איי מרשל משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מאיי מרשל לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
המשלחת הראשונה של איי מרשל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 4 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי ההרמת משקולות והשחייה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, ההיאבקות והשחייה.
מיסלוביצה
מיסלוביצה (בפולנית: Mysłowice, נהגה: ; בגרמנית: Myslowitz, מיסלוביץ) היא עיר בשלזיה, בדרום פולין. בדרום האזור המטרופוליני של שלזיה עילית, על גדות הפשמשה והבריניצה יובלי הוויסלה.
בעבר השתייכה העיר מבחינה מנהלית לפרובינציית קטוביצה, ומאז הקמת פרובינציית שלזיה (ב-1999) היא משויכת אליה. מיסלוביצה היא אחת הערים המרכיבות את אגד הערים של קטוביצה שבו כ-2.7 מיליון תושבים.
בעיר עצמה מתגוררים נכון לסוף יוני 2016 כ-75,000 תושבים.
יהודי מיסלוביצה.
בשנת 1887 חיו בעיר 900 יהודים מתוך 14,000 תושבים; על פי מקורות מסוימים, בשנה זו זה היה המספר הגבוה ביותר של יהודים שחיו בעיר בכל שנותיה . בשנת 1895 הוקם בית כנסת חדש בעיר. ב־1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה לפולין. כבר בימיה הראשונים של המלחמה נכבשה מיסלוביצה בידי הצבא הגרמני. בסתיו 1939 הגרמנים שרפו והרסו את בית הכנסת הגדול בעיר. באוגוסט 1942 חלק מיהודי מיסלוביצה נשלחו ברכבת ב"טרנספורט המוות" למחנה המוות בבלז'ץ. האחרים הועברו, באוגוסט 1943, למחנה המוות הנאצי אושוויץ-בירקנאו והומתו שם בתאי הגזים.
לאחר השחרור בחודש מאי 1945 חזרו למיסלוביצה יחידים מתושביה היהודים שניצלו, ונוספו עליהם גם כמה עשרות יהודים, רובם משטחי פולין שסופחו לברית-המועצות. בחודש ספטמבר 1945 חיו במיסלוביצה 82 יהודים. הם נטשו את מיסלוביצה בגלי ההגירה של היהודים מפולין לארצות מערב אירופה, ארצות-הברית ולישראל.
מורגן פלוס 4 פלוס
מורגן פלוס 4 פלוס (אנגלית: Morgan Plus 4 Plus) היא מכונית ספורט - קופה, דו מושבית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית בין השנים 1964–1967. נבנו 26 יחידות.
גוף הגג של דגם ה- "מורגן פלוס 4 פלוס" נבנה מ- פיברגלס, וגרם להפחתה במשקל הרכב.
מנוע דגם ה- "מורגן פלוס 4 פלוס" נלקח מחברת טריומף הבריטית, מדגם "Triumph TR4A" (ברישיון).
חברת מורגן מוטור.
"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן. מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס אחת מתשעה אזורי אנגליה.
החברה מעסיקה 177 עובדים. כל המכוניות מיוצרות בעבודת יד.
קושאלין
קושאלין (בפולנית: Koszalin, נהגה: ; בקשובית: Kòszalëno; בגרמנית: Köslin) היא עיר בחבל פומרניה, בפרובינציית פומרניה המערבית שבצפון-מערב פולין. כ-12 קילומטרים מדרום לחופי הים הבלטי.
קושאלין היא עיר במעמד מחוז ובירת מחוז קושאלין שבפומרניה המערבית. בין 1950–1998 הייתה בירת פרובינציית קושאלין.
מישלוביץ
ז'לונה גורה
ז'לונה גורה (בפולנית: Zielona Góra, ; בגרמנית: Grünberg in Schlesien, גרינברג השלזית) היא העיר הגדולה ביותר בפרובינציית לובוש במערב פולין. ז'לונה גורה משמשת אחת משתי ערי הבירה של פרובינציית לובוש, לצד גוז'וב ויילקופולסקי.
בין השנים 1950–1998 הייתה העיר בירת ווייוודת ז'לונה גורה, ומאז הקמת פרובינציית לובוש, משתייכת העיר מבחינה מנהלית אליה.
נכון לסוף יוני 2016 התגוררו בעיר קרוב ל-140,000 תושבים.
מועדון הכדורסל של העיר משתתף בליגת העל הפולנית ובליגת האלופות.
היסטוריה.
מחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה.
מחנה גרינברג הוקם בז'לונה גורה בפברואר 1942. היה זה מחנה לעובדות כפייה יהודיות שהועסקו במפעל הטקסטיל במקום – DWM . רוב הנשים היו צעירות, בגילאי 15 עד 30, שהגיעו למחנה מאזור זגלמביה שבפולין. הן עבדו במשמרות בנות 12-14 שעות במפעל. ב-1 ביולי 1944 הפך המחנה ממחנה לעבודת כפייה של ארגון שמלט למחנה עבודה לנשים תחת הנהלת גרוס-רוזן והתנאים במקום הורעו. אחד הביטויים לשינוי הייתה הסלקציה בעירום שהיה על האסירות לעבור לפני אנשי האס-אס שקבעו אם הן כשירות לעבודה. מי שלא נמצאה כשירה שולחה לאושוויץ. הבריאות קיבלו דיסקיות עם מספר האסיר שלהן אותן ענדו על צווארן. בסוף נובמבר 1944 שהו בגרינברג 971 אסירות יהודיות.
למחנה הגיעו אסירות שיצאו בצעדת מוות ממחנה שלזירזה (Schlesiersee). עם התקרבות הצבא האדום לאזור התקבלה פקודה לפינוי המחנה. אוכלוסיית האסירות בגרינברג מנתה באותה עת כ-1,800 נשים, בכללן אלו שהגיעו מאזור שלזירזה. ב-29 בינואר 1945, יום אחד בלבד לאחר שהגיעו משלזירזה, חולקו האסירות בגרינברג לשתי קבוצות. קבוצה אחת ובה כ-1,100 נשים פונתה לכיוון דכאו והגיעה להלמברכטס (Helmbrechts). חצי מהנשים בקבוצה הזו היו אסירות גרינברג ונשים שהגיעו ממחנה נוי-פורוורק. קבוצה שנייה פונתה לכיוון ברגן-בלזן. קבוצה זו הורכבה מהמחצית השנייה של אסירות גרינברג והקבוצה שהגיעה ממחנה בניש-פורוורק. קבוצה זו הוצעדה ברגל עד יוטבורג (Juteborg) ומשם המשיכה ברכבת לברגן-בלזן. המסע לברגן-בלזן, דרך יוטבורג, מרחק של יותר מ-400 ק"מ, ארך כחודש. לאורך הדרך מתו או הוצאו להורג נשים רבות, מספרן אינו ידוע.
הגעת הצבא האדום בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
ב-11 בפברואר 1945 קיבלו שלטונות זילונה גורה, אז גרונברג, דיווח על הרוסים בסביבת נובה סול. חיילי וורמאכט ואזרחים המארגנים את ההגנה בערים היו בסכנת ניתוק מדרום-מערב. במצב זה נקטע הכנותיו של זילונה גורה להגנה על ידי חיילים סדירים. באותו היום ועידת יאלטה הסתיימה. לא היה ידוע בדיוק מה יקרה לזילונה גורה. הרוסים התייחסו לאזורים אלה כאל גרמנים. ב-12 בפברואר המשרדים החשובים ביותר והוועדות הניהוליות של ארגונים גדולים יותר פונו מאחורי Nysa Łużycka. ב-13 בפברואר תושבים אחרים עודדו על ידי מגפונים לעזוב את העיר. הרכבת האחרונה יצאה בערב. אחד הטרנספורציות שנשלחו בעבר בדרזדן הותקף על ידי התקפה אווירית אנגלית ולדברי חלקם, כ- 900 איש מזילונה גורה נהרגו בתחנת הרכבת שם.
ב-14 בפברואר תומכיו של היטלר דחקו בנוער של הנוער ההיטלרי להגן על עצמם. מוקדם יותר, הזונדרקומנדו Sonderkomando, שהחל לפוצץ חפצים אסטרטגיים ולשתק מכשירים טכניים שונים, כולל תחנות כוח, עבודות גז ומפעלי מים. המגנים בגבעת ברניבורסקי הציבו שני מקלעים. עם זאת, לאחר שנודע להם על איום ישיר מצד נובה סול, הם נסוגו למרכז העיר. מנגד, תומכי פיטורים מהירים, בהם העובד אלפרד קונצל, פרידריך ברוקס הנאצי, וקארל לאובה הקומוניסטי, הקימו ועדת כניעה.
הצבא האדום החל בירי ארטילרי בשעה 13:00 מהאקדחים שהונחו על הגבעות מדרום לרקולה. לאחר שהגיעו לגבול הצפוני של הכפר הזה, יחידות הסיור התקדמו לעבר העיר. חלקם, בעקבות הקשת, מצאו את עצמם ברקולקה, אחרים בסטארי קיסילין ואפילו בג'אני, ואחרים השתלטו על ידדריצ'וב. הסניף הראשי נכנס לעיר לאורך רחוב ורוצלבסקה. עד מהרה החלו להופיע קבוצות קטנות של חיילי הצבא האדום מהצד של רחוב קוזוצ'ובסקה.
עמדתו של כומר הקהילה של זילונה גורה, פר. ג'ורג 'גוטוולד. בצומת הרחובות קופייצקה וקופרניקה הוא יצר קשר עם התוקפים והודיע להם שהעיר לא מוגנת. קבוצת עובדי כפייה סיפקה חדשות דומות. לכן הערים נלקחו כמעט ללא מאבק. ב-14 בפברואר כבר בשעה הראשונה לשהותם כבשו החיילים את בנייני הממשל: משרד המחוז, מטה NSDAP, המשטרה ובית העירייה. המפקד וצוותו שוכנו בבניין הסטרוסטה. מקלעים הוצבו בפאתי העיר, בכיכר השוק ומול הצוות.