חרף המוניטין שלו כרוצח, הוא נמנה עם החברה הגבוהה של פריז והיה דמות אקסצנטרית וידועה. פרשיות האהבים הרבות שלו היו לשם דבר. הוא אף היה מיודד מאוד עם אדוארד השביעי והנרי קמפבל-באנרמן. מרסל פרוסט ביסס את דמותו של הגנרל פרוברוויל בספרו "בעקבות הזמן האבוד" על דמותו של גאליפה. כמו כן הוא התנגד לניסיון ההפיכה של הגנרל ז'ורז' בולנז'ה. במקביל, הוא המשיך לטפח את הקרייר הצבאית שלו. ב-1873 הוא הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד, וב-1874 קיבל את הפיקוד על הבריגדה ה-31. ב-1875 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה והועבר לפקד על הדיוויזיה ה-15 עד 1878 עת הועבר לפקד על הקורפוס ה-9.
פרשת דרייפוס.
ב-1879 הוא העמיד את עצמו בבחירות לנשיאות צרפת וזכה בקול אחד (מתוך 669). ב-1880 הוא הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד ומונה למושל הצבאי של פריז. ב-1882 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-12 ובמקביל שימש כמפקד חיל הפרשים עד 1885. ב-1887 הוענק לו הצלב הגדול של לגיון הכבוד והוא הפך לחבר במועצת המלחמה העליונה ובהמשך למפקד בית הספר לפרשים. במהלך פרשת דרייפוס, הוא נמנה בין הקצינים המעטים שהאמינו בחפותו של הקצין היהודי אלפרד דרייפוס שנאשם בריגול על לא עוול בכפו. בשלב מסוים הוא אף הודיע שלא יצא מביתו עד שהפרשה תסתיים. הוא אף סולק בשל כך מחלק מהמועדונים בהם היה חבר. ב-22 ביוני 1899 הוא נקרא בידי ראש ממשלת צרפת החדש פייר ולדק-רוסו לשמש כשר המלחמה בממשלתו. ולדק-רוסו היה נחוש להעניק לדרייפוס משפט חוזר, והיה זקוק לשר מלחמה שיתמוך בעמדתו. המינוי גרר זעם רב הן בקרב סיעות הימין שהיו ברובן אנטי-דרייפוסריות, והן בקרב סיעות השמאל שלא שכחו לגאליפה את טבח הקומונה. כדי למתן את תגובת השמאל, בחר ולדק-רוסו בסוציאליסט הנודע אלכסנדר מילרן להיות שר המסחר שלו. בפועל, דווקא העובדה שהן הימין והן השמאל זעמו על הממשלה החדשה, גרמה לכך שהיא עמדה יציבה כיוון ששני הצדדים לא יכלו לשתף פעולה. במהלך ישיבת הממשלה הראשונה, קידמו סיעות השמאל את גאליפה בקריאות: "תחי הקומונה! הלאה היורים! הלאה הרוצח!". גאליפה עצמו לא התרגש והשיב בקריאה: "הרוצח נוכח!".
בזכות פעילותם של ולדק-רוסו וגאליפה, הוחזר דרייפוס מאי השדים והועמד למשפט חוזר בעיר רן. גם במשפט זה יצא דרייפוס חייב, אולם ביוזמתם של ולדק-רוסו וגאליפה, הוא קיבל חנינה מיוחדת מהנשיא אמיל לובה. ב-1900 הוא פרש מתפקידו וחי את שארית חייו בפריז עד מותו ב-9 ביולי 1909 בגיל 78.
משפחתו.
באוקטובר 1859 הוא נישא לפירנצה ג'ורג'ינה לאפיט, בתו של הרוזן שארל לאפיט ואחייניתו של הבנקאי ז'אק לאפיט. נולדו להם שלושה ילדים: שארל (1860-1905), ז'קלין (1903-1942) ומרגריט (1863-1898).
אור וולוז'ינסקי
אור וולוז'ינסקי הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשרת כמפקד חטיבה 14.
ביוגרפיה.
וולוז'ינסקי גדל בקיבוץ גבת. התגייס לצה"ל ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה. בין השנים 2016–2018 פיקד על גדוד 71 בחטיבה 188. לאחר מכן מונה לראש ענף יבשה באגף התכנון. בשנת 2020 מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה והועלה לדרגת אלוף-משנה. בנובמבר 2020 פורסם שימונה למפקד חטיבה 14.
וולוז'ינסקי נשוי ומתגורר בראש העין.
מגפת הקורונה במונטנגרו
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה במונטנגרו, התפשטה אל המדינה באמצע מרץ 2020.
התפשטות המגפה.
ב-13 במרץ הודיעה מונטנגרו כי היא סוגרת את כל בתי הספר ברחבי המדינה למשך שבועיים, אסרה התקהלויות והתכנסויות, ואסרה על הגעת ספינות לנמלים האדריאטיים, במאמץ לרסן את תחילת התפרצות הנגיף.
ב-16 במרץ הודיעה מונטנגרו כי החל מ-17 במרץ היא תאסור כניסת אזרחים זרים למדינה אלא אם הם תושבי קבע או מביאים סחורה. בנוסף, הורתה ממשלת מונטנגרו על כל המועדונים, המסעדות והברים בכלי רחבי המדינה לסגור את שעריהם, כמו גם אולמות משחקים ומכוני כושר ייסגרו למשך שבועיים לפחות. משלוחי אוכל יישארו פתוחים וימשיכו לפעול.
ב-17 במרץ הודיעה מונטנגרו על שני מקרים ראשונים של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. שתי נשים ילידות 1948 ו-1973, אחת מהן גרה בעיר בירה פודגוריצה, השנייה גרה באולצין. אחת משני המקרים הראשונים הגיעה 12 יום קודם לכן מארצות הברית. השנייה הגיעה מספרד והייתה תחת פיקוח רפואי.
ב-22 במרץ הודיעה מונטנגרו על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהדבקה בנגיף הקורונה. הקורבן, הוא גבר בן 65 מהעיירה המונטנגרית הרצג נובי אשר ביקר בסרביה, ומת בבית החולים בעיר הבירה פודגוריצה.
ב-24 במרץ הטילה ממשלת מונטנגרו עוצר על העיר טוצי לאחר שדווח קודם לכן על 15 מקרים של הדבקה בנגיף הקורונה. טוצי היא העיר הראשונה במונטנגרו שהוכנסה להסגר מוחלט במגפה עם שירותים חיוניים בלבד המותרים לפעול.
נכון לסוף ינואר 2021, במונטנגרו ישנם 56,998 מקרים מאומתים (מתוכם נרפאו 47,899) וכ-762 מתים.
מריגלה (סרט)
מריגלה (בפורטוגזית: Marighella) הוא סרט ברזילאי משנת 2019 בבימויו של ואגנר מורה, המבוסס על חייו של הפוליטיקאי ולוחם הגרילה קרלוס מריגלה. הסרט מהווה עיבוד לביוגרפיה Marighella - O Guerrilheiro que Incendiou o Mundo (מריגלה: לוחם הגרילה שהאיר את העולם), מאת מאריו מגלהס. זהו הסרט הראשון שאגור מורה ביים.
סיו חורחה מגלם את קרלוס מריגלה. בסרט מופיעים גם אדריאנה אסטבס, ברונו גגליאסו והומברטו קאראו.
לדברי הבמאי, הסרט צונזר בברזיל. מפיצים ובעלי אולמות קולנוע פחדו מהממשלה וחששו להציג אותו. "נשיא ברזיל בולסונארו לכלך על הסרט מבלי שראה אותו וצילם וידאו בו הוא אומר: 'זה מטורף, החבר'ה האלה עושים סרט על טרוריזם'. אתה מבין מזה עד כמה המצב בכי רע בברזיל", טען ואגנר מורה.
ביקורת.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-69 בברלין ב-14 בפברואר 2019, אך לא השתתף בתחרות על פרס דוב הזהב.
מספר מקורות דיווחו כי נעשה שימוש בבוטים באינטרנט להפחתת דירוג הסרט באתר IMDb. בתגובה, IMDb ביטל את הדירוג בדף הסרט. עד 18 בפברואר 2019, היו לסרט יותר מ-15,000 דירוגים ב-IMDb, אף שטרם יצא לאקרנים בבתי הקולנוע.
הסרט גם משך ביקורות חברתיות ופוליטיות. סטיבן דלטון, שכתב ל"הוליווד ריפורטר", העיר כי מורה מציג את דמותו של מריגלה כשאהיד לערכים ליברליים, אף על פי שמריגלה האמיתי הכריז על עצמו מרקסיסטי שמאלני. גם האתניות של מריגלה נדונה. הוא מוצג כשחור בסרט ומגולם על ידי שחקן שחור. עם זאת, מבקרים רבים ציינו שמריגלה הייתה למעשה בן לגזע מעורב (אביו היה מהגר איטלקי). מורה השיב כי "אין דרך לדון בשום נושא חברתי בברזיל מבלי לדבר על סוגיות גזעיות. מבחינתי, מריג'לה היה צריך להיות שחור."
פורתוס (דמות ספרותית)
פורתוס, הברון דו-ואלון דה-ברסיו דה פיירפונד (בצרפתית: Porthos, Baron du Vallon de Bracieux de Pierrefonds) הוא דמות בדיונית ברומנים שלושת המוסקטרים, אחרי עשרים שנה והוויקונט דה בראז'לון מאת אלכסנדר דיומא האב. הוא ושני המוסקטרים האחרים, אתוס וארמיס, הם חברים של גיבור הרומן, ד'ארטניאן. אישיות של אייזק דה פורתאו הייתה השראה ליצירת הדמות.
השם.
בספר "שלושת המוסקטרים" שם משפחתו הוא דו-ואלון. בספר "אחרי 20 שנה" הוא נישא מסיבות כלכליות ושם משפחתו הופך לדו-ואלון דה-ברסיו דה פיירפונד. בסופו של דבר הוא קיבל את התואר ברון. שמו הפרטי האמיתי לא הופיע אף פעם; "פורתוס" הוא שם מלחמה, שקיבל עם הצטרפותו למוסקטרים.
אישיות.
פורתוס כן ואמין, הוא המוחצן מבין חברי הקבוצה, נהנה מיין, נשים ושירה. הוא המסור והנאמן ביותר כלפי חבריו המוסקטרים ובולט בזכות כוחו וגודלו הגופניים. יכולת האכילה שלו הרשימה אפילו את המלך לואי ה-14 במהלך משתה בטירת פונטנבלו. ככל שהסיפור מתקדם, הוא נראה יותר ויותר כמו ענק, ומותו הוא של טיטאן.
בתקופת "שלושת המוסקטרים" (1627 לערך) היו לו כנראה מעט אדמות או משאבים אחרים. הוא היה מסוגל להפיק כספים מאשתו הצעירה במקצת של עורך דין קשיש (שאיתה ניהל רומן ורק אחר מות בעלה התחתן איתה), כדי להצטייד במצור של לה רושל.
הדמות הבדיונית של פורתוס מבוססת באופן רופף מאוד על הדמות ההיסטורית של המוסקטר איסאק דה פורתו.
קולנוע וטלוויזיה.
שחקנים שגילמו את פורתוס על המסך כוללים את:
פוליקליניקו אומברטו I
פוליקליניקו אומברטו הראשון (באיטלקית: Policlinico Umberto I) הוא בית חולים אוניברסיטאי ברובע סן לורנצו ברומא.
בית החולים נוסד בשנת 1903 וקרוי על שם אומברטו הראשון, מלך איטליה, והוא אחד מבבתי החולים של הפקולטות לרפואה, לרוקחות ולרפואת שיניים של אוניברסיטת ספיאנצה ברומא והוא המרכזי מביניהם. בנוסף לו כאמור ישנו בית החולים סנט'אנדריאה.
זהו בית החולים השלישי בגודלו באיטליה (עם 1200 מיטות). בנייתו החלה בשנת 1888 ביוזמת שר החינוך דאז, גואידו בצ'לי, יחד עם הסנטור פרנצ'סקו דוראנטה. בחנוכתו השתתפו הרקטור דאז, לואיג'י גלסי והמלך אומברטו הראשון.
יחסי בלגיה–תאילנד
יחסי בלגיה–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת בלגיה לבין ממלכת תאילנד.
לבלגיה שגרירות בבנגקוק ואילו לתאילנד שגרירות בבריסל.
היסטוריה.
ליחסים הדיפלומטיים בין המדינות היסטוריה ארוכה, וראשיתה בשנת 1868, עת כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן.