היינץ קוהוט היה פסיכואנליטיקאי וממייסדי זרם ה"פסיכולוגיית העצמי". קוהוט ראה עצמו כממשיך דרכו של פרוייד ובהמשך דרכו פיתח את "פסיכולוגיית העצמי" בעקבות מפגשים עם מטופלים שלא תאמו את הגדרת הנוירוזה של פרויד – הם לא סבלו מתסמינים ממוקדים, אלא מלקות כוללת ביחסם לעצמם ולזולתם, מה שמכונה כיום "הפרעת אישיות", בניגוד לתאוריה הפסיכואנליטית של פרויד אשר הדגישה את המאבק בין יצריו ה"חייתיים" של האדם לבין המציאות בשגרה לצד החברה. עיקר הדגש של פסיכולוגיית העצמי היא בחוויית האדם המודרני של המאה עשרים. פסיכולוגיית העצמי מדגישה כי גורמי טראומה המקשים על תפקוד בחיי היום-יום אינם דחפים פרימיטיביים המתעוררים מבפנים כדחף, אלא כשלים בסביבה ההתפתחותית של הילד. חלק מהמרכיבים החיוניים בתהליך טיפול פסיכולוגיית העצמי הם אמפתיה ושיקוף, וזאת בניגוד לסיטואציה הפסיכואנליטית ה״קלאסית״ שבה המוקד העיקרי הוא . קוהוט הסיק מכך שהמטפל משקף בעדינות למטופל את הרגשות שהמטופל חווה באופן אמפתי כבר בשלב הראשוני, ונוצרת יכולת הכלה מצד המטופל להכיל את קשייו שלו. כך נוצרת "הרמוניה" בין המטפל והמטופל.
שיקוף לפי תפיסת דונלד ויניקוט.
דונלד ויניקוט היה פסיכיאטר ילדים, רופא ילדים ופסיכואנליטיקאי אנגלי, מממשיכי דרכם של זיגמונד פרויד ומלאני קליין, שפיתח את הטיפול הפסיכולוגי בילדים באמצעות טיפול במשחק. ויניקוט הביע רעיונות מקוריים שסטו הן מהתאוריה הפרודיאנית והן מהתאוריה הקליניאנית.
ויניקוט קישר את השיקוף ליחסיהם של אם ותינוקה כאשר האם משקפת לתינוקה את עצמו, כלומר, האם רואה בעצמה ובתגובותיה את חוויותיו ואת מחוותיו בהכלה ובצורה זו האם מאפשרת לתינוקה להכיל בעצמו את התנסויותיו וחוויותיו ו"מאשרת" לו את קיומו. (ההדגשה במקור).
שיקוף בזרם ההומניסטי.
קארל רוג'רס מאבות הפסיכולוגיה הומניסטית האמין כי מימוש עצמי הוא המניע המשמעותי ביותר לצמיחה אישית ולפיתוח כישורים אישיים, להבדיל מפרויד אשר טוען כי האישיות שואפת להגיע לאיזון נפשי.
אחת מתפיסותיו הבולטות של קארל רוגרס היא שהמניעים הפנימיים של האדם כלומר, נפשו ואישיותו שואפות להציב יעדים בכל רגע נתון ומטרת העל היא להגשימן. משום כך, האדם לעולם לא יגיע למימוש עצמי מלא.
רוג׳רס התנגד לשימוש בפרשנות בטיפול, הפרשנויות לטענת רוג׳רס נעשות ברמה האינטלקטואלית כלומר, הן מייצגות ידע אשר מבוסס על עולם החוויות דווקא של המטפל ולא על חוויותיו ועולמו הפנימי של המטופל.
רוג׳רס האמין כי על המטפל להבהיר למטופל את הרגשות שהמטופל מבטא ולעזור לו להכיר ברגשותיו מבלי לכפות עליו את ראייתו של המטפל. בדרך זו המטפל גם מסייע למטופל לחדד את רגשותיו וגם מאיר לו את קבלתו והבנתו. כך למעשה המטפל משתמש בטכניקת השיקוף (המטפל חוזר על תכניו שהעלה המטופל במילים אחרות).
רוצח מלכותי
רוצח מלכותי הוא ספר שנכתב על ידי רובין הוב, והוא הספר השני בטרילוגיית הרואים למרחק.
עלילה.
פיץ-אביר (להלן פיץ) שרד את הגיחה הראשונה שלו כרוצח, אך רק בקושי. הרעל ששימש את הנסיך הדר השאפתן הותיר אותו חלש ונוטה להתקפים. פיץ נדר לא לחזור לטירת צבי ולמלך שלו, אך חיזיון על אישה צעירה שהודפת התקפה של שודדי הספינות האדומות, גורם לו לשנות את דעתו והוא חוזר לטירת צבי.
בשובו לטירת צבי, פיץ נעשה מייד מעורב בתככים של משפחת המלוכה. אהובתו מולי נשארה בחיים, אך היא נעשתה ענייה לאחר מותו של אביה בשל החובות הרבים שהוא השאיר לה, והיא נאלצת לעבוד כמשרתה של הגבירה סבלנות. פיץ מודה באהבתו אליה והיא מודה באהבתה אליו. אך כשפיץ ניגש למלך ערמומי החולה כדי לבקש ממנו רשות להנשא למולי המלך מסרב ומבהיר לפיץ שהוא יתחתן עם הבת של דוכס ברנס. פיץ ומולי ממשיכים לנהל מערכת יחסים בסתר, לא רק בגלל פקודתו של המלך ערמומי, אלא גם כדי להגן על מולי מאויביו של פיץ.
פיץ פגיע יותר מתמיד. הנסיך יורש העצר אמת מגן על שש הדוכסיות משודדי הספינות האדומות על ידי ה"אומנות" שלו, אך הוא לא מצליח להעניק תשומת לב למלכתו קטריקן. המלך ערמומי סובל ממחלה ממארת מסתורית שגורמת לו כאב שרק ערפול-חושים יכול לשכך. קבוצות של "מרוקנים", אנשים משש הדוכסיות שעברו "ריקון", מתחילות להתקבץ ולהפריע לחיי תושבי שש הדוכסיות. אמת מחזיר את פיץ לתפקידו כרוצח ומצווה עליו לצוד מרוקנים. את צייד המרוקנים פיץ עושה בעזרת "עיני לילה", זאב שפיץ הציל ונקשר אליו על ידי "בינה". הדר ומרגליו קרובים להוכחה שפיץ הוא בעל בינה, ופיץ חייב ל"הרים חומות" מסביב למוחו כדי שלא יגלו את סודותיו.
העזות של שודדי הספינות האדומות גדלה, והודעות שלא נשלחות או מגיעות באיחור עושה את עבודתם לקלה יותר. אמת מחליט לעזוב את טירת צבי כדי לחפש את המבוגרונים האגדתיים ולבקש את עזרתם. אנשים רבים רואים בכך שליחות של שוטים. לאחר עזיבת אמת הנסיך הדר יכול לפעול בחופשיות רבה יותר מתמיד. המלך ערמומי נחלש ומתבלבל כל יום, והנסיך הדר מתחיל לצבור כוח ונאמנות לעצמו. פיץ והמלכה עוזבים את טירת צבי כדי להגן על העיר ניתביי ובהעידרם והנסיך הדר טוען שהגיעה לאוזניו ידיעה שהנסיך יורש העצר אמת מת, והוא הופך את עצמו לנסיך יורש העצר במקומו.
על ידי שימוש ב"אומנות" שלו, פיץ מגלה שאמת עדיין בחיים, אך אמירת דבר זה בקול עכשיו כשהדר שולט פירושה מוות מהיר. בניסיון להציל את ילדו של אמת שעדיין לא נולד, פיץ בוריך וצ'ייד מחליטים להבריח את קטריקן ואת המלך ערמומי מחוץ לארמון ורחוק מהישג ידו של הדר. ובינתיים מולי מודיע לפיץ שהיא עוזבת את טירת צבי עם אדם אחר. בתקווה שעל ידי גילוי סודותיו למולי הוא יוכל לשנות את דעתה, פיץ מגלה למולי שהוא רוצח. במקום זאת מולי דוחה אותו בסופיות שקורעת את לב פיץ. למרות כאבו האישי פיץ ממשיך עם תוכניתו, אך בעת ביצוע התוכנית, בערב הכתרתו של הנסיך הדר לנסיך יורש העצר, המלך ערמומי מת, פיץ מגלה שאלו שהביאו למחלתו ומותו של המלך הם סרין וג'סטין, שני חברים מהקבוצה שלמדה אצל רב האומן גיילן, שבאמצעות "אומנות" ניקזו לאט את חייו של המלך ערמומי. פיץ לוקח את הלהב של המלך ומייד מתנקש בסרין, לאחר מכן הוא רודף אחרי ג'סטין והורג אותו בפני החוגגים במסיבה בטירת צבי.
פיץ נכלא ומואשם ברצח, ניסיון הפיכה ושימוש ב"בינה" האסורה. בניסיון לקבל הודאה בפשעים, הנסיך הדר מענה את פיץ פיזית ונפשית, על ידי הכאתו בעת שוויל תוקף את פיץ בעזרת ה"אומנות". פיץ, בידיעה שהוא לא יוכל לשרוד את העינוי, עוזב את גופו, בעזרת "בינה", לטובת גופו של הזאב שלו "עיני לילה".
לאחר מותו, פיץ מוקע בציבור ונאשם בכל הסעיפים. גופו נקבר על ידי אחרונת תומכיו, סבלנות. עם זאת, בוריך וצ'ייד מוציאים אותו מקברו ולאחר מאמצי שכנוע משכנעים אותו לעזוב את גופו של עיני לילה ולעבור לגוף שלו.
קוניצפול
גלגו סנגלי
גלגו סנגלי (שם מדעי: "Galago senegalensis") הוא מין של גלגו הנפוץ ביערות והסוואנות של אפריקה ופעיל בשעות הערב.
מאפיינים.
הגלגו הוא קרוב רחוק של הקופים והוא קטן מהם, פעיל לילה ובעל עיניים ואוזניים גדולות מאוד יחסית לגופו הקטן; אורכו עד 130 מ"מ ומשקלו 95–300 גרם. לגלגו רגליים גדולות המסייעות לקפוץ למרחק וזנב שעיר וארוך המסייע באיזון. צבע הפרווה חום-כתום עד אפור כהה והוא פעיל בחבורות בעיקר בלילה, אז עושה הגלגו שימוש בעיניו ואוזניו הגדולות, בעלות ארבעה שרירים בצוואר, כדי לקלוט את רעשי הסביבה. הנקבות והצאצאים ישנים יחד, בעוד הזכרים מעדיפים להתבודד.
הגלגו חי בסוואנות וערבות מיוערות או שיחיות ברחבי אפריקה וקופץ מעץ לעץ ומדי פעם יורד לקרקע. בדומה לרוב הפרימטים הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מחרקים, כגון פרפרים, עשים, חגביים וזחלים שונים. בנוסף, ניזון הגלגו מאגוזים, פירות, זרעים, פרחים, דבש, עופות וביצים.
תקופת הרבייה נפתחת בתחילת נובמבר (תקופת הגשמים) כאשר הנקבה יולדת 1–2 גורים הנמצאים בחלל בגזע עץ והם מועברים בפה שלה עד שהם מתבגרים ועוזבים. לגלגוים הקטנים טורפים רבים, הכוללים עופות דורסים, נחשים ונמרים וגם להקות שימפנזות. השימפנזות מנסים להרוג אותם באמצעות מקלות חדים באזורים בהם הם ישנים. אפשרות יותר נפוצה שלהם היא זריקת אבנים גדולות על הגלגויים וריסוק עצמותיהם.
פוטו מצוי
פוטו מצוי (שם מדעי: "Perodicticus potto") הוא מין של פרימט איטי הפעיל בשעות הלילה ושייך למשפחת הלוריסיים. הוא המין היחידי בסוגו.
תיאור.
הפוטו הוא מין פרימיטיבי מאוד בקבוצת הפרימטים ונראה כמו הבסרקיון ממשפחת הראקוניים שבסדרת הטורפים, אך הוא קרוב דווקא ללמורים ולקופים וכן לאדם. הוא יצור איטי בינוני באורך 30–39 ס"מ ושוקל 600-1,600 גרם בממוצע. האצבעות של הפוטו ייחודיות מאוד ובעלי אגודל ענקי האוחז את הענף במקביל לעוד 3 אצבעות ארוכות יותר מהרגיל ואצבע אחת קטנה וחסרת שימוש (האצבע). לפוטו מערכת שיניים של למורים ואף אדום בעל ריריות העוזרות בהרחה. הוא פעיל בלילות ובעל עיניים צהובות הרואות בחושך ואוזניים גדולות, צמודות לעור. בנוסף יש לפוטויים בלוטות ריח לשני המינים, כשקים מתחת לזנבם. החלק האחורי של הגוף לא שימושי כ"כ והוא אינו מנתר כמו שאר קרוביו. אורך הזנב 3–10 ס"מ והפרווה זהובה.
אקולוגיה.
הפוטו הוא יצור לילי החי ביערות גשם ויערות הרריים באפריקה הטרופית מגינאה במערב ועד קניה במזרח. הוא ממעט לרדת לקרקע. הפוטויים הם יחידאים ואגרסיביים ויתקפו (למעט בעונת הרבייה) כל פוטו אחר.