ריתוך קר אינו מתקיים רק בחלל, גם על כדור הארץ ניתן ליצור אותו, כאשר מצמידים זו לזו שתי פיסות מתכת בעלות פני שטח נקיים ומלוטשים. פיסות המתכת צריכות להיות ממתכות זהות או מתכות שונות שדומות זו לזו בתכונות.
ננו מידות.
למרות שבדרך כלל ריתוך קר מתקיים במיקרו מידות בכמות לחץ גדולה מאוד, מדענים גילו שחוטי זהב יחידים ודקים במיוחד, יכולים לעבור ריתוך קר אך ורק על ידי מגע מתכתי וכמעט ללא לחץ כלל
פתרונות.
בדרך כלל, למתכות שמשוגרות מכדור הארץ יש "שכבת ציפוי" מחמצן, שכן הן באו במגע עם חמצן מכדור הארץ.
שכבה זו נשמרת גם כאשר הלוויינים משוגרים לחלל ובכך נמנעת לרוב האפשרות של ריתוך קר.
מקורות מידע.
http://space.stackexchange.com/questions/4169/how-is-the-unwanted-cold-welding-prevented-in-space
Contact Adhesion of Thin Gold Films on Elastomeric Supports: Cold Welding Under Ambient Conditions, Science, 253, 5021 (16 Aug. 1991), p. 776
Cold welding of ultrathin gold nanowires, Nature Nanotechnology, Y. Lu et al. 5, (14 Feb. 2010, doi:10.1038/nnano.2010.4), p. 213-224
http://esmat.esa.int/Publications/Published_papers/STM-279.pdf
חקיינות
חקיינות (זואולוגיה)
איפיי ווטנאבה
איפיי ווטנאבה (ביפנית: 渡辺 一平; נולד ב-18 במרץ 1997) הוא שחיין יפני, שיאן עולם בעבר (2017–2019), השיאן האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), אלוף אסיה (טוקיו 2016) ואלוף המשחקים האולימפיים לנוער (נאנג'ינג 2014) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה.
אלוף המשחקים האולימפיים לנוער.
באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) זכה ווטנאבה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.31 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.66 דקות, עשירית השנייה איטי ממדליית ארד ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.77 שניות.
שיאן אולימפי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) קבע ווטנאבה בשלב חצי הגמר במשחה ל-200 מטר חזה, שיא אולימפי חדש של 2:07.22 דקות, 21 מאיות השנייה איטי משיא העולם של בו ארצו אקיהירו ימאגוצ'י (2:07.01 דקות) וחצי שנייה מהר יותר מיתר השחיינים. במשחה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את הישגו וסיים רק במקום השישי בתוצאה המאכזבת עבורו של 2:07.87 דקות. המנצח היה דמיטרי בלנדין מקזחסטן שקבע שיא לאומי חדש של 2:07.46 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.33 דקות.
באליפות אסיה שנערכה בטוקיו בנובמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 59.99 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש שנוסף של 2:08.19 דקות.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בטוקיו ב-29 בינואר 2017 קבע ווטנאבה במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:06.67 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של אקיהירו ימאגוצ'י.
באליפות העולם שנערכרה בבודפשט, הונגריה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.47 דקות, אחרי אנטון צ'ופקוב מרוסיה שקבע שיא אליפות חדש של 2:06.96 דקות ובן ארצו יאסוהירו קוסקי (2:07.29 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.26 דקות.
באליפות העולם שנערכרה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה ווטנאבה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:06.73 דקות, אחרי אנטון צ'ופקוב שקבע שיא עולם חדש של 2:06.12 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של ווטנאבה ומתיו וילסון מאוסטרליה (2:06.68 דקות).
מימון בן-עטר
הרב מימון בן-עטר (1867 – 1958) היה מחנך וחזן, רב בקהילה היהודית באלכסנדריה שבמצרים וחבר בית הדין שבה.
ביוגרפיה.
נולד במקנס שבמרוקו ב-20 ביולי 1867 (י"ז בתמוז ה'תרכ"ז) למסעודה ולרב יוסף בן-עטר. בין השנים 1872–1877 למד את מקצועות התורה והכתיבה בתלמוד תורה בעיר אצל הרב שלמה טולדנו. לאחר סיום לימודיו בתלמוד תורה החל ללמוד בישיבה אצל הרב שלמה בן עמארה. בישיבה זו צבר ידע רב בתורה, ובהגיעו לגיל 17 כבר נחשב לאחד מגדולי רבני מקנס.
בסביבות חודש אוגוסט 1885 (אב ה'תרמ"ה) יצא יחד עם אמו האלמנה, אחיו הגדול ושאר בני משפחתו למסע שבסופו התכוון להגיע לישראל. בתחילת המסע הגיע לטנג'יר, שם התעכב עם משפחתו בעקבות מגפת הכולרה. לאחר חמישה חודשים נסע לג'יבלרטר וממנה יצא בהפלגה בת שמונה ימים לאלכסנדריה שבמצרים. כשהגיע לאלכסנדריה תכנן להישאר מספר ימים בעיר כדי לנוח, ומשם להתקדם לישראל. לאחר התייעצות עם מכרים מקומיים, החליט להישאר עם משפחתו באלכסנדריה למשך תקופה ארוכה יותר, בעקבות העוני ששרר בישראל.
בתחילת תקופת שהותו באלכסנדריה הקים יחד עם אחיו, הרב יעקב, תלמוד תורה מסורתי לילדים, שהכיל בשיאו כ-300 תלמידים, ולימד בין היתר בשפות ערבית, אנגלית וצרפתית. לצורך הקלה על המורים והתלמידים, חיבר ספרי לימוד בשם "חינוך נערים" בעברית, ודאג לתרגם גם ספרי קודש נוספים לשפה המדוברת במדינה. לאור הצלחתו בתחום החינוך, הוזמן בשנת 1891 (ה'תרנ"א) לנהל גם את בית הספר העברי של הקהילה היהודית בעיר, שם שימש בתפקיד עד לשנת 1924 (ה'תרפ"ד).
הרב בן-עטר ניחן בקול ערב, ובין השנים 1907–1954 (ה'תרס"ח - ה'תשט"ו) שימש כחזן ושליח ציבור בבית הכנסת הגדול "אליהו הנביא" שבאלכסנדריה. בשנת 1925 (ה'תרפ"ו) החל לכהן כרבה של אלכסנדריה וחבר בית הדין היהודי בעיר.
בשנת 1954 (ה'תשט"ו) עלה לישראל. הלך לעולמו ב-19 בינואר 1958 (כ"ז בטבת ה'תשי"ח) ונקבר בבית העלמין "שער מנשה" הסמוך לפרדס חנה.
פעילותו והנהגתו.
הקים באלכסנדריה את חברת "גמילות חסדים" שעסקה בכל צורכי האבלים, וכן חברת "ביקור חולים" שעסקה בכל צורכי חולים עניים ומשפחותיהם. בעת ששימש כרב הקהילה בעיר, יצר קשרים בין קהילתו ליישוב היהודי בישראל, וייבא משם תשמישי קדושה כדוגמת תפילין, מזוזות, ספרי תורה וטליתות. כמו כן דאג לטפל בכל עסקי הקהילה כדוגמת כתיבת ספרי הלכה, מסירת שיעורי תורה, סידור חופות וקידושין והכשרת נערים לקראת כניסתם לעול מצוות.
נודע כבעל צדקה. בכל יום חמישי נהג לחלק למשפחות מעוטות יכולת שוברים עם חתימתו, באמצעותם קנו מצרכים לשבת, ואחת לחודש היה עובר בין החנויות ומשלם את חובות השוברים. בכל יום שישי היה מגיה את ספרי התורה בכל בתי הכנסיות בעיר. לאחר מכן היה יוצא לשוקי אלכסנדריה כדי להזכיר לסוחרים היהודים על כניסת השבת. תושבי אלכסנדריה היהודים והערבים כאחד כיבדוהו, והיו פונים אליו להתייעצות בכל עת. גם מצד הרשויות במצרים זכה לכבוד ואהדה, וכשאושפז בעקבות מחלה בבית החולים הממשלתי באלכסנדריה, הגיע לבקרו נשיא מצרים הראשון, מוחמד נגיב.
היה תומך נלהב בחידוש השפה העברית, ובמלאת 50 שנים לתחיית השפה שלח לאליעזר בן-יהודה מכתב ברכה שהתפרסם בעיתוני התקופה.
חיבורו.
כן חיבר מספר ספרים נוספים שנשארו בכתבי יד שלא הודפסו.
לקריאה נוספת.
אהרון סורסקי, אורות ממזרח - תולדות רועים רוחניים ליהדות הספרדית, בני ברק 1974 (עמ' רמ - רנ)
בית פג'אר
בית פג'אר () היא עיירה בנפת בית לחם של הרשות הפלסטינית, השוכנת במרחק של עשרה קילומטר מדרום לבית לחם ומונה על-פי הערכה כ-13,800 תושבים (נכון ל-2016).
היסטוריה.
התקופה העותמאנית.
אדוארד רובינסון, חוקר ארץ ישראל במאה ה-19, תיעד את העיירה במסעותיו באזור בשנת 1838. בית פג'אר היו בעיקרו אזור חקלאי עד המאה ה-19, כאשר הפך בהדרגה ליישוב עירוני. התושבים היו צאצאיהם לנוודים למחצה מן החורן. על פי תושבי הכפר, הם באו מבית לחם, והתיישבו בבית פג'אר בשנת 1784.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863, ותיאר אותו כ"כפר על ראש גבעה טרשית, עם טרסות שיוצרו מאבנים מסותתות מעשי ידי אדם. במורד הגבעה נתקלתי בקבר עתיק חצוב בסלע והכפריים עדיין קברו מתיהם בקברים חצובים כאלו. בכפר חיו כ-400 אנשים.". ברשימת כפרים עות'מאנית מ-1870 נרשם שבכפר יש 27 בתים ו-81 תושבים, אם כי הרשימה כללה רק את הגברים בכפר. ב-1883, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תוארה בית פג'אר כ"כפר קטן שעמד גבוה מאוד על רכס. מקבל את מימיו ממעיינות ובארות ואדי אל-ערוב".
בתקופת המנדט הבריטי.
בתקופת המנדט הבריטי, בשנים 1920–1940, בית פג'אר שימש כנקודת תצפית על אזור בית לחם-חברון.
במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי אוכלוסיית בית פג'אר מנתה 766 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית בית פג'אר מנתה 1,043, עדיין כולם מוסלמים, ב-258 בתים. בשנת 1945 אוכלוסיית בית פג'אר מנתה 1,480 תושבים, אשר בבעלותם 17,292 דונם של קרקע, על פי סקר שטחים ואוכלוסיות רשמי.
לאחר 1967.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, בית פג'אר נמצאת תחת שלטון ישראלי. האוכלוסייה במפקד 1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות הייתה 2,474. בשנת 1995 עברה השליטה לידי הרשות הפלסטינית ("שטח B").
ב-4 באוקטובר 2010 שפכו מציתים נפט והציתו שטיחים במסגד בבית פג'אר. כמו כן הושארו הכתובות "תג מחיר" ו"נקמה" וכן מגן דוד עם הספרה 18 – אולי רמז לפינוי המאחז גבעה 18 הסמוכה לקריית ארבע.
ב-30 באוקטובר 2015 דיווח משרד הבריאות הפלסטיני כי ילד בן 8 חודשים מבית פג'אר מת משאיפת גז מדמיע שנורה על ידי צה"ל.
בכפר קיימת מחצבה בלתי חוקית מאז 2002. החל מ2010 הוגשו עתירות נגד המחצבה, ובעקבותיהן המדינה התחייבה לבית המשפט שתהרוס את המחצבה. ההריסה לא בוצעה, ובאוגוסט 2022 פורסם כי המחצבה פגעה בכמה מאות מטרים של שמורה ארכיאולוגית אמת הערוב, והוגשה עתירה שלישית בנושא.
כלכלה.