אביו של קוותה, המשורר הנודע ארלידן, כותב במשך כמעט שנה בלדה על הגיבור הטראגי העתיק לנרה ועל "הצ'נדריאן" המיתולוגיים, יצורים מרושעים ומסתוריים שקשורים זה לזה וידועים במעשי הרציחות המפורסמים שלהם.
מתברר כי הצ'נדריאן אמיתיים, והם מגיעים ורוצחים את כל הלהקה של קוותה על כך שאביו גילה את הסימנים המעידים על קיומם של הצ'נדריאן במציאות. קוותה הוא היחידי מלהקתו שנותר בחיים ומתגורר ביער זמן רב, משותק מטראומה, ומנגן כל היום על הלאוטה שלו כך שהוא מגיע לרמת נגינה מופלאה. לאחר שאחד ממיתרי הלאוטה שלו נקרע, הוא חוזר אל הציוויליזציה ואל העיר טרביאן ושם מקיים את עצמו שלוש שנים כשהוא מקבץ נדבות ושורד ברחובות. לאחר שהצליח לחסוך כסף ולהיפגש עם אדם בשם סקראפי שהזכיר לו את עברו ואת שאיפת חייו לנקום בצ'נדריאן, הוא נוסע לאוניברסיטה כדי ללמוד עליהם כמה שיותר. בדרכו הוא פוגש בנערה בשם דנה ומתאהב בה.
קוותה מצליח להתקבל לאוניברסיטה בלי לשלם שכר לימוד לאחר שהפגין (ברמייה) ידע יוצא מן הכלל במבחן הקבלה ומתקדם במהירות מופלאה בלימודיו. עם זאת, הוא יוצר לעצמו יריבים בדמות אמברוז, סטודנט עשיר ומרושע ממעמד אצולה רם, והמה, מגיסטר יהיר. המחקר של קוותה על הצ'נדריאן נפסק לאחר שהוא מורחק לצמיתות מהארכיון של האוניברסיטה בשל תעלול שעשה לו אמברוז. בהמשך הוא מוצא מעבר סודי לתוך הארכיון, אך אינו משתמש בו מלבד מספר פעמים הכרחיות מחשש שיתפסו אותו.
קוותה הוא עני להחריד, ולכן הרבה מהספר סובב סביב כספו המועט של קוותה והפעולות שהוא עושה בשביל להשיג כסף. הכסף שהוא לווה מדווי, מלוות כספים שגורשה מהאוניברסיטה בשל האלאר (עוצמת הכפיתה הסימפתית) החזק מאוד שלה, מסייע לו להחזיק מעמד. כשקוותה משיג לעצמו מעט כסף, הוא בוחר לקנות לעצמו לאוטה, ומשתמש בה לנגינה בפונדקים כדי להרוויח כסף ולנסות לזכות בפטרון שיממן אותו.
כחלק מחזרתו לזרועות המוזיקה, קוותה מנסה (ומצליח) לזכות בחלילי כסף, סימן לכישרון מופלא וייחודי מטעם האיאולי, מקום שמוקדש לנגינה ושירה. בהופעתו הראשונה שם, פגש קוותה שוב את דנה והשניים חוזרים להיפגש מדי פעם ולהתאהב זה בזה.
לקראת סוף הספר, קוותה שומע דיווחים על חתונה שכל אורחיה נשרפו באש כחולה, סימן מובהק של הצ'נדריאן. הוא מחליט לעזוב הכול ולנסוע למקום לברר עוד פרטים. הוא מוצא שם להפתעתו את דנה, לאחר שנעלמה לו לתקופה ארוכה. יחד הם מחפשים עדויות לגבי מה שקרה בחתונה. תוך כדי שיטוטיהם הם נתקלים בדראקוס, לטאת ענק שנחזית לדרקון, ומנסים להמית אותו כיוון שכמעט והורס לחלוטין את העיירה הקרובה, טרבון, ואת כל יושביה. בפעולה אמיצה ומסובכת, מצליח קוותה להשתלט על הדראקוס ולהמיתו. אגדות מתפשטות באזור על הצעיר האדמוני שהרג את הדראקוס, וכך מתחיל קוותה לבסס את שמו כגיבור.
כשקוותה חוזר לאוניברסיטה, היריבות בינו ובין אמברוז הולכת ומחריפה, ולאחר סכסוך רציני ביניהם אמברוז שובר את הלאוטה של קוותה. קוותה נוקב בטעות בשם הרוח, שם טהור וקמאי של יסוד הרוח בעולם שמאפשר לו להכניע אותה למרותו, בלי כוונה - הרוח פוגעת באמברוז ופוצעת אותו באופן חמור. קוותה מובא למשפט בפני המגיסטרים של האוניברסיטה, ניצל מגירוש ומתקבל לארקאנום, המעמד הבכיר באוניברסיטה, בהמלצת אלודין, המגיסטר הנוקב בשמות, אדם תמהוני וחכם מאין כמותו.
הסיפור נחתם בהפרעה פתאומית של הווה לסיפור של העבר של קוותה כצעיר. שכיר חרב שבגופו השתכן שד פורץ לפונדק בזמן ארוחת הערב, הורג את אחד מאנשי העיירה וקוותה לא מצליח לעשות דבר נגדו. הסיפור נפסק, קוותה ההיסטוריון ובסט מנסים לשוב לשגרה והולכים לישון. בלילה, בסט פורץ לחדרו של ההיסטוריון ומאיים עליו שלא ישאל את קוותה מדוע לא הצליח להתנגד לשכיר החרב מכיוון שהוא נתון במצב נפשי שברירי. בסט מתרה בהיסטוריון להתמקד במעשי הגבורה של קוותה כדי שלא ישקע שוב בדכדוך.
הוועד האולימפי הרוסי
סימונה פיאניג'אני
סימונֵה פּיאניג'אני (באיטלקית: Simone Pianigiani, נולד ב-31 במאי 1969 בסיינה, איטליה) הוא מאמן כדורסל איטלקי שאימן לאחרונה את אולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית והיורוליג.
קריירת אימון.
פיאנג'אני התחיל את קריירת האימון המקצוענית שלו בשנת 1995 כעוזר מאמן בקבוצת מונטפסקי סיינה מעיר הולדתו, ששיחקה אז בליגת העל האיטלקית בכדורסל ומאז עונת 2000/01 בסופרוליג ואז ביורוליג. הוא שימש בתפקיד זה כ-9 שנים, כשהוא מאמן במקביל את קבוצת מחלקת הנוער של המועדון. במהלך תפקידו זה בסיינה הקבוצה זכתה בגביע ספורטה, באליפות אחת ובסופרקאפ אחד, והעפילה פעמיים לפיינל פור היורוליג.
לקראת עונת 2006/07 מונה פיאניג'אני לתפקיד המאמן הראשי בקבוצה במקומו של קרלו רקאלקטי, וניתנה לו יד חופשית לשינויים נרחבים בסגל.
פיאניג'אני שימש בתפקיד זה עד עונת 2011/12, כשהוא זוכה עם הקבוצה בשש אליפויות רצופות בין 2007 ל-2012 - במשך כל שנותיו עם הקבוצה. בעונת 2008/09 רשמה הקבוצה עונה היסטורית תחתיו, שהסתיימה בטרבל (שכלל סופרקאפ, אליפות וגביע - אחד מתוך הארבעה שזכה בהם עם סיינה), הפסד בודד בזירה המקומית ובמאזן נקי מהפסדים בפלייאוף הליגה, מתוך 44 משחקים בסך הכל.
לאחר עונה זו מונה פיאניג'אני למאמן נבחרת איטליה בכדורסל, במקביל לאימון קבוצתו, והמשיך לשמש בתפקיד זה עד קיץ 2015. במהלך עידן פיאניג'אני כמאמן ראשי העפילה סיינה פעמיים לפיינל פור היורוליג.
בעונת עבר לאמן את קבוצת פנרבחצ'ה/אולקר מליגת העל הטורקית, שם נשאר לפחות מעונה אחת, כשבפברואר 2013 התפטר עקב "סיבות אישיות". פיאניג'אני הספיק לזכות עם פנר בגביע הטורקי, ובזמן התפטרותו עמדה הקבוצה במקום הראשון בטבלת הליגה (אך במקום הלפני-אחרון בשלב הטופ 16 ביורוליג).
פיאניג'אני המשיך, כאמור, לאמן את נבחרת איטליה, עד לאחר יורובאסקט 2015, שבו ניצחה איטליה את נבחרת ישראל בשמינית הגמר, אך הפסידה לליטא בשלב רבע הגמר. הוא הוחלף בתפקיד זה על ידי אטורה מסינה.
ביוני 2016 מונה פיאניג'אני לתפקיד המאמן הראשי בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית בכדורסל. הוא הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה בכדורסל, בו הפסידה למכבי תל אביב, ולחצי גמר היורוקאפ, בו הפסידה 1:2 בסדרה לולנסיה. בליגה זכה פיאניג'אני עם הקבוצה באליפות השנייה בתולדותיה. בתום העונה ויתר על עונה נוספת בקבוצה ושחרר עצמו ממנה על ידי תשלום סעיף השחרור בחוזהו.
ביוני 2017 חתם פיאניג'אני בקבוצת אולימפיה מילאנו המשחקת בליגת העל האיטלקית וביורוליג. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה באליפות איטליה. ב-11 ביוני 2019, הוחלף על ידי אטורה מסינה.
צנתר היקמן
צנתר מסוג היקמן (או: קטטר היקמן, באנגלית: Hickman line) הוא צנתר ורידי מרכזי שמשמש בדרך כלל לניהול מתן כימותרפיה או תרופות אחרות ולניקוז דם בעת ניתוח. סוגים מסוימים של צנתרי היקמן משמשים בעיקר לצורך אפרזיס או דיאליזה.
הצנתר עשוי להישאר במקומו לפרקי זמן ממושכים ונעשה בו שימוש כאשר נדרשת גישה ארוכת טווח לתוך הווריד. הצנתר מוחדר בדרך כלל לחלקו העליון של בית החזה, החדרתו כרוכה ביצירת שני חתכים, האחד בדופן בית החזה והשני בווריד. הצנתר מוחדר דרך מקום החתך הראשון, שם יוצרים תעלה תת-עורית דרכה עובר הצנתר עד כניסתו לווריד מרכזי. לאחר החדרת הצנתר הוא נתפר לעור בשתי נקודות: באזור החדרתו ובכניסה לווריד.
הצנתר נקרא על שם ד"ר רוברט היקמן (נולד ב-1927), רופא ילדים נפרולוג בבית החולים לילדים בסיאטל, ששדרג בשנת 1979 את ההליך של קביעת צנתר ורידי לטווח ארוך שנכנס לשימוש ב-1968, כאשר הוסיף להליך את יצירת המנהרה התת-עורית שהרחיקה את הפתח בווריד מהפתח בבית החזה ו"שרוול" דקרון שהוחדר לפתח היציאה, שני שיפורים משמעותיים שמזערו את האפשרות לזיהום מסכן חיים.
סיבוכים אפשריים של השימוש בצנתר הם: 1. זיהום, הניתן לזיהוי לפי כאב, אדמימות, חום, נפיחות או מוגלתיות באזור פתח היציאה ו/או עליית חום גוף המטופל. 2. היווצרות קריש דם באזור הצנתר או בתוכו.
קביעת הצנתר והסרתו נעשים בהליך כירורגי בהרדמה מקומית.
נפרולוג
אודו לאטק
אודו לאטק (בגרמנית: Udo Lattek, נולד ב-16 בינואר 1935 בבוזמב שבשטחי הרייך הגרמני, כיום בוז'ה שבפולין, נפטר ב-31 בינואר 2015 בקלן שבגרמניה) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני. נחשב לאחד המאמנים המצליחים והמעוטרים ביותר בתולדות הכדורגל העולמי. לאטק זכה בשנותיו כמאמן ב-15 תארים קבוצתיים, והצליח בעיקר בתקופתו בבאיירן מינכן בשנות ה-70 של המאה ה-20, עמה זכה בגביע אירופה לאלופות. לאטק זכה בתארים גם עם בורוסיה מנשנגלדבך וברצלונה, ואימן גם בבורוסיה דורטמונד, פ.צ. קלן ושאלקה 04.
לאטק, ביחד עם ג'ובאני טרפטוני, הם המאמנים היחידים שזכו בשלושת הגביעים האירופיים: גביע אירופה לאלופות, גביע אופ"א וגביע אירופה למחזיקות גביע, כשלאטק הוא היחיד שעשה זאת בשלוש קבוצות שונות.
קריירה מוקדמת.
לאטק כאמור נולד בגרמניה הנאצית, ושיחק כדורגל ברמה חובבנית בנעוריו, כאשר בכוונתו היה להיות מורה. לאחר ששיחק במועדונים כמו מריינהיידה, באייר לברקוזן וויפרפורט, החל לאטק בשנת 1962 לשחק באוסנבריק, ובעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה מהליגה האזורית לליגה השנייה בגרמניה. לאטק נשאר באוסנבריק עד לשנת 1965, אך לא העפיל עם המועדון לבונדסליגה. בשלוש העונות ששיחק באוסנבריק, הבקיע לאטק 34 שערי ליגה ב-70 הופעות. בשנת 1965 שוחרר לאטק מאוסנבריק, על מנת לעבוד בנבחרת גרמניה המערבית כמאמן הנבחרות הצעירות, לצידו של דיטמר קראמר, וכעוזרו של המאמן הראשי הלמוט שן. לאטק היה עוזרו של שן במונדיאל 1966, בו הגיעה נבחרת גרמניה המערבית עד לגמר, והפסידה בו לנבחרת אנגליה.