בדצמבר 1967, הופיע דרייק באולם "Roundhouse" שבלונדון. בהופעה נכח אשלי האצ'ינגס, נגן הבס של "פיירפורט קונבנשן" (Fairport Convention) אשר התרשם מכישוריו של דרייק והכיר לו את ג'ו בויד, מפיק מוזיקלי נחשב, שעבד במהלך השנים עם "פיירפורט קונבנשן" ועם להקות נוספות דוגמת פינק פלויד ואר.אי.אם. בשנת 1968, חתם דרייק על חוזה להקלטת שלושה אלבומים בחברת התקליטים "איילנד". לאחר החתימה, החל דרייק לעבוד על אלבום הבכורה שלו.
האלבום הראשון - Five Leaves Left.
ב-1 בספטמבר 1969, בגיל 21, הוציא דרייק את אלבומו הראשון "Five Leaves Left", שהתאפיין בסגנון פולק-רוק רך. בחלק משירי האלבום ניגן דרייק עם להקת פיירפורט קונבנשן. מקור שמו של האלבום אינו ברור. לפי סברה אחת, לקוח השם מספרו של או. הנרי "העלה האחרון", אשר עוסק בבחורה בשם ג'ונסי, שחולה בדלקת ריאות קטלנית, ומאמינה שכאשר כל העלים ינשרו מהעץ שמול חלונה בבית החולים, היא תמות. לאחר שנותרו חמישה עלים על העץ היא אומרת כי "בעוד חמישה ימים לא אהיה כאן". לפי סברה אחרת, שמו של האלבום נלקח מכתובת שמופיעה על נייר לגלגול סיגריות, המציינת כי נשארו רק עוד חמישה ניירות לגלגול. האלבום לא זכה להצלחה רבה. לאחר יציאתו, עבר דרייק להתגורר בלונדון והחל בעבודה על אלבומו הבא. הוא מיעט בביצוע הופעות חיות שכן טען כי הוא סובל מהן.
האלבום השני - Bryter Layter.
ב-1 בנובמבר 1970, לאחר תשעה חודשי הקלטות, יצא אלבומו השני של דרייק, "Bryter Layter", שאופיין בסגנון קצבי וג'אזי יותר והיה עשיר יותר מוזיקלית מקודמו כאשר בחלק מן השירים נעשה שימוש בקלידים ופסנתר וכלי נשיפה. בדומה לאלבומו הראשון, גם אלבום זה הופק על ידי בויד ובסיוע חברי להקת "פאירפורט קונבנשן" ומוזיקאים נוספים שנטלו בו חלק, דוגמת ג'ון קייל, מייסדה של להקת "הוולווט אנדרגראונד" שהפיק את אחד מהשירים הבולטים באלבום - "Northern Sky".
לאחר שגם אלבום זה נחל כישלון מסחרי (נמכר בכ-4,000 עותקים בלבד), שקע דרייק במרה שחורה. בויד עבר להתגורר בלוס אנג'לס והחל לעסוק בתחום הקולנוע ואילו דרייק, שעזב את לימודיו באוניברסיטה, נסע לתקופה קצרה לצרפת, כשלאחריה חזר לאנגליה ועבר לגור בבית הוריו. בתקופה זו החל בטיפול פסיכולוגי ובנטילת כדורים נוגדי דיכאון ושהה שעות רבות בבית.
האלבום האחרון - Pink Moon.
ב-25 בפברואר 1972, הוציא דרייק את אלבום האולפן השלישי והאחרון שלו "Pink Moon". האלבום הוקלט תוך מספר ימים ספורים וכלל 11 שירים קצרים (באורך כולל של כ-28 דקות). בניגוד לאלבומו השני, אופיין אלבום זה באווירה מלנכולית, כאשר את מרבית השירים הקליט דרייק כשהוא מנגן על גיטרה אקוסטית ללא כל ליווי מוזיקלי ובנוכחתו של טכנאי ההקלטות ג'ון ווד, שעבד עמו גם על שני אלבומי הקודמים (מאוחר יותר הוספה רצועת פסנתר לשיר הנושא של האלבום). על אף שהאלבום זכה לאהדת המבקרים ונחשב לימים ליצירתו המוצלחת ביותר, הוא נכשל מסחרית.
השנים האחרונות ומותו.
לאחר צאת אלבומו השלישי ועקב כישלונו המסחרי (בדומה לאלבומיו הקודמים), החליט דרייק להפסיק להקליט שירים חדשים. הוא עזב את לונדון ושב לבית הוריו, שם התבודד ומיעט בתקשורת עם העולם החיצון. בשנת 1974, בעקבות התדרדרות במצבו, אשפז את עצמו דרייק בבית חולים פסיכיאטרי למשך כחמישה שבועות.
ב-25 בנובמבר 1974, נכנסה אמו של דרייק אל חדרו ומצאה אותו ללא רוח חיים. הוא נפטר ממנת יתר של תרופות נוגדות דיכאון. באופן רשמי, נקבע כי דרייק התאבד אך קיימת סברה כי מדובר היה בתאונה ובמוות לא מתוכנן. הוא נקבר בכפר קטן בקרבת העיר ברמינגהאם שבאנגליה. על מצבת קברו נחרטו המילים מתוך השיר "From The Morning" החותם את אלבומו האחרון - "Now we rise/ And we are everywhere".
לאחר מותו, קיבל שם אלבומו הראשון של דרייק משמעות חדשה, שכן הוא נפטר חמש שנים לאחר יציאתו.
פופולריות לאחר מותו.
במהלך חייו ולאורך הקריירה הכושלת מבחינה מסחרית, מכר דרייק כ-20 אלף עותקים בסך הכל משלושת אלבומיו יחדיו. אולם מאז מותו, זוכה המוזיקה שלו כמו גם דמותו המסתורית לפופולריות גוברת ולעניין מחודש.
ב-9 במרץ 1979 יצא המארז "Fruit Tree" שאיגד את שיריו של דרייק וכלל גם שירים נוספים שלא נכללו באלבומים. במהלך השנים יצאו מספר מארזים נוספים, דוגמת "Heaven in a Wild Flower" בשנת 1985, "Way to Blue" בשנת 1994 וכו'.
בשנת 1997, יצאה לראשונה ביוגרפיה על דרייק, שאותה כתב פטריק האמפריז.
בשנת 1999, הגיע אלבומו השני של דרייק "Bryter Layter", למקום הראשון ברשימת "100 האלבומים האלטרנטיביים הטובים ביותר בכל הזמנים" של עיתון הגרדיאן.
בשנת 2000 יצא סרט תיעודי על חייו של דרייק.
בשנת 2003, נכללו שלושת אלבומיו של דרייק ברשימת "500 האלבומים הטובים ביות בכל הזמנים" של מגזין ה"רולינג סטון"."Five Leaves Left" הגיע למקום ה-280, "Bryter Layter" הגיע למקום ה-245 ו-"Pink Moon" למקום ה-320.
בשנת 2009, הגיע דרייק למקום השלישי בסקר שערך מגזין המוזיקה 'קיו' בקרב מוזיקאים רבים בנוגע לשאלה מהו "מהו מקור ההשפעה וההשראה העיקרי שלך". בין מוזיקאים אלו ניתן למנות את מייקל סטייפ - סולן להקת "אר.אי.אם", ריצ'רד אשקרופט - סולן להקת "The Verve", אלטון ג'ון, ג'קסון בראון ואחרים. באותה שנה, יצא אוסף קאברים משיריו של דרייק.
אישיות וסגנון מוזיקלי.
דרייק היה אישיות מופנמת מאוד וככזה התמעט להתראיין ולהופיע. בהתאם לכך, אין כל תיעוד מצולם מהופעותיו ורק ראיון אחד עמו פורסם במהלך חייו. בשל אופיו הביישני, נמנע דרייק מקשר עין עם הקהל במהלך הופעותיו. בנוגע לאישיותו ונסיבות חייו הטראגיים כתב עליו שדרן הרדיו והמרצה לתרבות בועז כהן:
רבים משיריו של דרייק עוסקים בדמויות החיות בשולי החברה, נטולות כוח או השפעה. חלק משיריו כתובים בגוף ראשון ובהם ניכר הפער שבין דרייק לבין סביבתו החברתית.
סיירת יהל&quot;ם
שמאל קיצוני
בנימין רקובר
הרב בנימין יעקב רקובר (נולד בירושלים בתשכ"ב) הוא מתלמידי הרב אברהם שפירא ועורך שיעוריו על הש"ס.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לנחום ובתיה רקובר. בשנת תשל"ו החל את לימודיו בישיבה התיכונית "אור עציון" אצל הרב חיים דרוקמן, ובשנת תש"מ החל ללמוד בישיבת מרכז הרב בה הוא לומד עד היום. הרב רקובר הוציא לאור וערך את ספרי השיעורים על אחת עשרה מסכתות גמרא הנלמדות בישיבת מרכז הרב, שהועברו על ידי הרב אברהם שפירא. על כך הוא זכה בשנת תש"ן בפרס ירושלים על שם הרב קוק לתרבות תורנית ובשנת תשנ"ד בפרס על שם השר חיים משה שפירא לתרבות תורנית. הרב רקובר היה גם ממונה במשך תקופה ארוכה על חזרה על שיעורים הללו לתלמידי הישיבה.
בשנת תשמ"ב הוציא לאור את הספר "קניין תורה" - שיעורים של הרב צבי יהודה קוק על הפרק האחרון של מסכת אבות, שרשם אביו פרופ' נחום רקובר.
הרב רקובר השתתף גם בעריכת ספרו של הרב אברהם שפירא "מנחת אברהם".
בשנת תשמ"ד הוסמך הרב רקובר על ידי הרב אברהם שפירא, ובשנת תשנ"ג על ידי הרב מרדכי אליהו.
חיים אישיים.
נשוי לרחלה (לבית שנהב) ומתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. בתו נישאה ליואל יצחק גנדלמן.
בין גיסיו:
קישורים חיצוניים.
מאמריו בספריית אסיף - https://asif.co.il/files_author/%D7%94%D7%A8%D7%91-%D7%91%D7%A0%D7%99%D7%9E%D7%99%D7%9F-%D7%99%D7%A2%D7%A7%D7%91-%D7%A8%D7%A7%D7%95%D7%91%D7%A8/
ערכו בג'ני ישראל -
שפן
משפחת מדיצ'י
מייקל פאראדי
לורנצו מדיצ'י
הפועל נוף הגליל
הפועל נוף הגליל היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נוף הגליל, אשר משחקת בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1958, ועד שנת 2019, לפני שינוי שם העיר, נקראה הפועל נצרת עילית. צבעי המועדון הם אדום, לבן, כחול ושחור, ומגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון גרין השוכן בדרום העיר.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה לראשונה בשנת 1958 בשם "הפועל קריית נצרת" על שם היישוב היהודי שהוקם שנה קודם לכן (ובגלגולו הנוכחי הוא נוף הגליל), כאשר מנחם אריאב, מוותיקי העיר שעלה לישראל מרומניה, והיה אז אחד מחברי מועצת הפועלים בעיר, אהב כדורגל והחליט להביא את הספורט הפופולרי מארץ ילדותו לישראל. במשך 13 שנים התמודדה הקבוצה בליגה ג'. בסיום עונת 1971–1972 (עם המאמן דוד שטרנפלד) העפיל המועדון לראשונה לליגה ב'. המועדון שינה את שמו ל"הפועל נצרת עילית", עם שינוי שמה של העיר לנצרת עילית בשנת 1973. בעונת סיים המועדון במקום הראשון בליגה ב', אך בגלל ארגון מחדש של הליגה עלה לליגה א' רק שנה לאחר מכן. שנתיים לאחר מכן חזרה הקבוצה שוב לליגה ב'. בעונות שלאחר מכן הצליחה הקבוצה לטפס במעלה הליגות עד שבסיום עונת 1978/1979 עלתה מליגה א' לליגה הארצית (ליגת המשנה) לראשונה בתולדותיה. בליגת המשנה שיחקה הקבוצה עד שבסיום עונת 1983/1984 ירדה שוב לליגה השלישית. בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 הקבוצה התנדנדה בין הליגה השלישית לרביעית וניסתה להעפיל לליגות הגבוהות יותר, ללא הצלחה. כמו כן התנתקה הקבוצה ממרכז הפועל ושינתה את שמה ל"מועדון כדורגל נצרת עילית".