ברווזים זקופי-זנב (שם מדעי: Oxyurinae) היא תת-משפחה של עופות מים במשפחת הברווזיים, בה חיים מינים בעלי זנב זקור למעלה והם נחשבים למינים קדומים ופרימיטיביים במשפחתם. הם נמצאים בעיקר בעולם החדש, אך כמה מינים חיים בעולם הישן ובאוסטרליה.
ברווזים אלה הם קטנים, גדולי מקור, בעלי ציצות על ראשם, והזנב מכיל נוצות עומדות ארוכות וזקורות. הם אינם נוטים לצלול, וחיים במים מתוקים עומדים ורדודים יחסית.
הם קרובים לתתי-המשפחות ברווזי צלילה ולברווזים מצויים.
מינים.
ישנם 8 מינים קיימים, המצויים ב־4 סוגים בתת-משפחה זו:
ישנם מינים נוספים שאולי משויכים לתת-המשפחה: ברווז ורוד-אוזן ("Malacorhynchus membranaceus"), ברווז לבן-גב ("Thalassornis leuconotus"), ברווז גמד ("Nettapus"), ברווז מנומש ("Stictonetta naevosa"), אווז כף ברן ("Cereopsis novaehollandiae") וברבור קוסקורובה ("Coscoroba coscoroba").
ברווזי צלילה
ברווזי צלילה (שם מדעי: "Aythyinae") היא תת-משפחה של עופות מים במשפחת הברווזיים, בה מיני ברווזים הצוללים בשביל להשיג את מזונם והם די קטנים. הם מקורבים לתת-משפחת ברווזים מצויים. הם שונים מבני קבוצת ברווזי ים בכך שהם חיים במים מתוקים, אם כי חלק מהמינים דומים בשני תת-המשפחות.
ברווזים אלה קטנים, אינם נודדים וחיים רק במים מתוקים למזונם הם צוללים אל מתחת למים או משכשכים מזון קטן על פני המים. הם חיים רק בחצי הכדור הצפוני.
מיון.
המינים הנכללים בתת-המשפחה:
לעיתים גם המין ברווז ורוד-ראש (Rhodonessa caryophyllacea) שייך לתת-משפחה זו, בדרך כלל כמסווג בסוג נטה.
מרגוניים
ברווזים זקורי זנב
ברווזים צוללים
הצמיד של אופירה
הצמיד של אופירה הוא ספר ילדים מאת רבקה מגן שיצא בשנת 1981 בהוצאת עם עובד, הספר זיכה את מגן בפרס אשמן לספרות ילדים של "הארץ שלנו".
הספר הומחז בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער וזכה בפרס הבמה להצגות ילדים ונוער כהצגה הטובה של השנה.
הסיפור "התפקיד הראשי" מתוך הספר "הצמיד של אופירה" הומחז והועלה בשנת 2013 כהצגה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
ברווז לבן גב
ברווז שורק
ברווז שורק או אווז עצים וגם ברווז עצים (שם מדעי: Dendrocygna) הוא סוג של ברווזים פרימיטיביים וארוכי צוואר בצבעי אדומים וכתומים הנפוצים בביצות ואגמים שונים ברחבי העולם. סוג זה הוא היחידי בתת-משפחת ברווזים שורקים (Dendrocygninae) ששונה משאר הברווזים ובעבר הם אף נחשבו למשפחה נפרדת.
ברווזים אלה בעלי מקור גדול וראש קטן עם צוואר גדול והם בעלי צבעים חומים-אדמוניים וכנפיים בולטות אדומות. הם חיים רוב הזמן על היבשה אך גם שוחים במים וניזונים מצמחייה צפה ומבעלי חיים קטנים שהם תופסים בשכשוך. הם מצויים בלהקות ברחבי העולם במים מתוקים רדודים.
מינים.
בסוג זה 8 מינים:
בעבר היה מין פרהיסטורי (שאינו קיבל שם מדעי) שנכחד מאיי קוק.
מלון דן אילת
מלון דן אילת הוא בית מלון השוכן לצד הטיילת של החוף הצפוני באילת. המלון כולל 375 חדרים וסוויטות.
היסטוריה.
בית המלון נבנה בידי רשת מלונות דן. תחילה תוכנן המלון על ידי האדריכל היינץ פנחל אך עם פטירתו עברה העבודה לידי שניים מעובדיו - האדריכלים אלברט סגל ויחיאל קומט. על עיצוב הפנים הופקד האדריכל אדם טיהאני שהתמחה באותה עת בעיצוב מסעדות אך מאז קנה לעצמו שם עולמי בעיצובם של בתי מלון. הבנייה החלה בשנת 1992 והושלמה ב-1995 לאחר עיכובים שנבעו משרפה ורעידת אדמה שפגעו בבניין.
הבניין מתנשא לגובה 14 קומות וכולל שלוש קומות ציבוריות ובהן, לבד מלובי המתפרס על פני שתי קומות, גם מתחם ילדים ונוער, חדר כושר, חמאם טורקי, מגרשי סקווש, מרכז כנסים, מרכז מסחרי, בית כנסת ובריכת שחייה מחוממת.
במהלך שנת 2017, השקיעה רשת דן כ-45 מיליון שקלים בשיפוץ נרחב של המלון, שיפוץ שעדיין נמשך עקב מגפת הקורונה.
ביולי 2022 אורחים שאכלו במסעדת המלון התלוננו על כאבי בטן וקלקול קיבה, חלקם אף אושפזו בהמרכז הרפואי יוספטל באילת.
דגם מוקטן של בית המלון נמצא בפארק המיניאטורות מיני ישראל.
נבחרת אזרבייג'אן בכדורגל
שיני חלב
עצים נשירים
נשיל
שיניים נשירות
שן נשירה
וולפגנג ובר
וולפגנג ובר (בגרמנית: Wolfgang Weber, נולד ב-26 ביוני 1944 בשלאבה שבגרמניה, כיום סלאונו שבפולין) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בפ.צ. קלן בעמדת המגן.
קריירת מועדונים.
ובר החל לשחק בפ.צ. קלן בשנת 1963, והעביר בקבוצה את כל הקריירה שלו. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, 1963/64, זכה ובר עם קלן באליפות הבונדסליגה, בעונת הבכורה של הבונדסליגה כליגה הראשית של גרמניה המערבית. בעונת 1964/65 איבדה קלן את האליפות לורדר ברמן בפער של שלוש נקודות בלבד. עם השנים תרומתו של ובר לקבוצה הלכה וגברה, ובשנת 1968 סייע לקבוצה לזכות בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על בוכום. בשנות ה-70 פ.צ. קלן הפכה לחברה קבועה בצמרת הגרמנית, אך נשארה ללא תארים משמעותיים שנים ארוכות, בגין השליטה בבונדסליגה של באיירן מינכן ובורוסיה מנשנגלדבך, והפסידה בשלושה גמרי גביע. בשנת 1970 ובר לקח חלק בהפסדה של קלן בגמר הגביע הגרמני 2-1 לקיקרז אופנבך, בשנת 1971 הפסידה הקבוצה 2-1 בגמר לבאיירן מינכן, ובשנת 1973 קלן איבדה הן את הבונדסליגה לבאיירן מינכן כשסיימה במקום השני, והן את הגביע הגרמני לבורוסיה מנשנגלדבך, כשהפסידה בגמר 2-1. בכל אחד משלושת הגמרים ובר שיחק 90 דקות. בתקופה זו ובר שיתף פעולה בקבוצה עם שחקנים כוולפגנג אובראט, היינץ פלוהה, דיטר מילר והאנס להר, ובשנת 1977 פ.צ. קלן זכתה בתואר לראשונה מזה זמן רב, כשהניפה את הגביע הגרמני לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על הרטה ברלין. ובר לא שיחק בגמר זה. עונתו האחרונה של ובר בקריירה הייתה 1977/78. בעונה זו זכתה פ.צ. קלן בדאבל היסטורי, כאשר קטעה רצף של שלוש אליפויות של בורוסיה מנשנגלדבך, וזכתה בגביע לאחר ניצחון 2-0 על היריבה המושבעת פורטונה דיסלדורף. בעונה זו ובר מיעט לשחק, ופרש בסיומה ממשחק פעיל, לאחר שהופיע במדי הקבוצה ב-356 משחקי ליגה והבקיע 21 שערים.
קריירה בינלאומית.
ובר שיחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1964, וצבר 53 הופעות במדים הלאומיים, בהן הבקיע שני שערים. השער הזכור ביותר של ובר היה בגמר מונדיאל 1966 כאשר הבקיע את השער שהשווה את התוצאה ל-2-2 מול נבחרת אנגליה, שניצחה לבסוף 4-2 בהארכה. ובר השתתף עם גרמניה המערבית גם במונדיאל 1970 בו סיימה גרמניה המערבית במקום השלישי. הופעתו האחרונה של ובר בנבחרת נערכה בשנת 1974.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו, ובר התנסה באימון, ואימן את ורדר ברמן בין השנים 1978 ו-1980.
תארים.
עם פ.צ. קלן:
שרה צימרמן-גריס
שרה צימרמן-גריס (20 בספטמבר 1913 – 1989) הייתה מדענית ישראלית שהתמחתה בחקר פתולוגיה של הצמחים וחיברה ספרי הדרכה בנושא ובגלל התמקדותה בתפוחי אדמה כונתה "דוקטור קרטופל".
קורות חיים.
שרה נולדה במושבה יבנאל, בת לחיים וחיה צימרמן, חלוצים מהעלייה השנייה. ביולי 1914 החליטה חיה צימרמן לנסוע עם בתה שרה, כדי להציגה להוריה, שגרו בעיירה ברסטצ'קה בווהלין (כיום אוקראינה). בהגיעם לקונסטנצה, רומניה, החלה מלחמת העולם הראשונה והם נתקעו ברומניה בחסידות בוהוש, עד סוף המלחמה. בסוף המלחמה השלימו את הביקור באוקראינה וחזרו ליבנאל.
שרה צימרמן סיימה לימודי יסוד ביבנאל, אולם במושבה ובסביבתה לא היה בית ספר תיכון ולשם לימודי תיכון עברו אמה, שרה ואחותה לתל אביב ולקחו איתן מהמשק כמה פרות, כדי להתפרנס מחלבן. בתל אביב למדה צימרמן בגימנסיה הרצליה ולפני היציאה לבית הספר הייתה מחלקת חלב. בסיום לימודיה בגימנסיה המשיכה ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים - היא רצתה ללמוד אגרונומיה, אך בארץ ישראל עדיין לא היו לימודי חקלאות וביולוגיה הייתה הדבר הקרוב ביותר. בהמשך קיבלה מלגה מממשלת איטליה ויצאה ללימודיה דוקטורט במילאנו, איטליה, עד 1935. עבודת הדוקטורט שלה הייתה "גורמי התנוונות של תפוחי אדמה". בתקופה זו לקחה חלק בפעילות ציונית עם צעירי יהדות איטליה והשתתפה בקונגרס הציוני העולמי ה-19, שנערך בלוצרן.
צימרמן החלה לעבוד בתחנת הניסיונות ברחובות ב-1937. ב-1942 נענתה לקריאת המוסדות והתגייסה לצבא הבריטי. היא שירתה תקופה קצרה כאחות מעשית בבית חולים צבאי בקהיר, אך בהמשך הועברה לעיסוק בו באו לידי ביטוי ידיעותיה, טיפוח גידולי תפוחי אדמה במזרח התיכון. לביצוע משימתה, לימוד החקלאים לגידול תפוחי אדמה מפקעות (היה מחסור בזרעים), נסעה בין לבנון, סוריה, ארץ ישראל ומצרים ולאור הצלחתה הועלתה בדרגה וקיבלה ציון לשבח.
דרכה המקצועית.
שרה צימרמן-גריס הצטרפה לעבודתו של פרופ' שמעון ליטואר-לטר, שחקר מחלות שונות שפגעו בפקעות תפוחי אדמה, מחלות שגרמו נזקים גדולים באותה תקופה בה לא היו שטחי אחסון משמעותיים בקירור, תחום בו עסקה גם עבודת הדוקטורט שלה. בנוסף לכך היא עסקה בחקר הנושאים הקשורים בהיבטים כלכליים הקשורים בהתארגנות וולונטרית לביטוח בקר ומקנה בארץ ישראל ובשיטות חדשות לאריזת ירקות ופירות לשווקים מקומיים וגידול כבשים בארץ ישראל. לאחר קום המדינה נסעה להדריך ברחבי הארץ בשנים 1950 - 1958, בהן הדרכים היו מסוכנות בשל התקפות פדאיון. היא עסקה בנושא הקשר בין אוכלוסיית כנימות להתפשטות מחלות וירוסים של תפוחי אדמה בשיתוף דוקטור סבירסקי מן האוניברסיטה העברית.
ב-1958 השתלמה באוניברסיטה של ויסקונסין, ארצות הברית, בנושא זיהוי מחלות וירוסים של תפוחי אדמה והתמחתה בשימוש במיקרוסקופ אלקטרונים וב-1963 השתלמה ב-Queen's University Belfast בצפון אירלנד.