הוא מבקר בגלוי את הכחשת רצח העם הארמני ולכן הותקף לעיתים קרובות בפרלמנט. וגם זכה לקריאות בוז. במהלך ישיבה לתיקון חוקתי בינואר. במאי 2016 פאילן היה מעורב בקטטה בה האשים אותו שר המשפטים בקיר בוזדה בסכסוך בשבוע שקדם.
פאילן מתלונן על התבטאויות גזעניות על מוצאו הארמני; איגוד זכויות האדם הטורקי מחה על האלימות נגדו.
באפריל 2018 ביקשה הפרקליטות להסיר את החסינות הפרלמנטרית של פאילן בגין העלבת הטורקים והנשיא.
ב-24 ביוני 2018 הוא נבחר מחדש כחבר במפלגה הדמוקרטית של העמים באספה הלאומית הגדולה.
יחסי גאנה–מלזיה
יחסי גאנה–מלזיה הם יחסי החוץ דו-צדדיים בין גאנה ומלזיה. לגאנה נציבות עליונה בקואלה לומפור, ולמלזיה נציבות עליונה באקרה.
היסטוריה.
גם הפדרציה של מלאיה (כיום מלזיה) וגם גאנה השיגו עצמאות בשנת 1957 והיו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית, אך ההבדל ההתפתחותי בין שתי המדינות מעיד על הבדל במדיניות כפי שנצפה על ידי כמה חוקרים גנאים.
יחסים כלכליים.
שני מסמכים נחתמו על ידי שתי המדינות במטרה להגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי כמו קידום והגנה על השקעות. כמה מאנשי מקצוע בתחום הבנייה הגנאים ביקרו במלזיה כדי ללמוד עוד על תקנות, בריאות ובטיחות, הוצאת היתרים, נוהלי תכנון, רכש ופיתוח תשתיות. מועצה עסקית גאנה-מלזיה הוקמה גם היא כדי להגביר את ההזדמנויות הכלכליות בגאנה.
תא בידוד
רציף ואלונגו
רציף ואלונגו (בפורטוגזית: Cais do Valongo) הוא רציף ישן הממוקם באזור הנמל של ריו דה ז'ניירו, בין הרחובות Coelho e Castro הנוכחיים ו-Sacadura Cabral.
הרציף נבנה בשנת 1811, והיה מקום הנחיתה והמסחר של אפריקאים משועבדים עד 1831, עם המצור של אפריקה, שאסר את סחר העבדים בברזיל (אם כי הסחר החשאי נמשך עד 1888). במהלך עשרים שנות פעילותו, נחתו בואלונגו בין 500 אלף למיליון עבדים. ברזיל קיבלה כ-4.9 מיליון עבדים דרך הסחר האטלנטי.
בשנת 1843 שופץ הרציף לנחיתה של הנסיכה תרזה כריסטינה, שהייתה אמורה להינשא לפדרו השני, קיסר ברזיל. הרציף נקרא אז Cais da Imperatriz (רציף הקיסרית).
בין השנים 1850 עד 1920, האזור סביב המזח הישן הפך למקום שנכבש על ידי עבדים שחורים מכמה מדינות - אזור שהמלחין הייטור דוס פרזרס כינה "Pequena África" (אפריקה הקטנה).
היסטוריה.
עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, עבדים ירדו באזור פראיה דו פייקס (כיום נקראת פראסה 15), ונסחרו ברואה דירייטה (כיום Rua 1º de Março), במרכז ריו דה ז'ניירו. בשנת 1774 נחקק כי שוק זה יעבור לאזור ואלונגו, ביוזמתו של המרקיז השני של לברדיו, דום לואיס דה אלמיידה פורטוגל סוארס דה אלארקו ד'אה א-מלו סילבה מסקרנאס, המשנה למלך ברזיל, שהוטרד מ"השחורים יורדים מהנמל בחוף אפריקה, ונכנסים לעיר דרך הצירים הראשיים, כאשר לא רק שעמוסים באינספור מחלות, אלא גם עירומים".
השוק הועבר, אך הרציף עדיין לא נבנה, והחלופה הייתה להוריד את העבדים במכס ולשלוח אותם מיד בסירה לואלונגו, ממנה הם יגיעו ישירות לחוף הים. בשנת 1779 עבר שוק העבדים לאזור ולונגו, שם הגיע לשיאו בשנת 1808 עם בוא משפחת המלוכה הפורטוגזית, ובשנת 1831, כאשר סחר העבדים בברזיל נאסר, והוא נעשה בחשאי.
משנת 1808 התנועה כמעט והכפילה עצמה, בעקבות צמיחתה של העיר, שלאחר העברת בית המשפט הפורטוגזי לברזיל, וגדלה מ-15 אלף ל-30 אלף תושבים. עם זאת, רק בשנת 1811 נבנה הרציף, והעגינה נעשתה ישירות על ואלונגו. בין השנים 1811–1831, ירדו שם בין 500,000 למיליון עבדים. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-18, סחר העבדים בברזיל הגיע לשיאו. ריו דה ז'ניירו הייתה אז תחנת סחר עבדים מסחרית חשובה, ו-ואלונגו היה שער הכניסה הראשי לעבדים מאנגולה, מזרח ומרכז אפריקה המערבית.
בשנת 1831 נאסר סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, ובלחץ מצד אנגליה, רציף ואלונגו נסגר. עם זאת, הסוחרים המשיכו לעגון בנמלים חשאיים.
בשנת 1843 שופץ רציף ונבנה מעגן חדש, שנועד לקבל את הנסיכה תרזה כריסטינה, אשתו לעתיד של פדרו השני, קיסר ברזיל. שמו של הרציף שונה ל-'Cais da Imperatriz' (קייס דה אימפרטיס - רציף הקיסרית), אך בסופו של דבר גם רציף זה נסגר בשנת 1911, במהלך הרפורמה העירונית שביצע ראש העיר פריירה פאסוס.
גילוי מחדש.
בשנת 2011, במהלך החפירות שבוצעו במסגרת עבודות ההתחדשות באזור נמל ריו דה ז'ניירו, התגלו שני הרציפים - ואלונגו ואימפרטריז - זה על גבי זה, ויחד איתם, מספר רב של קמיעות וחפצי פולחן מקונגו, אנגולה ומוזמביק. המכון הלאומי למורשת היסטורית ואמנותית והעיר ריו דה ז'ניירו רשמו את האתר הארכאולוגי של הרציף לאתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. הרציף הוגדר רשמית כאתר מורשת עולמית בשנת 2017.
מה שאליס שכחה
מה שאליס שכחה הוא רומן מאת הסופרת האוסטרלית ליאן מוריארטי, המגולל את סיפורה של אם לשלושה ילדים, שאיבדה את זיכרונה מעשר השנים האחרונות בחייה. הספר הוא הרומן השלישי של מוריארטי (מחברת הרומן רב המכר 'שקרים קטנים גדולים' שעובד לסדרת טלוויזיה שהצליחה) הספר יצא באוסטרליה בשנת 2009, ובישראל בשנת 2017.
תקציר העלילה.
אליס בת 39 אם לשלושה ילדים בתהליכי גירושין נופלת בחדר כושר במהלך התעמלות וסופגת מכה בראש, כשהיא מתעוררת היא מגלה כי נמחקו מזכרונה עשר השנים האחרונות של חייה והיא חושבת כעת שהיא צעירה בת 29 נשואה באושר ומצפה לילדה הראשון. אליס מנסה להשתלב בחייה 'החדשים' היא מכירה שוב את ילדיה את חברותיה החדשות ומנסה לגלות את כל מה שהתחדש בעולמה בעשור האחרון. אליס מתוודעת שבעשור האחרון היא הפכה לשונה בתכלית מאליס הישנה והיא ממאנת להתאים את עצמה לאורח החיים של אליס החדשה.
בדרך המוזרה הזאת לומדת אליס רבות על עצמה, על מי שהיא הייתה פעם, על מי שהיא היום ועל הבחירות שעשתה לאורך החיים, התהליך משנה אותה וגורם לה לתובנות חדשות על החיים גם כאשר זכרונותה מהעשור האחרון מתחילים לשוב אל תודעתה.
עיבוד קולנעי.
בשנת 2014 דווח כי חברת סרטי טריסטאר רכשה את הזכויות לעיבוד קולנעי לרומן, בשנת 2017 דווח כי הבמאי דוד פרנקל עתיד לביים את הסרט.
חיישני רוורס
מפרץ ויליאם סקורסבי
מפרץ ויליאם סקורסבי (באנגלית: William Scoresby Bay) הוא מפרץ בחוף המערבי של ארכיפלג ויליאם סקורסבי באדמת מק. רוברטסון ובארץ קמפ שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ (עומק כניסתו אל תוך החוף) 8 קילומטרים; ורוחבו (רוחב פתחו) של המפרץ 5.6 קילומטרים.
חופי המפרץ הם מצוקי סלע תלולים, וגבעות נטולות שלג, שגובהן מגיע ל-210 מטרים מעל פני הים.
בפתחו של המפרץ שתי קבוצות איים גדולות (שהמזרחית היא ארכיפלג ויליאם סקורסבי) המהוות את הגדות המערבית והמזרחית של המפרץ - ומאריכות אותו ב-6 קילומטרים נוספים.
היסטוריה.
גילוי המפרץ.
המפרץ התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי סקרי דיסקברי, אשר הפליגו באוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי ("RSS William Scoresby").
מקור השם.
המפרץ נקרא על שם אוניית המחקר, שצוותה גילה אותו.
לקריאה נוספת.
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 421
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 295
BlueKeep
BlueKeep היא פגיעת אבטחה שהתגלתה במימוש של פרוטוקול Remote Desktop Protocol) RDP), ומאפשרת הרצת קוד מרחוק.
BlueKeep פורסמה לראשונה במאי 2019 והיא קיימת בכל הגרסאות הלא מבוססות של Windows NT של Microsoft Windows מ-Windows 2000 כולל Windows Server 2008 R2 ו- Windows 7. מיקרוסופט פרסמה תיקון אבטחה (כולל עדכון חריג למספר גרסאות של חלונות שהגיעו לסוף חייהם ולא זכאים לתמיכה, כגון Windows XP) ב־14 במאי 2019.
ב־13 באוגוסט 2019, דווח על פרצות אבטחה אחרות הקשורות ל-BlueKeep, הנקראות ביחד בשם DejaBlue, בגרסאות חדשות יותר של Windows, כולל Windows 7 וכל הגרסאות האחרונות של מערכות ההפעלה ממשפחת Windows, עד מערכת ההפעלה Windows 10. מספר המעקב לו זכתה הפגיעות הוא CVE-2019-0708.
ב־6 בספטמבר 2019 הוכרז על מודול ניצול ראשון של פגיעות האבטחה BlueKeep ששוחרר לשימוש ציבורי ב-Metasploit.
היסטוריה.
פגיעות האבטחה של BlueKeep צוינה לראשונה על ידי המרכז הלאומי לאבטחת סייבר בבריטניה וב־14 במאי 2019 פורסמה על ידי מיקרוסופט. הפגיעות נקראה כ-BlueKeep על ידי מומחה אבטחת המחשבים קווין ביומונט בטוויטר. מספר המעקב רשמי של BlueKeep הוא:CVE-2019-0708 והיא מוגדרת כפגיעות של הרצת קוד שרירותי מרחוק. הן ה-NSA שהוציאה ייעוץ משלה בנושא הפגיעות ב-4 ביוני 2019 והן מיקרוסופט, הצהירו כי פגיעות זו עשויה לשמש להפצת נוזקות נוספות במערכת.
שבועיים לאחר העדכון הראשוני שהפיצה, הפיצה מיקרוסופט אזהרה שנייה, לאחר שחוקרי אבטחה מצאו אינדיקציות המראות כי לכל הפחות מיליון מכשירים עדיין פגיעים לפגיעות החמורה. במיקרוספוט הזהירו כי מתקפה תאורטית של BlueKeep עשויה להיות בקנה מידה דומה למתקפות הענק שהתבוססו על EternalBlue כמו NotPetya ו-WannaCry.