ב-27 במאי 1653 התגלה קברו של כילדריק הראשון בעת שנעשו תיקונים בכנסיית סנט-בריס בטורנה. נמצאו שם מטבעות זהב וחפצים יקרי ערך רבים עשויים זהב ואבני חן, בהם טבעת עם הכתובת "של המלך כילדריק". נמצאו גם כ-300 דבורים עשויות זהב. אוצר זה הועבר תחילה לרשותו של בית הבסבורג בווינה, ואחרי כן נשלח כמתנה ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שלא גילה בו עניין רב ושם אותו בספרייה המלכותית.
גילוח
גילוח הוא פעולה של הסרת שיער מהגוף באמצעות תער, סכין או מכונת גילוח.
הגילוח הנפוץ ביותר הוא הסרת שיער הפנים אצל גברים. נשים רבות מסירות את השיער מרגליהן באמצעות גילוח; יש נשים וגברים המגלחים לעיתים את שיער בית השחי, שיער החזה, שיער הערווה או שיער הראש.
היסטוריה.
גילוח היה קיים בקרב תרבויות שונות עוד מתקופת הפרהיסטוריה. הסיבות לגילוח זקן על ידי הקדמונים לא ידועות, והסברות נעות בין סיבות בריאותיות - למשל, היפטרות מכינים או טפילים אחרים - לבין אופנה המעידה על מעמד.
ציורי מערות בני למעלה מ-30 אלף שנים, ובהם דמויות אנושיות שכולן ללא שיער פנים, הובילו חוקרים רבים לסבור שגילוח רווח בתרבויות מסוימות עוד טרם הידע בחישול מתכות שאיפשר לייצר כלים חדים מספיק לגילוח.
השערות שונות הועלו לגבי דרך הגילוח עצמה. ייתכן שאנשי הפרהיסטוריה הסתפקו בקיצור הזקן במקום גילוח מלא, וייתכן שמרטו את שערותיהם בזו אחר זו במכשיר דמוי פינצטה, שיכול להיות עשוי, למשל, משתי קונכיות מוצמדות. מריטה כזו תוארה בקרב שבט נוודים במזרח התיכון במאה השמינית לספירה.
במצרים העתיקה ישנן עדויות המראות שכבר לפני 4000–5000 שנים היה נפוץ בקרב בני המעמדות הגבוהים יחסית מנהג הסרת שיער הגוף, ובכלל זה גם שיער הפנים.
שיטות גילוח.
גילוח הוא השיטה הנפוצה ביותר להסרת שיער. הגילוח הוא סוג של דפילציה (Depilation) - שיטה להסרת שיער בה נותרים שורשי השערות בעומק האפידרמיס אשר ממשיכות להצמיח את השערה בקצב זהה גם לאחר הגילוח. לעומת זאת, שיטות אפילציה (Epilation) עוקרות את השערה בשלמותה (הן את החלק שבולט מחוץ לעור והן את שורש השערה). בשונה מהגילוח, שיטות אלו מלוות בכאב (מריטה ב"שעווה" או הסרת שיער באמצעות מכשיר מריטה חשמלי, הסרת שיער באמצעות מכשיר לייזר).
ניתן להתגלח באמצעות תער, סכין גילוח או באמצעות מכונת גילוח, שיש בה סכינים הרוטטות או מסתובבות באמצעות מנוע חשמלי. התנגדות השיער לחיתוך בגילוח בתער פוחתת עם הרטבת העור ועוד יותר לאחר מריחתו במשחת גילוח, קצף גילוח או ג'ל גילוח. תפקידם העיקרי של אלה, לרכך את השיער ובכך לצמצם את התנגדות השיער לחיתוך. משחות גילוח עשויות להכיל בושם, חומרים אנטיספטיים וכן חומרים לקירור העור ומניעת רגישותו לגילוח.
גילוח במכונת גילוח נקרא לעיתים "גילוח יבש", אם כי יש מכונות גילוח חדישות המפזרות אף הן משחת סיכה על העור.
קיימות עדויות לכך שהאדם הקדמון ניסה ליצור אמצעי גילוח בעזרת אבנים מושחזות. סכיני הגילוח הראשונות היו תערים פשוטים. לאחר מספר שימושים הפך התער קהה והיה צורך להשחיזו. סכיני גילוח מודרניות מורכבות מידית, שניתן להשתמש בה באופן תמידי, ומסכין המתחברת לידית. כשהסכין מתקהה ניתן להחליפה בסכין חדשה. במרוצת השנים עלה בהתמדה מספר הלהבים הכלולים בכל יחידת סכינים עצמאית. מספר להבים רב יותר משמעותו פחות לחץ על העור בזמן הגילוח והקטנת סכנת החיתוך האקראי. בסכינים המודרניים יש עד שישה להבים.
השפעת הגילוח על השיער.
המיתוס על גילוח אינו נכון והשיער אינו צומח מהר יותר כאשר מגלחים אותו, ובניגוד לאמונה רווחת, הגילוח לא משפיע על צמיחת השיער.
השיער בנוי מקרטין שהוא חומר חלבוני שאיננו תאי ולכן אין לשערה השפעה על הזקיק והיא לא מתעבה או מתארכת יותר כתוצאה מהגילוח. ייתכן שמיתוס זה הגיע מהעובדה שלנערים המתחילים להתגלח הזקן צומח מהר יותר כתוצאה מהתבגרותם.
גילוח ביהדות.
ההלכה היהודית אוסרת על גברים לגלח את פאת הראש והזקן. איסור זה בא מהפסוק:
ההלכה אינה אוסרת לגזור את הזקן במספריים או להשחית את השערות בעזרת משחה או סם. על כן, מכונות גילוח הפועלות על פי עיקרון פעולת המספריים מותרות לגילוח הזקן, בעוד מכונות גילוח הפועלות על עקרון העברת הסכין בצמוד לעור אסורות לשימוש על פי ההלכה. יש מכונים הנותנים למכונת הגילוח הכשר, המציין שהמכונה פועלת על עקרון המספריים.
דיני אבלות כוללים איסור מוחלט על תספורת וגילוח, בין באבלות יחיד (שבעה), ובין באבלות ציבור (ספירת העומר, ימי בין המצרים).
הלל זלטופולסקי
הלל זְלָטוֹפּוֹלְסקי (בכתיב יידי: זלאַטאָפּאָלסקי; 1868, יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית – 11 בדצמבר 1932, פריז, צרפת) היה איש עסקים, פעיל ציוני ותרבותי, נדבן וסופר יהודי. מהפעילים והתומכים של מפעלי תרבות רבים, בהם אגודת חובבי שפת עבר (לימים: תרבות) וקרן היסוד. נרצח בפריז על ידי עובד בכיר שלו לשעבר.
תולדות חייו ופעילותו.
זלטופולסקי נולד בי"ב בתמוז תרכ"ח לשפרה בת רבי אלחנן סנדומירסקי ולרבי חיים שלמה זלמן זלטופולסקי ביקטרינוסלב שבאוקראינה.
משפחתו הייתה בעלת אמצעים. גדל והתחנך על ברכי חסידות חב"ד בקרמנצ'וג, אוקראינה. התעניין והשתלם גם בלימודי חול ובהנהלת חשבונות.
עם נישואיו לפייגה בת אהרן מירקין ופסיה לבית מזא"ה, עבר להתגורר בקייב, שם הצטרף לעסקי חותנו, שהיה אחד מגדולי הסוחרים בענף הסוכר באזור. זלטופולסקי הרחיב את עסקיו והפך לגדול סוחרי הסוכר ברוסיה, מה שאיפשר לו לתרום ולהשקיע בענייני ציבור יהודיים רבים בהם התעניין.
זלטופולסקי היה פעיל מאוד בתחומי התרבות העברית ותמך בעיתונות העברית ("השילוח" ו"העם") ובהוצאות הספרים העבריות. הוא היה אחד מהפעילים הנמרצים של אגודת חובבי שפת עבר. פעיל ציוני נלהב בתנועה הציונית של הרצל, גם אם התנגד חריפות לתוכנית אוגנדה שהוצעה בקונגרס השישי, 1903. בהיותו איש עסקים ובקי בהנהלת חשבונות שימש כמזכירו האישי של נציג ההסתדרות הציונית באזור, מקס עמנואל מנדלשטם, ובסופו של דבר ניהל את המרכז הפיננסי של ציוני רוסיה. (1897 – 1905)
בשנות מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר במוסקבה, וביתו היה בית ועד לפעילות עברית וציונית. טיפח ותרם להקמת מוסדות חינוך, ועבודתו היא זו שהפכה את "אגודת חובבי שפת עבר" למפעל "תרבות" הגדול, עם רשת ענפה של מוסדות חינוך, של בתי-ספר יסודיים, תיכוניים וגבוהים, בתי מדרש למורים וגננות, ישיבות, אשר התנהלו כולם כרובם בשפה העברית. זלטופולסקי תמך בכל מפעל תרבות עברי באשר הוא. בין המוסדות שמונה דוד תדהר ניתן למנות את "הבימה", הגימנסיה העברית "הרצליה", בית הספר הגבוה לאמנות "בצלאל", ועוד.
בתום המלחמה עבר בשנת 1919 להתגורר עם משפחתו בפריז, המשיך בפעילותו הציבורית, והיה ממייסדי קרן היסוד. זלטופולסקי פרסם רשימות פובליציסטיות ופיליטונים משלהי שנות התשעים, ב"המליץ" וב"הצפירה", ואחר כך בעיקר ב"העולם", שקצתם נקבצו לכתבי הלל זלטופולסקי.
הלל זלטופולסקי נרצח בפריז בי"ב בכסלו תרצ"ג על ידי אחד העובדים הבכירים שלו לשעבר, שניהל את אחד מבתי החרושת שהיו בבעלותו של זלטופולסקי, אך נסגר עקב קשיים כספיים. היורה התאבד מיד לאחר הרצח. זלטופולסקי הותיר אחריו בן, משה, ובת, שושנה פרסיץ, מייסדת הוצאת הספרים "אמנות" וחברת הכנסת הראשונה עד השלישית. פרסיץ העלתה את עצמות אביה לארץ ישראל, והן נקברו בהר הזיתים.
על שמו נקרא רחוב בתל אביב.
צ'ארלס קינגסלי
צ'ארלס קינגסלי (Charles Kingsley; 12 ביולי 1819, דבונשייר - 23 בינואר 1875) היה כומר וסופר אנגלי.
קריירה.
קינגסלי למד במכללת מודליין בקיימברידג', והחל מ-1844 היה כומר הקהילה באוורסלי בהמפשייר. ב-1859 הוא התמנה לכומר האישי של המלכה ויקטוריה. שנה אחת לאחר מכן הוא התמנה לתפקיד פרופסור להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת קיימברידג'.
קינגסלי ביטא את תמיכתו בתנועת 'הסוציאליזם הנוצרי' ברבות מיצירותיו, ולחם למען רפורמות חברתיות שונות. יצירותיו כוללות את ספר הילדים הפופולרי ילדי המים (1863), רומנסות היסטוריות וספר הרצאות על היסטוריה, 'הרומאי והטבטוני' (1864).
ב-1873 התמנה קינגסלי לכומר בכנסיית וסטמינסטר.
רוברט הארון
רוברט "בובי" הארון (באנגלית: Robert "Bobby" Harron; 12 באפריל 1893 - 5 בספטמבר 1920), היה שחקן ראינוע אמריקני הזכור בעיקר בשל עבודתו עם גדול במאי התקופה, ד.וו גריפית'.
ביוגרפיה.
הארון נולד בניו יורק כבן השני מתוך תשעה למשפחה שמוצאה מאירלנד. עוד כנער, עת עבד כשליח באולפני קולנוע, התגלה הארון על ידי הבמאי דייוויד גריפית, אשר ראה בו פוטנציאל קולנועי והחל לשבצו בסרטיו. התפקידים אותם גילם הארון היו בעיקר של "הבחור הטוב" ו"הרגיש", דבר אשר תרם להפיכתו לאליל ההמונים, ובעיקר לאליל הנשים.
לשיא תהילתו הגיע הארון בשנת 1915 עם יציאתו של הסרט "לידתה של אומה" בו השתתף. גם לאחר "לידתה של אומה", המשיך הארון לשחק בסרטיו של גריפית, ובעיקר זכור הסרט "אי-סובלנות" משנת 1916 אשר יצא כתגובה למבקרים הרבים את "לידתה של אומה" כסרט בעל אלמנטים גזעניים.
בשנת 1920 החלה להתפשט השמועה כי כוכבו של הארון דעך בעיניו של דייוויד גריפית, והדבר התעצם עם שכירת שחקן צעיר בשם ריצ'רד בארטלמס כשחקן ראשי בסרטו החדש של גריפית "Way Down East". בליל הבכורה של הסרט, בהיותו בן 27, מת vtrui לאחר שירה בעצמו בחדר מלון בניו יורק.
הפקעה של מקרקעין בישראל