אופי האסון ההמוני, מנגנון ההרס ומיקומו, קובעים במידה רבה את מספר הנפגעים בתסמונת מעיכה. כך ניתן להסביר את הפער הגדול בין המספר הרב של מקרי תסמונת מעיכה ברעידת האדמה בטורקיה בשנת 1999, לעומת העובדה כי באסון התאומים בניו יורק, ב-11 בספטמבר 2001, היה מקרה אחד בלבד של תסמונת מעיכה. באסון התאומים נהרגו רוב השוהים בבניינים בעת התמוטטותם, מיד עם קרות האסון, לאור עוצמת ההתמוטטות. באסון הצונאמי במזרח אסיה, בשנת 2004, לא היו מקרי תסמונת מעיכה כלל, אף שרבים נלכדו תחת בניינים שהתמוטטו, זאת כיוון שקורבנות אלה טבעו ומתו בטרם התגלו. כיוון שרוב הלוקים בתסמונת מעיכה מפתחים אי-ספיקה כלייתית העלולה לסכן את חייהם ללא טיפול, אסונות בסדר גודל כזה מעלים את הצורך בציוד דיאליזה רב ובצוותים רפואיים המיומנים בטיפול בפגיעות כלייתיות.
טיפול.
כדי להגביר את סיכויי ההחלמה של הלוקים בתסמונת, חשוב להתחיל בעירוי נוזלים מוקדם ככל הניתן מעת הפגיעה ורצוי במהלך שש השעות הראשונות לאחריה. משום כך, רצוי להתחיל בעירוי הנוזלים אפילו בטרם חולץ הנפגע מן ההריסות. מיד לאחר שחולץ הנפגע ואושפז יש צורך בניטור קפדני של כמות השתן של הנפגע, אשר באופן אידיאלי צריכה לעלות על 300 מיליליטר בשעה. כדי להשיג מטרה זו יש לעיתים לערות לגופו של הנפגע עד 12 ליטר של נוזלים ביום. כמות הנוזלים בעירוי תעלה על כמות השתן המופקת, זאת עקב אגירת נוזלים ברקמות הפגועות. בטיפול זה יש להמשיך כשלושה ימים עד להפסקת הפרשת מיוגלובין מן הגוף.
דיאליזה היא הליך חיוני להצלת לוקים בתסמונת מעיכה, לא רק לאלה שלהם תסמינים ברורים כתוצאה מעליה בכמות הרעלנים בגוף, אלא גם כאמצעי מניעה. טיפול בדיאליזה ללוקים בתסמונת מעיכה נמשך בדרך כלל 13 עד 18 יום, שתיים עד שלוש פעמים בכל יום. הפסקת הטפול בדיאליזה תעשה רק לאחר שקיימים סימנים ברורים של התאוששות וחזרה לפעילות בריאה של הכליות, כפי שניתן ללמוד מבדיקות שתן. כיוון שברוב מדינות העולם לא קיים מאגר מספיק של מכשירי דיאליזה למקרי אסון המוני, שיפור סיכויי ההישרדות של מאות נפגעים ברעידת אדמה למשל, מצריכים בדרך כלל סיוע בינלאומי והטסת מכשירים אלה ממדינות אחרות.
רעלת אשלגן (היפרקלמיה) עלולה להיות קטלנית בנפגעי תסמונת מעיכה ובמסגרת הטיפול חייב להתבצע ניטור קפדני על תסמיניה ותגובה מיידית (בדיאליזה) לתסמינים אלה. רבים מנפגעי תסמונת המעיכה זקוקים לעירויי דם, נוסף לעירוי נוזלים כללי.
פרוגנוזה.
קשה מאוד לקבוע פרוגנוזה כללית ללוקים בתסמונת מעיכה, כיוון שמרבית מקרים אלה מתרחשים בעיתות אסון המוני וסיכויי הנפגע מושפעים במידה רבה, לא רק ממצבו הרפואי, אלא גם מגורמים סביבתיים. במציאות שבה קיים חוסר במשאבים ובצוותים רפואיים מיומנים, בלבול וחוסר ארגון, פוחתים במידה רבה סיכוייו של הנפגע לשרוד. מצבים של אירועים רבי-נפגעים, מצריכים לעיתים קבלת החלטה שלא לטפל בנפגעים שסיכויים להינצל נמוכים.
כאשר אסונות טבע, כמו רעידות אדמה עזות, מתרחשות באזורים מבודדים ומרוחקים, רוב הנפגעים בתסמונת מעיכה נפטרים זמן קצר לאחר שחולצו, בגלל מחסור באמצעים ובטיפול רפואי. כך למשל רעידת האדמה בקשמיר, פקיסטן, בשנת 2005, בה נספו לפי הערכות כשמונים אלף איש, אובחנו רק 118 נפגעים בתסמונת מעיכה ורק 65 זכו לטיפול בדיאליזה. מספר זעיר של מקרים שאובחנו ביחס לממדי האסון.
מחסור במכונות דיאליזה הוא אחד הגורמים המרכזיים המשפיעים על הפרוגנוזה של הנפגעים. הזמן המינימלי לדיאליזה ללוקים בתסמונת מעיכה, כדי להגביר את סיכויי הישרדותם, הוא שעתיים עד שלוש. הטיפול צריך להינתן פעמיים עד שלוש ביממה. באופן אידיאלי תשרת מכונת דיאליזה רק חולה בודד. מכאן, שבאסון שבו מאות נפגעי תסמונת מעיכה, יש צורך בעשרות ואפילו מאות מכשירי דיאליזה, צוותים המיומנים בהפעלתם ותשתיות מתאימות (בניינים, אספקת חשמל, מים זורמים נקיים, ועוד), כדי לתת את הסיכוי הטוב ביותר לנפגעים.
קריבים
מנלאוס (מלך ספרטה)
מנלאוס (ביוונית: Μενελαος) היה אחד מהמלכים האגדיים של ספרטה, בחצי האי פלופונסוס. מנלאוס מתואר כבעל שיער אדום, נמוך ומוצק.
לפי המסופר באיליאדה, היה מנלאוס אחיו של אגממנון, המלך העליון של מיקנה והמלך העליון של יוון. מנלאוס זכה להינשא להלנה היפה שרבים מאצילי יוון חיזרו אחריה, לאחר שאודיסאוס, שרצה לזכות בפנלופי, הציע לטינדראוס מלך ספרטה, כי בתמורה לתמיכתו באודיסאוס בחיזוריו אחרי פנלופי, יפרוש מהתחרות, ובנוסף הציע כי לפני שתעשה ההחלטה לגבי הזוכה בהלנה, כל המחזרים ישבעו להגן על הבעל הנבחר כנגד כל מי שיתקומם נגדו. תכסיס זה הצליח, והלנה ומנלאוס התחתנו. עם מותו של טינדראוס, מנלאוס הפך למלך ספרטה.
במלחמת טרויה עלה בידי אגממנון, אחי מנלאוס, לגייס צבא בן מאה אלף איש למלחמה בטרויה, בזכות השבועה, לאחר שהלנה נחטפה (על פי מיתוסים מסוימים, הלכה מבחירה על פי אחרים) על ידי פאריס נסיך טרויה. כל מנהיגי יוון היו מחויבים להילחם. עם תום הקרב על טרויה, מנלאוס קיבל חזרה את הלנה, והם שבו לביתם. חלק מהגיבורים שהיו מעורבים במלחמת טרויה סבלו מההשלכות של המלחמה בחזרתם הביתה (אודיסאוס סבל מזעם האלים, על פי הכתוב באודיסאה, ואגממנון נרצח על ידי קליטמנסטרה, על פי המחזאי איסכילוס), מנלאוס הוא אחד היחידים שלא סבל מהשלכות המלחמה.
על שמו האסטרואיד 1647 Menelaus , שנתגלה ב-1957 על ידי סת' ניקולסון, ומכתש על הירח .
קישורים חיצוניים.
גורגיאס, כתב את בשבחי הליני, נאום הגנה על פאריס והלנה.
אליאס הראווי
אליאס הראווי (בערבית: الياس الهراوي; 4 בספטמבר 1926 – 7 ביולי 2006) היה נשיא לבנון בשנים 1989–1998.
קורות חיים.
הראווי, שנולד בבקאע, היה הנשיא הראשון שלא בא מקרב המארונים של הר הלבנון. הוא נבחר לנשיאות ב-24 בנובמבר 1989, יומיים לאחר ההתנקשות בחייו של רנה מעווד, אשר כיהן כנשיא במשך 17 יום. כשתקופת נשיאותו עמדה להסתיים בשנת 1995, הצביעו חברי האספה הלאומית בעד תיקון לחוקה כך שיוכל להמשיך בתפקידו שלוש שנים נוספות.
הראווי נולד בהאוך אל-אומרה שליד זחלה למשפחה מארונית של בעלי אדמות. הוא למד באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות וקיבל תואר במסחר. הקים חברה לייצוא ירקות ושיתף פעולה עם חברות שווייצריות. כמו כן, עמד בראש קואופרטיב הסלק סוכר בבקעא. כשעסקיו נפגעו קשות ולמעשה נהרסו כליל בעת מלחמת האזרחים בלבנון פנה לייבוא נפט.
הראווי, שהיה נצר למשפחה בולטת בשדה הפוליטי, הלך בעקבות אחיו ג'ורג' וג'וזף ונבחר לאספה הלאומית בשנת 1972. בשנים 1980–1982 היה שר העבודות הציבוריות (בתקופת שלטונם של הנשיא אליאס סרכיס וראש הממשלה שפיק אל וזאן). בתפקידו זה התמקד בבניית גשרים ודרכים מהירות כדי לחבר את כל חלקי המדינה.
בתקופת נשיאותו חתם הראווי על תיקונים לחוקת לבנון בהתאם להסכם טאיף, אשר העניקו כוח והשפעה גדולים יותר למוסלמים בלבנון. ב-13 באוקטובר 1990, בעזרת צבא סוריה, כפה על הגנרל מישל עאון, אשר עמד בראש מערכת שלטונית מקבילה, להיכנע. כניעתו של עאון הייתה המבשר לתחילת שיקום המדינה לאחר מלחמת האזרחים. ב-22 במאי 1991 חתם על חוזה האחווה, התיאום ושיתוף הפעולה עם סוריה, שבו התחייבה לבנון לא להרשות להשתמש בשטחה כדי לפגוע באינטרסים סוריים.
בלבנון חלוקות הדעות לגביו ולגבי תקופת שלטונו. חלק מהאוכלוסייה משבח אותו על פעולתו הנחרצת נגד המיליציות היריבות וסיום מלחמת האזרחים אשר קרע את המדינה לגזרים במשך 15 שנה. אחרים מאשימים אותו בפירוק הנוצרים ורוב המוסלמים מנשקם, פרט לחזבאללה. מבקריו גם מצביעים על תמיכתו באינטרסים סוריים ובכך שההסכם עליו חתם הפך את לבנון לקולוניה סורית.
הראווי היה נשוי למונה ג'מאל ולזוג היו שלושה בנים (ג'ורג', רוי ורולנד) ושתי בנות (רינה וזלפה). הוא נפטר מסרטן.
הקרב על גבעה 69
קרב גבעה 69 נערך במלחמת העצמאות ב-10 ביוני 1948 בין כוח של הצבא המצרי ופלוגה ב' מגדוד 51 של חטיבת גבעתי. הקרב הסתיים בכיבוש הגבעה על ידי המצרים ונסיגת הפלוגה עם אבדות קשות – 20 הרוגים, פצועים רבים ושבויים.
גבעה 69 היא אחת הגבעות ברכס ממזרח לרצועת חולות מישור החוף. שמה ניתן לה בגלל גובהה מעל פני הים. הגבעה נמצאת כקילומטר מזרחית לקיבוץ ניצנים, מזרחית לכביש החוף. בתקופת המנדט בנו הבריטים שלושה מגדלי מים כדי לספק מים למחנות הצבאיים בסביבה ולכן כונתה הגבעה גם בשם "גבעת שלושת המגדלים". במרחק של כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית לגבעה שכן הכפר הגדול בית דראס.
עד ל-7 ביוני 1948 הייתה הגזרה שקטה יחסית. הגבעה נתפסה מדי פעם על ידי חטיבת גבעתי על מנת להעביר אספקה לניצנים ולפנות ממנה את הילדים (מבצע תינוק). לאחר כיבוש ניצנים ב-7 ביוני על ידי חיל המשלוח המצרי הוחלט על תפיסת הגבעה באופן קבוע כדי שתשמש בסיס לכיבושה מחדש של ניצנים.
פלוגה מגדוד 53 גבעתי התבססה בגבעה. ב-9 ביוני 1948 החליפה אותה פלוגה ב' מגדוד 51. מפקד הפלוגה היה חדש ולא הספיק להכיר את אנשיו.
בליל 9-10 ביוני 1948 נעשה ניסיון לכיבוש מחדש של ניצנים. הכוח הגיע מאוחר ונתגלה על ידי המצרים. ההתקפה נכשלה והאנשים נסוגו לעבר גבעה 69. המצרים הפנו את האש לכיוון הגבעה ועלו עליה בכוח רב של חיל רגלים, טנקים, ארטילריה והפצצות מהאוויר. לנוכח הכוח העדיף של המצרים נתן מפקד הפלוגה הוראת נסיגה. החלה נסיגה מבוהלת. מערך הקשר היה מבוסס על רצים שחלקם נהרגו, ופקודת הנסיגה לא הגיעה לכולם. הכוח המצרי כבש תוך זמן קצר את הגבעה והתקדם לעבר בית דראס ובאר טוביה אך נבלם וחזר לגבעה 69.