עכבר קפריסין (שם מדעי: "Mus cypriacus") הוא מין עכבר הנפוץ בקפריסין. מקום מחייתו העיקרי הוא כפי הנראה כרמים ושדות באזור הרי טרודוס.
בעבר, עכבר זה לא תויג כמין נפרד; הוא התגלה באוקטובר 2006 על ידי דוקטור תומאס קוצ'י, חוקר עמית מטעם אוניברסיטת דרהאם. בדיקה גנטית וידאה כי אכן מדובר במין חדש של עכבר. לעכבר קפריסין מספר מאפיינים חיצוניים המבדילים אותו ממיני עכבריים אירופאיים אחרים - בעיקר אוזניים, שיניים ועיניים גדולות יותר.
פרעות ריינדפליש
מלחמת ההרים
מלחמת ההרים הייתה סבב לחימה בין המיליציה הנוצרית הכוחות הלבנוניים למיליציות הדרוזיות במהלך ספטמבר 1983 באזור הרי השוף, במסגרת מלחמת האזרחים בלבנון.
במהלך מלחמת ההרים התרחשו מספר מעשי טבח בנוצרים, ובסופה איבדו הנוצרים שטח רב לדרוזים באזור האסטרטגי של הרי השוף.
הנסיגה הישראלית.
ב-3 בספטמבר 1983 ישראל הסיגה את כל כוחותיה ממחוז הרי השוף (דרומית-מזרחית לביירות), ובכך הסירה את החיץ האנושי של חייליה שניצב בין המיליציות הנוצריות לבין הדרוזים.
הלחימה.
המלחמה פרצה מיד עם עזיבת הכוחות הישראלים, במתקפה של "הכוחות הלבנוניים" (שבאותה העת הורכבו כמעט לחלוטין מלוחמי הפלנגות הנוצריות, שהפסיקו לשעות לפקודותיו של הנשיא אמין ג'ומאייל) על המיליציה הדרוזית של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית בעיר בחמדון, הנמצאת על כביש דמשק-ביירות, באזור הרי השוף. בה בעת פעל צבא לבנון לאבטחת הערים סוק אל-גרב וח'לדה הנמצאות בדרך לביירות, מפני פלישה דרוזית לבירה. לאחר מספר ימי לחימה, הונסו הכוחות הנוצריים מבחמדון, ונסוגו למעוזם בדיר אל-קמר, בה שהו כ-40,000 תושבים ופליטים נוצרים וכ-2,000 לוחמים. ברצף מעשי טבח, החריבו הדרוזים 62 כפרים נוצרים במרחב השוף, והרגו כ-1,500 אזרחים נוצרים. עד הכרזת הפסקת האש ב-25 בספטמבר, הדרוזים הצליחו להשתלט כמעט על כל השוף.
יחודה של מלחמת ההרים.
במלחמת ההרים הצטרף ללחימה גם צבא לבנון, אשר הקפיד עד אז ולאחר מכן לשמור על נייטרליות (כגוף כולל, היחידות השונות המחולקות על-פי מפתח עדתי, לעיתים סייעו ללוחמיהן, ראו למשל במלחמת המחנות). צבא לבנון היה זה שהגן על הערים בדרך לביירות מהשוף מפני היחידות הדרוזיות, והבריגדה השמינית של הצבא אף התעמתה עימן במשך שלושה ימים (16 - 19 בספטמבר) בניסיון להחזיק בעיירה סוק אל-גרב בפני המתקפה הדרוזית. צבא האוויר הלבנוני החלש גם הוא השתתף בלחימה, במהלכה מספר מטוסיו הופלו על ידי טילים של הדרוזים.
ארצות הברית גם כן הייתה מעורבת בסכסוך, וסייעה לצבא לבנון בניסיונו לחסום את הדרך לביירות, על ידי הפצצה מספינות את העמדות הדרוזיות.
השלכות.
ההשלכות הפוליטיות של מלחמת ההרים היו מרחיקות לכת; הלחימה גרמה לאמין ג'ומאייל להיראות כמנהיג חלש וסקטוריאלי, אשר למרות היותו נשיא לבנון, אינו מתפקד כמנהיג כלל הלבנונים. בנוסף, מרבית התושבים הנוצרים של אזור הרי השוף, המהווה חלק ממרחב הר הלבנון, אולצו לעזוב אזור שהיה בעל נוכחות ורוב נוצרי במשך מאות שנים. כמו כן, הלחימה ניפצה את המיתוס של לבנונים רבים, כי מלחמת האזרחים הסתיימה ב-1976, והלחימה מאז נבעה מהמעורבות הסורית או הישראלית.
תובענה ייצוגית
תובענה ייצוגית היא תביעה במשפט אזרחי שבה אדם יחיד תובע בשם קבוצה.
התובענה הייצוגית מבוססת על מקרים בהם ישנם נפגעים רבים, אך לכל אחד מהם נגרם נזק קל ולכן לא כדאי לכל אחד מהנפגעים להגיש תביעה (עקב העלויות והטרחה הכרוכים בכך). התובענה הייצוגית מאפשרת לתובע הייצוגי (שהוא חלק מקבוצת הנפגעים) לתבוע בשם הקבוצה כולה ולקבל פיצוי מוגדל מיוחד עבור טרחתו. תביעות ייצוגיות מוגשות לרוב בעניינים כגון בנקאות, ניירות ערך, ביטוח, איכות הסביבה והגנת הצרכן.
התובענה הייצוגית מאפשרת לנהל הליך משפטי שלא היה יוצא לפועל אם על כל אחד מהנפגעים היה לייצג את עצמו. בנוסף, היא חוסכת הוצאות התדיינות ועלויות מנהליות כיוון שמספר רב של תביעות מקובצות להליך אחד.
מכח תקנה 16 לתקנות תובענות ייצוגיות, היועץ המשפטי לממשלה מקבל דיווח על שלבי ההליך המרכזיים בכל תובענה שמתנהלת. בשל העניין הציבורי על היועץ המשפטי לממשלה לבדוק את הסדרי הפשרה המוגשים לבתי המשפט, ולחוות את עמדתו בטרם יינתן אישור השופט. היועץ המשפטי לממשלה בודק מכח תקנה זו, גם בקשות הסתלקות מהתביעה.
מטרת מוסד התובענה הייצוגית.
התובענה הייצוגית נועדה לפתור את הכשל בו נגרם נזק רב, אך הוא מתפזר על פני מספר רב של נפגעים. לרוב הנזק נגרם על ידי גוף גדול וחזק (ממשלתי או מסחרי) שפגיעתו בכל אחד מהנפגעים קטנה כשלעצמה, ולא מצדיקה תביעה נפרדת של היחיד (בין אם מדובר בזוטי דברים ובין אם הזמן, המאמץ וההשקעה הכספית בתביעה פרטנית אינם כדאיים). על מנת להתגבר על קושי זה, התובענה הייצוגית מאפשרת לאזרח בודד לתבוע בשם קבוצת תובעים פוטנציאליים. הגשת תובענה כזו היא רבת משמעות ומשקל, שכן על אף שהנזק לכל אחד מהנפגעים קטן יחסית, במצטבר מדובר בסכומי פיצוי גבוהים ביותר.
התובענה הייצוגית היא מכשיר צרכני מהמעלה הראשונה, שנועד לאזן בין הכוחות הלא שוויוניים של האזרח/הצרכן הקטן אל מול גופי ענק, כגון: המדינה ורשויותיה, וחברות המספקות שירותים או מוכרות מוצרים לציבור.
מאפייני התובענה הייצוגית.
אישור התובענה הייצוגית.
תובענה ייצוגית מוגשת לבית המשפט ככל תובענה רגילה אחרת שמגיש יחיד לבית המשפט; אולם, על מנת לנהלה כייצוגית - ובכך נבדלת היא מכל תובענה אחרת - עליו להגיש גם "בקשה לאישור התובענה כייצוגית", ולקבל את אישורו של בית המשפט לנהלה כייצוגית, ורק לאחר אישורה תהפוך היא לתובענה ייצוגית, והתובע יהפוך לתובע ייצוגי.
במקרים רבים אישורה של תביעה כתובענה ייצוגית מביא לפשרה בין התובע הייצוגי לנתבע, בחסות בית המשפט, לפיצוי קבוצת התובעים היצוגיים. מכאן התפתחות מוסד הבקשה לאישור התובענה כייצוגית ותנאיה.
על מנת שתביעה תאושר להתברר כתובענה ייצוגית, צריכה היא לעבור משוכה לפיה בית המשפט יכריע אם ראויה היא להיות תובענה ייצוגית, במסגרתה על התובע והתובענה לעמוד במספר תנאים, בהם:
בהרבה מקרים נגמרת התביעה הייצוגית עוד בשלביה המוקדמים בשל הסתלקות התובע הייצוגי מההליך. במקרה כזה על בית המשפט לוודא, שהנתבע לא העביר תמורה כספית לתובע, במסלול שאין בו שקיפות או שאיננו מוצדק מבחינת ציבור הניזוקים, אותו ביקש התובע לייצג. בית המשפט יבדוק האם ראוי להמשיך בתביעה, ויחליט בהתאם על אחת מארבע אופציות:
הסעדים.
בתובענה ייצוגית יכול התובע לבקש סעד המחייב את הנתבע כלפי קבוצה מוגדרת של אנשים, שהוחלט כי התובע ראוי לייצג, והוא סעד אחיד ומשותף לכלל התובעים הפוטנציאליים, למשל: צו מניעה, החזר כספי או פיצוי, ובלבד שהוא אחיד כלפי כל הקבוצה (כך, לדוגמה, יכול תובע אחד לתבוע חברה סלולרית שהעלתה שלא כדין את מחירי הקישוריות, ופסק הדין שיקבל יחייב את הנתבע כלפי כל מנויי החברה).
משמתקבלת תובענה ייצוגית, תיקבע בפסק דין הדרך שבה הנתבע הייצוגי יתקן את המעוות. בדרך כלל ייקבע מנגנון, בפיקוח התובע הייצוגי או בית המשפט, על מנת שכל בני קבוצת התובעים הייצוגיים יקבלו את המגיע להם מכוח התובענה, אף שלא היו צד לתובענה ולא השתתפו בהליכים.
פסק דין בתובענה ייצוגית - בין לקבלה ובין לדחייה - מחייב את כל חברי קבוצת התובעים המיוצגים, לטוב ולרע, בין שהיו צד לתובענה ובין אם לאו, ויוצר כלפיהם מעשה בית דין, במובן זה שאף אחד מהתובעים הפוטנציאליים הייצוגיים, על אף שלא היו צד לתובענה הייצוגית ולא השתתפו בהליכים, לא יוכל להגיש תביעה נפרדת בגין אותה עילת תביעה.
פיצוי התובע הייצוגי.
אם התובענה הייצוגית מתקבלת (התובע זוכה), בית המשפט יקבע פיצוי מיוחד לתובע הייצוגי שיזם את התובענה בשם הקבוצה. זהו פיצוי הבא לפצות על הזמן והמשאבים שהושקעו על ידו, שלרוב עולים על הנזק הממשי שנגרם לו. פיצוי זה נועד להוות תמריץ לאנשים להגיש תביעות ייצוגיות, כיוון שעל אף שהיא דורשת השקעה רבה של משאבים, מדובר בפעולה יעילה אשר מביאה לתוצאה הוגנת.
כמו כן, ייפסק שכר טרחה לעורך הדין של התובע הייצוגי. גם שכר הטרחה הוא חלק מהפיצוי שעל הנתבע לשלם וזאת על מנת להקטין את העלויות שהתובע הייצוגי יישא בהן. שכר הטרחה שייפסק על ידי בית המשפט ייגזר מסכום הפיצוי שנפסק ביחס לכלל הקבוצה, ותוך התחשבות בנסיבות ניהולה ובירורה של התובענה.
כל אלה מהווים תמריץ חשוב להגשת תובענות ייצוגיות בידי תובע, לפתרון הכשל הטבוע בסוג זה של תביעות, שאחרת כל אחד מבני הקבוצה כלל לא היה מגיש את התובענה.
הבעייתיות בהסדרי הפשרה והפתרון בחוק.
שתי בעיות עלולות להיווצר כתוצאה מהגעה להסדר פשרה: בעיית נציג וחשש מתביעות סרק.
בעיית הנציג.
לתובע ולעורך דינו אינטרס שונה מזה של קבוצת התובעים אותם הם מייצגים. מאחר ששניהם נושאים בעלויות התביעה ועל גבם הסיכון, הם ייטו להסכים לפשרות נמוכות ולקבל את הפיצוי המגיע להם מבלי לחשוב על הסכום שבאמת היה ראוי לפצות את הקבוצה שניזוקה. כך נוצר מצב של תביעות בעלות עילות טובות ומבוססות אשר היו יכולות להעניק החזר משמעותי לנפגעים, אך בשל בעיית הנציג התביעה מגיעה לפשרה ומסתכמת בפיצוי זעיר בהרבה כשהתובע ובא כוחו קיבלו את מבוקשם.
תביעות סרק.