בתחילת 1984, מאוריציו באסי, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ממילאנו, פגש את ג'ימי מקשיין, יליד דרי, צפון אירלנד. מקשיין היה טכנאי רפואי שעבד עבור הצלב האדום בצפון אירלנד. ביחד הם החליטו ליצור להקה בהובלת מקשיין אשר היה רקדן מוכשר ובעל קול טוב. באסי גייס מוזיקאים שונים כדי להקליט את האלבום הראשון של הלהקה, כולל ג'ורג'יו קוקילבו על הגיטרה וגבריאלה מלוטי על התופים. המראה של מקשיין היה מאופיין בגדים רפויים וראוותניים, ובמהרה אומץ על ידי באסי וכל שאר חברי הלהקה, שהופיעו על הבמה עם תסרוקות ראוותניות ובלבוש אדום ורפוי עם משקפיים.
כמה מקורות מציינים שמי ששר את הקולות המובילים היה מאוריציו באסי ושהקולות המשניים בוצעו על ידי מקשיין. עיקר כתיבת השירים התבצעה על ידי באסי ונעימי חאקט אך מקשיין כתב את המילים לכמה משירי הלהקה וביניהם "survivor in love"
ההצלחה עם "Tarzan Boy".
הסינגל הראשון של בולטימורה  שוחרר בקיץ של 1985 והפך להצלחה מיידית באירופה. הסינגל הגיע למקום ה6 ברשימת הסינגלים המובילים באיטליה ונכנס לרשימת חמשת הסינגלים הראשונים במדינות רבות ביניהן גרמניה, שווייץ, אוסטריה, שוודיה, צרפת, הולנד ונורווגיה. באוגוסט 1985 הגיע השיר למקום ה3 במצעד הפזמונים האנגלי.
סגנון.
הסגנון של בלטימורה מתואר בעיקר כ"דיסקו איטלקי" ולעיתים כחלק ממוזיקת הגל החדש.
פליפקארט
פליפקארט (באנגלית: Flipkart) היא חברת מסחר אלקטרוני שנוסדה בשנת 2007 על ידי סאצ'ין וביני באנסאל. החברה רשומה בסינגפור, אבל המטה שלה שוכן בבנגלור, קרנטקה, הודו.  לפליפקארט מגוון מוצרים שהשיקה בעצמה תחת השם "digflip", כטאבלטים, כבלים ונרתיקים למחשבים ניידים.
סבב גיוס הכספים האחרון של החברה, במאי 2015, העמיד את שווי החברה ב-15 מיליארד דולר. במאי 2016, תאגיד מורגן סטנלי הוריד את הערכת שווי פליפקארט ל-9.39 מיליארד דולר. באפריל 2017 השלימה החברה סבב גיוס של 1.4 מיליארד דולר מהחברות מיקרוסופט, איביי ו-Tencent, על בסיס הערכת שווי של 11.6 מיליארד דולר. ב-2018 נרכשו 77% ממניות החברה על ידי התאגיד Walmart בכ-16 מיליארד דולר.
היסטוריה.
פליפקארט נוסדה בשנת 2007 על ידי סאצ'ין באנסאל וביני באנסאל, שניהם בוגרי המכון הטכנולוגי ההודי של דלהי. הם עבדו בחברת המסחר האינטרנטי אמזון, ועזבו אותה כדי להקים את החברה החדשה שלהם, שהתאגדה באוקטובר 2007 בשם "פליפקארט שירותים אינטרנטיים פרטיים בע"מ" (באנגלית: "Flipkart Online Services Pvt. Ltd"). פליפקארט מאפשרת שיטות תשלום שונות לתשלום: במזומן לאחר הגעת המוצר, עסקאות בכרטיס אשראי או בכרטיס לחיוב מיידי, בנקאות אינטרנטית, כרטיסי מתנה אינטרנטיים, תשלום בכרטיס לחיוב מיידי עם הגעת המשלוח.
מבנה עסקי.
ב-25 בנובמבר 2014 דיווחו כלי תקשורת מובילים, כי פליפקארט פועלת באמצעות מבנה עסקי מורכב שכולל תשע חברות, חלקן בסינגפור וחלקן בהודו. בשנת 2012 מכרו מייסדי פליפקארט את הקמעונאית WS לקונסורציום של משקיעים בראשות רג'יב קוצ'אל.
ויליאם האו
גנרל ויליאם האו רוזן האו החמישי (באנגלית: William Howe, 5th Viscount Howe; 10 באוגוסט 1729 – 12 ביולי 1814), חבר מסדר האמבט והמועצה המלכותית הבריטית, היה קצין בצבא הבריטי אשר עלה לדרגת המפקד העליון של הכוחות הבריטיים במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. האו היה אחד משלושה אחים שהיו בעלי קריירות צבאיות מרשימות.
חייו.
לאחר שהתגייס לצבא הבריטי בשנת 1746, האו שירת באופן נרחב במלחמת הירושה האוסטרית ובמלחמת שבע השנים. הוא התפרסם בזכות תפקידו בלכידתה של קוויבק ב-1759, כאשר הוא הוביל כוח כדי ללכוד את הצוקים באנסה-אן-פולון, ואפשר בכך לגנרל ג'יימס וולף להנחית את הכוח שלו נגד הצרפתים בקרב מישורי אברהם. האו גם השתתף במערכות כיבוש לואיסבורג, בל לי והוואנה. הוא התמנה לתפקיד סגן המושל של האי וייט, תפקיד שהחזיק עד 1795.
האו נשלח לצפון אמריקה בחודש מרץ 1775, והגיע במאי, לאחר שמלחמת העצמאות האמריקאית פרצה. לאחר קרב באנקר היל, בו אבדו חיילים בריטים רבים, אך הושג ניצחון פירוס, נטל האו את הפיקוד על כל הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה מידי הגנרל תומאס גייג' שפיקד עליהם לפניו. עד מהרה יכול היה להתהדר בלכידתם המוצלחת של שני ערים: ניו-יורק ופילדלפיה. עם זאת, התכנון המבצעי הבריטי הכושל לשנת 1777 תרם לכישלון של ג'ון בורגוני בקרב סרטוגה, כישלון אשר שיחק תפקיד מרכזי בכניסת צרפת למלחמה. תפקידו של האו בפיתוח תוכניות אלה והמידה שבה היה אחראי לכשלים הבריטיים באותה שנה (למרות ההצלחה האישית הברורה שלו בפילדלפיה) הם שני נושאים הנתונים בוויכוח היסטורי ועכשווי.
הוא התפטר מתפקידו כמפקד העליון של הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה בשנת 1778, וחזר לאנגליה, שם היה פעיל לעיתים בהגנה על האיים הבריטיים. הוא שימש במשך שנים רבות כחבר בפרלמנט וקיבל תואר אבירות על ניצחונותיו במלחמת העצמאות האמריקנית. הוא ירש את הרוזנות של האו עם מותו של אחיו ריצ'רד בשנת 1799. היה נשוי, אך ללא ילדים, וכך נגוזה הרוזנות של האו עם מותו בשנת 1814.
הנווד (צ'ארלי צ'פלין)
הנווד הוא הדמות המוכרת ביותר של צ'ארלי צ'פלין על המסך האילם ונהפכה עם השנים לאייקון קולנועי.
הנווד כפי שמתאר צ'פלין בעצמו, הוא ילדותי ומגוחך, אבל טוב-לב. הנווד בסרטיו מנסה להתנהג כג'נטלמן ובנימוסים, על אף מעמדו החברתי בפועל.
הוא לא מוצג כנווד בכל סרטיו של צ'פלין ובכל סרט זוכה לכינוי אחר (כגון: "החבר הקטן", "צ'רלי" ו"הנווד הקטן והמצחיק").
היסטוריה.
דמותו של הנווד נוצרה במקרה על ידי צ'פלין כשעבד באולפניו של מאק סנט, בזמן שצ'פלין התלבש לצילומי הסרט "המצב המביך והמוזר של מייבל" בכיכובו שלל מייבל נורמנד.
זה היה למעשה הסרט הראשון בכיכובו של הנווד, אבל הצגת הבכורה של הנווד בציבור הייתה בסרט "ילד מרוצי המכוניות בוונציה" שיצא לאקרנים ב-7 בפברואר 1914 ("המצב המביך והמוזר של מייבל" יצא ב-9 בפברואר אותה השנה).
במהרה נהפכה דמותו של צ'פלין לפופולרית וכיכבה בעשרות סרטים קצרים ומאוחר יותר בסרטים באורך מלא.
הנווד היה מזוהה עם "העידן האילם" ונחשב לדמות בינלאומית. כאשר בשנות ה-20 של המאה ה-20 הסרטים החלו לדבר, צ'פלין סירב בכל תוקף לצלם את הנווד בסרט מדבר. סירובו נבע בעיקר בשל המבטא הבריטי הכבד שהיה לו, והחשש שזה יהרוס את הדמות.
צ'פלין הופיע בדמות הנווד בפעם האחרונה בסרט ״זמנים מודרניים״ בשנת 1936. בסרט זה הנווד הולך עם בת זוגו בכביש אינסופי אל עבר האופק ובכך מסיים את תפקידו. הסרט היה חצי מדבר, ולעיתים נחשב לסרט האילם האחרון. הנווד נשאר אילם כמעט עד סוף הסרט, כאשר בסופו נשמע קולו בשיר ג'יבריש באיטלקית/צרפתית. זה נתן הזדמנות להשמיע את קולו של הנווד, אך עם זאת לא לסכסך אותו עם העידן האילם.בסרט ״הדיקטטור הגדול״, סרטו הראשון של צ'פלין לאחר זמנים מודרניים, צ'פלין משחק בתפקיד כפול של דיקטטור דמוי היטלר וספר יהודי. אף על פי שצ'פלין הדגיש כי הספר בסרט איננו הנווד, המראה החיצוני של הספר שמר על השפם והמגבעת המזוהים עם הנווד.
בדרן בשם לאו בלום הופיע בדמות נווד ששימשה השראה לצ'פלין, ובלום יצא בהצהרה כי הוא היה הנווד הראשון בתעשיית הבידור.
מאפייני הנווד.
מאפייניו הפיזיים של הנווד כללו מכנסיים רחבים, מעיל הדוק, מגבעת גבוהה, נעליים גדולות, מקל הליכה ואת השפם הקטן המפורסם. הנווד הלך בצורה מוזרה בעקבות הבגדים שלא הלמו את מידותיו.
בגדיו נראו משומשים, ייתכן והיו יד שנייה או שלו במקור, אך ברור כי הוא לא היה יכול להרשות לעצמו בגדים חדשים.
הנווד היה ממעמד חברתי וכלכלי נמוך, אך שמר על מאפיינים של בן מעמד גבוה. כל עוד הוא התנהג כאדם מכובד, הוא האמין כי הוא אכן כזה.
הנווד היה בדרך כלל קורבן של צירוף מקרים, עובדה שלפעמים הייתה לטובתו. בזמנים מודרניים הוא מניף דגל אדום שנפל ממשאית בניסיון להחזירו לבעליו, ובלי יודעין הופך למנהיג של קבוצת עובדים שמוחה, ונזרק לכלא בעקבות כך. בכלא הוא אוכל בטעות אבקה לבנה (קוקאין), מה שמוביל אותו לקטטה עם אסירים שמנסים להימלט מן הכלא, ובכך הוא מציל את חייו של מנהל הכלא. בתמורה המנהל משחרר אותו, אך הוא מעדיף להישאר בכלא מאשר לבלות בעולם החיצון.
חשיבות הנווד.
הפרשנות החברתית של צ'פלין העבירה ביקורת על הקפיטליזם אך גם האמינה ב"חלום האמריקאי".
בזמנים מודרניים, צ'פלין מתאר בעקביות את בעלי ההון העשירים לעומת העובד הפשוט במפעל. בעוד הנווד וחבריו מזיעים את נשמתם על פס הייצור של המפעל, נשיא החברה פותר חידות וקורא קומיקס בעיתון. האובססיה של העובדים להיות כמה שיותר פרודוקטיביים ויעילים בפס הייצור, גורמת לנווד לאבד את שפיותו. עם זאת הסרט מציג את האופטימיות של בני המעמד הבינוני באמריקה. הנווד וזוגתו מוצאים צריף רעוע כדי לגור בו. בעוד הנערה מבשלת ארוחה זולה ופשוטה, הנווד יוצא לעבודה - סממנים מובהקים של בני המעמד הבינוני.
צ'פלין היה ייחודי בין שאר הקומיקאים בעידן האילם, לא רק בזכות משחקו הפיזי, אלא גם בזכות האוניברסליות של התכנים בהם עסק.