התנהגותו של הזעמן השחור ביישנית, והוא נמלט במהירות רבה לפני שניתן להבחין בו. כאשר הוא נתפס או נלכד לפינה ללא מוצא, הוא מסתובב לעבר התוקף וזוקף את פלג גופו העליון בצורת S כשהוא מתוח כקפיץ המוכן לזנק קדימה לנשיכה. הוא גם מתגונן בנשיפות בנוסף לניסיונות נשיכה מהירים ביותר. על אף שאינו ארסי, נשיכתו מכאיבה והוא עלול לאחוז ממושכות בתוקפו בחוזקה בשיניו, כשהוא מותיר פצע מדמם. לצד סקרנותו הרבה של נחש זה, הטמפרמנט הפעיל החם והאגרסיבי הוא גם מקור שמו של הנחש - זעמן. בניגוד לנחשים אחרים, קשה עד מאוד להרגיעו ולכן אינו מועדף כחיית מחמד במדינות שמותר לגדלו.
תזונה.
תזונתו של זעמן שחור מגוונת ומורכבת ממכרסמים, זוחלים, דו-חיים וציפורים. תזונתו המועדפת היא מכרסמים, והוא עשוי לבלוע טרף הגדול באופן משמעותי מגודל ראשו כאשר הגודל המרבי המועדף עליו הוא כשל חולדה בוגרת. בבדיקת תכולת קיבתם של פרטים מתים במצרים ובעיראק נמצא כי טרפו של זעמן שחור עשוי לכלול גם גורי חתולים, ארנבים צעירים צבים וביצי עופות ונחשים אחרים. הצעירים מעדיפים לטאות בשלבי חייהם המוקדמים.
זעמן שחור מאתר את טרפו בעזרת שני חושיו המפותחים - חוש הריח וחוש הראיה שלו. כאשר מאתר אזור בו נמצא טרפו באמצעות חוש הריח הוא אורב לטרף, ובעזרת זריזותו ומהירותו הגדולה תוקף את טרפו, אוחז בו בשיניו החדות ולוחץ אותו בגופו אל הקרקע עד אשר הטרף חדל לזוז וליבו נודם. לעיתים, כשהקרקע אינה מתאימה לכך, חונק את טרפו ומשתק אותו. בעת הבליעה הזעמן השחור מפריש רוק על הטרף על מנת להקל את בליעתו. רעבתנותו של הזעמן השחור גדולה עד מאוד, והוא מסוגל לבלוע כ-10 עכברים בוגרים ברצף - בזה אחר זה, ובעת מחסור מסוגל לצום במשך חודשים רבים. בזמן עונת רביית העופות חומס הזעמן קנים פעילים, וטורף את כל הגוזלים בקן. כושר הטיפוס המעולה של נחש שוכן קרקע זה מסייע לו להגיע לקנים גבוהים בצמרות העצים.
רעבתנותו הגדולה מועילה לאדם, ובמיוחד לחקלאים בסביבת לולים, אסמי תבואה וכל מוקד המהווה משיכה למכרסמים, לרבות יישובי האדם. לכן מעדיף להימצא באזורים השופעים בטרף.
רבייה.
אין שוני בולט במופע בין זכרים ונקבות. תקופת הרבייה של הזעמן השחור מתרחשת בתחילת האביב. הנקבות משחררות פרומונים שנקלטים על ידי חוש הריח המפותח אצל הזכרים באזור כולו. בתקופה זו זכרים מתלפפים סביב הנקבה ויוצרים "כדור הזדווגות", עד אשר הזכר המתאים מיישר את גופו מתחת לנקבה ומזדווג עמה במשך שעות.
כ-45 יום לאחר ההפריה הנקבה מטילה ביציה אל גומחה באדמה לחה, לה זקוקות הביצים לצורך התפתחות תקינה של העוברים. מספר הביצים נע בין 7 ל-11, והן מוארכות. לאחר הטלת הביצים הנקבה עוזבת את הקן מבלי לשוב אליו. לאחר כחודשיים בוקעים האבקועים הצעירים, ומרגע זה הם עצמאיים וחזקים על מנת לצוד את מזונם בעצמם. ישנם תיעודים של זעמנים שחורים שטרפו את בני מינם, על אף שמין זה אינו בעל נטייה מובהקת לקניבליזם.
אויבים.
אויביו הטבעיים של זעמן שחור הם עופות דורסים כגון חיוויאי הנחשים ויונקים טורפים כגון נמייה מצויה. אחוז קטן מהפרטים הצעירים מגיעים לבגרות, ולהם אויבים רבים כגון עורבים, חתולים נחשים אחרים ואפילו פרטים בוגרים של בני מינם. פרטים בוגרים מיטיבים להתגונן מפני טורפים רבים. האדם מהווה אחת מהסכנות העיקריות לשרידותם. פעמים רבות מתחמם הזעמן בשמש על כבישים. בשל חיבתו זו, הוא נמצא פעמים רבות דרוס בדרכים. פעמים רבות נחש זה נהרג במכוון על ידי בני האדם בעיקר בשל החשש הכללי מנחשים ומחוסר הכרה והבנה כי נחש זה מועיל ביותר לאדם, ובלתי מזיק לו.
נחש מים משובץ
נחש מים (משובץ) (שם מדעי: "Natrix tessellata") הוא נחש ממשפחת הזעמניים, מתת-משפחת נחשי המים, מסוג נחש המים, והוא מתקיים בסביבת מים. זה נחש המים היחידי הידוע בישראל.
מאפיינים.
אורכו של נחש המים (המשובץ) יכול להגיע בין 1 ל-1.3 מטרים. ככל סוגי נחשי המים, נחש המים המשובץ ניחן בצבעים כהים, קשקשים קרניים, ונחיריים ועיניים המופנים כלפיי מעלה. מבנה פניו מסייע לנחש המים לבלוט מעל לפני המים עם עיניו ונחיריו בלבד, בעוד שאר הגוף שקוע ומוסתר מתחת לפני המים. הנחש מיטיב לשחות, ומסוגל לשהות למשך זמן רב מתחת לפני המים. נחש המים המשובץ מתאפיין בטווח גוונים של חום-ירקרק וחום-אפור וכתמים בהירים, ובשילוב של צהוב ושחור בגחונו. ברמת הגולן ובחלק מהצפון נצפו פריטים מלניסטיים כאשר הדוגמה האמורפית על גבו לא ניתנת להבחנה. בגחונו משבצות שחורות על רקע צהוב, ולכן בעבר נקרא נחש מים משובץ.
תזונתו של נחש המים המשובץ כוללת בעיקר דגים ודו-חיים אותם הוא בולע חיים. נחש המים המשובץ פעיל ביום ולילה. הנחש אינו ארסי ואינו מסוכן לאדם. תכונות אלו הפכו אותו למבוקש לצורכי מחקר מדעי. הוא אינו חי רק במים ובמקרים רבים נכנס לסביבה ומגורי אדם.
הנחש אינו נוטה לנשוך, אולם כאשר הוא מאוים ביכולתו להפריש ריח דוחה, במטרה להרחיק טורפים פוטנציאלים, ובמקרים אחרים מתחזה הנחש למת. במקרים מסוימים נוטה לנשוף, אך נשיפתו שונה מזעמנים אחרים והצפע, כאשר הוא מכניס הרבה אוויר לריאות ומוציא בנשיפה ארוכה בעלת שריקה. בעשותו זאת מכניס הנחש את ראשו מתחת לגוף על-מנת להגן עליו. מנגנוני הגנה אלו נחשבים יעילים ביותר.
לאחר הפריה מוצלחת, נקבת נחש המים המשובץ מטילה כ-25 ביצים בקרקע לחה או מתחת לאבנים. התפתחות הביצים אורכת כחודשיים. הצעירים בוקעים באורך 20 סנטימטרים.
תפוצתו של המין בישראל קיימת במקורות מים מתוקים בצפון הארץ ובמרכזה, ועשוי להימצא בביצות וליד ברזים דולפים.
שממית עצים
שממית עצים (שם מדעי: "Mediodactylus kotschyi") היא שממית בינונית, אורכה עד 11 ס"מ (הזכר קטן במעט מהנקבה). צבעה אפור-שחרחר ועל גבה פסים שחורים הנמשכים אחורנית (בצורת V), אשר נותנים לה יכולת הסוואה טובה ומשווים אותה לחלק מקליפת העץ. טפריה החזקים מאפשרים לה אחיזה חזקה על העצים. זנבה משונן, וכחלק ממשפחת השממיתיים גם היא יכולה לנתק את זנבה בשעת מצוקה.
מוצאה של שממית זו מאירופה, וכאן היא מגיעה לגבול התפשטותה הדרומי (נפוצה מאוד בחורש הישראלי). שוכנת בסביבות עצים, על עצים ומתחת לקליפות העץ. מטילה כשתי ביצים באדמה, או מחדירה אותן בסדקי קליפות עצים, פעמיים או שלוש פעמים בשנה. פעילה בשעות הערב, ובמשך היום היא יוצאת ממחבואה להתחמם בשמש (וגם אז קשה לגלותה עקב הסוואתה הטובה). ניזונה בעיקר מחרקים, עכבישים ופרוקי-רגליים קטנים אחרים המצויים על קליפת העץ ותחתיה.
רבייה.
בחודשים מאי-אוגוסט הנקבה מטילה 1-2 ביצים מתחת לקליפת עץ, מתחת לאבנים וגם בקרקע. הנקבה מטילה פעם אחת או פעמיים בעונה. הצעירים בוקעים כעבור חודשיים.
קטלן עב-צבתות
קַטְלָן עַב-צְבָתוֹת או קטלן עב-זנב (שם מדעי: "Androctonus crassicauda"; משמעות שמו באה מפאת זנבו העבה במיוחד) הוא מין של עקרב.
גודלו מגיע לכדי 10 סנטימטרים, וצבעו נע בין גוני השחור, דרך החום הכהה. ההבדל בינו לבין הקטלן הדו גוני הוא בעיקר אורך ועובי הצבתות - לקטלן עב הזנב צבתות עבות וקצרות יותר, בעוד שאצל הקטלן הדו גוני הן ארוכות ודקות יותר. צבתות הקטלן עב-הזנב רחבות במקצת מרוחב היד. הקטלן עב הזנב מתגורר בעיקר מתחת לסלעים כבדים ואבנים גדולות - בסביבת אדמה תחוחה. כמו כן הוא נמצא לעיתים במחילותיהם של מכרסמים (המתעלמים לגמרי מנוכחותו), במערות, בחורבות וכו'. לעיתים ניתן למוצאו משוטט בחולות שפת הים.
קטלן עב-זנב נחשב לקטלני, בניגוד לדעה הרווחת שרק העקצן הצהוב מסוכן, וארסם מסוכן כמעט באותה המידה . בארץ היו מקרי מוות בעבר כתוצאה מעקיצתו . הקטלן נפוץ בישראל מהחרמון והגולן ועד לערבה הדרומית ולאילת. הקטלן ניתן לזיהוי ודאי על ידי הסתכלות בזנבו - הזנב עבה מאוד ביחס לעקרבים אחרים, וישנן מגרעות בצורת קילוף בשניים מפרקי זנבו (השני והשלישי, מכיוון העוקץ), מאפיין שלא קיים בשחרן יהודה, שגם קטן ממנו, וגם זנבו אינו עבה. בניגוד לשחרן, הקטלן לא יימצא על עצים (בין הקליפה לעץ), אלא בעיקר מתחת לאבנים גדולות וסלעים.
אטימולוגיה.
בעבר נקרא קטלן עב-זנב אך שם זה שונה לפי החלטה של הוועדה הזואולוגית באקדמיה ללשון העברית לקטלן עב-צבתות, מאחר שזה סימן היכר טוב יותר לזיהוי מבין מיני הקטלנים בארץ. לקטלן זה צבת עבה יותר מרוחב פרק "היד" אליו היא מחוברת.
עביד שחום
עַבְיָד שחום (שם מדעי: "Scorpio maurus fuscus") המכונה גם עביד כושי ולעיתים זרחיה הוא תת-מין של עביד צפון אפריקאי. שמו נגזר מהלחם המילים "עב" ו-"יד", על שום צבתותיו העבות.
מאפיינים.
גודל פרט בוגר נע בין 6 ל-7 סנטימטרים בממוצע. לעביד השחום כמה וריאציות צבע באזורים שונים בישראל (לא כולל העביד הצהוב הנחשב לתת-מין נפרד).
הוא נפוץ במרכז ישראל וצפונה, וארסו אינו מסוכן לאדם - למעט אלו הסובלים מאלרגיה לארס זה. עקיצתו של עקרב זה אינה כואבת יותר מכדי עקיצת דבורה. עקרב זה משמש חובבי טבע רבים בתחום התצפיות והגידול.
העביד השחום מצוי באזורים הצפוניים של ארץ ישראל, ובחלקים ממרכזה, בשדות, יערות ואזורים זרועי אבנים וצמחייה. תת-מין זה הוא אחד משני העקרבים היחידים בארץ ישראל החי במחילות קבועות: עומק המחילה נע בין 15 ל-30 סנטימטרים, בהתאם לתנאים השוררים באדמה, ולעומק המחילה אין התחשבות בסוג הקרקע.