בסין העתיקה סירוס היווה צורת ענישה (עד לימי שושלת סוי) וכן אמצעי לקבלת משרה בשירות הקיסר. הסריסים לא היוו איום מבחינה פוליטית, כי לא היו להם ילדים שהיו יכולים למנות לתפקידים, וכך נמנעה תחרות. בשלהי שושלת מינג היו כ-70,000 סריסים בארמון הקיסר. חלק מן הסריסים החזיקו במשרות רבות השפעה. משרת סריס בארמון הקיסר נעשתה כה נחשקת עד שהוטל איסור חוקי על סירוס עצמי. בשנת 1912, אז הופסקה העסקתם, ירד מספר הסריסים בשרות הקיסר ל-470. הצידוק שניתן להעסקת סריסים כפקידי ממשל רמי מעלה היה כי עקב חוסר יכולתם להביא צאצאים, הם לא יתפתו לתפוס את השלטון ולהתחיל שושלת משלהם. אף בווייטנאם התקיימה מערכת סריסים דומה.
קסטרטו.
קַסְטְרָטוֹ הוא כינוי לילדי מקהלה איטלקים שסורסו על מנת לשמור על קול הסופרן שלהם. סירוס הקסטרטי היה פופולרי במאות ה-18 וה-19, תקופה בה נשים לא הורשו לשיר בכנסייה קתולית.
סירוס כפאראפיליה.
תופעת הסריסים לא נעלמה מן העולם לאחר שעברו ממנו חצרות המלוכה והרמון המלך, אשר נהגו להעסיק סריסים. התשוקה לסירוס מוכרת כפאראפיליה בחברה המודרנית: גברים הרוצים לסרס עצמם מבלי שקיים צורך רפואי לעשות זאת. תופעה זו זכתה למחקרים רפואיים מועטים בלבד. עיקר המידע הקיים על תופעה זו מקורו בשאלונים שהופצו בין סריסים וכאלה השואפים לעבור תהליך סירוס. בין אלה המבקשים להפוך לסריסים, הסיבה העיקרית לרצון זה הוא להגיע ל"שלווה סריסית", דהיינו, שחרור מדחפים מיניים. בין הסיבות הנוספות נמצא: פנטזיות מיניות באשר לסירוס וכן רצון להשיג מראה מפשעה שונה. מן המידע שנאסף עד כה זוהו שלושה הגורמים העשויים לעודד את התשוקה לסירוס: התעללות בתקופת הילדות (כולל איומים של ההורה בסירוס הילד), חשיפה לסירוס של בעלי חיים בתקופת הילדות ואמונה דתית הדוגלת בהינזרות מינית. רוב הסריסים אינם מבקשים לשנות את מינם מזכר לנקבה, אלא רואים עצמם כבעלי מין נייטרלי.
ג'יימס גנדולפיני
ג'יימס ג'וזף גנדולפיני הבן (באנגלית: .James Joseph Gandolfini, Jr; 18 בספטמבר 1961 – 19 ביוני 2013) היה שחקן אמריקאי, המוכר בזכות גילום דמותו של טוני סופרנו בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס", תפקיד אשר זיכה אותו בשלושה פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
גנדולפיני נולד בניו ג'רזי למשפחה ממוצא איטלקי. הוא החל בקריירת המשחק בקולנוע ב-1987 והופיע במספר סרטים. בתחילת שנות ה-90 עיקר הופעותיו היו כדמויות משניות בסרטים מצליחים, כמו "רומן על אמת", "כוננות מיידית", "המושבעת", "תפוס את שורטי", "סחרור בשחקים", "נקודת מגע", "עולם חדש" של הבמאי אלן קורנו ועוד. הופעתו הבולטת הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "8 מילימטר" בתור צלם פורנוגרפיה.
גנדולפיני התפרסם בזכות הופעתו בדמות הראשית בסדרה "הסופרנוס" בערוץ HBO. בסדרה הוא גילם את טוני סופרנו, בוס מאפיה בניו ג'רזי המתמודד עם קשיי החיים המודרניים. גנדולפיני שיחק בכל עונות הסדרה, אשר הסתיימה ב-10 ביוני 2007.
בשנת 2001 שיחק בסרט המתח והפעולה "המבצר האחרון". בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "לשרוד את חג המולד".
עם הצלחת הסדרה הוא זכה לתפקידים ראשיים בקולנוע. במהלך השנים בהן כיכב בסדרה בלט בהופעותיו בסרטים "האיש שלא היה שם" של האחים כהן ו"המקסיקני" של גור ורבינסקי. ב-2011 שיחק לצד פמקה ינסן בסרט "במורד החוף", ובסרט הפשע "יפות רצח".
בשנת 2012 שיחק בסרטו הראשון כבמאי של יוצר "הסופרנוס" דייוויד צ'ייס "לא מתפוגג". באותה שנה שיחק בסרט "הורג אותם ברכות". בתחילת 2013 יצא הסרט ברט וונדרסטון המופלא" בכיכובו. לאחר מותו יצא לאקרנים הסרט בכיכובו "דיברנו מספיק".
גנדולפיני הופיע גם במספר הצגות תיאטרון, בהן "חשמלית ושמה תשוקה" ו"חופי הכרך".
בסרט הספין אוף לסופרנוס, "The Many Saints of Newark", בנו של ג'יימס, מייקל גנדולפיני, יגלם את טוני סופרנו הצעיר.
חיים אישיים.
מנישואיו הראשונים נולד לגנדולפיני בן, ומנישואיו השניים לדוגמנית דבורה לין נולדה לו בת.
מותו.
ב-19 ביוני 2013, בעת חופשה ברומא נמצא גנדולפיני על ידי בנו מוטל על ריצפת השירותים בבית המלון בו שהו, בנו הזעיק עזרה וכעבור 40 דקות הובא גנדולפיני לבית החולים וכשעה לאחר שנמצא על ידי בנו הוכרז מותו, נתיחה שלאחר המוות הראתה כי גורם המוות היה התקף לב.
ב-23 ביוני 2013 הובאה גופתו של ג'יימס לארצות הברית וארבעה ימים לאחר מכן נערכה הלווייתו בכנסיית סיינט ג'ון שבניו יורק.
בעקבות מותו, ב-24 ביוני, הורה מושל מדינת ניו ג'רזי, כריס כריסטי, להוריד את כל הדגלים בבניינים ציבוריים בניו ג'רזי לחצי התורן וב-26 ביוני עומעמו האורות בברודוויי שבמנהטן לכבודו של גנדולפיני.
שלושה ימים לאחר פטירתו היה מיועד גנדולפיני לקבל פרס על עבודתו בפסטיבל הסרטים שבטאורמינה, איטליה.
אקסיומת האינסוף
פרוגרסיב טראנס
מוזיקת פרוגרסיב הוא ז'אנר שהתפתח מאוחר יותר מ"גואה טראנס"
המאפיינים הגולמיים של טראנס גואה - שכבות צלילים עמוסים, בי.פי. אמים גבוהים (ממוצע של 145) פסיכדליה, מלודיות, האמוציות (עליות) והריקוד בטבע עברו שינויים עם השנים.
הטראנס כזרם מוזיקלי הושפע בראשיתו מטכנו ובמיקום גאוגרפי ניתן לייחס זאת ליוצרים גרמנים.
במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-90, גואה (הודו) היוותה את המרכז התרבותי מוזיקלי של הסצנה, ולא היה בעצם שום ז'אנר משמעותי אחר חוץ מגואה טראנס.
הרבה מהאייקונים הראשונים של הטראנס עברו את המסלול המוזיקלי של מוזיקת רוק (כבד) וגילוי ראשוני של החוויה האלקטרונית דרך הטראנס.
גידול פופולריות של מוזיקת הטראנס.
היותה אבן שואבת למוזיקאים אלקטרוניים החלה לייצר את המגוון המבורך של השפעות מוזיקליות "חיצוניות". יוצרים שגדלו על מוזיקה אלקטרונית עם מסורת וותיקה יותר כמו האוס וטכנו החלו לפעול בסצנת הטראנס והביאו איתם את ההשפעות האלו אל המוזיקה שיצרו.
ניתן לומר שבמהלך כל שנות ה-90 הטראנס גיבש לעצמו את הזהות הייחודית שלו - החיבור ל-LSD, להודו ורוחניות, גלובאליות וחיבור בלתי אמצעי בין אנשים שנעטפו בהרגשה של משהו ראשוני, אפילו מהפכני.
לפחות בכל מה שאמור לעשות חיבור בין רעיונות מוזיקה ופורקן.
בתוך ז'אנר הגואה טראנס ניתן היה להבחין בין שני זרמים סגנוניים עיקריים, נאיביים ופשטניים יחסית אבל כאלו שהיוו את הדיכוטומיה הבסיסית בטראנס - מוזיקת לילה ומוזיקת יום.
הלילה התאפיין במסעות מוזיקליים אינטנסיביים, הזייתיים, שורטים ויחסית איטיים.
הבוקר היה הקתרזיס - זריחות, טבע, פרצופים, מלודיות מרגשות, בי.פי. אמים גבוהים והרבה ניצחונות.
זה היה הבסיס.
ב-2000 ניתן לציין את קו פרשת המים בהגדרה של הפרוגרסיב טראנס.
שני אלבומים שיצאו כמעט במקביל היוו את היצירות השלמות הראשונות של הז'אנר.
הראשון והמפורסם יותר הוא אלבום הבכורה של Atmos - HeadCleaner מוזיקאי פולני בשם Tomasz Balicki ושיצא בלייבל שהיווה את הבית והבסיס האיתן לז'אנר בשנים הבאות Spiral Trax.
היה באלבום הזה את כל מה שהגדיר את הפרוגרסיב טראנס - מוזיקה עדינה יותר מהטראנס הקלאסי, איטית יותר, מאופקת, שהגרוב והקצב באים במקום הראשון. לא גודש הסאונדים הוא החשוב, אלא הקצב. הבייס ליינים ולא הגיטרות. השפעות משמעותיות של האוס וטקנו, מלודיות מאופקות וביעקר סאונד חדש שעד אז פשוט לא נשמע, בטח לא בקרב טראנסאים פאנאטיים.
אטמוס פרץ עם האלבום הזה וניגן בכל מקום אפשרי, זו הייתה ההצלחה המסחרית הראשונה של הז'אנר.
הזרז השני היה אלבום בכורה נוסף של צמד שוודי. Marcus Henriksson &amp; Sebastian Mullaert היוו את הדואו Son Kite שהוציאו את אלבומם הראשון Minilogue בסאב לייבל Liquid Audio Soundz של NovaTekk.
האלבום של סון קייט היה שילוב קטלני של מוזיקה איטית, מינימליסטית אבל עם הכוח והפסיכדליה המאפיינים של הטראנס הקלאסי.
ההשפעות של טקנו היו ברורות באלבום הזה הרבה יותר מזה של אטמוס, היו בו חידושים משמעותיים בתפיסה של גרוב ובניית סיפור, בהגשה ובמיקסים.
לפי הדיכוטומיה הקלאסית סון קייט ניגנו מוזיקת לילה, אטמוס ניגן "בוקר".
מכאן ואילך החלה ההתפצלות וה"התערבבות" של הטראנס, היציאה מהגטו התרבותי מוזיקלי של הסצנה.
ובשנים הבאות ניתן יהיה לשמוע בז'אנר הפרוגרסיב טראנס את ההשפעות של האלקטרו, הברייק ביט וכל שאר הז'אנרים האלקטרוניים האחרים מחלחלים במהירות ומקבלים פרשנות טראנסאית, זה בעצם הפרוגרסיב טראנס.
היום הדיכוטומיה המרכזית בז'אנר הטראנס תהיה מוזיקת Full on מול פרוגרסיב, כמו החלוקה המסורתית של לילה ויום, את הלילה יקבל הפרוגרסיב האיטי, הסקסי והעמוק יותר, ולכן הוא גם יתפוס חזקה במועדונים ובסצינות אורבניות. את היום על משמרות הקרחנה שלו, והשעות הארוכות של ריקודים וחפירות יקבל לידיו הפול-און.
שווא מרחף
אודי רובוביץ'
אהוד (אודי) רובוביץ' (נולד ב-27 בינואר 1945), הוא כדורגלן עבר ישראלי, מגדולי שחקני בית"ר ירושלים, הידוע גם בכינוי "אודי חמודי" ושיחק בקבוצה בין השנים 1973-1960, במהלכן הבקיע 80 שערי ליגה.
קריירת המשחק.
רובוביץ' נולד וגדל בשכונת מחנה יהודה שבירושלים לבית בית"רי. אמו, רבקה הייתה צפתית, ואביו נתן רובוביץ' היה חבר בתנועת הלח"י.
עוד בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר וזכה לתהילה ראשונה כשהבקיע צמד שערים במשחק הדרבי הראשון שהתקיים בעיר, בין קבוצות הנוער של הפועל ירושלים ובית"ר.