כשהחל גל ההגירה הגדול של יהודי אירופה מהמחצית השנייה של המאה ה-19, הגיעו יהודים רבים לרסיפה. מרבית היהודים הגיעו ממזרח אירופה, אך גם מגרמניה ומארצות ערב. בתחילת המאה ה-20 כבר הייתה ברסיפה קהילה יהודית גדולה, נוסד בה בית ספר יהודי הקרוי היום על שם משה שוורץ, והוקמו בה תנועות נוער יהודיות וציוניות "השומר הצעיר", "החלוץ הצעיר" ו"הבונים דרור". בית הכנסת המרכזי של רסיפה הוא בית הכנסת "בואה ויסטה".
רסיפה כיום.
רסיפה כיום היא מרכז כלכלי חשוב, עיר הנמל המרכזית בחוף הצפון מזרחי של ברזיל, וידועה במגוון האתני והתרבותי הרחב שבה. היא גם צומת תחבורה חשוב למסילות ברזל, כבישים מהירים, וקווי תחבורה ימית המחברים אותה לחלקים האחרים בברזיל. שדה התעופה גואראראפס הוא שדה התעופה הבינלאומי של רסיפה, ומקשר אותה הן בקווי תעופה בינלאומיים והן בקווים מקומיים לערים אחרות בברזיל. התחבורה הציבורית המקומית מבוססת על אוטובוסים וחשמליות.
מוסדות ההשכלה הגבוהה המרכזיים ברסיפה כוללים את "האוניברסיטה הפדרלית של פרנמבוקו" שנוסדה ב-1946, "האוניברסיטה הפדרלית לחקלאות של פרנמבוקו" שנוסדה ב-1954, ומוסדות מחקר נוספים המסונפים לשני אלה. מכון יואכים נאבוקו למחקרים חברתיים נודע ברמתו הגבוהה בתחום האנתרופולוגיה. בין המוזיאונים שבעיר נודעים המוזיאון של מדינת פרנמבוקו, והמוזיאונים לתעשיית קנה הסוכר ולאמנות פופולרית.
ברסיפה קיימת תזמורת סימפונית, ומספר תיאטראות. מפורסמים במיוחד הם "תיאטרון החובבים של פרנמבוקו", ו"התיאטרון העממי של צפון-מזרח".
הקרנבל ברסיפה.
הקרנבל ברסיפה נמשך ארבעה ימים ומתקיים בדרך-כלל בתחילת פברואר. ייחודו הוא בהיותו עממי - מעין קרנבל רחוב דמוקרטי. הקרנבל יוצא מ"רסיפה אנטיגו", אך נפרס גם על-פני מספר שכונות נוספות בעיר. בקרנבל משולבות בובות ענקיות בדמויות של תרנגולים, ומשתתפים בו מעל מיליון חוגגים ורקדנים. כלולים בו ריקודים מקומיים האופייניים לפרנמבוקו, כמו פרבו (Frevo) - ריקוד המשלב קפיצות גבוהות, כשהרוקדים לבושים בבגדים נוצצים וצבעוניים ונושאים מטריות צבעוניות קטנות; מאראקאטו (Maracatu) - ריקוד בעל אופי אפרו-ברזילאי בעל שורשים אפריקאים הן בסגנונו והן בלבוש הרוקדים ואביזרי הריקוד; ופוחו - ריקוד זוגות הנהוג בצפון-מזרח ברזיל.
ספורט.
בעיר יש מספר קבוצות כדורגל גדולות, כמו רסיפי, נאוטיקו וסנטה קרוז.
העיר הייתה בין הערים המארחות של מונדיאל 1950 שהתקיים בברזיל. בנוסף, העיר היא מבין הערים שאירחו את מונדיאל 2014 שהתקיים גם הוא בברזיל. לצורך כך נבנה במטרופולין של העיר אצטדיון ארנה פרנמבוקו.
רשימת סוואדש
רשימת סוואדש (Swadesh List) היא רשימת 207 מילים בסיסיות שהכין הבלשן מוריס סוואדש, שחקר טיפולוגיה של שפות. הוא האמין שניתן להסיק ששתי שפות קרובות זו לזו מבחינה אבולוציונית (כלומר לאיזו משפחת שפות הן שייכות וכמה הן קרובות), אם משווים את המילים הבסיסיות בשתי השפות.
הרשימה המלאה - בעברית ובאנגלית.
להלן רשימת סוואדש בעברית, בהשוואה לאנגלית:
ביקורת.
סוואדש ניסה להרכיב רשימה שלא תהיה תלוית תרבות, כלומר מילים שהוא מצפה שיהיו בסיסיות ובשימוש יומיומי בכל שפה. עם זאת, קיימות ברשימה כמה וכמה מילים שאולי נפוצות רק בחלק מהתרבויות, כמו "כלב", "ציפור", "נוצה" - עצמים שאינם נפוצים בתרבויות מסוימות, כגון ארצות קרחוניות. ומצד שני חסרות מילים נפוצות כמו ״לצחוק״ ו״סכין״.
סוואדש יצא מנקודת הנחה שניתן לאבחן גנטית כל שפה על פי אוצר המילים שלה, אף על פי שידועים מקרים של החלפת אוצר המילים (רה-לקסיפיקציה), שתוצאתה היא שפה בעלת דקדוק שמקורו בשפה אחת ואוצר מילים שמקורו בשפה אחרת.
בטוק פיסין, למשל, כמעט כל אוצר המילים שאול מאנגלית, כולל מילים מרשימת סוואדש, אך התחביר שלה אינו הודו-אירופי. יש בלשנים הסבורים כי התחביר של טוק פיסין דומה לתחביר של שפות מלנזיות המדוברות באותו אזור, ויש הסבורים כי מדובר בתחביר האופייני לשפות קראוליות, אולם אין איש הטוען כי אנגלית וטוק פיסין שייכות לאותה משפחת שפות, על אף הדמיון המובהק באוצר המילים.
פאולו מנדס דה רושה
פאולו ארשיאס מנדס דה רושה (בפורטוגזית: Paulo Archias Mendes da Rocha; 25 באוקטובר 1928 - 23 במאי 2021) היה אדריכל ומתכנן ערים ברזילאי. משנת 1957 תכנן מנדס דה רושה מבנים רבים בברזיל, בעיקר מבטון חשוף, וסגנונו כונה לעיתים "ברוטליזם ברזילאי". הוא נודע בעיקר בזכות מבני ציבור רבים שתכנן בעיר סאו פאולו, וחלקו בהחייאתה של העיר.
מנדס היה שייך לדור של אדריכלים מודרניסטים שהושפעו מעבודותיו של האדריכל וילה-נובה ארטיגאס. בעשורים האחרונים לחייו בלט כאחד האדריכלים המובילים באדריכלות הברזילאית העכשווית. מנדס זכה בפרס מיס ון דר רוהה לשנת 2001 ובפרס פריצקר לשנת 2006; הוא האדריכל הברזילאי השני שזכה בפרס בינלאומי יוקרתי זה, אחרי אוסקר נימאייר. בשנת 2016 הוענק לו פרס פרמיום אימפריאלה של האקדמיה היפנית לאמנות.
כמה מעבודותיו של דה רושה היו שנויות במחלוקת, והתנהל עליהן ויכוח ער בין מבקרי האדריכלות. דוגמה לכך היא המוזיאון הברזילאי לפיסול או האכסדרה בכיכר הפטריארכים, שניהם בסאו פאולו, העיר שבה פעל רושה במרבית חייו.
ביוגרפיה.
מנדס דה רושה נולד בוויטוריה שבאספיריטו סנטו. הוא סיים את לימודי האדריכלות והתכנון-העירוני בשנת 1954 בפקולטה לאדריכלות ולאורבניזם של האוניברסיטה הפרסביטריאנית מק-קנזי שבסאו פאולו, והיה בוגר אחד המחזורים הראשונים בתחום באותו מוסד. בתקופה זו דבקה הפקולטה במודל המדגיש היבטים היסטוריים באדריכלות, אך מנדס דה רושה חבר עם קבוצת תלמידים שהתעניינו באדריכלות המודרנית, ביניהם ז'ורז'ה וילהלם וקרלוס מילאן.
האדריכלות לפי וילה-נובה ארטיגאס השפיעה על מנדס כבר במיזמו הגדול הראשון, אולם ההתעמלות במועדון האתלטי של סאו פאולו. כבר בעבודות על מיזם זה השתמש מנדס דה רושה בבטון מזוין חשוף, במרחבים פתוחים גדולים ואלמנטים אחרים שעתידים היו לאפיין את אסכולת סאו פאולו.
הוא החל ללמד בפקולטה לאדריכלות ולאורבניזם באוניברסיטת סאו פאולו (USP) ב-1961, תקופה שבה ניהלו תלמידים ופרופסורים שיח חברתי ער. באותם ימים התנהלו דיונים בנושאים דוגמת תפקידו החברתי של האדריכל, נושאים שלא מצאו חן בעיני קברניטי ה ב-1964. עקב כך נשללו ב-1969 זכויותיו הפוליטיות, ונאסר עליו ללמד. מנדס חזר לפקולטה רק ב-1980, יחד עם מורים מוחרמים נוספים, ביניהם גם וילנובה ארטיגאס.
בשנת 1998 התמנה פאולו מנדס כפרופסור מן המניין למיזמים אדריכליים בפקולטה, ובאותה השנה יצא לגמלאות.
מאותה עת זכה בסדרת פרסים בינלאומיים שהוקירו את מפעל חייו ואת מיזמיו במספר מקומות בעולם, וביניהם פרס מיס ון דר רוהה (2001) בקטגוריית אמריקה הלטינית בזכות פרויקט שיפוץ גלריית האמנות של מדינת סאו פאולו ופרס פריצקר (2006).
עבודתו האדריכלית.
נהוג להצביע על האדריכלות של מנדס דה רושה כדוגמה ייצוגית לחשיבה האסתטית המאפיינת את "אסכולת סאו פאולו של האדריכלות הברזילאית". גישה תכנונית זו מושפעת מתורתו של ז'ואאו בטיסטה וילה-נובה ארטיגאס, וזכתה לתפוצה משמעותית בקרב סגל הפקולטה לאדריכלות ולאורבניזם באוניברסיטת סאו פאולו, שבה עתיד היה מנדס דה רושה להתמנות כפרופסור. על אף הביקורת הנוקבת בעשורים האחרונים על "אסכולת סאו פאולו" בגלל מחירה החברתי והכלכלי הגבוה, דאגתה העיקרית של זו הייתה קידומה של אדריכלות "גולמית, נקייה ובהירה, המכוונת לאחריות חברתית" (במידה מסוימת, תחת השפעתם של האידיאלים האסתטיים של הברוטליזם האירופי). אסכולה זו הציעה פתרונות פורמליים המאפשרים ל"צרכני האדריכלות" הפנמה מיידית של אידיאלים של חסכנות וסינתזה מרחביים, הנחשפים באלמנטים הצורניים שלה, במסגרת דרך-מחשבה שנהוג לכנות "האמת הסטרוקטוראלית" של האדריכלות. אסכולה זו מאפיינת גם תנועה המחפשת אחר פתרונות פורמליים לקידום "פרויקט של עיר" או "פרויקט אוטופי" בתוך מציאותו הסביבתית הפנימית של המבנה.
בעבודתו של מנדס דה רושה היו מופעים רבים של אלמנטים אלה, מאוגדים תוך נקיטת עמדה ברורה בפן המרחבי; כראיה מספיק להבחין בבחירות הנעשות במסגרת המיזם האדריכלי. בעבודתו השתקפו השפעותיהם של "האבות הרוחניים של האדריכלות המודרנית", למשל:
תפיסת העולם האדריכלית שקידם מנדס דה רושה מייצגת ניסיון להציג "פרויקט לאנושות", ודפוס פעולה זה מודגש במידה בכל שלבי המיזם (כלומר, לא רק בשלב התכנון), ומוצא את ביטויו באופן כללי גם בכל העבודות של אסכולת סאו פאולו. אם מקבלים את תפיסת העולם הזו כפשוטה, עבודותיו התאפיינו בגישה נוקשה ובטוחה בנוגע לטריטוריה: האדריכל מאמין שה"מרות" או השליטה על אתר מסוים, הבאה לידי ביטוי באמצעות שינוי טופוגרפי או הגדרה או עיצוב מחדש גורף של מתחם, או אפילו שינוי קל בשטף המחזורי של מים ושפכים באותו אתר, מהווה אלמנט חיוני בביטוי שליטתו של האדם בטבע והשתלבותו בו. ובמילותיו שלו - "הגאוגרפיה היא האדריכלות הראשונית והבראשיתית".
יש אומרים כי עבודותיו היו מאופיינות ב"מחשבה על מישורים ועל אכסדרות". למעשה, ברבים ממיזמיו התקבלה התצורה המרחבית השלמה באמצעות משחק בין האלמנטים השונים, והשימוש באלמנטים מבניים מסורתיים (קורות, עמודים וכמו כן קירות פשוטים ומשטחי בטון שונים) מעודד גישה זו. מיזמים לדוגמה, בהם מודגם מאפיין זה, הם המוזיאון הברזילאי לפיסול והחנות "פורמה" ומספר בתי מגורים. על אף השפעותיהם הברורות של מיס ון דר רוהה ושל ארטיגאס, יש המחשיבים את פאולו מנדס דה רושה כאביה הרוחני של שפה אדריכלית זו.
מנדס דה רושה נפטר בסאו פאולו ב-23 במאי 2021.
הנדסת הבניין