לקראת עונת חתם פריזבילה על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס, במדיה שיחק ב-6 וחצי העונות הבאות. לאורך התקופה פתח במרבית משחקי הקבוצה, ורשם ממוצעים כוללים של 4.8 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק. במשחק מול סיאטל סופרסוניקס ב-2 באפריל 2006 קבע שיא קריירה של 9 חסימות, ובמשחק מול לוס אנג'לס קליפרס ב-22 במרץ 2008 אסף שיא קריירה של 26 ריבאונדים. בעונות ו- העפיל עם הטרייל בלייזרס לפלייאוף ה-NBA, אולם בשני המקרים הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון.
בפברואר 2011 הועבר יחד עם דנטה קנינגהם, שון מרקס ושתי בחירות דראפט עתידיות לשארלוט בובקאטס, בתמורה לג'רלד וולאס.
בעונות ו- חזר לשחק עבור פורטלנד ומילווקי, בהתאמה, בטרם פרש ממשחק.
ג'ואל פרזיבילה
קלמן שאנדור
קלמן שאנדור (במקור שֶן-Schőn, בהונגרית: Sándor Kálmán; אויפשט, 14 בינואר 1903 – בודפשט, 24 בדצמבר 1962) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (1953) ופרס אטילה יוז'ף (1950, 1951) פעל גם בשמות עט: קארוי שֶרֶגִי, קלמן שרגי.
ביוגרפיה.
שאנדור נולד באויפשט, שהייתה בעת לידתו עיירה צפונית בגבול בודפשט, כבנם של מיקשה שֶן (Miksa Schőn) רואה חשבון, פקיד ושל אנה ברגר. את לימודיו סיים בבודפשט. כסטודנט הצטרף כחבר בחוג גלילאו. בשנת 1920, לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נסע לווינה. הוא שב להונגריה לאחר מספר חודשים והפך לרואה חשבון. הוא השתתף בחוגי הלימוד הלא חוקיים של הסטודנטים הסוציאליסטים. בשנת 1926 למד בפריז ב-Écoles des hautes études internationales et politiques יחד עם חברו המשורר אטילה יוז'ף. הוא שב להונגריה בשנת 1927 ועבד כעיתונאי. את עבודתו כסופר הוא החל בשנת 1929. כתבי העת והעיתונים ניוגט, נפסבה ופשטי נפלו פרסמו את סיפוריו הקצרים ואת מאמריו. הרומנים שלו משנות ה-30 ציירו תמונות מאשימות על הסבל והנחשלות של הפועלים ושל הבורגנות הזעירה.
באוקטובר 1944 גורש קלמן למחנה הריכוז דכאו, שם חלה קשה. לאחר שחרור המחנה סבל משחפת קשה ונשלח לסנטוריום גוטינג באזור הכיבוש האמריקני, משם חזר לבודפשט באוקטובר 1946. הוא מילא תפקיד מרכזי בחיי הספרות הסוציאליסטית שלאחר 1945. אז התגבשה כתיבתו ביתר שאת. במחצית השנייה של שנות ה-50 כתב רק מאמרים עיתונאיים מעטים וסיפורים קצרים.
יצירתו.
ברומנים שלו, בסיפוריו הקצרים ובעיתונות הוא מרד נגד החברה האזרחית והתחייב לחשוף את המשטר של מיקלוש הורטי. ביצירותיו המוקדמות עסק בגורלו של "האדם הקטן" שנדחק יותר ויותר מהחיים; גיבוריו הם מובטלים, שוכרי מיטה ללילה, בעלי קיום מפוקפקים וחלקלקים; זירות התרחשות כתביו הן דירות בשכירות משנה, חצרות בתי הכרך, מחלקות בתי חולים מטונפות. סיפוריו הם טרגדיות אנושיות שמוצגות באובייקטיביות נטורליסטית או בעוויתות גרוטסקיות.
קבוצה אחרת מכתביו היא סאטירה. בתוך אלה הוא יצר עיוותים הרסניים של חוגי המעמד הגבוה ביותר בחברה האזרחית ההונגרית. בהקדמה ליצירתו "שנת הפרה הרזה ביותר", הוא כתב בנימה ביקורתית עצמית על כך שעבודותיו חסרות בדרך כלל פרספקטיבה היסטורית. הוא מצא את הערבות לכך, את העיקרון המארגן של ייצוג החברה, בתורת המרקסיזם.
בשנת 1953 קיבל את פרס קושוט עבור הדרמה שלו "יום א' של זעם", שבה הדיקטטורה הפרולטרית של 1919 השמיעה את קולה, וזה היה גם מופע התיאטרון הראשון שהוקלט ברדיו ההונגרי הממלכתי עם ליהוק השחקנים המקורי ובביוּם באולפן של הרדיו ההונגרי.
דמותו מופיעה לעיתים קרובות ביצירותיו של איוואן בֶּכֶר, שכתב לעיתים קרובות על משפחתו, כקלמן שאנדור.
עבודותיו.
בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
יחסי אירלנד–צ'ילה
יחסי אירלנד–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה לאירלנד. כ-120,000 אזרחי צ'ילה הם ממוצא אירי. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה.
האירים הראשונים שהגיעו לצ'ילה של ימינו היו חלק ממאבק של חיילים אירים שעזבו את אירלנד לשרת בעיקר במדינות קתוליות ונודעו כ"אווזי הבר". חיילים אירים היוו חלק מהפמליה הספרדית במהלך כיבושה של צ'ילה במהלך המאה ה-16. בשנת 1763 הגיע האציל יליד אירלנד אמברוסיו או'היגינס לצ'ילה בשירות ספרד. בין השנים 1788–1796, אמברוסיו כיהן כמושל המלכותי של צ'ילה ובהמשך הועלה לדרגת המשנה למלך פרו (שכלל את צ'ילה) בין השנים 1796–1801. בשנת 1778 נולד בצ'ילה בנו של אמברוסיו, ברנרדו או'היגינס. ברנרדו היה ידוע לימים כמנהיג העצמאות של צ'ילה וראש המדינה של צ'ילה העצמאית בין השנים 1817–1823. קצין הצבא הצ'יליאני ממוצא אירי, חואן מק'נה, נחשב גם לגיבור העצמאות הצ'יליאנית והיה מופקד על יצירתו של חיל ההנדסה הצבאית של הצבא הצ'יליאני.
זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות האירית מבריטניה, אירלנד החלה לפתח את קשריה הדיפלומטיים עם אמריקה הלטינית ושלחה תחילה את נציג הרפובליקה האירית פרנק וו. איגן ובהמשך פטריק ליטל בשנת 1921 לצ'ילה כדי לסייע בגיוס כספים ממשפחות איריות בולטות במדינה עבור אירלנד.
בין השנים 1973–1990 צ'ילה הייתה תחת דיקטטורה צבאית המנוהלת על ידי הגנרל אוגוסטו פינושה. במהלך תקופה זו, אזרחים צ'יליאנים רבים שהתנגדו לממשלה ביקשו מקלט במדינות אחרות, כולל אירלנד אליה 120 אזרחים צ'יליאנים הגישו בקשה למקלט. בשנת 1988 הגיע נשיא אירלנד לעתיד, מייקל היגינס, לצ'ילה כמשקיף בבחירות בינלאומיות במהלך משאל העם בצ'ילה (1988). בשנת 1990, הנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי של צ'ילה מאז לפני הדיקטטורה הצבאית היה הנשיא פטריסיו איילווין ממוצא אירי. בתחילת שנות ה-90 כוננו צ'ילה ואירלנד יחסים דיפלומטיים ובשנת 2002 פתחה צ'ילה את שגרירותה בבירת אירלנד. בשנת 2019 פתחה אירלנד את שגרירותה שלה בסנטיאגו.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רמי דרג מצ'ילה לאירלנד
ביקורים רמי דרג מאירלנד בצ'ילה
הסכמים דו צדדיים.
בשנת 2005, צ'ילה ואירלנד חתמו על הסכם בדבר הימנעות ממיסוי כפול. בשנת 2016 נחתם הסכם אשרת עבודה וחופשה על ידי שתי המדינות.
יחסי סחר.
בשנת 2002 חתמה צ'ילה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את אירלנד). בשנת 2017 הסתכם הסחר בין צ'ילה לאירלנד ב-400 מיליון אירו. מוצרי הייצוא העיקריים של צ'ילה לאירלנד כוללים: יין צ'יליאני; מזון חיות; כימיקלים ומוצרים נלווים. הייצוא העיקרי של אירלנד לצ'ילה כולל: מכונות וציוד תובלה; ביטוח; שירותי מחשוב ומידע; ואלכוהול.
מפלי קון פאפנג
מפלי קון פאפנג (בלאית: ນ້ຳຕົກຕາດຄອນພະເພັງ; בחמרית: ល្បាក់ខោន) הוא מפל מים הממוקם בארכיפלג סי פאן דון, בנהר מקונג במחוז צ'אמפסאק , דרום לאוס, על הגבול עם קמבודיה. רוחב המפל הוא , והוא נחשב למפל הרחב ביותר בעולם.
המפל הוא מפל המים הגדול ביותר בדרום-מזרח אסיה.
המפלים הגבוהים ביותר מתנשאים לגובה של 21 מטרים; רצף המפלים נמתח על פני 9.7 קילומטרים לאורכו של הנהר. הספיקה הממוצעת של המפלים היא כמעט 11,000m3/s. הספיקה הגבוהה ביותר שתועדה עמדה על 49,000m3/s.
חרף היותם המפלים הרחבים בעולם, ובעלי ספיקה מהגבוהות בעולם, המפלים לא זכו לפרסום רב.
מאמצי ניווט.
מפל זה הוא הסיבה העיקרית לכך שלא ניתן לשייט לכל אורכו של נהר המקונג לתוך סין. בסוף המאה ה-19, הקולוניאליסטים הצרפתים עשו ניסיונות חוזרים ונשנים לנווט במפלים אך מאמציהם כשלו. קושי זה הוביל להקמת מסילת הרכבת דון דט–דון קון בין האיים דון דט ודון קון
חיות בר.
"Hemimyzon khonensis" ידוע מדגימה בודדת שנאספה במפלים. המפלים הם ביתו של השבלון, מין של שפמנון בסכנת הכחדה שנאמר כי הוא דג המים המתוקים הגדול ביותר בעולם. על פי ההערכות, הקלאבוק מגיע לאורכים של שלושה מטרים, ומסה של עד 293 קילוגרמים.
יזהר קנה
יזהר קנה (נולד ב-9 בפברואר 1963) הוא רואה חשבון ישראלי שותף ומנהל (משותף) בפאהן קנה ושות' ומרצה.
קנה כיהן כנשיא לשכת רואי חשבון בישראל.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה, לעליזה ולמוריס קנה. אביו היה יליד עיראק שעלה ארצה במבצע עזרא ונחמיה. גם אביו היה רואה חשבון ונמנה עם מייסדי הפדרציה הבינלאומית לרואי חשבון (IFAC) בישראל.
גדל בשיכון וותיקים ברמת גן והתחנך בבית הספר ניצנים. את לימודי התיכון סיים בשנת 1981 בגימנסיה אוהל שם.
בשנת 1982, התגייס לצה"ל ושירת כלוחם ומפקד ביחידת שקד 424 עד שנת 1983, אז יצא לקורס קצינים, בסיומו נקרא לעמוד כמפקד צוות במסלול הראשון בפלוגת העורב של חטיבת גבעתי. שימש כקצין המבצעים של גדוד רותם בהקמה משנת 1985. שימש כמ"פ מילואים בחטיבת גבעתי. בשנת 2000 השתחרר משירות מילואים בדרגת סרן.
קנה בעל תואר ראשון (B.A) בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב (מצטיין מחזור) ותואר שני במנהל עסקים ומימון (M.B.A) – מאוניברסיטת בר-אילן.
בתקופת לימודי התואר הראשון בין השנים (1986–1988) כיהן כנשיא מועצת אגודת הסטודנטים.
בשנת 1987 החל לעבוד בפירמה "פאהן קנה ושות'" שנוסדה בשנת 1955 על ידי אביו מוריס קנה.
בשנת 1990, הוסמך כרואה חשבון, בשנת 1992 התמנה לשותף ובשנת 2001, מונה לשותף מנהל. בתקופת שנים אלה גדלה הפירמה מכ־30 עובדים לכ־300 עובדים.
בשנת 1995, נבחר קנה על ידי הנהלת הפדרציה הבינלאומית של רואי החשבון (IFAC) לשמש כחבר הוועדה הבינ"ל לתקינת ביקורת חשבונאות.
בשנת 2015, נבחר קנה לשמש כנשיא לשכת רואי החשבון בישראל, במהלך תקופת כהונתו 2015–2018 היה קנה שותף לרפורמות וחקיקות רבות, ביניהן פרויקט "הקודיפיקציה בתקני הביקורת" אשר לפיהם פועלים רו"ח בעבודתם המקצועית. רפורמה זאת באה כהמשך לתקופת כהונתו בין השנים 2009–2015 כיו"ר הוועדה לתקני ונוהלי ביקורת של לשכת רו"ח בישראל, ועדה בה הוא חבר משנת 1998.