ביוני 1952 הורה בג"ץ למדינה "להימנע מלשים מכשולים על דרך המבקשים לשוב לכפרם ולאדמותיהם". בפסק הדין התבטא השופט יצחק אולשן בחריפות כנגד הפגיעה בתושבי הכפר:
פסק דינו של בג"ץ לא הביא לשינוי המצב, ומבני הכפר נהרסו על ידי תושבי קיבוץ להבות חביבה שהתנחלו בינתיים על אדמות ג'למה.
שרידיו המעטים של הכפר - ערמות אבנים, טראסות ושיחי צבר מצוי - מצויים על גבעה בשטח קיבוץ להבות חביבה.
באזור התגלו ממצאים ארכאולוגיים על ידי זאב שיק.
אליצור רמלה (כדורסל נשים)
אליצור רמלה (או אליצור נווה דוד רמלה) היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר רמלה, שמתמודדת בליגת העל בכדורסל נשים וגם ביורוקאפ. רמלה היא אחת מקבוצות כדורסל הנשים המובילות בישראל. הקבוצה זכתה 11 פעמים באליפות ישראל ו-6 פעמים בגביע המדינה והיא קבוצת הנשים הישראלית הראשונה והיחידה שזכתה בטריפל שבו זכתה בגביע היורוקאפ, באליפות ליגת העל ובגביע המדינה בעונת 2011.
הקבוצה נוהלה על ידי עמותה ציבורית ושיחקה בהיכל הספורט העירוני בקריית מנחם בגין שברמלה (המכיל כ-2,000 מקומות ישיבה). הקבוצה פורקה פעמיים ב-2005 וב-2015, אך הוקמה מחדש פעמיים בשמות שונים.
בליגת העל.
הקבוצה הצטרפה לליגת העל בעונת 1992/1993, וכבר באותה עונה דורגה בצמרת והפסידה בגמר הגביע לאליצור חולון. הזכייה הראשונה באליפות הייתה בסוף עונת 1995/1996, כאשר שחקניותיה הבולטות היו אורלי גרוסמן ולימור מזרחי שכיכבו גם בנבחרת ישראל. רמלה זכתה בתואר על חשבונה של אליצור חולון שזכתה ב-19 האליפויות שלפני כן.
החל מאותה עונה היא הפכה לאחת הקבוצות הדומיננטיות בליגה. עד 1998 הייתה לה יריבות ספורטיבית עם אליצור חולון, אך החל מ-1999 היריבות מול א.ס. רמת השרון הייתה היריבות הבולטת יותר בגלל ירידת קרנה של אליצור חולון. בשנת 2007 גברה רמלה על רמת השרון בגמר גביע המדינה, וכך גם ב-2008.
הקבוצה זכתה בדאבל בעונת 2002/2003.
ב-2005 פורקה הקבוצה, אך שבה לליגת העל לאחר עונה אחת, עם עלייתה מהליגה הלאומית של הקבוצה שהוקמה מחדש לאחר איחוד עם קבוצת הבת ונקראה אליצור 'אחווה' רמלה.
בעונת 2006/2007. בעונה שלאחר מכן (2007/2008) היא זכתה בדאבל שלישי בתולדותיה, ואף העפילה לחצי גמר היורוקאפ. בעונה שלאחר מכן (2008/2009) הודחה רמלה ברבע גמר הגביע לאחר שהפסידה לבנות השרון. היא העפילה לגמר הפלייאוף של הליגה, אך הפסידה בו לאלקטרה רמת השרון.
בעונת 2009/2010 התמנתה נועה רקנאטי לתפקיד המאמנת, והובילה את הקבוצה למקום השלישי. הקבוצה העפילה לגמר גביע המדינה, אך נוצחה על ידי אלקטרה רמת השרון. בשלב הפלייאוף, הודחה רמלה בשלב חצי הגמר לאחר הפסד 1–3 למכבי אשדוד.
בעונת 2011/2010 זכתה הקבוצה בשלושה תארים: באליפות המדינה, אחרי שניצחה בגמר הפלייאוף את מכבי אשדוד, בגביע המדינה אחרי שניצחה את מכבי רמת חן וגם בגביע היורוקאפ לאחר שניצחה בגמר את קבוצת אראס הצרפתית בדרך לגמר היא הדיחה את גראן קנריה הספרדית ברבע הגמר ואתנייקוס היוונית בחצי הגמר. בכך הייתה לקבוצת כדורסל הנשים הראשונה בישראל שזכתה בתואר אירופאי ובטרבל. כמו כן שחקנית הקבוצה ליקו וילינגהאם נבחרה ל-MVP של ליגת היורוקאפ, והשחקנית טנישה רייט, נבחרה לחמישייה הראשונה. באוקטובר 2011 הפסידה אליצור רמלה למחזיקת היורוליג, סלמנקה, במשחק הסופרקאפ האירופי היוקרתי. בסיום העונה, הגיעה הקבוצה עד לסדרת הגמר של אליפות הליגה, אך הפסידה לקבוצת מכבי בנות אשדוד 3-2. בעונת 2012/2013 זכתה באליפות התשיעית בתולדותיה, לאחר שניצחה 2–3 בסדרת הגמר את מכבי בנות אשדוד. בעונת 2013/2014 זכתה בגביע המדינה החמישי בתולדותיה.
בחודש אפריל 2014 הגיעה הקבוצה למעמד גמר הפלייאוף והפסידה 1–3 למכבי בנות אשדוד. המאמן עדן ענבר אימן את הקבוצה משך 5 עונות וזכה לאהדה גדולה מהקהל של הקבוצה.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הודחה ברבע גמר גביע המדינה על ידי קבוצת מכבי בנות אשדוד לאחר הפסד חוץ 57:40. באותה עונה הובסה הקבוצה 0:3 על ידי קבוצת "מכבי בנות אשדוד" בסדרת האליפות וסיימה את עונת 2014/15 ללא תואר.
ב-1 באוקטובר 2015 פורקה הקבוצה עקב חוב של 800 אלף שקל למוסדות פיב"א.
אוהדי אליצור 'אחווה' רמלה עברו מקבוצת האם שפורקה ב-2015 לאליצור 'נווה דוד' רמלה מהליגה הלאומית בכדורסל נשים והציבו לעצמם מטרה להשיב את אליצור רמלה לליגת העל בכדורסל נשים. הקבוצה הצליחה במטרתה ובאפריל 2017 העפילה לליגת העל. הקבוצה חזרה לשחק בליגת העל החל מעונת 2017/18 ומכונה אצל רבים "אליצור רמלה". בעונת 2018/2019 זכתה הקבוצה באליפות המדינה בפעם העשירית עם ניצחון 0:3 בסדרת הגמר על מכבי בנות אשדוד וגם בגביע המדינה בפעם השישית בהיסטוריה בניצחונה במשחק הגמר 58:72 על מכבי רמת חן, ובכך השלימה דאבל וחזרה למרכז הבמה בכדורסל הנשים הישראלי. בעונת 2019/20 לקבוצה הצתרפה חדש ירדן דנן שחזרה מארצות הברית. בעונת 2021/2022 זכתה הקבוצה באליפות המדינה בפעם ה-11 עם ניצחון 3–2 על מכבי בנות אשדוד.
משפט קנטור (לקבוצת החזקה)
מיני דיסק
קליאוביס וביטון
"קליאוביס וביטון" הם דמויות מן המיתולוגיה היוונית. זהו גם השם המקובל לשני פסלי אבן המתארים דמויות אלה. הפסלים, אשר נוצרו בארגוס, פוסלו בשנת 580 לפנה"ס בקירוב וגובהם כ-2 מטרים. הם נמצאו בעת חפירה ארכאולוגית בעיר דלפי והם מוצגים כיום במוזיאון הארכאולוגי בה. כתובת בבסיס הפסלים מזהה אותם כבני דמותם של ביטון וקליאוביס ואת פולימידס מארגוס כפסל. קיומה של כתובת כזו היא ייחודית לתקופת עשייתם המוקדמת של הפסלים. מלבד כתובת זו, אין הוכחות נוספות לקשר בין פסלים אלו לדמויות.
במיתולוגיה, קליאוביס וביטון היו בניה של קידיפה, כוהנת של האלה הרה. על פי המיתולוגיה היוונית הסיעו השניים את אמם לראות את פסל האלה מאת פוליקליטוס, אשר הוצב במקדש בארגוס. לאחר מות השוורים אשר נשאו את העגלה, נשאו הבנים את העגלה ועליה אימם. בסופו של המסע המפרך התפללה האם לאלה וביקשה מהרה להשיב לבניה כגמולם ולהעניק להם את המתנה הטובה ביותר שיכול אל להעניק לבני אדם. הרה גרמה לבנים למות בשנתם ואכן בנייה של קידיפה נפלו על הארץ מתים ועל פניהם חיוך. הרודוטוס אשר תיאר את הסיפור בכרך הראשון של "היסטוריה", מציין כי תושבי ארגוס תרמו צמד פסלים בדמותם למקדש אפולו בדלפי.
צמד פסלים אלו, מטיפוס פסלי "הקורוס", מציג עדיין את השפעתו של הפיסול המיצרי על האמנות היוונית. הדמויות מפוסלות בעירום - הן ניצבות כדמויות חזיתיות, רגלם השמאלית מושטת קדימה, בדומה לפסלים המצריים. גופם מוצק ומרובע, ופרטים אנטומיים שונים מופיעים כחריטה על הפסל ולא כפיסול ניפחי. דוגמאות לכך ניתן לראות למשל בעיצוב הברכיים או צלעות הגוף או בתיאור העיניים. פניהן מציגות מבט אטום וניתן להבחין בניצוצי "החיוך הארכאי". שיערם הוא גושי ומעוצב כדגם, באופן המזכיר את תיאור מצנפת הראש של פסלים מצריים.
ניג'ל ספיוי, בספרו אודות הפיסול היווני, טוען כי הקרבה החזותית בין שני הפסלים מעידה על יצירתם כהעתק מתוך מקור משותף, או לחלופין כהעתקה של דמות פסל אחת למשנהו.
טרוצקיזם
טרוצְקיזם היא תאוריה מרקסיסטית שפותחה על ידי לאון טרוצקי. טרוצקי הגדיר עצמו כ"בולשביק – לניניסט" שצידד בהקמת מפלגת אוונגרד. הוא החשיב עצמו כתומך של המרקסיזם האורתודוקסי. התאוריות שלו התנגדו בצורה חדה לאלו של סטלין ומאו, בעיקר בהכרה על חשיבות "המהפכה המתמדת" הבינלאומית. מפלגות ברחבי העולם ממשיכות להגדיר עצמן כטרוצקיסטיות, ורואות עצמן כממשיכות דרכו של טרוצקי.
טרוצקי, המהפכה הרוסית וסטלין.
טרוצקי דגל במהפכה פרולטרית, כפי שהסביר בתאוריה שלו "מהפכה מתמדת", והוא טען כי בארצות שהמהפכה הבורגנית-דמוקרטית לא ניצחה עדיין (מקומות שבהם עוד לא שלטה הדמוקרטיה הקפיטליסטית, כמו רוסיה שלפני 1917), יש הכרח שמעמד הפועלים יגרום למהפכה קבועה על ידי זה שייקח על עצמו גם את העול של משימות המהפכה הדמוקרטית לצד העול של המהפכה הסוציאלית (הסוציאליסטית או הקומוניסטית) בתהליך של מהפכה מתמשכת. תאוריה זו עמדה בניגוד לתאוריה של סטלין שדגלה ב"שני שלבים": בשלב הראשון על העובדים לשתף פעולה עם הבורגנות כדי להשלים את הקמת הדמוקרטיה הקפיטליסטית. רק לאחר שתקום מדינה בורגנית, ניתן יהיה לבצע את המהפכה הפרולטרית.
טרוצקי האמין, שמדינה סוציאליסטית חדשה לא תוכל לעמוד בלחצים שיופעלו כנגדה מצד העולם הקפיטליסטי העוין, אלא אם כן המהפכה הסוציאליסטית תתפשט במהרה לארצות אחרות. סטלין, לעומת זאת, דגל ב"סוציאליזם בארץ אחת".
בספקטרום הפוליטי של המרקסיזם, הטרוצקיסטים נחשבים כאגף השמאלי ביותר. הם תמכו בזכויות דמוקרטיות בברית המועצות, התנגדו לשיתוף פעולה עם ארצות קפיטליסטיות ודגלו בהתפשטות המהפכה לכל רחבי אירופה והמזרח. האופוזיציה השמאלית (בתוך המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות), שהונהגה על ידי טרוצקי, גדלה במהירות במהלך שנות העשרים של המאה העשרים, עד שסטלין השתמש בכוח נגדה בשנת 1928, שלח את טרוצקי לגלות בתוככי רוסיה ואת תומכיו הכניס לכלא. האופוזיציה השמאלית בכל אופן, המשיכה לפעול בחשאיות ברחבי ברית המועצות. טרוצקי עצמו גורש לבסוף לטורקיה, אחר כך לנורווגיה, ולבסוף למקסיקו.