עם תחילת נשיאותו של דווייט אייזנהאואר שב פוולר לעיסוקו בעריכת דין ושימש כחבר במועצה המייעצת של המפלגה הדמוקרטית, שסייע לגבש את עמדות המפלגה בנושאים רבים. פוולר שימש כחבר בוועדת הכספים והאשראי בשנים 1958–1961 וכחבר בוועדה הלאומית לפיננסים ממשלתיים של מכון ברוקינגס בשנים 1960–1961. הוא היה חבר בחבר הנאמנים של קולג' רואנוק ובוועדת הכספים של הדיוקסיה האפיסקופלית של וירג'יניה.
במחלקת האוצר.
מפברואר 1961 ועד אפריל 1964 שימש פוולר כתת-מזכיר האוצר. במשך רוב זמנו בתפקיד זה הוא עבד על העברת תוכנית המיסוי של הממשל, שכללה קיצוץ במיסים בהיקף של 11.5 מיליארד דולר. לאחר מכן הוא שב לעסוק בעריכת דין כשותף בכיר במשרד עורכי הדין הוושינגטוני "פוולר, ליבה, הוז וסימינגטן". כאשר התפטר קלרנס דאגלס דילון מתפקידו כמזכיר האוצר של ארצות הברית, מונה פוולר במקומו, ובתפקיד זה הוא כיהן מאפריל 1965 ועד דצמבר 1968. הוא נודע בשל נאמנותו לנשיא לינדון ג'ונסון במשך כל העליות והמורדות של ממשלו. הוא תואר כבעל "פרצוף אדמדם, קסם דרומי, וחזות שמרנית".
הבעיות העיקריות עמן התמודד פוולר היו האינפלציה והגרעון במאזן התשלומים. באוגוסט 1967 הוא החל להיאבק למען העלאת מיסים בשיעור של 10% וביוני 1968 העבירו שני בית הקונגרס את החוק. בוויכוח על הגרעון במאזן התשלומים, היה פוולר תומך של הגישה ההדרגתית. פוולר ארגן ב-1968 מערכת זהב דו-שלבית. בשנים 1967–1968 הוא השתתף בהסכמים בינלאומיים, שיצרו מערכת עתודות מוניטריות בינלאומית חדשה, שנקראה "זכויות משיכה מיוחדות" . ב-1967 הוא הציע את קיומו של יום עיון (שנוהל על ידי שר האוצר של בריטניה דאז ג'יימס קלהאן) לבכירים בתחום הפיננסי של מדינות עשירות. פוולר היה זה ששם קץ להטבעת מטבעות עשויות כסף בארצות הברית.
לאחר סיום כהונתו כמזכיר האוצר היה פוולר לשותף בחברת גולדמן זקס בניו יורק.
מותו.
הנרי המיל פוולר נפטר מדלקת ריאות ב-3 בינואר 2000 באלכסנדריה, וירג'יניה. הוא נטמן בכנסיית כרייסט צ'רץ' שבעיר.
Head &amp; Heart
Head &amp; Heart הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק הבריטי ג'ואל קורי בשיתוף הזמר הבריטי MNEK. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-3 ביולי 2020. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים של בריטניה ביולי 2020, והפך ללהיט הראשון שהגיע לראש מצעד המצעדים הן עבור קורי והן עבור MNEK.
Le Lisp
Le Lisp (גם Le_Lisp ו־Le-Lisp) היא שפת תכנות ממשפחת שפות Lisp, שפותחה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20.
השפה פותחה במכון הצרפתי לחקר מדעי המחשב ואוטומטציה (INRIA) על מנת להיות מימוש של תחנת עבודה של תהליך ה־VLSI היוצר מעגל משולב של רכיבים רבים. המטרות העיקריות של השפה הן להיות גרסה מאוחרת של MacLisp (ניב מוקדם יותר של שפת התכנות Lisp) שתרוץ במערכות הפעלה רבות, תהיה קלה להרחבה ויעילה.
ג'רום צ'ילוקס (Jérôme Chailloux) הנהיג את צוות הפיתוח של Le Lisp (עמנואל סנט ג'יימס, מת'יו דווין וג'ן מארי-הולוט) בשנת 1980, והשפה שוחררה לראשונה בשנת 1981. היא שווקה על ידי מספר חברות ברחבי אירופה, כגון ILOG, Bull, the Sema Group ו־Eligis. נכון לשנת 2020, Le-Lisp הגיעה לסוף השימוש בה (באנגלית :End Of Life) וכיום היא מתוחזקת בעיקר על ידי Elgis בשביל לקוחות המשתמשים בהסבי השפה או בתוכנות המבוססות על השפה. מנהל Elgis, כריסטיאן ג'וליאן, היה אחד מהראשונים לבצע מימושים של השפה בשנות ה־80 : הוא פיתח את הגרסה הראשונה של Le-Lisp למערכת ההפעלה MS-DOS בשנת 1985, והמשיך לעבוד על Le-Lisp עד היום (נכון לשנת 2020).
עם זאת, ל־Elgis אין תוכניות להפסיק את התמיכה בשפה לפחות עד לשנת 2021.
יחסי אינדונזיה–קוריאה הצפונית
יחסי אינדונזיה–קוריאה הצפונית הם היחסים הבילטרליים של אינדונזיה וקוריאה הצפונית. אינדונזיה היא אחת המדינות הבודדות שעדיין מקיימות יחסים לבביים עם צפון קוריאה, למרות הסנקציות הבינלאומיות והבידוד שהוחלו על צפון קוריאה בנוגע להפרות זכויות האדם שלה ולתוכנית הטילים הגרעיניים שלה.
שתי המדינות חולקות מערכת יחסים שתחילתה בתקופת סוקרנו וקים איל-סונג בשנות השישים. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, 42% מהאינדונזים רואים את השפעתה של קוריאה הצפונית באופן חיובי, כאשר 29% מביעים דעה שלילית. זו הדעה השנייה החיוב ביותר בעולם אחרי חוות דעתה של גאנה.
היסטוריה.
במהלך ביקורו של הנשיא קים איל-סונג באינדונזיה בשנת 1965, הנשיא סוקרנו הציג את המנהיג הצפון קוריאני סביב הגנים הבוטניים של בוגור כאשר האחרון נפעם על ידי סחלב ממקסאר. הנשיא סוקרנו כינה מיד את הפרח "קימילסונגיה" ומינה אותו כסמל הידידות הנצחית בין שתי המדינות. הסחלב הסגול "קימילסונגיה", הפך לחלק אינטגרלי "מהתעמולה החסויה" - "ממלכתית העכשווית" העוטפת את המנהיג המנוח.
במרץ 2002 ביקרה הנשיאה מגוואטי סוקרנופוטרי בפיונגיאנג.
בשנת 2002 פגש נשיא נשיאות מועצת העם העליונה ברפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, קים יונג-נאם, את הנשיאה מגאוואטי סוקרנופוטרי. בשנת 2005 ביקר הנשיא קים יונג-נאם גם באינדונזיה כדי להשתתף בהנצחת ועידת אסיה-אפריקה. במאי 2012 ערך הנשיא קים יונג-נאם ביקור רשמי בג'קרטה. הביקור הניע את פעילי זכויות האדם והדמוקרטיה האינדונזית לקרוא לנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו לעזור לדחוף לדמוקרטיזציה ולכבוד לזכויות האדם במדינה המבודדת.
יחסים עכשוויים.
אינדונזיה עדיין שומרת על קשריה עם קוריאה הצפונית למרות הפרות זכויות האדם שלה ותוכנית הגרעין המאיימת על קוריאה הדרומית ויפן, שתי מדינות החולקות קשר פוליטי קרוב הרבה יותר, אינטרס כלכלי ושותפות אסטרטגית עם אינדונזיה. אינדונזיה ממשיכה לעסוק בצפון קוריאה מאחר שהיא מאמינה בדיאלוג, וטוענת כי אין טעם להתבודדותה של קוריאה הצפונית.
ממשלת קוריאה הצפונית הפעילה את מסעדת פיונגיאנג בג'קרטה, והנגישה את המטבח הצפון קוריאני, קידמה את צפון קוריאה וכן היוותה מקור למטבע זר לממשלת צפון קוריאה. במסעדת פיונגיאנג היו שפים, טבחים ומלצריות מצפון קוריאה. המסעדה נסגרה לאחר מות אחיו החורג של קים ג'ונג און.
הסכם קונקורד
הסכם קונקורד הוא חוזה בין הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), הקבוצות המתחרות באליפות הפורמולה 1 וקבוצת פורמולה 1, הגוף המנהל את הזכויות המסחריות של האליפות. ההסכם קובע את האופן בו מחולקים בין הקבוצות הרווחים מזכויות השידור של המרוצים וחלוקת כספי הפרסים. השם "הסכם קונקוד" הוא למעשה שמם של שמונה הסכמים שונים שנחתמו במהלך השנים. ההסכם הראשון נחתם בשנת 1981 והוא נקרא על שם כיכר הקונקורד בה שוכנים משרדי הפדרציה. ההסכמים הראשונים נשמרו בסודיות גדולה עד שהעיתונאי פורסט בונד פרסם בשנת 2005 באתר RaceFax.com מסמך של 120 עמודים ובו תיאור ההסכם שנחתם בשנת 1997
מטרת ההסכמים היא לחזק את המקצועיות ולהגביר את ההצלחה המסרחית של האליפות. על פי ההסכם כל הקבוצות מתחייבות לקחת חלק בכל המרוצים והאימונים במהלך העונה. הוודאות שבחוזה מאפשרת למקסם את מכירת זכויות השידור למדינות השונות. בתמורה מקבלות הקבוצות אחוז מסוים מתוך הרווחים על אותן זכויות.
הסכם ראשון (1981).
הועדה הספורטיבית הבינלאומית, הגוף שקבע ופיקח על הכללים של אליפות הפורמולה 1, הוחלף בשנת 1978 על ידי גוף חדש שהוקם על ידי FIA ונקרא הפדרציה הבינלאומית לספורט מוטורי (בצרפתית: Fédération Internationale du Sport Automobile או בקיצור FISA). הגוף החדש נתקל בהתנגדויות רבות מצד התאחדות יצרני הפורמולה 1 (FOCA), הגוף שייצג את האינטרסים של בעלי הקבוצות. ברני אקלסטון עמד בראש התאחדות היצרנים, בעוד ז'אן מארי באלסטר עמד בראש הפדרציה.
המלחמה בין שני הגופים שזכתה לכינוי "מלחמת FISA-FOCA" הובילה לביטול מספר מרוצים. יצרנית הצמיגים Goodyear Tire and Rubber Company איימה לפרוש מהאליפות, דבר שיכל להוביל להתמוטטות מסחרית. אקלסטון ארגן פגישה של נציגי הנהלת הקבוצות, יחד עם באלסטר במשרדי הפדרציה ששכנו בכיכר הקונקורד בפריז. ב-19 בינואר 1981, אחרי 13 שעות רצופות של משא ומתן כל המשתתפים חתמו על הסכם שזכה לכינוי הסכם קונקורד, על שם המקום בו נחתם.
מרבית פרטי ההסכם נותרו חשאיים, אם כי ידוע כי כל החותמים התחייבו שהקבוצות יופיעו לכל אחד מהאירועים, על מנת להבטיח יציבות לחוזה השידורים בטלוויזיה של האליפות. בנוסף, ואולי אף חשוב יותר, ההסכם נתן ליצרנים את הזכות למכור את זכויות השידור הטלוויזיוני של המרוצים. הזכות ניתנה בהשאלה לחברת Formula One Promotions and Administration (בהמשך שינתה את שמה ל-Formula One Group), חברה שהוקמה על ידי אקלסטון. בנוסף נקבעו כללים יציבים לאליפות. תוקף ההסכם נקבע עד ל-31 בדצמבר 1987.
הסכם שני (1987).
החברה שהקים אקלסטון קיבלה את הזכויות המסחריות לשידורי המרוצים (FOPA). 47% מההכנסות הלכו לקבוצות, 30% לחברת Allsopp, Parker &amp; Marsh ו-23% הועברו לפדרציה הבינלאומית לספורט מוטורי. בנוסף, ההכנסות מהתשלום אותו העבירו מארגני המרוצים הלכו גם הם ל-FOPA. בשנת 1987 סכום הפרסים הכולל עמד על 915,000 דולר למרוץ. סכום השמשיך לגדול בהתמדה במהלך ארבע השים הבאות. בשנת 1987 סכום הפרסים הכולל עמד על 915,000 $ למירוץ.
בשנת 1987 נחתם הסכם שני, שהיה בתוקף במשך ארבע שנים.
הסכם שלישי (1992).