הפוסום הלמורי חי ביערות גשם טרופיים גבוהים וקרירים, ונוטה לשהות בחופות הגבוהות של עצים בוגרים מזנים מסוימים, בגובה 11–20 מטר מקרקעית היער; בשל כך, הוא תופס גומחה אקולוגית נפרדת מזו של הפוסום הירוק ופוסום נהר-הרברט שחיים בגבהים נמוכים בהרבה. כמות המשקעים בבית הגידול של הפוסום הלמורי גבוהה במיוחד, והעצים מכוסים באפיפיטים, טחב וחזזיות. הפוסום נמנע לחלוטין משהייה ביערות משניים או במסדרונות יער צרים.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
הפוסום הלמורי שוכן עצים מובהק שמבלה את זמנו בחופת היער הגבוהה - ברום 11–20 מטר. הוא טפסן זריז ומיומן, ומסתייע בטפריו החזקים ובזנבו על מנת לטפס ולנוע מענף לענף. קרומי הדאיה הזעירים של הפוסום אינם מאפשרים לו לדאות מעץ לעץ, אך עדיין יכולת הקפיצה שלו טובה יותר משל פוסומי טבעת אחרים. במהלך הקפיצה, הוא נוהג לפרוס את ידיו ורגליו לצדדים בדומה לדאונים, ומשתמש בזנבו הגלילי כהיגוי אחורי. הפוסום הלמורי נוהג לבצע נפילה חופשית של 2–3 מטר, ואז לנחות בכבדות על הענף המבוקש. הקול הרם שנשמע במהלך ההתרסקות על הענף, מאפשר לאתר מין זה בקלות. כאשר הפוסום הלמורי נרגש או נבהל הוא מפריש נוזל בצבע שמנת שאותו הוא משפשף על גופו. נוזל זה מלווה בריח מושק חזק ומשמש כנראה לתקשורת כימית אודות מינו ומצבו של הפוסום.
הפוסום הלמורי הוא יונק פעיל לילה; עם רדת החשיכה הוא יוצא ממחבואו, ותר אחר מזון לאורך הלילה עד עלות השחר. את שעות היום הוא מבלה בשינה בחורים במרומי העצים. הפוסום אינו בונה קן, אך ממלא את החור החלול שבו הוא לן בעלווה רכה. הפוסום הלמורי חי בתא משפחתי המורכב מזכר, נקבה וצאצא, והם לנים לעיתים קרובות בחור משותף. במהלך הלילה, משפחת פוסומים עשויה לתור אחר מזון לצד משפחות נוספות ללא הפגנת טריטוריאליות או היררכיה דומיננטית, ודווחו מקרים של לא פחות מ-10 משפחות באזור אחד.
תקשורת, יחסי גומלין ותזונה.
הפוסומים הבוגרים שקטים בדרך כלל, ועשויים להגיב רק לקריאות של צאצאים שאיבדו את הוריהם; כמו כן, אין עדויות לתקשורת קולנית בין משפחות. כאשר יש סכנה, כל הפוסומים באזור מתקבצים יחדיו גב אל גב ויוצרים מעגל צפוף שבמרכזו הגורים; התנהגות זאת עשויה לגרום לטורפים לחשוש מלהתקרב לעברם בשל מספרם, ומאפשרת לבוגרים להגן על הגורים. טורפיו של הפוסום הלמורי מוגבלים מאוד עקב הגובה הרב שבו הוא חי וידועים רק שניים בלבד: פיתון השטיחים וינשוף נצי.
הפוסום הלמורי הוא יונק צמחוני שתר אחר מזון בחופה הגבוהה של היער. תזונתו מורכבת כמעט באופן בלעדי מעלים, והוא מגלה העדפה ברורה לקומץ מיני עצים שעליהם נמנים מייפל קווינסלנד ("Flindersia brayleyana"), קוונדונג חום ("Elaeocarpus ruminatus") וליטסאה ליפאנה ("Litsea leefeana"). עלים צעירים מבוקשים יותר, אך במידת הצורך הוא ניזון גם מעלים בוגרים מהעצים המועדפים או מעלים צעירים של עצים אחרים. הפוסום אוכל לעיתים קרובות גם את פרחי הליטסאה ואת המעטפת הבשרנית של אגוזי בילצ'מידיה בנקרופטי ("Beilschmiedia bancroftii").
רבייה ומחזור חיים.
הפוסום הלמורי הוא יונק מונגומי, ולזכר ולנקבה קשר זוגי חזק וארוך שנים. שני בני הזוג משתתפים באופן פעיל בגידול והגנה על הצאצאים, והם גם תרים אחר מזון ביחד וחולקים מאורה משותפת. ההמלטות מתרחשות בתחילת אוגוסט; אף על פי שלפוסומית יש שתי פטמות בכיס, היא ממליטה גור יחיד בכל פעם. הגור הזעיר והלא מפותח זוחל בכוחות עצמו לכיס שם הוא נצמד לאחת הפטמות ומשלים את התפתחותו בחודשים הבאים.
לאחר 4 חודשי שהייה בכיס, הגור נגמל ועוזב את הכיס; הוא עובר לרכוב על גבה של האם למשך 5 חודשים נוספים (מאוקטובר עד אפריל) שלאחריהם הוא הופך לעצמאי. במהלך פרק זמן זה, הגור עוקב בתשומת לב אחר תנועות הוריו, ונדיר שהוא יורד מהגב במכוון. שני בני הזוג משקיעים זמן ניכר בהגנה על הגור ובהדרכתו; לעיתים קרובות, הם עשויים להישאר בסמיכות אליו אפילו לאחר שהפך לעצמאי. גיל הבגרות של הפוסום אינו ידוע, אך ייתכן שהוא מתרחש בגיל שנתיים בדומה לדאון הענק.
הפוסום הלמורי לא הוחזק מעולם בשבי, כך שתוחלת חייו המדויקת אינה ידועה; סביר להניח שהיא בסביבות 12–15 שנים בדומה לפוסומים אחרים.
מצב.
הפוסום הלמורי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון ששטח התפוצה של המין קטן מ-3,000 קילומטרים רבועים, הוא רגיש מאוד להפרעה בבית הגידול יותר מכל פוסום אחר, ועשוי להיות היונק האוסטרלי המושפע ביותר מההתחממות הגלובלית. בירוא יערות הגשם היה האיום העיקרי על הפוסום בעבר, אולם כיום מרביתם נמצאים באזורים מוגנים. מאחר שהפוסום הלמורי מוגבל ליערות בוגרים וצפופים עם חופות גבוהות ואינו יורד לאדמה, הפרעה אנושית בדמות סלילת כבישים ומסילות ברזל ופריסת עמודי חשמל מהווה איום בולט עליו, היות שהיא מובילה לפיצול בית הגידול, יוצרת מסדרונות יער צרים שאינם ראויים למחיה עבורו, ובכך מונעת מעבר של פוסומים מאזור לאזור.
ההתחממות הגלובלית משפיעה גם היא לרעה על המין; גלי חום פוקדים בקצב הולך וגובר את היערות ההרריים בצפון אוסטרליה, ולמינים טרופיים רבים שחיים באזורים הקרירים הללו אין מנגנונים לקירור הגוף והם אינם מסוגלים להתמודד עם טמפרטורות גבוהות; במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21, יונקים הרריים רבים נעלמו מהמדרונות המיוערים הנמוכים והעפילו למרומי ההרים שבהם הטמפרטורה קרירה מספיק. הנדידה של יונקים רבים מהאזורים הנמוכים לאזורים הגבוהים, מובילה לתחרות על מקורות המחיה ולדחיקת המינים המקוריים שחיים בפסגות ההרים דוגמת הפוסום הלמורי.
נכון להערכה האחרונה של IUCN בשנת 2019, האוכלוסייה ובית הגידול של הפוסום הלמורי יציבים, וחלק גדול משטח התפוסה של המין מוגן בשל היותו חלק מאתר המורשת העולמית הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד.
פוסום מנוצה-זנב
פוסום מנוצה-זנב (שם מדעי: "Distoechurus pennatus") הוא מין כיסאי קטן יחידי בסוגו במשפחת הפוסומים מנוצי הזנב, שאנדמי לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1847 על ידי הזואולוג הגרמני . פוסום זה חי ביערות גשם טרופיים ונבדל בנקל מפוסומים אחרים בסימוני הפנים הבולטים שלו, במבנה המיוחד של אצבעותיו ובזנבו דמוי הנוצה.
תיאור.
אנטומיה ומראה.
הפוסום המנוצה הוא כיסאי קטן למדי שגודלו אינו עולה על זה של העכבר; מבנה גופו גמיש ואלגנטי, צווארו קצר וראשו שטוח ומחודד. אוזניו קטנות ועירומות, אפו קטנטן וריבועי, ואילו עיניו גדולות ובולטות במיוחד ומותאמות לראיית לילה. יש לו זיפים ארוכים בצידי החוטם, וזיפים קצרים יותר ליד הלוע, העין והאוזן. הלשון של הפוסום ארוכה ודקיקה (כ-21 מילימטר), והיא מכוסה בפטמיות צפופות שפונות אחורנית ומיועדות לספיגת צוף ואבקה מתפרחות. בכפות הידיים והרגליים יש לפוסום רפידות וכריות דביקות, והטפרים שלו דקיקים וחדים. למרות הקרבה המשפחתית, לפוסום המנוצה אין קרומי כנף כמו אצל קרובו הדאון המנוצה, והוא אינו מסוגל לדאות.
זנבו של הפוסום המנוצה ארוך, דקיק וגמיש והוא קירח משיער; התכונה המפורסמת ביותר של הפוסום שהעניקה לו את שמו, היא הנוכחות של שורות שיער ארוכות ונוקשות בצדדי הזנב שמעניקות לו תבנית של נוצה או מסרק. תכונה אחרת ייחודית לא פחות, היא הנוכחות של 6 אצבעות ברגליים במקום 5 אצל יתר הפוסומים. נוסף על כך, האצבעות בידיים וברגליים פונות לכיוונים מנוגדים; שתי התכונות הללו, נועדו לשפר את האחיזה שלו בענפים במהלך הטיפוס.
אורך ראשו וגופו של הפוסום המנוצה: 13-10 סנטימטרים, אורך זנבו: 16-13 סנטימטרים, ומשקלו: 53-38 גרם. משקל הזכר גבוה ב-3 גרמים ממשקל הנקבה, ומלבד זאת אין דו-צורתיות זוויגית ביניהם. הכיס של הנקבה נפתח חזיתית ובתוכו 2 פטמות בלבד.
כסות.
לפוסום המנוצה פרווה עבה, רכה ועדינה עם זיפים מזדקרים. צבעה הכללי נע בין בז' לחאקי, והיא עשויה להיות גם עם גוון אפרפר חיוור או חום עמום. הצד התחתון שכולל את הגחון, המפשעה, החזה והגרון, חיוור משמעותית מיתר הגוף ונע בין לבן בוהק לצהבהב-קרמי, אך לא תמיד זה ניכר לעין בשל הצבע הכללי הבהיר. הפוסום מנוצה-הזנב מזוהה בקלות מפוסומים קטנים אחרים, עקב צבעי הפנים הבולטים שלו שמנוגדים לחלוטין לצבע החיוור של הגוף. הראש כולו מפוספס לסירוגין ברצועות שחורות ולבנות בסדר הבא: רצועה לבנה במרכז הפנים לאורך החרטום, זוג רצועות שחורות עבות לאורך העיניים, זוג רצועות לבנות עבות לאורך הלחיים והסנטר, וזוג רצועות שחורות קטנות בצדדי הצוואר. האוזניים בצבע בז', לבן או ורוד, ויש להן לעיתים רצועה שחרחרה דקיקה בקצה. אפו של הפוסום וכפות ידיו ורגליו חשופים וורודים. להוציא את הבסיס השעיר, שאר הזנב קירח ובגוון אפרפר-ורדרד, והנוצות הקשיחות שבצדדיו כהות יותר.
תפוצה ואקולוגיה.
הפוסום מנוצה-הזנב אנדמי לאי גינאה החדשה, בה הוא מצוי הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה. הוא נפוץ כמעט בכל חלקי האי, להוציא את מרבית השפלה הדרומית והחלקים המערביים של חצי האי ראש-ציפור.
בית הגידול שלו מורכב מסוגים רבים של יערות גשם טרופיים ויערות עננים, והוא מסוגל להתקיים גם ביערות דלילים ובסמיכות למגורי אדם כל עוד יש לו כיסוי מספיק של צמחייה. האדמה בסביבת המחיה שלו לחה ובוצית, והפלורה הצפופה מתאפיינת בשרכים, טחב וחזזיות. הפוסום מנוצה-הזנב חי על מדרונות הרריים ברום 1,900 מטר מעל פני הים, ומצוי ברכסי הרים רבים ברחבי האי, כולל רכס אואן סטנלי, רכס ביסמרק, רכס מאוקי, הרי טוריצ'ילי, הרי פוג'ה והרי ארפק. כמות המשקעים הממוצעת בתחומי המחייה שלו גבוהה במיוחד ומגיעה לכ-3,000 מילימטר לשנה.