אריה אלטמן (6 בינואר 1902, בַּאלטָה, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 21 באוגוסט 1982) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת.
ביוגרפיה.
אריה אלטמן נולד בעיר בַּאלטָה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1902. למד משפטים וכלכלה באוניברסיטת אודסה, סוציולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטאות דטרויט וניו-יורק. בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק.
את פעילותו הציונית החל אלטמן ב-1920.
ב-1921 הצטרף ל”צעירי ציון”, והיה היו”ר של התנועה עד 1924. אלטמן נעצר שלוש פעמים על ידי השלטונות הסובייטים והוגלה. הצטרף למפלגת ”הפועל הצעיר”, והיה ממייסדי "הסתדרות הציונים העמלנים”.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, וב-1927 יצא ללימודים בארצות הברית.
ב-1928 הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית ונמנה עם פעיליה.
ב-1931 נבחר לראש הצה”ר באמריקה, וחזר ארצה ב-1935.
אלטמן עמד בראש התנועה הרוויזיוניסטית (הצה”ר) בארץ-ישראל, וכחבר הנשיאות העולמית של הצה”ר (1938), אחרי מות ז`בוטינסקי עמד בראש הלשכה המדינית של הצה”ר בירושלים (1940).
אלטמן היה חבר במועצת המדינה הזמנית.
אלטמן היה חבר הוועד הלאומי בשנים 1939–1940, וב-1943 יצא בשליחות לטורקיה למען הצלת יהודי אירופה.
ב- 1945 כיהן כיו”ר הנשיאות של הצה”ר, עמד בראש רשימת ”תנועת ז`בוטינסקי – ברית-הצה”ר” בבחירות לכנסת הראשונה, שלא עברה את אחוז החסימה. נבחר לכנסת השנייה מטעם תנועת החרות. כיהן כחבר הכנסת משנת 1951 ועד 1965 מטעם סיעות חרות וגח"ל. ד"ר אלטמן היה חבר בוועדות השירותים הציבוריים, ועדת הפנים, ועדת הכנסת, ועדת חוקה, חוק ומשפט ובוועדת החוץ והביטחון. במקביל, בין השנים 1955–1965, היה חבר מועצת העיר ירושלים.
אלטמן נפטר ב-21 באוגוסט 1982, ונטמן למחרת בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו רחובות בשכונת פסגת זאב בירושלים ובשכונת יד אליהו בתל אביב.
אזיקי רגליים
נבחרת לפלנד בכדורגל
נבחרת לפלנד בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל של חבל לפלנד.
מאחר שאינה מייצגת מדינה, נבחרת חברה בקוניפ"א אך לא חברה באופ"א או בפיפ"א ולכן לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל.
הנבחרת שיחקה כמה משחקים מאז שנת 1985 כולל משחק נגד נבחרת אסטוניה. מטרתה של התאחדות הכדורגל של לפלנד הוא להגיע להכרה כנבחרת לאומית.
מאז שנת 2003 הנבחרת חברה ב-NF-Board המארגנת משחקי נבחרות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א. משנת 2006 לפלנד משתתפת בגביע העולם של ויוה. בטורניר הראשון, בשנת 2006 זכתה בגביע, לאחר שהביסה את נבחרת מונקו. כעבור שנתיים, לפלנד אירחה את משחקי הגביע, והגיעה למקום השלישי, הישג אותו שיחזרה במשחקי ויוה בשנת 2009.
תחום אידאלים ראשיים
אלגוריתם אוקלידס המוכלל
נבחרת גרינלנד בכדורגל
נבחרת גרינלנד בכדורגל לגברים, הידועה בכינויה "דובי הקוטב", היא נבחרת הכדורגל של האי גרינלנד שבשליטת דנמרק.
הנבחרת חברה בקוניפ"א, אך אינה חברה ב-אופ"א, בCONCACAF או בפיפ"א ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל, בגביע הזהב של CONCACAF או באליפות אירופה בכדורגל. רוב משחקי נבחרת גרינלנד הם נגד נבחרת איסלנד ונבחרת איי פארו ובעבר שיחקה הקבוצה נגד נבחרת טיבט, שגם אינה חברה בפיפ"א.
בשנת 2006 השתתפה הנבחרת ב"מונדיאל הנבחרות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א". במהלך הטורניר שיחקה הקבוצה שני משחקים, האחד נגד נבחרת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין שנגמר בהפסד 1-0 ומשחק נגד נבחרת זנזיבר שנגמר בהפסד 4-2.
גרינלנד חברה באיגוד משחקי האיים הבינלאומי. הנבחרת משתתפת בטורניר הכדורגל של משחקי האיים שנפתח בשנת 1989. בשנת 2013 הנבחרת הגיעה להישג השיא בטורניר, משחק הגמר בו הפסידה לנבחרת ברמודה.
שחקני הנבחרת, כמו שאר תושבי גרינלנד, יכולים גם לשחק בנבחרת דנמרק בזכות אזרחותם הדנית.
במאי ההתאחדות לכדורגל המקומית החלה בתהליך להצטרפות חברה ב-CONCACAF שעתיד להסתיים בשנת 2024, אולם ייתכן כי התהליך יסתיים מאוחר יותר מאחר שבמדינה אין אצטדיון כדורגל העומד בקריטריונים לאירוח משחקים בינלאומיים.
אזיקי אגודל
אזיקי אגודל הם אזיקים מתכת קטנים שמטרתם לכבול את האגודלים זה לזה ובכך להגביל את יכולת התנועה של האדם הכבול אף יותר מאזיקי פרקי היד.
בגלל הסיכוי הגבוה יותר לפציעה, בדרך כלל על ידי הגברת הלחץ על האגודל וחסימה של זרימת הדם, הם בשימוש תדיר פחות מאשר אזיקים רגילים.
המפתח הסטנדרטי האוניברסלי לאזיקים בדרך כלל לא מתאים לאזיקי אגודל, להם דרוש מפתח קטן יותר.
אזיקי אגודל עם מנעול כפול הם בעלי מנעול קפיץ המונע מהאזיקים להתהדק ולפצוע את הכבול בזמן סיבוב המפתח. מנעולים כפולים גם מקשים על פיצוח האזיקים.
נבחרת חבל הבסקים בכדורגל
נבחרת חבל הבסקים בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל של הקהילה האוטונומית של חבל הבסקים שבספרד.
מאחר שאינה מייצגת מדינה, נבחרת זו לא חברה באופ"א או בפיפ"א ולכן לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל.
בתחילת דרכה שיחקה הנבחרת רבות מול הספרדית. בשנת 1937 יצאה הנבחרת מספרד לראשונה, לשם איסוף כספים עבור הבסקים בזמן מלחמת האזרחים בספרד. הנבחרת חדלה לפעול בזמן שנות פרנקו, ובשנת 1979 הוקמה מחדש.
מוזאון הלובר
אנג'לה דייוויס
אנג'לה איבון דייוויס (באנגלית: Angela Yvonne Davis, נולדה ב-26 בינואר 1944 בברמינגהאם, אלבמה) היא פעילה חברתית רדיקלית, סופרת ופילוסופית אמריקנית.
דייוויס נטלה חלק בו"ועדת התיאום הלא-אלימה הסטודנטיאלית" ועם המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית בשנות ה-60 וה-70. היא התפרסמה בשנת 1970 לאחר שקושרה לרציחתו של השופט הארולד האלי, לאחר שזה נחטף על ידי אסירים חברי הפנתרים השחורים שניסו לברוח מהכלא. היא ירדה למחתרת, ושמה נוסף ל"רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר" של ה-FBI. לאחר שנה וחצי של מנוסה נעצרה ונשפטה. לאחר 16 חודשי מעצר, וקמפיין בינלאומי למען שחרורה זוכתה ומשפטה הפך לאחד המשפטים המפורסמים בארצות הברית.
דייוויס היא פרופסור אמריטה להיסטוריה של המודעות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, בה כיהנה גם כראש החוג ללימודי נשים ומגדר. היא פועלת למען שוויון גזעי ומגדרי ולמען ביטול בתי הכלא במסגרת הארגון "התנגדות קריטית" שייסדה. כמו כן, פרסמה תשעה ספרים העוסקים לרוב במאבק למען שוויון זכויות ובבעיות המגדריות באמריקה.
בשנת 2020 הופיעה ברשימה 100 האנשים המשפיעים השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
ביוגרפיה.
נעורים.
דייוויס נולדה בנולדה ב-26 בינואר 1944 בברמינגהאם, אלבמה, ב"גבעת הדינמיט", שכונה בה היה קונפליקט גזעי חריף.
אמה של אנג'לה, סאלי בל דייוויס, הייתה מהמארגנים של "קונגרס צעירי הדרום השחורים", ארגון שהושפע מאוד מהמפלגה הקומוניסטית. כתוצאה מכך, בילדותה אנג'לה דייוויס הייתה מוקפת בפעילים קומוניסטים, דבר שהשפיע מאוד על השקפת עולמה.
דייוויס זכתה למלגת לימודים באוניברסיטת ברנדייס שבוולת'ם, מסצ'וסטס, שם הייתה אחת משלושת הסטודנטים השחורים היחידים בקרב תלמידי השנה הראשונה. בתקופה הזו היא הכירה את הפילוסוף הרברט מרקוזה והחלה ללמוד אצלו. ב-1962 נכחה ב"פסטיבל הנוער והסטודנטים העולמי" בהלסינקי, פינלדנד. עם חזרתה ב-1963, נחקרה על ידי ה-FBI בנוגע להשתתפות בפסטיבל בעל נותני חסות קומוניסטים.
במהלך שנתה השנייה בברנדייס, בחרה דייוויס בתואר בצרפתית, והתעמקה בפילוסופיה של ז'אן פול סארטר. היא התקבלה לתוכנית לימודים בצרפת של המילטון קולג'. בזמן שהייתה בצרפת, שמעה דייוויס על פיצוץ הכנסייה בברמינגהאם, שבוצע על ידי חברי הקו קלוקס קלאן ב-1963. האירוע השפיע עליה מאוד מכיוון שהכירה באופן אישי חלק מהקרבנות. לקראת השלמת התואר בצרפתית, הבינה דייוויס שבעצם ברצונה להתמקד בפילוסופיה. היא השלימה את לימודיה באוניברסיטת ברנדייס בהצטיינות בשנת 1965, כחברה באחווה היוקרתית פי בטא קפא, הידועה בדבקות במצוינות אקדמית באומנויות ומדעים. לאחר מכן החלה ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט. דייוויס קיבלה מלגה של מאה דולר לחודש, ותחילה גרה אצל משפחה גרמנית. בהמשך עברה עם קבוצת סטודנטים לגור בלופט במפעל ישן. רבים מהסטודנטים שהתגוררה עמם היו פעילים באיגוד הסטודנטים הסוציאליסטים הגרמני, וגם היא לקחה חלק בפעילות שלהם. לאחר שנתיים של לימודים בגרמניה, עברה דייוויס לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, בה השלימה תואר שני. כמו כן קיבלה דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת הומבולדט שבמזרח ברלין.
חייה הבוגרים.
החל מ-1969 דייוויס עבדה כפרופסור במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). היו לה גם הצעות עבודה מאוניברסיטת פרינסטון ומאוניברסיטת סווטארטמור, אך היא העדיפה את UCLA משיקולי מיקום. באותה תקופה היא הייתה ידועה כפמיניסטית רדיקלית, חברה במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית וקשורה למפלגת הפנתרים השחורים. עקב לחץ ממושל קליפורניה, רונלד רייגן, חבר המנהלים של האוניברסיטה פיטר אותה בשנת 1969, באשמת חברות במפלגה הקומוניסטית. הדבר גרר מחאה של איגוד הפרופסורים באוניברסיטאות האמריקאי. היא הוחזרה לתפקידה כאשר השופט ג'רי פאצ'ט פסק כי לא ניתן לפטר אותה עקב קשריה עם המפלגה הקומוניסטית.
ב-20 ביוני 1970 חבר המנהלים פיטר את דייוויס על שימוש ב"שפה מסיתה" בארבעה מנאומיה. הדוגמאות כללו בין היתר את כינוי אנשי-המשטרה "חזירים".