יותר מכל ידוע צ'פמן כמי שדרש וקיבל סמכות מלאה על כל ההיבט המקצועי של ניהול הקבוצה. סכומי כסף גדולים שולמו על שחקנים שאותם הביא לארסנל, כדייוויד ג'ק ואלכס ג'יימס, אף שהשכיל גם להביא שחקנים צעירים כקליף באסטין ולפתח את כישרונם. את הזכות לקבוע את ההרכב שמר לעצמו, אף שבאותה תקופה היא הייתה בדרך כלל נחלתם של חברי מועצת המנהלים ובעלי הקבוצה. שחקנים שלא הכפיפו עצמם לסמכותו נפלטו מהר מאוד מהמועדון. עוד סמכות ששמר לעצמו בלבד, הייתה הרשות לצעוק הוראות מהקווים בעת משחק. עבור מי שעמדו בדרישותיו ועבדו תחתיו, דרש וקיבל תנאים חסרי תקדים: שהייה במלונות הטובים ביותר, טיפול רפואי מקצועי, כולל פיזיותרפיה, ומתקני אימונים וחדרי הלבשה מפוארים.
בין חידושיו הרבים ניתן למנות עוד את אספות הקבוצה השבועיות, את השימוש בכדור משחק לבן, את מספור חולצות השחקנים ואת השימוש בזרקורים. שיטת הכדורגל שהנהיג, כמו גם עליית המדרגה בתחום המקצוענות של המועדונים, ליוו את הכדורגל האנגלי שנים רבות אחרי מותו.
ב-10 בדצמבר 2011, לרגל חגיגות 125 שנים להיווסדה של ארסנל, הוצב פסל ברונזה בדמותו של צ'פמן מחוץ לאצטדיון האמירויות.
רוץ, ילד, רוץ
תחנת הרכבת עתלית
תחנת הרכבת עתלית היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את היישוב עתלית וחלק מאזור מישור חוף הכרמל שבמחוז חיפה.
היסטוריה.
התחנה נמצאת על מסילת החוף של רכבת ישראל, במערב היישוב עתלית. היא הוקמה על ידי הבריטים בשנות ה-20 בסמוך למושבה עתלית, מפעל המלח ומחנות הצבא הבריטי.
בשנת 1943 הועלו ארצה ילדי טהראן, יהודים מפולין שהפכו פליטים עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ומצאו מקלט בברית המועצות (הם נאספו על ידי ארגונים יהודיים והובאו לטהראן, ומכאן שמם). ילדי טהראן עשו את דרכם באוניה למצרים ומשם המשיכו ברכבת לארץ ישראל. הרכבת שהובילה אותם עצרה בדרכה בתחנת הרכבת רחובות ובתחנת הרכבת חדרה, שם קיבלו התושבים הוותיקים את פני העולים. קבלת פנים חגיגית נערכה בתחנת הרכבת בעתלית, שם ירדו ילדי טהראן והועברו למחנה העולים הסמוך - לתחנה הגיעו תלמידי בתי ספר ובידיהם דגלים וכרזות וכשהרכבת התקרבה לרציף, הקהל פרץ בתשואות ובשירת "התקוה".
ב-5 ביוני 1947, בימי פעילותה של תנועת המרי העברי, האצ"ל פוצץ את תחנת הרכבת בעתלית ששימשה גם את הצבא הבריטי.
ב-6 בספטמבר 1961, התנגשה רכבת בכלי רכב שחצה את המסילה סמוך לתחנה, חמישה מנוסעי הרכב נהרגו.
בזמן מלחמת ששת הימים, הובלו לתחנה בקרונות משא, אלפי שבויים מצריים בדרכם למחנה המעצר בעתלית.
בשנות ה-90 התחנה ההיסטורית עברה תהליך שימור והוּסף רציף שני שחובר במעבר עילי לרציף הקיים.
התחנה עברה שיפוץ נרחב בשנת 2004, שכלל הריסת מחסנים מימי המנדט הבריטי וסלילת מגרש חניה. פרויקט השיפוץ תוכנן על ידי האדריכל שאול שפיץ ממשרד האדריכלים פלנקון.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל. כעבור כמה ימים חודשה תנועת הרכבות לתחנה ולתחנת הרכבת חוף הכרמל בעקבות לחץ ציבורי כבד.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התנהל מאבק ממושך על סגירת מפגש המסילה-כביש הצמוד לתחנה ("מפגש מספר 11"), בין רכבת ישראל למועצת חוף כרמל ומפעלי תעשיות מלח וכרמל כימיקלים. המפגש המסוכן נבנה ללא אישור בשנות ה-60 ואירעו בו 8 תאונות קטלניות במהלך השנים. המפגש נסגר בהוראת בית המשפט ב-8 בדצמבר 2010.
החל מאוקטובר 2016, התחנה משמשת כתחנת הקצה של קו הרכבת הפרברית עתלית - בית שאן (מסילת העמק), שמסתיים ומתחיל ברציף 3 בתחנה.
מבנה התחנה.
מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה מערבית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה ומסילה מזרחית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה. מסילה נוספת (צמודה לרציף 3) עוברת בתחנה - המסילה מסתעפת מהמסילה הכפולה מעט דרומה מהתחנה ומתכנסת בחזרה למסילה מעט צפונה מהתחנה.
רציף 1 הוא רציף צד הצמוד לאולם הנוסעים. רציפים 2 ו-3 הם אי רציפים, אליו ניתן להגיע באמצעות מעבר תת-קרקעי או באמצעות גשר הולכי רגל. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך בניין התחנה, הצמוד לרציף 1.
שירות רכבות בתחנה.
פעם בשעה עוצרת רכבת בקו מודיעין-תל אביב-בנימינה-חיפה-נהריה בתחנה זו.
זוהי תחנת הקצה של קו עתלית-חיפה-בית שאן, קו זה מבצע נסיעה מתחנה זו פעם בשעה.
קווי אוטובוס לתחנה.
השירות המשלים לתחנה דל ביותר. ישנו קו אוטובוס סיבובי בודד שמספרו 221 היוצא ממרכזית חוף הכרמל, עובר דרך כל השכונות בעתלית ואינו מסונכרן עם לוח הזמנים של הרכבת.
תחנת רכבת עתלית
תחנת עתלית
ממשלת סאלו
רוטב סופרם
רוטב סופרם (בצרפתית: suprême) הוא אחד מהרטבים הקלאסיים של המטבח הצרפתי. רוטב זה נחשב לאחד מ"הרטבים הקטנים" - היינו, רוטב הנוצר משילוב בין רוטב אם למרכיב אחד נוסף.
רוטב זה עשוי מרוטב ולוטה (רוטב העשוי מרביכה (שילוב של קמח ושומן) וציר בשר - לרוב, במקרה של רוטב סופרם - ציר עוף). הציר מצומצם (בישול על אש נמוכה עד לאידוי מרבית הנוזלים), ומעורבב עם שמנת או קרם פרש. כמו כן נהוג להוסיף מעט מיץ לימון לרוטב.
רוטב זה מוזכר בלארוס גסטרונומיק משנת 1938 כאחד הרטבים החשובים של המטבח הצרפתי.
שיטה אחרת להכנת רוטב זה היא שימוש ברוטב בשאמל עם ציר עוף.
יום חול
ביהדות, יוֹם חוֹל הוא יום שאינו שבת, חג, או חול המועד.
הכינוי חול נגזר מהמילה "חולין" והמשמעות היא שהוא בעל חשיבות פחותה מימים אחרים הפזורים על פני לוח השנה.
ביום חול מותרות בעשייה כל המלאכות האסורות בשבת, ולכן ששת ימי החול של כל שבוע קרויים גם "ששת ימי המעשה".
בימי חול ישנן שלוש תפילות - ערבית, שחרית ומנחה (למעט ראש חודש, בו יש גם תפילת מוסף).
מרטן גר
מַרְטֶן גֶר (בצרפתית: Martin Guerre) היה איכר צרפתי בן המאה ה-16, שעמד במרכזו של משפט התחזות מפורסם. שנים אחדות לאחר שעזב גר את משפחתו, הופיע אדם זר שטען כי הוא מרטן גר הנעדר. בזכות דמיונו הפיזי לגר ובקיאותו בפרטי חייו, עלה בידו לשכנע את הסביבה בזהותו. הוא תפס את אחוזתו של גר ואף חי עם אשתו ובנו במשך שלוש שנים. עם שובו של מרטן גר האמיתי, הועמד המתחזה למשפט בו נחשפה זהותו האמיתית והוא הוצא להורג. המקרה ממשיך להיחקר ולשמש השראה לסופרים, מחזאים ותסריטאים עד ימינו.
מרטן גר לפני נטישתו.
מרטן גר נולד בשם מרטן אגר (Martin Aguerre) בשנת 1524 לערך בעיר הבסקית אנדה (Hendaye). ב-1527 עברה משפחתו לכפר ארטיגה (Artigat) בדרום הפירנאים שם שינו את שמם לגר (Guerre). בהיותו כבן ארבע עשרה נישא מרטן לברטראנד דה רול, בת למשפחה אמידה, ולאחר שמונה שנים הביאו לעולם בן בשם סנקסי, כשם אביו של מרטן. ב-1548, לאחר שהואשם בגנבת חיטה מאביו, נעלם מרטן בפתאומיות והותיר את אשתו ברטראנד עגונה (המשפט הקאנוני, שעל פיו נערכו אז דיני האישות בצרפת, אינו מתיר לאשה נשואה להינשא בשנית אלא אם ישנן ראיות מוצקות למותו - שלא נמצאו במקרה זה).
הופעתו של גר המתחזה.
בקיץ 1556, שמונה שנים לאחר היעלמו, הופיע בארטיגה אדם הטוען להיותו מרטן גר. בשל הדמיון החזותי והבקיאות שגילה בפרטי חייו של מרטן גר, עלה בידו לשכנע את רוב שוכני הכפר בזהותו. חרף הספקות שהתעוררו, השתכנעו דודו פייר, ארבע אחיותיו וכן ברטראנד אשתו כי הוא אכן מרטן גר. "גר החדש" חי במשך שלוש שנים עם ברטראנד ובנה, הם העמידו יחדיו שני צאצאים, מהם שרדה בת אחת.
עם מות אביו של גר, דרש "מרטן" את ירושתו ואף תבע את דודו של גר, פייר, על חלקו בירושה. מהלך זה עורר מחדש את חשדנותו של פייר, אשר בעת היעדרו של גר נשא לאישה את אמה האלמנה של ברטראנד. הוא ואשתו ניסו לשכנע את ברטראנד כי מרטן אינו אלא מתחזה, אך לשווא: כאשר ב-1559 הואשם מרטן החדש בהצתה בזדון וכן בהתחזות למרטן גר, נותרה ברטראנד לצדו והוא זוכה מן האשמה ב-1560.
המשפט בריאֶה (Rieux).
פייר גר המשיך בחקירתו עד שהאמין כי עלה על זהותו האמיתית של המתחזה: ארנו די-טיל (Arnaud du Tilh), אדם בעל מוניטין מפוקפק מהכפר הסמוך סאז'ה (Sajas, לא הקומונה הגסקונית של טיל Tilha). פייר פתח אז במשפט חדש כנגד המתחזה, תוך שהוא טוען במרמה כי הוא פועל בשמה של ברטראנד. הוא ואשתו, אימה של ברטראנד, לחצו על ברטראנד לתמוך בהאשמה עד שלבסוף נעתרה.
המשפט נערך בשנת 1560 בעיר ריאֶה (Rieux). ברטראנד העידה כי תחילה האמינה באמת ובתמים שהאיש אכן בעלה, אולם מאז נוכחה לדעת כי אין הוא אלא מתחזה. הן ברטראנד והן הנאשם מסרו גרסה זהה לגבי יחסיהם האינטימיים לפני 1548, ומרטן המתחזה אף קרא עליה תיגר: אם תישבע כי הוא אינו בעלה, יסכים בשמחה להיות מוצא להורג, אך ברטראנד לא נעתרה לקריאתו. לאחר שנשמעה עדותם של יותר ממאה וחמישים איש, מתוכם רבים שאישרו את זהותו כמרטן גר (בכללם ארבע אחיותיו של גר), רבים שטענו כי הוא ארנו די-טיל, ורבים שסירבו לתמוך בצד זה או אחר, נגזר דינו של הנאשם למוות.
בקשת החנינה ושובו של גר האמיתי.
מרטן המתחזה עתר מיד לחנינה בפני הפרלמנט בטולוז. ברטראנד ופייר נעצרו בעוון האשמות שווא, ובמקרה של פייר, גם בשידול לעדות שקר. "מרטן" שטח את טיעוניו ברהיטות, והשופטים בטולוז נעתרו והשתכנעו לגרסתו שלו על פיה אולצה ברטראנד להעיד עדות שקר על ידי פייר תאב הבצע. הנאשם עבר חקירה נוקבת אודות עברו, הצהרותיו נבדקו ולא נמצאו בהן כל סתירות.