זכר הוא מי שגופו מייצר תאי זרע ואילו נקבה היא מי שגופה מייצר תאי ביצית. קיימות מגוון סיבות אבולוציוניות משוערות להתקצרותו ההדרגתית של כרומוזום ה-Y, העשויה להסתיים בהיעלמותו כליל.
ביומטריה מולקולרית של כרומוזום Y.
רצף כרומוזום ה-Y אינו מופרע בשחלוף, אלא רק במוטציות, ומשום שמוטציות הן נדירות, רצף כרומוזום ה-Y עובר בשלמותו מאב לבן ומאפשר לערוך מעקב אחר שושלות זכריות במחקרים בגנטיקה אבולוציונית.
קוו ואדיס (סרט, 1951)
קוו ואדיס (בכתיב לועזי: Quo Vadis) הוא סרט קולנוע אפי משנת 1951 שנעשה על ידי MGM. הוא בוים בידי מרווין לרוי והופק על ידי סם צימבליסטה, לפי תסריט שחיברו ג'ון לי מאהין, ס.נ. ברמן וסוניה לוין. הסרט מבוסס על הרומן הקלאסי שיצא לאור בשנת 1895 קוו ואדיס, שכתב הנריק סנקביץ'. את המוזיקה הלחין ניקלוש רוזה Niklos Rozsa והוא צולם בידי רוברט סרטיס Robert Surtees וויליאם ו. סקאל.
בסרט כיכבו רוברט טיילור, דברה קר, לאו גן, פיטר יוסטינוב, וכן פינלאי קרי (Finlay Currie), פליקס אימלר (Felix Aylmar) ואברהם סופר (Abraham Sofaer). לסופיה לורן ישנו תפקיד בסרט באחת מהופעותיה הקולנועיות הראשונות. גם לאליזבט טיילור ישנה הופעה קצרה.
רקע.
שם הסרט – קוו ואדיס – הוא ביטוי לטיני שמשמעו "לאן אתה הולך?", ואשר מתייחס למפגש בין פטרוס לישו בדרך האפית. לפטרוס, הנס מפני הרדיפות של הקיסר נירון, נגלה בחזונו ישו והוא שואלו "Domine, quo vadis?" (לאן פניך, אלי?). ישו משיב לו, "לאן שאלך לא תוכל ללכת בעקבותי כעת, אולם תלך אחרי לאחר מכן" (חזון יוחנן 13:36). (בסרט עונה לו האל: "מאמיניי ברומא זקוקים לך. אם תיטוש אותם אבוא לרומא להיצלב בשנית") פטרוס מפרש זאת ככך שישו חזר לרומא על מנת להיצלב בשנית. פטרוס, ההולך אחרי אמונתו, שב לרומא ונצלב לרגלי גבעת הוותיקן, היכן שבזיליקת פטרוס הקדוש ניצבת כיום.
עלילה.
העלילה מתרחש ברומא העתיקה בין 64 ל-68 לספירה במהלך שלטונו של הקיסר נירון. הנושא הוא העימות בין הנצרות לבין השחיתות הפושה באימפריה הרומית, בייחוד במהלכה של התקופה האחרונה לשושלת הקיסרים היוליו-קלאודית. הדמויות והאירועים המתוארים הם עירוב של דמויות היסטוריות ממשיות ומצבים ודמויות בדויות.
הסרט מספר את ספורו של מפקד הצבא הרומאי, מרקוס ויניקיוס (בכיכובו של רוברט טיילור), השב מהמלחמות, ומתאהב בנוצרייה אדוקה, ליג'יה (בכיכובה של דברה קר). ויניקיוס נמשך אליה עד מאוד. סיפור העלילה נטווה אל מול הרקע ההיסטורי הרחב של הנצרות הקדומה ורדיפתה על ידי נירון קיסר (בגילומו של פיטר יוסטינוב). אף על פי שהיא גדלה כרומאית, כבתו המאומצת של הגנרל בפנסיה, ליג'יה היא טכנית בת ערובה של רומא. דודו של מרקוס, פטרוניוס (אותו מגלם לאו גן), שהוא איש סודו של הקיסר, משכנע את נירון לתתה לאחיינו כהוקרה לשירותו רב השנים. ליג'יה מתנגדת לכך, אך חרף זאת מתאהבת במרקוס. בינתיים עוינותו של נירון גוברת יותר ויותר ואי שפיותו מתגברת. כשהוא מעלה בלהבות את רומא הוא מאשים את הנוצרים, מרקוס עוזב על מנת להציל את ליג'יה ואת משפחתה. נירון שובה אותם ואת כל הנוצרים. הוא גוזר עליהם להיות נדונים למוות על ידי אריות בזירת הקולוסיאום. מרקוס נאסר אף הוא בנסותו להציל את ליג'יה. בכלא, פטרוס שנאסר אף הוא, משיאם זה לזו. פופיאה, אשתו של נירון, שמשתוקקת למרקוס שלא נעתר לחיזוריה, רוקמת מזימה שטנית. ליג'יה נכבלת לעמוד עץ בזירה. שור פראי מוצב אף הוא שם, ואורסוס, שומר הראש הענקי של ליג'יה, חייב לנסות להורגו בידיו הריקות, שאם לא כן תנוגח ליג'יה למוות על ידי השור. מרקוס נקשר בתא הצופים, לצידם של נירון ופופיאה, ועליו לצפות במחזה הנורא. השור תוקף את ליג'יה שוב ושוב ואורסוס מנסה לגונן עליה ונאבק עמו. ברגע שנדמה שאבדה כל תקווה, קורא מרקוס "ישו, תן לו כוח!", מיד אחר כך אורסוס שובר את מפרקתו של השור. הקהל שנדהם מגודל המאורע הניסי, מבקש מנירון לחון אותם. מרקוס משתחרר מכבליו, קופץ לתוך הזירה ביחד עם חייליו הנאמנים מהליגיון שצפו בנעשה, ומכריז כי גנרל גלבה צועד ברגע זה לרומא ומתכוון להחליף את נירון.
הקהל, שמשתכנע כעת כי נירון ולא הנוצרים אחראי לשריפתה של רומא, מתמרד. נירון נס בבהלה לארמונו, שם הוא רוצח את פופיאה ומאשים אותה בכל. אז, אקטה, אישה העומדת בראש הרמון הנשים של נירון, האוהבת אותו והוא אינו משיב לה אהבה, מופיעה. ומתחננת בפניו לבצע התאבדות לפני שההמון יסתער על הארמון. נירון לא מסוגל להביא עצמו לעשות זאת. לכן, אקטה דוחפת את הפגיון לכיוון ליבו. מרקוס וליג'יה הם כעת חופשיים ומוצאים את אושרם.
פרסים ומועמדויות.
פרס האוסקר.
קוו ואדיס היה מועמד בשמונה קטגוריות לפרס האוסקר: פעמיים עבור שחקן המשנה הטוב ביותר (לאו גן כפטרוניוס ופיטר יוסטינוב כנירון קיסר), כמו גם פרסים עבור התפאורה הטובה ביותר בצבע, הצילום הטוב ביותר בצבע, עיצוב התלבושות הטובות ביותר בצבע, העריכה הטובה ביותר, עבור המוזיקה הטובה ביותר ועבור הסרט הטוב ביותר. על כל פנים הסרט לא זכה ולו בפרס אחד.
פרס גלובוס הזהב.
פיטר יוסטינוב זכה בפרס גלובוס הזהב כשחקן המשנה הטוב ביותר. רוברט סרטיס ויליאם ו. סקאל זכו בפרס גלובוס הזהב לצילום הטוב ביותר. הסרט אף היה מועמד לסרט הטוב ביותר בקטגוריית דרמה.
פוליטיקה של בריטניה
בלק ושולס
מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
המסדר המכובד ביותר של מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש הוא מסדר אבירות בריטי אשר נוסד ב-28 באפריל 1818 על ידי ג'ורג', נסיך ויילס (לימים ג'ורג' הרביעי), כאשר היה העוצר במקום אביו, ג'ורג' השלישי. במסדר קיימים שלושה מעמדות, מהבכיר לזוטר:
מטרת המסדר היא לכבד אנשים אשר שירתו את מדינות חבר העמים או מדינות זרות. ככלל, שגרירים ממונים למעמד "עמית". מרגלו הבדיוני של איאן פלמינג, ג'יימס בונד, מונה גם לדרגה זו בשנת 1953, לפי הספר מרוסיה באהבה.
סיסמת המסדר היא Auspicium melioris aevi, שמשמעותה בלטינית "סימן לעידן טוב יותר". כנרמז בשמו, פטרוני המסדר הם המלאך הקדוש מיכאל וג'ורג' הקדוש. באחד מסמלי המסדר העיקריים נראה המלאך מיכאל כשהוא רומס את השטן.
מסדר זה הוא המסדר השישי בחשיבותו מבין מסדרי האבירות הבריטים. לפניו נמצאים מסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר פטריק הקדוש, מסדר האמבט ומסדר כוכב הודו. אבירי מסדרו של פטריק הקדוש באו מאירלנד, אך מאז שחרורה מהממלכה המאוחדת המסדר הפסיק מלהתקיים בפועל והמינוי האחרון אליו נעשה בשנת 1934. בדומה, פסק מקיום גם המסדר של הודו מאז עצמאותה בשנת 1947.
לראשי התיבות שלעיל קיים גם פירוש הומוריסטי: "קראו לי אלוהים" - "Call Me God" (CMG), "בבקשה קראו לי אלוהים" או "מלכים קוראים לי אלוהים" - "Kindly/Kings Call Me God" (KCMG) ו"אלוהים קורא לי אלוהים" - "God Calls Me God" (GCMG). הפירוש הנ"ל התפרסם בעיקר מסדרת הטלוויזיה "כן, אדוני השר", אך היה נפוץ בשירות הדיפלומטי כבר לפני כן.
היסטוריה.
במקור, המסדר הוקם כדי לציין את החסות הבריטית באיים היוניים, שהחלה ב-1814. איים אלו קיבלו חוקה ב-1817 תחת השם "ארצות הברית של האיים היוניים". המסדר נועד לכבד את "הילידים של האיים היוניים והאי מלטה ושטחי החסות שלו, ונתינים אחרים של הוד מלכותו, אשר ממלאים תפקידים חשובים וחשאיים בים התיכון."
ב-1864, לעומת זאת, הסתיימה החסות הבריטית, והאיים הפכו לחלק מיוון. הגדרת המסדר שונתה בהתאם ב-1868. מאז, החברות מוענקת לאלה אשר "ממלאים תפקידים חשובים וחשאיים בקולוניות של הוד מלכותה, ולאלה ששירתו את הכתר ביחסי החוץ של האימפריה." עקב כך, מושלים ומושלים כלליים רבים הם בין חברי המסדר.
הרכב המסדר.
הריבון הבריטי (כיום אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת) הוא ריבון המסדר והוא ממנה את כל יתר החברים, לרוב לפי המלצת הממשלה. החבר הבכיר ביותר לאחר הריבון הוא "האדון הגדול" (Grand Master). בעבר, תפקיד זה היה שייך לנציב העליון של האיים היוניים. כעת, לעומת זאת, האדון הגדול נבחר על ידי הריבון. מחזיקי התפקיד מאז ייסוד המסדר הם:
במקור כלל המסדר 15 אבירים מפוארים, 20 אבירים מפקדים ו-25 עמיתים. לאחר שהורחב המסדר כמה פעמים, הוא כולל כיום 125 אבירים מפוארים, 375 אבירים מפקדים ו-1750 עמיתים. חברי משפחת המלוכה החברים במסדר אינם נמנים לצורך זה. כמותם, גם אזרחים זרים אשר מונו כ"חברים של כבוד".
במסדר מכהנים שישה בעלי תפקידים: ההגמון (Prelate), הנגיד (Chancellor), המזכיר, הרשם, האחראי על הסמלים (King of Arms) ושומר הסף. האחראי על הסמלים של המסדר אינו שייך למועצת הסמלים (College of Arms), כמו בעלי תפקידים אחרים בתחום ההרלדיקה. שומר הסף במסדר ידוע כ"האדון נושא המוט הכחול" (Gentleman Usher of the Blue Rod) או בקיצור "המוט הכחול". בניגוד למקבילו במסדר הבירית, האדון נושא המוט השחור, המוט הכחול אינו מבצע שום תפקיד בבית הלורדים.
מדי המסדר.
חברי המסדר לובשים מדים מהודרים באירועים מיוחדים, כגון הכתרת המלך, אשר משתנים לפי מעמדם במסדר:
באירועים אחרים חברי המסדר לובשים מדים פשוטים יותר:
ב"ימי הצווארון", המוכרזים על ידי הריבון, חברי המסדר המשתתפים באירועים רשמיים רשאים לענוד את צווארון המסדר מעל מדי הצבא או חליפות הערב. בכל מקרה בו נלבש הצווארון (בימי צווארון או באירועים מיוחדים), אות המסדר נלבש כשהוא תלוי ממנו.
את כל הצווארונים אשר הוענקו מאז 1948 יש להחזיר לגנזך המרכזי של מסדרי האבירות (Central Chancery of the Orders of Knighthood). את כל הסמלים האחרים ניתן לשמור.
תפילות.