על פי מחקר שערכו שני סטודנטים מהאוניברסיטה הנורווגית לטכנולוגיה ולמדעים, זמן ההשהיה בכניסה לאתר אינטרנטי משפיע מאוד על איכות החוויה של המשתמש. במחקר בו השתתפו 21 נחקרים, נמצא כי כ־70% מהנשאלים דיווחו על תוצאות חיוביות ביחס לזמני ההשהיה בכניסה לאתר Kahoot!, בעוד שבין 10-20% דיווחו שהפלטפורמה צורכת זמן רב.
יצחק אורון
יצחק אורון (1924 – יולי 2014) היה מזרחן ישראלי. כיהן כמנהל מכון שילוח, ראש חטיבת המחקר במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ויועץ ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים.
ביוגרפיה.
אורון נולד בטרויבורג שבפרוסיה המזרחית, בנם של יונה אריה לואי ומרתה סוקולובסקי. הוא עלה לארץ ישראל באוגוסט 1939. הוריו, אחותו ובני משפחה נוספים נשארו באירופה ונספו בשואה. אורון התגורר בכפר פינס והיה ממייסדי קיבוץ בארות יצחק.
במלחמת העצמאות שירת כקצין מודיעין בגדוד השני של הפלמ"ח וחטיבת הנגב. הוא עסק בין השאר במגעים עם הבדואים באזור הנגב. בהמשך שירותו שירת במחלקת המחקר של אגף המודיעין, הוא שימש ראש ענף מצרים וסגן ראש המחלקה.
ב-1959 ייסד עם ראובן שילוח ויהושפט הרכבי את מכון שילוח ושימש מנהלו הראשון. מטרת המכון הייתה לעסוק בהיסטוריה מודרנית של מדינות המזרח התיכון ואפריקה. אורון ריכז במכון אוספים של עיתונות ערבית וארכיון עשיר ונדיר. ב-1966 עבר המכון לפעול תחת אוניברסיטת תל אביב ואורון המשיך לפעול במכון כחבר ועדת מחקר.
ב-1967 החל לשרת במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. אחרי מלחמת ששת הימים ביצע מחקר על בסיס תחקורי שבויי מלחמה מצרים במטרה לעמוד על מצבה החברתי והמדיני של מצרים. בעקבות המלצת ועדת אגרנט לחקר נסיבות פריצתה של מלחמת יום הכיפורים להקים יחידת מחקר במוסד, מונה אורון לעמוד בראש אגף המחקר החדש.
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, מונה כציר-יועץ לענייני חקלאות בשגרירות ישראל במצרים ופעל להרחבת שיתופי הפעולה החקלאיים וסיוע בהקמת חוות חקלאיות במצרים.
ב-1982 מונה על ידי מנכ"ל משרד החוץ דוד קמחי, עמיתו מהמוסד, למנהל המרכז למחקר מדיני וכיהן בתפקיד עד 1985. ב-1989 מונה ליועץ לוועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים של הכנסת ושימש בתפקיד במשך כעשור.
חיים אישיים.
אורון היה נשוי לזהבה ואב לשלושה ילדים.
אימונותרפיה
אימונותרפיה (באנגלית: Immunotherapy) היא טיפול במחלה על ידי השראה, הגברה או דיכוי של תגובה חיסונית. הטיפול משמש בין היתר בקרב חולי סרטן, ובפרט מלנומה (כגון באמצעות טיפולים כאופדיבו, ירבוי, קיטרודה), על ידי חיזוק מערכת החיסון והגברתה נגד גידולים סרטניים או גורמים המסייעים להם.
אופן הטיפול.
השם הכולל לחומרים המשפיעים על הפעילות החיסונית הוא אימונומודולטורים - מווסתי תגובה חיסונית, ולרוב מדובר בחלבונים מהסוג ציטוקין. חומרים כגון G-CSF (גורם מעודד יצירת מושבות גרנולוציטים), אינטרפרונים, אימיקוימוד וחלקי קרום התא מחיידקים כבר מאושרים לשימוש בחולים. כימוקינים שונים, אינטרלוקינים 2, 7 ו-12, וגלוקנים נחקרים באופן נרחב בניסויים קליניים ופרה קליניים.
בשנת 2017 הכריז לראשונה ה-FDA בהליך מזורז על אישור טיפול בקיטרודה (Keytruda) לפי מאפיינים גנטיים, בתחילה למלנומה ואחר כך ל-15 סוגי סרטנים מוצקים. עד היום מחקרים קליניים בקיטרודה הראו שיפור משמעותי בתוצאות הטיפול עבור חמש מחלות: סראון ריאות, סרטו הקיבה, סרטן ראש-צוואר, סרטן שלפוחית השתן ומלנומה. התרופה עובדת על נקודת הבקרה PD1.
לטיפול האימונותרפי יש יתרון עקב היותו בעל פחות תופעות לוואי בהשוואה לתרופות המקובלות. חסרונותיו הם: המחיר הגבוה (התרופות האימונותרפיות הן היום בין היקרות בשוק התרופות העולמי), העובדה שאינו עובד באופן אחיד בחולים שונים והופעתן של תופעות אוטואימוניות בהן מערכת החיסון תוקפת בעוצמה את הגוף עקב היותה פעילה מידי.
אלרגיה.
אימונותרפיה משמשת לטיפול באלרגיה ובמיוחד באלרגיות חמורות או לאנשים שאינם יכולים להימנע מחשיפה לאלרגן, למשל קרדית אבק הבית (הגורמת לנזלת אלרגית) או כטיפול לאסתמה. הטיפול כולל חשיפה לאלרגן בצורה מבוקרת לזמן ארוך עד להפחתת הרגישות לאלרגן. הטיפול מתחיל לרוב בהזרקה של מנת אלרגן מזערית בטיפול שבועי המוגדלת עד להגעה ל"מנת אחזקה", שהיא גדולה מהחשיפה הממוצעת ובכך יוצרת הגנה. תהליך זה ארוך וממושך (עד 3-5 שנים) וכרוך בחיסונים רבים. עם זאת, הטיפול מפחית משמעותית את התגובה האלרגית ולרוב מוביל לאפקט ארוך-טווח.
קונסטאנטינוב
מחלת צ'אגאס
מחלת צ'אגאס (באנגלית: Chagas disease) היא מחלה זיהומית שנגרמת על ידי טפיל חד-תאי שנקרא טריפנוזומה קרוזי ("T. cruzi"). הזיהום הוא זיהום מקומי שמלווה בפרזיטימיה (טפילים בדם) וקולוניזציה באיברים פנימיים ורקמות. הגורם שמעביר את הטפיל הוא פשפש ממשפחת הטורפניתיים, לרוב צבעוני, אשר קולט את הטפיל מאדם נגוע וכאשר מסתיימת ההתרבות בתוכו הוא מפריש את הטפיל בצואה. הנשיכה שלו מעוררת גירוי וגירוד, ונוצר פצע באזור הנשיכה. כאשר האדם מתגרד, הצואה שמכילה את הטפילים נכנסת לאזור הנשיכה. לאחר תקופה של התרבות באזור זה הטפילים משתחררים לזרם הדם ומשם לתאים אחרים בגוף, בדגש על תאי השריר השונים. ההתרבות בתאי השריר היא איטית ומתמדת ויכולה להמשך שנים ובסופו של דבר לגרום למחלה קשה. במרבית המקרים החולים לא מפתחים סימפטומים כלל ובחלק מהחולים רואים תסמינים מתונים יחסית כמו חום, נפיחות בבלוטות הלימפה, כאבי ראש והתנפחות באזור הנשיכה. אחרי 8–12 שבועות החולה נכנס לשלב הכרוני ואצל 60%–70% מהחולים לא רואים סימפטומים נוספים. אצל 30%–40% שנותרו, מתווספים תסמינים קשים יותר אחרי 10–30 שנים, כמו הרחבה של חדרי הלב אצל 20%–30%, דבר שעלול להוביל לכשל לבבי. ב-10% מהחולים רואים גם הרחבה של הוושט ושל המעי הגס.
מחלת צ'אגאס הוגדרה על ידי ארגון הבריאות העולמי כאחת מתוך 17 מחלות טרופיות מוזנחות שיש למגר מהעולם.
סימנים וסימפטומים.
המחלה בבני אדם באה לידי ביטוי בשני שלבים, השלב האקוטי שמתרחשת זמן קצר אחרי האינפקציה הראשונית, והשלב הכרוני שמתפתח במהלך הרבה שנים.
השלב האקוטי.
הפאזה האקוטית נמשכת מעט שבועות עד חודשים, בדרך כלל תקופה זו לא מורגשת כיוון שהיא לרוב א-סימפטומטית, מעט סימפטומים שאינם ספיציפים למחלה עלולים להתפתח, תסמינים אלו כוללים בין היתר: חום, תחושת עייפות, כאבים בגוף, כאבי שרירים, כאבי ראש, פריחה עורית, תיאבון ירוד, שלשול, בחילות והקאות. בבדיקה גופנית רואים נפיחות באזור הנשיכה, נפיחות בכבד ובטחול, רואים גם בלוטות לימפה מוגדלות.
הסימן הכי ברור של השלב האקוטי נקרא סמן רומאנא (Romaña's sign) שכולל נפיחות בארובת העין קרוב לפצע הנשיכה או קרוב למקום בו הפשפש הפריש את הצואה. באופן נדיר מאוד ילדים ומבוגרים מתים בשלב הזה כתוצאה מדלקת שריר הלב או מדלקת קרום המוח. השלב האקוטי יכול להיות מסוכן לחולים עם מערכת חיסון מוחלשת או לא מתפקדת. ב-90% מהמקרים הסימנים חולפים באופן ספונטני תוך 3–8 שבועות למרות זאת ולמרות הטיפול האינפקציה עוברת לשלב הכרוני.
השלב הכרוני.
בשלב הכרוני 60%–80% מהחולים לא מפתחים תסמינים כלל. ב-20% הנותרים רואים התפתחות תסמינים מסכני חיים בעיקר תסמינים לבבים ותסמינים הקשורים במערכת העיכול. ב-10% מהמקרים מגיעים למצב הכרוני ישירות מהשלב האקוטי.
השלב הכרוני משפיע על מערכת העצבים, מערכת העיכול, והלב. שני שלישים מהחולים עם סימנים כרוניים סובלים מנזק לבבי שבא לידי ביטוי בהרחבת חדרי הלב וכתוצאה מכך פגיעה חמורה בפונקציונליות הלב עד למצב של מוות פתאומי. שליש מהחולים סובל מפגיעה קשה במערכת העיכול שבאה לידי ביטוי בהרחבת צינור העיכול שמלווה באובדן משקל, קושי בבליעה שגורמים בסופו של דבר למצב של תת-תזונה.
במקרים בודדים אנו עדים לפגיעה במערכת העצבים המרכזית שכוללת דמנציה, דיכאון, פגיעה סנסורית ומוטורית.
לאור זאת, אם לא מטפלים במחלה כראוי המחלה עלולה להיות פטאלית בעיקר בשל הפגיעה הלבבית.
מקורות הדבקה.
עיקר ההעברה של הטפיל נעשית על ידי פשפשים טורפניתיים מתת-המשפחה Triatominae. הפשפש מקבל את הטפיל מדם של בן אדם או חיה מזוהמים וכך הוא מעביר את זה הלאה. במהלך היום הפשפש מסתתר בסדקים ובחורים בקירות, בין חפצים ורהיטים, או במיטה עצמה, ובלילות הוא ניזון מדמם של בני אדם ישנים ומעביר להם את הטפיל לגוף. ברוב המקרים ההידבקות היא באזורים כפריים בהם ישנים על הרצפה והפשפשים מסתתרים בסדקים וחורים בקירות, בין בולי עץ להסקה, או בצמחייה. הנשיכה של הפשפש היא בלילה ולרוב באזור הפנים. הנשיכה מאוד עדינה ולא מורגשת ולכן הוא מכונה kissing bug.
אבחנה.
נוכחות הטריפנוזומה קרוזי היא סימן אבחנתי למחלת צ'אגאס. לשם כך יש כל מיני בדיקות שאפשר לעשות כדי לבדוק את נוכחות הטפיל יכולים להבחין בטפיל בהסתכלות מיקרוסקופית על משטח דם טרי או על ידי שימוש בצביעת גימזה למשל במטרה לראות את הטפיל באופן ישיר. אפשר גם לבדוק את נוכחות הטפיל על ידי הזרקת אנטיגן של הטפיל תת-עורית, במידה וקיבלנו תגובה אימונית זה סימן שהטפיל קיים בגוף. שיטה אחרת נקראת Xenodiagnosis, מגדלים את הפשפש בצורה סטרילית, נותנים לו דם לא נגוע, שמים את הפשפש על גבי אנשים חשודים, הפשפש נושך אותם וקולט את הדם שלהם. אם הם נגועים, הוא יקלוט לתוכו טפילים. מאפשרים לטפילים להתרבות כמה ימים, הורגים את הפשפש ובודקים את נוכחות הטפיל, זו מעין תרבית in vivo. בנוסף לשיטות אלו אפשר להשתמש בכל מיני נוגדנים ובדיקות אימוניות לאבחון נוכחות הטפיל בגופו של המטופל.
טיפול.