פנתר שחור, סיפור חייו של ראובן אברג'ל, מצטרף לסדרת סיפורי מנהיגים ומנהיגות שנאבקו למען צדק חברתי: מרטין לותר קינג, מהטמה גנדי (תורגם לערבית)ועוד.
סרטי תעודה
ראובן אברג'ל השתתף במס' סרטי תעודה כמו רוח קדים.
בעקבות "רוח קדים חלק א" ציטוט מביקורת שכתבה אורלי מלמד "מששת הנרטיבים האישיים, עולה נרטיב על, המציג את העלייה המרוקאית כקורבן מדוכא של האליטה האשכנזית השמאלנית". "ההסברים למצבם של המרוקאים נעים מ"תאוריית קונספירציה" שהייתה כאן יד מכוונת של האליטה האשכנזית ציונית בהנהגת בן-גוריון, להעלות את המרוקאים ולהפוך אותם לחוטבי עצים ולשואבי מים, באמצעות סלקציה, דיכוי מכוון ואלים של זהותם התרבותית הייחודית, דיכוי כבודם העצמי, הפניית ילדיהם למסלולי לימוד טכנולוגיים ולעבודות כפיים, הפנייתם לאזורי פריפריה שוממים שאין בהם אפשרויות תעסוקה ולימוד, ביתוק והרס התא המשפחתי באמצעות הפרדת הצעירים והחזקים מהזקנים, החולים והמוגבלים (בין אם בשלב העלייה, ובין אם מאוחר יותר באמצעות שליחת הילדים לפנימיות ולקיבוצים כילדי חוץ בישראל). בהסבר זה מחזיקים ראובן אברג'ל ועובד אבוטבול. הסבר פחות קונספירטיבי, המגדיר את השתלשלות האירועים כטרגדיה הנובעת מפער תרבותי, מתרבות התקופה ומרוח התקופה, מספקים שלמה בן עמי ואריה דרעי".
-השתתף בסדרת הטלוויזיה עמוד האש (בערוץ הראשון) בפרק תקומה.
-זמן שאול הבמאי שאול ביבי.
-סרטי דוקו על הפנתרים השחורים.
-סרטים קצרים בבתי ספר לתקשורת (עבודות סטודנטיאליות).ועוד...
תפקידים
להלן רשימה חלקית של תפקידים בהם כיהן או מכהן ראובן אברג'ל:
יו"ר הפנתרים השחורים מיוני 1971 עד תום פעילות התנועה כארגון.
חבר ועדת ראש הממשלה לנוער וצעירים. 1972-1976.
מנהל מרכז חינוך גופני לנערים במוסררה 1973-1976.
מנהל מרכז טיפול בנפגעי סמים בירושלים 1990-1993.
שותף לייסוד והקמת כפר הגמילה זוהרים במטה השכונות 1992-1995.
חבר הנהלת מתנ"ס מוסררה ירושלים 1995-2004 ויו"ר ועדת החינוך.
חבר ועדות ציבוריות בתחום החינוך בירושלים 1990-2002.
מדריך חבורות רחוב ביחידה לקידום נוער וצעירים 1997-2002.
נשיא הכבוד של תנועת האוהלים 1999.
יו"ר וחבר מזכירות הקשת הדמוקרטית המזרחית, חבר בקשת משנת 1999 ועד היום.
חבר הנהלת ארגון הגג לזכויות הדיור. ועוד
רדיו הד
1910 במדע
עדשים
עדשה תרבותית
עדשה תרבותית (שם מדעי: "Lens culinaris") היא מין צמח ממשפחת הקטניות. זרעי העדשה - העֲדָשִׁים, משמשים להכנת מגוון מאכלים: מסלטים, מרקים ונזידים ועד קציצות. תכולת החלבון הגדולה של העדשים (כ-30% בעדשים לא מבושלות) הופכת אותן למרכיב תזונתי חשוב בתזונה צמחונית וטבעונית, ובמטבחים צמחוניים כגון המטבח ההודי. תבשיל עדשים נפוץ הוא "דאל" הודי, המוכן לרוב מעדשים צהובות, עגבניות, בצל וזרעי כוסברה.
צמח העדשה הוא צמח חד-שנתי. הזריעה היא לקראת סוף החורף (באקלים ים תיכוני) וזמן הגידול נע בין 70–105 יום. גובה הצמח 20–70 ס"מ, ולו פרחים קטנים בצבעים לבן, ורוד או כחלחל. לצמח תרמילים המכילים בין 1–3 זרעים. קיימים שני תת-מינים: קטני זרע בעלי זרעים בקוטר 3–6 מ"מ, וגדולי זרע בעלי זרעים בקוטר 7–9 מ"מ.
זרעי הצמח, הם העדשים, משמשים את האדם למאכל כבר מתקופה קדומה. ראיה לכך היא הימצאות עדשים ביישובים מהתקופה הנאוליתית. קיימות עדשים במגוון צורות וצבעים, בהן ירוקות/חומות, כתומות/אדומות ושחורות. העדשים מזינות ביותר ומכילות כמות גבוהה של חלבון, מינרלים, ויטמינים וסיבים תזונתיים.
כגידול בחקלאות התעשייתית המודרנית.
העדשה התרבותית היא גידול מסורתי בחקלאות הים-תיכונית. בנוסף לאגן הים התיכון, העדשה נפוצה גם בדרום-מערב אסיה, באתיופיה ואף ביבשת אמריקה. בישראל העדשה היא גידול חורפי בדומה ליתר קטניות המאכל שגדלות בישראל כגון חמצה, אפון ופול. קטניות אלה נזרעות לרוב במחצית החורף. בשנים שחונות עולה חלקה של העדשה בשדות המזרע מאחר שתקופת גידולה קצרה יותר משל יתר הקטניות.
גידול העדשים בישראל הפך פחות נפוץ לאחר קום המדינה והיה מוגבל למגזר הערבי, כיום הוזנח הגידול כמעט כליל בגלל הצורך בעבודת ידיים רבה בזמן האיסוף וכן בשל היבולים הנמוכים.
צריכת העדשים בישראל בשנת 2020 עמדה על 9,291 טון, נתון המשקף עליה של 1000 טון בערך ביחס לצריכה ב-2017, שהייתה 8,181 טון. כ-5% גידול בצריכה לנפש לכל שנה בממוצע.
העדשים במקרא ובחז"ל.
עדשים נזכרות פעמים אחדות בתנ"ך, אך בספרות חז"ל הוא מוזכר רבות.
בתנ"ך, נזכרת העדשה בסך הכל ארבע פעמים, ותמיד בלשון רבים: האזכור הידוע ביותר, הוא בסיפור מכירת הבכורה של עשו ליעקב תמורת לחם ונזיד עדשים (). פעמיים הוא נזכר בנביא עם פול ומרכיבי מזון חשובים אחרים (; ), וכן נזכר בנביא בתקופת דוד כאחד מגידולי ארץ ישראל: "ותהי שם חלקת השדה מלאה עדשים" (). זיהוי העדשים במקורות אלו, הוא חד משמעי בכל התרגומים והפירושים.
בנוסף לשימוש היומיומי בעדשים, הן נחשבות ביהדות למאכל אבלים, על פי אחד ההסברים מטעם זה שצורתן צורת עיגול, ואין להן פה (פתח), סימן למוות שהוא כגלגל החוזר בעולם, וכן אין לאבל פה כי הוא שותק מכאב לב. ומסיבה זו יש הנוהגים לאכול עדשים בסעודת הבראה ובסעודה מפסקת בערב תשעה באב.
צמח זה הוא מגידולי העולם העתיק ושרידיו נמצאו באתרים רבים במזרח הקרוב וכן בארץ ישראל באתרים מתקופת המקרא. הוא נזכר רבות בספרות חז"ל ובימי הביניים.
עדשה בספרות.
במעשייה השוודית "הנסיכה על העדשה" מודגם פינוקה של האריסטורקטיה בכך שנסיכה מפונקת אינה מצליחה להירדם על מיטה שמתחתיה מונחת עדשה אחת.
מגוון גנטי
מגוון גנטי, בתחום גנטיקה של אוכלוסיות, הוא מדד לשׁוֹנוּת הקיימת בחומר התורשתי של אורגניזמים המשתייכים לאותה אוכלוסייה או לאותו המין. המגוון הגנטי הוא אחד הגורמים התורמים למגוון הביולוגי.
מקור המגוון הגנטי.
ישנן מספר היפותזות המסבירות את קיומו של המגוון הגנטי. התאוריה הנייטרלית טוענת כי הצטברות מוטציות נייטרליות באוכלוסייה מגדילה את מגוון האללים של כלל הגנים. הסבר נוסף הוא קיומה של ברירה מפריעה, הגורמת לשימור של לפחות שני פנוטיפים שונים של תכונה כלשהי. ברירה תלוית תדירות, לפיה הערך ההישרדותי של אלל תלוי בשכיחותו היחסית בין כל מופעי הגן, תורמת להגדלת המגוון הגנטי על ידי שימור של מספר אללים לגן.
הקשר בין המגוון הגנטי למגוון הביולוגי.
בעת האחרונה נחקרה תופעה של ירידה במגוון הגנטי במינים שונים של עולם החי. מחקר נוסף גילה תלות בין המגוון הגנטי למגוון הביולוגי. לטענת החוקרים, קיומו של מגוון גנטי בתוך מין דרוש על מנת לשמר מגוון בין מינים, וגם ההפך.
השפעת המגוון הגנטי על יכולת ההישרדות וההתאמה של מין.
למגוון הגנטי תפקיד מכריע ביכולת ההישרדות של מין באמצעות התאמה לשינויים בסביבתו. מגוון גנטי רחב מעלה את הסיכוי להמצאות אללים באוכלוסייה המשפרים את ההתאמה של הפרט לסביבתו המשתנה. לכן, למינים בעלי מגוון גנטי נמוך יש סיכוי מופחת להישרדות. בנוסף לכך, מגוון גנטי נמוך מאלץ דמיון גנטי גבוה בין שני פרטים מזדווגים, מצב הדומה למקרה של הכלאת קרובים. הכלאה מעין זו מקטינה את כושר הרבייה באוכלוסייה בעקבות ירידה בקצב הילודה, ירידה בחיות של הזרע, תמותה גבוהה של ילודים ובעיות נוספות.
השפעות על החקלאות.
השבחה גנטית היא שיטה לחיזוק תכונות מועילות בפרטים של אוכלוסייה ולסילוק תכונות מזיקות. משחר ימי החקלאות בני אדם השתמשו בשיטה זו על מנת ליצור זנים מתורבתים של צמחים המתאימים לגידול חקלאי. אולם, ההשבחה גורמת לירידה במגוון הגנטי, לעיתים עד לביטולו כליל. הירידה במגוון הגנטי מקטינה מאוד את יכולתו של הזן לעמוד בפני מחלות, במיוחד לאור יכולתם של חיידקים להשתנות בזמן קצר. כאשר חיידק הגורם למחלה משתנה כך שהוא יכול לתקוף זן חקלאי בעל תכונות מסוימות, יש סכנה להידבקות מהירה של יבול שלם של זן זה, בעקבות הדמיון הגנטי הגדול שקיים בין צמחים מאותו יבול.
דוגמה למקרה כזה היא הגורם לתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. ריבוי תפוחי אדמה מתרחש באופן וגטטיבי, לכן כל הפרטים ביבול תפוחי אדמה הם זהים לחלוטין מבחינה גנטית. במאה ה-19 תפוחי אדמה היו מקור מחייתם העיקרי של תושבי האי אירלנד, אך חלקים עצומים של היבול באי נהרסו כתוצאה מהתקפת כימשון, סוג של פטרייה המסוגלת להדביק את אותו זן ששימש לחקלאות באי. המחלה שתקפה את יבולי תפוח האדמה בשנת 1845 הובילה לתקופה של רעב המוני, בהיקף של מאות אלפי בני אדם.
דרכים להגדלת המגוון הגנטי.
ישנן מספר דוגמאות בטבע לדרכים הגורמות להגדלה או שימור של המגוון הגנטי. בתהליך ההדבקה על ידי נגיפים יכולה להיות תחלופה של מידע גנטי בין הנגיף לנשא אותו הוא מדביק. הדבקה באמצעות נגיפים של פלנקטון, הגדל באוקיינוסים, היא תהליך הגורם לחידוש תדיר של המידע הגנטי באוכלוסיית הפלנקטון, ותורם לשמירה על אוכלוסייה גדולה גם בתנאי גידול קשים המשתנים באופן בלתי צפוי.