כחלק משיפור התשתיות של הדרך בנו הבריטים מספר גשרים מעל נחלים שחצתה הדרך וביניהם גם גשר מעל נחל לכיש. הנקודה בה חצה הגשר את הנחל היה בקרבת 3 כפרים ערבים: סואפיר אל שמאליה (באזור שדות כפר ורבורג), סואפיר אל גרביה (על גבעה הסמוכה לגשר ומצפון לצומת מרכז-שפירא) וסואפיר אל שרקיה (על גבעת בית הספר האזורי שפיר, ממזרח לנחל גוברין עד שלולית החורף ליד צומת עין-צורים) ולכן הוא כונה גם "גשר הסוואפירים". הגשר, שהוזמן על יד המנדט הבריטי, הוקם ב-1933 על ידי המהנדס זאב פריזר. הכביש וגשריו סייעו רבות בשמירת הקשר לנגב המערבי.
בתקופת מלחמת העצמאות שימש הכביש, מצד אחד, כציר להעברת אספקה לנגב הנצור ומצד שני היה צורך למנוע מהמצרים את היכולת להעביר דרכו כוחות לכוון מרכז הארץ. לפחות בשני מקרים כמעט פוצץ הגשר:
לאחר המלחמה המשיך הגשר לשרת את הנוסעים בכביש (שהפך לכביש 3) אולם רוחבו (5 מטר) כבר לא התאים לגידול בהיקף התנועה. כמו כן גובהו המועט ממפלס הנחל גרמו להצפת הגשר בזמן שיטפונות ולסגירת הכביש מדי פעם. בשנת 1992 הרחיבה מע"צ את כביש 3 ובנתה גשרים חלופיים מעל הנחלים לכיש וגוברין והגשרים הבריטים נזנחו. בעקבות כוונה להרוס את גשר הקשתות הוא הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
הגישה לגשר דורשת חציה של כביש 3. בשנות ה-90 של המאה ה-20 (לאחר סגירת הגשר) הקימו היישובים בסביבה שערי ברזל, משני צידי הגשר, על מנת למנוע מעבר של גנבים.
במהלך 2018 החלו עבודות הצלה בגשר ובסביבתו על ידי המועצה לשימור אתרים ובשיתוף "אגף המורשת" ב"משרד ירושלים ומורשת" ובשיתוף "משרד התרבות והספורט". עם השלמת העבודות ישולב הגשר במסלול לאורך הנחל.
מבנה הגשר.
הגשר נבנה על ידי המהנדס זאב פריזר מבטון מזוין. אורכו כ-20 ורוחבו כ-5 מטר. משטח הגשר נתמך על ידי 2 קשתות בטון וקורות המהוות מסבכים לתמיכה בגשר.
לקריאה נוספת.
עודד גולן, הייתי חבלן - תחושותיו של חייל לפני הקרב, במהלכו ואחריו, הוצאת י. גולן, 2001
יחסי הפיליפינים–נאורו
יחסי הפיליפינים–נאורו הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת הפיליפינים לבין רפובליקת נאורו.
היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות כוננו ב-19 בפברואר 1968.
יחסים כלכליים.
באמצעות חברת "נאורו פוספט רויאלטיס טראסט", נאורו השקיעה בפיליפינים ובנתה את "מלון מנילה פסיפיק סטאר", אם כי המלון סבל מהפסדים כבדים. הפיליפינים ונאורו עשו מיזם משותף בתעשיית הפוספטים. כ-35 מיליון דולר הושקעו במיזם המשותף, אך לבסוף המיזם סבל מהפסדים בהיקף של כ-1.2 מיליארד דולר.
ביקורים מדיניים.
נשיא נאורו האמר דה רובורט, ערך ביקור בפיליפינים. ביקורו הרשמי הראשון היה בין התאריכים 22–23 בנובמבר 1978. מאוחר יותר הוא ערך את ביקורו השני והשלישי בפיליפינים ב-1 במאי וב-29 באוגוסט 1980. דה רובורט שוחח עם נשיא פיליפיני פרדיננד מרקוס בביקורו השני על שיתוף פעולה בין נאורו והפיליפינים בתחומי החקלאות, הדיג והדיור. ביקורו השלישי ב-29 באוגוסט הוא ניהל מגעים להסכם על אספקת פוספטים גולמיים אשר נאמד בשווי של 20 מיליון דולר באותה העת במשך עשר השנים הבאות.
מגעים בין שתי המדינות על רכישת אי.
במהלך כהונתו של נשיא נאורו האמר דה רובורט, נאורו ניהלה משא ומתן עם מדינות רבות באוקיינוס השקט כדי לקנות אי עבור אזרחיה על מנת "להמשיך הלאה" כאשר הפוספטים במדינה ייגמרו. אחת המדינות שניהלה עם נאורו מגעים הייתה הפיליפינים.
יחסים דיפלומטים.
הפיליפינים מקיימת קשרים עם נאורו באמצעות שגרירותה בקנברה שבאוסטרליה.
NRK (שמו הרשמי: Norsk rekskringkasting AS) הוא תאגיד השידור הנורווגי המשדר בטלוויזיה, ברדיו ובניו מדיה בנורווגיה. NRK מבוסס על עקרונות זהים לאלו של ה-BBC והוא חבר באיגוד השידור האירופי.
התאגיד הוקם בשנת 1933 והוא חברת המדיה הגדולה ביותר בנורווגיה עם פחות מ-3,500 עובדים. בשנת 2016, סך ההכנסות של התאגיד עמד על 5.7 מיליארד כתר נורווגי.
NRK מפעיל ארבעה ערוצי טלוויזיה (NRK1, NRK2, NRK3 ו-NRK Super) ושלוש עשרה תחנות רדיו ארציות המשודרת בתקן DAB. בנוסף, NRK מפעיל אתר ושירותים נוספים הקשורים לטלוויזיה, לרדיו ולמוקד התנועה.
עד לתחילת שנות ה-80 היה ל-NRK מונופול שידורים בנורווגיה, אך גם לאחר תחילת התחרות עם ערוצים אחרים, עדיין לשידור הציבורי בנורווגיה מקום חשוב, ובשנת 2016 לערוצי הטלוויזיה של NRK היה נתח שוק של 39%.
היסטוריה.
בזמן מלחמת העולם השנייה.
במהלך תקופת מלחמת העולם השנייה הייתה נורווגיה נתונה בידי השלטון הנאצי והשידורים השתנו. לאחר כיבוש נורווגיה עברה NRK לבריטניה, משם שודרו שידורי "קול נורווגיה מלונדון". השידורים, ובמיוחד השידורים המיוחדים הפכו את NRK לדוברת חשובה של ההתנגדות הנורווגית לשלטון הנאצים.
NRK שידרה גם מארצות הברית במהלך המלחמה. יו"ר NRK דאז, ד"ר ארנולד רסטאד, יחד עם שני פקידי ה-NRK, גונאר ניגרד וקרל ק. לרסן, הגיעו לבוסטון באוגוסט 1940. ד"ר רסטאד וידא כי ל-NRK יש זמן שידור על שידורים בגל קצר. ב-1943 הועבר מוקד השידורים לניו יורק.
במהלך השידורים היו פופולריים במיוחד ברכות הימאים והמלחים, וגונאר ניגרד שכונה "הקול מבוסטון".
ראשית השידורים בטלוויזיה.
ב-30 השנים הראשונות היה הרדיו הדומיננטי ביותר בפעילות NRK, אולם בשנות ה-50 החלו בתאגיד לבחון את התחלת שידורי הטלוויזיה.
הכול החל במה שנקרא "ועדת הטלוויזיה" בשנת 1950 אשר הוטל עליה לבדוק באיזה שלב יש להתחיל לשדר בטלוויזיה בנורווגיה. בעוד מדינות אחרות כמו דנמרק או נורווגיה כבר החלו בשידורים בטלוויזיה, השידורים בנורווגיה נותרו ברדיו, זאת כיוון שנורווגיה הייתה בעיצומה של תקופת שיקום ועל כן מעט מאוד כסף הושקע ב"מותרות" דוגמת הטלוויזיה. כמה ארגונים גם הראו כי יש כמה אזורים בנורווגיה בהם שידורי הרדיו נקלטים באופן גרוע ולכן על המדינה לתת עדיפות לבניית רשת הרדיו עוד טרם תחילת שידורי הטלוויזיה. עם זאת, ב-30 בינואר 1953 הוחלט להעניק אור ירוק לשידורי הטלוויזיה בנורווגיה והוענקו 600 אלף כתר נורווגי על חשבון תקציב המדינה למען בדיקת העניין. 300 אלף כתרים נוספים הועברו בשנים 1954–1955 ובשנים 1955–1956 100 אלף כתרים.
שנה לאחר קבלת ההחלטה על מתן אור ירוק לשידורי הטלוויזיה, כבר החלו שידורי הניסיון. ב-12 בינואר 1954 שודרה תוכנית בת 55 דקות מאולפן זמני באוסלו. בתקופה זו היו רק 4 מכשירי טלוויזיה רשומים בנורווגיה, אולם ברחבי המדינה הציבו בחנויות אלקטרוניקה טלוויזיות בחלונות החנויות, כך שצפו בשידור הטלוויזיה הראשון בנורווגיה אלפי אנשים.
השידורים היו בתחילה פשוטים מאוד וברמה חובבנית, אך בהמשך החלו ב-NRK לבנות מחלקת עובדים ייעודית לשידורי הטלוויזיה שכללה עובדים מקצועיים יותר. ב-25 ביוני 1957 נקבעה ההחלטה להתחיל בשידורים קבועים ב-1958.
ההשקה הרשמית של שידורי הטלוויזיה בנורווגיה הייתה ב-20 באוגוסט 1960. המלך אולף החמישי הופיע בטקס תחילת השידורים הטלוויזיוניים ולאחר מכן ראש ממשלת נורווגיה הופיע ושוחח עם הצופים. השקת השידורים בוצעה כמה שנים לאחר שוודיה ודנמרק.
שידורים בצבע.
על אף ששידורים רשמיים בנורווגיה כבר החלו, רק למעטים הייתה היכולת לצפות בה, ואותות השידורים הגיעו רק לחלקים המרכזיים של מזרח נורווגיה. ב-1961 נקלטו האותות גם בטרונדהיים ורק ב-1964 לבודו. בשנת 1967 נקלטו האותות בכל רחבי נורווגיה.
עלות הפיתוח היקרה של המשדרים ברחבי נורווגיה הובילה את הרשויות הנורווגיות להעניק עדיפות נמוכה לתחילת השידורים בצבע לעומת הרחבת רשת המשדרים. במהלך אולימפיאדת גרנובל שחלה ב-1968, חלק ניכר מן השידורים הועברו בצבע.
בתחילת שנות ה-70 תדירות השידורים בצבע גדלה ובשנת 1972 החלו שידורים רגילים בצבע. שידורים יומיים בצבע החלו ב-1973.
תחילת התחרות.
ל-NRK היה מונופול על שידורי הרדיו והטלוויזיה בנורווגיה עד תחילת שנות ה-80, כאשר הוקמו תחנות הרדיו האזוריות הראשונות. בסוף שנות ה-80 החלו להיקלט בנורווגיה השידורים הפרטיים הראשונים, עם שידורי TVNorge ו-TV3. בשנת 1992 החלה רשמית התחרות הארצית בשידורי הטלוויזיה מול TV 2.
שידורים בהפרדה גבוהה.
NRK שידרה בפעם הראשונה בהפרדה גבוהה ב-8 באוגוסט 2008, כששידרה את טקס הפתיחה, ומאוחר יותר את טקס הסיום של אולימפיאדת בייג'ינג. באותה התקופה לא היה מספיק רוחב פס להעברת שידורי HD ולכן שידורי BBC1 ו-NRK2 מוזגו זמנית. בנוסף גם איכות השידור של NRK3 ירדה במעט.
ב-12 בפברואר 2010 החלו ב-NRK בשידורי HD קבועים כשהושק ערוץ NRK1 HD, עם פתיחת אולימפיאדת החורף של 2010 בוונקובר אחרי האולימפיאדה, כמה תוכניות אחרות שודרו ב-HD. בהמשך הושקו גם שידורי HD ליתר ערוצי הטלוויזיה של NRK.
ערוצים ותחנות של NRK.
NRK מפעילה ארבעה ערוצי טלוויזיה ארציים וחמישה עשר תחנות רדיו שונות. עד חג המולד של 2017 תחנות הרדיו כולן זמינות בשידור דיגיטלי בחלקים גדולים של המדינה על ידי שיטת שידור DAB. שידורים ב-FM ברחבי נורווגיה מופסקים בהדרגה במהלך שנת 2018. רבים מן הערוצים זמינים גם באמצעות שידורים דיגיטליים ודרך השידורים בלוויין ובכבלים.
עובדים.
NRK הוא גוף התוכן הגדול ביותר בנורווגיה ובסוף שנת 2016 היו לו 3,447 עובדים במשרות קבועות. מבין עובדי תאגיד השידור הנורווגי נשים מהוות 46% ממצבת העובדים בעוד 54% מהעובדים הם גברים. הגיל הממוצע של עובדי NRK הוא 45.5.
מבין עובדי NRK, כ-2,000 עובדים במשרדים הראשיים של הארגון באוסלו.
ניו מדיה.