בסביבות השעה 01:30 ב-13 בנובמבר יירט כוחו של קלהאן את אוניותיו של אבה, בין גוודלקנל לאי סאבו. בנוסף לשתי אוניות המערכה, כללה השייטת של אבה סיירת קלה אחת ו-11 משחתות. שני הכוחות העוינים התקרבו זה לזה ופתחו באש מטווח קרוב ביותר. בקרב שהתפתח טיבעו אוניותיו של אבה, או הסבו נזק כבד, לכל אוניותיו של קלהאן, פרט לסיירת אחת ומשחתת אחת. בקרב נהרגו גם סקוט וקלהאן. שתי משחתות יפניות טובעו ונזק כבד נגרם להיאיי ולמשחתת נוספת. על אף ניצחונו על קלהאן, הורה אבה לאוניותיו לסגת מהאזור מבלי להפציץ את שדה הנדרסון. היאיי שקעה מאוחר יותר באותו יום, לאחר שספגה התקפות אוויריות על ידי כוח אוויר קקטוס וממטוסים מנושאת המטוסים אנטרפרייז. בשל כישלונו של אבה לתקוף את שדה הנדרסון, הורה יממוטו על השיירה, שוב בפיקודו של ראיזו טנאקה, להמתין יום נוסף באיי שורטלנד לפני היציאה לגוודלקנל. יממוטו הורה לתת אדמירל נובוטאקה קונדו להקים שייטת נוספת מאוניות שעגנו בלגונת טרוק ומשייטתו של אבה ולהפגיז את שדה הנדרסון ב-15 בנובמבר.
בסביבות השעה 02:00 ב-14 בנובמבר ערכו סיירת ומשחתת תחת פיקודו של גונאיצ'י מיקווה התקפה על שדה הנדרסון. ההפגזה גרמה לנזק אך לא ניטרלה את השדה או את המטוסים שבו. בעוד שהכוח של מיקווה שב לרבאול, החלה השיירה של טנאקה, שהאמין ששדה הנדרסון מנוטרל, להפליג במורד החריץ לגוודלקנל. במהלך יום 14 בנובמבר תקפו מטוסים משדה הנדרסון ומנושאת המטוסים אנטרפרייז את הכוח של מיקווה ואת השיירה של טנאקה, וטיבעו סיירת כבדה אחת ושבע ספינות תובלה. מרבית החיילים נימשו מן המים על ידי משחתות הליווי ששבו לאחר מכן לאיי שורטלנד. עם רדת החשיכה יצאו שוב טנאקה וארבע ספינות התובלה הנותרות בדרכן לגוודלקנל, בעוד שייטתו של קונדו התקרבה לשדה הנדרסון.
על מנת ליירט את השייטת של קונדו, שלח הלסי שתי אוניות מערכה, וושינגטון ודרום דקוטה, וארבע משחתות. הכוח האמריקני, תחת פיקודו של תת-אדמירל ויליס לי, הגיע לגוודלקנל ולאי סאבו מעט לפני חצות, ב-14 בנובמבר, זמן קצר לפני הגעתו של קונדו. השייטת של קונדו הכילה את אוניית המערכה קירישימה, שתי סיירות כבדות, שתי סיירות קלות ותשע משחתות. לאחר שנוצר מגע בין הכוחות, טיבעו כוחותיו של קונדו שלוש משחתות והסבו נזק כבד לרביעית. לאחר מכן נפגעה גם דרום דקוטה. בעוד אוניותיו של קונדו מתרכזות בדרום דקוטה, התקרבה וושינגטון לכוח היפני ופתחה באש מדויקת על קירישימה, והסבה לה נזק כבד מאוד. לאחר שנכשל בניסיון לרדוף אחר וושינגטון, הורה קונדו לשייטת לסגת מבלי להפגיז את שדה הנדרסון. במהלך הקרב טובעה גם משחתת יפנית.
עת נסוגו אוניותיו של קונדו, החלו ארבע ספינות התובלה בפריקת הציוד סמוך לטספרונגה, בשעה 04:00. ב-05:55 החלו מטוסים וארטילריה אמריקאים לתקוף את ספינות התובלה, והשמידו את ארבעתן ואת רוב הציוד שנשאו, ורק 3,000-2,000 חיילים הצליחו לרדת לחוף. מכיוון שניסיון התגבור והאספקה לכוחות בגוודלקנל נכשל, נאלצו היפנים לבטל את מתקפת נובמבר על שדה הנדרסון, במה שהיה אחד הניסיונות האחרונים של היפנים לכבוש את שדה הנדרסון מחדש.
ב-26 בנובמבר נטל לוטננט גנרל היטושי איממורה את הפיקוד על הארמייה האזורית השמינית החדשה ברבאול. הפיקוד החדש חלש על הארמייה ה-17 של היאקוטאקה ועל הארמייה ה-18 בגינאה החדשה. אחת ממטרותיו הראשונות כמפקד הארמייה השמינית הייתה המשך הניסיונות לכיבוש שדה הנדרסון וגוודלקנל. עם זאת, ניצחון בעלות הברית בקרב בונה גונה שבגינאה גרם לאיממורה לשנות את סדר העדיפויות שלו. כיבוש בונה על ידי בעלות הברית היווה איום רציני יותר לבסיס היפני ברבאול, ועל כן השהה איממורה כל תגבורת לגוודלקנל והתרכז במצב בגינאה החדשה.
קרב טספרונגה.
היפנים נתקלו בבעיות בשליחת אספקה לחייליהם בגוודלקנל. שימוש בצוללות בשבועיים האחרונים של חודש נובמבר התברר כלא יעיל מספיק, וניסיון להקים בסיסי ביניים באיי שלמה נכשל בעקבות התקפות אוויריות של בעלות הברית. ב-26 בנובמבר הודיעה מפקדת הארמייה ה-17 לאיממורה שהם עומדים בפני מחסור קריטי במזון. מספר יחידות קדמיות לא קיבלו אספקה זה שישה ימים ואפילו היחידות העורפיות מתקיימות על שליש-מנות. מצב זה אילץ את היפנים לשוב ולהשתמש במשחתות להובלת אספקה.
אנשי הצי השמיני העלו תוכנית לצמצום חשיפת המשחתות שהובילו את האספקה לגוודלקנל: את האספקה יעמיסו בחביות דלק גדולות, אך ישאירו בהן די אוויר שיאפשר ציפה, ויקשרו אותן יחד בחבל. כשיגיעו המשחתות לגוודלקנל הן יתקרבו לחוף ויחתכו את החבלים, ואז תגיע סירה או שחיין מהחוף, ימשכו את קצה החבל בחזרה לחוף, ושאר החיילים ימשכו את החביות מחוץ למים.
"כוח התגבורת של גוודלקנל" של הצי השמיני, שהיה תחת פיקודו של ראיזו טנאקה, נבחר על ידי מיקווה לבצע את חמש הגיחות הראשונות לגוודלקנל תוך שימוש בשיטת החביות ב-30 בנובמבר. כוח התגבורת כלל שמונה משחתות, ועל שש מהן העמיסו בין 200 ל-240 חביות אספקה כל אחת. להלסי נודע ממקורות מודיעיניים על משלוח האספקה היפני והוא הורה על כוח משימה 67, שכלל כעת ארבע סיירות וארבע משחתות תחת פיקודו של אדמירל משנה קרלטון רייט, ליירט את השיירה. ב-30 בנובמבר הצטרפו לכוח משימה 67 שתי משחתות נוספות.
ב-30 בנובמבר בשעה 22:40 הגיעה שיירתו של טנאקה לגוודלקנל והחלה בהכנות לפריקת החביות, ובאותו זמן התקרב לאזור כוח משימה 67. המשחתות האמריקניות איתרו את השיירה היפנית במכ"ם וביקשו אישור לשגר טורפדו. רייט המתין ארבע דקות לפני שנתן אישור לירי, ובכך איפשר לטנאקה להוציא את אוניותיו מטווח ירי אופטימלי. אכן, כל הטורפדו ששיגרו המשחתות האמריקאיות החטיאו את מטרותיהן. באותה עת פתחו הסיירות האמריקניות באש ותוך זמן קצר השמידו את אחת מהמשחתות היפניות. שאר המשחתות זנחו את מלאכת פריקת האספקה, הגבירו מהירות, ושיגרו 44 טורפדו על הסיירות האמריקניות תוך כדי נסיגתן. הטורפדו היפנים מצאו את מטרותיהם, טיבעו סיירת אחת, וגרמו נזקים כבדים לשתי סיירות נוספות. שאר המשחתות של טנאקה נמלטו ללא נזק, אך נכשלו בניסיון האספקה.
ניסיונות אספקה נוספים מצד כוח התגבורת של טנאקה ב-3 בדצמבר, ב-7 בדצמבר וב-11 בדצמבר נכשלו גם הם, ועד 7 בדצמבר 1942 עמד קצב התמותה בקרב כוחותיו של היאקוטאקה על כחמישים אנשים ליום שמתו כתוצאה מתת תזונה, ממחלות ומהתקפות בעלות הברית.
דצמבר - פברואר 1943: הנסיגה היפנית.
ההחלטה היפנית לסגת.
ב-12 בדצמבר הציע הצי היפני לנטוש את גוודלקנל. באותה עת טענו גם מספר קציני מטה במפקדה הכללית הקיסרית שכיבוש מחדש של גוודלקנל הוא בלתי אפשרי. משלחת בראשות קולונל ג'ואיצ'ירו סנאדה, ראש אגף מבצעים של המפקדה הקיסרית, ביקרה ברבאול ב-19 בדצמבר ונועדה עם איממורה ומטהו. עם חזרת המשלחת לטוקיו המליץ סנאדה לנטוש את גוודלקנל. ראשי המפקדה הקיסרית תמכו בהצעתו של סנאדה ב-26 בדצמבר והורו על אנשי המטה שלהם לתכנן את נסיגת הכוחות מהאי, את הקמת קו הגנה חדש באיי שלמה המרכזיים, ואת הטיית המשאבים לעבר המערכה בגינאה החדשה.
ב-28 בדצמבר הודיעו גנרל האג'ימה סוגיאמה ואדמירל אוסאמי נאגנו לקיסר הירוהיטו על ההחלטה לסגת מגוודלקנל, וב-31 בדצמבר נתן הקיסר את אישורו. היפנים החלו לתכנן בחשאיות את הפינוי, העניקו לו את השם "מבצע קֶה," וקבעו את תאריך תחילתו לסוף ינואר 1943.
קרב הר אוסטן, הסוס הדוהר וסוסון הים.
בדצמבר נשלחו אנשי דיוויזיית הנחתים הראשונה להתאוששות, והקורפוס ה-14 של הצבא נטל את השליטה על האי. גיס זה הכיל את דיוויזיית הנחתים השנייה ואת דיוויזיית הרגלים ה-25 ואת דיוויזיית אמריקל של הצבא. מייג'ור גנרל אלכסנדר פאץ' מהצבא החליף את ונדגריפט כמפקד כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, שבאותה עת מנו מעל 50,000 איש.
ב-18 בדצמבר תקפו כוחות בעלות הברית עמדות יפניות בהר אוסטן. עמדה יפנית מבוצרת שנקראה "גיפו" הצליחה לסכל את המתקפה וכוחות בעלות הברית נאלצו להשהות את התקדמותם ב-4 בינואר.
בעלות הברית חידשו את התקפותיהם ב-10 בינואר, תקפו שוב בהר אוסטן וכמו כן בשני רכסים סמוכים שנקראו רכס הסוס הדוהר ורכס סוסון הים, בשל צורתם במפה. לאחר לחימה קשה כבשו בעלות הברית את שלושת הרכסים ב-23 בינואר. באותה עת התקדמו הנחתים האמריקנים מערבה לאורך חופו הצפוני של גוודלקנל תוך שהם כובשים שטחים ומחסלים התנגדות יפנית.
מבצע קה.
ב-14 בינואר הנחיתו משחתות יפניות בגוודלקנל גדוד שתפקידו היה לשמש משמר אחורי לכוחות הנסוגים. קצין מטה מרבאול הצטרף לגדוד והודיע להיאקוטאקה על ההחלטה לסגת. באותה עת נעו ספינות מלחמה ומטוסים יפנים לעמדותיהם מסביב לרבאול ולבוגנוויל, כהכנה לביצוע הפינוי. מודיעין בעלות הברית קיבל מידע על תנועה יפנית, אך נכשל לתרגם זאת כהכנה לפינוי והסיק שמדובר בניסיון נוסף לכבוש את שדה הנדרסון.
פאץ', שחשש מפני ההתקפה היפנית, הקציב מספר מצומצם של כוחות להמשך הפעילות כנגד כוחותיו של היאקוטאקה. ב-29 בינואר שלח הלסי, שהתבסס על מודיעין דומה, שיירת אספקה לגוודלקנל, בחסות שייטת סיירות. כשאיתרו את השייטת, תקפו אותה מפציצי טורפדו יפנים והסבו נזק כבד לסיירת שיקגו, שטבעה ביום המחרת לאחר תקיפות נוספות. הלסי הורה ליתר הסיירות לשוב לבסיסן ופרס את שאר הכוחות הימיים שלו בים האלמוגים כהכנה למתקפה היפנית.