הפרויקט היה בפיתוח מינואר 2016, כאשר האריסון פורד, אנתוני הופקינס, פול בטני, נטלי דורמר ומרטין פרימן נשקלו לקחת חלק בסרט, כאשר תחילת הצילומים יועדה לחודש מאי. טהר רחים וג'יליאן אנדרסון לוהקו במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2016. עם זאת עד יוני 2017, הצילומים טרם החלו ואנדרסון הצהירה שהיא לא שמעה דבר על הפרויקט מאז שהועלה.
כבר בינואר 2018, הפרויקט פותח מחדש, כאשר גאווין הוד נשכר לביים במקום ג'סטין צ'אדוויק, וקירה נייטלי ומאט סמית' לוהקו בפברואר, כאשר השחקנים הראשונים שלוהקו בעבר כבר לא היו מעורבים בסרט. בחודש מרץ, ראלף פיינס ומתיו גוד הצטרפו לצוות השחקנים, כאשר הצילומים החלו ב-12 במרץ 2018 ביורקשייר. הצילומים נערכו בכפר בוסטון ספא ב-14 במרץ. אינדירה ורמה, קונלת' היל וטמזין גרג הצטרפו להפקה למחרת. הצילומים עברו למנצ'סטר ב-19 במרץ, ששימשה כלונדון בסרט. הצילומים נערכו באפריל 2018 באולם סנט ג'ורג' בליברפול.
שחרור.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל סאנדנס ב-28 בינואר 2019. זמן קצר לאחר מכן, סרטי IFC רכשו את זכויות ההפצה האמריקאיות לסרט. הוא שוחרר בארצות הברית ב-30 באוגוסט 2019. ובבריטניה ב-18 באוקטובר 2019. בישראל הסרט שוחרר להקרנות מסחריות במרץ 2020.
ביקורת.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 82% על סמך 107 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.81 / 10.
במאמר על הסרט ועל קתרין גאן, כתב סם חוסייני כי "בעקבות הכתבה הזו מההתחלה, אני מוצא שהסרט הזה הוא, לפי אמות מידה הוליוודיות, תיאור מדויק להפליא של מה שקרה עד היום - 'עד היום' מכיוון שהסיפור הרחב עדיין לא ממש נגמר".
חדשנות מידלנדס
חדשנות מידלנדס (באנגלית: Midlands Innovation) היא קבוצה של שמונה אוניברסיטאות הממוקמות באזור גאוגרפי במרכז אנגליה, הכולל את מערב המידלנדס ואת מזרח המידלנדס. הקבוצה הוקמה (כ- M5) באוגוסט 2012 על ידי אוניברסיטאות בערים: ברמינגהאם, לסטר, לובורו , נוטינגהאם ואוניברסיטת ווריק בקובנטרי, במטרה לחזק את שיתוף הציוד בין מוסדות החברים, בעקבות הצלחתה של שותפות המחקר N8 . בדצמבר 2012 השיקה הקבוצה, שהוסיפה את אוניברסיטת אסטון, את מסד הנתונים שלה לשיתוף ציוד מקוון. במרץ 2015 הודיע הקנצלר ג'ורג' אוסבורן כי האוניברסיטאות במידלנדס לחדשנות יובילו את פרויקט מאיץ האנרגיה למחקר במימון 60 מיליון ליש"ט. הפרויקט הוכרז מחדש באפריל 2016 כפרויקט של 180 מיליון ליש"ט הכולל 60 מיליון ליש"ט שהוכרז בעבר מממשלת בריטניה ו-120 מיליון ליש"ט מהמגזר הפרטי. הקונסורציום הושק מחדש כחדשנות מידלנדס במאי 2016.
רשימת האוניברסיטאות.
האוניברסיטאות החברות נכון לשנת 2020:
סטיאטיט
סטיאטיט או גם אבן סבון הוא סלע מותמר (במקרה קיצוני מינרל) רך. הוא מורכב בעיקר מהמינרל טלק העשיר במגנזיום. הוא נוצר כתוצאה מהתמרה ומטאסומטיזם, המתרחשים באזורים שבהם לוחות טקטוניים עוברים הפחתה, ומתמירים סלעים באמצעות חום ולחץ, ושטף של נוזלים, אך ללא התכה. הסלע שימש חומר גלם לגילוף פסלים במשך אלפי שנים.
אבן הסבון קיבלה את שמה מכך שהמגע בה דומה לתחושה של מגע בסבון. מקור השם סטיאטיט מלטינית steatitis (אבן יקרה).
פטרולוגיה.
סטיאטיט מורכב בעיקר מטלק עם כמויות משתנות של המינרלים כלוריט ואמפיבולים (בדרך כלל טרמוליט, אנתופיליט וקמינגטוניט ומכאן השם הישן שבוטל מגנזיוקמינגטוניט), וכמויות זעירות של תחמוצות כרום-ברזל. המרקם של הסלע צפחתי או קומפקטי. סטיאטיט הוא תוצאה של התמרה של סלעים אולטרה-מאפייים (דוגמת דוניט או סרפנטיניט) או מטאסומטיזם של דולומיט צורני.
המסה של סטיאטיט "טהור" מכילה בערך 63.37% סיליקה, 31.88% תחמוצת המגנזיום ו-4.74% מים. בדרך כלל הוא כולל כמויות זעירות של תחמוצות כדוגמת CaO או Al2O3.
פירופיליט, מינרל הדומה מאוד לטלק, מכונה גם הוא לעיתים אבן סבון, מאחר שהתכונות הפיזיות והשימושים התעשייתיים שלו דומים, ומכיוון שהוא משמש בדרך כלל כחומר גלם לגילוף. עם זאת, במינרל זה בדרך כלל אין תחושת סבון כמו שיש בסטיאטיט.
תכונות פיזיות.
סטיאטיט רך יחסית בגלל תכולת הטלק הגבוהה שלו, לטלק ערך מוגדר של 1 בסולם מוס המודד קשיות של מינרלים. סלעים רכים יותר עשויים להרגיש דומים לסבון כשנוגעים בהם, ומכאן הכינוי אבן סבון. לא מקובל להגדיר קשיות קבועה לסטיאטיט מכיוון שכמות הטלק שהוא מכיל משתנה במידה רבה, נמוך יחסית (כ-30%) עבור סלע המשמש למטרות אדריכלות כמו דלפקים במטבחים ועד 80% עבור חומר גלם המשמש לגילוף.
סטיאטיט קל לגילוף, אינו מתבלה, עמיד בחום ובעל יכולת אחסון חום גבוהה. לפיכך הוא משמש לציוד לבישול ולחימום מזה אלפי שנים.
סטיאטיט משמש לעיתים קרובות כמבודד חשמלי למבנים ולרכיבים חשמליים, בגלל עמידותו ומאפייניו החשמליים, ומכיוון שניתן ללחוץ אותו לצורות מורכבות לפני החימום. סטיאטיט עובר התמרה כאשר היא מחומם לטמפרטורות של 1000–1200°C לאנסטטיט וקריסטובליט. בסולם מוס זה מקביל לעלייה בקשיות ל-5.5–6.5.
הצבעים הנפוצים ביותר הם לבן, סגול, ורוד, ירוק, אפור, שחור, חום וכחול, אך הם מגיעים בגוונים רבים ולא תמיד ניתן לקבוע להם גוון מסוים. ישנם גם סוגים משוישים צבעוניים שלעיתים יש בהם תכלילים קשים יותר ולכן הם לא תמיד מתאימים לעיבוד מכונה או ידנית.
סוגים משוישים צבעוניים הם לרוב פרומגנטיים, אם כי ייתכנו הבדלים משמעותיים בעוצמה בתוך האבן. תכלילים קשים במיוחד מראים מגנטיות ברורה, שיכולה להשפיע גם על מחט המצפן.
שימושים.
שימושים היסטוריים.
חותמות/קמעות של חרפושיות במצרים העתיקה נוצרו בדרך כלל מסטיאטיט מזוגג.
עיר המסחר העתיקה טפה יחיא בדרום-מזרח איראן הייתה מרכז לייצור והפצה של סטיאטיט בין האלף החמישי לאלף השלישי לפני הספירה. הוא היה בשימוש גם בתרבות המינואית בכרתים. בחפירות הארכאולוגיות בארמון בקנוסוס נתגלה שולחן נסך מפואר מסטיאטיט.
כמה שבטים וחבורות של האינדיאנים בארצות הברית יצרו קערות, לוחות בישול וחפצים אחרים מסטיאטיט. שימוש זה היה נפוץ במיוחד בתקופה הארכאית באמריקה הצפונית. כמה משבטי הילידים ביבשת אמריקה משתמשים בסטיאטיט למקטרות. דוגמאות רבות נתגלו בין החפצים של תרבויות שונות והם בשימוש גם כיום. הולכת החום הנמוכה מאפשרת עישון ממושך מבלי שנגרמת אי נוחות בשל התחממות זרוע המקטרת.
סטיאטיט נפוץ יחסית בצפון אירופה. הוויקינגים חצבו סטיאטיט ישירות מהסלע, עיצבו אותו לסירי בישול ומכרו אותם במקומות מגוריהם או ייצאו אותם.
האינואיטים השתמשו בסטיאטיט לעיתים קרובות לגילופים מסורתיים.
באיי שטלנד ישנן עדויות שכלים אלו שימשו לעיבוד שומן שמקורו בבעלי חיים ימיים ובחלב. כמה בניינים ששרדו מימי הביניים נבנו מסטיאטיט, בהם קתדרלת נידארוס.
במאה ה-19 השתמשו יצרני מצבות בצפון-מזרח ג'ורג'יה בסטיאטיט שנחצב מקומית על מנת לייצר מצבה פשוטה או כמשטח עליון בקברים הייחודים המכונים "חריץ ולשונית" (slot and tab).
בלוקים קטנים של סטיאטיט (20 x 25 x 3 סנטימטרים) חוממו על כיריים או סמוך לאש ושימשו לחמם סדינים קרים או לשמור על חום הידיים והרגליים בעת נסיעה במזחלת שלג.
שימושים מודרניים.
סטיאטיט משמש בשיבוצים, פיסול, תחתיות ולדלפקים וכיורים למטבחים.
סטיאטיט משמש לעיתים כציפוי פנימי של כיריים המבוססים על שריפת עצים, וכחומר המועדף למחממים לבניין המבוססים על שריפת עצים משום שהוא יכול לספוג, לאחסן ולהקרין חום במידה שווה בשל צפיפותו הגבוהה ותכולת המגנזיט (MgCO3). הוא גם משמש לדלפקי מטבח ולאריחים באמבטיה בשל הקלות של עיבוד החומר והתכונה שלו כ"אבן שקטה". עם הזמן מקבלים פני האבן באופן טבעי מראה בלוי ומיושן ככל שהפטינה מתפתחת.
סטיאטיט משמש בהודו במשך מאות שנים כחומר גלם לגילוף. הכרייה כדי לענות על הביקוש העולמי לסטיאטיט מאיימת על בית הגידול של הטיגריס הבנגלי.
בברזיל, במיוחד במינאס ז'ראיס, בשל שפע מכרות הסטיאטיט באותה מדינה ברזילאית, עדיין יוצרים אומנים מקומיים חפצים מחומר זה, כולל סירים ומחבתות, כוסות יין, פסלים, קופסאות תכשיטים, תחתיות ואגרטלים. עבודות יד אלה נמכרות בדרך כלל בשוקי רחוב שנמצאים בערים ברחבי המדינה. בחלק מהעיירות העתיקות ביותר, בעיקר קונגונש (Congonhas), טיראדנטס (Tiradentes) ואורו פרטו, עדיין קיימים רחובות המרוצפים בסטיאטיט, שריד מהתקופה הקולוניאלית.
מכרות סטיאטיט הפעילים באמריקה הצפונית כוללים מכרה מדרום לעיר קוויבק סיטי עם מוצרים המשווקים על ידי חברת "קנדיאן סואפסטון" (Canadian Soapstone), מכרות "טרז'ר אנד ריגל" (Treasure and Regal) במחוז ביוורהד, במונטנה המופעלים על ידי חברת המינרלים ברטס (Barretts), ומכרה במרכז וירג'יניה המופעל על ידי חברת "אולברן סואפסטון" (Alberene Soapstone Company). סטיאטיט לשימושים אדריכליים נכרה בקנדה, ברזיל, הודו ופינלנד ומיובא לארצות הברית.
חייטים, תופרות, נגרים ובעלי מקצוע אחרים משתמשים בעפרונות סטיאטיט לסימון. מאחר שסטיאטיט עשוי בעיקר מטלק, הוא מותיר אבקה לבנה כאשר הוא משופשף כמעט על כל חפץ. סימן לבן זה דומה לאבקת טלק ומוברש בקלות מבלי להשאיר סימן קבוע. גם רתכים משתמשים בעפרונות כאלו. האבקה העמידה בחום אינה נשרפת וממשיכה להיות גלויה כאשר מחממים את חומר העבודה במהלך תהליך הריתוך.
ניתן להשתמש בסטיאטיט ליצירת תבניות ליציקה של חפצים ממתכות רכות, כגון פיוטר או כסף. האבן הרכה מגולפת בקלות ואינה מתעוותת בהשפעת חימום. המשטח החלקלק של הסטיאטיט מאפשר להסיר את החפץ המוגמר בקלות.