סיסי גדלה בעיר טרונדהיים שבצפון נורווגיה, בתם של וולף ומילֶה (מלכה לבית גליק) קליין. אביה וולף (1886–1943) היגר מליטא בשנת 1905 לנרוויק בצפון נורווגיה, הוא היה אחד מעשרות צעירים יהודים שעברו מבית לבית ומכרו דברי סדקית (peddlers). האם מילֶה (1895–1993) הגיעה לנרוויק מלטביה בשנת 1913. הם התחתנו בשנת 1922 נולדו להם שלושה ילדים, אחד נפטר בגיל צעיר, אברהם (1926–1943) וסיסי (1929-1943). בתחילת שנות השלושים הם עברו עם ילדיהם לעיר טרונדהיים, שם הייתה קהילה יהודית קטנה, ופתחו חנות קמעונאית.
קהילת טרונדהיים - לפני ואחרי המלחמה.
בטרונדהיים הייתה קהילה יהודית קטנה שנוסדה ב-1905, בעיקר על ידי יהודים שהגיעו מהארצות הבלטיות. חיי הקהילה היו חמים וקרובים והם כללו בית כנסת, 'חדר', מקווה, בית עלמין יהודי ושוחט. רבים מחברי הקהילה היו אמידים יחסית. ערב מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, היו בנורווגיה כולה 1582 יהודים, ובקהילת טורנדהיים (יחד עם קהילות צפוניות וקטנות ממנה) - היו 255 יהודים. לאחר השואה מנתה קהילת טרונדהיים 123 יהודים, מתוכם רק שמונה, ששרדו את המחנות. היתר גורשו (139) או נרצחו (131). בנורווגיה כולה שרדו וחזרו 38 יהודים. מלבדם 778 גורשו ו-730 נרצחו.
כניסת הנאצים לנורווגיה.
כשהגרמנים פלשו לנורווגיה באפריל 1940, הם נקטו בהתחלה מדיניות מכוונת של שקט, מה שגרם ליהודים רבים שברחו לשוודיה, לחזור חזרה לנורווגיה ולהילכד בציפורניהם. באפריל 1941 בית הכנסת בטרונדהיים הוחרם והפך למגורי חיילים ואורוות סוסים. לאחר שבית הכנסת הוחרם היהודים התפללו בעליית גג של כנסייה בטרונדהיים, וזאת הודות לקשרים של מנהיגי הקהילה ומי ששימש בפועל כרב הקהילה, הרב אברהם ישראל יעקובסון, עם הכומר המקומי של הכנסייה המתודיסטית. בדצמבר 1941 החלו מעצרים ראשונים של גברים יהודים שנכלאו במחנה Falstad. בסתיו 1942 הוחרמו חנויות של יהודים, בין השאר גם החנות של משפחת קליין. באוקטובר 1942 עצרו את כלל הגברים היהודים, ביניהם גם אביה ואחיה של סיסי.
סיסי המשיכה ללמוד בבית הספר עד שב-6 באוקטובר 1942, נכנסה משטרה ועצרה אותה מול בני כיתתה. תחילה שוכנו כל הנשים והילדים בשלוש דירות של יהודים בטרונדהיים, אחת מהן הייתה דירתה של משפחת קליין, וב-25 בנובמבר 1942 נשלחו כל הנשים היהודיות בנורווגיה לבית הסוהר Bredtveidt באוסלו. במהלך השהות במחנה אמה הייתה זקוקה לניתוח ונשלחה לבית חולים באוסלו. כך ניצלה.
בפברואר 1943 גורשו כמעט כל יהודי טרונדהיים וצפון נורווגיה, ובתוכם סיסי, אברהם ואביהם וולף קליין, על ספינת התובלה "גוטנלנד" שיצאה מנמל אוסלו לשצ'צ'ין שבפולין, ומשם נשלחו ברכבת לאושוויץ. חלק ניכר ממגורשי טרונדהיים נרצחו באושוויץ ביום הגעתם, ב-3 במרץ 1943 (כו באדר א תש"ג). סיסי הייתה בת 13 במותה ואחיה אברהם בן 16 בלבד.
הנצחת סיסי קליין כסמל ליהודי נורווגיה שנרצחו בשואה.
באמצע שנות התשעים החליטה עיריית טרונדהיים להפוך לסמל את אחד מ-72 תושביה שגורשו, כדי להגביר את ההזדהות וההבנה של תלמידי בתי הספר לרדיפת היהודים במלחמת העולם השנייה. לצורך כך הם בחרו בסיסי קליין. בשנת 1995 קראו על שמה את הרחוב שבו התגוררה; ובשנת 1997 הוצב פסל שלה בפארק סמוך. ב-6 באוקטובר כל שנה, היום שבו היא הוצאה מבית הספר על ידי המשטרה, מבקרים בפארק תלמידי בית הספר היסודי 'קלווסקינט' (Kalvskinnet), ומניחים פרחים לזכרה. המלחין הנורווגי סטולה קלייברג אף כתב יצירה מוזיקלית לזכרה.
סיפור הצלת האם והניסיונות להצלת הילדים.
מילה ניצלה הודות לרופאי בית החולים Ullevål באוסלו, שדחו את הניתוח שוב ושוב ולא אפשרו לנאצים להחזירה למחנה. לאחר הניתוח הופיעו אנשי מחתרת מחופשים במדים אשר שלפו אותה בכוח מבית החולים והעבירו אותה באישון לילה בסירה לשוודיה. בזמן שהותה בשוודיה ניסתה מילה להציל את ילדיה, מתוך תקווה שהם עודם בחיים. היא ביקשה מהרב יעקובסון שישב בשוודיה (ובעבר היה הרב של קהילת טרונדהיים) שהוא ואשתו יאמצו את ילדיה ובכך תוענק להם אזרחות שוודית ודרכונים של שוודיה הנייטרלית והם יוכלו להוציאם מאושוויץ. הביורוקרטיה הייתה מורכבת וארוכה, ולבסוף, כשהגיע האישור לאימוץ הילדים, היה זה מאוחר מדי.
לאחר המלחמה חזרה מילה לטרונדהיים והצליחה לקבל לידיה בחזרה את החנות. היא ניהלה אותה תקופה מסוימת אך הייתה בודדה ואומללה. בשנות החמישים היא עלתה לישראל לבדה, נישאה לאלמן – אלימלך גוטפריד (אביהם של אברהם אחיטוב, יוסף אחיטוב ומלכה גרוס), וחיה עמו ברמת גן. היא נפטרה בגיל 98 בבית החולים תל השומר.
סמיון (זן ענבים)
סֶמיון (בצרפתית: Sémillon) הוא זן ענבים לבן עם קליפה זהובה המשמש לייצור יינות לבנים יבשים ומתוקים, בעיקר בצרפת ובאוסטרליה. קליפתו הדקה ורגישותו לבוטריטיס (הגורם לריקבון אציל). גורמים לו להיות הזן העיקרי לייצור היין המתוק היוקרתי Sauternes , יין בעל כינוי מקור מבוקר של חבל היינות של בורדו.
היסטוריה.
מקורו של הזן הוא בחבל היינות של בורדו. במקור נקרא "סֶמיון דה סן אמיליון" (על שם העיר סנט-אמיליון), על פי תעוד משנת 1736. סֶמיון דומה להגייה המקומית של שם העיר סנט-אמיליון. הוא הגיע לראשונה לאוסטרליה בתחילת המאה ה-19 ובשנות ה-20 של המאה ה-20 כיסה הענב מעל 90% מכרמי דרום אפריקה, שם נודע בשם Wyndruif, שפירושו "ענב יין". בעבר נחשב לענב הנטוע ביותר בעולם, אם כי זה כבר לא המקרה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הורכבו הכרמים של צ'ילה מעל 75% סמיון. כיום הוא מהווה רק 1% מגפני דרום אפריקה.
גידול והפקה.
את הסמיון קל יחסית לגדל ולעבד, הוא מייצר בעקביות שישה עד שמונה טונות של ענבים לדונם מהגפנים הנמרצים שלו. הוא עמיד למדי בפני מחלות, למעט ריקבון. הענב מבשיל מוקדם, כאשר באקלים חם יותר הוא מקבל גוון ורדרד. מכיוון שהענב בעל קליפה דקה, קיים גם סיכון לכוויות שמש באקלים חם יותר; הוא מתאים ביותר לאזורים עם ימים שטופי שמש ולילות קרירים.
ענב הסמיון כבד למדי, עם חומציות נמוכה ומרקם כמעט שומני. יש לו תפוקה גבוהה ויינות על בסיסו יכולים להתיישן זמן רב. לצד סוביניון בלאן ומוסקדל, סמיון הוא אחד משלושת זני היין הלבן היחידים המאושרים באזור בורדו.
הענב הוא גם המפתח לייצור יינות מתוקים כמו סאוטרן. כדי שהענבים ישמשו לייצור יין מתוק, עליהם להיות מושפעים מבוטריטיס (המכונה גם "ריקבון אצילי"). פטרייה זו מייבשת את הענבים, ובכך מרכזת את הסוכר והטעמים בגרגרי הענבים, הענבים מתכווצים ורמות החומצה והסוכר מועצמות.
צרפת.
בצרפת הזן גדל בעיקר באזור בורדו, שם הוא משולב עם סוביניון בלאן ומוסקדלה. כשהוא יבש, מכנים אותו בורדו בלאן. עקב הפופולריות הפוחתת של הזן, משתלות מסחריות הפחיתו את מספר שיבוטי הסמיון שהן מגדלות, והיצרנים החלו לחשוש ממחסור עתידי בענבים איכותיים. בשנת 2008, 17 יצרני יין בורדו, בהם שאטו ד'אקם, שאטו אוליבייה, שאטו סודויראט ושאטו לה טור בלאנש, הקימו עמותה לגידול שיבוטים משלהם.
אוסטרליה.
הסמיון גדל באופן נרחב באוסטרליה, במיוחד בעמק האנטר בצפון סידני, שם היה מכונה במשך זמן רב "האנטר ריזלינג". בעמק האנטר מיצרים ארבעה סגנונות של יינות מבוססי סמיון:
הסמיון נפוץ גם אצל יצרנים אוסטרלים מחוץ לעמק האנטר באזור עמק בארוסה ונהר מרגרט וגבעות אדלייד, עם האקלים הקריר שלהם שמייצר כמה יינות במורכבות רבה.
ישראל.
יקבי רמת הגולן ייצרו לראשונה את היין "ירדן סמיון" בשנת 1988, לאחר שפטריית הריקבון האציל (בוטריטיס) הופיעה באחד הכרמים של היקב. היין דורג בין היינות המובחרים בישראל. אך בתחילת שנות ה-2000 ייצורו פסק, לאחר שמשבר האקלים העלה את הטמפרטורה הממוצעת בישראל ואת היובש באויר, כך שקשה יותר לגדל זן זה בישראל בצורה מסחרית. יקב דלתון גם הפיק לתקופה קצרה יין סמיון בשם "סמיון כרם אלקוש". יקב בנימינה מייצר יין מענבי סמיון מכרמי היקב אשר ברמת סירין.
מיקי כהן (כדורגלן)
מיקי כהן (נולד ב-19 במרץ 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב בשנות ה-80 של המאה ה-20.
קריירה.
כהן שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. הופעת הבכורה במדי הבוגרים הייתה הייתה ב-3 באוקטובר 1981 נגד הפועל פתח תקווה במסגרת הליגה הראשונה. אחרי שהסתפק בארבע הופעות בלבד בעונתו הראשונה, יצא כהן לעונת השאלה וחזר כשחקן בשל יותר בקיץ 1983. באותה עונה שותף כהן ב-22 משחקים, כבש שני שערי ליגה והפך לשחקן הרכב מן המניין. איתרע מזלו של כהן והוא היה חלק מעשור יבש למדי שנגדע עם הזכייה בגביע המדינה של עונת 1986/87. בעונה שלאחר מכן, עונת 1987/88, זכה כהן שוב עם הקבוצה בגביע, כשהוא כובש את השער הראשון בניצחון 1-2 על הפועל תל אביב בגמר גביע המדינה. 33 שנה אחרי, שיחזר בנו, יונתן כהן, את הישגו של אביו, כאשר כבש אף הוא את השער הראשון בניצחון 1-2 על הפועל תל אביב בגמר גביע המדינה של עונת 2020/21.
בסה"כ, זכה כהן מדי הקבוצה זכה בשני גביעי מדינה, פעם אחת באלוף האלופים ופעמיים בגביע ליליאן.
חיים אישיים.
כהן נשוי לרונית, ולהם ארבעה ילדים. שניים מבניו הם הכדורגלנים גיא כהן וכדורגלן נבחרת ישראל, יונתן כהן.
מיקי כהן
Make Up (שיר של וייס וג'ייסון דירולו)
Make Up הוא סינגל של התקליטן האמריקאי וייס והמוזיקאי האמריקאי ג'ייסון דירולו והזמרת האמריקאית אווה מקס. השיר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2018, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-21 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.