מפרץ פילוס, היה זירת שני קרבות חשובים בהיסטוריה של יוון: קרב פילוס, שניטש ב-425 לפנה"ס בין האתונאים לספרטנים, וקרב ים נאווארינו, בין הצי הטורקי לבין ציי בריטניה, צרפת ורוסיה, שניטש ב-1827, במהלך מלחמת העצמאות היוונית.
האתר הארכאולוגי.
קארל בלגן היה חופרה הראשון של פילוס. הוא בחר גבעה רמה שעמדה במקום, שם גילה שרידי ארמון עם ממצאים מיקניים רבים, שהביאו אותו למסקנה שמדובר בארמונו של נסטור. מאוחר יותר מצא בלגן באתר מאות לוחות חרס כתובים. הכתב כונה בתחילה כתב מינואי, מכיוון שלוחות דומים לאלו נמצאו בכרתים על ידי סר ארתור אוונס. הכתב כונה גם כתב ליניארי ב' ולבסוף כתב מיקני, על שם התקופה והמקום שבהם היה מקובל.
פילוס מוזכרת, הן באיליאדה והן בלוחות החימר, כעומדת בראש ברית של תשע ערי חוף.
על פי הממצאים, חרבה פילוס בשריפה פתאומית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בסוף התקופה המיקנית. הראיה להשערה זו הייתה הימצאותם של כלים רבים במקום, אך ללא ממצאים לקיומם של בני אדם שככל הנראה נמלטו כולם בשל השריפה.
כתב מיקני
כתב מינואי
מכון אדלסון למחקרים אסטרטגיים
וילהלם דורפפלד
וילהלם דורפפלד (בגרמנית: Wilhelm Dörpfeld; 25 בדצמבר 1853 - 23 באפריל 1940) ארכאולוג וארכיטקט גרמני.
תולדות חייו.
וילהלם דורפפלד נולד בוופרטל. בצד הכשרתו ועיסוקו כארכיטקט התעניין מאוד בארכאולוגיה, והצטרף ב-1884 להיינריך שלימן, חופרה של טרויה, בחפירותיו באקרופוליס של טירינס. ב-1893 חזר לחפור בטרויה בטענו ששלימן הרס שם את הרצף הארכאולוגי ובלבל בין השכבות השונות. בשנים 1885–1890 חפר באקרופוליס של אתונה, ובשנים 1903–1911 ניהל חפירות בפרגמון. בסוף יוני 1914 שב לברלין בגלל המתיחות שלפני מלחמת העולם הראשונה ונשאר בה בשבע השנים הבאות. במהלך המלחמה שירת במודיעין של המטה הכללי ומטה הצי, במקביל לעבודתו המדעית. בתחילת המלחמה היה בין החותמים על מנשר התשעים ושלושה ונמנה עם מיעוט החותמים שעמדו על כך שהעובדות במנשר נכונות, גם לאחר המלחמה.
דורפפלד מת ב-1940.
עמדותיו.
על סמך הממצאים בטירינס ובטרויה, הגה דורפפלד רעיון, שאמנות גאומטרית התחילה כבר בתקופה המיקנית, ולמעשה בכך מחק את תקופת החושך ביוון. הוא חפר גם באולימפיה, מקום בו חפר בתחילה עם קורטיוס ואדולף פורטוונגלר, וגם משם רצה להוכיח את התזה שלו.
אך קמו לו מתנגדים רבים, ובראשם אדולף פורטוונגלר שכינה אותו "בור מוחלט", ובסופו של דבר הוא זכה ללעג ולקלס, וגם תלמידיו פרשו ממנו.
בגרמניה הוא היה נערץ, ושם הקים את ה"אקדמיה לארכאולוגיה", וגם גימנסיה.
אף על פי שדעתו לא התקבלה ואף זכתה ללעג רב, נחשב דורפפלד לארכאולוג מעולה, ולזה תרם הידע הרב שלו בארכיטקטורה, שעזר לו לזהות היטב את השכבות השונות ולהבדיל ביניהן.
תקופת החושך ביוון
חיתוך בלייזר
חיתוך בלייזר היא טכנולוגיה שבעזרתה משתמשים בלייזר לחיתוך חומרים שונים. התהליך מתבצע על ידי מיקוד קרן לייזר בעלת הספק גבוה, באמצעות מחשב, אל פני החומר המיועד לחיתוך. החומר סופג את האנרגיה של הלייזר ובהינתן עוצמה מספקת מגיב בהתכה, אידוי או פיזור. הלייזר פועל לפי מרחק מיקוד, כלומר המרחק בין העדשה לבין החומר. לכן החיתוך בלייזר יעיל במיוחד בחיתוך לוחות שטוחים (מרחק קבוע מהעדשה). עובי החומר הניתן לחיתוך תלוי בעוצמה של קרן הלייזר וגם בטווח המיקוד של הקרן. ככל שהקרן ממוקדת יותר כך טווח המיקוד קצר יותר. קיימים סוגים שונים של לייזרים באורכי גל שונים, המתאימים לסוגי חמרים שונים. במתכות למשל נעשה שימוש בקרן לייזר באורך גל קטן (תדר גבוה) שמבטיח פיזור אנרגיה מינימלי. האנרגיה המרוכזת מצליחה לפעול על המתכת. בחמרים אורגניים (עץ, אבן, עור, פלסטיק) שאינם מפזרים אנרגיה, אפשר להשתמש באורכי גל גדולים יותר (תדר יותר נמוך) כדי לחתוך ביעילות.
היתרון הגדול בשימוש בלייזר הוא בכך שהחיתוך מתבצע ללא מגע מכני. פרט לאנרגיה המוקרנת על החומר אין חיכוך מכני ולכן יש שחיקה פחותה של כלי חיתוך. היעדר החיכוך מאפשר תנועות "חופשיות" יותר, ומגדיל את הגמישות הגאומטרית של החיתוך. קרן לייזר היא בדרך כלל צרה יותר מכלים מכניים.
בחיתוך בלייזר מתקיים בין השאר אידוי של חומר או תהליך כימי המפריד בין חמרים.
כך למשל בחיתוך PVC (פולי ויניל כלוריד) משתחרר גז הידרו-כלוריד שהוא רעיל ביותר וגורם לקורוזיה מואצת גם לחלקי המכונה.
חיתוך לייזר בעידן המודרני.
בשנים האחרונות מכונות החיתוך בלייזר נעשו נפוצות יותר ויותר. כיום מצויים מכשירי חיתוך וצריבה בלייזר במגוון רחב של תעשיות ובעסקים קטנים. הטכנולוגיה המתקדמת וירידת המחירים בשל הייצור ההמוני אפשרה לבעלי עסקים פרטיים לרכוש מיכון מתקדם. חנויות אופנה משתמשות בחיתוך לייזר על מנת ליצור בגדי מעצבים. חנויות לממכר אלכוהול צורבות שם ותמונה על בקבוקיהן. אמנים ויוצרים מוערכים משתמשים בחיתוך לייזר על מנת לייצר מתנות ייחודיות ופריטים נוספים לפי דרישה.
חומרים לחיתוך בלייזר.
ניתן לחתוך כמעט כל דבר בחיתוך לייזר, מנייר ועד מתכת. מכונות לייזר עם הספק של עד 150W יהיו מסוגלות להתמודד עם: עץ (עד עובי של 1 ס"מ), פרספקס (עד עובי 1 ס"מ), בד וקרטון. במכונות בעלות הספק גבוה יותר ניתן לחתוך גם פחי מתכת ועד חיתוך ברזל. כאשר חותכים חומרים בלייזר יש לדעת כי ככל שצפיפות החומר גבוהה יותר, כך יקשה על הקרן לחדור. לכן כאשר רוצים לחתוך חומר דחוס יותר, יש לקחת בחשבון שיש להאט את מהירות החיתוך כדי לאפשר לקרן לחדור מבעד לחומר.
סוגי מכונות.
יש בדרך כלל שלוש תצורות שונות של מכונות חיתוך לייזר תעשייתי: מכונה בה החומר הנחתך זז, מערכות היברידיות ומערכת אופטית נעה. חלוקה זו של מכונות מתייחסים לאופן העברת קרן הלייזר על החומר שיש לחתוך או לעבד. צירי התנועה יהיו בדרך כלל X ו- Y, אם כי ישנן מכונות בהן ראש הלייזר עצמו יכול לזוז אף בציר ה- Z.
במכונה בה החמור עצמו נע יש ראש חיתוך נייח ואילו מזיזים את החומר תחתיו לאחר הפעלת הלייזר. שיטה זו מספקת מרחק קבוע מראש הלייזר לחומר העבודה ונקודה אחת ממנה ניתן להסיר את החומר הנחתך. תצורה זו דורשת פחות אופטיקה, אך מנגד דורשת הנעת חומר העבודה (קרי, צירים, הינע וכדומה). מכונה זו נוטה להיות האיטית ביותר.
מכונה היברידית מספקת הנעה בציר אחד (בדרך כלל ציר ה- X) ובנוסף תזוזת ראש הלייזר בציר הקצר (Y). זה גורם לאורך קרן קבוע יותר ממכונה בה החומר הנחתך זז ועשוי לאפשר מערכת אופטית פשוטה יותר. מכונה בתצורה זו עשוי לתרום לירידה בהפסד אנרגיה בעת העבודה ולאפשר יותר קיבולת לוואט מהמכונה בה החומר הנחתך זז (שתוארה לעיל).
במכונה בעלת מערכת אופטית נעה, השולחן נייח וראש חיתוך (עם קרן לייזר) נע מעל לחומר העבודה בשני הממדים האופקיים. מכונה זו שומרת לעיתים קרובות אינם דורשת הידוק החומר הנחתך ושומרת על יציבות העובד. זוהי מכונה מהסוג המהיר ביותר, ויתרונה הגדול בה לידי ביטוי כאשר חותכים חלקים דקים. בערכות אופטיות נעות בעלות חמישה ושישה צירים מאפשרות גם חיתוך של אובייקטים בעלי גאומטריה משתנה. בנוסף, קיימות שיטות שונות לכיוון קרן הלייזר לחומר מעוצב, שמירה על מרחק מיקוד תקין וכו'.
בני סיידא
בני סיידא הוא בשלן, מעביר סדנאות בישול ומחברם של ספרי בישול.
ביוגרפיה.
סיידא הוא בהכשרתו המקצועית פיזיותרפיסט. במשך שנים נהג לפרסם ספרי בישול במקביל לעבודתו זו ורק לקראת שנות הפרישה החליט להתמקד בלעדית בספרי בישול וסדנאות בישול. סיידא אינו מגדיר עצמו כ"שף" (שכן זוהי אינה הכשרתו המקצועית) אלא כ"בשלן". עם זאת, עוד קודם לכן היה מחבר פורה של ספרי בישול. סיידא אינו מתמקד בסוג מסוים של בישול (אם כי בתחילת דרכו התמקד בבישול ביתי "פשוט" בסגנון ים תיכוני). ספריו הראשונים התאפיינו בעיצוב כמעט-ספרטני בניגוד ל"אלבומי" הבישול שפורסמו בשנות ה-80, וגם כיום טוענים מבקריו כלפיו כי ספריו אינם זוכים, בשל קצב ההוצאה המהיר, לעיצוב גרפי מושך. ייתכן שהוא מחבר מספר ספרי הבישול הפורה ביותר בישראל. כמה מספריו אף תורגמו לאנגלית ולרוסית.
מספריו.
(על-פי סדר אלפביתי, בהוצאת מודן):
סלאמי
קופסה שחורה (הנדסה)
במדעים, במדעי המחשב ובהנדסה, קופסה שחורה היא מכשיר, מערכת או עצם שדרך פעולתה הפנימית המדויקת אינה ידועה או אינה רלוונטית, אך ידועים נתוני הקלט והפלט שלה. אפשר להסתכל על כל פונקציה כקופסה שחורה הנקראת לביצוע פעולה מסוימת ומחזירה תוצאה מסוימת בהתאמה.
בדרך כלל, משתמשים בביטוי קופסה שחורה כדי להתעלם לרגע ממנגנון מסוים בתוך מערכת, על-מנת להקל על הבנת דרך הפעולה של המערכת כולה. המונח ההופכי ל״קופסה שחורה״ הוא ״קופסה לבנה״ או ״קופסה שקופה״, ומתאר מנגנון שדרך פעולתו ידועה וניתן לבחון אותה.
זה ששומר עלי
זה ששומר עליי (אלבום)
מקסימיליאן הראשון ממקסיקו
תחנת הרכבת תל אביב – אוניברסיטה
תחנת הרכבת תל אביב – אוניברסיטה היא תחנה של רכבת ישראל, הממוקמת בצפון תל אביב. היא נמצאת במרכז נתיבי איילון, בסמוך למרכז הירידים והקונגרסים בישראל ולאוניברסיטת תל אביב. התחנה ממוקמת בקילומטר ה-90.7 דרומית לתחנת הרכבת חיפה מזרח, על תוואי מסילת החוף.
היסטוריה.
התחנה נבנתה בשנת 2000 כדי לשמש כתחנת נוסעים שתשרת את אוניברסיטת תל אביב ואת המבקרים במרכז הירידים והיא נפתחה ב-26 באוקטובר 2000. את תכנונה ביצעו האדריכלים ארול פקר וסעדיה מנדל. בשל החריגות התקציביות הגדולות בבניית תחנת רכבת השלום בוצעו פשרות תכנוניות לשם חיסכון. כך, למשל, קוצץ אורך הגגון שמעל הרציפים ולא נבנו דרגנועים מהתחנה לאוניברסיטה.
בשנת 2012 נבנתה טיילת המדע המוליכה מתחנת הרכבת אל אוניברסיטת תל אביב.