הוולארו המצוי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל תפוצה רחבה, אוכלוסייה גדולה, התרחשות במספר משמעותי של אזורים מוגנים, וכי אין זה סביר שהאוכלוסייה תחווה בזמן הקרוב ירידה משמעותית כדי להעפיל לקטגוריה מאוימת. מלבד זאת, האזורים התלולים והסלעיים המהווים את בית הגידול העיקרי של הוולארו, מגינים עליו מפני אובדן בית גידול בשל הקושי בפיתוחם. בדומה למיני קנגורו גדולים רבים, הוולארו נהנה מצמצום מספרי הדינגו ויצירת מקורות מים מלאכותיים שנעשים על ידי האדם כדי להגדיל את שטחי המרעה של עדרי הצאן. הוולארו המצוי ניצוד באופן חוקי באזורים מסוימים עבור בשרו ופרוותו, וכן באזורים שבהם נטען שהוא מזיק לגידולים חקלאיים. עם זאת, קיימת מחלוקת מסוימת בין ארגוני השימור לארגוני הציד על גודל מכסות הציד של הוולארואים במיוחד לאור הגדילה של הבצורות ושינוי הנוף המקורי על ידי פעולות אנושיות. ההערכה היא שהוולארו המצוי מהווה כ-3% מכלל מכסות הציד המסחריות של מיני הקנגוראים באוסטרליה.
וולארו האי בארו, עשוי להיות פגיע יותר מתת-המינים היבשתיים והגדולים, בהתחשב באוכלוסייתו הקטנה יחסית והמבודדת המוערכת בכ-1,800 פרטים. תת-מין ייחודי זה נחשב במצב "פגיע" בחוק של איכות הסביבה ושימור המגוון הביולוגי משנת 1999 (חוק EPBC), ובין האיומים העיקריים עליו ניתן למנות אובדן בית גידול ודריסה בשוגג בעת חציית כבישים הקשורים להתפתחות של שדות הנפט באי. האוכלוסייה גם נמצאה כסובלת מאנמיה - ייתכן בשל מחסור ברזל בתזונה.
בעיקרון מרבית תת-המינים של הוולארו נפוצים מאוד, והם נמצאים במספר ניכר של אזורים מוגנים. תוכניות הציד מוסדרות ומנוהלות בפרישה ארצית, ומטרתם היא לשמור על אוכלוסיות הוולארו יהיו בעלות מספרים משמעותיים.
מרבית שטחו של האי בארו מוגן כשמורת טבע, למרות שיש באי שדה נפט פעיל והוענק אישור להקמת מפעל גדול של גז טבעי. סדר העדיפויות לשימור תת-המין באי כולל קביעת ההיקף של הלחץ התזונתי על האוכלוסייה, ניטור לטווח ארוך, ולאחר מכן בדיקה האם צריך לשנות את ניהול שדות הנפט כדי לשפר את מצבו של הוולארו. פעילויות חשובות נוספות הם למנוע שחרור של יונקים שאינם ילידי האי, לפקח ולשפר את ניהול התנועה באי כדי להפחית את תופעת הדריסות, לפתח אסטרטגיה מתאימה לניהול של שריפות, ובעיקר למעט ככל האפשר את ההשפעה של שדות הנפט על הוולארו.
אין אומדן אוכלוסייה עולמי לאוכלוסיית הוולארו המצוי, אולם סביר להניח שהיא עומדת על עשרות אלפי פרטים.
נחל יתיר
נַחַל יַתִּיר הוא נחל אכזב בצפון הנגב, המהווה אחד מיובליו של נחל באר שבע.
ראשיתו של הנחל בחיבור נחל אשתמוע עם נחל בכרה, למרגלות רכס יתיר, כשני ק"מ מזרחית לחורה. שמו של הנחל הוא כשמה של העיר המקראית והתלמודית הסמוכה יַתִּיר.
באפיק הנחל נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות וכן מערכות סכרים. הנחל, שאפיקו הוא בכיוון דרום מערב, חוצה את כביש 31 תחת גשר, בנוסף, חוצה את הנחל שביל ישראל ועוברים בו מטיילים רבים.
אלו&quot;ש
המספר הראשוני הגדול ביותר
שרקרק גמד
שְׁרַקְרַק גַּמָּד (שם מדעי: "Merops pusillus") הוא מין של שרקרק קטן החי באפריקה ומזכיר את השרקרק הירוק החי באותו אזור.
מאפיינים.
השרקרקים הם עופות צבעוניים בעלי מקור ארוך ושחור והם מותאמים לציד חרקים. לשרקרק הגמד שמגיע לאורך 15–17 ס"מ יש גוף בצבע זהוב דבש ופס שחור על החזה. מעליו ראש צהוב עם עיניים אדומות מוקפות בפס שחור ומעליו "גבות" כחולות ופלג גוף עליון וכנפיים ירוקים. המקור שחור והוא עוזר לשרקרק לצוד את מזונו המהיר באוויר. טרפו כולל חרקים שונים אך בעיקר דבורים וצרעות אותם הוא הורג במכות חזקות ומשפשף את העוקץ כנגד הענף ורק אז בולע. הם אינם רועשים ביותר והם חיים בזוגות לאורך עונת הרבייה.
השרקרק חי ברחבי סוואנות וגדות הנהרות של אפריקה הטרופית וכן בשיחיות. בניגוד לשאר השרקרקים הם מקננים בבדידות ומנצלים חורים טבעיים בחול ולפעמים גם חורים של שנבוב. בתוכו הנקבה מטילה 4–6 ביצים עגולות ולבנות. הגוזלים עשויים להרוג אחד את השני עקב תחרות על המזון. שני ההורים מגדלים אותם.
שלדג ענק
שלדג ענק (שם מדעי: "Megaceryle maxima") הוא מין עוף ממשפחת השלדגיים והוא חי ליד נהרות טרופיים באפריקה. הוא הגדול שבמיני תת-המשפחה שלדגי מים.
מאפיינים.
השלדג מגיע לאורך 42–48 ס"מ ובעל נוצות אפורות כהות מנוקדות בלבן ובעל ציצה גדולה מעל ראשו. המקור שחור כהה, קצה הצוואר לבן והחזה אדמוני. שאר הבטן לבנה והרגליים אפורות. השלדג בעל דו צורתיות זוויגית והזכרים גדולים ומקושטים מהנקבות הכהות יותר וחסרות הכתם האדמוני על החזה.
הוא מצוי באפריקה שמדרום לסהרה למעט אזורים צחיחים ומצוי ביערות גשם, ביצות, אגמים, שדות לחים, סוואנות וגדות נהר. הוא צועק בקול רם כדי להודיע על נחלתו ותוקף כל שלדג זר.
השלדג הענקי הוא צייד שניזון מחרקים גדולים, סרטנים, דגים וצפרדעים וכן זוחלים ויונקים קטנים. הטרף נתפס במהירות מצלילה מהאוויר ונהרג במהירות על ידי המקור.
שלדג כחול-חזה
שלדג כחול-חזה (שם מדעי: "Halcyon malimbica") הוא מין של שלדג גדול החי באפריקה שמדרום לסהרה וכשמו בעל חזה כחול.
שלדג זה שייך לתת-משפחת Halcyoninae בעלת המינים הגדולים, ויש לו מקור גדול וחזק בצבע אדום בוהק. אורכו עד 25 ס"מ והוא בעל כנפיים שחורות עם פס כחול באמצע. החזה והזנב כחולים והבטן לבנה עם "כיפה" חומה. הרגליים אדומות והלסת התחתונה שחורה. מין זה חזק במעוף והוא צולל קדימה כדי לעוט על טרפו.
הוא חי במערב אפריקה בעיקר ביערות טרופיים וסוואנות ושם נחבא בין הצמחים מחפש מזון. הוא טריטוריאלי ויתקוף כל שלדג לא קרוא שנכנס לנחלתו. הוא צד בעיקר חרקים גדולים, פרוקי רגליים, דגים, צפרדעים, לטאות ויונקים קטנים. בנוסף על טרף הוא ניזון מהפירות של דקל השמן (Elaeis).
השלדג מטיל 2 ביצים בחור בעץ או בקן של טרמיטים. הגוזלים מתבגרים במהירות ועוזבים את הקן.
שלדג מלגשי
שלדג מלגשי (שם מדעי: "Corythornis vintsioides") הוא מין של שלדג החי ביערות טרופיים במדגסקר.
שלדג מלגשי שייך לתת-משפחת הAlcedininae בה מצוי גם השלדג הגמדי החי בישראל. הוא קטן מאוד -אורכו רק 13 ס"מ - ודומה במראהו למין שלדג מלכיט (Corythornis cristatus) החי באפריקה. אולם הוא חי רק במדגסקר ובאי מיוט שבקומורו, אשר לחופי האוקיינוס ההודי. הוא בעל מקור אדום ארוך, גוף כתום בהיר, פלג גוף עליון כחול ורגליים אדומות. צדי הצוואר והלחיים בצבע כתום כהה יותר משאר הגוף. מאחורי הלחיים כתם לבן.
מין זה מצוי רק ביערות והוא נחבא אל הכלים. כמו רוב השלדגים, הוא עף לעבר טרפו הקטן מתצפית על ענף, חוטף אותו והורגו בחבטות מול הענף. הוא טורף בעיקר חרקים ופרוקי-רגליים, אך גם לטאות, דו-חיים וגוזלים.
שלדג כחול חזה
כיכר החורבה
כיכר החורבה ע"ש משה רוסנק (נקראה בעבר גם כיכר צ'ארלס קלור,על שם הנדבן צ'ארלס קלור שמימן את הקמתה) היא כיכר עירונית מרכזית ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. שמה נובע מסמיכותה לבית הכנסת החורבה, והיא קרויה על שם משה רוסנק, מפקד הרובע היהודי במלחמת השחרור. הכיכר הוקמה על הריסות בתי הרובע, כחלק מתהליך שיקום הרובע היהודי לאחר שחרורו במלחמת ששת הימים.
בכיכר עוברת אחת הדרכים המקשרות בין שער יפו ושער ציון לכותל המערבי וסמוך לה עוברים רחוב היהודים ורחוב חב"ד המרכזיים. מיקומה המרכזי בדרך לכותל, גודלה המשמעותי ברובע הצפוף, והנגישות הגבוהה לרוב אתרי הרובע - ביניהם הקארדו, החומה הרחבה, החורבה והכותל - הופכים את הכיכר לחשובה ושוקקת תושבים ותיירים במשך רוב שעות היום. בשולי הכיכר חנויות, מסעדות ובתי קפה. מלבד מבני המגורים והחנויות נמצאים בכיכר בתי הכנסת "החורבה" ורמב"ן וישיבת המקובלים בית אל, ולצידם מסגד סידנא עומר, שאינו פעיל.
עד למלחמת העצמאות הייתה הכיכר מיושבת בצפיפות והיוותה את חלקה הדרום מזרחי של "חצר האשכנזים". במלחמת העצמאות התחוללו במקום קרבות עזים והאזור חרב כולו.
לאחר ממלחמת ששת הימים הוחלט שלא לשקם את האזור אלא להשאירו כשטח פתוח לרווחת תושבי הרובע.
לתקופה מסוימת שימשה הכיכר כרחבת חנייה.
אנטילופת-עז
קנגורו הסלע
חברת פארק אריאל שרון
רחבת החורבה
סרוקומלה
סרוקומלה (בפולנית: Serokomla) הוא כפר במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-25 ק"מ דרומית ללוקוב, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית קטנה.
תולדות היישוב.
סרוקומלה נזכר מהמאה ה-16 ככפר בבעלות אצולה, ובשנת 1573 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בשנת 1760 נבנתה בכפר כנסייה. בשנת 1815 נכלל היישוב בתחום פולין הקונגרסאית, ובשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודי סרוקומלה.
יהודים התיישבו בכפר בראשית המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 התקיימה במקום קהילה יהודית קטנה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ישבו בכפר כ-200 יהודים, חלקם פליטים.
ביום כיפור תש"ג, 22 בספטמבר 1942, ריכזו שוטרים גרמנים את בין 200 ל-300 היהודים שנמצאו בכפר בכיכר השוק בו, ורצחו אותם בקבוצות של עשרים איש בחורשה סמוכה, בטבח שנמשך 11 שעות. בד בבד ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים ביישוב. יהודים בודדים מהכפר הצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה, ולחבור ליחידת פרטיזנים יהודים, בפיקודו של דוד ויינשטיין.
יוייה אוסאקו
בחמש קם צייד
רחמים אהרוני