רולינדה נבחרה לחברת כבוד של אגודת האמנים הבריטית בשנת 1827. היא הייתה אחת האמניות הבריטיות הראשונות שהתמודדו עם יצירות רב-דמויות. ציוריה הקבוצתיים היו מוקפדים בפירוט כמו הדיוקנאות הקטנים שציירה בעבר, סצנותיה של ריג'נסי בריסטול נחשבות לתיעוד חברתי מדויק של התקופה. הציורים העיקריים שלה כוללים את הציור "המלתחה באולם האספה של קליפטון". ציור זה, המוצג במוזיאון בריסטול הפך לאחת התמונות המוכרות ביותר של רולינדה עבור מעריצי ג'יין אוסטן ורג'נסי הבריטי. אחת הסיבות לשימוש הפופולרי בה יכולה להיות שרק ציורים ג'ורג'אניים מעטים קיימים המתארים קבוצות אנשים רוקדים או מסתובבים. בציור של רולינדה נראית קבוצה כזאת במלתחה המתכוננת לקראת אירוע הערב.
ציורים נוספים של רולנדה: "מעבורת רונהאם עם אנשים", ו"משפטו של קולונל ברטון לאחר פרעות בריסטול" בשנת 1831. רולינדה ציירה גם ציורים קטנים ואינטימיים יותר בטבע - כמו צדפים או עכבר קטן - אותם גם הציגה.
ציוריה של רולינדה נכללו בתערוכות בבריסטול, לידס, בירמינגהם, וקרלייל, ובהאקדמיה המלכותית לאמנויות וחברת האמנים הבריטית בלונדון. רבים מציוריה נמצאים כעת במוזיאון העירוני ובבריסטול גלריה לאמנות.
אנדור פלדש
אנדור פלדש (בהונגרית: Földes Andor; בודפשט, 21 בדצמבר 1913 – הרליברג, ליד ציריך, 9 בפברואר 1992) היה פסנתרן אמריקאי ממוצא יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
אמו, שהייתה פסנתרנית הקונצרטים ולריה איפויאי, זיהתה את כישרונו של בנה ולימדה אותו בבית. ילד הפלא בן השמונה ניגן את הפיאנו קונצ'רטו 15 בבי מז'ור של מוצרט (Piano Concerto No. 15 in B♭ major, KV. 450) באולם האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עם הפילהרמונית של בודפשט. הוא למד באופן פרטי כדי שיוכל להקדיש את כל זמנו לנגינה. הפסנתרן טיבור סטמארי (קודם: איז'אק) פיתח את טכניקת הפסנתר שלו. הוא היה בן 16 כאשר ארנה דוהנאני קיבל אותו לקורס המאסטר שלו. בנוסף לפסנתר, למד קומפוזיציה] אצל לאו ויינר. הוא פגש גם את בלה בארטוק באקדמיה למוזיקה.
משנת 1934 הופיע באירופה (אוסטריה, גרמניה, איטליה, שווייץ, פולין, בלגיה, הולנד, ספרד) ובשנת 1939 הגיע תורן של פריז, אמסטרדם ולונדון. הוא נתן קונצרטים במדינות סקנדינביה כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה. כיוון שהייתה לו כבר הזמנה לקונצרט בארצות הברית הוא נסע לשם עם אשרת תייר בנובמבר 1939. בגלל מוצאו היהודי כבר לא חזר להונגריה במשך כל מלחמת העולם.
בשנת 1940 הוא ניגן את קונצ'רטו לפסנתר מס' 4 של בטהובן והקונצרט שודר ברדיו האמריקאי. את הופעת הבכורה הפומבית שלו ערך בשנת 1941 בבית עיריית ניו יורק. הוא העביר קונצרטים בקנדה ובארצות הברית במשך שלוש שנים וביצע 120 הופעות עם הכנר היהודי-הונגרי יוזף סיגטי. בשנת 1940 פגש בניו יורק את אשתו לעתיד, את לילי רנדי, עיתונאית הונגרייה.
הגורל הפגיש אותו שוב עם בלה ברטוק שהגיעה לארצות הברית בשנת 1940. בהסכמת המלחין למד פלדש את כל יצירות הפסנתר שלו וניסה להציג אותן בפני הקהל האמריקאי. הוא לא יכול היה לשכנע את סוכני הקונצרטים ואת המנצחים לנגן את הקונצ'רטו מס' 2 לפסנתר של ברטוק, שנחשבה בלתי ניתנת לניגון. הקונצרט התקיים רק לאחר מותו של ברטוק ב -3 בנובמבר 1947 בקרנגי הול, בפתיחת העונה של ה- National Orchestral Association. הביקורת על המוזיקה ועל נגינתו הייתה חיובית ביותר.
פלדש קיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1948. בשנת 1953 הופיע בדרום אמריקה ובדרום אפריקה. הרפרטואר שלו כלל גם יצירות מאת מוצרט, בטהובן, ברהמס, מנואל דה פליה, קלוד דביסי, פרנסיס פולנק, פרנץ ליסט וסרגיי רחמנינוב. הוא ערך כיתות אמן בלונדון, פריז, ברלין, טוקיו. בין השנים 1957–1965 היה מורה במכללה למוזיקה בזארבריקן, שם תפס למעשה את מקומו של ולטר גיזקינג המנוח. כל יצירות הפסנתר של ברטוק בנגינתו הוקלטו על ידי הדויטשה גרמופון ובשנת 1957 הוא זכה בפרס הגדול ביותר של המוזיקה הצרפתית (Grand Prix du Disque). כיוון שהיו לו יותר הזדמנויות לתת קונצרטים באירופה הוא ורעייתו עברו לשווייץ ב -1961. מהכנסות הקונצרטים שלו בניו יורק, לונדון, בואנוס איירס, בון, הוא תרם לשיקום הבטהובנהאלה בבון. בשנת 1964 קיבל את "צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה". בשנת 1978 היה הפסנתרן הראשון מהמערב שהופיע בבייג'ינג לאחר מהפכת התרבות בסין. הוענק לו גם פרס ה- Deutscher Schallplattenpreist בשנת 1982.
נפילה אומללה גרמה למותו בביתו בהרליברג. הוא התכונן לקיים כיתת אמן כעבור כמה חודשים בבית בטהובן (בטהובנהאלה) בבון.
פולסון
סדרת החיים
סדרת החיים (באנגלית: Life series) היא קבוצה של עשר סדרות-טבע תיעודיות שהופקו בידי ה-BBC בקריינותו של דייוויד אטנבורו, שרובם (למעט החיים בדם קר והחיים הזוהרים) יצאו במארז תקליטורים של חברת BBC Natural History Unit במהלך דצמבר 2005.
סדרות אלה הופקו בידי ה-BBC והם מציגים את בעלי החיים, הצמחים ושאר האורגניזמים של כדור הארץ ואת הדרכים שלהם לשרוד. הסדרה הראשונה בקבוצה זו היא החיים עלי אדמות מ-1979 והאחרונה שבהם היא החיים בדם קר מ-2008, זאת נוסף לסדרה בעלת הפרק הבודד, החיים הזוהרים מ-2016.
יחדיו הסדרה מציגה את רוב הקבוצות הגדולות החיות על כדור הארץ, בהסבריו של החוקר והקריין דייוויד אטנבורו.
אלישה קלארק
אלישה אנג'ליקה קלארק (באנגלית: Alysha Angelica Clark; נולדה ב-7 ביולי 1987) היא כדורסלנית אמריקאית–ישראלית, המשחקת במקביל בקבוצת סיאטל סטורם מליגת ה-WNBA, עימה זכתה פעמיים באליפות, ובקבוצת אסוול ליון-וילרבאן מליגת העל הצרפתית, גם עימה זכתה באליפות. בנוסף שיחקה במספר קבוצות בליגת העל בכדורסל נשים וזכתה פעמיים באליפות עם קבוצת מכבי בנות אשדוד. בהמשך יצאה שלחק בליגות שונות באירופה וזכתה באליפות פולין עם קבוצת פולקוביצה. לקלארק יש אזרחות ישראלית, עובדה שהקנתה לה מעמד של מתאזרחת בישראל ואפשרות לשחק בנבחרת ישראל בכדורסל נשים.
ילדותה.
קלארק נולדה בדנוור, קולורדו לזוג הורים מוזיקאים. אביה של אמא יהודי, דבר שהקנה לה אזרחות ישראלית. בילדותה עברה המשפחה לגור בטנסי, שם שיחקה בקבוצת הכדורסל של התיכון. בעונתה האחרונה קלעה ממוצע של 24 נקודות לצד 11.6 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות.
קלארק שיחה במשך שנתיים בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת בלמונט בנאשוויל, טנסי. בשנת 2007 העפילה יחד עם הקבוצה, לראשונה בתולדותיה, לטורניר המכללות של ה-NCAA. לאחר שנתיים הועברה לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מידל טנסי. בעונתה האחרונה בליגה קלעה ממוצע של 28.3 נק' למשחק.
קריירה מקצוענית.
קלארק נבחרה במקום ה-17 בסיבוב השני של דראפט ה-WNBA בשנת 2010 על ידי קבוצת סן אנטוניו סטארס, אך לא נכללה בסגל הקבוצה באותה שנה ובשנה שאחריה. בשנת 2012 חתמה בקבוצת סיאטל סטורם. בעונתה השלישית בקבוצה הפכה לחלק מהחמישייה הפותחת. במהלך השנים מיצבה את עצמה כאחת משחקניות ההגנה הטובות בליגה ואף נבחרת לחמישיית ההגנה של העונה בשנת 2019. בצד ההתקפי היא נחשבת לקלעית טובה מעבר לקשת השלוש עם ממוצע קריירה של 39.8%. בעונת 2020 הובילה את הליגה בקטגוריה עם 52.2% קליעה.
בעונת 2018 פתחה בחמישייה בכל משחקי העונה, למעט אחד. בסדרת חצי הגמר שמרה על דיאנה טוראסי, כוכבת היריבה פיניקס מרקורי. במשחק החמישי, והמכריע, בסדרה סיימה עם דאבל-דאבל שכלל 13 נקודות ומספר זהה של ריבאונדים. בסדרת הגמר הובילה את הקבוצה בממוצע הדקות למשחק והייתה שותפה לזכייה באליפות.
פתיחת עונת 2020 נדחה בשל התפרצות מגפת הקורונה. לבסוף נפתחה עונה מקוצרת, שכללה רק 22 משחקים ב"בועה" בפלורידה. במהלך העונה קבעה קלארק שיא קריירה בנקודות למשחק הן בעונה הרגילה (10 נק') והם בפלייאוף (10.3 נק'). בסיום העונה זכתה באליפות בפעם השנייה לאחר ניצחון בסדרה על לאס וגאס אייסז.
קלארק שיחקה במספר קבוצות בליגת העל הישראלית. לאחר שלא הוחתמה בסן אנטוניו סטארס עברה לשחק בקבוצת הפועל ראשון לציון כמתאזרחת. לקראת עונת 2011/12 עברה לשחק בקבוצת א.ס. רמת השרון, בה שיחקה במשך שתי עונות. בעונת 2013/2014 חתמה בקבוצת מכבי בנות אשדוד והייתה שותפה לזכייה באליפות ולהגעה לחצי גמר היורוקאפ. בסיום העונה בחנה אפשרויות לעבור לשחק בליגות אחרות, אך לבסוף חתמה לעונה נוספת בקבוצה וזכתה באליפות שנייה ברציפות.
לאחר הזכייה באליפות השנייה עברה קלארק לשחק בקבוצת אדנה הטורקית. לאחר עונה אחת עברה לשחק בקבוצת פולקוביצה, עימה זכתה באליפות פולין והשתתפה ביורוליג. בעונת 2018/19 עברה לקבוצת אסוול ליון-וילרבאן וזכתה עימה באליפות צרפת.
נבחרת לאומית.
קלארק בעלת אזרחות כפולה אמריקאית וישראלית הצטרפה באפריל 2015 לסגל נבחרת ישראל לקראת מוקדמות אליפות אירופה. הייתה שותפה לקמפיינים במקודמות אליפות אירופה ב-2015, ב2017 וב-2019.
אזרחות כפולה
סורת א-צאפאת
סורת א-צאפאת (בערבית: سورة الصافات, "המתייצבים במערכה") היא הסורה ה-37 בקוראן. היא מונה 182 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
תוכן הסורה.
סיפורי הנביאים.
בסורת א-צאפאת הוזכרו סיפוריהם של מספר נביאים:
שירת תוף הפרח (סרט)
שירת תוף הפרח (באנגלית: Flower Drum Song) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1961 בבימויו של הנרי קוסטר, המבוסס על המחזמר "שירת תוף הפרח" של ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין משנת 1958.
זה המחזמר המשותף השמיני של רוג'רס והמרשטיין. הוא הועלה בברודוויי ב-1958 ומבוסס על הרומן "שירת תוף הפרח" מאת צ'ין יאנג לי , סופר אמריקאי ממוצא סיני. זאת הייתה ההפקה הראשונה בברודוויי שבה רוב השחקנים היו ממוצא אסיאתי.