בשתי המהדורות הראשונות של MISRA-C (כלומר 1998 ו-2004) כל ההנחיות נחשבו לכללים. עם פרסום MISRA C: 2012 הוצגה קטגוריה חדשה של הנחיות – ההנחיה שתאימותה פתוחה יותר לפרשנות, או מתייחסת לנושאים תהליכים או פרוצדורליים.
התפתחות ואימוץ בתעשייה.
אף על פי שבמקור ייועד לתעשיית הרכב, MISRA C התפתח כמודל מקובל לשיטות עבודה מומלצות על ידי מפתחים מובילים בתחומים כולל רכב, תעופה, טלקום, מכשירים רפואיים, ביטחון, רכבת ואחרים. לדוגמה:
למרות שלא קיים מסמך רשמי שמגדיר דרישות התאמה ל MISRA C מספר חברות תוכנה לרבות IAR ו Parasoft פיתחו חבילות תוכנה שבודקות התאמה זו.
אלכסנדר קוקולר
אלכסנדר קוקולר (בפולנית: Aleksander Kokular; 9 באוגוסט 1793 – 6 באפריל 1846) היה צייר, אספן ומורה פולני. הוא היה ממייסדי בית הספר לאמנויות יפות בוורשה, התמחה בדיוקנאות וסצנות מיתולוגיות.
ביוגרפיה.
הוא נולד למשפחת סוחרים ולמד לראשונה ציור בליציאום בוורשה בהשגחת זיגמונט פוגל. בשנת 1814 הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד אצל יוהאן הבפטיסט פון למפי האב, ואז בילה שנה באקדמיה של סן לוקה ברומא. הוא חזר לוורשה בשנת 1818 והפך למורה.
במשך שנה לימד קליגרפיה, ולאחר מכן הפך למורה בליציאום בוורשה בשנת 1821. הוא חזר לרומא במלגה ממשלתית בין השנים 1824 עד 1826, שם היה תחת השפעתו של וינצ'נצו קמוצ'יני. לאחר חזרתו הוא נשאר בליציאום עד לסגירתו על ידי ממשלת רוסיה בשנת 1831.
בין השנים 1835 עד 1841 הפעיל בית ספר פרטי לאומנויות מביתו, ובשנת 1838 עד 1840 היה מרצה ב"מכון אלכסנדריה לנשים צעירות".
בין השנים 1841 עד 1844, הוא היה מורה בגימנסיה המלכותית שהוקמה באותה העת.
בשנת 1844 הצטרף עם יאן פליקס פיברסקי להקמת "בית הספר לאמנויות יפות" ולימד שם עד מותו, שנתיים לאחר מכן.
קפריאן קמיל נורוויד היה התלמיד הידוע ביותר שלו. בית הספר נסגר בשנת 1864, מכיוון שתלמידיו השתתפו במרד ינואר. הוא נפתח מחדש בשנת 1904 ומאז 1932 נודע כאקדמיה לאמנויות יפות בוורשה.
בין הדיוקנאות המוכרים ביותר שלו הם ציורי ניקולאי הראשון, הרוזן איוואן פסקביץ', הרוזן אלכסנדר סטניסלב פוטוצקי והמלחינה מריה שימנובסקה. בין הדיוקנאות ההיסטוריים שלו, ציור המתאר את נישואיהם של המלכה ידוויגה וולאדיסלב השני יג'ילו דוכס ליטא שהפך למלך פולין. הוא גם עשה ציורים בכנסיות בשדלצה, סבאלקי, פולאווי וברשץ'.
האוסף שלו כלל בעיקר יצירות של אותה העת, אבל הוא גם שיחזר ומכר ציורים עתיקים מאוסף הרוזן פוטוצקי.
שמואל בוקר
שמואל בוקר (נולד ב-8 ביוני 1964) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב. בתפקידו האחרון במשטרה שימש סגן מפקד מחוז הצפון.
ביוגרפיה.
בוקר שירת כלוחם בחטיבת גולני. התגייס למשטרת ישראל בפברואר 1989. שירת ביחידות המרכזיות של מחוז תל אביב וחיפה, הדריך בקורס קציני משטרה, שימש ראש משרד המודיעין והבילוש בתחנת משטרת זבולון, שירת כמפקד היחידה המרכזית של מרחב הגליל ועסק בחקירת רצח תאיר ראדה. וכן שימש ראש יחידת הסמים של גבול הלבנון. פיקד על מחלקת חקירות ומודיעין בתחנת חיפה. ביולי 2011, עם הקמת מחוז חוף, מונה לקצין החקירות והמודיעין הראשון של המחוז.
באוגוסט 2013 מונה לצוות שתכנן והקים את פרויקט המכללה הלאומית לשוטרים והיה אחראי על איחוד 22 בתי הספר השונים לכדי מכללה אחת. בדצמבר 2014 הוקמה המכללה והוא מונה למדריך הראשי (מד"ר) וסגן מפקד המכללה.
במרץ 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן-ראש אגף משאבי אנוש. באפריל 2017 מונה לסגן מפקד המחוז הצפוני.
בוקר הוא בעל תואר ראשון בחברה וקרימינולוגיה ותואר שני במנהל עסקים. הוא נשוי, אב לשניים ומתגורר בחיפה.
קליינמן
דוד באואני
דוד (דודו) באואני הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כראש חטיבת החקירות.
באואני שימש מפקד ימ"ר לכיש, באוגוסט 2010 מונה למפקד ימ"ר נגב. ב-2013 מונה לראש זרוע חשיפה ביאחב"ל. ב-2016 מונה למפקד היחידה המרכזית של מחוז מרכז. ב-2018 מונה לראש חטיבת החקירות במקום ערן קמין.
הוא בעל תואר ראשון במדעי הרוח והחברה ותואר שני במנהל חינוך.
איאם סמני
ליי-אפ
איתי שילוני
איתי שילוני (נולד ב-23 בפברואר 1962) הוא פסיכולוג קליני, יועץ ארגוני ופובליציסט ישראלי. מרצה-עמית במרכז הבינתחומי הרצליה למנהל עסקים.
ביוגרפיה.
איתי שילוני התגורר בחיפה עד גיל שתים עשרה, אז עברה משפחתו להתגורר ברמת השרון. שם למד בתיכון רוטברג אותו סיים בשנת 1979.
בשנת 1980 התגייס לצה"ל. את שירותו העביר בחטיבת גולני כקצין. הוא לחם במלחמת לבנון הראשונה (מבצע שלום הגליל). במלחמה פיקד על מחלקת חיילי גולני בלחימה בציר החוף, במעבר גאלרי סמעאן וכן בפריצה למערב ביירות אחרי רצח בשיר ג'ומאייל. לאחר סיום שירותו הצבאי, בשנת 1984 עבר להתגורר במרכז תל אביב. הוא הצטרף לדני דותן, חבר להקת "הקליק" ואחרים במטרה להקים גלריית "תתרמה" ולהוצאת העיתון "תתרמה", שהיה מוקדש כולו ליצירות אמנות מקוריות, שירים וסיפורים. במקביל למד משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב והחל לכתוב במקומון "תל אביב" של ידיעות אחרונות.
בשנת 1986 הוציא את ספרו הראשון, "שלושה מדורי לבנון", בהוצאת "שרברק". הספר, שהתבסס על חוויותיו ממלחמת לבנון, זיכה את מחברו בתואר "איש השנה" של שבועון "העולם הזה".
בשנת 1986, לאחר סיום התואר הראשון, איתי שילוני עבר לבוסטון שבארצות הברית. הוא התגורר שם במשך כ-6 שנים, סיים לימודי תואר שני ושלישי בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת בוסטון והתמחה בבית חולים אוניברסיטאי המסונף לאוניברסיטת הארווארד.
בין השנים 1991–1992 שימש חבר סגל אקדמי באוניברסיטאות הרווארד ובוסטון. כמו כן, ניהל רשת מרפאות בבוסטון.
בשנת 1993 שב להתגורר בישראל, ומונה למנהל מרפאת "מרים ושלדון אדלסון" למחקר וטיפול בנפגעי סמים במרכז הרפואי סוראסקי בתל אביב. בשנת 1999 יצא לאור ספרו השני, "התמכרות וגמילה", בהוצאת "פרולוג". במקביל החל לשמש כמרצה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 הקים את S2R - Strategy2Results, חברה המתמחה בייעוץ ארגוני-אסטרטגי. בנוסף, החל שילוני לכהן בדירקטוריונים של חברות שונות וכדירקטור משקיף בקרן AMI שהוקמה על ידי Apax Partners.
בשנת 2006 יצא לאור ספרו "ניהולוגיה" בהוצאת כתר, יחד עם גלעד רבינוביץ', הספר משלב תאוריה ופרקטיקה למנהלים ונועד ללוות מנהלים בתחומי הניהול השונים.
ד"ר איתי שילוני מלמד זה כ-20 שנה בבית הספר למנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה IDC – בתוכנית ה-MBA ובתוכנית ה-MA, והוא מרצה-עמית בבית הספר אריסון למנהל עסקים.
ב-2016 יצא לאור ספרו השני בתחום הניהול, והרביעי בכלל - , בהוצאת אפיק. הספר, שתורגם גם לאנגלית, מנתח את התרבות הניהולית במדינת ישראל. הוא היווה תשתית להרצאות של דר' שילוני על התרבות הארגונית של היזמות הישראלית בישראל ומחוצה לה. לאורך השנים כתב שילוני עשרות מאמרים בעיתונות מקצועית ופופולרית. הוא כותב טור דעה קבוע, "אנליסט", במגזין דה-מרקר.
חייו האישיים.
לאיתי שילוני שתי בנות: ערגה שילוני, מנישואיו הראשונים לאירית גבעול, במאית טלוויזיה; ועלמה שילוני, מנישואיו השניים למיכל אקסלרוד, עורכת דין ומנכ"לית עמותת הידידים של בית החולים גהה.
גיטה קארל
גיטה קארל (20 בספטמבר 1899 - 18 בינואר 1972) היה שמה המקצועי של גיטה קליין, צלמת איטלקייה, יהודייה ילידת הונגריה. היא הייתה צלמת מועדפת בקרב האצולה והמלוכה באיטליה. למרות המורשת היהודית שלה, היא סייעה בבניית הדימויים, ששימשו את התעמולה הפשיסטית באיטליה הפאשיסטית. לאחר נפילת בניטו מוסוליני וסיום מלחמת העולם השנייה היא נשארה באיטליה. בסוף שנות השישים היא עלתה לישראל. אחד מתצלומיה הבולטים הוא של משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל.
ראשית חיים.
גיטה קליין, נולדה ב־20 בספטמבר 1899 בהונגריה ללוטי זוננברג ואיגנץ קליין . אביה היה בעל מפעל לנעליים, ואמה הייתה עקרת בית. ייתכן שהיא למדה אצל הצלם שזקלי אלאדאר ואז נסעה לווינה ולייפציג כדי להמשיך בהכשרתה. באופן לא רשמי היא למדה מאומני צילום כמו ארגי לנדאו, אולגה מטאיי ואילקה רוואי. אין הרבה מידע ביוגרפי על ראשית חייה וידוע כי הייתה צאצאית למשפחה עשירה. היא התגלתה לאחר שהגיעה לאיטליה בחופשה וצילמה תצלום של תינוק שפורסם ברחבי איטליה ושימש את תעמולת המפלגה הפשיסטית.
קריירה.
בשנת 1924 עברה קליין לאיטליה והיה מעורבת במהרה בקבוצת האמנים והאינטלקטואלים ההונגרים החיים בפירנצה. היא נודעה בזכות צילום דיוקנאות. היא ריטשה במיומנות את תמונותיה והתאמצה מאוד כדי להסתיר את השיפורים שלה בתמונות, כגון השחזת פרטים והגדלת ניגודיות האור. לאחר שלמדה איטלקית, היא פתחה סטודיו בויאלה מילטון 13, בפירנצה בסביבות 1927, ומאותה עת החלו להופיע דיוקנאות של אריסטוקרטים שצילמה. צילומיה משנת 1927, כוללים בין היתר דיוקנאות של הרוזנת אנה בוטורליין ותרזה מרטיני מרסקוטי, ומשנת 1928 היא צילמה את הברונית בונקורסה אליוטי. היא החלה לפרסם תמונות במגזיני אופנה בשם גיטה קארל. סיפור נוסף שייתכן ואינו נכון וכנראה סופר בהגזמה על ידה הוא כי לאחר שצילמה את סופיה, נסיכת פרוסיה, היא עודדה את קארל לנסוע לרומא, והציגה אותה בחצר המלוכה. ברומא היא התחרתה עם הצלמת הבריטית אווה בארט על שטחי פרסום בעיתונים.