דיין נולד בתטואן שבמרוקו לאביו יהודה ליאון דיין. עלה ארצה עם משפחתו בשנת 1964. בנעוריו למד בישיבה הגבוהה "שארית יוסף" בבאר יעקב והוסמך לרבנות. כיהן כחבר מועצת העיר ירושלים וכסגן יו"ר המועצה הדתית בירושלים בשנים 1983–1988, ושימש יו"ר ועד חברה קדישא בעדה המערבית בעיר. היה יו"ר המכון לחקר יהדות המגרב ב-1983 ויו"ר המרכז הרוחני "תולדות יצחק" ע"ש רבי יצחק בן וואליד ליהודי צפון אפריקה.
הרב דיין שימש יו"ר ועדת הארגון של ש"ס (1985–1987), ונבחר מטעם המפלגה לכנסת ה-12, בה כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
ב-1993 הורשע דיין בקבלת דבר במרמה ובזיוף, ונידון לארבעה חודשי עבודות שירות.
פרסם מאמרים בנושאי הלכה ובנושא חכמי המערב בירושלים.
חיים אישיים.
אב לארבעה ילדים.
ליגת העל הטג'יקית
ליגת העל הטג'יקית היא ליגת הכדורגל הבכירה בטג'יקיסטן. הליגה הוקמה בשנת 1992, בשנה בה הוקמה טג'יקיסטן לאחר התפרקות ברית המועצות. הקבוצה שזכתה במירב תוארי האליפות היא קבוצת איסטיקלול דושנבה (8 פעמים).
הליגה מנוהלת בחסות מפעילת הסלולר מגאפון.
היסטוריה.
התקופה הסובייטית (1937–1991).
לפני הקמת ליגת העל הטג'יקית, מ-1937 ועד 1991 התקיימה הליגה של רפובליקת טג'יקיסטן תחת מערכת הליגות של ברית המועצות. כיוון שהקבוצות הטג'יקיות, שהיו חלשות יחסית, לא הרבו להשתתף בליגת העל הסובייטית החזקה, אליפות הליגה האזורית הייתה יותר משמעותית במדינה (אך לא הייתה רשמית ולא הוכרה בדיעבד על ידי התאחדות הכדורגל הטג'יקית).
לאחר התפרקות ברית המועצות (1992 ואילך).
הליגה הטיג'יקית בכדורגל הוקמה בשנת 1992 אחרי התפרקות ברית המועצות, ופירוקה של ליגת העל הסובייטית. הליגה הצטרפה לפיפ"א תחת קונפדרציית הכדורגל של אסיה. בעונת הבכורה של הליגה השתתפו 12 מועדונים, והאלופה הראשונה הייתה פאמיר דושנבה. לאחר מכן הוגדלה הליגה ל-16 קבוצות. ב-1997 צומצמה הליגה ל-13 קבוצות, ועונה לאחר מכן חזרה למתכונת של 12 קבוצות. בשנת 2000 הוקטנה הליגה עוד פעם ל-10 קבוצות בלבד, אך לאחר מכן הוגדלה בהדרגה בחזרה ל-16 קבוצות, והוקטנה שוב ב-2004. הליגה הוקטנה והוגדלה לסירוגין ושיחקו בה בין 9 ל-13 קבוצות בין 2005 ועד 2016. ב-2017 הוקטנה הליגה ל-8 קבוצות בלבד וכך היא משחקת מאז.
בית החליפות
בית החליפות היה מקום באולם של בית המקדש השני, שהיה משמש לאחסון סכיני השחיטה. מקום זה היה אחד מההבדלים בין בית המקדש הראשון לבית שני, שכן הוא היה ממוקם בתוספת של 15 אמות (כ-7.5 מטר) מצפון ו-15 מדרום, שהיה האולם עודף על ההיכל - תוספת שלא הייתה קיימת במקדש הראשון. עם זאת, יש הסבורים (אלחנן אייבשיץ, 'הבית השני בתפארתו' עמ' שסח ואילך) ש'בית החליפות' הוא כינוי אחר לאולם כולו, ולא לתוספות מן הצדדים.
לדעה המקובלת, שמו של המקום מקורו בסכינים שהיו מאחסנים בו - 'חלפים' (או 'מחלפים' בלשון ספר עזרא א, ט); וכך משמע פשט לשון המשנה (מסכת מידות ד, ז): "והוא היה נקרא בית החליפות, ששם גונזים את הסכינים". עם זאת, לדעת חוקר המקדש אלחנן אייבשיץ זוהי רק משמעות משנית, ואילו המשמעות הראשונה והעיקרית היא על שם חילופי המשמרות שהיו נערכים במרכז האולם.
בפינה הצפון-מערבית ובפינה הדרום-מערבית של בית החליפות היו פתחים קטנים ("פשפשים") לכיוון העזרה, וכך ניתן היה לשחוט קדשים קלים בכל שטחה, על פי ההלכה שהשחיטה צריכה להיעשות לפני 'פתח אוהל מועד'.
יוסף עזרן
הרב יוסף עזרן (כ"ח בתשרי תש"ב, 19 באוקטובר 1941 - כ"ו בשבט תש"ע, 10 בפברואר 2010) היה חבר הכנסת, רב הערים קריית מלאכי וראשון לציון, וכן אב בית דין בפריז.
ביוגרפיה.
נולד במרקש שבמרוקו ועלה לישראל ב-1957. למד בישיבת פוניבז'. בעל השכלה תיכונית וישיבה גבוהה. בעל סמיכה לרבנות מטעם מכון הארי פישל שבירושלים. התגייס לשירות צבאי במילואים ברבנות הצבאית.
הרב עזרן כיהן כמנהל פנימייה בשטרסבורג שבצרפת, מנהל מוסד תורני באשדוד ויושב ראש ומייסד מוסדות "נתיבות חיים" בקריית מלאכי ובני ברק ופרסם מאמרים ופסקים בשנתון "נהר-דעה" שבהוצאת נתיבות חיים.
לאחר פרישתו לגמלאות של הרב גרבלי, רבה של קריית מלאכי, ב-1971, התמנה הרב עזרן כרב העיר. בנובמבר 1974 כיהן בוועדה שדנה במורים שנמלטו מבית הספר במעלות בעת הפיגוע במעלות והמליצה על סיום תפקידם כמורים.
בבחירות למועצת הרבנות הראשית בשנת 1980 נכלל ברשימת המומלצים של הרבנים הראשיים שלמה גורן ועובדיה יוסף, אולם היה היחיד מהמומלצים שלא נבחר. בספטמבר 1980 השתתף בכנס תמיכה באהרן אבוחצירא.
כיהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס. בכנסת ה-12 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, ובממשלה ה-24 היה סגן שר האוצר.
קודם ההצבעה על הסכמי אוסלו הבטיח הרב עובדיה יוסף לראש הממשלה יצחק רבין, כי סיעת ש"ס לא תצביע נגד ההסכם. הרב עזרן התנגד וסירב לציית להוראת הרב עובדיה יוסף להימנע בהצבעה. ערב ההצבעה הרב עזרן טס לצרפת ולא השתתף בה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-14 פרש מש"ס והתמודד ברשימה עצמאית בשם תלם אמונה, אך זו לא עברה את אחוז החסימה.
נפטר בצרפת בכ"ו בשבט ה'תש"ע (10 בפברואר 2010) לאחר ניתוח השתלת כבד.
יהדות אוסטריה
יהדות אוסטריה היא קהילה יהודית עתיקת יומין המתקיימת בשטחה של מדינת אוסטריה המודרנית, אשר שורשיה נעוצים, ככל הנראה, בכיבוש הרומי. במהלך הדורות ידעה הקהילה עליות ומורדות: בתקופות מסוימות נהנתה משוויון זכויות ושגשוג תרבותי, ובעתות אחרות סבלה מפוגרומים, גירושים ועלילות דם.
בתחילת המאה העשרים מנתה הקהילה היהודית כ־175,000 יהודים. לאחר כיבוש אוסטריה בידי גרמניה הנאצית בשנת 1938 היגרו ממנה תוך זמן קצר מרבית היהודים לארצות המערב ולארץ ישראל. כמעט כל אלה שלא עזבו נספו בשואה. לאחר ההגירה והשואה קטנה הקהילה בצורה משמעותית, וכיום היא מונה 8,140 נפש (לפי מפקד האוכלוסין של 2001), אף על פי שהערכות שונות גורסות כי האוכלוסייה היהודית באוסטריה כיום מונה כ-9000 איש, 15,000 איש, או 20,000 איש.
היסטוריה.
ימי הביניים.
לפי ממצאים ארכאולוגיים יהודים ישבו באוסטריה לפחות למן המאה השלישית לספירה. משערים כי היהודים הראשונים הגיעו לאוסטריה עם לגיונות הכיבוש הרומאי. זאת משום שאותו לגיון שהשתתף בכיבוש האזור הגיע הישר מן דיכוי המרד הגדול, וישנה סבירות גבוהה לכך שהביא עמו שבויים יהודיים, אך אין לסברה זו אף הוכחה חד משמעית.
על פי מסמך מסוף המאה ה-10, הקובע שוויון זכויות בין הסוחרים היהודים לנוצרים בדנובה, ניתן לשער כי היהודים ישבו בווינה, אך גם לכך אין הוכחה חד משמעית. קיומה של קהילה יהודית באופן ודאי ידוע לנו רק לאחר תחילת המאה ה-12, כשזו החזיקה בשני בתי כנסת, גבתה מס בין חבריה - וסבלה מפרעות. באותה מאה גדל היישוב היהודי בווינה עם קליטתם של מתיישבים יהודים מבוואריה ומארץ הריין.
בתחילת המאה ה-13 פרחה הקהילה היהודית. אחת הסיבות העיקריות לשגשוג הייתה הכרתו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בכך שהיהודים הם קבוצה גזעית ודתית נפרדת, ובשל כך לא יוכלו לקבל את החוק הנוצרי הכללי. על יסוד הנחה זו פרסם הקיסר ביולי 1244 כתב זכויות ליהודים, בו עודד את היהודים לעסוק בהלוואת-כספים, עודד הגירת יהודים נוספים לארצו והבטיח להם הגנה וזכויות אוטונומיות, כגון זכות לשפוט את עצמם ולגבות מס ביניהם. כתב זכויות זה השפיע על ממלכות אחרות באירופה, כגון הונגריה, פולין, ליטא, שלזיה ובוהמיה, בהן היה אחוז גבוה של יהודים בקרב האוכלוסייה הכללית.
בתקופה זו עסקו היהודים בעיקר במסחר ובגביית מס, והגיעו לעמדות מפתח גם ברבים מתחומי החיים האחרים באוסטריה. בשנת 1204 נבנה בווינה בית הכנסת הראשון שמופיע בתיעוד. יסודות בית הכנסת נמצאו בחפירות ביודנפלאץ וניתן לראותן מתוך המוזיאון היהודי בכיכר. בתקופה זו זכו היהודים לפריחה דתית, ובשל כך התיישבה בווינה קבוצה של מספר רבנים מחכמי אשכנז, אשר כונו "חכמי וינה" או "גדולי אסטרייך" (אוסטריה). הקבוצה ייסדה בווינה בית מדרש שהיה לגדול בתי המדרש באשכנז באותם ימים. בין רבני הקבוצה נמנים ר' טוביה מווינה, ר' יונתן מווינה ור' יצחק בן משה שהיה רבו של המהר"ם מרוטנבורג. יצחק בן משה כתב בווינה את פירושו המפורסם לגמרא "אור זרוע".
שגשוגה של הקהילה היהודית עורר קנאה גוברת והולכת מצד האוכלוסייה הנוצרית ולעוינות מצד הכנסייה. בשנת 1282, עת עבר השלטון באזור לשושלת בית הבסבורג הקתולית-אדוקה, חדלה אוסטריה להיות מרכז תורני.
אחת הסיבות העיקריות לשנאת היהודים הייתה היותם גובי מס ומלווים בריבית. עדות אודות גביית מס יהודית מופיעה בפעם הראשונה במסמך משנת 1320. באותה שנה לערך בוצעו פוגרומים ופרעות ביהודים. מצבם של היהודים הוסיף להחמיר באמצע המאה ה-14 ובתחילת המאה ה-15, תקופת שלטונם של הדוכסים אלברכט השלישי ולאופולד השלישי. תקופה זו אופיינה בביטולים רבים של חובות לטובת היהודים, החרמת רכושם והטלת מגבלות כלכליות עליהם.
גירוש אוסטריה.