בשנים 1806–1808 היה אינגהם חבר בבית הנבחרים של פנסילבניה. לאחר מכן מינה אותו מושל פנסילבניה כשופט שלום. בשנים 1813–1818 הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא הביס בקלות את יריביו הפדרליסטים בשתי מערכות הבחירות הראשונות בהם הוא התמודד ובבחירות של 1816 לא הוצב מולו שום מתחרה. עד 1815 הוא היה יושב ראש ועדת בית הנבחרים לענייני הגמלאות והתביעות של המהפכה האמריקאית. לאחר מכן הוא שימש כיושב ראש ועדת הדואר. ב-1818 הוא התפטר מהקונגרס בשל מחלתה של אשתו. הוא מונה כפקיד הראשי של בית המשפט לערעורים של מחוז באקס בפנסילבניה. ב-1819 נפטרה רבקה. לאחר מכן, ועד 1820 הוא שימש כמזכיר המדינה של פנסילבניה.
ב-1822 נשא אינגהם לאישה את דבורה הול מסיילם, ניו ג'רזי. יחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים. באותה שנה הוא נבחר שוב לקונגרס וכיהן שם עד 1829. הוא שב גם לתפקידו כיושב ראש ועדת הדואר.
מזכיר האוצר.
לאחר תום כהונתו בקונגרס ועד 1831 כיהן אינגהם כמזכיר האוצר של ארצות הברית. בתקופת כהונתו בתפקיד זה הבנק השני של ארצות הברית נחזה על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון כבלתי חוקתי וכמונופול מסוכן. זו הייתה דאגתו העיקרית של אינגהם. ג'קסון סבר שלא צריכים להיות במחזור שטרות כסף אלא רק מטבעות, ושחוקת ארצות הברית הגדירה שלא יהיו שטרות כסף במערכת המוניטרית. אינגהם האמין בבנק השני של ארצות הברית וניסה ליישב את העימותים בין ג'קסון, שביקש לחסל את הבנק, לבין נשיא הבנק ניקולס בידל.
על אף אי יכולתו להגיע לפתרון העימות בין ג'קסון לבין בידל, פרישתו של אינגהם מתפקידו כמזכיר האוצר אירעה על רקע שערורייה שבה היו מעורבים חברי הקבינט בממשלו של ג'קסון ונשותיהם. בהובלתה של פלוריד קלהון, רעייתו של סגן הנשיא ג'ון קלהון, נידו נשים אלו נידוי חברתי את מזכיר המלחמה ג'ון איטון ואת רעייתו פגי איטון. שערורייה זו נודעה כפרשיית התחתונית.
ב-17 ביוני 1831, יום לפני שאיטון התפטר באופן רשמי, הופיע מאמר בעיתון Telegraph שעל פיו "הוכח" שמשפחותיהם של אינגהם, מזכיר הצי ג'ון בראנץ' ושל התובע הכללי ג'ון מקפרסון ברין סירבו להתרועע עם פגי איטון. ג'ון איטון כתב לכל השלושה מכתבים בהם דרש את תגובתם על המאמר. אינגהם השיב במכתב מלא בוז וציין שעל אף שהוא לא היה המקור למאמר, המידע בו נכון. ב-18 ביוני קרא איטון לאינגהם להתמודד מולו בדו-קרב. את הדרישה הוא העביר באמצעות מי שייעד להיות עוזרו בדו-קרב, גיסו, דר' פיליפ ג. רנדולף, שהגיע לאינגהם פעמיים ואיים עליו בפעם השנייה שהוא ייפגע פיזית אם הוא לא יענה לדרישותיו של איטון. למחרת שלח אינגהם הודעה שהוא מסרב להתייצב לדו-קרב. מצב זה שם את איטון כמי שראוי ל"רחמים ובוז". הוא כתב מכתב נוסף לאינגהם והאשים אותו בפחדנות. אינגהם קיבל ידיעה שאיטון, רנדולף ואחרים מחפשים אחריו כדי לתקוף אותו. בכל אופן, הוא דיווח שבשני הלילות הבאים המשיכו איטון ואנשיו לארוב סביב לביתו ולאיים עליו. לאחר מכן הוא עזב את העיר ושב בבטחה לביתו. הוא דיווח לג'קסון את גרסתו על מה שהתרחש וג'קסון ביקש מאיטון להשיב על ההאשמה. איטון הודה שהוא "עבר ליד" המקום בו אינגהם התאכסן, "אך בשום נקודת זמן לא ניסה להיכנס... או לכתר את המקום".
שנותיו האחרונות.
לאחר התפטרותו מתפקידו כמזכיר האוצר שב אינגהם לעסקי ייצור הנייר ועסק גם בפיתוח מכרות פחם. הוא היה מעורב בארגון חברת הרכבות ביבר מדוו, שלתקופת מה הוא שימש כנשיאה. הוא גם היה קשור לארגון חברת הפחם הייזלטון. הוא פעל לקידום כרייתן של תעלות כמו תעלת להי ותעלת דאלוור. ב-1849 הוא עבר לטרנטון, ניו ג'רזי, שם הוא עבר עבור בנק מקומי.
מותו ומורשתו.
סמואל אינגהם נפטר בטרנטון ב-5 ביוני 1860. הוא נקבר בית הקברות של הכנסייה הפרסביטריאנית שבסולברי, פנסילבניה. על שמו נקרא מחוז במישיגן, אחד מכמה מחוזות במדינה זו שנקראו על שמות חברי הקבינט בממשל ג'קסון.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 הוא היה חבר באגודה היוקרתית, "המכון הקולומביאני לקידום האומנויות והמדעים" (Columbian Institute for the Promotion of Arts and Sciences), שבין חבריה נמנו הנשיאים לשעבר אנדרו ג'קסון וג'ון קווינסי אדמס ואישים בולטים רבים מאותה תקופה, כולל אנשי צבא, ממשל, רפואה ומקצועות נוספים.
החדקרן האחרון (סרט)
החדקרן האחרון (באנגלית: The Last Unicornn; ביפנית: 最後のユニコーン) הוא סרט הנפשה יפני-בריטי-אמריקאי משנת 1982, שמבוסס על הספר "החדקרן האחרון" מאת פיטר ביגל. הסרט בוים והופק על ידי ארתור רנקין ג'וניור וג'ולס באס. הסרט מספר את סיפורה של חד-קרן אשר לומדת שהיא האחרונה בעולם ויוצאת למסע כדי לגלות מה קרה לגזע שלה.
בסרט דיבבו אלן ארקין, ג'ף ברידג'ס, מיה פארו וכריסטופר לי. את המוזיקה והשירים בסרט הלחין ג'ימי ווב והם בוצעו על ידי להקת אמריקה והתזמורת הסימפונית של לונדון.
תקציר העלילה.
חדת הקרן האחרונה בעולם יוצאת למסע כדי לגלות מה קרה לגזע שלה. בדרך היא פוגשת בשלל טיפוסים מעניינים, הכוללים את שמנדריק הקוסם, מולי גרו, אישה הגיונית קשישה ואת המלך האגארד הרשע. הסיפור הוא בחלקו אגדה, בחלקו אלגוריה ובחלקו סיפור על החיים עצמם.
סשה פבלוביץ'
אלכסנדר "סשה" פבלוביץ' (בסרבית: Александар "Саша" Павловић; נולד ב-15 בנובמבר 1983) הוא כדורסלן עבר מונטנגרי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2000–2016. לאורך הקריירה שיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA, עבור 7 קבוצות שונות, ובמשך 4 עונות ביורוליג, עבור 3 קבוצות שונות.
קריירת משחק.
השנים הראשונות.
בשנת 2000 החל פבלוביץ' לשחק כדורסל מקצועי, עבור קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה. בעונתו הראשונה בבודוצ'נוסט זכתה הקבוצה הן באליפות ליגת העל היוגוסלבית והן בגביע היוגוסלבי, בהובלתם של השחקנים דיאן טומאשביץ' ואיגור רקוצ'ביץ'. בעונת הפך בעצמו לאחד השחקנים הבולטים של בודוצ'נוסט, וקלע 9.7 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג.
קריירה ב-NBA.
בקיץ 2003 הצטרף לקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, לאחר שנבחר על ידה בבחירה ה-19 של דראפט 2003. בעונתו היחידה בקבוצה 4.8 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ההרחבה של שנת 2004 נבחר פבלוביץ' על ידי שארלוט בובקאטס, ויום לאחר מכן נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס בתמורה לבחירת דראפט עתידית. לאחר שתי עונות בינוניות כשחקן ספסל בקליבלנד, פרץ בעונת עם שיא קריירה של 9.0 נקודות למשחק, וסייע לקבוצתו להעפיל לגמר ה-NBA – לראשונה בתולדותיה; בסדרת הגמר עצמה הפסידה קאבלירס מול סן אנטוניו ספרס, בתוצאה 0–4. לאורך פלייאוף 2007 פתח פבלוביץ' בכל 20 משחקי הקאבלירס, לצדם של לברון ג'יימס, ז'ידרונאס אילגאוסקאס, לארי יוז ודרו גודן, ותרם 9.2 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה חתם בקליבלנד על הארכת חוזה ל-3 עונות נוספות, עבור כ-14 מיליון דולר. בעונות ו-, בהן הודחו הקאבלירס בשלבי חצי גמר המזרח וגמר המזרח, בהתאמה, פתח בכמחצית מהמשחקים בהם שותף וקלע 5.8 נקודות למשחק. ביוני 2009 הועבר יחד עם בן וולאס ובחירת דראפט עתידית לפיניקס סאנס, תמורת שאקיל אוניל, ומיד שוחרר מהקבוצה.
לקראת פתיחת עונת חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס. בעונתו היחידה במינסוטה קלע 3.7 נקודות למשחק, בעוד קבוצתו סיימה את העונה במקום האחרון באזור המערבי, עם מאזן שלילי 15–67.
בין השנים 2010–2013 שיחק עבור דאלאס מאבריקס, ניו אורלינס הורנטס, בוסטון סלטיקס ופורטלנד טרייל בלייזרס, ולאורך התקופה קלע 2.6 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
את 10 עונותיו ב-NBA סיים עם ממוצעים כוללים של 4.9 נקודות ו-1.8 ריבאונדים למשחק.
החזרה לאירופה.
בפברואר 2014, לאחר כשנה מאז משחקו האחרון, חתם על חוזה בפרטיזן בלגרד אשר השתתפה בליגת העל הסרבית, ביורוליג ובליגה האדריאטית. בסיום אותה עונה זכה עם פרטיזן באליפות הליגה הסרבית, לאחר שגברה בסדרת הגמר על הכוכב האדום בלגרד בתוצאה 3–1. כמו כן סייע לקבוצה להעפיל לשלב ה"טופ-16" של היורוליג, לצדם של בוגדן בוגדנוביץ', טרנס קינסי ודאוויס ברטאנס. ב-28 משחקיו עם פרטיזן בשלוש הליגות קלע 15.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת הפסיד עם פרטיזן בסדרת גמר הליגה הסרבית, והודח עמה בשלב הבתים של היורוקאפ.
בקיץ 2015 עבר לשחק בפנאתינאיקוס, אותה אימן אלכסנדר ג'ורג'ביץ'. בעונתו היחידה בקבוצה זכתה פנאתינאיקוס בגביע היווני, אולם הפסידה מול אולימפיאקוס בסדרת גמר הליגה היוונית, והודחה מהיורוליג כבר בשלב רבע הגמר. לאורך העונה קלע פבלוביץ' 5.6 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 32.
נבחרת סרביה ומונטנגרו.
בשנת 2004 השתתף פבלוביץ' באולימפיאדת אתונה כשחקן נבחרת סרביה ומונטנגרו, אשר סיימה במקום ה-11 (מתוך 12 נבחרות). פבלוביץ' שותף בארבעה מתוך ששת משחקי נבחרתו, ותרם 3.5 נקודות בממוצע למשחק.
סאשה פבלוביץ'
סשה פאבלוביץ'
סאשה פאבלוביץ'
אלכסנדר פבלוביץ'
משירי יוני רכטר
משירי יוני רכטר הוא אלבום אוסף של מוזיקאי-זמר-מלחין הישראלי יוני רכטר.
האלבום מאגד שירים שהלחין רכטר מכל הזמנים - בביצועיהם של (מלבד עצמו): אריק איינשטיין, נורית גלרון, מזי כהן, גידי גוב, יהודית רביץ, יוסי בנאי, ארבע-עשרה אוקטבות, קורין אלאל, אסתר עופרים, חיים צינוביץ', יובל זמיר ומקהלת העפרוני.
הגל החדש (תחרות)
הגל החדש (ברוסית: Новая волна) היא תחרות בינלאומית שנתית של זמרי מוזיקה פופולרית צעירים.