סנטיאקבפה (בהונגרית: Szentjakabfa) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בסנטיאקבפה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 132 תושבים, ובשנת 2020 105 תושבים.
היסטוריה.
מאז שנשרף הכפר על ידי הטורקים בשנת 1548, תושביו לא חזרו. משנת 1553 הכפר היה בין היישובים הבלתי מיושבים עד אמצע שנות ה -1600. במאה ה -19 הוא התרוקן ורק משנת 1753 החל האכלוס מחדש. על הגבעה המתנשאת ברחוב הראשי של Szentjakabfa, בגן מוקף גדר, ישנה כנסייה עצמאית עם מגדל חזית, שנבנתה בשנת 1763 בכיוון מזרח-מערב. ב-1895 כבר נרשמו בכפר 24 דונם של ענבים. Szentjakabfa תמיד הייתה מקום לייצור של יינות טובים, וכתוצאה מכך, גידול הגפנים היה גם מקור הפרנסה העיקרי של האוכלוסייה. בתחילת המאה ה-20 השתייך מחוז זלה למחוז בלטונפורד. הבתים של ה-19. המאה, ה-XX. בתחילת המאה הבתים היו בניינים סבביים אופייניים. בניינים אלה כללו חדר נקי, סלון ומטבח מעושן שבו חיו כמה דורות יחד. בשנות ה-60 עברה מודרניזציה לתדמית הכפר, נבנו בתים חדשים רבים, הישנים שופצו. השלטון המקומי שהוקם לאחר חילופי המשטר הפך בשנת 1998 לשלטון מקומי של מיעוט גרמני, במטרה לחפש ולשמר את מסורות הכפר.
טגיון
טגיון (בהונגרית: Tagyon) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטגיון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 104 תושבים, ובשנת 2020 98 תושבים.
יהודי טגיון.
בטגיון חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ואסוי
ואסוי (בהונגרית: Vászoly) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי ואסוי.
בואסוי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
עופות משק
זאנקה
זאנקה (בהונגרית: Zánka) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בזאנקה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,101 תושבים, ובשנת 2020 834 תושבים.
יהודי זאנקה.
בזאנקה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
קיינאו
קייניאו
רבי יהודה בר טיטס
רבי יהודה בר טיטס (או טיטוס, טיטם וסוטס) היה אמורא ארצישראלי בדור הרביעי המוזכר כמה פעמים בתלמוד הירושלמי.
שמו.
בכמה מדפוסי התלמוד הירושלמי מופיע שם אביו כ"טיטוס". רבי חיים בנבנישתי טוען שלא ייתכן שיהודי ייקרא בשמו של טיטוס מחריב המקדש, ולכן גורס ששם אביו היה "אנטיגנוס". הרב אהרן היימן משער שהשם המקורי היה "סיטוס", משום שצורה דומה מופיעה בירושלמי, ומחמת הדמיון הגרפי התחלפה הס' בט'.
אמנם, בכתב יד ליידן ובדפוס הראשון של הירושלמי (דפוס ונציה), השם מופיע תמיד כ"טיטס". בדפוס וילנה מופיעה פעם אחת הגרסה "טיטם".
חייו.
רבי יהודה מסר משמם של רבי אחא בר חנינא ורבי יהודה בן פזי.
ייתכן שהרביץ תורה בקיסריה שכן "רבנן דקיסרין" מסרו כמה פעמים בשמו.
רבי יהודה רצה לנסוע לרומא, ולכן נסמך על תנאי שיחזור לארץ ישראל ולא ישתקע ברומא, משום שאין ממנים חכמים אלא בארץ ישראל. מרדכי מרגליות סובר שעשו כך משום החשש שיוקם מרכזי תורני בתפוצות ש"יתחרה" עם המרכז הארצישראלי, בדומה למרכז הבבלי.
נעלמת (סדרת טלוויזיה)
נעלמת (באנגלית: Save Me) היא סדרת דרמה בריטית, שיצר כתב ובכיכובו של לני ג'יימס. שידור הבכורה של הסדרה היה ב-28 בפברואר 2018 בערוץ Sky Atlantic. כל ששת פרקי הסדרה יצאו ב-Sky Box Sets, ובשירות הסטרימינג Now TV. עונה שנייה של הסדרה יצאה בשם "Save Me Too" ב-1 באפריל 2020.
חברת Sky Vision הפיצה את העונה הראשונה ברחבי העולם. זכויות ההפצה של העונה השנייה היו של NBCUniversal, חברה אחות של Sky. בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת Starz, והייתה זמינה בשירות וידאו לפי דרישה החל מ-6 בספטמבר 2018. בערוץ Starz Cinema שודרה הסדרה ב-11 במאי 2019.
לני ג'יימס מככב בסדרה בתפקיד נלסון "נלי" רו, שעולמו התהפך עליו כשבתו ג'ודי בת השלוש עשר, איתה לא היה בקשר כלל, נעלמת באופן מסתורי. הוא נחוש לרדת לעומק העניין ולמצוא את בתו, תוך כדי שהוא משקר, מבקש טובות ומותח עד הקצה את הקשרים עם חבריו. סוראן ג'ונס מככבת בתפקיד קלייר מקגורי, אמה של ג'ודי. בנוסף משחקים בסדרה סטיבן גראהם וג'ייסון פלמינג בתפקידי מלון וטאם, חבריו הקרובים של נלי רו.
הסדרה קיבלה אור ירוק בינואר 2017, בשם "Gone". ג'יימס שיתף פעולה עם חברת World Productions, איתם עבד בעונה הראשנוה של הסדרה "שחיתות".
בעקבות ביקורות חיוביות לעונה הראשונה, יצאה עונה נוספת בשנת 2020 בשם "Save Me Too". ב-7 במאי 2018 יצא DVD של העונה הראשונה בהפצת Acorn DVD.
יחסי ונצואלה–ספרד
יחסי ונצואלה–ספרד הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת ספרד לבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה ספרדית ובארגון המדינות האיברו-אמריקניות.
היסטוריה.
זמנים קולוניאליים.
משלחת ספרדית בראשות אלונסו דה אוג'דה, בזמן ששטה לאורך החוף הצפוני של אמריקה הדרומית בשנת 1499, העניקה את השם "ונצואלה" ("ונציה הקטנה" בספרדית) למפרץ ונצואלה, בגלל הדמיון המדומה שלה לוונציה.
ההתיישבות של ספרד בוונצואלה היבשתית החלה בשנת 1522. ספרד הקימה את היישוב הקבוע בדרום אמריקה הראשונה בעיר הנוכחית קומאמנה. כשהחלו להגיע מתיישבים ספרדים, הילידים חיו בעיקר בקבוצות כחקלאים וציידים: לאורך החוף, ברכס הרי האנדים ולאורך נהר אורינוקו. בשנת 1527 הוקמה סנטה אנה דה קורו על ידי חואן דה אמפיס, המושל הראשון של מחוז ונצואלה של האימפריה הספרדית. קורו הייתה בירת המחוז עד שנת 1546 ואחריה אל טוקויו (1546–1577), עד שהבירה הועברה לקראקס בשנת 1577 על ידי חואן דה פימנטל.
קליין-ונדיג ("ונציה הקטנה") היה החלק המשמעותי ביותר בקולוניזציה הגרמנית של אמריקה, בין השנים 1528 עד 1546, בה קיבלה משפחת הבנקאים מאאוגסבורג - ולסר, זכויות קולוניאליות במחוז ונצואלה בתמורה לחובות שהיה חייב קרלוס הראשון מספרד. המניע העיקרי היה החיפוש אחר עיר הזהב האגדית "אל דוראדו". המיזם הובל בתחילה על ידי אמברוסיוס איינג'ר, שהקים את מרקאיבו בשנת 1529. לאחר מותו של איינג'ר הראשון (1533) ולאחר מכן יורשיו ניקולאוס פדרמן וגאורג פון שפייר (1540), המשיך פיליפ פון האטן בחקר הפנים, ובהיעדרו מבירת המחוז עטרה כתר ספרד את הזכות למנות את המושל. עם שובו של האטן לבירה, סנטה אנה דה קורו, בשנת 1546, הוציא להורג המושל הספרדי חואן דה קרבחאל את הוטן ואת ברתולומאוס השישי ולסר, ובעקבות זאת ביטל קרלוס את האמנה של ולסר.
עצמאות.
הידיעות על מפלות ספרדיות במלחמות נפוליאון בשנת 1808 הגיעו עד מהרה לאמריקה הלטינית, אך רק ב-19 באפריל 1810 החליט ה"קבילדו" (מועצת העיר) של קראקס ללכת בעקבות הדוגמה שהעניקו המחוזות הספרדיים שנתיים קודם לכן. ב-5 ביולי 1811, שבעה מתוך עשרת המחוזות של הקפטן הכללי של ונצואלה הכריזו על עצמאותם בהכרזת העצמאות של ונצואלה. הרפובליקה הראשונה של ונצואלה נפלה בשנת 1812 בעקבות רעידת האדמה בקראקס ב-1812 וקרב לה ויקטוריה (1812). סימון בוליבר הוביל "קמפיין ראוי להערצה" לכבוש מחדש את ונצואלה, והקים את הרפובליקה השנייה של ונצואלה בשנת 1813, אך גם היא לא נמשכה זמן רב, ונפלה בעקבות שילוב של מרד מקומי וכיבוש מחדש של המלוכנים הספרדים.
בדצמבר 1819 הכריז סיודד בוליבר על גראן קולומביה כמדינה עצמאית. לאחר שנתיים נוספות של מלחמה, שהביאה למותם של מחצית מהאוכלוסייה הלבנה של ונצואלה, השיגה המדינה עצמאות מספרד בשנת 1821 בהנהגתו של סימון בוליבר. מסעו של בוליבאר לשחרור גרנדה החדשה בין השנים 1819 עד 1820 איפשר לוונצואלה להשיג עצמאות מתמשכת מספרד. ונצואלה, יחד עם קולומביה של ימינו, פנמה ואקוודור, היו חלק מרפובליקת קולומביה הגדולה עד שנת 1830, אז נפרדה ונצואלה והפכה למדינה ריבונית נפרדת.
לאחר העצמאות.
ספרד וונצואלה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1846 לאחר חתימת "חוזה שלום וידידות". במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939), ונצואלה, תחת הנשיא אלעזר לופז קונטראס, קיימה יחסים דיפלומטיים עם הגנרל פרנסיסקו פרנקו. בין השנים 1946–1958, ונצואלה הייתה מקום היעד השני בגודלו של מהגרים ספרדים (אחרי ארגנטינה) עם למעלה מ-45,000 מהגרים ספרדים שהגיעו לארץ.
באוקטובר 1976 ביקר מלך ספרד חואן קרלוס הראשון בוונצואלה (ביקורו הראשון מתוך ארבעה). בפברואר 1999 הפך הוגו צ'אווס לנשיא ונצואלה. היחסים בין ספרד לוונצואלה הגיעו לשפל בתקופת כהונתו של הנשיא צ'אווס. במרץ 2010 האשים ראש ממשלת ספרד, חוסה מריה אסנאר, את ממשלת ונצואלה בתמיכה, סיוע ושמירה על חברי קבוצת הטרור הספרדית ETA (" Ta Askatasuna"). בנובמבר 2007, במהלך הפסגה האיברית-אמריקאית בסנטיאגו, צ'ילה, בעוד הנשיא צ'אווס האשים את ראש ממשלת ספרד אסנאר בהיותו "פשיסט", נאם המלך הספרדי חואן קרלוס הראשון בפני הנשיא צ'אווס ובספרדית אמר "Por qué no te callas?" ("למה אתה לא תשתוק?"). היחסים בין שתי המדינות השתפרו מעט תחת ממשלתו של מריאנו רחוי. במרץ 2013 נפטר צ'אווס ונסיך הכתר הספרדי פליפה השתתף בהלווייתו מטעם ממשלת ספרד.
בראשותו של ניקולאס מדורו, היחסים בין ספרד לוונצואלה הדרדרו שוב בנקודת שפל. בפברואר 2017 זימן ראש הממשלה ראחוי את שגריר ונצואלה במדריד לאחר שהנשיא מדורו העליב את ראש הממשלה לאחר שביקש מוונצואלה לשחרר את מנהיג האופוזיציה לאופולדו לופס. בינואר 2018 גירשה ממשלת ונצואלה את שגריר ספרד והאשימה אותו בהתערבות בענייניה הפנימיים של ונצואלה.