בוב הרפר וג'יליאן מייקלס שימשו כמאמנים המקוריים של התוכנית. בשנת 2006 מייקלס החליטה לפרוש אחרי שלקחה חלק בשתי עונות בלבד, אולם בחרה לחזור כמאמנת בעונה הרביעית. בעונה השלישית מייקלס הוחלפה על ידי קים ליונס, שהמשיכה גם לעונה הבאה. בעונות 5–10 הרפר ומייקלס חזרו להיות המאמנים הבלעדיים בתוכנית. בעונה 11 הצטרפו באופן חד פעמי המאמנים ברט הובל וקארה קסטרונואובה. בסוף עונה זו מייקלס עזבה בשנית את התוכנית, ובמקומה הצטרפו לעונה ה-12 אנה קורניקובה ודולווט קווינס, כאשר הראשונה נשארה למשך עונה אחת בלבד והשני ממשיך לשמש כמאמן בתוכנית עד היום. מייקלס חזרה שוב לתפקידה כמאמנת בעונה 14 ונשארה עד העונה הבאה, שלאחריה עזבה את התוכנית באופן סופי. בעונה 16 המאמנים ג'סי פאבלקה וג'ניפר ויידרסטורם תפסו את מקומה של מייקלס, כאשר הראשון נשאר למשך עונה זו בלבד והשנייה ממשיכה בתפקידה כמאמנת בתוכנית עד היום. בסוף עונה זו ואחרי 16 עונות, בוב הרפר החליף את תפקידו כמאמן בתוכנית לטובת הנחייתה בעונה ה-17.
סדרות-בת.
"The Biggest Loser: Special Edition".
הספין-אוף הראשון של התוכנית "The Biggest Loser: Special Edition" (בתרגום חופשי: "לרדת בגדול: מהדורה מיוחדת") שודר לראשונה ב-4 בינואר 2006, בהנחייתה של קרוליין ריאה ובהשתתפות המאמנים בוב הרפר וג'יליאן מייקלס, וכלל 6 פרקים. להבדיל מהפורמט המקורי בו המשתתפים זרים זה לזה, במהדורה המיוחדת חברי הקבוצה מכירים זה את זה. יתר על כן המתמודדים מגיעים לחוות האימונים לתקופה של 11 ימים בלבד במקום 3 חודשים כמו בפורמט המקורי. לאחר השהייה בחווה הקבוצות חוזרות הביתה לפרק זמן מסוים שלאחריו הן נשקלות בזו אחר זו בפעם האחרונה ומגלות מיהי הקבוצה שירדה בגדול וזוכה ב-50,000 דולר.
הערות
"Losing It with Jillian".
הספין-אוף השני של התוכנית "Losing It with Jillian" (בתרגום חופשי: "להוריד את זה עם ג'יליאן") שודר לראשונה ב-1 ביוני 2010 ברשת NBC וכלל 8 פרקים. במסגרת כל פרק מייקלס שוהה בבית משפחה למשך שבוע אשר במהלכו היא משמשת הן כמאמנת כושר והן כמדריכה לחיים; תוך מתן עצות וכלים לקיום אורח חיים בריא יותר, היא חושפת את שורשי הבעיות של בני המשפחה המשפיעים על בריאותם ורגשותיהם, זאת על מנת שאלו לא יעשו שוב בחירות שגויות. לאחר מספר חודשים מייקלס חוזרת אל בתי המשפחות ומגלה עד כמה השינויים השפיעו על חייהם.
ריטה רמי – המופע המשותף
ריטה רמי – המופע המשותף הוא סיבוב הופעות של הזמרים ריטה ורמי קלינשטיין, שהתקיים ברחבי ישראל ובארצות הברית. המופע עלה בשנת 2001 והסתיים בשנת 2003, הוא נמשך כשלוש שנים וכלל כ-300 הופעות. סיבוב ההופעות כלל מגוון להיטים מקריירות הסולו שלהם. בני הזוג, שהיו נשואים זה לזה, עבדו בשיתוף פעולה לאורך כל השנים - רמי הפיק ועיבד את שני אלבומיה הראשונים של ריטה ולאחר מכן היה מעורב בכתיבה ובעיבוד של שירים שונים. מסע ההופעות והאלבום שיצא בעקבותיו הוגדרו על ידי קליינשטיין כהישג מבחינת עבודה מקצועית משותפת וגם מבחינה משפחתית.
ההופעה יצאה לאור באלבום הופעה באוגוסט 2001. במקביל ליציאת האלבום שוחררו לרדיו שתי גרסאות חדשות לשירים ותיקים - "ימי התום" ו"שביל הבריחה", שלווה בקטע ראפ שאת מילותיו כתב סאבלימינל. "ימי התום" הגיע למקום ה-12 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' בשנת 2001 ו"שביל הבריחה" הגיע למקום ה-27 במצעד הפזמונים השנתי של שנת 2002. בנוסף, כללה ההופעה ביצוע לשיר "אל תלכי מכאן", המבוסס על תרגום של נעמי שמר לשיר של ז'אק ברל.
האלבום מכר 90 אלף עותקים בתוך כ-8 חודשים והמשיך ומכר למעלה מ-150,000 עותקים, זכה ב ונחשב לאחד מהאלבומים הישראלים הנמכרים ביותר.
אלבום.
האלבום יצא לאור באוגוסט 2001 על גבי תקליטור כפול, נכללו בו 24 שירים, שמתעדים את סיבוב ההופעות המשותף.
וידאו.
סיבוב ההופעות הוקלט על גבי וידאו ומתוכו יצא לאור וידאו קליפ לשיר "אש" שהיה גם הסינגל השלישי מאלבום ההופעה.
אנדרטת גדוד 74
אנדרטת גדוד 74 ("סער") של חטיבת ברק נמצאת בצפון רמת הגולן. אפשר להגיע אליה בכביש המסתעף מכביש 98 צפונית לבוקעתא, עובר בין הר כרמים והר ורדה ומגיע לאנדרטה אחרי 2.4 ק"מ.
גדוד 74 הוקם בשנת 1969. הגדוד לחם באזור זה בקרבות קשים במלחמת יום הכיפורים בפיקודו של יאיר נפשי.
האנדרטה הוקמה על ידי אנשי גדוד 74. היא מורכבת מגל אבני בזלת ומעליו קנה תותח. מצידיו חנוכייה בנויה מתרמילי פגזים ושלט עליו סמל גדוד "סער". על השלט כתוב: גלעד לנופלים, על רכסים אלו. בקרבות הבלימה האכזריים והעקובים מדם נפלו בחירי חיילי ומפקדי עוצבת "ברק" בחוסמם בשיריונם ובגופם את הפולש הסורי. כבוד ותהילה לגיבורים, תשרי תשל"ד.
עונת 1997/1998 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1997/1998 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה העונה ה-44 של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות. מתכונת התחרות עם פורמט פלייאוף השתנה מהעונה הקודמת. שמונה הראשונות התמודדו זו מול זו בסדרות של הטוב מחמישה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות הועלו לסדרות חצי הגמר ואחר כך לגמר בסדרת גם בסדרה של טוב מ-5 כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו מכבי קריית מוצקין ומכבי נתניה.
העונה הסדירה החלה ב-11 בספטמבר 1997 הסתיימה ב-29 במרץ 1998. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם החמישית ברציפות ובפעם ה-38 בתולדות המועדון.
בהתאם לתוצאות העונה מכבי קריית מוצקין ומכבי נתניה ירדו ליגה.
פארקר פוסי
רי&quot;ב 64
גשר האימפריה
גשר האימפריה (בגרמנית: Reichsbrücke) הוא אחד מהגשרים המפורסמים ביותר בווינה. הגשר חוצה את נהר הדנובה ומחבר את הרובע ה-2 של וינה, לאופולדשטאדט, עם הרובע ה-22, דונאושטט. הגשר הנוכחי נפתח לתנועה בשנת 1980. לגשר שישה נתיבים לכלי רכב, שני שבילי אופניים וגם מדרכות להולכי רגל. מלבד זאת הגשר משמש גם למעבר של הרכבת התחתית של וינה. על הגשר עוברים כ-50,000 כלי רכב מדי יום.
היסטוריה.
הגשר הראשון שהוקם במקום זה על הדנובה נבנה בין השנים 1872–1876 ונקרא על שמו של רודולף, נסיך הכתר האוסטרי. הגשר נחנך רשמית ב-21 באוגוסט 1876. שמו של הגשר שונה לגשר האימפריה בשנת 1920, עם הפיכתה של אוסטריה לרפובליקה דמוקרטית. בשנת 1930 הוחלט להקים גשר תלוי במקום הגשר הישן, כדי ליצור מקומות עבודה ולהתמודד עם האבטלה באוסטריה. העבודות על הגשר התלוי נערכו בין השנים 1934–1937 והוא נפתח לתנועה ב-10 באוקטובר 1937. הגשר הכיל ארבעה נתיבי תנועה לכלי רכב, 2 קווי חשמליות ושבילי הליכה. במהלך מלחמת העולם השנייה היה גשר האימפריה היחיד מבין הגשרים העוברים מעל הדנובה בווינה שלא ניזוק בצורה משמעותית. החיילים הסובייטים הגיעו לווינה בזמן כדי למנוע את הריסתו על ידי הורמאכט, בעקבות כך כונה הגשר במשך תקופה מסוימת "גשר הצבא האדום". הגשר עבר שיפוץ נוסף בין השנים 1948–1952.
ביום ראשון, 1 באוגוסט 1976, קרוב לשעה 5:00 בבוקר הגשר קרס ובן אדם אחד נהרג. מלבד לגשר ניזוקו משאית ומספר ספינות. נהג אוטובוס עירוני שנסע על הגשר באותו זמן הצליח לחלץ את עצמו בשלום, האוטובוס לא ניזוק בצורה משמעותית והמשיך לשמש עד 1989 וכיום הוא מוצג במוזיאון בווינה. תוך זמן קצר הוקמו שני גשרים חלופיים כדי לאפשר את המשך תנועת הרכבים והחשמליות, הגשרים הללו שימשו במשך ארבע שנים.
תחרות בינלאומית הושקה לבחירת העיצוב של הגשר החדש ובה זכה פרויקט "יוהאן נסטרוי". הבנייה החלה בשנת 1978 והגשר החדש נפתח בנובמבר 1980 תחת השם "גשר יוהאן נסטרוי" אך שם זה לא תפס. המסלול של הרכבת התחתית של וינה נותב לראשונה על הגשר ב-3 בספטמבר 1982.
אלוטין
מרינה 106
מרינה 106 הידוע גם בשם מגדל 106 הוא גורד שחקים שישמש לדירות מגורים שנמצא שבנייה במרינה דובאי, איחוד האמיריות הערביות. הבניין מתוכנן להתנשא לגובה של 445 מטר ויכלול 104 קומות מגורים. בניית הבניין החלה בשנת 2009 והיא הייתה מתוכננת להסתיים כעבור 10 שנים בשנת 2019. מארינה 106 עוצב על ידי הלשכה הלאומית להנדסה.
היסטוריה.
בניית גורד השחקים בגובה של 425 מטר הוצעה כבר בשנת 2008 ופריצת הדרך התרחשה בשנת 2009. למרות זאת עקב המשבר הפיננסי שהתרחש בדובאי בשנת 2009 העבודה על הפרויקט נעצרה. במשך התקופה שתכנון הבניין נעצר המגדל תוכנן מחדש כך שהפעם גובהו יגדל בכ-20 מטרים וכך הוא יתנשא לגובה של 445 מטר. בשנת 2013 בניית הבניין חודשה.
חינוך הבנות המוסלמיות בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל
רקע: החינוך בארץ ישראל בשלהי השלטון העות'מאני.
ערב מלחמת העולם הראשונה היו בארץ ישראל, תחת השלטון העות'ומאני 95 בתי ספר ממשלתיים יסודיים, 3 בתי ספר תיכוניים, סה"כ 8,248 תלמידים מתוכם 1,480 תלמידות. מרבית בתי הספר היו בערים הגדולות, הלימודים התנהלו בטורקית, המורים היו על פי רוב טורקיים, תוכנית הלימודים וספרי הלימוד גובשו על ידי השלטונות העות'מאנים. במקביל לרשת החינוך הממשלתית פעלה רשת חינוך מוסלמית ערבית פרטית שמנתה בשנת 1914 379 בתי ספר עם סך כולל של 8,705 תלמידים מתוכם 131 תלמידות. מרביתם היו כותאבים מסורתיים, שנלמד בהם הקוראן ומורה אחד ניהל את הלימודים. תנועת התחייה הערבית הביאה להקמתם של "כותאבים מודרניים" שבהם, בנוסף ללימודי הדת המסורתיים, נלמדו גם נושאים חילוניים.