את הספרייה ירש בנו הבכור גאורג ((George (1828-1909), שהיה בנקאי באמסטרדם. הוא שכר את הביבליוגרף מאייר רסט (Meijer Roest) על מנת שיקטלג את האוסף. הקטלוג ראה אור בשנת 1875 בשם "Catalog der Hebraica und Judaica aus der L. Rosenthal'schen Bibliothek"
גאורג ואחיותיו נאני ומתילדה, ביקשו שהאוסף יישמר באופן נאות ושיהפוך לספרייה חיה לשימוש ציבורי. לפיכך פנו לאוטו פון ביסמרק, קנצלר גרמניה, על מנת שהאוסף יירכש על ידי הספרייה הקיסרית והמלכותית של ברלין, אך הושבו ריקם. ב-1880 העניקו בני משפחת רוזנטל את האוסף לעיריית אמסטרדם. אולם, כיוון שמ-1877 הייתה ספריית העיר לספריית האוניברסיטה, זכתה האוניברסיטה בתרומה.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1940, לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית, נסגרה הספרייה. בקיץ 1941 נאטם חדר העיון בספרייה. רוב הספרים היו מאוחסנים אמנם במחסן, אך כמות נכבדת של ספרים, חלקם בעלי חשיבות, אכלסו את מדפי חדר העיון. צוות הספרייה הצליח להיכנס לחדר ולהבריח מספר ספרים בעלי חשיבות לצפון הולנד, לפני שהספרייה נשלחה ביוני 1944 ל"מכון לחקר השאלה היהודית" בפקודת אלפרד רוזנברג.
לאחר המלחמה הוחזרו רוב ארגזי הספרים חזרה לאמסטרדם והספרייה שוקמה, השיקום נעשה במידה רבה בזכות הספרן לייב פוקס, שכיהן כספרן הראשי של הספרייה מ-1949 ועד 1973 וערך יחד עם רעייתו, רנה פוקס-מנספלד את הקטלוג המקיף ביותר של כתבים יהודיים באמסטרדם ("קטלוג פוקס").
הוצאת עם ישראל ממצרים
הוצאת ישראל ממצרים
פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ
פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Friedrich III. von Schleswig-Holstein-Gottorf; 2 בדצמבר 1597 - 10 באוגוסט 1659), היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1616–1659.
ביוגרפיה.
פרידריך נולד ב-2 בדצמבר 1597 בטירת גוטורפ, ליוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולאוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השני, מלך דנמרק וסופיה ממקלנבורג-גיסטרוב.
בשנת 1616 מת אביו יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ופרידריך ירש את נחלותיו ותאריו. פרידריך ניסה לשפר את הסחר הימי של הדוכסות, ולצורך כך כרת בריתות עם הערים פרידריכשטדט וגליקשטדט, ושיתף פעולה עם כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק לצורך כך. בשנת 1633 ניסה פרידריך למצוא דרך מסחרית בין גרמניה לפרס דרך רוסיה, ולשם כך שלח משלחת מהמבורג לרוסיה, אולם המשלחת לא הצליחה לחתום על הסכם עם מיכאיל הראשון, צאר רוסיה, ובשל כך שלח פרידריך משלחת נוספת בשנת 1636, ובשנת 1639 שלח משלחת גם לפרס.
במהלך מלחמת שלושים השנים ניסה פרידריך לשמור על נייטרליות, אולם הדבר לא עלה בידו, ועם הזמן נטה פרידריך כלפי שוודיה, ואף חיתן את בתו הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ עם קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה.
פרידריך היה חובב תרבות ואמנות, ובשנת 1642 ייסד עם לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן את האגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft). בנוסף העסיק פרידריך את הצייר יירגן אבנס, אשר הועסק אף לאחר מכן על ידי בנו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ.
ב-10 באוגוסט 1659 מת פרידריך בטנינג, ובנו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו.
ב-21 בפברואר 1630 התחתן פרידריך עם מריה אליזבת מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, ממנה נולדו לו 16 ילדים:
הכרונולוגיה הנמוכה
הסכם פויניקי
הסכם פויניקי היה הסכם שלום אשר נחתם בעיר פויניקי שביוון בשנת 205 לפנה"ס. ההסכם סיים את המלחמה המוקדונית הראשונה בין הרפובליקה הרומית למוקדון.
היסטוריה.
בשנת 214 לפנה"ס, לאחר שנחשפה האמנה המוקדונית-קרתגית, הכריזה הרפובליקה הרומית מלחמה על פיליפוס החמישי, מלך מוקדון. המלחמה נמשכה 9 שנים כשהיא מתנדנדת ללא הכרעה. הרומאים לא יכלו להילחם בכל כוחם, כיוון שהיו שקועים במלחמה הפונית השנייה נגד קרתגו. לפיכך הם שכנעו את הליגה האיטולית וערי מדינה יווניות נוספות להילחם כנגד המוקדונים. עם זאת בהדרגה הבינו האיטולים שהם אינם מרוויחים מהמלחמה דבר, ולפיכך בסוף שנת 204 לפנה"ס חתמו על הסכם שלום נפרד עם פיליפוס. במקביל, הצליח פיליפוס להוציא מהמלחמה גם את פרגמון על ידי כך ששיסה בה את ביתיניה.
בראשית שנת 205 לפנה"ס נחת באפידמנוס מצביא רומאי חדש, פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס, עם 35 אוניות מלחמה ו-11,000 לוחמים. כוח מכובד, אולם לא מספיק כדי להכריע את פיליפוס. סמפרוניוס שלח שליחים אל האיטולים בניסיון להחזיר אותם לברית עם רומא, אולם הם נאלצו לשוב כלעומת שבאו. בלית ברירה נע סמפרוניוס צפונה והטיל מצור על העיר דימאלי. פיליפוס מצדו, ניסה את כוחו כנגד אפולוניה, והשחית את שדותיה. סמפרוניוס נטש את המצור והחל נע אל אפולוניה במטרה לצאת לקרב מול פיליפוס. אולם בינתיים הצליחו מתווכים מערי מדינה יווניות בהנהגת אפירוס אשר הפסידו מהמלחמה, לשכנע את פיליפוס וסמפרוניוס לחתום על הסכם שלום.
ההסכם נחתם בעיר פויניקי שבאפירוס, וכונה לפיכך הסכם פויניקי. חתמו עליו הרפובליקה הרומית, פרגמון, ספרטה, מסניה, אליס, האילירים, איליון ואתונה. ייתכן עם זאת, ששתי האחרונות לא חתמו מעולם על ההסכם והוספו בידי כותבי היסטוריה רומאיים לצורכי תעמולה. מהצד השני, חתמו על ההסכם מוקדון, הליגה האכאית, ביתיניה, אפירוס, תסליה, בויאוטיה, אקרנאניה ואפירוס. במסגרת ההסכם, נאלץ פיליפוס להסתלק מבריתו עם קרתגו, ובתמורה להמשיך ולשלוט באיליריה ואף קיבל באופן זמני את אטינטניה (Atintania). הרומאים לעומת זאת סיפחו את דימאלי, ברגולום (Bargullum) ואאוגניום (Eugenium).
ההסכם שרד שלוש שנים בלבד בטרם הפרו אותו הרומאים בפותחם במלחמה המוקדונית השנייה בשנת 200 לפנה"ס.
שלום פויניקי
מרצדס בנץ ארנה (שטוטגרט)
שלמה נאה
שלמה נאה (נולד בכ"א בתשרי תשט"ו, 18 באוקטובר 1954) הוא פרופסור מן המניין בחוגים לתלמוד ולמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
שלמה נאה למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לתלמוד וללשון העברית. בשנת תש"ן הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "לשון התנאים בספרא על-פי כתב-יד וטיקאן 66".
מכהן כמרצה בחוגים לתלמוד ולמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים – בחלק מהשנים כראש החוג לתלמוד – וכן שימש ראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטה. משמש עמית במכון שלום הרטמן בירושלים.
בשנת תשנ"ט נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית, ובשנת תשס"ה נבחר לחבר מלא. בשנים תשס"ה-תשע"ב שימש יו"ר ועדת המינוח המרכזית.
משפחתו המורחבת.
שלמה נאה נולד למשפחת רבנים וחוקרי תלמוד. אֶחָיו הם חוקר הלשון והתלמוד אלחנן נאה, והרב אלעזר נאה, רב היישוב קשת שברמת הגולן.
סבו הרב יצחק נאה היה אח של הרב אברהם חיים נאה (הגרא"ח נאה), שבנו ברוך הוציא מהדורה מדעית תורנית על חלק ממסכת פסחים. משפחה זו שכלה את אחד האחים שנרצח באזור שער הגיא בגיל 8, באלול תרצ"ט, כשחזרו מטבריה, מחתונתו של ברוך..
אדריאן נסטסה
כלכלה מעגלית
כלכלה מעגלית היא גישה כלכלית החותרת למניעת בזבוז, על ידי ניצול מרבי של חומרי גלם או אנרגיה.
כלכלה מעגלית תוכננה כאלטרנטיבה למודל הליניארי של "לקחת, להשתמש/לצרוך, לזרוק", ורואה בו מודל בזבזני, המתבסס על שימוש בכמויות גדולות של חומרים, תוך התעלמות מזמינותם (העתידית) ומההשפעות של צריכתם והשלכתם. ההנחה בבסיס הכלכלה המעגלית היא שעקב סופיות המשאבים בכדור הארץ, המודל הליניארי אינו בר קיימא. לכן מציעה הכלכלה המעגלית שינוי בשרשרת האספקה כך שכל משאב ינוצל בכמות המרבית של פעמים לפני שיסיים את תפקידו בכלכלה. מודל זה מאופיין במיצוי ובשימוש חוזר מרבי במשאבים מרמת המוצר, דרך מרכיביו, ועד חומרי הגלם מהם הוא מיוצר.
הכלכלה המעגלית שואפת להציג חלופה כלכלית אטרקטיבית וישימה, ובתחילת המאה ה-21 החלה לקבל התייחסות בחזונם הכלכלי של מקבלי החלטות במגזר הציבורי והעסקי. הטמעת המודל נוגעת בכל שחקן במערכת הכלכלית – כל ארגון, חברה, צרכן או עירייה – המודל רואה בכולם בעלי תפקיד והשפעה. בסוף שנת 2019 הכריז האיחוד האירופי שבמהלך שנת 2020 יציג תוכנית להתחלת מודלים הוליסטים של כלכלה מעגלית בשטח האיחוד.
מודלים של כלכלה מעגלית שואפים לנתק את הקשר בין התפתחות כלכלית, לצריכת משאבים ממקורות מתכלים, ובכך להשיג יעדים כגון צמיחה כלכלית ויצירת מקומות עבודה, תוך צמצום נזקים והשפעות סביבתיות. חסידי הכלכלה המעגלית רואים במודל זה ככזה שממקסם יעילות, ולפיכך ממזער סיכונים כלכליים ואקולוגים.
הכלכלה המעגלית, תוך התבססות על רעיונות 'מעריסה לעריסה' , מחלקת את רכיבי המוצר לשני סוגים – אלו הקרויים "ביולוגיים", המתוכננים לחזור לביוספרה ללא יצירת סיכונים, תוך חידוש של משאבי הטבע, ואלו הקרויים "טכניים", המתוכננים כך שיהיו בשימוש שוב ושוב, מבלי להיכנס לביוספרה. לפיכך, כל אחד מן החומרים מאופיין במחזור חיים ושימוש שונה. ניתן לומר בכלליות כי חומרים/מוצרים ביולוגיים "נצרכים", ובמוצרים/חומרים טכניים "משתמשים".
שיטת חשיבה זו מציבה אתגר טכנולוגי, פוליטי וסוציולוגי עצום לחברה האנושית, ואולם מעריכים חסידי המודל שהוא יהיה מאוד מתגמל עבור הראשונים שיהיו חלק ממנו ויהפכו למנועי הצמיחה שלו. כלכלה מעגלית היא שינוי תפיסה, הסתכלות על חומרי גלם, מוצרים, שיטת מכירות ויחסים עם לקוחות, והסתכלות על כל מחזור החיים של המוצר, בניסיון לשפרו בכל שלב.
יישומה של הכלכלה המעגלית.
כדי לקיים כלכלה מעגלית יש צורך, בדרך כלל, לקחת בחשבון ארבעה אספקטים מרכזיים: