ההתנחלות הוקמה בשנת 1984 על ידי תנועת "פועלי אגודת ישראל". שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר במדבר: "וממתנה נחליאל". היישוב נקרא גם על שמו של הרב ד"ר יצחק ברויאר שכתב את הספר "נחליאל". עם השנים השתנתה האוכלוסייה וכיום נושא היישוב אופי תורני-קהילתי עם דגש גדול על צמיחה ופיתוח האווירה הקהילתית. היישוב בנוי בפסגת הר בגובה 600 מ' וכמו כן ניתן לראות את שפלת החוף ממנו.
בנחליאל- בתי כנסת, ישיבה, מקוואות למהדרין (גברים ונשים), מכולת, פעילויות לנוער בנים ונוער בנות, חוגים לילדים ולנשים, משחקיה, ערבי נשים, התוועדויות של חב"ד, שיעורי תורה, הלכה וחסידות בימות החול וגם בשבתות וימים טובים. ביישוב בתי קבע שנבנו במהלך כל שנות קיומו, בשנים האחרונות ניבנו ביישוב קרוואנים חדשים לאכלוס זמני,
כמו כן במקום יחידות דיור פרטיות להשכרה.
ישראל מרוז'ין
ויליאם ל. שירר
מכבי פתח תקוה
רמות
ויליאם ל. שיירר
כבול
כָּבוּל הוא חומר דחוס ורקוב חלקית של צמחים ותאית המצוי בטבע היכן שרוכזה אדמת סחף או ביצות. החום והלחץ שבהם היה נתון החומר לא היו גבוהים מספיק ליצירת פחם, והחומרים האורגניים שבו לא התפרקו עד תום בשל מחסור בחמצן. הכבול הוא חומר חומצי שמשמש לעיתים כדשן, וניתן להשתמש בו כחומר דלק.
תפוצת הכבול.
מרבצי כבול מצויים במקומות רבים בעולם, בעיקר ברוסיה, אירלנד, סקוטלנד, צפון גרמניה, סקנדינביה, כמו גם בצפון אמריקה, ובייחוד בקנדה, מישיגן והאוורגליידס (אזור של אדמות ביצה בפלורידה). רוב אדמות הביצה בעולם (80%) מצויות באזורים רחוקים מקו המשווה, וכ-60% מאדמות הביצה בעולם הן אדמות כבול. אדמות כבול מהוות כ-3% ממסת הקרקע של כדור הארץ. כ-7% מכמות זו נוצלו לחקלאות ולייעור, תוך השלכות סביבתיות. בישראל מצוי כבול בכמויות ניכרות בעמק החולה. ישנן גם שכבות כבול דקות במישור החוף. בעמק החולה ישנן ארבע שכבות כבול, כאשר השנייה מתוכן מכילה כבול הראוי לשימוש. קידוחים שנערכו בעמק החולה לצורכי מחקר העלו כי מדובר בכ-1,200 מיליון טונות של כבול לח וכ-470 מיליון טונות של כבול יבש. בשכבה השלישית ישנם כ-1,100 מיליון טונות של כבול יבש ולח. בעבר הועלתה אפשרות לחצוב את הכבול שבעמק החולה לצורכי הפקת חשמל.
היווצרות הכבול.
כבול נוצר כאשר חומר צמחי, לרוב באזורים ביצתיים, לא נרקב לחלוטין בשל תנאים חומצתיים. הוא מורכב בעיקרו מכבולית (טחב עלים מסוג Sphagnum), אך גם מעצים, עשבים, גומא וצמחיית ביצה אחרת. הוא גם כולל סוגים רבים של שאריות אורגניות אחרות, ובהן פטריות וחרקים. במהלך הריקבון שוקעים חומרים אלו ומהווים מצע קרקעי לצמיחה חדשה. הזמן הוא גורם מרכזי ביצירת הכבול, כי רק לאחר מאות ואלפי שנים נדחסות השכבות התחתונות דיין ליצירת כבול. היווצרותו ומידת פירוקו תלויים ישירות במרכיביו ובמידת רווית המים שלו. כבול שנוצר בתנאי רטיבות גבוהים יצטבר מהר יותר ויתפרק פחות ביחס למקומות יבשים יותר. עובדה זו מאפשרת לקלימטולוגים להשתמש בכבול כמחוון לשינויי אקלים. הרכב הכבול יכול גם להעיד על אקולוגיות עתיקות, וזאת באמצעות בחינת ההרכבים והמינונים של מרכיביו האורגניים.
תחת תנאים מתאימים, כבול הוא השלב המוקדם ביותר בהיווצרותו של פחם. בתחילה הופך הכבול לפחם חום (ליגניט) ולאחר מכן לפחם שחור. אדמות הכבול החדשות יחסית נוצרו באזורים רחוקים מקו המשווה לאחר נסיגת הקרחונים בעידן הקרח האחרון לפני כ-9,000 שנה.
מאפיינים ושימושים.
כבול הוא חומר רך הנדחס בקלות. תחת לחץ, המים בכבול ניגרים החוצה. לאחר ייבוש, יכול הכבול לשמש כחומר דלק, ומסורתית הוא משמש לאפייה ולחימום ביתי בארצות רבות, בהן אירלנד וסקוטלנד היכן שעצים הם יקרי המציאות. עם זאת, הכבול אינו חומר דלק איכותי; הוא מפיק פחות חום מפחם, בוער באיטיות, ומפיק עשן רב. באזורים כפריים מסוימים עדיין מצויים מצבורי כבול מיובש שנחצבו מאדמות ביצה.
כבול גם מוחדר לקרקע כדי לשמש כדשן, הן בחקלאות והן בגינון. החומר משמר את לחות הקרקע ומוסיף לה חומרים מזינים.
למרות שימושיו הרבים של הכבול לאדם, הוא אף עלול ליצור בעיות: כאשר הכבול יבש, הוא עלול להוות סכנה אם יתלקח, מאחר שכבול יכול לבעור גם מתחת האדמה, אם ייחשף למקור חמצן, כמעט ללא גבול (או לכל הפחות עד למיצוי החומר הדליק). מרבצי כבול גם מציבים מכשול קשה בפני סוללי כבישים ומסילות רכבת.
בתקופות הפרהיסטוריות, הוענקו לביצות כבול משמעויות פולחניות בתקופת הברונזה ובתקופת הברזל, כשאנשים החשיבום כמקום משכנם של אלי טבע או רוחות. גופות קורבנות של טקסי הקרבה נמצאו במספר מקומות באנגליה, גרמניה ודנמרק כשהן שמורות היטב בשל חומציות המים (דוגמת האיש מטולון).
באירלנד קיים שימוש ביתי ותעשייתי רב בכבול גם בימינו. חברה בבעלות ממשלתית, Bord na Móna, אחראית על הפקת הכבול. החברה מוכרת כבול דחוס, מיובש וטחון בצורת קוביות כחומר דלק לחימום ביתי.
בהפקת ויסקי סקוטי נעשה שימוש בכבול, והתקן הסקוטי מכיל סעיף המחייב את יצרני הוויסקי הסקוטי להפסיק את שלב ההלתתה על ידי עשן כבול. ייבוש הלתת במדורת כבול מעניק לוויסקי את טעמו העשיר והמעושן. ויסקי בעישון בינוני נע בין 20ppm-25ppm (יחס בין משקל הכבול למשקל הוויסקי, בחלקים למיליון), ואף יכול להגיע לרמת עישון כבדה של 40ppm. ויסקים כבולים ומעושנים באים בדרך-כלל מהאי איילה שבסקוטלנד שידוע כאי הוויסקי.
ניצול אדמות הכבול גם מעלה בעיות אקולוגיות; ארגוני סביבה טוענים כי כריית הכבול פוגעת במקום המחיה של מיני בעלי חיים ייחודיים. מאות שנים עוברות עד להיווצרות מרבץ כבול.
מלחמת האזרחים האלג'יראית
מלחמת האזרחים האלג'יראית היא כינויו של הסכסוך המזוין בין ממשלתה של אלג'יריה ובין קבוצות אסלאמיות מורדות, אשר החל בשנת 1991. יש המעריכים כי הסכסוך גבה למעלה ממאה אלף קורבנות בנפש. הסכסוך הסתיים באופן מעשי בניצחון ממשלת אלג'יריה, בעקבות כניעת "צבא הישועה האסלאמי", ותבוסתה ב-2002 של "הקבוצה האסלאמית המזוינת". עם זאת לחימה בעוצמה נמוכה נמשכה גם לאחר מכן באזורים שונים של המדינה.
הסכסוך החל בדצמבר 1991, כאשר הממשלה ביטלה את תוצאות הבחירות לאספה הלאומית האלג'ירית, לאחר שתוצאות הסיבוב הראשון הראו כי מפלגת "חזית הישועה האסלאמית" (FIS) זכתה בבחירות, ובעקבות חששות כי מפלגה זו תביא לקיצה של הדמוקרטיה באלג'יריה. לאחר שהוטל איסור על פעילות ה-FIS ומאסר אלפים מחבריה, החלו לוחמי גרילה אסלאמיים להתארגן למערכה כנגד הממשלה ותומכיה. הם יצרו מספר קבוצות מזוינות, ובמיוחד את "התנועה האסלאמית המזוינת" (MIA) שבסיסה בהרים, ואת "הקבוצה האסלאמית המזוינת" (GIA) שבסיסה באזורים העירוניים. בתחילה פגעו הלוחמים האסלאמיים רק באנשי צבא אלג'יריה, אך עד מהרה החל הסכסוך לגבות קורבנות אף בקרב האזרחים. בשנת 1994, עת הגיעו מגעים בין הנהגת ה-FIS הכלואה, ובין ממשלת אלג'יריה, לשלב מתקדם, הכריזה ה-GIA מלחמה על ה-FIS ואנשיו. בתגובה יצרו אנשי ה-MIA וקבוצות נוספות שתמכו ב-FIS את "צבא הישועה האסלאמי" (AIS).
בסמוך לאחר התפתחות זו כשלו השיחות. בבחירות לנשיאות אלג'יריה ב-1995 זכה מועמד הצבא, גנרל ליאמין זרואל. המשבר בין ה-GIA ובין ה-AIS החריף. במהלך השנים הבאות החלה ה-GIA בביצוע סדרת מעשי טבח, שקורבנותיהם עיירות שלמות ושכונות שלמות בערים, ששיאן ב-1997, עת נועדו להתקיים בחירות לפרלמנט. בבחירות זכתה קבוצה חדשה "המצעד הלאומי הדמוקרטי" (RND) אשר תמכה בצבא. ה-AIS, המותקפת משני הכיוונים, הכריזה על הפסקת אש חד צדדית אל מול כוחות הצבא בשנת 1997 בעוד שה-GIA נקרעה לגזרים, בשל התנגדות כמה ממנהיגיה למעשי הטבח. ב-1999 נבחר נשיא חדש עבד אל-עזיז בותפליקה, והוא העניק חנינה לרוב הלוחמים, וכך הניע רבים מהם "לחזור בתשובה" (כפי שנטבע המושג בהקשר זה), ולשוב לחיים רגילים. האלימות פחתה באופן משמעותי, ונראה כי הממשלה נצחה במאבק. אנשי ה-GIA שלא הניחו את נשקם נרדפו ונצודו אחד לאחד במשך השנתיים הבאות, ולמעשה, ב-2002 חדלה הקבוצה להתקיים.
עם זאת, קבוצה מקרב אנשי ה-GIA "הקבוצה הסלאפית להטפה וללוחמה" (GSPC) (כיום חלק מאל-קאעידה) שמרכזה בחבל קביילי ההררי, נוצרה בשנת 1998, והצליחה לנתק עצמה ממעשי הטבח. קבוצה זו עודה ממשיכה במלחמה כנגד אנשי הצבא והמשטרה, ודחתה את הצעת החנינה. נכון לשנת 2005 פעילויות קבוצה זו הן השרידים היחידים ללוחמה באלג'יריה. על אף שהלחימה נמצאת בעוצמה נמוכה, אין לראות עדיין את סופו המוחלט של הסכסוך.
ליברליזציה – ההקדמה למלחמה.
בסוף שנת 1987, החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה - שהייתה למעשה דיקטטורה חד מפלגתית סוציאליסטית, ששלטה באלג'יריה מאז שזו קיבלה את עצמאותה, גילתה סימני חולשה. הממשלה נשענה על מחירי הנפט הגבוהים, וכאשר בשנת 1986 המחירים ירדו מ-30 דולר לחבית נפט ל-10 דולר, הכלכלה הריכוזית והמתוכננת נקלעה למשבר חמור. באוקטובר 1988 (שכונה "אוקטובר השחור") החלו מהומות והפגנות כנגד הנשיא שאד'לי בן ג'דיד. בהפגנות אלו היה האלמנט האסלאמי בולט. הצבא ירה על המפגינים, וגרם לקורבנות אחדים ולזעזוע כבד בציבור האלג'יראי.
תגובתו של הנשיא לאירועים הייתה ניסיון להביא לרפורמה. בשנת 1989 הוא הביא בפני העם חוקה חדשה אשר ביטלה את המפלגה השלטת (FLN – החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה), ולא הזכירה את הסוציאליזם, והבטיחה את "חירות הביטוי, ההתאגדות וההתקהלות". עד לסוף השנה החל להיווצר מגוון של מפלגות פוליטיות, אשר הוכרו על ידי הממשלה, ובהן "חזית הישועה האסלאמית" – FIS.