גובה מגדל המים הוא . הקירות בנויים מסלע, עם כמה שורות לבנים. רוחבם נע בין במפלס העליון עד ל- בתחתית. בתוך מגדל המים, יש גרם מדרגות לולייני. עם שיפוץ המגדל, הותקנה מעלית. בעבק, במגדל זה, היה מטה של מוזיאון ההיסטוריה של קישינב.
הבניין ספג נזקים מבניים משמעותיים במהלך רעידות האדמה , במחוז ורנצ'אה ב-1990, וכתוצאה מכך, המגדל היה סגוק למשך כ-10 שנים. ב-2000, המוזיאון נפתח לזמן קצר, אך זמן קצר לאחר מכן, המבנה שוחזר מחדש. עבודות השחזור הסתיימו ב-2011, עם שיפורים קלים ב-2013.
מגדל דומה נבנה במעבר הרחובות ואסיל אלכסנדרי ו-ורוניקה מיקל, אך הוא כבר לא קיים.
עכביש החולות בעל שש העיניים
בית הכנסת חיים פינטו
בית הכנסת חיים פינטו, אתר היסטורי באסואירה שבמרוקו, היה ידוע בעבר בשם "מוגדור" במרוקו, והיה ביתו ובית הכנסת של הרב חיים פינטו. אף על פי שכבר אין קהילה יהודית באסואירה, הבניין הוא בית כנסת פעיל, המשמש כאשר עולי רגל או קבוצות מטיילים יהודים מבקרים בעיר. בית הכנסת נמצא בקומה השנייה של בניין בן שלוש קומות בין חומות העיר העתיקה שהכיל גם את ביתו ומשרדו של הרב פינטו. הבניין מטויח בטיח לבן. בית הכנסת מורכב מחדר גדול יחיד. ישנן שתי עזרות נשים: אחת מעבר לחצר ואחת בקומה השלישית, שתיהן עם חלונות משקיפים לבית הכנסת. חדר בית הכנסת עבר שיפוץ מודרני, שהסתיר את התקרה והעמודים, וצייר את עץ ארון הקודש והבימה בצבע תכלת.
בית הכנסת משכן יעקב
בית הכנסת משכן יעקב ממוקם בעיירת החוף זרזיס בתוניסיה. הוא נבנה בסביבות שנת 1900 כאשר מנתה הקהילה היהודית של זרזיס כ -1,000 איש. פיגוע הצתה בשנת 1982, בעקבות הטבח בסברה ושתילה בלבנון, הותיר את בית הכנסת וספרי התורה הרוסים לחלוטין. לאחר מכן הוא נבנה מחדש ומשמש כיום את 100 יהודי העיר הנותרים.
בית הכנסת המעוצב בפאר מוביל לחצר באוויר הפתוח הכוללת חדרים סמוכים המשמשים ללימוד. ראש הקהילה נקרא אליהו סופר.
יחסי ספרד–קפריסין
יחסי קפריסין-ספרד הם ביחסים הבילטרליים בין קפריסין לבין ספרד. היחסים מעוגנים בעיקר על ידי חברות שתי המדינות באיחוד האירופי.
יחסים דיפלומטיים.
ספרד וקפריסין כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בדצמבר 1967. עם זאת, במשך תקופה ארוכה לא החזיקה ספרד שגרירות בניקוסיה: היחסים עם קפריסין נוהלו מדמשק או מביירות. מועצת השרים מה-18 בינואר 2002 מינתה את איגנסיו גרסיה-ואלדקסאס לשגריר הראשון של ספרד בניקוסיה.
מאידך גיסא, קפריסין חנכה את שגרירותה במדריד בשנת 1992, לאחר שקודם לכן שגרירותה בפריז הייתה אחראית על פיתוח היחסים עם ספרד. הביקור הרשמי הראשון של נשיא קפריסין בספרד התרחש ביולי 1987, אז נפגש ספירוס קיפריאנו עם ראש ממשלת ספרד פליפה גונסאלס והתארח בכבוד בארוחת הערב שערך מלך ספרד. מאז נערכו עוד שישה ביקורים נשיאותיים (ג'ורג'יוס וסיליו, גלבקוס קלרידס פעמיים וטאסוס פפדופולוס שלושה פעמים).
ביקורו הראשון של ראש ממשלת ספרד בקפריסין היה ביקורו של חוסה מריה אסנאר, בפברואר 2002, כאשר חזר, מטעם האיחוד האירופי (אז בראשות ספרד), על תקפות ההסכמים שאומצו בפסגת הלסינקי בשנת 1991 במהלך המשא ומתן על הצטרפותה של קפריסין, גם אם האיחוד מחדש של שני חלקי המדינה לא התרחש. השני התקיים בדצמבר 2009, הפעם על ידי חוסה לואיס רודריגס ספאטרו, שהציג בניקוסיה את סדרי העדיפויות של נשיאות ספרד במועצת האיחוד האירופי שהחלה בחודש שלאחר מכן.
המלכה סופיה חנכה ב-10 במרץ 2010 בניקוסיה את התערוכה "מירו דה מיורקה", אנתולוגיה של 20 השנים האחרונות לעבודתו של הצייר באי הספרדי של הים התיכון. זו הייתה הפעם הראשונה שהתקיימה בקפריסין תערוכה בסדר גודל שכזה, במקביל לנשיאות ספרד של מועצת האיחוד האירופי ועם אירועי יום השנה ה-50 לרפובליקה של קפריסין.
ספרד תומכת בחיפוש אחר פתרון משא ומתן, המאפשר הקמת פדרציה דו-קהילתית, בהתאם להחלטות הרלוונטיות של מועצת הביטחון של האו"ם.
בשל מצבן הגאוגרפי, שתי המדינות חולקות, בנוסף, עניין מיוחד לאגן הים התיכון ותומכות במיוחד במדיניות השכנות המשותפת של האיחוד האירופי באזור זה. בסוף שנת 2013 קידמו קפריסין וספרד את הקמתה של "קבוצה ים תיכונית" של ייעוץ והתייעצות בתוך האיחוד האירופי. פגישת השרים הראשונה של קבוצה זו, בה משתתפות שבע מדינות, התקיימה בבריסל בדצמבר 2013, ואילו השנייה נערכה באליקנטה באפריל 2014. כמו כן, שתי המדינות חולקות עמדות קרובות ביחס למעמדה הבינלאומי של קוסובו. אלמנטים אלה אינם אלא דוגמאות להרמוניה והיחסים המצוינים הקיימים בין ספרד לקפריסין.
נציגויות דיפלומטיות.
קפריסין מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות בברצלונה, בילבאו, סביליה וגרנדה. ספרד מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה.
הקרב הראשון על צ'אנגשה
הקרב הראשון על צ'אנגשה (במנדרינית: 第一次长沙战役) היה קרב חשוב במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה, שהתרחש באזור העיר צ'אנגשה בין ספטמבר לאוקטובר 1939. הקרב היה הניצחון הגדול הראשון של הרפובליקה הסינית על כוחות האימפריה היפנית במהלך המלחמה. הוא היה הראשון מתוך ארבעה ניסיונות של הכוחות היפנים לכבוש את העיר, שנפלה לידיהם רק ב-1944 במסגרת מבצע איצ'י-גו.
רקע.
המלחמה.
לאחר מתיחות ממושכת ביחסים בין האימפריה היפנית והרפובליקה הסינית (תחת שלטון הקוומינטנג), תקרית גשר מרקו פולו והקרב על שאנגחאי הביאו לתחילתה של מלחמת סין–יפן השנייה, בחזית המרכז, לאחר כיבוש שאנגחאי התרחש הקרב על נאנג'ינג שלאחריו נכבשה הבירה הסינית נאנג'ינג ותושביה נטבחו.
עם כיבוש הבירה השליטו היפנים את ממשלת ואנג ג'ינג-ויי אשר שימשה לבובה ובת חסות שלהם. בחזית הצפונית היפנים נעצרו מהתקדמות דרומה ממונגוליה הפנימית בעת נפגשו במרכזי הכוח של המפלגה הקומוניסטית של סין תחת הגנרל פנג דה-חואי אשר תמרן בין פועל היפנים בשאנשי על גבי רכס הרי טאיחאנג.
אסטרטגיה.
העיר צ'אנגשה היושבת מדרום לאגם דונגטינג הייתה (ועדיין) מבין הערים הגדולות ביותר בסין, בנקודת קו האש היא שימשה מרכז של ריבוי כוחות סיניים ונקודה אסטרטגית חשובה משום שהתקדמות דרומה דרך נהר שיאנג אשר דרכו ניתנת ליפנים אפשרות לכתר את פֿוּגְ'יֵין וגְ'יָאנְגְשִׂי ובכך לחתוך את סין לשניים כמו גם להתקדם דרומה עד לגְוָאנְגְדונג תאלץ מעבר דרך העיר צ'אנגשה עצמה (היפנים אף ניסו לפלוש לגואנגדונג דרך ים סין הדרומי למען לא יצטרכו לעבור דרך העיר צ'אנגשה, פעולה אשר נכשלה).
בהבנתם את הערך של העיר הממשלה הסינית של הקוומינטנג (המפלגה הלאומית) בראשות צ'יאנג קאי שק, כעת מבוססת בצ'ונגצ'ינג לאחר שנאנג'ינג וווהאן נלקחו, קראה לתגבור כוחות ישיר ומסיבי לתוך העיר. עם כיבוש נַאנְצַ'אנְג בידי היפנים תחת יאסוג'י אוקאמורה החל להתלקח מאבק מסביב לעיר במקביל אל פלישת גרמניה הנאצית לפולין ותחילתה של מלחמת העולם השנייה באירופה.
הקרב.
קודם לקרב, סכסוכים בגבול מנצ'וקוו-מונגוליה בין האימפריה היפנית לברית המועצות הסתיימו בניצחון סובייטי מכריע בקרב חלקין גול אשר הביא לסוף תוכניות ההתפשטות של יפן לשטח המזרח הרחוק הסובייטי וסיביר. התבוסה היפנית העלתה את המורל הסיני, אשר היה בשפל לאחר שנתיים של מלחמה, במהלכן כבשו היפנים אזורים נרחבים בסין, והנחילו סדרת תבוסות קשות לצבא הסיני הלאומני.
הדיוויזיות ה-101 וה-106 של הצבא היפני הקיסרי בפיקוד סיישירו איטגיקי התקדמו לכיוון צ'אנגשה, בירת מחוז חונאן, ובמקביל פלשו 5 דיוויזיות נוספות (ה-3, ה-5, ה-6, ה-13 וה-33) לאזור הצפון הכללי של חונאן כדי להפעיל לחץ נוסף על הכוחות הסינים ולהכריח אותם לפצל את כוחם ולהחליש את הכוח שהגן על צ'אנגשה. הכוחות היפניים שפעלו באזור צ'אנגשה כללו כ-100,000 חיילים, בפיקודו גנרל יאסוג'י אוקאמורה.
הכוחות הסיניים היו תחת פיקוד הגנרלים הלאומניים צ'ן צ'נג ושו יואה תחת ההנהגה הטקטיקת של באי צ'ונג-שי. הם נהנו מעדיפות מספרית של כמעט שניים לאחד על הכוחות היפניים התוקפים, ולכן הכינו תוכניות לעריכת מתקפת נגד מהרגע שהמתקפה היפנית נפתחה ב-17 בספטמבר 1939. שני הכוחות נפגשו במחוז ג'יאנגשי ממזרח לחונאן:
תגובות והשפעה.
ב-16 באוקטובר מגזין טיים סיקר את האירוע כך:
הניצחון הסיני העלה את מורל החיילים והביא לעצירה בהתקדמות היפנית הממושכת לתוך סין. כוח זה לתמוך בקווי האש ישמור על מצב המלחמה במרכז סין סטטי כמעט לגמרי על למבצע איצ'י-גו במהלך שנת 1944 אשר במסגרתו יכבשו היפנים את העיר ויתקדמו עד גואנגג'ואו, הישג אשר ישמר זמן קצר שכן יפן תיכנע אל בעלות הברית לאחר הפסדים מתמשכים בחזיתות הרבות של מלחמת העולם השנייה.
בית הכנסת עץ חיים (אתונה)
בית הכנסת עץ חיים ממוקם באזור תאיאו באתונה, ברחוב מלידוני 8, מול בית הכנסת הספרדי הגדול והחדש יותר, בית שלום. הוא נבנה בשנת 1904 על ידי יהודי רומניוטים יוונים שהגיעו מיאנינה, ומסיבה זו הוא נקרא גם על ידי בני הקהילה הוותיקים ביותר בית הכנסת "רומני" או "ינוני".
הקהילה היהודית הראשונה באתונה בעידן המודרני הוכרה רשמית בשנת 1889, והיהודים שחיו בעיר קודם לכן התפללו בבתי תפילה ארעיים לא רשמיים. ב-1904 החליטו יהודי יוון יוצאי יאנינה, ששמרות על המנהג הרומניוטי העתיק, להקים להם בית כנסת לפי מנהגם.
לבית הכנסת נגרם נזק חמור מרעידת האדמה בשנת 1999, בעיקר בגג בית הכנסת, ששופץ באופן קיצוני בשנת 2006 ונפתח רשמית ב־30 ביוני 2007 על ידי הקהילה היהודית באתונה. עם זאת, עקב שיפוץ התרחשו בתוכו התערבויות אדריכליות וזה יצר התנגדויות לבית הכנסת.