מעידה (Relapse): פרוצ'סקה ודקלמנטה ציינו שמעידה היא חלק אינטגרלי מהתהליך. אם המוטיבציה הפנימית של האדם נשמרת, והוא מאמין ביכולתו לשמר את השינוי (למשל לשמור על הגמילה מעישון), המעידה תהיה עבורו סימן לצורך לעדכן את אופן הפעולה, כך שלא תהיה עוד מעידה כזו. כיוון שאין לאדם שליטה מלאה על הגירויים שבהם הוא עלול לפגוש, תמיד יהיו מעידות ותמיד יהיה צורך בעדכונים שיפעילו את התהליך מחדש.
עקרונות יסוד.
ארבעת התהליכים האופייניים לריאיון המוטיבציוני.
מילר ורולניק מתארים תהליכים שהם למעשה גם שלבי פעולה עיקריים בריאיון המוטבציוני. שלבים אלה מקבילים פחות או יותר לשלבי מעגל השינוי של פרוצ'סקה ודקלמנטה
יצירת קשר טיפולי (Engaging): בשלב זה של היכרות הדדית המטפל והפונה בוחנים יחד איפה נמצא הפונה ביחס לשינוי בו הוא מעוניין.
מיקוד: הכוונה למיקוד השיח בשינוי בו מעוניין המטופל. בשלב זה נערכים דיונים בעד ונגד השינוי וכדומה.
העלאה / עירור (Evoking): דיון בחשיבות השינוי עבור הפונה וכן דיון במוכנות הפונה לשינוי הרצוי
תכנון: שלב זה כולל סיוע לאדם לתכנן את מהלך השינוי הרצוי לו, לרבות מניעה של מעידות.
טכניקות הראיון המוטיבציוני - OARS.
הפקת שפת שינוי משמעה לאפשר לאדם למצוא בתוכו את המוטיבציה הפנימית לשינוי: זה נעשה באמצעות חקירה אמפתית תוך שימוש במספר כלים המוכרים מהטיפול ממוקד אדם של רוג'רס והמוכרות בשם הקיצור OARS:
(Open Questions) שאלות פתוחות: שאלה פתוחה היא שאלה שהתשובה עליה מזמינה דיון ולא ניתן לענות עליה במילה או משפט קצר. דוגמה: איך הרגשת כש..,
(Affirmations) אישורים: אישורים הם גילוי הבנה לעמדתו של הפונה בעניין השינוי. דוגמה:
הפונה: "אני מובטל למעלה משנה וחי עם דיכאון כבד. לאחרונה התחלתי ללכת לפאבים ולשתות. לא הרבה, אתה יודע, כוסית פה ושם. אני חושש שאתמוטט אם לא אעשה את זה."
מטפל: באמת נשמע שקשה לך במצב הזה.
(Reflections) שיקופים:
'שיקופים' הם אמירות שאומר המטפל לפונה, בתגובה לדברים שאמר הפונה. אמירות אלה המשקפות את דברי הפונה לעיתים תוך מתן חיזוקים, ולעיתים תוך הדגשת אי ההתאמה בין הרגשות והמחשבות למעשים. תכלית כל השיקופים היא להראות לפונה את דבריו כפי שהם משתקפים בעיני המטפל, זאת תוך הדגשה של כוחות ושל תנועה לכיוון של שינוי. מילר ורולניק מבחינים בין מספר סוגי שיקופים:
(Summarizing) סיכומים: סיכום היא צורה לשקף לאדם את דבריו, במילים אחרות משלו, תוך סיכום ביניים של הדברים שנאמרו עד כה בשיחה. שימוש באמצעי זה יכול לעזור לפונה להתרחק רגשית מההשפעה של דבריו עליו.
הפונה: "לאח הצעיר שלי עכשיו גילו לו סרטן ראות, ואני ממש פוחד שאני הבא בתור. מצד שני אני עובד בעבודה מטורפת עם המון לחץ ואני צריך את הסיגריה כדי להרגע."
מטפל: אתה חושש לוותר על דבר שאתה בעצם מאוד צריך אותו.
שפת שינוי.
שפת שינוי היא ההתבטאות של הפונה בעד השינוי: נימוקים בעד שינוי, הערכת היכולת לבצע את השינוי כעת, ומה דרוש לפונה כדי להצליח. מאפייני שפת השינוי חייבים להיות פנימיים ולא חיצוניים (כפיית התנהגות על ידי גורם אחר למשל) כל הנימוקים תיאור היכולת וכדומה צריכים לנבוע מעולמו האישי של הפונה ולבטא את השקפתו ואת דרכו, לא את השקפת הסביבה או גורם אחר. שפת השינוי אמורה להשתנות משמעותית במהלך הטיפול.
בשלבים מוקדמים יותר בתהליך תכלול שפת השינוי את המרכיבים הבאים:
בהמשך התהליך הטיפולי שפת השינוי תקבל מאפיינים מחייבים יותר וגם מעשיים יותר:
על המטפל להיות מסוגל לזהות מרכיבים אלה של שפת שינוי ולהגיב אליהם באופן אמפתי כפי שתואר לעיל.
התאמות.
את הראיון המוטיבציוני ניתן לשלב בסוגי תרפיה אחרים כמו טיפול קוגניטיבי התנהגותי, טיפול נרטיבי טיפול ממוקד פתרונות. בנוסף, ישנן גישות התערבות במקצועות הייעוץ והטיפול הנפשי שמשתמשות בעקרונות הריאיון המוטיבציוני. דוגמה אחת לכך היא התערבות בשם "מוכנות לשיקום פסיכיאטרי" (Readiness) שהיא התערבות מקדמת החלמה ומבוססת ראיות בתחום השיקום בבריאות הנפש, שתכליתה לבדוק יחד עם המשתקם את מידת מוכנותו לשיקום בכלל ולשינוי ספציפי בפרט (למשל התחלת עבודה חדשה).
יתרונות הגישה כאמצעי לקידום שינוי.
הגישה המוטיבציונית היא גישה מבוססת ראיות, שנמצאה יעילה במגוון מחקרים באוכלוסיות שונות וסוגי שינוי שונים. לאורך השנים נעשו מחקרים שונים, לרבות מטה אנליזות לבדיקת יעילות הגישה בטיפול בקהלים שונים ועם סוגי שינוי שונים. ממטא-אנליזה מ 2005 עולה כי הגישה המוטיבציונית יעילה בטיפול במבוגרים עם מגוון של בעיות בריאות ומצבי חיים המחייבים שינוי באורח החיים. הגישה המוטיבציונית יעילה יותר ממפגשי ייעוץ, בהם מומחה בעיניין מסוים מייעץ לפונה כיצד לפעול..
יתרונות נוספים של הגישה המוטיבציונית:
ביקורת.
שתי הסתייגויות מיוחסות בספרות המחקרית לגישה המוטיבציונית:
א. בחלק מהמחקרים שבדקו את יעילות הגישה, סיננו החוקרים מתוך המדגם אנשים שבנוסף לבעיה שבעקבותיה הגיעו לטיפול, התמודדו גם עם בעיה חריפה נוספת שהשפיעה על אורח החיים שלהם (לדוגמה אי יציבות במגורים). מכאן עולה השאלה עד כמה הראיון המוטיבציוני מתאים לטיפול בשילובים של מצבי חיים המעוררים באדם צורך בשינוי בו זמני בכמה גזרות.
ב. הגישה המוטיבציונית אמנם נשענת על בסיס הפסיכותרפיה ההומניסטית, המעמידה במרכז את הבחירה החופשית של הפונה. עם זאת בחלק מהמקרים ההנעה הראשונית לשינוי היא חיצונית לפונה: כך לדוגמה רופא המשפחה של אדם חולה סוכרת הוא זה שעורר באדם את החשיבה הראשונית על הצורך בשינוי באורח חייו. משפחתו של אלכוהוליסט היא זו שפנתה לייעוץ בקשר אליו. במקרים אחרים החוק והחשש של הפונה עצמו מעונש, הם שהביאו את האדם לפנות לטיפול. בכל המקרים האלו המוטיבציה היא חיצונית לפונה ולא פרי תהליך פנימי של הכרה בצורך בשינוי. כך קורה שהפונה מובל לתוך תהליך שינוי שאינו פרי בחירה אישית וחופשית שלו.
לקריאה נוספת.
ספרות העוסקת בסוגי שינוי ספציפיים.
הני א. ווסטרה, הגישה המוטיבציונית בטיפול בחרדה, הוצאת אח.
Marc P. Steinberg and William R. Miller. Motivational Interviewing in Diabetes Care Guilford Press, 2015
William R. Miller and Ricardo F. Muñoz Controlling Your Drinking Tools to Make Moderation Work for You. 2nd Ed. 2013
ספרים העוסקים בראיון המוטיבציוני בסביבות שונות או עם קהלים שונים.
סילבי נאר קינג ומריאן סווארז, הגישה המוטיבציונית בעבודה עם מתבגרים ומבוגרים צעירים הוצאת אח
Linda Carter Sobell and Mark B. Sobell Group Therapy for Substance Use Disorders: A Motivational Cognitive-Behavioral Approach. Guilford Press, 2011
Mary Marden Velasquez, Cathy Crouch, Nanette Stokes Stephens, and Carlo C. DiClemente. Group Treatment for Substance Abuse: A Stages-of-Change Therapy Manual (2nd Ed) Guilford press, 2015
Jane Ellen Smith and Robert J. Meyers. Motivating Substance Abusers to Enter Treatment: Working with Family Members. Guilford Press, 2007
Wendy M. Reinke, Keith C. Herman, and Randy Sprick. Motivational Interviewing for Effective Classroom Management: The Classroom Check-Up. Guilford Press, 2011
Christopher C. Wagner, Karen S. Ingersoll, and Contributors. Motivational Interviewing in Groups. Guilford Press, 2012
Herman, K.C., Reinke, W.M., Frey, A.J., &amp; Shepard, S.A.(2013). Motivational interviewing in schools: Strategies for engaging parents, teachers, and students. New York: Springer. Jill D. Stinson and Michael D. Clark. Motivational Interviewing with Offenders: Engagement, Rehabilitation, and Reentry. Guilford Press, 2017
פרנסיסקו סמפדרו
נטילת דם ורידי
נטילת דם ורידי ברפואה, הוא הליך של נטילת דגימת דם מוריד של נבדק, לצורך ביצוע בדיקות מעבדה דיאגנוסטיות, בניגוד להקזת דם, שהיא ההליך טיפולי שהיה מקובל בעבר. שני המושגים נכללים במושג הכללי פלבוטומיה. מונחים נוספים בשימוש: פלבוטומיה, לקיחת דם ורידי, שאיבת דם ורידי,  והוצאת דם ורידי.
הקזת דם ורידי על ידי חתך בוריד, המשמשת כטיפול במחלות מסוימות כגון עודף ברזל (המוכרומציטוזיס) וריבוי כדוריות דם (פוליציטמיה), אינה כלולה בעיסוק בערך הנוכחי.
כללי.
בתחומי הרפואה, הליך נטילת הדם מבוצע על ידי רופאים, אחיות/אחים סיעודיים, עובדי מעבדה רפואית, פרמדיקים, ופלבוטומיסטים (עובדים לא פרארפואיים), אחיות דיאליזה וטכנולוגים רפואיים. ברפואה וטרינרית, ההליך מבוצע על ידי וטרינרים וטכנאים וטרינריים. נטילת דם ורידי נחשב להליך פולשני (חדירה לתוך רקמות הגוף), ומחייב בהכשרה מיוחדת וקבלת הרשאות מיוחדות ממשרד הבריאות.
המטרות לנטילת דם ורידי.
בדיקת דם חשובה ככלי אבחון מעבדתי הזמין לרופאים במסגרת שירותי הרפואה השונים.
נטילת הדם בשימוש הנפוץ מתבצעת על ורידים שטחיים של הגפיים העליונות. ורידים אלה מצויים במחצית הקדמית של גומת המרפק, קרוב לפני השטח של העור, ללא נוכחות גדולה מדי של עצבים גדולים.
בנוסף לכך, ניתן ליטול כמויות מזעריות של דם באמצעות דקירת האצבע, האוזן או העקב. בתינוקות מקובל ליטול דם באופן זה מהעקב.
ציוד לנטילת דם ורידי.
קיימות דרכים שונות לנטילת דם מן הוריד. השיטה המתאימה ביותר תלויה בגיל המטופל, זמינות הציוד והבדיקות הנדרשות.