הוועדה המליצה כי לצד ועדת האתיקה יכהן יועץ לאתיקה. היועץ ימונה בידי יושב ראש הכנסת, לפי המלצה של ועדה ציבורית, לתקופה של חמש שנים. לפי ההצעה, היועץ לאתיקה יפעל בתיאום עם ועדת האתיקה לטיפוח האתיקה של חברי הכנסת והטמעת כללים אלה בקרב חברי הכנסת, ייעץ לחברי הכנסת ויסייע בידיהם בהתנהלות לפי כללים אלה, ימליץ בפני ועדת האתיקה על תיקונים בחוקים, בתקנות ובכללים בתחום האתיקה של חברי הכנסת, יכין ויפרסם, בתיאום עם ועדת האתיקה, כל חומר שיש בו כדי לקדם את האתיקה בכנסת, וישמש כבוחן וכקובל בתלונות שהוגשו נגד חברי הכנסת. כן יגיש היועץ לאתיקה דו"ח בתחילת כל מושב של הכנסת, ובו יפורטו פעולותיו וענייני אתיקה שהתעוררו במושב הקודם.
ועדת האתיקה.
לוועדה היו מספר המלצות בנוגע למבנה ועדת האתיקה, לתפקידיה ולסמכויותיה.
הוועדה המליצה לקבוע כי בוועדה יכהנו שבעה חברים (לעומת ארבעה כיום). שלושה מחברי הוועדה ישמשו כוועדת קובלנות, שהוא אחד מתפקידיה של ועדת האתיקה כולה כיום. הפורום המלא של ועדת האתיקה ישמש כערכאת ערעור על החלטות ועדת הקובלנות. זאת, בניגוד למצב כיום, לפיו הערעור הוא בפני מליאת הכנסת, פורום שקשה לקיים בו דיונים מעמיקים.
הוועדה הציעה שינוי נוסף בהליך בירור הקובלנות. לפי הצעתה, יועברו התלונות ליועץ לאתיקה, והוא זה שיחליט האם לדחות את התלונה על הסף, או להגישה כקובלנה לוועדת האתיקה. בפני היועץ עומדות גם אפשרויות נוספות - הוא יהיה רשאי לפנות לחבר הכנסת שנגדו הוגשה התלונה בבקשה שיתנצל או יפעל באופן שייתר את התלונה, וכן יהיה רשאי לפעול לשם השגת הסכמה בין המתלונן לבין חבר הכנסת, בהליך דמוי גישור. החלטה לדחות תלונה על הסף תיתכן אם היועץ מצא שהיא טורדנית או קנטרנית, אם אינה מבוססת בעובדות, אם אין היא מראה כי הופרו כללי אתיקה, או שאין בה עניין לציבור. הוועדה הציעה שגם במקרה שבו היועץ מחליט שלא להגיש קובלנה, הוא יעביר לוועדת האתיקה את החומר, וזו תהיה רשאית להורות לו להגיש קובלנה בכל זאת.
הצעה נוספת של הוועדה נוגעת לעניין זכות הערעור. כיום, רק חבר הכנסת הנילון רשאי לערער על החלטת ועדת האתיקה, וערעור זה יכול להיות רק על החלטה להרחיקו מישיבות הכנסת, לשלול את זכותו לדבר במליאה, או לאסור עליו להגיש שאילתות, הצעות לסדר או הצעות חוק. הוועדה הציעה לאפשר ערעור על כל החלטה של ועדת הקובלנות, וכן לאפשר ערעור גם במקרה שהחליטה שלא להטיל סנקציה. במקרה זה, תינתן זכות הערעור ליועץ לאתיקה. מתכונת הדיון בערעור תהיה דומה למתכונת של דיון נוסף בבית המשפט העליון - אין מדובר בהרכב שונה, אלא בהרכב מורחב של ההרכב שקיבל את ההחלטה המקורית.
הוועדה המליצה גם להרחיב את סמכויותיה העונשיות של ועדת האתיקה, בין היתר בהמלצת יושב ראש ועדת האתיקה בכנסת ה-16, אריה אלדד, ויושב ראש הכנסת ה-16, רובי ריבלין, שהעידו כי הסנקציות הקיימות כיום אינן מרתיעות דיין. הוועדה הציעה סנקציות נוספות:
קרול שילדס
קרול אן שילדס (באנגלית: Carol Ann Shields; 2 ביוני 1935 - 16 ביולי 2003) הייתה סופרת קנדית ילידת ארצות הברית. היא ידועה בעיקר בשל כתיבת הרומן יומני האבן שיצא לאור בשנת 1993.
שילדס נולדה באילינוי, ארצות הברית ולמדה בהנובר קולג' שבאינדיאנה, אוניברסיטת אקסטר באנגליה ובאוניברסיטת אוטווה. בשנת 1957 נישאה לדונלד שילדס. בני הזוג עברו לגור בקנדה.
בשנת 1977 קיבלה שילדס תואר פרופסור מאוניברסיטת אוטווה. בשנת 1980 השתקעה בויניפג שבמניטובה, ולימדה אנגלית באוניברסיטת מניטובה. בשנת 2000 עברה עם בעלה לגור בוויקטוריה, בקולומביה הבריטית. בשנת 2003 נפטרה מסרטן השד.
נשק לא קונבנציונאלי
באבור
זהיר א-דין מוחמד, המכונה גם באבור (בערבית ופרסית: ظهیرالدین محمد بابر, בהינדי: ज़हिर उद-दिन मुहम्मद; 14 בפברואר 1483 – 26 בדצמבר 1530) היה מצביא, מדינאי, סופר ומשורר ממוצא טורקי-צ'גטאי ובעל שורשים מונגוליים, אמיר פרגנה (1494) ומייסד ושליט האימפריה המוגולית בהודו (1530-1526) . מצד אביו היה צאצא של טימור לנג ומצד אמו צאצא שושלתו של ג'ינגיס חאן. באבור גדל בתרבות הפרסית. חיבורו המפורסם ביותר בשפה הטורקית-צ'גטאי היה כרוניקה ואוטוביוגרפיה בשם "באבור נאמה"
קורות חייו.
באבור נולד בעיר אנדיז'ן, באוזבקיסטן של היום. בנו הבכור של עומר שייח' מירזא, בן נינו של טימור לנג ומושל פרגנה. אמו הייתה קוטלוג ניגאר ח'אנום, בתו של מושל טשקנט יונוסחאן, מצאצאי ג'ינג'יס חאן. שפת אמו הייתה צ'אגאטאי, הקרובה לאוזבקית המודרנית. תרגום שמו זהיר א-דין הוא "מגן האמונה" והכינוי שנטל לעצמו "באבור" – משמעותו טיגריס.
כשליט.
לאחר מות אביו ב-1494 ירש את כיסאו וממלכה קטנה, והחל במלחמה עם דודיו שניסו לנשלו. בין 1494–1517, באבור פעל לאיחוד הנסיכויות הטימוריות תחת שליטתו כדי להיאבק באוזבקים. שלוש פעמים הצליח באבור להשתלט על סמרקנד, עיר הבירה של טימור. בשנת 1497 כבש את סמרקנד אך בעקבות מרד האצילים שם, איבד את כל נחלותיו, כולל פרגנה. באותה שנה הקים לעצמו בקתה ומסגד פרטי על הר סולימאן המתנשא בליבה של העיר אוש שבעמק פרגנה במערב קירגיזסטן. בשנת 1501 הצליח להחזיר את סמרקנד לשלטונו, אך גורש לאפגניסטן כעבור זמן קצר על ידי מוחמד שאיבּאני ח'אן, מושל אורדת הזהב. באפגניסטן הצליח לגייס צבא חדש בעיקר מקרב תושבי בדח'שאן הטג'יקים, וב-1504 כבש את קאבול שם הקים אמירות חדשה שבירתה קאבול. ב-1505 הוא פלש לצורך לקיחת שלל דרך מעבר ח'ייבר לתת-היבשת ההודית. משם עבר להראט, הבירה התרבותית של העולם המוסלמי המזרחי, שם כרת ברית עם השליט המקומי, חוסיין מירזה בייקרה, (שהיה קרוב משפחה שלו), נגד האויב האפגני המשותף. הברית החזיקה מעמד רק כשנה, עד פטירתו של חוסיין מירזה.
את מערכות הקשרים שלו עם האימפריה הספווית התחיל כאשר, עדיין בחיי אביו, פגש את הפדישאה עלי מירזה ספווי בסמרקאנד. מערכת היחסים הטובה שלו עם הספווים נמשכה גם אחרי מותו של עלי מירזה ובאה לביטוי כאשר האמיר נג'ם א-סני הנהיג צבא ספווי אל תוך מרכז אסיה והיה זקוק לעזרה.
ב-1510 באבור שיתף פעולה עם אחיו הצעיר ויורשו של עלי מירזה, שאה אסמעיל הראשון בקרב לשחרור העיר מרב מידי האוזבקים שכבשו אותה ב-1505. ב-1512 ניסה ללא הצלחה להחזיר לשלטונו את סמרקנד ובוכרה. באבור יעץ לספווים לסגת אולם הם לא שמעו לעצתו, למרות זאת עזר להם בקרב גוצדובאן בו הובסו הספווים בידי המצביא אובידוללה ח'אן. ב-1514 חזר לקאבול והשקיע את מירב המאמצים בחיזוק צבאו.
יחסיו של באבור עם האימפריה העות'מאנית היו מנוכרים, כי הסולטאן העות'מאני סלים הראשון סיפק תותחים ליריבו, אובידוללה ח'אן. זו הייתה אחת הסיבות שבאבור גייס לוחמים קיזילבאשים ותמך בספווים בקרב גוצדובאן. לאחר הקרב, במטרה לתקוע טריז בין באבור לספווים, פעל סלים על מנת לפייס את באבור ושלח את קצין הארטילריה, האוסטד עלי קולי, לשרת תחת באבור כמפקד הארטילריה שלו ואת הגנרל מוסטפא רומי לפקד על הרובאים של באבור שצוידו ברובי בריח פתיל. כלי נשק אלו עזרו לבאבור בכיבוש הודו.
כיבוש הודו.
ב-1519 פתח במסע לכיבוש הודו והגיע עד גדת נהר הצ'נאב בהודו הצפון-מערבית. עד סוף 1524, שאיפתו הייתה לשמר את שליטתו בחבל הפנג'אב. ב-1525 דאוולת חאן לודי, ששאף לזכות בעצמאות ביקש מבאבור לעזור לו למרוד בסולטאן איברהים לודי. ב-21 באפריל 1526 נלחם צבא באבור נגד צבאו של איברהים לודי בקרב פניפט הראשון והשתמש בארטילריה, מה שאפשר לו להכריע את הקרב אף על פי שצבאו היה קטן יותר וכך הגיע הקץ לשלטונו של הסולטאן האחרון של דלהי. שישה ימים מאוחר יותר, באבור נכנס לדלהי וקיבל לידיו את יהלום הקוהינור. ב-1527 ניצח בקרב חנווה את הראג'פוט ראנה סנגה, שליט מיוור. שני הניצחונות הללו הציבו את באבור כשליט היחיד של צפון תת-היבשת.
ניצחונותיו של באבור הביאו אותו לידי הקמת האימפריה של המוגולים הגדולים, שהשתרעה על רוב שטחן של הודו ופקיסטן המודרניות. הוא קיים קשרי ידידות עם עלי-שיר נאוַאִי, הסופר האוזבקי הידוע. בסוף ימיו כתב את באבורנאמה בו העלה על הכתב את תיאור מסעותיו בשפת צ'אגאטאי.
בפועל, באבור ידע שלא יוכל לשלוט ישירות בכל הטריטוריה שכבש ולכן שילב את האליטה המקומית (הינדית ומוסלמית) בתוך מנגנון השלטון שלו.
משפחתו.
באבור היה נשוי לכ-10 נשים, מהן היו לו כ-20 צאצאים. החשובים בהם היו בנו הבכור ויורשו הומאיון שנולד ב-1508 מאשתו השלישית מחם בגום המכונה גם הזרה וואלידה, קמרן מירזה שנולד ב-1509 מאשתו גלרוק בגום (Gulrukh Begum), עסכרי מירזה שנולד ב-1516 והיה אח מלא של קמרן מירזה, הינדל מירזה שנולד ב-1519 לדלדר אגה בגום (Dildar Begum) והנסיכה גולבדן בגום שנולדה ב-1523, הייתה אחות מלאה של הינדל מירזה וכתבה את תולדות הומיון בספר "הומיון נמה".
באבור נפטר בשנת 1530 והוחלף על ידי הומאיון. על פי בקשתו באבור נקבר בקאבול במקום שהפך לגני באבור.
ארלו גאת'רי
ארלו גאת'רי (אנגלית: Arlo Guthrie; נולד ב-10 ביולי 1947) הוא זמר, מוזיקאי וכותב שירי פולק אמריקאי שהתפרסם בשנות ה-60. הוא בנם של זמר הפולק האמריקאי הנודע, וודי גאת'רי, ושל הרקדנית היהודיה, מרג'ורי מזי"א גאת'רי (שם נעורים - חנה גרינבלאַט).
ביוגרפיה.