החוקר ומבקר הקולנוע האמריקאי עמנואל לוי כתב שהסרט משעמם, והעיבוד הקולנועי המבולבל לספר רב המכר מאכזב, משום שהבמאית טיפלה בסרט בסגנון של וידאו קליפ שהפך לטריוויאלי את הנושא המשמעותי של הטרדה מינית בבית הספר. לוי סבר שיוצרי הסרט התחמקו מעיסוק באופי הלסבי של יחסי לגס ומאדי, כפי שנהגו בעלילות משנה נוספות בסרט מתוך חוסר יושר וחוסר אומץ. עוד טען לוי, שהעברת תקופת העלילה משנות ה-50 לשנות ה-90 של המאה ה-20 חוטאת לספר המקור, ולא סביר שבשנות ה-90 מנהל בית ספר היה דוחה על הסף את תלונות התלמידות ללא בדיקת העובדות. באופן דומה, ג'ק מתיוס כתב בלוס אנג'לס טיימס שהמעבר בין התקופות איננו חלק, משום שבספר של אוטס, הבנות חיות לא רק בתקופה אחרת, אלא גם באווירה אחרת שלא עוברת היטב לשנות ה-90. לעומתם, אמילי סירס טענה שהבעיה בסרט לא קשורה בשינוי תקופת העלילה, אלא בהתפתחות הכרונולוגית המזורזת המקנה תחושה שהאירועים מתרחשים בסוף שבוע פרוע אחד, ולא כהתקוממות מאורגנת של חבורת בנות.
פרשנויות לסרט.
"פוקס פייר" כסרט פמיניסטי.
הסרט נחשב לתוצר מובהק של תנועת "גירל פאוואר" (בעברית: "כוחן של הבנות") שפרחה בשנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מהגל השלישי של הפמיניזם, והוא משקף רעיונות שאפיינו את תנועת "ריוט גירל", כגון: כוחן של נשים כקבוצה, גילוי המיניות ואומץ יצירתי. במאמר על ההיבטים הפמיניסטיים של "פוקס פייר", הסופרת-משוררת בקה קלייבר סברה שהסרט הוא מחווה מחושבת ל"ריוט גירל", לאור הדרישה למהפכה נשית לאלתר ויצירת מרחב בטוח (הבית הנטוש שהופך למקום המבטחים של חבורת הנערות) בתוך תרבות של אלימות ותקיפות מיניות. לדעתה של קלייבר, חלקו השני של הסרט, עם סיום הוליוודי טיפוסי, מחזיר את מצבן של הבנות לקדמותו טרם הופעת לגס, גם אם חייהן השתנו, וממחיש בעיה עתיקת-יומין של הפמיניזם: שינוי מבני-חברתי עדיין רחוק מאוד, באשר המשטר הפטריארכלי מתגבר על הפגיעה בו, הממסד לא חש מאוים על ידי כוחן של הבנות ומתנער מהן, המרחב הבטוח יכול להתקיים באופן זמני בלבד, אם בכלל, והאוטופיה הפמיניסטית מתרסקת נוכח מציאות חברתית שמרנית.
בריאיון עם הייווד-קארטר מספטמבר 2021, אמרה הבמאית שהסרט הקדים את זמנו ב-25 שנה, משום שכיום "נשים לא צריכות לשקר יותר בנוגע לחרא הזה". היא הוסיפה שהיא חדלה מבימוי בקולנוע מאז, משום שכאישה היא לא הצליחה למצוא עבודה בתחום, והסיפור שלה משקף את אותם זמנים.
בתחילה, גיבורות הסרט זרות זו לזו וחיות כל אחת בנפרד בסביבה מסוכנת, נוכח הטרדות ותקיפות מיניות אשר הרשויות וההורים מתעלמים מהן, נותנים עדיפות לגברים ודעותיהם ומאפשרים לבעל סמכות לנצל את מרותו. כאשר הבנות שואלות את לגס מה אפשר לעשות נגד בטינג'ר, היא עונה להן:"תגרמו לו להפסיק", ושהן צריכות "לוודא שהוא לא יעשה זאת יותר", משפטים שנחשבו מהפכניים בזמנם, משום שהם ביטאו הנחה שיש בכוחן של נערות לכפות את רצונן על המבוגרים. הן יוצרות חבורה שבמסגרתה הן לומדות שאין זו בעיה אישית של אחת מהן בלבד, ורק שילוב הכוחות מסייע בידן לסכל את הסכנה. הן לא נוקמות בגין מעשה מסוים, אלא מתקוממות נגד מגוון צורות של אלימות מינית שנעשות תחת מעטה הכחשה ודיכוי של הממסד וההורים, ונגד הטלת אשמה עליהן, על אף שהן הקורבנות. זאת, משום שהמורה המטריד מינית הגיב באלימות על ההתרסה נגד סמכותו, והן הכו אותו כהגנה עצמית, ולא כעונש על מעשיו הקודמים.
בעת שיחת הנזיפה שערך המנהל לארבע הבנות, הוא שואל אותן: . מר פארקס מתכוון לעשות בדבריו אנלוגיה לספר עיון משנת 1992 מאת הפסיכואנליטיקאית קלריסה פינקולה אסטס, בשם 'רצות עם זאבים: ארכיטיפ "האשה הפראית" - מיתוסים וסיפורים', שדן במגדר ואינסטינקטים נשיים בפולקלור, ברוח תורתו של קרל גוסטב יונג. בעקבות הספר, הביטוי "רצה עם זאבים" התקבע כהתייחסות לאשה פראית ומשולחת רסן. הבנות מצחקקות בפרצופו של המנהל בגלל ההשוואה, מה שמגביר את חמתו. את התרחקותה של מאדי מהחבר שלה ניתן להסביר בכך שתחושת עליונותו הגברית של אית'ן מונעת ממנו מלהבין את צרכיה שנענים דווקא על ידי נערה זרה, ועל רקע התהדקות הקשר בין מאדי ללגס, דמותו של אית'ן נעלמת כליל מהעלילה בחלוף מחצית הסרט.
האם זהו "סרט לסבי"?
מערכת היחסים בין מאדי ולגס מעלה את השאלה אם אפשר להתייחס ל"פוקס פייר" כאל סרט לסבי. הסרט רומז שלגס היא לסבית, ועל אף שמיניותן של לגס ומאדי לא עומדת במרכז העלילה, ליחסים ביניהן יש סאבטקסט לסבי ברור:
בהקשר הזה, המבקרת שרה פונסקה כתבה שלא בכדי לעיבוד הקולנועי לספר של אוטס יש מעמד של קאלט ברשימת טקסי מעבר לסביים. היא מוסיפה שהמחאה של הנערות נגד הפטריארכיה גדושת סאבטקסט קווירי, והתשוקה המינית שמביעות העיניים של לגס ומאדי יכולות לספק אנרגיה ליצירות חובבים רבות של אוהדי קווין פאבריי ורייצ'ל ברי (דמויות מסדרת הטלוויזיה "Glee"). פונסקה כתבה את הדברים במסגרת השוואה עם הסרט Foxfire: Confessions of a Girl Gang משנת 2012 , עיבוד נאמן למקור.
דמותה הקולנועית של לגס.
יש הרואים בלגס גרסה נשית לדמות שגילם ג'יימס דין בסרט "מרד הנעורים". האופן שבו מציגה המצלמה את חיצוניותה נראית כמטפורה של כניסת אקדוחן במערבון: כשהיא יורדת מהטרמפ תחת גשם ליד בית הספר, המצלמה מתמקדת בנעליה הכבדות, אחר כך באולר הקפיצי שהיא חמושה בו דרך קבע, ועוקבת אחריה במסדרון מהגב. רק כאשר היא מגיעה באופן אקראי לכיתה, המצלמה עולה בתנועת טילט עד שפניה נחשפים והיא סוקרת במבטה את הכיתה כבודקת את הזירה. כמו דמות האקדוחן הנווד במערבונים, לא ידוע מהיכן באה ולאן מועדות פניה, ואין לה שם עד חלוף יותר מ-20 דקות בסרט. אז היא חושפת רק את כינויה, ושמה האמיתי מתגלה אף מאוחר יותר. חוץ מהאולר הקבוע, לגס מיומנת בהפעלת אקדח. היא עוצרת להילחם את מלחמתן של המדוכאות נגד מדכאיהן, וכשהן מגלות את קולן העצמאי, היא עוזבת.
לצד דימוי הקאובוי, לגס בעלת דימוי אנדרוגיני, "טומבוי" במעיל עור, נעליים כבדות, שיער קצר והאולר הצמוד. בכניסתה הלא-צפויה לבית הספר, המאבטח הרואה אותה מאחור, טועה לחשוב שהיא בן. היא איננה מהססת לפעול בכוח הזרוע נגד גברים, ויכולה להם. במהלך הסרט מתברר שלגס היא נערה פגועה רגשית עם עבר פלילי, דבר שמדריך את התנהלותה האלימה. הפרט היחיד שהיא מספרת על עצמה למאדי הוא שם אמה ונסיבות מות האם. בהיעדר אב בחייה, אין לה אמון באבות בכלל. היא מעין גיבורה טרגית: כריזמטית, אמיצה, מוסרית ותובעת צדק, אך בהתעקשותה הקיצונית לבוא חשבון עם הפוגעים בבנות, היא מסתבכת בפלילים ומשלמת את המחיר, או נאלצת לברוח. במקרים שבהם היא חוצה קווים אדומים, הבנות משמשות מעין מקהלת תיאטרון יווני ומוכיחות אותה על מעשיה.
לגס היא מסיגת גבול: נכנסת לבית ספר ולכיתה שהיא איננה שייכת להם, מגיעה אל ביתה של מאדי בשעת ערב מבלי שהוזמנה, וגם אל ביתה של גולדי היא מגיעה פעמיים: פעם אחת באה לפגוש אותה כאשר הוריה של גולדי יוצאים מן הבית, ובפעם השנייה - כאשר היא מתפרצת לבית לדרוש כסף מאביה של גולדי. כמו רוח רפאים, היא נוהגת להיכנס ולצאת בדרכים לא שגרתיות: היא מטפסת דרך חלונות, נכנסת לבית הספר דרך מנהרת שירות בגג כדי לקחת את תיק האומנות של מאדי, ולעיתים צצה מבלי שברור איך הגיעה.
שם הסרט.
לפי ספר המקור, Foxfire הוא השם שנתנו הבנות לכנופיה שהקימו, ומתבטא בשני אירועים: הראשון - במהלך בילוי משותף של הבנות באתר סקייטבורדינג, ריטה מציירת על קיר בטון באתר כתובת גרפיטי: Foxfire burns and burns (בעברית: פוקס פייר בוערת ובוערת, או: שורפת ושורפת), שמאדי משתמשת בה כסיסמת הזדהות בצ'ט עם ריטה. פירוש המילה בעברית הוא: אש השועלים, ולחלופין - Fairy Fire - אש הפיות, פטרייה המתפתחת על גזעי עצים רקובים וזוהרת בחושך, ובשל כך מיוחסים לה מסתורין ורומנטיקה. היא מופיעה לרוב בעונת הסתיו, ובהתאמה, הסרט מתחיל בבואה של לגס עם הגשם, ומסתיים כאשר היא עוזבת בהתקרב חודש יוני, כפי שלגס עצמה מציינת במהלך הסרט. האש מסומנת בשרפה שנגרמת בכיתת האמנות, ולאחר מכן - בקעקוע הלהבה המשותף, שלגס מסבירה אותו בכך שאש מזינה, אך גם משמידה אם לא מכבדים אותה. השועלים מסומנים בכינוי שמר פארקס מכנה את החבורה ("רצות עם שועלים") וריטה משתמשת בו בליל הקעקוע.
מארי-לורנס יונגפלייש
מארי-לורנס יונגפלייש (בגרמנית: Marie-Laurence Jungfleisch; נולדה ב-7 באוקטובר 1990) היא אתלטית גרמנייה המתחרה בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה.
יונגפלייש נולדה בצרפת, בת לאם מגרמניה ואב ממרטיניק, היא הבכורה מבין שישה ילדים. בגיל שש עברה לפרייבורג וב-2011 לשטוטגרט.
היא זכתה באליפות גרמניה עד גיל 20 בקפיצה לגובה ב-2008 וב-2009, ובאליפות גרמניה עד גיל 23 ב-2011 וב-2012. ב-2011 וב-2012 סיימה שנייה באליפות גרמניה ובשנים 2013–2016 זכתה ארבע פעמים ברציפות באליפות המדינה.
באליפות אירופה באתלטיקה 2012 סיימה במקום ה-13 בתוצאה של 1.87 מטר ולא העפילה לגמר. באליפות העולם באתלטיקה 2013 סיימה במקום ה-11 בתוצאה של 1.92 מטר ולא העפילה לגמר. ב-2014 סיימה במקום השמיני באליפות העולם באולם בתוצאה של 1.92 מטר וחמישית באליפות אירופה בשיא אישי של 1.97 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2015 סיימה במקום השישי בשיא אישי של 1.99 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ביולי 2016 היא סיימה במקום חמישי בתוצאה של 1.93 מטר. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בגרמניה ב-16 ביולי היא קבעה את שיאה האישי, 2.00 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה שביעית בתוצאה של 1.93 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 1.95 מטר.