עם הגעתו לליברפול התקבל פאולר בהערצה על ידי אוהדי המועדון, אשר זכרו לו לטובה את תקופתו הראשונה בקבוצה. במשחק הבכורה שלו בתקופתו השנייה בקבוצה, מול ברמינגהאם סיטי באצטדיון אנפילד, תלו אוהדי ליברפול שלטי עידוד מיוחדים לכבודו, וכאשר נכנס כמחליף במשחק נעשתה לכבודו קימת כבוד. עד לסיום העונה הפגין פאולר יכולת טובה במדי ליברפול וזכה למחמאות מהמאמן רפאל בניטס. קצב הכיבוש שלו, חמישה שערים ב-14 משחקים, היה גבוה מזה של החלוצים האחרים בקבוצה. באותה עונה עקף פאולר את קני דלגליש והפך לכובש החמישי בטיבו של ליברפול בכל הזמנים.
בעונת הבקיע פאולר את שני השערים הראשונים בקריירה שלו בליגת האלופות, במשחק במסגרת שלב הבתים בו הפסידה קבוצתו 3-2 לגאלאטסראיי. בשלב חצי הגמר של הטורניר, נגד צ'לסי, נכנס פאולר כמחליף מספר דקות לפני סיום ההארכה, לפני שליברפול ניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין ועלתה לגמר. על אף שלא נכלל בסגל למשחק הגמר, זכה פאולר יחד עם קבוצתו במדליית הכסף של הטורניר מאחר שערך הופעות במסגרתו במהלך העונה. פאולר כיהן במספר משחקים כקפטן של ליברפול; הוא שיחק את משחקו האחרון במדי הקבוצה ב-13 במאי 2007, וזכה לקימת כבוד כאשר הוחלף. ביולי 2007 הפך פאולר לשחקן חופשי, לאחר שהבקיע 183 שערים ב-369 משחקים בכל המסגרות עבור ליברפול.
לאחר עזיבתו את ליברפול חתם פאולר בקבוצת קארדיף סיטי מאליפות הפוטבול ליג - הליגה השנייה בחשיבותה באנגליה. פאולר הבקיע מספר שערים בחודשים הראשונים שלו בקארדיף; הוא סייע לקבוצתו להעפיל לסיבוב הרביעי בגביע הפוטבול ליג בו נפגש באצטדיון אנפילד עם קבוצתו הקודמת, ליברפול, משחק בו הפסידה קארדיף בתוצאה 2-1. עם זאת, בחצי הראשון של עונת הוא סבל ממספר פציעות שגרמו לו להחמיץ משחקים רבים, ובינואר 2008 נודע כי הוא ייעדר ממשחק עד לסיום העונה. הוא חזר לפעילות בסוף העונה ונכלל בסגל בגמר גביע ה-FA בו הפסידה קבוצתו לפורטסמות', אך לא שותף כלל במשחק עצמו.
בעונת חתם פאולר על חוזה לשלושה חודשים בקבוצת בלקברן רוברס, אותה אימן חברו לשעבר בליברפול, פול אינס. הוא שיחק במדי בלקבורן שלושה משחקים בלבד, ובפברואר 2009 חתם בקבוצה אוסטרלית חדשה שהוקמה, נורת' קווינסלנד פיורי. פאולר מונה לקפטן של פיורי בעונת , הראשונה שלו בליגה האוסטרלית והראשונה בתולדות המועדון.
ביולי 2011 חתם פאולר בקבוצה התאילנדית מואנגת'ונג יונייטד והיה מאמן שחקן. ביולי 2012 פרש פאולר ממשחק פעיל.
סטטיסטיקות קריירה.
מקור:
רון לוינטל
רון לוינטל (נולד ב-8 באוגוסט 1970) הוא פוליטיקאי ועורך דין ישראלי. יושב-ראש התנועה החוץ-פרלמנטרית "שינוי". בעבר מנחה טלוויזיה, עיתונאי, עורך עיתונים, שדרן ועורך תוכניות רדיו.
ביוגרפיה.
לוינטל נולד, גדל והתחנך בתל אביב. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה כנער ב"תשדירי שירות" לחפצים חשודים באמצע שנות ה-80, בבימוי יגאל שילון. בצה"ל שירת כקריין בגלי צה"ל, שם גם הגיש בין היתר את התוכנית, "שפריץ". לאחר שירותו הצבאי הנחה תוכניות טלוויזיה בערוץ 1, בערוץ 2 ובטלוויזיה החינוכית, ביניהן את התוכניות "זומביט", "רואים 6/6", "להיט בראש" ותוכנית הלייט נייט "חכם בלילה". בשנת 1996 הנחה את תחרות הקדם אירוויזיון, לצדה של טל מן. היה כתב בשבועון "פנאי פלוס", ממקימי תחנת הרדיו האזורית רדיו השרון ("רדיו 99") ועורך עיתון הסטודנטים של המרכז הבינתחומי ("מועד ב'") במהלך לימודיו. למד משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, ובשנת 1999 הצטרף למפלגת שינוי. במקביל לפעילותו הפוליטית המשיך לעסוק בעיתונות בתפקידי עריכה ברשת המקומונים "ידיעות תקשורת", שימש כסגן עורך המקומון "על השרון" ואף שידר בגלי צה"ל את התוכנית השבועית "ציפורי לילה משדכות". כמו כן, השתתף באופן קבוע בתוכנית הטלוויזיה "המקצוענים" (לצדם של אורלי נוי ודוד אופק) בהנחייתה של שירה פליקס בערוץ 10.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2003 למועצת העיר ת"א נבחר למקום הראשון מטעם מפלגת "שינוי", אך הועבר למקום השני לטובת פרופסור זהר שביט. עומד בראש עמותת הדרך אל החופש, הפועלת בתחום הקבורה החילונית ומארגנת מופעי תרבות העוסקים בטקסטים תנ"כיים בפירוש מודרני. לוינטל היה ממייסדי ועמד גם בראש הוועד המנהל של מכון הטקסים החילוני, עמותה העוסקת בעריכת טקסי-חיים לציבור הישראלי החילוני (בעיקר טקסי נישואין אלטרנטיביים), וכיום משמש בה כאחד ממחתני הזוגות. בבחירות שנערכו למועצת העיר ת"א ב-2008 התמודד לוינטל ברשימה חדשה למועצת העיר - "התל אביבים", הפתק של המפלגה בבחירות כלל את המשפט ""חולדאי קונטרול - התל אביבים" ועורר בעקבות כך סערה, שהגיעה עד כדי ערעור של חולדאי לוועדת הבחירות, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה ולכן לא נבחר להמשיך את כהונתו במועצת העיר.
בבחירות המקדימות של מפלגת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת ה-17, שנערכו בתחילת 2006, הביס לוינטל את חבר הכנסת הוותיק אברהם פורז ונבחר למקום השני ברשימה, אחרי יוסף לפיד, תוצאה שהובילה לפרישתו של לפיד. בסיעת "שינוי" בכנסת נותרו שני חברים, ח"כ אהוד רצאבי וח"כ אילן ליבוביץ'. רשימת "שינוי" לא עברה את אחוז החסימה, וכיום פועלת כתנועה חוץ-פרלמנטרית.
בשנת 2015 הוציא לאור את ספרו "ארץ דיבת חלב ודבש".
ב-2021 הופיע בתפקיד אורח כיו"ר הכנסת בתוכנית הטלוויזיה מותק בול באמצע.
מרדכי בנטוב
מרדכי בנטוב (גוּטגֶלד) (28 במרץ 1900 – 18 בינואר 1985) היה פוליטיקאי ועיתונאי ישראלי, מראשי תנועת השומר הצעיר ומפ"ם, עורך ביטאון התנועה "על המשמר", חבר מנהלת העם, מחותמי מגילת העצמאות, חבר הכנסת הראשונה עד החמישית, שר השיכון ושר הפיתוח בממשלות ישראל.
ביוגרפיה.
מרדכי בנטוב נולד כמרדכי גוטגלד, בגרודז'יסק מזובייצקי שליד העיר ורשה שבפולין הרוסית, בנם של הלנה ויוסף גוטגלד.
נמנה עם מקימי תנועת השומר הצעיר בפולין, ראש קן ורשה וחבר הנהגת התנועה בפולין.
בפולין למד בגימנסיה בוורשה ואחר כך שנתיים בפקולטה למשפטים.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. על פי עדותו, נתקל לראשונה ב"בעיה הערבית־היהודית" במאורעות 1921: "העמידו אותי, חמוש אקדח, להגן על שכונה יהודית ביפו. ראיתי מרחוק המון כפריים ערביים עם מקלות ואבנים, הצועדים כדי לפרוע ביהודים. אחריהם ראיתי נשים נושאות שקים - לאסוף את הביזה".
בנטוב השלים את לימודי המשפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים. הוא נמנה עם מייסדי הקיבוץ הארצי וחבר קיבוץ משמר העמק, עם אחותו הצעירה אשת התיאטרון שולמית (מיתה) בת-דורי. היה חבר ההנהגה העליונה של תנועת השומר הצעיר ונציגה במוסדות ההסתדרות. חבר הוועד הפועל הציוני מטעם השומר הצעיר משנת 1935. ממיסדי עיתון התנועה "משמר". (אחר כך - על המשמר) ועורכו בשנים 1943–1948. מחבר תזכיר בזכות מדינה דו-לאומית, שהוגש לועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל בשנת 1946. היה חבר מנהלת העם. הצביע בעד הכרזת המדינה והיה מחותמי מגילת העצמאות. היה בין מנסחי מגילת העצמאות והוסיף את הפסקה: "זוהי זכותו הטבעית של העם היהודי להיות ככל עם ועם."
שר העבודה והבינוי בממשלה הזמנית (1948–1949). בתוקף תפקידו הודיע על כוונתו לחוקק חוק שיבטיח מקומות עבודה מתאימים לנכים. כמו כן הקים את ועדת בן-סירה במטרה לנסח באופן משופר את ההצעה לפקודת בניין ערים חדשה כחוק התכנון והבנייה הישראלי. היה חבר בוועד לפירוז גרעיני של המזרח התיכון.
חבר הכנסת מראשיתה ועד הכנסת החמישית. לא הועמד לבחירה לכנסת השישית בעקבות החלטת מפ"ם כי השרים לא יהיו חברי כנסת. שר הפיתוח בתקופת הכנסת השלישית והכנסת הרביעית (1955–1961), שר השיכון בתקופת הכנסת השישית (1966–1969).
בתו, אורה רון עוסקת באמנות, הייתה נשואה לאמרי רון, חבר כנסת לשעבר ומראשי הקיבוץ הארצי.
שיירת חולדה
שיירת חולדה הייתה שיירת אספקה שיצאה ב-31 במרץ 1948 מחולדה לכיוון ירושלים הנצורה חלקית והייתה הראשונה שכשלה מלהגיע לירושלים אף שלא נתקלה במארב יזום. בעקבות דיווח מפקדת הפלמ"ח שהדרך לירושלים חסומה הורה בן-גוריון להוציא לפועל את מבצע נחשון לפריצת הדרך.
בשיירה היו 26 משאיות, ארבעה אוטובוסים ושבעה משוריינים. על השיירה הגנו חיילים מהגדוד הרביעי ומהגדוד החמישי של הפלמ"ח. עמוס חורב היה מפקד השיירה ואל משוריין הפיקוד שלו הצטרפו גם מפקד הגדוד הרביעי ומפקדו החדש של הגדוד החמישי, שאול יפה. הבוקר היה גשום והדרך הייתה בוצית. השיירה נתקעה ליד הכפר הערבי ח'ולדה והתגלתה לערביי הסביבה. השיירה הותקפה על ידי מאות ערבים מצבא ההצלה הערבי ועל ידי חיילי הלגיון הערבי שבאו מרמלה במשוריינים. בין התוקפים היו גם אנשי חסן סלאמה מח'ולדה הערבית ומתנדבים עיראקים ממחנה ואדי צראר (בסמוך לתחנת הרכבת נחל שורק). לאחר שש שעות של לחימה וניסיון לחלץ את המכוניות שנתקעו בבוץ ניתנה הוראה לסגת חזרה לחולדה.
שניים מהמשוריינים שהגנו על המכוניות ועסקו בחילוץ נפגעו ושקעו בבוץ בלי שיכלו לפרוץ את הכח הערבי התוקף שהקיף אותם. מפקד אחד המשוריינים החליט לפוצץ את המשוריין על יושביו כדי לא ליפול בשבי. על פי אתר מידע פלמ"ח, גורמי הכישלון היו הנסיעה בשעות היום, שיירה גדולה ובה רכב כבד פגיע וקשה לתמרון, הכנות לקויות, פיקוד לא אחיד וכנראה לא מנוסה בהגנה על שיירות, בוץ כבד בדרך העפר ומאמץ לא לוותר על המכונית שנתקעו.
21 מאנשי השיירה נהרגו והרוג נוסף היה בכוח החילוץ.