ג'אקומו דל דוקה (איטלקית: Giacomo Del Duca; 1520–1604) היה אדריכל איטלקי, מגדולי אמני המנייריזם, הזרם העיקרי של המאה ה-16 והגישה של אמנות הרנסאנס, המקפידה על פרספקטיבה, קומפוזיציה, ריאליזם ושלמות.
דל דוקה נולד בצ'פלו שבסיציליה. בשנת 1558 הגיע לרומא, והיה תלמידו של מיכלאנג'לו עד מותו ב-1564. היה שותף, החל מ-1562, בעיצוב שער פיה והשלים את בניית שער פיה לאחר מותו של מיכלאנג'לו.
ב-1565 הוא תכנן את וילה פארנזה, ארמונו של הקרדינל אלסאנדרו פארנזה בקפרארולה.
דל דוקה תכנן מספר מבנים נוספים ברומא. ב-1588 חזר דל דוקה לסיציליה והתיישב במסינה. שם עבד על מספר פרויקטים בהם "שער בית הסוחרים"
דל דוקה מת ב-1604 במסינה.
פארק לאומי אאורקי
פארק לאומי הר קוק
יואנס קפודיסטריה
רפובליקת שבעת האיים
רפובליקת שבעת האיים (ביוונית: Επτάνησος Πολιτεία, באיטלקית: Republica Settinsulare) הייתה רפובליקת איים שהתקיימה מ-1800 עד 1807 תחת ריבונות רוסית-עות'מאנית באיים האיוניים. הייתה זו הפעם הראשונה מאז נפילת השרידים האחרונים של האימפריה הביזנטית לידי הטורקים במאה ה-15 בה הוענק ליוונים ממשל עצמי מוגבל.
שבעת האיים שהרכיבו את הרפובליקה היו:
גרין פיס
יחזקאל רחמים
יחזקאל רחמים (נולד ב־30 באוקטובר 1971) הוא סופר, משורר ועורך ישראלי. חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשע"ג (2012) ופרס שרת התרבות למשוררים (2016).
ביוגרפיה.
רחמים הוא יליד יפו. בוגר הפנימייה ובית הספר התיכון ע"ש מיי בויאר שבירושלים. לקראת סיום לימודיו בתיכון נהרג אביו, וכבן בכור במשפחה ברוכת ילדים נשא בעול המשפחה. מות אביו ותקופות עבודתו כפועל בניין חרתו רישומים עמוקים בתודעתו ובכתיבתו. שירת בצה"ל כקצין כושר-קרבי בקבע ביחידת הקומנדו "שלדג". למד בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן ובעל תואר שני מהחוג לסוציולוגיה שבאוניברסיטת תל אביב. בשנים 2007–2009 למד בפריז לתואר השלישי בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה. לימודי הדוקטורט שלו בתחום "הסוציולוגיה של הספרות" נקטעו בהיעדר מלגת המשך מספקת לסיום הדוקטורט, ובשל החלטתו להקדיש את חייו ליצירה ספרותית. בשנים 2010–2011 שימש עורכה הראשי של "אגם" הוצאה לאור וייסד בה את סדרת הפרוזה "הנמל" (בה ראו אור הספרים "ספארי" מאת ג'וליה פרמנטו, "הפקרוּת" מאת רבקה קרן ואחרים). בשנת 2014 זכה על ספרו "פיגומים" במלגת ”פרדס” של הספרייה הלאומית והקדיש את תקופת השתתפותו בתוכנית להכנת ספר שיריו "עכשיו הנסיעה".
את דרכו הספרותית החל לאחר סיום שירותו הצבאי. במהלך מסע בן שנתיים באמריקה הלטינית החל בכתיבת פרוזה ושירה, כתיבה שבחלקה משלבת אלמנטים ביוגרפים מחייו, כדוגמת השיר "והדבש עודו אוחז" והסיפור "האשכנזי שלנו", ובחלקה האחר מטפלת באלמנטים פנטסטיים, כדוגמת הסיפורים "האוזן" ו"מש"ק כנפיים".
יצירה ראשונה מפרי עטו נתפרסמה בכתב העת "עמדה" 10 (2002) - פרק בשם "פוטו סניור" מרומן בכתובים. סיפוריו נבחרו פעמיים ברציפות (בשנים 2003 ו-2004) כמומלצים בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ". שני סיפורים אלו, "האשכנזי שלנו" ו"העוד של דוד והדרשה של יונתן", יחד עם רשימה בשם "משא האדם החוּם" מבטאים פן נוסף ביצירתו שנוגע בזהות מזרחית. בחטיבה זו ניתן לכלול שיר חברתי בשם "אשרי התפוח", שמתכתב עם שירה המפורסם של חנה סנש "אשרי הגפרור" ושיר בולט נוסף "פועל בניין סיני וזונה אוקראינית" שהתפרסם כשיר מחאה העוסק במצבם של מהגרי העבודה וזכה במקום השלישי בתחרות "שירה על הדרך" לשנת 2007. במשך מספר שנים פרסם רחמים יצירות פרוזה, שירה ומסה בשורה ארוכה של כתבי עת, עיתונים ואנתולוגיות בעברית ובתרגום. ב-2009 איגד רחמים את מרבית סיפוריו הראשונים בקובץ הסיפורים "פיגומים" שראה אור בהוצאת "הקיבוץ המאוחד" בסדרת "הכבשה השחורה" בעריכת פרופ' חנן חבר.
יצירות שירה ופרוזה של רחמים תורגמו לאיטלקית, לספרדית, לאנגלית ולפולנית ופורסמו בכתבי עת רבים, ביניהם: עמדה, הו!, קשת-החדשה, מאזנים, שבו, מטען, הכיוון מזרח, הליקון, פסיפס, מראה, אתגר, אלמנך, עיתון77 וכן באנתולוגיות: "האדומה - שירה מעמדית בישראל", "הקשב!" (סיפורי צבא), "אחד אלוהנו" (אמונה בספרות העברית), "תהוּדות זהות: הדור השלישי כותב מזרחית", El pueblo del libro (סיפורים קצרים מתורגמים לספרדית, הוצאת ליברסה אקוודור), "חדשה: אנתולוגיה לשירה צעירה", Un solo Dios (הוצאת פראיסו).
ביקורות.
על "פיגומים".
על ספרו "פיגומים" נכתב בעיתונות: "הזדמנות נדירה בספרות הישראלית לקבל עדות מכלי ראשון על חיי הפרולטריון הישראלי" (אריק גלסנר, מעריב); "רחמים מציג את משפחתו על עליבותה הכלכלית, אך גם על גדולתה האנושית" (יובל פז, הארץ); "רחמים הוא אחד שלמד להריח את החיים מלמטה" (ירון אביטוב, זמן ירושלים); "ראוי מאוד, רציני ובעל עוצמה... הקורא נאלץ להודות בחוזקו, בפתיחותו ובכנותו של הספר" (אורין מוריס, מקור ראשון); "מתמודד עם חומרי נפץ חברתיים" (דפנה שחורי, ישראל היום).
פרופ' אריאל הירשפלד כתב: "קובץ של סיפורים קצרים משובחים, הארוגים מגוון של רבדים לשוניים, המגוללים חוויות המצויות בשולי התודעה התרבותית. המחשבה המשוקעת בסיפורים על אודות מושג הדמות ואופני עיצובה הספרותיים היא מחשבה חדשה, רעננה ומיוחדת במינה. במובן הזה – רחמים הוא חדשן המאתגר את ביקורת הסיפור העכשווית. מצד אחר – העוצמות הרגשיות שהוא מצליח להביא בפני הקורא, באמצעים עדינים ומתוחכמים – הן הישג בפני עצמו."
על "דיו מרחקים".
יותם ראובני מציין בעיתון "הארץ": "רחמים התברך בשליטה לשונית מעוררת התפעלות המגיעה למוזיקליות נהדרת ולהבעות שנשארות אצל הקורא. בהחלט מגיע לו מקום מרכזי יותר בשירה הישראלית. הוא אינו נותר רק בתחום המשפחתי, אלא כותב ארס פואטיקה משל עצמו", אפריל 2019.
רוברט האריס
רוברט דניס האריס (באנגלית: Robert Dennis Harris; נולד ב-7 במרץ 1957) הוא עיתונאי, כתב טלוויזיה וסופר אנגלי. האריס כתב ספרים בשלל סוגות ספרותיות.
רקע.
האריס, יליד נוטינגהאם, גדל במשפחה מהמעמד הנמוך, בבית שאביו, עובד בבית דפוס, שכר מעיריית נוטינגהאם. הוא למד בבית הספר תיכון על שם אדוארד השביעי במלטון מובראי , כתב מחזות וערך את ביטאון בית הספר. האריס למד ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג', ובנוסף שימש כנשיא איגוד הדיבייטינג הגדול ביותר באוניברסיטה וכעורך עיתון הסטודנטים "ורסיטי".
לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון עבד ב-BBC על נושאי חדשות ואקטואליה במסגרת תוכניות כדוגמת תוכנית התחקירים השבועית "פנורמה" ותוכנית החדשות הלילית "ניוזנייט" (Newsnight). בשנת 1987, בגיל 30, התמנה לעורך המדיני של היומון "האובזרבר".
בתקופה שעבד כעיתונאי כתב מאמרים גם ב"סאנדיי טיימס" וב"דיילי טלגרף".
כתיבתו.
תקופת הכתיבה העיונית (1990-1982).
חרף הצלחתו כעיתונאי, שאיפתו הייתה להיות סופר. את ספרו הראשון, "צורת הרג גבוהה יותר", שהופיע ב-1982 כתב בשיתוף פעולה עם ג'רמי פקסטון. הספר עסק במחקר עובדתי על לוחמה כימית וביולוגית. ספרי עיון נוספים פרי עטו יצאו לאור אחר-כך. "תפסתי 'תך, התקשורת, הממשלה ומשבר פוקלנד" (1983), "בניית ניל קינוק" (1984), "מוכרים את היטלר" (על יומני היטלר, 1986), ו"המשרת הטוב והנאמן" (על ברנרד אינגהאם, קצין העיתונות של מרגרט תאצ'ר, 1990).
ספרות בדיונית והצלחה ציבורית.
בשנת 1992 התחיל לכתוב פרוזה. ספרו הראשון היה "ארץ אבות", רומן מתח מתת-סוגת ההיסטוריה האלטרנטיבית. עלילת הספר מתרחשת בגרמניה הנאצית 20 שנה לאחר ניצחון גרמניה במלחמת העולם השנייה ומתבססת על עובדות ואישים אמיתיים. הספר זכה להצלחה מסחרית ונמכר ביותר ממיליון עותקים, ומאז כתב האריס ספרות בדיונית בלבד. שנתיים לאחר שיצא הספר "ארץ אבות" לאור הוא גם עובד לסרט.
גם ספריו הבאים: "אניגמה" - רומן מתח המתרחש על רקע פיצוח מכונת ההצפנה הגרמנית, האניגמה, במלחמת העולם השנייה, ו"ארכנגלסק" (1998) – רומן מתח המתרחש ברוסיה שלאחר מפלת הקומוניזם ומביט לתקופת סטלין, זכו להצלחה בינלאומית רבה. הספר "אניגמה" עובד לסרט שאת תסריטו כתב המחזאי טום סטופארד ושיחקה בו קייט וינסלט, והספר "ארכנגלסק" עובד כסדרה טלוויזיונית ב-BBC ב-2005 והשתתף בו דניאל קרייג שנבחר שנה אחר כך לגלם את דמותו של ג'יימס בונד.
ב-2003 הפנה האריס את תשומת לבו לרומא העתיקה. תחילה פרסם את הרומן ההיסטורי, "פומפיי" שזכה להצלחה בינלאומית, ובשנת 2006 החל לכתוב טרילוגיה על חייו של הנואם הרומי הגדול קיקרו, הספר הראשון בטרילוגיה הוא "אימפריום" שעוסק בקריירה של קיקרו מתחילתה עד הגעתו לקונסולאט שהסיפור מסופר מנקודת מבטו של עבדו טירו.
ב-2007 נטל האריס הפוגה מכתיבת הטרילוגיה וכתב רומן מתח פוליטי המתרחש בימינו. "סופר צללים" (במקור The Ghost) הוא סיפורו של סופר צללים העובד על האוטוביוגרפיה של ראש ממשלת בריטניה הקודם ותואר כרומן מפתח המבוסס על טוני בלייר. האריס עצמו עיבד את הספר לקולנוע, והסרט, "סופר הצללים", בבימויו של רומן פולנסקי ובהשתתפותם של פירס ברוסנן כראש הממשלה לשעבר ויואן מקגרגור כסופר הצללים יצא לאקרנים ב-2010, וזיכה את פולנסקי בפרס הבימוי בפסטיבל ברלין.
באוקטובר 2009 יצא לאור בבריטניה הספר השני בטרילוגיה של קיקרו: לוסטרום (Lustrum).
בספטמבר 2011 יצא לאור ספרו מדד הפחד (The Fear Index). האריס עיבד את הספר לתסריט עבור סרט אותו עתיד לביים פול גרינגראס.