מייקל איירס טען שבמהלך המאה ה-20 פילוסופים בריטים רבים ראו במסה עבודה "סוג ב'", טענה שהוא עצמו ביקש להפריך. כך לדוגמה, הפילוסוף ברטראנד ראסל, שהיה דמות מרכזית בקבלה-מחדש של אמפיריציזם כגישה פילוסופית במאה ה-20, טען שהפילוסופיה של לוק היא "מאכזבת" ו"חסרת מעוף". ראסל הכיר בכך שלוק "שחרר" את הפילוסופיה המודרנית מה"גיבוב חסר השימוש" שהוא רעיון המושגים המולדים, גם אם "הדוקטרינה שלו עצמו היא ככלל לא כזו שאנחנו יכולים לקבל בימינו". פילוסוף נוסף שתרם רבות לקידום האמפיריציזם הלוגי בבריטניה במאה העשרים, ואשר לא התרשם במיוחד מהפילוסופיה של לוק, הוא אלפרד ג'ולס אייר. אייר הכיר בחשיבות ההיסטורית של לוק להתפתחות האמפיריציזם, ובמובן זה ראה את עצמו כממשיך דרכו של לוק, אך הוא ביקר את הערבוב, בפילוסופיה של לוק, בין פסיכולוגיה לפילוסופיה של הידע, וכתב ש"אם לוקחים את טענותיו [של לוק] כפי שהן על פני השטח, כהשערות פסיכולוגיות, אז ככל שהן נכונות הן טריוויאליות, וככל שהן לא טריוויאליות הן לא נכונות". אייר הציע גם דרכים חיוביות יותר לקרוא את המסה, אך במקרים רבים הוא מצא שידי מבקריו הייתה על העליונה.
בניגוד לאמפירציסטים של המאה העשרים, שבמקרים רבים התייחסו לביקורת של לוק על רעיון המושגים המולדים כטריוויאלית, נועם חומסקי, שהגן על התאוריה לפיה קיימים מבנים מולדים המאפשרים את רכישת השפה, טען שלוק ביקר רעיונות יצירי דמיונו ושטיעוניו "כבר קיבלו התייחסות ונפתרו בצורה מספקת למדי בדיונים המוקדמים ביותר במאה השבע-עשרה לגבי מושגים מולדים". כך, בעוד שהביקורת של לוק על תאוריית המושגים המולדים תואמת, ברוב המקרים, גישות אמפיריציסטיות בנות ימינו, היא עומדת בסתירה לחלק מהגישות בבלשנות ולגישות שמדגישות את תפקיד האבולוציה בפסיכולוגיה ובשפה האנושית. עם זאת, לפי אדוארד לואי , התרומה של לוק לפולמוס בין גישות נייטיביסטיות לגישות אמפיריציסטיות היא "עדיין נקודת הפתיחה לרבים מהדיונים בני זמננו על הנושאים שמונחים על הכף". לפי לואי, חלפה התקופה בה לוק והמסה שימשו כאיש קש, ו"המוניטין של לוק כפילוסוף רציני וחשוב הוא ככל הנראה גבוה יותר בהווה מאשר בכל זמן אחר מאז המאה השמונה-עשרה". בשנת 2017, עיתון הגרדיאן בחר במסה על שכל האדם כאחד ממאה הספרים העיוניים הטובים ביותר בהיסטוריה.
ארם צובה
הולדת יעקב ועשו
פרנתודון
פרנתודון (שם מדעי: Paranthodon) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים שחי באפריקה. בניגוד למרבית הסטגוזאורים הוא חי בתור הקרטיקון (במשך הבריאסיאן ותחילת הולנגינאן שבקרטיקון התחתון) לפני 132 מיליון שנה. הוא התגלה בממצאים בדרום אפריקה (פרובינציית כף התקווה הטובה) ב-1845 ונחקר בידי ריצ'רד אוון ששייך את הממצאים החלקיים שלו (שרידי שיניים, חוליות בודדות ועצמות גולגולת חלקיות) לזוחל הדרום אפריקאי אנתודון ("Anthodon") מהסדרה פרוקולופונומורפה, והשרידים הוצבו במוזיאון להיסטוריה של הטבע. מאוחר יותר הוגדר ב-1929 בידי החוקר ההונגרי פרנץ נופקסה שראה בו סוג דומה לפלאוסקינקוס (שבהמשך בוטל). שמו ניתן על שם הסוג אנתודון עם התחילית "Para" - קרוב. בסוג נכלל מין יחיד - "Paranthodon africanus", על שם הימצאו באפריקה.
מחקר משנת 1970 בדק את הממצאים של הפרנתודון והחליט לשייכו במקום לאנקילוזאורים לקבוצת הסטגוזאורים, כשחוקרים רבים רואים בו גם שייך למשפחת הסטגוזאוריים.
החוקר תומאס ר. הולץ הבן מעריך שגודלו הגיע לאורך 5 מטרים ולמשקל קטן יחסית של 454 עד 954 קילוגרם בממוצע. הוא היה אוכל צמחים בעל שיניים טוחנות גדולות שסייעו להתמודד עם צמחייה קשיחה ששררה בערבות דרום אפריקה הקדומה.
Season of the Witch
Season of the Witch (בעברית: עונת המכשפה) הוא שיר רוק עממי-פסיכדלי שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הסקוטי דונובן, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, "Sunshine Superman". הקרדיט על השיר שויך לדונובן, אך במרוצת השנים טען שון פיליפס, כי גם הוא חלק מיוצרי השיר. בנוסף לכך, בגלל סכסוך עם חברת התקליטים של דונובן, המהדורה הבריטית של השיר הזה לא יצאה עד ליוני 1967.
לאורך השנים, הקליטו שלל אמנים שונים את השיר מחדש, ביניהם: ג'ולי דריסקול ובריאן אוגר והטריניטי (1967, "Open"); אל קופר וסטיבן סטילס (1968, "Super Session"); ולנה דל ריי (2019, "Scary Stories to Tell in the Dark").
הרכב והקלטה.
השיר הוקלט באולפני "CBS" בהוליווד, קליפורניה, שם הוקלט רוב אלבומו של דונובן, "Sunshine Superman". לדברי דונובן, הוא ושון פיליפס רצו ליצור "צליל רוק-קומבו" לשיר ובחרו כמה מוזיקאים מקומיים מהמועדונים המקומיים במטרה שיעזרו להם. לבסוף הוחלט להקליט את השיר תוך שלני מיטלין נבחר לנגן על קלידים, דון בראון בגיטרה חשמלית, בובי ריי על הבס ו-"פאסט" אדי הו על תופים. על כל התהליך פירט דונובן באוטוביוגרפיה שלו.
ביקורת.
לינדזי פלאנר מ-"AllMusic" אמרה על השיר כי: "מעטים מהשירים שמשקפים בצורה כה מושלמת את שחר עידן הפופ הפסיכדלי בצורה המתאימה כמו 'Season of the Witch' של דונובן... גם מבחינה מוזיקלית וגם מבחינה לירית השיר הצליח. כמו כן, יש בשיר אווירה אפלולית מאוד ומסופרים בו מעין סיפורי פרנויות שונים". ג'ון בוש תיאר את השיר "כאחד מהשירים הטובים ביותר באלבום".
גרסתה של לנה דל ריי.
לאחר כמה עשורים מצאתו המקורית של השיר, הקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית בשנת 2019, את השיר מחדש, והוציאה אותו כסינגל מתוך פסקול הסרט "סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה". השיר יצא לאור ב-9 באוגוסט 2019, כסינגל השיווקי הראשון מתוך הפסקול.
השיר הגיע למקום ה-23 במצעד שירי הרוק.
רקע.
ב-5 באוגוסט 2019, סרטי CBS ואנטרטיינמנט וואן הודיעו כי סרט האימה המצליח של גיירמו דל טורו "סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה" יעלה לאקרנים בליווי הקלטה מחודשת של השיר אותו תבצע לנה דל ריי. כמו כן, גרסתה הושמעה בטריילר הרשמי הראשון של הסרט. למחרת ב-6 באוגוסט, הפיצה תמונות של גיירמו דל טורו, כשהוא נמצא בשדרת הכוכבים של הוליווד, תוך שהפיצה טריילרים לשיר עצמו.
לבסוף, ב-9 באוגוסט 2019, יום עלייתו של הסרט לאקרנים, הפיצה דל ריי בשירותי הסטרימינג השונים את השיר. באותו היום הוציאה את שיר המחאה שלה, "Looking for America". דל טורו דיבר על הבחירה שלו בדל ריי, תוך שהצהיר "הערצתי את המוזיקה שלה כבר זמן מה והרגשתי במעיים שלי שהשיר תפור עליה. ידעתי שתהיה לה ולשיר כימיה. היא אמנית נהדרת והיה לי העונג להיות השותף שלה במסגרת הפרויקט הזה. זה כבוד עבורי שפגשתי אותה".
ביקורת והצלחה.
מירקו פרלבליט מ-"Vital Thrills", הילל את גרסתה של דל ריי, תוך שהילל גם את האסתטיקה של הסרט עצמו. סוואנה סיצ'ורלה מ-"Paste", הצהירה כי "דל ריי הצליחה לתפוס את התחושה הדוקרנית של סיפורי ליל כל הקדושים עליהם מתבסס הסרט".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-11 מיליון השמעות.
מייקל זיגן
מייקל ג'ונתן זיגן (באנגלית: Michael Jonathan Zegen; נולד ב-20 בפברואר 1979) הוא שחקן אמריקאי-יהודי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ג'ואל מייזל בסדרה "גברת מייזל המופלאה". עוד שיחק בתפקיד דמיאן קיפי בסדרת הדרמה של FX Networks "הצילו".
ביוגרפיה.
זיגן נולד לאם מורה ולאב עורך דין בגלן רוק שבניו ג'רזי. כשהיה בן חמש עברה המשפחה לרידג'ווד. יש לו שני אחים. זיגן הוא יהודי. אמו נולדה במחנה פליטים באוסטריה, והורי אמו היו ניצולי שואה מאוקראינה ומפולין.
הוא למד בבית הספר התיכון רידג'ווד, שם היה פעיל בתוכנית התיאטרון של בית הספר. ב-2001 סיים זיגן את לימודיו בסקידמור קולג'.
תפקידו בסדרה "הצילו" החל כדמות משנה בעונות הראשונה עד השלישית, בתפקיד האחיין של הדמות הראשית טומי גאווין (דניס לירי). בעונות החמישית והשישית צורף לצוות השחקנים הראשיים, כשהדמות שגילם הפכה לכבאי מתלמד.
בסוף 2010 לוהק זיגן לגלם את דמותו של הגנגסטר באגסי סיגל בעונות השנייה, השלישית והחמישית של סדרת הדרמה "אימפריית הפשע" של רשת HBO. ב-2011 לוהק זיגן יחד עם ג'יימס רנסון לתפקידי משנה בסדרה הקומית של HBO "איך להצליח באמריקה". עוד ב-2011 שיחק זיגן בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה "המתים המהלכים" של ערוץ AMC. ב-2014 הופיע בתפקיד ליאם בקומדיה השחורה "Bad Jews".
הדדעזר
הדו-קרב האחרון
הדו-קרב האחרון (באנגלית: The Last Duel) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן ודרמה היסטורית, בבימויו של רידלי סקוט. מבוסס על הספר "" מאת אריק ג'ייגר, התסריט נכתב על ידי בן אפלק, מאט דיימון וניקול הולופצנר. דיימון מככב בתפקיד הראשי לצד אדם דרייבר וג'ודי קומר, עם אפלק בתפקיד משני. הסרט תוכנן לצאת בבתי קולנוע מובחרים ב-25 בדצמבר 2020, לפני שהוחלט לדחות את צאתו לאקרנים ל-8 בינואר 2021. בהמשך, התאריך נדחה ל-15 באוקטובר 2021.
על פי מגזין Variety, הסרט הוא סיפור אפוס של בגידה וצדק, המסופר משלוש נקודות מבט שונות: שני אבירים (דיימון ודרייבר) שהקשר ביניהם נבחן תחת נושא הבגידה ואישה צעירה אשר נאלצת לנווט באכזריות המדכאת של התרבות בה היא חיה על מנת לשרוד.
רקע.