במקמו את השיר במחזור שירי האהבה "פלטיאל בן ליש", העניק לו אורלנד משמעות חדשה.
ביצועים.
השיר בוצע לראשונה (עוד לפני הוספת הלחן של אדמון) על ידי חנה רובינא. רובינא הרבתה לבצע את השיר בהופעותיה, בהן מול חיילים (כחיילי הבריגדה היהודית באיטליה ב-1945); בהיותו להיט באותה תקופה, השיר התקבל בהתלהבות.
בשנת 1944 הושר השיר, בעיבודו של מרק לברי, בפיה של ברכה צפירה במסגרת קונצרט של תזמורת שירות השידור (לימים התזמורת הסימפונית ירושלים) בניצוחו של פאול בן-חיים ששודר ברדיו ירושלים.
לשיר ביצועים רבים, בהם של שושנה דמארי, הדודאים, לילית נגר, אברהם פררה, אריק איינשטיין, אריק לביא, רוחמה רז, רן אלירן, עפרה חזה, זהבה בן.
ביקורת.
בתוכנית רדיו בשנת 1979 אמר הסופר מאיר שלו שהמשפט "עץ הרימון נתן ריחו" הוא טעות גסה, שהרי לעץ הרימון אין כלל ריח. אורלנד הגיב לעצמו בחריפות על אותם "דברי פלסתר" כלשונו, ואמר שהוא אינו בוטנאי, וככלל דברי שירה נוגדים את ההיגיון הריאליסטי. עם זאת הוא נכנע לדברי הביקורת ושינה את המשפט הפותח ל"עץ הרימון נתן ליחו". (כך השיר הופיע באוסף "יעקב אורלנד – מבחר כתבים", כרך א', 1977). חוקר הספרות דן מירון טען שהתיקון הוא טעות חמורה ויש להתעלם ממנה. בספריו האחרים של אורלנד השיר מופיע בנוסח המקורי, וכך הוא מופיע בביצועים המוקלטים.
למורנה בירץ׳
סורת אל-כהף
סורת אל-כהף (בערבית: سورة الكهف, "סורת המערה") היא הסורה ה-18 בקוראן, המונה 110 פסוקים. בסורה מתוארים ארבעה סיפורים שונים. לפי המסורת האסלאמית, סורה זו ירדה למוחמד בעיר מכה.
תוכן הסורה.
פסוקים 9–26 מגוללים את סיפורם של שבעת הישנים של אפסוס, מנקודת מבט אסלאמית: קבוצת צעירים בורחת מרדיפות דתיות בעיר ומסתתרת במערה יחד עם כלבם, ונופלת שם לתרדמת. כשהצעירים מתעוררים לאחר שנים רבות, הם מגלים שתושבי העיר הפכו למאמינים.
פסוקים 32–45 מציגים משל המתאר שני אנשים, האחד בורך בידי אללה והוא עשיר, והשני עני. העשיר מתחיל לנהוג ברברבנות, ומספר לחברו העני כי הוא מפקפק בקיומו של יום הדין. אללה מעניש את העשיר ומחריב את עושרו.
פסוקים 60–82 מספרים על מסעו של משה בעקבות ידע, אותו הוא מקווה להשיג מאדם חכם ששמו אינו מוזכר בסורה. המסורת האסלאמית מזהה אותו כאל-חד'ר.
פסוקים 83–102 מספרים על ד'ו אל-קרניין, מלך ישר ועובד אלוהים שטייל בארץ ממזרח למערב (ומכאן שמו, "בעל שתי הקרניים"). ד'ו אל-קרניין מגיע לשבט השוכן בין שני הרים. השבט מבקש ממנו לבנות חומה שתפריד ביניהם לאנשי גוג ומגוג (יג'וג' ומג'וג'), שמזיקים לו, וד'ו אל-קרניין נענה לבקשת השבט.
בחדית'.
לפי עדותו של אבי סעיד אל-ח'דרי בחדית', מוחמד אמר כי "זה שקרא את סורת אל-כהף ביום שישי, יאיר לו האור בין שני ימי השישי".
מרג'ורי פרנסס ברופורד
מרג'ורי פרנסס ברופורד (באנגלית: Marjorie Frances Bruford; 9 באפריל 1902 – 1958), המכונה מידג' ברופורד, הייתה אמנית בריטית, המזוהה עם אסכולת ניולין.
ביוגרפיה.
ברופורד נולדה באיסטבורן ולמדה בבית הספר לבדמינטון באזור קליפטון בבריסטול. שם התיידדה עם מורנג'י בירץ', אחת מבנותיו של האמן למורנה בירץ'. קשר זה הוביל את ברופורד ללמוד שיעורי אמנות בבית הספר לציור פורבס בניולין במהלך שנות העשרים.
מאוחר יותר, לקחה ברופורד שיעורי אמנות מאמנים אחרים שבסיסם בניולין, ביניהם ארנסט פרוקטר והרולד הארווי, ולמדה גם אצל למורנה בירץ' בשנות השלושים.
במשך תקופה מסוימת גרה ברפורד בכפר ליד פול לפני שיצאה ללימודים בפריז, ומאוחר יותר התגוררה בקוטג' בין פול למאוסהול.
ברופורד ציירה בעיקר דיוקנאות ונופים והייתה דוגמנית למספר דיוקנאות של הצייר מאותה קבוצת אמנים דוד פרוקטור.
ברופורד והאמן ריצ'רד וות'רבי (1881–1953) גרו יחד בכפר בקורנוול בסוף שנות העשרים, אף על פי שהיו מאורסים בשלב מסוים הם מעולם לא התחתנו.
במהלך הקריירה האמנותית שלה, הציגה ברופורד בגלריה לאומנות ניולין בשנות העשרים, בגלריה גופיל בלונדון, בגלריה לאמנות ווקר בליברפול, עם מועדון האמנות האנגלי החדש.
ברופורד הייתה מציגה קבועה באקדמיה המלכותית לאמנויות, ובסך הכל התקבלו לתצוגה שם כ-32 עבודות בין השנים 1924–1955.
יחסי אוקראינה–צ'כיה
יחסי אוקראינה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין צ'כיה.
היסטוריה.
בשנת 1848, המנהיגים הלאומיים של אוקראינה וצ'כיה נפגשו בקונגרס הסלאבי בפראג, וב-1916 הלאומנים של שתי המדינות השתתפו בוועידה של מדינות האיחוד בלוזאן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, האימפריה הרוסית הקימה לגיון צ'כוסלובקי של שבויי מלחמה, אשר נלחמו נגד מעצמות המרכז על שטחה של אוקראינה, ובפרט בקרבות זבורוב ובאחמץ'.
במהלך התקופה שבין המלחמות הפכה פראג למרכז של הגירה פוליטית, מדעית וספרותית אוקראינית, בעיר הייתה אוניברסיטה חופשית אוקראינית (כיום במינכן), כמו גם מוסדות אחרים. במחצית השנייה של המאה ה-20 היו ארגונים פוליטיים אוקראינים וצ'כים חלק מגוש העמים האנטי בולשביקי.
צ'כוסלובקיה הכירה רשמית בעצמאותה של מדינת אוקראינה ב-8 בדצמבר 1991, ויחסים דיפלומטיים הוקמו עם הקמת המדינה החדשה של צ'כיה ב-3 בינואר 1993.
מאז סוף 2010 חלה התקררות מסוימת ביחסי אוקראינה וצ'כיה. זה נבע בעיקר מהענקת מקלט מדיני על ידי צ'כיה לראש הממשלה לשעבר יוליה טימושנקו. באביב 2011 גירשה אוקראינה שני דיפלומטים צ'כים בגין פעילויות שאינן תואמות מעמד דיפלומטי. בתגובה הכריזה צ'כיה על שני עובדים בשגרירות אוקראינה בפראג כאישיות לא רצויה.
יחסים כלכליים.
על פי הוועדה הסטטיסטית הממלכתית של אוקראינה, צ'כיה מדורגת במקום ה-25 מבחינת סחר דו-צדדי עם אוקראינה. על פי המינהל הסטטוטורי הצ'כי, אוקראינה נמצאת במקום ה-19 בקרב 234 מדינות עימן צ'כיה מקיימת שיתוף פעולה כלכלי. מתחילת שנת 2011 חל שיפור הדרגתי בסחר הדו-צדדי. על פי ועדת הסטטיסטיקה הממלכתית באוקראינה, במחצית הראשונה של 2012 סך מחזור המסחר בין אוקראינה לצ'כיה הסתכם ב-991.7 מיליון דולר, שהוא 7.5 אחוז יותר לעומת התקופה המקבילה אשתקד. היתרה השלילית של הסחר הדו-צדדי באוקראינה בתקופה זו של השנה הנוכחית הסתכמה ב-246.1 מיליון דולר.
נכון לתחילת 2012 השקיעה צ'כיה 76.9 מיליון דולר בכלכלה האוקראינית, המהווה 0.2 אחוז מסך ההשקעה הישירה הזרה. מספר המפעלים עם הון צ'כי הפועל באוקראינה בתחילת 2011 היה 432. לא נרשמו תעשיות צ'כיות עם השקעות הון אוקראיני.
איאד אל-חלאק
מקלארן MP4-12C
מקלארן MP4-12C (באנגלית: McLaren MP4-12C, קרויה גם: McLaren 12C) היא מכונית ספורט במרכב קופה ורודסטר בעלת שתי מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי מקלארן אוטומוטיב בין השנים 2011 ל-2014. היא הוצגה במרץ 2010 . היא מחליפה את מקלארן F1.
מפרט טכני.
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 3.8 ליטר טורבו המספק כ-600 כ"ס ב-7,000 סל"ד ומומנט מרבי של 62.3 קג"מ המתקבל בין 3,000-7,000 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 330 קמ"ש.
גרסאות.
מקלארן MP4-12C ספיידר.
המקלארן MP4-12C ספיידר היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, היא כוללת את אותו מנוע אך הוא כולל שני מגדשי טורבו ולא אחד וכאן הוא מספק כ-625 כ"ס במקום 600 כ"ס ומומנט מרבי של 61.16 קג"מ בין 3,000-7,000 סל"ד. התאוצה אורכת 3.1 שניות במקום 3.3 שניות והמהירות המרבית היא 329 קמ"ש.
פתיחת הגג וסגירתו אורכת 17 שניות וניתן לפותחו ממהירות של 30 קמ"ש. היא הוצגה בנובמבר 2012.
מקלארן MP4-12C GT3.
היא גרסת המרוץ לגרסה הבסיסית שמיועדת להתחרות באליפות העולם ב-GT3 מטעם ההפדרציה הבינלאומית לרכב. היא כוללת כנף אחורית גדולה, הורדת חלק גדול מתא הנוסעים בכדי להשיג משקל קל ואותו מנוע אך עקב הגבלות ה-GT3 הוגבל המנוע 500 כ"ס במקום 600 כ"ס. היא החלה במרוצים במרץ 2012.
אביתר בורובסקי
אביתר (נאפו) בורובסקי (ט' בניסן ה'תשמ"ב, 2 באפריל 1982 – כ' באייר ה'תשע"ג, 30 באפריל 2013) היה שחקן תיאטרון ישראלי. נרצח בפיגוע בצומת תפוח בשומרון.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בכפר חסידים, הקטן מבין ארבעה אחים. למד בבית הספר היסודי של כפר חסידים, בישיבה תיכונית "יבנה" בחיפה (עד סוף כיתה י'), בישיבה תיכונית חיספין ובישיבת ההסדר צפת. בישיבת צפת הקים עם חבריו את תיאטרון צפת אשר פעל בשיתוף פעולה עם תיאטרון עכו. שם קיבל גם את הכינוי "נאפו" על שם דמות מהקטקטים.
בצה"ל שירת בחיל התותחנים. עם סיום לימודיו בישיבה התחתן עם צופיה. הם גרו גר תקופה קצרה בצפת, ואז עברו לגור בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים שם שימש כמדריך כמשך שנתיים. לאחר מכן עברו הזוג להתגורר ביצהר. עסק ביצירה ומשחק בתחום התיאטרון ובליצנות רפואית מתוך כוונה להכניס את תחום הליצנות הרפואית לבתי חולים חרדיים דבר שעד אז לא היה מקובל שם. בנוסף שימש כמאבטח ביצהר.
משחק בתיאטרון ובקולנוע החרדי.
בתיאטרון צפת: בין השנים 2004–2008 שיחק בהצגות הילדים, ביניהן: "הניצוץ", "מעילים ביום חמסין", ובהצגה "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב הרב עמיר כ"ץ.
בסרטי "תהילות" בקולנוע החרדי: שיחק בסרטים "ליל הסדר עם הסולטן" (1998) שכתבו טובה אליהו וסימה גץ וביימה ציפי חורי, "סוד נסתרים" (בהפקת "תהילות" וגל פז) ובסרט "חגים וצוחקים" שביים משה חורי והפיקה חברת תהילות עבור שעלי תורה (לסרט זה בורובסקי היה שותף גם בכתיבת התסריט).
בסרטי "ניצוצות של קדושה": ב-2008 שיחק בסרט "אוצר המשלים" שכתבו רענן זיו ויגאל הושיאר.