המבנה המרכזי שבנה גולדפינגר עבור משפחתו הוא הרחב משלושת הבתים, ובו גרם מדרגות ספירלי שתכנן המהנדס הדני אוב ארופ. בשל שלד הבטון שלו, חדרי הבניין רחבים ואין בו עמודי תמיכה פנימיים.
במבנה מוצגים רהיטים שעיצב גולדפינגר עצמו וכן יצירות אמנות של בריג'ט ריילי, מרסל דושאן, הנרי מור ומקס ארנסט, מאוספו של גולדפינגר.
אופטימטים
הסיעה האופטימטית
הסיעה האופטימאטית
דרך וילו 2
שפות טווטוניות
טווטונים
טוטונים
טבטונים
דאבל טריפל דאבל
טווטונים (שבט עתיק)
הטווטונים היו שבט צפון אירופי עתיק, כנראה ממוצא גרמאני, שפלש לגאליה ולשטחי הרפובליקה הרומית בסוף המאה ה-2 לפנה"ס.
מוצאם אינו ברור, אולם נראה שכמו הקימברים, הם נדדו מחצי האי יוטלנד שבצפון אירופה דרומה ומערבה. מגלה הארצות היווני פיתאס, בן המאה ה-4 לפנה"ס, פגש אותם בגרמניה במסע הימי שלו לצפון אירופה. בשנת 103 לפנה"ס נפגשו הטווטונים עם הקימברים בגאליה, והחלו לנדוד איתם מערבה ודרומה לעבר איטליה.
לפני שהגיעו לאיטליה התפלגו הטווטונים מהקימברים, על מנת לחדור לאיטליה דרך שני מעברים שונים של האלפים. בעוד הקימברים פנו צפונה, המשיכו הטווטונים מערבה ודרומה לעבר מעבר סן ברנאר הקטן.
בקיץ של שנת 102 לפנה"ס נפגש המחנה הטווטוני עם צבא רומא בהנהגתו של גאיוס מריוס על שפך נהר האיזר אל תוך נהר הרון. מריוס התמקם מראש בנקודה זו ובכך חסם מהטווטונים את הגישה לאיטליה דרך מעבר סן ברנאר הקטן ודרך החוף הליגורי. צבאו של מריוס היה מבוצר היטב, והטווטונים לא הצליח לשבור את הגנתו וביצוריו. לאחר אבדות כבדות החליטו הטווטונים לחצות את הנהר, לעקוף את המחנה הרומי ולצעוד לעבר איטליה. מריוס הניח להם לחצות את הנהר ללא הפרעה והחל לנוע בעקבותיהם עם צבאו. בסביבת אקווה סקסטיה החלו החילות הקלים של שני הצבאות להתנגש, והחלה שורה של קרבות. לאחר שלושה ימים נחל מריוס ניצחון מוחץ. הצבא הטווטוני, שהותש מהחום של דרום גאליה, הובס לחלוטין, ומלכם נשבה. מחנה העם הטווטוני, שנסע אחרי הצבא, נטבח בהמוניו על ידי הרומים. זה היה אזכורם האחרון ברשומות המתועדות.
בית אלכסנדר פלמינג
בית אלכסנדר פלמינג (באנגלית: Alexander Fleming House) המכונה כיום מטרו סנטרל הייטס (באנגלית: Metro Central Heights) הוא בניין מגורים ברובע סאת'ק של לונדון, בסמוך לדרך ניואינגטון בקרבת צומת אלפנט אנד קאסל.
תיאור המבנה ושימושי המבנה.
את המבנה תכנן ארנו גולדפינגר בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבור חברת הנדל"ן אימרי (Imry Properties). תוכניתו של גולדפינגר נבחרה בשל הניצול היעיל של אחוזי הבנייה והשטח - התוכנית הבטיחה ניצול מקסימלי של שטחים, ועל כן הייתה הרווחית ביותר. המבנה, שזכה בפרס ה-Civic Trust Award בשנת 1964, מורכב משלושה מבנים, שניים בני 7 קומות ואחד בן 18 קומות (שגובהו 55 מטרים), הבנויים סביב כיכר מרכזית.
לאחר שהוקם שכר אותו המשרד לבריאות וביטוח לאומי הבריטי (משרד הבריאות הבריטי דאז), במטרה לשמש כמבנה העיקרי של המשרד, ובשל כך נקרא המבנה על שם אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין.
בעיות אוורור במבנה הביאו לכך שמשרד הבריאות הפסיק להשתמש בו בשנות ה-90, ועובדיו עברו למבנים אחרים.
בשל התכנון המודולרי של פנים המבנה נמנעה הריסתו והוא הפך לדירות מגורים. שמו שונה ל"מטרו סנטרל הייטס" בשנת 1997.
השמדת הצוענים בשואה
מטרו סנטרל הייטס
שישי בבוקר (קשת 12)
שישי בבוקר (נקראה בעבר גם "הבוקר", "יום חדש" ו"הבוקר של קשת") היא תוכנית בוקר של שידורי קשת, בעבר בערוץ 2 וכיום בקשת 12. בעקבות שידורה של "חדשות הבוקר" בימי חול (א'-ה'), הועברה התוכנית לשידור בימי שישי בלבד, ומוגשת על ידי יואב לימור וגלית גוטמן.
היסטוריה.
את התוכנית בשמה הראשון "הבוקר", הנחה תחילה מ-1996 עד 1997 ירון לונדון, ומה-3 בפברואר 1997 גבי גזית ורבקה מיכאלי. בשנת 2001 פרשה מיכאלי מהתוכנית, וגזית הנחה אותה עד 2003, ובשנים 2004 עד 2005 המנחים היו מני פאר ואפרת רייטן (שלימים תבחר להיות חברת כנסת)
את "יום חדש" שהחלה את שידוריה בינואר 2006 הנחו גידי גוב ושירי ארצי. במאי 2006 הוחלפה ארצי בסיון רהב-מאיר, וב-2007 הוחלף גוב בדני קושמרו.
ב-2008 פרשו קושמרו ורהב-מאיר מהתוכנית ובמקומם הנחו יורם בינור ושרון כידון, ולאחר מכן באותה השנה עד סוף 2009 התחלפו המנחים לאורן וייגנפלד ולינוי בר גפן.
מ-2010 עד סוף 2011 המנחים היו דן שילון וטלי מורנו.
מ-2012 הנחו את התוכנית דליה מזור ויואב לימור. ביולי 2012 הוחלפה מזור בדרור גלוברמן. בינואר 2013 הוחלף גלוברמן בלוסי אהריש.
החל מה-10 בפברואר 2013 שונה שמה של התוכנית ל"הבוקר של קשת", ובמשך ארבע שנים, מנחיה היו יואב לימור וגלית גוטמן. ב-26 בפברואר 2017 פרשה גוטמן את מהתוכנית ומה-12 במרץ 2017, המגישה לצד יואב לימור הייתה מיכל אנסקי.
בספטמבר 2017 מגישי התוכנית היו מירב מילר ויואב לימור.
החל מ-3 בנובמבר 2017 התוכנית עברה להיות משודרת בימי שישי בלבד, שמה שונה ל"שישי בבוקר" והמנחים שלה הם יואב לימור וגלית גוטמן, ששבה להנחיית התוכנית לאחר שמונה חודשים.
התוכנית מוקדשת בחלקה לנושאי אקטואליה, תוך ליווי חברת החדשות, ומוקדשת בשארית זמנה לשולי החדשות ולפינות בריאות, אוכל, ספורט, צרכנות, תרבות ופנאי.
בתוכנית מספר פינות קבועות, את פינת הרשת הגישה בעבר לירון שמם ואת פינת הבידור והתרבות הגיש ליאון רוזנברג. כיום מגיש את פינת הספורט כדורגלן העבר ופרשן הספורט בהווה עמרי אפק.
בעבר שודרה באולפן הווילה של אולפני הרצליה, שם היה בית מגוריה של מרגוט קלאוזנר, מייסדת האולפנים. התוכנית משודרת כיום מהאולפנים החדשים שנבנו עבור תוכניות קשת 12 כגון "חדשות הבוקר" ו"אנשים", במתחם אולפני הרצליה.
ברוך קמין
ברוך קמין (נודע גם כבוריה קמינקר; 15 באפריל 1914 - 10 ביולי 1988) היה מצנחני היישוב וכיהן תקופה קצרה כחבר הכנסת.
חייו.
ברוך קמין נולד באקרמן, בסרביה, אז תחת שלטון האימפריה הרוסית ואחרי כמה שנים חלק מרומניה. הוא היה חבר ההנהגה הראשית ברומניה של תנועת הנוער הציונית "גורדוניה". קמין למד חקלאות באוניברסיטאות קישינב ויאשי ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל.
בין השנים 1939-1947 היה חבר קיבוץ ניר עם. כחבר הפלמ"ח התנדב לצנוח באירופה הכבושה. הוא הוצנח ביום 29 ביולי 1944 יחד עם דב הררי (לשעבר ברגר) ברומניה. השניים ארגנו, בברכת ההנהגה הציונית המקומית ובידיעתם של וילהלם פילדרמן והרב שפרן, את צעירי היהודים להגנה עצמית ואספו ידיעות עבור בעלות הברית. גם אחרי סיום מלחמת העולם, נשאר קמין ברומניה כשליח הבריחה.
בשנים 1948–1949 הוא היה בשליחות בצ'כוסלובקיה ובאוסטריה ומאוחר יותר בשנים 1964–1965 בשליחות בארצות הברית. בין השליחויות הספיק קמין לכהן כשנה וחצי בכנסת השנייה מטעם מפא"י ולאחר מכן כמזכיר מועצת הפועלים בהרצליה. גם אחרי חזרתו מארצות הברית היה קמין פעיל בתחום הפוליטי ושימש כמנהל מחלקה במרכז לתרבות של הוועד הפועל של ההסתדרות.
בשנת 1969 פרש קמין ממפא"י ועבר לליברלים העצמאיים, מפלגה בה היה חבר עד שנת 1981 כשחזר למפלגתו הקודמת.
יריעה רימנית
פרסי בראמלי
פרסי ברוק בראמלי (באנגלית: Percy Brooke Bramley; 1867 - 19 בפברואר 1925) היה המפקד הראשון של משטרת המנדט. בראמלי נחשב עוין לציונות וליישוב.
תולדות חייו.
פרסי בראמלי נולד בהודו בשנת 1867 לאב שהשתייך למשפחה ותיקה מיורקשייר ושרת בצבא הבריטי בהודו. הוא קיבל חינוך ביתי ובסביבות שנת 1888 התגייס למשטרה הבריטית. הוא עסק במלחמה בפיראטיות ובשוד בגבול עם נפאל והיה השוטר הראשון שקיבל את מדליית קאיזר אי הינד של קיסר הודו. בשנת 1909 קיבל את מדליית המשטרה, בעת היותו סגן מפקח כללי בפועל של משטרת הודו.
במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הבריטי ושירת בהודו ולאחר מכן במזרח התיכון. הוא השתתף בכיבוש קוט והיה מפקד בבצרה. ביוני 1916 הועלה לדרגת סגן משנה, וביוני 1917 הועלה לדרגת לוטננט. בהמשך הגיע לדרגת לויטננט קולונל. על שירותו הוא קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 1919, בימי הממשל הצבאי הבריטי, מונה למנהל ביטחון הציבור והקים את משטרת המנדט. ב-1 ביולי 1920, כאשר הממשל הצבאי הבריטי העביר את השלטון בארץ ישראל לידי רשויות הממשל האזרחיות, מונה בראמלי כמנהל הביטחון הציבורי בארץ ישראל ומפקד המשטרה ושירות בתי הסוהר. כוח המשטרה היה מצומצם ומנה בהווסדו 18 קצינים בריטיים, 55 קצינים מקומיים (רובם ערבים ומיעוטם יהודים) ו-1,144 שוטרים. בסוף 1920 קיצצה הממשלה במשכורות השוטרים, כתוצאה מכך התפטרו מרבית השוטרים הוותיקים ובהם כ-250 שוטרים יהודים.
בראמלי עשה רבות לחיסולן של כנופיות שודדים גדולות, שהמשיכו להתקיים עוד מתקופת הטורקים. הוא פיקד על מבצע גדול ללכידת כנופיית שודדים שבראשה עמד שודד בשם מוחמד אבו אימדרס, הצליח להקיף את השודד וקבצותו במחנה בדואים ליד שכם ותפס אותו עם 38 מאנשיו. אולם בשנת 1921, בעת מאורעות תרפ"א, מילאה המשטרה, תחת פיקודו של בראמלי, תפקיד עגום ולא הצליחה למנוע את הפרעות שהחלו ביפו והתפשטו להתקפות על המושבות ביתר חלקי הארץ, פתח תקווה, כפר סבא, מקוה ישראל, חדרה, רחובות ועוד, ובהן נרצחו 43 יהודים ונפצעו 140.