שדה התעופה הבינלאומי של סלאלה נועד בעיקר לטיסות פנים ממסקט וכמה טיסות בינלאומיות מהודו וממדינות ערביות אזוריות כמו קטר, איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית. עומאן אייר, חברת התעופה הלאומית של עומאן, מפעילה כ-5 טיסות מדי יום מסלאלה למסקט, וגם 2 טיסות לדובאי, אמירות באיחוד האמירויות הערביות, מדי שבוע. עומאן אייר הציגה קו טיסה שיוצא 10 פעמים ביום לקבוצות מטיילים בין סלאלה למוסקט. לקטר איירווייז טיסות יומיות מסלאלה לדוחה, המתחברות ליותר מ-130 יעדים ברחבי העולם. קשרים נוחים מאוד זמינים גם ליעדים באירופה, באמריקה, באפריקה, באסיה ובאוסטרליה.
ישנן גם טיסות שבועיות ישירות מסלאלה ליעדים רבים בהודו, שמספקת חברת אייר אינדיה. בעונת המונסונים מתקיימות טיסות שבועיות ליעדים בינלאומיים אחרים כולל שוודיה וטורקיה. ישנן גם טיסות חודשיות לכמעט כל מדינה בעלת קשרים עם עומאן. שדה התעופה הבינלאומי החדש נפתח ב־15 ביוני 2015 ונמל התעופה הישן הוסב מאז לשדה תעופה מקומי ומשמש לעיתים רק למקרי חירום.
תחבורת אוטובוסים.
קיים שירות אוטובוסים על בסיס יומי מדיה, בדובאי שבאיחוד האמירויות, לסלאלה, בשעה 15:00. יש שירות אוטובוסים תלת-יומי בין מסקט לסלאלה המספקי שירותי אוטובוסים רבים.
תחבורה ציבורית.
לסלאלה לא הייתה מערכת תחבורה ציבורית בגבולות העיר עד שנת 2018, אך בשנת 2019 הודיע ​​הסולטאן קאבוס על שירות אוטובוסים חדש בתוך העיר משדה התעופה סלאלה למרכז העיר וממרכז העיר לנמל סלאלה.
חברת התחבורה הלאומית עומאן (Mwalat) החלה את שירות האוטובוסים הציבורי היומי בסלאלה בדצמבר 2018, כשהביאה אוטובוסים ממוזגים, שהיו חדשים בעומאן, הנוסעים מרחקים ארוכים ומופעלים מדי יום מסלאלה לערים חיימה, מסקט, ניזווא, אל בוראיימי, דובאי, אל-עין, אל-גיידה, מקאלה וסייאן. צורות אחרות של תחבורה ציבורית הפופולריות בסלאלה הן מוניות. המוניות מקודדות בצבע כתום–לבן. אוטובוסים פרטיים גם הם כתומים ולבנים עם צבע מקודד.
תחבורה ימית.
נמל סלאלה הוא אחד מנמלי המים העמוקים ביותר בעומאן, וגם הנמל ה-11 העמוס ביותר בעולם, והנמל השני העמוס ביותר במזרח התיכון, שנמצא בנמל רייסות, בקצה מטרופולין סלאלה. הנמל מסוגל להכיל כלי שיט גדולים עד 18 מטר. נמל זה הוא טרמינל המשלוח העיקרי של האזור. נמל זה מופעל ומנוהל על ידי חברת שירותי נמל סלאלה (S.A.O.G). בנמל עוגנות גם ספינות שייט תענוגות ואוניות יוקרה.
פרויקטים.
פרויקט GreenOman, פרויקט שיזמה המועצה לפיתוח ידידותיות לסביבה בעומאן על ידי חברת "Mast.Hridith Sudev" שהוקמה על ידי תלמיד בית הספר ההודי סלאלה ואחיו הצעיר, סמבד שאג'י. הפרויקט, שהתחיל כפרויקט בית ספרי, זכה בתחרות בית הספר העולמי לידידות לסביבה שנערכה על ידי ועידת האו"ם לפיתוח בר-קיימא ואקולוגיה. הצלחה זו הביאה תהילה לבית הספר ההודי סלאלה והפכה את סלאלה לפופולרית יותר בעולם תחת קטגוריית עיר ירוקה. בשנת 2014, בטקס פרס Energy Globe International שבאוסטריה, הוכרז על פרויקט GreenOman כפרויקט הטוב ביותר של עומאן לקיימות.
עלילות מהלולאה
עלילות מהלולאה (באנגלית: Tales from the Loop) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, מסוגת דרמת מדע בדיוני, המבוססת על ספר האמנות מאת הסופר השוודי סיימון סטלנהאג. כל שמונת פרקי עונתה הראשונה של הסדרה עלו ביחד לשירות הסטרימיג של Amazon Prime Video ב-3 באפריל 2020.
תקציר עלילת הסדרה.
בהשראת הציורים המופלאים של סימון סטלנהג, הסדרה בוחנת את הרפתקאותיהם המדהימות של האנשים שחיים מעל הלולאה, מכונה שנבנתה כדי לפתוח ולחקור את תעלומות היקום - מה שהופך את הדברים שהוגדרו בעבר למדע בדיוני, אפשריים.
מצודת אוסובייץ
מבצר אוסובייץ (בפולנית: Twierdza Osowiec) הוא מבצר מהמאה ה-19 הממוקם בכפר אוסובייץ-טביירדזה בצפון מזרח פולין, שנבנה על ידי האימפריה הרוסית. בתחום המבצר התנהלה לחימה כבדה במלחמת העולם הראשונה, במהלך ההגנה עליו בידי חיל המצב הרוסי שנמשכה כמה חודשים מפני מתקפות גרמניות.
המצודה הוקמה בשנים 1882–1892 כחלק מצעדי ההגנה על גבולותיה המערביים של רוסיה כנגד הקיסרות הגרמנית, להתנהלות בה תהליכי מודרניזציה בתקופות לאחר מכן כדי להתמודד עם ההתקדמות בארטילרית מצור כבדה. בשנים 1889–1893 לקח המהנדס הצבאי נסטור בואיניצקי חלק חשוב ביצירת המצודה. היא הייתה ממוקמת על הנהר בייבז'ה - כ-50 ק"מ מהגבול עם מחוז פרוסיה המזרחית הגרמני, במקום האחד בו ניתן היה לחצות את אדמת הביצה של הנהר, ומכאן לשלוט על נקודת צוואר בקבוק חיונית. אזורי הביצות הנרחבות שהקיפו אותה הקשו על התקפות. קו הרכבת האסטרטגי ביאליסטוק - אלק - קניגסברג עבר גם דרך המבצר וחצה את נהר בייבז'ה שם. בשטחי המצודה התנהלה לחימה כבדה כחלק מהחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה מספטמבר 1914 עד שהצבא הרוסי נטש אותה באוגוסט 1915. בשנים בין המלחמות שימשה המצודה את הצבא הפולני. במהלך הפלישה הגרמנית לפולין בשנת 1939 הגרמנים עקפו אותה ולא התרחשו בסביבתה קרבות משמעותיים.
חלקים מהמצודה נגישים למבקרים, ובמיוחד החלקים שבתוך הגבולות של הפארק הלאומי בייבז'ה . מרכז המידע לתיירים בפארק ממוקם באוסובייץ-טביירדזה. חלקים אחרים של המצודה עדיין שייכים לצבא הפולני והגישה אליהם מוגבלת.
מלחמת העולם הראשונה.
התקיפה הגרמנית הראשונה (ספטמבר 1914).
בספטמבר 1914 הותקפו הגנות השדה הרוסיות סביב המצודה על ידי 40 גדודי חי"ר של הארמייה השמינית הגרמנית; התוקפים נהנו מיתרון מספרי משמעותי. עד 21 בספטמבר ההתקדמות הגרמנית הכניסה את המבצר לתחום טווח הארטילריה שלהם; הארטילריה חוזקה עוד יותר עם 60 תותחים נוספים בעלי קוטר של עד 203 מ"מ, אך אלה יכלו להיכנס לפעולה רק ב־26 בספטמבר. יומיים לאחר מכן תקיפה חזיתית של הגרמנים נהדפה על ידי ארטילריה רוסית. למחרת, שתי מתקפות נגד רוסיות באגפים אילצו את התותחנים הגרמניים לשנות מיקום, והוציאו את המצודה מחוץ לטווח התותחנים הגרמני.
הקרב השני (פברואר-מרץ 1915).
ב־3 בפברואר 1915, הגרמנים בעלי העליונות המספרית פתחו בתקיפה נוספת. השורה הראשונה של הגנות השדה הרוסיות כללה תעלות רדודות והוחזקה במשך חמישה ימים. ב־9 בפברואר נסוגו הרוסים לקו ההגנה השני שם היו תעלות עמוקות. הרוסים הקימו שם עמדות מקלע, ולא נתנו לגרמנים להתקדם כלל במשך יומיים נוספים. הקו השני נותר שלם.
הנסיגה מהקו הראשון אפשרה לתותחנים גרמנים להתחיל לירות על המבצרים ב־13 בפברואר. קליבר תותחי המצור הגרמני הכבדים השתנה בין 100 מ"מ ועד 420 מ"מ, והם ירו במטחים של 360 פגזים בכל ארבע דקות. לאורך מטח הארטילריה שנמשך שבוע, נורו 250,000 פגזים מהתותחים הכבדים ונורו כמיליון פגזים מתותחני הארטילריה הקלה.
הפיקוד המרכזי הרוסי ציפה שהמצודה תיפול; הוא פנה למגינים להחזיק מעמד לפחות 48 שעות כדי לאפשר פינוי אזרחים. המבצר בסוף החזיק עד אוגוסט.
הרוסים ספגו אבדות כבדות ממטח התותחנים שהיה החזק ביותר בין 14 ל־16 בפברואר וב־25 בפברואר עד 5 במרץ 1915. פגיעות מרובות בתוך המצודה והתמוטטותם של מבנים רבים גרמו לכך שתנועה בין חלקים שונים של המצודה הייתה כמעט בלתי אפשרית. בהמשך, הגזרה חזרה לקרב חפירות.
לעיתים נטען - שלא בצדק - כי אש נגד-סוללות של הרוסים השמידה שתי מרגמות כבדות גרמניות; התותחים הללו נלקחו לפעולות בחזית אחרת.
הקרב השלישי (יולי-אוגוסט 1915).
הגרמנים פתחו במתקפה חזיתית מלאה בתחילת יולי; ההתקפה כללה 14 גדודי חי"ר, גדוד חבלנים אחד, 24–30 תותחי מצור כבדים, ו-30 סוללות ארטילריה מצוידות בגז רעיל שהובל על ידי גנרל-פלדמרשל פאול פון הינדנבורג. ההגנות הרוסיות היו מאוישות על ידי 500 חיילי גדוד הרגלים ה-226 זמליאנסקי, ו-400 מיליציות.
הגרמנים המתינו עד ארבע לפנות בוקר ב־6 באוגוסט לתנאי רוח מועדפים, כשנפתחה ההתקפה בהפצצות ארטילריה רגילה בשילוב גז כלור. הקרב שלאחר מכן נודע כ"מתקפת המתים".
הרוסים לא השאירו את שליטתם באוסובייץ הרבה זמן לאחר מכן. הגרמנים איימו להקיף את המצודה עם לכידת מבצר קובנה והמצור על נובוגאורגייבסק . הרוסים הרסו חלק גדול מאוסובייץ ונסוגו ב־18 באוגוסט.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שיפצה הרפובליקה הפולנית השנייה חלקים ממצודת אוסובייץ והשתמשה בה כדי לאכלס יחידות צבא פולניות, כולל בית הספר המרכזי לנגדים של חיל הגנת הגבולות .
גדוד חיל הרגלים המילואים ה-135 נוסד מקרב יושבי בית הספר לאחר שגרמניה פלשה לפולין בראשית מלחמת העולם השנייה. הפולנים נטשו את המצודה ב־13 בספטמבר. הגרמנים תפסו אותה והעבירו אותה לחטיבת חיל הרגלים והמקלע ה-20 של רוסיה הסובייטית ב־25 בספטמבר. לאחר מכן הארמייה העשירית הסובייטית הוצבה לשמור על אוסובייץ. הגרמנים שבו לכבוש את אוסובייץ ב־27 ביוני 1941 במהלך מבצע ברברוסה; שימוש אחד במבצר היה שם כמזבלה לתחמושת. ב־14 באוגוסט 1944, הארמיות ה-49 וה-50 הסובייטיות כבשו שלושה מהמבצרים במהלך מתקפת אוסובייץ כחלק ממבצע בגרטיון. המבצר השני נשאר בידי גרמנים עד ינואר 1945, אז ננטש במהלך מתקפת ויסלה-אודר.
לאחר המלחמה.
בשנת 1953 המבצר הפך למתחם התחמושת של חיל האוויר הפולני, שנקלט לתוך הבסיס המטריאלי האזורי ה-11 בשנת 1998. בשנת 2011 הפך חיל המצב של אוסובייץ לחלק מהבסיס הלוגיסטי האזורי ה-2.
בשנת 2019 הוציאה להקת הפאוור מטאל השוודית סבטון שיר, חלק מאלבומם The Great War, שנקרא "מתקפת המתים" על האירוע שהתרחש במצודה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הפועל ירושלים (כדורסל נשים)
הפועל ירושלים הייתה קבוצת כדורסל נשים