ההצהרה תומכת בביסוס חמישה עקרונות למדיניות האינטרנט:
רקע.
ההצהרה הייתה אחד מצעדי המחאה נגד הצעת חוק SOPA שהוגשה לקונגרס האמריקאי למנוע הפרת זכויות יוצרים ולמניעת פיראטיות ברשת. הצעת החוק נמשכה בסופו של דבר. עד למשיכת הצעת החוק, קואליציה של ארגונים ופעילי זכויות דיגיטליות החלו לעבוד על מה שבסופו של דבר התגבש להצהרה על החירות באינטרנט. הקואליציה כללה ארגונים מגוונים ועל מנת להגיע להסכמה ההצהרה כללה את עקרונות הליבה של החופש באינטרנט. הגרסה הסופית של ההכרזה כוללת רק חמישה עקרונות ו-104 מילים באנגלית. ביטויים כמו "נייטרליות הרשת" ו"רפורמה בתחום הפטנטים" נעדרים מהמסמך. ההצהרה פורסמה ונחתמה ב-2 ביוני 2012 ותורגמה במאמץ משותף של כותבים, בלוגרים ופעילים דיגיטליים החברים בקהילה הבינלאומית Global Voices Online. עד סוף השבוע הראשון של אוגוסט 2012, ההצהרה תורגמה ל-70 שפות על ידי מתנדבים מתרגמים.
ניסוח.
ההצהרה כתובה בגוף ראשון יחיד רבים ומתחילה במשפט ""אנו מאמינים שאינטרנט חופשי ופתוח יכול להביא לעולם טוב יותר." השאלה העולה היא מי הם "אנו""? בשם מי חתמו חותמי ההצהרה? אחד ההסברים לניסוח הוא שההצהרה היא נורמות שצריך לשאוף אליהם ואם הן מופרות הן פוגעות ב"כולנו" ועלינו להתנגד להפרות. הסבר נוסף הוא שההצהרה צריכה להיות "מצפן" לפעילים באינטרנט, לחברות מסחריות ומדינות להתנהלות במרחב הווירטואלי שלא מפסיק להתרחב ולגדול.
הצהרת חופש האינטרנט
יחסי אירלנד–קנדה
בין הרפובליקה של אירלנד לבין קנדה מתקיימים יחסים ידידותיים. במאה ה-19 וה-20 הייתה הגירה אירית רחבה לקנדה, ונכון למפקד האוכלוסין של 2011 כ-4.5 מיליון מאזרחי קנדה, כ-14% מאוכלוסיית קנדה כולה, טענו כי שורשיהם אירים. לפיכך, היחסים בין שתי המדינות מתמקדים בעיקר בהיסטוריה המשותפת של שני העמים, ובשורשים האיריים של הקנדים. שתי המדינות הן ריבוניות וחברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, באומות המאוחדות ובארגון הסחר העולמי.
ייצוג וביקורים רשמיים.
קנדה מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בדבלין, בירת המדינה. ואירלנד מיוצגת בקנדה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה.
ביקורי ראש ממשלת קנדה באירלנד
ביקורים של נשיא אירלנד וטישך אירלנד בקנדה
סחר.
בשנת 2015 הסחר בין שתי המדינות נאמד ב-2.2 מיליארד דולר קנדי. הייצוא העיקרי של קנדה לאירלנד הוא כימיקלים, ייצוא בולט נוסף הוא מכוניות וציוד להן. גם הייצוא העיקרי של אירלנד לקנדה הוא כימיקלים והוא מהווה חלק ארי יותר מחלקו בייצוא הקנדי. באוקטובר 2016 חתמו קנדה והאיחוד האירופי (בו אירלנד היא מדינה חברה) על הסכם סחר חופשי.
אורסולה פרנקלין
אורסולה מרסיוס פרנקלין (באנגלית: Ursula Martius Franklin; 16 בספטמבר 1921 - 22 ביולי 2016) הייתה מטלורגית, פיזיקאית, סופרת, ומחנכת גרמנית-קנדית ממוצא יהודי, שלימדה באוניברסיטת טורונטו למשך יותר מ-40 שנה. היא המחברת של ""The Real World of Technology", שמבוסס על סדרת הרצאות שהעבירה באוניברסיטת הרווארד ב-1989; "The Ursula Franklin Reader: Pacifism as a Map", הכולל אוסף של מאמרים, ראיונות ושיחות; וכן "Ursula Franklin Speaks: Thoughts and Afterthoughts"" המכיל 22 נאומים שלה וחמישה ראיונות מהשנים 1986 עד 2012. פרנקלין הייתה קווייקרית ועבדה באופן פעיל למטרות פציפיסטיים ופמיניסטיים. היא כתבה ודיברה בהרחבה על חוסר התוחלת של מלחמה ועל הקשר בין שלום לבין צדק חברתי. פרנקלין זכתה בפרסים רבים, כולל מדליית השלום על שם פירסון עבור עבודה לקידום זכויות אדם, ומדליית סר ג'ון ויליאם דוסון. ב-2012, הכניסו אותה להיכל התהילה למדע והנדסה של קנדה. בטורונטו יש בית ספר תיכון הקרוי על שמה, אקדמיית אורסולה פרנקלין.
פרנקלין ידועה בעיקר בשל הכתבים הפוליטיים והחברתיים שלה על השפעות הטכנולוגיה. להשקפתה, טכנולוגיה היא הרבה יותר מאשר מכונות, גאדג'טים או משדרים אלקטרוניים, אלא הטכנולוגיה היא מערכת מקיפה הכוללת שיטות, נהלים, ארגון, ו"יותר מכל, צורת חשיבה". היא הבחינה בין טכנולוגיות "הוליסטיות", שהן בשימוש על ידי אומנים או עובדי מלאכה, לבין טכנולוגיות "מנחות", הקשורות לחלק מתוך מערכת ייצור רחבה יותר. טכנולוגיות הוליסטיות מאפשרות לאומנים לשלוט בעבודה שלהם מההתחלה ועד הסוף, ואילו טכנולוגיות מנחות מארגנות את העבודה ברצף של שלבים הדורשים פיקוח על ידי מנהלים. פרנקלין טענה כי הדומיננטיות של הטכנולוגיות המנחות בחברה המודרנית אינה מעודדת חשיבה ביקורתית ומקדמת "תרבות של ציות".
ראשית דרכה.
אורסולה מריה מרסיוס נולדה במינכן, גרמניה ב-16 בספטמבר 1921. אמה הייתה היסטוריונית אומנות יהודייה, ואביה היה אתנוגרף, ממשפחה גרמנית פרוטסטנטית. בגלל הנאצים, הוריה ניסו לשלוח אותה לבית ספר בבריטניה, אך הבריטים סירבו להנפיק ויזת סטודנט למי שמתחת לגיל 18. אורסולה למדה כימיה ופיזיקה באוניברסיטת ברלין, עד שהיא גורשה על ידי הנאצים. ההורים שלה נכלאו במחנות ריכוז, בעוד פרנקלין עצמה נשלחה אל מחנה עבודות כפייה. המשפחה שרדה את השואה והתאחדה בברלין לאחר המלחמה.
הקריירה האקדמית.
פרנקלין החליטה ללמוד מדע, כי בתקופת לימודיה הוראת ההיסטוריה הייתה מצונזרת. "אני זוכרת הנאה חתרנית ממש", היא אמרה למראיינת שנים רבות לאחר מכן, "שאין שום מילה של סמכות, שיכולה לשנות גם את חוקי הפיזיקה או ההתנהגות של המתמטיקה."
ב-1948 קיבלה פרנקלין את הדוקטורט בפיזיקה ניסיונית מהאוניברסיטה הטכנית של ברלין. היא החלה לחפש הזדמנויות לעזוב את גרמניה לאחר שהבינה שאין שם מקום למי שביסודה נגד מיליטריזם ודיכוי. פרנקלין עברה לקנדה לאחר שהוצעה לה מלגת פוסט דוקטורט ליידי דייוויס באוניברסיטת טורונטו ב-1949. לאחר מכן היא עבדה למשך 15 שנים (מ-1952 עד 1967), קודם כעמיתת מחקר ואז כמדענית מחקר בכירה בקרן מחקר אונטריו. ב-1967, פרנקלין הפכה לחוקרת ולפרופסור חבר במחלקה למטלורגיה וחומרים בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת טורונטו, שם היא הייתה מומחית למטלורגיה ולמדע החומרים. היא לפרופסורה מלאה בשנת 1973, וזכתה לתואר "פרופסור אוניברסיטה", בשנת 1984, האישה הראשונה לקבל את הכבוד הגבוה ביותר של האוניברסיטה. היא מונתה לפרופסור אמריטה ב-1987, תואר ששמרה עד מותה. היא שימשה כמנהלת תוכנית לימודי המוזיאון של האוניברסיטה.
מחקר מדעי.
פרנקלין הייתה חלוצה בתחום הארכאומטריה (archaeometry), אשר משתמש בטכניקות ניתוח חומרים מודרניים לשם ניתוח ארכאולוגי. היא עבדה על תארוך של חפצים פרהיסטוריים העשויים ברונזה, נחושת וקרמיקה. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 פרנקלין הייתה אחת ממספר מדענים שהשתתפו בסקר שיני החלב, פרויקט שנוסד על ידי אריק ולואיז רייס יחד עם מדענים אחרים, כדי לחקור רמות סטרונציום-90 - איזוטופ רדיואקטיבי שמצוי בנשורת מניסויי נשק גרעיני - בשיניים של ילדים. מחקר זה תרם להפסקת ניסויים אטמוספיריים בנשק גרעיני. פרנקלין פרסמה יותר ממאה מאמרים מדעיים ותרמה רבות לספרים על מבנה ומאפייני מתכות וסגסוגות, וכן על היסטוריית המדע וההשפעת הטכנולוגיה על החברה.
אימפוסיבל בורגר
אימפוסיבל בורגר (Impossible Burger: "המבורגר בלתי אפשרי") הוא שמו המסחרי של המבורגר ללא רכיבים מהחי שפיתחה חברת Impossible Foods האמריקאית. ההמבורגר נראה כהמבורגר מבשר קצוץ, יש לו טעם וריח של בשר בקר, והוא כביכול "מדמם", זאת בשל הרכיב לגהמוגלובין, חלבון המופק משורשי קטניות, שהוא המקבילה הצמחית להמוגלובין שנמצא בדם בעלי החיים. ההמבורגר הושק ביולי 2016 במסעדה הבשרית מונופוקו נישי (Momofuku Nishi) בניו יורק.
לדברי החברה, ייצור ההמבורגר דורש 95% פחות שטח חקלאי ו-74% פחות מים, והוא גורם 87% פחות גזי חממה לעומת המבורגר מבקר. בהמבורגר הבלתי אפשרי יש יותר חלבון, פחות שומן ופחות קלוריות מהמבורגר באותו משקל שעשוי מבקר. אין בו כולסטרול, הורמונים טבעיים או סינתטיים, אנטיביוטיקה וזיהומים שקיימים בבשר בעלי חיים.
נכון ל-2017, "אימפוסיבל בורגר" הוא מנה קבועה בתפריט של מספר מסעדות בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, אך טרם נכנס לשיווק ישיר. במרץ 2017 הודיעה החברה שהיא בונה באוקלנד את המפעל הראשון לייצור ההמבורגר, והוא עתיד לייצר חומרים לכ-4 מיליון המבורגרים כאלו לחודש.
פיתוח.
פיתוח ההמבורגר החל ב-2009 כיוזמה של פטריק בראון , פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת הרווארד וממציא מערך ה-DNA. בראון שהיה אז בשנת שבתון החליט להקדיש אותה למה שהוא בעיניו הבעיה האקולוגית החמורה ביותר על כדור הארץ והיא תעשיות המזון מהחי. הוא הגיע למסקנה שהפתרון הוא מוצרים ללא מרכיבים מהחי שצרכני הבשר והחלב יעדיפו על הקיים. בראון, שהוא עצמו טבעוני, אמר "קל יותר לשנות את ההתנהגות של בני אדם מאשר לשנות את דעתם". הוא יסד את חברת "Impossible Foods" ועם מימון של וינוד קושלה בנה את המעבדה הראשונה וגייס מדענים. התנאי שלו להסכם עם קושלה היה שהחברה לעולם לא תימכר לתעשיית הבשר.
השלב הראשון בפיתוח היה איתור המרכיבים בבשר שמעניקים לו את הארומה הייחודית. מבין אלפי תרכובות שקיימות בבשר, מדעני החברה גילו שהם (heme) הוא המרכיב שמשפיע בצורה המשמעותית ביותר על הטעם והריח של בשר, ועל הצורה שבה בשר מתנהג בבישול. הם הוא תרכובת שבמרכזה אטום ברזל ומסביב לו ארבע טבעות מחומשות המכילות כל אחת אטום חנקן. ההם קשור תמיד לחלבון כלשהו, כך למשל המוגלובין הוא חלבון שבנוי מהם יחד עם החלבון גלובין. ההם נושא הברזל הוא שמעניק לדם את צבעו האדום.