ב-2017 הפך קמנה למקצוען כשחתם אצל קבוצת סאנווב ההולנדית. באותה עונה גם ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לוואלטה אספניה ואף הספיק לסיים שמיני בקטע ה-16 שהיה נגד השעון, 1:30 דקות מכריס פרום המנצח, אך פרש לפני תחילת קטע ה-17. לאחר מכן התחרה באליפות העולם שנערכה בברגן והיה חלק מסגל קבוצתו בעת שזכתה במדליית הזהב, למרות זאת, במקצה הכביש התחרה שוב במקצה עד גיל 23 וזכה במדליית הכסף, לאחר שנכנע לבנואה קונספרואה בספרינט הסיום.
ב-יוני 2018 הודיעה קבוצת סאנווב שקמנה ייקח הפסקה מרכיבה מקצוענית לחודשים הבאים לאחר שלא התחרה מאז מילאנו - סן רמו בשל מחלה, ובשביל לאפשר לו לחשב את הקריירה שלו מחדש.
בעונת 2019 סיים במקום ה-17 בטור דה סוויס, לאחר מכן נבחר לראשונה בטור דה פראנס והתבלט בקטע ה-15 וה-18 כשסיים רביעי ושישי בהתאמה לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה, קמנה סיים במקום ה-40 את המרוץ ורביעי בקטגוריית הצעירים, כשהוא מסייע לבן קבוצתו עמנואל בוכמן לסיים רביעי.
בורה–הנסגרוהה (2020–).
ב-2020 הצטרף לבורה–הנסגרוהה הגרמנית. הוא פתח את עונתו עם קבוצתו החדשה בספרד, כשסיים רביעי ב-Pollença - Andratx וסיים שלישי בוולטה מורסיה. לאחר מכן התחרה בוולטה או אלגארבה וסיים שביעי את המרוץ, 1:26 דקות מרמקו אוונפול המנצח. לאחר תום פגרת הקורונה שב להתחרות בקריטריום דו דופינה וניצח את הקטע הרביעי במרוץ לאחר בריחת יחיד שבסופה הקדים את דויד דה לה קרוז ב-41 שניות את ז'וליאן אלאפיליפ ב-56 שניות. לאחר מכן הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות לטור דה פראנס, גם שם כיוון לקטעים וסיים שני בקטע ה-13 לאחר שנכנע לדניאל פיליפה מרטינס בספרינט בעלייה וסיים שני את הקטע. אך בקטע ה-16 כבר ניצח את הקטע לאחד התקפה בעלייה האחרונה, כשהוא מקדים את ריצ'רד קאראפאס ב-1:27 דקות ואת סבסטיאן רייכנבך ב-1:56 דקות, משיג לבורה את הניצחון היחידי שלה בטור.
סלמאן אבו סיתה
סלמאן אבו סיתה (בערבית: سلمان ابو ستة; נולד ב-1937) הוא מהנדס וגאוגרף פלסטיני, שעוסק במחקר, תיעוד ומיפוי של הכפרים הפלסטינים שחרבו במהלך מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה.
משפחתו.
מוצאו של אבו סיתה הוא ממשפחת ג'רר, ששלטה החל מהמאה ה-18 בהרי שכם וחברון. המשפחה השתתפה במרד הפלאחים בארץ ישראל, ולאחר דיכוי מרד, בשנת 1838, אבראהים פאשא היגלה חלקים ממשפחת ג'רר. פלג ממשפחת ג'רר, משפחת/שבט אבו סיתה הוגלתה לח'ירבת מעין שבצפון הנגב, מזרחית לעבסאן אל-כבירה, כ-20 ק"מ דרומית מזרחית מעזה. חלקים אחרים של המשפחה ג'רר הוגלו לעמקי סנור ודותן. אבו סיתה, בספרו מציע 2 גרסאות לשם אבו סיתה. סיתה בערבית ستة זו הספרה 6. אבו סיתה משמעו, אבי השישה. לדבריו, לסבא רבה שלו היו שישה בנים. גרסה שנייה על פי אבו סיתה היא שלסבא רבה שלו היו שישה שומרי ראש שהוא אמץ כבניו ומכאן השם אבו סיתה. אביו של סלמאן אבו סיתה, שיח' חסן אבו סיתה, ובן דודו חפרו בח'ירבת מעין באר בעומק 95 מטר, עד שהגיעו לשכבה עשירה במים. מעל הבאר הותקנה משאבה המופעלת על ידי מנוע דיזל. בשנת 1920 אביו גם הקים את בית הספר בכפר. סביב הכפר באביב, היו שדות חיטה גבוהה מאופק לאופק, כרמים ומטעי שקדים, תמרים תאנים וזיתים.
ילדות ולימודים.
אבו סיתה נולד בשנת 1937 בח'ירבת מעין ולמד בבית הספר לילדי הבדואים בבאר שבע עד גיל 11. במהלך מבצע ברק, הוחלט לכבוש את ח'ירבת מעין, ומשם לפרוץ לכפר דרום שהיה נצור. המשימה הוטלה מחלקה בפיקודו של אברהם אדן מהגדוד השמיני, בחטיבת הנגב של הפלמ"ח. אברהם אדן כתב בספרו "עד דגל הדיו" שהכפר נכבש בקלות ובקרב קצר, כמעט ללא התנגדות, במהלכו נהרגו שלושה צעירים. הפלוגה נכנסה לבית אבו סיתה שם מצאו רכוש רב, רהיטים, ספרים רבים, ותמונות על הקירות. בשנת 2005 הסכים אדן להיפגש עם פעיל השלום אורי דייוויס, בשליחתו של אבו סיתה, בביתו ברמת השרון. במפגש זה מסר לו אדן שתי תמונות שלקח שלל בזמן הקרב.
במהלך הקרב, אבו סיתה ומשפחתו ברחו לעיירה עבסאן, שכקילומטר ממערב. לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות לא יכלו לשוב לביתם, מאחר שגבול רצועת עזה נקבע בין עבסאן לח'ירבת מעין, והם נותרו בצדו השני של הגבול. אבו סיתה המשיך את לימודיו התיכוניים במצרים, אחר כך למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת קהיר וסיים בשנת 1958. משם עבר ללונדון, השלים תואר שני בתכנון ערים ואזורים ודוקטורט ביוניברסיטי קולג', המסונף לאוניברסיטת לונדון. בתום לימודיו עבד כמהנדס בלונדון, קנדה וכווית.
מחקריו.
אבו סיטה השקיע מעל 40 שנה במחקר, חיפושים אחר כל פרט מידע אודות פלסטין שלפני הנכבה, תיעוד ופרסום המידע. הוא הסביר כי מטרתו היא ש"זיכרונותיה וזהותה של המולדת הכבושה לעולם לא יאבדו". אורי אבנרי אמר עליו שהוא "המומחה הבולט בעולם בנושא הנכבה" והיה עמו בקשרי ידידות. תהליך התיעוד החל כשהיה בן 22, כשלמד באנגליה. "זה התחיל משם וזה מעולם לא נעצר", "המשכתי לאסוף את כל החומרים על כל סנטימטר של מולדתי" אמר.
לצורך מחקריו הקים אבו סיתה את עמותת - Palestine Land Society - בלונדון, העוסקת במחקר ואיסוף מידע על פלסטין, הארץ ואנשיה, זאת על ידי:
בשנת 1998 פרסם את הספר - The Palestinian Nakba 1948: The register of depopulated localities in Palestine, בו תיעד את כל הכפרים שנחרבו על ידי מדינת ישראל במהלך מלחמת העצמאות. בשנת 2010 פרסם אטלס בן 650 עמודים בשם "Atlas of Palestine, 1917- 1966". ובשנת 2016 פרסם את סיפורו האישי בספר "Mapping My Return". עמותת זוכרות בישראל גם נעזרה במחקריו לצורך הנצחת הכפרים הפלסטינים ההרוסים.
העכביש (סדרת טלוויזיה)
העכביש (ברוסית: Пау́) היא סדרת דרמה המשכית רוסית בלשית בת 8 פרקים בבימויו של יבגני זבזדאקוב, שצולמה בשנת 2015 ומבוסס על חומרים של מקרה אמיתי של שוד הבנק הממלכתי של ארמניה בשנת 1977, כשהאחים ניקולאי ופליקס קלאצ'יאן גנבו במשך כמעט שנה וחצי מיליון רובל סובייטי (כשני מיליון דולר בשער החליפין הרשמי של אותה תקופה).
הסדרה מהווה המשך לסדרות הטלוויזיה "מוסגז" (2012) ו"התליינית" (2014) והשלישית ברציפות על החוקר צ'רקאסוב. עד להקרנת הבכורה הסדרה נודעה בשם "גוזנאק". הסדרה הבא בסדרה הייתה "התן". זו הסדרה הראשונה בסדרת הסדרות על מייג'ור צ'רקאסוב, שהתסריט לא נכתב על ידי זויה קודריה.
עלילה.
הסרט מתרחש בסתיו 1967, ערב יום השנה ה-50 למהפכת אוקטובר. בפארקים של הבירה מסתובב רוצח מטורף, שהורג דוגמניות ומשאיר את גופותיהן תחת משי אדום ליד אנדרטה ללנין. החשד נופל על העיתונאי האמריקאי מייקל קוטם המתגורר במוסקבה (שנמצא במעקב הק.ג.ב.) וכן על כמה מעובדי "בית הדוגמניות". במקרה של המטורף מעורב קצין ק.ג.ב בשם רוברט לבדב, הנוטה לחשוד הראשון ומתעקש על אופיים הפוליטי והאידאולוגי של הפשעים. צ'רקאסוב מקפיד יותר ויותר על הגרסה השנייה, במיוחד מכיוון שהחומר שבו מכסים את הגופות זמין רק במתפרה של לריסה קפוסטינה.
בינתיים, כמה אחים-אקרובטים מהקרקס בשם צ'יקובאני גונבים מהבנק הממלכתי של ברית המועצות מגוזנאק וגונבים משם 1.5 מיליון רובל, מה שמקשה על פעולת הארגונים. אנשיו של רוברט עוצרים את ראש החקירה המהווה ציון דרך, אך צ'רקאסוב נוטה לפרשנות שונה לחלוטין. הוא שולח את חברתו, סגנית המשטרה סוניה טימופייבה, לעבוד כסמויה בבית דוגמניות האופנה על מנת לעלות על המסלול ועד מהרה זו מבינה ששני הרמזים מחוברים באמצעות חוט אחד, מה שמוביל לאם חד הורית בשם רג'ינה, שנעלמת במסתוריות.
ביקורת.
מבקרת הקולנוע אירינה פאבלובה מודומוסטי סנקט פטרבורג, שהשוותה את "העכביש" עם שתי סדרות הטלוויזיה הקודמות ("מוסגז" ו"התליינית"), ציינה ירידה משמעותית באיכות, אחת הסיבות שבגללה הפנתה את תשומת הלב להיעדר תסריט קוהרנטי. היא גם ציינה כי צוות הכותבים שעבד על הסדרה, לדעתה, לא הצליח להסתדר בעלילה ואף לא העלה על דעתו את מציאות התקופה ההיא. אף על פי כן, לסדרה הייתה השפעה חיובית בדרך כלל על קהל היעד בשידור הבכורה, שאספה יותר צפיות ביומיים הראשונים מאשר קודמתה, "התליינית".
סילוסוכוס
סילוסוכוס (שם מדעי: Sillosuchus) הוא סוג של ארכוזאור נכחד שחי בסוף הטריאס
באמריקה הדרומית שלפני 235 עד 221.5 מיליון שנה, והוא הסוג היחיד במשפחה שלא חי באמריקה הצפונית. למרות דמיונו של זוחל זה לדינוזאור, הוא השתייך למשפחת השובוזאוריים, הקרובה לתנינאים המודרניים, מהקבוצה פסאודוסוכיה. הדמיון נובע מאבולוציה מתכנסת עקב היציבה הזקופה ומבנה גוף וגולגולת דומה לדינוזאור תרופוד.
הסילוסוכוס היה קרובם של האפיגיה ושל השובוזאורוס, והוא התגלה בתצורת איסצ'יגואלסטו , סמוך לאיסצ'יגואלסטו שבסן חואן, ארגנטינה. הסוג הוגדר ב-1997 ונכלל בו מין אחד - "Sillosuchus longicervix". משמעות שמו הוא: "הזוחל של ד"ר ויליאם סיל", פלאונטולוג חשוב באזור של סן חואן.
זוחל זה בהתאם למבנה לסתותיו חסרות השיניים היה אוכל צמחים בעל זנב ארוך וגפיים יציבות מתחת גופו והוא הגיע לאורך 3 מטרים בממוצע. עם זאת כמה חוקרים שמשווים את חוליות הצוואר שלו שהגיעו לאורך 10 סנטימטרים לקרובו, הזאורוסוכוס שהיה בעל חוליות צוואר באורך 8 סנטימטרים, מעלים שהיה גדול בהרבה, באורך של 9 עד 10 מטרים. למרות דמיונו לדינוזאור האגן שלו היה צר יותר, מה שהקשה על יציבה מוצלחת לאורך זמן.
פסאודוסוכים
התליין (סדרת טלוויזיה)
אנטיוק (קליפורניה)
אנטיוק (באנגלית: Antioch) היא עיר בקליפורניה שבארצות הברית הממוקמת באזור מפרץ סן פרנסיסקו. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-111,000 תושבים. העיר נקראת על שמה של העיר העתיקה אנטיוכיה, שאנטיוק הוא שמה האנגלי.