העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה והאנימציה בובספוג מכנסמרובע היא אחת מעונות הסדרה ועונת ההמשך של ארבע העונות הקודמות. העונה נוצרה על ידי יוצר הסדרה סטיבן הילנבורג ועלתה לאוויר לראשונה ב-19 בפברואר 2007 עם הפרקים "בוקר טוב", "ההמתנה" ו"שיר אשיר לפטריק" והסתיימה ב-19 ביולי 2009 עם הפרק "גו גו גאז'". העונה שודרה בניקלודיאון ודובבה לעברית באולפני נ.ל.ס. בסך כל כללה העונה 20 פרקים ו-41 משניים, פרקי העונה הם 81–100.
על העונה.
העונה עלתה לאוויר בערוץ ניקלודיאון ב-19 בפברואר 2007 כשנה ותשעה חודשים לאחר העלייה של העונה הרביעית. בטקסי פרסי האמי ה-60, שניים מפרקי העונה: "שני הפרצופים של סקווידוויד" ו"אסירי קיץ" היו מועמדים לפרס אמי בקטגוריית התוכנית הטובה ביותר שאורכה פחות משעה. טום קני, היה מועמד בטקס פרסי אנני ה-35 לתואר הדיבוב הטוב ביותר, עקב הדיבוב שלו לדמות של בובספוג. הסדרה זכתה בתואר סדרת האנימציה הטובה ביותר בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון ב-2007.
ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים
ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (ברוסית: Д’Артаньян и три мушкетёра) הוא מיני-סדרה מוזיקלית בת שלושה חלקים, שהופקו בברית המועצות ושודרו לראשונה בשנת 1978. הסדרה מבוססת על הרומן שלושת המוסקטרים מאת אלכסנדר דיומא.
בסרט מככבים מיכאיל בויארסקי כד'ארטניאן, וניאמין סמחוב כאתוס, איגור סטאריגין כאראמיס, ולנטין סמירניצקי כפורתוס, מרגריטה טרחובה כמיליידי דה וינטר, אולג טבקוב בתפקיד המלך לואי השלושה עשר, אליסה פריינדליך כאן מאוסטריה, אלכסנדר טרופימוב בתפקיד הקרדינל רישליה, ולב דורוב בתפקיד קפטן דה טרוויל. הסרט ושיריו הרבים הפכו לפופולריים ביותר בברית המועצות במהלך סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, ונחשב כיום לקלאסיקה.
הופקו שלושה סרטי המשך: המוסקטרים אחרי עשרים שנה (1992), סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה (1993) ולבסוף שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן (2009).
עלילה.
הסרט מורכב משלושה חלקים:
ד'ארטניאן הצעיר רוכב לפריס בתקווה להפוך למוסקטר. בעיירה מאונג הוא נעלב על ידי רושפור, סוכן הקרדינל. מתרחשת קטטה, וד'ארטניאן נשדד ונותר מדמם. בהמשך הוא פוגש את אדון דה טרוויל, קפטן המוסקטרים של המלך. לפתע הוא רואה את רושפור וקופץ מהחלון. הוא מתנגש באתוס, מוסקטר פצוע שקורא לו אידיוט ומאתגר אותו לדו-קרב בצהריים. ד'ארטניאן ממשיך במרדף שלו, מתנגש בשני מוסקטרים אחרים, פורתוס וארמיס ומזמין את שני האחרים לדו-קרב. כשהוא מגיע לדו-קרב הראשון, ד'ארטניאן פוגש לא רק את אתוס אלא גם את פורטוס וארמיס והם נדהמים שכולם יילחמו באותו נער. שומרי הקרדינל מגיעים ומתפתחת קטטה. המוסקטרים הורגים את רוב השומרים וכמה בני מזל נמלטים. המוסקטרים מתיידדים. לימים מציל ד'ארטניאן את קונסטנס, תופרת נשואה למלכה והם מתאהבים ומכאן מתפתחת הרפתקה בין המוסקטרים, במסעם להציל את כבודה של המלכה ואת המלוכה הצרפתית מפני מזימותיו של החשמן הערמומי רישלייה.
צילומים.
הסדרה צולמה ביישובים שונים ברחבי הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוקראינית (אוקראינה של ימינו), תוך שימוש בכמה מהמצודות והערים העתיקות במדינה, כמו לבוב. כמה סצינות צולמו במרכז ההיסטורי (העיר העתיקה) של טאלין באסטוניה.
יחסי יוון–פורטוגל
יחסי יוון–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין יוון לפורטוגל.
רקע כללי.
ברמה הפוליטית, היחסים בין יוון לפורטוגל הם ברמה טובה מאוד, והם נקבעים במידה רבה על ידי השתתפותן של שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו. לשתי המדינות יש הרבה מן המשותף בתחום התרבותי, וישנן גם תוכניות למלגות וחילופי מדעים. יוון דחפה להצטרפות פורטוגל למשחקי הים התיכון.
היסטוריה.
יוון העתיקה שמרה על קשרים והתנחלויות בפורטוגל. המושבה היוונית העתיקה ביותר במה שהיא כיום פורטוגל נמצאת בטווירה, מהמאה הרביעית לפני הספירה. היו קשרי סחר לאורך כל החוף לסנטה אולאיה ומצפון.
בעוד פורטוגל הייתה בעיקר תחת שלטון ערבי בין 711 עד להקמתה בשנת 1143, יוון נותרה ביזנטית מ-395 עד 1453. לאחר מכן, יוון הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית עד המהפכה היוונית משנת 1821, ואילו האימפריה הקולוניאלית הפורטוגלית עיצבה את האוריינטציה הלא-אירופית של פורטוגל במשך מאות שנים מאז המאה ה-15.
יוון, שהייתה עצמאית מאז 1827, ופורטוגל, כוננו אז יחסים דיפלומטיים. שגריר יוון במדריד, אנדראס מטקסס, היה השגריר היווני הראשון בליסבון שהוסמך לשתי המדינות משנת 1835, ואילו מרטינו טייציירה הום דה ברדרוד, בתפקיד המיניסטרו פלניפוטנציאריו הפורטוגזי, שהיה השגריר בבוקרשט, הוסמך אף לאתונה בשנת 1919 כשגריר פורטוגל הראשון ביוון.
ב-29 במאי 1924 הכירה ממשלת פורטוגל ברפובליקה ההלנית השנייה.
שתי המדינות חתמו על הסכם סחר ושילוח ראשון ב-15 באוגוסט 1938.
בזמן שפורטוגל נותרה נייטרלית במלחמת העולם השנייה, סבלה יוון מהפלישה האיטלקית ומהכיבוש הגרמני שלאחר מכן עד 1945. מלחמת אזרחים פרצה ביוון, ואחריה דיקטטורה צבאית. פורטוגל הייתה דיקטטורה מאז 1926, עד שמהפכת הציפורנים בשנת 1974 החזירה את המדינה לדמוקרטיה. באותה שנה נפילת הדיקטטורה הצבאית היוונית הביאה לחזרה לדמוקרטיה. שתי המדינות מכוונות כעת מערבה. במהלך הצטרפותם לאיחוד האירופי בשנת 1981 (יוון) ו-1986 (פורטוגל), שתי המדינות מתכנסות יותר ויותר. הם היו בעבר שותפים בנאט"ו, בגלל הכיוון הגאו-פוליטי השונה, כמעט ולא היו ביניהן קשרים ישירים.
לאחר הסכם ראשון בנושא שיתוף פעולה בתרבות ובמדעים בשנת 1980, הגיע בשנת 1986 הסכם תעופה דו צדדי. בשנת 1999 חתמו שתי המדינות על הסכם מיסוי כפול.
פורטוגל הייתה אחת המדינות הראשונות שהכניסו את המטבע המשותף, האירו, בשנת 1999, אחריה יוון בשנת 2001. בשתי המדינות האירו הוצג כמזומן ב-1 בינואר 2002.
כחלק ממדינות ה-GIIPS, שתי המדינות נקלעו למשבר כלכלי קשה בעקבות משבר האירו 2010 ובעקבות כך קיבלו סיוע מקרן חילוץ האירו השנויה במחלוקת. שתיהן היו בין מדינות אירופה עם יחס החוב הממשלתי הגבוה ביותר. בעוד פורטוגל הצליחה לעזוב את חבילת ההצלה בשנת 2014, משבר החוב הריבוני היווני נמשך (נכון לשנת 2017).
לאחרונה ביקר ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קוסטה ביוון בשנת 2016, ופגש שם את מקבילו אלכסיס ציפראס. קוסטה העניק ליוון תמיכה נוספת להתמודד עם זרם הפליטים.
נציגויות דיפלומטיות.
יוון מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-3 קונסוליות בפונשל, פונטה דלגדה ופורטו. מאידך, פורטוגל מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-3 קונסוליות בקורפו, פיראוס וסלוניקי.
יחסי יוון–נורווגיה
יחסי יוון–נורווגיה הם יחסי החוץ בין יוון לנורווגיה. שגרירות יוון באוסלו נפתחה בשנת 1980 והשגרירות הנורווגית באתונה נפתחה בשנת 1974.
יוון מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו (מאז 1980) וקונסוליית כבוד בברגן. נורווגיה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה, ו-8 קונסוליות כבוד בקורפו, כרתים (חאניה והרקליון), קוס, פטראס, פיראוס, רודוס וסלוניקי. שתי המדינות חברות בנאט"ו.
הסכמים.
שתי המדינות חתמו על האמנה לביטחון סוציאלי (1980), על חוזה התרבות תרבותית (1976) ועל הסכם למניעת מיסוי כפול (1988).
תיירות.
יוון מדורגת בדירוג גבוה ברשימת העדפות התיירות הנורווגיות, היא בין המתמודדות הבכירות, ומקבלת בברכה כ-22% מאוכלוסיית התיירים, המוערכת בכ-250,000 איש לאורך השנה. תנועת התיירים הזורמת מנורווגיה ליוון בשנים האחרונות הולכת וגוברת ויוון היא יעד מועדף על הנורווגים . על פי השירות הסטטיסטי היווני מספר הנורווגים שביקרו ביוון בשנת 2002 הגיע ל 181,383 ובשנת 2003 ל-230,232. האי אנטיפרוס תואר לא פעם "כאי הנורווגי," מכיוון שכאן מצויים יותר תיירים נורווגים מכל תיירים אחרים לא יוונים.
יחסים כלכליים.
באמצעות הסכם הכלכלי האירופי, נורווגיה היא חלק מהשוק הפנימי של האיחוד האירופי, ובנוסף שילבה חקיקה של האיחוד האירופי כדי להבטיח ש"ארבע החירויות" המנהלות את השוק הפנימי של האיחוד האירופי / EEA (כלומר תנועה חופשית של סחורות, אנשים, הון, שירותים) ימשיכו.
כחלק מהסכם ה-EEA, נורווגיה עם שתי מדינות EFTA אחרות הקימו את המנגנונים הכספיים של ה-EEA, במטרה לתרום להפחתת הפערים הכלכליים והחברתיים באזור הכלכלי האירופי.
מאז 2001, היצוא היווני לנורווגיה גדל בתרופות, כותנה, ביגוד, מתכות לא ברזליות, פלסטיק, מוצרי פלדה ופירות טריים, ובשנת 2003 הסתכם בכ-430 מיליון כתר נורווגי. היצוא מנורווגיה כולל מוצרי דיג, ציוד ימי, סגסוגות אלומיניום, וכן גרניט, אשר בשנת 2003 הסתכם לכ-970 מיליון כתר נורווגי. היצוא הנורווגי ליוון מסתכם בכ-1.2 מיליארד כתר נורווגי בשנה. נורווגיה נהנית מעודף גדול של סחר, מכיוון שהיבוא מיוון נותר על קצת יותר מ-400 מיליון כתר נורווגי לשנה. אף על פי שהסחר בין יוון לנורווגיה רשם ירידה קלה בשלוש השנים האחרונות, נעשים מאמצים להגביר את הסחר וההשקעות. התהליכים והפרויקטים הקשורים ליישום וחיזוק מנגנוני ה-EEA צריכים להביא לאינטראקציה רבה יותר בין יוון לנורווגיה, במיוחד כשמדובר במגזר העסקי.
המגזרים המעניינים במיוחד את היצואנים הנורווגיים הם פירות ים, טכנולוגיה סביבתית ואנרגיה חלופית וכן ספנות ובניית ספינות. קיימת מסורת ספנות ארוכה בין יוון לנורווגיה, וספינות נמכרות ונרכשות בין המדינות בתדירות גבוהה. חברות נורווגיות מוכרות קטמרנים וכלי שיט אחרים וכן ציוד טכנולוגי למקביליהם היוונים. יצואנים ימיים נורווגיים משתתפים בתערוכת POSEIDONIA שנערכה ביוון ופיתוח נוסף של היחסים עם ענף הספנות היווני על מנת להגדיל את יצוא הספנות של נורווגיה הרצוי.