במלחמת העצמאות שירת כמפקד יחידת המודיעין "ירוחם" - יחידה של שירות הידיעות הש"י - בירושלים ועבר למחלקה המדינית של משרד החוץ כאיש מודיעין. עקב סכסוך מקצועי עם ראובן שילוח החליט לפרוש ולחזור ללימודים. במהלך תקופת הלימודים כתב בעיתון "ג'רוסלם פוסט". לאחר השלמת התואר הראשון באוניברסיטה העברית, כיהן בשנים 1953–1954 כמנהל יחידת אמ"ת של משרד הביטחון, שממנה צמחה רפא"ל.
שימש כיועץ מדעי בשגרירות ישראל בפריז בין השנים 1956 ו-1959 והיה שותף מרכזי לקשירת הקשרים המדעיים בין ישראל לצרפת ולהקמת התשתית למחקר הגרעין בארץ. בשנים 1960–1966 למד פיזיקה במכון ויצמן למדע, בו קיבל תואר שני ולמד לתואר שלישי. באותה תקופה סייע בהקמתה של המעבדה הישראלית הראשונה למוזיקה אלקטרונית. בשנת 1967 מונה לסגן נשיא המכון. עם פטירתו של עמוס דה-שליט בשנת 1969 נבחר פריאר לראשות הנציגות הישראלית בועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בינלאומיים, תפקיד אותו מילא כמעט עד יום מותו.
בשנת 1970 מונה למנהל המרכז למחקר גרעיני בנחל שורק, ובשנת 1971 למנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, תפקיד שמילא עד שנת 1976. במסגרת תפקידו זה זומן ביום השני למלחמת יום הכיפורים ללשכתה של ראש הממשלה גולדה מאיר לאחר ששר הביטחון משה דיין העלה הצעה, שלא מומשה, לקיים הפגנה של יכולתה הגרעינית של ישראל. משנת 1981 ועד מותו היה ראש הצוות המדיני של הסוכנות לאנרגיה אטומית.
בשנת 1971 יזם פריאר את הקמת פארק המדע קריית ויצמן, הנמצא בנס ציונה בגבול עם רחובות ונחשב לפארק המדע הראשון בישראל.
הנצחתו.
לזכרו הוקם בשנת 1996 "מרכז שלהבת פריאר לשלום, מדע וטכנולוגיה" .
במכון ויצמן למדע מתקיים טורניר פיזיקה על שמו . טורניר זה, המכונה "טורניר הכספות", הוצע לראשונה על ידי פריאר בעקבות צפייה בפרק מהסדרה מקגייוור. בתחרות משתתפים צוותים של תלמידי תיכון מכל העולם; כל צוות בונה "כספת" המבוססת על עקרון פיזיקלי ומנסה לפרוץ לכספות הצוותים המתחרים.
גיסתו, מרים פריאר, הקימה לזכרו את עמותת שלהב"ת, "שילוב נכים בסביבה תומכת", המפעילה את "בית שלהב"ת" בירושלים.
לקריאה נוספת.
שלהבת פריאר: רחה פריאר והטסטימוניום. חדשות ממ"י (רבעון בהוצאת המכון למוזיקה ישראלית), 92/1 ע' 3–6
הטיטנים
מרכז רפואי שיבא
החופש הגדול
החופש הגדול הוא השם בישראל לחופשת קיץ הנהוגה ברחבי העולם עם סיום שנת הלימודים במוסדות החינוך. החופש הגדול מתקיים במרבית מדינות העולם במהלך חודשי הקיץ יולי ואוגוסט. בתקופת החופש הגדול לא מתקיימים לימודים בבתי הספר אך ילדים רבים הולכים לקייטנות ומחנות קיץ בזמן החופשה.
היסטוריה.
באירופה הייתה בתקופה זו של החופש תקופת הקציר, שהצריכה ידיים עובדות נוספות, ומשכך היו התלמידים מסייעים את הוריהם בעבודות הקציר בשדות. במאה ה-18 הפך פרידריך השני, מלך פרוסיה את החופשה לרשמית, כחלק מהחינוך הלאומי שהנהיג בפרוסיה. עם ביסוס היישוב היהודי בארץ ישראל, שעליו נמנו בעיקר יהודים יוצאי אירופה, הונהגה החופשה גם בארץ ישראל, כחלק מהחינוך העברי בארץ ישראל. מטרת החופשה הייתה זהה למקורה באירופה, לעבודות הקציר. החופש הגדול מופיע בארץ ישראל כבר בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה, כפי שמופיע בתעודה שנרשמה על ידי הגדעונים בראשית 1915. בה מופיע כי הייתה זו ברירת מחדל, מחמת שהאיכרים לא היו בנויים לכך מחמת גילם, ואילו להשתמש בערבים "אי אפשר מפני איסור חמור". בשנתה השנייה של הסתדרות המורים, בשנת 1904, נקבע כי החופשה תהיה למשך 65 יום. גיוס הילדים נמשך גם בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, והיה אף נחשב לכמעט אידיאולוגיה, כפי שהעידה שולמית אלוני מזיכרונותיה מתקופת ילדותה. עם התפתחות ענף החקלאות בארץ ישראל, ועם ההתקדמות הטכנולוגית וצמצום עובדי החקלאות, ירד הצורך בגיוס הנוער לעבודות הקציר. שיקול מהותי להשארת החופש, היה בשל מזג האוויר הכבד שאפיין את חודשים אלו, שכן קשה היה לנהל לימודים בכיתות שבהן טמפרטורה של 35–40 מעלות צלזיוס. היו אף ניסיונות להמשיך את החופש הגדול עד לאחר חגי תשרי בגלל העומס החום של ימים אלו.
בהמשך הצורך בידיים עובדות ירד לגמרי, בשל כוח העבודה מהשטחים הפלסטיניים ושאר העובדים הזרים, וכן בשל הטמעת טכנולוגיות מתקדמות שייתרו את כוח האדם. גם אפשרות לקיום הלימודים בחודשים אלו הפכה לאפשרית ונוחה, עם השימוש השוטף במיזוג אוויר בבתי הספר. אך בשלב זה החופשה כבר הפכה לחלק מובנה במערכת החינוך, והיא משמשת להתרעננות עבור התלמידים והמורים, סיכום השנה והיערכות לשנת הלימודים הבאה. דיונים על קיצור ימי החופשה או הארכתם קיימים בארץ ישראל עוד מימי המנדט הבריטי, והם צצים ועולים גם בימינו, אך לרוב אין בהם השפעה מעשית.
החופש הגדול בישראל.
קיצור קולקטיבי של החופש הגדול.
עד שנת 2011 חופשת הקיץ הייתה מסתיימת ב-31 באוגוסט. ביוני 2011 החליט שר החינוך דאז, גדעון סער, לקצר את החופש הגדול בחמישה ימים כך שסיומו יהיה ב-26 באוגוסט, במקביל להעברת חמשת הימים המבוטלים אל חופשי השנה - שלושה בין סוכות ליום כיפור, יום אחד לפני חנוכה ויום אחד לפני פסח. במקרה שאחד הימים המוחזרים הוא שבת - נוסף יום לחופשת ל"ג בעומר. עם זאת, כחלק מהרפורמה באורך החופש הגדול עליה הכריז שר החינוך שבא לאחריו, שי פירון, הוחלט להחזיר את סיומו של החופש הגדול ל-1 בספטמבר.
ביקורת שלילית על החופש הגדול.
כנגד אורך החופש הגדול נשמעת ביקורת שלילית בעיקר מצד ההורים של התלמידים המתקשים להעסיק את ילדיהם במהלך תקופה ארוכה של חודשיים. הטענה המרכזית היא, שמספר ימי החופשות של הילדים אינו מסונכרן עם מספר ימי החופשה של ההורים מה שמקשה על ההורים. בשל קושי זה והצורך לשמור על הילדים בימי החופשה הארוכים הורים רבים נאלצים לשלם סכומי כסף גדולים עבור קייטנה ואחרים לוקחים את ילדיהם למקום העבודה. כמו כן, המתנגדים לאורך החופש הגדול טוענים כי העובדה שזמן קצר לאחר סיומו יוצאים לחופשות החגים מחייבת קיצור משמעותי וחזרה מוקדמת ללימודים.
DVI (ראשי תיבות של Digital Visual Interface) הוא תקן להעברת וידאו באיכות גבוהה וללא דחיסה לצגים בהפרדה גבוהה, כגון LCD או טלוויזיות פלזמה.
תקן זה בא להחליף תקנים אנלוגיים ישנים יותר, כגון VGA. יש לו שלוש גרסאות עיקריות:
לצגים ברזולוציה גבוהה במיוחד נדרשים אותות Dual link, שדורשים שימוש בכל הפינים במחבר.
DVI-I כולל תמיכה ברזולוציה של Full HD ו-HD (1080P ו-720P).
בומבה
הבומבה הייתה מכונה ייעודית, שתוכננה ב-1938, על ידי המפענח מריאן רייבסקי מהביורו שיפרוב (מטה ההצפנה הפולני בורשה), במטרה לפצח את צופן האניגמה הגרמני.
האניגמה עשתה שימוש במפתח על מנת לשלוט בתפעול המכונה: סדר הרוטורים, הרוטורים שנבחרו ותצורת התקעים על גבי לוח התקעים. תצורת הרוטורים נקבעה בשלשות על מנת לציין את האופן שבו היה צריך המפעיל לאתחל את המכונה. מפעילי האניגמה הגרמניים קיבלו לידיהם רשימות של מפתחות, מפתח ליום. כדי לאפשר תקשורת בטוחה אפילו יותר, כל הודעה הוצפנה באמצעות שינוי קוד מזערי נוסף. המפעיל בחר באופן אקראי תצורת שלושה רוטורים עבור כל הודעה (למשל "PDN"). המפתח הזה היה מוקלד פעמיים ("PDNPDN") ואז מוצפן באמצעות המפתח היומי. בנקודה זו, כל מפעיל היה מאתחל את המכונה שלו למפתח ההודעה, ששימש ליתרת ההודעה. מאחר שהתצורה של אוסף הרוטורים של האניגמה השתנתה בכל לחיצה של מקש, החזרות על אותיות לא באו לידי ביטוי בטקסט המוצפן שכן אותיות זהות מטקסט המקור קודדו לאותיות שונות בטקט המוצפן. (למשל "PDNPDN" בטקסט המקור עשוי היה להפוך ל "ZRSJVL" בטקסט המוצפן).
הגרמנים סברו כי נוהלי התפעול הנוקשים בהם נקטו הבטיחו רמת תקשורת בטוחה אולם הם טעו. המתמטיקאי מריאן רייבסקי מהביורו שיפרוב מצא שיטה להתגבר על נוהלי הגרמנים. הוא עשה שימוש בידע ששלוש האותיות הראשונות של ההודעה היו זהות לשלוש האותיות הבאות אחריהן. כך, עלה בידי ריבסקי לקבוע מהם החיווטים הפנימיים של האניגמה ולשחזר את המבנה הלוגי של ההתקן. השיטה צלחה עבור מכונות שהיו בשימוש הדיפלומטיה הגרמנית אולם לא עבור מכונות שהיו בשימוש הצבא הגרמני. המכונות שהיו ברשות הצבא הציגו אתגר שונה לחלוטין. פריצת הדרך של ריבסקי הייתה רק ההתחלה בדרך לפענוח האניגמה שכן עדיין היה צורך לבדוק כל אחד מהמפתחות היומיים הפוטנציאליים על מנת לפענח הודעה מוצפנת. מאחר שהיו אלפים רבים של צירופי מפתחות, ומאחר שהמורכבות של האניגמה ונוהלי תפעולה רק גדלו עם הזמן, אתגר הפענוח הפך להיות אימתני.
על מנת למכן ולהאיץ את התהליך, המציא מריאן רייבסקי, את מכונת ה"בומבה" באוקטובר 1938. הייתה זו מכונה אלקטרו-מכנית שהיוותה דבוקה חשמלית של שש אניגמות. הבומבה התבססה על העובדה שחיבורי התקעים לא שינו את כל האותיות, בדומה לשיטת ה"גריל". אך בעוד ששיטת ה"גריל" הצריכה זוגות של אותיות שלא עברו שינוי, השיטה של ה"בומבה" הסתפקה אפילו באותיות בודדות שלא עברו שינוי. ההשלכה הייתה שניתן היה להפעיל את השיטה למרות שמספר חיבורי התקעים היה בין 5 ל-8. באמצע נובמבר 1938 היו מכונות ה"בומבה" מוכנות, ושחזור המפתחות היומיים של הגרמנים ארך כשעתיים.
עד 25 ביולי 1939 פעלו הפולנים בקדחתנות כדי לפענח הודעות אניגמה. הם עשו זאת לאורך תקופה של שש וחצי שנים מבלי ליידע את בעלות בריתן, צרפת והממלכה המאוחדת. ב-15 בדצמבר 1938, הוכנסו שני רוטורים חדשים, IV וכן V. בעת הפעלת האניגמה נבחרו שלושה מחמשת הרוטורים. משמעות הדבר, כפי שהעיד רייבסקי, הייתה עלויות פענוח גדולות יותר במשאבי כוח אדם ובציוד פיענוח.