בשנת 2006 ייסד פישר את פסטיבל וגנר בבודפשט. הפסטיבל מתקיים לא בבית האופרה אלא באולם קונצרטים, ונעזר במולטי-מדיה להשלמת התפאורות. ההצגות, שאורכן מגיע לעיתים ליותר משש שעות, הן הכלאה בין הצגת אופרה לאופרה קונצרטנטית, אבל הזמרים שרים ללא פרטיטורות ולמעשה, משחקים את תפקידיהם. הפסטיבל מושך מדי שנה קהל של חסידי וגנר נאמנים, כמוהו כפסטיבל ביירויט הוותיק.
בסוף שנת 2010 התפטר פישר ממשרת המנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית של הונגריה במחאה על חוק התקשורת השנוי במחלוקת, שעבר בהונגריה ב-2011.
פישר הצטרף לאנדראש שיף, מיקלוש ינצ'ו ואחרים במכתב פתוח, שגינה את טיפול הממשלה ההונגרית בסוגיות אלה.
פישר זכה לעיטור המופת הדני ממלכת דנמרק ותואר פרופסור לשם כבוד שקיבל מנשיא אוסטריה. ב-2018 זכה בפרס וולף לאמנות, "על היותו מנצח רב השראה ומגן רהוט על זכויות אדם".
הקלטות.
פישר הקליט לנימבוס, CBS, EMI, הונגרוטון ודלתה. ב-1982 זכה בגראן פרי דו דיסק. הוא הקליט עם תזמורת היידן האוסטרו-הונגרית את כל הסימפוניות של היידן ושל מוצרט וכן את כל האופרות סריה של מוצרט.
יחסי הודו–ניו זילנד
יחסי הודו–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לבין ניו זילנד.
היסטוריה.
שתי המדינות היו בעברן חלק מהאימפריה הבריטית והן חברות כיום בחבר העמים הבריטי.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1952 אך לא היו הדוקים תחילה. להודו כיום יש שגרירות בוולינגטון הבירה, וקונסוליה באוקלנד. לניו זילנד שגרירות בניו דלהי, קונסוליה במומבי, לשכות סחר בניו דלהי ומומבי וקונסול דיפלומטי בצ'נאי.
המדינות ייסדו ועדת סחר משותף בשנת 1983 והן דנו ביצירת הסכם סחר חופשי בין שתיהן או באמצעות ברית מדינות מזרח אסיה אך דיונים אלו לא הבשילו לכדי הסכם, בשל חוסר הסכמה בנוגע לסובסידיות חקלאיות. המדינות חתמו בשנת 1986 על אמנה למניעת כפל מס. כמו כן חתמו על הסכם למניעת העלמות מס.
באפריל 2016 ביקר בניו זילנד נשיא הודו פרנב מוקהרג'י. היה זה ביקור ראשון של נשיא הודי בניו זילנד. בהמשך שנה זו ביקר ראש ממשלת ניו זילנד ג'ון קי בהודו. לביקור נלוו אנשי עסקים מארצו.
בתחום היחסים הצבאיים, כוחות ניו זילנדים והודים היו שותפים לכוח שמירת השלום בקוסובו ובסודאן.
בשנת 2015 ייצאה הודו לניו זילנד סחורה ב-379 מיליון דולר וייבאה סחורה בסך 419 מיליון דולר, כאשר הודו מייבאת בעיקר עץ, פחם עץ, צמר, פרוות, פירות, אגוזים, ועורות גולמיים. ניו זילנד מייבאת מהודו בעיקר מוצרים רפואיים, פנינים, אבנים יקרות, כלי רכב וחלפים לרכב, מוצרי טקסטיל, מכונות, פלסטיק ומוצרי פלסטיק.
בניו זילנד חיה אוכלוסייה של כ-175,000 איש ממוצא הודי. ההגירה מהודו לניו זילנד החלה במאה ה-19. כ-61,000 אזרחי הודו ביקרו בניו זילנד ב-2017.
שיתוף פעולה בתחום ההשכלה.
בשנת 2012 נוסד ביוזמת אוניברסיטת ויקטוריה בווילינגטון מכון המחקר ניו זילנד-הודו שנועד לעודד מחקרים הנוגעים להודו למחקרים בנוגע ליחסי המדינות.
בשנת 2017 הוגשו 9429 בקשות לאשרות סטודנט בידי אזרחי הודו, ירידה לעומת כ-25000 בקשות ב-2015. בניו זילנד שוהים כ-23,000 סטודנטים הודים, כאשר ממדינה אחת בלבד מגיעים יותר סטודנטים זרים ללמוד בניו זילנד.
חפרפרות
חפרפרות (שם מדעי: Talpinae) היא תת-משפחה אחת מבין שלוש שבמשפחת החפרפרתיים. בנוסף תת-משפחת החפרפרות נקראת גם חפרפרות העולם הישן או חפרפרות העולם הישן וקרובותיהן.
חפרפרות אלה חיות בעיקר מתחת לקרקע, וכל המינים בקבוצה זו, למעט חפרפרת חדף אמריקאית, חיות באירואסיה. כמו כן, לרוב המינים בקבוצה זו יש כפות רגליים קדמיות המתמחות בחפירה בזכות הטפרים. המינים בקבוצה זו ניזונים בעיקר מחרקים וחסרי חוליות אחרים.
הגישה הכלכלית למשפט
ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק
ריצ'רד פלנטג'נט, הדוכס השלישי מיורק וכן ריצ'רד מיורק, ריצ'רד, דוכס יורק או ריצ'רד פלנטג'נט (באנגלית: Richard of York, 3rd Duke of York, Richard Plantagenet; 21 בספטמבר 1411 – 30 בדצמבר 1460) היה דוכס יורק ולורד פרוטקטור בתקופת אי-שפיותו של הנרי השישי, מלך אנגליה. נצר לאדוארד השלישי, מלך אנגליה הן מצד אביו והן מצד אמו וטוען לכתר האנגלי, טענתו לכתר הציתה את מלחמות השושנים בין בית יורק לבית לנקסטר. נהרג בקרב וייקפילד. שניים מבניו היו למלכי אנגליה, אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי. יורק הוא דמות מרכזית במחזות שייקספיר הנרי השישי, חלק ראשון, חלק שני וחלק שלישי.
משפחתו ונעוריו.
אביו היה ריצ'רד, רוזן קיימברידג'. סבו מצד אביו, אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק היה בנו הרביעי של המלך אדוארד השלישי. אמו, אן מורטימר, הייתה בתו של רוג'ר מורטימר, רוזן מארץ' ולפיכך נינתו של ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס, בנו השלישי של המלך אדוארד השלישי (והשני שהגיע לבגרות). לאחר מות אחיה, אדמונד מורטימר, רוזן מארץ' החמישי ללא צאצאים, הפכו צאצאיה של אן, בית יורק, לטוענים לכתר; בעלי זיקה קרובה למלוכה יותר מאשר בית לנקסטר שהשתלשל מג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, בנו השלישי של אדוארד השלישי שהגיע לבגרות. בשנת 1448 אימץ לעצמו את השם פלנטג'נט, על מנת להדגיש את היותו נצר לבית המלוכה.
אמו מתה בלידתו ואביו נערף ב-1415 בשל מעורבותו במרד נגד הנרי החמישי. דודו, אדוארד מנוריץ', דוכס יורק, נהרג מספר חודשים מאוחר יותר בקרב אז'נקור ולאחר היסוס אפשר הנרי החמישי לילד היתום ריצ'רד לרשת את תואר דוכס יורק. מותו של אדמונד מורטימר, רוזן מארץ' ב-1425 הפך את ריצ'רד לטוען הראשי לכתר ולרוזן מארץ' (גבול ויילס) ואלסטר (צפון אירלנד), תוארו הכפול והאחוזות שנלוו אליו הפכו אותו לאציל החזק והעשיר ביותר באנגליה.
כאציל קטין שאינו מסוגל לדאוג לענייניו גודל ריצ'רד הצעיר בבית ראלף נוויל, רוזן ווסטמורלנד. בהיותו של ריצ'רד בן 13 שידך אותו נוויל עם בתו בת ה-9, ססילי נוויל. עם מותו של נוויל ב-1425 המשיכה לגדל את ריצ'רד אלמנתו של נוויל, ג'ואן ביופורט. במאי 1426 הוכתר ריצ'רד כאביר על ידי ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד. באוקטובר 1429 נישא לססילי נוויל. ב-1433 התקבל למסדר הבירית.
שירות בצרפת ובאירלנד.
במאי 1436, לאחר מותו של ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד; מונה יורק לעוצר בשם המלך בשטחים בשליטת אנגליה על אדמת צרפת. על אף חולשת הצבא הבריטי בצרפת לאחר מותו של הנרי החמישי ואובדן נתחים חשובים סביב פריז, הצליח יורק להחזיק בנורמנדי ואף לכבוש מחדש את דייפ, לה האבר, אטרטה והסביבה. כשנה וחצי לאחר מינויו הוחלף יורק על ידי ריצ'רד ביוצ'אמפ, רוזן ווריק ושב לאנגליה. המלך הצעיר (בן 16) העביר את השליטה בחצרו לאנשי בית לנקסטר, בהם המפרי, דוכס גלוסטר והקרדינל הנרי ביופורט, בישוף וינצ'סטר, שהתקוטטו ביניהם כך שהשלטון נחלש מאוד. במצב עניינים זה תמך יורק בסיעתו של גלוסטר.
ביולי 1440, לאחר תבוסות וניסיונות כושלים להגיע להסכמי שלום בצרפת, נקרא יורק מחדש לפיקוד על הכוחות האנגלים ביבשת, שם חבר עם תגבורת בת 3,000 חיילים כדי סיוע לג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי בשבירת המצור על פונטואז. הגעת יורק והתגבורת הצליחה להוביל להתקפה אנגלית מוחצת שבשיאה נשבה שארל השביעי, מלך צרפת. באוגוסט התבסס יורק ברואן. אולם הצרפתים השיבו מלחמה והצליחו לבסס אחיזה באיל-דה-פראנס. יורק הותיר את הפיקוד בשדה לטלבוט, בעוד הוא עצמו עסק בעיקר בדיפלומטיה ובכינון הסכמים עם דוכסות בורגונדיה. אולם המלך הנרי פעל בניגוד לתוכניותיו של יורק. כך למשל ב-1443 שלח את ג'ון ביופורט, דוכס סומרסט, לפקד על כוח בן 8,000 חיילים, בהם חיילים שנדרשו ליורק לשם שמירה על נורמנדי, למתקפה על גסקוניה שחיבלה גם בניסיונותיו הדיפלומטיים של יורק מול אצילי האזור. ההתקפה לא צלחה במאום וסומרסט שב לנורמנדי, שם מת כשנה לאחר מכן. יורק המשיך לתפקד כמושל צרפת (למעשה נורמנדי), ביסס את משק ביתו ברואן, שם הצטרפה אליו אשתו ובניו אדוארד ואדמונד וכן אחותם, אליזבת נולדו שם. עקב ניסיונו בצרפת גיבש דעה שלילית ביותר לגבי מדיניותו של הנרי לגבי צרפת.
ב-20 באוקטובר 1450 שב יורק לאנגליה. בשנים 1446–1447 היה יורק חבר המועצה המלכותית והפרלמנט, אך הקדיש את רוב מרצו לאחוזותיו. בפברואר 1447 הואשם המפרי, דוכס גלוסטר, בבגידה ונכלא במצודת לונדון, שם מת. כך הפך יורק לראשון בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ביולי 1447 קיבל יורק מינוי בכיר על מנת להרחיקו מן החצר ומונה למושל אירלנד שם אף היו לו נחלות, כרוזן אלסטר. יורק יצא לאירלנד רק ביוני 1449, יחד עם משפחתו, ושהה שם כשנה. באירלנד עסק יורק במגעים דיפלומטיים עם האצולה הבכירה, על מנת לגייס תומכים, שיבטיחו לו את אירלנד כמפלט בטוח למקרה שיסתכסך עם המלך.
מנהיג האופוזיציה בחצר המלך.
חולשת השלטון המרכזי, שחיתות האצולה וההפסדים בצרפת עוררו זעם ציבורי. ביוני 1450 פרץ מרד עממי אלים בהובלתו של ג'ק קייד שהחל בקנט וסאסקס והתקדם עד ללונדון, שם רצחו ההמונים את הלורד הראשון של האוצר ואצילים נוספים. המרד אף עורר תביעות מצד בית הנבחרים של אנגליה כנגד המלך, להשבת רכוש שגזלו נאמניו שלא כדין.