אחד מתפקידיו הראשונים הגדולים בטלוויזיה היה בדמות סידני גודולפין במיני-סדרה בת 12 פרקים "The First Churchills" משנת 1969. הופעות נוספות שלו בטלוויזיה היו במיני-סדרה "החפרפרת" (1979), בסיטקום "The Other 'Arf" של ITV (מ-1980 עד 1984) עם לורן צ'ייס, במיני-סדרה "The Choir" (מ-1995), ובמיני-סדרה "מכרות המלך שלמה" (2004). בארצות הברית הופיע סטנדינג בתפקיד אורח בסדרות טלוויזיה כגון "פרקליטי אל איי", "Civil Wars" ו"רצח במשיכת קולמוס". הוא כיכב לצדם של רוברט וגנר וסמנתה סמית' בסדרת הפעולה "ליים סטריט".
ב-1987 הופיע סטנדינג בסרט "Nightflyers", עיבוד לסיפור קצר מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. ביולי 2010 פורסם שהוא יגלם את ג'ון ארין בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO המבוססת על סדרת הרומנים "שיר של אש ושל קרח" מאת מרטין.
חיים אישיים.
ב-1964 ירש סטנדינג את תואר הברונט מאביו, אבל הוא אינו משתמש בתואר. עד 1937 היה בלצ'לי פארק בבקינגהאמשייר בבעלות משפחת ליאון. במלחמת העולם השנייה מוקמה באחוזה יחידת מפענחי צפנים של הצבא הגרמני.
ב-1961 התחתן סטנדינג עם השחקנית ג'יל מלפורד. לבני הזוג נולד בן, אלכסנדר ג'ון. הם התגרשו ב-1972.
ב-1984 נשא לאישה את שרה קייט פורבס, בתם של במאי הקולנוע בריאן פורבס והשחקנית ננט ניומן. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים.
פרקליט המדינה של ארצות הברית
פרקליט המדינה של ארצות הברית (באנגלית: United States Solicitor General ובקיצור USSG) הוא בעל התפקיד השלישי בחשיבותו במחלקת המשפטים של ארצות הברית, (שווה בדירוג עם המשנה לתובע הכללי). פרקליט המדינה קובע את העמדה המשפטית שארצות הברית תנקוט בבית המשפט העליון. בנוסף לפיקוח ולניהול תיקים שבהם הממשלה צד, משרד הפרקליטות גם מגיש תזכירי (brief) "אמיקוס קוריא" במקרים בהם יש לממשל הפדרלי עניין משמעותי בסוגיה המשפטית. פרקליטות המדינה מייצגת את הממשלה כמעט בכל מקרה שבו ארצות הברית היא צד, וגם ברוב המקרים שבהם הממשלה הגישה תזכיר אמיקוס קוריא. משרד פרקליט המדינה בוחן תיקים בהם בתי המשפט הפדרליים לערעורים פסקו נגד ארצות הברית וקובע האם הממשלה תערער לבית המשפט העליון.
הרכב משרד הפרקליט הכללי.
פרקליט המדינה נעזר בארבעה משנים לפרקליט ושבעה-עשר עוזרי הפרקליט. שלושה מהמשנים לפרקליט הם במשרה קבועה במשרד המשפטים. המשנה הנותר, ידוע כ"משנה הראשי", ומכונה לפעמים "המשנה הפוליטי", הוא מתפטר בדרך כלל עם כניסת ממשל חדש, זאת בדומה לפרקליט המדינה עצמו.
חשיבות.
פרקליט המדינה, שמשרדיו ממוקמים בבניין בית המשפט העליון וגם במטה מחלקת המשפטים, מכונה "השופט העשירי" כתוצאה מהקשר ההדוק בין השופטים לבין פרקליט המדינה (וצוות פקידי בית המשפט וצוות הפרקליטות). משרד פרקליט המדינה טוען בדרך כלל עשרות פעמים במהלך המושב השנתי של בית המשפט, וכך הוא הטוען התדיר ביותר בפני בית המשפט. כתוצאה מכך, פרקליט המדינה נוטה להיות נינוח במהלך הדיונים, בעוד שהטוענים האחרים יהיו לחוצים. כמו כן, כאשר משרדו של פרקליט המדינה תומך בבקשת ערעור לבית המשפט העליון, הבקשה לערעור מתקבלת לעיתים תכופות. תופעה ראויה לציון בהתחשב בכך שבכל מושב מתקבלות רק 75–125 מתוך למעלה מ -7,500 בקשות שהוגשו.
מלבד השופטים עצמם, פרקליט המדינה הוא בין המשפיעים הידעניים ביותר בין המשפטנים העוסקים בהתדיינות המשפטית של בית המשפט העליון. חמישה מפרקליטי המדינה התמנו מאוחר יותר כשופטים בבית המשפט העליון: ויליאם הווארד טאפט (ששימש כנשיא ה -27 של ארצות הברית לפני שהפך לנשיא בית המשפט העליון), סטנלי פורמן ריד, רוברט ה. ג'קסון, ת'ורגוד מרשל ואלנה קגן. גם כמה מבעלי התפקידים הזוטרים יותר בלשכת פרקליט המדינה, התמנו מאוחר יותר לבית המשפט העליון. לדוגמה, נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס הבן, היה המשנה הראשי לפרקליט, השופט העליון סמואל אליטו היה עוזר הפרקליט. רוברט בורק היה פרקליט המדינה היחיד (אמנם לא פרקליט מכהן) שמונה למועמד לעליון ומועמדותו לא אושרה. עם זאת, מעולם לא נדחה מינוי לבית המשפם העליון של פרקליט מדינה מכהן. שמונה פרקליטי מדינה נוספים שירתו בבתי המשפט לערעורים של ארצות הברית.
בתוך מחלקת המשפטים, יש לפרקליט המדינה השפעה משמעותית על כל הערעורים המובאים על ידי המחלקה. פרקליט המדינה הוא בעל המשרה היחיד המחויב באופן סטטוטורי להיות "מלומד במשפט". בכל פעם שמחלקת המשפטים זוכה במשפט והצד המפסיד מערער, המחלקה הרלוונטית של משרד המשפטים מייצגת את המחלקה בדיונים. עם זאת, כאשר משרד המשפטים הוא הצד המפסיד במשפט, ניתן להגיש ערעור רק באישור פרקליט המדינה. לדוגמה, אם מחלקת הנזיקין תפסיד במשפט בבית משפט פדרלי מחוזי, לא ניתן לערער על פסק דין זה ללא אישורו של פרקליט המדינה.
הליך "הקריאה להשקפותיו של פרקליט המדינה".
כאשר בית המשפט שוקל האם להוציא צו עיון מחדש בתיק שהממשל הפדרלי אינו צד בו, יבקש בית המשפט לפעמים מפרקליטות המדינה לשקול, בהליך המכונה "קריאה להשקפותיו של פרקליט המדינה" (באנגלית Call for the Views of the Solicitor General - CVSG). בתגובה לקריאה זו יגיש פרקליט המדינה תזכיר (brief) בו יביע דעתו בשאלה אם ראוי להוציא צו עיון מחדש, ובדרך כלל גם יביע את דעתו בשאלה מי מהצדדים צודק.
אף על פי ש"הקריאה להשקפותיו" היא רק בקשה, הרי שמשרד פרקליט המדינה מתייחס אליו כצו. פיליפ אלמן, ששימש בזמנו כמשנה לפרקליט המדינה, והתפרסם ככותב התזכיר בתיק בראון נגד מועצת החינוך כתב באותו תזכיר: "כאשר בית המשפט העליון מזמין אותך, זה כמו צו מלכותי. פשוט אי אפשר לסרב".
"קריאה להשקפותיו של הפרקליט" תוצא על ידי בית המשפט כאשר השופטים סבורים כי העתירה חשובה ושוקלים לאשרה. ובכל זאת הם מעוניינים בחוות דעת משפטית נוספת. דוגמאות כוללות תיקים בהם יש אינטרס פדרלי; תיקים שבהם אין תקדימים מבוססים; תיקים מורכבים או כאלה שישפיעו על נושאים אחרים.
ה"קריאה להשקפות הפרקליט" לא מציינת מועד להגשה. הפרקליטות נוהגת להגיש את התזכירים בשלושה מועדים. בסוף מאי כך שבית המשפט יוכל לדון בהן לפני תום המושב השנתי שלו, החל בדרך כלל בסוף יוני או תחילת יולי; באוגוסט, לעתירות שבית המשפט ידון בהם עם תחילת המושב השנתי הבא בתחילת אוקטובר; בדצמבר, לעתירות שבית המשפט ידון בהמשך המושב.
מסורות.
מספר מסורות התפתחו מאז הוקם משרד התובע הכללי בשנת 1870.
אחת המסורות, שהיא אולי ייחודית לארצות הברית, היא נוהג של "הודאה בטעות". אם פרקליט המדינה לא מסכים עם פסק דין שהתקבל בבית משפט תחתון, אפילו שזה היה לטובת הממשלה, הוא רשאי ל"הודות בטעות". במקרה כזה בית המשפט העליון יבטל את פסק הדין ויחזיר את התיק לדיון מחודש בבית המשפט התחתון.
מקס בוכמן
מקס בוכמן (14 בפברואר 1896 – 7 בינואר 1972) היה מומחה ברפואה פיזיקלית, שיקום וראמטולוגיה, מנהל מחלקה פנימית בבית החולים על שם שוויצר בטבריה, רופא מחוזי של קופת חולים בגליל, מראשוני חוקרי הבלנאולוגיה והראומטיזם בארץ-ישראל ומחלוצי טיפולי ההידרותרפיה בארץ ישראל.
קורות חיים.
בוכמן נולד ברגנסבורג שבגרמניה למיטה (לבית רוזנברג) ולסטפן. בגיל 3 עבר לנירנברג. במלחמת העולם הראשונה גויס, ונשלח לחזית צרפת ועיראק. בשנת 1917 נשלח כחובש לארץ ישראל. שירת בצמח, עפולה, נצרת, ירושלים ולבסוף בבית חולים שדה בשכם, שם הועלה לדרגת סמל. בוכמן שירת כשנה בארץ-ישראל.
בוכמן נפל בשבי והועבר למחנה שבויים בתל אל כביר, (במצרים). במחנה השבויים היה אחראי בוכמן על תוכנית ההרצאות בספרות ופילוסופיה גרמנית. במחנה השבויים קיבל את ההחלטה לעלות לארץ-ישראל. לאחר שחרורו שב לגרמניה.
בוכמן למד רפואה במינכן, פרייבורג ונירנברג. בשנת 1924 סיים את לימודיו והתחתן עם מרים.
בוכמן ביקר בארץ ישראל והחליט להשתקע בטבריה. קופת חולים הציעה לבוכמן משרה של רופא בבית החולים על שם שוויצר. בוכמן חזר לגרמניה והשתלם במחלות פרקים.
בשנת 1927 עלו בני הזוג בוכמן לארץ, ובוכמן ניהל במשך 3 שנים את המחלקה הפנימית בבית החולים ע"ש שוויצר בטבריה.
בהמשך, התמנה בוכמן לתפקיד הרופא המחוזי של קופת חולים בגליל.
בוכמן שירת כקצין רפואה ראשי בהגנה.
לאחר קום המדינה נתמנה רופא ממשלתי אזורי ראשון בגליל.
בשנת 1955 התמנה בוכמן למנהל הרפואי של חמי טבריה. בוכמן חקר את חמי טבריה, פרסם 40 עבודות מדעיות בנושאי ראומטולוגיה, מחלות טרופיות, בלנאולוגיה, והידרותרפיה.
בוכמן כיהן כסגן יושב ראש האגודה לרפואה פיזיקלית ולראומטולוגיה וכיושב ראש ההסתדרות הרפואית בטבריה.
בוכמן נפטר ב-1972. השאיר אחריו שלוש בנות.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939.
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר בוכמן (טבריה) "על הכליה הצמוקה" (ישיבה ד', 1 ביוני)
הפיגוע ברחוב טשרניחובסקי בכפר סבא
הפיגוע ברחוב טשרניחובסקי בכפר סבא הוא פיגוע שבוצע על ידי מחבל מתאבד בצומת הרחובות טשרניחובסקי-ויצמן בכפר סבא ב-22 באפריל 2001. בפיגוע נרצח אדם אחד ונפצעו כ-40 בני אדם.
הפיגוע.
ביום ראשון של השבוע הגיע מחבל מתאבד לתחנת האוטובוס הניצבת בצומת הרחובות טשרניחובסקי-ויצמן בכפר סבא. מעט אחרי השעה 9 בבוקר הוא פוצץ עצמו בעת שעצר בתחנה אוטובוס בקו 29 שנסע לכיוון הרצליה. בפיגוע נהרג ד"ר מריו גולדין, שירד מן האוטובוס ותכנן להשתתף בהשתלמות בבית חולים מאיר הסמוך.