• Kelly, S., &amp; Moncrieff, A. (1992), Marine molluscan constraints on the age of Cretaceous fossil forests of Alexander Island, Antarctica, Geological Magazine, 129(6), 771-778. doi:10.1017/S0016756800008499
Plectrumelectrum
Plectrumelectrum (מבוטא: פְּלֵקטרוּם אֶלֶקטרוּם) הוא אלבום האולפן ה־36 של המוזיקאי האמריקאי פרינס, והראשון (והיחיד) בשיתוף להקת הליווי שלו, 3rdeyegirl . הוא יצא לאור ב־26 בספטמבר 2014 על ידי NPG Records ברישיון הפצה בלעדי לוורנר רקורדס .
פרינס הוציא לאור בו זמנית את "Plectrumelectrum" ואת "Art Official Age".
רקע.
שם האלבום מתייחס לכך שהמוזיקה שבו מבוססת על גיטרות חשמליות: "Plectrum" בתרגום לעברית הוא מפרט (במקרה זה: של גיטרה). "Electrum", בהקשר זה, מתבסס על המילה האנגלית "Electricity" (בעברית: חשמל. שוּנה לצורך חריזה), ומתייחס לגיטרה החשמלית.
"3rdeyegirl", להקת הליווי של פרינס, ליוותה אותו מאז שהקים אותה בסוף 2012, עד מותו ב־2016. היא הורכבה מהמתופפת האמריקאית חנה וולטון־פורד , הגיטריסטית הקנדית דונה גרנטיס והבסיסטית הדנית אידה קריסטן נילסן . לפחות שתיים מבין חברות הלהקה הוזמנו לאודישנים לאחר שפרינס צפה בסרטוני יוטיוב שלהן.
הגיטריסטית דונה גרנטיס סיפרה שהן גילו לראשונה על השם של הלהקה בהופעה בתוכניתו של ג'ימי פאלון:
חברות הלהקה השתתפו בכמה מהופעות סיבוב ההופעות "Hit and Run" (בעברית: "פגע וברח"), שנקרא כך משום ההתרעות הקצרות ביותר – לעיתים של יום אחד – להופעות. ההתרעות הועברו בין המעריצים בטוויטר. לעיתים גם חברות הלהקה למדו באותו אמצעי על הופעות שבהן היו צריכות להשתתף:
פרינס כתב את השירים, אך נתן לחברות הלהקה חופש יחסי בנגינה. עד שהגיעו לשלב השירה הן לא ידעו שאלבום מתוכנן לצאת. בהופעות פרינס שינה את רשימת השירים בהתרעות קצרות וברמזים, וחברות הלהקה היו צריכות להיות דרוכות לשינויים המהירים.
האלבום (יחד עם Art Official Age) ציין את חזרתו של פרינס לעבודה עם "Warner Records" לאחר הסכסוך ביניהם בשנות ה־90. הצדדים הגיעו להסכם שפרינס יקבל את הזכויות על המאסטרים של להיטיו הגדולים שיצאו דרך החברה, תמורת הסכמתו להוציא לאור מהדורת דלוקס של "Purple Rain". ההסכם אמנם כלל את קבלת הזכויות של פרינס על המאסטרים שלו, אך המשיך להבטיח ל"וורנר רקורדס" הפצה בלעדית בכל הנפקה עתידית של האלבומים.
למרות התקפתו על האינטרנט בעת הקידום של אלבומו הקודם 20Ten (אז אמר ש"האינטרנט גמור" ושלא יעבוד עם "אייטונס") שינה פרינס את דעתו והתיר הורדה של האלבום (גם דרך "אייטונס").
אופי המוזיקה והמילים.
האלבום תואר על ידי פרינס כ"אלבום להקה קלאסי".
רנדל רוברטס מ"לוס אנג'לס טיימס" תיאר את האלבום כאלבום רוק, הכולל מילים ואפקטים של סאונד עם "מוזרות אצילית" ו"חוש הומור" אופייניים לפרינס. אביגיל קובינגטון מ־"The A.V. Club" כתבה שהוא "נוקט בגישה בלתי־שטותית לפאנק", וש"במרביתו הוא מנגן ליד החופים הרדודים של המים העצומים של הרוק". ג'ון דולן מ"רולינג סטון" תיאר את האלבום כסדרה של "קטעי רוק פאנק ניסיוניים מחקריים".
יחס הביקורת והקהל.
האלבום נכנס בהשקתו למקום השמיני במצעד בילבורד 200, תוך שהוא מוכר 26,000 עותקים במשך השבוע הראשון. בשבוע השני צנח האלבום למקום ה־47 במצעד, תוך שהוא מוכר 7000 עותקים – סך הכל כ־33,000 עותקים בשבועיים הראשונים להשקתו.
עם יציאתו לאור, קיבל "Plectrumelectrum" ביקורות חיוביות באופן כללי ממבקרי המוזיקה. במדד מטקריטיק, קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 61, בהתבסס על 20 ביקורות.
מבקר "AllMusic", סטיבן תומאס ארלוויין, מציין את העובדה שבאלבום לא רק פרינס שר כמוביל בשירים, אלא גם בנות ההרכב, וטוען שהדבר "הולם את סגנון הקרנבל של האלבום הווירטואוזי מפעם לפעם, כשהוא גולש משירי רוק סמיכים לשירים איטיים – לפני שהוא מחזיר את עצמו לחיים בסדרה של דיסטורשנים". ארלוויין מתייחס גם לאלבום שיצא במקביל, "Art Official Age" וכותב שיש "הבחנה ברורה" ביניהם בכך שב־"Plectrumelectrum" יש "אלסטיות למקצבים שמנוגדת לדיוק של הביטים (של "Art Official Age")". הוא טוען ש"אם תיקחו מהאלבום את ההסתמכות על הגיטרות הרוקיסטיות שלו, הוא יונק מאותם מקורות של מוזיקת נשמה איטית חלקה, פופ וראפ מוגזם שמרגיש שהוא במתכוון מנתק את עצמו מההיפ הופ". ארלוויין מסכם בכך ש"יותר מכל, האלבום מרגיש כאילו הוא שייך ליקום פרטי קטן משלו, שחוגג לא רק את הצלילים האהובים על פרינס, אלא גם את הסטיות והשיגעונות שלו", וש"גם אם אותם שיגעונות לא מרגישים מוזרים או מקפיצים כבעבר... זה עדיין די מלהיב לשמוע את פרינס מתנצח עם שותפים ראויים, כפי שהוא עושה לאורך כל האלבום".
מבקרת "The A.V. Club", אביגיל קובינגטון, מתארת את האלבום כ"חכם אבל לא מבריק, שניתן להקשיב לו, אבל בסופו של דבר ניתן לשכוח אותו" – אם כי ישנם גם "רגעים מבריקים" באלבום, כדוגמת התיפוף "המהפנט" של האנה ולטון־פורד ב־"whitecaps", כמו גם זִמרתה ב־"Stopthistrain".
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי פרינס למעט "Plectrumelectrum", שנכתב על ידי הגיטריסטית דונה גרנטיס ועובד על ידי פרינס.
הערה
עידן פז
עידן פז (נולד ב-21 בינואר 1995) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת מכבי עירוני רמת גן.
ביוגרפיה.
פז החל את לשחק כגיל כילד קטן בבית ספר לכדורסל של מועדון מכבי בית דגן. בגיל 12 עבר לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
בעונת 2010/11 זכה עם קבוצת מכבי תל אביב בגביע המדינה לנערים לאחר ניצחון בגמר על קבוצת גלבוע/מעיינות. באותה עונה הקבוצה זכתה בסגנות אליפות המדינה לנערים לאחר הפסד בגמר לא.ס רמת השרון. בעונת 2012/13 זכה עם קבוצתו בגביע המדינה לנוער לאחר ניצחון על מכבי ראשון לציון. באותה השנה זכתה הקבוצה בסגנות אליפות המדינה לנערים לאחר הפסד בגמר למכבי רעננה. בתיכון פז שיחק בנבחרת הגימנסיה הריאלית.
עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה בעונת 2013/14 שבה הושאל להפועל מגדל העמק מהליגה הלאומית. בתום השאלה של שנתיים חזר לשחק בעונת 2015/2016 במכבי תל אביב ובמקביל כחלק מכרטיס כפול שיחק גם בעירוני רמת גן. בעונה זו זכה עם קבוצתו בגביע המדינה בכדורסל 2015/2016. בעונת 2016/17 עבר לשחק בעירוני רעננה בתום העונה בה קלע 5 נקודות, קלט 1.7 ריבאונדים וחילק 1.6 אסיסטים, עבר לשחק במכבי קריית גת. בעונה זו קלע 5.9 נקודות וחילק 2 אסיסטים בממוצע. בעונת 2018/19 שיחק במכבי רחובות. בעונת 2019/20 שיחק במכבי הוד השרון שם קלע 7 נקודות וחילק 3.2 אסיסטים בממוצע. לקראת עונת 2020/21 חתם באליצור "איתו" אשקלון.
ביו ארט
ביו ארט (באנגלית: BioArt - אמנות ביולוגית) הוא תחום באמנות בו אומנים עובדים עם רקמות חיות, חיידקים, צמחים, עצים, ותהליכי חיים. באמצעות תהליכים מדעיים כמו ביוטכנולוגיה (כולל טכנולוגיות כמו הנדסה גנטית, תרבית רקמות ושיבוט) עבודות בתחום מיוצרות במעבדות, גלריות, או סטודיו אמנים. אמנים מסוימים סבורים שתחום העיסוק של הביו ארט מוגבל ל"צורות חיים", ואילו אחרים יכללו אמנות המשתמשת בדימויים מתוך הרפואה העכשווית והמחקר הביולוגי, או ידרשו מהם להתייחס לנקודת מחלוקת או "כתם עיוור" המועלים בידי האופי של מדעי החיים.
למרות שאמני ביו ארט עובדים עם חומר חי, ישנו ויכוח לגבי השלבים בהם חומר ניתן להחשב כחי. יצירת יצורים חיים ועיסוק במדעי החיים, מביאה לחקר אתי, חברתי ואסתטי. את הביטוי "ביו ארט" טבע אדוארדו כץ בשנת 1997, ביחס ליצירות האמנות שלו "Time Capsule". אף שמקורה בסוף המאה העשרים, דרך עבודותיהם של חלוצים כמו סוזן אנקר, ג'ו דייוויס והאמנים שאירחה Symbiotica, עבודות ביו ארט נפוצות יותר בימינו.
סקירה כללית.
לעיתים קרובות, ביו ארט נועד להיות מזעזע או הומוריסטי. סקר אחד בתחום, "איזוטופ: כתב עת למדע הספרות וכתיבת הטבע", מנסח זאת כך: "ביו ארט היא לעיתים קרובות מגוחכת. היא יכולה להיות "גושית", גסה, "לא תברואתית", לעיתים בלתי נראית, שקשה לשמור אותה ללא תזוזה על בימת המכירה הפומבית. אך באותו זמן, היא עושה משהו מסורתי מאוד, שעל אמנות לעשות: למשוך תשומת לב לפרטים היפים והגרוטסקיים של הטבע שאולי אחרת אף פעם לא נראה."
בעוד הן מעלות שאלות על תפקיד המדע בחברה, "רוב עבודות אלה נוטות להתבוננות חברתית, ומעבירות ביקורת פוליטית וחברתית באמצעות שילוב של תהליכים אמנותיים ומדעיים."
בעוד שרוב אמני הביו ארט נחשבים אמני מדיה חדשה, ניתן לראות בהם גם מדענים, שכן המדיום בפועל ביצירה, משתייך למבנים מולקולריים וכדומה. בגלל קבלה כפולה זו, המחלקה לביולוגיה של התא באוניברסיטת הרווארד מזמינה כל אחד להגיש עבודות המבוססות על ערך מדעי או אמנותי. זה יכול לעודד כל אחד להגיש עבודה עליה הוא מגיב בצורה חזקה.
שיתוף פעולה בין אמנים ומעבדות מדעיות.
עבודת המעבדה יכולה להוות בתחילה אתגר בפני האמן, מכיוון שסביבה זו לעיתים קרובות זרה לאמן. בעוד שחלק מהאמנים עברו הכשרה מדעית קודמת, יש להכשיר אחרים לבצע את הנהלים, או לעבוד בד בבד עם מדענים שיכולים לבצע את המשימות הנדרשות. לעיתים קרובות, אמני ביו ארט עוסקים או משתמשים בתצורות הקשורות במדע ובפרקטיקות מדעיות, כגון עבודה עם חיידקים או רקמות חיות.
חלק גדול של ביו ארט מכיל טיפוח רקמות וטכניקות טרנס-גנטיות, מונח עבור תהליכים שונים של הנדסה גנטית, אשר בהם החומר הגנטי של אורגניזם אחד משתנה על ידי הוספת חומר גנטי מלאכותי או מושתל מאורגניזם אחר.