עולם מופלא 2 (באנגלית: Planet Earth II) היא סדרת-טבע תיעודית עטורת פרסים, שהופקה על ידי ה-BBC ב-2016, והמהווה סדרת המשך לסדרה המצליחה עולם מופלא. הסדרה מורכבת מ-6 פרקים עיקריים, העוקבים אחר החיות השונות בכדור הארץ ומעקב אחרי בעלי חיים שנראו בסדרה הראשונה עשר שנים לפני כן ואחרי הישרדותם בכדור הארץ (למשל אחרי נמר השלג, עדניים, דולפיני נהרות, אריות נמיב, פילים אסייתים וקרנפים בהודו, יעלים נובים, פינגוויני רצועות-הסנטר, ביזונים או איילי צפון נמלטים מזאבים ארקטיים). את הסדרה הפיק דייוויד אטנבורו שהוא גם הקריין בסדרה, ואת הפסקול הלחין הנס צימר. הסדרה זכתה במספר פרסים, ובינם פרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית סדרת תיעודית בשנת 2017. באותה שנה דירגו משתמשי האתר IMDb את הסדרה במקום הראשון ברשימת 250 סדרות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים.
הסדרה מציגה שימוש בטכנולוגיות צילום מתקדמות יותר מהסדרה הראשונה וכוללת צילומים בטכנולוגיית טלוויזיה בהבחנה גבוהה, שיוצרת איכות תמונה טובה יותר. בנוסף היא כוללת צילומים רבים מרחפנים, ייצוב טוב יותר של המצלמה, וצילומים בשליטה מרחוק, שאפשרה לקרב את המצלמה לחיה המצולמת עד למרחק סנטימטרים בודדים.
בשניים מפרקי הסדרה נלקחו צילומים מישראל: בפרק 2 המוקדש להרים צילומי יעלים במדבר יהודה, ובפרק 4 המוקדש למדבריות צילומי עטלף אודנן ועקרב עקצן צהוב בנגב
הסדרה יצאה כעשר שנים לאחר צאת הסדרה "עולם מופלא" (2006) - בשנת 2016. הסדרה משודרת בארץ בערוץ החדש כאן 11 מה-20 במאי 2017, ללא דיבוב.
במהלך 2022 תצא סדרת ההמשך שלה - עולם מופלא 3.
נודי חומה
נודי חומה (שם מדעי: "Anous stolidus") היא מין עוף ימי ממשפחת השחפיתיים שצבעה שחור.
אורכה של הנודי 38-45 ס"מ ומוטת כנפיה 150-272 ס"מ. היא בעלת נוצות חומות כהות עד שחורות ובעלת כפות עם קרומי שחייה. המקור שחור עם לחיים בהירות מעט. ציפור זו מוצאת את מזונה מהים והיא ניזונה מדגים ודיונונים העולים לפני המים.
הנודי עפה סביב האוקיינוסים הטרופיים ומקננת בחופים שונים: בהוואי, איי גלאפגוס ופולינזיה הצרפתית באוקיינוס השקט, איי סיישל ואיים בים סוף באוקיינוס ההודי, והקריביים וטריסטן דה קונה באוקיינוס האטלנטי.
הם מקננות במושבות ומטילים ביצה יחידה עליה דוגרים שני ההורים עד לבקיעתה.
נודי
נודי (שם מדעי: Anous) היא סוג של עופות ימיים ממשפחת השחפיתיים החיים לאורך הימים והאוקיינוסים הטרופיים.
אורכם 40-30 ס"מ והם בעלי כסות נוצות כהות. המקור ארוך מעט ושחור והעיניים לבנות. עופות אלה מקננים רק באיים טרופיים בכל האוקיינוסים, שם ישנם פחות טורפים.
הם מוצאים את מזונם מהים וצוללים לעבר דגים ודיונונים.
איגואנת ים
פאטי ג'נקינס
פטרישה ליאה "פאטי" ג'נקינס (באנגלית: Patricia Lea "Patty" Jenkins; נולדה ב-24 ביולי 1971) היא תסריטאית, במאית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. כתבה וביימה את הסרט "מונסטר" שזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט, וביימה את הסרטים "וונדר וומן" ו"וונדר וומן 1984".
ביוגרפיה.
ג'נקינס נולדה בבסיס חיל האוויר בויקטורוויל שבמחוז סן ברנרדינו בקליפורניה. אמה אמילי רות' הייתה מדענית סביבה ואביה ויליאם ג'נקינס, יליד אנגליה, היה טייס בחיל האוויר של ארצות הברית שעוטר בכוכב הכסף על פועלו במלחמת וייטנאם. בעקבות שירותו של האב נדדה המשפחה בין מדינות שונות בעולם ובארצות הברית כולל גרמניה, תאילנד וקמבודיה. בתיכון למדה בלורנס שבקנזס.
בגיל 14 החלה לעבוד בתעשיית הקולנוע, כששימשה עוזרת בהפקת הסרט הדוקומנטרי "The River City Reunion". ב-1989 החלה ללמוד ציור במכללה לאמנות "קופר יוניון" שבניו יורק, במהלך הלימודים עברה למגמת קולנוע אותה סיימה ב-1993. עבדה במשך שש שנים כעוזרת צלם והשתתפה בצילום מאות פרסומות ווידאו קליפים. בשנת 2000 סיימה את תוכנית הכשרת הבמאים של מכון הסרטים האמריקאי. ב-2001 יצרה את הסרט הקצר "Velocity Rules" על עקרת בית שהופכת לגיבורת על.
סרטה הראשון באורך מלא שביימה היה "מונסטר", אותו כתבה על בסיס סיפור חייה של הרוצחת הסדרתית איילין וורנוס. הסרט שהופק בתקציב של כ-8 מיליון דולר יצא לאקרנים ב-2003 וזכה להצלחה רבה, הן בקרב המבקרים והן בקופות. הוא רשם הכנסות של מעל 60 מיליון דולר וזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט העצמאי הטוב ביותר.
ג'ניקס ביימה פרק בסדרה "משפחה בהפרעה", שני פרקים של סדרת הטלוויזיה "הפמליה", ושני פרקים של הסדרה "ההריגה". ב-2011 הייתה מועמדת לפרס אמי על בימוי פרק הפתיחה של "ההריגה" וזכתה בפרס גילדת הבמאים. ב-2013 הפיקה וביימה את פרק הפתיחה של הסדרה "בגידה", ב-2015 הפיקה וביימה את סרט הטלוויזיה "Exposed", ב-2019 הפיקה וביימה את המיני-סדרה "I Am the Night" שכתב בעלה סם שרידן.
ב-2015 נבחרה לביים את סרט הקולנוע "וונדר וומן". הסרט יצא לאקרנים ביוני 2017, קיבל ביקורות חיוביות ורשם שיא הכנסות בסוף השבוע הראשון להקרנתו לסרט שבוים על ידי אישה.
ג'נקינס נישאה ב-2007 לסם שרידן והם הורים לבן.
פטי ג'נקינס
צפרדעי זכוכית
לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949
The Birth of the Palestinian Refugee Problem, 1947-1949 הוא ספר של ההיסטוריון בני מוריס שיצא לאור בשנת 1988 בהוצאת Cambridge University Press. בשנת 1991 יצא לאור תרגום לעברית של הספר, במהדורה מורחבת ומתוקנת, בשם לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949.
מוריס מפריך בספר הן את ההסבר המסורתי הישראלי והן את ההסבר המסורתי הפלסטיני לבעיית הפליטים. ההסבר הישראלי היה שמנהיגי ערב או מנהיגי הפלסטינים ציוו או יעצו לפלסטינים לנטוש את בתיהם ואילו ההסבר הערבי היה שהגירוש נבע כתוצאה ממדיניות מכוונת של ממשלת ישראל וההנהגה הציונית. מוריס טוען ששני ההסברים נכונים חלקית, אבל לא כהסבר עיקרי. ההסבר העיקרי הוא שהמלחמה ומוראותיה הם שהניעו את ערביי הארץ לעזוב את בתיהם.
על הספר.
מוריס מעריך שמספר הפליטים נע בין 600,000 ל-700,000 פלסטינים שנסו מבתיהם ב-1947–1949. לטענתו הם עזבו בעיקר בגלל ההתקפות של כוחות היישוב היהודי ובהמשך צה"ל, החשש מפני ההתקפות עתידיות, הגירושים והוראות של מנהיגים ערבים מקומיים. לא הייתה מדיניות מכוונת של גירוש, אולם הפיקוד הישראלי הבכיר נקט בגירושים לפי הצורך, במיוחד אחרי הפלישה הכלל-ערבית במאי 1948. הייתה זו עמדה שנויה במחלוקת כשמוריס כתב אותה לראשונה; העמדה הרשמית בישראל הייתה שהפלסטינים עזבו מרצונם, או תחת לחצם של מנהיגיהם או מנהיגי ארצות ערב. מוריס תיעד מעשים אכזריים שביצעו הישראלים, בכללם רצח ואונס.
פרקי הספר מונים גלים אחדים של עזיבה וגירוש שהובילו להיווצרות בעיית הפליטים:
הפרק האחרון בספר קרוי צעדים לפתרון בעיית הפליטים, דצמבר 1948 עד ספטמבר 1949. בסוף 1948 ובתחילת 1949 נעשו פעולות אחדות לפתרון בעיית הפליטים, על בסיס ההנחה שזכותם של הפליטים לחזור לבתיהם ולאדמותיהם, הנחה שקיבלה חיזוק בהחלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם. השתתפו בפעולות אלה ועדת הפיוס לארץ ישראל והמעצמות הגדולות ובראשן ארצות הברית. ישראל התנגדה לשיבת הפליטים, וחתרה ליישובם במדינות ערב, אך אלה סירבו לקלוט את הפליטים, והפכו את בעיית הפליטים לנשק פוליטי נגד ישראל. ארצות הברית וועדת הפיוס חתרו לפתרון שבו מדינות ערב יקלטו את רוב הפליטים, בתנאי שישראל תסכים לקלוט מאות אלפים מהם. פתרון נוסף שהועלה היה "תוכנית עזה" - תוכנית לפיה רצועת עזה על כל תושביה תועבר לריבונות ישראל. בשנת 1949 נערכה ועידת לוזאן, בהשתתפות ישראל ומדינות ערב, במטרה לגבש הסכם שלום כולל וקבוע בין שראל ומדינות ערב. נושא מרכזי בוועידה היה מציאת פתרון לבעיית הפליטים. הוועידה הסתיימה בספטמבר 1949 "בלי שהשיגה דבר, והטביעה חותם של כישלון על פתרון בעיית הפליטים ועל הסיכוי לפתרון הסכסוך במזרח התיכון בדרכי שלום".
את דברי הסיכום לספר פותח מוריס במילים הבאות:
בסוף הספר נכללת מפה ובה מצוינים כ-370 יישובי ערביים שננטשו ומתוארות הסיבות לנטישתם, לפי שש קטגוריות (מוריס מציין שההבחנות לפי קטגוריות אלה אינן חד-משמעיות):
הספר מסתיים בשלושה נספחים:
כתיבת הספר.
לאחר שקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג' החל מוריס לעבוד כעיתונאי בעיתון "ג'רוסלם פוסט". במהלך עבודתו שם, בשנות ה-80 של המאה ה-20, החל לאסוף חומר בארכיונים בישראל, בבריטניה ובארצות הברית. בתחילה התכוון לכתוב את ההיסטוריה של הפלמ"ח ובתוך כך החל לגלות עניין בהתהוות בעיית הפליטים הפלסטינים. ההיסטוריוגרפיה הישראלית באותה תקופה הסבירה שיציאת הפלסטינים מהערים והכפרים ב-1948 הייתה בעיקרה תוצאה של הוראות או עצות של מנהיגי ערב ומנהיגיהם. מוריס, לעומת זאת, מצא ראיות לכך, שלצד בריחה המונית שנבעה מפחד מפני מוראות המלחמה, היו גם מעשי גירוש של פלסטינים על ידי יהודים, וכן הוראות לעזיבה של מנהיגים ערבים מקומיים במקומות שונים (כמו בקרב על חיפה). מוריס כתב את ספרו מסוף 1982 ועד 1986, והספר יצא לאור בשנת 1988 בשם "The Birth of the Palestinian Refugee Problem, 1947-1949".
בפתח ספרו מציג מוריס את המתודולוגיה שלפיה פעל:
בהתאם לגישה זו, מקורותיו הראשוניים של הספר כוללים ארכיונים רבים, ובהם ארכיון מפלגת העבודה, הארכיון הציוני המרכזי, ארכיון השומר הצעיר, גנזך המדינה, מכון ז'בוטינסקי, מכון לבון ועוד.
בשנת 1991 יצאה לאור מהדורה עברית של הספר, שאינה רק תרגום של המהדורה האנגלית, כפי שהסביר מוריס במבוא למהדורה העברית:
בנוסף לשתי שפות אלה, הספר יצא לאור גם באיטלקית, וב-1993 בירדן בערבית, בהוצאה פיראטית ומקוצרת.