ליברליזם 'חדש', 'רוויזיוניסטי', 'מדינת רווחה', או 'ליברליזם של צדק חברתי' מאתגר את הקשר הגורדי בין חירות הפרט ושוק המבוסס על קניין פרטי. נהוג לטעון כי ישנם שלושה גורמים בעלייתו של זרם ביקורת זה. ראשית, זרם זה החל לצמוח בראשית המאה העשרים, בתקופה ובה יכולתו של השוק החופשי לאפשר מה שלורד בוורדיג' כינה "שיווי משקל של שגשוג" הועמדה בסימן שאלה. שנית, יחד עם אובדן האמון של ליברלים רבים ביכולתו של השוק החופשי להבטיח שגשוג, גבר האמון בכוחה של המדינה. השפעה רבה בהקשר זה מקושרת למדיניות הכלכלית שהובילו מדינות לאחר מלחמת העולם הראשונה, שנראה היה בשלבים מסוימים שהצליחה במידה בלתי מבוטלת. הגורם השלישי לעלייתו של הליברליזם החדש הייתה הדמוקרטיזציה שחוו המדינות המערביות, מה שהביא לכך שהמדינה נתפסה כמי שבאמת "מייצגת את הקהילה הפוליטית".
ההבחנה המרכזית בין הליברליזם החדש לליברליזם הקלאסי הוא באמון בקניין הפרטי. בעוד הליברליזם הקלאסי רואה בקניין הפרטי "השומר של כל זכות אחרת" ("The guardian of any other right"), הליברליזם החדש מזהה את זכות הקניין גם כגורם בעל פוטנציאל ליצירת חוסר שוויון בלתי מוצדק בכוח.
הביקורת הרוליזיאנית.
אחת המסורות המרכזיות בליברליזם החדש היא המסורת הרוליזיאנית, הדנה בשאלה מה נדרש על-מנת לקיים סדר חברתי צודק.
Disclaimer II
Disclaimer II (התנגדות לאחריות) הוא אלבומה השלישי והמחודש לאלבום השני של להקת הגראנג' הדרום אפריקית סית'ר.
אלבום זה כולל את שירי האלבום המקורי, הלהיט Broken עם אמי לי ועוד 3 שירים (גרסה אירופית) או 7 שירים וקטעי DVD (גרסה אמריקאית).
השירים החדשים שנוספו לאלבום הראו יותר את צד ההארד רוק של סית'ר והוכיחו לחלוטין שסית'ר היא להקת גראנג', על פי הצליל ולפי המילים.
באן
באן (בהונגרית: Bán) היה תואר אצולה בהונגריה, בנסיכות ולאכיה, בנסיכות מולדובה ובכמה מארצות חצי האי הבלקני.
היסטוריה.
נראה שמקור השם הוא במילה המונגולית bajan, במשמעות של בעל נכסים. המילה הגיעה לעמי האזור באמצעות האווארים. הבאן היה כינויו של רוזן הונגרי במחוזות הגבול המזרחיים ומהשפה ההונגרית התואר עבר גם אל הרומנית, הסרבית והצ'כית.
בוולאכיה הבאן היה אציל בעל אחוזה, החשוב שבין הדרגטורים. הבאן הרומני הוא האציל היחיד המוסמך להטיל עונש מוות. התואר מופיע לראשונה במועצה המלכותית של מירצ'אה הזקן. מסוף המאה ה-15 הבאן הוא מנהיג/שליט המחוז אולטניה. החל משנת 1761 כבר לא הוצב באן באולטניה, אלא ממלא מקום לבאן, בכינוי הטורקי, הקאימאקאן של קראיובה.
באנים היו מורשים להטביע מטבעות, לכן ניתן השם באן למטבע הכסף רומני ובמשך הזמן זה הפך להיות השם הרומני לכל מטבע. המטבע הרומני לאו מתחלק ל-100 באני.
חבל ארץ במפגש גבולות רומניה, הונגריה וסרביה, שנשלט תקופה ארוכה במהלך ההיסטוריה על ידי באן, נקרא על כן באנאט.
בנסיכות מולדובה הבאן היה דרגטור רב מעלה, שרק הספטאר הגדול היה גבוה ממנו בדרגתו. הכנסתו נקבעה כאחוז מסוים מהכנסות שנוצרו ממכירות המלח שנחצב במכרות אוקנלה מאר (Ocnele Mari).
יהדות יוגוסלביה
יהדות יוגוסלביה הייתה קהילה יהודית גדולה המורכבת ממספר רב של קהילות שחיו במספר אזורים, באזור הבלקן, המרכיבים את יוגוסלביה.
הקהילה היהודית ביוגוסלביה הייתה אחת המגוונות באזור הבלקן שכן היא מורכבת מקהילות מסלובניה, סרביה ומונטנגרו, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה ומקדוניה וכן כל אחת מהן נשלטה כולה או בחלקה על ידי מעצמה שונה בעיתות שונות ולכן כל אחת מהן מגוונת עד מאוד ויחד הן יוצרות מגוון רחב של קהילות אשכנזיות וספרדיות.
היהודים הראשונים הגיעו ליוגוסלביה בעת הכיבוש של האימפריה הרומית במקום. גלי ההגירה משמעותיים יותר הגיעו בסוף המאה ה-15, לאחר גירוש ספרד, כאשר יהודים מספרד שהגיעו לסלוניקי וקושטא חיפשו מקורות פרנסה, לאחר שלא הצליחו למצוא כאלה בערים אליהן הגיעו, ולכן היגרו לבלגרד שבסרביה, לסרייבו שבבוסניה ולסקופיה וביטולה שבמקדוניה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, אוחדו כל מדינות האזור ולכן אוחדו גם הקהילות יחדיו. במהלך מלחמת העולם השנייה הופרדו יוגוסלביה, סרביה וקרואטיה ומתוך קהילות גדולות של כ-80,000 יהודים בכולן יחד, נותר רק מספר אלפים מועט של יהודים. לאחר מלחמת העולם השנייה נותרה יוגוסלביה מדינה אחת מאוחדת עד מלחמת יוגוסלביה שבעקבותיה פורקה למספר מדינות.
ארנק
ארנק הוא אביזר אחסון קטן (בדרך כלל בגודל כיס). באופן כללי הוא מיוצר מבדים, עורות או פוליוויניל כלוריד (סוג של פלסטיק) והוא משמש לשמירת דברים יקרי ערך, ובכללם כרטיסי אשראי, כסף, רישיונות נהיגה וכמו כן קבלות, תעודות אחרות למיניהן ולעיתים גם תמונות קטנות.
התפתחות.
הארנקים התפתחו כמעט מיד אחרי הכנסת שטרות הכסף למערב במאה ה־17. עד הופעת השטרות, ארנקים דמו יותר לשקיקים, ששימשו לאחסנת מטבעות. ארנקים מוקדמים היו עשויים בעיקר מעור בקר או סוסים וכללו שקיק קטן שהכיל מעין "כרטיסי ביקור" (אמצעי הזדהות מוקדם, מעין מקביל המאה ה־17 לתעודת הזהות). אצילים נהגו להטיל שקיקי מטבעות כאלה לידי מי שסיפק להם שירות משביע רצון.
שקיקי עור כאלה שימשו במערב ארצות הברית במאה ה־19 בתקופת הבהלה לזהב, לשמירת גרגרי הזהב, שבני המזל הצליחו לסנן בחלקות החזקה שלהם. שקיקי זהב כאלה היו מוטחים על גבי דלפקי מסבאות ושולחנות קלפים.
הגרסה הנשית לארנקים אלה היה החריט (reticule) שנשים היו נושאות בידן או קושרות בנשפי ריקודים אל פרק ידן. חריט מרושת כזה היה מכיל בדרך כלל מטפחת בד רקומה ומבושמת, כרטיסי ביקור להשאיר בבתי שכנים, קרובים ומכרים, ולעיתים גם בקבוק מלחי הרחה, למקרה של עילפון פתע.
הארנק המתקפל המודרני, בעל "חריצי כרטיסים" מרובים, הגיע לגודלו התקני בראשית שנות השישים של המאה ה־20, עם המצאת כרטיס האשראי הראשון ב־1951. עיצוב הארנקים נותר ללא שינוי ניכר לאורך רוב סוף המאה ה־20, למעט המצאת הצמדן בשנות השבעים. כיום ניתן למצוא ארנקים במספר רב של צבעים, צורות ועיצובים של עשרות מעצבים, מחומרים שונים כמו עור וחיקוייו, חומרים פלסטיים, שילובים של אריג עם חומרים אחרים ועוד.
ארנקי גברים מיועדים על פי רוב לנשיאה בכיס, בגודל ובצורה המותאמים לכך. נשים נושאות על פי רוב את ארנקיהן בתוך תיקי כתף או ארנקי-יד, שבחלקם קבועים כיסים לאחסון כרטיסי אשראי ותעודות. עד לפני שנים אחדות רווחה האופנה של ארנקי נשים שטוחים, נטולי רצועות, שהוחזקו תחת הזרוע וחייבו ארנקי כסף דקים, שאינם תופסים נפח רב מדי.
הארנק עוצב במקור לנשיאת כסף, אך כיום הוא משמש גם לאחסון כרטיסים למיניהם, על כן עיצובם הנוכחי של ארנקים שם דגש יותר על מקום לכרטיסים ופחות על מקום לשטרות ומטבעות. לעיתים מקובל להחזיק את המטבעות בארנק קטן נפרד, לשם נוחיות.
בשנים האחרונות הפך הארנק להיות אביזר אופנה (בדומה לתיק או שעון), וחברות רבות מייצרות ארנקים בעיצובים מיוחדים תוך שילוב חומרים מגוונים. גם ארנקי העור עברו שדרוג וכיום ניתן למצוא צבעוניות רבה בארנקים אלו (ולא רק ארנקים שחורים וחומים קלסיים).
כייסות.
ארנקים הם לעיתים קרובות מטרה לכייסים. יש בעלי ארנקים שמשתמשים בשרשראות שקושרות את הארנק לדש מכנסיהם או מעילם, ויש כאלו שמניחים אותו בכיס פנימי שאין אפשרות להגיע אליו מבלי לעורר את תשומת לבו של בעל הארנק. שיטה נוספת למניעת כיוס היא שימוש בארנקים מדגמים חדשים יותר, שהם דקים יותר, ובכך מסווים מהכייס את מיקום הארנק.
עלעול חול
עַלְעוֹל חול (גם תימרת אבק או שד אבק) הוא תופעה מטאורולוגית בה נוצרת מערבולת אוויר, הנראית כצינור חול דק בקוטר כמה מטרים. גובהו אינו מתנשא מעל למאה מטרים.
בתוך צינור זה אוויר, אבק וחול אשר נשאבו מהקרקע מסתחררים ועולים. לרוב עלעול חול נוצר ביום צחיח וחם. לעיתים נדירות ביותר עלולה התופעה לגרום להעפת מכוניות וגגות, אך בדרך כלל עלעול החול מתקיים זמן קצר מאוד והוא קטן מכדי להסב נזק חמור.
חול השטן
בדולח
בדולח הוא זכוכית המכילה מתכת כבדה, לרוב עופרת, הגורמת לעליית מקדם השבירה והנפיצה (נגזרת מקדם השבירה לאורך הגל של האור). מקדמי שבירה של זכוכיות בדולח נעים בין 1.6 ל-2.0 בהשוואה ל-1.5 בזכוכית רגילה (Soda lime). בדולח על בסיס עופרת (מכונה בפי העם "זכוכית קריסטל") מכיל עד 33% במשקל של תחמוצת עופרת PbO.
אטימולוגיה.
הבדולח מוזכר בתנ"ך כאבן טובה המצויה בארץ החוילה, ארץ שסביבה עבר אחד הנהרות שמקורו היה בגן העדן:
ביוונית, משמעות המלה bdellion הקרובה בצלילה לבדולח היא "שרף של עץ". באכדית: budulhu.
בבראשית רבה ט"ז, ב נאמר כי "את סבור כבדולח זה של פטמים (בשמים) ? יגדו עליו רעו: מה זה אבן טובה, אף זה, אבן טובה" . לפי המדרש הבדולח הוא מחצב גבישי שקוף הדומה לזכוכית.
השם הושאל לזכוכית העופרת שהומצאה על ידי ג'ורג' ראבנסקרופט מאנגליה בשנת 1676. השם האנגלי Flint glass מקורו בצור (Flint) ששימש כמקור לסיליקה (SiO2) נקיה להכנת הזכוכית. נדרש מקור SiO2 נקי משום שחול רגיל מכיל מעט ברזל שנותן גוון ירקרק לזכוכית.
לפעמים נקראים גבישים גדולים של קוורץ (SiO2 ;Quartz) טבעי בשם "בדולח". כדור בדולח הוא, בעצם, כדור קוורץ המכונה לפעמים "בדולח הרים".
תכונות כימיות.