כריסטיאן בולטנסקי
כריסטיאן בולטנסקי (בצרפתית: Christian Boltanski; 6 בספטמבר 1944 – 14 ביולי 2021) היה אמן מיצב, צלם וצייר צרפתי. בשנת 2006 הוא זכה בפרמיום אימפריאלה. אנט מסג'ה הייתה בת זוגו.
ביוגרפיה.
כריסטיאן בולטנסקי נולד בפריז שבצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה. אביו היה יהודי ממוצא רוסי ואמו הייתה נוצרייה ילידת קורסיקה. במהלך כיבוש פריז על ידי הנאצים אביו של בולטנסקי נאלץ להסתתר בתוך הבית במשך כשנה וחצי. כריסטיאן גדל תוך ידיעה זו והיא השפיעה רבות על השקפת עולמו.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 בולטנסקי החל לעסוק באמנות ויצר מספר סרטים קצרים.
בשנת 1986 הוא עבר לאמנות המיצב. בשנת 1987 כריסטיאן בולטנסקי יצר Chases School במרכזו היו תמונות של ילדי בית ספר יהודי של וינה בשנת 1931. בשנת 1989 בבזל הוא הציג את יצירתו Reserve שהייתה מבוססת על פרטי בגדים והנעלה במטרה לייצג את הטרגדיה האנושית של מחנות ריכוז. יצירתו הנוספת Monument (Odessa) כללה צילומים של סטודנטים יהודים משנת 1939 על רקע של נרות נשמה.
כריסטיאן בולטנסקי לימד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות והאמן הישראלי אבשלום היה בין תלמידיו.
במהלך הקריירה כריסטיאן בולטנסקי השתתף בכ-150 תערוכות קבוצתיות ואישיות. בין התערוכות האישית ניתן לציין תערוכה במוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק, המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות ומוזיאון ישראל.
כריסטיאן בולטנסקי זכה במספר פרסים בגרמניה, צרפת ויפן לרבות פרמיום אימפריאלה.
נפטר ב-14 ביולי 2021.
שערוריית הפורקס
חוק יחסי ממון
מליסה (זמרת)
מליסה (בערבית: ميليسا; נולדה ב-9 בפברואר 1982, בשם מרים שחאב (בערבית: ميريام شهاب)) היא זמרת-יוצרת לבנונית. בשנת 2006, הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Baddi Mennak", על ידי חברת התקליטים של סמירה סעיד והייפא והבי, דבר אשר עורר תשומת לב רבה כלפיה.
קריירה.
בשנת 2008, הוציאה מליסה את אלבום הבכורה שלה, "Baddi Mennak". בהמשך, יצאו הסינגלים "Halafnalak" ו-"Yalli Naseeni" שזכו להצלחה נאה. בשנת 2010, יצא הסינגל . בשנת 2011, יצא הסינגל "Garahtak". בין שיריה הידועים ניתן למנות את "Kam Sana".
בסמוך לכך, יצא אלבום האולפן השני שלה, "Mfaker Halak Min". את אלבום האולפן השני שלה "Min Meen Khayef", הוציאה בשנת 2013. בשנת 2018, הוציאה ביחד עם הזמרת נאייר שידועה בזכות להיטיה "" ו-"Give Me Everything" את להיטן "Leily Leily".
הפקולטה לרפואה ע&quot;ש סאקלר
הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב כוללת מספר בתי ספר למקצועות הרפואה השונים. הפקולטה שוכנת בקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב, ומסונפים אליה בתי חולים אוניברסיטאיים, מרכזי שיקום ומרפאות בקהילה באזור המרכז. הפקולטה מונה כ-2,000 אנשי סגל.
הפקולטה הוקמה בשנת 1964. היא ובית הספר לרפואה שבה קרויים על שם האחים ארתור, מורטימר וריימונד סאקלר (נדבנים יהודים-אמריקאים ממשפחת סאקלר)
היסטוריה.
התוכנית לפתיחת פקולטה לרפואה בתל אביב נמצאה בשלבי עיון ודיון במשך מספר שנים, בקרב אנשי רפואה ובעיריית תל אביב. עוד בימי כהונתו של חיים לבנון כראש העירייה התארגנה קבוצה של רופאים בכירים שפנו אליו בהצעה לפתיחת פקולטה להשתלמות רופאים באוניברסיטת תל אביב. הישיבות המכינות של הקבוצה היוזמת התקיימו בשנת 1961 במשרדו של מנהל בית החולים הדסה בתל אביב, ד"ר אריה אברמוביץ. בישיבות האילו השתתפו לצידו פרופ' גאורג צונדק, פרופ' אנדרה דה-פריס, פרופ' שמואל שור, ד"ר אפרים סיני וד"ר יוסף שתקאי. בינואר 1962 הודיע ראש עיריית תל אביב מרדכי נמיר שהעירייה אישרה את הקמת הפקולטה בברכתו של נשיא אוניברסיטת תל אביב, ג'ורג' וייז. התנגדות להקמת הפקולטה באה מחוגי האוניברסיטה העברית בירושלים בעיקר אצל הדקאן של הפקולטה לרפואה בירושלים, פרופ' אריה ליאו אוליצקי. הפרופסורים משה רחמילביץ' (הדקאן לשעבר) ומשה פריבס (המשנה לדקאן) הביעו הבנה לנימוקים להקמת הפקולטה בתל אביב. בשנה הראשונה להקמת הפקולטה עבדו אנשי המנגנון הבכיר והמורים בהתנדבות.
בסוף 1963 אישרו הסנאט והוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב את הקמתה של פקולטה לרפואה, שעם מייסדיה נמנו הרופאים אנדרה דה-פריס, חיים שיבא, פריץ דרייפוס ושמואל שור. הייתה זו פקולטה שנייה לרפואה בישראל, לאחר הפקולטה של האוניברסיטה העברית בירושלים, שנפתחה ב-1949. לדקאן הראשון של הפקולטה מונה פרופ' אנדרה דה-פריס, וד"ר נח קפלינסקי התמנה לדקאן משנה. לימודי הרפואה בפקולטה החלו בשנת הלימודים תשכ"ה (נובמבר 1964), וכללו 30 סטודנטים בלימודי השנה הרביעית ו-23 סטודנטים בלימודי השנה החמישית, שלמדו את לימודי השנים הקודמות מחוץ לישראל. עוד כמאתיים סטודנטים למדו במחלקה ללימודי המשך ברפואה. בשנת 1966 החלו 76 סטודנטים לימודי שנה א' ברפואה.
בניין הפקולטה לרפואה נחנך במרץ 1974. במרץ 1975 נחנך מגדל המחקר הרפואי הצמוד אליו, שבו נערך המחקר על חיות מעבדה.
בשנת 1976 הוחלט על פתיחתו של בית הספר לרפואת שיניים. בהמשך אותה שנה אושרה הפעלתה של תוכנית ניו-יורק, שבה נקלטים לשנה הרביעית בבית הספר לרפואה סטודנטים ממדינת ניו יורק.
בתי הספר של הפקולטה.
אל הפקולטה מסונפים בתי חולים אוניברסיטאיים, בהם: המרכז הרפואי וולפסון, המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, המרכז הרפואי תל אביב, מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל, המרכז הרפואי אסף הרופא, בית החולים מאיר, המרכז הרפואי רבין, בית החולים שמואל הרופא.
בנוסף מסונפים בתי חולים פסיכיאטרים: המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל, בית החולים גהה, מרכז לבריאות הנפש שלוותה, מרחבים – המרכז הרפואי לטיפול במוח ובנפש, באר יעקב/נס ציונה.
בית הספר לרפואה ע&quot;ש סאקלר
בית הספר לרפואה על שם סאקלר
חוח שיל
חוֹח שיל (במונגולית: ᠬᠥᠬᠡ ᠰᠢᠯ, מילולית "רכס כחול") הוא אזור מבודד בצפון-מערב רמת טיבט ("הרמה הצעירה, הגדולה והגבוהה ביותר בעולם") במחוז צ'ינגהאי במערב הרפובליקה העממית של סין.
ב-7 ביולי 2017 הוגדר האזור כאתר מורשת עולמית בשם "צ'ינגהאי חוח שיל" על ידי ארגון אונסק"ו בהחלטה של המושב ה-41 של ועדת המורשת העולמי. זהו אתר המורשת העולמית ה-51 ברפובליקה העממית של סין, ונקבע כאתר מורשת עולמית על בסיס קריטריונים 7 (כולל תופעות טבעיות יוצאות דופן באזורים בעלי יופי טבעי יוצא דופן ובעלי חשיבות אסתטית) ו-10 (האתר הוא בית גידול טבעי, במקומו המקורי אין סיטו, מגוון ביולוגי חשוב ומובהק, כולל אלה המצויים בסכנת פגיעה בשל היבטים מהסביבה מנקודת ראות מדעית או של שמירת הטבע).
גאוגרפיה.
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח בן 60,265 קילומטרים רבועים, שמתוכם 20,909 קילומטרים רבועים מהווים אזור חיץ. הגובה הממוצע הוא 4,600 מטרים מעל פני הים, כשהנקודה הגבוהה ביותר בגובה 6,860 מטרים. רוחבו 280 קילומטרים מצפון לדרום ואורכו בין 200 ל-400 קילומטרים ממזרח למערב. הוא שוכן בתחומי הנפות גְ'ה-דְווֹ (Zhìduō Xiàn) וצ'וּ'מָאלָאי (Qūmálái Xiàn) במחוז צ'ינגהאי, בצפון-מזרח רמת צ'ינגהאי-טיבט בסין. הוא גובל במערב בשמורת הטבע הלאומית צ'אנגטאנג במחוז האוטונומי הטיבטי, ובשמורת טבע הלאומית הרי אלטון באזור האוטונומי שינג'יאנג. בצפון האתר גובל בפארק הגאולוגי העולמי של הרי קונלון במחוז צ'ינגהאי וממזרח בשמורת הטבע הלאומית סנג'יאנגיואן אף היא במחוז צ'ינגהאי.
האתר מורכב משני חלקים: שמורת הטבע הלאומית חוח שיל במערב, והחלק של סוג'ה-הנהר קומאר של שמורת הטבע הלאומית סנג'יאנגיואן במזרח. שני אזורים מוגנים אלו מחוברים דרך שלושה מסדרונות ברוחב 20 קילומטרים החוצים את כביש צ'ינגהאי-טיבט ומסילת הרכבת צ'ינגהאי-טיבט. גבולות האתר נקבעו כך שהם מתיישרים עם הגבולות הגאוגרפיים, כדוגמת רכסי הרים, תחומי תפוצת מיני בעלי החיים וגבולות שמורות טבע הטבעיים, ואינו כולל את אזורי הפעילות האנושיים הנרחבים יותר באזור. בגבול הדרומי האתר עוקב אחר הגבולות הטבעיים של רכסי ההרים ומשתרע מקו הרכס חוח שיל לגבול הדרומי של אגן הניקוז של הנהר קומאר.
האתר נוטה בהדרגה כלפי מטה מצפון-מערב לדרום-מזרח, כשהשיפוע מתון והפרש הגבהים מגיע ל-300 עד 400 מטרים בלבד. הוא כולל חלקים ממערכות ההרים של הרי קונלון, הרי חוח שיל והרי אולן יול, הנמתחים ממזרח למערב לאורך יותר מ-500 קילומטרים, ושני אגנים גדולים מקבילים שבין רכסי ההרים, המקור לביטוי המקומי "שלושה הרים סביב שני אגנים". החלק הדרומי-מזרחי של חוח שיל, מנוקז על ידי הנהר קומאר, אחד המקורות של הנהר יאנגצה, האגמים הרבים בחלקים האחרים של האתר הם אגמים סגורים.
האזור כולל סוגים שונים של קרקעות וצורות נוף, ובהם הרים גבוהים במיוחד, מעל ל-6,000 מטרים כתוצאה מתנועה טקטונית, גבעות, רמות ומישורים, קרחונים וקרקעות קפואות. צורות הנוף עוצבו על ידי הנחלים האגמים והרוחות. תנאי האקלים והשטח הקשים שימרו את חוח שיל במצבו הראשוני בלא התערבות אנושית.
הידרולוגיה.