בגיל עשרים (ה'תצ"ד, 1734) התמנה כאב"ד באחד מארבעת בתי הדין שפעלו בעיר ברודי. הוא החזיק במשרה זו עשר שנים. יש הטוענים כי פסיקה שלו נגד אשתו של גביר העיר שנחשדה בפרשיית ניאוף חמורה והלשנה של הגביר כנגדו שבאה בעקבות פסיקתו הם שאילצו אותו לעזוב את העיר. יחד עמו עזבו גם שני הדיינים הנוספים שתמכו בפסקו: רבי מאיר מרגליות, מחבר הספר "מאיר נתיבים", ורבי אברהם גרשון מקיטוב, גיסו של הבעל שם טוב. למשך תקופה קצרה שב לבית חותנו בדובנה, אך מספר חודשים לאחר מכן קיבל (ה'תק"ה, 1745) מינוי כרב ואב"ד של יאמפול. יסד שם ישיבה שמשכה תלמידים רבים והחל להתפרסם כפוסק הלכה. הוא התקין תקנות בענייני הקהילה ובסידור החברה קדישא, המתועדות בפנקס הקהילה שנכתב על ידו. בשנת ה'תקט"ו, 1755, קיבל את הרבנות בקהילת פראג, וכיהן בתפקיד זה עד מותו בי"ז באייר תקנ"ג (1793).
עוד לפני שבא לפראג התפרסם כפוסק בעל שיעור קומה והחל לכתוב תשובות בהלכה. בזמן המחלוקת הגדולה בין רבי יעקב עמדין ורבי יהונתן אייבשיץ, שבה האשים הראשון את האחרון בשבתאות בגלל הקמעות שכתב, ניסה להגן על הרב אייבשיץ. הוא טען שהקמעות מזויפים וקרא לשני הצדדים להשקיט את המחלוקת על ידי משיכת הקמיעות והחזרתן, הכחשה פומבית של הרב אייבשיץ לכתבים שבתאיים שפורסמו לכאורה בשמו והכרזה על התנגדותו לשבתאות ודעותיה. מאוחר יותר פעל הרב יחזקאל לנדא בתקיפות נגד הרב אייבשיץ ונראה שאכן השתכנע בשבתאותו על אף שחששו ל"כבוד התורה" מנע ממנו לצאת נגדו בבוטות. הוא הותקף בידי הרב עמדין על פשרנותו.
כרב העיר פראג התקין הרב לנדא תקנות וייסד ישיבה בה היה מוסר ארבעה שיעורים בכל יום, שניים בגמרא ושניים בשולחן ערוך. הוא החזיק בקשרים טובים עם שלטונות בוהמיה, כולל עם המלכה מריה תרזה. כשגזרו השלטונות גיוס חובה על היהודים ב-1789, עודד את המתגייסים וחיזק את רוחם, וכך גם בזמן מלחמת שבע השנים קראו לו תלמידיו להימלט מפראג, אך הוא לא רצה לעזוב את הקהילה, וערך תפילה מיוחדת עבור בית המלוכה, שבה קרא לנאמנות לקיסרית מריה תרזה.
בשנת ה'תקל"ב (1772) פרצה שרפה ששרפה את ביתו יחד עם כתביו. לאחר מכן החל לפרסם את חידושיו בשם "ציון לנפש חיה" (צל"ח), על שם אמו מרת חיה, וכן פסקים בהלכה בשם "נודע ביהודה", על שם אביו, רבי יהודה.
לעת זקנותו בשנת ה'תקמ"ד (לאחר שנפטרה אשתו), העביר את תפקיד ראש הישיבה לבנו רבי שמואל סגל לנדא שגם החליף את אביו ברבנות בעיר פראג לאחר מות אביו. המשיך לכתוב את תשובותיו עד לזמן פטירתו.
קברו מצוי בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב.
מעמדותיו בהלכה.
בשיטתו ההלכתית לא היסס להביע את דעתו, והעמיד כמה הקלות הלכתיות כנגד דעת רבנים אחרים, למשל בהיתר גילוח בחול המועד בתנאים מסוימים, ובהכשרת משקה המעד שנעשה עם קרום שלפוחית האוויר של דג חידקן ענק (Huso Huso) האסור לאכילה. בפרשת הגט מקליווא, שהסעירה את העולם הרבני ב-1767, היה בצד המכשירים את הגט. הוא התנגד לרוחות החדשות שהחלו להלך בעולם היהודי בתקופתו: תנועת החסידות ותנועת ההשכלה. הוא התנגד למנהג השל"ה והחסידים באמירת "לשם ייחוד" לפני קיום המצוות מאחר שאינו שווה לכל נפש. על מנת להעצים את דעתו בנידון התבטא באופן חריף, וקרא עליהם את הפסוק "ישרים דרכי ה', צדיקים ילכו בם וחסידים ייכשלו בם" (בפסוק המקורי: "ופושעים ייכשלו בם"). יש הטוענים שאין כוונתו לחסידי אוקראינה ופולין, אלא לקבוצה של ההולכים בדרכי הקבלה על פי שיטת השל"ה שכונו "חסידי השל"ה". אם כי התנגד נחרצות לעיסוק פומבי בקבלה, מכל מקום, בסתר, עסק בה כפי שכתב בנו ב"דברי ידידות" שאביו ידע את כל כתבי האר"י. הוא התנגד לתרגום התורה של משה מנדלסון אבל סירב להוציא חרם על ה"ביאור". הוא גם יצא נגד החוברת של נפתלי הרץ וייזל שבה קרא לשינוי מקיף בחינוך היהודי.
שו"ת נודע ביהודה.
ספרו המפורסם ביותר הוא הספר נודע ביהודה, שהוא אחד מספרי השו"ת החשובים מאותו דור. חלקו הראשון של הספר (מהדורא קמא) הודפס לראשונה בפראג בשנת תקל"ו (1776). מאז הודפס הספר במהדורות רבות עם הערות והוספות שונות.
צאצאיו.
עוד על צאצאיו ראו בהערה.
קישורים חיצוניים.
נודע ביהודה מהדורה קמא,
נודע ביהודה מהדורה תנינא,
דגול מרבבה,
דורש לציון,
אהבת ציון,
דרושי הצל"ח
פרנק קוסטנזה
Led Zeppelin II
Led Zeppelin II הוא אלבומה השני של להקת ההארד רוק לד זפלין, יצא לאור לשוק בשנת 1969. האלבום נחשב לאחד מהחלוצים בתחום מוזיקת הרוק כבד ובתור האלבום הראשון של ההבי מטאל.
היסטוריה.
האלבום הוקלט בתקופה בה הקריירה של חברי הלהקה הייתה בנסיקה, ובתקופה בה הם היו בנסיעות תכופות, מינואר עד אוגוסט 1969, כשמאחוריהם היו ארבעה סיבובי הופעות באירופה, ושלושה באמריקה. כל שיר הוקלט בנפרד ונערך באולפנים שונים באנגליה ובארצות הברית. השירים שהוקלטו הציגו סאונד מחוספס ומעורב שאפיין את החדשנות של הלהקה בתחום הביצועי ובהופעות.
Led Zeppelin II היווה סוג של אבן פינה לרוק הכבד של שנות השבעים. שירים שנשאבו מסגנון הבלוז כמו Whole Lotta Love ,Heartbreaker ו-Bring It On Home עכשיו על תקן של ז'אנר, כשהריף של הגיטרות מגדיר את השיר ונותן את הבסיס שלו. ארגון השירים באופן הזה היו מאוד לא אופייניים במוזיקת פופ. לפיכך, האלבום נחשב לבעל השפעה רבה על התפתחות מוזיקת הרוק, בתור מבשר הרוק הכבד, ועל להקות רבות כמו דיפ פרפל, ואן היילן ו-Guns N' Roses.
Led Zeppelin II משלב סגנונות מוזיקה וגישות נוספות, כמו בשיר העוצמתי והשקט לסירוגין What Is And What Should Never Be והשיר Ramble On שמציג את הצד האקוסטי של הלהקה, או הבלדה Thank You. בזכות האווירה המסתורית שבו, Ramble On עזר לפתח את החיבור בין רוק כבד לנושאים אגדיים, שנשאבו חלקית מהרוק הפסיכדלי שלוש שנים לפני, אך גם מתוך העניין של רוברט פלנט, התמלילן של הלהקה (וזה השיר האהוב עליו באלבום), בכתביו של ג'.ר.ר. טולקין. הכיוון המוזיקלי הזה הביא ימשיך עם האלבום הרביעי של הלהקה Led Zeppelin IV. מהצד האחר, הקטע האינסטרומנטלי, Moby Dick, מציג סולו תופים ממושך על ידי ג'ון בונהם, כשבהופעות נמשך כחצי שעה ואף יותר. הקטע נכתב על ידי מתופף הלהקה בונהם בהשראת הספר מובי דיק מאת הרמן מלוויל. הקטע מוכר גם בשמות Pat's Delight ו-"Over the Top".
תרומתו של ג'ימי פייג' לאלבום היא עצומה, כשהסולו שלו בשיר Heartbreaker היווה השראה וניסיונות חיקוי רבים על ידי גיטריסטים צעירים, וגם היווה דוגמה להתקפה המוזיקלית העזה של הלהקה.
סגנון ההקלטה החדשני של פייג' והאפקטים שהוספו על התופים בשירים כמו Whole Lotta Love ו-Ramble On היוו דוגמה ליכולותיו, לתושייתו ולמקוריות באופן ההפקה שלו.
האלבום היה הראשון של הלהקה להשתמש ביכולות של ההקלטה של הטכנאי אדי קרמר, שעבודתו בעבר עם ג'ימי הנדריקס הרשימה רבות את חברי הלהקה, ובמיוחד את פייג'. פייג' וקרמר פעלו יחדיו נמרצות על העריכה של האלבום, כשהתוצאות הוצגו בקטע המרכזי בשיר Whole Lotta Love. קרמר צוטט: "העריכה המפורסמת בשיר, כשהכל יוצא מכלל שליטה, היא כתוצאה מההתעסקות שלי ושל ג'ימי עם הציוד כשאנחנו מפעילים כל ידית וכפתור אפשריים".
עיצוב עטיפת האלבום נלקחה מכרזה של דייוויד ג'וניפר. העטיפה התבססה על צילום ישן של דיוויזיה של הכוחות הגרמניים בזמן מלחמת העולם הראשונה, כשהפרצופים של חברי הלהקה מודבקים על מספר דמויות. הפרצופים של מנהל הלהקה פיטר גראנט, ומנהל ההופעות ריצ'רד קול, מופיעים גם הם על העטיפה. האישה בתמונה היא השחקנית גליניס ג'ונס (הידועה בתור האמא בסרט מרי פופינס). נוכחותה בתמונה היא בהקשר לשמו של טכנאי ההקלטות של הלהקה, גלין ג'ונס. פרצוף נוסף שהוסף לתמונה הוא של אמן בלוז "וילי ג'ונסון העיוור".
מבחינה מסחרית, האלבום היה הראשון של הלהקה להגיע למקום הראשון במצעדים של ארצות הברית, כשבדרך הוא עוקף את האלבום Abbey Road של הביטלס. האלבום גם הניב רווחים רבים בזכות השיר הפותח באלבום Whole Lotta Love, שהפך ללהיט. השיר הגיע למקום הרביעי ברשימת "מאה השירים של הבילבורד" שיצאה בינואר 1970, וזאת לאחר שאטלנטיק רקורדס התנגדו לבקשת הלהקה להוציא גרסה מקוצרת של השיר. ה-B Side של הסינגל Living Loving Maid העפיל במצעדים, כשהגיע למקום ה-65, באפריל 1970. ההצלחה המסחרית של האלבום הביאה איתה לא מעט צרות ללהקה, כשכמו במקרה של אלבום הבכורה שלהם, הלהקה הואשמה בהפרת זכויות יוצרים לאחר שווילי דיקסון טען שהמילים ל- Whole Lotta Love נגנבו ממנו.
בשנת 2000, מגזין Q מיקם את האלבום במקום ה-37 ברשימת "האלבומים הבריטיים הטובים ביותר". ברשימת האלבומים הגדולים של מגזין הרולינג סטון האלבום הגיע למקום ה-75. אתר ynet דירג את האלבום במקום הראשון ברשימת "15 האלבומים הגדולים של המטאל".
הנודע ביהודה
ארכיטקטורה פלדיאנית
אליעזר שלמה שיק
הרב אליעזר שלמה שיק (מכונה בפי תלמידיו מוהרא"ש והצדיק מיבנאל) (כ"א באייר ה'ת"ש, 29 במאי 1940 – י"ז בשבט ה'תשע"ה, 6 בפברואר 2015), היה מייסדה של קהילת "היכל הקודש" בחסידות ברסלב. התגורר ביבנאל ובניו יורק.
ביוגרפיה.
נולד בארץ ישראל וגדל בירושלים. בנם של מלכה והרב מנחם זאב, אב בית הדין של טוקאי, שעלו לארץ ישראל מהונגריה בתחילת מלחמת העולם השנייה. למד בתלמוד תורה "עץ חיים". בגיל 14 עבר עם משפחתו לארצות הברית. למד חמש שנים בישיבת 'ערוגת הבושם' ולאחר מכן בישיבת תפארת ירושלים של הרב משה פיינשטיין.
בחורף תשי"ז, בהיותו כבן 16, הוא נתקל לראשונה בספר "משיבת נפש" שלוקט על ידי הרב אלתר מטעפליק מכתביהם של רבי נחמן מברסלב ורבי נתן מברסלב, ומאז התקרב לחסידות ברסלב.