ג'יימס ג'אד היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו זילנד משנת 1999 ועד שנת 2007. את התזמורת מניו זילנד הוביל לסיורי קונצרטים בפסטיבלים באוסקה ביפן בפסטיבל אוקלנד בניו זילנד, במשחקים האולימפיים בסידני, אוסטרליה, להופעה מיוחדת עם הזמרת קירי טה קאנאווה וכן לאירופה כשבמרכז המסע הופעות בפסטיבל "פרומס" בלונדון ובקונצרטחבאו באמסטרדם. מאז סיום עבודתו בתזמורת של ניו זילנד, הוא מוגדר כ"מנהל מוזיקלי אמריטוס" של התזמורת. חברת ההקלטות נקסוס הקליטה עם התזמורת הסימפונית של ניו זילנד הרבה תקליטים רבים של יצירות בניצוחו של ג'יימס ג'אד.
ג'אד היה גם מנהל מוזיקלי של "אגודת התזמורת הקטנה" בניו יורק ומנצח אורח ראשי של תזמורת הנוער של אסיה. כמו כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הלאומית של ליל בצרפת ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית והאופרה של פלורידה. ג'יימס ג'אד הוא מייסד של פרויקט מוזיקלי חינוכי לילדים במיאמי.
בין השנים 2014–2017 שימש ג'אד בתור המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון וזאת לאחר שניצח עליה כמנצח אורח בעונות קודמות.
באוקטובר 2015 פורסם שג'אד נבחר לתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הסלובקית. הוא התחיל את תפקידו בפועל בשנת 2017 וסיים שם את תפקידו בשנת 2020.
החל מספטמבר 2016 מכהן ג'יימס ג'אד כמנהל האמנותי והמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של טג'אן שבקוריאה הדרומית.
כמו כן ג'אד הוא גם מנהל מוזיקלי של סדרה למוזיקה קלאסית במרכז לאמנויות הבמה בראוורד סנטר שבפלורידה.
ג'אד מתגורר בארצות הברית, נשוי ואב לבת.
שושנון
פסוליה
קים מונזו
ז'ואקים מונזו אי גומז, הידוע גם בשם קים מונזו. (Joaquim Monzó i Gómez, נולד ב-24 במרץ 1952 בברצלונה) הוא כותב רומנים, סיפורים קצרים ופרוזה, רובם בשפה הקטלאנית. הוא חי בברצלונה ומפרסםאת עבודותיו באופן קבוע בעיתון La Vanguardia.
ב 1970 מונזו עבד ככתב עיתון בברצלונה- Tele/eXpres, ודיווח מארצות רבות, בהן וייטנאם, קמבודיה, צפון אירלנד וכן ממזרח אפריקה.
הכתיבה הבדיונית שלו מאופיינת במודעות לתרבות הפופ ובאירוניה, הפרוזה שלו שימרה את אותו הומור. אסופה אחת של חיבוריו Catorze ciutats comptant-hi Brooklyn (ארבע-עשרה ערים כולל ברוקלין), מוכרת בעקבות פרסומיו בניו יורק מיד לאחר אירועי ה־11 בספטמבר. בשיתוף פעולה עם קוקה קנאלס (Cuca Canals) הוא כתב את הדיאלוג Bigas Luna's Jamón, jamón, הוא גם כתב את El tango de Don Joan (הטנגו של דון ז'ואן) עם ז'רום סווארי (Jérôme Savary).
ב־2007 מונזו כתב והקריא את נאום הפתיחה ביריד הספרים בפרנקפורט, שבה הספרות הקטלאנית קיבלה מקום מיוחד. הוא עיצב את נאומו כאילו היה סיפור קצר, ובכך שונה לחלוטין מסגנון נאום מסורתי. מדצמבר 2009 עד אפריל 2010 התקיימה בגלריה לאמנות סנטה מוניקה בברצלונה תערוכה רטרוספקטיבית גדולה על חייו ועבודתו, שנקראה Monzó.
מונזו תרגם כותבים רבים, בהם טרומן קפוטה, ג'רום דייוויד סלינג'ר, ריי ברדבורי, תומאס הרדי, הארווי פירסטיין, ארנסט המינגוויי, ג'ון בארת', רואלד דאל, מרי שלי, חווייר טומאו, ארתור מילר, ואריק בוגוסיאן.
משה ביגל
הרב משה ביגל (נולד בכ"ט בשבט ה'תשט"ו, 21 בפברואר 1955) הוא רב היישובים מיתר וכרמית וחוקר כשרות ב"מכון לרבני יישובים" בקריית ארבע; מרבני "צהר".
תולדות חייו.
נולד בשנת ה'תשט"ו לשרה יוכבד ור' גדליה דוד, ניצולי השואה מטרנסילבניה, וגדל בבני ברק. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, ובאלול ה'תשל"ד החל ללמוד בישיבת מרכז הרב בירושלים, והפך לתלמידם המובהק של הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם אלקנה שפירא והרב שאול ישראלי. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בכולל של הישיבה ולאחר מכן עבר לימית ולמד בכולל של הישיבה במקום, שם למד אצל ראש הכולל הרב יעקב אריאל, אצלו התמחה בהוראת הלכה. הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל, וכן קיבל תעודת הוראה מטעם מכללת הרצוג. בנוסף ללימודיו בכולל, שימש כרב בית הספר הדתי בעיר.
במסגרת הסכם השלום עם מצרים ופינוי ימית, פונתה משפחתו למושב גני טל שבגוש קטיף. זמן קצר לאחר מכן נבחר לכהן כרב המושב גן אור, אך פרש מתפקידו לאחר תקופת כהונה לא ארוכה, ועבר ליישוב נווה דקלים שזה עתה הוקם. בנווה דקלים שימש כרב בית הספר "נאות קטיף". בעקבות שאלות רבות שצצו לאור החקלאות המודרנית שהתקיימה בישובי גוש קטיף, נמנה עם מייסדי "מכון התורה והארץ". כמו כן, ייסד את "המכון להסברת מפרשי התלמוד", במסגרתו הוציא את קובצי "גליונות עיון בסוגיות שבת", אשר נשלחו בדואר למנויים. בשנת תשמ"ט נבחר לכהן כרב היישוב מיתר, תפקיד בו הוא מכהן עד היום. עם הקמת היישוב כרמית בכפיפות למועצה המקומית מיתר, הפך גם לרבו.
במשך שנים רבות הרצה בתחומי יהדות וחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמכללת חמדת הדרום, וכן לימד בישיבת ההסדר "לב לדעת" ("השלוחה") בשדרות, בישיבה תיכונית קריית ארבע ובמכינה הקדם-צבאית "נווה אביה" בערד.
במשך שנים ארוכות נמנה עם חוקרי "המכון לרבני יישובים" בקריית ארבע, שהיה בנשיאות הרב דוב ליאור, שגם אותו מחשיב כרבו. הוא חבר בארגון רבני צהר, במסגרתו עורך חופות רבות לזוגות חילוניים והיה חבר בוועדת הכשרות של הארגון.
נשוי להניה, בתו של הרב אברהם סילברט, מייסד וראש ישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע, ולהם שמונה ילדים. חתנו, הרב יוסף סוראני, הוא רב מושב נוב.
חקר הכשרות.
תחום עיסוקו העיקרי של הרב ביגל הוא הכשרות, ובייחוד הכשרות בעידן המודרני והמתועש. הוא פרסם מאות מאמרים בתחום זה בבמות שונות, בעיקר בעלון "השבת" של ארגון צהר, מרצה על כך ברחבי הארץ ומשיב תשובות בטלפון ובאינטרנט. בשנים 2008–2009 היה עונה באופן קבוע על שאלות ותשובות בענייני הלכה באתר ynet. כמו כן, עורך הרב ביגל מחקרים מעשיים בתחום הכשרות.
מחקריו וחידושיו הבולטים.
למחקריו שותפים אגרונומים, ומומחים בתעשיית המזון ואנשי טכנולוגיה.
דעותיו.
תפיסתו ההלכתית בנושא הכשרות היא, שעל הרבנות הראשית לישראל לשמש גוף כשרות המספק שירותי "כשרות כלל ישראלית" המתאימים לכלל האוכלוסייה בישראל, ללא הבדלי עדות ורמה דתית ועל כן עליה לספק כשרות ברמות הידור שונות המתאימות לכל גוני האוכלוסייה. הוא מתנגד לחומרות יתרות בתחום הכשרות, אשר אינן מתאימות לכל האוכלוסייה אלא ליחידי סגולה, ומייקרות את מחיר המזון הכשר. בשל כך, התנגד לפתיחת גוף הכשרות של ארגון צהר ולרפורמה במערך הכשרות של השר מתן כהנא.
הוא יזם תוכנית במסגרת רבני צוהר להכשרת משגיחי כשרות מורשים מטעם הרבנות הראשית, אשר יעבדו בחנויות מזון מטעם צוהר. תוכנית זו נועדה, לדבריו, לתת רוח גבית לחיזוק מערכת הכשרות הציבורית של רבנות הראשית. עם זאת, יצא חוצץ נגד גוף הכשרות של "צהר", משום שהוא מחליש לטענתו את כוחה של הרבנות הראשית.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.
מתיר כניסה בטהרה לחלק משטח הר הבית.
בשנת 2010 הצטרף למכתב רבני הערים שהביע תמיכה בדברי הרב שמואל אליהו שלא למכור או להשכיר דירות לערבים, ובשל כך נערכו הפגנות אל מול ביתו.
רניקסיאלידיים
רניקסיאלידיים (שם מדעי: Ranixalidae) היא משפחה מסדרת חסרי זנב בתוכה סוג יחיד צפרדע הודית ("Indirana").
מאפיינים.
צפרדעים מנומרות אלה חיות רק בהרי גהט המערביים שמערב הודו והם קטנים, בעלי גוף דק והם מצויים בעיקר בנחלים וגם על פסולת העלים.
לראשניהם תכונה מיוחדת - הם בעלי רגליים אחוריות וגם זנב והם מסוגלים לקפץ למחק בעת סכנה. עם זאת חלקם מצויים בסכנת הכחדה גדולה.
בעבר הם היו תת-משפחה במשפחת הצפרדעיים, ואחר כך גם במשפחות ניקטיבטריכיים, דיקרוגלוסיים ופטרופדיים, אך ע"פ בדיקות הוחלט שיהיו במשפחה עצמאית. הסוגים הקרובים אליהם ביותר הם Nyctibatrachus וNannophrys.
צפרדע הודית
תלמטוביים
תלמטוביים (שם מדעי: Telmatobiidae) היא משפחה מסדרת חסרי זנב. במשפחה זו סוג יחיד - תלמטוביוס (Telmatobius). חלוקות מסוימות גם הסוג Batrachophrynus נכלל במשפחה. בעבר הם השתייכו למשחת הלפטודקטיליים או למשפחת קרפדות מקרינות.
מינים אלו חיים בטבע רק בהרי האנדים שבדרום אמריקה. הם נפוצים במדינות: אקוודור, בוליביה, פרו, צפון ארגנטינה וצפון צ'ילה.
אלו צפרדעים מימיות השוכנות בביצות ואגמים וחלקם מימיים לחלוטין. הם בעלות ראש מגודל וגפיים קטנות. צבעיהם אפורים או דהויים ברובם.
הסוג מונה מעל 60 מינים, אך ייתכן שחלקם נכחדו והשאר מצויים בסכנת הכחדה גבוהה, עקב פגיעה בבית גידולם, זיהום, ציד אנושי וממחלת הכיטרידיומיקוסיס הקטלנית.
תלמטוביוס
רבי יהודה בר פדא
רבי יהודה בר פדייה
סטרבומנטליים
סטרבומנטליים (שם מדעי: Strabomantidae) היא משפחת צפרדעים מסדרת חסרי זנב החיים ביערות אמריקה הדרומית. ישנה מחלוקת אם זו משפחה עצמאית או קבוצה של סוגים ממשפחת הקראוגסטוריים (Craugastoridae). חוקרים רבים לא רואים בהם משפחה עצמאית.
הם בעלי גוף ורגליים גדולות, לסת מוארכת ועיניים מאירות ומאפיינם העיקרי הוא בעיקר השרצה של צפרדעים קטנות ללא שלב הראשן.
תכנית ברקים
תכנית קרב למעורבות בחינוך
רבי יהודה בן פדייה
רבי יהודה בן פדיה
צפרדע צבועה
צפרדע צבועה (שם מדעי: Discoglossus) הוא סוג של חסרי זנב ממשפחת העגולשוניים. לעיתים הוא משויך למשפחה עצמאית (Discoglossidae).
בני הסוג מצויים בדרום אירופה ובצפון אפריקה. הם בעלי לשון מעוגלת, כתמים ונקודות על גופם - מה שנתן את שמם וראש גדול. הם חיים באזורי ביצות וצדים יצורים קטנים יותר, בעיקר חרקים.