ב-1877 החלה בצורת באזורי צפון מזרח המדינה. הבצורת ארכה שנתיים, וגרמה למותם ברעב של למעלה מ-300,000 איכרים. הבסיס הכלכלי של האזור נשמט. כפרים ננטשו על ידי יושביהם. מסיאל ואנשיו ניסו להקל על סבלם של העניים, ורבים החלו לנהות אחריהם. התחושה, לה הטיף מסיאל, כי קיצו של העולם קרב, וכי הגאולה היחידה תבוא באמצעות הדבקות בדת, נראתה עתה ברורה ופשוטה. מסיאל נחשב על ידי מעריציו לקדוש, ואף למשיח. ביקורתו על הכנסייה הקתולית הביאה לנידויו על ידי הארכיבישוף של באהיה בשנת 1882.
המשפט המסכם את ראייתו התאולוגית של מסיאל היה: " רק אלוהים הוא גדול" (só deus é grande). הוא לא ביקש לעצמו תהילה, ודרש מתומכיו שלא לכנותו קדוש. עם זאת, אידאולוגיה זו איפשרה לו גם להמרות את פי הכנסייה הקתולית, שראשיה נתפסו אצלו כמושחתים וחזקים מידי.
מסיאל הושפע מספרים ונבואות שבישרו על סוף העולם המתקרב. הוא החל להתנבא בעצמו, ונבואותיו נשאו אופי אפוקליפטי, שבישר על סוף העולם ב-1900.
ביטול העבדות והכרזת הרפובליקה.
ב-1888 ו-1889 עברה ברזיל מהפך בעל משמעויות מרחיקות לכת. ב-13 במאי 1888 הכריז הקיסר, פדרו השני על ביטול העבדות. חמישה מיליון עבדים שחורים מצאו עצמם ללא עבודה. חלק ניכר מהם עזבו את החוות בהם עבדו, והחלו לחיות בשולי הערים בסמטאות עוני. עשרות אלפי חקלאים איבדו את מקור פרנסתם, והגידולים שדרשו טיפול אינטנסיבי לא מצאו לשם כך ידיים עובדות. גידולים אלו, כקפה, כותנה, טבק וסוכר, היו הבסיס לכלכלתה של ברזיל באותה התקופה. על רקע זה, הודח הקיסר פדרו השני ב-15 בנובמבר 1889 בהפיכה צבאית, והוכרז על הקמתה של רפובליקה. אירוע זה אך הביא לחוסר יציבות רב יותר.
מסיאל היה מתנגד חריף לעבדות, הוא הטיף כנגדה, על אף שהדבר קומם כנגדו את האיכרים ואת השלטונות. בבת אחת גדל מספר צאן מרעיתו באופן דרמטי, וכ-80% מהם היו עבדים לשעבר. בנוסף לכך, הטענה כי הקיסרות היא בחסדו של האל, לא הייתה בתוקף לגבי הרפובליקה, שהייתה מוסד חילוני לכל דבר ועניין, שתמך בהפרדת הדת מן המדינה. מסיאל ראה בכך רעה חולה, והורה לתומכיו שלא להכיר ברפובליקה החדשה.
ב-1893 פנה מסיאל לאלימות. בעת שתומכיו צעדו במצעד כנגד תשלום מיסים לממשלה במדינת באהיה, הותקפו התומכים על ידי כוח משטרה, והגיבו באלימות ובנשק חם.
בקנודוס.
מסיאל החליט לפרוש למקום בו לא תוכל ידה של הרפובליקה להגיע אליו. ליד העיר מונטה סנטו בצפון מדינת באהיה בכפר בלו מונטה, באזור קנודוס הקים את משכנו, וקיבץ לשם את תומכיו, תוך שהוא מכריז על הקמת יישוב ללא משטרה וללא מיסים.
בקנודוס הקים ממשלה מקומית, שהייתה מורכבת מ-12 "שליחים", והסדירה אורח חיים קולקטיבי, שכלל חלוקת העבודה, חלוקת התוצר, רכוש משותף, ביטול הנישואים האזרחיים, מטבע מקומי, איסור על שתיית אלכוהול ועל זנות, ופעילות חובה דתית. שמו של המקום יצא למרחקים כ"ארץ המובטחת". עבדים שחורים לשעבר, בני השבטים האינדיאנים, ועניים מכל קצות הארץ החלו להגיע למקום. לאחר שנה מנתה אוכלוסיית הכפר 8,000 איש. ב-1895 הגיעה ל-30,000.
הכלכלה הקולקטיבית הייתה כלכלת צמצום, אך האפשרות לעבוד בחקלאות ללא פיקוחם של בעלי הקרקעות הגדולים, משכה רבים אל מחנהו של מסיאל.
מלחמת קנודוס.
במשך שלוש שנים חיו מסיאל ותומכיו בקנודוס ללא כל הפרעה, וללא התערבות חיצונית. עם זאת נוכחותם של תומכי מסיאל הביאה לפחד באזור, מכיוון שרבים מן המצטרפים לשורותיו של מסיאל היו "ז'אגונסוס", שכירי חרב שהתפרנסו כחקלאים נודדים. הממשלה המרכזית החלה להתעניין בנעשה, מכיוון שחששה מפלישתם של תומכי מסיאל לעיר השכנה ז'וסאיירו, שתושביה ביקשו את הגנת הממשלה המרכזית, לאחר שתקרית שיסודה סכסוך עם סוחר עץ מקומי על משלוח עץ שלא הגיעה, נופחה לממדי ענק.
שלוש משלחות צבאיות ניסו לכבוש את קנודוס, וסיימו בכישלון, כשהן סופגות מאות הרוגים. משלחת צבאית רביעית יצאה לאחר שכל ברזיל סערה בעקבות כישלון שלוש המשלחות הראשונות, והצגתו של מסיאל כמלוכן החפץ להחזיר את המלוכה.
המשלחת הרביעית כללה כ-6,000 חיילים, וארטילריה. המצור על קנודוס החל ביוני 1897 בהרעשת תותחים. המצור הביא לאלפי הרוגים, הן בכוחות הצבא, והן בקרב הנצורים. בספטמבר התהדק המצור, ונקודות אסטרטגיות בקנודוס נכבשו. מסיאל, שחשש ממותם האלים של תומכיו, החל בתקופה של תפילה וצום. ב-22 בספטמבר 1897 מת, כפי הנראה ממחלת הדיזנטריה. מותו סימן את תבוסתה של קנודוס. לאחר מותו פרצו כוחות הממשלה למתחם המבוצר, והרגו כ-50% מתומכי מסיאל, בטבח חסר רחמים כנגד האוכלוסייה האזרחית. מעריכים כי מספר הקורבנות הגיע ל-15,000.
גופתו של מסיאל אותרה, הוצאה מקברה, וזוהתה על ידי רופאים צבאיים. ראשו נכרת ונשלח לסלבדור בירת באהיה, הן כהוכחה למותו, והן כשלל מלחמה. הראש הוצג במוזאון הרפואה בעיר, אך הושמד בשריפה בשנת 1905.
ספרות.
מכתביו של מסיאל נותר מעט מאוד. דרשה שכתב ב-1895 בשם "מחשבות על תפיסת החוק האלוהי של אדוננו ישו הנוצרי לגאולת האדם" היא היחידה ששרדה.
דמותו הופיעה ביצירות ספרות העוסקות במרד בקנודוס. יצירתו של יוקלידס דה קוניה "מרד בסרטאוס" מציגה תיאור דרמטי של מסיאל, כמו גם ספרו של מריו ורגס יוסה "מלחמת סוף העולם" (יצא לאור בעברית בהוצאת שוקן בשנת 1987, בתרגום יואב הלוי).
פל קל
פל קל הייתה שיטת בנייה של תקרות בטון שהומצאה על ידי המהנדס אלי רון בסוף שנות השבעים של המאה ה-20. שיטת פל קל הציעה פתרון קל, מהיר וזול יותר ליציקת תקרות במקום תקרות צלעות מבטון מזוין. יישומים מסוימים של שיטה זו הסתברו כמסוכנים מאוד והשימוש בתקרת פל קל מסוג בלתי תקין היה הגורם המרכזי לקריסת הרצפה באסון ורסאי. השיטה כיום אסורה לשימוש.
שיטת הבנייה.
העיקרון הבסיסי של שיטת הפל קל הוא שימוש בארגזים של פח גלי בתוך הבטון המחליפים את מוטות הפלדה המיועדים לזיון כנגד גזירה ואת מוטות הזיון העליונים. צורת הבטון הנוצק בין צלעות הפח דומה לזו המתקבלת בתקרת צלעות רגילה, בחלק מהתקרות הפל קל גם היה קרום בטון תחתון. ארגזי הפח מונחים עם הפתח כלפי מטה ועם רווחים ביניהם. בין הפחים ובשכבה של עוד כמה סנטימטרים מעליהם יוצקים את הבטון. ארגזי הפח יוצרים חללי אוויר בתוך התקרה אך מאפשרים לה עובי סטטי מספיק גדול. הפח הגלי מתפקד גם כטפסות וגם כזיון המונע כפיפה. במקרים בהם נבנתה תקרת פל קל בגרסה שאינה תקנית, הפח החליף גם את חישוקי הפלדה האמורים למנוע גזירה.
חתך הבטון הבסיסי בתקרות אלו הוא T או I (מבחינת צורת הבטון). במהלך השנים פותחו מספר גרסאות לשילוב של ארגזי פח וחתכים שונים לתקרת הבטון, עם או בלי חישוקי פלדה נוספים:
בגרסאות 1 ו-2 קיימים חישוקים המהווים זיון כנגד גזירה ותקרות מסוג זה הן תקניות. גרסאות 3 ו-4 בהן אין חישוקים אינן תקניות ואף מסוכנות.
תהליך בניית התקרה מתחיל ביציקה של בטון דק מאוד עם מעט זיון. תפקידו של בטון זה אינו קונסטרוקטיבי. על הבטון או לתוך הבטון בעודו רך, מכניסים את ארגזי הפח בצורת האות ח. מעל הפחים וביניהם יוצקים את שאר הבטון המשמש לבסוף תקרה מקשית. תפקידו של הפח הגלי הוא בין השאר להבטיח הידבקות טובה יותר בינו לבין הבטון.
אסון ורסאי.
ב-2001 קרסה רצפה מסוג פל קל בעת שרקדו מעליה אורחי חתונה באולם חתונות "ורסאי" בירושלים וגרמה למוות של 23 אורחים. המשטח שקרס היה רצפת הקומה השלישית בבניין ששימש לשני אולמות אירועים. מממצאי חקירת האירוע עלו כמה סיבות שגרמו בסופו של דבר לאסון הקטלני. מלבד בנייה לא תקנית של התקרה, תקופה קצרה לפני האירוע, הוסר קיר שנמצא מתחת לתקרה, באולם בקומה השנייה. הקיר אמנם לא היה חלק מהקונסטרוקציה אך הוא מנע את שקיעת התקרה עד אותו שלב ולאחר הסרתו החלה התקרה לשקוע. השקיעה החלה לבלוט לעין כמה שבועות לפני האסון עצמו אך הבעיה לא טופלה אלא הוחמרה על ידי יישורה בחול וריצוף נוסף. בערב החתונה, כאשר הרצפה הייתה קרובה לקצה גבול היכולת שלה, נוסף עליה משקלם של עשרות אנשים שרקדו עליה. הקריסה הייתה פתאומית כאשר משטח הרצפה המלבני שבין העמודים נגזר מדפנותיו וקרס.
בעקבות האירוע הוגשו כתבי אישום נגד האנשים האחראים למחדל. בעלי האולם הורשעו בגרימת מוות ברשלנות ונדונו לשנתיים וחצי מאסר בפועל. אלי רון, המהנדס ממציא שיטת הפל קל ושלושה מהנדסים נוספים, הורשעו גם כן בגרימת מוות ברשלנות. על המהנדסים נגזרו 22 חודשי מאסר ועל רון ארבע שנות מאסר.
אישור בטיחות למבנה פל קל.
מבני פל קל לא בטיחותיים נאסרים לשימוש ולרובם עושים "פינוי בינוי". כדי להימנע מהריסה מיותרת ניתן לבצע בדיקת בטיחות למבנה. מבנה פל קל שעבר בדיקה זאת הוא בטוח כמו מבנים שניבנו בשיטות בניה רגילות. כיום רוב העיריות דורשות בדיקות בטיחות שנתיות כדי לזהות בעיות שעלולות להיווצר במבני פל קל. ישנם מהנדסים שסבורים שבדיקה שנתית זאת מיותרת ומספיקה בדיקה חד פעמית.
מבנים נוספים.
בעקבות אסון ורסאי נבחנו מבנים אחרים שנבנו בשיטת הפל קל וחלקם נסגרו לשימוש עד להשלמת תיקונם שבמבנים מסוימים הגיע לעלות של מיליוני שקלים.
סמאשינג פאמפקינס
ז'ורז' דנטון