תוכנית הגרעין האיראנית החלה בפרויקט אמאד (בפרסית: پروژه آماد) שהיה פעיל בשנים 1999–2003, אך המשיך לפעול גם לאחר "סגירתו", בשם אחר. בראש פרויקט אמאד עמד ד"ר מוחסן פח'רי-זאדה, שחוסל ב-27 בנובמבר 2020 והוא זה שהמשיך אותו גם ב-2018 תחת ארגון סאפאנד (SPND), הכפוף למשרד ההגנה האיראני.
בפרויקט אמאד המטרה הייתה לפתח ולייצר חמש פצצות ביקוע גרעיני המבוססות על אורניום מועשר. התוכנית כללה:
עצם שמירת המסמכים בארכיון והסתרתו היא הפרה של איראן את סעיף 16 להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית שאסר על איראן, מעבר לאיסור הראשי, גם כל פעילות שעניינה מחקר ופיתוח וחייב חשיפה מלאה של תוכנית הגרעין האירנית על כל מרכיביה כולל תיעודה עד מועד חתימת ההסכם:
נאום נתניהו.
ב-30 באפריל 2018 נשא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נאום באנגלית מלווה במצגת שהציגה דוגמאות מהמסמכים והמדיה הדיגיטלית שהצליחה ישראל לחלץ מאיראן.
בנאומו הציג נתניהו את פרויקט אמאד לפיתוח נשק גרעיני. לדברי נתניהו, גם לאחר שפרויקט אמאד הוקפא לכאורה, פעילותו נמשכה על ידי אותם מדענים תחת שם אחר. המסמכים שנחשפו הוכיחו שאיראן פעלה בחשאי לפתח נשק גרעיני (בין השאר בפרויקט אמאד) ושיקרה לעולם ולסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית על כך, כולל בהצהרות שהיו חלק מהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ב-2015 (איראן אומנם דיווחה על הפרויקט, אך הסתירה את העובדה שהוא נועד לפיתוח נשק גרעיני). כן טען שאיראן המשיכה את פרויקט אמאד תחת שם אחר, למרות הסכם הגרעין שנחתם עמה.
הנאום הועבר בשידור חי ברשתות התקשורת בישראל וקיבל התייחסות נרחבת ברשתות תקשורת ועיתונים ברחבי העולם.
חשיפה פומבית של מבצע מודיעיני זמן קצר לאחר עריכתו היא צעד חריג ביותר. על פי הפרשן אמנון אברמוביץ', הפרסום נעשה על דעת שר הביטחון, ראש המוסד, הרמטכ"ל וראש אמ"ן. לעומת זאת, חבר הכנסת יאיר לפיד מתח ביקורת על חשיפת המבצע המודיעיני, וביקש לכנס את ועדת המשנה לענייני מודיעין ושירותים חשאיים לדיון בשאלה זו. הפרשן הצבאי אמיר אורן טען שהפרסום גרם נזק מודיעיני, משום שלדעתו האיראנים ידעו שהארכיון נפרץ, אך לא ידעו מי עשה זאת, ונתניהו בנאומו העניק להם מידע זה.
תגובות ברחבי העולם.
במאי 2019 הוחלט להעניק לחולית המוסד שהשתתפה במבצע את פרס ביטחון ישראל.
חשיפת מחסן גרעין סודי על יד טהראן.
ב-27 בספטמבר 2018 בנאום שנשא באו"ם חשף נתניהו את קיומו של מחסן סודי במחוז טורקוזאבאד בטהראן המכיל ציוד גרעיני וחומרים רדיואקטיביים מתוכנית הנשק הגרעיני של איראן. לדברי נתניהו, הוא חלק בעבר מידע זה עם מספר סוכנויות ביון ועם סבא"א, אך החליט להפוך את המידע לפומבי בגלל חוסר מעש מצדן.
קישורים חיצוניים.
פרשנות:
חוק המכינות הקדם-צבאיות
חוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008 נחקק בשנת 2008 לשם הסדרת פעילותן של המכינות הקדם-צבאיות בישראל. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2009.
היסטוריה חקיקתית.
ב-30 ביולי 2008 אישרה הכנסת את חוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008. החוק נכנס לתוקף בתחילת שנת 2009.
את הצעת החוק יזמו חברי הכנסת מיכאל מלכיאור ולימור לבנת. דברי ההסבר להצעת החוק עמדו על מהותן של המכינות:
המשך דברי ההסבר עסק בתקצובן של המכינות:
בדצמבר 2009 התקין שר החינוך, גדעון סער, את תקנות המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2009, המפרטות את תהליך ההכרה במכינה ואת הפיקוח עליה.
הוראות החוק.
זהו חוק קצר בן ארבעה סעיפים בלבד. החוק מגדיר מכינה קדם-צבאית: "מסגרת חינוכית המיועדת בעיקרה למיועדים לשירות ביטחון וליוצאי צבא, ושמטרותיה הכנת החניכים לשירות מלא בצבא הגנה לישראל וחינוך למעורבות חברתית ואזרחית".
החוק הסמיך את מנכ"ל משרד החינוך להכיר במכינה קדם-צבאית, בהתאם לכללים שקבע שר החינוך. עם הקמת משרד ההתיישבות בשנת 2020 הועברו אליו סמכויות אלה. תקציבה של מכינה מוכרת הוא פונקציה ליניארית של מספר חניכיה. בשנת 2017 היה התקציב 25,474 ש"ח לחניך.
עיקר הסדרת פעילותן של המכינות נעשה בתקנות המכינות הקדם-צבאיות (הכרה במכינה קדם-צבאית), תש"ע-2009. התקנות מפרטות את התנאים להכרה במכינה קדם-צבאית ואת אופן הגשת הבקשה להכרה. עוד קובעות התקנות שהפיקוח על פעילות המכינה יהיה בידי משרד החינוך ומשרד הביטחון.
Liliana Segre
יחסי אזרבייג'ן–רוסיה
יחסי אזרבייג'ן–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
אזור אזרבייג'ן הפך לחלק מהאימפריה הרוסית לאחר שהשושלת הקאג'ארית נאלצה לוותר על חלק משטחיה בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) והסכם גוליסטן, וכן בעקבות מלחמת רוסיה-פרס (1826–1828) והסכם טורקמנצ'אי. לאחר כמה עשרות שנים שהאזור היה חלק מהאימפריה הרוסית, זכתה אזרבייג'ן לעצמאות לאחר מלחמת העולם הראשונה, אולם בשנת 1922 סופחה  לברית המועצות. לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991, היחסים בין שתי המדינות החלו להתקרב בשל מדיניות החוץ של אייאז מוטאליבוב. עם זאת, לאחר טבח חוג'אלי, מוטאליבוב נאלץ להתפטר ואלבופאז פלצ'יביי עלה במקומו לשלטון. במהלך שלטון אלצ'יביי, הדרדרו היחסים בין המדינות, ורק כאשר היידר אלייב עלה לשלטון בשנת 1993, הוא חידש את היחסים החמים עם רוסיה.
היחסים בין שתי המדינות היו ידידותיים וקרובים במשך השנים, אולם היו גם חילוקי דעות רבים, כגון במלחמת נגורנו קרבאך, במלחמת גאורגיה–רוסיה ובמעמד המשפטי של הים הכספי. אזרבייג'ן תמכה ברוסיה בסוגיית צ'צ'ניה וסגרה את נציגות נשיא המורדים הצ'צ'נים אסלאן מסחאדוב בבאקו.
על פי סקר שנערך ב-2007, כ -80% מהאזרים תמכו בידידות עם רוסיה, אולם לאחר מלחמת גאורגיה–רוסיה, התמיכה ירדה ל 52%.
שיתוף פעולה צבאי.
ב -27 בפברואר 2003, חתמו רוסיה ואזרבייג'ן בבאקו על הסכם בין-ממשלתי לשיתוף פעולה צבאי-טכני, וב-4 בדצמבר 2006 חתמו הצדדים על הסכם בין-ממשלתי בדבר הגנה הדדית על זכויות קניין רוחני.
ראשי מחלקות ההגנה של שתי המדינות נפגשים באופן קבוע. בשנת 2002 נחתם הסכם בין המדינות, בנוגע לשימוש בתחנת המכ"ם בגבאלה.
ב-8 ביוני 2007, בעת פסגת הG-8 ב בהייליגנדם, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הציע להשתמש במכ"ם בגבאלה כחלק ממערכת ההגנה נגד טילים שפותחה בארצות הברית, וההצעה נתמכה על ידי אזרבייג'ן. כמו כן, קיימים הסכמים שונים ושיתופי פעולה בין המדינות בנוגע להגנת הגבולות והלחימה בטרור.
יחסים כלכליים.
שיתוף הפעולה המסחרי והכלכלי בין רוסיה לאזרבייג'ן הולך וגדל. בשנת 2008 גדל מחזור הסחר בין שתי המדינות ב-39.3% והסתכם ב-2.403 מיליארד דולר, היצוא גדל ב-42.6% ל -1.911 מיליארד דולר, ואילו היבוא גדל ב-25.4% ל-411.4 מיליון דולר. למרות שאספקת הגז הרוסית לאזרבייג'ן הסתיימה ב-1 בינואר 2007, המסחר שמר על מגמה חיובית, והיקף הסחר בין המדינות נמצא במגמת התרחבות.
שיתוף פעולה תרבותי.
יחסי המדינות בתרבות ובחינוך מתפתחים בהתמדה. בדצמבר 2006 אימצו שתי המדינות תוכנית לשיתוף פעולה בין-לאומי בתחום ההומניטרי לשנים 2007-2009. שנת 2005 הייתה "שנת אזרבייג'ן" ברוסיה ואילו שנת 2006 הייתה "שנת רוסיה" באזרבייג'ן; שתי המדינות קיימו 110 אירועי תרבות מיוחדים בשנתיים אלו.
בשנת 2008 הוקם סניף בבאקו של אוניברסיטת מוסקבה. באוניברסיטאות של אזרבייג'ן למעלה מ-15 אלף סטודנטים מתחנכים בשפה הרוסית. באזרבייג'ן יש למעלה מ-50 עיתונים בשפה הרוסית ו-10 סוכנויות חדשות רוסיות.
מייקל פומפאו
אלחנן שילה
אלחנן שילה (נולד ב-1972) הוא הוגה דעות, חוקר ומרצה בהגות יהודית מודרנית, ספרות עברית, הגות ציונית וקבלה.
ביוגרפיה.
שילה נולד בירושלים, למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון. למד בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ואת הדוקטורט כתב במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
הגותו וספריו.
עבודת הדוקטורט שכתב יצאה לאור כספר "הקבלה ביצירת ש"י עגנון" (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן 2011).
שילה היה רכז פרויקט בראשותו של פרופ' צבי מרק, שהוציא לאור מהדורה מדעית של "כל סיפורי רבי נחמן מברסלב" (2014).
כמו כן, הוציא שילה לאור מכתב יד, ביאורים של הרב דוד כהן ("הנזיר") על הספר עץ חיים של ר' חיים ויטל ("אור הרזים" 1999), ועל הספר קל"ח פתחי חכמה המיוחס לרמח"ל ("פתחי הפרדס" 2009), במסגרת עבודתו במכון נזר דוד.
משנת 2009 התחיל שילה לפרסם את הגותו במוסף שבת של עיתון "מקור ראשון". במאמרו "התגלות אלהית בטקסט אנושי" הוא הצביע על אופי אפולוגטי, לשיטתו, של "שיטת הבחינות" של הרב מרדכי ברויאר והציע תפיסת התגלות שונה מהמסורתית: לדעת שילה, רק את הרכיבים שבהם ישנה קפיצה ופריצה דתית ומוסרית במקרא, מעבר למה שמקובל במזרח הקדמון, אכן ניתן לראות כביטוי של התגלות. פרסום המאמר הביא להפסקת עבודתו במכללת אורות ישראל ובמכון נזר דוד.