ב-9 באפריל 2018, הותקף שדה התעופה T-4 על פי המרכז הסורי לזכויות אדם לפחות 14 בני אדם נהרגו ומספר נוספים נפצעו. בין ההרוגים היו שבעה חיילים איראנים ביניהם מפקד מערך המל"טים האיראני בסוריה. ארצות הברית הכחישה את ביצוע התקיפה בעוד ישראל סירבה להגיב. רוסיה האשימה את ישראל באחריות לתקיפה וטענה ששני מטוסי F-15I ישראלים תקפו את שדה התעופה מהמרחב האווירי הלבנוני באמצעות ירי שמונה טילים מתוכם יורטו חמישה.
ב-14 באפריל 2018 תקפו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת מספר מטרות בסוריה, בתגובה לתקיפה הכימית. במהלך המתקפה המשולבת על דמשק וחומס (2018), המטרות שהותקפו כללו מבנים ששימשו את מרכז סרס בהם מרכזי מחקר צבאיים ומפעלי נשק כימי. המתקפה כללה שימוש בטילי שיוט לצד שימוש במפציצים ומטוסי קרב.
ב-17 באפריל הגיעו לדומא פקחים של הארגון למניעת הפצת נשק כימי, לאחר שהגעתם למקום עוכבה במשך ימים אחדים.
שערוריית הפניקס
שערוריית הפניקס או סקנדל הפניקס (בגרמנית: Phönix) היא פרשה אודות פניקס - חברת הביטוח הגדולה ביותר באוסטריה בראשית המאה ה-20. החברה פעלה ברחבי אירופה וגם בארץ ישראל. בשנת 1936 נודע שיש לה גירעון גדול, והיא פורקה על ידי ממשלת אוסטריה.
היסטוריה.
חברת "פניקס" הוקמה בשנת 1882. משנת 1914 היה וילהלם ברלינר לאיש החזק בחברה, והוא הוביל אותה במדיניות התרחבות אגרסיבית שכללה מחירים נמוכים מהמתחרים ורכישת תיקי ביטוח של חברות אחרות, כולל מחברות שקרסו. בשנת 1927 היו לחברה סניפים באיטליה, בוואריה, בולגריה, בלגיה, הולנד, הונגריה, צ'כוסלובקיה, יוון, פולין, צרפת, יוגוסלביה ורומניהוכן בטורקיה, מצרים וארץ ישראל. באותה שנה קיבלה החברה רשות להרחיב את עסקיה בכל רחבי גרמניה ובספרד. בשנת 1927, כ-32% מעסקי החברה היו באוסטריה והשאר הגיעו מהסניפים במדינות אחרות. בשנת 1930 היו כ-20% מעסקיה באוסטריה גופה ו-80% מעסקיה היו בסניפים ברחבי אירופה ובמזרח התיכון.
בגרמניה התעמולה הנאצית הטיפה נגד החברה, בגלל שרוב מנהליה היו יהודים, אך החברה סירבה לדרישת השלטונות הנאצים לפטר את עובדיה היהודיים.
ב-17 בפברואר 1936 נפטר בפתאומיות, בגיל 54, מנהלה של החברה, ד"ר וילהלם ברלינר. ממלא מקומו של ברלינר גילה לתדהמתו שהמאזנים האמיתיים של החברה כוללים גירעון עצום והוא פנה אל השלטונות בדיווח ובבקשת סיוע. בסוף מרץ 1936 עדיין פורסמו בעיתונות הודעות הרגעה שכביכול בעיות החברה הן קלות, נובעות מהמשבר הכלכלי העולמי, וניתנות לתיקון, ועל כן המבוטחים לא ייפגעו. אולם בשלב זה כבר עצרה המשטרה כמה מעובדי החברה, בהם שלושה מנהלים ומזכירתו של ברלינר. בעזבונו של ברלינר נמצאה רשימה של מקבלי שוחד מהחברה, בהם שמו של המפקח על הביטוח באוסטריה, היינריך אושנר, שלא בדק את מאזני החברה מאז 1921, והתאבד כשהמשטרה הגיעה אליו. כן נכללו ברשימה עיתונאים שנתבקשו שלא לפרסם את המצב האמיתי של החברה ומפלגות פוליטיות, הסוציאליסטים כמו הנאצים.
באפריל 1936 כבר היה ברור שאין לחברה כל סיכוי. תחילה נסגר ה"קומפס בנק", חברת בת של פניקס ומספר ימים לאחר מכן פורקה החברה על ידי ממשלת אוסטריה, לאחר שמבוטחי החברה צבאו על דלתותיה בניסיון למכור את הפולסות שלהם חזרה לחברה. הפוליסות שנמכרו באוסטריה עצמה הועברו לחברה חדשה שירשה את נכסיה של חברת פניקס, והונה הוטב על ידי מס שהוטל על שאר חברות הביטוח באוסטריה. ענייני המבוטחים בשאר הסניפים ברחבי העולם נותרו לטיפול בכל מדינה בנפרד. ביוגוסלביה ובצ'כוסלובקיה הביעו מחאה נגד מהלך זה של אוסטריה. כ-1000 פקידים יהודים של החברה באוסטריה איבדו את מקום עבודתם ולסוכנות היהודית הופנתה דרישה להגדיל את מספר הסרטיפיקטים שסופק להם כדי לאפשר למפוטרים לצאת את אוסטריה.
ביוון הודיעה הממשלה שמבוטחי החברה לא יפגעו. בצ'כוסלובקיה, השלטונות העבירו את תיק הביטוח של החברה לחברה אחרת וכ-1,200 פקידים יהודים שעבדו עבור חברת פניקס פוטרו. בעיתונות דווח על גל של מפוטרים שהתאבדו. ההתמוטטות עוררה גל של פרסומים אנטישמיים בצ'כוסלובקיה, באוסטריה ובכל רחבי אירופה.
מנהלי ה"קומפס בנק" הועמדו לדין.
הקרן הקיימת.
בשנת 1923 פנה אחד הדירקטורים של חברת פניקס, שהיה פעיל ציוני, לקרן הקיימת, בהצעה שהקרן הקיימת תפעל כסוכן ביטוח עבור החברה והחברה תשלם לקרן הקיימת חצי אחוז מהפוליסות שיוחתמו דרך הקרן הקיימת וכן תשקיע בארץ ישראל את רווחיה מפוליסות אלו. בסוף שנות ה-20 העניקה חברת פניקס לקרן הקיימת הלוואה להקמת בית המוסדות הלאומיים. שיתוף הפעולה של ההסתדרות הציונית עם חברת פניקס התרחב עם השנים ובקרן הקיימת פרסמו את התקבולים שנתקבלו מהחברה תוך ציון שאלו ניתנו ללא פגיעה במבוטחים. בסוף 1932 הגיע היקף הפוליסות שסודרו דרך הקרן הקיימת למעל 12% מפוליסות החברה ובסוף 1933 - לקרוב ל-14%. בשנת 1928 חודש החוזה לשש שנים ובשנת 1933 – ל-10 שנים נוספות. בשנת 1934 ארגנה ויצו הסכם עם החברה על ביטוח לעתיד ילדים. בתחילת 1935 סדרה קרן תל חי הסכם עם פניקס בדומה להסכם של הקרן הקיימת.
לאחר קריסת החברה פרסמה ממשלת אוסטריה שהקרן הקיימת הייתה בין מקבלי התשלומים שהחברה נתנה לגופים פוליטיים. פרסומים אלו הביאו לפרסומים אנטישמיים בעיתונות. לבסוף, בדו"ח הרשמי של מקבלי התמיכות צוין שהקרן הקיימת קיבלה כ-20,000 לא"י. הקרן הקיימת הכחישה את הפרסומים וטענה שכל הכספים שקבלה היו במסגרת פעילותה כסוכנת ביטוח על פי ההסכם הגלוי עם החברה.
בארץ ישראל.
לחברת הביטוח פניקס הוינאית הייתה סוכנות ביפו ובירושלים עוד בשנת 1914. בשנות ה-20 החברה הוציאה פרוספקטים ופוליסות בעברית עבור הסוכנות בארץ ישראל ויהודים ברחבי העולם. בשנות ה-20 וה-30 יוצגה החברה בארץ ישראל על ידי זליג ויצמן.
לאחר התמוטטות החברה בשנת 1936 ניסה ויצמן להשיג הסכם עם חברת ביטוח אחרת, אך ללא הצלחה. הוקם ועד של נפגעי החברה ובעזרת ד"ר דב יוסף הוטל עיקול על נכסי החברה בארץ ישראל. בעלי הפוליסות נתבקשו על ידי ועד זמני של בעלי הפוליסות, שלא לעבור לחברה אחרת לבדם אלא לחכות למעבר משותף של המבוטחים כדי להשיג תנאים טובים יותר להצלת לפחות חלק משווי הפוליסות שלהם. עורך דין משה דוכן ניסה לארגן הסכם עם חברה אחרת, אך לאחר שזה לא צלח מונו דוכן וד"ר דב יוסף למפרקים. במסגרת הפירוק הגיע עניינם של מקבלי הלוואות על חשבון הפוליסה לבית המשפט. לאחר מכירת נכסי החברה שנתפסו בארץ ישראל קבלו בעלי הפוליסות קרוב ל-19% משוויין. הקריסה של פניקס ודרך ההתערבות של ממשלת אוסטריה שמשה את חברות הביטוח הארצישראליות ככלי תעמולתי בהסברה מדוע על המבוטחים להעדיף ביטוח בחברה מקומית ולא בחברה שמרכזה במדינה אחרת.
בארץ ישראל היו שייחסו את קריסת החברה לפעילות אנטישמית, שכן החברה הייתה בשליטה יהודית.
אלוזאוריים
אלוזאוריים (שם מדעי: "Allosauridae") היא משפחה של דינוזאורים מקבוצת התרופודה שחיו ביורה העליון.
בני המשפחה היו טורפי על ענקיים כשהאלוזאורוס הגיע לאורך של 9 מטר ושקל 2 טונות.
לבני המשפחה היו לסתות גדולות שנועדו לרסק עצמות ושיניים חדות כמו סכינים. הגולגולת הייתה קצרה עם עיניים בעלות בליטה קרנית. הרגליים היו עבות וחסונות והזנב הארוך עזר בהיגוי. ואולם מעריכים שהאלוזאוריים לא רדפו אחרי טרפם שהיה מהיר אלא ארבו לו וחיכו שהתקרב לפני שתפסו אותו.
סוגים.
מספר סוגים נחשבים לקרובים למשפחה זו וחלקם מכונים בטעות "אלוזאורוס", אך לא קשורים אליה, למשל האוסטרלונטור.
דרך אמונה
דרך אמונה הוא חיבור הלכתי העוסק בהלכות המצוות התלויות בארץ ישראל שחיבר הרב חיים קניבסקי על ספר זרעים במשנה תורה לרמב"ם. הספר נחשב לחיבור הלכה מרכזי בתחום המצוות התלויות בארץ ישראל.
שם הספר מבוסס על דרשת ריש לקיש על הפסוק ()
תיאור הספר.
ספר דרך אמונה נכתב במתכונת ספר משנה ברורה, כשבבסיסו הוא מהווה פירוש על הלכות זרעים במשנה תורה להרמב"ם. הספר מפרש ומרחיב את דברי הרמב"ם עם ההכרעה המעשית להלכה בנושאים הנידונים על בסיס הספרות ההלכתית שנכתבה בעניינים אלו. מרבית ההכרעות מבוססות על הוראות החזון איש כפי שהעלה הרב קניבסקי מספריו או שמע מפיו.
בדומה למשנה ברורה, המורכב משלשת החלקים "משנה ברורה", "ביאור הלכה" ו"שער הציון", גם "דרך אמונה" נכתב בשלשה חלקים:
הספר כולל חמישה חלקים ומשמש כספר בסיסי להלכות המצוות התלויות בארץ.
את מרבית ההכרעות ההלכתיות בספר מבסס הרב קניבסקי על פסקי רבו החזון איש ומציין את מקורו בחלק "ציון ההלכה" שבתחתית העמוד. לצד המקור מובאים בציון ההלכה דעותיהם של פוסקים נוספים באם ישנה התייחסות בחיבוריהם לנושא הנדון. כאשר לא נמצאה התייחסותו של החזון איש לנושא כלשהו הנדון בספר, מכריע המחבר כפי שעלה לו מלימוד הסוגיא ומציין בציון ההלכה את מקורו.
למרות היותו חיבור הלכתי ובמתכונת המשנה ברורה מדגיש המחבר בשער הספר ובהקדמתו כי "ח"ו להורות הלכה למעשה מספר זה".
לפני הדפסתו עבר על הספר הרב דב לנדו ראש ישיבת סלבודקה לבקשת המחבר.
מטרת כתיבת הספר.
בהקדמתו מסביר המחבר את מטרת חיבורו וכותב שהפוסקים קיצרו מאוד בדיני המצות התלויות בארץ כי רובם לא התגוררו בארץ ישראל וענייני המצוות התלויות בארץ לא היו מעשיים עבורם. וגם השולחן ערוך שהביא חלק מהלכות התלויות בארץ הביא זאת בתמצות ובקיצור, כי בזמנו היישוב בארץ ישראל היה קטן מאוד והקרקעות לא היו בבעלות יהודית. וכיום שהיישוב בארץ ישראל התרחב ומרבית הקרקעות בבעלות של יהודים התעורר צורך מעשי יומיומי לבירור ההלכות הללו ולכן הוא חיבר את הספר.
בהתייחס לפסקי החזון איש בעניינים אלו כותב הרב קניבסקי בהקדמתו:
מבנה הספר.