בעבר הועלו הצעות לבטל את האגרה ולממן את פעילות רשות השידור ישירות מתקציב המדינה. הצעה אחרת הייתה להטיל על חברות הכבלים והלוויין תשלום תמלוגים לרשות השידור על העברת השידורים שלה למנויים, כך שתמלוגים אלה ישמשו בסיס לתקציב רשות השידור, ויבטלו את הצורך לגבות את האגרה ממשקי בית המחוברים לרשתות הכבלים או הלוויין.
בעיה נוספת הייתה העובדה שקיימות בישראל רשתות שידור ממלכתיות שאינן נהנות מן האגרה. הטלוויזיה החינוכית ממומנת ישירות מתקציב משרד החינוך, ובמידה מסוימת גם משידור פרסומות (במסגרת שידוריה בערוץ 2). תחנות הרדיו של גלי צה"ל ממומנות מתקציב משרד הביטחון ומשרד התחבורה, ולאחרונה גם משידור "תשדירי שירות" ו"חסויות" מסחריות. שתי רשתות השידור האלה אחראיות לחלק ניכר מהשידור הציבורי בישראל, אף על פי שהן אינן זכאיות לקבל מימון מכספי האגרה.
בסקר שערך עיתון "גלובס" בפברואר 2014, בו השתתפו כ-4,000 גולשים, הצביעו 85% מהמשתתפים בעד ביטול האגרה, ו-63% קראו לביטול השידור הציבורי בכללותו. (מרבית הנותרים דרשו כי האגרה תיגבה רק מאזרחים המחוברים לשירותי הכבלים, וצורכים ערוצים אלה דרכם).
סוגיות משפטיות.
השאלה האם מדובר במס או באגרה עלתה לדיון בבית המשפט העליון. בדיון זה טענה רשות השידור שהאגרה היא מס, אך טענה זו נדחתה בפסק דינו של השופט אהרן ברק בטענה שהאגרה היא תשלום בגין שירות. פסק דין זה ניתן אף על פי שגובה האגרה אינו תלוי בכמות השימוש בשירות (כלומר צפייה בשידורי רשות השידור).
העברת שידורי רדיו באינטרנט ושידורי טלוויזיה באינטרנט, והיכולת לקלוט שידורי טלוויזיה במחשב באמצעות כרטיס טלוויזיה, העלו את השאלה האם גם אמצעים אלה חייבים באגרה. בפסק דין של בית משפט השלום בתל אביב, נקבע שמחשב הקולט שידורים באמצעות כרטיס טלוויזיה חייב באגרה, ואילו מחשב הקולט שידורי טלוויזיה דרך האינטרנט - פטור.
אגרת הרדיו
אגרת הטלוויזיה
קצח תרבותי
קצח תרבותי (שם מדעי: "Nigella sativa") נקרא גם קצח הגינה, הוא צמח חד-שנתי עשבוני במשפחת הנוריתיים שמקורו בדרום-מערב אסיה. הקצח משמש כתבלין וכצמח מרפא.
מאפיינים.
הקצח נפוץ בדרום אירופה, מערב אסיה, צפון אפריקה והודו. הוא לא גדל בר בישראל אולם ניתן למצוא אותו כפליט תרבות בשולי דרכים ושדות מעובדים.
הקצח מגיע לגובה של 60-80 ס"מ. ענפיו זקופים העלים בצבע ירוק-אפרפר, דומים לעלים מנוצים פעמיים, אבל העלעלים לא מופרדים לחלוטין. העלים צרים וארוכים אך לא דמויי חוט.
הפרחים הם דו-מיניים, מופיעים בחודשים מרץ-מאי, עדינים, ובדרך כלל בצבע כחלחל או לבן, בעלי חמישה עד עשרה עלי כותרת.
הפרי הוא הלקט גדול ומנופח בנוי משלוש עד שבע קשוות, כל אחת מכילה מספר רב של זרעים.
זרעי הקצח הם חומים עד שחורים, ניתנים לאיסוף בחודשים יולי עד ספטמבר ומשמשים בתור תבלין. בלשון העממית השם קצח מתייחס לזרעים אלו, ולא לצמח המניב אותם.
הקצח מתפתח בקרקעות דלות באקלים צחיח ובתנאי שמש מלאה והוא עמיד בכפור. בסביבתו לא יתפתחו צמחים ממשפחת הקטניות.
בשימוש האדם.
הקצח משמש כתבלין וכצמח מרפא מזה למעלה מ-2,000 שנה.
הוא מוזכר בתנ"ך בספר ישעיהו : "הלוא אם שוה פניה והפיץ קצח וכמון יזרק".
בתקופת המשנה והתלמוד היה נפוץ גידול הקצח בכל חלקי הארץ, וזרעיו שימשו הן כתבלין על הלחם. והן כתרופה יעילה כנגד מחלות לב.
על סגולותיו הרפואיות נאמר בתלמוד (מסכת ברכות, דף מ'): "אמר רב חמא בר' חנינא: הרגיל בקצח אינו בא לידי כאב לב".
הוא משמש זה מאות שנים (כמקור מזון ומקור להפקת שמן) באסיה, במזרח התיכון ובאפריקה לצרכים רפואיים.
באסיה הוא מוכר כ"זרעי בצל שחורים". השימוש המסורתי בו הוא לצרכים של בריאות הריאות, מערכת העיכול, תפקוד הכליות והכבד, מערכת זרימת הדם, שיפור ההרגשה הכללית, שלשול ועוד מחלות רבים.
לפי הנטורופתיה, הקצח משמש לאיזון לחץ הדם, בטיפול בכאבים וגזים במערכת העיכול וכתרופה נגד תולעים במערכת העיכול.
כמו כן הוא גם משמש כתבלין ללחם.
קיים מחקר רפואי המאשר כי לקצח התרבותי השפעות רפואיות. חושבים שרוב ההשפעות קשורות למרכיב בשם תיימוקוויינון (thymoquinone). ההשפעות שנמצאו כללו הורדת לחץ הדם ושיפור הנשימה.
לקצח טעם חזק ומריר, וריחו החלש מזכיר ריח תות שדה. בישראל משתמשים בו לרוב במוצרי מאפה, ובמקומות אחרים בעולם גם לייצור סוכריות וליקרים.
שמן קצח.
שמן קצח טהור משמש בעיקר ברפואה אלטרנטיבית כנגד אלרגיות, אסתמה, מחלות עור כפסוריאזיס ודלקת עור אטופית, לחץ דם גבוה, בעיות במערכת העיכול, לאיזון המערכת החיסונית ולצרכים וטרינריים. את השמן המופק בכבישה קרה ניתן להשיג גם בצורת כמוסות.
דימיטרה כריסטודולו
דימיטרה כריסטודולו (ביוונית: Δήμητρα Χ. Χριστοδούλου, באנגלית: Dimitra Christodoulou) היא סופרת ומשוררת יוונייה, נולדה באתונה בשנת 1953.
ביוגרפיה.
כריסטודולו למדה משפטים ולשון ועוסקת בהוראה. כריסטודולו, הנחשבת ליוצרת מקורית ורגישה פרסמה קבצים אחדים של שירה ושל סיפורים קצרים, אשר זכו להצלחה מרובה בקהל הקוראים ביוון. בין פרסומיה ניתן למנות את: "סוסיו של מִירוֹבְלִיטוֹס" (1974), "אדמה" (1985), "תפילת החוצפן" (1991), "הברוש של החרוצים" (1995) ו"חוף באור החורף" (1996).
בשנת 2008 היא זכתה בפרס ספרותי על יצירותיה.
חלק משיריה תורגמו לעברית על ידי רמי סערי.
סיד וישס
סיד וישס (באנגלית: Sid Vicious; 10 במאי 1957 – 2 בפברואר 1979) היה מוזיקאי, זמר-יוצר בסיסט, ומתופף אנגלי, שעלה לתהילה רחבה והיקפית ברחבי העולם בזכות היותו מתופף חד פעמי עבור להקת הרוק "סוזי והבנשיז" עד שהפך לסולן הראשי בלהקת הרוק-פאנק "סקס פיסטולס" משהיה חבר ילדותו של ג'וני רוטן אף על פי שרוטן היה הסולן בפועל. ביחד עם הסקס פיסטולס, נחשב וישס לאחד מחלוצי ז'אנר הפאנק בבריטניה ובכלל.
וישס היה ידוע בקולו הצרוד, אישיותו המבולגנת ובעיקר בהתמכרותו הקשה לסמים ביחד עם בת זוגו ננסי ספאנג'ן שהובילה את וישס למותו בעקבות מנת יתר של סמים והוא מת בגיל 21 ב-2 בפברואר 1979 כשנה אחרי שהסקס פיסטולס כבר התפרקו ב-1978.
וישס נשאר שנוי במחלוקת עד היום, בשל חוסר יכולתו לנגן למעשה ובשל אישיותו הבעייתית.
גארי אולדמן גילם את וישס בסרט "סיד וננסי" שיצא לאור ב-1986, כשבע שנים לאחר מותם של וישס וספאנג'ן.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
נולד בשם ג'ון סיימון ריצ'י בלונדון, לג'ון ואן. אביו, שהיה חייל במשמר המלכה בארמון בקינגהאם ונגן טרומבון, עזב את הבית זמן קצר לאחר לידתו. וישס עזב את לונדון עם אימו ועבר לאי איביזה, שם עסקה אימו בסחר בסמים. אימו התחתנה עם כריסטופר בוורלי ב-1965.
וישס היה חבר ילדות של ג'וני רוטן, סולן הסקס פיסטולס, ונהג לבוא להופעות של הלהקה. בתחילה היה מעריץ אלמוני של להקת הסקס פיסטולס, אך הוא התפרסם במהרה כמעריץ מספר אחת שלה, לאחר שהמציא את ריקוד הפוגו במהלך אחת ההופעות של ה"סקס פיסטולס".
הוא זכה לכינוי סיד וישס ("סיד המרושע") לאחר שהכה בשרשרת ברזל צלם שהגיע לאחת ההופעות של הסקס פיסטולס.
תקופת הסקס פיסטולס.
לאחר שהחליטו הסקס פיסטולס להוציא את נגן הבס שלהם, גלן מטלוק, מהלהקה, הם הציעו לסיד וישס להחליף אותו. סיד לא ידע לנגן על גיטרה בס אך קיבל את ההצעה למרות זאת, למד לנגן מספר סולמות פשוטים על הגיטרה והפך לחלק בלתי נפרד מתדמיתה הפרועה של הלהקה.
בשנת 1977 הכיר וישס את ננסי ספאנג'ן, יהודייה-אמריקנית, שעסקה בעברה בחשפנות ובזנות והייתה משתמשת וסוחרת בסמים. הם הפכו לזוג, וננסי הכירה לסיד את ההרואין. חברי להקת הסקס פיסטולס לא אהבו את השפעתה של ננסי וניסו להפריד בינה לבין סיד, אך ללא הצלחה.
זמן מה לאחר שהכיר סיד את ננסי החליטו הסקס פיסטולס לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית. במהלך אחת ההופעות רכן סיד לקהל וחטף אגרוף באף מאחת ממעריצות הלהקה. הוא החל לדמם מהאף, אך המשיך לנגן כשהוא מגחך באדישות. תמונתו עומד ללא חולצה כשפניו וחזהו מכוסים בדם והוא מחייך מהווה את אחד הסמלים של תנועת הפאנק בבריטניה. מצבו של סיד הלך והידרדר, ובעקבות כך נתגלעו מחלוקות פנימיות בין חברי הלהקה, ולבסוף הם החליטו לפרק אותה.
רצח ננסי ומותו של וישס.
לאחר שהתפרקו הסקס פיסטולס ניסה סיד לפתוח בקריירת סולו. ננסי, חברתו של סיד, הייתה האמרגנית שלו ותיאמה עבורו מספר הופעות. ההופעות נכשלו כיוון שסיד היה מסומם מדי ולא זכר את מילות השירים. ב-1979 נכנסו סיד וננסי למלון צ'לסי ופתחו בחגיגת סמים. סיד התעורר לאחר מספר שעות ומצא את ננסי שוכבת על רצפת החדר כשהיא דקורה בבטנה. סיד טען לאורך כל הדרך כי אינו זוכר מה קרה. הוא נעצר בחשד לרצח ושוחרר בערבות.
בשבועות שלאחר מכן שקע סיד בדכדוך עמוק וציין שוב ושוב שהיה שמח להצטרף לננסי. מספר שבועות לאחר מכן הוא מת ממנת יתר של הרואין שסיפקה לו אימו.
לאחר מותו.
בשנת 1986 יצא הסרט "סיד וננסי", בבימויו של אלכס קוקס – סרט ביוגרפי על חייו של סיד, עם גארי אולדמן בתפקיד הראשי.
פלפטין
שיב פלפטין או בשם הסית' שלו, דארת' סידיוס, הוא דמות בדיונית ואחד הסית'ים החזקים והמסוכנים בהיסטוריה של עולם מלחמת הכוכבים. פלפטין הופיע בסרטי הסדרה 1–6 ו-9 (כשבפרק 4 רק הוזכר). בסרט השלישי פלפטין מצליח להשמיד את מסדר אבירי הג'דיי ובאמצעות פוליטיקה, תככים ושימוש במיליציות בדלנים להפוך מסנאטור לקנצלר, לבטל את סמכויות הסנאט בהדרגה ובהמשך להפוך לקיסר של האימפריה הגלקטית שקמה על חורבות הרפובליקה הישנה.
ביוגרפיה בדיונית.
שנים מוקדמות.
פלפטין נולד בכוכב הלכת נאבו בשנת 84 BBY ונהפך בשלב מסוים בחייו לאדון סית'.