באולפנה מתקיימות תוכניות עבור תלמידות מחוננות ומצטיינות, כגון תוכנית אמירים ואקדמיה בתיכון. בנוסף התלמידות מכוונות להשתתף בתוכניות חיצוניות כגון אלפא, אודיסאה ועוד.
האולפנה מתאפיינת בפעילות חברתית ענפה.
ולטר הרצר
ולטר הרצר (בגרמנית: Walter Harzer, 29 בספטמבר 1912 - 29 במאי 1982) היה קצין בוואפן אס אס בדרגת אוברפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס ה-9 במהלך מבצע מרקט גארדן.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ולטר הרצר נולד ב-29 בספטמבר 1912 בשטוטגרט-פויירבאך. בשנת 1931 הצטרף הרצר לאס אס, ובמרץ 1934 הצטרף לאס דה, ומאוחר יותר הצטרף לדיוויזיית אס אס "דאס רייך".
מלחמת העולם השנייה.
הרצר לחם עם דיוויזיית אס אס "דאס רייך" במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת, וביוני 1941 מונה למפקד גדוד בדיוויזיה, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה. בשנת 1942 מונה הרצר לקצין מטה בקורפוס הפאנצר ה-57, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-10.
באפריל 1943 מונה הרצר לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-9, ולחם עימה בהתקפה על טרנופול, ולאחר מכן הועבר עם הדיוויזיה לצרפת, שם השתתפה הדיוויזיה בקרב על קן. ב-19 באוגוסט 1944 קיבל הרצר על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-29 באוגוסט מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-9. בתחילת ספטמבר הועברה הדיוויזיה להולנד לצורך מנוחה ושיקום, אך נאלצה להילחם בקרב על ארנהם, כחלק ממבצע מרקט גארדן, ועל כך קיבל ב-21 בספטמבר 1944 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-10 באוקטובר 1944 מונה הרצר לראש מטה הקורפוס ההררי אס אס ה-5, ובסוף נובמבר 1944 מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-4, ופיקד עליה עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא האמריקני.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
לאחר שחרורו התגורר הרצר בעיר שטוטגרט, והיה חבר באגודת HIAG - ארגון של חברים לשעבר בואפן אס-אס, וערך את ההיסטוריה של קצינים רבים באס אס באופן מגמתי. ב-29 במאי 1982 מת הרצר, והוא בן 70 שנה.
בנימין זאב יעקבזון
הרב בנימין זאב יעקבזון (א' באייר תרנ"ד, 11 במאי 1894 - כ"ב בסיון תשל"ג, 22 ביוני 1973) היה רבן של קופנהגן וסטוקהולם, מראשי אגודת ישראל בשוודיה ובישראל וממייסדי בית יעקב בארץ ישראל.
קורות חייו.
נולד בהמבורג שבגרמניה לרב שלמה יעקבזון, בצעירותו למד אצל הרב שמואל בנימין שפיצר שהיה רבה של המבורג. נהג להגדיר את עצמו כתלמידו של הרב שמשון רפאל הירש והלך על פי דרכו אף על פי שלא הכירו.
נישא לבילא, בתו של הרב יצחק רוזנטל. לפני מלחמת העולם השנייה ברח לדנמרק שם התמנה לרב הקהילה החרדית בקופנהגן. משם ברח יחד עם שאר יהודי דנמרק במבצע הצלת יהודי דנמרק לשוודיה, בהיותו רבה של סטוקהולם הקים סניף של ועד ההצלה בשוודיה ופעל רבות להצלת יהודי אירופה בתקופת השואה. לאחר המלחמה פעל להביא ניצולים רבים ממחנות הריכוז לשוודיה שפתחה את שעריה בפניהם. במסגרת פעילותו הקים יחד עם אשתו בית ספר חרדי לבנות באי לידינגה הסמוך לסטוקהולם, בו למדו למעלה מ-1,000 בנות בתנאי פנימייה.
לאחר שעלה לארץ ישראל היה פעיל במסגרת אגודת ישראל, היה תלמיד וקרוב למנהיגה הראשון הרב יעקב רוזנהיים. כיהן כמזכיר קרן התורה וכגובה הכספים, במסגרת זו נסע רבות לאיסוף כספים עבור מוסדות תורניים בארץ.
היה ממקימי שיכון פאג"י בירושלים וכיהן כרב השכונה שם התגורר עד לפטירתו. על שמו נקרא רחוב יעקבזון בירושלים.
משפחתו.
בנו הבכור יצחק היה גר בבית וגן כחמישים שנה לאחר כחמש עשרה שנות מגורים בארצות הברית. היה משמש מפקח חינוכי ארצי למוסדות החינוך העצמאי תוך כדי שהיה מחנך ומוסר שיעורים לבנות ישראל בעצמו.
למד כנער אצל רבי ברוך בער בעיירת קמניץ וספג ממנו דמות של יראת שמים.
חתנו הראשון הרב אברהם מאיר הרשוביץ מבני ברק תלמיד חכם גדול
חתנו השני הרב שמואל שולמן מבני ברק משמש משגיח בישיבת בית מדרש עליון
בני יחידו הרב חיים יוסף גר בירושלים
בתו מרת מרים בס (Bess). נולדה תרפ"ו בגרמניה ונפטרה תשפ"ב בבני ברק, ישראל. בעלה היה הרב אברהם יהודה הלוי בס ע"ה. בנה הוא מהרבנים והפוסקים החשובים בלוס אנג'לס.
ספריו.
הרב יעקבזון העלה את זכרונותיו ממסעותיו באירופה ותקופת שוודיה בספר זכרונות שיצא לאור בירושלים בשנת תשי"ג. בנוסף הוציא לאור מספר ספרים.
הארכיון לתולדות פתח תקווה
הארכיון לתולדות פתח תקווה על שם עודד ירקוני הוא ארכיון הכולל ארכיון מנהלי של עיריית פתח תקווה, ארכיונים פרטיים של מוסדות וארגונים הקשורים לעיר, ארכיונים אישיים של בני פתח תקווה, ואוספים.
היסטוריה.
התשתית לארכיון פתח תקווה נוצרה באמצעות איסוף חומרים מתושבי המושבה, לקראת יובל ה-50 ליסודה, בשנת 1920, שמונה שנים לפני התאריך, נרשמה בפרוטוקול של ועד המושבה ההחלטה, לפנות באמצעות העיתונים לכל מי שבידו "דוקומנטים מהשתלשלות המושבה", בבקשה להעבירם לוועדת היובל, העוסקת בחיבור ספר היובל ובהוצאתו לאור. הספר ראה אור בשנת 1929 ובו כתוב:
כאמור, הספר יצא לאור בשנת 1929, מופיעות בו תעודות מעניינות מאוד, שחלקן שמורות בארכיון עד היום וחלקן- גורלן לא ידוע. הספר נגנז בשל חלוקי דעות בנוגע לתוכנו. הוועדה קבעה כי יש להוציא כרך ב' עם תוספות ותיקונים. אך הכרך נישאר בטיוטות בלבד, שחלקן שמורות בארכיון כיום.
בשנת 1943 דנה מועצת העיר בסוגיית שמירת החומר הרשמי של העירייה. חבר מועצת העיר, עקיבא ליברכט, קיבל עליו ניהולו של הארכיון ההיסטורי. כיום שמור בארכיון אוסף אישי שלו, שכולל בין היתר את המסמכים המנהליים הנוגעים לייסוד וניהול הארכיון. בשנת 1944, אחרי התדיינות ממושכת, נמסרו לארכיון גם
תעודות שנאספו לספר יובל ה-50 והוחזקו על ידי עורכיו.
ההיסטוריוגרפים של פתח תקווה- אליעזר טרופה וגצל קרסל התייחסו בכתביהם לבעיית התיעוד מראשית המושבה. העירייה התגייסה לחיפושים אחרי החומר הארכיוני האבוד ואף נעשו חפירות במקומות שונים, אך ללא תוצאות. בשנת 1958, השנה ה-85 לייסוד פתח תקווה, נתקבלה ההחלטה לרכז את החומר בבית יד לבנים באגף "זכר הראשונים", שנחנך בחגיגות היובל. באותה תקופה נאסף גם חומר רב מהמשפחות על ידי ברוך אורן מנהל המקום. הארכיון שימש בעיקר לכתיבת תוכניות חינוכיות למוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה.
בשנת 2002 הארכיון עבר ארגון מחדש במסגרת השינויים שנערכו ביד לבנים קריית המוזיאונים. בשנת 2004 התקבלה תרומה ממשפחת ירקוני אשר יחד עם ההקצבה המיוחדת של העירייה, אפשרה לבנות ולהרחיב את המקום ולרכוש ציוד ומכשור המאפשר ניהול מידע מתקדם בארכיון. הארכיון נושא את שמו של עודד ירקוני, מורה ואיש חינוך בפתח תקווה.
תפקידיו העיקריים.
הארכיון משרת את עיריית פתח תקווה, חוקרי אקדמיה, סטודנטים, חוקרי גנאלוגיה, אדריכלים, תלמידי בתי ספר, עיתונאים, סופרים ואחרים. הארכיון מתפקד כ"ארכיון כולל", שהוא בבחינת "בית פתוח" לקהילה, המוזמנת לתרום ולהתבטא בכל תחום הקשור לחיי העיר והחברה.
אוספים ומדיה.
בארכיון שמורים: מסמכי הקמת המושבה משנת תרל"ח, 1878, המתעדים את רכישת הקרקעות ומאמץ הראשונים לעבדן ולגייס משאבים להמשך ההתיישבות החקלאית בהן; מסמכי ועד המושבה והמועצה המקומית משנת 1903 ועד 1937; מסמכי העירייה משנת 1937 ועד היום.
במסגרת מדיניות התיעוד ואיסוף חומר היסטורי ממשפחות וממוסדות עירוניים, התקבלו ומתקבלים ארכיונים פרטיים של הסתדרות החקלאים, מועצת הפועלים, קיבוץ גבעת השלושה ועוד. כמו גם ארכיונים אישיים ומשפחתיים.
נוסף לכך קיימים אספי תצלומים ותשלילים, מפות, שרטוטים ותוכניות אדריכליות והנדסיות, מודעות, כרזות, חפצים מוזיאליים, חומר אור-קולי, כמו סרטים, תוכניות רדיו וטלוויזיה, תיעוד בעל פה, עיתונים וספרים. [קישור לקטלוג הארכיון או הערה]
בנימין זאב יעקובזון
יאן ויקטור אולסון
יאן ויקטור אולסון (בשוודית: Jan Viktor Olsson, נולד ב-18 במרץ 1944 בקונגסהאמן שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בגאיס, שטוטגרט ואורגריטה בעמדת הקשר. לאולסון 22 הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1970. אולסון נבחר ככדורגלן השנה בשוודיה לשנת 1970.
קריירה.
אולסון עלה לקבוצה הבוגרת של גאיס מליגת העל השוודית בשנת 1965, שם ערך 92 הופעות והבקיע 23 שערים. בשנת 1967 קיבל אולסון את זימון הבכורה לנבחרת שוודיה. בשנת 1969 החל אולסון לשחק כדורגל מקצועני בשטוטגרט. בעונתו הראשונה בשטוטגרט, 1969/70, ערך אולסון 30 הופעות וסיים כשיאן הכיבושים של הקבוצה עם 12 הבקעות, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם מנפרד ויידמן, הורסט האוג וקרל-היינץ הנדשו. שטוטגרט סיימה עונה זו במקום השמיני בבונדסליגה. בתום עונה זו השתתף אולסון עם נבחרת שוודיה במונדיאל 1970, בו פתח בהפסד לנבחרת איטליה ובתיקו מול נבחרת ישראל, אך לא שותף בניצחון על נבחרת אורוגוואי. אולסון הציג במונדיאל יכולת טובה מאוד בקישור, כאשר הוא נחשב למתקל מצוין, וזכה לשבחים על העובדה ששמר היטב את החלוץ האיטלקי לואיג'י ריבה. על אף זאת, שוודיה הודחה ממונדיאל זה בשלב הבתים. בתום שנת 1970, זכה אולסון בתואר כדורגלן השנה בשוודיה, הן בזכות עונתו הטובה בשטוטגרט והן בזכות המונדיאל המוצלח. בעונתו השנייה בשטוטגרט, 1970/71, הבקיע אולסון שמונה שערים, ושטוטגרט סיימה את העונה במקום ה-12. בתום עונת 1970/71, חזר אולסון לגאיס, שם שיחק שלוש עונות נוספות. בשנת 1973 ערך אולסון את הופעתו ה-22 והאחרונה במדי נבחרת שוודיה. בשנת 1975 עבר לאורגריטה השוודית, בה סיים את הקריירה בשנת 1977.
בעונת 1994/95 אימן אולסון את איינטרכט בראונשווייג. אולסון החל את עונת 1995/96 בקבוצה, אך פוטר כבר בספטמבר 1995.
מגדל השמיים (אבו דאבי)