ההתעוררות הגדולה הראשונה החלה בשנות ה-30 של המאה ה-17 ונמשכה בערך עד שנת 1740, אם כי אירועי תחייה התרחשו גם בשנים קודמות, במיוחד בכנסייתו של סולומון סטודארד, סבו של ג'ונתן אדוארדס. קהילתו של אדוארדס הייתה מעורבת בתחייה שכונתה מאוחר יותר "תחיות חזית הגבול" באמצע שנות ה-30 של המאה ה-17, אם כי זו דעכה בשנת 1737. כפי שציין ההיסטוריון הדתי האמריקני סידני א. אלסטרום, עתידה של ההתעוררות הגדולה "עוד היה לפניה, וזו קרתה על ידי ההגירה הגדולה" [מאירופה לאמריקה הצפונית] של צאן מרעיתו של האוונגליסט הבריטי ג'ורג' וייטפילד. וייטפילד הגיע לג'ורג'יה בשנת 1738 וחזר בשנת 1739 לביקור שני במושבות. הוא ערך "מסע ניצחון מפילדלפיה לניו יורק וחזרה לדרום". בשנת 1740 ביקר בניו אינגלנד, והשפעתו הייתה רבה בכל אתרי ביקורו. ראשי קהילות פרוטסטנטיות אוונגליסטיות שונות תמכו בהתעוררות הגדולה. במושבות האמצעיות השפיע וייטפילד לא רק על הכנסיות הבריטיות, אלא גם על ההולנדים והגרמנים. בנוסף, סגנונות ההטפה החלו להשתנות. בתקופה הקולוניאלית המאוחרת (לפני הכרזת העצמאות, ברבע השלישי של המאה ה-18), רוב הכמרים קראו את דרשותיהם, שהיו מבוססות באופן צמוד על התאולוגיה וקידמו טיעון או פרשנות תאולוגית מסוימת. בכך שפתחה מרווחי פרשנות רחבים יותר של הטקסטים הדתיים ואפשרה ביטויים גמישים יותר של החוויה הדתית, מילאה התנועה האוונגליסטית של שנות ה-40 של המאה ה-17 תפקיד מפתח בפיתוח המחשבה הדמוקרטית במושבות הבריטיות בצפון אמריקה, כמו גם בפיתוח חופש העיתונות וחופש המידע. ההתעוררות הגדולה הראשונה התאפיינה בדרך הטפה מסוימת, שמאז זוהתה עם הכתות הפרוטסטנטיות האמריקאיות לסוגיהן, דרך שיש לה מגוון דפוסים ואסטרטגיות תקשורתיות, דרך שמתאפיינת ב"הפיכת לב" (התחזקות דתית) והתחדשות רוחנית בקרב קהלן של ההטפות. התפישות שעוצבו בהתעוררות הגדולה היו התשתית התאולוגית, החברתית והרטורית שהובילה את המהפכה האמריקאית. סגנון הטפה זה, וכן התפיסה שמאחוריו, בדבר חופש הפרשנות הדתי, תרם ליצירת דרישה לחופש דת. ההתעוררות הגדולה הייתה הגל ההמוני הראשון של אימוץ הנצרות על ידי אפריקאים אמריקאים.
בסוף המאה ה-18 הגיעה ההתעוררות הגדולה למושבות האנגליות נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד.
ההתעוררות הגדולה השנייה.
ההתעוררות הגדולה השנייה (המכונה לפעמים בפשטות "ההתעוררות הגדולה") הייתה תנועת תחייה דתית שהחלה בארצות הברית בסוף המאה השמונה עשרה ונמשכה עד אמצע המאה התשע עשרה. היא התרחשה בכל חלקי ארצות הברית, אך בלטה במיוחד בצפון מזרח ובמערב התיכון. התעוררות זו חרגה מהאליטה המשכילה של ניו אינגלנד לכיוונם של אלה שהיו פחות אמידים ופחות משכילים. מרכז התחייה היה במערב ניו יורק. אזור בו נוצרו עשרות כתות חדשות, חברות קהילתיות ותנועה רפורמית דתית.
בין עשרות העדות החדשות הללו היו כנסיות של שחורים חופשיים, שנוהלו ללא תלות בקהילות קיימות, בהן הייתה דומיננטיות לבנה. בין המהפכה האמריקאית לאמצע המאה ה-19, ירדה בחדות המעורבות השחורה בכנסיות לבנות, עד להיעלמות כמעט מוחלטת של נוכחות שחורה בכנסיות לבנות ערב מלחמת האזרחים. אחת ההנחות היא שהדבר נבע בעיקר מאפליה גזעית בתוך הכנסייה. אפליה זו התבטאה בבידוד פיזי של השחורים בכנסייה, בהרחקת מקומות הישיבה שלהם ממקומות ישיבתם של הלבנים, ולעיתים בהכרחתם לעמוד בקצה הכנסייה גם אם עדיין היו בה מקומות ישיבה ללבנים. על אפרו-אמריקאים נאסר להצביע בענייני כנסיות או למלא תפקידים בהנהגה בכנסיות לבנות רבות. הכומר ריצ'רד אלן, מייסד הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית האפריקאית, תיאר אירוע של אפליה גזעית בכנסייה לבנה ברובה בפילדלפיה, בה נאמר למטיף עמית שהיה עבד לשעבר מדלאוור אבשלום ג'ונס לעזוב את דוכן המטיף, ומקומו נתפס על ידי מטיף לבן, וזאת בעיצומה של התפילה.
להתעוררות הגדולה השנייה נקשרו תנועות רפורמיות אחרות כמו תנועת ההתנזרות משתייה, ביטול העבדות וזכויות הנשים. תנועת ההתנזרות עודדה אנשים להימנע מצריכת משקאות אלכוהוליים על מנת לשמור על הסדר המשפחתי. תנועת זכויות הנשים צמחה מנשים שתמכו בביטול העבדות וניסו ליישם את המחאה בנושא העבדות למלחמה על זכויותיהן הפוליטיות. הרפורמות נגעו בהיבטים רבים בחיי היומיום, כמו הגבלת השימוש בטבק וכן רפורמות תזונה ולבוש. התנועה לביטול העבדות הגיחה בצפון מההתעוררות השנייה, הגדולה יותר, שבין 1800-1840.
ההתעוררות הגדולה השלישית.
ההתעוררות הגדולה השלישית התרחשה במחצית השנייה של המאה ה-19. היא התאפיינה בעדות וכתות חדשות, בעבודה מיסיונרית פעילה, ובגישה של יישום דבריהם של כתבי הקודש (הגוספל) בנושאים חברתיים. YMCA (שנוסד בשנת 1844) מילא תפקיד מרכזי בטיפוח ההתעוררות בערים בשנת ההתעוררות 1858 ואחריה. מההתעוררות של 1858 צמחה הנהגה שמתוכה יצאו מטיפי דת בצבאות הצדדים השונים במהלך מלחמת האזרחים.
ההתעוררות הגדולה הרביעית.
ההתעוררות הגדולה הרביעית היא מושג שנוי במחלוקת שלא כשלוש הראשונות. יש הטוענים שזו קרתה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. תנועת ישו היא אחד התוצרים של התעוררות זו, והיא יצרה שינוי בסגנונות המוזיקה הכנסייתית.
העדות הפרוטסטנטיות הראשיות נחלשו בחדות הן בהצטרפות והן בהשפעה, בעוד שהעדות הדתיות השמרניות ביותר (כמו הבפטיסטים הדרומיים והלותרנים) צמחו במהירות, התפשטו ברחבי ארצות הברית, אך במהרה פקדו אותן מאבקים תאולוגיים פנימיים חמורים ופילוגים. עם זאת, מאורעות אלה לא מנעו את הפיכתן של תנועות אלה לכוחות חזקים מבחינה פוליטית.
טרמינולוגיה.
הרעיון של "התעוררות" מרמז על תרדמת או פסיביות בתקופות חילוניות או פחות דתיות. "התעוררות" היא מונח שנבע בעיקר מנוצרים אוונגליסטים, מונח אותו אימצו אלה לעיתים קרובות. בתקופה האחרונה מקדמים אוונגליסטים אמריקאים שמרניים את רעיון ה"התעוררות" כמרכזי בהיסטוריה של ארצות הברית.
תפוח קרמל
תפוחי קרמל או תפוחי טופי הם תפוחים שלמים המכוסים בשכבת קרמל. הם נוצרים על ידי טבילה או גלגול תפוחים על קרמל חם. יש שמגלגלים אותם גם באגוזים או סוגים אחרים של תוספות כמו ממתקים. לאחר מכן, מאפשרים להם להתקרר, ולבסוף נועצים בתפוח שיפוד או מקל לאחיזה נוחה.
ייצור.
לייצור תפוחי קרמל בכמויות גדולות ניתן לשים קוביית קרמל גדולה, לחמם את התפוח והקרמל כדי שיידבקו יחד ולאחר מכן, לאפשר להם להתקרר. לאחר מכן נוצר קרמל קשה יותר, אך לא קשה מידי; דבר שמאפשר לאכול אותו ולהוביל אותו ממקומות למקומות. ייצור תפוחי קרמל בבית כולל בדרך כלל התכת סוכריות קרמל או הכנת קרמל ממרכיבים כמו סירופ תירס, סוכר חום, חמאה ווניל. קרמל תוצרת בית בדרך כלל רך יותר ובעל מרקם קרמי יותר מהקרמל התעשייתי.
יש שטובלים את התפוח בשוקולד, שוקולד לבן ועוד וזאת, תוך שהם מציירים עליהם בצבעי מאכל, על מנת להעניק לו עיצוב וצורה ייחודיים משל עצמו. בנוסף לתפוחי קרמל, יצרנים וצרכנים החלו לצפות תפוחים בסירופ שוקולד, חמאת בוטנים וכולי והוסיפו תוספות כגון בוטנים כתושים, בייגלה, מיני M&amp;M's, פתיתי קוקוס ומיני שוקולד צ'יפס. תפוחים מקורמלים עם תוספות כאלה נקראים גם "taffy apples".
היסטוריה.
המתכון לתפוחי קרמל נהגה במקור על ידי עדנה קסטרופ, ממשפחת קסטרופ. אותה המשפחה הקימה את חברת המזון "Affy Tapple" בשנת 1948 ועדיין ממשיכה לייצר את תפוחי הקרמל. המתכון של עדנה נחשב עד היום ל"מתכון המקורי של תפוחי הקרמל".
בשנת 1960, ויטו ריימונדי רשם פטנט על המצאת מכונת תפוחי הקרמל האוטומטית הראשונה, שהחליפה חלק ניכר מהתהליך שהיה כרוך בייצור ידני.
חנויות תפוחים, ממתקים ותפוחי קרמל מוכנים החלו לפעול בערים רבות במרוצת השנים, תוך שהם נתנו את האפשרות לצרכן לבחור במה התפוח יצופה. הדבר נפוץ בחתונות ומסיבות.
המאכל לפופולרי יותר ויותר עם השנים, וכיום הוא נמכר ומופץ בדרך כלל בליל כל הקדושים.
וורליץ
אוגוסטה סאלינג
אוגוסטה סאלינג (בגרינלנדית ודנית: Augusta Salling; נולדה ב-1954) היא שרת האוצר לשעבר של גרינלנד. היא התחילה כמורה. תפקידיה הפוליטיים לפני שרת האוצר כללו את היותה חברת פרלמנט וראש עיריית קקרטרסואק בשנים 1993–1997. בשנת 2003 היא סירבה להתפטר בגלל טעות תקצוב שלטענתה אינה אשמתה. זה הוביל לקריסת הקואליציה. היא חברה במפלגת סולידריות.
ישכר בער לייפר
נשקני, טיפשון
נשקני, טיפשון (באנגלית: Kiss Me, Stupid) הוא סרט קומדיה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1964 בהפקתו ובבימויו של בילי ויילדר, עם דין מרטין, קים נובק וריי וולסטון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי בילי ויילדר ואי. אל. איי. דיאמונד והוא מבוסס חלקית על המחזה האיטלקי "השעה המסנוורת" של אנה בונאצ'י שהיה גם השראה לסרט "אישה ללילה" בכיכובה של ג'ינה לולובריג'ידה (1952).
השירים בסרט נכתבו על ידי ג'ורג' גרשווין ואיירה גרשווין.
תקציר העלילה.
דינו (דין מרטין) הוא זמר נערץ בארצות הברית ורודף שמלות ידוע.
לאחר הופעה בלאס וגאס הוא נוסע להופיע בקולנוע וטלוויזיה בלוס אנג'לס עם גדולי הזמרים. בדרך הוא נעצר לתדלוק בעיירה הקטנה קליימקס בנבדה אצל בארני (קליף אוסמונד).
בקליימקס גרים אורוויל ספונר (ריי וולסטון) ואשתו זלדה (פלישיה פאר). אורוויל הוא מורה לפסנתר וגם נגן אורגן בכנסייה. זלדה צעירה מאורוויל ויפהפייה וזה גורם לו להיות בעל קנאי. הוא חושד בחלבן ואפילו בתלמיד שלו בן ה-15, שהם מחזרים אחרי זלדה.