היעלמות חברי הקונגרס האמריקאים באלסקה התרחשה ב-16 באוקטובר 1972. מטוס קל שבו היו ארבעה אנשים, ביניהם שני חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית, נעלם בדרכו בין נמלי התעופה של אנקורג' וג'ונו במדינת אלסקה. למרות חיפושים נרחבים לא נמצא זכר למטוס ולנוסעיו.
רקע.
הייל בוגס (1914–1972) היה חבר בית הנבחרים מטעם המחוז השני של לואיזיאנה. הוא כיהן בקונגרס ברציפות מ-1947. ב-1971 נבחר לשמש כמנהיג סיעת הרוב בבית הנבחרים, תפקיד שהוא השני בחשיבותו בסיעה לאחר יושב ראש הבית. ניק בגיץ' (1932–1972) היה חבר בית הנבחרים מטעם אלסקה. הוא נבחר לכהונתו ב-1970. שניהם היו חברי המפלגה הדמוקרטית.
לקראת הבחירות לקונגרס בנובמבר 1972 יצא בוגס לאלסקה על מנת לסייע לבגיץ' במסע הבחירות במחוז הבחירה שלו, שבו התמודד בקרב צמוד עם מתחרהו הרפובליקאי.
ההיעלמות.
בבוקר ה-16 באוקטובר עלו השניים על סיפונו של מטוס קל בנמל התעופה של העיר אנקורג' בדרכם לעיר ג'ונו. נלווה אליהם עוזרו של בגיץ'. המטוס, מדגם ססנה 310C, יוצר בשנת 1959 ונמצא בבעלות חברת פאן אלסקה איירווייז. הוא הוטס על ידי הטייס הראשי של החברה. משך הטיסה הצפוי היה 3.5 שעות.
המטוס יצא לדרכו בשעה 09:00. בשעה 13:15 הודיע נמל התעופה בג'ונו שהמטוס לא הגיע שמה. אז החלו חיפושים אחרי המטוס.
מבצע החיפוש וההצלה שנערך היה נרחב וממושך. השתתפו בו מעל 400 כלי טיס של משמר החופים, הצי, חיל האוויר וצבא ארצות הברית. נסרקו השטחים לאורך נתיבו המתוכנן של המטוס ונתיבים חלופיים, אך לא נמצא כל סימן וזכר למטוס ולנוסעיו. החיפושים הופסקו לאחר 39 ימים.
לאחר ההיעלמות.
האירוע נחקר על ידי המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה, אשר לא הצליחה לקבוע את הגורם להיעלמות. המטוס היה מחויב על פי חוק לשאת משואת איכון אלחוטית למקרה חירום, שהייתה אמורה לסייע באיתור שרידי המטוס. במהלך החקירה התגלה שמכשיר האיכון שהיה אמור להיות על גבי המטוס נמצא במטוס אחר. עד ראייה העיד שראה בתיקו של טייס המטוס שנעלם מכשיר דומה למכשיר האיכון.
בוגס ובגיץ' ניצחו בבחירות נובמבר 1972 במחוזות הבחירה שלהם, בהיעדרם. בסוף דצמבר הכריז בית משפט על מותם של ארבעת יושבי המטוס. בעקבות זאת נערכו בחירות מיוחדות לאיוש מושביהם של שני חברי בית הנבחרים.
בשנים שלאחר האירוע הועלתה הטענה שהיעלמותם של בוגס ובגיץ' לא נבעה מתאונה אלא ממעשה מכוון, כלומר רצח. תאוריית קשר שהופצה במשך זמן מה טענה כי ההתרסקות הייתה מכוונת והוסתרה על ידי ה-FBI, במיוחד על ידי ג'יי אדגר הובר, שהיה מעורב במאבק כוחות עם הייל בוגס.
העיתונאי ג'ון וולזאק (Jon Walczak) חקר את הפרשה ופרסם את ממצאיו בפודקאסט בשנת 2020.
היחידה הטקטית ה-24
רחל שניאורסון
רחל שניאורסון (באנגלית: Rachel Schneerson; נולדה ב-25 באפריל 1932) מדענית בכירה לשעבר במעבדה לחיסון התפתחותי מולקולרי ועמדה בראש המדור למחלות חיידקים פתוגנים וחיסון במעבדה במכון הלאומי יוניס קנדי שרייבר לבריאות הילד ופיתוח אנוש במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית. שניאורסון ידועה בעיקר בזכות הפיתוח שלה לחיסון נגד דלקת קרום המוח החיידקית ("Haemophilus influenzae " מזן b - Hib) עם עמיתה ג'ון ב. רובינס.
שניאורסון קיבלה את פרס אלברט לסקר לשנת 1996 למחקר רפואי קליני ואת פרס פסטר מטעם יוזמת החיסון לילדים בארגון הבריאות העולמי, שניהם יחד עם עמיתה רובינס. בשנת 1998 היא קיבלה פרס ציטוט מטעם האגודה האמריקאית למחלות זיהומיות.
שניאורסון פרשה משירות פדרלי בשנת 2012.
חינוך וקריירה מוקדמת.
רחל שניאורסון נולדה בוורשה, פולין למשפחת שניאורסון מצאצאי ר' שניאור זלמן מלאדי. אביה היה נכד ר' שמריה נח שניאורסון האדמו"ר מחב"ד-קאפוסט בבאברויסק. ב-1958 היא סיימה תואר ברפואה בבית הספר של האוניברסיטה העברית בירושלים. שניאורסון עשתה סטאג' בבית החולים תל-השומר, ואחר כך במחלקת ילדים בבית החולים הלל-יפה. בשנת 1966 קיבלה הסמכה ברפואת ילדים והפכה לרופאת ילדים בכירה בתל-השומר.
בשנת 1969 הגיעה לארצות הברית כדי להיות מדריכה במחלקה לרפואת ילדים ובמעבדה לאימונולוגיה במכללת אלברט איינשטיין לרפואה בניו יורק, שם פגשה את ג'ון ב. רובינס. השניים הפכו לצוות מחקר, והקדישו את מחקרם לפיתוח חיסונים להגנה על ילדים מפני מחלות חיידקיות.
שניאורסון ורובינס הגיעו למכון הלאומי לבריאות הילד (NICHD) בשנת 1970 לאחר שגויסו על ידי המנהל המדעי, צ'ארלס לואי. בשנת 1974 נסעו השניים למחלקה למוצרים חיידקיים, שם נבחר רובינס לתפקיד הראשי, בלשכה לביולוגיה במנהל המזון והתרופות האמריקאי. שניאורסון התקדמה ממדענית אורחת לעמיתת צוות בכירה כקצינת מחקר רפואי במחלקה. בשנת 1983 שניאורסון ורובינס חזרו ל- NICHD לעמוד בראש המעבדה לחיסון התפתחותי מולקולרי. בשנת 1998, שניאורסון ורובינס נבחרו לראשי המדור בנושא פתוגנזה של מחלות חיידקים. השניים המשיכו להוביל את המעבדה עד פרישתם ביולי 2012.
מחקר בולט.
רחל שניאורסון ידועה בעיקר בזכות עבודתה בנושא החיסון נגד "Haemophilus influenzae" מזן B, או Hib. לפני השימוש בחיסון, היב הדביק 20,000 ילדים בארצות הברית מתחת לגיל 5 בכל שנה; 5% מהם מתו, ושליש נותרו עם מוגבלות שכלית, חירשות או התקפים. זה היה הגורם המוביל לנכות שכלית בארצות הברית.
שניאורסון ורובינס האמינו שהם יכולים לגרום לחסינות על ידי הזרקת אנטיגן יחיד - הפוליסכריד (סוכר) משטח החיידק - לילדים. מעטים אחרים האמינו שתהליך זה יכול לעבוד מכיוון שהאמונה המקובלת באותה תקופה הייתה כי חלבונים, ולא סוכרים, הם אימונוגנים. מחקר חיסונים באותה העת התמקד בשימוש בחיידקים שלמים שנהרגו, או בחיידקים מוחלשים, שעלולים לגרום לעיתים לתופעות לוואי קשות.
מחקרים בבעלי חיים, בני אדם מבוגרים וילדים תיעדו כי הזרקת הפוליסכריד בלבד יכולה לגרום לרמות הגנה של נוגדנים ל-Hib. השימוש בפוליסכרידים ביטל גם רבות מתופעות הלוואי הקשות של חיסונים נגד חיידקים. מדענים הנתמכים על ידי המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות עשו בדיקות חיסון נוספות. בשנת 1985 הופקו והורשו שלושה חיסונים מטוהרים נגד פוליסכריד. אך בקרב תינוקות, שמערכת החיסון שלהם לא בשלה, רמת ההגנה הייתה נמוכה מדי והחיסון לא מנע את התפרצות ההיב. למעשה, מדענים רבים האמינו כי חיסון מבוסס פוליסכריד לעולם לא יעבוד מכיוון שההגנות הבלתי בשלות של מערכת החיסון לתינוקות לא היו מספיק בקיאות כדי לאתר את הפוליסכריד ולייצר נוגדנים.
שניאורסון ורובינס ניסו תהליך חדש: הם קישרו את הפוליסכריד החלש לנשא חלבון, כזה שזוהה בקלות על ידי מערכת החיסון הבלתי בשלה של תינוקות, במאמץ להגביר את האנטיגניות שלו. התהליך החדש - שנקרא חיסון "מצומד" - עבד. החיסון המצומד ל-Hib ייצר רמות נוגדנים גבוהות, הרבה מעל לנדרש להגנה, בקרב תינוקות מזריקות החל מגיל חודשיים ונמשך שנים מעבר לכך. החיסון קיבל רישיון מטעם מנהל המזון והתרופות האמריקאי והפך לחלק מסדרת החיסונים הסטנדרטית לתינוקות בשנת 1987. בתוך מספר שנים בלבד, מקרי היב ירדו לפחות מ-100 בשנה, ירידה של 99%. מרבית רופאי הילדים שהוכשרו מאז 1995 מעולם לא ראו מקרה של היב. במדינות בהן נעשה שימוש בחיסון, כולל ארצות הברית, היב כבר אינו גורם לנכות שכלית נרכשת.
לאחר ההצלחה של חיסון היב, שניאורסון ורובינס המשיכו בעבודתם על אנטיגנים יחידים וחיסונים מצומדים. המאמצים שלהם הובילו לפיתוח ורישוי של חיסונים נגד שעלת (שיעול קולם), טיפוס, סטפילוקוקוס זיהומים (דלקת ריאות, אוראוס, וקבוצה B), סוגים מסוימים של מלריה, וגחלת.
קוויסקלוס
קוויסקלוס (שם מדעי: Quiscalus; פירוש השם הלטיני: "אם כל הארצות" - האיטי, שם התגלה העוף) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הפזאיים המצויים בטבע באמריקה הצפונית, המרכזית וגם בצפון אמריקה הדרומית. כיום מכילים בסוג זה 6 מינים נוסף על מין נכחד ממקסיקו. רבים מהם נפוצים לאורך ארצות הברית, שם הם מכונים בטעות "זרזירים".
עופות אלה דומים במראהו לעורביים או לזרזיריים, אך הם קרובים יותר לפזאי. רובם כהים, שחורים עד חומים ולעיתים בגווני חום-אדמדם עם מקור נוקשה מחודד ועיניים גדולות צהובות. הם בעלי זנב ארוך כשל נחליאלי והם מזמרים. אורכם 20 עד 40 סנטימטרים, כשהזכרים גדולים מהנקבות ומשקלם הממוצע 49–239 גרם.
עופות אלה הם אוכלי כל שלעיתים נחשבים למזיקים ומטרידים, הפוגעים ביבולים חקלאיים והם אינם מפחדים מהאדם.
מינים.
כמה מהחוקרים רואים בכמה תת-מינים של הסוג מינים עצמאיים.
רכס אתלברט
רכס אתלברט (באנגלית: Ethelbert Ridge) הוא רכס הרים הממוקם ברכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם ממזרח -דרום-מזרח להר אלפרד.
הרכס מורכב מסלעים געשיים, וזאת על אף שההרים סביבו מורכבים מסלעי משקע.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הגאולוג אלסטייר לין (Alastair Linn) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד.
לין קרא לרכס - "רכס סאדלבלג" (באנגלית: "Saddleback Ridge"; מילולית: "רכס האוכף") בשל מראה הרכס (שמזכיר מראה אוכף כאשר מביטים בו מדרום).
מאוחר יותר הסקר לא קיבל את הצעתו של לין, וקרא לו "רכס אתלברט" על שמו של אתלברט, מלך וסקס, בנו של אתלוולף, מלך וסקס, המלך הסכסוני של אנגליה; וזאת בדומה לשמות הרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.
יחסי בורקינה פאסו–יפן
יחסי בורקינה פאסו–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין בורקינה פאסו לבין יפן.
סקירה כללית.