הרומן הוא תיאור בדיוני ופנטסטי המבוסס על המסע ההיסטורי של הנזיר הבודהיסטי שוּאֶן-צאנג (סינית: 唐三藏) להודו שממערב לסין בתקופת שושלת טאנג במטרה למצוא ולהביא לסין את כתבי קודש בודהיסטים. על פי הוראותיו של הבודהה נתנה הבודהיסטווה גואן יין (דמות מיתולגית הנחשבת לאלת חמלה) משימה זו לנזיר ולשלושת מלויו, ובתמורה לכך תכפר על חטאיהם. שלושתם דמויות פולקלוריות של חיות מואנשות הנקראות קוף (סוּן ווּקוֹנג), חזרזיר (ג'וּ בָּאגְיֵה) ובן-החול (שָׁה ווּגִ'ינְג), אליהם חובר גם נסיך הדרקון בתפקיד חיית הרכיבה של הנזיר.
מלומדים אחדים משערים כי הספר מכיל סאטירה על יעילותו של הממשל הסיני בתקופה בה נכתב. הספר עושה שימוש במיתולגיה הסינית, בדת הסינית העממית, באגדות סיניות, ובפנתאון של דמויות מיתולוגיות מהדאואיזם והבודהיזם.
חלק מהפופולריות ארוכת השנים של הרומן נובעת מהעובדה שהוא פועל בכמה מישורים. הוא סיפור הרפתקאות, מקור לתובנה רוחנית, ואלגוריה נרחבת שבה המסע של קבוצה של עולי רגל להודו מייצגת את המסע האישי לקראת הארה.
תקציר.
הרומן כולל 100 פרקים שאותם ניתן לחלק לארבעה חלקים בלתי שווים. החלק הראשון, הכולל את פרקים 7-1, הוא לאמיתו של דבר סיפור מקדים עצמאי לגוף הסיפור העיקרי. חלק זה דן במעלליו הקודמים של סוּן ווּ–קוֹנג בלבד. קוף שנולד מביצת אבן, שלמד את אמנות הלחימה וסודות חיי הנצח, ובעזרת תחבולות וכוח רב עשה לעצמו שם כ"צ'י טְייֵן דה-שֶׁנְג" (齊天大聖) או "החכם הדגול בן מעלתם של השמיים". כוחותיו גדלו עד כדי כך שהשתוו לאלו של האלים החזקים (הטאואיסטים) של המזרח.
הפרולוג מגיע לשיא במרד של קוף כנגד השמים, אשר לאחריו הצליח להשיג משרה בכירה בבירוקרטיה השמימית, אך אפילו אז כשהוכר כחכם הדגול בן מעלתם של השמיים בפני החצר השמימית, מעל באמון שנתנו לו, ולבסוף פתח במרד מחודש על השמיים, כאשר לבסוף היבריס מביא לנפילתו כשהבודהה מצליח ללכדו תחת הר למשך חמש מאות שנים.
רק לאחר סיפור מבוא זה מוצגת הדמות העיקרית לכאורה, ס'אֵן דְזָאנְג, המוכר גם כשוּאֶן-צאנג. בפרקים 12-8 מובאת הביוגרפיה שלו והרקע למסעו הגדול. בייאושו על אשר "ביבשת הדרומית האנשים הם חמדנים, תאוותניים, חסרי מוסר וחוטאים" מורה הבודהה לבודהיסטווה גואן יין לחפש בסין של שושלת טאנג אדם שייקח את הסוטרות של "הנשגבות והשכנוע לרצון טוב" בחזרה למזרח. חלק מהסיפור בחלק זה קשור בדרך בה הפך סאֵן דְזָאנְג לנזיר, כמו גם הגילוי כי בחייו הקודמים היה מכונה "ציקדה מוזהבת" והיה תלמידו השני של הבודהה. הסיפור מתאר כיצד נשלח סאֵן דְזָאנְג למסע עלייה לרגל להודו על ידי קיסר סין, טָאי דְזונְג משושלת טאנג שניצל קודם לכן ממוות בעזרת פקיד בחצר ממלכת המתים. קיסר סין גם מעניק לסאֵן דְזָאנְג את כינוי החיבה "טריפיטאקה" שמשמעו "שלושת הסלים", רמז לסלים בהם נמצאים כתבי הקודש, מטרת המסע. תחת שם זה (טריפיטאקה) מופיע הנזיר בהמשך העלילה.
החלק השלישי והארוך ביותר, הכולל את פרקים 99-13, הוא ספור הרפתקאות הבנוי מסדרה של אפיזודות והמשלב אלמנטים של סוגת מסעי החיפוש (כדוגמת המסע של יאסון בחיפוש אחרי גיזת הזהב) כמו גם של רומן פיקרסקי. המסגרת שסביבה בנוי הסיפור הוא מסעו של סאֵן דְזָאנְג להחזיר את כתבי הקודש הבודהיסטים מפסגת הנשר בהודו, אבל התוכן העיקרי הוא המאבק שבין תלמידיו של סאֵן דְזָאנְג לבין הפגעים השונים הנופלים בחלקו בדרכו.
התפאורה של חלק זה היא לכאורה האזורים המיושבים בדלילות לאורך דרך המשי בין סין להודו, כולל שינג'יאנג, טורקסטן, ואפגניסטן. בפועל הגאוגרפיה המתוארת בספר היא לחלוטין דמיונית; מהרגע שסאֵן דְזָאנְג נפרד מצ'אנג-אן, בירת שושלת טאנג וחוצה את הגבול (אי שם במחוז גאנסו), הוא מגיע לשממה של נקיקים עמוקים והרים נישאים, שכולם מאוכלסים על ידי שדים אוכלי בשר־אדם המתייחסים אליו כאל ארוחה פוטנציאלית, כשפה ושם בין אזורי הבר יש מנזר חבוי או עיר־מדינה הנשלטת על ידי מלך.
האפיזודות בחלק זה בנויות במידה רבה על פי נוסחה קבועה. האפיזודות כוללות 4-1 פרקים, ובהן בדרך כלל נשבה סאֵן דְזָאנְג וחייו בסכנה, באותו הזמן תלמידיו מנסים למצוא תחבולה (לעיתים קרובות אלימה) לשחרר אותו. למרות שחלק מהמצבים הקשים אליהם נקלע סאֵן דְזָאנְג נובע מסיבות פוליטיות וקשור לבני אדם, בדרך כלל רוב המצבים כוללים מפגשים עם שדים ומפלצות אוכלות אדם – שמתברר בדיעבד כי רבים מהם הם התגשמות ארצית של ישויות שמימיות.
פרקים 22-13 אינם נוהגים על פי מבנה זה בדיוק שכן תפקידם להכניס לסיפור את תלמידיו של סאֵן דְזָאנְג שהבודהיסטווה גואן יין משכנעת או מדרבנת אותם לפגוש את סאֵן דְזָאנְג ולשרת אותו בדרכו במטרה לכפר על חטאיהם מן העבר.
בפרק 22 בו מופיע התלמיד האחרון, בן החול, גם מופיע הגבול הגאוגרפי, "נהר החול", שעל הנוסעים לחצות על מנת לעבור ל"יבשת" חדשה. פרקים 86-23 מתרחשים בשממה ומכילים 24 אפיזודות באורכים משתנים, כל אחת מאופיינת על ידי מפלצת מכושפת או קוסם מרושע. הרקע לאפיזודות כולל נהרות רחבים שאינם ניתנים לחצייה, הרים בוערים, ממלכה הנשלטת בידי נשים, מאורה של עכבישים מפתים, ותרחישים דמיוניים רבים אחרים. במהלך המסע, ארבעת התלמידים האמיצים חייבים להדוף התקפות של מפלצות שונות ומשונות על אדונם ומורם, סאֵן דְזָאנְג, ולחלצו מאסונות.
הספר מרמז שרוב האסונות הללו הם פרי גורל שנקבע מראש ו/או שתוכננו על ידי הבודהה, שכן למרות שמספר המפלצות התוקפות את הנזיר הוא גדול וכוחן רב, בשום מקרה לא קורה דבר לארבעת הנוסעים. כמו כן מתברר שחלק מהמפלצות הן חיות שמימיות, שהיו שייכות לבודהיסטוות, שנמלטו או שהן חכמים או רוחות טאואיסטיות. לקראת סוף הסיפור יש קטע בו בודהה מורה לקיים את האסון האחרון, שכן שׂוּ'אֵן דְזָאנְג רחוק כדי אסון אחד נוסף על מנת להשלים את שמונים ואחד האסונות הנדרשים על מנת להתמנות כבודהה.
בפרק 87 מגיע סאֵן דְזָאנְג סוף סוף לגבולות הודו, ופרקים 99-87 מציגים הרפתקאות קסומות על רקע ארצי (אם כי עדיין אקזוטי) יותר. לבסוף, לאחר שנאמר כי המסע נמשך ארבע עשרה שנים (אם כי בסיפור העלילה עצמו נמשכות כל האפיזודות יחד תשע שנים בלבד, מן הסתם הייתה כוונה להכין מקום לאפיזודות נוספות) הם מגיעים למטרתם, פסגת הנשר, מקום שהוא חצי אמיתי, חצי אגדה. שם בסצנה שהיא קומית ומיסטית בעת ובעונה אחת מקבל סאֵן דְזָאנְג את כתבי הקודש מהבודהה החי.
פרק 100, האחרון, מתאר בזריזות את החזרה לממלכת טאנג, ואת אחרית הדבר שבו כל נוסע מקבל פרס בדמות משרה בבירוקרטיה של השמים. קוף וסאֵן דְזָאנְג מגיעים לדרגת בודהה, בן החול ממונה לארהט, הדרקון ממונה להיות אחד משמונת הדרקונים השמימיים הבכירים, וחזרזיר, שכנגד מעשיו הטובים עמדה גרגרנותו, ממונה ל"מטהר המזבח" (כלומר אוכל את המנחות המוגשות על המזבח).
רקע היסטורי.
הספר נכתב במאה ה-16, ומבוסס על גרעין היסטורי אמיתי מן המאה השביעית. הנזיר שׂוּאֵן דְזָאנְג, היה נזיר חשוב מאוד בבודהיזם הסיני, משום שעלה לרגל למקומות הקדושים לבודהיזם בהודו וחזר לסין. נקודת המוצא והסיום למסע הייתה פגודת אווז הבר הגדול בשיאן שבמחוז שאאנשי. שׂוּאֵן דְזָאנְג יצא למסע בן עשרים שנה מסין להודו, שעבר דרך פקיסטן ואפגניסטן, חלק הארי של מסעו נערך ברגל. כאשר הגיע להודו הוא ליקט אלפי כתבים בודהיסטיים קדושים והביאם עמו במסעו חזרה לסין. את שארית חייו הוא עשה בסין בתרגום כתבים אלו משפת סנסקריט לשפה הסינית, ביחד עם אנשים רבים נוספים. שׂוּאֵן דְזָאנְג חיבר ספר על מסעו, שמהווה מקור חשוב ביותר לחקר ההיסטוריה של הודו.
מאות שנים לאחר מותו נוצרו אגדות שונות על מסעו של הנזיר שׂוּאֵן דְזָאנְג להודו. באגדות אלו שונה היעד של הנזיר ומסעו נערך לא להודו, כי אם לגן עדן ושם בודהה עצמו נותן לו את הכתבים. המסע נהפך להיות למסע מיתולוגי. במסע זה עוזר לו קוף פלאי ושמו סון וו קונג לאורך כל הדרך. האגדות הרבות לבשו במאה ה-16 דמות של רומן, שבו הגיבור המרכזי הוא קוף. חלק מן החוקרים סוברים כי מקור דמותו של הקוף ברומן הוא באפוס המיתולוגי ההודי הראמאיאנה, שם גיבור הסיפור הוא האל-הקוף האנומן. התכונה המאגית הבסיסית של קוף היא יכולתו לפשוט וללבוש צורה, כמו כן יש באפשרותו לשכפל את עצמו 84,000 פעמים. שינוי הצורה הוא השפעה של הבודהיזם ההודי. 84,000 הוא מספר חשוב בבודהיזם ההודי ומתאר את מספר גלגולי הנשמות, מספר השרידים של בודהה ותכונות נוספות. קוף מסוגל אף לקפוץ למרחק 84,000 פרסאות.
הפרעות אישיות
תחנת הכוח &quot;רוטנברג&quot;
תחנת הכח &quot;רוטנברג&quot;
תחנת הכח רוטנברג
הצרת קיבה
שרוול קיבה
תחנת הכוח רוטנברג
תחנת הכוח רוטנברג היא תחנת כוח קיטורית באשקלון, השנייה בגודלה בארץ מבחינת הספק.
התחנה קרויה על שמו של פנחס רוטנברג, מייסד חברת החשמל, ועל שם אחיו, אברהם רוטנברג, ממשיך דרכו בניהול החברה. התחנה ממוקמת על חוף הים התיכון סמוך לעיר אשקלון, ומופעלת על ידי חברת החשמל לישראל, והיא התחנה הקיטורית החדשה מבין 5 התחנות הקיטוריות בארץ. כושר הייצור של התחנה מהווה כרבע מכושר הייצור של חברת החשמל.
התחנה בנויה על החוף כיוון שהיא פועלת בטכנולוגיה קיטורית ומשתמשת במי הים לקירור, וכן מוזנת בפחם הנפרק מאוניות משא ברציף מיוחד בסמוך לה. התחנה כוללת ארבע יחידות לייצור חשמל.
בשנת 2008 אושר "פרויקט D": הרחבת התחנה על ידי הוספת שתי יחידות נוספות המוזנות פחם אף הן. באפריל 2017 שר התשתיות הלאומיות ביטל את הפרויקט.
היסטוריה.