על עבודתם בנושא הוויטמין K, זכו דויזי ודאם בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1943.
בנוסף לעבודה זו בנושא ויטמין K, דויזי חקר גם נושאים אחרים. הוא שיפר את שיטות הזיהוי והבידוד של האינסולין, ותרם רבות לידע בנושא האנטיביוטיקה, והמטבוליזם של חומצות מרה.
פיטר מנספילד
סר פיטר מנספילד (באנגלית: Peter Mansfield; 9 באוקטובר 1933 - 8 בפברואר 2017) היה פיזיקאי אנגלי, פרופסור באוניברסיטת נוטינגהאם שבאנגליה, עמית החברה המלכותית (FRS) וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2003 על גילויו ופיתוחיו בנוגע למכונת ה-MRI (דימות תהודה מגנטית).
קורות חיים.
מנספילד נולד בלונדון שבאנגליה. הוא גדל בקאמברוול והיה הצעיר מבין שלושה בנים. אמו, רוז ליליאן, הייתה עקרת בית שטיפלה בילדים. אביו, סידני ג'ורג' מנספילד, עבד כממלא גז. בתחילת מלחמת העולם השנייה היה בן 6, ובמהלכה פונה שלוש פעמים מלונדון לאזורים בטוחים.
מנספילד עזב את לימודיו בגיל 15 לאחר שמורה טען בפניו שאין לו עתיד במדעים, והחל לעבוד כעוזר דפס. בגיל 18 הוא החל להתעניין בטילים וחיפש עבודה בתחום. מנספילד התקבל במשרד לאספקה (Ministry of Supply) של ממשלת בריטניה במחלקה לאספקת ציוד טילים. הוא עבד שם במשך שנה וחצי ולאחר מכן גויס לצבא למשך שנתיים, שם עסק באותו התחום. ב-1956 החל ללמוד פיזיקה בקולג' קווין מרי של אוניברסיטת לונדון. בשנת הלימודים השלישית ערך פרויקט בו בנה ספרקטרומטר NMR (תהודה מגנטית גרעינית) נייד, למדידת השדה המגנטי של כדור הארץ. הוא המשיך בלימודי הפיזיקה ובמהלך עבודת הדוקטורט שלו קיבל הצעה לעבודת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין שבארצות הברית. הוא קיבל את ההצעה. לאחר קבלת התואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטה בלונדון בשנת 1962 מנספילד עבר לאילינוי יחד עם אשתו, ג'ין מרגרט קיבל, איתה התחתן בספטמבר של אותה השנה. ב-1964 חזר לאנגליה והצטרף לסגל של אוניברסיטת נוטינגהאם, שם התמנה לפרופסור בשנת 1979.
פיתוח ה-MRI.
במהלך מחקרו על מכונת ה-NMR הרצה לקבוצת אנשים, ואחד מהם שאל אותו האם הוא מודע לעובדה שאדם נוסף, פול לוטרבור, חוקר את אותו התחום בדיוק. מנספילד לא ידע וכשחזר לאנגליה נפגש עם לוטרבור. השניים החליטו לשתף פעולה ולעבוד יחדיו.
מכונת NMR היא מכונה המהווה כלי מרכזי בניתוח כימי של מבנים מולקולרים ואטומיים שונים. לעומתה, MRI היא מכונה בה משתמשים בעיקר לסריקה של גוף האדם, לצרכים רפואיים.
לוטרבור הבין שאפשר לתכנן את השדה המגנטי ב-NMR כך שיהיה ניתן ליצור תמונות דו-ממדיות של מבנים פנימיים של גופים. מנספילד, בעזרת שיטות וחישובים מתמטיים, שיפר את רעיונותיו של לוטרבור והפך את ה-NMR לטכנולוגיה מעשית ברפואה - MRI. הוא גם קיצר את הזמן של ההליך והצליח לגרום שפיתוח התמונות ייארך דקות במקום שעות, ובנוסף הפך את התמונה לברורה יותר.
מכונת ה-MRI כיום מתבססת על כך שחלק גדול מהמולקולות בגופינו מכילות מימן. למימן יש מגנט פנימי חזק. המכונה עצמה היא בעצם מגנט ענקי היוצר שדה מגנטי מסביב למטופל. ה-MRI מפענח היכן נמצאים המימנים בגוף, כך שהוא יכול למפות את האיברים הפנימיים, במרחקים מדויקים למדי, ולתת הדמיות ברורות ותלת-ממדיות של האיברים כך שיהיה ניתן לטפל בחולים ביעילות המרבית.
מכונת ה-MRI מהווה כלי חשוב ברפואה מפני שהיא לא פולשנית והיא לא משתמשת בקרינה מזיקה, כמו קרני רנטגן או מכונת ה-CT (טומוגרפיה ממוחשבת). בעזרתה ניתן לראות את המבנים הפנימיים בגוף האדם ולאבחן בעיות פתולוגיות. כ-60 מיליון בדיקות MRI  מתבצעות ברחבי העולם מדי שנה.
הכרה.
מנספילד זכה בפרסים ותארים רבים, ביניהם מדליית זהב של האגודה של תהודה מגנטית ברפואה (1983), עמית החברה המלכותית (1987), מדליית סילבנוס תומפסון מהמכון הבריטי לרדיולוגיה (1988), תואר אבירות (1993), ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2003), יחד עם פול לוטרבור, על פיתוח ה-MRI.
צ'ארלס סקוט שרינגטון
צ'ארלס סקוט שרינגטון (באנגלית: Charles Scott Sherrington; 27 בנובמבר 1857 – 4 במרץ 1952) היה נוירופיזיולוג אנגלי. זכה בשנת 1932 יחד עם אדגר דאגלס אדריאן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תגליותיהם בתחום תפקודי הנוירונים. נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון בשנת 1893 והיה נשיאה בין השנים 1920 – 1925.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות.
ילדות ונעורים.
צ'ארלס סקוט שרינגטון נולד ב-27 בנובמבר 1857 באיזלינגטון, לונדון, שבאנגליה, להוריו ג'יימס נורטון שרינגטון שהיה רופא ולאנה ברוקס טורטל שרינגטון. כשהיה ילד צעיר, אביו מת ואמו נישאה בשנית לד"ר כיילב רוס שהיה ארכאולוג. בעקבות אהבתו והשכלתו של כיילב רוס, אביו החורג, לתחום האומנות האנגלית, שרינגטון פיתח עניין באומנות, שליווה אותו לאורך כל חייו. כילד ונער, שרינגטון היה ספורטאי. הוא עסק בחתירה, במשחק ברוגבי, בכדורגל ובענפים שונים של ספורט חורף, הן כשהיה בתיכון והן בקולג'.
השכלה.
כנער, למד שרינגטון בבית הספר התיכון Queen Elizabeth's school, באיפסוויץ', אנגליה. לאחר מכן, בשנת 1876 התחיל שרינגטון ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' (Gonville and Cauis Collage,Cambridge), בבית הספר לרפואה בית החולים סנט תומאס וסיים את הלימודים ב-1885. לאחר מכן, ב-1886, קיבל את התואר  (L.R.C.P (Licentiate of the Royal College of Physicians. בשנת 1878 עבר את הבחינות הראשוניות לחברות בקולג' המלכותי לרופאים וב-1879 עבר את הבחינות הסופיות.
הקונגרס הרפואי הבינלאומי השביעי.
הקונגרס הרפואי שנערך בלונדון בשנת 1881 היה נקודת מפנה בחייו של שרינגטון. בכנס זה פרדריך גולץ', הציג את עבודתו וטען שתפקוד מקומי בקליפת המוח לא קיים. דייוויד פרייר, חלק על דעתו וטען שאכן יש תפקוד מקומי במוח. שניהם הציגו את מחקריהם וטענותיהם. כתוצאה מכך, בהמשך שרינגטון חקר את הסוגיה הזו ביחד עם לנגלי, באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1884 הם אף פרסמו מאמר על ממצאיהם, זה היה המאמר הראשון של שרינגטון. בכנס זה נפגש שרינגטון לראשונה בתחום המחקר הנוירולוגי. נושא שלאחר מכן יחקור במרבית חייו.
עבודתו כחוקר.
שרינגטון ביצע מחקר שארך כ-25 שנים, שבעקבותיו, יש הטוענים, הוא הניח את יסודות הנוירופיזיולוגיה המודרנית. על ידי הסרת חתיכות ממוחם של חתולים, כלבים וקופים חיים, הוא הצליח להראות שהנוירונים, מחוברים דרך סינפסות. מה שהיה קודם לכן רק תאוריה. שרינגטון גם ערך מחקרים רבים כדי ללמוד על עמוד השדרה. תגלית מרכזית ממחקריו הייתה הבסיס לחוק שרינגטון – Sherrington law.
חוק שרינגטון.
עד אז היה ידוע שגירוי עצבים גורם להתכווצות שריר. אך שרינגטון גילה שישנם עצבים אשר גירויים דווקא מונע את התכווצות השריר. כלומר, חוק שרינגטון (Sherrington law) אומר שכאשר קבוצה אחת של שרירים מגורה, השרירים העובדים נגד הפעילות של הקבוצה הראשונה ידוכאו.
ציטוט מ"הגוף"
"חוק העצבוב ההדדי של השרירים, הקובע שבזמן ששריר אחד מתכווץ, שריר שהוא בן זוגו חייב להשתחרר, ובכך ביסודו של דבר הסביר כיצד השרירים פועלים" - הגוף מאת ביל ברייסון
https://www.e-vrit.co.il/product.aspx?pid=21301
תרומתו למדע.
מחקריו ותגליותיו של שרינגטון בנושא תפקוד העצבים של יונקים, השפיעו ותרמו רבות לניתוחי המוח והטיפול בהפרעות עצבים כגון שיתוק וניוון. בנוסף לזאת שרינגטון גם טבע לראשונה את המונחים נוירון (תא עצב) וסינפסה (הנקודה בה הדחף החשמלי מועבר מתא עצב אחד לשני).
חייו הפרטיים.
ב-27 באוגוסט 1891 נישא שרינגטון לאתל מרי רייט. וב-1897 נולד בנם. ב-4 במרץ 1952 (כשהוא בן 94) נפטר שרינגטון מכשל לבבי בעיר איסטבורן בסאסקס שבאנגליה.
כריסטיאן אייקמן
כריסטיאן אייקמן (באנגלית: Christiaan Eijkman; 11 באוגוסט 1858 - 5 בנובמבר 1930) היה רופא צבאי הולנדי, פרופסור לפיזיולוגיה שעסק גם בתחום הבקטריולוגיה. אייקמן חקר את מחלת הבריברי וגילה כי היא נגרמת בעקבות מחסור בוויטמין B1. על תגלית זו קיבל אייקמן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1929, אותו חלק עם פרדריק גואולנד הופקינס (Frederick Gowland Hopkins) תגליתו של אייקמן הצילה חיים והביאה לידעתנו את החשיבות של הוויטמינים בתזונה.
ביוגרפיה.
חינוך מוקדם.
כריסטיאן אייקמן נולד בנייקרק בהולנד, כילד השביעי ליוהאנה אלידה פול אייקמן וכריסטיאן אייקמן האב. ב-1875 אייקמן התקבל לבית הספר הצבאי לרפואה של אוניברסיטת אמסטרדם, והוכשר להיות קצין רפואה בצבא איי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום אינדונזיה).
בין השנים 1879–1881 עבד בהדרכתו של הפיזיולוג תומאס פלייס, וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על קוטביות העצבים. ביולי 1883 תזה זאת זיכתה אותו בתואר דוקטור למדעי הרפואה בהצטיינות. באותה השנה עזב אייקמן לאיי אינדונזיה, שם שימש קצין רפואה. הוא חזר לאירופה ב-1885 בחופשת מחלה אחרי שלקה במלריה
קריירה.
אייקמן הצטרף למעבדתו של א. פורסטר באמסטרדם ולאחר מכן למעבדה הבקטריולוגית של רוברט קוך בברלין. בברלין פגש גם את צמד החוקרים פקלהארינג ווינקלר (A. C. Pekelharing and C. Winkler) שהיו בדרכם לאינדונזיה. הוא הצטרף איתם למשלחת ששלחה הממשלה ההולנדית כדי לחקור את מחלת הבריברי, שהוגדרה אז כמגפה בארצות טרופיות וסוב-טרופיות.