פוארו מזמן את כל הנוסעים לשיחה ומודיע להם כי הוא יודע שכולם קשורים לרצח וכי גם הוא סבור שהיה מגיע לראצ'ט למות, שכן הוא היה פושע שאחראי למותם של חמישה בני-אדם. פוארו מציג בפניהם שתי דרכים לפתור את הבעיה: הדרך המסובכת - להסגיר את כולם למשטרה ולגרום לשערורייה גדולה; הדרך הפשוטה - להודיע למשטרה שראצ'ט, שהיה ידוע כאיש מאפיה, נרצח בגלל סכסוך עם המאפיה על ידי מתנקש שחדר לרכבת כאיש תחזוקה, השאיר את מדיו בתא ונמלט. מנהל הרכבת וכולם מסכימים איתו ללכת על הדרך הפשוטה. פוארו מודיע שהוא חוזר לתאו לכתוב את הדו"ח ולהילחם במצפונו. השלג מפונה והרכבת ממשיכה בדרכה.
ג'ורג' נתניאל קורזון
פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר
פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר (בגרמנית: Friedrich Wilhelm I Herzog von Sachsen-Weimar; 25 באפריל 1562 – 7 ביולי 1602) היה דוכס סקסוניה-ויימאר בין השנים 1573–1602.
ביוגרפיה.
פרידריך וילהלם נולד ב-25 באפריל 1562 בוויימאר שהשתייכה לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ליוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ולדורותיאה סוזנה מפפאלץ-זימרן, בתו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
בשנת 1573 מת אביו יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ופרידריך וילהלם עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה קטין, שימש אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה כעוצר הדוכסות עד לשנת 1586. בשנת 1591 מת כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ובנו כריסטיאן השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין מונה פרידריך וילהלם לעוצר בשמו. מכיוון שפרידריך וילהלם הקדיש את זמנו לענייני נסיכות הבוחר מסקסוניה והזניח את הטיפול בדוכסות, מילא אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר את מקומו בדוכסות עד לשובו של פרידריך וילהלם בשנת 1601.
ב-7 ביולי 1602 מת פרידריך וילהלם בויימאר, ואחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה לשלטון במקומו. בשנת 1603 דרש בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג את ירושתו, ומשום כך חולקה הדוכסות בין שניהם, ובנו הקים את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג.
משפחתו.
ב-5 במאי 1583 התחתן פרידריך וילהלם עם סופיה מווירטמברג, דוכסית סקסוניה-ויימאר, בתם של כריסטוף, דוכס וירטמברג ואנה מריה מברנדנבורג-אנסבך. ממנה היו לו 6 ילדים:
ב-9 בספטמבר 1591 התחתן פרידריך וילהלם עם אנה מריה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, בתם של פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ואנה מקלווה. ממנה היו לו 6 ילדים:
אצטדיון רוברט קנדי ממוריאל
אצטדיון רוברט קנדי ממוריאל (באנגלית: Robert F. Kennedy Memorial Stadium או RFK Stadium) הוא אצטדיון ספורט הממוקם בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית, ונקרא על שם הפוליטיקאי המנוח רוברט פ. קנדי. האצטדיון שימש את קבוצת הכדורגל די.סי. יונייטד ואת קבוצת הפוטבול וושינגטון רדסקינס, והוא מכיל 45,596 מקומות ישיבה (במשחקי ליגת ה-MLS הכיל כ-20,000 מקומות ישיבה בלבד).
היסטוריה.
האצטדיון נבנה ב-1960 ונפתח ב-1961 צמוד לדי. סי ארמוני - אולם ספורט עירוני. זמן הבניה לקח כשנה. כשנפתח שיחקו באצטדיון קבוצת הפוטבול וושינגטון רדסקינס, קבוצת הבייסבול וושינגטון סנאטורס וקבוצות נוספות. במהלך מונדיאל 1994 נבחר לארח מספר משחקים.
פונטה קאנה
פונטה קאנה היא חלק מהרובע פונטה קאנה-בוארו-ורון-מקאו שבתחום העיר איגוויי בפרובינציית La Altagracia, הפרובינציה העשירה ביותר ברפובליקה הדומיניקנית. האזור עתיר בחופים, בתי מלון בסגנון הכל-כלול ובאתרי נופש וספא שצופים על הים הקריבי ועל האוקיינוס האטלנטי והוא נחשב למקום בילוי פופולרי מאז שנות ה-70.
גאוגרפיה ואקלים.
באזור פונטה קאנה חיה אוכלוסייה של כ-100,000 איש בקצב גידול טבעי של 6% לשנה. בצפון, נמצאים החופים והכפר Cabeza de Toro והחופים Bávaro ו- El Cortecito. העיר הקרובה ביותר היא איגוויי שקיימת כבר 500 שנה. העיר מרוחקת 45 קילומטרים מפונטה קאנה ונמצאת במרחק של כשעה נסיעה ממנה. יזמים אירופאים, בעיקר רשתות בתי מלון מספרד, הם הבעלים של כמעט כל אתרי הנופש בפונטה קאנה (48 מתוך 50).
קו החוף של האזור משתרע לאורך 100 קילומטרים ומנשבות בו רוחות בינוניות. מי האוקיינוס הם בדרך כלל רדודים וכוללים גם בריכות טבעיות שבהם אפשר לרחוץ ללא חשש. מצפון לדרום, החופים העיקריים הם: Uvero Alto, Macao, Arena Gorda, Bávaro, El Cortecito Las Corales ו-Cabeza de Toro וכולם מצפון ללשון היבשה. מדרום לה נמצאים החופים הבאים: Cabo Engaño ו-Punta Cana Juanillo.
בוארו (Bávaro) הוא האזור שמתחיל ב-Cabeza de Toro ומסתיים בחוף Macao. בהמשך למלונות בחוף המזרחי, בווארו נחשב למרכז של שירותים ויש בו מרכזי קניות, מסעדות מזון מהיר, בתי מרקחת, מסעדות גורמה, בנקים, מרפאות, בתי מלאכה, סופרמרקטים ובתי ספר. העיר העיקרית באזור היא ורון, שנמצאת לאורך הכביש שיוצא ממערב ושעולה כיום בשטחה של Higüey. העיר נחשבת לעיר שבה ההתפתחות העירונית היא ספונטנית ודלה ומשמשת כיום כבסיס העירוני לעובדי המלונות ובני משפחותיהם. בעיר זו נמצאת תחנת דלק ותחנה נוספת קיימת רק ב-Bávaro. אלו הן שתיים מתוך ארבע תחנות הדלק של פונטה קאנה. קיימת תחנת דלק באיגוויי במרחק של 48 ק"מ מערבה בצומת Fruisa שנפתחה באפריל 2010 ומנוהלת על ידי חברת טקסקו. תחנה נוספת נמצאת במרחק 3 ק"מ דרומה מחוף מקאו קרוב לשדה התעופה על הכביש הראשי והיא מנוהלת על ידי חברת של (Shell).
אקלים.
האקלים בפונטה קאנה הוא טרופי-לח-יבש (סוואנה) כפי שהוגדר לפי שיטת קפן. מזג האוויר יציב כל השנה והטמפרטורה הממוצעת היא 30°C. העונה החמה והלחה נמשכת ממאי עד אוקטובר ובמהלכה הטמפרטורות במהלך היום מגיעות ל 35°C. מנובמבר עד מרץ הטמפרטורות בערב נעות סביב 20°C . גשמים מעטים יורדים באזור, בעיקר בשל תוואי הקרקע השטוח שהוא שילוב של סוואנה והרים.
פעילויות ונקודות ציון.
האזור מציע פעילויות מגוונות ופעילויות ספורט ימי שונות כמו סירות מרוץ, אומגות, שיט בקטמרנים, דיג, ספא, יאכטות פרטיות, שחייה עם דולפינים, צלילה ושנירקול, שחייה עם כרישים וחתולי ים, צפייה בלווייתנים וכן ביקור בשונית האלמוגים ובאיים קטנים כמו Catalina ו- Saona.
עיר הבירה סנטו דומינגו והפארק הלאומי Los Haitises בסמנה נמצאים במרחק קצר. הבזיליקה הקתולית שנבנתה ב-1962 ושתוכננה על ידי 2 ארכיטקטים צרפתיים נמצאת באיגוויי הקרובה שהיא בירת האזור כבר 500 שנה.
ישנם מספר אתרי נופש שנבנים במקום כגון: Puntacana Resort ו-Club, Cap Canaone, Majestic Elegance וכן Motel 6 .
תחבורה.
באוויר.
שדה התעופה הבינלאומי של פונטה קאנה הוא אחד מנמלי התעופה העמוסים ביותר בקריביים. בשנת 2014 עברו בו 5.9 מיליון נוסעים. השדה נבנה על ידי Grupo Puntacana בשנת 1984 במטרה לקדם את התיירות באזור והוא שדה התעופה הפרטי הראשון בחצי הכדור המערבי.
תחבורה ציבורית.
אוטובוסים קיימים כמעט בכל מרכז העיר ופועלים עד השעה 22:00.
אמינוגליקוזיד
אמינוגליקוזיד היא קבוצה של אנטיביוטיקות המעכבות ייצור חלבונים בחיידקים וכוללות גליקוזיד מותמר.
דרך הפעולה.
אמינוגליקוזידים נקשרים ליחידה 30S בריבוזום, וגורמים לבעיות בתהליך התרגום עצמו של החלבון (למשל, פגיעה ב- proofreading process, אשר גורמת לטעויות רבות וטרמינציה מוקדמת מדי של החלבון). במרבית המקרים פעילותם היא בקטריוסטטית בלבד, ואולם אם ריכוזם עולה הם הופכים להיות בקטריוצידיים (החלבון הפגום מביא למות החיידק). ההסבר לפעילותם הבקטריוצידית, הוא שנמצא כי חלקים קטיוניים במולקולת התרופה גורמים לחורים בממברנה החיצונית של התא, ויוצרים דליפה של תוכן תוך תאי החוצה, המזרז את מות החיידק.
לאמינוגליקוזיד טווח פעולה צר, בעיקר כנגד חיידקים גראם-שליליים, במיוחד כנגד חיידקים אארוביים (כגון חיידקי הסוג "Pseudomonas"), וכנגד חיידקי המעיים. תרופות אלו חייבות לחדור מבעד לקרום התא בתהליך הדורש חמצן ואנרגיה, ועל כן חיידקים אל-אווירניים עמידים כלפי תרופות אלו. חדירת תרופות אלו לתוך תא החיידק מתאפשר ביתר קלות באמצעות תרופות החוסמות את ייצור דופן תא החיידק, ועל כן שילוב של תרופות אלו בשילוב עם תרופות הפוגעות בייצור דופן התא (כגון פניצילין וואנקומיצין) מגבירה את השפעתן (סינרגיסטית). למעשה, קיים שילוב נפוץ יחסית של אמפיצילין וגנטמיצין (gentamicin- סוג של אמינוגליקוזיד) הניתן במקרים כגון אנדוקרדיטיס. [יש לציין כי ע"פ ברונר, אין לתת באותה תמיסה יחד עם תרופות המכילות בטא לקטאם מחשש לתגובה כימית].
גורמי עמידות לאמינוגליקוזידים- העמידות לתרופה מקודדת על ידי פלסמיד בתא החיידק, אשר מבצע מודיפיקציות על האנטיביוטיקה- כגון אצטילציות, פוספורילציות או אדנילציות- המונעות ממנה להיקשר לריבוזום.
התוויות טיפוליות.
אמינוגליקוזיד משמש בעיקר לטיפול בזיהומים הנגרמים בדרכי השתן או במעי, כנגד חיידקים גראם שליליים כגון "Escherichia coli", חיידקי "Pseudomonas" ו-"Klebsiella".
סוגי התרופות השונים.
קיימים מספר סוגים של אמינוגליקוזיד כגון gentamicin (שם מסחרי- garamycin), וכן amikacin, streptomycin, נאומיצין ועוד. התרופות ניתנות אך ורק דרך הוריד מאחר שאינן נספגות במעיים.
סטרפטומיצין היא התרופה הראשונה שהתגלתה במשפחה זו, ושימשה כטיפול במחלת השחפת.
תופעות לוואי.
החיסרון העיקרי, המביא רופאים רבים לנסות ולהימנע או להפחית מתן אמינוגליקוזידים, הוא שתי תופעות לוואי בעייתיות: חירשות ופגיעה בתפקודי הכליות.