קורות חיים.
קשאני נולד בהראט באפגניסטן, לאביו יעקב קשאני ולאמו רבקה בת יוסף סימן טוב. כשהיה בן 9 עזבה משפחתו את אפגניסטן בדרכה לירושלים, המסע ארך 6 חודשים דרך הודו, עיראק ודמשק. לירושלים הגיעו בז' באדר ב' בשנת ה'תרצ"ה (1935).
ב־1950 נישא קשאני למיכל לבית אהרונוב, ממנה התאלמן ב-2021. להם 4 בנות, 10 נכדים ו-15 נינים.
פעילות ציבורית וחברתית.
בשנת 1943 יסד ועמד בראש ארגון הנוער האפגני "אגודת צעירי אפגניסטן"- אצ"א, לחינוך וארגון העולים שכלל שיעורי ערב לנשים והרצאות לבני הנוער.
בגיל 17 הצטרף כלוחם וכחבר בתנועת המחתרת האצ"ל. במקביל עבד לפרנסתו במפעל יהלומים שם נעצר על ידי הבולשת הבריטית ולאחר עשרה ימי חקירה שוחרר.
לאחר הקמת מדינת ישראל ופירוק האצ"ל התגייס לצה"ל. עם שחרורו הצטרף לצוות עובדי בנייני האומה בירושלים, גייס תרומות להקמת המוסד ולתערוכת "כיבוש השממה". מאוחר יותר גייס תרומות למפעל "קרן ילדינו" – להצלת ילדי ישראל מהמיסיון. בהמשך עבד בקופת חולים לאומית, שימש מנהל לשכת המס והסנטוריום, כיהן כחבר הנהלת הקופה, חבר במרכז קופת חולים לאומית ובוועד הפועל של הסתדרות העובדים הלאומית.
היה פעיל בתנועת החירות וחבר ההנהלה בירושלים ושימש כציר בוועידות תנועת החרות ולאחר מכן ב"המרכז החופשי". פעל בהנהלת ועד העדה הספרדית בירושלים, בין היתר, לשיקום בתי הכנסת ע"ש ריב"ז ולשיקום הר הזיתים. שימש חבר בפדרציה הספרדית העולמית ובקונגרס היהודי העולמי.
כיהן כמנכ"ל בית החולים משגב לדך בירושלים במשך 26 שנה.
פעילות ספרותית ועיתונאית.
במשך כל השנים עסק גם בעבודה עיתונאית וספרותית, בעיקר עסק בקורות יהדות אפגניסטן, פרס ובוכרה ובשבטי ישראל בארצות המזרח, בתחום ההיסטורי והפולקלורי ובמנהגי חגים בעדות בישראל.
פרסם מאמרים ורשימות בעיתונים, בשבועונים ובירחונים: "הארץ", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "רבעון שבט ועם" (בהוצאת הפדרציה העולמית הספרדית), "במערכה" (ביטאון הציבור הספרדי), בעיתון היומי "חרות", "מחברת - ביטאון כל ישראל חברים", "חזית העובד הלאומי", "בתפוצות הגולה", "מחניים", "פאלק און ציון", "אריאל", "גשר", "קול סיני", "היום", "ג'ואיש כרוניקל" בלונדון, "ג'ואיש אפיירס" בדרום אפריקה, "עולם חדש" בארצות הברית, "היינט" באורוגוואי.
כתב 70 ספרים וספרונים על קהילות ישראל, המורשת היהודית ומנהגי העדות. פעל להכרת הספרות היהודית-פרסית כזרם רביעי לצד היידיש, הלאדינו והערבית. ערך ביטאונים וכתבי יד שונים, בהם הדו-שנתון "משואה" למורשת יהדות אפגניסטן. פעל להצלת המורשת המוזיקלית של העדה שהונצחה על ידי האוניברסיטה העברית, מכון רננות ומכון פרטי לחקר יהדות אפגניסטן.
קיים תערוכות תמונות של יהודי אפגניסטן בארץ ובפינלנד. ערך סרט תיעודי על מנהגי חתונה באפגניסטן עבור הטלוויזיה הישראלית. הקים קרן מלגות לבני העדה האפגנית בשם אפ"ק.
נבחר לכהן כיו"ר ועד העדה הספרדית בירושלים ונשיא העדה האפגנית. התארח במכון ללימודים מתקדמים ביארינטון- אוקספורד- אנגליה. קיבל את פרס יצחק בן-צבי מטעם המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה. עיריית ירושלים העניקה לו את התואר "יקיר ירושלים".
ארבור
ארבור (באנגלית: Erebor), נקרא גם "ההר הבודד" או "ההר האבוד", הוא ממלכת גמדים בארץ התיכונה (עולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין). ארבור הותקפה על ידי הדרקון הרשע סמאוג והבסתו בידי חבורת גמדים והוביט מהווה את מרכז העלילה של הספר "ההוביט".
היסטוריה.
ארבור נבנתה על ידי הגמדים, מלך הגמדים הראשון היה דורין בן האלמוות, לאחר מכן שלטו בה דורין השישי, נאין הראשון, תריין הראשון, תורין הראשון, גלואין הראשון, אואין הראשון, נאין השני, דין הראשון, תרור (המייסד), ותריין השני.
בזמן שליטתו של תריין השני תקף הדרקון סמאוג את ארבור לפני שבנו של תריין, תורין צינת-אלון, הספיק לשלוט. תריין ותרור נהרגו במכרות מוריה בקרב מול הגובלינים.
לאחר מכן חזרו לארבור תריסר גמדים - דאולין, באלין, פילי, קילי, דורי, נורי, גלואין (אביו של גימלי), אואין, ביפור, בופור ובמבר - בהנהגת תורין צינת-אלון ובעזרת ההוביט בילבו בגינס, במטרה להביס את סמאוג ולכבוש מחדש את ארבור. תורין שלט בה כמה ימים ולאחר שהוא מת יחד עם פילי וקילי שלט בה בנו של נאין: דיין השני מגבעות הברזל, תורין השלישי ודורין השביעי.
האוצר של ארבור.
בארבור נמצא אוצר עצום של זהב ואבני חן, אך לעושר הזהב גם מחיר שלילי. הזהב גרם למלכי ארבור לחלות ב"קדחת הזהב": הם הפכו אובססיביים לזהב ולאוצרות ארבור עד כדי כך שהם מוכנים לסכן הכול בשבילם. ישנו דבר אחד שמלכי ארבור יכולים לסכן את כל הזהב בשבילו: ה"ארקנסטון" - היא האבן האהובה עליהם ביותר, אבן חן יפה וזוהרת, וחשיבותה הביאה להקדמת קרב חמשת הצבאות. תורין לקה אף הוא בקדחת הזהב אך הצליח להתגבר עליה ונהרג בקרב חמשת הצבאות. מאז דיין לא לקה במחלת הזהב אף מלך ממלכי ארבור.
מלבד קדחת הזהב היו לאוצרות ארבור עוד תוצאה שלילית וקטלנית במיוחד: סמאוג הדרקון הרשע תקף את ארבור כדי לזכות בזהב וגמדים רבים נהרגו במלחמה מולו. כל גמדי ארבור שנשארו בחיים ברחו למוריה, שם ראו את נפילתם של תרור ותריין בקרב אך הם הביסו את אזוג וצבא האורקים שלו.
גאוגרפיה.
ארבור שוכנת בצפון מזרח הארץ התיכונה. מצפון גבעות הברזל, מול אסגארות' והרי יער-אופל, וממזרח יער-אופל. מארבור לעיר האגם יש נהר שחוצה את ארבור עד להר הבודד. בהר הבודד עומדים פסלים מאבן (על אחד מהם נמצאות מדרגות סודיות אשר מובלות לפתח סודי שהשמש מאירה עליו קרן חזקה וקטנה בשביל לדעת איפה להכניס את המפתח. פתח זה נבנה על ידי תרור ותריין והוא מוביל לאולם הראשי של ההר הבודד) תושבי ארבור הם גמדים ואין בה גזעים אחרים מלבדם.
הארדנברך
הארדנברך () היא עיר במחוז אוברייסל שבהולנד. העיר קיבלה את זכויותיה בשנת 1362 מאת הבישוף של אוטרכט, יאן ואן ארקל. שביל ההליכה פיטרפד (Pieterpad) החוצה את הולנד מצפון לדרום, עובר דרך הארדנברך.
שרה בק-סבטיצקי
שרה בק-סבטיצקי (במקור: Sara Chaya Beck; נולדה ב-3 בדצמבר 1954) היא פרופסור מן המניין לאסטרופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. חוקרת היווצרות כוכבים, צבירי כוכבים וגלקסיות. עוסקת רבות בתצפיות חלל בתחום האינפרא-אדום.
ביוגרפיה.
שרה-חיה בק (בהמשך שרה בק-סבטיצקי) נולדה בוושינגטון ב-1954 ללאונרד נורמל בק ופרנסס סלמה בק (גריף לפני הנישואין).
החלה את לימודיה האקדמאים ב-1972, סיימה תואר ראשון בהנחייתו של דייוויד וילקינסון בפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון ב-1976. השלימה תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1980 ואת הדוקטורט שנה לאחר מכן, ב-1981. המנחה לתואר שני ודוקטורט של בק היה צ'ארלס טאונס. לאחר השלמת הדוקטורט, התקבלה למשרת עמית מחקר באוניברסיטת קורנל, תפקיד אותו מילאה עד שנת 1984. לאחר מכן קיבלה שרה בק משרת מרצה בכיר באוניברסיטת נורת'ווסטרן ועבדה במוסד זה בין השנים 1984 ל-1987. ב-1987 עברה לישראל, בה קיבלה משרת מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 קיבלה תואר פרופסור. במקביל לעבודתה באוניברסיטת תל אביב, שימשה כעמיתה אורחת ב-JILA, אוניברסיטת קולורדו בין השנים 1993 ל-1994 וכמדענית אורחת במרכז לאסטרופיזיקה הארוורד-סמיתסוניאן בין השנים 2000 ל-2001.
נישאה בדצמבר 1976 לבנימין סבטיצקי, שנהיה גם הוא לימים פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב. לזוג נולדו שלושה ילדים: שולמית, אלישע ובת-שבע.
מחקר ופרסומים.
שרה בק חוקרת במספר תחומים הקשורים לשלבים ראשונים בחיים של כוכב, צבירי כוכבים וגלקסיות קטנות. נושאי מחקרה המרכזיים הם:
ב-2000 פרסמה שרה בק כתבה בכתב עת מדע פופולרי סיינטיפיק אמריקן בנושא גלקסיות ננסיות.
ב-2002 יחד עם מספר חוקרים מארצות הברית פרסמה מחקר בכתב העת Nature בו דיווחו החוקרים על צביר כוכבים ענק הנמצא מחוץ לגלקסיית שביל החלב ומחזק על ידי כבידה עצמית.
ביוני 2015 פרסמה בכתב העת Nature מחקר נוסף יחד עם חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בו החוקרים הציעו פתרון אפשרי לשאלת היווצרותו של אותו צביר כוכבים עליו דיווחו שנים קודם.
שרה בק היא חברה באיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU), בו השתתפה במספר וועדות. חברה באיגוד האסטרונומיה האמריקאי (American Astronomical Society).
פרקים בספר.
ב-1993 כתבה פרק לספר The Nearest Active Galaxies, ב-2003 פרק לספר Mass-Transfer Induced Activity in Galaxies וב-2012 פרק לספר Amazing Light.
משה בן הרוש
משה בן הרוש (נולד ב-22 במרץ 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי והקשר האחורי בבית"ר ירושלים והפועל ירושלים, וכיום מנהל מקצועי בקבוצת בית"ר נורדיה ירושלים.
קריירה.
בן הרוש גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, ועלה לקבוצה הבוגרת בעונת 1980/1981 יחד עם אלי אוחנה ואבי כהן.
בתקופתו במחלקת הנוער שיחק בן הרוש בעמדת הבלם בנוער, אך בבוגרים הרבה לשחק בעמדת הקשר האחורי, מאחר שעמדה זו הייתה מאוישת על ידי חנן אזולאי הוותיק. לעיתים תופקד בן הרוש כמחליפו של אזולאי בעמדת הבלם. בן הרוש ניחן בבעיטות חזקות. בעונת 1984/1985 כבש שער בבעיטה מ-35 מ' במשחק נגד מכבי נתניה באצטדיון בלומפילד ששימש אז את הקבוצה במשחקיה הביתיים.
בן הרוש היה בורג מרכזי בעונת האליפות הראשונה של בית"ר ירושלים בעונת 1986/1987 וכן בזכייה בשלושה גביעי מדינה בין השנים 1984-1989. בן הרוש שיחק בבית"ר 10 עונות רצופות, וצבר 183 הופעות ו-6 שערים. כמו כן, שימש בן הרוש כקפטן בחלק מהעונות.