לאחר מותו של סבר ב-1202, ולאחר מותם של בנו, הוקון השלישי ושל נכדו, גוטורם, תוך שנתיים, נותרה סיעת הבירקביינר ללא יורש ישיר לסבר. קיומו של נכד אחר של סבר, הוקון הוקונסון, לימים הוקון הרביעי, לא היה ידוע באותה עת. יריביו הוותיקים של סבר, סיעת הבגלר, ניצלו את המצב לשגר פלישה נוספת לוויקן, בהנהגת מלכם החדש, ארלינג סטיינווג. לאחר שהמלך הינוקא, גוטורם מת באוגוסט 1204, נזקקו הבירקביינר למנהיג חזק כדי שיהווה משקל נגד לאיום של הבגלרים. מנהיגי סיעת הבירקביינר רצו שהרוזן הוקון "המשוגע", שקודם מונה להיות העוצר של גוטורם, יוכרז כמלך. הוקון "המשוגע" היה אחיו למחצה של אינגה ובנם של ססיליה ופולקביד. אף על פי כן, אריק, הארכיבישוף של נידארוס והאיכרים של טרונדלג, עמדו על כך שאינגה, שעד אז משל על טרונדלג בשם גוטורם, ייבחר לכס המלוכה. הושגה פשרה, על פיה אינגה הוכרז כמלך והוקון, שנותר עם התואר רוזן, היה למפקד הצבא וקיבל מחצית מההכנסה המלכותית.
מלך.
ארבע השנים הבאות עמדו בסימן של לחימה אינטנסיבית בין הבירקביינר לבין הבגלר. הטוען לכתר מטעם הבגלר, ארלינג, מת ב-1206, אך סיעתו המשיכה להילחם גם תחת מנהיגותו של הטוען לכתר החדש, פיליפ סימונסון. הבגלרים שלטו על אזור ויקן, כולל הערים טונסברג ואוסלו, אינגה שלט על טרונדלג ונידארוס ומערב נורווגיה, כולל ברגן, עברה מיד ליד מספר פעמים. ב-22 באפריל 1206 תקפו הבגלרים את נידארוס במהלך חגיגות הנישואים של זיגריד, אחותו של אינגה, ואינגה עצמו נמלט בקושי בעור שיניו כאשר הוא שחה במימיו הקפואים של נהר נידלבה. בשנה שלאחר מכן תקפו הבירקביינרים בהצלחה את המעוז של הבגלרים בטונסברג, אך המלחמה התמשכה מבלי שאף אחד מהצדדים מצליח להשיג ניצחון החלטי. בסתיו 1207 פתחו הארכיבישוף תור מנידארוס והבישוף ניקולס מאוסלו, מהבולטים שבמנהיגי סיעת הבגלר, במשא ומתן על יישוב הסכסוך. בסתיו 1208 הם הצליחו לכנס פגישה בעיר קביטסוי בה השתתפו אינגה, פיליפ והרוזן הוקון. בהסדר שהושג, הסכים פיליפ לוותר על תואר המלוכה ובידו הושארה השליטה על מזרח נורווגיה, כולל ויקן ולא כולל בוהוסלן. כמו כן הוענק לו התואר של רוזן הכפוף למלך אינגה. לרוזן הוקון ניתנה השליטה על מערב נורווגיה, כולל ברגן. אינגה היה המלך היחיד, האדון של פיליפ והוקון והשליט הישיר של טרונדלג ונידארוס. כדי להעניק תוקף להסכם, נשא פיליפ לאישה את בתו של המלך סבר ודודניתו של אינגה, כריסטינה.
הסכם השלום החזיק מעמד עד לסוף תקופת מלכותו של אינגה. אף על פי כן, פיליפ לא כיבד את התחייבויותיו והמשיך לעשות שימוש בתואר מלך. מערכת היחסים בין אינגה לבין אחיו הוקון נותרה מתוחה. כאשר היה ברור שפיליפ ממשיך לכנות את עצמו מלך, עשה הוקון ניסיונות להכריז גם על עצמו כמלך, אך אינגה סירב להכיר בכך. תחת זאת, נוסח הסכם שעל פיו האח שיאריך ימים על פני אחיו יירש את אדמותיו של השני, בעוד שבן בלתי חוקי של כל אחד מהם יירש את שניהם. להוקון היה בן חוקי, בעוד שלאינגה היה בן בלתי חוקי, גוטורם, שנולד ב-1206 מפילגש ושמה גיריד. ב-1214 דיכא אינגה מרידת איכרים בטרונדלג. הוקון נחשד במעורבות בעידוד המרידה. בכל מקרה עימות גלוי לא פרץ מעולם בין שני האחים והוקון מת בנסיבות טבעיות בברגן זמן קצר לאחר חג המולד של 1214. אינגה קיבל את השליטה בחלקו בממלכה.
ב-1217 נפל אינגה למשכב בנידארוס. במהלך תקופת מחלתו הוא מינה את אחיו למחצה הצעיר, סקול ברודסון, כרוזן וכמפקד הצבא. ב-23 באפריל 1217 מת אינגה השני. הוא נקבר בקתדרלת נידארוס. לאחר מותו ירש אותו הוקון הוקונסון בן ה-13, נכדו הבלתי חוקי של המלך סבר. הוקון גודל בחצרם של אינגה ושל הרוזן הוקון לאחר שהם היו מודעים לקיומו החל מ-1206. סקול המשיך להיות הרוזן והשליט למעשה של נורווגיה במשך כמה שנים נוספות.
הערכת דמותו.
היסטוריונים רבים ראו באינגה כמלך חלש. הוא מעולם לא הצליח להשיג את השליטה על כל שטחי נורווגיה והוא הסכים לחלוקת השליטה עם הבגלרים, עקרון שבו הוא דבק למרות הפרת ההסכם על ידי פיליפ שכינה את עצמו מלך. כמשקל נגד לדעות אלו טוענים היסטוריונים אחרים שאינגה היה שליט חזק בשל העובדה שהוא הצליח לעמוד בלחצם של הקיצוניים ומחרחרי המלחמה בקרב חברי סיעת הבירקביינר והביא לקיצן של מלחמות האזרחים ההרסניות.
הסאגות של הבגלר, מקור בן התקופה, מתארות את אינגה כאדם שקט ורגוע, שנרתע מהשתתפות בחגיגות והעדיף לבלות את זמנו באגפי המגורים שלו יחד עם חבריו הקרובים, תכונת אופי שחלק מאנשיו עשו בהן שימוש נגדו. לאחר ההתקפה על נידארוס ב-1206 נעשתה בריאותו רופפת מאוד.
יוסף ידידיה קרמי
רבי יוֹסֵף יְדִידְיָה קַרְמִי (~ה'ש"מ, 1580 בערך - המחצית הראשונה של המאה ה-17) היה רב מקובל ופייטן בן יהדות איטליה. נודע בעיקר בשל סידור התפילה שלו "כנף רננים".
ביוגרפיה.
נולד במודנה שבאיטליה לר' בנימין יקותיאל קרמי שהיה נציגם של מגורשי דוכסות מילאנו מול השלטונות. הוא פעל כמורה ומחנך לתלמידים כבר מראשית העשור השני של המאה ה-17, ובמקביל החל ב-1623 לשמש כחזן ומנהל התפילה בבית כנסת פרטי של משפחת אוסיליו במודנה.
ספרו "כנף רננים" הכולל תפילות, קינות, זמירות ובקשות, שחיבר קרמי לבקשת אנשים שונים ולקראת מועדים שונים, מבוסס על מדרשי חז"ל ועל ספר הזהר וספר "פרדס רימונים" של הרמ"ק. הספר התקבל יפה לאחר שמיד עם הדפסתו התחולל סביבו פולמוס גדול. גיסו של המחבר, רבי אהרן ברכיה ממודנה, שהיה אף הוא מקובל וחיבר תפילות ותחינות משל עצמו, חשד שהוכנסו בתפילות שבספר כוונות קבליות התואמות לקבלת הרמ"ק ואינן תואמות לקבלת האר"י, ואולי בשל כך יש לאסור את הדפסת הספר. הוא עורר את חברי בית הדין של מודנה ובראשם רבי דניאל טרבוט לחקור את הנושא, ולאחר זמן מה התיר בית הדין את הדפסת הספר ועיטר אותו בהסכמה נלהבת. בהמשך הצטרפו להסכמה זו רבנים רבים אחרים מרבני איטליה.
גם הגיס המתנגד הסכים לחלקים בספר שעוררו מאוחר יותר התנגדות כמו וידוי מיוחד שנדפס בו, המחבר כותב על כך: .
לי הו-ואן
לי הו-ואן (בקוריאנית: 이호원; ) הוא זמר-יוצר, ראפר ושחקן דרום קוריאני. ידוע יותר לפי שם הבמה שלו הו-יא. משמש כרקדן ראשי וראפר מוביל בלהקת הבנים הדרום-קוריאנית Infinite, הנמצאת בניהול חברת התקליטים Woollim Entertainment.
ביוגרפיה.
לי הו-ואן נולד בבוסאן, קוריאה הדרומית. הוא נשר מבית הספר כשהיה בתיכון במהלך השנה הראשונה כדי לממש את חלומו להיות זמר. אביו הביע התנגדות שהוא יהיה זמר, מה שגרם להו-יא לעזוב את הבית. לאחר שנשר מהלימודים, הוא ניגש לבחינה הסופית של התיכון המעניקה לו תעודת סיום. הוא עבר את הבחינה ובכך קיבל תעודת סיום בגיל 16 בלבד. לאחר הופעת הבכורה של בנו והצלחת הלהקה התחדש הקשר בין הו-יא ואביו וכעת אביו תומך בבנו ובלהקה. הו-יא ניגש לאודישן לאחר נשירתו מהלימודים ובסופו של דבר החליט להישאר בחברת התקליטים שבה הוא נמצא כעת, Woollim Entertainment. לפני כן הו-יא היה מתאמן של חברת התקליטים JYP Entertainment.
ב-15 בפברואר 2013 סיים הו-יא את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את פרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי להקת אינפיניט שלמדו יחד אתו בתוכנית, אל, סונג-קיו, סונג-יאול ודונג-וו.
ב-10 במרץ 2014 הו-יא הודיע כי שם הלידה האמיתי שלו הוא לי הו-דונג (באנגלית: Lee Ho-dong), ולא הו-ואן (Ho-won) כפי שהוא הציג עצמו בפני הציבור. הוא אמר כי הסיבה לשינוי של השם היה כדי לא להיות מקושר לקומיקאי קאנג הו-דונג (באנגלית: Kang Ho-dong). כשהיה בן 9, הו-יא ראה את קאנג הו-דונג משחק בתפקיד של טיפש בתוכנית קומדיה. כתוצאה מכך חבריו של הו-יא נהגו להקניט אותו שכן הוא בעל אותו שם כמו הקומיקאי ולכן הוא החליט לשנות את שמו לשמו הנוכחי, לי הו-ואן.
קריירת מוזיקה.
Infinite.
הו-יא עשה את הופעת הבכורה שלו כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית, infinite בשנת 2010. הוא משמש כרקדן ראשי וראפר מוביל של הלהקה. הקבוצה ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-9 ביוני 2010.
Infinite H.
הו-יא יחד עם חברו ללהקה, דונג-וו עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-הלהקה Infinite H, תת-הלהקה הרשמית הראשונה של הלהקה אשר נוצרה בשנת 2012. הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם ששמו "Fly High". ב-26 בינואר 2015, הצמד עשו קאמבק והוציאו לאור את האלבום השני שלהם, "Fly Again".
פעילויות אחרות.
לפני הופעת הבכורה שלו, הו-יא לצידו של דונג-וו רקדו כרקדני ליווי עבור הלהקה Epik High במהלך ההופעות שלהם עבור השיר, "Run".
קמפוס תל אביב
הפיגוע במסגד א-סיידה זיינב (2016)
הבחירות הכלליות בבריטניה 1997
בבחירות הכלליות בבריטניה שנערכו ב-1 במאי 1997 הועמדו לבחירה כל 659 המושבים בבית הנבחרים הבריטי, הבית התחתון של הפרלמנט. בהנהגתו של טוני בלייר הביאה מפלגת הלייבור לקיצן 18 שנים שבהן ישבה באופוזיציה, כאשר נחלה ניצחון סוחף וזכתה ב-418 מושבים, מספר המושבים הגדול ביותר שבו החזיקה מאז ומעולם.
בעקבות הניצחון היה בלייר לראש ממשלת בריטניה במקומו של מנהיג המפלגה השמרנית ג'ון מייג'ור, והיה לראש הממשלה הצעיר ביותר מאז 1812. מפלגתו של בלייר החזיקה בשלטון ברציפות במשך 13 שנים (לאחר ניצחון בבחירות 2001 ובחירות 2005), עד לבחירות הכלליות ב-2010. בלייר שימש כראש הממשלה עד להתפטרותו בשנת 2007.
בעקבות תבוסת מפלגתו בבחירות התפטר ג'ון מייג'ור מתפקידו כמנהיג המפלגה ופרש מן החיים הפוליטיים. במקומו נבחר כמנהיג ויליאם הייג.
רקע.