מרקו מקאקו הוא קוף שעובד כמציל באי טרופי, בעוד הוא חולם להיות שוטר שמטפל באירועים חשובים. יום אחד מגיע לאי קרלו אשר מחליט להקים בו קזינו. מרקו מקאקו חושד בקרלו, ומנצל את ההזדמנות לממש את חלומו. במהרה מרקו מקאקו מגלה שקרלו רוצה לשלוט על האי במשטר דיקטטורי, ויוצא להציל את המצב.
מדבבים בעברית.
הדיבוב העברי בוים על ידי דן שצברג, והופק על ידי יעל אללוף, אמי בכר וגילי בכר.
ג'ון לונסברי
ג'ון מיטשל לונסברי (באנגלית: John Mitchell Lounsbery; 9 במרץ 1911 - 13 בפברואר 1976) היה אנימטור ובמאי הנפשה אמריקאי, שעבד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אשר ידוע כאחד מתשעת הזקנים של דיסני, כאשר הוא הראשון מהם שנפטר.
ביוגרפיה.
לונסברי נולד בסינסינטי בשנת 1911 וגדל בקולורדו. הוא למד בתיכון איסט בדנוור ובמכון לאמנות בקולורדו. בזמן שהשתתף במכללה למרכז אמנות העיצוב בלוס אנג'לס, מדריך שלח אותו לראיון עם וולט דיסני, כאשר הוא שכר אותו לאולפני ההנפשה של וולט דיסני ב-2 ביולי 1935.
באולפנים לונסברי החל כעוזר הנפשה בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", אשר הוקרן לראשונה בשנת 1937. בהמשך, בשנות ה-40 של המאה ה-20, עבד על מספר סרטים קצרים מונפשים, ביניהם "מופע הכלבים", "מעשיית החזיר", "כלב הצייד" ו"הקצין דאק". כמו כן, הוא המשיך לקחת חלק בהנפשת סרטי ההנפשה באורך מלא של האולפנים, ביניהם "פינוקיו", "פנטסיה", "דמבו הפיל המעופף" ו"במבי". בשנות ה-70 של המאה ה-20 לונסברי קודם לבמאי סרטי הנפשה, וביים את הסרטים "פו הדב וטיגר גם", "הרפתקאותיו של פו הדב" ו"הרפתקאות ברנרד וביאנקה".
ב-13 בפברואר 1976, בגיל 64, לונסברי נפטר ונקבר בפארק זיכרון פורסט לון. לאחר מותו הוא קיבל את פרס וינזור מקיי בשנת 1986, והוכר כ"אגדת דיסני" בשנת 1989.
פוקואוקה 17
פוקואוקה 17 היה מחנה שבויים אשר היה בשימוש האימפריה היפנית במהלך מלחמת העולם השנייה, שהיה בסמוך למכרה הפחם בשם Mitsui Miike Coal Mine בפוקואוקה.
מחנה השבויים פתח את שעריו ב-7 באוגוסט 1943 ואוכלס בהדרגה בכ-1,857 שבויי מלחמה ממדינות רבות, רובם אוסטרלים, אמריקאים, בריטים והולנדים. הבריטים, ההולנדים והאוסטרלים היו ניצולי בניית מסילת הרכבת בין בורמה לבין תאילנד. הקבוצה האחרונה שהגיעה למקום הייתה כמה אוסטרלים שהגיעו ביוני 1945.
אתר המחנה שימש במקור כמגורי הפועלים שנבנו על ידי חברת הכרייה פחם מיצואי שהייתה בבעלותו של הברון מיצוי. המחנה הורחב בהדרגה עם השנים והוקמו במקום בניינים נוספים.
תיאור המחנה.
גודל המחנה היה כ-200 מטר על כ-1,000 מטר אשר היו מוקפים בגדר עץ בגובה של כ-12 מטרים, במקום היו כ-33 צריפים, כולם היו בני קומה אחת שהכילה עשרה חדרים לצריף. הצריפים היו בנויים מעץ עם גגות מנייר זפת הדוקים וחלונות, קצינים אשר גרו במתחם התגוררו בשלושה או ארבעה חדרים, כאשר ארבעה עד שישה גברים מהקצינים התאכסנו בחדרים באותו גודל. במקום לא היה שום חימום, הדבר הפך לבעיה רצינית בחודשי החורף שכן הגברים במחנה חיו בדיאטות רעב. בכל חדר הייתה נורה יחידה ובעוצמה של כ-15 וואט.
במחנה הוגשו בכל יום שתי ארוחות, במרבית הפעמים הארוחה כללה כוס של אורז ומרק צנונית, רק לעיתים רחוקות קיבלו השבויים חלבונים.
מפקד המחנה היה אסאו פוקוהרה, שהוצא להורג לאחר תום המלחמה בגין ביצוע פשעי מלחמה. הרופא במחנה היה מנתח יפני לא מזוהה, שאילץ גברים להמשיך לעבוד גם אם היו חולים אנושות.
המחנה שוחרר ב-2 בספטמבר 1945, אז היו רוב השבויים במצב בריאותי נואש. שבויים רבים סבלו ממחלת הבריברי ואיבדו בממוצע כ-, ניצולי המחנה פונו לנגסאקי ההרוסה (לאור הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי וכניעת האימפריה היפנית), כעשרה ימים לאחר שחרור המחנה.
מאסאקה
מחוז מאסאקה (באנגלית, בסווהילי: Masaka) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, מאסאקה.
מיקום.
המחוז גובל במחוז קלונגו מצפון, במחוז קלנגלה מדרום מזרח, במחוז ראקאי מדרום מערב, במחוז לוואנגו ממערב ובמחוז בוקומנסימבי מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא מאסאקה.
רקע כללי.
המחוז הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, ממספר מחוזות בממלכת בוגנדה.
במשך השנים התפצלו מהמחוז שטחים לצורך הקמת מחוזות חדשים, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז. המחוזות שהוקמו הם קלנגלה (1996), סאמבאבולה (1997), ראקאי, ליאנטונדה (2007), בוקומנסימבי (2010), קלונגו (2010) ולוואנגו (2010).
מועצת המחוז היא הסמכות הפוליטית הגבוהה ביותר. המועצה כוללת את יושב ראש המחוז ו-43 חברים. מחלקות המועצה הן: חינוך וספורט, בריאות וסביבה, עבודות ושירותים טכניים, ייצור ושיווק, מימון ותכנון, שירותי תמיכה בניהול, מגדר ושירותים קהילתיים.
אוכלוסייה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.85% בשנה. כ-85% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
GMC דהנאלי XT
GMC דהנאלי XT (באנגלית : GMC Denali XT) הוא טנדר היברידי מהודר, המוגדר כמכונית קונספט מתוצרת GMC, חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס אשר הוצג בשנת 2008 בארצות הברית
נונו גומז נביאם
נונו גומז נביאם (בפורטוגזית: Nuno Gomes Nabiam; נולד ב-17 בנובמבר 1966) הוא ראש ממשלת גינאה ביסאו.
ביוגרפיה.
גומז נביאם נולד בביסאו. למד בבית הספר התיכון הלאומי קוואמה נקמורה. סיים תואר ראשון במכון להנדסת תעופה אזרחית בקייב. בהמשך סיים תואר שני במנהל עסקים בארצות הברית.
בצעירותו היה גומז נביאם פעיל חברתית. בשנת 1980 הצטרף למפלגת PAIGC. בשנת 2012 מונה ליו"ר הדירקטוריון של סוכנות התעופה האזרחית של גינאה ביסאו.
ב-28 בפברואר 2020, מונה גומז נביאם לראש ממשלת גינאה ביסאו. ב-29 באפריל 2020 פורסם כי הוא ושלושה משריו חלו במחלת נגיף קורונה 2019.
רוני ודוני גיילון
רוני ודוני גיילון (באנגלית: Ronnie and Donnie Galyon; 28 באוקטובר 1951 – 4 ביולי 2020) היו תאומים סיאמיים אמריקאים. לפי ספר השיאים של גינס לשנת 2009, הם נחשבו לתאומים הסיאמיים החיים המבוגרים ביותר בעולם. החל מ-29 באוקטובר 2014, הם נחשבים לתאומים הסיאמיים המבוגרים בהיסטוריה כשעברו את ג'יאקומו וג'ובאני בטיסטה טוקי .
ביוגרפיה.
נולדו בדייטון, אוהיו, לווסלי ואיילין גיילון. התאומים נולדו כשהם מחוברים זה לזה בחזה ובבטן, ועם אברי עיכול משותפים. בחלוף שנתיים בבית החולים נקבע כי לא ניתן להפרידם בבטחה. בתי ספר ראו בהם הסחת דעת עבור ילדים אחרים, כך שלא חונכו מעולם וסבלו מאנאלפביתיות תפקודית.
אביהם, שפרנס תשעה ילדים, צירף אותם, בהיותם בני שלוש, לקרקס הדרכים הידוע "עולם הפלאות", שם הם שימשו כ"אטרקציה" לקהל בקרנבלים ובמופעי קרקס. כשהתאומים היו נערים, הם הוצגו בתערוכות ברחבי ארצות הברית ובאמריקה הלטינית. המופע המרכזי שלהם היה לשבת בחלון ראווה, לצפות בטלוויזיה, בעוד המבקרים משלמים ממיטב כספם כדי לצפות בהם עושים זאת. המופעים שלהם הפכו אותם לידוענים ויצרו להם הכנסה שתמכה במשפחתם. בהמשך ניסו התאומים להתגייס לצבא, אך דורגו בפרופיל 4-F שלא מספיק לגיוס. הם מעולם לא התחתנו.
בשנת 1991, לאחר שלושה עשורים של מופעי בידור, פרשו התאומים ועברו לגור בבית עצמאי בדייטון, שנקנה ברווחים שצברו. הם היו פעילים בקהילה וחיו חיים עצמאיים ברובם, בעזרת כסא גלגלים זוגי בהתאמה אישית. אף על פי שפרשו מעסקי הראווה, התאומים ערכו הופעות טלוויזיה רבות: הם הפיעו בשנת 1997 במופע של ג'רי ספרינגר , בשנת 1998 הופיעו בסרט תיעודי בערוץ דיסקברי ובשנת 2009 בסרט תיעודי בערוץ 5 הבריטי .
בשנת 2009 לקה רוני זיהום בריאותיו אשר סיכן את חיי שניהם. הם אושפזו ונדרשו לטיפול מסביב לשעון. לאחר ששוחררו מבית החולים, לא יכלו עוד להסתדר בצורה עצמאית. על מנת שיוכלו לטפל בתאומים, אחיהם הצעיר ג'ים ואשתו מרי, הנגישו את ביתם וזאת באמצעות איסוף תרומות מהקהילה. ב-22 בדצמבר 2010, יצרה רשת הטלוויזיה TLC את הסרט התיעודי "The World's Oldest Conjoined Twins Move Home" (התאומים הסיאמיים המבוגרים בעולם חוזרים הביתה"), שתיעד את התאוששות התאומים והליך הבנייה של הבית המונגש.
ב-4 ביולי 2020, מתו התאומים, בגיל 68, כתוצאה מאי-ספיקת לב בהוספיס בדייטון כאשר הם מוקפים במשפחתם.
בסי פוטר וונו
בסי פוטר וונו (באנגלית: Bessie Potter Vonnoh; 17 בספטמבר 1872 - 8 במרץ 1955) הייתה פסלת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות עבודות הברונזה הקטנות שלה, בעיקר של סצינות ביתיות ובמזרקות הגן שלה. מטרתה האמנותית המוצהרת, כפי שסיפרה למראיינת בשנת 1925, הייתה "לחפש יופי בעולם היומיומי, לתפוס את השמחה ואת התנופה של החיים האמריקנים המודרניים."
ראשית חייה.
בסי אנאוטמה פוטר נולדה בסנט לואיס, מיזורי, בתם היחידה של ילידי אוהיו אלכסנדר ומרי מקנני פוטר. אביה נפטר בשנת 1874, בתאונה, בגיל 38. בשנת 1877 היא ואמה הצטרפו לבני משפחת אמה בשיקגו.
בבית הספר נהנתה משיעור עבודות חימר והחליטה בגיל צעיר שהיא רוצה להיות פסלת. בשנת 1886, בגיל 14, היא נרשמה לשיעורים במכון האמנות בשיקגו. היא יכלה להרשות לעצמה את שכר הלימוד רק כיוון שפסל מקומי, לוראדו טאפט, שכר אותה לעבוד כעוזרת באולפן, בשבתות. בשנים 1890 - 1891 למדה אצל טאפט במכון לאמנות.
עבודות מוקדמות.