בשנת 1983 החליט העיתונאי לוטפי משעור, בעל משרד פרסום בנצרת, להוציא לאור מקומון בנצרת בשם א-סנארה ("החכה"). שמו של העיתון הוא ככל הנראה פרפרזה על השם א-סיאד (الصيـّاد - "הדייג" או "הצייד"), שהוא שמם של כמה עיתונים בעולם הערבי. א-סנארה היה העיתון הפרטי הראשון במגזר הערבי בישראל. עד להקמתו יצאו לאור כל העיתונים במגזר זה מטעם מפלגות או ארגונים פוליטיים, או קיבלו תמיכה ממוסדות המדינה. למעשה, ייסוד העיתון היה חלק ממגמה כללית בעיתונות הישראלית של ירידה בתפוצת העיתונים המפלגתיים ועלייה מקבילה בתפוצת העיתונים הפרטיים, אם כי במגזר היהודי היו כל הזמן עיתונים פרטיים שפעלו בצד המפלגתיים.
לעיתון מדורים קבועים בנושאי אקטואליה, ספרות, ספורט, כלכלה וצרכנות, ילדים, משפחה, נשים, בריאות, קוסמטיקה, שאלות ותשובות בנושאים חברתיים ומדור תלמידים.
בשנת 2006 סבל העיתון מהתנכלויות, לטענת גורמים בעיתון על רקע פרסום שלילי על עזמי בשארה.
לאוניד איליץ' ברז'נייב
אהרן מסקין
אהרן מֶסקין (22 במרץ 1898 – 11 בנובמבר 1974) היה שחקן תיאטרון ישראלי. שחקן "תיאטרון הבימה" במוסקבה ובתל אביב, מגדולי שחקני הבימה העברית בתקופת היישוב ובימי המדינה.
חתן פרס ישראל לתיאטרון לשנת תש"ך-1960.
ביוגרפיה.
מסקין נולד בעיירה שומיאץ ברוסיה, בנו של סנדלר. למד בחדר ובבית ספר ברוסיא וכשבגר היה לפועל מתכת והשתתף בפעילות מהפכנית.
בימי המהפכה הרוסית הצטרף לצבא האדום והגיע בו לדרגת קצונה. בשנת 1919, בהיותו האחראי על חלוקת המזון לתושבי מוסקבה, נתוודע לחברי תיאטרון "הבימה" שזה אך נוסד וסייע להם באספקת מזון. בשנת 1922 הצטרף לתיאטרון והשתתף בהצגתו האייקונית "הדיבוק".
בשנת 1928 עלה מסקין לארץ ישראל עם אנשי "הבימה" ושיחק בתיאטרון עד ליום מותו.
דמותו של מסקין, גבה הקומה ובעל הפנים המחוטבות, וקול הבס העמוק שלו הקרינו עצמה רבה והוא וחנה רובינא נחשבו בתקופת היישוב למלכי הבמה העברית.
מסקין גילם במשך שנותיו בתיאטרון שלל תפקידים מרכזיים: הוא היה הגולם בהצגת "הגולם" ואותלו במחזהו של שייקספיר "אותלו". כן, גילם את דמותו של שיילוק בהצגת "הסוחר מוונציה", את דמותו של וילי לומן ב"מותו של סוכן", את דמותו של הכומר קומאלו בהצגת "זעקי ארץ אהובה" ואת דמותו של קפטן קוויג ב"המרד על הקיין".
תפקידו האחרון היה בהצגת "הצוענים של יפו" מאת נסים אלוני, שהועלתה לראשונה בשנת 1971.
מסקין שיחק בסרטי הקולנוע "המניע לרצח", "סבינה והגברים", "שני קוני למל" ו"שבת המלכה".
בשנת 1943 זכה בפרס האמנות מטעם הקרן הקיימת לישראל.
בשנת תשי"ד-1954 זכה בפרס הבימה ע"ש מנחם גנסין.
בשנת 1956 זכה בפרס לאמנות התיאטרון של עיריית תל אביב (שבשעתו נקרא פרס רמח"ל).
בשנת תש"ך-1960 זכה בפרס ישראל לתיאטרון.
אהרן מסקין נפטר בשנת 1974, בגיל 76, ונקבר בחלקת האמנים והסופרים שבבית העלמין קריית שאול בתל אביב בהלוויה רבת-משתתפים.
היה נשוי לסימה (נפטרה ב-1975), ואב לאמנון מסקין, שחקן, ויובל מסקין, איש קול ישראל.
בשנת 1978–9 ארגנו "תיאטרון הבימה", "תיאטרון חיפה" והארכיון והמוזיאון לתיאטרון בירושלים תערוכה לזכרו.
עיריית תל אביב קראה רחוב על שמו. כן נקבע על שמו "פרס לתיאטרון" (למחזאות ישראלית מקורית), מטעם הסניף הישראלי של המכון הבינלאומי לתיאטרון (ITI), האגף לתרבות במשרד החינוך והתרבות ותיאטרון "הבימה".
Tarkus
Tarkus הוא אלבום רוק מתקדם של הלהקה הבריטית אמרסון, לייק ופאלמר. זהו האלבום השני של הלהקה. בעטיפה ניתן לראות יצור מיתולוגי שחציו ארמדיל וחציו טנק. הציור עוצב על ידי סטודנט לאמנות בשם ויליאם ניל.
היצירה הראשונה, טרקוס, מילאה את כל הצד הראשון של התקליט. אמרסון הלחין את רוב היצירה, בעוד שגרג לייק כתב לה מילים והיה אחראי על העיבוד מוזיקלי.
צד ב' של התקליט הוא פשוט ורגוע יותר יחסית ליצירה הארוכה והרועמת בצד א'. האלבום נגמר במעין מחווה הומוריסטית לטכנאי של הלהקה - אדי אופורד, אשר עבד עם הלהקה על ארבעת האלבומים הראשונים שלהם (במקביל לעבודה עם להקת יס).
האלבום זכה למקום הראשון במצעד המכירות, ולשבחים מצד מגזיני רוק חשובים.
תכנית גדס
וויצ'ך ירוזלסקי
וויצ'ך ויטולד ירוזלסקי (בפולנית: ; 6 ביולי 1923 – 25 במאי 2014) היה מנהיג קומוניסטי ומצביא פולני, ראש ממשלת פולין (1981–1985), ראש מועצת המדינה (1985 - 1989) ונשיאה (1989–1990).
ביוגרפיה.
ירוזלסקי נולד למשפחת אצולה פולנית. הוא גדל באחוזת המשפחה ליד ויסוקי (מחוז ביאליסטוק) ולאחר מכן בפנימייה קתולית בוורשה. בעת שהיה נער, ובעקבות הסכם ריבנטרופ מולוטוב, ברחה משפחתו לליטא. הם גורשו משם לחלק האסיאתי של ברית המועצות, שם מת אביו מהעדר טיפול רפואי הולם.
כשהסובייטים החלו בגיוס גולים פולנים לצבאם, ביחידה בפיקודו של זיגמונט ברלינג, היה ירוזלסקי מראשוני המצטרפים. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה השתתף בכיבוש ברלין. עם תום המלחמה היה אחראי על יחידות שדיכאו בכוח פעילים אנטי-קומוניסטים באזור סוויטוקז'יסקי. בשנת 1947 לקראת יצאה ללימודים באקדמיה הצבאית במוסקבה, הוא הצטרף למפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (המפלגה הקומוניסטית לשעבר). בשנת 1950, שב לפולין לאחר שלוש שנות לימוד. הוא התקדם במהרה בשורות הצבא והמפלגה והיה לחבר הוועד המרכזי ב-1964. הוא כיהן כסגן שר ההגנה ובאפריל 1968 מונה לתפקיד שר ההגנה, בעקבות טיהור נרחב בשורות הצבא הפולני, שלא נעדרו מממנו מוטיבים אנטישמיים, שבמהלכו הודח שר ההגנה ספיחאלסקי.
כשר ההגנה, היה ירוזלסקי אחראי ליחידות הצבא הפולני שהשתתפו בדיכוי האביב של פראג ולאלו שדיכאו באכזריות את המהומות בערי החוף גדנסק, גדיניה, אלבג ושצ'צ'ין בדצמבר 1970. ירוזלסקי טען שלא הוא נתן את הוראות הדיכוי שניתנו תחת עקיפתו וסירב להתנצל על ההרג באזרחים שלטענתו לא היה אחראי לה. בסוף 1970 היה מעורב בהדחת ולדיסלב גומולקה מתפקיד מזכ"ל המפלגה.
ירוזלסקי מונה לראש ממשלת פולין בפברואר 1981, בתקופה שבה "סולידריות" של לך ואלנסה החלה לצבור אהדה בציבור הפולני. ב-13 בדצמבר 1981 הכריז ירוזלסקי על ממשל צבאי בפולין ("stan wojenny", בתרגום ישיר "מצב מלחמה"). אזרחים ופעילי אופוזיציה רבים חשו כי ירוזלסקי מתנהג כעריץ בניגוד לחוקה הקומוניסטית, כדי לשמר את כוחו ולחנוק את ניצני ההתנגדות לקומוניזם, אך הוא טען כי ברצונו להגן על פולין מפלישה סובייטית נוסח הונגריה וצ'כוסלובקיה.
עדויות היסטוריות שפורסמו בתקופתו של הנשיא בוריס ילצין, מעידות כי ברית המועצות מעולם לא התכוונה לפלוש לפולין ואף השיבה ריקם את בקשותיו של ירוזלסקי לסיוע צבאי ב-1981, בהשאירה את בעיית "סולידריות" לפולין עצמה. הנסיבות המדויקות להכרזת הממשל הצבאי עדיין נחקרות כיום על ידי קבוצת היסטוריונים עצמאיים במכון לזיכרון לאומי (Instytut Pamięci Narodowej, IPN).
עלייתו של מיכאיל גורבצ'וב למנהיגות ברית המועצות הפשירה גם את יחסו של ירוזלסקי ל"סולידריות", ובכינוס המפלגה בדצמבר 1988 הוחלט לפתוח בשיחות פשרה עם הארגון. השיחות, שנערכו ב-94 פגישות מ-6 בפברואר ועד 15 באפריל שינו מן הקצה אל הקצה את מבנה החברה והממשל בפולין. הוסכם על בחירות שבהן "סולידריות" תוכל להשתתף באופן חוקי. בבחירות אלו, הקומוניסטים (להם הובטחו 65% משוריינים מהמושבים בסיים) לא זכו ברוב, ומתוך 100 המקומות לבחירה חופשית זכתה "סולידריות" ב-99. ירוזלסקי היה המועמד היחיד של המפלגה הקומוניסטית לנשיאות, וזכה בהפרש של קול אחד בלבד באספה הלאומית בתפקיד זה.
למרות שירוזלסקי ניסה לצרף את "סולידריות" לקואליציה רחבה, ואלנסה סירב לכך וירוזלסקי מצא כי עליו להתפשר עם הקו של ואלנסה, מה שהביא להתפטרותו של ירוזלסקי מתפקידו ב-1990 לטובת ואלנסה. במקביל, הואשם במספר פשעים שאותם ביצע בעת שהיה שר ההגנה.
במאי 2005 העניק נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין מדליית הוקרה לירוזלסקי. נשיא צ'כיה, ואצלב קלאוס, ביקר צעד זה וטען כי ירוזלסקי מסמל עבורו את כוחות ברית ורשה שפלשו לארצו ב־1968. ירוזלסקי אמר כי הוא מתנצל, וכי הפלישה לצ'כוסלובקיה הייתה "טעות פוליטית ומוסרית גדולה".
ירוזלסקי
תיאורית הבחירה הציבורית
גראציות
קנזוס
היסטריה המונית
בפסיכולוגיה, היסטריה המונית היא תופעת הצגתם של סימפטומים היסטריים בידי יותר מאדם אחד. לרוב מתחילה התופעה כאשר אדם אחד מגלה סימני היסטריה לעיניהם של אחרים, אשר באופן "מדבק" מתחילים גם הם לגלות את אותם סימפטומים.
דוגמאות לכך ניתן לראות במקרים של תאונות, כאשר אנשים מגיבים באופן לא רציונלי. למשל, הם צורחים, רצים לכיוון הלא נכון וכדומה. או מקרים בהם אדם חשוד בפשע נלכד בידי קבוצת אנשים ואחד מחברי הקבוצה מיידה בו אבן, או בועט בו את הבעיטה הראשונה והשאר מצטרפים להתקפה האלימה. סימפטום אחר הוא של בחילה קבוצתית, שנגרמת לעיתים קרובות בעקבות חשיפה ציבורית לאירוע טראומטי. תופעה דומה היא כאשר צפייה באדם אחד המתנהג באופן אלים, עלולה לשמש זרז פסיכולוגי להתנהגות דומה בקרב הסמוכים אליו.
דוגמה נוספת היא התגובה בקוריאה הצפונית על מות המנהיג קים ג'ונג איל ב-2011.
לעיתים הדבר נובע מהשפעות של לחץ באוכלוסייה, דוגמאות למקרים כאלה, המיוחסים כיום ל, הם מגפת ההתעלפויות בגדה המערבית (1983) ומגפת הצחוק בטנגנייקה.
כאריטות
יוגורטה
סיעוד