באפריל 2020, המגזין פוליטיקו דיווח כי גייטס הוציא כמעט 200,000 דולר מכספי משלם המיסים בשכירת משרד מקולייר מריל, מפתח נדל"ן ומסעדן בפנסקולה וחבר ותיק, יועץ, תורם קמפיין ולקוח משפטי. גייטס ומריל בנפרד אמרו לפוליטיקו שגייטס שילם דמי שכירות מתחת למחירי השוק עבור השטח, אך מאוחר יותר גייטס אמר כי דמי השכירות היו "בתעריף השוק או מתחת". חוקי הבית אוסרים במפורש שכירות מתחת לשוק, ומחייבים את הצדדים לחוזי שכירות כאלה "לא היה, או ממשיכים לקיים, קשר מקצועי או משפטי (למעט כבעל בית ושוכר)." ב-1 ביולי 2020, המשרד לאתיקה של הקונגרס הודיע לגייטס על כך שהפסיק את סקירת הסדרי החכירה.
ביולי 2020, המגזין פוליטיקו דיווח כי בחקירתו נמצאו הוצאות של גייטס שנראה כי מפרות את כללי האתיקה של בית הנבחרים: הוצאה של עשרות אלפי דולרים עבור יועץ לכתיבת נאומים, וקבלת חברה פרטית להתקין אולפן טלוויזיה בבית אביו בנייסוויל, פלורידה, שבה גייטס משתמש כאשר הוא מופיע בטלוויזיה. משרדו של גייטס הודה כי הוציא 28,000 דולר על שירותי כתיבת נאומים, דבר האסור על פי חוקי הבית אלא בנסיבות מיוחדות ובאישור מראש מפקידי הקונגרס, אך אמר כי מדובר בטעות פקידותית שהוא יתקן. על אולפן הטלוויזיה אמר גאץ כי החברה קיבלה 100 דולר לחודש ממשרדו, סכום שלא דווח ברישומי ההוצאות שלו בקונגרס, וכן גבתה כספים מרשתות הטלוויזיה וחברות החדשות בכל פעם שהתחברו לאולפן. בהצהרה מלשכתו של גאץ נאמר כי ההסדר תואם את חוקי הבית, וכי במהלך הקמת ההסדר, משרדו התייעץ עם ועדת האתיקה של הבית וועדת הנהלת הבית.
בסוף פברואר 2021, גייטס ועוד תריסר חברי קונגרס רפובליקנים דילגו על הצבעות וגייסו אחרים להצביע עבורם, תוך ציטוט של מגפת הקורונה המתמשכת. אבל הוא והחברים האחרים השתתפו למעשה בוועידת הפעולה הפוליטית השמרנית, שהתקיימה במקביל להיעדרותם. בתגובה, "הקמפיין לדין וחשבון", קבוצת "כלבי השמירה של האתיקה", הגישה תלונה לוועדת האתיקה של בית הנבחרים וביקשה לחקור את גייטס ואת והמחוקקים האחרים.
הוא הפך לאחד מבני ברית הקונגרס המובילים ביותר של הנשיא לשעבר דונלד טראמפ.
גלעד דובשני
גלעד דובשני (נולד ב-1947) הוא אדריכל, תאורטיקן של אדריכלות, אמן וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
דובשני נולד ב-1947, לאנשי החינוך, יהודית ומנשה דובשני, בן שני בין שתי אחיות. ב-1975 הוא סיים תואר אדריכלות בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן בשווייץ. עם שובו לישראל עבד במשרדו של יעקב רכטר כשלוש שנים, ומ 1983 עובד כאדריכל עצמאי בתל אביב.
ב-1981 החל בקריירה אקדמית, בין השאר לימד במחלקה לאדריכלות באקדמיה בצלאל בירושלים, הפקולטה לאדריכלות בטכניון חיפה, באוניברסיטת אריאל ובמכון הטכנולוגי חולון.
בין השנים 1996–2001 כיהן כמהנדס העיר ראש העין. בתוקף תפקידו היה אחראי על כל תחומי הבנייה בעיר. מבני מגורים, מבני ציבור ותכנון אורבני. כמו כן, אחריות על תכנון גידול העיר מ-30,000 ל-120,000 תושבים.
כאדריכל.
דובשני תכנן עשרות פרויקטים אדריכליים בכל קשת תחומי האדריכלות, בתים פרטיים, מבני מגורים, מבני ציבור, שימור ותכנון אורבני. השקפת עולמו האדריכלית מתבססת על גישה שמאמינה באופיו של המקום כמרכיב ייחודי ליצירה האדריכלית. גישה הנקראת Critical Regionalism גישה שממשיכה את האדריכלות המודרנית אולם שוללת את חוסר הרגישות שלה לנתוני המקום, ואת ההצטעצעות של הפוסטמודרניזם.
חברות באגודות מקצועיות.
דובשני חבר באיגוד המהנדסים והאדריכלים בישראל, במועצה הישראלית לשימור מבנים
אנדרטאות היסטוריות.ב DO.CO.MO.MO. - תיעוד ושימור מבני התנועה המודרנית ו מתכנני "במקום" לשנת 2002 ארגון לזכויות האדם.
קריירה אקדמאית.
דובשני כיהן כראש בית הספר לאדריכלות באוניברסיטת אריאל. במשך השנים לימד קורסים בכל הרמות של לימודים אקדמיים בעיצוב ואדריכלות.
בין השנים 2001–2004 לימד באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. בין 2004 ל-2007 כיהן כדיקן הפקולטה לעיצוב של המכון הטכנולוגי חולון.
משנת 2008 הוא פרופ' בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת אריאל. בשנים 2009/2009 לימד בפריז בבתי הספר: ESAM ו - ENSI
בין השנים 2015–2018 כיהן כדיקן בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת אריאל.
חיים אישיים.
בזמן לימודים שווייץ היה דובשני שחקן בתיאטרון החובבים "תיאטר אונז" Théâtre Onze. בשנים האחרונות משחק בתיאטרון חובבים של עופרה ויינגרטן.
יחסי טורקיה–מולדובה
יחסי טורקיה–מולדובה הם יחסי החוץ בין טורקיה למולדובה.
סקירה כללית.
במהלך המאה ה-15 נכבש שטחה של מולדובה בידי האימפריה העות'מאנית, כחלק מכיבושה של נסיכות מולדובה. בשנת 1812 נאלצה האימפריה העות'מאנית למסור את בסרביה לידי האימפריה הרוסית, אשר לאחר מלחמת העולם הראשונה צורפה לממלכת רומניה, ולאחר מלחמת העולם השנייה הפכה ברובה למולדובה הסובייטית. טורקיה הכירה בעצמאות מולדובה ב-16 בדצמבר 1991 שהוכרזה ב-27 באוגוסט 1991. היחסים הדיפלומטיים בין טורקיה למולדובה כוננו ב-3 בפברואר 1992. הסכם הידידות ושיתוף הפעולה, הנחשב לבסיס החוקי של היחסים הדו-צדדיים בין טורקיה ומולדובה נחתם במהלך ביקורו של הנשיא סוליימאן דמירל במולדובה, ב-2–3 ביוני 1994.
היחסים בין טורקיה למולדובה צברו תאוצה משמעותית לאחרונה. נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר במולדובה בתאריכים 17–18 באוקטובר 2018, יחד עם גאגוז ירי. ביקורו של הנשיא היה הביקור הרשמי הבילטרלי הרשמי הראשון מטורקיה במולדובה לאחר 19 שנים. נשיא מולדובה, איגור דודון, ביקר בטורקיה ב-30 בדצמבר 2019 על מנת להשתתף בישיבה הראשונה של המועצה לשיתוף פעולה אסטרטגי הטורקית.
על פי הפרוטוקול שנחתם ב-17 באוקטובר 2018, אזרחים טורקים ומולדובים יכולים לבקר אחד במדינות זו עם תעודות זהות בלבד. הפרוטוקול הנוגע לנסיעות ללא הדרכון נכנס לתוקף ב-19 בפברואר 2019.
יחסי סחר.
היקף הסחר בין טורקיה למולדובה בשנת 2019 הסתכם ב 568 מיליון דולר (322 מיליון דולר של יצוא טורקי, 246 מיליון דולר של יבוא ממולדובה). ההשקעות הטורקיות במולדובה הסתכמו ב-300 מיליון דולר חברות בנייה טורקיות קיבלו 38 פרויקטים בשווי של 518 מיליון דולר אמריקאי. הסכם סחר חופשי (FTA) בין המדינות נכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2016.
כיבוש (סרט)
כיבוש (Conquest) או מריה ולבסקה (Marie Walewska) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1937 עם גרטה גרבו ושרל בואייה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Pani Walewska" של הסופר הפולני Wacław Gąsiorowski (1933), המתאר את רומן האהבה בין נפוליאון בונפרטה לפילגשו הפולנייה מריה ולבסקה .
שרל בואייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
ינואר 1807, פרשים רוסיים (קוזקים) מתפרצים לארמונו של הרוזן ולבסקי (הנרי סטיפנסון) וגורמיס הרס רב. הרוזן הוא קשיש בן 75 ואשתו (השלישית) היא צעירה ויפה בשם מריה ולבסקה (גרטה גרבו). החיילים מתבדחים על הקשיש והצעירה ומצליפים ברוזן. לפתע מגיעה ידיעה שהצרפתים מגיעים. לארמון נכנס פאול לצ'ינסקי (ליף אריקסון) אחיה של מריה ומודיע שהוא קצין בצבא הפולני הנלחם עם הצרפתים לשחרור פולין. הוא אומר למריה שנפוליאון נמצא בבלונה והיא נוסעת לשם לחזות במצביא שישחרר את עמה. נפוליאון נפגש אתה לשיחה קצרה והיא מוצאת חן בעיניו לאחר שהיא אומרת לו שהיא רואה בו אחד שישחרר את עמה.
שבועיים לאחר מכן נערך נשף מפואר בארמון של הנסיך פוניאטובסקי (הנרי גורדון) שמציג בפני נפוליאון את נכבדי העם הפולני ובתוכם הרוזן ולבסקי ואשתו מריה. נפוליאון נזכר בפגישה הקודמת שלהם ומתחיל לחזר אחריה אבל היא דוחה אותו מפני שהיא נשואה וקתולית. הוא שולח לה פרחים וכותב לה מכתבים ובהם משתמע כי היחסים ביניהם ייטיבו עם הפולנים. לביתה מגיעים הנסיך פוניאטובסקי ומכובדים פולנים המנסים לשכנע אותה כי עליה להיענות לרצונו של נפוליאון לטובת העם הפולני. היא משתכנעת והולכת לפגוש את נפוליאון מתוך "שליחות לאומית". בתחילה היא מסתייגת ממנו אבל לאחר שהוא מסביר לה שמטרתו לכבוש את אירופה ולבסס שלום, היא מתאהבת בו והופכת להיות הפילגש שלו. בעלה שמתנגד לזה, עוזב את פולין לרומא כדי לקבל שם גט באישור האפיפיור.
נפוליאון ממשיך בניצחונותיו כשמריה צמודה אליו. הוא מתגרש מאשתו ז'וזפין ומריה מקווה שכעת יינשא לה. שר החוץ שלו, טאלירן (רג'ינלד אוון) ממליץ לו לשאת את מרי לואיז, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה על מנת לחזק את מעמדו הפוליטי ונפוליאון מקבל זאת ומודיע למריה המאוכזבת.
מריה לא מגלה לנפוליאון שהיא בהיריון ממנו. היא מגיעה לפריז ומתקבלת בחמימות על ידי לטיציה רמולינו בונפרטה, אמו של נפוליאון. נולד לה בן בשם אלכסנדר. נפוליאון חווה תבוסות קשות ברוסיה ובבסוף מוגלה לאי אלבה, שם מצטרפת אליו מריה שמכירה לו בפעם הראשונה את בנם אלכסנדר.
נפוליאון חדור רצון לחזור לצרפת ומריה מנסה לשכנעו לוותר על זה אבל לשווא. הוא מובס בקרב ווטרלו ונאלץ לעזוב את צרפת. הפעם האחרונה שהם נפגשים היא בנמל רושפור. נפוליאון נפרד ממריה ואלכסנדר ועולה על סירה בדרך לאנייה שתשיט אותו לסנט הלנה.
יחסי טורקיה–מלטה
יחסי טורקיה–מלטה הם יחסי החוץ בין מלטה לטורקיה.
רקע היסטורי.
למלטה יש משמעות היסטורית עבור העם הטורקי כמקום בו נהרג דראגוט, אדמירל מפורסם של הצי העות'מאני, במהלך המצור הגדול על מלטה בשנת 1565. קיים בית קברות צבאי טורקי במארסה, שהוזמן על ידי הסולטאן העות'מאני בשנת 1873.
יחסים פוליטיים.