מקורם של רעשים לא רצויים בחדר הכיתה יכול להיות מחוץ לחדר (קולות דיבור מהמסדרון), מחוץ לבניין (רעש מכוניות מהרחוב) אך יכול להיות גם מתוך החדר עצמו. רעש מתוך חדר הכיתה יכול להיות, למשל, פטפוט של תלמידים, רעש גרירת כיסאות, רעש המזגן (תלוי בסוג המזגן, חלק מהמזגנים עושים רעש מחוץ לבניין) או הד דברי המורה. את כל הרעשים האלה, בין אם מקורם מתוך חדר הכיתה ובין אם מקורם מחוצה לו, אפשר להפחית בבנייה - בעיצוב צורה נכונה לבניין (למשל, לא להציב חלון מול חלון) ובבחירת חומרי בנייה נכונים. ניתן להפחיתם גם בהוספת עזרים אקוסטיים (כגון זיגוג כפול ופסי אטימה לדלתות, ציפויים בולעי הד לתקרה ולקירות).
ניתן להשיג שיפור בתנאי השמע של חדר כיתה תוך תשלום מחיר סביר, בניתוח השמע בכיתה בעזרת תורת הגלים והשוואת מחיר ותועלת של פתרונות אפשריים. בדרך כלל, זול יותר לבנות חדר כיתה נגיש אקוסטית, מאשר לבנות חדר כיתה בלא התחשבות בנגישות ולנסות לתקנו לאחר מכן.
על פי תקנות חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ניתן לדרוש ממשרד החינוך הישראלי את הנגשתו של חדר כיתה לתלמיד לקויי שמיעה.
עזרים נוספים:
שילוט המבקש לשמור מקום בשורת הספסלים הראשונה עבור תלמידים עם לקות שמיעה ו-לקות קשב וריכוז יסייע לתלמידים אלה לשבת במקום ממנו קל יותר לשמוע את המורה וקשה יותר לראות ולשמוע מראות ורעשי רקע. מקום בשורה הראשונה יקל גם על תלמיד לקויי שמיעה הנעזר בקריאת שפתיים. תלמיד עם לקות ראייה לא בהכרח יעדיף לשבת בשורה הראשונה משום שאם יש לו שדה ראייה מצומצם, הוא עשוי לראות ממנה רק חלק קטן משטח הלוח.
תלמידים לקויי שמיעה יכולים להיעזר גם במכשור הגברה, במתרגם סימולטני לשפת הסימנים (משרד הרווחה עשוי לממן זאת) או במקליד סיכומי שיעור סימולטני. מקליד סיכומי שיעור סימולטני יכול להיות אדם המגיע לכיתה במיוחד לצורך זה או אחד תלמידי הכיתה המקבל תשלום עבור חשיפת סיכומי השיעור שלו.
מקליד סיכומי שיעור סימולטני נעזר לרוב במחשב עם מקרן המאפשר לתלמיד לקויי השמיעה לקרוא את דברי המורה בזמן אמת. עותק סיכום השיעור של המקליד הסימולטני יכול להינתן, אחרי השיעור גם לתלמידים בעלי לקויות שונות, שמתקשים לסכם את השיעור בזמן אמת. תלמידים אלה עשויים להיות בעלי לקות בגפיים העליונות, בעלי דיסגרפיה או בעלי לקות קשב וריכוז.
נגישות לחינוך הפורמלי.
בשביל ללמוד ביעילות במערכת חינוך פורמלית צריך נוכחות בכיתה, הקשבה יעילה להרצאות, סיכום יעיל של ההרצאות, חזרה על חומר ההרצאה בין ההרצאות, קריאת ספרות הלימוד, עמידה במטלות השוטפות של הלימודים, נגישות מחשב (למשל כדי לעמוד בחלק מהמטלות וכדי לחפש באינטרנט הבהרות לנקודות לא מובנות בחומר), התכוננות יעילה למבחנים והיבחנות יעילה או כתיבה יעילה של עבודות מסכמות. לקויות שונות עשויות להפוך שלבים שונים בחינוך הפורמלי לבלתי נגישים. מלבד ההצלחה הרשמית בלימודים, המחוקק הישראלי קובע כי עצם קבלת שירות נגיש חייב להיות מכובד. דהיינו, שלקותו של אדם אינה צריכה להפוך את השהייה במוסד החינוכי לבלתי נעימה.
פתרונות:
נגישות ספורט, יצירה ופנאי.
אדם בעל לקות צריך נגישות ויכולת השתתפות בתחומי החיים השונים. בהקשר זה נהוג לחלק את תחומי החיים לארבעה: עבודה, לימודים, טיפול עצמי ופנאי. תחום הפנאי כולל, בין השאר נגישות הספורט (ספורט נכים) חובבני, אמנות חובבנית ותיירים. הנגשת ענפים אלה נעשית בדרכים מגוונות, החל מעיצוב טכנולוגיה מסייעת לספורט, אמנות ופנאי (כגון רגליים תותבות המותאמות לריצה, כיסא גלגלים המותאם לטניס נכים או לנסיעה על חוף הים, מכחול המותאם לאחיזה בפה), שינוי חוקי משחקי ספורט והנגשת אתרי תיירות.
הנגשת חלק נכבד מתחומים אלה היא הנגשה מסובכת הן מבחינה הנדסית והן מבחינת מימון. קשה, לדוגמה, להתקין מעליות באתרי תיירות היסטוריים כמו בניינים לשימור וקשה למצוא מממן עבור מספר כיסאות גלגלים המותאמים לענפי ספורט שונים עבור ספורטאי חובבן.
נגישות בספורט נכים מתבטאת בהתאמות למגבלות שכופה הנכת, בשינוי חוקי המשחקים ובאישור שימוש בטכנולוגיה מסייעת כמו אישור ריצה על רגלים תותבות ושימוש בכיסאות גלגלים שעוצבו לענף ספורט ספציפי.
ככל שלקותו של הספורטאי קשה יותר, כך התאמת ענף הספורט גוררת שינויים גדולים יותר. להתאמה יש שיטת דירוג הנקראת קלאסיפיקציה. ככל שהקלאס של האדם נמוך יותר, כך הוא פחות עצמאי והנכות שלו יותר קשה. בתחרויות נכים, המקצים נערכים לפי הקלאס, לדוגמה יהיה מקצה לנכים בעלי קלאס 8 (S8 בסימון המקובל) כדי שהתחרות תהיה הוגנת ולא יתחרה מישהו שהנכות שלו קלה נגד מישהו בעל נכות קשה.
שיאו של ספורט הנכים הוא המשחקים הפאראלימפיים. מאז אולימפיאדת הנכים בסיאול ב-1988, אירוע זו מתקיים מיד לאחר האולימפיאדה הרגילה, באותו אתר בו היא התקיימה, תוך ניצול ההיערכות לאולימפיאדה הרגילה.
תיירות נגישה.
תיירות נגישה היא נגישות לאתרי תיירות ומוצרים ושירותים הקשורים בהם. במרבית המקרים, כאשר מנגישים פעילות תיירותית, למעשה דואגים גם לשמישות שלה, דהיינו לא רק להתאמתה לאנשים עם לקויות אלא גם לאנשים עם קשיים מיוחדים על רקע אחר, כגון התאמה לילדים, לזקנים, לאנאלפביתים וכיוצא בזה. יכולתו של אדם בעל לקות לצאת לחופשה ולתייר, כמו רעיו חסרי הלקות, היא התגלמות של שוויון רב תחומי. שוויון שאינו מוגבל רק לצרכים קיומיים או להישגים הניתנים למדידה.
תאודור לשטיצקי
תאודור לֶשֶטִיצְקִי (בפולנית: Teodor Leszetycki; 22 ביוני 1830 - 14 בנובמבר 1915) היה פסנתרן, מורה ומלחין פולני. הוא נולד בלנצוט, (בימים ההם חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית).
ביוגרפיה.
מגיל צעיר הוכר לשטיצקי כילד פלא, ואחרי שלמד בווינה אצל קארל צ'רני וסימון זכטר היה למורה בגיל ארבע-עשרה; בגיל שמונה-עשרה כבר היה וירטואוז ידוע-שם בחוגי המוזיקה של וינה. במקביל להופעותיו כפסנתרן, נעשה למורה רב השפעה, תחילה בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, שייסד יחד עם אנטון רובינשטיין, ובהמשך בווינה. עם תלמידיו נמנים רבים מן הפסנתרנים המפורסמים ביותר בזמנם, כמו איגנצי ין פדרבסקי, ארטור שנאבל, אלכסנדר בריילובסקי, אוסיפ גברילוביץ', מרק המבורג, אלי ניי, סוורין אייזנברג, מייצ'יסלב הורשובסקי ועוד רבים אחרים. לשטיצקי היה גם מלחין, שחיבר יותר משבעים יצירות לפסנתר, שתי אופרות, שירים אחדים וקונצ'רטו לפסנתר בפרק אחד. הוא נישא ארבע פעמים, בפעם השנייה לתלמידתו אנה יסיפובה (1851 – 1914). ב-18 בפברואר 1906 הקליט שנים-עשר תפקידי פסנתר בשביל חברת ולטה-מיניון, ביניהן שבעה מחיבוריו הוא. לשטיצקי מת בשנת 1915 בדרזדן, גרמניה.
דוקי דרור
דוקי (צדוק) דרור (נולד ב-28 בספטמבר 1963) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק ויוצר דוקומנטרי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020. סרטיו של דרור עוסקים במגוון רחב של תמות חברתיות, תרבותיות והיסטוריות. חבר דירקטוריון בתל"י. בעל חברת ההפקות "זייגוט פילמס".
ביוגרפיה.
דרור נולד בתל אביב. משפחתו עלתה מעיראק בשנות החמישים של המאה ה-20 בשמה המקורי "דרוויש", אך שם זה עוברת ל"דרור" על מנת להקל על השתלבותם בישראל.
דרור למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס והוא בוגר החוג לקולנוע בקולומביה קולג' שיקגו. סרט הגמר שלו, (1993) Sentenced to Learn, על אסירי עולם המלמדים אסירים אנאלפביתים בכלא, הוקרן במרכז פומפידו בפריז במסגרת רטרוספקטיבה של הקולנוע התיעודי האמריקאי.
בתום לימודיו, חזר דרור לישראל והחל לעסוק בזהויות של החברה הישראלית. בסרטיו הראשונים, דרור ניסה לחקור ולהגדיר את חוויית הזהות של דור שני מזרחי. ביומנו האישי "פנטסיה שלי" (2000) המתרחש במפעל החנוכיות המשפחתי בין שתי מלחמות המפרץ, הוא מתעמת עם אביו, אסיר ציון שנכלא 5 שנים בעיראק והחליט למחוק את עברו. ב"טקאסים" (1999) שצולם בקהיר וב"קפה נח" (1996) שצולם בשכונת התקווה, דרור חושף את מורשת המוזיקה הערבית הקלאסית שהביאו העולים מעיראק ומצרים. יחד עם העיסוק הקולנועי בתרבות וההיסטוריה היהודית-ערבית, דרור יצר סרטים שבמרכזן גיבורים מקצוותיה של החברה הישראלית. את חייה הביזאריים של אלופת חידוני רדיו תיעד בסרט "חולת רדיו" ששודר לראשונה בשידורי קשת. את סיפורם של שני מפוטרי מפעל טקסטיל בדימונה הביא בסרטו "שתי וערב" (1997). "אדום, שחור, כחולבן" (1998) הביא את סיפורה של להקת הפאנק-רוק-טראש Ausweis, ואת סצנת האמנות המבעבעת של עולים רוסים צעירים בשכונת פלורנטין.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני החל להיכנס לעבודותיו של דוקי דרור ב-1998, אז יצר במשותף עם הבמאי הפלסטיני רשיד משהראווי את "Stress" – סרט דוקו-ניסיוני בשני חלקים המנסה להעביר את תחושת המתח מעתיד מבשר אלימות בשני הצדדים לסכסוך. בחלקו השני, "יום רגיל" דרור הציב מצלמה נסתרת שתיעדה את שיחותיו של נהג מונית ירושלמי עם נוסעים אקראיים שנאספו ביום אחד ונערכו במקביל לסיטואציות משיגרת יומו של כתב רדיו לענייני פלילים (חיים ריבלין). הפרויקט היה קופרודוקציה ישראלית-פלסטינית ראשונה, פרי יוזמה של ממשלת נורווגיה ומרכז פרס לשלום.