ב-20 באוקטובר 2015, צ'איונג פרצה עם Twice כאשר הופיעו לראשונה עם סינגל הבכורה "Like Ooh - Ahh" המרכיב את פלייליסט הבכורה המורחב הראשון שלהן "The Story Begins". בנוסף לתפקיד השירה שלה בקבוצה, צ'ייאונג ידועה בהיותה הראפרית הראשית של Twice יחד עם חברת הקבוצה דהיון.
קריירת סולו.
מאז הופעת הבכורה שלה, כתבה צ'ייאונג מספר שירים עבור Twice ואף שחררה קאבר לשיר "Alone" של להקה בשם "Cheeze" כפרויקט סולו.
חיים אישיים.
צ'ייאונג למדה במכללה לאומנויות בסיאול יחד עם חברת Twice נוספת - צווי, וסיימה את לימודיה שם ב -2019. בשנת 2020 הודלף מספר הטלפון האישי של צ'ייאונג במדיה החברתית; JYP Entertainment פרסמה הודעה על האירוע, וצ'ייאונג הגיבה על כך בעמוד האינסטגרם של Twice.
דוד ססולי
דַוִד מַרִיַה סַסוֹלִי (באיטלקית: David Maria Sassoli; 30 במאי 1956 – 11 בינואר 2022) היה פוליטיקאי ועיתונאי איטלקי, חבר המפלגה הדמוקרטית האיטלקית. כיהן כחבר הפרלמנט האירופי משנת 2009 והחל מיולי 2019, כיהן כנשיא הפרלמנט האירופי, עד לפטירתו.
ביוגרפיה.
דַוִד מַרִיַה סַסוֹלִי נולד בפירנצה בשנת 1956. במהלך שנות השבעים סיים את לימודי מדעי המדינה באוניברסיטת פירנצה. את הקריירה העיתונאית שלו החל בעבודה עם עיתונים מקומיים וסוכנויות חדשות קטנות ואז החל לעבוד עם מערכת העיתון "Il Giorno" ברומא. ביולי 1986 קיבל את תעודת העיתונאי שלו. במשך כשבע שנים סיקר את האירועים החדשותיים והפוליטיים המרכזיים, והיה עד לאירועים היסטוריים כמו נפילת חומת ברלין ב-9 בנובמבר 1989.
בשנת 1992 החל בקריירה הטלוויזיונית שלו כשהחל לעבוד ככתב חדשות ברשת TG3 . בשנת 1996 הוא הנחה את התוכנית " "Cronaca in diretta"" (בתרגום חופשי לעברית: "סיקור חי"). לאחר מספר שנים הוא מונה לקריין ברשת TG1 , תפקיד שבעקבותיו הפך לאחד העיתונאים הבולטים והפופולריים באיטליה. בשנת 2007, כאשר ג'יאני ריוטה מונה למנהל החדש של TG1, ססולי מונה לסגנו.
קריירה פוליטית.
בשנת 2009 עזב ססולי את הקריירה העיתונאית שלו כדי להיכנס לפוליטיקה האירופית. הוא הצטרף למפלגת המרכז-שמאל, המפלגה הדמוקרטית (PD) והתמודד בבחירות 2009 לפרלמנט האירופי באיטליה, מטעם מחוז מרכז איטליה. ב־7 ביוני הוא נבחר לחבר הפרלמנט, והיה למועמד בעל מספר הקולות הגבוה ביותר במחוז בחירתו. משנת 2009 עד שנת 2014 שימש כמנהיג משלחת המפלגה הדמוקרטית האיטלקית בפרלמנט.
ב-9 באוקטובר 2012, הציג ססולי את מועמדותו בבחירות המקדימות למועמד השמאל-מרכז לראשות העיר רומא בבחירות המוניציפליות באיטליה 2013. הוא סיים במקום השני עם 26% מהקולות, מאחורי הסנטור איגנאציו מרינו שקיבל 55%, ולפני שר התקשורת לשעבר פאולו ג'נטילוני. מרינו שנבחר למועמד השמאל מרכז נבחר לבסוף לאחר שהביס את מועמד הימין המכהן ג'יאני אלמנו .
בבחירות 2014 לפרלמנט האירופי באיטליה נבחר ססולי מחדש לפרלמנט האירופי. מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית השיגה הישג גדול בבחירות אלו וקיבלה 41% מסך קולות הבוחרים.
ב-1 ביולי 2014 נבחר ססולי לסגן נשיא הפרלמנט האירופי ברוב של 393 קולות, נתון הצבעה שהפך אותו למועמד הסוציאליסטי הנבחר השני בכמות הקולות שקיבל בהיסטוריה.
נשיא הפרלמנט האירופי.
בבחירות 2019 לפרלמנט האירופי באיטליה, נבחר ססולי פעם נוספת לפרלמנט האירופי, עם 128,533 קולות. ב-2 ביולי 2019, הוא הוצע כמועמדה של הברית הפרוגרסיבית של הסוציאליסטים והדמוקרטים (S&amp;D) לנשיא הפרלמנט האירופי החדש. למחרת נבחר ססולי לנשיא על ידי האספה עם 345 קולות בעדו, והחליף את קודמו אנטוניו טאיאני. הוא היה האיטלקי השביעי שכיהן בתפקיד.
בנאום כניסתו לתפקיד דיבר על הפרויקט האירופי כחלום של שלום ודמוקרטיה. לדבריו, אזרחי אירופה הראו שהם עדיין מאמינים בפרויקט ודיברו על כך שהם גאים בגיוון האירופי. הוא הוסיף כי "אירופה תהיה חזקה יותר רק עם פרלמנט שממלא תפקיד חשוב יותר".
פעולתו הראשונה בתפקיד הייתה לחלוק כבוד לכל קורבנות הטרור באירופה, כשהוא נכח באחד מאתרי פיגועי מרץ 2016 בבריסל. הוא אמר: "עלינו לחלוק כבוד לקורבנות בבירת אירופה. עלינו להנציח את אזרחי אירופה שהיו קורבנות להתקפות אלה. זוהי מחווה לכל קורבנות הטרור. רציתי להתחיל את תקופתי כנשיא במעשה סמלי זה."
ב-19 בדצמבר 2019 ססולי דרש את שחרורו של אוריול ז'ונקראס , סגן נשיא קטלוניה לשעבר שנבחר לחבר הפרלמנט האירופי ונכלא לאחר המשבר החוקתי בספרד בשנת 2017. כחבר הפרלמנט האירופי, ז'ונקראס זוכה לחסינות פרלמנטרית. ססולי דרש משלטונות ספרד לציית לפסק הדין של הפרלמנט האירופי ולשחררו.
חיים אישיים.
דייוויד ססולי היה נשוי לאלסנדרה ויטוריני, ולהם שני ילדים.
בריאותו של ססולי התדרדרה בספטמבר 2021 והוא אושפז לאחר שחלה במחלת הלגיונרים ולקה בדלקת ריאות. בדצמבר 2021 אושפז שוב עקב סיבוכים של מיאלומה נפוצה. הוא נפטר ב-11 בינואר 2022.
יחסי טורקיה–פקיסטן
יחסי טורקיה–פקיסטן (בטורקית: Pakistan-Türkiye ilişkileri, באנגלית: Pakistan–Turkey relations) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. מאז 2016 הוכרז כי המדינות מתכננות להפוך את קשריהן ל"שותפות אסטרטגית".
המגעים הראשונים התקיימו מאות שנים לפני הקמתן של שתי מדינות מודרניות. במהלך מלחמת העצמאות הטורקית, כאשר המוסלמים בהודו הבריטית שלחו סיוע כספי כדי לסייע בהקמת הרפובליקה של טורקיה, ועשרות שנים לאחר מכן סייעו הטורקים בעצמאות פקיסטן מהודו. כתוצאה מכך פקיסטן נהנית מתפיסות חיוביות בטורקיה מזה עשורים רבים. שתי המדינות מקיימות יחסים תרבותיים, היסטוריים וצבאיים קרובים, שמתרחבים כיום ונהנים מפריחה כלכלית כאשר הם מבקשים לפתח את כלכלותיהם. טורקיה תומכת בעמדת פקיסטן לגבי סכסוך קשמיר. טורקיה תומכת בחברות פקיסטן בקבוצת ספקים גרעיניים. גנרל זרוע היבשה של פקיסטן טלאט מסעוד אמר כי המדינות מקיימות יחסים קרובים הן תחת משטרים דמוקרטיים והן תחת משטרים צבאיים, מה שמשקף את המהות ההדוקה של הקשרים.
היסטוריה.
בשנת 1947 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות, זמן קצר לאחר שפקיסטן קיבלה עצמאות בעקבות פירוק הודו הבריטית. טורקיה הייתה בין המדינות הבודדות שהכירו בפקיסטן זמן קצר לאחר הקמתה ותמכו ברצונה להיות חברה באו"ם. היחסים הדו-צדדיים התקרבו יותר ויותר בגלל קשרים תרבותיים, דתיים וגאו-פוליטיים בין מדינות. המושל הכללי של פקיסטן, מוחמד עלי ג'ין, הביע התפעלות ממייסד טורקיה, מוסטפא כמאל אטאטורק, וביקש לפתח את פקיסטן על פי המודל הטורקי של המודרניזם. רעיונות דומים השמיעו המשורר מוחמד איקבל ונשיא פקיסטן, פרבז מושארף, שבילה זמן רב בטורקיה וקיבל שם אימונים צבאיים. מוחמד עלי ג'ין נערץ כמנהיג גדול בטורקיה, והכביש הראשי של אנקרה, "Caddesi Cinnah" קרוי על שמו, ומאידך הכבישים באסלאמאבאד, קראצ'י, לאהור, פשאוור ולרקנה נקראים על שם אתאטורק. ב-26 באוקטובר 2009 זכה רג'פ טאיפ ארדואן למסדר פקיסטן והיה למנהיג העולם הרביעי שנאם בפרלמנט הפקיסטני.
יחסי כלכלה.
המדינות חתמו על הסכם כלכלי אסטרטגי שנועד להרחיב את שיתוף הפעולה בדגש מיוחד על סחר והשקעות. טורקיה ופקיסטן הן חברות מייסדות של הארגון לשיתוף פעולה כלכלי וחלק מה-D8 האסלאמי. שתי המדינות עבדו על כריתת הסכם של סחר מועדף על מנת להגדיל משמעותית את הסחר וההשקעות, במיוחד בתחום התחבורה, התקשורת, התעשייה, התיירות והתעשיות האחרות. ממשלות המדינות ביקשו להגדיל את היקף הסחר מ-690 מיליון דולר ליותר ממיליארד דולר עד שנת 2010. יצוא פקיסטן לטורקיה כולל: אורז, שומשום, עור, טקסטיל, בדים, ציוד ספורט וציוד רפואי. יצוא טורקיה לפקיסטן כולל: חיטה, גרגירי חומוס, עדשים, דיזל, כימיקלים, כלי רכב, מכונות ואנרגיה. תאגידים פרטיים טורקיים השקיעו רבות בפרויקטים התעשייתיים ובפרויקטי הבנייה של פקיסטן לפיתוח כבישים מהירים, צינורות ותעלות.
יחסים היסטוריים ותרבותיים.
בתקופות שונות של ההיסטוריה, האזורים בהם שוכנות כיום פקיסטן וטורקיה, היו תחת השפעה הדדית של תרבויות פרסית, הלניסטית, ערבית וטורקית-מונגולית. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, פרס העתיקה שלטה מאנטוליה אל נהר האינדוס, והביאה מסורות תרבותיות ופוליטיות פרסיות לאזורים אלו.
טורקיה המודרנית הייתה ביתם של תרבויות אירופיות קדומות רבות, כולל היוונים הקדמוניים. למדינה עקבות רבים מההשפעה התרבותית וההיסטורית של היוונים הקדמונים, כולל אתרים ארכאולוגיים יוונים והלניסטיים רבים שנמצאים באזור. גם פקיסטן הושפעה מהתרבות והציוויליזציה היוונית לאחר כיבוש עמק האינדוס על ידי אלכסנדר הגדול, מה שהוביל בהמשך לכינונה של הממלכה האינדו-היוונית והבודהיזם היווני.
טורקיה הפכה למדינה של דוברי טורקית כתוצאה מכיבוש הסלג'וקים וטורקיזציה של האזור. אף על פי שפקיסטן אינה מדינה דוברת טורקית, השפות העיקריות שלה, במיוחד אורדו, הושפעו מאוד מהשפה טורקית צ'אגאטאי והן קיבלו ממנה מילים רבות. האטימולוגיה של המילה "אורדו" מתוארכת לשלטון המוגולים. לעיצובי הביגוד המסורתיים של שתי המדינות יש גם מוצא משותף במרכז אסיה. ישנן מסורות נפוצות במטבח: הקבב, פילאף והחלווה, למרות התבלון השונה בפקיסטן בשל השפעת דרום אסיה. גם הטורקים וגם הפקיסטנים משתייכים בעיקר ל של האסלאם הסוני, ששרד מימי האימפריה העות'מאנית והאימפריה המוגולית. ישנן מסורות חזקות של סופיות מתונה, ושרים דתיים של שתי המדינות מתקשרים לרוב זה עם זה.
קשרים אסטרטגיים.