משתמשים ביאם הסגול כמרכיב במגוון של קינוחים: גלידה, לחמניות שווייצריות, טארט, עוגיות, מאפינס, עוגות וסוגים אחרים של מאפים. בפיליפינים הוא ידוע כשם "ube" ונאכל מבושל, אפוי או כמו פודינג ממותק שנקרא " ube halayá". הוא גם מרכיב בקינוח הקפוא הנקרא "halo-halo". במהאראשטרה צ'יפס מוקפץ מיאם סגול נאכל במהלך צום דתי.
יאם סגול הוא מרכיב חיוני במאכל הנקרא "Undhiyu". יאם סגול הוא קינוח פופולרי בג'יפנה, סרי לנקה. היאם הסגול הופיע בעשור השני של המאה ה-21 במסעדות אמריקאיות, והוא משמש להכנת טראפלס, ריבת חלב, פלאן, סופגניות, עוגות ומאפים אחרים. יאם סגול הוא ירק מוערך בשל העמילן שניתן לייצר ממנו.
רפואה.
ברפואה העממית יאם סגול משמש כמשלשל מתון וכמחסל תולעים במערכת העיכול. הוא משמש כטיפול עבור חום, זיבה, צרעת, גידולים וטחורים מודלקים.
שימושים אחרים.
צבע הזנים סגול בשל פיגמנטים שונים של אנתוציאנין, הפיגמנטים מסיסים במים, והוצעו כצבע מאכל אפשרי. היאם הסגול משמש לנוי בגנים בשל יופיו.
פצחן (עוף)
פצחן (שם מדעי: Coccothraustes; מלטינית Coccos = זרע/גלעין ו-thrauo =לשבור/לרסק) הוא סוג ציפור השייכת למשפחת הפרושיים.
שמו של הפצחן כי שמו כן הוא, מפצח גרעינים וגלעינים בעזרת מקורו הגדול.
רוב מיני הפצחן מצויים באמריקה הצפונית מקנדה עד למקסיקו, אך המין פצחן מצוי נפוץ ברחבי אירופה ואסיה כולל בישראל. רוב המינים מצויים ביערות ובחורשות כולל באזורים ממוזגים.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
שחף אטלנטי
שחף צפוני (שם מדעי: "Larus argentatus", בעבר נקרא שחף כספי) הוא מין של שחף השייך לסדרת החופמאים. הוא נפוץ במערב, מזרח, ומרכז אירופה, באזור סקנדינביה ובאזור הבלטי.
תיאור.
הזכר הוא באורך 60–67 ס"מ ומשקלו 1,050-1,525 גרם. הנקבה קטנה יותר: אורכה 55–62 ס"מ ומשקלה 710-1,100 גרם. מוטת הכנפיים יכולה לנוע בין 125 ל 155 ס"מ. הגוף העליון של המבוגרים הוא אפור וראשם וחלקיהם התחתונים לבנים. הכנפיים שחורות עם כתמים לבנים המכונים "מראות". המקור צהוב עם נקודה אדומה ויש טבעת של עור צהוב חשוף סביב העין. הרגליים בדרך כלל ורודות בכל הגילאים, אך הן יכולות להיות צהבהבות, במיוחד באוכלוסייה הבלטית שנחשבה בעבר כתת-מין נפרד.
הנקודה האדומה על המקור.
לנקודה האדומה הזו יש תפקיד חשוב בתקשורת עם הגוזלים ובהאכלתם. הגוזלים מנקרים בנקודה האדומה, וניקור זה מעורר את ההורים להקיא את המזון שהובא.
קול.
אחד הקולות אותו משמיע השחף הצפוני מזכיר צחוק, המוכר היטב בחצי הכדור הצפוני ולעיתים קרובות נחשב כסימן ההיכר של אזורי חוף, כדוגמת הממלכה המאוחדת, ומקומות אחרים באירופה.
הגוזלים של השחף הצפוני משמיעים ציוץ חוזר ונשנה, המלווה בתנועת ראש, בשעה שהם מבקשים אוכל או קוראים להוריהם. שחפים צפוניים באזורים עירוניים נוקטים בהתנהגות זו כאשר בני אדם מאכילים אותם.
תזונה.
השחף הצפוני אוכל-כול: ניזון מטרף, אוכל אשפתות ושודד מזון מחיות אחרות; בדרך כלל הוא מלקט רכיכות, סרטנים ושיירי מזון מחופים הנחשפים בשפל. כמה שחפים צפוניים מנקים את עורו של דג שמש מגובשש המכוסה בטפילים והדג צריך להתאזן על צידו בשביל הניקוי.
טילנדסיה
טילנדסיה (שם מדעי: "Tillandsia") הוא סוג של הכולל כ-650 מינים של צמחים ירוקי עד רב שנתיים ממשפחת הברומליים שמסוגלים לשרוד וללא צורך באדמה, הם לא דורשים תחזוק רב ולכן קל מאוד לגדל אותם. השם הפופולרי בעברית של טילנדסיה הוא צמחי האוויר. הם בעלי שורשים מיוחדים, שתפקידם להתאים צורת הצמח לאובייקט בו הם מונחים. צמחי האוויר, מקורם במרכז ודרום אמריקה וישנם יותר מ-540 מיני צמחים במשפחה זו.
טילנדסיים הם אפיפיט ולא זקוקים לאדמה משום שהמים והחומרים המזינים נספגים דרך העלים. התפשטות צמחי אוויר היא על ידי זרעים או על ידי נבטים הנקראים "גורים". צמח אחד יכול להניב עד תריסר גורים. לחלק טלינדסיים יש תפרחת קבועה של פרחים קטנים. הפרחים של מינים מסוימים עשויים לשנות צבעם לאורך מחזור הפריחה.
רוב צמחים הם אדפטיבים ועמידים מספיק לגידול בבית עם תאורה מתאימה. רוב סוגי לא דורשים כל אדמה. צמח בוגר צריך להשקות על מספר פעמים בשבוע, לעיתים קרובות על ידי ריסוס לכיוון הצמח וכן לדשן בדשן נוזלי.
זנים.
רשימת מינים חלקית.
משפחת הירוקים:
משפחת הכסופים:
וילהלם הראשון, דוכס בוואריה
וילהלם הראשון, דוכס בוואריה (בגרמנית: Wilhelm I. von Bayern; 12 במאי 1330 - 15 באפריל 1389), היה דוכס בוואריה-שטראובינג, ורוזן אנו, הולנד וזילנד. וילהלם היה קרוי גם וילם החמישי, רוזן אנו או וילם השלישי, רוזן הולנד או וילם הרביעי, רוזן זילנד.
ביוגרפיה.
וילהלם נולד ב-12 במאי 1330 בעיר החופשית פרנקפורט, ללודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמרגרט השנייה, רוזנת אנו, בתם של וילם הראשון, רוזן אנו וז'אן מוולואה, רוזנת אנו.
בשנת 1340 איחד אביו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אמו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מות אביו בשנת 1347 שלטו וילהלם ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף וילהלם ואלברכט הראשון, דוכס בוואריה.
החל משנת 1350 התקיימה בארצות השפלה מלחמת אזרחים בין תומכי וילהלם לתומכי אמו מרגרט השנייה, רוזנת אנו, ואף אדוארד השלישי, מלך אנגליה התערב בסכסוך לטובת אמו. בשנת 1354 הגיעו וילהלם ואמו להסכם, ולפיו יקבל וילהלם את רוזנויות הולנד וזילנד, ואילו אמו תחזיק ברוזנות אנו. כעבור שנתיים מתה אמו, ווילהלם קיבל אף את רוזנות אנו לידיו.
בשנת 1352 התחתן וילהלם עם מוד, רוזנת לסטר, בתם של הנרי מגרוסמונט, דוכס לנקסטר ואיזבל מבומון, ממנה נולדה לו בת אחת שמתה בשנת 1356.
בשנת 1357 חלה וילהלם במחלת נפש, והרג את אחד מאציליו ללא כל סיבה, ובעקבות כך אחיו אלברכט הראשון, דוכס בוואריה השתלט גם על השטחים בארצות השפלה. וילהלם היה מסוגר בטירת לה קסנואה, שם שהה עד מותו ב-15 באפריל 1389.
רטופה דוגוני
רטופה דוגוני (שם מדעי: "Ratufa bicolor" מכונה גם סנאי גדול שחור וסנאי גדול מלזי) הוא מין של סנאי עצים גדול השייך לסוג רטופה שבמשפחת הסנאיים. הרטופה שכיחה בצפון בנגלדש, בצפון הודו, מזרח נפאל, בהוטן, דרום סין, מיאנמר, לאוס, קמבודיה, וייטנאם ומערב אינדונזיה. בנוסף למין זה, קיימים שלושה מינים נוספים השייכים לסוג רטופה.
תיאור.
לרטופה דוגוני זנב ארוך וגוף צר. אורך הראש והגוף נעים בין 35 סנטימטרים ל-58 סנטימטרים ואורך הזנב יכול להגיע עד 60 סנטימטרים. משקלם הוא כשלושה ק"ג. צבע הגב, האוזניים והזנב הוא חום כהה עד שחור, והבטן בצבע מעט בהיר יותר. כל המינים אשר שייכים לסוג רטופה נחשבים לגדולים שבמשפחת הסנאיים.
מחייה.
לרטופה דוגוני מגוון רחב של אזורים למחיה והמשותף להם הוא סביבה המיוערת. טווח המפלס שבו הם יכולים לחיות הוא מגובה הים ועד לפחות 1,400 מטרים. בשנים האחרונות, הרטופות הדו-צבעיות סובלות מהתערבות במחייתם על ידי התיישבות האדם (כריתת עצים, בניית בנייני מגורים וכו') שגרמה להיעלמות של 30% מאוכלוסיית הרטופות בעשר השנים האחרונות. לעומת זאת, ישנם מקומות ובהם הרטופות מוגנות מפני ציידים וחיות טורפות על ידי חוקים ומסורות.
התנהגות.
רטופה דוגוני פעיל ביום ובעיקר בצמרות העצים, ומדי פעם יורד מן העצים על מנת לאכול על האדמה. הרטופה נכנסת במקרים נדירים לשטחי מגורים של בני אדם ומעדיפה את הטבע. הרטופה ניזונה מזרעים, אצטרובלים, פירות ועלים. הרטופה חיה כמעט תמיד לבדה, ומולידה בין 1–2 צאצאים, שאותם היא מגדלת במעין קן שהיא בונה בין ענפי העצים.
פיתוח עץ
"פיתוח עץ" או "תחריט עץ" (באנגלית: Wood engraving) היא טכניקת הדפס שבמסגרתה חורט האמן דימוי בבלוק עץ, ולאחר מכן מודפסת הגלופה בטכניקה של דפוס בֶּלֶט.
תיאור.
טכניקת פיתוח העץ התפתחה מטכניקת חיתוך העץ במהלך המאה ה-18 באירופה. אמנים כגון תומאס ביואיק (Bewick) החלו להשתמש בלוחות עץ קשים, עשויים מעצים כגון אֶשְׁכְּרוֹעַ (boxwood), אגס או דובדבן, על מנת ליצור דימויים המאופיינים בפרטים רבים ועדינים, ובניגודיות גבוהה בין האזורים המודפסים לבין משטחי הנייר שלא הודפסו. השימוש בסוג עץ כזה מבדיל את פיתוח העץ מחיתוך העץ. השימוש בעץ קשה גרר גם שימוש בכלי חיתוך ומַפְסָלוֹת שונות, כגון חֶרֶט (burin), שיצרו קו שונה מן המשטחים האופייניים לחיתוך העץ.
בטכניקת פיתוח העץ חורט האמן דימוי אל תוך גוש ("בלוק") של עץ. לאחר שהושלמה הגלופה מורחים עליה צבע דפוס בעזרת גלגלת. הצבע נצמד רק לפני השטח של הבלוק, ואילו במגרעות, בשקעים ובנקבים הצבע איננו נתפס. לאחר מכן מצמידים אל לוח ההדפסה גיליון נייר ומדפיסים את הדימוי בעזרת מכבש או בהדפסה ידנית.
חוזקו של העץ מאפשר להדפיס עותקים רבים מן הגלופה, ללא שחיקה רבה שלה. על כן, הרבו להשתמש בטכניקה זו בהדפסה של איורים עבור כתבי עת ובעיטור ספרים – עד לשלהי המאה ה-19, אז החלו להשתמש בטכניקות של דפוס אופסט עבור הדפסת כמות גדולה של עותקים. כיום משמשת הטכניקה בעיקר אמנים היוצרים הדפסים אמנותיים.
עונת 2008 בליגת העל הרוסית בכדורגל
עונת 2008 בליגת העל הרוסית בכדורגל הייתה העונה השישית של הפרמייר-ליג הרוסי במתכונתו החדשה והעונה ה-17, מאז 1991.