בקונסיץ'
בקונסיץ' (בהונגרית: Bakonyszücs) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבקונסיץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 393 ובשנת 2020 רק 279 תושבים.
עד שנת 1954 נקרא היישוב סיץ' (szücs).
יהודי בקונסיץ'.
בבקונסיץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
צ'ארלס ב. הגינס
צ'ארלס ברנטון הגינס (באנגלית: Charles Brenton Huggins; 22 בספטמבר 1901 – 12 בינואר 1997) היה מדען אמריקאי-קנדי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1966 "על גילוי הטיפול לסרטן הערמונית באמצעות הורמונים". זו הייתה התגלית הראשונה שהראתה כי ניתן לשלוט בסרטן על ידי כימיקלים. יחד איתו זכה בפרס גם פייטון רוס.
ביוגרפיה.
הגינס נולד בהליפקס שבנובה סקוטיה. את התואר השני למד באוניברסיטת הרווארד בשנת 1924 ואת ההתמחות בכירורגיה עשה באוניברסיטת מישיגן.
הגינס נפטר ב־12 בינואר 1997 בשיקגו שבאילינוי.
בקונטמאשי
בקונטמאשי (בהונגרית: Bakonytamási) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבקונטמאשי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 802 ובשנת 2020 רק 574 תושבים.
יהודי בקונטמאשי.
בבקונטמאשי חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ובמקום קיים בית קברות יהודי ישן. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
סטניסלב גרוכולסקי
סטניסלב גרוכולסקי (בפולנית: Stanisław Grocholski; 6 ביוני 1865 - 26 בפברואר 1932) היה צייר פולני, פעיל בפולין, גרמניה ובארצות הברית.
ביוגרפיה.
בשנים 1877 עד 1880 הוא למד שיעורים אצל ולדיסלב לושקביץ' באקדמיה לאמנויות יפות של יאן מטייקו בקרקוב. מאוחר יותר, עם קרל ורצינגר בווינה, עם ליאון בונאט בפריז, ועם אלכסנדר פון וגנר באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. הוא חי במינכן עשרים שנה. עד שנת 1901 התגורר בניו-פאסינג ליד מינכן, ולאחר מכן עבר לארצות הברית למילווקי.
בשנת 1886 הציג סטניסלב גרוכולסקי את פנים הכנסייה בווינה.
עבודתו הבולטת הראשונה הייתה ייבוש פשתן בשנת 1889, שהוצג במינכן. במינכן מכר את ציוריו לאספנים פרטיים והציג כמה מיצירותיו הבולטות במוזיאונים ובתערוכות. משם שלח את יצירות האמנות שלו לתערוכות לוורשה, קרקוב ולבוב .
הוא התגורר עם אשתו איזבלה פאבלובסקה בוילה בניו-פאסינג בפאתי מינכן, והפך את ביתו למושבה לאמנים פולנים.
בשנת 1891 הקים בית ספר משלו לציור; שם למדו בין היתר: גוסטב גוזדצקי, קרול קובלסקי-וירוש, הנריק שצ'לינסקי, סוטר מלכובסקי ג'אקסה ויוזף גלנצובסקי.
הוא צייר דיוקנאות, אמנות ז'אנרית (במיוחד פולקלור עממי ופולקלור יהודי), וכן אמנות דתית לכנסיות בפולין.
בין השנים 1880 עד 1900 הציג את ציוריו ב"גלספלאסט" במינכן. הוא עבד גם עם כתבי העת "Gardenlaube" ו- "Moderne", שם הציג חיתוכי עץ על סמך יצירות האמנות שלו. בפולין, רפרודוקציה של עבודות האמן הוצבה בכתבי העת "קלוסי" ו"טיגודניק אילוסטרובני".
הוא צייר את סצינות הפנים של בתים עממיים, העביר את חיי היומיום של האנשים, תפס את החגיגות, הפינוק, המחלות והקטטות.
ולנטין אינצקו
ולנטין אינצקו (בגרמנית: Valentin Inzko; נולד ב-22 במאי 1949) הוא דיפלומט סלובני-אוסטרי. הנציג העליון לבוסניה והרצגובינה מאז 1 במרץ 2009 ועד 31 ביולי 2021. בשנים 2009–2011 כיהן גם כנציג של האיחוד האירופי במדינה.
אינצקו נולד בקלגנפורט שבאוסטריה הכבושה ב-22 במאי 1949 למשפחה ממוצא סלובני. בצעירותו למד משפטים באוניברסיטת גראץ ובשנת 1974 החל לעבוד בשירות הדיפלומטי האוסטרי. בשנים 1982–1986 עבד כנספח לעיתונות בשגרירות אוסטריה בבלגרד. לאחר מכן עבד במשלחת האוסטרית באומות המאוחדות. בשנים 1990–1996 אינצקו עבד כנספח התרבות בשגרירות אוסטריה בצ'כיה, ובשנים 1996–1999 היה אינצקו שגריר אוסטריה בבוסניה והרצגובינה. בשנת 2005 הוא מונה לשגריר אוסטריה בסלובניה.
מלבד סלובנית וגרמנית, אינצקו דובר אנגלית, סרבו-קרואטית, רוסית וצ'כית.
ארתור גרינווד
ארתור גרינווד (באנגלית: Arthur Greenwood; 8 בפברואר 1880 – 9 ביוני 1954) היה פוליטיקאי בריטי. חבר בולט במפלגת הלייבור משנות העשרים של המאה העשרים ועד סוף שנות הארבעים, גרינווד עלה לגדולה במפלגה כמזכיר מחלקת המחקר שלה משנת 1920 וכיהן כשר הפרלמנט במשרד הבריאות בממשלת העבודה הקצרה של 1924. בשנת 1940 הוא היה מכריע בהחלטה שבריטניה תמשיך להילחם בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו.
גרינווד נולד בהונסלט, לידס, בנו של צייר ומעצב. הוא התחנך במכללת יורקשייר (שלימים הפכה לאוניברסיטת לידס), שם קיבל תואר במדעים.
קריירה פוליטית.
גרינווד נבחר לראשונה לבית הנבחרים בבחירות הכלליות בשנת 1922 עבור מחוז הבחירה נלסון וקולן בלנקשייר. הוא החזיק במושב עד שהובס בבחירות בשנת 1931, אך חזר לפרלמנט בשנה שלאחר מכן, וזכה בבחירות משנה במחוז יורקשייר בוויקפילד. גרינווד המשיך לייצג את וויקפילד עד מותו בשנת 1954.
בשנת 1929 מונה גרינווד לשר הבריאות והושבע למועצה המלכותית, תפקיד בו מילא עד קריסת ממשלת העבודה באוגוסט 1931. בתקופתו במשרד הבריאות העלה גרינווד את קצבאות האלמנות ובאמצעות חוק הדיור, ב-1930, חוקק פינוי שכונות עוני גדול.
גרינווד הפך לסגן יו"ר מפלגת העבודה בראשותו של קלמנט אטלי. במהלך הקמפיין לבחירות הכלליות בשנת 1935, תקף גרינווד את ראש בית הכספים נוויל צ'מברלין על שהוציא כסף על חימוש מחדש, ואמר כי מדיניות החימוש היא "הפחדה הגדולה ביותר; מחפירה במדינאי של עמדתו האחראית של מר צ'מברלין, כדי להציע למיליונים נוספים היה צורך לבזבז כסף על חימוש".
ללא ספק הרגע המפורסם ביותר שלו הגיע ב-2 בספטמבר 1939, כשהוא נקרא להגיב לנאומו האמביוולנטי של נוויל צ'מברלין האם בריטניה תסייע לפולין. כשהתכונן לתגובה, הוא הופרע על ידי סף אחורי כועס קונסרבטיבי ולורד ראשון של האדמירליות, ליאו אמרי, שקרא "דבר למען אנגליה, ארתור!"
גרינווד המבולבל המשיך להוקיע את דבריו של נוויל צ'מברלין, למחיאות כפיים של עמיתיו. עם הקמת ממשלת הקואליציה בזמן המלחמה מינה אותו וינסטון צ'רצ'יל לקבינט המלחמה כשר ללא תיק בשנת 1940. בדרך כלל הוא נתפס כבלתי יעיל, אך במאי 1940 התגלה כתומך החזק והקולני ביותר של צ'רצ'יל בדיונים הארוכים בקבינט המלחמה. האם לקבל או לדחות הצעת שלום מגרמניה הנאצית. ללא ההצבעה בעד לחימה על ידי גרינווד וקלמנט אטלי, צ'רצ'יל לא היה בעל הרוב הדק שהיה צריך לעשות זאת.
לאחר מכן, עמדתו דעכה והוא התפטר בשנת 1943. באותה שנה, הוא נבחר לגזבר של מפלגת העבודה, כשהוא מכה את הרברט מוריסון בתחרות צמודה.
עד סוף מלחמת העולם השנייה מילא גרינווד גם את תפקיד יו"ר האופוזיציה, אף שלא קיבל את המשכורת.
מותו.
גרינווד נשרף בשרפה של גולדרס גרין ב-14 ביוני 1954. אפרו ואנדרטתו נמצאים במפרץ 17 של חומת הגבול המזרחית.
משפחתו.
בנו הוא אנתוני גרינווד (לימים לורד גרינווד) (1911–1982) היה חבר פרלמנט משנת 1946 עד 1970, תחילה עבור הייווד ורדקליף ואחר כך עבור רוסנדייל, וחבר בממשלות הרולד וילסון.
האספה הפרלמנטרית של בוסניה והרצגובינה
האספה הפרלמנטרית של בוסניה והרצגובינה (בבוסנית: Parlamentarna skupština Bosne i Hercegovine) היא רשות מחוקקת הפדרלית של בוסניה והרצגובינה המחולקת לשני בתים:
התפקידים העיקריים של האספה הם לאשר את התקציב הלאומי, וכן הסכמים ואמנות. הבחירות האחרונות לאספה נערכו באוקטובר 2018.
טוילאפה איונו סייללה מליאלגאוי
טוילאפה איונו סייללה מליאלגאוי (בסמואית: Tuilaepa Aiono Sailele Malielegaoi; נולד ב-14 באפריל 1945) היה ראש הממשלה ה-6 ושר החוץ ה-5 של סמואה מנובמבר 1998 ועד מאי 2021. בכך היה למעשה ראש הממשלה שכיהן הכי הרבה זמן בתולדות המדינה.
הוא מכהן באספה המחוקקת של סמואה מאז שנת 1981 ובשנים 1988–1998 כיהן כסגן ראש הממשלה. בעבר כיהן גם כשר האוצר והתעשייה.
בצעירותו היה מליאלגאוי לסמואי הראשון שמסיים לימודי תואר שני במסחר, והוא עשה זאת באוניברסיטת אוקלנד. לאחר הלימודים ולפני היבחרו לפרלמנט הוא עבד בחברות פרייס ווטרהאוס קופרס והקהילה הכלכלית האירופית.
ביוגרפיה.
טווילאפה נולד בכפר באי אופולו ולמד בתיכון ליד מכללת סנט ג'וזף. לאחר מכן קיבל תואר שני מאוניברסיטת אוקלנד, והיה לסמואן הראשון שקיבל תואר שני במסחר.
הוא עבד עבור הקהילה הכלכלית האירופית עד שזכה בבחירות לפרלמנט הסמואי בשנת 1980.
טווילאפה איבד שני קרובי משפחה ברעידת האדמה ובצונאמי בסמואה שהתרחשו בשנת 2009 כולל בתה של אחייניתו.
קריירה פוליטית.
טוילאפה היה סגן ראש הממשלה ושר האוצר. במשך זמן מה הוא היה גם ראש הממשלה וגם שר האוצר לאחר שטופילאו אטי אלסנה פרש מראשות הממשלה. עם זאת, לאחר שינוי עירוני בקבינט לאחר הבחירות הבאות בשנת 2001 בהן נבחר לתקופת כהונה נוספת, ויתר טווילאפה על תפקיד שר האוצר למיזה טלפוני רצלאף שהפכה גם לסגנית ראש הממשלה החדשה.
הסיבה שניתנה לוויתורו של טווילאפה על משרד האוצר הייתה מידת האחריות והעבודה הכרוכים בהיותם גם ראש ממשלה וגם שר האוצר וכדי לבצע את העבודה כראוי נדרש שר במשרה מלאה. טווילאפה הקצה את תיק האוצר מאז פעמיים.