בגיל 17 היא עוזבת את בית המשפחה עם תעודת הבגרות שלה ומתחילה ללמוד היסטוריה. היא עושה דוקטורט בנושא "תנועות חברתיות, פמיניזם וזכויות הנשים לשלוט בגופן."
בביוגרפיה שהתפרסמה ב-2006,היא גילתה לכולם שכשהייתה בת 23 היא נאנסה אחרי שאוימה על ידי סכין ליד אוניברסיטת פריז 8.לדעתה האונס הזה גרם לה להיאבק כפמיניסטית למען זכויות האישה.
לאחר מכן, מצטרפת קלמנטין למספר אגודות פמיניסטיות ואף מקימה ב-1997 תנועה פמיניסטית, אותה מנהלת עד היום. ב-2016, לאחר תקיפות מיניות שהתרחשו בגרמניה, היא עוררה סערה גדולה בצרפת כשהיא צייצה "בספטמבר 1645 נאנסו 2 מיליון נשים גרמניות, האם שם גם האסלאם היה אשם?".
בעקבות כך הגיבה אליזבת בדינטר: "עצוב לי לראות שקלמנטין אוטאן שמה את הדעות הפוליטיות שלה ותמיכתה בשמאל הקיצוני לפני המאבק הפמיניסטי שלה, ברור שעכשיו המשקל שלה בדיבייט כבר לא שווה כלום".
בקשר לתרומתה לעיתונות, היא ניסתה להחזיר את המגזין "ריגרד" לפעילות אך לא הצליחה בכך. היא משתתפת בתדירות נמוכה בתוכניות רדיו בתחנה RTL בה היא לוקחת חלק בדיבייטים בנושאים ציבורים אשר הועלו לקרב העם על ידי העיתונאי אריק זמור.
קלמנטין היא אמא לשני ילדים.
קריירה פוליטית.
מ-2001 עד 2007 שימשה קלמנטין כאחראית על הנוער הפריזאי מטעם עיריית פריז אחרי העלאת התקציב בחמישים אחוזים היא הקימה ארגונים שעוזרים לתושבי הפריפריה להגיע ולבקר בפריז וב-2007 התמודדה בבחירות עירוניות אך לא זכתה.
בשנת 2008 התחילה לתמוך בפדרציה לאלטרנטיבות סוציאליות ואקולוגיות. באותה שנה השתתפה בקונגרס של השמאל הקיצוני אליו תמיד השתייכה
ותמכה בז'אן לוק מלנשון, איתו רצתה לעבוד למרות חילוקי דעות קטנים, בבחירות 2012 ובבחירות 2017.
בנובמבר 2013 הייתה אחת ממייסדות התנועה "יחד!" אשר נלחמה למען זכויות הסטודנטים באקדמיה הצרפתית.
ב-2014 התמודדה בבחירות עירוניות בסבראן אך לא נבחרה.
ב-2015 מצטרפת לבחירות מחוזיות באיל-דה-פראנס שבהן היא זוכה לאחר איחוד עם מפלגת הסוציאליים.
ב-2016 היא תמכה בבחירות בארגון הסוציאליים ואומרת שלהם התרומה המשמעותית ביותר וההתערבות המקסימלית בפוליטיקה.
פיצו קדם
פיצו (יצחק) קדם (נולד ב-25 באוקטובר 1970), הוא אדריכל בינלאומי, צלם, ומרצה ישראלי.
ביוגרפיה.
פיצו קדם נולד וגדל בתל אביב. אביו הוא איש העסקים ויזם הבנייה שמעון (צ'פאי) קדם, ואמו הייתה מורה לבלשנות. את השם "פיצו" קיבל בילדותו מהמטפלת הצרפתייה, שנהגה לכנות אותו "פטי שו" (כרוב קטן). כשהיה נער עסק רבות בצילום, ובשנת 1992, ולאחר שירותו הצבאי, החל ללמוד צילום בבצלאל. באחת החופשות מהלימודים סייר קדם במנהטן והבין שרוב צילומיו מתמקדים באדריכלות; כפי שאמר באחד הראיונות, "בצילום ראיתי נוכחות של שפה אדריכלית והיעדרותו של אדריכל".
כשחזר לישראל עזב את לימודי הצילום בבצלאל ועבר ללונדון כדי ללמוד אדריכלות בבית הספר לאדריכלות "Architectural Association School of Architecture". לאחר שסיים הקים סטודיו לאדריכלות בלב תל אביב. הסטודיו של פיצו קדם מושתת על שפה מודרניסטית של שנות החמישים בתל אביב ובעולם והעיצוב השפיע על הבניה הפרטית בישראל, ועל כך זכה 5 פעמים באות העיצוב.
קדם מרצה קבוע בפקולטות לאדריכלות בישראל ובעולם.
ב-2016 נבחר באתר Dezeen למקום ה-39 מתוך רשימת מאה האדריכלים והמעצבים המסקרנים את קוראי האתר.
בדצמבר 2021 הוגשה נגדו תביעה על סכום של כ-59.5 מיליון ש"ח בטענה שתכנן והוציא לפועל בנייה של גלריה ללא היתר במגדל יוקרה בתל אביב.
יצירותיו.
בעשר השנים הראשונות עסק בבנייה פרטית. אחד הפרויקטים המזוהים איתו הוא שיפוץ "בית רכטר" המקורי, שנבנה ב-1959 – ב-2008 הוא שיפץ את כולו מהיסוד. הוא תכנן את עיצוב הפנים של החללים המשותפים במגדל רמז, "מגדל בית ליסין", "מגדל ארלוזורוב", החנות הראשונה של אפל בישראל, "בית הקורטן" בסביון, אולם האירועים הגדול בישראל "לאגו" בראשון לציון, שעל תכנונו זכה קדם בפרס אות העיצוב, ומסעדת בינדלה. הוא השתתף בתחרות תכנון בית עיריית נתניה, ועלה לגמר.
יוחנן אלימנו
יוחנן אלימנו (באיטלקית: Yohanan Alemanno; 1435 – 1504) היה פילוסוף, מקובל, מורה ופרשן מקרא יהודי, שחי בפירנצה ובמנטובה שבאיטליה בראשית תקופת הרנסאנס.
אלימנו היה מצוי בקשרים הדוקים עם חוג ההומניסטים שבאקדמיה האפלטונית בפירנצה, ושימש מורה לעברית ולקבלה למספר הוגים נוצרים חשובים בתקופתו, שהידוע שבהם הוא ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה.
אלימנו היה אדם משכיל ובעל אופקים רחבים ביותר, אך התעניין במיוחד בקבלה, בפילוסופיה ניאופלטונית, בתאוריה של האמנות, במאגיה ובאסטרולוגיה. הוא חיבר מספר חיבורים חשובים בתחומים אלה, אך רובם טרם הועלו על מכבש הדפוס.
תולדות חייו.
אלימנו היה צאצא של גולים מפריז שהיגרו לאיטליה, כשמקורה הרחוק יותר של משפחתו הוא מגרמניה, כפי שמעיד שם משפחתו ('גרמניה' בספרדית: Alemania). הוא גדל בפירנצה, ובבגרותו החל לשמש כמורה לילדיו של הבנקאי יחיאל מפיזה. בסוף שנות השישים של המאה החמש-עשרה עבר אלימנו למנטובה, שם פרש עליו את חסותו המרקיז לואיג'י גונזאגה השלישי שבביתו נכח אלימנו באירועים אמנותיים.
אלימנו נדד בצפון איטליה בין בתיהם של שועים יהודיים, עד ששב בשנת 1488 לפירנצה. אלימנו העריך מאוד את אנשי עירו פירנצה, ובספרו הראשון "חשק שלמה" היללם על חינוכם המעולה המשלב מדיניות והגות ועל תכונות רבות נוספות שבהן התברכו, וביניהן רגש האחדות שלהם שבעיניו הוא חזק מזה של אחיו היהודים. הוא אף טען כי נדבק באהבת החכמה מרעיו הפלורנטיניים, ולפיכך חזר לפירנצה ממנטובה כששמע שפיקו דלה מירנדולה, שאותו ראה כחכם ותאב דעת, שב אליה. אלימנו אף הילל בספרו את מנהיגה של פירנצה לורנצו דה מדיצ'י כמנהיג משכמו ומעלה, המדריך את ההמונים באמצעות התבונה ולא באמצעות כפייה. לפי המוסכמות התרבותיות של התקופה, נראה שאלימנו הניח כי דברי ההלל שלו יגיעו לאוזניו של דה מדיצ'י.
בפירנצה ביקר אלימנו תכופות בארמונו של דה מדיצ'י, שם הכיר ככל הנראה את פיקו דלה מירנדולה. אלימנו החל ללמד את פיקו עברית וקבלה, וייתכן שעמדותיו שימשו השראה עבור מספר נכבד מה"תזות" של מירנדולה אודות תורת הקבלה. אלימנו החליף את אליה דל-מדיגו, מורו הקודם של פיקו שעבר לוונציה, ושימש מורה לפיקו כשש שנים. אלימנו לא הרבה להזכיר את הוגי ואמני פירנצה ומנטובה של זמנו בשמותיהם, אולם לפי החוגים בהם פעל סביר להניח שהכיר באופן אישי חלק נכבד מתוכם, כולל את מרסיליו פיצ'ינו ולאונרדו דה וינצ'י.
אלימנו נשאר בפירנצה כנראה עד הגירוש הארעי ב-1497, וקורותיו לאחר-מכן אינם ידועים בבירור. הוא כתב מספר חיבורים בעברית אל קהל יעד יהודי, כשמטרתו הייתה לשכנעם שתמונת העולם החדשה של הרנסאנס פותחת בפניהם שערים חדשים להתפתחות ולהשתלבות. בסוף ימיו הלין אלימנו על-כך שלא הצליח להשפיע על ההמון היהודי בדבריו.
השכלה.
אלימנו היה בקי בקבלה ובפילוסופיה יהודית, יוונית וערבית, וכן בספרות הלטינית הקלאסית וזו של ימי-הביניים. הוא למד בצעירותו פילוסופיה, ואותה השלים בלימודי רפואה – מדע שאותו ראה כמוגבל וחלקי. תחומי ההתעניינות של אלימנו היו רחבים מאוד, והוא התמצא בין היתר בגאוגרפיה, גאודזיה, מטלורגיה, בוטניקה וזואולוגיה; סוציולוגיה, פסיכולוגיה, כלכלה; מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, אסטרונומיה, אסטרולוגיה, פילוסופיה, אסתטיקה, קבלה, מאגיה, אלכימיה ועוד.
הגות.
פילוסופיה.
אלימנו היה תלמידו של רבי יהודה מסר ליאון שהיה פילוסוף אריסטוטלי, אך סטה מדרך רבו והעדיף את הפילוסופיה הניאופלטונית ברוח חבריו מן האקדמיה האפלטונית בפירנצה. אלימנו ראה את תורת אפלטון כאלוהית וסבר שאפלטון למד מפיהם של . לדבריו, תורת עשר הספירות שאודותיה שמע אפלטון מהנביאים, השפיעה עליו בעיצוב תורת האידאות שלו ובחשיבות העמוקה שהיא מעניקה למספרים. אלימנו אף מזכיר בכתביו פילוסופים ניאופלטוניים מהמאה השלישית, כדוגמת פלוטינוס ותלמידו פורפיריוס.
דעותיו הניאופלטוניות של אלימנו הושפעו ממחברים יהודיים ניאופלטוניים קודמים לו כגון יוסף אבן וקאר, שמואל אבן מוטוט, שלמה אלקונסטנטיני ושמואל אבן צרצה. בהגותם של כל המחברים הללו, וכן בזו של אלימנו, ניתן לזהות את התופעות הבאות: ניסיונות למזג את הפילוסופיה והקבלה; השפעות של זרמי מחשבה ניאופלטוניים בנוסח אבן עזרא ואבן סינא; זיקה חזקה למאגיה; דיונים על חשיבותה של האסטרולוגיה. מגמתו הניאופלטונית של אלימנו, בולטת במיוחד לאור הנטייה האריסטוטלית המובהקת של פילוסופים יהודים באיטליה של זמנו (בקרב הוגים כגון: רבי יהודה ובנו רבי דוד מסר ליאון, רבי אליהו דלמדיגו ורבי עובדיה ספורנו), והיא מוסברת לאור הקשרים של אלימנו עם האקדמיה האפלטונית בעירו פירנצה.
מאגיה.
לפי עדותו של אלימנו הוא היה מצוי בקשרים עם מאגיקונים יהודיים ונוצריים כאחד. קשריו של אלימנו עם החוג הניאופלטוני בפירנצה אשר ראה את המאגיה באור חיובי ואף נעלה, הם כנראה שהביאו אותו לתור אחר מקורות האוהדים את המאגיה בספרות היהודית הקודמת לו. אלימנו התעניין מאוד במאגיה, והוא מזכיר בכתביו ספרי מאגיה רבים, יהודיים ושאינם כאלה; הן כאלה המוכרים לנו ממקורות קודמים (כדוגמת הספרים: "תכלית החכם"; "ספר רזיאל"; "מפתח שלמה"; "פלאות עולם" מאת אלברטוס מאגנוס ), והן כאלה שרק דרך כתבי אלימנו קיומם נחשף (כגון: "ספר הלבנה"; ספר "מלאכת מושכלת" המיוחס לאפולוניוס; "ספר התמר"). אלימנו אף האמין באלכימיה וחיפש אחר סם-החיים .
אסתטיקה.