המוזיאון השתתף במשלחות של חפירות ארכאולוגיות של אתרים במחוז, למשל החפירה בתל זיידאן, אתר מתקופת עובייד השוכן 5 ק"מ ממזרח לעיר א-רקה.
חלק מאוסף המוזיאון הם לוחות בכתב יתדות מאתרים באזור כגון: תל סבי אבייד, תל ביה, בה שכנה העיר העתיקה תותול, תל חוארה (Tell Chuera) , תל חמאם א-טורקמן (Tell Hammam et-Turkman) ותל מונבקה (Tel Munbaqa) . הלוחות כוללים טקסטים משנת 2800 לפנה"ס ועד 1000 לפנה"ס.
נזקים בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
באביב 2012, קבוצת אחראר א-שאם , שהיא אחד הצדדים המורדים במלחמת האזרחים בסוריה, הוציאה מהמוזיאון 527 פריטים, בטענה שמטרת הוצאתם הייתה להגן עליהם. ביוני 2013 נכנסו שודדים למוזיאון ושדדו שש מכולות של ממצאים שאוחסנו במוזיאון. בסיוע אוכלוסייה מקומית ושיתוף פעולה נמצאו מאוחר יותר שלוש מכולות בטאבאקה (Tabaqa), תחת שליטתה של קבוצה שקוראת לעצמה "Cham free people". בחודש נובמבר 2014, דיווח מנהל העתיקות והמוזיאונים של סוריה, שפצצה שהוטלה בכיכר ערפאת במסגרת המלחמה, פגעה במבנה המוזיאון וגרמה נזק לחזיתו, לדלתות ולחלונות.
התפלגות וויבול
מגלן חום-צוואר
מגלן חום-צוואר (שם מדעי: "Theristicus caudatus") הוא מין של מגלן גדול, שמצוי באזורים הפתוחים של מזרח וצפון אמריקה הדרומית. בעבר הוא מוין כתת-מין של המגלן שחור-פנים, אך כיוון שהוא חי באזורים קרירים ובטנו חומה, בשונה מהמגלן שחור-הפנים, הוא נחשב כיום כמין נפרד.
מאפיינים.
אורכו כ-75 ס"מ. הצוואר חום-צהבהב, הכנפיים והגב אפורים, הבטן ונוצות התעופה שחורות, ועל הכנפיים יש כתם לבן. המקור וקטע העור החשוף שמקיף את העיניים שחורים. הרגליים אדומות.
מגלן חום-צוואר מצוי במגוון רחב של בתי גידול: בין השאר שדות, ביצות, סוואנה וערבות.
במגלן זה זוהו שני תת-מינים החיים באוכלוסיות שונות:
תת-המין "T. c. caudatus" מצוי בצפון ומרכז אמריקה הדרומית, במדינות קולומביה, ונצואלה, גיאנה הצרפתית, גיאנה, ברזיל וסורינאם.
תת-המין "T. c. hyperorius" מצוי בדרום-מרכז אמריקה הדרומית: דרום ברזיל, מזרח וצפון בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וצפון ארגנטינה.
מגלן חום-צוואר חי בעיקר באזורי שפלה סובטרופיים, אך עשוי להגיע גם לאזורי רמה (אם כי, מעולם לא נצפה בגבהים בהם מצוי המגלן שחור-הפנים). מגלן זה הוא עוף יציב, כלומר, כמעט ואינו נודד.
מכיוון שאוכלוסייתו גדולה (לפי ההערכות האחרונות, היא עומדת כיום על כ-25,000 עד כ-100,000 פרטים), המגלן הוכרז במצב ללא חשש ברשימה האדומה של ארגון IUCN.
מגלן חום-צוואר ניזון בעיקר מחרקים, עכבישים, צפרדעים, זוחלים, שבלולים וחסרי-חוליות אחרים. הנקבה מטילה 2-4 ביצים, בקן שבנוי מזרדים וענפים, ומוקם על עץ.
תל ביה
הלמר האנסן
הלמר יוליוס האנסן (בנורווגית: Helmer Julius Hanssen 24 בספטמבר 1870 - 2 באוגוסט 1956) היה חוקר קטבים נורווגי ואחד מחמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.
חייו.
הלמר האנסן נולד בביירנסקין, על האי אנדויה בחלקה הצפוני של נורווגיה. הוא היה נווט קרח מנוסה, מיומנות שלמד כצייד כלבי-ים בסביבות שפיצברגן.
מ-1903 עד 1905 השתתף הלמר האנסן כקצין שני באונייה Gjøa במסע המוצלח של רואלד אמונדסן לגילוי המעבר הצפון-מערבי. במשלחת למד מן האינואיטים איך לנהוג כלבי מזחלת. ב-1910 נלווה אל אמונדסן במשלחתו לכיבוש הקוטב הדרומי, הפעם כנוהג כלבים מומחה. כמו כן היה ממונה על הניווט ונשא את המצפן הראשי על מזחלתו.
הלמר האנסן היה בין חמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי ב-14 בדצמבר 1911, יחד עם רואלד אמונדסן, אולאף ביאלאנד, אוסקר ויסטינג וסוורה האסל, קבוצת הקוטב של משלחת הקוטב הדרומי. במהלך שהותם בקוטב הדרומי, היה זה ככל הנראה האנסן שעבר כמטחווי 180 מטרים מנקודת הקוטב הדרומי המתמטי, זאת בעת אחת מתרוצות הסקי, שאמונדסן הורה לבצע לשם הקפת הקוטב במסגרת שלמה, כאמצעי לשלול כל ספק בכך, שהמשלחת אכן הגיעה אל הקוטב הדרומי. על השתתפותו במשלחת, הוענקה להלמר האנסן מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה של בית המלוכה הנורווגי, שהמלך הוקון השביעי קבע בשנת 1912 לכבוד משתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.
בשנת 1912 יצא שוב צפונה, הפעם כרב החובל של האונייה "מוד" במשלחת המעבר הצפון-מזרחי של רואלד אמונדסן.
בשנת 1936 פרסם האנסן את האוטוביוגרפיה שלו, "מסעותיו של ויקינג בן-ימינו" (The Voyages of a Modern Viking", London: Rutledge, 1936)
הלמר יוליוס האנסן התמנה לאביר מסדר אולאף הקדוש של הכתר הנורווגי על הצטיינות ימית במשלחות של רואלד אמונדסן אל קצות העולם, הצפוני והדרומי.
יאן אובריאן
דיטר הנס
דיטר הנס (בגרמנית: Dieter Hoeneß, נולד ב-7 בינואר 1953 באולם שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בעיקר בבאיירן מינכן. הנס ייצג את גרמניה המערבית במונדיאל 1986 והגיע עמה למשחק גמר, בו הוא נכנס לשחק כמחליף, ונבחרתו הפסידה לארגנטינה.
לאחר פרישתו עסק הנס בתפקידים ניהוליים בקבוצות שונות.
הנס הוא אחיו הצעיר של אולי הנס, כדורגלן העבר ונשיאה הנוכחי של באיירן מינכן, ואביו של מאמן הכדורגל סבסטיאן הנס.
קריירת מועדונים.
אאלן ושטוטגרט.
הנס החל את הקריירה במועדוני נוער בעירו אולם, ובשנת 1973, בגיל 20, החל לשחק בקבוצת הבוגרים של VFR אאלן, בה שיחק 103 משחקים והבקיע 46 שערים. בשנת 1975 עבר לשטוטגרט, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונתו השנייה של הנס בשטוטגרט, סייע לה להעפיל אל הבונדסליגה. הנס שיחק ארבע עונות בשטוטגרט, בהן הופיע ב-105 משחקים והבקיע 44 שערים, כשבעונתו האחרונה בשטוטגרט, 1979, סייע לה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי המבורג, כשהוא מבקיע 16 שערים.
באיירן מינכן.
בקיץ 1979 חתם הנס בבאיירן מינכן, בדיוק עם פרישתו של אחיו, אולי. הנס זכה עם הקבוצה הבווארית בחמש אליפויות ובשלושה גביעים מקומיים. בחמש מתוך שמונה עונותיו של הנס בבאיירן מינכן, כבש מספר שערים דו ספרתי. הנס הגיע עם באיירן מינכן פעמיים לגמר גביע אירופה לאלופות, ובשתיהן הפסיד. ב-1982 הפסידה באיירן מינכן לאסטון וילה, וב-1987 הפסידה לפורטו, במשחק האחרון של הנס בקריירה. בתום עונת 1987, פרש הנס מכדורגל.
הנס שיחק 224 משחקים במדי באיירן מינכן, וכבש עבורה 102 שערים, עובדה המציבה אותו במקום הרביעי בדירוג המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים, לאחר גרד מילר, קרל היינץ רומניגה ורולאנד וולפארט.
הנס משתייך להיכל התהילה של באיירן מינכן.
נבחרת לאומית.
להנס שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע ארבעה שערים. בפעם הראשונה שיחק הנס בנבחרת בשנת 1979, ומאז, לא נקרא אל הדגל במשך שבע שנים. הזימון הבא הגיע לקראת מונדיאל 1986, בו הנס החליף במשחק הגמר את פליקס מגאת, והפך לשחקן המבוגר ביותר על המגרש, בגיל 33 ו-173 ימים. נבחרת מערב גרמניה הפסידה באותו גמר לנבחרת ארגנטינה.
לאחר הפרישה.
לאחר פרישתו של הנס ממשחק פעיל, החל לעבוד בהנהלה של חברת המחשבים קומודור אינטרנשיונל, ששימשה כספונסור של באיירן מינכן.
בין השנים 1990-1995 הנס עבד כמנכ"ל במועדון הכדורגל של שטוטגרט.
לאחר מכן שימש כסגן נשיא במועדון הרטה ברלין, שם עבר לאחר מכן לתפקיד ניהולי, עד לעזיבתו בשנת 2009. בהמשך ביצע את אותם תפקידים גם בוולפסבורג.
דיטר הנס, כמו אחיו אולי, חובב גולף מושבע.
קישורים חיצוניים.
קהל בית חדש
זאיד פלאח
זאיד פלאח (נולד ב-29 באפריל 1965) הוא שופט בבית משפט השלום בחיפה. פלאח הוא בנו של השופט הדרוזי הראשון בישראל, פארס חמוד פלאח, והוא משמש שופט במילואים בבית דין הצבאי בחיפה, ביפו ובקסטינה. הוא היה הראשון בתפקיד שופט צבאי מקרב העדה הדרוזית. הוא משמש כיו"ר ועדת ערעורים בתיקי נכים של משרד הביטחון. הוא דוקטור למשפטים ומרצה בנושאי משפט פלילי במוסדות אקדמיים ובכנסים של לשכת עורכי הדין. פלאח שימש כיושב ראש ועדת הבחירות לכנסת ה-18 באזור עכו והגליל המערבי.
ביוגרפיה.
זאיד פלאח הוא בן העדה הדרוזית, נולד בעיר עכו, לשופט פארס פלאח, וסלמא - מנהלת בית ספר. לאחר סיום לימודי תיכון הצטרף לעתודה האקדמית, במסגרתה למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, ולאחר סיום לימודיו שירת ביחידת בתי הדין הצבאיים ובפרקליטות הצבאית כתובע צבאי. לאחר שחרורו מצה"ל פתח משרד עורכי דין, ועסק בתחום המשפט הפלילי. הוא התמחה בעיקר בייצוג נאשמים בעבירות רצח, אונס וסמים, במהלך עבודתו ייצג בין היתר את אחד הנאשמים בפרשת האונס ביערות הכרמל. במסגרת שירות המילואים מונה בשנת 2002 לשופט צבאי בדרגת רב-סרן. הוא משרת במילואים כשופט צבאי בבתי הדין הצבאיים בחיפה, ביפו ובקסטינה.
בשנת 2005 מונה לשופט בבית משפט השלום בחיפה, והוא דן בעיקר בתיקים פליליים, וכן משמש כיו"ר ועדת ערעורים בתיקי נכים של משרד הביטחון. פלאח הוא בין השופטים הבודדים, המארח כמעט מדי יום ביומו, באולם המשפטים שלו, קבוצות של תלמידי בית ספר, משכבות גיל שונות, קורסי משטרה וגופים אחרים.
פלאח מרצה בתחום המשפט הפלילי במוסדות אקדמיים ובכנסים של לשכת עורכי הדין, ומשמש כבוחן בבחינות בעל-פה של לשכת עורכי הדין.
בקיץ 2009 שהה משך חודשיים בשבתון במכון מקס פלאנק למשפט פלילי השוואתי ובינלאומי, בפרייבורג שבגרמניה, אותן הקדיש לכתיבת עבודת הדוקטורט באוניברסיטת חיפה. העבודה דנה בנושא אחריותם הפלילית של ראשי ארגוני הפשע, לפשעים המבוצעים על ידי חברי הארגון. בשנת 2013 הוענק לו תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת חיפה.