בעת מינויו של להיס לסוכנות היהודית, כתב ירמיה לאריה דולצין, יו"ר הסוכנות, על תפקידו של להיס בטבח חולא. בתגובתו של דולצין למכתבו של ירמיה הוא טען כי עברו של להיס היה ידוע לסוכנות היהודית מאז 1961. הוא גם גילה כי כאשר להיס נרשם כעורך דין בשנת 1955 הנושא נבדק על ידי המועצה המשפטית, והוחלט כי המעשה שבגינו להיס נשפט "לא נושא עמו קלון". לאחר שלהיס מונה לתפקיד, המחלוקת בעניין מינויו דווחה לתקשורת ואף גררה דיון בכנסת.
מכתבו של ירמיה פורסם בעיתון על המשמר (הציטוט להלן אינו זהה למקור, משום שזה תרגום לעברית מהתרגום לאנגלית של המקור):
יוסף שי-אל, מפקד אחת משלוש המחלקות בפעולה, כתב בזכרונותיו:
להיס עצמו שינה במהלך השנים את גרסתו לגבי מה שהתרחש בטבח חולא, כדי להצדיק את מעשיו, ובראיון איתו מ-2010 טען טענות המנוגדות לאירועים שפורטו בכתב האישום. לדבריו התרחש כביכול קרב קשה לכיבוש הכפר, והטבח לא בוצע על ידי חטיבת כרמלי אלא על ידי חיילים מחטיבה אחרת.
שומר גבולות (כרב&quot;ם)
שומר גבולות (בראשי תיבות: שג"ב) הוא כלי רכב בלתי מאויש (כרב"ם) הנמצא בשירות צה"ל. הרכב מבוסס על טנדר פורד F-350 מסחרי עליו הותקנו מערכות שליטה מרחוק, מערכות תצפית ומערכות קשר. השליטה ברכב נעשית מתוך חמ"ל מרוחק המאויש על ידי 2 אנשי צוות – נהג ואחראי אמצעי התצפית. בעת הצורך, השג"ב יכול לנהג את עצמו גם באופן אוטונומי, לנווט בשטח ולעקוף מכשולים. בעתיד תותקן עליו מערכת נשק שתאפשר לו לבצע ירי מדויק מרחוק. השג"ב נמצא כיום בשירות צה"ל ומבצע סיורי בט"ש על ציר הוברס, גדר המערכת עם רצועת עזה, והחליף את הגארדיום בתפקיד זה.
לוקה דין
ג'מיני 12
ג'מיני 12 (גם ג'מיני XII) הייתה המשימה העשירית והאחרונה של תוכנית ג'מיני, התוכנית בה הוכח כי אדם מסוגל לשהות בחלל מעל ל־14 ימים וכי הוא יכול לפעול מחוץ לחללית לפרק זמן ממושך כשלגופו חליפת חלל. ג'מיני  12 גישרה בין תוכנית מרקורי ותוכנית אפולו. משימה זו נשאה את האסטרונאוטים ג'ים לוול ואדווין "באז" אולדרין.
השיגור.
ג'מיני 12 שוגרה ב־11 בנובמבר 1966 בשעה 3:46:33 בערב ונכנסה למסלול סביב כדור הארץ בשעה 3:52:40. ב־7:32 בערב נפגשה ג'מיני 12 עם חללית היעד שלה – אג'נה, אשר שוגרה שעה וחצי לפני ג'מיני 12. רק 28 דקות מאוחר יותר, בשעה 4:14 בהקפה השלישית, עגנה ג'מיני 12 עם האג'נה (GATV), עקב בעיות במכ"ם החללית; במהלך העגינה האסטרונאוטים הסתמכו במידה רבה על תצפיות חזותיות.
מהלך הטיסה.
במהלך שיגור ה־GATV, הופיעה חריגת לחץ במערכת ההנעה הראשית שלה, ולכן ננטשה התוכנית להשתמש ב־GATV כדי להביא את החללית העוגנת למסלול גבוה יותר. במקום זאת התקיימו שני תמרוני מופע קטנים, באמצעות מערכת ההנעה המשנית של ה־GATV, שאיפשרו לחללית לצפות בליקוי החמה המלא ב־12 בנובמבר מעל דרום אמריקה בסביבות 9:20 בבוקר. הצוות צילם את הליקוי דרך חלונות החללית. לפני הצילום, האסטרונאוטים הרכיבו משקפי מגן מיוחדים בעלי עדשות כהות וחלונות החללית כוסו במסנני אור מיוחדים.
הפעילות החוץ־רכבית (EVA) הראשונה התחילה בשעה 11:15 ב־12 בנובמבר, ביום השני לטיסה – אולדרין עמד על מושבו כשפלג גופו העליון נמצא מחוץ לפתח החללית. ה־EVA נמשכה שעתיים ו־29 דקות, שבמהלכן ביצע אולדרין תרגילי התעמלות, הרכיב מצלמת על־סגול בצד החללית (המצלמה צילמה כוכבים רבים ובמיוחד את הקסיופאה) ולפני שסגר את הפתח, אסף מיקרומטאורידים לניסוי. אולדרין סגר את הפתח בשעה 13:44. ב־13 בנובמבר בשעה 7:16 בבוקר, דיווח הצוות על כך ששני מנועי התמרון לא עובדים או שעובדים בקושי. בשעה 10:34, נפתח הפתח בשביל לצאת ל־EVA השני. בשעה 10:38, יצא אולדרין מחוץ לחללית, כשהוא מחובר לחבל באורך 9 מטרים. הוא עבד בתחילה באזור הפתח וחרטום החללית, ואחר כך נע לאורך מעקה, שהותקן על הלוח המתאם, שם השתמש ברגליים ובכבלים כדי למקם את עצמו מול לוח עבודה שהונח על החלק האחורי של המתאם, שבו ביצע 17 משימות ידניות פשוטות יחסית. לאחר מכן הוא עבר לאזור המתאם ל־GATV וביצע סדרה נוספת של משימות, שכללו שימוש במפתח ברגים. הוא צירף מחרוזת באורך של 30 מטר, המאוחסנת במתאם של ה־GATV, לסרגל המתאם של ג'מיני. כתריסר הפסקות בנות שתי דקות תוכננו ל־EVA כדי למנוע מאולדרין מלהיות מועמס כפי שקרה בזמן הליכות חלל קודמות. אולדרין נכנס שוב לחללית בשעה 12:33 וסגר את הצוהר שבע דקות מאוחר יותר. כל המשימות הושלמו. אורך ה־EVA היה שעתיים ו־6 דקות.
הסלפי הראשון בחלל צולם על ידי באז אולדרין במהלך טיסה זו.
בשעה 3:09 נפרדה ג'ימיני 12 מה־GATV, לבד מחבל הניילון, שנועד לניסוי שבא לבדוק את אפשרות ייצוב כלי הרכב באמצעות החבל בלבד. החבל נשאר רפוי ברוב הזמן, אבל הצוות האמין ששני כלי השיט הצליחו להגיע בסופו של דבר לייצוב. החבל נותק בשעה 7:37. ב־14 בנובמבר ב־9:52 בבוקר נפתח הפתח ואולדרין החל את עמידת חלל נוספת שכללה צילום, ניסויים נוספים והשלכת ציוד שלא נעשה בו שימוש. הליכת החלל הסתיימה כעבור 55 דקות בסגירת הפתח ב־10:47 בבוקר. היו מספר בעיות מינוריות נוספות במהלך המשימה בתאי הדלק ובמנועי בקרת הגישה, אך אלו לא השפיע על שאר המשימה.
הצלחת המשימה.
ביום הרביעי לטיסה פתח אולדרין מחדש את פתח החללית והתרומם כדי לבצע צילום נוסף של כוכבים וגם של ענן אבקת נתרן צהבהבה שפוזרה מעל כדור הארץ. אותה אבקה פוזרה על ידי שני טילים מטארולוגיים צרפתיים מבסיס האמאגור שבסהרה. פעילות זו נמשכה כמעט כשעה.
ב־15 בנובמבר, ארבעה ימים לאחר השיגור, נחתה ג'מיני 12 בהצלחה מלאה בשעה 1:46:31 בערב ההתרסקות התרחשה בשעה 2:21:04 במערב האוקיינוס האטלנטי ב־24.58°N 69.95°W כ־4.8 ק"מ מנקודת היעד. החללית נאספה בעזרת מסוק בשעה 2:49, והגיעה לנושאת מטוסים של צי ארצות הברית בשעה 3:28.כל המטרות העיקריות של המשימה הושגו בהצלחה, למעט התמרונים באמצעות מערכת ההנעה של האג'נה, שנמנעו עקב חריגות לחץ במערכת ההנעה.
הניסויים המדעיים שבוצעו בהצלחה היו:
שני הניסויים לאיסוף מיקרומטאורידים ושלושת הניסויים לצילום תופעות שטח, לא הושלמו במלואם.
סיום התוכנית.
ג'מיני הקיפה את כדור הארץ 59 פעמים במשך 94 שעות ו־35 דקות. ב־11 בנובמבר 1966 הסתיימה תוכנית ג'מיני, בשיגורה של החללית ג'מיני 12 ובה האסטרונאוטים ג'יימס לובאל ואדווין אולדרין.
עצם האף
עצם האף היא אחת משתי עצמות מלבניות קטנות, השונות מאדם לאדם בגודלן ובצורתן. שתי עצמות האף שוכבות זו לצד זו בין ההליכים החזיתיים של עצמות הלסת התחתונה ומתחברות ליצירת גשר האף. עצמות אלו משמשות כקבצים מצורפים לרקמות הסחוס שיוצרות את צורת האף. לכל אחת מעצמות האף יש שני משטחים וארבעה גבולות.
מבנה.
המשטח החיצוני של האף, הוא קמור (מתעקם כלפי חוץ) ומכוסה במדחס הנחיר ובשריר הפרוצרוס. במרכז משטח האף יש חור שדרכו עובר וריד קטן. המשטח הפנימי של עצם האף הוא קעור ונע כלפי מטה. יש בו תעלה המאפשרת לאחד את הפיצולים של עצב הנקרא עצב נוססילרי.
שבר בעצם האף.
שברים בעצמות האף הם הנפוצים מבין השברים בעצמות הפנים. על-פי מספר מחקרים רטרוספקטיביים, שברים בעצמות האף מהווים כ-50% מכלל שברי הפנים. המטופל הטיפוסי הוא גבר בן 15-30 שנים שהיה מעורב בקטטה, נפל או נפגע בתאונת דרכים.
קירות האף, לרוחב האף, כוללים כל אחד שלושה זוגות של עצמות קטנות, דקות ודמויות צדף: העליון, הבינוני ואחת מקונכיות האף הנחות, אשר יוצרים את המסגרת הרזה של עצם הקונכייה. לרוחב מבנים מעוקלים אלה שוכב הקיר המדיאלי של הסינוס בלסת העליונה.
כ-80% משברי האף מתרחשים בין החלקים הדיסטליים הסמיכים יותר והדקים יותר של עצמות האף. למרות שגורם חזיתי יכול לגרום לשברים בעצמות האף, השפעות לרוחב שכיחות יותר. פציעות השפעה רוחביות אלו גורמות בדרך כלל לשקע של אחד מעצמות האף ועלולות לגרום תזוזה לרוחב של עצם האף הנגדי.
צולל חלודי
צולל חלודי (נקרא גם צולל חלוד; שם מדעי: "Aythya ferina") הוא מין במשפחת הברווזיים, הנפוץ ביבשות אירופה ואסיה, והחי במקווי מים מתוקים (כגון אגמים וביצות) בעומק של כמטר אחד לפחות, שבהם שפע צמחייה ומזון חי, ולעיתים אף במקורות מים מלוחים במקצת. השם המדעי מורכב משתי מילים: Aythya – עוף ים שהוזכר על ידי אריסטו, וFerina – בר (ferrinus = פרא).
תיאור חיצוני.
ממדי הצולל החלודי ממוצעים ביחס לשאר הברווזים. אורך גופו כ-50 ס"מ, ואורך מוטת כנפיו כ-75 ס"מ. משקלו המרבי כ-1 ק"ג.
הזכרים שונים מהנקבות במראם. לזכרים ראש חום, צדי גופם וגבם בהירים, ואילו החזה והאחוריים שלהם שחורים. לנקבות צבעי גוף בהירים יותר לעומת הזכרים: ראשן מאופיין בצבע חום בהיר עם כתמים המפוזרים באקראיות, וצבע שאר גופן חום בהיר.
אצל שני המינים, צבע המקור שחור-כחול.
תזונה.
מזונו העיקרי של הצולל החלודי הוא צמחי מים, חרקים ורכיכות (כגון חלזונות). בנוסף לכך, הצולל החלודי ניזון גם מצמחי יבשה, מזרעים ומדגים קטנים.
תפוצה.
תפוצתו של הצולל החלודי נרחבת מאוד. ישנן אוכלוסיות יציבות באסיה הקטנה ובמערב אירופה. בחודשי הקיץ (יוני, יולי ואוגוסט), הצולל החלודי נפוץ ממרכז אירופה ומזרחה עד למונגוליה ולאזורים נרחבים ברוסיה. האוכלוסייה המקננת אינה מצפינה מעל קו הרוחב 65.
אוכלוסיות בלתי יציבות של הצוללן החלודי מבלות את החורף בדרום אירופה, בצפון אפריקה, במזרח התיכון, בארצות הלבנט ובמזרח אפריקה, והוא מתפרש אף מערבה לכיוון ימת צ'אד, מאלי וסנגל.
האוכלוסיות המזרחיות חורפות בדרום אסיה: מתת-היבשת ההודית ומזרחה במערב ועד לדרום קוריאה ויפן במזרח, וכן דרומה עד לפיליפינים.
מגמת אוכלוסין.