מודרניות (בעברית: חֲדִישׁוּת) בהוראתו היומיומית, הוא מושג המציין את העכשווי, את ההווה. במדעי החברה והרוח, מודרניות הוא מושג המתאר את דפוסי החברה והתרבות הקשורים למהפכה התעשייתית. החוויה המודרנית מכילה בתוכה תהליכים רציונליים, תיעוש, בירוקרטיזציה, התמחות, חילון ועיור.
המושג מודרניות מובחן מהמושג העת החדשה, בכך שזה האחרון מתייחס לטיפולוגיה המשולשת, העת העתיקה, ימי הביניים והעת החדשה. בהקשר זה, לפי התארוך המקובל, העת החדשה מתחילה בשלהי המאה ה-15, בעוד שהמודרניות מתחילה בשלהי המאה ה-18. כמו כן, המושג העת החדשה מתייחס לאירועים מדיניים וצבאיים, בעוד שהמושג מודרניות מתמקד בתהליכים החברתיים, הכלכליים והתרבותיים. המושג מודרניות שונה מהמושג מודרניזם, בכך שזה האחרון עוסק בסגנונות האמנותיים והספרותיים החדשים שהתפתחו בעשורים שלפני מלחמת העולם הראשונה.
שינויים בתקופה המודרנית.
בין השינויים שחלו במודרניות:
פוסט מודרניזם.
בסוף המאה ה-20 חוקרים שונים מצביעים על מעבר ממודרניות לפוסט-מודרניזם. חוקרים אחרים סבורים שאנו עדיין נמצאים בתקופה המודרנית ומציעים לקרוא לתקופה זו בשמות שונים כמו "מודרניות מאוחרת" ו"מודרניות שנייה". כמו כן, בשנים האחרונות החלו חוקרים להצביע על כך שהמודרניות מקבלת צביון שונה במקומות שונים אליה היא מגיעה. גישה זו, הנקראת "רב מודרניות", מבקשת להצביע על כך שגם אם מתפתחים ממדים קבועים בזירות המוסדיות השונות (הפוליטית, הכלכלית והמשפחתית), הרי המיזוג בין הזירות השונות משתנה מחברה לחברה ומתקופה לתקופה.
מים טריטוריאלים
המשמר השוויצרי
בריאן מלרוני
מרטין בריאן מלרוני (באנגלית: Martin Brian Mulroney; נולד ב-20 במרץ 1939) הוא פוליטיקאי קנדי אשר כיהן כראש הממשלה ה-18 של קנדה מ-17 בספטמבר 1984 עד 25 ביוני 1993.
ביוגרפיה.
בריאן מלרוני נולד בביי-קומו שבקוויבק. למד משפטים באוניברסיטת לאוול ועבד כעורך דין. היה בין הפעילים במחנה המתנגדים להיפרדות מקנדה במשאל העם שנערך בקוויבק בנושא זה בשנת 1980. בשנת 1983 זכה בהתמודדות על ראשות המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית מול ג'ו קלארק. בבחירות שהתקיימו בשנת 1984 ניצחה המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית בראשו ברוב גדול ומלרוני הושבע לראש הממשלה השמונה-עשר של קנדה.
פעולותיו כראש ממשלה.
במרכז פעילותו של מלרוני כראש ממשלה עמדה שאיפתו להידוק היחסים בין קנדה לבין ארצות הברית. לאחר היבחרו לתפקיד נפגש מלרוני עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, והשניים סיכמו להתחיל בניסוח הסכם סחר חופשי בין המדינות. ביוני 1987 נוסח הסכם מיץ'-לייק שנועד לאפשר את הסכמתה של קוויבק לחוקה. בינואר 1988 חתמו קנדה וארצות הברית על הסכם הסחר החופשי ביניהם.
בפברואר 1985 הורה מלרוני על הקמת ועדת דשיין, על-מנת לחקור את נוכחותם של פושעי מלחמה נאצים בקנדה, לאחר שחבר פרלמנט טען כי ייתכן והרופא הנאצי יוזף מנגלה, שוהה במדינה, טענה שהתגלתה כשגויה.
בנובמבר 1988 זכו השמרנים-פרוגרסיבים שוב בבחירות, ומלרוני החל את תקופת הכהונה השנייה שלו בתפקיד. בתחילת הכהונה יזם מלרוני מס קנייה חדש, GST, שעורר מחלוקת. בדצמבר 1992 הצטרפה מקסיקו להסכם הסחר החופשי והוקם גוש הסחר החופשי של צפון אמריקה. ביוני 1993, לנוכח המיתון הכלכלי שפקד את קנדה באותה תקופה, החליט מלרוני לפנות את מקומו כראש ממשלה לקראת הבחירות המתקרבות. קים קמפבל החליפה אותו בתפקיד ומספר חודשים אחר כך הובסו השמרנים-פרוגרסיבים בבחירות והמפלגה הליברלית עלתה לשלטון.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה החל לעסוק בייעוץ עסקי לחברות בינלאומיות. כיום הוא גם מכהן בדירקטוריונים של חברות רבות, בהן חברת הכרייה הקנדית "Barrick Gold", חברת התקשורת "Québecor", חברת המזון האמריקאית "Archer Daniels Midland", וחברת התקשורת "אמריקה און ליין".
ב-1998 קיבל את עיטור מסדר קנדה, אות הכבוד הגבוה ביותר הניתן בקנדה. הוא נשוי למילה, ילידת סרביה ולו ארבעה ילדים וביניהם מגיש הטלוויזיה בן מלרוני.
ארם חצ'טוריאן
מנהרת המון בלאן
מנהרת המון בלאן (איטלקית Traforo del Monte Bianco; צרפתית Tunnel du Mont-Blanc) היא מנהרת רכב המחברת בין קורמאיור, איטליה לשאמוני, צרפת. הפעלת מנהרת המון בלאן מופקדת בידי גוף צרפתי-איטלקי, קיבוץ האינטרסים הכלכליים האירופיים של מנהרת מונט בלאן (GEIE-TMB). ישות זו הוקמה על ידי חברת ATMB (הכבישים המהירים והמונט בלאן) בצרפת, ו- SITMB (החברה האיטלקית למנהרת מונט בלאן) מאיטליה.
אורכה של המנהרה 11.6 ק"מ. המנהרה חוצה את ההר מון בלאן בגובה ממוצע של 1,327 מטר. 1,274 מטר גובה בצד הצרפתי ו-1,381 מטר גובה בצד האיטלקי. הגובה המרבי הוא 1,395.5 מטר.
המנהרה נפתחה לתנועת כלי רכב ב-19 ביולי 1965. משתמשים בה 5,000 כלי רכב ביום בממוצע, 68% מהם כלי רכב קלים. מנהרת GEIE- מון בלאן מונה למעלה מ -250 עובדים, כולל 70 כבאים.
ב-24 במרץ 1999 נהרגו 39 אנשים כאשר שרפה פרצה במשאית במרכז המנהרה.
רפובליקת צ'צ'ניה
קריפטוגרפיה ויזואלית
קריפטוגרפיה ויזואלית היא שיטת הצפנה אשר מאפשרת הצפנת מידע ויזואלי (כדוגמת טקסט או תמונה) באופן שבו שחזור המידע המוצפן יכול להתבצע בפשטות יחסית וללא עזרת מחשב, על ידי הנחת מספר תמונות זו על זו.
שיטת ההצפנה הוויזואלית הראשונה הוצעה על ידי מוני נאור ועדי שמיר בשנת 1994, והיא מהווה דוגמה לשיטת חלוקת סוד קריפטוגרפית: על פי שיטתם, ניתן "לחלק" תמונה בשחור-לבן שמעוניינים להצפין ל-n חלקים שונים, כשכל חלק גם הוא תמונה בשחור-לבן מאותו הגודל, ושחזור התמונה מתבצע על ידי הדפסת החלקים השונים על שקפים והנחתם זה על זה. בשיטה זו, לא ניתן להפיק שום מידע מ-n-1 מהתמונות; חייבים את כולן כדי לשחזר את התמונה המקורית.
תיאור בסיסי.
תמונות מיוצגות במחשב בתור אוסף של ריבועים בסיסיים שצבע כל אחד מהם אחיד, המכונים פיקסלים. בקריפטוגרפיה ויזואלית בסיסית, מתחילים מתמונה בשחור-לבן שאותה מעוניינים להצפין, ומחלקים אותה למספר תמונות שונות מגודל זהה לגודל המקורי, שכל פיקסל בהן הוא שחור או שקוף (בתוכנות ציור ניתן להגדיר צבע "שקוף", וגם ניתן להשתמש בצבע הלבן בתור צבע שקוף ביישומים מסוימים. תמונה שמודפסת על שקף גם היא יכולה להכיל צבע "שקוף").
הנחת שני שקפים זה מעל זה היא בעלת פעולה דומה לפעולת OR לוגית על הפיקסלים של התמונות, כאשר 0 הוא צבע שקוף ו-1 הוא צבע שחור: רק פיקסל שקוף שהונח על פיקסל שקוף ייתן פיקסל שקוף בתוצאה - בכל המקרים האחרים יתקבל פיקסל שחור. בשל כך האתגר המרכזי בקריפטוגרפיה ויזואלית הוא מציאת שיטות חלוקת סוד שמאפשרות פענוח על ידי ביצוע פעולת OR לחלקים השונים.
דוגמאות.
סכימת חלוקת הסוד הבסיסית ביותר מבוססת על פנקס חד פעמי: היא מייצגת את הסוד שאותו רוצים לחלק (במקרה זה, התמונה) בתור רצף של 0 ו-1. כעת מייצרים שני חלקים - הראשון הוא רצף אקראי של 0 ו-1 והשני הוא תוצאת ביצוע פעולת XOR של השתף הראשון עם הסוד. ניתן להוכיח כי שיטה זו מבטיחה סודיות מושלמת. בהינתן שני החלקים ניתן לקבל מהם את הסוד על ידי ביצוע XOR לשניהם.
הקושי היחיד בתרגום הסכימה לקריפטוגרפיה ויזואלית הוא שהפעולה שמבוצעת על שני החלקים בקריפטוגרפיה ויזואלית היא OR ולא XOR. כדי לעשות זאת, נוקטים בגישה הבאה: כל פיקסל בתמונות מחולק לשני חלקים - "תת פיקסלים". בכל אחד מהחלקים, כל פיקסל יורכב מחצי שחור וחצי שקוף, כאשר הבחירה בתת-הפיקסל שיהיה שחור תלויה במספר שהפיקסל כולו אמור לייצג (למשל, אם הפיקסל אמור לייצג 0 תת-הפיקסל השחור יהיה שמאלי, ואם הוא אמור לייצג 1 תת-הפיקסל השחור יהיה ימני). בצורה זו, שני פיקסלים זהים שיונחו זה מעל זה יניבו פיקסל שחציו לבן וחציו שחור, ואילו שני פיקסלים שונים שיונחו זה מעל זה יניבו פיקסל שכולו שחור.
בשיטה זו, השחזור של תמונת הסוד יורכב מפיקסלים שחורים לגמרי במקום בו היו במקור פיקסלים שחורים, ופיקסלים שחורים למחצה במקום בו היו קודם פיקסלים לבנים. ההבדל בין רמות הכהות של הפיקסלים עדיין מאפשר את ראיית התמונה המקורית.
הכללה פשוטה של שיטה זו מאפשרת לשני החלקים להכיל בעצמם תמונה (שאינה קשורה לתמונת הסוד) ולא רק מידע אקראי, ובכך מתקשרת השיטה גם לסטגנוגרפיה.
ארמון התרבות והמדע
ארמון התרבות והמדע (פולנית: Pałac Kultury i Nauki), המכונה בקיצור הפאלאץ קולטורה, הוא גורד שחקים הנמצא במרכז העיר ורשה והמבנה הגבוה ביותר בפולין.
היסטוריה.
הבניין נבנה בתקופת פולין הקומוניסטית בין השנים 1952 ל-1955 כמתנה לעם הפולני ביוזמת יוסיף סטלין, שליט ברית המועצות, והוא נקרא תחילה "ארמון יוסיף סטלין לתרבות ומדע". עם התעוררות הדה-סטאליניזציה בפולין בשנות ה-50 הוסר שמו מכותרת הבניין ושמו אף נמחק פיזית מהשילוט בבניין בו הופיע.
הבניין תוכנן בסגנון האדריכלות הסטליניסטית בדומה למספר רב של מבנים שנבנו בברית המועצות באותה תקופה, שהידועים שבהם הם "שבע האחיות" (המכונות גם "עוגות החתונה של סטלין"). את התכנון ביצעו אדריכלים סובייטים ורובה ככולה של הבנייה בוצעה על ידי 3,500 פועלים סובייטים. הפולנים, שראו תחילה בבניין סמל לסטאליניזם ואחר כך גם סמל לשליטה הסובייטית בפולין, נוהגים לבוז למבנה בכנותם אותו "הפין של סטלין" או "פֶקין" על שם ראשי התיבות של המרכז (PKiN). כמו כן, נוהגים להתייחס למצפה הנמצא בקומה ה-30 כמקום היפה ביותר בורשה משום שזו הנקודה היחידה ממנה לא ניתן לראות את המגדל עצמו. ההתייחסות השלילית לבניין, שנבעה בעיקרה מסמליותו ולא מאופיו האדריכלי, פחתה בשנים האחרונות כאשר פולין הצטרפה לגוש המדינות המערבי והמשטר הסוציאליסטי נפל בפולין.