אחוזת מונטפלייר נותרה בבעלות משפחת נוקס אך ב-1871 היא נהרסה במסגרת עבודות סלילת קו רכבת. המבנה היחיד של האחוזה ששרד הוא אחד המבנים ההיקפיים שב-1972 הועבר לאגודה ההיסטורית של תומאסטון. מוזיאון מונטפלייר הנוכחי הוא שחזור מהמאה ה-20 שדומה במידה רבה לזה המקורי.
הנצחתו.
על שמו של נוקס נקראו ערים ועיירות במיין, אינדיאנה, איווה, אילינוי, מרילנד והעיר נוקסוויל שבטנסי. על שמו גם קרויים מחוזות באילינוי, אינדיאנה, קנטקי, מיין, מיזורי, נברסקה, אוהיו, טנסי וטקסס. הבית ששימש כמפקדתו בניו וינדזור שבניו יורק במהלך מלחמת העצמאות שומר כמבנה היסטורי.
שירות הדואר של ארצות הברית הוציא ב-1985 בול עם דמותו.
שני מבצרים הקרויים Fort Knox נקראו על שמו: בקנטקי (פורט נוקס) ובמיין. על שמו נקרא גם אולם בבית הספר לתותחנות של צבא ארצות הברית בפורט סיל שבאוקלהומה, וכן פרס שנתי שמוענק ליחידות התותחנים האמריקאיות. ספינת גרר של צבא ארצות הברית קרויה על שמו. מסמכיו שמורים בחברה ההיסטורית של מסצ'וסטס וספרייתו האישית שמורה בספריית בוסטון בסמיכות לזו של ידידו, ג'ורג' וושינגטון.
מועדון ספורט רובי שפירא חיפה
קורפוס פאנצר אס אס הרביעי
עקוב אחר הכסף
Follow the money
Follow the money (מילולית: עקוב אחר הכסף) היא אמרת כנף שנעשתה לפופולרית בעקבות סרט הדוקו-דרמה כל אנשי הנשיא משנת 1976. האמירה מרמזת על "עקבות" של כספים או על שחיתות (לרוב פוליטית) בדרג גבוה. עבור הסרט, התסריטאי ויליאם גולדמן ייחס את הביטוי לגרון עמוק, המודיע שהשתתף בפרשת ווטרגייט. עם זאת, הביטוי מוזכר בספר באותו שם וקדם לסרט, או לכל תיעוד אחר של הפרשה. הספר מכיל את המשפט "המפתח היה במערכת מזומנים חשאית, ואחריה יש לעקוב", אשר אומר בוב וודוורד לסנאטור סם ארווין. ייתכן שזה היה עיבוי לביטוי "עקוב אחר הכסף" בתהליך התסריטאות.
הביטוי הוזכר על ידי הנרי פטרסון בוועדת החוקה של הסנאט בשנת 1974 בהליך גביית העדות כשארל סילברט היה מועמד למשרת היועץ המשפטי של ארצות הברית.
מאז שנות ה-70, נעשה שימוש בביטוי בעיתונות חוקרת ובדיבייטים פוליטיים.
בתוכנית הסמויה, הבלש לסטר פרימון משתמש בביטוי במהלך חקירת עסקאות כנופיית בולטימור, כדי להסביר את הקושי הפוליטי בחקירת פשע מאורגן, כשאמר "כשאתה עוקב אחר סמים, אתה מקבל נרקומנים וסוחרי סמים. אבל כשאתה מתחיל לעקוב אחרי הכסף, ואתה לא יודע איפה לעזאזל זה הולך לקחת אותך".
הביטוי משמש כשמה באנגלית של תוכנית פשע דנית ותוכנית תחקירים של ה-CBS מאת שריל אטקינסון .
שבעה (אבלות)
שימוש בילדים לצרכים צבאיים
טאמאלה
טמלה או טאמאלה (Tamale) היא העיר הרביעית בגודלה בגאנה ובירת המחוז הצפוני במדינה. העיר נמצאת באזור הסוואנה של גאנה, כ-600 ק"מ צפונית לבירה אקרה. הודות למיקומה המרכזי, היא משמשת כמרכז כלכלי ואדמיניסטרטיבי של צפון גאנה. רוב תושבי העיר הם מוסלמים ונמצאים בה מסגדים רבים.
היסטוריה.
טמלה ממוקמת על צומת של שלוש דרכי מסחר עתיקות. לא רבות ידוע על עברה של העיר. עם זאת, האזור העתיק ביותר שלה, הכולל כיום את המסגד הגדול ואת השוק המרכזי, היה מיושב במשך מאות שנים ושימש צומת דרכים חשוב שחיבר את אזור הסאהל עם אזורי החוף. החבל בו נמצאת העיר, שנקרא בעבר גולקפגו (Gulkpegu), היה אחד משבעה מרכזי שלטון מחוזיים שהרכיבו יחד את ממלכת דאגבון (Dagbon). השליט המקומי של טמלה נקרא גולקפה-נאא (Gulkpe-Naa) - תואר שאותו נושא המנהיג המסורתי המקומי גם כיום. ב-1899 חולקה ממלכת דאגבון בין בריטניה לגרמניה. הבירה המסורתית של הממלכה, ינדי (Yendi), עברה לצד הגרמני ואילו טמלה נותרה בשטח הבריטי - דבר שחיזק את מעמדה ואיפשר מאוחר יותר את הפיכתה לבירת המחוז הצפוני של המושבה הבריטית "חוף הזהב".
שכונות העיר החלו להיבנות סביב ארמונו של הגולקפה-נאא, כאשר לכל שכונה מנהיג שבטי מקומי משלה. עם התפתחות העיר החלו זורמים אליה תושבים מאזורי הספר הצפוניים, הנמצאים כיום בבורקינה פאסו.
בשנות ה-70' של המאה ה-20 החלו להיבנות בעיר שכונות מודרניות מתוכננות במודל "שחמט" של רחובות אופקיים ואנכיים.
בשנת 2004 זכתה טמלה למעמד רשמי של מטרופולין.
בשנת 2008 אירחה העיר כמה ממשחקי גביע אפריקה לאומות.
מוסדות חינוך.
טמלה היא מרכז השכלה וחינוך לאזור צפון גאנה. בשטח העיר שוכנים למעלה מ-700 בתי ספר ומוסדות חינוך, בהם בתי-ספר יסודיים ותיכונים רבים, בתי ספר טכניים/מקצועיים, שני קולג'ים, טכניון מקומי ושתי אוניברסיטאות, ציבורית ופרטית. בנוסף מארחת העיר שני קמפוסים של האוניברסיטה ללימודי פיתוח (UDS).
כרוניקון (הירונימוס)
הכרוניקון (בלטינית: Chronicon או Temporum liber, ספר הזמנים) הוא חיבור של היסטוריה אוניברסלית  מאת הירונימוס, שחיבר אותו בקונסטנטינופול סביב שנת 380 לספירה.
זהו תרגום ללטינית של הלוחות הכרונולוגיים המרכיבים את החלק השני של הכרוניקון של אוסביוס מקיסריה, עם תוספת המכסה את תקופת השנים 325–379.
למרות שגיאות רבות שנלקחו מאוסביוס, כמו גם כמה שגיאות משלו, הירונימוס יצר חיבור רב-ערך של היסטוריה אוניברסלית, ולו רק בשל הדוגמה שנתן לכותבי כרוניקות מאוחרים יותר כמו פרוספר אקויטאנוס , קאסיודורוס וויקטור טונוננסיס , להמשיך את האנלים שלו. בהתאם לכרוניקון של אוסביוס, הירונימוס תארך את בריאת העולם לשנת 5199 לפנה"ס.
הכרוניקון כולל כרונולוגיה של האירועים במיתולוגיה היוונית, המבוססת על עבודתם של מלומדים הלניסטיים כמו אפולודורוס מאתונה, דיודורוס סיקולוס ואוסביוס. בזמן שהחלקים המוקדמים יותר בחיבור אינם היסטוריים, ייתכן וישנם שרידים מפוזרים של אירועים היסטוריים מהתקופה המאוחרת של יוון המיקנית בערכים של המאה ה-12 לפנה"ס.
ציר הזמן של הירונימוס.
מאדם ועד השנה ה-14 של ואלנס, 5,579 שנים.
אדוארד פון בונין
אדוארד וילהלם לודוויג פון בונין (בגרמנית: Eduard Wilhelm Ludwig von Bonin; 7 במרץ 1793 – 13 במרץ 1865) היה גנרל פרוסי, אשר שימש כשר המלחמה של פרוסיה בין 1852–1854, ופעם נוספת בין 1858–1859.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
בונין נולד ב-7 במרץ 1793, בעיר סטלפ שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. כיום שם העיר סלופסק, והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. הוא היה בנו של גנרל לוטננט בצבא הפרוסי בשם ארנסט פרידריך אוטו פון בונין, ואשתו אלברטינה פרדריקה סופיה פון פודיוילס. משפחתו הייתה משפחת אצולה מאזור פומרניה. אחיו הצעיר של אדוארד, אוטו פון בונין, גם כן שרת בצבא הפרוסי והגיע לדרגת גנרל לוטננט. בשנת 1806 התגייס בונין לצבא הפרוסי.
קריירה צבאית.
בונין הוצב בתחילה בגדוד שתחת פיקודו של פרידריך וילהלם, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. הוא לחם כנגד הצרפתים במהלך מלחמת הקואליציה הרביעית, ובקרב ליבק שרת תחת גבהרד לברכט פון בליכר ונפל בשבי הצרפתי ממנו שוחרר על תנאי. בשנת 1809 התגייס שוב לצבא כצוער, והוצב ברגימנט המשמר ה-1. ביולי 1810 הועלה לדרגת לוטננט שני, ובין 1813–1814 השתתף במלחמת הקואליציה השישית. הוא לחם בהצטיינות בקרבות ליצן, באוצן ולייפציג, ועל חלקו במהלך קרב פריז הוענק לו עיטור צלב הברזל מחלקה ראשונה, ועיטור מסדר סנט אנה מחלקה שנייה מטעם האימפריה הרוסית.
בשנת 1817 הועלה לדרגת האופטמן, בשנת 1829 הועלה לדרגת מיור, וב-14 בדצמבר 1841 מונה למפקד רגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 ("קייזר אלכסנדר"), ופיקד עליו עד 8 במרץ 1848. ב-7 באפריל 1842 הועלה לדרגת אוברסט. ב-9 במרץ 1848 מונה למפקד הבריגדה ה-16. עוד באותה שנה לחם בהצטיינות במלחמת שלזוויג הראשונה, ועל כך הוענק לו עיטור הפור לה מריט. לאחר שנחתם הסכם שביית נשק זמני במאלמו, הוטל על בונין לארגן את צבאן של הנסיכויות שלזוויג והולשטיין. במרץ 1849 הפרה ממלכת דנמרק את תנאי שביתת הנשק והמלחמה התחדשה. בין 20 ל-22 באפריל ניצח את הדנים בקרב קולדינג, אולם ב-6 ביולי נהדף על ידיהם. בשנת 1850 נחתם הסכם שלום סופי בין פרוסיה לדנמרק, ועקב כך התפטר בונין מתפקידו כמפקד צבאן של שלזוויג והולשטיין וחזר לשרת בצבא הפרוסי.
בין 1850–1852, שימש לתקופה קצרה כמושל הצבאי של ברלין וכמפקד הדיוויזיה ה-16, ובמרץ 1852 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט ומונה לשר המלחמה. במסגרת תפקידו זה, יזם רפורמה שנועדה להפוך את חיל הרגלים לנייד יותר. בשנת 1854 התפטר, כי רצה להשתחרר מההשפעה הרוסית שהורגשה בפרוסיה בתקופת מלחמת קרים. הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-12, וב-20 במרץ 1856 מונה לסגן מפקד מבצר מיינץ. בשנת 1858 הוחזר לתפקיד שר המלחמה, אולם פוטר בדצמבר 1859 בשל חילוקי דעות עם אלברכט פון רון ואדווין פון מנטויפל. הוא מונה כפיצוי למפקד הקורפוס ה-8 אשר הוצב בקובלנץ. ב-20 בספטמבר 1861 קיבל את עיטור הצלב הגדול של מסדר הנשר האדום עם חרבות, וב-17 במרץ 1863 קיבל גם את עיטור אביר מסדר הנשר השחור.
הוא מת בקובלנץ בעת מילוי תפקידו ב-13 במרץ 1865.
כרוניקון
קרב טרנטון
קרב טרנטון היה קרב קטן אך חשוב ביותר מבחינה מוראלית במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, בין חיילים הסיאנים שכירי חרב של בריטניה הגדולה, לבין הצבא הקונטיננטלי תחת פיקודו של ג'ורג' וושינגטון. הקרב התנהל בבוקר ה-26 בדצמבר 1776, בטרנטון, ניו ג'רזי. אחרי חציית הצבא הקונטיננטלי בהנהגת גנרל ג'ורג' וושינגטון את נהר הדלאוור בלילה שלפני כן, מצפון לטרנטון, הוביל וושינגטון את הכוח העיקרי של הצבא הקונטיננטלי נגד חיל המצב ההסיאני בטרנטון. לאחר קרב קצר, נלכד כמעט כל הכוח ההסיאני, עם אבדות זניחות לכוחות האמריקניים. הקרב שיפר באופן משמעותי את המורל של הצבא הקונטיננטלי, וגרם לעלייה בגיוס המתנדבים לצבא.