טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1996 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות.
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
קפלת קיגי
קפלת קיגי (באיטלקית: Cappella Chigi) היא הקפלה השנייה משמאל בבזיליקת סנטה מריה דל פופולו ברומא. בנייתה החלה בשנת 1507 בתכנונו של רפאל והושלמה בשנת 1661 בידי ברניני. הקפלה היא אוצר בלום של אמנות הרנסאנס והבארוק.
היסטוריה.
בשנת 1507 העניק האפיפיור יוליוס השני את הסכמתו לרכישת קפלה בבזיליקת סנטה מריה דל פופולו בידי ידידו, הבנקאי העשיר מסיינה, אגוסטינו קיגי. קיגי קנה את הקפלה השנייה במעבר הצפוני, והיא הוקדשה על פי בולה אפיפיורית מתאריך 3 בדצמבר 1507 למדונה מלורטו, אשר אגוסטינו היה ממאמיניה המסורים וביקר לעיתים קרובות בבזיליקה שלה בלורטו, ולקדושים הנוצרים אוגוסטינוס וסבסטיאן. הבולה גם הצהירה כי הקפלה נועדה להיות מאוזוליאום עבור אגוסטינו ויורשיו.
רפאל היה ככל הנראה האדריכל המקורי של הקפלה. תוכנית אב המיוחסת לו השתמרה בגלריה אופיצי בפירנצה ושורטטה בתחילת העבודה, בסביבות שנת 1512. כתובת על הכיפה סימנה את השלמת הפסיפסים בשנת 1516. בשנים שלאחר מכן עבד עוזרו לורנצטו על קישוט הקפלה ויצירת הפסלים. הנושא האיקונוגרפי העיקרי של הקפלה היה תחיית המתים ומבחינה ויזואלית היא שילבה בין הנצרות לבין העת הקלאסית העתיקה.
אגוסטינו קיגי נקבר בקפלה הלא גמורה ב-11 באפריל 1520 ורפאל עצמו מת מספר ימים לפניו. פרנססקה, אלמנתו של אגוסטינו, הזמינה מיצרן הפסיפסים לואיג'י די פאסה סדרת פסיפסים עבור הטמבורין (החלק התחתון של הכיפה, המזכיר בצורתו תוף טמבורין) והספנדרלים (המרווח בין קשת העיגול ומסגרת הריבוע בו הוא נתון), אלא שהיא מתה אף היא ב-11 בנובמבר באותה שנה. מותם הבו זמני של האדריכל, מזמין היצירה ואשתו עצר את פיתוח הקפלה.
בשנת 1521 הזמין סיגיסמונדו קיגי, אחיו של אגוסטינו, מלורנצטו את המשך העבודות, על פי תכנונו של רפאל, אבל העבודה התקדמה באיטיות ואחרי מותו של סיגיסמונדו בשנת 1526 נעצרה. וזארי מתעד בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר כך את הדברים, תוך התייחסות לפסלי יונה ואליהו של לורנצטו: "יורשיו של אגוסטינו, תוך העדר כבוד, איפשרו לפסלים להישאר בסדנתו של לורנצטו במשך שנים ארוכות. [...] לורנצטו הבין בעת הזו שהוא השחית את זמנו ומרצו לשווא".
העבודה על "יצירת המזבח" , ציור קיר של לידת הבתולה מאת סבסטיאנו דל פיומבו, החלה בשנת 1530 ונותרה בלתי גמורה עד שנת 1548, אז הושלמה בידי פרנצ'סקו סלביאטי, שגם יצר פרסקאות עבור הטמבורין והספנדרלים, אף על פי שרפאל תכנן ליצור עבורם פסיפסים. בשנת 1552 שילם לורנצו קיגי את יתרת החוב ליורשיו של לורנצטו ושני פסליו הועברו לקפלה, אשר נחנכה בשנת 1554.
אחרי מותו של לורנצו קיגי וקבורתו בקפלה בשנת 1573 נעלמה המשפחה מרומא, והקפלה הוזנחה. בשנת 1624 הוצבה בקפלה אנדרטה עבור הקרדינל אנטוניו פלוויצ'יני. פאביו קיגי, מיורשי המשפחה, ערך ביקור בקפלה בשנת 1626 ומצא אותה מוזנחת. לאחר התדיינות משפטית הוא הצליח להחזיר את הקפלה לשליטתו ולהוציא את האנדרטה של פלוויצ'יני. עם זאת, הקפלה נותרה מוזנחת במשך עוד כמה עשורים.
העבודה חודשה בין השנים 1652–1655 על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני, עם מינויו של פאביו קיגי (לימים האפיפיור אלכסנדר השביעי) לקרדינל הבזיליקה. ברניני סיים את הפירמידות במבנה, יצר את המזבח, הרחיב מעט את החלונות, חידש את התקרה, ציפה בזהב את הכיפה והקים פאנלים מעץ בלונטות מעל הקברים. בין השנים 1656–1661 השלים ברניני את יצירת הפסלים דניאל והאריה וחבקוק והמלאך, ואת הצבתם בגומחות בקפלה.
תיאור המבנה.
המראה החיצוני.
המראה החיצוני של הקפלה הוא פשוט: מבנה מלבני מאורך של לבנים חשופות, מעליה טמבורין גלילי ובו חלונות מלבניים גדולים, ועליו גג חרוטי נמוך. המבנה מעוטר בקרניז אבן ואילו הטמבורין מעוטר בקישוט לבנים. הגג מכוסה באריחים אך במקור הוא צופה בעופרת. מעל הכיפה נבנתה לנטרנה (מבנה המשמש לתאורה) קטנה בה גומחות במקום חלונות, ובסיסה מעוטר בארבע וולוטות. מבנה עגול וזעיר זה מצוין בסמלה של משפחת קיגי: כוכב בן שמונה קצוות.
החלק החיצוני של הקפלה כמעט בלתי נראה בגלל מיקומה מאחורי חומת העיר, שער "פורטה דל פופולו" והמבנה הראשי של הבזיליקה.
המראה הפנימי.
התוכנית הריכוזית של רפאל הייתה בהשראתו של דונטו ברמנטה, אשר תכנן את בזיליקת פטרוס הקדוש. מקור השראה נוסף היה הפנתאון ברומא. מעל המבנה המלבני ניצבת כיפה חצי כדורית הנשענת על טמבורין גבוה ובו שורת חלונות. הפנדנטיבות הטרפזיות הן מאפיין של ברמנטה, אך כל תפיסת המרחב של המבנה, הדורשת מהצופה להסתכל בו מכמה נקודות מבט כדי לתפוס את מלוא הדרו, היא חדשה וייחודית.
הקירות מכילים פילסטרים (עמודים) קורינתיים שמעליהם קשתות, כאשר רק קשת הכניסה פתוחה. ביניהם, בארבע הפינות, נחצבו גומחות. השימוש העדין בשיש צבעוני מדגיש את האלמנטים השונים של האדריכלות הקלאסית.
שער הכניסה של הקפלה הוא פרשנות מחודשת של הרנסאנס לשער הכניסה של הפנתיאון, ובעל אפקט מונומנטלי עם קשתות רוחביות כפולות המונחות על פילסטרים קורינתיים ענקיים. פילסטרי השיש המחורצים הם בעלי כותרות המגולפות להפליא, שהועתקו מן המודל הקלאסי אשר זכה להערצה רבה. רפאל בחן את הבניין העתיק ויצר רישום אדריכלי מדויק של הכניסה, שנשמר כעת בגלריית אופיצי. הפילסטרים עשויים שיש קרארה לבן מלוטש ואילו הכותרות עשויות שיש קרארה לבן טהור ולא מלוטש. משטחי הקשתות מעוטרים בקישוטי רנסאנס.
שלט האצולה מעל השער הוסף על ידי ברניני בשנת 1652. הכתובת "Unum ex septem" שנחרטה על הכרטוש התלוי על שלט האצולה מלמדת כי זהו מזבח מיוחס, אשר ביקור בו מקביל לביקור ב"שבע כנסיות עולי הרגל של רומא" .
הכניסה לקפלה מסומנת במעקה העשוי שיש פורטאסנטה (portasanta) צהוב עם עמודים בצבע אדום כהה. המעקה הוגדל והעמודים התווספו במאה ה-17. המעקה הועתק, בצבעים שונים, עבור הבזיליקה של סנטה סבינה. המדרגה המובילה לקפלה היא מונולית גדול של גרניט מצרי, שעבורו שילם אגוסטינו קיגי 300 סקודי. המדרגות בכל שאר הקפלות בבזיליקה עשויות שיש לבן. הפאנלים המרכזיים של דלתות העץ מעוטרים בעלווה צפופה של עלי קוציץ מגולפים.
האפריזים בקפלה הונחו, באופן לא טיפוסי, בין כותרות העמודים, בדומה לצורה שבה הונחו בבזיליקת הבית הקדוש בלורטו, אשר תוכננה בידי דונטו ברמנטה בשנת 1509. שני הפרויקטים היו קשורים שכן קפלת קיגי הוקדשה אף היא למדונה מלורטו. האפריזים מעוטרים בפסטונים (זרים התלויים משני הקצוות) של פירות וסרטים, על פי לוחות התבליט בכניסה לפנתיאון, שרפאל תיעד ברישומיו. רפאל הוסיף גם סמלים חדשים מעל הפסטונים, בין היתר: נשרים (בצידי המזבח), ראש מזוקן חובש כובע בדמות סמלי משפחת קיגי עם שתי חיות מיתולוגיות (מימין לכניסה), סירנה המלווה באריות ים מכונפים (משמאל לכניסה) וסמל משפחת קיגי (מתחת לקשת הכניסה).
הכיפה.
הכיפה מעוטרת בפסיפסים שתוכננו על ידי רפאל ובוצעו בידי האמן הוונציאני לואיג'י דה פקה. העיגול המרכזי מתאר את אלוהים מוקף פוטי. סביבו שמונה לוחות פסיפס, כשהראשון מתאר את השמיים והיתר מציגים שבעה אלים מיתולוגיים המייצגים את השמש, הירח וחמשת כוכבי הלכת הידועים. כל אל מלווה במלאך מכונף ובסימני גלגל המזלות.
רצף הלוחות הוא כדלקמן (על פי כיוון השעון):
הפסיפסים מוקפים עיטורי סטוקו מצופי זהב. הרקע הכחול יוצר אשליה אופטית של מסגרת אדריכלית הנפתחת לשמיים מעל הקפלה. הלוחות יוצרים אשליה של חלונות גג, כאשר אלוהים עומד בקצה החלון המרכזי.
הפרשנות המסורתית של הכיפה היא שהקומפוזיציה מראה את בריאת העולם. לפי פרשנות אחרת, שהציע ההיסטוריון ג'ון שירמן, היא מייצגת את הקוסמוס כפי שתואר על ידי אפלטון בצורה ניאופלטונית נוצרית. לרעיון זה הייתה פופולריות רחבה בתקופת הרנסאנס. במקרה זה הכיפה היא תיאור של "ממלכת הנשמה לאחר המוות", עם אלוהים הקולט את הנשמה (של אגוסטינו קיגי) בביתה החדש. נוכחותם של סימני גלגל המזלות מאששת פרשנות זו, מכיוון שהם היו סמלים של מעבר הזמן, והופיעו באמנויות לוויה עתיקות סביב דמויותיהם של הנפטרים.
טמבורין וספנדרלים.
רפאל התכוון לקשט את הטמבורין והספנדרלים בפסיפסים אך אלה מעולם לא בוצעו. בשנת 1530, המוציאים לפועל של ירושת אגוסטינו קיגי הזמינו את סבסטיאנו דל פיומבו לייצר שמונה ציורי קיר בין החלונות של הטמבורין וארבעה טונדי (ציורים במסגרת עגולה) על הספנדרלים. סבסטיאנו עבד בנינוחות על יצירת המזבח, ועל כן עשה רק רישומי הכנה, בהשראת מיכלאנג'לו. בשנת 1548 הזמינה משפחת קיגי מפרנצ'סקו סלביאטי את אותה המשימה.
ארבעת הטונדי הם ייצוגים אלגוריים של ארבע עונות השנה:
תיאורם של האביב, הקיץ והסתיו תואם את תיאורו של אובידיוס את עונות השנה במטמורפוזות. ואילו אלגוריית החורף נכתבה בהשראת מוטיב מימי הביניים.