ב-14 באפריל 1957 נפצעה קשה בתאונת דרכים, ושקעה בתרדמת למשך זמן מה. בעקבות התאונה התמכרה למשככי כאבים, למשקאות חריפים ולסמים.
בשנת 1960 נשלחה על ידי שבועון החדשות "ל'אקספרס" (L'Express) לקובה, כדי לסקר את ראשית שלטונו של פידל קסטרו, ולצערם של חוגי האינטליגנציה בפריז דיווחה על המגמה הטוטליטרית של שלטון זה. היא חתמה על מנשר ה-121, שבו 121 אנשי רוח צרפתים הביעו תמיכה במלחמת העצמאות של אלג'יריה. כנקמה על כך, ארגון ה-OAS, שלחם למען המשך שליטה צרפתית באלג'יריה, הטמין מטען נפץ בבית הוריה, שגרם נזק לרכוש.
בתחילת 1962 נישאה לרוברט וסטהוף, והתגרשה ממנו בשנת 1963. מנישואים אלה נולד בנה היחיד, דֶני.
בשנות ה-60 התמסרה בעיקר לכתיבת מחזות. המחזה הראשון שלה, "טירה בשוודיה" (Un château en Suède), שבו שיחק פיליפ נוארה, זכה להצלחה רבה. המחזה השני שלה "הכינורות לפעמים" (Les violons parfois) נחל כישלון. המחזה הבא שלה La robe mauve de Valentine, שנכתב עבור דניאל דארייה, זכה לאהדת הקהל. הדיאלוגים המעולים שבמחזותיה זכו אמנם לשבחים, אך הצלחת המחזות עצמם הייתה בינונית. סאגאן העידה על מחזותיה: " זכיתי להצלחה, כישלון, הצלחה, כישלון" ("Généralement, je faisais un succès, un flop, un succès, un flop"). לאחר תקופה זו, חזרה לכתוב רומנים.
באפריל 1971 חתמה על מניפסט ה-343, שנחתם על ידי 343 נשים שהצהירו שעברו הפלה מלאכותית, הצהרה שחשפה אותן לתביעה פלילית.
הדמויות של סאגאן היו למעין מודל הערצה לבני נעורים שהתפכחו מאשליותיהם, כמו, מכמה בחינות, אלה של ג'רום דייוויד סלינג'ר. היא פרסמה תריסרי יצירות במהלך קריירת כתיבה, שנמשכה עד 1996. רבים מספריה היו לסרטי קולנוע. סאגאן שמרה אמונים לסגנון המחמיר של הרומן הצרפתי הפסיכולוגי, גם כשהרומן החדש (nouveau roman) נעשה פופולרי בקרב הקוראים. הדבר ניכר בשיחות בין הדמויות בספריה, שתוארו לא פעם כצופנות נימות של אקזיסטנציאליזם. נוסף לרומנים, מחזות ואוטוביוגרפיה, כתבה פרנסואז סאגאן גם סיפורים קצרים, מילים לשירים ותסריטים.
בשנות ה-80 התיידדה עם נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן. היא נלוותה אל מיטראן באחדים ממסעותיו הנשיאותיים. באוקטובר 1985, במסע עם הנשיא לבוגוטה, איבדה את ההכרה והוחזרה בבהילות לצרפת. בשנת 1988 הורשעה בצריכה והובלה של סמים.
בספטמבר 1991 נפטרה בטרם עת חברתה הקרובה והתומכת פגי רוש. לאחר מכן נפטרו הוריה וכן בעלה לשעבר, רוברט וסטהוף. לצער על אירועים אלה נלוו בעיות בריאות.
בשנות ה-90 הורשעה באשמת שימוש בקוקאין.
בשנת 2002 עמדה לדין בגין הונאת מס שפרנסואה מיטראן היה מעורב בה. היא נידונה לשנה מאסר על תנאי ולקנס כבד. שלטונות המס שמו ידיהם על התמלוגים של סאגאן ועל רכושה, ובכך דנו אותה לקיום קשה ומיוסר בארבע השנים האחרונות לחייה. רק הודות לנדיבותם של כמה ידידים נמצאה לה קורת גג.
פרנסואז סאגאן מתה מקריש דם בריאה באונפלר, קלוואדוס, ב-24 בספטמבר 2004, בגיל 69.
נשיא צרפת ז'אק שיראק אמר, בדברים שנשא לזכרה, "במותה, צרפת מאבדת אחת מן המבריקות והרגישות שבסופריה - דמות חשובה בחיי הספרות שלנו."
דמותה של מרגו טננבאום מהסרט משפחת טננבאום של במאי הקולנוע וס אנדרסון, התבססה בחלקה, על פי השמועה, על פרנסואז סאגאן.
חייה האישיים.
בשנת 1958 נישאה לגי שלר, עורך בהוצאת האשט, המבוגר ממנה בעשרים שנה, וכעבור כשנתיים התגרשה. בתחילת 1962 נישאה לרוברט וסטהוף, והתגרשה ממנו בשנת 1963. מנישואים אלה נולד בנה היחיד, דֶני.
קיימה קשר לסבי ממושך עם מעצבת האופנה פגי רוש ועם העורכת של "פלייבוי" הצרפתי, אניק גאלה.
סאגאן אהבה לתור את ארצות הברית, ובמסעותיה שם נראתה לא פעם בחברת טרומן קאפוטה ואווה גרדנר.
יצירותיה.
על יצירתה.
ספריה של סאגאן קצרים יחסית. נושאים שעלו בספרה הראשון, "שלום לך, עצבות", חוזרים ועולים גם בספרים נוספים שלה:
אהבה.
נושא מרכזי בספריה של סאגאן הוא האהבה, המלווה במאבק על לבו של האהוב ובלבטים האם זה האהוב הנכון. האהבה נבחנת מהיבטים אחדים:
טבעו של מעשה האהבה.
מעשה האהבה עצמו מתואר בקיצור נמרץ, אך מקום רב מוקדש למחשבות הקודמות לו ולמחשבות הבאות לאחריו.
בספר "שלום לך עצבות" מספרת ססיל: נוסף על העינוג הגופני הממשי מאוד שהעניקה לי האהבה, ידעתי גם מחן עונג רוחני צרוף כשהירהרתי בכל זה. צירוף המילים "לעשות אהבה" הילך עלי קסם משלו, קסם מילולי בתכלית, שהרי הוא מעקר כל אחת משתי המילים ממשמעותה הרגילה: מושג ה"עשייה" – מושג גשמי מאוד, ענייני מאוד – הקסים אותי בהתמזגו עם הפיוט המופשט הטמון במילה "אהבה".
בספר "אחרי ככלות הכל" מתוארת אהבתה של אליס: "רק דבר אחד עשתה בטבעיות עד כה: היא שכבה עם שארל מתוך תשוקה גופנית, מפני שהוא מצא חן בעיניה והתשוקה שלו הייתה מידבקת". כן מוצגות בספר מחשבותיו של שארל בעקבות הפעם הראשונה שבה שכב עם אליס. אלה עוסקות לא רק במעשה האהבה עצמו, אלא גם בדיבורים אודותיו: "מעולם לא עלה בדעתו שיוכל לספק את אליס, או כל אשה אחרת מעט מעודנת, כבר בפעם הראשונה. בעיקר חשש שיהיה עליו לאהוב את אליס בלי שיוכל להתחלק אִתה ב"זה" ובלי שיוכל לדבר אתה על זה. התקופה שלפני המלחמה שחררה מאוד את המנהגים; אמנם, עכשיו היה פחות שערורייתי לאשה להתמסר לגבר כפי שאליס התמסרה לו, אבל אסור היה לדון בתענוג "אחרי", אלא בהדגשה או בגסות. שני סגנונות שהוא שנא באותה מידה."
הכמיהה לאושר והחרדה מחסרונו.
בתחילתו של "שלום לך, עצבות", מספרת ססיל על עצמה "הייתי מאושרת בתכלית", ובסיומו היא מספרת, על עצמה ועל אביה, "אבל אנחנו מאושרים", אך העצבות היא מסגרת המקיפה את הספר, בהופעתה בפסקת הפתיחה ובפסקת הסיום שלו.
ב"אחרי ככלות הכול" סבלה אליס מהתמוטטות עצבים ודיכאון. ז'יל, גיבור הספר "מעט שמש במים הקרים", סובל בתחילת הסיפור מדיכאון עז, ויוצא למנוחה אצל אחותו, שם אהבתה של נטלי גואלת אותו מדיכאונו. ז'יל אינו מסתיר זאת מנטלי, ואומר לה: "היית מעלה על דעתך שלפני חודשיים הייתי יצור הרוס ועכשיו אני גבר מאושר...".
אל מול הדיכאון, מחפשים הגיבורים את האושר. "תגיד לי שאתה שמח", אומרת נטלי לז'יל ב"מעט שמש במים הקרים".
ב"חיוך מסוים" מספרת דומיניק: "פניתי אל ברטראן. הוא לא גרע עיניו ממני, ובראותו אותי מחייכת קם ממקומו. הוא לא אבה להניח לי להיות מאושרת בלעדיו: רגעי האושר שידעתי חייבים היו להיות משותפים לשנינו". בהמשך הספר מספרת דומיניק: "אמי ניעורה לחיים ברגע שעמדתי לנסוע מן הבית ושאלתני אם אני מאושרת. הבטחתיה שאני מאושרת".
ב"את אוהבת בראמס?..." מתקיים דו-שיח בין האוהבים שבמרכז הסיפור, פול ורוז'ה:
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
וולוטות
תריסר החוליות
תריסר החוליות או תריסר הנידאנות, הן חלק ממחזור החיים (סמסרה) על פי האמונה הבודהיסטית.
שתים עשרה החוליות של מעגל החיים הן הבסיס לפראטיטיה-סמוטפאדה, והן מהוות את היישום השני של תהליך התלות הדדית ושל ההתהוות המותנית. כל חוליה בתורה באה לביטוי רק אחרי שהחוליה הקודמת מתעוררת לפעולה, בגלגל מתמיד, וכולן יחד מותנות בבורות.
מתוך רעיון הנידאנה (נידאנה בפאלי יכולה להיות מוצא, מקור, גורם, יסוד, בסיס, סיבה, תכלית, מטרה) ניתן להסיק כי אי אפשר להתנער מהעבר ואי אפשר לצפות לעתיד מושלם ונצחי. הגלגל ממשיך להסתובב ולכן לעד יסבול האדם מדוקהה.
הדמויות שמייצגות את החוליות.
החוליות מיוצגות על ידי תריסר דמויות מסורתיות וממוקמות על צידו החיצוני של גלגל החיים:
אדם שמגיע לנירוואנה מצליח לצאת מגלגל החיים וזאת על ידי מעבר דרך תריסר חוליות חיוביות:
פאטיצ'ה-סמופאדה
קונסטנטין מלך סקוטלנד
דב טדי
טרק (נהר)
נהר טרק (ברוסית: Те́рек, באווארית: Терек, בגאורגית: თერგი, תֶרגי) הוא אחד הנהרות הגדולים בצפון הקווקז.
הנהר זורם מגאורגיה לרוסיה עד לים הכספי. מוצא הנהר הוא מקרחון על הר קזבק בגובה 5,037 מטר מעל פני הים, שזורם במדרונות ההר צפונה למעבר דריאל שבגבול עם רוסיה. הוא עובר בדרכו את צפון אוסטיה, העיר ולדיקווקז והעיר מוזדוק (Моздо́к). לאחר מכן הוא פונה מזרחה ועובר בצ'צ'ניה ובדאגסטן לפני שהוא מתפצל לשניים הנשפכים לים הכספי. מתחת לעיר קיזליאר (Кизля́р) הוא יוצר דלתה ביצתית ברוחב של כ-100 ק"מ (62 מייל).
הנהרות העיקריים הנשפכים אליו הם: נהר ארדון (Ардон), נהר פיגדון (Фиагдон), נהר מלקה (Малка) ונהר סונז'ה (Сунжа).
הנהר מהווה נכס טבעי חשוב של האזור, והוא משמש להשקיה ולהפעלת תחנת כוח הידרואלקטרית.
המשרד לאיכות הסביבה של צפון אוסטיה השיק יוזמה לכלול את הפרויקט הפדרלי "שיפור של אגן נהר טרק" בפרויקט הלאומי "אקולוגיה".
היוזמה של משרד משאבי הטבע נתמך באופן פעיל על ידי משרד הפדרציה הרוסית עבור צפון הקווקז, משרד משאבי טבע ואקולוגיה של הפדרציה הרוסית, והמינהל של הסוכנות הפדרלית לדיג.
תרגי
נהר תרגי
הר אגפסתה
צימצום כפשוטו
שמורת הר אביטל
שְׁמוּרַת הַר אֲבִיטַל נמצאת דרומית-מזרחית מקיבוץ מרום גולן.
מקור שם השמורה הוא בהר אביטל הסמוך אליה ועקב כמות הטל הגדולה המתעבה לטיפות מים על הקרקע והצמחים – כ-60 מילימטרים בשנה.
בשמורה שריד של הר געש מעל בקעת קוניטרה, בגובה של כ-240 מטרים. מגובה זה ניתן לצפות לכל הכוונים בנוף. במרכז ההר לוע בקוטר של 1,300 מטרים, ובתחתיתו שני הרי געש קטנים בגובה של כ-7 מטרים מעל לסביבה.
צמחייה.
על מורדות ההר חורש טבעי כולל אגס סורי, קבוצות סבוכות של אוג הבורסקאים, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון התולע, אלון מצוי, אשחר ארצישראלי, לבנה רפואי, עוזרר חד-גלעיני, שזיף הדב, שקד קטן-עלים.