עמותת יד לבנים הדרוזים עוסקת בהנצחת חללי מערכות ישראל הדרוזים. העמותה פועלת ליצירת אווירה חיובית כלפי הנצחה בחברה הדרוזית, סיוע למשפחות השכולות מול מוסדות המדינה והנצחה בדרכים שונות, כגון הקמת חדרי הנצחה, הקמת מגרשי ספורט, שיפוץ בתי קברות והוצאת ספרים. בנוסף פועלת העמותה ליצירת מעמד ראוי לבני המשפחה השכולה בקרב העדה הדרוזית והציבור הישראלי.
היסטוריה.
בתחילה פעלו דמויות שונות בהנצחת חללי צה"ל מהעדה הדרוזית דרך יד לבנים כשלוחה הקיימת בכפרים הדרוזים. בשנת 1980 הוקמה עמותה ביוזמה של אמל נסראלדין, אב שכול וחבר הכנסת מטעם הליכוד. הסניף הראשי הוקם בדלית אל-כרמל ובמשך השנים הוקמו סניפים נוספים בכפרים דרוזים נוספים. בשנותיו הראשונות עיקר מאבקו של הארגון היה כלפי הפנים, בחברה הדרוזית. עקב האמונה בגלגול נשמות נוצרה בחברה זו התנגדות בקרב אנשי דת לנושא ההנצחה; בנושא זה קיימה העמותה מאבק ליצירת הכרה בצורך בהכרה. בהמשך לאחר יצירת ההכרה החברתית הרצויה, החלה העמותה בפעילות עזרה אישית כצעדי רווחה והנצחה, וכן בסיוע מול מוסדות המדינה.
העמותה פועלת בבית יד לבנים הדרוזים הנמצא בדלית אל-כרמל. במקום אתר הנצחה לחללים הדרוזים ואנדרטה.
יד לבנים הדרוזים תרם לחיזוק מעמדה של משפחת השכול בחברה הדרוזית. כיום מוסדות העדה, הרשויות הדרוזיות והציבור רוחשים כבוד לבני משפחת השכול, דבר שלא היה בעבר, זולת השתתפות הציבור הדרוזי וזרועות הביטחון בטקס יום הזיכרון הכללי שבבית הקברות בעספיא. יד לבנים עודד הקמת הנצחות מקומיות בנוסף לטקס הזיכרון בעספיא, כמו חלקות צבאיות, הוצאת ספרים, קיום ערבי יום זיכרון, חלוקת מלגות לזכרם, משחקים ספורטיביים, קירות הנצחה ואנדרטות, אולמי ספורט, אולמי הרצאות, גלעד ומערות היסטוריות לזכרם של החללים.
מול החברה והרשויות בישראל.
באתר העמותה נכתב:
טענה זו מעניקה לדעתם מקום של חשיבות להנצחה המשולבת בחממה העדתית. יחד עם זה קיים קושי חברתי בעבודה מול הרשויות, ובהכרה החברתית, נושאים אלו צריכים להיפתר דרך עבודה פרטנית ועבודה תקשורתית.
מלבד הביקורת שהופנתה כלפי העמותה בתוך החברה הדרוזית עצמה, מקרב אנשי דת שראו בעצם נושא ההנצחה תפיסה הכופרת בגלגול נשמות; לעיתים קמו עוררים, חלקם מקרב ארגון יד לבנים שטענו שאין צורך להפריד בין ארגון יד לבנים הכללי לבין ארגון יד לבנים העוסק בקהילה הדרוזית. היסוד בקרב טענה זו הוא שהפרדה מדגישה אותם כחלק שאינו רגיל בחברה הישראלית.
עוגת גזר
עוגת גזר היא עוגה מתובלת שבצקה כולל גזר, המעניק לעוגה את צבעה, טעמה וריחה האופייני.
היסטוריה.
מקורה של העוגה בימי הביניים, תקופה בה הממתיקים היקרים מאוד היו נחלתם של האצולה, ופשוטי העם המתיקו את לחמם בגזר שהיה מוצר זול ונפוץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל הקיצוב שהוחל בבריטניה, הפכה עוגת הגזר פופולרית ביותר.
העוגה הפכה פופולרית בארצות הברית החל משנות ה-60 של המאה ה-20 עת הוגשה בקפיטריות בבתי הספר ומקומות העבודה. בשנות ה-70 הייתה העוגה אחת העוגות הפופולריות בארצות הברית, אולם עם השנים סר חינה.
רכיבים.
העוגה מכילה קמח, סוכר, ביצים וגזר. יש המוסיפים לעוגה גם אגוזים, צימוקים, אננס וקוקוס.
בצפון אמריקה נהוג לצפות את העוגה בציפוי לבן אופייני, עשוי מגבינת שמנת ואבקת סוכר מוקצפים.
מכיוון שהירק, גזר, הוא מרכיב מעט מפתיע בעוגה מתוקה, ישנם הנרתעים מאכילת עוגה זו. זו גם כנראה הסיבה לכך שבדיחות רבות עוסקות בעוגה, והזמנתה במסעדה או אכילתה משמשים כאלמנט קומי וכגורם הפתעה בבדיחות אלה.
אג'יקה
אג'יקה (בגאורגית: აჯიკა) הוא ממרח חריף או פיקנטי המתובל בעדינות, ומשמש כתבלין במאכלים בגאורגיה וביתר הקווקז. הוא מבוסס על פלפל אדום, שום, עשבי תיבול ותבלינים כמו כוסברה, שמיר, חילבה ירוק (הגדל באזורים הרריים כמו האלפים או הרי הקווקז). העגבנייה איננה מרכיב של האג'יקה המסורתי.
יש אומרים כי מקור האג'יקה הוא ממגרליה, שבמערב גאורגיה. ציבעו הוא בדרך כלל אדום, למרות שניתן גם להכין אג'יקה ירוקה מפלפלים שהם בוסר.
במראהו החיצוני הוא מזכיר את הפסטו האדום האיטלקי. חריפותו משתנה ממתכון למתכון לפי המינונים השונים באזורים שונים בגאורגיה. מי שמכיר מאכלי קארי בסגנון בריטי-אסיאתי יזהה דמיון מסוים לוינדאלו.
ניתן להכין את האג'יקה בבית וניתן גם למצוא אותו בשוקי הקווקז. יש המחשיבים את האג'יקה מהמחוז אבחזיה כאג'יקה הטוב ביותר.
אדג'יקה
יום הולדת שמח
יום הולדת שמח או יום הולדת הידד או שיר יום ההולדת (באנגלית: Happy Birthday to You) הוא שיר שנהוג לשיר בעת חגיגת יום הולדת, ובעיקר בעת הבאת עוגת יום ההולדת. ספר השיאים של גינס קובע כי השיר הוא השיר הפופולרי ביותר בשפה האנגלית. השיר נכתב במקורו באנגלית ותורגם לשפות רבות כאשר הלחן נותר זהה.
לחן השיר נכתב על ידי האחיות האמריקאיות פאטי ומילדרד היל בשנת 1893. האחיות, שעבדו כמורות בבית ספר בלואיוויל שבמדינת קנטקי כתבו את השיר כשיר בוקר לילדי בית הספר ושמו היה "בוקר טוב לכולם" ("Good Morning to All").
חברת וורנר מיוזיק גרופ טענה שהיא מחזיקה בזכויות יוצרים על השיר החל משנת 1935 (הגנה שתפוג, לטענת החברה, רק בשנת 2030 בארצות הברית). המשפטן רוברט בראונס טען, לעומת זאת, שזכויות היוצרים של היצירה כבר פקעו. השיר מובא באופן תדיר כדוגמה בדיונים בנושא זכויות יוצרים, ועקב הטענות לזכויות יוצרים, ביצירות אמנות כגון סרטים והצגות בהן כחלק מהעלילה יש חגיגת יום הולדת נמנעים לעיתים המחברים מלהשתמש בשיר. בספטמבר 2015 קבע בית משפט פדרלי בארצות הברית כי אין לחברה זכויות על השיר, וכי הוא ברשות הציבור.
אחד הביצועים הנודעים של השיר הוא של מרילין מונרו ששרה אותו לנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ב-1962 (" Happy Birthday, Mr. President").
מילות השיר.
מילות השיר המקוריות באנגלית (עם השם ג'ון כדוגמה):
תרגום לעברית:
&lt;poem&gt;
יום הולדת שמח לך,
יום הולדת שמח לך,
יום הולדת שמח, ג'ון היקר,
יום הולדת שמח לך.
&lt;/poem&gt;
נוסח עברי.
בתקליט "שירי ילדים" של חנה אהרוני, משנת 1957, מופיע הנוסח הבא של השיר:
&lt;poem&gt;
יום הולדת עליז,
יום נפלא ומיוחד,
יום הולדת ל-xxxx,
יום הולדת נחמד.
&lt;/poem&gt;
הנוסח הנפוץ היום הוא פחות מליצי ויותר פשוט, והוא הנוסח הבא:
&lt;poem&gt;
יום הולדת שמח,
יום הולדת שמח,
יום הולדת ל-xxxx,
יום הולדת שמח.
&lt;/poem&gt;
התזמורת פילהרמונית של לוס אנג'לס
דוקאטי
דוקאטי (Ducati Motor Holding) היא יצרנית אופנועים איטלקית. דוקאטי מתמחה בעיקר בתכנון וייצור אופנועי ספורט ומשקיעה חלק ניכר מהונה בתחום הספורט המוטורי. החברה הוקמה ב-1926 ומשרדיה הראשיים והמפעל נמצאים בעיר בולוניה. החל מ-2012 היא נמצאת בבעלותה של קבוצת פולקסווגן.
היסטוריה.
דוקאטי הוקמה על ידי שלושה אחים - אדריאנו, מרצ'לו וברונו דוקאטי. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה איטליה מרוסקת מבחינה כלכלית והציבור האיטלקי היה נואש לכלי תחבורה זול ופשוט ועל כן בשנת 1946 הציגו דוקאטי את מנוע הקוצ'לו (גור באיטלקית) שהורכב על שלדת אופניים פשוטה. מנוע זה היה בנפח 46 סמ"ק והיו לו שני הילוכים שהפיקו כוח סוס אחד בלבד. על אף פשטותו נמכר הקוצ'לו בהצלחה רבה.
בשנת 1955 הצטרף לדוקאטי פאביו טליאוני, מהנדס איטלקי בעל ניסיון רב. במסגרת עבודתו במפעל הוא שקד על פיתוח מערכת שסתומי מנוע שכונתה דזמודרומיקס (ובקיצור דזמו). במערכת זו גל הזיזים אחראי באופן ישיר על פתיחה וסגירת השסתומים ללא שימוש בקפיצים המקובלים בשסתומי מנועים דומים. השימוש בשסתומי הדזמו איפשר עבודת מנוע במהירויות סיבוב (סל"ד) גבוהות שהביאו להשגת הספקים טובים יותר. מערכת זו הוכנסה לשימוש לראשונה ב-1956 באופנוע מרוץ 125 סמ"ק. לאופנועי הכביש של דוקאטי היא הוכנסה רק ב-1968 אך תוך מספר שנים כל הדגמים עשו בה שימוש עד לדגמי דוקאטי של ימינו. שיטה זו הומצאה ויושמה עוד לפני עידן דוקאטי במספר דגמי מכוניות (כדוגמת מרצדס) אך דוקאטי רשמה מספר פטנטים ששיפרו השימוש במערכת הדזמו.
שנות ה-60.
הדגם המרכזי של החברה בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה דוקאטי אפולו. הוא הוצג לראשונה בשנת 1963 והיה לאופנוע בעל נפח המנוע הגדול ביותר עד אז - 1,257 סמ"ק. אופנוע זה הותאם במיוחד לשוק האמריקאי והוצע בשתי גרסאות, גרסת תיור בעלת 80 כ"ס וגרסת ספורט בעלת 100 כ"ס. כך היה האפולו לאופנוע הראשון ששבר את מחסום ה-'100 כ"ס'. על אף היותו ייחודי ורב עצמה, האפולו נכשל במבחן האמינות והתאמת הצמיגים ועל כן מכירותיו היו נמוכות ביחס לציפיות.
שנות ה-70.
הופעת האופנועים היפנים המודרניים (סופרבייקס) בסוף שנות ה-60 הפתיעה את דוקאטי, ושוב היה זה טליאוני שבתוך שנה אחת בלבד העמיד אופנוע בעל מנוע טווין חדש, אולם עקב בעיות כלכליות ועלויות ייצור גבוהות הוחלט בסופו של דבר שלא לייצר את הטווין באופן סדרתי. כעשרה חודשים מאוחר יותר הציגה דוקאטי דגם שהתחרה בקטגוריית הסופרבייקס.