נולד בעיירה זגורוב שבפולין, בכ"ב בשבט תרס"א, 11 בפברואר 1901 למשפחה חסידית אדוקה. למד ב"חדר" ובישיבה, והשלים לימודי הסמכה לרבנות. לאחר נישואיו עבר לעיירה שדליץ הסמוכה ללודז', כיהן שם כרב צעיר, והיה בין מייסדי ופעילי "אגודת ישראל" בפולין.
בשנת 1938 היגר עם משפחתו לקנדה והתמנה בשנת 1940 לרב בית הכנסת "בית יהודה" בעיר ויניפג. כבר מצעירותו כתב ופרסם דברי ספרות ביידיש ודברי תורה בעברית. בגיל עשרים כבר נדפסו סיפוריו הראשונים ביידיש באירופה ובאמריקה, ובעברית נדפסו בארץ ישראל. יחד עם עיוני התורה שלו וסיפורי הילדים ברוח החסידות, נתן מאיר שורצמן מכוחו גם לסיפורי חייהם ותולדותיהם של רבנים גדולים. על ספרו "מאיר עיני ישרים" הסכמות של רבנים רבים, בהם הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בן-ציון מאיר חי עוזיאל, משה אביגדור עמיאל, זלמן סורוצקין והאדמו"ר מגור ישראל אלתר.
נפטר בויניפג, קנדה בכ"א בחשון תשכ"ט, 12 בנובמבר 1968. גופתו הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים ביום כ"ג חשון תשכ"ט, 14 בנובמבר 1968.
מספריו ביידיש: 'היום-טובים שלנו', וויניפעג, 1946. 'הלהבה היהודית', (אש התמיד), וויניפעג, 1958. 'ליליאן', עם הקדמה מאת שרה שנירר, שעדלעץ (שדליץ), 1926. ספריו של מאיר שורצמן מעוררים עניין עד היום בציבור החרדי, וספריו חוזרים ונדפסים גם היום.
חיוג'
אסטמה
דימות רפואי
דימות רפואי הוא בדיקה בה מתוארים גרפית חלקים פנימיים של גוף נבדק. טכנולוגיה זו משמשת לאבחון קליני, למחקר פיזיולוגי ולסיוע בעת פעילות פולשנית. טכנולוגיות דומות פותחו גם עבור יישומים תעשייתיים.
הדימות הרפואי נחלק לשני תחומים: דימות מבני ודימות תפקודי.
הדימות המבני נותן מידע אנטומי על צורה של מבנים בגוף, ועמו נמנים צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת, דימות תהודה מגנטית ובדיקת אולטרה סאונד רפואית. סוג זה של דימות מצטיין בפירוט אנטומי מדוקדק, לרבות איברים קטנים מאוד, ובתיאור היחסים המרחביים בין האיברים.
דימות תפקודי, המשמש בתחום הרפואה הגרעינית, מאפשר באמצעות חומרים רדיואקטיביים במינון נמוך הנקלטים ברקמות מטרה, בחינה של פעילות רקמה, מטבוליזם ותהליכים בתוך איבר או רקמה בזמן מחלה.
שיקוף היא שיטה שיכולה להדגים גם מבנה וגם תפקוד. לדוגמה: בזמן צנתור בעורקים הכליליים ניתן לראות גם את האיבר עצמו (הלב) וגם את הפעילות שלו (התכווצות והרפיה).
הסוגים השונים של הדימות הרפואי משמשים לבחינת איברים שונים בגוף, על פי אטימותם או תגובתם לקרינה. לעיתים נצבע האיבר הנבדק בחומר הנראה בבירור בבדיקה, כאשר האיבר עצמו שקוף לבדיקה המבוקשת. למשל, ניתן להחדיר לאיבר חומר ניגוד, כגון בריום בצילום רנטגן. לכל שיטת הדמיה יתרון בגילוי סוג מסוים של פתולוגיה גופנית, ולעיתים הרופאים משתמשים במספר שיטות או בשיטה משולבת כדי להגיע לאבחנה.
הדימות הרפואי מתבצע באמצעות ציוד ייעודי ממוחשב, המורכב משלושה חלקים עיקריים: מקור קרינה (או גלים), גלאים המתאימים לגלים שמשדר המקור ומקום בגוף הנבדק. הקרינה הנפלטת מהמקור, אשר יכולה להיות חיצונית כמו בדימות המבני או פנימית כמו בדימות התפקודי, נקלטת בגלאים ונשמרת במחשב כערך מספרי בהתאם לעוצמת הקליטה. ערכים אלו נקראים הדגימות. הדגימות מעובדות בכלים מתמטיים מתקדמים ליצירת תמונה המייצגת את פנים הגוף (המקטע הנסרק). התוצר המחושב מציג חתך בתוך הגוף, ובעיבוד נוסף על כמה פרוסות סמוכות, ניתן לייצר תמונה תלת ממדית של איבר בתוך הגוף. את התמונות שמפיק ציוד הדימות מפענח רופא רדיולוג.
אחד העקרונות החשובים ביותר בדימות רפואי הוא עקרון ALARA - As Low As Reasonable achievable. משמעות הדבר היא שהרנטגנאי שואף להשתמש בכמות הקרינה הנמוכה ביותר האפשרית, מבלי לפגוע באיכות התמונה וביכולת להפיק ממנה מידע אבחנתי עבור הרופאים. זה יכול להיות מושג (לדוגמה) באמצעות הקטנה של זמן החשיפה של הנבדק לקרינה, מה שרלוונטי במיוחד בצילומים הקשורים לתנועתיות כגון ילדים קטנים (שלרוב אינם יציבים באופן טבעי) או איברים נעים כגון מערכת העיכול שלה יש תנועה פריסטלטית טבעית ובלתי רצונית.
קישורים חיצוניים.
פורטל דימות רפואי בתחום ה-MRI
אתר דימות בתחום ה-MRI
ג'ון, נסיך הממלכה המאוחדת
הנסיך ג'ון (ג'ון צ'ארלס פרנסיס) (12 ביולי 1905 - 18 בינואר 1919), היה בן למשפחת המלוכה הבריטית, בנו הצעיר של ג'ורג' החמישי מלך אנגליה. הנסיך סבל ממחלת הנפילה ומקשיי למידה הדומים לאוטיזם, עקב כך הורחק מעין הציבור.
ביוגרפיה.
הנסיך ג'ון נולד ב-12 ביולי 1905 באחוזת סאנדרינגהאם בנורפוק שבאנגליה. אביו היה ג'ורג', נסיך ויילס (לימים המלך ג'ורג' החמישי), בנם השני של אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה. אמו הייתה מרי, נסיכת ויילס, ואחר כך המלכה מרי, בתם של הדוכס והדוכסית טק. כשנולד היה הנסיך ג'ון השישי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ב-3 באוגוסט 1905 הוטבל הנסיך בכנסיית סט. מרי מגדלן בסאנדרינגהאם, וסנדקיו היו קרלוש מלך פורטוגל, הדוכס והדוכסית מטק והנסיך קרל מנורווגיה.
בגיל ארבע לקה בהתקף האפילפטי הראשון. הנסיך לא שותף בחלק מהצילומים המשפחתיים הרשמיים, ונמנע ממנו לחזות בטקס הכתרת אביו למלך ב-22 ביוני 1911.
הנסיך התמודד ככל הנראה עם תסמונת אספרגר, לעיתים היה מהיר תפיסה ובעל דמיון ואמר דברים משעשעים שאנשים זכרו זמן רב אחר-כך. הוא חי כך נראה בעולם משלו, מעט משונה מהרגיל. ג'ון היה בעל יכולת חשיבה וביטוי טובים והתעניין בעולם סביבו. אחת ההנאות הגדולות בחייו הייתה הגינה שטיפח. בשנת 1917 כשהיה ג'ון בן 12 התדרדר מצבו הבריאותי עקב מחלת הנפילה ממנה סבל, והוא נשלח לגור בחוות ווד באחוזת סאנדרינגהאם.
בחוות ווד היה צוות משרתים שטיפל היטב בנסיך ג'ון, הרכב מטירת וינדזור תומאס הייברלי שנחשב מהימן היה מסיע אותו לטיולים באזור ולאחוזת סאנדרינגהאם כשהמשפחה שהתה במקום. עוד היו בחווה האומנת של הנסיך, שרלוט ביל שהייתה ידועה בשם לָאלָה, ומורה פרטי. בגן היה שטח עם שלט "הגן של הנסיך ג'ון", והיו גננים שעזרו לו לטפל בגן. בתמונות מאותה תקופה רואים אותו רוכב לבד על אופניים ועל סוס.
ג'ון לא היה בודד בחוות ווד, הייתה לו חברה בת גילו, וינפריד תומאס, ילדה בת 8 מיורקשייר שסבלה מאסתמה ונשלחה לגור בכפר אצל דודה ודודתה. הדוד ג'ורג' סטראטון היה מורה לרכיבה בסאנדרינגהאם, וזמן קצר אחרי שהגיעה וינפריד ביקרו המלכה מרי ושרלוט ביל בבית משפחת סטראטון, כשהם מבקשים למצוא ידיד לג'ון. וינפריד בקרה את הנסיך ושיחקה איתו כמעט כל יום. כשהנסיך היה חולה היא ישבה ליד מיטתו ושרלוט ביל קראה באוזניהם. הם יצאו לטייל בחיק הטבע ועבדו יחד בגינה של ג'ון. שנים אחר-כך זכרה וינפריד מרוץ אופניים בין הנסיך ג'ון והנסיך אולף (לימים אולף החמישי, מלך נורווגיה).
וינפריד המשיכה להיות בקרבתו של הנסיך ג'ון בתקופת מלחמת העולם הראשונה. היא זכרה את התרגשותם כשצפו בצפלין שעבר מעל סאנדרינגהאם ב-1916, ואת הנאתו מפגישה עם "חייל אמיתי", אביה שבא לבקרה באותה שנה. היא זכרה גם את אימו של ג'ון, המלכה מרי, כאם אוהבת ודואגת, המבלה זמן רב עם בנה.
הוריו של ג'ון לא נכחו בחוות ווד כשהוא מת באופן פתאומי ב-18 בינואר 1919. בשעה 5:30 צלצל הטלפון בארמון בקינגהאם, ושרלוט ביל הודיעה למלכה שלנסיך היה התקף קשה שלא התאושש ממנו. מאז שמלאו לנסיך 13 שנים היו ההתקפים תכופים וקשים יותר, עד מותו. המלך והמלכה הגיעו לחווה זמן קצר לאחר מותו.
הנסיך ג'ון נקבר ב-21 בינואר 1919 בכנסיית סאנדרינגהאם בנורפוק.
מאז מותו של הנסיך, נחשב השם "ג'ון" לשם המביא מזל רע ומשפחת המלוכה נמנעת מלהשתמש בו. נוספה לכך גם ההתייחסות השלילית למלך ג'ון, שהוא היחיד בשם זה בין מלכי אנגליה. הנסיכה דיאנה ביקשה לקרוא לבנה הבכור בשם ג'ון, כשמו של אביה, אך מנעו זאת ממנה בגלל המסורת של בית המלוכה.
המחזאי סטיבן פוליאקוף כתב וביים מיני-סדרה לטלוויזיה על חייו של הנסיך ג'ון. הסדרה "הנסיך האבוד" הוקרנה ב-BBC בשנת 2003, וזכתה בפרס אמי בספטמבר 2005.
הנסיך ג'ון
אירוויזיון 1975
אירוויזיון 1975 ציין 20 שנה לתחרות, ונערך בסטוקהולם, בירת שוודיה, באולם שנבנה רק מספר שבועות לפני כן, מרכז הוועידות ע"ש אריק אלבחו בדרום הבירה השוודית. ניצחונה של אבבא באירוויזיון 1974 בשנה הקודמת העניק לשוודיה את הזכות להנחות את התחרות בפעם הראשונה.
בתחרות עצמה ניצחה להקת Teach-In מהולנד, והפכה למדינה השנייה שזכתה עם שיר בשפה שאיננה שפתה הרשמית. (הראשונה הייתה אבבא.) למקום השני הגיעה הלהקה המפורסמת הצלליות מבריטניה, ואילו למקום השלישי איטליה, עם הקלאסיקה "Era" של ווס ודורי גצי.
השיר הפורטוגזי, "שחר", היווה סמל לחגיגה בעקבות מהפכת הציפורנים שחוותה המדינה בשנה שעברה, ואף שרה על כך באותו האירוויזיון. על פי היוצר וההיסטוריון ג'ון קנדי אוקונור, בספרו על האירוויזיון - דוארטה מנדש, שייצג את פורטוגל ב-1975, נבדק מספר פעמים לפני שעלה לבמה מחשש שנשא עמו את מדי הצבא הפורטוגזי או כל סוג של נשק.
בנוסף, חלק מהזמרים (כדוגמת פורטוגל ויוגוסלביה), ביצעו את השירים שלהם באנגלית במהלך החזרות, בשאיפה לקבל כמה שיותר נקודות, בעקבות חוקי ההצבעה החדשים. בערב התחרות הביצועים נשארו בשפתם המקורית. מדינות אחרות, כמו בלגיה והולנד, הופיעו בביצוע דו לשוני - שפת המדינה המייצגת ברוב השיר, וחלקים מזעריים באנגלית.
רקע.
דיווחי מודיעין באותה תקופה טענו שהתחרות הייתה מטרה אפשרית להתקפת טרור של סיעת הצבא האדום (קבוצת באדר-מיינהוף), מה שחייב את המארגנים להגביר את האבטחה. בסופו של דבר, המתקפה נתבצעה בשגרירות מערב גרמניה בסטוקהולם, חודש לאחר האירוויזיון.