בשנת 447 נשמטה השליטה האתונאית על בויוטיה אחרי שגיס אתונאי נוצח בקרב באזור זה ועל מנת לפדות את השבויים, נאלצה אתונה לוותר על בויוטיה. אחרי נפילת בויוטיה, גם פוקיס ולוקריס עזבה את הברית האטית דלית ושליטתה של אתונה על יוון התיכונה עברה מהעולם. שנה מאוחר יותר עם סיום הפסקת האש שהוסכם עליה 5 שנים קודם לכן, התרחשו פעולות איבה נוספות, אך עוד באותה שנה נחתם הסכם שלום ארוך טווח עם ספרטה הסכם זה לא האריך ימים והמלחמה בין אתונה לספרטה פרצה בשנת 431 לפנה"ס.
השלום.
תקופת שלום שלושים השנים ידועה גם בשם "תקופת פריקלס" בגלל השפעתו הרבה על הפוליס.
המלחמה הפלופונסית השנייה.
אף שקשה להצביע על קאזוס בלי שגרם לפרוץ המלחמה, חוקרים מודרניים רבים מאמצים את עמדתו של תוקידידס לפי המלחמה פרצה בגלל התעצמות כוחה של אתונה. המלחמה הפלופונסית השנייה פרצה להלכה בשנת 431 לפנה"ס, אך מעשי האיבה בין אתונה לבין קורינתוס שהייתה חברה בליגה הפלופונסית החלו עוד קודם לכן בשנת 433 לפנה"ס.
נהוג לחלק את המלחמה לכמה שלבים:
במהלך השלב הראשון של המלחמה הספרטנים פלשו כמעט כל שנה לאטיקה במטרה להחריבה ולגרום לכניעת אתונה בדרך זו. הפלישות גרמו נזק חמור, אבל לא היה בכוחן למוטט את כלכלת אתונה כי האימפריה הגדולה שלה סיפקה לה מספיק הזדמנויות כלכליות. התחוללו קרבות מרים בכל רחבי העולם היווני, אך לא היה בהם די על מנת לגרום לכניעת אחד הצדדים. אחרי תבוסת האתונאים בתרקיה ותבוסת הספרטנים בקרב פילוס הגיעו הצדדים לרוויה מאלימות ורצו שלום. בשנת 422 נחתם הסכם לשביתת נשק לשנה על מנת לתת הזדמנות נאותה לשיחות השלום, אך בחלוף השנה התחדשו מעשי האיבה. נפילתם של קליאון האתונאי והגנרל הספרטני בראסידאס בקרב החלישה את סיעות הנצים בשני הערים וחוזה שלום שברירי הנחתם כמה חודשים אחרי מותם בשנת 421.
לקריאה נוספת.
המקורות העתיקים שמתייחסים לתקופה זו הם (רשימה חלקית):
מרבית היצירות האלה תורגמו לעברית.
בנוסף למקורות האלה, קיימים מספר ספרים בעברית שעיסוקם הוא יוון העתיקה בכלל ואתונה בפרט (רשימה חלקית):
הספרות המתורגמת כוללת יצירות אחדות שתורגמו מאנגלית ומשפות אחרות (רשימה חלקית):
הספרות באנגלית ובשפות אחרות כוללת עשרות אלפי ספרים את רשימתם החלקית אפשר לראות בערכים מקבילים בשפות אחרות
גינקו בילובה
תקופת האמוראים
הווארד שטרן
הכביש הפאן-אמריקאי
הכביש הפאן-אמריקאי (בספרדית: Carretera Panamericana, באנגלית: Pan-American Highway) הוא מערכת כבישים המשתרעת לאורך 48,000 קילומטרים. פרט ל"נתק דריין", שהוא מקטע בלתי סלול באורך 106 קילומטרים שבו נמצא יער גשם, זהו הכביש הרציף היחיד המחבר את שתי יבשות אמריקה, הצפונית והדרומית יחדיו. לפי ספר השיאים של גינס, זוהי הדרך הארוכה ביותר בעולם לנסיעת כלי רכב ממונעים.
עקב אורכו יוצא הדופן, הכביש עובר באזורים אקלימיים מגוונים, אשר לעיתים הם אף שונים מאוד באופיים. הכביש עובר במדינות רבות בדרכו, וכל מדינה שבה הוא עובר אחראית על סלילתו ותחזוקתו בחלק שבשטחה. לכן, הכביש אינו אחיד במאפייניו. בחלקים מסוימים של הכביש קשה לנוע במהלך מזג אוויר חורפי, ובחלקים מסוימים של הכביש הנסיעה עלולה להיות מסוכנת.
מסלול הכביש הפאן-אמריקאי.
הכביש הפאן-אמריקאי עובר במדינות הבאות, לפי סדרן מצפון לדרום:
הסתעפויות של דרכים היוצאות מן הכביש מוליכות גם לעבר המדינות בוליביה, ברזיל, פרגוואי, אורוגוואי וּונצואלה.
למרות שמסלולו עובר דרכן, קנדה וארצות הברית אינן מכירות רשמית במסלולו שדרכן כחלק מן הכביש הפאן-אמריקאי. את הדרכים "השייכות לכביש" שנמצאות בגבולן, הן מחשיבות כחלק ממערך הכבישים המהירים המדינתיים שלהן. לכן, הכביש מתחיל רשמית בעיר המקסיקנית נואבו לארדו הגובלת במדינת טקסס מצדו השני של גבול ארצות הברית–מקסיקו, ומשם הוא ממשיך דרומה דרך מונטריי אל מקסיקו סיטי. מסלול הכביש ממשיך דרומה דרך הכביש המהיר הפדרלי המקסיקני מספר 190 עד לגואטמלה. באמריקה המרכזית המסלול עובר בכביש המהיר המרכז אמריקאי מספר 1, חוצה בדרכו את סן סלוודור, בירת אל סלוודור ואת פנמה סיטי, בירת פנמה, ומגיע עד לעיירה יאביסה, פנמה, הגובלת בנתק דריין. שם, כאמור, נקטע הכביש.
מצדו השני של נתק דריין ממשיך הכביש בטורבו שבצפון-מערב קולומביה ומשם ממשיך דרומה, קרב לעיר הבירה בוגוטה, אך עובר ממערב לה, וממשיך דרך סנטיאגו דה קאלי עד לאקוודור. לאורך כל אקוודור הדרך עוברת בכביש המהיר מספר 35 של אקוודור, דרך קיטו בירתה, ומשם לאורך כל פרו בכביש המהיר מספר 1 של פרו, דרך לימה בירתה. הכביש ממשיך עד לצ'ילה ועובר שם דרך אנטופגסטה וּולפראיסו. מִולפראיסו נוטה הכביש מזרחה, חוצה את גבול צ'ילה-ארגנטינה ומסתיים רשמית בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה. הסתעפויות "בלתי רשמיות" של הכביש מוליכות מִולפראיסו דרומה עד לקוולון שבלוס לאגוס, צ'ילה, ומבואנוס איירס דרומה עד לאושואיה שבטיירה דל פואגו, ארגנטינה.
נתק דריין.
נתק דריין (Tapón del Darién או Darién gap, בספרדית ובאנגלית, בהתאמה) הוא הקטע המשמעותי ביותר בכביש שאינו סלול. הנתק הוא רצועה של יער גשם טרופי באורך 106 קילומטרים, המשתרע משני צדי הגבול בין פנמה לקולומביה, ברובו בצד הפנמי. את המרווח חוצים חובבי ספורט אתגרי בכלי רכב שונים, כאופניים, כאופנוע וכטרקטורון, תוך התמודדות עם חול טובעני, עם ביצות, עם חרקים ועם צמחייה עבותה. אין כל דרך סלולה המאפשרת מעבר בנתק במכונית סטנדרטית. האזור מסוכן עקב פעילות של לוחמי גרילה קולומביאנים ועקב פשיעה אלימה.
במשך שנים נעשו ניסיונות להשלים את המקטע, אך לשווא. בשנת 1971 הוחל בתכנון הכביש בַּמקום, במימון של ארצות הברית, אך העבודות הופסקו בשנת 1974, עקב לחץ של קבוצות לשמירה על הסביבה. ניסיון נוסף נעשה בשנת 1992, אך סוכל בעקבות פרסום של סוכנות האומות המאוחדות אודות הנזק שייגרם לסביבה בעקבות הסלילה. התנגדויות להשלמת הכביש בנתק דריין הן מגוונות. טענה אחת היא כי הכביש עלול לפגוע ביער הגשם שבמקום. לפי טענה אחרת, ישנו חשש כי סלילת הכביש תאפשר מעבר של מחלות טרופיות ושל מחלת הפה והטלפיים מדרום אמריקה לצפונה. עוד נטען כי הכביש עלול לפגוע בסביבת החיים של הילידים האינדיאנים שבמקום. בנוסף, נשמע גם נימוק ביטחוני, כי הכביש עלול לשמש למעבר של ארגוני גרילה וארגוני סחר בסמים, הפועלים בקולומביה, אל תוך פנמה.
כביש חוצה אמריקה
הכביש הפן אמריקאי
מופין
גלוסולליה
גלוסולליה (מיוונית, "γλώσσα" (גלוסה) לשון, "λαλώ" (לאלו) לדבר, באנגלית: Glossolalia) היא התבטאות בשפה משונה ולא מובנת, בדרך כלל כחלק מפולחן דתי כלשהו.
בקרב זרמים בדת הנוצרית, שבה יש למנהג אזכורים מוקדמים מאוד, יש ויכוח על מקומו בפולחן ועל מהותו (האם מוצאו במקור על-טבעי או שמא זוהי תופעה אנושית).
"דיבור בלשונות", הגלוסולליה בנצרות.
בספר מעשי השליחים, הספר החמישי במספר בברית החדשה מסופר על שנים עשר השליחים של ישו, אשר התקבצו בבית כאשר נחות עליהם "לשונות מתפרדות במראה אש" (הכוונה בלשונות היא לשפות שהם אינם מכירים). בהמשך באים השליחים לירושלים, שם הם מטיפים בלשונות החדשות אל ההמון המורכב מעמים רבים ושונים, המדברים שפות שונות, אך למרבה הפליאה כולם שומעים את דבריהם כמו דיברו בשפת ארצם.
ניתן לפרש את הנס בשתי דרכים. יש הרואים בכך מקרה של קסנוגלוסיה, ידיעה פתאומית ולא מוסברת של שפה זרה לאדם שלא הייתה שום היכרות קודמת עמה. ויש המפרשים שבמקרה קיבלו השומעים את היכולת הפלאית להבין את ההברות חסרות המשמעות של השליחים ולשמוע אותן כשפת ארצם.
כיום, יש הנוהגים "לדבר בלשונות" כחלק מהפולחן הדתי הנוצרי, בעיקר בקרב חוגים בנצרות הכאריסמאטית ובנצרות הפנטקוסטלית, שהם תתי זרמים בתוך הנצרות האוונגליסטית. חוגים אלה רואים ביכולת "לדבר בלשונות" כנס אלוהי ובתור אלמנט על טבעי ומייחסות לתופעה סגולות שונות. יש בנצרות זרמים שבהם הנהוג "לדבר בלשונות" כחלק מתפילה פרטית יחידנית ויש זרמים שבהם מקובל המנהג בפומבי במהלך התכנסויות דתיות.
גלוסולליה בדתות אחרות.
מנהג הגלוסולליה מתועד גם במקדש האורקל מדלפי, שבו הייתה נוהגת פיתיה, כוהנת דת, לפלוט הברות סתומות ומסתוריות, אשר לפי המסורת היו מסרים שהאל אפולו מעביר דרכה.
כתבים גנוסטים עתיקים מהתקופה האימפריה הרומית מכילים הברות החוזרות על עצמן, לדוגמה "ט ט ט ט ט נ נ נ נ ד ד ד ד ד...". חוקרים מאמינים שאלו הם תעתיקים של צלילים שהופקו במהלך גלוסולליה.
מנהג הגלוסולליה תועד גם בדתות השמאניזם והוודו אשר באי האיטי.
גלוסולליה לפי המחקר המדעי.
נצפה כי ההברות שמרכיבות את המילים בגלוסולליה יהיו לרוב הרכבה מחדש בסדר שונה של פונמות הלקוחות משפתו העיקרית של הדובר. לפיכך, גלוסולליה של אנשים הדוברים שפות שונות, למשל עברית, אנגלית, סינית ורוסית, יישמעו שונות זו מזו, אך יהיו דומות באופן כלשהו לשפות המקוריות של דובריהן.
מחקר נוירופסיכולוגי ראשון מסוגו שנערך בשנת 2006 באוניברסיטת פנסילבניה בקרב מקיימי מנהג ה"דיבור בלשונות" מקרב הזרם הפנטקוסטלי בנצרות, בדק צילומי מוח של המאמינים בעת שהם מקיימים את המנהג. המחקר גילה שבמהלך הגלוסולליה, הפעילות במרכז הדיבור במוח פוחתת, בעוד שהפעילות במרכז הרגש גוברת.
גלוסולליה במוזיקה.