בשנת 1897 הופיע בעיר בראילה העיתון הציוני הראשון בשם הסמלי ציון. בעיר גאלאץ, לא רחוק מבראילה, הופיע בשנת 1898 העיתון הציוני השני, אהבת ציון. בפלוישט הופיע בשנים 1898–1899 קול ציון ובעיר ברלאד הופיע השבועון.
בעיר הבירה, בבוקרשט מתחילה העיתונות הציונית ביום 28 באוקטובר 1899 עם הופעת העתיד (שבועון שיופיע רק כמה חודשים). בעיתון זה לקחו חלק בין היתר "מ. בוטושניאנו", "שמואל כהן", "א. ב. גולדנברג-פוקשאן" ועוד. העיתון השני שהופיע בבוקרשט, הוא טריבונה ישראליטה, שהופיע עשר פעמים בין ינואר ובין מרץ 1900. בין ספטמבר 1900 וינואר 1901 הופיעו שמונה מספרים של הדו-שבועון המכבי. השתתפו בהוצאתו "נ. מ. בלוך", "א. פ. בראונשטין", ינקו פינקלשטיין, "י. גולדרינג", "י. קרידמן", "ח. מלטינסקו", "מ. אוסיאן" ועוד.
חוג הסטודנטים היהודים בשם "קדימה", מבוקרשט, הוציא כתב עת באותו שם עם אוריינטציה ציונית. יצאו לאור רק 3 גיליונות בין 10 במרץ ובין 25 בדצמבר בשנת 1902. אפשר לציין מתוכם את המאמרים של "גריומברג-גליאן" על התפיסה החברתית של היהדות, של "ס. ברוך" על הציונות ההרצליאנית, ושל "פ. ס. הורנשטין" על הציונות ברומניה.
העיתונים הציונים האלה "סבלו" מגל ההגירה של אותה תקופה לכיוון אמריקה. הם נאבקו והפסידו במלחמה לעיתונים יהודים אחרים שסיפקו אינפורמציה למהגרים לאמריקה.
התקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה.
העיתון פעל בכיוון של העשרה תרבותית עם דגש על ההיסטוריה היהודית והכוונה לציונות בארץ ישראל.
התקופה שבין שתי מלחמות העולם.
בשנים 1938–1941, עם הופעת הממשלות האנטישמיות ברומניה, נסגרו בהדרגה כל העיתונים היהודים ונאסרה על היהודים פעילות עיתונאית בעיתונות הכללית, הלא יהודית. לאחר 23 באוגוסט 1944, כאשר הופלה ממשלתו של יון אנטונסקו, חלק מהעיתונים היהודים וביניהם עיתונים ציונים, חזרו להופיע ואפילו לשגשג, אך התערבות שלטונית נוספת, הפעם מצד השלטון הקומוניסטי, הביאה לסגירה כפוייה של כל העיתונות הציונית ברומניה.
דפנה והעוגיות
דפנה והעוגיות היא להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2004. נוכחותם הציבורית מבוססת במידה רבה על הופעות (ובמקצתהּ על השמעות ברדיו), בעיקר בתל אביב אך גם בערים שונות בארץ. למרות היותה רק להקה מתחילה, הצליחה "דפנה והעוגיות" כבר בתחילת דרכה לזכות לקהל רב בהופעותיהם ולחשיפה ציבורית ותקשורתית רחבה יחסית. שירי הלהקה מלאים מאפיינים הומוריסטיים ופוליטיים. ההשוואה החוזרת היא בין הלהקה ללהקת הרוק "הבילויים" והמכשפות. הלהקה ידועה גם מהזמנות הקומיקס להופעותיה, אותן יצר דודו גבע בזמנו. בנוסף, נוהגות דפנה ותמר ללוות את הזמר רם אוריון.
דיסקוגרפיה.
דפנה והעוגיות.
במאי 2006 שוחרר הסינגל הראשון של הלהקה, "דפנה פיק". וב-13 ביולי של אותה השנה יצא אלבומם הראשון תחת חברת "התו השמיני". האלבום שזכה לשם "דפנה והעוגיות" כלל את השיר "דפנה פיק", לצד שירים כמו "קובי" ו"חבר ערבי", שנכתב בעקבות פרשת טלי פחימה וקשריה עם המחבל זכריא זביידי. בסוף יולי יצא קליפ מוזיקלי של "דפנה פיק", ובספטמבר קליפ נוסף לשיר "קובי", בינואר 2007 יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום "איך" ובחודש מאי של אותה שנה צולם קליפ לשיר "תאמיני" (שלא יצא כסינגל).
מה שרצינו.
ביולי 2009 שוחרר הסינגל "אין לנצח" מתוך האלבום השני של דפנה והעוגיות. השיר לווה בקליפ שנוצר ובוים על ידי ימי ויסלר (מלהקת הבילויים). בספטמבר יצא סינגל נוסף בשם "תודה רבה". האלבום המלא פורסם ב-15 באוקטובר 2009. דפנה קינן הפיקה מוזיקלית את האלבום, והוא בושל אצל תמיר מוסקט באולפן בתל אביב.
קשת (קבוצת כוכבים)
קַשָּת ♐︎ היא קבוצת כוכבים על גלגל המזלות ששוכנת בין עקרב במערב וגדי במזרח. השמש נמצאת בקבוצה זו מסוף דצמבר עד לסוף ינואר ובה היא מגיעה לנקודה הדרומית ביותר במסלולה המדומה על פני השמיים. מרכז שביל החלב נמצא בקבוצה זו שעשירה בערפיליות ובצבירי כוכבים, וחור שחור על מסיבי, קשת A*, אשר ככל הנראה מניע את גלקסיית שביל החלב ומתפקד כגרעין גלקטי.
כוכבים בולטים.
הכוכבים הבהירים יותר בקבוצת כוכבים זו יוצרים אסטריזם הדומה לקומקום תה. בצירוף הכוכבים החלשים יותר קבוצה זו מייצגת קנטאור האוחז קשת ומכוון חץ אל העקרב שלידו.
גרמי שמים עמוקים.
קבוצת קשת היא אחת הקבוצות האהודות על ידי חובבי התחום בשל הגיוון והעושר של אובייקטים המצויים בקרבתה. מיקומה על רקע שביל החלב הוא הסיבה העיקרית לכך. מרכז הגלקסיה (קשת A*) נמצא בקבוצה זו, ולכן ניתן לראות צבירי כוכבים וערפיליות רבות. 15 עצמי מסיה נמצאים בקבוצה זו.
M23 הוא צביר פתוח גדול בקוטר של כחצי מעלת קשת וניתן לצפייה במשקפת. בטלסקופ ניתן להבחין בכ-100 כוכבים מדרגת בהירות 9 וחלשים יותר.
M8 היא "ערפילית הלגונה" אותה ניתן לראות ללא ציוד עזר ככתם מעורפל בבהירות מדרגה 5. בתוך הערפילית נמצא צביר כוכבים (NGC 6618) הכולל כ-25 כוכבים בבהירות סביב דרגה 7 אותם ניתן לראות במשקפת או בטלסקופ חובבים. טלסקופים מקצועיים מאפשרים להבחין באזור חשוך בתוך הערפילית שכביכול חוצה אותה ומכאן מקור שמה.
M17 היא ערפילית חלשה יותר שנראית במשקפת כמו כתם מעורפל המכיל צביר קטן של כמה עשרות כוכבים. טלסקופים גדולים מגלים שלערפילית צורת פרסה ולכן היא מכונה "ערפילית הפרסה" או "ערפילית Ω".
M20 היא "ערפילית הטריפיד" - ענן גז עצום שפסי אבק כהים מחלקים אותו לשלושה חלקים. במרכז הערפילית יש צביר כוכבים בבהירות מדרגות 7 ו-8. הצורה המיוחדת של הערפילית ניתנת להבחנה רק בצילום ארוך חשיפה. בקרבת הערפילית נמצא הצביר הפתוח M21.
IRAS 17423-1755 היא ערפילית פלנטרית עם עוצמת ההארה פי 12 אלף מהשמש.
מיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית מזוהה הקבוצה בדרך כלל עם כיירון הקנטאור (ממותניו ומעלה אדם ממותניו ומטה סוס), המכוון את קשתו אל העקרב.
סוניק
פיל סלוואי
פיליפ "פיל" ג'יימס סלוואי (באנגלית: Philip James Selway; נולד ב-23 במאי 1967) הוא המתופף של להקת רדיוהד הבריטית. פיל, שלעיתים נקרא בבדיחות הדעת "החבר הקירח" של הלהקה, הוא המבוגר ביותר מבין אנשי ההרכב. לפני שהצטרף ללהקה עבד עבור מספר מוזיקאים וכמורה לאנגלית. הוא נשוי לקייט ואב לשלושה בנים: ליאו, ג'יימי ופטריק (להם הוקדשו האלבומים Amnesiac ,Kid A, ו-Hail to the Thief בהתאמה).
עבודתו מחוץ למסגרת רדיוהד.
בניגוד לחבריו ללהקה ת'ום יורק וג'וני גרינווד, פיל לא היה מעורב בפרויקטים רבים מלבד רדיוהד. אולם בשנים האחרונות הגביר את שיתוף הפעולה עם אמנים אחרים. זה שנים שהוא חבר מסור בארגון הצדקה הבריטי "השומרוניים", ארגון שנועד לעזור לאנשים במצוקה בעלי נטיות אובדניות. במרץ 2005 הופיע פיל עם הלהקה Dive Dive, ואף הופיע בסרט "הארי פוטר וגביע האש" כחבר בלהקת "האחיות המוזרות", יחד עם חברו לרדיוהד ג'וני גרינווד וזמר להקת פאלפ, ג'רוויס קוקר.
ז'ואשן די בלה
ז'ואשן די בֶּלֵה (צרפתית: Joachim du Bellay; 1522 - 1 בינואר 1560) היה משורר צרפתי.
די בלה נולד למשפחת אצולה עתיקה, בטירת לה טורמולייה קרוב לעיירה לירה שבחבל אנז'ו (בצפון מערב צרפת). הוא נתייתם מהוריו בעודו ילד וגדל תחת השגחתו של אחיו, שהזניח אותו. את ימי נעוריו בילה באחוזה הכפרית של המשפחה בחיק הטבע, על גדות הנהר לואר. די בלה קיווה לקריירה צבאית בזכות בן דודו שהיה מושל פיימונטה (כיום בצפון איטליה). אולם בן דוד זה נפטר ב-1541, ודי בלה הצעיר פנה לקריירה דתית בחסות בן דודו הקרדינל ז'אן די בלה. כדי להיות מוכן לעמוד לשירות הקרדינל, החל ז'ואקן די בלה ללמוד משפטים באוניברסיטה של העיר פואטייה ב-1545. שם למד לטינית בעזרת ז'אק פלטייה די מאן, שפרסם את התרגום הראשון לצרפתית של היצירה "על אמנות הפיוט" של הורטיוס, ועודד את די בלה להתמסר לכתיבת שירה בלשון הצרפתית בסגנון שירת העת העתיקה של יוון ורומא.
בסוף 1547 פגש ז'ואשן די בלה את פייר דה רונסאר באכסניה על גדות הנהר לואר. הם התיידדו וגילו עד מהרה כי יש להם עניין משותף בכתיבת שירה בשפה הצרפתית. די בלה עבר להתגורר בפריז כדי ללמוד יחד עם רונסאר בקולז' קוקרה, בהנהלת ז'אן דורא שהיה מרצה לספרות העת העתיקה של יוון ורומא. די בלה ורונסאר הקימו בעיר לה מאן את קבוצת שבעת המשוררים, שהציבה לעצמה כמטרה להגן על הלשון הצרפתית מפני השתלטותה של השפה הלטינית. ב-1549 פרסם די בלה את החיבור "להגנתה ולתפארתה של השפה הצרפתית" ואת "אוליב", שהיה קובץ שירי אהבה בלשון הצרפתית. בסוף אותה שנה חלה די בלה בשחפת, ומאז החל לאבד את כושר שמיעתו, אך המשיך לכתוב שירה.
מ-1553 עד 1557 שהה ז'ואשן די בלה ברומא, שם שימש כמזכירו של הקרדינל ז'אן די בלה. הוא התרשם מהריסות רומא העתיקה, וכאשר חזר לצרפת פרסם את "קדמוניות רומא" או "עתיקותיה של רומא" (1558). באותה שנה פרסם את "החרטות", קובץ סונטות שבו הביע את "רגשי המרירות והצער שמילאוהו בגלותו על אדמת נכר.". בקיץ 1559 הפך די בלה חרש לחלוטין, ונזקק לכתיבה כדי להבין מה שנאמר לו.
הוא נפל למשכב ונפטר בלילה של 1 בינואר 1560, בעת שעסק בכתיבת חרוזים. ב-1568 יצא לאור קובץ שהכיל את כל שיריו.
בעיירה לירה, מקום הולדתו, קיים מוזיאון קטן המשמר את זכרו.
Pablo Honey
Pablo Honey (בעברית: פבלו האני) הוא אלבום הבכורה של הלהקה הבריטית רדיוהד, שיצא לראשונה בחורף 1993. האלבום מכיל את הלהיט "Creep". מקור שמו של האלבום הוא בתוכנית מתיחות טלפוניות בו המתקשר אומר לקורבן אותו הוא מותח "Pablo, honey, please come to Florida".