ב-18 בפברואר 1878 התחתן אוגוסט עם אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט, ובאותו יום גם התחתנה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה עם ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן. בשנת 1895 מתה אליזבת אנה, ופרידריך אוגוסט בנה ארמון חדש לזכרה. ב-24 באוקטובר 1896 התחתן אוגוסט עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ומריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.
בשנת 1900 מת אביו פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ופרידריך אוגוסט עלה לשלטון במקומו. פרידריך אוגוסט היה שמרן בדעותיו, אולם היה פופולרי בקרב תושבי הדוכסות. בנוסף אהב פרידריך אוגוסט את הצי, ואף פיתח כמה המצאות חשובות לשיפור הצי. במהלך מלחמת העולם הראשונה תמך פרידריך אוגוסט בסיפוח בלגיה וצפון צרפת לקיסרות הגרמנית, ואף דחף יחד עם נסיכים אחרים לפיטוריו של הקנצלר תאובלד פון בתמן-הולווג, שבו ראו אדם חלש שדוחף לעשיית שלום.
ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר התפטרותו מהשלטון חי פרידריך אוגוסט באולדנבורג כאדם פרטי, וב-24 בפברואר 1931 מת בביתו בראסטדה.
משפחתו.
ב-18 בפברואר 1878 התחתן פרידריך אוגוסט עם אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט, ממנה נולדו לו שתי בנות:
ב-28 באוגוסט 1895 מתה אשתו אליזבת אנה, וב-24 באוקטובר 1896 התחתן פרידריך אוגוסט עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ומריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אצבעות כפות רגליים
אצבעות כפות הרגליים
כפות הרגליים
כפות רגליים
ליאורה חשין
ליאורה חשין (נולדה ב-1949) היא צלמת ועיתונאית ישראלית. מוכרת בעיקר כמתעדת של אמנות רחוב בערי ישראל.
חייה.
חשין נולדה וגדלה בירושלים. אביה היה הסופר והחוקר בנימין יפה. אמה הייתה מלכה לבית קליינזינגר. סבה, אריה לייב יפה, היה סופר, משורר ומנהל קרן היסוד. הוא נהרג ב-11 במרץ 1948, במהלך מלחמת העצמאות, בפיגוע בבית המוסדות הלאומיים בירושלים. שמה משמר את שמו הרוסי "ליאו".
חשין סיימה לימודי לשון ובלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובהמשך למדה צילום ואמנות במסגרות שונות, ביניהן מוזיאון ישראל ובצלאל.
הייתה כתבת ראשית בשבועון שער למתחיל, צלמת של המגזין "עלי כותרת", כתבת בעיתון פשוש ועורכת משנה של כתב העת כמעט 2000.
משנת 1971 היא נשואה לשופט דוד חשין ולהם בן ובת.
יחסי הוותיקן–רוסיה
בין הפדרציה הרוסית ומדינת קריית הוותיקן מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. לרוסיה יש נציגות דיפלומטית בוותיקן ולוותיקן יש נציגות דיפלומטית ולרוסיה יש נציג קבוע האמון על קריית הוותיקן אשר מקומו ברומא, בירת איטליה. נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב הורה על הקמת יחסים דיפלומטיים מלאים בין רוסיה לבין הוותיקן בעקבות פגישה עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בדצמבר 2009. בדומה לרוב יחסי החוץ של הוותיקן, טיב היחסים בין שתי המדינות בא לידי ביטוי באמצעות הקשר הדתי.
יחסים אקומניים.
יחסי הוותיקן-רוסיה מקושרים ליחסים האקומניים בין הכנסייה האורתודוקסית, הרווחת ברוסיה והכנסייה הקתולית שהוותיקן הוא מקום מושבה.
היסטוריה.
בשנות השישים של המאה התשע עשרה הוקמה ברוסיה אופוזיציה כנגד השלטונות הצאריים. האופוזיציה הייתה התאגדות של פועלים רוסיים שאימצה את הקומוניזם של קרל מרקס ונהגה לפיו. האופוזיציה הייתה אלימה וטרור היה נפוץ ברוסיה באותה התקופה. בדיוק באותו הזמן מרדו תושביה החילוניים של מדינת האפיפיור ששלטה בתקופה ההיא על כל מרכז וצפון מזרח איטליה של היום. שתי המדינות תמכו אחת בשנייה עקב צביונן הדתי ומצבן הדומה. לאחר שמרד החילונים במדינת האפיפיור הושלם והיא הוקטנה לגודלה של העיר רומא, ומרד הפועלים שכך לזמן מה היחסים היו שקטים מאוד, עד למהפכת אוקטובר בה ברית המועצות האתאיסטית הוקמה.
הוותיקן נהג לגנות ולהוקיע את הקומוניזם ותמך בארצות הברית רוב המלחמה הקרה. לאחר ירידתה של ברית המועצות היחסים בין רוסיה לברית המועצות התחממו עקב הופעת הדת שוב באזור.
גרסיוסה
גרסיוסה (בפורטוגזית: Graciosa) קרוי גם "האי הלבן", הוא האי הצפוני ביותר בקבוצה המרכזית של האיים האזוריים. אי זה שצורתו צורת ביצה משתרע על פני כ-60 קילומטרים רבועים. אורכו 10 קילומטר ורוחבו 7 קילומטר. האי הוא אי געשי שהקלדרה שלו באורך 1.6 קילומטר, שוכנת בדרום-מזרח האי.
היסטוריה.
בניגוד לאיים האחרים שנמצאים בקבוצה המרכזית, גרסיוסה התגלתה על ידי נווטים פורטוגליים במהלך הרבע הראשון של המאה ה-15. אף על פי שאין תיעוד לתאריך גילויו ידוע שבשנת 1440 בהוראת הנסיך אנריקה הספן, יושבו באי חזירים ובקר. בשנת 1450 יושב האי לראשונה בעבדים כפי הנראה (אין תיעוד רשמי מאותו הזמן).
מרכז האוכלוסייה הראשון היה בקארפקו, אזור בדרום מזרח האי אך בשל חוסר פוריותה של הקרקע וחוסר ההגנה של התושבים מהים המתיישבים עברו לפנים האי. אחרי כמה שנים נוצר גרעין מתיישבים בחוף הצפוני ליד באררה וסנטה קרוז שם הייתה גישה למי שתייה והגנה מהים על ידי המפרצים באזור. מכאן ההתיישבות מתחילה להתהוות לכפר – סנטה קרוז דו גרסיוסה.
הקפטן וסקו גיל דה גאמה הקים בית-מכס עבור אדמות פוריות יותר בחלקו של האי בזמן שאחיו לפי החוק דוארטו בארטוק וטו מסוגל לצרף את החלק הדרומי של האי להתיישבות סביב הכפר פראיה. אחרי 1485 הקפיטניה של גרסיוסה אוחדה תחת שלטונו של פדרו קוריה דה צ'ונה. הסרן השני של פורטו סנטו ואחיה לפי חוק של כריסטופר קולומבוס. הוא לקח את משפחתו לגרסיוסה, הוא התיישב בסנטה קרוז והפך את המושב העירוני "פראיה" למרכז המנהלים.
בשנה לאחר מכן סנטה קרוז כונתה כפר ועירייה תחת הקהילות הדתיות של סנטה קרוז וסאו מטסאוס דה פאראיה. שינוי זה גרם לזרם בהתיישבות שהגיע מהולנד ומינכן שמתיר בנייה של מבנים עירוניים (הראשון במקרה זה הוא המגדלור בסנטה קרוז בשנת 1486).
בגלל העלויות הנמוכות היה היתר להעמסות רבות בנמלים והאוכלוסייה הקטנה באי החלה לשגשג ונעשתה למטרה למתקפות פיראטים ופורעי חוק אחרים במהלך המאה ה-16 וה-17. האוכלוסייה הותקפה באופן קבוע ורכושה ומבניה נהרסו.
תחת נסיבות אלה, האי הצליח להמשיך לתמוך בחלק ניכר מהאוכלוסייה שכלל בתוכו את המתיישבים הראשונים שקשורים לאצולה (במיוחד מהאי "טרסיה").
החל מההתיישבות המוקדמת, האי שרד בזכות החקלאות ותעשיית היין. בהתחשב בפוריות הקרקע והאקלים, המקומיים הצליחו לייצא חיטה, שעורה, יין ומשקאות חריפים מקומיים ושמרו על מסחר פעיל עם האי טרסיה, שבו נמל גדול, במרכז המסחר והממשל של הארכיפלג.
עמדתו של האי בקבוצה המרכזית וקרבתו לטרסיה הפכה אותו לא במקרה לנקודה חשובה לאורך הניווט הטרנס אטלנטי. מספר היסטוריונים ומגלים עברו במימייה של סנטה קרוז כולל אביו של אנטוניו ויאריה, קורבן של קרב בין אוניות אשר התחולל במלחמה הולנדית פרטית בבירת האזור. ב-1791 הכותב הצרפתי פרנסואה-רנה דב שאטובריאן ביקר באי במהלך מסע לצפון אמריקה, הוא שהה במנזר פרנציסקני ושם כתב על האי. המשורר אלמיידה גארט שביקר באי את דודו (שופט בסנטה קרוז) ב-1814 כשהיה בן 15.
לאורך ההיסטוריה האי חווה הרבה משברים טבעיים שכתוצאה מהם היו הרבה מקרי מוות.
בקיץ 1844, במהלך גל חום שבו מתו בעלי חיים רבים והמתיישבים היו בסכנה, שלח חוזה סילבסטרה ריביירו שהיה אז האפוטרופוס הכללי של מחוז אנגרה דו אירואיז'ימו, שלח 90 חביות מים וציווה לחפור בארות גאות ותעלות מההרים. צעדים אלו סייעו בהקלת התנאים השוררים על האי.
האי סבל גם מאירועים סייסמיים רבים, שרבים מהם גרמו להרס של מבנים ואבדות בנפש. המקרה היה ב-13 ביוני 1730, כאשר רעידת אדמה ליד לוז גרמו לבתים רבים להינזק.
כתוצאה מהגירה כללית של התושבים לארצות הברית במהלך שנות ה-50 עד ה70, גרסיוסה עבר ירידה דמוגרפית אשר השפיעה על היציבות החברתית – כלכלית של קהילת האי.
גאוגרפיה.
גאוגרפיה פיזית.
גרסיוסה ממוקמת בצפון מערב הלוח הטקטוני שנקרא טרסריה ריפט, הנוכחות של האי גרסיוסה על השבר מעוותת את האי לצורה מוארכת.
החוף מחוספס וסלעי אך נמוך, מלבד האזור הצפוני - סרה ברנסה, שם הצוקים מתנשאים לגובה של 200 מטר. לאורך החופים הצפוניים, ליד סנטה קרוז דה גרסיוסה, קיימים מספר מפרצונים קטנים ששימשו כנמלים אך היום הם נטושים. הוותיק והמסחרי מביניהם הוא נמל בברה, שכיום משמש כמרכז פנאי.
גאוגרפיה אנושית.
האי גרסיוסה מורכב ממחוז אחד שמנה 4,780 תושבים בשנת 2001. במחוז יש ארבע ערים וכפרים:
כלכלה.
תושבי גרסיוסה מתפרנסים מענף התיירות ומחקלאות הכוללת ייצור יין, גידול בקר לבשר ויצור גבינות ומוצרי חלב. הנמל המסחרי הוקם בשנת 1980 וממנו מיוצאות הסחורות אל שאר האיים האזוריים ורחבי אירופה.
המלון הראשון שהוקם בגרסיוסה נחנך ביוני 2009, והוא חלק מסדרה של השקעות נוספות בתחום התיירות.
תחבורה.
טיסה.
בחופו הצפוני של האי נמצא שדה התעופה היחיד באי.
שייט.
יש קו מעבורת שיוצא מדי יום מהאי ואליו והוא מופעל על ידי חברת "אטלנטיקליין".
דוכסות פירנצה
דוכסות פירנצה (באיטלקית: Ducato di Firenze) הייתה דוכסות איטלקית שהוקמה על ידי האפיפיור קלמנס השביעי, שהכתיר בשנת 1532 את אלסנדרו דה מדיצ'י לדוכס, והתקיימה עד לשנת 1569, שבה העניק האפיפיור פיוס החמישי את התואר דוכס גדול לקוזימו דה מדיצ'י.
היסטוריה.