כעבור זמן, נישאה תהִלה ונולדו לה שלושה ילדים. תהִלה שכלה את שני בניה, ובתה המירה את דתה. לאחר הטרגדיות שפקדו אותה נזכרה תהִלה בביטול השידוך, והבינה שכל צרותיה הן עונש על חטא זה. כל התנהגותה של תהִלה מבטאת ניסיון לכפר על חטא זה בעברה:
לאחר שהיא מגשימה מטרות אלו, היא הולכת לעולמה כצדיקה בגיל 104.
פרשנות.
מוטיבים בסיפור.
עגנון, כדרכו, משלב בכתיבתו הרבה מוטיבים ועקרונות הלקוחים מעולם המושגים היהודי. למשל, העיקרון התנ"כי – "אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה", פירושו שיכול לקרות מצב שבו האב יחטא אך צאצאיו ישלמו את המחיר. בסיפורו של עגנון ניתן לראות עקרון זה בכך ששלושת ילדיה של תהִלה נפגעו בגלל סיפור השידוך של תהִלה, ובעצם תהִלה עצמה נפגעה בגלל חטאו של אביה.
יש הרוצים לראות בהאדרת דמותה של תהִלה ביחס לרבנית, מוטיב המראה כי הרבנית שמצטיירת בדרך כלל כצדקת ביחס לשאר העם, בעצם אינה כזו, לעומת תהִלה - אשה מפשוטי העם - הראויה להערכה על אצילותה. מוטיב זה מתפרש במידה מסוימת כהוקעה של המוסכמות החברתיות בקהילה החרדית.
ישנם גם מוטיבים חוזרים השזורים לאורך כל הסיפור. לדוגמה: מוטיב האור ומוטיב המים.
מוטיב האור: מערכת מוטיבים המאירה את תהילה ואת תולדותיה (המר הדועך המלווה את סוף חיי בנה של תהילה).
ירושלים.
דמותה של תהִלה מקבילה לעיר ירושלים. תהִלה מתגוררת בירושלים, ולאורך כל הסיפור ישנו ניסיון להמשיל את תהִלה לעיר. לדוגמה: למרות היותה אישה זקנה, תהִלה מתוארת כנאה מאוד פרט לבגדיה, מאירת פנים לכל אדם, מתוארת כ"מלאך אלוקים". כך גם מתוארת ירושלים כעיר עתיקה המתחדשת בכל עת ("לבוש" עתיק לעומת "נפש" צעירה). בנוסף, חוו שתיהן אובדן גדול בעברן - תהלה שכלה את שני בניה ואילו ירושלים חרבה שני בתי מקדש.
על זיקתו של הסיפור לירושלים עמד חוקר הספרות שמואל ורסס:
תהִלה מספרת על חצרות רבות שערבים החליפו בהן את היהודים:
שמואל ורסס משער ששינוי זה באוכלוסייה אירע בעקבות מאורעות תרפ"ט. מדריכת הטיולים אפרת קמפניינו מייחסת את השינוי לתהליך היציאה מן החומות שהתרחש מוקדם יותר.
העיר ירושלים היא מטפורה למצבו הרוחני של העולם היהודי. ירושלים העתיקה, הנתונה בין החומות, 'מקודשת בקדושה מעולה'. זוהי ירושלים של העבר. אולם, על פי המתואר בסיפור, ירושלים זו עוברת תהליך של ירידת הקדושה כאשר בתי הכנסת ובתי התמחוי נמכרים לערבים וקדושתם נהרסת על ידי הבהמות הרובצות שם. כך הוא עולם העבר של העם היהודי, שיורד מקדושתו ומתומתו, והופך לעולם דיסהרמוני המלא ספקות ותהיות.
עיבוד למחזה.
הנובלה עובדה למחזה בידי שחר פנקס, ועלתה לראשונה על הבמה ב-30 ביולי 2012 בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג, ובכיכובם של תמר אלקן, יהויכין פרידלנדר, יואב היימן.
לקריאה נוספת.
עבודות גמר
מאמרים
תהילה
ואדי דילב
ואדי דילב או "נחל דלב" הוא נחל בהרי בנימין הממוקם צפונית מערבית לעיר רמאללה הנחל הוא חלק משמורת דלבים, תחילת הנחל בקו פרשת המים של רכס השומרון, סמוך לרמאללה. הנחל מתמזג לתוך נחל מודיעים מזרחית למודיעין עילית.
הנחל זורם סמוך ליישוב דולב ופעמים קרובות תושבי היישוב ותושבי יישובים סמוכים, כמו טלמון ונריה יורדים לוואדי ומטיילים באזור.
בנחל מספר מעיינות הנובעים כל השנה, הבולטים שבהם הם המעיינות עין מזור ועין בובין. מקור השם של הנחל הוא ערבי ומתייחס לעצי הדולב המזרחי הגדלים באופן טבעי, סמוך למעיינות שבו.
השם הערבי "ואדי דילב" או "ואדי א-דילב" ניתן בנוסף גם למקומות שונים בארץ ישראל בהם גדלים עצי דולב:
צפרדע גוליית
צפרדע גוליית (שם מדעי: "Conraua goliath") היא מין אפריקני של צפרדעים מהסוג "Conraua". היא המין הגדול ביותר בסדרת חסרי זנב – אורכה מגיע לכדי 35 סנטימטרים, ומשקלה יכול להגיע לשלושה קילוגרמים. היא ידועה בניתורה החזק, שכן היא יכולה לנתר למרחק של שלושה מטרים בניתור אחד. אף על פי כן, היא מתעייפת לרוב אחרי שניים עד שלושה ניתורים חזקים שכאלה. תפוצתה מצומצמת יחסית, והיא נמצאת בעיקר במערב אפריקה. אוכלוסיית צפרדעי גוליית הולכת ומידלדלת בשל גורמים שונים, בהם הרס של בתי גידול ושבייתה לצורכי גידול כחיית מחמד. צפרדעי גוליית יכולות להגיע לגיל של 15 שנים.
את צפרדע גוליית, הקרויה לעיתים גם צפרדע אתיופית, ניתן למצוא לרוב בקרבת נהרות שזרימתם מהירה ושקרקעיתם חולית בקמרון ובגינאה המשוונית. נהרות אלו יחסית נקיים, וריכוז החמצן בהם יחסית גבוה. האזורים בהם היא חיה הם לרוב לחים במיוחד והטמפרטורה בהם גבוהה יחסית.
עונת הייחום של צפרדעי גוליית מתרחשת בתקופה של החודשים יולי ואוגוסט. בכל גוש של ביצים ניתן למצוא כמספר מאות של ביצים. גוש הביצים מוצמד לצמחים הגדלים על קרקעית הנהר. מהרגע בו הביצים בוקעות, הראשנים יסיימו את התפתחותם בתוך 85 עד 95 ימים. במהלך התפתחותם, הם אוכלים בעיקר צמח מיוחד, הוא תת-המין "Dicraea warmingii warmingii". באופן מוזר, הצפרדעים והראשנים של צפרדעי גוליית אינם גדולים מהביצים והראשנים של מיני חסרי זנב הקטנים ממנה בהרבה. צפרדע גוליית מטילה כ-25,000 ביצים.
צפרדעי גוליית היו בעבר מקור מזון בחלקים מסוימים במערב אפריקה. הן היו מיוצאות לגני חיות ולמגדלי חיות בכל העולם. הצפרדעים לא הסתגלו לשבייה, ורק במקרים נדירים התרבו שם. בשל סיווגן כשל מין הנתון בסכנת הכחדה, ממשלת גינאה המשוונית הגבילה את ייצוא הצפרדעים לכדי 300 צפרדעים בשנה. למזלן של הצפרדעים, קשה יחסית למצוא אותן בטבע.
דוד יוסף (רב)
הרב דוד יוסף (נולד בי"ד באב תשי"ז, 10 באוגוסט 1957) הוא ראש כולל יחוה דעת וחבר מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס. היה רבה של שכונת הר נוף בירושלים. בנו של הראשון לציון הרב עובדיה יוסף זצ"ל.
ביוגרפיה.
בנם התשיעי של מרגלית והרב עובדיה יוסף. למד בישיבת אור ישראל לצעירים, שנה בישיבת פוניבז' ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. בתקופת לימודיו בישיבת חברון הכיר את אריה דרעי ובין השניים נקשרה ידידות רבת שנים.
הרב יוסף עומד בראש בית המדרש "יחוה דעת", המכשיר רבנים המשמשים בישראל ובמדינות אחרות, מיום הקמתו.
מפעלו הספרותי העיקרי, שהחל בשנת תשנ"ט, הוא סדרת ספרי ההלכה הלכה ברורה, שזכתה בפרס לספרות תורנית בירושלים.
הרב יוסף התפרסם בתמיכתו באריה דרעי במאבק הפנימי בש"ס, ובמלחמה על לבו של אביו למען השבתו של דרעי לתפקיד יו"ר התנועה.
הרב יוסף מוסר את השיעור שאביו נהג למסור במשך עשרות שנים בבית מדרשו "יחוה דעת" ביום ראשון.
בעצרת הזיכרון לאביו במלאת השבעה הכריז הרב שלום כהן על צירופו של הרב דוד יוסף למועצת החכמים של ש"ס. באוקטובר 2020 פרש מתפקיד רב שכונת הר נוף, בעקבות עתירה שהוגשה נגדו בבג"ץ בדרישה להעמידו לדין משמעתי בגין דברים חריפים שהטיח כנגד התנועה הרפורמית, ובקריאות להצביע בבחירות עבור תנועת ש"ס.
באייר תש"ף פתח גוף כשרות בשם בד"ץ יחוה דעת.
נשוי לסופיה, אחותו של שר הפנים לשעבר אליהו סוויסה. מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. אב לתשעה.
פראנץ יוזף
דיסקוטק
לאו מקארי
תומאס לאו מקארי (באנגלית: Leo McCarey; 3 באוקטובר 1898 - 5 ביולי 1969) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי, זוכה ארבעה פרסי אוסקר. במהלך הקריירה שלו היה מעורב ביצירת קרוב ל-200 סרטים, בעיקר קומדיות, בו הוא הציג את האלגנטיות וחוש ההומור המעודן שלו. הבמאי הצרפתי, ז'אן רנואר אמר פעם כי "אין במאי הוליוודי שמבין באנשים יותר מלאו מקארי".
מקארי נולד בלוס אנג'לס ונכנס לתחום הראינוע כעוזר במאי של טוד ברואנינג ב-1920. אך התמקצע באולפנים של האל רואץ' עד לסוף העשור. רואץ' שכר את מקארי ב-1923. בתחילה כתב לסדרת הסרטים "הכנופיה שלנו" ועוד כמה אחרים, ומשם התקדם לבימוי והפקה של עשרות סרטים קצרים עד לסוף העשור. רואץ' היה זה שצִיווֵת את מקארי ללורל והארדי, כשאלה רק החלו לעבוד ביחד כצמד (1927). הוא ביים רק שלושה סרטים עם לורל והארדי, אולם כתב חלק גדול מן התסריטים. ב־1929 התמנה לסגן מנהל מחלקת ההפקה באולפניו של רואץ'.
בעידן הסרט המדבר החל בעבודה על סרטים באורך מלא, לאור ניסיונו הרב בסרטים קצרים, והוא זכה לעבוד עם גדולי הכישרונות הקומיים האמריקאים של זמנו, כמו אדי קאנטור, האחים מרקס, להם ביים את הסרט שנחשב לטוב שבסרטיהם - "מרק ברווז", וו. סי. פילדס, מיי וסט והרולד לויד. הוא זכה בפרס האוסקר הראשון שלו בקטגוריית בימוי על הקומדיה הרומנטית "האמת האיומה" (1937) בכיכובו של קרי גרנט, בה הציג גרנט את אישיותו הססגונית, שתלווה אותו בהמשך סרטיו. סרט זה נחשב לגדול סרטי ה- "screwball comedy" ז'אנר של קומדיה המבוססת על עלילה מהירה ומפותלת, וחילופי דברים שנונים, שהיה נפוץ באותה התקופה. ב-1940 הפיק והשתתף בכתיבת התסריט לסרט "אשתי המועדפת" עם קרי גרנט ואיירין דאן.
מעבר לחיבתו לקומדיות, מקארי היה נוצרי קתולי אדוק, והתייחס ברצינות רבה לבעיות חברתיות. במהלך שנות ה-40 עבודתו נהייתה לרצינית יותר - מקארי דאג מההשלכות של מלחמת העולם השנייה על העולם. ב-1944 הוא ביים את הדרמה הקומית "הולך בדרכי". הסרט עסק בכומר בעל יוזמה, האב הצעיר פרנק צ'אק או'מלי בגילומו של בינג קרוסבי וביחסיו עם כומר בכיר ממנו. סרט זה היה המצליח ביותר באותה שנה בארצות הברית, אשר בעקבותיו מקארי ביים וכתב סרט המשך, "פעמוני סנט מרי", שיצא לאקרנים שנה אחר כך. "הולך בדרכי" זכה ב-7 פרסי אוסקר, כשלראשונה זוכה אדם אחד בשלושה פרסי אוסקר בשנה אחת: מקארי, שהיה על תקן במאי, תסריטאי ומפיק זכה על שלושתם באוסקר.