אחרים שלא הכירו אותה וחששו מהשמועות והסיפורים עליה, או שהיו אויבים שלה, כינו אותה: "אדונית הכשפים" ו- "המכשפה מן היער הזהוב".
הופעתה בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים.
בסרט "שר-הטבעות", מגלמת את גלדריאל השחקנית קייט בלאנשט. בהכנות הסרט חשבו המפיקים הרבה על הדמות שתספר את סיפור העלילה, בתחילת הסרט. הם חשבו אפילו על גנדלף האפור או על אלרונד חצי-אלף, מהיותם יצורים מאוד נעלים. אבל לבסוף הם הכריעו בגלדריאל, מאותה סיבה: היא היחידה שיודעת היטב את הסיפורים כפי שהם, כי היא חוותה אותם על בשרה בזמן אמת מתחילתם ועד סופם (גלדריאל נולדה באמן והתגוררה בבלריאנד במשך כל העידן הראשון). אלרונד נולד רק בסוף העידן הראשון, וגנדלף הוא מיא שחי במערב, והגיע לארץ התיכונה רק בתחילת העידן השלישי.
בשנת 2021 גולמה על ידי מורוויד קלארק בסדרת הטלוויזיה מבית Amazon Prime Video, "שר הטבעות".
ג'והנה לינדסי
ג'והנה (ג'ואנה) לינדסי (באנגלית: Johanna Lindsey; נולדה ב-10 במרץ 1952 נפטרה ב- 27 באוקטובר 2019 בגיל 67). היא סופרת אמריקאית מז'אנר הרומן הרומנטי והרומן ההיסטורי. כל ספריה הגיעו לרשימת רבי המכר של עיתון הניו יורק טיימס ורבים מהם אף הגיעו לראש הרשימה. את ספרה הראשון פרסמה בגיל 25 (1977) והוא נקרא "הכלה השבויה" (Captive Bride). הספר לא תורגם לעברית, אך 27 מתוך 45 ספריה תורגמו לעברית.
כל ספריה של ג'ואנה לינדסי הפכו לרבי מכר, נכון להיום כ-58 מיליון עותקים הופצו ותורגמו לשתים עשרה שפות.
ג'והנה נולדה ב-1952 בגרמניה ורוב ילדותה עבר עליה בנדידה ממקום למקום עקב עבודתו של אביה בצבא ארצות הברית. הנדידה הסתיימה בשנת 1964 כאשר משפחתה השתקעה בהוואי, מקום אליו נמשכה ג'והנה בגלל יופיו. היא המשיכה לגור שם יחד עם שלושת ילדיה. כיום היא גם סבתא.
ג'והנה החלה לכתוב רומנים בילדותה בתור תחביב וממשיכה עד היום. דבריה על כתיבת רומנה הראשון היו: "מעולם לא חשבתי להתחיל להיות סופרת מגיל צעיר. עכשיו איני רוצה לעשות דבר אחר".
פוגרום יאשי
ננסי אלן
ננסי אלן (באנגלית: Nancy Allen; נולדה ב-1954) היא נבלאית ידועת שם מארצות הברית.
חייה.
ננסי אלן, בתו של מורה למוזיקה בבית ספר ציבורי בכרמל, מחוז ניו יורק, זכתה כבר מגיל צעיר בתחרויות בינלאומיות רבות, ביניהן תחרות הנבל הבינלאומית לשנת 1973. מוריה לנבל היו לילי לאסקין, מרסל גרנדיאני וקודמתה בג'וליארד, סוזן מקדונלד.
מאז 1999 היא הנבלאית הראשית בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק ובקריירת ההוראה שלה בת עשרים השנה אימנה תלמידים מצליחים רבים, בד בבד עם היותה ראש מחלקת הנבל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד (שם קיבלה את התואר הראשון והשני שלה), בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל ובפסטיבל ובית הספר למוזיקה של אספן.
ננסי אלן הוציאה הקלטות רבות מספור (אחת מהן מועמדת לפרס גראמי) ומופיעה בקונצרטים בנגינת סולו זה שלושים שנה.
אנרגיה חופשית של גיבס
האנרגיה החופשית של גיבס היא מידת העבודה "החופשית" - קרי, העבודה המקסימלית שניתן להפיק בתנאים מסוימים - שניתן להפיק ממערכת סגורה כאשר הלחץ והטמפרטורה קבועים. תחת אילוצים אלו, היא מגיעה למינימום כאשר המערכת בשווי משקל. האנרגיה החופשית של גיבס היא אם-כן הפוטנציאל התרמודינמי שהמשתנים הטבעיים שלו הם הטמפרטורה והלחץ. מכיוון שבתגובות כימיות הטמפרטורה והלחץ הם בדרך כלל המשתנים הנשלטים, יש לאנרגיה החופשית של גיבס חשיבות רבה בקביעת הכיוון המועדף של התגובה.
האנרגיה החופשית של גיבס פותחה בשנות ה-70 של המאה ה-19 על ידי המתמטיקאי והמדען האמריקאי ג'וסיה וילארד גיבס, ונקראת על שמו.
האנרגיה החופשית של גיבס מסומנת באות formula_1,ומוגדרת כ:
כאשר
האנרגיה החופשית של גיבס היא בעלת חשיבות רבה לצורך אפיון של מערכת. היא גורם בקביעת המתח של תא אלקטרוכימי וקבוע שיווי משקל לתהליכים הפיכים . היא גם ידועה בשמות שונים כגון פונקציית האנרגיה של גיבס, אנרגיה חופשית, אנתלפיה חופשית ופוטנציאל תרמודינמי בלחץ קבוע.
האנרגיה החופשית של גיבס היא הפוטנציאל התרמודינמי שמתקבל כאשר מבצעים התמרת לז'נדר על האנרגיה הפנימית כך שהטמפרטורה והלחץ הופכים למשתנים הנשלטים במקום האנטרופיה והנפח. הדיפרנציאל (בתהליכים הפיכים) של האנרגיה החופשית של גיבס מתקבל מהדיפרנציאל של האנרגיה הפנימית:
האנרגיה החופשית היא כלי נוח לקביעת הכיוון הספונטני של תגובה:
הוכחה לנוסחה.
נמצא נוסחה כדי לבטא את העבודה המקסימלית שאפשר להפיק ממערכת בתנאים מסוימים:
משני נתונים אלו, אנו יכולים להסיק כי formula_16 (הכוונה לשינוי האנטרופיה של המערכת), היא האנרגיה המינמלית שיש להשקיע על מנת שהתגובה תתרחש באופן ספונטני.
שינוי האנתלפיה, הוא האנרגיה הכללית הנפלטת בתגובה, והיא מנוצלת לחימום ולעבודה. לכן, אם נחסר ממנה את האנרגיה המנוצלת לטובת חימום, נגיע לאנרגיה המנוצלת לטובת עבודה.
מהביטוי שמצאנו ומידע קודם נגיע לביטוי הבא:
formula_17.
אמיליו פלמה
משפחת מאלפוי
STS-121
STS-121, היא טיסה של מעבורת החלל דיסקברי לתחנת החלל הבינלאומית.
מטרותיה העיקריות של המשימה הן לבחון את בטיחות הטיסה ולשפר טכניקות לבחינת מצב המעבורת בעקבות אסון משימת STS-107 (אסון הקולומביה), בנוסף לחדש אספקה, ציוד, ולהביא את האסטרונאוט תומאס רייטר מטעם סוכנות החלל האירופאית לתחנת החלל הבינלאומית.
המעבורת הייתה אמורה לצאת ב-1 ביולי 2006 אך השיגור נדחה פעמיים בגלל תנאי מזג האוויר באזור השיגור, פלורידה. ניסיון השיגור השלישי התבצע בהצלחה ב-4 ביולי 2006 בשעה 14:37:55, לפי שעון מזרח ארצות הברית.
משימה זו הייתה הראשונה בתוכנית מעבורות החלל שהמריאה ביום העצמאות של ארצות הברית.
צוות.
ממריא לתחנת החלל (הצוות ה-13).
תומאס רייטר הגרמני, מסוכנות החלל האירופית, תוכנן להצטרף לצוות ה-11 בתחנת החלל, אך מכיוון שהשיגור של משימה זו נדחה (בגלל אסון הקולומביה נדחה השיגור ב-3 וחצי שנים) הוא יצטרף לצוות ה-13 בתחנה ויגדיל את הצוות לשלושה אנשים. לאחר איבוד הקולומביה הוחלט להסתפק בשני אנשי צוות בלבד, כדי לחסוך באספקה ומשאבים בשל העובדה שלא היו טיסות מעבורת סדירות לתחנה אחרי האסון.
האסטרונאוט הבריטי, פירס סלרס, מחליף את קרלוס נורייגה שבמקור שובץ לטיסת STS-121 ב-15 ביולי 2004.
המשימה.
בזמן משימת STS-121 לתחנת החלל הבינלאומית, הצוות ימשיך בניסויים של ציוד חדש ונוהלים שיספקו בטיחות טיסה גבוהה יותר בעתיד, דבר שיאפשר להעלאת מטען רב יותר על המעבורת.
לאחר אסון הקולומביה חשבו בנאס"א כי נדרשות שתי טיסות ניסוי. STS-114 הייתה הראשונה שבהן ובוצעה ב-26 ביולי 2005.
לפני האסון שובצה הקולומביה למשימות STS-121 ו-STS-118. משימת STS-118 גם היא הייתה מתוכננת לטוס לתחנת החלל הבינלאומית, המשימה הועברה לדיסקברי אך הוחלט לשנות למעבורת החלל אנדוור.
משימת STS-121 במקור תוכננה לקולומביה לשם תיקון ותחזוק טלסקופ החלל האבל. לפני האסון בוטלה משימת STS-121 ותוכננה מחדש.
הדיסקברי שובצה למשימת STS-121, לאחר ששובצה האטלנטיס למשימת STS-114. תקלה בכן הנסע באטלנטיס הביא לשיבוצה של הדיסקברי למשימה, לאחר נחיתת הדיסקברי הוחלט להשאירה גם במשימת STS-121 ואילו האטלנטיס שובצה ל-STS-115 (תאריך השיגור המתוכנן של המשימה באוגוסט 2006).
ב-19 במאי 2006 עשתה הדיסקברי את דרכה מהאנגר לבניית ושיפוץ המעבורות לכן השיגור 39-B.
חלון השיגור נפתח מ-1 ביולי עד ה-19 ביולי למשך 10 דקות בכל יום.
סדר האירועים במשימה.
כל השעות הן לפי שעון מזרח ארצות הברית.
1 ביולי (ניסיון שיגור ראשון).
ביום זה עמדו כולם בלוח הזמנים הצפוי, וחלון השיגור נפתח מ-15:48:41 עד 15:53:02. ב-15:42 עצר השעון על 9 דקות מפני שהוחלט בחדר הבקרה של המשימה לא לשגר את המעבורת בגלל מזג האוויר (סופת ברקים התרחשה כ-20 ק"מ מכן השיגור).
הוחלט שניסיון השיגור הבא יהיה ב-2 ביולי בשעה 15:26.
2 ביולי (ניסיון שיגור שני).
גם הפעם כולם עמדו בלוח הזמנים. בשעה 9:30 בבוקר מסרה נאס"א שעל-פי חזאי המשימה, סופת הברקים תמשיך ויש 70 אחוזים שהמשימה לא תשוגר גם הפעם, 60 אחוזים שהמשימה לא תשוגר למחרת ו-40 אחוזים שהמשימה לא תשוגר ב-4 ביולי. וכך הוחלט לשגר את המשימה ב-4 ביולי 2006.
4 ביולי (שיגור).
טרם השיגור צפה מנהל השיגור כי הסיכוי לכך שמזג האוויר ימנע את השיגור עמד על 20 אחוזים בלבד.
בשעה 14:37:55 בצהריים, לפי השעון המזרחי של ארצות הברית, דיסקברי המריאה בהצלחה מקייפ קנוורל, פלורידה.
שיגור זה הוא הראשון שהתבצע ביום העצמאות של ארצות הברית.
היום הראשון למשימה.
בזמן השיגור ואחריו יהיו המוניטורים מופנים לעבר קצף הבידוד של מכל הדלק החיצוני. המעבורת מצוידת במספר מצלמות חדשות שיעבירו תמונות במשך כל השיגור מכל זווית אפשרית.
שני הטילים משני צדי מכל הדלק יהיו מצוידים ב-3 מצלמות כל אחד. מצלמה אחת תיתן צילומים בזמן השיגור עד ההפרדה ממכל הדלק ושתי המצלמות האחרות יהיו בראש הטיל.
הצילומים מהטילים לא יהיו משודרים, אך יוקלטו ויוחזרו למרכז החלל קנדי.
מצלמה נוספת תהיה על קצה מכל הדלק החיצוני, בדיוק כמו במשימת STS-114, זאת תשדר תמונות בזמן אמת לאורך כל השיגור.
לאחר היפרדות הטילים המניעים יעזבו שני האסטרונאוטים את כיסאותיהם בסיפון האמצעי כדי לצלם תמונות וקטעי וידאו של מכל הדלק החיצוני.
לאחר מכן תטוס הדיסקברי לתחנת החלל הבינלאומית.
היום השני למשימה.