הליגה כללה 16 קבוצות שתחילה שיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. לאחר הסיבוב ה-15 הליגה חולקה ל-2 בתים: פלייאוף עליון (8 קבוצות) ופלייאוף תחתון (8 קבוצות).
העונה הסתיימה בניצחון של בני יהודה תל אביב שעלתה לעונת 2015/2016 לליגת העל לצד הפועל כפר סבא.
עירוני טבריה והכח עמידר רמת גן ירדו לליגה השלישית. הפועל נצרת עילית ניצחה במשחקי המעבר את עירוני נשר מליגה א' ונותרה בליגה הלאומית.
פדרו גלבאן מבני יהודה תל אביב זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 22 כיבושים.
טבלת הליגה.
משחקי המבחן ללאומית.
בסיום העונה התקיימו משחקי מבחן לליגה הלאומית בין הפועל נצרת עילית שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית, לבין עירוני נשר שסיימה במקום השני בליגה א' צפון והגיעה למשחק דרך פלייאוף העלייה (מקום 2-5 בשתי הליגות המחוזיות). השיטה הייתה מפגש נוק-אאוט כפול בית-חוץ.
הפועל נצרת עילית ניצחה 5:1 בסיכום שני המשחקים ונשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
ברבי במפצח האגוזים
ברבי במפצח האגוזים הוא סרט אנימציה ממוחשבת משנת 2001. הוא הסרט הראשון בסדרת סרטי ברבי שנוצר באנימציה ממוחשבת. עלילת הסרט עובדה על פי ספרו של א.ת.א. הופמן, "מפצח האגוזים ומלך העכברים", ומוזיקה מהבלט "מפצח האגוזים" של צ'ייקובסקי.
עלילה.
הסיפור מתחיל בחברה של ברבי, קלי התקשה לבצע ריקוד בלט ובעלת פחד במה וברבי מספרת לה סיפור כדי לעודד אותה. הסיפור עוסק בילדה בשם קלרה הגרה עם סבתה דרוסלמאייר, סבא ואחיה הצעיר טומי. בערב חג המולד דודתה אליזבת מבקרת אותה ונותנת לה במתנה מפצח אגוזים ואומרת לה שבתוכו נמצא הלב של הנסיך, בעוד קלרה ישנה, נכנסת רוח חיים במפצח האגוזים והוא יוצא לגרש את מלך העכברים המרושע שפלש לטרקלינה של קלרה. קלרה מתעוררת ומסייעת למפצח האגוזים, אך כישוף מרושע שהוטל עליה על ידי מלך העכברים גורם לגופה להצטמק. בסוף הסרט עלילת הסיפור חוזרת להתמקד בקלי והיא מבינה את החשיבות בכך שאסור לוותר והיא צריכה להאמין בעצמה והיא מבצעת את ריקוד בלט הפיות.
הילארי
הילרי (מבסקית: hil - מת, harri - אבן, בתרגום חופשי: "אסטלה" או "מצבה") הוא השם שניתן לאסטלה בצורת דיסק, המאפיינות קברים באזור ארץ הבסקים. המצבות הללו מעוצבות בצורת דיסק ופונות אל השמש. לעיתים הן מעוטרות בסמלים נוספים. בחפירות ארכאולוגיות נמצאו קברים כאלה במערב אירופה, ברוסיה, בסוריה ובארמניה, ולכן סביר להניח שצורת הקבורה הזאת הייתה קיימת בכל רחבי אירופה, אם כי נשתמרה במיוחד ברחבי ארץ הבסקים.
אוריה פלדמן
__ללא_תוכן__
אוריה פלדמן (28 באפריל 1887 קַלַרַשׁ, אז בפלך בסרביה, האימפריה הרוסית, כיום במולדובה – 4 בספטמבר 1958, תל אביב). אגרונום, מראשוני המורים לטבע בארץ ישראל, סופר, עורך ומתרגם.
קורות חייו ומעשיו.
נולד לאלחנן ולחוה פלדמן. למד בחדר מסורתי ואצל המורים העבריים י' ל' מטמון-כהן (מייסד הגימנסיה העברית "הרצליה"), המחנך וחוקר הטבע פסח אוירבך והסופר ש' בן ציון, כמו כן למד בבית הספר המחוזי הרוסי בקישינב. השתלם בפוליטכניון בקייב ובמכון החקלאי של אוניברסיטת נאנסי בצרפת, שם הוסמך להנדסה חקלאית. בצד לימודיו היה פעיל בהסתדרות הציונית בקלרש, בקישינב, באודסה, בנובוסיליצה ובקייב וכן בנאנסי שבצרפת. היה ממייסדי צעירי ציון ושימש כנציג הארגון בנובוסיליצה לוועידת הלסינגפורס ב-1906.
עלה לארץ ישראל ב-1911 ועבד תחילה כמתמחה בתחנה לניסיונות חקלאיים של אהרן אהרנסון. ב-1913 החל בעבודתו כאגרונום באגודת "נטעים" שבהנהלת אהרן אייזנברג והתיישב ברחובות, ומשם עבר לגליל לניהול מרכז הנטיעות בחוות סג'רה. בשנות מלחמת העולם הראשונה לימד בבית הספר התיכון בפתח תקווה ובמקווה ישראל. בתום המלחמה נתמנה למורה ללימודי טבע בסמינר למורות ולגננות בתל אביב (כיום מכללת לוינסקי לחינוך) ונוסף על כך לימד בבתי הספר העממיים של עיריית תל אביב, תחילה בבית הספר תל נורדאו. לימד גם קורסים שיטתיים למבוגרים במדעי הטבע והחקלאות והרצה בנושאים אלה בפני מתעניינים מקרב הציבור הרחב.
בשנים 1922–1928 ערך את הירחון החקלאי "השדה" של המרכז החקלאי. ב-1932 ייסד את הירחון "הטבע והארץ" והמשיך בעריכתו ובהפקתו עד להפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב בספטמבר 1940, שבה נפצע וביתו ניזוק קשות. בשנים 1947–1954 חידש את הוצאת הירחון.
בבואו ארצה הצטרף פלדמן למפלגת הפועל הצעיר. היה חבר ועד התרבות של הסתדרות המורים וחבר ועד הסתדרות האגרונומים. היה ממייסדי ארגון המורים לטבע וחבר הוועד שלו במשך שנים רבות. כן היה חבר ועד החברה הארץ-ישראלית לבוטניקה וחבר הוועדות למונחי בוטניקה וזואולוגיה של ועד הלשון העברית.
נטמן בהר המנוחות. במותו ספד לו חברו אליעזר שמאלי:
בתו, ברוריה פלדמן-מיוזם, הייתה פרופסור בפקולטה למדעי הטבע ב.
כתביו.
אוריה פלדמן חיבר ספרים בנושאי טבע וחקלאות, בהם הגִנה העירונית ("הוראות מעשיות לגִדול ירקות וצמחי-נוי בתנאי העיר"), מאה נִסיונות מחיי הצמח, מגדיר מקֻצר של צמחי ארץ-ישראל ("לעם ולבתי-הספר"), צמחי התנ"ך וצמחי המשנה ("תאורם הבוטאני וערכם הכלכלי בעבר ובהווה").
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת שונים: ב"מולדת", ב"עתידות", ב"מסחר ותעשייה", ב"החינוך" של אגודת המורים בא"י, בהד החנוך של הסתדרות המורים, בהפועל הצעיר, ביומון הארץ, וכמובן – ב"השדה" וב"הטבע והארץ", שאותו ייסד, ערך, הביא לדפוס והפיץ. כמו כן תרגם ספרים ומאמרים מרוסית ומצרפתית.
היינץ שטייניץ
היינץ שטייניץ (Heinz Steinitz; 26 באפריל 1909 – 28 באפריל 1971) היה זואולוג ישראלי, ביולוג ימי, חוקר דגים ודו-חיים, פרופסור במחלקה לזואולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, יזם הקמתה של התחנה והמעבדה לביולוגיה ימית באילת ומנהלה הראשון. שייך לדור הראשון של מדענים זואולוגים מייסדים וחלוצים אשר דרכם המדעית התחילה בארץ ישראל. ממקימי העמותה לזואולוגיה בישראל וממייסדי החברה להגנת הטבע.
קורות חיים.
היינץ שטייניץ נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב שבפולין), בנם של ד"ר ולטר שטייניץ, קרדיולוג וזואולוג, ומרתה שטייניץ לבית שינדלר. היינץ שטייניץ הושפע רבות מאביו והמשיך במובנים רבים את דרכו. למד בבית הספר בגמנסיה ההומנית בעיר הולדתו, גדל בבית ציוני, והשתתף ב-1927 בקונגרס הציוני העולמי בבזל, שווייץ. בשנים 1932-1927 למד רפואה וזואולוגיה באוניברסיטאות ברסלאו, פרייבורג וברלין, ועבר את בחינת ההסמכה לרפואה ב-1933 בברלין. באותה שנה עלו הנאצים לשלטון ומנעו מסטודנטים יהודים לעבוד ולהשתלם בבתי חולים בגרמניה. היינץ ורעייתו רות שטייניץ (1995-1907), אף היא סטודנטית בסיום לימודי הרפואה, עזבו את גרמניה ועלו ב-1933 לארץ ישראל.
שלטונות המנדט הבריטי לא אישרו לשטייניץ לעסוק ברפואה בארץ. הוא פנה לעבוד לפרנסתו בתחנת המחקר החקלאי ברחובות ובפתח תקווה. מחקריו בתחנה בשנים 1936-1933, על חרקים מזיקים של הדרים בפרדסי האזור, התבצעו בהנחיית פרופ' שמעון בודנהיימר והיו בבחינת התפנית של שטייניץ מרפואה למחקר זואולוגי. היינץ שטייניץ שייך, איפוא, לדור הראשון של מדענים זואולוגים, מייסדים וחלוצים שדרכם הזואולוגית-מדעית התחילה בארץ ישראל.
מ-1936 ואילך השתלב בירושלים כאיש מחקר והוראה במחלקה לזואולוגיה של האוניברסיטה העברית, התקדם במחלקה לאורך כל נתיב הקידום האקדמי, ועבד בה עד יום מותו. מאחר שהאוניברסיטה העברית נפתחה כעשור בלבד לפני הגעת שטייניץ לירושלים, קורות חייו האקדמיים משקפים במידה רבה פרק בהיסטוריה המוקדמת של המחלקה לזואולוגיה ושל האוניברסיטה.
בשנים 1937-1936, השלים שטייניץ מחקריו בנושא מזיקי הדרים כדוקטורנט באוניברסיטה, וב-1938 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בזואולוגיה והיה הראשון לקבלת תואר זה במחלקה לזואולוגיה. משנת 1938 ואילך, ובכלל זה בתקופת מלחמת העולם השנייה, שימש כאסיסטנט באותה מחלקה, ובמקביל, בשנים 1946-1943, גם לימד זואולוגיה בסמינר הקיבוצים.
לאחר שקודם לדרגת מרצה ב-1945, לימד בשנים 1951-1945 היסטולוגיה של בעלי חיים, אנטומיה של בעלי חיים מבויתים ושל חיות מעבדה, ושיטות בהוראת הביולוגיה. במלחמת העצמאות (1949-1948) שירת בצה"ל ביחידה לרפואה מונעת, ולימד סטודנטים לרפואה שגויסו לצבא.
בעקבות מלחמת העצמאות, עקב הניתוק מקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, המחלקה לזואולוגיה פוזרה בין בנינים שונים ברחבי ירושלים המערבית ולא שוכנה בקמפוס גבעת רם שנבנה בעשור הראשון לאחר ייסוד המדינה. שטייניץ היה פעיל בארגון תפקוד המחלקה בתנאים הקשים שנוצרו וששררו לאורך העשורים הבאים אחרי מלחמת העצמאות. בין היתר, טיפל באוספים זואולוגיים שהורדו מהר הצופים והועברו אל בנייני המחלקה בעיר המערבית. משרדו, מעבדותיו ופעילותו נדדו עם השנים; תחילה פעל במתחם קולג' טרה סנטה בפינת הרחובות בן מימון וקרן היסוד, אחר כך במתחם סנט אנטוניו ברחוב ז'בוטינסקי (מול בית הנשיא), ולבסוף במגרש הרוסים.