הומברג ברח כאמור לווינה, ושם ישב כשש שנים ללא מעמד חוקי ובתנאים של עוני ומחסור. ב-1806, לאחר סגירת בתי הספר ופיטוריו מתפקיד המפקח הראשי, התמנה לצנזור על הספרים העבריים. הוא חיבר ספר לימודי דת ליהודים שנקרא "אמרי שפר", המבוסס על עיקרי האמונה היהודית של הרמב"ם, על עשרת הדיברות ועל ענייני מוסר, דרך ארץ ונאמנות למדינה האוסטרית. על המהדורה השנייה של הספר, שיצאה לאור בתקס"ח (1808) יש הסכמה של ר' מרדכי בנט, אך לא ברור אם ההסכמה ניתנה ברצונו של הרב בנט או בשל קרבתו של הומברג לשלטון (לאחר מכן ניסה נפתלי, בנו של הרב, לחבר קטכיזם חליפי ושמרני הרבה יותר בשם "אמונת ישראל"). ב-1812 הוציא ספר נוסף מסוג זה בשם "בני ציון", בגרמנית, והוא מבוסס על עשרת הדיברות בהדגשת המצוות שבין אדם לחברו והנאמנות למדינה. בסוף 1812 הוציא הקיסר צו שחייב ללמד את הספר בכל בתי הספר היהודיים, וכן שכל מי שמבקש רישיון לנישואין יהיה חייב להיבחן על תוכן הספר (ולצורך כך ללמוד גרמנית). בתפקידו כצנזור הציע לאסור הדפסתם של ספרים חדשים בענייני קבלה, דרשות וחידושים על התלמוד (שכן "גם הישנים מרובים יותר מדי"), וכן הציע למחוק חלקים מן התלמוד ומסידורי התפילה. רוב הצעותיו לא התקבלו, כיוון שהשלטונות היו עסוקים במלחמה נגד נפוליאון או משום שהיהודים האדוקים פעלו ככל יכולתם נגדו.
ב-1814 התמנה הומברג לאחראי על בתי הספר בבוהמיה, ובתפקיד זה שימש עד מותו בפראג ב-1841. בתקופה זו חיבר עוד כמה ספרים, בהם פירוש משלו על כל חמשת חומשי התורה, והוציא לאור מהדורה שנייה למילון הגרמני-עברי "אוצר השורשים" של יהודה ליב בן-זאב. אין ידיעות רבות על חייו בפראג, וככל הנראה הוריד את היקף פעילותו, גם בשל גילו המופלג (התמנה לתפקיד בגיל 65 ושימש בו עד מותו בגיל 92).
הומברג היה שנוא על רוב היהודים בחייו ולאחר מותו. דמותו שימשה כסמל לדמותה של תנועת ההשכלה כמי שחברה לשלטונות הנוכריים בגזרות כנגד היהודים וכנגד לימוד התורה וקיום המצוות. הרב יעקב עמדין במאמר שפרסם בקובץ המאסף מכנה את הומבורג: "ראש משכילי וויען, איש אשר לנבלותו אין קצה, ושמו הירץ הומבורג, הוא החל לקטרג ולהוציא שם רע על ישראל באוזני הממשלה... חייבים אנו להגיד כי לא קם עוד נבל כמוהו בתוכם כהומבורג, מדבר תועה ונבלה כמוהו."
כמאה שנה לאחר מותו כתב עליו יוסף קלוזנר:
ריאו דה לה פלאטה
פליינג בייבי
ליב טיילר
ליב ראנדגרן טיילר (באנגלית: Liv Rundgren Tyler; נולדה ב-1 ביולי 1977 בניו יורק) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית. בתו של סולן להקת אירוסמית', סטיבן טיילר, ושל בבה בואל, דוגמנית וזמרת.
טיילר התחילה בקריירה בדוגמנות בגיל 14, אך לאחר פחות משנה החליטה להתמקד במשחק. הבכורה הקולנועית שלה הייתה בסרט "שתיקה קטלנית" ב-1994. לאחר מכן הופיעה בסרטים רקורד חזק (1995), כבד (1995) ומה שאת עושה לי (1996).
את ההכרה הראשונית קיבלה אחרי השתתפותה בסרט לגעת ביופי (1996). טיילר התפרסמה במיוחד מהופעתה בסרטים ארמגדון וסדרת סרטי שר הטבעות.
מאז 2003, טיילר משמשת כשגרירת רצון טוב של קרן האו"ם לילדים (יוניסף) של ארצות הברית, וכפרזנטורית עבור ליין הבושם והקוסמטיקה של ג'יבנשי.
ביוגרפיה.
נולדה בשם ליב ראנדגרן (Liv Rundgren) בבית החולים מאונט סיני, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, איטלקי, פולני ואנגלי. הבת הבכורה של בבה בואל, דוגמנית, זמרת, ונערת פלייבוי לשעבר (מיס נובמבר 1974), וסטיבן טיילר, הסולן של להקת אירוסמית'. אמה קראה לה על שם השחקנית הנורווגית ליב אולמן, לאחר שראתה את אולמן בשער של מדריך הטלוויזיה ב-5 במרץ 1977.
לה שלושה אחים-למחצה מצד אביה: מיה טיילר (נולדה בשם מיה אביגייל טלריקו, בשנת 1978), צ'לסי אנה טלריקו (נולדה בשנת 1989), וטאג' מונרו טלריקו (נולד בשנת 1992). סבתא שלה מצד אמא שלה, דורותיאה ג'ונסון, הקימה את בית הספר פרוטוקול של וושינגטון.
בלידתה, טענה בואל כי כוכב הרוק טוד ראנדגרן הוא אביה הביולוגי של טיילר. בגיל 8, טיילר גילתה שהיא בתו של סטיבן טיילר, לאחר שפגשה אותו ושמה לב שהיא דומה לבתו השנייה, מיה. כאשר שאלה את אמא שלה אודות הדמיון, הסוד התגלה. האמת בנוגע לאבהות של טיילר לא הפכה לציבורית עד כעבור חמש שנים, בשנת 1991, כאשר שינתה את שמה מראנדגרן לטיילר, אבל שמרה על שמה הקודם כשם אמצעי. הסיבה המוצהרת של בואל להחלטה הראשונית הייתה כי סטיבן היה מכור לסמים בזמן הלידה שלה. מאז שלמדה את האמת לגבי אביה, ליב וסטיבן פיתחו מערכת יחסים קרובה. הם גם עבדו יחד באופן מקצועי, לראשונה כאשר הופיעה בקליפ של אירוסמית' עבור "Crazy" בשנת 1993 ושנית כאשר אירוסמית' ביצעו רבים מן השירים של הסרט "ארמגדון" מ-1998, שבו כיכבה ליב טיילר.
טיילר למדה בפורטלנד, מיין, לפני ששבה לניו יורק עם אמה בגיל 12. למדה במכינת יורק בניו יורק במשך לימודי הביניים והתיכון, לאחר שאמה וידאה שבית הספר יתאים להפרעת קשב וריכוז של טיילר. סיימה בשנת 1995, ועזבה כדי להמשיך בקריירת המשחק שלה. כשנשאלה על הדרך שבה בילתה את ילדותה, אמרה טיילר:. "בשבילי, לא הייתה לי ממש ילדות בגיל ההתבגרות, משום שאני עובדת מאז שהייתי בת 14. אבל זה גם מנע ממני מלהיכנס לצרות. בזמן שכולם עשו סמים וחגגו כמו משוגעים, הייתי בעבודה על סרט בטוסקנה ... נהנת בדרך שלי, אבל זה היה שונה. אני לא מתחרטת, אני אוהבת את הדרך בה החיים שלי הלכו".
קריירה.
בגיל 14, קיבלה טיילר את תפקיד הדוגמנות הראשון שלה בסיוע של פולינה פוריסקובה שצילמה תמונות שלה, שבסופו של דבר הגיעו למגזין "אינטרוויו". בהמשך כיכבה בפרסומות טלוויזיה. עם זאת, הפכה משועממת מקריירת הדוגמנות שלה לאחר פחות משנה, והחליטה לנסות להיכנס למשחק. אף פעם לא לקחה שיעורי משחק. טיילר נודעה לראשונה לקהל הטלוויזיה כאשר כיכבה לצד אלישה סילברסטון בווידאו קליפ לשיר "Crazy" של אירוסמית' (להקתו של אביה) משנת 1993.
הופעת הבכורה של טיילר הייתה בסרט "שתיקה קטלנית" בשנת 1994, שם שיחקה את אחותו הגדולה של ילד אוטיסט. בשנת 1995 כיכבה בדרמה הקומית "רקורד חזק". טיילר תיארה את רקורד חזק בתור אחת החוויות הטובות ביותר שאי פעם עברה. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1995 קיבלה תפקיד משנה בדרמה של ג'יימס מנגולד "כבד", בתור קלי, מלצרית צעירה ותמימה. הסרט זכה לביקורות חיוביות.
תפקיד פריצת הדרך שלה היה "לגעת ביופי" ב-1996, בו גילמה את לוסי הרמון, נערה תמימה, ורומנטית שנוסעת לאיטליה בכוונה לאבד את בתוליה. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך הופעתה של טיילר זכתה לתמיכת המבקרים. לאחר מכן כיכבה בסרט "מה שאת עושה לי", סרט על להקת רוק בדיונית עם להיט פלא אחד בשם The Oneders, במעקב אחרי עלייתם בסערה לראש מצעד הפופ, ובאותה מהירות, הנפילה בחזרה לאלמוניות. הסרט נכתב בבימויו של טום הנקס. הוא גרף מעל 25,000,000 דולר ברחבי העולם, וזכה לביקורות אוהדות. שנה לאחר מכן, הופיעה בסרט להמציא את האהבה, בו שיחקה את בתם של ויל פאטון וברברה ויליאמס. הסרט מבוסס על סיפור קצר מאת סו מילר. מגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" הכריז על הופעתה של טיילר כמקסימה וגמישה. באותה השנה, טיילר נבחרה על ידי המגזין "פיפל" בתור אחת מתוך 50 האנשים היפים ביותר.
בשנת 1998, טיילר כיכבה בסרט הפעולה "ארמגדון", שם שיחקה את בתו של הדמות של ברוס וויליס ומקור האהבה של הדמות של בן אפלק. הסרט ספג ביקורות מעורבות, אבל היה הצלחה בקופות והרוויח 553,000,000 דולר ברחבי העולם. הסרט כלל את השירים "I Don't Want to Miss a Thing" ו- "What Kind of Love Are You On" של אירוסמית' (להקתו של אביה). בשנת 1999 לוהקה לסרט הדרמה "אונגין", סרט המבוסס על הרומן הרוסי מהמאה ה-19 בעל אותו השם מאת אלכסנדר פושקין, בו כיכבה כטטיאנה לרינה. עבור הסרט טיילר נדרשה לשלוט במבטא בריטי, אם כי סטיבן הולדן מ"הניו יורק טיימס" כתב כי האומדן שלה למבטא הבריטי הוא אדיש. הסרט היה כישלון מבחינה כלכלית וביקורתית. באותה השנה, הופיעה בסרט ההיסטורי הקומי "פלנקט ומקלין".
לאחר מכן הופיעה בשני סרטים בבימויו של רוברט אלטמן: "מי רצח את קוקי?" ב-1999, ו"הנשים של ד"ר טי" ב-2000. כשבסרטו "מי רצח את קוקי", הייתה חלק מאנסמבל שכלל את גלן קלוז, ג'וליאן מור, כריס אודונל, ופטרישה ניל. על הופעתה קיבלה ביקורת חיובית מהמבקרים. בסרט הקומדיה הרומנטית "הנשים של ד"ר טי" היא שיחקה את מרילין, פציינטית של דמותו של ריצ'רד גיר, והמאהבת של בתו הלסבית שגילמה קייט הדסון.
בשנים 2001 – 2003 גילמה את דמותה של ארוון בטרילוגיית הפנטזיה זוכת האוסקר "שר הטבעות". בשנת 2004, שבה לשחק לצידו של אפלק בסרט "ג'רזי גירל.
ב-2008 כיכבה בסרט הריבוט "הענק הירוק", מבית אולפני מארוול, לצדו של אדוארד נורטון.
בשנים 2014–2017 שיחקה בסדרת המתח "הנותרים" ברשת HBO. ב-2017, שיחה בסדרה "להרוג את המלך".
ב-2018, הצטרפה טיילר לעונתה השנייה של הסדרה הבריטית "פרוצות", בה היא מגלמת את תפקיד ליידי פיצויליאם. ב-2019, כיכבה לצד בראד פיט בסרט "אד אסטרה". בשנת 2020, החלה לשחק בסדרה "".
חיים אישיים.
ב-25 במרץ 2003, נישאה למוזיקאי הבריטי רויסטון לאנגדון, סולן להקת ספייסהוג. ב-14 בדצמבר 2004, נולד לזוג בן בשם מיילו. במאי 2008 הם התגרשו. בשנת 2014, היא החלה בזוגיות עם סוכן הבידור והספורט הבריטי, דייוויד גארדנר. ולהם שני ילדים משותפים: סיילור (נולד ב-2015) ולולה (נולדה ב-2016). בנובמבר 2021, נפרדו השניים.
טיילר הייתה טבעונית בעברה. ב-2012 סיפרה שהיא עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית.