עם שובה לישראל שימשה בתפקיד היועצת למנכ"ל משרד ראש הממשלה אייל גבאי ולאחר מכן שימשה כראש מטה מנכ"ל ראש הממשלה, הראל לוקר, במשך שלוש שנים, במסגרתו פעלה כזרוע מקשרת בן מזכירות הממשלה לבין לשכת ראש הממשלה, הובילה את עבודת המטה של המטה החברתי כלכלי של ראש הממשלה וליוותה את קידומן של רפורמות רבות בתחום הממשל והחברה. ובכלל זאת רפורמות כלכליות ושינויים מבניים בענפים שונים, לרבות שוק התקשורת. בתקופה זו יועז הנדל שימש ראש מערך ההסברה הלאומי במשרד.
בשנת 2013 בחר אותה מגזין TheMarker לאחת מ-40 הצעירים המבטיחים במדינה. באותה השנה מונתה למנהלת 'פרויקט מסע', פרויקט של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית לעידוד שהות של צעירים יהודים בישראל. במסגרת ניהולה עלתה החברה באופן משמעותי בכמות הצעירים המגיעים לישראל לשנת התמחות או התנדבות.
בדצמבר 2019 פרשה מתפקידה כמנהלת 'פרויקט מסע', לאחר מינוייה כנציגה מקצועית של מפלגת תל"ם במשא ומתן הקואליציוני.
ביוני 2020 היא מונתה למנכ"לית משרד התקשורת על ידי השר יועז הנדל. במסגרת תפקידה הובילה את חקיקת חוק הסיבים האופטיים המאפשר אינטרנט מהיר, ביטול ההפרדה בין ספק לתשתית ועוד רפורמות משמעותיות.
חיים אישיים.
אבישר בן-חורין נשואה לאיתי בן חורין, איש תקשורת ומבעלי משרד לייעוץ אסטרטגי-תקשורתי בן חורין אלכסנדרוביץ', שימש כקמפיינר של מפלגת כחול לבן בבחירות אפריל 2019. הם מתגוררת בכפר סירקין ולהם שני ילדים.
Stargazing
Stargazing (בעברית: תצפית לכוכבים) הוא המיני-אלבום הראשון של הדי ג'יי והמפיק הנורווגי קייגו. האלבום יצא לאור ב-22 בספטמבר 2017 על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק ואולטרה מיוזיק. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
אליזבת אוקי פקסטון
אליזבת אוקי פקסטון (באנגלית: Elizabeth Okie Paxton; 1878–1972) הייתה ציירת אמריקאית, נשואה לאמן ויליאם מקגרגור פקסטון (1869–1941). הפקסטונים היו חלק מאסכולת בוסטון, קבוצה אמנים בולטת הידועה ביצירות פנים יפהפיות, נופים ודיוקנאותיהם של פטרוניהם העשירים. ציוריה הוצגו באופן נרחב ונמכרו היטב.
ביוגרפיה.
אליזבת ווהן אוקי נולדה בפרובידנס, רוד איילנד, בתו של ד"ר האוורד אוקי (1846–1902) ואליזבת ווהן והייתה לה אחות אחת אדל. אוקי פקסטון למדה ציור בבית הספר לאמנות של קוולס, אצל ג'וזף דקמפ וארנסט מייג'ור. היא קיבלה הדרכה גם מויליאם מקגרגור פקסטון, במהלך הוראתו הקצרה בבית הספר.
היא התארסה בשנת 1896 לויליאם מקגרגור פקסטון, אחד ממדריכי האמנות שלה, ונישאה לו ב-3 בינואר 1899. בשנת 1901 הם נסעו יחד לאירופה. לעיתים קרובות הם בילו את הקיץ בקייפ קוד ובכף אן, והתגוררו בניוטון, מסצ'וסטס.
בעקבות יופייה המרשים היא שימשה כמודל שלו לפני נישואיהם ובמהלכם, ודיגמנה ברבות מיצירותיו לבני הזוג לא היו ילדים, במקום זאת הם מיקדו את האנרגיה היצירתית שלהם בעבודתם. אוקי פקסטון שמה את הדגש על הקריירה של בעלה, וניהלה אותה לפני מותו ולאחריו, על חשבון הקריירה שלה. היא עברה לאולפני פנוויי של בוסטון לאחר שבעלה נפטר.
קריירה.
מבין האומניות הבוסטוניות שנולדו במאה ה-19, רובן הגיעו ממשפחות שסיפקו אמצעים כספיים מספיקים לפתוח אולפנים משלהן ולשלם עבור השכלתן. בוסטון הייתה עיר שהיה בה מספר מורים טובים שלימדו נשים, כולל בעלה, ויליאם מקגרגור פקסטון; אדמונד צ'ארלס טרבל, פיליפ הייל, ויליאם מוריס האנט.
החינוך לנשים התקיים בשיעורים נפרדים ובעלות גבוהה יותר מזו של גברים. לעיתים קרובות המשיכו נשים ללמוד באירופה. בדרך כלל נשים ציירו סצינות ביתיות וטבע דומם. נשים רבות נישאו באיחור, לרוב הן נאבקו בניהול התפקידים המסורתיים של אשה ואמא עם הקריירה שלהן כאמניות.
אוקי פקסטון, שנחשבה על ידי מבקרת אמנות אחת כציירת טובה יותר מבעלה, "ציירה חיי טבע דוממים של רגעים בזמן". אבל כמו ליליאן ווסטקוט הייל, שהייתה גם אמנית מוכשרת ונשואה לאמן, הקריירה שלה הייתה פחות חשובה מזו של בעלה.
אוקי פקסטון השתמש באור, במרקם ובצבע כמו של אמנים אחרים מאסכולת בוסטון. הציור שלה, "ארוחת בוקר קונטיננטלית", הוצג אצל רולנד בבוסטון ותואר ב-17 במאי 1907:
״היא הציגה ארוחת בוקר קטנה ועדינה, מסודרת בעדינות על מפת שולחן לבנה ונקייה; יש קנקן קפה כסוף, כוס קפה ותחתית חרסינה לבנה דקה, עם שפה ירוקה בהירה, לחמנייה, צלחת פרי המכילה חצי אשכולית וצרור ענבים... כל הדברים האלה צבועים בעדינות רבה ובטיפול אוהב, הם יפים בפני עצמם, והם קשורים טוב זה לזה, כיף להתבונן בהם. עבר זמן רב מאז שראינו ציור טוב יותר של עבודת טבע דומם״. בוסטון איוונינג,
ציור אחר שלה - "מגש ארוחת הבוקר" הוא של סצנת חדר שינה פרובוקטיבית. במקום להציג פנים בתוליות האופייניות לאסכולת בוסטון, עם זאת, אוקי פקסטון תיארה סביבה חושנית, מבולגנת, המצביעה על רגישות ומיניות מודרנית של הנשים. עבודתה דמתה למודרניזם ולא לאסכולת בוסטון המסורתית יותר.
על ידי מעבר מסצינות פנים לעבודות דומם, אוקי פקסטון נמנעה מתחרות בנושאים של בעלה. "קנקן נחושת עם תפוחים" הוא ציור של שולחן מכוסה במפת שולחן לבנה שעליה קנקן עם ידית נחושת, שלושה תפוחים וספל ירוק ותחתית.
תערוכות.
אוקי פקסטון הציגה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה בשנת 1916 ו -1917 היא הציגה בשש בגלריה של קורקורן לאומנויות בין השנים 1912–1941 ובעשר תערוכות במוזיאון ובבית הספר הלאומי של האקדמיה. בשנת 1913 הציגה באקדמיה הלאומית את "מגש ארוחת הבוקר".
היא גם הציגה בתערוכה הבינלאומית פנמה – פסיפיק בסן פרנסיסקו בשנת 1915 וזכתה במדליית כסף עבור "ארוחת הבוקר".
אוקי פקסטון הציגה ביריד העולמי של ניו יורק. היא זכתה במדליית הזהב של אן ווהן הייאט (לימים אנה הייאט האנטינגטון) בליגה המקצועית לאמנים אמריקאיים, ניו יורק, ומדליית הזהב הלאומית במועצת אגודות האמנים האמריקניים, ניו יורק, 1964.
טנבריזם
טנבריזם, מאיטלקית: tenebroso (אפל, מעומעם, מוסתר), הוא סגנון ציור המשתמש בקיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת מעברים מהירים בין אור בהיר וצל עמוק. לאפלה מרכיב חשוב בציורים המשתמשים בסגנון זה. הסגנון נפוץ בציורי הבארוק ופותח כדי להוסיף דרמה לציור באמצעות יצירת אפקט של אור זרקור. טנבריזם מעצים את תחושת המסתורין והדרמה בדרך תואמת לזו של תאורת במה.
כמו קיארוסקורו, טנבריזם בדרך כלל משמש את האמן ליצירת אשליה של תלת מימד, אבל קיארוסקורו
הוא מושג רחב יותר המתאר גם שימוש בניגודי אור וצל עדינים.
המונח מעט מעורפל, וחוקרים מודרניים של תולדות האמנות נוטים להימנע ממנו.
תקופת הבארוק.
המצאת הסגנון מיוחסת בדרך כלל לקאראווג'ו, אם כי טכניקה זו שימשה אמנים קודמים כמו אלברכט דירר, טינטורטו ואל גרקו, אשר צייר שלוש גרסאות של קומפוזיציה עם ילד, גבר וקוף המקובצים באפלה סביב להבה יחידה.
ארטמיזיה ג'נטילסקי, אחת הציירות הבולטות של איטליה בתקופת הבארוק וחסידה של קאראווג'ו, עשתה שימוש יוצא דופן בטנבריזם. דוגמה לשימוש כזה הוא הציור יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס. בין אמני הטנבריזם הבולטים ביותר אפשר למנות גם את חוסה דה ריברה.
טנבריזם בדרך כלל מיוחס לאמנים ספרדים מהמאה השבע עשרה. לפעמים הוא מיוחס גם לאמנים אחרים מהמאה השבע עשרה שציירו בסגנון אשר נודע בכינוי "מסורת אור הנר", כגון ז'ורז' דה לה טור, שצייר יצירות רבות אשר הוארו בנר יחיד, חרארד ואן הונטהורסט ורמברנדט. הצייר אדם דה קוסטר זכה להכרה כאמן טנבריזם מוביל, אשר הצטיין בסצנות בהן אורו של נר יחיד חסום על ידי חפץ. הציירים הצפוניים השתמשו לעיתים קרובות בטנבריזם כדי ליצור אווירה של שקט ושלווה, ההפך מן הרושם שניסו ליצור הציירים הספרדים.
התקופה הרומנטית.
קומפוזיציות דומות צוירו בתקופה הרומנטית בידי ציירים כגון ג'וזף רייט מדרבי, אך רק לעיתים נדירות נעשה שימוש במושג כדי לאפיין את עבודתם.
עקדת יצחק (קאראווג'ו)
עקדת יצחק (באיטלקית: Sacrificio di Isacco) הוא שמם של שני ציורי שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו.
הציור הראשון צויר בשנת 1598 ומוצג באוסף פיאסקה ג'ונסון (Piasecka-Johnson Collection) בפרינסטון, ניו ג'רזי.
הציור השני צויר בשנת 1603 ומוצג בגלריית אופיצי בפירנצה.
הסיפור המקראי.
הציור מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק ().
גרסת פרינסטון.
היצירה מוארת תוך שימוש בטכניקת הטנבריזם (קיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת ניגודים חריפים של אור וצל) שבעזרתה חולל קאראווג'ו מהפכה באמנות הציור בעולם המערבי. פניהם של אברהם ויצחק מוצלים אך חושפים רגשות עזים. מחוות הידיים רהוטות, ידו של המלאך מונחת על ראשו של האַיִל בצורה המחקה את הצורה שבה ידו של אברהם מונחת על ראשו של יצחק. ידו השנייה של אברהם אוחזת במאכלת אבל האחיזה נחלשת כשהוא מקשיב למלאך. שלוש הדמויות והאַיִל מצוירות על רקע שחור ללא הקשר נוסף.
גרסת גלריית אופיצי.
לפי הביוגרף ג'ובאני בלורי, קאראווג'ו צייר גרסה זו עבור הקרדינל מפאו ברבריני, לימים האפיפיור אורבנוס השמיני. קאראווג'ו צייר בשנת 1598 פורטרט של מפאו ברבריני, ושביעות הרצון של הקרדינל הביאה להזמנה הנוספת. בדיקות בקרני רנטגן גילו שקאראווג'ו השתמש באותו מודל עבור יצחק ועבור המלאך, אך מאוחר יותר שינה את פרופיל המלאך ושיערו כדי להסתיר את הדמיון.