קיימים שני גוונים טבעיים של זרעי שומשום: לבן-צהבהב בהיר שהוא המוכר ביותר, ושומשום שחור הנפוץ בארצות המזרח הרחוק ומשמש בהכנת סושי וסלטים אסייתים. (בשפת הדיבור מכנים גם את הקצח שומשום שחור אך מדובר במין שונה).
קיימים עוד גוונים לא טבעיים: לבן הקלוף בשיטות שונות, ירוק המצופה במעטה של ואסאבי וצהוב המצופה במעטה של קארי.
בעבר גידלו שומשום גם בישראל כשהמכס על מוצרי ייבוא היה גבוה מאוד.
מחקר שנערך בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים הביא לפיתוח של זני שומשום חדשים בעלי יבול משופר המותאמים לקציר ממוכן, בנוסף לאיכות הזרעים המשופרת. הזנים שפותחו יאפשר להתמודד עם הבעיה העיקרית של גידול השומשום, שהיא פתיחת ההלקט של השומשום בעת הבשלתו. ההלקטים בזן החדש יישארו סגורים גם אם יפעילו עליהם מעט כוח, מה שמאפשר קציר בקומביין.
שומשום כמזון.
שמן שומשום.
השומשום הוא הגידול החקלאי הראשון לצורכי שמן הידוע לאדם, וישנם ממצאים ארכאולוגיים המעידים על זרעי שומשום בשימוש האדם כבר לפני כ-5,000 שנים.
הזנים המגודלים באפריקה הם ברובם זני בר, לעומת הודו, שבה נפוץ הזן המתורבת Sesame Indicum.
בדומה לאגוזים וגרעינים, זרעי שומשום מכילים אחוזי שמן גבוהים, בחלק מהזנים יותר מ-50%. לשם השוואה, זרעי סויה מכילים כ-20% בלבד.
בשמן מצויים חומרים נוגדי חמצון בריכוז גבוה, המקנים לו, מלבד סגולות בריאותיות, גם חיי מדף ארוכים.
השמן עשיר באומגה 6, חומצת שומן אשר בכמויות גדולות יכולה להוביל לדלקתיות (דלקת) מרובה ומחלות לב, אך אינו מכיל אומגה 3, חומצת שומן חיונית לגוף ולבריאות הלב.
בחומר היבש שנשאר לאחר הוצאת השמן משתמשים בעיקר להזנת עופות אך גם לתעשיית המזון לבני האדם.
במטבח הישראלי.
השומשום פופולרי מאוד במטבח הישראלי כמרכיב העיקרי בטחינה, המשמשת גם בפני עצמה וגם בחומוס ובחלווה. בנוסף משמש השומשום בצורתו הגולמית כתוספת דקורטיבית למאפים רבים כמו בורקס וכעכים וכתיבול לסלטים.
בסדר ליל ראש השנה.
אצל חלק מקהילות יהודי צפון אפריקה, נהוג לאכול שומשום בסדר ראש השנה, ולומר: שנפרה ונרבה כשומשומין.
סומסום
כופתה
כופתאות הן כדורי בצק המבושלים בנוזלים (מים, מרק או חלב) ומוגשות כתוספת למרק או ברוטב. ישנן גם כופתאות המטוגנות בשמן עמוק.
הכופתאות יכולות להכיל מילוי, אם כי לרוב יוגדרו ככיסונים. כופתאות יכולות להיות מתוקות ואז הן מוגשות כקינוח.
מקור המילה מפרסית, ומשמעותה במקור היא "קציצה" או "עיגול בשר". במטבחים רבים קיימים מאכלים בשם זה המורכבים מקציצות בשר או דגים מבושלות ברוטב.
כופתאות במטבחים השונים.
הרכב הכופתאות מגוון ומשתנה ממטבח למטבח.
ביאטריס וב
מרתה ביאטריס פוטר וב (באנגלית: Martha Beatrice Potter Webb; 22 בינואר 1858 - 30 באפריל 1943) הייתה סוציאליסטית בריטית, היסטוריונית של מעמד הפועלים, כלכלנית ורפורמטורית. היא טבעה את המושג משא ומתן קיבוצי. וב הייתה בין מייסדי בית הספר לכלכלה של לונדון, והיה לה תפקיד מרכזי באגודה הפביאנית. כאשר בעלה, סידני וב, קיבל תואר אבירות והפך לברון פספילד בשנת 1929, סירבה להיקרא בשם "ליידי פספילד".
ילדות.
מרתה ביאטריס פוטר נולדה בגלוסטר. הצעירה מתשעת הילדים של איש העסקים ריצ'רד פוטר ולורנסינה הייוורת'. הייתה נכדתו של חבר הפרלמנט מהמפלגה הליברלית ריצ'רד פוטר שהיה אחד ממובילי שינוי שיטת הבחירות לבית הנבחרים הבריטי. אביה דאג שבנותיו ירכשו השכלה ובמקביל אמה דאגה שבנותיה יוכלו להיות גם "רעיות טובות". פוטר גדלה כנערה בודדה וחולנית שלמדה באמצעות קריאה ובשיחות רבות עם המבקרים שהגיעו אל הבית, ביניהם הפילוסוף הרברט ספנסר שהשפעתו האינטלקטואלית עליה הייתה הגדולה ביותר. ג'וזף צ'מברלין גם היה אורח קבוע בבית משפחת פוטר. פוטר התרשמה מאוד מהכריזמה שלו וממעמדו הפוליטי. צ'מברלין שהיה אז אלמן בפעם השנייה ומבוגר מפוטר, נפגש איתה מספר פעמים, אך לא ברור אם הוא הציע לה נישואין ב-4–1883, או אם היה בניהם קשר רומנטי. הקשר הסתיים בגלל אי התאמה בין המזג שלה לשלו. פוטר נסעה ב-1885 ללונדון.
התנדבות, פילנתרופיה ו"גילוי" העוני.
ב-1885 פוטר החלה להתנדב ב-Charity Organization Society במזרח לונדון בקרב בני מעמד הפועלים. ההתנדבות הובילה אותה לחשוב על מקומה בחברה ובמה היא רוצה לעסוק וכן לתהות האם אכן היא וחברותיה מטיבות עם האנשים שהן אמורות לעזור להן. היא הבינה שהסיבות לעוני לא נחקרו לעומק ופיתחה שיטות לסיווג נסיבות העוני והגיע למסקנה שפילנתרופיה פרטית אינה הפתרון לעוני בחברות מתועשות. היא המשיכה ללמוד את הנושא בשעה שסייע לבן דודה צ'ארלס בות' , רפורמטור חברתי ובעלים של ספינה, במחקרו, "Life and Labour of the People in London", שסקר את חייהם ועיסוקיהם של בני מעמד הפועלים בסוף המאה ה -19 בלונדון. ב-1891 פוטר פרסמה ספר קטן "התנועה הקואופרטיבית בבריטניה" (The Co-operative Movement in Great Britain), שהיה מבוסס על חוויותיה בלנקשייר, והפך מאוחר יותר לקלסיקה. בספרון היא טענה שקואופרטיבים צריכים להתקדם ולנהל גם את חומרי הגלם וגם את הייצור ואף להיות הבעלים של חוות ומפעלים. בזמן כתיבת הספר, המליצו לפוטר להתייעץ עם סידני וב שגם עסק במחקר כלכלי של מעמד הפועלים. הזוג נישא בשנת 1892. לבאטריס וב הייתה הכנסה של 1,000 ליש"ט שירשה מאביה. ממון הזה אפשר לסידני וב לוותר על משרתו בשירות הציבורי ולהתרכז בעבודתו הפוליטית. אך הוא שמר על משרתו במועצת מחוז לונדון.
בשנת 1902, אימצה אורח חיים צמחוני
עבודתם המשותפת של הזוג וב.
ביאטריס וסידני וב פעלו יחד הן בתחום הפוליטי והן בתחום המקצועי. הזוג כתב יחד מספר ספרים, בהם "History of Trade Unionism" (1894) ו-"Industrial Democracy" (1926)"." הספרים, הציגו לכלכלנים ולהיסטוריונים חברתיים חלקים מהחיים החברתיים בבריטניה שעד כה לא היו מודעים להם. המחקר שערכו שכנע אותם שיש להקים מפלגה פוליטית חדשה, אשר מחויבת לרעיונות סוציאליסטים בבחירות לפרלמנט. אולם, הם לא קידמו את הנושא.
ב-1894 הנרי הצ'ינסון , עורך דין עשיר מדרבי, שתמך בפעילות האגודה הפביאנית, התאבד והוריש לאגודה 10,000 ליש"ט. הצ'ינסון לא כתב בבירור למה מיועד הכסף. ביאטריס וסידני וב הציעו להשתמש בכסף כדי להקים אוניברסיטה חדשה בלונדון. בית הספר לכלכלה של לונדון נוסד בשנת 1895.
בשנת 1898 הזוג וב יצא למסע מחקר בן שנה בצפון אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד. הם חקרו גישות שונות לממשל המקומי. אולם, מחקרם לא הצליח לראות את הקונטקסט המקומי של הארגונים שחקרו. כשחזרו לאנגליה החלו לעבוד על מחקר שנפרש על פני 23 שנה בנושא הממשל המקומי האנגלי ("English Local Government") שהוליד 11 כרכים שהיו למעין תקן בתחום.
פעילות ציבורית.
דוח המיעוט בוועדה הממלכתית לבחינת חוקי העניים.
בבחירות של 1900, האגודה הפביאנית, מפלגת הלייבור העצמאית ועוד מספר ארגונים סוציליסטים רצו ביחד וזכו בשני מקומות בלבד בבית הנבחרים. וב הייתה מוכנה לעבוד עם כל מפלגה פוליטית על מנת לקדם את תפיסות עולמה. ב-1905 הקימה הממשלה ועדה מלכותית לבדיקת יחסה של המדינה לעניים בבריטניה (Royal Commission on the Poor Laws). ביאטריס וב התבקשה לשמש כחברה בוועדה, וסידני וב סייע לה באיסוף הנתונים. הוועדה הוקמה על ידי ממשלה שמרנית, ובראשה עמד לורד ג'ורג' המילטון. הוועדה פעלה במשך ארבע שנים והפיקה שני דוחות: דוח הרוב ודוח המיעוט. אף על פי ששני הדוחות נכתבו על בסיס אידאולוגיות פוליטיות מנוגדות, היה ביניהם מן משותף. בין כל חברי הוועדה הייתה הסכמה שחוק העניים לא צריך להמשיך בצורתו הנוכחית ויש צורך ליצור תקינה מחודשת בנושא והכרה כי בעוני יש אלמנט מבני. ביאטריס וב חלקה על רוב חברי הוועדה וכתבה יחד עם סידני וב את דוח המיעוט. ההמלצות המרכזיות שלהם היו: ביטול חוק העניים; הקמת גוף מתאם בין לשכות התעסוקה ברחבי בריטניה על מנת לייעל את המשאב האנושי במגזר הממשלתי; שיפור שירותי הבריאות והחינוך. הממשלה הליברלית בראשות הרברט הנרי אסקווית' קיבלה את דוח הרוב ודחתה את ההמלצות של הזוג וב.
מחלקת המחקר של האגודה הפביאנית.
ב-1913 וב סייעה בהקמת מחלקת המחקר של האגודה הפביאנית ובאותה שנה הזוג וב ייסד יחד את המגזין "New Statesman". המגזין קידם תפיסת עולם סוציאליסטית. במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב השתתפה במספר ועדות ממשלתיות וכתבה בנושאים שונים כגון שכר שווה בין נשים לגברים, שוק העבודה, ביקורת על התפיסה הקפיטליסטית ועוד.
יחסה לתנועה הציונית.
עם פרוץ מאורעות תרפ"ט ב-1929, ביקר חיים ויצמן בבית הלורד פספילד. על פי ויצמן, אמרה לו וב: "אינני יכולה להבין למה מרימים היהודים רעש כזה בהיהרג כמה מאות אנשים בארץ ישראל. מספר כזה נהרגים מדי שבוע בשבוע בלונדון בתאונות דרכים ואין איש שם לב".
בהתייחסה להגירה וההתיישבות היהודית בארץ ישראל, הכריזה וב כי אין בה מקום לחתול נוסף.
ביקור בברית המועצות.