לאחר ציפוי העוגה בבצק הסוכר, היא מעוטרת לעיתים בזיגוג ("רויאל אייסינג"), המורכב מאבקת סוכר שאליה מוסף מעט מאוד חלבון ביצה בהדרגה, תוך ערבוב מתמיד, או בקרם חמאה המורכב מחמאה, גלוקוז, חלב ואבקת סוכר. הציפוי מוזלף בעזרת שק זילוף בעל פייה ("צנטר") באחת ממגוון צורות, או בעזרת משולש נייר קטן המגולגל למעין חרוט בעל פיה. ניתן ליצור עיטורים שונים באופן זה, ולאחר שהתייבשו להדביקם לציפוי בצק הסוכר בעזרת קרם זיגוג טרי. ניתן גם לכתוב על העוגה בעזרת הציפוי. יש הנוהגים ליצור עיטורים בצורת פרחים ממלבני בצק סוכר מגולגלים ולהדביקם על העוגה, או באמצעות חותכנים ייעודיים.
פיסול בסוכר.
לאחר הציפוי ניתן לפסל על העוגה דמויות, חיות, ואביזרים שונים מבצק סוכר. כדי לפסל מומלץ להוסיף לבצק סוכר אבקת CMC, שבעזרתה הבצק הופך לגמיש יותר ונשאר יציב לאחר הייבוש. בצק סוכר נוטה להידבק לידיים בזמן העבודה. אחת הסיבות לכך יכולה להיות שהוא חם מדי. כשהוא מתחמם יתר על המידה הוא חוזר לצורתו הנוזלית יותר, ולכן נהיה דביק. ניתן להתמודד עם בעיה זו במספר דרכים:
בישראל.
בצק הסוכר בעולם כבר קיים שנים רבות בגרסאות שונות והתגלה למעשה בטעות בעת הכנת זיגוג. בישראל לא השתמשו בו עד סוף שנות השמונים כיוון שהכיל שומן חזיר. בשיתוף פעולה בין חברת המרשלג לבין הקונדיטור רוני פרדי מרדכי, פותח בארץ בצק סוכר כשר בשם RFM ועד תחילת שנות האלפיים הוא היה מהיחידים בארץ.
בתחילת המאה הנוכחית החל ייבוא של בצק Ballina שכלל בצק סוכר "רגיל" וגם בצקים ייעודיים כמו פסטילג', בצק חזק מאוד לפיסול, בצק פרחים הניתן לרידוד דק מאוד ובצק מקסיקני שמיועד לתבניות. חברת המרשלג בתגובה הוציאה בצקים צבועים באריזות של 1 ק"ג ובצק "פיסולי" (בצק סוכר המעובד עם חומר מקשה הנקרא CMC).
האנק גרינברג
הנרי בנימין גרינברג (באנגלית: Henry Benjamin Greenberg; 1 בינואר 1911 – 4 בספטמבר 1986) היה מגדולי שחקני הבייסבול היהודים-אמריקאים בכל הזמנים. נודע בכינויו האנק.
ביוגרפיה.
השנים המוקדמות.
גרינברג נולד ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה יהודית אורתודוקסית. כבר כנער זכה גרינברג למוניטין של אתלט המצטיין במספר רב של ענפי ספורט שונים, ביניהם כדורסל וכדורגל, אך מעל כולם הצטיין גרינברג בענף הבייסבול. בשנת 1929, זכה גרינברג בהזדמנות חייו, להצטרף לקבוצת הפאר אותה אהד, הניו יורק יאנקיז, ואולם גרינברג העדיף לסרב להצעה זו, בעיקר בשל העובדה כי בתפקיד המועדף עליו - הבסיס ראשון (FIRST BASE) שיחק באותה תקופה, אגדת היאנקיז לו גריג. בסופו של דבר, לאחר שנת לימודים באוניברסיטת ניו יורק, חתם גרינברג על חוזה בקבוצת דטרויט טייגרס. בתחילת הקריירה, נשלח גרינברג לצבור ניסיון בקבוצות הקטנות של הליגות האזוריות. לאחר שעשה חייל, ואף נבחר לשחקן המצטיין של הליגה במדינת טקסס, נקרא גרינברג לדטרויט והצטרף לקבוצה בליגה הבכירה.
הקריירה בליגה הבכירה.
גרינברג שיחק בהצטיינות רבה בין השנים 1946-1933, בהן נבחר פעמים ל-MVP של האמריקן ליג (היהודי הראשון שנבחר לתואר) וכן ארבע פעמים לנבחרת מצטייני הליגה (ALL-STAR).יכולתו האישית המופלאה הביאה את קבוצתו בשנת 1934 לזכייה בתואר האליפות לאחר הפסקה בת 25 שנים. בשנת 1938 התקרב גרינברג לשבירת שיאו האגדי של בייב רות' אשר חבט 60 הום ראן, גרינברג חבט באותה עונה 58 חבטות הום ראן, נראה היה כי השיא הולך להישבר, אולם, קיימת סברה שאפשרות זו לא מצאה חן בעיני מספר משחקני הליגה, אשר לא רצו לראות את השיא נשבר על ידי יהודי ולכן דאגו לפסול עצמם על ידי זריקות פסולות ובכך מנעו מגרינברג את האפשרות לשבירת השיא (מאידך יש הטוענים כי הזריקות הפסולות נועדו אך ורק למנוע את הצלחת הדטריוט טייגרס וללא שום קשר למוצאו של גרינברג).
שירות צבאי במלחמת העולם.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוחל גיוס חובה בארצות הברית וגרינברג נבדק על ידי וועדת הזימון ונמצא בלתי כשיר לשירות בשל בעיית רגל שטוחה (פלטפוס). בשל חרושת השמועות, לפיהן שיחד גרינברג את אנשי הוועדה, דרש גרינברג בדיקה נוספת, בה נמצא כשיר לגיוס. בשנת 1940 הוציא הסנאט האמריקאי חוק הפוטר גברים מעל גיל 28 מלשרת בצבא וגרינברג שוחרר מהשירות. ואולם עם המתקפה על פרל הארבור, התנדב גרינברג לשירות בצבא והוצב בחיל האוויר. גרינברג נשלח לבית הספר לקצינים ושירת בדרגת סגן בדרום-מזרח אסיה. בסיום המלחמה חזר גרינברג לליגת הבייסבול ובשנת 1947 הצטרף לקבוצת פיטסבורג פיירטס.
חגי תשרי - 1934.
בשנת 1934 הוליך גרינברג את קבוצתו במירוץ האליפות של האמריקן ליג. עיתוני הספורט הגדילו לעשות וקבעו כי מעולם לא היה שחקן יותר משמעותי לקבוצתו מגרינברג של אותה עונה. אולם, אחד המשחקים נקבע ליום א' בתשרי, ראש השנה היהודי, ואוהדי הספורט בכל ארצות הברית לא ידעו האם גרינברג יתייצב למשחק. גרינברג התייעץ עם מספר רבנים בשאלה האם מותר לו לשחק. אחד פסק שמכיוון שבתלמוד היה כתוב שילדים נהגו לשחק בימי חג, מותר לגרינברג להשתתף. רב אחר פסק שמותר לגרינברג לשחק, אבל תחת תנאים מחמירים ולא סבירים כגון שרוכלי האוכל באצטדיון ימכרו רק אוכל כשר. רב שלישי פסק שרק גרינברג עצמו יכול להחליט. גרינברג בסופו של דבר בחר להשתתף במשחק שהתקיים ביום ראש השנה, ונימק את בחירתו על סמך הנאמר בתלמוד. קבוצתו זכתה באותו משחק מול קבוצת בוסטון רד סוקס, וגרינברג אף חבט שני הום ראן שהעניקו לקבוצתו את הניצחון (המשחק הסתיים בתוצאה 1-2). תשעה ימים אחר כך, במשחק נגד הניו יורק יאנקיז אשר נקבע ליום כיפור, סירב גרינברג להשתתף. בסופו של דבר זכו הטייגרס במקום הראשון בליגה שהעניק להם כרטיס לוורלד סיריס, אך הפסידו בסדרת הגמר לסנט לואיס קרדינלס ולא זכו בתואר האליפות. גרינברג, שהגיע להתפלל בבית כנסת, זכה למחיאות כפיים וקימת כבוד של המתפללים. המשורר ובעל הטור אדגר גאסט חיבר שיר, "הגיע יום כיפור", המהלל את גרינברג ומחויבותו לדתו.
הנצחה.
ב-1979 הונצח גרינברג ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון הפועל להנצחת ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן.
פיבס
קטע אמצעים במשולש
אנרגיית הרוח
פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Franz II, ובשמו המלא Franz Joseph Karl; 12 בפברואר 1768 - 2 במרץ 1835) היה הקיסר האחרון של האימפריה הרומית הקדושה (מ-1792 עד 1806) עד לפירוקה וביטולה על ידי נפוליאון הראשון אחרי ניצחונו בקרב אוסטרליץ. בשנת 1804 יסד פרנץ את הקיסרות האוסטרית והכתיר עצמו לפרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. על כן, הוא כונה בשם "הקיסר הכפול" (Doppelkaiser). החל מ-1806 הוא היה לפרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה ובוהמיה. יחד עם הצאר הרוסי ועם מלך פרוסיה הוא היה ממיסדי הברית הקדושה שנוסדה לאחר קונגרס וינה ב-1815 ובהמשך, חלק מהברית המרובעת (עם צירופה של אנגליה) ומהברית המחומשת (עם צירופה של צרפת).
חייו.
בצעירותו.
פרנץ היה בנו של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה, אחיו הצעיר של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ושל מריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתו של קרלוס השלישי, מלך ספרד. הוא נולד בפירנצה, בירת הדוכסות הגדולה של טוסקנה, שם גדל והתחנך. אך מאחר שלדודו, הקיסר יוזף, לא היו צאצאים חיים, פרנץ היה השני בסדר הירושה לאחר אביו והיה מועמד להפוך לקיסר בעתיד, ולכן בשנת 1784, בהיותו בן 16, הובא פרנץ לווינה כדי להכינו לתפקיד הרם. דודו הקיסר התאכזב קשות מתכונותיו הגופניות והנפשיות של הצעיר וראה בו ילד מפונק. כדי לחשל אותו, הוא הכניס את פרנץ למשטר חינוכי נוקשה במיוחד ובסופו צורף פרנץ לאחד מגדודי הצבא הקיסריים בהונגריה. אך עם כל זאת, פרנץ העריך מאוד את דודו והקשרים ביניהם היו טובים.
יוזף השני נפטר ב-1790 ללא ילדים, ואחיו לאופולד הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר הכתרתו, מינה לאופולד את בנו, פרנץ, לנציגו בווינה בעת שהוא החל במסע ארוך לאורכה ורוחבה של הקיסרות במטרה לחזק את הקשרים והבריתות בתוכה. בעודו עסוק בפעולות אלו, חלה הקיסר, ומצבו הבריאותי הלך והחמיר, למרות מאמצי רופאיו.
שלטונו.
ב-1 במרץ 1792 נפטר לאופולד, בגיל 44, ופרנץ בן ה-24, הפך לקיסר. פרנץ הושפע רבות מהרטוריקה האנטי-מהפכנית, וחרג מהמדיניות הפייסנית כלפי המהפכה הצרפתית של קודמו בתפקיד, בין השאר משום שחשש שתפרוץ מהפכה גם ברחבי האימפריה שלו. דבר זה הביא להסלמה נוספת ביחסי אוסטריה-צרפת, עד שלבסוף צרפת הכריזה מלחמה על אוסטריה ב-20 באפריל 1792.
בתחילת המלחמות הנפוליאוניות פיקד פרנץ על הצבא האוסטרי, והוביל אותו במערכה בפלנדריה, אולם לאחר מכן העביר את הפיקוד לאחיו הארכידוכס קרל, דוכס טשן.
בשנת 1796 הוציא מסעו של נפוליאון בצפון איטליה את פיימונטה מהקואליציה. פיימונטה, שאיימה על צרפת מהחזית האיטלקית משך 4 שנים, הובסה תוך חודש אחד בלבד, והאוסטרים נהדפו צפונה. באותה תקופה הצרפתים הביסו גם את כוחות האפיפיור, והאפיפיור פיוס השישי אולץ לחתום על הסכם שלום זמני. כשכשלה התקפת-הנגד האוסטרית, נכנס נפוליאון לפריולי, ובאוקטובר 1797 נאלץ פרנץ להיכנע לתנאים שהכתיב לו נפוליאון בחוזה קמפו פורמיו, ולהעביר את הגדה השמאלית של הריין לצרפת תמורת ונציה ודלמטיה.
בשנת 1800 הצטרפה אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, אולם בשנת 1801 נחלו הכוחות האוסטרים תבוסה מוחצת באיטליה, וחתמו על הסכם שלום נוסף עם צרפת.