הקטנאצ'ו של אינטר הביא אותה לספוג שער אחד בלבד בשלושת משחקי הבית שלה בטורניר עד אז. כצפוי, המחצית השנייה התנהלה במשחק הגנתי של אינטר, שאיימה על שערה של בנפיקה בהתקפות מתפרצות. סיכוייה של בנפיקה לחזור למשחק היו נמוכים ונפגעו עוד יותר במהלך המחצית השנייה, כשקוסטה פריירה נפצע ונאלץ לנטוש את השער. בהיעדר חילופים באותה התקופה, נאלץ בלם הקבוצה ז'רמאנו דה פיגיירדו להיכנס במקום קוסטה פריירה לשער.
עד לסיום לא הצליחה אינטר לאיים על שערו של ז'רמאנו, ובנפיקה לא הצליחה לפרוץ את המערך ההגנתי. אינטר השלימה ניצחון באחת התוצאות הנפוצות ביותר שלה באותן השנים, 1-0, שהעניק לה את הזכייה השנייה ברציפות בתואר אליפות אירופה.
נרקיסים (גופן)
אלונה סרוסי
אלונה סרוסי ריגר (נולדה ב-25 בפברואר 1971) היא במאית טלוויזיה וסרטים דוקומנטריים ותסריטאית ישראלית.
אודות.
גדלה בתל אביב לאב מהנדס ולאם עפרה בן צבי סרוסי, רקדנית ומורה לבלט. שירתה בצבא כחוקרת מצ"ח. בוגרת תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997) ותואר שני מעשי (MFA) בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2005).
בשנת 1992 פרסמה שירים בעיתון "דבר". בשנת 1993, הייתה מועמדת בתחרות פרסי אופיר על כתיבת שיר נושא לסרט "שלג באוגוסט" של חגי לוי. המוזיקה לסרט נכתבה על ידי פרנק חיים אילפמן.
בשנת 1996 כתבה וביימה סרט קיץ עלילתי בשם "בוקר טוב מאיה". הסרט זכה בקרן הסרט הקצר של משרד המסחר והתעשייה לשנת 1996.
בשנים 1999–2008 ביימה קליפים וסרטונים לטלוויזיה ולאינטרנט, בהם וידאו-קליפ ללהקת כנסיית השכל לשיר "לא מרגיש כלום" (מועמד לווידאו-קליפ השנה 2001 פרסי תמוז), יחד עם יעל לייבוביץ, שאף ערכה. וּוידאו קליפ לשיר "תתחיל מאפס" (מועמד לווידאו-קליפ השנה 2003) של ירמי קפלן יחד עם יובל כהן, שאף ערך. וידאו-קליפ זה הופק על ידי ערוץ המוזיקה ושודר בימיו הראשונים של הערוץ.
בשנת 2005, הייתה יוצרת ובמאית ראשית בסדרה התיעודית "הנבחרת" בהנחיית עינת פישביין, על נשים ודרכן להצלחה. סדרה זו הופקה ושודרה בערוץ YES דוקו ב-YES. הסדרה הייתה מועמדת בשנת 2005 בתחרות אופיר בקטגוריה הסדרה הדוקומנטרית.
בשנת 2006 ביימה את הסרט התיעודי "מחיר הגוף", יחד עם קרן יחזקאלי-גולדשטיין, על נפגעות טרור שמשתתפות בסדנת "גאגא" של הרקדן והכוריאוגרף אוהד נהרין. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב והשתתף בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים. הסרט שודר בכ-20 תחנות טלוויזיה ברחבי העולם וזכה בפרס "הבמאיות המבטיחות" בהפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות. בארץ הסרט הוקרן בערוץ 10 ב-2008–2009 .
מאז ואילך עובדת כבמאית פרילאנס ובייעוץ תוכן, בשנים האחרונות מתמקדת בכתיבה ובימים אלו מסיימת את כתיבת ספרה הראשון.
בשנת 2009 הופיע סיפור קצר שכתבה בספר "מאה אימהות" בעריכת ענת הררי, הוצאת בבל.
ב-2015–2016 כתבה מחזה בשם "ג'ז" שאורכו הוא כ-50 דקות.
חיה בתל אביב, נשואה לשאול ריגר ואם לשלושה ילדים.
דודו סעדה
דודו סעדה (נולד בשנת 1967) הוא יו"ר קבוצת "בשבע" הכוללת את העיתון "בשבע" ואת כנס ירושלים, מגיש ברדיו ואיש עסקים.
ביוגרפיה.
נולד למשפחה בת תשע נפשות לאינס ואליהו, גדל בשיכון ה' בבני ברק עד גיל 18. היה מדריך בתנועת הנוער בני עקיבא.
למד בישיבה התיכונית ברעננה. לאחר מכן למד בישיבת שילה. התגייס לצבא ושירת בחטיבת גבעתי. לאחר מכן נשא לאשה את חגית. בשנתיים הראשונות לנישואיו שימש כמדריך וכמורה בישיבה המקצועית בגן יבנה שם גם התגורר, במקביל סיים תואר ראשון בחינוך במכללת מורשת יעקב ברחובות. לאחר מכן עבר ליישוב קדומים והיה מחנך בבית הספר היסודי במקום. בהמשך עזב את היישוב קדומים ועבר למעלות שם כיהן כראש מנהל החינוך בקריית חינוך במעלות. לאחר חמש שנים במעלות חזר לקדומים ושימש כמנהל ישיבת ההסדר הר-ברכה. במהלך תפקידו הקים את תוכנית השילובים בישיבה, המשלבת לימוד תורה יחד עם לימוד תואר באוניברסיטת אריאל. פרויקט זה ופרויקטים נוספים שקידם, הרימו את היישוב מ-43 משפחות ל-200 משפחות תוך עשור. במקביל לצמיחתה של הישיבה בהר ברכה, סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת חיפה וריכז את תחום השיווק ברדיו ערוץ 7, תפקיד שהפך גם לאחראי על הקמתו של עיתון חדש – "בשבע" – ושאר מחלקות הקבוצה.
משמש כיו"ר קבוצת "בשבע", הכוללת בין היתר גם את העיתון הדתי-לאומי "בשבע" המופץ מדי שבוע בכ-130,000 עותקים ברחבי הארץ ואת מחלקת הכנסים המפיקה מדי שנה את כנס ירושלים בו משתתפים אלפים וכנסים נוספים.
בעבר הגיש תוכנית ברדיו קול חי הנקראת "שטח סרוג".
ביוני 2016 החל להגיש תוכנית שבועית ברשת ב' של קול ישראל ביחד עם אילנית סויסה.
כמו כן, כותב טורי דעות במספר מקומות, חלקם מתפרסמים בעיתון "בשבע" ובערוץ 7.
בעבר ניהל קמפיינים רבים, ביניהם הרצתו של הרב שמואל אליהו לתפקיד הרב הראשי לישראל.
בנוסף משמש כאיש עסקים שבבעלותו מספר חברות.
בשנת תשס"א בוצע לעברו פיגוע ירי, סעדה ניצל מהפיגוע ויצא ללא פגע.
נשוי לחגית ומתגורר בקדומים. לזוג שלושה ילדים.
המפלגה הליברטריאנית
המפלגה הליברטריאנית הוא שמם של מספר מפלגות ברחבי העולם שדוגלות בליברטריאניזם.
אליוט אייזנר
אליוט ויין אייזנר (באנגלית: Elliot Wayne Eisner; ) היה יהודי אמריקאי, פרופסור לאמנות וחינוך באוניברסיטת סטנפורד, אחד המוחות האקדמיים המובילים של ארצות הברית. ידוע בשל תרומתו לחינוך באמצעות אומנות, רפורמות בתוכניות לימודים ושיטות מחקר איכותני. בשנת 2005 היה חתן פרס Grawemeyer של אוניברסיטת לואיוויל עבור עבודתו בתחום החינוך.
פועלו ותרומתו המרכזית.
אייזנר פעל לקידום תפקיד האמנויות בחינוך האמריקני ולשימוש באמנויות כמודלים לשיפור המעשה החינוכי בתחומים אחרים. אייזנר האמין שלאמנויות חשיבות מכרעת לפיתוח מיומנויות חשיבה אצל ילדים. הוא טען, כי יצירת אמנות עשויה לשמש אידיאל מכונן לחינוך וכי תפיסת הלמידה בתחומי הלימוד המגוונים כמעשה אמנות מעוררת השראה. לטענתו, החינוך הנוכחי צריך לעבור רפורמה במסגרתה יוחלפו דפוסי הלמידה בבית הספר כפי שהם כיום, דפוסים מכניים ושגרתיים, בדפוסי פעילות דומים לאלה שבסטודיו של אמן או מעבדת מדע חדשנית.
אייזנר כתב 17 ספרים ועשרות מאמרים בנושא תוכניות לימודים, הוראה, למידה ומדידה איכותית, בנוסף להרצאות התכופות והמבדרות שלו בארצות הברית וברחבי העולם כולו.
קורות חיים.
נעוריו ותחילת דרכו.
אליוט וויין אייזנר נולד בשיקגו, אילינוי ב-10 במרץ 1933, בן למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. אביו, לואיס אייזנר, נולד בעיירה של Pavoloch באימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) והיגר לאמריקה ב-1909. אמו, אווה Perzov, היה קצרנית מהעיירה Chechersk (בימינו בלארוס) .אייזנר עבד בתעשיית העור והיה חבר באיגוד הפרוות והעור הבינלאומי (International Fur &amp; Leather Workers Union). החוויה שלו מחברותו באיגוד כמו גם עבודתו המאוחרת יותר במפעל מזוודות ״פלאט״ של שיקגו, החדירו בו נטיות סוציאליסטיות. במסגרת פעילותו באיגוד, הזדמן לו לפגוש את יוג'ין דבס בכנס סוציאליסטי עבור קמפיין הבחירות שלו של 1920.
השכלה וקריירה.
אליוט אייזנר למד וקיבל (M.A (1958 ודוקטורט (1962) בחינוך מאוניברסיטת שיקגו. הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר של חינוך ואמנות באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1965. עבודתו תמכה בחינוך לאמנות מבוססת משמעת, והוא פיתח את החשיבות של צורות ייצוג בחינוך. במהלך 1980, היו לו מספר חילופי דברים עם דניס פיליפס ביחס למעמדם של מחקר איכותני על הבנה חינוכית, כמו גם הוויכוח המפורסם עם הווארד גרדנר: האם יצירה בדיונית כגון רומן ניתן יהיה להגיש כמו מסה (אייזנר האמין שהוא יכול, וכמה רומנים מאז הוגשו בהצלחה). הוא פרסם באופן שוטף. יצירותיו כללו מאות מאמרים על תריסר ספרים. כמו כן נאם לעיתים קרובות בפני מורים, מנהלים, ובכנסים מקצועיים. הוא כיהן כנשיא ארגונים מקצועיים רבים, בהם האגודה לחקר החינוך האמריקאית, האגודה הלאומית לחינוך לאמנות, האגודה הבינלאומית לחינוך באמצעות אמנות (International Society for Education through Art) ואגודת ג'ון דיואי.
מותו.
אליוט אייזנר נפטר ב-10 בינואר 2014, מסיבוכים של מחלת פרקינסון.
ספריו.
2005 - Reimagining schools
2002 - The Arts and the Creation of Mind
1998 - בתי הספר שאנחנו צריכים The kind of schools we need
1994 - קוגניציה ותוכניות לימודים Cognition and curriculum
1991 - העין הנאורה The Enlightened Eye
1990 - מחקר איכותני בחינוך Qualitative Inquiry in Education
1979 - הדמיון החינוכי The educational imagination
ציטוטים מפורסמים.
״בהוראה, אם מורה מתקדם במהירות או באטיות תלויה לא רק בקצב הדיבור של המורה, אלא גם על מה התלמיד מביא עמו לאירוע. בעבור חלק מן התלמידים, המהיר הוא איטי ועבור אחרים, האיטי הוא מהיר. זו טבעה של אינטראקציה שמגדירה את החוויה שלנו“. (2009)
״אנו זקוקים לבתי ספר מספיק פתוחים, שיאפשרו לתלמידים להשאיר טביעת אצבע על עבודתם ללא תחושה של יתירות. זוהי מטרה שאפתנית, אבל קריטית לרווחתו של כדור הארץ בטווח הארוך”. (2009)
״אני מאמין שזה בהחלט מתאים למורים ואחרים המעורבים בתכנון לימודים לתכנן פעילויות שאין להן מטרות מפורשות או מדויקות״ (1994)
הקואליציה הארצית להעסקה ישירה