זמן קצר לאחר מותו של הריסון, התכנס הקבינט שלו והחליט שג'ון טיילר, סגנו של הריסון, יקבל על עצמו את תפקיד הנשיא בתואר "סגן נשיא-נשיא בפועל". במקום להסכים לתואר זה שהוצע בידי הקבינט, טיילר גרס שהחוקה מעניקה לו סמכויות מלאות ובלתי מסווגות כנשיא ארצות הברית והשביע את עצמו לנשיאות. פעולה זו הייתה תקדים קריטי בירושת הנשיא כתוצאה ממוות. עם זאת, אחדים מחברי הקונגרס, כמו הנשיא לשעבר וחבר בית הנבחרים ג'ון קווינסי אדמס, חשו כי על טיילר להיות נשיא תחת התואר "הנשיא בפועל", או להישאר סגן הנשיא בשם בלבד. הסנאטור הנרי קליי ראה את טיילר כ"סגן הנשיא" ואת נשיאותו כעוצרות. טיילר נשאר נחרץ בתביעתו לתואר הנשיא ובנחישותו לממש את מלוא סמכויות הנשיאות. התקדים שקבע ב-1841 נשבר לאחר מכן בשבע הזדמנויות שונות בהן נשיא מכהן נפטר, בטרם הירושה הנשיאותית עוגנה בסעיף 1 של התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית.
אף על פי שהתקדים לגבי ירושת הנשיא נקבע עם מותו של הריסון, שאלות הנוגעות ל"חוסר יכולת" (inability) נשיאותית נותרו ללא מענה. שאלות כמו מגדיר חוקתית חוסר יכולת? מי קובע את קיום חוסר היכולת? האם סגן נשיא שנהפך לנשיא לשאר תקופת הכהונה של הנשיא בשל חוסר יכולת, או שהנשיא יתפקד כ"נשיא בפועל" בלבד? בגלל עמימות זו, סגני הנשיאים הבאים היססו למלא תפקיד כלשהו במקרים של חוסר יכולת נשיאותית.
בשני מקרים ספציפיים הופרעה המשכיות הממשל הפדרלי בשל העובדה שלא היה בסיס חוקתי להצהיר כי הנשיא אינו מסוגל לתפקד:
מאז התיקון ה-25.
התיקון ה-25 לחוקה, שהוצע על ידי הקונגרס ה-89 ואושרר לאחר מכן על ידי מדינות ארצות הברית ב-1967, קבע נהלים רשמיים לטיפול במקרים של חוסר יכולת נשיאותית וירושת הנשיא. סעיף 3 לתיקון, המאפשר לנשיא להעביר מרצונו את סמכויותיו לסגן הנשיא, נרשם בשלוש הזדמנויות בידי שני נשיאים שונים (סעיף 4, העוסק במקרה בו אין במסוגלות הנשיא לפרסם הצהרת שחרור סמכויות מרצון, מעולם לא יצא לפועל מאז כניסת התיקון לתוקף).
הנשיא רונלד רייגן עשה זאת ב-13 ביולי 1985, כשעבר ניתוח להסרת סרטן המעי הגס תחת הרדמה מלאה. סגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש נטל את סמכויות וחובות הנשיא כאשר רייגן היה נתון תחת הרדמה, וכיהן כנשיא בפועל עד מאוחר יותר באותו יום, אז החזיר לרייגן את סמכויותיו. הבא לעשות כן היה הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, שעבר קולונוסקופיה ב-29 ביוני 2002 ושוב ב-21 ביולי 2007. סגן הנשיא דיק צ'ייני התמנה באופן זמני לנשיא בפועל בשני מקרים אלה.
ב-19 בנובמבר 2021, מ-10:10 בבוקר עד 11:35 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי), סגנית הנשיא קמלה האריס הייתה נשיאת ארצות הברית בפועל בשעה שהנשיא ג'ו ביידן עבר בדיקת קולונוסקופיה תחת סדציה, ובכך הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שהחזיקה בסמכויות נשיאותיות.
Waterfalls
Waterfalls (בעברית: מפלי מים) הוא סינגל של להקת הבנות האמריקאית TLC, מתוך אלבום האולפן השני שלה, CrazySexyCool. השיר יצא לאור ב-29 במאי 1995, כסינגל השלישי מתוך האלבום. בבריטניה יצא השיר כסינגל ב-5 באוגוסט 1995.
השיר הוא מהשירים המצליחים ביותר של הלהקה. הוא כבש את פסגת מצעד בילבורד הוט 100, שהה בו במשך שבעה שבועות, ודורג במקום השני ברשימת שירי השנה של הבילבורד לשנת 1995. הוא הגיע למקום הראשון במצעדי ניו זילנד ושווייץ, ולעשיריות הפותחות במדינות רבות. השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, ובשתי מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-38 של שנת 1995, בקטגוריות "הקלטת השנה" ו"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של צמד או הרכב".
השיר עוסק בכמה נושאים, בהם סחר בסמים, מופקרות ואיידס. ג'רט א. נולן מ-BMG ציין כי "Waterfalls" היה השיר הראשון שכבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, ומילותיו מתייחסות למחלת האיידס. הווידאו קליפ של השיר משקף את מילותיו ואת משמעותו. עלות הפקת הקליפ הייתה מיליון דולר, הוא זכה להצלחה, ושודר פעמים רבות ב-MTV. הקליפ נשאר בפסגת מצעד הקליפים של MTV במשך חודש, הראשון בהיסטוריה שהגיע להישג זה. כמו כן, זכה הקליפ בארבעה פרסי הווידאו קליפים של MTV, כולל פרס "קליפ השנה", מה שהפך את TLC ללהקת הבנות הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס בקטגוריה הזו.
רקע.
"Waterfalls" הוא שיר בסגנון R&amp;B, ונכתב על ידי ליסה לופז ביחד עם מארקס את'רידג' ואורגנייזד נויז, שגם הפיקו אותו. רוזונדה "צ'ילי" תומאס וטיון "טי-בוז" ווטקינס ביצעו את השיר ביחד עם לופז, תוך שזו שילבה בו קטע ראפ. את קולות הרקע בשיר מבצעים דברה קילינגס וסי-לו גרין. ווטקינס אמרה שגרין "היה חבר בלהקת גודי מוב. גדלנו ביחד והדרכים שלנו הצטלבו. אני אוהבת את הקול שלו".
מילות השיר מתייחסות לנושאים משנות התשעים, כמו מחלת האיידס ואלימות הקשורה לסחר בסמים. ווטקינס אמרה על השיר "אני חושבת שאנחנו כלהקה, נצליח להעביר מסר באמצעות השיר, שלא יוצג כהטפה".
השיר מכיל את השורה "אל תקפוץ למפלים, אנא המשך לאגם", מתוך השיר "Waterfalls" של פול מקרטני. כמו כן, הוא דיבר על כך בראיון.
וידאו קליפ.
את הווידאו קליפ הרשמי של השיר ביים פ. גארי גריי ומשתתפים בו אלה ג'ויס, בוקם וודביין, שייהם, פול ג'יי אלסי וגבריאל ברמפורד. חברות להקת TLC היו צריכות להכריח את אל. איי. ריד שייתן להן את התקציב הנדרש לקליפ, שלבסוף צולם באולפני יוניברסל בהוליווד בין 8–9 ביוני 1995. התקציב היה מיליון דולר, מה שהופך אותו לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
בדומה למילותיו של השיר, גם הקליפ שלו עוסק בסוגיית הסחר בסמים ובמחלת האיידס, שנחשבו לשני משברים שפקדו את שנות התשעים. בחור צעיר (שייהם) אינו מקשיב לעצת אמו, שאומרת לו להפסיק למכור סמים, ונרצח לבסוף במהלך ביצוע אחת העסקאות. בסצנה אחרת מוצגת אישה שמשכנעת את בן זוגה (אלסי) לשכב עמה ללא קונדום. לאחר מכן הוא מביט במראה ומגלה על פניו סרקומת קפושי, שהיא תסמין מוקדם של איידס. בסמוך לכך הוא מביט בתמונה קטנה שמונחת על השידה שלה, בה מוצגים כל הגברים עמם קיימה יחסי מין. בהמשך מציג הקליפ קטעים של חברות להקת TLC, בהם ניתן לראותן כשהן עומדות על הים ומפל מים מאחוריהן. בסוף הקליפ מופיע הבחור הצעיר שנרצח בעסקת הסמים כרוח רפאים. הוא מנסה לחבק את אמו בזמן שהיא הולכת ברחוב; בכל פעם שהוא מנסה לחבק אותה, היא עוברת דרכו. בסצנה הבאה מוצג חדר השינה של הזוג שקיים יחסי מין לא מוגנים; האישה שרועה על המיטה, והגבר נראה בתוך תמונה בה פניו דהויים ולא ברורים, רמז לכך שהשניים מתו מאיידס.
הקליפ זכה בארבעה פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 1995, בקטגוריות "קליפ השנה", "קליפ הלהקה הטוב ביותר", "קליפ ה-R&amp;B הטוב ביותר" ו"בחירת הצופים".
הופעות.
בספטמבר 1995 ביצעה הלהקה את השיר ביחד עם השירים "Creep" ו-"Diggin 'on You" בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "Top of the Pops", ששודרה ב-BBC One.
השיר בוצע בטקסי פרסים רבים, בהם טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV, וטקס פרסי גראמי. TLC ביצעה את "Waterfalls" בטקס פרסי הסרטים של MTV, כשחברות הלהקה לבשו חולצות שחורות ומכנסי כסף. הופעת הלהקה באותו הטקס תוארה כהופעה "מוגזמת, דרמטית ובלתי נשכחת". השיר בוצע בטקס שהתקיים במלאת 20 שנים ל-MTV. ההופעה שודרה ב-1 באוגוסט 2001 ונחשבת להופעה האחרונה של ליסה לופז, שנהרגה מספר חודשים לאחר מכן.
במהלך טקס פרסי ה-BET, שהתקיים בשנת 2008, ביצעו את השיר טיון ווטקינס, רוזונדה תומאס, אלישה קיז, אן ווג ו-SWV . ב-15 באוקטובר 2013 ביצעו ווטקינס ותומאס את השיר בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "בוקר טוב אמריקה", במטרה לקדם את אלבום הלהיטים 20 ואת הסרט התיעודי "".
ב-24 בנובמבר 2013, במהלך טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-41, הופיעה הלהקה עם השיר, כשליל מאמא ביצעה את קטע הראפ שבו כמחווה לליסה לופז.
ביקורות.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. ביל לאמב מ-About.com אמר כי השיר מציג "פרשנות מטרידה על אלימות ברחוב והשפעתה על הצעירים השחורים". כריסטין ורטמן מ-"Complex" אמרה כי השיר "ספוג בתווים סינתטיים של טיפות מים, תופים חיים וקו בס שגורם לשיר להיות נעים". היא הוסיפה כי "מדובר בשיר כבד, אבל מילותיו עוסקות בנושאים חשובים, מה שיכול לעזור לו להפוך ללהיט ברדיו". ב-"Entertainment Weekly" תואר השיר כ"בלדה שנכתבה בהשראת הזמר-יוצר פרינס". נייג'ל באטלר מ-"Sputnikmusic" השווה את השיר לשירים של אמנים כמו סליי אנד דה פמילי סטון, ריי צ'ארלס וסטיבי וונדר. הוא הוסיף כי "העיבוד וההנדסה המוזיקלית בשיר פנטסטיים לחלוטין. כמו כן, מילות השיר שומרות על סטנדרט גבוה של האלבום עצמו וגורמות לו להתעצם בצורה יוצאת דופן. ראוי לציין לשבח גם את קטע הראפ של ליסה לופז".
השפעה.
השיר היה מועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-38, בקטגוריות "הקלטת השנה" ו"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של צמד או הרכב". בנוסף, הוא דורג במקום השלוש עשרה ברשימת "מאה השירים הגדולים ביותר ב-25 השנים האחרונות" שפורסמה בשנת 2003 על ידי VH1, ובמקום השמיני ברשימת "מאה השירים הגדולים ביותר בשנות התשעים" שפורסמה על ידי VH1, גם כן. בשנת 2010 הכתיר מגזין הבילבורד את השיר ללהיט הקיץ הגדול ביותר בשנת 1995.
בנוסף לכך, דורג השיר במקום העשירי ברשימת "השירים הטובים ביותר בכל הזמנים של להקות בנות", שנערכה על ידי מגזין הבילבורד.
מורשת.