בשנים אלו שימש עו"ד שלמה שחר כיושב ראש הראשון של ועד השכונה. במסגרת תפקידו זה פעל שחר יחד עם חברי ועד השכונה מול הרשויות השונות, להסדרה של כל התשתיות אשר נדרשו לשכונה החדשה שקמה, לרבות בתחומי החינוך, התחבורה, מבני הציבור וגני הנוי. כמו כן שימש שחר כיושב ראש הראשון והמייסד של עמותת בית הכנסת המרכזי בהדר גנים, על שם נספי אסון המסוקים בשאר ישוב (בשכונה יש גם אנדרטה לזכר הנופלים). השכונה צמחה מאוד וכיום היא עדיין מתרחבת דרומה, צפונה ומערבה ומתחילה לגבול בצומת סירקין ובשכונת שעריה. השכונה מאופיינת ב-3 שיטות בניה, העיקרית בהם היא השיטה הרוויה. השיטה הנוספת היא השיטה המכונה "גג-גן" בה למבנים יש שתי קומות, דירה אחת בקומה אחת עם גג ואחת עם גן. השיטה הנוספת הנפוצה שם היא שיטת הקוטג'ים הטוריים. האוכלוסייה בשכונה זו (הדר גנים) היא מעורבת לחלוטין ומכילה גם חילונים גם דתיים וגם חרדים. בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית הדתיים הלאומיים וקטנה אוכלוסיית החילוניים בגלל בניית מגדלים המותאים לציבור הדתי.
הרחוב הארוך ביותר בשכונה המשולבת (עמישב-הדר גנים) הוא רחוב הקרוי "דרך מנחם בגין" אשר חוצה אותה בכיוון כללי ממערב למזרח.
הדר גנים שווקה לקבוצות שהתארגנו במסגרת עמותות, דבר שגרם ליצירת גושי אוכלוסייה הומוגניים. לחלק מהאזורים בשכונה ניתנו שמות: גני הדר, קריית הבעש"ט, קריית חזון עובדיה, יוצאי חברון (בוגרי ישיבת חברון) ועוד. יוזם בניית השכונה הוא הרב יגאל רוזן ראש ישיבת אור ישראל.
בשכונה המשולבת נמצאים מבני ציבור רבים: מתנ"ס עמישב ובריכת שחייה, מרכז קניות ("קניון הדר גנים" הקרוי בפי תושבי השכונה "היפר מור" על שם החנות המרכזית שם), מרכז מסחרי, סופרמרקט, ישיבות, כוללים, בתי כנסת, קופת חולים, מינהלת אזורית כשלוחה של עיריית פתח תקווה, סניפי בני עקיבא, עזרא, ואריאל, ספרייה עירונית ועוד. בעמישב נמצא גם בית ספר יסודי ממלכתי דתי ושמו "מורשה", שהוקם בשנות החמישים. בשנת 2014 פוצל בית הספר לשניים, לאחר מאמצים רבים של הורים תושבי השכונה עקב ריבוי התלמידים הלומדים בו. כ-1,300 במספר. במבנה הנוכחי הוקם בית ספר "מורשה תורני" (הנפרד) ובמתחם נחלים הוקם בית ספר חדש "בית הספר עמיטל" (המעורב). באוגוסט 2016 בית ספר ממלכתי "יובלים" (שמו הקודם היה "המתמיד") ששירת את הקהילה החילונית שגרה בשכונה הפך לחלק מבית ספר "מורשה תורני" ולומדות בו בנות מורשה מכיתה א'-ו', הבנים נשארו במבנה בית ספר "מורשה תורני" הישן, בכך נסגר בית הספר היסודי החילוני היחידי בשכונה והתלמידים החילוניים עברו ללמוד בבתי ספר בשכונות הקרובות.
בשנת 2016 הוקם על ידי טל נבוני בשכונה, אולפנה לבנות דתיות הנקראת "אולפנת הדר גנים".
בתחילה האולפנה התיישבה באזור מתחם נחלים בתוך מבנה זמני ובשנת 2019 הועברה למבנה קבוע בצומת סירקין ששימש בעבר כאתר תברואה.
אוקולוס
אוקולוס (בלטינית: Oculus - "עין") הוא אלמנט באדריכלות המתאר חלון או פתח עגול בראש כיפה שמטרתו להאיר את המבנה. הידוע במבני האוקולוס הוא זה המצוי בתקרת כיפת הפנתאון ברומא שבאיטליה.
איכותו וחשיבותו של האוקולוס היא בהכנסת אור טבעי רב לתוך הכיפה מבלי לפגוע ביציבות המבנה. האור הנכנס משרה אווירה דרמטית בחלל המבנה ובשל שינוי מיקומה של השמש בשמיים במשך היום, כתם האור נע בתוכו. העיקרון המבני של הכיפה הוא כזה שכל עוד הפתח העגול נמצא במרכזה הגאומטרי, מאמצי הלחיצה הפועלים בראש הכיפה עוברים במישור הטבעת הנוצרת בגובה האוקולוס והכיפה לא קורסת. החיסרון של פתח זה הוא חשיפת המבנה לאיתני הטבע - כניסת גשם, ברד ושלג לתוך המבנה. מתכנני המבנים בעולם העתיק תכננו בדרך כלל מערכת של מרזבים מתחת לרצפת המבנה על מנת למנוע הצטברות משקעים בתוכו.
באדריכלות רומנסקית ואדריכלות גותית "אוקולוס" משמש גם כשם לחלון עגול.
הדר גנים / עמישב
הדר גנים
עמישב
נווה עוז
נווה עוז היא אחת השכונות הוותיקות של פתח תקווה, הממוקמת במערב העיר.
היסטוריה.
השכונה הוקמה ב-1947 ועד לשנות ה-70 הייתה מבודדת מיתר חלקי העיר. היא נועדה להיות פתרון התיישבותי לחיילי הבריגדה היהודית לאחר מלחמת העולם השנייה. ראשוני המתיישבים היו משוחררי הבריגדה, אשר קיבלו אפשרות לרכישת דירה בת שני חדרים ומטבח על חלקת אדמה.
שטח הקרקע הראשון שנרכש היה 13 דונם פרדס יבש, באזור שנקרא חזרזור. בהמשך הזמן נרכשו 100 דונם נוספים. בפברואר 1947 הונחה אבן הפינה להקמת השכונה. הבנייה בוצעה בידי חברת "נוה-עובד".
ביולי 1947 נכנסו לגור המשפחות הראשונות.
בשנת 1948 נכנסה קבוצה שנייה לגור בשכונה. הקרן הקיימת נתנה הסכמתה לרכישות קרקע נוספות ועזרה בסכום קטן לכל משתכן. כך התפתחה השכונה ל-325 בתים בודדים, 231 בתים דו-משפחתיים ו-94 בתים שנבנו לעולים חדשים. בעקבות הבחירות בשנת 1950, החלה העירייה לפתח את המוסדות בשכונה. נבנו בית-הספר היסודי וגני הילדים. נסלל הכביש הראשון שחיבר את השכונה עם פתח-תקווה, נבנתה המרפאה ונבנו הצרכניות. בשנת היובל ה-25 לשכונה, מנתה נווה-עוז 500 משפחות.
אנדרטה לזכר חללי נווה עוז- בחצר בית הספר ניצבת אנדרטה המנציחה את בוגרי בית הספר שנפלו במלחמות ישראל. האנדרטה הוקמה בשנת 1973, ביוזמת משפחה שכולה. מנהלת בית הספר חנה גילת נענתה ברצון לפניית המשפחה. האנדרטה עוצבה על ידי תושב השכונה בהתנדבות והוקמה בעזרת המשפחות השכולות, המחלקה להנצחת החייל ועיריית פתח-תקווה.
שטח השכונה היה בעבר פרדס ערבי אשר אדמותיו נקנו על ידי ההסתדרות הכללית. חלקות האדמה הוגרלו בין המתיישבים. בין ראשוני היישוב היו הצייר צבי שור והצייר זאב תשבי. במשך השנים קמו בשכונה בית ספר יסודי, חטיבת ביניים ובית ספר תיכון, אליהם מגיעים ללמוד מכל חלקי העיר.
בתי השכונה הם בתים פרטיים, צמודי קרקע, שחולקו בשיטת הפרצלציה ולא בשיטת הנחלות. גודל רוב החלקות נע בין 330 מ"ר לדונם. האוכלוסייה שאפיינה את השכונה בראשיתה הייתה מלומדת ומשכילה. באזור גרו סופרים ואנשי רוח רבים. הדעה הרווחת על השכונה אז סימנה אותה כמעוז סוציאליסטי, המזוהה עם מפא"י.
תושבי השכונה בראשיתה הקימו אגודה שיתופית לניהול ענייני השכונה. בבעלות האגודה "בית-רשיש" הנחשב כמרכז קהילתי ציבורי עבור תושבי השכונה.
כיום התפתחו לצד השכונה שתי שכונות-בנות: "נווה עוז החדשה", שבה נבנו בעיקר קוטג'ים טוריים ודו משפחתיים, ו"פסגת הדר", הגובלת בגבעת שמואל ובה בניינים בני 15 קומות.
אל דימיולה
אל לורנס דימיולה (באנגלית: Al Laurence Di Meola; נולד ב-22 ביולי 1954 בג'רזי סיטי ניו ג'רזי) הוא גיטריסט איטלקי-אמריקאי המנגן בסגנונות ג'אז לטיני ופיוז'ן.
ביוגרפיה.
דימיולה נולד בברגנפילד ניו ג'רזי, למשפחה ממוצא איטלקי. כשהיה בן שמונה קיבל השראה מאלביס פרסלי והתחיל לנגן בגיטרה. המורה שלו כיוון אותו לנגן סטנדרטים של ג'אז. דימיולה סיפר כי הושפע מגיטריסטי הג'אז ג'ורג' בנסון וקני בורל ומנגני הבלוגראס קלרנס וייט ודוק ווטסון. את ההשפעה הלטינית ספג במועדוני סלסה שהלך אליהם בנעוריו.
בשנת 1971 הוא החל ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. בשנת 1974, כשהיה בן 19, שכר אותו צ'יק קוריאה להחליף את ביל קונורס בלהקת הפיוז'ן החלוצית "Return To Forever" עם סטנלי קלארק ולני וייט. הוא הקליט שלושה אלבומים עם הלהקה, ועזר לרביעייה להשיג את הצלחתה המסחרית הגדולה ביותר – כל שלושת האלבומים היו בין 40 המובילים בטבלת בילבורד 200 בארצות הברית.
בשנת 1976 התפרקה "Return To Forever" ודימיולה החל להקליט אלבומי סולו שכללו מיזוג של ג'אז, פלמנקו ומוזיקה ים תיכונית. אלבומו "Elegant Gypsy" הגיע למעמד של אלבום זהב בארצות הברית. בשנת 1980 הקליט את אלבום ההופעה החיה האקוסטית "Friday Night in San Francisco" עם פאקו דה לוסיה וג'ון מקלפלין. אלבום שזכה להכרה עולמית, נמכר ביותר משני מיליון עותקים ברחבי העולם, ונחשב לאחד מאלבומי הגיטרה האקוסטית המשפיעים בכל הזמנים.
בתחילת דרכו, כפי שעולה באלבום הסולו הראשון שלו Land of the Midnight Sun" 1976", היה דימיולה ידוע בשליטתו הטכנית ובקומפוזיציות המהירות והמורכבות שלו. אך גם באלבומיו המוקדמים החל לחקור תרבויות ים תיכוניות וז'אנרים אקוסטיים כמו פלמנקו. דוגמאות בולטות הן "סאנדנס ים תיכוני" ו"גברת רומא, אחות ברזיל "מתוך האלבום "Elegant Gypsy". אלבומיו המוקדמים היו בעלי השפעה בקרב גיטריסטי רוק וג'אז. באלבום Scenario מ-1983 הוא בחן את הצד האלקטרוני של הג'אז בשיתוף פעולה עם הקלידן יאן האמר. החל מהשינוי הזה, הוא הרחיב עוד את אופקיו באלבום האקוסטי Cielo e Terra, הוא החל לשלב סינתיסייזר גיטרות באלבומי אמצע שנות השמונים כמו Soaring Through a Dream. בשנות התשעים הקליט דימיולה אלבומים קרובים יותר למוזיקה עולמית ולסגנונות לטיניים מודרניים מאשר לג'אז. יוצא מן הכלל הבולט היה האלבום Kiss My Axe מ-1991, שהגיע למקום השני במצעד אלבומי הג'אז בארצות הברית.
דימיולה שיתף פעולה עם אמנים כמו הבסיסט סטנלי קלארק, עזיזה מוסטפא זאדה, הכנר ז'אן-לוק פונטי ופול סיימון.
פרסים והוקרה.
דימיולה זכה ארבע פעמים ברציפות בפרס גיטריסט הג'אז הטוב ביותר בסקר שערך המגזין "Guitar Player".
בשנת 2018 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד למוזיקה ממכללת ברקלי.
הופעות בישראל.
מאז שנות ה-80 הופיע אל דימיולה בישראל כמה פעמים.
בפברואר 1991, במהלך מלחמת המפרץ ערך בישראל סיבוב הופעות עם דויד ברוזה.
בנובמבר 2001, הופיע בישראל בפעם הרביעית במסגרת פסטיבל ג'אז תל אביב. ב-2016 הגיע שוב להופיע בפסטיבל ג'אז תל אביב.