לאחר הקמת ממשלו של קנטרו סוזוקי באפריל 1945, הסכים טוגו לחזור לתפקידו הקודם כשר החוץ ובמקביל לשמש גם כשר למזרח אסיה רבתי. עם מינויו מחדש לשר החוץ, הפך טוגו במהרה לאחד התומכים הבולטים בקבינט היפני בקבלת הצהרת פוטסדאם, שכן הרגיש שהתנאים שפורטו בהצהרה הם הטובים ביותר אותם תוכל יפן להשיג להפסקת המלחמה. עד למבצע סערת אוגוסט (במהלכו הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן ותקפה שטחים בשליטתה) קיווה טוגו כי יוכל ליצור ערוץ דיפלומטי עם ברית המועצות ולשכנע אותה לתווך להסכם שלום נוח בין יפן לבין בעלות הברית. בעודו ממתין לתשובה מברית המועצות, הגיבה יפן להצהרת פוטסדאם, בהתאם לעצתו של טוגו, ואמרה כי בכוונתה להתעלם ממנה. הממשל האמריקאי פירש תגובה זו כדחייה של ההצהרה וחיל האוויר האמריקאי המשיך בהפצצות האוויריות על יפן.
בקיץ 1945, לאחר שמצבה של יפן במלחמה הידרדר אף יותר הבין טוגו סופית כי המלחמה אבודה ובעקבות זאת הפך לאחד התומכים הבולטים בקבינט המלחמה היפני בכניעתה של יפן (בתנאי שסמכויותיו של הקיסר ישמרו). מספר ימים לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי והכרזת המלחמה של ברית המועצות, הסכימה יפן להיכנע ללא תנאי לבעלות הברית זאת לאחר שקיבלה הבטחה עמומה מבעלות הברית שלא תהיה פגיעה בסמכויותיו של הקיסר.
לאחר כניעתה של יפן, פרש טוגו מהחיים הפוליטיים ועבר לגור במעון הקיץ שלו בקרוזיווה שבמחוז נאגנו. זמן קצר לאחר מכן, בהוראת המפקד העליון של כוחות הברית, הוא נעצר ביחד עם שאר חברי הממשל היפני בזמן המלחמה, באשמת ביצוע פשעי מלחמה והוחזק בכלא סוגמו. סניגורו בעת משפטו בפני בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק היה הרושיקו נישי, מי שהיה סגנו בעת כהונתו הראשונה כשר החוץ. ב-4 בנובמבר 1948, גזר בית המשפט על טוגו 20 שנות מאסר. בשנותיו האחרונות סבל טוגו מטרשת עורקים. הוא נפטר ב-23 בספטמבר 1950 מדלקת כיס המרה בעודו במאסר.
ספר עם זכרונותיו של טוגו פורסם לאחר מותו תחת השם "המניע של יפן". הספר נערך על ידי בן ברוס בלקני שהיה אחד מעורכי דינו.
צבי קפלן (מדען)
צבי קפלן (נולד ב-1944) הוא פיזיקאי ישראלי שכיהן כמנהל סוכנות החלל הישראלית ומנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק.
קורות חיים.
קפלן נולד וגדל בירושלים. הוריו עלו שניהם מאירופה, לפני מלחמת העולם השנייה. אביו, מהנדס כימי עלה מליטא ועבד בים המלח כשהחלו להפיק משם לראשונה את האשלגן. אמו, רוקחת בת למשפחה דתית אורתודוקסית, עלתה מפולין.
בצה"ל שירת בנח"ל. לאחר שחרורו סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשה במכון ויצמן למדע והתמחה בתחום הפלזמה ולאחר מכן שימש חוקר במשך שנה במעבדות בל בארצות הברית.
בשובו לישראל עבד במרכז למחקר גרעיני - שורק ופיתח שיטת הנעה חשמלית בחלל. ב-1997 מונה למנהל המרכז. בספטמבר 2004 מונה לראש סוכנות החלל הישראלית, וכיהן בתפקיד עד 2011. בתקופת כהונתו נחתם לראשונה הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות החלל הצרפתית שהוליד את פרויקט לוויין המחקר "ונוס" וכן הסכם שיתוף פעולה ראשון עם סוכנות החלל האירופית.
ב-2013 הוענק לו אות אביר לגיון הכבוד הצרפתי. הוא משמש חבר הוועד המנהל במדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל.
תשואה עולה לגודל
תשואה יורדת לגודל
תשואה קבועה לגודל
הפרלמנט של אזרבייג'ן
ספר העקידה
פרס משרד החינוך והתרבות
פרס משרד התרבות והספורט (ניתן בעבר בידי משרד החינוך והתרבות, כאשר הם היו מאוחדים במשרד אחד) ניתן ליוצרים במגוון תחומים בידי משרד התרבות והספורט.
רקע.
הפרס ניתן ליוצרים במגוון תחומים, בין השאר: תחומי היצירה הספרותית, צילום, אמנות פלסטית, מוזיקה קלאסית ישראלית, והזמר העברי. עם השנים זכו בו דבורה עומר, אלכס ליבק, דן אלמגור, יעקב צים, דניאלה יניב-ריכטר, מיקי קרצמן, לאה ניקל, מרדכי אריאלי, דגנית ברסט, אלכסנדר בוגן ועוד.
פרסי משרד התרבות ניתנים ברמות שנות ובסכומים שונים. חלקם מהווים מלגה או תמיכה באמן צעיר מבטיח, חלקם ניתנים כתמיכה ביצירה (דוגמת ספר, סרט או יצירת מחול) וחלקם כפרס מפעל חיים לאמן ותיק.
בשנת 2012, יזמה לימור לבנת, פרס נוסף, בסכום כולל של 300,000 ש"ח, בתחום היצירה הציונות. הפרס ניתן במשך 4 שנים עד שנת 2015. ב-2013 יזמה את פרס אריק איינשטיין לאמנים ותיקים ובשנת 2014 יזמה את פרס דבורה עומר, בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער. בעקבות פיצול המשרד, משך השנים שינה הפרס את שמו ל"פרס שרת המדע והאמנויות"; "פרס שרת החינוך, התרבות והספורט"; "פרס שר המדע, התרבות והספורט", ומאז 2015 "פרס שרת התרבות והספורט".
בשנת 2016, החל משרד החינוך, ביוזמת נפתלי בנט, להעניק פרס חדש - "פרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית", ע"ש אורי אורבך. באותה עת הופסקה חלוקת "פרס היצירה בתחום הציונות" שיזמה לימור לבנת.
פרסים בתחומי היצירה הספרותית.
בתחומי היצירה הספרותית, קיימים מספר פרסים בחסות משרד התרבות והספורט:
פרס בתחומי הזמר העברי.
החל מסוף שנות ה-90 חילק משרד התרבות, בחלק מהזמן בשיתוף עמותת אמנות לעם, פרס לזמר עברי. בשנת 2004 אישרה שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת את המלצות המדור לזמר עברי שפעל מטעם המועצה הישראלית לתרבות ואמנות והחליטה כי יוענקו מדי שנה חמישה פרסים כספיים ליוצרים ולמבצעים. במשך השנים שינה הפרס את שמו ל"פרס הכנסת לזמר העברי", "פרס שבוע הזמר העברי", "פרס שר/שרת התרבות בתחום הזמר העברי", ו"אות יקיר הזמר העברי".
בין הזוכים בפרס היו:
פרס על תכנון אדריכלי.
פרס רכטר הוא פרס על תכנון אדריכלי המוענק מדי שנתיים לזכרם של זאב רכטר ובנו יעקב רכטר בחסות משרד התרבות והספורט.
בחלוקת הפרס הוחל בשנת 1962, כאשר משרד השיכון, חברת עמידר ומשפחתו של זאב רכטר הקימו קרן לחלוקת פרס דו שנתי בסך 3,000 לירות, המוענק על ידי אגודת האדריכלים בישראל. לאחר מותו של יעקב רכטר בשנת 2001 הפרס נקרא גם על שמו, עבר לאחריות משרד התרבות והספורט וכולל שני פרסים: פרס עידוד לאדריכל צעיר בסך 10,000 ש"ח ופרס עבור הישג אדריכלי על מבנה או קבוצת מבנים משולבת, בגובה של 25,000 ש"ח. הפרס ניתן למבנה עד 10 שנים משנת הקמתו.
פרסים בתחומי האמנות פלסטית.
בתחומי האמנות הפלסטית, קיימים מספר פרסים המוענקים מדי שנה לאמנים ישראלים על ידי המדור לאמנות פלסטית במועצה לתרבות ואמנות, מטעם משרד התרבות והספורט. בשנת 2019 ביקשה שרת התרבות מירי רגב לבטל את הפרס, אף על פי שנבחרו כבר הזוכים, לאחר עיכוב של חמישה חודשים הוא חולק לבסוף במאי 2020 (לזוכי שנת 2019), אך בשנת 2020 לא חולקו פרסים.
בין הזוכים בפרס היו:
פרס אמנות הקולנוע.
הפרס לאמנות הקולנוע נועד לעודד עשייה ויצירה קולנועית, תוך חתירה לקידום האיכות והמצוינות, ובמטרה לסייע לשגשוג ולהתפתחות הסרט הישראלי. המענקים לזוכים נועדו לאפשר ליוצרים להתפנות לעשייה קולנועית. בין הזוכים בו היו: חיים בוזגלו, אילת מנחמי, יגאל בורשטיין, עמית גורן, דויד גורפינקל, אבתיסאם מראענה, יולי כהן, דובר קוסאשווילי, בני תורתי, אלי כהן, אבי נשר, שלומי אלקבץ, טליה לביא ותומר הימן.
פרס ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול.
הפרס מוענק מאז 1996 ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול האמנותי, ונועד לבטא את ההוקרה וההערכה של החברה הישראלית לפועלם של אמנים בתחום המחול האמנותי ולתמוך בהמשך דרכם האמנותית. הפרס כולל מספר קטגוריות:
בין זוכי הפרס נמנים:
חיים יוסף פולק
רבי חיים יוסף פולק (בכתיב מיושן: פאללאק; בלועזית: Joachim Pollak; ח' בטבת ה'תקנ"ט, 16 בדצמבר 1798 - ליל ב' בטבת ה'תר"ם, 16 בדצמבר 1879) היה רב במוראביה, מתלמידי החת"ם סופר ומהבולטים שבאנשי תנועת ההשכלה. כיהן כרב אב"ד וראש ישיבת טרייביטש, ומחבר ביאור "מקור חיים" על ספר העקידה.
ביוגרפיה.
נולד בטרייביטש, בנו היחיד של הדיין המקומי הרב שבתי פולק. למד אצל רבי אלעזר רוקח מחבר "שמן רוקח" ובהמשך כשמונה שנים בישיבת פרשבורג אצל החת"ם סופר. בחנוכה ה'תקפ"ה (דצמבר 1824) נשא לאשה את פראדל בת ר' נתן נטע אסטרייכר.
בשנת ה'תקפ"ט התמנה לכהן כרבה של עיר הולדתו טרייביטש. משרה בה החזיק במשך כיובל שנים, עד לפטירתו. הוא החזיק בעיר ישיבה גדולה שלמדו בה תלמידים רבים.
הרב פולק נודע כמלומד גדול ופרסם חידושים רבים בכתבי העת בני התקופה (חבצלת, שומר ציון הנאמן, העברי בו כתב מיום היווסדו, היהודי ואחרים). חיבורו "מקור חיים" נדפס בשולי ספר "עקידת יצחק" אותו ביאר. הדפסת הספר נעשתה בהסכמת הרש"ר הירש, הכתב סופר ועוד. בפירושו, במבוא לשער השלושים ואחד, הוסיף קטע נרחב הדן באסטרונומיה של העת החדשה, בה, בין השאר, קיבל את המודל ההליוצנטרי ולא היסס להדגיש שהארץ "גם היא כוכב לכת, איין פלאנעט, המקפת את השמש בשס"ה יום ושש שעות".
תלמידו אייזיק הירש וייס אשר למד אצלו כשנתיים (בהיותו הרב פולק כבן 30) והושפע ממנו כל חייו, כתב על אודותיו באריכות בספרו "זכרונותי":
וייס הרחיב על אודות סגנון וקצב הלימוד של הרב פולק, סדר יומו, ידיעתו בעל פה את לשונות הש"ס והראשונים, ידיעותיו הבלשניות ועוד. לדבריו, הרב פולק היה בקי בכתבי קיקרו וסנקה "כמו בהלכות שבת... גם בלשון צרפת היה בקי". כן תיאר את אופיו הרך, מלבושיו (בשבת ובחג התעטף "בבגדי רבני פולין"), מתנגדיו ועוד.
הרב פולק היה אחד מהפוריים בין רבני מוראביה: רבים ממאמריו פורסמו בכתב-העת "כוכבי יצחק", שהוא תרם לו יותר מכל כותב יחיד אחר, וכמו כן חיבר הסכמה לפירושו של גדעון ברכר ל"ספר הכוזרי" והרבה לעסוק בפילוסופיה היהודית של ימי הביניים.