אריק ובנץ (באנגלית: Bert and Ernie) הם צמד בובות מתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום". התוכנית הופקה במקור לערוץ PBS, ערוץ הטלוויזיה הציבורת האמריקאית, ושודרה בגרסה הישראלית בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1983–1987, ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים ושנות התשעים של המאה ה-20. הדמויות מופיעות גם בגרסה החדשה של התוכנית בערוץ הופ! וגם בספין אוף "ההרפתקאות המופלאות של אריק ובנץ".
בעברית דובבו אריק ובנץ בטלוויזיה החינוכית על ידי יוסף שילוח ושלמה בראבא (בהתאמה) עד 1998 ואחרי כן על ידי רמי ברוך ויוסי ברק. ואחרי העברת הזכויות לערוץ הופ! הדמויות מדובבות על ידי צביקה פורמן ועמי מנדלמן.
היסטוריה.
אריק ובנץ (ברט וארני) עוצבו על ידי דון סהלין לפי ציור של ג'ים הנסון. בתחילה ג'ים ביצע את בנץ ופרנק אוז ביצע את אריק, אך לאחר יום העבודה הראשון הם החליפו תפקידים. אריק ובנץ היו החבובות היחידות שהצליחו במבחן הבד של פרק הפיילוט של רחוב סומסום ביולי 1969.
מיומה הראשון התוכנית "רחוב סומסום" שמה לה למטרה לחנך ילדים לערכים של עזרה לזולת, נימוסים ודרך ארץ, ניקיון וסדר, בית ומשפחה, אחריות, חיסכון ושמירה על הסביבה וללמד ספירה, חשבון פשוט ואותיות, פתגמים ושירים קלסיים - וכל זאת בלי שהילד הצופה ירגיש שהוא בשיעור.
תפקידם של אריק ובנץ הוא לעזור לילדים להבין כיצד יש לטפח יחסים טובים עם הזולת. אריק ובנץ הם דוגמה קלאסית לדרך שבה אנשים בעלי אופי ואישיות מנוגדים יכולים לחיות יחד. הם רבים ומתקוטטים אבל תמיד מוצאים את הדרך להמשיך לחיות חברים טובים.
על פי הצהרתם של כותבי התוכנית, אין לאריק ולבנץ גיל רשמי, כמו לאלמו, למשל, שהו בן שלוש וחצי או לציפורת שהיא בת שש. הדבר עוזר לילדים מכל הגילאים להזדהות אתם ועם הבעיות שלהם.
בנץ חברו והשותף של אריק. הוא רציני מאריק ומגלה גישה אנליטית בהרפתקאותיהם. הוא זה שפותר את הבעיות שיוצר אריק. אנשי רבים רואים בבנץ דמות יותר חכמה, יותר לוגית ויותר נכונה להשלים משימות מאשר אריק. בנץ חובב דייסת שיבולת שועל, שחמט ומבלה עם חיית המחמד שלו היונה ברניס. הוא אספן גדול של מכסים של בקבוקים ושל אטבי נייר.
אריק הוא שובב ואוהב להתבדח על חשבון חברו הטוב בנץ אבל לעיתים קרובות נופל קרבן לבדיחות שלו עצמו. יש לו דמיון פורה, הוא אוהב לשיר, לנגן ויותר מכל לעשות אמבטיה עם ברווזון הגומי שלו. הוא לא מוטרד מדברים רגילים ופשוטים ומעוניין לנסות דברים חדשים. אפשר להגדיר אותו כנפש חופשיה, בניגוד גמור לחברו בנץ.
נטייה מינית.
אריק ובנץ גרים יחד בדירת מרתף בבניין בן שתי קומות ברחוב סומסום מס' 123. אין להם הורים והם מנהלים את חייהם באופן עצמאי. ההשערות בנוגע לטיב היחסים ביניהם, נעו במהלך השנים מחברות תמימה בין שני ילדים בני 6 - 7 ועד לזוגיות חמה ואוהבת בין שני גברים. במשך כל השנים ניסו המעריצים הלהט”בים למצוא בפרקי התכנית הוכחות לכך שאכן מדובר בזוג, בעוד שהמתנגדים ניסו להפריך השערות אלו, שלדעתם פגעו בצופי הסדרה התמימים והצעירים. למרות כל המאמצים, אף הצהרה לא יכולה לשים קץ לשמועות ולערער את האמונה שאריק ובנץ הם יותר מסתם ידידים. בשנת 2013, המגזין “ניו יורקר” הציג בשער שלו תמונה של זוג הבובות מחובקות על הספה, כשהן צופות בחדשות על החלטתו של בית המשפט העליון של ארצות הברית שהתיר נישואים חד-מיניים. הבובות אפילו כיכבו בפרשיה תקשורתית ומשפטית בשנת 2015, לאחר שמאפייה בצפון אירלנד סירבה לאפות עוגה בדמותן עם הכיתוב “תומכים בשוויון בנישואים”, שכן היא מפרה את “הערכים והאמונות הנוצריים” של האופים.
בספטמבר 2018 אמר מארק זלצמן, אחד מכותבי הדמויות המאוחרים, שהוא ראה בהן שיקוף למערכת היחסים שלו עם בן-זוגו ארני, לעומת זאת, דוברי התוכנית פרסמו הצהרה רשמית המציינת כי בשל היותן בובות, אין להן נטייה מינית והם החברים הטובים ביותר.
אדוארד מרכוס
גילוי תנועה בוידאו
קמיל בלטזר
האספה הלאומית הצרפתית
The Beatles' Story
The Beatles' Story הוא אלבום דוקומנטרי של להקת הביטלס. האלבום הוא האלבום השישי שיצא בארצות הברית. האלבום יצא ב-23 בנובמבר 1964 והוקלט על ידי חברת קפיטול. באלבום יש ראיונות עם חברי להקת הביטלס על כל מיני נושאים הקשורים ללהקה.
יון אמנואיל פלורסקו
יון או יואן אמנואיל פלורסקו (ברומנית: Ioan Emanoil Florescu; 7 באוגוסט 1819 - 10 במאי 1893) היה גנרל ופוליטיקאי רומני שכיהן כראש ממשלת רומניה במשך שתי תקופות קצרות, ב-1876 (17 באפריל–6 במאי) וב-1891 (2 במרץ–29 בדצמבר), מטעם המחנה השמרני.
חייו.
בשנת 1833, בגיל ארבע-עשרה, הוא נרשם בהתלהבות לצבא ולאכיה, שהוקם שנתיים לפני כן, וקיבל את דרגת הקצין "Junker" (מילה שהושאלה מהשפה הגרמנית). יליד רמניקו ולצ'ה. הוא סיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר אשר בצרפת, התגייס לצבא הצרפתי, שם הועלה לדרגת סגן בשנת 1838, דרגה אותה שמר כשחזר לבוקרשט בשנת 1842. בשנת 1854 השתתף במלחמת קרים כקולונל בצבא האימפריה הרוסית תחת פיקודם של הגנרלים לידרס ודננברג.
יואן אמנואיל פלורסקו נמנה עם החברים המשפיעים של מפלגת הבויארים השמרנית ועם אוהדי רוסיה הצארית. הוא הועלה לדרגת גנרל וכיהן מספר פעמים כשר המלחמה תחת השליטים אלכסנדרו יואן הראשון וקרול הראשון, ולבסוף בממשלה השמרנית של ברבו קטרג'יו בשנים 1871–1876.
בעקבות תביעה משפטית נגדו לא התאפשרה השתתפותו במלחמת העצמאות של רומניה בשנים 1877–1878 במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית. אחרי סיום ההליכים המשפטיים הוא נבחר לחבר הסנאט, ליושב ראש הסנאט, ולראשות המפלגה השמרנית.
לאחר נפילת ממשלת מאנו, ב-2 במרץ 1891 הרכיב פלורסקו בשנית את הממשלה יחד עם לסקר קטרג'יו, אך התפטר בדצמבר 1891.
אוליבייה מסייאן
אוליבייה מסייאן (בצרפתית: Olivier Messiaen; 10 בדצמבר 1908 – 27 באפריל 1992) היה מלחין, נגן עוגב, וצפר צרפתי.
מסייאן נכנס לקונסרבטואר של פריז בגיל 11. בין מוריו היו פול דיקא, מוריס עמנואל, שארל-מארי וידור ומרסל דיפרה. הוא התמנה לנגן עוגב בכנסיית השילוש הקדוש בפריז בשנת 1931, משרה בה התמיד עד מותו. עם נפילת פריז בידי הנאצים במלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, נלקח מסייאן בשבי הגרמנים, ובמחנה השבויים חיבר את רביעייה לקץ הימים לארבעת הכלים שעמדו לרשותו, פסנתר, כינור, צ'לו וקלרינט. את היצירה ביצעו לראשונה מסייאן וחבריו לשבי לפני קהל של שבויים וסוהרים, עם השנים נהייתה זו היצירה המפורסמת ביותר שלו. מסייאן החל לעבוד בקונסרבטואר של פריז כפרופסור להרמוניה זמן קצר לאחר שחרורו בשנת 1941, וכפרופסור לקומפוזיציה בשנת 1966, במשרות אלה החזיק עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1978. בין תלמידיו הנודעים היו פייר בולז, איבון לוריו (שהייתה בהמשך לאשתו השנייה של מסייאן), קרלהיינץ שטוקהאוזן, יאניס קסנאקיס, ויליאם בולקום וג'ורג' בנג'מין.
המוזיקה של מסייאן מורכבת מקצבית (הוא גילה עניין במקצבים מיוון העתיקה וממקורות הינדים), ומבוססת הרמונית ומלודית על מודוסים בטרנספוזיציה מוגבלת, שהיו חידוש של מסייאן עצמו. רבות מיצירותיו מבטאות מה שהגדיר "ההיבטים המופלאים של האמונה", בהסתמך על אמונתו הקתולית האיתנה. מסייאן הרבה במסעות וכתב יצירות, שקיבלו את השראתן מהשפעות שונות כמו מוזיקה יפנית, נופי הפארק הלאומי ברייס קניון ביוטה, ארצות הברית, וחיי פרנציסקוס מאסיזי. מסייאן התנסה בתופעה לא-חמורה של סינסתזיה, שבאה לביטוי כתפיסה חושית של צבעים עם שמיעת הרמוניות מסוימות. במשך תקופה קצרה ערך מסייאן ניסויים בתחום בסריאליזם שנקרא סריאליזם טוטאלי, תחום שבו מזכירים את שמו לא פעם כמחדש. סגנונו הטמיע מספר רב של השפעות מוזיקליות, כמו למשל הגמלאן האינדונזי (כלי הקשה מכווננים תופסים לא פעם מקום של כבוד ביצירותיו התזמורתיות), ועשה שימוש באונדז מרטנו.
מסייאן הוקסם משירת הציפורים; הוא ראה בציפורים את המוזיקאיות הדגולות ביותר וחשב את עצמו לצפר לא פחות ממלחין. מסייאן רשם בתווים שירת ציפורים ברחבי העולם ושילב תעתיקים של שירת ציפורים ברוב יצירותיו. השימוש החדשני שלו בצבע, המושג האישי שלו לגבי היחס בין זמן למוזיקה, השימוש שעשה בשירת ציפורים וכוונתו להביע רעיונות דתיים עמוקים, כל אלה חוברים יחדיו ליצירת מצב שבו כמעט מן הנמנע לטעות בין יצירה של מסייאן לזו של כל מלחין מערבי אחר.
ב-1982 זכה בפרס וולף לאמנות: "על יכולתו רבת ההשראה ומעוררת החוויה, להרחיב את עולם הצלילים שלנו ולהגבירו".
קורות חיים.
נעורים ולימודים.
אוליבייה אז'ן פרוספר שרל מסייאן נולד באביניון למשפחה שעסקה בספרות ובשירה. הוא היה הבכור מבין שני בניהם של ססיל סובאז', משוררת ופייר מסייאן, מורה לאנגלית, שתרגם את המחזות של ויליאם שייקספיר לצרפתית. אמו של מסייאן הוציאה קובץ פואמות, L'âme en bourgeon "ניצן הנפש", החלק האחרון של Tandis que la terre tourne "עם סוב העולם", המופנה אל בנה שלא נולד עדיין. מסייאן אמר בהמשך חייו, שרצף הפואמות הזה השפיע עליו עמוקות והוא מגדיר אותו כמנבא את הקריירה האמנותית העתידה שלו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 גויס פייר מסייאן לצבא ואשתו לקחה את שני בניהם אל בית אחיה בגרנובל. בבית זה נתפס אוליבייה לקסמי הדרמה והיה מציג את שייקספיר לאחיו, בעזרת תיאטרון צעצוע תוצרת בית, בעל קלעים שקופים עשויים עטיפות צלופן ישנות. בתקופה זו גם אימץ לו את האמונה הקתולית.