בעונת 2018/2019 במסגרת גביע המלך הספרדי, כבש ראמוס את השער הראשון של קבוצתו בניצחון 3–0 על לגאנס, ובכך השלים 100 שערים לזכותו בכל המסגרות הרשמיות.
בעונת 2019/2020 ריאל מדריד זכתה באליפות הלה ליגה כשראמוס הקפטן חלק משמעותי בה, הוא הבקיע שערים רבים יחסית, בפרט לאחר החזרה מפגרת הקורונה הכפויה אז הבקיע שערים משמעותיים ביותר. כמו כן במשחק מול ריאל סוסיאדד כבש ראמוס את השער הראשון ובכך שבר את שיאו של רונאלד קומאן כבלם שהבקיע הכי הרבה שערים בליגה הספרדית (68).
ב-31 באוקטובר 2020 הפך ראמוס לשחקן ה-10 לשחק 500 משחקים בלה ליגה (461 בריאל מדריד ו-39 עבור סביליה). ב-3 בנובמבר, מספר ימים לאחר מכן, כבש את שערו ה-100 בכל המסגרות בריאל מדריד כשנגח גול בניצחון של ריאל מדריד 3–2 על אינטר מילאנו בליגת האלופות.
ב-16 ביוני 2021 הודיעה ריאל מדריד על עזיבתו של ראמוס.
ב-7 ביולי 2021 חתם לשנתיים בפריז סן ז'רמן מליגת העל הצרפתית. ב-28 בנובמבר 2021 ערך הופעת בכורה בניצחון 1–3 על סנט אטיין. ב-23 בינואר 2022 כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על סטאד ריימס.
ב-31 ביולי 2022 כבש שער בניצחון 4-0 על נאנט במסגרת הסופרקאפ הצרפתי שנערך באצטדיון בלומפילד.
נבחרות ספרד.
בשנת 2005 שותף ראמוס בשישה משחקים במדי נבחרת ספרד עד גיל 21. ב-26 במרץ ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד, בניצחון 3–0 על נבחרת סין. הוא היה בן 18 בעת ששיחק, והיה לאחד השחקנים הצעירים ביותר בתולדות הנבחרת, עד שהשיא נשבר על ידי ססק פברגאס מארסנל. שבעה חודשים לאחר מכן הוא הבקיע את שני שעריו הראשונים בנבחרת, בניצחון 6–0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת המונדיאל, ולבסוף החליף את מיצ'ל סלגאדו כמגן הימני הבכיר.
ראמוס הרבה לפתוח בהרכב במוקדמות יורו 2008, שבסיומו דורגה נבחרת ספרד במקום הראשון בבית ד', מעל נבחרת שוודיה. הוא הבקיע 2 שערים ב-11 הופעות, כולל אחד בניצחון החוץ 3–1 על נבחרת דנמרק. ראמוס שמר על מקומו בהרכב גם ביורו. כמו כן נודע בתרומותיו ההגנתיות בשלב הבתים (3 ספיגות לנבחרתו) ובשלבי הנוק-אאוט (0 ספיגות לנבחרתו). בחגיגות שלאחר הניצחון במשחק הוא לבש חולצה ובה כתובת לזכרו ידידו הטוב ועמיתו לשעבר בסביליה אנטוניו פוארטה, שמת באוגוסט 2007.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לגביע הקונפדרציות 2009 בדרום אפריקה, בו הודחה נבחרת ספרד על ידי נבחרת ארצות הברית בחצי הגמר וסיימה במקום השלישי. ראמוס הבקיע את השער השני בניצחון 2–0 על נבחרת צרפת, במשחק ידידות שנערך בסטאד דה פראנס.
בשנת 2010 היה ראמוס שותף לזכייתה ההיסטורית של נבחרת ספרד בגביע העולמי מונדיאל 2010, לאחר ניצחון 1–0 במשחק הגמר על נבחרת הולנד.
בשנת 2012 היה חלק מזכייתה של נבחרתו ביורו 2012 שנערכה בפולין ואוקראינה, אחרי ניצחון 4–0 נגד נבחרת איטליה.
ב-12 באוקטובר 2019, בגיל 33, הפך ראמוס לשיאן ההופעות של נבחרת ספרד, כשעקף את השוער איקר קסיאס.
ב-6 בספטמבר 2020, הבקיע ראמוס צמד בניצחון 4–0 על אוקראינה במסגרת ליגת האומות 2020/2021 והגיע ל-23 שערים במדי הנבחרת ובכך השתווה לאלפרדו די סטפנו במקום השמיני בטבלת הכובשים בכל הזמנים במדי הנבחרת.
ב-14 בנובמבר 2020 שיחק מול נבחרת שווייץ במסגרת טורניר ליגת האומות את משחקו ה-177 בנבחרת, בכך שבר את שיאו של בופון כשחקן עם הכי הרבה הופעות בנבחרת באירופה.
ראמוס לא נכלל בסגל נבחרת ספרד בטורניר יורו 2020 על רקע הפציעות הרבות מהן סבל בתקופה זו והיעדרותו ממשחקי העונה. הוצאתו מן הסגל סימנה את הטורניר הגדול הראשון מאז יורו 2004 בו ראמוס לא נקרא לסגל נבחרת ספרד, וקטעה את רצף ההופעות שלו בעשרה טורנירים רצופים.
סגנון משחק.
ראמוס ידוע במנהיגותו על המגרש, בלחימתו ללא פשרות ובחתירתו לניצחון בכל מחיר. ניחן בחכמת משחק ומהירות, והודות למשחק ראשו הטוב הוא אף מבקיע שערים רבים ביחס לעמדתו האחורית.
נוסף על כך, ראמוס ידוע כשחקן אגרסיבי שמרבה לקבל כרטיסים צהובים ואדומים. בעונת 2017/18 הפך לשיאן ההרחקות בליגה הספרדית. נכון לסוף עונת 2019/20 הוא השלישי בהרחקות ממשחקים בכל הזמנים, כאשר קיבל בכל המסגרות 26 כרטיסים אדומים.
חיים אישיים.
ראמוס נשוי למגישת הטלוויזיה פילאר רוביו, ויש להם ארבעה ילדים: סרחיו ג'וניור, מרקו, אלחנדרו ומקסימו אדריאנו.
סוכנו של ראמוס הוא אחיו, רנה ראמוס.
לראמוס יש חווה לגידול סוסים מגזע אנדלוסי בשם Yeguada SR4. בשנת 2018 אחד הסוסים – יוקאטן דה ראמוס – הוכתר לאלוף עולם.
בספטמבר 2019 עלתה לפריים וידאו סדרה דוקומנטרית בת שמונה פרקים אשר ליוותה את ראמוס לאורך כל עונת 2018/19 וסקרה את חיי המשפחה והכדורגל האישיים שלו.
סטטיסטיקות קריירה.
מועדונים.
מעודכן ל-9 ביוני 2021
נבחרת.
מעודכן ל-9 ביוני 2021
תארים.
קבוצתיים.
פריז סן ז'רמן
מקומיות הייחוס
Napstar
עיקרון הייחוס
Peer to peer
Peer-to-peer
דייוויד אי קלי
דייוויד אדווארד קלי (באנגלית: David Edward Kelley; נולד ב-4 באפריל 1956) הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי, זוכה פרס אמי לתסריט בסדרת דרמה. קלי הפיק את סדרות הטלוויזיה: "הפרקליטים", "אלי מקביל", "שיקגו-הופ", "בוסטון ליגל", "בוסטון פאבליק", "סודות העיר", "דוגי האוזר", "האחווה של פולין, ניו המפשייר" ואחרות.
קריירה.
קלי החל את דרכו ככותב התסריט של הסדרה המשפטית פורצת הדרך "פרקליטי אל איי", אשר יצאה לאקרנים בשנת 1986 בהפקתו של סטיבן בוצ'קו ("בלוז לכחולי המדים", "NYPD Blue"). הרקע המשפטי הרחב של קלי, שהיה עד סמוך לכך עורך דין בבוסטון, סייע לו בבניית דמויות הסדרה.
לאחר העונה החמישית של פרקליטי אל. איי, נטש קלי את הסדרה והפך למפיק עצמאי. מאז הוא חתום על כמה מהסדרות המצליחות בטלוויזיה האמריקנית.
בשנת 2015 קלי יצר והפיק את סדרת הדרמת הרפואית "Monday Mornings" עבור רשת הטלוויזיה TNT. הסדרה הא עיבוד לספרו באותו שם של הנוירוכירורג סנג'אי גופטה. היא בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2017 יצר והיה שותף לכתיבת הסדרה "מר מרצדס", המשודרת בשירות הסטרימינג Audience. בספטמבר 2019 עלתה לשידור עונתה השלישית של הסדרה.
בשנת 2020 יצר את סדרת המתח והפשע "שמיים גדולים" לרשת ABC בכיכובם של קתרין ויניק וראיין פיליפה.
בשנת 2021 שימש כמפיק בסדרה "Big Shot" שיצר בראד גארט לשירות הסטרימינג דיסני+. בהמשך של שנה זו החל קלי לעבוד על הסדרה החדשה שלו, "תשעה זרים מושלמים" המבוססת על רומן באותו השם מאת ליאן מוריארטי שפורסם בשנת 2018. בסדרה מככבים ניקול קידמן, מליסה מקארתי ולוק אוונס והיא עלתה בחודש אוגוסט בשירות הסטרימינג של הולו.
בשנת 2022 יצר ושימש כמפיק בפועל בסדרה "סנגור במבחן", דרמה משפטית אשר משודרת בנטפליקס. בהמשך השנה תעלה המיני-סדרה "Love and Death" אותה יצר והפיק בפועל לשירות סטרימינג של HBO Max בכיכובם של אליזבת אולסן, ג'סי פלמונס ולילי רייב. באותה שנה החל לעבוד על המיני-סדרה "גבר במלואו"; אשר מבוססת על הספר באותו שם מאת טום וולף משנת 1998. המיני-סדרה עתידה לעלות לאוויר במהלך 2023.
חיים אישיים.
קלי נשוי לשחקנית מישל פייפר ולהם בן.
פיטסבורג פינגווינס
פיטסבורג פינגווינס (באנגלית: Pittsburgh Penguins) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מפיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1967 כחלק מההתרחבות הגדולה של ה-NHL שהכפילה את גודל הליגה מ-6 ל-12 קבוצות.
הפינגווינס זכו חמש פעמים בגביע סטנלי, האחרונה בהן ב-2017.
היסטוריה.
שנים ראשונות.
פיטסבורג פינגווינס זכתה לזיכיון מטעם ה-NHL ב-1966 במסגרת הכפלת גודלה של הליגה, שסיימה את תקופת "שש המקוריות" שנמשכה 25 שנה. את הענקת הזיכיון לפיטסבורג חייבת הקבוצה לג'ק מקגרגור, חבר הסנאט מטעם מדינת פנסילבניה, שרצה להחזיר את ה-NHL לעיר לאחר שנעדרה ממנה מאז 1930 ופירוקה של קבוצת ה-NHL שהייתה קיימת אז, פיטסבורג פיירטס. הוא גייס לעזרתו את חברת המזון היינץ שמרכזה בפיטסבורג, ואת ארט רוני, בעלי קבוצת הפוטבול פיטסבורג סטילרס. המאמץ הצליח, ופיטסבורג זכתה באחד מששת זיכיונות ההתרחבות.
האולם הביתי של הקבוצה, ה"סיוויק ארנה", כונה "איגלו" בשל צורתו הכיפתית וצבעו הלבן. כינויו של האולם היווה השראה לקביעת שמה של הקבוצה כ"פינגווינס".
הקבוצה הייתה למציאות ב-1967, והחלה את השתתפותה ב-NHL בעונת 1967/68 יחד עם יתר קבוצות ההתרחבות, כאשר במשחק הבכורה שלה מול מונטריאול קנדיאנס נכחו יוזם הקבוצה, ג'ק מקגרגור, ונשיא ה-NHL קלרנס קמפבל.
העונה הראשונה של הקבוצה הייתה קשה, ולמרות ששובצה לבית המערבי של הליגה - הבית החלש יותר, שכלל את קבוצות ההתרחבות - היא לא הצליחה לעלות לפלייאוף. לעומת זאת רשמה הקבוצה היסטוריה באותה עונה כשניצחה את שיקגו בלאק הוקס - הניצחון הראשון של קבוצת התרחבות על אחת מ"שש המקוריות".
הכוכב הראשון של הקבוצה היה אנדי בת'גייט, חלוץ וותיק בליגה שהגיע מדטרויט רד וינגס, אולם הוא הגיע לקבוצה בגיל 35 והיה מעבר לשיאו.
רק בעונת 1969/70, עם הכוכב צעיר שנבחר בדראפט מישל ברייר, הצליחה הקבוצה להגיע לפלייאוף וגם ניצחה בו סדרה (מול אוקלנד סילס), אך בסיבוב השני כשלה מול סנט לואיס בלוז. ימים בודדים לאחר סיום הפלייאוף נהרג הכוכב הצעיר ברייר בתאונת דרכים. גם בעונת 1971/72 עלו הפינגווינס לפלייאוף, אולם נוצחו בקלות על ידי שיקגו בלאק הוקס.