נולדה בשם טטיאנה שטפנקובה (בצ'כית: Tatiana Štěpánková) בפראג שבצ'כוסלובקיה דאז (בשנות האלפיים, בצ'כיה). היא החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1964, ברדיו הממלכתי של פראג, שם הגישה פינה סאטירית על המתרחש במדינה שבאותה העת הייתה נתונה תחת משטר קומוניסטי.
בשנת 1968 זכתה הופמן בפרס מטעם אגודת העיתונאים הישראלית והוזמנה לטקס קבלת הפרס בישראל. בזמן ביקורה הקצר בישראל, פלשה ברית המועצות לפראג, חזרתה לא התאפשרה, והיא החליטה להשתקע בישראל.
לאחר שלמדה עברית, התאקלמה בירושלים ואף החלה ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת העברית, החליטה הופמן לחזור לתחום הרדיו, והחלה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתחומי עזר בלבד, ולאחר מכן בעריכת מהדורות ויומני חדשות. למרות התאקלמותה, החליטה, מסיבות אישיות, לרדת לגרמניה. היא לימדה באוניברסיטת דיסלדורף והתמקדה בחיי המשפחה במשך 12 שנים. לאחר מכן, עלתה לישראל בשנית, עם משפחתה. אז, התגרשה מבעלה הראשון, תיאודור הופמן, והחלה לעבוד כמנהלת אדמיניסטרטיבית של קרן גרמנית, וכן כעורכת וככתבת-חוץ בקול ישראל. הופמן אף עסקה למשך זמן קצר בעניינים עסקיים, וייעצה לחברות ישראליות שפעלו במדינות מזרח אירופה.
בשנת 1993, עם עליית הערוץ השני בטלוויזיה, החליטה הופמן חסרת הרקע הטלוויזיוני לנסות את מזלה בחברת החדשות שבערוץ. שלום קיטל שמונה באותה עת לסמנכ"ל חברת החדשות, קיבל את הופמן לעבוד בחדשות הערוץ. למרות מבטאה, עסקה בקריינות, והופקדה על , תפקיד שמילאה במשך יותר משני עשורים.
ב-2005 קיבלה תואר קונסול כבוד מטעם צ'כיה.
ב-14 בנובמבר 2016 נפטרה הופמן בת ה-69 מדום לב, בביתה שבירושלים. למחרת נטמנה בהר המנוחות בירושלים. הותירה אחריה שלושה ילדים מנישואיה הראשונים, ואת בן זוגה, הצייר אריה אזן (איזמן).
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותה:
המראה (כימיה)
אלכסנדר קאראקשביץ'
אלכסנדר קאראקשביץ' (בסרבית קירילית: Александар Каракашевић; נולד ב-9 בדצמבר 1975) הוא שחקן טניס שולחן סרבי החובט ביד שמאל. השתתף ב-5 אולימפיאדות (אטלנטה 1996, אתונה 2004, בייג'ינג 2008, לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016) וב-19 אליפויות עולם בטניס שולחן (1995–2019). זכה 4 פעמים בתואר אליפות אירופה בזוגות מעורבים ו-3 פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס שולחן.
ביוגרפיה.
קאראקשביץ' נולד וגדל בזמון, סרביה. אביו מיליווי קאראקשביץ' היה שחקן טניס שולחן יוגוסלבי מצטיין, זכה במדליית זהב קבוצתית באליפות אירופה בטניס שולחן (1976) ומדליית כסף קבוצתית באליפות העולם בטניס שולחן (1975).
באליפות ארצות הברית בפתוחה בטניס שולחן שנערכה ביולי 2007 זכה בתואר בפעם השלישית, לאחר ניצחון על קורשימה יוסוקה מיפן 4–0.
מדליית ארד באליפות אירופה.
באליפות אירופה בטניס שולחן שנערכה בגדנסק-סופוט, פולין באוקטובר 2011 זכה בשתי מדליות ארד, ביחידים ובזוגות גברים ביחד עם בויאן טוקיץ' מסלובניה.
איגרת מקדונלד
איגרת מקדונלד (כונתה על ידי ערביי ארץ ישראל "الرسالة السوداء", "המכתב השחור") היא איגרת ששלח ראש ממשלת בריטניה, רמזי מקדונלד, לחיים ויצמן ב-13 בפברואר 1931, ובה חזר בו מכמה סעיפים שנכתבו בספר הלבן של 1930.
רקע.
לאחר פרסום הספר הלבן של פאספילד, שסתר את הנאמר בכתב המנדט ובהצהרת בלפור והגביל את צעדיהם של היהודים בישראל, החלו הפגנות בארץ ובכמה ממדינות העולם. ההסתדרות הציונית פנתה בתלונה לחבר הלאומים, שהסכים על כך שיש סתירה בין הכתוב בספר הלבן לבין התחייבויותיה הקודמות של בריטניה. היהודים יצאו להפגנות נגד הספר הלבן והראו מסמכים המעידים על כך שקנו את אדמותיהם באופן חוקי, ולא גזלו אותן מבעליהן הקודמים. יושב ראש ההסתדרות הציונית, חיים ויצמן, התפטר מתפקידו. העיתונים בבריטניה וחלק גדול מחברי הפרלמנט הבריטי, התנגדו גם הם לספר הלבן. ממשלת בריטניה חששה מכך שבעקבות התפטרותו של ויצמן תבחר לעצמה ההסתדרות הציונית מנהיג פחות מתון.
תוכן האיגרת.
בעקבות ההתנגדות העזה לספר הלבן שלח ראש ממשלת בריטניה איגרת אל ויצמן ובה הודיע כי בריטניה חוזרת בה מכמה מסעיפי הספר הלבן.
איגרת מקדונלד כללה כמה נקודות, ובהן:
השפעה פוליטית.
לאחר פרסום איגרת מקדונלד, היהודים בארץ הביעו את שמחתם. ויצמן חזר בו מהתפטרותו והיחסים בין היהודים לבריטים הלכו והשתפרו. הערבים בארץ אשר קיבלו בשמחה את הספר הלבן השני, קראו לאיגרת מקדונלד בשם "האיגרת השחורה". הם הודיעו שבגלל האיגרת הם ימשיכו להילחם נגד היהודים ונגד הבריטים. בעקיפין, האיגרת הייתה אחד הגורמים לפריצת המרד הערבי הגדול. לדברי מוטי גולני ויהודה ריינהרץ, ההשפעה של האיגרת משמעותית לא פחות מהצהרת בלפור וייתכן שבלעדיה לא הייתה קמה מדינת ישראל. הסיבה לכך היא שלו הייתה מדיניות הספר הלבן של פספילד מיושמת עוד בתחילת שנות ה-30 לא הייתה מתאפשרת העלייה החמישית (בה נקלטו כ-250,000 יהודים) שקבעה את הרוב היהודי באזור מישור החוף והעמקים הצפוניים של הארץ ובכך הפכה את קיומו של יישוב יהודי אוטונומי ומבוסס בארץ לעובדה מוגמרת שאין עליה עוררין. בהיעדר שינוי המדיניות קרוב לוודאי שרוב יהודים אלה היו נספים בשואה והיישוב היהודי בארץ היה נשאר מיעוט מבוטל של פחות מחמישית מתושבי הארץ. אכן שנים בודדות לאחר ההצהרה הפך היישוב היהודי לכשליש מתושבי הארץ.
מולי שגב
שמואל (מולי) שגב (נולד ב-19 בפברואר 1972) הוא מפיק, עורך, תסריטאי ושחקן ישראלי.
משפחה.
נולד בשם שמואל כהן בתל אביב. אביו הוא יוצר הטלוויזיה והבמאי אבי "אמומה" כהן. אימו היא העיתונאית עמירה שגב, וסבו מצד אימו היה האדריכל אברהם ארליק.
קריירה.
הופיע לראשונה על מסכי הטלוויזיה בשנת 1977, כשהיה בן חמש, בתוכנית הילדים "רגע עם דודלי", ששודרה במסגרת הטלוויזיה הלימודית. בשנת 1983 קיבל תפקיד קבוע בקומדיית המצבים הישראלית "קרובים קרובים", אף היא בהפקת הטלוויזיה הלימודית ושודרה בערוץ הראשון, שם גילם את מולי, אחד הילדים בסדרה. לאחר שירותו הצבאי בעיתון "במחנה" החל בקריירה עיתונאית ושימש כעורך בעיתונים "חדשות", "זמן תל אביב" ו"מעריב", שם כיהן כסגן עורך המוסף "סופשבוע".
ב-1999 חזר לטלוויזיה אולם לא כשחקן אלא מאחורי הקלעים. הוא יצר וערך את תוכנית הלילה "יחסים מסוכנים" יחד עם בת זוגו באותה תקופה, דנה מודן.
בשנת 2000 הצטרף לחברת "קשת" כדי להקים את ערוץ הקומדיה "ביפ" בכבלים. שגב שימש כעורך הראשי של הערוץ עד שנת 2003 והיה אחראי לתוכניות רבות, בהן: "דאבל דייט עם דנה מודן ורועי לוי", "החטא ועונשו", עם טל פרידמן ואיל קיציס, וסדרת האנימציה הסאטירית "מ.ק 22" שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2003 יצר (עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון) את תוכנית הבידור והסאטירה המצליחה "ארץ נהדרת" המשודרת בערוץ 12, והוא מכהן כעורך הראשי שלה עד היום. התוכנית זכתה שמונה פעמים בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2004 מונה לתפקיד סמנכ"ל התוכניות של זכיינית ערוץ 2 קשת, תפקיד אותו מילא במשך שלוש שנים. ב-2007 פרש מהתפקיד אך נשאר ב"קשת" כמפיק ויוצר עצמאי, במסגרת זו השתתף בפרויקטים שונים:
ב-2005 יצר (עם תמר מרום ורם נהרי) את סדרת הדרמה הקומית "אמאל'ה", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2007 יצר (עם אסף הראל) את סדרת הדרמה הקומית "מסודרים", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2010 ביים (עם אדם סנדרסון) וכתב (עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון) את סרט הקולנוע "זוהי סדום" בכיכובם של חברי "ארץ נהדרת", שנחשב לאחד המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי בעשורים האחרונים.
ב-2014 שימש כמפיק ועורך אחראי בתוכנית האירוח והסאטירה "תוכנית קיציס".
ב-2015 שימש כמפיק ועורך אחראי של סדרת הדרמה הקומית "החדש של עומרי גורדון" ושל "היום בלילה עם גורי אלפי" שזכתה בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
זכה עם התוכנית ארץ נהדרת בתואר אביר איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית תרבות מטעם התנועה לאיכות השלטון.
חיים אישיים.
בשנים 1995–2006 היה בן זוגה של דנה מודן. מאז שנת 2008 הוא בן זוגה של שפרה קורנפלד (זוכת "האח הגדול" בעונתה הראשונה בשידורי קשת), וב-2011 נולדה בתם הבכורה. ביוני 2011 התחתנו בנישואים אזרחיים בניו יורק. ב-2014 נולדה בתם השנייה.
קארין אופיר
קארין אופיר (נולדה ב-23 באפריל 1972) היא שחקנית, מדבבת, קריינית וזמרת ישראלית. בתו של השחקן, הפנטומימאי והבמאי שייקה אופיר, ונכדתו של הקומיקאי ישראל שומאכר.
ביוגרפיה.
אופיר נולדה וגדלה בתל אביב, והיא בתם של השחקנים שייקה אופיר ולידיה, שחקנית, בתו של השחקן והקומיקאי ישראל שומאכר.
כשהייתה בת 16 החלה ללמוד בבית הספר רימון, שם הכירה את אביב גפן, והשניים יצאו למשך תקופה. כמה משיריו של גפן, בהם "אמש" ו"אל תדאג" נכתבו בתקופה שהם היו ביחד, ובהשראתה.
אופיר סיימה בהצלחה את לימודי המשחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בשנת 1995.
משחק.
בשנת 1992 שיחקה בתפקיד משנה בסרט הקולנוע "חסד מופלא", סרטו של הבמאי עמוס גוטמן.
בשנת 1994 שיחקה בסרט "שירת הסירנה", סרטם של איתן פוקס ועירית לינור.
בשנת 1996 שיחקה בסרט "ציפורים בניוטרל", סרטם של גלית אשכול ואייל שיראי.
ב-1997 שיחקה בסרטו של אסי דיין "מר באום".
בשנת 1998 הופיעה בתפקיד ראשי ב"תיאטרון באר שבע", במחזה "איך למדתי לנהוג", בבימויו של איצ'ו אביטל.