בשירתו של איציק מאנגר שזורה מטפוריקה ציפורית עשירה. כפי שמציעה כותרת השיר המקורית, נראה כי המשורר הזדהה עם דמות הציפור; בשעה שנטע עץ לזכר קורבנות השואה ביער הקדושים, אמר: "חברים, אויב איר וועט זען א פויגל אויף מיין בוים, זיַיט וייסן אז דאָס בין איך – ס'איז מיין גילגול" (=חברים, אם תראו ציפור על עצי, תדעו שזה אני – זה הגלגול שלי). לדברי שלמה נש, דימויי הציפור של מאנגר עשירים ועמוסי משמעות, יש בהם ממד מרהיב והם בעלי כוח שופע ורבגוני; הם "צופן לעולם חיוני, מלא רגש, הרה סמלים ומשמעויות, מרתק ומרומם נפש". לעיתים הציפורים חורשות רע או מבשרות רעות; בהקשר של שואת יהודי אירופה מופיעה בשיר קינתו של מאנגר על השואה "אונטער די חורבות פון פוילן" (על חָרבותיה של פולין) דמות ציפור נשגבת בסמליות האבל שבה: "דער גרויסער שבעה-פויגל" (ציפור ה שִׁבעה הגדולה). הציפורים אצל מאנגר מהוות "מעין נציגות של התחום האלוהי או של עולם הפועם במסתרים". ב'על הדרך עץ עומד' מסמלת הציפור את כיסופיו של הדובר-הילד, המבקש להציע ניחומים ליצור השרוי בעצבות – העץ, המגונן בשגרה על ציפורים כמותו. הכנפיים והמעוף הם סמל לדרכו העצמאית של הבן. לאה גרפינקל הציעה שדימוי הציפור נשען גם על כינוי החיבה היידי הנפוץ לילדים קטנים, "פייגעלע" (גוזל).
'על הדרך עץ עומד' ו'לבדי' לח"נ ביאליק.
יצחק בקון הבחין בקווי הדמיון שבין שירו של מאנגר לבין שירו העברי של ח"נ ביאליק 'לבדי' (1902). לדבריו, לא זו בלבד שיש קרבה רבה בין התמונות שבשני השירים, אלא אף ייתכן ששירו של מאנגר הושפע מזה של ביאליק. 'על הדרך עץ עומד' זהה בקווים כלליים ל'לבדי'. בשניהם ניצב סמל על יד דמות ריאלית: אצל ביאליק זוהי השכינה, כשֵאם ריאלית נשקפת רק בפרספקטיבה; ואילו אצל מאנגר את מקום השכינה תופס עץ, שלדעת בקון מגלם דמות אם. הטרגדיה של האם והקונפליקט של הבן מגולמים ב'לבדי' במיתוס שכינה-אם, וב'על הדרך עץ עומד' מגולמים במיתוס עץ-אם, שציפוריו-ילדיו פרחו להם ממנו. גם ההבדלים בין השירים ניכרים: המוקד בשירו של ביאליק הוא הנקודה היהודית הפרטיקולרית, בעוד מאנגר מעמיד את עיצוב השיר על האנושי-קיומי. "יחד עם זאת", לדברי בקון, "הרי כל ההבדלים האלה שרויים במשותף שבין שני השירים, והוא – שבשניהם מעוצבת אותו הוויה של אם–בן, מגולמת בתמונה מיתית-חזיונית, כשב"לבדי" מיתוספת הטרגדיה של "ייסורי התולדה", בלשונו של ברדיצ'בסקי". בקון מציע לראות בשתי השורות האחרונות בבית א': "אַלע פֿייגל פֿונעם בוים / זענען זיך צעפֿלויגן" ("צִפֳּרֵי הָעֵץ כֻּלָּן / עָפוּ וּפָרָחוּ", בתרגום סבר) כמעט תרגום של דברי השכינה בסיום "לבדי": "כֻּלָּם פָּרְחוּ לָהֶם". ומכאן שפריחתם מהקן של "כֻּלָּם", שנשא הרוח כציפורים מאמם, הוא נקודת הפתיחה של שירו של מאנגר; אך בניגוד לגיבורו של ביאליק, גיבורו של מאנגר לא הצטרף אל כל הציפורים שפרחו, אלא להפך, הוא ביקש להישאר לבדו עם העץ-האם על מנת לתמוך בו (שאיפה שסוכלה בידי האם הריאלית).
לחן.
אין ידיעה ברורה ומוסמכת בנוגע לזהותו של מלחין השיר או מועד הלחנתו. מסורת מקובלת, שאמנם לא אומתה, מייחסת אותו לפיליפ לסקובסקי (1889–1960), מלחין, שחקן וזמר בתיאטרון היידי. לסקובסקי נולד בוורשה למשפחה חסידית, למד זמרה וניצוח מקהלות, שיחק בתיאטרוני יידיש שונים בפולין ושלח ידו גם בכתיבה ובהלחנה. בשנת 1921 היגר לארצות הברית והשתלב מיד בסצנת תיאטראות היידיש בניו יורק. הוא הופיע כשחקן וזמר ועסק גם בכתיבה ובהלחנה של שירים ואופרטות. כאמור, אין אמנם עדות מוסמכת שלסקובסקי אכן הלחין את שירו של מאנגר, אך זו מסורת מושרשת. אפשר אפוא להניח שההלחנה נעשתה בניו יורק בראשית שנות ה-40.
&lt;score vorbis="1"&gt;
\relative c' {
\time 3/4
\key c \minor
c8^"הפסוק הראשון במנגינת השיר (כנראה מאת פיליפ לסקובסקי)" c g'2 f8 f ees2 f8 f ees4 d ees ees2
}&lt;/score&gt;
בין מבצעי השיר במקור: נחמה ליפשיץ, חוה אלברשטיין.
לכמה מתרגומי השיר לעברית נכתבו לחנים חדשים, מאת בני נגרי, דפנה אילת ונחום היימן (ראו הפרק תרגומים לעברית להלן).
תרגומים.
תרגומים לעברית.
השיר זכה למספר תרגומים לעברית, שכולם הותאמו למנגינה המוכרת של פיליפ לסקובסקי: יעקב אורלנד, מרדכי סבר, בנימין טנא, נעמי שמר, מרדכי אמיתי ונתן יונתן. תרגומיהם של טנא ויונתן גם זכו ללחנים חדשים. במרבית התרגומים נקרא השיר "על הדרך עץ עומד".
הידוע והאהוב בתרגומים הוא של נעמי שמר. תרגום זה, שגם זכה לביצועים רבים, נכתב בשנת 1973 עבור תוכנית הרדיו "דוֹ רֶה וּמִי עוֹד", שהוקדשה לשירי יידיש מתורגמים, לבקשת חברתה של שמר, המפיקה דליה גוטמן. בתרגום זה נקודה ייחודית, שבה הוא שונה מכל המתרגמים האחרים. במקור כתב מאנגר: "דריַי קיין מזרח, דריַי קיין מערב, / און דער רעשט קיין דרום", כלומר: שלוש (ציפורים פנו) מזרחה, שלוש מערבה; והנותרות – דרומה. שמר שינתה את סדר רוחות השמיים וכתבה: "אל דרום ומערב / ואולי מזרחה". לכאורה מדובר בשינוי פעוט, שאולי מתחייב מצורכי החריזה, אך בולטת משמעותו הנסתרת: הבלטת הפנייה למזרח, לארץ ישראל.
הביצוע המפורסם של תרגום זה הוא של צילה דגן, ששרה אותו באותה תוכנית הרדיו "דו רה ומי עוד", שהוקלטה בבית המורה בתל אביב ב-1973. בין הביצועים נוספים לתרגומה של שמר: ביצוע הרמוני של מיקי קם, מירי אלוני ועליזה רוזן, בתוכנית בטלוויזיה הישראלית בשנות ה-70; עוזי חיטמן וחיים משה בדואט, מלווים בתזמורת צה"ל בניצוחו של זיקו גרציאני; ותמר גלעדי (כלתה של נעמי שמר) בביצוע בלוזי מתוך התקליט "בלוז לנעמי" (2011).
בין השנים 1945–48 תורגם השיר על ידי יעקב אורלנד.
תרגומו של בנימין טנא, שנכתב לא יאוחר מתחילת שנות ה-60 והתפרסם ב-1965 ב"מעריב" וב-1967 ב"על המשמר", נעשה גם הוא על פי המנגינה המוכרת של לסקובסקי, אך הגרסה שלו זכתה בתוך זמן קצר לשני לחנים חדשים. בשנת 1972 הלחינה את השיר דפנה אילת עבור צוות הווי תותחנים. ביצוע זה לא נכלל באף תקליט (הוא השתמר בהקלטה מתוך הופעה שנערכה באותה שנה בבית המורה בתל אביב). שנתיים לאחר מכן זכה השיר שוב ללחן חדש, הפעם מאת בני נגרי, ובוצע בפי ריקי גל בפסטיבל שירי משוררים לילדים בשנת 1974.
תרגומו של נתן יונתן זכה אף הוא ללחן חדש, שחיבר נחום היימן.
עוד תורגם השיר על ידי מרדכי אמיתי ("על הדרך עומד עץ") וכן על ידי מרדכי סבר ("על אֵם דרך עץ עומד") – תרגום שפורסם בעיתון "דבר" לרגל ביקורו של איציק מאנגר בישראל ב-1961. שני בתים מן השיר תורגמו על ידי אידוב כהן והתפרסמו בעיתון "היום" לרגל מותו של מאנגר.
להלן ארבעת הבתים הראשונים בשיר בתרגומים העבריים השונים:
תרגומים לשפות נוספות.
השיר תורגם לפולנית ("Na drodze stało drzewo") על ידי המשורר הפולני ממוצא יהודי אנטוני סלונימסקי. סלונימסקי, שלא ידע יידיש, ככל הנראה תרגם את השיר בשיתוף פעולה עם מאנגר עצמו, שאותו פגש בלונדון בימי המלחמה. השיר פורסם לראשונה ב-1945 בירחון הספרותי בשפה הפולנית שערך סלונימסקי, "נובה פולסקה" ("Nowa Polska", פולין החדשה).
השיר תורגם מספר פעמים לאנגלית: בידי מארי ב' יפה בכתב העת הספרותי "Poet Lore" ("On The Way There is a Tree"),
בידי סטיבן גארין ("On the Road There Stands a Tree"),
בידי מתרגם ששמו הושמט באנתולוגיה ישראלית לשירי עם ביידיש,
באנתולוגיה אמריקאית לפזמוני יידיש בעריכת איצ'ה גולדברג ("A Tree Stands on the Road")
ובידי ליאונרד וולף ("There is a Tree That Stands");
מספר פעמים לגרמנית – בידי מנפרד וינקלר ("Steht ein Baum auf dem Weg"), בידי אנדריי יֶנדרוש, אלפרד מרגול-שפרבר והוברט ויט ("Dicht am Weg steht ein Baum"; 1999) ובידי אפרת גל־עד ("Auf dem Weg steht ein Baum"; 2004);
לצרפתית על ידי שארל דובזינסקי ("Sur la route se dresse un arbre");
וכן לרוסית ("В поле деревце одно", "У дороги стоит дерево").
עיבוד קולנועי.
בשנת 1980 עובד השיר לסרט הנפשה קצר אמריקאי בשם "The Bent Tree" (העץ הכפוף) בבימויה של סאלי הקל (Heckel) (8 דק', עם גרסה בת 4 דק').
קישורים חיצוניים.
ביצועים:
ברכה רגר
ברכה רגר (נולדה ב-17 ביולי 1938), היא פרופ' לאימונולוגיה ומיקרוביולוגיה, נשיאת אורט ישראל ויו"ר המועצה האקדמית של אורט ישראל, חברה בדירקטוריון חברת טבע, שימשה בתפקיד המדען הראשי במשרד הבריאות וחברה במועצה להשכלה גבוהה.
רגר היא בעלת תואר שני מאוניברסיטת תל אביב ודוקטורט מאוניברסיטת לונדון. מחקריה של רגר עסקו ביחסי נגיף החצבת והתא המאכסן, פיתוח חיסונים למחלות זיהומיות כגון קדחת מערב הנילוס ונגיף ה-CMV (ציטומגלוירוס).
בשנת 2005 זכתה רגר באות יקירת באר שבע.
חייה האישיים.
רגר הייתה נשואה ליצחק רגר ראש עיריית באר שבע, וכיום היא מתגוררת בכפר סבא.
אויפן וועג שטייט א בוים
עונת 1920/1921 בסדרה השוודית
עונת 1920–1921 בסדרה השוודית הייתה עונת הכדורגל העשירית בשוודיה במסגרת ליגה (הטורניר שקדם לליגת העל השוודית), והיא הייתה ליגת הכדורגל המקצועני בשוודיה בשנים 1920–1921. על כל ניצחון קיבלה הקבוצה המנצחת 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת ובעבור הפסד 0 נקודות. עונת 1920–1921 הייתה עונה שחולקה ל-2: משחקי סתיו (החל מאפריל 1920) ומשחקי אביב (הסתיימה ביולי 1921).
"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה ארגריטה, בפעם השלישית בתולדותיה, השנייה בכל הזמנים לאחר גטבורג.