ב-22 בדצמבר 1636 נבחר בעלה פרדיננד ברגנסבורג למלך הרומאים, ושבוע לאחר מכן הוא הוכתר על ידי הארכיבישוף של מיינץ. כעבור חודש, ב-21 בינואר 1637 הוכתרה מריה אנה אף היא כמלכת גרמניה. ב-15 בפברואר 1637 מת חמיה פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך הפך בעלה פרדיננד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמלך הונגריה ובוהמיה.
מריה אנה ששימשה כיועצת של בן זוגה, הייתה מתווכת חשובה בין פרדיננד לבין קרוביהם הספרדים. למרות שתמיד הגנה על האינטרסים של בעלה, היא לא שכחה את האינטרסים של אחיה - פליפה הרביעי, מלך ספרד, והאורחים השכיחים ביותר בביתה היו שגריר ספרד ודיפלומטים ספרדים. במהלך היעדרויותיו של פרדיננד מן החצר הקיסרית בווינה, הוא מינה את מריה אנה כעוצרת, כמו למשל בשנת 1645 במהלך מלחמת שלושים השנים, כשפרדיננד היה בממלכת בוהמיה.
מותה.
במרץ 1645 עזבה מריה אנה וילדיה את לינץ, עקב בואו של הצבא השוודי, ועברה לווינה. באפריל התכוננו השוודים לחצות את הדנובה ולכבוש את העיר, ומשום כך ברחה המשפחה באופן זמני לגראץ. לאחר שחזרו לווינה, הם נאלצו לעבור שוב ללינץ בעקבות מגפה שפרצה בעיר. ב-12 במאי 1646 נתקפה מריה אנה, שהייתה במהלך הריונה השישי, בחום גבוה ובדימום כבד, ולמחרת בבוקר היא מתה. לאחר מותה הוציאו את בתה מהרחם בעודה בחיים, והיא נקראה מריה, אולם כעבור כמה שעות גם היא מתה, והיא נקברה יחד עם מריה אנה בקריפטה הקיסרית בווינה.
משפחתה.
ב-20 בפברואר 1631 התחתנה מריה אנה עם פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מיכל טמיר
מיכל טמיר (נולדה ב-1970) היא פרופסור למשפט ציבורי וסדר דין פלילי במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט. היא נשיאת האגודה הישראלית למשפט וחברה.
ביוגרפיה.
מיכל טמיר נולדה בטירת כרמל ב-1970 להורים ממוצא עיראקי. למדה מכיתה א-יב בבית הספר הריאלי בחיפה. אם לבת. פרופסור במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בהוד השרון. כמו כן היא מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
חברה בלשכת עורכי הדין הישראלית מאז 1996.
השכלה אקדמית.
לטמיר תואר LL.B בהצטיינות (ראשונה במחזור) מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה (1995), תואר LL.M בהצטיינות יתרה מהאוניברסיטה העברית (1999), ודוקטורט מהאוניברסיטה העברית (2005). עבודת הדוקטורט שלה עסקה באכיפה סלקטיבית, ונכתבה בהנחית שופט בית המשפט העליון בדימוס יצחק זמיר. בשנים 1995–1996 התמחתה טמיר בלשכתו של השופט זמיר, וב-1997 כיהנה כעוזרת משפטית לשופטת בית המשפט העליון דאז דורית ביניש. במהלך שנת הלימודים 2005–2006 היא הייתה פוסט-דוקטורנטית בתוכנית האוזר של בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק (Global Research Fellow (Hauser Program). בשנת הלימודים 2012–2013 היא הייתה עמיתת מחקר בתוכנית תקווה בבית הספר למשפטים, אוניברסיטת ניו-יורק.
במהלך לימודיה זכתה טמיר למלגות ופרסים רבים, ביניהם תעודת ופרס "מצטיין החוג" שהוענקה על ידי לשכת הרקטור – דיקנט הסטודנטים באוניברסיטת חיפה, תעודת הוקרה מהכנסת שהוענקה על ידי יו"ר ועדת החינוך והתרבות (בשנת הלימודים 1993–1994), פרס רקטור האוניברסיטה העברית לתלמידי מוסמך (ב-1999), פרס הצטיינות ע"ש דוקטור יעקב הרצוג, מלגת הצטיינות של איגוד נשים אקדמאיות בישראל (בשנת הלימודים 2000–2001), The Ellis and Alma Birk Scholars Prize Committee, פרס גוזיק ופרס PEF על פרסום מאמר בכתב-עת משפטי (בשנת הלימודים 2002–2003).
תחומי התמחות.
משפט חוקתי, משפט מנהלי, סדר דין פלילי (בדגש על אכיפה), דיני מכרזים, ביקורת המדינה.
תחומי הוראה.
משפט מינהלי, משפט חוקתי, דיני מכרזים, סדר-דין פלילי, דיני נזיקין, שוויון במשפט, חופש העיסוק, זכויות אדם במשפט הפרטי, זכויות חוקתיות וההליך הפלילי, סוגיות באכיפה. הזכות לשוויון ואי-אפליה, אכיפה סלקטיבית.
כתיבה אקדמית.
פרופ' טמיר היא המחברת של הספר אכיפה סלקטיבית (נבו 2008) אשר מציע עילה חדשה במשפט הישראלי לביקורת שיפוטית על פעולות רשויות מנהליות ועל התביעה. הספר מצוטט לעיתים קרובות בפסיקת בית המשפט העליון. טמיר אף פרסמה המלצות למערכת המשפט האמריקאית בנוגע לאכיפה סלקטיבית ופרופיילינג גזעי.
ספרה השני, מבט ביקורתי על ביקורת המדינה (בהנחיית פרופ' מרדכי קרמניצר, המכון הישראלי לדמוקרטיה 2009), עורר מחלוקת לגבי מעורבות מבקר המדינה בסוגיות של מדיניות ציבורית. המלצות הספר נסקרו בתקשורת. מאמרה "הזכות שוויון של הומוסקסואלים ולסביות" היה בין הניסיונות התאורטיים הראשונים לעסוק בסוגיה בישראל וצוטט בהרחבה. המאמר שימש בהחלטה תקדימית של בית המשפט למשפחה (2004) אשר אישר הסכם משפחה בין זוג הומוסקסואלים לבין אמו של אחד מילדיהם. המאמר נזכר גם בהחלטת בית המשפט העליון (2010) אשר הורתה לעיריית ירושלים לתמוך בפעילות של הבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות. חלק ממאמריה צוטטו בפסיקת בית המשפט העליון.
כתיבתה של טמיר השפיעה גם על דוחות של ועדות ציבוריות שונות. עבודתה על אכיפה סלקטיבית השפיעה על דו"ח ועדת גולדברג על הפזורה הבדואית.
עמדות.
טמיר טוענת שתפקידו של מבקר המדינה טעון הגדרה מחדש, וצמצום. לדבריה המבקר צריך לעסוק רק בעניינים כלליים ולא במקרים ספציפיים, וצריך להימנע מביקורת בזמן-אמת, כדי לא לכרסם בעבודת הרשות המבצעת. עליו להתמקד בסוגיות של יעילות הגופים המבוקרים וביקורת חשבונאית, ולא, למשל, באחריות פלילית אפשרית של האנשים שאת עבודתם הוא בודק. על השאלה אם היא מבקשת להפוך את המבקר לבירוקרט היא משיבה ש"בירוקרט" אינה מילת גנאי. היועץ המשפטי לממשלה גם הוא בירוקרט – העומד בראש הפירמידה. יש להבין שמבקר המדינה אינו חלק מהרשות השופטת. הוא גורם ביקורת במסגרת הכנסת. לדבריה בישראל יש חפיפה מוזרה בין בג"ץ, משרד מבקר המדינה ולשכת היועץ המשפטי. כל אחד מהם חורג לתחומי האחר. זהו מצב בלתי ראוי ובלתי הגיוני. למרות השגותיה של טמיר על הפעלת סמכות מבקר המדינה לחקירת עניינים ספציפיים או עניינים של אנשים ספציפיים, היא מסכימה שההבחנה בין אלו לבין עניינים אחרים אינה חד משמעית ונתונה לפרשנות.
פעילות מקצועית.
טמיר היא נשיאת האגודה הישראלית למשפט וחברה, חברה באגודה ללימודי ישראל. היא פועלת נגד הדרת נשים וייצגה את התנועה הירושלמית בעתירה נגד משרד התחבורה על סירובה של חברת אגד להציב על אוטובוסים בירושלים פרסומות ובהן תמונות של נשים.
בשנת הלימודים 2002–2004 הייתה טמיר חברה במערכת כתב העת "משפט וממשל". בשנת הלימודים 2008 היא הייתה חברה במערכת כתב העת "משפטים". משנת הלימודים 2017 היא עורכת שותפה של כתב העת "שערי משפט".
יוגה.
טמיר היא מדריכה מוסמכת בכירה ליוגה. מאמרה "משפט ויוגה" מדגים כיצד תובנות מפילוסופית היוגה יכולות לתרום לעולם המשפטי.
תקשורת.
טמיר פרסמה ב"הארץ", ב-"TheMarker", ב"ישראל היום", ב"גלובס", ב-"ynet", ב"מעריב", ב"מקור ראשון", ב"כלכליסט", ב"וואלה!", ובאמצעי תקשורת נוספים. היא מתראיינת בטלוויזיה וברדיו והופיעה תוכניות אקטואליה רבות.
מכשפות אנאגה
מכשפות אנאגה היו, על פי האמונה העממית, נשים שהתארגנו בקבוצות מקודשות באזור ההררי של אנאגה בצפון-מזרח האי טנריפה (באיים הקנריים, ספרד).
האזור נקרא "אל באילדרו", על שם הריקודים של המכשפות סביב המדורה. האמונה הייתה שהנשים היו יורדות לחוף לשחות בים בעירום. עם הזמן, כשהגיעו לאזור סיפורי ערפדים ממזרח אירופה, גם הסיפורים אודות נשות ההרים התפתחו, והחלו לספר עליהן שהן מוצצות דם, בעיקר של תינוקות בעריסותיהם.
בין הסיפורים מהאזור, הייתה האמונה שהנשים אורבות לגברים בחוף כדי לפגוע בהם, כאשר הן לוקחות את קרבנותיהן לטקסיהן בהרים, רוקדות סביב המדורה כל הלילה כדי לאשרר את בריתן עם השטן, ואז זורקות את הקרבנות על המדורה.
ישנה תאוריה כי מקורה של אגדת המכשפות נטועה בקבוצות פגאניות שפעלו באזור, והפולחנים שערכו היו של הגואנצ'ים למען הגשם. הכנסייה הקתולית ראתה בפולחני הדת מעשי כישוף, ובדת עצמה כפירה, וביקשה למגרם, ולכן הופצו הסיפורים כדי לעשות ליושבי ויושבות ההרים דה-לגיטימציה.
סהאצ'ירו האטה
ד"ר סַהַאצִ'ירוׂ הַאטַה (ביפנית: 秦 佐八郎, 23 במרץ 1873 - 22 בנובמבר 1938) היה רופא ובקטריולוג יפני נודע, תלמידם של קיטסאטו שיבסבורו ושל אוגוסט פון וסרמן, אשר התפרסם בעקבות עבודתו המשותפת עם פאול ארליך בפיתוח כדור הקסם הראשון - ארספנאמין (Arsphenamine).
קורות חייו.
סהאצ'ירו האטה נולד ב-23 במרץ 1873 בכפר צוּמוֹ (Tsumo) (כיום העיר מַסוּדַה במחוז שימאנה), שמיני למִיצִ'יטַקָה יַמָאנֶה (Michitaka Yamane). בשנת 1887, בהיותו בן 14, אומץ על ידי משפחת האטה (Hata) היות שמשפחתו הביולוגית התקשתה לספק לו חינוך הולם בשל מצבה הכלכלי. משפחתו המאמצת הייתה משפחת רופאים והיא שעודדה את סהאצ'ירו להירשם ללימודי רפואה באוניברסיטת אוקיאמה (Okayama) בשנת 1891. ב-1895 נשא לאישה את צִ'יוׁ (Chiyo), הבת הבכורה למשפחת האטה המאמצת, ובאותה השנה הצטרף כמתנדב לצבא היפני הקיסרי לפרק זמן של שנה. עם תום לימודי הרפואה בנובמבר 1895 החל האטה לעבוד בתור עוזר בבית החולים המחוזי של אוקיאמה, שם התמחה ברפואה פנימית ובביוכימיה תחת השגחתו של ד"ר טוֹרַסַבּוּרוֹ אַרָאקִי (Torasaburo Araki).