גיטרת ההופעות הראשית של בוני רייט היא פנדר סטראטוקסטר מותאמת (customized). גוף הגיטרה משנת 1965 ואילו צוואר הגיטרה משנה קצת יותר מאוחרת. היא רכשה אותה בשנת 1969 וניגנה עליה בכל הופעותיה מאותה שנה. בשנת 1996 הפכה הגיטרה לבסיס של מודל חתום (דגם על שמה). בכך הייתה רייט למוזיקאית-אשה הראשונה שקיבלה מודל גיטרות על שמה בחברת פנדר.
חיים אישיים.
ב-27 באפריל 1991, התחתנה עם השחקן מייקל או'קיף. ב-9 בנובמבר 1999 הם הכריזו על גירושיהם.
פעילות פוליטית.
מעורבותה הפוליטית של רייט החלה בשנות ה-70 המוקדמות. על הכריכה האחורית של האלבום "Give It Up" הייתה הקדשה "לתושבי צפון וייטנאם...".
האתר של רייט מעודד מעריצים להרחיב את אופקיהם על שימור הסביבה. היא הייתה חברה מייסדת של "מוזיקאים מאוחדים למען אנרגיה בטוחה" ב-1979.
ב-1994 מימנה רייט את החלפת המצבה של גיטריסט הבלוז מיסיסיפי פרד מקדואל. מאוחר יותר מימנה מצבות זיכרון במיסיסיפי גם למוזיקאים ממפיס מיני , סאם צ'אטמון וטומי ג'ונסון.
ב-2002 הצטרפה כתומכת רשמית של הארגון ללא רווח "Little Kids Rock", המספק כלי נגינה ושיעורים בחינם לתלמידים בבתי ספר ציבוריים ברחבי ארצות הברית. היא ביקרה תלמידים המשתתפים בתוכנית ויושבת במועצת המנהלים של הארגון כחברת כבוד.
ב-2008 תרמה רייט שיר לדיסק של "Aid Still Required", לעזרה במאמצי הסיוע בדרום-מזרח אסיה לנפגעי הצונאמי ב-2004.
לקראת סיבובי ההופעות של סתיו-חורף 2005 ואביב-קיץ-סתיו 2006, עבדה רייט עם ארגון הסביבה ללא רווח "Reverb".
רייט היא חלק מקבוצת "No Nukes", המתנגדת להרחבת השימוש באנרגיה גרעינית. בשנת 2007, צילמה הקבוצה וידאו קליפ ליוטיוב לשיר של באפלו ספרינגפילד, "For What It's Worth".
במהלך הקמפיין לפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ב-2008, הופיעה רייט, יחד עם ג'קסון בראון והבסיסט ג'יימס האצ'יסון למען המועמד ג'ון אדוארדס.
רות דייווידסון
רות אליזבת דייווידסון (באנגלית: Ruth Elizabeth Davidson; נולדה ב-10 בנובמבר 1978) היא פוליטיקאית סקוטית מכהנת כנציגת מחוז מרכז אדינבורו בפרלמנט הסקוטי. בשנים 2011–2019 כיהנה כמנהיגת המפלגה השמרנית הסקוטית ומנהיגת סיעת המיעוט בפרלמנט.
ביוגרפיה.
דייווידסון נולדה באדינבורו שבסקוטלנד וגדלה בפייף להורים בני מעמד הפועלים. אביה עבד במכרות ובמזקקת ויסקי.
סיימה תואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת אדינבורו. לאחר לימודיה עבדה ככתבת בעיתון ובתחנות רדיו מקומיות ובשנים 2002 עד 2009 בתחנת הרדיו BBC סקוטלנד. היא שירתה מספר שנים בכוחות המילואים כאלחוטנית, אך נאלצה לפרוש לאחר תאונת אימונים במהלכה שברה את גבה.
ב-2009 הצטרפה למפלגה השמרנית, היא התמודדה בבחירות המיוחדות למושב מחוז צפון מזרח גלאזגו בפרלמנט הבריטי אך סיימה שלישית ולא נבחרה. בבחירות הכלליות ב-2010 התמודדה שוב למושב זה אך הפסידה פעם נוספת, במקביל שימשה ראש המטה של מנהיגת המפלגה השמרנית הסקוטית אנבל גולדי.
במאי 2011 נבחרה לפרלמנט הסקוטי כנציגת גלאזגו. לאחר היבחרה שימשה דוברת המפלגה השמרנית הסקוטית לנושאי יחסי חוץ, אירופה ותרבות. בנובמבר 2011 נבחרה למנהיגת המפלגה בעקבות התפטרותה של גולדי. בבחירות לפרלמנט הסקוטי ב-2016 התמודדה ונבחרה למושב מחוז מרכז אדינבורו בפרלמנט. בבחירות אלו הובילה את המפלגה לגידול משמעותי בכוחה מ-15 מושבים ל-31 ולהיותה המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט לאחר המפלגה הלאומית הסקוטית על חשבון מפלגת הלייבור. ביולי 2016 מונתה לחברה במועצה המלכותית.
בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2017 הובילה את המפלגה השמרנית לזכייה ב-13 מושבים במחוזות סקוטלנד, לעומת מושב אחד בבחירות הקודמות, ההישג הטוב ביותר של המפלגה מאז 1983. בספטמבר 2019 התפטרה מכהונתה כמנהיגת המפלגה.
ב-2020 נבחרה לבית הלורדים והיא צפויה להתמנות לברונית לאחר שתסיים את כהונתה בפרלמנט הסקוטי (מאי 2021).
ב-2018 נכללה ברשימת טיים 100.
חיים אישיים.
דייווידסון מאורסת לבת זוגה ג'ן וילסון. באוקטובר 2018 נולד בנה.
פלנחה
מפלגת הפלָנחֶה (בספרדית: Falange Española Tradicionalista y de las Juntas de Ofensiva Nacional Sindicalista, "הפלָנחֶה הספרדי המסורתי ושל חונטות התקיפה הלאומית הסינדיקליסטית") הייתה המפלגה החוקית היחידה בספרד תחת שלטון פרנקו. הפלנחה דגלה באידאולוגיה סינדיקליסטית נאציונל-פשיסטית. היא הוקמה בשנת 1937 על ידי איחוד של שתי מפלגות ימין קיצוניות: המפלגה הקרליסטית ומפלגת הפלנחה של ה-JONS (בספרדית: Falange Española de las Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista). פירוקה היה ב-1977, על ידי המזכ"ל שלה, אדולפו סוארס, שמונה לראש הממשלה של ספרד הדמוקרטית.
היסטוריה.
מפלגת הפלנחה הראשונה הצטרפה לצד הנאציונליסטי במלחמת האזרחים בספרד, ואחד מממנהיגיה, חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, הוצא להורג בכלא הרפובליקני. כשהגנרליסימו פרנקו צבר כוח, הוא איחד ב-19 באפריל 1937 את הפלנחה הראשונה עם המפלגה הקרליסטית, ובכך יצר חזית נאציונליסטית רחבה. כ-60% ממנהיגי הפלנחה הראשונה מצאו את מותם במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה הפכה המפלגה למפלגה היחידה בדיקטטורה של פרנקו, שנקראה "המדינה הספרדית". במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כמה עימותים עם יוצאי המפלגה הקרליסטית, החליטו מנהיגי הפלנחה, בראשות פרנקו, להגדיר אותה בתור "תנועה" יותר מאשר "מפלגה", כדי להדגיש את הייחודיות הפלנגית-ספרדית-קתולית של הפלנגות, בניגוד לשאר המפלגות הפשיסטיות באירופה באותה תקופה.
עם נפילת משטר פרנקו, ב-13 באפריל 1977, התפרקה המפלגה.
השפעה מחוץ לספרד.
המפלגה היוותה השראה למפלגת הכתאיב הלבנונית, שגם שאבה ממנה את שמה - הפלנגות, בתרגום לצרפתית. השם נגזר מהמילה היוונית Phalanx (פלנקס) - מערך צפוף של חיל רגלים. "كتيبة" ("כַּתיבַּה", בריבוי: كتائب, "כַּתַאאִיב") הוא תרגום לערבית של מילה זו. המפלגה הלבנונית נודעה גם בשמה הצרפתי "Les Phalanges".
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2000
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2001
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2005
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2006
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2007
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2008
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2009
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2010
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2011
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2012
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2013
סולטנות מצרים
סולטנות מצרים (בערבית: السلطنة المصرية ) הייתה סולטנות שהתקיימה במצרים התחתונה, מצרים העליונה ושטחי סודאן, כמדינת חסות בריטית, בין השנים 1914–1922.
היסטוריה.
סולטנות מצרים.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צידד עבאס השני, החדיו של מצרים, באימפריה העות'מאנית, ובשל כך הודח על ידי הבריטים לטובת דודו חוסיין כאמל. הריבונות העות'מאנית הרשמית במצרים, הסתיימה באופן רשמי, חוסיין כאמל הוכרז כסולטן מצרים, והארץ הפכה לפרוטקטורט בריטי.
במהלך המלחמה פעלו כוחות מהאימפריה הבריטית במצרים, על מנת להגן על אזור התעלה. לאחר המתקפות העות'מאניות על התעלה, החליטו הבריטים על תפיסת מאחזים בעברה המזרחי של התעלה, ובהמשך התקדמו וכבשו את ארץ ישראל.
כוחות מצריים לחמו כחלק מחיל המשלוח המצרי, ובנוסף גייסו הבריטים 500,000 איכרים מצריים ככוחות עזר לחיל המשלוח. כמו כן הפקיעו הבריטים חלק גדול ממלאי הכותנה והמספוא המצרי, ושילמו עליו במחיר נמוך ממחירי השוק.
בשנת 1917 מנתה אוכלוסיית מצרים 12.751 מיליון נפש: 11.658 מיליון מוסלמים (91.5%), 855 אלף קופטים, 108 אלף קתולים, 47 אלף פרוטסטנטים, 14 אלף נוצרים אחרים (בין כלל הנוצרים היו 110 אלף אירופים וסורים), ו-60 אלף יהודים (0.5%).
בשנת 1920 92% מהגברים ו-99% מהנשים במצרים היו אנאלפביתיים.
מהומות 1919 והקמת הממלכה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה דרשה מפלגת אל-ופד להשתתף בועידת השלום בפריז, ולדרוש עצמאות למצרים. בעקבות סירוב הבריטים, וגירוש ראשי הקבוצה למלטה, פרצו מהומות ענק במדינה. הדיכוי הבריטי של המהומות, הביא למותם של כ-800 בני אדם. בנובמבר 1919 נשלח אלפרד מילנר בראש ועדה, כדי לנסות לפתור את המצב. בשנת 1920 המליץ לורד מילנר לשר החוץ הבריטי לורד קרזון, על ביטול הפרוטקטורט הבריטי במצרים.
לאחר שעזבה ועדת מילנר את מצרים החלו הבריטים להתוות גישה חדשה. מילנר הכיר בכך שנחוצה גישה ישירה יותר ושעתידה של מצרים צריך לכלול משא ומתן עם מפלגת אל-ופד, ושיחות אישיות בינו לבין סעד זע'לול, מנהיג המפלגה, החלו ב-7 ביוני ונמשכו במהלך קיץ 1920 בלונדון. כתוצאה ממה שכונה בשם "הסכם מילנר-זע'לול", הכריזה הממשלה הבריטית בפברואר 1921 על הסכמה לביטול הפרוטקטורט כבסיס למשא ומתן להסכם עם המצרים.
ב-4 באפריל 1921 שב זע'לול למצרים, שם זכה לקבלת פנים חסרת תקדים שהצביעה על התמיכה המכרעת לה זכה בקרב המצרים. אך אלנבי היה נחוש לשבור את כוחו הפוליטי של זע'לול וליצור קבוצה פרו-בריטית עמה תוכל בריטניה לדון בהענקת עצמאות בתנאים נוחים יותר. ב-23 בדצמבר הוגלה זע'לול בשנית לסיישל דרך עדן. הגלייתו לוותה בהפגנות, התנגשויות אלימות עם המשטרה ושביתות סטודנטים ופקידי ממשל שהשפיעו על קהיר, אלכסנדריה, פורט סעיד וסואץ, וכן על ערים קטנות יותר בפרובינציה.
לאחר שלוש שנים של משא ומתן ללא תוצאות הגיעו הבריטים בחוסר רצון להכרה כי הסכם שרק ישמור על הסטטוס קוו אינו בר-השגה. לכן, הכריזה בריטניה ב-28 בפברואר 1922 באופן חד-צדדי על ביטול הפרוטקטורט והענקת עצמאות למצרים. ארבעה נושאים "נותרו לשיקול דעתה של בריטניה" עד שהסכמים הנוגעים להם ייחתמו רק לאחר משא ומתן: