עם פרוץ המלחמה היה למלזן מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-14 במסגרת הארמייה העשירית. בתחילת המערכה על צרפת לחם למלזן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, וב-29 במאי מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5, שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-15 במסגרת הארמייה הרביעית, במקום מקס פון הרטליב-ואלספורן. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה למלזן לדרגת גנרל חיל התותחנים (שהומרה ב-1941 לדרגת גנרל חיל השריון), וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס הממונע ה-47. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הקורפוס שבפיקודו שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה. ב-27 ביולי 1941 קיבל למלזן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס ה-47 לקורפוס פאנצר, וב-15 ביולי 1942 קיבל למלזן את עיטור הצלב הגרמני בזהב. במהלך קרב קורסק לחם למלזן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-7 בספטמבר 1943 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-24 באוקטובר 1943 מונה למלזן למפקד הארמייה העשירית בחזית האיטלקית, וב-31 בדצמבר 1943 הועבר לעתודת המילואים. ב-3 במאי 1944 מונה למפקד הארמייה הראשונה בחזית המערבית, וב-5 ביוני 1944 מונה למפקד הארמייה ה-14 בחזית האיטלקית. ב-24 באוקטובר 1944 מונה שוב למפקד הארמייה העשירית, וב-22 בפברואר 1945 מונה שוב למפקד הארמייה ה-14. ב-2 במאי 1945 עם כניעת כל הכוחות הגרמניים באיטליה, נכנע למלזן בראש כוחותיו, ונלקח לשבי הבריטי.
לאחר המלחמה.
למלזן שוחרר מהשבי ב-10 באפריל 1948. לאחר שחרורו התגורר למלזן בנירנברג עד למותו ב-30 במרץ 1954.
פרא (רכב קרבי משוריין)
פרא הוא רכב קרבי משוריין בשירות חיל התותחנים הישראלי, המבוסס על תובת טנק המגח. לדרישתו של צה"ל, הוסב הטנק והותקנו בו משגר מתרומם בעל 12 קנים המכילים טילי תמוז, וכן תורן תצפית המגיח מן הכלי ומאפשר לצוות לאתר מטרות אויב מרוחקות ולהשמידן במדויק. הפרא פותח ברפא"ל ובתע"ש בשנות השמונים כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים, וזאת כדי להתמודד עם דיוויזיות הטנקים של צבאות האויב.
כדי שיקשה על האויב לזהות את הכלי ולהשמידו, הותקן בו תותח דמה עשוי פח, שמאפשר לכלי להיטמע בין הטנקים הרגילים המשתתפים בקרב. בעבר היה לתותח הדמה יתרון נוסף, שכן קיומו של הפרא היה סודי קרוב לשלושים שנה לא מעט בזכות דמיונו של הפרא לטנק המגח.
רקע.
בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים, עבר צה"ל מספר שינויים מערכתיים ותפיסתיים אשר נועדו לתקן ליקויים ונקודות חולשה שנתגלו במלחמה. כחלק משנויים אלו, בתחילת שנות השמונים פנה צה"ל אל התעשיות הביטחוניות בדרישה לפיתוח אמצעי לחימה מתקדמים אשר ישמרו על עליונותו של צה"ל בשדה הקרב העתידי.
בנוסף לזאת, במהלך מבצע שלום הגליל נתקלו כוחות צה"ל לראשונה בטנקים סובייטים מתקדמים מדגם T-72, אשר הופעלו על ידי השריון הסורי. טנקים אלו גילו עדיפות על פני טנקי המערכה של צה"ל במספר היתקלויות שונות (דוגמת קרב סולטן יעקב), ומיגונם אף נחשב לעמיד בפני הפגזים של חיל השריון הישראלי.
אחד הפיתוחים עליהם שקדה מערכת הביטחון כדי לתת מענה לאיומים אלו היה "הספייק" - סדרת טילי נ"ט מונחים אשר יוכלו לפגוע במדויק בטורי השריון של האויב ולחדור את המיגון שלהם. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנס לשירות בחיל הרגלים טיל ה"גיל", דגם של ה"ספייק" לטווח קצר-בינוני.
עם התקדמות פיתוחו של הטיל, התעורר הצורך בפיתוח "הפרא" - פלטפורמה משוריינת שתוכל לשגר את הטילים מן החזית לעבר טנקי האויב.
פיתוח.
בעידודם ובסיועם של האלופים קותי אדם ודן שומרון, החלה חטיבת אמל"ח יבשה במפא"ת (משרד הביטחון) בראשותו של אל"ם (מיל') בני בית אור (בֶּנגָה) בפיתוח פרויקט "הפרא". על ניהול הפרויקט הופקד תא"ל (מיל') שמואל יכין (שמוליק) בשותפות עם ישי וקסלר ממפח"ש. יחד עם אנשי המחלקה, פעלו השניים לקידום בנייתו של הפרא ברפא"ל.
רפא"ל הייתה זו שפיתחה הן את הטילים והן את המערכות הממוכנות והמשגרים, אך לימים הוחלט ליטול את הייצור מרפא"ל ולהעבירו לתעשייה הצבאית.
תחת האלוף אורי שגיא הבשילה המערכת וצה"ל החל להצטייד בכלים. ההצטיידות נעשתה תוך הקמת יחידות מבצעיות ייעודיות (דוגמת יחידת מיתר). יחידות אלו נֵהגו על ידי אל"ם בני בית אור, וזה אף היה למפקדן הראשון.
הנדסה.
פיתוחו ההנדסי של הפרא התבסס על טנק המגח 5 (תובת פטון M48A5). דמיונו של הפרא לטנק המגח נשמר מאחר שהותקן בו צינור פח המדמה את קנה התותח. הפרא נועד לשמש כפלטפורמה לשיגור טילי תמוז, להם טווח תקיפה של 25–30 ק"מ, תוך שהוא מוסווה כטנק. הכלי חומש במשגר טילים בעל 12 זבילים בתוך צריח ממוגן, הניתן לפרישה לצורך ירי וכן לטעינה מחדש.
טיל התמוז.
חימושו המרכזי של הפרא הוא טיל תמוז. משגר הטנק מכיל 12 טילים המוכנים לשיגור מיידי, ובבטן הטנק טילים נוספים הניתנים לטעינה מחלקם האחורי של קני השיגור.
טיל התמוז הוא שמו הצה"לי של הדגם המתקדם ביותר בסדרת הטילים נגד טנקים של רפא"ל (בחו"ל משווקת החברה את סדרת הטילים תחת השם "Spike" ואת הדגם המתקדם תחת השם "Spike-NLOS"). הטיל פותח בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 כדי לתת מענה לאיום חדירת טורי שריון עוינים לארץ - כפי שהתרחש במלחמת יום הכיפורים. הרעיון העומד בבסיסו של הטיל הוא דילול טורי השריון של האויב עוד לפני שאלו מגיעים לטווחי ירי יעילים, המסכנים את כוחותיו של צה"ל. הטיל נע לעבר המטרה במסלול בליסטי, וזאת כדי לפגוע בחלקם העליון של כלֵי האויב, שלרוב נוטים להיות חסרי מיגון משמעותי. הכוונת הטיל נעשית באופן ידני על ידי מפעיל מוסמך. המפעיל מנחה את הטיל למטרתו באמצעות שליטה בכנפוני ייצוב המחוברים לגופו של הטיל, ובהתאם לתמונת המטרה המתקבלת ממטע"ד אלקטרו-אופטי המותקן בראש הטיל ("מצלמת עין הטיל").
מכיוון שפרויקט זה נועד להפתיע את חילות השריון של סוריה ומצרים, הוגדרה סדרת הטילים כמסווגת, ובשל כך הייתה אסורה בפרסום במשך שנים. סיווג זה בוטל בשנת 2011.
סיווג ביטחוני.
כבר מראשיתו של הליך בניית מערך החימוש המדויק סוּוג הפרויקט כסודי, ופיתוחו של הפרא והטילים אותם הוא נושא נעשו תחת מעטה סודיות כבד. הצורך בחשאיות זו נגזר מיעודה של המערכת, שכן זו נוצרה על מנת שתהווה גורם הפתעה אסטרטגי במערכה העתידית אליה תידרש ישראל, ותעניק לכוחותיה הלוחמים יתרון משמעותי.
בראשית שנת 2011 התקבלה בצה"ל החלטה לחשוף את יעודה של עוצבת קלע דוד, יחידותיה ואמצעי הלחימה שברשותה. בהחלטה זו נכללו, בין היתר, טיל התמוז האלקטרו-אופטי, וכן ה"חפיז" - נגמ"ש ייעודי לשיגור טילים אלו. למרות חשיפת הטילים ורכב השיגור העורפי (החפיז), הוחלט שלא לחשוף את טנק הפרא, אשר בזכות מיגונו משמש כמשגר קדמי.
למעט חשיפה בודדת של הכלי במהלך מלחמת לבנון השנייה (בתצלום עיתונאי שדלף, ובו הוא נראה מאחור), סודיותו של הפרא נשמרה בהצלחה קרוב לשלושה עשורים. עם זאת, בשנת 2013 צילם עיתונאי זר צמד טנקי פרא בסמוך לגבול הסורי ברמת הגולן, והתמונה עוררה התעניינות רבה באתרי אינטרנט ביטחוניים בחו"ל. בעוד שתמונות מסוג זה, שפורסמו בשוגג על ידי כלי תקשורת ישראליים הוסרו במהירות בהוראת הצנזורה הצבאית, התמונות שפורסמו באתרים הזרים, שאינם כפופים לצנזורה, זכו להדגשה רבה.
לאור חשיפת הכלי בחו"ל, ולאור השנויים במפת האיומים במזרח התיכון, פנו מנהלי פורום צבא וביטחון באתר פרש לצנזורה הצבאית בבקשה להסיר את סיווגו הביטחוני של הכלי. הבקשה התקבלה, וביולי 2015 שונה מעמדו של הכלי "לבלתי מסווג".
שימוש מבצעי.
הפרא הופעל לראשונה באופן נרחב במלחמת לבנון השנייה. כמו כן, נעשה שימוש בכלי במבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן, וכן בתקריות אש בין צה"ל לצבא סוריה בעשור השני של המאה ה-21.
רוברט רותבארט
משימה בשטח האויב
משימה בשטח האויב (אנגלית: Submerged) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2005 שצולם ברובו בבולגריה.
הסרט נכתב ובוים על ידי אנתוני היקוקס, בכיכובם של סטיבן סיגל, ויליאם הופ, ויני ג'ונס וכריסטין אדמס. הסרט הופץ ישירות לספריות הווידאו ול-DVD בארצות הברית ב-31 במאי 2005.
עלילה.
כריס קודי (סטיבן סיגל) הוא שכיר חרב בכיר שלקח חלק במבצע סמוי כדי לעצור פעולת טרור גדולה על אדמת ארצות הברית. פעולת טרור שהאו"ם סירב להאמין שהיא עומדת לקרות. קודי ואנשיו שחלקם יוצאי יחידות מיוחדות בריטיות וחלקם יוצאי יחידות מיוחדות אמריקאיות נאלצו לשבור מספר חוקים כדי לבצע את תפקידם, הטביעו ספינה שנשאה חומרי נפץ, ולכן נכלאו.
שגרירת ארצות הברית במונטווידאו מתודרכת על ידי סוכנים מיוחדים שמדען בשם ליידר העביר שטיפת מוח ובאמצע התדרוך הם הורגים אותה ומתאבדים. פגישת חירום נקבעת במשרדי ה- CIA בה הדוקטור סוזאן צ'אפל (כריסטין אדמס) מעדכנת את הנוכחים כי נתיחת הגופות מעידה על שליטה במוחם של הסוכנים שהרגו.
צוות קומנדו מכוח דלתא בפיקודו של קולונל שארפ נשלח לאורוגוואי במטרה לחקור את המתרחש. אבל גם הקולונל היה תחת השפעת שטיפת המוח ולכן לא תפקד. כתוצאה מכך אנשי כוח דלתא נפלו למארב ונכנעו, נלקחו לבסיס הטרור, שם גם הם עברו שטיפת מוח.