יער היה פעיל במשך שנים בגופים ציבוריים רבים. בין השאר היה חבר בוועד המנהל של הטכניון, פעיל במועצה לשימור אתרים וכן כיהן בין השנים 1981–1985 כיו"ר אגודת האדריכלים בישראל.
יא באדר
עילוי (כוח)
טל יניב
טל יניב (נולד ב-23 בנובמבר 1967 בחיפה) הוא נגן ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
יניב נולד בחיפה וגדל בקריית ביאליק. בילדותו למד נגינה בפסנתר. בגיל 16 הצטרף לאריק שחר אייל שכטר ואמיר בן-דוד שהקימו את להקת אבטיפוס.
לאחר שחרורו מהצבא חזר לעסוק במוזיקה והצטרף מחדש ללהקת "אבטיפוס" בהרכב שכלל גם את שרון הולצמן ואיציק הלל. עם הלהקה הוציא יניב את האלבומים "מה החזאי מבין" (1995) ו"איך עושים מים" (1997). במקביל, הלחין מוזיקה לסרטים, בהם "האיטלקים באים" של אייל חלפון, פרסומות וזמרירים, וניגן עם אמנים נוספים, בהם רונית שחר וגלי עטרי. לאחר פירוק הלהקה בסוף שנת 1997, ניגן בסיבוב ההופעות "מסמרים ונוצות" של מיכה שטרית והשתתף בהלחנת פסקול הסרט "צומת וולקן", במשותף עם חיים רומנו, אמיר בן-דוד, יחיאל "קיטש" אמסלם וקובי רכט. הפסקול זכה בפרס אופיר. בשנת 2000 הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של אייל שכטר – "פעם אחרונה שאני ככה".
במקביל לעיסוק המוזיקלי, עובד יניב בפיתוח תוכנה.
כוח העילוי
Spodoptera littoralis
מירי בן-שמחון
מירי בן-שמחון (13 בינואר 1950 – 24 ביוני 1996) הייתה משוררת ישראלית.
חייה ושירתה.
בן-שמחון נולדה במחנה מעבר בצרפת, כשהיו הוריה בדרכם ממרוקו לישראל, וגדלה בשכונת הקטמונים בירושלים. היא למדה ספרות עברית באוניברסיטה העברית ומשחק בבית צבי. עבדה במשרד פרסום, ערכה מדורים בעיתון "ירושלים" והייתה עורכת לשונית ומתרגמת במוסדות שונים.
בן-שמחון כתבה סיפורים קצרים, שירים, וכמו כן תרגמה שירים. ספר שיריה הראשון הופיע ב-1983. שירתה עוסקת בשאלות מגדריות, אתניות, מעמדיות ותרבותיות-פוליטיות.
נהרגה בתאונת דרכים ב-24 ביוני 1996. הייתה בת זוגו של המשורר והמחזאי שמעון צימר, לפני נישואיו.
סרט "אהבה מתרגשת לבוא" - סרט על חייה ומותה של מירי בן שמחון.
"אהבה מתרגשת לבוא" הוא סרט דוקומנטרי שנעשה אודות חייה, ומותה על ידי הבמאים אלדד בוגנים וישראל וינקלר והתסריטאי ד"ר דן אלבו, על בסיס ספרו "שירת מרים". הסרט הופק בתמיכת ערוץ 11 ושודר בצאת חג סוכות ביום חמישי 12 באוקטובר 2017.
פתנה
פִתְנה ( فِتنة ) הוא מונח בערבית בעל פירושים רבים, אולם כיום משתמשים בו בעיקר כדי לתאר מלחמת אזרחים, חוסר הסכמה וחלוקה בקרב המוסלמים. המונח מתייחס גם לתקופה הכוללת מבחנים וניסיונות של אמונת המאמינים בתקופה לפני יום הדין. המילה אוצרת בתוכה גם רמיזה לפילוג, פרישה, תהפוכות ואנרכיה.
מקור המונח בא מעולם ליטוש המתכות להסרת חלודה ותרכובות מחומצנות אולם הוא הפך לנפוץ בכתבים אפוקליפטיים. לעיתים קרובות משתמשים בו כדי לתאר את מלחמת האזרחים האסלאמית הראשונה (656-661) - המאבקים הממושכים לאחר ההתנקשות בח'ליף עת'מאן אבן עפאן. הפִתְנה השנייה או מלחמת האזרחים האסלאמית השנייה מתייחסת בדרך כלל לעימותים הפנימיים בקרב בית אומיה (685-683) סביבות השליטה על הח'ליפות. יש המכנים כ"פִתְנה השלישית" את המאבק בקרב השליטים המוסלמיים של ספרד בתקופת שלטון בית אומיה בקורדובה.
תרגומים שונים של הקוראן מדגימים את הפירושים הרבים של המונח:
בספרות אסכטולוגית אסלאמית פִתְנה מתוארת כמצב בו נתונים המאמינים ללחץ פסיכולוגי בו עליהם להתפשר בנוגע להיבטים מסוימים באמונתם, כדי לזכות ברווח גשמי. הם נאלצים לבחור, לעיתים מבלי לדעת לעיתים מהו טוב ומהו רע.
לטענת המזרחן הצרפתי ז'יל קפל: "הקהילה המוסלמית מפולגת בשל איבוד הפרופורציות, תחושת המציאות והאינטרסים של הקהילה. לפיכך, היא מוגשת לשדי הקיצוניות וצועדת לעבר אבדונה. זהו הג'יהאד שחוזר כבומרנג ומחליש את הקהילה. הפִתְנה היא חששם הכפייתי של חכמי הדת המוסלמים מאז הווסדות האסלאם."
ברשות הפלסטינית הביעו לעיתים קרובות מנהיגי פת"ח וחמאס כאחד חשש מהידרדרות לפתנה על רקע המאורעות האלימים בין הפלגים ב-2005-2007.
פיתנה
יזהר הקונה
Caveat emptor
מירי בן שמחון
נישואים פתוחים
נישואים פתוחים הוא קשר משפחתי שבו בני זוג נשואים מקיימים, בהסכמה הדדית, קשרים נוספים, הכוללים גם יחסי מין, עם אנשים נוספים מלבד בני זוגם. על פי רוב המונח אינו מכוון למי שעוסק בחילופי זוגות כי אם למי שמקיימים קשרים של ממש, שיש בהם לפעמים גם אהבה וחברות שכוללים גם יחסי מין עם בני זוג נוספים, שלא במסגרת מסיבת חילופי זוגות.
מאפיינים.
אנשים החיים במערכת של נישואים פתוחים טוענים לרוב כי טבע האדם אינו מוגבל לאהבת אדם אחד, ושהמונוגמיה היא כפייה תרבותית חדשה. רווחת הדעה כי נישואים פתוחים מחזיקים מעמד (ואינם מתמוטטים לכלל גירושים) אם קיים איזון וקשר חברי טוב בין בני הזוג. בקהילת הפוליאמוריה העולמית טוענים לרוב כי כאשר קיימת הסכמה וחברות אמיתית בין בני הזוג, המאפשרים באמת זה לזו לקיים קשרי אהבה נוספים, אחוז הגירושין יורד מאוד, כי אין צורך לסיים קשר ישן כדי להתחיל קשר חדש. במקום להיפרד מבן-זוג אחד כדי לפתח מערכת חדשה עם השני מקובל בעולם היחסים הפתוחים המונח "טרנזישן" שמשמעו מעבר הדרגתי ממצב א' למצב ב', ללא צורך בשבירה.
מערכות היחסים הנוספות יכולות להתקיים לצד מערכת היחסים הראשית, ולרוב, מדווחים החיים כך כי המערכת הראשית נמצאת נשכרת מכך. יחד עם זאת, היחסים הנוספים עשויים להיות כפופים לתנאים מסוימים הנקבעים על ידי בני הזוג עצמם, ולא על פי אמת מידה חיצונית הכופה עצמה עליהם בהגדרת מוסד הנישואין. למשל, הפרטנר המיני עשוי להיות מותנה באישור בן הזוג שאינו מקיים איתו יחסים. יש הקובעים הכרח בשימוש באמצעי מניעה עם כל הפרטנרים הנוספים, יש שמבקשים לדעת כל פרט מהמתרחש בחדר המיטות של בן או בת הזוג עם המאהבים שלהם, ויש שמבקשים לא לדעת פרטים מרובים מידי. יש הקובעים כי מותר לבני הזוג לשכב עם אחרים רק בזמני נסיעות עבודה, במרחק רב מהבית, ויש המעדיפים קשר קרוב, בו האדם הנוסף הופך לחלק אינטימי מהמשפחה כולה. רבות הדרכים, וחלק מהעניין הוא לאפשר לכל זוג לקבוע את דרכו.
כאשר נוצר מצב של נישואים פתוחים לכאורה שלא באו מרצון חופשי של שני בני הזוג אלא כתוצאה מלחץ של אחד מבני הזוג, כאשר בן הזוג השני מסכים להצעה מתוך חרדת נטישה המערכת איננה יציבה ועלולה להישבר. זהו למעשה לא מצב של יחסים פתוחים באמת כי הפתיחות של היחסים הפתוחים מחייבת הסכמה מלאה של כל הנוגעים בדבר, ולא הסכמה שבאה מתוך אילוץ.
עמדת הדתות.
על-פי ההלכה היהודית, נישואים פתוחים אסורים. חל איסור חמור על אישה נשואה לשכב עם גבר אחר, ואם היא עושה כך הרי ש"אבדה כתובתה". חוזה הנישואין היהודי המעוגן בכתובה ובמעמד הקידושין מבטיח כי מיניותה של האישה תוקדש מעתה לבעלה בלבד, ובתמורה הוא יזון ויפרנס אותה ואת ילדיה. גם לגבר אסור לשכב עם נשים שאינן נשואות לו, אולם האיסורים הכרוכים בכך, בין אם חמורים ובין אם קלים, אינם תלויים בנישואיו ואינם משפיעים עליהם. אישה שמימשה נישואים פתוחים ושכבה עם גבר אחר, אפילו בהסכמת בעלה, "נאסרת לבעלה ולבועלה".
גם בנצרות ובאסלאם מימוש נישואים פתוחים הוא בגדר ניאוף, מעשה שבמדינות מוסלמיות אחדות, כגון פקיסטן וערב הסעודית נחשב לעבירה פלילית.
מג'נטה (עיר)
מג'נטה (באיטלקית: Magenta), עיר הנמצאת בסמוך למילאנו במחוז לומברדיה שבצפון איטליה. מתגוררים בה 22,643 תושבים (2001).
מג'נטה ידועה בעיקר בגלל קרב מג'נטה שהתחולל בסמוך לה. אחרי מלחמת העולם השנייה פעל במקום מחנה מעבר שאליו העבירו אנשי המוסד לעלייה ב' יהודים לקראת העלאתם ארצה.
בנוסף, צבע היסוד מג'נטה קרוי על שם עיר זו.
קרב מג'נטה.
ב-4 ביוני 1859, במהלך מלחמת העצמאות השנייה של איטליה, התחולל קרב בין כוחות מצרפת ומסרדיניה בהנהגתו של נפוליון השלישי לבין כוחות של האימפריה האוסטרית ששלטה אז בצפון איטליה. הקרב לא היה גדול במיוחד, אך הוא הסתיים בתבוסה של הכוח האוסטרי והביא, בסופו של דבר, לשחרור צפון איטליה משליטת האימפריה האוסטרית.
תחנת מעבר למעפילים.
על פעילות ההעפלה באיטליה היה אחראי יהודה ארזי. משרדי המוסד לעלייה ב' שכנו במילאנו במבנה שלפני המלחמה שימש את ארגון הנוער הפשיסטי.
בקיץ 1945 הקימו אנשי החבורה תחנת מעבר למעפילים בווילה פֶזָנָה ליד מג'נטה, שפעלה במסווה של בית ספר חקלאי. הטירה הייתה שייכת לרוזן איטלקי שרצה לכפר על העובדה ששיתף פעולה עם הפשיסטים, והפך למגן היהודים.
במהלך תקופת התארגנות הקצרה שוקמה הטירה על ידי היחידות הארץ ישראליות ולמקום הובא ציוד רב שנגנב ממחסני הצבא הבריטי (מיטות, מזרנים, שמיכות, חביות דלק, ציוד מטבח וכדומה). במקום הוקמו מקומות מסתור תת-קרקעיים שבהם הוסתר הציוד שנועד לספינות המעפילים וכן נשק לפני שנשלח ארצה (אברהם זכאי, שהיה המפקד השני של המחנה, מספר שעם הגעתו קיבל מפה שעליה היו מסומנים 24 מחסנים שהוסתרו באדמה).
בתוך זמן קצר החלו להגיע למחנה מאות צעירים שחיכו להעלאתם ארצה. הדריכו אותם מדריכי תנועות הנוער השונות שפעלו הארץ באותם ימים (השומר הצעיר, המחנות העולים, דרור ועוד). על הצעירים ששהו במחנה הוטלו מטלות רבות ובכללן: הכנת ארגזי מזון ותרופות לספינות, לתפור ערסלים שישמשו כמיטות בימי ההפלגה ואף לתפור תרמילי גב, שיאפשרו למעפילים לארוז את ציודם האישי.
בערבים אורגנה במחנה פעילות תרבותית ובין היתר הוקמה מקהלה ששרה משירי ארץ ישראל.