קתדרלת אופסלה (בשוודית: Uppsala domkyrka) היא קתדרלה באופסלה, שוודיה. הקתדרלה בנויה בסגנון גותיקת לבנים. זוהי הקתדרלה הגדולה ביותר בסקנדינביה: צריחיה מתנשאים לגובה 118.7 מטר ואורכה הוא 118.7 מטר. הקתדרלה נבנתה בשנים 1287-1893 ועברה מספר שיפוצים ושחזורים.
בניית הקתדרלה.
בניית הקתדרלה החלה ב-1287 אחרי שהארכיבישופות הועברה מגמלה אופסלה. בניית המבנה המקורי נמשכה יותר ממאה שנה. היא נחנכה ב-1435 על ידי הארכיבישוף אולאוס לורנטי (Olaus Laurentii), אך עדיין לא הייתה שלמה לחלוטין. היא הוקדשה ללאורנטיוס הקדוש, קדוש ידוע בשוודיה, אריק הקדוש, הפטרון של שוודיה (למרות שלא קיבל מעמד קנוני על ידי האפיפיור) ואולף הקדוש, הפטרון של נורווגיה. הקתדרלה הושלמה בעשורים שלאחר מכן.
הקתדרלה ניזוקה קשה בשריפה הגדולה של 1702, שאחריה מראה הרנסאנס שלה מ-1619 שונה. למשל: צריחיה הבנויים בסגנון הולנדי הוחלפו בכיפות קטנות בסגנון הבארוק בידי האדריכל קרל הורלמן (Carl Hårleman). השחזור השני נעשה בשנים 1885-1893 בידי האדריכל הלגו זטרוואל (Helgo Zettervall) שרצה להעניק לקתדרלה מראה גותי צרפתי. הסגנון המקורי בו נבנתה הקתדרלה היה גותיקת לבנים, שהשתמש בלבנים אדומות שיצרו קירות מוצקים ועמידים. זטרוואל החליף את כיפות הבארוק בצריחים הבנויים כפירמידות רב-צלעיות וצריח נוסף נבנה מעל מקום המצלב. זטרוואל שינה באופן ניכר גם חלקים גדולים מהקיר החיצוני כאשר החליף לבנים כדי להקנות לקתדרלה מראה צר ואנכי יותר, והסיר את "החלונות העוורים" הלבנים (שדומים להם נמצאים בכנסיית השילוש הקדוש הסמוכה). התקרה והקירות בפנים קושטו בסגנון נאו-גותי, למרות שמספר תמונות, כגון אחת של מרטין לותר (הכנסייה היא כיום פרוטסטנטית), אינן מנסות לשחזר את מורשת ימי הביניים של הקתדרלה. מקטעים גדולים של מלט שנוספו למבנה החיצוני על ידי זטרוואל הוסרו מספר עשורים אחר כך.
חשיבות.
בימי הביניים, כאשר כל הבתים באופסלה למעט כנסיות, היו בני קומה אחת או שתיים העשויים מעץ או לעיתים לבנים, הקתדרלה נראתה הרבה יותר גדולה מאשר כיום. בנוסף, הקתדרלה לא הייתה מקום הפולחן העיקרי של התושבים עד הרפורמציה. הקתדרלה נשמרה לתפילות וטקסים רשמיים (בידי הקאנונים של הקתדרלה). כנסיות הקהילה הראשיות באופסלה היו כנסיית השילוש הקדוש, או "Bondekyrkan" ("כנסיית החוואי") כפי שקראו לה, כנסיית פטרוס הקדוש (סט. פר), כנסיית גבירתנו (Vår Fru) וכנסיית מנזר פרנציסקני. השלוש האחרות נמצאו בצד המזרחי של מחוז Fyrisån, שהיה ועודנו רובע העסקים המרכזי, ונהרסו אחת אחרי השנייה בזמן הרפורמציה.
הקתדרלה שימשה גם כנסיית ההכתרה עבור מלכים ומלכות שוודים רבים, החל מימי הביניים ועד סוף המאה ה-17. אחרי כן, עד 1872, קתדרלת סטוקהולם הייתה כנסיית ההכתרה הרשמית.
מספר מלכים שוודים ואישים חשובים קבורים בתוך הקתדרלה. ביניהם:
בתוך הקתדרלה יש לוח לזכרו של דאג המרשלד (Dag Hammarskjöld), לשעבר מזכ"ל האו"ם ועליו כתוב:
Icke jag utan gud i mig Dag Hammarskjöld 1905 - 1961
("לא אני, אלא אלוהים בתוכי").
אזור גיאוגרפי
קתדרלת אפסלה
מארי קרי
ת'נדרבירד
סמאקדאון!
נמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג
נמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג על-שם וילי ברנדט (בגרמנית: "Flughafen Berlin Brandenburg "Willy Brandt) הוא נמל תעופה הממוקם סמוך לברלין, בירת גרמניה, באתר בו פעל נמל התעופה ברלין-שנפלד.
נמל התעופה החדש, המכונה בקיצור בראשי התיבות BER, מחליף את שלושת שדות התעופה שקדמו לו בברלין – ברלין-טגל, ברלין-טמפלהוף וברלין-שנפלד. השדה החדש תוכנן להפתח לתנועת נוסעים ביוני 2012, אך חודש לפני מועדה המתוכנן נדחתה הפתיחה במספר חודשים עקב בעיות בטיחות אש, ואחר כך נדחתה שוב למרץ 2013 ולאוקטובר 2013. הנמל נפתח ב-31 באוקטובר 2020. חברות התעופה עברו בהדרגה לנמל התעופה החדש מנמל התעופה טגל עד ל-8 בנובמבר 2020.
רקע.
את העיר ברלין וסביבותיה שירתו שני נמלי תעופה (אחרי סגירת נמל התעופה טמפלהוף ב-2008). נמל התעופה הראשון בברלין היה בשכונת טמפלהוף שהוקם בשנת 1923 מדרום למרכזה של העיר. ב-1948, בעת פעולת הרכבת האווירית למערב ברלין הנצורה, הוקם נמל תעופה שני ברובע טגל צפונית מערבית למרכז העיר. נמל תעופה שלישי סמוך לעיירה שנפלד הוקם בשנת 1934 כחלק ממפעל המטוסים הנשל. לאחר מלחמת העולם השנייה וחלוקת ברלין, הפך נמל זה לנמל התעופה של ברלין המזרחית, בעוד ששני השדות האחרים שרתו את העיר המערבית. לאחר איחוד ברלין בשנת 1990, גדל היקף התעבורה האווירית בעיר באופן דרסטי. העיר ששבה להיות בירת גרמניה המאוחדת, הפכה שוב למרכז פיננסי וכלכלי, והתיירות בעיר זכתה לתנופה חסרת תקדים. כמות הנוסעים בנמל התעופה טגל, שהיה לנמל התעופה העיקרי של המטרופולין, גדלה מ-6.7 מיליון בשנת 1991 ל-11.5 מיליון בשנת 2005, ובנמל התעופה שנפלד נרשם גידול של כמעט פי חמישה, מ-1.07 מיליון בשנת 1991 ל-5.07 מיליון בשנה ב-2005. גם בטמלפהוף נרשם גידול משמעותי מ-151,000 בשנת 1991 ל-546,000 בשנת 2005.
בסך הכול גדלה תנועת הנוסעים אל ברלין וממנה מכ-8 מיליון נוסעים בשנת 1991 ליותר מ-17 מיליון, וזאת תוך 14 שנה. הגידול נמשך ובשנת 2006 כבר עמד נתון זה על 18.5 מיליון נוסעים. נתונים אלה הביאו את שלושת שדות התעופה בברלין אל הסף העליון של קיבולת הנוסעים המקסימלית שלהם. בנוסף, בשל מסלוליו הקצרים של נמל התעופה טמפלהוף (1,840 מטר ו-2,094 מטר) ובית הנתיבות המיושן והקטן שבו, הוא מוגבל עד מאוד ביכולתו לשרת מטוסים גדולים. זאת ועוד, הן טגל והן טמפלהוף נמצאים כיום במרכזם של אזורי מגורים צפופים, ומטרדי הרעש והזיהום חייבו מציאת פתרון אלטרנטיבי למיקומם (נמל התעופה טמפלהוף הוגבל כבר לפני שנים למטוסי בוכנה בלבד).
האופציות שעמדו בפני פרנסי העיר היו לפתח את נמל התעופה בשנפלד הממוקם באזור כפרי יחסית, או לבחור באתר חדש לחלוטין לשם הקמת נמל תעופה שיענה על צרכיה של העיר. היתרון העיקרי באפשרות הראשונה הוא בכך שחלק ממתקני הנמל הקיים, ובעיקר תוואי מסלול ההמראה הדרומי שבו (שעתיד להיות המסלול הצפוני של הנמל החדש), יוכלו לשמש גם את ברלין ברנדנבורג. ב-1996 נבחרה האופציה הראשונה, ושלוש שנים מאוחר יותר הסתיימה הכנת התוכניות לנמל שישתרע על שטח של 14.7 קילומטר רבוע. אולם 4,000 התנגדויות של תושבי האזור גררו את המיזם לתסבוכת משפטית שנמשכה עשור. רק ביום 16 במרץ 2006 התיר בית המשפט לעניינים מנהליים בלייפציג בפסק דין חלוט וסופי את תחילת העבודות באתר, אגב החמרת המגבלות על תנועת מטוסים בשעות הלילה והבוקר. עם זאת, כבר בשנת 2004 פונו תושבי הכפר דיפנזֶה (Diepensee) השוכן בתחום הנמל העתידי, שנה לאחר מכן פונו גם חלק מתושבי כפר נוסף, זלכוֹ (Selchow), וגורל דומה צפוי ליתר תושבי זלכוב ותושבי כפרים אחרים.
עם קבלת ההיתר הוקם אתר הבניה ונסללו הדרכים אליו. כמו כן הוקם מפעל בטון באתר, העבודות על חיבורו של מסלול ההמראה הצפוני החלו ופורסמו מכרזים. כבר עתה ברור כי לאור נתוני תנועת הנוסעים האווירית אל ברלין וממנה, הביאה התמשכות ההליכים המשפטיים לכך שביום פתיחתו המתוכננת של הנמל החדש בשנת 2014, הוא יתפקד בסמוך לקיבולת הנוסעים המקסימלית של השלב הראשון, שנקבעה ל-25 מיליון נוסעים בשנה.
ב-25 באוקטובר 2020 נסגר נמל התעופה שנפלד ובתי נתיבות שלו מוזגו ל"טרמינל 5" בנמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג, כהכנה לפתיחת נמל התעופה החדש.
עם פתיחתו ב-31 באוקטובר 2020, צפוי ברנדנבורג להפוך לנמל התעופה השלישי העמוס ביותר בגרמניה, לעקוף את נמל התעופה דיסלדורף ולהפוך לאחד מ-15 נמלי התעופה העמוסים ביותר באירופה.
לוח הזמנים.
לוח הזמנים המקורי שנוסח לבנייתו של ברלין ברנדנבורג ולהפסקת תפקודם של שדות התעופה האחרים של ברלין:
מפרט ונתונים.
מסלולים ורחבות חניה למטוסים.
בברלין ברנדנבורג יהיו שני מסלולי המראה ונחיתה. המסלול הצפוני של הנמל הוא המסלול הדרומי של נמל התעופה שנפלד, אך הוא יוארך מ-3,000 מטר ל-3,600 מטר. מסלול נוסף באורך של 4,000 מטר ייבנה מדרום למסלול זה, ובית הנתיבות יחצוץ בין השניים. בשלב הראשוני יוקמו 16 עמדות חניה למטוסים המצוידות בשרוולי עליה למטוס ו-10 עמדות מטוסים שאינן מצוידות בשרוולים.
בית הנתיבות.
בית הנתיבות ישתרע על שטח של 220,000 מ"ר, אורכו יעמוד על 180 מטר ורוחבו יהיה 220 מטר. חלקו המערבי של המבנה שלאורכו שערי העלייה למטוס יורכב מפרוזדור באורך של 620 מטר וברוחב של 34 מטר. גובהו של בית הנתיבות יהיה 32 מטר ויהיו בו שבע קומות:
אזורים עסקיים.
שלושה אזורי עסקים מתוכננים בנמל התעופה ובסביבתו - הראשון BBI Airport city יוקם בסמוך לבית הנתיבות וישתרע על שטח של 66 הקטאר. האזור השני, "אזור מזרח", יהיה הגדול בין השלושה (78 הקטאר) וישמש הן לצרכים מסחריים והן לייעוד תעשייתי. אזור זה יוקם בשטח נמל התעופה הקיים (שנפלד), וכך גם לגבי האזור השלישי "אזור צפון", ששטחו יעמוד על 60 הקטאר. שני אזורים אלה יחדיו יקראו BBI Business Park.
אפשרות הרחבה.
במידת הצורך ניתן יהיה להרחיב את קיבולת נמל התעופה ל-40 מיליון נוסעים בשנה. דבר זה ייעשה בשלוש דרכים אפשריות:
טיסות לישראל וממנה.
טיסה ישירה לברלין אורכת כ- 4 שעות. חברות התעופה שטסות לברלין הן אל על, ריינאייר, וויז אייר ואיזיג'ט.
דרכי גישה יבשתית.
רכבת.