מערכות קרדיואידות מקובלות מוגדרות לפי הרדיוס. כך ניתן לציין את הקואורדינטות קוטביות במישור דו ממדי וקואורדינטות כדוריות והקואורדינטות גליליות במרחב תלת ממדי.
חה-ביי
באזז
באזז הוא סרט קולנוע ישראלי שצולם ב-1998, המבוסס באופן רופף על סיפורם של שני נערים בני 14 מהרצליה שרצחו את נהג המונית דרק רוט, משה בן איבגי וארבל אלוני. הסרט לא מהווה שחזור מדויק של האירועים, וברובו בדיוני. גם שמותיהם של הנערים שונו, אך זאת מכיוון שהסרט צולם ויצא שנתיים לפני ששמותיהם של הנערים הותרו לפרסום על ידי בית המשפט מכיוון שאז שמותיהם האמיתיים לא נודעו.
תקציר העלילה.
במערכת החינוך של העיר מתחלף קצין חינוך במשטרה האזורית בשם עופר רייניץ (שרון צור), לאחר שהקצין הקודם יצא ללמוד משפטים.
רפי ועידו הם שני נערים בני 14 שמתעללים בחבריהם לספסל הלימודים, פורצים לקיוסק של בית הספר וגונבים סחורה וכסף ממנו ואף משחיתים אותו ולאחר מכן בבלתי מתוכנן תוקפים פיזית נער אחר לאחר שהלשין עליהם לאחר שפוגשים בו באופן אקראי כאשר הוא מבלה עם חברו לכיתה שלו ושל עידו ורפי והוא מאושפז בבית חולים עם זעזוע מוח כאשר קצין המבחן שלהם, עופר רייניץ (שרון צור) נמצא בחדרו בבית החולים על מנת להשגיח שעידו ורפי לא יבואו להתעלל בו גם בבית החולים.
הקצין מנסה לשכנע את הממונים עליו ואת הנהלת בית הספר לפעול נגד השניים ביתר תקיפות, אך הם מזלזלים בו בטענה שמדובר בילדים בגיל ההתבגרות, והן בגלל שרפי הוא ילד חד הורי שאימו לא נמצאת בבית הרבה ורוב היום נמצאת בעבודה בעוד שאביו של עידו (שמיל בן ארי) הוא עורך דין מצליח המקורב לראש העיר.
על השניים נגזר בבית המשפט מעצר ביתי שבמסגרתו אחראים ההורים על חלק מזמנם אך הנערים מפרים אותו. יום אחד הם מציקים לבנו של עופר ואז הוא בא להגן עליו וכאשר הם מתגרים בו אז הוא מכה אותם. בסופו של דבר, משיגים השניים אקדח מאוזר C-96 מתקופת מלחמת העולם השנייה מאחת מחברותיהם לכיתה, ומתחילים לעשות מטווח על בקבוקי תבערה עד שמתחילים לירות בחתול עד מוות.
באחד הלילות הם פורצים לאוטו זר וגונבים אותו בזמן שרפי נוהג על הכביש בצורה פרועה ללא רישיון, ואז מתחיל מרדף של ניידת משטרה אחרי הנערים אך הם מצליחים לחמוק ממנה עד שמשחיתים, שוברים, ומנפצים את האוטו הגנוב עד ששורפים אותו. באותו לילה הם עולים על מונית במטרה לנסוע לביתה של יועצת בית הספר (אהובה קרן) ולפגוע בה, אך בסופו של דבר התוכנית משתנה, והם רוצחים את נהג המונית לאחר שסירב להוריד אותם כאשר הגיעו ליעד הסופי המבוקש בטענה שזה מקום נטוש אשר עלול להיות מסוכן.
מספר ימים לאחר מכן מגלה עופר גופה של חתול בו ירו השניים, לאחר בדיקת הנשק והכדורים, וכן האקדח שהיה ייחודי לא ידע עדיין מי ירה בחתול, ומי שייך האקדח, וכעבור זמן קצר נעמי יועצת בית הספר מתקשרת אליו בלילה ומספרת לו שלשניים יש אקדח והיא לא יודעת מאיפה, ושהם יורים בציפורים וחתולים. עופר מתחיל לחשוד שהם גם אלו שרצחו את נהג המונית שמדברים עליו באותו זמן. לאחר מכן משווה את הקליע לאותו קליע שנמצא על גופו של נהג המונית בעזרת בדיקה בליסטית, יש התאמה. עופר מגיע למסקנה שעידו ורפי אכן רצחו את הנהג כפי שחשד קודם, הוא ועוד שני שוטרים מגיעים עם ניידת לביתו של רפי שבו גם עידו שהה ועוצרים את שניהם.
בתחנת המשטרה מחכים עיתונאים אשר כאשר כולם מגיעים בניידת כשעידו ורפי מכסים את פניהם בבגדיהם אז הם מנסים לראיין אותם ולשאול אותם אם הם מודים באשמה. אביו של עידו מגיע לתחנת המשטרה ומתחנן שלא יאסרו את בנו, בטענה שהוא עוד ילד, אך ללא הועיל. כעשר שנים לאחר מכן, עידו ורפי המבוגרים מביעים חרטה על מעשיהם בזמן ראיון בכלא, ומספרים כי הם מתכוונים לפרסם ספר.
פסטיבלים ותחרויות.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, וכן פסטיבלים בבריסל, פאלם ביץ', מונטה קרלו, סן פרנסיסקו, בוסטון, באפלו, סנט לואיס, דנוור ולוס אנג'לס.
הקרנה ושידור.
הסרט הוקרן בהפצה חסרת תקדים במערכת החינוך, ושודר לציבור הרחב בערוץ 2 בשידורי הזכיינית טלעד, הסרט נרכש להקרנה על ידי שירות בתי הסוהר, ומוצג בפני סטודנטים הלומדים קרימינולוגיה.
שיר הנושא לסרט.
את השיר "באזז" ביצעה להקת אופוריה. הלהקה מנתה ארבעה בני נוער בגילאי 17–18 מהעיר אופקים.
מילים ולחן: ערן סלפטי (קלידים) ואבי זוהר (תופים).
שירה וגיטרה בס: אסף ביטון.
גיטרה חשמלית: אריאל גיחון.
הלהקה נתבקשה לכתוב את השיר לסרט לאחר שביצעה את השיר "כותרת"
שגם עוסק בנושא רצח נהג המונית דרק רוט, במסגרת התחרות "קולות וכלי זמר".
רעידת האדמה בשאנסי
רעידת טנגשן
אימוקיד
עיטורי הצבא האדום
יאן כריסטיאן סמטס
אופנהיימר
אופנהיימר הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי ופירושו הוא "יוצא אופנהיים". אופנהיים היא עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה. חלק מנושאי השם משתייכים למשפחת אצולה (פטריקים) יהודית ונושאים בתארים "פון אופנהיים", "פון אופנהיימר", "פון אופנפלד" ו"".
קארל וילהלם שלה
עלקת מוטל
ARP poisoning
ישראל גלפנד
ישראל מוייסביץ גלפנד (ברוסית: Израиль Моисеевич Гельфанд, באנגלית: Israel Gelfand; 2 בספטמבר 1913 - 5 באוקטובר 2009) היה מתמטיקאי יהודי-סובייטי, ממייסדי בתי הספר למתמטיקה בברית המועצות. חתן פרס וולף לשנת 1978.
קורות חיים.
נולד למשפחה יהודית בעיר אוקני, במחוז חרסון שבאוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), ב-2 בספטמבר 1913. למד בבית ספר מקצועי לכימיה ושם פגש את דוד מילמן שהפך לחברו ויחד החלו להתעניין במתמטיקה. ללא שהיו לו תעודת בגרות או תואר אוניברסיטאי התקבל ללימודי דוקטורוט באוניברסיטת מוסקבה ובגיל 20 קיבל דוקטורט, על עבודה בהנחייתו של אנדריי קולמוגורוב. בשנת 1941 התמנה לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. נחשב על ידי רבים כמייסד בתי הספר למתמטיקה בברית המועצות. בשנת 1968 היה בין החותמים על קריאה לשחרור אלכסנדר יסנין-וולפין. במשך שנים רבות לא הורשה לעזוב את ברית המועצות וכל בקשותיו להשתתף בכנסים בינלאומיים מחוץ לברית המועצות נדחו. בשנת 1973 הוא הורשה לראשונה להגיע ללונדון לקבלת תואר לשם כבוד, אולם הגיע באיחור ונערך לו טקס נפרד. בשנת 1978 הוא לא הורשה להגיע לישראל לקבל את פרס וולף. רק אחרי 10 שנים, בשנת 1988 הורשה לבקר לראשונה בישראל כדי לקבל את הפרס.
ב-1990 הוא היגר לארצות הברית ועבד כפרופסור מחקר באוניברסיטת ראטג'רס בניו ג'רזי.
היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה צוריה שפירא נולדו הבנים סרגיי וולדימיר, ומאשתו השנייה טטיאנה נולדה בת בשם טטיאנה. נפטר בגיל 95 בבית החולים האוניברסיטאי על שם רוברט ווד ג'ונסון בניו ברונסוויק, בניו ג'רזי, ארצות הברית.
תארים ופרסים.
בשנת 1950 היה בין מקבלי פרס סטלין. עבור מחקרו הוא קיבל 3 פעמים את עיטור לנין, בשנת 1961 הוא זכה בפרס לנין, ב-1977 הוא התמנה לחבר האגודה המלכותית הבריטית, ב-1978 קיבל את פרס וולף, ובשנת 1989 קיבל את פרס קיוטו. היה נשיא אגודת המתמטיקאים של מוסקבה בין השנים 1968–1970.
נבחר לחבר של: האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1964), האקדמיה המלכותית של אירלנד, התאחדות המתמטיקאים האמריקאית והלונדונית, ועוד רבים אחרים.
עלקתיים
משפחת העלקתיים (שם מדעי: Orobanchaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הצינוראים. המשפחה מכילה 25 סוגי צמחים, ויותר מ-200 מינים, מרביתם צמחים טפילים או טפילים למחצה. רבים מהצמחים שויכו בעבר למשפחת הלועניתיים.
בישראל.
הסוגים ממשפחה זו בצמחיית ארץ ישראל הם:
דופטאנה (בית סוהר)
דופטאנה (ברומנית: Doftana) היה בית סוהר ביישוב דופטאנה שבמחוז פרחובה, ברומניה.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 שימש בית הסוהר דופטאנה לכליאת אסירים פוליטיים. בין שאר האישים שנכלאו בכלא זה ניתן למנות את גאורגה גיורגיו-דז', ניקולאה צ'אושסקו, גאורגה אפוסטול ומקס גולדשטין. בתקופה הקומוניסטית המבנה הפך למוזיאון, אך המחסור בתקציבי החזקה הביא לסגירתו.
מסלול גיאוסטציונרי
נדב איל
נדב אשר אֱיָל (נולד ב-6 במרץ 1979) הוא עיתונאי ופרשן ישראלי, לשעבר עורך בחדשות 13 וכיום פרשן ובעל טור בכיר בקבוצת ידיעות אחרונות ופרשן בחדשות 13.
ביוגרפיה.
נולד באנגליה וגדל בפרדס חנה. אביו רפי השתתף כקצין צנחנים במבצע "אביב נעורים" ועוטר על פועלו בעיטור המופת. בצעירותו היה נדב אייל מדריך בשבט הצופים "אלון".
בשנת 1997 התגייס לגלי צה"ל ושירת ככתב ב, ולאחר מכן, ככתב לענייני מפלגות ועורך יומני בוקר.
סיים לימודי משפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה מקצועית.
איל הצטרף לערוץ 10 עם הקמתו ב-2002, ושימש ככתב מדיני ופוליטי בחדשות 10 אשר סיפקה את החדשות לערוץ החדש. כאשר מונה, ציין העיתון "הארץ" כי איל הוא "הכתב המדיני הצעיר ביותר שהטלוויזיה הישראלית ידעה".
בשנת 2003 הצטרף ל"מעריב" ושימש כתב פוליטי, ובשנת 2005 התמנה לפרשן הפוליטי של העיתון. סיקר את מערכות הבחירות הכלליות ב-1999, 2001, 2003 ו-2006 בשלושת כלי התקשורת בהם עבד. הגיש בגלי צה"ל עם ליעד מודריק את "תוכניות לשבת" כשנתיים (2005–2007). איל שימש כאחד משני המנחים של קורס העיתונות של גל"צ המועבר כל שנה למתגייסים החדשים (במשותף עם עו"ד יוסי עבאדי וחיליק שריר), אותם החליפו מתן חודורוב וישי הולנדר.
בשנת 2007 עבר איל ללונדון לצורך לימודים ולאחר שקיבל מלגה ממשרד החוץ הבריטי. בתקופה זו זכה לתואר שני מבית הספר לכלכלה של לונדון בפוליטיקה גלובלית.