יש חוקרים המחלקים שרידי בני-אדם מודרניים אנטומית בחלוקה נוספת ל"מוקדמים" (Early Modern Humans או בראשי-תבות EMH) ול"נוכחיים" (Recent Modern Humans או בראשי תבות RMH). בני-אדם מודרניים מוקדמים לפי חלוקה זו הם בעלי מאפיינים ארכאיים שונים כדוגמת רכס גבות בולט יותר, קופסת מוח נמוכה ומאורכת יותר, בליטת סנטר פחות מפותחת ומבנה שלד וגולגולת פחות עדין. מאפיינים ארכאיים כאלו נפוצים בייחוד אצל השרידים הקדומים יותר כמו גולגולות אומו 1 וסחול 1, אך הם בדרך-כלל אינם חורגים מאלו שניתן למצוא בכמה שלדי בני-אדם החיים כיום, ולכן עדיין מוגדרים כ"מודרניים אנטומית". אין גבולות מוסכמים וברורים בין בני-אדם "מודרניים נוכחיים", "מודרניים מוקדמים" ו"ארכאים", והמעבר בין קטגוריות אלו הדרגתי מאוד.
בשנת 2017 דווח על תיארוך גולגולות אדם מג'בל איע'וד במרוקו לתקופה של כ-315 אלף שנה לפני זמננו. לגולגולות אלו פנים מודרניות אך קופסת המוח שלהן עדיין מאורכת בדומה לאלו של ניאנדרטלים. ממצאי ג'בל איע'וד הוגדרו על ידי מגליהם וכמה חוקרים אחרים כשרידים הידועים העתיקים ביותר של המין הומו ספיינס. ואולם הם לא ייחשבו בהכרח כעתיקים ביותר אצל חוקרים רבים הכוללים במין הומו ספיינס גם ניאנדרטלים, ומשום כך גם את האבות הקדמונים המשותפים לניאנדרטלים ולבני-אדם בני-ימינו, אשר חיו לפני למעלה מ-600 אלף שנה לפי חישובי שעון מולקולרי. לדוגמה, שרידי סימה דה לוס ווסוס בהרי אטאפוורקה מתוארכים לתקופה של 350 אלף שנה לפחות, ולהערכת מרבית החוקרים הם שייכים לענף שהתפתח לניאנדרטלים. לפיכך הם עשויים להיות מסווגים על ידי חוקרים שונים כהומו ניאנדרתלנסיס, הומו היידלברגנסיס או הומו ספיינס ארכאי.
מודרניות אנטומית, גנטית והתנהגותית.
"מודרניות" של בני-אדם פרהיסטוריים ניתן להגדיר בשלושה מובנים שונים לפחות: במובן האנטומי על פי תצורת השלד שלהם, במובן הגנטי על פי רצף הגנום שלהם, ובמובן ההתנהגותי על פי התרבות שלהם. מודרניות אנטומית איננה מחייבת מודרניות התנהגותית, למשל מאובנים מודרניים אנטומית ממערת הגדי וממערת הקפיצה, כמו גם ממרבית האתרים באפריקה של תקופת האבן התיכונה האפריקאית, נמצאו ביחד עם כלי אבן של התרבות המוסטרית המאפיינת גם אתרים של ניאנדרטלים מאותה תקופה, ואיננה נחשבת למודרנית התנהגותית. האתר הארכאולוגי העתיק ביותר שבו התגלתה תרבות מודרנית באופן מובהק הוא מערת בלומבוס בדרום-אפריקה מלפני כ-75 אלף שנים, מאוחר בהרבה מן המאובנים המודרניים אנטומית העתיקים ביותר. מצד שני, מאפיינים בודדים מוקדמים של מודרניות התנהגותית, כמו קבורה, פיגמנטים של צבע וקונכיות מנוקבות לקישוט, נמצאו גם בסמיכות למאובני מערת הגדי ומערת הקפיצה וגם באתרים של ניאנדרטלים שאינם מודרניים אנטומית.
הקשר בין מודרניות אנטומית למודרניות גנטית ככל הנראה הדוק יותר, אך איננו קל לבדיקה מכיוון שרק מתוך מיעוט זעיר של מאובני אדם פרהיסטוריים הצליחו למצות דנ"א נקי דיו לפיענוח רצף הנוקלאוטידים, וכמה ממאובנים אלו הם שברי עצם שלא ניתן לשחזר את האנטומיה שלהם. הגולגולת המסומנת "אואסה 1", בת 42 אלף עד 37 אלף שנה ממערת פסטרה קו אואסה ברומניה, היא בעלת אנטומיה מודרנית ברובה אך מפגינה מספר תכונות ארכאיות. הדנ"א שמוצה ממנה מכיל 6% עד 9% דנ"א ניאנדרטלי, יותר מאשר בכל אדם חי שנבדק (אצל בני-אדם מחוץ לאפריקה בימינו יש בממוצע כ-2% דנ"א ניאנדרטלי). בעליה של אואסה 1 היה צאצא של רביית כלאיים בין בני-אדם מודרניים אנטומית לניאנדרטלים, ומתוך האחוז ואורך מקטעי הדנ"א הניאנדרטלי אצלו ניתן להסיק שרביית הכלאיים התרחשה 4–6 דורות לפניו.
זקני ציון
2011 במדע
פוליאוריאה
פוליאוריאה היא ציפוי אלסטומרי אשר ייחודו בא לידי ביטוי בשילוב תכונותיו הפיזיקליות אשר משלב שני מרכיבים על בסיס אמינים היוצרים ריאקציה מהירה ללא צורך במדללים וזרזים.
פוליאוריאה.
הפוליאוריאה בולטת יותר מכל ציפוי פולימרי אחר במידת הגיוון שלה עקב היותה פורמולה פתוחה הניתנת לשינוי לפי דרישה.
הפוליאוריאה היא חומר חזק, עמיד בשחיקה, חוזק קריעה, עמיד בכימיקלים ונגיפה אבל מנגד חומר אלסטומרי, קרי בעל יכולות גישור על פני סדיקה. שילוב של חוזק מכני מצד אחד וגמישות ממצב את הפוליאוריאה כחומר היחידי שעונה על הקריטריון של חומר הגנתי וגם חומר איטומי.
בנוסף, לפוליאריאה תכונה נוספת אשר מבדלת אותה משאר הציפויים והיא העובדה כי היא מיושמת בהתזה חמה ומשמעות הדבר שהחומר מתייבש בשניות. מיד בסיום העבודה ניתן ללכת עליו, למלא מים וכדומה.
היסטוריה.
טכנולוגיית התזת פוליאוריאה הוצגה לשוק בתחילת שנות ה-80 והוצגה כטכנולוגיה לחומר מהיר ייבוש ולישום בטמפרטורות נמוכות למגוון רחב של יישומים. מאז ועד היום הטכנולוגיה התפתחה הן ברמת חומרי הגלם והן ברמת המיכון ליישום. התפתחות השוק התחילה בארצות הברית, ואחריו אסיה, עם צמיחה חזקה מאוד במהלך המחצית השנייה של 1990. בשלב ראשון, פוליאוריאה שמש מגן שכבה על קצפים פוליאוריטן בתעשיית הבידוד ועם התפתחותה המהירה של הטכנולוגיה היישומים התרחבו לאפליקציות שונות ומגוונות.
שיטת יישום.
את הפוליאוריאה מיישמים על ידי מכונה מיוחדת אשר קרויה אייר לס דו ראשי אשר מחממת את החומר לפני תחילת הביצוע ולאורך כל העבודה.
החומר הדו רכיבי מובל בשני צינורות אשר מובילים לאקדח ההתזה. רק באקדח ההתזה החומרים מתערבבים בדיזת ערבוב ייחודית בטמפרטורה של 80 מעלות.
הפוליאוריאה מותזת בלחץ של 170 אטמוספירות ( 2500PSI) והיחס בין חלק A לחלק B תמיד יהיה 1:1.
תכונות הפוליאוריה.
לבטון בין 1.5-3 MPA תלוי בחוזק הבטון.
וברוב המקרים הכשל יהיה בבטון ולא בציפוי.
למתכת בין 8.5-12.5 MPA.
ערכים הדבקה איכותיים מתקבלים כאשר מבצעים את כל השלבים המקדימים כראוי: הכנת שטח ויסוד מתאים.
ישראל נח הכהן קפלן
בעל האמון
ג'ון וואטס
ג'ון וואטס (באנגלית: Jon Watts; נולד ב-28 ביוני 1981) הוא במאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי.
וואטס נולד וגדל בעיר פאונטיין שבמחוז אל פאסו במדינת קולורדו. בבגרותו, הוא למד קולנוע באוניברסיטת ניו יורק. עם קבלת התואר הראשון, הוא החל לביים פרסומות עבור חברת הפקה המקומית "Park Pictures". במקביל, הוא ביים גם וידאו קליפים עבור מוזיקאים שונים, ובהם הדי ג'יי פאטבוי סלים ולהקות הרוק "Death Cab for Cutie" ו-"Tv on the Radio".
ב-2010, וואטס וכמה מחבריו יצרו טריילר לסרט אימה פיקטיבי אודות אב שהופך לרוצח לאחר שהוא לובש תחפושת ליצן שהוא מצא במרתף שלו. לאחר שצפה בטריילר באתר האינטרנט לשיתוף וידאו "YouTube", המפיק איליי רות' הביע עניין בעיבוד הטריילר לסרט עלילתי באורך מלא. וואטס כתב לשם כך תסריט יחד עם חברו כריסטופר פורד, וגם שימש כבמאי. פרויקט זה הפך לסרט "ליצן", והוא יצא לאקרנים ב-2014. הכנסות הסרט היו צנועות ביחס לסרטים עצמאיים אחרים, אם כי הן הצליחו לכסות את התקציב שלו, ומבקרי הקולנוע נתנו לו בעיקר ביקורות שליליות.
בינואר 2015, הוקרן בפסטיבל הסרטים סאנדנס סרטו הבא של וואטס, קומדיית הפשע השחורה "ניידת משטרה", אותו וואטס גם כתב, גם הפיק וגם ביים. על אף כישלונו המסחרי בבתי הקולנוע, הסרט זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע ואף הועמד לפרס סאטורן. יצירה זו הקנתה לוואטס את העבודה הבאה שלו - סרט גיבורי-העל עתיר התקציב ביקום הקולנועי של מארוול ", אותו הוא נשכר לכתוב ולביים על ידי אולפני מארוול ביוני של אותה השנה. הסרט יצא לאקרנים ב-2017, והוא הפך לשובר קופות וקיבל ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. וואטס שב וביים גם את סרטי ההמשך " מ-2018 ו"" מ-2021.
פרדוקס איסטרלין
פרדוקס איסטרלין (באנגלית: Easterlin Paradox) הוא מושג בתחום הכלכלה שטוען שבהשוואת רמת האושר של תושבים באותה מדינה יש מתאם בין עושר גבוה לרמת אושר גבוהה יותר, אך מנגד רמת האושר הכללית של תושבי מדינה עשירה ומפותחת, אינה גבוהה יותר מרמת האושר הכללית של תושבי מדינה עשירה פחות.
הנחת היסוד של הפרדוקס שנויה במחלוקת.
המושג.
המושג קרוי על שמו של הכלכלן ריצ'רד איסטרלין שדן בגורמים המשפיעים על האושר והרווחה במאמר משנת 1974, בשם "האם הצמיחה הכלכלית משפרת את גורל האדם? כמה ממצאים אמפיריים"
איסטרלין מצא, כפי שרוב הכלכלנים ציפו, כי בתוך מדינה נתונה, אנשים בעלי הכנסות כספיות גבוהות יותר הם בממוצע מאושרים יותר. עם זאת, בהשוואה בין מדינות שונות, רמות האושר המדווחות לא הושפעו הרבה מהנתון של הכנסה לאומית לנפש, לפחות לא למדינות שהייתה להן הכנסה מספקת כדי לספק מענה לצרכים בסיסיים. בצורה דומה, אף על פי שההכנסה לנפש בארצות הברית עלתה בעקביות בין 1946 ל-1970, דיווחים על אושר לא גילו מגמה ארוכת טווח כלשהי, וירדו בין 1960 ל-1970.
מושג זה חוזק על ידי מחקרים שונים, ביניהם מחקר של אנדרו אוסואלד מאוניברסיטת ווריק שגרם להתעניינות תקשורתית בנושא. מחקרים מודרניים בנושא השתמשו בשיטות רבות ושונות כדי למדוד אושר, ביניהן מדידות ביולוגיות, שהגיעו לאותם דפוסים. דבר זה נעשה בניסיון לענות על חלק מהטענות כנגד מדידה של אושר בדיווח עצמי.
הסברים והשלכות.
אחד ההסברים לפרדוקס הוא שהשפעת ההכנסה הכספית על האושר היא באמצעות מנגנון יחסי, כלומר מדידת ההכנסה יחסית להכנסתם של אנשים אחרים באותה מדינה. לכן אין לרמת הכנסה לאומית גבוהה השפעה על רמת האושר המדינתית.