בנו הגדול של רבי אברהם יהושע העשיל, רבי יוסף מאיר כיהן כאדמו"ר במחנובקא. בנו השני היה רבי משה דן שכיהן כאדמו"ר בסקווירה על מקום אביו וסבו ולאחר מכן בקייב (לשם ברח עם דודו רבי דוד). היה חתנו של קרוב משפחתו, רבי חיים יהודה מאיר מחודורוב (חתנו של רבי דוד טברסקי מטאלנא). נפטר בי"ג בשבט תר"פ. בנו השלישי היה רבי יעקב מליניץ, סבל מייסורים כל ימיו ונדד ממקום למקום, היה חתנו של בן דודו של אביו, רבי מרדכי מקוריסטשוב. נפטר בשנת תר"פ. בנו הרביעי (מזיווגו השני) היה רבי דוד יהודה לייב, חתן אחיו רבי יוסף מאיר ממחנובקא. כיהן כאדמו"ר בקנטין. בניגוד לאבותיו היה אומר דברי תורה בשולחנותיו. נורה על ידי בולשביקים ונפטר מפצעיו בי"ב בשבט תר"פ. חתניו של רבי אברהם יהושע העשיל היו אחיינו רבי מרדכי (בן אחיו רבי דוד) מסקווירה ורבי מרדכי יוסף טברסקי מזלטיפולי. מזיווג שני היה חתנו רבי דוד טברסקי (הראשון) מרחמסטריווקא.
בניו של רבי משה דן מסקווירה היו:
בני רבי דוד.
שבעת בניו של רבי דוד שימשו כאדמו"רים, המפורסם שבהם הוא בנו הצעיר רבי יעקב יוסף שניצל ממלחמת העולם השנייה והקים מחדש את החסידות בארצות הברית. בנו הגדול היה רבי מרדכי חתן דודו רבי אברהם יהושע העשיל מסקווירה, נפטר מעט אחרי אביו. בנו השני רבי משה חתן קרוב משפחתו רבי יעקב אריה מטריסק, נפטר אף הוא בשנת תר"פ ולא השאיר ילדים. בנו השלישי רבי אהרן חתן רבי יצחק מבוהוש. בנו החמישי רבי מנחם נחום חתנו של בן דודו רבי יוסף מאיר ממחנובקא, כיהן כאדמו"ר במחנובקא אחרי פטירת חמיו, ברח לקייב ומשם לקישינב ומשם לארצות הברית שם פתח בית מדרש וכונה האדמ"ור מסקווירה-מחנובקא. התחתן בשנית עם בתו של רבי פנחס ספרד מקוניב נפטר בי"ט בסיוון תש"ו. בנו השישי רבי יצחק, חתנו של קרובו רבי שמואל שלמה מצ'רנוביל, הצליח להימלט לקישינב יחד עם אמו, וכיהן שם כאדמו"ר לציבור גדול. נרצח בשואה בטרנסניסטריה.
בנו הרביעי רבי שלמה חתן רבי אריה לייב ממגרוב בנו של רבי יהושע רוקח מבעלזא, חזר לאחר פטירת אביו לסקווירה ושם מילא את מקומו ושימש כאדמו"ר מסקוירה, נפטר בז' אדר א' שנת תרפ"א, ונקבר סמוך לאביו בקייב, ונבנה אוהל מיוחד על קברו. בנו רבי אלעזר מילא את מקומו ושימש כאדמו"ר מסקווירה בפלטיצ'ן וייסד את חסידות זו (ראו להלן).
לאחר השואה.
בנו השביעי של רבי דוד, רבי יעקב יוסף, נולד בשנת תר"ס בסקווירה. בשנת תר"פ ברח עם אחיו ואמו לקישינב שם נישא לבתו של רבי פנחס מאוסטילא חתנו של רבי ישכר דב מבעלזא וישב בעיר קאלארש שבבסרביה. ניצל מהשואה והיגר לארצות הברית והתגורר בויליאמסבורג, אך נוכח החומרנות והדקדנטיות שפגש, ביקש לבנות לחסידיו מתחם מגורים כפרי רחוק מהמרכזים העירוניים ולכן ייסד עיירה חסידית (הראשונה בארצות הברית; מעין שטעטל) במחוז רוקלנד שבמדינת ניו יורק וקרא לה ניו סקוור ("סקווירה החדשה"). חתניו של רבי יעקב יוסף הם רבי מרדכי הגר מויז'ניץ מונסי ורבי חי יצחק טברסקי מרחמסטריווקה ארצות הברית.
לאחר פטירתו של רבי יעקב יוסף טוורסקי ירש את מקומו בנו רבי דוד טוורסקי.
כיום מונה חסידות סקווירה קרוב ל-3,000 משפחות, כשלפחות מחציתן מתגוררות בניו סקוור. לחסידות קהילות גם במונסי, בורו פארק, לייקווד, ויליאמסבורג, מונטריאול, אנטוורפן ולונדון. משנות ה-90 מתפתחות קהילות גם בישראל ולחסידות בתי כנסת בירושלים, בני ברק, ביתר עילית ובית שמש. בירושלים נפתחו גם תלמוד תורה וישיבה קטנה.
מאפייני ומנהגי החסידות.
חסידות סקווירא נחשבת לחצר שמרנית. היא שואפת לשמר את דרכו של רבי יעקב יוסף מסקווירה. מלבד מנהגי צ'רנוביל הנהוגים באדיקות בסקווירה, אימץ רבי יעקב יוסף מנהגים רבים מחותנו של חותנו, רבי ישכר דב מבלז.
החסידים לובשים באמצע השבוע חליפות חלקות ללא דוגמה ובשבת קפוטה חלקה. לבישת גרטל היא חובה בכל היום (גם מראהו וצורת הלבישה ייחודיים לחסידות סקווירה). רוב החסידים מרכיבים משקפי פלסטיק שחורים. בשבת (האדמו"ר וצאצאיו גם באמצע השבוע) נועלים החסידים מגפיים ("שטיוול"), נוהג שאינו קיים בשאר החסידויות. חסידי סקווירה לא מקצצים את פאותיהם, אך מסלסלים אותן שלא ייגעו בזקן, על פי דברי האר"י.
החל משנת תשנ"ג יוצא עלון שבועי בשם "בחצר הקודש" המפרט את השיחות, הפגישות והאירועים של האדמו"ר.
סקווירה בורו פארק-פלטבוש.
רבי יצחק, בנו של רבי מרדכי בנו הגדול של רבי דוד מסקווירה, היגר לארצות הברית בשנת ה'תרפ"ג. בהתחלה עסק במסחר אך בהמשך הקים חצר בבורו פארק בניו יורק. היה חתנו של רבי פנחס מקנטיקזובה. נפטר בג' באב ה'תש"א ואת מקומו מילא בנו רבי דוד טוורסקי (ה'תרפ"ב - ה'תשס"א), חתנו של רבי יחיאל מיכל מטורקא שהקים רשת מוסדות ועסק גם כיועץ בעניינים רפואיים. במקומו מכהן כיום בנו, רבי יחיאל מיכל טוורסקי, חתנו של רבי מנחם נחום בן רבי יוחנן מרחמסטריווקא.
בנו השני של רבי יצחק, רבי מרדכי כיהן כאדמו"ר מסקווירה בפלטבוש. היה חתנו של רבי שמואל דייטש האדמו"ר מבוקרשט. כיום מכהן בנו רבי יצחק, חתנו של רבי זאב בן רבי יוחנן מרחמסטריווקא. בן נוסף הוא רבי פנחס משה, חתנו של רבי רפאל גולדשטיין מסקאליא, המכהן בגרינוויל, ג'רזי סיטי.
פאלטישאן.
רבי אלעזר, בנו של רבי שלמה מסקווירה בנו של רבי דוד מסקווירה, כיהן כאדמו"ר מסקווירה בפלטישאן ולאחר המלחמה הקים את חסידות פאלטישאן בברוקלין. נכדיו מכהנים כיום באדמו"רות פאלטישאן.
גזע שפיקוב.
חסידות נוספת שיצאה מחסידות סקווירה הייתה חסידות שפיקוב שהוקמה על ידי רבי מנחם נחום טברסקי, בנו של רבי יצחק האדמו"ר הראשון מסקווירה. החסידות נכחדה בשואה.
מסעותי עם דודתי
מסעותי עם דודתי (באנגלית: Travels With My Aunt) הוא רומן רב-מכר מאת גרהם גרין, שיצא לאור בשנת 1969, ומאז פורסם בעשרות מהדורות ותורגם לשפות רבות. הספר נחשב לאחד מהרומנים הקלילים יותר של הסופר הבריטי הפורה, לא משום עצם נושאיו - זקנה, מוות, מסעות ויחסי משפחה - אלא משום שגרין בחר להתייחס אליהם באמצעים קומיים ומנקודת מבט מלאת הומור. בסגנון זה, שאמנם אינו ייחודי ל"מסעותי" מבין ספריו של גרין, אולם נפוץ פחות מהטיפול המהורהר, כבד המשקל והרליגיוזי (דתי) שמאפיין ספרים כ"ברייטון רוק", "קץ הפרשה" ו"העוז והתפארת", יצר גרין רומן מסע פיקרסקי פופולרי, שאף עובד לקולנוע ולבמות תיאטרון רבות ברחבי העולם. גרין עצמו כותב בזיכרונותיו: "[זהו] הספר היחיד שכתבתי עבור ההנאה שבדבר" ("for the fun of it"). אחד המבקרים תיאר אותו כ"צחוק בצלו של הגרדום", תיאור שגרין עצמו אימץ, אך הוסיף כי בכתיבת הספר חווה "יותר צחוק ופחות צל". עבור הקורא ניכרים ברומן לכל אורכו שני אלמנטים מנוגדים אלה: הגרדום מחד, והצחוק שבצלו מאידך.
עלילת הספר.
ראשיתו של הרומן בהלווייתה ושריפת גופתה של אמו הקשישה של הגיבור הראשי, הנרי פולינג. במהלך הלוויה, הוא פוגש לראשונה זה עשרות שנים את אחותה הצעירה, דודתו אוגוסטה. המפגש בין איש ואישה אלה, השונים באופיים, רחוקים בגילם, וזרים גמורים זה לזה, מוביל בניגוד לצפוי למערכת יחסים שמשנה בהדרגה את חייו האפורים של הנרי מן הקצה אל הקצה.
הנרי השמרן והמיושב מובל על ידי דודתו למעשים ולמקומות שלא היה מגיע אליהם בלעדיה. הוא מאבד את אפרה של אמו, נחקר על ידי המשטרה בחשד להחזקת סמים אסורים בכד האפר, ומגלה מפיה לראשונה שמי שחשב כאמו ונפטרה זה עתה לא הייתה אמו הביולוגית. מסיבות שאינן ברורות לו, הוא נשאב לאיטו לעולמה של דודתו.
המסע המטפורי של הנרי מחייו הישנים, הבריטיים מאוד, לעולמה של דודתו הקוסמופוליטית, מתבטא בסדרת מסעות ממשיים, ההולכים ומרחיקים אותו מביתו הפרוורי ומתחביבו היחיד, גידול פרחי דליה.
יעדם הראשון היא עיר הקיט ברייטון, שלחופי התעלה האנגלית. במסעם השני הם טסים לפריז ומשם נוסעים באוריינט אקספרס עד איסטנבול. בשובו ממסע זה חוזר הנרי למשך מספר חודשים לביתו ולחייו השקטים, אולם נתק זה אינו מחזיק מעמד, ומסתיים במסע שלישי ואחרון, שיעדו הסופי פאראגוואי הדיקטטורית (שגם מופיעה בספר קונסול של כבוד שיצא שנים מעטות אחר כך). טיול שלישי זה הופך למסע בכיוון אחד, כאשר הנרי נענה להצעתה של אוגוסטה להשתקע בדרום אמריקה, עמה ועם אהובה מר ויסקונטי. הרומן מסתיים עם סופו של המסע האחרון, כאשר הנרי מקבל עליו סופית את אורח החיים של דודתו.
כדרכם של נוסעים, מעבירים הנרי ודודתו את זמנם במסעותיהם בשיחות ובסיפורים, אולם דומה שלהנרי אין כלל מעשיות לספר לדודתו, והוא רק שומע את שלה. סיפוריה מגלים בפניו את חייה הסוערים, מסעותיה הרבים בעקבות מאהביה, מעשי הפשע שביצעו הם ושביצעה היא יחד עמם, עושר של הרפתקאות מסמרות שיער, פרידות והתחלות חדשות במקומות חדשים. כן הוא דולה ממנה, פה ושם, פרטים על חייהם של אמו ואביו (שמת בעת שהנרי היה ילד). יחד הם נוסעים גם למסע-זוטא, שבו הם עולים לקברו של אביו ביום השנה לפטירתו, ופוגשים את אחת מאהובותיו.
בעמודו האחרון של הרומן שם גרין בפיו של הנרי את התגלית שנרמזה כבר קודם לכן, שדודתו אוגוסטה היא אמו הביולוגית. לאור חשיפה זו, נראים מסעותיהם כדרכה של אוגוסטה בשלהי חייה לתבוע אותו מחדש כבנה, לאחר שהפקידה אותו בעודו תינוק בידי אחותה הגדולה.
דמויות.
דמויות ראשיות.
הנרי פולינג.