ב-16 באוקטובר 2020 הודיע על פרישה מכדורגל.
תארים.
סן לורנסו
נבחרת ארגנטינה
אספניול
מוזיאון לאמנויות והמקצועות
פלוגת יהונתן
פלוגת יהונתן הייתה פלוגה של "ההגנה" שהשתתפה במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. גילם הצעיר של לוחמיה ומספר נפגעיה הרב ייחד אותה משאר היחידות בגזרה. הפלוגה השתתפה בהגנה ובכיבוש מוצבים וכפרים באזור העיר ובלמה ניסיונות של שריוניות ערביות לחדור לירושלים המערבית, ליד נוטר-דם, מול חומת העיר העתיקה. כמו כן כבשה פלוגת יהונתן את הכפרים בית מזמיל, קריית יובל של היום, חירבת אל חמאמה, יד ושם של היום, עין כרם ומלחה. באוגוסט 1948 פורקה הפלוגה עקב שיעור האבדות הגבוה שסבלה. כיכר פלוגת יהונתן בירושלים נקראה על שמה.
הקמה וקרבות ראשונים.
פלוגת יהונתן הוקמה באפריל 1948 על ידי יהושע אריאלי, מפקד הגדנ"ע בירושלים דאז, בהוראתו של מפקד מחוז ירושלים של ההגנה, דוד שאלתיאל. האחרון קבע את שמה לציון יחסו אליה, כיחס דוד ליהונתן במקרא. הפלוגה הורכבה מנערים מתחת לגיל גיוס, שגויסו בשל מצב החירום והמחסור בכוח-אדם לוחם, מנערים שלפני גיוסם לפלוגת יהונתן היו בגדנ"ע בירושלים וכן ממפקדיהם, צעירים שחלקם היו יוצאי גדנ"ע וחלקם היו מורים, אנשי חינוך, יוצאי הצבא הבריטי שלחמו במלחמת העולם השנייה וכן אנשי "ההגנה" בשנות ה-20 ואף ה-30 לחייהם (בהם שלמה גילה, שלמה מנדל ואברהם-יעקב קנאל - שלושתם נהרגו בקרב על חירבת חמאמה, ב-10 ביולי 1948). לאחר אימונים מזורזים הועברו חיילי הפלוגה לחזית, ותחת פיקודו של , החלו להילחם בצבאות ערב הפולשים במאי. אחד מלוחמי הפלוגה היה משה חובב, לימים - קריין ידוע ומנהל הרדיו.
מחלקה אחת מהפלוגה, תחת פיקודו של אליהו זוהר, לחמה במנזר נוטרדאם, בניסיון לעצור את פלישת כוחות הלגיון הירדני לירושלים. מחלקה שנייה מהפלוגה לחמה בהר ציון והחזיקה בו מול כוחות הלגיון הירדני וכוחות פלסטינים בעיר העתיקה. מחלקה זו הייתה מיועדת להיכנס לעיר העתיקה, בעקבות הפלמ"ח, שניסה לפרוץ אליה, אך נכשל. בינתיים שיתקה המחלקה את הטור הירדני, שנע לכיוון ירושלים אחרי נפילת גוש עציון. עם כניעת העיר העתיקה, הביאו חיילי המחלקה את נציגי הלגיון הירדני והצלב האדום משער ציון אל מפקד ההר, חיים ויגוליק. חיילי הפלוגה גם העבירו את תושבי העיר העתיקה אשר לא נפלו בשבי, לאוטובוסים שחנו ליד ההר, והועברו למקום מבטחים בקטמון. מחלקה נוספת מפלוגת יהונתן השתתפה בהגנה על רמת רחל, ולחמה באזור ארנונה וצפון תלפיות, בעורפו של כוח האצ"ל שנלחם על מנת לעצור טור של הצבא המצרי שבא מדרום והגיע עד בית ג'אלא. המצרים ניסו לפרוץ לירושלים מדרום ומדרום מערב, אך נכשלו במשימה זו.
הפוגה ראשונה, חידוש הקרבות ופירוק.
בזמן ההפוגה הראשונה היה בסיס הפלוגה במנזר סנט אנטוניו בשכונת טלביה. הפלוגה התאמנה במשך ההפוגה תחת מנחם גורן (ג'ינג'י גרוס). עם סיום ההפוגה וחידוש הקרבות, בתאריך ה-9 ביולי 1948, הוטלה על הפלוגה המשימה של כיבוש חרבת חמאמה, הגבעה השולטת על הכפר הערבי עין כרם. בקרבות עשרת הימים לחמה הפלוגה תחילה בחירבת אל חמאמה, אזור יד ושם של היום, וכבשה שטח זה בליל ה-10 ביולי במחיר של עשרות פצועים ושישה הרוגים, ובהם מפקד הפלוגה, עודד חי. הפלוגה המשיכה במשימה תחת פיקודו של מפקד פלוגה חדש, אליהו זוהר (ליכטנשטיין), שנמנה עם פצועי הקרב. לאחר-מכן כבשה הפלוגה את הכפר מלחה בשיתוף עם כוח אצ"ל, ב-14 ביולי. הכוחות הערבים ניסו לכבוש בחזרה את המוצבים, ולאחר קרבות מרים נכשלו בניסיונותיהם. בתום קרבות עשרת הימים כבשה הפלוגה את הכפר עין כרם ללא קרב.
באוגוסט 1948, ארבעה חודשים לאחר היווסדה, פורקה הפלוגה עקב שיעור האבדות הגבוה שסבלה ושארית אנשיה צורפו ליחידות המחוז האחרות, חלקם לגדוד 'סלע' אשר הוקם על ידי אליעזר שמואלי.
הנצחה.
מדי שבוע בטקס הפתיחה מפקד הפלוגה הקריא לחניכי הגדנ"ע את הנאום של מפקד הפלוגה לפני מותו.
מוזיאון ארט אה מטייה
מארק קלארק
מארק ויין קלארק (באנגלית: Mark Wayne Clark; 1 במאי 1896 – 17 באפריל 1984) היה איש צבא אמריקני שפיקד על מערכות במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
קלארק נולד בניו יורק לאב נוצרי אפיסקופלי ולאם יהודייה (משפחתה היגרה מרומניה) אך בילה את ילדותו ונעוריו באילינוי. ב-1917 סיים את האקדמיה הצבאית האמריקנית בווסט פוינט, ושירת בדרגת קפטן (מקביל לסרן בצה"ל) בגדוד חיל רגלים בצרפת במלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע בקרב.
בין מלחמות העולם שירת בגדוד מילואים בנברסקה. ב-1935 למד בבית הספר של צבא ארצות הברית לפיקוד ומטה, וב-1937 סיים את לימודיו באקדמיה למלחמה של צבא ארצות הברית.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה סגנו של הגנרל דווייט אייזנהאואר בפיקוד על מבצע לפיד, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה. בתיווכו של הדיפלומט רוברט מרפי נחת קלארק בשטח המיועד לפלישה, בנמל שרשל באלג'יריה, מסיפונה של צוללת, שבועות לפני הפלישה, ב-21 באוקטובר 1942, על מנת לנהל מגעים עם אנשי צרפת של וישי ששלטו בשטח, על מנת להקל על הכוח הפולש.
קלארק היה הקצין הצעיר ביותר שקיבל דרגת לייטננט ג'נרל בשנת 1943, ועם קבלת הדרגה קיבל את הפיקוד על הארמייה החמישית של ארצות הברית, זמן קצר לפני תחילת הלחימה בחזית האיטלקית, בספטמבר 1943. הארמייה נחתה בסאלרנו במבצע אוואלאנש, והתקדמה באיטיות צפונה, אל מול התנגדות גרמנית כבדה, כשלצידה כוחות בריטים, קנדים ואחרים. בדצמבר 1944 מונה קלארק למפקד קבוצת הארמיות ה-15, שכללה כוחות בריטים ואמריקנים, ולמעשה היה למפקד כל כוחות בעלות הברית בחזית איטליה. תחת פיקודו התקדמה הארמייה צפונה, אל מול התנגדות גרמנית עיקשת, שעליה פיקד גנרלפלדמרשל אלברט קסלרינג. יש המטילים את האחריות לאיטיות הלחימה על קלארק, וטוענים כי החלטות שגויות שקיבל לא איפשרו לו לכתר ולהכניע כוחות גרמניים משמעותיים, וכי בשל כך התארכה הלחימה בשנה נוספת.
קלארק, כמפקד צבא בעלות הברית באיטליה, אישר את התוכנית שחיילי חיל המשלוח המרוקאי, שהיה תחת שליטה של הצבא הצרפתי, יפרצו את קו ההגנה הגרמני באזור לאציו, ובתום הכיבוש הנשים האיטלקיות יעמדו לרשותם במשך שלוש יממות תמימות, מה שהוביל למעשה האונס ההמוני הידוע כאונס בלאציו (1944).
עם סיום המלחמה מונה קלארק למושלה הצבאי של אוסטריה ולאחר זמן מה, עם שובו לארצות הברית, למפקד הארמייה השישית של ארצות הברית.
מלחמת קוריאה ולאחריה.
במלחמת קוריאה קיבל על עצמו קלארק את הפיקוד על כוחות האומות המאוחדות ב-12 במאי 1952, והחליף בכך את הגנרל מת'יו רידג'וויי. בתקופה זו הייתה המלחמה בקוריאה במצב של קיפאון, והתאפיינה יותר בהפצצות מן האוויר, ובניסיונות של כוחות קוריאה הצפונית והסינים לשבור את החזית הקפואה, על מנת להשיג עוד שטח ויתרונות במהלך המשא ומתן. היה זה קלארק אשר חתם על הסכם שביתת האש עם קוריאה הצפונית ב-1953.
לאחר שפרש מן הצבא, שימש קלארק בין 1954 ל-1955 כמנהל האקדמיה הצבאית "המצודה" (The Citadel) בדרום קרוליינה. ב-1950 וב-1954 פרסם כרכי זכרונות האחד קרוי "סיכון מחושב" והשני "מהדנובה עד היאלו".
קלארק מת בשנת 1984. הוא טמון באקדמיה הצבאית "המצודה", אותה ניהל. שמו הונצח בקריאת הכביש מהיר I526 בדרום קרוליינה על שמו.
נכדותיו הן השחקניות דורן קלארק ולואיז קר קלארק .
סורת השפע
Fedora Core
תחנת רכבת עכו
תחנת עכו
או.ג'יי. סימפסון
גוסט דוג
בית הספר לתותחנות שדה
מחנה שבטה
בית הספר לתותחנות וסיוע אש ביבשה (ביסל"ת - בה"ד 9) (כיום נקרא גם אגד 425 או עוצבת שלהבת האש) הוא מחנה צבאי של צה"ל אשר ממוקם בנגב, סמוך לתל שִׁבְטָהּ.
הבסיס ידוע בעיקר בזכות בית הספר לתותחנות שדה השוכן בתחומו, שבו מתבצעות הכשרות שונות הקשורות לדרגים השונים, ותפקידים בחיל. כיום, מפקד בית הספר לתותחנות שדה הוא אל"ם עמית גיא.
במחנה שבטה מתקיימות במקביל כל ההכשרות של חיל התותחנים החל משלב הטירונות, דרך קורס המפקדים ועד קורס הקצינים של החיל.
האגד מחולק לגדודים, מגמות ואגפים.
היסטוריה.
מחנה שבטה החל את דרכו כהיאחזות נח"ל, החל ב-18 ביוני 1956 ועד תחילת נובמבר של אותה שנה.
המחנה שימש בשנות ה-60 של המאה ה-20 כבית הספר למ"כים חי"ר ובשנות השבעים המוקדמות היה חלק מבית ספר לשריון והתקיימו בו קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. כמו כן, למשך תקופה קצרה בשנות ה-80 הבסיס שימש את מפקד החיל.
המחנה החל לשמש כבסיס ההדרכה הראשי של חיל התותחנים לאחר מלחמת יום הכיפורים. באמצע שנות ה-90 עבר אליו גם ענף טירונות החיל.
ב-2015 החלו עבודות לבנייה מחדש של המחנה. שטחו יצומצם ויתפרס על פני כ-800 דונם במקום כ-1,760 דונם לפני תחילת העבודות.
ב-2016 הפך בסיס ההדרכה גם לאגד סדיר ואוחד לתוכו אגד המילואים "עוצבת שלהבת האש".
ב-2019 התפרק האגד מלהיות אגד ארטילרי מבצעי וכיום, משמש כבית הספר לתותחנות וסיוע אש ביבשה בלבד.
עקב העברת כפיפיות לפיקוד האימונים וההכשרות בזרוע יבשה כחלק מתר"ש תנופה.
בא"ח תותחנים.
הגדול מבין ענפי האגד, בו מתקיים שלב הטירונות לכל חיילי חיל התותחנים. בבא"ח עוברים הלוחמים הכשרת רובאי ברמת 04 וקורס עיוני בתחום בו עוסקת היחידה אליה משתייכים.
גדוד הבא"ח מחולק לשתי מגמות, "שקד" ו"שיטה" ובכל מגמה 4 פלוגות (סה"כ 8 פלוגות הכשרה) כאשר כל פלוגה משתייכת ליחידה אחרת בחיל.
ענף הפיקוד.
בשנת 2021 הוחלט על שילוב גדוד מפקדים (451) (ענף מפקדים) וענף קצינים (קורס יסוד).
הענף משמש להכשרת מפקד הצוותים (מפקדי כיתה- מ"כים) של חיל התותחנים ובנוסף מתקיים בו שלב ההשלמה החילית של צוערי חיל התותחנים בכל יחידות החיל.