במרוצת השנים הצטרפו לכנסות ולממשלות רבות קצינים בכירים מצה"ל והשתלבו בפוליטיקה של ישראל. הבולטים שביניהם היו הרמטכ"לים יצחק רבין ואהוד ברק והאלוף אריאל שרון שכיהנו בתפקיד ראש ממשלת ישראל. 10 שרי ביטחון היו בעלי קריירה צבאית וחלקם גם היו רמטכ"לים. קציני צה"ל אחרים השתלבו בפוליטיקה, בתפקידים ביטחוניים, תפקידים שאינם ביטחוניים, לצד בכירים לשעבר בזרועות אחרות של מערכת הביטחון הישראלית.
תקופת הצינון.
לפי נוסחו של חוק הבחירות לכנסת, לא יתמודדו לכנסת: קציני צבא בכל דרגה שהיא בשירות קבע בצה"ל, שוטר במשטרת ישראל וסוהר בשירות בתי הסוהר, אלא אם חדלו מלמלא תפקידם לפני "היום הקובע", כקבוע בחוק. משמע, כל האמורים לעיל חייבים בתקופת צינון החל ממועד סיום שירותם, במהלכה לא יוכלו להתמודד בבחירות לכנסת.
משך תקופת הצינון הקבועה בחוק:
עוד נקבע בחוק הממשלה כי קציני צבא בדרגת אלוף ומעלה, קציני משטרה בדרגת ניצב ומעלה וכן נציב בתי הסוהר, לא יתמנו לתפקיד שר אלא אם כן הפסיקו את שירותם שלוש שנים לפני יום המינוי.
בשנת 2016 הציע חה"כ אלעזר שטרן יחד עם חה"כ איל בן ראובן תיקון לחוק ובו הוצע שבמקום שבכירי מערכת הביטחון ימתינו תקופה של שלוש שנים עד שיוכלו להשתלב בפוליטיקה הארצית, יחכו 18 חודשים, אך הרמטכ"ל ומפכ"ל המשטרה עדיין ימתינו תקופת צינון של שלוש שנים.
רמטכ"לים בפוליטיקה.
נכון לאוגוסט 2022, 14 רמטכ"לים הצטרפו אל הפוליטיקה לאחר שחרורם מצה"ל. הראשון לעשות זאת היה משה דיין, והאחרון לעשות זאת היה גדי איזנקוט.
פוליטיקאים בפוליטיקה הארצית ששימשו כקצינים בכירים בצה"ל.
עוזי דיין, ששימש כסגן הרמטכ"ל ואלוף פיקוד המרכז בין היתר, הקים את מפלגת תפנית, אך היא לא עברה את אחוז החסימה. רם שמואלי, תא"ל במיל' שכיהן כראש להק המודיעין, מפקד בסיס רמת דוד ובסיס עובדה, שובץ במקום העשירי ברשימת מפלגת כולנו לכנסת העשרים ואחת.
קציני צה"ל בממשלות ישראל.
בממשלה הזמנית עד ממשלת ישראל השמינית (1959–1948) לא כיהנו קצינים בכירים בממשלות. עם כינון הממשלה התשיעית הצטרף רב-אלוף משה דיין לפוליטיקה וכיהן כשר החקלאות.
מאז ועד היום (2022) כיהנו בממשלות ישראל עשרות קצינים בכירים (לא כולם כיהנו יחדיו) כשהשיא היה 7 קצינים בכהונת ממשלת ישראל העשרים ותשע.
פוליטיקאים בולטים בפוליטיקה המקומית ששימשו קצינים בכירים בצה"ל.
קציני צה"ל בכירים בדרגת אלוף-משנה עד תת-אלוף לא עוברים תקופת צינון בבחירות לרשויות המקומיות בישראל. לעומתם, קצינים בדרגת אלוף ומעלה עוברים תקופת צינון של 100 ימים לפני שיוכלו להתמודד בבחירות לרשויות המקומיות בישראל.
סולה לבנת-בטן
סולה לבנת-בטן או סולה חומה (שם מדעי: Sula leucogaster) היא עוף ימי ממשפחת הסולתיים החי בימים הטרופיים של האוקיינוס ההודי, האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט ברחבי העולם, אך מעדיף איים מרוחקים שונים. הנקבות גדולות מהזכרים ואורכן 80 ס"מ, עם מוטת כנפיים של 150 ס"מ ומשקל של 1,300 גרם. הזכר קטן יותר אורכו 75 ס"מ, מוטת כנפיו 140 ס"מ ומשקלו 1 ק"ג.
הסולה בעלת בטן לבנה, ממנה קיבלה את שמה, אולם לצעירים בטן חומה כמו שאר נוצות הגוף. הראש חשוף מנוצות וצבעו צהוב עם מקור מוארך בהיר יותר. לצעירים הראש בצבע לבן. בכל הגילאים מתאפיינות הסולות בצוואר ארוך ומתעקל מעט, מקור ארוך וחד, כנפיים ארוכות יחסית וכפות רגליים צהובות בעלות קרומי שחייה. הסולות מתמחות בדאייה ויכולות לצלול מגובה רב לעבר הים. אולם הן שחייניות איטיות.
הסולות ניזונות מדגים ודיונונים קטנים החיים בלהקות ועולים לעבר פני המים. הסולות צוללות לעבר הלהקות מגובה רב ובמהירות וכך תופסות את הטרף.
הסולות מקננות באיים מבודדים, בהם הן בונות קן מצמחייה מרקיבה, קונכיות ואבנים. הנקבה מטילה 2 ביצים.
תת-מיני הסולה:
סולה חומה
שער סבסבת
נווה דוד
נווה דוד (נקראה בעבר "מחנה דוד") היא שכונת מגורים במערב חיפה. היא נמצאת במבואה הדרומית של חיפה, על כביש 4 וציר דרך הים, בצדה הצפוני היא גובלת בשכונה הוותיקה שער העלייה, בצדה המזרחי נמצאת שכונת רמת הנשיא, ומצדה הדרומי היא גובלת בבתי הקברות של חיפה. מרבית הרחובות נקראים על שם מלכי יהודה וישראל, כפי שמופיעים במקרא.
ההיסטוריה של השכונה.
מדרום לשכונה, במוצא נחל שיח אל מישור החוף, נמצא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי בשם נווה דוד ובו מתקיים מחקר על התרבות הכבארית הגאומטרית. קבוצות של ציידים-לקטים הקימו מחנות במקום לפני כ-18,000 – 15,000 שנים לפני זמננו.
השכונה הוקמה כמעברה באפריל 1951, ליד שער העלייה שהיה מחנה קליטה ומחנה עולים במערב חיפה, ושימש כמחנה מעבר מרכזי לעולים שהגיעו לנמל חיפה בעלייה ההמונית. באוקטובר 1951 התגוררו במעברה כ-5000 איש, יוצאי רומניה ומדינות אירופה (כ-60%), ויוצאי עיראק (כ-40%). התושבים התגוררו בבדונים ובאוהלים. בסוף 1952, לאחר אסון בו נשרפו שלושה ילדים למוות, הוצע לתושבי המעברה שיכון באזור חיפה, אולם הם דרשו שיכון במקום, דרישה בעייתית שכן המעברה הוקמה על קרקע פרטית של ערבי תושב ישראל. בשנת 1955 הודיעה גולדה מאיר על שיכון כל המתגוררים בבדונים ובפחונים עד סוף שנת 1955. בסוף 1955 התגוררו במעברה כ-900 משפחות. בשנת 1956 הוחל בבניית 500 דירות על ידי עמידר עבור תושבי המעברה. בספטמבר 1956 התגוררו במעברה כ-600 משפחות ובנובמבר 1957 עוד היו בה 490 משפחות שלא היה ידוע מתי יעזבו את הפחונים והבדונים. בנובמבר 1958 סיכם אבא חושי שכ-800 משפחות עזבו את המעברה, 440 משפחות עברו לשיכון שנבנה ליד המעברה, 40 משפחות אמורות לעבור בקרוב לשיכון ו-140 משפחות נותרו במעברה בלא שנמצא עבורם פתרון. בסוף 1961 דווח על סגירת המעברה.
המעברה התייחדה באחוז הגבוה של האשכנזים שהתגוררו בה.
בשנת 1958 הוקמה שכונת מחנה דוד עבור תושבי המעברה. שכונת "מחנה דוד" נקראה על שם סרן , סמג"ד 22 של חטיבת כרמלי, שנפל בקרב על חיפה, בקרב על בית הנג'אדה שליד גשר רושמיה. שמה שונה כעבור שנים ל"נווה דוד". למקום זה הובאו, בנוסף למפוני המעברות המקומיות, גם מפוני מעברות רחוקות יותר, למשל מפוני המעברה בקריית בנימין. בשנת 1963 הוקצבו 600 אלף לירות לפיתוח השכונה שלא היו בה עד אז גני משחקים וגינון ציבורי.
החתך החברתי–כלכלי של שכונת נווה דוד נמוך יחסית. במסגרת פרויקט שיקום שכונות הורחבו ושופצו חלק מהבתים בשכונה בסוף שנות ה-70. לאחר שהסתיים פרויקט השיקום של השכונה שלא השיג את מטרותיו, היא הורחבה והחלה לטפס על הר הכרמל והוספו לשכונה שלושה רחובות. העליון ביותר נקרא על שמה של אסתר המלכה והוא הרחוב הגבוה ביותר בשכונה. הוא גובל ביער, כך שמצדו העליון הוא אינו מתחבר לשכונה אחרת כלשהי.
לאחר שכשל פרויקט שיקום השכונות בשכונה, נראה היה כי מצבה של השכונה נזנח על ידי הרשויות, הן מבחינת תשתיות והן מבחינת השקעה בשירותים חברתיים. במרוצת השנים עלו טענות שונות על מצבה של השכונה כלפי הרשויות.
בשנת 1994, במהלך תקופת כהונתו של עמרם מצנע, ניהלו התושבים בסיוע הארגונים הסביבתיים מאבק נגד הקמתם של מגדלי חוף הכרמל, בטענה שפרויקט זה יחסום להם את נוף השכונה שעד אז השקיפה לחוף הים, וישתלט על רצועת חוף ציבורית. המאבק נכשל באופן חלקי, ולבסוף הוקמו חלק מן המגדלים שתוכננו ובוצעו שינויים קטנים בתוכנית המקורית באשר לבניינים שנבנו בפועל
בשנת 2011 הוקמה בסמוך לשכונה רמת הנשיא, שכונה חדשה אשר הושקעו בה משאבים רבים, דבר אשר עורר זעם מצד התושבים.
בעקבות הביקורות, מצבן של התשתיות בשכונה, והפוטנציאל הנדל"ני של השטח עליו היא ממוקמת בעקבות סמיכותו לחוף הים, החלה עיריית חיפה בשנת 2006 לקדם מגוון תוכניות "פינוי-בינוי" בשטח השכונה; בשנת 2016 התקבל היתר מהוועדה המחוזית לתכנון ובנייה לפרויקט הראשון במסגרת זאת. כמו כן, על שולחנה של הוועדה הונחו בקשות להיתרים נוספים לפרויקטים בשכונה ובשכונת "שער העלייה" הסמוכה. בנוסף לתוכניות הללו, האזורים שלא זכו להתחדשות בזכות תוכניות הפינוי-בינוי, נכללו ב"תוכנית מתאר להתחדשות עירונית שכונות החוף" חפ/2350, הנמצאת בשלבי הכנה. בספטמבר 2020 פורסם למתן תוקף תוכנית פינוי בינוי של רחוב המשלך שלמה הכולל פינוי והריסה של כ-200 יחידות דיור ב-17 מבנים שונים ובינוי של כ-1,200 יחידות דיור ב-12 בניינים רבי קומות, שטחים לבנייני ציבור ושטחי ציבור לגינות ומסחר.
שירותים עירוניים וממשלתיים.
שירותי הדת.
בשכונת נווה דוד פועלים כשישה בתי כנסת, המאופיינים באוכלוסיות שונות. כמו כן קיים בשכונה מקווה טהרה לנשים ובית חב"ד המספק שירותי דת לתושבי האזור. בעבר היה הרב מרדכי בן-נזרי רב השכונה, ומאז שיצא לגמלאות התפקיד אינו מאויש. כמו כן בשכונה נמצא מתחם בתי הקברות בחיפה שמשמש לקבורה על פי השתייכות עדתית ודתית ובית העלמין הצבאי של העיר חיפה.
שירותים חברתיים.
בשכונת נווה דוד קיים מרכז קהילתי המקיים חוגים וכנסים קהילתיים ומתפעל את שלוחת הנוער המיועדת לבני הנוער של השכונה ונמצאת בגבול שבין שכונת נווה דוד לשכונת רמת-הנשיא. כמו כן בשכונה פעילים חניכי תנועת הצופים אשר נמצאים בשנת שירות טרם גיוסם לצה"ל והם מפעילים את שבט העוגן של התנועה אשר חידש פעילותו בשנת 2002, וכן יוזמת התנועה פעילויות רבות לטובת ילדי השכונה.
כמו כן, הוקמה בשכונה גינה קהילתית הנמצאת מאחורי בית ספר קורצ'אק ובה ערוגות פרטיות אשר התושבים מגדלים בה את תוצרתם. בגינה מתקיימות סדנאות העשרה בתחום החקלאות העירונית, ימי בישול של הייבול אותו מגדלים התושבים, נטיעות בטו בשבט ועוד.
שירותי רפואה.