בשנת 1770 יצאה משלחת על גבי הספינה "אֶנְדֶבוֹר" (Endeavour), תחת פיקודו של קצין הצי המלכותי הבריטי ג'יימס קוק, על מנת למפות את החוף המזרחי של יבשת אוסטרליה. הוא הגיע ראשית לניו זילנד, ומשם הגיעה הספינה למפרץ בוטאני ב-29 באפריל 1770. קוק המשיך במסעו צפונה ולפני שעזב את האזור, הכריז במצר טורס כי האזור ש"גילה" שייך לכתר הבריטי ושמו "ניו סאות' ויילס" (מילולית: ויילס הדרומית החדשה). בשונית המחסום הגדולה עלתה ספינתו על שרטון ונדרש זמן לתקנה - זמן זה הושקע בחקר מיני החיים והצמחים הייחודיים לאזור, בייחוד על ידי הבוטניקאי ג'וזף בנקס, אשר היה חבר במשלחתו של קוק. בשל העובדה כי מסעו של קוק הוביל בסופו של דבר להתיישבות האירופית הראשונה באוסטרליה, לעיתים סוברים בטעות כי קוק הוא זה אשר "גילה" את אוסטרליה, אף על פי שמסעו של יאנסזון קדם לו ב-160 שנים.
דיווחיו של קוק לגבי הארץ החדשה עוררו עניין בפתרון הפוטנציאלי שלה לצפיפות האוכלוסין אשר ממנה סבלה בריטניה באותה תקופה, לאחר איבוד הקולוניות בצפון אמריקה. ב-13 במאי 1787 יצאו 11 ספינות הצי הראשון מנמל פורטסמות' באנגליה לכיוון מפרץ בוטאני. שתי התרומות האחרונות לגילוי אוסטרליה היו של מתיו פלינדרס וג'ורג' בס - שני אנגלים אשר היו הראשונים למפות את קו החוף האוסטרלי; והצרפתי ניקולה בודן, שמיפה את קו החוף האוסטרלי באותן שנים, 1802-1803.
תאוריית גילוי אוסטרליה בידי הפורטוגזים.
אף על פי שרוב ההיסטוריונים מסכימים שהגילוי האירופאי של אוסטרליה החל ב-1606 עם מסעו של הנווט ההולנדי וילם יאנסזון על סיפונה של הדויפקן, ישנן גם מספר תאוריות על גילויים אפשריים אחרים. הגילוי נטען לזכותן של סין, צרפת, ספרד ואפילו לזכותם של הפיניקים, אך אחת מהתאוריות הנתמכות ביותר היא תאוריית גילוי אוסטרליה בידי הפורטוגזים.
התאוריה.
תאוריית גילוי אוסטרליה בידי הפורטוגזים בין 1521 ל-1524 נתמכת בידי מספר כותבים, שנשענים על מספר אמונות ודעות. אמונות אלו הן:
התיישבות וקולוניזציה.
ראשיתה של מושבת הכתר הבריטית בניו סאות' ויילס בהקמתה של מושבת עונשין.
הרעיון להקמת מושבת העונשין באוסטרליה היה של שר הפנים הבריטי, הויסקונט תומאס טאונסנד, שנשא בתואר "ברון סידני". כתוצאה מיוזמה זו הפליגו ב-13 במאי 1787 מנמל פורטסמות' 11 ספינות שנשאו כ-800 אסירים, מתוכם קרוב ל-600 גברים וכן כ-600 אנשי צוות ונוסעים לכוון היבשת שנחשבה אז כבלתי מיושבת.
על צי האניות פיקד קפטיין ארתור פיליפ. האוניות הפליגו דרך טנריפה, ריו דה ז'ניירו, חזרה לכף התקווה הטובה ומשם ליבשת אוסטרליה.
האניה הראשונה הגיעה ב-18 בינואר 1788 למפרץ בוטאני ושאר האניות הגיעו בהדרגה עד ל-20 בינואר. המפרץ הוערך כלא מתאים לעגינה ולהתיישבות ולכן צי האניות המשיך לפורט ג'קסון. שמו של המקום שונה למפרץ סידני על שם יוזם המסע. יום ההגעה למפרץ סידני, ה-26 בינואר 1788. מצוין כיום כ"יום אוסטרליה", החג הלאומי.
השנים הראשונות של המושבה היו קשות: כשליש מן האסירים היו אסירים פוליטיים מהתקוממויות שנערכו שאותה תקופה באירלנד. לא האסירים ולא החיילים שהופקדו לשמור עליהם היו בעלי ידע חקלאי נרחב, והם התקשו להתמודד עם העונות האוסטרליות.
טסמניה (שנקראה אז ארץ ואן דימן, "ודן דימן לנד") יושבה ב-1803 והפכה למושבה נפרדת ב-1825. בריטניה טענה לבעלות על מערב אוסטרליה ב-1829. בין השנים 1836–1863 הוקמו מושבות בחלקים אחרים באוסטרליה: ניו סאות' ויילס חולקה לאוסטרליה הדרומית (1836), המושבה ויקטוריה ב-1851 וקווינסלנד ב-1859. הטריטוריה הצפונית הוקמה ב-1863 כחלק מדרום אוסטרליה. ויקטוריה ודרום אוסטרליה הוקמו כ"מושבות חופשיות" (כלומר, לא כמושבות עונשין), אם כי ויקטוריה הסכימה לקבל אסירים שהועברו אליה מטסמניה. גם מערב אוסטרליה הוקמה כמושבה חופשית, אך בשל מחסור בכח אדם הסכימה לקבל אסירים לשטחה. ניו זילנד הייתה גם היא חלק מ"ניו סאות' ויילס" עד 1840, ואז הפכה למושבה בפני עצמה. בין 1840 ל-1868 ירדה כמות המורשעים שהועברו לאוסטרליה. בסך הכול, כ-160,000 גברים ונשים הועברו לאוסטרליה כאסירים.
מרד הרום ב-1808.
בתחילת ימיה של הקולוניה הבריטית באוסטרליה שימש הרום כמטבע עובר לסוחר וזאת עקב הפופולריות שלו מחד והמחסור במטבעות מאידך. שתיית הרום פיצתה את המתיישבים הראשונים על חוסר הנוחות ועל תנאי החיים הדלים והדבר הביא להתפשטות תופעות לא רצויות של שכרות. ב-1808 החליט המושל הבריטי, ויליאם בליי (שפיקד כ-20 שנה קודם לכן על הבאונטי), לאסור על שימוש ברום כתמורה לסחורות, כדי להחליש את כוחם של סוחרי הרום ושל תאגיד South Wales Corps. ההתנגדות לא איחרה לבוא וב-26 בינואר 1808 צעדו המתנגדים, חמושים בכידונים, אל עבר בית הממשל, והשתלטו עליו. בליי הושם במעצר למשך כשנה וג'ורג' ג'ונסטון, מראשי המתנגדים, שלט בקולוניה. רק ב-1810 הושב הסדר על כנו וכוח צבאי שנשלח מבריטניה סיים את שליטת המורדים בקולוניה.
הממשל הקולוניאלי ובהלת הזהב.
ב-1851 התגלו מרבצי זהב באוסטרליה. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19 התחילה "בהלת זהב" באוסטרליה, אשר משכה ליבשת מהגרים אירופאיים (בעיקר בריטים, ואירים, אשר איבדו 2% מאוכלוסייתן לטובת אוסטרליה בתקופה זו) כמו גם מצפון אמריקה ומסין. המהגרים החדשים אשר הפכו לרוב האוכלוסייה, דחקו את רגליהם של האסירים לשעבר. הם הביאו עימם תרבות פוליטית דמוקרטית, כולל דרישה למשפט עם חבר מושבעים, שלטון ייצוגי וחופש הביטוי. ב-1854 התרחש "מרד ביצורי יוריקה" (Eureka Stockade), בין כורי הזהב לבין הממשל הקולוניאלי, אשר בישר למעשה את ניצני הלאומיות האוסטרלית. ההתיישבות המהירה פגעה קשות באוכלוסיית האבוריג'ינים. מוערך כי אלה איבדו בין השנים הראשונות שפגשו אירופאים לתחילת המאה ה-20 כ-90% מן האוכלוסייה המקורית. זאת, בראש ובראשונה בשל הידבקות במחלות "אירופאיות", נגדן לא היה להם חיסון טבעי (אבעבועות שחורות, חצבת, אך גם מחלות קלות יחסית לאדם המחוסן כנגדן כמו שפעת ואבעבועות רוח). בנוסף, במקרים רבים נדחקו האבוריג'ינים מאדמותיהם או נרצחו בידי מתיישבים.
בין 1855 ל-1890, קיבלו שש מושבות בנפרד אוטונומיה חלקית מול האימפריה הבריטית. הממשל הקולוניאלי בלונדון שמר על השליטה על נושאים כגון יחסי חוץ, ביטחון ותנועת סחר בינלאומי. תקופת השגשוג הכלכלי שהביאה עמה הבהלה לזהב הסתיימה עם מיתון חריף ומשבר כלכלי בשנות ה-90 של המאה ה-19. המשבר הביא לעלייתה של מפלגת הלייבור האוסטרלית.
אוסטרליה במלחמות העולם.
ב-1 בינואר 1901 הוכרזה פדרציה של המושבות באוסטרליה תחת מסגרת של דומיניון של האימפריה הבריטית. בהמשך אותה השנה נחקק חוק מדיניות ההגירה של אוסטרליה שהגדיר את זהותה האירופית של המדינה והערים קשיים על כניסתם של מהגרים מארצות לא אירופאיות. מכיוון שלא ניתן היה לקבוע חוק המפלה על בסיס אתני, מבלי ליצור קונפליקט מול בריטניה, וכן מול יפן בעלת בריתה, על פי החוק מהגרים יכלו להיכנס אם הצליחו במבחן שמטרתו לבדוק בקיאות בסיסית בשפה אירופית.
ב-9 במאי 1901 פתח נסיך הכתר ג'ורג' את הפרלמנט האוסטרלי. המדינה הפדרלית החדשה גם הכריזה על כוונתה לבנות עיר בירה בניו סאות' ויילס, ואף הקצתה לצורך זאת ב-1911 את "שטח הבירה האוסטרלית", שבו תוקם קנברה. בין 1901 ועד ההכרזה הרשמית על קנברה כבירה ב-1927, שימשה מלבורן כבירה. יורשו של ג'ורג' החמישי (שיוכתר אחר כך כג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת), פתח את הדיון הראשון של הפרלמנט האוסטרלי ב-1927. אוסטרליה הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם אשר נתנו לנשים שוויון פוליטי - החל מ-1902.
כוחות הצבא האוסטרלי - ניו זילנדי (אנזא"ק) השתתפו בשתי מלחמות העולם כבעלי ברית של בריטניה. במלחמת העולם הראשונה ספגו האוסטרלים אבדות קשות בקרבות גליפולי. החוויות הקשות בגליפולי הביאו לכך שיום הקרב, 25 באפריל, יצוין באוסטרליה ובניו זילנד כ"יום אנזא"ק", יום לזכר החיילים שנפלו במערכה זו ובמערכות אחרות. בין היתר, במהלך מלחמה זו השתתפו בכיבוש ארץ ישראל. במלחמת העולם השנייה השתתפו במאמץ הצבאי הבריטי בצפון אפריקה, באוקיינוס השקט ובאגן הים התיכון. ב-1942 הופצצה העיר דרווין על ידי היפנים. עם זאת, עם התבוסות הקשות שספגה בריטניה במלחמת העולם השנייה והחשש האוסטרלי מפלישה יפנית, פנו האוסטרלים לארצות הברית כבעלת ברית חדשה ושמו קץ לשיתוף הפעולה ההדוק שלהם עם בריטניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
מצבה הפגיע של אוסטרליה במלחמת העולם השנייה והעובדה כי יפן כמעט והצליחה לפלוש למדינה הביאה להכרה כי המדינה לא תוכל להגן על עצמה ללא עיבוי האוכלוסין. אוסטרליה נקטה מדיניות המעודדת הגירה לאחר המלחמה וכשני מיליון איש היגרו למדינה בין 1945 ל-1975. המהגרים השתתפו בפרויקטים שונים לפיתוח אוסטרליה ובכלל זאת בניית תחנות כוח באלפים האוסטרליים. עד שנות ה-70, המדיניות נגעה בעיקר למהגרים "לבנים" ונקראה מדיניות אוסטרליה הלבנה. מדיניות מעוררת מחלוקת זו ננטשה לחלוטין בשנות ה-70, צעד אשר הוביל להגירה מסיבית של סינים לאוסטרליה. האבוריג'ינים היו מופלים לרעה במערכת זו, והמצב תוקן בהדרגה משנות ה-50. שנים רבות לאחר מכן המשיכו אפליות ברמה החברתית והתרבותית נגדם; וגם נטישת "מדיניות אוסטרליה הלבנה" לא הובילה לסיום מהיר של תופעות גזעניות לא-פורמליות כלפי אוכלוסייה לא-לבנה (מהגרים ואבוריג'ינים).