אחד השירים הבולטים שוויי כתב הוא "Helena". השיר נכתב על סבתו ששמה היה אלנה, אך כולם קראו לה הלנה. ויי כתב את השיר כששמע לראשונה על מות סבתו באמצע סיבוב ההופעות של הלהקה. הוא הרגיש שעליו לפרוק את רגשותיו, ושמח כשהודיעו לו שהשיר ייכנס לאלבום ה-2 של הלהקה (Three Cheers for Sweet Revenge), ואף יופץ כסינגל ויצולם לו קליפ. ויי אמר שהוא רצה לכתוב את השיר מנקודת המבט של סבתו, אך התוצאה הייתה מעין ערבוב בין פניית סבתו אליו לבין פנייתו לסבתו.
לאחר מיי כמיקל רומנס.
בשנת 2014, שנה לאחר שהתפרקה מיי כמיקל רומנס, הוציא ג'רארד ווי אלבום סולו וקרא לו "Hesitant Alien". ללהקה שהקים לצורך ליווי הופעותיו כסולן קרא "Gerard Way and The Hormones", ובשם זה הוציא מספר סינגלים. בשנת 2018 ווי חזר עם שיר שנקרא baby, you're a hunted house. ובשנת 2019 הוציא שני שירים יחד עם ריי טורו בעקבות הסדרה The umbrella academy.
אמנות.
ויי תמיד חיבב אמנות ולמד בבית ספר מקצועי לציור. בעקבות אהבתו לקומיקס ולציור, הוא הוציא חוברת קומיקס בשם "The Umbrella Academy".
בנוסף לקומיקס, הוא אייר גם את העטיפה של האלבום השני של מיי כמיקל רומנס, Three Cheers for Sweet Revenge, ויחד עם אחרים גם אייר את עטיפת האלבום השלישי, The Black Parade.
חיים אישיים.
ווי התחתן בפעם הראשונה עם Lyn z, הבסיסטית של הלהקה Mindless Self Indulgence, ולזוג נולדה בת בשם בנדיט לי ויי בשנת 2009. הזוג גר בלוס אנג'לס, קליפורניה. אחיו הצעיר מייקי ויי הוא גם מוזיקאי הידוע בתור הבסיסט של "מיי כמיקל רומנס".
באזור הזמן הנקרא Revenge Era, בסביבות שנת 2004, סבל ווי מאלכוהוליזם ומהתמכרות לסמים (תרופות נגד דיכאון וקוקאין) ואף סיפר למנהל הלהקה כי הוא רוצה להתאבד. עם זאת, בעזרתם של חברי הלהקה הוא השתקם וכיום מספר שהוא מרגיש שמח יותר ובעל שליטה על חייו.
גבירתי הנשיא
גבירתי הנשיא (באנגלית: Commander in Chief) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה פוליטית שעלתה לראשונה ב-27 בספטמבר 2005, העוקבת אחר כהונתה הראשונה ומשפחתה של מקנזי אלן (בגילומה של ג'ינה דייוויס), הנשיאה הראשונה של ארצות הברית.
את הסדרה יצר רוד לוריא, אשר גם ביים וכתב לצד (סטיבן בוצ'קו) חלק מפרקי הסדרה, ושודרה בערוץ ABC האמריקאי. היא זכתה לשבחים רבים אצל המבקרים, אבל בוטלה לאחר עונתה הראשונה בשל רייטינג נמוך. בישראל, הסדרה שודרה בערוץ yes Stars.
עלילה.
בעודה במשימה דיפלומטית בפריז, מודיעים לסגנית הנשיא מקנזי אלן כי הנשיא טדי ברידג'ס קיבל שבץ מוחי. מכיוון שזה מאוד לא סביר שברידג'ס יוכלו להישאר בתפקידו, ג'ים גרדנר מבקש מאלן להתפטר, ובאופן זה יו"ר הבית ניית'ן טמפלטון יקבל על עצמו את הנשיאות.
מקנזי מבקרת את הנשיא ברידג'ס בבית החולים והוא מבקש ממנה גם להתפטר. עם מותו של הנשיא, אלן מתבקשת שוב על ידי טמפלטון לזוז הצידה. למרות שהיא אוחזת בידיה את נאום ההתפטרות שלה, היא בוחרת להישבע בשבועת כהונה.
בפעולתה הראשונה בתפקיד, אלן מסיימת משימה שבה דגלה כסגנית הנשיא. היא מנהלת משא ומתן לשחרור אישה ניגרית שנידונה למוות בסקילה בגין קיום יחסי מין מחוץ לנישואין. בעוד הנשיאה הראשונה מדברת עם הקונגרס, הניגרים מוסרים בשבי את האסירה לידי צבא ארצות הברית והיא מועברת אל מחוץ למדינה.
דוד גמאל
הרב דוד בן שלום גמאל היה רב ומקובל בתימן במאה ה-19.
כפי הנראה, נולד הרב גמאל בצנעא בתחילת המאה ה-19 ונפטר בסוף אותה מאה. היה תלמיד חכם המעורה היטב בחיי הקהילה היהודית. בחיבוריו הירבה לתאר ולתעד את קורות אחיו בתימן ואת האירועים המדיניים שהשפיעו על חיי היהודים, כגון האירועים הקשים שחוו יהודי צנעא בזמן התנפלויות שבטים מוסלמים על הקהילה היהודית בשנים 1818 ו-1851. על פי תיאורו של הרב גמאל, התנפלות שבטים נוספת בת שלושה ימים הסתיימה כמעט ללא נזק וזאת בשל התכוננות יהודי צנעא מבעוד מועד, וכך כותב הרב גמאל :
משנת 1834 חלה תקופת מפנה לרעה בתימן עקב חילופי שלטון תכופים שהתחוללו בשל מריבות בין הטוענים לשלוט בתימן. במשך שלושים שנה סבלה מכך הקהילה היהודית בצנעא קשות, ורבים החלו בורחים לערים הסמוכות. גם הרב דוד גמאל ברח מהעיר צנעא והתיישב בעיר בית עד'אקה הנמצאת צפונית מערבית לצנעא. הוא עבר גם בין ערים נוספות והכיר את אורחותיהם ורבניהם. בכתביו, הרבה הרב גמאל לצטט דברי תורה בשמם ובשם רבני צנעא. מבין עשרות הרבנים שאיתם עמד בקשר נראה כי שלושה מהם היו מרבותיו: הרב דוד רצאבי, הרב יחיא בן יעקב צאלח המכונה מהרי"ץ בן יעקב והרב יודא חאזי.
כתביו.
שלושה כתבי יד ידועים לנו ככתיבת הרב דוד גמאל. כל כתבי היד הם בעלי אופי לקטני, אולם, רבים מהליקוטים הם שמועות בעל פה ששמע מחכמי תימן שהכיר או מספרים שאבדו או שאינם ידועים וכן חידושים רבים פרי רוחו.
בכל חיבוריו ניכרת היטב השפעת הקבלה על כל צעד ושעל. כמו כן, ניכרת בכתיבתו מגמה חינוכית התובעת שלמות לימודית ומידותית. בצד התביעה המוסרית התאמץ הרב דוד גמאל לנחם ולעודד את אחיו לאור המצב המדיני הקשה בו שרויים יהודי תימן. הוא הרבה להשתמש בביטויים שעניינם ציפייה לבואה הקרובה של הגאולה. חיבוריו הם: "חפץ דוד" - על התורה, הגהות לתלמוד, פירוש על הדיואן (ספר השירים) וכן שני קבצים בעניינים שונים.
הרב דוד גמאל היה בעל אופי רגיש ועדין נפש. החוויות שחווה בימי חייו הותירו את רשמיהם המרים על נפשו הרגישה. בין היתר הם באו לידי ביטוי חריף בעשרות חלומותיו המלאים חשש מפני הבאות. נפשו הפיוטית באה לידי ביטוי בפרשנותו לשירה בה הוא מבאר את ערך השירה ומסביר כיצד יש להתכונן אליה, הוא מתריע מפני שתיית יין בשירה וכן משירת תיפלות. הוא מבאר אלו שירים יש להקדים ועד כמה חשובה אישיותו של המשורר ועוד. פירושו לדיואן יצא על ידי יהודה לוי נחום בספר "התעודה" 1996.
בירגיט נילסון
בירגיט נילסון (בשוודית: Birgit Nilsson, 17 במאי 1918 - 25 בדצמבר 2005) הייתה זמרת סופרן שוודית שהתמחתה ביצירות אופראיות וסימפוניות.
סקירה כללית.
בירגיט נילסון נולדה בכפר בסקונה. בהתחשב ברקע הכפרי היה עליה לעמול קשה כדי לחדור לעולם המוזיקה, שעתיד לחלוק לה כבוד ויקר בהמשך. רישומה על מספר תפקידים שביצעה היה כה עז, ששמה מזוהה עם רפרטואר רחב הנקרא על שמה, "רפרטואר נילסון". היא הופיעה באופרות של ריכרד שטראוס והתמחתה ב"טורנדוט" של פוצ'יני, אולם היה זה וגנר שהמוזיקה שלו קידמה את הקריירה שלה וששירתה עשתה למען יצירותיו מה שלא חוללה שום זמרת אחרת מאז ימיה של קירסטן פלגסטד, הנורווגית שחלשה על רפרטואר וגנר במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה. בשיאה, הרשימה נילסון את מאזיניה בהופעות חיות בעוצמת קולה, שבקע ללא מאמץ מבעד לתזמור הדחוס ביותר ובשליטה ראויה לציון בנשימה, שאיפשרה לה להחזיק גם בצליל הגבוה ביותר למשכי זמן ארוכים ביותר. כושר הפרשנות שלה התעצם בד בבד עם התפתחות הקריירה שלה, ולצד היותה תופעה ווקאלית, התגלתה גם כאמנית מרגשת. בין עמיתיה, נודעה גם בחוש ההומור המשעשע שלה.
ראשית חייה.
בירגיט נילסון נולדה בחווה כ-100 ק"מ צפונית למאלמה. בדומה לאמנים רבים, ראתה גם היא את עצמה כמי שלמדה בכוחות עצמה. "המורה הטוב ביותר היא הבימה", אמרה למראיין ב-1981. "את יוצאת אליה, ואת צריכה ללמוד להקרין את עצמך". היא מתחה ביקורת חריפה על הכשרתה המוקדמת וייחסה את העובדה שהחזיקה מעמד לכישרון מולד. "המורה הראשון שלי לפיתוח קול כמעט קטל אותי", אמרה. "השני לא היה טוב ממנו בהרבה".
אמה, שהייתה זמרת, החלה בהכשרתה המוזיקלית של נילסון כשזו הייתה בת שלוש, כשקנתה לה פסנתר צעצוע, שעליו החלה הילדה לנגן נעימות להנאתה. פעם אמרה למראיין, שידעה לשיר עוד לפני שלמדה ללכת. "שרתי אפילו בחלומותי", הוסיפה. כשרונה הווקאלי בא לביטוי בגלוי בפעם הראשונה כשהחלה לשיר במקהלת הכנסייה ומנצח המקהלה עודד אותה לקבל שיעורי פיתוח קול. בשנת 1941 החלה ללמוד אצל יוסף היסלופ וארנֶה סונגארד באקדמיה המלכותית למוזיקה בסטוקהולם.
קריירה.
ראשית הקריירה בשוודיה.
הופעת הבכורה של בירגיט נילסון באופרה המלכותית של סטוקהולם ב-1946 הזדמנה לה בהודעה של שלושה ימים בלבד, כשהתבקשה לשיר את תפקיד אגתה ב"קלע החופשי" של ובר כמחליפה לזמרת שחלתה. המנצח, לאו בלך, לא התלהב ממנה, אך כבר ב-1947 השתנה המצב, כשהופעתה בתפקיד ליידי מקבת' של ורדי באותו בית אופרה בניצוח פריץ בוש זיכתה אותה בשבחי הקהל השוודי. מבחר תפקידים ויצירות נפלו עכשיו בחלקה - שטראוס, ורדי, וגנר, פוצ'יני וצ'ייקובסקי. בסטוקהולם בנתה רפרטואר יציב של תפקידים בעלי אופי לירי-דרמטי, בהם דונה אנה, אאידה, ליזה, טוסקה, ונוס, זיגלינדה, סנטה והמרשלין, אחד התפקידים האהובים עליה (אם כי לאחר זמן קבלה שאיש לא הזמין אותה מעולם לבצע אותו).
קריירה אירופאית.
בהדרכת פריץ בוש המריאה הקריירה שלה אל-על. לבוש היה חלק חשוב בהשגת ההזמנה הראשונה החשובה שלה להופיע מחוץ לשוודיה, בתפקיד אלטרה ב"אידומניאו" של מוצרט בפסטיבל גליינדבורן של 1951. הופעתה הראשונה באופרה של וינה ב-1953 (שם תמשיך להופיע בקביעות במשך יותר מ-25 שנים) התגלתה כנקודת מפנה של ממש. אחריה באה אלזה ב"לוהנגרין" בפסטיבל ביירוית ב-1954 ואז ברונהילדה הראשונה שלה במחזור השלם של "הטבעת" באופרה הממלכתית של בוואריה, בפסטיבל מינכן של 1954. אחרי אלזה בביירוית, חזרה כזיגנלינדה, ברונהילדה ואיזולדה עד 1969, כולם בהצלחה בינלאומית גדולה. נילסון הופיעה בתפקיד טורנדוט, הקצר אך המחייב צליל גדול מן הרגיל, בלה סקאלה, מילאנו, בשנת 1958 ומשם המשיכה עמו לשאר איטליה.