מלדאו מוכר במיוחד בזכות עיבודיו לשירי רוק ופופ ליצירות ג'אז. ניתן למצוא בין השאר את ניק קייב, הביטלס, רדיוהד בין האמנים שזכו לביצוע שלו יותר מכמה פעמים. יש המשווים בין מלדאו לבין ביל אוונס אם כי הוא מסתייג מהשוואה, ואף מפרט מדוע בחוברת המצורפת לאלבומו "The Art of the Trio IV". בין מקורות ההשראה שלו, מציין מלדאו את נגני ג'אז קית' ג'ארט, מיילס דייוויס, לארי גולדינגס, את חברי השלישייה שלו ואחרים. בראד מלדאו הצליח בפרק זמן קצר ליצור לעצמו סגנון מאפיין וקול ייחודי הנשענים על יכולת הפרשנות הייחודית שלו, על צליל הפסנתר ועל טכניקת הנגינה המצוינת.
בית המעלות
בית המעלות הוא בלוק מגורים עירוני במרכז ירושלים מתקופת המנדט הבריטי. הוא ממלא כמעט מבנן עירוני שלם וגובל ברחובות המלך ג'ורג', שמואל הנגיד ורחוב המעלות, שאף נקרא על שמו של המבנה.
היסטוריה.
הבית נבנה בשנת 1935, והוא מסמן את ראשיתה של הבנייה המודרנית והמתועשת בירושלים. המבנה תוכנן בידי האדריכלים אלכסנדר פרידמן ומאיר רובין, בסגנון הבינלאומי שרווח באותה עת בערי ארץ ישראל. הקבלן היה יוסף פפרמן, שעל שמו חילקה לימים עיריית ירושלים את פרס יוסף פפרמן על הצטיינות בתחום הבנייה בירושלים. הבית מאופיין בקווים זורמים ופשוטים, מרפסות מעוגלות וחלונות פס אנכיים, הטיפוסיים לסגנון זה.
בעת בנייתו היה הבניין בית הדירות הגדול בירושלים, ודירותיו המרווחות יחסית יועדו לאוכלוסייה אמידה. שמו של הבניין ניתן לו כיוון שהיה בין הבניינים הראשונים בירושלים אשר הותקנו בהם מעליות.
החצר הפנימית של המתחם שימשה בעבר כגינה, והייתה פתוחה לכיוון רחוב ש"ץ ורחוב שמואל הנגיד. בתכנון המקורי, החצר הייתה אמורה לכלול, בנוסף לגינה, גם מגרש טניס לרווחת השכנים, אך תכנון זה לא יצא אל הפועל. במהלך השנים נבנה מלון הנגיד בפתח לרחוב ש"ץ, והאדמה נסללה והפכה למגרש חנייה. בבניית בנין זה, נעשה מאמץ לאפשר למירב הדיירים לבנות סוכה במרפסת של ביתם. משום כך הבית נבנה באופן א-סימטרי. "מקווה", לטובת הדיירים, הוקם בבניין (מתחת לקומת הגג) אך מעולם לא חנכו אותו.
מאז בנייתו, הבניין משמש הן למגורים והן למשרדים. בבניין שכנו משרדי תנועת ברית שלום, והאקדמיה ללשון העברית ששכנה בדירה של שלושה חדרים עד שנת 1959, עת עברה למבנה חדש בגבעת רם. באמצע שנות ה-50 עברה הוצאת קריית ספר לבניין.
מבית המעלות יצא דברה של אגודת "אל דמי" בשנות הארבעים שנוסדה כדי להתריע נגד "טרוריסטים יהודים".
בשנת 2020 שיקמה עיריית ירושלים את כיתוב האותיות המפורסם ״בית המעלות״ המופיע על החזית הדרומית-מזרחית של המבנה.
נפלומטר
נפלומטר הוא מכשיר לספירת חיידקים על ידי כמות האור המתפזרת על ידי החיידקים בתרחיף. צפיפות החיידקים בתרחיף היא פונקציה של מספרם. קיים יחס ישר בין צפיפות החיידקים לבין גודל הפיזור, קרי ככל שיש יותר חיידקים כך הפיזור יהיה גדול יותר.
מסוף מחשב
מסוף מחשב הוא מכשיר אלקטרוני או אלקטרומכני המשמש להכנסת מידע וקבלתו ממערכת ממוחשבת או מרשת מחשבים. ברוב המקרים המסוף מאפשר ממשק משתמש מבוסס טקסט על גבי תקשורת טורית. המסוף מהווה כלי המאפשר עבודה על מחשב מרוחק מבלי להגיע אליו פיזית.
היסטוריה.
מסופי המחשב הראשונים היו מכשירי טלפרינטר אלקטרומכניים בשיטת TTY אך היכולות שלהם היו איטיות למדי.
בתחילת שנות השבעים גורמים רבים בתעשיית המחשוב הבינו כי מסופים בעלי צג יהיו נוחים יותר ויעילים יותר ממחשבים המבוססים על כרטיסים מנוקבים שהיו נפוצים מאוד באותה תקופה. הבעיה הייתה שכמות הזיכרון הדרושה למידע בעמוד טקסט אחד הייתה דומה לשל מיני-מחשב ששלטו ברשתות המחשוב באותה תקופה. הצגת המידע במהירות על הצג הייתה עוד אחד מהאתגרים שמפתחי המסוף ניסו להתמודד איתה וכן השליטה הלוגית הדרושה במעגלים המשולבים במערכת.
ראשוני המסופים בעלי הצג כונו "Glass TTYs" (טלפרינטרים מזכוכית) שהיו בעצם שערים לוגיים ולא הייתה להם יחידת עיבוד מרכזית עצמאית. המניע העיקרי לפיתוח מיקרו-מעבד היה לפשט ולהפחית את האלקטרוניקה במסוף. רוב המסופים התחברו למחשבים מרכזיים בתקשורת טורית בממשק RS-232 וצבעי התצוגה היו שחור / ירוק או בשחור / חום. חברת IBM מערכות השתמשה בתקשורת על כבלים קואקסיאליים בפרוטוקול ה-SNA שלה.
מאוחר יותר מסופים "חכמים" יצאו לשוק כדוגמת VT52 ו VT100 של חברת DEC שנועדו לעבודה מול המיני-מחשבים PDP ו-VAX. תקן התקשורת של מסופים אלו עדיין בשימוש בתוכנות אמולציה המדמות תקשורת זו. מסופים אלו מכונים "חכמים" מכיוון שהייתה להם היכולת לפרש קוד של תווי בקרה למיקומו של הסמן ושליטה על התצוגה בהתאם.
מסופי מחשב ידועים אחרים הם ה-IBM 3270, והמסופים של חברת Wyse -שרבים מהם עדיין בשימוש, אך בשנות השבעים המאוחרות כאשר רבו הדגמים נוצרו פקודות שלא תאמו את כל המסופים והשרתים שלהם.
בשנות השמונים החלה עלייתם של המחשבים האישיים - IBM PC עם הצג המונוכרומטי (צג ירוק). הם לא היו מסופים ולא כללו חומרה המחוללת תווים, למעט כרטיס המסך שלא היה משולב בלוח האם. עם תוכנת אמולציה מתאימה ניתן היה לחברם לרשתות, אם היו מחוברים לשכזו.
לבסוף המחשבים האישיים השתלטו על השוק וצמצמו את הדרישה למסופים כליל. כיום רוב תוכנות Telnet למשתמש קצה מספקות אמולציה מלאה ל־VT100 ואף לתכונותיו של VT420 .
מסופים ביוניקס.
מערכת יוניקס ומערכות הפעלה שתוכננו כדוגמתה, כגון לינוקס, המסוף הוא אחד הממשקים החשובים. במקרים רבים אפשר להתחבר למערכת ממסופים שונים: מדמה מסוף מהמערכת הגרפית המקומית, או ממערכת מרוחקת דרך חיבור כגון SSH. במסוף אפשר להשתמש, בין השאר, בממשק שורת פקודה.
מסוף שמחובר ישירות למחשב נקרא קונסולה (Console - עמדת שליטה). יש מערכות רבות שלהן אין מסך מובנה, ולכן החיבור לקונסול הוא דרך חיבור טורי אחר כגון RS-232. במערכות לינוקס ו־FreeBSD שמחוברות למסוף הקונסול הרגיל הוחלף במספר "קונסולים וירטואליים" - הדמיה של מספר רב של מסופים על ידי ליבת המערכת.
המסופים הראשונים בסביבה זו היו טלפרינטרים: צירוף של מקלדת ומדפסת שורה. הם כונו גם טלטייפ, Teletype, ע"ש אחד הנפוצים שבהם. מכאן הקיצור: TTY. מהסיבה הזו תוכננו התוכניות במערכת יוניקס (ובשפת C) לעבודה עם זרם נתוני קלט וזרם נתוני פלט.
בהמשך הופיעו מסופים גרפיים מתקדמים יותר אשר הציגו למשתמש מסך מרובע של תווים ואפשרויות שונות לשלוט עליהם. אותם מסופים היו מההתקנים המסובכים יחסית באותה תקופה. על מנת לשלוט עליהם הומצאה קריאת מערכת חדשה ביוניקס בשם ioctl שייעודה היה ליצור קריאות מערכת פרטיות למנהלי התקן שונים. השם של ערך השגיאה שקריאה (ובעקבותיה: גם קריאות אחרות) זו מחזירה כשהיא נשלחת להתקן לא מתאים נקבע ל-ENOTTY ("שגיאה: לא מסוף").
ברצף התווים יכולים להופיע תווי בקרה מיוחדים. לדוגמה: newline, לשורה חדשה, CR (Carrige Return) - חזרה לתחילת השורה, פעמון: לצלצול. מסופים עם מסך (כגון VT100 של דיגיטל) נזקקו ליכולת להציג מידע בצורה עשירה יותר: קפיצה למקום מסוים במסך, הדגשות שונות (מודגש, קו תחתי), שינוי הרקע. במסופים צבעוניים: שינוי צבע הרקע. זה נעשה על ידי הוספת "רצפי Esc" - התו Esc (קוד ASCII27) ואחריו כמה תווים. לדוגמה:
יציג:
Default Color, Blue, Green, and back to default.
במקור השתמשו במסופים ייעודיים (עם מסכים ומקלדות). אולם עם השתכללות המחשבים האישיים, נוצרו תוכנות שאפשרו למחשב מרוחק לשמש כמסוף (אם על כל המסך שלו, או על חלון אחד בלבד בממשק הגרפי). תוכנות אילו נקראות מדמה מסוף (כדוגמת xterm בסביבות יוניקס).
מסופים גרפיים.
רוב המסופים כיום מבוססים על ממשק משתמש גרפי, ויכולים להציג תמונות על המסך. הם משתמשים בפרוטוקולים כדוגמת RDP של מיקרוסופט או X11 עבור יוניקס. רוחב הפס הדרוש משתנה בהתאם לסוג הפרוטוקול, הרזולוציה ועומק הצבע.
המסופים הגרפיים תפסו את מקומם של המסופים מבוססי הטקסט, ולמעשה הובילו את ההתעניינות במסופים דקים.
ה־X11 של יוניקס בנוי בארכיטקטורת משתמש-שרת והיה הראשון עם היכולת להעברת מידע של תוכנות גרפיות על גבי הרשת, ובדגמים מאוחרים יותר - על גבי האינטרנט.
מידע טכני.
הדרך הפשוטה ביותר של תוכנת המסוף (מצד השרת) היא של קריאה וכתיבה של טקסט ברציפות. הטקסט נגלל כך שרק השורות האחרונות מוצגות, (כלומר הטקסט שמשתנה הוא הטקסט שמתעדכן), בזמן ששאר הטקסט נשאר במקומו בתצוגה.
הטקסט הנקלט נכנס לתוך חוצץ (בצד הלקוח) עד הקשה על מקש ENTER, כך שהתוכנה (בצד השרת) מקבלת את הטקסט השלם שהמשתמש הקליד.
לפעמים שיטה זו אינה מספיקה, בעיקר כאשר מדובר בתוכנות אינטראקטיביות. ההרחבה הנפוצה ביותר -לפתרון בעיה זו היא עריכת שורת פקודה (command line editing). באמצעותה ניתן למחוק חלק משורה, להוסיף לתוך שורה ולעיין בהיסטוריית הפקודות.
אינטראקטיביות מורחבת אף יותר היא של תוכנות במסך מלא. תוכנות אלו שולטות על תסדיר המסך במלואו ומגיבות להקשות מהמקלדת באופן מיידי. מצב זה יעיל ביותר בעורכי טקסט, מנהלי קבצים ודפדפני רשת. בנוסף לתכונות אלו, שולטות ההרחבות בעיצוב (כגון "הטיה", הדגשה, הבהוב, צבע ובהירות הטקסט), ושימוש בתוים מיוחדים (כגון טבלאות ותיבות טקסט).
על מנת להשיג כל אלה, התוכנה חייבת לטפל לא רק בטקסט פשוט, אלא גם בתווי שליטה ובקרה, המאפשרים לסמן לנוע בחופשיות, למחוק חלקים מהמסך, לשנות צבעים בתצוגה ולהגיב למקשי פונקציה.