פיריק נולד בעיר סן פרנסיסקו שבקליפורניה, ולמד באוניברסיטת סנטה קלרה הסמוכה בין השנים 1941-1938. הקריירה המקצועית שלו החלה בשנת 1945 בקבוצת אושקוש אולסטארס מליגת ה-NBL, ובשנת 1946 עבר לוושינגטון קפיטולס ששיחקה בליגת ה-BAA החדשה. פיריק שיחק עבור הקפיטולס בכל 4 העונות הבאות, אשר היו עונות הבכורה של ליגת ה-BAA (שהפכה בשנת 1949 לליגת ה-NBA). בשתי עונותיו הראשונות קלע 16.8 נקודות (שני בליגה אחרי ג'ו פולקס), ו-16.1 נקודות למשחק, בהתאמה, ונבחר לחמישיית העונה. בעונת הוביל את קבוצתו למאזן הטוב ביותר במחוז המזרחי, אך נפצע במשחק הפלייאוף הראשון והקפיטולס הפסידו למיניאפוליס לייקרס של ג'ורג' מייקן בסדרת הגמר (4-2). בעונת , הראשונה לאחר מיזוג ה-BAA ל-NBA, תפקד פיריק כמאמן-שחקן לאחר שהחליף את מאמן הקבוצה בשלוש העונות הקודמות - רד אאורבך. בסיום אותה עונה, בה הודחה וושינגטון בשלב הפלייאוף הראשון, פרש פיריק ממשחק, בגיל 30.
לאורך קריירת המשחק קלע פיריק 2,936 נקודות, אשר הציבו אותו בעת פרישתו במקום השביעי בתולדות ה-NBA, ו-440 האסיסטים שמסר דירגו אותו תשיעי ברשימת מוסרי האסיסטים.
קריירת אימון.
מיד עם פרישתו ממשחק חזר פיריק לאוניברסיטת סנטה קלרה כשמונה למאמן קבוצת הכדורסל, והחזיק בתפקיד בין השנים 1962-1950. בעונת 1951/1952 הוביל פיריק את הקבוצה להישג השיא בתולדות המועדון - העפלה לפיינל פור ה-NCAA. כמו כן הגיעה הקבוצה 3 פעמים נוספות לשלב 8 הגדולות ("Elite Eight") של הטורניר בתקופתו של פיריק. בעונת מונה למאמן סן פרנסיסקו ווריורס, בה הדריך את הסנטר וילט צ'מברלין. באותה עונה רשמו הווריורס מאזן ניצחונות שלילי 31-49, וכשלו להעפיל לפלייאוף לראשונה מזה 3 עונות, על אף כושרו האדיר של צ'מברלין שקלע 44.8 נקודות בממוצע למשחק. בסיום העונה פוטר פיריק מהתפקיד ולא חזר לאמן.
בשנת 1971 נבחר כאחד מ-25 מתמודדים ל"קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", שהורכבה לרגל חגיגות 25 שנים להקמת הליגה. פיריק הוא אחד משני מועמדים בלבד, לצד מקס זסלופסקי, שאינם חברים בהיכל התהילה של הכדורסל.
המפלגה היוניוניסטית (דרום אפריקה)
המפלגה היוניוניסטית (באנגלית: Unionist Party) הייתה מפלגה פוליטית מרכז-ימין לבנה באיחוד דרום אפריקה בין השנים 1910 ו-1920. היא הוקמה כמיזוג של שלוש מפלגות דרום אפריקאיות ותיקות: המפלגה הפרוגרסיבית (Progressive Party) ממושבת הכף, המפלגה החוקתית (Constitutional Party) ממושבת נהר האורנג' אשר התבססה על אפריקאנרים פרו בריטים תושבי המקום, והתנועה הפרוגרסיבית (Progressive Movement) ממושבת הטרנסוואל, המפלגה העיקרית של המתיישבים הבריטים במושבה זו. עם הקמת איחוד דרום אפריקה בשנת 1910 הייתה המפלגה היוניוניסטית להיות מפלגת האופוזיציה הראשית למפלגה הדרום אפריקאית, ובמסגרת שלוש מערכות בחירות כשלה בניסיונה לזכות בשלטון. לנוכח כישלונותיה של המפלגה היוניוניסטית והתחזקותה במערכת הפוליטית של המפלגה הלאומית בעלת השאיפות הלאומניות והאנטי בריטיות, החליטה המפלגה היוניוניסטית בשנת 1920, לאחר הפסדה בבחירות, להתאחד עם המפלגה הדרום אפריקאית.
אף על פי שגם המפלגה הדרום אפריקאית וגם המפלגה היוניוניסטית פנו אל כלל הציבור הלבן בדרום אפריקה, רוב ימיה הייתה מזוהה המפלגה היוניוניסטית עם שטחי כף התקווה הטובה והציבור דובר האנגלית במדינה, אשר המפלגה היוניוניסטית היוותה את מפלגת הבית שלו. בניגוד אליה המפלגה הדרום אפריקאית הייתה בעלת גוון אפריקאנרי. המפלגה היוניוניסטית החזיקה במצע ליברלי ותמכה בהמשך הקשור של איחוד דרום אפריקה עם בריטניה ואף בהידוקו.
התקפת נגד
הנס גאורג קלמאייר
הנס גאורג קלמאייר (בגרמנית: Hans Georg Calmeyer; 23 ביוני 1903 – 3 בספטמבר 1972) היה עורך דין גרמני מאוסנבריק שהציל אלפי יהודים ממוות ודאי בזמן הכיבוש הנאצי של הולנד בשנים 1941–1945. נכון לשנת 2020, היסטוריונים ביד ושם בוחנים ראיות שנחשפו, המצביעות על כך שקלמאייר סייע בשליחת יותר מ-500 יהודים ישירות למחנות ההשמדה.
ביוגרפיה.
קלמאייר למד משפטים באוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת מרבורג ובאוניברסיטת מינכן. בשנת 1923, כחבר ברייכסווהר לקח חלק בניסיון הפוטש במרתף הבירה של היטלר. לאחר מכן, החל לעבוד כעורך דין באוסנבריק וזכה למוניטין מעולה.
בשנת 1933, רישיונו לעסוק בעריכת דין נפסל מאחר שהחל להתעניין ולהתקרב לעבר קומוניזם. עשרה חודשים לאחר כך רישיונו הוחזר לו. היה חבר בארגון עורכי הדין הגרמנים הנציונל-סוציאליסטים, אך לא חבר במפלגה הנאצית.
בשנת 1940 קלמאייר שירת כחייל בוורמאכט והשתתף בפלישה הגרמנית להולנד. בשנת 1941 היה אחראי על כל המחוזות הכבושים בהולנד בתור ניצב. בהיותו מוצב בתפקיד בהולנד מונה לאחראי על מנהל הפנים בהאג, שהיה אחראי על המחלקה ליהודים, וכך תייג יהודים כיהודים-למחצה ואף כלא-יהודים.
שלא כמו המדיניות שהונהגה בגרמניה, היהודים בהולנד יכלו לערער על קביעתם כיהודים-מלאים ולשנות את שיוכם הגזעי ליהודים-למחצה, רבע-יהודים או אף לארים מלאים. קלמאייר תיאר במילותיו שלו כיצד עשה שימוש בתפקידו: "כדי לבנות סירת הצלה". הוא אישר מסמכים מזויפים בהם נטען שאדם כזה או אחר הוא ארי או חצי יהודי. הוא אף סייע ליהודים לזייף את המסמכים ונתן עצות בנוגע לטיעונים שייפסקו לטובתם. על אף החשש לחייו מידי המשטר הנאצי הוא המשיך בפועלו לאורך כל המלחמה.
על פי טענתו ומסמכים שהגיש, כ-5,700 יהודים תויגו כיהודים למחצה הודות לפועלו של קלמאייר, ומהם לפחות 3,700 איש ניצלו מוות ודאי על ידי גירוש למחנות השמדה. היתר, 2,000 יהודים שנרשמו כיהודים למחצה נשלחו למחנות המוות וחלקו את גורלם של 140,000 מיהודי הולנד - שליחה מיידית למחנות המוות.
על פי מחקר חדש, כ-60 אחוזים מהבקשות שהגיש כמסמכים אותנטיים היו פיקטיביות. כיום עלו טענות כי פעילותו אינה בגדר סיוע מכיוון ששילח אלפים למוות כמו יתר המשמשים בתפקיד וגם אם מנע שליחה של כמה מאות להשמדה, הרי ששילח אלפים רבים למוות, כשבעים וחמישה אחוזים מהם מצאו את מותם ברכבות המסע בדרך להשמדה.
יוהאנס ראו תיאר את קלמאייר במילים: "קלמאייר הצטרף לרמי הדרג שסייעו להצלה, אך גם לאלו שהיו אשמים בעזרה לעוולות הלא מוצדקות של המשטר". פועלו להצלת יהודים בשואה כמעט שנשכח עד שקמה תנועה שדיברה בכבודו בשנות השמונים. ב-4 במרץ 1992, מוסד יד ושם הכיר בקלמאייר כחסיד אומות העולם. ב-2 בינואר 1995 העיר אוסנבריק ערכה טקס לכבודו ובו נכחו בנו, ד"ר פטר קלמאייר ושגריר ישראל אבי פרימור.
בשנת 2020 העידה ניצולת השואה "פמה פלישמן" במסגרת הסרט התיעודי "התעלומה של פמה", כי קלמאייר היה אחראי לשליחתה למחנה ההשמדה אושוויץ.
חאמאד (עיר)
שכנים 2
שכנים 2 (באנגלית: Neighbors 2: Sorority Rising; בתרגום לעברית: שכנים 2: עליית אחוות הבנות) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים ב-10 במאי 2016. את הסרט ביים ניקולס סטולר וכתבו איתו במשותף אנדרו ג'יי כהן, ברנדן אובריאן, סת' רוגן ואוון גולדברג. זהו סרט המשך ל"שכנים" משנת 2014 ומככבים בו סת' רוגן, זאק אפרון, קלואי גרייס מורץ, רוז ביירן, דייב פרנקו.
תקציר העלילה.
מק (סת' רוגן) וקלי (רוז ביירן) מצפים לילדם השני ונערכים לביתם החדש שקנו בפרברים, ומנגד לאנשים שלהם מכרו את הבית הישן יש זכות לחזור בהם במשך 30 יום. יחד עם זאת, מועדון נשים חדש "קאפה נו" שנלחם בזכות לארגן מסיבות בראשות שלבי (קלואי גרייס מורץ), עבר לבית הסמוך. כדי לגרום לקונים להשתכנע לקנות את הבית, מק וקלי נעזרים בטדי (זאק אפרון) ויוצאים למלחמה נגד הבנות.
הפקה.
בפברואר 2015 הוכרז כי יצא סרט המשך ב-2016. עם סרט ההמשך המשיכו השחקנים הראשיים, סת' רוגן, זאק אפרון, רוז ביירן ודייב פרנקו. נודע כי בסרט מק וקלי יאחדו כוחות עם טדי ויצאו נגד בנות האחווה שגרות בבית הסמוך, קאפה-נו.
ב-יולי 2015 לוהקה קלואי גרייס מורץ לדמות הנשית המשנית בסרט ההמשך. אחר כך נודע כי הסרט ייקרא "שכנים 2: עליית אחוות הבנות". ב-7 באוגוסט 2015 נוספו השחקניות קירסי סלמונס וביאני פלדשטיין לשחק את בנות האחווה של שלבי. באותו החודש נודע גם כי השחקן דייב פרנקו יחזור לצילומי הסרט השני. לאחר מכן הצטרפה סלינה גומז לצוות השחקנים בתפקיד אורח, בתור מדיסון, נשיאת אחוות הבנות הקודמת.
צילומי הסרט החלו ב-31 באוגוסט 2015 בג'ורג'יה והסתיימו ב-29 בספטמבר אותה השנה. הטריילר לסרט יצא בתחילת ינואר 2016 מלווה עם כרזת הסרט.
יציאת הסרט לאור.
בצפון אמריקה, הסרט יצא ב-20 במאי לאקרנים, יחד עם אנגרי בירדס הסרט. הסרט יצא לאור בסך הכל ב-56 מדינות.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
אוסקר לויצקי
קרל אוסקר יוהאן לויצקי (בשוודית: Carl Oscar Johan Lewicki; נולד ב-12 ביולי 1992 במאלמה שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מאלמה מליגת העל השוודית ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים.
נוער.
נולד במאלמה שבשוודיה למשפחה ממוצא פולני. בגיל 4 החל לויצקי לשחק במחלקת הנוער של לימהאמן בונקפלו. בשנת 2005 עבר למחלקת הנוער של מאלמה, ממנה הושאל לעונה אחת מתוך שלוש לרוריוסטאדנס. בשנת 2008 הגיע למחלקת הנוער של באיירן מינכן.
באיירן מינכן.
בעונת החל לויצקי לשבת על ספסלה של באיירן מינכן II, קבוצת המילואים של באיירן מינכן. בתחילת העונה הבאה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים בהפסד 4-1 לקיקרז אופנבך. הוא ערך 33 הופעות ליגה בעונת , בסופה ירדה קבוצת המילואים לליגה השלישית. באיירן מינכן הציעה לו חוזה מקצועי, אך הוא סירב ובחודש יוני 2011 הפך לשחקן חופשי.
האקן.