אחת מהדמויות הראשיות של הרומן "תקוות גדולות", שפורסם בהמשכים ב-1860–1861, ונכתב על ידי הסופר והעיתונאי ושחקן התיאטרון האנגלי בתקופה הוויקטוריאנית, צ'ארלס דיקנס הוא אסיר משוחרר (הבל מגוויץ'). פיפ עוזר לו בתחילת הרומן, ובהמשך מגוויץ' מתגלה כמיטיב הסוד של פיפ - מקור "התקוות הגדולות" שלו. מגוויץ', שנתפס זמן קצר לאחר שהפיפ הצעיר עזר לו, נידון לאחר מכן לגלות לכל החיים לניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. בזמן שהיה במושבת העונשין, הוא הרוויח את הונו, שאחר כך יעזור לפיפ. יתר על כן, רצונו של מגוויץ' לראות את "האדון" שפיפ נהיה, הוא שהניע אותו לחזור באופן בלתי חוקי לאנגליה, מה שהוביל בסופו של דבר למעצרו ולמותו.
ספר הזיכרונות של לוחם החופש ההודי וינאיק דאמודר סאווארקר , "My Transportation for Life", מספר על מאסרו בעת שהיה בבית הסוהר סלולר הבריטי באיי אנדמן וניקובר ב-1911–1921.
סיפורו הקצר של פרנץ קפקא, "במושבת העונשין", שפורסם ב-1919, נכתב כי בהסדר עונשין לא מזוהה, הוצאו להורג אסירים על ידי מכונה אכזרית. היצירה עובדה לאחר מכן למספר מדיות אחרות, כולל לאופרה שנכתבה על ידי פיליפ גלאס.
הרומן פרפר מגולל את סיפורו של אנרי שרייר, עבריין צרפתי שהורשע ברצח ב-26 באוקטובר 1931, והוגלה לאי השדים. עיבוד קולנועי לספר נעשה ב-1973 בכיכובם של סטיב מקווין ודסטין הופמן.
הסופר הבריטי, סומרסט מוהם, כתב מספר סיפורים בעת שהיה באי השדים. ב-1935, מוהם שהה בסן-לורן-די-מרוני בגיאנה הצרפתית וכתב את הרומן "Christmas Holiday" ב-1939, ושני סיפורים קצרים, שמופיעים ב-"The Mixture as Before" , בשנות ה-40 של המאה ה-20. הרקע של הרומן ושני הסיפורים הקצרים הוגדרו שם, אף על פי שהוא "התעלם מהעונשים האכזריים וצייר תמונה נעימה של המושבה הידועה לשמצה."
הגליה, בדרך כלל לכוכבי לכת אחרים, מופיעה לעיתים ביצירות מדע בדיוני. דוגמה קלאסית היא "עריצה היא הלבנה" שנכתב על ידי רוברט היינליין ב-1966, במסגרתה מועברים אסירים ומתנגדים פוליטיים למושבות ירח בשביל לגדל מזון לכדור הארץ. בספרו של היינליין, משך ההגליה לירח הוא בהכרח קבוע, מאחר שההשפעות הפיזיולוגיות ארוכות הטווח של כוח הכבידה החלש של הירח (בערך שישית מזו של כדור הארץ) משאירות את "הנאמנים" על הירח כי הם לא יכולים לחזור בבטחה לכדור הארץ.
היינץ גאורג לם
היינץ גאורג לם (בגרמנית: Heinz-Georg Lemm; 1 ביוני 1919 – 17 בנובמבר 1994) היה מפקד בוורמאכט במלחמת העולם השנייה שעוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות, ולאחר מכן היה מפקד בכיר בבונדסוור.
ביוגרפיה.
מלחמת העולם השנייה.
לם נולד ב-1 ביוני 1919 בשוורין, שהשתייכה לרפובליקת ויימאר. בשנת 1936 הוא התגייס לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-27, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-12. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם לם במסגרת הרגימנט ה-27 בחזיתות השונות. במהלך שירותו התקדם לם עד לפיקוד על הרגימנט, וכן עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות ובעיטור הצלב הגרמני בזהב. בפברואר 1945 נפל לם בשבי הצבא האדום, ממנו שוחרר בנובמבר 1949.
לאחר המלחמה.
לאחר שחרורו מהשבי, בשנים 1950–1958 הוא מילא מספר תפקידים בפולקסווגן בהמבורג ובוולפסבורג, והתקדם ממוכר לעוזר המנהל של מנהל המכירות המחוזי.
בשנת 1958 הוא התגייס לבונדסוור בדרגת אוברסט, ושימש כמפקד רגימנט הדרכה פאנצרגרנדיר בבית הספר לחי"ר בהמלבורג. בשנים 1959–1962 הוא היה ראש מחלקת משאבי אנוש במשרד הביטחון הפדרלי בבון. בשנת 1962 הוא השתתף בקורס המח"טים הראשון בבית הספר לכוחות השריון במונסטר ובאקדמיה למנהיגות של הבונדסוור בהמבורג. משנת 1962 עד 1965 הוא היה מפקד חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-7 בהמבורג, ובשנים 1965 עד 1969 היה מפקד בית הספר לקצונה הצבאית ה-3 במינכן. בשנת 1969 הוא מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5 בדיאץ, ובשנת 1970 מונה למפקד הדיוויזיה עד 1974. בשנת 1974 התמנה לראש משרד הצבא בקלן, ובשנת 1979 פרש מהצבא. לאחר סיום כהונתו התמנה לנשיא כבוד של מסדר מחזיקי צלב האבירים של צלב הברזל. הוא היה נשיא אגודות החיילים הגרמנים עד 1985, ואחר כך נשיא כבוד עד 1988.
לם היה אב לשני ילדים. הוא התחתן בפעם השנייה בשנת 1992 בגיל 73. הוא נפטר בגיל 75, ב-17 בנובמבר 1994 ברופיכטרוט.
ניתוח פני שטח מגמתיים (סטטיסטיים)
ניתוח פני שטח מגמתיים (Trend Surface Analysis) היא טכניקה מתמטית המשמשת במדעי הסביבה (גאולוגיה, מדעי קרקע, גאוגרפיה וכיוצא בזה). ניתוח זה נקרא גם מיפוי פני השטח המגמתיים או הסטטיסטיים. הניתוח מבוסס על פולינום בסדר גודל נמוך (בדר"כ מהמעלה השנייה) של קואורדינטות מרחביות לאומדן רשת קבועה של נקודות מתצפיות המפוזרות על פני השטח, למשל מממצאים גאולוגיים של קידוחים בנקודות שונות, או ממצאים של עוצמה סייסמית באתרים שונים שנצפו מיד לאחר רעידת אדמה.
התוצרים הסופיים של האנליזה הם:
מאחורי הקלעים של התהליך.
למעשה מדובר בהליך של רגרסיה ליניארית בגרסתה הפולינומית. המערכת קוראת את התפרושת המרחבית של התצפיות וערכיהן הנצפים שהוזנו למערכת, ומזהה את חוקיות השונות על פני המרחב של הערכים הנצפים, על פי החוקיות שהמערכת מזהה. ברגע שהמערכת זיהתה את החוקיות, היא יודעת לתאר אותה באמצעות פולינום (בדוגמה המוצגת ב-איור 1 מדובר בפולינום מהמעלה השנייה), שברגע שמציבים בפולינום את נתוני X ו-Y מקבלים את הערך הצפוי ע"פי החוקיות שזוהתה. המערכת תמפה את מפת פני השטח המגמתיים, בהסתמך על הערכים הצפויים הללו. ההפרש בין הערך הנצפה (שהוזן למערכת) לערך הצפוי הוא "השארית", שכמובן מייצגת את "הרעש", שההחלקה שבוצעה על ידי האנליזה התעלמה ממנו בהליך המיפוי. גודל השארית מבטא את "עוצמת הרעש".
הפן השימושי.
כאמור, למתודולוגיה זו יש שימושים במדעי הסביבה. למשל, ליצירת מפות סטרטיגפיות (מיפוי שכבות הסלע המרכיבות את הקרום) של חלקו העליון של קרום כדור הארץ (גאולוגיה). זאת על סמך נתונים מקידוחים; או מפות כבידה (גרוויטציה) על סמך מדידות מאתרים שונים (גיאופיזיקה); או מפות איזוסייסמיות של אזורים שווי עוצמה סייסמית (Seismic Intensity) ברעידת אדמה, על סמך הערכת עוצמות אלה באתרים שונים (סייסמולוגיה). בכל המפות הללו מדובר במפות עם קווי מתאר - קונטורים המתארים (לפי סדר הדוגמאות שהובאו) קוים שווי עובי של יחידות סלע, שווי עוצמת כבידה ושווי עוצמה סייסמית (איור 1).
מתודולוגיה זו מיושמת גם במדעי החברה בעיקר על ידי גאוגרפים. לדוגמה: תיאור פני השטח המגמתיים של תפרושת גידול האוכלוסייה ביישוב מסוים, למשל במטרופולין תל אביב בשנים 1980-1961 .
בנימין בוכמן
בנימין בוכמן (בי-חי) (1897 – 8 במאי 1979) היה מאנשי העלייה השנייה, ממתגייסי היישוב לצבא העות'מאני ומאנשי ארגון השומר.
ביוגרפיה.
בנימין נולד ב-1897 בעיירה ליאובו שבבסרביה (על שפת נהר פרוט) והיה הצעיר מבין שבעה ילדים. אביו, יעקב בוכמן, עבד במסחר ושלח את ילדיו ללמוד חינוך כללי. בבית ובבית הספר נחשף בנימין לציונות ושאף מנעוריו לעלות ארצה.
ב-1911 נשלח על ידי הוריו ללמוד בארץ, הגיע לאודסה שם עלה על אונייה והגיע ארצה.
בהגיעו ארצה התקבל ללימודים בגימנסיה הרצליה. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הלך עם חבריו לכיתה ועם מוריו למשרדי הממשל העות'מאני ביפו שם קיבלו נתינות עות'מאנית. בגלל המלחמה לא קיבלו הנערים סיוע כספי מהבית והנהלת בית הספר סייעה להם במזון ומגורים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה ביקר מפקד הכוחות הטורקים, אחמד ג'מאל פאשה, בגימנסיה והורה לגייס 100 מהתלמידים הבוגרים של המוסד לצבא העות'מאני. בפסח 1915 יצאה קבוצה של 100 תלמידים, וביניהם גם בנימין, לבית הספר הצבאי בקושטא. בתום שנה של אימונים קיבלו החניכים דרגות קצונה ובנימין הוצב לשירות בקורפוס העות'מאני ה-4 בדמשק. בשלהי 1917 קיבל בנימין חופשה לבקר את משפחתו. במהלך ביקור תלמידי גימנסיה בשפיה פשטו הטורקים על האזור בחיפוש אחר אנשי מחתרת ניל"י. בהיותו קצין טורקי סייע בנימין לאנשי שפיה וזכרון יעקב ובהמשך הוביל, בעגלה, עריקים יהודים של הצבא ממרחביה לפתח תקווה.
עם סיום חופשתו נשלח בנימין לבתומי לשמש כמתורגמן מרוסית לטורקית ושם שהה עד סיום המלחמה. עם סיומה נסע לקושטא וחזר ארצה שם השלים את בחינות הבגרות בסיוע הגימנסיה.
עם סיום לימודיו עלה, עם עוד מספר חברים (חלקם ממגויסי הצבא הטורקי), לגליל שם עסק בהדרכת שימוש בנשק ביבנאל, פוריה, חוות סג'רה ובכפר תבור. התקופה שלאחר המלחמה הייתה תקופת חוסר יציבות בגליל ולבנימין הוצע לעסוק בשמירה במושבות הגליל התחתון. בהמשך עבר לשמור בתל חי וכפר גלעדי. תקופה מסוימת היה חבר בגדוד העבודה וסלל את כביש טבריה-צמח.
ב-17 בינואר 1923 היה בנימין שותף להתנקשות שביצע ירחמיאל לוקאצ'ר בקצין המשטרה הערבי תאופיק ביי א-סעיד. לאחר שלוקאצ'ר ירה והרג את הקצין הוא הטמין את האקדח ובנימין הלך ולקח את האקדח מהמחבוא.
לאחר שנקבעו הגבולות הברורים, בצפון הארץ, בין אנגליה וצרפת וחזר השקט עלה בנימין עם משפחתו להתיישב בכפר גלעדי. בתקופת חברותו עסק בתחום הביטחון והדרכת נוער. ב-1926 עבר לתל יוסף כדי להדריך בבית ספר צבאי שפתח שם השומר (יחד איתו הדריכו ירחמיאל לוקאצ'ר ויהושע אשל). באותה תקופה חל פירוד בתל יוסף וקבוצת חברים מהפלג השמאלי (קבוצת אלקינד) בראשות מנחם אלקינד עזבו את תל יוסף. אירוע זה הביא את בנימין להחלטה לעזוב את הקיבוץ וב-1930 עבר עם משפחתו לחיפה.
בנימין נפטר ב-8 במאי 1979 והובא למנוחות בחלקת השומר בבית הקברות בכפר גלעדי לצד קברה של אשתו פנינה שנפטרה ב-1962.