את הקריירה הפוליטית החל אמון ב-1991, עת שימש כעוזר פרלמנטרי של פייר ברנה, חבר בית הנבחרים הצרפתי מטעם המפלגה הסוציאליסטית. בין 2004 ו-2009 שימש כחבר הפרלמנט האירופי ובהמשך, בין 2008 ל-2012, היה דובר המפלגה הסוציאליסטית. נבחר לחבר האספה הלאומית מטעם מחוז איבלין ב-2012, וכיהן כשר מ-16 במאי 2012 עד 25 באוגוסט 2014: בתחילה בתור שר הכלכלה והאוצר ואחר כך כשר החינוך.
אמון, הנמנה עם האגף השמאלי במפלגה הסוציאליסטית, ניצח בפריימריז ב-2017 את מנואל ואלס מועמד האגף המתון. בכך הפך למועמד המפלגה בבחירות לנשיאות של שנת 2017. האגף המתון במפלגתו, ביניהם מנואל ואלס, תמך בעמנואל מקרון שפרש מהמפלגה. אמון לא העפיל לסיבוב השני בבחירות.
חיים אישיים.
אמון קשור בהסכם נישואין אזרחי עם גבריאל גולר, בת להורים מדנמרק וקטאלניה. לזוג שתי ילדות. גולר המפרידה בין חייה האישיים לחיים הפוליטיים אינה משתתפת באסיפות הבחירות של אמון.
פאן ג'ונשון
פאן ג'ונשון (סינית מסורתית: 潘均順 ; סינית: 潘均顺 פיניין; Pān Jūnshùn; 1889 – 1974), היה הסיני הראשון שלו הוענק התואר חסיד אומות העולם, ב-19 בינואר 1995, לאחר שהציל בתקופת השואה ילדה יהודיה באוקראינה והסתיר אותה מהנאצים בביתו, החל מינואר 1942 ועד אוגוסט 1943.
חייו.
פאן ג'ונשון נולד בסין בשנת 1889. הוא היה קומוניסט, ולכן בשנת 1916 עבר לברית המועצות בחיפוש אחר עבודה. הוא התיישב במוסקבה שם מצא עבודה בתור פועל, החליט להישאר ברית המועצות, נישא לאישה מקומית ונולדו לו שני בנים. בשנת 1936 היגרו הוא ומשפחתו לעיר חרקוב שבאוקראינה, שם מתה אשתו ממגפה.
שני בניו של ג'ונשון גויסו לצבא האדום בתחילת המלחמה. הם נעדרו בקרב ונחשבו בחזקת נעדרים במלחמה.
ג'ונשון שרד את המלחמה והמשיך לחיות בחרקוב עד מותו ב-1974.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בסוף שנת 1941, עם פלישת הנאצים לברית המועצות, רוכזו כל יהודי חרקוב, ולאחר מספר ימים הודיעו שעומדים להעבירם. התנאים במחנה שאליו הועברו על ידי הנאצים היו גרועים מאוד - היהודים כמעט שלא קיבלו מזון ומים, ונאלצו לאכול שלג.אישה יהודיה בשם יליזבטה דבורקינה (Yelizabeta Dvorkina) זיהתה את הסכנה הנשקפת לה ולבתה לודמילה (לוסיה), שהייתה בת 10, ושיחדה שומר נאצי בעזרת תכשיטים על מנת שיאפשר לבתה לברוח מגטו חרקוב. לודמילה נמלטה מהמקום, והצליחה לחזור לבית שבו גרו היא ואמה לפני שהנאצים גרשו אותן. בבית זה התגורר באותה תקופה ג'ונשון. כשראה את לודמילה החליט שיחביאה בביתו. הוא גידל אותה כבתו והסתירה מהנאצים במשך למעלה משנה וחצי. שלושה שכנים סייעו לג'ון בהסתרת לודמילה, נדזדה פופלניוק (Nadezhda Popelniuk), אלכסנדרה בבאייב (Alexandra Babaev) ומיטרופן בבאייב (Mitrofan Babaev).
חסיד אומות העולם.
ג'ונשון סיפק מחסה ומסתור ללודמילה גנריכובנה (Genrichovna), ילדה אוקראינית יהודייה שברחה מגטו חרקוב באזור הכיבוש של הצבא הגרמני. היא ברחה עקב מאמצי אמה שהבינה כי ילדיה צפויים להיהרג עקב העברתם הצפויה לעיר אחרת.
ב-19 בינואר 1995 הכיר יד ושם בג'ונשון חסיד אומות העולם
לאחר המלחמה.
עם שחרור חרקוב על ידי הצבא האדום, ב-23 באוגוסט 1943, עזבה לודמילה את מחבואה בביתו, אך הם שמרו על קשר לכל אורך חייו של ג'ונשון.
אנדריי טומפיי
אנדריי טומפיי (Andrei Tumpej; 29 בנובמבר 1886 - 5 במרץ 1973) היה כומר קתולי שחי ביוגוסלביה, והוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם על סיוע בהצלתן של לפחות ארבע בנות יהודיות במלחמת העולם השנייה.
קורות חייו עד מלחמת העולם ה-2.
נולד ב־29 בנובמבר 1886 בסווטי לורנץ (Sveti Lovrenc), במחוז דרוסקם פולג'י (Dravskem Polju) שבסלובניה של היום ואז הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו- הונגרית. טומפיי סיים את לימודי בית ספר יסודי בעיר הולדתו ותיכון במריבור ובגראץ. הוא המשיך בלימודי התאולוגיה הקאתולית בגרץ, אוסטריה והצטרף ככומר למסדר הנזירי הלזרתיני Lazaritans) 1907-1911). הוא שמש כמנהיג רוחני קתולי בגימנסיה הקתולית באיסטנבול, שם ערך הכרות מעמיקה עם האסלאם והנצרות האורתודוקסית. לאחר מכן שמש ככומר במונסטיר (Monastir), הקרויה היום ביטולה ובלגראד. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לסלובניה, לעיר לובליאנה בה עמד בראש מעון להכשרת גברים צעירים להיות מיסיונרים לזריטנים. במהלך מלחמת העולם, הוא המשיך בתהליך בניית מסדר סלובני לזריטני עצמאי ועזר בארגון ה- Mission Joint Venture שנוסד ב-1916 וכן ערך ופרסם את לוח השנה של המסיון בין 1923–1926 ואת העיתון של המסיונים הקתוליים. הוא סייע גם לייסד בית ספר של המסיון ליד דמזל (Domzale). טומפיי רצה לחזור לבלקן כדי לאחד את כל הנוצרים ולכן שמח לקבל משרה שהוצאה לו ככומר בביטלה ב-1926. הוא השקיע את כל מרצו בייסוד שתוף פעולה בין הקתולים והאורתודוקסים, באמצעות נסיעות תכופות למקדוניה וקוסובו. הוא הגיע למקומות נידחים להטיף. בשל נסיעותיו התכופות הוא כונה "הבלקני הזקן".
בשנת 1929 חזר טומפיי לסרביה, שם מונה ככומר למאמינים הסלובניים בכנסייה St. Cyril and Methodius ברובע Čukarica בעיר בלגרד. הוא חי ועבד שם עד 1945 וסייע בבניית הכנסייה חדשה. הוא היה ידוע ומוערך בשל נכונותו ויכולתו לנחם אנשים שסבלו מקשיים כלכליים וחברתיים ובשל נחישותו לסייע ולקדם דברים עבורם.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הופעל לחץ על יוגוסלביה להצטרף למדינות הציר. הנסיך היוגוסלבי פבל, נכנע ללחץ של המעצמות הפשיסטיות וב-25 במרץ 1941 חתם בווינה על ההסכם התלת-צדדי, בשאיפה להשאיר את יוגוסלביה מחוץ למלחמה. החתימה פגעה בתמיכה העממית בנסיך ובמשטרו וקמה מחאה שבראשה עמד הצבא, תחת הסיסמאות "עדיף מלחמה מהסכם" ו"עדיף הקבר על עבדות". כשהנסיך חזר לארץ ב-27 במרץ 1941 תפס הצבא את השלטון, עצר את המשלחת מווינה, הגלה את הנסיך פבל ושם קץ לשלטונו. היטלר החליט להעניש את יוגוסלביה ולפלוש אליה ב-6 באפריל. בעקבות הפלישה והכיבוש הגרמני, הצבא והממשלה נכנעו, המלך פטר השני נמלט ללונדון והממלכה היוגוסלבית חדלה מלהתקיים.
עם כניסת הגרמנים לבלגרד ופרסום חוקים אנטי יהודיים, חיפשו היהודים דרכים לברוח, להסתתר או לקבל ניירות אריים. חלקם הצליחו לברוח לאלבניה, אחרים להרי הדלמטים אך רוב היהודים נותרו בבלגרד בחפשם אחר מסלולי המלטות. כך גם בני משפחת כלף (Kalef). למעלה מעשרים בני משפחה זו נרצחו, פרט לאנטוניה אוגרזנסק (Antonija Ograjensek) קאתולית ילידת סלובניה שהתגיירה ולאחר נישואיה נקראה דונה כאלף (Dona Kalef). בעלה אברהם כלף (Avrama Kalef), לו נשאה ב-1928, היה סוחר יהודי שלמשפחתו היו מספר חנויות טקסטיל בעיר. הוא היה נכה בשל סוכרת ומחלת ניוון שרירים ולכן היה מרותק לכיסא גלגלים. לזוג נולדו שתי בנות - מתילדה (Matilda) (נולדה ב-1928) ורחלה (Rahela) (נולדה ב-7 בדצמבר 1930) . לפני המלחמה אנטוניה, אברם ובנותיהם, חיו בבית המשפחה העתיק ברחוב (Gospodar Jovanova) מספר 3 שבשכונת דורקול (Dorćol) בבלגרד, בה חיו מרבית יהודי העיר.
עם הכיבוש הגרמני, חלה אב המשפחה כלף ואושפז בבית חולים ב- Dorćol. כעבור מספר חודשים באביב 1942, הוא הושמד במשאית גז אליה הובל יחד עם יהודים נוספים.