הראשונים שטיפסו על ההר היו הוראס "רסטי" וסטמורלנד (Horace "Rusty" Westmorland), אלן קמפבל (Alan Campbell), ומדריך הטיפוס שלהם קונארד קיין (Conrad Kain), אנשי ועדת הגבולות הבינפרובינציאלית בשנת 1914.
לודוויג פוירבך
לודוויג אנדריאס פון פויֶרבַּך (בגרמנית: Ludwig Andreas von Feuerbach; 28 ביולי 1804 - 13 בספטמבר 1872) היה פילוסוף ואנתרופולוג גרמני. ידוע בעיקר בשל ספרו "מהות הנצרות", שסיפק ביקורת על הנצרות ועל הגל.
פוירבך השתייך לשמאל ההגליאני ודגל בליברליזם, אתאיזם ומטריאליזם. מחשבתו השפיעה על התפתחות המטריאליזם הדיאלקטי. הוא נחשב להוגה המגשר בין הגל לקרל מרקס.
פויירבך ידוע בין היתר גם בשל אמירתו "Der Mensch ist, was er ißt" (מילולית: "אדם הוא מה שהוא אוכל").
דחיית האל וחיוב האדם.
לודוויג פוירבך היה בנו השלישי של המשפטן הגרמני המפורסם פאול יוהאן אנסלם ריטר פון פוירבך . פוירבך למד תאולוגיה בהיידלברג אך לא היה מרוצה. בשל כך עבר לברלין, שם למד אצל הגל. הוא שלח מכתב להגל וטען שחסר משהו חושי וחומרי במערכת ההגליאנית. בנוסף, הוא דחה את הזהות הדיאלקטית בין פילוסופיה ותאולוגיה. למעשה, פוירבך טען כי הגל לא באמת דחה את עקרונות הדת, אלא קיפל אותם בתוך תורתו הדיאלקטית. לטענת פוירבך, באמצעות הפילוסופיה ניסה הגל להציל את הדת מפני האתאיזם הגובר באירופה.
פוירבך ראה את נקודת ההתחלה של הפילוסופיה בחומרי, סופי והאמיתי, ולא באלוהים או ביש אבסולוטי כלשהו. אותו יש סופי וחומרי הוא האדם. פוירבך ראה קשר בין דחיית האל לבין חיוב האדם - כל מה שיוחס בעבר לאל, יש לחשוב אותו במונחים אנתרופולוגיים. לטענתו, אם ציפור הייתה יכולה להעלות בדעתה את האל, הוא ככל הנראה היה בעל כנפיים, משום שזוהי צורת הקיום הנעלה ביותר שהציפור מכירה. באותו אופן, כל התארים שהאדם ייחס לאל - מקורם באדם עצמו. על כן, יהיה זה מגוחך לדבר על האל כשלעצמו: כל מה שיוחס לאל נמצא כבר בתוך האדם.
עם זאת, פוירבך קיבל את המערכת הדיאלקטית של הגל, וראה בפרוטסטנטיזם את השלב הבא של הנצרות. הוא התייחס לקטע של לותר מהמאה ה-16, בו הוא כתב כי קבלת הרעיון שהאדם חופשי, משמעה דחיית קיום האל. פוירבך טוען שלותר צדק, אלא שהוא קיבל את האפשרות הראשונה - האדם החופשי, ולכן האל לא קיים. זאת הסיבה כי שם ספרו הוא "מהות הנצרות": פוירבך רצה לקחת את האלמנטים המיוחסים לאל הנוצרי ולתת לאדם. גישה זו נקראת בשם אנתרופוצנטריזם (או הומניזם).
לטענת פוירבך, ההבדל בין האדם לחיה לא נמצא רק בתבונה, אלא גם בחושים האנושיים. אמנם חושי האדם יעילים פחות משל חיות אחרות, אבל לאדם יש מקום מיוחד בקיום, המאפשר לו להתעלות מעבר לפרטיקולריות ולקחת חלק באוניברסלי. ליכולת זו קרא פוירבך "אינטואיציה". באמצעות אינטואיציה (וללא מושגים) ניתן לפגוש באמת. אם כן, לשיטתו של פוירבך, את ה"אני חושב" ניתן להחליף ב"אני חש".
ההיסטוריה.
פוירבך טען כי ככל שיש יותר אנשים, יש יותר כוח בהיסטוריה. במקום הרוח של הגל, הכוח המניע את ההיסטוריה הוא האנושות. אינטרסובייקטיביות וקשר הדדי בין אנשים מרכזיים אצל פוירבך. השילוש הקדוש הוא אני, אתה וחברה אנושית. הרעיון הוא שמחשבה לא אפשרית ללא קיום של אחרים וללא דיאלוג עמם.
בניגוד להגל, אצל פוירבך אין תכלית שאליה מתקדמת ההיסטוריה. מה שיש הם המעשים הקונקרטיים שיוצרים משהו אנושי כולל. עם זאת, ישנה התקדמות: האדם נהיה מושלם ואלוהי יותר. כמו כן, הדתות מתקדמות לאורך ההיסטוריה, כך שבכל פעם יותר מן המושלמות האלוהית מיוחסת למין האדם. על כן, ניתן לומר שהיום ישנה יותר חוכמה מאשר בעבר, והמצב הזה התאפשר באמצעות מעשים קונקרטיים.
הביקורת על פוירבך.
קרל מרקס ביקר את פוירבך בטענה שהמטריאליזם שלו לא הלך עד הסוף. בתזות על פוירבך, מרקס כתב כי פוירבך לא מספק תשובות לגבי מקורות הנצרות והסדר החברתי העכשווי. לטענת מרקס, פוירבך הפנים את עקרונות הנצרות לתוך המערכת המטריאליסטית שלו. ביקורת נוספת היא שפוירבך לא מציע דרך להתגברות על המצב הזה. במילים אחרות, מרקס רואה את הגותו של פוירבך כלא מהפכנית מספיק וחסרת פרקסיס.
עם זאת, פוירבך היווה אבן דרך משמעותית בקפיצה בין הדיאלקטיקה ההגליאנית למטריאליזם הדיאלקטי של מרקס.
RAF-977
RAF-977 (ברוסית: РАФ-977) - היא מכונית בתצורות: מסחרית, ו-מיניבוס, בעלת הנעה 4x2, מתוצרת יצרנית הרכב Riga Autobus Factory (RAF) (בלטבית: Rīgas Autobusu Fabrika, ברוסית: Рижская автобусная фабрика) מהעיר ילגבה, לטביה, אשר יוצרה בין השנים 1958–1976,
דגם "RAF-977" התבסס על דגם ה-"GAZ M21 Volga"
דגם המיניבוס תוכנן ל-10 נוסעים.
איתי פינקי
איתי פִּינקי (נולד ב-4 במרץ 1985) הוא אמן חושים וסטנד-אפ מג'יק ישראלי המתמחה באמנות הקסמים ומשלב קטעי סטנד-אפ בין קסמיו.
מלבד עבודתו כאמן, משמש כפרזנטור בערוצי הטלוויזיה השונים ובקמפיינים מסחריים וכמנחה כנסים בחברות אמדוקס, צ'קמרקס וסייברארק.
ביוגרפיה.
פינקי נולד ברמת השרון תחת השם איתי פינקיאל, לזוג הורים ארגנטינאים.
בגיל 17 החל להופיע במועדוני סטנד-אפ ברחבי הארץ בתור קוסם שמשלב קטעי הומור ובדיחות.
סטנד-אפ מג'יק.
בשנת 2010, כאשר היה בן 25, נסע לביקור בלאס וגאס, ארצות הברית, שם נחשף לאמנים פן וטלר ומק קינג (Mac_King) המשלבים בין עולם הסטנד-אפ לקסמים.
לאחר שהבין כי ניתן לשלב בין התחומים, החליט ליצור מופע סטנד-אפ מג'יק מקורי בישראל בו ישלב קטעי סטנד-אפ מקוריים משלו.
בשנת 2014, טס לשתי הופעות בעיר סופיה, בולגריה, שאחריהן הוזמן להתארח בערוץ bTV ולהתראיין במגזין התרבות, שמונה (Осем).
בשנת 2019, יצא לסיבוב הופעות ארצי עם המופע סטנד-אפ מג'יק והחל להופיע באופן קבוע במועדון סטנד-אפ פקטורי לצד אורי חזקיה, עפר שכטר, ארז שלם, שגיב פרידמן ואמנים נוספים.
ליל המכשפים.
בחודש מאי 2014, חבר ליזם דרור ליוור ויחד יצרו את מופע ליל המכשפים (Sorcerers Night) שדורג בשנת 2020 כמופע הטוב ביותר בישראל על פי אתר TripAdvisor.
טלוויזיה.
בשנת 2012, השתתף בתוכנית הריאליטי מי יפיל את המאסטר, הפיל את המאסטר מקס מייבן והגיע לשלב הגמר.
בסוף שנת 2012, הגיש פינה קבועה בתוכנית לחיות טוב בערוץ 2.
בשנת 2020, הגיש פינה קבועה של סטנדאפ מג'יק בתוכנית פותחים יום ברשת 13.
קמפיינים מסחריים.
בשנת 2014, נבחר לפרזנטור בקמפיין למוצרי מותג הטיפוח אקס (AXE), מבית יוניליוור.
בשנת 2016, נבחר לפרזנטור בקמפיין דיגיטלי לשיווק מכשירי הסלולר של המותג מייזו (MEIZU) מטעם רשת באג.
בשנת 2018, נבחר לפרזנטור בקמפיין דיגיטלי של חברת הסטרט-אפ Here Mobility שצולם באירופה.
ליאו
הים ביני ובינך
"הים ביני ובינך" הוא שיר עברי מאת ר' שמואל הנגיד, איש המאה ה-11, מחשובי המשוררים העבריים בתור הזהב בספרד. זהו שיר קינה שנכתב על מות אחיו הבכור של המשורר – אחד מ-19 שירי הקינה אשר כתב שמואל הנגיד על מות אחיו והמפורסם מביניהם.
השיר נלמד בבתי הספר בישראל ומופיע במבחני הבגרות בספרות.
פירוש השיר.
במהלך כל השיר פונה המשורר אל אחיו המת בגוף שני ומתאר לו את כאבו. נהוג לחלק את השיר לשלושה חלקים: חלק א': בתים 1–3, חלק ב': בתים 4–10 וחלק ג': בתים 11–15.
החלק הראשון (בתים 1–3): השיר נפתח במטפורה – הכותב מדמה את המרחק בינו לבין אחיו המת כ-"ים", מרחק שלא ניתן לגשר עליו או לחצות אותו. הבית הראשון מסתיים בשאלה רטורית – האם ים זה ימנע מהכותב לבקר את אחיו בגלל המרחק הגדול ביניהם? בבית הראשון מופיעה תפארת הפתיחה, ובה הנושא המרכזי של השיר וחריזה משמעותית בין הדלת לסוגר (בינך-חלותך). הבית השני ממשיך באותה השאלה הרטורית, "ולא ארוץ בלב חרד ואשב על קבורתך?", האם הוא לא ירוץ בלב חרד וישב על קבר אחיו? השאלה הרטורית מדגישה את נחישותו של הכותב להגיע לבקר את אחיו המת למרות המרחק שמפריד ביניהם ולא לתת לכך לעצור אותו. בבית השלישי מוסיף הכותב שאם אכן לא יעשה זאת ויתן למרחק להפריד ביניהם, זאת תיחשב לבגידה באחוותו עם אחיו.
שלושת הבתים הראשונים הם בעצם הצהרה של הכותב ששום דבר לא ימנע ממנו לבקר את קבר אחיו.
החלק השני (בתים 4–10): בבית הרביעי הכותב פונה לאחיו ואומר לו שהוא יושב על קברו. בבית החמישי כותב המשורר שהכאב בליבו נשאר חזק כמו הכאב שחווה ביום מותו של אחיו, המשורר משתמש בדימוי כדי להעצים תחושה זו. בעצם, הזמן שחולף אינו מקל על כאבו. בבית השישי ניתן לראות שהמשורר עובר הפנמה מסוימת והשלמה עם כך שהמוות הוא סופי ומוחלט, בבית כותב המשורר שאם יגיד לאחיו שלום לא יקבל בחזרה את תשובתו. הבית השמיני ממשיך כמו הבית השביעי, בו המשורר כותב שכאשר יגיע לבקר את קברו אחיו לא יצא לקראתו. הבית השמיני ממשיך את קודמו ובו כותב המשורר שלא יוכלו לצחוק זה לצד זה יותר. בבית התשיעי כותב שלא יוכלו יותר לראות אחד את השני ובבית העשירי ממשיכה ההפנמה עם מותו של אחיו וההתפכחות של המשורר, הוא מבין שביתו החדש של אחיו הוא עולם המתים וקברו.
בחלק השני מדגיש המשורר את הכאב על מות אחיו.