הצלי מוגש עם ירקות שבושלו ואחר כך נצלו, מסורת בישול שכבר כמעט אינה מתקיימת, אלא בארוחה זו. הירקות שונים לפי האזור והעונה אך לרוב כוללים תפוחי אדמה שנצלו בשומן מן החי (בשנים האחרונות, עם הגברת המודעות הבריאותית לחסרונות השומן הרווי, יש המחליפים אותו בשמן צמחי או שמן זית) ורוטב בשר העשוי מקוביות ציר מיובש ולעיתים גם רביכה בשרית או קורנפלור (אולם בעבר הוכן מציר או מרק מבוסס מרכיבים מן החי).
תבשילי ירקות נוספים שעשויים להתלוות לצלי הם מחית סווייד (swede, נקרא גם Rutabaga, סוג של ירק שורש), לפת, כרוב מבושל, גזר לבן (parsnip) צלוי, ברוקולי, שעועית ירוקה, פרוסות גזר מבושל ואפונה.
משאריות הבשר נהגו להכין פאי רועים. אם נותרו ירקות הכינו מהם באבל אנד סקוויק.
שימוש מושאל.
המושג roast (צלי) משמש בסלנג אנגלי לתיאור ריאיון תוקפני וחריף. בשנים האחרונות משודרות בטלוויזיה הבריטית, בשעות הצהריים של יום ראשון, תוכניות חדשות הכוללות ראיונות נוקבים עם פוליטיקאים מובילים, שזכו לפיכך לכינוי "צלי יום ראשון".
אי נמוך
אי נמוך הוא מונח בגאולוגיה (ולעיתים בארכאולוגיה) המתאר אי שמקורו מהצטברות ושקיעה של שוניות אלמוגים או מהתרוממות של שוניות אלמוגים עקב תנועה טקטונית. המונח נועד להבדיל בין איים מסוג זה לאיים גבוהים שמקורם געשי.
המונח "אי נמוך" נועד לזהות את מקור האי והוא אינו מתאר בהכרח את גובהו יחסית ל"איים גבוהים". קיימים מספר "איים נמוכים" כדוגמת מקטאה (בקבוצת איי טואמוטו), נאורו, ניואה, הנדרסון ובנאבה, איי אלמוגים שהתרוממו עקב תנועה טקטונית, המתרוממים לגבהים שמעל ל-100 מטרים מעל לפני הים, ולעומתם יש מספר "איים גבוהים" שגובהם מטרים ספורים בלבד מעל פני הים, שלעיתים הם נוהגים לכנותם "איונים", או "סלעים".
שני סוגי האיים מצויים לעיתים קרובות בקרבה גאוגרפית, בייחוד באיים באוקיינוס השקט, שם מצויים איים נמוכים שנוצרו משוניות האלמוגים המקיפות את רוב האיים הגבוהים.
משום שמקורם של האיים הוא ממושבות אלמוגים ניתן למצאם רק בתחום שבין חוג הסרטן לחוג הגדי שהוא התחום בו מי הים חמימים מספיק על מנת לאפשר את קיומם של שוניות האלמוגים. הצורה הנפוצה של אי נמוך היא של אטול, אי שצורתו כשל טבעת מקוטעת שרוחבה נע בין כמה עשרות מטרים לקילומטרים אחדים, המקיף לגונה רדודה. קרקע האיים הנמוכים היא קרקע חולית דלה וקיימים בהם מעט מקורות של מים מתוקים, דבר המקשה על קיום חקלאות. זו הסיבה שהאוכלוסייה באיים הנמוכים היא דלילה יחסית למספר האנשים החיים על איים גבוהים ששטחם דומה. רוב התושבים מתקיימים בעיקר מדיג.
פנטנאל
כפן ורוד
כפן ורוד (שם מדעי: Platalea ajaja; לעיתים: Ajaia ajaja, מכונה גם: "ציפור הלהבה", "תרנגולת ורודה" ו"מקור-בנג'ו") הוא מין של עוף מים ממשפחת הכפניים ומהסוג כפן. הוא נפוץ בעיקר באמריקה הדרומית, באיים הקאריביים, במקסיקו ובחוף המפרץ של ארצות הברית. מצב שימורו הוא "ללא חשש".
תיאור.
הכפן הוורוד מקנן בעצי מנגרובה, ומטיל שתיים עד חמש ביצים בכל הטלה. בדרך כלל הוא אינו חולק את אזור מגוריו עם עופות אחרים, כגון חסידות ואנפות.
למין יש מאפיינים ייחודיים, שמאפשרים לזהותו בקלות ולהבדילו ממינים אחרים: גובהו 80 ס"מ, ומוטת כנפיו היא 120 ס"מ בממוצע. אורך גופו נע בין 71 ל-86 ס"מ, ומשקל גופו בין 1.2 ל-1.8 ק"ג. רגליו, צווארו ומקורו (15–18 סנטימטרים) ארוכים. מקורו הארוך הוא דמוי-כף, ובקצהו הפחוס והרחב נמצאים עצבים שמקלים עליו באיתור טרפו. לפרטים בוגרים יש ראש ירקרק, צוואר, חזה וגב לבנים, ואצל פרטים אחרים חלקים אלו ורודים. על כנפיו ניתן להבחין בגוון אדום. מקורו של הכפן הוורוד אפור. שילוב צבעים זה נוצר בעקבות תזונת המין, המורכבת מסרטנים. מבין כל מיני הכפן בעולם, רק לכפן הוורוד יש שילוב צבעים ססגוני כזה, בעוד ששאר המינים הם בעיקר לבנים. הפרט המבוגר ביותר של המין נמצא ב-2006: גילוֹ 16 שנה.
הדו-צורתיות הזוויגית מעטה, כלומר ההבדלים בין הזכרים והנקבות מועטים וקטנים. עם זאת, קיים הבדל בין הפרטים הבוגרים לבין הצעירים, שראשם הלבן מרופד בנוצות וצבען הוורוד של הנוצות חלש יותר. בנוסף, צבע המקור של הפרטים הצעירים הוא צהבהב או ורדרד.
המין ניזון מבעלי חיים שהוא מוצא בביצות, במים מתוקים רדודים או במימי-חופים. ציד המזון נעשה בדרך כלל בלהקות, ובמהלכו כל פרט מכניס את מקורו למים ומנדנדו בתוכם כדי לאתר מזון. כשהמזון מאותר, הכפן דולה אותו במקורו. תזונתו מורכבת מדגים קטנים, סרטנים ווכםחסרי חוליות אחרים, ובנוסף צפרדעים ויצורים מימיים אחרים.
מגדל הטלוויזיה בברלין
זאב אתיופי
פנדה זנובה
סנטה קולומה (כדורגל)
מועדון הכדורגל של סנטה קולומה (בקטלאנית: Fútbol Club Santa Coloma) היא קבוצת כדורגל מהעיירה סנטה קולומה שבאנדורה, המשחקת בליגת העל האנדורית. הקבוצה נחשבת לאחת הבכירות בליגה וזכתה במספר רב של תארים.
הישגים באירופה.
קבוצות הכדורגל האנדוריות נחשבות לחלשות במיוחד באירופה. על כן, ניצחונה של סנטה קולומה על מכבי תל אביב הישראלית במסגרת הסיבוב הראשון של גביע אופ"א ב-2007 נחשב להישג מרשים ביותר מבחינה מקומית. במשחק הראשון בין הקבוצות באצטדיונה הביתי של סנטה קולומה, הצליחו האנדורים לנצח 0–1 את הקבוצה הישראלית. עם זאת, במשחק הגומלין בתל אביב הפסידו האנדורים 0–4, ולא עלו לשלב הבא בגביע. ניצחון זה היה לניצחון הראשון של קבוצה אנדורית בגביעי אירופה והשער שנכבש היה בסך הכל השער הרביעי של קבוצות אנדוריות בגביעי אירופה.
הקבוצה התחרתה שלוש פעמים נוספות במסגרת הסיבוב הראשון של גביע אופ"א, שלוש פעמים במוקדמות ליגת האלופות ושלוש פעמים במוקדמות הליגה האירופית, אך בכל המקרים נחלה הפסד כפול - באנדורה ובגומלין כנגד המארחת. נקודת השפל הייתה במשחק ההפסד נגד הקבוצה אסביירג מדנמרק, שם הפסידה הקבוצה בסיכום שני המשחקים 1–9.
שניים אוחזין
שניים אוחזין הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1984- 1985 ועסקה בלימוד מושגי יסוד בתלמוד.
התוכנית שולבה בעבר כחלק מתוכנית לימודים בכיתות ז' בישיבות תיכוניות ולסדרה צורפה חוברת לימוד שנכתבה ונערכה על ידי בנימין דומוביץ.
מבנה התוכנית.
בסדרה הוצגו ברוך בר ואורי אוריין. בר ואוריין היו בחדר לימוד שהוסב לאולפן טלוויזיה (בר ואוריין מודעים לצלמים) ולמדו סוגיות שונות בתלמוד תוך התמקדות בהסבר מונחי יסוד. אחרי הסבר הנושא מתוך הכתוב התווכחו ביניהם על הסבר הנושא וכביכול ראו מחוץ לאולפן מקרה שקורה בתקופת התלמוד שמתייחס לנושא הנלמד ופתחו דיון עם הדמויות מהעבר. כמעט כל הפרקים עסקו בביאור מושגי יסוד בתלמוד.
משמעות "שניים אוחזין".
שם התוכנית הוא "שניים אוחזין" במובן כפול: הסדרה מדברת על לימוד תלמוד ו"שניים אוחזין בטלית" הוא אחד הפרקים המפורסמים בתלמוד וכן מרמז השם על כך שמדובר בשני מורים שאוחזים בגמרא ולומדים אותה, את טעם הדבר מסביר ד"ר יהודה שוורץ:
גם שמות המורים בסדרה בעלות משמעות סימבולית: שמם של שני המורים לתלמוד ברוך בר ואורי אוריין הם אליטרציה, שם משפחתם מרכיב ביחד את המונח "בר אוריין".
שמו של המורה של בר ואוריין מרמז על תפקידו: שלמה מלמד.
צוות התוכנית.
שחקנים אורחים: שמוליק סגל (בתפקיד המורה של בר ואוריין, ובתפקידים נוספים), אלי גורנשטיין, עזרא דגן, רמי ברוך (בתפקיד אחד הצלמים באולפן), אסתי קוסוביצקי (בתפקיד עורכת הדין של אוריין), מיכל ז'קוב, ארמנדו ביסמוט, איתן בן-דב, דודיק סמדר, אריאל פרידן, גלעד באום, אריה בן-ציון, שי קפון.
קיארה מרגריטה קוצולאני
קיארה מרגריטה קוצולאני (באיטלקית: Chiara Margarita Cozzolani; 1602 - סביבות 1678) הייתה מלחינה מתקופת הבארוק, חברה במסדר נזירות בנדיקטיות, שכל חייה הבוגרים עברו עליה בין כותלי מנזר ראדגונדה הקדושה במילאנו. עם הזמן התמנתה לאם המנזר וחדלה להלחין. למעלה מתריסר נשים שחיו במנזרים הוציאו לאור מוזיקת קודש באיטליה של המאה ה-17.
חייה.
משפחת קוצולאני הייתה משפחה מילאנזית עשירה. נראה שקיארה מרגריטה קיבלה הכשרה מוזיקלית מקיפה לפני שנכנסה למנזר בשנת 1619, כשהגיעה לפרקה.
ארבע יצירותיה המוזיקליות יצאו לאור בין 1640 ל-1650, מועד הוצאתה לאור של "ערביות", שהיא אולי יצירתה היחידה המוכרת ביותר. כמו כן כתבה מיסה לחג הפסחא.
כאם מנזר הגנה על המוזיקה של הנזירות, שהייתה נתונה למתקפה מצד הארכיבישוף אלפונסו ליטה. איש הדת הבכיר רצה להכניס בנוהלי המנזר תיקונים, שכללו הגבלה של עיסוק הנזירות במוזיקה וקשרים אחרים עם העולם החיצון. חששותיו של הארכיבישוף מצאו חיזוק בדין וחשבון הנלהב של פיליפו פיצ'ינלי ב-Ateneo dei letterati milanesi (מילאנו 1670), שמצא, כי "הנזירות של סנטה ראדגונדה במילאנו מחוננות בכישרונות מוזיקליים נדירים ומיוחדים כל כך במינם, שאפשר לראות בהן את מיטב הזמרות של איטליה. הן עוטות גלימות של בנדיקטיות קאסיניות (גלימות שחורות) אך לכל המאזין לשירתן הן נדמות כברבורים צחורים ומלודיים, הממלאים את הלבבות בפליאה ואת הלשונות בשבחיהן. בין האחיות הללו, דונה קיארה מרגריטה קוצולאני היא הזוכה בשבח הרם והנישא מכולן, קיארה (לובן צח) בשמה אך עוד יותר מכך במעלותיה ומרגריטה (פנינה) על שום אצילות המצאתה היחידה במינה והמצוינת...".
בתקופת פעילותה של קוצולאני פעלו במנזרי מילאנו עוד שלוש מלחינות נזירות - רוזה ג'אצ'ינטה באדאלה, קלאודיה רוסקה וקלאודיה ססה.