לאחר שהתבסס היטב ב"ברודוויי, החל קאלוורט לבצע את המשימה שלו: להטריד את היפנים כמה שיותר, לשבש את פלישתם להודו, ולתמוך בחדירת הכוח הסיני-אמריקאי של ג'וזף סטילוול אל בורמה. הבריגדה של קאלורט נעה בקושי 50 ק"מ לפני שנתקלה בכוח יפני מבוסס היטב, על גבעה מדרום-מזרח ל"ברודוויי", שזכתה לכינוי "גבעת הפגודה" בשל פגודה מוזהבת שניצבה בראשה. התפתח קרב קשה, ובסופו של דבר ניצחו הבריטים והשתלטו על גבעת הפגודה. בבוקר המחרת החליט קאלוורט להקים באזור מעוז נוסף. המעוז קיבל את הכינוי "העיר הלבנה", בגלל חופות המצנחים שעד מהרה כיסו את העצים באזור, כאשר החלו להצניח באזור ציוד ומזון. לאחר שזיהו היפנים את מיקום "העיר הלבנה", החלו לשלוח כוחות גדולים במטרה להשמידה, בעוד הצ'ינדיטים מצדם הקימו בסיס נוסף בשם "אברדין" במטרה להגן עליה.
ב-24 במרץ ביקר וינגייט ב"ברודוויי" "העיר הלבנה" ו"אברדין" ובדרכו חזרה התרסק מטוסו והוא מת. רבים סברו שקאלוורט צריך לקבל את הפיקוד על הדיוויזיה ההודית ה-3, אולם מפקד הארמייה ה-14 לוטננט גנרל ויליאם סלים, לא חיבב אותו, וטען שהוא פזיז מדי ובעל נטייה לא לציית לפקודות. לפיכך קיבל את התפקיד ולטר לנטיין. היפנים מצדם שיגרו את הבריגדה המעורבת העצמאית ה-24 וחלק מהדיוויזיה ה-3, ופתחו בהתקפה על "העיר הלבנה" בין 25-26 במרץ. ההתקפה נחלה כישלון חרוץ, ובלית ברירה שיגר רנייה מוטגוצ'י מפקד הארמייה היפנית ה-15 לאזור את הרזרבה האחרונה שלו, הדיוויזיה ה-53. הלחץ היפני גבר מיום ליום, ובאפריל הורה הפיקוד הבריטי בהודו לפנות את "העיר הלבנה". נבחר אזור חדש להקמת מעוז, אזור שהיה מעולה מבחינה אסטרטגית, שכן הוא שכן בעמק צר, בדיוק על הדרך העיקרית שבה העבירו היפנים את כוחותיהם. הוא קיבל את שם הקוד "בלקפול", ורוכזו אליו הן הבריגדה של קאלוורט שפינתה את "העיר הלבנה" והן הבריגדה ה-111 תחת פיקודו של ג'ון מאסטרס שנעה ממערב לאיראוואדי. סטילוול התנגד לפינוי "העיר הלבנה", אולם לנטיין וסלים התעקשו שבלאו הכי לא ניתן להחזיק במעוז לאורך זמן.
ב-8 במאי הוקם "בלקפול", אולם באזור זה כבר היו כוחות יפניים מוכנים, וזמן קצר לאחר ההקמה כבר הרעישו היפנים את האזור. התקפות היפנים, כמו גם מזג האוויר הגרוע, מנעו מהצ'ינדיטים לבצר את האזור ולהפיק ממנו את התועלת המרבית. היפנים הביאו לאזור תותחי נ"מ, והפילו כל מטוס שניסה להעביר אספקה וציוד לאנשי "בלקפול" שהפכו כעת לנצורים. הם הרעישו את האזור על בסיס יומיומי, אולם התקפתם החזיתית הראשונה ב-17 במאי נהדפה. ב-24 במאי הם פתחו בהתקפה מחודשת, והפעם הצליחו לפרוץ את ביצורי "בלקפול" ולכבוש חלק ממנו. ב-25 במאי הגיעה הוראה לפנות את "בלקפול". הכוחות של קאלוורט החלו לנוע צפונה בתוככי הג'ונגלים, גוררים עמם המוני פצועים, מתוך תקווה לחבור על הכוח של סטילוול. הם הקימו מחנות מאולתרים סביב אגם אינדוואגי שאורכו 30 ק"מ. לאחר שהצ'ינדיטים השתלטו על כל אזור האגם, החלו מטוסים ימיים לנחות בו ולפנות אנשים בקצב של כמה מאות ליום.
הקרב על מוגאונג.
סטילוול, שהיה המפקד העליון של הצ'ינדיטים, היה זקוק להם על מנת לכבוש את העיירה האסטרטגית מוגאונג (Mogaung), אשר חיל המצב היפני שבה הקשה על הסינים והאמריקאים במאמציהם לכבוש את העיר מיצ'צ'נה. סטילוול הורה לקאלוורט הורה לעזוב את אגם אינדוואגי עם הבריגדה שלו, ולנוע 25 ק"מ אל מוגאונג. הבריגדה של קאלוורט הייתה במצב קשה, מתוך 1,200 איש שכללה במקור, היו לה כעת רק 800, ולפיכך נאלץ קאלוורט להזעיק חיילים נוספים מיחידות אחרות שחנו על האגם.
קאלוורט החליט ללכוד קודם כל את הכפר פינהמי ששכן בסמוך לגשר אשר חיבר את שתי קצוותיו של נהר בשם וטאוק צ'אונג. הקרב על פינהמי נמשך שלושה ימים, ועד מהרה גילו הצ'ינדיטים שהכפר משמש בעיקר כבית חולים צבאי. החיילים היפנים המשיכו להילחם גם מתוך מיטותיהם, ולאחר כיבוש הכפר החלו בגל של התאבדויות. חלקם בלעו את מצעי המיטה שלהם, אחרים התפוצצו בקבוצות באמצעות רימוני יד שהצליחו להשיג. הצ'ינדיטים השתלטו על ראש הגשר מצדו האחד של הנהר, וב-8 ביוני ניתנה פקודה לחצות את הגשר ולהגיע אל מוגאונג. אלא שהתברר שהיפנים טמנו מארב מתוחכם. הם המתינו בסבלנות בקצהו השני של הגשר, מכוסים בצמחייה, וכאשר התקרבו הצ'ינדיטים, פתחו באש מקלעים. תוך 30 דקות נפגעו למעלה ממאה צ'ינדיטים. קאלוורט החליט לאגף את האויב. ב-10 ביוני העמיד פנים כביכול הוא מתכנן התקפה חזיתית נגד ראש הגשר השני, ובפועל שלח יחידות שחצו את הנהר בנקודה אחרת, ותקפו את היפנים מאחור.
הקרב על הגשר גזל מהצ'ינדיטים זמן יקר, שבמהלכו הספיקו היפנים לנחש את כוונותיהם ושלחו למוגאונג עוד שני גדודים. כעת כלל הכוח היפני במוגאונג 3,000 ל-4,000 חיילים. ההתקדמות הייתה אטית, והיפנים נלחמו לאורך כל הדרך באמצעות צלפים ומארבים. ב-13 ביוני עוד היו הצ'ינדיטים רחוקים ממוגאנג בין 400 ל-600 מטרים, ונותרו רק עוד 550 צ'ינדיטים בבריגדה של קטאלוורט, כאשר גם הם היו חולים ברובם במלריה ומחלות אחרות. בלית ברירה שלח קאלוורט אחד מאנשיו אל סטילוול, ונתן לו הוראות ברורות לא לחזור בלי גדוד סיני אחד לפחות. ב-18 ביוני הגיע הגדוד הראשון של הבריגדה הסינית ה-114 אשר כלל 1,200 איש, ממערב למוגאנג. סטילוול רצה לוודאות שהבריטים אכן עושים ככל יכולתם, ושלח קולונל אמריקני לשמש כ"יועץ" לקאלוורט. בפועל תפקידו של אותו קולונל היה לוודא שהצ'ינדיטים נלחמים כהלכה ועושים ככל יכולתם. בזכרונותיו כותב קאלוורט כי הקולונל האמריקני התנהג בגסות כזו, עד שבאחת הפעמים הוא פיתה אותו לעמוד מול עמדת צלפים יפנית מוסווית. לאכזבתו של קאלורט, היפנים לא ירו.
ב-21 ביוני סיימו הסינים את היערכותם, וכעת הכוחות שעמדו תחת פיקודו של קאלוורט התקרבו בגודלם לכוח של המגנים היפניים. ב-23 ביוני הורה סטילוול להפציץ את העיירה דרך האוויר. הייתה זו אחת ההפצצות הכבדות ביותר בזירת בורמה, והתבצעו במהלכה יותר מ-70 גיחות. חלק מהפצצות היו פצצות מושהות, שהמשיכו להתפוצץ גם אחרי שהמטוסים כבר חזרו לבסיס בהודו. לאחר מכן פתחו הצ'ינדיטים באש מרגמות, והנחיתו לא פחות מ-1,000 פצצות מרגמה על היפנים. לאחר שהאויב רוכך בצורה זו, פתחו הצ'ינדיטים והסינים בהתקפה מהירה בניסיון לכבוש את הכמה מאות מטרים האחרונים שהפרידו בינם לבין העיירה. בהגיע הערב, כבר נכבשו פאתי העיירה. ההתנגדות היפנית נמשכה עד לערב יום המחרת, ורק ב-25 ביוני הורו היפנים על נסיגה, ועד הצהריים כבר הוחרבו אחרוני הבונקרים היפניים ומוגאונג נכבשה.
סטילוול התלהב מהניצחון במוגאונג, והורה לקאלוורט לכבוש את כפר מסילת הברזל הופין, מדרום-מערב למוגאונג. משם, קיווה סטילוול, יוכלו הצ'ינדיטים לחדור אל עורף הדיוויזיה ה-18 היפנית ולפרק אותה. אולם, בקרב על מוגאונג ספגה הבריגדה של קאלוורט 255 הרוגים ו-52 פצועים, וגם אלו שרשמית היו כשירים לקרב, התמודדו כנגד פצעים קלים ומחלות. קאלוורט החליט שהגיע הזמן לחזור לתקופת התרעננות בהודו, והתעמת עם סטילוול באלחוט. סטילוול, כעונש על מרדנותו של קאלוורט, שינה את פקודותיו, והורה לצ'ינדיט להצטרף למרחץ הדמים שנערך באזור מיצ'צ'ינה. קאלוורט הודה בגלוי שהוא מפחד לעשות זאת, ולפיכך הורה לאנשיו לכבות את מכשירי האלחוט ולנוע לכיוון צפון-מערב במטרה לחבור אל הכוח של סטילוול. המסע נמשך שבוע ימים, וכשהגיעו הצ'ינדיט והסינים המושאלים אל קמאינג, שם שכן חלק מהכוח, הורה סטילוול לקאלוורט לסור למפקדתו במיידי. קאלוורט נפגש עם סטילוול שתכנן לערוך לו משפט שדה. כאשר קאלוורט נכנס לאוהלו של סטילוול, אמר לו סטילוול: "אתה שולח מסרים תקיפים מאוד, מה?" קאלוורט השיב לו: "אתה צריך לראות את אלה שהמייג'ור החטיבתי לא מוכן לאפשר לשלוח". סטילוול פרץ בצחוק ואמר: "יש לי בעיה דומה, עם הסגל שלי, כשאני מנסח תשובות להודעות שאני מקבל מוושינגטון". לאחר מכן הרצה קאלוורט בפני סטילוול על כל הסבל והמאמץ של הצ'ינדיטים, ובסופה של השיחה הצהיר: "זה מה שקרה? למה לא סיפרו לי?" ונאות לשלוח את הצ'ינדיטים לתקפת התרעננות בהודו.
אחריתו.
בספטמבר 1944, בעקבות פציעה מקרית, הוחזר לבריטניה. במרץ 1945 מונה למפקד שירות האוויר המיוחד, והחזיק בתפקיד עד שהכוח פורק באוקטובר של אותה שנה. לאחר המלחמה הורד בחזרה לדרגת לוטננט קולונל מילא בצבא תפקידי ניהול ומטה. הוא הוצב בטריאסטה שבאיטליה כחלק מהממשל הצבאי של בעלות הברית שם, וב-1950 הועבר למלאיה שם נלחם במורדים קומוניסטים, וחרף דרגתו הגבוהה הוביל פשיטות וסיורים באופן אישי. ב-1951 הוחזר לבריטניה מטעמי בריאות. הוא נשלח לגרמניה, והוצב במטה של ארמיית הריין הבריטית. בשנת 1952 עזב את הצבא, וניסה לבנות לעצמו קריירה כמהנדס בבריטניה ובאוסטרליה, ללא הצלחה.
הוא החל נוטה לאלכוהוליזם, וכתב שלושה ספריו על המערכה על בורמה: "Prisoners of Hope" (אסירי תקווה), "Fighting Mad: One Man's Guerrilla War" (לחימה מטורפת: מלחמת הגרילה של אדם אחד) ו"Chindits: Long Range Penetration" (הצ'ינדיטים: חדירה לטווח ארוך). ב-1974 התראיין לפרק 14 ("יום נפלא יהיה מחר") של סדרת "עולם במלחמה". הוא נפטר ב-26 בנובמבר 1998, בריצ'מונד שעל התמזה, בגיל 85.
לוחית רישוי פלסטינית
תיקון רציפות
בתורת ההסתברות, תיקון רציפות היא טרנספורמציה המופעלת על משתנה מקרי בעל התפלגות בדידה, כשמנסים לקרב אותה באמצעות התפלגות רציפה, על מנת לשפר את הקירוב.