בארץ ישראל ובפרט בירושלים התקיימו אגודות ליהודים יוצאי ארצות בחוץ-לארץ שקיימו קשרים עם ארצות מוצאם. הכוללים היוו בעיקר צינור דרכו הוזרמו "כספי החלוקה" מנדבנים בחו"ל אל היהודים בארץ.
כולל הו"ד ריכז בארץ ישראל את יוצאי גרמניה והולנד, ארצות שיהודיהן נחשפו לתהליכי אמנציפציה ותמורה חברתית מקיפים בשלב מוקדם יחסית ולכן היו מודרניים ביחס ליהודי ירושלים.
אופי הכולל.
מרבית הרשומים בכולל היו צעירים למדי, בעלי השכלה כללית מסוימת, שעלו לארץ לא רק על מנת ללמוד תורה אלא גם כדי להשתתף בבניינה. לפיכך, היו מבין המובילים לכיוון של מציאת מקורות הכנסה נוספים מלבד כספי החלוקה. שליחים מטעם הכולל גייסו כספים בגרמניה ובהולנד העשירות וכן בקרב יוצאי ארצות אלה באנגליה, ארצות הברית ואף אוסטרליה. דבר שאיפשר הקמת מסגרת עצמאית לכולל, שאינה תלויה בשאר האשכנזים. הכולל הפך להיות במחצית השנייה של המאה ה-19, לאיגוד היהודים העשיר בארץ ישראל, עשיר אף יותר מהיישוב הספרדי. כתוצאה מכך, אנשי הכולל חשו עליונות על-פני עמיתיהם ממזרח אירופה ומצאו שפה משותפת דווקא עם הקהילה הספרדית ועם יזמותיהם להנהגת תיקונים (כמו בית החולים שערי צדק ("ואלאך"), בית הספר למל וכדומה).
הכולל קיבל חיזוק בשנות השלושים של המאה ה-19, כאשר עולים צעירים הגיעו מגרמניה והולנד בימי הכיבוש המצרי של מוחמד עלי.
אנשי הכולל היו הראשונים שהתקוממו ב-1837 נגד סדרי החלוקה המקובלים (כלומר כוללים המארגנים את החלוקה בארץ ישראל לפי קריטריונים שקבעו ועדים בחוץ לארץ ובפרט חלוקה נפרדת לספרדים ואשכנזים, חסידים ופרושים). עיקר ההתקוממות הייתה כנגד שמרנותם של הנדבנים שמנעו מיהודי ירושלים כל מודרנה, לבל ייחשפו לפגעי ההשכלה. ועד הפקידים והאמרכלים, למשל, שהיה הגוף הנדבני העיקרי שכלכל את רוב אשכנזי ירושלים, מנע מיהודים המקבלים ממנו כספי חלוקה ללכת לרופא, מפחד שהרופאים (גם היהודים) יסיטו את תלמידי החכמים אל ההשכלה.
אנשי הכולל נהגו להתלבש בלבוש מקומי ("טורקי") וזכו לכבוד מהשלטונות.
בתי מחסה.
הפעילות החשובה והניכרת ביותר של כולל הו"ד בירושלים הייתה רכישת המגרש עליו הוקמו בתי מחסה, ב-1857. היה זה המגרש הגדול ביותר להתיישבות יהודית בין חומות העיר העתיקה שתוקן על ידי אנשי הכולל למגורי עניים שידם לא השיגה שכירת דירה. הדירות חולקו לא רק לאנשי הו"ד (שהיו אמידים למדי) אלא גם לאנשי כולל אונגרין (יוצאי הונגריה) וכוללים נוספים, בכללם גם ספרדים. הייתה זו קריאת תיגר של ממש על ההסדר הקיים - מתחם מגורים מרווח יחסית בניגוד לדירות צפופות, עירוב עדתי מתוך שוויון, אמצעי גהות (היגיינה) משופרים וחידושים מודרניים (כגון מטבח, במקום בישול בחצר, כנהוג עד אז ברובע היהודי). בנוסף, נפתח פתח לעניי ירושלים לקבלת תמיכה כלכלית בלי האיסורים השמרניים של איסור הליכה לרופא וחינוך בבית ספר.
מונרייקר
מונרייקר (באנגלית: Moonraker) הוא סרט קולנוע מסדרת ג'יימס בונד. הסרט הוא ה-11 בסדרת סרטי ג'יימס בונד והרביעי בו מככב רוג'ר מור כסוכן MI6 האגדי. את הסרט ביים לואיס גילברט.
תקציר העלילה.
ג'יימס בונד נשלח לחקור את הגנבה המסתורית של מעבורת חלל, והחקירה מובילה אותו להוגו דראקס, הבעלים של חברה ליצור מעבורות חלל. ביחד עם מדענית החלל ד"ר הולי גודהד, שמאוחר יותר מתגלה גם היא כסוכנת ה-CIA שחוקרת את דראקס, בונד עוקב אחרי הרמזים ומגיע מקליפורניה לוונציה שבאיטליה, לריו דה ז'ניירו, ליער האמזונס ולבסוף לחלל החיצון בניסיון למנוע את המזימה להשמיד את אוכלוסיית העולם וליצור מחדש את האנושות עם גזע על.
הפקה.
מפיקי סדרת סרטי ג'יימס בונד התכוונו במקור לעשות את מונרייקר עם רוג'ר מור ב-1973 וכך היה אמור הסרט להיות הופעת הבכורה של מור בסדרה, אבל הם המתינו עם הפקת הסרט והציגו אותו לראשונה ב-1979, בד בבד עם עליית סוגת המדע הבדיוני בעקבות הסרט מלחמת הכוכבים. בסוף הסרט הקודם בסדרה, "המרגלת שאהבה אותי", הופיעו קרדיטים אשר ציינו שהסרט הבא בסדרה מתוכנן להיות "לעינייך בלבד".
ההפקה החלה ב-14 באוגוסט 1978. צילומי האולפן עברו מלונדון לצרפת. מרבית מהסרט צולם בלונדון, פריז, ונציה, ריו דה ז'ניירו, פאלמדייל ופורט סנט לוסי.
שיר הנושא בסרט היה השיר השלישי בסדרה שבוצע על ידי שירלי באסי (לאחרי גולדפינגר ויהלומים לנצח). באסי הקליטה בהתראה קצרה מאוד בסוף ההפקה, ועובדה זו מיוחסת לחוסר הפרסום של השיר. הפסקול הולחן על ידי ג'ון בארי והוקלט בפריז.
הפצת הסרט וביקורות.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-26 ביוני 1979 בלונדון. שלושה ימים לאחר מכן הסרט נחנך בארצות הברית.
מונרייקר היה הסרט הרווחי ביותר בסדרה עד לסרטו של פירס ברוסנן גולדן איי. מונרייקר הכניס סכום כולל של 210 מיליון דולר ברחבי תבל וגם היה ההפקה היקרה ביותר בסדרה, שעלותה הייתה כמעט כפולה מהסרט הקודם, "המרגלת שאהבה אותי". לעומת זאת, הביקורות היו מעורבות מאוד.
דרק מדינג, שהיה מזה זמן רב שותף לעשיית סדרת ג'יימס בונד, היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר על האפקטים שהשתמשו בהם בסרט ובסצינות החלל שלו.
האיש בעל אקדח הזהב (ספר)
האיש בעל אקדח הזהב (אנגלית: The Man with the Golden Gun), הוא הספר השלושה עשר בסדרת ג'יימס בונד של איאן פלמינג. הספר פורסם בשנת 1965. על ספר זה התבסס סרט הקולנוע תחת אותו השם בכיכובו של השחקן רוג'ר מור. זהו הסרט התשיעי בסדרת "ג'יימס בונד".
עלילה.
רוצח שכיר בשם פרנסיסקו סקרמנגה הידוע בכינויו "האיש בעל אקדח הזהב" גונב את "הסולקס" - מכשיר שביכולתו להמיר אנרגיה סולרית לחשמל. סוכני MI6, ג'יימס בונד וגודנייט, יוצאים להשיב את המכשיר האבוד.
תרגומים.
בשנות ה-60 תורגם הספר לעברית תחת השם הסוכן בעל אקדח הזהב, בידי א. דן ויצא בהוצאת הספרים ספיח. בשנת 1988 תורגם הספר בשנית בידי עמנואל לוטם בהוצאת זמורה-ביתן, והפעם תחת השם האיש בעל אקדח הזהב.
Acacia albida
Senecio
בשרות הוד מלכותה
בשרות הוד מלכותה (באנגלית: On Her Majesty's Secret Service) הוא סרט הקולנוע השישי בסדרת סרטי ג'יימס בונד בבימויו של פיטר האנט בו מככב של השחקן ג'ורג' לייזנבי. הסרט מבוסס על ספר באותו השם משנת 1963 מאת הסופר איאן פלמינג, בסדרת ספרי עלילותיו של סוכן הריגול ג'יימס בונד. בסרט מנסה בונד להתחקות אחר עקבותיו של ארנסט סטאברו בלופלד, "מספר 1" בראש ארגון הפשע ספקטר, כדי לחסל אותו על כך שהוא מנסה ליצור וירוס להשמדת כל המינים החיים על כדור הארץ.
בשנת 1964 תורגם הספר לעברית בשם ג'יימס בונד בשירותה החשאי של המלכה בידי י. יהושפט, ויצא בהוצאת הספרים מרחב.
עלילה.
בקטע הפתיחה ג'יימס בונד (ג'ורג' לייזנבי) נוסע במכוניתו בחוף שבפורטוגל אחרי בחורה. בונד עוצר את הבחורה מניסיון התאבדות אך מותקף על ידי בריונים לא מוכרים. בזמן שג'יימס נלחם בבריונים, הבחורה מספיקה להימלט.
כאשר בונד מבלה בקזינו של בית המלון בוא הוא מתארח הא נתקל שוב באותה בחורה והיא מזדהה כהרוזנת תרזה "טרייסי" דה ויצ'נצו (דיאנה ריג), אשר מייצרת לעצמה חוב של 20,000 פרנק בקזינו. כשבונד עולה לחדרה במלון, הוא מותקף על ידי בריון שאותו הוא מצליח להביס אחרי קרב קשה. בונד פוגש את הרוזנת בחדרו והוא מנסה לסייע לה אך היא מסרבת. למחרת חבורה של בריונים לוכדת את בונד ולוקחת אותו למבנה נטוש שם הוא מביס אותם ומגלה שאנשים אלה עובדים עבור ארגונו של דראקו, אביה של תרזה. דראקו מספר לבונד על האופי המרדני והבעייתי של בתו וטוען בפני בונד שהיא צריכה "גבר חזק שישלוט בה" ומאמין שבונד יכול להתאים. בונד מסרב בהתחלה אך לאחר שדראקו רומז שיהיה מוכן למסור לחתנו לעתיד פרטים על מקום הימצאו של בלופלד, שאותו בונד מנסה למצוא, בונד מסכים לשתף פעולה והוא מוזמן לאירוע יום ההולדת של דראקו, שבו גם טרייסי נוכחת.
במשרד, בונד מושעה על ידי M (ברנארד לי) מהמשימה של איתור בלופלד, ובונד העצבני דורש ממניפני (לואיס מקסוול), המזכירה של אם, להכין לו מכתב התפטרות, אך היא שולחת במקום זה טופס לקבלת חופשה של שבועיים.
בזמן זה ג'יימס בא ליום ההולדת של דראקו ופוגש שם את טרייסי. היא מבינה שלבונד אינטרסים נוספים ושהוא לא מתעניין רק בה, וכשדראקו חושף בפניו כי גילה כי ייתכן שיש קשר בין בלופלד ובין עורכי דין בשם גומבולד אשר יושבים בברן שבשווייץ, מתעצבנת טרייסי וקמה מהשולחן. בונד מצליח לפייס אותה ובהמשך רואים הצופים רצף של תמונות בהן הם מבלים ביחד על רקע השיר "We Have All the Time in the World" בביצוע לואי ארמסטרונג.
בונד נוסע לברן ובעזרת מכשיר לפריצת סיסמאות מצליח לחדור לכספת של עורכי הדין גומבולד. בונד מגלה שבלופלד מנסה לטעון שהוא נצר לשושלת אצולה ושהוא הרוזן הצרפתי בלתזר דה בלושמפ (גרסה צרפתית של השם בלופלד). בעזרת פיסת המידע הזו בונד מקבל אישור מאם להמשיך לנסות להתחקות אחר בלופלד. בונד נפגש עם סר הילרי בריי (ג'ורג' בייקר) מה-College of Arms בלונדון (אקדמיה העוסקת בגנאלוגיה) אשר אמור להיפגש עם בלופלד בשווייץ. הילרי מסכים להצעה של בונד שהוא ייעלם ושבונד ילבש את זהותו של בריי ויפגש עם בלופלד.
בונד מגיע למרפאת בלושאמפ בפיץ גלוריה שבשווייץ בתחפושת של סר הילרי בריי ופוגש שם את אירמה בונט ופוגש שם ב-12 נערות יפיפיות. בהמשך בונד נפגש עם בלופלד (טלי סוואלס) אשר מספר לו על המטרה החשובה של המרפאה ועל רצונו שיקראו לו רשמית הרוזן בלושמפ.