ב-8 בינואר 1829 שייח' סולטאן הראשון חתם על אמנה ימית כללית עם האימפריה הבריטית והפך לבן חסותה של בריטניה כדי למנוע מן השלטון העות'מאני להשתלט על המדינה. בדומה לארבע משכנותיה: עג'מאן, דובאי, ראס אל-ח'ימה ואום אל-קייוואן, מיקומה של שארג'ה על נתיב המסחר להודו העלה את חשיבותה בעיני הבריטים והם כיבדו את שליטה במטח כבוד, כאות למעמדו (אף אם היה זה מטח של שלוש יריות בלבד, מתוך מקסימום של 21 יריות).
ב-2 בדצמבר 1971 הצטרף אמיר שארג'ה, שייח' ח'אלד השלישי, לאיחוד האמירויות הערביות.
ספורט.
אצטדיון התאחדות הקריקט של שארג'ה אירח כמעט 200 משחקי קריקט בינלאומיים, בני יום אחד, וארבע מערכות של משחקים בני ארבעה ימים (Test matches). זהו אצטדיון הקריקט המרכזי באיחוד האמירויות.
כַּלבַּאא' (חוואר כּלבּאא').
כַּלבַּאא' היא עיר בשארג'ה הגדלה במהירות על חופה המזרחי של איחוד האמירויות הערביות. מיקומה הוא כ-8 ק"מ מפוג'יירה, על גבולה של האמירות עם עומאן. ניתן להגיע לכַּלבַּאא' בכביש מפוג'יירה ומן העיר הטה במרחק 40 ק"מ, דרך נמלי הים בפוג'יירה ובקור כַּלבַּאא' ודרך נמל התעופה של פוג'יירה. כַּלבַּאא' ידועה בזכות הלגונה הנמצאת בה ויער המנגרובים המקיף אותה. בעיר מבצרים עתיקים ומעיין מים חמים בוואדי הלו. בשנת 1903 ישות קטנה בשם כַּלבַּאא', על שם העיר, קיבלה עצמאות דה-פאקטו משארג'ה. ב-8 בדצמבר 1936 היא הוכרה על ידי בריטניה. בשנת 1952 היא שבה והייתה לחלק מאמירות שארג'ה.
יהודייה (עבאסייה)
יהודייה (בערבית: اليهودية, תעתיק מדויק: אליהודיה), הידוע גם בשם עבאסייה (العباسية, אלעבאסיה), היה כפר ערבי גדול במזרחה של בקעת אונו, כ-8.5 קילומטרים צפונית ללוד, על הדרך שהובילה מיפו ללוד (היום כביש 461).
במלחמת העצמאות הכפר נכבש על ידי האצ"ל וההגנה מספר פעמים, תושביו גורשו ממנו, ובתיו נהרסו. על חורבות הכפר הוקמה העיר יהוד, ואדמותיו סופחו גם ליישובים סביון, מגשימים, גני תקווה וגני יהודה.
היסטוריה.
יישוב בשם "יהוד" מוזכר בספר יהושע כחלק מנחלת שבט דן. בתקופה הרומית הוא כונה Iudaea – כשמה של ארץ יהודה כולה בפי הרומאים, ובתקופה הערבית השם שוערב ל"אל-יהודייה", שמשמעותו "היהודי".
בתקופה הממלוכית נבנה ביהודייה קבר מפואר, שיוחס ליהודה בן יעקב (א-נבי הודא אבן סידנא יעקוב). בשנת 1552 הקדישה הורם סולטאן, אשתו של סולימאן המפואר, את הכנסות המיסים מהכפר למוסד צדקה שהקימה בירושלים. במפקד העת'מאני שנערך בשנת 1871 לספירה, נמנו 246 משפחות בכפר והוא הוגדר כגדול ישובי בקעת אונו. תושביו הרבו להרחיב את גבולו על חשבון הכפרים השכנים. בשנת 1865 השתלטו תושבי אל-יהודיה על כ-5000 דונם מאדמת יער אומלבס.
ב-1882 הוקמה בשולי הכפר מושבה על ידי מקימי פתח תקווה בשם יהוד שנעזבה בשנת 1893.
במאורעות תרפ"א (1921) תקפו ערביי יהודייה, יחד עם ערביי פג'ה, ראס אל-עין ואחרים את המושבות פתח תקווה וכפר סבא. ב-1932 שם הכפר שונה ל"אל-עבאסייה", על שמו של שיח' מקומי בשם עבאס.
במאה העשרים צמח הכפר במהירות, במאה התשע-עשרה מנה הכפר כאלף תושבים. בסקר הכפרים שנעשה ב-1945, הוערך מספר תושבי הכפר בכ-5,800 תושבים, מתוכם 150 יהודים ושטח הכפר הוערך בסך של 20,540 דונם עות'מאני מתוכם 1,135 בבעלות יהודית ו-1,906 בבעלות ציבורית.
המועצה המקומית עבאסייה הוקמה ב-1945, במטרה לשפר את השירותים הסוציאליים ולרצף את הרחובות. באותה תקופה נוסדו שני בתי ספר (לבנים ולבנות). בכפר היו שני מסגדים, הגדול מהם בעל צריח בגובה 21 מטרים (בתמונה), ועוד מסגד קטן יותר.
ביום 30 בנובמבר 1947 תקפו אנשי הכפר אוטובוס נוסעים, שעבר בקרבת הכפר והרגו שבעה מנוסעיו
ב-13 בדצמבר 1947 תקף האצ"ל את עבאסייה במסגרת פעולות איבה שפרצו לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה. במתקפה נהרגו שני אנשים ונפצעו עשרה. בתחילת אפריל 1948, בעקבות ההתקפה על מפקדת חסן סלאמה ליד רמלה, העביר חסן סלאמה את מרכז פעילותו לכפר יהודיה. בדיווח מ-30 באפריל נמסר כי תושבי יהודיה עזבו את הכפר. ב-4 במאי 1948, בעת מבצע חמץ של ההגנה, תקף שוב האצ"ל את הכפר וגירש את אנשי הכנופיות ששהו בו. ב-6 מאי נהדפה התקפת לוחמי הלגיון על עמדות האצ"ל בכפר.
האצ"ל החזיק במקום כחמישה שבועות, עד ל-11 ביוני, כשמספר שעות לפני כניסת ההפוגה הראשונה לתוקפה, כבש אותו הלגיון הערבי. טור משוריינים ומאחוריו חיל רגלים של הלגיון וכוחות בלתי סדירים תקף את כוחות האצ"ל, שקריאותיהם לתגבורת לא נענו. תוך זמן קצר החליטו כוחות האצ"ל לסגת. לכוחות האצ"ל היו ארבע עשרה אבדות, ובהן שתי לוחמות.
כיבוש יהודיה הושלם במבצע דני ב-10 ביולי 1948. ב-13 בספטמבר נהרסו מרבית בתי הכפר. ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי כתב כי מהכפר נותרו מספר בתים וכן המסגד המרכזי ו"מקדש אל-הודא". במסגרת "תוכנית לוגאנו" של עיריית יהוד-מונוסון, אשר כוללת תכנון, פיתוח ובינוי מחודש של מרכז העיר הישן, מתוכננת הריסתם של השרידים הערביים ביהוד, למעט צריח המסגד הגדול, בית העירייה הישן ו"קבר יהודה".
עבאסיה
יהודיה
אריק לואי בולס
אריק לואי בולס (באנגלית: Eric Louis Bols; ), מפקדה הראשון, בתקופת פעילותה בארץ ישראל, של הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית אשר תחת פיקודו לקחה חלק בין היתר בקרב על הבליטה והופעלה נגד היישוב בתקופת המאבק להקמת מדינת ישראל.
ביוגרפיה.
אריק לואי בולס נולד לגנרל הבריטי ממוצא בלגי לואי ג'ין בולס, מי שהיה ראש המטה של הגנרל אלנבי וזכור בהיסטוריה של ארץ ישראל כמי שהחתים את הנציב העליון הראשון הרברט סמואל, עם כניסתו לתפקידו, על קבלה האומרת כי קיבל מידי הגנרל "ארץ ישראל אחת" ("one Palestine").
התחנך בלנסינג קולג' ולאחר מכן ב. ב-1924 התגייס ל ושרת בין היתר בהונג קונג, שנחאי ובמלטה. בשנת 1940 היה בולס רב-סרן בצבא הבריטי ובמהלך המלחמה הגיע לדרגת גנרל. בשנת 1944 נתמנה למפקד החטיבה ה-185, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-3 בחזית מערב אירופה. ב-8 בדצמבר 1944 נתמנה למפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, עוצבת צנחנים שלחמה בנורמנדיה ובפלנדריה.
עם תום מלחמת העולם השנייה, התחדש המאבק של היישוב נגד שלטונות המנדט הבריטי. בספטמבר 1945 הובאה הדיוויזיה השישית לארץ ישראל. הדיוויזיה הובאה ארצה מלכתחילה לחנות בה, בעזה, כחלק מהמערך הצבאי הבריטי במזרח התיכון, אך עם התחדשות מאבקו של היישוב הוטלה עליה משימת המלחמה נגד תנועת המרי העברי, המסגרת המשותפת ל לאצ"ל וללח"י, שפעלה מסוף שנת 1945 ונתפרקה לאחר פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946. בימי קיומה של תנועת המרי העברי בוצעו פעולות רחבות היקף נגד הבריטים והוגברה תנועת ההעפלה. הבריטים הפעילו את חיילי הדיוויזיה השישית בפעולות מקיפות נגד היישוב, הן בימי תנועת המרי העברי והן לאחריהם; השבת השחורה ב-29 ביוני 1946, מבצע כריש (Shark Operation) ב-30 ביולי 1946, שבו הוטל עוצר כללי על העיר תל אביב ובוצעו בה חיפושים ומעצרים (בין היתר נעצר מפקד לח"י יצחק יזרניצקי (שמיר)). הדיוויזיה השישית ביצעה פעולות רבות בכל רחבי הארץ, הטלות עוצר, הצבות מחסומים, חיפושי נשק בקיבוצים ומעצר אנשי המחתרות.
כצנחנים חבשו חיילי הדיוויזיה השישית כומתות אדומות, ובשל כך הדביקו להם אנשי היישוב את הכינוי "כלניות". השיר "כלניות" למלים של נתן אלתרמן וללחן של משה וילנסקי, שהושר באותה עת, שהיה למעשה שיר אהבה לארץ ישראל ולנופה, הפך למעין המנון המאבק בכלניות הבריטיות.
בשיא תקופת המאבק לא נמצא הגנרל בולס בארץ. הוא יצא את הארץ במרץ 1946 וחזר לארץ להמשך מילוי תפקידו כמפקד הדיוויזיה השישית בינואר 1947. בתקופת העדרו מן הארץ מילא, באופן זמני, את תפקיד מפקד הדיוויזיה השישית הגנרל ארצ'יבלד ג'יימס האלקט קסלס שהפעיל את הדיוויזיה בפעולות התוקפניות נגד היישוב. בין היתר פיקד הגנרל קסלס אישית על מבצע "כריש" כנגד תל אביב, העיר העברית הגדולה ביותר באותה עת, שהייתה המרכז התרבותי, המסחרי והביטחוני של היישוב.
בולס שירת כמפקד הדיוויזיה השישית עד ל-19 ביולי 1947, מועד שבו הועבר מאבקו של היישוב לשלב המדיני והגיעה לארץ ועדת החקירה של האו"ם לעניין ארץ ישראל והחל התהליך שבהמשכו קיבלה עצרת האו"ם את תוכנית החלוקה ובהמשכו הוקמה מדינת ישראל. במקומו של בולס כמפקד הדיוויזיה השישית בא הגנרל יו צ'ארלס סטוקוול.
קייסין קולייב
קייסין קולייב (1 בנובמבר 1917 - 4 ביוני 1985) היה משורר וסופר בלקרי נודע.
קולייב נולד ב-Ogarı Çegem בבלקריה למשפחה בלקרית-טורקית. שירו הראשון פורסם ב-1934. הוא למד במכון הלאומי לתיאטרון במוסקבה ובמכון לספרות. ב-1940 החל ללמד ספרות בעיר נאלצ'יק, אך עד מהרה גויס לצבא האדום כנחת. הוא נפצע קשה בחצי האי קרים בעת שחילץ את ידידו ירחמיאל פלזנשטיין, גיבור ברית המועצות הראשון שעלה לישראל, משדה הקרב.
ב-1944 החליט סטלין להגלות עמים קווקזיים כטורקים הקברדינים והצ'צ'נים ממולדתם לאזורים מרוחקים בברית המועצות בטענה שהם תמכו בגרמנים בזמן שהכוחות שלהם היו בקרבת קווקז. בזמן ביצוע הגירוש קולייב היה בחזית המלחמה. עם סיום המלחמה ושחרורו מהצבא הוא היה יכול להישאר במוסקבה אך החליט לצאת לגלות יחד עם בני עמו למרות שסטלין פטר אותו אישית מכך. הוא חי בקירגיזסטן עד 1957, אז חזר לקווקז עם משפחתו וחי שם עד יומו האחרון.
קולייב כתב יותר ממאה ספרי שירה ופרוזה בטורקית, בלקרית ורוסית. ספריו תורגמו ליותר מ-120 שפות, נדפסו במהדורות רבות וזכו לפופולריות רבה בעיקר בתרגום לספרדית בשנים 1960-1980.