כאשר לי התחיל להראות את תסמיני הנגיף, הוא הזמין חדר במלון כדי להימנע מהדבקת משפחתו. למרות אמצעי זהירות זה, הוריו נדבקו ב- SARS-CoV-2, אך לאחר מכן התאוששו. ללי ואשתו פו שוג'י יש בן אחד. אשתו הייתה בהיריון עם ילדם השני בזמן מותו.
חבריו לספסל הלימודים העידו שהיה חובב כדורסל .
לינה רדקה
קרולינה "לינה" רדקה-בטשאואר (בגרמנית: Karoline "Lina" Radke-Batschauer; 18 באוקטובר 1903 – 14 בפברואר 1983) הייתה אתלטית גרמנייה, האלופה האולימפית הראשונה במשחקים האולימפיים (אמסטרדם 1928) בריצת 800 מטר, ושיאנית העולם בריצה זו ובריצת 1000 מטר.
ביוגרפיה.
רדקה נולדה וגדלה בקרלסרוהה שבגרמניה בשם קרולינה "לינה" בטשאואר. בגיל 14 עברה עם משפחתה לבאדן-באדן. היא החלה להתאמן באתלטיקה רק בגיל 20. בשנת 1926 היא זכתה באליפות גרמניה בריצת 1000 מטר. שנה לאחר מכן, היא זכתה באליפות גרמניה בריצת 800 מטר (ריצת 1000 מטר הוצאה מהתכנית). באותה שנה היא נישאה למאמן ולמנהל המועדון שלה, גאורג רדקה ועברה איתו לוורוצלב.
שיאנית עולם.
ב-7 באוגוסט 1927 קבעה רדקה בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 2:23.8 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אינגה ינצל משוודיה (2:20.4 דקות). כעבור שבועיים היא החזירה לעצמה את שיא העולם כשקבעה בתחרות בברצג תוצאה של 2:19.6 דקות.
אלופה אולימפית.
תחרויות אתלטיקה לנשים נערכו לראשונה באולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:16.8 דקות, לפני קינואה היטומי מיפן (2:17.6 דקות) ואינגה ינצל (2:17.8 דקות). שיאה העולמי החזיק מעמד 16 שנים ונשבר על ידי אנה לרסון משוודיה (2:15.9 דקות).
בתחרות שנערכה בברצג ב-24 באוגוסט 1930 קבעה רדקה בריצת 1000 מטר שיא עולם חדש של 3:06.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד כתשעה חודשים ונשבר על ידי גלאדיס לן מבריטניה (3:04.4 דקות)
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון, 1934 היא סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר. המנצח זדנק קובק מצ'כוסלובקיה שהוא טרנסקסואל, מאוחר יותר נפסל ושיאיו העולמיים נמחקו.
לאחר מכן, היא פרשה מספורט תחרותי, והחלה לאמן אתלטיקה בוורוצלב ובטורגאו.
במלחמת העולם השנייה נגנבה מדליית הזהב שלה על ידי חיילים מהכוחות הרוסיים, אבל היא קיבלה מהוועד האולימפי הבינלאומי מדליה אחרת במקומה. לאחר המלחמה היא הורחקה מוורוצלב, ועברה להתגורר בעיירה קטנה ליד ארפורט. בשנת 1961 עברה בחזרה לקרלסרוהה עם בעלה שהיה שבוי מלחמה בברית המועצות עד לשנת 1950.
ג'ק קולמן (כדורסלן)
ג'ק לילארד קולמן (באנגלית: Jack Lillard Coleman; 23 במאי 1924 – 11 בדצמבר 1998) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1958. בעונות ו- זכה באליפות ה-NBA, בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ולאורך 9 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 10.6 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה.
קולמן נולד וגדל בעיר ברגין שבקנטקי, ובין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת לואיוויל. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 13.0 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר קולמן בסיבוב השני (בחירות 11–19), על ידי רוצ'סטר רויאלס. בעונת סייע לרויאלס לזכות באליפות ה-NBA, לצדם של חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד בובי וונזר, בוב דייוויס, ארני רייזן ורד הולצמן. לאורך הפלייאוף העמיד ממוצעים של 10.0 נקודות, 12.8 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק. בעונת נבחר למחליפו של רייזן הפצוע במשחק האולסטאר, בעונה בה קלע 12.8 נקודות והוריד 10.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך עונת הועבר בטרייד לסנט לואיס הוקס, במדיה שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד בוב פטיט, קליף הייגן, אד מקאולי, סלייטר מרטין, אלכס האנום וצ'אק קופר. בפלייאוף הפסיד עם ההוקס בגמר ה-NBA מול בוסטון סלטיקס (3–4), אולם בעונה העוקבת זכה עם קבוצתו באליפות לאחר שגברה על הסלטיקס בתוצאה 4–2. בקיץ 1958 עזב את ההוקס ופרש ממשחק, בגיל 33.
ב-11 בדצמבר 1998 נפטר קולמן, בגיל 74. בנו, ג'ק קולמן הבן, שירת בבית הנבחרים של קנטקי במשך 13 שנים, ונכדתו ז'קלין קולמן מכהנת כסגנית מושל קנטקי מאז שנת 2019.
פנחס מילר
הרב פנחס מילר (ה'תר"ף, 1919 - י"ג באדר ב' ה'תשנ"ב, מרץ 1992) היה רבה האשכנזי הראשון של נצרת עילית (כיום, נוף הגליל), מ-1961 ועד לפטירתו. קודם לכן היה רב, פעיל ציוני, איש חינוך ואסיר ציון ברומניה הקומוניסטית.
תולדות חייו.
ברומניה.
נולד בשנת ה'תר"ף, 1919 בפטרוז'ן (פטרושני) שבטרנסילבניה לאביו ר' אשר אנשיל יהודה, רב העיר, ונקרא על שם סבו מצד אמו ר' פנחס ביליצר רבה של סרנץ', בעל "גבעת פנחס". בצעירותו היה חבר בתנועת בני עקיבא. נשא את פנינה כהנא, בתו של הרב חיים אריה כהנא שכיהן אז כמורה צדק בטימישוארה.למד בישיבה והוסמך לרבנות.
בתקופת השואה נלקח למחנה עבודה, שם שיחד קצינים כדי לארגן תפילות במניין וכדי לפטור יהודים שומרי מצוות מעבודות בשבת. באחת התפילות, נשא דרשת חיזוק באוזני המתפללים, בגינה נעצר על ידי שלטונות המחנה באשמת המרדה. הוא שוחרר לאחר שהראה להם את תעודת הרבנות שלו, והתמנה באופן רשמי ל"רועה הרוחני" של העובדים היהודים במחנה, תפקיד שבמסגרתו היה פטור מעבודות פרך. הוא שוחרר בעזרת הצנחנים הארצישראליים, שניפקו לו תעודת זהות טורקית מזויפת.
לאחר המלחמה התגורר בדווה , ושימש רב לכ-3000 היהודים ששרדו ונותרו להתגורר במחוז. במסגרת עבודתו, הקים קופה למימון הוצאות הדרכון לעניים שאושרה עלייתם לישראל. כמו כן, העביר ליהודי המקום מכתבים ותמונות של קרוביהם מישראל. בסביבות 1958 נאסר על ידי הסקוריטטה. הוא נלקח לחקירה, ובני משפחתו לא ידעו מה עלה בגורלו. הוא נשפט בעוון ניהול תעמולה ציונית, ונידון ל-8 שנות מאסר עם עבודות פרך. הוא הועבד כשנתיים כפועל בשדה אורז. מאסרו, יחד עם יהודים נוספים, עורר תרעומת בעולם היהודי, ולבסוף הם שוחררו לאחר כשנתיים, בשנת 1960, וניתנה לו ולמשפחתו רשות לעלות לישראל.
בישראל.
בשנת ה'תשכ"א עלה לישראל, ובאותה השנה התמנה לרבה של קריית נצרת, לימים נצרת עילית, הצטרף ל"חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי" והיה מחברי סניף הפועל המזרחי בעיר. זמן קצר לאחר בחירתו, פעל לכינון מועצה דתית בעיר, ונקלע בשל כך למתיחות קשה מול ראש המועצה המקומית מוטקה אלון. שיאה של היריבות הייתה במודעות רחוב חריפות שנתלו כנגדו, בהקמת "ועד דתי" ושחיטה אלטרנטיבית, במניעת כניסתו לבית הכנסת המרכזי ואף בדרישה מהרב הראשי יצחק נסים לפטרו. הסכסוך התגלגל ליריבות בין ההסתדרות, שיוצגה על ידי אלון, לבין הפועל המזרחי והמפלגות הדתיות. ליישוב הסכסוך נדרשו הרב הראשי ושר הדתות זרח ורהפטיג, ובשנת 1962 הושגה פשרה בין הצדדים.
בשנת 1964 התנדב לשירות בצה"ל, ושרת בהג"א באזור נצרת. באותה השנה הקביל את פניו של האפיפיור פאולוס השישי בביקורו בנצרת, אך סירב להיכנס לכנסיית הבשורה לשם כך, ונפגש עמו בשעריה. מפגש זה היה המפגש היחיד של איש דת רשמי יהודי עם האפיפיור במהלך הביקור. הרב מילר ברך את האפיפיור בשם "העדה היהודית בנצרת", לאחר שהרב יצחק נסים הרשה לו לברך בשם קהילתו בלבד, ולא בשם הרבנות.
היה שותף למהלכי הידברות בין הדתות בנצרת.
נפטר בי"ג באדר ב' ה'תשנ"ב, מרץ 1992. על שמו רחוב בשכונת הר יונה בנוף הגליל.
משפחתו.
אחיו ר' לוי יצחק כיהן כרבה של קריית בנימין. אחיו ר' עמרם ישי כיהן כרב בטלגרד וכראש ישיבה, נספה בשואה. היו לו שתי בנות.
הדרבי של מינסק
הדרבי של מינסק — הוא שמו של משחק הדרבי בין מועדוני הכדורגל הגדולים בעיר: דינמו מינסק ומינסק.
שתי הקבוצות הן היריבות הגדולות ביותר בעיר. בשנים האחרונות מינסק מתחזקת על חשבונה של דינמו, וכל משחק בין השניים מהווה מפגש מתוח. דינמו מינסק משחקת באצטדיון דינמו, בעל קיבולת של 22,246 איש. בעוד מינסק משחקת באצטדיון מינסק הקטן, המכיל 3,000 מושבים בלבד. למעט הקלאסיקו הבלארוסי, זהו משחק הדרבי המתוח ביותר, ואף על פי שבמינסק ישנה קבוצת אנרגטיק מינסק שמתמודדת אף היא בליגת העל הבלארוסית בכדורגל היא נחשבת למועדון קטן יחסית.
לדינמו ומינסק אין היסטוריה ארוכה ומפוארת של מפגשים מתוחים. למעשה לדינמו לא הייתה מתחרה עירונית עד להקמת קבוצת מינסק בשנת 2006, למעט זמן קצר כשהתקיימה דינמו-93 מינסק. בתקופת מגפת הקורונה, זכה משחק הדרבי להתעניינות חריגה, בעקבות היותה של ליגת העל הבלארוסית בכדורגל הליגה היחידה ביבשת אירופה שהמשיכה להתנהל.
בתקופת ברית המועצות אומנם התקיימו קבוצות כמו טורפדו מינסק ופרטיזן מינסק, אך הן לא היוו יריבות לדינמו שהתמודדה בליגת העל הסובייטית בכדורגל, והייתה המועדון הבלארוסי היחיד בליגה זו. לשם דוגמה, בשנות התשעים של המאה העשרים ועד 2019, דינמו פגשה את טורפדו 33 פעמים וניצחה אותה 23 פעמים (5 משחקים בלבד הסתיימו בשוויון); את פרטיזן דינמו פגשה 14 פעמים, ניצחה אותה 9 פעמים כששלושה משחקים הסתיימו בתיקו.
צבא מקדוניה הצפונית
צבא מקדוניה הצפונית (במקדונית: Армија на Република Северна Македонија; בראשי תיבות: АРCМ) הוא צבא המורכב מחיל רגלים וחיל אוויר שאחראי על הגנת הריבונות והיושרה הטריטוריאלית של מקדוניה הצפונית. מ-2005, זהו כוח הגנה מקצועי לחלוטין התואם לתקני נאט"ו.
ב-27 במרץ 2020, מקדוניה הצפונית התקבלה כחברה בנאט"ו.
א. פ. ל. ביסטון
אלפרד פליקס לנדון ביסטון
No Mythologies to Follow