הסכם גנט, אשר סיים באופן פורמלי את מלחמת 1812 בין בריטניה לארצות הברית, נחתם בעיר ב-1814. לאחר קרב ווטרלו הייתה גנט, עם שאר פלנדריה, חלק מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה במשך 15 שנה, עד המהפכה הבלגית של 1830. במשך תקופה זו זכתה גנט לאוניברסיטה חדשה (1817) ולתעלה המחברת אותה לים.
כלכלת העיר מתבססת על הנמל, שהוא השלישי בגודלו בבלגיה, על האוניברסיטה ועל התיירות, התופסת מקום חשוב יותר ויותר בכלכלת העיר. סביב הנמל פועלות כמה חברות גדולות, ביניהן וולוו והונדה.
גנט הייתה העיר הראשונה שהכריזה באופן רשמי על יום שבועי ללא בשר בשנת 2009.
תיירות.
תחום התיירות מתחיל להתפתח בגנט, אם כי רוב התיירים עדיין מדלגים על העיר ומעדיפים את בריסל, ברוז' ואנטוורפן. העיר העתיקה של גנט מפורסמת ביופיה, ומרכז העיר הוא האזור-ללא-מכוניות הגדול בבלגיה. כמו ברוב הערים הבלגיות, גם בגנט יש מגוון רחב של מסעדות, ברים ובתי קפה, ואזור פּאטֶרְסְהוֹל הוא מוקד למסעדות וחיי לילה.
בעיר נותרו עדיין מבנים רבים מימי הביניים, ומבנים רבים אחרים, מתקופות שונות, שוחזרו או שוקמו. המבנים המפורסמים ביותר הם קתדרלת באווֹ הקדוש, כנסייה גותית עם תוספות רבות מתקופת הבארוק, ובה מוצג לראווה הציור הערצת השה הקדוש מאת האחים ואן אייק, ציור הנחשב לאחת מיצירות המופת בהיסטוריה של האמנות. בעיר שלושה בגינאז'ים (מתחמים שבהם חיו הנשים הבגיניות), והחראפנסטֵן, טירה גדולה מימי הביניים, הבנויה אבן. מחוץ למרכז העתיק אפשר למצוא דוגמאות רבות לבניינים בסגנון אר נובו וארכיטקטורה מודרנית משובחת.
במוזיאון לאומנויות יש ציורים של הירונימוס בוש, ז'אן פוקה וציירים פלמיים רבים; במוזיאון לאמנות מודרנית (הנקרא בראשי התיבות שלו בהולנדית, SMAK, כלומר "מכה" או "חבטה") מוצגות עבודות מאת יוזף בויס ואחרים.
HIT מכון טכנולוגי חולון
HIT מכון טכנולוגי חולון הוא מוסד אקדמי עצמאי, מתוקצב העוסקת בהוראה ובמחקר בתחומי מדעים, מתמטיקה שימושית, הנדסה, רפואה דיגיטלית, טכנולוגיות למידה, ניהול טכנולוגיה ועיצוב.
המכון הוא מוסד אקדמי ציבורי, עצמאי, ונכון לשנת הלימודים תשפ"ב לומדים בו כ-5000 סטודנטים לתואר ראשון ולתואר שני וכ-1000 סטודנטים במכינות הקדם-אקדמאיות וכ-900 סטודנטים בלימודי תעודה.
היסטוריה.
"המכון הטכנולוגי בחולון'" נוסד ב-1969 ביוזמת עיריית חולון, כמכון להכשרת מהנדסים. בשנת הלימודים הראשונה למדו במכון 120 סטודנטים. בתחילת דרכו נאבקה העירייה על קיומו, לאחר שוועדת שרים החליטה על סגירתו, משום שאוניברסיטת תל אביב החליטה להקים פקולטה להנדסה במסגרתה.
בשנת 1991 שינה את שמו ל "המרכז לחינוך טכנולוגי חולון", נרשם כעמותה והוסמך באופן רשמי להכשיר מורים להוראת המקצועות הטכנולוגיים והשתלמויות מורים, לבוגרי המוסד הוענקה תעודת בוגר בחינוך טכנולוגי ותעודת הוראה במגמות חשמל ואלקטרוניקה, מכונות ועיצוב תעשייתי, בחסות אקדמית של אוניברסיטת תל אביב. המוסד העניק לבוגריו תעודת בוגר בחינוך טכנולוגי ותעודת הוראה.
בשנת 2002 הוכר כמוסד אקדמי להשכלה גבוהה, המוסמך על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
בשנת 2006 עבר המכון תהליך של מיתוג מחדש, ומאז הוא קרוי "HIT מכון טכנולוגי חולון", כש-HIT הם למעשה ראשי התיבות של שמו באנגלית, "Holon Institute of Technology".
בדצמבר 2011 אושר למכון להעניק לאנשי סגל תואר פרופסור חבר בחמישה תחומי דעת. המועצה להשכלה גבוהה סייגה אישור זה בדרישה כי במכון יהיו לפחות חמישה פרופסורים בתחום של המועמד שהמכון מבקש להעניק לו תואר פרופסור.
פרופיל אקדמי.
HIT המכון הטכנולוגי חולון מתמקד בחקר עיוני ויישומי ובהוראת מדעים, מדעי המחשב, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה, רפואה דיגיטלית, עיצוב, הנדסת תעשייה וניהול טכנולוגיה, טכנולוגיות למידה ומדעי הנתונים.
ב-HIT מכון טכנולוגי חולון פועלות שמונה יחידות אקדמיות מרכזיות בהן פועלות 16 תוכניות לימוד לתואר ראשון ותואר שני ושלוש תוכניות תואר שני עם תזה. המכון מכשיר אנשי מדע וטכנולוגיה, מהנדסים, מנהלים ומעצבים. כדי להכין את הסטודנטים לתפקידיהם בארגונים בתעשיית ההייטק, הביטחון, הפיננסים ועוד. מקיים שיתוף פעולה הדוק עם גורמים בתעשייה בהם קיים צורך בידע שצוברים בוגרי HIT. הרצאות אורח, הנחיית פרויקטים, הוראה ועוד.
תוכניות לימוד לתואר ראשון.
במכון נלמדות 8 תוכניות לתואר ראשון במסגרתן יכולים הסטודנטים לבחור את מסלול ההתמחות המתאים להם:
תואר התמקד בהכשרת מהנדסי חשמל, מהנדסי אלקטרוניקה ומהנדסי תקשורת למחקר ופיתוח באקדמיה ובתעשייה. בסיום הלימודים, זכאים בוגרי הפקולטה להירשם בפנקס המהנדסים, כמהנדסי חשמל או כמהנדסי אלקטרוניקה, בהתאם למסלולים שבחרו.
תוכניות לימוד לתואר שני.
ב-HIT נלמדות תוכניות לתואר שני (ללא תזה) בתחומי הטכנולוגיה, הניהול, ההנדסה והעיצוב:
הקמפוס.
קמפוס HIT ממוקם במרכז העיר חולון. שטחו הכולל כ-50 דונם, כאשר שמונת המבנים הקיימים בו כיום מכילים כ-23,000 מ"ר. בתוכנית הפיתוח העתידיות, מתוכננים להיבנות מבנים נוספים בהיקף של עד כ-90,000 מ"ר.
דון יוסף נשיא
דון יוסף נשיא (ידוע אף בשם ז'ואאו מיגז מנדס, בפורטוגזית: Dom João Migas Mendes; נולד בפורטוגל ב-1524 (תאריך משוער) ונפטר ב-1579 באיסטנבול) היה סוחר ומדינאי יהודי לבית משפחת האנוסים בנבנשתי/מנדס. לימים נהיה דמות בעלת השפעה בחצר האימפריה העות'מאנית בזמנם של הסולטאן סולימאן הראשון ובנו סלים השני, ולקח חלק מרכזי בניסיון שיקומה של טבריה.
ראשית חייו.
נולד למשפחת יהודים אנוסים בליסבון שבפורטוגל וגדל כנוצרי קתולי, בשם ז'ואאו מיגז. שנת לידתו אינה ידועה, למעט עובדת היותו ילד קטן בשנת 1525, עת פטירת אביו אגוסטינו מיגז, אשר היה מדען בשירות בית המלוכה הפורטוגזי. אף על פרטי ילדותו המוקדמת לא ידוע הרבה, למעט זאת שגדל אצל קרוביו פרנציסקו וגרציה בנבנשתי/מנדס. פרנציסקו ואחיו דייגו בנבנשתי/מנדס היו בעליהם של עסקי מסחר ובנקאות גדולים בליסבון והיו בבעלותם סניפים בצרפת ובהולנד. בעקבות ייסוד האינקוויזיציה הפורטוגלית ב-1536 ולאחר מות פרנציסקו באותה השנה, עקרה המשפחה לאנטוורפן, שם דייגו ניהל את אחד מסניפי הבנק.
גרציה, אשר ירשה את בעלה, ניהלה את העסקים יחד עם אחיו דייגו, שנישא לאחותה, בריאנדה. בשנת 1543 נפטר דייגו וציווה למנות את שותפתו גרציה לאפוטרופוסית על כל רכושו. בזמן זה, ביקש קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה בעל חוב גדול לבנק המשפחתי, להשתמט מתשלום החוב על ידי האשמת דייגו המנוח ומשפחתו בהיותם יהודים בסתר, ואז לעקל את רכושם ולבטל את חובותיו על פי חוק. צו זה נדחה לשנתיים לפחות על ידי הלוואת כספים נוספים. במקביל, התבקש קרל החמישי על ידי אציל בשם פרנציסקו דה ארגון ללחוץ על דונה גרציה שתיתן לו לאישה את בתה ריינה. התמריץ של קרל למעשה זה נבע מהבטחתו של פרנסיסקו להעניק למלך הלוואה גדולה ללא ריבית.
ז'ואאו מיגז, אשר השלים בינתיים את לימודיו באוניברסיטת לויבן השכנה ב-1542, ברח יחד עם ריינה לוונציה לאחר יולי 1546, על מנת לחלץ את הבת מהנישואים. לשלטונות נמסר כי ריינה "נחטפה" על ידי מיגז, טענה שאף סייעה לאמה בניסיון צאתה מאוחר יותר לוונציה. בזמן הימצאותם בוונציה, החלה בריאנדה, אלמנתו של דייגו ואחותה של גרסיה, לתבוע את חלקה בירושת בעלה. כשלא נענתה, הלשינה לסנאט של וונציה כי אחותה מעוניינת לעקור לטורקיה על-מנת לממש שם את יהדותה. רכושה של גרציה בוונציה עוקל והיא עצמה הוכנסה לכלא. בריאנדה אף שלחה שליח לאנרי השני, מלך צרפת, במטרה שיעקל את נכסי בנק מנדס (נשיא) אשר בתחום שליטתו, והוא אכן נמנע מלשלם את חובותיו למשפחה היהודית.
על מנת לחלץ את רכוש משפחתו, פנה ז'ואאו מיגז אל הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון וסיפר כי ברצונו להגר עם רכושו האדיר לטורקיה, אלא שממשלת וונציה מעכבת את הדבר. הסולטאן, שהיה מעוניין בביסוס בית המסחר העשיר בשטחו, לחץ על ממשלת וונציה שתשחרר את גרציה ורכושה. במקביל, נסע מיגז לצרפת, היכן שהיו לו יחסים טובים עם בית המלוכה בזכות תמיכתו הרחבה בכלכלתה ודרש את תמיכתה. מאמציו צלחו, גרציה שוחררה מן הכלא בשנת 1549, הרכוש הוחזר והמשפחה עברה להתגורר בפרארה, כיום באיטליה. ז'ואאו מיגז נישא לריינה, בתה של גרציה, ותוך המשך ניהול עסקיו בצרפת השיג כתבי המלצה מהשגריר הצרפתי די לאנסאק שבאיסטנבול אל הסולטאן העות'מאני.
חייו בחצר העות'מאנית.
בשנת 1553 הגיעה המשפחה לאיסטנבול בליווי של כ-500 אנוסים מספרד, פורטוגל ואיטליה, ששימשו את המשרתים, הסוכנים והמנהלים של בית המסחר שלה. עושרו של ז'ואאו מיגז, כתבי ההמלצה שלו והיכרותו עם הפוליטיקה האירופאית, קירבו אותו לסולטאן אשר כינה אותו בתואר "אל פראנגי-בי" (הנשיא הפרנקי). כעת שינה ז'ואאו מיגז את שמו לדון יוסף נשיא, ערך ברית מילה ואף עשה טקס נישואים נוסף עם זוגתו על פי הדת היהודית. דון יוסף נשיא ודונה גרציה ביססו בקונסטנטינופול בית בנקאות ומסחר בינלאומי שמילא תפקיד חשוב בעסקי הסולטנות,  וניהל עסקים נרחבים בלבנט, בבלקן ובאירופה. לאחר מות הסולטאן סולימאן הראשון ב-1566 ועלייתו של סלים השני לסולטנות, התקרב דון יוסף נשיא לשלטון אף יותר. הסולטאן העניק לנשיא מונופול על ייבוא וייצוא, ודאג לכך שהמלך הפולני זיגמונט אוגוסט יעניק לו זכות בלעדית ואף פטור ממכס לייבוא יין ומוצרים נוספים מדרום אירופה, וכן לייצוא דונג דבורים מפולין.