פסוקים 4–8 בסורה מגוללים את סיפורם של קבוצת אנשים שהושלכו לתוך תעלה ונשרפו למוות בשל אמונתם באללה. ישנה מחלוקת לגבי התקופה שבה התרחש האירוע. יש הטוענים שזה התרחש לפני ספירת הנוצרים, בעוד אחרים טוענים שזה התרחש לאחר ספירת הנוצרים. ישנו חדית' אשר מציג גרסה נוספת לסיפור. מוחמד אמר כך: "היה מלך לפניכם אשר היה לו מכשף. כאשר הזדקן, הוא אמר למלך: 'הזדקנתי בשנים, לכן שלח אלי נער על מנת שאלמד אותו כישוף'. והוא שלח אליו נער על מנת שילמד אותו. בדרכו של הנער אל המכשף הוא מצא נזיר יושב על הדרך. הוא הקשיב לדבריו והתרשם מהם. וכך (זה הפך לו למנהג) בדרכו אל המכשף היה מתיישב עם הנזיר ומאחר לפגוש את המכשף, שהכה אותו בכל פעם שאיחר. הוא (הנער) התלונן על כך לנזיר, והנזיר אמר לו: 'כאשר תפחד מהמכשף אמור לו: משפחתי עיכבה אותי. וכאשר תפחד ממשפחתך, אמור: המכשף עיכב אותי'. וכך היה עד אשר הוא פגש חיית טרף גדולה אשר חסמה דרכם של האנשים. והוא אמר: 'היום אדע אם המכשף הוא הנעלה יותר או שמה הנזיר הוא הנעלה יותר'. הוא הרים אבן ואמר: 'הו אללה, אם העניין עם הנזיר אהוב יותר אליך מהעניין עם המכשף, גרום מוות לחיה על מנת שהאנשים יוכלו לעבור בשלווה'. הוא זרק את האבן והרג את החיה והאנשים החלו לעבור בדרך בשלום. הוא בא את הנזיר וסיפר לו את אשר קרה. אמר לו הנזיר: 'הו בני, היום אתה נעלה יותר ממני. מצבך הפך לכזה שבקרוב תיבחן במבחן, ואם תיבחן אל תחשוף אותי'. והנער הצעיר החל לרפא את העיוור והמצורע ואת האנשים ממחלותיהם. כאשר שמע על כך יועצו העיוור של המלך, הוא בא אליו עם מתנות רבות ואמר: 'אלה בשבילך, אם תרפא אותי'. אמר הנער: 'אני אינני מרפא איש, המרפא הוא אללה. ואם תאמין באללה אתפלל אליו שירפא אותך'. וכך האמין (היועץ) באללה וריפא אותו אללה והוא בא והתיישב ליד המלך כפי שישב קודם לכן. אמר לו המלך: 'מי השיב לך את ראייתך', אמר 'ריבוני'. על כך אמר המלך: 'כלומר יש לך ריבון מלבדי'. הוא אמר: 'ריבוני וריבונך הוא אללה'. ואז המלך תפס אותו ועינה אותו עד אשר חשף את שמו של הנער. הנער זומן אל המלך אשר אמר לו: 'הו בניי, נודע לי על כך שהפכת כה מומחה בכישוף עד שאתה מרפא את העיוור ואת המצורע ואתה עושה כך וכך דברים'. על כך הוא אמר: 'אני אינני מרפא איש, זהו אללה אשר מרפא, והוא (המלך) תפס אותו והחל לענות אותו עד אשר חשף את שמו של הנזיר. ואז זומן הנזיר ונאמר לו: 'עליך לחזור בך מדתך'. אולם הוא סירב לעשות זאת. ואז קרא המלך להביא מסור והורה להניח אותו באמצע ראשו והוא קרע אותו לחלקים עד אשר נפל ממנו חלק. ואז זימן המלך את היועץ ונאמר לו: 'חזור בך מדתך', אולם הוא סירב לעשות זאת והמסור הונח באמצע ראשו עד והוא קרע אותו לחלקים עד אשר נפל ממנו חלק. ואז זומן הנער ונאמר לו: 'חזור בך מדתך'. הוא סירב לעשות זאת והוא נמסר לשומרי המלך שנאמר להם: 'קחו אותו להר, הכריחו אותו לטפס לראשו, וכאשר תגיעו לפיסגה אמרו לו לחזור מדתו. אם הוא יסרב לעשות זאת, זרקו אותו מההר. אז הם לקחו אותו והכריחו אותו לטפס על ההר והוא אמר: 'הו אללה, הצל אותי מהם בכל דרך שתוכל' וההר החל לרעוד והם נפלו ממנו והוא חזר אל המלך בהליכה. שאל אותו המלך: 'מה קרה לחבריך?' אמר לו הנער: 'אללה הציל אותי מהם'. והמלך שוב מסר אותו לשומרים ונאמר להם: 'קחו אותו בסירה קטנה, כאשר תגיעו לאמצע הים אמרו לו לחזור מדתו, אך אם הוא יסרב זרקו אותו לים'. וכך הם לקחו אותו והוא אמר: 'הו אללה, הצל אותי מהם ומרצונם לעשות לי'. זמן קצר לאחר מכן התהפכה הסירה וכולם טבעו, והוא שב בחזרה אל המלך בהליכה. המלך שאל אותו: 'מה קרה לחבריך?', הוא ענה: 'אללה הציל אותי מהם' והוא הוסיף ואמר: 'לא תוכל להרוג אותי עד אשר תעשה את מה שאבקש ממך לעשות'. והמלך אמר: 'ומה זה הדבר?'. הוא אמר: 'עליך לאסוף את האנשים במישור ולתלות אותי על גזע העץ. ואז עליך לקחת חץ ולשים אותו בתוך הקשת ולומר: בשם אללה, ריבון העולמים; ואז לירות את החץ. ואם תעשה זאת כך תוכל להרוג אותי'. וכך המלך אסף את האנשים למישור הפתוח וקשר את הנער אל העץ, ואז הוא שלף את החץ מאשפתו ואמר: 'בשם אללה, ריבונו של הנער הצעיר'; והוא ירה את החץ לעבר רכתו. הנער הניח את ידיו על רכתו היכן שהחץ פגע בו והוא מת. ואז האנשים אמרו: 'אנו מצהירים על אמונתנו בריבונו של הנער הצעיר, אנו מצהירים על אמונתנו בריבונו של הנער הצעיר, אנו מצהירים על אמונתנו בריבונו של הנער הצעיר'. היועצים ניגשו אל ואמרו לו: 'אינך רואה שאללה עשה בדיוק את הדבר שרצית למנוע? האנשים הצהירו על אמונתם לריבונם'. ואז הורה המלך לחפור תעלות במקומות חשובים על הדרך. כאשר נחפרו התעלות והאש הוצתה בהם, נאמר לאנשים: 'מי שלא יחזור בו מדתו ייזרק לאש או יאמר להם לקפוץ לתוכה'. וכך עשו עד אשר אישה אחת באה עם בנה והיא היססה לקפוץ לאש, ובנה אמר לה: 'הו אמא שאי בסבל כי אנחנו על האמת'".
בפסוק 9 ישנם תיאורים לכאורה של האל.
פסוקים 10–11 מתארים לכאורה את העונש של הרשעים ואת השכר של המאמינים.
פסוקים 12–16 הם פסוקים המתארים לכאורה את האל.
פסוקים 17-20שוב מתארים לכאורה את עונשם של הלא מאמינים, ובין היתר מוזכר פרעה כדוגמה.
בפסוקים 21–22 נטען שהקוראן שמור לכאורה בלוח הגנוז ושמור בשמיים.
במסורת האסלאמית.
לפי אחת המסורות האסלאמיות, קריאת סורת אל-בורוג' שומרת על הקורא אותו מפני פחדים. מסורת נוספת גורסת כי אללה ייתן לאדם שלומד את הסורה הזאת שכר גדול יותר מכל אלו שמתאספים לתפילת יום השישי. אחר מפרשני טען כי קריאת סורת אל-בורוג' משרה על הקורא אותה שינה רגועה. יש הגורסים כי המטרה הראשונית של הסורה הזאת היא לעודד סבלנות.
טאפל
עמינדב קריספין
הרב עמינדב מכלוף קריספין (נולד בה'תרצ"ב, 1931/1932) הוא רב חרדי-ספרדי ישראלי, שכיהן כרבה של קריית ביאליק בין השנים 2009-1982.
תולדות חייו.
נולד בשנת ה'תרצ"ב באסואירה (מוגאדור) שבמרוקו לרב ישראל קריספין, נכדו של רבי יעיש קריספין. בצעירותו עברה משפחתו לפריז, שם למד בישיבה ליטאית. בגיל 18 החל ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בברינואה מפי הרבנים שמואל לויטין, ניסן נמנוב וישראל נח בליניצקי, ושם התקרב לדרכה של חסידות חב"ד. כשנה וחצי לאחר מכן, נשלח בהוראת הרבי מלובביץ' לקזבלנקה, לסייע בעבודתו החינוכית של הרב שלמה מטוסוב, וסייע בניהול המוסדות שהקים. בשנת ה'תשי"ג נשלח לארפוד, והיה אחראי על כל המוסדות שבין מקנס למרקש, כולל ישיבה גדולה במרקש שלמדו בה מעל 400 תלמידים. בארפוד התארס עם בחורה מקומית, אולם הרבי מלובביץ' הורה לו לשאת את בת הרב המקומי, רבי מאיר אבוחצירא (הרב אבוחצירא והרב קריספין השתייכו לשתי קהילות שונות שהתקיימו בארפוד), והוא נשא את בתו סוליקה.
בשנת ה'תשכ"ה עלה לישראל. שימש בתפקידים רבניים בלוד ובאשדוד.
בשנת ה'תשמ"ב התמנה לרב העיר קריית ביאליק. ייסד בעיר את כולל "כתר שם טוב", וכיום הוא נשיאו (בעבר עמד בראש הכולל הרב שלמה שלוש). עסק בהוצאה מחודשת לאור של כתבי רב-סבו רבי יעיש קריספין.
בשנת 2008 נעצר בחשד שביצע הטרדות מיניות בשלוש נשים, שתיים מתוכן עובדות המועצה הדתית בקריית ביאליק. ב-2009 הוגש כתב אישום לבית משפט השלום בחיפה בשלושה סעיפים של הטרדה מינית ובסעיף של הדחת עד, והוא נאלץ לפרוש מתפקידו. בשנת 2013 זוכה הרב קריספין מכל ההאשמות נגדו, לאחר שנחשפה הקלטה שבה דורש מזכיר המועצה הדתית בעיר, חיים אוטמזגין סכומי כסף גבוהים בתמורה לסגירת התיק, עובדה שהטילה צל כבד על גרסת התביעה.
משפחתו.
הרב קריספין נשוי לאחותם של הרבנים דוד חי אבוחצירא, אלעזר אבוחצירא,
יקותיאל אבוחצירא, רפאל אבוחצירא וישועה ורחמים אבוחצירא. אחיות נוספת נשואות לרבנים חיים פינטו ויוסף טולידנו.
אחותו של הרב קריספין נשואה לרב שמעון ביטון, רבה של בית שמש.
אנינה פרליך
אֵנינֶה מארי מֵגְדָלֶנֶה פְרֱלִיך (בדנית: Anine Marie Magdalene Frølich 13 במרץ 1762 - 6 בנובמבר 1784) הייתה בלרינה דנית, אחת מרקדניות הבלט המקצועיות הראשונות שהיו ילידות דנמרק והכוכבת המקומית הראשונית בבלט המלכותי הדני. אנינה פרליך הייתה אולי הדמות העיקרית בהופעת הבלט הקלאסי כצורת אמנות ייחודית בדנמרק.
ביוגרפיה.
פרליך נולדה בקופנהגן, והתקבלה כתלמידה לבית הספר לבלט של תיאטרון החצר, "הופתיאטר", ב-1771. תיאטרון החצר נוסד בשנת 1767 בארמון כריסטיאנסבורג בידי פייר לורן מלהקת התיאטרון הצרפתית שפעלה שם: הוא התמזג עם התיאטרון המלכותי הדני לאחר פיטורי הלהקה הצרפתית בעונת 1772–1773.
בתקופה זו, ביצוע של בלט על ידי רקדנים מקומיים בדנמרק היה בגדר חידוש. בתיאטרון המלכותי הדני הופיעו רקדנים מקומיים רק מעונת 1758–1759, שהייתה לעונת הבכורה של מארי בארך וקרל וילהלם בארך
פרליך הופיעה לראשונה ב-1773 ונחלה הצלחה מיידית הודות ליופייה יוצא הדופן, כישוריה הטכניים והטכניקה הדרמטית שלה, שייחדה אותה בהשוואה לגינונים הפורמליים והצפידים יותר, שהיו מקובלים על רוב הרקדניות בנות זמנה.
משנת 1775, פעלה פרליך בהשראתו של הרקדן האיטלקי וינצ'נצו גליאוטי. לאחר שהתמנה למנהל הבלט של תיאטרון החצר, הכניס גליאוטי שינויים מפליגים בבלט הדני וחולל התלהבות חדשה לאמנות בקרב הקהל. עד אז, היה הבלט הדני מופשט ומשולל דרמה, פורמלי ומאולץ. גליאוטי הביא את רעיון הבלט כאמנות דרמטית לדנמרק, והוא שעיצב את פרליך ככוכבת, להציג באמצעותה את הכוריאוגרפיה החדשנית שלו. ריקודה העשיר בהבעה הלם להפליא את סגנון הבלט החדש בהדרכתו. בהנהגתו הייתה לבלרינה הראשונה במעלה של הבלט הדני. אחד מתפקידיה המפורסמים ביותר היה בבלט Den forlodte Dido בשנת 1777.