רָחֶלָה פֶרָארִי (בסרבית קירילית: Рахела Ферари; 27 באוגוסט 1911, זמון, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 12 בפברואר 1994, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה יוגוסלבית אשר הופיעה ב-92 סרטי קולנוע.
קורות חייה.
רחלה פרארי נולדה ב-1911 בזמון בשם בֶּלָה רוֹחֶל פְרָיְנְד למשפחה יהודית מהמעמד הנמוך. ב-1930 החלה בקריירת המשחק בתיאטרון הסרבי הלאומי בנובי סאד. ב-1940 עברה לשחק בתיאטרון לאמנויות בבלגרד. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הפסיקה רחלה לשחק ובהמשך נמלטה מאנשי הגסטאפו תוך שהיא מסתתרת במרתפי בניינים של חברים ומכרים, לעיתים תמורת תשלום.
לאחר המלחמה שבה לנובי-סאד ומ-1947 שיחקה בתיאטרון הדרמה של יוגוסלביה. היא נישאה לשחקן היוגוסלבי אלכסנדר סטויקוביץ' ולאחר מותו ב-1972, אימצה את שם הבמה רחלה פרארי.
היא שיחקה במגוון רב של תפקידים בתיאטרון וכן ב-92 סרטים מסוגת הדרמה, הקומדיה והמלודרמה. היא הלכה לעולמה בבלגרד ב-1994 והיא בת 82 שנים, ונקברה בבית העלמין החדש שבעיר.
ארגב (אתר מקראי)
ולדמאר, מלך שוודיה
ולדמאר בירגרסון (בשוודית: Valdemar Birgersson; 1239 – 26 בדצמבר 1302) היה מלך שוודיה בין השנים 1250 – 1275.
חייו.
ולדמאר היה בנם של בירגר יארל מבית ביילבו ושל הנסיכה השוודית אינגבורג, בתו של אריק העשירי, מלך שוודיה. במשך 16 השנים הראשונות למלכותו היה זה בירגר יארל שהיה השליט למעשה של שוודיה. בירגר יארל היה למעשה השליט דה פקטו של שוודיה כבר משנת 1248, עוד לפני עלייתו לכס המלכות של ולדמאר, בעת תקופת מלכותו של אריק האחד עשר.
כאשר מת אריק האחד עשר ב-1250 נבחר ולדמאר להיות המלך. גם לאחר הגיעו לגיל בגרות ב-1257, החזיק בירגר יארל בשליטה על הארץ. לאחר מותו של בירגר יארל ב-1266 נכנס ולדמאר לעימות עם אחיו הצעיר, מגנוס, דוכס סדרמנלנד, שחפץ לקבל את כתר המלכות לעצמו.
ב-1260 נשא ולדמאר לאישה את סופיה, בתם הבכורה של אריק הרביעי, מלך דנמרק ושל יוטה מסקסוניה. לוולדמאר הייתה גם מערכת יחסים עם גיסתו, אחות אשתו, יוטה. ב-1272 ביקרה יוטה בשוודיה והייתה לפילגשו של ולדמאר. מרומן זה נולד ב-1273 ילד. בשנה שלאחר מכן הושמה יוטה במנזר, וולדמאר אולץ לעלות לרגל לרומא כדי לבקש את מחילתו של האפיפיור.
לאחר קרב הובה שהתנהל בטיווידין ב-14 ביוני 1275 הודח ולדמאר מכסאו על יד אחיו הצעיר מגנוס. מגנוס זכה לתמיכתם של אחיו אריק ושל אריק החמישי, מלך דנמרק, ששלח לטובת המאבק חיילים דנים. מגנוס הוכתר כמגנוס השלישי.
ב-1277 נפרדה סופיה מוולדמאר ושבה לדנמרק. באותה שנה עלה בידו של ולדמאר להשיג את השליטה על מחוזות ביטאלנד שבחלק הדרומי של שוודיה והוא נקרא דוכס יטאלנד. עם זאת, ב-1278 החזיר מגנוס את השליטה על מחוזות אלו לעצמו. ב-1288 נכלא ולדמאר על ידי המלך מגנוס בטירת נישופינג וחי בנוחות עם פילגשיו בכלאו הנוח.
קורנליוס ראיין
קורנליוס ראיין (באנגלית: Cornelius Ryan; 5 ביוני 1920 - 23 בנובמבר 1974) היה עיתונאי וסופר אירי שנודע בעיקר בגלל כתיבתו הפופולרית של היסטוריה צבאית, בעיקר על קרבות גדולים במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים.
ראיין נולד בדבלין ולמד לנגן בכינור באקדמיה האירית בדבלין.
ב-1940 עבר ללונדון וב-1941 החל לעבוד ככתב צבאי בדיילי טלגרף. הוא תיאר את קרבות האוויר באירופה והשתתף במספר פעולות הפצצה של חיל האוויר השמיני והתשיעי של ארצות הברית. לאחר מכן השתתף ותיאר את קרבות הארמייה השלישית בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון.
לאחר כניעת גרמניה ב-1945 הועבר לחזית האוקיינוס השקט וב-1946 הועבר לירושלים.
ב-1947 עבר לארצות הברית ועבד בשבועון טיים שם כתב על ניסויי הגרעין של ארצות הברית באוקיינוס השקט וגם על קרבות מלחמת העצמאות.
ב-1949 ביקר באזור הנחיתה בנורמנדיה והחליט לכתוב ספר על המערכה בנורמנדי. הוא ערך כ-1000 עם לוחמים של בנות הברית, גרמנים ואזרחים צרפתיים. הוא החל לכתוב את הספר ב-1956 והספר יצא לאור בשם היום הארוך ביותר ב-1959 והיה רב-מכר. ראיין גם השתתף בכתיבת התסריט לסרט "היום הארוך ביותר" בשנת 1962.
ב-1966 פרסם את ספרו "הקרב האחרון" על הקרב על ברלין. לאחר עבודת מחקר מקיפה שכללה ראיונות עם לוחמים בריטיים, אמריקאים, רוסים, גרמנים ואזרחים.
בשנותיו האחרונות לקה בסרטן הערמונית, אך הספיק לסיים את ספרו האחרון "גשר אחד רחוק מדי" (1974) על מבצע מרקט גארדן. הספר עובד ב-1977 לסרט מצליח באותו שם בבימויו של ריצ'רד אטנבורו.
שלושה ספרים אלה תורגמו לעברית.
אפריין סאנצ'ס
אפריין אליאס סאנצ'ס קסימירו (בספרדית: Efraín Elías Sánchez Casimiro, היה מוכר גם בכינויו "אל קיימן" (El Caiman); 26 בפברואר 1926 – 16 בינואר 2020) היה שוער ומאמן כדורגל קולומביאני ונחשב לאחד השחקנים הגדולים ביותר בהיסטוריה של קולומביה.
קריירה.
אפריין סאנצ'ס החל את הקריירה בקבוצת מיונאריוס ב-1943. אז עוד עדיין לא הייתה ליגה מקצוענית והיה משחק בליגה החובבנית של מחוז אטלאנטיקו. כשהיה מגיע לאימונים של מיונאריוס, היה בעיקר עוזר להחזיר את הכדורים. "כאשר השוערים היו יוצאים החוצה לנוח, הייתי מנצל את הצ'אנס כדי להיכנס לשער וכל השחקנים הגדולים של אותה תקופה, בעטו לכיווני", אמר סאנצ'ס.
הוא קיבל זימון להגיע לאונסה קלדס בשנה שאחרי, אבל דווקא לאחר שהראה יכולת טובה, נפצע ב-1945 בצורה קשה, הושבת ל-8 חודשים ואף חשב לפרוש מכדורגל. לבסוף חזר ב-1946 ושיחק בקבוצת לה פורטונה ומשם זומן לנבחרת קולומביה שהתכוננה למשחקים המרכז-אמריקאים והקריביים. כעבור שנה, ב-1947, זומן לאליפות דרום אמריקה באקוודור ובזכות יכולותיו הטובות, הוחתם על ידי הקבוצה הארגנטינאית, סן לורנסו והיה לשחקן הקולומביאני השני בסך הכל שעוזב את המדינה אחרי רוברטו מלנדס. את הבכורה ככדורגלן בליגה מקצוענית ערך ב-25 באפריל 1948 במדי סן לורנסו מול חימנסיה לה פלאטה.
לאחר הקמת הליגה המקצוענית בקולומביה, חזר סאנצ'ס לקולומביה והצטרף לאמריקה קאלי, שם ערך את הבכורה שלו ב-25 בספטמבר 1949. בשנים שאחרי הוא שיחק בדפורטיבו קאלי, ג'וניור ברנקייה ואינדפנדיינטה סנטה פה, וכן באינדפנדיינטה מדיין במדיה היה שותף לזכייתה באליפויות בשנים 1955 ו-1957. באותה שנה זומן גם לאליפות דרום אמריקה שנערכה בלימה וכן שיחק במוקדמות המונדיאל שנערך ב-1958 בשוודיה. ב-1958 שוב עזב את קולומביה והצטרף לאטלס מהליגה המקסיקנית, שם שיחק שנתיים.
סאנצ'ס חזר ב-1960 לאינדפנדיינטה מדיין ושנה מאוחר יותר זומן על ידי אדולפו פדרנרה, מאמן הנבחרת, לשחק במוקדמות מונדיאל 1962 מול פרו. הקולומביאנים ניצחו במפגש הכפול והעפילו לראשונה בתולדותיהם לגביע העולמי שנערך בצ'ילה, שם פגשו את אורוגוואי והפסידו 1–2, סיימו בתיקו 4-4 מול אחת הפייבוריטיות לזכייה, נבחרת ברית המועצות אך לבסוף הובסו מול יוגוסלביה 5-0 והודחו.
בעקבות פציעה בברך בשנת 1963 פרש סאנצ'ס ממשחק פעיל ועבר לאימון אינדפנדיינטה מדיין עד לסוף השנה. בינואר 1964 מונה למאמן הנבחרת עד גיל 20 בצוותא עם אנטוניו חוליו דה לה הוז, שם השיגו את המקום השני בסודאמריקנו. מיד אחר כך, מונה כמאמן-שחקן של קבוצת מיונאריוס והוליך אותה לזכייה באליפות קולומביה ב-1964, שהייתה גם האליפות הרביעית ברציפות של המועדון. באותה שנה פרש סופית ממשחק פעיל. סאנצ'ס מונה שוב למאמן הנבחרת הצעירה ב-1974 ושנה אחר כך קיבל לידיו את אימון הנבחרת הבוגרת, שסיימה כסגנית בטורניר קופה אמריקה 1975.
סאנצ'ס אימן גם את דפורטס קינדיו ואסטודיאנטס מרידה, לפני שפרש מאימון בשנת 1987 כשאימן את ג'וניור ברנקייה.
נפטר ב-16 בינואר 2020.
לוח שנה (פירושונים)
אשר פדי
אשר פדי (נולד ב־12 ביוני 1970) הוא מתופף ישראלי.
ביוגרפיה.
פדי נולד במגדל העמק ליעיש ואילנה פדידה, שני מבין חמישה אחים ואחיות. במהלך ילדותו המשפחה הפכה למסורתית ופדי ביטא את המוזיקליות שלו בתפילות בבית הכנסת. בגיל 13, קיבל את סט התופים הראשון שלו ומאז החל לעסוק בתיפוף.
פדי החל ללמוד תווים אצל ז'ראר בוחניש במגדל העמק והופיע במסגרת העירונית ובבית הספר. עם סיום שירותו הצבאי, עבר לתל אביב, והחל להופיע בלהקת הקאברים "בושם" בפאבים בתל אביב ובראשון לציון. ארקדי דוכין אשר זיהה את כישרונו המוזיקלי, פנה אליו להשתתף במופע משירי ויסוצקי.
פדי ניגן גם עם לאה שבת, נורית גלרון, דפנה ארמוני ואלון אולארצ'יק. בשנת 1996 הפך למתופף של יהודה פוליקר.
לדבריו תופף במעל 1,200 אלבומים. פדי הקליט לאלבומים של שלום חנוך (2010), המופע המשותף של חנוך עם שלמה ארצי (2011), היהודים (מציאות נפרדת, 1995), שרית חדד (2005), אייל גולן (1996–2016) (למעט האלבום "מציאות אחרת"), מירי מסיקה (2005, 2007), שלמה ארצי (2007, 2012), ליאור נרקיס, קובי פרץ (2008) ושלומי שבת (2010, 2012).
בשנת 1999 נסע פדי לניו יורק להתמחות בסגנונות ג'אז ולאטין ב־Drummers Collective NYC.
בשנת 2008 הופיע פדי בקונצרט האמונה של מרכז פרס לשלום עם הסולן אנדריאה בוצ'לי, והסקסופוניסט דייב קוז.
באוקטובר 2011 הופיע עם אלון אולארצ'יק בפסטיבל האומנויות בטשקנט, אוזבקיסטן.
ביוני 2013 הופיע בקונצרט התקווה בברלין, גרמניה.
במרץ 2016 עברו פדי ומשפחתו להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה. במקביל להופעות והקלטות עם אמנים אמריקאים, פדי עדיין מקליט ומופיע עם אמנים ישראלים.