מן התקופה שלפני כ-350,000 שנה נמצאו כלים שונים, ועליהם תבניות סימטריות, שכאילו נעשו באקראי ולא מתוך כוונה אמנותית. מכיוון שאין לתבניות אלה תכלית מעשית, יש המשערים שנוצרו לשם קישוט אמנותי. פריטים כאלה נמצאו לדוגמה באתר בילצינגסלבן (Bilzingsleben) בתורינגיה שבגרמניה. עדיין לא ברור, אם כך, האם אמנות התקיימה בתקופות קדומות כל-כך.
במערת בלומבוס (Blombos) בדרום אפריקה נתגלו אבנים שעליהן מערך אדום מורכב של חריצים, המתוארכות לתקופה שלפני כ-70,000 שנה. אם אכן מדובר ביצירות אמנות, אלו יהיו מן היצירות המוקדמות ביותר שיצר הומו סאפיינס. ארכאולוגים אחדים, ובהם ריצ'רד קליין מסטנפורד, מפקפקים בכך שאכן מדובר במעשי אמנות, משום שאין להם כל מאפיין אחר של תהליכי חשיבה מתקדמים. במידת-מה תלויה השאלה בהגדרתם של חפצי אמנות. לפי חוקרים אחרים, הסימטריה המאפיינת את צורתם של כלים, כמו גרזני היד וקצות החצים הדקים, נחשבים לביטוי אמנותי, ואם כך גם הממצאים במערת בלומבוס הם אמנות.
התקופה הפלאוליתית העליונה.
התגליות השונות של יצירות אומנות מהתקופה הפלאוליתית העליונה כוללות ציורים (ציורי מערות, ציורי סלע), תבליטים, גילופים ועבודות פיסול חלקם משולבים בגוף הסלע, שמלוטש לדמות המוצגת או חלקה, חלקם כיצירות נפרדות על פלטות אבן או עצמות בעלי חיים, כגון קרני צבי. כמעט ולא ניתן למצוא תיאורי האדם או מסיכות טקסיות בתקופה זו. עיקר היצירות מתארות בעלי חיים (הרוב המכריע) או דפוסים שונים ומשונים. הצגת האדם ועלילות חייו תפסה תאוצה בתקופה מאוחרת יותר, בתקופה הנאוליתית.
תגליות אלה אינן מרוכזות אלא מפוזרות באזורי העולם השונים, כולל בארצות אירופה, ספרד, צרפת, איטליה, גרמניה ואנגליה, בסיביר הרוסית, באזור הנהר הרוסי דון, באלז׳יר כולל, כמובן, התגלית המדהימה בסהרה בטאסילי נאז׳ר, שכוללת אלפי ציורי סלע ויצירות אומנות אחרות מתקופות יצירה שונות שנמשכות לתוך תקופות מאוחרות.
ממערת אלטאמירה בספרד, דרך המערות הצרפתיות, מערת לאסקו, מערת פון דגום(Font-de-gaume). כן נמצאו פיסלונים בהם גילוף של בעלי חיים ודמויות נשיות שופעות איברים, כמו למשל ונוס מווילנדורף. דמות זו נמצאה בווילנדורף שבאוסטריה, גודלה 11.1 ס"מ והיא מצופה באוֹכְרָה אדומה. בשנת 2002 נמצא בצרפת מסכה שנקראת מסכת רוש-קוטאר (Mask of la Roche-Cotard) על גדות נהר לורה. המסכה תוארכה ל-35,000 שנה לפני זמננו, והיא עשויה מאבן צור שטוחה שעוצבה בדומה לחלק העליון של הפנים. לצורך יצירת עיניים הוכנסו לתוך חורים באבן חתיכות עצם. זהו אחד מפריטי האמנות המוקדמים ביותר באירופה.
ניתן לזהות עומק אומנותי מסוים ביצירות אומנות מתקופה זו. האדם של התקופה הפוליאוליתית העליונה היה הומו ספיאנס וידע לגלף נשק, עסק בצייד, לא עסק בעיבוד אדמה וטרם למד לביית בעלי חיים. עם זאת, האדם כן עסק באומנות, מה שמצביע על כך שאומנות היא תכונה בסיסית ביותר של הקיום האנושי שקודמת למושגים כמו מדינה, רכוש וודאי מושגים מורכבים כגון אינדיבידואל. זהו אדם אלמנטרי איך יצירותיו משלבות מאפיינים שאינם אלמנטריות כלל. אחד מציורי מערת אלטאמירה מציג תאו ענק בעל קווי מתאר ברורים, תוך הבלטת מבנהו האנטומי ופרופורציות מדויקות. עם זאת, האופי הכללי של הציורים מזכיר ציורי ילדים, שרובם כאוטיים בעלי פרטים רבים שחסרים קונטקסט מובנה של קישוריות וסיבתיות בין הפרטים והסביבה. עיקר הפרימיטיביות באה לידי ביטוי בהגבלת מרחב היצירות להצגת בעלי חיים, הנצודים בפרט.
כנראה אומנות התקופה נבעה ושמשה את האמונות שציורים או ריטואלים קשורים יתורגמו למציאות, כגון הצלחה בצייד וכד׳, אך אין לזלזל בהם, שכן אלה הם ביטויים ראשונים של מה שצפוי להתפתח כתחומי הדת המדע והאומנות כפי שאנו מכירים היום.
התקופה המזוליתית.
מן התקופה המזוליתית מוכרות דוגמאות של חפצי אמנות שונים, כגון חלוקי אבן צבועים וסלעים מקושטים. נמצאו גם דוגמאות לתבניות שונות על חפצי-סידקית שבשימוש יום-יומי.
התקופה הנאוליתית.
אנשי הג'ומון ביפן הכינו דמויות חרס וכלי אחסון מקושטים בתבניות שנוצרו על ידי הטבעת חימר רטוב בחבלים מלופפים ובמקלות, ברמת תחכום גבוהה למדי.
תרבויות נאוליתיות רבות ממרכז אירופה ייצרו פסלוני בעלי-חיים, בדרך כלל ממין נקבה.
מונומנטים מגליתיים מן התקופה הנאוליתית נמצאו באתרים רבים, וגילם החל מ-7,000 שנה. ההיפוגאום של חל-ספליני והמקדשים המגליתיים במלטה, כולם במלטה ומתוארכים החל במאה ה-36 לפני הספירה, הם בין המונומנטים הקדומים בעולם, ולצד ארכיטקטורה פשוטה יש להם מרכיבים סמליים לא מבוטלים. לצד המונומנט הנודע בסטונהנג', שמתקופת הברונזה הקדומה, נמצאו מונומנטים גם באתרים אחרים באירופה, ובהם בקרנאק שבצרפת, ובאיי אורקני.
תקופת הברונזה.
במהלך האלף השלישי לפני הספירה החלה תקופת הברונזה באירופה, ועמה נוצרו אפשרויות חדשות ליצירת אמנות. היעילות הגוברת של כלי הברונזה איפשרה לייצר חפצי אמנות בכמות ובמורכבות הולכים וגדלים, וכך נוצר לראשונה עודף של יצירות כאלה - דבר שהביא, בהדרגה, להיווצרות מעמד של אמנים. בזכות העושר המצטבר החל ייצור של חפצי מותרות, במיוחד כלי נשק מקושטים. סלעים מאוירים נמצאו במספר מקומות בשוודיה ובצפון איטליה.
בחפירות תרבות עמק האינדוס התגלו מספר פסלים מברונזה ובהן פסל הנערה הרוקדת המתוארך לתחילת האלף השלישי לפנה"ס.
הערות שוליים.
__חייב_תוכן_עניינים__
סיף א-דין א-זועבי
סֵיף א-דין א-זוֹעְבּי (בערבית: سيف الدين الزعبي; תעתיק מדויק: סיף אלדין אלזעבי; 1913 - 26 ביוני 1986) היה ראש עיריית נצרת, חבר הכנסת וסגן יושב ראש הכנסת.
תולדות חייו.
סיף א-דין א-זועבי נולד בנצרת, בנו הבכור של נשיא משפחת זועבי, אחמד סעיד א-זועבי. הוא למד בתיכון בנצרת, ובהמשך התנדב להגנה במסגרת הש"י; בעל עיטור על"ה (עיטור לוחמי המדינה). בסביבות שנת 1940 הוציא עליו הוועד הערבי העליון גזר דין מוות עקב שיתוף הפעולה שלו עם הציונים. משפחת זועבי ראתה בו שה תועה, והגנה עליו מפני ניסיונות פגיעה של משפחת חוסייני. בשנת 1946 ניצל מניסיון לחסלו. במהלך מלחמת העצמאות שלח פאוזי קאוקג'י כיתת חיילים למארב בניסיון לחסלו.
במהלך מלחמת העצמאות הוא הטיל את כובד משקלו כדי שמשפחת זועבי תחבור לצד היהודי ולא לצבא ההצלה של קאוקג'י, וכך הציל את כפרי משפחת זועבי, סולם, נין, כפר מצר, טמרה, טייבה ונאעורה מחורבן. לאחר כיבוש נצרת זומן א-זועבי על ידי מושלה, אלישע סולץ, לסייע בתיווך בין הממשל הצבאי לתושבים.
לאחר הקמת המדינה.
בכנסת הראשונה כיהן סיף א-דין מטעם סיעת הרשימה הדמוקרטית של נצרת, שהייתה מפלגת לוויין של מפא"י. מלבד תפקידו כחבר-כנסת היה חבר בוועדת הפנים, תפקיד שהוא עתיד למלא עוד פעמים רבות.
לקראת הבחירות לכנסת השנייה עזב אמין-סלים ג'רג'ורה את הרשימה הדמוקרטית של נצרת וא-זועבי התמודד בנפרד בראשות הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, שהייתה הפופולריות ביותר במגזר הערבי. זועבי כיהן בכנסת זו ובבאה אחריה בוועדת הכנסת.
סיף א-דין התחרה על הרחוב הערבי מול מק"י ומפ"ם אשר לא חסכו ממנו מילים קשות, ייחסו לו התנכרות ובגידה בבני עמו וכינו אותו "ספסר הקרקעות הפיאודלי".
בנצרת אף היו קטטות בין תומכיו לתומכי מק"י.
בבחירות לכנסת השלישית נבחר סיף א-דין שוב מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, אולם בגלל ירידת כוחה, פרש מהכנסת ב-13 בפברואר 1956, כדי לפנות מקום לנציג הדרוזי של הרשימה ג'בר מועדי. אילוצו לפרוש מהכנסת, במה שנתפס אצלו כבגידה של מפא"י בו, הביאה אותו לבקש לעזוב את מדינת ישראל.
בסוף 1959, לאחר הבחירות למועצת נצרת בהם נוצר רוב של 8 נציגי רשימות מקורבות למפא"י מתוך 15 מושבים, נבחר לראש העיר בידי קואליציה של מקורבי מפא"י, והיה לראש עירייה המוסלמי הראשון בנצרת לאחר עשרות שנים של שליטה נוצרית בעירייה. כסגנו של סיף א-דין כיהן נדים בטחיש הנוצרי. בסוף שנת 1963 הם ניהלו את ההכנות לקראת ביקור האפיפיור בעיר. בבחירות בסוף שנת 1965 עלה כוחה של רק"ח שזכתה בשבעה מנדטים, בין השאר בגלל פיצול תומכי מפא"י בין רשימות רבות שחלקן לא עברו את אחוז החסימה. בקולות רק"ח נבחר נציג מפ"ם, דודו עבד אל-עזיז א-זועבי, לתפקיד ראש העיר, אולם לאחר שלושה חודשים הוא התפטר בלחץ מפלגתו ולעירייה מונתה ועדה קרואה. במהלך כהונת הוועדה נבדקו חשבונות העירייה ונטען שהעירייה צברה גירעונות גדולים והתנהלה בבזבזנות בתקופת כהונתו של סיף-א-דין. בסוף 1966 התקיימו בחירות חוזרות למועצת העירייה וסיף א-דין הועמד בראשות רשימת המערך והיה מועמדה לראשות העיר. לאחר הבחירות, בהן נותרו נציגי מפ"ם כלשון המאזניים הם הסכימו להקים קואליציה עם המערך, רק בתנאי שסיף א-דין יוחלף במועמד אחר. בתחילת ינואר 1967 ויתר סיף א-דין על מועמדותו והשני ברשימתו, מוסא כתילי, נבחר לראשות העיר.
סיף א-דין חזר לכהן כראש עיריית נצרת בין 1971 ל-1974. סיף א-דין היה מיוזמי יציאה של ערבים למחנות ההשמדה באושוויץ, כשהוא נחשב בין השאר כמייצג של הזרם המתון בקרב הציבור הערבי, ביחס למדינת ישראל ולאופייה היהודי.
בכנסת השישית חזר סיף א-דין אל משכן הכנסת, במסגרת סיעת קידמה ופיתוח. במהלך הקדנציה התאחדה הסיעה עם שיתוף ואחווה בהקמת סיעת שיתוף ופיתוח, ולאחר מכן נפרדה ממנה. בכנסת זו חזר לכהן בוועדת הפנים, תפקיד אותו מילא בכנסת הראשונה. בכנסת השביעית נבחר שוב סיף א-דין לכנסת מטעם למפלגת קידמה ופיתוח, והגיע לשיא מעמדו הפרלמנטרי כאשר מונה לסגן יושב ראש הכנסת, בנוסף לחברותו בוועדת הפנים.