בתערוכה הוצגו שחזורים של ציוריו של ניקולאי רוריך המציגים את סמל השלום. התערוכה הכירה את הקהל עם פעילויות הוועדה של אמנת רוריך, עם דגל השלום, וכן אירועים קשורים ברחבי העולם.
כאשר נ. רוריך נשאל על המשמעות של סמל על דגל השלום, והוא מצוטט לרוב את הפרשנויות: עבר - הווה - עתיד במעגל של נצח, ואמנות - דת - ומדע - במעגל התרבות.
ב-26 באפריל 2017, בנתניה התקיים יום התרבות הראשון בישראל תחת הסיסמה "תרבות היא ליבו של העם".
האירוע כלל תערוכות של ציורים ופסלי עץ, עמדות הסברה, הרצאות, טקס הענקת פרסים בהשתתפות ראש העיר מרים פיירברג, ועוד.
בסוף האירוע התקיים מופע של מוזיקה קלאסית.
ב-16 באפריל 2018 התקיים בנתניה אירוע של יום התרבות בפעם השנייה. מגוון התערוכות, ההרצאות וההופעות במסגרת האירוע התרחב.
אירועים הקשורים לדגל השלום.
ב-23 ביולי 1979 סגנית הנשיא של מוזיאון ניקולאי רוריך בניו יורק, קטרין קמפבל, הציגה את באנר התנועה לשלום להגנת אנדרטאות לערכים תרבותיים של העיר נובוסיבירסק.
באותו יום הועבר הדגל למטפסים לפסגת אורוסוואט.
בחודש ינואר 1994 הוקם דגל השלום במבואה של האספה הפדרלית של רוסיה והיה שם עד 22 בדצמבר 2004.
בשנת 1997 התממש פרויקט חלל בינלאומי למען חינוך והמדע על שם דגל השלום. מטרתו הייתה לקרוא לשיתוף פעולה תחת דגל התרבות, בשם שימור החיים והיופי על כדור הארץ. צוותים בינלאומיים רבים עבדו עם "דגל השלום" שנמסר לתחנת החלל. אחד ממשתתפי הפרויקט, הקוסמונאוט פאבל וינוגרדוב, אמר הוא עם צוותו הניפו את הדגל מעל פני כדור הארץ כדי להדיח לצמיתות את המלחמה ושנאה משטח כדור הארץ וקרא להקמת שיתוף פעולה רוחני, מדעי ואמנותי חדש בקרב כל בני האדם.
ב-5 בינואר 1999 הוצג דגל השלום לנשיא הרפובליקה של קזחסטן.
דגל השלום הועלה על ידי מטפסי הרים לפסגות רבות. ביניהם: אלברוס, , ואוורסט (הימלאיה).
ב-1988 הוקם לראשונה דגל השלום בקוטב הצפוני של כדור הארץ.
ב-1996 הוקם לראשונה דגל השלום בקוטב הדרומי של כדור הארץ.
באוקטובר 2004 בהודו במהלך חגיגות המוקדשות ליום הולדתו ה-100 של סביאטוסלב רוריך, בנו של ניקולאי רוריך, הוצג בפרלמנט ההודי דגל השלום שהיה מונף בתחנת החלל. עם קבלת ההדגל, אמר יו"ר הפרלמנט ס. צ'אטרג'י, כי הדגל ישמר בספריית הפרלמנט של הודו כאוצר היקר ביותר.
ביולי 2014 בתיווך של הוועד הבינלאומי של דגל השלום (ארגון לא ממשלתי באו"ם), דגל השלום הוענק למחוז אלטאי שברוסיה וגם לעיר .
ב-15 באפריל 2015 הוענק דגל השלום לעיר גרניקה (ארץ הבסקים, ספרד).
2019 במדע
נפטרו.
3 במאי – גורו שימורה, מתמטיקאי יפני, ידוע בזכות השערת טניאמה-שימורה, שממנה נובע כמקרה פרטי המשפט האחרון של פרמה, (נולד ב-1930)
שאשא
שאשא הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודי עיראק ופירושו "במה" בערבית.
פדרו סאנצ'ס
נשים להגה
ערב הסעודית הייתה ייחודית בתור המדינה היחידה בעולם שבה נשים לא היו מורשות לנהוג בכלי רכב. תנועת נשים להגה (בערבית: قيادة المرأة في السعودية) היא קמפיין של נשים סעודיות לביטול איסור זה. התנועה החלה כאשר כמה עשרות נשים נהגו בריאד בשנת 1990. הנשים נעצרו, דרכוניהן הוחרמו וחלקן נקנסו. ב-2007, וג'הה אל-הוויידיר ונשים אחרות עתרו למלך עבדאללה למען זכותן של נשים לנהוג, וסרט שבו צולמה אל-הוויידיר נוהגת ביום האישה הבינלאומי ב-2008 משך תשומת לב בתקשורת הבינלאומית.
בשנת 2011, במסגרת המחאות של האביב הערבי, מספר נשים, ביניהן אל-הווידיר ומנאל א-שריף, התארגנו כדי לקיים קמפיין אינטנסיבי יותר בעד הזכות לנהוג, ותועדו כשבעים מקרים של נשים נוהגות בחודש יוני. בסוף ספטמבר, נגזרו על שיימה ג'סטניה עשר הצלפות על נהיגה בג'דה, אך פסק הדין בוטל.
שנתיים מאוחר יותר, הושק קמפיין נוסף ובו תוכננה עוד נהיגה המונית על ידי נשים ב-26 באוקטובר 2013. שלושה ימים לפני תאריך זה, דובר משרד הפנים יצא בהצהרה פומבית ונדירה לגבי האיסור, אשר אינו רשום בחוק, אך נאכף בכל זאת על ידי הרשויות, והזהיר כי "אסור לנשים בסעודיה לנהוג, והחוק ייאכף נגד כל מי שתפר את האיסור וכל מי שיתמוך בהפרה כזו." נציגי משרד הפנים הזהיר מנהיגות של הקמפיין באופן אישי לא לנהוג ב-26 באוקטובר, ובעיר הבירה הקימה המשטרה מחסומים כדי לתפוס נשים נוהגות. ב-26 בספטמבר 2017, הוציא המלך סלמאן צו על פיו יורשו נשים לנהוג בסעודיה, החל מ-24 ביוני 2018.
רקע.
בשנת 1957 יצאה בריאד הכרזה על איסור נהיגת לנשים.  איסור זה הוא חלק ממערכת רחבה אשר שוללת מנשים זכויות, כמו למשל שיטת האפוטרופסות הגברית, לפיה לנשים אין חופש תנועה או חופש עיסוק, וחייבות את אישורו של גבר ממשפחתן - בדרך האב מעת הלידה, הבעל אחר הנישואים, ובן או קרוב אחר אחר התאלמנות - עבור כל פעולה, כולל לימודים או נישואים. על פי דו"ח מ-2012, זכויות נשים בסעודיה הן מהמוגבלות ביותר בהשוואה לסטנדרטים בינלאומיים.
בשנת 2002, כתב העת האקונומיסט העריך כי המשכורות של כ-500,000 הנהגים הנדרשים להסיע נשים בסעודיה מהוות 1% מההכנסה הלאומית.
מחאת הנהיגה של 1990.
ב-6 בנובמבר 1990, 47 נשים סעודיות בריאד שלחו את נהגיהן הביתה, ונהגו במכוניותיהן בשיירה במחאה נגד האיסור. הנשים שנעצרו עוכבו למשך יום אחד, דרכוניהן הוחרמו, חלק פוטרו ממקומות עבודתן כתוצאה ממחאתן.
2007-2008 עצומה וסרטון ויראלי.
בספטמבר 2007, האגודה להגנה על זכויות נשים בסעודיה, אשר נוסד על ידי וג'הה אל-הוויידר ופאוזיה אל-עיוניi, הגישו עצומה עם 1,100 חתימות למלך עבדאללה בבקשה לביטול האיסור על נהיגה לנשים.
ביום האישה הבינלאומי 2008, אל-הוויידיר צילמה את עצמה נוהגת, ולאחר שהסרטון פורסם ב-YouTube ונהיה ויראלי, המעשה שלה משך סיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית. אל הוויידיר הביעה את תקוותה כי האיסור על נהיגת נשים יבוטל עד יום האישה הבינלאומי ב-2009.
2011-2012.
ב-2011, קבוצה של נשים כולל מנאל א-שריף התחילה קמפיין פייסבוק בשם "למדו אותי לנהוג, כדי שאוכל להגן על עצמי" או Women2Drive ("נשים להגה"), אשר בערבית גם כולל משחק מילים בין נהיגה להנהגה. הנשים אמרו כי הקמפיין שלהן בהשראת האביב הערבי.
הקמפיין קרא לנשים להתחיל לנהוג ב-17 ביוני 2011. הקמפיין הכה גלים וגרף אוהדים רבים בפייסבוק. אל-שריף תיארה את הפעולה כמתרחשת במסגרת זכויות נשים, ולא כמחאה. אל-הוויידיר התרשמה, והצטרפה אף היא לקמפיין.
סובארו.
כחברה, סובארו משווקת את מכוניותיה בכבדות לנשים (בארצות הברית), לכן התאחדו פעילות זכויות נשים סעודיות וכן מספר ארגונים, כולל "נשים להגה", והן ביקשו מחברת האם של סובארו, פוג'י תעשיות כבדות, להפסיק למכור כלי רכב במדינות שבהן נשים לא יכולות לנהוג.
מנאל א-שריף.
במאי, לפני הפתיחה הרשמית של הקמפיין, אל הוויידיר צילמה את אל-שאריף, נוהגת ברכבה. הווידאו פורסם ביוטיוב ופייסבוק. אל-שריף נעצרה ושוחררה ב-21 במאי ולמחרת נעצרה שנית. ב-30 במאי, א-שריף שוחררה בערבות, על תנאי שתחזור לחקירה אם תידרש, ושלא תדבר עם התקשורת, ולא תנהג. "ניו יורק טיימס" ו-"Associated Press" ייחסו את משך הזמן הארוך של אל-שריף יחסית למחאות קודמות עם הפחד של הרשויות בסעודיה מגל המחאות של האביב הערבי.
סוף מאי – תחילת יוני.
ב-23 במאי, אישה נוספת נעצרה על נהיגה ברכב. היא נסעה עם שתי נשים ברכבה ב אר-ראס, ועוכבה על ידי משטרת התנועה בנוכחות כוחות הביטחון. היא שוחררה לאחר חתימה על הצהרה כי לא תשוב לנהוג. אך בתגובה למעצרה של אל-שריף, עוד מספר נשים סעודיות פרסמו סרטונים של עצמן נוהגות במהלך הימים הבאים.
ו'גנאט רחביני, שחקנית סעודית מפורסמת בעולם הערבי, הייתה בין הנשים שנהגו במכוניותיהן במחאה ב-4 ביוני בג'דה. היא נעצרה ושוחררה למחרת ללא ערבות.
17 ביוני 2011.
ב 17-ביוני, כ-50 נשים נהגו במכוניות בערים שונות ברחבי סעודיה, כולל מהא אל-קהטיני ואימאן אל-נאפג'אן בריאד, ונשים אחרות בג'דה ו דמאם. בסיבובה השני של אל-קהטיני, היא קיבל דוח על נהיגה ללא רישיון סעודי. אל-קהטיני הייתה מרוצה מכך, ואמר ל"טיים מגזין", "זה דוח. תרשום את זה. אני האישה הסעודית הראשונה לקבל דוח תנועה."
בעיתון הגרדיאן דווח כי המשטרה הייתה תחת הוראות לא להתערב בפעילותן של הנשים ב-17 ביוני.
סוף יוני 2011.
שתי נשים סעודיות צולמו נוהגות בריאד על ידי תומסון רויטרס ב-22 ביוני.
ב-29 ביוני, חמש נשים נוהגות נעצרו בג'דה. הבלוגרית הסעודית אימאן אל-נאפג'אן תיארה את המעצרים כ"מעשה ההדף הגדול הראשון מצד הרשויות". היא טענה שמחאות יוני 2011 היו משמעותיות יותר מאשר אלה של 1990, כי "למעשה ב-1990 המחאה הייתה רק בת ארבע עשרה מכוניות בהן היו 47 נשים, [בעוד מ-17 ביוני ועד סוף החודש היו כשבעים מקרים מתועדים של נשים נוהגות."
יולי–ספטמבר.
בחודש יולי, הנסיכה אל-טאוויל, אשתו של אחיין של המלך עבדאללה, דיברה על התנגדותה לאיסור נהיגה לנשים בשידור רדיו אמריקאי, ב-NPR, וקראה לשוויון זכויות לנשים בשוק העבודה, במערכת המשפטית, ובחינוך. היא תיארה את זכויות האדם האלה כחשובות יותר מהזכות לנהוג.
בסוף ספטמבר, שאימה ג'סטניה נידונה ל-10 מלקות על נהיגה במכונית בג'דה. גזר הדין נפסק זמן קצר לאחר שהמלך עבדאללה קבע כי נשים יוכלו להשתתף בבחירות המוניציפליות ב-2015, והוא ביטל את גזר הדין.
נובמבר.
ב-15 נובמבר 2011, מנאל אל-שריף הגישה כתבי תביעה בוועדת הקובלנות, משפט מתמחה שאינו בית משפט שריעה, נגד מנהל התנועה על דחייה של בקשתה לקבלת רישיון הנהיגה. אל-שריף הגישה בקשה לקבלת רישיון במאי 2011. התביעה הועברה אל משרד הפנים.
דצמבר.