אהרון, שמשפחתו ניהלה אורח חיים דתי, למד בסמינר "מזרחי" בירושלים והתגורר בבית דודו הרב צבי פסח פרנק ובתום לימודיו שב, כמתוכנן, למשק הוריו בחדרה. כעבור כשנתיים יצא לעבודות חוץ ובמשך מספר שנים עבד בפרדסי חדרה. אל המשק המשפחתי שב בשנת 1939 בהתלהבות ובהחלטה נחושה לקדם שינויים בתחום החקלאות. הוא קיבל מאביו חלקת קרקע וגידל בה גידולים חדשים שלא היו מוכרים במושב קודם לכן וזכה ליבולים טובים. בצפון חדרה הקים עם שותפים בריכות מלאכותיות לגידול דגים. עם השלטונות הבריטיים חתם על חוזה לאספקת ירקות לצבאות בנות הברית שחנו בארץ ישראל. משעזב הצבא הבריטי את המקום וביטל את החוזה, נותרו עודפי ירקות רבים על שטחי קרקע גדולים. בעצה אחת עם אחיו, שלמה פרנק, ועם שני שותפים נוספים הקימו בשנת 1947 מפעל קטן לשימורי ירקות ורכשו ציוד מתאים. המפעל, שנקרא "פרי–זה", התפתח וגדל להיות מפעל מוביל בתחומו בארץ לשימורי ירקות ופירות, מיצים ותרכיזי פרי הדר ועגבניות. בתקופה בה המדיניות הייתה ליצור עצמאות ביטחונית וכלכלית והקריאה הייתה בצד "ייצור כחול לבן" גם "נייצא ונחיה", יועדו עיקר מוצרי המפעל ליצוא לארצות אירופה וארצות הברית. באותה תקופה זכה מפעל "פרי –זה" בתואר יצואן מצטיין של מדינת ישראל, והעסיק בשיאו כ־600 עובדים.
בד בבד עם עבודתו במשק המעורב, הקדיש אהרון פרנק מזמנו וממרצו לפעילות ביטחונית ולפעילות ציבורית מקומית. במשך שנים, עד לקום המדינה, כיהן כמוכתר המושבה חדרה. היה מפקד ב"הגנה" ונמנה עם האנשים שקישרו ופישרו בין פעילי ה"הגנה" לפעילי המחתרות. הוא ניצל את השפעתו כמוכתר על השלטונות הבריטים. על קציני הצבא הבריטי הוטלה חובת דיווח למוכתר לקראת כל פעולה שעמדו לבצע. הודות לקשריו הידידותיים עם הקצינים, הצליח להטות מסלולו של המשמר בחופי הים בחדרה, ולדאוג שלא יפנה לכיוון ממנו מתוכננות היו להגיע ספינות המעפילים. כך פעל גם במקרים של חיפושים אחר פעילי המחתרות ובפעולות נוספות שבוצעו על ידי פעילי ה"הגנה" והמחתרות.
לאחר החלטת האו"ם על הקמת מדינה יהודית אירעו בחדרה תקריות ירי של ערבים ביהודים. אהרון פנה אל המוכתרים של הכפרים הערביים בסביבה והצליח לשכנעם להרגיע את הרוחות ולהמתין ולראות מה יילד יום. במהלך מלחמת השחרור ננטשו רבים מכפרים אלו.
במהלך חייו מילא אהרון תפקידים ציבוריים רבים נוספים. שימש חבר המועצה הכפרית שטיפלה בכל ענייני החקלאות בחדרה. היה יו"ר אגודת "החקלאי" בחדרה, יו"ר "עמיר" - חברה לאספקה חקלאית של התאחדות האיכרים ונבחר לתפקיד נשיא "התאחדות האיכרים". כיו"ר חברת "מייסדי חדרה" דאג שהקרקעות הציבוריות שהועברו לעיריית חדרה, תשארנה לרשות הציבור ולא תימכרנה. בשנות ה-50 היה חבר המועצה המקומית חדרה וחבר הנהלת העירייה מטעם רשימת החקלאים והציונים הכלליים. היה נשיא "רוטרי" בחדרה, חבר "אגודת שוחרי בית החולים הלל-יפה", חבר ב"לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים" וחבר בדירקטוריון "בנק לאומי לישראל".
בשנת 1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, נשא אהרון לאישה את שרה, ילידת 1914 ובתם של מלכה וזליג ברוורמן. שרה, בוגרת בית-ספר תיכון "תרבות" בפולין, גדלה במשפחה ציונית ועלתה לארץ ב-1934. כעבור שנתיים הגיעה לחדרה והצטרפה כפקידה במשרד לאריזת פרי הדר שם הכירה את אהרון בהיותו מפקח על האריזה. באותן שנים הייתה שרה חברה בארגון ה"הגנה" ושימשה כמדריכה לעזרה ראשונה. בכל החלטותיו ומעשיו של אהרון, הן העסקיים והן הציבוריים, נשען גם על עצתה של שרה אשתו, שנודעה באצילות נפשה ובחוכמתה. לא ניתן לתאר את גדולת מעשיו של אהרון ללא דעתה המכוונת של שרה.
אהרון נפטר בשנת 1979 ורעייתו שרה הלכה לעולמה בשנת 2001.
לשרה ואהרון נולדו שלושה בנים:
נתן (1941), נפטר בגיל 15.
אהוד (1944), נשוי לעירא אב לענת, רועי, זהר וערן וסב לירדן, גיא, מור, שני וגל.
נעם (1957), נשוי לענת ואב לעומר, אורי ושחר.
משפחת פרנק - רקע.
משפחת פרנק החלה דרכה בארץ ישראל כמשפחת חלוצים ממייסדי חדרה בשלהי המאה ה-19. סיפורה של המשפחה מגולל את דרך חייהם של מחוללי מהפיכה לאומית וחברתית שעיצבה את תקופת הבראשית של היישוב היהודי בארץ. צאצאיה הרבים הכו שורשים בארץ כאיכרים וכאנשי רוח ותורה, ולקחו חלק בכל שדרות החיים.
אבי השושלת בארץ ישראל, הרב יהודה לייב פרנק, מחולל המהפכה החלוצית, שימש כמזכיר אגודת קובנא-סולבק וארגן את אנשי העלייה הראשונה בעירו קובנא וכן קבוצות מווילנה ומריגה, שרכשו חלקות אדמה בארץ הקודש ועלו להתנחל בחדרה. בחודש אלול תרנ"א (1891) שלח ארצה, כחלוץ לפני המשפחה, שלוש מצאצאיו: שני בניו, צבי ותנחום ובתו הצעירה, ציפורה. אבי המשפחה, הרב יהודה לייב, חיסל את עסקיו ומכר את ביתו בקובנא ולאחר חג הפסח תרנ"ג (1893) שם פעמיו לארץ הקודש ועמו רעייתו הרבנית מלכא, בנם הרב זאב פרנק ושתי בנותיהם, פסיה ויענטה, והצטרף לחבריו בחאן החדרתי. את בנו, הרב זאב פרנק, שלח ללמוד בירושלים.
שמו של הרב צבי פסח פרנק יצא לתהילה בציבור הירושלמי כבקי בתורה, וברבות הימים הוכתר כרבה הראשי של ירושלים, אב בית-דין ופוסק מקובל בכל החוגים.
אחיו הצעיר ממנו, תנחום פרנק, תקע יתד בחדרה ונודע כעניו ואיש עמל שראה בעבודת האדמה עבודת קודש. ברוח זו חינך את בניו ואלו עשו חיל בעבודתם הודות לחריצותם ולכישוריהם.
הקדחת הקטלנית בחדרה הפילה חללים רבים והמוות השתולל בכל הבתים, אולם רוחם של המתיישבים לא נפלה והם המשיכו לראות בעבודת האדמה את עתידם ואת מקור פרנסתם.
בשנת תרס"א (1901), בגיל 24, נשא הבן תנחום פרנק לאישה את חינק'ה לבית משה ליפקיס מהמושבה פתח-תקווה. תנחום התמסר לעבודת האדמה במשק רחב הידיים שכלל כאלף דונם. תנחום, אדם שקט ונוח לבריות, המשיך במסורת אביו ואף זכה באמון האישי שנתנו בו רבים וטובים, אשר הפקידו בידיו שטרות מכר ומסרו לו לעיבוד אדמות ופרדסים, שלבסוף רכש כמה מהם.
בעת הפרעות מצד הערבים, שניסו להשתלט על אדמות יהודי חדרה, התערב אבשלום פיינברג בסכסוך והכריז "על אדמות פרנק הערבים לא יעלו" והצליח להבריח את הפולשים.
באייר תרפ"ח (1928) נבחר תנחום פרנק למועצה המקומית של חדרה ברשימה א' של האיכרים, שזכו ברוב של שבעה צירים.
רבי יצחק מגדלאה
רבי יצחק מגדלאה (ידוע גם בכינוי מגדליה או מגדלים) היה אמורא ארצישראלי מהדור הראשון.
הוא פרש את דברי ה "שלושה מטבעות זה על גב זה": "והוא שעשויין כמגדלין". לדעת מהר"ץ חיות, מימרא זו היא מקור כינויו "מגדלאה". עם זאת, לדעת אהרן היימאן פירוש זה אינו ודאי. במסכת נידה מובאת גרסה על פיה הוא היה רבו של רבי שבתאי, וגרסה נגדית על פיה הוא היה דווקא תלמידו. במקום אחר באותה מסכת מובאת מימרא נוספת בשמו. רבי שמלאי גם הוא מוסר דברים בשמו.
במסכת יומא פירש את המושג "לולבי גפנים": "כל שלבלבו מראש השנה ועד יום הכיפורים". בבראשית רבה מובא שאמר שיש הנאה גם בזבובים יתושים ופרעושים. כן מובא שם פירוש שלו על הפסוק: "ולקדקד נזיר אחיו": "אתה הוא בחיר אחיך". דרשות בשמו מובאות גם בבמדבר רבה, במדרש משלי, בשיר השירים רבה ובפסיקתא רבתי.
שלומי פוגל
שלומי פוגל (נולד ב-3 במאי 1955) הוא איש עסקים ישראלי, מבעלי קבוצת אמפא, מספנות ישראל וקבוצת גולד בונד.
ביוגרפיה.
נולד ב-1955 בשדרות חן להורים ניצולי שואה. בצבא שירת כקצין בחיל התותחנים. סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות השמונים החתים את ממשלת צ'כיה על הסכם לשיווק סקודה בישראל בכפוף ליחסים דיפלומטיים בין המדינות. לאחר לימודיו עבר ללונדון.
ב-1995 רכש את מספנות ישראל יחד עם שלמה שמלצר וסמי קצב ב-40 מיליון שקל. בסוף שנות התשעים נכנס כשותף לאמפא יחד עם האחים נקש, והיה אחד האחראיים לפיטורי 2,500 עובדים מחברת אמקור.
חבר הליכוד מ-2007.
קבוצת אמפא.
אמפא בע"מ היא חברת החזקות ישראלית פרטית בבעלות קבוצת פוגל ומשפחת נקש. הקבוצה פעילה במגוון תחומים:
מספנות ישראל.
מספנות ישראל בע"מ היא חברה פרטית בשליטת שלומי פוגל, שלמה החזקות וסמי קצב. מספנות ישראל היא המספנה הגדולה בישראל ואחת המספנות בבעלות פרטית הגדולות במזרח התיכון. החברה מתמחה בפיתוח, תכנון, בנייה, אחזקה, ותיקון כלי שיט צבאיים ואזרחיים – בישראל ומחוץ לה, וכן בייצור והקמת קונסטרוקציות פלדה גדולות ומורכבות לתחנות כוח, מתקני התפלה, צנרת לחץ גבוה, עגורני נמל ותשתיות לנמלי ים ותעופה ועוד. מתקני החברה ומשרדיה ממוקמים בחלקו המזרחי של נמל הקישון בחיפה על שטח של 335 דונם.
מספנות ישראל היא חברת האם של נמל מספנות ישראל וסימנט:
קבוצת גולד בונד.
קבוצת גולד בונד בע"מ היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות-ערך בתל אביב, בשליטת שלומי פוגל, שמלצר החזקות ומסופי ספנות בע"מ.
באמצעות החברה הבת קונטרם, קבוצת גולד בונד מפעילה מסוף מטענים ומחסנים חופשיים באשדוד, סמוך לשטח נמל אשדוד. פעילות קונטרם נחלקת לארבעה מגזרים:
אזור התעשייה שער הירדן.
אזור התעשייה שער הירדן הוא פרויקט המשותף לישראל וממלכת ירדן, להקמת אזור תעשייה משותף לשתי המדינות. הפרויקט נמצא בבעלות של משפחת רפפורט ומשקיעים נוספים.