קלארק הייתה חלק מהמאה, קבוצה של עברייני נוער צעירים שנשלחו לכדור הארץ מ"התיבה". לפני שנכלאה, קלארק הייתה סטודנטית לרפואה והיא השתמשה בכישורים אלה גם כחובשת כאשר הם נחתו על כדור הארץ. לאחר כמה מקרי מוות במחנה שכוללים את חברה הטוב וולס, קלארק הפכה להיות מנהיגה שותפה לצד בלאמי בלייק. בהנהגתה ניסתה לנהל משא ומתן ועל הסכם שלום עם אניה והארציים, אך בהמשך העונה מתפתחת מלחמה בין המאה לבין הארציים. לאחר שהצליחו להגן על המחנה, קלארק ועוד 47 עבריינים נוספים נחטפו על ידי אנשי ההר. היא ברחה מהר וות'ר ומצאה את דרכה למחנה ג'אהא. לאחר שהתגלה שבמהלך החיפושים, ירה פין ב־18 אדמנים חפים מפשע, כי חשב שקלארק נמצאת במחנה שלהם, מנהיגת האדמנים שולחת אותו להוצאה להורג. לפני שהוא מעונה, ניגשת קלארק לפין והורגת אותו בעצמה, כדי שלא ימות בעינויים על ידי הארציים. לאחר מותו, השלימו הארציים עם המחיר וקלארק סייעה ליצור ברית עם הקואליציה של הארציים, בהנהגתה של המפקדת לקסה, כדי להילחם באנשי ההר ולשחרר משם את 47 האסירים הנוספים. עם זאת, לקסה בגדה באנשי השמיים, מה שאילץ את קלארק ובלאמי להרוג את כל אנשי ההר וגם את החפים מפשע. לאחר שאנשי השמיים חזרו למחנה, לא יכלה קלארק להשלים עם מה שעשתה, מה שגרם לה ללכת מהמחנה לבדה ליער ולעזוב את אנשי השמיים.
שלושה חודשים לאחר מכן, בין הארציים, התפשט המוניטין של קלארק, וכיום היא מכונה "וואנהדה", מפקדת המוות. היא נתפסה ביער על ידי רואן והובאה לפוליס, שם הפכה לשגרירת אנשי השמיים ופיתחה מערכת יחסים עם לקסה מפקדת הארציים. לאחר מותה של לקסה, נשארה אונטרי בעלת דם הלילה האחרונה בפוליס והפכה למפקדת החדשה בעזרת תחבולות. קלארק נמלטה מפוליס בחזרה למחנה ג'אהא שעכשיו מכונה "ארקדיה". התקווה האחרונה לשליטה הוגנת בפוליס הייתה לונה, אשר נשארה בעלת דם הלילה האחרונה, לאחר שאונטרי הרגה את השאר. קלארק, בלאמי, אוקטביה וג'ספר מצאו את השבט של לונה, אך היא סירבה להפוך למפקדת. בינתיים, א.ל.י השתלטה על ארקדיה ופוליס. כדי לעצור את א.ל.י, קלארק נאלצה להיכנס לעיר האורות ולמשוך את מתג הכיבוי של א.ל.י, אך לא לפני שנודע לה כי תחנות הכוח הגרעיניות נמסו ואם היא תכבה את א.ל.י כל כדור הארץ צפוי להתמלא מקרינה, וחיים על פני כדור הארץ לא יהיו אפשריים בעוד 6 חודשים. קלארק החליטה לכבות את א.ל.י בכל זאת.
בעקבות התבוסה על א.ל.י, הזהירה קלארק את כולם מפני האפוקליפסה הגרעינית הצפויה, והחלה להתכונן לקראת הישרדות המין האנושי. על האי של בקה, קלארק והחבורה ניסו ליצור סרום דם לילה אשר יכול לתת חסינות מהקרינה. כדי לבדוק את הצלחת הסרום, הם נאלצים לבצע ניסויים על ידי חשיפה לקרינה, אך כאשר אמורי נבחרת בכוח להיות בניסוי, קלארק מזריקה לעצמה ומבצעת את הניסוי על עצמה. בסוף העונה, כאשר רייבן מחוץ לבונקר, קלארק, בלאמי, מרפי ואמורי יוצאים לאי של בקה לקחת את רייבן לבונקר, אבל בסופו של דבר נגמר הזמן והם מבינים שלא יספיקו לחזור לבונקר לפני גל הקרינה. הקבוצה שלהם מחליטה להשתמש ברקטה כדי לחזור בחזרה לתיבה. למרבה הצער, קלארק נותרת מאחור כדי להציל את חבריה וסבלה מרעלת קרינה חמורה. עם זאת, היא שרדה בגלל דם הלילה שלה. במשך שש שנים, חיה קלארק לבד עם בתה המאומצת מאדי, אשר גם לה יש דם לילה, ומטפחת אותה.
לאחר שהקרב עם האסירים מאליג'יוס 4 השמיד את העמק, קלארק ושאר הבני האדם מכניסים את עצמם למצב שינה שמשמר את הגוף שלהם גם במשך מאות שנים, בתקווה שבתוך 10 שנים כדור הארץ יתרפא ויצמח שוב. כשקלארק מתעוררת היא פוגשת את ג'ורדן, הבן של הרפר ומונטי. הם החליטו לא להיכנס למצב שינה ומתו. ברצף סרטונים שג'ורדן מראה לה ולבלאמי, הרפר ומוטני מסבירים שכשעברו 10 שנים כדור הארץ לא השתקם, אז הם לא העירו אותם. מונטי מספר שהוא הצליח לפרוץ למערכת של אליג'יוס 3, ושזאת הייתה בעצם משימת התיישבות, לא משימת כרייה בחלל. הוא אמר שהוא תכנן את החללית לכוכב אלפא, אחד מהכוכבים עליו נחתה אליג'יוס 3, ושאם הם רואים את הסרטון הזה עברו כבר מעל ל-100 שנים אבל הם הגיעו לכוכב אלפא. בכוכב אלפא הם היו צריכים להתמודד עם חרקים אוכלי אדם ועם השמש האדומה, שמשגעת את רוב האנשים והופכת אותם לצמאי דם. הם פוגשים את המתיישבים מאליג'יוס 3, או את נכדי הנכדים שלהם, והם לומדים שהם מעריצים וסוגדים לבעלי הדם לילה.
אישיותה.
קלארק היא עקשנית, נחושה ואינטליגנטית. היא שקולת דעת ומנהיגה טבעית, אך יחד עם זאת, היא הוכיחה כי היא מקבלת החלטות אימפולסיביות לעיתים. היא גם חסרת אנוכיות והוגנת. לאחר מות אביה, קלארק מראה רמה גבוהה של מסירות והערצה כלפיו. יש לה אינסטינקט אימהי טבעי, כפי שמוצג כאשר היא מנחמת את שארלוט ומאוחר יותר מגנה עליה, על אף שהיא הרגה את חברה הטוב ביותר. היא מהירה להאשים בלי להסתכל על העובדות, והראתה שיפוט לקוי מה שגרם למותה של שארלוט. למרות העולם הקשוח שהיא חיה בו, קלארק נחושה בדעתה להציל את חיי כולם, גם אם לא מגיע להם להינצל; זאת ניכר כאשר היא עוזרת לג'ון מרפי, שניסה להרוג אותה ואחראי באופן חלקי על מותה של שארלוט. לקלארק יש מצפון מוסרי חזק, עד כדי עצירת המאה מלהרוג את אניה, אויבתם.
שלא כמו בלאמי בלייק, גבר שניסה להשתלט על האדמה ולהפר את חוקי המנהלים מהתיבה, קלארק היא אידיאליסטית ולא רואה שום סיבה לעינויים, אכזריות או אלימות, והיא מנסה להימנע מלחימה. יחד עם זאת, היא תבגוד באמונות שלה כדי להגן על אלה שהיא דואגת להם. היא הסכימה עם בלאמי להביא רובים למחנה לשם הגנה, אחרי שהראה לה שהם יכולים לעזור בהגנה עצמית. קלארק ניסתה להימנע מאלימות בעונות הראשונות, אבל ככל שגילתה יותר על העולם האמיתי ועל הבריונים שמאיימים עליה ועל כל המאה, קלארק נהפכת לרוצחת בדם קר, והיא גם ממש טובה בזה (עונה 6/7)
קלארק ניסתה לקבל את ההחלטות הטובות ביותר עבור המחנה, אשר לעיתים קרובות הובילו אותה לצעקות מצד חבריה. לקלארק יש מוח מפתיע להפליא, לוחמה ואסטרטגיה. היא מתוארת כמנהיגה טבעית, במיוחד על ידי אמה, אשר מזכירה לקלארק שקיבלה את תכונות המנהיגות שלה מאביה. אביה של קלארק אמר לה שהיא מקבלת את עקשנותה מאמה. היא מראה לעיתים קרובות בגרות וחוכמה מעבר לגילה. למרות זאת יש לה צד פגיע, אשר היא מראה רק סביב אלה שאוהבים אותה.
קלארק מתוארת גם כאמנותית, אחת מנקודות החוזק שלה, מה שנראה בציורים שלה בכלא בתיבה, וגם במהלך שש השנים שבהן הייתה לבד על האדמה, כשציירה את חבריה אשר התגעגעה אליהם.
אלדו לאטס
הרב אלדו לאטס (באיטלקית: Aldo Lattes) הוא רב איטלקי, (30 באוגוסט 1880, ליבורנו -11 באוקטובר 1944, טריפולי) היה רבה הראשי של הקהילה היהודית בלוב בתקופת מלחמת העולם השנייה. במהלך כהונתו בתפקיד זה, פעל לאטס לרווחת חיי הקהילה, לייסוד ולפיתוח מוסדות חינוך יהודיים בשנים הקשות שידעה האוכלוסייה היהודית בלוב, תחת שלטונה של איטליה הפשיסטית.
קורות חייו.
אלדו לאטס נולד למשפחת רבנים בליבורנו, איטליה. אביו היה הרב גוליאלמו לאטס (Guglielmo Lattes) ואחיו אריגו לאטס. אחד מדודיו היה דנטה לאטס, מנציגיה הבולטים של הקהילה היהודית בלוב.
בפברואר 1903 הוסמך אלדו לאטס לרבנות במכללה הרבנית של ליבורנו. מיד לאחר הסמכתו מונה לרב של קהילת קזאלה מונפרטו עד לשנת 1909.
בשנת 1923 התמנה לתפקיד רב באלסנדריה.
בשנת 1928 ניהל את בית המדרש לרבנים ברודוס.
מינואר עד דצמבר 1936 שימש כסגן הרב הראשי של רומא, ובתחילת שנת 1937 מונה לרבה הראשי של טריפולי ולוב כולה. בתפקיד זה החזיק עד פטירתו ב-11 באוקטובר 1944.
כהונתו של אלדו לאטס כרב ראשי בלוב.
רקע על יהדות לוב תחת השלטון הפשיסטי.
במאה התשע-עשרה ובראשית המאה העשרים חדרו השפעות מודרניות ללוב, המבנה הכלכלי המסורתי בחברה היהודית השתנה ויהודים רבים שימשו בתפקידי תיווך בין האוכלוסייה המקומית לבין גורמים אירופיים. מאות יהודים קיבלו אזרחות זרה, לרוב איטלקית. יהודים אלו ומיעוטים אחרים ראו במידה רבה בתרבות המערבית ובאמנציפציה שזכו לה יהודי המערב מופת לחיקוי. ב-1911 נכנסו צבא איטליה לטריפולי, היהודים, יותר מהערבים, רצו להשתחרר משלטון מוסלמי. לשכבות היהודיות המבוססות, בעלות הקשרים הכלכליים והתרבותיים עם איטליה, היה עניין רב יותר בנוכחות האיטלקית. באופן כללי הייתה ציפייה ששלטון חדש יביא לשיפור במצב היהודים בלוב. מלחמת העולם הראשונה הביאה להחרפה גדולה אף יותר ביחסים בין יהודים ומוסלמים, לתקיפות מאורגנות על הרובע היהודי בטריפולי. תקיפות אלו גררו בתורן סחף גדול יותר של הציבור היהודי לטובת השלטון האיטלקי החדש.
בראשית שנות השלושים עם התבססותו של השלטון הפשיסטי בהנהגת מוסוליני באיטליה. החיכוכים בין השלטונות האיטלקיים לחלקים רחבים בקהילה היהודית גברו כתוצאה מפעולותיהם של האיטלקים לצמצום האוטונומיה היהודית ולהנהגת שינויים בסדרי הקהילה היהודית ומוסדותיה בשם טובת המדינה, כביכול, בהתאם לתפיסה הפשיסטית. צעדים אלו עוררו חלקים באוכלוסייה המוסלמית לנצל את היחלשותה של הקהילה היהודית, ומתיחות מסוימת ניכרה ביחסים ביניהם. בשלהי שנות השלושים, בהשפעת ההסכם בין מוסוליני להיטלר, חלה הרעה במצבם של היהודים. באותה העת ישבו כשלושים אלף יהודים בלוב.