כארבעים שנה לאחר שהועלו רעיונות התנועה האנתרופופז'ית הם התגלגלו באופן זה או אחר לרעיונות העומדים בבסיס זרם הטרופיקליה. ההבדל המרכזי בין שני הזרמים הוא שבעוד שהתנועה האנתרופופז'ית חתרה ליבוא של רעיונות וביטויים אמנותיים גבוהים, ביקשה הטרופיקליה להפנים כל ביטוי אמנותי בעל ערך אסתטי, אליטיסטי או פופולרי.
ישא ברכה
נופך
נופך (נֹפֶךְ) הוא יישוב כפרי בשטחי המועצה האזורית חבל מודיעין, בין רינתיה לבארות יצחק. הוא נקרא על שם אחת מאבני החושן ("נֹפך ספיר ויהלֹם" - שמות כ"ח, י"ח), שכן היישוב נבנה כחלק מהקמתם של שני יישובים סמוכים - ברקת ואחלמה (כיום - בית עריף) - שאף הם שמות אבנים מהחושן. את הסדרה המשיך היישוב שוהם הסמוך, שאף הוא נושא בשם אחת מאבני החושן, ומערך רחובותיו רומז לצורת החושן.
היישוב נוסד ב-1949 על אדמות הכפר הערבי רנתיה, שננטש במהלך מלחמת העצמאות, וזאת על ידי עולים יוצאי צפון אפריקה (מרוקו) כיישוב של חוצבים.
ביישוב נמצאים מבני-אבן ערביים מן התקופה העות'מאנית.
סוני-אריקסון
דמוגרפיה של ברזיל
הרפובליקה הפדרלית של ברזיל היא המדינה הגדולה ביותר בשטחה ובאוכלוסייתה בדרום אמריקה ובאמריקה הלטינית בכלל, והחמישית בשטחה ובאוכלוסייתה בעולם. נכון לשנת 2015 מנתה אוכלוסיית ברזיל למעלה מ-200 מיליון איש.
לפני קבלת עצמאותה, הייתה ברזיל מושבה פורטוגלית, ועל כן השפה הרשמית בה היא פורטוגזית, בשונה מרוב ארצות אמריקה הלטינית, בהן השפה העיקרית היא ספרדית. בעוד האימפריה הספרדית באמריקה חולקה בין מדינות רבות, נשמרה אחדות האימפריה הפורטוגזית באמריקה תחת מדינה ענקית אחת – היא ברזיל.
דמוגרפיה.
ברזיל עורכת מפקד אוכלוסין תקופתי מאז 1872. מאז 1940, מפקד האוכלוסייה נערך כל עשר שנים (פעם אחת בעשור).
קבוצות אתניות.
בטרם החלו גלי ההגירה הגדולים לברזיל במחצית השנייה של המאה ה-19, מוצאה של אוכלוסיית הברזילאים הייתה בעיקרה ממתיישבים אירופאים מוקדמים (בעיקר פורטוגזים), מעבדים אפריקנים, ומבני תערובת בין אירופים לאפריקאים (מולאטים) ובין אינדיאנים (מסטיסים) (טופי וגוואראני ורבים אחרים). נישואים בין שבטיים ובין גזעיים היו נפוצים ומקובלים בברזיל מאז הניח המתיישב הפורטוגזי הראשון את כף רגלו על אדמתה. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ברזיל הפכה ליעד הגירה למהגרים רבים ממספר מדינות, חלק גדול מהם היגרו מאיטליה, גרמניה, פורטוגל, ספרד, פולין, לבנון וסוריה (בעיקר נוצרים), יפן (ראו ברזילאים יפנים) אך גם מאוקראינה, רוסיה, ליטא, הונגריה, רומניה, ארמניה, סין וקוריאה ומעוד לא מעט מדינות. יהודים מארצות אשכנז, כמו גם ממוצא ספרדי, יצרו קהילות גדולות במיוחד בברזיל, במיוחד בריו דה ז'ניירו ובמדינת סאו פאולו (ראו יהדות ברזיל).
צאצאיהם של המהגרים האירופאים, ובמיוחד הגרמנים, איטלקים ופולנים, מרוכזים בעיקר בחלק הדרומי והדרום מזרחי של ברזיל, במידה רבה במדינות ריו גראנדה דו סול, סאנטה קטרינה, פרנה וסאו פאולו. במדינות אלו, יחד עם הארצות דוברות הספרדית שלדרומה של ברזיל (ארגנטינה ואורוגוואי), יש רוב גדול לתושבים ממוצא אירופי. ביתר ברזיל, מרבית האוכלוסייה הלבנה מקורה בשושלות פורטוגזיות ותיקות יותר. במדינות הנמצאות במרכז וחלק מדרום-מזרח ברזיל, כלומר ריו דה ז'ניירו, אספיריטו סאנטו, מינאס ז'ראיס, גויאס, מאטו גרוסו דו סול והמחוז הפדרלי, מספר הלבנים כמעט שווה למספר האפרו ברזילאים והמולאטים. בצפון ברזיל, אליה הובאו עבדים אפריקנים רבים לשם עבודה במטעי קנה סוכר, הטבק והכותנה, יש רוב לצאצאי העובדים האפריקנים. העיר סלבדור נחשבת כאחת מהערים הגדולות בעולם של צאצאי ילידי אפריקה. בנוסף אנשים מוכי גורל רבים מצפון ברזיל היגרו דרומה, בעיקר למגלופוליסים ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו ששימשו כור היתוך.
הברזילאים היפנים הם הקבוצה האסיאתית הגדולה ביותר בברזיל. הגירה יפנית זו החלה בראשית המאה ה-20. בברזיל חיה הקהילה היפנית הגדולה ביותר מחוץ ליפן. 1.5 מיליון יפנים מתגוררים בברזיל, רובם בעיר סאו פאולו. בנוסף, חיים בברזיל גם כ-400,000 ברזילאים ממוצא סיני, שחלקם הגדול היגרו לברזיל בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. כן, קיימת קהילה קטנה יותר של כ-50,000 קוריאנים, שרובם היגרו לברזיל במחצית השנייה של המאה ה-20.
בריאות.
לפי ממשלת ברזיל, בעיות הבריאות החמורות ביותר בברזיל הן כדלהלן (הנתונים משנת 2002):
65% מכלל תושבי ברזיל מגדירים עצמם כנוצרים קתולים. עשרים ושישה האחוזים הנותרים משתייכים למספר זרמים פרוטסטנטים, לקנדומבלה, לאומבנדה, ליהדות, לאסלאם ולבודהיזם. כאשר בסה"כ, בסביבות 88% מאמינים בנצרות למגוון זרמיה. כ-8% חסרי דת.
שפות ולשונות.
פורטוגזית היא השפה הרשמית בברזיל, והיא מדוברת על ידי רובה המוחלט של האוכלוסייה. ספרדית ידועה ברמה מסוימת למרבית הברזילאים. אנגלית, לעומתן, היא חלק מתוכנית הלימודים של התיכונים בברזיל, אך מעטים הם בעלי היכולת לדבר באנגלית, ואפילו במידה מועטה. ברזיל היא המדינה היחידה בדרום אמריקה בה הפורטוגזית היא שפה רשמית, מה שמבדיל אותה ומייחד אותה מיתר שכנותיה דוברות הספרדית.
פורטוגזית היא השפה היחידה בברזיל לה סטטוס רשמי מלא במדינה. למעשה, היא השפה שמדוברת בבתי הספר, במערכת החינוך, באמצעי התקשורת, ובה משתמשים למטרות עסקיות ומנהליות. אף על פי כן, קיימות מספר שפות קטנות ושוליות המדוברות במרחבי ברזיל העצומים. לרוב, שפות אלו מדוברות על ידי הילידים, וכן על ידי אנשים שיודעים ומשתמשים בשתי שפות.
מרבית הילידים מדברים בשפות האם שלהם, שהן לרוב: גוואראני, טוקאנו, קנלה ועוד רבות אחרות. אינדיאנים רבים אינם רוצים להשתלב בזרם התרבותי המרכזי בברזיל. אף על פי שהן במיעוט, אין לבטל את שפות האינדיאנים והילידים שכן בצירוף מספר דוברי שפות אלו יחדיו, מגיעים לאחוז ניכר באוכלוסייה. באופן מעניין, מספר שפות כאלו הצליחו להשיג באחרונה מעמד רשמי מקומי.
שפות אחרות, כמו גרמנית, איטלקית, פולנית ויפנית מדוברות בעיקר בדרום ברזיל. ישנם אזורים שלמים בדרום, בהם המקומיים מדברים הן פורטוגזית והן שפה אחת אירופאית. לדוגמה, דווח כי מעל 90% מתושבי היישוב הקטן פרזידנטה לוסנה, הממוקמת במדינת ריו גראנדה דו סול, דוברים גם ניב ברזילאי של גרמנית. בברזיל קיימות קהילות ותיקות של מהגרים, מה שאיפשר את התפתחותם של ניבים מיוחדים לשפות אירופאיות, כמו גרמנית ברזילאית. שפות אלו אינן עומדות בפני עצמן, אך הן שונות ונחשבות לניב שונה.
במשך העשורים האחרונים, כחלק ממדיניות ממשלתית, נעשה מאמץ רב להטמיע את המהגרים, ובתוך כך להחליף את שפתם בפורטוגזית. למרות זאת, היום מספר מדינות, לדוגמה ריו גראנדה דו סול, מנסות להפוך את המגמה ולהחזיר את שפות המהגרים לתוכנית הלימודים באזורים בהם שפות אלו היו שכיחות. באותו הזמן, באזורים שנמצאים על הגבול עם ארגנטינה או אורוגוואי, הברזילאים לומדים באופן רשמי את השפה הספרדית.
בברזיל קיימים לא מעט עיתונים בשפות שאינן פורטוגזית, וכן חלק מאמצעי התקשורת משדרים בשפות כאלו. לדוגמה, בעיר סאו פאולו מתפרסם עיתון ביפנית, וכן מתפרסם שם עיתון בגרמנית למעלה מ-50 שנה. כמו כן, קיימים אתרים דו לשוניים, וכן תוכניות רדיו וטלוויזיה משדרות גם הן בשפות שונות לעיתים.
מנ&quot;ט
בוחן בר-אור
בוחן בר-אור הוא מבחן לכושר גופני אשר הומצא בידי פרופסור עודד בר אור. מטרתו כפולה: לתת אמצעי לפיקוד לוודא רמת כשירות סבירה לחייליו, ולתת לחייל או לחיילת משוב בנוגע למצב כושרו העכשווי.
בעבר נבדקו בבוחן מספר כפיפות הבטן (15 נקודות מקסימום) שמסוגל הנבחן לבצע, כמה שכיבות סמיכה מסוגל הנבחן לעשות (15 נקודות מקסימום), ומשך זמן הריצה למרחק של אלפיים מטר (70 נקודות מקסימום). החל משנת 2014 בוטל תרגיל כפיפות הבטן (מסיבה בריאותית בטענה שהתרגיל עלול לפגוע בגב), וביחידות השדה הוחלף בתרגילי מקבילים ועליות מתח עם אפוד, בנוסף מבצעים ריצות ספרינטים קצרות בין קונוסים. כמו כן, הוארכה הריצה למרחק של 3000 מטר. הציון נקבע על סמך זמן הריצה בלבד, ובשאר התרגילים יש לבצע את מספר החזרות הנדרש ללא קבלת ציון עליהם. במבחני מיון ליחידות שדה בצה"ל נעשה שימוש רב במבחן הבר-אור, והוא נועד להוות כלי מיון.
הבוחן משמש לבחינת שיפור כושר החייל לאורך מהלך קורסים שונים (בהם טירונות וקורס קצינים).
על פי רוב המבחן מתבצע במהלך קורסים אלו שלוש פעמים: בתחילת הקורס, באמצעו ובסיומו. באופן זה ניתן לראות את התקדמות הכושר לאורך הזמן.
במספר קורסים משמש מבחן הבר-אור ככלי למדידת עמידה ברף הכושר הנדרש. לדוגמה, במיוני גיבושים ובקורס הקצינים יש לצבור לפחות 55 נקודות על מנת לעבור את תנאי הסף.
הצטיינות בבוחן בר-אור מזכה את החייל בסיכת "מצטיין בר-אור". הניקוד המינימלי הדרוש לקבלת סיכת ההצטיינות הוא 90.
ממוצע הניקוד בקרב מתגייסים ליחידות קרביות הוא 60 ובקרב מתגייסים ליחידות מובחרות הוא 90.
טבלאות ניקוד (נשים).
החל משנת 2014 הדרישה מחיילות עורפיות היא 11 שכיבות סמיכה.
ריצת בר אור 3000 מטר בפחות מ-20:20 דקות מזכה בציון עובר, כאשר על מנת לקבל ציון 100 על החיילת לרוץ ב-14:20 דקות ומטה.
בוחן כש"ג.
כהיום הבוחן נקרא בוחן כושר גופני ומחולק לשניים בוחן כש"ג כוח שמורכב מעליות מתח, מקבילים וסקוואט עם משקל ובוחן כש"ג ריצה שמורכב מריצת 3000 מטר וספיינריטים של 150×2 מטר
הקרקס המעופף
ג'וערה
ג'וערה היא גבעה ומבנה ברמות מנשה, אשר שימשו בעבר כבסיס ראשוני להתיישבות וכמחנה הדרכה מרכזי למפקדים של ארגון "ההגנה", ולאחר מכן כבסיס גדנ"ע וכמוזיאון. שמה העברי של הגבעה הוא "גבעת נֹח", על שם נוח לינדהיים.