בבתי כנסת אורתודוקסים ישנה הפרדה בין נשים לגברים. לפי חלק מפוסקי ההלכה, די במחיצה שגובהה מטר. אולם, יש הפוסקים כי יש צורך במחיצה המונעת ראייה מצד הגברים אל צד הנשים, וכך נהוג ברוב בתי הכנסת על מנת להימנע מהיסח הדעת.
כיוון התפילה.
בשולחן ערוך נאמר: "בקומו להתפלל אם היה עומד בחוץ לארץ יחזיר פניו כנגד ארץ ישראל ויכוין גם לירושלים ולמקדש ולבית קדשי הקדשים. היה עומד בארץ ישראל יחזיר פניו כנגד ירושלים ויכוין גם למקדש ולבית קדשי הקדשים. היה עומד בירושלים יחזיר פניו למקדש ויכוין גם כן לבית קדשי הקדשים. היה עומד אחורי הכפורת מחזיר פניו לכפורת." כל זאת על פי תפילת שלמה המלך: בתי כנסת נבנים לפי עיקרון זה.
מהות התפילה.
היכולת להתפלל.
התפילה במהותה היא ניסיון של האדם להתקרב אל אלוהים באמצעות פניה ישירה אליו. דבר זה מעורר בעיות עצומות, כיצד אפשרית קרבה זו?
רבי שלמה אבן גבירול היטיב להציג את הדילמה בפניה עומד האדם המתפלל בשיר "שְׁפַל רוּחַ":
הבעייתיות, אליבא דאבן גבירול, מתעוררת בעצם הרשות להתפלל, כיצד יכול אדם, ילוד אישה וקרוץ חומר, לגשת בתפילה אל מלך מלכי המלכים שאין להשיגו באמצעות חוש ושכל? הבעיה אינה מצטמצמת לתהייה בדבר יכולתו של האדם להתפלל, אלא מטילה ספק בלגיטימיות של התפילה בכלל.
בספר נפש החיים הסביר ר' חיים מוולוז'ין שעל אף שיש פער לא נתפס בין עצמות הבורא האינסופית לבין האדם, וזוהי לכאורה מחשבת עזות לפנות אליו, במצוות התפילה הוא גילה שזהו רצונו. עבודת האל שבלב זו תפילה והיא המזון הרוחני לעולמות ולאדם עצמו, ולכן היא עומדת ברומו של עולם. הברכה שאנו מברכים את האלוהים, אין בה כוונה לעצמותו האינסופית כשלעצמה, שהיא סתומה מכל ואין לנו בה שום תפיסה בה; אלא לעצמות אינסוף מצד כוחותיו האלוהיים המתחברים אל העולם מצד הכרתינו והשגותינו, שבזה תפילת האדם מעוררת את השפע האלוהי לרדת ולהחיות הכל, שזה עניין הברכה, השפע וריבוי החיוניות האלוהית בעולם. כאשר האדם מתפלל, אסור לו להתפלל אל ההתגלויות של האלוהות בעולם הזה, אלא אל יחידו של עולם, אל העצמות האלוהית בלבד. כוונת התפילה צריכה להיות להוסיף כוח בעולמות העליוניים, כשם שחייל משליך נפשו על כבוד מלכו.
הרב יוסף דב סולובייצ'יק מתיר את התפילה משום שהיא הכרחית מבחינה נפשית לאדם הדתי. האדם המאמין לא יכול להחזיק מעמד בלי לפרוק את רגשותיו באמצעות התפילה.
בתלמוד נאמר על הפסוק :"סביב רשעים יתהלכון כרום זולות לבני אדם",שהתפילה עומדת ברומו (כרום) של עולם ואנשים נוטים לזלזל (זולות) בה.
שבח ותחינה.
שני המרכיבים העיקריים של התפילה, שבח ובקשות מעוררים קושי. אלוהים כישות מושלמת, לא צריך שישבחו אותו. וכישות שאינה משתנה, לא משנה את רצונו בגלל תפילת האדם.
בעיית השבחים בתפילה הטרידה כבר את חז"ל. במסכת ברכות מסופר: וביתר חריפות במסכת מגילה:
גם הבקשות שמעתיר האדם על האל בתפילתו מעלות קושיות; האם אין האל יודע את חסרונותיו ורצונותיו של האדם? והאם המתפלל מאמין כי חל באל שינוי כתוצאה מתפילתו? המשנה מבהירה את גבולותיה של תפילת היחיד:
המשך המשנה מציגה את העיקרון שמאחורי הודאה ובקשה במילים "נותן הודאה לשעבר, וצועק לעתיד לבוא" - על האדם להודות לאל על דברים שכבר קרו, ובתפילתו הוא רשאי לבקש על דברים שטרם קרו.
מטרת התפילה בהגות.
הרמב"ן יוצא נגד ההשקפה הגורסת כי התפילה היא אמצעי בעזרתו גורם האדם לאל בהכרח להיענות לבקשותיו. ומסביר הרמב"ן מדוע כעס יעקב על רחל כאשר בקשה ממנו שיביא לה בנים:
כאן מחלק הרמב"ן בין האדם המתפלל תפילה פסולה, שמטרתה היא לשעבד את רצון האל לרצונו של האדם, ובין המתפלל תפילה כשרה, היודע שאין בכח תפילתו לשנות משהו ברצון האל.
גם לדעת הרמב"ם מטרת התפילה אינה בשינוי רצון האלוהים אלא אמצעי חינוכי הנועד להחדיר לתודעת המאמין הרגשת יראה ותלות. רעיון זה משתקף יפה בדברי שלמה: (דברי הימים ב ): .
מקובלים ייחסו לתפילה תפקיד תיאורגי של תיקון העולמות, הן עולמנו הפיזי והן עולמות רוחניים: בירור ניצוצות, העלאת מחשבות, ייחוד השכינה עם הקדוש ברוך הוא, וכן תיקון נשמות. בהקשר זה נודעו כוונות התפילה המיוחסות להאר"י המצמידות לכל משפט מן התפילה את הכוונה הקבלית השייכת לו.
לדעת הרמח"ל (ספר דרך ה'), באמצעות בקשת הצרכים בתפילה מתרומם האדם משפלות ההשתדלות החומרית בעולם. כאשר האדם עוסק בענייני העולם הוא שוקע בגופניות ובחומריות. תיקון המציאות העגומה הזאת מתבצע בתפילה, כאשר מבקש האדם את צרכיו בתפילה, הוא מראה שתולה את ביטחונו באל, דבר שמונע ממנו לשקוע באופן מוחלט בהבלי החומר.
גם לדעת רבי יהודה הלוי התפילה, יותר משהיא מתכוונת להשיג תועלת מעשית, משמשת כעין הפוגה רוחנית לאדם המתפלל, ומחזקת אותו כנגד טרדות הגוף והחומר המעכירות את דעתו:
הרב קוק מדגיש בכתביו כי התפילה, אין מטרתה להשפיע ולשנות את רצונו של האל, כי אם לרומם ולהשלים את מידות האדם:
אך עדיין השאלה במקומה עומדת: אם התפילה אינה מכוונת להשפיע על רצון האל, מדוע אנו מבקשים ממנו בקשות? הרב קוק משיב כי התפילה אמנם פועלת ומשפיעה, אך לא בדרך של שינוי רצון ה' אלא באמצעות שינוי מצבו של האדם המתפלל, דהיינו, התפילה אינה גורמת לשפע שירד מלמעלה למטה, להפך, באמצעות התפילה האדם מתרומם, מדרגתו הרוחנית עולה, והוא נעשה ראוי לקבל את השפע האלוהי.
לעומת כל ההוגים דלעיל, הפילוסוף והמדען ישעיהו ליבוביץ לא מצא את תוכן התפילה בעייתי מבחינה תאולוגית. לפי דעתו של ליבוביץ' מטרת כל המצוות, ובכללן מצוות תפילה, היא עבודת ה' ואין בלתה. לכן אין כלל מקום להקשות על מטרתה של התפילה ועל התועלת שבה. אם כן, החיוב להתפלל דווקא בנוסח שקבעו חכמים משום שאמנם אין חשיבות, ובוודאי אין קדושה, לנוסח התפילה, אך חכמים תקנו דווקא את נוסח התפילה הנמצא בידינו - אמירת שבח ובקשת צרכים, משום שעל פי שיקול דעתם זו הדרך הטובה ביותר לקיים מצוות תפילה, והמחויבות לנוסח זה נובעת מהכרעה הלכתית זו.
לקריאה נוספת.
מאמרים
התפילה בהיסטוריה
ג'ורג' קלוני
ג'ורג' טימותי קלוני (באנגלית: George Timothy Clooney; נולד ב-6 במאי 1961) הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר ושלושה פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
ג'ורג' קלוני נולד בלקסינגטון שבקנטקי, ארצות הברית, למשפחה קתולית אדוקה ממוצא אירי, גרמני, ואנגלי. הוריו הם נינה ברוס (לבית וורן) וניק קלוני, אחיה של רוזמרי קלוני. לאחר שעזב את המכללה בה למד, עבר ללוס אנג'לס לנסות למצוא עבודה כשחקן בתעשיית הסרטים.
קלוני גדל כקתולי קפדני, אך אמר ב-1998 שהוא לא יודע אם הוא מאמין "בגן עדן, או אפילו באלוהים". הוא התחיל את לימודיו בבית הספר בפורט מיטשל, קנטקי. אחר כך המשפחה עברה לאוהיו, שם למד בבית ספר ציבורי, במייסון, אוהיו, מ-1968 עד 1974; ובית הספר קתולי, שם שימש כנער מזבח. המשפחה חזרה לקנטקי כשג'ורג' היה באמצע כיתה ז'. בחטיבת הביניים פיתח קלוני שיתוק על שם בל, מצב רפואי המשתק חלקית את הפנים. המחלה חלפה תוך שנה. בראיון ללארי קינג הוא ציין כי "כן, זה עובר. זה לוקח בערך תשעה חודשים. זה היה השנה הראשונה בתיכון, שהייתה תקופה גרועה שחצי הפנים שלך משותקים". הוא גם תיאר תוצאה חיובית אחת של המצב: "זה כנראה דבר נהדר שזה קרה לי כי זה אילץ אותי לעסוק בסדרה של צחוק על עצמי. ואני חושב שזה חלק חשוב בלהיות מפורסם".
לאחר שהוריו עברו לאוגוסטה שבקנטקי למד קלוני בתיכון אוגוסטה. הוא שיחק בייסבול וכדורסל, אף ניסה לשחק בייסבול מקצועי עם סינסינטי רדס בשנת 1977, אך הוא לא עבר את הסיבוב הראשון של בחירת השחקנים ולא הוצע לו חוזה. הוא למד באוניברסיטת צפון קנטקי בין השנים 1979 ל-1981, והתמחה בעיתונאות, ולמד בקצרה מאוד באוניברסיטת סינסינטי, אך לא סיים אף אחד מהם. הוא הרוויח כסף במכירת נעלי נשים, ביטוח מדלת לדלת, עובד בבנייה וקטיף טבק.
קריירה.
השנים הראשונות.
תפקידו הראשון של קלוני היה כניצב במיני סדרת הטלוויזיה Centennial בשנת 1978, שהתבססה על הרומן בעל אותו שם מאת ג'יימס א. מיצ'נר, שצולמה בחלקה בעיר הולדתו אוגוסטה שבקנטקי. התפקיד הראשי הראשון של קלוני הגיע בשנת 1984 בסיטקום E/R לזמן קצר (אין להתבלבל עם ER, הדרמה הרפואית בה כיכב אחר כך). הוא שיחק שיפוצניק בסדרה "עובדות החיים" והופיע כבלש בובי הופקינס, בפרק של הסדרה בנות הזהב. תפקידו הבולט הראשון היה תפקיד משנה בסיטקום רוזאן, בתפקיד המעביד של רוזאן בר, ואחריו תפקיד פועל בניין בסדרה "בייבי טוק", ותפקיד משנה בדרמה "גוף הראיות", ברשת CBS, בתפקיד הבלש ראיין ווקר.
ב-1988 שיחק קלוני בסרט האימה-קומדיה "Return of the Killer Tomatoes". ב-1990 כיכב בדרמה המשטרתית קצרת הימים של רשת ABC, "Sunset Beat". במהלך תקופה זו, קלוני למד בבית הספר למשחק בבוורלי הילס במשך חמש שנים.
תקופת ER.
קלוני זכה לתהילה כשגילם את ד"ר דאג רוס, לצידם של אנתוני אדוארדס, ג'וליאנה מרגוליס ונואה וייל, בסדרת הדרמה הרפואית "ER" מ-1994 עד 1999. לאחר שעזב את הסדרה בשנת 1999, הוא הופיע בהופעת אורח בעונה השישית וחזר שוב כאורח בעונה האחרונה של התוכנית. על עבודתו בסדרה, קיבל קלוני שתי מועמדויות לפרס אמי, לשחקן הראשי המצטיין בסדרת דרמה בשנים 1995 ו-1996. הוא גם קיבל שלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בדרמה, בסדרת הטלוויזיה, בשנים 1995, 1996 ו-1997.