בשנת 1974, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון פטרסבורג, עבר מלון לשחק בליגת ה-ABA בקבוצת "יוטה סטארס". בכך, הוא היה לשחקן הכדורסל הראשון בהיסטוריה של הכדורסל האמריקאי שעבר לשחק בליגות הכדורסל המקצועיות מיד לאחר שסיים את לימודיו בתיכון. בעונתו השנייה עבר לשחק ב"ספיריטס אוף סיינט לואיס". בשתי עונות אלו ב-ABA, קלע מלון 17.2 נקודות למשחק ולקח 13.9 ריבאונדים למשחק.
קריירת ה-NBA.
לאחר האיחוד של ליגת ה-ABA עם ליגת ה-NBA, נבחר מלון בדרפט על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, אך הועבר ל"באפלו ברייבס" (שהפכה לאחר מכן ללוס אנג'לס קליפרס) בעסקת חליפין לאחר הדרפט. לאחר תקופת משחק קצרה בקבוצה, עבר מלון ליוסטון רוקטס. השפעתו ב"רוקטס" הייתה מיידית: הוא גרם להעלאת מעמדה ב-NBA, ואף להגעתה לסדרת הגמר של ה-NBA בשנת 1981, בה הפסידה הקבוצה ללארי בירד והבוסטון סלטיקס. בעונת קיבל מוזס מלון את תואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
פילדלפיה 76'.
לאחר שסיים את עונת עם ממוצעים של 31 נקודות למשחק, מלון זכה שוב בתואר ה-MVP. למרות זאת הוא הועבר בעסקת חליפין לפילדלפיה 76' בקיץ שלאחר עונה זו. בפילדלפיה הוא זכה באליפות ה-NBA היחידה שלו, בשנת 1983, יחד עם שחקנים מובילים כמו ג'וליוס אירווינג, מוריס צ'יקס ובובי ג'ונס. בסדרת הגמר של עונה זו פילדלפיה ניצחה את מג'יק ג'ונסון והלוס אנג'לס לייקרס 4:0. לאחר הזכייה באליפות, מאמנה הראשי של פילדלפיה, בילי קנינגהם, אמר "ההבדל בין השנה לשנה שעברה הוא מוזס" (בשנה לפני כן פילדלפיה התחרו עם הלייקרס בסדרת הגמר, והפסידו). באותה שנה קיבל מלון את תואר ה-MVP של סדרת הגמר, וגם את תואר ה-MVP של העונה הסדירה, בפעם השלישית. לפני תחילת פלייאוף 1983 טען מלון כי לפילדלפיה יהיה צורך ב-12 משחקים בלבד כדי לסיים את הפלייאוף באליפות הליגה (כמות המשחקים המינימלית האפשרית כדי לזכות באליפות), זאת כשאמר "four, four, four" ("ארבע, ארבע, ארבע"). בגלל הפסד יחיד של פילדלפיה בפלייאוף, בסדרת הגמר של קבוצות המזרח, למילווקי באקס - חיזויו של מלון לא התגשם במלואו. אולם, ההישג של פילדלפיה 76' באותו פלייאוף (מאזן של 12 ניצחונות והפסד אחד) הוא אחד מרצפי הניצחונות הטובים ביותר בתולדות פלייאוף ה-NBA, שני רק לרצף ה-1–15 של לוס אנג'לס לייקרס בפלייאוף 2001, בפורמט פלייאוף מורחב, בעל ארבעה סיבובים. במהלך שנותיו בליגה היה לאחד מהשחקנים הדומיננטיים ביותר בתולדות המשחק, וכוח פיזי רב ועוצמתי הפך אותו לשחקן התקפי מצטיין, שקשה לשמור עליו.
השנים שלאחר האליפות וסוף הקריירה המקצועית.
לפני עונת , הוא הועבר בעסקת חליפין לוושינגטון בולטס. גם שם עזר מלון בהגדלת הכבוד המיוחס לקבוצה, בכך שסייע לה להגיע לשלבי הפלייאוף בשתי עונותיו בקבוצה. לאחר מכן, עבר מלון לאטלנטה הוקס, שם שיחק משנת 1988 עד 1990, לצידם של שחקנים כמו דומיניק וילקינס וספאד ווב. לאחר מכן, עבר מלון למילווקי באקס, שם שיחק בין העונות 1991–1993. אחריה הוא חזר לשחק בפילדלפיה, בתקופה שארכה עונה אחת בלבד - עונת -שבה סבל מפציעות. ב-1994 הוא עבר לסן אנטוניו ספרס, שם תפקד כסנטר מחליף, כשהסנטר הקבוע היה דייוויד רובינסון. במסגרת תפקיד הסנטר המחליף זכה מלון לשחק רק ב-17 משחקים במדי הספרס. במשחק האחרון שלו ב-NBA, שהיה בעונת , הוא קלע שלשה עם הבאזר מקו העונשין הנגדי ליעד הזריקה, שהיה במרחק של כ־24 מטרים מהסל אליו זרק. זו הייתה השלשה השמינית בלבד לכל אורך הקריירה שלו.
אוסטין פאוארס
פעמן
וורוד
בניית מרקל-דמגרד
אנכידו
אֶנכּידוּ (Enkidu; פירוש שמו בשומרית הוא "יצירו של אנכי") הוא גיבור בעל עוצמה במיתולוגיה המסופוטמית. על פי האגדה, אנכידו נברא על מנת להאבק בגילגמש על מנת להסיר את עולו של גילגמש מעל תושבי ארך, העיר עליה שלט. אנכידו חזק כגילגמש, ואף דומה לו.
האגדה.
אנכידו ירד לעולם, התנהג כחיה וחי בחברת החיות. כמו כן, ניצל את יתרונו על מנת להפריע לפעולת הציידים, בכך שפינה את המלכודות שטמנו לחיות. הצייד, שמקור פרנסתו נפגע, ביקש למתן את התנהגותו של אנכידו בכך שקרבו לחברה האנושית: הוא הביא עמו את שמחת הקדשה, כוהנת לאלה עשתר, ותוצאת המעשה היא יחסי מין שנמשכו שבעה ימים ושישה לילות. אנכידו עבר לחיות עם הציידים שהתגוררו מחוץ לעיר ולמד לחיות כבן אדם. בשלב הבא שמחת הקדשה הביאה את אנכידו העירה והוא נאבק עם גילגמש, בלא הכרעה. לאחר המאבק צמחה ביניהם ידידות מופלאה ושותפות גורל, והם יצאו להיאבק יחדיו במפלצת חמבבה ששכנה ביער הארזים. השניים הביסו את המפלצת וכרתו את העץ שבמרכז היער, והביאו אותו חזרה לארך. בארך הם נאבקו עם מפלצת מיתולוגית נוספת - "שור השמים", שנשלח על מנת להטיל רעב וצמא על הארץ, בתגובה על סירובו של גילגמש לחיזוריה של עשתר.
לבסוף, אנכידו חלה לפתע על מנת להבהיר להם את מעמדם כבני תמותה וכך סיים את חייו. בעקבות מותו יצא גילגמש למסע אל עבר גילוי סוד חיי הנצח.
טל אביב
טל אביב (נולד בשנת 1968) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט ישראלי.
קורות חייו.
טל אביב נולד בבת ים. לאחר שחרורו מצה"ל למד במחלקה לעיצוב גרפי ב"ויטל" המרכז ללימודי עיצוב ת"א.
משנת 1996 החל לעבוד כמאייר וקריקטוריסט בעיתון "תל אביב" וב"ידיעות אחרונות", עבודותיו התפרסמו מאז בעיתונים ומגזינים כגון: גלובס, מעריב, רייטינג, פורבס, דה מרקר ופנאי פלוס וכן באתרי אינטרנט ובספרים.
אביב מאייר לירחון "הפרקליטים" המופק על ידי לשכת עורכי הדין, בו מוצגים דיוקנאותיהם של "אנשי השנה בעולם המשפט הישראלי".
סגנונו ריאליסטי. במרבית מעבודותיו מופיעות הדמויות כקריקטורות, וניתן לראות את השילוב בין הסגנון הציורי\ צילומי, לבין הסגנון הציורי\ רישומי המשתלבים האחד בשני ומאופיינים במשיכות מכחול גסות ואף בקווי עיפרון.
אביב הציג את יצירותיו במגוון תערוכות בישראל ובעולם.
בין השנים 2002–2006 שימש כסגן יו"ר איגוד הקריקטוריסטים הישראלי, לצדו של מישל קישקה.
נשוי, אב לשתי בנות ומתגורר בעמק חפר.
קומוניזם מלחמתי
קומוניזם מלחמתי (מרוסית: Военный коммунизм) הייתה מדיניות כלכלית של המפלגה הבולשביקית (קומוניסטית) ברוסיה בתקופת שלטונו של לנין, בין השנים 1918-1921.
אחרי מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר נכנסה רוסיה למלחמת אזרחים עקובה מדם. המצב הכלכלי היה בכי רע ורעב החל להתפשט בערים הגדולות. על מנת להתמודד עם הרעב החליטה הממשלה הסובייטית לאסור על חקלאים לאגור תבואה וכי כל העודפים יילקחו ויחולקו בערים. על מנת להילחם בתופעה של הסתרת מזון, הקומוניסטים הוציאו להורג במקום כל איכר שנתפס כשהוא מחביא תבואה מעבר למה שנצרך לו ולמשפחתו.
ב־1921 התברר שהשיטה נכשלה טוטלית עקב התנגדות נחרצת של הפועלים והאיכרים, שבאה לידי ביטוי במרידות ובהתקוממויות בכל רחבי רוסיה, ובפרט במרד טמבוב שאירע במחוז טמבוב ובמרד קרונשטאדט שפרץ בבסיס הימי שבקרונשטאדט. לנין הושפע קשות מהמרד בקרונשטאדט שכן הוא היה ידוע כמעוז תמיכה מובהק של המהפכה הקומוניסטית. עם הכניסה לשלבי סיום מלחמת האזרחים ברוסיה, הבולשביקים ובראשם לנין הבינו שלקומוניזם מלחמתי אין עתיד ומיתנו את השיטה הקומוניסטית על ידי פיתוח ה"מדיניות הכלכלית החדשה", הנא"פ.
משה שרמן
משה שרמן (1881 - 17 ביוני 1969) היה ראשון רופאי האף אוזן גרון בישראל. ממייסדי ההסתדרות הרפואית בישראל ונשיאה הראשון. חתן פרס סולד לשנת 1954.
עד עלייתו לארץ.
שרמן נולד ביום הכיפורים 1881 בניקולאייב, רוסיה. אביו, יעקב שרמן, היה בעל חנות ספרים והוצאה לאור של ספרות ציונית . שרמן התחנך בחדר, בפרוגימנסיה ובגימנסיה הממשלתית ובמקביל ללימודיו עבד בחנות הספרים של הוריו. ב-1897 הפך לחבר פעיל בתנועה הציונית ושימש מדריך קבוצות שונות של הנוער הציוני. ב-1901 החל ללמוד רפואה מתוך מטרה ברורה לעלות לישראל. כסטודנט היה בין מייסדי האגודה הראשונה של סטודנטים ציונים וחבר ב"מרכז הציוני העירוני באודיסה". באותה שנה ליווה את חיים ויצמן במסע תעמולה ציוני ברוסיה . ב-1903 שימש כציר לקונגרס הציוני השישי כנציגן של שתי אגודות ציוניות: "פועלי ציון" ו"בנות-ציון". שרמן הצביע כנגד תוכניתו של הרצל ועזב את אולם הקונגרס ביחד עם יחיאל צ'לנוב.
ב-1905 נשא את רבקה ריימיסט, צעירה ציונית בת למשפחה מסורתית של בעלי תעשייה זעירה מאודסה שהתכנחה באוניברסיטאות של ז'נבה וברלין. עקב מהפכת 1905 נאלץ הזוג הצעיר לנדוד בתחילה לברלין ואחר-כך לדורפאט בה השלים שרמן את לימודי הרפואה ב-1907. בעצת ד"ר צ'לנוב בחר להתמחות ברפואת אף אוזן וגרון ואף עבד כרופא מומחה במוסקבה ובניקוליאיבסקיה בטרם עלייתו ארצה.
שרמן ביקר לראשונה בארץ ישראל ב-1910 כשלקח על עצמו עבודה זמנית כרופא אונייה בהפלגה חד-פעמית מאודיסה לאלכסנדריה. על ביקורו הקצר בתל אביב סיפר בריאיון לרגל יום הולדתו השמונים וחמש:
כשנה לאחר מכן באוגוסט 1911 עלתה משפחת שרמן לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב.
באותה תקופה לא היו בארץ רופאי אף-אוזן-גרון, פרט לד"ר לייב שמעוני-מקלר (רופא עיניים ואף-אוזן-גרון) שעלה לארץ ב-1912, מספר חודשים אחרי עלייתו של שרמן, והתיישב בירושלים.
ההסתדרות הרפואית.
ב-11 בינואר 1912 התכנסו בדירתו של ד"ר דב מאיר קרינקין בתל אביב שישה רופאים: חיסין, בת שבע יוניס גוטמן, פוחובסקי, דב מאיר קרינקין, מנחם שטיין ו- משה שרמן והרוקח זאב אורבוך והכריזו על הקמת "אגודה מדיצינית עברית יפו, ארץ-ישראל". ד"ר פוחובסקי נבחר ליושב ראש, ד"ר קרינקין לסגנו וד"ר שרמן למזכיר. כתב על-כך ד"ר שרמן: