מָנוֹת הוא יישוב קהילתי באזור הגליל המערבי הנמצא ליד שלומי ושייך למועצה אזורית מעלה יוסף.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1980 על ידי בנים למשפחות ממושבי הסביבה בעזרתה של הסוכנות היהודית ונקרא על שם חורבת מנות, יישוב קדום ששרידיו במקום.
מצפה מנות אמור היה לקום כמושב אך עקב מצבם הרע של המושבים בתקופת הקמת היישוב (1980) ובעיקר עקב חוסר משאבים חקלאיים הוחלט לבסוף שלא להקימו כמושב, אלא כמצפה שהוא יישוב קהילתי.
הגרעין הראשון של המתיישבים היה מבני מושבי הסביבה ומנה 12 משפחות, אשר לצורך העלייה על הקרקע התאגדו כאגודה חקלאית של תנועת המושבים. כיום (2020), היישוב הוא יישוב קהילתי (מצפה) לכל דבר ומונה כ-100 משפחות, ביניהן כ-30 משפחות הבונות את ביתן בהרחבת היישוב.
רוב תושבי היישוב עוסקים בתיירות ומפעילים צימרים לפרנסתם. חלק קטן מהם עוסק בחקלאות ואילו אחרים עובדים במקצועות חופשיים, מחוץ ליישוב.
ליישוב תוכנית עתידית לבניית 30 בתים נוספים ועם סיום תוכנית ההרחבה מתוכננות להתגורר ביישוב כ-120 משפחות.
בשנת 2008 התגלתה סמוך ליישוב מערת נטיפים, ועל שמו היא נקראת מערת מנות.
מעגן (קיבוץ)
מַעֲגָן הוא קיבוץ הנמצא בחלקו הדרומי-מזרחי של אגם כנרת השייך למועצה אזורית עמק הירדן.
הקיבוץ הוקם בשנת 1949 במובלעת עין גב שהייתה חלק מארץ ישראל אך נמצאה בצד הסורי של קו הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה. על פי סימן 5 של ההסכם, מטרת ההסכם הייתה להביא לשיבה הדרגתית לחיים אזרחיים נורמליים במובלעת. ליו"ר ועדת שביתת הנשק ניתנה הסמכות לאשר חזרת אזרחים לכפרים ויישובים במובלעת. לפי הפרשנות הסורית, שטח המובלעת היה שטח הפקר, בו רק לאזרחים שהתגוררו בשטח לפני המלחמה מותר היה להתגורר. לעומת זאת, לפי הפרשנות הישראלית השטח היה תחת ריבונות ישראלית, אף על פי שהיה אסור להחזיק בו צבא. הבדלי פרשנות אלה ורצונה של ישראל לבטא את ריבונותה בשטח היו אחד הגורמים העיקריים להקמת מעגן (כמו גם יישובים אחרים שהוקמו בשטח המפורז).
הקיבוץ הוקם על ידי עולים מטרנסילבניה שחלקם עלו עוד לפני מלחמת העולם השנייה. בין חברי הגרעין המקוריים היה פרץ גולדשטיין, מצנחני היישוב לאירופה הכבושה במלחמת העולם השנייה. כן הצטרף לקיבוץ רס"ן יואל פלגי, מקימה של יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל, ומפקדה הראשון.
אלוף (מיל) עמי אילון, לשעבר מפקד חיל הים, ראש השב"כ ופוליטיקאי, גדל בקיבוץ.
בקיבוץ הוקם "בית הצנחן", מוזיאון המוקדש להנצחת צנחני היישוב. בית הצנחן והמוזיאון נבנו על ידי יונה רוזן (רוזנפלד), חבר הקיבוץ, מצנחני היישוב העברי, ולימים ראש המועצה האזורית עמק הירדן.
בשנת 2005 עבר הקיבוץ הפרטה, וכיום מונהג בו שכר דיפרנציאלי.
במקום נמצא כפר נופש הנקרא "מעגן עדן". בנוסף, קיימת פיצרייה הנקראת "המחלבה", עסק שהוקם על ידי בני קיבוץ.
ישנן מספר מסגרות חינוכיות בקיבוץ - בית תינוקות, פעוטון, גן, בית ילדים וצריפיה.
בית קשת
בֵּית קֶשֶת הוא קיבוץ באזור הגליל התחתון השייך למועצה אזורית הגליל התחתון. בית קשת נמצאת כ-175 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם ביום כ"ו אב תש"ד, 15 באוגוסט בשנת 1944 על ידי לוחמי פלמ"ח וזהו היישוב הראשון בישראל שהוקם על ידי אנשיו. נקודת ההתיישבות הייתה ממזרח לנקודת היישוב הנוכחית במקום שנקרא היום בית קשת הישנה. אל המקימים הצטרפו בעת ההקמה בוגרי המחנות העולים ובוגרי בית הספר החקלאי כדורי. שמו של היישוב (כלי הנשק קשת) מסמל את יכולתם של מקימי הקיבוץ לעמוד מול אויביהם.
ב-16 במרץ 1948 יצאה מבית קשת כיתה של שמונה סיירים בפיקודו של (בנו של הנשיא לעתיד יצחק בן-צבי) לסייר בגבעת שהב (מקומה הנוכחי של בית קשת). בהגיעם למקום נפתחה עליהם אש תופת מכל הצדדים על ידי מארב מתוכנן של בני שבט ערב א זביח. רק ניצול אחד הצליח להימלט ולהגיע לשער הקיבוץ ושם התמוטט (ראו קרב בית קשת). ב-17 בספטמבר 1948 הונחה אבן הפינה למקום ההתיישבות הנוכחי של בית קשת. לאחר מכן עבר הקיבוץ לנקודת ההתיישבות הנוכחית.
בעשור הראשון של המדינה לא צלח דרכו של הקיבוץ והוא שקע בחובות. עם זאת, בעשור השלישי של המדינה, יחד עם התפתחות הרפת והענפים החקלאיים בקיבוץ, הוא החל למכור חלב וביצים לאורך כל המשק (בהפצת חברת תנובה), ונכון לתחילת המאה ה-21 נמצא הקיבוץ ברשימת עשרת הקיבוצים העשירים בישראל.
בשנת 1950, פורק צריף המגורים שבו התגורר יצחק בן-צבי עם משפחתו ברחביה מאז 1924, והועבר לקיבוץ בית קשת, לשמש בית תרבות לזכר בנו . בשנת 2002 הוחל בשיפוץ הצריף. בשנת 2008 שופץ הצריף ביוזמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובסיוע איש העסקים אלישע קלעי.
בבית קשת ממוקמת התחנה של רדיו קול רגע. את הקיבוץ מקיפה שמורת אלוני בית קשת. וליד הקיבוץ נמצא השער המזרחי של דרך נוף יער בית קשת החוצה את השמורה.
מול הכניסה שריד של חאן תג'ר (חנות תגרים) שנבנה כאחד החאנים בדרך הדואר לדמשק.
גניגר
גִּנֵּיגָר הוא קיבוץ השוכן בצפון עמק יזרעאל, לידו הוקמה העיר מגדל העמק, בתחום מועצה אזורית עמק יזרעאל.
הקיבוץ נקרא על שם יישוב מתקופת התלמוד - "נגינר" או "נגניגר", אשר היה, לפי המקובל, מקום מושבו של רבי יוחנן בן נורי. השם העתיק נשתמר, ככל הנראה, בשמו הערבי של המקום, ג'ינג'אר (ג'יניג'אר).
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם בשנת 1922, שנה בה הועברו אדמותיו רשמית על שם הקק"ל (הכשרת האדמות החלה כבר בשנת 1916). מייסדיו היו יוצאי רוסיה ופולין, אנשי העלייה השלישית שרצו להקים את דגניה ג'. בשנת 1924 הם עברו לגניגר, שנקרא גם "נגנגד" והתיישבו בה יחד עם ערביי ג'יניג'אר באותם בתים. באוגוסט 1925 היו במקום 37 צעירים, 10 משפחות ושלושה ילדים.
בשנת 1945 נקלטו בקיבוץ 6 נערים מסוריה במסגרת מבצע "עליית האלף" שביצע המוסד וארגון עליית הנוער העולמי (ראה "מחברת לוזיה").
הקיבוץ השתייך בעבר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים וכיום - לתנועה הקיבוצית. עם השנים הצטרפו אליו עולים מגרמניה, מצ'כוסלובקיה, מארצות הברית ומארצות נוספות.
בשנת 2009 הוקמה בסמוך לקיבוץ שכונת הרחבה קהילתית ובה 33 יחידות דיור. תושבי השכונה שותפים בחיי הקהילה אך אינם חברי הקיבוץ.
בצפון הקיבוץ במקום המשקיף על גניגר, ליד בריכת השחייה, יש שני אתרים בעלי ערך היסטורי:
כיום.
גניגר הוא קיבוץ מתחדש (מופרט) ורבים מחבריו מוצאים את פרנסתם מחוצה לו. ענפי המשק שבו כוללים מפעלי תעשייה - "גניגר מפעלי פלסטיק" ו"אמיקו" - וכן גידולי שדה, רפת, פרדס, לול.
בתחום הקיבוץ שוכן בית הספר היסודי האזורי "עמק יזרעאל" ובו תלמידים מהיישובים גניגר, רמת דוד, כפר החורש, תל עדשים, בלפוריה, מזרע ומגדל העמק
הקיבוץ מחזיק בחלק מחברת א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
בקיבוץ פועלים, בין היתר, בריכת שחייה וסניף של תנועת הנוער בני המושבים.
שישה עשר מבני הקיבוץ נפלו במערכות ישראל, מהם שבעה במלחמת העצמאות וארבעה במלחמת יום כיפור. בהם שחר דאובר ז״ל אשר נפל בצוק איתן ועל שמו מגרש כדורגל ומתחם כושר לחיילים לפני צבא.
דלקת עור אטופית
דלקת עור אטופית (Atopic dermatitis, מכונה גם אסתמה של העור, אקזמה של העור) היא מחלת עור.
על-פי רוב מופיעה המחלה בילדות. במקרים מסוימים היא ממשיכה אל תוך הבגרות כמחלה כרונית שחומרתה נחלשת לעיתים עם השנים. דלקת עור אטופית עלולה להיות מוחמרת על ידי גורמים אלרגניים, כחלק מהתקף אלרגיה הכולל גם נזלת אלרגית ומאפיינים נוספים, או ללא התקף אלרגיה.
לדלקת עור אטופית יש רקע גנטי. מרכיבים תורשתיים בקיום המחלה כוללים שינויים בגנים המקודדים למרכיבים האחראים על שלמות המעטפת העורית ועל זרועות שונות במערכת החיסון. מוטציות בגן FLG המקודד לחלבון פילגרין הוא גורם הסיכון הגנטי המוכר ביותר למחלה. פילגרין הוא חלבון המופרש בשכבות העליונות של העור ומהווה חלק חשוב במעטפת התאים (Cornified envelope) בשכבה הקרנית. מוטציות בגן זה פוגמות בביטוי התקין של פילגרין. הן שכיחות באוכלוסייה (עד 10 אחוזים באוכלוסייה האירופאית), ומגבירות את הסיכון לאטופיק דרמטיטיס.
מנגנון המחלה.
ישנן שתי תיאוריות להבנת מנגנון המחלה. על פי התיאוריה הראשונה המכונה Inside-Outside, בסיס המחלה היא בהפרעה בתפקוד המערכת החיסונית, הגורמת באופן משני להפרעה בפעילותו התקינה של מחסום האפידרמיס בעור. דבר זה מביא לחדירה מוגברת של אנטיגנים לעור, לגירוי להפרשת ציטוקינים (Cytokines) ולהחמרה של התגובה הדלקתית. על פי התיאוריה השנייה המכונה Outside-Inside, הבסיס הראשוני למחלה הוא דווקא פגם במחסום האפידרמיס, המוביל להפרעה חיסונית משנית. כלומר בבסיס המחלה יש פגם במחסום האפידרמיס וגם הפרעה חיסונית.
דלקת עור אטופית נחשבת למחלה מסוג 2-TH (T Helper cell), דהיינו הציטוקינים המשתתפים בתהליך הדלקתי הם IL-5, IL-4, ו-IL-13. בדלקת עור אטופית כרונית הציטוקינים הדומיננטיים הם דווקא מסוג TH-1 לאחרונה התברר שבדלקת עור אטופית חריפה יש עלייה ברמה של TH-17, כלומר גם סוג זה משתתף בתהליך הדלקתי של דלקת עור אטופית. מחקרים בשנים האחרונות מראים שגם אאוזינופילים (Eosinophiles), בזופילים (Basophils) ותאי פיטום (Mast cells) משתתפים בפתוגנזה של דלקת עור אטופית.