ב-1985 חזרה קווסאקי להתמקד באופנוע בנפח 900 סמ"ק שכינויו GPZ900R. מספר הצילינדרים הורד לארבע אך ההספק היה עדיין 120 כ"ס תוך שימוש בקירור מים. עם משקל של 228 ק"ג שוב שברה קווסאקי את שיא האופנוע המהיר ביותר עם 240 קמ"ש ותאוצה מ-0 ל-400 מטר ב-11 שניות. מספר שנים לאחר מכן שודרג נפח המנוע ל-1000 סמ"ק וב-1991 ל-1100 סמ"ק. דגם זה כונה ZZR1100 (בארצות הברית ZX-11) והיה בעל הספק של 147 כ"ס שהביאו אותו ביחד עם אווירודינמיות משופרת לשאת בכתר האופנוע הסדרתי המהיר ביותר, תואר בו החזיק במשך רוב שנות ה-90 של המאה ה-20.
ב-1993 זכתה קווסאקי בפעם היחידה באליפות הסופרבייק העולמית עם הרוכב האמריקני סקוט ראסל על אופנוע ZXR750. כנהוג בסדרת מרוצים זו, גרסה דומה של האופנוע נמכרה לציבור הרחב והיוותה את חוד החנית של אופנועי הספורט של קווסאקי באותה עת.
בשנת 2000 הציגה קווסאקי ממשיך ל-ZZR1100 בדמות ה-ZX-12R שהתאפיין שוב במבנה אווירודינמי בולט ובהספק מנוע של 185 כ"ס שהביאו אותו למהירות סופית של כ-300 קמ"ש. בשנת 2006 הוצג ה-ZZR1400 עם 187 כ"ס ועוד כ-10 כ"ס עם מערכת ראם-אייר שמביאים אותו למהירות סופית הגבוהה מ-300 קמ"ש.
ב-2002, עם מעבר הקטגוריה הבכירה של מרוצי הגרנד פרי ל-MotoGP חזרה קווסאקי להשתתף בקטגוריה הבכירה לאחר 30 שנות היעדרות, אך טרם זכתה להחזיק בכתר אליפות זו מעולם.
ב-2015 הציגה קווסאקי אופנוע מרוצים בשם "Ninja H2R", עם הספק של יותר מ-300 כוח סוס ומהירות מרבית של 400 קילומטר לשעה. זהו האופנוע המהיר ביותר בעולם. מקבילו, Ninja H2 המותאם לשימוש בכביש הציבורי, הוא בעל הספק של 200 כוח סוס ו-210 כוח סוס באמצעות מנגנון יניקת אוויר מסוג "Ram Air".
תל תאומים
תֵּל תְאוֹמִים הוא יישוב קהילתי באזור הצפון בעמק בית שאן, כחמישה ק"מ מהעיר בית שאן. השייך למועצה אזורית עמק המעיינות.
היסטוריה.
העבודות להקמת היישוב החלו בשנת 1982. היישוב יועד לאכלס צאצאים של תושבי שלושת יישובי "ביכורה": רוויה, רחוב ושדי תרומות וכמוהם השתייך לארגון המושבים של הפועל המזרחי. על פי התכנון, נועד היישוב להיות מושב, אולם בהיעדר קרקע הוקם בתחילה כיישוב קהילתי. לכל בית צורפו 5 דונם עם הבטחה לעתיד של קרקעות נוספות שיילקחו משלושת מושבי ביכורה ומקיבוצי הסביבה. טקס עלייה על הקרקע התקיים במאי 1984 בנוכחות שר השיכון, דוד לוי ושר החקלאות, פסח גרופר.
החל משנת 2006 ועד שנת 2017 פעלה בתל תאומים מכינה קדם-צבאית העמק, שלאחר מכן עברה לקיבוץ כפר רופין.
תל א-תום.
שם היישוב ניתן בגלל תל תאומים (תל א-תום) הנמצא בו. זה תל יישוב עתיק למן התקופה הכנענית הקדומה ועד לימי שיבת ציון ובתקופות הרומית והביזנטית. בחתך שנגרם עקב פעילות דחפור נחשפו בתל שכבות יישוב אחדות ובהן קירות בנויים ושכבות שרפה.
שלושה תלים חלשו על גזרת עמק בית שאן במלחמת העצמאות: תל שלם (תל רדע'ה) מדרום לטירת צבי, תל מגדע (מוג'דה) ליד שלוחות ותל תאומים (תל א-תום). התלים נתפסו על ידי לוחמי היישובים ללא קרב לאחר שחיל המשלוח העיראקי נטש אותם. לאחר מספר ימים הוחזרו הלוחמים אבל לקראת ביקור משקיפי האו"ם לקביעת הגבולות, הוחלט לתפוס אותם שוב כדי לקבוע עובדות בשטח. הכוחות לא ידעו שהעיראקים תפסו בחזרה את התלים בנגוד להסכם הפסקת האש.
אור ל-1 באוגוסט 1948 יצאו שלוש מחלקות לכבוש את התלים. מניר דוד יצאה מחלקה בפיקודו של משה שטורמן לכבוש את תל מגדע. המחלקה נתקלה באש ממנה נהרגו משה שטורמן וחייל נוסף. משה שטורמן נהרג בסמוך למקום בו נהרג אביו, חיים שטורמן, ב-1938.
משדה אליהו יצאה מחלקה לכבוש את תל א-תום אך נתקלה באש ושניים מאנשיה נהרגו.
מטירת צבי יצאה מחלקה לכבוש את תל שלם אך נתקלה באש ונסוגה. לאור העובדה שהתלים לא נתפסו ושמשקיפי האו"ם עומדים להגיע, הוחל בהפגזת מרגמות של התלים. העיראקים נטשו את התלים בגלל ההפגזה והם נתפסו ללא קרב.
על פסגת תל תאומים הוקמה פרגולת תצפית ולידה שלט המספר על הקרב.
אנטיכריסטוס
קוואסקי
תלמי אליעזר
תלמי אלעזר
תַּלְמֵי אֶלְעָזָר הוא מושב באזור הצפון ליד חדרה השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה.
אבן פינה ליישוב הונח בספטמבר 1952 ובמאי 1953 נחנכו 30 בתים. היישוב הוקם עבור בני המעמד הבינוני על ידי חברת פיק"א בשיתוף עם המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית והתאחדות האיכרים. המתיישבים היו בני איכרים מזכרון יעקב ומושבות אחרות ועולים חדשים מאירופה, אירן וצפון אפריקה.
התכנון היה להקים 60 יחידות חקלאיות בנות 35 דונם כל אחת. בהתחלה התבסס המשק על משק מעורב (פרה לכל משפחה, 500 תרנגולות וחצי פרד) ומטעים.
עקב מליחות הקרקע, נכשלו גידולי המטעים ולאחר מאמצים קיבל המושב 1000 דונם נוספים ונטע בהם פרדס. אולם גם הפרדס כשל ובשנת 1960 שקע המושב בחובות כבדים. התאחדות האיכרים קיבלה על עצמה לטפל בבעיית מליחות הקרקע ולסייע בהקמת רשת ניקוז.
היישוב נקרא על שם אלעזר וורמסר, איש הברון רוטשילד, שהיה בעבר אחד מראשי ארגון פיק"א.
בצומת תלמי אלעזר, בכביש הגישה ליישוב, יש אנדרטה לשני שוטרים שנרצחו בפיגוע ב-30 במרץ 1993.
גדיד
גדיד הייתה התנחלות ומושב עובדים דתי בגוש קטיף אשר השתייכה למועצה אזורית חוף עזה.
היישוב שכן דרומית לנוה דקלים ודרומית-מערבית לח'אן יונס ונקרא על שם פעולת קטיף התמרים.
הקמת היישוב.
בתחילת חודש אייר תשל"ט (סוף אפריל 1979), הוחלט על הקמת היאחזות נח"ל גדיד, במקום שנקרא אז קטיף ד'. ביום ח' באייר, עלה גרעין מתיישבים שיועדו לאכלס בעתיד את היישוב גדיד, לשהות זמנית לצורך הכשרה ביישוב כפר דרום, ששימש אז כמחנה מעבר.
שנה אחר כך, בי"ח בתמוז תש"ם (2/7/1980), עלתה לקרקע היאחזות הנח"ל גדיד, טקס העלייה לקרקע התקיים בכ"ג אלול תש"ם (4/9/80). בסוף ניסן תשמ"ב (אמצע אפריל 1982), זמן קצר לפני הנסיגה מסיני, פינו חיילי הנח"ל את המקום, והמבנים הועברו לידי המועצה האזורית, ושימשו את ישיבת ההסדר ימית שהגיעה למקום. המקום הפך ליישוב כשאוכלס ביום ה' בתשרי תשמ"ג (22/9/82) על ידי הגרעין של 22 משפחות, שרובן שהו עד אז בכפר דרום.
היישוב.
התגוררו בו כ-60 משפחות שהתפרנסו מחקלאות כאשר החממות הוקמו בסמוך לבתים. הגידולים העיקריים היו פלפל וגידולי עלים. ביישוב פעל גם מפעל שייצר תמציות מצמחי מרפא.
בגדיד פעלו גני ילדים, ומעונות יום, מועדון לבני נוער, סניף בני עקיבא ומועדון תרבות. כמו כן היו בו בית כנסת מפואר ואולם אירועים.
ב-1999 הוקם בגדיד מרכז קליטה לעולים חדשים.
כרב היישוב כיהן הרב יגאל הדאיה, לימים, רבהּ של יד בנימין.
בתחילת 2005 החליטו רוב התושבים לנהל משא ומתן עם הרשויות במטרה להעביר את כל המשפחות כגוש אחד ליישוב חלופי בתוך הקו הירוק, אולם יוזמה זו לא יצאה לפועל.
במאי אותה שנה הצטרף חבר הכנסת יולי אדלשטיין ליישוב על מנת להביע מחאה נגד תוכנית ההתנתקות ולחזק את התושבים.
לפני פינויו התגוררו בגדיד 75 משפחות, מתוכן 15 משפחות ששהו במרכז הקליטה.
פינוי גדיד וגורל תושביו.
במסגרת תוכנית ההתנתקות נפרץ שער המושב על ידי דחפור ב-19 באוגוסט 2005 . רוב תושבי המושב עזבו ב-16 באוגוסט, מחשש להתעמתות עם החיילים. ביום שישי, ה-19 באוגוסט, עברו החיילים בין התושבים הנותרים וניסו לשכנע את התושבים להתפנות מרצונם. אלה שהתפנו מרצון עלו לאוטובוסים ואלו שהתנגדו הועלו על ידי החיילים לאוטובוסים. במקביל עשרות אנשים שבאו לחזק את התושבים הבעירו צמיגים בצירי התנועה המרכזיים במטרה להקשות על הפינוי. בית הכנסת פונה לאחר תפילה אחרונה בו. פינוי המושב הסתיים לקראת הצהריים.
לאחר הפינוי עברו משפחות הקהילה לבית ההארחה בנווה אילן. משם התפצלו לשלוש קבוצות: 26 משפחות נמצאות באתר הקרווילות בניצן, 17 משפחות נמצאות בבית הארחה בקיבוץ חפץ חיים והם התפצלו לאתרי הקרווילות ביד בנימין ועין צורים.
מורג
מורג הייתה התנחלות ברצועת עזה שהשתייכה למועצה האזורית חוף עזה, אשר פונתה בתוכנית ההתנתקות.
הקמת היישוב.
מורג הוקמה בט"ו בסיון תשל"ב (מאי 1972) בין ח'אן יונס לרפיח והייתה ההתנחלות הדרומית ביותר ברצועת עזה. היא הוקמה כהיאחזות נח"ל של איחוד הקבוצות והקיבוצים ושכנה תחילה באוהלים. חצי שנה לאחר הקמתה התקיים טקס העלייה על הקרקע בנוכחותו של שר החקלאות חיים גבתי. במקום הוקם גן ירק של 60 דונם ונחפרה באר מים במליחות נמוכה יחסית, אולם הכוונה לאזרח את המקום בשנת 1974 לא יצאה אל הפועל והתפתחות המקום נבלמה בגלל מחסור במים. בסוף יוני 1978 אוזרח המקום על ידי גרעין יבול של האיחוד החקלאי, ולא כקיבוץ כפי שתוכנן מלכתחילה. עם הקמת מועצה אזורית חוף עזה הוכלל בו היישוב מורג. גרעין יבול קיבל על עצמו ליישב את מורג, ולאחר שלוש וחצי שנים עבר ליישוב הקבע יבול שבפתחת שלום.
ביולי 1979, עם פינוי סיני כחלק ממימושו של הסכם השלום בין ישראל למצרים, עלה הרעיון לשכן במורג חלק ממפוני חבל ימית.
בחורף תשמ"ב (דצמבר 1981) הגיעה למורג קבוצת משפחות, ששהתה במקום 4 שנים לגיבוש והכשרה חקלאית. הקבוצה עברה ליישוב הקבע שלה, בדולח, בתחילת אדר א' תשמ"ו.
בסוף שנת תשמ"ז (ספטמבר 1987) הגיעו למורג 10 משפחות, והחלה התיישבות קבע במקום.
היישוב.
ההתנחלות הייתה מבודדת יחסית. היא נפגעה פגיעות חוזרות ונשנות מפצצות מרגמה שנורו במהלך האינתיפאדה השנייה על ידי פלסטינים. בחודש אוקטובר 2004 חדרו שני מחבלים למוצב הצבאי ביישוב והרגו שלושה חיילים מחטיבת גבעתי. כמה שעות לאחר הפיגוע ירה מחבל שהסתתר בסמוך למוצב צרור יריות לעבר קבוצת עיתונאים שהגיעו לסקר את הפיגוע. כתוצאה מהירי נפצע ברגלו כתב ידיעות אחרונות באותה עת איציק סבן.