אריה ויישיה היא קאסטה הודית. מחקרים שנעשו הראו נטייה מוגברת לפגם גנטי זה בקרב בני קאסטה זו. מחקר שנעשה בקרב
22 בני הקאסטה במדינת טאמיל נאדו, מצא שתשעה מהם סבלו מחוסר בפסאודוכולינסטראז, המהווה תפוצה גבוהה פי 4,000 מאשר בקרב האוכלוסייה האירופית והאמריקנית.
ניקוד (ערבית)
הפעילות נגד תוכנית הגרעין האיראנית
ברואוז ארנה
האגף לתכנון מדיניות
אלמה (זמרת צרפתייה)
אלכסנדרה מאקה (בצרפתית: Alexandra Maquet; נולדה ב-27 בספטמבר 1988), הידועה בשם הבמה אלמה (Alma), היא זמרת וכותבת שירים צרפתייה. נבחרה בבחירה פנימית לייצג את צרפת באירוויזיון 2017, עם השיר "Requiem".
ביוגרפיה.
מאקה נולדה בשנת 1988 כבת זקונים מתוך ארבעה ילדים בעיר ליון שבצרפת. בהיותה בת חמש עשרה היגרה יחד עם הוריה לארצות הברית, בין היתר התגוררו גם בברזיל, איטליה ובבלגיה וכעבור שנתיים שבו לצרפת. לאחר שיבתה החלה בלימודי תואר בכלכלה בגרנד אקול "IÉSEG School of Management" הממוקם בפריז. היא עזבה לגור למספר שנים במילאנו שבאיטליה ולאחר מכן התגוררה בפריז, לצורך פיתוח הקריירה המוזיקלית שלה.
בתקופת מגוריה בפריז התחילה שיתוף מוזיקלי עם הפזמונאי נאזים חאלד בשנת 2016, חתמו על חוזה הקלטות בחברת וורנר מיוזיק גרופ, והוציאו לראשונה את הסינגל הראשון בביצועה "La chute est lente".
ב-9 בפברואר 2017 הודיע ערוץ "France 2" כי מאקה נבחרה לייצג את צרפת באירוויזיון של אותה שנה, בקייב בירת אוקראינה, בשירה "Requiem" ("הרקוויאם"), אשר פורסם ביום ההכרזה. השיר נכתב בידי נאזים חאלד, שכתב והלחין גם את השיר שנשלח לתחרות על ידי צרפת שנה קודם לכן, בביצוע עמיר חדד. שירה של צרפת העפיל אוטומטית לגמר התחרות, כיוון שצרפת היא אחת מחמש המדינות המממנות העיקריות של האירוויזיון, ולכן אינה צריכה להשתתף קודם לכן בשלב חצי הגמר המונהג החל מהתחרות שנערכה ב-2004. השיר הוגרל להיות מבוצע כ-26 והאחרון בסדר ההופעות של מופע הגמר, שנערך ב-13 במאי, והגיע למקום ה-12.
אלבום הבכורה של הזמרת, "Ma peau aime", אשר יצא במאי 2017, לא זכה להצלחה והגיע רק למקום ה-33 במצעדי מכירות האלבומים בצרפת. בעקבות חוסר ההצלחה החליטה הזמרת לעזוב את חברת התקליטים ובנובמבר 2018 הוציאה שיר נוסף בשם ""T'es pas un homme", אשר אף הוא לא זכה להצלחה. ביולי 2017 הוציאה את השיר "Zumbaa" יחד עם זמרת אלמונית בשם לורי דרמון, אשר כתבה והלחינה את השיר.
קרפץ
קרב יורקטאון
פלא
הפלוגה התשיעית
הפלוגה התשיעית (ברוסית: 9 рота) הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2005 בבימויו של פיודור בונדרצ'וק המגולל את קורותיהם של מגויסים חדשים לצבא ברית המועצות בסוף שנות ה-80, הנוסעים מקרסנויארסק לאפגניסטן בתקופת מלחמת אפגניסטן.
צילומי הסרט נערכו מה-25 במאי עד ה-12 באוקטובר 2004 בחצי האי קרים, באוזבקיסטן ובמוסקבה. הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 2005 בבלארוס, קזחסטן, רוסיה ואוקראינה. למעלה מ-2 מיליון איש צפו בשבוע הראשון להקרנתו של הסרט שהפך לשובר קופות והרוויח 25,555,809 דולר לעומת תקציב של 6,700,000 מיליון דולר וזכה בפרס נשר הזהב בקטגוריית הסרט הטוב ביותר ובפרס ניקה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לשנת 2005.
הסרט היה לסרט הרוסי המכניס ביותר לשנת 2005.
תקציר עלילת הסרט.
השנה היא 1988 בתחנת הגיוס של הצבא האדום בקרסנויארסק. מגויסים חדשים הידועים בכינויים, צ'וגון, ליוטי, וורוביי, ז'וקונדה, סטאס, ריאבה ואחרים מגיעים למחנה טירונות לקראת שליחתם לאפגניסטן, בה הצבא האדום מנהל מלחמה. הם מעבירים את מחנה הטירונות בפרגנה שבאוזבקיסטן הסובייטית, שם מצטרף למגויסים חייל המכונה פינוצ'ה. הם מתוודעים למפקדם, הקצין דיגאלו, לוחם מצולק מהמלחמה שחזר לאחר מספר סבבים באפגניסטן.
לאחר כמה חודשי טירונות כולם (למעט פינוצ'ה וריאבה) נשלחים להצטרף לפלוגה התשיעית של המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 באפגניסטן, היכן שמשרתים גם הקצין חוחול והסרג'נט הבכיר קובאשי. קבוצת הצנחנים מקבלים משימה להגן על גבעה מבודדת בכל מחיר.
הצנחנים נאחזים בגבעה בכל כוחם ונלחמים בלוחמי מוג'הידין המנסים לכבוש מהם את הגבעה. לאחר קרב יריות ממושך, הלוחמים סופגים אש מירי מרגמות לעברם, היחידה מצליחה להיאחז בגבעה אך במחיר מותם של רבים מאנשיה, למעשה רק ליוטי נשאר בחיים לספר אודות גבורת חבריו ליחידה.
ביקורות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, אך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שצפה בסרט נהנה ממנו מאוד ושיבח אותו כסרט ריאליסטי מאוד.
השוואת האירועים בסרט לאירועים במציאות.
בסרט מתואר שרק חייל אחד מהפלוגה הצליח לשרוד ונאמר כי הוא נשכח על ידי הפיקוד בשל הנסיגה הסובייטית מאפגניסטן. במציאות, הפלוגה התשיעית, שהיא למעשה המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 נקלעה לקרב יריות עקוב מדם על גבעה 3234 בין ה-7 ל-8 בינואר 1988. חיילי המשמר הצליחו להרוג בין מאתיים למאתיים וחמישים מחבלי מוג'הידין והיחידה איבדה 6 מאנשיה. 28 אחרים מתוך 39 החיילים הצליחו להינצל אף שנפצעו קשה. ארבעה מהחיילים ההרוגים עוטרו בעיטורי גיבור ברית המועצות לאחר מותם. היחידה הצליחה ליצור קשר עם הפיקוד ובאמצעות הנחיית מפקדהּ, קולונל ולרי ווסטרוטין, הצליחה לחלץ את הפצועים במסוק.
ג'ירוטוניק
שיטת האימון המורחב ג'ירוטוניק (GYROTONIC EXPANSION SYSTEM Method) כוללת את שיטות ההתעמלות ג'ירוטוניק וג'ירוקינסיס (Gyrokinesis). שיטת הג'ירוקינסיס שנקראה במקור "יוגה לרקדנים" (Yoga for Dancers) מתורגלת על מזרן וכיסא, בעוד ששיטת הג'ירוטוניק משתמשת בציוד מיוחד המאפשר למתאמן לנוע תוך מתן תמיכה והפעלת התנגדות. שיעורי הג'ירוטוניק והג'ירוקינסיס מיועדים להגדיל את היכולת התפקודית של האורגניזם בשלמותו בדרך הרמונית, בעלת תאום. שתי השיטות כוללות בתוכן רכיבים עיקריים של אימון, המוכרים מספורט השחייה, עולם הריקוד, אימוני היוגה, הטאי צ'י וההתעמלות. בנוסף לכך, שתי השיטות שמות את הדגש על זרימת תנועה רציפה תוך שילוב דפוסי נשימה מתאימים המסונכרנים עם התנועה.
שיעורי ג'ירוטוניק וג'ירוקינסיס מועברים לרוב במסגרת שיעור פרטי בן שעה או לחלופין במסגרת שיעור קבוצתי, בסטודיו ייעודי לשיטה או באולם כושר.
היסטוריה.
מייסד הג'ירוטוניק, ג'וליו הורבאט, הונגרי במוצאו, שנולד בטימישוארה, רומניה, ב-1942, פיתח את השיטה לאחר התמודדותו האישית עם כאב כרוני בעקבות פציעה שעבר. הורבאט התאמן בשחיה ובהתעמלות לפני הצטרפותו ללהקת הבלט של ה"אופרה של המדינה הרומנית" (הידועה כיום בשמה "האופרה הלאומית הרומנית בטימישוארה"), בשנות ה-20 המוקדמות לחייו. הוא נמלט מהמדינה ב-1970, במהלך סיבוב הופעות באיטליה, עם להקת האופרה. לאחר שהיה בת 6 חודשים במחנה פליטים באיטליה, הורבאט קיבל מקלט מדיני בארצות הברית. לאחר זאת, הוא רקד באופן מקצועי בלהקת האופרה של ניו יורק ובלהקת הבלט של יוסטון ובין השאר רקד במסגרת סיבובי הופעות מיוחדים שהתקיימו בארצות הברית, לצד רקדנים ידועי שם, כגון ז'אק ד'אמבואז, מליסה היידן ומרגוט פונטיין.
הורבאט קרע את גיד אכילס שלו ועבר פריצת דיסק במהלך קריירת הריקוד שלו בלהקת הבלט של יוסטון, פציעות שקטעו לו את הקריירה הזו. לאחר הפציעות הללו, הוא שב לזמן קצר בחזרה לניו יורק, שם הוא החל לתרגל יוגה באופן קבוע. הורבאט עבר לגור באי סנט תומאס שבאיי הבתולה האמריקאים, ב-1977. במקום מושבו שבהרי האי, הוא בנה בקתת חדר קטנה בשטחה ובמאמץ להשתקם מפציעותיו, הוא הקדיש את 6 השנים הבאות לתרגול עצים של יוגה ומדיטציה. במהלך תקופה זו של לימוד עצמי אינטנסיבי, הורבאט החל לגבש את מה שנקרא בתחילה "יוגה לרקדנים" שהתפתח מאוחר יותר לשיטת הג'ירוקינסיס.
כשהורבאט עזב את סנט תומאס, הוא חזר לניו יורק, שם הוא החל להעביר את שיעורי השיטה החדשה שפיתח בסטודיו "צעדים על ברודוויי". הוא הקים את הסטודיו הייעודי לג'ירוטוניק - סטודיו הענן הלבן ב-1984. בתחילה, רוב תלמידיו של ג'וליו היו רקדנים מקצועיים. כשהביקוש לשיעורים גדל ומעגל הלקוחות התרחב, הוא עיצב מחדש את השיטה, ביוצרו אימון המיועד כמעט לכל אדם, ללא קשר לגיל או למצב בריאותי. הוא קרא לגרסה משודרגת זו של השיטה, ג'ירוקינסיס.
בסטודיו הענן הלבן, הורבאט המשיך לפתח ולעצב את השיטה שהגה בסנט תומאס. זה היה במקום זה בו הוא החל לפתח את שיטת הג'ירוטוניק ובו הוא ייצר את המכשירים הראשונים הייעודיים לתרגול השיטה. נכון ל-2013, הורבאט ממשיך ליצור תוכניות חדשות עבור שתי השיטות. בנוסף לכך, הוא גם מעביר שיעורים בכל רחבי העולם, ממשיך לפתח ציוד חדש לתרגול ג'ירוטוניק וממשיך לשפץ ציוד קיים. נכון ל-2016, שיטת הג'ירוטוניק מתורגלת בקרוב למעל 4000 מכונים, כשמעל 13,000 איש מתאמנים בשתי השיטות, ב-72 מדינות.
עקרונות השיטה.
ארבעה עקרונות ראשיים של שיטת הג'ירוטוניק מובאים כדלהלן:
כוונה.
(ג'וליו הורבאט). זוהי ראייתו של המתאמן המדריכה את תנועתו בכיוון הרצוי.
ייצוב באמצעות ניגוד.
(Joyce Campbell).
אי דחיסה של המפרקים.
מפרקים שנדחסו יתר על המידה אינם יכולים לנוע בצורה חופשית. ניתן לחזור למצב של אי דחיסה על ידי שימוש בעיקרון ייצוב באמצעות ניגוד, לצד הדרכת המתאמנים להזיז את מפרקיהם כמו בתנועת קפיץ מהיר, תוך שימוש נבון בעקמומיות עמוד השדרה. באמצעות יצירת תנועת הקפיץ ובאמצעות סיבוב מעגלי של המפרקים, ניתן להשיג מרחב תנועה גדול יותר באזור המפרקים, ולמטב את איכות ויעילות תנועתם.
תואם בין תנועה לנשימה.