כראש מועצה, לוי חידש את "חג היין" במושבה. זאת, אף על פי שאגודת הכורמים במושבה מעולם לא הסכימה לקבל אותו כחבר בה, למרות שהיה כורם, למרות שעמד בתנאי הקבלה, ולמרות שהיה ראש המועצה. לוי קופח בידי כורמי מושבתו ואפילו פנייתו לשר האוצר, לוי אשכול, לא סייעה לו לקבלת זכויותיו.
חיים אישיים.
לוי היה נשוי למזל לבית מסוורי, להם נולדו אילנה, אורנה, אבשלום ואורלי.
גטו ברשד
גטו ברשד (באוקראינית: Березівка; ברומנית: Berșad) היה אחד הגטאות שהקימו שלטונות הכיבוש הרומניים בתקופת מלחמת העולם השנייה בטרנסניסטריה. הגטו הוקם בעיירה ברשד שבמחוז בלטה, 144 ק"מ מדרום-מזרח לעיר ויניצה באוקראינה המודרנית. בגטו נכלאו כ-20,000 יהודים, מהם נספו במחלות, בקור וברעב כ-15,000. הגטו התקיים בין סוף 1941 למרץ 1944, אז שוחרר בידי הצבא האדום.
אוכלוסייה.
בין 20,000 הכלואים בגטו ברשד היו כ-4,000 יהודים שחיו בברשד לפני מלחמת העולם השנייה. בנוסף להם נכלאו בגטו כ-15,000 יהודים שגורשו מבוקובינה, בסרביה וצפון מולדובה.
היסטוריה.
ב-5 יולי 1941 כבשה רומניה את שטחי צפון בוקובינה וכן בסרביה. יון אנטונסקו הורה על גרוש היהודים מעיירות קטנות והובלתם למקום מרכזי עד לגיבוש היעד הסופי לגירוש. חלקם, יהודים שהתגוררו בעיירות קטנות כגון יהודי ברהומט, הובלו לערי מחוז כגון סטורוז'ינץ. בספטמבר 1941 החל גירוש היהודים לטרנסניסטריה. הם התרחבו בתחילת אוקטובר ונמשכו עד סתיו 1942. למשל, ב-10 באוקטובר 1941 יצאה מידינץ שיירה של אלפי יהודים לאטאקי שעל גדות הדנייסטר. לאטאקי הגיעו ברכבות משא גם אלפי מגורשים יהודים מצ'רנוביץ. הם חצו את הדנייפר על גשר צר או מעבורת והגיעו למוהיליב-פודילסקי. חלקם טבעו בנהר. בנובמבר 1941 הגיעו השרידים ליאמפיל ולאחר מכן לגטו ברשד.
החיים בגטו.
הגטו הוקם בחלק של ברשד בשם דולינה. עד סתיו 1942 הגיעו לגטו ברשד כ-20,000 מגורשים שאולצו להתגורר עם יהודים מקומיים בצפיפות (15–25 אנשים בחדר) ובתנאים דלים. חלקם גרו בבתים הרוסים למחצה. על הגטו פיקחה הז'נדרמריה הרומנית ומפקדה מינה ועד יהודי ולצדו משטרה יהודית. היהודים חויבו לשאת טלאי צהוב על בגדיהם ונאסר עליהם לעזוב את הגטו. בראש הוועד עמד השוחט אלי מרצ'ק ולצדו היו מספר חברים נוספים בוועד.
יהודים רבים הסתכנו ביציאה מהגטו כדי לעבוד אצל האיכרים תמורת מזון דל. חלק מכרו את חפציהם. אחרים עסקו במסחר או בספסרות. ילדים רבים פשטו יד. בדצמבר 1941 פרצה בגטו מחלת טיפוס הבהרות שהתפשטה במהירות. כ-10,000 איש נספו בגטו ברשד תוך שנה. עגלות המתים לא הספיקו לאסוף את הגוויות שנערמו בערימות מחוסר יכולת לקבור אותם בגלל האדמה הקפואה. בברשד קרס שירות הקבורה בגלל מספר המתים ומספר החולים בטיפוס שלא יכלו לדאוג לקבורת יקיריהם. רות גלסברג בת ה-12 גורשה מצ'רנוביץ לברשד. בשנת 1942 רשמה גלסברג ברומנית ביומנה:
מפקד הגטו הראשון (דצמבר 1941 - אוגוסט 1942), ג' פטרסקו, ניסה לסייע ליהודים ואפשר לאיכרים המקומיים להגיע לגטו להביא מצרכי מזון ולסחור עם היהודים. הוא פוטר מתפקידו. המפקדים אחריו היו ג' גריגורסקו (אוגוסט 1942 - מאי 1943) ופלורין גינררו (מאי 1943 - מרס 1944). גריגורסקו אסר על האיכרים להגיע לגטו ולהכניס מזון לגטו, ונהג להכות את היהודים ולשדוד אותם. גינרארו ציווה לחפור תעלה סביב הגטו, הקיף אותה בגדר תיל וכך מנע מהאיכרים להיכנס לגטו. גם הוא נהג לרצוח יהודים בירי ובעינויים.
פעילות תרבות ודת בגטו.
בית הכנסת היחיד שימש למגורים ולכן תפילות נערכו במספר בתים אחרים. בגטו התקיימה גם פעילות תרבותית. המשורר יעקב פרידמן כתב בגטו יצירה שזיכתה אותו לימים בפרס שלום עליכם. הצייר ארנולד דגני צייר בגטו ברשד תמונותיו על חיי הגטו.
סיוע מיהודי רומניה.
מסוף 1942 החלו להגיע לגטו משלוחי בגדים, תרופות ומזון מהוועד המרכזי של יהודי בוקרשט. כשהבינה ממשלת רומניה שהגרמנים, בעלי בריתם, מפסידים במלחמה, אפשרה הממשלה הרחבת הסיוע. הוועד היהודי הקים בברשד מרפאה, בית חולים, בית תמחוי ובית יתומים ואף נוסד בית ספר שהלימודים בו התנהלו ברומנית.
העזרה שהגיעה מבוקרשט הצילה רבים ממוות, בעיקר ילדים ויתומים עזובים שהיו חשופים לרעב ולמחסור. צוות בית היתומים בראשות המנהלת קלרה לוקר סייע ליתומים והציל יתומים רבים ממוות.
המחתרת בגטו ברשד.
במרס 1943 החלה לפעול בגטו מחתרת בת 40 איש, ביניהם נחמן פרשטנדיגר, יעקב טליס ויעקב שלוי שעמד בראשה. המחתרת ארגנה בגטו בית דפוס מחתרתי בו הדפיסו כרוזים נגד שלטון הכיבוש, רכשו נשק וקיימו קשרים עם יחידות פרטיזנים שפעלו בסביבה. באביב 1943 הגיע הצבא האדום לאומן. בגטו התמקמה מפקדה גרמנית ולצדה יחידת גסטפו. התקפות הפרטיזנים על השיירות הצבאיות התרבו, והגסטפו החל לרדוף נחשדים בסיוע לפרטיזנים. באוגוסט 1943 שולחו 1,203 בני אדם מהגטו לעבודות כפייה מעבר לנהר הבוג ורובם לא שרדו. ב-31 בדצמבר 1943 הוציא מפקד הגטו 18 יהודים מעובדי בית החרושת המקומי לסוכר, ירה בהם וציווה לתלות אותם על עמודי טלגרף.
עם התקרב החזית התרחבו הקשרים בין יהודי הגטו לפרטיזנים בסביבה. בתגובה פשטה בפברואר 1944 יחידת ז'נדרמריה על הגטו ואסרה חשודים בסיוע לפרטיזנים וכן בני משפחות של החשודים - בסך הכול 148 איש. הם נורו ונטמנו בקבר אחים. כך נעשה ל-80 איש נוספים בגטו שהואשמו בסיוע לפרטיזנים.
שחרור הגטו.
ב-14 במרס 1944 שוחרר הגטו בידי הצבא האדום. עם השחרור נותרו בברשד 5,000 יהודים שהם רבע מכלל היהודים שהגיעו אליה, ו-2,000 מתוך 5,000 היהודים המקומיים. 61 יתומי ברשד ו-1,846 יתומי טרסניסטריה הועברו לעיר יאשי ברומניה לקראת עלייה לארץ ישראל.
כחודשיים לאחר שחרור הגטו החלו משוחררים רבים לנוע לעבר צ'רנוביץ, שבינתיים נכבשה אף היא על ידי הצבא האדום. זאת בסיוע הממשלה הרומנית, ארגונים יהודים והג'וינט היהודי. חלק מהגברים הצעירים גויסו בכפייה לצבא האדום או הועברו לרוסיה למחנות עבודה. צ'רנוביץ שימשה גם ארץ מעבר לרומניה ליהודים שביקשו להגיע דרכה לארץ ישראל.
משפטיהם של מפקדי גטו ברשד.
ג' גריגורסקו, מפקד הז'נדרמריה בברשד, נשפט בבית דין עממי בבוקרשט כפושע מלחמה ב-1946 והוצא להורג. מחליפו פלורין גינררו נשפט למאסר עולם אך שוחרר בחנינה כעבור שבע שנים.
נעמי ולך
נעמי ולך (נולדה ב-1946) היא סופרת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
נעמי ולך היא בתם של שרה ופרץ רוזנברג; אביה היה ראשון צנחני היישוב, חקלאי וממציא. סבה מצד אימה, צבי ליברמן, היה איש העלייה השנייה ותנועת העבודה, ממייסדי נהלל, וסופר ילדים.
נעמי ולך נולדה וגדלה במושב בית שערים שבעמק יזרעאל, בצה"ל שירתה בנח"ל, בעיקר בעין יהב. בוגרת תואר ראשון ב‏ספרות ולשון עברית מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1969-1966) ובעלת תעודת הוראה מהאוניברסיטה העברית (1973).
למדה ציור אצל שמעון אבני ברחובות. הציגה תערוכות רישומים, רובן בגלריה מבט בתל אביב.
ארבעה ספרי פרוזה פרי עטה ראו אור בהוצאת כרמל.
נעמי ולך נשואה לדוד ולך, פרופסור אמריטוס במחלקה למדעים ביומולקולריים במכון ויצמן, הם מתגוררים ברחובות ולהם שני ילדים; בתה, רחל ולך היא משוררת.
אריה דוידסקו
אריה דוידסקו (24 בינואר 1931 - 12 בינואר 2018) היה מאמן כדורסל ישראלי. אימן מספר רב של קבוצות בליגת העל בכדורסל, שימש עוזר מאמן מכבי תל אביב רלף קליין בתקופה שבה הקבוצה זכתה בגביע אירופה לאלופות בכדורסל ובארבע אליפויות הליגה.
ביוגרפיה.
דוידסקו נולד בבקאו שברומניה. שימש כשחקן כדורסל ומאמן ברומניה ואימן את נבחרות הנוער והעתודה הרומנית.
עלה לישראל בשנת 1962. מעונת 1962/1963 שימש כמאמן של קבוצות הפועל חיפה, הפועל חולון, הפועל גבעת ברנר, הפועל גבעת חיים, מכבי חיפה, הפועל ירושלים, בית"ר תל אביב, הפועל תל אביב והפועל עפולה.
בין השנים 1976–1980 שימש כעוזר מאמן של רלף קליין במכבי תל אביב, כשהישג השיא אליו הגיעו הוא זכייתה של הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בכדורסל, לצד זכייה אליפות ישראל בכל ארבע העונות, וארבע זכיות בגביע המדינה.
עם קליין שיתף פעולה כעוזרו בנבחרת הנוער ונבחרת העתודה הראשונות שהוקמו בישראל בשנים 1965 - 1974. בנוסף שימש דוידסקו כמאמן ראשי בנבחרת הנוער בשנים 1975 - 1977 ו-1987 - 1988.
משרת האימון האחרונה בקריירה שלו הייתה במכבי גבעת שמואל מהליגה הארצית (השנייה דאז) בעונת 1989/1990. הוא התפטר מתפקידו ב-16 בנובמבר 1989, אחרי המחזור השישי.
דוידסקו שימש גם כמורה לחינוך גופני בבית ספר תיכון רמלה-לוד, ושימש כרכז קורסי המדריכים והמאמנים בבית הספר למאמנים במכון וינגייט.
מאדאם X
מאדאם X (באנגלית: Madame X) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1966 בבימויו של דייוויד לוול ריץ' עם לנה טרנר בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על המחזה "מאדאם X" של המחזאי הצרפתי אלכסנדר ביסון משנת 1908. המחזה הוא על אישה הנשואה לגבר עשיר ונאלצת לנטוש את ביתה ובנה לאחר שהואשמה בבגידה. כעבור שנים רבות היא מתחברת לגבר שמאיים לחשוף את עברה והיא הורגת אותו. היא מובאת למשפט ומסרבת למסור את שמה האמיתי. מגן עליה עורך דין שהוא בנה שאינו מזהה את אמו.
המחזה זכה לעיבודים רבים לקולנוע בגרסאות שונות עוד בתקופת הסרט האילם בשנים 1916, 1920 ו-1929 וכן בהפקות בשנים 1937, 1948 1952 1954, ו-1981 (סרט טלוויזיה עם טיוזדיי וולד).
תקציר העלילה.
הולי פארקר (לנה טרנר) ממעמד נחות נישאת לקלייטון אנדרסון (ג'ון פורסיית') עורך דין ממשפחה עשירה שיש לו שאיפות להתמנות לתובע הכללי בוושינגטון.