אורז דביק נבדל מסוגים אחרים של אורז בכך שהוא אינו מכיל עמילוז (או במידה שהוא כן מכיל עמילוז, אז בכמויות מאוד קטנות וזניחות) אבל כן מכיל כמויות גבוהות של עמילופקטין (שני מרכיבי העמילן). העמילופקטין באורז זה אחראי לטבעו הדביק של אורז מזנים אלו. הבדל קשור למוטציה יחידה בזן, שנבחרה על ידי החקלאים.
כמו כל סוגי האורז, אורז דביק אינו מכיל גלוטן (כלומר אינו מכיל גלוטנין וגליאדין), ולכן הוא אמור להיות מתאים עבור אנשים הבוחרים בתזונה נטולת גלוטן.
אפשר להשתמש באורז דביק טחון או שלם (כלומר, עם הסובין שהוא מכיל או בלעדיו). אורז דביק טחון הוא לבן ואטום לחלוטין (בניגוד לזני אורז שאינם דביקים, שבמצב גולמי הם שקופים במקצת), ואילו מהסובין אפשר להפיק אורז עמילני ללא טחינה בצבע סגול או שחור. אורז דביק שחור וסגול הם זנים מובחנים מאורז דביק לבן. במדינות המתפתחות באסיה יש מעט רגולציה, וממשלות מסוימות פרסמו ייעוץ בנוגע לפיגמנטי צביעה רעילים שנוספו לאורז מדולל צבעוני. ניתן לבשל את האורז הדביק, גם השחור וגם הלבן, כגרגירים נפרדים, או לטחון אותו לקמח אורז ולבשל כעיסה או ממרח.
שימוש במזונות.
אורז דביק משמש במתכונים רבים ברחבי דרום-מזרח ומזרח אסיה.
צפון מזרח הודו.
אורז דביק שנקרא בורה סאול הוא מרכיב הליבה בממתקים מקומיים באזור, בארוחות קלות ובארוחת בוקר. אורז זה נמצא בשימוש נרחב בממתקים המסורתיים של אסאם, השונים מאוד מהמתוקים המסורתיים של הודו שהמרכיב הבסיסי שלהם הוא חלב.
ממתקים מסורתיים כאלה באסאם הם פיתא (באנגלית: arikolor pitha, Til pitha, Ghila pitha, Tel pitha, Keteli pitha, Sunga pitha, Sunga saul ועוד). כמו כן, צורת האבקה של אורז זה משמשת כארוחת בוקר או כארוחה קלה אחרת, ישירות עם חלב. הם נקראים Pitha guri (אם האבקה נעשתה מבלי שהאורז טוגן קודם לכן, פשוט על ידי ריסוק האורז לאחר השריה) או של Handoh Guri (אם האורז היבש טוגן קודם ולאחר מכן נמעך).
האורז הספוג מבושל גם ללא מים בתוך סוג מיוחד של במבוק.
במהלך טקסים דתיים שונים בני קהילות אסאמיות ילידיות מכינים מאכלים מקומיים שונים המבוססים על אורז זה בתוספת של חלב וסוכר.
קהילות אסאמיות ילידיות שונות מייצרות ממנו בירת אורז מאחר שהוא מומלץ יותר לשימוש כזה מאש זני אורז אחרים, מכיוון שהתוצר הוא בירה מתוקה יותר ואלכוהולית יותר. הם מציעים את הבירה הזו גם כמנחה לאלים שלהם ולאבותיהם (דמי-אלים). אורז שבושל לצורך בירה זו נלקח במקרים נדירים כמות שהוא, לאכילה בארוחת צהריים או ארוחת ערב. באופן דומה, קהילות ילידיות אחרות מצפון-מזרח הודו משתמשות באורז דביק בצורות שונות הדומות לסגנון האסאמי הילידי במטבחים האופייניים לאזור.
בנגלדש.
בבנגלדש, בעיקר בכמה אזורים מסוימים במדינה, האורז הדביק שנקרא "bini dhan" (אורז דביק לא-מקולף) פופולרי מאוד. שני זנים: ורוד ולבן, מעובדים בבתי-חוות רבים. אורז דביק מקולף נקרא ביני צ'וייל (צ'אל) בכמה ניבים. סוג זה של אורז כאשר הוא מבושל או מאודה נקרא ביני באהט, ובשילוב של קארי בשר או דגים וקוקוס טחון הוא מאכל נפוץ לארוחות בוקר. לפעמים הוא נאכל עם גרגירי סוכר מפוזרים למעלה, מלח וקוקוס רק ללא קארי. ישנם סוגי מאכלים נוספים המבוססים על אורז זה. כמו כן גם מאכלים מתוקים רבים העשויים מאורז זה הם פופולריים. אחד המאכלים האהובים מאורז זה הוא אטיקה פיתה. הוא מיוצר בתערובת של קוקוס חתוך או פרוס לרצועות דקות, סוכר או סוכר חום, בננה בשלה ואורז עטוף עלה בננה ומאודה.
אורז דביק בורמזי.
אורז דביק המכונה קאו חנין (ကောက်ညှင်း), פופולרי מאוד במיאנמר.
ישנן מנות מגוונות רבות המבוססות על האורז הדביק המקומי, בין היתר מנה המוגשת בארוחת בוקר מקומית ומכילה גם אפונה מבושלת, שילוב האורז עם מגוון של פריטר (לביבות), מוגש על עלה בננה. ניתן לבשל אותו עטוף בעלה בננה, לעיתים קרובות עם אפונה, ולהגיש עם זילוף שומשום קלוי מלוח ולעיתים קרובות קוקוס מגורר.
בסין.
בשפות סיניות אורז דביק מכונה נומי או צ'וט-בי.
לעיתים קרובות טוחנים אורז דביק להכנת קמח אורז. קמח זה משמש למאכלים שונים, כמו למשל כופתות מתוקות ממולאות וסוגי מזונות אחרים אשר נאכלים בדרך כלל בראש השנה הסינית. הוא משמש גם באפייה וכמעבה לתבשילים או מזונות שונים.
אורז דביק או קמח אורז דביק משמשים שניהם במגוון של מוצרי מאפה סיניים ובסוגים רבים של דים סאם. השימוש בהם מביא ליצירה של בצק גמיש ונוח לעבודה, שיכול לספוג ולהכיל את הטעמים של כל המרכיבים האחרים שיוסיפו אליו. הבישול מורכב בדרך כלל מאידוי או חליטה, ולעיתים לאחר מכן גם טיגון בשמן במחבת או טיגון עמוק.
אורז דביק מתוק נאכל עם רסק שעועית אדומה.
מאכל נוסף המבוסס על סוג אורז זה הוא אורז דחוס מאודה שבושל בדרך כלל עם נקניקיות סיניות, פטריות סיניות קצוצות, רצועות חזיר ברביקיו ושרימפס או סקאלופ מיובשים כאופציה (המתכון משתנה בהתאם להעדפת הטבח).
"זונגזי" (בסינית מסורתית: 糭 子 / 糉 子, בסינית פשוטה: 粽子) היא כופתה המורכבת מאורז דביק וממילויים שונים, מתוקים או מלוחים, העטופים בעלים שטוחים וגדולים (בדרך כלל עלי במבוק), שאחר כך מבושלות או מאודות. מאכל זה מוגש בדרך כלל במהלך חג סירות הדרקון, אך ניתן לאכול אותו בכל עת של השנה. הוא פופולרי כחטיף שקל לאריזה ולנשיאה, או כארוחה שצריך לצרוך בזמן נסיעה. מאכל זה נפוץ בקרב סינים בהונג קונג, סינגפור ומלזיה.
צ'יפנגאו (בסינית מסורתית: 糍 飯 糕, בסינית מופשטת: 糍 饭 糕) הוא מאכל הפופולרי בארוחות בוקר שמקורו במזרח סין. הוא מבוסס על אורז דביק מבושל שנדחס לריבועים או מלבנים, ואז מטוגן בשמן עמוק. ניתן להוסיף לו תיבול ומרכיבים נוספים כמו שעועית, שומשום ועוד כדי להוסיף טעם. יש לו מראה דומה ומרקם חיצוני הדומה ללביבות תפוחי אדמה.
מאכל נוסף המוגש לרוב בארוחות בוקר, מורכב ממזונות העטופים לחלוטין באורז דביק מבושל, עם או בלי מרכיבי תיבול נוספים. האוניגירי (כדור אורז) היפני דומה לאוכל סיני זה.
לו מאי גאי הוא סוג של דים סאם המורכב מאורז דביק עם עוף בעטיפה של עלה לוטוס, שמאודה לאחר ביצוע שלב העיטוף. לו מאי גאי מוגש כדים-סאם בהונג קונג, סינגפור ומלזיה.
מניפת באו באו (八寶飯), או "אורז שמונת האוצרות", הוא קינוח העשוי מאורז דביק, מאודה ומעורבב עם שומן, סוכר ושמונה סוגים של פירות או אגוזים. אפשר לאכול אותו גם כמנה עיקרית.
בפיליפינים.
בפיליפינים, אורז דביק מכונה מלגקיט בשפה הטאגלוגית ויש לו שמות נוספים. הפירוש המילולי לשמות הנפוצים הוא פשוט "דביק". הדרך המוכרת ביותר להכנה של אורז כזה בפיליפינים היא באמצעות השריית האורז בעודו לא מבושל במים או חלב קוקוס (בדרך כלל למשך לילה) ואז טחינתו לעיסה סמיכה (באופן מסורתי עם מטחנות אבן). תהליך זה מביא לתוצאה של בצק אורז צמיג, עשיר וחלק המכונה גאלפונג, שהוא הבסיס לעוגות אורז רבות בפיליפינים. עם זאת, בשיטות הכנה מודרניות, הגלפונג מיוצר לעיתים ישירות מקמח אורז דביק יבש עם תוצאות באיכות נמוכה יחסית.
באופן מסורתי הגאלפונג עובר תהליך תסיסה, אשר עדיין נדרש עבור מנות מסוימות. ניתן להוסיף באופן מסורתי כמות קטנה של מיקרואורגניזמים להתחלת והאצת תהליך ההתססה או יין דקלים לאורז המושרה כדי לתמוך בתהליך ההתססה. אפשר להחליף את אלה בשמרים או בסודה לשתייה בגרסאות מודרניות..
בפיליפינים יש כמה זני אורז דביק. הזנים שאינם לבנים נדירים יותר. ישנם שני זנים בצבעים הנעים בין סגול, חום אדמדם ועד כמעט שחור. עם זאת, זנים אלו יקרים והופכים לנדירים יותר ויותר, ולכן כמה מתכונים פיליפינים בימינו מחליפים אותה באורז דביק רגיל (לבן) צבוע או שמחדירים לאורז צבע סגול המופק מצמחי יאם סגול כדי להשיג אותו צבע.
באינדונזיה.
אורז דביק ידוע בכינוי beras ketan או פשוט ketan באי ג'אווה וברוב אינדונזיה, ו pulut בסומטרה. הוא משמש באופן נרחב כמרכיב למגוון רחב של חטיפים מתוקים, מלוחים או מותססים. אורז דביק טחון לרוב מעורבב עם חלב קוקוס יחד עם מעט מלח כדי להוסיף קצת טעם. לעיתים רחוקות אוכלים אורז דביק כמצרך עיקרי. דוגמה אחת היא "מאכל בשם לימנג" שהוא אורז דביק וחלב קוקוס מבושל בגזע במבוק מרופד על ידי עלי בננה. אורז דביק משמש לעיתים גם בתערובת עם אורז רגיל במנות אורז מקומיות. הוא נמצא בשימוש נרחב כמזון מסורתי. כמו כן הוא משמש בייצור משקאות אלכוהוליים שונים בבאלי.
ביפן.
ביפן אורז "דביק" משמש במנות מסורתיות רבות. אפשר גם לטחון אותו "לקמח אורז" המשמש להכנת "מוצ'י" (も ち) הידועים כעוגות אורז מתוקות, עוגת אורז מסורתית שאותה מכינים לכבוד ראש השנה היפני ועוד .
בלאוס.