בסרט "לוחמי השריפות" (6 באוגוסט 1930) מיני לכודה במלון בוער, ומציל אותה מיקי, ראש מחלקת הכבאים.
הסרט "תעלומת הגורילה" (1 באוקטובר 1930) נמלט בפו הגורילה מגן החיות. מיקי נכנס להיסטריה ומזהיר את מיני. מיני אינה מפחדת אולם בפו לוקח אותה בת ערובה. מיקי רץ להצילה ומוצא עצמו קשור גם כן על ידי הגורילה.
חיות מחמד.
בסרט "הפיקניק" (14 בנובמבר 1930) מופיע חיית המחמד של מיני - כלב בשם רובר. לימים התפתחה דמות זו ונהפכה לפלוטו.
בסרט "עזרה ראשונה" (22 בספטמבר 1944) מופיע לראשונה פיגארו, החתול מהסרט פינוקיו שיצא בשנת 1940, כחתולה של מיני.
הופעות נוספות בקולנוע ובטלוויזיה.
בסרט "ימי החלוצים" (10 בדצמבר 1930) מופיעה מיני ומיקי כחלוצים במערב הפרוע, הנוסעים לאורך נתיב העגלות ומותקפים על ידי אינדיאנים. מיני נתפסת על ידם, ומיקי מנסה לחלצה ונתפס בעצמו. מיני משתחררת ומחלצת את מיקי בלבוש חיילת צבא ארצות הברית.
מיני הופיעה בסרטים רבים מאז סדרת הסרטים הראשונה. כמו כן הופיעה מיני בסדרות טלוויזיה רבות ובהן סדרת הטלוויזיה "רק מיני" (Totally Minnie) הייתה סדרה בכיכובה, וכן בסדרה "בית העכבר" מיני היא מנהלת מועדון לילה, ומיקי הוא המארח.
בסרט משנת 2004 "" מיני מגלמת את הנסיכה, ופיט מנסה להורגה ולהשתלט על הממלכה.
מדבבים.
את מיני דיבבו (בשפה האנגלית):
כריך
כריך (או סנדוויץ'; מאנגלית: Sandwich) הוא שמה של קטגוריה רחבה של מאכלים שהמשותף להם הוא שהם מורכבים משתי פרוסות לחם וביניהן שכבה אחת או יותר של מילוי, שעשוי להכיל בשר, ירקות, גבינה, רטבים ותבלינים. לעיתים גם מנות המורכבות מפיתה, לאפה, טורטייה או לחם שטוח אחר עשויות להקרא כריך.
כריכים הם מאכל שניתן להכין מראש ולארוז (בשקית סנדוויץ'), ואינם מצריכים כלי אוכל או סכו"ם כדי לאכלם, ולכן הם מאכל שנהוג לאכול בפיקניקים, הפסקות בבתי-ספר, במקום העבודה ובמקומות אחרים בהם אין זמן.
כריכים מוגשים גם במסעדות, ולפעמים נאכלים בבית כארוחה קטנה או כחלק מארוחה גדולה.
כשהם חלק מארוחה גדולה, כריכים בדרך כלל מוגשים עם תוספות כמו מרק, סלט, צ'יפס וכדומה.
מקורו של הכריך.
הכריך נקרא סנדוויץ' בשפות רבות. שם זה הוצמד לו על שם הרוזן הרביעי מסנדוויץ', ג'ון מונטאגיו, אציל אנגלי מהמאה ה-18, אף על פי שהכריך לא הומצא על-ידו. לפי הסיפור המקובל, הרוזן היה חובב הימורים שרצה להמשיך להמר תוך כדי אכילה. יום אחד, היה שקוע מאוד במשחק קלפים. משרתיו קראו לו לארוחת הערב, אך הוא סירב לבוא וצעק להם: "שימו בשר בין שתי פרוסות לחם והביאו אותו אליי!". אמנם הכריך היה קיים עוד לפני כן, אך הוא יוחס למעמד הנמוך. ייתכן שהאגדה על הרוזן העלתה את קרנו של הסנדוויץ' והעלתה אותו על שולחן מלכים, אך עיקר תרומתה הוא ככל הנראה בטביעת השם סנדוויץ' למאכל הקיים. עירו של הרוזן, סנדוויץ', היא עיירה אנגלית בקנט. מקור שמה הוא מאנגלית עתיקה: "סנדוויק"- מקום חול.
צורה נוספת של הכריך מיוחסת לתנא הלל הזקן, שלפי המסופר במסכת פסחים, היה כורך בליל הסדר את בשר קורבן הפסח יחד עם מרור בתוך המצה.
למרות זאת, סביר להניח שהכריך היה נהוג במקומות שונים ובתקופות שונות ולא ניתן לייחס לו מקור בודד.
כריכים פופולריים.
המונח כריך התרחב, וכולל כיום מאכלי-לחם שונים כמו לחמניות ופוקאצ'ה.
בישראל כריכים פופולריים הם כריכי גבינה צהובה, טונה, ביצה קשה או חביתה, המלווים בירקות כגון עגבנייה, מלפפון, חסה ומלפפון חמוץ.
על ידי אריזה נכונה של הכריך, ניתן לשמר את טריותו לאורך כל היום.
כריך קלוי מכונה בישראל טוסט, לרוב מכיל גבינה צהובה. גרסה שלו עם בייגל ותוספות שונות מכונה בייגל טוסט. גרסה דומה של מאכל זה, המכילה מילויים שונים, היא הזפיקנקה מהמטבח הפולני.
בארצות הברית כריך חמאת בוטנים וריבה (Peanut-butter and Jelly Sandwich) הוא מאכל ילדים אהוב. כריכים אמריקאים נוספים הם BLT המכיל בייקון, חסה ועגבנייה;
קלאב סנדוויץ', עשוי משלוש פרוסות קלי שביניהן שתי שכבות של מילוי; סלופי ג'ו העשוי מלחמניית המבורגר עם בשר טחון.
הכריך הסקנדינבי המסורתי, הידוע כ"כריך פתוח" כולל פרוסת לחם ועליה בשר, דגים, גבינה וכדומה. כיום מקובל גם לסגרו בפרוסת לחם נוספת.
הגרסה ה"פתוחה" מקובלת גם ברוסיה, שם היא ידועה בשם "בוּטרברוֹד" (бутерброд - מגרמנית: Butterbrot) (אם כי מילה זו כוללת את כל סוגי הכריכים, ה"סגורים" וה"פתוחים").
פאן באניה הוא כריך צרפתי, מאזור ניס, העשוי לחם לבן עגול שבתוכו סלט ניסואז.
בבריטניה, בייחוד בצפון אנגליה, מקובל כריך בשם "בוּטי" או "סארניס", שכשהשכבה שבאמצע היא חמאה ובייקון, שמונח זמן מועט לאחר שבושל. לפעמים מורחים בכריך גם מיונז. כריך בו השכבה היא צ'יפס נקרא "צ'יפס בוטי". עוד נפוצים בבריטניה כריכי המלפפונים המוגשים כחלק מארוחת תה של מנחה. בבריטניה נרכשים כ-1.8 מיליארד כריכים מדי שנה. באיטליה נאכלים כריכים משולשים (הדומה לכריכי שעת התה האנגלית) ונקראים טרמיציני.
בארגנטינה נהוגים כריכי סנדוויץ' דה מיגה - כריכים תלת-שכבתיים מלחם לבן ללא קרום, עם מבחר מילויים.
פריקסה או "סנדוויץ' תוניסאי" הוא לחמנייה מטוגנת הממולאת טונה, תפוחי אדמה מבושלים, ביצה קשה, אריסה ולימון כבוש.
בארצות דוברות צרפתית הכריך נקראו לפעמים "און בלג'", בסקוטלנד כריכים נקראים "פיסס" (חתיכות), בסלנג האוסטרלי הם נקראים "סאנגר" או "סאנגה", בדרום אפריקה הם נקראים לפעמים "סארמיס".
בהרחבה.
במאה ה-21 החל מתקיים וויכוח ער על ההגדרה של כריך, ועל הכללתם של מאכלים כגון נקניקייה בלחמניה, המבורגר או כריך פתוח בקטגוריה. בישראל וויכוח דומה עלה לפסים משפטיים עוד בשנת 1964, כאשר שופטי בית המשפט המחוזי בחיפה הכריעו כי פלאפל המוגש בפיתה אינו כריך, ולכן יש צורך בהרשאות מיוחדות למכירתו גם כאשר קיים רשיון כללי למכירת כריכים. מחלקת החקלאות של ארצות הברית מגדירה כריך בשרי כמאכל המורכב מ-"לפחות 35% בשר עשוי, ולא יותר מ-50% לחם.". אגודת הכריכים הבריטית מגדירה כריך כ-"כל סוג של לחם עם מילוי, אשר באופן כללי, מוגש קר". הגדרה זו מכלילה גם מאכלים כגון טורטיה וכריך בבייגלה, אך שוללת מאכלים המוגשים חמים, כגון המבורגר.
עוגיית סנדוויץ' מורכבת משתי עוגיות עגולות וביניהן קרם או ריבה. עוגיות כאלו הן האלפחורס הארגנטינאיות הממולאות בריבת חלב, ה"אוריאו" האמריקאיות הממולאות קרם וניל או שוקולד וה"מקרון" הצרפתיות
גלידת "סנדוויץ'" (מכונה גם קסטה) מורכבת משתי עוגיות מרובעות או משני ביסקוויטים, שביניהם גלידת וניל או שוקולד.
לזלי הור-בלישה
סנדויץ'
דיביזיית טוטנקופף
משואת בלישה
משואת בלישה (באנגלית: Belisha beacon) היא פנס רחוב בצורת כדור מהבהב בצבע כתום, בראשו של תורן בצבעי שחור ולבן, שמטרתו להגביר את הנראות של מעברי החצייה עבור כלי רכב הנעים בכביש, בעיקר בשעות הלילה.
משואות בלישה נמצאות משני צידי מעברי החצייה בבריטניה, באירלנד ובסינגפור. גם בהונג קונג (שהייתה בעבר תחת שלטון בריטית) נשארו משואות בלישה במקומות מסוימים. המשואות נקראות על שמו של לסלי הור-בלישה, שהיה שר התחבורה הבריטי אשר הכניס אותן לשימוש בשנת 1934.
האור נוצר על ידי נורה פשוטה המחוברת למעגל חשמלי, אשר מייצר אות חשמלי לסירוגין, כדי להפיק את ההבהוב. ההבהוב נמשך בדרך כלל כשנייה, ואחריו נכבית הנורה למשך שנייה נוספת. ישנם מעברי חצייה אשר סונכרנו כך שבזמן שנורה אחת דלוקה, הנורה בצד השני תדלוק ולהפך, אולם למערכת יש נטייה לצאת מסנכרון בחלוף הזמן.
במספר מדינות בעולם קיימות גרסאות שונות של משואות בלישה. בניו זילנד דורש החוק להציב משואות בלישה לצידי מעברי חצייה, אולם לא נדרש שהכדור יכיל בהכרח נורה מהבהבת. בבריסביין שבאוסטרליה הותקנו מספר משואות בלישה בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, אך רוב מעברי החצייה במדינה מסומנים על ידי שלטים צהובים גדולים שעליהם סמל של רגליים הולכות.
ולדיסלב שפילמן
ולדיסלב (ולאדק) שפילמן (בפולנית: Władysław Szpilman; 5 בדצמבר 1911 – 6 ביולי 2000) היה פסנתרן, מלחין וכותב זיכרונות יהודי-פולני. התפרסם ביותר כגיבור הסרט "הפסנתרן" של רומן פולנסקי, המבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של שפילמן, המספר כיצד שרד את מלחמת העולם השנייה.
חייו.
שפילמן נולד בסוסנוביץ, פולין, למשפחה יהודית. בנם הבכור של שמואל ואסתרה שפילמן. היו לו שתי אחיות, רג'ינה (נולדה ב-1913) והלינה (נולדה ב-1917), ואח אחד, הנריק (נולד ב-1915). למד פסנתר בראשית שנות השלושים בוורשה ובברלין. בברלין למד אצל לאוניד קרויצר וארטור שנאבל. קומפוזיציה למד אצל פרנץ שרקר. אחרי עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, בשנת 1933, חזר שפילמן לוורשה. הוא חיבר יצירות קלאסיות רבות וכמה שירים פופולריים ופסקולי סרטים. הוא סייר בפולין כמלווה לכנר האמריקאי ברוניסלב גימפל.
בשנת 1935 התחיל שפילמן לעבוד כפסנתרן ברדיו הפולני, שם הועסק עד שכוחות הכיבוש הגרמנים בפולין הגיעו לוורשה בסתיו 1939 ושידורי הרדיו הפולני הופסקו בצו. ממשל הכיבוש הנאצי הקים גטאות ברבות מערי פולין, ביניהן ורשה, ושפילמן אולץ לעבור עם משפחתו לגטו ורשה. הוא המשיך לעבוד כפסנתרן במסעדות הגטו. שפילמן נשאר בגטו ורשה עד להריסתו לאחר גירוש רוב תושביו והועסק בהמשך בעבודות כפייה, שבמהלכן עזר להבריח כלי נשק. פעמים אחדות שיחק לו מזלו להינצל מתפיסה וחיסול בידי הגרמנים.