הפרווה של הקוסקוס האדמירלתי קצרה, צפופה וגסה. צבעה הכללי כהה ונע בין חום אפרורי לחום שוקולד, חום סגלגל או חום ערמוני, בעוד שהבטן, החזה, הגרון והסנטר בצבע לבן בוהק או צהבהב. הזנב, הפנים, האוזניים, הידיים והרגליים נוטים להיות אדמוניים בדרך כלל. החלקים החשופים בגוף דוגמת העיניים, החוטם, קצה הזנב ותחתית הכפות בצבע כתמתם או ורוד. בעוד שהנקבות כהות למדי ואחידות בצבען, הזכרים נבדלים מהן בכך שפרוותם לבנה-קרמית כולה ומנומרת בחברבורות, רוזטות וסדרות כתמים חומים או אדמוניים. במקרים מסוימים, פרוות הזכר תהיה אף היא כהה ברובה אך מנומרת בחברבורות לבנות.
תפוצה וביולוגיה.
כפי שמרמז שמו, הקוסקוס האדמירלתי אנדמי לאיי האדמירליות בארכיפלג ביסמרק השייכים לפפואה (תחת פרובינציית מאנוס) ונמצאים בתוך ים ביסמרק צפונית לגינאה החדשה ומזרחית לאירלנד החדשה. האי העיקרי שבו המין נפוץ הוא מאנוס - הגדול שבאיי האדמירליות (2,100 קילומטרים רבועים); איים אחרים הם: לוס נגרו, ובולו, לו ולוף ואולי גם ניניגו, ובעבר גם באי בלואן עד שנכחד ממנו כתוצאה מציד.
הקוסקוס האדמירלתי תועד רק פעמיים באי בריטניה החדשה וכנראה נדיר בו יותר, אולם ייתכן גם שמדובר בפרטים שהובאו אליו ממאנוס ולא בתפוצה טבעית של המין. על פי מפת התפוצה של IUCN, הקוסקוס עשוי להיום קיים גם על אטולים רבים באיי האדמירליות שבהם אין נוכחות אנושית.
בית הגידול של הקוסקוס האדמירלתי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה, בחופים ועל מורדות ההרים, ומכורח התפוצה המצומצמת הוא נמצא גם ביערות משניים, במטעים ובאזורי הכפרים. התזונה שלו טרם נחקרה, אך כוללת כנראה פירות ועלים. הקוסקוס פעיל בשעות היום, ולמרות יכולת הטיפוס שלו הוא מעדיף להישאר קרוב לאדמה - תכונה המקלה על ציידים. הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, אך יש שיאי לידות ביולי ואוגוסט. לאחר תקופת התפתחות בכיס, הגור עובר לרכב על גבה של האם עד לגמילה. הגור הופך לעצמאי מעט לפני גיל שנה.
מצב.
הקוסקוס האדמירלתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), שכן למרות היותו נפוץ למדי, שטח התפוסה הכולל קטן מ-2,000 קילומטרים רבועים עם 5 איים משמעותיים לכל היותר, וקיימת ירידה מתמשכת באיכות סביבת המחיה ובמספרם של הקוסקוסים הבוגרים באי המרכזי - מאנוס כתוצאה מגידול באוכלוסייה האנושית.
הקוסקוס מסתגל אמנם לחיים ביערות משניים שמופרעים על ידי האדם ובאזורים כפריים, אך רמות הציד ההולכות וגוברות באזורים הללו מקשה עליו להתקיים בהם לאורך זמן (המין ניצוד בעיקר לבשרו, לצריכה מקומית או מסחרית). תוחלת החיים הנמוכה של המין מקשה גם היא על גידול האוכלוסייה.
על האי מאנוס יש אזור שימור רשמי שנחשב כלא פעיל. מאידך יש באיים תוכניות של שיתוף הקהילות המקומיות ביצירת אזורים בטוחים קטנים (30-10 דונם) שבהם הציד אסור, והם עשויים לאפשר לקוסקוס להתקיים חרף רמות הציד הגבוהות. קיימת תוכנית ניטור ומעקב אחר האוכלוסיות באיים. הקוסקוס האדמירלתי מופיע בנספח ב' של אמנת CITES המאפשר סחר במין ובמוצריו רק בפיקוח.
קוסקוס נמרי אוסטרלי
קוסקוס נמרי אוסטרלי (שם מדעי: "Spilocuscus nudicaudatus"; קרוי גם קוסקוס נמרי קצר-זנב), הוא כיסאי דמוי קוף או לוריס בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לצפון-מזרח יבשת אוסטרליה והוא היחיד בסוג שנמצא באזור זה. הוא תואר מדעית בשנת 1850 על ידי חוקר הטבע הבריטי ג'ון גולד, ומוכר במרבית הטקסונומיות כתת-מין של קוסקוס נמרי מצוי.
ספר מדריך היונקים של העולם (Handbook of the Mammals of the World) סיווג אותו החל משנת 2015 כמין עצמאי. קוסקוס נמרי אוסטרלי וקוסקוס דרומי הם שני הנציגים היחידים של הקוסקוסים האמיתיים ביבשת אוסטרליה.
תיאור.
הקוסקוס האוסטרלי הוא מין קטן יחסית בסוגו; מבנה גופו עגלגל וצר, ראש עגול ורחב עם גולגולת קטנה, טוחנות צרות וחרטום מחודד. העיניים שלו צהובות או אדמדמות עם אישוני חתול אנכיים, והן בולטות מחוריהן. האוזניים קצרות במיוחד וכמעט שמתמזגות בפרווה שסביבן.
הזנב הגמיש בעל יכולת לפיתה שמשמשת אותו כרגל חמישית; לעומת קוסקוסים נמרים אחרים, זנבו של הקוסקוס האוסטרלי שעיר וקצר משמעותית, והחלק החשוף קטן יותר. לקוסקוס טפרים מעוקלים וכריות הצמדה האופייניות ליונקים שוכני עצים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס האוסטרלי: 58-41 סנטימטרים, אורך זנבו: 49-37 סנטימטרים ומשקלו: 4.9-2.7 קילוגרם.
הפרווה של הקוסקוס האוסטרלי עדינה וצפופה. צבעה הכללי אפור כסוף עד אפור כחלחל בצד העליון, בעוד שהצד התחתון (הבטן, המפשעה, החזה והגרון) בצבע לבן בוהק, שמנת או אפרפר חיוור. הזכר נבדל מן הנקבה בכך שפרוותו מנומרת בחברבורות, רוזטות וכתמים לבנים גדולים, והצבע האפור הכללי כהה יותר ונוטה לשחרחר.
ראשו של הקוסקוס האוסטרלי בצבע אפור בהיר אצל הנקבות ואפור-שחרחר אצל הזכרים, ולשני הזוויגים הלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק. הפנים, האף והכפות בצבע כתמתם, צהבהב או ורוד (לזכרים יש לעיתים קרובות משקפיים שחורים סביב העיניים). הזנב בצבע אפרפר או לבן ברובו, וקצהו החשוף ורוד. הקוסקוס האוסטרלי זהה לחלוטין בצבעו האפור לתת-מין אחר של קוסקוס נמרי מצוי החי באיי מאלוקו הדרומיים, וההבדל היחיד ביניהם הוא בגודל ובמשקל.
תפוצה וביולוגיה.
הקוסקוס הנמרי האוסטרלי אנדמי לחצי האי כף יורק בקווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה, מצפון לנהר ומעלה עד למצר טורס.
בית הגידול של הקוסקוס האוסטרלי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה ובחופים עד מדרונות הרריים ברום 800 מטר מעל פני הים ברכס מקילברייט שמהווה את הקצה הצפוני של הרי החיץ הגדול. הקוסקוס מצוי במידה פחותה גם ביערות מנגרובים ויערות פתוחים של הדס דבשי, דקל המנגרובה ואקליפטוס, בתנאי שהמרחק ביניהם ובין יער הגשם הקרוב ביותר אינו עולה על 200 מטר.
הקוסקוס האוסטרלי פעיל בשעות הלילה, אך נצפה מדי פעם גם לאחר הזריחה ובאמצע היום. את רוב שעות היום הוא מבלה במנוחה בתוך העלווה הצפופה בחופת היער, בהצטלבויות ענפים או בקינים פשוטים שבנה מעלים וענפים. הקוסקוס ניזון מפירות ועלים צעירים, ולעיתים גם מחסרי חוליות. פריטי מזון מועדפים עליו הם עלים ותאנים של מיני פיקוס, פלאנצ'ונלה, נאקוליה מזרחית ופילנתוס.
הקוסקוס האוסטרלי מתרבה בעיקר בחורף האוסטרלי, והמלטות מתרחשות בין יולי לדצמבר. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד בדרך כלל, אך במקרים מסוימים עד שלושה. הטורפים העיקריים של הקוסקוס הן: עיט מחודד-זנב ופיתון השיחים.
מצב.
הקוסקוס הנמרי האוסטרלי טרם הוגדר (NR) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, מכיוון שהיא מתייחסת אליו עדיין כתת-מין של הקוסקוס הנמרי המצוי. בניגוד לקרוביו הניו-גינאים, הקוסקוס האוסטרלי אינו מאוים מצד ציד או בירוא יערות, כך שסביר להניח שמצבו שפיר.
קוסקוס נמרי ביאק
קוסקוס נמרי ביאק או קוסקוס נמרי כחול-עין (שם מדעי: Spilocuscus wilsoni), הוא מין כיסאי נדיר דמוי קוף קטן בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לאיי סכאוטן (או איי ביאק) בצפון גינאה החדשה. אף שדגימות של מין נאספו כבר כבר בשנת 1906 ו-1955, הוא תואר מדעית לראשונה רק בשנת 2004 על ידי הזואולוגים האוסטרלי ו האמריקני. משמעות שמו המדעי היא "קוסקוס הכתמים של וילסון" על שם זואולוג ממכון סמית'סוניאן. הקוסקוס הביאקי הוא כנראה המין הקטן ביותר בסוגו, ואחד הכיסאים הנדירים והמאוימים בעולם.
תיאור.
קוסקוס נמרי ביאק הוא ככל הנראה המין הקטן בסוגו או זהה לכל היותר בגודלו לקוסקוס נמרי אדמירלתי; מבנה גופו קומפקטי ודק, ראשו דמוי הקוף עגול ורחב (אך פחות נפוח מקרוביו) ואוזניו הזעירות כמעט שאינן נראות. המלתעות והטוחנות שלו גדולות יחסית לגולגולת הקטנה. חוטמו החרוטי של הקוסקוס קטן וקצר, ועיניו בינוניות בולטות. מין זה נודע בצבע הייחודי של עיניו שנע בין כחול לטורקיז ומאפשר לזהותו בקלות מבין הקוסקוסים המנומרים האחרים שלהם עיניים חומות או אדמדמות.
הזנב ארוך, שרירי וגמיש ומשמש את הקוסקוס בתור רגל חמישית עקב יכולת הלפיתה החזקה שלו; חציו הראשון פרוותי וחציו השני חשוף. בדומה למינים אחרים בסוגו, לכפות היד והרגל יש כריות הצמדה וטפרים מעוקלים שמסייעים לו בטיפוס. קוסקוס ביאק בוגר טרם נמדד; מידות הגוף המשוערות של המין הן כלדלהלן: אורך ראש וגוף 33–48 סנטימטרים, אורך זנב 28–33 סנטימטרים, ומשקל 2.1-1.2 קילוגרם.
הפרווה של קוסקוס ביאק עדינה ורכה למגע. צבעה הכללי משתנה בין שתי צורות עיקריות: הלבנה בוהקת והמנומרת. הצורה הלבנה דומה מאוד לצורה הלבנה של הקוסקוס הנמרי המצוי בצפון גינאה החדשה, אך בעוד שאצל הקוסקוס המצוי היא נפוצה בעיקר אצל נקבות, אצל קוסקוס ביאק היא מוגבלת לזכרים. הצורה המנומרת מתאפיינת בצבע גוף כללי של קרם-שמנת, אשר שזור בחברבורות ובכתמים צפופים בגוון ייחודי של חום דהוי (שילוב של שיער בז' ואפור כסוף). הבטן, החזה והגרון בצבע לבן בוהק או שמנת. הראש בצבע בז' בהיר עם לחיים וסנטר לבנים, והוא מתכהה מעט בין העיניים וסביב האף (למעט מקרים שבהם הוא חשוף). צבעי הגוף של נקבה בוגרת אינם ידועים. הן בצורה הלבנה והן בצורה המנומרת, חלקי הגוף החשופים דוגמת הפנים, הכפות וקצה הזנב בצבע ורוד.
תפוצה וביולוגיה.
קוסקוס ביאק אנדמי לאיי סכאוטן (או איי ביאק) בהם הוא מצוי בביאק (1,746 קילומטרים רבועים) וסופיורי (659 קילומטרים רבועים), בעוד שהאיים האחרים (דוגמת יאפן ונומפור) מאוכלסים על ידי קוסקוס נמרי מצוי; קבוצת האיים הזאת נמצאת במפרץ סנדרוואזיה שבמזרח אינדונזיה - צפונית לגינאה החדשה. בית הגידול של הקוסקוס שוכן ביער גשם טרופי ולח בשפלה או בחוף בביאק, ועל מדרונות הררים נמוכים בסופיורי.