מארי ראמבר, מייסדת להקת המחול ראמבר, נולדה בשנת 1888 בוורשה, פולין. בעקבות הופעתה של איזדורה דנקן, החליטה להיות לרקדנית. היא נסעה לפריז ואחר קריירה מוקדמת כרקדנית רסיטל ומורה, התקבלה לבלט רוס של סרגיי דיאגילב כעוזרת לכוריאוגרף וצלב ניז'ינסקי בפולחן האביב. כמו כן נתנה שיעורי יוריתמיקה בשיטת דלקרוז ללהקה. במשך השנה שעשתה עם בלט רוס גדלה הערכתה לבלט קלאסי והתלכדה לאהבה לצורות מחול מסורתיות וחדשות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה השתקעה באנגליה, שם פגשה את המחזאי אשלי דיוקס ונישאה לו. קשריה עם דיאגילב הובילו אותה ללימודי בלט עם רב-אמן הבלט האיטלקי ידוע-השם אנריקו צ'יקטי, ואחר הצטרפה כרקדנית ללהקה. בשנת 1919 ייסדה ראמבר בית ספר למחול בנוטינג היל גייט, לונדון, שם לימדה את שיטות צ'יקטי וב-1920 עברה להוראת בלט באופן מקצועי. על יסודות בית הספר הזה קמה להקת המחול ראמבר הנוכחית.
בשנת 1926 יצרה ראמבר להקת בלט שחבריה הם תלמידים מבית ספרה. הלהקה, שנודעה בשם "רקדני ראמבר", הופיעה בהצגות רביו באולמות שונים בלונדון. ב-1930, התגבשה הלהקה מחדש כ"מועדון הבלט" בתיאטרון מרקורי בלונדון, שהיה בבעלות בעלה של ראמבר. "מועדון הבלט" שכר את מיטב כישרונות הריקוד שראמבר יכלה למצוא, והיה עם הזמן ללהקה הראשונה של בלט קלאסי שנוסדה בממלכה המאוחדת. להקת ראמבר הנוכחית היא להקת המחול הוותיקה ביותר בבריטניה. בסיסה הוא אומנם בתיאטרון מרקורי, אך היא נודעה בעיקר כלהקה נודדת, שיצאה לסיורי הופעות ברחבי המדינה ועד מהרה נודעה כ"בלט ראמבר", השם שבו הייתה מוכרת ביותר עד שאימצה את שמה הנוכחי בשנות ה-80'.
כאשר הבלט רוס התפרק בעקבות מותו של סרגיי דיאגילב בשנת 1929, הצטרפו רבים מעמיתי לשעבר של ראמבר ל"בלט ראמבר" בשנותיו המכוננות. בין אלה היו אליסיה מרקובה ואנטון דולין, השניים שיהיו בהמשך לכוכבים הראשונים של הבלט המלכותי של נינט דה ולואה.
כמה וכמה רקדנים וכוריאוגרפים בעלי שם בינלאומי החלו את הופעותיהם הראשונות ב"בלט ראמבר", בהם פרדריק אשטון, אנטוני טיודור, אגנס דה מיל, אנדרה הווארד, פרל ארדייל, וולטר גור ופגי ואן פראך.
במהלך שנות ה-70' הציג "בלט ראמבר" גם הצגות, תחילה על במה ואחר בשידורי טלוויזיה ברשת BBC כדי לעורר את עניינם של צופים צעירים, תוך שימוש באנגרמה Bertram Batell's Side Show.
במקביל לפיתוח תרבות בלט איתנה בבריטניה ועמידה על הכשרה קלאסית מוצקה, לא זנחה ראמבר את כוונתה להכתיב באמצעות להקתה מגמות חדשות במחול. להקת "בלט ראמבר" הוכרה כאחת החדשניות ביותר בעולם מבין להקות הבלט במאה ה-20, שהוציאה מתוכה את מיטב הכוריאוגרפים הנודעים בעולם. באמצע המאה, הדיח הבלט המלכותי את להקת ראמבר ממעמדה כלהקת הבלט הקלאסי הראשונה במעלה בבריטניה, וראמבר קיבלה את ההחלטה ללהרחיב ולגוון את עבודת הלהקה, בהכנסת יצירות מודרניות ונאו-קלאסיות לרפרטואר. בשנות ה-60', נטש "בלט ראמבר" לחלוטין את הבלט הקלאסי והתרכז תחת זאת בפיתוח מחול מודרני. מאז עשתה לה הלהקה שם עולמי בתחום זה, ומ-1987 נודעה בשם "להקת המחול ראמבר". ב-2013, הושמטו המילים "להקת מחול" מן השם, וכיום היא ידועה פשוט כ"ראמבר".
"ראמבר" יוצאת לסיורי קונצרטים בבריטניה מדי שנה, בלוויית תזמורת ראמבר שליד הלהקה. היא מקושרת בדרך כלל עם תיאטראות כמו סדלר'ס ולס, התיאטרון המלכותי ברייטון
במנצ'סטר רבתי. בנובמבר 2013, עברה "ראמבר" מצ'יזוויק, לונדון, לבניין חדש, שנבנה במיוחד לשרת את צרכיה בסאות' בנק של לונדון. החהקה קיבלה חלקת אדמה מ"בנאי הקהילה של רח' קוֹין" בתמורה לתוכנית העשרה שנתית במחול. בפעם הראשונה בתולדותיה, יאפשר משכנה החדש של הלהקה גישה רחבה יותר לציבור אל החומרים שבארכיון המקיף שלה, במרכז משאבים שנבנה לתכלית זו. אליזבת השנייה, מלווה בדוכס מאדינבורו, חנכה באופן רשמי את משכנה החדש של |ראמבר" על הגדה הדרומית ביום שישי, 21 במרץ 2014.
חברים.
חברים ידועי-שם בלהקה הם: פרדריק אשטון, אנטוני טיודור, דיאנה גולד (שנישאה ליהודי מנוחין), בריל גולדווין, לוסט אלדוס, כריסטופר ברוס ונורמן מוריס.
מנהלים אמנותיים.
המנהל האמנותי עד 2017 היה הכוריאוגרף מארק בולדווין (לשעבר רקדן בלהקה), והמנהלת הכללית היא הלן שוט. החיפוש אחר מנהל אמנותי חדש הסתיים באוקטובר 2018 עם מינויו של בנואה סוואן פופר.
ב-2005 הזמין המכון לפיזיקה אצל להקת ראמבר מחול להנצחת יובל המאה לרעיונותיו המדעיים פורצי הדרך של אלברט איינשטיין בשנת הפלאות, 1905. היצירה, לכוריאוגרפיה של מארק בולדווין, נקראה "מהירות קבועה".
ב-2009, יצאה הלהקה למסע הופעות עם "קומדיה של תמורה", למוזיקה מאת ג'וליאן אנדרסון והפקה בעיצובו של קאדר עטייה. הכוריאוגרפיה הייתה של מארק בולדווין, שאמר: "זה התחיל במשהו שסטיבן קינז, ידידי מזה כ-30 שנה, הגה. אבי אמו היה בנו של דרווין - הוא הנין. הוא גם אחיינו של ג'ון מיינארד קינז, כך שהבלרינה לידיה לופוקובה הייתה כמובן דודתו. הוא הציע, שניצור יצירה להנציח את הבנה של דרווין, 2009."
בית הספר ראמבר.
בית הספר לבלט ראמבר שמארי ראמבר ייסדה בשנת 1919 פשט ולבש צורה בכמה הזדמנויות מאז, ועקב התמורות והחידושים בלהקת המחול, היה זמן ששלושה בתי ספר נפרדים פעלו באותו שם. שניים מהם התמזגו עם הזמן והשלישי נסגר, וכך נשאר בית הספר הקיים כיום.
בית הספר הנוכחי שוכן במבנה בטוויקנהם, לונדון, ונוצר בשנת 2001 כחלק מן המכון להשכלה גבוהה של מערב לונדון. המכון נכלל בהמשך באוניברסיטת ברונל וב-2003 נעשה בית ספר ראמבר עצמאי מחדש והוא ידוע כיום כ"בית הספר ראמבר לבלט ולמחול מודרני". הוא מציע תארים מתואר בסיסי עד דוקטורט. תלמידי בית הספר מתקבלים ללהקות בלט חשובות ברחבי העולם. בית הספר ראמבר מסונף לקונסרבטואר למחול ודרמה. מנהלת בית הספר והמנהלת האמנותית שלו היא אמנדה בריטון.
פרסים ישראליים
הר אודין (אדמת ויקטוריה)
הר אלן (אדמת ויקטוריה)
כף נורת' (אדמת ויקטוריה)
קרחון קלארק (אדמת ויקטוריה, רכס אולימפוס)
הר מקלנן (אדמת ויקטוריה)
הר ולר (אדמת ויקטוריה)
קרחון קלארק (אדמת ויקטוריה, נקודת לוואנדואוסקי)
יחסי צ'ילה–צ'כיה
יחסי צ'ילה–צ'כיה הם היחסים הבינלאומיים בין צ'ילה וצ'כיה.
היסטוריה.
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1993, לאחר פירוק צ'כוסלובקיה. צ'כיה הייתה המדינה הראשונה שתמכה במועמדות צ'ילה להצטרף ל (OECD), כאשר החברות כאמור נכנסה לתוקף בשנת 2010. Circulo Checo Chileno הוא אחד הארגונים החשובים ביותר של הקהילה בצ'ילה. ב-2 במאי 2016 התקיימה גרסה מיוחדת של יום צ'ילה בעיר ליברץ בצ'כיה.
העיירה נואבה בראונאו הוקמה בשנת 1875 על ידי מהגרים בוהמיים דוברי גרמנית מהעיר ברומוב בצ'כיה, כאשר השטחים היו שייכים ל.
בשנת 2011 גנב נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס עט פרוטוקול במהלך ביקורו הרשמי בצ'ילה. זה קרה במהלך מסיבת העיתונאים עם נשיא צ'ילה סבסטיאן פיניירה, וההקלטה שודרה ברשתות החברתיות, ומשכה תשומת לב רבה ברחבי העולם.
יחסים כלכליים.
צ'ילה וצ'כיה חתמו על הסכמים רבים והסכמי שיתוף פעולה בתחומים שונים. שתי המדינות חברות ב (OECD). יחסי הסחר צ'ילה–צ'כיה נשלטים בעיקר על ידי הסכם ההתאגדות כלכלי EPA) עם האיחוד האירופי שנכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2003. בעבר חתמו צ'ילה וצ'כיה על הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות שהוכרז בשנת 1996.
במונחי מקרו-כלכליים, צ'ילה מייצאת לצ'כיה בעיקר יין צ'יליאני מזנים שונים, שזיפים ופירות אחרים, כמו גם אלכוהול וצמר כבשים, דבש, מקרל וסלמון; ואילו צ'כיה מייצאת לצ'ילה בעיקר מכוניות נוסעים וכלי רכב יבשתיים אחרים וציוד בנייה אחר), כמו גם מכונות ומכשירים אחרים לביצוע תעשייתי ספציפי (פריטי אינסטלציה, להב, מחרטות אופקיות, יציקה, מיכלים לגז או נוזלים וכו').
מאז שצ'כיה הצטרפה לאזור שנגן, אזרחים צ'יליאנים וצ'כים יכולים להיכנס ממדינה אחת לאחרת ללא צורך לויזה עבור שהייה של עד 90 ימים בתוך 180 ימים, מסיבות תיירות, עסקים וביקורים. בשנת 2015 ממשלות שתי המדינות חתמו על תוכנית אשרת עבודה וחופשה, במטרה להקל על החלפת צעירים לשהיות של שנה אחת.
שיתוף פעולה.
קיימים הסכמי שיתוף פעולה מרובים בתחום המדעי, התרבותי, האקדמי, הכלכלי וכו'. בשנת 2011, נחתם הסכם שיתוף הפעולה באנטארקטיקה של צ'ילה–צ'כיה. ממשלת צ'כיה משתתפת במצפה הכוכבים הדרומי של אירופה, הממוקם במדבר אטקמה.
אליך ה' נשאתי עיני
אליך ה' נשאתי עיני (בערבית: אילאךּ יא רבי רפדת עינייא) הוא פיוט הנאמר בסליחות בנוסח הספרדים, מחבר הפיוט אינו ידוע. מופיעים בו ציטוטים רבים מספר תהילים. הפיוט מהווה בקהילות היהודיות במרוקו ואלג'יריה את עיקר תפילת הסליחות.
מבנה הפיוט.
בפיוט 22 בתים המרכיבים אקרוסטיכון של א–ב. הפיוט נפתח במילים "אֵלֶיךָ ה' נָשָׂאתִי עֵינַי", וחותם במילים "כִּי אַתָּה תִקְוָתִי וּמִי לֹא יְעִידֶךָ". הפיוט מדבר בגוף ראשון עם הקב"ה, והשורה האחרונה בכל בית מסתיימת במילת שייכות לאלוהים ("עבדיך", "ידידיך", "חסידיך"), בפיוט חריזה כפולה. בתוך כל בית, ישנה חריזה פנימית שלוש פעמים (שלושת הטורים הראשונים חורזים עם עצמם), ובטור הרביעי (והחותם) בכל בית ישנה חריזה של "ךָ" המשותפת לכל הפיוט. תוכן הפיוט מביע תוכחה ותחינה אך הלחן מונוטוני ומרגיע. הפיוט מושר לרוב בהמשך לפיוט "בן אדמה" שחיבר רבי יהודה הלוי (מיוחס לעיתים לרבי אבן עזרא).
הפיוט זכה לפופולריות רבה בקהילות היהודיות בצפון מערב אלג'יריה וצפון מזרח מרוקו.