לאחר המלחמה עסק בעיקר בכתיבת זיכרונותיו. כמו כן הוא פרסם תזכיר בו ייעץ על הקמת הצבא הגרמני החדש (הבונדסוור). הוא היה מיודד אישית עם לידל הארט. וכן התראיין לתוכנית של ה-BBC על קרב מונטה קאסינו. הוא מת בפרייבורג ב-1963 והוא בן 71.
חיים אישיים.
מקס הייסטינגס כותב עליו: "פון זנגר היה מקצוען, אחד מאותם גרמנים "טובים" נדירים מסוגם".
זנגר היה מתנגד נלהב לנאציזם, והוא מגלה גישה זו במיוחד בספרו "מלחמת אירופה" שתורגם באנגלית ובעברית כ-"ללא תקווה וללא פחד". אם כי יש לציין שהספר נכתב לאחר המלחמה. הוא מתאר את התרשמותו מהיטלר כך: "תכונת השפעתו המשתלטת אשר סופר כי אנשים כה רבים נפלו לה קורבן, לא עשתה עלי כל רושם. גם אין כל פלא בדבר, כי שנאתיו על כל התלאות שהביא על ארצי" כמו כן הוא סירב לפקודה מפורשת של היטלר להוציא להורג 200 קצינים איטלקיים, לאחר שאיטליה החליפה צדדים.
הוא נישא להילדה מרגרטה פון קראכט (בתו של הגנרל הפרוסי ארנסט אלכסנדר פון קראכט), ובנו פרידולין מריה פון זנגר אונד אטרלין היה גנרל בבונדסוור, ובכוחות נאט"ו.
דוריאיוס
דוריאיוס (ביוונית: Δωριεύς; המאה ה-6 לפנה"ס) היה נסיך ספרטני בנו של אנכסנדרידס השני ואחיהם של קלאומנס הראשון ולאונידס הראשון. יצא למסעות מלחמה בצפון אפריקה וסיציליה ומת במהלכם.
ביוגרפיה.
דוריאיוס היה בנו של אנכסנדרידס השני מלך ספרטה שנחשב לצאצאו של הרקולס. הרודוטוס מוסר סיפור מפוקפק אודות לידתו. לפי טענת הרודוטוס אשתו האהובה של אנכסנדרידס לא ילדה לו ילדים. והאפורים דרשו ממנו להיפטר ממנה ולשאת אחרת. אולם הוא סרב, על כן הרשו לו האפורים לשאת אשה נוספת, מנהג שחרג מהכללים המקובלים. האישה החדשה ילדה לו את קלאומנס. אולם לפתע ילדה הקודמת את דוריאיוס, ואחר כך את לאונידס, ואת קלאומברוטוס, אולם החדשה לא ילדה עוד. הסיפור הוא ככל הנראה המצאה שנועדה להכפיש את קלאומנס.
הרודוטוס טוען שקלאומנס לא היה מיושב בדעתו, לעומת דוריאיוס שהצטיין בפיקחות. אולם קלאומנס היה הבכור ולכן ירש את הכס. האחים הצעירים יותר לאונידס וקלאומברוטוס השלימו עם הדבר, אולם דוריאיוס לא היה מסוגל לשאת זאת, על כן ביקש מקלאומנס לשלוח אותו בשליחות מחוץ לספרטה. קלאומנס שמח להיפטר ממנו והעניק לו את האמצעים הדרושים כדי לצאת למסע. אם כי יש המעריכים שקלאומנס עצמו עמד מאחורי הרעיון. דוראיוס יצא לצפון אפריקה, וניסה לייסד שם מושבה. הוא נאחז באזור במשך שלוש שנים, אולם המקומיים שלא אהבו את הנוכחות הספרטנית, איחדו כוחות עם קרתגו והכריחו אותו לסגת.
בלית ברירה חזר דוריאיוס לספרטה. הוא קיבל את עצת האורקל מדלפי לצאת למסע חדש בסיציליה, ולנסות לייסד מושבה ספרטנית בעיר הרקלאה. מיקום העיר כיום לא ידוע. אולם בדרך לסיציליה עבר ביוון הגדולה, שבאיטליה. באזור שררה מלחמה בין הערים סיבריס וקרוטון, הרודוטוס מצטט מקורות שעל פיהן סייעו דוריאיוס ואנשיו לבני קרוטון, ומקורות אחרים השוללים את הטענה. בשנת 510 לפנה"ס בערך, הם הגיעו בסופו של דבר לסיציליה. המשלחת התבררה ככישלון, הקרתגים ששלטו בחלק המערבי של האי, לא חפצו גם כאן בשכן ספרטני, וכמו באפריקה איחדו כוחות עם ערים אחרות והביסו את הספרטנים בקרב. דוריאיוס עצמו נהרג. לקלאומנס לא היו ילדים, ועל כן לאונידס ירש אותו לאחר מותו. אילו רק דוריאיוס לא היה יוצא למסע ככל הנראה היה הוא יורש אותו.
זאלוז'צה
זאלוז'צה (באוקראינית: Залізці, זאליזצי; בפולנית: Załoźce; ביידיש: זאַלעשיץ) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
זאלוז'צה נזכרת לראשונה בשנת 1483, ובתחילת המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1675 ערכו הטורקים מצור על העיירה, והעלו אותה באש.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי זאלוז'צה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1606. במהלך המאה ה-19 גדלה באופן משמעותי האוכלוסייה היהודית בעיירה, חרף מספר שריפות שפקדו אותה. החל מסוף המאה ה-19 היגרו מהעיירה יהודים רבים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הואשמו יהודי העיירה בידי הרוסים בהצתתה, והם גורשו ממנה. לאחר המלחמה, פחתה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והתגברה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 704 יהודים. עם הכיבוש הסובייטי בספטמבר 1939, פוזרו הארגונים היהודיים והציוניים בעיירה, ומספר משפחות יהודיות בה הוגלו לעומק ברית המועצות.
בתחילת יולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר קרב שניהלו עם הצבא האדום. כעבור ימים אחדים רצחו הגרמנים כ-20 יהודים מהעיירה, לאחר שהכומר המקומי העליל על היהודים כי ירו על הגרמנים בעת הקרבות.
עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר גבוהים וחובת התייצבות לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. מעת לעת הגיעו לעיירה אנשי גסטאפו מטרנופול, וירו באופן אקראי ביהודי העיירה.
באוקטובר 1942 גורשו רוב יהודי העיירה לגטו שהוקם בזבורוב, והעיירה הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כ-60 יהודים הושארו בעיירה עבור ביצוע עבודות כפייה, ואלו נרצחו עד אביב 1943. בד בבד, ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר יהודים מהעיירה שהסתתרו בה, או שנמלטו ליערות הסביבה, תוך רצח הנמצאים.
הלבוש הדרוזי המסורתי בישראל
פרדייס לוסט
מספר אפרי
משפט לאקוני
תל נוף
מיכאיל מורוזוב
מיכאיל מורוזוב (ברומנית: Mihail Moruzov; 16 בספטמבר 1887 - 27 בנובמבר 1940) היה מייסד שירות הריגול והריגול הנגדי הרומני ומנהלו בשנים 1924 - 1940. היה חבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה, ונרצח על ידי הלגיונרים.
חייו.
מיכאיל מורוזוב נולד בכפר זביל (Zebil) במחוז טולצ'אה, ברומניה, במשפחה של קוזאקים, שמצאו בה מקלט במועד לא ידוע. אביו, כמו סבו לפניו, היה כומר בכנסייה הרוסית של טולצ'אה. למיכאיל היו 4 אחים ושתי אחיות. הוא נישא והתגרש פעמיים - עם אשתו הראשונה, מריה אנטון ורארו, נולדה לזוג בת, אך זמן קצר לאחר מכן האישה נפגעה בתאונה ונשארה משותקת. הזוג נפרד בהסכמה, כדי לא להפריע לקריירה של מיכאיל, וב-1932, כשהבת הייתה בת 7, התגרשו רשמית. האישה השנייה, תאודורה סנדולסקו, הייתה מורה לצרפתית. לזוג לא היו ילדים. הם התגרשו ב-1938.
מורוזוב החל את הקריירה שלו בשירותי המודיעין כמודיע פשוט, והתקדם בהדרגה בשירות הביטחון של דלתת הדנובה. בנוסף לרומנית ידע רוסית ובולגרית, אך לא שפות מערביות, וסיים רק שלוש כיתות תיכון (שווה ערך לכיתה ז', כי בית הספר היסודי היה בן 4 כיתות), ועובדות אלה הכבידו על קידומו. הוא הצטיין בזיכרון מצוין וכשנזקק לידע מסוים היה פונה למומחים ולומד בעל פה.
בתזכיר שכתב מורוזוב על פעילותו במלחמת העולם הראשונה מצוין מאבקו בעריקים רוסים מצבא רומניה, המאבק שלו נגד התעמולה הגרמנית והבולגרית בקרב היחידות הרוסיות ברומניה, לכידת הקולונל הגרמני פון מאייר, הממונה על שירותי המודיעין הגרמני בדוברוג'ה ובחוף הים השחור, מעצרם של 156 מרגלים גרמנים ועוד.
ב-1920 נעצר ונחקר מורוזוב בחשד שפעל כמרגל בולגרי או סובייטי; בחקירה לא אוששו החשדות והוא שוחרר. לאחר המלחמה נידונה ברומניה התארגנות מחודשת של שירותי המודיעין, וב-1924 הועמד מורוזוב בראש "השירות החשאי למודיעין" (Serviciul Secret de Informații), שכונה בדרך כלל בשם "סיגורנצה". ב-1928 נדרש מורוזוב לארגן מחדש את סיגורנצה, כך שיהפוך לשירות מודיעין מהשורה העולמית הראשונה, שיוכל להתחרות עם הבריטים, הצרפתים, האמריקאים והסובייטים.
מורוזוב פעל למען האינטרסים של קרול השני, מלך רומניה בכל מיני הזדמנויות, איתור תמונות עירום של פילגשו, אלנה לופסקו, ביום ביגמיה ליון אנטונסקו ועוד. הוא היה למרכיב חשוב בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה ותמך בתפיסת השלטון הדיקטטורית שלו. הוא פעל לדיכוי התנועה הלגיונרית, אך בו-זמנית טיפח קשרים עם קבוצת לגיונרים ובראשם הוריה סימה.
לאחר הדחתו של המלך קרול השני והגעתם לשלטון של יון אנטונסקו והלגיונרים, נעצר מורוזוב ונכלא בז'ילבה. הוא נרצח במקום כליאתו בטבח ז'ילבה.
M3 גריז
M3 גריז (באנגלית: M3 Grease) הוא תת מקלע מתוצרת ארצות הברית, בעל קליבר 11.43 מ"מ. הרובה נכנס לשירות צבא ארצות הברית ב-12 בדצמבר 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה.
בדומה לסטן הבריטי, הרובה היווה פתרון זול ופשוט יותר לייצור המוני ובכך למעשה היה אלטרנטיבה לרובה ה-M1 תומפסון שהיה יקר ומסובך מאוד לייצור.
השם "רובה גריז" ניתן לנשק על ידי החיילים האמריקאים שהשוו את המראה הכללי שלו למשאבת גריז ידנית של מכונאי.
רובה הגריז היה חביב בשל גודלו הזעיר ביחידות מוצנחות ומוטסות, טנקיסטים ונהגים. הגריז שימש אפילו צוותי טנקים במלחמת המפרץ.
תכנון ופיתוח.
ה-M3 גריז פותח משתי סיבות:
Sounds of Silence
Sounds of Silence (בתרגום מילולי: צלילי שקט) הוא אלבום האולפן השני של צמד הפולק-רוק האמריקאי סיימון וגרפונקל, שיצא ב-17 בינואר 1966.
בשנת 1968 הגיע למקום ה-21 ברשימת בילבורד 200. בשנת 2012 נבחר האלבום על ידי ספריית הקונגרס האמריקאי כראוי לשימור ארוך טווח, ונכנס לארכיון הספרייה.
שיר הנושא - The Sound of Silence.
שיר הנושא של האלבום, “The Sound of Silence”, יצא כסינגל ב-1965, והוא השיר שפותח את האלבום.
השיר הופיע גם באלבומם הראשון של הצמד, , אך בגרסה אקוסטית. ללא ידיעתם של סיימון או גרפונקל, הוסיף טום ווילסון – שהפיק את אותו האלבום – ליווי של גיטרה חשמלית, גיטרת באס ותופים לגרסה האקוסטית של השיר, והגרסה החדשה היא שמופיעה ב-"Sounds of Silence".