בובת הברבי הוחרמה בערב הסעודית מכיוון שתוארה כבובה "יהודית" וסמל ל"מערב המעוות", ונאמר עליה כי "בגדיה חושפניים ותנוחותיה מגונות." פולה נוצרה על ידי יצרן צעצועים סורי מחברת הצעצועים הסורית "צעצועי ניו-בוי" שבסיסה בדמשק במטרה להוות תחליף ערבי לבובת הברבי. הרעיון לבובה התפתח בשנת 1999, והיא הגיעה לחנויות בנובמבר 2003.
מראה.
הבובה תוכננה בתחילה להיות שחורת-שיער עם פסים ערמוניים בשיערה ועיניים חומות, אך מאוחר יותר הוצגו דגמים של הבובה בעלי צבעי שיער ועיניים בהירים יותר. צוות פיתוח המוצר שקל כעשרה דגמי פנים לפני שהחליט על מראה.
הבובה הסטנדרטית הולבשה בערב הסעודית בעבאיה שחורה וברעלה, אך ללא רעלה במדינות ליברליות יותר. כמו בגדיה של אישה מוסלמית מסורתית, נחלקים גם בגדיה של פולה לשתי קטגוריות: בגדי החוץ ובגדי הבית. בגדי החוץ הסטנדרטיים של פולה הורכבו ממעיל ארוך בצבע פסטל וצעיף לבן. בהמשך בגדיה הפכו לססגוניים יותר, אם כי, עקב האיסור על נשים מוסלמיות לחשוף עור רב, כל בגדיה מחויבים לצניעות; כתפיה מכוסות וחצאיתה מגיעה עד מתחת לברך.
לעומת בגדי החוץ, בגדי הבית של פולה מגוונים. היות שלנשים מוסלמיות מותר להיראות עם עור חשוף בחברת נשים אחרות או בני משפחה גברים, בגדי הבית שלה מעוצבים כתלבושות מודרניות וכוללים, בין השאר, אף בגדי ים והלבשה תחתונה.
תכונות.
הבובה תוכננה להיות דמות של אישה ערבייה מוסלמית מסורתית. יוצריה של פולה מאמינים כי ההורים הערבים כועסים על השינויים בהשקפות על מיניות ועל תפקידן של הנשים, שחלו בחברה הערבית בעקבות השפעות מערביות, ולכן פולה אמורה להציג ערכים ערביים מסורתיים, וסדר חברתי אשר נהוג בחברה מוסלמית מסורתית.
יש הורים ערבים הטוענים כי אם ילדות עוטות בובותיהן ברעלות כשהן צעירות, יהיה להן קל יותר לעטות רעלות כשהן יגדלו והן לא יחשיבו את הדבר בתור משהו שמסמל את סוף ילדותן.
חברת הצעצועים "ניו-בוי" הפיצה פרסומות אנימציה המציגות את חייה של פולה. באחת הפרסומות נראית פולה כשהיא לבושה בבגדים צנועים, מתפללת, אופה עוגה כדי להפתיע חברות וקוראת ספר לפני השינה. מטעם חברת ניו-בוי נמסר שהפרסומת נועדה להעביר את ערכיה של פולה ולהראות איזה סוג של התנהגות מקדמת הבובה. סדרת פרסומות נוספת מראה מספר שחקניות סוריות מציגות כלי כסף, מכשירי כתיבה ואביזרים נלווים שונים של פולה.
אביזרים ומוצרים נלווים.
למותג פולה אביזרים ומוצרים נלווים רבים, הכוללים מערכות לבוש, תכשיטים, שעוני יד, מטריות, אופניים, רהיטים, ציוד לבית הספר, בריכות שחייה ועוד, הנמכרים בנפרד.
בנוסף לפולה, יוצרו גם מספר בובות נוספות: יסמין ונדה - חברותיה של פולה, דמויות של אח קטן ואחות, ובובה של אח גדול ומגונן. אם כי, לדברי החברה לעולם לא ייווצר לפולה בובה בדמות חבר, כי המוסלמים מתנגדים לזוגיות לפני הנישואין, ולטענת יוצריה זהו אינו ערך ערבי שראוי להנחיל לילדות ונערות ערביות.
בתחילה יוצרה פולה כעקרת בית, אך מאוחר יותר החלו לייצר בובות של מורות ורופאות בדמותה של פולה, מכיוון שיוצריה האמינו כי אלו הם מקצועות מכובדים וראויים לאישה מוסלמית.
ההבדלים בין "פולה" ל"ברבי".
פולה וברבי דומות במספר בחינות, כמו בגודל, בפופולריות ובכמות ההכנסות, ושתיהן מהוות מודל לחיקוי לילדות. לעיתים אף מכונה פולה "ברבי המוסלמית". אך למעשה, יש ביניהן יותר הבדלים מאשר קווי-דמיון.
בעוד שדמותה של ברבי עצמאית ולה חיים חופשיים ומגוון רחב של משרות, פולה מוגבלת במספר רב של תחומים. בתחום הלבוש - אמנם לפולה מספר רב של בגדים ואביזרים, אך בגדי החוץ שלה לא כוללים פריטים חושפניים, ובדרך כלל היא רעולה. לעומת זאת, גבולות הלבוש של ברבי אינם מוגדרים. בעוד שלברבי מספר רב של משרות, לפולה יש רק שתיים: מורה ורופאה. אם כי, לא בכל המדינות מיובאות בובות אלו, והבובה הסטנדרטית והפופולרית היא למעשה בובת עקרת הבית. בנוסף לכך, לבובת הברבי נוצרה בובת-חבר ("קן") ואילו לפולה לא נוצר חבר.
פולה וברבי גם שונות במראן החיצוני. בובת הברבי הסטנדרטית היא בעלת מראה מערבי; שיערה בלונדיני, עיניה כחולות, עורה בהיר ומאופר. פולה, לעומת זאת, היא בעלת חזות מזרחית ולה שיער כהה, עיניים חומות, גוון עור בצבע ארד ומראה נטול קוסמטיקה. בנוסף לכך, לברבי יש רגליים רזות וחזה מלא, ופולה, לעומת זאת, צנועה יותר ובעלת חזה קטן יותר ורגליים עבות יותר. אם כי, היא רזה יותר מבובת הברבי. אך על אף ההבדלים החיצוניים, על שתיהן מועברת ביקורת רבה על הצגת סטריאוטיפ של יופי בלתי ניתן להשגה.
פופולריות.
בובת הפולה פופולרית מאוד בארצות מוסלמיות, בעיקר במזרח התיכון, והיא מניבה הכנסות של כ-24 מיליארד דולר במכירות כלל-עולמיות, סכום הקרוב להכנסותיה של בובת הברבי. הבובה פופולרית גם בקרב קהילות מוסלמיות במזרח הרחוק, דרום אמריקה ואירופה. פולה אמנם נמכרת גם בצפון אמריקה, אך במדינות אלה נמכרות יחידות מעטות יחסית של הבובה. בובה דמוית פולה, הנושאת אותו שם, מיוצרת בהונג קונג ונמכרת באריזה כמעט זהה גם בישראל, אם כי בקרב ערביי ישראל פולה אינה זוכה לפופולריות כמו בארצות אחרות.
אף שבעבר נמכרו בובות רבות שיוצרו עם רעלה, כמו "רוזאן" ו"הברבי המרוקאית", אף אחת מהן לא זכתה לפופולרית כמו הבובה "פולה".
ביקורת.
למרות הצלחתה המסחרית של פולה, קמו לה מתנגדים רבים. פעילים פמיניסטיים, ובראשם הסופרת המצרית נוואל אל-סעדאווי, טוענים כי פולה משמשת לדיכוי החשיבה הליברלית בקרב הערבים ונותנת לגיטימציה להמשך הדיכוי והאפליה של האישה.
פעיל זכויות האישה הסורי, מען עבדול סלאם, טוען כי פולה היא עדות להשתנות האסלאם והקצנתו. הוא מוסיף, כי אילו פולה הייתה יוצאת לשוק עשור קודם היא לא הייתה פופולרית כמו היום. טענה נוספת שעלתה היא, כי פולה, בדומה לברבי, מייצגת מודל לא מציאותי של יופי שנשים צריכות להסתגל אליו; אף על פי שלברבי גוף מחוטב יותר, היקף מותניה של פולה דק יותר.
ביקורת נוספת משמיעים אנשי דת מוסלמים ובראשם השייח' עבדאללה נימר דרוויש שתוקף את הבובה ויוצריה וקורא לה, למעשה, חיקוי: "הערבים צריכים להפסיק לחקות את האמריקנים. הסרטן האמריקני חודר לכל מקום. אני לא מבין למה לוקחים בובה אמריקאית ומנסים לחקות אותה בעולם הערבי. איזה דבר טוב יש בזה? איזה חינוך? איזה מוסר?". כמו כן, הוא מוסיף שלאישה תפקיד חשוב באסלאם והיא לא סתם "בובה", לדבריו, ולכן, בובה לא אמורה להתיימר לייצג אישה מוסלמית. ב-27 בספטמבר 2013 פסק ייצורה של פולה ורק מספר דגמים שלה נמכרים כיום.
מיסה קריאוז'ה
מיסה קריאוז'ה (Misa Criolla), המכונה בעברית גם מיסה קריאולה, היא יצירה מוזיקלית שנכתבה בשנות ה-60 על ידי המלחין הארגנטינאי אריאל רמירס. היא בנויה כמיסה מסורתית, אך בשפה הספרדית ובשילוב מוטיבים וסגנונות מחול מהמוזיקה הדרום-אמריקאית העממית. זכתה לביצועים רבים בכל רחבי העולם.
על היצירה.
מיסה קריאוז'ה נכתבה למקהלה ומבוצעת על ידי מקהלה וסולן (בדרך כלל טנור), כלי הקשה וכלים אותנטיים דרום-אמריקאיים. יש בה שילוב של מקצבים עממיים ואלמנטים של ליטורגיקה עתיקה. זהו גם ייחודה – היא שואבת את עוצמתה מההיצמדות אל המקורות המוזיקליים, השפה המקומית, והפולחנים שהשתמרו ברחבי המדינה.
תולדות היצירה.
היצירה נכתבה בין השנים 1963–1964 על ידי רמירס. ב-1964 הוקלטה בגרסה המקורית בביצוע מקהלת ה-Basílica del Socorro בהדרכת חסוס גבריאל סגאדה ורביעיית הגברים "לוס פרונטריסוס" ויצאה לאור על גבי תקליט. בצדו השני של התקליט הוקלטה יצירה נוספת של רמירס ופליקס לונה, "Navidad nuestra" שבטעות נחשבת על ידי רבים כחלק מ"מיסה קריאוז'ה". ב-1965 הושמעה מיסה קריאוז'ה בהופעה פומבית ראשונה בתיאטרון קולון (Teatro Colón) בבואנוס איירס. ב-1967 הופיעו רמירס ולהקתו עם היצירה בסדרת הופעות ראשונות באירופה שארגנה חברת פיליפס.
משנות ה-70 ואילך צברה היצירה פופולריות עצומה, שהביאה להקלטות וביצועים רבים על ידי אמנים בכל העולם. בין המפורסמים שהשתתפו בביצוע קטעי הסולו: זמר הטנור חוסה קאררס, הזמר היווני יורגוס דאלארס והזמרת מרסדס סוסה.
בריאיון למעריב סיפר רמירס כי לצורך כתיבתה עבר בכל רחבי ארגנטינה, ביקר בכפרים הנידחים ביותר וליקט מקצבים וסגנונות שונים. את החומר שריכז בידיו ערך בצורת מיסה. כאשר הביא אותה לראשונה למנהל אולפן הקלטות, נדחה בטענה כי היצירה חסרת ערך, ורק לאחר שכנועים רבים הסכים להקליטה. מהגרסה הראשונה של המיסה נמכרו במשך 5 שנים רק 5,000 עותקים. לאחר שהפכה למבוקשת שב רמירס לאותו אולפן הקלטות והקליט אותה מחדש בגרסה שהפכה אותה לפופולרית בכל רחבי העולם. לדבריו, נמכרו למעלה מ-30 מיליון עותקים של היצירה בביצועיה השונים.
בישראל בוצעה היצירה לראשונה ב-1965 על ידי מקהלת צדיקוב. ב-1969 בוצע הפרק "La peregrinación" מתוך היצירה "Navidad nuestra" על ידי להקת גייסות השריון במסגרת תוכניתה "פשוט שריונר", בתרגום חופשי של רימונה דינור, "שיר תפילה". לפי אותה מנגינה חיבר אהוד מנור את השיר "הנה שנה עוברת" שבוצע על ידי הפרברים.
בשנת 1982 הופיעו אריאל רמירס יחד עם חיימה טורס, נגן הצ'רנגו המקורי, ודומינגו קורה (נגן כלי ההקשה), הסולן סמבה קיפילדור ורביעית "האנדים" בכל רחבי ישראל כעשר פעמים. ההופעה האחרונה באותו סיור, בבנייני האומה בירושלים, שודרה ברשת א' של קול ישראל. איתם הופיעה המקהלה הקאמרית של תל אביב.
ב-2001 ביקר רמירס בישראל למופע מיוחד בו השתתף בעצמו בביצוע היצירה יחד עם נגנים וכלי נגינה אותנטיים, בהשתתפות הטנור חוויאר רודריגס ובליווי המקהלה הקאמרית תל אביב.