נחום מתתיהו סרנה (באנגלית: Nahum Mattathias Sarna; 27 במרץ 1923 - 23 ביוני 2005) היה חוקר מקרא יהודי-אמריקאי, ופרופסור למקרא באוניברסיטת ברנדייס (מסצ'וסטס). ידוע בעיקר בזכות פירושיו לספרי בראשית, שמות ותהלים, ובזכות תרומתו החשובה כעורך המהדורה המחקרית-מסורתית של החומש, "JPS Torah Commentary." בנוסף, התפרסם סרנה כמרצה מבוקש וכמי שהנגיש את המחקר המקראי לציבור היהודי בארצות הברית.
ביוגרפיה.
סרנה, בנם של יעקב ושל מילי סרנה, נולד בלונדון, שם למד ואף שימש כמרצה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. ב-23 במרץ 1947 נשא לאשה את הלן הורוויץ, שאותה פגש בפגישה של תנועת נוער ציונית, ובשנת 1949 עלה הזוג לישראל, וסרנה התעתד ללמוד באוניברסיטה העברית, אך באותה שנה נותק קמפוס הר הצופים מירושלים בידי הירדנים. ב-1951 עבר סרנה לפילדלפיה עם אשתו ובנו יונתן, שנולד בשנים אלו, ושם קיבל את הדוקטורט. סרנה הפך לאחד מחשובי חוקרי המקרא היהודים בארצות הברית, ושימש כמרצה וחוקר באוניברסיטאות שונות, כמו גם בבית המדרש לרבנים באמריקה.
אשתו, הלן, שהייתה ספרנית ההיברו קולג' (Hebrew College) בבוסטון ונפטרה ב-2008, סייעה בעריכת כתביו הרבים. בנו, יונתן (Jonathan Sarna), הוא פרופסור להיסטוריה יהודית-אמריקנית באוניברסיטת ברנדייס.
מריה אלנה וולש
מריה אלנה וולש (בספרדית: María Elena Walsh; 1 בפברואר 1930 – 10 בינואר 2011) הייתה משוררת, סופרת, מוזיקאית, מלחינה וזמרת ארגנטינאית. יצירותיה התאפיינו במשחקי מילים ואיגיון (נונסנס) וכוונו ברובן לילדים. אחדות מיצירותיה תורגמו למספר שפות, ביניהן לעברית. בתקופת השלטון הצבאי בארגנטינה חלק משיריה נאסרו להשמעה, והפכו לסמל להתנגדות ומאבק.
ביוגרפיה.
מריה אלנה וולש נולדה בארגנטינה בשנת 1930. כבר בגיל 15 פרסמה את שירה הראשון בעיתון הארגנטינאי "El Hogar" ועד שנת 1951 פורסמו שני ספרים פרי עטה.
בשנת 1951 הקימה עם המוזיקאית הארגנטינאית לדה וז'דארס (Leda Valladares), שהייתה שותפתה ובת זוגה, את הצמד לדה ומריה (Leda y Maria). השתיים התגוררו והופיעו בפריז בין השנים 1952–1956. יצירתן והופעותיהן המשותפות נמשכו גם לאחר שובן לארגנטינה ב-1956, והן הוציאו יחד מספר אלבומים. בתקופה זו החלו השתיים לשלב הופעות ויצירות לקהל הצעיר, יצירות שנכתבו על ידי וולש, ביניהן שירי ילדים שהפכו במהרה לקלאסיקה בתרבות הארגנטינאית וקנו לוולש את פרסומה.
הצמד לדה ומריה התפרק בשנת 1963, אבל מריה אלנה וולש המשיכה ביצירתה לילדים ופרסמה חמישה ספרי ילדים נוספים בין השנים 1964–1967. בשנת 1968 יצאה וולש במופע למבוגרים "Juguemos en el mundo" שכלל שירים שהפכו גם הם לחלק מהקלאסיקה הארגנטינאית.
בשנת 1978, בעקבות הצנזורה הכבדה שהוטלה על ידי השלטון הצבאי במדינה, כתוצאה ממנה חלק משיריה נאסרו להשמעה, החליטה מריה אלנה וולש לחדול מהופעות. בעקבות זאת, רבים משיריה הפכו לסמל להתנגדות לצנזורה ולשלטון הצבאי, בפרט שירה Como la cigarra (כמו צרצר) שתורגם גם לעברית. עם תום התקופה, החלה וולש לקחת חלק בהנחיית תוכנית טלוויזיה יומית ששמה היה כשם השיר.
מריה אלנה וולש זכתה בפרסים על יצירתה ופועלה. היא נפטרה ב-10 בינואר 2011, בת זוגה בשלושת העשורים האחרונים לחיה הייתה הצלמת הארגנטינאית שרה פסיו (Sara Facio).
מריה אלנה וולש והקהל הישראלי.
בשנת 1986 יצאה השחקנית לאורה ריבלין במופע לילדים שמבוסס על שיריה של מריה אלנה וולש. השירים תורגמו לעברית על ידי רנה ליטוין והמופע והאלבום שיצא במקביל נקראו "בארץ לאזוכרת" כשם שירה המפורסם של וולש, "En El País De Nomeacuerdo".
שיריה ויצירתה.
שיריה ויצירתה של מריה אלנה וולש, הן למבוגרים והן לילדים, והדמויות שיצרה הפכו לחלק בלתי נפרד מהתרבות הארגנטינאית. כך למשל, השירים Como la cigarra (כמו צרצר) ו "Serenata para la tierra" "de uno" (סרנדה לאדמתו של אדם), שהפכו לסמל למאבק למען החירות והדמוקרטיה. דמותה של הצבה מנואליטה מ-"Pehuajó," נושא השיר "Manuelita la tortuga", אחד משיריה המפורסמים ביותר לילדים הונצחה בעזרת פסל שניצב בעיר. עוד דמויות מפורסמות פרי עטה של וולש הן הפרה הלמדנית (La Vaca Estudiosa), המכשף מגולובו (El Brujito De Gulubú), הקופיף המהולל (El twist del mono liso) ו-Dailan Kifki הפיל מתוך ספר בשם זהה שתורגם לאנגלית כ-An Elephantasy.
ספרים ואלבומים.
ספרים למבוגרים
ספרים לילדים
דיסקוגרפיה.
כחלק מהצמד לדה ומריה
אלבומים עצמאיים
אימורים
סרגיי קונובאלוב
פרשת בזק-אלוביץ'
UMM Alter 4x4
UMM Alter 4x4 הוא דגם של רכב שטח מתוצרת יצרן הרכב הפורטוגלי UMM (União Metalo-Mecânica) אשר יוצר בשנת 1985
דגם ה"UMM Alter 4x4" יוצר במפעליUMM (União Metalo-Mecânica) בסטובל, פורטוגל.
דגמי "UMM Alter 4x4" שימשו גם כאמבולנס צבאי וכבאיות.
רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים (סרט)
רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים (באנגלית: Rosencrantz &amp; Guildenstern Are Dead) הוא סרט דרמה קומית משנת 1990 שכתב וביים טום סטופארד על פי מחזה באותו שם פרי עטו מ-1966. הסרט, כמו המחזה, מתאר שתי דמויות משניות במחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר, את רוזנקרנץ וגילדנשטרן, שנמצאים בדרך לטירת אלסינור בהזמנת מלך דנמרק. הם פוגשים בדרכם להקת תיאטרון נודד. כשהם מגיעים לארמון מתברר להם שהם נדרשים לגלות מה מטריד את הנסיך המלט. בינתיים הם מהרהרים על משמעות הקיום שלהם. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-47.
בסרט מככבים גארי אולדמן בתפקיד רוזנקרנץ וטים רות' בתפקיד גילדנשטרן, אם כי לאורך כל הסרט הדמויות שהם פוגשים ואפילו הם עצמם אינם בטוחים מי מהם הוא רוזנקרנץ ומי גילדנשטרן. עוד משתתפים בסרט ריצ'רד דרייפוס בתפקיד השחקן הראשי בלהקה, איאן גלן בתפקיד המלט, איאן ריצ'רדסון בתפקיד פולוניוס, ג'ואנה מילס בתפקיד גרטרוד, ודונלד סאמפטר בתפקיד המלך קלאודיוס.
תקציר העלילה.
הסרט מתמקד ברוזנקרנץ וגילדנשטרן ובמעשיהם (או היעדרם) בתוך המחזה "המלט". בתחילת הסרט הם רוכבים על גבי סוסים לאלינסור ומהרהרים על נושאים כגון גורל, זיכרון ושפה. רוזנקרנץ מטיל מטבע שמצא, שנופל תמיד על אותו צד, עץ. גילדרשטרן מסיק מכך שמשהו לא בסדר עם המציאות. הם פוגשים בדרכם להקת שחקנים נודדים, ותוך כדי שיחה עם השחקן הראשי הם מועברים באופן מסתורי לתוך עלילת המחזה "המלט" באלסינור. הם משוטטים ברחבי הטירה, ומנסים להבין מה קורה כשהם מאזינים לחלקים מהמחזה. הזוג המלכותי הדני מבקש בהם להישאר בסביבה, ולעזור במציאת הסיבה למצב רוחו הקודר של המלט, ובתקווה למצוא לו מרפא. הם מבלים את הזמן מאחורי הקלעים של "המלט" בניסיון להבין מה הבעיה של הנסיך ומה נדרש מהם.
שאר המחזה עוקב אחר הדרמה השייקספירית בכל פעם ששתי הדמויות מופיעות "על הבמה". בשאר הזמן, כשהעלילה מתרחשת במקום אחר, שני הגיבורים שבכותרת עסוקים בסיכונים של חיי היום יום. עד מהרה מגיעה לאלסינור להקת השחקנים הנודדת כדי להופיע בחצר המלוכה, כפי שמתואר במחזה "המלט". השחקן הראשי אוסר עליהם להפסיק לצפות בהצגה, שאינה יכולה להתקיים ללא קהל. הוא גם מסביר להם חלק מהעלילה והכללים המקובלים של בימוי העלילה וכתיבה.
בסופו של דבר, רוזנקרנץ וגילדנשטרן נשלחים לאנגליה מחוץ לעלילה של המחזה. החלק האחרון של הסרט מתרחש באונייה המפליגה לאנגליה, שם הם קוראים את המכתב שהם אמורים למסור למלך יחד עם המלט, ומגלים שבמכתב יש צו המורה על מותו של המלט. השניים מחליטים להעמיד פנים שהם לא ראו את המכתב. המלט מחליף את המכתב (כמתואר במחזה השייקספירי) ונמלט בספינה של פיראטים. רוזנקרנץ וגילדנשטרן מודאגים ואינם יודעים מה לעשות עכשיו שהמלט איננו. הם אינם מודעים להחלפה של המכתב, ושמצווה שם על מותם שלהם במקום מותו של המלט. השחקן מסיים את הסיפור כשהוא קורא את המכתב שדן אותם למוות, ושניהם נתלים. הסרט מסתיים כששחקני התיאטרון הנודד אורזים את חפציהם בעגלה וממשיכים בדרכם.
קבלה וביקורת.
הסרט קיבל לרוב ביקורות חיוביות, ודירוג של 64% באתר Rotten Tomatoes המבוסס על 28 סקירות. ביקורת שלילית נפוצה הייתה על כך שהעלילה מתאימה יותר לבמת התיאטרון מאשר למסך הקולנוע. כך בביקורת וינסנט קאנבי שבה הוא אומר "[סטופארד] מתענג על צלילים ומשמעויות, משחקי מילים, שממריאות ומתעופפות. על הבמה זה יכול להיות מהנה מאוד... במדיום ריאליסטי כמו הקולנוע כל כך הרבה מילים יכולות להקהות את עור התוף ולהכביד על העפעפיים." כמו כן רוג'ר איברט קובע ש"הבעיה היא שהחומר הזה מעולם לא נועד לקולנוע, ואינו יכול לעבוד כסרט".
הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובפרס Fantasporto. גארי אולדמן היה מועמד על תפקידו לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הראשי הטוב ביותר בשנת 1991.
ב-2011 בחר המגזין "Total Film" את הופעתו של אולדמן בתפקיד רוזנקרנץ כאחד הטובים ביותר שלו.
מדיה ביתית.
הסרט יצא על גבי DVD בממלכה המאוחדת ב-2003, ובארצות הברית ב-2005. ה-DVD כולל ראיונות עם אולדמן, רות', דרייפוס וסטופארד.
ג'ובני גוארסקי
ג'ובנינו (ג'ובני) אליביירו ג'וזפה גוארסקי (באיטלקית: Giovannino Oliviero Giuseppe Guareschi; 1 במאי 1908 - 22 ביולי 1968) היה עיתונאי, קריקטוריסט והומוריסטן איטלקי. הדמות המוכרת ביותר שיצר הוא דון קאמילו.
קורות חיים.