בלב העיר נמצא פסל לאל שיווה, שמדי חודש נובמבר נערכות בו חגיגות מיוחדות. העיר ידועה בשל אירועי וייקם סאטיאגרהא, מחאה למען זכויות בני הקאסטות הנמוכות ללכת בשבילים ליד המקדש.
היסטוריה.
וייקם הייתה חלק מהממלכה העתיקה ונמלה נדו. בשנת 1742 היא צורפה למדינתו של המהרג'ה של טרוונקור.
וייקם היא האתר של "וייקם סטיאגרהא", מחאה למען שווין בין בני כל הקאסטות בהודו. המחאה, שגם מוהנדס גנדי היה מעורב בה, זכתה להצלחה חלקית, ובני הקאסטות הנמוכות קיבלו גישה לחלק מהדרכים שלפני־כן היה אסור להם ללכת בהם.
כלכלה.
הכלכלה המסורתית של וייקם מבוססת על גידול קוקוס ואורז וכן על דיג. בעת החדש הוקמו באזור גם תעשיות אגוז מוסקט, פלפל שחור, לטקס, תיירות ותכנה.
אוכלוסייה.
לפי המרשם של שנת 2011, בווייקם גרו 23,234 אנשים, מהם 11,304 גברים ו־11,930 נשים. רמת האוריינות היא 96.84%; 98.3% מהגברים ו־95.47% מהנשים יודעים קרוא וכתוב.
אנשים ידועים.
וייקם היא מקום הולדתם של הסופרים וייקם מוחמד בשיר ונ' מונהן, ושל המוזיקאית וייקם ויג'יאלקשמי.
הוקו מדולדל-חזה
הוקו מדולדל-חזה (שם מדעי: "Aburria aburri") הוא מין יחיד בסוגו ממשפחת ההוקיים שקרובים לתרנגולים. נקרא כך על שם הדלדל שמתחת למקורו.
מאפיינים.
אורכו של ההוקו עד 75 ס"מ ומשקלו 1,200 - 1,550 גרם והוא בעל נוצות שחורות עם ציצה שחורה על ראשו ועור פנים לבן. הרגליים כתומות והזנב ארוך מעט. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. המקור כחול ותחתיו דלדל בצבע אדום וצהוב.
ההוקו מצוי בטבע במרגלות הרים במערב אמריקה הדרומית מגובה 500 עד 1,550 מ'. הוא חי ביערות הרריים ויערות טרופיים בקולומביה, ונצואלה, פרו ואקוודור. הוא נמצא בסיכון עקב פגיעה באזור חיותו וכן מציד. ההוקו מבלה רוב הזמן על הענפים ואף מגיע לצמרת היער. הוא מחפש שם פירות, חרקים ויצורים קטנים נוספים למאכל.
מחנה בית דגן
מחנה בית דגן הוא בסיס צה"לי נטוש, הנמצא בתחום המועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד), וממוקם בסמוך וממערב לכביש 412, כ-300 מטרים צפונית לצומת בית דגן.
היסטוריה.
בשטח עליו ממוקם המחנה פעלה בשנות ה-40 של המאה ה-20 מטווייה ערבית גדולה. שמה היה "גולדן ספינדל" (מטוויית הזהב). היה זה בית חרושת משוכלל לייצור אריגים ותפירת בגדים שהוקם בהשקעה גבוהה. אחד מבעלי המטווייה, היה אחמד אבו לבן, איש אמיד תושב יפו, שהיה חבר מועצת העיר יפו וחבר הוועדה הלאומית ביפו.
עם התחלת מלחמת תש"ח פסקה פעילותה של המטווייה. במבני המטווייה השוממים התמקמו אנשי כנופיות חמושים בפיקודו של חסן סלאמה, שהגיעו למקום על-מנת להשתתף בהתקפות על מוצב בית הקרן הקיימת על יד בית דגן ששכן כ-500 מטר מערבית למבני המטוויה. במאי 1948 כשכבש כוח המגן העברי במסגרת "מבצע חמץ" את מצודת המשטרה הבריטית ליד צומת בית דגן הגיעו גם למטוויה הסמוכה למצודת המשטרה ומצאו אותה נטושה, כשחלק מהמכונות ניצבות עדיין באולמות הייצור.
זמן קצר לאחר קום המדינה הועברו מבני וציוד מטוויית "גולדן ספינדל" לרשות האפוטרופוס לנכסי נפקדים, והמתחם שיכן מוסכים של חיל התחבורה. בינואר 1949 הפכה סדנת התחבורה בבית דגן ליחידה במ"ב 684 (בית מלאכה בסיסי) בתחילה בוצעו במקום תיקוני רכב א' (טנדרים, משאיות ומכוניות נוסעים), והוקמו שם נגרייה, רפדייה ומצבעה. באפריל 1949 כבר פעלו בו ארבע סדנאות בהם עבדו כ-130 בני אדם - קצינים, נגדים, חיילים סדירים ואזרחים עובדי צה"ל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, נחשבה הסדנא לאחת מהגדולות בארץ ועבדו בה יותר מ-1000 עובדים, חיילים ואזרחים. בהמשך שונה שם היחידה בבית דגן ונקראה במ"ב 681. בתקופת מלחמת סיני תוקנו והושמשו בסדנא גם טנקים ומשוריינים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 פותחו בבסיס בית דגן אמצעי ראיית הלילה הראשונים של צה"ל. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שונה שם היחידה למש"א 7100 (מרכז שיקום ואחזקה). בזמן מלחמת יום כיפור היחידה גם עסקה בשיקום מהיר של מנועי טנקים פגועים שהגיעו משדה הקרב. לקראת שנת 2000 הועברו כל פעילויות המחנה למקומות אחרים והוא נעזב סופית בשנים 2000–2001.
מבנים היסטוריים.
במתחם שטח מחנה בית דגן נותרו שורה של מבנים היסטוריים ובניהם מבנה, כנראה משנות ה-20 של המאה ה-20, המעוטר בקשתות בסגנון אוריינטלי. מבנה נוסף הוא מבנה אבן בו שכנה הנהלת המטווייה שייתכן ששימש קודם כבית ספר לילדי הכפר בית דג'אן. בתקופת מלחמת העצמאות שכנה בבית האבן מפקדתם של אנשי חסן סלאמה.
שימושיים עתידיים.
מאז שעזב צה"ל את המחנה המקום נותר נטוש, בשל זיהום חמור של הקרקע בשמנים ובמתכות כבדות. על פי התכנון היה אמור צה"ל לנקות את הקרקע כהכנה לקראת מסירתו של השטח למינהל מקרקעי ישראל. הדבר לא בוצע ועל פי עמותת אדם טבע ודין הזיהום בקרקע חלחל גם למי התהום באזור. המועצה האזורית עמק לוד, גם תבעה בשנת 2007 את משרד הביטחון בגין היטלי ביוב שלא שולמו עבור שטח המחנה.
רק ביוני 2017 החל אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון, בעבודות פינוי מבני המחנה. עבודות הפינוי כללו פירוק וגריסה של כ-30 אלף מ"ר של מבנים ותשתיות, למעט מספר מבנים היסטוריים שבמקום. בשנת 2018 הוחזר רשמית שטח המחנה לידי רשות מקרקעי ישראל, אם כי יידרשו שנים רבות עד שיהיה ניתן לבנות בו שוב, מכיוון שזיהום הקרקע בו גבוה ועדיין לא טופל (נכון לשנת 2021).
אילן ברוך (שגריר)
אילן ברוך הוא דיפלומט ישראלי בדימוס ופעיל שמאל. כיהן כשגריר ישראל בדרום אפריקה.
ביוגרפיה.
ברוך שירת בצה"ל בחיל השריון, במלחמת ההתשה שימש מפקד מחלקה בגדוד 52 של חטיבה 14, הוא נפצע ואיבד את עינו הימנית.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הצטרף למשרד החוץ. הוא שירת בסינגפור, קופנהגן ובלונדון. בתקופת הסכמי אוסלו הקים את הדסק הפלסטיני במשרד החוץ, היה חבר במשלחת הישראלית לחתימת על הסדרי הביניים ב-1993. כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים. ב-2001 מונה לראש הדסק ליחסים כלכליים עם מדינות ערב. ב-2005 מונה לשגריר ישראל בדרום אפריקה וכיהן בתפקיד עד דצמבר 2008. בתפקידו הבא שימש שגריר לא תושב לבוטסואנה, נמיביה, זמביה וזימבבואה. במרץ 2011 הודיע על פרישתה מוקדמת מהמשרד, לטענתו במחאה על מדיניות הממשלה בראשותו של בנימין נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן.
לאחר פרישתו משמש ברוך יועץ מדיני למפלגת מרצ ופעיל בארגוני שמאל שונים בהם חבר המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, חבר המועצה הציבורית של תנועת "עתיד כחול לבן" וחבר פורום ארגוני השלום. הוא היה מהפונים למדינות אירופה השונות להכיר במדינה פלסטינית, היה בפונים לממשלת ברזיל לא לאשר את מינויו של דני דיין לשגריר ישראל במדינה, ושותף לפנייה לאיחוד האירופי להחריף את צעדיה נגד ישראל.
אילן ברוך
בסיס מחסל הכוכבים
בית ספר בורוכוב
בית הספר בורוכוב (שמו הרשמי: בית הלומד בורוכוב) הוא בית ספר יסודי שמונה שנתי בעיר גבעתיים. בית הספר נוסד ב-1923 (שנת הלימודים תרפ"ד) כבית הספר של שכונת בורוכוב והוא בית הספר הראשון בעיר גבעתיים, והראשון ברשת החינוך "זרם העובדים" של ההסתדרות.
בבית הספר לומדים כ-800 תלמידים מכיתה א' עד כיתה ח'. מנהלת בית הספר הנוכחית (2022-2018) היא מירי לוקסנבורג.
בחצר בית הספר ישנה אנדרטה לזכר הנרצחים בפוגרום בעיירה גרוסולובה באוקראינה ב-1919, מעשה ידיה של הפסלת בתיה לישנסקי. בשנת 2018 שופצה החצר בה מצויה האנדרטה, בסיוע המועצה לשימור אתרים והוכרזה כ"חצר מורשת".
היסטוריה.
שכונת בורוכוב הוקמה כשכונת פועלים ותושביה רצו שילדי השכונה ילמדו בבית ספר שיעניק להם חינוך ב"רוח העבודה". לכן החליטו להקים בית ספר לילדי השכונה ולא לשלוח אותם ללימוד בערים השכנות.
בראשית דרכו היה בית הספר בצריף ב"גן העיגול" - בהצטלבות הרחובות קק"ל ובורוכוב בגבעתיים, "כיכר אלדמע". עם הגידול במספר התלמידים התפזרו כיתות הלימוד ברחבי השכונה.
מבנה הקבע הראשון של בית הספר נבנה בשנת 1932 (שנת העשור לשכונת בורוכוב). בית הספר ממוקם במעלה הגבעה החולשת על שכונת בורוכוב בצמוד לחורשה שניטעה לזכר נרצחי הפוגרום בגורסולובה. הבניין נבנה בסגנון בינלאומי, ומיקומו מאפשר תצפית נרחבת על כל מרחב שכונת בורוכוב.
המבנה הראשון אשר נבנה במתחם בית הספר שימש בעבר את הפלמ"ח. בשל מיקומו שימש מרכז קשר של ההגנה ועל גגו הוקמה תחנת איתות מרכזית של האזור וכן עמדת תצפית.
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, בשיתוף עיריית גבעתיים, פועלות למען שימור של מבנה בית הספר והשמשתו מחדש.
מבנה בית הספר.
המבנה ההיסטורי של בית הספר אינו מאכלס יותר כיתות לימוד, וחדריו משמשים למעבדות, ולפעילויות נוספות של בית הספר.
במשך השנים, עם צמיחת בית הספר ניבנו בשטח בית הספר מבנים נוספים המשמשים לכיתות לימוד, אולם ספורט וספריה. האחרון שבהם נחנך בראשית שנת הלימודים ה'תש"פ.
בנוסף לאנדרטה לזכר נרצחי גרוסולובה הוקמה בחצר בית הספר אנדרטה לבוגרי בית הספר שנפלו במערכות ישראל.
Focus (בעברית: תתמקד) הוא שיר של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה.
רקע והוצאה.
השיר יצא לאור כסינגל ב-30 באוקטובר ותוכנן להיות הסינגל המוביל מהאלבום השלישי של גרנדה, Dangerous Woman. לבסוף לא הופיע באלבום (למעט בגרסה המיוחדת של האלבום שיצאה ביפן), משום שהסגנון המוזיקלי שלו שונה מהסגנון המוזיקלי של שאר השירים באלבום: גרנדה פרסמה שהאלבום יהיה אלבום R&amp;B בדומה לאלבום הראשון שלה, ולא אלבום פופ בדומה לאלבום השני שלה.