לאחר איחוד ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים, הוכלל הכפר בגבולותיה המוניציפליים המורחבים של העיר ירושלים, ומאז הכפר נחשב כשכונה בעיר. בשנת 1991 אושרה לעיסאוויה תוכנית מתאר מקומית. השכונה גדלה ובתחילת המאה ה-21 כללה כ-12,000 תושבים ובנייה רבה בניגוד לתוכנית המתאר. ביחד עם עמותת "במקום" ועיריית ירושלים החלו אנשי המקום תהליך של הכנת תוכנית מתאר לעיסאוויה על מנת להכשיר את הבנייה במקום ולאפשר את הרחבתו בעוד כ-1,900 יחידות דיור. בשנת 2010 הודיעה העירייה כי היא אינה מקבלת את התוכנית של "במקום" ובכוונתה להציע תוכנית חלופית.
קיבוץ פלמ&quot;חים
קיבוץ פלמחים
בן הכט
בן הכט (באנגלית: Ben Hecht; 28 בפברואר 1894 – 18 באפריל 1964) היה תסריטאי וסופר יהודי אמריקאי, זוכה פרס אוסקר. הכט היה מהראשונים שפרסם בארצות הברית את דבר השמדתם של היהודים בידי הנאצים ב-1943. ציוני נלהב ופעיל למען זכויות אדם.
חייו.
בן הכט נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. בילדותו עברה המשפחה לוויסקונסין, שם סיים את בית הספר התיכון והחל ללמוד באוניברסיטה. לאחר תקופה קצרה עזב את לימודיו ועבר לשיקגו, שם החל לעסוק בעיתונות ולאחר מכן לפרסם סיפורים קצרים וספרים. כשליח אחד מעיתוני העיר ביקר בברלין וכתב על הכוחות המהפכניים של רפובליקת ויימאר. ב-1921 פרסם את ספרו הראשון "אריק דורן" אשר עסק בגרמניה של התקופה. ספריו והטור היומי שכתב הפכו אותו לדמות מוכרת בחוגים ספרותיים.
ב-1923 ייסד עיתון, הרפתקאה שהותירה אותו חסר פרוטה כעבור שנתיים. אז יצא לחפש את מזלו בעיר הולדתו ניו יורק ובה פגש את חברו הקרוב דייוויד סלזניק, מי שהיה אחד המפיקים הגדולים והמוכרים בתור הזהב של הוליווד. השניים הרבו לעבוד ביחד על סרטים מאז והכט חילק את זמנו בין ניו יורק ללוס אנג'לס, בירת תעשיית הקולנוע.
הכט נישא פעמיים: ב-1915 למארי ארמסטרונג (ממנה נולדה לו בת אדווינה) ולאחר גירושיו ממנה נישא ב-1925 לרוז קיילור. בתו ג'ני מנישואיו השניים הייתה שחקנית קולנוע והופיעה בסרטים מגיל שמונה.
בשנות החמישים והשישים הנחה תוכניות ארוח בתחנת טלוויזיה מקומית בניו יורק.
כתיבתו.
הכט היה מהכותבים הפוריים ביותר של הוליווד בדורו. הוא כתב או השתתף בכתיבתם של כ-70 סרטים כמו הברבור השחור (1942). כמו כן כתב 35 ספרים ומאמרים עיתונאיים רבים.
שש פעמים היה מועמד לפרס האוסקר על תסריטיו או עיבודיו לקולנוע. פעמיים זכה בפרס: ב-1928, השנה הראשונה בה חולקו הפרסים, על הסרטים The front page ב-1931, ו-Underworld ב-1935, אותם כתב, כמו רבים מסיפוריו, בשיתוף עם צ'ארלס מקארתור. השניים גם חתומים יחד על המחזה שעובד לסרט "נערתו ששת", אולי המפורסם בתסריטיו.
במקרים רבים השתתף הכט בכתיבת תסריט או בעיבוד סיפורים למסך הגדול בלא לקבל קרדיט. כך היה המקרה בעיבוד המצליח לסיפור של דיימון ראניון, שהיה לסרט ברנשים וחתיכות ב-1955.
פעילותו הציונית.
הכט היה פעיל ציוני, תומכם של הרוויזיוניסטים זאב ז'בוטינסקי ומנחם בגין. תמיכתו הבלתי מסויגת ב"פורשים" ובמאבקם בשלטונות המנדט הבריטי גרמו לכך ששמו הוסר מרשימת הקרדיטים כאשר הוקרנו סרטיו בבריטניה. הלל קוק אף ביקש ממנו שיגייס כספים לאצ"ל בקרב היהודים בתעשיית הסרטים בהוליווד. הכט נענה לאתגר והצליח בסופו של דבר, אם כי לא בלי קושי, לרתום לעניין את סלזניק ולגייס כספים רבים.
מחזה פרי עטו, "דגל נולד" שמו, (עם מוזיקה מאת קורט וייל) הופק על ידי "הוועד העברי לשחרור האומה" (American League for a Free Palestine) מיסודו של קוק. "דגל נולד" זכה להצלחה הן בברודוויי והן ברחבי ארצות הברית, והכניס לוועד כ-400,000 דולר. ממקור זה מימן הוועד את רכישת אוניית המעפילים "בן הכט" שהביאה כ-600 מעפילים מצרפת לארץ ישראל.
ב-1944 כתב ספר בו תיאר את השקפתו הציונית, פרסום אשר הקנה לו אויבים רבים. ב-1946 סירב הניו יורק טיימס לפרסם מאמר שכתב הכט המביע תמיכה בהקמת המדינה היהודית.
עם התגברות פעולות הבריטים בארץ ישראל, לאחר עליתם לגרדום של דב גרונר וחבריו בכלא עכו, פרסם בן הכט מכתב גלוי בעיתונות האמריקאית, "אל הטרוריסטים בארץ ישראל":
ממשלת בריטניה הגישה מכתב אל משרד החוץ האמריקאי ובו הודעה ש"ממשלת הוד מלכותו רואה בפרסום מכתבו הגלוי של בן הכט בעיתון אמריקאי הסתה להרוג פקידים וחיילים בריטים בארץ הקודש". שר החוץ האמריקאי ג'ורג' מרשל הודיע שלא ינקוט שום פעולה עקב הטענות הבריטיות בנושא זה.
עד מהרה הוטל בבריטניה חרם מלא על הצגת סרטים של התסריטאי בן הכט והדבר פגע קשה בפרנסתו. הוא נאלץ לכתוב את תסריטיו בשמות בדויים ובמחצית השכר. חרם זה נמשך עד מספר שנים לאחר קום המדינה.
המדינה שקמה לבסוף אכזבה את מי שהיה מתומכיה הקולניים ביותר. הכט התנגד לראשי הממשלה דוד בן-גוריון ומשה שרת וביקר את מדיניותם הכלכלית הסוציאליסטית. אולם את עיקר ביקורתו על מוסדות היישוב היהודי בארץ ישראל הטיח בהם על כך שלא עשו לדעתו מספיק כדי להציל את יהודי אירופה מהשואה. הוא עצמו רכש בכספו מודעות בעיתונות האמריקאית בתקופת מלחמת העולם השנייה כדי לפרסם את גורלם של היהודים. בספרו כחש הביא את ביקורתו זו לשיא, כאשר תקף את מעשיו של ישראל קסטנר בהונגריה בזמן המלחמה ואת אלו של הממסד הישראלי אשר התגייס להגנתו לאחריה.
בן הכט נפטר ב-18 באפריל 1964. בטקס האשכבה בבית הכנסת הרפורמי "רודף שלום" בניו יורק נכח גם מנחם בגין.
על שמו נקרא פרס שמעניק ארגון ציוני אמריקה לעיתונאים מצטיינים.
פארסונס גרין
פארסונס גרין (באנגלית: Parsons Green) הוא פארק ציבורי ברובע האמרסמית' ופולהאם שבמערב לונדון.
שטחו של הפארק משולש, ובקצהו הצפוני ביותר נמצאת תחנת הרכבת התחתית פארסונס גרין, הקרויה על שם הפארק.
מדי שנה נערך בפארק יריד המשמש לאיסוף כספים למטרות קהילתיות.
דיטריך פון בונהופר
רובאוס האגריד
רובאוס האגריד (באנגלית: Rubeus Hagrid, נולד ב-6 בדצמבר 1928) הוא דמות בדיונית בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג. האגריד הוא ענק למחצה העובד בתפקיד שומר הקרקעות בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, והחל מהספר השלישי גם בתפקיד המורה לטיפול ביצורי פלא. בספר החמישי מתברר גם כי הוא חבר במסדר עוף החול, שהוא ארגון המוקדש למלחמה בלורד וולדמורט.
רקע והתפתחות הדמות.
דמותו של האגריד היא בין הראשונות שנוצרו על ידי רולינג. השיחות בבקתה של האגריד בינו לבין הארי, רון והרמיוני שימשו כאמצעי אקספוזיציוני לאורך כל הסדרה, כיוון שהשלישייה גילתה פעמים רבות מידע על הוגוורטס ועל המנהל אלבוס דמבלדור באמצעות האגריד, שהיה בעל הרגל לחשוף בטעות מידע חסוי. האגריד היה אחד מחבריו הטובים של הארי פוטר מאז תחילת הספר הראשון. הוא השגיח עליו לאורך הסדרה, ומגונן עליו במידה רבה כיוון שראה בו יתום ושונה. לאורך הסדרה מסופר כיצד הארי ראה בהאגריד חבר טוב ואחד האנשים החשובים בחייו, למעט חיבתו של האגריד לחיות מסוכנות. רולינג אמרה על הסצנה בספר האחרון שבה האגריד נשא את גופתו המתה לכאורה של הארי כמשמעותית מאוד, כיוון ש"האגריד הביא את הארי מהדרסלים. הוא מביא אותו אל עולם הקוסמים... הוא היה מעין שומר ומדריך עבורו... וכעת רציתי שהאגריד יהיה זה שמוביל את הארי אל מחוץ ליער". האגריד היה אחד הראשונים בסדרה שטען כי הרעיונות הנוגעים ל"טוהר הדם" הם מיושנים.
באחד מהראיונות שנערכו עמה אמרה רולינג כי האגריד שובץ בבית גריפינדור כשהחל את לימודיו בהוגוורטס ב-1940.למרות שבהארי פוטר ואבן החכמים ניתן להבין מדבריו שהוא שובץ בבית הפלפאף כשהוא אומר "אומרים שהפלפאף הם חבורה של איטיים אבל... אמר האגריד בעצב ".
כשהצליח לרכוש עכביש מסוג אקרומנטולה הוא סולק מבית הספר, כיוון שהעכביש נחשד בהיותו "המפלצת של סלית'רין" שהוצגה בספר השני. אולם, מנהל הוגוורטס אז, ארמנדו דיפט, שוכנע על ידי אלבוס דמבלדור (שהיה אז מורה בהגוורטס) להשאיר את האגריד בתור אחראי הקרקעות, כך שהוא יוכל להישאר בהוגוורטס. בעת תחילת לימודיו של הארי פוטר בהוגוורטס האגריד היה גם שומר המפתחות, ולפי המתואר בספרים משמעות התפקיד היא שהוא היה אחראי על הכנסה והוצאה של אנשים מאדמות הטירה. חלק מעבודתו של האגריד היה להוביל את תלמידי השנה הראשונה בבית הספר בשיט על פני האגם הסמוך לו.
תפקידו בספרים.
שלושת הספרים הראשונים.
האגריד הוצג לראשונה בפרק הראשון של הספר הראשון. בעקבות רציחתם של ג'יימס ולילי פוטר החליט דמבלדור להפקיד בידי האגריד את משימת החילוץ של הארי התינוק מחורבות בית הוריו. כשמינרווה מקגונגל מביעה את חששותיה על כך שהאגריד יביא את הארי אל הדרסלים, דמבלדור אומר לה כי הוא מוכן להפקיד גם את חייו שלו בידי האגריד, עובדה המודגשת פעמים נוספות לאורך הסדרה כשדמבלדור ביקש ממנו לבצע משימות מסוכנות. שנים אחדות לאחר מכן התבקש האגריד על ידי דמבלדור להביא את אבן החכמים מבנק הקוסמים גרינגוטס, והטיל עליו ללמד את הכלב התלת-ראשי פלאפי להגן על הכניסה למחבוא של האבן.