על אף הידע שנצבר בתחום, לא הובן הפוטנציאל המדעי והרפואי הגלום בתרביות תאים עד שנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, כאשר בשנים אלו החל השימוש בתרביות תאים במטרה ליצור נגיפים המשמשים כחיסון. אחד החיסונים הראשונים שיוצרו בעזרת תרבית תאים היה תרכיב בחיסון של סאלק נגד מחלת הפוליו, נגיפים ששימשו לחיסון זה יוצרו בתרבית של תאי כליית קוף.
תרביות תאים של יונקים.
בידוד התאים.
ניתן לבודד תאים מרקמות לצורך גידולם בתרבית "Ex vivo" (כלומר מחוץ לגוף) בכמה אופנים. ניתן לנקות בקלות תאים מהדם, אולם רק תאי דם לבנים מסוגלים לגדול בתרבית. ניתן לשחרר תאים מרקמה עדינה באמצעות עיכול אנזימטי עם אנזימים כדוגמת קולגנאז, טריפסין ופרונאז, אשר מאפשרים ניתוק התא מהמשתית החוץ תאית, כלומר, התאים מופרדים ליחידות בודדות ומאבדים מפורמולת של הרקמה. אפשרות חלופית, היא גידול חלקים מרקמה במדיום גידול והתאים הגדלים שם ישמשו ליצירת התרבית. שיטה זו ידועה כתרבית אקספלנט (Explant culture).
התרבית הנלקחת ישירות מבעל חיים או מאדם נקראת תרבית ראשונית (Primary culture). לאחר העברת התאים מהתרבית הראשונית לכלי גידול חדש מתקבלת תרבית שניונית (Secondary culture). עם הזמן, משתנה הרכב אוכלוסיית התאים בתרביות בשל התנאים הספציפיים, הבוררים את סוגי התאים. למעט יוצאי דופן שנגזרו מגידולים, רוב התאים בתרבית הם בעלי תוחלת חיים מוגבלת, ולאחר מספר חלוקות מסוים עוברים התאים תהליך של הזדקנות תאית (Senescence) ומפסיקים להתחלק.
שורות תאים המסוגלות להתרבות ללא הגבלה (ידועות גם כקווי תאים רציפים) מתפתחות בעקבות מוטציה ספונטנית או שינוי מכוון, כדוגמת ביטוי מלאכותי של גן טלומראז. תאים אלה הם תאים שעברו התמרה. קיימות מספר שורות תאים המייצגות סוגים שונים של תאים.
תחזוקת התאים בתרבית.
התאים גדלים ונשמרים בטמפרטורה מתאימה ובתערובת גז (לרוב 37 מעלות צלזיוס ו-3% CO2) באינקובטור. תנאי התרבית משתנים בין תרביות של סוגי תאים שונים, ושינויים בתנאי הגידול של סוג תא מסוים עשויים לגרום לפנוטיפים שונים להתבטא.
בנוסף לערבוב הגז ולטמפרטורה, במערכות תרבית שונות נעשה שימוש במדיום גידול שונה. במדיומי גידול שונים קיימים הבדלים בתנאי ה-pH, ריכוזי הגלוקוז, פקטורי גידול, ונוכחותם של חומרים מזינים נוספים. פקטורי הגידול המשמשים כתוספת למדיה ומופקים לעיתים קרובות מדם בעלי חיים, כדוגמת סרום של עגל. מרכיבים אלו מגבירים את הסיכויים לזיהום של מוצרים בנגיפים ובפריונים. כיום נעשים מאמצים למזער או אף להוציא משימוש מרכיבים אלו היכן שניתן.
חלק מהתאים חיים באופן טבעי בלי צורך במשטח תומך, כדוגמת תאים הנמצאים בזרם הדם. תרבית תאים מסוג זה נקראת תרבית תרחיף תאים (Suspension cultures). לעומתם תאים אחרים, כדוגמת רוב התאים הנלקחים מרקמות מוצקות, דורשים משטח תומך ואלו נקראים תאים דורשי תאחיזה. תאים אלו, ניתן לגדל על פלסטיק לתרבית רקמה שניתן לצפותו במרכיבי משתית חוץ תאית (כגון קולגן או פיברונקטין) להגברת תכונות התמיכה שלו וכדי שיספק תנאים נוספים החיוניים לגידול.
טיפול בתאי תרבית.
התחלקות התאים בתרבית בדרך כלל נמשכת עד שהם גדלים על כל השטח או הנפח הזמין. בעקבות זאת עלולות להתעורר מספר בעיות:
ניתן להתמודד עם סוגיות אלו באמצעות שיטות המתבססות על טכניקה סטרילית. שיטות אלה מכוונות כדי למנוע זיהום של חיידקים או שמרים אשר עלולים להתחרות עם תאי היונק על חומרי המזון במצע, ו/או לגרום להדבקה של התאים ולמותם. אחת השיטות למניעת זיהום של מיקרואורגניזמים היא שימוש במנדף ביולוגי (Laminar flow cabinet - תא שבו מוזרם אוויר מסונן). אמצעי נוסף למניעת זיהום הוא הוספת אנטיביוטיקה למדיום הגידול.
טיפולים מקובלים שנעשים בתרביות תאים כוללים שינויים במדיום הגידול, העברת תאים וטרנספקציה (כלומר החדרה של חומר גנטי זר לתאים).
שורות תאים אנושיות.
שורות תאים שנוצרו מבני אדם מעוררות סוגיות ביואתיות, מאחר שהם יכולים להאריך ימים מעבר לחייו של אורגניזם האב ויכולים לשמש בהמשך בגילוי טיפולים רפואיים רווחיים. בהחלטה תקדימית בנושא בית המשפט העליון של קליפורניה קבע ב-1990 כי לפציינטים אין בעלות על שורות תאים שמקורם מאיברים שהוסרו בהסכמתם.
ייצור היברודומות.
ניתן למזג תאים רגילים עם תאים מקווי תאים רציפים אשר מתרבים ללא הגבלה. שיטה זו משמשת לייצור נוגדנים חד-שבטיים (מונוקלונליים). כך, לימפוציטים שבודדו מדם של חייה מחוסנת מאוחים עם תאים סרטניים ומגודלים במדיום גדילה סלקטיבי: כך שורדים בסופו של דבר רק התאים שהתמזגו.
שימושים בתרביות תאים.
שימוש נרחב בתרביות תאים מבעלי חיים נעשה בתעשיית הביוטכנולוגיה לייצור חיסונים ויראליים ומוצרים נוספים. תרבית MRC-5 מבן אדם מנוצלת בחיסונים שונים. חומרים ביולוגים שמיוצרים בעזרת טכנולוגיה של דנ"א רקומביננטי (rDNA) בתרבית תאים מבעלי חיים כוללים אנזימים, הורמונים, ביוחומרים חיסוניים (נוגדנים חד-שבטיים, אינטרלויקינים, לימפוקינים) וחומרים לטיפול בסרטן. על אף שניתן לייצר חלבונים פשוטים רבים באמצעות rDNA בתרביות חיידקיות, אין אפשרות לייצר חלבונים מורכבים שעוברים גליקוזילציות בתאים חיידקיים ולכן נעשה בשימוש בתאים מבעלי חיים. דוגמה לחלבון מורכב שכזה הוא ההורמון אריתרופויאטין. עלות גידולם של תאי יונקים גבוהה, ולפיכך נעשים מאמצי מחקר לשם ייצור חלבונים מורכבים כאלו בתאי חרקים או בתאי צמחים.
בשר מתורבת.
בראשית המאה ה-21 החלו מדענים ברחבי העולם לפתח 'בשר מתורבת' (מלשון תרבית) המיוצר מתאים של בעלי חיים המתרבים בתנאי מעבדה עד לכדי קבלת נתחי בשר השואפים לחקות את נתחי הבשר המופקים מבשר בעלי החיים. הראשון להפיק בשר מתורבת מתאי בעלי חיים היה הפרופ' ההולנדי מארק פוסט מאוניברסיטת מאסטריכט, שפיתח בשר מתורבת ב-2013. הביופסיה שממנה הופקה קציצת הבשר שייצר נלקחה משריר כתף של פרה מבית מטבחיים. אותה הפיק מתאי לוויין שגידל על מצע נוזלי עשיר בחומרי הזנה, חמצן והורמונים שהופקו מעוברי פרות. לאחר התרבות והתמיינות התאים הם הועברו לצלחות פלסטיק קטנות עם קולגן. תאי הלוויין הפכו לתאי שריר שהסתדרו על גבי ה'פיגומים' שיצר הקולגן, וחוברו יחד בצלחות. תהליך זה ארך כשלושה חודשים, ועלותו נאמדה בכ-250,000 אירו.
בשנים שלאחר מכן הוקמו מספר חברות הזנק ששמו להן למטרה לפתח בשר מתורבת שיחליף את בשר הבהמה הרגיל, ובכך יפתור מספר רב של בעיות בתחום הכלכלי, הבריאותי, האתי וההלכתי הכרוכות בתעשיית המזון מן החי.
היזק ראייה
בדיני המשפט העברי, היזק ראייה הוא פגיעה בפרטיות הזולת באמצעות הצצה לתוך רשותו.
בתלמוד ייחדו עבור דינים אלו סוגיות אחדות במסכת בבא בתרא. בסוגיות אלו התבאר מתי מעשה מסוים נחשב כהיזק ראיה, ובאיזה מקרים יש חיוב לסלקו. וכן האם אכן קיימת טענה של היזק ראיה או לא.
מקור הדין.
המשנה קובעת את חובת בניית מחיצה בין שותפים: .
בתלמוד בבלי התספקו האם כוונת המשנה לחייב לבנות מחיצה מאחר שהיזק ראיה נחשב היזק, או שהמשנה מדברת רק במקרה ש'רצו' לבנות.
להלכה השולחן ערוך סבור שהזיק ריאה מחשב היזק, ולכך יכולים לחייב אחד את השני לבנות מחיצה על מנת למנוע את היזק הראייה: "חצר השותפין... יש לכל אחד מהם לכוף את חבירו לבנות הכותל באמצע, כדי שלא יראהו חבירו בשעה שמשתמש בחלקו...".
גדר הנזק.
הראשונים דנו במהותו של היזק הראייה, מדוע הוא נחשב כנזק על אף שאינו ממשי (היזק שאינו ניכר).
שיטת הרמב"ן.
הרמב"ן כותב שהצצה של אדם לרשות הזולת פוגעת באחר וברכושו באופן ישיר. את דברי הרמב"ן ניתן לבאר בכמה דרכים שנזכרו בראשונים:
לכל אחת מהפגיעות הללו יש השלכות הלכתיות אחרות (אם בדרישה לבנות כותל הפרדה או בחיוב צו מניעה האוסר לבנות דבר המזיק, כפי שיבואר בהמשך).
הרמב"ם קובע שהיזק ראייה פוגע בפרטיות ובצניעות, ולכן יש חובה להימנע מהם. לעומת זאת, בהימנעות מעין הרע הוא רואה רק מידת חסידות ללא נפקות הלכתית מחייבת, ולכן לא נוכל לחייב סעדים בגינה. יש החולקים על הרמב"ם ויש שפסקו כמוהו.
שיטת רש"י.
שיטת הרש"י שהיזק הראייה גורם רק נזק עקיף (גרמא). השכן ימנע משימוש בחצרו מחשש שחבירו יסתכל עליו. בנזק מסוג זה (גרמא) אין מחייבים תשלום על הנזק, אבל יש איסור לבצעו.
הנפקא מינה בין השיטות.
לדעות שהראייה גורמת לפגיעה ישירה בזולת, די בכך שאחד השכנים בונה מחיצה דקה שדרכה אי אפשר לראות ובכך יצא ידי החובה להימנע מהיזק הראייה, שכן גם אם תיפול המחיצה, מיד יוכל לבנותה שוב ולמנוע את ההיזק.
מנגד, אם נאמר שהפגיעה היא באפשרות השימוש בחצרו של הזולת (גרמא), אז אין די בבניית מחיצה דקה וחלשה. מחיצה כזו עלולה ליפול בקלות, ומתוך חשש לכך, השכן יימנע מעשיית דברים שבצנעה בחצירו, וכך תימשך הפגיעה בו. לכן, לצורך מניעת היזק הראייה בדרך גרמא, נוכל לחייב בנייה של מחיצה עבה וחזקה.
דיני היזק ראייה.
יש כמה דרכים שעל ידם ניתן למנוע אדם מלהזיק בראייה:
בניית כותל.
על מנת למנוע נזקי ראייה, יש לבנות קיר שיפריד בין הנכסים כדי לעצור את השכן מלהסתכל. כל השכנים חייבים באופן שווה בבניית הקיר, וכל אחד מהשכנים יכול לחייב את השני לשלם על זה. דרכי מניעת ההיזק משתנים בהתאם לסוג הנכס:
צו מניעה.
יש מקרים בהם ניתן לתת צו מניעה כדי למנוע את הנזק. הצו יכול למנוע מהמזיק להמשיך את נזקו, באמצעות הרחקה של המזיק מהניזוק או בדרך של חלוקת זמני שימוש במקום המועד להיזק. לדוגמה:
החזרת המצב לקדמותו.