בשתי השורות הראשונות נציב את מקדמי הפולינום. לאחר מכן נחשב את שאר איברי הטבלה.
כאשר האיבר formula_2 and formula_3 מחושבים באמצעות:
כמות החלפות הסימן בעמודה הראשונה מעידה על כמות קטבים האי שליליים במערכת.
דוגמה פרטית.
נבחן את יציבות מערכת עם הפולינום האופייני:
ראשית, באופן מידי ניתן לראות שלא כל המקדמים חיוביים - תנאי הכרחי ליציבות.
כעת נממש את טבלת ראות':
בעמודה הראשונה, שתי החלפות סימן (3- → 0.75, וגם 3 → 3-), שמעידות על שני קטבים אי שלילים במערכת ולכן המערכת לא יציבה.
מדליית קולדקוט
מדליית רנדולף קולדקוט (The Randolph Caldecott Medal) היא פרס ספרותי, המוענק על ידי האגודה לשירותי ספרייה לילדים (ALSC) הפועל במסגרת איגוד הספריות האמריקאי (ALA) .. המדליה מוענקת למאייר (או מאיירים) של ספר הילדים המאויר הבולט בספרות הילדים האמריקנית (ונושאת כיתוב ברוח זו: for the most distinguished American picture book for children). הפרס מוענק מדי שנה מאז שנת 1938. המדליה נחשבת לאחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר לספרות ילדים בארצות הברית (לצד מדליית ניוברי).
מדליית קולדקוט היא יוזמה של פרדריק ג. מלצ'ר, שיזם גם את מדליית ניוברי. מלצ'ר הציע ב-1937 לייסד פרס שנתי נוסף, במקביל למדליית ניוברי, לציין מאיירים בולטים בספרות הילדים האמריקנית. הפרס קרוי על שם המאייר האנגלי בן המאה ה-19 רנדולף קולדקוט. המדליה עוצבה על ידי האמן רנה פול צ'יימבלן, שעיצב גם את מדליית ניוברי, ומעוטרת באיורים של קולדקוט משני צידיה.
ועדת הפרס בוחנת ספרי ילדים מאוירים שפורסמו בארצות הברית בשפה האנגלית בשנה האחרונה, ואויירו על ידי מי שהם אזרחי ארצות הברית או תושביה. בין היתר בוחנת הוועדה את איכות האיורים והאופן שבו הם תורמים להצגת הסיפור לילדים. בנוסף למדליית קולדקוט מחלקת ועדת הפרס את אות ההערכה של קולדקוט למתמודדים מובילים שלא זכו במדליה. אף שהאות מחולק רק משנת 1971 הוא הוענק רטרואקטיבית גם למתמודדים מובילים על המדליה (שלא זכו בה) בשנים שקדמו לכך.
מעבר לכבוד שבזכייה במדליית קולדקוט, לזכייה יש ערך כלכלי רב כמקדם מכירות משמעותי. לפי ההערכות של אניטה סילבי (Anita Silvey), סופרת ומבקרת ספרות, זכייה במדליה יכולה להזניק את המכירות בשני הראשונה מ-2,000 עותקים לערך למעל 100,000 עותקים, ובנוסף מסייעת למכירת הספר גם בשנים לאחר מכן. לאונרד מרכוס (Leonard Marcus), היסטוריון של ספרות ילדים, מביא כדוגמה את זכייתו של מוריס סנדק, שזכה ב-1964 במדליה על ספרו ארץ יצורי הפרא, זכייה שתרמה תרומה משמעותית להצלחתו ולהכרה בו.
הזוכים.
בין הזוכים ישנם מספר מאיירים שזכו במדליה יותר מפעם אחת. שני מאיירים זכו כל אחד שלוש פעמים במדליה:
שבעה מאיירים זכו כל אחד בשתי מדליות: רוברט מקקלוסקי (Robert McCloskey), נוני הוגרוגיאן (Nonny Hogrogian), כריס רצ'קה (Chris Raschka), כריס ואן אלסבורג (Chris Van Allsburg), סופי בלקאול (Sophie Blackall), ברברה קוני (Barbara Cooney), ובני הזוג לאו ודיאנה דילון (Leo and Diane Dillon).
רשימת הזוכים במדליית קולדקוט:
יחסי לוב–תוניסיה
יחסי לוב–תוניסיה הם ארוכי שנים בין שתי השכנות הצפון אפריקניות במגרב, בין לוב לבין תוניסיה.
בהיותן שתי מדינות המגרב הסמוכות עם מורשת ברברית וערבית, מערכת היחסים בין השניים ידידותית אך לעיתים קשה. ידוע כי לתוניסיה יש כמה סוגיות עם לוב, כולל הבדלים פוליטיים. עם זאת, שתי המדינות פיתחו קשר חזק, חלק מהקשר ההיסטורי הארוך והעשיר שלהן.
לוב מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס ואילו תוניסיה מחזיקה קונסוליה בטריפולי, שגרירות תוניסיה סגורה מאז 2015 בשל חששות ביטחוניים.
היסטוריה.
מאז שקרתגו החלה להתרחב לים התיכון, החזיקה תוניסיה בשליטה על טריפוליטניה (צפון מערב לוב המודרנית) במשך מאות שנים תחת שושלות וממלכות שונות שהחזיקו את האזור בשליטתם. גם תוניסיה וגם לוב התאסלמו עם הכיבוש המוסלמי של המגרב ובהמשך הפכו לחלק מהאימפריה העות'מאנית. במהלך השלטון העות'מאני על האזור, תוניסיה הציגה השפעה רבה על טריפוליטניה כאשר היא מינתה את שליטי טריפולי שהיו נאמנים לחוסיינים בתוניס, היא יזמה מלחמות לגירוש מושלים לא רצויים מהשלטון, כמו מלחמת 1794 תחת שלטון חמודה פשה שמטרתה היה להחזיר את יוסף קרמנלי לפאשה של טריפולי. מערב לוב המשיכה לקיים קשרים תרבותיים וכלכליים עמוקים עם תוניסיה עד שהתחיל המרוץ לאפריקה כאשר צרפת ואיטליה קיבלו יחד שליטה על תוניסיה ולוב.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, שתי המדינות זכו לעצמאות ויצרו קשרים ביניהם, תחת שלטון אידריס, מלך לוב ונשיא תוניסיה חביב בורגיבה.
מלחמת האזרחים בלוב.
תוניסיה, שם החל האביב הערבי, אשר התפשט לימים ללוב והפיל את המשטרים של שתי המדינות; עם זאת, התסיסה הלובית בשנת 2011 יצאה מכלל שליטה לאחר מותו של מועמר קדאפי וגרמה לתסיסה הלובית השנייה, בה מאוחר יותר ניסו האיסלאמיסטים ההולכים וגדלים להשתלט עליה. תוניס נתפסה באמצע הסכסוך בלוב בין הנציגים המבוססים בטוברוק והקונגרס הלאומי המבוסס בטריפולי.
יחסי תוניסיה עם לוב התאפיינו כקשים, מאז סיעת תנועת אננדה של הממשלה התוניסאית התבררה כמי שאוהדת את האסלאמיסטים השולטים בטריפולי, ובכך גרמה למתיחות בין שתי המדינות. עם זאת, ממשלת תוניסיה מנסה להישאר נייטרלית בענייני מדינות אחרות במגרב.
עם זאת, תוניסיה תמכה בפיוס בין שתי סיעות ממשלתיות בלוב, לצד מצרים ואלג'יריה. תוניסיה גם שמרה על גבולותיה לפליטים לוביים שברחו מהמלחמה, וקיבלה למעלה משני מיליון אזרחי לוב למדינה בשנת 2015.
גבול.
שתי המדינות חולקות גבול לאורך 460 ק"מ, הנשמר על ידי ה-MoD התוניסאי כאזורי חיץ עם קואורדינטות מוגדרות, ונדרש אישור מיוחד בכניסה לאזורים אלה.
תוניסיה הקימה קו הגנה לאורך גבולותיה עם לוב, מחסום פיזי המורכב ממערכת מכשולים, כולל שקי חול המגנים על תעלות מלאות מים שנחפרו בעומק של כ-2 מטרים, מגדלי תצפית מוגבהים וגדרות. בסיוע גרמניה וארצות הברית, תוניסיה התקינה מעקב אבטחה אלקטרוני לאורך המכשול שהושלם, שמשתרע על כמעט מחצית מאורך הגבול, מערכת המעקב כוללת מערכות רכב אויבי בלתי מאויש (מל"ט) המשמשות להשלמת מעקב האבטחה מבוסס המצלמה. מערכת. המחצית הנותרת של הגבולות שמדרום לדהיבה מורכבת משטח עצום של דיונות חול אשר מנוטרות על ידי ה-GTS של הצבא התוניסאי (בצרפתית: "Groupement Territorial Saharien"), כוח צבאי המתמחה בסביבה הסהרית, הנתמך על ידי סיור אווירי.
עמיחי אברהמס
עמיחי אברהמס הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. אשר כיהן כמפקד חטיבה 8, חטיבת אגרוף הברזל ומבקר זרוע היבשה.
שירות צבאי.
אברהמס התגייס לצה"ל לחיל השריון. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 71. בשנים 1999–2001 פיקד על גדוד 198 (קורס מפקדי טנקי מרכבה). לאחר מכן, בשנים 2001–2003 מונה למפקד חטיבה 8 בדרגת אלוף-משנה. בהמשך, בשנים 2004–2007 מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל (חטיבה 205, לשעבר חטיבה 514), ובמקביל, למפקד המרכז לאימונים באש. בין השנים 2008–2011 שירת כקצין אג"ם גיס 479 (הגיס הצפוני). בין השנים 2011–2014 כיהן כנציג צה"ל ומערכת הביטחון ברומניה, בולגריה ואוקראינה. לאחר שחרורו משירות קבע, מונה בשנת 2017 למבקר זרוע היבשה עד סוף שנת 2019.
שירים במיץ עגבניות
שירים במיץ עגבניות הוא האלבום ה-11 של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1990.
האלבום מורכב כולו משירים בעלי מילים ולחן הומוריסטים ומערכונים, ומהווה חריג ביצירתו של כספי: בפעם הראשונה שכספי עושה אלבום בו הדגש הוא על אווירת ה"כיף" וההומור שבו (כפי ששם האלבום מרמז, שמקורו בביטוי סלנג עברי נפוץ "שטויות במיץ עגבניות"). לצד השירים מופיעים מערכונים קצרים.
שיר הנושא הפותח את האלבום למילותיו של אהוד מנור, מסביר זאת היטב:
"יש יצירות רציניות / שמבקשות ריכוז מלא באוזניות / יש יצירות גאוניות / שחוללו מהפכות סגנוניות / שתרומתן בלתי נשכחת / ונצחיות להן מובטחת / אך לא נעים אותן לקחת / לעבודה או למקלחת."
אחד הדברים הנוספים שמייחדים את האלבום, הוא המחוות המוזיקליות לסגנונות שהשפיעו על מתי וישנם שירים שנכתבו במכוון בסגנון מסוים על מנת להעניק להם מחווה. האלבום הוא מעין אוסף של שירי פולק-קאנטרי, למשל ההשפעות האיטלקיות ב'סטירת לחי', השאנסון הצרפתי בשיר הנושא, הפאנקי האמריקני ב'זוטול', הבלקניות ב'יאללה יאללה', השירים הרוסיים ב'זבר המצודדיב' וכמובן המבטא המרוקני הבולט במערכון 'מוריס והיונים'. כספי גם בוחר לאזכר מספר שירים ישראליים ותיקים כמו אני מאמין (שחקי שחקי), 'פנינו אל השמש העולה' מי ימלל וחופים הם לפעמים.
האלבום כולל את אחד המערכונים המפורסמים ביותר של כספי - "מוריס והיונים" (שהמילים: "מכבסת, תולה"... מתוכו נחקקו בקהל הישראלי), ששודר במקור כבר בשנת 1977 בתוכנית הרדיו הידועה של גל"צ "ציפורי לילה", של דורי בן-זאב. המערכון הוא למעשה עיבוד של כספי לסיפור מהמחזה "קריזה" על פי יהושוע סובול. כספי אף השתתף בכתיבת חלק מהמילים באלבום בעצמו באופן די נדיר יחסית לקריירה שלו.
באלבום השתתפו גני תמיר, שלמה בראבא, אייל גפן, יוסי חורי, יאיר ניצני, ודני רובס. הנגן היחיד שההשתף בהקלטות הוא שמוליק בודגוב, שניגן גיטרה חשמלית ב'זוטול' וב'אינקויזיציה'.
בנוסף יציאת האלבום לוותה בתעלול יחצני יוצא דופן במהלכו הוסבר שכספי כביכול פורש מעולם המוזיקה ומתחיל להיכנס לעולם האגרוף. למרות זאת המקרה לא סוקר לאחר הידיעה יוצאת הדופן, וגם למרות החבורות המופיעות על פרצופו של כספי בתצלום שעל עטיפת האלבום.
נתן אקה