בשנת 1977, כאשר היה בן 19, הוא הפך לג'ודוקא הצעיר בהיסטוריה שזוכה בקטגוריית המשקל הפתוח באליפות יפן. ימאשיטה המשיך בהצלחתו כאשר זכה במדליית הזהב באליפות העולם אשר נערכה בפריז בשנת 1979, והבטיח את מקומו בנבחרת האולימפית של יפן אחרי תיקו מתוקשר מול סומיו אנדו, זוכה מדליית הארד מאולימפיאדת מונטריאול. ימאשיטה הגיע לגמר אליפות יפן שם פגש את אנדו, תוך כדי תרגיל שביצע אנדו, הוא שבר את השוקית של ימאשיטה. המשחק הוכרז כתיקו, למרות שימאשיטה נפצע ולא היה מסוגל להמשיך. התרגיל שביצע אנדו נקרא "קאני בסאמי" והיה מהלך חוקי עד אותו המשחק, אך חומרת פציעתו של ימאשיטה גרמה לבכירים בענף לאסור שימוש בתרגיל זה בתחרויות בינלאומיות.
יפן החרימה את אולימפיאדת מוסקבה 1980 יחד עם עשרות מדינות אחרות בחרם שהובילה ארצות הברית על ברית המועצות עקב פלישתה לאפגניסטן, ימאשיטה נאלץ להשקיף כצופה בזמן שיריביו התחרו על הבמה האולימפית. ימאשיטה הספיק לזכות בעוד שלוש מדליות זהב מאליפויות העולם לפני שהעפיל למשחקים האולימפיים ב-1984. הוא היה הג'ודוקא היפני היחיד מהחרם ב-1980 שהעפיל גם לאולימפיאדת 1984.
בפעם היחידה שהופיע במשחקים האולימפיים, ימאשיטה קרע את שריר הירך ברגלו הימנית במהלך קרב מוקדם נגד ארתור שנאבל הגרמני. ימאשיטה המשיך את הקרב בחיסרון גדול מאחר שהוא היה נעזר ברגל ימין על מנת לזרוק את יריביו. למרות זאת הוא ניצח את הקרב ובחצי הגמר כבר היה ניתן לראות את ימאשיטה צולע, 30 שניות מפתיחת קרב חצי הגמר מול לורן דל קולומבו הצרפתי, ימאשיטה נזרק בתרגיל אוסוטו גרי אך הצליח לחזור והגיב באוסוטו גרי משלו ולבסוף ניצח את המשחק עם יוקו-שינו-גאטמאה. בגמר התמודד מול מוחמד עלי רשוואן המצרי וניצח למרות פציעתו. לאחר המשחק, הוועדה הבינלאומית למשחק הוגן העניקה פרס לרשוואן כאשר באופן יוצא דופן, בחר רשוואן לא לכוון לרגלו הימנית של ימאשיטה.
ימאשיטה נותר בלתי מנוצח בזירה הלאומית והבינלאומית, למרות שסיים בתיקו מספר פעמים עם היטושי סאיטו, פעמיים אלוף אולימפי. בין השנים 1983–1985, ימאשיטה התמודד מול סאיטו בגמר אליפות יפן וניצח בכל אחד מהגמרים. ב-17 ביוני 1985, לאחר שסבל ממספר פציעות במהלך הקריירה, ימאשיטה החליט לפרוש מג'ודו תחרותי בגיל 28 בלבד.
לאחר פרישתו.
ימאשיטה שימש כיועץ למספר ארגונים ובספטמבר 2003 מונה למנהל החינוך באיגוד הג'ודו העולמי. במהלך אולימפיאדת סידני, ימאשיטה שימש כמאמן הראשי של נבחרת הג'ודו היפנית וביקר את השופטים בהחלטתם במשחק הגמר של שיניצ'י שינוהארה נגד דויד דוייה. ימאשיטה גם צילם סרטון הדרכה לג'ודו יחד עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שמחזיק בחגורה שחורה בג'ודו.
סגנון ג'ודו.
לימאשיטה היה מבנה גוף מוצק, גובהו היה 180 סנטימטרים והוא שקל 127 ק"ג במהלך שנותיו התחרותיות. הוא עמד בתנוחת יד-שמאל ומהלכו הטוב ביותר היה שילוב של תרגיל האוסוטו-גרי עם אוצ'י-גארי. בשנותיו היותר מאוחרות הוא גם אהב להשתמש בתרגיל האוצ'י-מטה נגד יריבים לא יפנים עקב יעילות התרגיל. ימאשיטה היה יעיל מאוד על הקרקע וניצחונות רבים שלו הגיעו מתרגילי אחיזה או חניקה. מיומנותו גם בתנוחות העמידה וגם בתנוחות הקרקע עזרו להישאר בלתי מנוצח מעל ל-9 שנים.
רוק האקר
קנטרוביץ
חזנוב
חזנוב הוא שם משפחה יהודי מזרח אירופי הנגזר מ"חזן".
קאנטור
מלך-בלהות
מלך בלהות
שר-היער
ישראלי-אמריקאי
בעלי קרניים
ארגז
ארגז הוא מכל גדול שמשמש בדרך כלל להעברה או לאחסון של פריטים. על פי רוב הארגז עשוי מעץ, אך ישנם ארגזים גם מפלדה, אלומיניום ופלסטיק. ישנם ארגזים ייעודיים אשר מתוכננים עבור מוצרים ספציפיים. לעיתים קרובות ארגזים אלו מאפשרים גם שימוש חוזר. לדוגמה, "ארגזי בקבוקים" חלב, משקאות קלים.
ארגזי עץ.
לארגז עץ מבנה בעל יכולת של תמיכה עצמית מבנה. כדי שמיכל עץ יהיה ארגז כל שש פאותיו צריכות להתחבר באופן שמחזק את העמידות של הארגז.  בלשון הדיבור המונח ארגז עץ יכול להתייחס גם לקופסה מעץ.
ארגזים אחרים.
ארגזי חלב וארגזי בקבוקים הם סוג של אריזות לשימוש חוזר שנועדו לשלוח את הסחורה לחנויות ולהביא בחזרה את הבקבוקים הריקים ליצרן. על פי רוב ארגזים אלו מעוצבים מפלסטיק כדי לעמוד במספר רב של משלוחים מסוג זה. נעשה שימוש גם בארגזי פלסטיק.
ארגז לחם.
ארגז לחם הוא ארון קטן המיועד לשמירת לחם. מטרת ארגז הלחם היא לשמור על טריות הלחם כדי שלא יתייבש ולהגן עליו מפני חרקים. ארגזי הלחם יוצרו בעבר בעיקר מעץ או בדיל. בהמשך יוצרו ארגזי לחם עם ציפוי אמייל. על מנת לסייע בשמירת טריות פרוסות לחם היה מי שהציע לייצר ארגז לחם עם קפיצים להחזקת פרוסות צמודות זו לזו.
ז'מילה קולונומוס
ז'מילה אנגלה איסאק קולונומוס (במקדונית: Жамила Ангела Исак Колономос, בסרבו-קרואטית: Žamila Kolonomos; 18 ביוני 1922, ביטולה, ממלכת יוגוסלביה – 18 ביוני 2013, סקופיה, מקדוניה) הייתה פרטיזנית יהודייה-יוגוסלבית בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן הייתה פובליציסטית, סופרת, והיסטוריונית, וכיהנה כפרופסור לפילולוגיה של שפות רומאניות באוניברסיטת סקופיה. נודעה בספרה על קהילת ביטולה שחרבה בשואה, ספר המתבסס על זכרונותיה: "מונסטיר ללא יהודים".
קורות חייה.
ז'מילה קולונומוס נולדה בביטולה. אביה יצחק-איסאק היה מנהל הבנק הצרפתי-סרבי שבעיר. איסאק היה בן למשפחת קָלונימוס אשר היגרה למונסטיר מיאנינה והייתה רומניוטית במקורה. השם קולונומוס היא שיבוש של השם קלונימוס. אימה של ז'מילה הייתה אסתרינה לבית פרנסז. ז'מילה רכשה השכלה אקדמית בפילוסופיה ובהמשך בפילולוגיה בסקופיה. ב-1941 לאחר כיבוש יוגוסלביה בידי גרמניה הנאצית ומסירת מקדוניה לחזקת בולגריה בשל הצטרפותה להסכם התלת-צדדי, הצטרפה ז'מילה למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. ב-1942 חברה קולונומוס לכוחות הפרטיזנים של טיטו. היא לחמה בגדוד הפרטיזנים על שם "גוצה דלצ'ב" מביטולה ובהמשך קודמה לדרגת סגן קומיסר של אוגדת הפרטיזנים ה-42 בדרגת מאיור.
ב-11 במרץ 1943 ביצעו הבולגרים אקציה בביטולה, עצרו 3,296 מיהודי העיר וכלאו אותם במחנה הריכוז מונופול שהוקם בתוך מפעל לטבק בסקופיה. מקצת מיהודי העיר נמלטו לפני האקציה לאלבניה. ב-29 במרץ נשלחו יהודי העיר והאזור ישירות למחנה ההשמדה טרבלינקה. קולונומוס הצליחה להימלט מהאקציה ומצאה ביחד עם חברתה אסתריה עובדיה מסתור בביתו של סטויאן-בוגויה סיליאנובסקי, שהיה בעל חנות לממכר טבק בעיר. לימים העניק ארגון יד ושם לסיליאנובסקי את עיטור חסיד אומות העולם.
לאחר המלחמה התקדמה קולונומוס לדרגת קולונל בצבא יוגוסלביה. בהמשך, כיהנה במספר תפקידים ב"ליגת הקומוניסטים של מקדוניה", שהייתה המפלגה השלטת בחבל תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ובכללם נשיאת ארגוני הנשים במקדוניה, ונשיאת הארגון לרווחת הילד והמשפחה. ב-1962 מונתה לפרופסור חבר בפקולטה לפילולוגיה של שפות רומאניות אשר באוניברסיטת סקופיה.
נישואיה הראשונים של ז'מילה קולונומוס היו לגנרל מאיור צֶ'דֶה פִילִיפּוֹבְסְקִי דָמֶה (1945-1923), מפקד האוגדה ה-48 "המקדונית" של צבא יוגוסלביה אותו הכירה במהלך הלחימה בשורות הפרטיזנים של טיטו. פיליפובסקי נהרג בתאונת דרכים ביוני 1945. ב-1963 נהרגה ביתם צ'דומירקה-מירה ברעידת האדמה בסקופיה כאשר הגיעה לביתה לחגוג את יום הולדתה ה-18.
קלונומוס נישאה בשנית לפרטיזן אברהם סדיקריו (1919 – 2007) ולזוג נולד בן אחד - פרופסור שמואל סדיקריו, רופא, אנדוקרינולוג וקרדיולוג.
מכּתביה.
ז'מילה קולונומוס חקרה את תולדות היהודים במקדוניה בכלל ובביטולה בפרט. כן חקרה וכתבה על מנהגיהם ושפת הלאדינו שהייתה שגורה בפיהם. היא ערכה וכתבה ספרים ומאמרים רבים בתחום.
מבין כתביה:
בית הכנסת חסד-אל
בית הכנסת חסד-אל הוא בית כנסת בסינגפור, הממוקם במעלה אוקסלי במתחם התכנוני ריוור ואלי במרכז סינגפור.
בית הכנסת נבנה ב-1905, כאשר בית הכנסת מגן אבות כבר לא יכול להכיל את כל מתפללי הקהילה היהודית ההולכת וגדלה, והיה צורך במקום תפילה נוסף. בית הכנסת חסד-אל נבנה בסגנון הרנסאנס, והיה אחד המקומות הראשונים בסינגפור שהשתמשו בתאורת גז.
היסטוריה.
עם המשך גדילתה של הקהילה היהודית בסינגפור הפך בית הכנסת מגן אבות אשר נבנה בשנת 1878 לצפוף למדי. ב-1902 היו שהרגישו כי יש מקום להקמת בית כנסת נוסף.
בנוסף לצפיפות, החלה להתגבש סיבה נוספת להקמת בית כנסת שני: הקהילה היהודית בסינגפור כללה בשלב זה יוצאי אירופה ויוצאי אסיה. הרקע השונה של העדות השונות הוביל לאי הסכמה בנוגע לסדרי התפילה ולנוהגים נקודתיים. מנשה מאייר, אשר הקים את בית הכנסת מגן אבות, היה רגיש מאוד באשר לחיכוך בין העדות, ולפי גרסאות אחרות אף נקלע בעצמו לוויכוחים, ולבסוף החליט לבנות בית כנסת פרטי ליד ביתו במעלה אוקסלי.
בניית בית הכנסת הסתיימה בשנת 1905. באותה שנה מנתה הקהילה היהודית בסינגפור כ-500 אנשים.
בתחילה העסיק מאייר "אנשי מניין" בשכר, על מנת שיוכל להשלים מניין, אולם ב-1920 פתחו אנשי המניין בשביתה בדרישה למשכורות גבוהות יותר וכיסוי הוצאות נסיעה ("דמי ריקשה").
ב-8 בדצמבר 1998 בית הכנסת הוגדר אנדרטה לאומית של סינגפור.
פעילות כיום.
הקהילה היהודית בסינגפור כיום מונה כ-300 תושבים קבועים ו-2,000 יהודים ככלל. היא סובלנית ומאוחדת מאז 1994 תחת הנהגתו של הרב מרדכי אברג'ל, שאף שימש ב-1997 סגן נשיא של ארגון בין-דתי סינגפורי המקדם הרמוניה והבנה הדדית בין דתות. שני בתי הכנסת, מגן אבות וחסד-אל, פועלים כיום בהרמוניה כחלק מקהילה אחת, ולקהילה היהודית כולה ועד רווחה יחיד שנוצר בתקופת מלחמת העולם השנייה ומנהל את כל ענייני הקהילה.