ב-26 במאי 451 התרחש קרב בין צבא האימפריה הסאסאנית לבין הארמנים. תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית הבטיח לסייע לארמנים ולתמוך בהם, אך הוא מת וכוחותיו לא הגיעו לשדה הקרב באווריאר שבמישור וספורקן (ליד ימת ואן). הצבא הארמני מנה כ-60,000 איש והיה מורכב מאנשי העם הפשוט, אך הונהג על ידי בני אצולה שזכו להכשרה צבאית ובהם פרשים שנחשבו לכוח צבאי מעולה. הצבא האימפריאלי הפרסי, מנגד, היה גדול פי שלושה וכלל יחידות מאומנות ומיומנות שכללו גם פילי מלחמה. לאחר לחימה אמיצה ונחושה מן הצד הארמני, נוצחו לבסוף הארמנים וורטן עצמו הוצא להורג יחד עם שמונה מקציניו. על מנת לכבות כליל את אש המרד, השליך השליט יזדגרד השני את האצולה הארמנית לכלא ומינה מושל תקיף. אולם אש המרד לא כבתה ומחתרת ארמנית המשיכה לפעול במשך עשרות שנים, מונהגת על ידי אחיינו של ורטן, והן ממיקוניאן. ב-484 הביא המרד הארמני לחתימת הסכם עם השליט הסאסאני בלש (אחיו ויורשו של פירוז הראשון, בנו של יזדגרד השני), אשר התיר חופש דת לארמנים, התיר להם לבנות מחדש את כנסיותיהם ואף מינה את והן ממיקוניאן למושל ארמניה. לאור זאת רואים הארמנים בקרב אווריאר ניצחון וחוגגים את ה-26 במאי כחג דתי.
בתו.
בתו, שושניק (בארמנית: Շուշանիկ; בגאורגית: შუშანიკი) נולדה בשנת 440 לערך. היא נישאה לאציל גאורגי שפנה נגד הנצרות, אימץ את הזורואסטריות וביקש לכפות את האמונה על אשתו. הוא עינה אותה עד מוות, כאשר היא מסרבת לקבל על עצמה אמונה זרה. שושניק נחשבת לקדושה מעונה בכנסייה הגאורגית האורתודוקסית ובכנסייה הארמנית. החיבור "מות הקדושים של המלכה שושניק הקדושה" מאת יאקוב צורטאוולי, הוא החיבור הקדום ביותר בשפה הגאורגית. באיקונוגרפיה מתואר ורטן פעמים רבות כורע ברך לפני מזבח, לבוש כלוחם, עם בתו לצדו.
צ'שייר (חתול)
אדוארד רוזנטליס
אדוארד רוזנטליס (בליטאית: Eduardas Rozentalis; נולד ב-27 במאי 1963) הוא שחמטאי סובייטי-ליטאי-ישראלי בדרגת רב-אמן.
ביוגרפיה.
אדוארד רוזנטליס נולד בווילנה, ליטא (אז ברית המועצות). אימו הייתה אלופת ליטא בשחמט לנשים וגם אביו היה שחמטאי בצעירותו. בשנת 1984 רוזנטליס ניצח באליפות ברית המועצות לצעירים.
הוא היה אלוף ליטא בשנים 1981, 1983 ו-2002. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא התחיל להשתתף בתחרויות בינלאומיות. בשנת 1989 הוא זכה במקום שלישי בתחרות בתל אביב במסגרת המכביה השלוש-עשרה.
הוא זכה במקום שלישי גם ב-2017 במכביה העשרים.
הוא היה חבר נבחרת ליטא באולימפיאדת השחמט ובאליפות אירופה לנבחרות.
בשנת 1987 השיג דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1991 דרגת רב-אמן.
החל מ-2002 הוא חבר בקבוצת מועדון הפועל כפר סבא בליגה הלאומית.
בשנת 2009 הוא סיים במקום החמישי באליפות ארצות הברית הפתוחה (ניצח בן פיינגולד).
בשנת 2015 רוזנטליס זכה במקום השני באליפות העולם לסניורים (50+). בשנת 2017 הוא סיים במקום הרביעי בתחרות ביוון (אחרי יבגני לוין).
בשנת 2016 פרסם ספר שחמט "החילופין הנכונים במשחק הסיום".
אדוארד רוזנטליס באולימפיאדת השחמט.
בשנים 1992–2014 השתתף רוזנטליס ב-10 אולימפיאדות שחמט:
מחוז אלכסנדריה
מחוז סוהאג
Tranquility Base Hotel &amp; Casino
Tranquility Base Hotel &amp; Casino הוא אלבום האולפן השישי של להקת האינדי רוק הבריטית ארקטיק מאנקיז.
רשימת רצועות.
כל השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה, אלכס טרנר.
רחוב מלכי ישראל
אויב העם
יחסי מצרים–רוסיה
יחסי מצרים–רוסיה אלו היחסים הדו-צדדיים בין מצרים לבין רוסיה. היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות ומצרים כוננו ב-26 באוגוסט 1943.
היסטוריה.
רוסיה הצארית.
ליחסים בין רוסיה למצרים יש היסטוריה ארוכה. בתקופת רוסיה הצארית הכנסייה האורתודוקסית הרוסית העניקה תמיכה לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של אלכסנדריה. בשנת 1556, הפטריארך יואכים מאלכסנדריה שלח מכתב לצאר הרוסי, איוואן הרביעי, שבו ביקש מהם לספק סיוע חומרי עבור מנזר סנטה קתרינה בחצי האי סיני, אשר סבלו מן הטורקים. בשנת 1558 הצאר שלח למצרים משלחת בראשות סגן הבישוף גנאדי, אולם הוא נפטר בקושטא לפני שהוא יכול להגיע מצרים. לאחר מכן הייתה המשלחת בראשותו של סוחר מסמולנסק - וסילי פוזניאקוב. פוזניאקוב והמשלחת ביקרו באלכסנדריה, קהיר, וסיני, והביאו לפטריארך מעיל פרווה ואיקון אשר נשלח על ידי הצאר. הדין וחשבון של פוזניאקוב, על השנתיים וחצי של נסיעותיו, אשר הפכו אותו לרוסי הראשון שביקר באפריקה, הפכו את מצרים ליעד פופולרי בקרב הרוסים. רוסיה הצארית, ולאחר מכן האימפריה הרוסית, המשיכו לספק תמיכה לנוצרים המצרים במשך מאות שנים.
ברית המועצות.
בשנות ה-50 גמאל עבד אל נאצר הנהיג מדיניות עצמאית ואנטי-אימפריאליסטית, וזכה לתמיכה נלהבת מן הממשלה הקומוניסטית של ברית המועצות. לאחר מבצע חץ שחור של צה"ל בעזה, חתם נאצר על עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית והתקרב לגוש המזרחי. כתוצאה מהתקרבות זו הסכימה ברית המועצות לממן את הקמת סכר אסוואן הגבוה. תוצאה נוספת של התקרבות זו הייתה הכרזתו של נאצר על מימוש הסוציאליזם במצרים, הכרזה שבסופו של דבר התבטאה בעיקר ברפורמה אגררית. לאחר שארצות הברית חזרה בה מתמיכתה הפיננסית בבניית סכר אסוואן, ב-26 ביולי, הלאים נאצר את תעלת סואץ, אשר מהווה עד היום אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של מצרים, כדי לממן באמצעותה את בניית הסכר. סכר אסואן הפך הכרח לאומי להתפתחות מצרים, שיאפשר אספקת חשמל, יווסת את ההשקיה, יבטיח את קיומה של מצרים התחתית ויאפשר בנייה באזור הנילוס.
במקביל, במהלך תקופה זו הפך נאצר את הפידאיון לחלק מהצבא המצרי וזאת במטרה לתקוף את ישראל מבלי שמצרים תואשם בכך. ב-16 בינואר 1956 התפאר נאצר בכוונתו לשחרר את פלסטין, כלומר לכבוש את ישראל. באותה שנה הלאים את תעלת סואץ, צעד שפגע ביחסי מצרים עם בריטניה וצרפת, שחברו לישראל במלחמת סיני שבמסגרתו כבשה ישראל את חצי האי סיני. בלחץ המעצמות נסוגה ישראל מסיני כעבור חודשים אחדים. בסיום המשבר אולצו השלוש לסגת, התעלה הולאמה, וגם חזונו הגדול של נאצר לבנות את סכר אסואן התממש, בעזרתם הנדיבה של הסובייטים.
המדיניות הנלהבת הגיעה לשיאה, כאשר קיבל נאצר את העיטור הסובייטי הגבוה ביותר, גיבור ברית המועצות עם עיטור לנין במהלך ביקורו של ניקיטה חרושצ'וב בשנת 1964.
במהלך שלטונו של נאצר, צעירים מצרים רבים למדו באוניברסיטאות בברית המועצות ובבתי ספר צבאיים. ביניהם היה הנשיא לעתיד, חוסני מובארכ, אשר התאמן בבית ספר צבאי לטיסה בקירגיזסטן.
במהלך מלחמת ששת הימים הוכה צבא מצרים פיזית ומוראלית באופן קשה. ההנהגה המצרית שהייתה המומה מתוצאות המלחמה, חששה מעימות נוסף מול צה"ל ופנתה מיד לאחר המלחמה לברית המועצות בבקשה לסיוע דחוף ברכש אמצעי לחימה, סיוע כלכלי ובליווי הליכי השיקום. המאמץ המצרי האדיר והנכונות של הסובייטים לסייע איפשרו את החזרת הפסדי חיל האוויר המצרי כבר בדצמבר 1967, חצי שנה בלבד לאחר המלחמה ואת הפסדי כוחות היבשה במהלך שנת 1968. כחלק משיתוף הפעולה בין סוריה לרוסיה, באוגוסט 1969 אפשרה מצרים לאנשי מודיעין רוסים לחקור טייס חייל האוויר הישראלי שנפל בשבי המצרי.
במהלך מלחמת ההתשה יזמה ברית המועצות מבצע רחב היקף, להקמה ושילוח של חיל משלוח במטרה להגן על מצרים מפני חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה. גודלו של חיל המשלוח הסובייטי היה דיווזיוני ובמהלכו התעמתו בקרבות חיילים סובייטיים וחיילים ישראלים באופן ישיר. ב-30 ביולי 1970, במהלך מלחמת ההתשה, נערך קרב אוויר, במהלכו הפילו מטוסי חיל האוויר הישראלי בשמי מצרים חמישה מטוסי מיג-21 מוטסים בידי טייסים סובייטיים.
בספטמבר 1970 מת נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ובמקומו התמנה אנואר סאדאת. ב-27 במאי 1971 נחתם חוזה ידידות בין שתי המדינות, אך היחסים היו בכל זאת בנסיגה, וביולי 1972 ממשלת מצרים גירשה את כל היועצים מהצבא הסובייטי.
בשנים 1972-1971 ניסה סאדאת ליזום, בגיבוי אמריקאי, שיחות והסדרי ביניים שיובילו למסירת סיני לריבונות מצרית, אולם ממשלת ישראל בראשות גולדה מאיר חשדה כי כוונת מצרים איננה למהלך של שלום אמת, לאור פעולותיה המלחמתיות וההתקפיות נגד ישראל בעבר. לפיכך, החליטה הממשלה לדחות את המשא ומתן ולהמשיך להחזיק בסיני. סאדאת היה נחוש לבצע מהלך צבאי להחזרת השטחים, והצליח לשכנע את הסורים להשתתף ביוזמה. הוא הורה למפקדי צבאו להכין תוכניות אופרטיביות לכיבוש סיני ("גרניט") או לפחות להניע מהלך צבאי מאסיבי בחלק מסיני, שיזעזע את ישראל.