במהלך הימים הניסוי נעשה מפחיד יותר ויותר. ג'ייק מתחיל לראות חזיונות של סמארה בכל מקום שבו הוא נמצא וחולם חלום זהה לחלום שרייצ'ל קלר חלמה שבו סמארה תופסת את ידו ומשאירה עליה סימן. לאחר אירועים נוספים, ג'ייק נשבר ביום השישי, אך טים מסרב לצפות בסרט. מסתבר שונסה היא זאת ששכנעה את טים לסרב לצפייה במטרה לגרום לג'ייק להגיע ליום השביעי והאחרון ולראות מה קורה לבסוף. לצערו של ג'ייק, הדבר משאיר אותו בלי אדם להעביר אליו את הקללה ולהינצל.
ביום השביעי והאחרון, ג'ייק הנואש מנסה להציג את הסרט על גבי מסכים בחנות אלקטרוניקה, אך נתפס ונזרק משם על ידי עובד שבעצמו חבר באחת הקבוצות ומכיר את הקללה. ג'ייק מתחיל לחייג למספרי טלפון אקראיים, מקווה למצוא מישהו שיראה את הסרט. לבסוף, הוא חושב על אמילי, נערה שלומדת יחד איתו בתיכון. הוא מזמין אותה אליו הביתה מבלי לספר לה על הסרט. לפני שאמילי מגיעה, ג'ייק חווה חיזיון נוסף בו הוא רואה את סמארה יוצאת מהמסך של מצלמת הווידאו שלו.
שעה לפני סוף היום השביעי, אמילי מסכימה לבוא אל ג'ייק וכך מתחילה את אירועי הסרט השני. ונסה נראית מדרבנת את אמילי ללכת אל ג'ייק.
ביקורות.
הסרט הקצר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים ומקהל הצופים.
צמצם (סרט, 2008)
צמצם (באנגלית: Shutter) הוא סרט אימה אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2008 ומהווה גרסה אמריקאית לסרט התאילנדי בעל אותו השם משנת 2004.
הסרט בוים על ידי מסויוקי הוצ'אי והופץ על ידי אולפני "פוקס המאה ה-20". הסרט נכתב על ידי לוק דוסון ומככבים בו ג'ושוע ג'קסון, רייצ'ל טיילור ומאגומי אוקינה.
עלילה.
בן שו ואשתו החדשה ג'יין עוזבים את ניו-יורק ועוברים לטוקיו שביפן, היכן שבן עובד בתור צלם. בזמן נסיעתם בדרך ללא מוצא ג'יין מתנגשת בטעות באישה שעמדה באמצע הכביש והושלכה בעקבות הפגיעה. הזוג לא מוצא שום עדות לגופתה ומסיקים שהיא לא נפגעה והלכה משם וממשיכים בדרכם.
לאחר מכן הם מבחינים באורות מוזרים שמופיעים בתצלומים שלהם, מה שמזוהה כ"תמונות רדופות" (תמונות שצולמו בפלאש ומציגות רוחות רפאים) על ידי העוזרת של בן, סאיקו נאקמורה. ג'יין מתחילה לחלום חלומות מוזרים שבעקבותיהם היא חושבת שמישהו מנסה לומר לה משהו, ולאחר מכן מתחילה להרגיש בנוכחות שנמצאת איתם. בן מתחיל לחוות כאבי כתפיים וחבריו מציינים שהוא נראה שמוט ומכופף, אבל הרופא שבודק את בן לא מוצא שום הסבר לכך. סאיקו לוקחת את ג'יין אל בן הזוג שלה לשעבר, ריטסו שעובד במגזין שתפקידו הוא לפרסם תמונות רדופות. הוא מסביר לג'יין שהאורות בתמונות הם רוחות רפאים שמנסות להעביר מסרים לעולם החיים. בזמן נסיעתה ברכבת ג'יין הוזה את האישה שהיא דרסה, מה שגורם לה להאמין שהיא מתה. בן בעצמו חווה מפגש מצמרר עם הרוח לאחר מכן. השניים הולכים למתקשר שיסביר להם על התופעה העל טבעית. המתקשר לוקח את התצלומים של הזוג ומתחיל להסביר בהתלהבות, אך בן מסרב לתרגם וטוען שהוא בסך הכל זיוף ולא הדבר האמיתי.
אדם וברונו, חבריו של בן נרצחים על ידי הרוח שמתבררת כאישה בשם מאגומי. לאחר שהם עדים למותו של ברונו, בן רוצה לעזוב, אבל ג'יין מראה לבן את תמונות החתונה שלהם ומאגומי מופיעה בהם. הזוג מבין שמאגומי ליוותה אותם מרגע חתונתם והולכים לביתה, אך מוצאים את גופתה הנרקבת. היא התאבדה לפני תאונת הדרכים, מה שאומר שהזוג פגש ברוח שלה בזמן נסיעתם.
באותו הלילה, בן פוגש ברוחה של מאגומי וג'יין דורשת ממנה לעזוב אותם לנפשם, מאגומי עוצרת ובחיוך קל מניחה לבן ונעלמת. לאחר לווייתה של מאגומי, בן וג'יין חוזרים לניו-יורק במחשבה שהכל נגמר. ג'יין מגלה מעטפה ובתוכה תמונות של מאגומי ובעזרת רמזים מרוחה של מאגומי היא מוצאת מצלמה בתיבה ומעלה את התמונות ממנה למחשב מכרטיס הזיכרון. התמונות שצולמו על ידי בן, מציגות את אדם וברונו אונסים את מאגומי בביתה לפני שהיא התאבדה ובזמן הזה בן לא עושה כלום כדי לעצור אותם.
בן חוזר הביתה ומסביר לג'יין שמאגומי הייתה בת זוגו לשעבר שלא הרפתה ממנו לאחר שנפרדו. הוא החליט לשכר אותה ולצלם את התמונות במטרה לסחוט אותה וכך היא תניח לו לנפשו. התכנית במהרה התדרדרה לאונס, אך בן מצדיק את עצמו בטענה שהוא מעולם לא נגע בה. ג'יין מבינה למה מאגומי רצחה את אדם וברונו ולמה היא רודפת את בן. ג'יין מבינה שמאגומי ניסתה כל הזמן להזהיר אותה מפני בן ולאחר שהיא נגעלת ממעשיו היא טוענת שהיא לא יכולה להישאר עם אדם כמוהו ועוזבת את הדירה. בן מנסה לרדוף אחרי ג'יין, אך רוחה של מאגומי נועלת את הדלת ולא נותנת לו לצאת מהדירה.
בן משתגע בגלל מאגומי ומנסה לצלם אותה, אך ללא הצלחה. הוא זורק את המצלמה לקצה החדר והיא מצלמת אותו. בן מבחין בתמונה שיצאה ורואה את מאגומי יושבת על כתפיו. בן מבין שכתפיו כאבו וגבו היה מכופף בגלל משקלה של מאגומי ומבין שמאגומי הייתה איתו מאז התאבדותה ללא ידיעתו. מפוחד, בן מנסה להיפטר ממנה ומחשמל את עצמו. הוא הופך לקטטוני ונשלח לבית חולים לחולי נפש, שם הוא יושב מכופף על המיטה. בסצנה האחרונה רוחה של מאגומי נשענת על כתפיו.
ביקורות.
הסרט קיבל ביקורות שליליות ממבקרים. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ביקורת חיובית של 9% על פי 65 ביקורות.
האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון 37/100, לפי 12 ביקורות.
אור לי-טל
אור לי-טל (נולד ב-25 בדצמבר 1981) הוא עורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי בתחום העלילתי והדוקומנטרי. סרטיו הארוכים והקצרים השתתפו בפסטיבלים בינלאומיים כגון קאן, טורונטו, ונציה, לוקרנו וטרייבקה וכן בפסטיבלים מקומיים כגון ירושלים וחיפה. סדרת הטלוויזיה "מעברות", בה היה שותף, זכתה בפרס האקדמיה לשנת 2019 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר לסדרה תעודית או עובדתית.
קורות חיים.
נולד בירושלים, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. נשוי ומתגורר כיום בגבעתיים.
אליס צ'אטר
אליס ויקטוריה רוז צ'אטר (באנגלית: Alice Victoria Rose Chater; נולדה ב-5 באפריל 1993) היא זמרת-יוצרת בריטית המוכרת בשל השתתפותה בסינגלים "Lola" של איגי אזליה ו-"Got It All" של פרופסור גרין.
ביוגרפיה וקריירה.
צ'אטר למדה בבית הספר לאמנויות הבמה בלונדון וחתמה על חוזה הקלטות עם וירג'ין EMI בשנת 2017. בנוסף לכך, היא כתבה שירים עם כותבי שירים ומפיקים מוזיקליים, כמו: רמי יעקוב, קרל פלק, מארק ראלף, קיי אינגרוסו ורייצ'ל פורנר.
צ'אטר הוציאה שלוש גרסאות כיסוי בשנת 2017, לפני שהחלה להוציא מוזיקה מקורית - "More Than You Know" של אקסוול &amp; אינגרוסו, "Vision of Love" של מריה קארי ו-"Hung Up" של מדונה.
באפריל 2018 הוציאה קליפ בשם "My Name Is Alice" , ולאחריו הוציאה את הסינגלים "Girls x Boys" ו-"Heartbreak Hotel", אשר דוגם בתוכו חלקים מהשיר "Ring My Bell" של אניטה וורד. הסינגל השלישי שלה, "Hourglass", דוגם בתוכו חלקים מהשיר "Don't You Want Me" של להקת The Human League.
מאוחר יותר, הוציאה את הסינגלים "" ו-"Thief". בהמשך, את הסינגל "Tonight" וקליפ נלווה לקידומו. בשנת 2019 השתתפה צ'אטר בשיר "Lola" של הראפרית איגי אזליה. השיר נכנס למצעדים של חברת המצעדים הרשמית וניו זילנד. בשנת 2020, הוציאה את הסינגל "Two of Us".
חיים אישיים.
צ'אטר טוענת שהושפעה רבות מאוספי האופרה של הוריה, וכן מהזמרות מריה קארי וויטני יוסטון.
Have U Seen Her?
(בעברית: ראית אותה?) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הפינית אלמה. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2020 על ידי חברת התקליטים PME Records. מתוך האלבום יצא שני סינגלים.
טרם יציאת האלבום, הוציאה אלמה שני מיני-אלבומים, אשר הכילו רצועות שונות מתוך אלבום.
ביקורות.
ביוני 2020, נכלל האלבום ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2020 עד כה" של מגזין בילבורד.
ג'ורג' איננס
ג'ורג' איננס (באנגלית: George Inness; 1825-1894) היה צייר נוף אמריקאי בולט. אף על פי שהסגנון של איננס התפתח בשלבים שונים על פני קריירה פורה שנמשכה יותר מארבעים שנה ואלף ציורים, עבודותיו זכו בעקביות לשבחים על יכולתם לעורר את הנפש. היה ממייסד סגנון הטונליזם.
נעורים.
ג'ורג' איננס נולד בניובורג, ניו יורק, ב-1 במאי 1825. הוא היה החמישי מבין שלוש עשרה ילדים שנולדו לג'ון ויליאם איננס, חקלאי, ואשתו, קלריסה בולדווין. משפחתו עברה לניוארק, ניו ג'רזי כשהיה כבן חמש. בשנת 1839 למד מספר חודשים אצל הצייר ג'ון ג'סי בארקר. בשנות העשרה שלו עבד איננס כשרטט מפות בעיר ניו יורק. במהלך תקופה זו משך את תשומת ליבו של צייר הנוף הצרפתי רגיס פרנסואה גיינו, עמו למד לאחר מכן. לאורך אמצע שנות הארבעים של המאה ה-19 הוא השתתף בשיעורים באקדמיה הלאומית לעיצוב, ולמד את עבודתם של אמני אסכולת נהר ההדסון תומאס קול ואשר דורנד. "אם", נזכר אינס לאחר מכן במחשבה, "אפשר לשלב בין שני אלה, אנסה." הוא התחיל את עבודתו באקדמיה הלאומית בשנת 1844.
איננס פתח את האולפן הראשון שלו בניו יורק בשנת 1848. בשנת 1849 התחתן עם דיליה מילר, שנפטרה כמה חודשים לאחר מכן. בשנה שלאחר מכן התחתן עם אליזבת אביגיל הארט, איתה נולדו לו שישה ילדים.
קריירה מוקדמת.
בשנת 1851 פטרון בשם אוגדן הגרטי נתן לו חסות למסע הראשון של לאירופה לצייר וללמוד. איננס בילה חמישה עשר חודשים ברומא, שם למד לצייר נופים עם קלוד לורן וניקולה פוסן. [7] הוא גם שכר שם אולפן מעל זה של הצייר ויליאם פייג'. בשנת 1853 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר חבר והפך לאקדמאי מן המניין בשנת 1868.