השילוני-דולב למדה תואר ראשון כללי וספרות השוואתית ועשתה תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת אמסטרדם בהולנד. בשנת 1997 החלה את לימודי הדוקטורט בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטורט כתבה בנושא בדיקות גנטיות בהריון ושאלת החיים הראויים בגרמניה וישראל. בפוסט-דוקטורט התארחה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית, ועד שנת 2019 הייתה חברת סגל בבית-ספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו. הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטאות קינגס קולג' לונדון שבממלכה המאוחדת וקלן וגטינגן שבגרמניה. כיום מרצה באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2003 פרסמה ביחד עם בן זוגה את ספר היצירה לילדים "תוצרת בית – מדריך משפחתי לפעילות יצירתית", שהפך לרב-מכר.
תחומי מחקר.
השילוני-דולב היא חוקרת מובילה העוסקת בממשק שבין סוציולוגיה, משפחה, ביו-אתיקה, בריאות וחולי, מגדר וטכנולוגיות רפואיות. מחקריה בנושאים כמו הפלת עוברים על רקע בריאותי ובחירת מין הילוד (הפלות סלקטיביות), בדיקות גנטיות בהריון, גיל ופריון, הקפאת ביציות והולדה לאחר המוות בישראל ובגרמניה, זכו לתהודה בינלאומית ופורסמו במיטב כתבי העת בישראל ומחוצה לה.
השילוני-דולב נוהגת לשתף פעולה עם חוקרות וחוקרים מובילים בישראל ומחוץ לה, והיא חברה בקבוצות מחקר בינלאומיות שעוסקות בהקפאת תאי רבייה וטרום עוברים ובגנטיקת פריון בישראל, גרמניה ודנמרק.
פעילות ציבורית.
פרופ' השילוני-דולב הייתה חברה במועצה הלאומית לביו-אתיקה החל משנת 2013. כמו כן היא לקחה חלק בוועדות אתיות של משרד הבריאות בנושאי רפואה מותאמת אישית וביג דטה. בין השנים 2018-21 כיהנה כנשיאה שותפה של האגודה הישראלית להיסטוריה ופילוסופיה של המדע, יחד עם ד"ר נורית קירש. היא חברה בוועדה היוזמת של עמותת בשער
השילוני-דולב הוזמנה לתת חוות דעת בוועדת מצא בנושא הולדה בעוולה, ובוועדת הכנסת לנושא שוויון מגדרי בנוגע להקפאת ביציות. כמו כן שימשה כחברה בוועדות במל"ג, והיום היא חברה בוועדת ההיגוי והשיפוט להוגנות מגדרית באקדמיה. מחקריה צוטטו בהרחבה בפסקי דין שונים, ואף בפסק-דין מכריע של בית המשפט העליון בנושא הולדה לאחר המוות.
השילוני-דולב מפרסמת מאמרים פובליציסטיים בעיתון הארץ בנושאים הקשורים בעיקר בחופש אקדמי וזכויות נשים, ומתראיינת בגופי תקשורת בהם גל"צ והארץ בנושאי ביו-אתיקה של פריון.
לוראן דזירה קבילה
נטלי פרץ
נטלי פרץ (נולדה ב-18 באוגוסט 1990) היא זמרת ישראלית השרה בעיקר בסגנון מוזיקה מזרחית-ים תיכוני.
פרץ הוציאה בשנת 2013, את השיר "תי רשרש", שצבר ביוטיוב כ-1.5 מיליון צפיות, בשנת 2017, את השיר "על סף דיכאון", ולאחר מכן את השיר "מחכה לו", שנכתב והולחן על ידי דנה לפידות, וצבר, נכון למרץ 2018, למעלה מ-327 אלף צפיות.
ביוגרפיה.
פרץ התגלתה לראשונה בתוכניתו של אייל גולן, "אייל גולן קורא לך", בשנת 2011, ובשתי התוכניות "התבוריס" ו-"פרח נולד".
בראיון שנערך עם פרץ, היא אמרה כי: "גדלתי בבית מרוקאי אותנטי, לאימי הייתה קריירה מצליחה אבל כשנולד הילד הראשון, היא החליטה לוותר עליה לטובת המשפחה. אז, שלא כמו היום, לא ניתן היה לשלב קריירה לצד משפחה. סבי אכן היה פייטן ומנהל להקה, בקיצור חונכתי בבית מוזיקלי."
קריירה.
בינואר 2012, הוציאה פרץ את הסינגל הראשון שלה, "רק בגללך". השיר הגיע אל המקום ה-10 במצעד ה-TV של מדיה פורסט. לאחר מכן הוציאה את "ללא מילים", ואז בשנת 2013, הוציאה את השיר "תי רשרש". האודיו שהעלתה לערוצה ביוטיוב צבר קרוב למיליון צפיות, והקליפ שלו צבר 1.5 מיליון צפיות. בסמוך לכך, הוציאה פרץ לשיר קליפ נלווה. באותה שנה הוציאה את השיר "חובי", שזכה בתואר "שיר השבוע" של גלי ישראל, ואף זכה לקידום מצד מדיה פורסט.
עם תחילתה של שנת 2014, הוציאה פרץ את השיר "הייתי שם", וכשנה לאחר מכן את השיר "אין לך מילה", שאותו הלחינה בעצמה, השיר זכה להצלחה מרובה.
בנוסף לכך, בתקופה זו הוציאה פרץ מחרוזת בשם "חפלה נוסטלגית" באותה השנה היא אף ביצעה את הדואט "שנינו יחד", עם אלי לוזון.
בשנת 2017, הוציאה פרץ את השיר, "על סף דיכאון", שאותו כתב והלחין אופיר כהן, ואז את השיר "מחכה לו", שנכתב והולחן על ידי דנה לפידות. כמה חודשים לאחר מכן, בשנת 2018, הוציאה את "כוחה של אהבה". ב-17 במאי 2018, הוציאה את השיר "תרימו לי". מאוחר יותר, ביצעה גרסת כיסוי אקוסטית לשיר "מישהו הולך תמיד איתי", של עפרה חזה. כמה חודשים לאחר מכן הוציאה את הקליפ עבור הסינגל "ילדה של אמא", שנכתב על ידי מאור אדרי.
דיכאון (פירושונים)
אש קרה (מערכת סילוק פצצות)
דראגישה צבטקוביץ'
דְרָאגִישָה צְבֶטְקוֹבִיץ' (בסרבו-קרואטית: Dragiša Cvetković, בסרבית קירילית: Драгиша Цветковић; 15 בינואר 1893, ניש, ממלכת סרביה – 18 בפברואר 1969, פריז, צרפת) היה פוליטיקאי יוגוסלבי ממוצא סרבי, אשר כיהן כראש עיריית ניש, שר הדתות, שר הבריאות, שר הפנים וראש ממשלת ממלכת יוגוסלביה תחת הנסיך פאבלה עוצר המלוכה. ב-25 במרץ 1941 חתם בשם ממלכת יוגוסלביה על הצטרפותה להסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית, ויומיים לאחר מכן הודח מהשלטון במסגרת הפיכה צבאית בממלכה.
ביוגרפיה.
דראגישה צבטקוביץ' נולד בניש למשפחה לאומנית סרבית. אביו יובאן היה קצין צבא בדרגת לוטננט קולונל אשר השתתף במלחמות סרביה החל מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ועד מלחמת העולם הראשונה. דראגישה צבטקוביץ' למד רפואה בשווייץ, ורכש תואר במשפטים בסובוטיצה. הוא כיהן 3 פעמים כראש עיריית ניש וביולי 1929 מונה לשר הדתות בממשלתו של אנטון קורושץ. צבטקוביץ' נמנה עם מייסדי מפלגת "האיחוד הרדיקלי היוגוסלבי" אשר התבססה על אידאולוגיה פאשיסטית והפכה לכוח הפוליטי הדומיננטי ביוגוסלבי החל מהמחצית השנייה של שנות ה-30. ב-1935 מונה לשר הבריאות וסגן שר המשפטים בממשלתו של מילאן סטויאדינוביץ'.
בפברואר 1939 מינה הנסיך פאבלה את דראגישה צבטקוביץ' לראש ממשלת הממלכה. צבטקוביץ' ניהל מגעים עם ולאדקו מאצ'ק פוליטיקאי ומנהיג קרואטי על הצטרפותו לממשלה. בעקבות ההסכם שנחתם באוגוסט 1939, הצטרף מאצ'ק לממשלתו של צבטקוביץ', ופחתה המתיחות האתנית והפוליטית בין הסרבים לקרואטים ביוגוסלביה. צבטקוביץ' נחשב לעושה דברו של הנסיך פאבלה ובהתאם להנחיותיו החלה ממשלתו במגעים עם גרמניה הנאצית. ביולי 1939 פרסמה ממשלתו של צבטקוביץ' תקנות לגירוש יהודים שהתגוררו ביוגוסלביה אך לא היו אזרחי המדינה. באוגוסט הוחל ביישום מגבלות כלכליות ומגבלות ברישום יהודים למוסדות חינוך ביוגוסלביה. בראשית ספטמבר נפגש נציג "איגוד הקהילות של יוגוסלביה" עם צבטקוביץ' ולאחר מספר ימים נועדו עימו נכבדי הקהילה היהודית בעירו, ניש, במטרה להבין את צעדי הממשלה. צבטקוביץ' ציין כי התקנות הן זמניות ונועדו לרצות את גרמניה. עם זאת, ב-4 באוקטובר 1940 פורסמו רשמית התקנות שהגבילו את הפעילות הכלכלית של יהודי יוגוסלביה וקבעו נומרוס קלאוזוס במוסדות להשכלה גבוהה. האליטה האינטלקטואלית היוגוסלבית וכן מספר שרים וחברי פרלמנט מתחו ביקורת נוקבת על החלת החוקים. נציגי יהדות יוגוסלביה העבירו מחאה חריפה לראשי הממשל בנושא. בהמשך, הוגבלו גיוסם של יהודים לצבא וקבלתם לקורסי קצינים. הרב הראשי של יהדות יוגוסלביה ד"ר יצחק אלקלעי אולץ להתפטר מתפקידו.
בפברואר 1941 ביקר בגרמניה ונפגש עם אדולף היטלר ועם שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ וניהל משא ומתן על הצטרפות יוגוסלביה להסכם התלת-צדדי. ב-25 במרץ 1941 חתמו צבטקוביץ' וריבנטרופ בווינה על ההסכם התלת-צדדי. ב-27 במרץ פרצה בממלכה הפיכה צבאית בתמיכת מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית. הנסיך פאבלה, מועצת העוצרים וממשלת יוגוסלביה הודחו, ופטר השני הומלך למלך יוגוסלביה. ב-6 באפריל פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה וכבשה אותה תוך ימים אחדים. צבטקוביץ' נעצר ונכלא למשך מספר חודשים במחנה הריכוז באנייצה. בהמשך שוחרר, נמלט מיוגוסלביה לבולגריה, ממנה לטורקיה, ובהמשך הגיע לפריז והשתקע שם. לאחר כינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הוכרז דראגישה צבטקוביץ' כאישיות בלתי רצויה, כ"פושע מלחמה" וכ"אויב האומה היוגוסלבית".
דראגישה צבטקוביץ' הלך לעולמו בפריז ב-1969 והוא בן 76 שנים ובה נקבר.
ב-2007 נקרא רחוב בניש על שמו. ב-2009 טיהר בית המשפט המחוזי בניש את שמו של דראגישה צבטקוביץ' מסיבות טכניות וקבע שלא נמצאים מסמכים המעידים על כך שצבטקוביץ' נשפט והורשע. איוויצה דאצ'יץ', אשר כיהן באותה העת כיושב ראש המפלגה הסוציאליסטית הסרבית ובהמשך כראש ממשלת סרביה, מתח ביקורת נוקבת על החלטה זו וציין שזו שגיאה היסטורית.
בית המלין
בית הַמְלין היה מבנה ששימש כמרכז ארגוני, תרבותי וחינוכי של פעילי ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל וחלל תצוגה לאמנים. המבנה, בפינת הרחובות ויצמן וזכרון יעקב בתל אביב, תוכנן על ידי האדריכלים (לימים שניהם זוכי פרס ישראל) בנימין אידלסון ואריה שרון.
היסטוריה.
הבית נחנך בשנת 1956 על ידי ה"יידיש נאציאָנאלער ארבעטער פארבאנד" (ברית הפועלים הלאומית היהודית) האמריקאי וההסתדרות, ונקרא על שמו של מייסד מגבית ההסתדרות בארצות הברית, אייזיק המלין (Hamlin).
המתכננים של בית המלין, אריה שרון ובנימין אידלסון, הם אותם אדריכלים שתכננו את בית ליסין שהוקם בשנת 1953, שני המבנים צמודים זה לזה.