מדיניות החוץ של כריסטיאן לא סבלה מחוסר ביטחון בעקבות התבוסה הדנית במלחמת שלושים השנים. הפיצוי על מחסור בהכנסות מייצוא והצורך לדכא את התקדמותה של שוודיה במלחמה, הוביל את כריסטיאן להעלות את מיסי המעבר במיצר ארסונד במהלך שנות השלושים של המאה ה-17. כריסטיאן זכה הן באהדה ציבורית והן בהשפעה מבית והוא קיווה להגדיל את השפעתו החיצונית עוד יותר בסיועם של חתניו, קורפיץ אולפלדט וחניבעל ססטד.
בין השנים 1629 – 1643 הציגה אירופה אפשרויות בלתי סופיות עבור הפוליטיקאים שהיו בעלי גישה הרפתקנית. עם זאת, כריסטיאן לא היה מסוגל לנהל מדיניות חוץ עקבית. הוא לא פייס את שוודיה, שמכאן והלאה תהייה האויבת המסוכנת ביותר שלו, ולא הגן על עצמו מפניה על ידי מערכת ברורה של בריתות-נגד. כריסטיאן בא במגע עם הצד הקתולי במלחמה והציע את עצמו כמתווך מול שוודיה. עם זאת, עמדתו כמתווך נטתה לטובת האימפריה הרומית הקדושה והייתה ניסיון שקוף לצמצם את השפעתה של שוודיה בים הבלטי. מדיניותו בסקנדינביה הייתה כה מרגיזה עד כי המדינאים השוודים דחפו לפתיחה במלחמה נגד דנמרק כדי למנוע מכריסטיאן מלהתערב במשא ומתן לשלום עם האימפריה הרומית הקדושה, ובמאי 1643, ניצב כריסטיאן בפתחה של מלחמה נוספת נגד שוודיה. מיסי המעבר המוגדלים במיצר גרמו להולנדים לתמוך בשוודיה.
מלחמת תורסטנסון.
שוודיה הייתה מסוגלת, הודות לכיבושיה במלחמת שלושים השנים, לתקוף את דנמרק מדרום וממזרח. הברית שלה עם ההולנדים נתנה לה ביטחון מהחזית הימית. במאי, החליטה המועצה המלכותית השוודית לפתוח במלחמה. ב-12 בדצמבר חצה הפילדמרשל השוודי, לנארט תורסטנסון, שהתקדם מכוון בוהמיה, את הגבול הדרומי של דנמרק. בסוף ינואר 1643 היה כל שיטחו של חצי האי יוטלנד בידיים שוודיות. התקפת פתע זאת, שנוהלה מתחילתה ועד סופה באופן מרשים במהירות הבזק, היוותה גורם משתק עבור דנמרק.
עם פרוץ המלחמה היה כריסטיאן בן 66 והוא הפגין משהו מרוח הנעורים שלו. הוא עמל יומם ולילה לגייס את צבאותיו וכדי לצייד את הצי שלו. למזלו הרב, עיכבה ממשלת שוודיה את תחילתם של מעשי האיבה בסקונה עד לפברואר 1644 והדנים היו מסוגלים לבצע הכנות להגנה ולהציל את המבצר החשוב של מאלמה. הצי הדני מנע מתורסטנסון לחצות את המיצר מיוטלנד לפין והביס את צי העזר ההולנדי שהגיעו לעזרתו של תורסטנסון ב-16 במאי 1644. ניסיון נוסף להעביר את תורסטנסון ואת צבאו אל האיים הדנים על ידי צי שוודי גדול, סוכל אישית על ידי כריסטיאן ב-1 ביולי. באותו יום, נפגשו שני הציים בקרב קולברגר הייד, מול חופי שלזוויג-הולשטיין. כאשר עמד כריסטיאן על סיפון הספינה "טריניטי", התפוצץ תותח שהיה קרוב אליו מפגיעת פגז תותח שוודי ושבבי עץ ורסיסי מתכת פגעו במלך ב-13 מקומות, עיוורו אחת מעיניו והטילו אותו על הסיפון. למרות פגיעה זו, קם כריסטיאן מיד על רגליו, זעק בקול רם שהוא חש בטוב ונתן לכל הנוכחים דוגמה אישית על ידי זה שנשאר על הסיפון עד תום הקרב. בסופו של דבר הפרידה החשיכה בין שני הצדדים הלוחמים והקרב תם.
הצי הדני הצליח בסופו של דבר להטיל הסגר על הספינות השוודיות במפרץ קיל. אך הצי השוודי הצליח להימלט משם והשמדתו של הצי הדני על ידי כוחות משולבים של הציים של שוודיה ושל הולנד, לאחר לחימה עיקשת בין האיים פמרן ולולנד בסוף ספטמבר, מיצתה את היכולות הצבאיות של דנמרק ואילצה את כריסטיאן לקבל את תיווכן של צרפת ושל הולנד. בסופו של דבר נחתם הסכם ברומסברו ב-8 בפברואר 1645. בהסכם זה נאלצה דנמרק לוותר על גוטלנד, סארמאה ועל הלנד ונורווגיה איבדה שני מחוזות: ימטלנד והריידלן. בכך השיגה שוודיה שליטה מוחלטת בים הבלטי.
נורווגיה.
כריסטיאן הרביעי בילה בנורווגיה זמן רב יותר מכל מלכי בית אולדנבורג. הוא ביקר בארץ זו מספר רב של פעמים, הותיר רושם רב שם וייסד בה ארבע ערים. הוא גם הקים והשיג את השליטה על מכרה כסף אחד, מכרה נחושת אחד וניסה להקים מכרה ברזל, אך עם הצלחה מוגבלת. הוא גם שיקם את המבצר באקרסהוס.
כאשר היה כריסטיאן טרוד בדאגה לבנייתו מחדש של מבצר אוסלו, הוא חי שם כל הקיץ ומשם שלט על כל נורווגיה בקיץ 1603. ב-1623 הוא קיים ביקור נוסף בנורווגיה וגם אז, במשך כל הקיץ, הוא דאג להקמתה של העיר קונגסברג. הוא גם נכח באוסלו ב-1624 לאחר שהעיר עלתה באש באוגוסט. אף אחד ממלכי בית אולדנבורג לא הותיר רושם על העם הנורווגי כמו כריסטיאן הרביעי.
יחסו ליהודים.
כריסטיאן היה המלך הראשון שהתיר התיישבות של יהודים בדנמרק ונורווגיה, ב-1634, זאת לאחר ששמע על השפעתם המבורכת של יהודי ספרד ופורטוגל על הכלכלה. הוא הבטיח ליהודים המגיעים לארצו הטבות מס ורשות להתלבש כאוות נפשם, בניגוד למצב בארצות אחרות שבהם אולצו יהודים לשאת סימנים מזהים.
שנותיו האחרונות ומותו.
לאחר מלחמת תורסטנסון, לקחה מועצת המדינה (Rigsraadet) חלק פעיל יותר ויותר בשלטון, בהנהגתם של קורפיץ אולפלדט וחניבעל ססטד. השנים האחרונות לחייו של כריסטיאן היו מרי נפש כתוצאה מחילוקי דעות קשים עם חתניו, בעיקר עם קורפיץ אולפלדט.
כריסטיאן היה אחראי לכמה מקרים של ציד מכשפות והעלאות על המוקד, שהבולטת מכולן הייתה הרשעתה והוצאתה להורג של מרן ספליד, שהייתה קורבן של רדיפה בריבה ונשרפה בגבעת גלווס הסמוכה בנובמבר 1641.
ב-20 בפברואר 1648, על פי בקשתו, נישא כריסטיאן הרביעי על גבי מיטה, מטירת פרדריקסבורג אל קופנהגן האהובה עליו, שם הוא מת שבוע לאחר מכן. הוא נטמן בקתדרלת רוסקילדה.
איש התרבות.
כריסטיאן הרביעי נחשב כמלך טיפוסי של תקופת הרנסאנס והוא הרבה בשכירת מוזיקאים ואומנים מכל רחבי אירופה. מוזיקאים אנגלים רבים הועסקו על ידו מספר פעמים, ביניהם ויליאם ברייד, ג'ון בול וג'ון דאולנד. דאולנד ליווה את המלך בסיוריו, הוא הועסק על ידו החל מ-1603 וככל הנראה היה איתו גם בנורווגיה. כריסטיאן היה רקדן קל תנועה וחצר מלכותו נחשבה כחצר המלכות המוזיקלית השנייה בחשיבותה באירופה, לאחר זו של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. לכריסטיאן היה קשר טוב עם אחותו אן, שהייתה נשואה לג'יימס הראשון, מלך אנגליה. אחותו השנייה, אליזבת, הייתה נשואה לדוכס בראונשווייג-לינבורג ואמנים ומוזיקאים נעו בין שתי החצרות.
ייסוד ערים.
כריסטיאן הרביעי עסק רבות בייסוד ערים ובבנייתן. מספר רב של ערים בדנמרק, נורווגיה ושוודיה נוסדו על ידו וכמה מהן נקראו על שמו. בין אלה ניתן למנות את אוסלו, בירת נורווגיה, שעד 1924 נקראה בשם כריסטיאנה, על שמו וקריסטיאנסנד שבנורווגיה. כריסטיאן יזם את בנייתם של מבנים רבים וחשובים בממלכתו, בעיקר בעיר קופנהגן.
מורשתו.
כאשר הוכתר כריסטיאן, הייתה דנמרק השליטה המוחלטת בים הבלטי, אך זו אבדה לה לטובתה של שוודיה במהלך תקופת מלכותו. על כל פנים, כריסטיאן היה אחד המלכים הדנים היחידים מבית אולדנבורג שזכו לאורך זמן לאהדה מצדו של העם הדני. מפעלי הבנייה הגדולים שלו הוסיפו גם הם לפופולריות שלו.
כריסטיאן הרביעי שלט בכמה שפות ולצד שפת אמו הדנית, הוא שלט גם בגרמנית, לטינית, צרפתית ואיטלקית. הוא היה עליז ומכניס אורחים מטבעו ונהנה מחיי החברה, אך הוא היה גם רגזן ותאוותני. הוא היה אדם אמיץ, בעל תחושת מחויבות, בלתי נלאה, סקרן מטבעו ורפורמטור מלידה. נוחותו האישית עמדה תמיד מבחינתו בעדיפות ראשונה. יכולת השתייה שלו הייתה ידועה. כאשר הוא ביקר באנגליה ב-1606, גם אנשי חצר המלכות המקומית שהרגליה השתייה שלהם היו ידועים לשמצה, נדהמו מכמות האלכוהול שהוא צרך. בשיא תקופת נעוריו, יצר ההרפתקנות שלו גרם לו להתגבר על כל מכשול, אך בערוב ימיו הוא הושפע לרעה מחוסר השליטה העצמית שלו ושקע והוא סיים את חייו כאדם זקן, עייף ושבור לב.
משפחתו.
ב-27 בנובמבר 1597 נשא כריסטיאן לאישה את אנה קתרינה מברנדנבורג, בתם של יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וקתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בשנת 1612 מתה אנה קתרינה, וארבע שנים לאחר מכן הוא נשא לאישה את קירסטן מונק ואתה הוא הביא לעולם 12 ילדים. נישואים אלו היו הרי אסון עבור דנמרק.
במהלך שנת 1628 גילה כריסטיאן שקירסטן ניהלה מערכת יחסים עם אחד מהקצינים הגרמנים שלו וכאשר נחשפה פרשה זו, ניסתה קירסטן לחפות על חרפתה על ידי חשיפת הרומן שהמלך ניהל עם אחת ממשרתותיה לשעבר, ויבקה קרוס. בינואר 1630, היה הקרע ביניהם כבר סופי וקירסטן פרשה לאחוזתה ביוטלנד. בינתיים, הפכה קרוס להיות הפילגש של המלך באופן גלוי. ילדיה של קרוס היו באופן טבעי אויביהם של 12 ילדיה של קירסטן והשנאה בין שתי המשפחות השפיעה רבות על ההיסטוריה העתידית של דנמרק.
פריץ שליפר
פריץ אלברט אוטו שליפר (בגרמנית: Fritz Albert Otto Schlieper; 4 באוגוסט 1892 - 4 ביוני 1977) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
שליפר נולד בשנת 1892, בעיר פוזן שבקיסרות הגרמנית (כיום האזור נמצא בתחומי פולין). היה לו אח צעיר בשם פרנץ שליפר ששרת גם הוא בוורמאכט בדרגת גנרל מיור. בשנת 1911 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה המשיך שליפר לשרת בצבא הגרמני החדש הרייכסווהר. לאחר שהרייכסווהר פורק, הצטרף לוורמאכט. בין השנים 1935-1938 פיקד על רגימנט הארטילריה ה-17.
מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור, ולקח חלק במערכה בפולין. עד שנת 1940 שימש כראש מחלקת האפסנאות בארמייה ה-18, בתחילת מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה ה-45. הוא הצטווה לכבוש את מבצר ברסט, שחיל המצב שבו מנה כ-9,000 חיילים סובייטים תחת פיקודו של פיוטר גבריולי.