מקורו של המאכל אינו ידוע, אם כי היה קיים בגרסאות שונות ובשמות שונים באירופה עוד בימי הביניים. ישנה טענה כי בארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה כונה "טוסט גרמני" ושמו שונה ל"פרנץ' טוסט" ("טוסט צרפתי") עקב רגשות אנטי-גרמניים. בספר בישול מ-1918 אכן כונה "טוסט גרמני". מאידך, השם "פרנץ' טוסט" מתועד בדפוס בארצות הברית כבר משנת 1871. על פי מילון אוקספורד כבר ב-1660 השתמשו במושג "פרנץ' טוסט" עבור מאכל של לחם קלוי עם יין, מיץ תפוזים וסוכר, ובשנת 1882 השתמשו במושג זה למתכון מבוסס ביצים. המאכל כונה גם "טוסט אמריקני" בארצות הברית, בעקבות סיפור שהוא הומצא ב-1724 על ידי אדם בשם ג'וזף פרנץ', בפונדק דרכים ליד אולבני במדינת ניו יורק.
בתחילת מלחמת עיראק, כעסם של האמריקאים על התנגדות צרפת לפעולותיהם התבטא בין השאר בהחלפת שמות מאכלים שהמילה צרפת נכללת בהם בתפריטי מסעדות. כך "פרנץ' טוסט" הפך ל"טוסט חירות" וטוגנים (המכונים בארצות הברית "טוגנים צרפתיים") הפכו ל"טוגני חירות".
הכנה.
טורפים את הביצים עם הנוזלים המתוארים לעיל, ושופכים את הבלילה לקערה רחבה ונמוכה. מטבילים בבלילה פרוסת לחם משני צידיה. מרימים את הפרוסה כדי להניח לשאריות הנוזל לטפטף, כדי שהלחם לא יהיה ספוג מדי ויתפורר. כדי להקטין את הסיכון להתפרקות הפרוסה הלחה כדאי להשתמש בלחם לקראת סוף חיי המדף שלו. את הלחם הספוג בבלילה מטגנים במחבת חמה ששומנה בחמאה עד ששני הצדדים מזהיבים והביצה הספוגה נקרשת. במקום ביצים שלמות ניתן להשתמש בתחליף תעשייתי העשוי מחלבוני ביצה בלבד, כך שיש בו פחות קלוריות ושומן. לפני הטיגון ניתן לזרות על הפרוסות תערובת סוכר וקינמון.
הפרוסות המוכנות מוגשות חמות, עם אבקת סוכר או סוכר, או ממרחים כגון ריבה, חמאה, חמאת בוטנים, סירופ מייפל, סירופ פירות, וכן בתוספת רסק תפוחים, קצפת, שוקולד או אגוזים כגון פקאנים.
גרסאות.
פרנץ' טוסט ממולא הוא שתי פרוסות של פרנץ' טוסט שביניהן בננות, תותים או פירות אחרים. לרוב מצופה בחמאה, סירופ מייפל ואבקת סוכר.
באיטליה מוגשת גרסה המכונה "מוצרלה בכרכרה" - כריך של שתי פרוסות לחם שביניהן פרוסת מוצרלה, נטבל בשלמותו בבלילת הביצים ומטוגן.
בספרד המאכל נקרא "טוסטדס" ומכינים אותו לחג הפסחא מפרוסות לחם דקות ספוגות חלב או יין, טבולות בביצה ומטוגנות. מוגשות בציפוי דבש.
במסעדות דיינר בניו יורק, כמו בישראל, משתמשים בחלה להכנת המאכל.
במערב ודרום מערב ארצות הברית משתמשים לעיתים בלחם מחמצת.
בהונג קונג המאכל מוגש עם דבש או סירופ. לעיתים מגישים אותו עם חמאה וללא כל ממתיק ולעיתים מכינים אותו מכריך ריבה או חמאת בוטנים. ישנה גם גרסה בה הוא מוכן בטיגון עמוק.
בממלכה המאוחדת הוא לרוב מלוח ומכונה "לחם ביצים". ישנה גרסה בה מורחים מרמייט על הלחם לפני טבילתו בבלילה.
בברזיל הוא מאכל מסורתי בחגיגות לידה וכן בחג המולד ובחגיגות הסילבסטר.
בפינלנד נאכל לעיתים ללא תוספות או רק עם חמאה. ישנה גרסה לבנה - בה הוא מכוסה לחלוטין באבקת סוכר או בקצפת ומעליה נקודת "עין" של ריבה אדומה.
בנוסף, במקרים מסוימים בוחרים הסועדים לאכול אותו לא כמאכל מתוק, אלא עם שמנת או גבינה בתוספת של סלט, כארוחה בפני עצמה.
אוסוואלד פוהל
מידע גנטי
שמש חצות
שמש חצות היא תופעת טבע המתרחשת בחודשי הקיץ בקווי רוחב בסביבת החוג הארקטי וצפונה לו ובסביבת החוג האנטארקטי ודרומה לו, ובה השמש נראית בחצות הליל. בראות טובה, ניתן יהיה לראות את השמש באזורי הקטבים ברציפות כ-24 שעות ביממה. מספר הימים בשנה בהם תתקיים שמש חצות במקום כלשהו, תלויה במידת ההעמקה לקטבים, וגדלה בהתאמה. דרומית לחוג האנטארקטי (דרומי) אין התיישבויות קבועות של בני אדם, כך שהיחידים לחוות זאת הם האזורים המיושבים בחוג הארקטי (צפוני) כגון; קנדה (יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות ונונווט), דנמרק (גרינלנד), פינלנד, לפלנד, רוסיה, נורווגיה (ארץ שקיבלה את הכינוי שלה מהתופעה: "ארץ שמש החצות"), שוודיה, אלסקה וצפון איסלנד. התופעה ההפוכה היא ליל קוטב, המתרחש במהלך החורף באותם אזורים כאשר השמש נמצאת במהלך שעות היממה מתחת לקו האופק.
לילות לבנים.
אזורים מעבר לקו רוחב 60 מעלות, שהם דרומית לחוג הארקטי או צפונית לחוג האנטארקטי חווים תופעה דומה בשם דמדומי חצות. התופעה מוסברת בזווית של כ-6 מעלות הנוצרת בין קו האופק לשמש, ועוצמת האור מספקת לקריאה למשל במידה שהשמיים לא מעוננים.
לילות לבנים הפכו להיות סמל מוכר בסנקט פטרבורג רוסיה ובמדינות רבות, ומתרחשים כל שנה בין ה-11 ביוני ל-2 ביולי, כאשר עשרת הימים האחרונים של יוני נחגגים באירועים תרבותיים ופסטיבלים, כאשר הידוע בהם הוא פסטיבל הלילות הלבנים.
השפעות אנושיות.
רבים מהתושבים המקומיים במקומות אלו מתקשים להתנהל במציאות זו, בתקופות בהן השמש אינה שוקעת. ברם, דיירים חדשים כמו גם תיירים מושפעים רבות מהיעדר החושך, שינה ואיזון בין שעות היום, ונטען כי יש לכך קשר עקיף להיפומאניה.
תופעה זו מציבה אתגרים רבים בפני דתות המקיימות את פולחניהן על פי סדר יום מחזורי בעל זמני זריחה ושקיעה בטווח סביר. ביהדות לדוגמה, קיום תפילת השחרית נקבע לפי הנץ החמה, ותפילת הערבית לפי צאת הכוכבים. מסיבה זו, הקהילה היהודית שהיגרה לסקנדינביה ולאזוריה הצפוניים במאה ה-18, שקדה על קיום כללי הלכה יהודיים לאזורי הקטבים .
גוסלי
הגוסלי (רוסית: гу́сли) הוא כלי מיתר סלאבי עתיק, אשר נפוץ במיוחד ברוסיה.
היסטורית הכלי.
בתקופת נסיכות קייב, תיארה המילה גוסלי כל כלי מיתר ולבסוף יוחדה לתיאור הגוסלי הטרפזי (אשר ייתכן כי מקורו בביזנטיון). במאה ה-19 פותח גם קלוויקורד-גוסלי, אשר הונח על מעמד. הכלי לבש מגוון צורות במדינות שונות, לדוגמה, בצ'כיה קיים כינור ההוסלה (housle) ובבלקן כינור חד-מיתר הנקרא גוסלה (gusle). במערב אוקראינה ובבלארוס המילה הוסלי מתייחסת לכינור עממי או אפילו לחליל קנה. כלי נגינה נוסף בעל יחוס לגוסלי הוא הצימבלום. באוקראינה, השפיע הגוסלי על התפתחות הבנדורה.
לגוסלי היו בין 11 ל-36 מיתרי מעי או מתכת, אשר כוונו דיאטונית. לכלי היו שתי צורות עיקריות: צורת קסדה וצורת כנף.
שלמווידניה גוסלי (Шлемовидные гусли).
הנגן החזיק כלי זה על ברכיו כך שהמיתרים היו מסודרים אופקית יחסית אליו. טכניקת הנגינה הייתה חסימת מיתרים מסוימים ביד שמאל ופריטה רציפה על שאר המיתרים ביד ימין, ליצירת אקורדים. כלי זה היה נפוץ במערב ומזרח נסיכות קייב.
קרילווידניה גוסלי (Крыловидные гусли).
כלי זה היה קטן יותר, בעל דמיון לנבל הסקנדינבי והוחזק בדומה לגיטרה. יד שמאל חסמה גם בכלי זה מיתרים מסוימים אולם הדבר נעשה דרך פתח מיוחד באחורי הגוף.
צורה זו של הגוסלי הייתה נפוצה יותר בחלקיה הצפוניים של רוסיה, במיוחד בנובגורוד ופסקוב.
סן שאפל
שיטו ריו
סיימון בארון-כהן
גבעת נילי
התקה כרומוזומלית
לחם מטוגן
חלומי
חָלוּמִי (מיוונית: Χαλλούμι; בטורקית: Hellim) היא סוג של גבינה חצי קשה (כ-30% שומן) שמוצאה מקפריסין. מסורתית מיוצרת מחלב צאן ואולם כיום היא מיוצרת בעיקר מחלב פרות. צבע הגבינה לבן ולמרקמה שכבות אופייניות בדומה למוצרלה. בתהליך היצור מוטבלת הגבינה במשרה של מי מלח. בעולם נהוג לעטוף את הגבינה בעלי מנטה שמעניקים לה תוספת טעם וארומה, וכן אמורים לשמש כחומר אנטי מיקרוביאלי ממקור טבעי.
אחד המאפיינים העיקריים של גבינה זו הוא היכולת לטגן או לאפות אותה כך שהגבינה משחימה ללא התכה של הגבינה גם בטמפרטורות גבוהות ולכן גבינה זו משמשת רבות לצליה או לטיגון. הסיבה לכך שהגבינה איננה ניתכת היא העובדה שמדובר בגבינה ללא תוספת של חיידקים לקטיים.
תהליך הייצור.
גבינה זו, בדומה לשאר הגבינות החצי קשות, עוברת הגבנה על ידי אנזים הגבנה. הייחוד שלה היא שהיא מיוצרת ללא מחמצת לקטית כך שאין תהליך החמצה במהלך הייצור. הגבן נחתך ומופרד ממי הגבינה. הגבן עובר כבישה ראשונית (בייצור מסורתי על ידי המשקל העצמי של הגבן ואילו בייצור תעשייתי על ידי מכשיר מכני), נחתך לקוביות ומועבר למים רותחים שם הוא עובר בישול של כחצי שעה ולאחר מכן הוא מועבר לתמלחת עד לקבלת אחוז המלח הרצוי.
דף מקאגאן
רצח הודיה קדם
רצח הודיה קדם היא פרשת רצח שהחלה עם היעלמותה של הודיה קדם פעוטה כבת שנה ועשרה חדשים, בבוקר ה-7 בדצמבר 2002 מבית אביה שבירושלים, והסתיימה עם הגילוי שנרצחה על ידי אביה ונקברה על-ידו ביער ליד העיר. פרשת הרצח נחשבת למהמזעזעות והזכורות בישראל הן בשל המעשה עצמו, והן בשל החיפושים הנרחבים אחר הפעוטה.
תחילת הפרשה.
הפרשה החלה בבוקר שבת ה-7 בדצמבר 2002 כאשר אלי פימשטיין, אביה של הודיה, התקשר מעט לפני צהריי היום בשעה 11:28 למשטרת ישראל והודיע כי בתו נעלמה מביתו ברחוב בורוכוב בשכונת קריית היובל בירושלים, לדבריו בתו הודיה, בת שנה ו-10 חודשים, כנראה פתחה את הדלת ואת שער היציאה ויצאה. למקום הגיעו שוטרי סיור ולצידם חוקרים ממחלק הנוער, שמתמחים בטיפול בעבירות שקטין מעורב בהן. משימתם הראשונית הייתה לאתר את הפעוטה.