עלמא א-שעב
עלמא א-שעב (בערבית: علما الشعب) הוא כפר בנפת צור במחוז דרום לבנון בלבנון. הכפר סמוך לגבול ישראל-לבנון והוא מצוי כ-1.5 קילומטר מצפון לקיבוץ חניתה שבשטח ישראל. רוב האוכלוסייה בכפר היא נוצרית. נכון לאוקטובר 2013 התגוררו בכפר 1,428 לבנונים ו-59 פליטים. הכפר צופה על מישור החוף הלבנוני ועל העיר צור ונמצא על כביש הרוחב הלבנוני בין נקורה ורמיש.
ב-1875 מצא ויקטור גרן במקום כפר שבו כ-350 תושבים, נוצרים מרונים ויוונים אורתודוקסים. ב-1881 דיווחו קלוד קונדר והורשיו קיצ'נר מהקרן לחקר ארץ ישראל על כפר ובו כ-500 תושבים, שבתיו בנויים היטב וסביבת הכפר נקיה. בכפר שני מבני כנסייה, מטעים, מעין ובורות מים רבים.
במשך מספר שנים לאחר עליית קיבוץ חניתה על הקרקע ב-1938, היו קשרים טובים בין הכפר הלבנוני והקיבוץ העברי, בין היתר, הודות למאמציו של "מוכתר" חניתה, יוסף פיין. היחסים פסקו לאחר הקמת מדינת ישראל.
ב-1977, בעת שלישראל היה קשר עם הנוצרים בדרום לבנון, שימשה עלמא א-שעב בסיס יציאה לפעולה של צבא לבנון החופשית כנגד הכפר השיעי הסמוך, נקורה. הפעולה הייתה ביוזמתו של אלוף פיקוד הצפון, יאנוש בן גל. הכוח הנוצרי שכלל גם תושבים מהכפר והיה בפיקודו של סאמי שידיאק, נכשל בפעולתו ושידיאק אף נפצע בה.
הגידול החקלאי השולט בכפר הוא מטעי זית. ב-2008 תרם גדוד איטלקי של יוניפי"ל, שאייש את מוצב יוניפי"ל הסמוך לכפר, ציוד תעשייתי לכבישה קרה של זיתים ויצירת שמן זית.
בכפר מצויות שלוש כנסיות: כנסיית מר-אליאס העתיקה, כנסיית אל-סיידה וכנסיית אל-בשארה האוונגליקנית.
ריפוי המשותק מבית חסדא
ריפוי המשותק מבית חסדא נחשב כאחד מנסי הריפוי המופלאים של ישו בברית החדשה.
סיפור נס הריפוי.
אירוע זה מסופר בבשורת יוחנן בלבד, ואינו מופיע בבשורות אחרות. מסופר שהוא התרחש בסמוך ל"שער הצאן" בירושלים הידוע כיום בשם שער האריות, בסמוך למזרקה או לברכה המכונה "בית חסדא" בברית החדשה בגרסה העברית. היו שתי ברכות שנחפרו באפיקו של נחל בית זיתא בירושלים. מיקומן היום הוא באזור החומה הצפון מזרחית של העיר העתיקה, ברובע המוסלמי צפונית לדרך שער האריות. המקום שימש בתקופת בית המקדש השני כמאגר מים וכברכות מרפא.
בשורת יוחנן מתארת כיצד ישו, שביקר בירושלים לרגל החג (יוחנן ה: 1, קרוב לוודאי כי מדובר בחג הפסח), נתקל באחד הנכים ששכב, אדם שהיה משותק במשך שלושים ושמונה שנים. ישוע שואל את האיש אם הוא רוצה להבריא. האיש מסביר כי הוא אינו מסוגל להיכנס למים, מכיוון שאין מי שיעזור לו לרדת לברכה ואחרים יורדים לפניו. ישו מצווה עליו לקום, לשאת את משכבו וללכת; האיש נרפא מידית ואכן, קם, נושא את משכבו והולך.
ריפוי בשבת.
לפי הסיפור בבשורה נס ריפוי זה התרחש בשבת, ויהודי המקום אמרו למשותק שנרפא שהתורה אוסרת עליו לשאת את משכבו ביום השבת. הנכה שנרפא מספר להם שהאיש שריפא אותו הנחה אותו לעשות כן. הם שואלים אותו מי היה אותו מרפא, אך הוא לא היה מסוגל לגלות להם, שכן ישו נעלם אל תוך ההמון.
מאוחר יותר, מוצא ישו את האיש במקדש, ומתרה בו שלא ישוב לחטוא, על מנת שלא יקרה לו דבר מה גרוע יותר. האיש מתרחק ומספר לאנשים ששאלו אותו קודם לכן "מי זה שריפא אותך?", שישו הוא זה שריפא אותו (בשורת יוחנן ה: 15) על פי בשורת יוחנן החלו אנשי דת מיהודה לרדוף את ישו ומבקשים להורגו מכיוון שריפא בשבת. ישו עונה להם באומרו כי "אבי פועל פעולתו עד אתה, וגם אני פועל" (יוחנן ה: 17). באומרו זאת התכוון ישו שהוא אינו פועל על דעת עצמו, אלא שהוא פועל בדיוק כפי שאלוהים מנחה אותו. קביעה זו הופכת את רודפיו ליותר נחושים להרוג אותו, מכיוון שלא זו בלבד שהוא הפר לכאורה את השבת, אלא שהוא מכנה את עצמו לבן אלוהים בכך שהוא מכנה את אלוהים כאביו (יוחנן ה: 18-1).
טקסטים מוספים.
מספר כתבי יד של הבשורה כוללים קטע שנחשב על ידי מבקרים רבים לתוספת שהושתלה ונוספה לטקסט המקורי. בחלק מן הגרסאות של בשורת יוחנן כתוב כהסבר: שחולים רבים היו ממתינים לתנועה של המים, כיוון שמלאך אלוהים היה יורד לעיתים קרובות וגורם להתגעשות המים, כל מי שירד ראשון למים לאחר שהתגעשו היה נרפא מכל מחלה שחלה בה. (ראו פסוקים 3 ו 4 בפרק ה בבשורת יוחנן כמופיע בציטוט לעיל).
אף על פי שהמהדורה העיקרית של " וולגטה הלטינית" אינה כוללת את "התגעשות המים" או את הופעת "המלאך", היו קטעים אלה נוכחים בכמה מכתבי היד הלטיניים, וברבים מאלו ששימשו לנוסח המקובל של הברית החדשה ביוונית, שעליהן מבוססים התרגומים באנגלית ובשפות אחרות לרבות התרגום לעברית של דליטש של הברית החדשה. מלומדים ליברליים מודרניים רואים קטעים כמאוחרים וכנוספים ולא נחשבים כאמינים. לדעתם ככל הנראה לא היו חלק מהטקסט המקורי. תרגומים מודרניים רבים אינם כוללים קטעים אלה, אך הם שומרים על מערכת המספור של הפסוקים כך שהם מדלגים מפסוק 3 ישר לפסוק 5. הכללת פסוק 3 כחלק מ"התוספת המושתלת" אכן יוצרת קושי לאלה המטילים ספק באותנטיות של הקטע המוסף מכיוון שהתגעשות המים (הרעשת המים) גם כן מוזכרת בו.
השוואה למעשי השליחים ג.
במעשי השליחים ג 10-1, מתועד נס ריפוי דומה, שבו השליחים שמעון פטרוס ויוחנן בן זבדאי מבקרים במקדש ומרפאים בשם ישו, נכה (משותק) שנכח שם. הדמיון הוא בכך, שבשני המקרים ניתן המיקום ספציפי בירושלים, ובשני המקרים מודגשת העובדה כי הנרפא התרחק מהמקום על רגליו.
אלכסנדר מלחי
אלכסנדר מלחי (17 במרץ 1894 - 8 בדצמבר 1979) היה רופא, עורך ומתרגם עברי. מחלוצי מחברי-הספרים בתחום הרפואה בארץ ישראל. ב-1928 חיבר את "מילון רפואי-עברי". מלחי חידש מילים רבות בשפה העברית מתחומי הרפואה, גוף האדם ומדעי הטבע במילון שהוציא.
קורות חייו.
נולד ב-1894 באימפריה הרוסית בשם אלכסנדר זלצמן ליעקב ויוכבד. עלה לארץ ישראל ב-1909. ב-1913 סיים את המחזור הראשון בגימנסיה העברית הרצליה, משם המשיך ללימודי רפואה בברלין. נשא את רות, בתו של אברהם צבי מוסקוביץ.
עבד כרופא בבית החולים הבריטי בירושלים. מלחי היה מדוברי העברית הראשונים בארץ.
ב-1928 הוציא לאור את הספר "Thesaurus medicus hebraicus - מילון רפואי עברי" בהוצאת "אחדות" בתל אביב. מילון זה היה פורץ דרך, משום שהוא נדרש לראשונה לתרגם מאנגלית או מלטינית מילים בשפה העברית מתחומי הרפואה ושאר מדעי הטבע. בהם מתחומי הבוטניקה, הצואולוגיה, הפיזיקה והכימיה.
במילון נכללו הערות וציונים בתחתית כל עמוד, המציינים את מקורה של כל מילה. רבות מהם הצעות מקוריות של מלחי, שנכנסו ללקסיקון העברי. בין המקורות רבים מפנים לתלמוד ולארון הספרים היהודי, אחרים להוגים ומחברים ציוניים בני התקופה, ואחרים מתבססים על שפות זרות. בהקדמתו לספר כתב מלחי:
נפטר ב-1979 ונקבר בבית העלמין בחולון.
אין כבר דרך חזרה
אין כבר דרך חזרה הוא פזמון שכתב יורם טהרלב, הלחין יאיר רוזנבלום וביצעה להקת חיל הים.
רקע.
השיר נכלל ב"תוכנית ח' - וביום השלישי בשנת 1968 של להקת חיל הים. בין חברי הלהקה באותה עת היו שלמה ארצי, ריקי גל, רבקה זהר ודבל'ה גליקמן.
השיר נכלל בפסקול הסרט "הלהקה", שבוצעו לראשונה על ידי להקת הנח"ל. כמו כן בוצע השיר במחזמר "הלהקה" בתיאטרון "הבימה". הוא בוצע גם בסדרה "השיר שלנו".
השיר כולל סקירה של פרקים בהיסטוריה הציונית: עליית הביל"ויים, מלחמת העולם השנייה, הקמת מדינת ישראל ומלחמת ששת הימים. לצד המלחמה מובעת בשיר השאיפה לשלום.
בשנת 2004 הוציא טהרלב ספר בשם "אין כבר דרך חזרה: שירים וסיפורים על ישראל אחרת". בשנת 2007 הוציא אלבום אוסף משיריו שנקרא "אין כבר דרך חזרה".
צ'רלי מריאנו
כרמין אוגו מריאנו (12 בנובמבר 1923 – 16 ביוני 2009) היה סקסופוניסט ג'אז וסקסופוניסט סופרן אמריקאי.
ביוגרפיה.
מריאנו נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של מהגרים איטלקים, ג'ובאני מריאנו ומריה די ז'ירונימו מפאלו, איטליה. הוא גדל בשכונת הייד פארק בבוסטון והתגייס לחיל האוויר של הצבא לאחר התיכון, במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שירותו בצבא, השתתף מריאנו במה שכונה אז "בית המוזיקה של שילינגר", כיום מכללת ברקלי למוזיקה. הוא למד בפקולטה בברקלי בשנים 1965–1971. מריאנו עבר לאירופה בשנת 1971, והתיישב בסופו של דבר בקלן (קלן), גרמניה..
הוא ניגן עם אחת הלהקות הגדולות של סטן קנטון, טושיקו אקייושי (אשתו דאז), צ'ארלס מינגוס, אברהרד וובר, עם אנסמבל הג'אז United Rock,להקת אמברוי ועוד כמה להקות ומוזיקאים בולטים.
הוא נודע בשימושו בנאדוואראם, כלי נשיפה קלאסי מטאמיל נאדו .
למריאנו היו חמש בנות משלוש נשותיו, שישה נכדים ושתי נכדות. הוא נפטר מסרטן ב־16 ביוני 2009.
דיסקוגרפיה.
כמלווה.
עם סטן קנטון
עם שלי מנה
עם צ'ארלס מינגוס
עם אברהרד וובר
עם אחרים
יורי מויסייביץ' דולז'אנסקי
יורי מויסביץ 'דולז'נסקי (ברוסית: Юрий Моисеевич Должанский; 31 במאי 1923 – 27 בנובמבר 1943) היה יהודי-סובייטי, שעוטר לאחר מותו כגיבור ברית המועצות על פועלו כפוליטרוק של גדוד הסיור העשירי של חטיבת הסיור השישית בארמייה ה-60 של החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה בדרגת לויטננט בכיר.
קורות חיים.
הוא נולד ב-31 במאי 1923 בכפר וסיוליה טרני (כיום בעיר קריבי ריה) במשפחתו של פקיד יהודי.
קיבל השכלה תיכונית.
ביולי 1941 בעודו סטודנט לפקולטה האלקטרומכנית של מכון הכרייה של העיר קריבוי רוג, גויס לצבא האדום. בשנת 1942 סיים את בית הספר הצבאי-פוליטי ונהיה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
נלחם בחזית בריאנסק ובחזית המרכזית. השתתף בקרבות על וולגה, בקרב קורסק, בשחרור הגדה השמאלית של דנייפר.