לפי סיווג זה קיימים שני תת־סוגים באקלים זה: "אקלים צחיח למחצה חם" ו"אקלים צחיח למחצה קר". החלוקה בין הסוגים נקבעת על פי הטמפרטורה באחת משתי צורות. על פי חישוב אחד; "חם" הוא אזור שבו הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא מעל C° 18 ו"קר" הוא אזור שבו הטמפרטורה השנתית הממוצעת נמוכה מכך. חישוב שני; נקבע על פי הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר בשנה. אם היא מעל C° 0 בחודש זה, האקלים הוא צחיח למחצה חם, ואם היא מתחת ל־C° 0, הרי זה אזור בעל אקלים צחיח למחצה קר.
על פי שיטת הסימון של קפן מסומן תת־הסוג החם באותיות BSh ותת הסוג הקר באותיות BSk.
אקלים צחיח למחצה חם.
אקלים זה שורר בדרך כלל באזורים טרופיים וסובטרופיים, בשולי שטחי מדבר. הקיץ בהם חם והחורפים נוחים כששלג נדיר מאוד בהם. אקלים זה נמצא לאורך הגבול הדרומי של מדבר סהרה וכן סביב מדבר קלהארי בחלקה הדרומי של אפריקה. כמו כן הוא מתקיים באזורים בהודו, ברזיל, ארגנטינה, בגבול ארצות הברית-מקסיקו ובשטחים נרחבים באוסטרליה, סביב אזורי המדבר. בישראל שורר אקלים צחיח למחצה באזורים אלה: בצפון הנגב באזור בקעת באר שבע (בין קריית גת לבאר שבע), בין השוליים של מדבר יהודה למדרונות הרי יהודה, בבקעת הירדן עד 20 ק"מ מיריחו, ובעמק בית שאן.
אקלים צחיח למחצה קר.
אקלים זה שורר באזורים ממוזגים, בדרך כלל בחלקים הפנימיים של יבשות ורחוקים מגופי מים גדולים. הקיץ בהם חם, אם כי לרוב חם פחות מאשר באקלים צחיח למחצה חם, ואילו החורף בהם נוטה להיות קר והשלג אינו נדיר בהם. האזורים בעלי אקלים זה הם בדרך כלל גבוהים יותר מהאזורים החמים ושינוי הטמפרטורות בין יום ולילה הוא קיצוני ועשוי להגיע להפרש של C° 20.
אקלים זה נמצא בחלקים מסוימים בארצות הברית, אוסטרליה, איראן, ארגנטינה, דרום אפריקה, ספרד, קזחסטן, סין, ופרו.
התארכות הזמן
בתורת היחסות, התארכות הזמן היא השינוי בהבדל בזמן שחלף בין שני מאורעות נפרדים הנעים במקביל אחד לשני, בין אם בגלל ההבדל במיקום היחסי לשדה הכבידה או בהבדלי מהירות התנועה.
ככל שהמערכת (לדוגמה, חללית) תנוע מהר יותר, כך יעבור הזמן לאט יותר בחללית בעיני המתבונן, אף על פי שבעיני הטייס של החללית הזמן ממשיך להתקדם בהתמדה.
ניתן לראות את תופעת התארכות הזמן אם מסנכרנים שני שעונים אטומיים (סוג השעונים המדויק בעולם), ולוקחים אחד מהם לטיסה על מטוס מהיר, בעוד השני נשאר על הקרקע. הזמן יעבור לאט יותר על השעון ששהה על המטוס, ולכן לאחר חזרתו של המטוס הוא יציג שעה מוקדמת יותר מהשעה שיציג השעון שנשאר על הקרקע. ניסוי הייפלי-קיטינג הוא ניסוי דומה שבוצע כדי להוכיח טענה זו.
תופעת התארכות הזמן קשורה גם ב"מסע בזמן"
דוגמה: נניח ואדם טס במהירות של 99.9999% ממהירות האור, במשך מה שנראה בשבילו כמו 10 שנים הוא יחזור לכדור הארץ בסביבות שנת 9000 לספירה.
מסע בזמן שכזה יכול גם להוביל גם לפרדוקס התאומים
היסטוריה.
ב-1905 הראה אלברט איינשטיין כי התארכות הזמן נוגעת לאופי הזמן עצמו. ב-1907, הרמן מינקובסקי הציג את מושג הזמן העצמי, ובכך הבהיר את משמעות התארכות הזמן.
מהירות התארכות הזמן.
ההבדל בין תנועת הזמן בשעונים בעת התארכות זמן נגרמת כיוון שמהירות ה"טיקים" שונה בין השעון שנע לבין זה שלא.
ככל שגוף יזוז מהר יותר כך גם התארכות הזמן תגדל.
תאורטית, התארכות זמן מאפשרת לנוסעים ברכב שנע במהירות להתקדם הלאה אל העתיד ולהתקדם זמן קצר משלהם.
עבור מהירות גבוהה מספיק ההשפעה של התארכות זמן יכולה להיות משמעותית.
לדוגמה יכול להיות שנסיעה במשך שנה יכולה להתאים לעשר שנים על כדור הארץ.
הסבר ומשוואות.
שעון פשוט בנוי משתי מראות A ו-B, שביניהן יש קרן אור אשר מקפצת מ-A ל-B . ההפרדה בין המראות מסומנת ב-formula_1, והשעון מתקדם ("מתקתק") בכל פעם שקרן האור מגיעה למראה A.
כאשר השעון במנוחה, האור עובר דרך באורך formula_2, ומכיוון שמהירותו היא מהירות האור, זמן המעבר הוא:
formula_3
מתוך הסתכלות של עצם נע במהירות v שזז ביחס לשעון שלא דופק, האור נראה כנע במסלול ארוך יותר, כלומר, השעון הנע ביחס לאחד שלא נמצא בתנועה נראה כפועל לאט יותר.
באופן דומה לשעון במנוחה, זמן המעבר של השעון הנע הינו:
formula_4
כאשר המרחק formula_5 הוא אורך מחצית הדרך של השעון. ניתן לחשב את formula_5 על-ידי משפט פיתגורס:
formula_7
ובעזרת שתי המשוואות הקודמות מתקבל:
formula_8
אשר מבטא את העובדה שבמערכת הייחוס של השעון formula_9, פרק הזמן בשעון formula_10 יותר ארוך מאשר פרק הזמן בשעון formula_9. כלומר, ממערכת ייחוס זו לוקח יותר זמן לשעון הנע להשלים מחזור (הלוך חזור).
תופעות שנגרמות מהתארכות הזמן.
פרדוקס התאומים: אחת התופעות הידועות המכונה פרדוקס התאומים יכולה להיגרם מתוצאה של התארכות זמן. נניח שאחד משני תאומים עולה על חללית ועף אל החלל. לאחר זמן מסוים הוא חוזר ובהתאם לאפקט התארכות הזמן, הזמן שחלף אצל התאום שטס לחלל יהיה קטן יותר מזה של התאום שנשאר כצופה. כלומר, התאום שטס הזדקן פחות מאשר התאום שנשאר כצופה.
רצ'יצה
רצ'יצה (בבלארוסית: Рэчыца; בפולנית: Rzeczyca) היא עיר מחוז במחוז הומל שבמזרח בלארוס, על גדת נהר דנייפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
ראשית היישוב באתרה של רצ'יצה היא במאה ה-9 לפני הספירה. רצ'יצה נזכרת בשמה לראשונה בשנת 1213, ובמחצית הראשונה של המאה ה-14 סופחה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1561 הוענקו לרצ'יצה זכויות עיר.
באמצע המאה ה-17 נפגעה העיר קשות מפשיטות הקוזקים. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי רצ'יצה.
בשנת 1897 נמנו בעיר 5,334 יהודים, כ-60% מתושביה. בין מלחמות העולם פעל בעיר בית ספר יידי, וערב מלחמת העולם השנייה נמנו בה 7,237 יהודים. עם פרוץ מבצע ברברוסה הספיקו חלק מיהודי העיר להימלט ממנה.
ב-23 באוגוסט 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיה, תוך הטלת גזירות שונות עליהם, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר. בתחילת ספטמבר 1941 נרצחו בין 200 ל-300 יהודים מהעיר, לאחר שנאמר להם שהם נלקחים לעבודות כפייה. בד בבד, ביצעו בלארוסים מקומיים מעשי שוד ורצח של שכניהם היהודים.
בסוף נובמבר 1941 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו מגודר שהוקם בה, אליו צורפו יהודים נוספים מהסביבה. בגטו שררו תנאי צפיפות קשים ביותר, תוך מגורי 40 איש בכל חדר, ויושביו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. כחמישה ימים לאחר כינון הגטו, נרצחו כ-300 מיושביו מחוץ לעיר. עד דצמבר 1941 נרצחו כל יושבי הגטו שבעיר.
אולגה אנישנקו התגוררה בעיירה ועל פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה קיבלה הכרה כחסיד אומות העולם.
היינץ פלו
פרידריך לפלר
פרופ' פרידריך אוגוסט יוהאנס לפלר (בגרמנית: Friedrich August Johannes Loeffler, 24 ביוני 1852 - 9 באפריל 1915) היה רופא ומיקרוביולוג גרמני, תלמידו של רוברט קוך. התפרסם רבות בעקבות מחקרים פורצי דרך במיקרוביולוגיה ובפרט בעקבות גילוי החיידק שגורם למחלת הדיפתריה (קרמת) - "Corynebacterium diphtheriae", ויחד עם מורהו ניסח את ארבעת העיקרים של קוך.
קורות חייו.
לפלר נולד בפרנקפורט על האודר ב-24 ביוני 1852 לגוטפריד פרנץ לפלר, קצין ורופא בצבא הפרוסי וכן מרצה מוערך באקדמיה הרפואית הצבאית בברלין. עבודתו ושירותו הצבאי של אביו השפיעו רבות על פרידריך לפלר; בילדותו למד במרבורג ובגימנסיה הצרפתית בברלין, דבר שהקנה לו שליטה מלאה בשפה הצרפתית. לאחר מכן התקבל לבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירצבורג ומאוחר יותר השלים את לימודיו באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. בין השנים 1870–1871, בעודו סטודנט לרפואה, שירת בתור סניטר בצבא הפרוסי במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1874 סיים לפלר את לימודיו ופרק זמן קצר אחר כך התקבל לעבודה בתור עוזר רופא בבית החולים שאריטה שבברלין, תפקיד אותו מילא במשך כשנה וחצי.
בין השנים 1876–1879 שירת לפלר בצבא הפרוסי בתור קצין רפואת בריאות הציבור ומנתח בערים הנובר ופוטסדאם. באוקטובר 1879, עם תום שירותו הצבאי, הוצב לפלר כרופא במשרד הבריאות הקיסרי בברלין שזה עתה הוקם. כעבור תשעה חודשים הקים רוברט קוך מעבדה בקטריולוגית בין כותלי משרד הבריאות הקיסרי ופרידריך לפלר נבחר בתור עוזרו ותלמידו. בתפקיד זה נשא עד לשנת 1884. במהלך עבודתו עם רוברט קוך עסק רבות במחקר, פיתוח וייעול אמצעים לחיטוי ובשנת 1884 ניסח יחד עם קוך את ארבעת העיקרים הידועים שנועדו לקבוע קשר סיבתי בין גורם מיקרוביאלי למחלה כלשהי. מרגע זה ואילך חקר את כל המיקרואורגניזמים החשודים לפי עיקרים אלה.
בשנת 1882 הצליח לפלר לבודד לראשונה את החיידק "Burkholderia mallei" שגורם למחלת הנחרת (Glanders), לו קרא בשם "Glanders Bacillus".
בשנת 1884 הצליח לבודד ולגדל לראשונה בתרבית את החיידק שגורם למחלת הדיפתריה. גילוי החיידק, שקיבל תחילה את השם מתג קלבס-לפלר (Klebs-Loffler bacillus - על שם אדווין קלבס שחקר אף הוא את החיידק החשוד, אולם לא הצליח לגדלו בתרבית), אפשר ללפלר ובמקביל למיקרוביולוגים אחרים דוגמת, אמיל רו (Émile Roux) ואלכסנדר ירסן (Alexandre Yersin) לזהות את יצורו של רעלן הדיפתריה על ידי החיידק, והיווה ציון דרך משמעותי בפיתוח חיסון כנגד הרעלן על ידי אמיל אדולף פון ברינג. בנוסף לכך פיתח לפלר שיטה מהירה לזיהוי החיידק בחולים חשודים וכן הצליח להראות לראשונה את קיום הנשאות בחיידקים אלה בקרב אוכלוסייה בריאה של ילדים. בכך היה לראשון שהציג מקרי נשאות ברורים של חיידק שמהווה סיכון פוטנציאלי באוכלוסיות בריאות.