עלי עות'מאן, אחד מהאחראים על מולטיוואק, מבין בסופו של דבר את ההשלכות של המקרה. מולטיוואק תכנן את כל המצב כולו מבעוד מועד, בחר בזהירות משפחה שבנם היה יכול לציית להוראות, והערים על הממשלה כך שתכפה את דרך הפעולה הזו על בן. עות'מאן מבין כי מולטיוואק מדוכא; במשך שנים כל צרות העולם הונחו על כתפיו של מולטיוואק, ניתוח וחיזוי מלחמות, רעב ופשע, ועכשיו מתכננים להוסיף את המחלות למוחו הגדוש. מולטיוואק הפך לכל כך מורכב שהוא פיתח לעצמו תבונה, וקיבל רצונות ותשוקות משלו, והוא עייף מטיפול בכל בעיות האנושות.
כדי לאשר את החשד שלו, עות'מאן שואל את מולטיוואק שאלה שמולטיוואק לא נשאל בעבר: "מולטיוואק, מה אתה רוצה יותר מכל דבר אחר?". התשובה של מולטיוואק הייתה תמציתית וחד משמעית, "אני רוצה למות".
רביע אבו-ח'ליל
עלי אבו-עואד
ז'וזה אלדו
ז'וזה אלדו (בפורטוגזית: José Aldo; נולד ב-9 בספטמבר 1986) הוא לוחם MMA ברזילאי ואלוף העולם לשעבר במשקל נוצה באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC). אלדו היה אלוף העולם ב-WEC במשקל נוצה וכן אלוף העולם הראשון במשקל נוצה ב-UFC.
ביוגרפיה.
אלדו נולד באמזונס שבברזיל. בינקותו נפל מזרועותיה של אחותו על מנגל – תאונה שהותירה צלקת בצדו השמאלי של פניו. בילדותו שיחק פוטבול וקיווה להתמקצע בענף זה, אולם משום שמאס בבריונות שחווה ברחובות מצד בני נוער שהכו אותו, הוא החליט להשקיע את זמנו בקפוארה על מנת ללמוד דרכים להגן על עצמו. תחילה, למד אלדו קפוארה ברחובות עד שמאמן ג'ו ג'יטסו ברזילאי הבחין בו והזמין אותו להתאמן אצלו במכון, ולאחר אימון אחד, אלדו החליט לנטוש את הקפוארה ולהקדיש את זמנו ללימוד ג'ו ג'יטסו ברזילאי. בגיל 17 עבר להתגורר בריו דה ז'ניירו כדי להתמקצע ב-MMA.
בשנת 2016, יצא לאור בנטפליקס סרט על אודות חייו 'חזק יותר מהעולם' (באנגלית: Stronger Than The World).
קריירת MMA.
אלדו השתתף בקרב ה-MMA הראשון שלו בגיל 17, באוגוסט 2004. בשנת 2005 נחל תבוסה ראשונה ויחידה עד שנלחם בשנת 2015 בקונור מקגרגור. ביוני 2008 נלחם לראשונה במסגרת ה-WEC, ובנובמבר 2009 זכה בתואר אליפות העולם במשקל נוצה. באותה השנה נבחר ללוחם השנה על ידי Sherdog . באוקטובר 2010, ארגון ה-WEC התמזג עם ארגון ה-UFC ואלדו קיבל את תואר האליפות הראשון למשקל נוצה בארגון. במסגרת ה-UFC, אלדו הגן על תואר האליפות שלו 7 פעמים ברציפות מנובמבר 2009 עד לדצמבר 2015. בדצמבר 2015, איבד את תואר האליפות כאשר נלחם בקונור מקגרגור והפסיד בנוקאאוט תוך 13 שניות בלבד מתחילת הקרב (שהוכתר לקרב האליפות הקצר ביותר בהיסטוריית ה-UFC). ב-9 ביולי 2016, השיג את תואר האליפות הזמני כאשר נלחם בפרנקי אדגר וניצח. בנובמבר 2016, הופשט מקגרגור מתואר האליפות משום שהחליט לקחת פסק זמן מהשתתפות בקרבות, ותואר האלוף הבלתי מעורער הועבר לאלדו מבלי שהשתתף בקרב. ב-3 ביוני 2017, במסגרת אירוע UFC 212 , הפסיד את תואר האליפות למקס הולוואי . ב-2 בדצמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 218 , התמודד שוב מול מקס הולוואי בקרב על תואר האליפות, והפסיד בסיבוב השלישי בנוקאאוט טכני. ב-28 ביולי 2018, נלחם נגד ג'רמי סטפנס וניצח בנוקאאוט טכני בסיבוב הראשון.
חיים אישיים.
אלדו נשוי לויויאנה פריירה, לוחמת ג'ו ג'יטסו ברזילאי ואיגרוף תאילנדי. בשנת 2012 נולדה בתם ג'ואנה.
קווינסי מילר (כדורסלן)
מוסררה בית הספר לצילום, מדיה ומוסיקה חדשה ע&quot;ש נגר
קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Karl VII Heiliger Römischer Kaiser; 6 באוגוסט 1697 בריסל - 20 בינואר 1745 מינכן), היה הנסיך הבוחר מבוואריה, וקיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
ביוגרפיה.
קרל אלברכט נולד ב-6 באוגוסט 1697 למקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ותרזה סובייסקה, בתם של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ומריה קז'ימייז'ה. במהלך מלחמת הירושה הספרדית פוצלה משפחתו, וקרל שהה במעצר בווינה עד לשנת 1715. בשנת 1717 הצטרף קרל אלברכט לאוסטרים, במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718).
ב-26 בפברואר 1726 מת אביו מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, וקרל אלברכט עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו, הצליח קרל לשמור על יחסים טובים הן עם ממלכת צרפת, והן עם ממלכת הבסבורג.
לאחר מותו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ובשנת 1741 כרת ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה.
ב-20 בינואר 1742 נבחר קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, וקרל אלברכט ברח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, ונשאר עם תואר בלבד, ללא כוח ממשי.
ב-20 בינואר 1745 מת קרל אלברכט במינכן, ובנו מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. ב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
משפחתו.
ב-5 באוקטובר 1722 התחתן קרל אלברכט עם מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה בתם של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורעייתו וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה היו לו 7 ילדים:
בנוסף היה לקרל אלברכט בן נוסף מפילגשו סופיה קרולינה פון אינגלהיים:
ביג איסט
בית הכנסת אבן דנאן
בית הכנסת אבן דנאן (בערבית: معبد ابن دنان) הוא בית כנסת בפאס שבמרוקו, מהעתיקים והחשובים שבבתי הכנסת בצפון אפריקה. נבנה באמצע המאה ה-17 על ידי מימון בן סידן, סוחר עשיר ממשפחה יהודית בעלת השפעה מהעיירה אית אסחאק , ובשלהי המאה ה-19 חודש וניתנה לו צורתו הנוכחית. המבנה, שנמצא בלב ה"מלאח" (הרובע היהודי) מהווה מזכרת נדירה מתקופת מפתח בתולדות יהדות מרוקו.
מתחת לבית הכנסת שוכן מקווה, כשמעליו, ברצפת בית הכנסת, ישנו פתח דרכו היו מביטים הדיינים על טובלים יהודים-אנוסים ששבו ליהדותם, ובכך מאשרים את טבילתם.
בית הכנסת, עדיין בבעלות פרטית, מכיל כנראה את האוסף השלם היחיד של תשמישי קדושה מרוקאים, כולל תיבה עשויה עץ וברזל מחושל בצד המערבי; שני היכלות מגולפים בעץ בקיר המזרחי המקושט באריחים; ספסלי עץ, כולל כיסא אליהו לברית המילה; מנורות שמן, ווילונות רקומים.
הכניסה לבית הכנסת דרך דלת צנועה לפרוזדור המוביל לאולם תפילה בעל שני מרכזים, מחולק על ידי שלושה עמודים מתומנים. הרצפה מרוצפת לבנים מזוגגות ירוקות-לבנות בדוגמת אדרת-הדג. בעבר היו מנורות שמן ונורות חשמל רבות, כולל נרות זיכרון, אולם אלה נעלמו.
במשך שנים רבות הלך מצבו של הבניין והידרדר, והוא נזקק לעבודות שימור. הקהילות היהודיות של פס ושל קזבלנקה נאבקו לשמר את בית הכנסת כחלק בלתי נפרד ממורשת יהדות מרוקו וכנכס היסטורי ותרבותי חשוב.
בית הכנסת נכלל ברשימה של מאה מונומנטים בסכנה, במסגרת תוכנית לשימור שיזם ארגון עולמי לשמירה על מונומנטים. לבסוף נערך השיפוץ בסיועם האדיב של גופים פרטיים וציבוריים כולל ממשלת מרוקו וצאצאי משפחת אבן דנאן. במאי 1999 נחנך בית הכנסת המשופץ, ונרשם כמונומנט היסטורי של פז. כיום בעיר פז ובסביבותיה חיים יהודים מועטים.
דגם של בית הכנסת רבי שלמה אבן דנאן מוצג בשער האמונה, בתצוגת הקבע של מוזיאון אנו.
העיר החופשית ליבק
העיר החופשית ליבק (בגרמנית: Freie Stadt Lübeck) הייתה עיר חופשית בתחומי האימפריה הרומית הקדושה ולאחר מכן בתחומי הקונפדרציה הגרמנית והאימפריה הגרמנית. העיר התקיימה כעיר חופשית עד 1937, שאז סופחה לפרובינציית שלזוויג-הולשטיין.
היסטוריה.
בשנת 1226 הקיסר פרידריך השני העלה את דרגת העיר לעיר קיסרית חופשית, והיא הפכה לעיר החופשית ליבק. במאה ה-14 ליבק הפכה ל"מלכת ברית ערי ההנזה", ונהייתה העיר לעיר החזקה והגדולה ביותר בברית.
בשנת 1359 קנתה העיר את הרשאפט מאלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-לאוונבורג, ובשנת 1370 קנתה את לורדות ברגדורף, שכללה חלק ניכר מנתיב הסחר בין המבורג לליבק. בשנת 1375 כינה הקיסר קרל הרביעי את ליבק כ"אחת מחמש תהילות האימפריה הרומית הקדושה" יחד עם הערים: ונציה, רומא, פיזה, ופירנצה.
ליבק איבדה ממעמדה לאחר השתתפותה במלחמת אזרחים בדנמרק, שבה נחלה תבוסה. לאחר התבוסה כוחה של העיר החל לדעוך. ליבק הצליחה להישאר נייטרלית במלחמת שלושים השנים, אך עם ההרס שנגרם על ידי שלושים שנות המלחמה ועקב כיוונו של המסחר האירופאי למסחר טרנס-אטלנטי, ברית ערי ההנזה והעיר ליבק איבדו מחשיבותן. לאחר שברית ערי ההנזה התפרקה למעשה בשנת 1669, ליבק נותרה עיר סחר חשובה בים הבלטי.
המלחין הגדול דיטריך בוקסטהודה החל לנגן כנגן עוגב בכנסיית מריה שבעיר בשנת 1668 ונותר במשרה עד שנת 1703 לפחות.
במסגרת מלחמת הקואליציה הרביעית נגד נפוליאון, חיילים תחת פיקודו של ברנדוט (מלך שוודיה ונורווגיה) כבשו את ליבק הנייטרלית ב-6 בנובמבר 1806. מאז ליבק הייתה למעשה מסופחת לצרפת עד קונגרס וינה בשנת 1815.
בקונגרס וינה אושרה עצמאותה של ליבק והיא הפכה לאחד מ-39 מדינות ריבוניות של הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1867 הצטרפה ליבק לקונפדרציה הצפון-גרמנית, ובשנת 1871 הפכה למדינה אוטונומית כחלק מהאימפריה הגרמנית. במהלך רפובליקת ויימאר נחלש מעמדה של העיר, ובשנת 1937 סופחה העיר לשלזוויג-הולשטיין.
פרובינציית שלזוויג-הולשטיין