רָאֲמָה השישי, וְאָגִ'ירָבוֹד (בתאית: วชิราวุธ; 1 בינואר 1881 – 26 בנובמבר 1925) היה מלך תאילנד (דאז סיאם) השישי משושלת צ'אקרי. בתקופת שלטונו העשיר את הרגש הלאומי באומתו ושלט במשטר סמי-אוטוקרטי אשר דחה דמוקרטיה. בין לבין הוסיף להכריז מלחמה על הקיסרות הגרמנית לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
בתור הבכור בין שורדי בניו של ראמה החמישי, מלך תאילנד, ומכאן גם יורשו, ואג'ירבוד התחנך באוניברסיטת אוקספורד, שם קרא ולמד היסטוריה ומשפטים; הוא גם קיבל הכשרה צבאית בסנדהרסט ושירת זמן קצר בצבא הבריטי. לאחר שהוכרז רשמית כי נבחר להיות ליורש העצר בשנת 1895, הוא חזר לסיאם בשנת 1903 וירש את אביו ראמה החמישי, בשנת 1910.
שלטון.
רפורמות.
אף שאינו משתווה לאביו כרפורמר, מנהלי ופוליטי, קאי הוא קידם רפורמות חברתיות רבות, כולל תיקון מחדש של החוק הסיאמי להפוך את המוסד החילוני למנהל הצורה המשפטית היחידה של נישואין, אימוץ לוח השנה הגרגוריאני, יישום חיסון אוניברסלי נגד אבעבועות שחורות, הקמת הצלב האדום התאילנדי, וחקיקת חוק המחייב את כל בני הארץ לקחת על עצמם שמות משפחה.
בשנת 1917 הוא ייסד את אוניברסיטת צ'ולאלונגקורן, האוניברסיטה הראשונה בסיאם, ובשנת 1921 הפך את החינוך היסודי האוניברסלי לחינמי וחובה. ניסיונותיו לסגור בתי הימורים ומאגרי אופיום נתקלו בהתנגדות אזרחית.
אוטוקרט.
השכלתו הגדולה של ראמה השישי אשר השיג מעבר לים בודדה אותו מחיי בני עמו; יתר על כן, אהבתו הבלתי נלאית למסורות אנגליות הובילה למעשים כייסוד הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד, צבא סדיר שהיה כפוף לו ורק לו. חיל הנמר הבר, יחידת עילית תחת המלך אשר הייתה אל מחוץ לכוחות המזוינים הרגילים. פועלו הסמי-אוטוקרטי הביא לניסיון הפיכה בשנת 1912 שלאחריו שלט על הצבא ביד ברזל.
מדיניות חוץ.
ראמה השישי זכה להצלחה ניכרת במדיניות החוץ. הוא נכנס למלחמת העולם הראשונה בצד בעלות הברית בשנת 1917 והצטרף לחבר הלאומים. הוא השתמש בנכונותם המוגברת של מעצמות המערב להתייחס לסיאם כמדינה שווה ועצמאית לחלוטין כדי להשיג משא ומתן מחדש על חוזים לא שוויוניים קודמים וויתור על זכויות יתר למבקרים, תיירים ועובדים מערביים בסיאם.
חיים אישיים.
ברמת חיים הפרטיים ראמה השישי היה סופר ומתרגם פורה. הוא הכניס צורות מערביות לספרות התאילנדית, במיוחד דרמת הדיאלוג. תוך שימוש בכמה עשרות שמות בדויים, הוא חיבר כ-50 מחזות מקוריים, עיבד יותר מ-100 סיפורי דרמה אנגלים וצרפתיים, ותרגם כמה מאלה של ויליאם שייקספיר, אותו חיבב במיוחד.
לראמה השישי לא היו בנים אלא רק בת אחת, משמע כי לפי סדר המלוכה היה על אחיו הצעיר לרשת את הכס לאחר מותו של ראמה השישי מחולי בשנת 1925 תור ראמה השביעי, מלך תאילנד.
ג'ורג' למברט
ג'ורג' למברט (באנגלית: George Lambert; 1700 – 30 בנובמבר 1765) היה אמן נוף אנגלי וצייר גם תפאורות תיאטרון. לצד ריצ'רד וילסון, הוא מוכר כחלוץ ציורי הנוף האנגלי.
חיים ועבודה.
למברט נולד בקנט ולמד אמנות אצל וורנר האסלס וג'ון ווטון, ומשך עד מהרה תשומת לב באיכות ציור הנוף שלו. הוא צייר הרבה נופים גדולים ומשובחים בסגנון גספר פוסין וסלבטור רוזה. רבים מנופיו נחקקו היטב על ידי פרנסואה ויוואר, ג'יימס מייסון (1710–1785) ואחרים, כולל הנוף של פלימות' והר אדגקומבה (צויר יחד עם סמואל סקוט), נוף של טירת סלטווד בקנט, ונוף של דובר, שהוצג בפאונדלינג הוספיטל בלונדון.
למברט גם זכה למוניטין רב כצייר תפאורות, ועבד תחילה בתיאטרון לינקולן אין פילדס, בלונדון, בניהולו של ג'ון ריץ'. כשעבר ריץ' לתיאטרון קובנט גארדן, למברט קבל את עזרתו של ג'ספו אמיקוני, ויחד הם הפיקו תפאורה באיכות גבוהה בהרבה מכל הביצועים הקודמים.
למברט היה איש עם אופי עליז ושנינות ממולחת, ובילה את ערביו לעיתים קרובות באולפן הציור שלו בתיאטרון קובנט גארדן, התארחו אצלו אנשים מפורסמים בעולם האופנה או התיאטרון לחלוק איתו ארוחת הערב. מתוך הפגישות הללו קם "מועדון הביפסטייק" הידוע ששמר זמן רב על מוניטין חברתי גבוה. רוב ציורי למברט הושמדו כאשר תיאטרון קובנט גארדן נהרס בשריפה בשנת 1808.
למברט היה חבר של ויליאם הוגארת' וחבר בחבורה עליזה שנפגשה בטברנה בסנט מרטין ליין. בשנת 1755 היה אחד מוועד האמנים באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. הוא היה חבר באגודת האמנים של בריטניה והציג איתם בשנת 1761 ובשלוש השנים העוקבות, ובמקביל תרם לתערוכות באקדמיה. בשנת 1765 הוא וחברים אחרים התנתקו והקימו את החברה המאוגדת של אמני בריטניה, שבה נבחר לנשיא הראשון.
יחד עם סמואל סקוט, צייר למברט סדרה של נופים הודים לבניין החברה הבריטית למזרח הודו, ברחוב לידנהול. הוא גם חרט שני הדפסים בעקבות ציורים של סלבטור רוזה. למברט התחבר בשנת 1735 לג'ורג' ורטו, הוגארת וג'ון פיין (1660–1756) בקבלת הצעת חוק מהפרלמנט שהבטיחה לאמנים זכויות יוצרים על יצירותיהם.
הציור המפורסם ביותר של למברט הוא "נוף של בוקס היל" (1733), המתאר נוף ידוע מדרום ללונדון.
הוגארת ראה בלמברט יריב לצייר הנוף הצרפתי המפורסם קלוד לורן (1600–1682). אף שמעולם לא ביקר באיטליה, הוא קיבל השראה מהמסורת הקלאסית של ציור נוף.
למברט נפטר ב־30 בנובמבר 1765 בביתו בקובנט גארדן.
תלמידיו כללו את ג'ון איניגו ריצ'רדס (1731–1810) וג'ון קולט (1725–1780).
אלעזר פינקלשטיין
ג'. אדוארד דיי
ג'יימס אדוארד דיי (באנגלית: James Edward Day; 11 באוקטובר 1914 - 29 באוקטובר 1996) היה עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופת ממשלו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. בתקופתו הונהג השימוש במיקוד.
ראשית חייו.
ג'יימס אדוארד דיי נולד בג'קסונוויל, אילינוי. ב-1935 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו. ב-1938 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. לאחר סיום לימודיו הוא הצטרף למשרד עורכי הדין "סידני, אוסטין, בוגס והארפר" בשיקגו, שם הוא היה לידיד קרוב של עדלי סטיבנסון. ב-1940 הוא התגייס לשירות המילואים של צי ארצות הברית והוכשר כקצין. ב-1942 הוא נקרא לשירות והיה לקצין בדרגת אנסיין. ב-1945 הוא השתחרר בדרגת לוטננט.
דיי שב למשרד עורכי הדין סידני ואוסטין, וב-1948, בעקבות בחירתו של סטיבנסון כמושל אילינוי, הוא שירת כעוזר לענייני חקיקה ובהמשך היה למפקח הביטוח של אילינוי. ב-1953 הוא עזב את השירות הממשלתי לטובת משרה בחברת הביטוח "פראודנשיאל" , ארבע שנים לאחר מכן הוא החל לנהל את עסקי החברה במערב ארצות הברית.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
ב-1961 מונה דיי כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי. בתפקידו זה הוא ניהל את צמצום הגרעון של מחלקת הדואר, הכניס לשימוש את המיקוד ושיפר את יחסי העבודה במחלקה. בתחום אחרון זה הוא חתם על הסכם העבודה הראשון עם "איגוד הדוורים הכפריים הלאומי" .
באוגוסט 1963 התפטר דיי מתפקידו, בציינו שהיה לו קשה להתקיים ממשכורת של 25,000 דולר. ב-1965 הוא פרסם ספר זכרונות בשם "הסבב שלי בתפקיד ממונה: 929 ימים כמנהל הכללי של הדואר" (My Appointed Round: 929 days as Postmaster General).
שובו לעסקים פרטיים.
לאחר שפרש מן הממשל הפדרלי, שב דיי לעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי. על לקוחותיו נמנו האיגוד לשיווק פרסומי בדואר, ארגון שגרף רווחים באופן מיוחד מהשימוש בשיטת המיקוד כאשר מיקד מסעות שיווק המוניים על פי רמת הכנסה. הוא גם סייע להקמתו של המשרד בוושינגטון די. סי. של סידני ואוסטין. הוא המשיך להיות שותף לחיתום במשרד מפרישתו מהממשל ועד 1972. עזיבתו את המשרד הייתה כתוצאה ממיזוגו עם המשרד "ליברמן, ויליאמס, בנט, ביירד ומינאו" משיקגו. דיי תבע את שותפיו לשעבר בתיק שהגיע לבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה. בית המשפט פסק שדיי סבל מאגו חבול, אך הראיות לא הספיקו כדי להוות עילה לתביעה. ב-1973 הצטרף דיי למשרד עורכי הדין "סקוויר, סנדרס ודמפסי" , שם הוא נשאר עד לפרישתו ב-1984. הוא גם שימש כיועץ המשפטי של האיגוד למסחר בדואר (Association of Postal Commerce) במשך כמה שנים עד 1986. בהמשך הנהיג האיגוד את חלוקתו של הפרס השנתי על שם דיי, שמוענק כהכרה ל"תרומה מיוחדת לקהילת הדואר הלאומית".
ג'. אדוארד דיי נפטר כתוצאה מהתקף לב בהאנט ואלי, מרילנד ב-29 באוקטובר 1996. הוא נטמן בבית הקברות מונקייסי שבבילסוויל, מרילנד.
ג'ון קולט
ג'ון קולט (באנגלית: John Collet; 1725 – 6 באוגוסט 1780) היה אמן סאטירה חברתית אנגלי.
חייו.
הוא נולד בלונדון בסביבות 1725, בנו של בעל תפקיד ציבורי. הוא היה תלמידו של הצייר ג'ורג' למברט, ולמד בבית הספר לאמנות בסנט מרטין ליין.
הוא הציג לראשונה בתערוכת אגודת האמנים החופשית בשנת 1761, אליה שלח שלושה ציורי נופים. בשנת 1762 הוא הציג עם באותה חברה, את הציור "צועניה מנבאת עתידות".
אף על פי שהציג מדי פעם נופים, דיוקנאות, בעלי חיים ונושאים אחרים, תמונותיו מתאפיינות בעיקר בתיאור הומוריסטי, המבוסס על סגנונו של ויליאם הוגארת, שאת 'הקומדיה באמנות' הוא חתר לחקות, אם לא לעלות עליו. היה ביקוש גדול לתמונות שלו, והתחריטים שנוצרו מהם, רבים על ידי חרטים מהשורה הראשונה, והתפרסמו על ידי הוצאות ידועות.