בממוצע, יש כ-250 שחקנים מחוברים בכל רגע נתון וכמו כן ניתן לשחק בשפות אנגלית, עברית, ערבית, אלבנית, בוסנית, בולגרית, מנדרינית, קרואטית, צ'כית, הולנדית, אסטונית, פינית, צרפתית, גרמנית, יוונית, הינדי, הונגרית, איטלקית, "ליטספיק", מקדונית, נורווגית, פולנית, פורטוגזית, רומנית, רוסית, סרבית, סלובנית, ספרדית וטורקית. ריבוי השפות מעיד על גיוון השחקנים אשר מוצאם במדינות שונות ברחבי העולם (בעיקר מאירופה וצפון אמריקה).
פרימיום.
אטוור הוא משחק חינמי, אך יש גם אפשרות לקנות פרימיום שמאפשר ליצור מפות ותרחישים, שדרוגים מיוחדים במשחק, גנרל, גלישה בלי פרסומות, גישה לצ'אט גלובלי מיוחד, יצירת קואליציות ועוד.
דמיון למשחקים אחרים.
המשחק מבוסס בעיקרו על המשחקים Civilization ו-סיכון וניתן לזהות מאפיינים רבים שלהם בו.
אברהם פילוסוף
הרב אברהם פילוסוף (אוגוסט 1864–21 ביולי 1940) היה איש ציבור ירושלמי, ראש ישיבת תפארת ירושלים, מנהל ונשיא בית היתומים הספרדי, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים, אב בית הדין של העדה בעיר וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
ביוגרפיה.
נולד בלאריסה שביוון (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית) בחודש אוגוסט 1864 (אב ה'תרכ"ד) לרב יעקב פילוסוף. בחודש ספטמבר 1865 (תשרי ה'תרכ"ו) עלו עמו הוריו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. תחילה חונך על ידי מורה פרטי, ובגיל 9 החל ללמוד בבית הספר למל. לאחר שלוש שנים עבר לבית הספר דורש ציון, שם למד לצד ידידיו, הרבנים לעתיד, יצחק בדהב, אברהם עזריאל וחזקיה שבתי.
בחודש מאי 1879 (סיוון ה'תרל"ט) נישא לג'ויה בת הרב רפאל משה הכהן, ולפרנסתו עסק במסחר. בתקופה זו עסק בכתיבת פסקי דין קצרים בצורת שו"ת, חלקם עבור שאלות ששלח אליו לפתרון הרב יעקב שאול אלישר. בשנה זו פתח בית הספר דורש ציון כיתה גבוהה ללימודים תורניים בהדרכת הרב שלמה יוסף, והוא נמנה עם תלמידיה עד לשנת 1880 (ה'תר"ם). כן למד מדי יום אצל הרב ברוך פינטו, ובהמשך למד קבלה אצל הרב יצחק שרים, ונמנה עם המכוונים של ישיבת המקובלים בית אל.
בין היתר למד יחד עם הרבנים מרדכי ישראל, יצחק אשכנזי, שמואל מיוחס, נסים אלישר ויעקב מאיר. בשנת 1897 (ה'תרנ"ז) התקבל ללימודים בישיבת "בית יעקב" על ידי הרב יעקב שאול אלישר. בתקופה זו מונה לשמש כחבר נוסף בבית הדין של הרב יעקב שמעון מטאלון לצד הרב יצחק שרים. לאחר פטירת הרב יצחק שאקו הכהן בשנת 1906 (ה'תרס"ו), החל לכהן כחבר קבוע בבית הדין.
נמנה עם הוגי רעיון בית היתומים הספרדי בירושלים ומייסדיו, ושימש תחילה כגבאו ובהמשך כמנהלו וכנשיאו משנת 1908 (ה'תרס"ח). בהמשך כיהן כסגנו של הרב דוד פאפו שהיה אב בית הדין של העדה הספרדית, ולצידו כיהנו כדיינים הרב יוסף מרדכי הלוי והרב חנניה גבריאל. בשני תפקידיו אלו שימש עד לשנת 1919 (ה'תרע"ט).
בחודש ספטמבר 1906 (ה'תרס"ו) נבחר לשמש כחבר בוועד הרבנים של ועד העדה הספרדית בירושלים. בתקופות כהונת הרב נחמן בטיטו והרב משה יהודה פרנקו בתפקיד הראשון לציון, שימש כמזכיר וחבר ועד העדה הספרדית. בחודש אוקטובר 1919 (תשרי ה'תר"ף) נבחר לשמש שוב כחבר ועד העדה הספרדית בירושלים, וכך מדי שנה עד לשנת 1928 (ה'תרפ"ח).
בחודש יוני 1911 (סיוון ה'תרע"א) שימש כנציגו של החכם באשי בוועדת נבחרי העיר היהודיים. בשנות מלחמת העולם הראשונה שימש כראש ישיבת "תפארת ירושלים". כן שימש כחבר ועסקן פעיל בוועד העיר ליהודי ירושלים, וכשעבר מהעיר העתיקה להתגורר בשכונת ימין משה, שימש כרב בית הכנסת הספרדי בשכונה. בהמשך עבר להתגורר בשכונת רוחמה עד לפטירתו.
כשהברון רוטשילד ביקר בישראל בחודש פברואר 1914 (שבט ה'תרע"ד), נסע לקבל את פניו ביפו כנציג העדה הספרדית בירושלים לצד הרב יוסף לוי.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) שימש כנשיא ועידת תנועת המזרחי השנתית בירושלים, ובחודש פברואר 1921 (אדר ה'תרפ"א) נבחר לשמש כחבר מועצת הרבנות הראשית, עד לפטירתו.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו), במסגרת הרבנות הראשית, הקים הרב יעקב מאיר ארבעה בתי דין מטעם העדה הספרדית בירושלים, ומינה את הרב פילוסוף לאב בית הדין הרביעי, כשלצידו שימשו תחילה כדיינים הרב יוסף מרדכי הלוי והרב יהודה הכהן שאקו, ובהמשך הרב חנניה גבריאל והרב משה עדס.
הלך לעולמו ב-21 ביולי 1940 (ט"ו בתמוז ה'ת"ש). בין ניניו פרופ' שמואל שי ופרופ' אהרן שי (רוני).
עונת 2002/2003 בליגת העל
משפחתי וחיות אחרות (סרט)
משפחתי וחיות אחרות (באנגלית: My Family and Other Animals) הוא סרט טלוויזיה משנת 2005 שכתב סיימון ניי וביימה שיראי פוקסון. הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי באותו שם של ג'רלד דארל, בו הוא מתאר אנקדוטות מחיי משפחתו בתקופה שגרו בקורפו בשנים 1935 עד 1939, כשהיה בן 10 עד 14.
תקציר עלילה.
"משפחתי וחיות אחרות" מספר את סיפורה של בני משפחת דארל, לורנס דארל, לזלי דארל, מרגרט דארל וג'רלד דארל, וכן אמם לואיזה דארל, כשבילו במשך חמש שנים (1935–1939) באי היווני קורפו. המשפחה התגוררה בווילות אחדות, ועסקו בתחומי התעניינות מגוונים. ג'רלד טיפח את אהבתו לחיות בר, אמו בישלה ודאגה לכל האחרים, לארי כותב ומרגיז את כל המשפחה עם אורחיו והצעותיו חסרות התועלת, לזלי מתעניין בבליסטיקה ובהפלגות, ומרגו משתזפת ומושכת את לבם של הצעירים המקומיים.
עונת 2001/2002 בליגת העל
עונת 2000/2001 בליגת העל
פסול דין
זודיאק (ספר, 1986)
"זודיאק" הוא ספר פשע אמיתי מאת רוברט גרייסמית' על תעלומת רוצח הזודיאק, שרצח לפחות חמישה אנשים במפרץ סן פרנסיסקו ואיים על תושבי האזור ומדינת קליפורניה (וחשוד גם בחיבורי מכתבים המאיימים על מדינות נוספות ועל הממשל הפדרלי של ארצות הברית) בכלל עם מכתבים מאיימים ומוזרים ששלח בליווי של צפנים מדי פעם ופעם, שיצא לאור ב-1986 לאחר מחקר אישי שהחל בפרוץ הפרשה ב-30 ביולי 1969.
הספר התקבל בזמנו בציבור בכבוד וזכה לתשבחות אבל עם התקדמות השנים ועליית האינטרנט החל לדעוך מעמדו והוא נוגח בידי בלשים חובבים שטענו כי גרייסמית' עיוות את הנתונים כדי לכפות את זהות הרוצח שמעולם לא נתפס על אדם תמהוני וערירי חובב נשק בשם ארתור לי אלן, גאון מילדות ויוצא חיל הים האמריקאי בעל מספר תארים אקדמאיים בתחומים שונים (באמנות, הוראה, כימיה וביולוגיה) שהורשע בפדופיליה והתגורר בעיר וואלחו בה התחילה הפרשה ונהפך עם השנים לחשוד המרכזי המוכר לציבור בפרשה עד למותו ב-1992 מדום לב.
ב-2002 הוציא גרייסמית', שבינתיים הפך לסופר פשע אמיתי וכתב ספרים על תעלומות שונות כמו "ג'ק המרטש", ספר נוסף בנושא התעלומה לאור שנקרא "הזודיאק: נחשף" ובו המשיך בקו של הספר הקודם שלפיו אלן הוא הרוצח הסדרתי המבוקש. בספרים עצמם גרייסמית' בחר להימנע מהאשמת שווא עד שיוכח אחרת בבית המשפט (נמנע ממה שיכול לגרום לתביעות כנגדו) ולכן כינה את כל החשודים בתיק בשמות בדויים, אלן למשל כונה "רוברט הול סטאר". על בסיס ספריו של גרייסמית' יצא הסרט "זודיאק" של דייוויד פינצ'ר מ-2007.
חקירת רוברט גרייסמית'.
רוברט גרייסמית' החל ללוות את האירוע מאז הגיע המכתב הראשון למערכת הסן פרנסיסקו כרוניקל, בו עבד כקריקטוריסט אך הפליא את סגל הכותבים כשהצליח לפענח חלקית את צופן האותיות שצירף הרוצח. ב-1978 הפך לסופר ולקח את חקר הפרשייה לידיו (פרסם ספר ביכורים ב-1986 ועוד אחד ב-2002 בנושא הזודיאק לאחר שנהפך לסופר מסתורין וחקר פרשיות רצח היסטוריות אחרות).
לפי רוברט גרייסמית' בספרו השני בנושא הרוצח, הגרפולוג של משטרת סן פרנסיסקו דאז, שרווד מוריל, העיד כי ייתכן והסיבה כי זודיאק כותב באופן לא-מחובר בכל ההתכתבויות שלו עם המשטרה והעיתונות היא כי הוא תוצר של צורת לימוד שהייתה נהוגה בבתי ספר יסודיים מסוימים בארצות הברית (מנה כדוגמה את "Pleasant Valley Grammar School" בקמרילו, קליפורניה) ובה לא לומדה צורת הכתיבה המחוברת, כך שאם זודיאק הוא אכן בוגר אופן לימוד זה - הרי שהיה בן 35 ב-1969.
ריברסייד.
גרייסמית' מציע כי ייתכן שאין קשר בין הזודיאק לבין רציחת בייטס ב-1966 אולם הזכיר כי המכתבים שנשלחו מהרוצח שבו הוא עוסק וגם מהרוצח (או לכל הפחות מי שהתיימר להיות הוא) יש דימויים דומים שמבטאים את תפיסת הרצח כ"משחק" של הרוצח מול המשטרה, התגרות שמנסה לראות אם יוכלו לתפוס אותו בכלל. גרייסמית' גם מזכיר את העובדה שדיירי המעונות שמעו אופנוע מתניע בצורה רועשת בקרבת זירת הרצח ונוסע במהירות משם בסביבות זמן רציחתה של בייטס ותוהה האם היה זה אלן שהחזיק ברישיון לאופנוע והיה בעל אופנוע בשלב מאוחר יותר של חייו.
כביש אגם הרמן.
במהלך עדויות שגבה מאנשים שחיים בקרבת זירות הרצח ודאיות כי עולה מהן שרכבו של הרוצח הייתה שברולט אימפלה לבנה שתמיד הייתה חנויה בקרבת זירת הרצח בטרם התרחש או נוסעת זמן קצר לאחר הרציחות מאזור זירת הפשע, מעדות של ציידים ביער בו נרצחו הזוג הראשון בחניון של אגם הרמן עולה כי הרוצח החנה משאית ישנה ודהוית צבע ליד השער לכניסה לאזור הציד במרחק "עשרה רגל" מהאימפלה שלו ולאחר הרצח שינה את מיקום חניית המשאית שתחסום את השער וזנח אותה מאחור בטרם נמלט עם הרכב השני שלו, היו עדויות על אדם בעל כרס שמבצבצת קלות מחוץ למכנסיו שנצפה במספר עדויות שגבה.