יאן סנדרס ואן המסן ( Jan Sanders van Hemessen; בערך 1500–1566) היה צייר רנסאנס פלמי חשוב, שהיה שייך לקבוצת הציירים הפלמיים המכונים הרומנטיים, שהושפעו מציור הרנסאנס האיטלקי. ואן המסן ביקר באיטליה בשנות ה-1520, וגם ביקר בפונטנבלו ליד פריז באמצע שנות 1530, שם הצליח לראות את עבודת האמנים האיטלקיים המכונה בית הספר הראשון בפונטנבלו, שעבדו על קישוטים לארמון. מפונטנבלו. עבודותיו של ואן המסן מראות על יכולתו לפרש את הדוגמאות האיטלקיות לאוצר חזותי פלמי חדש.
ואן המסן מילא תפקיד חשוב בהתפתחות ציור הז'אנר, באמצעות הציורים הגדולים שלו בשילוב נושאים דתיים או עולמיים, הממוקמים בעיירות המתוארות בלבוש ובאדריכלות תקופתית. עבודות אלה מתארות את החולשות האנושיות כמו תאוות בצע, וחלקם מראים היבטים בזווית כלכלית. סצינות הז'אנר שלו תורמות לרעיון "ההיפוך המנייריסטי" שלימים פותח על ידי פיטר ארסן. הכוונה - בציורים אלה הסצנה הדתית היא קטנה ונמצאת ברקע, חושפת את המשמעות האמיתית של הציור, הנשלט על ידי סצנת חזית גדולה המוקדשת לכאורה לנושא ז'אנר חילוני. אחת מיצירותיו הידועות ביותר, ״משל הבן האובד״, מבטאת נושא דתי באמצעות ציור ז'אנר טהור שנקבע בבית מרזח וניתן לראות בו אמירה מוקדמת חשובה למסורת ציורי ״החברה העליזה״. הוא גם צייר מספר קטן של דיוקנאות, חלקם באיכות יוצאת דופן. ואן המסן היה ידוע גם בזכות דמויות העירום הגדולות שלו, נושא שהוא הכיר בעצמו באיטליה.
הוא התגורר באנטוורפן בין השנים 1519 - 1550, והצטרף לגילדת האמנים של סנט לוק בשנת 1524. לאחר 1550 ייתכן שהוא עבר להארלם. הוא צייר כמה נושאים דתיים, ורבים אחרים אולי נהרסו במלחמה הדתית (Beeldenstorm ״בלדנסטורם״ ) ששטפה את אנטוורפן בשנת מותו.
חייו.
יאן סנדרס ואן המסן נולד בהמיקסם. הוא היה חניך של הנדריק ואן קליב הראשון באנטוורפן. הוא נסע לאיטליה בתחילת דרכו, בסביבות 1520. כאן למד את סגנונות האמנות הקלאסית, כמו למשל לאוקואן וכן יצירות עכשוויות של מיכלאנג'לו ורפאל. הוא חזר לאנטוורפן שם נכנס לגילדה המקומית כמאסטר בשנת 1524.
ואן המסן עבד מוקדם בקריירה שלו בחצר המלוכה במכלן. כאן אולי הוא פגש לראשונה את יאן גוסארט, צייר החצר, וציירים נוספים. אף על פי שהביוגרף המוקדם קארל ון מנדר כתב כי ואן המסן בילה בהארלם, אין שום עדות לאמירה זו.
ואן המסן היה נשוי לברברה דה-פברה שאיתה נולדו לו שתי בנות. לאחר מות אשתו נולד לו בן לא לגיטימי בשם פיטר עם עוזרתו בטקן. לאחר מותם של יאן סנדרס ואן המסן ובטקן, פיטר קיבל לגיטימציה כבנו בשנת 1579, בגיל 24. יאן סנדרס ואן המסן אימן את בתו קתרינה ואן המסן שהפכה לציירת דיוקנאות מצליחה. לא ידוע היכן נפטר ואן המסן.
יצירתו.
ואן המסן צייר מגוון רחב מאוד של נושאים, כולל סצינות דתיות, מיתולוגיות ואלגוריות, עירום, דיוקנאות וסצינות ז'אנר.
ואן המסן היה אחד האמנים ההולנדיים הראשונים שניצלו את אופי הז'אנר של נושאי כתבי הקודש לעיתים קרובות למטרה חינוכיות ומוסריות. הוא התמחה בסצינות של חולשות האופי האנושי כמו יהירות ותאוות בצע. בתמונות שלו לעיתים קרובות מופיע נושא דתי. סגנונו עזר לעצב את המסורות הפלמיות של ציור הז'אנר.
ואן המסן היה גם צייר דיוקנאות. הסגנון המנייריסטי שלו מאופיין בדמויות שריריות ובמראה תלת ממדי מוחשי עם מחוות נמרצות וראוותניות. [7] המסן איזן את השפעתם של סגנונות הקלאסיים ורנסאנסים עם הריאליזם שלמד מאמנים כמו קוונטין מאטיס, ואולי אפילו לוקאס ואן ליידן והנס הולבין הצעיר.
״חבורה עליזה״.
יאן סנדרס ואן המסן קשור להתפתחות נושא ״חבורה עליזה״ בציור הז'אנר הפלמי -היינו ציור אנשים בחגיגות, נשפים, בסיטואציות של עליזות שימחה כמו בפאבים וירידים. הוא החל את יצירותיו בנושא זה עם ציור משנת 1536 בנושא דתי, הכוונה ״משל הבן האובד״. חזית הקומפוזיציה מציגה את הבן האובד בתקופת חייו המשגשגים בחברת זונות, מוזיקה, יין והימורים. ברקע דרך החלון הפתוח ניתן להבחין בסצנה של הבן האובד שחי בין חזירים לאחר שירד מנכסיו בזמנים הקשים, וכן את המפגש שלו עם אביו שסלח לו על ימיו ״העליזים״. הקומפוזיציה מציגה בבירור את הלקח המוסרי - צריך להתנהג מעבר לתענוגות הארציים המתוארות בקדמת הציור כדי למצוא את דרך הגאולה המוצגת ברקע הציור.
ואן המסן צייר סצנות בית מרזח ובתי בושת העוסקים בנושא החיים הבלתי מוסריים בהם השתייה מובילה לחטאים רבים נוספים. ייתכן שתאורי סצינות הטברנה ובתי הבושת שלו נועדו יותר לרצות את הצופה על ידי הצגת המיומנות של האמן וההומור של הנושא, מאשר הטפה ושיפוט מוסרי גבוה. בציור מ 1540, מתאר ואן המסן סצנת בית בושת: בחזית מוצג קשיש שמחובק על ידי צעירה נאה. נראה כי לאיש יש מחשבות שניות כשהוא מרים את ידו במחאה. צעירה אחרת בתמונה, צוחקת מכיוון שכבר לקחה את כספו ושמה אותו בקנקן. הסצנה מצוירת בריאליזם משכנע .
המנתח.
יצירה מייצגת נוספת של יאן סנדרס ואן המסן, עם מסר מוסרי היא ״המנתח״ משנת 1555. הקומפוזיציה מייצגת סצנה הנפוצה בציור הז'אנר הפלמי. הרקע מציג תפאורה עירונית, ככל הנראה שוק. מנתח נמצא בתהליך הוצאת אבן בעזרת סכין. האבן נראית תקועה בתוך חתך בגולגולת המדממת של המטופל. ייתכן והתמונה מראה מעשה רמאות, שמנתח המתחזה כמנסה ״להוציא״ את האבן, אבל מדובר באחיזת עיניים, על מנת לרפא את ה״טירוף״ של המטופל.
כפרסומת לכישוריו של המנתח, יש מאחוריו חוט שעליו תלויים אבנים, שאותם הוא כביכול הסיר ממטופלים קודמים. ליד המנתח עומד אדם במחווה של ייאוש, ייתכן שהוא המטופל הבא שיעבור תחת סכין המתחזה. משמאל עוזרת רפואית, מכינה משחה בקערה. הקומפוזיציה מהווה הוקעה של חמדנותו של המנתח המתעלל תוך פגיעה במטופליו.
דיוקנאות.
סגנון ציור הדיוקנאות שלו מילא תפקיד חשוב בפופולריות של סגנון זה בצפון אירופה משנת 1540 ואילך. בעוד שמיכלאנג'לו ורפאל היו בעלי השפעה עיקרית על יצירותיו הדתיות, הדיוקנאותיו המאוחרים היו מושפעות יותר מהציור הפלמי של זמנו.
דוגמה לדיוקנאותיו הוא דמות של גבר מזוקן, ניצב לפני נוף נרחב, המתוארך בין 1530–1540. הציור בהשראת ברורה מציורי הדיוקן של אניולו ברונזינו משנות ה-1530, שאותם ודאי הכיר ואן המסן באמצעות הדפסים. דיוקן הגבר מציג ציור הצבת הידיים האופייני לברונזינו אך למעשה התחיל אותם טיציאן: יד ימין תופסת פריט המייצג את תחומי העניין או זהותו של האדם, בעוד היד השנייה מונחת לצידו. קומפוזיציה זו תהפוך למצב ״נורמלי״ בדיוקנאות הרנסאנס המאוחר והמנייריזם.
נדבך חשוב ביצירתו של ואן המסן, שונה מהמודל התקופתי הוא ציור הנוף. הנוף נראה כשייך לסגנון "נופי עולם" בצורה המפותחת ביותר כפי שהיה נהוג בארצות השפלה בשנות ה-1530, ומזכיר את נופיו של מתיס קוק.
Madhouse
Madhouse (ביפנית: 株式会社マッドハウス) הוא אולפן אנימציה יפני. האולפן נוסד בשנת 1972 על ידי עובדים לשעבר באולפני "מושי פרו".
במהלך ההיסטוריה יצרו אולפני Madhouse מספר סדרות אנימציה מוצלחות, וגם סרטים באורך מלא. הסרט הנערה שקפצה בזמן זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בשנת 2006 בפסטיבל בקובה.
בשנת 2011 עברה החברה לשליטת Nippon TV, שהחל משנת 2014 שולטת ב-95% מהמניות.
החברה מעסיקה כ-70 עובדים.
מספר זומרפלד
מספר זומרפלד (מסומן באות S) הוא גודל חסר ממד שנעשה בו שימוש באנליזה של סיכה הידרודינמית כחלק מתכנון מסבים הידרודינמיים. גודל זה הוא חשוב מאוד באנליזת סיכה, שכן הוא מכיל את כל המשתנים הנדרשים בדרך כלל על ידי המתכנן. המספר קרוי על שמו של ארנולד זומרפלד.
הגדרה.
מספר זומרפלד נתון על ידי המשוואה הבאה:
כאשר:
הצד הימני של המשוואה, לפי הצורה הנ"ל, מוכר גם כמספר הרסי. ניתן אפוא להגדיר את מספר זומרפלד בצורה אלטרנטיבית, בהתבסס על מהירות זוויתית:
כאשר
אימוץ בקרב הקהילה הלהט&quot;בית
יהודה לוי (כדורסלן)
יהודה לוי הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בהפועל רמת גן ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
לוי היה מכוכבי הפועל רמת גן בשנות ה-70, ושיחק בה משנת 1974 עד שנת 1983 - שנות השיא של הקבוצה. בכל שנותיו הקבוצה לא ירדה מהמקום הרביעי בליגה וכן רשמה מספר הופעות בגמר גביע המדינה. בשנת 1985 שיחק עוד עונה במדי הפועל קריית גת, ולאחריה הפסיק לשחק בליגה הבכירה.
לוי מדורג במקום ה-6 בקלעי כל הזמנים של הפועל רמת גן עם 1,090 נקודות ב-140 משחקים - ממוצע של 7.8 נקודות למשחק.
כן רשם לוי רשם 16 הופעות בנבחרת ישראל. כמו כן בשנת 1976 שיחק בנבחרת פיקוד הצפון באליפות צה"ל בכדורסל.
Nessuno mi può giudicare
Nessuno mi può giudicare (בעברית: אף אחד אינו יכול לשפוט אותי) הוא שיר פופ איטלקי מאת לוצ'אנו ברטה, מיקי דל פרטה, דניאלה פאצ'ה ומריו פנזרי. השיר בוצע לראשונה בפסטיבל סן רמו ה-16, בשנת 1966, בביצוע כפול של הזמרת האיטלקייה קטרינה קאסלי והזמר האמריקאי ג'ין פיטני. השיר סיים במקום השני בתחרות עם 31 נקודות, אחרי השיר Dio, come ti amo שניצח עם 77 נקודות.
הגרסה של קאסלי זכתה להצלחה רבה, אף על פי שהיא לא הייתה זמרת ידועה באותה עת, והשיר הגיע לראש מצעד הפזמונים האיטלקי, ושהה בו שבועות אחדים. הוא נחשב כשיר שהביא לפרסומה של קאסלי. קאסלי הקליטה את השיר בצרפתית ("Baisse un peu la radio"), ובספרדית ("Ninguno me puede juzgar"). הגרסה של ג'ין פיטני זכתה להצלחה מעטה, והגיעה למקום השמיני במצעד הפזמונים.
המילים כוללות וידוי על בגידה ובעקבותיו ניסיון להתפייסות.
בתחילה היה אמור לשיר את השיר הזמר אדריאנו צ'לנטנו. הוא הקליט גרסת דמו, אבל לבסוף העדיף לבצע בפסטיבל את השיר "Il ragazzo della via Gluck".