בשנת 1888 הזוג נסע שוב לפריז על פי הזמנתו של אספן האמנות היהודי השוודי פונטוס פירסטנברג [Pontus Furstenberg] שרצה ציור גדול של קארל עבור האוסף שלו. הם השאירו את שני ילדיהם אצל הוריה של קארין ועם שובם לאחר שנה הם קישטו את הבית החדש של משפחת בריו. לאחר מכן עברו לגור ב"לילה היטנס קוטג'" בסונדברון (Sundborn) שבשולי פאלון, עיר הולדתו של אבי קארין. הם הגדילו את הבית שיתאים להתרחבות משפחתם, והמקום נודע כ"משק לארסון".
קארל התיעץ ושוחח עם קארין על כל יצירותיו היא נהגה לבקר אותן. כמו כן הייתה הדוגמנית הראשית שלו. את הדחפים האמנותיים שלה כיוונה לעיצוב. היא עיצבה וארגה את רוב האריגים שהשתמשו בהם בבית. רקמה ועיצבה את בגדיה שלה ושל ילדיה, תכננה ועיצבה ריהוט שנבנה על ידי נגר מקומי. למשל הסינורים שהיא ושאר הנשים שעבדו בסונדבורן, הידועים בשם karinförkläde בשוודית, היו עיצוב מאוד שימושי שלה. הבית שקושט ורוהט, על פי עיצוביה של קארין, מופיע בציוריו של קארל וכך נפוץ ויצר סגנון שוודי חדיש בעל סימני היכר אפיינים. בניגוד לסגנון הישן של רהיטים כהים וכבדים, קארין עיצבה סגנון של צבעוניות בהירה בתערובת חדשנית של מורשת שוודית עממית, השפעות סגנון יפני [ Japonisme] ותנועת הארטס אנד קרפטס הבריטית.
בעשור האחרון של המאה ה-19 קארין המציאה תלבושות עבור בנותיה קירסטי ובריטה, בשנת 1902 התקבלו הבגדים הללו כ'תלבושת לאומית' שוודית.
הכרה ציבורית בקארין כאמנית בזכות עצמה.
בשנת 1913, לקראת יום הולדתו ה60 של קארל, הוציא השבועון השוודי Idun חוברת מיוחדת שבה ברכו את קארל רבים מאנשי התרבות החשובים בשוודיה. אחת מהן הסופרת אלין ואגנר (Elin Wagner), בחרה להקדיש את מאמרה דווקא לקארין. היא כותבת שם כיצד דיוקנה של קארין מוכר יותר מאשר דיוקנן של נשות אמנים אחרות, כי קארל צייר אותה ככלה צעירה, כאשה בהריון וכאם מטפלת היא כותבת "את נושאת אותם, מלבישה אותם, מגישה להם מזון ומתקנת את בגדיהם הקרועים בערבים. ביתך בסונדבורן אינו רק היצירה של עקרת בית טובה אלא גם של אמנית טובה, ואת אמנית. ישנם פריטים בבית לארסון שגבר לא היה מסוגל להעלות בדעתו. את לא רק מכניסה אמנות לביתך אלא את גם מכניסה את ביתך לתוך האמנות. היות שאת מקלפת אפונים ומתקנת את מכנסי הבנים בתוך הסטודיו." בזמן ההוא קארין כבר ארגה כ־10 שנים את הטפטין המודרניסטיים שלה עבור ביתה. היא לבשה דגם מאוד אישי של שמלת הרפורמה (Reform Dress) ויצרה אופנה חדשה עבור ילדים, הרעיונות העיצוביים שלה נפוצו ברבים דרך ציוריו קארל בהם נראו חיי הבית. אבל הוא היה ה'כוכב' והיא הייתה השוליים.
בשנת 1997 הוצגה במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון התערוכה "קארל וקארין לארסון, יוצרי הסגנון השוודי" שבה הוכרה קארין כיוצרת שוות זכויות לקארל.
תרומתה לעיצוב פנימי.
קארין הייתה חדשנית ומקורית בעיצוב טקסטילים, ורהיטים היא שילבה בהם את מה שספגה בשנות לימודיה ואת רשמיה מהחיים בצרפת. היא התחילה לארוג בגיל 40 לאחר שילדה את שמונת ילדיה. בחדר הציורים של בעלה העמידה את הנולים שלה, והוסיפה שולחן לילדים שעליו הם הכינו שיעורים וציירו. היא ציירה לעצמה דוגמאות על נייר אריזה, חיברה אותו מתחת לנול וככה ארגה. הרבה פעמים היא ארגה ליד קארל בזמן שצייר והייתה אומרת לו מתי לדעתה הציור גמור. היא שילבה באריגים שלה פרחים, פירות וחיות בצורה מסוגננת. איקאה יצרה העתקים מדוגמאות האריגים שלה, ב'משק לארסון' אפשר לראות את הדוגמאות שהיא הכינה לאיקאה. הצבעים היו נועזים הרהיטים שעיצבה היו בסגנון כפרי, נוחים, לא כבדים, הרבה רהיטים ממוחזרים שירשו או קבלו מהוריהם, ועל ידי צבע או ריפוד חדשים הם הפכו אותם מתאימים לצרכיהם. אפשר לומר שהם היו מראשוני תנועת "עשה זאת בעצמך". חלק מהרהיטים שעיצבה קארין מופיע בין המוצרים של איקאה. למשל המעצבת האנה דארלוט השתמשה בעיצובים של קארין לקישוט מראות עכשוויות. קארין נחשבת לאשה שהותירה חותמה על עיצוב בתים בכך ששינתה את הרעיון הוויקטוריאני של חדרים חשוכים, לחדרים מוארים, בהירים, מלאי אור וצבע. בראיון ללן ליר [Len Lear] אומרת מרג' טורל מחברת הספר "Karin Bergoo Larsson and the Emergence of Swedish Design": "קארין היא הגורו של העיצוב המודרני".
בתחילת שנת 2020, החליט "בית העיצוב סטוקהולם" (Design House Stockholm) לעדכן את מוצגיו ולשים דגש על תרומתה של קארין לשינוי היסודי שהיא יצרה בעיצוב השוודי. במקביל לכך מראה המוזיאון הלאומי של סטוקהולם תערוכה על צבעים "Launch for Color".
ויסנט ארנדה
ויסנטה ארדנה (בספרדית: Vicente Aranda Ezquerra; 9 בנובמבר 1926 - 26 במאי 2015) היה במאי, תסריטאי ומפיק, זוכה פרס גויה.
ביוגרפיה.
ויסנטה ארדנה נולד בברצלונה למשפחה שהגיעה מארגון כ-20 שנים לפני זה. אביו היה צלם ונפטר כאשר ארנדה היה בן שבע בלבד. במהלך מלחמת האזרחים בספרד המשפחה עזבה את העיר אך חזרה בשנת 1938. בגל 13 הוא התחיל לעבוד במטרה לעזור למשפחה לשרוד כלכלית. בשנת 1952 ארנדה עזב לוונצואלה. הוא עבד שם במשך מספר שנים וחזר לספרד בשנת 1959.
תחילה הוא ניסע לכתוב, אך ללא הצלחה יתרה. ויסנטה ארדנה ניסה להתקבל לבית הספר לקולנוע אך לא התקבל כי לא הייתה לו שום תעודה לסיום בית הספר. כתוצאה מכך הוא התחיל לעבוד בתעשיית הקולנוע ללא השכלה פורמלית.
ויסנטה ארדנה לא זכה להצלחה בתחילת הקריירה אך בהמשך ביים מספר סטרים מוצלחים שזכו בפרסים. בסך הכול הוא ביים 27 סרטים.
בשנת 1987 ו-1988 הוא ביים סדרה של סרטים על אלאוטריו סאנצ'ס. בשנת 1991 סרט שביים ויסנטה ארנדה זכה בפרס גויה. בנוסף לכך הוא זכה בפרס גאורגי הקדוש בתחום הקולנוע ובפרס בפסטיבל לקולנוע שנערך בעיר וסקה.
ארנדה הלך לעולמו ב-26 במאי 2015 במדריד.
לאו ג. קרול
לאו ג. קרול (Leo Gratten Carrol 26 באוקטובר 1886 - 16 באוקטובר 1972) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה בריטי.
קורות חיים.
לאו גראטן קרול נולד בWeedom, בריטניה לקצין צבא קתולי שקרא לו על שם האפיפיור שהיה אז בתפקיד, לאו השלושה-עשר. הוא החל להופיע על הבמה ב-1912 אך רצה קריירה צבאית כאביו. במלחמת העולם הראשונה הוא לחם בצרפת, יוון וארץ ישראל שם נפצע ואושפז למשך שנתיים. לאחר זאת ויתר על קרייה צבאית וחזר לבמה שם המשיך להופיע בהצגות בברודוויי ובלונדון.
ב-1934 עבר להוליווד והחל לשחק בסרטים. סרטו הראשון היה Sadie McKee (1934) לצד ג'ואן קרופורד. הוא שיחק לרוב בתפקידים משניים.
ב-1939 שיחק באנקת גבהים, ב-1950 באבי הכלה לצד אליזבת טיילור וב-1951 שיחק בסרט "שועל המדבר, סיפורו של רומל" בתפקיד פלדמרשל גרד פון רונדשטט ובסרט "זרים ברכבת".
ב-1952 שיחק בהרע והיפה לצידו של קירק דאגלס, ב-1952 שיחק בשלגי הקילימנג'רו לצידו של גרגורי פק, ב-1955 שיחק בסרט "אנחנו לא מלאכים" לצידם של המפרי בוגרט ופיטר יוסטינוב ובטרנטולה. ב-1961 שיחק לצד היילי מילס בסרט אבא מתארס, ב-1963 שיחק בסרט הפרס לצידו של פול ניומן וב-1965 ב"דירת הפגישות" לצידה של סנדרה די.
קרול שיחק בשישה סרטים בבימויו של אלפרד היצ'קוק:
הוא שיחק גם בסדרות הטלוויזיה Topper (1953 - 1956) ו-The Man from U.N.C.L.E (1964 - 1968).
אדוארד לוט
פרופסור אדוארד קרול לוט (Edward Karol Loth; 3 באוגוסט 1884 - 15 בספטמבר 1944) היה רופא ומדען פולני, שהיה פעיל בתנועת ההתנגדות בפולין הכבושה במלחמת העולם השנייה. הוכר כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.
לוט נולד בעיר ורשה. הוא למד רפואה באוניברסיטאות גטינגן והיידלברג בגרמניה. במלחמת העולם הראשונה שירת כרופא במסגרת אחת מן היחידות הפולניות שלחמו נגד צבא האימפריה הרוסית.
לוט עבד כאסיסטנט באוניברסיטת לבוב ובהמשך היה מבכירי אוניברסיטת ורשה. הוא היה מומחה לאנטומיה ועסק גם באורתופדיה.
במלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה פעל לוט באופן נרחב במסגרת השירות הרפואי הפולני החשאי בוורשה. הוא נאסר פעמיים על ידי הגרמנים.
לפני המלחמה הייתה ללוט נטייה לאנטישמיות, אך לאחר הקמת גטו ורשה ולנוכח היחס הברברי של הגרמנים כלפי היהודים שינה את דעתו והחליט כי חובה לסייע להם.
במהלך המלחמה הוקם בגטו בית ספר מחתרתי לרפואה. אחד מהמרצים בבית הספר בגטו, דוקטור לודוויג שטבהולץ, שימש לפני המלחמה כאסיסטנט של לוט. שטבהולץ פנה אל לוט ובסיועו הסכים סנאט אוניברסיטת ורשה להכיר בבית הספר לרפואה בגטו כמוסד אקדמי לכל דבר ותלמידיו הוכרו כתלמידי האוניברסיטה. לתלמידים נדרש על פי החוק בפולין אישור בחתימת מרצה בדרגת פרופסור על סיום הלימודים במקצועות הרפואה הבסיסיים. לצורך כך מינה פרופסור לוט באישור סנאט האוניברסיטה את שטבהולץ ומרצה נוסף לפרופסורים כדי שיוכלו לתת את האישורים הנדרשים. לוט הגיע מדי שבוע אל הגטו באמתלה של סיוע לקורסי סניטציה שאישרו הגרמנים לקיים בו ואשר היוו את המסווה לפעולת בית הספר לרפואה. הוא נשא עמו חומרי לימוד וספרים תוך סיכון עצמי גדול והנחה את שטבהולץ כיצד ללמד. בנוסף הבריח לוט אל הגטו תרופות וטיפל בו בחולים.
בתחילת 1943 האיץ לוט בשטבהולץ לברוח מן הגטו. הוא סיפק לו מסמכים מזויפים תחת שם בדוי. הוא בא לגטו, התקין על רגלו של שטבהולץ תחבושת גבס ונתן לו תעודה מזויפת על פציעה לכאורה במהלך עבודה למען גרמניה, שהייתה חתומה על ידי קצין אס אס. שבוע לפני פרוץ מרד גטו ורשה עבר שטבהולץ לדירת מסתור שהכין לו לוט בצד הארי של ורשה. גם אשתו ואמו הצליחו לברוח מן הגטו. שלושתם הגיעו בהמשך לכפר מילוז'נה ממזרח לוורשה ושהו בו בזהות בדויה עד אשר שוחררו על ידי הצבא האדום בספטמבר 1944.