יוהנס שטארק (בגרמנית: Johannes Stark; 15 באפריל 1874 - 21 ביוני 1957) היה פיזיקאי גרמני נאצי, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1919 על גילוי אפקט דופלר בקרני תעלה, ופיצול קווים ספקטרליים בשדה חשמלי (אפקט הנקרא על שמו, "אפקט שטארק").
קורות חייו.
יוהנס שטארק נולד בעיר שיקנהוף (כיום פרייהונג) שבבוואריה. ב-1894 החל ללמוד מתמטיקה, כימיה וקריסטלוגרפיה באוניברסיטת מינכן וסיים את הדוקטורט ב-1897. הוא עבד במספר תפקידים במוסד זה וב-1900 עבר לאוניברסיטת גטינגן, שם מונה למרצה. ב-1908 מונה לפרופסור באוניברסיטת אאכן וכן הרצה במספר אוניברסיטאות נוספות, עד 1922. בשנים 1933–1939 כיהן כנשיא שני המוסדות: "קולקטיב המחקר הגרמני" ו"המכון הפדרלי לפיזיקה וטכנולוגיה".
שטארק פרסם יותר מ-300 מאמרים מדעיים בנושאים פיזיקליים שונים (בעיקר בחשמל). הוא נישא ללואיזה איפלר, ולזוג נולדו חמישה ילדים.
שטארק והנאציזם.
שטארק היה תומך נלהב של אדולף היטלר ושל המשטר הנאצי. במכתב לעיתון "Das schwarze Korps" (עיתון ה-SS) תקף את עמיתו הפיזיקאי ורנר הייזנברג, אף הוא חתן פרס נובל לפיזיקה, וכינה אותו "יהודי לבן" בשל תמיכתו ב"פיזיקה היהודית" של אלברט איינשטיין. בשל כך נאלץ הייזנברג, שעסק בעצמו בפיתוח פצצת אטום למשטר הנאצי, להשתמש בקשריו עם היינריך הימלר כדי לקבל מכתב הגנה רשמי. הוא אף שלח מכתב אזהרה לפיזיקאי מקס פון לאואה בדרישה שיצטרף למפלגה הנאצית.
שטארק כתב מספר ספרים בהם פירט את משנתו הנאצית הגזענית. בספרו "סוציאליזם לאומי ומדע" (בגרמנית: Nationalsozialismus und Wissenschaft) טען כי על המדע להציב את שירות המדינה בעדיפות ראשונה - ולכן תחומי המחקר החשובים הם אלו שיכולים לתרום לשיפור הצבא והתעשייה. הוא תקף פיזיקאים תאורטיים בכנותו אותם "יהודים" והפעיל לחצים על מנת שמחזיקי העמדות המדעיות הבכירות בגרמניה יהיו "ארים" טהורים. עוד מטענותיו כי "מדענים יהודים חסרים את הכישרון לפעילות יצירתית אמיתית במדע".
בשנת 1947 נשפט ונשלח לארבע שנות מאסר בשל קשריו עם המשטר הנאצי.
יוהאנס סטארק
ליאת אחירון
ליאת אחירון-איידלמן (נולדה ב-14 במאי 1974) היא זמרת, שחקנית, מדבבת ומנחה ישראלית.
ביוגרפיה.
אחירון נולדה וגדלה ברמת גן כבכורה מבין שלושה ילדים לזוג הורים שהיו קצינים בצבא קבע. היא עשתה את תחילת דרכה בין השנים 1990–1991 בלהקת "צעירי תל אביב" ושיחקה בסדרה של הלהקה "לא כולל שירות". היא התגייסה ללהקה הצבאית של חיל החינוך והנוער, שנקראה אז "להקת חינוך מיוחד", והתפרסמה כאחת מארבעת מבצעי השיר "חורף 73".
לאחר שחרורה מצה"ל, הנחתה את התוכנית "זאפ לראשון" בערוץ הראשון. לאחר מכן, הצטרפה לצוות מנחי ערוץ הילדים ב-1998. אחירון פרשה מערוץ הילדים ב-2005.
במהלך השנים השתתפה במחזות זמר רבים כגון "קטנטנות", ״מלך סיאם״ "עלי באבא ו-40 השודדים", "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" ו"הלב". היא השתתפה בפסטיגל 1998, 1999 ו-2001, ובקלטות וסרטי הילדים ״דגדוגים״, ״מועדון גן הרקדנים״, ״דוד פומפה״ ״הכבש השישה עשר״, ״כובע קסמים״, ו״ורק אני לא״. וביצעה את תפקידי השירה בקלטת הילדים ״בוא אלי פרפר נחמד״.
אחירון הייתה מדבבת במספר סדרות וסרטים, ביניהן "טים גלאקסי", "דן מדען", "כלבים בחלל", "על מה ולמה", "המופע המוזיקלי של ג'ק" ו"מגפי המשאלות של ווילי". כמו כן היא שרה את שיר הפתיחה של הסדרה "בן 10", לצד אסף אבידן.
בשנת 2003 ראה אור ספרה "דניאלה, פתיתים וצמה" בהוצאת כתר.
בשנת 2016 יצא לאור אלבומה הראשון שנקרא "פיסות", ובו מכלול שירים בביצועה אותם היא כתבה והלחינה.
חיים אישיים.
אחירון נשואה לדן איידלמן ואם לארבעה ילדים. מתגוררת בקיבוץ מצר.
מנחם אשכנזי
מנחם אשכנזי (6 באוגוסט 1934 – 13 בנובמבר 2000) היה שופט כדורגל
ישראלי. האסייתי הראשון ששפט במשחקי גביע העולם לכדורגל, במונדיאל 1966. אחד מנציגיו הבולטים של הספורט הישראלי בשנות ה-50 של המאה ה-20 ושנות ה-60 של המאה ה-20.
קורות חיים.
מנחם אשכנזי נולד בבולגריה בשנת 1934 ועלה לארץ עם הוריו בשנת 1936.
בנעוריו, בגיל 16 הצטיין כשחקן כדורגל בקבוצת הנוער של המועדון הפועל פתח תקווה. אולם בעקבות פציעה חמורה ברגל נאלץ להפסיק את הקריירה שלו התחרותית.
אשכנזי הוסמך כשופט בשנת 1957, והוא נחשב לבכיר השופטים הישראלים בשנות ה-60. בשנת 1964 הוסמך כשופט בינלאומי ובאותה שנה, כשהוא בן 30 בלבד, שפט את משחק גמר אולימפיאדת טוקיו. שנתיים לאחר מכן נבחר על ידי פיפ"א לשפוט במשחק רבע הגמר של מונדיאל 1966 בין ל.
לפרק זמן פעל בארצות הברית כשופט במשחקי האליפות לכדורגל מקצועי שם.
במשחקים האולימפיים בטוקיו בשנת 1964 שפט בסך הכל בארבעה משחקים: במשחק בין ארגנטינה וגאנה שנגמר בתיקו 1:1, ברבע גמר במשחק בין הונגריה ובין רומניה (2:0 לטובת הונגריה), אחר כך בחצי הגמר במשחק בין צ'כוסלובקיה ובין הקבוצה הגרמנית המאוחדת (שהסתיים בניצחון צ'כוסלובקי 2:1) ובשלב הגמר את המשחק בין צ'כוסלובקיה ובין הונגריה - שבו ניצחה הקבוצה ההונגרית 2:1.
במונדיאל 1966 באנגליה שפט במשחק בין צרפת ובין מקסיקו (1:1) וברבע הגמר במשחק בין הנבחרות של פורטוגל וצפון קוריאה שהסתיים בניצחון הפורטוגזים 5:3. בנוסף אשכנזי עמד לרשות פיפ"א
כדי למלא במקרה הצורך תפקיד של עוזר שופט, מה שקרה במשחק נוסף בשלבים ההתחלתיים של האליפות.
מנחם אשכנזי שפט ב-45 משחקים בין ארציים וניהל 450 משחקי כדורגל במסגרת הליגה הישראלית. אחר שבשנת 1984 פרש משיפוט פעיל, המשיך להיות מעורב בפעילות באיגוד השופטים, ושימש כחבר בוועדה המקצועית של האיגוד וכמבקר שופטים בליגות הבכירות ובמשחקי הנוער והנערים.
אשכנזי התגורר בפתח תקווה ועבד למחייתו בחברת הגז אמישראגז.
מנחם אשכנזי נפטר בגיל 66 בשנת 2000 משטף דם במוח לאחר ניתוח שעבר בראשו. אלמנתו היא בת למשפחה יהודית מהונגריה. אשכנזי הוא אחיו הבכור של משה אשכנזי (1940-2012), שאף הוא היה שופט כדורגל.
קוקפיט
קולג' דה פראנס
אכבר האשמי רפסנג'אני
עלי אכבר האשמי רפסנג'אני (בפרסית: اکبر هاشمی رفسنجانی, נולד בשם האשמי בהרמאני هاشمی بهرمانی; 25 באוגוסט 1934 – 8 בינואר 2017) היה פוליטיקאי איראני רב-השפעה שכיהן במגוון תפקידים בכירים באיראן. עד מותו, כיהן כיושב ראש המועצה לאבטחת האינטרס של המשטר באיראן. כיהן כנשיא איראן בשנים 1997–1989. בבחירות לנשיאות בשנת 2005 הוא ניסה לרוץ לקדנציה שלישית, אולם נוצח על ידי מחמוד אחמדינז'אד.
הוא מת מהתקף לב ב-8 בינואר 2017 בבית חולים בטהראן.
ראשית חייו ופעילותו הציבורית.
עלי אכבר האשמי רפסנג'אני נולד בעיירה בהרמן ליד העיר רפסנג'אן שבמרכז איראן, למשפחה עשירה של מגדלי פיסטוק. היו לו שבעה אחים ואחיות. בגיל 14 הוא נסע ללמוד תאולוגיה בקום. שם נחשף לרעיונות של אייתוללה רוחאללה ח'ומייני. לפני המהפכה האסלאמית השתייך למחנה הפעילים נגד משטרו של השאה מוחמד רזה פהלווי, ונכלא בין השנים 1960 ל-1979 שבע פעמים. ח'ומייני מינה אותו כמנהל פיננסי של תנועת ההתנגדות וכאיש הקשר עם קבוצות מהפכניות אחרות.
קריירה פוליטית.
בראשיתה של הרפובליקה האסלאמית החדשה רפסנג'אני שימש כחבר בכיר במועצת המהפכה האיראנית, יחד עם מוחמד ג'וואד בהונאר, מוחמד בהשתי, מורתזא מוטהרי, ועבדול כרים מוסאווי ארדבילי. הוא היה אחד מהחברים בעלי ההשפעה במועצה בתחילה כסגן שר הפנים ובהמשך כשר הפנים בפועל בין השנים 1979–1980, וכיהן כיושב ראש המג'לס (הפרלמנט האיראני) הראשון לאחר כינון המהפכה האסלאמית, משרה שבה כיהן עד שנת 1989. באותה התקופה הוא הפך להיות האדם הקרוב ביותר לח'ומייני ושימש לו כ"עיניים ואוזניים".
רפסנג'אני שימש כנציגו של ח'ומייני במועצה הביטחון העליונה אחרי מותו של מוסטפא צמארן (Mostafa Chamran) ושני במטה מפקדת המטות המשולבים של איראן בשנה האחרונה של מלחמת איראן–עיראק. הוא לחץ על ח'ומייני לסיים את המלחמה. שלושה חודשים אחרי כניסתו לתפקיד, הסכימה איראן לקבל את החלטת מועצת הביטחון של האו"ם מספר 598 והמלחמה בת שמונה השנים הסתיימה.
יושב ראש הפרלמנט.
רפסנג'אני היה מבין מנסחי חוק הבחירות האיראני ובבחירות הראשונות היה אחד מן המועמדים של מפלגת הרפובליקה האיסלאמית וזכה ב-54% מהקולות. הוא מונה לדובר הפרלמנט והחזיק בתפקיד 9 שנים. היה מעורב בהדחתו הכפולה של אבולחסן בני-סדר כמפקד העליון של הצבא וביוני 1981 מהנשיאות והיה דמות מפתח בפרשת אירנגייט שנכשלה. בעקבות הפרשה הוא נתפס כמפסידן. אחרי מותו של ח'ומייני, מייסד הרפוליקה האסלאמית, ובחירתו של השיא דאז עלי ח'אמנאי למנהיג העליון, הוא עזב את הפרלמנט ורץ לנשיאות ב-1989.
ב-3 באוקטובר 1986 קיבל במתנה את ספר התנ"ך מנשיא ארצות הברית רונלד רייגן, עם הקדשה בכתב ידו, לדברי דובר הנשיא לארי ספיקט המתנה נועדה לסמל שהנשיא רייגן מאמין באלוהים. שוויו של ספר התנ"ך נע בין 5000 דולר ל-100,000 דולר.
נשיאות.
מ-17 באוגוסט 1989 עד 1997 כיהן כנשיא איראן. הוא היה הנשיא האיראני הראשון שסיים את כהונתו באופן רשמי עם תום הקדנציה שלו. מבין קודמיו, אבולחסן בני-סדר הודח לפני תום כהונתו, מוחמד עלי רג'אי נרצח, ועלי ח'אמנאי הועלה לדרגת המנהיג העליון.
מדיניות פנים.