תנועת הימין האלטרנטיבי אינה קבוצה אחידה ומאורגנת לא ניתן להצביע על מנהיג או מייסד מסוים. אולם, בעיני רבים ג'ארד טיילור, המייסד של האתר הגזעני "אמריקן רנסאנס" (American Renaissance), ומחבר הספר "זהות לבנה: מודעות גזע במאה ה-21" נחשב לאב האידאולוגי של תנועת האלט-רייט. הוגה המושג "אלט-רייט" הוא ריצ'רד ספנסר, הוגה דעות המזוהה עם ארגוני עליונות לבנה, שנחשב בעיני רבים למייסד של תנועת ה"אלט-רייט" בזמן שערך את מגזין 'טאקי' (Taki Magazine) ולמנהיג הבולט שלה. ב-2010 ייסד ספנסר את האתר AlternativeRight.com, שהפך לשופר מרכזי של התנועה. התנועה הורכבה אז מאסופה של קבוצות שהתנגדו בצורה זו או אחרת לקונצנזוס הפוליטי בארצות הברית, הן הרפובליקני והן הדמוקרטי. בהמשך הצטרפו קבוצות נוספות שנטייתם העיקרית הייתה אנטי-פמיניזם, התנגדות לנאו-שמרנות, אנטי גלובליזציה, ריאקציונריות חדשה ועמדות פרו-רוסיות.
התמיכה בטראמפ של הימין האלטרנטיבי.
הימין האלטרנטיבי החל לקבל תשומת לב רבה מצד התקשורת במהלך הקמפיין של דונלד טראמפ ב 2015- 2016. טראמפ קיבל תמיכה רבה מפעילי טוויטר, פייסבוק ויוצרי ממים שהציפו את הרשתות החברתיות בשיח חיובי אודותיו. הפעילים אלו החלו לזהות את עצמם כאלט-רייט, אך לא תמיד קישרו את עצמם לתנועה של ריצ'רד ספנסר. מילו יאנפולוס למשל, עיתונאי הומוסקסואל קתולי, ששימש עורך של אתר החדשות ברייטברט, טען שהוא תומך במטרות רבות של התנועה והגדיר אותה כתנועה של אנשים צעירים שנעים להיות איתם, ממגוון של רקעים אתניים, שמשתמשים בהומור כדי להעביר את מסרים נגד הממסד. הוא גינה את החלקים הגזעניים של התנועה ואמר שהם מיעוט בה ושהתנועה איננה בעד 'עליונות לבנה', אלא בעד 'עליונות מערבית'. לטענתו, תנועת האלט-רייט כינסה בתוכה קבוצות מגוונות: כאלו שהתנגדו להגירה בלתי חוקית לארצות הברית, מתנגדי האסלאם הקיצוני, אנשי מסיבת התה, תומכי ישראל, מתנגדי הצנזורה בקמפוסים בארצות הברית, ליברטריאניים וליברלים קלאסיים. החל מ-2016 הסמל האינטרנטי המרכזי של התנועה הוא 'פפה הצפרדע' (Pepe the frog) שבמקור לא היה קשור לתנועה.
ביקורת כנגד האלט-רייט בבחירות 2016.
בתקופת הבחירות הכלליות ב 2016 בארצות הברית, האלט-רייט הואשם על ידי רבים בגזענות ותמיכה בעליונות לבנה. הילרי קלינטון, המועמדת הדמוקרטית שהתמודדה מול טראמפ, ביקרה אותו טראמפ על היותו מנהל קמפיין גזעני "אנו חיים באווירה פוליטית טעונה. באופן גס וכללי, אנחנו יכולים לשים חצי מתומכי טראמפ במה שאני מכנה: 'סלסלת הנתעבים' (Basket of deplorables): הגזענים, הסקסיסטיים, ההומפוביים, שונאי הזרים, איסלאמפוביים, מה שתרצו. ולצערנו, יש אנשים כאלו, והוא רומם אותם". הזיהוי של מחצית מתומכי טראמפ עם גורמים גזעניים, הוביל גורמים בתקשורת האמריקאית לזהות את תנועת האלט-רייט שתמכה בטראמפ כתנועה גזענית. אתר החדשות ברייטבארט הואשם בכך שהוא מקדם את האג'נדה של פעילים ניאו נאציים ועליונות לבנה וסטיב באנון, עורכו הראשי, הואשם שהוא "הברון" של תנועת האלט-רייט ובעל נטיות אנטישמיות. לאחר שהפך למנהל הקמפיין של טראמפ, אמרה הילרי קלינטון: "האיחוד דה פקטו בין ברייטבארט לקמפיין של טראמפ מייצג הישג יוצא דופן אלט רייט". חיזוק נוסף לתחושות אלו בא כאשר חשבון הטוויטר של שמילו יאנופולוס, עורך וכתב באתר, הושעה לצמיתות לאחר שהואשם על ידי מנהלי האתר בעידוד הסתה נגד שחקנית הקולנוע האפרו-אמריקאית, לזלי ג'ונס.
על ביקורת זו, הגיבו עורכים ברייטבארט בדחייה. ג'ואל פולאק ומילו יאנפולוס, הגנו על באנון ועל יחסו ליהודים והאשימו את המבקרים ברדיפה ממניעים פוליטיים וציניים. יאנפולוס עצמו אמר: "בעיתונות מאשימים את האלט-רייט כתנועה הומפובית וגזענית, אך מתעקשים להכתיר אותי, יהודי הומוסקסואל שלא סותם את הפה לגבי בני הזוג השחורים שלו, כמנהיג של התנועה. משהו לא ממש מסתדר כאן".
האלט-רייט לאחר הבחירות לנשיאות ב-2016.
לאחר הבחירות בארצות הברית נוצר פיצול בתנועת האלט-רייט, כאשר התנערו ממנה ומהתיוג שלה גורמים שראו את עצמם כחלק ממנה בעבר. פול ג'וזף ווטסון (Paul Joseph Watson), יוטיובר, שדרן רדיו ודמות מרכזית שתמכה בטראמפ בתקופת הבחירות בטוויטר, התנער מהקשר לאלט-רייט ומהאלמנטים הגזעניים שנקשרו לתנועה וטען שיש להפריד בין הימין החדש לאלט-רייט. לטענתו, הימין החדש הוא שעזר לטראמפ לנצח בבחירות ולא החלקים הגזעניים של אלט-רייט. באופן דומה, מיילו ינופולוס, כתב אחרי הבחירות שהתנועה 'מתה' ושכל מה שנותר בה הם כעת ניאו נאציים. הוא האשים את התקשורת, שלטענתו מיתגה את התנועה כתנועה גזענית וגרמה בכך לנהירה בפועל של גזענים לתוכה. לגבי הסמל 'פפה הצפרדע', יאנפולוס טען שהסמל הצליח להימלט מההגדרה המחודשת של האלט-רייט ועדיין נשמר כסמל למרדנות והתנגדות חיובית כלפי השמאל הפרוגרסיבי.
אלט-רייט
אלט רייט
עשרת מבצעי הרבי מחב&quot;ד
דימיטרי צ'יגרינסקי
ליגה האירופית
בוב פק
רוברט "בוב" פק (באנגלית: Robert "Bob" Peck; 23 באוגוסט 1945 - 4 באפריל 1999) היה שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי. הוא מוכר בעיקר מהופעותיו בתפקיד רונלד קרייבן בסדרת הטלוויזיה "Edge of Darkness" ובדמות רוברט מולדון בסרט "פארק היורה".
ביוגרפיה.
רוברט פק נולד בלידס שבמערב יורקשייר למשפחה ממעמד הפועלים. הוא למד בבית הספר "לידס מודרן סקול" בלונסווד . פק למד בקולג' לאמנות בלידס וקיבל דיפלומה על אמנות ועיצוב.
קריירה.
לפני שהחל להופיע בסרטי קולנוע ובטלוויזיה, היה פק שחקן תיאטרון שהופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית ושיחק יחד עם איאן מקלן, דונלד סינדן וג'ודי דנץ'. בין 1979 ל-1980 גילם את יאגו לצדו של דונלד סינדן במחזה "אותלו" בסטרטפורד ובלונדון. הופעה בלתי נשכחת שלו הייתה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי" על פי הרומן מאת צ'ארלס דיקנס, בו גילם שתי דמויות, את ג'ון ברודי, איש יורקשייר קולני, ואת סר מלבורי הוק. הוא שב וגילם דמויות אלה על הבמות בברודוויי, וב-1981 בהצגה שצולמה לטלוויזיה. ב-1976 שיחק פק בתפקיד מקדאף במחזה "מקבת'" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של טרוור נאן על הבמה ובטלוויזיה. ב-1982 הופיע בהפקה נוספת של "מקבת'". לדברי חברו ללהקה סר איאן מקלן, פק היה השחקן ש"ממנו למד הכי הרבה".
הקריירה של פק בטלוויזיה החלה בשנות השבעים של המאה העשרים, בסדרת האנתולוגיה "Thirty-Minute Theatre" של ה-BBC, בה הופיע ב-1972 בפרק " Bypass". הוא השתתף גם בסדרות טלוויזיה נוספות בהן "Z-Cars" ו-"Play for Today". עוד שיחק בסרטי קולנוע כמו "חשיפה מלכותית" ו"פרקר".
ב-1985 התסריטאי טרוי קנדי מרטין, מי שכתב את התסריט לסרט "הג'וב האיטלקי" ויצר את סדרת המשטרה "Z-Cars", ליהק את פק לתפקיד הראשי בדמות השוטר רונלד קרייבן במיני-סדרה טלוויזיונית בשם "Edge of Darkness". בדרמת פשע זו מנסה השוטר לגלות את האמת על הרצח האכזרי של בתו (בגילומה של ג'ואן ויילי). לצדו כיכבו בסדרה השחקן האמריקאי ג'ו דון בייקר, והשחקנים הבריטים צ'ארלס קיי ואיאן מקניס.
הסדרה שודרה בשישה פרקים בערוץ BBC Two החל מ-4 בנובמבר ועד 9 בדצמבר 1985. בסדרה צפו ארבעה מיליון צופים, ופק זכה על הופעתו בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה. אחרי הסדרה היה פק לדמות פופולרית ואהובה בבריטניה.
אחרי שזכה לפופולריות בתפקיד ראשי בסדרה "Edge of Darkness" החל פק להופיע גם בסרטי קולנוע. ב-1987 הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בסרט קולנוע בשם "The Kitchen Toto" המתרחש בקניה בשנת 1950. הוא גילם שוטר, ג'ון גרהאם הלוקח תחת חסותו את הבן של מי שרצח כומר שחור. עוד ב-1987 שיחק בסרט "On the Black Hill" עיבוד לרומן באותו שם מאת ברוס צ'טווין. התפקיד שקידם את הקריירה שלו בקולנוע היה ב-1989 כשגילם את האנדרואיד ביירון בסרט המדע בדיוני הפוסט-אפוקליפטי בשם "מרדף בנהר הרוח". בסרט כיכב לצדם של מארק המיל, ביל פקסטון, פ. מארי אברהם, בן קינגסלי ורובי קולטריין. בסוף שנות השמונים של המאה העשרים הופיע פק בתוכניות טלוויזיה בהן "סיפורי עמים", "השעה של ג'ים הנסון" וב-"Screen One".
ב-1990 דיבב פק את כל הדמויות הגבריות בסדרת הטלוויזיה לילדים "Forget Me Not Farm" של ה-BBC.
ב-1990 הופיע פק בתפקיד קצין חיל הים בסרט על פי הספר "בעל זבוב". בטלוויזיה השתתף בסדרה "Screen Two", בסדרת המחזות "Screen Two" ובמיני-סדרה "A TV Dante". עוד שיחק בסרטי הטלוויזיה "The Black Velvet Gown" ו-"An Ungentlemanly Act". ב-1993 הופיע פק בתפקיד הגדול שלו בקולנוע בדמות מפקח הצייד רוברט מולדון בסרט שובר הקופות "פארק היורה" בבימויו של סטיבן ספילברג, עיבוד לרומן באותו שם מאת מייקל קרייטון.
ב-1993 שיחק פק בתפקיד גנרל טארגו בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "אינדיאנה ג'ונס הצעיר". הוא גילם את דמותו של המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי בסרט טלוויזיה דוקומנטרי על חייו.
בשנותיו האחרונות הופיע פק בסרטי קולנוע נוספים. הוא גילם את קפטן סבסטיאן בלג'ר בסרט "Merisairas", אביו של פרנסואה בסרט "אהבותיו של פיקאסו", ראוון ב"חוש השלג של העלמה סמילה", הארי בריגס ב"סיפורי פיות" ואת דנטון בסרט "The Opium War". ב-1988 שיחק בסרט הטלוויזיה "רסן הסוררת".
בשנת 2000, שנה אחרי מותו של פק, יצא לאקרנים סרט האנימציה סטופ מושן "עושה הניסים" בו גילם פק את דמותו של יוסף הרמתי. הסרט הוקדש לזכרו.
פרסים.
ב-1986 זכה פק בפרס באפט"א לטלוויזיה על הופעתו בדמות השוטר רונלד קרייבן במיני-סדרה "Edge of Darkness".