בשנת 2009 ביקרו נציגי לטביה בספרד, כחלק מחיזוק הקשר הדו-צדדי.
שיתוף פעולה.
לטביה אינה מקבלת סיוע לפיתוח רשמי מספרד, אך שיתוף הפעולה בתחום התרבות והחינוך הולך וגדל. כמה אוניברסיטאות ספרדיות חתמו על הסכמים עם עמיתותיהן בלטביה, ומספר הסטודנטים הלטבים בתוכנית ארסמוס בספרד ממשיך לגדול. ה-AECID, סוכנות הסיוע הספרדית, מממנת שתי מלגות בכל אוניברסיטה בריגה.
אמנים ספרדים נוסעים לריגה כדי להשתתף בפסטיבלי מחול או מוזיקה גדולים, כחלק מתוכנית התרבות של לטביה.
האקדמיה התרבותית הלטבית מלמדת תואר של התמחות בשפה ותרבות ספרדית. אוניברסיטת לטביה מלמדת תואר שני בלימודי רומנסקה, שתיהן בתמיכת תוכנית המרצים של ה-AECID.
בלה זרקוביץ
בלה זרקוביץ (בהונגרית: Zerkovitz Béla; סגד, 11 ביולי 1881 – בודפשט, 24 באוקטובר 1948) היה אדריכל, מלחין, מנהל תיאטרון, ומחבר שאנסונים ואופרטות פופולרי יהודי-הונגרי, אחת מהדמויות החשובות בתחום המוזיקה הקלה – הקופלה והשאנסון – במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ביוגרפיה.
זרקוביץ נולד במשפחה יהודית כבנם של יונתן זרקוביץ (1840-1920), סוחר יליד אובודה, ושל ינקה פרינץ (יוהאנה) (1839-1927), גם כן ילידת אובודה. אמו למדה שירה ופיתוח קול אצל קרל גולדמארק ועבדה כמורה וכמנהלת של פנימייה. בנוסף לכך ילדה גם 8 ילדים. אביו עבר לסגד לזמן מה בגיל צעיר, ואז חזר לרובע 5 של בודפשט. ילדם הצעיר ביותר, בלה, נולד בסגד, אך הוא כבר סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית בבודפשט, שם קיבל תואר באדריכלות. בינתיים עבד כשכיר בחברת "מסילות הברזל הממלכתיות של הונגריה" (MÁV}, והפך למאסטרו הלהיטים האופנתי ביותר של רחובות בודפשט.
הוא כתב את שירו הראשון במהלך לימודיו באוניברסיטה, וחבר שר את שירו "אינטגרל בשקה" במפגש חברתי. כעבור כמה ימים ביקר גם את הזמר קארוי באומן, הזמר הפופולרי של מועדון הלילה וקברט ה"אורפום" שביקש ממנו להכניס את השיר למופע שלו. השיר זכה להצלחה ובכך החלה הקריירה של זרקוביץ שבמהלכה נולדו יותר מ -1,000 להיטים שקשורים לשמו. הוא כתב תוספות למחזות תיאטרון בני מערכה אחת, כמו כן כתב אופרטות, שהועלו על הבמות המקומיות והזרות.
שיריו הושרו ונשרקו בפאבים הקטנים ביותר. אנשים רבים קינאו בו על שיריו הפופולריים, ושכחו את העובדה שעד להופעתו בבודה ניגנו כמעט אך ורק מוזיקת שראמל אוסטרית גם בפאבים. (Schrammelmusik הוא סגנון מוזיקה עממית וינאית שמקורו בסוף המאה התשע עשרה ועדיין מופיע באוסטריה של ימינו). זרקוביץ יצר את הקוּפְּלֶה ההונגרי. (השם מציין שיר עם קטע חזרות ועם תוכן הומוריסטי או לועג). הוא "הִינְגֵר" את שירי אורפיאום, את תוכנית הבמות המוזיקליות. הוא בעצמו היה בעל ידע מוזיקלי; למד אצל אימרה מסרוש, מנהל בית האופרה של בודפשט.
זרקוביץ היה נלהב מהתיאטרון. בשנת 1925 היה מנהל התיאטרון העירוני (כיום תיאטרון ארקל) ולאחר מכן במשך שנים המנהל האמנותי של "האורפום המלכותי" (שהיה באתר של תיאטרון מדאץ' של ימינו). חבריו כללו לא רק הונגרים, אלא גם זרים מפורסמים כמו גרוק או ג'וזפין בייקר. הישגיו המוזיקליים הוכרה כמעט בכל העולם, הוא נפש באיטליה עם ג'אקומו פוצ'יני פעמים רבות. שיריו הושרו גם על ידי הדמויות הגדולות ביותר של התקופה בהונגריה: טיוודאר ביליצ'י, אנדור אייטאי, ז'וז'ה פטרש, טיבור אודוורדי, ארפאד קישהדי, אנה זנטאי, רוברט ראטוני, יאנוש ואמושי ועוד). הוא ניהל יחסי ידידות אבהיים עם קלמן סקרנישי, המייסד של מועדון MTK (סקצית הכדורגל של המועדון הוא מ.ט.ק. בודפשט), (אטילה סקרנישי: חייו של השחיין ההונגרי הראשון, (פרק 8, עמודים 199–233) בודפשט, 2020 ).
הוא היה איש פשוט, עליז וחביב. כפרידה, לפני מותו, הוא שימח את הדורות הבאים עם שירו "הייתי מוריד לך גם את הכוכב מהשמיים". מותו נגרם משבץ מוחי.
בלה זרקוביץ היה דודו של המלחין יוחנן זראי.
עבודותיו העיקריות.
מספר הופעות הבכורה של יצירותיו שנרשמו במאגר התיאטראות: 74
יחסי יוון–עיראק
יחסי יוון–עיראק הם יחסי החוץ בין יוון ועיראק. יחסי העמים היוונים והעיראקיים נטועים עמוק בהיסטוריה, שניהם פיתחו תרבויות שהשפיעו על מהלך האנושות. הם החלו כאשר חכמי יוון במהלך האלף הראשון לפני הספירה חיו ולמדו בבבל ובאשור, עד מאוחר יותר כאשר אלכסנדר השלישי, מלך מוקדון שלט במסופוטמיה (שמה הוא ממוצא יווני, כלומר "הארץ בין שני נהרות") ומת בבבל. יוון תומכת בתוקף בעקביות בעצמאות, בריבונות ובשלמות הטריטוריאלית של עיראק. באופן מסורתי יוון שמרה על יחסים טובים וידידותיים עם עיראק בשל קשרים היסטוריים ותרבותיים חזקים, עוד מימי קדם. שתי המדינות גובלות בטורקיה.
היסטוריה.
היסטוריה מודרנית.
מאז 1979, כאשר עלה סדאם חוסיין לשלטון היחסים הפוליטיים של יוון–עיראק היו טובים אך מוגבלים בשל המשטר הטוטליטרי בעיראק. הסכמים רשמיים שנחתמו על ידי יוון ועיראק מדגימים את רוח הסולידריות ושיתוף הפעולה של יחסי שתי המדינות. לדוגמה, בשנת 1979 ביקר ראש ממשלת יוון קונסטנדינוס קרמנליס בבגדאד; במהלך אותו ביקור חתמו שני הצדדים על הסכם שיתוף פעולה בנושאים טכניים וכלכליים.
יתר על כן, במהלך מלחמת איראן–עיראק התקיים שיתוף פעולה בתחום חומרי המלחמה. כפי שב-1985 חברת PYRKAL היוונית סיפקה לעיראק אמצעי לחימה בשווי 77 מיליון דולר וב-1987 חברת EBO היוונית סיפקה אמצעי לחימה בשווי 83 מיליון דולר. לאחר מלחמת המפרץ הראשונה הוטלו סנקציות של האו"ם על עיראק. יוון תמכה בתוכנית הנפט בעד מזון מכיוון שהייתה מעוניינת בעתיד העם העיראקי. כתוצאה מהאמברגו הכלכלי שלה עיראק חייבת סכומים גבוהים לחברות יווניות על בסיס שיתוף הפעולה שלהן במהלך מלחמת איראן–עיראק. למרות הבידוד הבינלאומי של עיראק שתי המדינות המשיכו בשיתוף הפעולה שלהן. באופן ספציפי, בשנת 1998 יוון ועיראק חתמו על הסכם שיתוף פעולה מדעי ותרבותי שכלל שיתוף פעולה בין אוניברסיטאות עיראקיות ויווניות בנוגע להכרה בתארים, הענקת מלגות והוראת יוונית עתיקה ומודרנית בעיראק. בנוסף, ביוני 1999 ביקר נשיא ועדת החוץ בפרלמנט העיראקי באתונה, וכך גם מנכ"ל סוכנות הידיעות העיראקית, שחתם על הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות הידיעות באתונה. יתר על כן, ביוני 2000 התקיימה הפגישה השמינית של הוועדה הכלכלית המעורבת של שתי המדינות, ועם סיומה נחתם הסכם בין המדינות.
עמדת יוון בפלישה לעיראק בשנת 2003.
הצהרת ראש ממשלת יוון קוסטאס סימיטיס ב-21 במרץ 2003 שיקפה את עמדת יוון הרשמית בנוגע לפלישה, כפי שהוא הצהיר
בנוסף, שר החוץ היווני, יורגוס פפנדראו הביע את התנגדותה של יוון לכך שארצות הברית תעשה זאת לבדה בעיראק. מפלגות פוליטיות רבות אחרות גינו את הפלישה, כמו המפלגה הקומוניסטית (KKE) ומפלגת השמאל היווני - סינאספיסמוס, שראו במלחמה הוכחה לשאיפות האימפריאליסטיות של ארצות הברית במזרח התיכון.
למרות התנגדותה למלחמה, יוון אכן הסכימה עם מדיניות ארצות הברית לפירוק נשק מעיראק ולהשמדת כל כלי נשק להשמדה המונית, שכביכול היה בעיראק. עם זאת, יוון לא הסכימה עם האסטרטגיה של בוש למלחמה מונעת כאמצעי למאבק בטרור. לעומת זאת יוון תמכה ביישוב הסכסוך על עיראק באמצעים דיפלומטיים ולא בכוח.
בניגוד לאופוזיציה למלחמת המפרץ השנייה, יוון אכן השתתפה במלחמת המפרץ הראשונה, כאמצעי להחזרת השלום במפרץ הפרסי, לאחר שעיראק פלשה לכווית.
תגובה מקומית.
דעת הקהל ביוון הייתה באופן גורף נגד המלחמה בעיראק. סקר שפורסם ב-4 באפריל 2003 הראה כי 90.7% מהיוונים התנגדו לחלוטין להתערבות בעיראק, ואילו 3.4% די התנגדו לכך. רק 1.4% הסכימו לחלוטין עם המלחמה ו-2.0% הסכימו במידה מסוימת.
הפגנות רבות התקיימו בהם מפגינים צעקו סיסמאות אנטי-אמריקאיות וצעדו לשגרירות ארצות הברית באתונה ולקונסוליה האמריקאית בסלוניקי. לדוגמה, ב-14 בפברואר 2003 השתתפו כ-100,000 איש בהפגנה נגד המלחמה באתונה. בנוסף, התקיימו שביתות ארציות על ידי שתי התאחדות האיגודים המקצועיים הכלליים ביוון, ה-GSEE (המגזר הפרטי) ו-ADEDI (המגזר הציבורי) כדי למחות על המלחמה נגד עיראק. שביתות אלו השביתו את השירותים הציבוריים, חברות פרטיות, בתי ספר, אוניברסיטאות, חנויות וכו'; על מנת לתת לאנשים את ההזדמנות להביע את התנגדותם למלחמה בראשות ארצות הברית נגד עיראק.
תקשורת יוונית.
התקשורת היוונית מתחה ביקורת חריפה על ארצות הברית ועל המניעים שלה למדיניות חוץ וגם גינתה את מדיניות ארצות הברית כלפי עיראק. התקשורת ראתה בגורם הנפט את הסיבה למלחמה. סקר שנערך על ידי Alco הראה כי 91.5% בקרב 94.5% מהצעירים היוונים שצפו בטלוויזיה, קראו עיתונים והאזינו לרדיו במהלך המלחמה האמינו שארצות הברית פלשה לעיראק מסיבות כלכליות בעוד רק 2.7% ראו זאת כמלחמה בטרור. על פי אותו סקר 93.2% מהצעירים היוונים החזיקו בתדמית שלילית לגבי ג'ורג' ווקר בוש.
הסכמים.
ההסכמים העיקריים בין יוון לעיראק כוללים:
מאז 1978 התקיימו שמונה ישיבות של ועדת השרים המשותפת ליוון ועיראק.
ויליאם דובסון
ויליאם דובסון (באנגלית: William Dobson; 4 במרץ 1611 (הוטבל) – 28 באוקטובר 1646 (נקבר)) היה צייר פורטרטים ואחד הציירים האנגלים הראשונים, שזכה לשבחו של בן זמנו ג'ון אוברי כ"צייר המצוין ביותר שהיה באנגליה".
ביוגרפיה.