ב-1964 עובד הספר עבור ה-BBC על ידי ג'יילס קופר, תסריט ששימש לסרט נוסף בשנת 1975. גרסה נוספת הועלתה ב-BBC בשנת 2000 לפי תסריט של היידי תומאס ובכיכובם של פרנסס או'קונור ויו בונוויל. בשנת 2014 הופק סרט קולנוע באורך מלא בכיכובה של מיה וסיקובסקה
סילביין וילטור
ישיבת ההסדר רמת גן
שרלוטנבורג-וילמרסדורף
שרלוטנבורג-וילמרסדורף (בגרמנית: Charlottenburg-Wilmersdorf) הוא רובע במערבה של ברלין, אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את בירת גרמניה. בסוף 2009 חיו בו כ-320,000 איש.
הרובע נוצר כתוצאה מאיחוד של השכונות וילמרסדורף, שרלוטנבורג וחמש שכונות נוספות לרובע אחד בעקבות רפורמת השכונות של ברלין ב-2001. גבולותיו הם: במערב - שפנדאו, בצפון - רייניקנדורף, במזרח - מרכז ברלין וטמפלהוף-שנברג, ובדרום שטגליץ-צלנדורף.
חלוקה פנימית.
עם חלקיו של הרובע, שקודם לאיחוד היו ישויות עצמאיות, נמנות השכונות:
מונינג
מונינג (באנגלית: Mooning) היא פעולה של חשיפת הישבן בפומבי על ידי הסרת החלק האחורי של המכנסיים והתחתונים. במספר תרבויות חשיפת הישבן נעשה על מנת להביע מחאה או סתם לשם הנאה. זאת משום שהיא נחשבת כפעולה גסה ומעליבה וכן מכיוון שישנו טאבו בנוגע לישבן.
המילה Moon (ירח) הייתה מטפורה מקובלת לישבן מאז 1743, והפועל to moon התייחס לחשיפה לאור (הירח) מאז 1601, הרבה לפני גל חשיפת הישבנים בקרב סטודנטים בארצות הברית בסוף שנות השישים ואילך.
לפני שקיבלה מילת הסלנג "מונינג" את משמעותה הנוכחית, הייתה משמעותה "שוטטות בטלה" או "תשוקה רומנטית".
יוספוס פלביוס מתאר בספרו תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים אירוע מימי הנציב קומאנוס בו חייל רומי חשף ישבנו בפני הקהל בבית המקדש ואף השמיע קול נפיחה, הדבר גרם לשרשרת אירועים שהחלה בהתפרעות ההמונים, בעקבותיה הגיע צבא רב להיכל אשר הביא לבריחת היהודים מהר הבית ולרמיסתם ומותם של עשרות אלפי יהודים.
באוגוסט 2004 חשף השחקן עופר שכטר את ישבנו מול עשרות אלפי נערים וילדים באירועי אקזיט סיטי. בעקבות זאת זומן שכטר לחקירה משטרתית, לאחר שד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלום הילד, הגיש תלונה בנושא.
באירוויזיון 2017 אזרח אוקראיני בשם ויטלי סדוויק, התפרץ לבמה עטוף בדגל אוסטרליה, וחשף את ישבנו מול המצלמה. סדוויק נתפס על ידי המאבטחים והועבר למעצר.
איכילוב
רפורמות אטאטורק
רפורמות אתאטורק (טורקית Atatürk İnkılapları או Atatürk Devrimleri) היו סדרה של שינויים שערך מוסטפא כמאל (Mustafa Kemal Atatürk), נשיאה הראשון של הרפובליקה הטורקית, בכל אורחות החיים במדינה, ובכלל זה בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, החקיקה, התרבות והחברה, החל בשנת 1922, דהיינו לפני הכרזתה של המדינה על עצמאותה, ועד מותו בשנת 1938.
הרפורמות הושפעו מרעיונות ה (Tanzîmât - "ארגון מחדש") שהונהגו באימפריה העות'מאנית החל באמצע המאה ה-19 ומנורמות מערביות שיובאו על ידי מוסטפא כמאל והאליטה הטורקית השלטת במהלך 15 השנים הראשונות לעצמאות המדינה. הרפורמות המוקדמות הוסדרו בחוקת טורקיה ב-1924 (Türkiye Cumhuriyeti Anayasası) שהייתה בעלת צביון מערבי. חוקה זו ירשה את החוקה הלקונית שהתקבלה על ידי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה בעת מלחמת העצמאות של טורקיה ולפני הכרזת הרפובליקה. לאחר מכן הונהגו סידרי מנהל חדשים תוך השמת דגש על מודרניזציה וחילון המדינה ובהתאם ל"ששת החיצים" - ששת עקרונות היסוד של ה"כמאליזם" (על שמו של מוסטפא כמאל) - הרפובליקה, לאומיות, עממיות, מהפכנות, חילוניות ומדינתיות.
הרפורמות ויישומן באמצעות עקרונות הכמאליזם.
תקציר הרפורמות העיקריות.
עקרון הרפובליקה (Cumhuriyetçilik).
עקרון הרפובליקה כלל ביטול של המבנה המדיני והחברתי של התקופה העות'מאנית, עם הקמת הרפובליקה ב-29 באוקטובר 1923 וביטול והמעמד השולט, והחלפתו בשלטון העם. לאלה נלווה ביטול מוסד הסולטנות בשלב הראשון ב-1 בנובמבר 1922 והפיכתו לח'ליפות בלבד. הסולטאן הוכרז כאישיות בלתי רצויה ועזב את המדינה זמן קצר לאחר ביטול הסולטנות. בשלב השני, ב-3 במרץ 1924, בוטלה הח'ליפה כלל ועיקר במסגרת תהליך שמטרתו ומשמעותו הייתה מעבר ממצב בו האל הוא מקור הסמכות השלטונית למצב בו השלטון נבחר על ידי העם. לפעולה זו הייתה משמעות דתית אך מעבר לכך היא היוותה גם שינוי יסודי בתפיסת השלטון. נתק נוסף מהשלטון הקודם היה בהעברת הבירה מאיסטנבול, הבירה העות'מאנית לאנקרה שבמרכז הגאוגרפי של המדינה בגבולותיה החדשים. שינויים מדיניים נוספים כללו את הפיכתה של מפלגת העם הרפובליקאית (Cumhuriyet Halk Partisi, CHP), המפלגה השלטת והיחידה, לכלי פוליטי מעין ממלכתי, ואת אישורו של מוסטפא כמאל כנשיא שתחתיו ראש ממשלה.
עקרון הלאומיות (Milliyetçilik).
הלאומיות הטורקית, כתחליף לזו העות'מאנית, נבעה מכך שבגבולותיה החדשים היו הטורקים המוסלמים רוב מוחלט והומוגני באוכלוסייה. הרעיון הלאומי החדש הופץ לעם באמצעות התקשורת, החינוך, הממשלה והמפלגה, שהציגו את הטורקים לא כעות'מאנים, כפי שראה אותם העולם, אלא כצאצאי הכובשים הטורקים, כאבותיהם של תרבויות שונות וכאחראים על הישגי האימפריה העות'מאנית בשיאה. היסטוריונים של הממשלה פיתחו תזה היסטורית על הגירתם של הטורקים מטורקסטן לטורקיה, תוך שהקימו ציוויליזציות מפותחות והיו לתושבי אסיה הקטנה מזה זמן רב. הלאומיות איחדה את הטורקים סביב מטרה משותפת והחלישה את הסכסוכים המעמדיים והאידאולוגיים הקיימים. הלאומיות לא הייתה מבוססת על הקבוצה האתנית הטורקית בלבד, אלא על קשרים חברתיים, פוליטיים ותרבותיים בין כל האזרחים. החוקה הטורקית קבעה שכל האזרחים הם טורקים וביטלה את עקרון המילט, שביסודו קיומן של קהילות דתיות לכל קבוצות המאמינים בדת כלשהי ברחבי האימפריה, בדרך כלל נוצרים-ארמנים ונוצרים-יוונים ויהודים. אחד ההיבטים המזיקים של הלאומיות היה הבידוד שהתבטא בהורדת מעמדן של שפות זרות, היסטוריה כללית ומדעי החברה בתוכנית הלימודים בבתי הספר, ובפיקוח מחמיר על התכנים. גם העיתונות עסקה כמעט לחלוטין בעניינים פנימיים וכל אלה הביאו לכך שהטורקים ראו את העולם ביחס לטורקיה בלבד.
עקרון העממיות (Halkçılık).
העממיות (פופוליזם) הדגישה את חשיבות שמירת השלטון בידי כלל העם, ולא בידי המעמד השולט. מכך נבע עקרון השוויון בפני החוק וחופש הפולחן, ללא הבדלים כלכליים ודתיים. בנוסף, נוצרו מוסדות שלטון הנבחרים על ידי האזרחים כמו האספה הלאומית והממשלה, ונוצרה מערכת של איזונים ובלמים בין מוסדות אלה. היה פלורליזם של מפלגות, אך השלטון השיג הסכמיות בקרב העם על כך שעדיף לרכז את התמיכה במפלגת העם הרפובליקאית, מפני שהאינטרסים של העם מוטמעים במפלגה זו. המפלגה שלטה באספה והדבר אּיפשר ליישם את עקרונות הכמאליזם באמצעות חקיקה ותקצוב. הלכה למעשה הביא עקרון העממיות לדיקטטורה של מוסטפא כמאל אך הוא אכן פעל למען העם והתיר דיון ציבורי ופוליטי בפרלמנט על מדיניותו.
עקרון המהפכנות (İnkılapçılık).
המהפכנות הביעה את הנכונות לשנות את החברה המסורתית בעלת היסודות העות'מאניים לחברה מודרנית, וזאת באמצעים קיצוניים ובמטרה להגיע להישגים בתוך דור אחד. מפלגת העם הרפובליקאית הייתה אחראית על קביעתם וביצועם של צעדים להבטחת המהפכה. מאחר שהבסיס האידאולוגי של המהפכה היה הכמאליזם שפעולותיו הסירו מהמדינה כל זכר לאימפריה העות'מאנית, ניתן לייחס לרפורמות היבט אנטי-עות'מאני. ביטול הסולטנות והח'ליפות, משרות שהיו מנוגדות לדרך הכמאליזם בכך שהיוו קשר לעבר, הוא דוגמה מובהקת להיבט זה. החינוך היה אמצעי חשוב להחדרת רעיונות מהפכניים אלה לנוער, ומערכת החינוך אוחדה והוגדרה כחילונית. הלימודים כללו רעיונות של מודרניות ורפובליקניות, והיה בכך גם ניסיון לקרב בין האליטה לעם. הנוער נחשב לשומר על המהפכה, ונראה שהנוער הבין את חשיבותה והסכים לשמור עליה. על פי הכמאליזם, חינוך מודרני יכול לשנות את כל המבנה של החברה הטורקית. מוסטפא כמאל ביקש ליצור דור חדש שיהיה גא במוצאו ויתמוך ברפורמות בכל עת שיש בה צורך בכך. בהיבט הכמאליסטי הרפובליקניות שימשה אנטי תזה לאימפריה העות'מאנית שהייתה מבוססת על ריבונות הסולטאן ולא על ריבונות העם. הכמאליזם ביקש להחליף את זהות התושבים מנתינים של אימפריה לאזרחים של מדינת-הלאום הטורקית החילונית, הדוחה את הלאומיות הערבית הקשורה לאסלאם. שלטון החוק שהוחל על ידי מוסטפא כמאל מראה על התנגדותו לשלטון שושלתי בכך שהחוק שולט ומבוצע על ידי נבחרי הציבור, ואין אדם ששולט מתוקף שושלתו. המאפיין שמראה יותר מכל על המחויבות של מוסטפא כמאל למודרניות הוא החילון, אשר שינה את דפוסי המחשבה של המדינה והחברה. האימפריה העות'מאנית הייתה מדינה תיאוקרטית שכל מערכותיה היו קשורות לדת. כעת הוגדרו עקרונות הדת כמוגבלים לעולם הדת בלבד, והמדינה התנהלה לפי עקרונות חילוניים של היגיון מודרני. מוסטפא כמאל טען עוד שכדי לשרוד, חייבת מדינה להמשיך ולהתקדם ברפורמות, בניגוד לאימפריה העות'מאנית שלא עודדה רפורמות וניתקלה במכשולים ביישומן כאשר ביקשה לנקוט חדשנות.
עקרון החילוניות (Laiklik).