גאוק שיחזר את הסימפוניה הראשונה של רחמנינוב, שנזנחה ללא שימוש, מתפקידי התזמורת שמצא בארכיב הקונסרבטוריון של מוסקבה לאחר מות המלחין בשנת 1943.
עם תלמידיו נמנו המנצחים יבגני מראווינסקי, קונסטנטין סימונוב, יבגני סבטלנוב, ניקולאי רבינוביץ', אדואר גריקורוב, אלכסנדר מליק-פאשאייב.
אוקינווה
איווג'ימה
קרב איווג'ימה
תוכנית אותנסיה
קת נאכל
אנה קומננה
אנה קוֹמְנֶנֶה (ביוונית: Άννα Κομνηνή; 1 בדצמבר 1083 – 1153 בקירוב) הייתה נסיכה ביזנטית, מחברת ה"אלכסיאדה", שתיאר את ההיסטוריה של שלטונו של אביה, אלכסיוס הראשון והפך למקור בעל ערך פרו-ביזנטי על מסעי הצלב הראשונים. קומננה היא אחת מההיסטוריוניות הראשונות במערב.
חייה.
אנה קומננה הייתה בתו הבכורה של הקיסר אלכסיוס הראשון ואיירנה דוקאינה . קומננה הייתה הבכורה משבעה אחים ואחיות והייתה בתו המועדפת של אביהם. באלכסיאדה היא כותבת על אהבתה להוריה ועל כך שמריה מאלניה גידלה אותה. האחרונה הייתה אמו של קונסטנטינוס דוקס שקוממנה התארסה לו בינקותה, כפי שהיה נהוג אז, והוא הוכרז כיורש העצר של אביה. אולם ב-1087 נולד אחיה, יוחנן השני, וכבן הקיסר היה הוא היה ליורש העצר. זמן קצר לאחר מכן מת קונסטנטין דוקס.
קומננה זכתה לחינוך מעולה ולמדה פילוסופיה והכירה לעומק את כתביהם של אריסטו ואפלטון ולמדה גם מדע, היסטוריה, מתמטיקה ושירה. ניקטאס כוניאטס כתב עליה שהיא הייתה מסורה ללימודי הפילוסופיה, מלכת כל המדעים, ומלומדת בכל תחום. מעבר ליכולותיה האינטלקטואליות, קומננה הייתה אחראית על בית יתומים ובית חולים גדול שאביה בנה בקונסטנטינופול.
ב-1097, שהייתה בת 15, נישאה לניקופורוס ברייניוס , גנרל, מדינאי והיסטוריון שהיה מבוגר ממנה בכעשרים שנה. נישואים פוליטיים אלה קישרו אותה למשפחת אצולה, שהייתה מעורבת במאבקי הירושה שקדמו להכתרת אלכסיוס הראשון. לניקופורוס ברייניוס ואנה קומננה נולדו ארבעה ילדים והיא כתבה שאלו לא היו נישואים מאהבה. בשנת 1108 תיעדה קומננה את חוזה דבול שעל תנאיו נשא ונתן בעלה.
יחד עם אמה אירנה דוקאינה, קשרה קומננה קשר בניסיון להדיח את אחיה יוחנן ולזכות בקיסרות עבור בעלה, בעת שהקיסר אלכסיוס היה חולה וחלש. אולם ניסיון זה נכשל וב-1118 ירש יוחנן השני את כס אביו. כשכבר היה אחיה קיסר ביזנטיון, ניסתה שוב להדיחו ונכשלה בשנית, הפעם משום שניקופורוס עצמו סירב לקחת את חלקו בתוכנית ברגע האחרון. על קשר זה נענשה באובדן כל רכושה ומעמדה המלכותי, ועברה להתגורר במנזר מרוחק עם אמה ואחת מאחיותיה אליה, בעוד שבעלה נותר אחד מיועציו הקרובים של יוחנן השני.
היא חיה במנזר עד יום מותה, בהקדישה את זמנה ללימוד ולכתיבה. תאריך מותה המדויק אינו ידוע. היא עוד הייתה בחיים ב-1148, שנת השלמת האלכסיאדה, וככל הנראה נפטרה בין 1148 ל-1154.
כתיבתה ההיסטורית.
ביוזמתה של חמותו, החל ניקופורוס ברייניוס לכתוב את הכרוניקה של משפחת קומננוס במאה ה-11, במיוחד של השנים 1070–1079, אך לא הספיק לכתוב הרבה בטרם מת ב-1137. בגיל 55 החליטה אנה קומננה להשלים את מלאכתו הבלתי גמורה. אלכסיאדה, הכתובה ביוונית ביזנטית, מתארת את חייו של אביה לפני שהיה לקיסר וימי שלטונו תוך התייחסות להיסטוריה הפוליטית והצבאית שלו. קומננה מתארת בטקסט גם את המלחמה הביזנטית עם הנורמנים, ומסע הצלב הראשון, שבו השתתף אלכסיוס. אלכסיאדה מתארת היבטים רבים של חיי התקופה, כמו גם קרבות וכלי נשק שהיו בשימוש.
נקודת המבט שספרה מספק על מסע הצלב הראשון היא ייחודית, בכך שהיא מייצגת את מה שחשבו הביזנטים במזרח על מעשיהם של יריביהם הלטינים ממערב, בתקופה חשובה זו. עוד מספק הספר מבט פנימי אל החצר הביזנטית, המתבטא בפרטים כגון מנהגן של נשות הקיסרים ללדת בחדר בארמון המצופה בפורפיר ארגמני.
סגנון הספר בנוי לפי סגנונם של תוקידידס ופוליביוס, אותם קראה אנה קומננה וביקשה לחקות. הכרונולוגיה של האירועים בספר סדורה בדרך כלל, אם כי היא נחלשת ביחס לתקופה שבה הייתה המחברת מבודדת בגלות.
האלכסיאדה היא גם אחד המקורות האירופאיים המוקדמים המזכירים את משחק השחמט, בו נהג אלכסיוס לשחק עם קרוביו. אנה קומננה מייחסת את מקור המשחק העתיק לאשורים.
פינבול
פינבול (באנגלית: Pinball; מכונה גם פליפר (Flipper), על שם המנופים החשמליים המותקנים בו) הוא משחק שולחני אלקטרוני-מכני שבו משתתף שחקן אחד בלבד, ומטרתו צבירת נקודות מקסימלית על ידי פגיעה במגוון מטרות עם כדור ברזל.
המשחק בנוי מלוח עץ צבוע שאליו מחוברים אביזרי משחק שביניהם נע הכדור. לוח העץ משופע בשיעור של 6.5 מעלות בדרך כלל ובחלקו התחתון מנופים חשמליים שתפקידם הרחקת הכדור מהקצה התחתון של הלוח.
המשחק מתחיל בהטלת הכדור במעלה הלוח באמצעות מוט המונף על ידי קפיץ מחזיר. בכל נגיעה של הכדור באביזרי המשחק מוקנות לשחקן נקודות. סיומו של המשחק מתרחש כאשר הכדור נופל לתחתית הלוח.
על אף שמשתתף במשחק שחקן יחיד הוא נחשב למשחק חברתי המצוי באזורי בילוי והשימוש בו נעשה בתשלום על ידי הכנסת מטבע. לפעמים מתחרים בו מספר שחקנים (המתחרים ביניהם על צבירת הנקודות).
היסטוריה.
משחק הפינבול מבוסס על משחק מזל חברתי ישן שהיה נפוץ באירופה (כנראה מהמאה ה-18 או ה-19) שבו כדור ברזל הופל במורד לוח שעליו מסמרים רבים ותחתיתו תאים שאליהם נפל הכדור. ליד כל תא היה רשום מספר שהוא הניקוד שאותו מקבל השחקן שהטיל את הכדור.
המשחק הובא לארצות הברית על ידי המהגרים מאירופה. בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20 במסגרת המלחמה במאפיה בהימורים ובפשיעה בניו יורק הוצא המשחק (שנחשב למשחק מזל) מחוץ לחוק. בתקופה זו פשטה משטרת ניו יורק על מועדוני הבילוי והשמידה אותו. בשנת 1947 במטרה להתגבר על החוק האוסר את השימוש במשחק, הותקנו בתוך לוח המשחק מנופים (פליפרים) אשר מאפשרים שליטה מסוימת בתנועת הכדור ובכך הוציאו אותו מקטגוריית משחקי המזל והפכו אותו למשחק בקטגוריית המיומנות. המשחק החדש הפך נפוץ מאוד בתצורתו החדשה והשתכלל. בשנות ה-70 היה המשחק לנפוץ מאוד בארצות הברית והפך לסמל תרבות אמריקאי אשר ייצג את החופש ותרבות הפנאי האמריקאים. בשנות השמונים פחתה מאוד הפופולריות של המשחק כאשר נפוצו משחקי וידאו המודרניים.
למשך תקופה קצרה בתחילת שנות התשעים, הפופולריות של המשחק חזרה, אך דעכה בסוף שנות התשעים.
בשנות ה־2000 נותרה חברה אחת בלבד שייצרה מכונות פינבול בעולם: Stern Pinball. בעשור השני של המאה ה־21 יצאה המכונה הראשונה עם מסך LCD בצבע מלא במקום תצוגת ה- הכתומה עליהן הושתתו רוב המכונות משנות ה־90 עד לשנת 2012. ובנוסף, נוספו עוד חידושים טכנולוגיים ששכללו את המשחק. כיום פינבול חוזר להיות פופולרי בעולם, אמנם בקנה מידה קטן יותר מפעם, ומתקיימות למשחק תחרויות וטורנירים ברחבי העולם.
פליפר
הכתב הכרמלי
הכתב הכרמלי הוא שיטת ליטון של עברית, שפותחה על ידי מיכאל אבינור החל משנות ה-50. האלפבית מורכב מ-38 אותיות שחלקן נראות כאותיות לטיניות רגילות, ולאחרות יש צורה מיוחדת.
רקע.
הכתיב חסר הניקוד בעברית בעייתי, שכן על ידי קריאת מילה לא ניתן לדעת בוודאות את דרך הגייתה או משמעותה. הכתב הכרמלי פותח מתוך ראייה בשיטת הניקוד, שנוצרה מעט לפני המאה ה-10, את אחת הבעיות המרכזיות של העברית. לפי גישה זו, מאחר שהשפה העברית השתנתה מאז והפכה לשפה מדוברת, שיטת הניקוד אינה מתאימה עוד. הכתב הכרמלי פותח כדי להציע אלפבית מלא, המאפשר התאמה טובה יותר בין ההגאים בעברית לאותיות. הדבר נעשה בעזרת הגדלת מספר האותיות באופן ניכר, וייחוד אותיות לסימון תנועות. מטרת הכתב המוצע היא לשפר את הבנת הנקרא ולהקל על תעתיק של מונחים לועזיים בכלל ומונחים מדעיים בפרט.
מאפייני הכתב.
באלפבית זה אין שימוש באותיות עבריות. מספר האותיות נקבע כך שכל עיצור בעברית מודרנית ורוב התנועות בה יקבלו ביטוי כאות נפרדת. נוצרו סימנים חדשים עבור האותיות א, ח, ט, ע, ו-ש. העיצורים ז', ג', צ' קיבלו אות משלהם ועיצורי ב, כ, פ פוצלו לשתי אותיות.
השימוש בכתב כרוך בלמידת כל חוקי העברית, והקפדה עליהם, מה שעלול להקשות את השימוש בו.
אמות קריאה שורשיות נכתבות כעיצורים: דין - dyn, ראשוני - riэɯoni.
אין סימון בכתב של ההטעמה, ונוצרות מכך דו-משמעויות חדשות. למשל: רצת, רצתה - racta. אין הבחנה בין איכות תנועות (או משך): אֵל, אֶל - эel.
תנועות חטופות מסומנות עם סימן דיאקריטי, למשל חטף פתח - á. שווא נע מסומן כמו חטף סגול. שווא נע לעיתים אינו מסומן בראש מילה. פתח גנוב מסומן כמו חטף פתח. גם תנועות חטופות שלא קיימות בעברית: "חטף קובוץ" ו-"חטף חיריק", קיבלו ייצוג ú í (אמנם חטף חיריק מופיע פעמים בודדות בכתר ארם צובא, אך השימוש בו במסגרת הכתב הכרמלי שונה ורב). אותיות השימוש מ"ש וכל"ב מנוקדות בתנועה חטופה, לרוב חטף סגול.
נוסף על הליטון, מערכת זו כוללת גם מספר שינויים מורפולוגים בשפה העברית. ביניהם:
ראשי תיבות נשארים ללא שינוי: על ידי - ɤ"y
חוקי התעתיק משפות זרות אל הכתב הכרמלי שונה:
עיירות פיתוח
עיירות הפיתוח
משפט חיזור
משפט התחלה (באנגלית: פּיק-אפ ליין) הוא משפט המשמש לפנייה ראשונה לשם חיזור, למטרות רומנטיות או מיניות. לרוב משתמשים במשפט זה כדי ליזום שיחה. משפט זה קצר בדרך כלל, ואמור להעיד על משיכה כלפי האדם שאליו הוא מיועד. לעיתים משתדל אומר המשפט להפגין שנינות באמצעותו.
ישנן אסטרטגיות רבות אבל המשותף לכולן היא המטרה - לשבור את מחסום הזרות בין שני אנשים שעל פי רוב אינם מכירים זה את זה, ואחד מהם לפחות מעוניין ליצור קשר עם האחר.