ב-2014 הוכרזו 4 אתרים ארכאולוגיים של תרבות דיקיס, שלה מייחסים את ייצור כדורי האבן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם: "יישובי משטר צ'יף פרה-קולומביאנים עם כדורי אבן של הדיקיס". שטחם יחד קרוב ל-250 דונם, וכל אחד מוקף באזור חיץ בשטח כולל קרוב ל-1,420 דונם. כולם בדלתה של הנהר דיקיס (ריו טראבה) והם מייצגים יישובים שנשלטו על ידי צ'יפים וכוללים שרידים לתלי אדמה, מדרכות וכיכרות מחופים בחלוקים. בכל אתר התגלה לפחות כדור אבן אחד. ארבעת האתרים הם:
היסטוריה.
בהתבסס על ממצאים ארכאולוגיים, משערים שהדלתה של הנהר דיקיס הייתה מיושבת מלפחות 1500 לפני הספירה. התקופה הקדומה ביותר עם עדות למגורים, תקופת סיננקרה (Sinancrá Period; 1500–300 לפנה"ס), לא הותירה עקבות בארבעת האתרים, אך יש עדויות לתקופה הבאה, תקופת אגואס בואנאס (Aguas Buenas Period; 300 לפנה"ס עד 800 לספירה). מתקופה זו התגלו גלילי אבן ופסלים בעלי מאפיינים אנושיים. אין ודאות כי בתקופה זו נוצרו כדורי אבן.
יישובי משטר הצ'יף הם מתקופת צ'יריקי (Chiriqui Period; 800–1500 לספירה) שבמהלכה התפתחה חברה היררכית שבה צ'יפים ראשיים שלטו בשטחים גדולים וצ'יפים אחרים שהיו כפופים להם שלטו על שטחים קטנים יותר. באתרים של תקופה זו יש בדרך כלל תלוליות דיור ותלי קבורה בקוטר של עד 30 מטר. מערכת תקשורת ומסחר לאורך הנהר ריו טראבה ויו אפשרו חילופי סחורות. ארבעת האתרים שייכים לתקופה זו.
אתרים עם כדורי אבן ממחישים את תהליכי ההתפתחות האנושיים של חברות היררכיות. מניחים שפינקה 6, שבה סוללת הגישה לתל מגורים מעוטרת בכדורי אבן, היא מרכז עיקרי, בעוד שהאתרים האחרים כמו בטמבל, אל סילנסיו וגריחלבה-2 הם יישובים של צ'יפים מקומיים. בתקופת צ'יריקי הגיע ייצור כדורי אבן לשיא, והרישומים מעידים על נוכחות של למעלה מ-100 כדורי אבן בדלתה של דיקיס, עם מקבצים של עד 14 כדורים באתר אחד. רובם נפלו קורבן לביזה ורק כ-45 אתרים שומרים על כדורי אבן במיקומם המקורי.
לאחר שהאתרים ננטשו בעקבות הכיבוש הספרדי במאה ה-16, הם כוסו במשך מאות שנים בסחף. מצב זה השתנה במהירות בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר נטעו מטעי בננות באזור ונבנו תעלות ניקוז שחשפו ממצאים ארכאולוגיים, ונערכו מגוון סקרים וחפירות, לעיתים קרובות בשל הקמת מטעים חדשים או פרויקטי פיתוח, כדי לתעד את מה שסביר היה שיאבד. רוב האתרים הארכאולוגיים שתועדו במשך עשרות שנים כבר לא קיימים שכן רובם נשדדו.
מקס רגר
מקס רגר (בגרמנית: Johann Baptist Joseph Maximilian Reger;
19 במרץ 1873 - 11 במאי 1916) היה מלחין, נגן עוגב, פסנתרן ומורה גרמני.
חייו.
רגר נולד בבראנד, בוואריה ולמד מוזיקה במינכן ובויסבאדן אצל הוגו רימן. בשנת 1901 חי לזמן קצר בניו יורק, שם לימד עוגב והלחנה; בשנים 1907–1908 עבד בלייפציג כמנהל האוניברסיטה, ולאחר מכן שימש בקונסרבטוריון כפרופסור להלחנה - עד מותו; הוא גם הופיע בתקופה זו כמנצח ופסנתרן ברחבי העולם. בין תלמידיו היו יוזף האס וגיאורג סל.
יצירות.
במהלך חיי יצירה שנמשכו קצת יותר מעשרים שנה, השיג רגר תפוקה עצומה בכל הסוגות המוזיקליות, כמעט תמיד בצורות מופשטות, אם כי מעטות מיצירותיו מוכרות כיום. רבות מיצירותיו הן פוגות או בצורת וריאציה, ביניהן יצירתו התזמורתית המוכרת ביותר, "וריאציות ופוגה על נושא של מוצרט", המבוססת על הנושא הפותח את הסונאטה לפסנתר ק. 331 של מוצרט. רגר כתב גם כמות גדולה של מוזיקה לעוגב, הכוללת את ה"פנטזיה והפוגה" על BACH (היצירה הזו, המבוססת על מוטיב BACH נחשבת לאחת הקשות והתובעניות ביותר בספרות העוגב.) רגר נמשך בעיקר לצורת הפוגה במשך כל חייו ופעם אמר: "אנשים אחרים כותבים פוגות - אני חי בתוכן". הוא חיבר מוזיקה כמעט בכל סוגה אחרת, בחריג בולט אחד - אופרה.
רגר תמך בלב שלם במוזיקה אבסולוטית וראה את עצמו כחלק מן המסורת של בטהובן וברהמס. יצירתו משלבת במקרים רבים את המבנים הקלאסיים של יוצרים אלה עם ההרמוניות המורחבות של ליסט ווגנר והקונטרפונקט המורכב של באך. אותה מסורת טבעה את חותמה במוזיקה שלו לעוגב, אם כי גם השפעתו של ליסט ניכרת
בה. מבין יצירותיו התזמורתיות, המוזיקה הסימפונית והמשוכללת של "וריאציות הילר" ו"וריאציות מוצרט" היא הידועה ביותר; מתוך המוזיקה הקאמרית של רגר, השלישיות בעלות המבנה הקליל שמרו על מקומן ברפרטואר, לצד כמה מן היצירות לכלי מיתר סולו. המוזיקה המאוחרת שלו לפסנתר ולשני פסנתרים מציבה אותו כממשיכו של ברהמס במרכז המסורת הגרמנית. הוא עקב באינטנסיביות, עד קצה הגבול, אחר הפיתוח המתמשך והמודולציות החופשיות של ברהמס ולא פעם קרא לעזרתו, שוב כמו ברהמס, את הקונטרפונקט של באך: רבות מיצירותיו כתובות בצורת וריאציה ופוגה; לא פחות מכך מאפיינת את כתיבתו צמיחה תימאטית נמרצת ומורכבת מאוד.
יצירותיו של רגר לא היו מהפכניות ויכולות להיחשב לרטרוספקטיביות, כיון ששמרו אמונים לצורות קלאסיות ובארוקיות כמו הפוגה והקונטינואו. את השפעתו של הקונטינואו אפשר לשמוע ביצירותיו הקאמריות, המעוררות מחשבה
והבלתי קונבנציונליות.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי]]
[[קטגוריה:מלחינים גרמנים]]
[[קטגוריה:פסנתרנים גרמנים]]
[[קטגוריה:נגני עוגב גרמנים]]
[[קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים]]
[[קטגוריה:מורים למוזיקה]]
[[קטגוריה:סגל בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג]]
[[קטגוריה:מלחיני רקוויאם]]
[[קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים גרמנים]]
[[קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1873]]
[[קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1916]]
כלקדון (מינרל)
כלקדון או חלקדון הוא קבוצת מינרלים השייכים למינרלים הסיליקטיים. מינרלי כלקדון הם סוג של קוורץ ושבהם הגבישים קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים).
תכונות.
הכלקדון שייך לקבוצת המינרלים הסיליקטיים (SiO4) שהם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים. בסיליקטים אטום הצורן מצוי במרכזה של פירמידה בעלת ארבעה קדקודים אותם מייצגים אטומי החמצן. מבנה הקרוי טטרהדרון (ביוונית ארבעה מישורים). הקשר הכימי בין הטטרהדרונים חייב להיות בין אטום חמצן בטטרהדרון אחד לאטום חמצן בטטרהדרון אחר. קיימות כמה אפשרויות מבנה בין הטטרהדרונים כתוצאה מכלל זה והכלקדון מייצג את המבנה התלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט - (סיליקטים במבנה מרחבי). במבנה סריג זה כל אטום חמצן משמש גשר בין שני טטרהדרונים, כלומר הוא משותף לשני אטומי צורן. מכאן נובעת הנוסחה הכימית של הכלקדון SiO2.
המינרלים בקבוצת הכלקדון נוטים להיות שקופים למחצה עד אטומים, בעלי ברק שמנוני עד שעוותי, צבע הכלקדון הוא בדרך כלל בין לבן לאפור, כחול אפרפר, חום עד כמעט שחור. כלקדון בגוונים אחרים מקבל כינוי בהתאם לצבע.
הכלקדון על מופעיו השונים נפוץ מאוד וניתן למוצאו בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע. משערים כי בשל היותו של הכלקדון נפוץ, קשה ועמיד הוא היה בין חומרי הגלם הראשונים בהם השתמש האדם הקדמון. תחילה כנשק (סכינים, חוד חצים וחניתות) ואחר כך כחלק מתכשיטים.
עמים שחיו לאורך נתיבי המסחר במרכז אסיה נהגו להשתמש בסוגים שונים של כלקדון, כולל קרנליאן לגלף חותמות בדפוס שקע (אינטגליו – יצירת הדמות בנגטיב, ההפך מקמאו), לשבץ בטבעות ולחרוט כחרוזים, עבודות שבהן ניכרת השפעה יוונית-רומית. דוגמאות יפהפיות של חפצים מכלקדון מהמאה ה-1 שמקורם כנראה בקושאן נמצאו בשנים האחרונות בטיליה-טפה שבצפון־מערב אפגניסטן. שעווה חמה אינה נדבקת למשטחי כלקדון מלוטשים, ולכן הרבו להשתמש בכלקדון לחותמות.
קבוצת המינרלים כלקדון קרויה על שם העיר היוונית כלקדון שבאסיה הקטנה, כיום קדיקוי (Kadıköy), פרבר של איסטנבול שבטורקיה.
גאוכימיה.
בתנאי טמפרטורה נמוכה הכלקדון מסיס יותר מהקוורץ. עובדה זו עומדת לכאורה בסתירה לכלל על פיו למינרלים בעלי מבנה גביש זהה והרכב כימי זהה צריכים להיות תכונות תרמודינמיות זהות שמהן ניתן לנבא את רמת המסיסות, אבל בכלקדון המינרלים כה זעירים (קריפטוקריסטלים – גבישים שניתן לראות במיקרוסקופ בלבד) ויש לו לכן יחס גבוה מאוד של שטח פנים ביחס לנפח. משערים כי תכונה זו היא האחראית למסיסות הגבוהה יותר של הכלקדון.
מסיסות של קוורץ וכלקדון במים מזוקקים.
הטבלה להלן מראה את ריכוז הצורן שהומס לחלוטין במים מזוקקים בשיווי משקל כימי כפי שחושב על ידי PHREEQC תוך שימוש במאגר המידע llnl.dat.
מקורות.
ערך זה הוא תרגום של הערך Chalcedony מוויקיפדיה באנגלית שהסתמכה על המקור הבא:
והשלמות מתוך:
התרסקות (סרט)
אליס מאנרו
חברת הפירות המאוחדת
חברת הפירות המאוחדת (באנגלית: United Fruit Company) הייתה תאגיד אמריקאי שפעל בין השנים 1899 עד 1970, ואשר סחר בירקות ופירות (בעיקר בננות ואננסים) שגודלו במטעים במדינות באמריקה הלטינית ונמכרו באירופה ובצפון אמריקה.
היסטוריה.
רקע.
בשנת 1871 חתם היזם האמריקאי הנרי מיגס (Henry Meiggs) על חוזה עם ממשלת קוסטה ריקה לבניית מסילת רכבת בין עיר הבירה, סן חוסה, לעיר הנמל לימון. אחיינו, שהיה עוזרו בעסקים, מינור סי. קית' (Minor C. Keith) החליף את מיגס עם מותו בשנת 1877 בעסקיו בקוסטה ריקה. משנת 1873 החל בנטיעות ניסיון של בננה לאורך מסלול הרכבת.