העיסוק בייצור המרחב בחברה הבדווית הוביל לאחרונה לתחילת פיתוח כיווני מחקר חדשים מחוץ לחברה זו. כיוון מחקר אחד עוסק ביחסים במרחב בין ישויות גאוגרפיות בתוך העיר. התיזה היא שעל מנת להבין יותר לעומק את המרחב העירוני יש לפרק את מושג העיר כישות גאוגרפית לישויות גאוגרפיות משניות בעלות מימד מרחבי המרכיבות אותה, ולחקור את היחסים ביניהן כחלק מתהליך ייצור ועיצוב המרחב בה. מחקר אחד בכיוון זה חקר כבר את מערכת היחסים שבין אוניברסיטה כישות גאוגרפית לבין העיר בה היא ממוקמת (המקרה של מכללת ספיר והעיר שדרות). מחקר חדש עוסק בהבנת מערכת היחסים במרחב בין בסיסי צבא כישויות גאוגרפיות לבין העיר בה הם ממוקמים. כיוון מחקר חדש שני הוא הבנת תפקידם של ארגוני מגזר שלישי/חברה אזרחית בייצור ועיצוב המרחב והסביבה ותחושת המקום של תושביו, במיוחד באזור הפריפריה הא-מטרופולינית. כיוון שלישי הוא ניסיון לפרק ולהרכיב מחדש את תאוריית ייצור המרחב הלפבריאנית ולייצור שרשרת מושגים חדשים (כגון מרחב כליל, עצימות מרחבית ועוד) להבנת ייצור המרחב על ידי קבוצות תת-תרבות בתוך המרחב העירוני המערבי הגדול. לבסוף, בשנים האחרונות החל אבינועם מאיר להיות מעורב גם בחקר קיימות עירונית, בעיקר במדידתה הרב-קנמי"ת (מקומית, אזורית, גלובלית).
בכל אחד מכיווני המחקר החדשים הללו מעורבים תלמידי מחקר לדוקטורט, ובחלקם נעשים תוך שיתוף פעולה עם עמיתים מהמחלקה ומחוצה לה.
פרסומים.
רשימה חלקית:
המרכז לטניס בישראל - אופקים
המרכז לטניס בישראל - אופקים הוא אחד מ-14 המרכזים של המרכז לטניס בישראל השוכן באופקים. המרכז נמצא מדרום מערב לכיכר השחפים, המסמנת את קצהו הדרומי של הרחוב הראשי בעיר, שדרות הרצל.
היסטוריה.
המרכז נפתח ב-1990 עם טקס פתיחה שכלל משחק ראווה של שחקנים מישראל ומחו"ל, כאשר מאות ילדים הגיעו בשבועות הראשונים למרכז הטניס הראשון בעיר. המטרה הייתה להקים מרכז טניס בפריפריה ולתת נגישות לאוכלוסייה הקרובה בעלת המצב הסוציו אקונומי הקשה, על מנת שהילדים יוכלו ליהנות ממשחק הטניס ששוחק ברובו במרכז הארץ. המרכז הוקם הודות לתרומות של יהדות בריטניה ודרום אפריקה יחד עם הסוכנות היהודית וקרן קנדי לי מאנגליה.
הפעילות במרכז.
במרכז שמונה מגרשי טניס, קיר אימונים מקורה, כיתת לימוד, ממ״דים וגישה לנכים. המרכז מקיים תוכניות מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים: תוכנית פיתוח מוטורי לגילאי 4-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, תוכניות טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית למצטיינים המשלבת אימוני כושר. לגילאי 18 ומעלה מתקיימים חוגי טניס למתחילים ומתקדמים. את מרכז הטניס מייצגות 5 קבוצות בליגה: שתיים בגילאי הנוער ושלוש קבוצות בוגרים. המרכז מארח שלוש תחרויות אזוריות במהלך השנה: בפורים, בסוכות ובחנוכה.
המרכז באופקים מקיים תוכניות רבות למען הקהילה: תוכנית לנוער בסיכון בשיתוף עם עיריית אופקים, תוכנית לילדים בעלי צרכים מיוחדים, תוכנית לעולים חדשים ותוכנית חדשה ללימוד אנגלית. רוב התוכניות ממומנות על ידי תורמים מחו"ל.
מנהל המרכז הראשון היה שעיה עזר ואחריו ניהלו משה חכמון, משה וקנין (בוגו), אילן ממן, בני שוורץ, חיים ציון, אלכס חנקין ועוזי שעיה. משנת 2021 מנהל את המרכז נדב אברהם.
שמואל וילנסקי
הרב שמואל וילנסקי שנודע בכינויו ר' שמואל חרקובר (~ה'תר"ע, 1910 - י' בכסלו ה'תש"ך, 11 בדצמבר 1959) היה ראש ישיבת "בית התלמוד" בארצות הברית.
ביוגרפיה.
נולד בחרקוב לרב נחום מאיר הלוי וילנסקי. למד בישיבת שער התורה אצל הרב שמעון שקופ. למד כמה שנים בישיבת ראדין והיה לתלמיד מובהק של הרב נפתלי טרופ. למד זמן קצר בישיבת סלובודקה וסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה עבר ללמוד בישיבת מיר שבה התרכזו אז בחורים מבוגרים רבים ששמם התפרסם בעולם הישיבות בליטא. כמו כמה מחבריו היה מעביר שיעורים לבחורי הישיבה הצעירים.
עם תחילת השואה, נמלט מווילנה יחד עם רבים מתלמידי הישיבה ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות לולדיווסטוק, ממנה לקובה שביפן ומשם לשאנגחאי באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. בהמשך הגיע לארצות הברית.
הוא יסד יחד עם רבי אריה לייב מאלין, רבי לוי קרופני ורבי חיים ויסוקר, ידידיו מישיבת מיר, את ישיבת "בית התלמוד" בברוקלין, בראשה עמד עד פטירתו ביום י' בכסלו ה'תש"ך, 11 בדצמבר 1959. ארונו הועלה לקבורה בישראל ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
עשור לאחר פטירתו לוקטו כמה עשרות משיעוריו לספר נר שמואל
שמואל חרקובר
טיפול בשגיאות
אנתוני דואר
אנתוני דוֹאֶר (באנגלית: Anthony Doerr; נולד ב-1973) הוא סופר אמריקני זוכה פרס פוליצר.
ביוגרפיה.
דואר נולד בקליבלנד, אוהיו וגדל בעיירה נובלטי שבמדינה. הוא בוגר בודין קולג' שבמיין ואוניברסיטת בולינג גרין סטייט שבמדינת הולדתו. הוא סיים את לימודיו בתואר שני באמנויות יפות (MFA) מאוניברסיטת באולינג גרין.
דואר חיבר שני קובצי סיפורים, ממואר, ושני רומנים. סיפורו הקצר הראשון שפורסם לראשונה הופיע במגזין אטלנטיק בשנת 2001. לדבריו, ההשפעות הגדולות ביותר שלו הן הסופרות אן קרסון וקורמק מקארתי. אוסף הסיפורים הקצרים שפורסם לראשונה היה ספר בשם "אספן הקליפות" (2003), והרומן הראשון שלו, אודות חסד, ראה אור בשנת 2004. ספר הזיכרונות שלו, כשנה בילה ברומא עם משפחתו, ראה אור בשנת 2007.
הרומן השני שלו, כל האור שאיננו רואים ("All the Light We Cannot See") פורסם בשנת 2014 וזיכה אותו בפרס פוליצר ובמדליית קרנגי לשנת 2015. הספר תורגם לעברית על ידי שאול לוין ויצא לאור בהוצאת מודן.
מלבד כתיבת ספרים והוצאתם לאור, דואר עבד כפרופסור בתוכנית MFA של אוניברסיטת בויס סטייט בכתיבה יוצרת, והוא כותב טור בספרי מדע עבור הבוסטון גלוב. הוא גם כותב לפרסום מקוון בשם "חדשות הבוקר".
במרץ 2019 פורסם כי נטפליקס תפיק את סדרת הטלוויזיה כל האור שאיננו רואים המבוססת על ספרו זוכה פרס הפוליצר, בבימויו של שון לוי.
חיים אישיים.
דואר מתגורר עם אשתו ושני בניו התאומים בבויזי, איידהו.
אנדר ארמור
אנדר ארמור (באנגלית: Under Armour, Inc.) היא חברת ביגוד ספורט אמריקאית שנוסדה ב-1996. בשנת 2005 הפכה לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
היסטוריה.
החברה נוסדה על ידי קווין פלאנק, שחקן פוטבול לשעבר באוניברסיטת מרילנד. הוא שאף לייצר חולצות מבדים סינתטיים שינדפו זיעה. בשנת 1995 מצא פלאנק בחנות בדים בד סינתטי והחל לייצר ממנו חולצות דוחות זיעה. בשנת 1996, בהשקעה של 40 אלף דולר הקים את החברה במרתף בית סבתו. פלאנק נסע במשאית בין אוניברסיטאות ושיווק את הבגדים שייצר. באותה שנה הסתכמו מכירות החולצות ב-17 אלף דולר. ב-1997 התרחב קו המוצרים של החברה וכלל גם חולצות המתאימות לחורף, מצחיות וכובעים וזכה להזמנות ב-100 אלף דולר, בעזרתם הקים את המפעל הראשון של החברה באוהיו. בשנת 1998 זכתה אנדר ארמור בחוזה עם ליגת הפוטבול האירופאית. ב-1999 נתנה החברה חסות לסרט הקולנוע "יום ראשון הגדול", בו לבשו שחקני הפוטבול את בגדי החברה. הצעד הגדיל משמעותית את חשיפת החברה. בשנים הבאות יצרה החברה קשרים עם קבוצות ספורט בענפים שונים. ב-2003 העלתה החברה לראשונה קמפיין פרסומות טלוויזיוני וכן פיתחה קו מוצרים לנשים ושנה לאחר מכן לילדים. ב-2005 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. ב-2014 עקפה החברה את אדידס והפכה לחברת ביגוד הספורט השנייה בגודלה בארצות הברית.
חסויות ושיווק.
בשנת 2010 החתימה החברה את כוכב הפוטבול טום בריידי, שהיה חתום על חוזה חסות עם נייקי. על פי הדיווחים, מלבד תשלום כספי קיבל השחקן גם מניות בחברה. במרץ 2011 חתמה החברה על חוזה חסות ראשון עם קבוצת כדורגל בליגה בכירה כשחתמה עם קבוצת טוטנהאם המשחקת בפרמייר ליג באנגליה.
ב-2011 חתמה החברה חוזה עם כדורסלן סטף קרי מליגת ה-NBA ויצרה מותג על שמו "Curry One" ובהמשך "Curry Two".
באוגוסט 2014 ניסתה החברה להחתים את קווין דוראנט שעמד לסיים את החוזה שלו עם נייקי. אנדר ארמור הציעה לדוראנט סכום שבין 265 ל-285 מיליון דולר, אך בסופו של דבר הדבר לא יצא לפועל והשחקן האריך את החוזה עם נייקי. בדצמבר 2014 החתימה החברה את הטניסאי אנדי מארי, שסיים את ההתקשרות שלו עם חברת אדידס על חוזה ל-4 שנים תמורת 15 מיליון לירות שטרלינג לשנה.
ביוני 2011 חתמה החברה על חוזה חסות עם קבוצת מכבי תל אביב בכדורגל תמורת סכום של 4 מיליון ש"ח בשנה. החוזה נמשך במשך שתי עונות, לאחריו סיימה הקבוצה את ההתקשרות עם החברה.
MissingNo.
(ביפנית: けつばん; שימוש נדיר בעברית: מיסינגנו) או MissingNO, הוא זן לא רשמי של הדמות הבדיונית פוקימון, המופיע במשחקי הווידאו "פוקימון אדום וכחול". משמעות שמו הוא "מספר חסר" (Missing Number). זן הפוקימון הזה תועד לראשונה על ידי נינטנדו במאי 1999, במסגרת גיליון של המגזין "כוח נינטנדו".
הפוקימון מופיע כתוצאה של ניסיון מנגנון הטיפול בחריגות של מפתחי המשחק Game Freak לגשת למידע על זן פוקימונים שלא קיים. הפגישה עם גורמת לשגיאות גרפיות ולשכפול המוני של החפץ השישי בתפריט החפצים של השחקן; מה שגרם למדריכי אסטרטגיות ומגזינים לתחום המשחקים לסקר את התופעה בהרחבה. IGN כתבו שההופעה של ב"פוקימון אדום" ו"בפוקימון כחול" הייתה לאחד הגליצ'ים המפורסמים ביותר בהיסטוריית משחקי המחשב. חובבים מושבעים של סדרת המשחקים ניסו להמציא תאוריות לגבי הקשר של לשאר קאנון המשחקים, וסוציולוגים חקרו את השפעותיו על השחקנים.
היסטוריה.