בישראל הוכנסו עקרונות הצהרת הלסינקי (בגרסת 1975, לאחר תיקונים שהוכנסו בעצרת WMA בטוקיו, יפן) לתוך "תקנות בריאות העם (ניסויים רפואיים בבני אדם) התשמ"א-1980" המהוות את הבסיס החוקי להסדרת ניסויים קליניים בישראל. משילוב הצהרת הלסינקי בתקנות, מתחייבת הקמת ועדה לבחינת בקשות לאישור מחקרים רפואיים הכוללים ניסויים בבני אדם בכל מוסדות הרפואה והמחקר בארץ. בוועדה כזו, הקרויה על שם ההצהרה ועדת הלסינקי, חברים רופאים בכירים ונציגי ציבור, ובאחריותה לבחון את ההיבטים האתיים במחקרים קליניים ולוודא עמידתם בעקרונות הצהרת הלסינקי ובתקנות.
בארצות הברית אין מתייחסים להצהרה כאל מסמך מחייב, אלא נקבעו כללים מקומיים עצמאיים, הדומים במהותם לעקרונות הצהרת הלסינקי אולם אינם זהים.
תיכון צייטלין
בנה&quot;פ
סבאלבארד
ורח-אוסוגלי
ורח-אוסוגלי (רוסית: Верх-Усугли) הוא יישוב ראשי בנפת טונגוקוצ'ן שבמחוז צ'יטה שבדרום רוסיה. היישוב נמצא בדרום הנפה וממוקם על חוף נהר אוסוגלינקה.
ההיסטוריה של היישוב.
בשנת 1936 תושב כפר אוסוגלי חשף את מרבצי הפלואוריט באזור. בין השנים 1959-1966 בנו את המכרה "אוסוגלי" והמפעל הצמוד לו. בשנות ה-90 המכרה נסגר כתוצאה משפל כלכלי. כל המכרות בנפה נרכשו על ידי חברת Highland Gold Mining שמנסה לשקם ולפתח את התעשייה המקורית. בערך שליש מהאוכלוסייה היגרה מהעיר עם פירוק השלטון הקומוניסטי בגלל אבטלה, אלכוהוליזם וכו'.
בעיר קיימים המוסדות הבאים:
בית עליון
בית עליון הוא אחד משני בתי מחוקקים (השני הוא בית תחתון), במדינות בהן הרשות המחוקקת מורכבת משני בתים (להבדיל ממדינות בהן נוהג בית מחוקקים חד-ביתי).
מאפיינים משותפים.
בדרך כלל לבית העליון יש את המאפיינים הבאים:
סמכויות.
הבית העליון נחשב לבית בעל סמכויות ייעוץ או סמכויות שינוי ההחלטות של הבית התחתון - ועל כן לרוב אין לו סמכות להתחיל בהליך חקיקתי או סמכות לעצור הליך חקיקתי לאורך זמן. אין לבית העליון, לרוב, סמכויות פיקוח על הרשות המבצעת.
כך לדוגמה יכול בית הלורדים לעכב חקיקה בתחום שאינו תחום תקציבי עד שנה, אך לא להטיל עליה וטו לחלוטין. בתקופת העיכוב יכול הבית התחתון לתקן את החקיקה.
בארצות הברית לבית העליון סמכות ייחודית לאשרר אמנות בינלאומיות.
בחירות או מינוי.
במדינות שונות חברי הבית העליון אינם נבחרים לחברות בבית זה אלא ממונים (בדרך כלל על ידי ראש הממשלה). מטרת מינויים אלה - ליצור בית מחוקקים של מומחים בתחומם, או של אזרחים שתרמו למדינה בצורה יוצאת דופן, אולם לא יוכלו להיבחר בבחירות פוליטיות. כך לדוגמה, חברי הסנאט הקנדי ממונים על ידי מלכת קנדה בהמלצת ראש ממשלת קנדה. בשיטות בהן המינויים מקובלים היו לרוב המינויים מועברים בירושה (בית הלורדים בבריטניה עד שנת 1998, ובית החברים ביפן עד ביטולו בשנת 1947).
במדינות הפדרליות של ימינו נבחרים חברי הבית העליון בידי ממשלות המדינות השונות - כך הדבר בבונדסראט הגרמני, וכך היה הדבר בסנאט ארצות הברית עד התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913. בארצות הברית של ימינו ובאוסטרליה נבחרים חברי הבית העליון ישירות על ידי תושבי המדינות השונות, והבית העליון נועד לייצג את המדינות השונות על בסיס שוויוני ולא על בסיס גודל אוכלוסיית המדינות.
ביטול הבית העליון.
בדנמרק, שוודיה, ונצואלה, ניו זילנד ופרובינציות קוויבק, נובה סקוטיה, אי הנסיך אדוארד, מניטובה וניו ברנזוויק בקנדה בוטלו בתי המחוקקים העליונים ואומצה שיטה של בית מחוקקים אחד. במדינת נברסקה שבארצות הברית בוטל דווקא הבית התחתון (בשנת 1934), ונותר רק הבית העליון כבית מחוקקים אחד.
במדינת קווינסלנד שבאוסטרליה בוטל הבית העליון בשנת 1922.
אילן כפיר
אילן כפיר (נולד ב-1943) הוא עיתונאי בעיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות" ו"חדשות", סופר ומו"ל של עיתונים בשפה הרוסית.
ביוגרפיה.
אילן כפיר נולד במושב כפר ורבורג. הוא התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס חובשים וקורס מ"כים חי"ר. כאיש מילואים לחם במלחמת ששת הימים, בשורות פלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת הצנחנים "חוד החנית", והשתתף בקרב על בית הספר לשוטרים בקרב לשחרור ירושלים. במלחמת יום הכיפורים היה בכוח הראשון שצלח את תעלת סואץ במבצע אבירי לב, ונפצע.
את עבודתו העיתונאית החל בסיקור פעולת תגמול של צה"ל בקלקיליה. בוגר אוניברסיטת תל אביב בחוגים מדע המדינה והיסטוריה של ארץ ישראל.
כפיר השתתף בין השאר בכתיבת ספרי ביוגרפיה של אהוד ברק, עמיר פרץ ובנימין נתניהו. כתב את הספרים "אֶחָי גיבורי התעלה" ו"החווה הסינית" על חזית הדרום במלחמת יום הכיפורים, את הספר "האדמה רעדה" על מלחמת לבנון השנייה ואת הספר "כיפה סרוגה נשק בהצלב" המספר את סיפורם של 18 חללים מהציונות הדתית.
חיים אישיים.
כפיר נשוי לשרה (ללי) כפיר, אחותו של יחזקאל פלומין, ולהם שני ילדים.
בוירכאוס
בוירכאוס (? - 101 לפנה"ס) היה מלכם של הקימברים בתקופת מלחמת הקימברים והטוטונים.
בשנת 105 לפנה"ס הוביל בוירכאוס את בני עמו לניצחון הגדול ביותר שלהם במלחמתם נגד הרפובליקה הרומית. תחת פיקודו, הביסו הקימברים ובני בריתם את צבאותיהם של הקונסול גנאיוס מאליוס מאקסימוס והפרוקונסול קווינטוס סרוויליוס קאיפיו, ליד אוראסיו (אוראנג' המודרנית) על גדות נהר הרון. המקורות מציינים שכ-120 אלף חיילים רומיים נפלו חלל בקרב זה.
אף על פי שהיסטוריונים כגון ישראל שצמן ומ. קארי משערים שמספר האבדות מוגזם, הם מודים שזו הייתה אחת התבוסות הצבאיות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הרפובליקה הרומית. הדים לתחושת האיום שרחשה ברומא בעקבות תבוסה זו ניתן למצוא במילותיו של ההיסטוריון בן התקופה, סאלוסטיוס: "באותו הזמן היה יד הגאלים על העליונה במלחמה עם מצביאינו קווינטוס קפיו וגניאוס מאנליוס וכל איטליה התחלחלה מפחד זה".
לאחר ניצחון זה לא המשיך בויראכוס להתקדם מזרחה ודרומה כלפי איטליה, אלא פנה מערבה לכיוון גאליה ואיבריה. בשנת 102 לפנה"ס החלו בויראכוס והקימברים, יחד עם בני בריתם הטווטונים ושבטים אחרים, לחזור על עקבותיהם לכיוון איטליה. הם פלשו לצפון איטליה, לאחר שחצו את האלפים דרך מעבר סן ברנאר הגדול. בויראכוס נחל ניצחון נוסף מול קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, הקונסול הרומי שהיה מופקד על גזרה זו, והרומאים נסוגו אל מעבר נהר הפו והשאירו את כל השטח שבין הפו לאלפים לשליטת הקימברים.
ניצחונו של בויראכוס לא החזיק מעמד ימים רבים. באביב של שנת 101 לפנה"ס חצה צבא רומי בראשותם של גאיוס מריוס וקאטולוס את נהר הפו, וב-30 ביולי (לפי המסורת הרומית), נפגשו צבאות הקימברים והרומים ליד ורקלה (Vercellae) בשדות הרודים. בויראכוס נחל מפלה מוחצת, רוב הצבא הקימברי, כ-65,000 איש, הושמד, עשרות אלפים נפלו בשבי והוא עצמו נהרג במהלך הקרב.
היהדות החרדית
בסיס איתם
בסיס חיל האוויר איתם (כנף 25), היה בסיס הטיסה האחרון שהוקם בחצי האי סיני על ידי חיל האוויר הישראלי. הבסיס נחנך בדצמבר 1976.
לצד הבסיס שכנו מבני קבע עבור חיילי ומפקדי הבסיס, בו גרו עם משפחותיהם, מבנים שקיבלו את השם "מחנה נורית" שהיה חלק מחבל ימית.
חיל האוויר הפעיל בסיני באותה התקופה עוד שלושה בסיסים מרכזיים – אופיר, עציון ורפידים, שהקנו לצה"ל הגנה מרחבית על כל שטחו של חצי האי סיני.
היסטוריה.
הבסיס מוּקם כ־19 ק"מ דרומית לעיר ימית ו־37 ק"מ מזרחית לאל עריש. נבנה כחלק מחשיבה אסטרטגית צבאית ישראלית, שאפיינה את שנות ה־70, שעל פיה אזור אל עריש ישאר בידי ישראל באופן קבע, גם במסגרת הסכמי שלום עתידיים. השטח היווה נקודה אסטרטגית, מכיוון שבמהלך מלחמות ישראל־מצרים השונות, היה אחד מנקודות העימות המרכזיות. בסופו של דבר, להבדיל מבסיסי הטיסה האחרים בסיני, לא השתתף בסיס איתם בלחימה מבצעית, ולא הוכיח את נחיצותו המבצעית.
בתחילה שימש הבסיס כבסיס־פריסה בלבד, שהפעיל מטוסי F-4 פנטום ומיראז', אך החל מאוקטובר 1976 הופעלה ממנו טייסת 253 ("טייסת הנגב") של מטוסי נשר ואחר כך מיראז' באורח קבע. במקביל לפעילותו הקבועה, המשיך הבסיס לשמש בסיס־פריסות.
בשנת 1979, עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים שבו הוסכם על פינוי חצי האי סיני והחזרתו למצרים, פונו הבסיס ומתקניו השונים לבסיס רמון שבנגב, שהוקם על ידי ארצות הברית בעקבות הפינוי, ושקיבל את מספרו של בסיס איתם (25) ואת סמלו. טייסת הקרב האחרונה ששכנה בו, נפרדה מהבסיס באוקטובר 1981.
לאחר פינוי סיני, הופעלה מן הבסיס למשך זמן מה, טייסת מסוקים אוסטרלית כחלק מכוח המשקיפים הרב־לאומי, לצורך מעקב אחר מילוי ההסכם הישראלי־מצרי.
כיום, נקרא שדה התעופה "שדה התעופה אל־גורה", והוא כמעט ואינו פעיל למעט נחיתת מטוסים קלים ומסוקים של כוח המשקיפים הרב־לאומי, שעדיין מוצב במקום.
קישורים חיצוניים.
(וכן כתבות נוספות באותו גיליון)
וורח-אוסוגלי
פילגש
פִּילֶגֶשׁ היא אישה הנמצאת בזוגיות ארוכת טווח שאינה כוללת קשר נישואין או את ההתחייבויות הממוניות המקובלות במסגרת נישואין. מוסד הפילגשות היה קיים לכל אורך ההיסטוריה.
הפילגש הייתה במעמד נחות לעומת אישה נשואה. למרות זאת נשים הסכימו לשמש כפילגשים מסיבות שונות, בעיקר כאשר מעמדן החברתי היה נמוך בהרבה מזה של בן הזוג, ובמיוחד כאשר בן הזוג היה מלך או עשיר מופלג. במקרה כזה, הקשר עמו הביא להן תועלת רבה יותר מהנזק שנגרם להן עקב הוויתור על הזכויות שבנישואין.
אף שהצאצאים של קשר זה היו "לא חוקיים", היו מקרים שבהם הכירו אבות בילדי הפילגש כיורשיהם החוקיים.
נשים כפילגשים.