משה נולד ב-3 במרץ 1948, כ"ב באדר א' תש"ח, בהרצליה. התחנך בציונות הדתית בתיכון עירוני דתי ע"ש הרב מימון. הוא התגייס לצה"ל ב-1965 לסיירת שקד. במהלך שירותו הצבאי, השתתף כחייל סדיר במלחמת ששת הימים בכיבוש אל עריש ובקרב הג'יראדי בו נפצע ברגלו. בזמן מלחמת ההתשה שירת משה בבקעת הירדן ובסיני. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ונלחם בחזית סיני. משה הוא בוגר תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, כסטודנט עבד כמדריך חינוכי במוסד השיקומי לעבריינים צעירים "מצפה ים" בהרצליה.
בשנת 1975 התגייס למשטרת ישראל ושרת בתפקיד חוקר נוער במפלג הנוער ביפו. בהמשך שירותו סיים קורס קצינים, במהלכו זכה לאבטח את ביקורו של נשיא מצרים אנואר סאדאת בכנסת ישראל. לאחר מכן היה קצין נוער בתחנת יפו, ראש צח"ם (צוות חקירה מיוחד), קצין נוער במרחב איילון, ראש לשכת חקירות במרחב איילון וקצין אח"ק (אגף חקירות) מרחב איילון, במינוי זה הועלה משה לדרגת סגן ניצב.
בשנת 1993 מונה למפקד תחנת משטרת בת-ים. בעת כהונתו חלו המהומות הרבות לאחר הירצחה של הלנה ראפ. לאחר מכן, באותה השנה מונה משה למפקד קורס הקצינים של משטרת ישראל, במינוי זה הועלה לדרגת ניצב-משנה. ב-1995 מונה למפקד מרחב שומרון, במסגרת תפקידו זה היה אחראי על יציאת כוחות המשטרה מהערים הפלסטיניות הגדולות בשומרון. ב-1997 מונה לקצין אגף החקירות במחוז ת"א.
ב-1999 מונה לסגן מפקד היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל) תחת משה מזרחי, וב-2001 החליף אותו ומונה למפקד היאחב"ל. בזמן שירותו בתפקיד זה, היה משה ממונה על חקירות רבות ובהן פרשת הבנק למסחר, פרשת נמרודי ופרשת שופטים באדום.
בשנת 2003 יצא לגמלאות לאחר 28 שנים בשירות המשטרה.
משה נפטר ב־8 במאי 2018.
חיים אישיים.
היה נשוי לבת שבע לוין לבית ארליך-גרכט, אב לשלוש בנות.
אוקי בומר
לורן לייל
לורן לייל (באנגלית: Lauren Lyle; נולדה ב-12 ביולי 1993) היא שחקנית סקוטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מרסלי מקימי פרייזר בסדרת הדרמה "זרה" של ערוץ Starz.
ביוגרפיה.
לייל נולדה בסקוטלנד. היא לא למדה בבית ספר למשחק, אבל בשנת 2015 התקבלה לתוכנית הרפרטוארית של התיאטרון הלאומי לנוער. בתוכנית מתקבלים כ-15 שחקנים מתחת לגיל 25, שעובדים על סדרה של מחזות המוצגים בשנה שאחר כך בווסט אנד הלונדוני.
הופעתה המקצועית הראשונה של לייל הייתה ב-2013, בסרט הקצר "WhosApp", העוסק באפליקציית הכרויות חדשה. ב-2014 כיכבה שוב בסרט קצר של Action On the Side בשם "Office Ugestu", המספר את סיפורו של קמצן המנסה להתפטר מעבודתו.
ב-2015 התקבלה לייל לתיאטרון הלאומי לנוער, והופיעה במשך עונת התיאטרון בשלושה מחזות. היא גילמה את קתרין במחזה "אנקת גבהים", את דיאן ב-"Consensual", ואת נסיך אראגון במחזה השייקספירי "הסוחר מוונציה". באותה שנה שיחקה גם בסרט הקצר של פיטר אוון ברוק "..And You're Back in the Room". הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בתוכנית "BBC Comedy Feeds" של ערוץ BBC Three בפרק "Radges". עוד שיחקה בסרט "The New Hope" עיבוד לרומן "דון קישוט" מאת מיגל דה סרוואנטס.
ב-2016 הופיעה לייל בסדרה הרפואית הוותיקה "הולבי סיטי" בפרק "Who You Are" בתפקיד קתרין רייס. אחר כך שיחקה בדרמה "Broken" בכיכובו של שון בין. ב-2017 החלה לייל להופיע בסדרת הדרמה "זרה" של ערוץ Starz, בתפקיד מרסלי מקימי, המבוססת על סדרת רבי המכר "נוכרייה" מאת דיאנה גבלדון. ב-2018 שיחקה לייל בסרט הקולנוע "תגידי את זה לדבורים", עיבוד לרומן באותו שם מאת פיונה שו, לצדן של אנה פקווין והולידיי גריינג'ר. עוד ב-2018 השתתפה בסרט הקצר "Girls Who Drink" של לילי רוז תומאס.
תסמונת פריז
תסמונת פריז או סינדרום פריז (בצרפתית: syndrome de Paris , ביפנית: パリ症候群 ) היא סוג של הפרעה נפשית שפוגעת באנשים מסוימים בעת ביקורם או ביציאה לחופשה בפריז, זאת כתוצאה מהלם מהפער בין המציאות לציפיותיהם ביחס לפריז. התסמונת מתבטאת בתחושת אכזבה קיצונית שמפגינים המבקרים, שמרגישים כי העיר לא הייתה מה שציפו, המצב נתפס בדרך כלל כצורה חמורה של הלם תרבותי.
בהתייחסויות שונות בתקשורת הפופולרית למונח, נהוג לציין את הקשיים הנובעים מהמפגש הבין-תרבותי והאידיאליזציה של פריז טרום הביקור. ההתרגשות הנובעת מהביקור בפריז ומפער הציפיות גורמת ללב להאיץ ולסחרחורות וקוצר נשימה, וכתוצאה מכך להזיות באופן הדומה לתסמונת סטנדל שתוארה על ידי הפסיכיאטרית האיטלקייה גרציאלה מגריני בספרה 'La sindrome di Stendhal'. התסמונת מאופיינת במספר מופעים פסיכיאטריים כגון: הזיות, תחושות דפרסונליזציה, רדיפה, חרדה, וכן ביטויים פסיכוסומטיים כגון סחרחורת, הזעה, הקאות ועוד.
בדרך כלל התופעה נפוצה בקרב מטיילים יפנים אך היא השפיעה גם על מטיילים אחרים משאר העולם. תסמונות דומות הן סינדרום ירושלים ותסמונת סטנדל.
היסטוריה.
מי שטבע את המונח הוא ד"ר הירוקי אוטה, פסיכיאטר יפני העובד במרכז בית החולים סנט אן בצרפת בשנות השמונים ופרסם ספר בשם זהה, בשנת 1991. קטאדה תמאמי מבית החולים ניסיי כתבה על חולה יפני מאני-דיכאוני הסובל מתסמונת פריז בשנת 1998.
בשנת 2004 כתבו ד"ר אוטה וקוהוטורס בכתב העת הפסיכיאטרי הצרפתי, כי צרפת הייתה המדינה האירופית היחידה שהציעה טיפול מיוחד לסינדרום זה לאזרחים יפנים בשפתם, כהסכם בין שגרירות יפן למחלקה של ד"ר אוטה בבית החולים סיינט-אן. במאמר, הם קובעים כי בין השנים 1988–2004 אושפזו 63 חולים יפנים והופנו לד"ר אוטה. 50% היו בני 20–30. מבין 63 החולים, 48 אובחנו כסובלים מהפרעות סכיזופרניות או פסיכוטיות אחרות.
לעומתו, יוסף מחמודיה (Youcef Mahmoudia), פסיכיאטר בבית החולים אוטל דייה בפריז (Hôtel-Dieu de Paris) , טוען בפשטות כי "התסמונת אינה קיימת". לטענתו, מדובר באוסף של מקרים שבהם בעיות נפשיות שהיו קיימות עוד לפני הביקור בפריז והתפרצו במהלך הביקור או הגיעו לכדי משבר במהלכו. אריקה נאסו (Erika Nasu), פסיכואנליטיקנית יפנית הפועלת בצרפת, גורסת כי "המונח תסמונת פריז הוא מונח בעייתי [...] הוא מקבץ ביחד סוגים שונים של מחלות, סימפטומים ומבנים פסיכולוגיים, וזה מקשה מאוד לדבר על תסמונת פריז במונחים קליניים". קיים פער בין מיעוט המידע הרפואי והמחקרי שנכתב על התופעה לבין היקף החשיפה לה זכתה בתקשורת הבינלאומית.
ה-BBC דיווח ב-2006 כי בשגרירות היפנית בפריז היה "מוקד טלפוני 24 שעות ביממה עבור הסובלים מהלם תרבותי קשה", אך בשגרירות היפנית ציינו כי אין קו חם כזה. בנוסף, בשנת 2006, מיופי קוסאמה, מהשגרירות היפנית בפריז, אמר לגרדיאן, "ישנם כ-20 מקרים בשנה של התסמונת וזה קורה כבר מספר שנים", ושבאותה השנה השיבה השגרירות למולדת ארבעה מטיילים. עם זאת, בשנת 2011 הצהירה השגרירות שהיא איננה משיבה ליפן אזרחים הסובלים מתסמונת פריז.
אנספידים
אנספידים (שם מדעי: Anaspida; מילולית: "חסרי מגן") היא מחלקה נכחדת של חסרי לסתות שהיו מראשוני החולייתנים בעולם. הם התקיימו רק בעידן הפלאוזואיקון בין תחילת הסילור לתחילת הדבון, לפני 444 עד 419 מיליון שנה מזמננו.
יצורים אלה, מראשוני הדגים כנראה, דמו במראם לצמדאים בעלי סנפירים פשוטים ובשרניים אך ללא חוליות תומכות וייתכן שהיו אבות הצמדאים. הם קיבלו את שמם המדעי עקב היותם בעלי גוף פשוט חסר קשקשים, שריונות או חומר דומה, דבר שהיה נפוץ במרבית דגי הפלאוזואיקון, כגון דמויי פטרספידים, דמויי צפלספיסים, אקנתודים וקבוצת בעלי שריון הטורפים. עם זאת, היו להם ארובות עיניים גדולות וזימים רחבים לאורך גופם, לעיתים 6 עד 12 זוגות של זימים לצידי הדג. בנוסף היו חסרי לסתות.
יצורים אלה היו קטנים מאוד, לא עלו על 15 ס"מ, וככל הנראה ניזונו מפלנקטון. הם לא הצליחו להסתגל לחיים המשתנים, נכחדו במהירות והוחלפו בדגים בעלי שלד מחוזק יותר בתוך הגוף.
קתדרלת רוסקילדה
סופרמן ולויס
סופרמן ולויס (באנגלית: Superman &amp; Lois) היא סדרת דרמת גיבורי-על אמריקאית שנוצרה עבור רשת "The CW" על ידי טוד הלבינג וגרג ברלנטי, ומבוססת על דמויותיהם של סופרמן ולויס ליין מאת ג'רי סיגל וג'ו שוסטר.
הסדרה עלתה לשידור ב-23 בפברואר 2021. ב-22 במרץ 2022, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה שלישית.
סקירה.
תקציר העלילה.
אחרי שנים בהן השניים עמדו מול נבלי-על מגלומניים, מפלצות שזרעו הרס במטרופוליס ופולשים חייזרים שביקשו למחוק את המין האנושי, קלארק קנט, הידוע בזהותו הסודית כסופרמן, ואשתו והעיתונאית המפורסמת ביותר, לויס ליין, נאלצים להתמודד פנים מול פנים עם אחד האתגרים הגדולים ביותר שלהם אי פעם – הלחצים והמורכבויות שכרוכים בעובדת היותם הורים במשרה מלאה, הכוללים בין היתר את החשש והדאגה שמא בניהם, ג'ונתן וג'ורדן, ירשו את יכולותיו הקריפטוניות של אביהם. על מנת להתמודד עם הלחצים, המשפחה חוזרת לסמולוויל במטרה לטפל בעסקים המשפחתיים של משפחת קנט, שם הם גם נפגשים מחדש עם לאנה לאנג, פקידת הלוואות מקומית ואהבתו הראשונה של קלארק, בעלה, קייל קושינג, ובתם המרדנית והנועזת, שרה; אך חזרתם של קלארק ולויס לסמולוויל האידיאליסטית והשקטה מתערערת כאשר זר מסתורי המבקש לפטור את העולם מנוכחותו של סופרמן נכנס לחייהם.
הפקה.
פיתוח.
הפקתה של הסדרה הוכרזה באוקטובר 2019, ונודע שהיא תופק על ידי היוצרים והמפיקים טוד הלבינג, גרג ברלנטי, שרה שכטר וג'ף ג'ונס; כשבמקביל הלבינג יכתוב את התסריט לסדרה. ב-14 בינואר 2020, "The CW" הזמינה רשמית את הסדרה המלאה. העונה הראשונה עתידה לכלול 15 פרקים.