דוחות הזכיינים ברישיון "תמר" ל-2015 הציגו הכנסות של כ-1.6 מיליארד דולר וסך רווחים של כ-730 מיליון דולר, תשואה שנתית של כ-25%. לפי השר להגנת הסביבה אבי גבאי, רווחי השותפים השנתיים כוללים רנטה מונופוליסטי של כשני מיליארד ש"ח.
היעדר יתירות.
סיכון המלווה את משק הגז הטבעי בישראל הוא היעדר חלופות בשרשרת ההספקה. נזקי היעדר חלופות הומחשו בשנת 2011, כאשר חבלה חוזרת ונשנית בצינור הגז הערבי, שהוביל גז טבעי ממצרים לישראל, הביאה להפסקת ההספקה של גז זה, ואילצה את חברת החשמל להשתמש במשך כשנתיים בדלקים יקרים ומזהמים יותר. מאז 2013 מבוססת הספקת הגז למשק הישראלי בעיקר על ידי צינור בודד ממאגר "תמר". פגיעה או תקלה במאגר זה תביא להשבתה של הספקת הגז ותפגע במשק כולו.
לפי תומכי המתווה, המתווה נועד לעודד פיתוח מאגרים ובכך לפתור את בעיית חוסר היתירות. לפי מתנגדים, סעיפי המתווה שמאשרים דחיית פיתוח מאגרים וויתור על צינור נוסף מ"תמר" גם דוחים את השגת כמות החלופות הנדרשת. לפי החלטת הממשלה משנת 2013 יש לשמור את "תמר" כמאגר אסטרטגי למשק הישראלי, ולאסור ייצוא ממנו עד להתחלת ההפקה ממאגר "לווייתן" וחיבורו למשק הישראלי. לטענת מתנגדי המתווה, האישור במתווה ליצוא מ"תמר" לפני פיתוח "לווייתן" דווקא מוריד את הסיכוי ש"לווייתן" יפותח בזמן הקרוב.
בפסיקת בג"ץ שפסלה את המתווה, השופט אליקים רובינשטיין ציין: "לבסוף... יש לייחס חשיבות למחלוקת שהנושא מעורר בקרב חלקים נרחבים בציבור. אלפים גדשו את הרחובות, על מנת להביע את מחאתם כנגד ההסדר המתגבש; הכנסת – הרשות הנבחרת – היא המקום בו קולם יכול להישמע, באמצעות הנציגים להם בחר העם לתת את קולו; אף בכך יש כדי להדגיש את החשיבות שנושא זה יבוא בשערי הרשות המחוקקת, לשם חקיקה ראשית."
השפעות "נובל אנרג'י" ואיום תביעות בינלאומיות.
בשל מעורבותה של החברה האמריקאית "נובל אנרג'י" בקידוחים, מופעל לחץ לאישור מתווה הגז מצד גורמי ממשל בארצות הברית. כך נחשף לדוגמה כי שגרירות ארצות הברית שלחה מסרונים לחברי כנסת ערבים לתמוך במתווה הגז בכנסת. מתנגדים למתווה גם טוענים שהבטחות במתווה חושפים את ישראל לתביעות בינלאומיות. הממשלה טוענת שקיום המתווה יסיר איום תביעות.
השפעות ייצוא הגז.
לפי טענות ראש הממשלה, שגובו על ידי מספר חוות דעת של משרדי הממשלה שפורסמו ב-2015, המתווה היה מאיץ את הייצוא למדינות האזור ולאירופה, ובכך היה משפר את יחסי החוץ של ישראל ומחזק את מעמדה. מתנגדי המתווה טוענים כי ייצוא גז לא בהכרח משפר את היחסים, ויצוא כמות גדולה עלול לגרום לנזק ביטחוני, מדיני, וכלכלי בעתיד. לפי פרופסור ברנדה שפר, אין ולו דוגמה אחת לכך שהקמת תשתיות אנרגיה קידמה שלום בין מדינות מסוכסכות, יתר על כן, סכסוכים הנוגעים להפקה, יכולים להשפיע לרעה על יחסים של שתי המדינות. לדוגמה הפסקת הזרמת הגז המצרי לישראל ב-2012 הובילה לסכסוך המשפטי, והודעה של מצרים שלא תשלם פיצויים.
בהיבט הכלכלי, משרד הכלכלה ניתח את כדאיות היצוא תחת הנחות שונות וקבע שברוב התרחישים עדיף למדינה לשמור על רוב הגז לשימוש מקומי מאשר לייצא את הגז ובעתיד לייבא דלקים תחליפים במקום הגז שאזל. מיכאל שראל העיד: "מעל 200 BCM לא קבלנו בשום תרחיש סביר. נגד המתודולוגיה לא הועלתה למעשה שום טענה. דברנו על זה עם הרבה כלכלנים במועצה הלאומית לכלכלה, בבנק ישראל, במשרד האוצר ובמקומות אחרים. המתודולוגיה עצמה לא שנויה במחלוקת".
מספר חודשים לפני פרסום חוות דעת הממשלה ב-2015, חידשו המצרים את החיפושים אחר גז טבעי לאחר הפסקה של מספר שנים, והדבר דווח בעיתונות העולמית. למרות זאת דוחות הממשלה לא הזכירו את החיפושים האלה ואת ההשלכות האפשריות שעלו מהם. חודשיים לאחר פרסום דוחות הממשלה התגלה מאגר גז "זוהר" מול חופי מצרים. התנועה לאיכות השלטון העלתה תהיות באשר למקצועיות חוות הדעת של הממשלה על סמך כך שאין אזכור לאפשרות זו. במצרים נמצאים מפעלים להנזלת גז שאינם בשימוש, שיכולים לשמש לצורך ייצוא גז ישראלי לאירופה ואסיה. גילוי מאגר "זוהר" מטיל ספק על תוכניות יצוא גז מישראל למצרים.
במסגרת השימוע על מתווה הגז מספר עמותות חברתיות טענו כי הגברת הייצוא תפגע בביטחון האנרגטי של ישראל. הפורום המשפטי למען ארץ ישראל הוסיף כי אף כי אינה מתנגדת לייצוא למדינות השכנות, ייצוא כמות נכבדת על חשבון הדורות הבאים מהווה מכה קשה למדינה.
ב-2014, השר גלעד ארדן הביע חשש כי יצוא כמות גדולה עלול לפגוע בעתיד בביטחון ובמעמדה המדיני של מדינת ישראל. לדברי ארדן, עבודת ועדת צמח לא התחשבה מספיק בבעיות גאו-פוליטיות שעלולות להתפתח בטווח הארוך. עמדה דומה הציג ג'ון הופמייסטר, לשעבר נשיא חברת האנרגיה "של".
ב-2013 ועדת צמח טענה שהבטחת כמויות יצוא הייתה חיונית להבטחת כדאיות פיתוח מאגר "לווייתן". בדצמבר 2015, התפרסמו כתבות על תוכניות מגירה של זכייני "לווייתן" לבצע פיתוח מצומצם שתכסה את צורכי המשק המקומי ואינו מסתמך על יצוא.
הצעות חלופיות למתווה הגז.
מספר חלופות הוצעו למתווה הגז. אחת הוצעה בידי השר להגנת הסביבה אבי גבאי, שנייה הוצעה בידי "מטה מאבק הגז", הצעה נוספת הוצעה בדיוני וועדת הכלכלה בידי אמנון פורטוגלי. ארגונים חברתיים גם העלו הצעות, כמו מגמה ירוקה והעמותה לכלכלה בת קיימא. ההצעות מנו את הבעיות והמלצותיהם בנוגע למתווה.
הפגנות נגד מתווה הגז.
לאחר הגשת עקרונות המתווה לממשלה על ידי צוות קנדל, התחילה התארגנות ציבורית נגד המתווה עם הפגנות ברחבי המדינה, שהגיעו לשיא ב-14 בנובמבר 2015 כאשר הפגינו יותר מ-10,000 איש נגד מתווה הגז בכיכר הבימה בתל אביב. בכמה מההפגנות, פעילים נעצרו על ידי המשטרה.
חוקים והחלטות רגולטוריות שקדמו את המתווה.
חוק הנפט.
חיפוש והפקה של גז טבעי בישראל מוסדרים באמצעות חוק הנפט, התשי"ב-1952. (המושג "נפט" בחוק זה כולל גם גז.) השופט חשין תיאר את החוק במילים אלה:
סעיף 29ג קובע את חובת הפיתוח כחובת הכנת מאגר להפקה תוך שלוש שנים מעת קבלת חזקה. סעיף 24 קובע שכל חובות בעל חזקה מוטלות על זכיין רישיון מיום הגעתו לתגלית. (לדוגמה, לפי החוק מאגר "לווייתן" שהתגלה בסוף 2010 היה צריך להיות מוכן להפקה כבר בסוף 2013.) בדיון בכנסת ב-1952 לקראת אישור החוק, חבר כנסת מיכאל חזני הסביר את הרקע לחובת הפיתוח:
הפרקטיקה במקצוע… מראה שיש חברות שמשתדלות להשיג זיכיון לא כדי לנצלו, אלא כדי לשמרו כרזרבה לעתיד לבוא, או כדי למנוע מהמתחרה את ניצולו. אין אנו יכולים להרשות לעצמנו דבר כזה... והנה, החוק המוצע מגן עלינו גם מפני אפשרות זו, והוא מאפשר לממשלה לבטל זיכיון שאין עוסקים בניצולו בשקידה הראויה."
בדיון בוועדת הכלכלה בדצמבר 2015, שר האנרגיה יובל שטייניץ אמר שהחוק מאפשר לממשלה לקחת את רישיונות הגז אם הזכיינים יפסיקו לפתח מאגרים. (לפי סעיף 55 לחוק הנפט: "[הממונה על הנפט] רשאי לבטל זכות נפט [רישיון או חזקה]...אם בעל זכות נפט...לא מילא אחר הוראה מן ההוראות של חוק זה... או של תקנה או צו לפיו; [או] לא פעל בהתאם לתוכנית העבודה שהגיש או שאיחר בביצועה בהתאם ללוח הזמנים שלביצועה או לא השקיע בחיפושי הנפט את הסכומים שהתחייב להשקיע לשם ביצוע תוכנית העבודה...והכל על אף הודעה בכתב שנמסרה לו מאת המנהל ששים יום קודם...")
כתגובה ציינה ח"כ שלי יחימוביץ' שחובת הפיתוח מוטלת על הזכיינים גם בלי המתווה.
חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע.
באפריל 2010 מינה שר האוצר יובל שטייניץ ועדה ציבורית בראשות פרופסור איתן ששינסקי, שנודעה בשם "ועדת ששינסקי", לבחינת מדיניות המיסוי של תגליות גז ונפט בישראל. הוועדה המליצה על הנהגת היטל על רווחי נפט פרוגרסיבי עד לשיעור של בערך 48% מהרווחים, לאחר שהמשקיעים יזכו להחזר של 280% מהשקעתם על מאגר "תמר", ו-200% על יתר המאגרים. החוק גם קבע מס יצוא שייחשב לפי הרווחים שהיו מתקבלים אם היצוא היה נמכר במחיר הממוצע בשוק המקומי. במרץ 2011 אושר חוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א-2011. שם החוק שונה בנובמבר 2015 ל"חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע" כאשר הוכנסו בו סעיפים שהטילו מיסוי רווחי יתר גם על משאבי טבע אחרים.
בהתייחס להטלת מס רווח בהיעדר פיקוח מחירים, ציין ירון זליכה במחאה נגד מתווה הגז:
החלטת הממשלה 442 לגבי יצוא.
באוקטובר 2011 מונתה על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ושר האנרגיה והמים, עוזי לנדאו, ועדת צמח - ועדה בין-משרדית בראשות מנכ"ל משרד האנרגיה והמים, לבחינת משק הגז הטבעי ולגיבוש המלצות למדיניות הממשלה באשר לפיתוחו העתידי. הוועדה הגישה את מסקנותיה בסוף 2012. ביוני 2013 החליטה הממשלה לקבל את עיקרי ההמלצות של הוועדה לפי החלטת הממשלה 442. בהחלטה זו נקבע בין היתר שיש לאשר יצוא של רזרבות הגז שיתגלו בישראל מעבר ל-540 BCM, כאשר עיקר הייצוא יגיע ממאגר "לווייתן". להצדקת ההחלטה, הסביר ראש הממשלה, "בלי שיהיה יצוא גז - לא יהיה גז בשוק המקומי. אלה הכללים הבסיסיים..." מתנגדים להחלטה טענו שניתן לפתח את המאגר בשלבים, בלי להסתמך על יצוא, טענה שקיבלה גיבו כשהתפרסמה תוכנית לפיתוח מצומצם בדצמבר 2015.
באוקטובר 2013 בג"ץ דן בעתירות נגד החלטת הממשלה והחליט לדחות את העתירות. הדיון התרכז בעיקר סביב הסתירה לכאורה בין ההחלטה לבין קביעת העדפת האספקה למשק המקומי שנקבע בסעיף 33 לחוק הנפט. לפי החלטת בג"ץ, סמכות השר לתת העדפה למשק המקומי לא נפגעה: "לא ניתן לומר, כבר עכשיו, שממשלה עתידית עלולה למצוא עצמה כבולה להיקפי הגז שנקבעו בהחלטה מושא העתירות. זאת, כאשר במסגרת "כללי המשחק" שנקבעו מראש, הבהירה הממשלה כי בכוונתה לבחון את הסוגיה בחלוף חמש שנים מעת קבלת ההחלטה..."