במקביל, סגל הסרט והספינה מתארגן להציל את אן, ושולח צוות חיפוש אחריה במטרה להציל אותה מידי גורילת הענק המאיימת. הצוות נתקל בקשיים רבים בדרכו, ושלושה אנשים בלבד מתוכו מצליחים לשרוד - קרל דנהאם, ג'ק דריסקול וג'ימי (המלח הכי צעיר בצוות). מטרתו היחידה של ג'ק היא להציל את אן, בעוד שקרל חושב על ההזדמנות להרוויח מהפרשה כסף ולכסות את הפסדיו הכלכליים שנוצרו עקב סרטיו חסרי ההצלחה. הוא זומם ללכוד את הגורילה במטרה להציג אותה לקהל הרחב תמורת תשלום. ג'ק מצליח לחלץ את אן מידי קונג ויצורי הפרא של האי ומתפתח ביניהם רומן, אולם קונג לא מוכן לוותר על אן בה התאהב והוא ממהר למצוא אותה, כדי להשיבהּ לעצמו. כאשר הוא מגיע אל חופי האי, מחכה לו שם צוות הספינה במטרה ללכוד אותו ואחרי מאבק קשה חברי הצוות מצליחים להרדים אותו. לאחר הרדמתו חוזר צוות הספינה לכיוון ניו יורק, כשבידם קונג.
בניו יורק, הם כובלים את קונג באזיקי פלדה עבים בקרנגי-הול שבברודוויי. שם הם מציגים אותו לראווה לתושבי העיר תמורת תשלום. קונג יוצר התלהבות רבה בקרב האנשים, והבזקי המצלמות המתעדות את נוכחות היצור המלהיב גורמים לו לצאת מדעתו. הוא מתפרע ומצליח להשתחרר מהאזיקים, פורץ מהאולם ומתחיל להשתולל ברחבי ניו יורק.
לאחר שקונג מוצא את אן דארו ומבטיהם נפגשים, קונג מתרכך ונרגע. השלווה הקצרה נקטעת כאשר הצבא, שהוזעק בינתיים לעיר, מתחיל לירות על קונג בתותחים ומקלעים. קונג בורח מהם בעוד אן בידו ומטפס על גגות הבניינים כדי לצאת מטווח האש.
בסופו של דבר, קונג מטפס עם אן על בניין האמפייר סטייט, שם הוא מותקף על ידי מטוסי קרב דו-כנפיים. זוהי הסצנה המפורסמת ביותר בסרט והיא נחשבת לאחת מהסצינות הקלאסיות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע. בסצנה, קונג נאבק במטוסים בכל כוחו ואף מצליח לרסק כמה מהם - אך למרות מאמצו הרב, בסופו של דבר המטוסים גוברים עליו ויורים בו למוות.
"זו היפה שהרגה את החיה", מסכם קרל דנהאם בסוף הסרט.
פרוור
פרוור (כך הכתיב הנכון על פי האקדמיה ללשון העברית; נכתב גם פרבר) הוא אזור מגורים גדול, הממוקם בפריפריית עיר או מטרופולין, כאשר רוב הגרים בו עובדים במרכז העיר.
מרבית האוכלוסייה שעוברת לפרוורים חדשים מורכבת, בשנים הראשונות, מזוגות צעירים עם ילדים שיצאו מהעיר הגדולה כדי לאפשר לילדיהם לגדול באזור שקט, שבו אפשר להשיג בית צמוד קרקע במחיר זול יותר.
היסטוריה.
הפרוורים תפסו תאוצה במאות ה-19 וה-20 כתוצאה משיפור בתשתיות הכבישים והרכבת, שהובילו לגידול במספר בני האדם שנוסעים למקום עבודתם. בהמשך, תהליכים כמו העיור, הצמיחה הכלכלית, גידול האוכלוסייה והשימוש הגדל ברכב פרטי הובילו להתפשטות הפרוורים, בתהליך שנקרא פִּרְווּר.
התנגדות.
בקרב ארגוני איכות סביבה כמו גם מתכנני תחבורה ומתכנני ערים רווחת התנגדות לפרווּר, בשל ההשלכות השליליות שיש לטענתם לצורת מגורים זו על תחומים כמו סביבה, תחבורה, שוויון, כלכלה, ובריאות הציבור. באופן כמעט ודאי, פריסת אוכלוסייה בצפיפות מגורים נמוכה של פרוור אינה מאפשרת הפעלת תחבורה ציבורית יעילה, בעיקר במדד של תדירות קווי הנסיעה, ולכן מעודדת עימה גם שימוש קבוע ברכב פרטי לצורכי יוממות.
מוביל הרכב
מוביל הרכב (באנגלית: Bandleader) הוא מנהיג של קבוצת מוזיקאים. הביטוי מקובל בעיקר בהקשר של תזמורות מוזיקה לריקודים, תזמורות ביג בנד והרכבי ג'אז. לעיתים קרובות נקראת התזמורת או ההרכב בשמו של המוביל.
רוב מובילי ההרכבים מנגנים בהרכב שלהם, אך זהו תפקיד הדורש מגוון רחב של מיומנויות מעבר לנגינה ואמירה מוזיקלית:
במקרים רבים המוביל אף מלחין או מעבד את המוזיקה, אך ישנם מובילים, כמו קאונט בייסי, שלא כתבו לתזמורתם כלל.
בהתאם לאופיו של המוביל, גודל ההרכב והצלחתו, תפקיד זה משתנה. לעיתים אחראי המוביל על כל פרט, מהלחנה ועיבוד, דרך קביעת חזרות ועד תשלום לנגנים, ולעיתים תפקידים אלה מתחלקים בין מספר בעלי מקצוע.
נירנברג
נִירְנְבֶּרְג (גרמנית: Nürnberg, , פרנקונית: Nämberch, "נֶמבֶּרְך") היא העיר השנייה בגודלה בבוואריה שבגרמניה אחרי מינכן, והעיר ה-14 בגודלה בגרמניה. בשנת 2005 התגוררו בעיר כחצי מיליון איש.
במרחק קילומטרים ספורים מנירנברג שוכנות שתי ערים בעלות כ-100 אלף תושבים כל אחת: ארלנגן (Erlangen) ופירט (Fürth). שלוש ערים אלו וכן כמה יישובים נוספים מהווים מטרופולין רשמית בגרמניה, עם כ-2.5 מיליון תושבים. נירנברג היא בירתו של האזור הגאוגרפי פרנקוניה. שטחה של העיר הוא 186 קמ"ר.
היסטוריה.
בשיא ימי הביניים.
האזכור הראשון לקיומה של העיר נירנברג הוא בשנת 1050 לספירה, כאשר ידוע כי היא הייתה קיימת עוד לפחות כעשר שנים קודם לכן עקב היות קיומה של טירת נירנברג במקום. ככלל, ההיסטוריה של העיר נירנברג כולה שלובה בהיסטוריה של הטירה שנמצאת בליבה. רק מעט יחסית ידוע אודות הקמתה של נירנברג, בגלל שתי שריפות גדולות, בשנים 1348 ו-1545, שפגעו במסמכים בנושא. עם זאת אכן ידוע כי בשנת 1219 העיר אף השיגה תואר אימפריאלי וזכויות יתר על ידי הקיסר פרידריך השני. לקראת סוף המאה ה-13 נירנברג נהפכה לעיר בפני עצמה שכללה בתוכה אזורי מלאכה ואמנות ואף משכה בני אצולה אליה במקום להיות עיר-מבצר בלבד. על אף מיקומה, אשר לא היה קרוב לנהר גדול או לים כלשהו, נירנברג הפכה לעיר חשובה מאוד מבחינת מסחר ומלאכה בימי הביניים. בשנת 1356 אף נבחרה נירנברג להיות משכן האסיפות שיצרו בסופו של דבר בבולת הזהב של 1356. בתקופה זו אף נבנתה בעיר הכיכר הראשית הקרויה Hauptmarkt בגרמנית. כיכר זו מכילה את אחת מסמליה של העיר והיא קתדרלת גבירתנו ("פראונקירכה" בגרמנית-frauenkirche) ואת המזרקה המפורסמת של נירנברג. הכיכר מכילה אף את בניין העירייה הישן שנבנה באותה העת נוסף לכך. נוסף לכך מתקופתו של זיגיסמונד נשמר בעיר אוצר הכתר של האימפריה הרומית הקדושה כולה. הזמן שלצד תקופתו של הקיסר זיגיסמונד וזמן שלטונו עצמו היו לשיא חדש לגמרי בנירנברג כאשר מגדולי הדמויות המזוהות ביותר איתה חיו. בשנת 1500 עמדה אוכלוסיית העיר על כ-25,000 תושבים או כ-40,000 תושבים (משתנה על פי הערכות שונות) והייתה בכך אחת הערים הגדולות בשטחים שהיום מהווים את גרמניה (ערים אחרות דוגמת לונדון עם 50,000 התושבים היו גדולות יותר וכך גם פריז עם 200,000 ונאפולי עם 230,000 אך הערים בשטחי גרמניה המודרנית נהגו להיות קטנות יותר). נירנברג הייתה מצוידת אז כבר בחומה גדולה ומרשימה. כך גם הסוחרים ששפעו בעיר סחרו בעיקר עם ערים זרות, שריכוזן היה בעיקר באיטליה של ימנו אך גם במקומות נוספים כגון בארצות השפלה. המיקום של נירנברג, שהוביל אותה להתפתחות עצומה מבחינה מסחרית לאותה התקופה הוא זה שגרם לפריחתה התרבותית והאמנותית באימפריה. יש לציין כי המסחר בנירנברג היה משמעותי וגדול בשיאו עד אשר פתיחת הנתיב המסחרי בין אירופה והודו. היא גם משכה אליה תשומת לב רבה ממנהיגים אימפריאליים דוגמת פרידריך ברברוסה אשר באופן מחזורי בחר בנירנברג כמקום איסוף האסיפות האימפריאליות החשובות והגדולות ביותר (הדיאט). כך גם בשנת 1219 למשל, נתן פרידריך השני מקום ייחודי לעיר כאשר הוא מגדיל בהרבה את חופש העיר (אך עם זאת לא לחלוטין) משלטון הבורגרב (מושל העיר).בשנת 1420 התחוללה שרפה מכוונת בטירת נירנברג (כחלק ממלחמת הירושה הבווארית) כאשר טירת הבורגרב נהרסת ובאופן סימבולי מסמלת את התקרבות קיומו של תפקיד זה בעיר (טירת הבורגרב הוחלפה נוסף לכל באורוות המלכותיות ולא שוקמה מחדש).
נירנברג בתקופת הרנסאנס.
ציירים ידועי שם בתקופת הרנסאנס ובהם אלברכט דירר אך גם רבים אחרים חיו בנירנברג. כך למשל פעלו בעיר ציירים נוספים כמו הנס פון קולמבאך (Kulmbach), הנס שויפלאיין (Schäufelein) גאורג פנס (Georg Pencz) והאחים זבאלד וברטל בהאם (Beham) שהיו למעשה לעוקבים מבחינה אמנותית אחריו והיו גם לאוהדיו. בין רשימת הפסלים ניתן למנות גם את אדם קראפט (Adam Kraft), פייט שטוס (Veit Stoss) ומשפחת פישר (Vischer). כך גם נמנו פטר פלטנר (Peter Flötner), הנס פצולדט (Hans Petzoldt) מלקיור באייר (Melchior Baier) ויוסט אמאן (Jost Amman) ואף הנפח ונצל יאמניצר (Wenzel Jamnitzer). בין רשימת המלחינים ניתן למנות את קונרד פאומן, הנס ליאו האסלר, דויד שדליך, האחים יוהאן ופיליפ קריגר, אדם קריגר, יוהאן שטאדן ובנו זיגמונד תאופיל שטאדן, יוהאן ארסמוס קינדרמן, היינריך שוומר, גאורג קספר וקר ויוהאן פכלבל בעל הקאנון המפורסם שלו, מהנודעות שביצירות מוזיקת הבארוק בעולם כולו. למעשה כמות כל כך מרשימה כפי זו של אמנים מרכזיים הפכה את נירנברג לעיר הגרמנית בעלת כמות האמנים הגדולה ביותר במאות ה-16 וה-17, מה שכונה "אסכולת נירנברג".
ההמצאה החשובה ביותר שנוצרה בנירנברג היא הגלובוס של מרטין בהיים שהיה לראשון בהיסטוריה שהציג את כדור הארץ בצורה כדורית שכזאת. חומות העיר היו לחשובות מאוד כאשר הורחבו שלוש פעמים. בפעם השלישית שחומת העיר עברה הרחבה הייתה זאת בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית בה העיר חולקה לשני צדדים- הצד הלותרני (שהיה לרוב תושבי העיר), והצד הקתולי.
תחת שלטון גרמניה הנאצית.
נירנברג הייתה עיר מרכזית לשלטון גרמניה הנאצית. בעיר נבנה אתר הכינוסים של המפלגה הנאצית, בו נערכו כינוסי המפלגה הנאצית בין השנים 1933–1938. האתר תוכנן על ידי האדריכל אלברט שפר. בדומה לפרויקטים אחרים המאפיינים את האדריכלות הנאצית, גם כאן מדובר על פרויקט מגלומני המגמד את הפרט ומאדיר את המפלגה והמדינה, באמצעות יצירת מבנים בעלי קנה מידה בלתי אנושי.