מָלְבַה נוֹאֵבְנַה לָנְדַה (ברוסית: Ма́льва Но́евна Ла́нда; 4 באוגוסט 1918 - 3 ביולי 2019) הייתה דיסידנטית סובייטית. היא הייתה בין מתנגדי המשטר הסובייטי, עד שבשנת 1980 נעצרה על ידי הק.ג.ב כחלק מניסיונות המשטר לדכא ארגוני זכויות אדם, החושפים הפרות של זכויות אלו. היא נשלחה לחמש שנות גלות באזור מבודד בברית המועצות.
קורות חייה.
מלבה (נואבנה) לנדה נולדה באודסה שבאוקראינה.
היא הייתה גאולוגית במקצועה, בוגרת המכון לחקר גאולוגי על שם סרגו אורדז'וניקידזה (כיום האוניברסיטה הלאומית של רוסיה לסיקור גאולוגי).
בשנת 1950 התמנתה לראש צוות המחקר והסיקור הגאולוגי בהרי קרטאו שבקזחסטן.
פעילות בתקופת ברית המועצות.
ראשית מאבקה של לנדה החל בשנת 1976 כאשר התבטאה נגד השלטון הסובייטי לאחר חתימת הסכמי הלסינקי שנה קודם לכן, בטענה שלא ניתן לסמוך על מערכת הממשל הסוציאליסטית הסובייטית, בכך שתכבד את זכויות האדם במלואן או בחלקן.
היא נענתה להצעה להצטרף לארגון זכויות האדם קבוצת הלסינקי, ופעלה בו עד למעצרה בשנת 1980.
לאורך שנות פעילותה בארגון, פעלה רבות בתמיכה ביהודי ברית המועצות ובדרישתם לעלות לארץ ישראל, ונחשבה לאחת מאסירי ציון.
לאחר שחרורה מן הכלא המשיכה בפעילותה למען שמירת זכויות האדם, ובפרט לאחר נפילת ברית המועצות.
עלייה לארץ ישראל.
ב-29 בדצמבר 2015 עלתה מלבה לישראל בגיל 97.
היא נפטרה ב-3 ביולי 2019. התגוררה עם בנה היחיד וכלתה בחיפה.
תקציר מנהלים
תקציר מנהלים או תמצית מנהלים הוא מסמך קצר או חלק ממסמך, הנוצר למטרות עסקיות, המסכם דוח, מספר דוחות, הצעה וכדומה, באופן שהקוראים יתוודעו במהירות לכמות מידע רבה מבלי לקרוא את כולו. תקציר מנהלים כולל לרוב הצהרה קצרה על אודות הבעיה או ההצעה המפורטות במסמך המלא, חומר רקע, ניתוח תמציתי ומסקנות עיקריות. הוא נועד להיות אמצעי עזר לקבלת החלטות על ידי מנהלים ומתואר כחלק החשוב ביותר בתוכנית העסקית.
תקציר מנהלים שונה מתקציר ("אבסטרקט"), אשר הוא קצר יותר, מכוון להציג סקירה נייטרלית ואינו מהווה גרסה דחוסה של המסמך המלא. תקצירים משמשים באופן נרחב במחקר אקדמי, בניגוד לתקצירי מנהלים אשר חסרי משמעות בהקשר זה. "תקציר הוא הצהרה סיכומית קצרה... הקורא יחליט על פיה אם לקרוא את המסמך המלא" בעוד "תקציר מנהלים, בשונה מתקציר, הוא מיניאטורה של המסמך, אשר ניתן לקרוא אותה במקום את המסמך המקורי."
מבנה.
לתקציר מנהלים יש מבנה מקובל, המודגש בספרי לימוד ובקורסי הכשרה. לתקציר מנהלים טיפוסי יהיו המאפיינים הבאים:
ביקורת.
סיכום פשטני של נושא מורכב עלול להוביל קובעי מדיניות להזניח סוגיות מהותיות. פרופ' אמנדה סינקלייר מאוניברסיטת מלבורן טוענת כי לעיתים קרובות זהו תהליך אקטיבי ולא פאסיבי. במחקרה שהתמקד בגלובליזציה היא מצאה כי על קובעי מדיניות מופעלים "לחצים לאמץ קריאה פשטנית של סוגיות מורכבות" ו"להתייחס באופן לא פוליטי ואחיד להבדלים מסוגים שונים". היא טוענת שהמחקר עוצב על פי כותרות מוגדרות מראש וגנריות. דוחות החוקרים היו אמורים להראות זהים. התיקנון של המחקר בוצע באמצעות כלים כגון תקצירי מנהלים. לחוקרים נאמר: "מנהלים קוראים רק תקצירים". גם קולין לייס, במאמר ב-Socialist Register, טוען כי תקצירי מנהלים משמשים להצגת טיעונים מונמכים: "במפתיע ישנן רק מעט התייחסויות שליליות לירידת המדרגה שחלה מאז 1980 באיכות מסמכי המדיניות הממשלתיים, שרמת טיעוניהם ונימוקיהם היא לעיתים קרובות מידי ביחס הפוך לאיכות ההצגה שלהם (בסגנון דוחות עסקיים, עם תקצירי מנהלים וגרפים מעוצבים)".
בית עמר
בית עמר היה יישוב יהודי קדום בהר חברון, הנזכר בשטר יהודי מימי מרד בר כוכבא שנתגלה באזור זיף שבמדבר יהודה.
בית עמר מצוין בתחילת השטר כמקום עריכת השטר, שמועדו הוא "שנת ארבע לחורבן בית ישראל". זאת, כאשר ההנחה היא שהמדובר בשנת 140 לספירה, 4 שנים לאחר דיכוי מרד בר כוכבא.
הצעת זיהוי ליישוב הקדום היא בחורבה בדרום הר חברון הקרויה ח'רבת בית עמרה, הממוקמת ממערב ליטא, כ-2 ק"מ צפונית מזרחית לעתניאל. זאת, הן בשל הדמיון בשם, והן בשל מיקומה של החורבה בדרום מערב הר חברון, לא הרחק מח'רבת ענב, המזוהה עם היישוב הקדום ענב, הנזכר אף הוא בשטר הקדום.
פרת'ינג
היינץ ציגלר
גנרל היינץ ציגלר (בגרמנית Heinz Ziegler; 19 במאי 1894 - 21 באוגוסט 1972) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ציגלר נולד ב-19 במאי 1894 בדארקהמן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס ציגלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-15 (פומרניה ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, וב-18 ביוני 1917 הועלה לדרגת אובר לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר ציגלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1925 הועלה ציגלר לדרגת האופטמן, ומונה לתפקיד מטה במשרד המלחמה בברלין. באביב 1926 מונה למפקד סוללה 6 ברגימנט הארטילריה ה-6 (הפרוסי), ובאביב 1927 הועבר בחזרה למשרד המלחמה בברלין. באביב 1931 מונה למפקד סוללה 2 ברגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), ובשנת 1933 הועלה לדרגת מיור. ב-1 ביוני 1935 הועלה ציגלר לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט. ב-10 בנובמבר 1938 מונה ציגלר למפקד רגימנט הארטילריה ה-98, ובקיץ 1939 מונה לראש מטה צבא העתודה.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה ציגלר ראש מטה צבא העתודה, וב-15 בספטמבר 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-4. ב-1 בפברואר 1940 מונה ציגלר לראש מטה הקורפוס ה-42, ולחם עמו במערכה על צרפת, כחלק מהארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם ציגלר עם הקורפוס ה-42, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-9 בדצמבר 1941 מונה ציגלר לראש מטה של הארמייה ה-15, וב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-26 בינואר 1942 קיבל ציגלר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 באפריל 1942 מונה לתפקיד בכיר במפקדת כוחות השריון. ב-3 בדצמבר 1942 מונה ציגלר למפקד זמני של ארמיית הפאנצר החמישית באפריקה, עד הגעתו של גנרל הנס-יירגן פון ארנים ב-20 בפברואר 1943. בתחילת מרץ 1943 מונה ציגלר למפקד קבוצת קרב בקורפוס אפריקה, וב-16 באפריל 1943 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-24 במאי 1943 מונה ציגלר למפקד הדיוויזיה ה-334, וב-20 באוקטובר 1943 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-3, שהיה חלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-25 בנובמבר 1943 פרש ציגלר מתפקידו, וב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-24 בפברואר 1944 מונה ציגלר לנציג מיוחד באיחוד הארגונים הכלכליים המזוינים, וב-24 באוקטובר 1944 מונה למפקד הארמייה ה-14. ב-22 בנובמבר 1944 פרש ציגלר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה.
ציגלר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר ציגלר בגטינגן, עד למותו ב-21 באוגוסט 1972.
חסידן אפריקני
חסידן אפריקני או בשמו הנפוץ יותר חסידן וורוד (שם מדעי: "Mycteria ibis") הוא מין של עוף טרופי בעל מקור ארוך, צהוב וכפוף. החסידנים חיים באזורי ביצות וסוואנות ברחבי אפריקה וייתכן שגם במדגסקר. למרות מראהו דמוי המגלן הוא שייך למשפחת החסידתיים.
מאפיינים.
אורכו של החסידן 90-105 ס"מ ומשקלם 1.9-2.3 ק"ג. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. הוא עוף גדול יחסית ובעל נוצות לבנות וראש אדום עם מקור צהוב ומעוקל כמו מגל. הצוואר והרגליים ארוכים ודקים והחסידנים נמצאים רוב הזמן בתוך מים עומדים, שם הם מחפשים מזון והם אף ישנים שם, עם רגל אחת מורמת. החסידנים עפים במבנה של דאייה בלהקות, דבר העוזר להם לחסוך באנרגיות.
הם חיים בלהקות גדולות, אך לא קולניות ברחבי מספר ביצות ואגמים באפריקה מסנגל וסומליה בצפון עד לדרום אפריקה ואולי גם במדגסקר. החבורות רגועות יחסית ויש בהם זכרים ונקבות. עם זאת בעונת הרבייה פורצים עימותים בין הזכרים על נקבות. בהרבה מקרים הם נמצאים ליד עופות מים נוספים ביניהם פלמינגו, מגלן, כפן, טגואן, מנעלן, שקנאים ואנפות. הם נמצאים גם ליד עופות מים קטנים מהם כמו שחפים, קורמורנים ושלדגים ולפעמים מנסים לחטוף להם את מזונם.
הם עצמם ניזונים בשיטת חטיפת טרף קטן מתוך המים או פיתוי שלו וגם מנערים את מקורם במים רדודים מאוד ותופסים מה שנתפס בהם. המזון העיקרי הוא דגים קטנים עד לגודל 150 גרם. זמן הדיג העיקרי הוא התקופה החמה בה מתייבשים הרבה מקווי מים והמים נעשים רדודים ונגישים יותר לדיג וכן קשים יותר לשחייה עבור הדגים. בנוסף לדגים הם יאכלו צפרדעים, סרטנים, רכיכות, חרקים, זוחלים, גוזלים ויונקים קטנים.
הם עצמם נטרפים על ידי נמרים, ברדלסים, בבונים ותנינים. עם זאת בהרבה נהרות נראים חסידנים העומדים בסמוך לתנינים בלי פגע.
מצב השימור של המין הוא ללא חשש.
שרשוב
שֶרֶשוב (בבלארוסית: Шарашоў (שַרַשואו) או Шарашо́ва (שַרַשובה); בפולנית: Szereszów; ברוסית: Шерешёво (שֶרֶשיובו); ביידיש: שערשעוו) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
שרשוב נזכרת לראשונה בשנת 1380 כיישוב מלכותי, אשר הוענקו לו בהמשך זכויות מגדבורג. בשל מיקומה על נתיב מסחר מסורתי, התפתחה כלכלתה. מהמאה ה-18 הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה.