פרויקט שנקרא ESTAÇÃO CIÊNCIA, בפורטוגזית - CULTURA e ARTES, מפותח כעת על ידי האדריכל העולמי, הברזילאי במקור, אוסקר נימאייר ב-Ponta do Seixas.
חינוך.
בז'ואאו פסואה שוכנת האוניברסיטה הפדרלית של פאראיבה, המציעה תארים בתחומים רפואה, מכונאות, משפטים, אומנות וטכנולוגיה ועוד. בנוסף לאוניברסיטה זו, קיימות גם אוניברסיטאות פרטיות קטנות יותר המושכות סטודנטים רבים מתוך פאראיבה וממדינות אחרות. ה-"Centro Universitário de João Pessoa - UNIPÊ" מציע קורסים החל מבפסיכולוגיה עד למשפטים, וה"Faculdade de Ciências Médicas da Paraíba" מציע תארים בתחומי הרפואה.
הנשרים פשטו עם שחר
הנשרים פשטו עם שחר (באנגלית: Where Eagles Dare) הוא סרט פעולה משנת 1968, המבוסס על הספר "הצונחים אל המוות" של אליסטר מקלין, בבימויו של בראין האטון ובכיכובם של ריצ'רד ברטון, קלינט איסטווד ומרי יור.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בתקופת מלחמת העולם השנייה. גנרל ג'ורג' קרנבי מצבא ארצות הברית, המעורב בתכנון הפלישה של בנות הברית לאירופה, נופל בשבי הגרמנים בחורף 1943 - 1944, לאחר שמטוסו הופל במהלך טיסה לכרתים. הגנרל מועבר למתקן מעצר וחקירה הממוקם ב"טירת העיט" המבודדת בקצה הרי האלפים שבבוואריה.
אדמירל רולנד (מייקל הורדרן) וקולונל טרנר (פטריק וימרק) מ-MI6 הבריטי מקימים קבוצה של שבעת אנשי קומנדו היוצאים למבצע חילוץ. בראש קבוצת הקומנדו עומד רב-סרן סמית (ריצ'רד ברטון) הנעזר באיש הריינג'רס האמריקני, סגן שייפר (קלינט איסטווד).
בתחילת המשימה נהרגים שניים מאנשי הקומנדו באופן מסתורי. סמית ושייפר המחופשים לקצינים גרמניים מסגירים את עצמם ואת שלושת חברי הצוות לגרמנים ונלקחים לחקירה כאשר הם מופרדים משלושת הנותרים. במהלך נסיעה הם מצליחים להתגבר על שוביהם, ולעלות בהיחבא באמצעות רכבל אל הטירה שבראש ההר הגבוה. סמית ושייפר מסתייעים לצורך החדירה לתוך הטירה במרי (מרי יור), סוכנת נוספת של המודיעין הבריטי, והיידי (אינגריד פיט), סוכנת מקומית.
במהלך חקירתו של קרנבי בטירה נכנסים לחדר סמית ושייפר, כאשר סמית המציג את עצמו כסוכן של המודיעין הצבאי הנאצי. בתרגיל מתוחכם הוא חושף את הגנרל האמריקני כשחקן בשם קרטרייט ג'ונס שאינו אלא חייל רגיל בדרגת רב"ט, ובמקביל, את רשימת הסוכנים הגרמנים המושתלים בשורות המודיעין הבריטי, ובראשם הסוכן הבכיר ביותר. בשלב זה מופיע רס"ן וון האפן (דרן נסביט), קצין גסטפו, הדורש הסברים לכינוס. סמית ושייפר מחסלים אותו ואת הקצינים הגרמנים האחרים ונמלטים ביחד עם מרי, היידי, ג'ונס, ושלושת המרגלים השבויים אשר התגלו כבוגדים. בתחנת הרכבל מצליחים שניים מן השבויים לנטרל את שייפר ונמלטים ברכבל. סמית מזנק אל גג הרכבל היורד ומכריע את השניים.
הצוות עושה את דרכו החוצה מן הטירה באמצעות הרכבל ובהגיעו לעמק ממשיך בבריחה באמצעות אוטובוס המאובזר במתקן לפינוי שלג, שהוסתר מבעוד מועד. הגרמנים מבצעים מרדף אחרי האוטובוס הנמלט אך נבלמים באמצעות מחסומים שהוכנו מראש על ידי סמית ושייפר. האוטובוס מגיע לנקודת מפגש עם מטוס חילוץ בשדה התעופה המקומי, והם ממריאים בדרכם לבריטניה.
במטוס החילוץ ממתין להם קולונל טרנר, ולהפתעת כולם סמית חושף אותו כסוכן הגרמני הבכיר ביותר בבריטניה. טרנר מנסה לאיים עליהם בנשק, אך משמתברר לו כי הנשק לא תקין, הוא מעדיף להתאבד בקפיצה מן המטוס על פני התייצבות בפני משפט צבאי שסופו מוות בתלייה.
הפקה.
הפקת הסרט החלה לאחר שריצ'רד ברטון והמפיק אליוט קסטנר שכנעו את אליסטר מקלין לעבד תסריט המבוסס על סיפרו בעל אותו השם. שמו של הספר עצמו לקוח מתוך שם הסצנה השלישית במערכה הראשונה של המחזה "ריצ'רד השלישי" מאת ויליאם שייקספיר.
צילומי הסרט החלו ב-2 בינואר 1968 באוסטריה והסתיימו ביולי אותה שנה. במהלך צילומי הסרט השתמש הבמאי בטכנולוגיה החדשנית לזמנה של הקרנה קדמית המוכרת כיום יותר כ"מסך ירוק", בעיקר לצורך צילומי המאבק על גג הרכבל.
ההכנסות מן הסרט עמדו על כ-21 מיליון דולר כאשר שכרו של ברטון 1.2 מיליון דולר ואילו איסטווד הסתפק ב-800 אלף דולר.
אתרי הצילום.
צילומי הטירה התקיימו ב"טירת הוהנוורפן" (Burg Hohenwerfen) הממוקמת כ-40 ק"מ מדרום לזלצבורג. הרכבל הוא ה-Feuerkogel Seilbahn באבנזה (Ebensee) באזור זלצמרקגוט. שדה התעופה ממוקם באזור שטיריה ובעורפו אפשר לראות את הר דאכשטיין הגבוה. צילומי הפנים בוצעו באולפני בורהאמווד בהרטפורדשייר.
דאודורו דה פונסקה
הגנרליסימו מנואל דאודורו דה פונסקה (בפורטוגזית: Manuel Deodoro da Fonseca; 5 באוגוסט 1827 – 23 באוגוסט 1892), הוא שהדיח את פדרו השני קיסר ברזיל והפך לנשיא הראשון של .
חייו.
פונסקה נולד במדינת אלגואס בעיר אשר נושאת בימינו את שמו. הוא פיתח קריירה צבאית, ובמהלכה דיכא את מהומות פריירה בפרנמבוקו ב-1848, שהיו המקבילה הברזילאית למהפכות אביב העמים. הוא נלחם במלחמת ארגנטינה–ברזיל ובמלחמת הברית המשולשת (1864–1870), ובמהלכן הגיע לדרגת סרן. מאוחר יותר, ב-1884, הוא הועלה לדרגה הצבאית הפיקודית הגבוהה ביותר, פלדמרשל. אומץ ליבו, יכולתו הצבאית וסגנון מרשים הפכו אותו לאישיות בקנה מידה לאומי.
לימים, כאשר התמנה פונסקה למושל מדינת ריו גראנדה דו סול, משכילים רפובליקנים כמו בנז'מין קונסטן ורוי ברברוזה חיזרו אחריו, בחוגי הקפה של סאו פאולו. ב-1886, פונסקה הזהיר כי הממשלה האימפריאלית הורתה על מעצרם של רפובליקנים בולטים. לכן, פונסקה נסע לריו דה ז'ניירו, ושם עמד בראש פלג צבאי שתמך בחיסול העבדות. יוקרתו האישית העמידה אותו בראש ההפיכה הצבאית שהדיחה את הקיסר ב-15 בנובמבר 1889. הוא עמד בראש הממשלה הזמנית, וזו קראה לקונגרס העתיד להיבחר לנסח חוקה חדשה עבור איחוד המדינות של ברזיל. עם זאת, הוא נכנס במהרה לעימות עם המנהיגים הרפובליקניים האזרחיים.
בחירתו של פונסקה לנשיא על חודו של קול ב-26 בפברואר 1891 התרחשה במקביל ללחץ צבאי שהופעל על הקונגרס. מספר ימים אחרי כן הוא אמר את שבועת הנשיא בקוינטה דה בוסה ויסטה, הארמון המלכותי בריו דה ז'ניירו, וכיום המוזיאון הלאומי של ברזיל.
בעוכרה של ממשלת פונסקה עמדו יחסי האיבה בין הנשיא לבין סגנו, פלוריאנו פיישוטו. היא נתקלה באופוזיציה חזקה בקונגרס, שלקחה על עצמה לנסות ולהכשיל את פעולות הממשלה. בשל כך, הנשיא הרבה להשתמש בצווים נשיאותיים, מה שחיזק את התנגדות האופוזיציה, שהלכה והתאחדה סביב סגן הנשיא פיישוטו. אחד הצווים שעוררו התנגדות רבה, הוא הצו שהעניק לחברה פרטית את הזיכיון על נמל טורס, פעולה שהנחיתה מכה לקפיטליזם הלאומני. המתח בין הקואליציה לאופוזיציה הגיע לשיא כאשר פונסקו הודיע על פיזור הקונגרס, והכריז על מצב חירום לאומי ב-3 בנובמבר 1891. ההתנגדות גברה, ונבחרי העם שהתנגדו למהלך מצאו תמיכה בפקידים הבכירים של הצי הימי של ברזיל. ברזיל הייתה על סף מלחמת אזרחים, ולכן ב-23 בנובמבר 1891 פונסקה התפטר מתפקידו והעביר את משרת הנשיא לפלוריאנו פיישוטו.
דאודורו דה פונסקה מת בריו דה ז'ניירו ב-23 באוגוסט 1892.
אדריכלות בברזיל
האדריכלות בברזיל, כפי שהתפתחה במהלך מאות השנים מאז ראשית ההתיישבות, מושפעת מתרבויותיהן של הקבוצות האתניות השונות המרכיבות את העם הברזילאי וממגוון סגנונות אדריכליים המיובאים מחוץ לברזיל. האדריכלות הבנדיריסטית והבארוק של מינאס ז'ראיס (המכונה "הבארוק המיניירי") נחשבים על ידי מלומדים רבים כביטויים סגנוניים אירופאיים אשר קיבלו לבוש ושפה ברזילאיים.
המונח "אדריכלות בנדיריסטית" מתייחס למבנים שנבנו באזור שהוא היום מדינת סאו פאולו על ידי משפחות של בנדיראנטס, בהשראה מסוימת של האסתטיקה של המנייריזם. הבארוק המניירי הוא סוג של בארוק (אף שרבים מחשיבים אותו כקרוב יותר לרוקוקו), והוא מיוצג בעיקר בכנסיות שתוכננו על ידי אלז'נדיניו.
על פי היסטוריונים שונים, האדריכלות הברזילאית הגיעה לשיא שכלולה עם התנועה המודרניסטית, ובאה לידי ביטוי בבנייתה של ברזיליה, על ידי לוסיו קוסטה ואוסקר נימאייר.
ארכיטקטורה בברזיל
סבילות
סבילות היא מצב המתפתח עקב שימוש ממושך בסמים או תרופות, אשר גורם לאדם להתרגל אליהם, להיות רגיש פחות לפעולתם ולהפסיק להיות מושפע מהם כפי שהושפע קודם לכן.
במצב של סבילות לקיחה של אותה כמות של חומר לא גורמת לאותה השפעה כמו לקיחה קודמת של אותה הכמות.
כתוצאה מכך מינון החומר שהשפיע קודם לכן, אין בו די, ויש צורך במינונים הולכים וגדלים כדי להשיג את ההשפעה המבוקשת.
תהליך התפתחות הסבילות.
גוף האדם הוא מערכת ביולוגית מורכבת, אשר פועלת בהרמוניה ומווסתת את עצמה באופן אוטומטי. הומואסטזיס הוא מכניזם המעורב בתהליך הוויסות ותפקידו לשמור על שיווי המשקל של האורגניזם.
הסבילות היא הניסיון של הגוף לפצות על השפעה של חומר שגרם לשינוי במערכות שלו. רוב המערכות בגוף מווסתות כך שישארו בערכים המיטביים שלהן. כאשר חומר מסוים גורם לשינויים ממושכים מנגנוני פיצוי מתחילים להפיק את התגובה ההפוכה בשאיפה לשמר את הערכים המיטביים ככל הניתן. תהליך זה מכונה הומאוסטזיס.
מנגנוני הפיצוי אשר יוצרים פעולה הפוכה מזו של החומר שכלפיו הגוף מפתח סבילות, הם אלו האחראיים לצורך להגביר את המינון של אותו החומר כדי לשמור על מידת ההשפעה המקורית שלו.
כאשר מופסקת נטילת החומר לאחר שהגוף פיתוח את מנגנוני הפיצוי שגרמו לסבילות, נראות תופעות הפוכות להשפעה של החומר. זאת משום שהיעדרו של החומר מפסיק את השפעתו בעוד שמנגנוני הפיצוי ממשיכים לפעול לבדם ללא התנגדות.