המרכז מכשיר מטפח ומסמיך לעתודה מקצועית, על ידי הקניית ידע ומיומנות לרמת מקצועיות גבוהה. כמו כן, הוא מפעיל קורסי הכשרה מקצועיים בתחומים שונים במגוון חטיבות.
חטיבות המרכז:
ספרייה והוצאה לאור.
ספריית המכללה האקדמית ספיר פועלת למעלה מ-20 שנה ומשרתת את המכללה ואת הקהילה באזור. בשנת 2011 נחנך האגף המערבי, על-שם יונס וסוראיה נזריאן, ובזכות תרומתה של "קרן אמא" של יונס וסוראיה נזריאן, יהודים יוצאי אירן המתגוררים בלוס אנג'לס, הוכפל שטח הספרייה. הספרייה מספקת שירותי עיון, השאלה ומידע לסטודנטים, לסגל האקדמי, לחוקרים, לעובדי המכללה ולגופי מחקר. בספרייה עשרות אלפי כותרים, מעל ל-150 כתבי עת פעילים ו-1,500 סרטים וקטעי ארכיון. כמו כן, בשנת 2015 נפתחה גלריה חדשה לאמנות בקומת הכניסה לספרייה.
תוכניות מחקר ופרויקטים בינלאומיים.
מכללת ספיר מקיימת פעילויות בינלאומיות ושיתופי פעולה עם מספר גופים בחוץ לארץ. במסגרת תוכנית "Tempus" מעורבת ספיר ושותפה בכעשרה מיזמים - "Tempus" היא תוכנית שהוקמה על ידי האיחוד האירופי ב-1990 במטרה ליצור סטנדרטיזציה בשיטות מחקר, והוראה בין אוניברסיטאות באירופה לבין מוסדות להשכלה גבוהה מחוץ ליבשת.
פעילות ושירותים לקהל הרחב.
מכללת ספיר, זוכת פרס ההצטיינות בתחום המעורבות החברתית בקהילה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, מפעילה ומקיימת פעילויות רבות באזור. בהן:
המכללה מארגנת מספר כנסים ואירועים שנתיים. בהם:
חבר הנאמנים.
המכללה האקדמית ספיר הוא עמותה רשומה. חברי העמותה משמשים כחבר הנאמנים של המכללה. יו"ר חבר הנאמנים נבחר על ידי חבר הנאמנים ומשמש גם יו"ר הוועד המנהל. החל משנת 2013 מכהן בתפקיד יו"ר חבר הנאמנים והוועד המנהל עו"ד גלעד שר. חבר הנאמנים בוחר מבין חבריו את הוועד המנהל שבו תשעה חברים והוא הרשות הממונה על ניהולה של המכללה, ענייניה ונכסיה, במסגרת המדיניות שנקבעת על ידי חבר הנאמנים והחלטותיו.
אגודת סטודנטים.
אגודת הסטודנטים של המכללה האקדמית ספיר היא ארגון חיצוני למכללה הפועלת תחת התאחדות הסטודנטים בישראל. האגודה מורכבת מסטודנטים, ותפקידה לייצג את הסטודנטים במכללה ולפעול לרווחתם. חברי האגודה הם סטודנטים של המכללה, ויו"ר האגודה הנוכחי היא שני אטלי.
תחבורה ציבורית ותשתיות תעבורה.
סביב למתחם המכללה ישנם מספר תחנות אוטובוס עיקריות:
מכללת ספיר/בריסל - בתחנה עוצרים מספר קוי אוטובוס אזוריים, ביניהם קוים לתחנת הרכבת שדרות ולמסוף המעפילים שבשדרות.
מכללת ספיר/232 - בתחנה זו עוצר קו 248 לכיוון דימונה בהפעלת אגד.
מכללת ספיר - התחנה העיקרית מבין השלוש משום שבה חולפים אוטובוסים לכיוון דרום הארץ ותל אביב-יפו, כמו כן בתחנה עובר קו 145 שבהפעלת מטרופולין אשר מקשר את המכללה לכפר הסטודנטים באשלים, וקוים נוספים של מטרופולין אשר מאפשרים תנועה לפזורות הבדואיות.
המכללה מקושרת לתחנת רכבת שדרות באמצעות מערכת שבילי אופניים שממשיכה גם למעונות הסטודנטים סמוך לשוק העירוני בשדרות, כמו כן החל מסוף שנת 2021 החלה חברת "WIND MOBILITY" את שירותי השכרת הקורקינטים החשמליים לתושבי שדרות ושער הנגב ולסטודנטים באזור.
מכללה מקצועית
הים הטסמני
אח'ת-אתן
תרזה הקדושה מלוס אנדס
תרזה הקדושה מלוס אנדס (בספרדית: Teresa de Jesús de los Andes; 13 ביולי 1900 - 12 באפריל 1920) הייתה נזירה צ'יליאנית אשר הוכרה כקדושה בידי הכנסייה הקתולית (בספרדית נהגה שמה "תֶרֶסָה").
חייה.
תרזה הקדושה נולדה בשם חואנה פרננדס דל סולאר (Fernández del Solar) למשפחה בת המעמד הבינוני בעיר סנטיאגו דה צ'ילה שבצ'ילה, וכונתה בשם החיבה "חואניטה", השם בו היא מוכרת כיום. כבר מגיל 6 סייעה בקביעות במיסה. בשלב מוקדם בחייה קראה את האוטוביוגרפיה של הקדושה הצרפתייה תרזה הקדושה מליזייה, אשר הותירה את חותמה על חואניטה, שכבר הייתה אדוקה למדי, והביאה אותה לבחור בדרך חיים המוקדשת לשירות האל. בגיל 14 בחרה במסדר הכרמליתי כייעודה והחלה לומדת את דרכו וקדושיו, וכן עמדה בקשר עם אם המנזר הכרמליתי בעיר לוס אנדס, כ-90 קילומטרים מסנטיאגו על הדרך בין סנטיאגו וולפראיסו. בגיל 15 נדרה את נדר הבתולים, אותו חידשה שוב ושוב עד למותה.
ב-7 במאי 1919, כחודש לאחר שמלאו לה 19 שנים, הפכה חואניטה לנזירה במסדר הכרמליתי ואימצה לעצמה את השם "תרזה של ישו". משפחתה לא התנגדה לייעוד בו בחרה לחייה, אולם העדיפה כי תרזה תשהה במנזר אחר מזה בו בחרה, קרוב יותר לסנטיאגו ונוח יותר למחיה. תרזה את המנזר בו בחרה עקב סגנון חיים פשוט בו חפצה ועקב ת מה שחוותה מסירותן המוחלטת של הנזירות בנות המנזר. את ימיה העבירה תרזה בתפילות וחיי סגפנות. ביומנה כתבה כי "אני של אלוהים" והוסיפה "הוא יצר אותי והוא ראשיתי וסופי".
לקראת סוף של חייה הקצרים החלה תרזה בשליחות של הפצת הנצרות באמצעות כתיבת מכתבים. בגיל 20 חלתה בטיפוס הבהרות ועברה ייסורים קשים. באפריל קיבלה את סקרמנט המשיחה האחרונה ונדרה את נדריה האחרונים כדי להשלים את תהליך הכשרתה כנזירה, אך שבוע לאחר מכן, במהלך השבוע הקדוש, ב-12 באפריל, נפטרה תרזה, פחות משנה מיום כניסתה למנזר.
תרזה פופולרית למדי וכ-100,000 צליינים עולים לרגל אל קברה בלוס אנדס מדי שנה. תרזה היא הקדושה הראשונה של צ'ילה וכן הכרמליתית הראשונה מחוץ לאירופה שהוכרזה כקדושה. היא פופולרית במיוחד בקרב נשים ואנשים צעירים.
תרזה עברה ביאטיפיקציה ב-3 באפריל 1987 בסנטיאגו דה צ'ילה בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני, אשר ב-21 במרץ 1993 הכריז עליה כקדושה בהליך של קאנוניזציה שנערך ברומא.
ג'יימס נייסמית'
ג'יימס נייסמית' (באנגלית: James Naismith; 6 בנובמבר 1861 – 28 בנובמבר 1939) היה רופא, תאולוג, מורה וממציא קנדי, שנודע בעיקר בזכות המצאת משחק הכדורסל בשנת 1891. על שמו קרוי היכל התהילה של הכדורסל.
נייסמית' נולד במדינת אונטריו שבקנדה, בנם הבכור של מהגרים סקוטיים אשר הגרו לקנדה בשנת 1851 ועבדו בתעשיית הכרייה. בשנת 1888 קיבל תואר ראשון בחינוך גופני באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, ולימד זאת שם. בשנת 1891 המציא את משחק הכדורסל, לאחר שעבר לספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס. בשנת 1898 קיבל תואר דוקטור לרפואה. בשנת 1939 קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה מהמכללה במונטריאול.
נייסמית' זכה לכבוד רב בקנדה, ארץ הולדתו, ובמדינות רבות נוספות. ב-17 בפברואר 1968 נפתח בספרינגפילד (מסצ'וסטס) היכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'. בנוסף נכנס נייסמית' להיכל התהילה של אוניברסיטת מקגיל בשנת 1996.
המצאת משחק הכדורסל.
בשנת 1891 כאשר לימד ד"ר נייסמית' במכללה לעובדים נוצרים בספרינגפילד, מסצ'וסטס, נתבקש לחשוב על משחק ספורטיבי אשר לא דורש מקום רב, לא מסובך מדי ולא פחות חשוב שיהיה ניתן לשחקו באולם סגור. כל זאת כדי ששחקני המכללה בפוטבול ובבייסבול יוכלו לשמור על כושרם בפגרה שבין סיום ליגת הפוטבול לבין פתיחת ליגת הבייסבול, פגרה אשר נמשכה לאורך עונת החורף.
ב-21 בדצמבר 1891 בהשפעת משחק קנדי בשם "ברווז על סלע" אשר שיחק בילדותו, יזם נייסמית' משחק ספורטיבי באולם הספורט של המכללה. לצורך כך הוא הרכיב על הקירות משני צידי האולם שני סלי אפרסקים, איגד שתי קבוצות בעלות תשעה שחקנים כל אחת, הוסיף כדור משחק פשוט והסביר לקבוצות את המטרה - לגרום לכדור להיכנס אל תוך סל האפרסקים של הקבוצה היריבה. בכך הפך האירוע למשחק הכדורסל הראשון אי פעם. המשתתפים באותו משחק מוכרים כ"קבוצה הראשונה".
ב-15 בינואר 1892 פרסם נייסמית' את החוקה הרשמית של המשחק אותו המציא - משחק הכדורסל. בחוקים המקוריים לא הופיעה הפעולה "כדרור" ושחקני הקבוצות הורשו להעביר את הכדור לאורך המגרש באמצעות מסירות משחקן אחד לשחקן אחר בלבד. לאחר כל "סל" הועבר הכדור אל אמצע המגרש והתבצעה זריקת ביניים בה נזרק הכדור מעלה בין שני שחקנים כאשר מטרת כל אחד מהם להיות הראשון שיהדוף אותו אל עבר קבוצתו שלו. משתפסה קבוצה אחת את הכדור שבה והתאחדה לעבר המטרה המקורית של המשחק והיא להצליח לקלוע לסלה של הקבוצה היריבה וחוזר חלילה. שחקני הקבוצות נהגו למרוח על כפות ידיהם אבק פחם כדי לשפר את האחיזה שלהם על גבי הכדור, אף על פי שלא היה מדובר בחוק רשמי המשיך המנהג להתקיים עד שנות ה-30 המאוחרות של המאה ה-20. חוק מעניין נוסף שנכלל בחוקה המקורית היה בנוגע לכדור שיצא מגבולות המגרש, השחקן הראשון אשר החזיר את הכדור אל תחומי המגרש הוא זה שקיבל את הזכות להמשיך ולשחק בו.
משחק הכדורסל הפך במהרה לספורט גברים פופולרי ברחבי ארצות הברית וקנדה והתפשט גם לארצות אחרות לאורך הגלובוס. בנוסף גברו המאמצים להקים גם ליגת נשים. נייסמית' התרשם עמוקות מיכולתן של הנשים להבין בפשטות ובמהירות את חוקי המשחק, הוא ציין לטובה את אופיין הטבעי של הנשים בעבודת צוות, תכונה הכרחית וחשובה לכל שחקן כדורסל באשר הוא. נייסמית' בחן כמה נשים אשר שיחקו ביניהן כדורסל במכללה ונעזר בהן כדי לקדם את כדורסל הנשים בניו אינגלנד. נייסמית' החליט לערוך שינוי בחוקים המקוריים ולהתאימם למשחקן של הנשים.
כדורסל הגברים שוחק לראשונה במשחקים האולימפיים בברלין בשנת 1936. נייסמית' היה זה אשר העניק את שלוש המדליות למנצחות: ארצות הברית זכתה במדליית הזהב, קנדה במדליית הכסף ומקסיקו במדליית הארד. כדורסל הנשים זכה להיכנס רשמית לאולימפיאדה בשנת 1976 במשחקים האולימפיים במונטריאול.
נייסמית' כמאמן.
בשנת 1898 עבר נייסמית' לאוניברסיטת קנזס, שם, בהמשך ללימודיו, קיבל את התואר פרופסור והפך למאמן הכדורסל הראשון. אוניברסיטת קנזס שקדה ופיתחה את מה שעתיד להפוך לאחת ממכללות הכדורסל הידועות באומה כולה.