ישנו חריג אחד המסוגל להתנגד לתשוקתו, האדם, זאת מכיוון שהאדם נתון בקונפליקט והוא ניצב במאבק מתמיד בין שני כוחות, טבעו הרוחני וטבעו הגשמי. טבעו הרוחני מתבטא בחשיבה רציונלית המשותפת לאדם למלאכים ולאל ובחשיבה דיסקורסיבית הקיימת אצלו בלבד וטבעו החומרי מתבטא ביכולת ההולדה, החישה, והזדקקותו לאוכל ושתייה. שני כוחות הופכיים אלו נאבקים ביניהם, הכוח הרוחני מושך למעלה, אל הבריאות שנמצאת מעל האדם והכוח החומרי מושך למטה, אל הבריאות שנמצאת מתחתיו. מעמדו הייחודי של האדם מתבטא בכך שבחירתו היא זה שתכריע בין שני הדחפים הללו. ייחודו של האדם כיצור בוחר, הופך אותו לנעלה יותר על כל שאר היצורים הנבראים והוא שני לאל ולמלאכים בלבד.
כמו כן מעבר לעסקו הפילוסופי הצר בשאלות מטאפיזיות ואתיות מופשטות, פיצ'ינו עסק גם בנושאים אחרים. ניתן להזכיר בהקשר זה את עניינו המיוחד באומנות, פיצ'ינו ראה ערך מיוחד בניסיון להשפיע על אומני התקופה. ידוע לנו כי בוטיצ'לי נעזר בפיצ'ינו כשזה בא לצייר את ציורו הידוע "הולדת ונוס". כמו כן גם אומנים נוספים, כלאונרדו דה וינצ'י, המלחין הגדול קלאודיו מונטוורדי ועוד, הושפעו ברמה מסוימת מתפיסותיו האפלטוניות.
כמו כן פיצ'ינו עסק גם בסוגיות אדריכליות, הוא ראה את המבנה הארכיטקטוני כשיקוף מוחשי של מחשבתו של האמן. תפקידו של האמן הוא להוציא מן הכוח אל הפועל את הדימוי המנטלי הקיים בתודעתו, פיצ'ינו רואה מעשה זה כבעל איכויות רוחניות משום שהאקט האדריכלי המנסה להטביע צורה מסודרת בחומרי הבניין הוא למעשה ביטוי לכיבוש הרוח את החומר, רעיון המבטא את הלכי הרוח הפלטוניסטים של פיצ'ינו.
היטל הוורת'
בכימיה, היטל הוורת' הוא שיטה לייצוג המבנה הטבעתי של חד-סוכרים תוך שמירה על מידע תלת ממדי פשוט. ההיטל קרוי על שם הכימאי האנגלי וולטר הוורת'.
להיטל הוורת' התכונות הבאות:
היטל נטה
בכימיה, היטל נטה הוא שיטה לרישום מולקולות עם סטריאוכימיה מלאה, בתמונה דו-ממדית. השיטה קרויה על שם הכימאי האיטלקי ג'וליו נטה, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1963.
במולקולה פחמימנית, בה עמוד השדרה המולקולרי מורכב מאטומי פחמן בגאומטריה מולקולרית טטרהדרלית, עמוד השדרה הוא במישור הדף (או המסך). עבור מתמירים הפונים החוצה מהדף, לכיוון הצופה, הקשר הכימי מתואר על ידי משולש שחור; עבור מתמירים הפונים לתוך הדף, הרחק מן הצופה, הקשר הכימי מתואר על ידי משולש מקווקו. היטל נטה שימושי לייצוג הטקטיסיות (Tacticity) של פולימרים.
אנרי הראשון, הדוכס מגיז
הנרי הראשון מלך אנגליה
סטפן מלך אנגליה
קווסטור
גדוד העבודה וההגנה על שם יוסף טרומפלדור
ויגינטיסקסוירי
מרכז ש. דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי
מרכז ש. דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי פועל במסגרת המכללה האקדמית נתניה ועיסוקו המרכזי הוא שימוש בגישות חדשניות למציאת פתרונות לסכסוכים באזורנו ובעולם. במרכז מכהנים זה לצד זה אנשי אקדמיה מובילים, אישים ידועי שם בזירה הפוליטית בעולם, אנשים אשר כיהנו בעבר כראשי מוסדות ביטחוניים, ואנשי עסקים.
בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות
בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות או אקול נסיונל סופרייר דה בוז-אר (בצרפתית: "École Nationale Supérieure des Beaux-Arts", נכתב בקיצור כ: ENSB-A; מכונה גם הבוז-אר של פריז), אשר בפריז, צרפת, הוא אחד מבתי הספר היוקרתיים ביותר בעולם לאמנות. זהו המפורסם והעתיק ביותר בין בתי הספר הנושאים את השם בית הספר לאמנויות יפות.
בית הספר מורכב ממספר מבנים הממוקמים ברחוב בונפרט מספר 14 שבגדה השמאלית, בין רציף מלקה (quai Malaquais) לבין רחוב בונפרט, בלב רובע סן-ז'רמן-דה-פרה, ממול מוזיאון הלובר השוכן מעברו השני של נהר הסן.
בית-הספר נוסד בשנת 1648 על ידי שארל לה ברון בשם האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול . בשנת 1793 נדחק המוסד, אך ב-1816 שונה שמו בעת איחודו עם האקדמיה לאדריכלות .
בין 1796 לבין 1800 פייר-אנרי דה ואלנסיין היה פרופסור לציור בבית הספר ויצר מדריכים ששימשו מספר דורות של ציירים חדשים.
בית-הספר היה תחת חסות המלך עד שנת 1863, עד שהוצא צו קיסרי ב-13 בנובמבר אותה שנה, שמינה למוסד מנהל לתקופה של חמש שנים. כיום בית הספר הוא מוסד ציבורי ומצוי תחת פיקוחו של המשרד להוראה ציבורית.
בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות שבפריז הוא הראשון בסדרת בתי-ספר לאמנויות-היפות (Écoles des Beaux-Arts) במרכזים אזוריים בצרפת. מאז היווסדה ב-1648 הייתה האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול מוסד צרפתי עילי להוראת אמנות. תוכנית הלימודים הובנתה סביב סדרת תחרויות אנונימיות שהגיעו לשיאן ב"פרס הגדול של האקדמיה המלכותית" ("grand prix de l'Académie Royale"), המוכר יותר בשמו פרס רומא ("Grand Prix de Rome"), והזוכה בו קיבל מלגת לימודים ומושב באקדמיית צרפת ברומא.
מצודת שפנדאו
מצודת שפנדאו (בגרמנית: Zitadelle Spandau) היא מצודה במערב ברלין באזור שפנדאו. חלק מהמצודה נבנה בימי הביניים והיא אחת מהמצודות שנבנו בתקופת הרנסאנס ועומדות על תילן עד ימינו. המצודה היא המבנה העתיק ביותר בשטח העיר ברלין שנשתמר עד ימינו.
היסטוריה.
המצודה נבנתה במהלך המאה ה-16 אולם ראשיתו של המגדל המרכזי של המצודה במאה ה-12. מגדל זה (ולאחר מכן המצודה) הוקמו על מנת להגן על העיר שפנדאו.
מתכנן המצודה היה האדריכל האיטלקי פרנצ'סקו קיאראמלה דה גאנדינו אשר החל לתכנן את מבנה המצודה בשנת 1557. עבודות הבנייה החלו בשנת 1560. בשנת 1578 החליף האדריכל רוקו גווריני די ליניארי את דה גאנדינו בפיקוח על עבודות הבנייה, ואלה הושלמו בשנת 1594.
המצודה נבנתה במצודה סימטרית בת ארבעה מצדים המחוברים יחד.
בשנת 1691 פוצץ מגדל נסיך הכתר. מגדל זה נבנה מחדש בשנת 1692. בשנת 1806 כבש נפוליאון בונפרטה את המצודה והיא נפגעה בצורה קשה. המצודה שופצה זמן קצר לאחר מכן אולם בעת נסיגת הכוחות הצרפתיים בשנת 1813 פוצץ מגדל המלכה ונהרס. מגדל זה שוקם בשנת 1821.
בין השנים 1935–1945 שימשה המצודה כאתר מחקר ללוחמה כימית ואתר אחסון גזים רעילים. בשנת 1945 נכבשה המצודה על ידי הכוחות סובייטיים ובהמשך אותה שנה עברה לידי שלטון הכיבוש הבריטי, ונשארה בידי הבריטים עד שנת 1948.
בשנת 1960 נפתח במבנה הארמון מוזיאון להיסטוריה מקומית.
בין השנים 1962–1976 עברה המצודה שיפוץ נרחב. בשנת 1992 נפתח במבנה הַנַּשָּׁקִיָּה מוזיאון היסטורי.
מבנה השער.
מבנה השער המקורי נבנה על פי תכנונו של צ'יארמלה אשר הושפע מפורטה נואבה (השער החדש) בעיר ורונה שבאיטליה. שער זה נבנה בסגנון הרנסאנס אולם נהרס בשנת 1813.
מבנה השער הנוכחי נבנה בשנת 1839 בסגנון קלאסי.
מבנה הארמון.
הארמון המקורי נבנה בסגנון גותי אולם בין השנים 1520–1523 שופץ בסגנון הרנסאנס. במסגרת השיפוץ של שנת 1977 שוקם הבניין בסגנון ניאו גותי. בצידו הדרומי של המבנה התגלו, בעת הקישום, קברים יהודיים מהשנים 1244 ועד 1346.
מגדל המצודה (ה-Juliusturm).
מגדל המצודה מגיע לגובה של 30 מטרים. מועד הקמת המגדל אינו ידוע, וככל הנראה בסיסו נבנה במהלך המאה ה-13. 145 מדרגות הבנויות בסגנון גותי מובילות למרפסת התצפית מראש המגדל.
מקור שמו של מגדל יוליוס אינו ידוע. ישנה סברה לפיה שם המגדל מתייחס לבעלות השטח על ידי יהודים בשנת 1536 (ומשמעות השם היא מגדל היהודים).
המצודה כבית כלא.
בין האסירים שהוחזקו במצודה ניתן למנות את ראש הממשל אברהארד דקלמאן שהוחזק במצודה בשנת 1702, את בנז'מין רולֶה - מייסד הצי של ברנדנבורג (הוחזק במצודה בשנת 1702), ואת שר המדינה הפרוסי פרידריך פון גרנה (הוחזק במצודה בשנת 1782). בניגוד לאמונה המקובלת פושעי המלחמה נאצים אלברט שפר, רודולף הס וקרל דניץ לא הוחזקו במצודה - אלא בכלא שפנדאו.
BeiDou (מערכת נווט)
BeiDou או BDS (בשמה המלא בסינית מפושטת: 北斗卫星导航系统, פין-יין: Běidǒu wèixīng dǎoháng xìtǒng, באנגלית: BeiDou Navigation Satellite System) היא מערכת ניווט לוויינית שפותחה ומופעלת על ידי סין. המערכת נועדה להתחרות ב-GPS ומהווה חלק מניסיון הסיני להעביר את מרכז הכובד הפוליטי־כלכלי מזרחה.
מערך לווייני הניווט הסיני כולל, נכון לפברואר 2021, 35 לוויינים. כשאר מערכות הניווט הלווייני בעולם, גם לווייני ביידו הסיניים מקיפים את כדור הארץ ומשדרים אות זמן, שאותו קולט המקלט הקרקעי משלושה לוויינים לפחות (לקביעת מיקום) או יותר (לקביעת גובה נדרש מספר מינימלי של ארבעה לוויינים). על הקרקע מחושב המרחק בין המקלט והלוויינים, דרך טריאנגולציה למציאת מיקום המקלט ומהירותו במרחב.
מקורות רשמיים בסין ציינו כי החל משנת 2008, תציע המערכת דיוק של 10 מטר, למשתמשים אזרחיים ברחבי העולם. לא ניתן פרסום פומבי לדיוק המערכת במוד הצבאי שלה.
מערכת ביידו, לאחר השלמתה, תכלול חמישה לוויינים גאוסינכרונים ו-30 לוויינים במסלול בגובה בינוני.
מינוח.
מערכת הנווט BeiDou נקראת על שמה של הדובה הגדולה (נקראת גם "העגלה הגדולה"), אשר ידועה בסינית כ-Běidǒu (תרגום: "העגלה הצפונית"), השם שניתן על ידי אסטרונומים סינים עתיקים לשבעת הכוכבים הבהירים בקונסטלציית הדובה הגדולה (Ursa Major). במקור, קבוצת הכוכבים שימשה למציאת כוכב הצפון (Polaris). כיוון שכך השם BeiDou משמר מטפורה לשימוש במערכת ניווט לוויינית.
היסטוריה.
הרעיון המקורי של המערכת נהגה על ידי צ'ן פנגיוּן וחבריו בשנות ה-80. על פי מינהל החלל הסיני, הפיתוח תוכנן לשלושה שלבים:
בינואר 2010 עלה לאוויר אתר אינטרנט רשמי של מערכת הניווט הלוויינית BeiDou.
שיגורי לוויינים.