היטלר קיבל בחמימות את פון גריים, העלה אותו לדרגת גנרל פלדמרשל ומינה אותו למפקד הלופטוואפה במקום גרינג שפוטר באשמת בגידה. השניים שהו בבונקר יומיים, במהלכם נתן להם היטלר כמוסות ציאניד אם ירצו להתאבד. כאשר שמע היטלר שהיינריך הימלר פתח במשא ומתן עם בנות הברית הוא הורה לרייטש ולפון גריים לטוס למפקדתו של קרל דניץ ולאסור שם את הימלר. ב-28 באפריל 1945 הם הצליחו להמריא תחת אפם של הרוסים שחשבו שזה מטוסו של היטלר המנסה להימלט.
ב-8 במאי 1945 הסגיר עצמו פון גריים לחיילים אמריקנים. הוא היה אמור להיות מוסגר לרוסים וכתוצאה מפחד מפני עינויים והוצאה להורג, הוא התאבד בבליעת כמוסת ציאניד בתא המעצר בזלצבורג ב-24 במאי 1945. מילותיו האחרונות היו: "אני מפקד הלופטוואפה בלי לופטוואפה".
Sk8er Boi
Sk8er Boi הוא הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של אבריל לאבין, Let Go. הסינגל יצא בשנת 2002 והגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לסינגל השני של לאבין אשר נכנס לעשרת המובילים בארצות הברית.
בנוסף, הגיע הסינגל למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השלישי במצעד המוזיקה האוסטרלי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אבריל לאבין ו"המטריקס" (סקוט ספוק, לאורן כריסטי וגרהם אדוורדס), והופק על ידי המטריקס. בשיר מסופר על סיפור חיזור סוער בין ה"סקייטר בוי" לבין הנערה ה"צפונית", אשר רוקדת בלט. למרות ששניהם רצו אחד את השני, הנערה התעלמה מחיזוריו בשל לחץ חברתי.
וידאו קליפ.
בקליפ לשיר, לאבין לובשת חולצת טי עם לוגו של בית הספר "Wilkesboro Elementary School", בית ספר בצפון קרוליינה. לאחר יציאת הקליפ, הוגשו בקשות רבות לחולצת בית ספר, ולבסוף נפתח אתר המאפשר לקנות חולצות אלו.
קורט דלוגה
רוברט גריים
I'm with You (שיר)
I'm with You הוא הסינגל השלישי של הזמרת אבריל לאבין מתוך אלבומה, Let Go. השיר נכתב על ידי לאבין עצמה והמטריקס (סקוט ספוק, לאורן כריסטי וגרהם אדוורדס). שיר זה הוא הבלדה הראשונה שיצאה כסינגל.
הסינגל הגיע למקום הראשון במקסיקו, הגיע לחמשת המובילים בארצות הברית, לעשרת המובילים בממלכה המאוחדת ולשנים עשר המובילים בקנדה.הסינגל לא יצא למכירה באוסטרליה והושמע רק בתחנות הרדיו, על-מנת להעלות את המכירות של האלבום.
וידאו קליפ.
הקליפ לווידאו, בוים על ידי דייוויד לקפל. רוב הקליפ הוא ב"סלואו מושיין", אך השפתיים של אבריל זזות לפי קצב השיר.
פרסים ומועמדויות.
השיר היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2004 בקטגוריה "Grammy Award for Song of the Year", ועבור הקטגוריה "Grammy Award for Best Female Pop Vocal Performance", אך הפסיד לשיר "Beautiful" של הזמרת האמריקאית כריסטינה אגילרה.
בנוסף, הועמד לפרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר".
סוניה פרס
סוניה פרס (נולדה בשם: סוניה גלמן ולימים: סוניה גל; 27 במרץ 1923, מיזוץ', פולין – 20 בינואר 2011, תל אביב) הייתה רעיית נשיא מדינת ישראל וראש ממשלת ישראל שמעון פרס. שירתה בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, ובמשך שנים רבות התנדבה למען חולים, ילדים בחינוך מיוחד ונכים, בעילום שם.
ביוגרפיה.
נולדה בשם סוניה גלמן בעיירה מיזוץ' שבפולין (כיום באוקראינה) למלכה (ממצ'ה) ויעקב גלמן. בשנת 1927 עלתה לארץ ישראל עם הוריה, אחותה הגדולה בתיה ואחיה הצעיר איציק. משפחת גלמן הייתה מן הראשונים שעזבו את העיירה, במטרה לעלות לישראל, ועזיבתם גרמה להתרגשות גדולה. נערך טקס פרידה, שכלל מסיבה ונאומים בהשתתפות כל התושבים. המשפחה השתקעה בכפר הנוער בן שמן, כאשר מלכה הועסקה כאם הבית של המוסד, ויעקב שימש כחצרן ומורה לנגרות.
הכרותה עם בעלה.
סוניה גלמן למדה בכפר הנוער בן שמן שבמקום מגוריה, שם הכירה את שמעון פרסקי, לימים שמעון פרס. פרס הצטרף לגרעין שהקים את קיבוץ אלומות, וסוניה נשארה בכפר על מנת להשלים את לימודי הבגרות. הקשרים אמנם נמשכו, בעיקר בהתכתבות, אך עם סיום הלימודים, בתקופת מלחמת העולם השנייה, השניים נפרדו, כאשר שמעון נשאר בקיבוץ, ואילו סוניה התגייסה לצבא הבריטי.
אחות.
סוניה שירתה כאחות מעשית, בבית חולים שדה במדבר המערבי בזמן המערכה בצפון אפריקה. תפקידה היה לסייע לצוות המקצועי בכל הנדרש לטיפול בפצועים. פרס סיפרה כי באחד הימים כאשר האחות הראשית קראה לה "ילידה ארורה", היא נתנה לה סטירת לחי מצלצלת, ובעקבות זאת היא סולקה מבית החולים, ונשלחה לקורס נהיגת רכב כבד במחנה מינה שליד הפירמידות.
פועלה בישראל ונישואיה.
במאי 1945, לאחר ששבה לארץ בתום שירות בצבא הבריטי, נישאה לשמעון פרס. סוניה פרס הייתה לעקרת בית – היא בחרה להתרחק מאמצעי התקשורת ולשמור בקנאות על פרטיותה ועל פרטיות משפחתה, זאת למרות הקריירה הפוליטית הענפה של בעלה. לאורך השנים, התנדבה פרס במסגרת פעילויות שונות אשר נועדו לסייע לנזקקים בקרב החברה הישראלית. בין היתר, סייעה בחלוקת מוצרי מזון לנזקקים, וכן פעלה רבות למען אלמנות צה"ל. במקרה אחד, פרס אימצה את ילדיה של אחת מהאלמנות, עם פטירתה, והם אף התגוררו לתקופה מסוימת בבית ראש הממשלה. עם זאת, פעילותה ההתנדבותית התקיימה בסתר, תחת מסך חשאיות כבד, וזאת בשל חוסר רצונה של פרס להציג ברבים את פועלה.
תקופת נשיאותו של שמעון פרס.
עם בחירתו של שמעון פרס לנשיאות, הודיעה סוניה פרס כי לא תעבור איתו לבית הנשיא ותישאר בדירתם שבנווה אביבים, ומאז חיו בנפרד, זאת בעקבות הפרת הבטחתו של בעלה, שמעון פרס, שתפקידו כיו"ר מפלגת העבודה, אליו נבחר ב-2002, יהיה תפקידו הציבורי האחרון. בתקופה זו שינתה את שמה לסוניה גל, קיצור של שם נעוריה גלמן.
פטירתה.
נפטרה ב-20 בינואר 2011, בדירתה שבתל אביב. לבקשתה, נקברה בבית העלמין של כפר הנוער בן שמן ולא במקום שיועד לה, לצד בעלה, בחלקת גדולי האומה.
משפחתה.
פרופ' צביה ולדן, בתה הבכורה, היא בלשנית התפתחותית, נשואה לפרופ' רפאל ולדן, אשר שימש רופאו האישי של פרס; נכדתה היא השחקנית מיקה אלמוג. בנה האמצעי הוא הווטרינר ד"ר יהונתן (יוני) פרס; בנה הצעיר הוא נחמיה (חמי) פרס, מנהל הון הסיכון ששירת כטייס מסוקי קרב בחיל האוויר.
Losing Grip
Losing Grip הוא הסינגל הרביעי והאחרון (מלבד אוסטרליה וניו זילנד, שם הופץ השיר "Mobile" כסינגל אחרון) מאלבום הבכורה של אבריל לאבין, Let Go. הסינגל הופץ באביב של שנת 2003 לאחר ההצלחה הגדולה של הסינגל הקודם, "I'm with You".
השיר הגיע למקום השמיני במצעד השירים שבהולנד.
רקע וכתיבה.
השיר מדבר על כך שאבריל "מאבדת את אחיזתה" עם בן זוגה, וכנראה הם לא נועדו להיות ביחד. "Don't Tell Me", הסינגל הראשון מתוך אלבומה השני של לאבין, Under My Skin, הוא "המשך" לשיר ונחשב לחלק השני שלו. בשיר, אומרת לאבין לבן זוגה שנמאס לה ממנו. השיר נכתב והופק על ידי לאבין וסי. מגנס.
הסינגל היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "Grammy Award for Best Female Rock Vocal Performance", אך הפסיד לשיר "Steve McQueen" של שריל קרואו.
הצלחה.
זהו השיר הכי רוקיסטי באלבום, לעומת שאר השירים בעלי המבנה הפופי, מה שכנראה מסביר את הכישלון של הסינגל, אשר המקום הכי גבוה שלו היה 64 בארצות הברית ונחשב לסינגל הכי פחות מצליח של לאבין.
בנוסף, הסינגל הצליח להיכנס רק לעשרים המובילים באירלנד, הממלכה המאוחדת ובאוסטרליה.
מי ציוני ומי לא
"מי ציוני ומי לא" הוא שמו של מיצב של האמן הישראלי משה גרשוני, אשר הוצג בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב בשנת 1979.
במסגרת התערוכה, נצבעו על קירות הגלריה אותיות גדולות בגירי פסטל שמן ("פנדה") בצבע ורוד-אדום. האותיות יצרו את המשפט "מי ציוני ומי לא" על גבי שני קירות המקבילים זה מול זה. מלבד הכיתוב הוצבו בגלריה גם פנסי תאורה בעוצמה גבוהה.
הפרדיגמה העומדת בפני הצופה בעבודה, כאפשרות לפרשנות של העבודה, מרמזת להיבט חברתי-פוליטי. הצופה בעבודה הוזמן לבחינה של מושג ה"ציונות" ללא כל עזרים נוספים זולת הטקסט שעל הקיר. חלוקת המשפט לשני חלקים מנוגדים הדגישה ממד זה. בו בזמן, הצפייה בטקסט לא יכולה הייתה להימנע מהתייחסות לערכים האסתטיים אשר באו לביטוי במילוי האותיות בגירי הפסטל, טכניקה המדגישה את מגע היד של הצייר ואת הטקסטורה המועצמת על ידי הצבע העז והתאורה החמה.
גאורג טינטנר
גאורג טינטנר (בגרמנית: Georg Tintner; 22 במאי 1917 - 2 באוקטובר 1999) היה מנצח יהודי-אוסטרי.
קורות חיים.
טינטנר נולד בווינה ושר בילדותו במקהלת הנערים של וינה, בניצוח פרנץ שאלק. באקדמיה הממלכתית של וינה למד קומפוזיציה אצל יוזף מרקס וניצוח אצל פליקס ויינגרטנר. לאחר זמן לא רב התמנה לעוזר מנצח של האופרה העממית של וינה.
בגלל רדיפת היהודים, עזב טינטנר את וינה בשנת 1938 והגיע לאוקלנד שבניו זילנד בשנת 1940. הוא ניצח עם מקהלת כנסייה עד אחרי המלחמה, כשקיבל לניהולו את האגודה הכוראלית של אוקלנד (ב-1947) ואת "קשתני אוקלנד, (ב-1948). בשנת 1946 התאזרח בניו זילנד. ב-1954 עבר לאוסטרליה והיה למנצח הבית של האופרה הלאומית של אוסטרליה לפני שהצטרף לאופרה של קרן התיאטרון האליזבתני בשנת 1957. לזכותו של טינטנר נזקפת ראשוניותו בהעלאת אופרה טלוויזיונית באוסטרליה.
טינטנר עשה שנה עם התזמורת העירונית של קייפטאון בדרום אפריקה (1966-1967) ושלוש שנים עם האופרה של סדלר'ס ולס (1967–1970) לפני שחזר לאוסטרליה כמנהל מוזיקלי לאופרה של מערב אוסטרליה. הוא חזר אל האופרה האוסטרלית (קודם האופרה של קרן התיאטרון) בשנת 11974, והיה למנהל מוזיקלי של תזמורת תיאטרון קווינסלנד בשנת 1976.