המשך הגלות לארץ ואן דימן הייתה גורם לעלייה של תנועה מתואמת היטב נגד הגלות, במיוחד בעקבות דיכאון כלכלי קשה בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19. הגלות הופסקה זמנית ב-1846, אך עד מהרה התחדשה עם צפיפות בבתי הסוהר בריטניה והטלטלה על זמינות הגלות כדבר מרתיע. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19, הוגדרו מרבית הנידונים שנשלחו לארץ ואן דימן, בתוספת אלו שנשלחו למחוז פורט פיליפ, כ-"גולים" והיו חופשיים לעבוד בתשלום תוך כדי ריצוי העונש. ב-1850, הוקמה הליגה האוסטרל-אסייתית נגד הגליה בשביל להפסיק את הגלות לאוסטרליה לצמיתות. אוניית הנידונים האחרונה שנשלחה מאנגליה, "St Vincent", הגיעה ב-26 במאי 1853, וב-10 באוגוסט חגגו את פסטיבלי היובל להקמת הובארט ולונסטון, יחד עם סיומה הרשמית של הגלות לארץ ואן דימן.
הגלות נמשכה במספרים קטנים לאוסטרליה המערבית. אוניית הנידונים האחרונה, "Hougoumont", עזבה את בריטניה ב-1867 והגיעה לאוסטרליה המערבית ב-10 בינואר 1868. בסך הכל, כ-164,000 נידונים הוגלו למושבות האוסטרליות ב-1788–1868 על כ-806 אוניית הנידונים. הנידונים הורכבו מאנגלים וולשים (כ-70%), אירים (כ-24%), סקוטים (כ-5%) והיתר (כ-1%) מהמושבות הבריטיות בהודו ובקנדה, מאורים מניו זילנד, סינים מהונג קונג ועבדים מהקריביים.
מורשת.
ב-2010, רשמה אונסק"ו את 11 אתרי הנידונים האוסטרליים ברשימת אתרי המורשת העולמית הרישום מכיר באתרים כ"הדוגמאות הטובות ביותר ששרדו לגלות גדולה של נידונים והרחבה קולוניאלית של מעצמות אירופה באמצעות נוכחותם ועמלם של נם."
בתרבות.
כשנה לאחר הגעת הצי הראשון, הנידון ג'ורג' ברינגטון כתב את הפרולוג למחזה ""Our Country's Good". מחזה זה היה הראשון שבו חלק מהדמויות הם הנידונים עצמם.
שיריו של פרנק המשורר הם בין היצירות הספרותיות הבודדות שנכתבו על ידי נידונים בעת שהיו בבית הסוהר. היצירה, אותו כתב, הידועה ביותר היא "A Convict's Tour of Hell". גרסה של הבלדה "Moreton Bay", המפרטת את העונשים האכזריים שנתן המפקד פטריק לוגן לנידונים ואת מותו בידי האבוריג'ינים, מיוחסת גם לפרנק. בלדות ידועות אחרות כוללות גם את "Jim Jones at Botany Bay". הבלדה "Botany Bay"", המתארת את העצב שחשו נידונים שנאלצו להשאיר את יקיריהם באנגליה, נכתבה לפחות 40 שנה לאחר סיום הגלות לאוסטרליה.
יש רומנים שבהם הדמויות הראשיות הן הנידונים מאוסטרליה. הנידון המפורסם ביותר שנכתב בסיפורת הוא הדמות הראשית של הרומן "תקוות גדולות", שכתב צ'ארלס דיקנס ב-1861, הבל מגוויץ'. רומנים נוספים שנכתבו ושבהם הדמויות הראשיות הן הנידונים מאוסטרליה הם: "For the Term of His Natural Life" של מרקוס קלארק (1874), "Moondyne" של ג'ון בויל או'רלי (1879). "The Broad Arrow" של קרוליין ליקי (1859) היה אחד מהרומנים הראשונים שתיאור את חווית הנידונים באוסטרליה, ואחד מהרומנים היחידים שהציגו נידונה כדמות ראשית. החוקר האוסטרלי, תומאס קנאלי , פרסם מספר רומנים הקשורים לנידונים באוסטרליה, וביניהם נמצאים הרומנים "Bring Larks and Heroes" (1967) ו-"The Playmaker" (1987). נידונים תוארו גם ברומן עין הסערה של פטריק וייט (1976), ובטרילוגיה "Australian trilogy" של ברייס קורטנאי : "The Potato Factory" (1995), "Tommo &amp; Hawk" (1997) ו-"Solomon's Song" (1999). הדמות הראשית של הרומן "Jack Maggs" של פיטר קארי (1997) הוא עיבוד חוזר לדמות הבל מגוויץ', של צ'ארלס דיקנס. יצירות מודרניות רבות בסגנון טסמנית גותית מתמקדות בעברם של הנידונים. בין היצירות המודרניות שנכתבו, נמנה הרומן "Gould's Book of Fish" של ריצ'רד פלנגן (2001), שמתאר תיאור בדיוני על מאסרו של האמן ויליאם בואלו גולד בנמל מקקרי. הסופרת האוסטרלית, קייט גרנוויל, כתבה את הרומן הנהר הסודי (2005) על בסיס של סיפורו של הסוחר סולומן ויסמן .
יחד עם בושריינג'רים ודמויות אחרות של חיי הקולוניאליות, הנידונים באוסטרליה היו נושא פופולרי בתקופת הראינוע באוסטרליה. הסרט הראשון שהיה קשור לנידונים באוסטרליה היה עיבוד קולנועי מ-1908 לספר "For the Term of His Natural Life", שצולם בפורט ארתור בתקציב חסר תקדים של 7,000 ליש"ט. לאחר מכן, נוצרו שני סרטים נוספים בהשראת הרומן של קלארק: "The Life of Rufus Dawes" (1911) ו-"For the Term of His Natural Life" (1927). המחזאי, הבמאי קולנוע והתסריטאי האוסטרלי, ו. ג. לינקון , כתב וביים מלודרמות רבות, וביניהם נמנים: "It Is Never Too Late to Mend" (1911), "Moondyne" (1913) ו-"Transported" (1913). בין הסרטים המוכרים ביותר הקשורים לנידונים באוסטרליה נמנים הסרטים "Sentenced for Life" (1911), "The Mark of the Lash" (1911), "One Hundred Years Ago" (1911), "The Lady Outlaw" (1911) ו-"The Assigned Servant" (1911). מ-1930, כמעט ולא נעשו סרטי קולנוע הקשורים לנידונים באוסטרליה. אפילו בזמן הגל החדש האוסטרלי של שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, שבו רצו לתת דגש על העבר הקולוניאלי של אוסטרליה, הייתה התחמקות במידה רבה מתקופת הנידונים לטובת חלקים תקופתיים נוסטלגיים אחרים שהוצבו בזמן איחוד אוסטרליה. אחד מהסרטים היוצאים מן הכלל הוא הסרט הפמיניסטי, "Journey Among Women" (1977), שבו הוא מתאר פמיניסטית מדמיינת כיצד נראו החיים עבור נידונות. הנידון והקניבל הטסמני, אלכסנדר פירס, היה השראה למספר סרטי קולנוע, וביניהם נמנים: "The Last Confession of Alexander Pearce" (2008), "Dying Breed" (2008) ו-"Van Diemen's Land" (2009). הסרט הבריטי, "Comrades" (1986), עוסק בהגלייתם של הקדושים המעונים של טולפאדל לאוסטרליה.
שנאת אי-שוויון
שנאת אי־שוויון או סלידה מאי־שוויון (באנגלית: Inequity aversion) הוא מונח המבטא את נטייתם של אנשים להימנע מהתנהגות היוצרת אי-שוויון, גם אם הדבר כרוך בתשלום מחיר מסוים על מנת להגיע לתוצאות יותר שוויוניות. המונח מתאר גם מקרה בו האי-שוויון לטובת הפרט וגם כאשר הוא לרעתו. מאפיין בולט של המושג הוא שהוא אינו תחום לשדה מחקר בודד, אלא הוא נחקר בהקשרים שונים אצל חוקרים הבאים משדות מחקר מגוונים כמו: כלכלה, אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה ומדעי העצב. בנוסף המונח משחק תפקיד מרכזי בניסיון להבין מהיא הוגנות אנושית.
מבוא.
שנאת אי-שוויון מתבטאת בהתנהגות האנושית במצבים שונים ומגוונים. בהקשר ארגוני כאשר מעסיקים משלמים לעובדים סכום שאינו שווה עבור עבודה שווה, או סכום שווה עבור עבודה שאינה שווה הדבר גורם לעובדים חוסר שביעות רצון, מקטין את המוטיבציה ואת הפריון הכלכלי שלהם. ניתן להבחין בין סיטואציות בהם מקבל ההחלטה מושפע מההחלטה, לבין סיטואציות בהן הוא מהווה צד שלישי לשני גורמים אחרים המושפעים מההחלטה. סדרה של שישה מחקרים שפורסמה ב-2015 הראתה כי הצורה שבה מקבל ההחלטה בוחר בין האפשרויות המוצגות לפניו מושפעת מאוד מן השאלה האם הוא מושפע מן ההשלכות של ההחלטה.
קונפליקט קוגניטיבי.
כאשר צריך לבחור בין 2 אפשרויות, ככל שהחלופות יותר דומות זו לזו מבחינת ערכם הכולל עבורנו כך מתעורר יותר קונפליקט קוגניטיבי או במילים אחרות, קשה לנו יותר לבחור. ערכן של חלופות יכול להיות בנוי ממרכיבים שונים, ואף שערכן של חלופות יכול להיות דומה, מרכיבי הערך הספציפיים של החלופות יכולים להיות מאוד שונים, ואף מנוגדים. לדוגמה גלידה אחת יכולה להיות יותר זולה אך פחות טעימה מגלידה אחרת, כך שהבחירה בין הגלידות תהיה עבורנו קשה, ותעורר קונפליקט קוגניטיבי רב ביחס לבחירה מול גלידה זולה וטעימה.
ניתן למדוד רמות של קונפליקט קוגניטיבי באמצעות אבחון דפוס הזזת עכבר מחשב בין 2 חלופות. ככל שהיד זזה בצורה פחות ישרה אל עבר אחת החלופות, כך ניתן לומר שההתלבטות רבה יותר.
בהקשר של שנאת אי שוויון, אחד המאפיינים המרכיבים את הערך ניתן לחלופה מסוימת הוא המידה שבה שוויון מצריך תשלום כספי. הגיוני כי בחירה בין חלוקת כספים שוויונית עם עלות, לחלוקה לא שוויונית תעורר יותר קונפליקט קוגניטיבי ביחס לחלופה המחלקת כספים באופן שווה ללא עלות. בשנת 2021 קבוצת חוקרים ישראלית אירופאית הוכיחה זאת בצורה מדעית. החוקרים השתמשו בסיטואציה בה נבדקים נדרשו לבחור בין חלופות המחלקות כספים לנבדקים אחרים שהם אינם מכירים..
עוד השוו החוקרים שתי סיטואציות:
1) שני הצדדים מקבלים משהו, אך צריך להחליט אם לתת למישהו אחד תוספת או לא.
2) שני הצדדים לא יקבלו כלום או שרק אחד הצדדים יקבל משהו
החוקרים הראו כי אנשים חווים קונפליקט גבוה בסיטואציה מס' 2. במיוחד אם הם בחרו לא לתת כלום לאף אחד. בנוסף, בסיטואציה מס' 1 אנשים שבחרו לא לתת למישהו אחד תוספת, הראו קונפליקט יותר גדול ככל שהתוספת הייתה גדולה יותר. עם זאת אנשים שבסיטואציה 1 בחרו לתת את התוספת לא הראו ירידה בקונפליקט עם הגדלתה.
פעלנות יוזמת ושנאת אי-שוויון.
קבלת החלטה מושפעת מכמה מניעים שונים כמו: שנאת סיכון, מקסום התועלת של כלל המושפעים מההחלטה, הרצון להרוויח עבור עצמי וכדומה. אחד ממניעים אלו הוא הרצון להימנע מתוצאות לא שוויוניות בין מושפעי ההחלטה. לעיתים המניעים עלולים להתנגש זה בזה, למשל בסיטואציה בה כדי ליצור רווח כללי יותר גדול יש צורך לבצע החלטה שתוצאותיה לא שוויוניות.