ויקטור בראונר נולד בעיר פיאטרה ניאמץ שברומניה, במשפחה יהודית, כבנו של תעשיין עץ. הוא למד בבית הספר היסודי בווינה בירת אוסטריה, שאליה עברה משפחתו לכמה שנים. משפחת בראונר שבה לרומניה בשנת 1914, וויקטור המשיך את לימודיו בבית הספר האוונגלי בעיר בראילה. בתקופה זו הוא גילה את הזואולוגיה והתלהב ממנה. בהמשך, בין השנים 1919–1921, למד בבוקרשט בבית הספר לאומנויות יפות וגם בבית הספר לציור (בית ספר פרטי) של "ח. איגירושאנו". הוא ביקר בעיירות פלטיצ'ן ובלצ'יק וצייר את הנופים. על פי עדותו הוא עבר את כל השלבים: דאדאיזם, ציור מופשט, אקספרסיוניזם.
ב-26 בספטמבר 1924 נפתחה, ב"גלריות מוצרט" בבוקרשט, התערוכה האישית הראשונה של בראונר. בתקופה זו הוא נפגש לראשונה עם המשורר היהודי-רומני אילריה וורונקה, מי שהקים את כתב העת "75HP", שבו יפרסם בראונר את המניפסט שלו, "פיקטופואזיה" (Pictopoezia = ציורשיר) ומאמר על "מעל הרציונליזם". בראונר צייר והציג את "ישו בקברט" בסגנונו של הצייר ג'ורג' גרוס ואת "הבחורה בבית החרושת" בסגנונו של הולדר (Holder). בשנת 1925 יצא לראשונה לפריז וחזר לבוקרשט בשנת 1927. בין השנים 1928–1931 השתתף בכתב העת האוונגרדי "אונו" (Unu "אחד"), בו פרסם רפרודוקציות של מרבית עבודותיו, ציורים בהירים ודיוקנאות של ידידיו המשוררים והסופרים. משנת 1930 התיישב בפריז, שם פגש את קונסטנטין ברנקושי שהכיר לו את אומנות הצילום. הוא התיידד עם המשורר היהודי רומני בנימין פונדויאנו ופגש את איב טנגי (Yves Tanguy) ודרכו התוודע לחוג הסוריאליסטים. הוא התגורר באותו בנין עם טנגי ואלברטו ג'אקומטי. בתקופה זו צייר את "דיוקן עצמי עם עין עקורה". בשנת 1933 הציג את התערוכה האישית הראשונה שלו בפריז, ב"גלריה פייר". הוצגו שם ציורים בהם נוכח תמיד נושא העין: "יכולת הריכוז של מר K", "המקרה המשונה של אדון K". את המקדמה לקטלוג שלו כתב אנדרה ברטון.
בהמשך השתתף בראונר בכל התערוכות הסוריאליסטיות. בשנת 1935 חזר לרומניה, לבוקרשט, ושם הצטרף למפלגה הקומוניסטית לתקופה קצרה, שבה לא תועדה פעילות או התבטאות מיוחדת. הוא הציג ברומניה וסיפק את האיורים לשתי אסופות שירים של המשורר ג'לו נאום. תערוכתו מ-7 באפריל 1935 מוזכרת בספר האוטוביוגרפי של סשה פאנה, "יליד שנת 02".
בשנת 1938 חזר לצרפת, שם איבד את עינו השמאלית בקטטה שהייתה בין דומיניק ובין אסטבן פרנסס. בראונר שניסה להגן על אסטבן נפגע מכוס שנזרקה. הסיטואציה נתנה השראה לסופר הארגנטינאי ארנסטו סאבטו המשתמש בה בספרו "על קברים וגיבורים" (תורגם לעברית בהוצאת עם עובד).
באותה שנה פגש את ז'קלין אברהם ונשא אותה לאישה. הוא יצר סדרת ציורים שזכו לכינוי lycantrope או chimere. בשנת 1940 עזב את פריז בחברתו של פייר מלביל (Pierre Malbille) והתיישב בפרפיניאן, אצל רוברט ריוס (Robert Rius) ולאחר מכן ב-Cant-Blage, בהרי הפירינאים המזרחיים ובסן-פלן ד'אמון (Saint-Felin d'Amont) שם קיבל מגורים כפויים, אך בכל התקופה שמר על קשריו עם הפליטים הסוריאליסטים במרסיי. בשנת 1941 חלה מאוד ואושפז בקליניקה "פרדיס" (Paradis).
לאחר מלחמת העולם השנייה לקח חלק בביאנלה של ונציה וטייל באיטליה. בשנת 1959 התמקם בסטודיו ברחוב Lepic ובשנת 1961 שוב נסע לאיטליה ולאחר זאת התיישב בוואראנז'וויל (Varangéville) שם עבד רוב הזמן. בשנת 1965 יצר סדרות ציורים בשם "מיתולוגיה" ו"פנים מהמיתולוגיה". מדובר במיתולוגיה של העולם המודרני, והביקורת קיבלה אותם באהדה. בין ציורים אלה נמצא גם הציור הנבואי "La fin et le debut" המזכיר לנו שבסיום חיי הצייר מתחילה יצירתו לחיות.
בשנת 1966 נבחר לייצג את צרפת בביאנלה של ונציה ושם הוקדש לו אולם שלם.
בחודש מרץ, לאחר מחלה ממושכת, נפטר ונקבר בבית הקברות של מונמארטר ועל קברו חקוק משפט שנלקח מפנקסיו: "Peindre, c'est la vie, la vraie vie, ma vie" ("הציור הוא החיים, החיים האמיתיים, חיי שלי").
חורבת קרתא
נקמתו של איציק פינקלשטיין
"נקמתו של איציק פינקלשטיין" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אנריקה רוטנברג, שיצא לאקרנים בשנת 1993.
הפקה ופרסים.
את הסרט הפיק במימון עצמאי אנריקה רוטנברג, איש עסקים שנכנס לעסקי הקולנוע בעקבות היכרות עם הבמאי עמוס גוטמן. רוטנברג כתב את התסריט יחד עם השחקן אסטבן גוטפריד. צילומי הסרט החלו באפריל 1993 ונמשכו כחודשיים.
הסרט נחל הצלחה וזכה לשבחים רבים. בטקס פרס אופיר לאותה שנה גרף שבעה פרסים בקטגוריות המוזיקה המקורית, העריכה, התסריט, שחקני המשנה (עבור אסטבן גוטפריד ודבורה קידר), הבימוי ובקטגוריית הסרט הטוב ביותר. לאחר מכן הופץ למדינות שונות והשתתף בפסטיבלי קולנוע בעולם.
עלילה.
העלילה עוקבת אחר איציק פינקלשטיין (משה איבגי), רווק בן 40 המתגורר עם אמו, שלא הגיע לשום הישג בחייו. ניסיונו היחיד להצליח מגיע כאשר הוא מייבא עשרות אלפי מחזיקי מפתחות בדמותו של נזיר שבלחיצה על ראשו מתגלה איבר מינו. לאחר כישלון העסק איציק נגלה לגודל כישלונו ולאובדן משמעות חייו. לילה אחד הופך מחזיק המפתחות לנזיר דמיוני (אסטבן גוטפריד). הנזיר הוא שליח נקם והוא מסביר לאיציק כי אינו אשם במצבו אלא האנשים אשר שיקרו לו וקבעו לו את דרכיו. בעזרת הנזיר יוצא פינקלשטיין למסע נקמה באנשים האחראים לכישלונו.
שריל קרואו
שריל קרואו (באנגלית: Sheryl Crow; נולדה ב-11 בפברואר 1962), היא יוצרת וזמרת רוק אמריקאית.
קרואו, שהייתה זמרת ליווי בתחילת דרכה, פרצה לתודעה בשנת 1993 בזכות אלבומה הראשון "Tuesday Night Music Club" (שנקרא כך על שם "מועדון" שהקימה עם מספר נגנים שניגנו יחד מדי יום שלישי). סגנונה המוזיקלי של קרואו הוא רוק עם השפעה של בלוז וקאנטרי. שיריה עוסקים בנושאים קשים וטעונים, לצד מלודיות עליזות ומקצבי מוזיקת-חוף קלילה.
עד כה הוציאה קרואו שישה אלבומי סולו, שהקנו לה מעמד של זמרת וכותבת שירים מוערכת. קרואו נחשבת לאחת הזמרות המובילות בתחום הרוק ושיריה אף בוצעו על ידי זמרות בעלות מעמד מבוסס כבט מידלר וסלין דיון.
תחילת הדרך.
שריל קרואו נולדה במיזורי שבארצות הברית, גדלה בבית מוזיקלי והחלה לנגן ולהלחין בגיל צעיר. במשך שנות ילדותה למדה נגינה, ולאחר מכן למדה באוניברסיטה הוראה והלחנה. היא עבדה כמורה בבית ספר יסודי ולימדה מוזיקה, ובמקביל הופיעה בהרכבים מוזיקליים שונים. ב-1986 עברה קרואו ללוס אנג'לס שם עבדה כמלצרית וכזמרת בפרסומות, עד שהתקבלה כזמרת ליווי לסיבוב ההופעות של מייקל ג'קסון, "Bad", איתו הופיעה כשנתיים.
עד סוף שנות ה-80 הפכה קרואו לזמרת ליווי מבוקשת והופיעה עם כוכבים גדולים כמו אריק קלפטון, דון הנלי, רוד סטיוארט, סטיבי וונדר ושינייד או'קונור. במקביל עבדה קרואו על חומר משלה, ובתחילת שנות ה-90 החלה קרואו לעבוד על אלבום הבכורה שלה בהפקת ביל בוטרל. השירים האלבום עסקו בנושאי הטרדה מינית, אלכוהוליזם ובעיות ביחסים. רק לאחר תקופה ארוכה תפס האלבום תאוצה במצעדי המכירות בארצות הברית כשהלהיט "All I Wanna Do כבש את רשימות ההשמעה בכל העולם. האלבום המצליח נמכר בארצות הברית בשבעה מיליון עותקים וזיכה את קרואו בשלושה פרסי גראמי.
קריירה מוזיקלית מצליחה (ומעֶבר).
באוגוסט 1995 הופיעה קרואו בפסטיבל הבלוז בחיפה.
בשנת 1996 יצא אלבומה השני של שריל קרואו, הנושא את שמה. באלבום זה החריפו מסריה של קרואו, ואף גרמו למאבק עם רשת חנויות כלבו בארצות הברית שהואשמה באחד משירי האלבום במכירת רובים לילדים. מלבד הקאנטרי, נוסף הבלוז להשפעות המוזיקליות באלבום. אלבום זה הניב את הלהיט "If It Makes You Happy", וזיכה את קרואו בגראמי נוסף בזכות הופעתה המרשימה, ובשבחי המגזין הרולינג סטון.
בשנת 1998 יצא אלבומה השלישי של קרואו, "The Globe Session" עם הלהיט התורן מתוכו "My Favorite Mistake" שנכתב ככל הנראה על בן זוגה לשעבר, אריק קלפטון. האלבום זכה להצלחה מיידית ונחשב על ידי מעריצי הזמרת כאלבום הטוב ביותר שלה עד היום. באותה שנה זכה בפרס גראמי בקטגוריית הרוק לשנת 1998. שנה לאחר מכן הוצא האלבום בגרסה מחודשת ובו נוסף שיר בונוס- ביצוע מחודש לשיר "Sweet Child Of Mine" של Guns N' Roses, שהיה פסקול הסרט "ביג דדי" בכיכובו של אדם סנדלר. הביצוע המחודש זכה בשנת 1999 בפרס גראמי לביצוע הקולי לזמרת רוק הטוב של השנה.
בין השנים 1998–2002 יצאה קרואו לסיבוב הופעות ובין השאר נתנה הופעה גדולה במיוחד בסנטרל פארק. ההופעה הייחודית הוקלטה ויצאה כאלבום הופעה חיה.
בשנת 2002, החלה קרואו להתנסות בכיוונים מוזיקליים חדשים, ובעיקר בפופ ודאנס. אלבומה "C'mon C'mon" שיצא בשנה זו הגיע אל המקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי וכלל שיתופי פעולה עם לני קרביץ, דון הנלי, סטיבי ניקס (מפליטווד מק), ליז פייר ונטלי מיינז (מהדיקסי צ'יקס). הסינגלים המובילים מהאלבום היו: "Soak Up The Sun" ו-"Steve MeQueen", שניהם לוו בקליפים מושקעים במיוחד.
בנובמבר 2003 יצא אלבום אוסף שמאגד את כל להיטיה של קרואו לצד שירים חדשים, וכותר DVD המכיל את כל הקליפים שהוציאה עד שנה זו. האוסף נכנס אל המקום השני במצעד האמריקאי ומכר שם מיליוני עותקים.
בסוף שנת 2005 הוציאה קרואו את אלבום האולפן החמישי שלה, "Wildflower". גם אלבום זה נכנס אל המקום השני במצעד האמריקאי בזכות מכירות של 140,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Good Is Good", זיכה אותה במועמדות נוספת בפרסי ה"גראמי" של שנת 2006. הסינגל השני, "Always On Your Side", הוקלט גם כדואט עם סטינג ויצא במרץ 2006.