בשנת 1993 הוסמכה המכללה על ידי משרד החינוך להעניק תואר מורה בכיר. המכללה מנוהלת על ידי הזרם הסופי. בסמוך למכללה נמצא גם מסגד סופי, וכן מספר מוסדות חינוך נוספים: גני ילדים ובתי ספר, הקרויים כולם אלקאסמי. בשנת 2002 הוסמכה המכללה להעניק תואר ראשון בחינוך (.B.Ed), ובשנת 2010 הוסמכה להעניק תואר M.Ed.
נכון ל-2012 לומדים במכללה כ-3,000 סטודנטים (כולל משתלמים) מכל הארץ, 95% מהם סטודנטיות במסלולים: הגיל הרך, יסודי ועל-יסודי, ובהתמחויות: לימודי אסלאם, ערבית, מתמטיקה, מדעי המחשב, אנגלית, חינוך מיוחד ומורות גננות לגן ולכיתות א'-ב'. המכללה כוללת מרכזי לימוד מתקדמים, ורמת המחשוב בה היא גבוהה. הספרייה שלה היא המפותחת ביותר במגזר הערבי, והיא כוללת מעל 60,000 כותרים מתחומים שונים כמו: דת האסלאם, שפה וספרות ערבית, מינהל עסקים, תקשורת וחינוך.
מכללת אלקאסמי התחילה את דרכה כמוסד דתי שנוסד על ידי אלטריקה אל אלקאסמיה. כיום היא משלבת גישות מסורתית ומודרנית. במקביל לפעילות האקדמית, המכללה מהווה מוקד לפעילות ענפה בקרב החברה הערבית בפרט, והחברה הישראלית בכלל, ומקדמת את השיח הבין-דתי והבין-תרבותי. ראש המכללה כיום הוא ד"ר מוחמד עיסאווי.
דו"ח שפרסם רשם העמותות ב-2016 שבחן את התנהלות המכללה הצביע על ליקויים והתנהלות בלתי תקינה בתחום מינויי קרובים שנהנו מתנאים ייחודיים וכן אי עמידה בהוראות מל"ג. ליקויים אילו תוקנו בהמשך ואולם הדו"ח העיב על מאמצי המכללה לזכות בהכרת המל"ג ולהפוף לאוניברסיטה. בהקשר דומה דווח, כי פרופ ח'אלד עראר, שנבחר לשמש בתפקיד נשיא המכללה בשנת 2018, סיים את תפקידו כעבור שנה אחת בלבד וזאת על רקע אי-הסכמות עם הנהלת המכללה .
גלריה לעתיקות הסביבה.
בקומת הכניסה לבניין המכללה הראשי מוצגת תצוגת קבע של עתיקות שנתגלו בתחומי העיר באקה אל גרבייה ובסביבתה הקרובה. העתיקות הושאלו למכללה על ידי רשות העתיקות, במטרה לפתח תרבות של מוזאולוגיה בקרב הסטודנטים ובקרב הקהילה. במקביל, מקדמת המכללה את הקמתו של מוזיאון קבוע. חלק מהתצוגה מורכב מאוספו הפרטי של תושב העיר וסגן ראש העירייה, איברהים מוואסי.
מחלת טיי-זקס
טיי זקס
טיי-זקס
טאי-זקס
חטיבת שגיא
חטיבת שגיא (חטיבה 512) הייתה חטיבה מרחבית שפעלה בשנים 2007—2018 תחת פיקודה של עוצבת אדום בפיקוד הדרום של צה"ל. החטיבה הופקדה על אזור מערב הנגב והגבול עם מצרים.
היא נקראה על שם הר שגיא, שבסיס החטיבה שכן באזור הקרוב אליו. בנובמבר 2018 פורקה החטיבה ואת מקומה תפסה חטיבת פארן, גדודי המילואים של החטיבה פוזרו בין אוגדת עזה וחטיבת יואב.
היסטוריה.
החטיבה הוקמה ב-28 בפברואר 2007 בעקבות התגברות משמעותית במספר ההסתננויות וההברחות מסיני.
לאחר הקמתה צורף לחטיבה גדוד קרקל, גדוד חיל רגלים סדיר.
בחטיבת שגיא הוקם התאג"ד המוסק הראשון בצה"ל, כאמצעי להתגבר על השטחים הנרחבים בנגב שמקשים על פינוי וטיפול בפצועים. בשנת 2010 הוקם צוות סילוק פצצות (ס"פ) זמני בחטיבה אשר הגיע מיחידת יהל"ם.
מבנה המפקדה.
במפקדת החטמ"ר פלוגה אחת - פלוגת חיל קשר (פלחי"ק) ועוד מספר אגפים: לשכה, מודיעין, רפואה, שלישות, לוגיסטיקה, טנ"א, אג"ם, ס"פ (סילוק פצצות של הנדסה קרבית) וכן מחלקת צמ"ה (ציוד מכני הנדסי).
בנוסף, בחטיבה ישבה פלוגה של גדוד קרקל.
סיימון ברון-כהן
סיימון ברון-כהן (נולד ב-15 באוגוסט 1958) הוא פסיכולוג בריטי-יהודי, פרופסור לפסיכופתולוגיה התפתחותית במחלקות לפסיכיאטריה ולפסיכולוגיה ניסויית באוניברסיטת קיימברידג', עמית בטריניטי קולג' שבקיימברידג' ומנהל המרכז לחקר האוטיזם באוניברסיטת קיימברידג', בממלכה המאוחדת.
ברון-כהן עשה דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. הוא התפרסם בזכות עבודותיו בחקר האוטיזם, כולל התאוריה המוקדמת שלו, שהאוטיזם כולל מידה כלשהי של "עיוורון מנטלי" (או עיכובים בהתפתחות "התאוריה של התודעה"), והתאוריה המאוחרת שלו שהאוטיזם הוא צורה קיצונית של המוח הגברי, שכללה ארגון מחדש של הבדלי מגדר פסיכולוגיים במונחים של אמפתיה ושיטתיות.
תחומי מחקר.
המאמר המדעי הראשון של ברון-כהן ראה אור ב-1985, יחד עם אוטה פרית ואלן מ. לסלי. המאמר טען שילדים אוטיסטים מבטאים ליקויים חברתיים ותקשורתיים כתוצאה מעיכוב בהתפתחות התאוריה של התודעה. הטענה נבחנה באמצעות ניסוי האמונה המוטעית, ושוחזרה פעמים רבות מאז.
ספרים.
סיימון ברון-כהן כתב חמישה ספרים, שאחד מהם ראה אור בעברית:
רנצו פיאנו
רנצו פיאנו (באיטלקית: Renzo Piano; נולד ב-14 בספטמבר 1937) הוא אדריכל איטלקי זוכה פרס פריצקר לאדריכלות לשנת 1998.
ביוגרפיה.
פיאנו נולד בג'נובה והוא חי ומנהל את משרדו בעיר זו עד היום. למד במכון הפוליטכני של מילאנו ועבד בראשית דרכו במשרדו של לואי קאהן (1965–1970). משנת 1971 ועד 1977 עבד בשותפות עם האדריכל הבריטי ריצ'רד רוג'רס ובתקופה זו זכו השניים להצלחה ופרסום רב בתחום. המבנה הידוע ביותר שתכננו יחדיו הוא מרכז פומפידו בפריז, מבנה שנוי במחלוקת בעל השפעה רבה על האדריכלות של סוף המאה ה-20.
סגנונו של פיאנו מתאפיין בעיקר בשימוש מקורי בטכנולוגיות בנייה ופיתוחם של פרטי בניין חדשים ומורכבים ובעלי ערך אסתטי רב. כמו כן, ידועים הפרויקטים שלו בגישתם האקולוגית של בנייה ירוקה.
ב-1988 זכה בפרס פריצקר היוקרתי לאדריכלות וגם זכה למעמד של "שגריר של רצון טוב" מטעם אונסק"ו.
בנובמבר 2011 מונה לסנאטור לכל החיים בסנאט של הרפובליקה.
מרכז הארגון המיקרוטובילי, או צנטרוזום (באנגלית: Microtubule Organizing Center, בקיצור: MTOC) הוא אברון בתא הממוקם במרכזו, מכיל שני מבנים גליליים, הקרויים צנטריולים, המסודרים בצורת L אחד כלפי השני ומורכבים מסיבי מיקרוטובול המאורגן בצורת כוכב חלול.
ה-MTOC הוא האזור שממנו מתחילים להיבנות סיבי המיקרוטובול אל קרום התא. סיבי המיקרוטובול מתחברים לצנטריול בחלקם השלילי ונבנים (וגם נהרסים) מחלקם החיובי.
בעת חלוקת התא המיקרוטובול מתפרק, ומאפשר בכך לצנטריול להתפרק ולעבור חלוקה. פירוק רשת הסיבים מאפשר את תנועת האברונים שהתחלקו ויצירת הקרום השומני החדש.
אורלוב
אוֹרְלוֹב (בכתב קירילי: Орлов) הוא שמה של משפחת אצולה רוסית, שהעמידה מתוכה מדינאים, דיפלומטים ומצביאים ידועי-שם.
הנציג הראשון של המשפחה היה ולריאן אורלוב שתפקד כראש אזור במחוז טבר של היום בשנת 1613. גריגורי אורלוב האב היה מושל נובגורוד ונפטר בשנת 1746. הוא היה האב של חמשת האחים אורלוב, שהבכיר ביניהם היה מאהבה של יקטרינה הגדולה ושני הזוטרים היו מפקדי צבא ידועים. הם למעשה העלו את המשפחה למעמד גבוהה באצולה רוסית. מאחר שאיש מן האחים לא השאיר אחריו בן זכר חוקי, עברו התואר וסמל האצולה של רוזני אורלוב ב-1856 לבני משפחת דווידוב (Давыдов), שארי-בשרם.
האחים אורלוב.
גריגורי גריגורייביץ' אורלוב.
הרוזן גריגורי גריגורייביץ' אורלוב (1734–1783), הראשון שהעניק למשפחתו מקום של כבוד בדפי ההיסטוריה הרוסית.
היה בין יוזמי הפיכה שלטונית שהביאה את יקטרינה הגדולה לשלטון.
אלכסיי גריגורייביץ אורלוב.
הרוזן אלכסיי גריגורייביץ' אורלוב (1737–1808), אחיו של גריגורי, היה בנה המוכשר ביותר של משפחת אורלוב, והתפרסם גם על שום כוחו הפיסי וזריזותו. בהפיכת החצר של 1762 מילא תפקיד חשוב אף יותר משל אחיו גריגורי. ב-1770 מונה למפקד הצי שנשלח להילחם בטורקים; הוא הצית את מרד המניאטים, היוונים יושבי חצי האי מאני, נגד הטורקים, התקוממות שזכתה לשם מרד אורלוב, וניצח את הצי הטורקי העדיף בקרב צ'סמה. על הישגיו אלה קיבל ב-1774 את תואר הניצחון "צ'סמנסקי" ואת הפריבילגיה להוסיף את הסמלים הקיסריים לשלט האצולה שלו.
איוואן גריגורייביץ' אורלוב.
הרוזן איוואן גריגורייביץ' אורלוב (1733–1791 היה בכור האחים אך הפחות מפורסם שבהם. לאחר מות אביהם ב-1746 נעשה הוא ראש המשפחה; כל האחים סרו למשמעתו וכיבדוהו. הוא ניהל אורח חיים צנוע, וניהל את אחוזות אורלוב. גם לאחר הפיכת החצר של 1762, כאשר האורלובים נעשו רוזנים וזכו בעושר עצום, סירב לקבל מינויים ותפקידים בשירות החצר, והמשיך לגור במוסקבה ובאחוזות המשפחה.
פיודור גריגורייביץ' אורלוב.
הרוזן פיודור גריגורייביץ' אורלוב (1741–1796), הרביעי באחים, היה גנרל בצבא הרוסי, שהצטיין במלחמת שבע השנים. הוא השתתף עם אחיו הגדולים בהפיכת החצר של 1762, אחריה מונה לפרוקורטור של הסנאט. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) שירת תחת פיקודו של אדמירל ספירידוב, והיה אחד הראשונים שהבקיע את מערך הקרב הטורקי בקרב צ'סמה. לאחר מכן, בקרב הידרה, הניס שמונה-עשרה אוניות טורקיות. השגים אלה הונצחו בפקודת יקתרינה בעמוד ניצחון ימי, שהוקם בצארסקויה סלו (Ца́рское Село́). ב-1775 הוא פרש מהשירות הציבורי. אורלוב לא נישא מעולם, אך נולדו לו חמישה ילדים, אשר מעמדם "הוכשר" על ידי יקתרינה ואף קיבלו מידיה תוארי אצולה.
ולדימיר גריגורייביץ' אורלוב.