קרג נולד ב-15 בספטמבר 1914. הוא הצטרף לארגון הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הדנית בשנת 1930 ואט אט התקדם בשורות המפלגה. בשנת 1947 נבחר לפולקטינג ומונה לתפקיד שר המסחר. הוא תמך בחיזוק הצבא הדני ובהצטרפות דנמרק לנאט"ו בשנת 1949. התפטר מהממשלה בשנת 1950. בשנים 1950–1953 עבד בשגרירות הדנית בארצות הברית.
בשנת 1953 חזר לפרלמנט ולכהן כשר בלי תיק. בשנים 1958–1962 כיהן כשר החוץ של דנמרק.
בספטמבר 1962 ירש את ויגו קמפמן כראש הממשלה וכמנהיג המפלגה. מפלגתו איבדה את השלטון בשנת 1968. הוא חזר לתפקיד באוקטובר 1971 וכיהן בו כמעט שנה. במהלך כהונתו השנייה בתפקיד, קרג הצליח לצרף את המדינה לקהילה הכלכלית האירופית, אך עורר עליו מחאות רבות שהובילו אותו להתפטר. תפקידו האחרון בחיים הציבוריים היה כנציג השוק המשותף האירופי בארצות הברית בשנים 1974–1975.
לאורך שנת 1971 כיהן קרג כנשיא המועצה הנורדית. קרג נפטר ב-22 ביוני 1978.
ויליאם ארתור לואיס
ארתור לואיס
אנקר יורגנסן
אנקר הנריק יורגנסן (בדנית: Anker Henrik Jørgensen 13 ביולי 1922 – 20 במרץ 2016) היה פוליטיקאי דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק בשנים 1972–1973 ובשנים 1975–1982. כיהן כנשיא המועצה הנורדית פעמיים: בשנת 1986 ובשנת 1991.
אמנם תדמיתו הפוליטית רעועה בעקבות חוסר הצלחתו למתן את המשברים הכלכליים בתקופתו, אך רבים מעריכים אותו בשל צניעותו.
ביוגרפיה.
יורגנסן נולד ב־13 ביולי 1922 בקופנהגן. התייתם בגיל צעיר לאחר שהוריו נפטרו משחפת. בזמן מלחמת העולם השנייה יורגנסן היה מעורב במחתרת הדנית. התחתן בשנת 1948. הזוג התגורר עשורים בשיכון פועלים, אשר יורגנסן עזב רק בגיל 86.
בגיל 28 החל להיות מעורב באיגודי עובדים והוביל את התאחדות העובדים הכללית הדנית בשנים 1968–1972. נבחר לראשונה לפולקטינג בשנת 1964. בזמן פעילותו הפוליטית יורגנסן היה ממוקם בצד השמאלי של המפלגה, ועסק רבות בזכויות עובדים. הוא נודע במיוחד לאור הביקורת החריפה שלו על המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם.
כהונתו הראשונה כראש הממשלה נמשכה כ-14 חודשים עד לבחירות שנערכו בשנת 1973. יורגנסן חזר לכהן כראש ממשלת מיעוט בשנת 1975. כיהן כשר החוץ במשך חודשיים בשנת 1978.
מאחר שיכולותיו למשול בממשלת מיעוט היו מוגבלות, יורגנסן התפטר מראשות הממשלה בספטמבר 1982 והעביר את השלטון לפול שליטר ממפלגת העם השמרנית. ללא בחירות. הוא נשאר בהנהגת המפלגה עד 1987 ובפרלמנט עד 1994.
יורגנסן נפטר ב-20 במרץ 2016 בקופנהגן בגיל 93.
פול שליטר
פול הולמסקוב שליטר (בדנית: Poul Holmskov Schlüter; 3 באפריל 1929 - 27 במאי 2021) היה פוליטיקאי דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק בשנים 1982–1993. הוא היה ראש הממשלה הראשון מטעם מפלגת העם השמרנית והשמרן הראשון מאז 1901.
ביוגרפיה.
שליטר נולד ב-3 באפריל 1929. בשנת 1957 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קופנהגן והצטרף ללשכת עורכי הדין הדנית בשנת 1960. בשנת 1964 נבחר לפרלמנט. בשנים 1971–1974 כיהן כחבר במועצת אירופה.
שליטר הפך לראש ממשלה לאחר שאנקר יורגנסן הסוציאליסט התפטר מתפקידו בספטמבר 1982. שליטר התפטר לאחר כעשר שנים, בשנת 1993. בשנים 1994–1999 כיהן בפרלמנט האירופי.
שליטר היה נשוי לרקדנית ובמאית הבלט אן מארי וסל שליטר. הוא נפטר ב-27 במאי 2021.
תקווה חדשה (מפלגה)
תקווה חדשה (שם רשמי: תקווה חדשה אחדות לישראל) היא מפלגת ימין, שהתמודדה בבחירות לכנסת העשרים וארבע וזכתה ב-6 מנדטים.
יושב ראש המפלגה הוא שר המשפטים גדעון סער.
הקמה.
בדצמבר 2019 התמודד גדעון סער נגד בנימין נתניהו, יו"ר הליכוד וראש הממשלה, בבחירות הפנימיות לראשות המפלגה. במהלך הקמפיין אמר כי על נתניהו להתפטר בעקבות אי יכולתו להרכיב ממשלה בעתיד. נתניהו זכה ל-72.5% מקולות המתפקדים לעומת 27.5% לסער. לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש סער לא מונה לשר בממשלה או לתפקיד משמעותי אחר על אף שבפריימריז לליכוד הגיע למקום החמישי הגבוה.
לקראת הקדמת הבחירות לכנסת העשרים וארבע מ-2023 למרץ 2021, הכריז סער ב-8 בדצמבר 2020 על הקמתה של מפלגה חדשה. בהודעתו מתח ביקורת על ממשלת ישראל השלושים וחמש ועל בנימין נתניהו העומד בראשה, והכריז כי הוא מתמודד על ראשות הממשלה, בבחירות לכנסת העשרים וארבע. וכי יתפטר באופן מיידי מהכנסת ויפרוש ממפלגת "הליכוד".
למחרת, ב-9 בדצמבר הודיעו חברי הכנסת מסיעת "דרך ארץ", יועז הנדל וצבי האוזר, על הצטרפותם לרשימה. בתגובה להצטרפותם פיטר ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון, בני גנץ, את הנדל מתפקידו כשר התקשורת.
ב-12 בדצמבר הצהיר סער בראיון לאילה חסון, כי מפלגתו לא תצטרף לממשלה בראשות נתניהו.
ב-15 בדצמבר, חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון, יושבת ראש "כולנו", הודיעה על הצטרפותה למפלגה, כמספר שתיים במפלגה, ומי שעתידה לשמש ממלאת-מקום ראש הממשלה במקרה בו יעלה בידיה של המפלגה להרכיב קואליציה. בתגובה למהלך זה, פיטר יו"ר הקואליציה מיקי זוהר את שאשא-ביטון מסיעת הליכוד ואף ניסה מטעם סיעת הליכוד להכריז כי שאשא ביטון היא פורשת, אך בסוף משכו את הבקשה ושאשא ביטון לא הוגדרה כפורשת. אישים נוספים שחברו למפלגתו של סער: השר זאב אלקין, חברות הכנסת, מיכל שיר ושרן השכל וד"ר עמנואל נבון שפרשו לשם כך מהליכוד ומאיר יצחק-הלוי, ראש עיריית אילת. בנוסף, הצטרפו למפלגה עורכת הדין מיכל דיאמנט, נכדתו של ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר ודני דיין, קונסול ישראל לשעבר בניו יורק. תמכו במפלגה: כרמל שאמה הכהן, ראש עיריית רמת גן, שביט מס, ראש המועצה המקומית קדימה-צורן לשעבר ורפאל בן שטרית, ראש עיריית בית שאן לשעבר.
בין נותני הערבות של המפלגה בבחירות 2021 היו אלפרד אקירוב (2.5 מיליון שקל), איש העסקים הקנדי יגאל שיינברג (3 מיליון שקל), איש העסקים יונתן קולבר (4 מיליון שקל) ויונתן גרינוולד (1.5 מיליון שקלים) שגם נתן ערבות למפלגת ימינה.
פעילות.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וארבע בחרה המפלגה להימנע מהמלצה לנשיא המדינה ראובן ריבלין על מי מהמועמדים להטיל את המנדט להרכבת הממשלה.
לאחר שנתניהו החזיר את המנדט להקמת הממשלה לנשיא, המליץ סער בפני הנשיא על יאיר לפיד.
המפלגה הצטרפה לקואליציה שהרכיבה את ממשלת ישראל השלושים ושש, ושלושה מחבריה כיהנו כשרים בממשלה זו: גדעון סער - סגן ראש הממשלה ושר המשפטים, זאב אלקין - שר הבינוי והשיכון ושר ירושלים ומורשת, יפעת שאשא-ביטון - שרת החינוך ומאיר יצחק הלוי כיהן כסגן שרת החינוך. בנוסף, יועז הנדל מדרך ארץ כיהן כשר התקשורת.
ב-10 ביולי 2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הכריזו גדעון סער ובני גנץ (מנהיג רשימת כחול לבן) על ריצה משותפת של שתי המפלגות.
אידאולוגיה ועקרונות.
המפלגה רואה במדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי ובהתאם לך רואה חשיבות להיבטים צבאיים, כלכליים, טכנולוגיים, מחקריים, התיישבותיים של המדינה ותמיכה בעלייה לישראל. המפלגה רואה בעייתיות בשסעים חברתיים בישראל ומבטיחה לפעול לאיחוים וחיבור בין חלקי העם.
בנושאים חברתיים המפלגה מגדירה את עצמה כמפלגה ליברלית וכוללת תמיכה בלגליזציה של סמים קלים הכוללת הסדרה של ענף הקנאביס בישראל, רפורמה בקנאביס הרפואי, הכנסת קנאביס לסל התרופות, חקלאות קנאביס והתרת שימוש בזניו. המפלגה הודיעה כי היא מחויבת לשוויון זכויות מלא לקהילת הלהט"ב בישראל בהם חקיקה האוסרת טיפולי המרה שתכליתם לשנות את נטייתו המינית של האדם, הכרה במיסוד הקשר הזוגי בין זוגות חד מיניים, תיקון חוק הפונדקאות כך שיכלול זוגות גברים ויחידנים והשוואת מעמדם בחוק של זוגות כך שיוכלו לאמץ באופן שוויוני לזוגות הטרוסקסואלים.
מבחינה כלכלית, תקווה חדשה מאמינה בכלכלה חופשית, תמיכה בעסקים קטנים ובעצמאים, שוויון הזדמנויות ובצמצום הבירוקרטיה. בנוסף, המפלגה מעוניינת לשפר את מעמד המורים ומערכת החינוך וכמו כן להגדיל את תקצוב מערכת הבריאות ולהגדיל את סל השירותים לאזרח.
תקווה חדשה הכריזה כי היא דוגלת ברפורמות במערכות השלטון, לרבות הגבלת כהונה של ראש ממשלה וראשי רשויות מקומיות. בנוסף המפלגה מעוניינת להגדיל את סמכויות השלטון המקומי על חשבון סמכויות הממשל המרכזי.
אנג'לו דומנגיני
אנג'לו דומנגיני (באיטלקית: Angelo Domenghini; 25 באוגוסט 1941) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ, בדרך כלל ככנף ימני ולפעמים כחלוץ מרכזי. הוא השתתף עם נבחרת איטליה ביורו 1968 ובמונדיאל 1970.
ביוגרפיה.
דומנגיני נולד בלאליו, ברגמו שבאיטליה. הוא התחיל את הקריירה בשנת 1960 עם אטאלנטה וזכה עימה בגביע האיטלקי בעונת 1962/63, כשהוא מסיים כמלך שערי הטורניר עם 5 שערים כולל שלושער בגמר נגד טורינו. לאחר מכן עבר לאינטר מילאנו והיה חבר בסגל "גרנדה אינטר" המצליח שזכה ב-2 תוארי אליפות וגביע בין-יבשתיים, ובגביע אירופה לאלופות בעונת 1964/65. דומנגיני ערך במדיה 164 הופעות בהן כבש 54 שערים.
בעונת 1969/70 עבר לקליארי ויחד עם לואיג'י ריבה וסרחיו "בובו" גורי בהתקפה זכה עימה באליפות באותה עונה. לקראת סוף הקריירה שיחק גם במועדונים רומא, הלאס ורונה, פוג'ה, אולביה וטרנטו לפני שפרש מכדורגל בשנת 1979.