ברייטמן בדומה לאחותה שרה, שקיבלה חינוך מוזיקלי אינטנסיבי מגיל צעיר, וכבר בגיל 3 החלה ללמוד בלט, עסקה גם היא במוזיקה מגיל מאוד צעיר.
קריירה מוזיקלית.
ברייטמן חברה בגרגוריאן; להקה גרמנייה שהוקמה על ידי פרנק פטרסון ומבצעת מזמורים גרגוריאניים, בהשראת שירי פופ ורוק מודרניים. הלהקה כוללת בתוכה הרמוניה קולית וליווי אינסטרומנטלי. חברי הלהקה התחרו על הניסיון לייצג את גרמניה בתחרות האירוויזיון 2016 בסטוקהולם, שוודיה. לבסוף, סיימה במקום החמישי, עם 9.06% קולות. במהלך הקריירה שלה, הוציאה הלקה עשרות אלבומי מוזיקה ואלבומי אוסף שונים, תוך שביקרה בישראל בשנת 2016.
במהלך קריירת הסולו שלה, הוציאה ברייטמן את אלבום הבכורה שלה "Amelia Brightman", בשנת 2016. האלבום זכה להצלחה. בהמשך, הוציאה את המהדורה המחודשת הראשונה שלה, "The Fairest of the Seasons", שזכתה להצלחה נאה גם כן. בשנת 2017, השתתפה בסיבוב ההופעות של שרה, "Royal Christmas Gala".
בשנת 2022 הוציאה את הסינגל "Sleeping Satellite".
פולינה (סרט)
פולינה, או בשמו המלא "פולינה וסוד אולפן הקולנוע" (באוקראינית: «Поліна і таємниця кіностудії») הוא סרט קולנוע אוקראיני; הפקה משותפת של אוקראינה ובלגיה והוא סרט פנטזיה משפחתי בבימויו של אוליאס בארקו. הסרט מגולל את סיפורה של ילדה בודדה בת 11 בשם פולינה, שנופלת לצד השני של מסך הקולנוע, שם חיים דמויות מהאגדות שמסתירות סודות איומים. בכורת הסרט באוקראינה התקיימה ב-22 באוגוסט 2019.
עלילה.
פולינה לא יודעת דבר על עברה והוריה. היא גרה בבית עם דודתה ובן דודה הרשע. אלה מתכננים בחשאי להיפטר מהילדה ביום הולדתה כדי לקבל ירושה מסתורית: סטודיו לקולנוע. פולינה מצליחה לברוח והיא יוצאת למסע מסוכן בעולמות הסרטים האחרים. כאן הילדה מוצאת חברים חדשים איתם היא צריכה לפתור את כל הפאזלים ולהשיג את המטרה העיקרית של מסעה: ללמוד את האמת על משפחתה.
הפקה.
הפקת הסרט תוכננה כהפקה משותפת בין אוקראינה, בלגיה וצרפת. בתחילה תוכנן שתקציב הסרט בסך של 2 מיליון יורו יחולק באופן שווה בין האוקראינים והבלגים-צרפתים וכי הסרט יצולם באנגלית. בגרסה הסופית, מרבית העותקים המשוחזרים במקור צולמו בצרפתית, עם חלק קטן באנגלית וברוסית.
מימון.
עלות הסרט הייתה 54 מיליון הריבניה (~€2 מיליון יורו) הסרט גם נתמך על ידי הסוכנות הממשלתית לקולנוע באוקראינה, שהקצתה כ-10,800,000 מיליון הריבניה, שהם 20% מעלות ההפקה המשוערת.
צילומים.
צילומי הסרט והפקתו החלו ב-1 בנובמבר 2015 בקייב והתרחשו בביתניה ובאולפן הקולנוע Film.ua. בנובמבר 2017 הודיעה סוכנות הקולנוע הממלכתית כי מומחי הסוכנות סקרו את הסרט העלילתי ואישרו להפיצו.
שפת הסרט.
הסרט צולם בצרפתית (עם מספר שורות מועט ברוסית ובאנגלית). בעת הקרנתו באוקראינה, הסרט דובב כולו לאוקראינית.
הוצאה לאור.
חברת ההפצה UFD תכננה לשחרר את הסרט באוקראינה ב-25 במאי 2017, אך בהמשך נדחה שחרורו של הסרט ל-27 ביוני 2019. מאוחר יותר נדחה שחרורו של הסרט שוב, הפעם ל-22 באוגוסט 2019; והשתנה שם המפיץ, במקום UFD נרתמה חברת MMD UA להפיץ את הסרט.
ביקורת.
הסרט קיבל ביקורות שליליות בעיקר ממבקרי הקולנוע האוקראינים; מבקר הקולנוע, אנטולי הובזדצקי, דירג את הסרט 1 מתוך 10 כוכבים, ובסיכום ביקורתו לא היה לו אף דבר חיובי לומר על הסרט מרבית הסוקרים אמרו שלסרט אין מה להציע לקהל בוגר ורק ילדים בגילאי 0–10 יוכלו ליהנות מצפייה בסרט.
נחמן בלומנטל
נחמן בלומנטל (1902 בורשצ'יב - 8 בנובמבר 1983 תל אביב-יפו) היה היסטוריון פולני-יהודי וישראלי, שכיהן כראש המכון ההיסטורי היהודי בוורשה בין השנים 1947 - 1949.
קורות חיים.
בלומנטל למד ספרות באוניברסיטת ורשה, שם קיבל תואר שני על עבודת גמר בשם "On Metaphor." הוא רכש מוניטין של דובר כמעט תריסר שפות, כולל עברית, יידיש, צרפתית, פולנית ואוקראינית. לאחר סיום לימודיו במכללה עבד כמורה בלובלין. מאמריו וביקורות ספרות פרי עטו הופיעו לפני מלחמת העולם השנייה בוורשה בעיתונים ובמגזינים ביידיש כמו "Literarishe" "bleter", "Vokhnblat", "Arbeter-" "tsaytung", "Foroys", "לובלין טאגבלט" וב"דאס נייע לעבן" בלודז'. הוא תרגם ליידיש גרסה מקוצרת של הרומן "האיכרים" ("Chłopi") של חתן פרס נובל ולדיסלב ריימונט.
במהלך הכיבוש הגרמני בפולין, הצליח בלומנטל להימלט לברית המועצות ושרד את השואה. אשתו הראשונה מריה ובנו אריאל, שנשארו בפולין, ניסו להתחזות לקתולים אך נבגדו, הוסגרו לנאצים ונרצחו בשנת 1943.
בשנת 1944 חזר בלומנטל לפולין, שם הקים יחד עם מגוון היסטוריונים, אתנוגרפים ובלשנים את המכון ההיסטורי המרכזי. הם רשמו 3,000 עדויות ניצולי השואה בין 1944 ל 1947, נרתמו לחיפוש אחר מסמכים נאציים במשרדי הגסטפו הנטושים ושימרו בקפדנות קטעים תיעודיים של חיי הגטו היומיומיים. המכון ההיסטורי היהודי אורגן מחדש בשנת 1947, ובלומנטל הפך למנהלו. בסוף שנות הארבעים היה בלומנטל עד מומחה בשלושה ממשפטיהם של פושעי המלחמה הנאציים, כולל משפטו של רודולף הס, מפקד מחנה אושוויץ.
בלומנטל בלט בתיעוד ותיאור שפת ההסוואה ששימשה את הנאצים, וה"לשון הנקייה" ששימשה אותם על מנת לטשטש את המכניקה של רצח ההמונים, כגון שימוש במונחים "פינוי" או "יציאה" עבור פעולות שבדרך כלל הביא למותו של ה"מפונה". בלומנטל תיעד את הרכב המילים הנאציות, בחן את אופן השימוש במונחים וגילה את המשמעות האמיתית העומדת מאחורי ביטויים רבים. בשנת 1947 פרסם את ספרו "Slowa niewinne" ("מילים" "חפות" "מפשע"), בו כיסה את המילים בין האותיות A עד I. היה זה הראשון מבין שני כרכים שתכנן, כרכי המילון הנאצי. במקרה, באותה שנה פרסם פילולוג ניצול אחר, ויקטור קלמפרר, את ספרו "שפת הרייך השלישי", מפעל דומה המנתח את השימוש הנאצי במילים. בלומנטל מעולם לא השלים את הכרך השני שלו, אך מסמכיו מראים כיצד התמשך הפרויקט לאורך זמן, במיוחד כאשר זכה לגישה לחומרי מקור חדשים מארכיונים נאציים שזה עתה נפתחו.
בשנת 1950 עלה נחמן בלומנטל לישראל, שם נישא בשנית והקדיש את שארית חייו למחקר השואה. בפברואר 2019 תרם בנו מירון בלומנטל 30 ארגזים של מסמכים אישיים של אביו, ובהם למעלה מ-200,000 מסמכים, למכון ייווא למחקר יהודי בניו יורק. לדברי מנהל ייווא, ג'ונתן ברנט, אוסף זה הוא "אחד הארכיונים האחרונים הגדולים שנותרו מהשואה."
נונאטאק קיי
נונאטאק קיי או נונאטאק קאי (באנגלית: Kay Nunatak) הוא נונאטק סלעי כהה בצד הדרומי של מפרץ מובילויל, בחוף באומן - בחוף המזרחי של חצי האי אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הנונאטאק 500 מטרים מעל פני הים.
הנונאטאק מהווה את הקצה הצפוני ביותר של רמת היצ'קוק.
היסטוריה.
גילוי הנונאטאק.
הנונאטאק צולם מהאוויר על ידי סר הוברט וילקינס ב־20 בדצמבר 1928, ועל ידי לינקולן אלזוורת' בשנת 1935.
הנונאטאק נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בדצמבר 1958.
מקור השם.
שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1952 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הנונאטאק נקרא על שמו של ג'ון ד. קיי (John D. Kay), חבר האגודה הגאוגרפית האמריקאית, אשר השתמש בתצלומי האוויר להכנת מפת האזור לראשונה.
נונאטאק קאי
ארכאוסייסמולוגיה
ארכאוסייסמולוגיה הוא ענף בחקר רעידות אדמה היסטוריות וארכאיות, המנסה להגיע לממצאים מדידים אודות רעידות אלה, על בסיס עדויות מאתרים ארכאולוגיים. זהו ענף צעיר מאוד במדע, וכנס מדעי שנערך בשנת 1991 באתונה שביוון, נחשב כאירוע ההתנעה של תחום זה, הגם שמחקרים ארכאוסייסמיים התקיימו גם עשור ויותר לפניו. המחקר בתחום זה עשוי לשפר את ההבנה ויכולת ההערכה של סיכונים סייסמיים אזוריים.
הרעיון המרכזי.
רעידות אדמה שהתרחשו בעבר, לרבות בעבר הרחוק, צופנות בחובן ערך רב לצורך הערכת סיכונים מרעידות אדמה באזורים בהם התרחשו. נתונים כמותיים על רעידות אדמה יש רק מתחילת המאה ה-20, עת נכנס לשימוש הסייסמוגרף. מאידך, רעידות אדמה התרחשו מאז ומעולם ובזמני חזרה שונים מאוד בין אזור אחד למשנהו, ואף באותו אזור עצמו, וכן בגדלים ועוצמות שונים. כך שהידע הכמותי שנאסף מצטמצם למאה ועשרים שנים בלבד, מתוך מאות ואף אלפי שנים בהן התמודדה האנושות עם רעידות אדמה. על כן, התפתח במהלך המאה ה-20 תחום מחקר העוסק בשיחזור רעידות אדמה היסטוריות מהעידן הטרום-מכשירני באמצעות מתודולוגיה של ניתוח תעודות היסטוריות ראשוניות. המידע שהתקבל ממחקרים אלה היה חלקי, וככל שמדובר היה ברעידות אדמה ארכאיות, כך היו המסקנות שניתן היה להסיק ממחקרן מצומצמות. על כן, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 התפתחו ניסיונות להשלים את הידע באמצעות חקר אתרים ארכאולוגיים, שידוע, או שנחשדו ככאלה, שנפגעו בזמן רעידת אדמה.
קיימת דעה, שעל הגדרת התחום לציין שמדובר באיתור נתונים על רעידות אדמה שנעלמו מהרקורד ההיסטורי. לפחות אודות 2,500 השנים האחרונות, באזור ארץ ישראל, אין הדבר נכון. זאת עקב העובדה שארץ ישראל בכלל וירושלים בפרט ריכזו את תשומת הלב של שלוש הדתות המונותאיסטיות, במיוחד לאחר מותו של ישו הנוצרי. לא סביר שרעידת אדמה הרסנית שהתרחשה באזור זה, ואשר פגעה בצורה בולטת באתרים אז, נעלמה מהרקורד ההיסטורי.
ראשית המחקר.