שינויים בתקני הפליטה האירופאיים, שנבעו כתוצאה מפרשת דיזלגייט של פולקסווגן, הובילו להתייקרות משמעותית של מכוניות המונעות במנוע דיזל. כתואה מההתייקרות החליטה רנו בספטמבר 2016 להפסיק את ייצורם של דגמי דיזל מסגמנט המיני-משפחתי (B) והמשפחתי (C) עד לשנת 2020. ביום שישי, 13 בינואר 2017, נפלו מניות החברה לאחר שהתובע הראשי בצרפת פתח בחקירה בחשד להטיית תוצאות מבחני הפליטה. בהמשך החזיקה החברה 15,000 כלי רכב לבדיקה ותיקון. רנו, יחד עם יצרניות נוספות, הואשמה בביצוע מניפולציות על ציוד המדידה במבחני הפליטה. בדיקות עצמאיות, שבוצעו על ידי ה-ACDC בגרמניה, מצאו שבדגמים מסוימים דוגמת האיספייס הייתה חריגה של עד פי 10 יותר מהמותר על פי התקנות האירופאיות.
קרלוס גוהן, מנכ"ל החברה, נעצר בנובמבר 2018 ביפן בחשד שבמהלך השנים לא דיווח על שכר והטבות בסכום של למעלה מ-40 מיליון דולרים. כתוצאה מהמעצר ירד שווי מניית רנו ב-15%. תיירי בולורה, מנהל התפעול של החברה וסגנו של גוהן מונה כמנכ"ל בפועל. בינואר 2019, לאחר התפטרותו של גוהן, מונה בולורה רשמית למנכ"ל ואת ז'אן דומיניק סנר ליו"ר. באוקטובר 2019 פוטר בולורה והוחלף על ידי סמנכ"ל הכספים של רנו, קלוטילדה דלבוס כמנכ"ל בפועל.
מגפת הקורונה פגעה במכירות החברה ברחבי העולם והשביתה חלק ניכר ממפעלי הייצור. מכירות החברה בחציון הראשון של שנת 2020 ירדו ביותר מ-34%. בעקבות כך הודיעה החברה במאי אותה שנה על קיצוץ בעלויות של 2 מיליארד דולרים ופיטורי 15,000 עובדים. ביולי מינתה החברה את לוקה די מאו למנכ"ל החברה.
דגמים עדכניים.
רשימת הדגמים הנוכחית של רנו.
מכוניות חשמליות.
מכונית הקונספט חשמלית הוצגה בשנת 2008 בשם Z.E, ראשי תיבות של "zero Emission" (בעברית: אפס פליטה). בשנת 2011 הוחל בייצור סדרתי של רנו פלואנס Z.E ושנה לאחר מכן הוחל בייצור הרנו זואי. מספר הדגמים החשמליים גדל בהתמדה ובשנת 2013 הייתה רנו ליצרן המוביל באירופה במכירת כלי רכב חשמליים. הזואי היה הדגם החשמלי הנמכר ביותר באירופה בשנים 2015 ו-2016. ביוני 2016 הגיעו מכירות הדגם ל-50,000 יחידות. שלוש שנים לאחר מכן חצו המכירות את רף ה-150,000 יחידות. עד סוף שנת דצמבר מכרה החברה למעלה מ-270 אלף מכוניות חשמליות.
בשנת 2008 חתמה רנו על הסכם לשיתוף פעולה עם חברת בטר פלייס שהוקמה על ידי שי אגסי. במסגרת שיתוף הפעולה פיתחה רנו בטריות הניתנות להחלפה ברכבים. דגם הפלואנס Z.E נבחר לשמש את הפרויקט בישראל. במקביל סייעה רנו לבטר פלייס לפרוס תשתיות ולהקים עמדות טעינה בדנמרק. שיתוף הפעולה נפסק בשנת 2013 לאחר שבטר פלייס פשטה את הרגל. בשלב הזה נמכרו 1,000 מכוניות בישראל ו-240 בדנמרק.
ספורט מוטורי.
רנו לקחה חק בספורט המוטורי החל משנותיה הראשונות, בהן התחרה מרסל רנו במרוצים שונים. במהלך השנים רכשה רנו חברות שעסקו בתחום הספורט כמו אלפין וגורדיני. בשנות השבעים הקימה החברה חטיבת ייעודית לספורט המוטורי: רנו ספורט. רנו אלפין A442 ניצחה את מרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1978. במהלך השנים נחלה הקבוצה הצלחות באליפות העולם בראלי ובאליפות הפורמולה 1.
החברת תומכת באליפויות פורמולה רנו ופורמולה רנו 3.5, מרוצי מכוניות חד-מושביות המשמשים כשלב מקדים בקריירה של נהגים רבים בדרך לורמולה 1, ביניהם פרננדו אלונסו, קימי רייקונן וסבסטיאן פטל.
פורמולה 1.
רנו הייתההקבוצה הראשונה שעתשה שימוש במנועי מוגדש טורבו, כשהצטרפה לאליפות בעונת 1977. הקבוצה המשיכה להתחרות באליפות עד 1986. בשנת 1989 שבה הקבוצה לאליפות כספקית מנועים לקבוצת ויליאמס, שזכתה עימם באליפות בעונות 1992 ו-1993.
בשנת 2000 רכשה הקבוצה את קבוצת בנטון תמורת 120 מיליון דולר. בשנת 2002 שינתה את שם הקבוצה לרנו. בשנים 2005 ו-2006 זכתה הקבוצה באליפות הנהגים (פרננדו אלונסו) ובאליפות היצרנים. בשנת 2007 החלה הקבוצה לספק מנועים לקבוצת רד בול, שיתוף פעולה שנמשך עד לסיום עונת 2018. בסוף שנת 2009 מכרה רנו את מרבית מניותה בקבוצה לקרן ההשקעות ג'ני קפיטל מלוקסמבורג. שנה לאחר מכן מכרה רנו את שארית המניות. הקבוצה חזרה לאליפות לקראת עונת 2016 בשם "רנו ספורט".
ראלי.
במהלך שנות החמישים וההשישים ייצרה רנו מספר כלי רכב עם הנעה אחורית דוגמת ה-4CV, R8 והדופין. כלי רכב אלו הותאמו בקלות למרוצי ראלי, בעיקר בסדנה של אמיד גורדיני. הדופין ניצח מספר מרוצים בינלאומיים ביניהם המילה מילייה בשנת 1956 וראלי מונטה קרלו בשנת 1958.
בשנת 1973 רכשה רנו את יצרנית הרכבים אלפין, שהייתה אחראית ליצירת מכוניות מרוץ מצליחות דוגמת האלפין A110. דגם זה ניצח את עונת הבכורה של אליפות העולם בראלי. בשנת 1976 סדנת גורדיני וחברת אלפין התאחדו ליצירת חטיבת רנו ספורט. עיקר המיקוד עבר לפורמולה 1, אך החברה המשיכה לייצר דגמים שהצליחו בראלי דוגמת הרנו 5 טורבו שניצחה את ראלי מונטה קרלו בשנת 1981. בסיום עונת 1994 פרשה רנו מהאליפות.
רנו השתתפה במרוצי ראלי חוצי-מדינות, ביניהם הראלי דקר. האחים קלוד וברנרד מארו ניצח את המרוץ בשנת 1982 עם רנו 20 טורבו 4X4. בשנים 1999 ו-2000 ניצח את המרוץ דגם הבאגי שהיה מבוסס על פלטפורמה של רנו מגאן.
החברה זכתה ארבע פעמים באליפות אירופה בראלי (1970, 1999, 2004, 2005)
בישראל.
בשנת 1935 סוכן רנו בארץ ישראל ועבר הירדן היה דוד ג. חומסי שמשרדיו ואולם התצוגה (היה קרוי: "חדרי הראווה") מוקמו במרכז מסחרי יפו. עם פרוץ מלחמת העצמאות נמלט הסוכן הערבי מהארץ ורישיון היבוא ניתן למשה קרסו.
חברת קייזר-אילין תעשיות החלה להרכיב בשנת 1956 בארץ את דגם הקטר שבו. שנה לאחר מכן החל המפעל להרכיב את דגם הדופין. בשנת 1959, בעקבות איום בחרם מצד מדינות ערב הודיעה רנו על הפסקת הייצוא לישראל. בעקבות ההחלטה ביטלו מדינות ערב את החרם. ממשלת צרפת לא הסכימה להביע תמיכה בהחלטת החברה, אך גם לא הסכימה לפעול כנגדה. קייזר-אילין הגישה תביעה לבית המשפט המסחרי בפריז כנגד רנו. בחודש ספטמבר הושגה פשרה על פיה שילמה רנו מיליון דולר פיצויים תמורת סיום התביעה. רנו החלה במגעים לחזרה לפעילות בישראל בשנת 1963, אך רק בשנת 1966 הותר מחדש ייבוא של מכוניות וחלפים.
רכבי רנו מיובאים לישראל על ידי חברת קרסו מוטורס, המנוהלת על ידי הדור השלישי של המשפחה מאז הקמת החברה.
הליט
הַלִיט (מיוונית "הלוס" – מלח ו"ליתוס" – אבן) הוא צורת המינרל של מלח הבישול (נוסחתו NaCl) והוא שייך למשפחת ההלואידים. גבישי ההליט הם קובייתיים, צבעם לבן עד חסר צבע, אך הם עשויים להיות גם בגווני תכלת, כחול וורוד. המינרל שוקע יחד עם מינרלים אוואפוריטיים אחרים, הלואידים, סולפטים ובוראטים.
להליט ולסילביט (KCl) מבנה גבישי דומה (נתרן מחליף אשלגן בסריג הקובייתי), אולם בגלל הגודל השונה של האטומים התמיסה מוצקה בין השניים מוגבלת. התכונות הדומות מקשות על הזיהוי ביניהם. מבחן טעם יעיד שטעמו של הסילביט מר יותר מההליט. מבחן יעיל נוסף הוא חריטה של הדוגמה בעזרת סכין - ההליט יפיק אבקה והסילביט לא.
הליט מתגבש בשכבות נרחבות של סלעי התאדות כתוצאה מהתייבשות של אגמים או ימות סגורים. שכבות המלח עשויות להיות בעובי של עד 350 מטר ועשויות להימצא מתחת לשטחים נרחבים. בארצות הברית וקנדה משתרעים שכבות מלח נרחבות תת-קרקעיות החל באגן הרי האפלצ'ים של מערב מדינת ניו יורק, דרך חלקים מאונטריו ותחת רוב אגן מישיגן. הערים קליבלנד ודטרויט בנויות מעל שכבת מלח עבה אותה כורים לשימוש בהפשרת קרח מכבישים. מרבצים נוספים מצויים באוהיו, קנזס, ניו מקסיקו, נובה סקוטיה וססקצ'ואן.
פקקי מלח הם דיאפירים אנכיים או גושים דמויי צינורות של מלח שנוצרו כאשר לחצים ליתוסטאטיים וטקטוניים גרמו למלח "לזרום" כלפי מעלה ממרבצי המלח שמתחת לסלעים. עליית פקקי המלח גורמת להתקמרות השכבות שמעליהן ולהתבקעותן. פקק המלח מכיל אנהידריט, גבס וגופרית טבעית, בנוסף להליט וסילביט. פקקי המלח נפוצים לאורך חופי מפרץ מקסיקו במדינות טקסס ולואיזיאנה. פקק מלח יוצר לעיתים מלכודת מבנה שבו ניתן למצוא נפט. מקומות נוספים בהם ניתן למצוא פקקי מלח הם גרמניה, ספרד, הולנד, רומניה ואיראן. גם הר סדום שבדרום ים המלח הוא פקק מלח. "קרחוני" מלח קיימים באיראן הצחיחה שבה מלח שפרץ מעל לפני השטח בגובה רב "זורם" במורד. במקרים הללו מתגלה בהליט תכונת פלסטיות המתגברת ככל שהלחץ המופעל עליו גדול יותר.
הליט סיבי סגול נדיר הממלא עורקים בסלע מצוי ליד מילוז שבצרפת ובמקומות מעטים נוספים. גבישי הליט המכונים "גבישי חגבים" נראים כ"שלדים" של הקוביות הטיפוסיות, כשהצלעות קיימות אבל במרכז הפאות יש שקעים. בסביבה מתגבשת במהירות צלעות הקוביות צומחות מהר יותר ממרכז הפאות. גבישי הליט נוצרים במהירות באגמים בהם יש התאדות מהירה ולכן נוצרת שכבה של גבישי הליט סביב חפצים מודרניים. "פרחי הליט" הם זקיפים נדירים של סיבי הליט מתפתלים המצויים בכמה מערות יבשות במישור נלארבור באוסטרליה. זקיפי הליט וקרומי הליט קיימים גם במכרה הנחושת הטבעי "קווינסי" שבהנקוק, מישיגן.
יונדאי אקסנט
יונדאי אקסנט (אנגלית: Hyundai Accent) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יונדאי מוטור הדרום קוריאנית.