בטון דרוך היא טכנולוגיה מתקדמת יותר של בטון המיועדת לשאת מאמצים גדולים במיוחד ברכיבים בהם נפח הבטון אינו מהווה בעיה. הרעיון הבסיסי של בטון דרוך הוא שבמקום פלדה המתנגדת למתיחה בקורה באופן פסיבי עוברים כבלי מתיחה הלוחצים את הבטון באופן אקטיבי יותר משהעומסים הפועלים על הקורה גורמים לו להילחץ. השימוש בבטון דרוך הוא בדרך כלל בגשרים, מחלפים ומבנים מסיביים אחרים בעלי מפתחים גדולים, המתוכננים לשאת עומסים כבדים במיוחד.
השפעת הבטון המזוין על אדריכלות המאה ה-20.
האדריכלות מאז ומתמיד התפתחה יחד עם טכנולוגיית הבנייה. שכלולים טכנולוגיים יצרו אפשרויות בנייה אחרות, קירויים אחרים ובסופו של דבר השפיעו על העיצוב האדריכלי. עד המצאת הבטון המזוין עיקר הבנייה בעולם נעשתה על ידי לבנים ועץ. השימוש בחומרי גלם אלו הגביל את הבנייה בכמה אופנים:
כבר בסוף המאה ה-19 החלו לבנות בניינים מבטון מזוין. הבנייה סביב תחילת המאה ה-20 החלה להשתמש בבטון מזוין אך השימוש בו היה כתחליף ישיר של קירות לבנים ורצפות עץ. אדריכלי התקופה לא ניצלו את יכולותיו של הבטון המזוין על מנת ליצור אדריכלות חדשה השוברת את המוסכמות המסורתיות. גם הבנייה של אסכולת שיקגו שהאיצה את בנייתם של גורדי שחקים לא מיצתה את השימוש בחומר גלם זה.
אחד האדריכלים החשובים שהחלו להשתמש בבטון מזוין כדי לשנות את האדריכלות היה האדריכל הצרפתי אוגוסט פרה (Auguste Perret) שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. המבנים של פרה היו הראשונים שהשתמשו בבטון חשוף שהדגיש את סטרוקטורת הבניין אך הצורות אותן ייצר לא פרצו דרך חדשה באדריכלות. בשנת 1907 העסיק במשרדו את האדריכל הצעיר לה קורבוזיה והשפיע עליו רבות בתחום השימוש בבטון המזוין כמו גם איכויותיו של הבטון החשוף (שהתפתח לסגנון שנודע כברוטליזם).
לה קורבוזיה היה החלוץ האמיתי של השימוש בבטון מזוין שאיפשר את התפתחות האדריכלות המודרנית. הוא הבין כי טכנולוגיה זו משחררת את תוכנית הבניין ואת חזיתו ומאפשרת גם יצירה של צורות בניין חדשות שלא נראו כמותן עד לתקופתו. לה קורבוזיה הגדיר כמה עקרונות שלפיהם צריכה האדריכלות לנהוג ואף תכנן מבנים רבים וחדשניים לפי עקרונות אלו. אחד הפרויקטים (דווקא מהמאוחרים שלו) שבו עשה שימוש נרחב בבטון מזוין היא בכנסיית נוטרדאם די או, בה הצליח ליצור מבנה בעל צורה שלא נראתה כמותה בעבר.
במקביל לפועלו של לה קורבוזיה באירופה, פעל האדריכל פרנק לויד רייט בארצות הברית ובנה מבנים חדשניים רבים תוך שימוש בבטון מזוין על מנת למתוח את גבולות הבניין וליצור חללים וצורות שלא היו מתאפשרים ללא המצאה זו. רבים השתמשו בבטון מזוין ובעקרונות דומים של שימוש בטכנולוגיה זו ביניהם אוסקר נימאייר, מיס ון דר רוהה, אירו סארינן, לואי קאהן ועוד.
סגנון הברוטליזם, סגנון שצמח מתוך המודרניזם, היה נפוץ מאוד משנות ה-50 ועד שנות ה-70 (בישראל הוא המשיך אף מאוחר יותר) עשה שימוש רב בבטון מזוין ואף השאיר אותו חשוף. המבנים הברוטליסטים הדגישו את הבטון בהיבט המבני שלו וניסו להפוך אותו לדבר אסתטי.
גם לאחר דעיכת הסגנון המודרניסטי בשנות ה-60 וה-70, לא חדלו האדריכלים מלבחון שימושים אדריכליים חדשים בבטון המזוין. הדבר ניכר גם בסגנונות האדריכלות הפוסט מודרנית והדה-קונסטרוקטיביזם שהופיע אחריו.
קולין פירת'
קולין אנדרו פירת' (באנגלית: Colin Andrew Firth; נולד ב-10 בספטמבר 1960) הוא שחקן קולנוע טלוויזיה ותיאטרון אנגלי, זוכה פרס אוסקר, פרס באפט"א, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך.
זכה להכרה של הקהל הרחב בתפקידו כמר דארסי בעיבוד הטלוויזיוני של הרומן מאת ג'יין אוסטן, גאווה ודעה קדומה משנת 1995. פירת' היה מועמד לפרס האוסקר עבור הסרט סינגל מן וזכה באוסקר על תפקידו בסרט נאום המלך, בנוסף היה מועמד 5 פעמים לפרס באפט"א, וזכה בפרס כשחקן הראשי הטוב ביותר על תפקידו כג'ורג' פלקונר ב"סינגל מן". בשנת 2010 זכה בפרס גלובוס הזהב כשחקן הטוב ביותר בקטגוריית הדרמה, וכן בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע על תפקידו כמלך ג'ורג' השישי בסרט "נאום המלך". תפקידים בולטים נוספים שלו הם בסרטים "הפצוע האנגלי", "שייקספיר מאוהב", "יומנה של ברידג'ט ג'ונס", "מאמה מיה!" וב"אהבה זה כל הסיפור". ב-2011 קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ביוגרפיה.
קולין פירת' נולד בגריישוט שבמחוז המפשייר אנגליה, לדייוויד ושירלי פירת'. יש לו אחות קייט ואח צעיר ג'ונתן שגם הוא שחקן. הוריו נולדו וגדלו בהודו כיוון שהורי שניהם היו מסיונרים אנגלים. חלק מילדותו עברה עליו בניגריה שם עסק אביו בהוראה. כשהיה בן 11 התגורר בסנט לואיס שבמיזורי. הוא למד בבית הספר "מונטגומרי אוף אלמיין סקנדרי סקול" (שנקרא אחר כך "קינגס סקול") בווינצ'סטר ואחר כך ב"ברטון פווריל קולג'" שבעיר איסטליי. כשהיה ב"קינגס סקול" ניגן בגיטרה ובסקסופון, אך אלה לא נחשבו כלי נגינה 'רציניים' ונאמר לו שעליו לנגן באופוניום (כלי נשיפה ממשפחת הטובה).
קריירה קולנועית.
ב-1981 כיכב פירת' בהפקה בימתית בלונדון של "ארץ אחרת", ב-1984 חזר על תפקיד זה בסרט הקולנוע הראשון שלו בבימויו של מארק קנייבסקי ולצידו של רופרט אוורט. ב-1986 כיכב יחד עם סר לורנס אוליבייה בסרט הטלוויזיה " Lost Empires", עיבוד לספרו של ג'. ב. פריסטלי. אחר כך ב-1987 הופיע עם קנת בראנה בסרט הקולנוע "חודש בכפר" לפי ספר של ג'. ל. קאר. ב-1989 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הפיתויים האסורים של ולמונט", וכן הופיע בתפקיד ראשי בסרט "Apartment Zero". פירת' ומספר שחקנים בריטים צעירים נוספים שהחלו להתבסס כשחקני קולנוע ידועים כגון טים רות', גארי אולדמן, ברוס פיין ופול מקגאן כונו בשם "Brit Pack"
פירת' זכה להערכה רבה על הופעותיו, אך עיקר פרסומו בקרב הקהל הרחב זכה בשנת 1995 כשגילם את דמותו של מר דארסי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "גאווה ודעה קדומה". בתפקיד זה רכש פירת' מעריצות רבות, ואת חיבתה של ברידג'ט ג'ונס, דמות בדיונית גיבורת ספריה של הלן פילדינג. דמותו של מר דארסי מופיעה בשני ספרי ברידג'ט ג'ונס, ובספר השני "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" הגיבורה פוגשת את קולין פירת' ברומא. כשהספרים עובדו לקולנוע פירת' גילם את מר דארסי אהובה של ברידג'ט ג'ונס הנקרא מארק דארסי.
בהמשך הקריירה הופיע פירת' בתפקיד משנה ב"הפצוע האנגלי" (1996), וכיכב בסרטים "אהבה על הדשא" (1997), "שייקספיר מאוהב" (1998), "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001), "חשיבותה של רצינות" (2002), ב-2003 "אהבה זה כל הסיפור", מה שבחורה רוצה, "הופ ספרינגס", "נערה עם עגיל פנינה", ו"" ב-2004. עוד הופיע בסרטים "נני מקפי - קסם של אומנת" (2005), "כשהאמת משקרת" (2005), "כשהיא מצאה אותי" (2007) עם הלן האנט, "הלגיון האחרון" עם אישווריה ראי. בשנת 2008 שיחק בסרט When Did You Last See Your Father", בבעל מזדמן, לצדה של אומה תורמן, בגרסה הקולנועית של המחזמר מאמה מיה! ובסרט "קלת דעת" שהוקרן בפסטיבל הקולנוע של רומא וקיבל ביקורות מצוינות. ב-2009 שיחק ב"רוחות חג המולד" עיבוד לספרו של צ'ארלס דיקנס בתפקיד פרד אחיינו של סקרוג' (ג'ים קארי).
כמו כן הופיע בהפקות טלוויזיוניות כמו ב"דונובן קוויק" (גרסה עדכנית של דון קישוט) משנת 1999 וב"קונספירציה" בשנת 2001 שעליו היה מועמד לפרס אמי.
בפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 2009 זכה פירת בגביע וולפי כשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרטו של טום פורד "סינגל מן", בו גילם דמות של פרופסור המתמודד עם הבדידות אחרי מותו של בן זוגו מזה 16 שנים. התפקיד זיכה אותו בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, ובמועמדויות לפרס גלובוס הזהב להופעה הטובה ביותר לשחקן ראשי ולפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בו זכה בפרס אוסקר 2011.
בשנת 2010 כיכב פירת' בדרמה "נאום המלך", בה גילם את דמותו של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת. על תפקידו זה זכה בפרס גלובוס הזהב כשחקן הטוב ביותר בקטגוריית הדרמה, בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר וכן בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע.
ב-2011 הופיע פירת' בסרט "החפרפרת" עיבוד לרומן "באותו שם מאת ג'ון לה קארה ("Tinker, Tailor, Soldier, Spy") שביים תומאס אלפרדסון בכיכובם של גארי אולדמן וטום הארדי.
בשנת 2013 שיחק לצד ריס וית'רספון בסרט הפשע "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן.
בשנת 2022 כיכב בסרט הדרמה ההיסטורית "האיש שלא היה" על מבצע קציצה, מבצע ההונאה של המודיעין הבריטי מימי מלחמת העולם השנייה.
תחומים נוספים.
פירת' הופיע בתפקיד ויליאם שייקספיר בסדרה הקומית הפתן השחור בתוכנית ספשייל שנקראה "Blackadder: Back &amp; Forth". אדמונד בלקאדר נתקל בדמות שפירת' מגלם בזמן שהוא כותב את המחזה מקבת', בלקאדר מבקש משייקספיר חתימה, ואז הוא חובט בו באגרופו ומסביר שזה "עבור כל התלמידים והתלמידות של 400 השנים הבאות".
ב-2004 הנחה את תוכנית האירוח סאטרדיי נייט לייב כשלצידו בהופעת אורחת מוזיקלית הזמרת נורה ג'ונס.
בשנים שבין 1983 ועד שנת 2000 פירת' הרבה להופיע בתיאטרון. הוא שיחק בתפקיד הראשי במחזה "Three Days of Rain" מאת ריצ'רד גרינברג, כמו גם במחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר וב"תשוקה בצל האילנות" של יוג'ין או'ניל.
ב-2007 היה פירת' מפיק בפועל של הסרט הדוקומנטרי "בכלא כל חיי" (In Prison My Whole Life) שהפיקה אשתו ליוויה ג'וג'ולי. הסרט בוחן את הליכי המשפט והראיות שהובאו נגד מומיה אבו ג'אמאל, פעיל פוליטי אמריקאי וחבר בפנתרים השחורים, אשר הורשע ונידון למוות בגין רצח של קצין משטרה, דניאל פולקנר בשנת 1981.