קפלת הדואמו הפלורנטינית הוקדשה לסנטה מריה דל פיורה בשנת 1412. בשנת 1418 שלחה עיירת פירנצה הזמנה פתוחה לאמנים להציע מודלים להמשך בניית הקפלה, לאחר שזו הייתה נמצאת תחת בנייה ושיפוצים מזה שנים רבות, והכריזה על פרס כספי לאמן שיגיש את המודל המנצח. מרכז המודל היה הכיפה הגדולה שעתידה להיות מוצבת מעל לקפלת הקתדרלה. שוב, מצאו עצמם פליפו ברונלסקי ולורנצו גיברטי כמתחרים המובלים לאחריות על הפרויקט העצום. הצעתו של ברונלסקי התקבלה בסופו של דבר בשנת 1420, אך הוא וגיברטי הוצבו יחדיו כאחראים על הבנייה. עם הזמן, גיברטי התעסק במקביל בפרויקטים אחרים, כגון דלתות בית הטבילה, בעוד ברונלסקי נשאר באתר בניית הקפלה והשגיח על כל פרט ופרט על מנת לוודא את הצלחת המודל והטכניקה לבניית הכיפה. בסופו של דבר, היה ברונלסקי דה פקטו האחראי הבלעדי, אך הוא אף פעם לא עבד לגמרי לבד או בחופש מוחלט. למרות פרישתו של גיברטי מהפרויקט בשנת 1425,הוא היה כבול לעבודה המשותפת ולתוכנית הבנייה הכללית, אך הפך אותה עם הזמן ברובה לתוכנית שלו עצמו. ממצאים ומסמכים שהתגלו במחקר המודרני מעידים על כך שאביו של ברונלסקי דחף את בנו למרחבי הקתדרלה, לימד אותו את תוכניות בנייתה, והדריך אותו באדמיניסטרציה ובפוליטיקה סביבה. פיליפו גדל והתבגר כשהוא חשוף לבנייה של הקפלה ולבעיות המרכזיות שעלו במהלך בנייתה ושיפוצה.
הבעיה המרכזית שעמדה בפני בניית הכיפה בקתדרלה הייתה גודלה העצום של הכיפה המיועדת. היקף הבסיס שהונח על ידי הפלורנטיניים דרש מהכיפה להיות גדולה, ושיטת הבנייה בעזרת מסגרת עץ וקורת בסיס מרכזית, שהייתה בשימוש עד לבואו של ברונלסקי, לא סיפקה תמיכה יציבה או חזקה מספיק כדי לבנות כיפה שלא תקרוס או תהרוס את קירות הבסיס שלה, בנוסף לעובדה כי לא הייתה בנמצא קורת תמיכה ארוכה מספיק להיקף הבסיס. ברונלסקי הציע שיטת בנייה חדשה וגאונית, ללא כל שימוש בקורת עץ מרכזית. המודל שלו התבסס על שיטת בנייה בלבנים ופריסתם בשכבות שונות, כשכל שכבה נבנית בשלמותה ומהווה תמיכה לשכבה שתיבנה עליה. השכבה החיצונית תציג שמונה צלעות קמורות שיהוו את צורת הכיפה מבחוץ. ברונלסקי נעזר בשרשראות ברזל ולא במסגרת עץ מרכזית, והחליט לבנות שתי מעטפות לכיפה למען יציבות ובידוד מרביים. הכיפה הושלמה בשנת 1436, והייתה שילוב ייחודי של האדריכלות הגותית השכיחה בטוסקנה לצד מאפיינים קלאסיים שמוזגו במראה הכיפה, כשהיצירה השלמה היוותה חדשנות טכנית ומעוררת השראה בתקופתו של ברונלסקי.
הפרספקטיבה המתמטית.
חידושיו של ברונלסקי לא הסתכמו אך ורק בשדה האדריכלות. הוא נחשב לאבי הפרספקטיבה ומייצרה של ראייה מתמטית ויחסית מכוונת לשם יצירת תמונה קוהרנטית ומדויקת ולא רק מסוגננת. ברונלסקי צייר שתי תמונות של כיכר פלורנץ שמבוססות על חישוב מתמטי מדויק. תמונות אלו לא השתמרו, אך תיאור ספרותי של תהליך יצירתן השתמר בכתב ידו של אנטוניו מאנטי, כותב הביוגרפיה של ברונלסקי בסוף המאה ה-15. ברונלסקי הוכיח על ידי ציורים אלו, וניסויים נוספים, כי כאשר עובדים לפי מערך קבוע של הנחות ניתן להוציא תמונות מדויקות. טכניקת הפרספקטיבה שלו מושתתת על עבודה בתוך מישור דמיוני, כאשר כל הקווים הניצבים למישור הציור מתלכדים בנקודה אחת הנקראת נקודת מגוז (נקודת ההיעלמות). על האמן המצייר לעבוד לפי נוסחה קבוע שתייצר יחס בין ייצוג רוחבם המצטמצם של מרחבים שווים המקבילים למישור התמונה.
ברונלסקי עצמו מעולם לא העלה על הכתב את ניסויו והרשמים מהתנסות ציור הציורים השונים של כיכר פלורנץ, ולמרות זאת עבודתו וידיעותיו נפוצו ברחבי פירנצה והתפרסמו בקרב האמנים השונים. רק כעשר שנים לאחר ביצוע המחקרים הועלו תוצאותיהם על הכתב בצורה של ניסוחם כשיטה מדעית של ממש. הניסוח נעשה על ידי ליאון בטיסטה אלברטי (Leone Battista Alberti)במסה שכתב על התאוריה של הציור בשנת 1435.
הבעיה המחקרית ושאלת תפיסתו העצמית של ברונלסקי.
עד לתקופת המחקר המודרני היו שלושה מקורות מרכזיים למידע על פיליפו ברונלסקי. שלושת המקורות נכתבו בתקופת הרנסאנס על ידי אמנים עמיתים או מאוחרים לברונלסקי. המקור הראשון נכתב על ידי לורנצו גיברטי, שכותב על ברונלסקי בהערותיו (commentary), השני הוא הביוגרפיה שנכתבה על ידי אנטוניו מאנטי שנקראת 'חיי פיליפו ברונלסקי', והמקור השלישי נכתב על ידי ג'ורג'ו וזארי (Giorgio Vasari) שכתב את הביוגרפיה של ברונלסקי בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. המקורות הללו תרמו משמעותית למיתוס שנבנה סביב דמותו של ברונלסקי. אלא שהסתמכות על כתבים אלו היא בעייתית, שכן המחקר המודרני הוכיח כי רבים מהפרטים המתוארים בטקסטים השונים אינם נכונים.
השאלה המרכזית העומדת על הפרק היא: מה היא תפיסתו עצמית של ברונלסקי והמניעים לחידושיו. בעוד הטקסטים הקדומים מתארים דמות הפועלת מתוך זהות עם רעיון ההולדה מחדש של הקלאסיקה והחייאתה במרחב האיטלקי, המחקר המודרני מציע אפשרות נוספת והיא פעולה מתוך חשיבה לאומית- טוסקנית שמתמקדת בהווה ובמאפיינים שנמצאים סביב, ואינה נסמכת ונשענת על עבר רחוק.
פיליפו ברונולסקי
קאלאס
Grand Theft Auto IV
Grand Theft Auto IV או GTA IV (בתרגום חופשי - "גניבת מכוניות מקצועית 4") הוא המשחק התשיעי של סדרת משחקי הווידאו הפופולרית Grand Theft Auto. המשחק פותח והופץ לקונסולות הפלייסטיישן 3 והאקס בוקס 360 ב-29 באפריל 2008. במהלך שנת 2009 הופצה גם גרסה עבור המחשב האישי. במהלך שנת 2017 הופצה גרסת "תאימות לאחור" לקונסולת האקסבוקס וואן.
המשחק משתמש במנוע הגרפי "RAGE" המתקדם ולראשונה במנוע הפיזיקלי החדשני "Euphoria".
עלילת המשחק.
ניקו בליק, גבר בן 30 שמגיע מסרביה לעיר הדמיונית ליברטי סיטי (המבוססת על העיר ניו יורק), אחרי שלחם במלחמת בוסניה. מהמלחמה נשאֲרו זיכרונות טרגיים, ולאחריה, כשידע רק אלימות בחייו, עבד בליק במזרח אירופה עבור פושע בעל קשרים וכוח, ריי בולגרין בהברחת אנשים לאיטליה. אחרי שאחד המבצעים כשל, ניקו ברח מספינת ההברחה כדי להינצל ובולגרין האשים אותו בהפסד כספי. לכן הגיע ניקו אל הספינה, שם שהה שבעה חודשים עד שהגיע לליברטי סיטי, לאחר סיפורים מבן דודו רומן על העושר, האחוזות, המסיבות והבחורות - החלום האמריקאי. אולם כשהגיע, התברר לו שהכול היה שקר אחד גדול - רומאן אינו מתגורר בדירת פאר, כי אם בדירה קטנה ודחוקה והוא מנהל תחנת מוניות כושלת. בנוסף, רומאן מכור להימורים וחייב כסף רב לאנשי העולם התחתון.
רומאן הוא האדם היחיד שניקו מכיר בליברטי סיטי, מה שהופך אותו לאחת הדמויות החשובות במשחק. בשל הבעיות שבהן שקע רומאן, הוא ביקש עזרה מבן דודו, וזו הסיבה שהוא היה צריך לצדו את ניקו. בשלב מאוחר יותר במשחק, מתגלה הסיבה האמיתית שעבורה ניקו הגיע לליברטי סיטי: בזמן המלחמה, ניקו היה בפלוגה של 15 חיילים. אחד החיילים בגד בפלוגה ומכר מידע עליה לאויב, שארב לפלוגה וחיסל 12 מתוך 15 החיילים. ניקו שמע שאחד החיילים ששרדו, פלוריאן קראביץ', נמצא בליברטי סיטי. לאחר מכן מתגלה שפלוריאן יצא מהארון ושינה את שמו לברני קריין.
ניקו גילה על חובותיו של רומאן, ולאחר שעבד עבור ולאד גלבוב, המאפיונר שלו רומן חייב כסף, החליט לרצוח אותו מפני ששכב עם מלורי, המזכירה בתחנת המוניות של רומאן ובת זוגו (שבהמשך מתארסת לו ובסוף המשחק אף התחתנה איתו). במהרה הסתבך ניקו עם משפחת פשע רוסית בראשות מיכאיל פאוסטין. ניקו עזר לדימיטרי רסקלוב, יד ימינו של פאוסטין, ויחד השתלטו על ארגון הפשע. אחרי שניקו התנקש בפאוסטין, הוא נבגַד על ידי רסקלוב, שהתגלה כחברו של בולגרין שנמצא בליברטי סיטי, ויצא מהתסבוכת בעור שיניו.
בהמשך המשחק, התחיל ניקו לעבוד כנגד רצונו עבור סוכן ממשלתי עלום שם, שכפה על ניקו להילחם כנגד מספר פושעים בליברטי סיטי. את הסוכן הכיר ניקו בעזרת חברתו מישל, שהתגלה כי היא עובדת עבור הממשלה, ושמה האמיתי הוא קרן. כאות תודה לניקו, ניצל הסוכן את קשריו כדי למצוא עבורו את האיש שניקו מחפש, דארקו ברביץ' שבגד בו בצבא, ולהביאו מאירופה לליברטי סיטי. ניקו פגש את דארקו שהדרדר לסמים, והשחקן יכול לבחור אם להרוג אותו או להשאיר אותו בחיים.
באותה עת התחבר ניקו אל משפחת מק'רירי הקשורה לעולם הפשע, בעיקר לפטריק "פאקי" וקייט, היחידה שלא קשורה אל הפשע במשפחה, ולאט לאט התקדם בסולם עד שעבד אצל ג'ימי פגורינו, מאפיונר ששאף להשתלב בין חמש משפחות הפשע החזקות של ליברטי סיטי. באותו הזמן, ניקו הסתבך עם משטרת ליברטי סיטי, ונאלץ להתחבר לשוטר בשם פרנסיס, השייך למשפחת מק׳רירי. בעקבות כך שניקו עזר לאחיו של פרנסיס, דרק,הוא מקבל מפרנסיס משימה להרוג את אחיו. אם ניקו יהרוג את דרק, יוכל לבטל את המשטרות שאחריו.