כנגד ההיסטוריוגרפיה הקולוניאלית התפתחה בהודו ההיסטוריוגרפיה הלאומית. זו האחרונה טענה כי האומה ההודית התקיימה זמן רב לפני תחילת הפרויקט הקולוניאלי, שלא היה אלא הפרעה בכיוונה הטבעי של ההיסטוריה ההודית, ושהמדינה ההודית המודרנית אינה אלא הגשמת יעודה משכבר הימים של האומה ההודית. כנגד ההיסטוריוגרפיה הלאומית טענו חברי אסכולת לימודי המוכפפות, ראשית, כי כתיבת ההיסטוריה ההודית הלאומית מנקודת מבטה של מפלגת הקונגרס הלאומי שוללת מהאיכרים כל היסטוריה משלהם, שכן כל פעולותיהם אינן אלא מבשרות את תנועת העצמאות ההודית בלבד; שנית, כי האומה ההודית המודרנית היא תוצר של תהליך היסטורי, ולא התקיימה משחר ההיסטוריה; ושלישית, כי בעוד שההיסטוריוגרפיה הלאומית מעלה על נס את המודרניזציה והדמוקרטיה כיציר כפיה של האליטה, הרי שבו בזמן נשמרו דגמים של כפיפות ושיעבוד של המוכפפים בידי האליטה.
כנגד המרקסיסטים אימצו חברי האסכולה את ביקורת אנשי תאוריית התלות שטענו במהלך שנות ה-70 כי האירופוצנטריות של התאוריה המרקסיסטית כופה דגמים שפותחו על בסיס הניסיון האירופי על אזורים בהם המציאות הכלכלית והחברתית שונה בתכלית. בכל פעם שהמרקסיסטים האירופאיים נתקלו בסתירה בין התאוריה האירופית למציאות ההודית הם פתרו אותה בתיוג החברה ההודית כ"טרום קפיטליסטית". כך, למשל, בהיעדר מוסדות מפלגתיים ודוקטרינה מעמדית ומהפכנית סדורה, פרשו היסטוריונים מרקסיסטיים את פעולות האיכרים בתקופה שקדמה להקמת המפלגה הקומוניסטית ההודית כפעולות של אנשים הנמצאים בשלב טרום מעמדי. עבורם לא הייתה לאיכרים אלא תודעה ראקציונרית ומפגרת, והם לא קראו נכונה את המציאות הקולוניאלית על מנת לעמוד על תודעתם המעמדית. מכאן השתמע שרק הקמת המפלגה הקומוניסטית העניקה לפעולות האיכרים משמעות מהפכנית ושללה מהם כל יוזמה משלהם. עבור חברי אסכולת לימודי המוכפפות האיכרים קראו היטב את המציאות בה חיו, ולפעולותיהם היה היגיון משלהם, אותו יש לחשוף ללא הטיות אנכרוניסטיות כאלו או אחרות.
הביקורת המשותפת לשלוש הפרשנויות הקיימות על ההיסטוריה ההודית הייתה כי כל השלוש הן אליטיסטיות, שכן הן מתארות את ההיסטוריה ההודית לפי היוזמה והפעולה של האליטה בלבד, הודית או בריטית כאחד. אסכולת לימודי המוכפפות נרתמה לנטרול ההטיה האליטיסטית של המקורות, ושל כתיבת ההיסטוריה בעקבותיהם, ולחשיפת האינטרסים הסובייקטיביים של כל מי שלא השתייכו לאותה אליטה, ואשר נקודת מבטם לא זכתה, עד לאותו הרגע, לייצוג כלשהו בהיסטוריוגרפיה.
ביקורת על לימודי המוכפפות.
כנגד לימודי המוכפפות, בעיקר במהלך העשור הראשון לקיומה של האסכולה, נשמעה ביקורת בנוגע לאי הכללת סוגיית המגדר במחקרם. ביקורת נוספת הצביעה על כך שהניסיון של הפרויקט להכיר במוכפף כסובייקט בעל היסטוריה משלו אינו עולה בקנה אחד עם ביקורות על עצם קיומו של הסובייקט, וכתוצאה מכך על עצם יכולתו "לדבר". ביקורת מכיוון אחר טענה כי למעשה לא ניתן להצביע על "אסכולה" של לימודי מוכפפות, שכן חברי הקבוצה המייסדת, ואחרים שהצטרפו מאוחר יותר, מעולם לא חלקו תפיסה אחידה, מפורטת ומפורשת של משנתם, אלא רק פעלו כיחידים למען מטרה משותפת, אך בדרכים שונות.
אגודת אדריכלי הפנים בישראל
אגודת אדריכלי הפנים בישראל (א.א.פ.) היא אגודה מקצועית מוכרת המאגדת את אדריכלי הפנים ומעצבי הפנים בישראל, האגודה נוסדה בשנת 1949 וכיום חברים בה כ-300 חברים. מטרתה המוצהרת של האגודה היא לקדם את מקצוע אדריכלות הפנים בישראל ופעילותה מתמקדת בהעשרת הידע המקצועי של חבריה, העצמת מעמדם הסטטוטורי של המקצוע והעוסקים בו, הגברת המודעות הציבורית לחשיבותם, והרחבת תרומתם לחברה בישראל.
הא.א.פ. חברה בפדרציה הבינלאומית של אדריכלים ומעצבי פנים (International Federation of Interior Architects/Designers – IFI), המונה כ-45,000 חברים מ – 33 מדינות ברחבי העולם, וכן בארגון הגג של עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, המאגד את כל מוסדות וארגוני התכנון בארץ. בנוסף לכך מקיימת האגודה קשרי גומלין עם מוסדות אקדמיים ישראלים העוסקים בתחום אדריכלות הפנים ובהם המסלול האקדמי המכללה למינהל, הטכניון, שנקר, המכון טכנולוגי חולון ובצלאל.
לאגודה מתקבלים בעלי תואר אקדמי באדריכלות ועיצוב פנים ובמקצועות הקשורים לבניין, וכן בעלי רקע והשכלה בעיצוב פנים, המקבילים לתואר ראשון (4- 5 שנות לימוד אקדמיות).
המועמדים נדרשים לעבור ועדת קבלה, הפועלת על פי אמות מידה מקצועיות שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית, ועליהם להציג תיק עבודות המעיד על מיומנותם המקצועית.
בין חברי האגודה מספר חתני פרס ישראל ובעלי פרסים בינלאומיים יוקרתיים, וכן אנשי מקצוע בעלי שם, האחראים על תכנונם של מבני ציבור מרכזיים בישראל ומחוצה לה, כמו מוזיאון ישראל ומוזיאונים נוספים, משכן הכנסת, בתי מלון ועוד (בין השאר אפשר למנות בחבריה את אוסקר הכט, דורה גד, זאב פרנקל, דוד דה מאיו, הלנה רוט, נחום מרון, צבי בוקפצר ואחרים).
כיושבי הראש של האגודה נבחרו מתכננים שונים בתחום עיצוב פנים, אדריכלות והנדסה בנאית.
ביניהם האדריכל רמי כנף שעיקר עיסוקו הוא אדריכלות בניין, המעצב עזי הוכברג (מתכנן ביתני מפעל הפיס), המהנדס ד"ר אברהם בן-עזרא בעל משרד להנדסה בנאית, אדריכלות וייעוץ בתחום התכנון ומחברם של עשרות ספרים בתחום התכנון והמשפט, מעצב הפנים גדעון טימור ואחרים.
בשנת 1997 זכו חברי האגודה להכרה ונרשמו ברשות ההסמכה כהנדסאים במדור עיצוב ותכנון. הרישום חל על מי שנרשם באותה עת ולא זכה להמשך עקב זניחת ראשי האגודה ופעיליה את הנושא.
האגודה היא מוסד ללא כוונת רווח והיא פועלת על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש הא.א.פ עומד ועד ארצי, שנבחר אחת לשנתיים ומהווה סמכות עליונה. הוועד כולל, בין השאר, יו"ר, מזכ"ל, גזבר והוא ממנה מתוכו ועדת ביקורת, ועדת קבלת חברים ובית דין כבוד. תפקידי הוועד כוללים: התוויית מדיניות, ניהול שוטף, קיום אספה כללית שנתית, ייזום וארגון כנסים וימי עיון, ומינוי ועדות אד הוק לטיפול בנושאים שונים. ניכרת ביותר השפעתו של יו"ר האגודה וחבר וועדה טרם בחירתו ליו"ר המהנדס אברהם בן עזרא בין השנים 1997-1999 בקידום מעמד החברים ורישומם ברשות ההסמכה כהנדסאים, בהתערבות בית המשפט העליון. [את האגודה ייצג בעתירה עורך הדין רענן הר זהב]. פעילות זו הופסקה עם סיום כהונתו של בן עזרא כיו"ר, ומעמד חברי האגודה נותר מקובע.
כמו כן, יש לאגודה תקנון, כללי רישוי, ספר חברים וחוקת אתיקה מקצועית, המחייבים את כל חבריה.
לך קצ'ינסקי
לֵךְ אלכסנדר קָצִ'ינְסקי (בפולנית: Lech Aleksander Kaczyński; 18 ביוני 1949, ורשה, הרפובליקה העממית הפולנית – 10 באפריל 2010, סמולנסק, הפדרציה הרוסית) היה נשיא פולין מאז 23 בדצמבר 2005 עד מותו בהתרסקות מטוס.
אחיו התאום של ראש ממשלת פולין לשעבר ירוסלב קצ'ינסקי. האחים לך וירוסלב הקימו יחד את מפלגת חוק וצדק. במקור קצ'ינסקי היה חבר תנועת סולידריות בשנות ההתקוממות נגד השלטון הקומוניסטי בפולין, שהתנהל בחסות ברית המועצות. קצ'ינסקי היה יועץ קרוב למנהיג התנועה, לך ולנסה. בבחירות הדמוקרטיות לרשות המחוקקת ב-1989, שנערכו במקביל לסתיו העמים, נבחר לראשונה לסנאט הפולני. קודם כהונתו כנשיא נשא קצ'ינסקי במשרות נשיא משרת הביקורת העליונה (מקביל למבקר המדינה), התובע האזרחי הכללי, שר המשפטים וראש עיריית ורשה.
בין 2006 ל-2007 החזיקו התאומים קצ'ינסקי בשתי משרות ההנהגה הלאומית של פולין (לך בתור הנשיא וירוסלב בתור ראש הממשלה) והיו ראשי המדינה המקבילים היחידים שהיו אחים תאומים. בדצמבר 2008 היה קצ'ינסקי לראש המדינה הפולני הראשון לבקר בבית כנסת יהודי בוורשה והדליק נר ראשון של חנוכה. קצ'ינסקי קידם את בנייתו של המוזיאון לתולדות יהודי פולין, העניק אותות כבוד לפולנים חסידי אומות העולם, והשיב אזרחות ליהודים פולנים מגורשים.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
קצ'ינסקי נולד בוורשה בירת פולין בשנת 1949. הוריו היו פטריוטים פולנים מן המעמד הבינוני; אביו ריימונד קצ'ינסקי היה מהנדס ואמו יודאיקה קצ'ינסקה מורה בתיכון ופילולוגית במכון לחקר הספרות בוורשה. הוריו פעלו בתקופת מלחמת העולם השנייה בארמייה קריובה – האם כחובשת וקשרית והאב כחייל. אביו השתתף במרד ורשה. עוד בילדותם, האחים קצ'ינסקי התנגדו ללכת לגן ילדים ולמעשה הייתה זאת אמם שגידלה אותם עד שהגיעו לגיל בית ספר. עוד באותן השנים הקריאה להם אמם את הטרילוגיה של הנריק סנקביץ'. מאוחר יותר טען לך קצ'ינסקי כי הספר השפיע על אופיו ודמותו והאיר אצלו עניין בלימוד ההיסטוריה של פולין, במיוחד ההיסטוריה של האיחוד הפולני-ליטאי במאה ה-17.
ב-1961, בהיותם בני 12, כיכבו קצ'ינסקי ואחיו התאום בסרט "השניים שרצו לגנוב את הירח" (בפולנית: "O dwóch takich, co ukradli księżyc"), המבוסס על ספרו של סופר הילדים קורנל מקושינסקי. הם נבחרו לככב בסרט לאחר תחרות בין התאומים המועמדים במהלכה ניצחו מעל ל-70 זוגות תאומים.
לך קצ'ינסקי למד בבית ספר יסודי בוורשה, הידוע בכינויו "מספר אחת". לאחר שסיים שבע שנות לימודים, הוא ואחיו למדו בתיכון על שם יואכים ללוול, שם הגיעו שניהם לכיתה י' ולאחר מכן עבר לך לבית הספר התיכון ה-39 של חיל האוויר הפולני במחוז בילאני, בעוד ירוסלב למד בבית הספר התיכון על שם ניקולאוס קופרניקוס במחוז וולה. "הכיתה החדשה שלי הייתה מכוונת יותר לקבל ציונים טובים ככל שניתן היה להשיג, דבר שבללוול היה על סף הבלתי-אפשרי" - הוא נזכר לאחר שנים רבות.