ב-1951 אירחה ארגנטינה את אליפות דרום אמריקה הראשונה. היא זכתה בטורניר, לאחר שגברה על שלוש יריבותיה, נבחרות אורוגוואי, ברזיל וצ'ילה. גם באליפות הבאה, שנערכה בצ'ילה ב-1958, זכתה ארגנטינה, לאחר שגברה על נבחרות אורוגוואי, פרו וצ'ילה.
בשנות ה-60 זכתה ארגנטינה עוד ארבע פעמים באליפות דרום אמריקה. ב-1965 יצאה הנבחרת לסבב משחקים ראשון מחוץ ליבשת, ברודזיה ובדרום אפריקה. לאחר המשחק הראשון, בו הפסידה לנבחרת רודזיה, העניק להם עיתון מקומי את הכינוי "הפומות", שדבק בהם בהמשך. בסבב המשחקים התמודדה הנבחרת מול מספר קבוצות מקומיות, ובסך הכל סיימה במאזן של 11 ניצחונות, ארבעה הפסדים בתיקו. ב-1968 רשמה ארגנטינה את ניצחונה הראשון על נבחרת לאומית מחוץ לדרום אמריקה, נבחרת סקוטלנד.
בשנות ה-70 זכתה ארגנטינה חמש פעמים נוספות באליפות היבשת. האליפות שנערכה בצ'ילה ב-1979 הייתה האליפות ה-11 ברציפות בה זכתה. ב-1976 יצאה למסע ראשון באירופה, וקיימה משחקים מול נבחרות אנגליה וויילס. ב-1981 נעדרה ארגנטינה מאליפות דרום אמריקה שנערכה באורוגוואי, ואפשרה לנבחרת המקומית לזכות באליפות היחידה בתולדותיה. ב-1983 שבה להשתתף בטורניר, אותו אירחה, ושבה וזכתה בו.
ב-1987 השתתפה ארגנטינה בגביע העולם הראשון שנערך באוסטרליה ובניו זילנד. בשלב הבתים גברה על נבחרת איטליה, אך הפסידה לנבחרות ניו זילנד ופיג'י, ולא עברה את שלב הבתים. בגביע העולם שנערך ב-1991 באיים הבריטיים ובצרפת הפסידה בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים, לנבחרות אוסטרליה, ויילס וסמואה. גם בגביע העולם שנערך ב-1995 בדרום אפריקה סיימה ללא ניצחון, בבית שכלל את נבחרות איטליה, אנגליה וסמואה.
בגביע העולם שנערך ב-1999 בוויילס העפילה ארגנטינה לראשונה בתולדותיה לשלב רבע הגמר. בשלב הבתים דורגה אמנם במקום השלישי, אחרי ניצחונות על נבחרות יפן וסמואה והפסד לנבחרת ויילס, אך עלתה לשלב הבא מאחר שרשמה את המאזן הטוב ביותר מבין הנבחרות שדורגו במקום השלישי. ברבע הגמר הפסידה לנבחרת צרפת 47-26.
בגביע העולם שנערך באוסטרליה ב-2003 לא הצליחה ארגנטינה לשחזר את הישגה, לאחר שדורגה במקום השלישי בשלב הבתים, אחרי נבחרות אוסטרליה ואירלנד להן הפסידה, ולפני נבחרות רומניה ונמיביה אותן ניצחה.
בגביע העולם שנערך בצרפת ב-2007 רשמה ארגנטינה את הישג השיא שלה, לאחר שסיימה במקום השלישי. בשלב הבתים ניצחה את כל ארבע הנבחרות מולן שיחקה - המארחת צרפת ונבחרות אירלנד, גאורגיה ונמיביה. ברבע הגמר גברה 13-19 על סקוטלנד, ובחצי הגמר הפסידה 37-13 לנבחרת דרום אפריקה, שזכתה לבסוף בתואר. במשחק על המקום השלישי נפגשה ארגנטינה פעם נוספת עם נבחרת צרפת, והביסה אותה 10-34. שחקן הנבחרת פליפה קונטפומי צבר במהלך הטורניר 91 נקודות, יותר מכל שחקן אחר פרט לשחקן הדרום אפריקאי פרסי מונטגומרי.
בגביע העולם שנערך בניו זילנד ב-2011 לא הצליחה ארגנטינה לשחזר את הישגה. בשלב הבתים סיימה במקום השני בבית שכלל את נבחרות אנגליה (לה הפסידה), סקוטלנד, גאורגיה ורומניה (אותן ניצחה), וברבע הגמר הפסידה למארחת, ניו זילנד, 33-10.
הישגיה של ארגנטינה בראשית המאה ה-21 הפכו אותה לאחת הנבחרות הבכירות בעולם. עם זאת, פרט לגביע העולם, היא לא השתתפה בטורנירים קבועים נוספים בהשתתפות נבחרות ברמתה. פרנסי הענף בחנו אפשרויות שונות, ובסופו של דבר הצטרפה ארגנטינה בשנת 2012 לטורניר אליפות הרוגבי, בו מתחרות מדי שנה נבחרות אוסטרליה, דרום אפריקה וניו זילנד (עד להצטרפותה, נקרא הטורניר "טורניר שלוש האומות"). בטורניר הראשון בו השתתפה, סיימה ארגנטינה במאזן של תיקו אחד (מול דרום אפריקה) וחמישה הפסדים, ובטורניר של 2013 הפסידה בכל ששת משחקיה. ב-2014 רשמה ניצחון בכורה, במשחק שנעל את הטורניר, מול נבחרת אוסטרליה. בטורניר ב-2015, בו ערכה כל נבחרת רק משחק אחד מול יתר הנבחרות, דורגה לראשונה במקום השלישי, לאחר שלראשונה בתולדותיה גברה על נבחרת דרום אפריקה.
בעקבות הצטרפותה לטורניר אליפות הרוגבי, הפסיקה ארגנטינה, החל משנת 2014, להשתתף באליפות דרום אמריקה. זכייתה האחרונה באליפות, ב-2013, הייתה ה-34 שלה (מתוך 35 אליפויות), וה-23 ברציפות. בכל 34 הטורנירים בהם השתתפה, היא לא הפסידה ולו במשחק אחד.
גביע העולם שנערך באנגליה ב-2015 שוב האיר לארגנטינה פנים. בשלב הבתים דורגה במקום השני, עם הפסד בודד לניו זילנד וניצחונות על גאורגיה טונגה ונמיביה. ברבע הגמר הביסה את אירלנד 20-43, והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה לחצי הגמר. בשלב זה הפסידה לאוסטרליה 29-15, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לדרום אפריקה 24-13. שחקן הנבחרת, ניקולאס גונסאלס, צבר 97 נקודות במהלך הטורניר, יותר מכל שחקן אחר.
מדים וסמלים.
מאז המשחק מול האריות הבריטים והאירים ב-1927, משחקת נבחרת ארגנטינה במדים מפוספסים בצבעי תכלת ולבן, כצבעי דגל ארגנטינה. ב-1941 נוסף למדים סמל ובו איור של אריה, שבמהרה הוחלף בבעל חיים המצוי בארגנטינה - היגואר, שנבחר גם בשל התכונות שהוא מייצג - אומץ לב וזמישות.
במהלך סבב המשחקים שערכה ארגנטינה ברודזיה ובדרום אפריקה ב-1965, חיפשה העיתונות המקומית כינוי בו יוכלו להשתמש עבור הנבחרת, בדומה לכינוייהן של נבחרות דרום אפריקה ("הספרינגבוקס"), אוסטרליה ("הוולביז") וניו זילנד ("האול בלאקס"). אחד העיתונאים טעה לחשוב שהיגואר שעל סמל הנבחרת אינו אלא פומה, וכינה את הנבחרת "הפומות". על אף הטעות, אומץ הכינוי גם בארגנטינה עצמה, וכך מכונה הנבחרת, אף שהאיור על הסמל עודנו איור של יגואר.
מאזן.
נכון לנובמבר 2015, מאזן ההצלחה של נבחרת ארגנטינה עומד על 54.2%. היא קיימה 404 משחקים, ניצחה ב-219 מהם, הפסידה ב-175, וסיימה עשרה בתיקו. מול נבחרות אורוגוואי, ארצות הברית, ברזיל, גאורגיה, ונצואלה, טונגה, נמיביה, ספרד, פרגוואי, פרו, צ'ילה ורומניה היא מחזיקה במאזן מושלם. לעומת זאת, ב-30 משחקים נגד נבחרת ניו זילנד ניצחה רק פעם אחת, ואת נבחרת דרום אפריקה ניצחה רק שלוש פעמים ב-30 המפגשים ביניהן.
בשנת 2003 החלה התאחדות הרוגבי העולמית לערוך דירוג של הנבחרות. בדירוג הראשון דורגה ארגנטינה במקום השביעי בעולם. לדירוג השיא שלה הגיע ב-2007, אז דורגה במקום השלישי, והדירוג הנמוך ביותר שלה היה המקום ה-12, אליו ירדה במהלך 2014. נכון לספטמבר 2018 מדורגת ארגנטינה במקום התשיעי בעולם.
לי סינג-מן
לי סינג-מן (בקוריאנית: 이승만; ) היה מדינאי קוריאני שכיהן כנשיא הראשון של הממשלה הזמנית של קוריאה וכנשיא הראשון של רפובליקת קוריאה, שמה הרשמי של קוריאה הדרומית. נשיאותו, שהתמשכה על פני שלוש תקופות כהונה מאוגוסט 1948 ועד אפריל 1960, הושפעה מאוד מהמתיחויות של המלחמה הקרה בחצי האי קוריאה.
לי, שנחשב כאנטי-קומוניסט וכמנהיג סמכותני, הנהיג את קוריאה הדרומית במהלך מלחמת קוריאה. תקופת נשיאותו באה לקיצה עם התפטרותו בעקבות מחאות המונים כנגד מערכת בחירות שנויה במחלוקת. הוא מת בגלות בהונולולו שבהוואי.
ראשית חייו.
לי נולד במחוז חוואנגחאייה (כיום בקוריאה הצפונית), כבן יחיד למשפחת חקלאים מעוטת אמצעים. מוצאה של משפחתו מהמלך טאג'ונג משושלת ג'וסאון (מלך 1418-1400). הוא עצמו היה הדור ה-16 לנסיך ינגניונג. ב-1877, בהיותו בן שנתיים, הוא עבר עם משפחתו לסיאול.
בסיאול קיבל לי חינוך קונפוציאני מסורתי. הוא תואר כמועמד פוטנציאלי לגשת למבחנים לשירות הציבורי (גווגאו – 과거). בהיותו בן תשע הוא כמעט ולקה בעיוורון כתוצאה ממחלת האבעבועות השחורות שלקה בה ובזכות הטיפול שקיבל מהרופא המיסיונר האמריקאי, הוראס ניוטון אלן, הוא נרפא.
ב-1894, כאשר בוטלו בחינות הגווגאו בעקבות רפורמות, נרשם לי ללימודים בבית ספר מתודיסטי אמריקאי, שם למד אנגלית. בסוף שנת 1895 הוא הצטרף למועדון היובסונג שהוקם על ידי סו ג'אי פיל ששב מארצות הברית. הוא עבד כעורך וככותב העיקרי של העיתון של המועדון ושל העיתון מאיל שינמון, העיתון היומי הראשון בקוריאה. במהלך תקופה זו, הוא השתכר משיעורי קוריאנית שנתן לאמריקאים. הוא המיר את דתו לנצרות. ב-1895 הוא סיים את לימודיו בבית הספר המתודיסטי.
המאבק לעצמאות.
לי היה מעורב במזימה לנקום את רציחתה של הקיסרית מיאונגסונג, אך רופאה אמריקאית סייעה לו להימנע מאישום פלילי. בנקודת זמן זו הוא המיר את דתו לטאואיזם. לי היה אחד ממבשרי התנועה השורשית של קוריאה. הוא ארגן כמה פעולות מחאה כנגד השחיתות והשפעתן של האימפריה היפנית והאימפריה הרוסית.
לאחר שנכנס לשירות הממשלתי, הוא היה פעיל בקשר להפלתו של המלך גוג'ונג על ידי גיוסו של פארק יונג יו. כתוצאה מכך בינואר 1899 הוא נאסר. מקורות אחרים מציינים ששנת מאסרו הייתה 1897, או 1898.
ביום העשרים למאסרו ניסה לי להימלט, אך הוא נתפס ונדון למאסר עולם. בעת מאסרו הוא עסק בכתיבה.
פעילות פוליטית.
ב-1904, עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן, שוחרר לי מכלאו בסיועו של מין יונגהואן. בנובמבר אותה שנה, בסיועם של מין ושל האן גיוסול, עבר לי לארצות הברית. באוגוסט 1905, נפגשו לי ויון בונגג'ו עם מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ון היי ועם נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט, לשיחות שלום בפרוטסמות', ניו המפשייר וניסו לשכנע את ארצות הברית לסייע לשמירת עצמאותה של קוריאה, אך ניסיון זה לא נחל הצלחה.
לי נשאר בארצות הברית ושהותו תוארה כגלות. ב-1907 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון וב-1908 לימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד. ב-1910 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת פרינסטון, כשנושא עבודת הדוקטורט שלו היה "השפעת הנייטרליות על ארצות הברית".