לבנדיקוט המצוי 4 תת-מינים:
אנטומיה ומראה.
הבנדיקוט המצוי הוא כיסאי קטן למדי שנראה כשילוב של חולדה וחדף; מבנה גופו קומפקטי וגוצי, אוזניו קצרות ועגולות וראשו משולש וחרוטי. חוטמו הזרבובי וזנבו קצרים ביחס למינים בסוג. רגליו האחוריות גדולות ומסיביות לעומת הקדמיות וטפריו הגדולים והארוכים מותאמים לחפירה. אחד מסימני ההיכר של המין, הוא השיער המזדקר במצח שמתואר על ידי הזואולוג האוסטרלי כ"כתר". אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט המצוי 22–38 סנטימטרים, אורך זנבו 9.8-6.3 סנטימטרים ומשקלו 1.8-0.4 קילוגרם. הגודל והמראה החיצוני משתנים בין תת-המינים.
הפרווה של הבנדיקוט המצוי קצרה וצפופה ומורכבת משיער זיפי ודוקרני. צבעה הכללי אפרורי, חום כהה או שחרחר ששזור בשיער אדמדם וצהבהב. הצד התחתון בצבע צהבהב קרמי, אפרפר או לבנבן. בצידי הפנים יש פסים שחרחרים, והגרון, הסנטר והלחיים בהירים; במקרים מסוימים, החלק העליון של הראש כהה כולו. תת-המין שחי באיי ביאק מתאפיין בפרווה כהה במיוחד בכל הגוף שנובעת מעודף מלניזם (תופעה דומה מתרחשת אצל דאון ביאק שחי באותו אזור). בניגוד לבנדיקוט קוצני קלרה ולבנדיקוט קוצני אדמוני, הסוליות האחוריות של הבנדיקוט המצוי אינן שחורות.
תפוצה ואקולוגיה.
הבנדיקוט המצוי הוא המין הנפוץ ביותר בסוגו; טווח התפוצה שלו מכסה את כל גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק (בעיקר בבריטניה החדשה), איי ביאק (יאפן, אווי וביאק), איי האדמירליות, איי רג'ה אמפט (וייג'יו ובטנטה), האיים מיסול וסאלאווטי ושרשרת האיים הקטנים בחוף הצפוני של גינאה (בלופ-בלופ, באג-באג, כרכר, קויל, ווקו וקדובר). בית הגידול של המין מגוון למדי, וכולל יערות גשם בשפלות ובמדרונות הררים עד רום 2,000 מטר, סוואנות גשומות, ביצות ומטעי קפה ובננה. הבנדיקוט מעדיף אזורים שעשירים בצמחייה קרקעית סבוכה שמסתירה אותו מטורפיו, ולכן נפוץ יותר ביערות משניים מאשר ביערות ראשוניים.
הבנדיקוט פעיל בשעות הלילה, ומסוגל לגמוע 1,550 מטר מדי לילה במהלך חיפושו אחר מזון; השכיחות שלו ברחבי גינאה מיוחסת לפעילות הלילית שלו שמגינה עליו מפני הטורפים הרבים הפעילים בשעות היום. הוא נוהג לבנות לעצמו קן צמחי בתוך גזעים חלולים, תחת שורשי עצים או בתוך מחילה שחפר באדמה עד לעומק 4 מטר. הבנדיקוט המצוי הוא אוכל-כל; תזונתו מורכבת מחסרי חוליות מגוונים (חרקים, רכיכות, תולעים) שאותם הוא מוצא בנבירה בפסולת יער ובחפירה באדמה, וכן מפירות שנפלו מן העצים (בננה ופפאיה למשל). תכולת קיבה של מספר פרטים, העלתה שהמין מתבסס יותר על מקורות צמחיים בתזונתו.
מהמעט הידוע על המין, עולה שמדובר במין יחידאי וטריטוריאלי בצורה קיצונית שאינו מסוגל לסבול נוכחות של בנדיקוטים מאותו הזוויג בסביבתו: במחקר שנעשה בשבי, הוכנסו 3 בנדיקוטים לכלוב אחד, ותוך זמן קצר אחד מהם נהרג ונאכל בחלקו. נקבת הבנדיקוט פוריה מאוד ומתרבה מספר פעמים במשך השנה; המרווח בין המלטה להמלטה הוא 120 יום. לאחר תקופת היריון קצרה, הנקבה ממליטה שגר של 1–6 ולדות (בממוצע 3) שמבלים בכיס כ-3 חודשים. הם מגיעים לבגרות זמן קצר לאחר עזיבת הכיס כשמשקלם בסביבות 380 גרם.
מצב.
בנדיקוט מצוי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח התפוצה הרחבה שלו, אוכלוסייתו הגדולה והיציבה ששופעת באזורים עם בית גידול מתאים, והעדר איומים משמעותיים. באזורים מסוימים, מספריו מדלדלים בעקבות ציד אינטנסיבי לבשר וטריפה על ידי כלבי בית, וידוע על מקום אחד שבו הוא כמעט נעלם לחלוטין מהסביבה הכפרית עקב נוכחות גבוהה של חתולים. המין מצוי במספר אזורים מוגנים.
בנדיקוט קוצני קלרה
בנדיקוט קוצני קלרה או בנדיקוט קוצני לבן-שפתיים (שם מדעי: Echymipera clara), הוא מין כיסאי בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי לצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין.
מידע כללי.
לבנדיקוט קלרה מבנה גוף מסורבל וגוצי, צוואר קצר וחרטום מחודד ומוארך בדומה ליתר המינים בסוגו. הגולגולת שלו מסיבית ומפותחת עם ניבים ארוכים מאוד וטוחנות חזקות יותר מקרוביו. הפרווה של הבנדיקוט צפופה, זיפית וקוצנית, וצבעה הכללי חום כהה או חום מהגוני. היא נוטה להתכהות יותר באזור הגב, והופכת ללבנבנה בצד התחתון. סוליות הכפות האחוריות בצבע שחור. השפתיים הלבנות הן סימן ההיכר של המין. אורך ראשו וגופו של בנדיקוט קלרה 27–41 סנטימטרים, אורך זנבו 10.5-8 סנטימטרים ומשקלו 1.7-0.8 קילוגרם. המין מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת במיוחד, והזכר עשוי לשקול חצי קילוגרם יותר מן הנקבה.
בנדיקוט קלרה אנדמי לצפון גינאה החדשה הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה. הוא מצוי גם על האי יאפן השייך לאינדונזיה. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי ראשוני ומשני לאורך השפלה הגינאית הצפונית ורכסי ההרים המבודדים באזור (הרי טוריצ'ילי והרי פוג'ה), בגבהים של 300 עד 1,700 מטר מעל פני הים.
בנדיקוט קלרה פעיל בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בקינים קרקעיים תחת פסולת עלים, שכבות טחב ופלורה נמוכה אחרת על אדמת היער. למרות שהמין אוכל-כל וניזון מחסרי חוליות בסבירות גבוהה, בקיבתם של הפרטים שנלכדו נמצאו רק פירות. לנקבה יש 6 פטמות בכיס, אך לרוב היא ממליטה ולד אחד או תאומים בחודש ינואר עד יולי.
מצב.
בנדיקוט קלרה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), על בסיס ההנחה שאוכלוסייתו גדולה למדי בהתחשב בטווח התפוצה הרחב, ובשל העובדה שחלקים גדולים מהתפוצה שלו אינם מאוכלסים על ידי האדם או מאוכלסים בדלילות. אין איומים משמעותיים על המין, למרות ציד לבשר שמתרחש על ידי התושבים המקומיים. בנדיקוט קלרה מצוי במספר אזורים מוגנים.
בנדיקוט קוצני אדמוני
בנדיקוט קוצני אדמוני או בנדיקוט קוצני חוטמני (שם מדעי: Echymipera rufescens), הוא מין כיסאי בינוני בסוג בנדיקוט קוצני שמצוי ברחבי מלנזיה וצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1875 על ידי הזואולוגים הזואולוגים הגרמני ו האיטלקי. הבנדיקוט האדמוני הוא המין הגדול בסוגו, והנציג היחיד שחי באוסטרליה.
לבנדיקוט האדמוני 2 תת-מינים:
אנטומיה ומראה.
הבנדיקוט האדמוני הוא כיסאי בינוני דמוי סולנודון והמין הגדול בסוגו. מבנה גופו מוצק, גוצי וקומפקצי, ראשו חרוטי וחרטומו מחודד ומוארך במיוחד. אוזניו קצרות ועגולות ועיניו ואפו קטנים; סביב האף יש לו זיפים ארוכים. הרגליים האחוריות ארוכות, עבות ומסיביות יותר מהקדמיות והזנב קצר, דקיק ודליל בשיער. בדומה לקרוביו, הבנדיקוט האדמוני בעל טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה באדמת היער.
אורך הראש והגוף של הבנדיקוט האדמוני 21–54 סנטימטרים, אורך הזנב 11.5-7.5 סנטימטרים והמשקל 3-0.3 קילוגרם. תת-המין המלנזי גדול וכבד יותר מתת-המין האוסטרלי. אצל שני תת-המינים הזכר כבד פי שניים מן הנקבה, להוציא מקרים חריגים שבהם זה הפוך. הכיס של הנקבה נפתח כלפי אחורה כדי שלא יתמלא בעפר במהלך החפירה, והוא מכיל בתוכו 8 פטמות.
הפרווה של הבנדיקוט האדמוני מורכבת משיער קצר, נוקשה ודמוי קוצים. צבעה הכללי רבגוני וחריג לבנדיקוטים הניו-גינאים: חום אדמוני, כתום, צהבהב או ערמוני; עם זאת, צבע חום כהה או אפרורי נראה גם לעיתים קרובות, עד כדי כך שניתן להתבלבל בינו לבין בנדיקוט קוצני מצוי. הצד התחתון בצבע כתמתם אפרסק או שמנת. ראשו של הבנדיקוט מתחלק בין חום כהה או אפרורי במצח ובפנים לבין אדמדם-כתמתם בלחיים ובסנטר. בנוסף, יש פסים שחרחרים בצידי הפנים, וטבעות ורודות חשופות משיער סביב העיניים. כפות היד והרגל, האוזניים והחוטם בצבע ורוד, האף אדמדם והזנב סגלגל כהה או שחרחר. סוליות הרגליים האחוריות בצבע שחור.
תפוצה.
הבנדיקוט האדמוני הוא אחד המינים הנפוצים בסוגו; טווח התפוצה שלו רחב למדי וכולל את כל גינאה החדשה (בשליטת פפואה ואינדונזיה), איי דנטריסקו (פפואה), איי ארו, איי קאי, והאיים מיסול ויאפן (כולם באינדונזיה). בנוסף, הוא מצוי בצפון-מזרח אוסטרליה (חצי האי כף-יורק במדינת קווינסלנד).
תת-המין המלנזי מאכלס בעיקר יערות טרופיים לחים, יערות עננים, בתה וסוואנות עשב גשומות, ותת-המין האוסטרלי מאכלס יערות ירוקי-עד, יערות גדותיים, יערות גפניים ויערות אקליפטוס פתוחים. הבנדיקוט חי הן באזורי השפלה והחוף והן במדרונות הרריים עד רום 2,100 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה.
הבנדיקוט האדמוני פעיל לילה. הוא חופר לעצמו מאורות גדולות בעומק חצי מטר ובגודל 2–3 מטר רבוע עם שני פתחי יציאה. המאורות משמשות עבורו כמקלט מפני טורפים ולשינה בשעות היום. הבנדיקוט טריטוריאלי, וחי בגפו רוב הזמן בטריטוריה שגודלה 1–2 דונם. למרות מזגו האגרסיבי כלפי פולשים, הוא שקט למדי ואינו משמיע קולות רועשים.
הבנדיקוט האדמוני הוא יונק אוכל-כל; התפלגות התזונה שלו היא כדלהלן: 27% פירות וזרעים, 25% חסרי חוליות, 18% פטריות ו-18% צמחים דו-פסיגיים. היתר מורכב מכמויות קטנות של שורשים, אדמה, צמחים חד-פסיגיים וחולייתנים קטנים. מיני הצומח המועדפים הם פנדן ("Pandanus") ואלפיניה ("Alpinia"), ושלושה סוגים של פטריות: הינומה, גלומוס והיסטרנגיום. חסרי חוליות הדומיננטיים בתזונה הם חיפושיות, אך גם תיקנאים וחגבאים. פריטי מזון חשובים נוספים הם: קנריום, יורושינוס, סולנום ופיזוניה. הרכב התזונה של הבנדיקוט משתנה בהתאם לזמינות ולעונה. הבנדיקוט האדמוני ממלא תפקיד אקולוגי חשוב על ידי פיזור זרעים ונבטים של צמחים ופטריות באמצעות צואתו. במהלך חיפושיו אחר מזון, הבנדיקוט מותיר אחריו בורות קטנים בקוטר 20–30 סנטימטרים.