גם לאחר מתן העצמאות לתוניסיה החזיקה צרפת בסיסים צבאיים בתוניסיה, הגדול שבהם בעיר הנמל ביזרטה. בשנת 1958 ביצעה צרפת פעולת תגמול בתוניסיה נגד מורדים אלג'יריים ששהו בשטחה בפעולה נהרגו אזרחים רבים. כתגובה ניתקה תוניסיה את יחסיה עם צרפת ודרשה לפנות את הבסיסים הצרפתיים משטחה. שילטנו של דה גול פינה את רוב הבסיסים אך המשיך להחזיק את בסיס הצבא בביזרטה. בשנת 1960 לאחר דרישות חוזרות ונשנות לפינוי הצבא הצרפתי מביזרטה, תקפו כוחות תוניסאים את הצבא הצרפתי בעיר. לאחר התערבות בינלאומית נפתחו שיחות בן הצדדים על פינוי הצבא הצרפתי והושג הסכם. בשנת 1963 אחרוני החיילים הצרפתים עזבו את תוניסיה.
בהמשך פיתחו צרפת ותוניסיה יחסים כלכליים ופוליטיים הדוקים. צרפת עדיין רואה בתוניסיה חלק מאזור ההשפעה שלה. בצרפת חיים מאות אלפי אזרחים ממוצא תוניסאי.
צרפת סירבה לבקר את נשיא תוניסיה זין אל-עאבדין בן עלי, שהיה לבן בריתה, למרות המתה ורצח של מפגינים לא אלימים רבים. בסופו של דבר בן עלי התפטר והועמד לדין, צרפת גונתה בפסק דין זה.
אורידיקה השנייה
אורידיקה השנייה (ביוונית: Εὐρυδίκη; ? - 317 לפנה"ס) הייתה מלכת מוקדון, בתם של אמינטס הרביעי, מלך מוקדון וקיננה, ואשתו של פיליפוס השלישי, מלך מוקדון. היא הייתה דמות בולטת במהלך מלחמות הדיאדוכים.
ביוגרפיה.
אביה של אורידיקה היה אמינטס הרביעי, בנו של פרדיקס השלישי, מלך מוקדון. בעת מותו של פרדיקס בשנת 359 לפנה"ס, היה אמינטס עוד קטין, ולכן מונה אחיו פיליפוס השני כעוצר עבורו. עוד באותה שנה מינה פיליפוס את עצמו כמלך במקום, אולם גם בהמשך הקריירה שלו לא ראה באמינטס איום, ולכן הותיר אותו בחיים ואף שידך לו את בתו קיננה. מנישואים אלו נולדה אורידיקה בתאריך לא ידוע. אריאנוס טוען שהיא נקראה בעת לידתה אדה, ורק בהמשך חייה שונה שמה לאורידיקה. עם זאת, לא ידוע מתי ולמה השתנה השם. בשנת 336 לפנה"ס, נפטר פיליפוס. יורשו, אלכסנדר הגדול, רצה להיפטר מכל מתחרה פוטנציאלי, והורה על הוצאתו להורג של אמינטס. אמה לא נישאה שוב, וגידלה בעצמה את אורידיקה. ידוע שהיא העניקה לה חינוך צבאי והדריכה אותה בשימוש בכלי נשק.
לאחר מותו של אלכסנדר, החליטה אמה בשנת 323 לפנה"ס, לצאת לפריגיה - מקום מושבו של העוצר פרדיקס, ולתבוע את זכויותיה כאחות למחצה של המלך המנוח. היא לקחה עמה את אורידיקה עם זאת, בדרכה היא נרצחה בידי אחיו של פרדיקס, אלקטס. מסתבר שאנשיו של פרדיקס לא ראו בעין יפה את רצח אחותו של מלכם המנוח, ועל כן החליט פרדיקס להשיא את אורידיקה לאחד משני המלכים שהוכתרו במקום אלכסנדר - פיליפוס השלישי, אשר לא יכל לשלוט בעצמו כיוון שהיה נכה נפשית ופיזית.
אורידיקה הייתה אשה שאפתנית ורבת השפעה, אולם כל עוד היה פרדיקס חי שמרה על פרופיל נמוך. בשנת 320 לפנה"ס הובס פרדיקס ונהרג במלחמת הדיאדוכים הראשונה, והדיאדוכים האחרים התכנסו והחליטו למנות עוצר חדש. תלמי הראשון הציע שכעוצרי הממלכה ימונו מצביא נוסף שנקרא גם כן ארהידאוס, יחד עם פאיתון, עד שיגדל אלכסנדר הרביעי. אורידיקה, שחפצה בתפקיד משמעותי יותר עבור בעלה מאשר תפקיד של שליט בובה, ניסתה לעורר מרד של החיילים כנגד הדיאדוכים, ואנטיפטרוס כמעט נהרג אולם חולץ בעור שיניו בידי אנטיגונוס וסלאוקוס. בסופו של דבר חתמו הדיאדוכים על הסכם טריפרדיסוס במסגרתו מונה אנטיפטרוס כעוצר החדש. לפיליפוס ולאורידיקה לא נותרה ברירה אלא לבוא עמו למוקדון.
עם זאת, בשנת 319 לפנה"ס מת אנטיפטרוס, והפתיע את כולם כאשר בבחירת יורשו, דילג על אנטיגונוס המנוסה ועל בנו הצעיר קסנדרוס, ומינה לתפקיד דיאדוך אפרורי ולא מוכר בשם פוליפרכון. קסנדרוס סירב להשלים עם כך, ופתח במלחמת הדיאדוכים השנייה. אורידיקה, ששלטה לחלוטין בבעלה, החליטה בתחילה לתמוך בפוליפרכון, שהיה זקוק לפיליפוס לצדו כיוון שהמלך השני אלכסנדר הרביעי היה אותה העת באפירוס. פוליפרכון רצה להבטיח לעצמו בעלי ברית, ובשמו של פיליפוס פרסם צו הקובע שכל הפולייס היווניות שהפכו לאוליגרכיות בידי אנטיפטרוס, יוכלו לחזור למעמדן הקודם כדמוקרטיות. כמו כן הודיע שכל הגולים, פרט לאלה שהורשעו ברצח, יוכלו לשוב לעריהם. עם זאת, לאחר תבוסת הצי של קלייטוס הלבן, איבדה אורידיקה את העניין בפוליפרכון, והחלה לקשור קשר עם קסנדרוס.
בעוד פוליפרכון נמצא במסע מלחמה ביוון, אורידיקה הכריזה על הפיכה בשם בעלה, ותפסה את השלטון בעיר הבירה פלה. אורידיקה הכריזה מטעם בעלה על ביטול עוצרותו של פוליפרכון, ועל מינויו של קסנדרוס לתפקיד. כמו כן היא ביטלה את מינויו של אאומנס כסטרטגוס של אסיה והחזירה לתפקיד את אנטיגונוס. שליח נשלח אל קסנדרוס, שהחל בדרכו למוקדון. עם זאת, פוליפרכון ביקש עזרה מאולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול וסבתו והאפוטרופוסית של אלכסנדר הרביעי. אולימפיאס גייסה לעזרתה את צבאו של אחיינה איאקדס מלך אפירוס, והחלה במסע אל מוקדון. אנשיהם של פיליפוס ואורידיקה סירבו להרים את נשקם כנגד אמו של מלכם הנערץ, והם נלכדו בידי חיילי אולימפיאס. אולימפיאס שלחה למאסר את פיליפוס ואורידיקה, ומינתה את עצמה כעוצרת עבור נכדה. בשנת 317 לפנה"ס החליטה אולימפיאס שמסוכן מדי להשאיר אותם בחיים. פיליפוס הוצא להורג, ואורידיקה אולצה להתאבד. שנה לאחר מכן קסנדרוס תפס את השלטון, הוציא להורג את אולימפיאס והכתיר עצמו כמלך.
מא&quot;ש
ארט פפר
ארתור אדוארד פפר ג'וניור (באנגלית: Arthur Edward Pepper Jr.; 1 בספטמבר 1925 – 15 ביוני 1982) היה סקסופוניסט אלט אמריקאי ודמות מרכזית בג'אז של החוף המערבי.
פפר התפרסם בתקופתו בביג בנד של סטן קנטון והיה ידוע בהופעותיו הטעונות רגשית ובשינוי סגנון הנגינה שלו במהלך הקריירה.
ראשית חייו.
ארט פפר נולד בגרדנה שבקליפורניה, ב-1 בספטמבר 1925. אמו הייתה בת 14 שברחה מהבית ואביו מלח בצי הסוחר. שניהם היו אלכוהוליסטים עם נטייה לאלימות וארט הצעיר עבר לגור עם סבתו מצד אביו. עוד בגיל צעיר הפגין פפר הפגין כישרון מוזיקלי וקיבל שיעורי נגינה. הוא החל לנגן בקלרינט בגיל תשע, עבר לסקסופון אלט בגיל 13 והחל לנגן במועדון לילה בלוס אנג'לס.
קריירה.
בגיל 17 החל פפר לנגן באופן מקצועי עם בני קרטר, אחר כך הצטרף לתזמורתו של סטן קנטון התזמורת והופיע אתה עד גיוסו ב-1943. אחרי מלחמת העולם השנייה חזר פפר ללוס אנג'לס והצטרף שוב לתזמורתו של קנטון. בשנות ה-50  זכה פפר להכרה כאחד מהאלטו סקסופוניסטים המובילים בג'אז ואף סיים שני רק לצ'ארלי פארקר במשאל הקוראים של המגזין דאון ביט ב-1952. יחד עם צ'ט בייקר, ג'רי מאליגן ושלי מאן, פפר מקושר לעיתים קרובות (אולי יותר עקב מוקד פעילותו מאשר סגנון נגינתו) עם הקול ג'אז של החוף המערבי, בניגוד לג'אז "החם" יותר של החוף המזרחי שנוגן על ידי צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי ומיילס דייוויס. הקריירה של פפר נקטעה פעמים רבות עקב מאסרים שנבעו מהתמכרותו להרואין, אך הוא הצליח לחזור להקליט ולהופיע ולמרות בעיותיו הרבות שמר על רמה מוזיקלית גבוהה עד מותו ב-1982.
בנזייטן
בנזייטן (ביפנית: 弁才天, 弁財天) היא אלה בודהיסטית-יפנית, אשר דמותה עוצבה בהשראת האלה ההינדואיסטית סראסווטי. פולחן בנזייטן הגיע ליפן במהלך המאות ה-6 עד ה-8, בעיקר באמצעות תרגומים סיניים לסוטרת אור הזהב, אשר בה פרק שלם העוסק בה. היא נזכרת גם בסוטרת הלוטוס, ולעיתים קרובות מתוארת אוחזת ביווה - לאוטה יפנית מסורתית, בדיוק כפי שסארסוואטי מחזיקה בלאוטה מסורתית הודית.
בנזייטן היא אלת כל מה שזורם, וזה כולל: מים, זמן, מילים, רהיטות, דיבור, מוזיקה ובמשתמע, ידע. בסוטרת אור הזהב, היא מודגשת כאלת מגן, ובהדרגה היא הפכה לאלה המגינה על יפן, ובהמשך גם על אנשים יחידים. היא נחשבת לאחת מ"שבעת אלי המזל". כיום היא מזוהה בעיקר עם הנגינה, ולפיכך במרבית הייצוגים האמנותיים שלה היא אוחזת ביווה. על פי גרסאות מסוימות, היא הייתה זו שהרגה את הנחש או הדרקון בעל שלושת הראשים וריטרה. מקדשים בודהיסטיים שונים ברחבי יפן מוקדשים לה, והיא אף זוכה ליחס מסוים בשינטו.
המודל ההיוריסטי-סיסטמטי של שלי שייקין
אגם מינוונקה
אגם מיניוונקה (באנגלית: Lake Minnewanka - משמעות השם בשפת הסטוני של האומות הראשונות - "מי הרוחות"). האירופאים הראשונים שהגיעו לאגם קראו לו "אגם השטן" - "Devil’s Lake") הוא אגם קרחוני הנמצא בשטח המזרחי של הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה.
האגם נמצא כ-5 קילומטרים צפונית מזרחית לעיירה באנף. אורכו של האגם 21 קילומטרים, ועומקו מגיע ל-142 מטרים.
האגם הוא הארוך ביותר בין אגמי הרי הרוקי הקנדיים, והשני בעומקו.
נהר קסקייד מזין את האגם - נהר קסקייד זורם ממזרחית להר קסקייד, דרומה דרך קניון סטיוארט (Stewart Canyon) ונשפך אל צידו המערבי של האגם.
מספר נחלים הזורמים מטה מן הר אינגליסמאלדי, הר ג'ירארד, והר פיצ'י נשפכים אל צידו הדרומי של האגם.
הר איילמר, הגבוה בהרי הפארק (גובהו 3,162 מטרים) מצוי מספר קילומטרים צפונית לאגם.
רכס פיירהולם נמצא דרומית לאגם.
היסטוריה.
שבטים אבוריג'ינים (שבטי האומות הראשונות), התיישבו באזור האגם לפני כ-10,000 שנים. סביב האגם התגלו חניתות עם "חודי קלוביס" אשר שימשו את המתיישבים לצוד באזור זה, העשיר בבעלי חיים (ובהם אייל קנדי, אייל פרדי שחור-זנב, כבש ארגאלי, דובי גריזלי).
סכרים נבנו במוצא האגם בשנים 1912 ו-1941 כדי לספק לעיר בנאף חשמל הידרו-חשמלי. הסכם שנבנה בשנת 1941 העלה את מפלס האגם ב-30 מטרים, וכיסה במים את כפר הנופש מיניוונקה שנבנה בשנת 1888 על גדת האגם.
תחבורה.