השיר הוקלט במהלך הפקת תקליטו של מוריסי "Vauxhall and I" והופק על ידי הגיטריסט ומנהל המוזיקה שלו, בוז בורר. הגרסה המקורית הוקלטה ב-1968 על ידי הזמרת טימי יורו כפסקול לסרט בעל אותו שם.
תחילה, יצר מוריסי קשר עם סוזי בתחילת שנות התשעים עם כוונה להקליט איתה דואט. ב-1993, הוא שלח לה קלטת עם כמה שירים פוטנציאלים שהוא בחר. כולם היו שירים ששרו זמרות כמו ננסי סינטרה ודיון וורוויק. סוזי בחרה בבלדה הזו ומוריסי הסכים. ההקלטה עברה בהצלחה ובורר תיאר את שיתוף הפעולה עם סוזי מאוחר יותר כ-"הנאה צרופה".
למרות זאת, לאחר ההקלטה שני הזמרים נפרדו כשלא הצליחו להגיע להסכמה באשר לתוכן הוידאו קליפ. בסופו של דבר, צילומי הווידאו קליפ מעולם לא התרחשו וכל הפרויקט נעצר לכמה חודשים. חברת EMI אויימה שלא לקדם את השיר ללא הווידאו קליפ. למרות שהיה "שיר חורף", כנגד כל הציפיות, הפיצה לבסוף חברת EMI את "Interlude" בקיץ 1994.
למרות זאת, מיקומו של השיר במצעד הלהיטים (25 בבריטניה) היה בהתאמה למיקומה של סוזי בתקופה שלאחר עידן 1992 שבו אף פעם לא מוקמה מעל 21 בבריטניה עם להקתה סוזי והבנשיז עם הסינגל "פנים מול פנים". "Interlude" הגיע למקום יותר גבוה מהסינגל הקודם של מוריסי "החזיקו בחברים שלכם", שהתרסק למקום ה-47. "Interlude" יצא לאור גם באירופה באמצעות EMI. בצפון אמריקה, עקב חוסר הסכמה בין חברת "סייר" (חברת התקליטים של מוריסי בארצות הברית) וחברת גפן רקורדס (זו של סוזי סו), התקליט הופץ בכמות מוגבלת.
השיר נכלל מאוחר יותר בתקליט אוסף של מוריסי שנקרא "Suedehead: The Best of Morrissey". גרסה שלא הופצה קודם לכן, שכללה שירה של מוריסי, הופיעה בתקליט אוסף מ-2011, "Very Best of Morrissey".
קבלה.
הסינגל התקבל בחיוב על ידי מקנזי וילסון מאתר Allmusic, שגרס ששני האמנים הם "הצמד המוצלח ביותר ברוק המודרני". הפקת הסינגל קצרה שבחים גם כן:
עונת 1962/1963 בליגה א'
עונת 1962/1963 בליגה א' הייתה העונה השמינית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. בתום העונה סיימה הפועל רמת גן במקום הראשון והעפילה לליגה העליונה לקראת עונת 1963/1964. בנוסף אליה העפילו לליגה העליונה גם הפועל לוד ומכבי שעריים.
הפועל צפת ומכבי רמלה ירדו ליגה.
בסיום העונה הוחלט שעונת 1963/1964 בליגה א' תהיה בשיטת בתים.
טבלת הליגה.
1. על משחק בין הקבוצות לא הוענקו נקודות בגלל מהומה במהלך המשחק.
עונת 1963/1964 בליגה א'
עונת 1963/1964 בליגה א' הייתה העונה התשיעית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 28 קבוצות, 14 קבוצות בכל בית. את העונה הסדירה סיימו מכבי נתניה ובית"ר תל אביב במקום הראשון ועלו לליגה העליונה לעונת 1964/1965.
ארבע הקבוצות האחרונות, שתיים מכל מחוז, ירדו ליגה.
ספיקא
קילומטר מעוקב
הלחישה הרועמת
הלחישה הרועמת (באנגלית: The Loudest Whisper) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1961 בבימויו של ויליאם ויילר.
הסרט מבוסס על המחזה "שעת הילדים" של ליליאן הלמן משנת 1934. היא הייתה חלוצה בהעלותה את בעיות הלהט"ב על הבמה בזמן שקוד הייז התייחס רק לתעשיית הקולנוע.
ויליאם ויילר ביים את הגרסה הקולנועית הראשונה למחזה, לסרט בשם These Three בשנת 1936 עם תסריט "מכובס" של ליליאן הלמן שאיפשר את הפצת הסרט בתקופה שאסור היה להזכיר את המילה הומוסקסואליות בקולנוע אפילו ברמז.
בגרסה השנייה שונה התסריט אם כי הלסביות מוזכרת ברמזים דקים שהצופה הנבון יבין. פרט לנשיקה ידידותית קלה בין הגיבורות אין כל תיאור על הקרבה הפיזית ביניהן. גם האשמה נגדן לא נאמרת בקול אלא נלחשת באוזן ומכאן שם הסרט. התסריט גם מתאר את ההומופוביה הקשה שהייתה אז והייתה הגורם לסוף הטרגי בסרט. השחקנית מרים הופקינס ששיחקה בגרסה הראשונה תפקיד ראשי של המורה מרתה, שיחקה בגרסה זו תפקיד משני של דודתה.
תקציר העלילה.
מרתה דובי (שירלי מקלין) וקארן רייט (אודרי הפבורן) הן חברות מגיל 17 שבו החלו ללמוד בקולג' להוראה. לאחר סיום הלימודים הן פתחו בעיירה קטנה, פנימייה קטנה לעשרים ילדות שם הן מורות ומנהלות. אתם נמצאת גם לילי (מרים הופקינס), דודתה של מרתה. שחקנית מתוסכלת ועצבנית המשמשת כמורה בפנימייה.
הסרט מתחיל בקבלת פנים בפנימייה למשפחות התלמידות. שתי תלמידות מנגנות סונטה של מוצרט בארבע ידיים ולאחר מכן מתכבדים בני המשפחות בכיבוד עשיר. בין האורחים מתבלטת גב' אמליה טילפורד (פיי ביינטר) שנכדתה מרי (קארן בלקין) לומדת בפנימייה. גב' טילפורד היא אישה אמידה ובעלת קשרים פוליטיים חזקים בעיירה. על פיה יקום וייפול דבר.
מרי היא ילדה מפונקת, מניפולטיביות ובעלת תכונות של בריונות. לאחר שהיא מגלה צמיד גנוב אצל התלמידה רוזלי היא סוחטת אותה שתגלה זאת אלא אם תענה לכל בקשה שלה.
קארן מאורסת לג'ו קארדין (ג'יימס גארנר), גינקולוג מצליח, קרוב משפחה של גב' טילפורד והם עומדים להתחתן.
קארן מענישה את מרי לאחר שתפסה אותה בשקר והיא מחליטה לנקום. לאחר שהאזינה לשיחה בין מרתה לדודתה על זה שאיננה מתעניינת בגברים וראתה נשיקה ידידותית וחטופה בין מרתה וקארן, היא מחליטה לפעול. בעת נסיעה במכונית של סבתה היא אומרת לה שברצונה לומר לה דבר נורא אבל רק בלחישה. היא לוחשת על אזנה של גב' טילפורד את הסוד הנורא שהיא יודעת על מרתה וקארן (הלחישה הרועמת). פניה הנדהמות של גב' טילפורד מביעות הכל. מרי מגייסת לטובתה את רוזלי ושניהן טוענות שראו את מרתה וקארן במצב אינטימי (ללא פירוט). כדור השלג מתחיל להתגלגל במהירות. בהשפעתה של גב' טילפורד מוציאים כל ההורים את בנותיהם מהפנימייה. מרתה וקארן תובעות את גב' טילפורד על הוצאת דיבה אך תביעתן נכשלת. הן מוחרמות בעיירה ונהגים הנוסעים בכביש הסמוך שולחים לעומתן תנועות מגונות.
קארן שואלת את ג'ו אם הוא מאמין שההאשמות נגדן אינן נכונות. הוא עונה כי אכן הוא חושב כך אבל אומר זאת בקול רפה, דבר שמספיק לקארן להחליט לנתק את הקשרים אתו.
לבסוף מוצאת אמה של רוזלי את הצמיד הגנוב. רוזלי נשברת ומספרת על כך שמרי סחטה אותה בגלל זה לתת עדות שקר נגד המורות. היא מודיעה זאת לגב' טילפורד וזו ממהרת לפנימייה, מתנצלת ומבקשת לפצות את מרתה וקארן על הנזקים שנגרמו להן, אבל זה מאוחר מדי.
קארן מציעה למרתה לעבור למקום אחר ולהתחיל מחדש אבל מרתה מסרבת בטענה שהפרשה תרדוף אחריהן לכל מקום. מרתה נשברת ומתוודה לפני קארן הנדהמת כי בעקבות הפרשה הבינה כי אהבה אותה אהבת נשים מרגע שהכירה אותה אבל הדחיקה את הרגש הזה ולא הייתה מודעת לו וכי היא מצטערת שהרסה להם את החיים.
מרתה בורחת לחדרה וקארן יוצאת לטייל בשבילי הפנימייה. כאשר היא רוצה לפתוח את דלתה של מרתה ולשוחח אותה היא מוצאת אותה נעולה. היא פורצת בכוח את הדלת ומוצאת את מרתה תלויה.
הסצנה האחרונה היא ההלוויה של מרתה שבסיומה עוזבת קארן את בית הקברות כשג'ון מתבונן בה מרחוק.
ג'ורג'יה אוקיף
פרידה בוקארה
דניאל פרידה הלן בּוֹקָארָה (בצרפתית: Danielle Frida Hélène Boccara; 29 באוקטובר 1940, קזבלנקה, מרוקו הצרפתית – 1 באוגוסט 1996, פריז, צרפת) הייתה זמרת יהודייה צרפתייה אשר ייצגה את צרפת באירוויזיון בשנת 1969 וזכתה במקום הראשון, בצוותא עם שלוש מבצעות נוספות.
קורות חיים.
פרידה בוקארה נולדה בקזבלנקה למשפחה יהודית תוניסאית ממוצא איטלקי אשר היגרה מתוניסיה למרוקו הצרפתית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 היגרה המשפחה לפריז ופרידה החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כזמרת.
ב-1969 ייצגה את צרפת בתחרות האירוויזיון שנערכה במדריד עם השיר "Un jour, un enfant". התחרות הסתיימה בשוויון מרובע בין פרידה בוקארה, לולו מבריטניה עם השיר "Boom Bang a Bang", לני קור מהולנד עם השיר "De troubadour" וסלומה מספרד עם השיר "Vivo cantando", וכל ארבע הזמרות הוכרזו מנצחות.
לאחר תחרות האירוויזיון המשיכה בוקארה בקריירה ענפה והקליטה אלבומי מוזיקה במגוון סוגות ושפות. היא ביקרה והופיעה גם בישראל.
ב-1996 הלכה פרידה בוקארה לעולמה לאחר מחלה והיא בת 55.
עונת 1964/1965 בליגה א'
עונת 1964/1965 בליגה א' הייתה העונה העשירית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 32 קבוצות, 16 קבוצות בכל בית. את העונה הסדירה סיימו הפועל מחנה יהודה והפועל באר שבע במקום הראשון והעפילו לליגה העליונה לעונת 1965/1966.
ארבע הקבוצות האחרונות, שתיים מכל בית, ירדו ליגה.
Die Himmel erzählen die Ehre Gottes, רי&quot;ב 76
Die Himmel erzählen die Ehre Gottes (בעברית: הַשָּׁמַ֗יִם מְֽסַפְּרִ֥ים כְּבֽוֹד־אֵ֑ל), רי"ב 76, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון השני שאחרי חג השילוש הקדוש, שחל ב-6 ביוני 1723.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.