במהלך השנים 2008–2012 הנחה טבגר את שלוש עונותיה הראשונות של תוכנית המציאות "היפה והחנון" בערוץ 10. בשנת 2009 שיחק בסדרה "מה שנחוץ לרווק", שכתבה עירית לינור. באותה שנה שיחק במחזה "ע' 17" פרי עטם של שי להב ויוני זיכהולץ שעלה בתיאטרון הקאמרי.
טבגר שיחק ב"יותר איטי מלב", סרטם של ינאי גוז ויוני זיכהולץ (2012). הוא גילם את דמותו של פרדי - גבר חרדי, שמנהל חיים כפולים: ביום הוא בעל לאשה ואב לילדה, אותם הוא אוהב ובלילה הוא טרנסקסואל, שלובש בגדי נשים ושוכב עם גברים. הוא שר את "העיר הלבנה", שיר הנושא של הסרט, ביחד עם הזמרת שרה סיני, שגם משחקת בסרט. טבגר זכה על משחקו בסרט בפרס מיוחד על תפקיד פורץ דרך בפסטיבל הבינלאומי השביעי לקולנוע גאה, ביוני 2012.
החל משנת 2013 מגלם טבגר את הדמות האנושית "פנחס" בתוכנית הטלוויזיה "בחצר של פופיק" בחינוכית.
בתיאטרון בית ליסין שיחק ב"שבטים" ו"אוצר יקר".
ב-2016 השתתף בפרסומת של שוקו "יטבתה".
עשייה כבמאי קולנוע.
סיים לימודים לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו ביים 2 סרטים קצרים- "ויצמן 10" (2006) ו"פינחס" (2008 ) לאחר שסיים את לימודיו ביים את הסרט הקצר "טיפות" (2012).
שלושת סרטיו הוקרנו בפסטיבלים בכל העולם, שודרו בטלוויזיה וזכו בפרסים.
טבגר כתב תסריט באורך מלא המבוסס על סרטו הקצר "פינחס" עליו קיבל מענק פיתוח מקרן יהושוע רבינוביץ'. כמו כן, פותח בחממת התסריט הבינלאומית סם שפיגל" ואף זכה בחממה (יולי 2017).
(2018) הסרט קיבל מימון מקרן יהושוע רבינוביץ' ויצא תחת השם "יותר ממה שמגיע לי".
מוזיקה.
במהלך 2017 השיק קמפיין מימון המונים וגייס 40,000 ש"ח להשלמת אלבום הבכורה שלו שמורכב מחומרים שכתב והלחין ושהפיק אדם בן אמיתי. בינואר 2019 האלבום יצא לאור.
גם ביים בסטודיו למשחק "בימת הנוער כפר סבא" את ההצגה "איך שיר נולד".
חיים אישיים.
מתגורר ביפו ואבא לילד.
קישורים חיצוניים.
https://youtu.be/CrLeBDWgdIY
טבעת הקולה
טבעת הקוּלָה הוא כינויה של מערכת של קשרי מסחר בין איי הטרובריאנדים אשר בגינאה החדשה המשמשת להחלפה טקסית של חפצי יוקרה (כלכלת מתנה). ברוניסלב מלינובסקי היה הראשון שתיאר פעילות זו בשנת 1920.
הטקס מתחיל כאשר הגברים המקומיים יוצאים להפלגה בסירות למרחקים, על מנת להחליף קונכיות יקרות ערך עם חבריהם באיי אלמוגים אחרים. המסע אורך שבועות ואף חודשים, וכרוך לא אחת בקשיים ותלאות רבים. חפצי הערך כוללים מחרוזות צוואר מקונכיות אדומות, העושות את דרכן תמיד בכיוון השעון, וצמידי זרוע מקושטים בקונכיות לבנות הסובבים תמיד לכיוון הנגדי. ערכם של חפצי ערך אלו נקבע על-פי גודלן, צבען, ברק קליפתן ובייחוד סיפור תולדותיהן. כמה מהקונכיות מפורסמות ויקרות מאוד ובהגיען לאי מסוים נוצרת התרגשות רבה. איש מבין הגברים אינו יכול להחזיק את חפצי הערך זמן רב מדי, לכל היותר לעשר שנים, משום שלכל ענק או צמיד ישנו "מסלול" שעליו לעבור ואל לבן האיים לעמוד בדרכו.
הגברים היוצאים להפלגות עשויים אומנם גם לסחור במוצרים אחרים, אך זו לא המטרה העיקרית שלשמה מתקיים המסע. למעשה, הפלגות הקולה אינן תנאי הכרחי למסחר, ומטרתם האמיתית של בני הטרובריאנדים במסעות אלו היא לחולל היסטוריה. כך שעל ידי הפצת חפצי הערך הללו, הנושאים עימם את תולדות מסעותיהם ושמות בעליהם השונים, מאדירים הגברים הנושאים חפצים אלה את שמם ומחזקים את כוחם והשפעתם הפוליטית. לכאורה המטרה היא להחליף כל קונכייה בקונכייה שוות גודל וערך, אך הגברים מגייסים את כל המשאבים החומריים ורזי הכישוף שלהם על מנת להגיע לגדולי האספנים ולהשיג את מיטב הקונכיות.
לטבעת הקולה ישנה חשיבות בהיבטים הבאים:
הקולה
בוצין מפורץ
בּוּצִין מפורץ (שם מדעי: "Verbascum sinuatum") הוא צמח עשבוני דו-שנתי ממשפחת הלועניתיים.
מאפיינים.
מקורו של השם הוא בארמית ומשמעו נר על שם צבעה הצהוב של הפריחה וכן אופן הצמיחה של הצמח מזכירה להבת נר. כל פרח פורח יום אחד משעות השקיעה עד שעות השמש החזקות של היום למחרת.
הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת צהובים הגדלים בצורה מעגלית. הכותרת בעלת חמש אונות לא סימטריות. כל חלקי הצמח מכוסים בשערות אפורות. מתנשא לגובה של 100–150 ס"מ.
הצמח נפוץ מאוד בארץ מהצפון ועד לצפון הנגב, בעיקר בשטחים פתוחים ובצידי הדרכים.
הצמח פורח בחודשים אפריל עד אוקטובר.
יחיאל לסרי
יחיאל שמעון לסרי (נולד באב ה'תשי"ז, 21 באוגוסט 1957) הוא ראש עיריית אשדוד המכהן מאז שנת 2008. לפני כן שירת בצה"ל בדרגת סגן-אלוף וכיהן כחבר הכנסת. רופא במקצועו.
ביוגרפיה.
לסרי נולד בא-רשידיה, מרוקו מברכתו של האדמו”ר מליובאוויטש. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1963, בהיותו בן חמש. המשפחה הגיעה לאשדוד, בה גדל ובה הוא מתגורר עד היום. בילדותו התחנך בעיר מגוריו ולמד במקביל אצל הרב גדעון כהן שאולי, בנעוריו למד במדרשית נעם שבפרדס חנה.
בשנות ה-70 היה סטודנט עמית בתוכנית להכשרת מנהיגות סטודנטים תושבי עיירות פיתוח ושכונות מצוקה, מטעם הסוכנות היהודית. לסרי בוגר אוניברסיטת בן-גוריון במסלול העתודה האקדמית ברפואה (1982), התמחה במחלקה הפנימית בבית החולים קפלן ברחובות.
בשנת 2016 סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים MBA, במרכז הבינתחומי הרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה כרופא קצין בגדוד הנדסה קרבית ובתפקידים שונים בחיל הים. בין השאר, שימש כרופא הראשי של חיל הים. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל התמנה לסגן מנהל המחלקה הפנימית של בית החולים קפלן, התמחה בטיפול באיידס ושימש כמנהל בפועל של מכון האיידס בבית החולים.
פעילות ציבורית.
בשנת 1994 יזם את הקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, ועמד בראשה, כאשר התזמורת זכתה בפרס ישראל בשנת 2006.
משנת 1998 כיהן כחבר מועצת העיר אשדוד מטעם סיעה עצמאית "אשדוד החדשה".
היה בין מייסדי "מפלגת המרכז" ושובץ במקום התשיעי ברשימתה לכנסת. לאחר שאורי סביר ואמנון ליפקין-שחק התפטרו ויצחק מרדכי הורשע בפלילים, הוא נכנס לכנסת ה-15 בשנת 2001 ושימש כחבר בוועדת הכספים ובועדת החינוך, התרבות והספורט. ב-6 בנובמבר 2002, לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה (ובמהלך הקדנציה), פרשו לסרי ורוני מילוא ממפלגת המרכז והקימו את סיעת "לב", שמיד עם הקמתה התמזגה עם מפלגת הליכוד. במפלגת המרכז עצמה נשארו רק דן מרידור, דוד מגן ונחמה רונן. לסרי ניסה להיבחר ברשימת הליכוד לכנסת ה-16 אך מאחר שלא הגיע למקום ריאלי, המשיך את פעילותו במועצת עיריית אשדוד.
בשנת 2003, בבחירות למועצת עיריית אשדוד, שב למועצת העיר ונתמנה לממלא מקום ראש העיר אשדוד ויושב ראש החברה העירונית לתרבות ולמתנ"סים.
בנובמבר 2008, בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לראשות עיריית אשדוד, כאשר זכה ב-56% מקולות הבוחרים וגבר על צבי צילקר, שכיהן בתפקיד זה במשך כ-33 שנים.
באוקטובר 2013, בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לקדנציה שנייה לראשות עיריית אשדוד, כאשר זכה ב-53.5% מקולות הבוחרים וגבר בשנית על צילקר.
במהלך כהונתו פרצו מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, נוסף על סבבי לחימה רבים, שבמהלכם נורו רקטות לעבר העיר אשדוד מרצועת עזה. מרביתן יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל, בודדות מהן פגעו בעיר וגרמו לשני הרוגים (במבצע עופרת יצוקה, טרם מערכת כיפת ברזל ובסבב לחימה בשנת 2019 ), מספר פצועים ונזק לרכוש.
באוקטובר 2018 בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לקדנציה שלישית לראשות עיריית אשדוד, כשניצח את ששת המועמדים האחרים וזכה ל-41% מקולות הבוחרים.
בשנת 2019 זכתה העיר אשדוד בפרס איסטנבול לעיר הידידותית לסביבה.
חיים אישיים.
לסרי היה נשוי למרים, אשת חינוך, עד לפטירתה בשנת 2010. לזוג שלושה ילדים. ב-2017 נישא בשנית, לעירית אלכסנברג.
קישורים חיצוניים.
יחיאל לסרי, ברשת החברתית אינסטגרם
ארכנגלסק
ארכנגלסק (ברוסית: Арха́нгельск) היא עיר מחוז בצפון מערב רוסיה ובירת מחוז ארכנגלסק. העיר נמצאת קרוב לחוג הקוטב הצפוני והיא שוכנת על נהר דווינה הצפונית, ליד יציאתו לים הלבן. ארכנגלסק הייתה עיר נמל חשובה ברוסיה בימי הביניים. אוכלוסייתה מנתה כ-350 אלף איש על פי המפקד של 2015. ארכנגלסק סובלת מהגירה שלילית ב-20 השנים האחרונות – על פי המפקד של 1989 חיו בעיר כ-416 אלף תושבים.
היסטוריה.
האזור היה ידוע בתקופת הוויקינגים כביירמלנד (Bjarmaland). במאה ה-12 ייסד ארכיבישוף נובגורוד את "המנזר על שם המלאך מיכאיל" (Михаило-Архангельский монастырь, שנתן מאוחר יותר את שמו לעיר ארכנגלסק שהוקמה בקרבתו) בשפך הנהר דווינה הצפונית וב-1478 האזור עבר לשליטת נסיכות מוסקבה יחד עם שאר האדמות של רפובליקת נובגורוד. המרכז המסחר העיקרי של האזור היה חולמוגורי, מעט במעלה הנהר.
בשנת 1555 העניק איוון האיום זכויות מסחר לסוחרים אנגלים שייסדו את חברת הסחר המוסקבאית (Muscovy Trading Company) והחלו לשלוח ספינות מדי שנה לנהר דווינה הצפונית. סוחרים הולנדיים החלו גם הם משיטים את ספינותיהם לתוך הים הלבן. ב-1584 הורה איוון האיום על הקמת "חולמוגורי החדשה" (Новые Холмогоры) שתאמץ במרוצת השנים את השם "ארכנגלסק" על שם המנזר לעיל.
באותה תקופה נשלטה הגישה לים הבלטי על ידי השוודים, כך שכאשר ארכנגלסק הייתה לכודה בקרח בחורף, היא הייתה המוצא היחיד של מוסקבה אל הים. התושבים המקומיים, הקרויים פומורים, היו הראשונים שחקרו את נתיבי המסחר לצפון סיביר והגיעו עד לעיר מנגזייה (Mangazeya) שבהרי אורל ומעבר לה.