לצורך הפגישה עם אלוהים, מוזמן ברוס למשרדי חברה הנמצאת כביכול בבניין מספר 77256 ברחוב 23. אם ממירים את הספרות לאותיות שבלוח המקשים במכשיר טלפון, מתקבל הצירוף 'Psalm 23'. באנגלית, ספר תהלים בתנ"ך נקרא Psalms, והכתובת רומזת למזמור שבפרק כ"ג:צירוף הספרות 23 נכלל גם במספר הטלפון של אלוהים, כפי שנמסר לברוס.
ביקורות והכנסות.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 במאי 2003, לקראת סוף השבוע הארוך של יום הזיכרון לחללי ארצות הברית. הכנסותיו באותו סוף השבוע היתמרו ל-85 מיליון דולרים והסרט אף הדיח את מטריקס רילודד מהמקום הראשון בטבלת שוברי הקופות. ההכנסה הכוללת של הסרט בארצות הברית הייתה למעלה מ-242 מיליון דולרים וכ-484.5 ברחבי העולם, מה שהפך אותו לסרט החמישי בהכנסותיו ברחבי העולם בשנת 2003 והמצליח ביותר מבחינה מסחרית בקריירה של קארי.
המבקרים חלקו על דעת הקהל, ורובם חיוו על הסרט דעה שלילית. באתר Rotten Tomatoes, המנתח ביקורות קולנוע מרחבי העולם רק 48 אחוז מכלל 181 הביקורות המאוגדות בו היו חיוביות. רוב המבקרים הסכימו שקארי מצחיק בסצנות הסלפסטיק, אך הסרט עצמו שוקע לתוך רגשנות מאולצת.
נושאו הרגיש של הסרט, בו מוצג האל כדמות, עורר מחאה ואף צנזורה בכמה מדינות מוסלמיות, אף כי באיראן השיעית קיבל הסרט פרשנות באור התריסריים, הזרם המרכזי בדת, וזכה לאהדה.
סערה זוטא חולל מספר הטלפון של אלוהים אשר נשלח לברוס. בגרסה המאוחרת שהופצה לטלוויזיה ולצפייה ביתית, המספר הוא 0123–555. באמריקה הצפונית, התחילית 555 משמשת להקצאת מספרי טלפונים בדיוניים להפקות קולנוע וטלוויזיה. בגרסה הקולנועית המקורית המספר היה 2323–776, לאחר שהמפיקים בדקו שאין מספר כזה באזור חיוג באפלו. אולם, מאחר שהמספר קיים באזורי חיוג אחרים, כמה מנויים פרטיים וביניהם כנסיות וכמרים, התלוננו על הטרדות טלפוניות בעקבות הסרט מאנשים שביקשו לדבר עם אלוהים, מה שאילץ את המפיקים לשנות את המספר.
סרט ההמשך.
ב-22 ביוני 2007 יצא בארצות הברית סרט ספין אוף בשם "מבול של צרות", המתמקד באוואן בקסטר שהיה דמות משנה בסרט המקורי: אוואן נבחר לסנאט ומקבל הוראה מאלוהים לבנות תיבה בדומה לתיבת נח. קארי ואניסטון סירבו לגלם שנית את תפקידם.
רוני גפני
רוני גפני (נולד ב-11 במרץ 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה.
גפני גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1998 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2000 חתם לארבע עונות בקבוצת בני יהודה תל אביב. במהלך 5 שנותיו כשחקן בבני יהודה חלה עלייה מתמדת ביכולתו, בעונת 2005/2006 קיבל רוני גפני את סרט הקפטן. בעונתו האחרונה בבני יהודה, בשנת 2006, הגיע עם קבוצתו לגמר גביע המדינה, שם הפסידו להפועל תל אביב 1-0.
בקיץ 2006 חתם גפני חוזה בקבוצת בית"ר ירושלים, עמה זכה באליפות, ובסיום העונה חתם על חוזה ל-3 שנים במכבי חיפה. בעונה הראשונה מיעט לשחק בשל פציעה חוזרת, וגם בעונתו השנייה לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, אך בסופה זכה עם הקבוצה באליפות. מייד לאחר מכן עזב גפני את הקבוצה בשל חוסר בדקות משחק וחתם בקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, במדיה שיחק שנתיים נוספות, ובקיץ 2011 פרש ממשחק פעיל.
נבחרת ישראל.
בשנת 2000 היה מעורב ב"פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת תקנון ההתאחדות לכדורגל בכך שבילה עם צעירה ערב משחק הנבחרת. בית הדין של ההתאחדות השעה את גפני לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך הוא זכה לחנינה בפברואר 2002.
לזכותו של גפני שתי הופעות במדי נבחרת ישראל הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק בשנת 2006, ואת הופעתו השנייה ערך במשחק ידידות מול נבחרת רומניה בשנת 2010.
נובלס
נוֹבְּלֶס הוא מותג סיגריה ישראלי המיוצרת על ידי חברת דובק. הסיגריה הושקה בשנת 1952. לסיגריה נובלס יש 4 סוגים, נובלס פילטר, נובלס בלנד, נובלס אמריקאן בלו (המיוצרת משנת 2003) ונובלס גולדן וירג'יניה (המיוצרת משנת 2009).
מותג זה היה בעבר זול יחסית למותגים אחרים הנמכרים בשוק הישראלי, אך היום, לאחר עליית מחירי הטבק והסיגריות, מחירו דומה פחות או יותר לשאר מותגי הסיגריות.
השם "נובלס" מקורו במונח הצרפתי Noblesse oblige שמשמעותו "האצילות מחייבת".
שם זה ניתן לסיגריה על מנת להקנות לה נופך יוקרתי, ועל סמך הטענה כי היא מיוצרת מטבק וירג'יניה איכותי ומובחר.
לסיגריות נובלס שמור מקום מיוחד בהוויה הישראלית, כמאפיין של צעירים פורקי עול השואפים לממש את ערכי מהפכת שנות ה-60 "סקס, סמים ורוקנרול". ככל הנראה מקום זה הוקנה למותג עקב חלוקת סיגריות נובלס בחינם בקיבוצים, בהם הפכה למאפיין של הצעירים וגרעיני נח"ל.
טמפל גרנדין
טמפל גרנדין (באנגלית: Temple Grandin; נולדה ב-29 באוגוסט 1947 בבוסטון, מסצ'וסטס) היא חוקרת אמריקאית למדעי ההתנהגות, סופרת מדע פופולרי ומעצבת סביבות גידול ומכשירי שחיטה מפחיתי סבל לבעלי חיים.
גרנדין היא פרופסורית ומרצה מן המניין באוניברסיטת מדינת קולורדו. גרנדין היא אוטיסטית ומומחית בעלת שם עולמי בתכנון מתקני אחזקת בקר. היא פרסמה ספרים רבים, הן בנושאי אוטיזם והן בנושאי התנהגות בעלי חיים. גרנדין קיבלה את התואר השלישי שלה במדעי בעלי החיים מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
חייה.
בתקופת ילדותה של גרנדין לא הייתה מודעות גבוהה לאוטיזם. לכן, בגיל ארבע (1950) היא אובחנה כבעלת "נזק מוחי בלתי מוגדר". היא למדה בגן טרום-חובה לילדים מעוכבי דיבור ובגן חובה ובבית ספר יסודי רגילים, באזור בו יש מעט תלמידים בכיתות בתי הספר. גרנדין החלה לדבר רק בגן טרום-חובה, בגיל ארבע וחצי, והחלה לקרוא רק בגיל תשע. היא מעידה על כך שמושגים רבים שמובנים להרבה ילדים, נעשו מובנים לה רק בגיל מאוחר יותר, ושהיא חושבת בתמונות, כך שכל שפה מילולית נותנת לה תחושה של שימוש בשפה זרה.
גם בנעוריה של גרנדין היא וסביבתה טרם הבינו שיש לה אוטיזם והיא למדה בבית ספר תיכון פנימייתי לנוער מחונן עם בעיות נפשיות. חיבתה לחיות וקרבתה אליהן החלו בבית-הספר התיכון בו למדה, שרכש סוסים זולים שסבלו בעבר מהתעללויות. בספרה "השפה הסודית של בעלי-החיים" היא מסבירה כיצד הלך מחשבתה כאוטיסטית עזר לה להבין את מחשבתן של החיות המבויתות. היא כותבת: "...וכך חיינו יחד בבית-הספר, חבורה של מתבגרים מופרעים וחבורה של בעלי-חיים מופרעים לא פחות".
ב-2010 הפיק ערוץ HBO סרט טלוויזיה בשם "טמפל גרנדין" , המבוסס על חייה, בכיכובה של קלייר דיינס. הסרט זכה בפרס אמי וכך גם דיינס.
בשנת 2012 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
השפעתה על תעשיית הבשר.
גרנדין טוענת כי בשל היותה אוטיסטית, החשיבה שלה דומה לחשיבתן של חיות בכך שהיא מבוססת בין השאר על חשיבה חזותית ולא מילולית. אי לכך היא הייתה מסוגלת להבין את הסבל שעוברות פרות במתקני השחיטה, סבל שנבע מכך שהמתקנים היו ברובם לא מובנים לפרות ומפחידים עבורן, היות שכללו פניות חדות, תאורה המותאמת לעובדים ולא לחיות, ועוד. המתקנים שתכננה מותאמים עבור הפרות, ויוצרים מסלול שבו ברור להן לאן ללכת. הדבר מונע נפילות ופציעות, ומפחית את צורך בהתערבות אגרסיבית של עובדי המתקן. התוצאה היא פחות לחץ, פאניקה, וקריאות מצוקה אצל החיות המובלות לשחיטה.
במילותיה של גרנדין: "מותר לדעתי לאכול חיות, אבל צריך לעשות את זה נכון. עלינו לתת לחיות חיים טובים, ועלינו לאפשר להן מוות נטול כאב. חיות ראויות לכבוד". כיום מתקני שחיטה רבים משתמשים בשיטותיה של גרנדין.
ואלה מארץ סינים
ואלה מארץ סינים הוא ספרה של הסופרת, המשוררת והמתרגמת רנה ליטוין.
רנה ליטוין כתבה ספר זה כיד זיכרון לקהילה היהודית הזעירה שחיה בשנות ה-40' בעיר טיינטסין בסין. קהילה זו, שמנתה כמה עשרות משפחות, רובן מרוסיה ומרכז אירופה, הייתה חלק מקהילת הזרים הקטנה כשלעצמה וקיימה יחסי קרבה ושכנות עם בני הלאומים השונים שבה. הילדים היהודים הכירו כולם זה את זה, כבני משפחה מורחבת, אך בילו ושיחקו עם ילדי קהילת הזרים כולם, בשפות שונות ובתרבויות רבות. עם זאת, יוצאי כל עם שמרו על מסורותיהם הלאומיות והדתיות, ובכלל זה היהודים, שטיפחו גם קשר לא ברור, אגדי למחצה, אל ארץ ישראל.
ברקע חיי הקהילה הבינלאומית, הלבנה, מתקיימת סין הגדולה, העניה, הנבערת, השקועה בזוהמה ובמחלות, המקיימת קשרים עם הלבנים האמידים דרך מתן שירותים בלבד.
עם התקרב מהפכת התרבות גדלה והתעבתה שנאת הזרים בסין, וקהילת הזרים, כולל היהודים שבה, נפוצה בעולם והתפזרה. רק הזכרונות נשארו, ורנה ליטוין העלתה אותם על הנייר באמצע שנות ה-60. אין זה ספר אוטוביוגרפי ממש, אלא תערובת של זכרונות ובדיון, כפי שהצטיירו בעיני ילדה.
אין כאן עלילה סדורה, אלא רגעי אווירה, התרשמויות, דמויות, נופים ותמונות, שכולם מצוירים במכחול סיני דק מן הדק ובצבעי דיו מעורפלים משהו. מופיעה כאן האומנת הסינית הקשישה, ג'או-נאי-נאי, שאיננה יכולה לבטא את השם הקצר "ג'וי" והיא מאריכה אותו ל"ג'ו-ני-קה". כשהיא יוצאת לחופשה קצרה, היא מתייפה בשתי מסרגות זהב שהיא תוקעת בשערה הכסוף ולעיתים גם במניפה שחורה, ואין איש יודע לאן היא יוצאת במחלצותיה אלה, כי משפחה אין לה בעירה. ובפרק אחר מתוארת הילדה סיו-סיר, שבאה העירה מן הכפר, חיוכה זוהר אך עיניה ביישניות. סיו-סיר איננה חוששת להסתובב לבדה בסימטאות שמעבר לשער החצר, שלג'וי הקטנה אסור לצאת בו. שם יש קבצנים ובעלי מום, נחלי שפכים מצחינים וגם משוגע אחד מפחיד.