קסיוס הגיע למזרח והצליח להשתלט על סוריה. לאחר שכינס צבא גדול במקום הוא הביס את פובליוס קורנליוס דולבלה, שמונה מטעם הסנאט לנציב על הפרובינקיה, והחליף אותו במשרה. לאחר יסוד הטריומווירט השני, שילבו צבאו וצבא ברוטוס כוחות וחצו את ההֶלֶסְפּוֹנטוס בדרכם לקרב בפיליפי. מולם עמדו צבאותיהם של אנטוניוס ואוקטביוס. בקרב הראשון הוכה צבאו של אוקטביוס על ידי ברוטוס וחייליו, אך כוחותיו של קסיוס נחלה מפלה. מכיוון שהתקשורת בין מחנהו שלו לזה של ברוטוס הייתה מנותקת לא ידע ברוטוס על מפלתו ולא בא לעזרתו. קסיוס האמין שברוטוס נכשל כמוהו והחליט להתאבד במחשבה שהקרב אבוד. ברוטוס ספד לו וכינה אותו "אחרון הרומאים".
גיטריסט
גיטריסט הוא מוזיקאי המנגן בגיטרה. הגיטריסט יכול להיות חלק מלהקה, הרכב או להופיע לבד. את פריצתם לקדמת הבמה חייבים הגיטריסטים למוזיקת הג'אז והרוק, אך עוד קודם לכן הם היו חלק חשוב מהרכבים שונים כגון: הרכבי קאנטרי, ניגון בריקודי פלמנקו והרכבים קלאסיים.
את הגיטריסטים ניתן לחלק לאלו המנגנים על גיטרה חשמלית, גיטרה קלאסית או גיטרה אקוסטית.
עם עליית מוזיקת הרוק החלו גיטריסטים לקבל מעמד של כוכבי על, מאחר שבמוזיקת רוק חשיבותה של הגיטרה היא רבה, שנייה או מתחרה עם השירה. עם פריצתו של ג'ימי הנדריקס לתודעה בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, החל תור הזהב של נגני הרוק ושל הסולואים הארוכים.
כיום, יצרניות הגיטרה מייצרות גיטרות הנושאות שמות של גיטריסטים ידועים, ומיוצרות על פי המפרט הטכני של הגיטרה המזוהה עם הגיטריסט, בהם: ריצ'י בלקמור, אריק קלפטון.
שטאזי
שטאזי (בגרמנית: Ministerium für Staatssicherheit; מילולית: המשרד לביטחון המדינה. ידועה גם בראשי תיבות MfS) היה כינויה של המשטרה החשאית וגוף הריגול העיקרי של גרמניה המזרחית. שמו הרשמי המלא של הארגון "Ministerium für Staatssicherheit" (בתרגום חופשי: "המשרד לביטחון המדינה") קוצר בלשון הדיבור לכינוי "שטאזי", קיצור של "Staatssicherheit" (ביטחון המדינה).
מפקדת השטאזי שכנה בבניין מרכזי במזרח ברלין באזור ליכטנברג, ובכמה משרדים קטנים נוספים ברחבי המדינה. בזמנו נחשב השטאזי לאחד מארגוני הביון הטובים ביותר בעולם. סיסמתו הייתה "Schild und Schwert der Partei" ("המגן והחרב של המפלגה"). לפני תחילת השימוש במונח "שטאזי" כונתה המשטרה החשאית "שירות ביטחון המדינה", אך שם זה הזכיר את "שירות הביטחון" של הנאצים, ה-אס דה.
אחד מתפקידיו העיקריים היה ריגול על האוכלוסייה וסיכול ביון אויב, באמצעות רשת נרחבת של מלשינים ומודיעים. בנוסף פעל השטאזי נגד האופוזיציה באמצעים שונים. מינהל הביון הכללי של השטאזי היה אחראי לריגול וניהול מבצעים חשאיים במדינות זרות. בתקופת מרקוס וולף, שניהל את המחלקה, נודעה המחלקה במוניטין שלה כאחת מסוכנויות המודיעין היעילות ביותר בתקופת המלחמה הקרה.
מספר קציני שטאזי נשפטו על פשעיהם לאחר 1990. לאחר איחוד גרמניה, תיקי החקירה והפיקוח של השטאזי נחשפו לקהל הרחב. כיום תיקים אלה נמצאים באחריות הנציב הפדרלי לרישומי השטאזי.
היסטוריה.
הקמת השטאזי.
השטאזי נוסד ב-8 בפברואר 1950. וילהלם צייסר כיהן כשר לביטחון המדינה הראשון של גרמניה המזרחית, עם אריך מילקה כסגנו. צייסר ניסה להביא להדחתו של מזכ"ל המפלגה ולטר אולבריכט לאחר המרד המזרח-גרמני ביוני 1953 אך במקום זאת הודח בעצמו והוחלף על ידי ארנסט וולוובר שהתפטר ב-1957 לאחר שהתעמת עם אולבריכט ועם אריך הונקר והוא הוחלף על ידי סגנו, אריך מילקה.
ב-1957 היה מרקוס וולף לראש מינהל הביון הכללי (Hauptverwaltung Aufklärung, HVA), סוכנות הביון של גרמניה המזרחית ומחלקה בשטאזי. כראש המודיעין, וולף הצליח רבות בהחדרת מרגלים לממשלה ולחוגים העסקיים והפוליטיים של גרמניה המערבית. המקרה המשפיע ביותר הוא זה של גונתר גיום, שסייע בהדחתו של קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט במאי 1974. ב-1986 פרש וולף והוחלף על ידי ורנר גרוסמן.
שנות המלחמה הקרה.
השטאזי בדמות הק.ג.ב. הסובייטי, עמו הוא פעל בשיתוף פעולה הדוק בשנות המלחמה הקרה להחדרת מרגלים וסוכנים למדינות אירופה ובעיקר לגרמניה המערבית. בגרמניה המזרחית עצמה פעל הארגון לאיתורם והענשתם של החותרים תחת השלטון, פוליטיקאים, עיתונאים ואנשי רוח. הוא פיתח רשת של מודיעים שהעבירו מידע על מכריהם. על פי הערכות, העסיק השטאזי יותר מ-90 אלף שכירים ו-300 אלף מודיעים ערב קריסתה של גרמניה המזרחית.
פירוק השטאזי.
בימיו האחרונים של השלטון הקומוניסטי במזרח גרמניה, בשנת 1989, ראשי השטאזי נתקפו בהלה וניסו לגרוס כל מסמך שעלה בידם מארכיון הארגון. הם אף החלו לקרוע מסמכים ביד, משכשלו המגרסות תחת העומס.
עשרות אלפי שקים עמוסים בפיסות נייר הוסתרו בחופזה, אך נמצאו עד מהרה, ובשנת 1995 שכרה ממשלת גרמניה חברה מומחית לשחזור מסמכים. במשך 6 שנים הצליחו תריסר אנשים לשחזר מסמכים מתוך 300 שקים. לאחר מכן החל תהליך שחזור באמצעות מחשב, להאצת שחזור יתר 16,000 שקי המסמכים, המכילים למעלה מ-33 מיליון דפים. ובעקבות חקיקה של ממשלת גרמניה המאוחדת, נפתחו מסמכים אלו בהדרגה לעיון הציבור, ואנשים רבים פנו בעניין לקריאת התיק המודיעיני אודותיהם שהועברו לאחריות הנציב הפדרלי לענייני רישומי השטאזי. התיקים חשפו במקרים רבים מעורבות של בני זוג, קרובי משפחה, עמיתים לעבודה וחברים במסירת מידע לשטאזי אודות הקרובים להם.
היחסים עם הק.ג.ב..
אף שהשטאזי זכתה לעצמאות במידה רבה תחת הנהגתו של אריך מילקה מאז 1957, עד 1990 הק.ג.ב. הסובייטי המשיך להחזיק בקציני קישור בכל אחת משמונת המינהלים של השטאזי, כל אחד מהם החזיק במשרד משלו במתחם השטאזי בברלין, כך גם בכל אחד מ-15 הסניפים המחוזיים של השטאזי ברחבי גרמניה המזרחית.
היחסים בין הארגונים היו כה קרובים שהקג"ב אף הציע לשטאזי להקים בסיסים מבצעיים בלנינגרד ובמוסקבה על מנת לנטר ולעקוב אחר תיירים מגרמניה המזרחית המבקרים בברית המועצות. בשנת 1978 אריך מילקה אף הרשה לסוכני הקג"ב לפעול בחופשיות בשטחי גרמניה המזרחית.
ארגון ומבנה.
המשרד לביטחון המדינה הורכב מהמינהלים הבאים:
קסיוס
קסיוס (בלטינית: Cassius) הייתה משפחה רומית עתיקה בזמן הרפובליקה הרומית.
בין בני המשפחה נכללים:
בורו פארק
בורו פארק (באנגלית: Borough Park, ביידיש: באָראָ פּאַרק) היא שכונה בחלקו הדרום מערבי של רובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
בורו פארק משתרעת על רשת נרחבת של רחובות בין  בדרום, ביי רידג' לכיוון דרום מערב, סאנסט פארק במערב, קנסינגטון בצפון מזרח, פלטבוש במזרח, ומידווד  בדרום המזרח.
בבורו פארק נמצאת הקהילה היהודית האורתודוקסית הגדולה בניו יורק, ואחת הגדולות ביותר מחוץ לישראל. בשכונה חיים יהודים חרדים רבים. בשנת 2000 הוערך מספר היהודים בשכונה בכ-77,000 יהודים, ובשנת 2011 בכ-140,000. מעריכים שמאז עלה מספרם, הן בשל שיעור הילודה הגבוה של הקהילה והן בשל הצטרפות משפחות רבות לשכונה. מצד שני החלה יציאה של היהודים אל השכונות הסמוכות והרחבת המושג "בורו פארק" אל מעבר לגבולות המוניציפליים של השכונה.
רוב יהודי השכונה הם חסידים, אך יש ביניהם גם מיעוט של ליטאים ודתיים מודרניים. השכונה מהווה את מרכז החצר של חסידות באבוב, רחמסטריבקא, טשרנוביל - ארצות הברית, לעלוב - ארצות הברית, סטוטשין, ספינקא - ארצות הברית, בורשטין, פאלטישאן, ומונקאטש. כמו כן קיימות בשכונה קהילות של חסידויות בעלז, סאטמר, צאנז, לעלוב, סלאנים, ויז'ניץ, ספינקא, פאפא, חוסט, קרלין, וחצרות חסידיות אחרות.
פולמוס העירוב.
הרב מנשה קליין ניסה להקים עירוב בבורו פארק כדי לאפשר ליהודים להוציא מרשות לרשות בשבת, אולם ויתר עקב התנגדותם של רבנים רבים מניו יורק ומחוץ לה, בהם הרב משה פיינשטיין, הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם (האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג), הרב שלמה הלברשטאם (מבאבוב), הרב משה צבי אריה ביק והרב יחזקאל ראטה. לימינו של הרב קליין עמד הרב חיים ישעיה קניג, מחבר "חוקי חיים" (על התורה ושאלות ותשובות).
המתנגדים לעירוב התנגדו מחמת טעמים שונים: הרב פיינשטיין והרב ביק סברו שעיר ברוקלין נחשבת רשות הרבים מן-התורה, כיוון שעוברים ברחוב המרכזי אוישען פארקוועי 600,000 איש ביום, ובמקום שנחשב רשות הרבים מן-התורה אינו מועיל עירוב של צורת הפתח. האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג סבר שאין בעיה של רשות הרבים מן-התורה, אבל סבר שיש בעיה אחרת, שמאחר שישנם מתנגדים לעירוב, אין אפשרות לעשות העירוב בעל-כרחם. ויש שהתנגדו מחמת טעמים אחרים.
בשנת ה'תש"ס, הוקם העירוב על ידי אפרים הלוי בלומנברג, בהדרכתו של הרב חיים יהודה לייב כ"ץ, מרבני השכונה (בעבר כיהן כרב של חסידי בעלזא בארצות הברית). הקמת העירוב הושלמה בערב-שבת של פרשת שמות, ה'תש"ס. לימינו של הרב כ"ץ עומדים הרב יחזקאל ראטה (על אף שהתנגד לעירובו של הרב קליין), הרב אפרים פישל הרשקוביץ, הרב מנשה קליין (שכבר נפטר מאז), הרב חיים ישעיה קניג, ועוד. מהמתנגדים לעירוב עומדים הרב אברהם יהושע השל ביק (בנו של הרב משה צבי אריה ביק), הרב אברהם חיים שפיצר (מחבר שו"ת "חיי אברהם", נפטר טבת ה'תשע"ד), הרב מרדכי הגר מוויז'ניץ-מונסי, האדמורים מסאטמאר, האדמורים מבאבוב, ועוד.
היאור
בוכנה הידראולית
בוכנה הידראולית היא מכשיר הממיר אנרגיה האצורה בנוזל דחוס לאנרגיית תנועה ליניארית (קווית). הבוכנה ההידראולית מורכבת מגליל ובתוכו מוט בוכנה הנע באמצעות לחץ של נוזל.
עקרון הפעולה.