עבד תקופה קצרה בקמפיין הבחירות של ג'ורג' מקגוורן. השתתף במשך סמסטר אחד בלימודי כלכלה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ופרש.
אחר כך עבר לאוניברסיטת פרינסטון שם התחיל במחלקה למתמטיקה שימושית, עבר ללימודי פיזיקה עשה את עבודת הדוקטורט בהנחייתו של דייוויד גרוס (לימים חתן פרס נובל לפיזיקה) וקיבל תואר דוקטור בשנת 1976. בשנים 1976 – 1977 עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. שימש פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון בשנים 1980–1987. משנת 1987 משמש כפרופסור לפיזיקה מתמטית, כחבר קבוע במחלקת מדעי הטבע במכון למחקר מתקדם. היה פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) למשך כשנתיים (1999-2001).
פועלו המדעי.
עבודתו של ויטן משלבת ראייה נרחבת בפיזיקה ושליטה יוצאת דופן במתמטיקה מודרנית. הוא היה פעיל בעיקר בתחום תורת השדות הקוונטית ותורת המיתרים, ובתחומים קשורים בטופולוגיה. בין תרומותיו הרבות נמצאות ההוכחה למשפט האנרגיה החיובית ביחסות הכללית, עבודתו ביחס לסופר-סימטריה ותאוריית מורס, מבואותיו לתורת טופולוגית השדות הקוונטית ועבודתו סביב שדות הכיול לסימטריית ראי וסופר-סימטריה, והנחתו בנוגע לקיום תורת ה-M.
ויטן הוא בעל מדד הירש הגבוה ביותר מבין הפיזיקאים החיים (נכון לשנת 2005).
לרגל קבלת פרס הארווי הגיע לסדרת הרצאות בטכניון (בין 31 בינואר ל-2 בפברואר 2006) שם הרצה בעיקר בנושאים הנוגעים לתורת המיתרים.
משפחתו.
ויטן נשוי לפיזיקאית (ממוצא איטלקי) קיארה נאפי המשמשת כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון. לזוג שתי בנות ובן.
אחיו, מאט ויטן, הוא תסריטאי ומפיק של מספר סדרות טלוויזיה פופולריות, כולל "פרקליטי אל איי" ו"האוס".
הכרה בינלאומית.
ויטן נערץ רבות על ידי הסובבים אותו. סר מייקל עטיה אמר עליו את דברי השבח הבאים:
בדומה לכך, ברב המכר היקום האלגנטי, מציין בריאן גרין מאוניברסיטת קולומביה כי ויטן נחשב בעיני רבים כפיזיקאי הטוב ביותר מאז אלברט איינשטיין, או אף מאז ומעולם.
השפעות תרבותיות.
בסדרת האנימציה פיוצ'רמה הוזכר ויטן על ידי פרופסור פרנסוורת' בהסבירו על תורת מיתרים עתידנית "סופר דופר סימטרית" כאשר הוא עושה שימוש במודל "כלבו של ויטן" כדי לפשט את הרעיון. (הובא כפארודיה להקבלות מדעיות לנושאים מופשטים באמצעות חיות למיניהן כגון: החתול של שרדינגר והפינגווין של ריצ'רד פיינמן) כמו כן בסדרת הפנטזיה "אנג'ל" מוזכר כאחד מבין שני ענקים שביניהם פרד מקבלת להרצות על רעיונותיה בתורת העל מיתרים.
פטל קדוש
פטל קדוש (שם מדעי: "Rubus sanguineus"; שם נרדף: "Rubus sanctus") הוא מין של שיח קוצני בסוג פטל ממשפחת הוורדיים, המגיע לגובה של עד שני מטר.
מאפיינים.
השיח יוצר סבכים בגדות נחלים, באזורי מעיינות וביצה ובקרקעות לחות הכולאות מים, כמו במרבית חבלי ארץ ישראל שאינם מדבריים. ענפיו ארוכים וסבוכים, מכוסים קוצים כפופים וחדים. עליו שלושה או חמישה עלעלים משוננים בשפתם והם מצוידים בקוצים קטנים ומאונקלים, המסייעים להם להיאחז בענפים ובעצמים שכנים.
שמו המדעי מורה על צבעם של הפירות. חז"ל קראו לצמח גם ורדינא, כי פרחיו דומים בצבעם וצורתם לוורד. פריחת הצמח מתרחשת בחודשים אפריל-ספטמבר. הפרחים בעלי כותרת בצבע ורוד או אדמדם, ופרותיו ירוקים בהתחלה ולאחר מכן נעשים אדומים והמשחירים בהמשך הבשלתם, הם בעלי טעם מתוק חמצמץ וטובים למאכל. ההאבקה של הפרחים נעשית על ידי דבורי דבש. הזרעים מופצים על ידי ציפורים האוכלות את הפירות העסיסיים.
בישראל מכינים מן הפירות סירופ פטל וריבות, וניתן לייצר מהם גם דבש.
בימי קדם ידעו להכין יין מפירותיו ולנצל את כל חלקיו להכנת תרופות לריפוי פצעים שותתי דם ולטחורים. הפטל הקדוש מקובל גם על ערביי ארץ ישראל, כצמח שאוכלים את פירותיו, מתקינים מענפיו סלים ומרפאים בכל חלקיו מחלות שונות בגוף כמו: טחורים, כיב-קיבה (אולקוס), מחלות עור, מורסות (פורונקלים), כוויות, דלקת חניכיים, אנגינה, שיעול ודלקות באברי המין.
שמו "פטל קדוש" בעברית ובלטינית נובע מהעובדה שעליו מסודרים בשלשות, המסמלות את השילוש הקדוש.
קטניה (עיר)
קטניה (באיטלקית: , בצרפתית: Catane), עיר נמל בסיציליה, איטליה.
קטניה היא בירת נפת קטניה, עיר בת כ-290,000 תושבים והעיר השנייה בגודלה בסיציליה אחרי פלרמו. קטניה שוכנת לחופי מפרץ קטניה ולרגלי הר הגעש אטנה ובעבר נפגעה על ידיו מספר פעמים, למשל בשנת 1669. בשנת 1693 נהרסה העיר ברעידת אדמה ונבנתה כמעט מחדש.
היסטוריה.
שמה של העיר נגזר משם שבט היוונים "קאטאנה "(Κατάνη) (Katánē)
שמשמעה "(Αἴτνη (Aítnē".
קטניה נוסדה בשנת 729 לפני הספירה על ידי היוונים מאֶוּבּוֹיָה.
ב-11 בינואר 1693 נהרסה קטניה ברעידת אדמה בה נהרגו 18,000 נפשות ונהרסו מעל 85% מהעיר (ראה: רעידת האדמה בסיציליה 1693). לאחר רעידת האדמה נבנתה העיר מחדש בסגנון הבארוק לפי תוכניותיו של אנטוניו אמטו (Antonio Amato) שהיה אדריכל של מסינה, מגדולי אמני המנייריזם. אנטוניו אמטו תכנן כנסיות רבות, למשל מנזר בנדטינים ( Monastero Benedettini), כמו גם וילות וארמונות, למשל ארמון ביסקרי ( Palazzo Biscari).
אקלים.
האקלים בקטניה הוא אקלים ים תיכוני. הקיץ חם ויבש וטמפרטורת השיא בו מגיעה ל-40° ויותר מספר פעמים בשנה. מרבית המשקעים (כ-500 מ"מ בשנה בממוצע) יורדים בחורף, בין החודשים אוקטובר למרץ. הר אתנה חוסם את הרוחות הצפוניות הקרות ולכן שלג הוא אירוע נדיר בקטניה, על אף שהטמפרטורה בחורף יכולה לרדת אל מתחת ל-0°.
יהודי קטניה.
בקטניה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית.
תומאס שיפרס
תומאס שיפרס (באנגלית: Thomas Schippers; 9 במרץ 1930 - 16 בדצמבר 1977) היה מנצח תזמורת אמריקאי חשוב ונגן עוגב. הוא נהנה מהערכה גבוהה על עבודתו האופראית.
שיפרס נולד בקאלאמאזו, מישיגן. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל 4. בגיל 14 ניגן בעוגב בכנסייה. הוא למד במכון קרטיס למוזיקה ובג'וליארד. הופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בגיל 21 באופרה של ניו יורק ובמטרופוליטן אופרה בגיל 23. הוא ניצח על הופעות בכורה עולמית של מוזיקה מאת ג'אן קרלו מנוטי וסמואל בארבר, שהיום היא נודעת ברבים. הוא ניצח בכל בתי האופרה הגדולים בארצות הברית ובאירופה, ביניהם המטרופוליטן ולה סקאלה, וייסד את פסטיבל ספולטו האיטלקי יחד עם מנוטי.
שיפרס ניצח בקביעות על הפילהרמונית של ניו יורק ועל התזמורת הסימפונית של שיקגו, וגם הקליט אתן, אבל בשנת 1970 קיבל עליו משרה תזמורתית מלאה עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי, שם החליף את קודמו במטרופוליטן אופרה, מקס רודולף. אחרי שערך כמה הקלטות עם התזמורת ובנה את שמה כתזמורת בינלאומית, נקטעה הקריירה שלו באופן טראגי במוות פתאומי מסרטן ריאות, בשנת 1977, כשהיה בן 47. הוא הקליט אופרות רבות בתקופת חייו, והקלטות חיות מהופעותיו יוצאות בהדרגה למכירה על גבי תקליטורים.
מדליית אלברט איינשטיין
מדליית אלברט איינשטיין מהווה פרס הניתן על ידי קהילת אלברט איינשטיין בברן. החל מ-1979, הפרס ניתן לאנשים אשר "הציעו שירותים נרחבים" ביחס לאלברט איינשטיין – פיזיקאי יהודי יליד גרמניה שהוא מגדולי הפיזיקאים בכל הזמנים, בכל שנה.
סביב הענקת הפרס בשנת 1993 הייתה תרעומת גדולה מצד הקהילה המדעית שכן מקס פליקיגר הוא מייסד קהילת אלברט איינשטיין בברן.
רחל קרסון
שבי גביזון
שָׂבִי (שבתאי) גביזון (נולד ב-23 ביולי 1960) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, פרופסור נלווה בחוג לקולנוע של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
גביזון נולד וגדל בקריית ים, בן להורים שנולדו בטורקיה. לאחר שירותו ביחידת ההסרטה של צה"ל למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1990, לאחר סיום לימודיו, כתב וביים את סרטו הראשון, "שורו", קומדיה המספרת את סיפורו של אשר (משה איבגי), סופר המקבץ סביבו עדת מעריצים המשננים תורתו, בדרכו אל מציאת המשמעות. לכתיבת התסריט היה שותף יונתן ארוך, שהיה גם המפיק בצוותא עם יוחנן רביב.
ב"שורו" שיחקו שחקנים ידועים רבים, ובהם קרן מור, משה איבגי ומשה פרסטר. המוזיקה כללה שירים של ערן צור, שאף הופיע בסרט. "שורו" זכה לביקורות אוהדות ולהצלחה בקופות, ובטקס פרסי אופיר גרף שישה פרסים, ובהם פרס התסריט, פרס השחקן (איבגי), ופרס הסרט הטוב של השנה. גביזון עצמו זכה בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר לשנת 1990. לאחר מכן זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים, והופץ במדינות שונות בעולם.
בשנת 1995 כתב, ביים והפיק את סרטו השני, "חולה אהבה בשיכון ג'", המספר את סיפורו של ויקטור (משה איבגי), מנהל תחנת כבלים פיראטית הנוהג לשקר על מערכות יחסים סוערות שהיו לו עם נשים רבות, עד שהוא מתאהב אהבה עזה בשחקנית המגיעה לשיכון שהוא גר בו. בסרט כיכבו חנה אזולאי הספרי, אורי גבריאל, מנשה נוי ומשה איבגי. "חולה אהבה" זכה אף הוא לשבחי הביקורת ולהצלחה בקופות. בשנת יציאתו גרף הסרט שמונה פרסי אופיר, ובהם פרסים לשני השחקנים הראשיים (הספרי ואיבגי), ופרסים על הבימוי והתסריט (שניהם לגביזון). לאחר מכן זכה הסרט גם הוא בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים ובפרס המבקרים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה. גם סרט זה הופץ במדינות העולם והשתתף בפסטיבלים לקולנוע בגרמניה, בארצות הברית, בצ'כיה ובברזיל, ובכולם זכה בכמה פרסים מיוחדים.