בוויכוח הפנימי בנוגע להישארות רצ בקואליציה, לאחר כניסת המפד"ל, היה מואב בעניין זה לצד שולמית אלוני, שהתנגדה להישארות, זאת לעומת חברת הכנסת השלישית של רצ, מרשה פרידמן, שתמכה בהישארות.
לבסוף, ניצחו אלוני ומואב בוויכוח זה, סיעת רצ פרשה מן הקואליציה, לאחר כארבעה חודשים מהצטרפותה, ותקפה את הקואליציה החדשה על שנתנה ליצחק רפאל, שהיה מעורב בפרשת תל גיבורים, תפקיד של שר.
במהלך 1975 קיימה רצ מגעים לכינון מסגרת פוליטית חדשה ומשותפת לרצ, שינוי בראשות אמנון רובינשטיין, סיעת היחיד של לובה אליאב, שפרש ממפלגת העבודה, וכוחות "יוניים" נוספים. לאחר שהמגעים בין שינוי לרצ עלו על שרטון, התגלעו חילוקי דעות פנימיים ברצ ובשינוי באשר להצטרפות למסגרת פוליטית משותפת יחד עם אנשי לובה אליאב, מה שהוביל, מחד, להקמתה של יעד - תנועה לזכויות האזרח במאי אותה שנה, על ידי חלק הארי של פעילי רצ, אנשי לובה אליאב ו"החוג לליבון בעיות חברה ומדינה" שעמד בראשו (חוג שכלל בין חבריו את יגאל עילם, דן יעקובסון, יורם פרי, יוחנן פרס, דוד שחם, צבי כסה ואישים נוספים,) ופעילים פורשים משינוי בראשות הפרופ' יונתן שפירא, על בסיס "ראיית הסדר שלום מדיני, ולא החזקת השטחים כיעד לאומי, מאבק לחיסול הפער החברתי-עדתי, הנהגת משטר תקין המתבסס על חוקה כתובה, בניית כלכלה מתוקנת הגומלת לכל אדם כפי תרומתו, ודמוקרטיזציה של החיים הפוליטיים בישראל". ומאידך, לפרישתה של קבוצה מפעילי רצ, בראשותם של רם רון, רות רזניק ופרופ' יצחק כצנלסון, בשל "נטייתה של רצ שמאלה" ו"קווים באישיותה של אלוני", שניהלה מגעים עם "שינוי" ו"המרכז החופשי" לצורך יצירת גוש פוליטי מרכזי משותף, ולבסוף התפוררה, כאשר אנשי רם רון ויצחק כצנלסון הצטרפו לד"ש, ואנשי רות רזניק הצטרפו להקמת "מפלגת הנשים".
לאחר כשבעה חודשים מייסוד "יעד" החלו להתגלע חילוקי דעות פנימיים בין קבוצת אלוני ומואב לקבוצת אליאב ומרשה פרידמן. חילוקי הדעות נגעו למגעים הסודיים שקויימו, ללא ידיעת והסכמת שולמית אלוני והנהלת התנועה, עם אש"ף, לשאלת היוקרה הפוליטית של כל אחד מהמנהיגים (אלוני ואליאב), סוגיית העמדות השונות של כל אחד מהפלגים בנושא השלום והסכסוך הישראלי-פלסטיני, כשקבוצת אלוני-מואב ופורשי "שינוי" נטו לעמדה פחות יונית-שמאלית בסוגיה זו מאשר קבוצת אליאב-פרידמן ו"החוג לליבון" (שאישים מתוכה, בהם מתי פלד ודוד שחם הצטרפו ל"מועצה לשלום ישראלי-פלשתינאי", בניגוד לעמדת הקבוצה האחרת), והרצון של קבוצת אליאב-פרידמן לצרף לסיעה את מפלגת מוקד. חילוקי דעות אלו הובילו לפירוק הסיעה בדצמבר 1975-ינואר 1976, כאשר אנשי קבוצת פרידמן-אליאב הקימו את הסיעה הסוציאל-דמוקרטית, וקבוצת אלוני-מואב שינתה את שם סיעתה בחזרה לרצ.
מואב שימש ממלא מקום יו”ר הנהלת רצ, ראש הלשכה לפניות הציבור של התנועה ויו"ר מטה הבחירות.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 הוצב במקום השני ברשימת רצ, אך הסיעה קיבלה רק מנדט אחד, ולכן לא נבחר.
לאחר מכן, התמודד כמועמד מספר 2 ברשימה המשותפת להמפלגה הליברלית העצמאית ולרצ בבחירות לוועידת ההסתדרות ה-13 (1977) תחת השם "תנועת העבודה הליברלית-התנועה לזכויות האזרח"., ונבחר
נוסף על כך, המשיך מואב בפעילות ציבורית, היה חבר הנהלת מלר"ז ("המועצה הציבורית למניעת רעש וזיהום אוויר בישראל"). כמו כן היה מייסד עמותת מנוחה נכונה והיו"ר הראשון שלה. על פי בקשתו נקבר בבית העלמין מנוחה נכונה באר שבע, מאחר שבמותו טרם קם בית עלמין חלופי באזור המרכז.
היה נשוי לד"ר נעמי מואב ולהם ארבעה ילדים. התגורר ברמת אביב.
מות איוואן איליץ'
אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה
אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה הוא ארגון פמיניסטי שנרשם כעמותה בשנת 1983. מטרת הארגון, כעולה מפרסומיו, היא למגר את האפליה, האלימות והדיכוי נגד נשים ולקדם שוויון בין המינים. הארגון ממשיך את דרכן של הנשים הפמיניסטיות מחיפה שעסקו במאבקים דומים בשנות השבעים. בשנת 2008 הוענק לעמותה פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על "פעילות בשירות החברה והקהילה למניעת אלימות במשפחה".
פעילויות הארגון.
הארגון עוסק בקידום וביצירת פרויקטים כגון מקלט חירום לנשים, מרכז מהות (בנושא תעסוקת נשים), קו חירום לנפגעות אלימות וקו חירום לנפגעות סחר בנשים. כיום הארגון מפעיל ארבעה פרויקטים עיקריים: פרויקט מאבק בסחר בנשים ובזנות; שלום וביטחון; פרויקט כלכלי לנשים; ופרויקט נשים וטכנולוגיות רפואיות. הארגון מפעיל ספרייה וארכיון הכולל בתוכו מסמכים היסטוריים מאז שנות ה-70 על הפעילות הפמיניסטית בארץ, אוסף קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית) וארגונים אחרים. הספרייה והארכיון הפתוחים לציבור הרחב. במקום מתקיימים מפגשים, הרצאות, כנסים וסמינרים.
ההחלטות ביחס לדרכי הפעולה של הארגון מתקבלות בידי קולקטיב הפתוח לכל הנשים החברות בו. פגישות הקולקטיב מתקיימות פעם בחודש. במוסדות הארגון מיושם "עקרון הרבעים": ייצוג שווה לפלסטיניות, ללסביות, למזרחיות ולאשכנזיות.
בתחום הסכסוך הישראלי-ערבי.
ב-2004 פרסם הארגון דו"ח של עו"ד דנה מירטנבאום מעמותת איתך בשם "עדות אילמת: נשים בסכסוך הישראלי פלסטיני". בדו"ח נסקרו הפגיעות הייחודיות לציבור הנשים כתוצאה מהסכסוך, ונאמר כי במחקרים אחרים התייחסות כזו זוכה בדרך כלל להתעלמות. עוד נכתב בדו"ח, כי צה"ל אינו עושה די כדי למנוע פגיעה בנשים הפלסטיניות במסגרת פעילותו הביטחונית. חלקו האחרון של הדו"ח עוסק בכך שנשים בישראל מודרות ממוקדי קבלת ההחלטות בענייני חוץ וביטחון, וכי המדינה אינה מעודדת ואף מקשה על פעילותם של ארגוני נשים כדוגמת קואליציית נשים לשלום, נשים בשחור, מחסום ווטש ופרופיל חדש.
הארגון קיים בשנת 2006, בשיתוף עם "קואליציית נשים לשלום" כנס מקביל לכנס הרצליה בשם: "ביטחון וחוסן - למי?", אשר נועד לדברי המארגנות "לשנות את המשמעות של תפיסת הביטחון הצבאית-מילטנטית-גברית באמצעות דיון על ביטחון בהקשר פמיניסטי-אזרחי". הכנס התקיים בתמיכה כספית של האיחוד האירופי והקרן החדשה לישראל.
עם תחילת מבצע עופרת יצוקה שלח הארגון ביחד עם ארגוני נשים נוספים מכתב לראש הממשלה אהוד אולמרט ולשרת החוץ, ציפי לבני, בו דרשו להפסיק באופן מיידי את הלחימה ברצועת עזה. במכתבם ציינו כי "דרך ההרג והקטל הגברית חייבת להיפסק לטובת שפה ועשייה של נשים למען שלום והידברות בין העמים. אנחנו רוצות ודורשות לדבר ולעשות בשפה אחרת". בנוסף, קיבל הארגון החלטה על "פניה למועצת הביטחון לחקירת פשעי מלחמה".
לאחר אירועי המשט לעזה (2010) פרסמו נשות הארגון הודעה בה כתבו על הזדהותן עם הפעילות שלקחו חלק בארגון המשט: "אנו, נשות אשה לאשה... מבקשות להביע את הזדהותנו עם פעילות השלום שביקשו לפעול לשבירת המצור המוטל באופן לא אנושי על נשים, ילדים וגברים, תוך מניעת חירויות אדם בסיסיות, שירותי בריאות ומצרכים חיוניים... ומצאו עצמן תחת מתקפה צבאית שהייתה תוצר של מדיניות אלימה... מתקפה על משט שלום תוקפת גם אותי, המצור על עזה פוגע בכולנו".
בתחום הטכנולוגיות הרפואיות.
חברות הארגון סוברות כי לצד הפיתוחים המדעיים בתחומי הרפואה והפריון, יש לוודא כי ההשלכות החברתיות, הכלכליות והאתיות נלקחות בחשבון, כמו גם שמירה על מעמדן של נשים וזכויותיהן הבריאותיות. בין הנושאים שבהם עוסק הפרויקט: תרומת ביציות והחשש כי בחסות זו מתבצע סחר באיברים וכן בחינת השימוש באמצעי מניעה, בהסכמי פונדקאות ובביצוע שיבוט.
הפרויקט כולל מחקר והוצאת פרסומים ומסעות פרסום. במסגרת הפרויקט הוקם קו חירום הנותן מידע ותמיכה לנשים בנושאי פריון.
מאבק בסחר בנשים.
משנת 1997 פועל הארגון כחלק מקואליצייה של ארגונים נגד סחר בנשים בישראל. בשנת 2002 החל להפעיל פרויקט עצמאי למאבק בנושא זה באזור חיפה והצפון. מאז סייע הארגון, לפי נתוניו, ליותר מ-1600 נשים שנסחרו ונוצלו למטרות מין. הירידה בהיקפי הנשים הנסחרות לישראל הביאה להרחבת הפרויקט במטרה לסייע לנשים לצאת ממעגל הזנות, תוך דאגה להבטחת זכויותיהן ושלומן בתהליך. הפרויקט מבוסס על רצונה של האשה, והוא מספק תמיכה במידת האפשר וסיוע משפטי בעניין זכויותיהן בזמן שהותן בישראל וקבלת מסמכים דרושים לשם חזרה לבתיהן. הארגון מסייע ביצירת קשר עם ארגוני סיוע במדינות מוצאן של הנשים אשר יכולים לקלוט אותן ולשקמן במדינותיהן.
צוות ותקציב.
לני רבין, חנה ספרן, נינה מזרחי, שרי אהרוני, חדוה איל, סלבה גרינברג, לילי טראובמן, ליאת לייזר ורונית פיסו שימשו בתפקיד רכזות כלליות של הארגון. כיום מכהנת בתפקיד צמרת הרשקו.
מחזור הפעילות של העמותה בשנת 2007 עמד על 1,929,791 שקלים ובשנת 2008 על 1,888,103 שקלים. הארגון נתמך בעיקר מקרנות מחוץ לארץ ועל ידי תורמים פרטיים, בהן האיחוד האירופי, קרן הדסה, קרן הפיתוח לנשים של האו"ם, קווינה טיל קווינה (אשה לאשה - שוודיה) ונתמך בעבר גם על ידי הקרן החדשה לישראל אשר ממשיכה לשמש להעברת תרומות פטורות ממס מארצות הברית.
בולוס פמפיגואיד
בולוס פמפיגואיד (שם מדעי: "Bullous pemphigoid") היא מחלה אוטואימונית (אוטואימונית) המופיעה כמחלת עור. המחלה מתבטאת בהופעת שלפוחיות ובועות על גבי העור. נמצאת ב עם מחלת פמפיגוס.
המחלה שכיחה יותר מפמפיגוס ולרוב מתבטאת במהלך של התלקחויות והחלמות ולבסוף עוברת תוך 10 שנים.
הנגעים מופיעים לרוב במפשעות, בתי שחי ואזורים פלקסוריים (מתכופפים) של הגפיים. לעיתים קרובות נראה רק הופעה של פריחה ללא הופעת שלפוחיות.