדוש פורח באפריל ובמאי. מין זה מאחר לפרוח משאר בני סוגו בארץ. בעונת הפריחה עליו כמעט יבשים עוד לפני שנשרו.
משך הפריחה של הצמח כחודש, ושל כל פרח כ-10–15 יום. לאחר שנפתח הפרח הראשון, יפתח פרח חדש אחת ליום או ליומיים.
ברז'נייב (סדרת טלוויזיה)
ברז'נייב הוא שמה של מיני-סדרה רוסית משנת 2005, המגוללת את ימיו האחרונים של המנהיג הסובייטי ליאוניד ברז'נייב. הסדרה הופקה על ידי הערוץ הראשון ברוסיה.
הסדרה שודרה לראשונה מ-28 עד 31 במרץ 2005 ושודרה שוב בדצמבר 2006, ב-27 במרץ 2011 ובדצמבר 2016, במלאת 110 שנה ללידתו.
סרגיי שאקורוב, שגילם את ברז'נייב, זכה ב-2005 בפרס TEFI בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר בסרט/סדרת טלוויזיה".
תקציר העלילה.
אוקטובר 1982. בימים האחרונים לחייו של המזכיר הכללי, ליאוניד איליץ' מנסה ליהנות מההנאות האחרונות שעוד יש לו — הוא נובע לציד בדאצ'ה, משוחח עם הכפופים לו, אוכל ארוחת בוקר עם אשתו ומבלה שעות בצפייה בסרטים דוקומנטריים. אבל כדי לברוח מהמחשבות המדכאות שתוקפות אותו הוא מצליח רק בחלומותיו, אשר בין כה אינם מביאים להקלה. במקרים נדירים בשעות הערות ברז'נייב, נזכר בנעוריו, כיצד פגש את אשתו ותחילת הקריירה. זיכרונות כואבים במיוחד הם אלה כאשר זמם נגד חרושצ'וב, שבזמנו סייע להתקדמותו של ברז'נייב הצעיר.
בזכרונות המזכ"ל הכללי צפים האירועים החשובים ביותר בחייו ובחיי המדינה. הוא שואל שאלות ותוהה אם כל ההחלטות והפעולות היו נכונות ומנסה לענות עליהן.
ביקורת.
הסדרה עוררה מספר ביקורות שליליות. יוצרי סדרת הטלוויזיה וראשי הערוץ הראשון ספגו האשמות בעיוות עובדות היסטוריות — נטען שהם אנטי-סובייטיים שקישטו את המציאות הסובייטית.
נכדו של ברז'נייב, אנדריי ברז'נייב טען שהסדרה אינה מעבירה את הדברים כפי שהם קרו בפועל ועבורו זו יצירה בדיונית שכל קשר בינה למציאות מקרי בהחלט.
אבובון דו-חודי
אַבּוּבוֹן דּוּ-חֻדִּי (שם מדעי: "Syngnathoides biaculeatus") הוא מין דג בעל גוף ארוך וצר השייך למשפחת האבובוניים. גופו מכוסה בטבעות מעצם היוצרות מין שריון, הזנב שלו ארוך וצינורי, ויש לו פה קטן ושני סנפירים (אחד על הגב ושני קטן יותר על הזנב). אורכו יכול לנוע בין 2 ל-65 ס"מ. השם שלהם נובע מהחדק שלהם, שארוך ודק מאוד כמו צינור.
מראה חיצוני.
אבובונים נראים כמו סוסוני-ים עם גוף ישר וארוך, ובעלי פה קטן. החוטם שלהם בנוי בצורה של צינור שמסתיים בפה קטן חסר שיניים, אשר נפתח כלפי מעלה. הגוף והזנב שלהם ארוכים ושטוחים, כמו גוף של נחש. השלד שלהם, אשר מכסה אותם כמו עור, מותאם בצורה כזו שהוא מהווה סוג של שריון אשר מגן על האבובונים.
סביבת מחיה.
האבובון מצוי בעיקר באזורים עם אקלים טרופי וסוב-טרופי. רובם חיים במי-ים וגרים בשוניות אלמוגים ובעשבי ים, אך חלקם יכולים להיכנס ואף לחיות במים מתוקים. אורח חייהם של האבובונים מגוון מאוד, הם רוב הזמן נמצאים באזורי החוף- היכן שהם יכולים להתחבא בין האצות, וחלקם מצויים באוקיינוס הפתוח בעומקים של עד 400 מטרים.
איומים ואיבוד של סביבת המחיה.
מכיוון שהאבובונים לא שוחים מהר וצריכים הרבה מנוחה הם גרים במים רדודים, ולכן הם לעיתים קרובות מוטרדים מפעילות תעשייתית ומבני אדם. קו החוף מושפע מספינות ומקווי גרירה ולכן משתנה לעיתים קרובות. שינוי זה גורם לירידה בכמות עשבי הים והעשב אשר הם סביבת המחיה של האבובונים. מכיוון שההפצה של האבובונים מצומצמת הם לא יכולים להחליף סביבת מחיה. עוד גורם לצמצום התפוצה של האבובונים הוא השימוש שלהם ברפואה הסינית. משתמשים באבובניים בכללי לרפואה אבל האבובונים הם בעלי מקור מועצם יותר ולכן משתמשים בעיקר בהם. בזמן האחרון חלה עלייה בשימוש של אבובונים באקווריומים ולכן חלק מן המדינות יישמו חוק המגן על האבובונים.
מזון.
האבובונים אוכלים פלנקטונים, דגים קטנים ושרימפס קטנים. הם אוכלים אותם על ידי מציצה מהירה של הטרף אל תוך הפה. אין להם מערכת עיכול ולכן הם צריכים לאכול בתדירות גבוהה.
רבייה.
האבובונים, כמו קרוביהם סוסי הים, משאירים את רוב עבודת ההורות לזכרים בכך שהזכרים אחראים לשמירת הזיגוטה וקיומה. האבובונים הם בעלי שקיק ריבוץ ובו חריץ קטן דרכו הביציות של הנקבה יכולות להיכנס. הוא ממוקם לרוב ליד זנבם. עצם העובדה שיצורים אלה נוצרים כאשר הם מתקיימים בתוך גוף האב (שמקבל את הביצית) משפר את המערכת החיסונית שלו. החיזור בין הזכר לנקבה מאופיין במגוון רחב של מופעים- מהעדפות מסוימות ועד לריקוד שמערבב שקשוק וניענוע הגוף.
היריון הזכר נמשך כמספר שבועות וישנה הגבלה לכמות הביצים אותה הוא יכול לשאת. לעומת זאת, לנקבה אין כמות מוגבלת של ביציות. זכרים הרים יכולים להפיק אנרגיה מהשקיקים שלהם, דבר שדומה מאוד לקניבליזם פיליאלי. הזכרים משתמשים בביצים להם יש סיכוי פחות טוב לשרוד על מנת לייצר אנרגיה לעצמם ולביצים החזקות יותר.
הולדים נולדים בעלי יכולות שחייה ובמיידיות מתחילים לחפש אוכל. מהרגע שהם בוקעים הם נהיים עצמאיים מהוריהם. חלקם חיים לאחר מכן זמן קצר כפלנקטונים. חלק אחר נולדים מפותחים לחלוטין וכגרסאות קטנות של הוריהם (עד כדי חיקוי התנהגותי טוטאלי).
הצאצאים של האבובונים יכולים להאכל על ידי ההורים כמקור לאוכל או על ידי טורפים אחרים ולכן פחות מ-1% מהם שורדים.
מינים רבים של אבובונים מזוהים עם פוליאנדריה, בה הנקבה מתרבה עם 2 זכרים או יותר. במינים אלה סימני המין אצל הנקבה עשויים להיות מורכבים יותר.
שחף שחור
שחף שחור (שם מדעי: Larus fuscus; מוכר גם כשחף בלטי) הוא מין עוף ימי ממשפחת השחפיים הנבדל משאר השחפים בהיותו בעל גב וכנפיים בגוון שחור או אפור כהה מאוד.
תיאור המין.
השחף השחור הוא שחף דק גיזרה, שנודד למרחקים ארוכים. בוגרי השחף השחור הם בעלי גב וכנפיים בגוון שחור או אפור כהה מאוד, ללא ניגודיות בין קצה הכנף שלהם (צבע-שחור) לבין שאר הכנף והגב. צעירי השחף השחור הם בממוצע כהים יותר משאר השחפים בישראל, במיוחד בגב ובתת הכנף. בכל הגילאים השחפים במבנם ארוכי גוף - כנפיים ארוכות הבולטות הרחק מעבר לקצה הזנב. השחף הבלטי, שנקרא גם שחף שחור, מהווה למעשה רצף של קבוצות המתערבבות ביניהן באזורי המפגש.
מידותיו של השחף השחור.
אורך גוף: 48 - 56 ס"מ. מוטת כנף: 117 - 134 ס"מ.
תפוצה.
תפוצתם של השחפים השחורים היא בצפון נורווגיה, פינלנד, שוודיה, במערב רוסיה, דנמרק, מזרח אפריקה, בריטניה, מערב אירופה וישראל.
השחף השחור מקנן בעיקר בפינלנד אך גם מעט בנורווגיה, שוודיה, מערב רוסיה, דנמרק ובריטניה.
בתקופת הנדידה, חלקם נודדים דרומה למזרח אפריקה, וחלקם נשארים להעביר את החורף בישראל, בחופי הים התיכון. נדידת הסתיו מתחילה בספטמבר, ונדידת האביב מגיעה לשיאה באמצע מרץ.
אוכלוסיית השחפים הדוגרת בבריטניה, Graellsii, היא בעלת הגוון הבהיר ביותר בחלקים העליונים. הקבוצה הדוגרת במערב אירופה, Intermedius, היא בעלת גוון כהה למדי, כמעט שחור, בחלקים העליונים. חלק ניכר מהאוכלוסייה הדוגרת בפינלנד מטובעת בטבעות צבעוניות בשטחי הקינון, ומדי שנה נצפים בישראל בחודשים פברואר-מאי מאות פרטים בעלי טבעות צבעוניות, שבאים בעיקר מפינלנד.
בישראל.
הפעם הראשונה ששחף זה נצפה בישראל, הייתה בסתיו 2014., כאשר קבוצת צפרים ישראליים זיהתה בטלסקופים שחף לא רגיל עם טבעת צבע על רגל אחת ומעין משדר על רגלו השנייה. הצפרים תיעדו את השחף וקראו את פרטי הטבעת - JE0H - הנחשבים לתעודת הזהות של הציפור. לאחר שהתמונות נשלחו למומחה השחפים אמיר בן דב התברר כי השחף שנצפה הוא שחף שחור (מערבי) מתת המין Graellsii, ושזו הפעם הראשונה בה נצפה תת-המין הזה בישראל.
השחפים השחורים נוהגים לחנות באתר שנמצא סביב תחנת המעבר של אשדוד, אגני ההחדרה, יבנה, וחוף הים מצפון לנמל אשדוד. אך במעופם, השחפים השחורים נצפים לכל אורך חוף הים התיכון ובבריכות דגים בכל הארץ, מראה שהוא מיוחד לעין. במהלך האביב נצפות להקות גדולות באילת לפני חציית המדבר במעופם צפונה בגובה רב.
דלפיניום
דורבנית או דלפיניום (שם מדעי: "Delphinium") היא סוג פרח ממשפחת הנוריתיים. הפרח מורכב מפרחים רבים, שצומחים על גבעול אחד.
תיאור.
פרחי דלפיניום הם פרחים בעלי מראה פשוט, הם מורכבים משורה אחת של עלי כותרת וממרכז של אבקנים. הפרחים עצמם גדולים וצבעוניים במטרה למשוך חרקים אליהם. דלפיניום ג'יאנט הגדל בחממה, צומח כל השנה ולפעמים הוא יכול להגיע עד לגובה של 2 מטרים (בעונות חורף קרות, בקיץ לעומת זאת גודלו יהיה כ-70 סנטימטרים בלבד). את פרחי הדלפיניום קוטפים אך ורק כאשר הפרחים התחתונים כבר נפתחו, אך הפרחים העליונים טרם נפתחו, כך מקבלים פרח מרהיב בצורה המרשימה שמאופיינת אצלו.