בשנת 1940 הובאו לעיירה למעלה מ-1,000 פליטים יהודים מאזור קרקוב, ומשנת 1941 חייבו הגרמנים את היודנרט המקומי לספק להם עובדים למחנות עבודה בסביבת העיירה. מעת לעת פשטו על העיירה שוטרים גרמנים, וביצעו בה מעשי התעללות ורצח של יהודים, תוך הטלת סכומי כופר גבוהים על הקהילה.
ב-29 באוגוסט 1942 נצטוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר השוק בה, ושם הועלו על עגלות באלימות רבה בידי שוטרים פולנים, תוך רצח חלקם, והוסעו למחנה המעבר בסלומניקי, ממנו שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בשעת הגירוש הכריז הכרוז המקומי בעיירה, לצלילי פעמוני הכנסייה, על כך שהעיירה נפטרת מיהודיה לנצח. לאחר מכן, ערכו הגרמנים והפולנים מצוד קפדני בעיירה, ורצחו את היהודים שנתגלו במקומות מסתור בה.
לאחר האקציה נותרו בעיירה בין 100 ל-200 יהודים. מעת לעת ביצעו בהם הגרמנים והפולנים מעשי רצח, ובמקרה אחד רצח איש גסטאפו חמישה מבניו של אחד היהודים לעיניו ולעיני הקהל הפולני, כאשר האב קשור בחבל, ולאחר מכן נרצח גם הוא. היהודים שעוד נותרו בעיירה שולחו בנובמבר 1942 לגטו מייחוב, ומשם הועברו לבלז'ץ.
יהודים מעטים מהעיירה שעוד הצליחו להסתתר בכפרי הסביבה נרצחו ברובם בידי איכרים פולנים, ובהם משפחות שלמות. מקהילת פרושוביצה שרדו את השואה כ-60 יהודים, אך אלו לא שבו להתגורר בה, לאחר ששניים מהם נרצחו עם שובם בידי פולנים לאומנים.
פראשעוויץ
ג'יארולמו סבונארולה
גאליס קונקט
מייכוב
קורול
קורול או כחל הקוקייה (שם מדעי: "Leptosomus discolor") הוא מין של עוף טרופי החי במדגסקר ובארכיפלג קומורו והוא המין החי היחידי בסוגו ובמשפחתו.
מאפיינים.
הקורול מגיע לאורך 40-50 ס"מ ובעל דו צורתיות זוויגית. הזכרים בעלי חזה אפור גדול והצוואר והראש כחולים מעט עם עיניים גדולות בעלות פס שחור ומאורי הראש "כתר" קטן. הבטן לבנה, הרגליים צהובות, הזנב אפור והכנפיים בעלות גוון ירוק ססגוני ומעט סגלגל. הנקבות לעומת הזכרים בעלות ראש, צוואר, כנפיים ופלג גוף עליון בצבע חום-סגול עם חזה בצבע חימר ומנוקד בסגול, הבטן בהירה יותר והרגליים ורודות. העיניים אצל שני המינים קבועות באמצע הראש וקטנות והמקור חום, גדול וחזק. בדומה לנקרים, בכף הרגל שתי אצבעות מופנות קדימה ושתי אצבעות מופנות אחורה, והן קטנות יחסית לשאר הכחלאים.
הקורוליים חיים במדגסקר ובארכיפלג קומורו. נפוצים ביערות גשם, יערות נשירים, יערות קוצניים ומטעים. כמו כן חיים בהרים עד גובה 2,000 מ'. הם ניזונים מיצורים קטנים כמו זיקיות ומחרקים שונים, בייחוד מחגבים ומזחלי חרקים וכן מזחלים שעירים, צרצרים, מקלונים ושממיות. הם נוהגים לשחר לטרף מעמדת תצפית על ענף, לעוט על הטרף ולהמיתו בחבטות כנגד הענף.
עוף זה לא נחקר הרבה ויש מעט מידע על הרגליו, אך הוא תואר כמין מונוגמי המקנן בענפים גבוהים ומטיל עד 4 ביצים שבוקעות לאחר 20 יום. המין נפוץ באזורי מגוריו ומסתגל במהירות לשינויי הסביבה. בעיני המקומיים הוא נחשב לעוף מבורך, המביא אתו מזל טוב.
מיון.
הקורול משויך לסדרת הכחלאים יחד עם הכחל, השלדג והשרקרק, אך ישנם חוקרים המסווגים אותו בסדרה עצמאית. בכך הוא העוף היחיד למעט ההואצין (וע"פ כמה חלוקות גם היען), השייך לסדרה בעלת מין יחיד. הוא נחשב לקרוב גם לטרוגונאים, קלאונאים, דוכיפתאים ונקראים. קרובי משפחתו העיקריים בסדרת הכחלאים הם כחלאי הקרקע (Brachypteraciidae).
למרות שמם, הקורולים אינם קרובים לקוקייתיים ואינם טפילים לעופות אחרים.
תת-מינים.
ישנם חוקרים המסווגים את תת-המין האחרון כמין עצמאי.
קורוליים
הדוכסות של מילאנו
הדוכסות של מילנו
נושא כידון
גדוד תומר
תוכי אהבה ורוד פנים
תוכי סנגלי
תוכי סנגלי (שם מדעי: Poicephalus senegalus; ע"פ האקדמיה: אפרור סנגלי) הוא מין של תוכי המצוי במערב אפריקה וקרוב משפחתו של האפרור האפריקני.
מין זה מגיע לאורך 23 ס"מ ושוקל 120-170 גרם. הוא בעל ראש אפור גדול עם מקור חזק דמוי מקור עיט ועיניים צהובות עם עור שחור סביבו. החזה ירוק בהיר ובעל צורת V, הכנפיים ירוקות, הבטן צהובה והזנב קצר יחסית. שני המינים דומים במראם אך הזכרים מעט יותר גדולים.
מין מצוי במערב אפריקה ביערות פתוחים וכן בסוואנות. זהו מין הנוטה להתקיים בזוגות טריטוריאליים וקולו מכיל מגוון של קריאות ושריקות צורמות. הוא יכול לחיות 20-30 שנה בטבע כשבשבי יכול להגיע לגיל 50. מזונו העיקרי הוא פירות של דקלים שמן אותם הוא מפצח במקורו החזק. לעיתים הוא מזיק ליבולי המקומיים ועל כן צדים אותו.
ישנם 3 תת-מינים לתוכי:
מין זה מגודל בשבייה אך הפצתו גרמה לאוכלוסייה הפראית להיות בסיכון והיום הוא מין מוגן ואסור לסחור בו. הוא נצפה בישראל באזור הנגב הצפוני, ליד אשקלון וחולדה.
ללא מוצא
פרהינסקה
פרהינסקה (באוקראינית: Перегінське; בפולנית: Perehińsko) היא עיירה גדולה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
ראשיתה של פרהינסקה במאה ה-13. במחצית השנייה של המאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות הטטרים, ובסוף אותה מאה הוענקה לו זכות לקיים בו ימי שוק.
במהלך המאה ה-19 גדלה אוכלוסיית היישוב, והוא הפך לאחד היישובים הגדולים בסביבתו. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1929 הוענק ליישוב מעמד עירוני, עת נמנו בו למעלה מ-6,000 תושבים.
יהודי פרהינסקה.
היהודים, שהיוו מיעוט בקרב אוכלוסיית העיירה, נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. לאחר מלחמת העולם הראשונה נפגעו עסקיהם של יהודי היישוב, בין היתר בשל הקמת קואופרטיבים פולניים ואוקראיניים במקום, ובשנת 1921 נמנו ביישוב 612 יהודים. בעיירה פעלו שני בתי מדרש וקלויז חסידי. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים והאוקראינים, שכללו גם הצתת בתי יהודים. עם כיבוש אזור העיירה בידי הסובייטים, הולאמו עסקי יהודיה, ונאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית.
עם פרוץ מבצע ברברוסה פינו השלטונות הסובייטיים את העיירה, ובתקופת הביניים, עד לכניסת החיילים ההונגרים למקום, החלו האוקראינים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ושוד בקרב יהודיה. לאחר שהשליטה באזור העיירה הועברה לידי הגרמנים בספטמבר 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודי העיירה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע וחובת התייצבות לעבודות כפייה.
בסוף אוגוסט 1942 גורשו כל יהודי העיירה לבוליחוב, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. אחר יהודים מעטים מהעיירה שנמלטו ליערות הסביבה ערכו הגרמנים מצוד, ורצחו את רובם.
פרהינסקו
רצח שבויי מלחמה סובייטים בידי הנאצים
רצח שבויי מלחמה סובייטים בידי הנאצים התרחש במהלך מלחמת העולם השנייה. בעקבות הפלישה של גרמניה הנאצית לשטחי ברית המועצות במבצע ברברוסה, תפסו הנאצים מיליוני שבויים של הצבא האדום. הנאצים ניהלו מדיניות השמדה מכוונת כלפי השבויים וגרמו למותם של 3.5-3.3 מיליון איש, שהם כ-60% מכלל השבויים. חלקם הוצאו להורג במקום, רבים מהם מתו בגלל תנאים לא-אנושיים במחנות של שבויי המלחמה כתוצאה מהרעבה, כפור ומחלות, ואחרים נהרגו בצעדות מוות או במחנות ריכוז נאציים, אליהם נשלחו.
מחנות השבויים.
רוב המחנות שיועדו לשבויים הסובייטים היו למעשה שטחים פתוחים המגודרים בגדר תיל ומגדלי שמירה, ללא מבני מגורים. בתנאים אלה נאלצו האסירים לישון בחורים באדמה שחפרו לעצמם, חשופים למזג האוויר הקפוא, ולמכות והתעללויות בידי שומרים. מרבית השבויים היו במצב חמור של תת-תזונה, ולעיתים קרובות ניזונו רק ממאה קלוריות ליום. טיפול רפואי לא ניתן, ובקשת הצלב האדום הבינלאומי להגיע למחנות נדחתה על ידי היטלר.
רוב מקרי המוות התרחשו בין יוני 1941 וינואר 1942, כאשר רבים מהשבויים מתו עקב ההרעבה המכוונת. בספטמבר 1941 הייתה התמותה בקרב שבויי המלחמה בשיעור של 1% ליום. הנאצים האמינו כי אין לספק להם מזון בכמות הנדרשת מכיוון שמזון זה יכול לשמש אחרים. שלא כשבויי מלחמה ממדינות מערביות, השבויים הסובייטים נחשבו תת-אנושיים. היה זה חלק מהתפיסה הגזענית הנאצית לפיה הגזע הסלבי הוא גזע נחות (Untermensch) לעומת הגזע הארי. הגרמנים כבשו שטחים ממזרח אירופה במטרה ליצור מרחב מחיה עבור גרמניה, וביקשו לשעבד את האוכלוסייה המתגוררת בתוכה. במקרים רבים שבויי מלחמה סובייטים הופשטו, ובגדיהם נלקחו מהם על ידי חיילים גרמנים. בתנאי קור היה בזה משום גזר דין מוות לרבים מהשבויים.
רצח במחנות ריכוז והשמדה.
כמה מאות אלפים מבין השבויים נשלחו למחנות ריכוז נאציים והומתו שם בירי או בגז או שקיפחו את חייהם בגלל תנאי העבודה הקשים. בין המחנות העיקריים שאליהם נשלחו שבויי מלחמה:
מחנות עבודה.
בינואר 1942, לנוכח בלימת ההתקדמות הנאצית באירופה על ידי בעלות הברית, הורה היטלר להעניק טיפול אחר לשבויי המלחמה הסובייטים, כדי שיהיה אפשר לנצלם לעבודת כפייה בקנה מידה גדול. אך עבודות הכפייה התנהלו בתנאים קשים, ורבים מהשבויים מתו במהלכן.
רבים משבויי המלחמה נשלחו לעבודה במכרות הפחם. 27,638 שבויי מלחמה סובייטים מתו בזמן עבודתם במכרות הפחם באזור הרוהר לבדו, בין 1 ביולי ל-10 בנובמבר 1943.
בשנת 1944 היו הענפים העיקריים בהם הועבדו השבויים: כרייה (160,000), חקלאות (138,000) ותעשיית המתכת (131,000). לא פחות מ -200,000 שבויים אסירים מתו בזמן עבודות הכפייה.
נחל עכברה
נַחַל עַכְּבָּרָה הוא נחל אכזב בגליל העליון, שראשיתו במורדות הדרומיים של הר כנען, ברום של כ-850 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל עמוד, בסמוך לכביש 85.