בתום המלחמה, אחרי ארבע שנים שבהן לא הורשה ללמוד, אישר משרד החינוך היוגוסלבי לדויטש לסיים את לימודי התיכון ואת בחינות הבגרות, בהן עמד בהצטיינות יתרה. באותה שנה התחיל בלימודי הנדסת חשמל באוניברסיטת זאגרב, שם למד שלוש שנים. בשנה הרביעית, בדצמבר 1948, עלה לישראל.
בישראל עבד כחצי שנה כפועל וכדייג. בקיץ 1949, עם התחדשות הלימודים בטכניון לאחר מלחמת העצמאות, דויטש התקבל ללימודים בשנה השלישית של הפקולטה לחשמל. הוא סיים את הלימודים בטכניון בתחילת 1951, תוך שהתגבר על אי-ידיעת השפה העברית, וזכה בתואר מהנדס.
עבודה מדעית.
בפברואר 1951 התחיל לעבוד כמתכנן מכשור מדעי בחמ"ד (אחר כך רפא"ל) בירושלים. בין היתר תכנן מתקן לייצור נסיוני של אתר, צנטריפוגה להפרדת מים כבדים ומשאבות ריק. ביולי 1954 נסגר המכון של חמ"ד בירושלים ודויטש עבר לעבוד באוניברסיטה העברית, גם שם כמתכנן מכשור מדעי. ביולי 1951 נישא לאולגה לבית בלוג. לזוג נולדו שני ילדים, יואב, הוא רב אמן בשחמט בהתכתבות, שהיה גם אלוף ישראל בתחום ורות, רופאת משפחה.
באביב 1957 יצא עם משפחתו לשווייץ. שם עבד במשך כשנתיים וחצי כמהנדס מחקר במעבדה למתח גבוה. בין היתר חקר את התכונות של גזים אלקטרו-שליליים, בנה מכשור מדידה חדשני ("גשר דויטש") למדידת משרנים גדולים, וחישב בשיטות מתמטיות מתקדמות את עוצמות השדה החשמלי של מבנים מסובכים.
בתחילת 1960 חזר לאוניברסיטה העברית, הפעם למעבדה חדשה לפיזיקה של גזים מחושמלים (פלזמה) כמומחה למתח גבוה. אז התחיל בלימודי דוקטורט, שסיים ב-1965, במהלכם רשם מספר פטנטים.
אחרי סיום הדוקטורט התקבל כמדען אורח במכון האירופי למחקר גרעיני (CERN) שבז'נבה. שם נשאר שנתיים. מחקרו עסק בעיקר בחישובים של שדות מגנטיים המתאימים למגנטים סופר-מוליכים, ותכנון, בנייה וחקר של מתג המופעל תוך ננושנייה בעזרת פולס לייזר.
ב-1968 מונה למרצה בכיר במכון רקח לפיזיקה; ב-1980 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1968 שינה את שם משפחתו מ"דויטש" ל"דותן".
במשך השנים 1968 - 1973 חקר לייזרים שונים יחד עם פרופ' שאול יציב ועם פרופ' פנחס אביבי, ויצר לייזר בתוך צינור מתכת במקום בתוך שפופרת זכוכית, דבר שאפשר ייצור לייזרים עמידים יותר. כמו כן חקר את הדינמיקה של עירורים במולקולת פחמן דו-חמצני. ב-1973 - 1974 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, שם תכנן, בנה וחקר תותח פלזמה ואמצעים לסיבוב מהיר של הפלזמה שנוצרה בתותח.
ייסוד תוכנית תלפיות.
בזמן שהותו בקליפורניה, פרצה מלחמת יום הכיפורים. דותן חרד לגורל ישראל, וחשב על דרך לעזור לה לעמוד בעתיד במצבים דומים. הוא הגה רעיון: להקים יחידה של המוכשרים ביותר בכל מחזור גיוס. צעירים אלה יעסקו תחילה בלימודים אינטנסיביים כדי להגיע לחזית המדע והטכנולוגיה של ימינו, ובהמשך יפעלו להמציא, לתכנן, ולבנות נשק חדש ומתקדם.
כשחזר לישראל כתב, יחד עם עמיתו פרופ' שאול יציב, "הצעה להקמת מכון לפיתוח נשק חדש", שבה מוסברים עיקרי התוכנית. בקיץ 1974 הגיש את ההצעה לשר הביטחון, אך ועדה שמונתה לעניין לא הגיעה לידי החלטה.
ב-1975 התארגנה קבוצת מורים באוניברסיטה העברית, ביוזמת פרופ' שאול פטאי, לעזור לצה"ל על ידי המצאות שונות והצעות לשיפור תהליכים. הקבוצה הציעה ובנתה מספר מתקנים; דותן תרם "תותח לייזר", מתקן לאימון ראשוני של תותחני טנקים.
בסתיו 1978 ביקר ביחד עם פרופ' פטאי אצל הרמטכ"ל רפאל איתן. דותן הציג את הצעתו להקמת יחידת צעירים מוכשרים. איתן פקד לממש את התוכנית, שבינתיים כינה אותה "תוכנית תלפיות". המחזור הראשון גויס באביב 1979, ופעל, כמו שאר המחזורים, כיחידה צבאית במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים. החניכים למדו שלוש שנים לימודים מורחבים בתחומי פיזיקה ומתמטיקה, ובזמן חופשות הלימודים השתתפו בקורסים ביחידות שונות של צה"ל. דותן שימש, בהתנדבות, חונך ראשי של "תלפיות" במשך השנים 1979 - 1994. בוגרי "תלפיות" תרמו רבות לצה"ל; כמה מהם זכו בפרס ביטחון ישראל.
בשנים 1974 - 1981 עבד בעיקר על חקר הדינמיקה של התפרקות זוהרת. בשנים 1981 - 1982 היה עמית מחקר באוניברסיטת ייל. ב-1986 וב-1991 היה עמית מחקר ב-CERN בז'נבה. בשנת 1992 יצא לגמלאות.
בשנת 1986 זכה באות הנשיא למתנדב "על תרומה חשובה למערכת הביטחון", ובשנת 2001 זכה בפרס הרמטכ"ל על מפעל חיים בתחום הטכנולוגיה.
בשנים האחרונות לחייו פרסם שלושה ספרים במטרה לעודד בקרב הציבור המשכיל, ובמיוחד אצל קוראים צעירים, התעניינות במדע. ביומו האחרון התראיין ל"קול ישראל" בנושאי מדע ומחקר; בסיום דבריו השמיע אזהרה חד-משמעית מהסכנה הנשקפת לישראל מהתחמשותה של איראן בנשק גרעיני. דקות לאחר סיום הראיון איבד את הכרתו.
בשמים
פרעות
החלטה מראש
החלטה מראש (גם החלטה מקדמית או הנחיה מקדמית), הידועה יותר בשמה האנגלי, "פרה-רולינג" (pre-ruling), היא החלטה של רשות שלטונית בעקבות פנייה של אדם או תאגיד בעניין יחסה של רשות זו לצעד שהוא מעוניין לעשות. במצב העניינים הרגיל, החלטה של הרשות ניתנת לאחר מעשה, אך התוצאה עלולה להיות לא נוחה לאדם או לתאגיד, ולכן הוא פונה לרשות בבקשה לדעת מראש את יחסה של הרשות לצעד זה, כדי לדעת האם כדאי לעשותו. לא תמיד יש צורך לפנות לרשות - פעמים רבות הוראות החוק והפסיקה אינן מותירות מקום לספק, כך שדי בייעוץ מקצועי כדי להחליט, אך במקרה שהוראות החוק והפסיקה אינן נותנות תשובה חד-משמעית, יש תועלת רבה בקבלת החלטה מראש.
משקלה של החלטה מראש.
כל רשות שלטונית כפופה לחוק, ואין היא יכולה לחרוג מהוראותיו. הסמכות לתת פירוש מחייב לחוק היא בידי מערכת בתי המשפט, ולכן החלטה מראש איננה מחייבת את בית המשפט. עם זאת, ההחלטה מראש מחייבת את הרשות השלטונית ביחסה אל הפונה, והיא אינה רשאית לחזור בה מהתשובה שנתנה לאותו פונה.
שקיפות.
החוק והפסיקה, המשמשים בסיס להתנהלות עסקית, גלויים לכל, ועל כן אינם מעניקים יתרון תחרותי לגורם כלשהו. בעניין ההחלטה מראש המצב מורכב יותר. מחד, מדובר בפנייה פרטית של גוף מסוים, המעוניין בשמירה על פרטיותו, ולעיתים פרסום שאלתו עלול לגרום לו נזק. מאידך, הרשות מחויבת לתהעניק לציבור יחס שוויוני, ולכן ראוי שתביא כל החלטה מראש לידיעת הציבור. פשרה מקובלת בין שתי גישות אלה היא פרסום ההחלטה מראש בצורה שלא תחשוף כל פרט מזהה של השואל הספציפי או העסקה הספציפית, כך שיושג איזון בין שמירת פרטיותו של השואל ובין זכותו של הציבור לדעת.
החלטה מראש בישראל.
החלטות מראש נהוגות ברשויות שלטוניות אחדות בישראל, ובהן:
החלטות אלה נעשו במשך שנים רבות בהתאם לנוהלי העבודה של רשויות אלה, ולא מכוח חיוב שבחוק. שינוי בתחום זה נעשה במסגרת תיקון מס' 147 לפקודת מס הכנסה, שאושר בכנסת ב-25 ביולי 2005, ובמסגרתו נוסף לפקודה פרק שכותרתו "החלטות מיסוי", והוא מסדיר מתן החלטות מראש בנושאי מס הכנסה, מס ערך מוסף ומיסוי מקרקעין. בין השאר נאמר בתיקון זה:
וכן
דברי ההסבר להצעת החוק מבהירים את מטרת התיקון:
גם הממונה על ההגבלים העסקיים פרסם כללים למתן חוות דעת מראש מטעמו.
פרה-רולינג
סינה
איוואן רברוף
איוואן רברוף (בגרמנית: Ivan Rebroff; 31 ביולי 1931 - 27 בפברואר 2008) היה זמר גרמני ממוצא רוסי, שהיה בעל טווח קול יוצא דופן של ארבע וחצי אוקטבות, מסופרן עד בס.
חייו.
רברוף נולד ברובע שפנדאו בברלין בשם האנס-רולף ריפרט. אביו, פאול, היה מהנדס יליד ברנדנבורג, ואמו, לואיזה לבית פנסקה, נולדה בעיר ברומברג (אז בפרוסיה, כיום בפולין). לטענתו, סבתו מצד אביו, אמה ריפרט (Emma Rippert), הייתה יהודיה ושם ילדותה היה ויינברג.
רברוף סיים את בית הספר התיכון בעיר האלה.
זכה במלגת לימודים במסגרת תוכנית פולברייט ולמד זמרה בשנים 1951–1959 בבית הספר הממלכתי הגבוה למוזיקה בהמבורג.
בשנת 1953 אימץ את שם הבמה "איוואן רברוף".
לאחר מכן הצטרף כזמר ל"מקהלת הקוזאקים של הים השחור". רברוף נודע בביצוע שירי עם רוסיים, אבל הוא ביצע גם אריות אופראיות, קלאסיקה קלה ושירי עם של לאומים רבים. בין שאר תפקידיו הופיע גם במחזמר כנר על הגג בגרמניה ובצרפת. רברוף הופיע ביותר מ-6,000 קונצרטים במהלך הקריירה שלו. רברוף תיאר את עצמו כאמן בינלאומי וכיוצר "קשר בין המזרח והמערב".
הוא חי באי המבודד סקופלוס ביוון ונפטר בפרנקפורט מבעיות בלב ובמערכת הדם. סיים את בית הספר התיכון בעיר האלה. בשנת 1953 אימץ את שם הבמה,
הנחיה מקדמית
דה-סטייל
סמיון נדסון
סֶמיוֹן יעקובלביץ' נַדסוֹן (ברוסית: Семён Яковлевич Надсон; 14 בדצמבר 1862 - 19 בינואר 1887) היה משורר רוסי ממוצא יהודי.
קורות חיים.
אביו היה יהודי שהמיר דתו לנצרות יוונית אורתודוקסית. אמו, אלכסנדרה, הייתה רוסייה אורתודוקסית.
אף על פי שפרסם רק ספר שירים אחד טרם נפטר משחפת בגיל 24, הוא נחל הצלחה רבה, אף כי מבקרים לא העריכו אותו במשך זמן רב.
קישורים חיצוניים.
מיצירתו בתרגום לעברית:
ניבים רוסיים דרומיים
ניבים רוסיים צפוניים
פינוקיו (סרט, 1940)
פינוקיו (באנגלית: Pinocchio) הוא סרט הנפשה אמריקאי משנת 1940, שהופק על ידי וולט דיסני ומבוסס על הספר "פינוקיו" מאת קרלו קולודי. זהו הסרט השני שיצרה חברת וולט דיסני, ונעשה אחרי ההצלחה של "שלגיה ושבעת הגמדים". הסרט הופץ על ידי חברת RKO ויצא לאקרנים ב-7 בפברואר 1940. עלילת הסרט סובבת סביב בובת עץ בשם פינוקיו שנבנתה בידי נגר בשם ג'פטו, וקמה לתחייה על ידי פיה כחולה, שאומרת לו שהוא יוכל להיות ילד אמיתי, אם יוכיח את עצמו כ"אמיץ, הגון ומתחשב בזולת".