תחומי המחקר של עוז הם פיזיקה של חלקיקים באנרגיות גבוהות, תורות שדה קוונטיות וסימטריות-על, כבידה קלאסית וקוונטית, מיתרי-על. נכון לשנת 2017 פרסם למעלה מ-150 מאמרים מדעיים. הוא מופקד על הקתדרה לפיזיקה על שם יובל נאמן, זכה בפרס אלכסנדר פון הומבולדט למחקר וכיהן כראש מרכז מצוינות למחקר באינטראקציות יסודיות של הקרן הלאומית למדע. זכה במספר ניכר של קרנות מחקר תחרותיות, והוא חבר במרכז I-Core בנושא היקום הקוונטי. הוזמן להרצות כפרופסור אורח באוניברסיטאות ובמכוני מחקר רבים, כגון קולז' דה פראנס ואקול נורמל סופרייר בפריז, ואוניברסיטת טקסס באוסטין ומכון Simons בארצות הברית.
בשנים 2013-2010 כיהן עוז כסגן נשיא האגודה הישראלית לפיזיקה ובשנים 2016-2013 כיהן כנשיא האגודה. הוא עורך העיתון לפיזיקה של אנרגיות גבוהות (JHEP), יו"ר הוועדה הלאומית למדע טהור ושימושי מטעם האקדמיה הלאומית למדעים, חבר הוועדה הארצית לאנרגיות גבוהות, עמית מחקר במכון מקס פלאנק לפיזיקת הכבידה בפוטסדאם והנובר וחבר באגודת מקס פלאנק.
נשוי ואב לחמישה ילדים. מתגורר ברמת השרון.
פיליס ויטלי
פיליס ויטלי (באנגלית: Phillis Wheatley; 1753 — 5 בדצמבר 1784) הייתה המשוררת האפריקאית-אמריקאית הראשונה ששיריה פורסמו.
קורות חיים.
פיליס ויטלי נולדה במערב אפריקה, ובגיל שבע או שמונה נמכרה על ידי ראש שבט מקומי כשפחה לסוחר עבדים זר, שלקח אותה ב-11 ביולי 1761 לבוסטון שבמושבה הבריטית מסצ'וסטס בצפון אמריקה על ספינה בשם "הפיליס" (The Phillis). בהגיעה לאמריקה היא נמכרה שוב, לג'ון ויטלי, סוחר וחייט עשיר מבוסטון, שקנה אותה כמשרתת לאשתו, סוזאנה. הזוג ויטלי קראו לנערה "פיליס", כשם הספינה שהביאה אותה לאמריקה. היא קבלה את שם משפחתם "ויטלי", כפי שהיה נהוג במידה ושמות משפחה שימשו עבדים.
בתם של בני הזוג ויטלי, מרי בת ה-18, לימדה את פיליס לראשונה קרוא וכתוב, גם בעזרתו של אחיה, נתנאל. משפחת ויטלי העניקה לפיליס חינוך חסר תקדים בכל הנוגע לעבדים. בהיותה בת 12, קראה קלאסיקות ביוונית ובלטינית ופרקים קשים מהתנ"ך. בגיל 14 כתבה את שירה הראשון. משראתה המשפחה את כשרונה הספרותי, תמכה בחינוכה והותירה את עבודות הבית למשרתי משק הבית האחרים. לעיתים קרובות הייתה המשפחה גם מציגה לראווה את יכולותיה של פיליס בפני חברים ומשפחה. תחת השפעה חזקה של לימודיה את יצירותיהם של אלכסנדר פופ, ג'ון מילטון, הומרוס, הורטיוס וורגיליוס, החלה פיליס ויטלי לכתוב שירה.
בשנת 1773, בהיותה בת 20, התלוותה פיליס לנתנאל ויטלי ונסעה עמו ללונדון, בשל מצבה הבריאותי, אך גם משום שסוזאנה האמינה שיהיה לה סיכוי טוב יותר לפרסם שם את ספר שיריה. בקיץ אותה שנה פורסמו שיריה בקובץ "שירה בנושאים מגוונים, דתיים ומוסריים" , שפרסם אותה גם באנגליה וגם במושבות באמריקה. בזמן כלשהו בין יולי לאוקטובר 1773, זמן קצר לאחר פרסום ספרה בלונדון, שוחררה ויטלי מעבדות על ידי משפחת ויטלי. באביב 1774 נפטרה סוזאנה ויטלי.
ב-1775 שלחה ויטלי לג'ורג' וושינגטון שיר שכתבה לכבודו ("To His Excellency, George Washington"), כאשר פיקד על הצבא הקונטיננטלי במרד המושבות נגד הבריטים:
וושינגטון הודה לה וכתב במו ידיו: "אף שאיני ראוי לשירי הלל ולתשבחות שכאלה, הרי שהסגנון והאופן מהווים ראיה מרשימה לכישרונות השירה הגדולים שלך". לכך הוסיף שאם תבקר פעם בקיימברידג', הוא "ישמח לראות אדם שהמוזות נטו אליו כך את חסדן".
במרץ 1776 ביקרה אותו ויטלי במפקדתו בקיימברידג', מסצ'וסטס.
ב-1778 נפטר ג'ון ויטלי וזמן קצר לאחר מכן נישאה פיליס ויטלי לג'ון פיטרס, זבן שחור חופשי (אנשים ממוצא מעורב אפריקאי ואירופי, שאינם עבדים). הם חיו בתנאי עוני ושכלו שניים מילדיהם, שמתו בינקותם.
ב-1779 הגישה ויטלי הצעה להוצאת כרך שני של שיריה, אולם לא הצליחה לפרסם אותו בשל נסיבות מצבה הכלכלי, אובדן פטרונים לאחר שחרורה מעבדות (לעיתים קרובות הוצאה לאור של ספרים הייתה תלויה בהשגת רישומן של מכירות שהובטחו לפני ההוצאה), ומלחמת המהפכה של אמריקה. עם זאת, כמה משיריה שהיו אמורים להתפרסם בכרך הזה, פורסמו לאחר מכן בחוברות ועיתונים.
ב-1784 נכלא בעלה בעוון חוב, והותיר אותה מרוששת עם בן פעוט חולה. כדי לפרנס אותם, החלה ויטלי לעבוד כמשרתת בדרגה נמוכה באכסניה - עבודה שלא הייתה מורגלת אליה, גם לפני ששוחררה מעבדות. ויטלי הידרדרה לחיי עוני, חלתה ומתה בדצמבר אותה שנה. מיד אחריה, מת גם בנה הפעוט.
יצירתה.
ויטלי כתבה שירים שבהם הפגינה מודעות פוליטית ודתית. בין היתר כתבה שיר תודה למלך ג'ורג' השלישי על ביטול חוק הבולים. עם התקדמות המהפכה האמריקאית החלו שיריה של ויטלי לבטא את רעיונות החירות והמרד שרווחו בשלוש עשרה המושבות. בשנת 1770 כתבה ויטלי שיר מחווה למטיף ג'ורג' וייטפילד , שיר שזכה לתפוצה רבה ולביקורות אוהדות.
רבים משיריה כוללים מחוות לאישים ידועים, ולמעלה משליש מהם הם אלגיות. יתר שיריה עוסקים בדת - ביצירתה דגש נוצרי בולט - וכן בנושאים קלאסיים ובנושאים מופשטים כגון רגש ואמנות. חלק מיצירתה מוקדש למבט אוטוביוגרפי על שעבודה, שחרורה וחוויותיה ככותבת. לדוגמה, שירה "על היותי מובאת מאפריקה לאמריקה" (טקסט חלקי):
ביקורת.
עם פרסום קובץ שיריה לא האמינו מתיישבים לבנים רבים ששפחה שחורה אכן כתבה שירים אלה. ויטלי נאלצה להגן על שמה ועל זכאותה לשיריה בבית משפט, בשנת 1772. שורת אישי ציבור ואינטלקטואלים בחנו אותה, בהם ג'ון הנקוק, וכן מושל מסצ'וסטס תומאס הצ'ינסון (Thomas Hutchinson) וסגנו. קבוצת אישים זו חתמה על אישור לפיו ויטלי היא אכן המחברת של השירים שראו אור בקובץ "שירה בנושאים מגוונים, דתיים ומוסריים".
שמה של ויטלי יצא לתהילה בבריטניה ובארצות הברית כאחד. אישים ובהם ג'ורג' וושינגטון שיבחו את שיריה. המשורר האפריקאי-אמריקאי יופיטר האמון שיבח את יצירתה באחד משיריו. וולטר כתב לאחד מידידיו כי שירתה של ויטלי היא הוכחה לכך שגם שחורים יכולים לכתוב שירה.
היסטוריונים ציינו את הרתעותה מלכתוב על העבדות ואת התייחסותה למצב השעבוד כמצב רצוי על ידי האל. היו שנימקו את יחסה החיובי לעבדות בכך שעקב שעבודה הפכה לנוצרית. לגביה של ויטלי, הנצרות היא השער לגאולה, ועל כן השעבוד אינו רק מצב שכולו רע. עם זאת, בשירתה קיימת התייחסות לעבדות גם כאל רוע אכזרי.
הנצחה.
בשנת 2002 הונצחה ויטלי בספרו של מולפי קטה אסאנטה , "מאה האפריקאים אמריקאים הגדולים ביותר" .
שמה ודמותה של ויטלי הונצחו בשנת 2003 באנדרטה לנשות בוסטון, לצד אביגייל אדמס ומתנגדת העבדות לוסי סטון.
בשנת 2012 נקרא בניין באוניברסיטת רוברט מוריס שליד פיטסבורג על שמה של ויטלי.
פרובינציית הוהנצולרן
פרובינציית הוהנצולרן הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה צורפה הפרובינציה לחלק הדרומי של וירטמברג למדינת וירטמברג-הוהנצולרן כחלק מאזור הכיבוש הצרפתי.
היסטוריה.
בשנת 1849 צורפו נסיכויות הוהנצולרן-זיגמרינגן והוהנצולרן-הכינגן לממלכת פרוסיה, ובמרץ 1850 אוחדו ליצירת פרובינציית הוהנצולרן כחלק מפרוסיה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, ולאחר מכן חלק מגרמניה הנאצית.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, צורפה פרובינציית הוהנצולרן לחלקה הדרומי של וירטמברג ליצירת וירטמברג-הוהנצולרן שהייתה תחת אזור הכיבוש הצרפתי. בשנת 1952 התאחדו וירטמברג-הוהנצולרן עם וירטמברג-באדן ודרום באדן, ויצרו את מדינת באדן-וירטמברג, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
שמואל אהרון גולדשטיין
הרב שמואל אהרון גולדשטיין (12 ביוני 1852 — 29 במאי 1935) היה רב ומורה ממוצא אנגלי, ממנהיגי הקהילות היהודיות בניו זילנד.
ב-6 במאי 1935, מספר שבועות לפני מותו, קיבל את מדליית הכסף של המלך ג'ורג החמישי.
ביוגרפיה.
נולד בלונדון שבאנגליה לשרה ולוולף, תכשיטן. למד במכללת יהודים שבלונדון, והוסמך לרבנות בגיל 22. לימד עברית בבית ספר ביורקשייר, ולאחר מכן במערב הארטלפול. ב-14 ביוני 1876 נישא לאווה פיליפס באלדרשוט, סאות'המפטון. לבני הזוג היו 2 ילדים.
גולדשטיין התמנה כרב בקהילה דוברת עברית בטוומבה, קווינסלנד, אוסטרליה. לאחר מכן מונה לרב במערב מייטלנד, ניו סאות' ויילס. בשנת 1880 מונה לרב בקהילה היהודית באוקלנד, ניו זילנד. הוא החזיק בתפקיד זה 54 שנים עד פטירתו.
גולדשטיין שהגיע לאוקלנד בגיל 26, עמד בפני משימה מורכבת של כהונת רבנות בקהילה יהודית מתפתחת; הקהילה גדלה במהלך שנות כהונתו מ-373 יהודים ל-950 יהודים. הוא זכה לשבחים מאנשי הקהילה על מנהיגותו, לימודו, ותרומותיו ליהדות באזור מגוריו.
מלבד פעילותו בקהילה היה גולדשטיין פעיל גם בעניינים אזרחיים. הוא היה חבר באגודה להגנת נשים וילדים, ובאגודת צער בעלי חיים בניו זילנד. במהלך מלחמת הבורים (1899–1902) ואחריה, היה מזכיר האגודה הפטריוטית. הוא היה חבר בוועדת הספרייה של מועצת העיר אוקלנד, בונה חופשי ומייסד של האגודה הספרותית הצרפתית. גולדשטיין היה גם פעיל באגודה הציונית של אוקלנד במשך 22 שנים.
בדצמבר 1934 פרש מעבודתו. אשתו, אווה, נפטרה באפריל 1935; גולדשטיין נפטר חמישה שבועות אחריה, ב-29 במאי 1935.
פרנסיס גארי פאוורס
פרנסיס גארי פאוורס (17 באוגוסט 1929 - 1 באוגוסט 1977) היה טייס אמריקני שנודע לאחר שמטוס הלוקהיד U-2 שהטיס בשירות ה-CIA יורט במהלך טיסת סיור מעל שמי ברית המועצות, תקרית שהובילה למשבר מטוס הריגול U-2 ב-1960.
ראשית חייו.