ב-2001 קמרון היא המדינה ה-51 שמצטרפת לחרם על נסטלה והמדינה הראשונה המצטרפת מיבשת אפריקה. לאחר שנסטלה סירבה בעקביות לדבר בפומבי יחד עם הארגון IBFAN, נסטלה (בריטניה) מסכימה לדיון באוניברסיטת קיימברידג'. סטודנטים ברחבי הארץ פקדו אירועי גיוס בוגרים של נסטלה, מסרבים לתת לחברה במה. נסטלה דוחה את תוכנית ארבע הנקודות של ארגון הבריאות העולמי שמטרתה להציל חיי תינוקות ובסופו של דבר לסיים את החרם, אף על פי שנקבעו הדברים בין יוניסף לנסטלה בכתב בעבר.
סטטוס החרם.
נכון לשנת 2020 החרם על נסטלה עדיין קיים ומתמקד בקפה נס קפה Nescafé, מותג הדגל של Nestlé. בנוסף ישנה רשימה מפורטת אשר מעודכנת על ידי IBFNA וכוללת מוצרי נסטלה נוספים אשר הארגון מעודד להחרים, למרות טענותיהם של חברת נסטלה כי הם עומדים בתקנות של ארגון הבריאות העולמי. לחרם הצטרפו גם כמה אוניברסיטאות וארגוני סטודנטים, במיוחד בבריטניה.
עדכני לינואר 2020, החברה עומדת בראש המחקר על תחליפי חלב אם בהודו. רשות המחקר הרפואי בהודו ביקשה מהחברה להפסיק לשלם למשתתפי המחקר, שכלל אמהות בהריון ומניקות.
איליוס תאון
איליוס תאון (ביוונית: Αἴλιος Θέων) היה סופיסט ורטוריקן אלכסנדרוני ומחברו של אוסף תרגילים ראשוניים "(progymnasmata)" להכשרתם של נואמים . הוא ככל הנראה חי וכתב במהלך המאה ה-1 לספירה, והמסה שלו היא החיבור המוקדם ביותר של תרגילים אלה.
החיבור שרד, אם כי לא בשלמותו. הוא ככל הנראה היווה נספח למדריך של רטוריקה, ומראה על מלומדות וטעם, ומכיל הערות חשובות על סגנונם ונאומיהם של הנואמים האטיים. תאון כתב גם פרשנויות על קסנופון, איסוקרטס ודמוסתנס, ומאמרים על סגנון. יש להבחין בינו לבין תאון הסטואי, שחי בתקופת אוגוסטוס קיסר וגם כתב על רטוריקה.
נח סונין
נח סונין (25 בדצמבר 1898 - 11 בספטמבר 1952) עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה. היה חבר בארגון השומר ושירת בגדודים העבריים ובפלוגות הלילה של אורד צ'ארלס וינגייט.
ביוגרפיה.
נח נולד ב-1898 בחווה חקלאית שלחוף נהר הדון, שברוסיה, ליוסף סונין ולרחל לבית קליבצקי. כדי לאפשר חינוך יהוד נאות לילדים עברה המשפחה לאודסה שם למד נח בבית ספר עממי יהודי בו קיבל חינוך יהודי וכללי.
ב-1912 עלה עם משפחתו לארץ-ישראל. על אף גילו הצעיר החל לעבוד כפועל חקלאי במושבות ראשון לציון ורחובות. בהמשך עבר לגליל והחל לעבוד ביבנאל, בית-גן במגדל. במהלך מלחמת העולם הראשונה צורף לארגון השומר ועבר לגור בתל עדשים. ב-21 באוקטובר 1916 היה בין מייסדי קיבוץ כפר גלעדי.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה יצג נח את "השומר" בוועדת הגיוס לגדודים העבריים ואף התגייס בעצמו. לאחר אימון בסיסי הוצב לשרת בדיביזית הפרשים ה-4 בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' בארו. במסגרת הדיוויזיה שימש נח כמורה דרך לכוחות הבריטים במהלך המערכה על מגידו ועד כיבוש דמשק. כאות הערכה על שירותו הועלה לדרגת סמל. לאחר סיום המלחמה המשיך לשרת בגדוד עד פירוקו תוך שהוא מנצל את שירותו להעברת נשק ממחסני הצבא הבריטי לסליקים של "השומר".
לאחר שחרורו התנדב נח למשטרת המנדט ושירת במשטרת הרוכבים בגליל. בהמשך הצטרף לקק"ל וסייע ליוסף נחמני ברכישת קרקעות בגליל.
בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט מונה לאיש הקשר של היישוב לפלוגות הלילה של וינגייט. לאחר המאורעות עבד נח כנהג הובלת אשלג מהמאתר הצפוני של מפעל המלח בסדום. בהמשך עבד בהובלת מיכליות נפט באיראן עבור "חברת הנפט האנגלית-פרסית".
משפחתו.
ב-1919 נשא נח לאישה את טובה הורוביץ (אחותו של השומר נחום הורביץ). לזוג נולדה בת (אסיה) ובן (אמנון). ב-1942 נפטרה טובה וב-1944 נישא ללודמילה רוזן. נח נפטר ב-1952 והובא למנוחות בחלקת "השומר" בבית הקברות של כפר גלעדי.
צמיחה פוסט טראומתית
פלוריה סיגיסמונדי
פלוריה סיגיסמונדי (באנגלית: Floria Sigismondi; נולדה ב-1 בינואר 1965) היא במאית קולנוע, תסריטאית, במאית וידאו קליפים, אמנית וצלמת איטלקייה-קנדית.
היא ידועה בעיקר בזכות כתיבת ובימוי הסרט "The Runaways" ובבימוי קליפים מצליחים לאמנים שונים כמו: כריסטינה אגילרה, ג'סטין טימברלייק, ריהאנה, לאונרד כהן, קייטי פרי ודייוויד בואי. כמו כן, ביימה פרסומות למותגים כמו גוצ'י, מאק, טארגט ונייקי. בנוסף לכך, ביימה כמה פרקים של תוכניות הטלוויזיה "סיפורה של שפחה" ו-"אלים אמריקאים".
חיים וקריירה.
סיגיסמונדי נולדה בפסקארה, אברוצו, איטליה. הוריה, לינה ודומניקו סיגיסמונדי, היו זמרי אופרה. משפחתה, כולל אחותה אנטונלה, עברה להתגורר בהמילטון, אונטריו, קנדה, כשהייתה בת שנתיים. בילדותה, הייתה עוסקת בתחום האומנות בצורה שכונתה "אובססיבית". החל משנת 1987, למדה ציור ואיור במכללת אונטריו לאומנות. כיום, שונה שמה לאוניברסיטת אונטריו לאמונות ועיצוב (OCADU). בהמשך, לקחה קורסים בצילומים, אותם עברה בהצלחה.
סיגיסמונדי החלה את הקריירה שלה כצלמת אופנה. היא הגיעה לתחום בימוי הווידאו קליפים כאשר החברה The Revolver Film Co פנתה אליה. בעקבות כך היא ביימה וידאו קליפים למספר להקות קנדיות. הקליפים שביימה היו חדשניים מאוד ותוארו "קליפים המזכירים את העולם התחתון". חלק תוארו ככאלו "שמזכירים בצורה מובהקת עינויים". בעקבות כך, פנו אליה יותר ויותר מוזיקאים מצליחים על מנת שתביים להם וידאו קליפים גם כן. בנוסף, תוארו חלק מהקליפים שלה כ-"ברוטליים, אך גם כקלילים. מעין שילוב של שני עולמות מנוגדים זה לזה".
הפיסולים והתמונות שלה זכו לתשומת לב רבה והם הוצגו בתערוכות יחיד בהמילטון ובטורונטו, ניו יורק, ברשה, איטליה, גטבורג, שוודיה ולונדון. תמונותיה וצילומיה נכללו גם בתערוכות קבוצתיות רבות, יחד עם אמנים כמו סינדי שרמן, ג'ואל-פיטר ויטקין ופרנצ'סקו קלמנטה. סיגיסמונדי מייצרת אביזרי תפאורה משלה לווידאו קליפים שונים, כמו "Die 4 U" של פרפיום ג'יניוס. סיגיסמונדי אמרה כי: "אם אני לא יוצרת את הווידאו קליפים, אני מעצבת או מציירת אותם". נאמר עליה כי "יש לה זיקה לדברים מוזרים".
באוקטובר 2004, היא ילדה את בתה הראשון, טוסה ורה סיגיסמונדי-ברלין. סיגיסמונדי מתגוררת בשלושה מקומות: טורונטו, ניו יורק ולוס אנג'לס. בתה קרויה על שם האופרה האיטלקית "טוסקה". פלוריה עצמה נקראה על שם הדמות הראשית שם. סיגיסמונדי מופיעה בסרטים התיעודיים הקנדיים "Flicker" ו-"Cinéma Vérité: Defining the Moment".
כמו כן, היא זכתה בפרס ה-MVPA פעמיים. בנוסף לכך, היא ביימה את הקליפ של ג'סטין טימברלייק לשיר "Mirrors", שזכה בפרס הווידאו קליפים של MTV.
כבמאית קולנוע.
סרטה הראשון של סיגיסמונדי באורך מלא היה "The Runaways". הסרט נוצר בהשראת הלהקה The Runaways. הסרט עוסק ברובו במערכת היחסים בין ג'ואן ג'ט לבין שרי קרי. כמו כן, סיגיסמונדי כתבה את התסריט של הסרט, שהתבסס על ספרה של קרי, Neon Angel: A Memoir of a Runaway. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בשנת 2010 בפסטיבל סאנדנס ועלה לאקרנים בקנדה ובארצות הברית במרץ 2010.
בשנת 2020 ביימה סיגיסמונדי את סרט האימה "טבעת החנק", אשר קיבל השראה מהנובלה של הנרי ג'יימס "Turn of the Screw", שיצאה בשנת 1898. הסרט היה בכיכובם של מקנזי דייוויס ופין וולפהרד. הסרט זכה להצלחה רבה, כאשר גרף 18.5 מיליון דולר, אך הקרנותיו בבתי הקולנוע נקטעו, בעקבות מגפת הקורונה.
חלק מהווידאו קליפים שביימה.
כבמאית
כצלמת
מרלין מלצר
מרלין ווסקוף מלצר (1922 - 4 בדצמבר 2008) הייתה אחת משש המתכנתות המקוריות של המחשב אניאק (לצד קת'לין מקנולטי מושלי אנטונלי (), ג'ין ג'נינגס בארטיק (), בטי הולברטון, פרנסס בליאס ספנס () ורות טייטלבאום), המחשב הדיגיטלי האלקטרוני הראשון למטרות כלליות.
ראשית חייה.
נולדה בשם מרלין ווסקוף בפילדלפיה. סיימה את לימודיה באוניברסיטת טמפל בשנת 1942. היא נשכרה על ידי בית הספר להנדסה מור () בהמשך אותה שנה לביצוע חישובי מזג אוויר, בעיקר מפני שידעה להפעיל מכונה. בשנת 1943 היא נשכרה לבצע חישובים למסלולי בליסטיקה. באותה עת הדבר התבצע באמצעות מחשבונים מכניים שולחניים ידניים. בשנת 1945 היא נבחרה להיות אחת מהראשונות במתכנתות ENIAC. חמש הנשים האחרות שעבדו עימה על תכנות ה- ENIAC היו קת'לין מקנולטי מושלי אנטונלי (), ג'ין ג'נינגס בארטיק (), בטי סניידר הולברטון, פרנסס בליאס ספנס () ורות ליכטרמן טייטלבאום.
אניאק.
ENIAC היה מכונה ענקית מלאה בלוחות ומתגים שחורים, שהכילה 17,468 צינורות ואקום, 7200 דיודות קריסטל, 1500 ממסרים, 70,000 נגדים, 10,000 קבלים וכ־5,000,000 מפרקי הלחמה ביד. הוא שקל יותר מ -30 טונות, השתרע על פני 167 מ"ר וצרך 150 קילוואט חשמל. דרישת הכוח העצומה שלה הובילה לשמועה כי האורות ברחבי פילדלפיה יתעמעמו בכל פעם שהוא דולק.
מייד כשנחשף אניאק לציבור ב־14 בפברואר 1946, הוא עלה לכותרות ברחבי ארצות הברית והצית את דמיונם של רבים.
אף על פי שהוזכר ב- "Woman of the ENIAC", באותה תקופה לא ניתנה כמעט הכרה לנשים העובדות במחשב. האניאק הפך למכונה חשובה מאוד במהלך תקופה זו. המהנדסים הגברים שבנו את המכונה התפרסמו עד מהרה. האישה שניהלה את הפרויקט נעלמה מההיסטוריה. היא התפטרה מהקבוצה בשנת 1947 עם נישואיה, לפני שהאניאק הועבר למתקן הצבאי באברדין, מרילנד ().
פרישתה ומותה.
לאחר פרישתה המשיכה מלצר לתרום לקהילה. היא התנדבה בספריית בית הספר בימי ראשון. היא גם סיפקה ארוחות על גלגלים במשך יותר מעשר שנים לבית גרינווד באוונג, ניו ג'י. היא הייתה גזברית פרק טרנטון/ לורנסוויל בהדסה וחברה פעילה ב"נשים למען גרינווד".
בארבע שנותיה האחרונות סרגה למעלה מ־500 כובעי כימותרפיה עבור קרן סוזן ב. קומן בפילדלפיה.