ספר 'הערוך' נדפס לראשונה באיטליה בסביבות שנת 1470. ככל הידוע לנו, הוא היה אחד מהספרים העבריים הראשונים שנדפסו.
ישעיה די טראני
רבי ישעיה ב"ר מאלי די טראני - רי"ד (1165~ - 1240~). מגדולי ראשוני איטליה, פרשן מקרא, המשנה ומדרשי ההלכה, פרשן התלמוד ופוסק. נודע בעיקר בזכות פירושו המקורי והמקיף לתלמוד.
על מנת ליצור בידול בין שמו ובין שם נכדו - ר' ישעיה ב"ר אליה האחרון (ריא"ז) הוא מכונה בדרך כלל רבנו ישעיה הראשון או ר' ישעיה הזקן.
תולדות חייו.
הרי"ד נולד באיטליה, אך למד באשכנז, בישיבתו של ר' שמחה משפיירא, לצדו של ר' יצחק מווינה (בעל ה"אור זרוע"), עמו עמד בקשרי התכתבות גם לאחר חזרתו לאיטליה, כאשר האור זרוע פונה אליו בכבוד רב. באשכנז הושפע רי"ד רבות משיטת הלימוד של בעלי התוספות.
רי"ד חזר לאיטליה ושם הפך לאישיות התורנית המרכזית באזור כולו, וגם מחוצה לו קיבל שאלות. הוא הרבה לנוע ברחבי הארץ ומחוצה לה, ובין היתר היה בוונציה, קושטא, אלכסנדריה, ואף עלה פעמיים לרגל לארץ ישראל.
גדלותו נודעה גם ממרחק הדורות, עד שהמהר"ם מרוטנבורג משווה אותו לגדולי הראשונים: . גם הריבב"ן ותלמידו, שבלי הלקט, מרבים לצטטו בפסקיהם.
חיבוריו.
רי"ד כתב פירוש לתורה, "נימוקי החומש", ככל הנראה בצעירותו. את חידושיו לתלמוד, "תוספות רי"ד", חיבר לאחר מכן וכשסיים את פירושו חיבר את פסקיו ("פסקי רי"ד") ואת "ספר המכריע".
תוספות רי"ד.
חידושיו לתלמוד נקראים בכתב היד היחיד הקיים בשם "תוספות" (ובשם זה נדפסו), ולא בשם "חידושים", ככינויים של ספרי הפרשנות הספרדיים. על פי י"מ תא שמע, הספר מקיים קווי דמיון לשתי הסוגות ומאידך יש בו תכונות השונות משתיהן:
בשונה משאר חידושי התוספות על התלמוד כדוגמת "תוספות הרא"ש" ו"תוספות רבינו פרץ", "תוספות ישנים" ו"תוספות חד מקמאי", התוספות רי"ד הוא לרוב חידושים עצמאיים ולא אלו המובאים בתוספות שעל התלמוד.
חידושיו של התוספות רי"ד נדפסו במסכתות אחדות על גיליון התלמוד בבלי מהדורת וילנא, ורבי אלחנן וסרמן בהקדמתו לספרו קובץ הערות על מסכת יבמות טוען, שהוא גם מחברו של הספר חידושי הרשב"א על מסכת מנחות.
בשיטה מקובצת למסכת בבא קמא מביא פירושים רבים בשם "ר' ישעיה", ובעבר יוחסו הפירושים בטעות לר' ישעיה, אבל באמת הם נכתבו על ידי חכם צרפתי בשם זה המאוחר לרי"ד, ויש שאמרו שהוא ר' ישעיה מוייל, אחיו של ר' יצחק מדורא.
תופעה ייחודית אצלו היא העובדה שחזר על תלמודו והוציא מהדורות נוספות של חידושיו על המסכתות השונות - עד ארבע וחמש מהדורות למסכת. הרי"ד לא היסס לחלוק על הקודמים לו, באמירה שהוא יכול לחלוק עליהם על אף גדלותם, משום שהוא עומד כננס על כתפי ענקים. ביטוי זה, ששמע רי"ד מסביבתו הנוכרית על פי עדות עצמו, נטבע באיטליה זמן לא רב לפני שרי"ד החל להשתמש בו. כחלק מהעזתו לחלוק על קודמיו בחתירתו לאמת, חולק הוא מאות פעמים על חידושיו שלו-עצמו, ולעיתים בחריפות רבה ביותר. את מהדורותיו מספר הרי"ד בקפידה, וכלל בספריו הפניות רבות ממקום למקום וממהדורה למהדורה, ואף לספרים אחרים.
ריבוי המהדורות והחזרות הביא כמה חוקרים למחשבה שספר זה לא נועד לפרסום ולא היה אלא אוסף מחברות חידושים לקראת פרסום הספר העיקרי, הלוא הוא ספר הפסקים. ואולם ישראל מ' תא שמע העיר כי "אין זה הרושם המתקבל מן הספר", והשאיר סוגיה זו בצריך עיון.
פסקי רי"ד.
ספר הפסקים של רי"ד חובר לאחר תוספותיו, ועל כן נחשב לעיקרי יותר, ועם זאת כמעט נשכח מלב לעומת תוספות רי"ד, אשר נלמדות לרוב בבתי המדרש. כתוספותיו היו גם לספר זה מהדורות שונות, ואולם כאן הייתה מהדורה סופית אשר ביטלה את כל המהדורות הקודמות, ועל כן בספר שבידינו, שנערך על פי כתבי יד טובים ועדכניים, נמחה כל זכר לאותן המהדורות. חיבור זה משלב פסקים עם פירושים במזיגה אחת.
מכון יד הרב הרצוג הוציא לאור את סדרת ספרי 'פסקי הרי"ד' יחד עם 'פסקי הריא"ז', רוב הכרכים בעריכת הרב אברהם יוסף ורטהיימר.
ספר המכריע.
כהמשך לספר הפסקים צורף ספר משלים, "ספר המכריע", שהכיל משא ומתן למדני רב. ובו הוא מתווכח עם גדולי דורו והקודמים לו בהלכה. בשנת תשנ"ח יצאה לאור מהדורה מחודשת של הספר מתוך כת"י בידי מכון 'כתב יד וספר' בעריכת הרב שלמה אהרן ורטהיימר בנו של הרב אברהם יוסף ורטהיימר.
תשובות הרי"ד.
ספר השו"ת של הרי"ד מרכז את תשובותיו לשואליו ובו למעלה מחמישים תשובות, חלקם בהלכה למעשה, ורבים מהם ביאורי סוגיות שנשאל עליהם.
בשנת תשכ"ז יצא הספר לאור מכת"י על ידי מכון 'יד הרב הרצוג' בעריכת הרב אברהם יוסף ורטהיימר.
התקבלות כתבי הרי"ד.
רבים מספרי הרי"ד אבדו ואינם בידינו; תוספות הרי"ד נותרו בכתב יד יחיד, והגיעו אל הדפוס רק במאוחר. עד אז, בקושי נודעו חידושיו מחוץ לאיטליה ויוון. ועם זאת, מאז שנדפסו תוספות הרי"ד בלמברג בשנים ה'תרכ"ב-ה'תרכ"ד (1862 – 1864), התקבל הספר בהתלהבות אצל לומדי התורה, והפך לאחד מן הספרים הקלאסיים בלימוד התלמוד.
ספרי הפסקים איבדו את חשיבותם מאז שנדפסו ספרי הטור והשולחן ערוך, ולא נדפסו עד לאחרונה. ספר המכריע הודפס לקראת סוף המאה ה-18, בזכות ערכו הלמדני. כתבים אחרים, כאמור, לא שרדו את חלוף הדורות ואבדו.
פרשנות המקרא.
רי"ד היה פרשן מקרא פשטן ומקורי, ופירושו מצטיין באורכו הקצר יחסית ובחתירתו לפשט ללא פלפולים. אופיינית לו דרך טיפולו בפירוש הפרקים הקשים של יחזקאל העוסקים בבית המקדש השלישי: בניגוד לשאר הפרשנים, הוא נמנע מלפרשם, וכך כתב:
הרב אברהם יוסף ורטהיימר נכדו של הרב שלמה אהרן ורטהיימר מחוקרי גניזת קהיר גילה את כתב היד של פירוש הרי"ד לנ"ך בספריה הלאומית בפריז בשנת תשי"ג והוציאו לאור בשלשה כרכים בשנים תשי"ט - תש"ל, בתוספת מבואות.
לפי חלק מהחוקרים (ד"ר מרדכי מרגליות) הפירוש המיוחס לו על הנ"ך לא נכתב על ידו אלא על ידי נכדו.
רי&quot;ד
רמת תיבנין
סיינה
סיינה (איטלקית: Siena) היא בירתה של נפת סיינה בחבל טוסקנה, איטליה.
מרכזה ההיסטורי של סיינה הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. סיינה היא אחד האתרים האטרקטיבים באיטליה עם יותר מ-163 אלף מבקרים (בשנת 2008). סיינה מפורסמת באוכל, באומנות, במוזיאונים, במרכז העיר בסגנון ימי הביניים ובפאליו, מרוץ סוסים הנערך פעמיים בשנה.
היסטוריה.
בדומה לערים טוסקניות רבות שנמצאות על גבי הרים, מיישביה הראשונים של סיינה היו האטרוסקים (900 עד 400 לפנה"ס), ובפרט שבט ה"סאינה". הרומאים הקימו עיר שנקראה סאינה יוליה ("Saena Julia") באתר היישוב הקדום בתקופת הקיסר אוגוסטוס. תיעוד ראשון של העיר מתוארך לשנת 70 לספירת הנוצרים.
סיינה לא שגשגה תחת הרומאים בשל מיקומה המרוחק מהדרכים הראשיות, עד כי גם הנצרות לא חדרה אליה עד המאה הרביעית לספירה, אז השתלטו עליה הלומברדים. העיר החלה לפרוח רק עם קביעת תוואים חדשים לדרכים דרך סיינה בגלל התקפות ביזנטיות על הדרכים העתיקות. עקב כך הפכה סיינה מרכז מסחר בדרך בין צפון איטליה לרומא, ותנועת הצליינים לרומא עברה דרכה והייתה נדבך משמעותי בכלכלתה במהלך ימי הביניים.
במאה ה-12 המשטר האריסטוקרטי בסיינה השתנה בהדרגה למשטר רפובליקני. באותה עת, נבנו מבניה המפורסמים של העיר, כולל הקתדרלה והפיאצה דל קמפו. ב-1203 הוקמה אוניברסיטת סיינה הפועלת עד ימינו אלה. העיר ספגה מכה קשה מן המוות השחור ב-1348.
במהלך ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, סיינה הייתה יריבה פוליטית של שכנתה פירנצה, ואף התחרתה עמה בתחום האמנויות והתרבות. לאחר מאבקים ממושכים ומצור שנמשך כשנה בפיקוד של בלז דה מונלוק, נכנעה סיינה ב-1557 לפירנצה כאשר מ-40 אלף תושבים שרדו רק כ-8 אלפים. היא סופחה לדוכסות הגדולה של טוסקנה אשר תחת שלטונה נשארה עד איחוד איטליה במאה ה-19.
כיום, סיינה עודנה מרכז אקדמאי ותרבותי באיטליה. הודות למבניה ורחובותיה מימי הביניים, העיר מושכת אליה רבבות תיירים מדי שנה, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו.
ספורט.
קבוצת הכדורגל של העיר, קאלצ'ו סיינה, נוסדה ב-1904 ומשחקת בסרייה א', הליגה האיטלקית הראשונה. הישג השיא שלה הוא זכייה בודדת בקופה איטליה.
קבוצת הכדורסל מונטפסקי סיינה נוסדה ב-1871 והייתה לקבוצת הכדורסל הראשונה באיטליה כולה. בשנות האלפיים הפכה מונטפסקי למעצמת כדורסל, זכתה מספר פעמים באליפות ובגביע המדינה, ואף העפילה לפיינל פור של היורוליג, אך מעולם לא הגיעה לגמר.
קישורים חיצוניים.
https://www. claudiocalvani.it
סן ג'ימיניאנו
סן ג'ימיניאנו (באיטלקית San Gimignano) היא עיירה מוקפת חומה מימי הביניים על גבעה בגובה של 334 מטר בנפת סיינה במחוז טוסקנה שבאיטליה. העיירה ידועה במבנים מימי הביניים השוכנים בה, ובמיוחד במגדלים הנראים למרחוק. מבני העיר שמורים היטב ומהווים דוגמה לאדריכלות רומנסקית וגותית, בשילוב של בניינים חילוניים וכנסיות. בארמון קומונלה (מוניציפלי), כנסיית קוליגיאטה וכנסיית סנט-אגוסטינו ניתן למצוא פרסקות מהמאות ה-14 וה-15. המרכז ההיסטורי של סן ג'יאמיניאנו הוא אתר מורשת של אונסק"ו.
עוד ידועה העיירה ביין הלבן המיוצר בה, "ורנאצ'ה די סן ג'ימיניאנו" (Vernaccia di San Gimignano).
היסטוריה.
במאה השלישית לפנה"ס היה במקום כפר אטרוסקי. ההיסטוריונים לופי, קופי ופקורי טוענים שבזמן קשר קטילינה במאה הראשונה לפני הספירה ברחו שני אחים פטריקים מוציו וסילביו ובנו שתי מצודות: מוקיו וסילביה (היום סן ג'ימיניאנו).