דה מאלרב המשיך לכתוב שירים ובשנת 1596 פרסם "שיר למלך אנרי הגדול" (אנרי הרביעי מלך צרפת). ב-1600 מארי דה מדיצ'י עברה באקס אן פרובנס בדרכה לנישואיה עם המלך אנרי הרביעי בפריז. דה מאלרב כתב לכבודה "שיר קבלת פנים למלכה מארי דה מדיצ'י", שהיה שירו החשוב הראשון. ב-1605 נסע לפריז והתקבל על ידי אנרי הרביעי שהזמין אצלו שיר על מנת לחגוג את המערכה הצבאית שלו בחבל לימוזן. דה מאלרב כתב את השיר "תפילה עבור המלך אנרי הגדול בצאתו ללימוזן". שיר זה זיכה אותו בתואר משורר החצר של המלך. ב-1610, אחרי שאנרי הרביעי נרצח בפריז, הפך דה מאלרב לבן חסותה של מארי דה מדיצ'י ולמשורר החצר של בנה, לואי השלושה עשר מלך צרפת. בשנת 1624, כאשר הקרדינל רישלייה נתמנה לשר הראשי של המלך לואי השלושה עשר, הפך דה מאלרב לבן חסותו של רישלייה שמינה אותו לגזבר אוצר המדינה. ב-1627, בנו של דה מאלרב, מארק אנטואן נהרג בדו-קרב. הוא עשה ככל שביכולתו להביא לדין את האשמים (החל משנת 1626 הפך הדו-קרב לבלתי חוקי בצרפת), אך נפטר ב-1628 בפריז.
לשירתו של דה מאלרב נודעה השפעה רבה על הספרות הצרפתית. בהשפעתו התפתחו בהדרגה כללי השירה הקלאסית ששלטו בכיפה עד הופעתה של השירה הרומנטית. כמבקר ספרותי דה מאלרב דרש יתר שלמות ופשטות באוצר המילים ובחריזה. האקדמיה הצרפתית שנוסדה שבע שנים אחרי מותו הורכבה בחלקה מתלמידיו שאימצו את תפיסתו. המשורר והמבקר הספרותי ניקולה בואלו הרעיף עליו שבחים וכתב בספרו "אמנות הפיוט": "לבסוף הגיע דה מאלרב". לא זו בלבד שדה מאלרב היה אדון השירה, אלא גם אדון הלשון הצרפתית. מספרים כי לפני מותו נזף באחות רחמנייה מפני שאינה מדברת צרפתית כראוי.
מאמץ
מַאמץ הוא המונח המתאר כל הפעלה מכוונת של אמצעי כלשהו, בזמן נתון, מתוך כוונה להשיג דבר מה. אולם
מאמץ (הנדסה)
מאמץ (או לחץ) בהנדסת חומרים הוא כוח בתוך חומר ליחידת שטח. חישוב ומדידה של מאמץ עומדים במרכז תורת החוזק. בהנדסת מכונות והנדסה אזרחית מודדים ומחשבים מאמץ בחומרים, על מנת לקבוע את תפקודה של מערכת תחת עומסים קיצוניים, כלומר לקבוע האם החומרים יעמדו בעומס.
מאמץ שיורי בתוך חומר הוא מאמץ שקיים גם בלי הפעלת כוח, והוא נגרם בדרך כלל כתוצאה מטיפולים קודמים שעבר החומר, תרמיים ומכניים. מאמץ שיורי יכול להחליש את החומר ולעוות את צורתו, ולעיתים גם לסדוק או לשבור את החומר.
הגדרת המאמץ.
מאמץ נמדד תמיד ביחידת כוח ליחידת שטח, בדרך כלל בניוטון/קילוניוטון למילימטר/סנטימטר/מטר מרובע או ביחידות פסקל/מגה-פסקל.
מאמץ המתיחה והלחיצה למשל הוא formula_1
כאשר: formula_2 - ערך המאמץ, formula_3 - ערך הכוח הפועל, formula_4 - שטח חתך הגוף.
בצורה דומה מוגדר מאמץ הגזירה formula_5
ניתן לראות שככל שהכוח הפועל על הגוף גדל, גדל גם המאמץ ואילו ככל ששטח החתך גדל, המאמץ קטן. בכפיפה, פיתול וקריסה למשל, הנוסחאות מורכבות יותר.
העיקרון של קושי.
עיקרון שווי המשקל הפנימי של קושי קובע שכאשר חותכים גוף על ידי מעטפת סגורה, הכוחות הפועלים על המעטפת הזו נמצאים בשווי משקל עם הכוחות הפועלים על המעטפת של שארית הגוף. כך אנו יכולים לבחון את המאמץ הפועל על קובייה קטנה בתוך הגוף עצמו. בקובייה תלת ממדית על פני פאת הקובייה, פועלים שני כוחות גזירה במישור פאת הקובייה וכח אחד ניצב לפאה. במצב המאמצים התלת ממדי, טנזור מאמצים מתאר את המאמצים הפועלים על הקובייה.
עקומת מאמץ-מעוות.
בעת הפעלת כוח על קורה מידותיה משתנות (גם אם לפעמים במידה קטנה, אשר קשה לראותה בעין). שינוי זה במידות הקורה נקרא מעוות.
העיבור (strain).
אם נחלק את גודל השינוי של המידה החדשה של הקורה (בדרך כלל, מידת האורך) במידתה המקורית, נקבל גודל חדש הוא המעוות היחסי הנקרא בעברית "עיבור" (strain). עקומת מאמץ-מעוות היא העקומה הנוצרת משרטוט המאמץ הפועל בדגם עבור כל ערך של עיבור. צורתה הכללית של דיאגרמת מאמץ-מעוות היא ליניארית בתחילתה, באזור בו מתקיים חוק הוק. תחום זה נקרא "התחום האלסטי". עיבור בתחום האלסטי הוא הפיך, כלומר עם הסרת העומס תחזור הגאומטריה של הקורה לקדמותה, ללא שיגרם לה נזק משמעותי (כמו קפיץ למשל).
לאחר הקטע הליניארי משתנה צורת הגרף ונהיית מורכבת יותר. תחום זה נקרא "התחום הפלסטי". עיבור בתחום הפלסטי הוא לא הפיך, כלומר גם כאשר יוסר העומס, הגוף לא יחזור לגודלו המקורי. רצוי שחומר הנדסי הנמצא במערכת עובדת יעבור רק עיבורים אלסטיים, שכן עבודה מעבר לגבול הכניעה גורמת לשינוי מידות החלק, ולאחר מכן לשבר בחומר. הנקודה העליונה בגרף נקראת נקודת הכניעה (או גבול הכניעה), ומשמעותה שמכאן ואילך אפילו מאמץ הנמוך מן הנוכחי יגדיל את המעוות (אשר לא ניתן היה להיות מושג בכוח כזה עד שהחומר הגיע לנקודת הכניעה). נקודת הכניעה קרובה לנקודת השבר, בה החומר נהרס.
בהנדסה.
חישובי מאמצים מאפשרים לחשב גדלים נדרשים של גופים כך שלא ייכשלו מבחינת חוזק. בתכנון גוף שידוע הכוח אשר אותו עליו לשאת, ניתן למצוא מהו המאמץ אשר ייווצר בו עבור מידה מסוימת של שטח חתך שתקבע עבורו.
כיוון שעבור מרבית החומרים השימושיים בתעשייה ידועים ערכי המאמצים המותרים, ניתן (לאחר בחירת חומר הקורה) לחשב את מידותיה המינימליות הדרושות כך שהמאמץ בה לא יעבור את המאמץ המותר. אם ידוע הכוח הפועל ומשיקולי מיקום מוכתב גם שטח החתך של הקורה, ניתן לחפש חומר שיתאים לאלמנט המתוכנן שהמאמץ המותר שלו גבוה מהמאמץ שייווצר.
מקדם ביטחון.
לרוב לא עובדים בהנדסה בכל הטווח הליניארי של עקומת מאמץ-מעוות. עבודת הקורה המותרת היא רק בחלקו התחתון של החלק הליניארי. כדי להבטיח עבודה רק בתחום זה, לא מתייחסים בעת החישוב לגבול הכניעה, אלא מחלקים את הערך במקדם ביטחון, כדי לקבל את הערך של המאמץ המותר. ככל שמקדם הביטחון גדול יותר קטן הסיכוי לכשל, אך דבר זה גורר גאומטריה גדולה ומסורבלת יותר, או בחירת חומרים חזקים ויקרים יותר.
קביעת מקדם ביטחון נעשית כפשרה חישובית בין ההסתברות לכשל לבין תכן לא מופרז. ערכו של מקדם הביטחון משתנה מאוד מענף לענף וממידת הבטיחות הנדרשת, ובדרך כלל נמצא בתחום של 5 - 1.5.
סוגי מאמצים.
קיימים 3 סוגים של מאמצים בתוך חומר: מתיחה (שאיפה של חלקיקים להתרחק אחד מהשני), לחיצה (שאיפה של חלקיקים להתקרב אחד לשני) וגזירה (שאיפה של חלקיקים להיפרד זה מזה על המישור הניצב לקו המקשר ביניהם). שאר המאמצים הם מקרים פרטיים של מאמצים אלו או שילוב של מאמצים אלה.
פוטוקרטיטיס
פוטוקרטיטיס היא דלקת קרנית העין כתוצאה מחשיפה לקרינת אור מסוג על-סגול B &amp;רלמ;(UVB). זוהי למעשה כווייה של הקרנית שהיא החלק השקוף על גלגל העין. נקראת גם הבזקי הרתכים (welder's flash) או עיוורון שלג (snow blindness). יכול להיגרם כתוצאה מהשתקפות חזקה של אור השמש על גבי מים צלולים, שלג, זכוכיות, בעת ליקוי חמה וכן מכל מקור מלאכותי של קרינת UVB, כגון מיטות שיזוף, רתכות, נורות הלוגן, הבזקים של מצלמות וכדומה.
בצביעה פלואורסצנטית תחת אור כחול ניתן לראות כיבים בקרנית. התסמינים כוללים כאב, דמעת, אדמומיות, כאבי ראש, עפעפיים נפוחים, פרכוס עפעפיים (עפעוף בלתי נשלט של העפעף, Blepharospasm), רגישות לאור (פוטופוביה), ראיית הילה מסביב למקורות אור וראייה מעורפלת. יכול לכלול גם אובדן ראייה זמני ותחושה של הימצאות חול בעין. התסמינים יכולים להתפתח תוך כ-6-12 שעות לאחר החשיפה.
בדרך כלל התופעה חולפת לאחר ריפוי טבעי שאורך כ-18-48 שעות. הטיפול נועד להקלה בתסמינים: תמיסות אנטיביוטיות למניעת סיבוכים, טיפות עיניים משככות כאבים ושמירה על העפעף סגור- ניתן אפילו על ידי פלסטרים.
מניעה כוללת שימוש במשקפי שמש בעלי הגנה נגד קרינת UVB. מומלץ על שימוש במשקפיים בעלות מגני צדדים למניעת כניסת קרינה מצידי הראש.
סבלי טרטקובר
סָבֶלִי גריגורייביץ' טרטקובר (רוסית: Савелий Григорьевич Тартаковер; 22 בפברואר 1887 - 4 בפברואר 1956) היה רב-אמן בשחמט פולני-צרפתי ממוצא יהודי, חבר בצמרת השחמט העולמית במחצית הראשונה של המאה העשרים, הזכור בעיקר כאחד האבות המייסדים של האסכולה ההיפרמודרנית בשחמט, ככותב פורה של ספרות שחמט, כמחברם של פתגמי שחמט ובזכות תרומותיו הרבות לתורת הפתיחות.
נעוריו.
טרטקובר נולד ברוסטוב שברוסיה להורים יהודים פולנים, נתיני האימפריה האוסטרו-הונגרית שהמירו את דתם והטבילו אותו לנצרות, ככל הנראה כדי להימלט מרדיפות. בגיל 16 נשלח ללמוד משפטים בז'נבה שבשווייץ ולאחר מכן בווינה, העיר שהפכה לביתו ובה סיים את לימודיו כדוקטור למשפטים.
בווינה חי טרטקובר חיים סטודנטיאליים נוחים, החל להתעניין בשחמט ולשחק במועדון השחמט המפורסם של העיר. הוא פגש אמני שחמט מפורסמים כקרל שלכטר, גזה מארוצי, מילן וידמר וריכרד רטי. הישגו המשמעותי הראשון היה המקום הראשון בטורניר נירנברג 1906. בווינה 1909 סיים במקום השני אחרי רטי.
ב-1911 התבשרו סבלי טרטקובר ואחיו המתגוררים בווינה על רצח הוריהם בפוגרום ברוסטוב.
התקופה הווינאית הקנתה לטרטקובר, מלבד ההשכלה שרכש והישגיו בשחמט, גם את ההרגל המגונה להמר, שליווה אותו כל חייו. הנער האמיד איבד את כל כספו במשחקי קלפים, אולם אז פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא גויס לצבא האוסטרו-הונגרי. מספר פעמים חזר מהחזית כשכיסיו מלאים כסף, תגמול על התנדבותו למשימות מסוכנות. כאשר נגמר הכסף היה חוזר לחזית כדי למלא את ארנקו. במהלך המלחמה נפצע מכדור שחדר לבטנו, אולם חוסנו הגופני הרב עזר לו להתאושש, כפי שהתאושש מספר שנים קודם לכן משבר בגולגולת. אחיו לא היה בר מזל כמותו ונהרג בחזית הרוסית.