סימוני הפנים של הפוסום גדול-הזנב בולטים במיוחד ומהווים המשך של הפסים בגוף; הם כוללים משולש שחור מבריק על המצח וזוג כתמים שחורים גדולים שמקיפים את העיניים וצדדי החרטום. החלקים הנותרים בראש בצבע לבן בוהק, והם כוללים כתם דמוי Y במרכז הפנים ואת הלחיים; בנוסף יש טבעות לבנות קטנטנות סביב העיניים, שבולטות על רקע הכתמים השחורים מסביבן. האוזניים שחורות בצידן החיצוני ואפורות בצידן הפנימי. האף וכפות הידיים והרגליים בצבע ורוד.
ביולוגיה.
הפוסום גדול-הזנב אנדמי למרכז גינאה החדשה. טווח התפוצה שלו מוגבל לרכס מאוקי בצד האינדונזי של האי, עם גלישה קטנה לתוך הצד הפפואני. הפוסום מצוי בעיקר ביערות גשם טרופיים וביערות עננים בגבהים של 2,300-1,000 מטר מעל פני הים. כמות המשקעים הממוצעת במקומות הללו גבוהה במיוחד ומגיעה ל-3,000 מילימטר לשנה.
אף שהפוסום גדול-הזנב נפוץ בטווח התפוצה שלו, הוא נתפס לעיתים נדירות בטבע עקב בית הגידול ההררי והבלתי נגיש; מאז הלכידות הראשונות ב-1932, הוא לא נלכד במשך 60 שנה רצופות על ידי זואולוגים מערבים ורק ב-1994 נלכד שוב. במהלך המאה ה-21, סקר מפורט של 600 שעות תיעד את המין רק 10 פעמים.
אין כמעט מידע אודות אורח חייו של הפוסום גדול-הזנב. הוא יונק שוכן עצים שניזון בעיקר מזחלים וחרקים אותם הוא שולף באמצעות טפריו המוארכים מגזעים רקובים. הוא פעיל ככל הנראה בשעות הלילה, ואת שעות היום מבלה בשינה בקינים עשבוניים על צמרות העצים.
מצב.
הפוסום גדול-הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצתו הרחבה שנמצאת ברובה באזורים בלתי נגישים, היעדר איומים גדולים, וגם כי לא סביר שתהיה ירידה בשיעור הנדרש להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר. אף על פי שהמין ניצוד לבשר על ידי התושבים המקומיים, הוא נתפס לעיתים רחוקות יחסית כך שלא מדובר באיום משמעותי. נכון לשנת 2020, הוא נמצא באזור מוגן אחד: שמורת מקיל.
פוסום מפוספס טייט
פוסום מפוספס טייט (שם מדעי: Dactylopsila tatei; קרוי גם טריוק טייט) הוא מין כיסאי קטן שוכן עצים בסוג פוסום מפוספס שאנדמי לאי יחיד הממוקם דרומית-מזרחית לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1952 על ידי הזואולוגית הבריטית אלינור מרי אורד לורי (Eleanor Mary Ord Laurie; ראו תמונה ראשית), וקרוי על שמו של הנרי טייט.
תיאור.
לפוסום טייט מבנה גוף ארוך וגלילי. ראשו עגול וקצר עם חרטום מחודד, אוזניו קצרות ועגולות ועיניו גדולות ושחורות. הזנב העבה קצר יחסית בדומה לסוג פוסום מפוספס ארך-אצבע. האצבעות של פוסום טייט ארוכות ודקות, והאצבע השלישית בכף היד ארוכה במעט מהאחרות ומיועדת להוציא רמשים מגזעים העצים; בקצה כל אצבע טופר דקיק וחד. לפוסומית כיס מפותח. אורך ראשו וגופו של פוסום טייט: 27-21 סנטימטרים, אורך זנבו 21–29 סנטימטרים ומשקלו עד 250 גרם. הדו-צורתיות הזוויגית אינה ניכרת.
הפרווה של פוסום טייט עבה ושעירה. צבעה לבן בוהק עד אפרפר-צפחה שבהיר יותר מאצל מינים אחרים, והיא בוהקת במיוחד בצידה התחתון. הפרווה מפוספסת לאורכה בשלוש רצועות כהות בצבע חום-שוקולד עד שחור: רצועה עבה וכהה במיוחד לאורך הגב (מהזנב עד למצח), וזוג רצועות דהויות וצרות יותר על הצלעות. לאורך הגפיים יש רצועות שחרחרות דקיקות שמתחברות לרצועות בצלעות. הרצועות הכהות אצל פוסום טייט דהויות וצרות יותר מאצל הפוסומים המפוספסים האחרים.
ראשו של פוסום טייט לבן כולו, להוציא את סימוני הפנים שאופיינים לסוג ומהווים המשך של רצועות הגב והצלעות: משולש שחור גדול על המצח וזוג כתמים שחורים גדולים סביב העיניים. סימוני הפנים הכהים יוצרים כתם Y לבן בולט על הפנים. האף וכפות הידיים והרגליים ורודים. הזנב שחרחר כולו, ובקצהו כתם לבן גדול.
ביולוגיה.
פוסום טייט אנדמי לאי פרגוסון מקבוצת איי ד'אנטריסקו שממוקמים בים שלמה מזרחית לחצי האי זנב-ציפור בגינאה החדשה, ושייך לפפואה. בתוך האי, הוא מוגבל לרכס ההרים בחלק הצפון-מערבי של האי. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי, ברום 1,000-600 מעל פני הים. המידע אודות אורח חייו של פוסום טייט מצומצם מאוד, בשל מיעוט פרטים שנתפסו בטבע מאז גילויו; במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21, הוא נתפס רק פעם אחד (בשנת 2003). ככל הידוע, הפוסום הוא יונק פעיל לילה שחי מרבית הזמן על צמרות העצים וניזון בעיקר מפירות וחרקים. את שעות היום הוא מבלה בשינה בקינים העשויים מעלים יבשים בתוך שקעים וחללים בגזעים.
מצב.
פוסום טייט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), היות שטווח התפוצה שלו קטן מ-200 קילומטרים רבועים, האוכלוסייה מוגבלת למקום יחיד, ויש ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית הגידול של המין. האיום העיקרי עליו הוא פגיעה בבית הגידול באמצעות כריתת עצים עבור שטחי חקלאות. הפוסום אינו נמצא באזורים מוגנים כל שהם. נדרשים סקרים נוספים כדי לקבוע האם הוא מתרחש גם באזורים אחרים באי.
פוסום ננסי
פוסום ננסי (שם מדעי: Cercartetus), הוא סוג של יונק כיס קטן במשפחת הפוסומים הננסיים, הכולל 4 מינים החיים ביבשת אוסטרליה ובגינאה החדשה. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1841 על ידי הזואולוג הגרמני קונסטנטין וילהלם למברט גלוגר (Constantin Wilhelm Lambert Gloger), אך חלק מהמינים התגלו עוד קודם לכן. הפוסום הננסי הוא הסוג הקטן ביותר בתת-סדרת הפוסומים ובסדרת הקנגוראים. הכיסאים הקרובים אליו ביותר מבחינה חיצונית ואקולוגית הם הפוסום הננסי ההררי, הדאון מנוצה הזנב והצופון הייחודי.
מיון.
הפוסום הננסי מסווג במשפחת פוסומים ננסיים שבתת-סדרת הפוסומים בסדרת הקנגוראים. הוא כולל 4 מינים מוכרים:
בשנת 2007, משלחת של חוקרים משימור בינלאומי (CI) והמכון האינדונזי למדע שביקרה בהרי פוג'ה המבודדים בגינאה החדשה, גילתה אוכלוסייה לא ידועה של פוסום ננסי זנבתן, שעשויה לייצג מין חדש בסבירות גבוהה. מעמד זה טרם נקבע.
אנטומיה ומראה.
הפוסום הננסי הוא כיסאי קטן וחינני שדומה מבחינה חיצונית לנמנמן או לעכבר. גופו אלגנטי ועגלגל, צווארו קצר וראש חרוטי. העיניים גדולות ותפוחות ומותאמות לראיית לילה, והאוזניים גם הן גדולות ורחבות עם חוש שמיעה חד. אפו של הפוסום הננסי קטנטן, וסביבו שפם ארוך. הידיים והרגליים דקיקות וקטנות, ובכפות יש רפידות וכריות דביקות שמאפשרות לפוסום להיצמד לעצמים. זנבו של הפוסום דקיק וגלילי והוא יכול ללפות באמצעותו ענפים.
הפרווה של הפוסום הננסי צפופה ורכה. צבעה נע בין אפור כהה לחום בהיר או חלודה ומשתנה בין המינים; הצד התחתון בצבע לבנבן, וסביב העיניים יש כתמים כהים. החוטם, הזנב, הכפות והאוזניים קירחים וורודים. אורך הגוף של המינים בסוג נע בין 5 ל-12 סנטימטרים וטווח המשקל 7–42 גרם.
אורח חיים.
הפוסום הננסי הוא יונק פעיל לילה שחי בשטח ביתי קבוע; הוא בונה לעצמו קן כדורי בתוך חללי עץ או תחת שיחים, ומבלה בו את שעות היום. מרבית המינים חברותיים וחולקים את הקן שלהם עם מספר פוסומים. בית הגידול של הפוסום כולל יער גשם טרופי, יער אקליפטוס פתוח או בתה צפופה, וההעדפות משתנות בין המינים. הפוסום הוא יונק זריז שנע במהירות על ענפים דקיקים הודות למשקלו הקטן, ומשתמש בזנבו כרגל חמישית. הוא ניזון בעיקר מצוף, אבקה וחרקים, ומלקק ומסרק את גופו בתום האכילה. לשונו של הפוסום דקיקה וארוכה ומותאמת מורפולוגית ליניקת צוף. אף על פי שהאבקה נאכלת גם ישירות, לרוב הפוסום מתרכז בצוף, והאבקה שנדבקת לגופו במהלך הטיפוס על התפרחות נאספת לאחר מכן במהלך טיפוח הגוף.
בשל גודלו הקטן, הפוסום הננסי מתקשה לשמור על טמפרטורת גוף יציבה במזג אוויר קר; כדי להתמודד עם זה, הוא נופל מדי פעם לתרדמת זמנית (טורפור) שנמשכת עד כשבוע ימים, ובמהלכה קצב חילוף החומרים וקצב פעימות הלב צונחים, וטמפרטורת הגוף יורדת. בדרך זו, הוא מסוגל לשרוד תקופות ארוכות שבהם יש מחסור במזון, ובהתאם לכך, תוחלת החיים שלו ארוכה בהשוואה ליונקים קטנים. זנבו של הפוסום משמש כמאגר שומן לעתות מחסור. בהתחשב בגודלו הקטן, טורפיו של הפוסום הננסי רבים ומגוונים; קצב הרבייה הגבוה שלו מחפה במידה רבה על כך.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה, והפוסומית ממליטה פעמיים עד שלוש מדי שנה. גודל השגר תלוי במספר הפטמות שבכיס (6-4). הגורים מבלים בכיס כחודש ימים, ולאחר מכן עוברים לקן של האם. הם יוצאים לעצמאות בגיל 3 חודשים. הדיאפאוזה האופיינית לקנגוראים אינה מתרחשת אצל הפוסומית, אך היא מסוגלת להאט את התפתחות העובר בהתאם לתנאים הסביבתיים או מצב התפוסה בכיס.
מצב השימור של המינים בסוג נחשב לשפיר דיו, אך רובם מאוימים במידה מסוימת מאובדן בית גידול ומטריפה על ידי טורפים פולשים דוגמת חתול הבית.
פוסום ננסי זוטי
פוסום ננסי זוטי או פוסום ננסי קטן (שם מדעי: Cercartetus lepidus) הוא מין כיסאי זעיר בסוג פוסום ננסי המצוי בעיקר בטסמניה ובמידה פחותה גם בדרום יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1887 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, מדגימה במוזיאון שנחשבה קודם לכן כפוסום ננסי מזרחי צעיר. הפוסום הזוטי הוא המין הקטן ביותר בסוגו, בתת-סדרת הפוסומים ובסדרת הקנגוראים. הוא חי ביערות יבשים או בכיסי סבך צפופים, ופעיל בשעות הלילה. הפוסומון ניזון מצוף, אבקה וחרקים ומשמש כמאביק של צמחים מסוימים.
כסות ומאפיינים פיזיים.