בעולם הקומיקס, המשכיותה של עלילה, המתוארת בסדרת חוברות קומיקס ותיקה, נמחקת על מנת לאפשר להתחיל מחדש, עם דף נקי, כדי שכותבים חדשים יוכלו להגדיר מחדש את הדמויות ולפתוח הזדמנויות לסיפורים חדשים, דבר המאפשר חשיפת הסדרה לקוראים חדשים. לפעמים, ספרי הקומיקס עושים שימוש בעולם העלילתי הפנימי, על מנת להסביר את סיבת האתחול לקוראים; למשל: מיזוג בין יקומים מקבילים או מרחבי-זמן שונים עשויים לשמש כסיבות להרוס וליצור מחדש ומההתחלה את היקום הבדיוני.
ריבוט
רפי אמזלג
רפי אמזלג (נולד ב-12 בספטמבר 1963) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
במהלך השנים שיחק אמזלג במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 2000-2005 שיחק בשלוש העונות של סדרת הדרמה "זינזאנה" בערוץ 2. ב-2001 לוהק לשחק בסרט "אודות המוניטין", בבימויו של יורם כסלו ובכיכובו של אסי דיין. בשנת 2003 שיחק בסרט הקולנוע "פגישה עיוורת". ב-2004 שיחק בסדרה "שלווה", וכן לוהק לשחק בסדרה "אשליות", שתיהן שודרו בערוץ 2. בשנת 2007 לוהק לשחק בסרט "דלת מול דלת". בשנת 2008 שיחק בסרטם של האחים שלומי ורונית אלקבץ, "שבעה". באותה שנה שיחק בסרט "רחמים".
בשנת 2009 גילם את דמותו של בן לולו בסרט הקולנוע "הבית בפינת הרחוב". באותה שנה שיחק בסרטו של חיים בוזגלו, "כבוד", בו גילם את דמותו של ססי מרציאנו ובשנת 2011 שב לגלם את אותו דמות בסדרה המבוססת על הסרט, "הכבוד של מרציאנו", ששודרה בערוץ 10. בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה "לחיות מחדש", ששודרה בערוץ הראשון. ב-2011 לוהק לשחק בסרטו של מרקו כרמל, "אחותי היפה".
בשנת 2012 גילם את דמותו של שלום בסדרת הדרמה "שביתה". בשנת 2013 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון, "בית המשאלות". בשנת 2014 גילם את דמותו של ויסוצקי בסדרה "נויורק". בשנת 2016 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "היחידה" בהוט 3.
הוא השתתף בהצגות הילדים "מסעות הנסיך הקטן" ו"מוכר החלומות".
חיים פרטיים.
אמזלג נשוי ואב לשתי בנות ובן.
אריק הרביעי, מלך דנמרק
אריק הרביעי (בדנית: Erik IV; 1216 בערך – 10 באוגוסט 1250) היה מלך דנמרק מ-1241 ועד מותו. הוא היה בנם של ולדמר השני, מלך דנמרק ושל אשתו ברנגריה מפורטוגל ואחיהם של אבל וכריסטופר.
ראשית חייו.
אריק היה בנו החוקי השני של ולדמר השני מאשתו השנייה, ברנגריה מפורטוגל. ב-1218, כאשר אחיו למחצה, ולדמר הצעיר הוכתר כמלך שותף של אביהם, והוגדר כיורש העצר, הוענק לו התואר דוכס שלזוויג. לאחר מותו בטרם עת של ולדמר הצעיר ב-1231 הוכתר אריק ב-30 במאי 1232 בקתדרלת לונד כמלך שותף וכיורש בכוח. כתוצאה מכך הועבר תוארו כדוכס שלזוויג לאחיו הצעיר, אבל. לאחר מות אביו ב-1241 הוא ירש את כתרו.
מלך.
תקופת מלכותו של אריק עמדה בסימן עימותים ומלחמות אזרחים כנגד אחיו. בעיקר הוא לחם באחיו אבל שנראה היה שהוא שאף לקבל מעמד עצמאי וקיבל תמיכה מרוזני הולשטיין. אריק לחם באיכרי סקונה שמרדו בין השאר עקב המיסים הכבדים שהוא הטיל עליהם. מספר המחרשות שהיו בבעלותו של אדם היה אמצעי למדידת לעושרו. מכאן המקור לכינויו של אריק, "פלובפנינג" (Plovpenning, בדנית: Plov – מחרשה, penning – יחידת מטבע).
כעבור שנה מעלותו לכס המלוכה, התגלע הסכסוך הראשון שלו עם אחיו אבל ב-1242. הסכסוך נמשך שנתיים לפני שהאחים הסכימו על שביתת נשק ב-1244 ויחד טוו תוכניות למסע צלב משותף באסטוניה.
באותה עת התמודד אריק עם המסדרים הדתיים שעמדו על כך שהם פטורים ממיסים. אריק רצה שעל אדמות הכנסייה יוטל מס כמו כל הקרקעות. האפיפיור שיגר נונציו (שליח אפיפיורי) לתווך בין המלך לבין הבישופים והם התכנסו באודנסה ב-1245. הכנסייה יכלה לאיים בהכרזה על נידוי על כל מי שיפר את זכויותיה העתיקות של הכנסייה. היה זה אות אזהרה ברור לאריק שהכנסייה לא תוכל לסבול את התעקשותו המתמשכת להטיל מיסים על רכושה.
כשהוא רותח מזעם, הפנה אריק את זעמו כלפי נילס סטיגסן, בישוף רוסקילדה, שנמלט מדנמרק באותה שנה. אריק החרים את רכוש הבישופות של זילנד, כולל העיר קופנהגן שנבנתה אז, כפיצוי על הסכסוך שהיה לו עם אבל. למרות התערבותו של האפיפיור, אינוקנטיוס הרביעי, שתמך בהחזרתו של הבישוף ובהשבת רכוש הדיוקסיה, הסכסוך לא היה יכול להפתר. נילס סטיגסן מת ב-1249 במנזר קלירבו שבצרפת והרכוש המוחרם לא הוחזר לדיוקסיה אלא רק לאחר מותו של אריק ב-1250.
בינתיים, העימות בין אריק ואחיו פרץ שוב ב-1246. הסכסוך החל כאשר אריק פלש להושלטיין בניסיון להחזיר את השליטה על הרוזנות כמו בימי אביו. אבל, שהיה נשוי לבתו של אדולף הרביעי, רוזן הולשטיין, והאפוטרופוס לשעבר של שני גיסיו, רוזני הולשטיין הצעירים, יוהאן הראשון וגרהרד הראשון, אילץ את אריק לוותר על ניסיון הכיבוש שלו. בשנה שלאחר מכן, הסתערו אבל וההולשטיינים על יוטלנד ופין ושרפו ובזזו את השטחים עד לרנדרס ולאודנסה. אבל נתמך על ידי העיר ההנזאית של ליבק וכן על ידי אחיו, כריסטופר, לורד לולנד וקנוט, דוכס בלקיניה.
אריק נקם במהירות וכבש מחדש את העיר ריבה ואת עירו של אבל, סונדבורג. ב-1247 הוא כבש את טירת ארסקוב שבפין ולקח בשבי את כריסטופר ואת קנוט.
בתיווכה של אחותו של אריק, סופיה, הושגה שביתת נשק והשליטה על כל דנמרק הושארה בידיו של אריק.
ב-1249 מרדו איכרי סקונה נגד מס המחרשות. המלך השיב את הסדר על כנו עם עזרה מזילנד, אך הכנסייה, אבל והרוזנים הגרמנים בדרום יוטלנד חידשו את בריתם הקודמת כנגד אריק.
הרצח.
ב-1249 קיבץ אריק צבא והפליג לאסטוניה כדי להבטיח את שלטונו שם. ב-1250, בדרכו חזרה הביתה, הוא לקח את צבאו להולשטיין למנוע את נפילתו של מבצר הגבול רדנסבורג ולהבהיר לרוזנים הגרמנים שהוא עדיין המלך. אחיו אבל הציע לו להתארח בביתו שבטירת גוטורפ שבשלזוויג. בעודם מסבים באולם הגדול, הזכיר אבל לאריק את ההתקפות שלו בראשית תקופת מלכותו. "הזכור לך שלפני כמה שנים אנשיך החריבו את העיר הזאת ובתי נאלצה לנוס על נפשה כשרק נעליה לרגליה". "יש לי מספיק" השיב אריק, "אוכל לתת לה זוג נעליים". באותו ערב, כשהמלך עסק בהימורים עם אחד האבירים הגרמנים, התפרצו לאולם מנהל משק הבית של הדוכס ואנשים נוספים ואסרו את המלך. הם כבלו אותו וגררו אותו מהטירה אל סירה שהושטה למפרץ שלין. בעקבותיהם שטה סירה נוספת. כאשר שמע אריק את קולו של אויבו המושבע, לייב גודמונסן, הוא הבין שהגיע קיצו. המלך ביקש שיובא אליו כומר להשמעת וידוי אחרון והקושרים הסכימו לבקשתו. סירתו של המלך שבה לחוף, כומר הובא לשמיעת הווידוי ואז שבה הסירה אל המפרץ. אחד משוביו של אריק קיבל תשלום להרוג את המלך בגרזן. ראשו נערף וגופתו הושלכה למימי המפרץ. בבוקר המחרת נלכד גופו כרות הראש של המלך ברשתם של שני דייגים. הם נשאו את גופתו למנזר הדומיניקני בשלזוויג. מאוחר יותר, ב-1257, הועברה גופתו לכנסיית סנט בנדט.
אבל נשבע שלא היה לו יד ברצח. "לא היה לי כל רצון להחזיקו כאסיר, שלא לומר להרוג אותו", הייתה תשובתו. מעטים בדנמרק האמינו לאבל ותוך שנה וחצי הוא נהרג, או כפי שאמרו רבים, הוכה בידי האל על חלקו במותו של אריק הרביעי.
איציק וינגרטן
אגטה סמוקטונוביץ'
אגטה סמוקטונוביץ' (פולנית: Agata Smoktunowicz; נולדה ב-12 באוקטובר 1973) היא מתמטיקאית ממוצא פולני המכהנת כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אדינבורו. מחקרה עוסק באלגברה לא-קומוטטיבית, ונסוב בעיקר סביב ממד גלפנד-קירילוב, חוגים ניליים ואלגברות גולוד-שפרביץ'.
השכלה ומסלול אקדמי.
סמוקטונוביץ' סיימה לימודי תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת ורשה בשנת 1997 וקיבלה דוקטורט במתמטיקה בשנת 1999 והביליטציה בשנת 2007 מן האקדמיה הפולנית למדעים.
לאחר משרות זמניות באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו הצטרפה לאוניברסיטת אדינבורו בשנת 2005 וקודמה לדרגת פרופסור בשנת 2007.
פרסים והוקרה.
סמוקטונוביץ' הוזמנה כמרצה בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים שנערך בשנת 2006. באותה שנה זכתה בפרס וייטהד, המוענק מטעם האיגוד המתמטי של לונדון ובשנת 2008 זכתה בפרס מטעם האיגוד המתמטי האירופי.
בשנת 2009, זכתה בפרס על שם סר אדמונד ויטאקר (המוענק מטעם האיגוד המתמטי של אדינבורו) ונבחרה כחברת החברה המלכותית הסקוטית. ב-2012 צורפה כעמיתה של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
סטטוס (פייסבוק)
נומה שילה
נומה שילה (15 באוגוסט 1942 – 14 באוקטובר 2020) הייתה עיתונאית וסופרת ילדים, כלת פרס זאב לספרות ילדים ונוער לשנת 1997.
ביוגרפיה.
נומה שילה נולדה וגדלה בתל אביב. הוריה אפרים ופרידל שימל עלו מגרמניה בשנת 1934 והקימו את חנות בגדי הילדים והנשים "אֵיטם" ברחוב אלנבי בתל אביב. אחותה רותי אדלר היא מרצה במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. שילה למדה בבית הספר מוריה בתל אביב ובגימנסיה גאולה. לאחר שירותה הצבאי למדה בסמינר הקיבוצים הוראה לחינוך גופני, ובתום לימודיה החלה לעבוד בתיאטרון בימות כמנהלת הפקות. כמו כן עסקה בתיאטרון בפרסום ויחסי ציבור ושימשה כעוזרת במאי לנסים אלוני בהפקת המחזה "נפוליאון חי או מת". בשנת 1976 החלה לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות" כעורכת מדור תגובות, אותו ערכה שנים רבות.
פרסמה ארבעה ספרי ילדים וזכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער בשנת 1997. ספריה עוסקים בחוויות הילדות וההתבגרות של ארבע ילדות שונות שיוצאות – כל אחת בדרכה – למסע הרפתקאות, כשהקשר שלהן לטבע ולבעלי חיים עז ומלא חמלה.
שילה נפטרה ב-14 באוקטובר 2020 ממחלת הקורונה.
ג'יי ג'יי פילד
ג'ון ג'וזף פילד (באנגלית: John Joseph Feild; נולד ב-1 באפריל 1978) ידוע בשם ג'יי ג'יי פילד (באנגלית: JJ Feild) הוא שחקן בריטי-אמריקאי.
ביוגרפיה.