המגדל הרבוע ממוקם על גבעת אנדקילה (Cuesta de la Andaquilla) בכיכר פרס פראדו (Plaza de Pérez Prado), מול רחוב דה לוס אמנטס. זהו, כמו אחרים ממגדלי טרואל, מגדל לבנים עם קישוטים קרמיים מזוגגים. אפשר לעבור מתחת למגדל בבסיסו דרך קמרון מחודד. ניתן לראות רק שלוש מפאות המגדל, שכן הרביעי צמוד לכנסיית סן מרטין, מתקופת הבארוק.
המגדל מחקה את מבנה המינרט של האל-מוואחידון עם שני מגדלים מרובעים קונצנטריים שביניהם נמצא גרם המדרגות. למגדל הפנימי שלוש קומות חופפות המכוסות בקמרון צלעות.
אתר מורשת עולמית.
ב-1911 הוכרז האתר כ"אתר אמנותי היסטורי" (Monumento histórico artístico), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural). מגדל סן מרטין בטרואל הוכרז, יחד עם המכלול המונומנטלי של מבנים בסגנון מודחאר של העיר, אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
על פי ההכרזה:
בירגיט קולברג
בירגיט רגנהילד קולברג (בשוודית: Birgit Ragnhild Cullberg; 3 באוגוסט 1908 – 8 בספטמבר 1999) הייתה כוריאוגרפית שוודית. קולברג נולדה בניקופינג, בתם של מנהל הבנק קרל קולברג ואלנה וסטרסטרום.
ביוגרפיה.
קולברג למדה בלט אצל קורט יוס-לדר וליליאן קרינה ובבלט המלכותי בלונדון בשנים 1952–1957. ב-1960 התמנתה למנהלת וכוריאוגרפית בתיאטרון העירוני של סטוקהולם. כמה מיצירותיה הועלו בהצגות בכורה באופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם.
קולברג זכתה להכרה בינלאומית כשייסדה את בלט קולברג בשנות ה-60. עם פרישתה בשנת 1985, קיבל עליו בנה מאטס אק את ניהול להקת הבלט. ועדת המענקים השוודית לאמנויות ייסדה את מלגת קולברג לכבודה ותואר פרופסור לשם כבוד ניתן לה באוניברסיטת סטוקהולם, שם למדה בצעירותה. כמו כן קיבלה את אות הכבוד הצרפתי של מסדר האמנויות והספרות ואת אות הכבוד האיטלקי "קבליירה אופיציאלה".
משפחה.
בין 1942 ל-1949 הייתה נשואה לשחקן אנדרס אק. נולדו להם שלושה ילדים.
פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2020
טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2020 התקיים ב-30 באוגוסט 2020, בברקליס סנטר בברוקלין, ניו יורק והוא האירוע הראשון שמתקיים במקום מאז פרוץ מגפת הקורונה. בטקס השנתי ה-37 הופיעו שלל אמנים שונים, אך שמרו על מרחק סביר אחד מהשני במטרה לעמוד בדרישות של ניו יורק ולתנאים שנקבעו עקב מגפת הקורונה.
כל אמן הופיע ממקום מוכר אחר בעיר. במהלך הטקס זכתה הזמרת-יוצרת ליידי גאגא, בחמישה פרסים; שיא הזכיות לאותו הטקס.
זכיות ומועמדויות.
ב-23 ביולי הכריזו על המועמדויות בקטגוריית "האמן החדש של השנה". רוב המועמדויות הנוספות נחשפו ב-30 ביולי 2020.
הזוכים רשומים ראשונים ומודגשים בכתב בולט
מריה פטרובה
מריה אלכסנדרובנה פטרובה (ברוסית: Мария Александровна Петрова; נולדה ב־15 במאי 1978) היא רוצחת רוסייה שביצעה 2 מקרי רצח ומספר ניסיונות רצח של גברים. פשעיה ייחודיים במקצת לפרקטיקה הפלילית הרוסית.
מריה פטרובה הייתה ידועה בכינוי "זיוזינסקאיה מניאצ'קה" משום שפעלה בראיון זיוזינו שבמוסקבה.
ביוגרפיה.
מריה פטרובה התעסקה בשחייה מילדות. היא הייתה לא תקשורתית, סגורה. פעם אחת, על פי הצהרתה עצמה, היא נאנסה. האנס, לדברי פטרובה, היה בחור צעיר. לאחר שפטרובה, כפי שהיא טענה, הוטרדה על ידי עמית קשיש בעבודה, היא התחילה לשנוא את כל הגברים.
היא לימדה חינוך גופני במכללה הטכנולוגית האלקטרונית במוסקבה.
פטרובה הייתה תחת הסתכלות פסיכיאטרית. היה לה מראה גברי: דמות שרירית, כתפיים רחבות, גובה.
ב־1 במרץ 2002 הרגה פטרובה את סרגיי מקרייב בן ה־20 בשתי נעיצות סכין. בהמשך, היא הסבירה זאת בהטרדה מצידו, אך העדים לא ראו זאת. הרצח התרחש בתחנת תיאטרון שלום ליד תחנת המטרו ורשבסקאיה. ב־27 במרץ, ברחוב סיבאשסקאיה, הרגה פטרובה את הגמלאי ניקולאי ז'בין בן ה־60 על ידי חיתוך גרונו. בהמשך, פטרובה ביצעה 3 תקיפות נוספות בכוונה לרצח (כל הקורבנות שרדו), היא נחשדה בתקיפה נוספת, אך לא הואשמה בחוסר ראיות. כל ההתקפות בוצעו באותה הדרך – פצעי דקירה בצפק ובצוואר.
פטרובה לא חששה להיתפס. היא ביצעה פשעים מול עשרות אנשים. בעלת מקצוע הוראה שהוא מקצוע ציבורי למדי וביצוע פשעים באזור אחד, היא נחשפה במהרה ונעצרה. המעצר בוצע בלילה של 23 באפריל 2002. פטרובה התוודה במהרה על הכל. היא הואשמה ברצח שניים ובניסיון רצח של שלושה אנשים. בדיקה פסיכיאטרית משפטית מצאה שפטרובה לא שפויה ונשלחה לטיפול חובה.
חברת הפירות קוימל
חברת הפירות קוימל (באנגלית: Cuyamel Fruit Company) וחברת ספינות הקיטור האברד-זמוריי, היו ביחד תאגיד חקלאי אמריקאי שפעל בהונדורס משנת 1911 עד 1929, לפני שנרכש על ידי חברת הפירות המאוחדת. סמואל זמוריי (1877–1961) שכינוייו "סם איש הבננות" או "מלך הבננות" (בפי הנשיא חיים וויצמן) או "אל אמיגו" או "Z" ו"גרינגו", בגיל 14 היגר לארצות הברית בשנת 1891, עם משפחתו הענייה ויתום מאב, הקים את חברת הפירות קוימל לייצוא בננות וסוכר באזור צפון קורטס שבהונדורס, למדינות ארצות הברית ולשווקים בינלאומיים. זמוריי הפך עם הזמן לנשיא חברת הפירות המאוחדת. חברת הפירות קוימל וחברת הפירות המאוחדת הן תאגידי היסוד של החברה המודרנית שיקיטה .
השנים הראשונות.
זמוריי החל למכור בננות בשנת 1893 במובייל, אלבמה כנער שדחף עגלת ממכר, לפני שעבר לניו אורלינס, לואיזיאנה. בנמלים במובייל וניו אורלינס הוא גילה שחברת הפירות המאוחדת שהייתה היבואנית העיקרית של הבננות באותם ימים, פוסלת וזורקת לאשפה, ברציפי נמל מובייל וגם בנמל ניו אורלינס, את הבננות שהבשילו על סיפוני האניות, בדרכן ממדינות מרכז אמריקה. הוא מצא שאפשר למכור מהר את הבננות שנפסלו לציבור בהנחה. על כן, הוא דאג לקבל רישיונות לפעול כמתווך וסוחר פירות. הוא הקים רשת סוכנים באזור דרום ארצות הברית למכירת בננות, בתחנות הרכבת הגדולות. עם צמיחת הרשת הוא עבר ממובייל לניו אורלינס כדי להיות קרוב יותר לרציפי הנמל. לאחר כ-3 שנים כמשווק בננות ש"הבשילו" וכשרווחיו הגיעו ל-100,000 דולרים ממכירת בננות. בשנת 1905 זמוריי וחברו הטוב אשבל האברד (Ashbel Hubbard) רכשו את חברת ספינות הקיטור של האחים טאצ'ר והקימו קו ספינות קיטור לייבוא בננות, ממגדלים עצמאיים באזורים הטרופיים שבמדינות מרכז אמריקה, למכירה בערי ארצות הברית. חברה זו נודעה בשם חברת ספינות הקיטור Hubbard-Zemurray. באותה שנה, זמוריי הפליג להונדורס כדי לבדוק אפשרות לגדל בננות בעצמו. בשנת 1910 הוא קנה 5,000 אקרים (20 קילומטרים רבועים) לאורך נהר קוימל ובהמשך רכש עוד אדמות במחירים נמוכים ביותר אבל מהר מאוד מצא את עצמו בחובות כבדים כתוצאה מרכישות אלה. זמוריי הצליח להרחיב את הכנסות החברה שלו על ידי הגברת מהירות השיוט של האניות החברה וצמצום פגמים וריקבונות של הבננות בשלב השינוע הימי.
אף על פי שמידע משפטי על החברות היה נדיר, רישומים מבתי המשפט מראים שקבוצת האברד-זמוריי הייתה מעורבת לפחות בתיק אחד בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
הצמיחה בהונדורס.
לאחר הישגיו הכלכליים ממכירת בננות בניו אורלינס ורכישת חברת אניות הקיטור, הוא יצא להונדורס כדי לבדוק אפשרות לגדל בננות בעצמו, במטרה להרחיב את פעילות החברה ולסחור בבננות ירוקה. הונדורס, היא מדינה במרכז אמריקה הקרובה לקו המשווה, מתאימה מאוד לגידול בננות. זמוריי רכש כ-5000 דונמים של אדמה לאורך נהר הקוימל שבקצה הצפון-מערבי של הונדורס, בסמוך לגבול גואטמלה, והחל בגידול בננות. השם החדש של החברה לקוח משמו של הנהר קוימל או משם העיירה קוימל הסמוכה. לאור השינויים בפעילויות החברה מחברה ספנות ושינוע בננות לחברה שגם מגדלת בננות זמוריי שינה את שם חברתו מחברת ספנות הקיטור האברד-זמוריי לחברת הפירות קוימל. בהמשך הוא רכש עוד אדמות במחירים נמוכים ביותר אבל מהר מאוד מצא את עצמו בחובות כבדים כתוצאה מרכישות אלה.
תחרות.
זמוריי וחברתו קוימל, היו בתחרות לא קלה עם חברות אחרות בהונדורס. השחקן הראשי במאבק השליטה בשוק הבננות בהונדורס מלבד פירות קוימל הייתה חברה של 3 האחים בשם חברת האחים וואקארו. שהוקמה על ידי שלושה אחים אמריקאים ממוצא סיציליאני – ג'וזף, פליקס ולוקה וואקארו – וגיסם סלבדור ד'אנטוני. וואקארו שנתה את שמה עם השנים לחברת הפירות הסטנדרטית , אשר נרכשה מאוחר יותר על ידי החברה המכונה כיום דול פודס .
החברות הוואקארו וגם קוימל היו שחקניות מינוריות יחסית בשוק יצוא הבננות, שתיהן התגמדו מול חברת הפירות המאוחדת מבוסטון. לפני שחברת הפירות המאוחדת נכנסה להונדורס כיצרנית פירות ישירה בשנת 1910, החברה פעלה בהונדורס באמצעות פרוקסי, חברות מטעם באמצעות תוך כדי השקעות בחברות האלה. כגון בקוימל של זמוריי וגם בחברות האחים וואקארו. עוד לפני שחברת הפירות המאוחדת פיתחה מטעים משל עצמה בערים טרוחיו וטלה, היו בבעלותה 60% מקוימל ו-50% מוואקארו. אף על פי ששלוש החברות התחרו ביניהן, הן שמרו על שיתוף פעולה דמוי קרטל, תוך מאמצים משותפים בפרסום והגדלת התפוקות החקלאות של הבננות בהונדורס.
הונדורס – "רפובליקת הבננות".
בלי קשר לשיתוף הפעולה בין שלוש החברות, אופי התחרות ביניהן הוביל לאי-הסכמה פוליטית במדינות מרכז אמריקה, בראשית המאה העשרים. זמוריי מילא תפקיד פעיל בפוליטיקה של הונדורס מאז הגיע לארץ לראשונה. בשנת 1910 העניק הממשל של הנשיא מיגואל רפאל דווילה לחברת האחים וואקארו קרקעות לסלילת מסילות ברזל ואיסור על מתחרים לסלול מסילת רכבת מתחרה בטווח של 20 קילומטרים מהקו של וואקארו. זמוריי לא העריץ את ממשל דווילה, בשנת 1908 הוא העניק עידוד וסיוע כלכלי בניסיון הפיכה כושל נגד דווילה.