ברנהרד פרידריך אברהרד ליאופולד יוליוס קורט קארל גוטפריד פטר, נסיך ליפה-ביסטרפלד (בגרמנית: Bernhard Friedrich Eberhard Leopold Julius Kurt Carl Gottfried Peter Graf von Lippe-Biesterfeld; 29 ביוני 1911 - 1 בדצמבר 2004) היה בעלה של יוליאנה, מלכת הולנד.
ביוגרפיה.
ילדותו.
ברנהרד נולד ב-29 ביוני 1911 בינה שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לברנהרד, נסיך ליפה וארמגארד פון קראם. מכיוון שנישואי הוריו היו נישואים מורגנטיים, קיבל ברנהרד בלידתו רק את התואר "רוזן ביסטרפלד". בשנת 1916 העניק דודו לאופולד הרביעי, נסיך ליפה לאמו את התואר "נסיכת ליפה", והכשיר למפרע את הנישואים, ובעקבות כך קיבל ברנהרד את התואר "נסיך ליפה-ביסטרפלד".
לאחר מלחמת העולם הראשונה איבדה משפחתו של ברנהרד את השליטה בנסיכות ליפה ואת ההכנסות שנלוו לכך, אבל המשפחה עדיין נותרה עשירה. ברנהרד בילה את שנותיו הראשונות בטירת רקנוואלדה - בית האחוזה החדש של המשפחה במזרח ברנדנבורג, 30 ק"מ ממזרח לנהר האודר. ברנהרד קיבל את ראשית חינוכו בבית, וכשהיה בן עשר נשלח ללמוד בגימנסיה בציליכאו. לאחר מכן למד ברנהרד בגימנסיה בברלין, ובשנת 1929 סיים את לימודיו.
כילד סבל ברנהרד מבריאות לקויה, והרופאים חזו כי לא יחיה הרבה זמן. תחזית זו עשויה להיות הסבר לחייו הפרועים של ברנהרד, ולנהיגתו המופרעת בכבישים.
שנות נעוריו.
ברנהרד למד משפטים באוניברסיטת לוזאן ובאוניברסיטת ברלין, שם רכש חיבה למכוניות מהירות, רכיבה על סוסים, וציד חיות בר גדולות. במהלך לימודיו כמעט נהרג בתאונת שיט ובהתרסקות מטוס, ובשנת 1938 נפגע בתאונת דרכים, לאחר שנהג במהירות של 160 קמ"ש, וסבל מצוואר שבור ומצלעות חבולות.
במהלך לימודיו באוניברסיטה, הצטרף ברנהרד למפלגה הנאצית, והיה אף חבר באס אה ובאס אס, אך עזב אותם בשנת 1934 כאשר סיים את לימודיו.
לאחר מכן החל ברנהרד לעבוד אצל ענק הכימיקלים הגרמני אי גה פארבן, אז החברה הרביעית בגודלה בעולם, שם התחבר לאציל הרוסי הגולה הרוזן פאבל קוצביו ואשתו האמריקנית אלן טיו. לאחר שצבר מעט ניסיון, נעשה ברנהרד בשנת 1935 מזכיר הדירקטוריון במשרד בפריז.
בשנת 1936 הכיר ברנהרד במהלך אולימפיאדת החורף בגרמניה את יוליאנה, נסיכת הולנד, וב-8 בספטמבר אותה שנה נחגגו אירוסיהם. ההכרזה על אירוסיהם עוררה מחלוקת בהולנד על רקע המתח בינה לבין גרמניה הנאצית, אך ב-7 בינואר 1937 התחתנו השניים בהאג, ולפני הנישואין הוענקה לנסיך אזרחות הולנדית.
מלחמת העולם השנייה.
ב-10 במאי 1940 הותקפה הולנד על ידי גרמניה, במסגרת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. במהלך הפלישה ארגן ברנהרד את שומרי הארמון, ואף ירה לעבר מטוסי קרב גרמניים. לאחר שהחליטה חמותו וילהלמינה, מלכת הולנד לברוח לבריטניה, הצטרפו אליה ברנהרד ויוליאנה, על אף שבתחילה חשב ברנהרד להישאר בהולנד. בני המשפחה הגיעו ללונדון, שם מונה ברנהרד לראש המשלחת הצבאית ההולנדית, ואילו אשתו וילדיו המשיכו לקנדה, שם שהו עד סוף המלחמה. ברנהרד היה חבר במפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית, ואף לחם כטייס קרב במהלך המלחמה. בשנת 1944 מונה למפקד הכוחות המזוינים ההולנדים, ואף היה נוכח בכניעת הכוחות הגרמניים בצפון-מערב אירופה ב-5 במאי 1945. ברנהרד נחשב בעיני העם ההולנדי לגיבור מלחמה, ואף הקומוניסטים העריצו אותו. בנוסף פעל ברנהרד רבות לשיקום המדינה לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה מונה ברנהרד כיועץ וכמנהל בחברות רבות, ואף היה חבר במועצת המנהלים של חברת התעופה KLM.
בשנת 1948 התפטרה וילהלמינה, מלכת הולנד מתפקידה, ואשתו יוליאנה, מלכת הולנד עלתה במקומה לשלטון. בשנת 1954 היה ברנהרד בין היוזמים של כנס בילדרברג, וכן היה מבין היוזמים של הקמת הקהילה האירופית.
בתם הרביעית של ברנהרד ויוליאנה, הנסיכה כריסטינה, נולדה עם לקות ראייה משמעותית, מה שהביא את יוליאנה להיעזר בשירותיה של מרפאת באמונה שנויה במחלוקת. הדבר הביא באמצע שנות החמישים לסכסוך בין יוליאנה לבין ברנהרד, אשר התגלגל עד למשבר חוקתי. המשבר יושב לבסוף, אך בעקבותיו פחת כוחה של יוליאנה.
בשנת 1961 היה ברנהרד בין המקימים של הקרן העולמית לשימור חיות הבר, ואף כיהן כנשיא הקרן עד לשנת 1976.
ב-1976 נקלע בית המלוכה למשבר נוסף כאשר התברר כי ברנהרד, קיבל שוחד של למעלה ממיליון דולר מחברת לוקהיד האמריקנית על מנת שישפיע על ממשלת הולנד לרכוש מטוסי קרב מתוצרתה. לאחר חשיפת הפרשה התפטר הנסיך מתפקידיו הציבוריים וויתר על הדרגות הצבאיות שנשא. בתמורה החליט הפרלמנט של הולנד כי הנסיך לא יעמוד לדין פלילי.
אחריתו.
בשנת 1994 חלה ברנהרד בסרטן המעי הגס, והיה למשך תקופה בסכנת חיים. בשנת 1998 סבל ברנהרד מנפיחות בערמונית, ובשנת 1999 אף עבר ניתוח בעקבות כך. בשנת 2000 שוב אושפז ברנהרד בטיפול נמרץ בשל סיבוכים נוירולוגיים, אך שוחרר לביתו כעבור כמה ימים. ב-20 במרץ 2004 מתה אשתו יוליאנה, מלכת הולנד, וברנהרד השתתף בהלווייתה על אף היותו נסער וכאוב. במאי אותה שנה השתתף ברנהרד בחגיגות יום השחרור, וב-1 בדצמבר 2004 מת ברנהרד באוטרכט, כתוצאה מסרטן הריאה ומסרטן המעי הגס. ב-11 בדצמבר נערכה לברנהרד הלווייה ממלכתית מפוארת, וכמחווה לתפקידו הצבאי לשעבר בחיל האוויר המלכותי בהולנד, ערכו לכבודו שלושה מטוסי קרב F-16 ומטוס ספיטפייר מטס הצדעה חסר.
משפחתו.
לברנהרד והמלכה יוליאנה נולדו ארבע בנות:
בנוסף היו לברנהרד 2 בנות מחוץ לנישואין, ואף היו שמועות על עוד ילדים.
בדז'יך פריטה
בדז'יך פריטה (בצ'כית: Bedřich Fritta; 19 בספטמבר 1906, וישנובה - 8 בנובמבר 1944, אושוויץ), היה קריקטוריסט צ'כי-יהודי. לפני המלחמה עבד פריטה בתור מאייר ומעצב גרפי בפראג תחת השם הבדוי פריץ טאוסיג (Fritz Taussig). בשנות ה-30 הקדיש עצמו לקריקטורות פוליטיות שפורסמו בין היתר במגזין הסאטירי "סימפליקוס" ("Simplicus)."
בשנות מלחמת העולם השנייה גורש פריטה לגטו טרזין ומשם לאושוויץ, שם נספה. בנו טומי שרד בגיל שלוש בטרזין ואומץ לאחר השחרור על ידי הצייר לאו האס, ידידו של פריטה, ששרד את השואה.
Afterlife
האויב שבפנים (פירושונים)
ג'ון בריקר
ג'ון ויליאם בריקר (באנגלית: John William Bricker; 6 בספטמבר 1893, אוהיו, ארצות הברית - 22 במרץ 1986, קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית היה סנאטור אמריקאי ומושלה ה-54 של מדינת אוהיו מטעם המפלגה הרפובליקנית. היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1944.
ביוגרפיה.
בריקר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בחווה דרומית מערבית לקולומבוס באוהיו, ללאורה וללמואל ספנסר בריקר. בשנת 1916 סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא שירת בצבא ארצות הברית בין השנים 1917–1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, ככומר ושוחרר בדרגת לוטננט ראשון. בשנת 1920 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בין 1920 ל-1928 עבד כעורך דין בעיר גרנדויו הייטס, אוהיו. והחל מ-1923 עבד כעוזר ליועץ המשפטי של אוהיו. בין 1929 ל-1932 עבד ברשות הפיקוח של אוהיו. בשנת 1933 החל לעבוד כיועץ המשפטי של אוהיו.
בשנת 1936 ניסה להיבחר לתפקיד מושל אוהיו, אבל לא נחל הצלחה. בשנת 1939 נבחר לתפקיד, וכיהן בו שלוש קדנציות. במהלך כהונתו הוא צמצם את ההוצאות של אוהיו והעביר אותה מגרעון לעודף תקציבי.
בריקר היה אחד המתמודדים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1944. הוא נחשב למועמד המועדף על בעלי ההון ולנוטה להתבדלות שתומך במסחר בין מדינות העולם אך מתנגד למעורבות יתר של ארצות הברית ברחבי העולם. בוועידה הרפובליקנית שהתקיימה ביוני 1944 נותרו שלושה מועמדים: דיואי, בריקר והראלס סטאסן והושגה הסכמה שבריקר יהיה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית תחת תומאס דיואי. אף על פי ששמו עלה כמועמד לבחירות לנשיאות בשנת 1948 הוא העדיף לא להתמודד והביע תמיכה ברוברט טאפט.
לאחר שסיים לכהן בתפקיד מושל אוהיו, נבחר בריקר בשנת 1946 לסנאטור מטעם מדינת אוהיו. בשנת 1952 הוא הוביל את ההתנגדות בסנאט לחתימת ארצות הברית על אמנת זכויות האדם של האו"ם. הוא המשיך לכהן בתפקיד עד לשנת 1959.
ב-22 במרץ 1986 נפטר בריקר בקולומבוס, אוהיו בגיל 92. הוא נקבר בבית הקברות גרינלאון.
הפתעת אוקטובר
"הפתעת אוקטובר" (אנגלית: October surprise) הוא מונח בז'רגון הפוליטי האמריקאי המתאר אירוע חדשותי שנוצר במכוון או באופן ספונטני כדי להשפיע על תוצאות הבחירות, בעיקר הבחירות לנשיאות. החודש אוקטובר מוזכר משום שיום הבחירות בארצות הברית (כמו גם רבים מימי הבחירות המדינתיים) נערך בתחילת נובמבר. לכן, לאירועים שיתקיימו בסוף אוקטובר יש פוטנציאל גדול להשפיע על החלטות של מצביעים פוטנציאליים.
מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1972 (כאשר נכנס המונח לשימוש), המונח "הפתעת אוקטובר" שימש כאמצעי-מנע במהלך עונת הקמפיין על ידי מועמדים ותומכים מצד אחד כדי לערער את אמינותן של ידיעות חדשותיות הפוגעות בסיכויו.
2004: בוש הבן נגד קרי.
ב-29 באוקטובר, ארבעה ימים לפני הבחירות, רשת אל ג'זירה שידרה קלטות וידאו של אוסאמה בן לאדן. בקלטת בן לאדן התגרה בבוש על תגובתו לפיגועים במגדלי התאומים. בימים שלאחר פרסום הסרטון הראו הסקרים כי בוש מוביל במספר אחוזים, רבים מעריכים כי הדבר גרם למלחמה העולמית בטרור לחזור לתודעה הציבורית, דבר אשר עזר לבוש לנצח בבחירות.
2012: אובמה נגד רומני.