היא חיה במגוון בתי גידול מאזורים ארקטיים ובהרי הרוקי, ועד למדבריות, שפלות, חופים וביצות. הפומה היא יצור מתבודד המצוי במסתורים ומתרחק מפעילות. מסיבה זו היא נמצאת לעיתים נדירות אך מעריכים שאוכלוסייתה נמצאת בעלייה.
הפומה היא טורפת על באזור חיותה. היא טורפת בעיקר פרסתנים קטנים עד בינוניים אותם היא ממיתה בנשיכה בצוואר. פומות יטרפו גם טורפים קטנים יותר וגורי טורפים אחרים, עופות שונים, מכרסמים וארנביים ואף דגים. הפומה יכולה להיות מסוכנת, אך היא לא תתקוף אנשים ללא התגרות.
הפומה היא חיה מוגנת בארצות הברית ובקנדה.
אופוסום וירגיניה
מקס דספור
מקס דספור (באנגלית: Max Desfor; 8 בנובמבר 1913 – 19 בפברואר 2018) היה צלם אמריקאי שהתפרסם בעיקר בזכות צילומיו ממלחמת העולם השנייה וממלחמת קוריאה. הוא קיבל את פרס פוליצר עבור צילום שלו ממלחמת קוריאה, המתאר מנוסת פליטים קוריאנים מפיונגיאנג, הזוחלים על גבי הריסות גשר על נהר טאדונג בבריחתם מפני התקדמות כוחות סין הקומוניסטית.
ראשית חייו.
דספור נולד ב-8 בנובמבר 1913, בשכונת ברונקס, ניו יורק, בנם של מהגרים יהודים, אביו מרוסיה ואמו מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר סיום לימודיו בתיכון ניו אוטרכט, הוא למד בברוקלין קולג' למשך שנה אחת ואז פרש. הוא החל לעבוד כשליח בסוכנות AP, שבה אחיו עבד בעיבוד תמונות. דספור למד בעצמו את עקרונות הצילום ונשכר על ידי הסוכנות כצלם ב-1938. בתחילה עבד בבולטימור, ושנה מאוחר יותר עבר לסניף הסוכנות שבוושינגטון הבירה.
קריירה.
מיד לאחר שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, ניסה דספור להתגייס לחיל הים אבל נדחה בגלל גילו ובשל היותו המפרנס היחיד במשפחתו. לאחר מכן, הוא הפך לצלם חדשות צבאי והתלווה לצי האוקיינוס השקט של ארצות הברית בפיקוד אדמירל נימיץ. באוגוסט 1945, צילם דספור את צוות מטוס "אנולה גיי" באי טיניאן בנחיתתם אחרי הטלת הפצצה האטומית על הירושימה. הוא נכח גם בטקס הכניעה הרשמית של יפן על סיפונה של אוניית המערכה מיזורי ב-2 בספטמבר 1945 וצילם את הצילום שהתפרסם מאירוע זה.
שנה מאוחר יותר, עבד דספור ב-AP בהודו וצילם את מהטמה גנדי ואת ג'ווהרלל נהרו כשהשתתפו בפגישת ועדת הקונגרס הכללי של הודו. לאחר ההתנקשות בגנדי ב-1948, כיסה דספור את הלווייתו.
ב-1950, בזמן שכיסה את מלחמת קוריאה עבור AP, הוא צילם את התמונה שזיכתה אותו בפרס פוליצר; "מנוסת פליטים על גבי גשר הרוס בקוריאה". "כל האנשים האלו, פשוטו כמשמעו, זוחלים דרך קורות הגשר השבורות", סיפר דספור, "הם היו בתוכו ומחוצה לו, מעל, מתחת הגשר, ורק בקושי הצליחו לברוח מהמים הקפואים."
מאוחר יותר הפך דספור לעורך מפקח של שרות הצילומים של AP וחזר לאסיה בשנת 1968, כמנהל אזורי. הוא פרש מ-AP ב-1978, ועבר לאזור וושינגטון הבירה כדי להצטרף למגזין החדשות "U.S. News &amp; World Report" כמנהל הצילום. הוא פרש שש שנים מאוחר יותר.
החיים האישיים.
דספור היה נשוי לקלרה מהל מ-1936 עד מותה ב-1994 מפציעות שנגרמו בתאונת דרכים. בשנת 2012, בגיל 98, נישא לשירלי בלאסקו. דספור מת ב-19 בפברואר 2018 בגיל 104 בסילבר ספרינג שבמרילנד. שאריו כוללים את בנו מנישואיו הראשונים.
בצלאל זריצקי
בצלאל זריצקי(21 במרץ 1907 – 8 ביולי 2002) היה מחנך בישראל, מייסד בית הספר להנדסאים ע"ש יוסף ורבקה מאירהוף באוניברסיטת תל אביב ומנהלו הראשון (1962 – 1977). מהנדס חשמל ומטלורגיה בהשכלתו.
ראשית חייו.
בצלאל זריצקי נולד ב-21 במרץ 1907 בפריז, לאסתר (מבית קויפמן) ילידת חומסק, ומשה זריצקי מקוברין, שניהם נתיני האימפריה הרוסית. כעבור כשנה הגיע עם הוריו לבית סבתו חנה בקוברין, שם למד בחדר מתוקן של אפרים פולונסקי.
בצלאל סיים לימודיו בגימנסיה פולנית עם תעודת בגרות. למד הנדסה (1930 – 1933) בגרנובל, צרפת, ובתום לימודיו עלה ארצה והתחתן עם ידידתו מילדות, המחנכת רחל פולונסקי. בתם האדריכלית ארנונה אקסלרוד נולדה בקיבוץ רמת הכובש (2019-1935), ובנם פרופסור אמריטוס אריה זריצקי (ע"ש דודו אריה פולונסקי) נולד בתל אביב (1942).
אימו ואחותו (שירלי קנטור) היגרו לארצות הברית. אביו ו-4 מ-7 דודיו ודודותיו נספו בשואה. שניים (שבתאי זריצקי וצילה לבונסקי) עלו ארצה וניצלו, ואחד (אוסקר זריצקי) ניצל בארצות הברית וב-1981 זכה בפרס וולף במתמטיקה.
בראשית דרכו בארץ היה בצלאל מובטל, גר בקרית חיים כשעבד בבית יציקה בחיפה קרמנר, ואחר כך במפעל וולקן של סולל בונה. עבר לתל אביב ב-1937, בעקבות העסקתו בבניית תחנת הכוח רדינג.
פעילותו החינוכית והציבורית בישראל.
בנערותו היה בצלאל ראש קן בתנועת הנוער הציונית השומר הצעיר.
לאחר שעבר קורסים בארגון ההגנה בשיח' אבריק ובשפיה, שימש כמפקד מחלקה ומאוחר יותר כמדריך במחתרת להפעלת כלי נשק שהגיעו ללא הנחיות שימוש. השתתף בכיבוש לוד במלחמת העצמאות.
את רוב חייו הבוגרים הקדיש לחינוך תוך הוראת מתמטיקה ופיזיקה בתל אביב. לימד בבית הספר המקצועי ע"ש מקס פיין (1938 – 1950), בבית הספר המקצועי שבח (1950 – 1952), ובבית הספר התיכון העירוני ד' (1952 – 1962), אותו גם ניהל (1960 – 1961). הוא ייסד וניהל (1946 – 1960) את בית הספר תיכון ערב לנערים עובדים של הסתדרות העובדים, (רח' לסל, ת"א).
גולת הכותרת של מפעלו החינוכי היה ייסוד בית הספר לטכנאים והנדסאים ע"ש יוסף ורבקה מאירהוף של אוניברסיטת תל אביב (1962) וניהולו במשך 15 שנים עד הגיעו לגיל 70. לאחר פרישתו השתתף בוועד המנהל של בית הספר במשך 20 שנים נוספות.
קלוסטרידיום דיפיצילה
קוליטיס פסאודוממברנוטית
צדקתך
ג'ביאן אוליבר
ג'ביאן אליסה אוליבר (באנגלית: Javianne Alisa Oliver; נולדה ב-26 בדצמבר 1994) היא אתלטית אמריקאית המתחרה בריצות למרחקים קצרים.
ביוגרפיה.
אוליבר גדלה במונרו שבג'ורג'יה, בתם של מרווין וג'וניפר. אביה היה אתלט ושחקן פוטבול בתקופת לימודיו בקולג' ואמה הייתה רקדנית.
בתקופת לימודיה בתיכון זכתה 4 פעמים באליפות ג'ורג'יה בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. היא קבעה ב-2013 תוצאות של 11.52 שניות בריצת 100 מטר ו-23.73 בריצת 200 מטר. לאחר סיום לימודי התיכון החלה ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ולאחר שנה עבר לאוניברסיטת קנטקי. היא התחרתה במסגרת ה-NCAA וסיימה שנייה ב-2017 באליפות המכללות בריצת 60 מטר.
בפברואר 2018 זכתה באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם בריצת 60 מטר בשיא אישי של 7.02 שניות. באליפות העולם באתלטיקה באולם השיגה זמן של 7.10 שניות ולא העפילה למקצה הגמר.
רוני בייקר
רוני בייקר (באנגלית: Ronnie Baker; נולד ב-15 באוקטובר 1993) הוא אצן אמריקאי זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (ברמינגהאם 2018) בריצת 60 מטר. שיאו האישי בריצת 60 מטר, 6.40 שניות, מדרג אותו שלישי בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
בייקר נולד בלואיוויל שבקנטקי, בנם של רונלד ולשל. הוא גדל באנקורג' שבאלסקה ובלואיוויל. בשנים 2013–2016 למד והתחרה במסגרת אוניברסיטת טקסס כריסטיאן (TCU). הוא זכה פעמיים באליפות המכללות באתלטיקה באולם בריצת 60 מטר. באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) סיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.17 שניות.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה במרץ 2017 זכה בייקר במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.45 שניות.
באליפות ארצות הברית באולם שהתקיימה באלבקרקי בפברואר 2018 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 6.40 שניות, המדרגת אותו שלישי בכל הזמנים. באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ אותה שנה זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.42 שניות, אחרי כריסטיאן קולמן מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 6.37 שניות וסו בינגטיאן מהרפובליקה העממית של סין (6.42 שניות). באליפות ארצות הברית באתלטיקה שהתקיימה ביוני 2018 סיים שני בריצת 100 מטר בשיא אישי של 9.90 שניות. בתחרות ליגת היהלום שנערכה בפריז ביולי אותה שנה הוא קבע את תוצאת השנה בעולם בשיא אישי חדש של 9.88 שניות. באוגוסט שיפר את שיאו ל-9.87 שניות.
באולימפיאדת טוקיו קבע שיא אישי של 9.83 שניות בחצי הגמר וסיים במקום החמישי בגמר (9.95 שניות).
הרברט פרוהסקה
הרברט פרוהסקה (; נולד ב-8 באוגוסט 1955 בווינה) הוא כדורגלן ומאמן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת הקשר. פרוהסקה נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים האוסטרים בכל הזמנים, ואף נבחר מטעם התאחדות הכדורגל האוסטרית להיות כדורגלן הזהב של אוסטריה במסגרת פרסי היובל של אופ"א, ולכדורגלן המאה של אוסטריה במסגרת חגיגות מאה שנים להיווסדה.
פרוהסקה, שהיה ידוע בכינויו "שנקרל" (באוסטרית: "Schneckerl", מתולתל), היה משחקניה הבולטים של אוסטריה וינה לאורך שנות ה-70 וה-80, כאשר ב-14 עונות במצטבר במדיה זכה בשבע אליפויות וארבעה גביעים, וכן העפיל עמה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שהיה הגמר האירופי הראשון (והיחיד עד כה) של הקבוצה. בתווך שיחק במשך שלוש עונות בסרייה א' האיטלקית, שם זכה באליפות עם אינטר מילאנו ובקופה איטליה עם רומא.
פרוהסקה ייצג את נבחרת אוסטריה וערך במדיה 83 הופעות (שביעי בדירוג ההופעות בנבחרת בכל הזמנים), בהן כבש עשרה שערים. הוא ייצג את אוסטריה בין היתר בשני טורנירי מונדיאל.
לאחר פרישתו עבר לקריירת אימון, במהלכה הוביל את אוסטריה וינה לשתי אליפויות ולשני גביעים, ואימן את הנבחרת האוסטרית במשך כשבע שנים, בהן העפיל עמה למונדיאל 1998. כיום משמש כפרשן בתאגיד השידור האוסטרי.
קריירת משחק.