נשואה לראדו, מהנדס בתעשייה האווירית בישראל, התגוררו בתל אביב ולהם שני ילדים וארבעה נכדים. בנם הבכור, אריה, מורה בשיטת פלדנקרייז, ובנם הצעיר הוא פרופסור דן געתון, מומחה לרפואת עיניים, למחלת הגלאוקומה ולחץ תוך עיני.
ישראל.
כשעלתה לישראל, לאור הצורך ברופאים בתחום הפתולוגיה, הוצע לה להסב את תחום ההתמחות שלה והיא החלה את עבודתה כמומחית לפתולוגית בבית חולים הממשלתי "דונולו" ביפו, שם עבדה במשך כשש שנים.
בשנת 1966 בעלה יצא לשליחות לארבע שנים עם משפתחו לצרפת, והיא עבדה כחוקרת במכון להיסטוכימיה רפואית, בחוג להיסטולוגיה, בפקולטה לרפואה של פריז תחת ניהולו של פרופסור רימונד וגמן. שם למדה חקרה ופיתחה יחד עם קבוצה בינלאומית של חוקרים, את תחום ההיסטוכימיה הרפואית, תחום חדש יחסית בעולם הרפואה באותן השנים.
בין השנים 1967–1970 זכתה במלגה מטעם ממשלת צרפת. בתום תקופת מחקרה בהיסטוכימיה רפואית באוניברסיטה קיבלה תעודת מומחה עם ציון לשבח.
עם חזרתה לישראל בשנת 1970 ייסדה את המעבדה הראשונה להיסטוכימיה רפואית בארץ במסגרת המכון לפתולוגיה תחת ניהולו של פרופסור ברנרד צ'רנובילסקי בבית חולים קפלן ברחובות. ב-1980 הייתה בין מייסדי איגוד הציטולוגיה וההיסטוכמיה בישראל.
בד בבד, בשנת 1970 הצטרפה לסגל ההוראה כמרצה בכירה בחוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שם ייסדה את המוזיאון לפתולוגיה, וכן כיהנה במשך 20 שנה כחברת מערכת כתב העת "ביולוגיה מולקולרית תאית" (Cellular and Molecular Biology). ב-1984 קיבלה געתון מינוי פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1987 מונתה לראש החוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה, והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה שבו כיהנה עד 1990.בשנים 1977–1992 שימשה מרצה בתוכנית האמריקאית ללימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1980–1990 הייתה מרצה לפתולוגיה במסגרת החוג לביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
פרופסור משה וולמן היה שותף לרבים ממחקריה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1992 פרשה לגמלאות והקדישה חייה לכתיבת ספרי עזר לסטודנטים לרפואה.
מחקר.
בשיאה של הקריירה המדעית בתחום הפתולוגיה, המחקר העיקרי שבו עסקה פרופ' געתון התמקד בחקר מחלת טרשת העורקים (אתרוסקלרוזיס).
במסגרת המחקר היא בחנה בעזרת שיטות היסטוכימיות והיסטואימונולוגיות את חשיבות המרכיבים השונים והגורמים השונים של המחלה. בעבודתה המדעית גילתה ומצאה את חשיבותם של המאקרופאגים בשלב שקיעת השומנים בדופן העורקים, הוא השלב הבסיסי של התהוות המחלה. כמו כן זיהתה את חשיבותו הרבה של אנזים האסטרזה החומצית ופעילותו בדופן כלי הדם.
בנוסף התמקדה בתחום מערכת הרבייה הנקבית, הן בהוראת התחום לסטודנטים והן בהיבט המחקרי. במסגרת מחקר זה עסקה באפקטים הורמונליים על גידולים שונים במערכת הרבייה הנקבית בדגש על גידולי השחלות.
נפטרה ב-14 באפריל 2015.
אאא בית לטיפוגרפיה עברית
אאא, או בשם המורחב "אאא - בַּיִת לְטִיפּוֹגְרַפְיָה עִבְרִית", היא קבוצה של מעצבי פונטים עצמאיים הכוללת שמונה מעצבים העוסקים בטיפוגרפיה עברית. אתר הקבוצה מציע למכירה בחנות מקוונת גופנים עבריים אשר עיצבו חברי הקבוצה ומאפשר ליוצרים ישראלים גישה נוחה לגופנים עבריים מקוריים. אאא נחשבת לאחת מחברות גופני העברית המובילות והפופולריות ביותר כיום.
אאא מפעילים גם מותג לגופני כותרות בשם "פונטימונים" ומגזין אינטרנטי בשם "אות־אות־אות" העוסק בטיפוגרפיה עברית ובעיצוב. בעבר גם יצרו ושיווקו חפצים ומוצרים טיפוגרפיים תוך שימוש במותג "אל"ף חפצים".
היסטוריה.
אאא הוקמה בדצמבר 2011 על ידי אברהם קורנפלד, טיפוגרף, מעצב ויזם, ממייסדי מגזין אנטייטלד ומלמד בשנקר. קורנפלד בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר והחוג לצילום במכללת הדסה בירושלים. קורנפלד הקים את האתר לאחר שהיו באמתחתו מספר גופנים שעיצב אשר אותם רצה לפרסם. קורנפלד פנה למעצבים נדב ברקן, נוי נוימן, ליה אופיר, ושני ברבר אשר הקימו את הקבוצה והאתר. בשלב מאוחר יותר הצטרפו לקבוצה ערן בכרך, שביט יעקב ורועי סטרדי.
גופנים.
חברי אאא יצרו 22 גופנים, בניהם גופנים פופולריים כגון "אלמוני חדש" (ידוע גם בשמה של הגרסה הראשונה: ״אלמוני דו לשוני״), "פלוני", "אטלס", "אלמוני צר", ועוד. גופנים חדשים מוצגים באמצעות פתיח או כרזה ובאירוע השקה.
מעצבים.
הקבוצה מונה 8 מעצבים קבועים. כולם בוגרי מחלקות לעיצוב גרפי בבתי ספר לעיצוב בארץ ועוסקים בטיפוגרפיה:
פונטימונים.
ב-2017 אאא השיקו את פונטימונים, מותג חדש לגופני ראווה וכותרות. בניגוד ל-אאא, ספריית הגופנים של פונטימונים מורכבת אך ורק מפונטים בעברית, אקספרימנטליים לרוב, בעלי פיצ'רים בסיסיים, ללא משקלים רבים ובמחירים נמוכים משמעותית מהפונטים של אאא. במהלך 2018 הועברו לספריית פונטימונים כמה מהפונטים של אאא.
מיזמים של אאא.
אאא מארגנים מדי פעם אירועים טיפוגרפיים בהם נמכרים מוצרים של אאא חפצים, מושקים פונטים חדשים של אאא או מוצגת תערוכה מקורית. יש כמה אירועים קבועים החוזרים בכל שנה. לדוגמה:
סופשלי (סדרת טלוויזיה)
אדי דהרמה
אדי דהרמה (באנגלית: Adi Dharma) הוא שם המתייחס לתנועה הדתית "אדי ברהמו סאמאג'" (בנגלית: আদি ব্রাহ্ম সমাজ; בתעתיק לאנגלית: Adi Brahmô Shômaj, בעברית: הקהילה המקורית האלוהית), השלב הראשון בהתפתחות זרם הברהמואיזם. זרם זה כולל בתוכו את חברי התנועה "סדהאראן ברהמו סאמאג'" (Sadharan Brahmo Samaj), אשר צורפו מחדש לחיק הברהמואיזם לאחר הפילוג השני שחל ב-1878, פעולה שקיבלה את ברכתו של המנדרנאת טאגור. תנועה דתית זו הייתה התנועה המאורגנת המונותיאיסטית הראשונה ברחבי הודו הבריטית, שיישמה לגבי כלל המצטרפים לשורותיה, גישה המקבלת כל אדם, ללא הבדל מעמדי כלשהו. הכוונה פה היא לשיטת הקאסטות, או ארבע הווארנות, מערכת חברתית-מעמדית נוקשה שהייתה נהוגה זה מאות בשנים בין קבוצות אוכלוסייה מסוימות בתת-היבשת ההודית ושבמסגרתה נאסר למשל, להתקרב לבני המעמד הנמוך ביותר בחברה ההודית, מעמד ה"טמאים" (Dalit). התנועה החלה להתפשט ממרכז התהוותה שבבנגל, לחבלי ארץ נוספים בתת-היבשת ההודית, ביניהם ניתן למנות את אסאם, מדינת בומביי (חבלי סינד, מהאראשטרה וגוג'ראט של היום), פנג'אב ומדראס, היידראבאד ובנגלורה.
עקרונות הדת.
התנועה מעולם לא נתפסה כתנועה "אנטי-מעמדית" (ההולכת נגד שיטת הקאסטות), אולם עמדה על כך שיש לבטל את ה"הבדלים וההבחנות בין בני אדם" ושיש להקים חברה הודית חדשה, על בסיס חינוך חילוני ומודרני השואב את תוקפו מקיומו של האל האחד חסר הזמן והגוף. חסידי התנועה נקראים בשם אדי דהרמים או בקיצור דהרמים (כלומר, עובדי האל האחד והעתיק חסר הצורה והבלתי ניתן לחלוקה, הנקרא בבנגלית, ברהמא או פאראמברהמא, Brahma/Parambrahma, שפירושו "שאין שני לאחד והיחיד", או בשם נוסף בשפת המקור הנקרא אקאדאואיטאם, EkAdavaitam). עיקרי האמונה של התנועה אמנם דומים על פניהם לעקרונות אמונה המצויים אצל "כתות" רפורמיסטיות הינדואיסטיות אחרות, אשר מדברות על "הדרכים השונות להגיע לאל האחד". אך מה שעומד בבסיס אמונתם של הדהרמים, מעמיד את התנועה בפרט ואת זרם הברהמואיזם בכלל, כתנועה הצעירה ביותר מבין התנועות הא-דתיות הפועלות ברחבי הודו ומחוץ למרחב ההינדואיסטי "המעין קתולי והאלסטי יתר על המידה".
עיקרי האמונה המרכזיים של תנועת האדי דהרמה המבדלים אותה מההינדואיזם הם:
מייסדי התנועה.
דת האדי דהרמה נוסדה על ידי רמוהון רוי, דבנדרנת טאגור ופראסאנה קומאר טאגור, בני שבט טהאקור שהשתייך למעמד הברהמינים הבנגלים, ובפרט מעמד הברהמינים הררחיים (Rarhi Brahmins), שהתפצל מענף באילן היוחסין שלהם, שנקרא בשם ואנדהופאדאיה (סאנדליה גוטרה).
רעיון ייסוד הדת, השייכת כאמור לזרם הברהמואיסטי, הוצע לראשונה על ידי מעמד הברהמינים הגבוה. הכוונה היא באופן פרטני יותר לברהמיני קולין, שמקום מושבם היה בחבל בנגל שבהודו, אשר הוחרמו על ידי ההינדים ומן האמונה ההינדואיסטית בשל התנגדותם לעוולות החברתיות ולמעשי הרשע שחוללו הכמרים ההינדים (המאות ה-18 וה-19). בהיסטוריה של האזור, ובמיוחד זו המתועדת בקרב מעמד זה, אבותיהם המקוריים של הברהמינים (חמשת המלומדים האגדיים, מאסכולת קאנאוז' קאניה קובייה, אשר נסמכו על ידי מלך בנגל), גורשו מהעיר קאנאוז' (השוכנת באוטר פראדש) במאות ה-11/10 אחרי שובם מבנגל.
ניידות.
"ניידות" - פירושה, עזיבת הבית והיחשפות להשפעות חיצוניות וזרות, דבר שגרם, במשתמע, לאובדן מעמד עבור הברהמינים (מכשיר חברתי אשר שימש בתור אמצעי לשימור הבעלות על נכסים קטנים ולשימור ההכנסות מפעילות דתית).
מלומדים "ניידים" (Mobile) שהשתייכו למעמד הכהונה הברהמיני, שקיימו מגע עם השליטים הזרים (או שירתו אותם) - כגון המוגולים או חברות אירופאיות או נסיכים הודים - הוחרמו במתכוון על ידי עמיתיהם (קרוביהם), אנשי מעמד הברהמינים ההינדי "המקובעים" (Fixed) (הלא ניידים, שלא שירתו שליטים זרים). תוך שהם מגרשים אותם מן המקדשים הרבים אשר היו פזורים בבנגל ושוללים את חלקם ברכוש אבותיהם ובהכנסות. כתוצאה מכך, עוולות חברתיות נוראיות, כמו הסאטי (מנהג שריפתן בחיים של אלמנות הודיות), קיבלו עידוד, בייחוד בהכוונת מעמד הברהמינים ה"מקובע". אנשי המעמד ה"נייד" התארגנו במסגרתן של סאבחות (Sabha), התאגדויות, שהתנגדו למנהגים הללו וראו אותם כלא הולמים את המוסריות המצופה ממעמד חברתי בכיר כמו זה של הברהמינים. דבר שגרם לעימות חזיתי, ראש בראש, עם החברה האורתודוקסית ההינדית "המקובעת" שבבנגל.