הקמפנילה של סן מרקו (באיטלקית: Campanile di San Marco) הוא מגדל הפעמונים של בזיליקת סן מרקו בכיכר סן מרקו בוונציה. צריחו הבוהק באור השמש שימש גם כמגדלור לספינות. זהו המבנה הגבוה ביותר בוונציה והוא אחד מסמליה המפורסמים של העיר.
מבנה.
גובהו הכולל של הקמפנילה (מ-"Campana" - פעמון באיטלקית) הוא כ-99 מטרים. בסיסו הוא מגדל לבנים בגובה של כ-50 מטר, שרוחבו ואורכו 12 מטרים. על הבסיס ניצבת מרפסת תצפית, מעליה תא הפעמונים, ומעליו צריח פירמידלי גבוה שבראשו פסל מוזהב שגובהו שלושה מטרים, של המלאך גבריאל. הפסל הוא שבשבת - הרוח מסובבת את כנפי המלאך. לפי אמונה ונציאנית, כאשר המלאך מביט לכיוון בזיליקת סן מרקו, צפויה הצפה בעיר - "אקווה אלטה".
היסטוריה.
בניית הקמפנילה החלה במאה התשיעית, כמגדל שמירה על הנמל. עד 1080 נבנה לשליש מגובהו הנוכחי אך אז קרס. הוא נבנה מחדש במאה ה-12 כשבראשו צריח עשוי עץ.
ב-1489 נהרס הצריח מפגיעת ברק - אחת מני רבות. ב-1511 ניזוק ברעידת אדמה, שאחריה בנה אותו בעיצובו הנוכחי ב-1513 פייטרו בון. המבנה לא הכיל אז מדרגות אלא נבנתה בו עלייה מתונה בצורת ספירלה, שלפי הנאמר רוכב על סוס יכול היה לעלות בה לראש הקמפנילה. בראש המגדל הוצב צריח שצופה בנחושת, ואור השמש שהוחזר ממנו בלט למרחוק. בון החליט להחליף את הצלב שעמד קודם בראש הקמפנילה, בדמות מלאך מעץ שצופה בזהב.
בצמוד לבסיס המבנה נבנה בין 1537 ל-1549 חדר משמר (Loggia) שתכנן יאקופו סנסובינו. החדר, שהתווספה לו מרפסת מעוטרת ב-1663, שימש את שומרי ארמון הדוג'ים.
ב-1776 הוסף למבנה לראשונה כליא ברק.
בתחילת יולי 1902 הופיע סדק בקיר הצפוני של המגדל ובבוקר 14 ביולי קרס הקמפנילה כולו, מבלי לגרום לאבדות בנפש או לנזק לבזיליקה הסמוכה. בכינוס חירום של מועצת העיר באותו ערב הוחלט לבנות את המגדל מחדש "במקום שהיה, כמו שהיה". הבנייה מחדש החלה באפריל 1903 והמבנה החדש נחנך ב-25 באפריל (יום מרקוס הקדוש) 1912 - כאלף שנים לאחר שהונחו היסודות לראשונה. הקמפנילה שוחזר לפי אותן התוכניות (אם כי נבנו בתוכו חיזוקים מבניים ומעלית), ותוך שימוש בלבנים מהמגדל שקרס.
השפעות.
את הפעמונים המפורסמים של הקמפנילה ניתן לשמוע בכל רחבי ונציה, הודות לגובהו הרב בהשוואה לשאר הבנייה בוונציה, שהיא נמוכה. כל הפעמונים, למעט הגדול ביותר, נשברו בהתמוטטות המגדל, ונוצקו מחדש משברי הפעמונים הישנים. בקמפנילה חמישה פעמונים מברזל יצוק, שלכל אחד מהם צליל ייחודי שסימן לוונציאנים זמן או אירוע מיוחד:
הקמפנילה הוא חלק מההיסטוריה של ונציה, והוונציאנים מכנים אותו בשם החיבה "אדון הבית" ("El paròn de casa" בניב הוונציאני). ב-1609 הדגים גלילאו גליליי את הטלסקופ שלו מהקמפנילה. המגדל השפיע גם על הסלנג הוונציאני: עד 1872 היו לרגליו דוכני ממכר מזון ויין, ובוונציאנית "אנו הולכים לשתות בצֵל" (המגדל) משמעו "אנו הולכים לשתות יין". בעבר היו חגיגות הקרנבל נפתחות בטקס "מעוף המלאך" - אקרובט שטיפס על חבל שנמתח מסירה אל קצה הקמפנילה, וירד בחבל אחר שנקשר מהקמפנילה אל חדר המשמר. מאוחר יותר הוחלף האקרובט ב"יונה" שיורדת ממרומי הקמפנילה ממולאת קונפטי שמפוזר על קהל הצופים, ושם הטקס שונה ל"מעוף היונה". בשנים האחרונות חודשה המסורת בקרנבל המסכות, ואקרובטים גולשים מהקמפנילה אל כיכר סן מרקו.
פארק דה בוט שומון
פארק דה בוט שומון (בצרפתית: Parc des Buttes Chaumont) הוא גן ציבורי פריזאי שנמצא ברובע התשעה-עשר של העיר. זהו הפארק השלישי בגודלו מבין 426 הגנים שמצויים בעיר (הגדול ביותר הוא פארק דה לה וילט ואחריו גני טווילרי), ושטחו קרוב ל-250,000 מטר רבוע. הגן נבנה על גבי מרבית שטחה של מחצבת גבס ישנה שפעלה באזור עד אמצע המאה ה-19, ושמשה לחציבת אבני הבנייה של בתי מרכז העיר.
מבנה.
הפארק נבנה בשנת 1867 בהוראת נפוליון השלישי במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, בכוונה להעניק לפריזאים שטחים ירוקים בכל אחת מארבע נקודות היסוד: יער בולון במערב, יער ונסן במזרח, פארק מונסורי בדרום, ופארק בוט-שומון בצפון.
על תכנון הפארק הופקד המהנדס ז'אן-שארל אלפן (Jean-Charles Alphand). את המחצבה כיסה אלפן באדמה, בנה בה מצוקים, מפלסים מדורגים, גשרים מעל לנקיקים עמוקים, מפלי מים, שבילים נסתרים, מערות ואגם שמקבל את מימיו מתעלת סן-מרטן. במרכז האגם מזדקר "אי הבלוודרה" (Île du Belvédère ) המלאכותי שעליו נבנה מבנה דמוי מקדש איטלקי פרי תכנונו של האדריכל גבריאל דוויו (Gabriel Davioud), ממנו ניתן לצפות על הסביבה העירונית הפרולטארית הצפופה. אל האי מובילים שני גשרים: "גשר ההתאבדות" ו"הגשר התלוי".
מיקום.
הפארק שוכן כקילומטר דרומית לפארק לה וילט, וכמה מאות מטרים מזרחית לתעלת סן מרטן. ממערב לגן שוכן בית החולים רוטשילד. ניתן להגיע אל הפארק בקו המטרו 7b, דרך התחנות "בוט שומון" ו"בוטזרי" (Botzaris). בקרבת הפארק נמצא פארק בלוויל.
פרק דה בוט שומון
פארק בוט שומון
בוט שומון
בוט שמון
א' בסיוון
ג' בסיוון
א בסיון
ג בסיון
ד' בסיוון
ד בסיון
גאולה (פירושונים)
אינטראקציה חזקה
האינטראקציה החזקה
האינטראקציה החלשה
פאולי
לוט&quot;ר אילת
לוט"ר אילת היא יחידת השתלטות מובחרת במילואים של צה"ל הכפופה לעוצבת אדום בפיקוד הדרום של צבא ההגנה לישראל. היחידה היא יחידת מילואים.
היסטוריה.
היחידה הוקמה כיחידת התערבות ביוזמת אלוף פיקוד הדרום דאז, מתן וילנאי, במטרה להתמודד עם פיגועי מיקוח במרחב העיר אילת והערבה. לקחי הפיגוע במעלות, הביאו לתובנה כי ייקח זמן לא קצר עד להגעת כוחות מיומנים ליישובים מבודדים במקרה של אירוע פח"ע או במקרה של חטיפת בני ערובה.
לוט"ר אילת היא הגוף הצבאי היחיד שהוקם על ידי לוחמיו ולא להפך - על ידי הצבא. בראשית הדרך לוחמי היחידה הכשירו את עצמם בצורה לא פורמלית ואף רכשו בעצמם את כלי הנשק והאמצעים לביצוע משימתם. דור המייסדים ראה לנגד עיניו ערך מוביל אחד - "הגנה על הבית".
במרוצת השנים "גויסה" היחידה לצה"ל והוצבה תחת אוגדת אדום. תהליך זה של גיוס כלל גם מיסוד מבנה ארגוני, תוכניות אימונים, אמל"ח ואמצעים ובסופם הוגדרה כיחידת התערבות.
בשנת 1989 הטיל הרמטכ"ל, דן שומרון, על היחידה לטפל בפיגוע מיקוח בקיבוץ לוטן, במהלכו חדר חייל ירדני לקיבוץ והתבצר עם בת ערובה במחסן הסמוך למטעי התמרים. לוחמי היחידה ניהלו משא ומתן עם המחבל ולבסוף צלף מן היחידה ירה בו והרגו. לאור הצלחתה באירוע קיבלה היחידה מעמד של יחידת השתלטות, מעמד השמור רק ליחידות העילית במדינת ישראל: הימ"מ, סיירת מטכ"ל, שייטת 13 ויחידת מצדה.
באוגוסט 2011, בעקבות חדירת מחבלים מרצועת עזה לישראל דרך חצי האי סיני אשר ביצעו מתקפת טרור משולבת בקרבת אילת ורצחו 6 אזרחים, שוטר וחייל ופצעו עוד כ-30 אזרחים, הוזנקו צוותי הכוננות של היחידה לזירה. לוחמי היחידה, אותם הוביל מפקדה, סא"ל תומר, כמו גם כוחות נוספים של צה"ל והימ"מ שהוזנקו לאזור, לחמו במחבלים והרגו אותם. ב-5 באוקטובר 2012 הוזעקה היחידה לטפל באירוע ירי בבית מלון באילת בו אדם חטף נשק ממאבטח, הרג עובד במלון וירה באחרים. הלוחמים ניסו תחילה לנהל משא ומתן עם היורה, אך לאחר שירה גם לעברם, החלו חילופי אש במהלכם נהרג החמוש.
יעוד היחידה.
לוט"ר אילת היא יחידת עילית של אוגדת אדום ופיקוד הדרום ומהווה יחידת השתלטות במרחב העיר אילת והערבה. היחידה ערוכה לתת מענה לאירוע טרור או בני ערובה בעיר אילת וסביבותיה. לוט"ר אילת היא אחת מחמשת יחידות ההשתלטות של מדינת ישראל: ימ"מ (משטרת ישראל), סיירת מטכ"ל, שייטת 13 ויחידת מצדה (שירות בתי הסוהר). מנגד, מדובר ביחידת ההשתלטות היחידה המתבססת באופן מלא על לוחמים ומפקדים במילואים.
היחידה מחזיקה כוננות מיידית 24/7 כל ימות השנה, מתבססת על כוננות צוותי הלוחמים במילואים וערוכה לכל תרחיש בגזרתה.
תחום האחריות והפעולה של היחידה הוא העיר אילת וסביבותיה ומרחב יישובי הערבה.
משמעות סמל היחידה.
סמל היחידה מורכב מענן, ברק וכנפיים.
הענן מסמל את "צבא השמיים" - כינוי לאירוע חוטפים ובני ערובה.
הברק מסמל את המהירות ועוצמת התגובה של היחידה.
הכנפיים מסמלות את ההגנה שמקנה היחידה - העיר החוסה תחת כנפי היחידה.
מוטו היחידה הוא "להיות שופך דם האדם ומגינו". מייצג את המורכבות והניגוד התמידי בו מתקיימת היחידה, מצד אחד להיות נחוש, נחרץ ועוצמתי אל מול כל אויב ומצד שני לקיים זאת תוך שמירה וללא פגיעה בבני ערובה וחפים מפשע.
מבנה היחידה.
היחידה מורכבת משתי פלגות לוחמות ושתי פלגות סיוע.
ליחידה צוותים לוחמים מקצועיים (מקבילים לצוותים ביחידות מקבילות כגון הימ"מ):
קבלה, מיון והכשרה.
היחידה מבוססת על כוחות מילואים בלבד. לוחם ביחידה נדרש לעמוד בתנאי הסף: תושב אילת והסביבה, הכשרת רובאי 3 וקורס פיקודי, או רובאי 5 ומעלה. בוגר קורס אחיד של מערך האבטחה הממלכתי או בוגר יחידות מיוחדות לא צבאיות כגון ימ"מ וימ"ס של מג"ב, וכו'.
הליך המיון כולל בדיקת התאמה ראשונית, התאמה ביטחונית וראיון אישי. אלו שעברו את הליך המיון יעברו לשלב הבא, שלב ההקמה.
בשלב ההקמה מוכשרים החניכים כלוחמי טרור. הכשרה זו מתרחשת פעם בשנה. הכשרה זו אורכת כחמישה שבועות וכוללת רכישת מיומנויות מיוחדות בקרב מגע, אקדח, רובה סער וכלל תרגולות היחידה המיוחדות. בסוף ההכשרה יקבע סגל המדריכים האם החניך עומד בכל הדרישות להפוך ללוחם בטרור ביחידה.
עם סיום שלב ההקמה, עובר הלוחם החדש תהליך של חניכה ביחידה בסיומו יהפוך ללוחם מן המניין. לוחמים מתאימים יוכלו לעבור הכשרה נוספת ולהפוך "ללוחם מקצועי" לוחם בעל מיומניות גלישה וטיפוס (קופים), צליפה, פריצה.