ג'סטין הייוורד כתב את השיר כשיהיה בן 19. כשהשמיע לחבריו ללהקה את השיר, הם לא התלהבו ממנו תחילה. את הרעיון לשיר קיבל לאחר שחברתו נתנה לו סדינים עשויים ממשי.
היוורד סיפר על כתיבת השיר ואמר: "השיר הזה היה שיר שכתבתי והייתה לו את העוצמה שלו. זה היה שיר מאוד אישי. כל צליל וכל מילה בו מבטאים משהו עבורי וגיליתי שאנשים רבים הרגישו אותו הדבר לגביו".
בהקלטת השיר השתתפה "תזמורת הפסטיבלים של לונדון". הצלילים התזמורתיים בחלק המרכזי של השיר הופקו על ידי המלוטרון של מייק פינדר, חבר הלהקה.
כנווה
ישיבת גרודנה באר יעקב
הרשות לשירותים ציבוריים - חשמל
אבי עילם-אמזלג
טיפוס (תעופה)
בתעופה, טיפוס או נסיקה הוא שלב שבו כלי טיס נוסק מעלה. כמו כן, זהו השלב הלוגי שבא מיד לאחר ההמראה וקודם לשיוט. את הטיפוס נעשה בהדרגה עד שכלי הטיס מגיע לרום טיסה מוסכם מראש.
ביצוע טיפוס.
המטוס עושה שימוש בדחף הגובר על כוח הגרר המופעל עליו ומשיג עילוי. בנוסף הטייס עשוי להרים את אף המטוס ועל ידי כך לשנות את הכיוון בו פועל הדחף ועל ידי כך ליצור רכיב אנכי המושך את המטוס כלפי מעלה ומתווסף לעילוי הקיים.
המטוס יפסיק לעלות ברגע שכוח מנועיו לא יוכל להתגבר על הכוחות המתנגדים לו, כלומר המטוס יגיע לסייג הרום שלו. לחלופין, הטיפוס ייפסק כאשר הטייס ינמיך את עוצמת המנועים בכוונה תחילה ויאזן את אף המטוס למטרת שמירה על גובה אחיד וכניסה למצב שיוט.
שלב הטיפוס.
כאמור, הטיפוס מתבצע מיד לאחר המראת המטוס והוא קודם לשלב השיוט. המטוס נוסק עד לגובה ידוע מראש אותו קובע הטייס בהתאם להנחיות שניתנו לו ממגדל הפיקוח. בטיסות ארוכות, טיסות מסחריות בעיקר, המטוס מטפס, נכנס למצב שיוט וחוזר חלילה. ככל שהדלק במטוס אוזל כך המטוס קל יותר וניתן לטפס עימו לרום גבוה יותר.
ככל שמתקדמים בשלב הטיפוס, קצב הטיפוס (ידוע גם בשם "קצב נסיקה") הולך ויורד. זאת מאחר שככל שנוסקים האוויר נהיה דליל יותר.
ניתן גם להשיג טיפוס מבלי להיעזר במנועים. דבר זה קורה באזורים בהם ישנה פעילות עזה של רוחות וזרמי אוויר עולים, אך רוב המטוסים אינם מותאמים לטיפוס פסיבי. כניסה לאזור זה כרוכה בסכנה ולרוב רק דאונים מטפסים באופן פסיבי.
השלב ההפוך לטיפוס הוא הנמכה, שלב בו מורידים את גובה המטוס בהדרגה.
מהירויות טיפוס.
בתלות בסוג כלי הטיס ותנאי הטיסה או השדה ממנו ממריאים ישנן מספר סוגי מהירויות טיפוס אופייניות בכוח מנוע מלא, כאשר השליטה על מהירות האוויר עצמה מושגת על ידי זווית האף (עלרוד) של המטוס, ככל שהזווית גבוהה יותר המהירות קטנה.
מהירות טיפוס בטוח (V2):
מהירות זאת אופיינית למטוסים מרובי מנועים ומושגת ניתוק מהקרקע מהר ככל הניתן, תפקידה הוא להבטיח טיסה בטוחה במקרה ויש כשל באחד המנועים. המהירות מחושבת לכך שברגע שיש כשל המטוס יוכל לטפס, לבצע הקפה ולנחות בבטחה בכוח של המנועים הנותרים.
מהירות זווית טיפוס מרבית (Vx):
מהירות זאת מקנה את קצב הטיפוס המרבי של המטוס יחסית למרחק. בפועל מהירות זאת מקנה את משך הטיפוס הארוך ביותר מבין כל פרופילי הטיפוס בכוח מלא, אך בטווח המרחקים הקצר ביותר. מהירות זאת קריטית כאשר ישנו מכשול שיש לעבור, או טווח גבהים שהמטוס המטפס נדרש לעבור בטווח הקצר ביותר, לפי נהלים והוראות הבקרה האווירית.
מהירות קצב טיפוס מרבי (Vy):
מהירות זאת מקנה את קצב הטיפוס המרבי של המטוס יחסית לזמן. כלומר מהירות זאת מקנה את הזמן הקצר ביותר להשגת גובה מסוים. מהירות זאת משמשת בדרך כלל לטיפוס לאחר המראה אחרי שמושגת מהירות טיפוס בטוח, או לטובת טיפוס דרך טווח גבהים שהמטוס צריך לשחרר בזמן הקצר ביותר על פי הגדרת הבקרה והנהלים.
קרב אספרן-אסלינג
קרב אספרן-אסלינג (בגרמנית: Aspern-Essling), חלק מן המלחמות הנפוליאוניות, נערך ב-21 וב-22 במאי 1809, בין ובתחומי שני הכפרים אספרן ואסלינג, אשר על גדתו הצפונית של הדנובה, לא הרחק מווינה. בקרב זה הכה הצבא האוסטרי, בפיקודו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן את הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון. בקרב זה יצא נפוליאון וידו על התחתונה, לראשונה מאז המצור על עכו (1799). עם זאת, רק חלק קטן יחסית של הצבא הצרפתי הוכה, דבר שלא מנע מנפוליאון לצאת מנצח בסופו של אותו מסע מלחמה.
רקע.
הצבא האוסטרי, אשר ספג מהלומות חוזרות ונשנות מן הצרפתים ברובן הגדול של ההתמודדויות ביניהם, ערך רפורמה בשורותיו בשנות השקט היחסי שקדמו ל-1809 (אוסטריה לא נטלה חלק בקרבות הקואליציה הרביעית), וכעת נראה היה כי המדובר בצבא טוב יותר. עקב הסתבכותה של צרפת במלחמת חצי האי, נאלץ נפוליאון להוציא מספר ניכר של חיילים ממרכז אירופה. האימפריה האוסטרית חשה כי ביכולתה לנצל את ההזדמנות לחדש את השפעתה בגרמניה, וב-9 באפריל 1809 פלשה לבוואריה, אשר הייתה בעלת ברית של צרפת. נפוליאון פנה כנגד הכוחות האוסטריים, הביסם במספר קרבות, וב-12 במאי 1809, נכנס לווינה. נפילת וינה לא מנעה מהארכידוכס קרל מלהמשיך בקרב. בעת שווינה נפלה בידי הצרפתים, נהרסו הגשרים שעל הדנובה, והצבא האוסטרי התרכז בביזמברג (Bisamberg), מספר ק"מ צפונה מערבה מווינה, בגדה השמאלית, הצפונית, של הדנובה. ב-13 לחודש, ניסו הצרפתים לחצות את הדנובה בשוורצלקנאו (Schwarzlackenau), לא הרחק מביזמברג. ניסיון זה נהדף, תוך שהצרפתים סובלים כ-700 אבדות. כיוון שכך, הצרפתים פנו ללובאו (Lobau, כיום מצפון לכביש שבין העיר וינה לנמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט, שממזרח לה), מקום שם ישנו אי המחלק את הנהר לתעלות צרות. בלילה שבין ה-19 ל-20 בחודש הם תפסו את הגשרים שבין הגדה הימנית (הדרומית) של הדנובה לבין האי, וכבשו אותו ללא התנגדות. ב-20 לחודש בערב, הצרפתים גישרו בין האי לבין הגדה השמאלית, והחלו לחצות את הנהר צפונה. תוך כדי כך הם גירשו משמרות אוסטריים קטנים. עד לבוקר המחרת חצו את הנהר כ-40,000 חיילים, והחצייה נמשכה כל אותו היום ובמשך הלילה. כללית, הארכידוכס קרל לא גילה התנגדות מול הכוח החוצה. למעשה, הארכידוכס העדיף להכות בצרפתים לאחר חציית הנהר של כוח גדול דיו, אך לפני שיתר הצבא הצרפתי יחוש לעזרה.
השטח.
האי לובאו, כאמור, מחלק את הדנובה לתעלות צרות. ממש מצפון לאי, מקום שם מתחיל המרכפלד (Marchfeld), מישור רחב ידיים, שהוא חלק מאגן ההיקוות של המורווה (בגרמנית: מרך, March), נמצאים שני הכפרים אספרן, ממערב, ואסלינג, ממזרח. אזור זה היה ועודנו מעובד בחלקו הגדול.
הכוחות המשתתפים.
הכוחות הצרפתיים נערכו כאשר פניהם צפונה וגבם אל הגשרים, כאשר הכפרים אספרן ואסלינג מהווים את אגפיהם. אלה מנו כ-67,000 חיילים רגלים, כ-10,000 פרשים ו-152 תותחים. כוח זה כלל שני גייסות (קורפוסים) רגליים, בפיקודם של המרשלים ז'אן לאן ואנדרה מסנה, כן כלל הכוח את המשמר הקיסרי, וגייס פרשים, בפיקודו של ז'אן-בטיסט בסייר (Bessières) כעתודה. הצבא האוסטרי, בפיקודו של הארכידוכס קרל, היה מאורגן בחמישה טורים, בעוצמה של ארבעה גייסות (אחד הגייסות פוצל לשניים), ועוד ארבע אוגדות פרשים, בפיקודו של יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין, כעתודה. הכוח האוסטרי היה גדול יותר, ומנה כ-84,000 רגלים, כ-14,250 פרשים ו-288 תותחים.
שלושה טורים, בפיקוד יוהאן פון הילר (von Hiller), היינריך פון בלגרד (von Bellegarde) והנסיך הוהנצולרן-הכינגן (Hohenzollern-Hechingen), נועדו לתקוף את אספרן. טור אחד, המורכב משתי אוגדות בפיקודו של פרנץ סרף פון אורזיני-רוזנברג (von Orsini-Rosrenberg), את אסלינג. טור נוסף, בפיקודו של יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין, נותר במרכז, מוכן לנוע להיכן שיתבקש לאור המצב.
הקרב.
היום הראשון.
הקרב נפתח עת גיס אוסטרי בפיקודו של יוהאן פון הילר תקף וכבש את אספרן. אלא שגיס צרפתי, בפיקודו של המרשל אנדרה מסנה, שב וכבש את המקום. הגיס בפיקודו של מסנה נותר להחזיק במקום בעקשנות, במשך כל הקרב, לנוכח התקפות אוסטריות עזות. גם כאשר הצטרפו שני הגייסות האוסטריים הנוספים, אשר נועדו למקד את התקפתם באספרן, לא עלה בידם אלא לכבוש כמחציתו של הכפר. עם זאת, חיל הרגלים הצרפתי, אשר נפרס בין הכפרים ומעבר לגשרים, עמד בסכנת איגוף. נפוליאון, אשר הבחין בזאת, שיגר כהסחה את כוח הפרשים שלו לתקוף את הארטילריה האוסטרית, אשר הפגיזה את אספרן. התקפת הפרשים הראשונה נהדפה על ידי האוסטרים. ההתקפה השנייה, אשר כללה כוח ניכר של קירסירים, הגיעה עד לקרבת התותחים, וכן מסביבו למערך הריבוע (צבא) של גיס אוסטרי בפיקודו של הוהנצולרן-הכינגן, והתכתשו עם כוח הפרשים בפיקודו של ליכטנשטיין. בזאת הגיעו הפרשים הצרפתים עד לקצה גבול יכולתם, ונסוגו.
במקביל, נערך קרב עז גם באסלינג, אותו תקף טור אוסטרי, בפיקודו של אורזיני-רוזנברג. הקירסירים הצרפתים תקפו את אגפו של רוזנברג, וכך עכבו מבעדו להסתער. בלילה פסקו הקרבות, ונפוליאון הזרים במהלכו עוד כוחות לתגבור הגדה הצפונית של הדנובה.
היום השני.
עם שחר היום השני, פתח מסנה בהתקפה ובמהלכה הצליחו הצרפתים לעקור את האוסטרים מאחיזתם באספרן. אלא שהאוסטרים פתחו בגזרה זו בהתקפת נגד, באמצעות הטורים של הילר ובלגרד, הדפו מחדש את הצרפתים, ובהמשך אף כבשו לבסוף את אספרן. במקביל, חידשו האוסטרים את התקפתם על אסלינג, אלא שכוחותיו של המרשל לאן עמדו נגדם בעוז.
בעוד הקרבות ניטשים בכפרים שבשני האגפים, הנחית נפוליאון התקפה על מרכז המערך האוסטרי באמצעות הגייס של לאן, כאשר הפרשים הצרפתים בקו השני. המערך האוסטרי נפרץ, בין הטורים של הוהנצולרן ואורזיני-רוזנברג, וכוחות הפרשים הצרפתיים, בפיקודו של בסייר, החלו לנהור לעבר הפער.