השם בית יעקב מבוסס על מדרש פרשני לפסוק המתאר את מתן תורה בספר שמות פרק י"ט: "וּמֹשֶׁה עָלָה אֶל הָאֱלֹהִים וַיִּקְרָא אֵלָיו ה' מִן הָהָר לֵאמֹר: כֹּה תֹאמַר לְבֵית יַעֲקֹב וְתַגֵּיד לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל", ופירש במכילתא דרבי ישמעאל: "כה תאמר לבית יעקב - אלו הנשים, ותגיד לבני ישראל - אלו האנשים". מדרש מפורסם זה הקנה את שמו לרשת החינוך, שכן הוא משלב את הרעיון של לימוד תורה ומסירת ידע לנשים דווקא. יש אומרים שמקור השם הוא מן הפסוק "בית יעקב לכו ונלכה באור ה'".
בית הספר שלה הצליח והתרחב וב-1924 סיים המחזור הראשון של קורס המורות של הרשת. בית הספר התרחב והפך לרשת חינוכית דתית לבנות, בחסותה של תנועת "אגודת ישראל". בשנת 1937 השתייכו יותר ממאתיים וחמישים בתי ספר לרשת זו (על אף שרובם היו בתי ספר לחינוך משלים). הרשת כונתה "בית יעקב", והיא קיימת עד היום כמעט בכל קהילות ישראל המנהלות אורח חיים אורתודוקסי-חרדי.
הפולמוס סביב בית הספר.
פתיחת רשת בתי הספר גרמה למחלוקת גדולה בציבור החרדי. בהונגריה דחו הרבנים ממונקאטש ומקאלשיץ את בתי הספר לבנות. בגליציה התנגדה חסידות בעלז לבתי הספר של בית יעקב, ואף במידה רבה נמנעה בעלז להיכנס לרשת אגודת ישראל, בעקבות כך. המתנגדים טענו כי ברכת הרבי מבעלז ניתנה לשנירר באופן פרטי, ולא לשם הקמת תנועה.
הדרך להקמת רשת החינוך נפתחה בעקבות פסק הלכה במאה ה-20 של "החפץ חיים", הרב ישראל מאיר הכהן, שסבר כי קביעת התלמוד בנושא לימוד תורה לנשים התייחסה לנסיבות מסוימות שאינן חלות עוד. הן הניחו קיומה של אווירה שבה "מסורות ומנהגים עתיקי־יומין היו מושרשים", ובנות למדו על היהדות לא באמצעות לימוד פורמלי אלא פשוט מהתבוננות בנעשה בבית. בימינו השתנו שני דברים, טען החפץ חיים: ראשית, המשפחה היהודית הייתה בתהליך של פירוק - היו משפחות שהתרחקו מהדת, אחרות הופרדו בשל גלי ההגירה ממזרח אירופה; שנית, בנות למדו לימודים כלליים וצריך לאזן אותם בחינוך יהודי כדי שלא ינטשו לגמרי את היהדות. באווירה חדשה זו, חלה חובה דתית להעניק לבנות חינוך יהודי. מכאן ש"אם הדבר לא ייעשה", כתב החפץ חיים, "הן עלולות לסור לגמרי מדרך ה' ולעבור על אושיות הדת".
בין תרבות כללית לחינוך דתי.
שנירר העידה על עצמה כי התעניינה ואף נהנתה מיצירות של התרבות הגרמנית, וכי אדיקותה ודבקותה במסורת הן ששמרו עליה לבל תשכח את שורשיה היהודיים. היא בקשה דרך לשלב בין התרבות הכללית והמסורת: "גיליתי התעניינות רבה גם בידע כללי... נהניתי ללכת לאודיטוריום הגדול שב"ביירישעס הוף", כדי לשמוע על ספריהם של הסופרים הגרמנים הקלאסיים... הצטערתי מאד על כי נאלצתי לבקר במקומות הללו, אך לדאבוני לא היה בנמצא אתר יהודי אחר אשר יכול היה לספק את צרכיו של הנוער היהודי... לו רק יכולתי ללמד אותן את הנושאים אותם השתוקקו להכיר, ובו זמנית להעשיר אותן בחכמת התורה וביופייה של המסורת היהודית. לו רק יכולתי…!"היא שאפה להעניק לתלמידותיה חינוך כללי עשיר, ובה בעת לחזק את הזדהותן עם המסורת היהודית העשירה שאליה הן שייכות. היא בקשה ליצור אצלן את אותה חויה רוחנית שהייתה לגברים: בכל יום רואים המונים חדשים של זקנים וצעירים בלבוש חסידי... להוטים לבלות את הימים הקדושים ביותר בשנה באווירה של הרבי שלהם, … ואנחנו נשארות בבית, הנשים והבנות עם הקטנטנים. יש לנו חג ריק.בית יעקב אפשרה חוויות רוחניות דומות לאלה של הגברים, במיוחד בסמינרים למורות, שבהם הבנות גרו, התפללו, שרו ורקדו יחד בשבתות. שנירר הנהיגה חידוש בחגיגות ט"ו בשבט, שבמסגרתו היו הנערות יוצאות מדי שנה ליער, שם היו רוקדות בדבקות ללא חשש מהפרת הצניעות או ממבטי גברים.
פעילות ספרותית.
שנירר נחשבת לחלוצת הכתיבה הספרותית החדשה לבנות דתיות. בשבילן כתבה סיפורים, מחזות חינוכיים ופרקי מוסר, שנדפסו בעיתונות הילדים הדתית בפולין ביידיש. יצירותיה זכו לתפוצה רבה בשעתן ואחדות מהן תורגמו לעברית.
שרה שנירר פרסמה כעשרים כרכים ביידיש, סיפורת, ספרי ילדים, מחזות, מאמרי חינוך והדרכה דתית. וכן פרסמה אוטוביוגרפיה על חייה ומפעלה. לאחר מותה נכתבו עליה כמה ביוגרפיות, וכל כתביה הוצאו בכמה מהדורות ביוזמת תנועת "אגודת ישראל".
בראש תנועת 'בנות אגודת ישראל'.
שנירר הייתה מייסדת הסתדרות 'בנות אגודת ישראל', תנועת בת של אגודת ישראל שיועדה לנשים, נשאה דברים בוועידות התנועה, והכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל של התנועה שפעלה בוורשה קראה את שמה 'קבוצת שרה בת טובים', על שמה של שנירר.
פטירתה.
בגיל 52 חלתה, ובכ"ו אדר תרצ"ה, (1 במרץ 1935), נפטרה ונקברה בבית העלמין "החדש" ב"פלשוב" (פרבר בדרום קרקוב) ברחוב Abrahama 3. בהלווייתה בעיר קרקוב השתתפו אלפים וגדולי הרבנים נשאו את דברי ההספד בבית כנסת הרמ"א. בבית הקברות הוקצה מקום מיוחד לקברה. הרב יהודה לייב אורליאן מילא את מקומה כמנהל בית יעקב. בית הקברות נחרב בשואה ובשנת 2003 הוקמה מחדש מצבה על קברה.
הנצחה.
רחוב הקרוי על שמה נמצא בשכונת קריית בעלז בירושלים, ורחוב על שמה ישנו גם בנתניה. כמו כן, נקראו על שמה מספר מוסדות ובתי ספר של רשת בית יעקב.
צמר סלעים
צמר סלעים הוא כינוי לסיבים מינרליים מלאכותיים (בדומה לפיברגלס), העשוי מבזלת ומסלעים אחרים, שמטרתו לבודד מחום ומרעש. החומר מיוצר על ידי הזרמת אוויר על פני סלע מותך, או סיבוב הסלע המותך במהירות גבוהה, בדומה לייצור צמר-גפן מתוק.
צמר מינרלי הומצא לראשונה בשנת 1840, בוויילס, על ידי אדוארד פָּארי. הוא הוכנס לייצור מסחרי בשנת 1871, בגרמניה.
צמר סלעים הוא חומר פריך, הנוטה להתפורר ולגרום לגירויים בעור, בדרכי הנשימה ובעיניים. סוגים מסוימים שלו הוכחו כמסרטנים, אף כי הסוג הנפוץ, המשמש לבידוד ביתי אינו נמצא ברשימה זו.
צורות.
בנוסף לשימושו כחומר בניה, משמש צמר הסלעים כמדיום לגידול צמחים בהידרופוניקה.
דוקטור לשם כבוד
דוקטור לשם כבוד (בלטינית: .Dr. h. c) הוא תואר כבוד שמעניק מוסד אקדמי, לרוב אוניברסיטה, כדי לכבד אישים שהוא חפץ ביקרם. התואר מוענק לאות הוקרה על הישגים בתחום המדע, על תרומה מיוחדת לחברה או על תרומה כספית נכבדה לאוניברסיטה.
השם העברי לתואר הוא תרגום honoris causa מלטינית. אישים שזכו לכמה תוארי דוקטור לשם כבוד נושאים בתואר .Dr. h. c. mult.
לראשונה הוענק תואר לשם כבוד בשנת 1478 (או 1479) בידי אוניברסיטת אוקספורד לליונל וודוויל , גיסו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה. בשלהי המאה ה-16 הענקת תואר לשם כבוד הפכה למקובלת באנגליה. אוניברסיטת הרווארד העניקה לראשונה תואר כבוד בשנת 1692, ומאז ועד 2019 העניקה תוארי כבוד ליותר מ-2,300 אנשים.
בישראל.
אחד האירועים הזכורים בישראל בו הוענק תואר דוקטור לשם כבוד היה הענקת התואר לרמטכ"ל יצחק רבין מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, עם תום מלחמת ששת הימים. בטקס זה נשא רבין את נאום הר הצופים.
אוניברסיטת בר-אילן מעניקה תואר דוקטור לשם כבוד גם לארגונים. בארגונים הזוכים: מגן דוד אדום ותנועת הנוער בני עקיבא.
דוקטור כבוד
קונסטנטין סרגייויץ' סטניסלבסקי
מועצת רואי החשבון
מועצת רואי החשבון היא גוף סטטוטורי, הפועל בישראל במסגרת משרד המשפטים, מתוקף חוק רואי חשבון, תשט"ו-1955.
היסטוריה.
מועצת רואי החשבון הוקמה בשנת 1955, כאגף במשרד המשפטים. בתחילה התמקדה בהסדרת ורישוי מקצוע ראיית החשבון בישראל, כולל ניהול מבחני ההסמכה. במשך השנים החלה גם לאכוף את הפיקוח על רואי החשבון.
בינואר 2005, החל את פעילותו המוסד לסקירת עמיתים של לשכת רואי חשבון בשיתוף עם רשות ניירות ערך. המוסד היה מיועד לביצוע ביקורת על עבודתם של רואי החשבון, ובין השאר למנוע התפתחות שערוריות חשבונאיות (דוגמת אנרון ושערוריות בהן מעורבים תאגידי ענק ופירמות בינלאומיות של רואי חשבון). למרות חוסר תפקודו השוטף, פרסם רק שני דוחו"ת מעת הקמתו ועד לשנת 2009, המוסד לסקירת עמיתים לא נסגר.
בשנת 2014, פרסמה המועצה נוסח מעודכן של ההודעה בדבר אמות המידה להתמחות, ובו הורחבו אפשרויות ההתמחות גם למפעלים עסקיים ומוסדות ציבוריים. זוהי רשימה של חברות גדולות, חברות ממשלתיות, בתי השקעות ומשרדי ממשלה, שברובן מאושרת התמחות לשנה אחת בלבד. זאת כחלק ממהלך להגדיל את אפשריות ההתמחות, עקב הקושי של בוגרים המסיימים את לימודיהם למצוא מקום התמחות. עם זאת המועצה התנגדה לפיצול המקצוע, ולקבוע שני סוגים של רואי חשבון: תואר "רואה חשבון"; ותואר "רואה חשבון מבקר", שאותו יקבל מי שסיים התמחות במשרדי רואי חשבון מבקרים.
בשנת 2015, פרסמה רשות ניירות ערך, למרות התנגדותה של מועצת רואי החשבון, טיוטת חוק להקמת גוף פיקוח על משרדי ראיית חשבון המבקרים חברות ציבוריות. הגוף יפקח על עבודת הביקורת של הפירמות, של עובדיהן ושל שותפיהן; ותהיה לו סמכות לקבוע עיצומים כספיים.
סמכויות.
תפקידיה העיקריים של המועצה הם:
למועצת רואי חשבון אין סמכויות מקצועיות, כלומר היא אינה קובעת כללים בחשבונאות או בביקורת. למועצת רואי חשבון סמכויות ענישה, למשל בגין התנהגות שאינה הולמת את כבוד המקצוע. העונשים שהמועצה מוסמכת להעניש הם נזיפה, התראה, שלילה זמנית או שלילה לצמיתות של הרישיון. עונשים אלה יכולים להיות מלווים בקנס.
הרכב.
חברי המועצה.
המועצה מונה 14 חברים המייצגים את הממשלה, הפיקוח על הבנקים, הרשות לניירות ערך, לשכת רואי החשבון והאקדמיה.
יושבי ראש.
בראש המועצה עומד יושב ראש הממונה על ידי שר המשפטים. ראשי המועצה מאז הקמתה הם:
ארנסטו סאבטו
ארנסטו סאבטו (ספרדית: Ernesto Sabato; ) היה סופר ארגנטינאי, פיזיקאי, צייר, הוגה דעות חתן פרס סרוונטס 1984.
חייו.