יתרה מכך, הם מציינים שבמהלך התקופה הזאת של ההתרחבות המהירה של תעשיית השתלות האיברים בסין, לא היו שום שיפורים משמעותיים בתרומת האיברים מרצון או במערכת הקצאת האיברים, וגם אספקת האיברים מאסירים נידונים למוות לא גדלה. אף שזה אינו מוכיח את ההאשמות, קיימת הקבלה בין הגידול המהיר במספר השתלות האיברים לבין המאסרים ההמוניים של מתרגלי הפאלון גונג ועובדה זאת תומכת בהשערה שאיברים נקצרו ממתרגלי פאלון גונג שהיו עצורים או כלואים.
אי-התאמה במקורות הידועים של איברים להשתלה.
בכירים סינים דיווחו ב-2005 שעד 95% מהאיברים להשתלות מקורם באסירים. אבל סין אינה מבצעת מספיק הוצאות להורג חוקיות שיכולות להסביר את המספר הגדול של ההשתלות המבוצעות, ותרומות איברים מרצון הן נדירות ביותר (בכל רחבי המדינה נרשמו 130 איש בלבד בין השנים 2003 עד 2009 כמתנדבים לתרום איברים).
בכירים במערכת הרפואית הסינית דיווחו כי יותר מ-13,000 השתלות בוצעו בסין ב-2004. ב-2006 פרסם העיתון "China Daily", הנמצא בבעלות ממשלתית, שמדי שנה מבוצעות בסין 20,000 השתלות איברים. באותה תקופת זמן, מספר האסירים שנידונו למוות והוצאו להורג היה קטן בהרבה ממספר ההשתלות. אמנסטי אינטרנשיונל תיעדה ב-2006, בהתבסס על דיווחים זמינים שפורסמו באופן גלוי, 1,770 הוצאות להורג; ההערכות הגבוהות ביותר לגבי מספר ההוצאות להורג מתקרבות ל-8,000. היות שבסין אין מערכת מסודרת של הקצאת איברים ומציאת התאמה, וכדי לעמוד בדרישה לזמן המתנה קצר, זה נדיר שיילקחו איברים שונים מאותו תורם. יתרה מכך, לרבים מהנידונים למוות יש בעיות בריאות כמו הפטיטיס B שמונע מהם להיות תורמי איברים. זה מצביע על קיומו של מקור נוסף של איברים. השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים, מנפרד נוואק, אומר ש"ההסבר שרוב האיברים האלה מגיעים מנידונים למוות אינו סוגר את הנושא... אם זה אכן כך, מספר העבריינים המוצאים להורג צריך להיות גבוה הרבה יותר מכפי ששיערנו עד כה".
בהצהרתו בפני בית הנבחרים של ארצות הברית אמר ד"ר דיימון נוטו: "מספר האסירים שנידונו למוות אינו יכול להסביר לגמרי את כל ההשתלות המתבצעות בסין [...] אפילו אם הם הוציאו להורג 10,000 לשנה וביצעו 10,000 השתלות לשנה, עדיין תהיה קיימת אי התאמה גדולה. מדוע זה? זה פשוט בלתי אפשרי שאותם 10,000 אנשים שהוצאו להורג יתאימו בדיוק לאותם 10,000 אנשים שנזקקו לאיברים". כמוהו טוענים גם דייוויד קילגור ודייוויד מטאס שהמקורות המסורתיים של איברים להשתלות [בסין] כמו אסירים שהוצאו להורג, תורמים, או אנשים שמתו מוות מוחי "אפילו לא מתקרבים להסביר את המספר הכולל של ההשתלות ברחבי סין". בדומה לנוטו, הם מצביעים על המספר הגדול של מתרגלי פאלון גונג במערכת בתי הסוהר ומחנות העבודה כמקור הסביר לאיברים.
זמני המתנה להשתלת איבר.
זמני המתנה להשתלות איבר בסין קצרים באופן משמעותי יותר מבכל מקום בעולם. בפרסום שהופיע ב-2006 באתר האינטרנט של "מרכז הסיוע הבין-לאומי להשתלות בסין" נכתב: "זה יכול לקחת רק חודש לקבל השתלת כבד, וזמן ההמתנה המקסימלי הוא חודשיים. באשר להשתלת כליה, זה יכול לקחת שבוע אחד למצוא תורם מתאים, והזמן המקסימלי הוא חודש אחד... אם משהו לא טוב יקרה עם האיבר הנתרם, תוצע לפציינט האופציה לקבל איבר אחר מתורם, ולעבור שוב ניתוח תוך שבוע אחד". מרכזי השתלה אחרים פרסמו פרסומים דומים לגבי זמני המתנה של שבוע או שבועיים להשתלת כבד או כליה. פרסומים אלה תואמים עדויות של מושתלי איברים, שדיווחו כי קיבלו איברים תוך מספר ימים או שבועות. בהשוואה, זמני המתנה ממוצעים לכבד או כליה בארצות מפותחות כמו בארצות הברית, קנדה ובריטניה, נעים בדרך כלל בין שנתיים ליותר מארבע שנים, וזאת חרף העובדה שבארצות אלה רשומים מיליוני תורמים מרצון והן הקימו מערכות של התאמת והקצאת איברים.
חוקרים ואנשי מקצועות הרפואה הביעו דאגה לגבי מה שמשתמע מזמני ההמתנה הקצרים להשתלות שבתי החולים בסין הציעו. ספציפית הם אומרים שזמני המתנה אלה הם אינדיקציה לקיום מאגר של תורמים חיים שניתן לקחת את איבריהם על פי דרישה. זה משום שאיברים חייבים להיות מושתלים מיידית לאחר המוות, או להילקח מתורמים חיים (כליות צריכות להיות מושתלות תוך 24–48 שעות, כבדים תוך 12 שעות, ולבבות תוך 8 שעות.
ד"ר קירק אליסון, מנהל שותף ב"תוכנית לזכויות אדם ורפואה" באוניברסיטת מינסוטה, כתב ש"בשביל מסגרת זמן קצרה בשיטת 'לפי דרישה' [כמו בסין] נדרש מאגר גדול של תורמים שכבר נבדקו להתאמת קבוצת דם ו-HLA", וזה תואם לדיווחים על כך שממתרגלי פאלון גונג נלקחות דגימות דם ורקמות בהיותם במעצר. הוא כתב שזמני ההמתנה הקצרים של סין לא יכולים להתבסס בביטחון על "מוות מקרי", ושרופאים שהוא שאל על כך ציינו שהם בוחרים מבין אסירים חיים כדי להבטיח איכות ותאימות. ד"ר יעקב לביא, מנהל היחידה להשתלת לב במרכז הרפואי שיבא בישראל, סיפר כי אחד מהפציינטים שלו נסע לסין להשתלת לב. הפציינט המתין שבועיים וההשתלה נקבעה מראש – וזה אומר שלא ייתכן שהאיבר הושג על בסיס מוות מקרי. ד"ר פרנץ אימר, יו"ר הקרן הלאומית השווייצרית לתרומת איברים והשתלה, מדווח כי במהלך ביקורו בבייג'ינג ב-2007 הוא הוזמן על ידי מארחיו הסינים לצפות בניתוח השתלת לב: "המארגן שאל אותנו האם נרצה שניתוח ההשתלה יתבצע בבוקר או אחר הצהריים. זה אומר שהתורם ימות, או ייהרג, בזמן נתון ועל פי נוחות המבקרים. אני סירבתי להשתתף".
עורכי Journal of Clinical Investigation כותבים ש"הדרך היחידה להבטיח השתלה של כבד או לב תוך תקופת זמן קצרה יחסית כפי שזה מובטח לתיירי ההשתלות בסין, היא להשיג מהמושתלים העתידיים את המידע הרפואי הנדרש במהירות, למצוא התאמה, ואז להוציא להורג אדם שמתאים". גם ד"ר נוטו אומר שזמני ההמתנה להשתלת איבר בסין והיכולת לתכנן מראש השתלות יכולים להתקיים רק אם יש אספקה גדולה של "תורמים חיים הזמינים לפי דרישה". מספר האסירים הממתינים להוצאה להורג אינו גדול דיו כדי לספק את הדרישה, ועל פי החוק הסיני יש להוציא אותם להורג שבוע מיום גזר הדין.
הפגיעות של מתרגלי פאלון גונג.
מאז 1999, מאות אלפי מתרגלים של פאלון גונג נעצרו במחנות עבודה לחינוך מחדש, בבתי סוהר, ובמתקני מעצר אחרים בסין, וזה הפך אותם לקבוצה הגדולה ביותר של אסירי מצפון בסין. ב-2008, מחלקת המדינה של ארצות הברית ציטטה הערכות שחצי מהאוכלוסייה הרשמית של מחנות העבודה – 250,000 אסירים – הם מתרגלים של פאלון גונג, וב-2013 דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל מצא שמתרגלים של פאלון גונג מהווים בין 30 ל-100 אחוז מהעצורים במחנות העבודה שנבדקו.
אסירים סינים לשעבר דיווחו גם הם שמתרגלי פאלון גונג קיבלו באופן עקבי את "עונשי המאסר הממושכים ביותר ואת היחס הגרוע ביותר" במחנות, ושעינויים והתעללויות מכוונים רק אליהם. ב-2006, מחקר של השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים ציין ש-66% מהמקרים בסין שדווחו נוגע לקורבנות שהם מתרגלי פאלון גונג. אלפי מתרגל פאלון גונג מתו או נהרגו בהיותם במעצר או כליאה, ולרוב בנסיבות השנויות במחלוקת. בני משפחה של מתרגלים שמותם שנוי במחלוקת דיווחו כי בקשתם לנתיחה שלאחר המוות נדחתה. היו מקרים שהגופות נשרפו ללא שהייה מבלי לקבל את הסכמת המשפחה. אנליסטים וקבוצות לזכויות אדם כבר הצביעו על מספר גורמים המניעים את היחס החמור במיוחד כלפי מתרגלי הפאלון גונג הכלואים. זה כולל הוראות שמנפק הממשל המרכזי או רשויות המפלגה הקומוניסטית; מתן תמריצים והצבת מִכְסות מחייבות המעודדים התעללות וניצול לרעה; ידיעה שבמקרי מוות במתקני כליאה האחראים יהיו פטורים מעונש; והשפעה של התעמולה הממשלתית שעושה דה-הומניזציה ומכפישה את מתרגלי הפאלון גונג
המספר הגדול של אסירים מקרב הפאלון גונג הוביל את החוקרים לזהות בהם מקור סביר לאיברים. על פי מחקרו של גוטמן, ייתכן שגם קבוצות אחרות שהורדו לשוליים מהוות מטרות, כולל טיבטים ואויגורים המתגוררים בעיקר באזורים המערביים של סין. אבל, בשל סיבות של קרבה גאוגרפית, מתרגלי הפאלון גונג הם מטרות סבירות יותר. בנוסף, היות שהשיטה הרוחנית [הפאלון גונג] אוסרת עישון וצריכת אלכוהול, המתרגלים בשיטה הם לרוב יותר בריאים.
בהקשר של קצירת האיברים, קילגור ומטאס מצביעים על סיבה נוספת שמתרגלי הפאלון גונג פגיעים, והיא רצונם להגן על בני משפחתם מהענשה מצד סוכני ביטחון. לכן כאשר עוצרים מתרגלי פאלון גונג, רבים מהם מסרבים לתת לשוטרים את שמותיהם או פרטים אחרים מזהים. "אמנם סירוב זה לזהות את עצמם נעשה מתוך רצון להגן, אבל ייתכן שהיה לו אפקט הפוך. קל יותר להפוך אדם כאשר בני משפחתו אינם יודעים את מקום הימצאו מאשר לעשות זאת לאדם שהמשפחה יודעת איפה הוא", אומר הדוח שלהם. קילגור ומטאס כתבו שהם עדיין לא שמעו על מתרגל פאלון גונג שיצא לחופשי לאחר שסירב להזדהות, אף על פי שהתופעה של סירוב להזדהות הייתה שכיחה בקרב המתרגלים שנעצרו. בדומה, איתן גוטמן מדווח שביותר ממאה ריאיונות שניהל עם אסירים לשעבר, הוא נתקל רק במקרה אחד ששמע על מתרגלת שלא מסרה את שמה ובכל זאת שרדה, ועליה נאמר ש"איבריה היו במצב גרוע יותר משלי".
בדיקות רפואיות במתקני כליאה.
איתן גוטמן ראיין עשרות אסירים סינים לשעבר, כולל 16 מתרגלי פאלון גונג, שמספרים על בדיקות רפואיות חריגות שהתקיימו בזמן המעצר. גוטמן אומר שסביר שכמה מהבדיקות היו שגרתיות, ושכמה מהן כוונו לבדוק את וירוס הסארס. אבל, במספר מקרים, הבדיקות הרפואיות שתוארו כוונו אך ורק לאמוד את בריאותם של האיברים הפנימיים.