ב-2005 הציבה ראוכר, מיצב ענק של הדפסים דיגיטליים על הקיר החיצוני של בית האמנים בתל אביב. "נערות לוח שנה ושירי שרמוטה" דימויים של שתי נשים מבוגרות וצעירה אנורקטית בלבוש חלקי, שנלקחו מתוך ציוריה של ראוכר, ושירי שרמוטה של המשוררת חוה פנחס-כהן.
עיריית תל אביב בקשה להוריד את העבודות בגלל "תוכן בעייתי למקום". בעקבות הבקשה, פנו האמניות במכתב גלוי לראש העיר, שפורסם באתר מארב אפריל 2005.
במאי 2006 הציגה ראוכר תערוכה בנושא זה בבית האמנים בתל אביב.
נשים ונערות אתיופיות. שמן על בד, 2004 – 2010..
"כתוב באמהרית" היא סדרת ציורי שמן שצוירו מתוך התבוננות בנשים ונערות אתיופיות. פורסם בכתב העת טרמינל בספטמבר 2007 .העבודה "כתוב באמהרית" נלמדת בבתי הספר בחטיבת הביניים.
באוקטובר 2007 הציבה ראוכר את המיצב "אמהות קדושות", הדפסים דיגיטליים גדולי ממדים שעטפו את כל המבנה של בית האמנים בתל אביב. ויצרה מעין מקדש, היכל לאם היהודיה.
"כיכר העיר" 2011.
ב-2011 הציבה ראוכר את המיצב כיכר העיר שהיה מורכב מעשרות פסלי אלומיניום של דמויות אדם מוקטנות, צבועים בצבע גוף. עשרות גברים ונשים בעירום מלא.
"הקלונים קמו לתחיה" שיחה בין מרים גמבורד לחוה ראוכר כפי שפורסמה באתר "ערב רב. ב7/11-2011.
"ונוס מרימה ידיים" 2014.
תערוכת יחיד גדולה במיוחד שהשתרעה על שתי קומותיו של בית האמנים בתל אביב.
שרה'לה דורון
שרהל'ה דורון (8 באוקטובר 1949 - 1 ביולי 1991) הייתה שדרנית רדיו ישראלית, עורכת תוכניות ומדריכת קריינים, מגישת תוכנית הילדים הידועה "מקהלה עליזה".
ביוגרפיה.
דורון נולדה ברמת גן כשרה ארליך, בת ללוסיה ואריה ואחות לאבנר (שנפטר לאחר שחרורו הצבאי בעת טיול בקנדה). עם התבגרותה שינתה את שמה לשרה נאמן. בוגרת החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית וכן מכון אבשלום ללימודי ידיעת הארץ. נישאה לאהוד דורון.
שירתה בגלי צה"ל כקריינית והגישה את התוכנית "דש עם שיר". לאחר שחרורה עבדה כקריינית בקול ישראל וכקריינית רצף בטלוויזיה הישראלית. באמצע שנות השבעים חזרה לגלי צה"ל כעורכת ושדרנית. התוכנית המזוהה ביותר עמה הייתה "מקהלה עליזה", שאותה ערכה והגישה במשך כ-15 שנה, עד פטירתה. "מקהלה עליזה" הייתה תוכנית לילדים ששודרה בימי שבת בשעה תשע בבוקר, וצברה לאורך השנים קהל מאזינים גדול ומסור של ילדים והורים, שהרבו גם לשלוח מכתבים ולמסור ד"שים. עם השנים הפכה התוכנית למודל לתוכניות ילדים בשבת בבוקר, עד היום. בספר "גלי צה"ל - כל הזמן" סיפרה דורון על התוכנית: "ב-15 שנים מגדלים דור והשרשרת מורכבת מעוד תוכנית ועוד תוכנית מדי שבת בשבת ומדי חג בחג. ילדים שמכירים עוד ספר, עוד חג או עוד פינה בארץ בזכותה הם הילדים שקיבלו ממנה משהו". בנוסף הייתה שדרנית בתוכנית כל הבוקר ששודרה בין 9:00 ל-12:00 בבוקר.
הגישה וערכה את התוכנית "מראה מקום", שבה ליוותה אנשים ידועים למקומות בעלי משמעות בחייהם, תוכנית ששילבה את חיבתה הגדולה לטיולים ואת יכולות הראיון האישי והבלתי אמצעי שלה.
ניהלה את מחלקת הקריינים בגלי צה"ל והייתה אחראית להכשרת קריינים חדשים.
ב-1991, בגיל 41, נפטרה מסרטן. הותירה אחריה את בעלה ושלוש בנות: סיוון, דניאלה ורותי.
ויליאם בוג לישמן
סר ויליאם בוג לישמן (באנגלית: William Boog Leishman ;) היה רופא צבאי, פתולוג, מיקרוביולוג ופרזיטולוג סקוטי. בשנים 1926-1923 כיהן במנהל כללי של שירותי הרפואה של הצבא הבריטי. הגיע לדרגת לוטננט גנרל. היה פרופסור לפתולוגיה בבית הספר לרפואה צבאית במילבנק בלונדון.
קורות חיים.
ויליאם בוג לישמן נולד ב-1865 בגלאזגו כילד הרביעי של הרופא ויליאם לישמן האב (1894-1833) ושל אוגוסטה סלינה לבית דריוור, ילידת אירלנד. האב לימד רפואה משפטית במכללת אנדרסון בגלאזגו והיה אחר כך פרופסור למילדות באוניברסיטת גלאזגו. לישמן היה תלמיד מחונן בבית הספר וסטמינסטר ואחר כך כבר בגיל 14 התקבל לאוניברסיטת גלאזגו. למד קודם לטינית, יוונית, מתמטיקה ולוגיקה, ומגיל 16 התחיל לימודי רפואה לרבות מדעי יסוד - אנטומיה, כימיה וזואולוגיה. גם באוניברסיטה עבר את הבחינות בהצטיינות יתרה. סיים בשנת 1886 את "התואר הראשון ברפואה" ו"התואר השני בכירורגיה" MB-CM עם ציון גבוה לשבח. התגייס בהמשך לחיל הרפואה המלכותי הבריטי. כעבור 3 שנים נשלח כרופא צבאי להודו, בה השתתף במבצע דיכוי בווזיריסטן, בגבול עם אפגניסטן. לקח איתו מיקרוסקופ והתחיל להתעניין בעיקר במיקרוביולוגיה וברפואה מונעת. ערך שם מחקרים בתחום טיפוס הבטן וקלה אזר. בשובו לבריטניה עבד בשנת 1897 בבית החולים ויקטוריה בנטלי, המפשייר.
בשנת 1900 התמנה למרצה לפתולוגיה בבית הספר לרפואה הצבאית בנטלי, לצידו של הפרופסור סר אלמרות' רייט, והחליף את רייט כפרופסור בשנת 1903 כשבית הספר עבר לשכונת מילבנק בלונדון. כיהן כפרופסור עד שנת 1914.
מחקריו המדעים.
באותה שנה מצא לישמן שיטת צביעה של הדם לצורך אבחון מלריה וטפילים אחרים, שינוי ופישוט של שיטת רומנובסקי שהשתמשה בצבע המורכב ממתילן כחול ואאוזין, שהתפרסם תחת השם "הצבע ע"ש לישמן".
הגופים על שם לישמן-דונובן.
בשנת 1901 אחד ממטופליו היה טוראי ששירת בהודו וסבל מחלה קטלנית במידה רבה בשם "קלה אזר" ("הקדחת השחורה") (הקרויה בימינו "לישמניה ויסצרלית"), עם התקפי חום, אנמיה וטחול (ספלנומגליה). במדגמים שהשיג על ידי דיקור בטחול, הבחין לישמן בתאי הטחול ובכדוריות האדומות במספר עצום של גופים אובליים ועגולים שנצבעו בצבע שפיתח. על ידי כך היה לישמן לאחד ממגלי הטפיל הגורם של מחלת קלה אזר. כעבור חדשים מספר כשבדק את הדם, הטחול והכבד של חולדה שמתה מטריפנוסומיאזיס הופתע למצוא את אותם הגופים שמצא אצל הטוראי. לישמן פרסם את ממצאיו בשנת 1903. הקפטן צ'ארלס דונובן מהשירות הרפואי ההודי במדראס מצא באופן עצמאי גופים דומים אצל חולי קלה אזר אחרים, ועל כן הם נקראים בימינו גופי לישמן-דונובן (אין לבלבל עם גופי דונובן, הנמצאים במקרים של גרנולומה מפסעתית, ושהופעתם הנגרמת על ידי קלבסיאלה מסוג Klebsiella granulomatis) והם ידועים כפרוטוזואות גורמים פתוגניים של קלה אזר או לישמניה דונובני. הלישמניות - הטפילים שנמצאו ב-1901 על ידי לישמן סווגו בהמשך כסוג טפילים הדומה מאוד לטריפנוסומות, ומשתייך לסדרה Trypanosomatida.
סר רונלד רוס היה זה שהכיר בתרומתו החשובה של לישמן לפרזיטולוגיה, וסיווג את הגורם הפתוגני של מחלת קלה אזר במין טפילים נפרד אותו כינה לישמניה. יצורים טפיליים ממין זה תוארו קודם לכן על ידי החוקר הרוסי פיוטר בורובסקי בשנת 1892
מחקרים אחרים.
לישמן תרם גם לבירור מעגל החיים של בורליה דוטוני (ספירוקטה דוטוני) הגורמת לסוג של קדחת קרציות אפריקאית. יחד עם אלמרות' רייט סייע לישמן בפיתוח שיטות ראשוניות של חיסון נגד טיפוס הבטן על ידי "אינוקולציה".
בשנים 1912-1911 כיהן ויליאם לישמן כיושב ראש החברה המלכותית לרפואה טרופית והיגיינה. ב-1914 סיים דוקטורט במשפטים.
ימי מלחמת העולם הראשונה.
עם פריצת מלחמת העולם הראשונה היה לישמן יועץ לרפואה טרופית במסגרת הוועד הרפואי המייעץ של הצבא הבריטי, ובהמשך גם יועץ לפתולוגיה באותה מסגרת.
באוגוסט 1914 הודות למאמציו היו מוכנות בשביל החיילים 170,000 מנות חיסון נגד טיפוס הבטן. לפי ההערכות לולא החיסון היו נגרמים בקרב הצבא הבריטי 550,000 מקרי טיפוס הבטן ומעל 77,000 מקרי מוות. הודות לחיסון היו רק 1,191 מקרי מוות מתוך 21,139 מקרים של מחלה.
ייעץ לחיל המשלוח הבריטי בצרפת ובפלנדריה. הושיט עזרה חשובה בהתמודדות עם קדחת השוחות.
שמו צוין שלוש פעמים בשדרי הצבא ובשנת 1919 הועלה לישמן לדרגת מייג'ור גנרל.
לישמן נפטר בשנת 1926 בגיל 59 אחרי מחלה קצרה בבית החולים הצבאי "המלכה אלכסנדרה", בתקופה שבה ניהל את שירותי הרפואה של הצבא הבריטי.
באותו זמן נפטר גם סר סטוארט סטוקמן, הקצין הראשי לרפואה וטרינרית של משרד החקלאות הבריטי. שני מקרי המוות התרחשו בעת ששניהם היו חברים בוועדה בראשות לישמן שחקרה את מחלת הפה והטלפיים.
לישמן הובא לקבורה בבית הקברות הייגייט בעיר.
לקריאה נוספת.
137. Kiple, K. (ed.). 1993. "Cambridge world history of human diseases". Cambridge University Press, Cambridge, United Kingdom.
קישורים חיצוניים.
Hamilton Bailey and W.J.Bishop "Leishman-Donovan Bodies and Dovaniasis, Sir William Boog Leishman, 1865-1926: Charles Donovan, 1863-1951, Brit.J.vener.Dis 1959 Mar; 35(1) 8-9 . "
Am J Public Health (NY). 1926 Aug; 16(8): 826.
Colonel Professor William Boog Leishman
ואיל א-שחרי
ואיל א-שחרי (בערבית: وائل الشهري, תעתיק מדויק: ואאל אלשחרי; 31 ביולי 1973 - 11 בספטמבר 2001) היה טרוריסט סעודי, אחד ממתכנני פיגועי 11 בספטמבר ואחד מחוטפי טיסה 11 של אמריקן איירליינס, שהתנגשה בבניין הצפוני של מגדלי התאומים.
א-שחרי היה מורה בבית ספר יסודי בעיר ח'מיס מושייט השוכנת במחוז עסיר שבערב הסעודית. בתחילת שנת 2000 הוא טייל לאל-מדינה כדי לחפש טיפול לבעיות מנטליות. בחודש מרץ 2000 הוא ואחיו וליד הגיעו לאפגניסטן והצטרפו למחנה אימונים של אל-קאעידה. השניים נבחרו לקחת חלק בפיגועי 11 בספטמבר. כשנבחר חזר א-שחרי לערב הסעודית כדי להשיג דרכון, ולאחר מכן חזר לאפגניסטן. בחודש מרץ 2001 הקליט א-שחרי סרטון בו הוא מורה על צוואתו.