על אף שלא צבר הופעות בינלאומיות, זומן ג'אקריני על ידי צ'זרה פראנדלי לסגל הסופי של נבחרת איטליה לקראת טורניר יורו 2012. הזימון המפתיע עורר מחלוקת סביב המאמן, במיוחד לאחר ההחלטה להציב את ג'אקריני בהרכב למשחק הפתיחה של איטליה בטורניר, ב-10 ביוני 2012 מול אלופת אירופה המכהנת . על אף שלא הורגל בעמדה זו, תופקד ג'אקריני כקיצוני שמאלי במערך 3-5-2 שהעלה פראנדלי למשחק. ג'אקריני הפגין יכולת גבוהה במשחק, שהסתיים בשוויון 1-1. הוא שמר על מקומו בהרכב גם במשחק השני בבית, מול . הפעם ג'אקריני התקשה יותר לבוא לידי ביטוי, ונכנע פעמים רבות לפריצות של דאריו סרנה ממולו. המשחק הסתיים בשוויון 1-1. לאחר אותו משחק, ועם שובו של אנדראה ברצאלי שהחמיץ את שני משחקי הפתיחה של הטורניר, חזרה איטליה לשחק במערך 4-4-2, וג'אקריני לא חזר לשחק עוד בטורניר, אותו סיימה איטליה במקום השני לאחר הפסד 0–4 לספרד בגמר.
ג'אקריני זומן על ידי פראנדלי לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2013, שנערך בריו דה ז'ניירו כשנה לאחר טורניר היורו. מספר ימים לפני תחילת הטורניר, פגשה איטליה את למשחק ידידות למען נפגעי רעידת האדמה בהאיטי (2010). 19 שניות בלבד מפתיחת המשחק, כבש ג'אקריני את שער הבכורה שלו במדי איטליה, שהיה גם לשער המהיר ביותר בתולדות הנבחרת, שיפור של שנייה לשיאו של סלבטורה באני מול בשנת 1984. המשחק עצמו הסתיים בשוויון 2-2. בטורניר עצמו שותף ג'אקריני בכל משחקיה של איטליה, והיה משמעותי מאוד בדרכה של איטליה למקום השלישי. במשחק הפתיחה מול מקסיקו בישל ג'אקריני את שער הניצחון למריו באלוטלי, בדרך ל-1–2 בסיום. במשחק השני מול , כדור רוחב שלו הוביל לשער עצמי של אטסוטו אוצ'ידה, שקבע 2-2 לאחר שיפן כבר הובילה 0–2. ניצחונה של איטליה 3–4 בסיום הבטיח את העפלתה לחצי הגמר הראשון בתולדותיה. במשחק השלישי מול , עלה ג'אקריני מהספסל לאחר 26 דקות בלבד, ובדקה ה-51 כבש את שער השוויון הזמני של נבחרתו, לפני שנוצחה 2–4 בסיום. בחצי הגמר מול ספרד שיחק ג'אקריני לאורך כל המשחק וההארכה, ואף בעט למשקוף בזמן ההארכה. המשחק הסתיים ללא שערים, ואיטליה נוצחה בסיום 6–7 בדו-קרב פנדלים. ג'אקריני עלה מהספסל בדקה ה-82 של המשחק על המקום השלישי מול . המשחק הגיע עד לדו-קרב פנדלים, בו ניצחה איטליה 2–3. ג'אקריני כבש את הפנדל האחרון של איטליה בדו-קרב, בטרם ג'אנלואיג'י בופון הדף את הפנדל האחרון של אורוגוואי בדרך למקום השלישי.
ג'אקריני לא זומן לסגל איטליה לקראת מונדיאל 2014, ואיבד את מקומו בסגל לאורך כל שנת 2015, במהלכה סבל מפציעות מרובות. הוא שב לסגל של המאמן אנטוניו קונטה, שהיה מאמנו ביובנטוס מספר שנים קודם לכן, לקראת יורו 2016, והיה דומיננטי לאורך משחקי האימון של איטליה לקראת הטורניר. ג'אקריני עלה בהרכב של קונטה למשחק הפתיחה מול , ובדקה ה-32 כבש את שערה הראשון של איטליה בטורניר, לאחר בישול של לאונרדו בונוצ'י. איטליה המשיכה לניצחון 0–2, וג'אקריני נבחר לשחקן המצטיין בתום המשחק. במשחק השני גברה איטליה, עם ג'אקריני בהרכב, 1-0 על , ובמשחק השלישי זכה ג'אקריני למנוחה כשנבחרתו נוצחה 0–1 על ידי . ג'אקריני שב להרכב במשחק שמינית הגמר מול ספרד, ובדקה ה-33 בישל לג'ורג'ו קייליני את שער היתרון של איטליה בדרך לניצחון 0–2. ג'אקריני שמר על מקומו בהרכב גם במשחק רבע הגמר מול . הוא שיחק לאורך כל המשחק וההארכה, שהסתיימה בשוויון 0-0, וכבש את הפנדל השישי של נבחרתו בדו-קרב הפנדלים, שבסיומו הודחה איטליה עם הפסד 5–6. ג'אקריני היה לאחד משחקניה הבולטים והמפתיעים של איטליה לאורך הטורניר כולו.
עמנואל ג'אקריני
מכתבים אל מילנה
מכתבים אל מילנה הוא ספר המכיל כמה ממכתביו של הסופר הצ'כי-יהודי בשפה הגרמנית פרנץ קפקא לעיתונאית, כתבת האופנה, העורכת והמתרגמת הצ'כית מילנה יסנסקה בשנים 1920–1923.
הקשר בין קפקא ליסנסקה.
לקראת סוף שנת 1919 לכד את תשומת לבה של יסנסקה סיפור קצר שהתפרסם, 'Der Heizer' ('המסיק'), פרי עטו של פרנץ קפקא. במכתב ששלחה לו היא ביקשה את רשותו לתרגם את הסיפור לשפה הצ'כית. קפקא שלח לה מכתב תשובה, ובו הוא מביע את הסכמתו לבקשתה. באותו מכתב הוא הזכיר גם את המפגש בבית הקפה בפראג, שם ראה אותה לראשונה עם ארנסט פולק, בעלה: "אני לא זוכר שום דבר מיוחד אודותייך, אבל אני זוכר את הדרך בה הִתְנוֹעעת בין שולחנות בית הקפה". בתחילת שנת 1920 שלחה יסנסקה לקפקא את הסיפור שתרגמה, שהיה הראשון מבין יצירותיו שתורגמו לשפה זרה. כך החלה להירקם ביניהם פרשת אהבה שהתנהלה ברובה בחליפת המכתבים ביניהם. קפקא העיד כי מכתביה של יסנסקה "היו הדבר היפה ביותר שקרה בחיי", אם כי בהמשך, מכתבים אלה גרמו לו ייסורים קשים. יסנסקה האמינה כי נוכחותה בקרבת קפקא תוכל לרפא אותו ממחלותיו, והיא ניסתה ככל יכולתה לשכנעו לפגוש אותה. במהלך ההתכתבות נפגשו יסנסקה וקפקא פעמיים בלבד. המפגש הראשון נערך בווינה במשך ארבעה ימים, ומאוחר יותר הם נפגשו יום אחד, בעיר גמינד השוכנת בגבול שבין צ'כיה ואוסטריה.
מתוך הביוגרפיה "מילנה" שכתבה מרגרט בובר נוימן על מילנה יסנסקה עולה כי הייתה זו מערכת יחסים מלאת תשוקה, שאת עיקר פרטיה ניתן ללמוד בעיקר ממכתביו של קפקא למילנה, שכן המכתבים ששלחה מילנה לקפקא לא נמצאו עד עצם היום הזה. בשנת 1939 העבירה את המכתבים לידידם המשותף וילי האס, לפני שנשלחה לרוונסבריק באשמת סיוע ליהודים, שם נפטרה בשנת 1944.
תוכן המכתבים.
המכתבים ששלחה מילנה לקפקא נכתבו בתחילה בשפה הגרמנית, אך בהמשך התעקש קפקא כי מילנה תכתוב בשפה הצ'כית, כדי שיוכל לקלוט כל ניואנס הקשור בה. לאחר המכתב הראשון שכתבה לו בשפת האם שלה, הוא כתב לה כך:
לאחר מספר חודשים של התכתבות, קפקא ומילנה תכננו להיפגש בווינה. קפקא, שהיה חרד מפגישה שכזו, חיפש סיבות שונות לבטל אותה או לדחותה. באחד ממכתביו הוא כתב לה כי פער הגילים ביניהם גדול מדי; במכתב אחר הוא ציין כי המתח והעצבנות שהוא חש קשים מנשוא עבורו.
בסופו של דבר השלים קפקא עם רעיון הפגישה:
לאחר הפגישה בווינה, מילנה וקפקא המשיכו להתכתב והעלו במכתביהם את החששות מפני עתיד משותף. הטון הלוהט שאפיין את המכתבים הראשונים החל להשתנות בהדרגה וקיבל מפנה עם ההחמרה במחלתו של קפקא ועם ההפנמה של שניהם כי אין די באהבתם כדי לגרום להם לחיות יחדיו.
באחד ממכתביו של קפקא שנשלחו בשנת 1921 הוא תיאר חלום שחלם אודות מילנה, המשקף את החרדות מפני האש המכלה אותו.
מילנה כתבה לקפקא, כי אין בכוחה לעזוב את בעלה. על כך השיב קפקא:
מילנה הציעה לקפקא להיפגש פעם נוספת, אך לא היה בכוחו לשאת יותר את הייסורים שנגרמו לו כתוצאה מהקשר.
היה זה קפקא שסיים למעשה את הקשר עם מילנה. במכתבו האחרון באותה תקופה, הוא ביקש ממנה לחדול מכתיבת מכתבים ומשלוחם אליו:
בשנת 1922, הפקיד קפקא את כל יומניו בידי מילנה ושנה לפני מותו הוא שלח לה מכתב נוסף בו דיווח לה במרומז על הכרותו עם דורה דיאמנט – האשה שהייתה עמו וסעדה אותו בחוליו עד לרגעיו האחרונים.
היסטוריית הפרסום.
המכתבים פורסמו לראשונה בשנת 1952 בגרמניה, בגרמנית, כ-"Briefe an Milena", והם נערכו על ידי וילי האס , פובליציסט, מבקר קולנוע ותסריטאי גרמני וידידם המשותף של קפקא ויסנסקה, שהחליט למחוק קטעים מסוימים מהספר, שהיו עלולים לדעתו לגרום לפגיעה באישים שהיו עדיין בחיים באותו זמן. כמו כן הוא סודר לפי סדר כרונולוגי משוער, שבמהדורות הבאות, על פי מחקר היסטורי, התגלו כשגויות. התרגום האנגלי הראשון פורסם שנה לאחר מכן, ב-1953, על ידי הסופר האירי ג'יימס סטרן ואשתו טניה בהוצאת שוקן. גרסה גרמנית נוספת, ששחזרה את הקטעים שמחק האס בהוצאה הראשונה של הספר לאור, פורסמה בשנת 1986. ב-1990 יצאה מהדורה אנגלית מתוקנת על פי המהדורה הגרמנית של 1986, על ידי פיליפ בוהם , תסריטאי, מנהל תיאטרון ומתרגם. גרסה זו מכילה כמה ממכתביה של יסנסקה למקס ברוד, ארבעה מאמרים פרי עטה והודעה על פטירתו של קפקא.
הספר תורגם לעברית פעמיים; בפעם הראשונה תורגם בשנת 1976 על ידי עדנה קורנפלד בהוצאת שוקן, על פי הגרסה של האס, שהשמיטה פרטים מסוימים. לבד ממכתביה של יסנסקה הוא מכיל את ה"מכתב אל האב" של קפקא. תרגום עברי שני יצא בשנת 2014 בהוצאת כרמל, בתרגומו של יונתן ניראד. תרגומו של ניראד הוא על פי המהדורות המעודכנות יותר של ספר המכתבים, ששינו את הסדר הכרונולוגי והחזירו פרטים שהושמטו בגרסתו של האס.
קאקה (תוכי)
מכתבים למילנה
יהושע קימיך
יהושע קימיש
דיוויזיית הרגלים ההודית ה-10
ארטמיים
ארטמיים (שם מדעי: Artamidae) היא משפחה של ציפורי שיר החיות באוסטרליה, בגינאה החדשה ובדרום-מזרח אסיה.
בני משפחה זו הם עופות שאורכם מ-19 ס"מ עד 50 ס"מ אצל המין הגדול ביותר, "Strepera versicolor". הם דומים לעורבים, נוצותיהם בגוונים של שחור ואפור ומקורם בהיר וארוך.
מספר מינים במשפחה זו נוהגים לעוף, להתקבץ ובעיקר לישון יחד על אותם עצים. עם זאת, מינים אחרים כמו העקעק האוסטרלי ("Gymnorhina tibicen"), הם טריטוריאליים ותוקפניים, ועלולים לתקוף אפילו אנשים.
כמו העורביים, מינים אלה הם אוכלי כל מצוף וזרעים אצל מינים קטנים רבים ועד לתולעים, פגרים, חרקים וחולייתנים קטנים אצל המינים הגדולים והבינוניים.
מיון.
במשפחה זו ישנם 23 מינים:
דגרתליים
מיקי לוין
מִיקִי לוִין (נולדה ב-7 בינואר 1977) היא עיתונאית ושדרנית רדיו ישראלית, התפרסמה לראשונה בעקבות השתתפותה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "האח הגדול".
ביוגרפיה.