האיים עברו לשלטון מקסיקו בעת קבלת עצמאותה ב-1821, ובשנות ה-30 של המאה ה-19 החלו המקסיקנים בניסיונות לגדל כבשים באיים סנטה קרוז וסנטה רוזה. כשקליפורניה קיבלה מעמד מדינה ב-1850 עברו האיים לריבונות של ארצות הברית. חוות לגידול כבשים ובקר הוקמו על כל אחד מחמשת האיים במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. חוות אלו ניצלו את שדות המרעה הרחבים ושגשגו, אם כי תוך פגיעה במערכת האקולוגית. שרידים היסטוריים מחוות אלו נותרו באיים סנטה קרוז וסנטה רוזה. ענף כלכלי חשוב נוסף שבו התמחו מהגרים סינים היה דיג צדפות אוזן הים (הסוג "Haliotis" של חלזון הקרוי גם אָבָּלוֹן). הצדפות נאספו במימי האיים, בשרם יובש ונשלח לסין ולקהילות של הסינים בארצות הברית (למשל בסן פרנסיסקו). היה גם מסחר בצדפות הצבעוניות. דיג היתר גרם כמעט להיעלמות אוזן הים ממימי האיים בסוף המאה ה-20 והדיג הופסק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
במהלך המאה ה-20 הקימו הצבא, חיל הים, חיל האוויר ומשמר החופים של ארצות הברית מוצבים באיי התעלה הצפוניים. מגדלי תאורה הוקמו באיים אנאקפה וסנטה ברברה בעשור השני של המאה ה-20, ומגדלור של ממש הוקם במזרח אנאקפה ב-1932, והופעל על ידי משמר החופים עד סוף שנות ה-60. למטרות הגנה על החוף הוקם בסנטה רוזה מחנה של הצבא ב-1943 ובסיס חיל אוויר ב-1950. חיל הים האמריקני ניהל את האי סן מיגל מ-1948 עד שהעביר פיקוח לשירת הפארקים הלאומיים ב-1967. חיל הים עדיין מפעיל מוצב קטן באי סנטה קרוז.
ב-1969 הייתה התפוצצות באסדת קידוח 10 קילומטרים מחוף קליפורניה, הנפט החל לזרום לים. דליפת הנפט הופסקה לאחר מאמצים גדולים 11 יום אחר-כך, אבל כתם הנפט נישא בזרמי הים לאיי התעלה. הזיהום פגע קשות בעופות הימיים ומעריכים כי 3,600 מתו כתוצאה מהזיהום. היה זה זיהום הנפט הגדול ביותר בתולדות ארצות הברית אחרי דליפת הנפט במפרץ מקסיקו ואסון הנפט של אקסון ואלדז.
ב-1938 הוכרזו האיים סנטה ברברה ואנאקפה מונומנט לאומי. ב-1947 הרחיב הנשיא הארי טרומן את גבולות המונומנט למייל ימי מסביב לשני האיים. ב-1980 נחקקה בקונגרס של ארצות הברית ההחלטה להפוך את המונומנט הלאומי לפארק לאומי מספר 40, ולצרף אליו את האיים סן מיגל, סנטה קרוז וסנטה רוזה. במשך השנים הבאות רכש שירות הפארקים שטחים באיים השונים או קיבלם כתרומה.
גאוגרפיה.
האיים שבתוך הפארק משתרעים לאורך חופה של דרום קליפורניה מפוינט קונספשן (Point Conception) סמוך לסנטה ברברה עד סן פדרו, פרוור של לוס אנג'לס. מטה הפארק ומרכז המבקרים שוכנים בעיר ונטורה שביבשת.
הפארק משתרע על שטח של 1,009 קילומטרים רבועים, שמחציתם בים, וכולל את האיים:
אקלים.
האקלים הוא ים-תיכוני (Csb על פי שיטת קפן) כשהחורפים קרירים וגשומים, והקיצים יבשים וחמימים, כאשר הים הקר מסביב ממתן את הטמפרטורות בקיץ. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא 355 מילימטרים, אבל כתלות במבנה הטופוגרפי יכולה כמות המשקעים לנוע מפחות מ-250 מילימטרים ועד 500 מילימטרים. 95% מהגשמים יורדים בין נובמבר לאפריל, כשינואר ופברואר הם החודשים הגשומים ביותר (45% ממוצע השנתי). מרבית הגשמים יורדים במהלך סופות גדולות שנמשכות כמה ימים. העונה היבשה נמשכת ממאי לאוקטובר כשיוני, יולי ואוגוסט הם החודשים היבשים ביותר (1% מהממוצע השנתי). ערפל הוא תופעה נפוצה מאוד באיים בייחוד באביב ובקיץ. הטמפרטורות בחורף הן בין 11.6°C ל-15°C, ובקיץ הן בין 16.7°C ל-21°C.
צמחייה ובעלי חיים.
בתחומי הפארק נמנו יותר מ-2,000 מינים של צמחים ובעלי חיים.
צמחים.
שירות הפארקים מחלק את חגורות הצמחייה השונות באיים לחמש חברות:
תיירות ונופש.
מספר המבקרים השנתי הממוצע במרכז המבקרים של הפארק על היבשת היה סביב 300,000 בתקופה מ-2007 עד 2016, כשב-2016 היו 364,807 מבקרים. מרכז המבקרים שוכן בכפר ונטורה הרבור (Ventura Harbor Village). מרכז המבקרים כולל כמה תערוכות המספקות מידע על כל חמשת האיים, צמחייה מקומית, בעלי חיים ימיים והיסטוריה תרבותית. כמו כן, המבקרים יכולים ליהנות מסרט קצר, ללא תשלום, המעביר סקירה של כל חמשת האיים. מרכז המבקרים פתוח מדי יום, למעט חג ההודיה וחג המולד. באיים עצמם יש מעט מבקרים. כ-30,000 שטים לאיים, ו-60,000 נוספים השטים אל הים הסובב את האיים בלבד. אף שמרבית המבקרים מגיעים בקיץ, מגיעים מבקרים גם בחורף ובאביב על מנת לצפות בלווייתנים באפורים הנודדים דרומה ובפריחה המרהיבה של פרחי הבר. הסתיו הוא זמן מצוין להגיע לפארק, כמו גם לצלול במימיו. הימים הם בדרך כלל שמשיים, עם רוחות מינימליות ומי האוקיינוס הם אז צלולים. מחנאות היא פעילות פופולרית על האי סנטה קרוז, כשהמבקרים המגיעים אל "פריזונרס הרבור" (Prisoners Harbor - נמל האסירים) על החוף הצפוני, ולנים בעמק שמעבר לרכס. מרכז מבקרים חדש נפתח ב"סקורפיון רנץ'" (Scorpion Ranch - חוות העקרב) על האי סנטה קרוז ב-6 באפריל 2009.
הפארק הלאומי איי התעלה מציע מגוון רחב של פעילויות נופש, שיט קיאקים דרך מערות הים הוא אחד הפופולריים ביותר. תרמילאות, מחנאות, סיורים רגליים ביום, צלילת סקובה ודיג באמצעות רובה צלצל הם בין הפעילויות הזמינות למבקרים. הפארק הלאומי איי התעלה ידוע במספר גדול של מכלולים של מערות ים יפות. האזור המבוקש ביותר בפארק כתלות בתנאי האוקיינוס וזמינות המעבורת הוא מעגן סקורפיון (Scorpion Anchorage) על האי סנטה קרוז, הן עבור מבקרים ליום אחד, והן עבור מבקרים המתכוננים ללון באתר המחנאות. מומלץ לאורחים לא מנוסים לנקוט זהירות בעת ביקור בפארק הלאומי עקב שינוי תנאי האוקיינוס במערכת האקולוגית הייחודית הזו. שירות הפארקים הלאומיים מסמיך מספר קטן של חברות המספקות הדרכה ומוכרות ציוד.
יוסי מזרחי (עיתונאי)
יוסי מזרחי (נולד ב-24 בנובמבר 1974) הוא עיתונאי וכתב תחקירים ומגזין בחדשות ערוץ 2.
ביוגרפיה.
מזרחי נולד, גדל והתחנך באשדוד. לאחר שירות צבאי קרבי בחטיבת הצנחנים, למד תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. מזרחי סיים בהצטיינות תואר ראשון נוסף במשפטים באוניברסיטת חיפה והוא מוסמך בלימודי תקשורת מאותה אוניברסיטה.
את פעילותו התקשורתית החל ככתב מקומון באזור חיפה בשנת 1998. לאחר מכן, עבר לכתוב בעיתון מעריב ככתב העיתון באזור הצפון. בשנת 2003 הצטרף לחדשות ערוץ 2 ככתב הערוץ באזור חיפה והצפון ומונה בהמשך לכתב תחקירים ומגזין של חברת החדשות אשר כתבותיו מתפרסמות במגזין אולפן שישי ובמהדורת סוף השבוע. מזרחי סיקר לאורך עבודתו ככתב את מלחמת לבנון השנייה, את שחרורו של גלעד שליט ואת השרפה בכרמל. ב-2013 פרסם יחד עם עמליה דואק כתבת תחקיר באולפן שישי על עסקיו הפרטיים של אלון חסן בנמל אשדוד. במהלך 2014–2015 פרסם שני תחקירים אודות התנהלות השר חיים כץ כיו"ר ועד העובדים בתעשייה האווירית. ב-2017 חשף מזרחי את פרשת ההתעללות בקשישים שבוצעה בבית האבות "נאות כיפת הזהב" בחיפה. בשנת 2018 שודרה כתבתו של מזרחי על אודות חריגות הבנייה שביצע דני עטר בחצר ביתו. בספטמבר 2019 הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה להעמיד לדין את עטר, בכפוף לשימוע, בגין עבירות הבנייה, אך לאחר השימוע הסתפקה בהליך מנהלי שבמסגרתו יבטל עטר את חריגות הבנייה וכך קרה. במרץ 2018 חשף מזרחי כי ראש עיריית קריית מוצקין חיים צורי מנהל מאגר מידע המכיל פרטים רגישים על תושבי העיר וכי מספר חודשים קודם לשידור שודרג המאגר בעלות של 70 אלף שקלים במימון העירייה. למחרת השידור פתחה הרשות להגנת הפרטיות בחקירת הפרשה, וזמן קצר לאחריה גם היחידה הארצית לחקירות הונאה. באוגוסט 2020 הודיעה המשטרה כי קיימת נגד צורי תשתית ראייתית לעבירות של שוחד, הפרת אמונים ופגיעה בפרטיות הציבור.
בין השנים 2013–2017 הגיש את תוכנית האקטואליה "זירה חופשית" המשודרת בכל יום שישי ברדיו חיפה, יחד עם העיתונאי אלי לוי. בינואר 2018 החל להגיש את התוכנית "חד וחלק" ברדיו צפון ללא הפסקה.
חיים אישיים.
מזרחי נשוי לשרון ואב לשלושה ילדים.
הרניוס פילון
אנה ג'. קופר
אנה ג'וליה הייווד קופר (באנגלית: Anna Julia Haywood Cooper; 10 באוגוסט 1858 – 27 בפברואר 1964) הייתה אשת חינוך, סופרת, סוציולוגית, מרצה ודוברת, פעילה ולוחמת ידועה למען זכויות השחורים, ואחת מהאקדמאיות האפרו-אמריקאיות הבולטות בהיסטוריה האמריקאית. תואר הדוקטורט שלה בהיסטוריה אשר קיבלה מאוניברסיטת סורבון ב-1924, הפך את קופר לאפרו-אמריקאית הרביעית בעולם בעלת תואר זה. ד"ר קופר הייתה חברה מובילה וידועה בקרב קהילת הנשים האפרו-אמריקאיות בוושינגטון וחברה באגודת האלפא קפא אלפא, ולעיתים היא אף נקראת "אם הפמיניזם השחור".
שנותיה הראשונות.
אנה "אנני" ג'וליה הייווד נולדה למשפחת עבדים בראלי, שבקרוליינה הצפונית, ב-1858. אמה, האנה סטנלי הייווד, הייתה שפחה של בעל מטע לבן ידוע בשם ג'ורג' וושינגטון הייווד, והרתה לו או לאחיו פאביוס. לאנה היו שני אחים בוגרים, אנדרו ג'יי הייווד ורופוס הייווד, וכל האחים שימשו כמשרתים בילדותם.