פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה בשנת 1971 כשהייתה סמית' בת 49. היא הופיעה בתפקיד האם המדוכאת בסרטו הראשון של מייק לי "רגעי עצב" שהוקרן בטלוויזיה במסגרת סדרת "Play for Today".
סמית' שיחקה בסרט "It's A Lovely Day Tomorrow" מאת ברנרד קופס ובבימויו של ג'ון גולדסמית, המבוסס על מקרה אמיתי של אסון שהתרחש בתחנת הרכב בת'נל גרין בתקופת מלחמת העולם השנייה . בהמשך הופיעה בסרט "Hard Labour" של מייק לי. היא שיחקה בתפקיד הילדה סמפט באופרת הסבון "Emmerdale Farm", והשתתפה בסדרות הטלוויזיה "בערוב ימי היין", "Bootsie and Snudge", סדרת הדרמה "Crown Court", הקומדיה "I Didn't Know You Cared" ובסדרה הבלשית "The Sweeney". עוד שיחקה בתפקיד מאדאם בולס בסרט "הפנתר הוורוד מכה שנית" מ-1976, אבל הסצינות בהשתתפותה קוצצו בעריכה. ב-1983 הופיעה באותו תפקיד בסרט ההמשך "קללת הפנתר הורוד".
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הופיעה סמית' בתוכניות טלוויזיה פופולריות כמו "הדוכסית מרחוב דיוק", סדרת הדרמה "Within These Walls", הסיטקום "In Loving Memory", הסדרה המשטרתית "The Gentle Touch", הסדרה "Agatha Christie's Partners in Crime" המבוססת על ספריה של אגאתה כריסטי, עיבוד לספר "אישה שטן", ובתוכנית "המופע של לני הנרי". ב-1984 זכתה סמית' בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בדמות אמה של מגי סמית' בסרט הקולנוע "A Private Function".
בשנת 1980 שיחקה סמית' בתפקיד ליידי פיליפה מסטיינס בסרט הבריטי "Sir Henry at Rawlinson End". היא הופיעה במותחן "Apartment Zero" שהוצג ב-1988 בפסטיבל סאנדנס. בסרט גילמה דמות של אחת משתי נשים אקסצנטריות (השנייה היא דורה בריאן Dora Bryan) והן מתוארות בוושינגטון פוסט כשתי "רווקות זקנות דמויות גרגויל של תה ועוגיה המרחרחות במסדרונות".
בתחילת שנות התשעים הופיעה סמית' בקומדיית המצבים "2.4 ילדים בממוצע" בתפקיד כפול של הדודה בל ושל בט. עוד שיחקה בסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" ובסדרה "לאבג'וי". ב-1994 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הילדים של ה-BBC בשם "פיראטים" ובתפקיד לטישה קרופלי בשבעה פרקים של הסדרה הקומית "הכומר מדיבלי". בתפקיד זה זכתה להכרה רחבה אבל הדמות שלה מתה בתוכנית הספיישל של חג הפסחא ב-1996.
בנובמבר 1995 הופיעה סמית' בתפקיד אורח בדרמה הרפואית של BBC1 "חדר מיון". ב-1998 כיכבה בסיטקום נוסף בשם "משפחת רויאל". התוכנית שודרה עד שנת 2000, וחזרה שוב בפרק בשנת 2006 כשהדמות שגילמה מתה. עוד השתתפה בסדרת הטלוויזיה "The Queen's Nose", בסדרה המשטרתית "The Bill" ובסרט הקולנוע "סודות ושקרים". ב-1999 הופיעה בתפקיד גברת דילבר בסרט "מזמור חג המולד". היא גילמה את אותה דמות גם בגרסה משנת 1984. בעיבוד ל"אליס בארץ הפלאות" משנת 1999 הופיעה בתפקיד מיס לורי.
ב-2009 נאלצה סמית' להפסיק לשחק בגלל בריאות לקויה. לפני כן הופיעה בסדרות טלוויזיה כמו "משפט ועונש" והסדרה הרפואית "רופאים". ב-2005 שיחקה בתפקיד הסבתא ג'ורג'ינה בסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד" ודיבבה ואת גברת מולץ' בסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". עוד באותה שנה שיחקה בתפקידים קטנים בסרט "אוליבר טוויסט" ובסרט "איזו מאמי".
ב-2006 פרסמה סמית' את האוטוביוגרפיה שלה בשם "Our Betty", ובערך באותו זמן עברה לגור בבית גמלאים בהמפסטד שבלונדון. ב-2007 הוציאה לאור סדרה של סיפורים קצרים בשם "Jottings: Flights of Fancy" והופיעה בווידאו קליפ של הסינגל "This Must Be Love" של להקת "Little Man Tate". ב-5 בדצמבר 2007 זכתה סמית' בפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הטלוויזיה הקומית הטובה ביותר על תפקידה בסדרה "משפחת רויאל".
ב-2006 השתתפה סמית' בהופעת קמע בסרט של קנת בראנה "חליל הקסם", גרסה באנגלית לאופרה של מוצרט. היא גילמה את דמות פפגנה הזקנה שבהמשך הסרט הופכת לפפגנה הצעירה (בגילומה של זמרת הסופרן סילביה מוי).
ב-2008 שיחקה סמית' בעונה הראשונה של סדרת הדרמה התקופתית "הדרך לקנדלפורד". באותה שנה השתתפה בתוכנית "Desert Island Discs" של רדיו 4 של ה-BBC, והשתתפה בסרט "עיר הגחלת" שיצא לאקרנים באוקטובר 2008. ביולי 2009 הופיעה בסרט דוקומנטרי בשם "Liz Smith's Summer Cruise" בו הצטרפה לקבוצה של אנשים בשיט מקרואטיה לוונציה. באותו חודש הודיעה על פרישתה ממשחק אחרי שסבלה פעמים אחדות משבץ.
ב-2010 השתתפה בתוכנית "הצעירים" של ה-BBC בה שישה ידוענים בגילאי ה-70 וה-80 מנסים להתגבר על בעיות ההזדקנות בהתרפקות על שנות השבעים של המאה העשרים.
חיים אישיים.
סמית' הייתה נשואה לג'ק תומאס מ-1945 ועד 1959. לבני הזוג היו שני ילדים.
ב-2009 הוענק לסמית' תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
היא נפטרה ב-24 בדצמבר 2016 בגיל 95.
ליז סמית
מובילות לטכניון
מובילות לטכניון היא תוכנית בחסות עיריית חיפה אשר מטרתה קידום תלמידות ללימודי מדעים וטכנולוגיה בטכניון ובהמשך שילובן במקצועות ההיי-טק וההנדסה. התוכנית מפעילה תלמידות בשני בתי ספר תיכוניים בחיפה. התוכנית הוקמה בשנת 2011 על ידי יושבת ראש ויצו בחיפה, ניצה סובוביץ וד"ר אסיה לויטה מהמחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון.
מערכת החינוך - היבט מגדרי.
במחקרים נמצא שלמורות ולמורים בכל רמות החינוך יש ציפיות נמוכות יותר מבנות במתמטיקה ובמדעים והם מפלים לטובה בנים לעומת בנות.
במסמך שהוגש לוועדה לקידום מעמד האישה (יולי 2005) לקראת דיון בנושא "תוכניות לימודים למגדר ושוויון בין המינים", נטען, על סמך תצפיות בכיתות, כי מורים נוטים לגלות יחס שונה כלפי בנים וכלפי בנות בכיתה:
האפליה באה לידי ביטוי הן בנפח הזמן שמוקדש לבנים ביחס לבנות - בנים זוכים להקצאת זמן גדולה מבנות, והן בשוני מבחינת התייחסות והערכה: ניהול שונה של דיאלוג – שימוש בביטויים רגישים וסלחניים יותר כלפי בנות ובשפה מעודדת ומדרבנת יותר כלפי בנים, שפה הכוללת הוראות לשיפור וניסיון לכוונם אל הפתרון הנכון.
ד"ר רונית אשכנזי, העוסקת בפרויקטים בתחום המדע והטכנולוגיה, טוענת שהבנות מאמינות פחות ביכולותיהן: כאשר נשאלו תלמידים מצטיינים ביחס לגורמים להצלחותיהם, תשובת רוב הבנים התמקדה ביכולתם האישית ובכישרונם, ואילו הבנות זקפו את הצלחתן ל"השקעה", מבחן "קל", "מזל", "מורה טוב" - אך לא להיותן חכמות ומוכשרות. כיוון שמקצועות המתמטיקה והפיזיקה נחשבים בבתי הספר כמקצועות "קשים", בנות נרתעות מלבחור בהם. סימוכין לדבריה נמצאים אצל Ormerod בהתייחסות לשוני בגישות של בנות ושל בנים ביחס לחינוך מדעי ואצל חוקרים נוספים.
למרות, שהסטטיסטיקה מוכיחה שהחל משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 הולך ומצטמצם הפער בהישגי המתמטיקה של בנים לעומת בנות, מתמטיקה עדיין נותרה תחום גברי מובהק.
בנוסף, המקצועות המדעיים וההנדסיים נחשבים למקצועות הישגיים ותחרותיים, שבהם ההתמודדות היא אישית ועצמאית, אך בנות מעדיפות למידה חברתית ולמידה בקבוצות המשלבת עבודת צוות ולמידה חווייתית. חוקרים, שבדקו את אופי הלימוד של בנות, מצאו שהן מתפקדות טוב יותר בכיתות עם מודל נשי וייצוג רב של בנות, מצליחות כאשר יש משוב קונסטרוקטיבי, כאשר אווירת הכיתה מעודדת את כולם להביע את דעותיהם ולקבל הערכה שווה, הן מעדיפות לימוד באמצעות קבוצות דיון קטנות שבהן מובהרים הרעיונות והעקרונות על פני הרצאות
דפוסי למידה של בנות שונים מאלה של בנים אך אינם גורעים מיכולותיהן. דפוסי הוראה המעודדים תחרותיות ולמידה אלגוריתמית, מזיקים לבנות ומקפחים את זכותן לנצל את מלוא הפוטנציאל שלהן.
התוצאה היא שבנות חוששות להגביר את המקצועות המדעיים-טכנולוגיים בשל חוסר האמונה ביכולתן להגיע להישגים ובשל שיטות הוראה שאינן מתאימות לסגנון הלמידה המועדף עליהן.
מגמות שינוי והרקע להקמת התוכנית.
חוקרים טוענים שמדינת ישראל זקוקה לעתודה מדעית טכנולוגית ברמה גבוהה, כאשר מאגר הנשים היכולות להשתלב בתחומים אלה אינו ממומש. העיסוק והלימוד של תחומי מדע וטכנולוגיה מהווה "כרטיס כניסה" למקצועות יוקרתיים ולעיסוקים מוערכים כמהנדסים, מדענים, מנתחי מערכות, מנהלים וכו' שלצידם הכנסה כספית גבוהה המביאה לעצמאות כלכלית ואישית.
לכן, לדבריהם, מערכת החינוך מחויבת לסייע לכל תלמיד ותלמידה להגיע למקסימום מיצוי הפוטנציאל האישי, לעודד בנות המסוגלות לכך לבחור במקצועות הללו, ולסייע להן להגיע להישגים בתחום שבחרו. הכוונה היא להוסיף את תחומי המדע והטכנולוגיה ל"סל" האפשרויות העומדות בפני הבנות. לשם כך יש להסיר חסמים חברתיים, דעות קדומות ודרכי הוראה לא מותאמות המהווים מכשול בפני מיצוי הפוטנציאל של הבנות.
בדו"ח משנת 2003 "נשים ומדע בישראל - תמונת מצב" נטען כי קידום נשים במדע הוא אינטרס כלכלי ומדעי, שיתוף נשים במדע יתרום להרחבת תחומי המדע, לגיוון שבמחקר ולקידום המדע.
בניסיון למצוא את הסיבה לפערים בין בנות לבנים ניתנו נימוקים שקשרו את חוסר ההצלחה של נשים במבנה המוח שלהן ונימוקים חברתיים, שהצביעו על כך שהחברה מעודדת את הבנות לבינוניות בתחום המדעים. יש מקום להתייחס לשונות בחשיבה בין נשים לבין גברים ולהבדלים תרבותיים שיכולים לתרום למיצוי הפוטנציאל והכישורים של כל אדם.