במהלך המאה ה-19 ניצוד אריה הים הניו זילנדי במידה נרחבת בשביל עורו ושמנו. כאחד מבעלי החיים הגדולים בפאונה הניו זילנדית, אריה הים הניו זילנדי מוגדר כמין מוגן החל משנות התשעים של המאה התשע עשרה. בשנות התשעים של המאה העשרים, גודל האוכלוסייה הוערך בכ-15,000 פרטים. ייתכן שהאוכלוסייה הצטמצמה בשל מחלה שהתפרצה בשנת 1998 והביאה למותם של 20% מהנקבות הבוגרות ו-50% מהגורים בשנה זו. בהערכה מעודכנת יותר משנת 2004, הוערכה האוכלוסייה בכ-13,000 פרטים.
Phocarctos hookeri
אריה ים הוקרי
סולאריס (סרט, 1972)
סולאריס (ברוסית: Соля́рис) הוא סרט קולנוע מסוגת המדע הבדיוני המבוסס על ספר באתו שם מאת הסופר הפולני סטניסלב לם. הסרט, שהופק ב-1972, הוא הסרט השלישי מבין שבעה שביים הבמאי אנדריי טרקובסקי. בשנת 1972 הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן.
תקציר העלילה.
גיבור הסרט, כריס, משוגר בספינת חלל החוקרת את כוכב הלכת "סולאריס", כדי להחליט האם להפסיק את חקר כוכב הלכת (או ליתר דיוק ישות חייזרית עליו) או להמשיך במחקר. כריס, המגיע אל הספינה כמדען המונע על ידי שיקולים קרים, נתקל בתופעות שונות שמחזקות אותו בדעה שכוכב הלכת מהווה ישות בעלת תודעה, שגורמות לו להתעמת עם מעמקי נפשו.
עלילת הסרט.
הסרט נפתח בבית ילדותו של כריס, פסיכולוג הצפוי לטוס אל חללית מחקר בכוכב הלכת סולאריס. זאת, לאחר שאנשי הצוות שעל חללית המחקר אינם מתקדמים ושולחים הודעות מבולבלות ולא ברורות אל כדור הארץ. אל בית משפחתו של כריס מגיע ברטון, טייס ותיק אשר ביקר בכוכב הלכת בעבר. ברטון מציג למשפחה קלטת של עדותו מלפני מספר שנים אודות החוויות שאירעו לו במהלך טיסתו בכוכב הלכת - במהלך גיחה סביב אוקיינוס סולאריס חווה התמוטטות עצבים לאור מה שראה, ולטענת המדענים השומעים את העדות בקלטת, חווה תסביך הזיות עקב אטמוספירת הכוכב. אחד הפרופסורים באותה ישיבה משאיר פתח לדברים שחזה ברטון ומציע להמשיך ולחקור את כוכב הלכת, שכן ייתכן ומדובר בישות תבונית.
כריס שורף את מרבית מזכרותיו ומכין עצמו לטיסה. בהגיעו אל חללית המחקר, הוא מגלה את הבלאגן הגדול על ספינת המחקר ואת מצבם הנפשי הרע של אנשי הצוות. כמו כן, הוא מגלה כי אחד משלושת חברי הצוות, גיבריאן, אותו הכיר לפני כן, התאבד. כאשר ניגש כריס אל חדרו של גיבריאן, הוא מגלה קלטת שהושארה עבורו. החלק הראשון מסתיים עם הופעת אשתו של כריס, הארי, בספינת המחקר. דבר שאינו הגיוני שכן היא מתה לפני 10 שנים.
החלק השני נפתח בהתמודדותו של כריס עם המשחק הפסיכולוגי הראשון שמציב כוכב הלכת - המפגש עם אשתו. כריס מבין כי הופעתה של אשתו אינה הגיונית וכדי למנוע את התדרדרותו לשיגעון, הוא משגר את הארי בטיל אל החלל במטרה להיפטר ממנה. סנאוט, אחד המדענים, מספר לכריס כי היא תשוב. כמו כן, הוא מציין כי התופעות המוזרות החלו לאחר שצוות המדענים שיגר קרן רנטגן אל האוקיינוס של סולאריס. כצפוי, הארי חוזרת אל חדרו של כריס באותו הערב.
שני המדענים האחרים (סנאוט וסרטוריוס), המנסים מזה זמן מה להבין מהן אותן דמויות מוכרות אשר מופיעות בספינת המחקר, מספרים לכריס כי כוכב הלכת הוא זה שיצר את הדמויות מהזיכרון של אנשי הצוות. כמו כן, סרטוריוס מציין כי על אף שבדיקת דם של הישויות האלו מגלה שהן בנות אלמוות, אפשר להשמידן באמצעות מכשיר מסוים. כריס אינו מאמין שאשתו היא ישות דמיונית ומתנגד נחרצות לרעיון.
בהמשך, הארי מספרת לכריס שהיא לא זוכרת כלום מחייה הקודמים ושכעת היא מישהי אחרת והיא לא יודעת כיצד הגיעה לספינה. כריס מספר לה על עברה – איך עזב אותה למספר ימים לאחר ריב, וכשחזר גילה שהיא התאבדה באמצעות הזרקת כימיקלים שהשאיר בבית. הסימן של הזריקה קיים גם אצל הארי הנוכחית.
עם הזמן, נראה כי גם כריס נכנע לשיגעון בעקבות מערכת היחסים עם הארי. בין היתר, הוא חולם על מפגש עם אמו בגיל צעיר. כאשר שואלת אותו אמו מהן הפציעות שעל גופו, הוא מבחין שפציעותיו נעלמות, בדומה לאלו של הארי על החללית. כאשר כריס מתעורר מהחלום, הוא מגלה שהארי ביקשה משני המדענים להשמידה, לטובתו של כריס. סנאוט מספר לכריס שמאז ששיגרו את גלי המוח של כריס לעבר האוקיינוס של סולאריס, הפסיקו להופיע דמויות מעברם. כמו כן, החלו להופיע איים על גבי האוקיינוס.
הסצנה האחרונה מציגה את פגישתו של כריס עם אביו בבית ילדותו שהופיע בתחילת הסרט, כאשר לא ידוע האם כריס חזר אל כדור הארץ. עם זאת, המצלמה מתרחקת מביתם וניתן לראות שהסצנה היא אי הנמצא על האוקיינוס של סולאריס.
שש סיגמה
ריימונד אדה
ריימונד אדה (בערבית: ريمون إدّه; 15 במרץ 1913 – 10 במאי 2000) היה מדינאי לבנוני, ומנהיג מפלגת החזית הלאומית הלבנונית. אביו היה נשיא לבנון אמיל אדה, וריימונד אדה עצמו היה אף הוא מועמד לנשיאות בשנת 1958. תומכיו כינו אותו "המצפון של לבנון" בשל עמדותיו הבלתי מתפשרות עוד מימי המנדט הצרפתי על לבנון, שתמכו בלאומיות הלבנונית והתנגדו לכל כיבוש זר או מעורבות צבאית, בין אם צרפתי, סורי, ישראלי, או פלסטיני.
משפחתו וירושת אביו.
אדה נולד באלכסנדריה, לאחר שאביו, בן העיירה אדה שנפת ג'בייל, נאלץ להימלט מלבנון לאחר שהשלטון העות'מאני גזר עליו גזר דין מוות באשמת חתרנות כנגד השלטון. עם ביסוס המנדט הצרפתי על לבנון ב-1920 שב אמיל אדה לביירות עם אשתו לאודי סורסוק ומשפחתו. ריימונד אדה הצעיר התחנך בבתי הספר הישועיים והשלים תואר במשפטים בשנת 1934.
אדה תפס את מקומו של אביו, שנפטר ב-1949, כמנהיג החזית הלאומית הלבנונית. הוא נבחר לאספה הלאומית מטעם נפת ג'בייל ב-1953, ומלבד שנה אחת המשיך לכהן בפרלמנט ברציפות עד שנת 1992, אז החרים את הבחירות שנערכו תחת חסות סורית (בדומה לפוליטיקאים נוצרים רבים) שנחשדו בסילופים ובזיופים.
אדה בפרלמנט.
במהלך כהונתו בפרלמנט קידם אדה בשנות ה-50 מספר רפורמות בחוקי השכירות הלבנונים, וכן בחוקי הבנקאות, והניח את היסוד למערכת בנקאית חשאית בדומה לזו הנהוגה בשווייץ, שהפכה לגורם מכריע בשגשוג הכלכלי שאפיין את לבנון בשנות השישים. לאחר שהפסיד בבחירות לנשיאות של 1958 מינה אותו הנשיא הנבחר פואד שהאב לשר בממשלתו. אדה החזיק בתיקי הפנים, העבודה, הדואר, התקשורת והרווחה. עם זאת, שנה לאחר מכן הסתכסך אדה עם שהאב על רקע מעורבות המודיעין הצבאי של לבנון בענייני הממשל, והתפטר במחאה מהממשלה. לאורך שנות השישים הוא הוביל את האופיזיציה הפרלמנטרית לשלטונם של שהאב ושארל חילו יורשו.
ב-1968 הצטרפה מפלגתו של אדה ל"ברית המשולשת" (الحلف الثلاثي, אל-חִלְק אל-תֻ'לאת'י) של המפלגות הנוצריות, לצד המפלגה הליברלית הלאומית של הנשיא לשעבר כמיל שמעון ומפלגת הפלנגות של פייר ג'ומאייל. בבחירות הפרלמנטריות של אותה שנה זכתה הקואליציה ל-30 מתוך 99 המושבים של האספה הלאומית - ההישג הגדול ביותר עד היום של סיעה כלשהי בפרלמנט הלבנוני המפולג. הקואליציה לא שרדה לאחר שאדה הודיע על פרישת מפלגתו ממנה בעקבות החתימה על הסכם קהיר ב-1969 בין לבנון לאש"ף, שהתיר לכוחות הפלסטיניים להקים בסיסים בדרום לבנון מהם יוכלו לתקוף את ישראל. אדה התנגד נחרצות למתן אפשרות לכוחות חוץ-לבנוניים מזוינים לפעול על אדמת לבנון. הוא התנגד גם להצעת הליגה הערבית להטיית מקורות נהר הירדן שהועלתה לדיון ב-1964 וב-1968, במטרה לנתק את אספקת המים של ישראל. אדה הזהיר כי צעד כזה יהפוך את לבנון למטרה לתקיפות ישראליות, והצביע על פשיטת צה"ל על נמל התעופה של ביירות ב-28 בדצמבר 1968 (מבצע תשורה) כהוכחה. נחישותו שלא להיגרר לעימות צבאי עם ישראל הייתה נדירה בפוליטיקה הלבנונית.
בבחירות הבאות לנשיאות תמך אדה במועמדותו של סולימאן פרנג'יה, כנגד מועמדו של הנשיא הפורש שהאב, אליאס סרכיס, אלא שגם ברית זו עם פרנג'יה לא האריכה ימים. ב-1974 הקים אדה קואליציה חדשה עם ראשי הממשלה לשעבר צ'אאב סלאם ורשיד כראמי - שניהם מוסלמים סונים.
במלחמת האזרחים ואחריה.
עם פרוץ מלחמת האזרחים השנייה ב-1975, נותר אדה הפוליטיקאי הנוצרי היחיד שהתגורר ברובע סאניה המוסלמי במערב ביירות. יחסיו הטובים עם הפוליטיקאים המוסלמים סייעו לו במקרים רבים לחלץ נוצרים שנחטפו על ידי המיליציות המוסלמיות. במהלך המלחמה פעל אדה נמרצות כנגד התוכנית לחלוקת לבנון על פי בסיס עדתי או אתני, שאת היוזמה לה תלה במזכיר המדינה האמריקני הנרי קיסינג'ר.
ב-1976, לאחר שלושה ניסיונות התנקשות בחייו, עזב אדה את לבנון לפריז, שם נשאר למשך כל שארית חייו. הוא סירב לשוב ללבנון כל עוד צבאות סוריה וישראל פועלים בה, אך המשיך לעסוק בענייניה של לבנון. מילותיו האחרונות לפני מותו ב-10 במאי 2000 היו: "אני חושב. אני חושב על לבנון".
יוסף אפשטיין
יוסף אפשטיין (בצרפתית: Joseph Epstein; נולד ב-16 באוקטובר 1911 - הוצא להורג ב-11 באפריל 1944 במבצר מון ואלרין, צרפת), נודע גם בשמות קולונל ז'יל וז'וזף אנדריי, היה פעיל קומוניסט יהודי, יליד פולין, וממנהיגי תנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמת העולם השנייה. הוא הוצא להורג בידי הגרמנים.
פעיל במפלגה הקומוניסטית.
יוסף אפשטיין נולד בזמושץ', פולין ולמד משפטים באוניברסיטת ורשה. שם התוודע אל המפלגה הקומוניסטית הפולנית ובהמשך הצטרף לשורותיה.
בשנת 1931 נעצר על ידי המשטרה אחרי שנשא דברים בהפגנה קומוניסטית אבל שוחרר לאחר שבועות אחדים. הוא נמלט לצ'כוסלובקיה, שם ביקש מקלט מדיני, אך פנייתו נדחתה. אפשטיין חזר לפולין וגורש בצו השלטון.