לואיזה ומר גרדגריינד חושדים שטום שדד את הבנק והפליל את סטיבן בלקפול. סטיבן, שנעדר מקוקטאון ומחפש עבודה בשם בדוי, חוזר כדי להוכיח את חפותו. בדרכו חזרה הוא נופל לתוך בור עמוק באזור המכרה, אירוע אחרון בחייו חסרי המזל. הכפריים מחלצים אותו מהבור, אך הוא מת זמן קצר אחר כך.
לואיזה חושדת שטום הציע עזרה לסטיבן וקבע להיפגש איתו ליד הבנק, כך שהחשדות בגנבה ייפלו על סטיבן. מר גרדגריינד וסיסי אוחזים בדעה דומה, והם מחליטים למצוא את טום ולנסות להציל אותו. התוכנית של סיסי היא להיעזר בחבריה לקרקס ובמנהלו מר סְלִירִי. לואיזה וסיסי נוסעות לקרקס לפגוש את טום, הוא אינו מביע חרטה על מעשיו וטוען שהיה זקוק לכסף. מר סלירי מסכים לעזור לטום להגיע לליברפול, שם יוכל לעלות על ספינה השטה לאמריקה. אך החבורה מעוכבת על ידי בִּיצֶר, המשתוקק לקבל גמול על תפיסת העבריין. לתחינתו של מר גרדגריינד ולשאלתו האם אין לו לב, עונה בִּיצֶר בציניות שכמובן שיש לו לב, מחזור הדם אינו יכול לפעול בלעדיו. סלירי מסכים לקחת את טום יחד עם בִּיצֶר לבנק, אך כשהוא זוכר את יחסו הטוב של מר גרדגריינד לסיסי, הוא מערים על בִּיצֶר ומאפשר לטום לברוח לליברפול.
הפרק האחרון מפרט את גורלן של הדמויות ברומן. באונדרבי אינו מהסס לפטר את מרת ספרסיט על אף קשריה ב"חברה הגבוהה". היא חוזרת לגור עם דודתה ליידי סקאדג'ר, ושתי הנשים המרירות מתנהגות בעוקצנות זו אל זו. באונדרבי מת ברחוב מהתקף פתאומי, אחרי שבזבז את הונו בספקולציות. טום מת באמריקה, ולואיזה מקבלת ממנו מכתב לא גמור בו הוא מבקש את סליחתה. לואיזה מזדקנת לבד ואינה מתחתנת שנית. מר גרדגריינד זונח את ההשקפה התועלתנית, וזוכה ליחס של בוז מידידיו חברי הפרלמנט. רייצ'ל ממשיכה בחייה בעבודה קשה אך ביושר ובהגינות. סיסי, המסמלת את הניצחון המוסרי של הסיפור, מגדלת את ילדיה ללא החינוך הנוקשה של בית הספר בשיטת גרדגריינד, אלא עם חוכמת הילדות.
הדמויות.
דמויות ראשיות.
ברומן "זמנים קשים" אין גיבור ראשי. הביקורת על ספרי דיקנס טוענת שהעלילות המסובכות שבספריו, התרת הסיבוך שבעלילה בסוף הספר, וחלק מהדמויות מוצגות רק כדי לייצג את רעיונותיו של דיקנס. כל אלה באים בדרך כלל על חשבון ההתפתחות של הדמויות והצגתם בצורה אנושית.
מר תומאס גרדגריינד.
תומאס גרדגריינד דוגל בתורת התועלתנות, הוא ייסד שיטת לימוד בעירו קוקטאון המבוססת על התועלתנות. התיאור שלו לאורך הרומן הוא כאדם "מעשי בהחלט", הוא שואף בקנאות לתכליתיות. הוא מייצג את הנוקשות של העובדות, הסטטיסטיקה ושאר הנושאים החומריים. רק אחרי התמוטטותה של בתו הוא מבין את חשיבותם של נושאים כמו שירה, סיפורת ודמיון, ושאלה אינם "שטויות הרסניות" כפי שסבר.
ג'ושייה באונדרבי.
באונדרבי הוא שותפו לעסקים של גרדגריינד. הוא אדם נמלץ ומלא חשיבות עצמית הנוטה להטיף מוסר לאחרים ולהרצות באריכות. באונדרבי מעסיק רבים מתושבי העיר במפעליו, עלייתו מחוסר כול לדרגת איש עסקים עשיר ומצליח היא דוגמה למוביליות חברתית. הוא נושא לאישה את לואיזה, בתו של מר גרדגריינד, הצעירה ממנו ב-25 שנה, והם חיים בנישואים חסרי אהבה. דיקנס מפנה את עיקר חצי הביקורת לעבר באונדרבי, המתהדר בעליונות המוסרית של העשירים, אך לבסוף נחשף פרצופו האמיתי וצביעותו, והוא בא על עונשו.
לואיזה גרדגריינד/באונדרבי.
לואיזה, בתו הבכורה של מר גרדגריינד, היא מרוחקת, מדחיקה את רגשותיה, וקרה. היא חונכה לוותר על רגשותיה, ומתקשה להביע את עצמה באופן ברור, כמו ילד היא אומרת שיש לה "מחשבות שאינן מסתדרות". לואיזה מתחתנת עם מר באונדרבי בצורה שקולה ומעשית, המסמלת את החינוך התכליתי שקיבלה, חינוך השם דגש על עובדות ומספרים. נישואיה הם אסון, והיא כמעט מתפתה לבגוד בבעלה עם ג'יימס הארטהאוס, אך מצליחה לעמוד בפיתוי.
סטיבן בלקפול.
סטיבן בלקפול הוא אחד הפועלים, "ידיים עובדות", העובדים בבית החרושת של באונדרבי. חבריו לעבודה מכנים אותו "סטיבן הזקן", הוא עני שאינו דואג לעתידו. חייו קשים, הוא נשוי לאישה אשר כמעט תמיד שתויה, היא עוזבת את ביתם וחוזרת אליו לפי רצונה. יש לו קשר קרוב עם רייצ'ל, אחת הפועלות במפעל. הוא מפוטר אחרי ויכוח עם באונדרבי, אינו יכול למצוא עבודה בקוקטאון ונאלץ לחפש את פרנסתו במקום אחר. כשהוא יוצא מהעיר, הוא מואשם בגנבה שלא ביצע, וכשהוא בדרכו חזרה לעיר לטעון לחפותו, הוא נופל לתוך בור ונפצע קשה. הוא מת זמן קצר אחרי שמצליחים לחלץ אותו מהבור.
סטיבן הוא אדם ישר העומד על עקרונותיו, אינו מוותר על עמדתו המוסרית ואינו הולך אחר ההמון, מה שגורם לעימות בינו לבין סלקברידג' מהאיגוד המקצועי.
דמויות משנה.
כמו הדמויות הראשיות, גם דמויות המשנה ברומן מייצגות את דעותיו של דיקנס. סיסי (ססיליה ג'וּפּ) היא התגלמות הדמיון והתקווה, אשר מדוכאת בבית הספר לפי שיטתו של מר גרדגריינד. סיסי שייכת למעמד הפועלים, ילדה המופיעה בקרקס אשר אביה נטש אותה, והיא נלקחת לביתו של מר גרדגריינד כדי לקבל חינוך.
בּיצֶר הוא תלמיד בכיתה שבה לומדת סיסי ג'וּפּ, הוא מתחנך על עובדות ולומד לפעול תמיד למען טובתו האישית. אחר כך הוא עובד בבנק של באונדרבי.
מרת ספרסיט היא אלמנה טיפוסית, אשר בעקבות מות בעלה נקלעה לסיטואציה כלכלית קשה, היא מועסקת אצל באונדרבי, אך נכונותה המוגזמת לשרת, יחד עם הסקרנות והתערבות-היתר שלה בענייני אחרים, גורמים לפיטוריה.
ג'יימס הארטהאוס, המופיע לראשונה בחלקו השני של הרומן, הוא ג'נטלמן מהמעמד הגבוה, התכונות המאפיינות אותו הן עצלות ואדישות. הארטהאוס מגיע לקוקטאון בתקווה להיבחר לפרלמנט בעזרתו של גרדגריינד.
דמויות נוספות ברומן הן: טום גרדגריינד - אחיה של לואיזה, סיניור ג'ופ - אביה של סיסי, מרת פגלר - זקנה מסתורית, סלקברידג' - מנהיג האיגוד המקצועי, מר סלירי - מנהל הקרקס, ומרת גרדגריינד - אשתו הנכה של תומאס גרדגריינד.
נושאים.
דיקנס שם לו למטרה להביא לידיעת הקוראים את תנאי העבודה בבתי החרושת בערים התעשייתיות מנצ'סטר ופרסטון שבצפון אנגליה. כמו כן, רצה לקעקע את ההנחה ששגשוג כלכלי מקביל למוסריות, טענה שמנופצת ברומן בתיאור דמותו של באונדרבי, שהוא מפלצת מוסרית, ושל ג'יימס הרטהאוס האריסטוקרט הציניקן. דיקנס מבליט בספר את החשיבות של הדמיון ושחיי אדם אינם יכולים להצטמצם בעובדות וניתוחים סטטיסטיים. דוגמה לגישתו היא התיאור החיובי של מנהל הקרקס שאין לו עניין בעובדות.
דמיון לעומת עובדות.
נושא זה מופיע כבר בתחילת הרומן, בדמותו של מר גרדגריינד הפרגמטי "המבצר של העובדות", ובית הספר לדוגמה שמנוהל לפי שיטתו, המלמד אך ורק עובדות. כל הנושאים הדורשים דמיון או אסתטיקה מסולקים מתוכנית הלימודים, והדגש מושם על אנליזה, הסקת מסקנות ומתמטיקה. אין מקום בבית הספר לנושאים שעיקרם יצירי הדמיון הכוללים ספרות בדיונית, שירה, מוזיקה ומופעים כגון הקרקס של סְלִירִי. גרדגריינד מתייחס לסלירי כאל שוטה, אבל סלירי מבין שבני אדם זקוקים גם לבידור בחייהם. חסרונות השיטה מתגלים בטום רודף התענוגות והמהמר, לואיזה שהיא חסרת נשמה גם בילדותה וגם כאישה נשואה, ובִּיצֶר שדבק בשיטתו של גרדגריינד בילדותו, הופך להיות מבוגר אנוכי וחסר רחמים.
התערבות-יתר, בילוש ומידע.
התערבות בחיי אחרים גורמת לחיסולם של דמויות ברומן, כמו מרת ספרסיט ומר באונדרבי. באונדרבי בודה סיפורים על ילדותו, ומסווה את האמת על התבגרותו, המתגלה בסוף הרומן. הוא עצמו אינו תוחב אפו לחיי אחרים, אך מרת ספרסיט מגלה שלא בכוונה את סודו, שהאישה הזקנה והמסתורית היא אמו של באונדרבי, ושהוא שיקר לגבי מוצאו. באונדרבי חש עליונות על אנשי קוקטאון השקועים ביהירות בענייניהם. כך גם מרת ספרסיט, המתגאה בידיעותיה שהשיגה כתוצאה ממעקב אחרי אחרים. כל ה"מפקחים" ברומן מחוסלים בצורה זו או אחרת.
הגינות.
נושא היושר וההגינות קשור לביקורת החברתית של דיקנס, שהוא הנושא העיקרי ביצירה. דיקנס מתאר את העשירים כמושחתים מבחינה מוסרית. לבאונדרבי אין נקיפות מצפון כלל, לדוגמה הוא מפטר את בלקפול בגלל החידוש שבדבר. הוא מתנהג ללא שמץ הגינות, יוצא מכליו לעיתים קרובות ומשקר בציניות לגבי ילדותו. הרטהאוס, ג'נטלמן בעל זמן פנוי רב, משול לקרחון שעלול לגרום להרס בלא כוונה, הוא מודה שאינו "מסוג האנשים המוסריים". בצד השני מצוי סטיבן בלקפול, שהוא פועל חסר כול אך בעל עקרונות מוסריים מוצקים, שומר על הבטחותיו ותמיד מתחשב באחרים. כמוהו גם סיסי ג'וּפּ.
תגובות ביקורתיות.
הרומן, על אף שהיה לרב-מכר, זכה לביקורות מעורבות ממבקרים שונים. המבקר ג'ון ראסקין הצהיר ש"זמנים קשים" הוא הרומן המועדף עליו מבין ספריו של דיקנס, בזכות עיסוקו בבעיות חברתיות חשובות. לעומתו, תומאס מקולי כינה את הספר "סוציאליזם קודר" - לדעתו דיקנס לא הבין לגמרי את העקרונות הפוליטיים של תקופתו. גם ג'ורג' ברנרד שו מתח ביקורת על הספר ותיאר אותו כ"התקוממות נלהבת נגד הסדר התעשייתי של העולם המודרני". נקודה נוספת שהעלה שו היא שהספר אינו מתאר במדויק את פעולות האיגוד המקצועי, ואת דמותו של סלקברידג' הנואם הארסי כינה "פרי הדמיון של המעמד הבינוני".
מבקר הספרות פ. ר. ליביס, בספרו השנוי במחלוקת "The Great Tradition", מתאר את הספר כמשל עם מוסר השכל, ומעניק לו תואר של "יצירת אמנות", ושהוא הרומן היחיד של דיקנס הראוי לבחינה מדוקדקת.
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית בשם ימים קשים בידי אסתר כספי ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1970. ‬
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 1915 עובד "זמנים קשים" לסרט אילם באותו שם.