Adjuvant! online היא תוכנה המיועדת לסייע לאנשי רפואה וחולים הנמצאים בשלבים ראשונים של מחלת הסרטן לדון בתועלת ובסיכון שבבחירת טיפול משלים (כימותרפיה או טיפול הורמונלי) למחלה לאחר ניתוח. המטרה היא לקבל הערכות לגבי הסיכון לתוצאה שלילית (חזרה של המחלה או מות מן המחלה) ללא טיפול ולהעריך את ההפחתה בסיכון כתוצאה מטיפול משלים. בנוסף מחשבת התוכנה את הסיכון שבתופעות הלואי של הטיפול.
הערכות אלו נעשות על פי מידע המסופק על ידי המשתמש, המידע כולל: מעורבות בלוטות לימפה, גיל, גודל הגידול, מיון היסטולוגי ועוד. על פי המשתנים שהוזנו מחושב הסיכוי לחזרת המחלה (או תמותה מהמחלה), הסיכוי לתמותה שאינה קשורה למחלה והסיכוי לאי חזרה. כל התוצאות מוצגות באופן גרפי ומספרי. הגרסה הנוכחית מחשבת את התועלת שבשימוש בטיפול משלים בסרטן השד, סרטן המעי הגס וסרטן הריאות.
פיתוח ונתונים טכניים.
פיתוח התוכנה החל בשנת 1996 והיא מבוססת על נתונים המשתנים מעת לעת, על פי תוצאות תצפיות רטרוספקטיביות ומתוצאות ניסויים קליניים. מימון לפיתוח התוכנה ניתן מתרומות אישיות, מקרנות נדבנות וממענקים ממשלתיים ותעשייתיים.
התוכנה פועלת בסביבת Java. ניתן להפעיל את התוכנה בגרסת אינטרנט או בגרסת pocket PC. גרסת Adjuvant הנוכחית היא גרסה 8.
ארווין פון ויצלבן
יוב וילהלם גיאורג ארדמן "ארווין" פון ויצלבן (בגרמנית: Job Wilhelm Georg Erdmann Erwin von Witzleben; 4 בדצמבר 1881 - 8 באוגוסט 1944) היה גנרל-פלדמרשל גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה ומתנגד לנאציזם שלקח חלק בקשר העשרים ביולי.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
ארווין פון ויצלבן נולד בברסלאו למשפחת קצינים מתורינגיה. הוא השלים את הכשרתו בצבא הפרוסי ב-22 ביוני 1901 והתחיל את שירותו ברגימנט הגרנדירים ה-7 (פרוסיה המערבית ה-2 - המלך וילהלם הראשון) כקצין בדרגת לויטננט. בשנת 1910 הוא קודם לדרגת אובר-לויטננט.
פון ויצלבן התחתן עם אלזה קליברג ולזוג נולדו בן ובת.
מלחמת העולם הראשונה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה שירת פון ויצלבן כשליש חטיבתי בחטיבת המילואים ה-19, הוא קודם לדרגת האופטמן וקיבל פיקוד על פלוגה ואחר כך פיקוד על גדוד ברגימנט המילואים ה-6. יחידתו השתתפה בקרב ורדן, קרב שמפאן השני ובקרבות בפלנדריה. הוא נפצע באופן חמור במהלך הקרבות, ולאחר החלמתו הועבר לתפקיד קצין מטה בדיוויזיה ה-121.
בין המלחמות.
פון ויצלבן נשאר בצבא גרמניה המצומצם, הרייכסווהר ושירת כמפקד פלוגה, הוא קודם לדרגת מיור בשנת 1923 והוצב כקצין מטה של הדיוויזיה ה-4 בדרזדן. בשנת 1928 הוא קודם לדרגת אוברסט לויטננט ונהיה מפקדו של רגימנט הרגלים ה-6, אחרי קידומו בדרגה לאוברסט הוא קיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-8 שהוצב בפרנקפורט על האודר, בתחילת שנת 1933 הוא הועבר לפיקוד על רגימנט הרגלים בהנובר.
פון ויצלבן קודם לדרגת גנרל-מיור ב-1 בפברואר 1934 וקיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-3 שהייתה מוצבת בפוטסדאם, ולאחר מכן החליף את ורנר פון פריטש כמפקד האזור הצבאי השלישי בברלין. בספטמבר 1935 הוא קודם לדרגת גנרל לויטננט וקיבל פיקוד על הקורפוס ה-3, ובשנת 1936 הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים.
פון ויצלבן גילה את סימן ההתנגדות הראשון למשטר הנאצי כבר בשנת 1934, יחד עם אריך פון מאנשטיין, וילהלם פון לאב וגרד פון רונדשטט דרשו שתתבצע חקירה בנוגע לרציחתם של קורט פון שלייכר ופרדיננד פון ברדוב בליל הסכינים הארוכות כמו כן הוא מתח ביקורת על התנהגותו של היטלר בפרשת בלומברג-פריטש.
בשנת 1938 פון ויצלבן היה חלק מקבוצת קושרים שכללה את הגנרלים לודוויג בק, אריך הפנר, קרל היינריך פון שטילפנגל ואדמירל וילהלם קנריס, הקבוצה תכננה להדיח את היטלר בהפיכה צבאית בעקבות משבר הסודטים בשנת 1938. לפיקודו של פון ויצלבן על עמדות מפתח בברלין יועד להיות תפקיד מרכזי בהצלחת ההפיכה, אולם התוכניות להפיכה נגנזו לבסוף כשהסכם מינכן נחתם והמשבר חלף.
בשנת 1938 פון ויצלבן הוצב כמפקד קבוצת הארמיות השנייה שהייתה ממוקמת בפרנקפורט על האודר.
פון ויצלבן היה מעורב גם בתוכנית ההפיכה של קורט פון המרשטיין-אקוורד בשנת 1939, לפי התכנון היטלר יילקח בשבי במהלך הסתערות חזיתית. תפקידו של פון ויצלבן בתוכנית היה להשתלט על מפקדת המפלגה הנאצית, אולם גם התוכנית הזאת לא יצאה לעולם אל הפועל.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה פון ויצלבן למפקד הארמייה הראשונה שהייתה מוצבת בגבולה המערבי של גרמניה. עם הפלישה הגרמנית לצרפת ב-10 במאי 1940 הארמייה הראשונה הייתה חלק מקבוצת ארמיות C. ב-14 ביוני פרץ פון ויצלבן דרך קו מאז'ינו ותוך שלושה ימים שבה מספר דיוויזיות צרפתיות. כהוקרה על הצלחת הפעולה הוענק צלב האבירים של צלב הברזל לפון ויצלבן וב-19 ביולי 1940 הוא קודם לדרגת גנרלפלדמרשל. הוא מונה למפקד החזית המערבית בשנת 1941, הוא החזיק שנה בתפקיד עד שהוא אולץ לפרוש כתוצאה מבעיות בריאות. הועלתה השערה שהפרישה נכפתה עליו כתוצאה מהביקורת שהוא מתח על המשטר הנאצי אחרי מבצע ברברוסה.
פון ויצלבן אמור להיות דמות מרכזית בקשר העשרים ביולי, במקרה של הצלחת הקשר והדחת המשטר הנאצי הוא יועד להתמנות למפקד העליון של הורמאכט, הפקודות לצבא שיצאו מטעם הקושרים היו חתומות על ידי פון ויצלבן "כמפקד העליון של הוורמאכט". ב-20 ביולי 1944 עם כישלון הקשר נעצר פון ויצלבן ונשפט בבית המשפט של כבוד של הוורמאכט, הוא סולק מן הצבא ודרגתו נשללה ממנו, צעד זה נועד לאפשר את שפיטתו על ידי הפולקסגריכט - בית הדין העממי הנאצי.
פון ויצלבן היה חלק מהקבוצה הראשונה של הקושרים שמשפטה החל ב-7 באוגוסט 1944, השופט שכיהן היה רולנד פרייזלר שגזר דין מוות לפון ויצלבן באותו היום על חלקו בקשר. ויצלבן טען בבית המשפט שבעוד 3 חודשים (מהיום שבו נשפט-7 באוגוסט 1944) ישפטו את כל אלה ששופטים אותו ומשתפים פעולה עם היטלר. הוא אמנם טעה בהערכת הזמן (נדרשו עוד יותר מ-3 חודשים כדי לסיים את המלחמה ולערוך את משפטי נירנברג) אך צדק בהערכה שלו לגבי גורל משטרו של היטלר.
הוצאתו להורג.
ארווין פון ויצלבן הוצא להורג ב-8 באוגוסט 1944, הוא נתלה על ידי מיתרי פסנתר בכלא בברלין, ההוצאה להורג צולמה על מנת שהיטלר יצפה בה.
הפרלמנט הלבנוני
בית הנבחרים (בערבית: مجلس النواب מג'לס (אל)נואאב, בצרפתית: Chambre des députés) הוא הרשות המחוקקת הלבנונית. הוא נבחר לארבע שנים בבחירות כלליות בשיטה האזורית. ייחודה של שיטת הבחירות בלבנון בכך שבכל מחוז בחירה נבחרים נציגים לפי מפתח עדתי-דתי. השיטה מגדירה את מספר הנציגים לכל מחוז לפי השתייכותם לכל אחת הקבוצות המוכרות בלבנון - נוצרים לעדותיהם השונות, מוסלמים (שיעים, סונים ועלווים), ודרוזים.
סמכויותיו העיקריות הן בחירתו של נשיא לבנון, אישור הרכב הממשלה (ראש הממשלה והשרים נבחרים על ידי הנשיא, אך זקוקים לאישור הפרלמנט), אישורם של חוקי המדינה, וכן אישור של תקציב המדינה.
הפרלמנט שוכן במבנה שהוקם ב-1934 בתכנונו של האדריכל הארמני מארדירוס אלטוניאן.
הקצאת המושבים.
שיטת הבחירות הלבנונית מתאפיינת בחלוקה העדתית שלה. לכל עדה דתית מוקצה מספר מוגדר מראש של נציגים בכל מחוז, ומכאן שגם בפרלמנט כולו. לדוגמה, במחוז הבחירה של טריפולי מוקצים 8 מושבים, מתוכם 5 לסונים, 1 לנוצרים מארונים, 1 ליוונים-אורתודוקסים ו-1 לעלווים; במחוז בינת ג'בייל נבחרים 3 נציגים, כולם שיעים.
בבחירות שנערכו בין השנים 1972-1932 (אז הופסקו הבחירות עד לתום מלחמת האזרחים), חולקו המושבים ביחס של 5:6 בין הנוצרים לבין המוסלמים והדרוזים (יחד), יחס שהתאים באופן גס לגודלן של הקבוצות. בשנות השישים הביעו המוסלמים שוב ושוב את מורת רוחם מהשיטה הקיימת, מתוך הכרה כי קצב הילודה הגבוה שלהם, במקביל להגירה השלילית של הנוצרים, הביא לשינוי יחסי הכוחות בין העדות ויצר רוב מוסלמי במדינה, שמבנה הפרלמנט לא שיקף אותו נאמנה. הפוליטיקאים הנוצרים סירבו לבטל את השיטה הקיימת או לשנותה, וסירובם היה אחד הגורמים שהוביל לפרוץ הלחימה בשנים 1975–1990. הסכם טאיף, שנחתם ב-1989 והביא לסיום מלחמת האזרחים בלבנון, שינה את יחסי הכוחות בפרלמנט והעניק ייצוג שווה לנוצרים ולמוסלמים (יחד עם הדרוזים) - 64 מושבים לכל קבוצה.
מספר הנציגים הכולל בכל מחוז בחירה נע בין 2 ל-10.
למרות החלוקה העדתית, כל חברי הפרלמנט, ללא הבדל דת, נבחרים בבחירות כלליות, וזקוקים לתמיכה גם מחוץ לעדותיהם, למעט אזורי בחירה הנשלטים על ידי בני עדה אחת בלבד.
מפלגות פוליטיות.
בלבנון פועלות מספר רב של מפלגות. רבות מהן אינן אלא רשימות מועמדים שנוצרות אד-הוק לקראת הבחירות ומורכבות מדמויות מפתח בעלות השפעה. מפלגות אלה, על פי רוב, אינן ממשיכות להתקיים בתום הבחירות. רשימות אחרות הן אלה המבססות עצמן סביב דמות מרכזית אחת - בדרך כלל מנהיג פוליטי או אזורי. רק מפלגות מעטות מבססות את קיומן על אידאולוגיה מוצקה, גם אם כולן טוענות לכך. ההישג הפוליטי הגדול ביותר של מפלגה אחת היה זכייה ב-12.5% מהמושבים בפרלמנט, ועד לבחירות של שנת 2005 אף קואליציה לא הצליחה להשיג יותר משליש מהמושבים בו. הבחירות של 2005 היו הראשונות בהן הושג רוב מוחלט (72 מושבים מתוך 128), שניתן לברית שהנהיג סעד חרירי; ב-36 מתוך מושבים אלה זכתה מפלגתו של חרירי זרם העתיד. חזבאללה זכתה באותן בחירות ב-14 מושבים.
שיטת הבחירה.