עודד קובו היה יו"ר הדירקטוריון של Market Tech Holdings Ltd, תאגיד הנדל"ן הנמצא בלונדון והבעלים של קמדן מרקט, Stables Market ו-Camden Lock Developments שהייתה בבעלות אביו. החברה "Market Tech Holdings Ltd" נמכרה במרץ 2014 עבור 664 מיליון דולר למיליארדר הישראלי טדי שגיא הבעלים של פלייטק.
PIR Equities.
ב-2015, קובו הקים את PIR Equities חברת השקעות פרטית, החברה מנהלת לדבריה נכסים בשווי של 250 מיליון דולר. אולם מבדיקה של עיתונות כלכלית בישראל עולה כי מידע זה מפוקפק, ושהצהרות על שיתוף פעולה עם ממשלת ישראל שגויות.
חיים אישיים.
קובו נשוי לאתי (עובדיה) קובו מאז 2015 ואב לשלושה ילדים- שני בנים ובת.
משטרת הקפיטול של ארצות הברית
משטרת הקפיטול של ארצות הברית (באנגלית: United States Capitol Police; בראשי תיבות: USCP) היא כוח משטרה של ממשלת ארצות הברית, המופקד על שמירת הסדר והביטחון, חקירת פשעים וניהול התנועה בתחומי קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית בעיר וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית. כמו כן מופקדת משטרת הקפיטול על הגנתם של חברי הקונגרס של ארצות הברית, עובדיו ובני משפחותיהם.
היסטוריה.
משטרת הקפיטול הוקמה על ידי הקונגרס בשנת 1828, בעקבות התקפה על אחד מבניו של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס בבניין הקפיטול. משימתה המקורית הייתה הגנת בניין זה, והיא התרחבה בהדרגה עם השנים. בשנת 2003 מוזגה לתוכה משטרת ספריית הקונגרס.
כיום מפעילה משטרת הקפיטול עמדות שמירה ויחידות ניידות רגליות וממונעות. היא כוללת בין היתר כוח התערבות בחירום, יחידת כלבנות ויחידה להתמודדות עם חומרים מסוכנים או מטעני חבלה. יש לה סולם דרגות משלה. משרתים בה כ-2,200 שוטרים.
משטרת הקפיטול כפופה לוועדת המשטרה של הקפיטול, שבה חברים אדריכל הקפיטול ורבי הסמלים (Sergeant at Arms) של הסנאט ושל בית הנבחרים. המפקח הכללי של משטרת הקפיטול מדווח לוועדה זו.
ב-24 ביולי 1998 נהרגו שניים משוטרי משטרת הקפיטול ואחד נפצע במהלך מילוי תפקידם. הם נורו על ידי תוקף בעת שמילאו משימות אבטחה באחת מהכניסות לבניין הקפיטול. התוקף נפצע ונעצר.
ב-14 ביוני 2017 נפצע אחד משוטרי משטרת הקפיטול כאשר הגן על חבר בית הנבחרים, בעת שהוא ואחרים הותקפו ביריות במהלך אימון ספורטיבי בווירג'יניה.
בינואר 2021 מת מפצעיו אחד משוטרי הקפיטול שנפצע במסגרת הפריצה לקפיטול של מפגינים תומכי טראמפ. באפריל נהרג שוטר נוסף בפיגוע דריסה בקפיטול.
סמכויות.
לשוטרי משטרת הקפיטול יש סמכויות שיטור שונות:
נשים יהודיות באירופה של ימי הביניים
מעמד האישה ביהדות עבר שינויים ותמורות במהלך הדורות, והושפע הן מתהליכים פנימיים ביהדות והן מתהליכים חיצוניים. במשך ימי הביניים, תקופה בהיסטוריה של אירופה שנמשכה מהמאה ה-5 לערך ועד ל, השתנה מעמד האישה בהתאם למסורת התנ"כית והתלמודית, לשינויים במעמד האישה בחברה האירופאית הנוצרית, ולמעמד הכלכלי של היהודים. במהלך תקופה זו תפסה האישה היהודית, כמו שכנתה הנוצרית, חלק חשוב וחיוני בפרנסת המשפחה ובחיים הדתיים בקהילה. נשים מלומדות המוכרות מאותה תקופה מעידות על שינויים בחינוכה ובהשכלתה של האישה היהודית. כמו כן, חלו במעמדה המשפחתי שינויים שבאו לידי ביטוי בחרם דרבנו גרשום (סביבות 1000 לספירה) שאסר פוליגמיה.
תדמית האישה.
זרם דומיננטי במחשבה היהודית בימי הביניים זיהה נשים באופן רעיוני עם גשמיות, עם חומר; זאת, בניגוד לגבר, שטבעו האמיתי טמון בשכלו או בנשמתו. הפרדיגמה האפלטונית הזו, שהתקבלה בהתלהבות על ידי הרמב"ם, ראתה את האישה כבעלת מיניות יתר חייתית, חסרת יכולת לשלוט ביצריה הבסיסיים, לעומת הגבר שנתפס כנמצא תמיד בשליטה כוללת על גופו שלו. גישה נוספת הייתה זו של הרלב"ג, שראה בנשים מעצם הווייתן יצירות פחותות מהגברים ולכן צריכות לשרתם.
גישה זו הייתה קיימת בתרבויות שונות, בכללן אירופה של ימי הביניים, ותפסה את האישה כבעלת תכונות שליליות שמובנות בנשיות. בימי הביניים תדמית שלילית זו הוצגה בעיקר בספרות הפבליו שרווחה בחברה הבורגנית. נאמר שם שהנשים קמצניות, עצלניות, חמדניות, אנוכיות, נצלניות, מלאות תאוות הוללות, יורדות לחיי בעליהן, נוטות לעסוק בכישוף ובוגדניות. תאולוגים נוצרים הדגישו את הצד השלילי שבתאוות המין של הנשים.
סביבה זו תרמה להשרשת תדמית זו גם בקרב החברה היהודית. יחס שלילי זה עולה בעיקר מהדיונים אודות "האישה הרעה" במדרש, בתלמוד, ובחיבוריהם של חכמים בימי הביניים. ספרות זו מפרטת באופן טכני את הסכנה שבנשים, הסבל שהן גורמות לבעליהן ודרכים להתגונן מפניהן. אין מונח מקביל לגבר וכן אין דיונים רבים אודות "האישה הטובה", מתוך הנחת היסוד שלנשים רבות תכונות פגומות אלו. כנגד אפליה זו של האישה עומדות גם כמה דוגמאות מצד חכמי ישראל שראו באישה "שותף" ולא "אחר", אך לא זו הייתה העמדה הפופולרית.
תדמית לעומת מציאות.
המרחק בין תדמית האישה למציאות חייה היה גדול מאוד. היחסים במשפחה הושפעו בעיקר מאינטרסים משותפים, הדאגה למשפחה, גידול הילדים, חלקה של האישה בפרנסת הבית ופחות מתאוריות מופשטות. למשל במערכת היחסים בין ר' אלעזר מוורמייזא לאשתו דולצא שנהרגה על קידוש השם, רואים שיתוף מלא, ואהבה והערכה הדדית גדולה מאוד.
נישואים, אלימות במשפחה וגירושים היו כולם נושאים בהם דנו חכמים יהודיים של עולם ימי הביניים.
נישואים וגירושים.
גיל הנישואין של האישה בחברה היהודית היה לעיתים קרוב נמוך למדי, בדרך כלל 8–9, למרות התנגדות רבנית וחוסר שכיחות נישואי קטנות בסביבה האירופאית הנוצרית. נישואי קטינות נעשו לתופעה שכיחה בשל עליית מעמדם הכלכלי של היהודים והרצון "לתפוס" חתן טוב ומיוחס לבנותיהם. לגיל הנישואין הצעיר היו השלכות רבות ביניהן לידות בגיל צעיר לפני שהאישה בשלה פיזית ומנטלית לכך, צמצום השכלתה של האישה, והכאת האישה שפער הגילאים בין בני הזוג גרם לבעל להתייחס לאישה כאל בתו.
התנגדות החכמים לנישואי קטנות היו חלק ממגמה רבנית להגן על האישה בתוך המשפחה. רבנו גרשום כונן פסק הלכה רבני האוסר על פוליגמיה והאיסור לגרש אישה בלי הסכמתה. הרבנים כוננו שיטות לגאליות כדי לאפשר לנשים לעתור לבית דין רבני בשביל לאלץ גירושים. הרמב"ם פסק שאישה שמצאה את בעלה מעורר דחייה יכלה לדרוש לאלץ את הבעל לתת גט.
אלימות נגד נשים.
למרות התנגדות מסוימת של אנשי הכנסייה, הכאת נשים בידי בעליהן באירופה הייתה נורמה חברתית מקובלת ואף הייתה מעוגנת בחוקות ערים מסוימות. חכמי ישראל היו מודעים היטב למציאות זו ולהשפעתה על החברה היהודית ופעלו כנגדה.
רבי פרץ בן אליהו מקורביל פסק "קול שוועת בנות עמינו ממרחק נשמע, על אודות בני ישראל המרימים זרועותיהם להכות נשותיהם. ומי השליט האיש בעניין הזה להכות אשתו?" בנוסף על סנקציות שננקטו נגד הבעל, נקבע בתקנה האמורה, כי אישה, הזונחת את בית בעלה משום התנהגותו הרעה כלפיה, זכאית למזונות לפי כבודה ולפי מנהג בנות מקומה. המהר"ם מרוטנברג פסק ש"דרך הגוים בכך אבל חלילה וחלילה לשום בן ברית מעשות זאת והעושה יש להחרימו ולנדותו ולהלקותו ולעונשו בכל מיני רידוי ואף לקוץ ידו אם רגיל בכך... מכין ועונשין שלא יקילו ראשם בכך". וכן פסק כי "אם היא רוצה לצאת יוציא ויתן כתו" אישה מוכה יכולה לעתור לבית דין רבני לחייב את הבעל לתת גט, עם קנס כספי שהוא חייב לה על פי הכתובה.
מקום האישה בבית.
המעמד המשפטי העדיף של הגבר בעניינים שונים, דבריהם של בעלי מוסר ומשוררים בשבח מעלותיו לעומת האישה, והתפיסה החברתית הרווחת על עליונות הגבר - כל אלה לא נתנו בהכרח את אותותיהם ביחסים ההדדיים שבין בני הזוג. לנשים רבות הייתה השפעה גדולה בביתן, ולעיתים קרובות האישה מתוארת כמי שקובעת את נוהלי הבית.
החיים הדתיים.
התפתחויות דתיות במשך ימי הביניים כללה רגיעה באיסורים על לימוד תורה לנשים, ועלייתן של תפילות נשים.
המקום המרכזי בו נטלו הנשים חלק בפרקטיקה הדתית היה בית הכנסת שם הוקדש להן מקום משלהן מופרד מעזרת הגברים. מקום זה היה לעיתים חלק מבית הכנסת, כמו מרפסת ולעיתים במבנה נפרד לגמרי. דבר זה הפך את בית הכנסת למקום ביטוי לרגשותיהן הדתיים וליצירת סדרי תפילה משלהן. היו שבין המבנים חיבר מסדרון צר בו עמדה חזנית שהעבירה לנשים את הנעשה בעזרת הגברים כדי שיהיו חלק מהריטואל הכללי. הן הגיעו באופן פעיל וקבוע לתפילות ולא רק בשבתות כי אם גם בימי חול. אך למרות זאת, הן לא לגמרי היו שותפות בריטואל: גם כיוון שלא ידעו עברית- מה שהקשה עליהן להתפלל ולהבין את התפילות וגם בשל היחס לווסת כבעלת אופי דמוני שגרמה להרחקת נשים מבית הכנסת בזמן הנידה. אם כי חכמי ההלכה לא הרחיקו לכת כאותו מקובל ולא מתחו ביקורת על המסורת התלמודית, ניכרת בהם נטייה להשוות את מעמד שני המינים. מהמאה ה-11 נשמעו קולות לאפשר לנשים לקיים מצוות עשה שהזמן גרמן, שמההלכה היא פטורה מהן. במגנצא אף הייתה אישה שהטילה ציצית בבגדיה.
בכרוניקות המספרות על קידוש השם, בעיקר בגרמניה ודרום צרפת במאות ה-11 וה-12 תופסות הנשים מקום נכבד. הן מתוארות כ"קדושות" "טהורות "צדקניות" "חסידות" ואף כי האמת ההיסטורית של כרוניקות אלה מוטלת בספק הן יצרו תדמית הרואית על מעשי הקרבה של נשים לשם שמים.
כלכלה.
המעמד הכלכלי של האישה היהודית הושפע בעיקר מתחומי הפרנסה של הקהילה היהודית ומצב הנשים בחברה הסובבת אותם וכן השפיע אחר כך על מעמדה המשפחתי וההלכתי.