ערב מלחמת העולם הראשונה (1914), היו כ-30% מהסטודנטיות לרפואה בפרוסיה יהודיות. בווינה היו הסטודנטיות היהודיות לרפואה 60% מכלל הסטודנטיות לרפואה. המקצועות הרפואיים שבהם הרופאות היהודיות נטו להתמחות היו: פדיאטריה, גינקולוגיה, מיילדות, מחלות עיניים ופסיכיאטריה. רופאות יהודיות רבות הפכו ציוניות ועלו לארץ ישראל.
בין העולות החדשות: רופאת הנשים הראשונה בארץ ישראל ד"ר סוניה בלקינד שחזרה לארץ ישראל בתום התמחות בפריז 1907, רופאת הנשים ד"ר בת שבע יוניס גוטמן שעלתה לארץ ישראל בשנת 1909, רופאת העיניים הראשונה בתל אביב ד"ר מרים נופך שעלתה לארץ ישראל בשנת 1913, רופאת הילדים ד"ר הלנה כגן שעלתה לארץ ישראל בשנת 1914, הבקטריולוגית ד"ר רינה (רוזה) יונוביץ שעלתה לארץ ישראל בשנת 1920.
החל משנות ה-20 של המאה ה-20 היו הרופאות 21.2% מכלל הרופאים היהודים שקיבלו רישיונות עבודה מממשלת המנדט הבריטי (מאביב 1919 עד סוף דצמבר 1929). במשך כל תקופת השלטון הבריטי (1918–1948), הוצאו כ-3,600 רישיונות ליהודים, מהם 720 לרופאות (20%).
ד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק שהייתה רופאת נשים, נתמנתה למנהלת מחלקת יולדות בבית החולים על שם שוויצר בטבריה, בין השנים 1934–1948.
הקמת ענפי הכירורגיה השונים בישראל (רשימה חלקית).
עד סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 המקצוע הכירורגי הכמעט בלעדי שהיה קיים בארץ היה "כירורגיה כללית". כל העוסקים בכירורגיה היו גברים מלבד 2 נשים שהחלו להתמחות בתחום בשנות ה-30 של המאה ה-20.
הכירורג פרופ' דוד ארליק התחיל לבצע בבית החולים רמב"ם ניתוחים אורולוגיים בשנת 1948, ובהמשך נפתחה מחלקה אורולוגית בניהולו של הד"ר דן לוין.
מחלקות כירורגית החזה והלב הראשונות בארץ נפתחו בבית חולים תל השומר בתחילת שנות ה-50 על ידי הפרופ' יהודה פאוזנר, ובמרכז רפואי הדסה בירושלים על ידי הפרופ' חנוך מילויצקי. ב-1964 הוקמה המחלקה לכירורגיית חזה ולב על ידי פרופ' מוריס לוי בבית החולים בילינסון.
המחלקה הנוירוכירורגית נוסדה בהדסה בירושלים, בשנת 1941 על ידי הד"ר הנרי ויגדורסון והייתה היחידה בארץ ישראל. פרופ' אהרון בלר נתמנה למנהל המחלקה בשנת 1951. הפרופ' הרדן אשכנזי ייסד בבלינסון את היחידה לנוירוכירוגיה אשר בשנת 1948 הפכה למחלקה.
הפרופ' ג'ורג' לבנטון התמנה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כממלא מקום מנהל מחלקת א.א.ג. בבית החולים רמב"ם בחיפה, ובשנת 1963 מונה למנהל מחלקת א.א.ג. בבית החלים על שם חיים שיבא בתל השומר.
הפרופ' מרק מוזס בשנת 1962 ייסד בארץ ענף חדש בכירורגיה: "כירורגיית כלי דם", היה הכירורג הראשון שהתחיל לנתח ניתוחי כלי-דם בישראל. מוזס ניהל את המחלקה לכירורגיה כללית וכלי דם בתל השומר. הפרופ' מנדל סטבורובסקי התחיל לנתח ניתוחי כלי דם באיכילוב בשנת 1965. סטבורובסקי ניהל את המחלקה לכירורגיה כללית וכלי דם.
בשנת 1951 נפתחה בתל-השומר המחלקה הראשונה בארץ ל- כירורגיה פלסטית בניהולו של הד"ר ליאו בורנשטיין. הפרופ' צבי נוימן בשנת 1958 נתמנה למנהל השירות הכירורגי-פלסטי ובהמשך למנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית, בבית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1955 הפרופ' אברהם לאופר כירורג, וכירורג ילדים, ייסד וניהל את המחלקה הראשונה ב-ישראל, לכירורגית ילדים בבית החולים הדסה.
האורתופד פרופ' מאיר מייקין הקים בשנת 1955 וניהל את המחלקה לאורתופדיה בבית החולים הדסה (לימים בית החולים הדסה עין כרם).
יחסי דרום אפריקה–רוסיה
יחסי דרום אפריקה–רוסיה הם יחסי החוץ בין רוסיה לדרום אפריקה. יחסים דיפלומטיים מלאים כוננו בין שתי המדינות ב-28 בפברואר 1992. לרוסיה יש שגרירות בפרטוריה וקונסוליה כללית בקייפטאון. לדרום אפריקה יש שגרירות במוסקבה. שתי המדינות חברות גם ב-BRICS.
היסטוריה.
בשנת 1896 כוננה טרנסוואל יחסים דיפלומטיים עם האימפריה הרוסית. מלחמת הבורים סוקרה בהרחבה על ידי התקשורת הרוסית, ופורסמו ספרים, מאמרים, מחזות, עלונים ושירים רבים על המלחמה, בדרך כלל עם נטייה פרו-בוראית בולטת. סופר רוסי אחד התלונן: "לאן שלא תלך בימינו אתה שומע את אותו הסיפור - הבורים, הבורים ורק הבורים". ההמנון הלאומי של טרנסוואל "טרנסוואל, טרנסוואל, ארצי" נוגן לעיתים קרובות על ידי תזמורות רוסיות, ארגונים הוקמו כדי לאסוף תרומות לטובת טרנסוואל, ושירותי הכנסייה העלו תפילות למפלה בריטית. בסדרות עיתונים ורומנים הוצגו אנשי "הקומנדו" כגיבורים הנלחמים בבריטים היהירים. האהדה הציבורית הגיעה עד כדי כך, שמסעדות ובתי קפה קיבלו שמות אפריקנים, כדי לקדם את העסק. ההיסטוריון הבריטי RW ג'ונסון כתב: "השמרנים הרוסים היו פרו-בורים לא רק מהסיבות הלאומיות הרגילות, האנטי-בריטיות, אלא מכיוון שהם חשבו שהבורים היו כמו סוג הרוסים הטוב ביותר - אנשים שמרניים, כפריים, נוצרים המתנגדים לפלישה לאדמתם על ידי בעלי הון זרים (במיוחד יהודים)." במאמר מערכת הצהיר אחד מעיתוני מוסקבה : "המשמעות ההיסטורית העמוקה של מלחמה זו היא שאמונה, פטריוטיזם ... המשפחה הפטריארכלית, אחדות שבטית קדמונית, משמעת ברזל והיעדר מוחלט של מה שמכונה ציוויליזציה מודרנית הפכו לכאלה כוח בלתי מנוצח שאפילו הבריטים הבלתי מנוצחים לכאורה החלו לרעוד." עם זאת, כמה מאות רוסים עשו את דרכם להילחם למען הטרנסוואל, וכשהגיעו היו המומים לעיתים קרובות מהשחיתות של ממשלת טרנסוואל, דרכיה הלא-מאורגנות ומהאכזריות היום-יומית של האפריקנרים כלפי שחורים.
ברית המועצות ביטלה את שגרירותה לאחר טבח שארפוויל בשנת 1960. לאחר שדרום אפריקה הפכה לרפובליקה בשנת 1961, התקררו היחסים מאוד. דרום אפריקה ראתה את ברית המועצות כאויב, מכיוון שזו תמכה כלכלית וצבאית בקומוניזם ביבשת אפריקה. במהלך מלחמת הגבול בדרום אפריקה, הסובייטים סיפקו והכשירו לוחמי SWAPO ו-MPLA. עם זאת, בסוף שנות ה-80, נחלשה ההתערבות הרוסית באפריקה, והיחסים בין המדינות התחממו מעט עם סיום המלחמה הקרה. מיד לאחר קריסת ברית המועצות, כוננו דרום אפריקה והפדרציה הרוסית החדשה יחסים דיפלומטיים.
גבר גבר
גבר גבר (באנגלית: Daddy's home) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2015 בבימויו של שון אנדרס. הסרט עוסק בבראד, אב חורג בעל אופי עדין (ויל פרל) שמתמודד על תשומת לבם של ילדיה של אשתו שרה (לינדה קרדליני) כשאביהם הביולוגי דסטי (מארק וולברג) חוזר.
עלילה.
מנהל "רדיו פנדה" האדיב בראד ויטאקר, נאבק להיות אב חורג טוב לשני ילדיה של אשתו שרה, מייגן ודילן, על מנת לזכות בקרבתם ואהבתם. הילדים מתחילים להתקרב לבראד, דילן מספר לו שמציקים לו בית הספר ומייגן מבקשת ממנו לקחת אותה לריקוד אב-בת בבית הספר שלה. לילה אחד, דסטי מיירון, בעלה לשעבר של שרה ואביהם הביולוגי של הילדים, מתקשר ומגלה את נישואיה של שרה עם בראד. לפתע הוא מודיע שהוא יבקר למחרת. שרה מהססת להכניס לבעלה לשעבר לביתם, אך בראד משכנע אותה שחשוב לילדים שאביהם ואביהם החורג ייצרו מערכת יחסים מכבדת.
כשדסטי מגיע, בראד נבהל מייד מהופעתו הקשוחה והשרירית ומקסמו על מייגן ודילן. דסטי משכנע שוב ושוב את בראד לתת לו להישאר, ובראד תמיד מסכים אף על פי ששרה מזהירה אותו מפני אופיו האמיתי של דסטי. אחרי שדסטי גורם לילדים לחשוב שבראד הוא גזעני ומכריח אותו להסכים לגדל כלב בבית בראד מבין שדסטי רוצה להעיף אותו מהבית ולהתפייס עם שרה. אולם לאחר שהם מתחילים להסתדר ומגיעים להסכם בצורת הדרך של דילן להגן על עצמו, בראד בטוח שהם כבר התפייסו ושאין לדסטי שום כוונות רעות כלפיו.
עם זאת, בראד המום כשדסטי מגלה לו שהוא עדיין מתכוון לגרש את בראד מהמשפחה. נואש, בראד מוציא עשרות אלפי דולרים על מתנות מוקדמות לחג המולד, כולל פוני וכרטיסי כדורסל בשווי 18,000 דולר, כדי לגרום לכך שהילדים יאהבו אותו יותר מאת דסטי. במשחק הכדורסל, דסטי שוב "מנצח" את בראד כשהוא חושף שהוא חברו הטוב של מאמן הקבוצה האהובה על דילן, ובראד הזועם מתחיל לשתות בכבדות. במהלך המחצית, בראד נבחר לנסות לזרוק כדורסל על מנת לזכות בפרס. שיכור, בראד מספר לכולם ברמקול איך דסטי מנסה לגנוב את אשתו והילדים, ושהוא עשה אהבה עם אשתו אתמול בלילה. כשהוא מנסה לזרוק את הכדור הוא פוגע בטעות במעודדת ובילד נכה על כיסא גלגלים. שרה זורקת את בראד מהבית, אולם כאשר דסטי מנסה לנחם את שרה, היא דוחה אותו ומאלצת אותו לקום כאבא כדי לעזור לילדיו עם לוחות הזמנים העמוסים שלהם.
ארבעה ימים לאחר מכן, בראד מתגורר במשרדו בעבודה, בדיכאון. דסטי בינתיים, מנסה להיות אבא במשרה מלאה. לאחר מספר ימים לדסטי נמאס מ"משרת" האב והוא מחליט לעזוב ביום ריקוד האב-בת של מייגן, חברו גריף הולך לבראד ומשכנע אותו להילחם לחזור למשפחתו. בראד תופס את דסטי בבר ומנסה לגרום לו לחזור כיוון שהילדים לא יכולים לחיות ללא אב בכלל. דסטי מודה שהוא לא יכול להתמודד עם החלקים הקשים של היותו אבא, ואומר לבראד כי הוא מעריץ אותו שהצליח לעשות את כל הדברים שבאחריותו כאב. בראד עונה לו שכל החלקים הנוראיים בלהיות אבא שווים את זה, כי בסופו של דבר הוא עושה את זה למען ילדיו. בראד מצליח לשכנע את דסטי ללכת לריקוד, והוא ובראד מגיעים יחד. שם הם מגלים כי מי שהציק לדילן היא ילדה בשם סרנדיפיטי. כדילן רואה את בראד ודסטי הוא מקבל אומץ ומרביץ לסרנדיפטי. בראד ודסטי וכמעט נכנסים לקטטה עם אביה, אולם דסטי מחליט סוף סוף לעקוב אחרי הדרך של בראד כאב, ובמקום להרביץ הוא מרגיע את הקטטה על ידי פתיחת ריקוד. בראד ושרה מתפייסים, ודסטי מחליט להישאר ולהיות "אבא משותף" טוב לילדיו.