ב-1958 עברה ניתוח להתאמה מגדרית במרוקו והייתה לצרפתייה הראשונה שעברה ניתוח זה. הדבר קידם מאוד את קריירת הבמה שלה. ב-1963 החלה להופיע בפריז במועדון "אולימפיה" המפורסם, שבו הופיעו, מאז נפתח בסוף המאה ה-19, גדולי הזמר הצרפתי ואמנים בינלאומיים מהשורה הראשונה. בשנת 1964 הגיעה לשני סיבובי הופעות בישראל במספר מועדונים ביפו, תל אביב וחיפה, ביניהם מועדון הלילה "כליף" ביפו, וקולנוע ארמון בחיפה, והייתה הטרנסקסואלית המפורסמת ביותר שהופיעה עד אז בישראל. הופעותיה של קוקסינל היוו השראה לראשונות הנשים הטרנסג'נדריות בישראל, בהן גילה גולדשטיין וננסי שניידר.
משנת 1970 החלה מופיעה ברחבי העולם. בין 1978 ל-1987 גרה בגרמניה. לאחר מכן חזרה לפריז ופרסמה שם אוטוביוגרפיה. ב-1990 עמדה להעלות מופע על חייה, אך פריצת מלחמת המפרץ גרמה לקשיים כספיים והמופע בוטל. בין 1994 ל-2000 הופיעה במרסיי ולאחר מכן פרשה מהבמה.
ב-10 במרץ 1960 התחתנה קוקסינל עם עיתונאי הספורט פראנסי בונה, דבר שגרם למהומה רבתי בקרב החברה הצרפתית, שחלקה פקפק בלגיטימיות של הנישואים. ב-11 במרץ 1966 נישאה בפעם השנייה, למריו פלורנטן אן. בין השנים 1992 ל-1996 הופיעה קוקסינל במרסיי, שם התחתנה בפעם השלישית עם פעיל טרנסג'נדר בשם תיירי וילסון. החתונה שודרה בשידור חי ברשת TF1.
ב-9 באוקטובר 2006 נפטרה במרסיי משבץ מוחי.
בדצמבר 2016 החליטה עיריית פריז לקרוא על שמה טיילת הסמוכה למועדון "מאדאם ארתור", שבו החלה את הקריירה שלה.
בתרבות.
בסלנג הישראלי מכונים גברים נשיים, הומוסקסואלים, טראנסג'נדרים ונשים טרנסקסואליות בשם הפוגעני או קללה "קוקסינל" או "קוקסינלית". זאת, על-פי שם הבמה של ז'אקלין שארלוט דיפרנואה. הכינוי נפוץ גם בתעשיית המין והפורנוגרפיה כלפי נשים טרנסג'נדריות או טרנסקסואליות, כינוי אשר דומה למדי למקבילה האנגלית שלו: Shemale (מיזוג של "היא" ו "זכר"). כינוי זה (וגם המקבילה האנגלית שלו) אינו נחשב יותר כתקין פוליטית.
בנובמבר 2016 חסמה פייסבוק מאות משתמשים שכתבו אי-פעם בסטטוס את המילה "קוקסינל". בתגובה התארגנו עשרות כותבים, יוצרי תוכן, עיתונאים ואושיות פייסבוק, ופתחו בקמפיין מחאה נגד פייסבוק, שכלל מכתב פתוח לעדי סופר תאני (מנכ"ל פייסבוק ישראל), ובו דרשו מפייסבוק להפסיק בחסימות השרירותיות ולהציג באופן בהיר ומפורש את כללי הקהילה, כדי שיידעו מה מותר לכתוב ומה לא.
הדר
דינמיקת נוזלים
אתלטיק בילבאו
אתלטיק קלוב (בספרדית: Athletic Club, בבסקית: Athletic Kluba), המוכרת בעיקר כאתלטיק בילבאו, היא קבוצת כדורגל מהעיר בילבאו מחבל הבסקים שבספרד.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1898 על ידי סטודנטים בסקים ששבו מלימודים בבריטניה, והתאחדה ב-1901 עם קבוצה שהקימו עובדי מכרות ומספנות בריטים שעבדו בעיר. מסיבה זו נקראת הקבוצה בשם האנגלי המקורי שלה, Athletic, עד היום.
הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה מאז הקמתה, ומעולם לא ירדה לליגה השנייה (הישג לו שותפות ברצלונה וריאל מדריד בלבד). ייחודה של הקבוצה בכך שמעולם לא רתמה לשורותיה שחקן לא בסקי, ובכך מגבילה מאוד את הכישרונות שיכולים לשחק אצלה. עד שנת 1989 גם ריאל סוסיאדד הייתה שותפה לרעיון הלאומיות הבסקית, אז רכשה שחקן לא בסקי ושברה את המסורת. על פי חוקי הקבוצה, שחקן יכול לשחק בקבוצה גם אם הוא איננו יליד חבל הבסקים בתנאי שהוא נצר למשפחה מחבל הבסקים ויש לו שורשים בחבל זה, בצידו הצרפתי או הספרדי של החבל, או שהוא למד כדורגל בחבל הבסקים, דבר שמתאפשר במועדונים כמו ריאל סוסיאדד, בילבאו אתלטיק, אוסאסונה ודפורטיבו אלבס.
לזכות הקבוצה שלוש הופעות בגביע אירופה לאלופות. בהופעה הראשונה בעונת 1956/1957 הקבוצה הגיעה לשלב רבע גמר והפסידה לקבוצת מנצ'סטר יונייטד.
בנוסף בעונת 1976/1977 הקבוצה הגיעה לגמר גביע אופ"א והפסידה לקבוצת יובנטוס.
בעונת ,העפילה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת דינמו טביליסי מגאורגיה אך בשלב הבתים, בו הוגרלה עם קבוצות יובנטוס מאיטליה, גלאטסראיי הטורקית ורוזנבורג הנורווגית, הקבוצה סיימה במקום האחרון עם ניצחון אחד, שלוש תוצאות תיקו ושני הפסדים והודחה מהמפעל.
אתלטיק בילבאו נחלשה בעשור הראשון של המאה ה-21 ונאלצה להיאבק על מקומה בליגה הראשונה. בעונת שמרה על מקומה בלה ליגה בזכות ניצחון במחזור הסיום.
בעונת 2011/12 העפילה אתלטיק בילבאו לגמר הליגה האירופית כאשר בדרכה לגמר היא עברה קבוצות חזקות וטובות ממנה כגון: פריז סן-ז'רמן, מנצ'סטר יונייטד, שאלקה 04 וספורטינג ליסבון אך במשחק הגמר היא הובסה בידי אתלטיקו מדריד 3-0.
בעונת 2012/13 הוגרלה הקבוצה בשלב הבתים של הליגה האירופית לבית יחד עם אולימפיק ליון מצרפת, ספרטה פראג מצ'כיה ועירוני קריית שמונה הישראלית אך לא הצליחה לשחזר את ההישג מהעונה הקודמת והודחה כבר בשלב הבתים.
בעונת 2013/14 סיימה הקבוצה במקום הרביעי, הישג שהקנה לה כרטיס למוקדמות ליגת האלופות.
הקבוצה העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות בפעם השלישית בתולדותיה, והוגרלה עם פורטו, שחטאר דונצק ובאטה בוריסוב, היא סיימה במקום השלישי והודחה מהטורניר. בשנת 2015 סיימה הקבוצה במקום השביעי, והגיעה לגמר גביע המלך, בו הפסידה לברצלונה בתוצאה 1–3. בעקבות ההעפלה לגמר, השתתפה בילבאו בסופר קאפ הספרדי, בו ניצחה את ברצלונה 1–5 בסיכום שני המשחקים. זהו התואר הראשון של הקבוצה משנת 1984.
בינואר 2021 זכתה שוב בסופר קאפ כאשר גברה פעם נוספת על ברצלונה בתוצאה 2–3 לאחר הארכה, עם שער דרמטי בדקה ב-90 של אסייר וילאליבר.
סגל שחקנים.
נכון ל-20 באוגוסט 2022
(קפטן שני)
תארים.
1929/1930, 1930/1931, 1933/1934, 1935/1936, 1942/1943, 1955/1956, 1982/1983, 1983/1984
1902, 1903, 1904, 1910, 1911, 1914, 1915, 1916, 1921, 1923, 1930, 1931, 1932, 1933, 1943, 1944, 1945, 1950, 1955, 1956, 1958, 1969, 1973, 1984
1984, 2015, 2021.
1913/1914, 1914/1915, 1915/1916
1919-20, 1920-21, 1922-23, 1923/1924, 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928, 1928/1929, 1930/1931, 1931/1932, 1932/1933, 1933/1934, 1939/1940
1934/1935
1898 בספורט
כדורסל.
החלו משחקים בליגת ה NBL, הליגה המקצוענית הראשונה בארצות הברית.
צביקה פרוכטר
אמיר בן-דוד
אמיר בן דוד (נולד ב-27 בדצמבר 1965 בחיפה) הוא עיתונאי, סופר, מוזיקאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
בן-דוד נולד בחיפה, וגדל בקריית מוצקין. למד בתיכון אורט קריית מוצקין, שם חבר בתחילת שנות ה-80 לאייל שכטר וטל יניב להקמת להקת אבטיפוס.
ב-1987, אחרי השחרור מצה"ל, עבר להתגורר בתל אביב וסיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. במקביל מילא שורה של תפקידי כתיבה ועריכה בעיתונות המקומית והארצית: כתב מגזין, עורך מדור החדשות וסגן עורך עיתון תל אביב (1990–1993); סגן עורך מוסף "סופשבוע" של מעריב (1993–1999); עורך המשנה של מוסף "הארץ", פרסם כתבות מגזין וטור אישי בשם "דפדפן" (1999–2004). בשנים 2005–2008 ערך את השבועון "Time Out תל אביב", והוא בעל טור בו. במהלך מלחמת לבנון השנייה פרסם מספר גיליונות שזכו לתגובות מצד עיתונאים בלבנון. העיתון בעריכתו זכה לתואר "שער השנה" של רשת טיים אאוט העולמית. בנובמבר 2008 מונה לסגן המו"ל בקבוצת סיגלר תקשורת. ב-2010 מונה לשמש יועץ אמנותי בקרן הקולנוע הישראלי. ב-2011 החל להגיש את תוכנית התרבות "שבת תרבות" בערוץ 2 יחד עם דורית רביניאן. ב-2013 הצטרף לערוץ הטלוויזיה הבינלאומי i24news כעורך הכלכלי של הערוץ.
ב-2016 מונה להיות העורך הראשי של תוכנית הבוקר של ערוץ 10. ב-2017 הצטרף כעורך לצוות ההקמה של תוכנית התחקירים המרכזית של תאגיד השידור הציבורי. משם המשיך לתפקיד העורך הראשי של תוכנית הראיונות "פגישה עם רוני קובן". התוכנית זכתה כבר בעונתה הראשונה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2017 כתוכנית הראיונות הטובה ביותר בטלוויזיה.
מאז 2019, הוא כתב המגזין של זמן ישראל.
יצירה.
באותן שנים פעל במקביל כמוזיקאי, בעיקר במסגרת להקת "אבטיפוס". עם הלהקה הוציא בן-דוד את האלבומים "מה החזאי מבין" (1995), "איך עושים מים" (1997) ו"הודעה לנוסעים מחוץ לזמן" (2015) הוא כתב והלחין רבים משירי הלהקה, בהם להיטה הגדול "תשאירי לי מקום לחבק אותך".
כמו כן כתב שירים לרמי קלינשטיין ("מוכרחים להאמין"), זהבה בן ("כל הגבולות פתוחים", שיר הנושא לסרט "הכלה הסורית"), יפעת תעשה ("תפסיק לחשוב על עצמך"), אמיר פיי גוטמן ("נס") ועוד.
יחד עם משה זונדר כתב את התסריטים לסרטים "זהר" על חייו ומותו של זוהר ארגוב ו"צומת וולקן", שבוימו בידי ערן ריקליס. לסרט צומת וולקן הלחין עם טל יניב וחיים רומנו את הפסקול שזכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר).
פרסם סיפורים קצרים בכתב העת "מסמרים" ובאנתולוגיה של סיפורים שיצאה בהוצאת מודן.
הרומן הראשון פרי עטו "על גג העולם", ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2009. הרומן "פלאפל אוסלו" ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2011 ולווה בשיר נושא שהוקלט על ידי להקת אבטיפוס.
ב-2015 יצר יחד עם דורון צברי את הסדרה "מגש הכסף". הסדרה, שעוסקת בחוליי הכלכלה הישראלית, עוררה דיון ציבורי נרחב וזכתה בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתואר "סדרת התעודה של השנה" לשנת 2015 ולפרס "סדרת השנה" של פורום היוצרים הדוקומנטריים.
הרבלוק
הרבלוק (אנגלית: Herblock) היה השם בו נודע הרברט לורנס בלוק (13 באוקטובר 1909 - 7 באוקטובר 2001) קריקטוריסט יהודי אמריקאי מחשובי הקריקטוריסטים הפוליטיים בארצות הברית.
חיייו.