הוא למד אמנות בבתי הספר של דרום קנזינגטון וכבר בשנת 1861, בגיל 17, קידם את עצמו כאמן דמויות. באותה שנה הוא נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון בהמלצתו של ג'ון קלקוט הורסלי, שלקח אותו תחת חסותו. בשנת 1903, בדבריו על מותו של הורסלי, כתב מולרידי כי הורסלי נחשב "במשך כל כך הרבה שנים ... על ידי יותר מאשר לאב או לחבר מוערך שהכרתי... לאורך השנים הוא נתן לי עזרה וחסד, וימי חייו בעיני מלאים באהבתו, וכעת הדמעות חונקות אותי".
על הקריירה האמנותית של מולרידי העיבה הרבה תהילתו של סבו, ויליאם מולרידי, שזכרו אותו, שיבחו אותו, הציגו והתייחסו אליו זמן רב לאחר מותו בשנת 1863. סבו הוצג בגלריות האמנות של ליברפול וסאות'פורט, וציוריו נמכרו אצל כריסטי.
בשנת 1879, הציור של אוגוסטוס - "חלון לטבע", שהוצג בגלריה לאמנות ווקר בליברפול, זכה לשבחים על ידי מבקר מקומי כמציג "קבוצת אנשים כולל ילדה אפריקאית, שמביטה בגורילה ממולאת בחנות טבע. זהו ציור יוצא דופן שנותן קרדיט רב לאוגוסט מולרידי והיכולת האמנותית שלו - ציור פיגורטיבי עם שימוש נרחב בצבעים ותשומת לב לפרטים - בדומה לאלה של אביו וסבו״.
משנת 1870, אוגוסטוס מולרידי היה קשור למושבת האמנים קרנברוק, הוא התגורר שם משנת 1871, וחזר ללונדון אחרי שלוש שנים בשנת 1874. בהיותו צעיר בהרבה משאר חברי המושבה, היה לו מעט במשותף איתם, ואמנותו השתקפה בנושאים חברתיים של אותם ימים, במיוחד בעוני שחוו ילדים בהתמודדותם עם בעיות של מבוגרים - ללא סצינות כפריות או ביתיות סנטימנטליות יתר על המידה.
לעיתים קרובות הוא תיאר סצינות רחוב בלונדון עם פרחחים ומוכרי פרחים עניים, כמו ציוריו שהוצגו בשנת 1886 בגלריית האנובר, ו"מוכרת הפרחים", ומוכר העיתונים", הוצגו בגלריית ווקר בליברפול בשנת 1887.
ציור רחב היקף "חסרי בית בלילה" הוצג בשנת 1892 בגלריה לאטקינסון, סאות'פורט, ותואר כ"תמונה גדולה וכואבת, המציגה מספר ילדי רחוב משני המינים, המתכוננים לישון מתחת לאחד האריות של כיכר טרפלגר". מאפיין מיוחד בציוריו הוא הכללת כרזות הרחוב ברקע, שהטקסט שלהן יוצר הקשר חברתי ופוליטי נוסף לסצנה המתוארת. במובן זה, יצירות האמנות שלו מתחברות עם בעיות חברתיות של תקופתו.
יצירות של אמנים בני התקופה כמו הרומנים של צ'ארלס דיקנס השפיעו על ציוריו של מולרידי, כמו בציור "זמנים קשים" (1877). הוא אף תואר כ"ריאליסט סוציאלי סנטימנטלי".
מולרידי התנסה מדי פעם גם בציור נופים, ובשנת 1880, אצל כריסטי, נמכרו שלושה מציורי הנוף הקטנים שלו.
מעט ידוע על חייו הפרטיים של מולרידי. על פי רישומי הנישואין באנגליה ובויילס, אוגוסטוס מולרידי התחתן עם מריה בשנת 1874. לזוג נולדו שני ילדים: קלוד אוגוסט, יליד 1875 ואלינור ג'וליה, ילידת 1877.
אנדרטת הנגמ&quot;ש התאנה והארז
איסקאז
איסקאז (בהונגרית: Iszkáz) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם באיסקאז מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 506 תושבים, ובשנת 2019 רק 328 תושבים.
הכפר הוקם בשנת 1947 מאיחוד של הכפרים אלשויסקאז (Alsóiszkáz), פלשיסקאז (Felsőiszkáz), קזפיסקאז (Középiszkáz).
יהודי הכפרים המרכיבים את איסקאז.
יהודי אלשויסקאז.
באלשויסקאז חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
יהודי פלשיסקאז.
בפלשיסקאז חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
יהודי קזפיסקאז.
בקזפיסקאז חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אלשויסקאז
פלשיסקאז
קזפיסקאז
פרגה NDO
פרגה NDO (בצ'כית: Praga NDO) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית המטוסים והרכב הצ'כית Praga (company) אשר יוצר בצ'כיה בין השנים 1930 – 1948.
קמונד
קמונד (בהונגרית: Kamond) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקמונד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 503 תושבים, ובשנת 2019 רק 415 תושבים.
הכפר הוקם בשנת 1954 מאיחוד של הכפרים קישקמונד (Kiskamond), נגיקמונד (Nagykamond).
יהודי הכפרים המרכיבים את קמונד.
יהודי קישקמונד.
בקישקמונד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
יהודי נגיקמונד.
בנגיקמונד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
צבעוניים (קבוצה)
אנשים צבעוניים (באנגלית: Colored) הוא ביטוי שנהג בעבר, וכיום נחשב לא תקין פוליטית, לתיאור אנשים שצבע עורם אינו לבן. המונח בא מתאוריות והשקפות גזעיות היסטוריות, ונתפס כבעייתי כיום. הגדרה זו הייתה חשובה בעיקר לצורך מערכת הפרדה בין גזעית, למשל במדינות כמו גרמניה הנאצית, או ארצות הברית עד אמצע המאה ה-20. הביטוי לא התיימר לשמש כתיאור קבוצה אתנית ספציפית. בארצות הברית שימש הביטוי בעיקר, אך לא רק, לתיאור אנשים ממוצא מעורב, אירופאי ואפרו אמריקאי.
מערכת האמונות האירופאית סיווגה במשך מאות שנים את בני האדם בהתאם לצבע עורם כשייכים לקבוצה. לדוגמה, "הגזע השחור" לסיווג אנשים שמוצאם מאפריקה, "הגזע הצהוב" לסיווג אנשים שמוצאם מדרום מזרח אסיה, ה"אדום" לסיווג עמים ילידים ביבשת אמריקה. מושגים אלה נטמעו בתרבות האירופאית באופן משמעותי, והם נטועים בתרבות ובספרות העבר האירופאית, וכן בתרבות האמריקאית, האוסטרלית, ואחרות, שניזונו ממנה. הביטוי "צבעוניים" הוא הכללה על דרך השלילה. הוא מתאר באופן ספציפי אנשים עם צבע עור כהה, כמילה נרדפת לביטוי שחור שאינו באופן מובחן אפריקאי. האירופאים כינו כך בתחילה את ההודים ואת הילידים במקומות המוצא, שאליהם הגיעו במסגרת הקולוניאליזם. הכוונה היא לאנשים שאינם בעלי עור בהיר ("לבן"), כלומר כולם שאינם אירופאים (וכן צאצאי האירופאים ברחבי העולם). על מנת לסייע לתיאוריות הגזעניות, להתמודד עם "שאלת הגזע המעורב", עלו במקרים מסוימים הגדרות לסיווג גזעני ומכליל של אנשים.
בהקשר לכך, נעשה עתים קרובות שימוש במונח "צבעוני", לתיאור אדם שמוצאו האתני מעורב ואינו חד משמעי.
בדרום אפריקה.
בדרום אפריקה, נוצרה האוכלוסייה הצבעונית לעיתים קרובות, עקב תופעות של ניצול מיני של בנות העבדים השחורים והאסייתים, בראשית ההתיישבות האירופית בכף התקווה הטובה, על ידי המתיישבים הבורים הלבנים, אוכלוסייה שכללה בראשיתה בעיקר גברים. כתוצאה מעירוב זה ממנו נולד דור של בני תערובת בחוותיהם של המתיישבים. בני תערובת אלה זכו ליחס של התנכרות הן מצד האוכלוסייה הלבנה והן מצד האוכלוסייה השחורה, והתפתחו בקהילות נפרדות של עצמם.
בתקופת האפרטהייד, מדיניות ההפרדה הגזעית בדרום אפריקה, קיטלג אותם הממשל כגזע בפני עצמו, בצד הלבנים והשחורים, אף על פי שבפועל אין להם מאפיינים גזעיים ואתניים ברורים ואחידים.
בארצות הברית.
במשך רוב שנותיה של ארצות הברית, נהגה שם הפרדה גזעית בין אנשים לבנים לבין "צבעוניים".
עד מחצית המאה ה-19, היו רוב האנשים ממוצא אפריקאי אמריקאי, כולל צאצאיהם המעורבים, עבדים בארצות הברית. רבים מהעבדים השחורים היו בני תערובת. אחד מתוך ארבע שחורים שבוחנים את הגברים שהיו אבותיהם בבדיקות דנ"א, מוצאים גבר לבן. זאת מאחר שבתקופת העבדות היו מקרי אונס רבים של נשים שחורות על ידי בעלי העבדים הלבנים. מאחר שהנשים השחורות בתקופת העבדות בארצות הברית שימשו כרכוש ולא נחשבו כאדם בעל זכויות, גם קיום יחסי מין עמן בכפייה לא נחשבו באותה תקופה כאונס, ולא הייתה בכך עבירה על החוק. על רקע אונס שיטתי זה שהתרחש לפעמים במשך דורות, רבים מהאפריקאים השחורים כיום הם צאצאים גם לגברים אירופאים. אף במדינות שבהן לא הייתה עבדות, אנשים שלא היו "לבנים" לא היו מוכרים כבני אדם בעלי זכויות שוות. במאה ה-19, כאשר הסתיימה העבדות גם במדינות הדרום של ארצות הברית, עדיין הייתה אפלייתם של אנשים "צבעוניים" מקובלת וחוקית. האפליה כללה את דוקטרינת נפרד אבל שווה, להפרדה גזעית בין אנשים "צבעוניים" לאנשים "לבנים", ברוב תחומי החיים במרחב הציבורי, בנוסף על איסורי התערות חברתית ונישואים.
במספר פסקי דין שניתנו בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי דוקטרינת "נפרד אך שווה" אינה סותרת את התיקון ה-14. בפסק דין פלסי נגד פרגוסון (1896) אושר חוק שנחקק בלואיזיאנה שהקצה קרונות רכבת נפרדים לשחורים וללבנים. בפסק דין קאמינג נגד מועצת החינוך של מחוז ריצ'מונד (1899) אושר העיקרון גם לגבי בתי ספר. בפרשת ברי קולג' נגד קנטקי (1908) אישר בית המשפט העליון חוק שאסר במפורש על הקמת בתי ספר מעורבים. אף שדה יורה כל שירות שניתן ללבנים ניתן גם לשחורים (בנפרד), בפועל איכות השירותים שניתנה לשחורים הייתה ירודה משמעותית, ולא היה שוויון בהקצאת המשאבים לשירותים השונים.
רק במחצית השנייה של המאה ה-20 הסתיימה באופן חוקי מדיניות ההפרדה הגזעית בארצות הברית. האפליה עדיין קיימת במקומות רבים. כיום נחשב המונח "צבעוני" (colored) לכינוי מבזה שאינו תקין-פוליטית. החלופה כיום להגדרת מי שאינם אנשים לבנים הוא הביטוי "People of color" ("אנשים של צבע"), הרואה בהם קודם כל אנשים.
ויליאם מולרידי
ויליאם מולרידי (באנגלית: William Mulready; 1 באפריל 1786 – 7 ביולי 1863) היה צייר ז'אנר אירי שהתגורר בלונדון. הוא ידוע בעיקר בזכות תיאורי הרומנטיזציה של סצינות כפריות, וביצירת ניירות מכתבים שהונפקו במקביל לחותמת הדואר ״הפני השחור״.
חיים ומשפחה.
ויליאם מולרידי נולד באניס, מחוז קלייר. בשלב מוקדם בחייו, בשנת 1792, עברה המשפחה ללונדון, שם הצליח להשיג השכלה ולמדו אותו ציור מספיק טוב כך שהתקבל לבית הספר המלכותי באקדמיה בגיל ארבע עשרה.
בשנת 1802 הוא התחתן עם אליזבת וארלי (1784–1864), ציירת נוף. היא באה ממשפחה של אמנים מבוססת; בין אחיה היו ג'ון וארלי, חברו של ויליאם בלייק, קורנליוס וארלי וויליאם פליטווד וארלי.