Factions הוא המשחק השני בסדרת משחקי ה-Guild Wars של חברת ArenaNet. המשחק יצא ב-28 באפריל 2006, והביא עמו חידושים רבים ועולם חדש שניתן לשחק בו.
כמו כן, למשחק עלילה נפרדת מעלילת המשחק המקורי, וניתן לראות בו שווה לחלקו הקודם, ולא כחבילת הרחבה.
בעלי Factions שאין בבעולתם עותק של Prophecies יכולו לשחק רק במשחק זה.
Guild Wars: Nightfall.
Nightfall הוא הכותר השלישי של ArenaNet של סדרת משחקי הרשת Guild Wars.
המשחק הביא עמו חידוש עצום, ה'גיבורים' (Heroes). בנוסף, כמו קודמו, היה ניתן לשחק בשתי מקצועות חדשים וייחודיים למשחק.
Guild Wars: Eye of the North.
כש-ArenaNet החליטו שלא להמשיך להוציא קמפיינים למשחק, אלא להתחיל לעבוד על Guild Wars 2, הם הוציאו את Eye of the North כהרחבה למשחק שתקשר אותו למשחק ההמשך. כהרחבה, Eye of the North דורש שלשחקן כבר יהיה לפחות קמפיין אחד מהסדרה וכדי לשחק בה על השחקן ראשית להגיע לרמה 20 עם הדמות שלו.
יעקב אליאב
יעקב (ישקה) לבשטיין אליאב (5 בספטמבר 1917 - 25 בפברואר 1985) היה לוחם מחתרת שהיה אחראי לפעולות הארגון הצבאי-לאומי (אצ"ל) בירושלים, ממייסדי לח"י ומי שזכה באנגליה לכינוי "הטרוריסט בעל עיני הקטיפה". כינויו בלח"י היה אביאל.
ביוגרפיה.
ילדותו ונעוריו.
יעקב אליאב נולד בעיר ליסיצ'נסק שברוסיה ב-5 בספטמבר 1917 ועלה עם הוריו, ירחמיאל לבשטיין ובתיה לבית אורקין, לארץ ישראל ב-1925, בגיל 7. הוא למד בבית הספר היסודי "אחד העם" בתל אביב וסיים את לימודיו בבית הספר הגימנסיה הרצליה. מאוחר יותר קיבל תעודת הסמכה בכימיה תעשייתית מטעם המכון הבריטי בירושלים וקיבל תואר בוגר במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית.
ההצטרפות לאצ"ל.
בגיל צעיר, מיד לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, הצטרף לאצ"ל בעקבות שני אירועים שהשפיעו רבות על חייו. ארבע שנים בלבד לאחר עלייתו ארצה הותירו בו הפרעות שביצעו הערבים ביישוב היהודי, בפסח 1929 (תרפ"ט), משקעים עמוקים. ב-1932 הוא השתתף בהפגנה אנטי-בריטית בתל אביב והזדעזע כשראה את המשטרה הבריטית מכה את המפגינים עד זוב דם.
שנתיים לאחר מכן הוא כבר היה בין מקימי תא מחתרתי אנטי-בריטי. בשנת 1938 מונה לאחראי על הפעולות הקרביות של אצ"ל. אליאב השתתף ביחד עם עוד 26 מפקדים בכירים של אצ"ל בקורס לגרילה ולוחמה זעירה שהתקיים בפולין, במסגרת הסכם עם הממשלה הפולנית להקמת צבא עברי בן 40,000 לכיבוש הארץ, ונוהל על ידי קצינים בצבא הפולני. אליאב שב לארץ-ישראל לאחר פרסום "הספר הלבן" (17 במאי 1939), והתייצב בראש הפעולות הצבאיות של האצ"ל נגד הבריטים, ובהן: פיצוץ קולנוע רקס, פיצוץ הטלפונים והטרנספורמטורים, פיצוץ הדואר המרכזי, פיצוץ אולפני השידור, והריגת ראשי הבולשת הבריטית.
ההצטרפות ללח"י.
בסתיו 1940 נמנה יעקב אליאב עם מייסדי לח"י, ושימש כמפקד המחוזות ירושלים וחיפה. היה קצין תכנון, הדרכה ומבצעים ארצי, וחבר מפקדת לח"י - המפקדה האחרונה בראשותו של אברהם שטרן (יאיר). פעילותו במפקדת לח"י נמשכה עד פציעתו ב-17 בינואר 1942. באותו יום פרץ קצין הבולשת הבריטית ג'פרי מורטון לחדר ברחוב דיזנגוף 30 בתל אביב, לאחר שהמיקום הוסגר כבעל פעילות חשודה. שני חברי לח"י אברהם אמפר וזליג ז'אק, שהיו בחדר, נהרגו. משה סבוראי נפצע. אליאב ניסה להימלט כשהוא משתלשל מהקומה השלישית על מרזב הביוב, אך נורה ונפצע תוך כדי מנוסה. הוא אושפז בבית חולים ביפו. כעבור שבועיים הוא הובא לחדר המתים של בית החולים בו אושפז, ומורטון הראה לו את גופתו של מפקד הלח"י, אברהם שטרן (יאיר), שנורה למוות על ידיו שעה קלה קודם לכן. חודשים אחדים לאחר מכן נדון אליאב בגין החזקת נשק למאסר עולם שהומר בהמשך לעשר שנות מאסר. ב-24 בדצמבר 1943 הוא ביצע בריחה נועזת מבית הסוהר המרכזי בירושלים, ואף על פי שהוקצב פרס כספי על ראשו והוא היה בין ראשי המבוקשים, לא נתפס אליאב על ידי שלטנות המנדט הבריטי עד עזיבתם.
תנועת המרי.
לאחר בריחתו הפסיק אליאב את פעילותו המבצעית. הוא הסתתר במשך כחצי שנה בידיעת ההגנה בקיבוצים עין חרוד, כפר רופין, שדה אליהו וגבעות זייד ובכפר הדר ועסק בחקלאות.
בתקופה זו פתח אליאב במגעים עם נציגי ההגנה במגמה להביא לשיתוף פעולה בין שלוש המחתרות לשחרור הארץ מידי השלטון הזר. התוכנית הובאה על ידיו למרכז לח"י, וזה אישר אותה ובחר בנתן ילין-מור לנציגו במשא ומתן שהביא להקמת המפקדה המאוחדת של תנועת המרי בה שיתפו פעולה ההגנה, אצ"ל ולח"י במלחמתם בבריטים. עם הקמת תנועת המרי הוא חזר לפעילות מבצעית והתמנה למפקד החטיבה הלוחמת של לח"י, חבר המרכז, ונציג לח"י במפקדת תנועת המרי, שבראשה עמד יצחק שדה. ישקה פיקד על שורת פעולות, ביניהן פיצוץ גשר יבנה, הוצאה להורג של סוכן האינטליג'נס הבריטי, יוסף דוידסקו בזכרון יעקב, פיצוץ תחנת לוד, חבלה בבתי הזיקוק, פיצוץ מרכזי הבולשת הבריטית בירושלים וביפו, התקפה על בית-הסוהר המרכזי בירושלים, והתקפה על מחנה צבאי בריטי והחרמת נשק.
הפעילות באירופה.
ב-1946 הקים ישקה את שלוחת הלח"י באירופה והחל בסדרה של פעולות טרור בלונדון: פיצוץ במשרד המושבות ובמשרד המלחמה, פיצוץ הדואר המרכזי, משלוח 70 מעטפות נפץ לחברי הממשלה הבריטית. ב-1947 הוא נעצר בבלגיה כשברשותו מזוודה ובה עשרות מעטפות נפץ שיועדו לצורך פיצוץ המשחתת הבריטית "שוורון", שעסקה בציד מעפילים באגן המזרחי של הים התיכון, ולפעולות נגד שגרירות בריטניה בבריסל ונגד מפקדת הצבא הבריטי במערב אירופה, ששכנה אז בבירת בלגיה. אליאב נדון לשמונה חודשי מאסר. יחד איתו נעצרה גם חברתו לתא המחתרתי, בטי קנוט, כשעל גופה חגורות נפץ שיועדו לפיצוץ המשחתת. קנוט נדונה לשנת מאסר.
לאחר שחרורו תכנן אליאב לבצע בלונדון פיגוע בקטריולוגי באמצעות החדרת חיידקי כולרה למערכת המים של העיר, אולם החלטת עצרת האו"ם בדבר חלוקת ארץ-ישראל והקמת מדינה עברית, והודעת בריטניה על נכונותה לפנות את א"י ולסיים את משטר המנדט בלמה את התוכנית בשלביה הראשוניים.
שירות בצה"ל.
אליאב חזר למדינת ישראל ב-15 במאי 1948 והתגייס לצה"ל כסגן מפקד גדוד 89, גדוד הפשיטה הממוכן של חטיבה 8. מפקד הגדוד היה משה דיין ומפקד החטיבה היה יצחק שדה. אליאב נלחם עם הגדוד בכיבוש לוד ורמלה, כיבוש מצודת יואב ופריצת הדרך לנגב עד לכיבוש הנגב המערבי, עוג'ה אל חפיר, ניצנה ואל עריש. אחר כך שירת כקצין המבצעים של מחוז הגליל, קצין אג"ם, מפקד גדוד 12 בחטיבת גולני במהלך קרב תל מוטילה, ומפקד בסיס אימון פיקודי. הוא שירת בשירות הקבע של צה"ל עד לשנת 1953 והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו המשיך אליאב לעסוק בענייני ביטחון. בין היתר פעל בשליחות המדינה להעלאת יהודי צפון אפריקה, שימש כיועץ לענייני ביטחון והיה בין מקימי שלוחת "ברינקס" בישראל. בשנת 1983 פרסם את סיפור חייו באוטוביוגרפיה "המבוקש".
ישקה אליאב נפטר ב-25 בפברואר 1985 ונטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
הנצחתו.
הונצח בקריאת רחובות על שמו בשכונת גבעת שאול בירושלים וביישוב חוות יאיר שבשומרון.
אוליבר נויביל
אוליבר פטריק נויביל (בגרמנית: Oliver Patric Neuville; נולד ב-1 במאי 1973 בלוקרנו שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר גרמני-שווייצרי ששיחק בעמדת החלוץ. נויביל העביר את מרבית הקריירה שלו בבאייר לברקוזן ובבורוסיה מנשנגלדבך, וערך 69 הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים.
סרבט ז'נבה, טנריפה והאנזה רוסטוק.
נויביל החל את קריירת הבוגרים בקבוצת סרבט ז'נבה מליגת העל השווייצרית בשנת 1992, שם שיחק ארבע עונות. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1992/93, ערך נויביל 28 הופעות והבקיע ארבעה שערים, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני. עונת הפריצה של נויביל הייתה 1993/94, אז הבקיע 16 שערי ליגה, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות הליגה, לראשונה מזה תשע שנים. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה שיתף נויביל פעולה בהתקפה עם סוני אנדרסון. בעונת 1994/95 מיעט נויביל לשחק והבקיע שישה שערי ליגה. עונת 1995/96 הייתה האחרונה של נויביל בסרבט ז'נבה. בעונה זו הבקיע נויביל 15 שערי ליגה, וקבוצתו סיימה במקום השישי.
בקיץ 1996 עזב נויביל את סרבט ז'נבה וחתם בטנריפה מהלה ליגה. בטנריפה, שנחשבה לקבוצה התקפית מאוד ואומנה על ידי יופ היינקס, נויביל היה חלק מחוליה התקפית מעובה שכללה גם את מהו קודרו, חואנלה, אנטוניו פינייה ואורליו וידמאר. נויביל הבקיע חמישה שערי ליגה בעונת 1996/97, וסייע למועדון להישאר בליגה. בנוסף, הגיע נויביל עם טנריפה באופן מפתיע לחצי גמר גביע אופ"א, כשהקבוצה עברה בדרך את מכבי תל אביב, לאציו, פיינורד וברונדבי, והודחה על ידי שאלקה 04. בתום עונה אחת בטנריפה, חתם נויביל בהאנזה רוסטוק מהבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו במועדון, 1997/98, הבקיע נויביל שמונה שערים, וסייע להאנזה רוסטוק לסיים במקום השישי המפתיע, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם סרגיי ברברז. בעונת 1998/99, לאחר עזיבתו של ברברז, הבקיע נויביל 14 שערי ליגה, והקבוצה ניצלה מירידה לבונדסליגה השנייה על חודה של נקודה אחת.
באייר לברקוזן.