באוקטובר 1849 המלך מינה ללא רצון את תורבקה לתפקיד ראש הממשלה, והקבינט הראשון שלו התכנס ב-13 בנובמבר. בקבינט זה (ובשתי ממשלות תורבקה הנוספות), הוא שימש גם כראש ממשלה וגם כשר הפנים. בכהונתו הראשונה כראש ממשלה, תורבקה לא ביצע מעשים רדיקליים מדע, אך ביצע רפורמות והסדרים בתחום השלטון המקומי. בתקופה זו תורבקה היה נתון לביקורת על יחסיו המותחים עם המלך ועל יושרו. הכנסייה הקתולית דרשה להחזיר את המבנה הדתי המסורתי לממשל, דבר שיצר משבר בין הזרמים הדתיים. תורבקה נשאר פסיבי אל מול משבר זה, ובסופו של דבר אולץ להתפטר בשנת 1853.
תורבקה המשיך להנהיג את האופוזיציה בפרלמנט במשך 9 שנים. בשנת 1854 הוא התנגד להשתתפות הולנדית במלחמת קרים ובשנת 1857 התנגד להכנסת תכנים דתיים למערכת החינוך. קריסת הממשלה השמרנית ב-1862 החזירה את תורבקה לשלטון. ב-31 בינואר 1862 הוא החל את כהונתו השנייה כראש הממשלה וכשר הפנים. יחסיו של תורבקה עם המלך השתפרו משום שתורבקה התמקד ברפורמות כלכליות ולא שלטוניות. ממשלה זו הייתה נתונה לביקורת מצד כמספר גורמים ליברלים והחזיקה על כנה בזכות גורמים קתוליים. בכהונה זו, תורבקה פעל למען הפרדת הדת מהמדינה, בניית תעלות, ורפורמות במערכות החינוך והבריאות הציבוריים. הממשלה התפרקה בשנת 1866 כתוצאה ממשבר פוליטי הנוגע לחוק הפלילי באיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
תורבקה חזר להנהיג את האופוזיציה בבית הנבחרים. בינואר 1871 תורבקה בן ה-73 הקים את ממשלתו השלישית, אך לא האריך בה ימים. בדצמבר של אותה השנה הוא חלה ולא התאושש. ב-4 ביוני 1872 נפטר בביתו שבהאג.
אנדרה ויי
Feel So Close
Feel So Close (בעברית: מרגיש כל כך קרוב) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הסקוטי קלווין האריס, אשר פורסם בתור הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, "". האריס חזר לבצע את שיר זה, על אף שקבע בעבר שהוא יפסיק לכלול אותו בהופעות. בשבועו הראשון, הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשיר השישי שלו שנכנס לעשרת הראשונים משיריו כאמן סולו. השיר אף נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 כאשר בשיאו הגיע למקום ה-12, והפך לשיר הראשון של האריס שנכנס למצעד כאמן סולו, ולשיר השני באופן כולל, כאשר הראשון היה We Found Love של ריהאנה, בו הוא משתתף. מכירות השיר עלו להיקף של כ-2.17 מיליון עותקים בארצות הברית עד סוף 2012.
בתרבות הפופולרית.
"Feel So Close" הושמע בסדרות הטלוויזיה המעגל הסודי ויומני הערפד, במשחק הווידאו "Guitar Hero Live", ובטריילר לסרט "הדרכה הורית".
ב-2013, כוכב היוטיוב קורט הוגו שניידר וחברת קוקה-קולה התחברו כדי ליצור קליפים עם עטיפות יצירתיות של שני להיטים משנת 2013. אחד מהם היה "Feel So Close", והשני היה "Little Talks" של אוף מונסטרס אנד מן, עבור קמפיין בשם "הקולות של AHH". "Feel So Close" מציג את שניידר מנגן בבקבוקי קוקה-קולה, כוסות ופחיות. ב-14 בינואר 2014, גרסה של הווידאו שודרה בפרק הבכורה של עונה 13 בריאליטי אמריקן איידול בעונה 13 ברשת הטלוויזיה FOX.
מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה
מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה הייתה סכסוך צבאי שהתקיים משנת 1983 ועד 2005 בין ממשלת סודאן לבין צבא השחרור העממי הסודאני (SPLA). מדובר בהמשך ישיר למלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה, שהתקיימה בין השנים 1972-1955. אף שהלחימה החלה במקור באזור דרום סודאן, המלחמה התפשטה עם הזמן גם להרי נובה ולאזור הנילוס הכחול.
המלחמה נמשכה למעלה מ-21 שנה, מה שהפך אותה לאחת ממלחמות האזרחים הארוכות ביותר בהיסטוריה המתועדת.
לפי הערכות, כשני מיליון אנשים מתו עקב המלחמה, הרעב, והמחלות שנגרמו כתוצאה ישירה מהסכסוך. ארבעה מיליון תושבים בדרום סודאן נאלצו לעקור מבתיהם לפחות פעם אחת במהלך המלחמה (ולעיתים יותר מפעם אחת). מספר האזרחים שנהרגו במלחמה הוא מהגבוהים ביותר מאז מלחמת העולם השנייה, כאשר המלחמה התאפיינה גם בהיקף נרחב של הפרות זכויות אדם, ביניהם אירועי טבח המוני ועבדות בהיקף רחב.
המלחמה הביאה בסופו של דבר להקמתה של מדינת דרום סודאן במהלך שנת 2011, שש שנים לאחר שהמלחמה הסתיימה.
רקע וגורמים למלחמה.
מגמה מרכזית שבאה לידי ביטוי כמעט לכל אורך ההיסטוריה הסודאנית, היא המאבק המתמשך בין השלטון המרכזי, המבקש להרחיב את תחום שליטתו, ובין גורמי מפתח באזורי הפריפריה הסודאנית, שהעלו פעמים רבות טענות בדבר דחיקה לשוליים. השלטון המרכזי, אשר התבסס באופן מסורתי לאורך נהר הנילוס, נאבק במשך מאות שנים על מנת להחיל את שליטתו גם באזור פנים סודאן, הרחק מהנילוס. מאז המאה ה-18, הממשלות המרכזיות ששלטו באזור סודאן פעלו באופן שיטתי ומתמשך על מנת להשליט את כוחן ולנצל את האזור הדרומי והפריפריאלי של סודאן, במקרים רבים תוך התנגשות ישירה מול האוכלוסיות שהתגוררו באזורים אלו.
מספר מקורות תיארו את הסכסוך המתמשך כמאבק דתי, כאשר ניסיונותיו המתמשכים של השלטון המרכזי המוסלמי לכפות את עקרונות הדת המוסלמית והשריעה על הלא-מוסלמים תושבי הדרום, הובילו למאבק אלים, ובסופו של דבר למלחמת אזרחים.
בתקופה בה סודאן נשלטה על ידי הבריטים, השלטון הבריטי חילק את סודאן למחוז צפוני ולמחוז דרומי, כאשר כל מחוז נוהל בנפרד. בתקופה זו, אופיו של המחוז הדרומי היה דומה במידה רבה לזה של יתר המושבות הבריטיות במזרח אפריקה - קניה, טנגניקה ואוגנדה, בעוד שאופי המחוז הצפוני היה דומה יותר למחוז המצרי דובר הערבית.
במהלך השנים הראשונות של הממשל הבריטי בסודאן, הבריטים מנעו מהערבים תושבי הצפון מלהחזיק בעמדות כוח בדרום, המתאפיין במנטליות ובמסורות אפריקאיות, ואף המסחר היה מצומצם בהיקפו בין שני המחוזות. עם זאת, החל משנת 1946, הבריטים נכנעו ללחץ הצפוני והחלו לפעול לשילוב בין שני המחוזות. הערבית נהפכה לשפת הממשל בדרום, ותושבי הצפון הערבים החלו לתפוס עמדות מפתח בממשל בדרום. בתגובה, חברי האליטה בדרום, ברובם המכריע דוברי אנגלית, התרעמו על שינוי מגמה זה, אשר הדיר אותם מחוץ לממשלתם. במסגרת מגמת הדה-קולוניזציה, עמדות המפתח בממשל המקומי בדרום נמסרו ברובן לחברי האליטות הצפוניות שמקום מושבן בח'רטום, מה שגרר אי שקט בדרום.
החל משנת 1950 ועד לתום השלטון הבריטי בסודאן בשנת 1956, הבריטים פעלו באופן הדרגתי לקראת מתן עצמאות לסודאן, אבל תהליך זה התבסס בעיקרו על חיזוק האליטה הצפונית, תוך הזנחת בני האליטה בדרום. כך לדוגמה, במהלך המשא ומתן וההכנות הרשמיות לקראת מתן העצמאות לסודאן, מנהיגים דרום סודאנים כלל לא הוזמנו לקחת חלק במגעים. במהלך שנת 1953, הוועדה הסודאנית שלקחה חלק במגעים מול השלטון הבריטי כללה רק 6 מנהיגים מהדרום, אף שבאותו הזמן היו כ-800 מנהיגים דרומיים שאחזו במשרות מפתח במחוז הדרומי.
מלחמת העולם השנייה מצידה הסבה את תשומת הלב לסוגיית המשאבים הטבעיים. באזור שבין צפון ודרום סודאן משתרעים שדות נפט נרחבים, וכתוצאה מכך אינטרסים של גורמים זרים היו מעורבים בעתיד האזור באופן משמעותי (לאורך השנים, ההכנסות מהאזור הופקעו לטובת אינטרסים מערביים, כפי שקרה בניגריה). מנהיגי הצפון ביקשו לשלוט במשאבים אלו, זאת בשל מיקומו הגאוגרפי של המחוז הצפוני בקצה מדבר סהרה, אשר אינו מתאים לצורכי חקלאות. בהשוואה, דרום סודאן נהנית משיעור גבוה משמעותית של גישה למים ואדמה פורייה, בשל מספר יובלי הנילוס העוברים באזור ומשקעים כבדים ביחס לאזור הצפוני. מסיבה זו, מנהיגי המחוז הצפוני ראו חשיבות עליונה בשליטה על אזור שדות הנפט, כאשר תוצרי הנפט היוו כ-70% מכלל הרווח של סודאן מייצוא, ותרמו בעיקר לפיתוח המחוז הצפוני.
בתקופה זו, המחוז הדרומי התאפיין גם במספר רחב של סכסוכים עקובי דם בין השבטים השונים בדרום. עיקר הקונפליקט התנהל בין שבטי הנואר והדינקה, אך גם בקרב קבוצות אתניות אחרות. מאבקים מקומיים בין שבטים אלו המשיכו להתרחש גם לאחר קבלת העצמאות הדרום סודאנית.
בין השנים 1955 ל-1972, התלקחה בדרום סודאן מלחמת אזרחים בין תושבי הצפון המוסלמים ותושבי הדרום הנוצריים. המלחמה הסתיימה ב-1972, עם חתימת הסכמי אדיס אבבה. ההסכמים כללו מתן אוטונומיה דתית ותרבותית לדרום הנוצרי.
מלחמת האזרחים.
לפני 1985.
הפרת הסכם אדיס אבבה.
לאחר תום מלחמת האזרחים הראשונה, הסכמי אדיס אבבה שולבו בחוקה של סודאן; ההפרה של ההסכם מצד שלטונות סודאן הובילה ישירות למלחמת האזרחים השנייה.
ההפרה הראשונה של ההסכם התרחשה בשעה שנשיא סודאן, ג'עפר נומיירי, ניסה להשתלט על שדות הנפט שהשתרעו באזור הגבול שבין הצפון והדרום. נפט התגלה לראשונה בבנטיו ב-1978, בדרום כורדופאן ובחלק העליון של הנילוס הכחול ב-1979, בשדה Unity oilfield ב-1980, בשדה Adar oilfield ב-1981, ובהגליג ב-1982. גילוי שדות הנפט הוביל את השלטון הסודאני להפנים את הרווחים הכלכליים המשמעותיים שיצמחו למי שישלוט בשדות אלו.
פונדמנטליסטים אסלאמיים בצפון התנגדו לעקרונות הסכם אדיס אבבה, אשר הוביל לאוטונומיה בקרב הרוב הלא-מוסלמי בדרום סודאן. השפעתם של הפונדמנטליסטים על המשטר הסודאני גדלה בהדרגה, ובשנת 1983, הנשיא נומיירי הכריז כי סודאן, על כל חלקיה, היא מדינה אסלאמית, הכרזה שמשמעותה בפועל הייתה סופו של הממשל האוטונומי בדרום, ומשכך הפרה ישירה של הסכם אדיס אבבה.
צבא השחרור של העם הסודאני (SPLA).