אימרי הופיע במגוון של הפקות תיאטרון, טלוויזיה ורדיו. בגיל חמש שיחק בהופעת בכורה בטלוויזיה בסרט הדרמה "Station Jim" בערוץ BBC One. בשנת 2007 הופיע אימרי בסדרת הדרמה של רשת ITV "קינגדום". ב-2012 שיחק במיני-סדרה "Restless". באותה שנה הופיע בסדרה "הכתר החלול" של ערוץ BBC Two. ב-2013 השתתף בפרק בסדרה "האב בראון" של ערוץ BBC One. לפני הלימודים ב-LAMDA, הופיע אימרי בתיאטרון שייקספיר גלוב בתפקיד באגוט במחזה "ריצ'רד השני" מאת ויליאם שייקספיר, ובתפקיד ספיגט במחזה "נל גווין" מאת ג'סיקה סווייל. עוד השתתף בהפקות רדיו שונות בהן "The Treasure Seekers", "תקוות גדולות" מאת צ'ארלס דיקנס, וב-"A Voyage Round My Father" מאת ג'ון מורטימר.
ב-2014 הצטרף אימרי לסדרת הרדיו הוותיקה של ה-BBC "הארצ'רס", המבוססת על קהילה כפרית ביישוב הבדיוני אמברידג', ובו גילם את ג'וש ארצ'ר, שגולם לפני כן בידי קיאן צ'יסבורו. באותה שנה גילם אימרי את נער הסיפון פיפ במחזה "White Whale" שהוצג בלידס דוק, בו שר את המזמור "Amazing Grace" אחרי שהוא נופל מראש הסט אל תוך המים.
ב-2019 כיכב אימרי בסרט "הילד שיהיה מלך", בבימויו של ג'ו קורניש, בתפקיד מרלין הצעיר, יחד עם פטריק סטיוארט שגילם את מרלין המבוגר. עוד כיכב בסרט העצמאי "Pond Life" לצדה של אזמה קריד-מיילס.
Samsung Galaxy Note 3 Neo
Samsung Galaxy Note 5
ג'זירה (קהיר)
גַ'זִירַה (בערבית: الجزيرة) הוא אי שנמצא בנהר הנילוס ליד קהיר, שבמצרים. מגדל קהיר, בית האופרה של קהיר, מרכז התרבות אל סאוי והמוזיאון לקרמיקה איסלאמית נמצאים על האי.
בערבית, פירוש המילה "ג'זירה" הוא "אי".
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (34 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (15 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 34 מילימטרים בשנה. חודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (8 מ"מ גשם), וחודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
נונאטאק סיקל
נונאטאק סיקל (באנגלית: Sickle Nunatak; מילולית: נונאטאק מגל) הוא נונאטאק בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק מצוי בפתחו הצפוני של עמק ג'ופיטר, ממזרח לרכס מורוזומי.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר סקרה את האזור בין השנים 1967–1968.
הנונאטאק קיבל שם זה בשל צורתו צורת מגל.
לקריאה נוספת.
• J. A. S. Dow &amp; V. E. Neall (1974), Geology of the Lower Rennick Glacier, Northern Victoria Land, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 17:3, 659-714, https://doi.org/10.1080/00288306.1973.10421588 PP 683, 686
מסילת חיפה–נצרת
גשר קסר א-ניל
גשר קסר א-ניל (בערבית: كوبري قصر النيل) הוא גשר הנטוי על גבי נהר הנילוס בקהיר, בירת מצרים. הוא מחבר בין הגדה המזרחית של הנהר לבין חלקו הדרומי של האי ג'זירה.
הגשר, באורך של 382 מטר וברוחב של 20 מטר, בנוי מפלדה ובו שבעה מקטעים.
הגשר.
בניית הגשר החלה בשנת 1931, בתכנונו של ראלף אנתוני פרימן (Ralph Anthony Freeman). הוא נחנך ב-6 ביוני 1933 על ידי פואד הראשון, מלך מצרים. הגשר החליף את הגשר הראשון שהוקם על פני הנילוס בקהיר, גשר אל ג'זירה, אשר נחנך ב-1871, ופורק לקראת הקמת הגשר החדש. בשני מבואות הגשר הוצבו שני זוגות של פסלי אריות מארד לצידם של עמודי גרניט גבוהים. פסלי האריות נוצרו בשלהי המאה ה-19 על ידי הפסל הצרפתי אנרי אלפרד ז'קומאר (Henri Alfred Jacquemart).
הגשר נקרא במקור בשם גשר הח'דיו איסמעיל על שמו של איסמעיל פאשא, אביו של המלך פואד. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, הוחלף שמו לשם הנוכחי.
כיום מחברת הדרך החולפת על הגשר בין בית האופרה של קהיר הממוקם בדרומו של האי ג'זירה לבין כיכר א-תחריר שבגדה המזרחית של הנילוס. בשל הנוף הנשקף ממנו הגשר הוא אתר פופולרי לטיולי ערב לאורך מדרכות הולכי הרגל שמשני צידיו. בימי המהפכה במצרים ב-2011 צעדו המוני מפגינים לאורך הגשר אל כיכר א-תחריר.
כ-800 מטר מצפון לגשר, נטוי על פני הנילוס גשר השישה באוקטובר, שנפתח ב-1996.
הר בייקר
גדעון ולס
גדעון ולס (באנגלית: Gideon Welles; 1 ביולי 1802 - 11 בפברואר 1878), שנודע בכינוי אבא נפטון (Father Neptune), היה מזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1861–1869, משרה שלה הוא מונה לאחר שתמך באברהם לינקולן בבחירות לנשיאות של 1860. אף על פי שהתנגד למצור הימי של האיחוד על נמלי דרום ארצות הברית, הוא מילא כראוי את חלקו בתוכנית אנקונדה, שחסמה את קו החוף של הקונפדרציה ומנעה את תנועת הסחר של הכותנה תמורת אספקת צורכי המלחמה שלה. תוכנית זו נתפסה כגורם העיקרי לניצחון האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית, והישגו של ולס בהרחבת צי ארצות הברית כמעט פי עשרה בגודלו זכה לשבחים מרובים. ולס דחף למיסודה של מדליית הכבוד.
ראשית חייו.
גדעון ולס נולד ב-1 ביולי 1802 בגלסטונברי שבקונטיקט. הוריו היו סמואל ולס ואן הייל. אביו עסק בסחר ימי והיה תומך נלהב של הדמוקרטיה הג'פרסונאית. הוא השתתף בוועידה שב-1818 כוננה בה חוקת קונטיקט הראשונה שביטלה את כתב הזכויות הקולוניאלי וניתקה באופן רשמי את הקשרים הפוליטיים של קונטיקט עם בריטניה שהתקיימו לפני המהפכה האמריקאית. בניגוד ל"הוראות היסוד של קונטיקט", החוקה של 1818 הבטיחה את חופש הדת. הוא היה בן הדור השביעי של משפחתו באמריקה. בן הדור הראשון של המשפחה היה תומאס ולס, שהגיע לקונטיקט ב-1635 והיה האדם היחידי במושבה שהחזיק בכל ארבע המשרות הבכירות בה: מושל, סגן מושל, גזבר המושבה ומזכיר המושבה. הוא גם היה זה שניסח את "הוראות היסוד".
גדעון ולס היה נינם של קפטן סמואל ולס ושל רעייתו רות לבית רייס, בתו של אדמונד רייס, שהיגר ב-1638 לסדברי שבמסצ'וסטס וייסד את מרלבורו, מסצ'וסטס.
ב-16 ביוני 1835 נשא גדעון ולס את מרי ג'יין הייל, בתם של אליאס וייט הייל וג'יין מלהאלאן. אביה של ג'יין סיים ב-1794 את לימודיו בקולג' ייל ועסק בעריכת דין בפנסילבניה. לגדעון ולמרי ג'יין נולדו שישה ילדים.
ולס למד באקדמיה האפיסקופלית שבצ'שייר, קונטיקט ולאחר מכן קיבל תואר מהאקדמיה לספרות, מדע ולימודים צבאיים בנוריץ', ורמונט (כיום אוניברסיטת נוריץ'). הוא למד משפטים והוסמך כעורך דין, אך אז עבר לעסוק בעיתונאות וב-1826 הוא היה למייסד והעורך של העיתון "הרטפורד טיימס". בשנים 1827, 1829-1830, 1832 ו-1834–1835 הוא היה חבר בית הנבחרים של קונטיקט מטעם המפלגה הדמוקרטית. לאחר מכן הוא שימש במגוון תפקידי ממשל בקונטיקט, כולל חשב של המדינה בשנים 1832 ו-1842–1843 וכן כמנהל הדואר בהרטפורד בשנים 1836–1841 וכראש המשרד לאספקה ולמדים של צי ארצות הברית בין השנים 1846-1849.
ולס היה איש הדמוקרטיה הג'קסונאית ופעל בשיתוף פעולה עם מרטין ואן ביורן ועם ג'ון מילטון נילס. יריבו העיקרי במפלגה הדמוקרטית בקונטיקט היה אייזק טוסי, שלימים החליף אותו ולס בתפקיד מזכיר הצי. אף על פי שוולס היה תומך נאמן של ג'יימס פולק בבחירות לנשיאות של 1844, הוא נטש את המפלגה הדמוקרטית ב-1848 כדי לתמוך במערכת הבחירות של מרטין ואן ביורן מטעם "מפלגת הקרקע החופשית" (Free Soil Party).
ב-1854 העביר ולס את תמיכתו אל המפלגה הרפובליקנית שנוסדה אז, בעיקר בשל היותו מתנגד לעבדות, וב-1856 הוא ייסד עיתון בשם "הרטפורד איבנינג ניוז" שהיה רפובליקני בהשקפותיו מבשך עשורים רבים.
מזכיר הצי.
תמיכתו החזקה של ולס באברהם לינקולן בבחירות לנשיאות של 1860 הפכו אותו למועמד ריאלי שייצג את ניו אינגלנד בקבינט של לינקולן. במרץ 1861 מינה אותו לינקולן לתפקיד מזכיר הצי של ארצות הברית.
בכניסתו לתפקיד מצא ולס את מחלקת הצי באי-סדר תוך כדי שקציני צי מהדרום מתפטרים בהמוניהם. צעדו המרכזי הראשון היה שיגור ספינת המלחמה החזקה ביותר של הצי, USS Powhatan, להסיר את המצור על פורט סאמטר בהוראתו של הנשיא לינקולן. לרוע המזל, הורה מזכיר המדינה ויליאם סיוארד על דעת עצמו לספינה זו להפליג לפורט פיקנס שבפלורידה, ובכך חיסל את סיכויו של מייג'ור רוברט אנדרסון להחזיק מעמד מול המתקפה על המבצר. כמה שבועות לאחר מכן, כאשר דחף סיוארד להטלתו של מצור ימי על נמלי הדרום, התנגד לכך ולס בתקיפות אך בסופו של דבר הכריע הנשיא לינקולן בעד הטלת המצור. על אף הספקות שקיננו בליבו של ולס בנוגע למצור, עלה בידו לבנות מחדש את כוחו של הצי וליישם את הטלת המצור שהוכח כצעד יעיל. מסדר כוחות של 76 ספינות ו-7,600 מלחים ב-1861, גדל כוחו של הצי פי עשרה ב-1865. פעולתו של הצי במסגרת תוכנית אנקונדה החלישה משמעותית את יכולתה של הקונפדרציה לממן את עלויות המלחמה באמצעות סחר הכותנה המוגבל, ואף על פי שלא עלה בידי הצי לחסום באופן מוחלט את כל 5,600 הקילומטרים של חופי הדרום, המצור הימי היה תרומה חשובה לניצחון האיחוד. הנשיא לינקולן כינה את ולס "נפטון".
עם פרוץ מלחמת האזרחים, כתב אדמירל דייוויד דיקסון פורטר לוולס ש"התשלום הניתן כעת לצוותי הספינות... מתאים לעיתות שלום ולא לעיתות מלחמה". בהזדמנות אחרת אמר פורטר לוולס שבספינתו שלו קיים מחסור בפחם ושיש צורך באוניות קיטור קטנות בעלות שוקע נמוך כדי שהמצור יהיה יעיל. באזור שבין מוביל לנהר המיסיסיפי ניצבו אין ספור איונים שאפשרו לכלי שיט קטנים של הקונפדרציה לחמוק מהמצור.
על אף הצלחותיו, לא היה ולס ביחסים טובים עם חבריו לקבינט. רגשותיו האנטי-בריטיים גרמו לעימותים בינו לבין סיוארד ועמדותיו השמרניות של ולס הובילו לוויכוחים בינו לבין מזכיר האוצר סלמון צ'ייס ובינו לבין מזכיר המלחמה אדווין סטנטון.