עד מלחמת העולם הראשונה התקיימה בעיירה קהילה של כ-80 משפחות יהודיות ובסך הכל כ-400 נפשות. בשנים שלאחר המלחמה היגרו רוב יהודי העיירה לארצות הברית, דרום אפריקה ואורוגוואי. כמה מרבני העיירה התפרסמו ובהם הרב שלמה זלמן טוביה מרקוביץ בנו של ר' משה מרקוביץ מחבר "שם הגדולים השלישי", הוא ובנו וגם רבה האחרון של העיירה הרב יהודה לוין, נרצחו בשואה.
הגרמנים כבשו את העיירה ב-26 ביוני 1941. ליטאים חברי "איגוד הקלעים" ארגנו את ההתעללות ביהודים שנמשכה בחודשי הקיץ, עד סוף אוגוסט, אז הובלו יהודי העיירה ליער פאז'יים ונרצחו בירי ב-26 באוגוסט יחד עם יהודי זרסאי והסביבה.
אנטאליאפט
אנטלייפט
כרמל (מכונית)
כרמל הייתה מכונית קומפקטית ישראלית תוצרת אוטוקרס, בעלת מרכב פיברגלס. המכונית עלתה על פס הייצור בשנת 1962.
דגמי הכרמל לאורך שנות הייצור:
1962 עד 1964: רפליקת רליאנט "Regal", סדאן 2 דלתות (כרמל).
1964 עד 1970: סוסיתא 12, סדאן 2 דלתות (כרמל), סדאן 4 דלתות (גלבוע).
1970 עד 1975: סוסיתא 13/60, סדאן 2 דלתות (כרמל דוכס). סדאן 4 דלתות לא יוצר יותר.
הקדמה.
ב-1961, הגיעו מכירות הסוסיתא "קובייה" ל-760 יחידות. כדי לענות על הביקוש לרכב שהלך והתברר כהצלחה, התרחב המפעל, מספר העובדים הגיע ל-150, ויצחק שובינסקי החל לחפש אחר רעיונות לדגמים נוספים.
ה"כרמל" עוצבה בדומה לאחותה האנגלית מבית רליאנט – ה-"Regal". הרכב שווק בשני דגמים: 1000 (מנוע 997 סמ"ק) ו-1200 (מנוע 1197 סמ"ק), אך הוא התקשה להתחרות בתוצרת "קייזר-אילין" ואף בסוסיתא.
בשנת 1965 יצא אל השוק דגם משופר ומרווח יותר - ה"כרמל 12". דגם זה נחל הצלחה לא מעטה, בין השאר כרכב שרד של קציני צה"ל בדרגת סא"ל.
לאחר שאוטוקרס פשטה את הרגל, בנובמבר 1971, פסק פיתוח המכוניות לזמן ממושך. החברה שהוקמה ב-1974, "רום כרמל", המשיכה ביצור מערך הדגמים של אוטוקרס. בשנים 1976–1978 ייצרה רום כרמל את טנדר הסוסיתא בגרסתו מ-1968, עם מנוע "פורד" 1300 סמ"ק. באוגוסט 1978 יוצרה הסוסיתא האחרונה.
מפרט טכני.
מנוע 997 סמ"ק, מנוע 1197 סמ"ק של פורד אנגליה.
בשנת 1965 יצא אל השוק דגם מרווח ומשופר יותר – "כרמל 12". כרמל דוכס יוצרה בין השנים 1970–1975, אם כי בשנת 1973 יוצרה לשימוש צה"ל בלבד. המרכב מפיברגלאס הורכב על שלדת סולם ותיקה, המכללים המכניים נלקחו מהסוסיתות הישנות, ורק המנוע הוחלף לדגם טריומף 1,300 סמ"ק שהפיק 55 כ"ס. היא יוצרה ב-6,550 יחידות בטרם הוחלפה.
גרסת הטנדר זכתה לפופולריות רבה בצה"ל ובשוק הפרטי בשנים 1968–1978. בעשור זה יוצרו 8,900 טנדרים, והוא הוביל מבין דגמי אוטוקרס.
רום כרמל 1,301 שהחליפו, השתמש במנועי הטריומף בנפח של 1,300 ו-1,500 סמ"ק. אליהם הצטרף מנוע פורד 1,300 סמ"ק, וההספקים נעו בין 53 ל-56 כ"ס.
המידות של כרמל דוכס: אורך - 4,040 מ"מ, גובה - 1,470 מ"מ, רוחב - 1,620 מ"מ, בסיס גלגלים - 2,500 מ"מ.
דגמים.
בשנות השישים נבנו יותר מ-3,000 מכוניות לשנה, אבל בשנת יצורה המלאה האחרונה (1980) יוצרו 540 מכוניות בלבד.
בשנת 1965, לאחר שגיאורגוס דימיטריאדיס, מנכ"ל "אטיקה" היוונית, חתם חוזה עם "אוטוקרס" על פי ידע של "רליאנט מוטורס" הבריטית, יוצרו כ-100 יחידות של "Attica Carmel 12" שהתבססו על ה"כרמל" והיו זהות לדגם.
המודלים של אוטוקרס.
− מודלים מתקופת רליאנט
− מודלים מתקופת טריומף/BLMC
− מודלים פוסט-BLMC (רום כרמל)
לחמן (סוג)
לחמן (שם מדעי: "Artocarpus") הוא סוג של עץ ממשפחת התותיים, עם כ-60 מיני עצים תחתיו, חלקם חשובים לחקלאות ומטבח מקומי בדרום מזרח אסיה. הסוג התגלה במהלך מסעו השני של קפטן קוק על ידי הבוטנאים יוהאן וגאורג פורסטר (אב ובנו), שנתנו לו את שמו המדעי. משמעות השם הוא "פרי הלחם" - פרי ביוונית הוא קרפוס, ולחם הוא ארטוס.
תיאור.
עצים ושיחים מהסוג לחמן הם בעלי מוהל חלבי, שניתן להפיק מפציעת הגבעולים, העלים והגזע. העצים הם חד-מיניים ודו-ביתיים, כך שהפרחים הזכריים והנקביים צומחים על אותו העץ. הפרחים הנקביים פורחים צמודים לגזע, ועם ההפריה מסוגלים לגדול לפרי גדול במיוחד (בחלק מהמינים הפירות יכולים לשקול מעל 30 קילוגרמים).
פירות מהמינים עץ הלחם ופרי הג'ק משמשים כמקור מזון עיקרי באיים שונים באוקיינוס השקט ובקאריביים, ומגודלים למטרות מאכל באזורים נרחבים באסיה. בישראל יש מספר מצומצם של עצים ממינים אלו, והם לא הפכו לענף חקלאי.
אשת השגריר
אשת השגריר הוא סרט קולנוע ישראלי (40 דק') משנת 2016, בבימויה של דינה צבי-ריקליס, על-פי סיפור בשם זה פרי עטה של עלמה גניהר בספרה "ג'י פי אס" (עם עובד, 2012).
תקציר העלילה.
ירוסלם, אישה משכילה ויפה בת 30, שהייתה אשת שגריר אריתריאה בפריז, מגיעה לישראל כפליטה לאחר שבעלה נרצח בידי לאומנים קנאים. ירוסלם, שחיה חיים נעימים ובורגנים, נאלצת עכשיו להתגורר בשכונה מוזנחת בדרום תל אביב. היא לא מתכננת להישאר שם זמן רב, ובטוחה שקשריה עם השגריר האריתראי בישראל ואשתו יחלצו אותה כך שתוכל לחזור ולחיות את חייה הנוחים. בינתיים היא מתהלכת כמלכה בין הפליטים עם תיק לואי ויטון וממתינה להצעת עבודה שתהלום את מעמדה והשכלתה. המציאות בישראל מלמדת אותה כמה דברים על עצמה ועל טבע האדם.
פרסים והקרנות מיוחדות.
הסרט זכה בציון לשבח לסרט עלילתי עצמאי בתחרות הסרטים הקצרים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שהתקיים באוקטובר 2016.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר 2016 בקטגוריית הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר.
הקרנת הבכורה התל אביבית של הסרט התקיימה במסגרת שבוע הבמאיות שהתקיים בסינמטק תל אביב בדצמבר 2016. לאחר ההקרנה התקיים דיון על מצב הנשים בקהילת מבקשי המקלט בישראל.
הסרט נבחר להשתתף בתוכנית הישראלית של פסטיבל סולידריות לקולנוע וזכויות אדם 2017.
הסרט הוקרן במתקן חולות במסגרת אוטובוס הסרטים בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים 2017.
אודות הסרט.
דינה צבי ריקליס סיפרה על הרקע ליצירתו של הסרט:
"הצטלבתי עם הסיפורים של הפליטים משתי סיבות. לפני כמה שנים הייתי פעילה במרק לוינסקי ולקחתי תחת חסותי ילדה אריתריאית בת 4. כבר שנתיים שאני חונכת אותה. באותו הזמן עלמה גניהר, שהייתה מעורבת בחיי הקהילה וחנכה גם היא שתי ילדות, כתבה ספר סיפורים קצרים על פליטים, בהם 'אשת השגריר'. עיבדנו את הסיפור לתסריט של פיצ'ר, אבל זה לא הסתייע, אז חזרנו לגרסה הקצרה. כל מי שרואה את הסרט אומר שזה היה צריך להיות פיצ'ר".
על הליהוק ובחירתה של אסתר רדא לתפקיד הראשי אמרה:
"חיכיתי לאסתר רדא שנה וחצי עד שתלד ותסיים סיבוב הופעות. היא למדה תיגרינית במיוחד בשביל הסרט. אני נורא נהנית לעבוד עם זמרות, גם עם מירי מסיקה (שכיכבה בסרטה הקודם, "שלוש אמהות" – י"ש), יש להן קליטה מצוינת לשפות. יחזקאל לזרוב הופיע אצלי בכמה סרטים, אז רציתי הפעם לעבוד עם שחקן אחר. בחרתי שחקן מקסים, אבל בחזרה שבוע לפני הצילומים הבנתי שאין ביניהם כימיה והזעקתי את יחזקאל".
יהושע גילוץ
יהושע גילוץ (18 במאי 1917 - 26 בינואר 2016) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממקימי שירות האוויר וחיל האוויר.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה, אחד מחמישה ילדיהם של דבורה ומנחם גילוץ ממייסדי תל אביב. בשנים 1936–1940 למד הנדסת מכונות במכללה הטכנית נורת'האמפטון שבבריטניה.
במלחמת העולם השנייה התנדב לחיל האוויר המלכותי, עבר קורס קצינים ושירת כקצין ומהנדס בפיקוד התובלה, שימש מפקד שלוחת מסלול בסקוטלנד, אחראי על השבחת מטוסים בלהק 41, נשלח לבומביי ושימש אחראי לנושאים טכניים בשדות תעופה במזרח הרחוק, השתתף במערכה בזירה הדרום-מזרח אסייתית והיה שותף לתכנון הפלישה ליפן. בתום המלחמה הוצב כקצין טכני במפקדת כנף תובלה בשדה התעופה חבניה בעיראק. השתחרר מהשירות בדרגת סקוודרון-לידר (המקבילה למייג'ור). ב-1946 חזר לארץ ישראל ועבד במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי.
ב-1943 שהה בחופשה בארץ ישראל והתבקש על ידי ראשי ההגנה לחבר תוכנית להקמת כוח אווירי עברי במחתרת, הוצע לו לעמוד בראש הכוח שיוקם אך הוא סירב וציין כי ראוי שטייס יעמוד בראשותו. לאחר שחרורו מהצבא הבריטי סייע בהקמת שירות האוויר, שימש קצין לענייני מודיעין, ונשלח לאירופה לרכוש מטוסים. לאחר הקמת המדינה מונה למפקד בסיס רמת דוד שפינו הבריטים ופיקד עליו במהלך מלחמת העצמאות.
לאחר שחרורו חזר לעבוד במע"צ. ב-1951 התגייס שוב לצה"ל ומונה לראש אגף ציוד במטה חיל האוויר ולאחר מכן שימש ראש אגף אפסנאות במטה החיל. ב-1956 השתחרר, עבד בחברת יצהר, במפעל אמקור, בחברת הנפט הלאומית, וב-1961 ניהל את הקמת מלון הילטון תל אביב. שהיה רב הקומות הראשון בישראל. הקים מפעלים בבוליביה, בפיליפינים ובאיראן. היה חבר הנהלת אגודת החי בר בערבה, ושותף פעיל בהקמת אגף הנצחה למתנדבי הצבא הבריטי במוזיאון "בית הגדודים" באביחיל.
גילוץ היה נשוי לרותי אפרתי-סוקולוביץ, שנרצחה בטבח בנמל התעופה לוד. נפטר בינואר 2016 ונקבר בבית העלמין בזכרון יעקב.
גילוץ
יונאגוני (אי)
נתון (פירושונים)
פוקאו
יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג
יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Johann Philipp, von Sachsen-Altenburg; 25 בינואר 1597 – 1 באפריל 1639) היה דוכס סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1603–1639.
ביוגרפיה.