בתוך סיווג זה, משאבות מסוימות מעוצבות להיות ניתנות לניוד, אחרות מעוצבות לשימוש בבתי חולים, וישנן מערכות מיוחדות לשימוש בשדה קרב.
בנוסף לסיווג הראשוני המבדיל בין המשאבות לפי נפח הנוזל הניתן למטופל, אפשר לחלק את סוגי המשאבות גם לפי אופן פעולת המכשיר המבצע את העירוי. בין סוגי מכשירי העירוי הנפוצים ניתן למצוא; מווסתי זרימה ידניים, משאבות מזרק, משאבות אלסטומריות, משאבות חכמות ומשאבות אוסמוטיות.
formula_1
כאשר formula_2 הוא קצב זרימת המים, k הוא החדירות ההידראולית, A שטח הממברנה, l הוא העובי, Δπ הוא הפרש הלחץ האוסמוטי, ΔP הוא הפרש הלחץ ההידרוסטטי. כאשר המערכת קשיחה, הנפח נשאר קבוע.
לכן, כמות התרופה המשוחררת עבור זמן t יכולה להיות מבוטאת כ:
formula_3
, כאשר [S] הוא מסיסות התרופה.
בטיחות.
לפי ה-FDA, בין 2005 ל-2009 הגיעו לארגון כ־56,000 עדויות ללקויים במשאבות העירוי, כולל פגיעות חמורות במטופלים ומוות. במהלך תקופה זו, חלק מחברות הייצור ביצעו RECALL על דגמים רבים של משאבות. על אף שפעמים רבות הנזק נגרם עקב טעות אנוש, חלק מהטעויות נעשו עקב ממשק משתמש בעייתי ומסורבל.
בעקבות זאת, ב-2010 הכריז ה-FDA על שלושה צעדים שיש לנקוט - העלאת המודעות בקרב המשתמש, ביצוע שיפורים טכנולוגיים במכשיר והפצת קווי יסוד חדשים לתעשייה.
ה-FDA שומר על קשר הדוק עם חברות הייצור על מנת לתחקר כל אירוע בטיחותי, וזאת במטרה לייצר שינוי ברמת המוצר.
הארגון הקים מערך דיווח על תקלות על מנת לאסוף מידע אודות אירועים חריגים.
יחד עם התקדמות הטכנולוגיה הרפואית, כדוגמת משאבות עירוי חכמות, מכשירים רפואיים רבים מחוברים לרשת, לשרתי מידע רפואי ולמכשירים רפואיים נוספים.
כך ניתן לתכנת מכשירים אלו מרחוק, לאסוף נתונים לטובת מחקר ולתפעל מספר מכשירים במקביל.
עם התקדמות הטכנולוגיה עולה חשש מפני מתקפות סייבר. באמצעות חדירה למחשבי משאבות העירוי החכמות ניתן להשיג מידע רפואי סודי אודות מטופלים, להתערב במרשמי התרופות, להזיק למטופלים ולחבל בפעילות המוסד הרפואי.
בעקבות חששות אלו ואירועים שקרו בעבר, ישנה חשיבות רבה לאבטחת המידע ובניית מערך הגנה יציב מפני מתקפת סייבר, אתגר שמולו מתמודדים ארגונים רפואיים רבים.
במטרה להתגונן מפני התקפות סייבר על מערכות רפואיות פרסם ארגון אבטחת הסייבר האמריקאי דף הנחיות בנוגע לדרכי התמודדות.
מאפייני בטיחות.
במסגרת ההכרה של מנהל התרופות האמריקאי בסכנה האפשרית בשל משאבת עירוי תקולה או עקב שימוש לא נכון, הוציא המנהל דרישות עבור יצרני משאבות העירוי, והטיל עליהם את חובת ההוכחה בדבר בטיחות המשאבה, בין הדרישות:
הוכחה כי המשאבה מסוגלת להתמודד עם שגיאה במתן העירוי - כאשר התרופה נבחרה אך היה כשל במתן התרופה, בין אם כשל במתן התרופה בזמן, במינון או בנפח הנכון. הדבר כולל תת-מינון ומינון יתר.
ג'ק שרמן
ג'ק שרמן (באנגלית: Jack Sherman; 18 בינואר 1956 – 18 באוגוסט 2020) היה מוזיקאי וגיטריסט אמריקאי, שהיה הגיטריסט השני שהצטרף ללהקת הרוק רד הוט צ'ילי פפרז. הוא ניגן באלבומם הראשון והיה שותף מרכזי בכתיבת האלבום השני Freaky Styley.
ביוגרפיה.
שרמן נולד במיאמי שבארצות הברית. בדצמבר 1983, הצטרף לרד הוט צ'ילי פפרס והחליף את חבר הלהקה הלל סלובק. שרמן נשאר עם הלהקה במהלך סיבוב ההופעות הראשון שלהם ב-1984 שקידם את מכירות אלבום הלהקה הראשון. הוא היה שותף בהלחנת חלק מהשירים באלבום הלהקה השני. בתחילת 1985, עזב שרמן את הלהקה כשסלובק חזר. אף על פי שלא היה חבר להקה רשמי בשלב זה, השתתף באלבומים Mother's Milk וב-The Abbey Road EP.
בשנת 2012, נכנסה להקת רד הוט צ'ילי פפרס להיכל התהילה של הרוק אנד רול אך שרמן ו, שניגנו כל אחד בגיטרה באלבום אחד של הלהקה, נותרו בחוץ. היכל התהילה טענו שמדובר בסיבות טכניות וכי הזוכים יכולים להיות רק חברי הלהקה המקוריים, החברים הנוכחיים או שניגנו במספר אלבומים. שרמן טען שמדובר בסיבות פוליטיות שאליהן אחראית הלהקה ולא היכל התהילה וצוטט כשאמר
שרמן מת ב-18 באוגוסט 2020, בגיל 64, מסיבה שאינה ידועה. חברי הלהקה ספדו לו לאחר מותו: .
דיסקוגרפיה חלקית.
מקור&lt;/small&gt;:
מנזר פובלט
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה פובלט (בקטלאנית: Reial Monestir de Santa Maria de Poblet, בספרדית: Real Monasterio de Santa María de Poblet), או בקיצור מנזר פובלט, הוא אב הטיפוס של מנזר ציסטרציאני (מסדר נזירים קתולי) ספרדי.
המנזר שוכן ב בשטח המועצה המקומית , במחוז טרגונה בקטלוניה (ספרד). המנזר הראשון במקום טופח ומומן על ידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שהעניק אותו לנזירים של (דרום צרפת של ימינו) בשנת 1149.
המבנה שימש כפנתאון המלכותי של כתר אראגון, מסוף המאה ה-14 עד להכחדת בית המלוכה של אראגון במאה ה-15.
המנזר הלך והתעשר כתוצאה מתרומות שונות שקיבל, והגיע לשיא פארו במאה ה-14, ומאז הלך והידרדר עד שננטש לחלוטין בשנת 1835 כתוצאה מ. בשנת 1930 החל שיקום המנזר, כך שבשנת 1935 ניתן היה לקדש את הכנסייה במטרה לחדש בה את הפולחן, ובשנת 1940 חזרו אליו כמה נזירים. לא ניתן לבקר בכל חלקי המנזר, בייחוד סגורים החדרים המשמשים את הנזירים הציסטרציאנים שחזרו להתגורר במנזר.
בשנת 1991 הוכרז מנזר פובלט אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ויחד עם מנזר גואדלופה, אל אסקוריאל, מנזר סן מייאן דה יוסו ומנזר סן מייאן דה סוסו הם שזכו לתואר זה.
היסטוריה.
האטימולוגיה של הכינוי פובלט נובעת מ"פופולטום" (populetum) השם בלטינית לעץ הצפצפה. האזור היה תמיד עשיר מאוד בצמחייה וביערות של עצים אלה, מה שהוביל לכך שהוא הוכרז בשנת 1984 "שטח טבעי בעל עניין לאומי" (Paraje Natural de Interés Nacional), בשטח של 21 קילומטרים רבועים הכולל 50 מעיינות טבעיים.
מנזר פובלט הוקם על ידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שסביב שנת 1150 תרם את אדמות פופולטום למנזר הצרפתי בתקופה בה היה אב המנזר . מנזר פונפרואד היה שלוחה של מנזר קלרבו והוא שוכן קרוב לנרבון. אדמות אלו שהוצעו למנזר הן אלה שנמצאו כיום ב בשטח המועצה המקומית , ליד העיירה , על רקע הרי פראדס (montañas de Prades). למובלעת היו התנאים המומלצים על ידי הנזירים הציסטרציאנים להקמת מנזר: היא מבודדת, עם מים בשפע וסביבה נרחבת לחקלאות.
עם הקמתו של מנזר זה, היו קיימים באירופה ארבעה מנזרים ציסטרציאניים גדולים: קלרבו (בעמק אבסינת בצרפת), לה סוב-מז'ר (La Sauve-Majeure בלנגדוק), פונפרואד (ליד נרבון) ופובלט. קהילה הנזירים הראשונה הוקמה בראשות אב המנזר גראו (Abad Guerau) בשנת 1153. במסמכים שנשמרו, תרומה של הוויקונטים של קרדונה (vizcondes de Cardona) מתוארכת שנתיים קודם לכן, ב-1151. במשך מאות שנים קיבל המנזר לעיתים קרובות תרומות של מלכים ומשפחות אצולה. הודות למסמכים אלה על התרומות והמתנות השונות אפשר לעקוב אחר שלבי הבנייה והגימור של הקלויסטר או חלקים בכנסייה. בצוואה משנת 1184 נאמר כי הכנסייה הייתה עדיין בבנייה. מסמך נוסף מאותה השנה מתייחס לתרומה של המלך עבור מנורות למזבח של סנטה מריה, מה שמרמז שלפחות במקום המקודש בכנסייה כבר התנהל פולחן. במחצית השנייה של המאה ה-12 היה הקדוש חבר בקהילת המנזר. ברנרדו, במקור נסיך מוסלמי מאל-אנדלוס, הצטרף למסדר כשהיה השגריר של ולנסיה המוסלמית בחצר של רמון ברנגר הרביעי.
בשנת 1340 הורה פדרו הרביעי, מלך אראגון המכונה "חובב הטקסים" להקים במנזר מאוזוליאום הקרוי "הפנתאון המלכותי" (Panteón real) בו נקברו בסופו של דבר 6 מלכים מממלכת אראגון ונשותיהם. הבחירה בקבורה במנזר לוותה בתרומות חשובות: קרקעות, גברים וכסף. בנוסף, נבנו קפלות פרטיות כמו אלה של אורז'ל (Urgel) וארז'נסולה (Argensola). השושלות החשובות ביותר של קטלוניה תרמו למנזר במידה רבה: הרוזנים של אורז'ל, סרברה (Cervera), קרדונה (Cardona), פוג'יוור (Puigvert) ובוישאדורס (Boixadors).
מנזר פובלט היה תחת חסותם ופטרונותם של המלכים מאז הקמתו. עם הכחדת בית המלוכה של אראגון התחילה דעיכתו הרבה, אם כי בתקופת הרנסאנס ניסו כמה אבות מנזר להעשיר אותו ביצירות חדשות. כך למשל שכר אב המנזר קאישל (Caixal) את הפסל לייצר באבן את הקישוט מאחורי המזבח בקפלה הראשית (1526–1531), יצירה יוצאת דופן שעלותה הייתה כה מוגזמת עד שגרמה להתקוממות הנזירים נגד אב המנזר שלהם, שנשפט לבידוד תמידי בהאשמות של "בזבוז ואי-ציות".
עם השינויים הפוליטיים של המאה ה-19, מלחמות אזרחים וכו', היה המנזר בתהליך של דעיכה. בשנת 1822 הועמדו הנכסים שלו למכירה והנזירים גורשו על ידי המיליציה הקטלאנית של הליברלים שהיו ב. המנזר נשאר ללא השגחה וסבל משריפות וביזה במשך שנתיים, אם כי אוצרות התכשיטים נלקחו קודם לכן. בשנת 1825, במהלך , חזרו הנזירים וניסו להשיב את הסדר, לתקן את הנזקים ולהשיג בחזרה חלק מהרכוש הגנוב. אך המאבקים בין הליברלים והאבסולוטיסטים נמשכו והתוצאות היו קטלניות עבור מובלעות נזירים רבות בקטלוניה. מתוך חשש מהגרוע ביותר, החליטו החניכים הצעירים והליברלים, ואחריהם המבוגרים יותר, לצאת מהמנזר ולמצוא מקלט בבתים פרטיים. הם הוציאו את החפצים היקרים והניידים ביותר מהמנזר, והעבירו אותם לאנשים פרטיים; כמעט הכול אבד. במנזר נותרה הספרייה, הארכיונים וקברי המלכים בהמתנה לביזה וחילול הקודש.
בשנת 1833 ובמהלך התיישבו גדודים של הצבאות השונים במנזר. הם הרסו את הקברים כששרפו את הבגדים שמצאו בפנים בחיפוש אחר זהב ואבנים יקרות. בהמשך, חולצו ספרים ומסמכים רבים ושרידי הקברים נלקחו לטרגונה לשמירה.