החי והצומח בשמורה.
השמורה מהווה מפגש אקולוגי של עולמות חי וצומח רבים מבית הגידול המדברי, דרכו הגיעו במסדרון השבר הסורי-אפריקני נציגים כקוצן מצוי, מבית הגידול הים תיכוני כמו יערון גדול, מבית הגידול של מרכז אירופה כמו הדו-חיים סלמנדרה כתומה, ועד נציגים מהאקלים הסיבירי כמריון מצוי ואשמר קוצני ("Paliurus spina-christi"). השמורה היא בית הגידול הדרומי ביותר של שרכית הביצה.
לאורך הנחל צומח יער של עצי מילה סורית, דולב מזרחי, צפצפה, ער אציל, אלה אטלנטית, אשחר רחב-עלים ושיזף מצוי ושיחים של שיזף השיח ועוד. על העצים גדלים מטפסים רבים. השילוב של הצמיחה המרהיבה, המנגינה והצליל של המים הזורמים בין העצים, נותן לאזור יופי ייחודי ופסטורלי. בצד מסלולי הטיול נמצאות משוכות פטל קדוש וצמחי גדות אחרים כמו פרע ריחני ("Hypericum hircinum") הנדיר, שנית גדולה, גדותן הביצות ("Eupatorium cannabinum"), גומא ארוך ("Cyperus longus"), דבקת הירדן ("Galium elongatum C.Presl"), חנק מחודד ("Cynanchum acutum") וערברבה שעירה ("Epilobium hirsutum").
בנחלים מצויים חסרי חוליות כגון שחריר הנחלים, שטצד סורי, ומודד-מים שכיח ("Hydrometra stagnorum", המכונה "פשפש ישו"), וכן דגים כחפף ישראלי, עגלסת הירדן ובינון הירדן ("Nemacheilus insignis").
בין העופות אפשר לשמוע את השירה האופיינית לצטיה חלודית ("Cettia cetti") ועל ה"איים" בנחל מקנן לעיתים נחליאלי לבן. במאה ה-21 התרבו מאוד העורבנים בשמורה.
ביקור בשמורה.
בשטח השמורה ישנם מספר מסלולי הליכה קצרים. חלק מן המסלול נגיש לנכים. המסלול הארוך משלב בין ביקור בשמורה לביקור באתר הארכאולוגי.
בשל עושר בעלי החיים, רגישותו האקולוגית של האתר ונדירותו, אסורה הכניסה למים בכל שטח השמורה, למעט בריכת שכשוך ייעודית.
ב-12 ביולי 2008 התחוללה בשמורה שרפה, ככל הנראה כתוצאה מהצתה, שכילתה צמחייה בשטח של 50 דונמים. עבודות השיקום הסתיימו בסוף חודש ספטמבר 2008. במהלך השרפה נשרף עץ אלה אטלנטית בת 2000 שנים. שרידיה נמצאים כיום באתר.
שמעון בר-יוחאי
אדון ליאון
אדון ליאון הוא סרט ישראלי בבימויו של זאב רווח שיצא לאקרנים בשנת 1982. קומדיה זו נמנית עם ז'אנר סרטי הבורקס.
עלילה.
העלילה מתרחשת בשכונת ואדי סאליב שבחיפה של תחילת שנות השמונים, ללאון ואשתו אנט, שעלו ממרוקו לישראל ב-1962, יש ילדה יחידה בשם דליה. כשהיא בערך בת 20, בתם נוסעת לתל אביב למשך שנה, כדי לעבוד וללמוד. בתום השנה היא חוזרת לחיפה שם היא עובדת בשמירה על ילדה, בת לבמאי, שאביה משכנע אותה לעבור מבחן במה לסרט שבו לבחורה צעירה, שנסעה לעיר הגדולה, נולד תינוק מאדם שלא מוכן לגדל אותו, בטענה שהאישה שכבה עם גברים אחרים. כדי ללמוד בעל-פה בקלות יותר, היא ויעקב, נגר בשכונה, ממחיזים את הטקסט, ואביה, שנמצא בסמוך, שומע את חילופי הדברים ובטעות חושב שמדובר בבתו - שהיא זאת שהרתה, ושיעקב הוא האב.
לאון מבקש עצה מרב, שאומר לו לעקוב אחר בתו ללשכת הסעד, שם, חברה שלה, שכנה לשעבר שעברה דירה לקריית חיים, מספרת לדליה שנולד לה תינוק, לפני פחות משבוע, ואביו הוא פקח עירייה, שלא מכיר בו, ולכן רוצה למסור אותו לאימוץ. ליאון שוב מפרש את הדברים בצורה לא נכונה, וחושב שפקח העירייה הוא האב השני של התינוק. היא נותנת לדליה את תינוקה, ומשביעה אותה לא לספר לאיש על היות התינוק בנה, דבר שמגביר את אי ההבנה. לאון ממשיך לעקוב אחר דליה, שמבקרת זמר בבית מלון, וחושב שהוא האב השלישי של התינוק.
הבלבול יוצר עימות בבית הכנסת, וכל המעורבים בעניין מסכימים, בעצת הרב, ללכת לביתו של לאון ולהסביר את אי ההבנה. דליה מספרת לכולם שהיא אינה אימו של התינוק שנמצא אצלה, ושהוא של תושבת השכונה לשעבר, שהשביעה אותה לא לגלות שהתינוק שלה. האישה, שהתינוק שלה, ופקח העירייה מתחתנים, והוא מבקש מאדון לאון להיות סנדק בברית המילה של התינוק. לאון, שרוצה נכד משלו, מבקש מאלוהים סימן שלדליה ייוולד תינוק בזמן הקרוב, ובעקבות זאת בצורת שהייתה באזור עד אז מפסיקה, ומתחיל לרדת גשם, וכך הבצורת נגמרה.
פייר גספאר שומט
פייר גספאר שומט (בצרפתית: Pierre-Gaspard Chaumette; 24 במאי 1763 – 13 באפריל 1794) היה בוטנאי ומהפכן צרפתי.
שומט נולד בחבל בורגונדי שבצרפת. הוא סיים לימודי רפואה בפריז בשנת 1790. עד המהפכה הצרפתית עסק בעיקר במחקר בוטני. במהלך המהפכה הצרפתית לקח חלק פעיל כאחד המנהיגים במועצת המהפכה.
שומט היה מהפכן חברתי נלהב; הוא הוביל לביטול הענישה גופנית בבתי הספר, וכן קידם חקיקה שהגבילה הימורים וספרות תועבה.
בנוסף, שומט הוביל רפורמות בתחום הבריאות, הנראות כיום כבסיסיות, כדוגמת חקיקה שהבטיחה טיפול רפואי לכל; חקיקה נוספת שיזם, הבטיחה לעניים קבורה במימון המדינה.
נאששיבי
הכוכבים של שלומי
הכוכבים של שלומי הוא סרט דרמה קומית רומנטית ישראלי, בבימויו של שמי זרחין, שיצא להקרנה בבתי הקולנוע בשנת 2003.
עלילה.
שלומי הוא נער מוכשר, גאון שקט וצנוע שנכשל בלימודים, החש עצמו מנודה בין חבריו לספסל הלימודים. הוא אינו מבין שהסיבות למצבו הן היותו סובל מדיסלקסיה ומהזנחת הוריו. הוא נאלץ לשאת בחלק נכבד מהעול המשפחתי: דואג לאביר ואדיר, התינוקות התאומים של אחותו זיוה; מטפל בסבו, באביו ובאמו הפרודה מאביו; קונה, מבשל ומבצע חלק מעבודות הבית. איש מבני משפחתו הטרודים בבעיותיהם האישיות והקטנוניות לא מבחין בכישרונותיו ובאישיותו יוצאת הדופן.
אלא שבהגיעו לגיל 16 מגיעות לחייו שלוש דמויות והמפגש עמן מבהיר לו שהוא האדם המוכשר וסביבתו היא הבעייתית. אנשים אלה הם המורה למתמטיקה (בגילומו של ניסו כאביה) ומנהל בית הספר (יגאל נאור) החדשים ונערה בשם רונה (איה קורן) שמגיעה לגור בשכנות, מאחר שסיימה בגיל צעיר את לימודיה לתעודת בגרות. שלומי נכשל בבחינה במתמטיקה בכתב במתכונת רגילה, משום שהוא כותב רק את התשובות ולא את דרך החישוב. לא סביר שהוא העתיק את התשובות משום שהוא היה הראשון בכיתה שסיים את המבחן. הוא לא הגיש את המבחן למורה, משום שהמורה דרש לכתוב את כל תהליך ודרך החישוב. שלומי קיפל את העמוד, השאירו כך על שולחנו ויצא בזעם מהכיתה.
תהילה (רותם זיסמן-כהן) חברה של שלומי לא רוצה "לשדרג" את מערכת היחסים שביניהם וזה מכעיס אותו. המורה בדק את תוצאות המבחן ולכן פנה למנהל. המורה ומנהל בית הספר עושים לשלומי מבחן בעל פה במתמטיקה. שלומי מתגלה במבחן כבעל יכולת מתמטית חריגה. מנהל בית הספר רואה בשלומי כישרון מבוזבז ומבקש לקחת אותו תחת חסותו ולהעבירו לבית ספר למחוננים הפועל בתנאי פנימייה.
הוריו של שלומי, ובעיקר אימו, אינם מעוניינים בעזיבתו של שלומי, נוכח עזרתו המרובה בחיי היום יום. אולם רונה, חברתו החדשה של שלומי מעודדת אותו לעשות זאת. הוא והיא עוברים לגור יחדיו בשכנות לאותה פנימייה. בתום הסרט, שלומי מתמודד עם מציאות עצובה. במצב זה כל הדמויות סביבו יכולות להבחין במעמדו של שלומי וההפתעות שהוא מכין לכל אחת ואחד מהם.
פסקול.
את המוזיקה המקורית לסרט הלחין, עיבד וביצע יונתן בר גיורא. שיר הנושא "עוד אבוא" הושר פעמיים במהלך הסרט על ידי חיים אוליאל ללחן של יונתן בר גיורא ומילים של נתן אלתרמן. עוד ביצעה קטע קצר ממנו כוכבת הסרט איה קורן. מנגנים בפסקול הסרט נגן העוד, הבאס והבוזוקי גיטאר ינקלה סגל, הכנר ניצן-חן רזאל, נגן הניי והקלרינט אמיר שהסאר, נגן כלי ההקשה אורן פריד, הגיטריסט אבי בן דב, יונתן בר גיורא עצמו בקלידים וסאמפלרים וגם במאי הסרט שמי זרחין, בקאנון סינטי. זרחין גם תרם קולות רקע לשיר הנושא. בתחילת 2020 יצא בהליקון אלבום הפסקול המקורי, שכתב ועיבד מלחין הסרט יונתן בר גיורא, ואשר כולל גם רמיקסים וקטעים שלא הושמעו בסרט. עם יציאת הסרט צולם גם קליפ לשיר הנושא בכיכובם של אושרי כהן וחיים אוליאל.
סמל פלורידה
סמל מדינת פלורידה או החותם הגדול של מדינת פלורידה (באנגלית: Great Seal of the State of Florida) משמש כסמלה הרשמי של מדינת פלורידה שבארצות הברית על גבי מסמכים רשמיים ודברי חקיקה. כמו כן, הסמל מוצג על בנייני הממשל המדינתי ורכבים של הממשל המדינתי. הסמל מופיע במרכזו של דגל המדינה.
על הסמל ניתן לראות אינדיאנית משבט הסמינול, המפזרת פרחים, ומאוחוריה דקל המסמל את המדינה לאורך חוף ים. ברקע ניתן לראות אוניית קיטור ושמש זורחת. סביב הסמל רשום "החותם הגדול של מדינת פלורידה" ו"באל נשים מבטחנו" ("In God we Trust").
היסטוריה.
הצורה המוקדמת ביותר של סמל פלורידה מקורה בשנת 1861, בה מתואר עץ דקל ועץ רחב עלים נוסף ולפניהם יושבת אישה שלרגליה ארגזים וחביות. מאחורי העצים והאישה מצויר קו החוף של מדינת פלורידה עם ספינות המפליגות סביב קו החוף.
בשנת 1868 נקבע בחוק על ידי בית המחוקקים של פלורידה מהם האלמנטים המצויים בסמל, אולם במהלך השנים השתנה מראה הסמל בשל ציורים שונים של האלמנטים - לעיתים מצויר אינדיאני בלבוש של אינדיאנים שהתגוררו במישורים הגדולים ולא לבוש סמינולי וכן עץ הדקל מוחלף לעיתים בעץ דקל קוקוס אשר אינו גדל בפלורידה. לעיתים אף מצוירים הרים ברקע, אף שאין הרים בפלורידה.
בשל השינויים שונה תיאורו של הסמל מעת לעת על מנת להביא לדיוקים יותר גדולים בציורו.
בשנת 1970 נקבע שסוג הדקל יהיה דקל סבל (Sabal Palm), שהוכרז בשנת 1953 רשמית כעץ המדינה.
בשנת 1985 אושר ציור רשמי של הסמל על ידי מושל המדינה בוב גרהאם ובית המחוקקים של המדינה.
חוכמת הבייגלה (סרט)
חוכמת הבייגלה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2002 בהפקתו ובבימויו של אילן הייטנר, אותו ביסס על ספרו רב המכר "חוכמת הבייגלה", אולם עם שינויים מהספר המקורי.
הפקה.