ישנם סוגי רוכבים שמטפסים בעמידה לעיתים רחוקות יותר, ואף מתקיפים בישיבה, כמו טום דימולן או כריס פרום, אך עדיין מצליחים לשרוד ולנצח גם גרנד טורס. פרום לדוגמה הוא רוכב הגרנד טורס המעוטר ב ודימולן ניצח את ג'ירו ד'איטליה 2017. אצל רוכבים כאלו יכולת ההאצה הפתאומית בעליות נמוכה יותר, והם נחשבים ל"מנועים", סוג של רוכבים שנשארים עם קצב גבוה קבוע. רוכבים כאלו מאופיינים גם ביכולות נגד השעון גבוהות, שסייעו להם בניצחונות שלהם. לדוגמה, את אותו הג'ירו שדימולן ניצח, הוא עשה זאת לאחר שעקף את נאירו קינטנה בקטע נגד השעון המסיים של המרוץ.
עוד סגנונות רכיבה בעליות הן רכיבה כפופה, או רכיבה בעמידה עם הברכיים בחוץ, שאפיינה את הרוכב דומניקו פוצוביבו.
מרוצים.
מרוצי הגרנד טורס (טור דה פראנס, ג'ירו ד'איטליה והוואלטה אספניה) הם מרוצים שעל מנת לנצח אותם חייבים להיות מטפסים ברמה גבוהה. במרוצים הללו כלולים עליות ארוכות כמו האלפ ד'ואז, מעבר טורמאלה, מעבר איזואר, קולה דלה פינסטרה, מונטה זונקולן, מון ונטו, אנגלירו ואחרים, שבסופם נפתחים הפערים בזמנים בין המתמודדים.
מרוצים חד-יומיים בולטים שמתאימים למטפסים הם המונומנטים לייז'–בסטון–לייז' והג'ירו די לומברדיה, ומרוצים קטנים יותר כמו הלה פלש ואלון.
קטגוריית ההרים.
בגרנד טורס, מרוצי קטעים, ולעיתים נדירות אף במרוצים חד יומיים, קיימת קטגוריית ההרים, שהמנצח בה הוא הרוכב שמשיג הכי הרבה נקודות בעליות מדורגות, שמופיעות במהלך מסלול המרוץ ובסיומו. כמו שקטגוריית הנקודות נחשבת לקטגוריה של הספרינטרים, קטגוריית ההרים נחשבת לקטגוריית המטפסים. בטור דה פראנס מוביל הקטגוריה לובש חולצה מנוקדת עם נקודות אדומות, בג'ירו ד'איטליה מוביל הקטגוריה לובש חולצה כחולה, ובוואלטה אספניה מוביל הקטגוריה לובש חולצה מנוקדת עם נקודות אדומות.
רשימת מדינות בהן עיר הבירה היא לא העיר הגדולה ביותר
קריירה פלילית
קריירה פלילית היא רצף עבירות או היסטוריה של אירועים פליליים המתקיימים בתקופה כלשהי בחיי עבריין, וכוללת מספר מרכיבים מרכזיים, בהם שכיחות, תדירות (קצב הפעילות העבריינית), חומרת העבירות, ומשך הקריירה. קרימינולוגים ומעצבי מדיניות מתחבטים מזה שנים בנוגע לקיומם של שלבים בהתפתחות קריירה עבריינית. הנדבך המרכזי הראשון בגישה היא תאוריה "שער הכניסה" (Gateway Theory), אשר מתמודדת עם הצורך לנבא הידרדרות אפשרית של קטינים וצעירים, המתחילים לצרוך חומרים פסיכואקטיביים ברצף מהקלים לכבדים. הנדבך השני נוגע לקשר האפשרי שבין סמים לבין פשיעה. שכן, שימוש בסמים "קלים" עלול להוביל לא רק לשימוש בסמים "קשים", אלא גם להעמקת המעורבות בעולם הפלילי. הנדבך השלישי שכמעט ולא זוכה לבחינה אמפירית, נוגע לשאלת קיומן של עבירות ספציפיות שנוטות, יותר מאחרות, לשמש "שער כניסה" לפשיעה, כלומר, עבירות המגבירות את סיכוייו של העבריין, המתחיל לפתח קריירה עבריינית ולבצעי עבירות בחומרה הולכת וגדלה.
למרות הקונצנזוס המדעי הנרחב, לאורך השנים התגבשו מחלוקות רבות בתחום המחקר על קריירה פלילית. למשל, האם עברייני נוער / עבריינים צעירים מהויים פלח ייחודי של האוכלוסייה, או שמא עבריינות היא "שלב טיפוסי" בתהליך ההתבגרות שממנו רוב האנשים חודלים? האם נטיות פליליות הן קבועות יחסית לאורך תוחלת החיים, או האם הן משתנות עם הגיל?
רייכל - פסנתר - שירים (אלבום)
רייכל - פסנתר - שירים: הקלטות נבחרות מאמפי שוני הוא אלבום ההופעה הראשון של המוזיקאי הישראלי עידן רייכל. האלבום יצא לאור ב-7 בספטמבר 2017, על ידי חברת התקליטים הישראלית הליקון בישראל וחברת התקליטים האמריקאית קומבנצ'ה ברחבי העולם.
רקע.
האלבום מתעד את ההופעות מתוך סיבוב ההופעות "רייכל - פסנתר - שירים" שהתקיימו באמפי שוני בין יוני 2016 ואוקטובר 2017. האלבום מתחלק לשני דיסקים אשר כוללים בתוכם קטע אינסטרומנטלי בשם "להישאר" אשר פותח את האלבום, הופעות חיות של שירי הפרויקט של עידן רייכל ושירי הסולו של רייכל, גרסה של רייכל לשירו של יהורם גאון, "סימני דרך" ושיר נוסף אשר הוקלט במיוחד לאלבום בשם "לסלוח ולשכוח".
ביוני 2018, האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב עבור מכירותיו בישראל.
Don't Blame Me
Don't Blame Me (בעברית: אַל תַּאֲשִׁימוּ אוֹתִי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, "Reputation". השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2017, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, ביחד עם שאר השירים מתוך האלבום. סוויפט כתבה את "Don't Blame Me" עם המפיקים שלו מקס מרטין ושלבאק. מבחינה מוזיקלית, הוא משלב סוגות מוזיקליות כמו אלקטרופופ וגוספל פופ. מבחינה לירית, מילותיו עוסקות בהשוואה בין אהבה להתמכרות לסמים.
השיר זכה לשבחים ביקורתיים ומעורבים מטעם מבקרי המוזיקה, שרבים מהם שיבחו את כתיבת השירים של סוויפט ואת שירתה ה"אכזרית". ב-"Paste" דירגו אותו במקום ה-32 ברשימת "158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג", בעוד שב-"NME" דורג במקום ה-67 ברשימה דומה. כאשר יצא, לא הצליח השיר להיכנס למצעדי השירים ברחבי העולם, כיוון שהאפשרות להאזנתו ושמיעתו הוגבלה, עד ליציאתו של "Reputation" ואחריה. עם זאת, בשנת 2022 הפך "Don't Blame Me" ללהיט רדום ברשת החברתית טיקטוק ובעקבות כך, דורג במצעדי השירים ברחבי העולם כולל במצעד הסינגלים הבריטי וזאת, בנוסף לכך שהצליח לצבור למעלה מ-1.2 מיליון השמעות ביממה אחת בספוטיפיי.
עבור "Don't Blame Me" לא יצא וידאו קליפ, אך האודיו הרשמי שלו שהועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של טיילור סוויפט הצליח לצבור למעלה מ-20 מיליון צפיות. במהלך סיבוב ההופעות החמישי של סוויפט, "Reputation Stadium Tour" (2018), בוצע "Don't Blame Me" כחלק מרשימת השירים של אותו הסיבוב. ב-27 במאי 2022, העניק לו איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) את תואר הכסף, על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים בממלכה המאוחדת; הרצועה הראשונה והיחידה מ-"Reputation" שעשתה זאת.
רקע וכתיבה.
טיילור סוויפט הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה, "1989", באוקטובר 2014 שזכה להצלחה מסחרית בין-לאומית. האלבום נמכר ביותר משישה מיליון עותקים בארצות הברית והנפיק שלושה סינגלים שדורגו במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100: "Shake It Off", "Blank Space" ו-"Bad Blood". סוויפט המשיכה להיות יעד מרכזי לרכילות בצהובונים במהלך הקידום של "1989". היו לה מערכות יחסים רומנטיות קצרות מועד עם המפיק הסקוטי קלווין האריס והשחקן האנגלי טום הידלסטון. המוניטין שלה נפגע ממחלוקות מתוקשרות עם ידוענים אחרים, כולל הראפר האמריקאי קניה וסט, אשת התקשורת האמריקאית קים קרדשיאן והזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי. סוויפט הפכה יותר ויותר מסויגת ברשתות החברתיות, לאחר ששמרה על נוכחות פעילה עם קהל עוקבים גדול, ונמנעה מאינטראקציות עם העיתונות שאירעו במסגרת אותן המחלוקות המתוקשרות.
היא החלה לעבוד על אלבום האולפן השישי שלה, "Reputation", כמענה להמולה התקשורתית סביב הפרסונה שלה. סוויפט תיארה את האלבום כ"קתרזי", ונצמדה לסגנון הכתיבה של הסינגל שלה "Blank Space" מ-2014, בו היא עשתה סאטירה על התדמית שלה בקרב הציבור. היא אמרה: "לקחתי את התבנית הזאת של, בסדר, זה מה שכולכם אומרים עליי. תנו לי פשוט לכתוב מהדמות הזו לשנייה". הגזרה הסופית של "Reputation" הורכבה מ-15 רצועות, שסוויפט הייתה שותפה לכתיבתן, הפקתן והלחנתן. המפיקים השוודים מקס מרטין ושלבאק כתבו והפיקו יחד תשע רצועות מתוך האלבום, ביניהן "Don't Blame Me".
מוזיקה ומילים.
"Don't Blame Me" הוא שיר אלקטרופופ עם אלמנטים חזקים של EDM וגוספל. הוא כולל הפקה "אפלה" ותואר כ"בעל מצב רוח" עם שימוש בסינתיסייזרים, בס כבד וקולות רקע מעוותים מרובים. המילים שלו עוסקות בהכרזה של סוויפט על מושא אהבתה, תוך שימוש בדימויים דתיים והתייחסויות להתמכרויות ("הו, אלוהים הצל אותי, הסם שלי הוא אהובי"). היחס הלא מתנצל שלה לשיר שיקף את המוניטין שלה ככותבת שירים שכתבה בעיקר על אהבה ומערכות יחסים בעבר. הרצועה מכילה גם התייחסות ל"גטסבי הגדול" שבו סוויפט מתייחסת לעצמה כ"חיננית של בן הזוג שלה".
ביקורת.
ב-"Spin", מוניק מלנדז סברה ש-"Don't Blame Me" הוא השיר שייצג את "Reputation", ושיבחה את הפקתו ומילותיו. קוקס ג'יימיסון מפיצ'פורק כינה טען כי "שירים כמו " ו-"Don't Blame Me" הם מפלצות נוצצות שמצליחות להחזיק יחד היות שטיילור מציגה באמצעותם את הנוכחות שלה". אוון סאודי מ-"PopMatters", וזאק שונפלד מניוזוויק טענו שמדובר ב"גולת הכותרת באלבום".
בביקורות פחות חיוביות, חלק מהמבקרים מצאו שההפקה בהשפעת ה-EDM "תפלה" ו"לא מושכת", בין היתר כיוון שהסאונד של השיר כבר היה פופולרי מאוד במצעדים באותה העת בה יצא. ניקול אלמיידה מ-"Atwood Magazine" מצאה את מטפורת הסמים במילותיו כדבר קלישאתי. בניו יורק טיימס טענו שהשיר "מזכיר את מקהלת הגוספל שאפיינה את שיריה של מדונה, תוך שהוא עצמו קשוח ומהיר".
ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג" שפורסמה על ידי רוב שפילד מרולינג סטון דורג "Don't Blame Me" במקום ה-102.
קרדיטים וצוות.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של "Reputation".
הלנה בלווצקי
Revenge of the Dreamers
Revenge of the Dreamers (בעברית: נקמת החולמים) הוא אלבום האוסף הראשון של חברת התקליטים האמריקאית דרימוויל רקורדס. האלבום יצא לאור ב-28 בינואר 2014, על ידי חברת התקליטים. האלבום יצא ביום הולדתו של מייסד החברה, הראפר ג'יי קול.
So It Goes...