תוכניתה הרביעית של הלהקה, "הטרמפ" (או "הלא תיקחהו עמך"), הועלתה בדצמבר 1949, לאחר תום הקרבות. מבין שיריה התפרסמו השירים ( שאת כולם כתב חפר ) : "יד לפה", "שב גיבור החיל" (שניהם ללחנים של ארגוב), "הפגישה" (ללחנו של מאיר נוי), ו"שיר אפור" (ללחנו של דוד זהבי). בינואר 1950 שוחררו חברי הלהקה מצה"ל.
התוכנית החמישית - "שטח הפקר".
בשנת 1950 העלתה הלהקה תוכנית אזרחית בשם "שטח הפקר". חפר כתב שירים ומערכונים חדשים ולחברים הוותיקים הצטרפה השחקנית זהרירה חריפאי. התוכנית הייתה סאטירית.
דוגמה לשיר ביקורתי מהתוכנית היה השיר "הגנרל המקסיקני (קסטנייטס)" שכתבו חפר וארגוב ושזכה להצלחה המתאר גנרל תאב כיבודים שלא לחם בפועל ויש הטוענים כי נכתב על אחד ממפקדי צה"ל באותה תקופה, דבר שהכעיס מאוד את צמרת הפיקוד הצה"לית. עם זאת ואולי משום כך, התוכנית לא זכתה להצלחה גדולה והלהקה התפרקה. בין שירים נוספים בתוכנית היו : "זה הכל עניין של אופי" שזכה גם הוא להצלחה, "שטח הפקר", "השלייגרים", "בן דוד בקריה" ועוד.
תוכני השירים.
הלהקה העלתה תוכניות של שירים מקוריים על הווי הפלמ"ח עם מערכוני קישור ביניהם, שתיארו את האווירה של ימי מלחמת העצמאות. היא קיימה הופעות רבות בפני החיילים באזורי הלחימה, בדרך כלל על גבי משאית או סביב מדורה, וזכתה לאהדה רבה בקרב לוחמי תש"ח, שהצטרפו אל הלהקה בשירה. שירי הצ'יזבטרון אומצו על ידי הלוחמים שזימרו אותם ללא הפסק, וכך הם התפרסמו.
נושאי השירים היו מגוונים. חלקם היו שירי זיכרון, למשל "הרעות" או "שב גיבור החיל". שירים אחדים ביטאו תקווה לעתיד, למשל "הן אפשר", שביטא את רצון הלוחמים בסיום המלחמה, "היו זמנים", שתיאר כיצד מאורעות התקופה יסופרו כעבור שנים רבות ("ותיזכר אז בימיך בפלמ"ח"), "השחרור", "הפלמ"חניק מחפש את המחר" או "שיר הפגישה", המנבא כיצד ייפגשו בעתיד לוחמי הפלמ"ח ("אח פגישה אח פגישה שכזאת, זה רק פעם בשניים דורות"). שירים אחרים היו שירי אהבה, כמו "האהבה" או "שיר אפור", וכן שירים הומוריסטיים, שתיארו את ההווי ה"צברי" של הפלמ"ח. כאלה למשל היו "מוטי", המתאר את הערצתן של נערות לחייל שרמנטי, "היי הג'יפ", המתאר נסיעת לוחמים בג'יפ באור רומנטי, "דחילק מוטקה", "בת שבע", "צ'יזבט" ו"ציפ".
השירים השתמשו בשפה היומיומית, ולעיתים אף בסלנג. כך למשל השיר "דחילק מוטקה", שנכתב בעקבות ליל הגשרים, משתמש במילות סלנג שהיו נפוצות בפלמ"ח, כ"דחילק", "ג'וב", "פרבלום" או "פור־ביי־טו". גם השיר "הפגישה" רווי בסלנג התקופה.
סגנונות מוזיקליים.
גם מבחינת הלחנים ( עליהם הופקדו סשה ארגוב, שמואל פרשקו, משה וילנסקי, מאיר נוי, דוד זהבי, מרדכי זעירא ופרנק פלג ) היוו שיריה של הלהקה חידוש, בעיקר לחניו של ארגוב ללהקה, שהיו פורצי דרך בתולדות הזמר העברי במורכבותם הרבה.
עד למלחמת העצמאות התבססו שירי הפלמ"ח בעיקר על שירי תנועות הנוער, ואילו שירי הצ'יזבטרון הולחנו לרוב על פי מקצב הפזמון הפופולרי המערבי (למשל: "מוטי" או "האהבה"). שירים אחדים אף נכתבו על פי לחנים פופולריים קיימים, כ"דחילק מוטקה" או "הפרוטה והירח". סגנונות מוזיקליים נוספים של שירי הלהקה היו בהשפעת מקצב ריקוד ההורה ("היי דרומה", "היי הג'יפ"), שירים בסגנון מארש ("יד לפה", "השחרור") או שירים ליריים ("הן אפשר", "הרעות"). שירים אחדים שימרו את ההשפעה המוזיקלית הרוסית, למשל "שיר הצ'יזבטרון" או "אילת".
העיבודים הקוליים היו לרוב פשוטים. תפקידי השירה חולקו בין קטעי סולו לבין קטעים ששרו כל חברי הלהקה יחדיו, לרוב באוניסון. בדרך כלל ליווה את השירה כלי נגינה יחיד, האקורדיון.
מורשת הלהקה.
שירי הלהקה קובצו בספרו של חיים חפר "תחמושת קלה" משנת 1949.
הפופולריות של שירי הצ'יזבטרון לא חדלה עם פירוק הלהקה. בראשית שנות החמישים, כאשר לקול ישראל היה תדר אחד בלבד ובטרם הונהגו מצעדי הפזמונים, היה המדד להצלחתו של פזמון עברי מידת הביקוש שלו ב"תוכנית כבקשתך לשירים עבריים". תוכנית זו שודרה מדי שבת בצהרים והייתה לה האזנת שיא. במשך שנים אחדות, עד אמצע שנות החמישים עת החלו לפרוח הלהקות הצבאיות של צה"ל, היו שירי הצ'יזבטרון מבין המבוקשים ביותר בתוכנית השבת. המתכונת של הצ'יזבטרון, שירים הומוריסטים בליווי העמדה המתייחסת לשיר במשחק ופנטומימה וקטעי הומור ששובצו בין השירים, אומצה גם בלהקות הצבאיות שבאו אחריה.
רבים משירי הלהקה הוקלטו בגרסאות כיסוי, לעיתים בפרויקטים מרוכזים של חידוש שיריה. כך למשל ב-1949 הקליטה הזמרת יפה ירקוני חלק משירי הצ'יזבטרון באלבום "באב אל וואד" בהם "הן אפשר", "היו זמנים" ו"יצאנו אט". גם שושנה דמארי ביצעה חלק משירי הלהקה, במיוחד התפרסמו ביצועיה ל"בת שבע" ו"היו זמנים". חברי שלישיית גשר הירקון הקליטו בשנות פעילותה הראשונות גרסאות מחודשות לרבים משירי הצ'יזבטרון. בשנת 1972 יצאה להקת הנח"ל בתוכניתה ה-23 "הפלנ"חניק", שהוקדשה למלאת 30 שנה לפלמ"ח ובו מחרוזת משירי הצ'יזבטרון וכן חידושים שלה ל"הפרוטה והירח" ו"הרעות". בשנת 1978 יצא לאור אלבום משותף של הזמר אריק לביא ולהקת שוקולד מנטה מסטיק בשם "הפרוטה והירח", שהורכב כולו מגרסאות כיסוי לשירי הצ'יזבטרון.
שירי הלהקה יצאו בשנת 2007 באלבום מיוחד מבית היוצר של רשות השידור ו"הד ארצי".
בוכנה
בֻּכְנָה היא גליל מתכת (לרוב אלומיניום), אשר נע הלוך ושוב בתוך צילינדר. הבוכנה היא החלק העיקרי של מנועים בוכנאיים ומשאבות בוכנאיות. במנועי בעירה פנימית בוכנאיים, למשל, נדחפת הבוכנה על ידי גזי השריפה, ובאמצעות טלטל ומנגנון ארכובה ממירים את תנועתה הקווית לתנועה סיבובית של הצרכן (גלגלי רכב, מדחף של אנייה, גנרטור חשמלי וכדומה).
על בוכנה של מנועים בוכנאיים מורכבות אחת עד ארבע טבעות (רינגים) העשויות בדרך כלל מפלדה קשה. הטבעות יוצרות אטימה של חלל השריפה בצילינדר, וזאת על מנת להשיג לחץ דחיסה גבוה מחד, וחיכוך נמוך בין הבוכנה לצילינדר מאידך. החיכוך בין הטבעות לצילינדר מוקטן באמצעות מערכת סיכת שמן בלחץ. אין להרכיב את הרינגים שהמנעולים שלהם אחד מעל השני ואין להרכיב מעל פין הבוכנה יש להרכיב מעל חצאית הבוכנה בזווית של 60 מעלות.
בעבר הבוכנה הייתה עשויה מרזל/פלדה, כיום הבוכנה עשויה מדור אלומיום סגסוגת אלומיניום, משום שאלומיניום מוליך חום בצורה יותר טובה וגם יותר קל.
לבוכנה צורה קונית היא קטנה למעלה ויותר רחבה למטה וזאת בגלל שהחלק החם יותר הוא למעלה והוא מתפשט יותר. בנוסף לבוכנה צורה אובאלית בניצב לפין הבוכנה על מנת שבחום הסגסוגת שמתפשטת תקבל צורה סימטרית לאורך פין הבוכנה.
הבוכנה עובדת בטמפרטורות של בין 300–450 מעלות צלזיוס בראש הבוכנה ובין 180–280 בחצאית הבוכנה.
בוכנה הידראולית היא מכשיר המפעיל כוח רב בצורה קווית (ליניארית). הבוכנה ההידראולית מורכבת מגליל ובתוכו בוכנה הנעה באמצעות לחץ של נוזל.
ארץ העוגות
ארץ העוגות או ארץ הממתקים (נקראת גם קוקניה או קוקאניה) הייתה ארץ מיתית של ימי הביניים, שבה ניטלו כל הקשיים של חיי האיכר וכל מזון וצורך סופקו בן רגע ובלא כל מאמץ.
שם הארץ מקורו במילה בצרפתית עתיקה "ארץ העוגות" או "ארץ השפע", païs de cocaigne. למילה מקבילות בשפות אחרות כמו בהולנדית ("ארץ העצלות," Luilekkerland), בגרמנית ("ארץ חלב ודבש", Schlaraffenland) ובספרדית, בה ארץ העוגות ממוקמת בחאוחה (Jauja), ארץ מכרות עשירה בהרי האנדים.
ארץ העוגות, כמו אטלנטיס או אל דוראדו, הייתה אוטופיה בדיונית, מקום שבו הבטלה והזלילה הם העיסוק העיקרי. לפי שיר צרפתי מן המאה השלוש עשרה, הייתה זו:
בספרות מאוחרת יותר שימשו תיאורים דמויי אלו של "ארץ העוגות" לא כחלום אוטופי מתוק אלא כסוג של אזהרה מוסרית, מפני עצלות, זללנות ובטלנות, במיוחד כלפי ילדים שנחשבו נוטים לכך במיוחד. כך, בסיפור "הנזל וגרטל" ביתה של המכשפה העשוי ממתקים וסוכר הוא פיתוי שאחריתו אסון, ואילו "הר הממתקים" שאחריו נוהה פינוקיו ב"פינוקיו" הופך מגן שעשועים שבו כל אחד מקבל לפי צרכיו ורצונו, לממלכת עבדות בה המתפתים לחלום המתוק הופכים אט-אט לחמורים, ומשתעבדים לנוגשי העבדים.
בספרו "שלושים וחמישה במאי" מתאר אריך קסטנר את ארץ העצלנים: ארץ בה המזון זמין לכל דורש. לקראת סוף חייהם הופכים התושבים שמנים כל כך, עד שקשה להם לזוז כדי לאכול, והם ניזונים מכדורים כדי לחסוך את הטרחה שבאכילה. שתי גרסאות ישראליות לארץ העוגות הן "ארץ פומפורנל", של גלעדה לב (1970; לחן: דפנה אילת, ביצוע: שלמה ארצי) בה מתוארת הארץ כמקום בו "בחנויות קונים צעצועים בלי לשלם/ בובה גדולה או נדנדה או חיל צבא שלם/ וסוכריות צבעוניות על העצים גדלות/ אוכלים בלי סוף והשיניים לא מתקלקלות"; והארץ הדמיונית המתוארת ב"כל מה שהיה (כמעט) וכל מה שקרה (אולי) לקרשינדו ולי" של דבורה עומר (1970), בה ילדים חיים ללא הורים ויכולים לאכול ממתקים ללא הגבלה.
גזוז
לארס אולריך
לארס אולריך (אנגלית: Lars Ulrich; נולד ב-26 בדצמבר 1963) הוא מוזיקאי, מלחין וכותב שירים אמריקני ממוצא דני. אולריך התפרסם כמתופף ואחד ממייסדיה של להקת המטאל האמריקאית מטאליקה, יחד עם הגיטריסט והסולן ג'יימס הטפילד.
ביוגרפיה.
אולריך נולד בקופנהגן בירת דנמרק ללונה ולטורבן אולריך טניסאי מקצועי בן לאם יהודיה שהיגרה לדנמרק. אולריך הושפע מהמקצוע של אביו טורבן, וכתוצאה מכך רוב ימי ילדותו של לארס הוקדשו לטניס. אולריך אף זכה באליפות דנמרק בטניס לנוער. בנעוריו התחבר עם זמר מתחיל בן גילו בשם קים בנדיקס פטרסון, אשר לימים נודע כזמר האימה הדני קינג דאיימונד.