המפעל הבראשיתי הגדול בהר הארץ ישראלי פועלם של בני ישראל היה, בניין המדרגות והסכרים במדרונותיו ובגאיותיו, הפיכת יערות וטרשים בהר בעבודת כלי ברזל לגן פורח - "בַּחַלָּמִישׁ שָׁלַח יָדוֹ הָפַךְ מִשֹּׁרֶשׁ הָרִים". על במת ההר ובגאיותיו גידלו בני ישראל דגן, שקד, בוטנה, תאנה ורימון. במדרון התלול דל הקרקע שתלו גפן הסבילה לאדמה רדודה ובמדרון התחתון בחמוקי ההר ובקרנות המדרגות שם מצטברת אדמה עמוקה ניטע הזית. ועל כך יעידו הגתות ובתי הבד הרבים שנתגלו ביהודה ושומרון. וכך בניגוד לרוב נופי ההרים במזרח הקדום נופי הגלעד הרי השומרון והרי יהודה היו לנופים תרבותיים ייחודים של מדרגות חקלאיות פרי עמלה של ההתיישבות ישראלית הצפופה שהגיעה למדרגת משק אוטרקי מתנובת הארץ.
באדריכלות, טרסה היא מעין מרפסת רחבת ידיים שרצפתה מהווה את תקרת הקומה שמתחתיה. טרסות כצורה אדריכלית נמצאות על פי רוב בדירות גג ובמבנים מדורגים.
יוזף זיס אופנהיימר
היהודי זיס
פיליפס רקורדס
פיליפס רקורדס (Philips Records) הוא מותג הקלטות השייך לענק האלקטרוניקה ההולנדי פיליפס. החברה החלה את דרכה בתור Philips Phonografische Industries או PPI בשנת 1950, והפיצה במהלך שנות ה-50 בבריטניה הקלטות תחת המותג Columbia Records. ב-1962, שיתוף בין פיליפס לדויטשה גרמופון יצר את קבוצת DGG/PPI.
המותג Philips Classics Records (פיליפס קלאסיק רקורדס) החל לשמש את חברת פיליפס בשנות השמונים להפצת הקלטות של מוזיקה קלאסית.
כיום פיליפס רקורדס היא חלק מקבוצת יוניברסל מיוזיק גרופ.
Philips Phonografische Industries
קרלו ג'זואלדו
דון קרלו ג'זואלדו (באיטלקית: Carlo Gesualdo; 8 במרץ 1566 - 8 בספטמבר 1613) היה מלחין איטלקי שפעל בתקופת הרנסאנס.
תולדות חייו.
קרלו ג'זואלדו היה אציל ונסיך ונוסה שבאיטליה, אם כי רוב ימיו התגורר בנאפולי. בתחילת דרכו כמלחין כתב בעילום שם, ורק בשנת 1590, לאחר שרצח את אשתו הראשונה עם מאהבה, החל לכתוב בשמו האמיתי. תואר האצולה שלו גונן עליו ממשפט, אך לא מנקמה, על כן נמלט אל ארמונו שבעיר ג'זואלדו, שם היה מוגן.
ב-1594 נישא ללאונורה ד'אסטה, אחייניתו של דוכס פרארה. בעקבות הנישואים עבר לפרארה, מרכז משגשג מבחינה מוזיקלית, ופרסם שם את ארבעת ספרי המדריגלים הראשונים שלו בין השנים 1593–1596. בשנת 1597 חזר ג'זואלדו לנאפולי והקדיש את זמנו לקידום הקריירה המוזיקלית שלו. בשנת 1600 מת אלפונסו, בנם היחיד של בני הזוג ג'זואלדו. בעקבות האירוע הטרגי הזמין ג'זואלדו את עיטור המזבח המפורסם של כנסיית הקפוצ'ינים בעיר ג'זואלדו, שם נראית, לצד ההורים השכולים ודודו החשמן של ג'וזאלדו, גם נשמת ילד.
יצירתו.
קרלו ג'זואלדו פרסם שישה ספרי מדריגלים בחמישה קולות. בספרי המדריגלים החמישי והשישי מופיעים כמה מאפיינים ייחודיים: המדריגלים הם כרומטיים וקיצוניים בייחודם. ייתכן, שהכרומטיות הפרועה שבהם משקפת את מצבו הנפשי המעורער של ג'זואלדו, ששיטות ההלחנה שלו הקדימו בהרבה את זמנן. חשוב להדגיש, כי הטיפול בדיסוננטים במדריגלים אלה היה שמרני למדי, אבל הכרומטיקה יצרה צירופי צלילים, שהמרחק הטונלי ביניהם היה גדול. אלה יצרו מעברים המזכירים מודולציות כרומטיות או אנהרמוניות פתאומיות בין סולמות רחוקים, שהופיעו שוב רק בסוף המאה ה-19 ביצירות ריכרד וגנר, מקס רגר, ריכרד שטראוס או אנטון ברוקנר. לעיתים היה רק צליל אחד משותף בין שני אקורדים וחלק מהקולות עלו או ירדו בחצאי טונים. מאפיין נוסף של המדריגלים שלו מהספר החמישי והשישי הוא שינויי מרקם וטמפו פתאומיים, שיצרו ניגודיות דרמטית ואשר נבעו מהטקסטים שעסקו רבות בנושא האהבה ונעו בין שמחה ואושר לבין אכזבה, ייאוש ומוות. יש לציין, שהמדריגלים שלו השפיעו על המלחינים שבאו אחריו והשפעתם באה לביטוי במוזיקה לכלי מקלדת, כמו ביצירות מאת ג'ירולאמו פרסקובלדי וקודמיו הנפוליטניים, או יוהאן יאקוב פרוברגר ויוהאן קספר קרל.
פרט לששת ספרי המדריגלים בחמישה קולות כתב ג'זואלדו עוד מוזיקה קולית חילונית וכן מוזיקה דתית, ומעט יצירות כליות.
מחלקת מדעי ההתנהגות
מחלקת המדינה
ארמון טרוקדרו הישן
ארמון טרוקדרו הישן (בצרפתית: L'ancien Palais du Trocadéro) היה מבנה שנבנה במחצית השנייה של המאה ה -19, הארמון היה אקלקטי במיוחד מבחינה אדריכלית, ושאף השראה מהאדריכלות המורית והנאו-ביזנטית. הארמון היה ממוקם ברובע ה -16 של פריז, על גבעת שאיו, בין כיכר טרוקדרו לגני טרוקודרו, בארמון היה אולם הופעות עם 4,600 מושבים, לארמון היו שני אגפים ובכל אחד מהם היה מוזיאון (מוזיאון האנדרטאות הצרפתיות ומוזיאון האתנוגרפיה), כמו גם היו בארמון חדרי ישיבות.
הארמון נבנה להתערוכה העולמית של פריז לשנת 1878, הארמון יועד להריסה אחרי האירוע; אולם הבניין נשמר לבסוף במשך כשישים שנה, הארמון היה מושא לביקורת רבה הנוגעות לסגנון האדריכלי שלו ולאקוסטיקה הירודה של האולם הגדול שלו, שגרם לתזמורות להימנע מלהופיע בו. הארמון פורק בשנת 1935 לכבוד ארמון שאיו שנחנך בתערוכה העולמית של פריז לשנת 1937.
היסטוריה.
עבר האתר.
פרויקטים.
כמה בניינים ופרויקטים אדריכליים נבנו ונהרסו אחד אחרי השני באתר בו הוקם ארמון טרוקדרו. במקור, המקום הוא חלק מחלקתו של מרשל בסומפייר, חברו לנשק של מלך צרפת אנרי הרביעי. בשנת 1651 הקימה הנרייט-מארי, נסיכת צרפת מנזר בשם מנזר הביקור של שאיו, המנזר אירח את מסדר הביקור של מריה הקדושה, המנזר נחרב במהלך המהפכה הצרפתית.
בפברואר 1811 החליט הקיסר נפוליאון הראשון לבנות באתר את "ארמון מלך רומא", בניין שנועד להיות מקום מגוריו של בנו נפוליאון השני (חודש לפני לידתו). ארמון זה חייב היה להיות במרכז עיר אימפריאלית מינהלית וצבאית. האדריכלים שפיקחו על הפרויקט היו צ'ארלס פרסייר ופייר-פרנסואה-לאונרד פונטיין.
פרויקט אחר, שתוכנן על ידי אנטואן-פרנסואה פייר בשנת 1824, "הווילה טרוקדרו" הוא פרויקט תכנון עירוני שבמרכזו כיכר חצי עגולה, המשאיר את רוכשי המגרשים לבחור את הארכיטקטורה של הכיכר. בשנת 1839 תכנן קמיל מורט את קברו של נפוליאון הראשון באתר, ובשנת 1841 הציע הקטור הורו להציב שם פסל ענק של הקיסר בגובה 30 מטר.
הפסל אנטואן אטקס, הציע בשנת 1848 אנדרטה לחירות. כבר בשנת 1858 תכננו שיוקם "מגדלור או מזרקה מונומנטלית" במרכז הכיכר החצי מעגלית המקבלת את פני הארמון האימפריאלי ומלונות השרים. בשנת 1868, הקטור תכנן להקים פסל ענק של "צרפת החכמה המאירה את העולם". אבל כול הפרויקטים האלה מעולם לא יצאו לפועל.
מקור השם "טרוקדרו".
השם "טרוקדרו" מקורו בשמו של המבצר פורט לואיס (טרוקדרו), שממנו הגנו על הנמל הספרדי בעיר קדיס. למעשה, ב־31 באוגוסט 1823 טרוקדרו נכבש על ידי כוח המשלחת הצרפתי בפיקודו של דוכס אנגולם, שנשלח על ידי דודו מלך צרפת לואי ה-16 להחזיר את המלך פרדיננד השביעי לכס מלכות ספרד. אתר טרוקדרו בפריז מתייחס אפוא לניצחון הצבאי הצרפתי. בשנת 1826, במהלך שחזור של הישג צבאי זה במפגן צבאי מול מלך צרפת שארל העשירי, נבחרו גבעת שאיו לייצוג קרב זה: גבעת השיאו מייצגות את "פורט דו טרוקדרו" וחובה "לכבוש" אותם משאן דה מארס שממנו יצאו "הכוחות" הצרפתיים (על הגבעת נבנה מבצר קרטון).
במקום קשת ניצחון זמנית והאבן הראשונה הונחה לצריף צבאי שבסופו של דבר מעולם לא נבנה. האובליסק, שהיה אמור להופיע גם במרכז הגבעה, לא חרג משלב התכנון. הבונפארטיסטים אפילו הציעו למקם את קבר הקיסר במקום זה, לפני שהאפר ימצא את באינווליד.
עם זאת, ראש הגבעה נותרה בשממה עד לעיבודה וליישורה וליצירת כיכר מלך רומא (כיכר טרוקדרו) בשנת 1869 גם האדמה שמתחת לגבעת נותרה בשממה עד לפיתוח גני טרוקדרו בשנת 1876.
התערוכה העולמית בפריז לשנת 1878.
"מידע נוסף: התערוכה העולמית של פריז (1878)"
מאמצע שנת 1860 מוצהת על גבעת השיאו שלט "עבודות עפר ופילוס", עבודות אלה ייצרו נוף פנורמי אל מתקני התערוכה העולמית של פריז משנת 1867 שמוקמו על הגדה השמאלית ולהוות את פארק שאן דה מארס. הכיכר שנקראה אז עדיין "כיכר מלך רומא" נקשרה לגשר ינה באמצעות גרם מדרגות מגרניט.
משנת 1876 דובר על התאמת השטח לתערוכה העולמית של שנת 1878. אז תוכנן בתחרות על המייצגים לתערוכה העולמית לשנת 1878 "אולם אדיר לישיבות ציבוריות וחגיגיות". הארמון תוכנן על ידי האדריכלים גבריאל דוויוד וז'ול בורדייס, בהשראת חירלדה בסביליה, פאלאצו וקיו בפירנצה, ובמיוחד בהשראת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז של הברון אוסמן משנת 1864. הדרישות להתמודדות היו אולם אירועים בעל 10,000 מושבים וגלריות תצוגה. לתחרות ניגשו 94 צוותים, אך הפרויקט של דוויוד ו-בורדייס למעשה כבר נבחר. לארמון יש שני אגפים, בצורת חצי עיגול, המחוברים בחלק מרכזי ומעגלי ולצדו שני צריחים, בסגנון מורי או נאו-ביזנטי; בצד הכיכר, הגמלון הוא מעוצב בסגנון פלמי, גם אם פרשנים מעררים על האוריינטליזם של הפרויקט פחות מאשר על סגנונו הדמיוני הספציפי לכל התערוכות העולמיות מאז ארמון הקריסטל בלונדון משנת 1851.
עבודות הבנייה של ארמון טרוקדרו התרחשו בין נובמבר 1876 ליוני 1878; בשנת 1877 שונה שמה של הכיכר ל"כיכר דו טרוקאדרו" וביולי של אותה שנה הושלמה "האכסדרה הדו-קומתית של המבנה המרכזי, בזמן שהקמת הקירות התוחמים את החלונות הגבוהים הסתיימה". אילוצי הזמן דרשו מהעובדים בארמון לתמרן על "פיגומי עץ שהורכבו על מסגרת". באוקטובר התקינו את הגג וחפרו את בריכות המפל (מפל זה יורד מהבניין המרכזי לגנים בצורת מזרקה).