גביע העולם בקטרגל או גביע העולם בכדורגל באולמות היא אליפות בינלאומית הנערכת על ידי פיפ"א. האליפות מתקיימת אחת לארבע שנים, האליפות הראשונה התקיימה בשנת 1989, השנה בה לקחה פיפ"א חסות גם על משחקי הקטרגל בעולם.
בשבעת התחרויות הראשונות שנערכו זכו שתי מדינות בלבד: ברזיל (5 זכיות) וספרד (2 זכיות).
עד לשנת 2008 השתתפו בטורניר 16 נבחרות: 6 נבחרות מאירופה, 3 נבחרות מאמריקה הדרומית, 2 נבחרות מאפריקה, 2 נבחרות מאסיה, 2 נבחרות מאמריקה הצפונית ונבחרת אחת מאוקיאניה. החל משנת 2012 משתתפות 24 נבחרות. הגידול במספר הנבחרות הוביל לשינוי במבנה התחרות ונוסף שלב מקדים בו משחקות הנבחרות בשלב הבתים. בשלב זה מחולקות הקבוצות לשישה בתים, בני ארבע קבוצות. כל קבוצה משחקת שלושה משחקים נגד שאר קבוצות הבית. 2 הקבוצות הראשונות בכל בית ו-4 הקבוצות בעלות הדירוג הגבוה במקום השלישי מתקדמות לשלב 16 הגדולות במהלכו מתקיימים המשחקים בשיטת הנוק-אאוט.
אנרי, רוזן שאמבור
אנרי, רוזן שאמבור (בצרפתית: Henri, comte de Chambord; 29 בספטמבר 1820 – 24 באוגוסט 1883), היה בנו של שארל פרדינן, דוכס ברי, וטוען לכתר צרפת בשם אנרי החמישי, מלך צרפת.
ביוגרפיה.
אנרי נולד בארמון טיולרי שבפריז ב-29 בספטמבר 1820, 7 חודשים לאחר רצח אביו שארל פרדינן, דוכס ברי, לאמו מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
בחודש יולי 1830 הדיח ההמון הפריזאי את סבו של אנרי - שארל העשירי, מלך צרפת. בתחילה ניסה שארל להמליך את אנרי, אך הניסיון לא צלח, ולואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן, שהיה ידוע כאדם מתון ובעל נטייה רפובליקנית לעומת בני בורבון אשר "לא שכחו דבר, ולא למדו דבר", הוכרז על ידי הממשלה החדשה, נציגת המעמד הבינוני, כמלך. אירוע זה ידוע בדברי הימים כמהפכת יולי 1830.
ב-16 באוגוסט 1830 עזב אנרי יחד עם משפחתו את צרפת, ועבר להתגורר בבריטניה. בשנת 1844 מת דודו של אנרי לואי אנטואן, דוכס אנגולם ללא ילדים, ואנרי הפך לטוען לכתר "מלך צרפת".
בשנת 1846 התחתן אנרי עם מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, אך לא נולדו לו ילדים ממנה.
לאחר מותו של לואי פיליפ שהודח במהפכת אביב העמים בשנת 1848, נותרו שני טוענים לכתר "מלך צרפת". "אנרי החמישי", ונכדו של לואי פיליפ, פיליפ, רוזן פריז. לאחר נפילת הקיסרות השנייה בשנת 1870 הציעה האספה הלאומית את הכתר לאנרי, ומכיוון שזה היה חסר ילדים, סוכם בין המלוכנים כי כתרו יעבור לאחר מותו אל רוזן פריז, נציג בית אורליאן, וכך תיפתר המחלוקת בין שני בתי המלוכה המתחרים. אך להפתעת המלוכנים סירב אנרי לקבל את המלוכה אלא אם כן תזנח צרפת את דגל הטריקולור, ותחליפו בדגלה של צרפת שלפני המהפכה. תנאי זה לא התקבל על דעת האספה הלאומית, וסוכם על הקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית כרפובליקה זמנית עד למותו של אנרי, שאז יוכל הרוזן מפריז לקבל את המלוכה, מבלי להעלות תנאים מסוג זה. אך לאחר מותו בשנת 1883, הייתה כבר הרפובליקה מבוססת, והעם סירב להחליפה במלוכה.
ב-24 באוגוסט 1883 מת אנרי במעונו שבפרוהסדורף ללא ילדים, וכל נחלותיו עברו לאחיינו רוברטו הראשון, דוכס פארמה.
כיום רואים המלוכנים שנותרו בצרפת את צאצאיו של לואי פיליפ, השומרים על התואר "רוזן פריז" כטוענים הלגיטימיים לכתר. מיעוט מקרב המונרכיסטים סבור כי אחד מצאצאי בורבון שנותרו בחיים, אזרח ספרדי בשם דון לואיס אלפונסו דה בורבון, המכונה הדוכס מאנז'ו, הוא הראוי לשאת את התואר "הטוען לכתר". שני הצדדים אף נאבקו בבתי המשפט של הרפובליקה, כאשר לאחרונה טען הרוזן מפריז כי יריבו מבורבון אינו ראוי לשאת את התואר המלכותי "דוכס". בתי המשפט דחו את התביעה.
אנרי, רוזן שמבור
אנרי החמישי, מלך צרפת
פרייע ארבייטער שטיממע
די פרייע ארבעטער שטימע
דיוויזיית הפאנצר התשיעית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר התשיעית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הרביעית, על בסיס הדיוויזיה הממונעת בצבא האוסטרי, והועמדה תחת פיקוד אלפרד פון הוביקי. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-14, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-3 בינואר 1940 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-1, ה-2, וה-3. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-18 בהולנד, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה ה-12, והובילה את הארמייה בקרבות ביוגוסלביה וביוון. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בזירה המרכזית, ואף השתתפה בקרב רז'ב השני.
ביולי 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת הארמייה התשיעית, וספגה במהלכו אבדות כבדות. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לזירה הדרומית, והשתתפה בקרב דנייפר כחלק מהארמייה השישית וארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין.
באביב 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם השתתפה בקרב פאלז, ולאחר מכן בקרבות בבלגיה. בדצמבר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, ואף השתתפה במצור על בסטון. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, ואף כותרה בכיס הרוהר, שם נכנעה ב-18 באפריל 1945.
אברהם שדה
שרה פלגר
שרה פלגר-זיסקינד
אדית פיאף – החיים בוורוד
אדית פיאף – החיים בורוד (בצרפתית: La Môme / La Vie en rose) הוא סרט קולנוע ביוגרפי מוזיקלי צרפתי משנת 2007, אודות חייה והצלחתה של הזמרת הצרפתייה המפורסמת, אדית פיאף. הסרט בוים והופק על ידי , ולנעליה של פיאף נכנסה השחקנית מריון קוטיאר.
מקור שם הסרט משירה המפורסם ביותר של פיאף, "La Vie En Rose" ("החיים בוורוד").
הפקה.
הבמאי אוליבייה דהאן בחר בקוטיאר לשחק בתפקיד הראשי עוד טרם פגש אותה, והסביר כי ראה דמיון בין עיניה של פיאף לשחקנית הצעירה. קוטיאר לא שרה את השירים בסרט, חלק מההקלטות הן של פיאף עצמה וחלקן הקלטה מחודשת עם הזמרת ז'יל איגרוט (Jil Aigrot). הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-57.
עלילה.
הסרט מגולל את סיפורה הביוגרפי של הזמרת אדית פיאף, מילדות ענייה וקשה בבלוויל אל במות הזוהר והתהילה בניו יורק. פיאף נודדת בילדותה יחד עם אביה, להטוטן רחוב, לאחר שננטשה על ידי אמה.
בתחנות חייה היא עוברת במעונות של פרוצות בפריז, האשמה ברצח בדיוק כשהקריירה שלה החלה להמריא, רומנים מלאי תשוקה וחברות עם גדולי השמות באותה תקופה – איב מונטאן, מרלין דיטריך ועוד, ועד מותה הטרגי בגיל 48 מסרטן בכבד.
קבלה וביקורות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. באתר "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל 74% ביקורות חיוביות. הביקורות היללו את משחקה של מריון קוטיאר שזכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ופרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר.
דיוויזיית הפאנצר ה-9
אנדרוס וולברין
אנדרוס וולברין (באנגלית: Remotec ANDROS Wolverine) הוא רובוט חבלה וסילוק פצצות מסדרת רמוטק אנדרוס, תוצרת נורת'רופ גרומן. הוולברין הוא רובוט חבלה רב-תכליתי שנועד למשימות חבלה וסילוק פצצות מגוונות מבחינת סוג האיום (חפץ חשוד, מטען חבלה או נפל תחמושת) ותא השטח (כביש בשטח בנוי, שדה פתוח או שדה הקרב). הוא נמצא בשירות צבאות וכוחות משטרה רבים ברחבי העולם.
זהו הדגם הגדול ביותר בסדרת רמוטק אנדרוס. הוא שוקל . אורכו 147 ס"מ, רוחבו 73.66 ס"מ וגובהו 101–165 ס"מ תלוי בפרישת הזרוע ומצלמת התורן. הוולברין נשלט בשלט רחוק גדול, שמותקן לרוב בניידת החבלן שגם מובילה את הרובוט לזירת האירוע. התקשורת בין המפעיל והשלט הרחוק לרובוט עצמו נעשית ב-3 אופנים: קשר רדיו, סיב אופטי וכבל חשמלי מוקשח. הבחירה באמצעי התקשורת נעשית בהתאם לתנאי השטח וצרכי המשימה.
הוולברין כולל 4 מצלמות, כולל מצלמה קדמית, מצלמת תורן היקפית ומצלמה על הזרוע. ניתן להתקין על הרובוט חיישנים ("סנסורים") וגלאים שונים בהם גלאי קרינת רנטגן וגלאים לזיהוי חומרי לחימה כימיים וביולוגיים.
כלי העבודה העיקרי של הוולברין הוא זרוע תלת-מפרקית שמצוידת בצבת וכן ברובה Shotgun מדגם פראנצ'י 612 בקליבר 12 gauge לטיפול במטעני חבלה. ניתן להתקין על הזרוע מכשירים נוספים כגון קאטר, מסור, מקדחה, פנס ועוד.
הוולברין מונע בשתי צורות: אופנית (נע על גלגלים) או זחלית (נע על מזקו"ם), כאשר ניתן להסיר או להוסיף את הזחלים לפי הצורך. ההנעה כוללת 6 גלגלי מרכוב (3 בכל צד) עם צמיגים. עבירות השטח של האנדרוס וולברין טובה והוא מסוגל לנוע הן על כבישים סלולים, הן על שבילי עפר והן בשטח פתוח, בתנאי בוץ ושלג.
האנדרוס וולברין נמצא בשימוש מחלקות החבלה של משטרת ישראל ומשמר הגבול, וביחידת יהל"ם של צה"ל.
ז'יל דאסן
אליפות העולם בכדורגל באולמות
בולבול אפריקני
רוברט מננדז
פיין בלאף