בחודש אוגוסט 2012, ראש הממשלה נג'יב מיקאתי, יליד טריפולי, מסר ש"בעקבות המאמצים לגרור את לבנון יותר ויותר לתוך הסכסוך בסוריה, מה שנדרש הוא שיתוף פעולה בין המנהיגים...כדי להגן על לבנון מפני הסכנה, והוא קרא לקהילה הבינלאומית לסייע ולמנוע מלבנון להפוך לתיאטרון נוסף של המלחמה בסוריה.
המלחמה בסוריה הגבירה את הקיטוב בין המחנות היריבים בלבנון. מחנה ה -14 במרץ האשים את ממשלת סוריה בניסיון לגרור את לבנון לבעיה שלה. מנגד, ריפעת עיד - ראש המפלגה הדמוקרטית הערבית, קרא לחזרה של הצבא הסורי לטריפולי כדי להטיל ביטחון בעיר והצעתו נדחתה על ידי ראש הממשלה נג'יב מיקאתי. מחנה ה-14 במרץ ארגן גם הפגנה שבה קרא לגירוש השגריר הסורי במחאה על הטבח בסוריה. אף על פי שהקואליציה של ממשלת לבנון במהלך זמן זה הייתה ממחנה ה-8 במרץ הפרו-סורי, גורמים מתונים בה התרחקו מתמיכה באסד, וחלק מהם גיששו אחר בריתות עם המחנה היריב. וליד ג'ונבלאט - מנהיג דרוזי לבנוני וראש המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית, נקט עמדה נגד אסד אף על פי שבעבר היה בעל בריתו. הגדילה במספר הפליטים הסורים בלבנון הביאה לחששות שהמערכת הפוליטית במדינה המבוססת על העדתיות תלך ותתערער. מספר מפלגות שנחשבו בעבר לתומכות אסד הסכימו עם מחנה ה-14 במרץ לניתוק הקשרים בין המדינות.
ב-25 במאי 2013, נסראללה הודיע שחזבאללה נלחם במלחמת האזרחים בסוריה נגד קיצונים אסלאמיים ושהארגון לא יאפשר לחמושים סורים להשתלט על שטחים בסוריה הגובלים בלבנון. בנאום טלוויזיוני, הוא אמר: "אם סוריה תיפול על ידי אמריקה, ישראל והתכפירים, האנשים באזורנו ייכנסו לתקופה חשוכה".
מנהיגי מחנה ה -14 במרץ ואישים לבנונים בולטים אחרים קראו לחזבאללה לסיים את מעורבותו בסוריה כדי לא לערב את לבנון במלחמה לא לה. סובחי אל-טופיילי, ממנהיגי חזבאללה לשעבר שנוקט כיום בגישה ביקורתית כלפי הארגון - אמר: "חזבאללה לא צריך להגן על משטר פושע שהורג את האנשים שלו ומעולם לא הגן על הפלסטינים". הוא הוסיף ש"לוחמי החזבאללה שהורגים ילדים ומפחידים אנשים והורסים את בתיהם בסוריה שילכו לעזאזל". קבוצות שיעיות וסוניות ביקשו מחזבאללה "לא לפתוח חזית עם העם הסורי וגרירת לבנון למלחמה בהם". וליד ג'ונבלאט, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית, קרא לצמצם את מעורבות חזבאללה בממשלה וטען כי "חזבאללה נלחם בתוך סוריה עם הוראות מאיראן". הנשיא המצרי מוחמד מורסי - איש האחים המוסלמים - גינה את חזבאללה ואמר ש"אין לחזבאללה מקום בסוריה".
ישראל במלחמת האזרחים בסוריה
החל משנת 2011, ישראל הייתה מעורבת במלחמת האזרחים בסוריה, ובפרט בתקריות לאורך הגבול הישראלי-סורי ברמת הגולן ואף בשטחי סוריה, אף על פי שלא הביעה תמיכה באחד מהצדדים הלוחמים. בעוד שבשנים הראשונות התקריות התבטאו בעיקר בירי תועה או מכוון מצד צבא סוריה שנענה בתגובה נקודתית של צה"ל, בהמשך פעלה ישראל בשטחי סוריה נגד המשטר הסורי, איראן וחזבאללה, במטרה לפגוע במשלוחי נשק (כולל נשק מתקדם ונשק אסטרטגי) מאיראן שנועדו לחזבאללה וכדי למנוע מאיראן וחזבאללה להתבסס בשטחי סוריה ובשטח הגולן הסורי בפרט.
ישראל מול צבא סוריה.
מאז מלחמת יום הכיפורים, הגבול בין סוריה לישראל נותר שקט במשך קרוב לארבעה עשורים עד פרוץ האביב הערבי. כאשר ההפגנות ההמוניות ברחבי סוריה החלו לעלות בהיקפן וכוחות המשטר השתמשו בנשק כבד נגד המפגינים, הגיעו ב"יום הנכבה" מאות פלסטינים תושבי סוריה לגבעת הצעקות ברמת הגולן, סמוך לגבול עם ישראל (ליד היישוב מג'דל שמס), ופרצו את גדר הגבול עם ישראל. חיילי צה"ל פתחו באש לעבר המפגינים הפולשים וכתוצאה מהירי נהרגו 4 ונפצעו עשרות. מספר חיילי צה"ל נפצעו באירוע במהלך חילופי מהלומות. משערים שהמפגינים הובאו לשם על ידי השלטון הסורי בניסיון לטשטש את מעשיו בסוריה ולהפנות את זעמו של העם הסורי נגד ישראל.
ב-18 ביולי 2012 הצליחו כוחות של צבא סוריה החופשית לכבוש עיירות בגבול המפורז שבין ישראל לסוריה, ובסיוע של ארגונים ג'יהאדיסטים הם תקפו ביעילות את צבא סוריה ודחקו אט אט את כוחותיו ממרבית הגבול עם ישראל וממעבר קוניטרה. המשטר, שלא השלים עם נפילת השטחים לידי המורדים, תקף באופן קבוע את המורדים בטילי קרקע-קרקע, פצצות מרגמה או ירי מקלעים - שחלקם זלגו לשטח ישראל. ישראל הגיבה בירי נקודתי בדרך כלל על זליגת ירי, להוציא מקרים חריגים שבהם הייתה תגובה קשה. מעורבותן של מיליציות דרוזיות לטובת אסד יצרה תסיסה אזרחית בקרב כפרי הדרוזים בישראל שרצו לסייע לאחיהם בסוריה וחלקם אף נסעו לסוריה למטרה זו.
ישראל איימה לירות על כל כוח שריון סורי שיכנס לשטח המפורז בקוניטרה, דבר שיהווה הפרה של הסכם הפרדת הכוחות ממאי 1974 בין שתי המדינות. במהלך פברואר 2013, צה"ל הקים את בית חולים השדה במוצב 105 בצפון רמת הגולן, בסמוך לגבול עם סוריה, בו טופלו מאות פצועים סורים, אזרחים ומורדים. חלק מהפצועים קשה הועברו לטיפול בבתי חולים ישראלים בצפון הארץ.
ישראל מול חזבאללה ואיראן.
ארגון הטרור חזבאללה, היה מעורב במלחמת האזרחים הסורית כמעט מתחילתה במתן עזרה לבשאר אל-אסד ובשליחת יועצים צבאיים ותמיכה לוגיסטית. במהלך 2012, חזבאללה החל לשלוח לוחמים לסייע לאסד במלחמה בסוריה ועד 2014, נטל חלק בעשרות קרבות ברחבי המדינה ובמקביל איבד מאות לוחמים. לבד מרכישת ניסיון רב בלחימה, חזבאללה הקים סמוך לאזורי הקרבות מפקדות משלו בהם אוחסנו כמויות נשק גדולות שקיבל מצבא סוריה או מאיראן, והשתלט על שטחים גדולים במזרח לבנון כדי למנוע מהמורדים להעמיק את אחיזתם במדינה במהלך זליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון. כהוקרה על הסיוע, סוריה שלחה פעמים רבות שיירות נשק לחזבאללה (בעיקר טילי נ"מ למיניהם) אשר אוחסנו בבסיסיו של הארגון בסוריה או בגבול סוריה-לבנון. הנשק החדש ברשותו של הארגון הפך לאיום כלפי ישראל, ועל כן שיירות הנשק ובסיס האחסון הפכו למטרות מידיות והותקפו לא אחת מהאוויר - בסבירות גבוהה על ידי חיל האוויר הישראלי.
בנוסף לסיוע לאסד, חזבאללה שימש כזרוע אסטרטגית של איראן בסוריה ובלבנון נגד ישראל כדי להרתיע אותה מלתקוף את מתקני הגרעין באיראן. כחלק מהסיוע לאסד, קאסם סולימאני הכניס מאות לוחמי משמרות המהפכה וכוח בסיג' לשטח סוריה, ומפקדות איראניות רבות הוקמו בחלב, בדמשק ובערים אחרות. לקראת 2014, הכוחות האיראנים החלו להעמיק את מעורבותם בלחימה בדרעא ובקוניטרה ואחת המטרות הראשיות שלהם במתקפה על המורדים הייתה להתקרב לגבול ישראל כדי שהם יוכלו להקים ביתר קלות תשתית טרור עתידית נגד ישראל בין השאר כנקמה על התקיפות המרובות שישראל ביצעה לטענתם בסוריה. קאסם סולימאני הכשיר את ג'יהאד מוע'ניה ומינה אותו למפקד ארגון חזבאללה בגולן הסורי, ויחד עם לוחמים איראנים ומחבלים מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחזבאללה (כמו סמיר קונטאר), חזבאללה פתח בתוכניות לתקיפת ישראל משטח סוריה - זאת כדי למנוע מלחמה כוללת עם הארגון בלבנון.
עם התמוטטות הסטטוס קוו באזור הגולן, תשומת הלב של ישראל התמקדה בחרדה בהתפתחויות בקוניטרה. עמוס ידלין, אמר בריאיון לוול סטריט ג'ורנל: "אין ספק שהחזבאללה ואיראן הם איום החמור ביותר על ישראל, הרבה יותר מאשר האסלאמיסטים הסונים הרדיקליים".
בצה"ל מכנים את מערכת התקיפות נגד איראן וחזבאללה בסוריה בשם מב"מ - "המערכה בין המלחמות". מטרת המב"מ היא מניעת התעצמות של האויב והתחמשותו בנשק מתקדם, ובכך למנוע או לדחות ככל האפשר את המלחמה הכוללת הבאה.
אירועי ירי מהגבול הסורי.
2012 - 2013.
ישראל הייתה מעורבת לראשונה בתקריות אלימות לאורך קו הפסקת האש עם סוריה במלחמת האזרחים הסורית כאשר ב-8 בנובמבר 2012 פגעו שלוש פצצות מרגמה באזור אלוני הבשן. כחלק מהיערכותה, פרסה ישראל מכשולים באזור הגבול וחיזקה את גדר הגבול.
ב-11 בנובמבר 2012, פצצות מרגמה מסוריה נחתו סמוך למוצב צבאי ישראלי בתל חזקה ברמת הגולן, וצה"ל ירה טיל "תמוז" לעבר העמדה שממנה שוגרה הפצצה. אירוע זה היה הסכסוך הראשון בגבול בין שתי המדינות מאז מלחמת יום הכיפורים שהתרחשה כ-40 שנה קודם לכן. ב-17 בנובמבר אש של הצבא הסורי פגעה בג'יפ סיור של צה"ל סמוך לאזור מפורז, ובהמשך הגיבה ישראל בהפגזת עמדה של צבא סוריה, והחיילים הסורים השיבו באש מרגמות.
ב-2013 אירעו מספר מקרים של ירי סורי על כוחות ישראלים, שאליהם הגיב צה"ל בירי אל מקורות התקיפות.
תקיפות ישראליות בסוריה.
הפעילות הישראלית מול התבססות איראן וחזבאללה בסוריה החלה בתקיפות חשאיות, שעליהן ישראל לא לקחה אחריות, נגד משלוחי נשק "שובר שוויון" שהגיע לחזבאללה, ונגד חוליות טרור שחזבאללה הקים בגבול ישראל-סוריה על מנת לבצע פיגועים נגד ישראל כאשר יהיה צורך. במהלך השנים, ככל שאיראן העמיקה את נוכחותה בסוריה באמצעות כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית, ישראל הגבירה את קצב התקיפות שלה ואף פגעה במספר מפקדים בכירים בחזבאללה וכוח קודס על אדמת סוריה. בשנים אלו ישראל נמנעה מלקחת אחריות על התקיפות וסוריה נמנעה מתגובה, כמו גם מירי טילי קרקע-אוויר. עם סיום כהונתו כמפקד חיל האוויר הישראלי חשף אמיר אשל שבשנים 2012–2017 ערכה ישראל קרוב למאה תקיפות של שיירות נשק לחזבאללה. באותה תקופה החל גם תיאום צבאי הדוק בין צה"ל לצבא רוסיה ובעיקר חיל האוויר הרוסי, בעקבות מעורבות רוסיה במלחמת האזרחים בסוריה, על מנת למנוע התנגשות צבאית בין חיל האוויר הישראלי לכוחות רוסיים בסוריה.