לפתע חוזר יטי למערה ומנסה למנוע מטינטין לקחת את צ'אנג. הוא כמעט הורג את טינטין, אך בטעות לוחץ על הפלאש במצלמתו. האור החזק מפחיד אותו והוא בורח מהמערה בבהלה. טינטין, צ'אנג והקפטן חוזרים לכיוון המנזר. בדרך צ'אנג מספר להם שלאחר ששרד את ההתרסקות ניסה למצוא מסתור מהשלג במערה שבה מצא טינטין את האבן עם שמו, שם התעלף והיה מת במהרה אילולא יטי מצא אותו והביא לו מזון מדי פעם. כאשר הגיעה המשלחת הממשלתית לחיפוש ניצולים יטי הגיע למערה ולקח אותו עמו במעלה ההר כדי למנוע מאנשי המשלחת למצוא ולקחת אותו. בניסיון לסמן את מסלול הטיפוס צ'אנג הניח שם את צעיפו. לאחר מכן הניח אותו יטי במערה שבה הוא נמצא על ידי טינטין.
צ'אנג מספר שיטי דאג לכל צרכיו וכנראה חיבב אותו, ומסביר שלדעתו יטי הוא בעל רגשות אנושיים ולב טוב. הוא מחליט לא לספר על כך לציבור, כדי להגן על יטי מסקרנים או אנשים שינסו לאלף אותו. בדרכם חזרה אל הכפר הם פוגשים את ראש המנזר ופמלייתו, שבאו לברך אותם על הצלחת החיפושים. הם חוזרים לכיוון נפאל, משם יחזרו לביתם באירופה. הספר מסתיים בציור של יטי המביט בעצב על צ'אנג המתרחק.
פיתוח.
בתקופת כתיבת הספר הרז'ה חווה משבר בחייו. הוא שקע בדיכאון ואף עמד בפני גירושים מאשתו הראשונה, ז'רמיין קיקנס. באותה תקופה הוא סבל מסיוטים שכללו מרחבים לבנים ומושלגים אינסופיים, מחזה שלדבריו היה "עצוב בצורה בלתי מוסברת". הוא תיאר זאת כך: תחושות אלו התבטאו בנופי ההימלאיה המושלגים בהם התרחש הסיפור. בתחילה תכנן הרז'ה ליצור כריכה לבנה לחלוטין, מלבד הדמויות והכותרת, אך המוציא לאור, קסטרמן, חשב שעיצוב כזה יהיה פחות מושך, ולכן הוסיף הרז'ה הרים ושמים ברקע. הרז'ה גם העדיף לקרוא לקומיקס "קרן היאק", על שם המקום שבו נמצא צ'אנג, אך קסטרמן חשב שספר שכותרתו מכילה את שמו של טינטין ימשוך תשומת לב רבה יותר, ולכן שונתה הכותרת ל"טינטין בטיבט".
ביקורת וניתוח.
זהו הספר הרגשני, המופנם והעמוק ביותר בסדרה. הרז'ה תיאר אותו כיצירה האישית ביותר שלו, ואמר ש
"טינטין בטיבט" הוא בין הספרים היחידים בסדרה שלא מציג אלימות כלל, וייחודי גם בכך שכמעט ולא מופיעות בו דמויות משנה מהסדרה. אל מסעו של טינטין הצטרפו רק טארקי - שסיפק תמיכה והדרכה טכנית - והקפטן, שסיפק ליווי רגשי והומור. בנוסף, אין אנטגוניסט בסיפור, ואיש אינו אשם בתקלות בהן נתקל טינטין. הספר משקף מסע פנימי. במהלך הסיפור טינטין בוכה שלוש פעמים - יותר מבכל שאר הספרים יחד. מומחה הקומיקס מייקל פאר כתב שזוהי ההרפתקה שהייתה הכי אישית וחשובה עבור הרז'ה, ושהספר הזה הוא "סיפורה של ידידות".
סיפור הרפתקאות
סיפור הרפתקאות הוא סוגה ספרותית שעלילתה על פי רוב מובילה את גיבוריה אל מקומות מסוכנים ומרתקים ובנוסף נהוג בסוגה זו שבכל רגע נתון הגיבורים שרויים בסכנת כליאה ואף מוות. דבר המסקרן את קוראיו ומקרין אווירה מותחת. לעיתים העלילה של סוגה זו בדיונית, ולעיתים ריאליסטית. כמו כן לסיפורי ההרפתקאות השפעה גדולה על הז'אנר הקולנועי.
היסטוריה.
כבר בתקופת ימי הביניים נכתבו ספרי הרפתקאות רבים וסוגה ספרותית זו הייתה מרכזית בספרות של אותה עת. בתקופה זו, התבנית הנפוצה ביותר של ספרי ההרפתקאות באה לידי ביטוי בכך שתחילה הגיבור עובר סדרת הרפתקאות, ולאחר מכן פוגש את הגיבורה איתה הוא עובר סדרת הרפתקאות נוספת. במהלך העלילה הזוג נפרד ולבסוף התאחד. לתבנית זו השפעה רבה עד היום על סרטים רבים בהוליווד.
פלאגיאניזם
המינות הפלאגיאנית
ספר הרפתקאות
רומן הרפתקאות
אוריינות בית-ספרית
המונח אוריינות בית ספרית כולל מגוון מיומנויות שונות של אוריינות, שנרכשות על ידי תלמידים בבתי ספר.
רקע והתפתחות המושג.
עד לפני כעשור היה המונח "The language of schooling", כלומר "שפת בית הספר", המושג הקרוב לאוריינות בית ספרית הנפוץ כיום. בהתאם לכך, שאיפת המערכת הבית-ספרית בתחום התפקוד האורייני הייתה ועודנה פיתוח יכולות לשימוש בוגר, עשיר ומגוון בשפה, בדרכים התואמות את הצרכים של מגוון ההקשרים התקשורתיים, החברתיים והתרבותיים של אדם בחברה מסוימת. על כן, הטקסטים הנבחרים להוראה בבתי הספר יכללו משאבים לשוניים ודקדוקיים המובאים בקונטקסט בית ספרי, ויכללו בדרך כלל הצגת מידע בעזרת טכניקה ספציפית וקשר לוגי מדויק. דגש חשוב מושם על שימוש בכלים דקדוקיים ולשוניים ולא רק על השימוש באינטונציה כדי להסביר סיטואציה מסוימת, ובנוסף, חשוב שתהיה תבנית מסוימת ומבנים החוזרים על עצמם. כמו כן, מודעות לאלטרנטיבות דקדוקיות אפשריות המייצרות משמעויות שונות לטקסט בקונטקסטים שונים חשובה מאוד. חשוב לחוקרי שפה בחינוך להבין ולהדגיש את חשיבות הכישורים השפתיים השונים הנרכשים בבתי הספר, בעזרת שימוש בטקסטים ולא רק בדיבור.
על הנושא כתבה רבות החוקרת מרי שלפגרל (Mary J. Schleppegrell), בעיקר בספרה שיצא לאור בשנת 2004, The language of schooling: A functional linguistics perspective. שלפגרל מאמינה כי המחקר בנושא חשוב כדי להצליח להעריך בצורה אפקטיבית את ההתפתחות השפתית וגם כדי לעצב תוכניות לימודים אפקטיביות. בנוסף התייחסה החוקרת לתפקיד בית הספר כמוסד המסייע בתהליכי חיברות, בין היתר ברכישת מיומנויות שפתיות אקדמיות. למרות העובדה כי לכל כיתה ולכל בית ספר יש שיטות משלו לשימוש בשפה ללימוד, בתי הספר הם גם המסגרת המוסדית שבה ילדים בחברה שלנו מחוברים לדרכי למידה פורמליות (בהקשר של לימוד במערכות שהתפתחו ממסורות מערב-אירופאיות). אנו מוצאים ציפיות דומות כגון שתלמידים ילמדו להציג את הידע שהם מפתחים בדרכים מסוימות בעזרת השימוש בשפה, תוך שימוש במבני טקסטים שהתלמידים צפויים לקרוא\לכתוב במטלות כתיבה ודיבור האופייניות לבתי ספר. המשימות הראשונות של התלמידים בבתי ספר קשורות לשימוש בשפה, לתיאור חפץ או אירוע מסוים, תוך שימוש במבנים תחביריים שונים ובתבניות דקדוק ספציפיים. חשוב לציין כי לכל מקצוע הנלמד בבית הספר ישנה "שפה" משלו, שפת המקצועות. כלומר, מדובר בכלל האוריינויות הנלמדות בבית הספר. מכאן שהאוריינות הבית ספרית היא אוריינות פונקציונלית-אקדמית (שפתית).
החל משנות ה-60 של המאה הקודמת ביססו אנשי חינוך את ההכרה בכוחה של האוריינות החזותית בפיתוח יכולות חשיבה, ותחושת עניין ושייכות לסביבה בקרב תלמידים ותלמידות. ההבנה כי מסרים חזותיים חשובים לא פחות ממסרים דבורים הביאה לשינויים חשובים בתוכניות לימודים ובתפיסת האוריינות הבית ספרית. היכולת לפענח ביטויים חזותיים ולחשוב עליהם באופן ביקורתי הפכה למיומנות חיונית. עבור צוותי הוראה היא חיונית אף יותר, שכן היא משמשת כאמצעי לפיתוח חשיבה יצירתית, ביקורתית ועצמאית.
עם השנים, ובעקבות המהפכה הדיגיטלית התרחב מושג האוריינות הבית ספרית אף יותר. אמנם הקריאה והכתיבה נותרו המטרה העיקרית, אך יחד עם זאת נוספו משמעויות נוספות ומטרות נוספות לאוריינות. אוריינות במאה ה-21 מחייבת שימוש משולב ומעמיק במדיומים שונים (חזותיים, דיבור כתיבה, ציור, שרטוט מפות, דיאגרמות, גרפים תמונות וסרטים) ובכל הסוגות השונות המרכיבות את שיח ההוראה בעל-פה ובכתב בבתי הספר (רב-אוריינות). כחלק מתפקידו של בית הספר בתהליך החברות של בני ובנות נוער. מכאן שאוריינות בית ספרית מתייחסת לידע האורייני הנדרש מתלמידים בתקופה מסוימת על מנת להתמודד בהצלחה עם הלמידה הבית-ספרית במקצועות השונים תוך שימוש במודולים וערוצי תקשורת שונים.
מטרות האוריינות הבית ספרית.
המטרה העיקרית של האוריינות הבית ספרית היא כתיבה וקריאה. מרבית המצבים האורייניים בלמידה הבית ספרית הם תלויי טקסט כתוב, תלויי טקסט דבור או תלויי טקסט חזותי.
אוריינות בית ספרית קשורה ישירות לאוריינות אקדמית (CALP), אשר כוללת מיומנויות האזנה, דיבור, קריאה וכתיבה . לימודי שפה חיוניים לסטודנטים על מנת להצליח בבתי ספר, שכן סביבם פותחו אמצעי הערכת התלמידים. תלמידים זקוקים לזמן ותמיכה כדי להביע בקיאות בתחומים אקדמיים. רכישת שפה אקדמית היא לא רק להבנת אוצר המילים בתחום התוכן; היא כוללת מיומנויות כגון השוואה, מיון, סינתזה, הערכה והסקה.
כתיבה.
האחריות להעשרת השפה וטיפוח היכולות השפתיות אינה נחלת בתי הספר בלבד, ומתחילה כבר בגן הילדים. המעבר לכיתה א' מסמן שלב חשוב ומשמעותי בחיי הילד כשהלשון תופסת מקום מרכזי בלמידה ובחשיבה ובין השאר הופכת מאמצעי למטרה. הידע הנדרש הוא בלשני, תחבירי, וכן אוצר מילים רלוונטי וידע קודם. כל אלה מאפשרים התמודדות שפתית עם מטלות בית-ספריות ברמות חשיבה שונות.
קריאה.
יכולת הכתיבה מכשירה את היכולת לקריאה כשבהמשך יוכלו התלמידים להשתמש בקריאה וכתיבה כדי ללמוד ולהבין טקסטים כתובים ולקשר אותם עם טקסטים אחרים. הבנת הנקרא היא מטרת העל של מיומנויות הכתיבה והקריאה, שהרי האוריינות אינה מתייחסת אך ורק למובן הטכני של הכתיבה והקריאה, אלא גם להבנת הנקרא וההבעה בכתב. אחת הדרכים היא הצורך בהנגשת הטקסטים עבור תלמידים והמשך פיתוח יכולות אורייניות במגוון תחומים. בבסיס היכולת להבנת טקסטים, להסקת מסקנות, לבקר ולקשור בין טקסטים שונים עומדת היכולת לקרוא ולכתוב.
מיומנויות תקשורת בינאישית בסיסיות (BICS).