אברהמי היה חלק משמעותי מחוליית ההגנה והקישור של בית"ר ירושלים בעונת העלייה ובשנים העוקבות, עד לעונת 1972/1973, בסופה פרש מכדורגל, לאחר 13 עונות רצופות במדי הקבוצה בהן צבר 260 הופעות. אברהמי מדורג במקום ה-15 בטבלת שיאני ההופעות של בית"ר ירושלים בכל הזמנים.
סיטרה (עיר)
בחריין (אי)
אסן (הולנד)
אָסֶן () היא עיר הבירה של מחוז דרנתה שבהולנד.
היסטוריה.
ההיסטוריה של אסן מתחילה בשנת 1258 כאשר מנזר מריאנקמפ נבנה במיקום חדש. המנזר נבנה במקור ליד קופורדן, כעונש על הטבח שבוצע בשנת 1227 בצבאו של הבישוף של אוטרכט על ידי איכרי דרנתה, במה שהיה ידוע כקרב אנה, קרב שבו נהרג הבישוף. יורשו הורה שהמנזר יבנה בתור עונש על הריגת הבישוף. בשל העובדה שהמנזר היה ממוקם באזור שאדמתו הייתה אדמת כבול צחיחה, שגם סבלה מהצפות באותה תקופה, נמצא מיקום טוב יותר למנזר הציסטרציאני באזור שידוע בשם ויטן, בו שכנו באותה תקופה רק מספר חוות. סביב למנזר שכנו מספר כפרים כמו דרוז, ויטן ופילו. ההיסטוריה של זה האחרון מגיעה עד לזמנים בהם נבנו בשטחו הדולמנים. המנזר החדש נבנה ככל הנראה בשנות השישים של המאה ה-13 ובמשך השנים התפתחה אסן סביבו.
המנזר נבנה באזור בו שוכן כיום מרכז העיר. במקום בו שכן המנזר, עומד כיום המוזיאון המחוזי להיסטוריה ולאמנות, בניין שנבנה ב-1882 כמושב ממשלת המחוז. רק מבנה הכנסייה וחלקים של החומות מרמזים על התחלתה הדתית של העיר.
אסן לא הייתה רשות מקומית עצמאית, אף לא מבחינת ההיררכיה הכנסייתית, למרות שפעלה בה כנסיית המנזר והיא הייתה כפופה מבחינה דתית ומבחינה מנהלית לרולדה. ב-1615 קיבלה העיר מטיף משלה. ב-1807 קיבלה אסן, אז עדיין כפר, את עצמאותה כרשות מקומית נפרדת ונפרדה מרולדה. הייתה זו רשות מקומית שעדיין פעלה בצורה זו או אחרת תחת שליטת הממשל המחוזי. אסן נקבעה כמקום מושב הממשל המחוזי ביוזמתם של מושלים כמו פטרוס הופשטדה, שאף הקים את הפארק המקומי במרכז העיר
ב-1809 קיבלה אסן רשמית את זכויותיה כעיר. היא הייתה היישוב השני במחוז דרנתה, לאחר קופורדן, שקיבלה את זכויותיה מידי לואי בונפרטה, אחיו של נפוליאון בונפרטה שהומלך כמלך הולנד והיו לו תוכניות גדולות בנוגע לאסן. באותה עת הוכנה תוכנית להפיכתה של אסן כעיר, אך ממלכת הולנד סופחה לקיסרות הראשונה של נפוליאון והתוכניות נזנחו.
כמרכז מנהלי, משכה אסן תושבים אמידים וכתוצאה מכך היא התפתחה כלכלית. הדבר גרם גם לעלייה איטית אך מתמדת בהיקף פעילות הסחר בעיר, בעושרה ובהקמת מוסדות חדשים בה, כמו עיתון שהחל לצאת בה לאור ב-1823, בית ספר לטיני שנפתח ב-1825, שירות דואר שהחל לפעול ב-1830, בית משפט שהוקם ב-1840, חיל מצב שפעל בה החל מ-1852 ותחנת רכבת שהוקמה ב-1870. התפתחות חשובה נוספת הייתה כרייתה של תעלת המים דרנטסה הופטוארט, שבה נעשה שימוש להובלת כבול וסחורות נוספות. ב-1861 נפתחה תעלת נורד-וילמסקנל.
בראשית המאה ה-20 החלה אסן לשחק תפקיד חשוב יותר בתחום התעשייה. במקור הייתה העיר מקום מושב הממשל המחוזי, אך הקמתם של בית מטבחיים, מחלבה ובית יציקה לברזל, יצרו מגוון רחב של אפשרויות תעסוקה ועודדה את צמיחתה של העיר. בשנת 1930 לערך, עם הקמתם של בתי חולים פסיכיאטרים ומרכזי בריאות, הפכה אסן להיות מרכז למערכת הבריאות של המחוז.
לאחר מלחמת העולם השנייה לא עלה מספר תושבי אסן על 20,000. מסלול מרוצי המכוניות TT-Circuit Assen הביא לעיר פרסום, אך רק החל משנות החמישים, עם התפתחות הגרעין התעשייתי שלה, החלה אסן לצמוח במהירות רבה יותר. חברת הנפט הלאומית (Nederlandse Aardolie Maatschappij) הקימה את מרכזה באסן. כיום העיר היא בעלת שיעור הצמיחה הגדול ביותר בחלקה הצפוני של הולנד, עם שפע של הזדמנויות תעסוקה, במיוחד במגזר השירותים. שיעור הצמיחה חסר התקדים של העיר במספר הבתים והתושבים הוא בעל משמעות סביבתית.
אין פרפרים פה בגטו
אין פרפרים בגטו
משה בן ארוש
הוחפיין
הוחפיין () היא עיר במחוז דרנתה שבהולנד.
היסטוריה.
ההיסטוריה של הוחפיין מתחילה ב-20 בדצמבר 1625 כאשר רכש רולוף ואן אכטן שטח גדול של אדמת כבול מחוואי המחוז כדי לכרות את הכבול. במפה ישנה של האזור כונה המקום Locus Deserta Atque ob Multos Paludes Invia ("שטח ביצות נטוש בלתי עביר"). הוחפיין עצמה נוסדה ב-1636 על ידי פיטר יוסטנס ויוהאן ואד דר מיר.
בסתיו 1883 ביקר באזור וינסנט ואן גוך.
במחצית השנייה של שנות השישים של המאה ה-20 הייתה הוחפיין העיר בעלת שיעור הצמיחה המהיר ביותר בהולנד. גידולה המהיר בתקופה זו הביא את מועצת העיר להחלטה לסתום את רוב התעלות של העיר, תעלות שנחפרו בראשית ימיה כאמצעי תעבורה לכבול.
שיטפונות ספוקיין
שיטפונות ברץ
פבל צ'באנו
פבל צ'באנו (נולד ב-28 במרץ 1955 ברני שבאוקראינה) הוא כדורגלן עבר מולדובי ששיחק במשך כל הקריירה שלו בניסטרו קישינב. הוא ערך 341 הופעות במועדון, בהן הבקיע 45 שערים.
מאז ה-1 בפברואר 1997 מכהן כיושב ראש התאחדות הכדורגל המולדובית.
בחודש נובמבר 2003 נבחר צ'באנו ככדורגלן המולדובי הטוב ביותר ב-50 השנים האחרונות במסגרת פרסי היובל של אופ"א.
פתרון סופי
פתרון סופי או: תעלומת התוכי החטוף (באנגלית: The Final Solution: A Story of Detection) הוא נובלה בסוגת הספרות הבלשית מאת הסופר היהודי-אמריקאי מייקל שייבון, שיצאה לאור בשנת 2004.
עלילת הספר מתרחשת בשנת 1944 באנגליה, ובמרכזה "הזקן", אדם בן 89 שהוא בן דמותו של שרלוק הולמס, היוצא למשימה בלשית של איתור תוכי שנגנב מילד יהודי אילם, פליט מגרמניה הנאצית, המתגורר בבית הכומר.
תמצית העלילה.
הזקן, שהיה בלש בעברו ועיסוקו העיקרי כעת הוא גידול דבורים, רואה מחלון ביתו בסאסקס שבדרום-מזרח אנגליה ילד בן תשע, ותוכי אפריקאי אפור על כתפו, המסתכן ליד פסי הרכבת, וחש להזהירו. מתברר שהילד הוא לינוס שטיינמן, פליט יהודי אילם מגרמניה הנאצית, המתגורר בבית הכומר המקומי, ק"ת פניקר, יחד עם משפחתו של הכומר - אשתו ובנו המתבגר רֶג'י, וכן שני דיירים, מר פרקינס ומר שיין, המתגוררים שם בשכירות. התוכי, הקרוי ברונו, יודע לשיר בלדות ושירים בגרמנית, אך מסקרן במיוחד מנהגו לדקלם רשימות ארוכות של ספרות בגרמנית, ללא סדר נראה לעין. אחד הדיירים משער שהתוכי מדקלם צופן צבאי גרמני, והדייר האחר, מר שיין, נראה כמתעלם מהתוכי, בניגוד לעניין הרב שמגלים בו כל האחרים.
למחרת נמצאת גופתו של מר שיין, שהוכה בעורפו בחפץ קהה, בחצר בית הכומר, והתוכי נעלם. קצין המשטרה המקומי, המפקח מייקל בלואוז, מזמין את הזקן לסייע בחקירת הרצח, וזה עונה: "אעזור לכם למצוא את התוכי של הילד. אם ניתקל בדרך ברוצח האמיתי, זה יהיה רווח נקי שלכם".
רג'י פניקר נעצר כחשוד ברצח וכמי שהתכוון למכור את התוכי לסוחר בעופות נדירים, אך בהמשך פונה החקירה לכיוונים נוספים, ובכלל זה ביקור בלונדון. בעקבות החקירה מצליח הזקן לזהות את רוצחו של מר שיין.
הפרק הלפני אחרון של הספר מסופר מנקודת מבטו של התוכי, הנמצא בידי הרוצח טרם לכידתו. בסופו של פרק זה נלכד הרוצח, בעזרת סיוע קל מהתוכי השבוי, ובפרק האחרון מחזיר הזקן את התוכי ללינוס.
המפקח בלואוז ציין שסדרות המספרים הארוכות שמדקלם התוכי "אינן מייצגות חשבונות בנק שווייצרים ממוספרים", והזקן הוסיף: "אני מסופק מאוד אם נדע אי-פעם מה המשמעות הטמונה במספרים האלה, אם יש כזו". לקורא, לעומת זאת, ניתן פתרון התעלומה: לסדרות המספרים שהוא מדקלם קורא התוכי במחשבותיו "שיר הרכבת", והוא למד אותן מפיו של לינוס בעת שלינוס שהה בביתו של אוברגרופנפיהרר שטופל בידי אביו של לינוס, הפסיכיאטר ד"ר יוליוס שטיינמן. לינוס אמר מספרים אלה בעת שהתבונן מחלון הבית ברכבות הנוסעות מזרחה, ומתברר שאינו אילם, אלא חדל לדבר כאשר הופרד מהוריו.
הוצאה לאור.
הנובלה פורסמה לראשונה, בגרסה שונה מעט, בגיליון קיץ 2003 של כתב העת הספרותי The Paris Review, וזכתה בפרס אגא חאן לסיפורת - פרס שנתי שמעניק כתב העת ליצירה הטובה ביותר שפורסמה בו באותה שנה. בנובמבר 2004 הנובלה יצאה לאור כספר, מלווה באיורים מאת ג'יי ריאן . שייבון סיפר על תהליך כתיבת הנובלה: "חיברתי את כל העלילה די במהירות, אולי תוך שעה, ואת הסיפור כתבתי במשך השנתיים הבאות, ברווחים בין העבודה על התסריט של 'קוואליר וקליי' והעבודה על הרומן החדש שלי".
הספר תורגם לעברית בידי אלינוער ברגר ויצא לאור בשנת 2006 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד. תרגום לגרמנית, בשם Das letzte Rätsel, בידי אנדראה פישר, יצא לאור בספטמבר 2005. תרגום לצרפתית, בשם La Solution finale, בידי איזבל פיליפ, יצא לאור באוקטובר 2007.
פרשנות.
שם הספר.
שמו המקורי של הספר, The Final Solution, מהדהד את שם ספרו של ארתור קונאן דויל, The Final Problem ("הבעיה הסופית"), שבו שרלוק הולמס נאבק באויבו הגדול, פרופסור מוריארטי, וכן את הפתרון הסופי, תוכניתם של הנאצים להשמדת יהודי אירופה.
תרגום מדויק לעברית של שם הספר הוא "הפתרון הסופי", אך עקב המשמעות העזה של שם זה בהיסטוריה היהודית, נקרא הספר בעברית "פתרון סופי". בתרגום לצרפתית נשמרה התאמה לשם המקורי, ואילו בתרגום לגרמנית התרחק שם הספר מהשם המקורי, ונקרא Das letzte Rätsel - "החידה האחרונה".
האם הזקן הוא שרלוק הולמס?
מאפיינים רבים של הזקן, כגון עיסוקו בגידול דבורים או תיאורו "בשעתו צבר את הונו ואת המוניטין שלו הודות לחילוץ שורה ארוכה ומבריקה של היסקים מצירופים בלתי סבירים של עובדות", מרמזים לכך שזהו שרלוק הולמס, אך לכל אורך הספר הוא מוזכר בכינוי "הזקן", ללא ציון שמו. מייקל שייבון הסביר זאת:
מידלבורך