רחל צורן מדגישה שהביבליותרפיה מהווה דיאלוג עם טקסט ספרותי, בשפתו, בתוך הקשר טיפולי. הטקסט הוא שותף "שווה ערך" בדיאלוג הביבליותרפי ומהווה ערוץ מרכזי בטיפול.
מטרות אפשריות של הביבליותרפיה:
הביבליותרפיה מוצעת הן כאמצעי לטיפוח בריאות הנפש ולהתמודדות עם בעיות קיומיות ומשברים התפתחותיים באוכלוסייה הכללית, והן כאמצעי טיפולי לגבי ילדים ומבוגרים במסגרות טיפוליות שונות. היא מופעלת הן בטיפול יחידני והן בטיפול קבוצתי, על ידי ביבליותרפיסטים מוסמכים, אך לעיתים משתמשים בכלים ביבליותרפיים גם אנשי טיפול אחרים כמו פסיכולוגים, יועצים חינוכיים, פסיכיאטרים ועוד.
כיום ניתן ללמוד לתואר שני בתחום במסגרת תואר שני בטיפול בהבעה ויצירה. סטודנטים בתואר השני לומדים טיפול באומנויות וכן מתמחים בתחום הביבליותרפיה, לרבות הכשרה מעשית.
אופן הטיפול.
במהלך הטיפול הביבליותרפי מועלות אפשרויות מגוונות ויצירתיות לגבי אופן התמודדות יעיל יותר עם מכשולים וקשיים שנראים למטופל חסרי מוצא, ועם בעיות רגשיות שונות. זאת באמצעות קריאת טקסטים, כתיבה או כל שילוב בין השניים. הדיאלוג הביבליותרפי עוסק במרכיבים השונים של הטקסט כגון שפה, עלילה, ז'אנר, מטאפורות, דימויים ועוד.
דבורה קובובי מציינת שלושה שלבים לתהליך הביבליותרפי בקריאת טקסטים:
עם זאת, לא כל טיפול ביבליותרפי מושתת על שלבים אלה. רחל צורן טוענת כי הטקסט בפני עצמו מספק את ערוצי ההתקשרות אליו וממנו חזרה למציאות, ולכן לא הכרחי לקשר בין הסיפור או השיר לבין הניסיון האישי של המטופל. הדיאלוג הביבליותרפי יכול להיעשות בתוך ההקשר של הטקסט הספרותי, שמאפשר לקורא התקה לצד מימוש של רגשות בתוך תבנית מארגנת שמקנה ביטחון. כך, בדיאלוג טיפולי, יכול הטקסט "לצייד" את הקורא בתובנות ובחוויות שיסייעו לו להתמודד במציאות הקונקרטית של חייו.
ביבליותרפיה במערכת החינוך בישראל.
במסגרות חינוכיות בהן קיים טיפול ביבליותרפי, הוא מתרחש במסגרת יחידנית או קבוצתית, במקום קבוע ובשעה קבועה בתדירות של פעם בשבוע, באורך של 45–50 דקות (במפגש קבוצתי משך זמן ארוך יותר), תוך שמירה על רצף המפגשים. לא תמיד הפעילות בחדר הטיפול מושתתת על קריאה וכתיבה בלבד, והיא יכולה לכלול גם פעילות לא-מילולית, כמו ציור, משחק, קלפים השלכתיים, מוזיקה ועוד. ניתנת התייחסות לאוכלוסיות, גילאים, צרכים וקשיים שונים (כגון בדידות, דיכאון, קושי בקבלת החלטות, בעיות משפחתיות, קשיים בביטוי עצמי, קונפליקטים על רקע התפתחותי ועוד).
בטיפול ביבליותרפי לא נדרש כישרון מיוחד לכתיבה או נטייה ספרותית, ולכן ניתן לשתף גם מטופלים עם קשיים בתחום המילולי; בטיפול ניתן לדובב חלקים שותקים בנפשם של המטופלים, לתת להם מילים, ולאפשר למטופלים להיות איתם במגע. להורים יש תפקיד חשוב בטיפול, הן בדיווח ותיאום בין המטפל לצוות בית הספר, והן בהתייעצות משותפת של המטפל וההורים אחת לחודש להדרכת הורים, בירור השפעות הטיפול והתאמתו מחדש אם יש צורך.
קשר כריסטופל
תחנת רכבת נהריה
תחנת נהריה
תחנת הרכבת נהרייה
תחנת רכבת נהרייה
תחנת נהרייה
תחנת רכבת קריית מוצקין
תחנת קריית מוצקין
תחנת הרכבת קרית מוצקין
תחנת רכבת קרית מוצקין
תחנת קרית מוצקין
תחנת רכבת קריית חיים
תחנת קריית חיים
תחנת הרכבת קרית חיים
תחנת רכבת קרית חיים
תחנת קרית חיים
סנדלר (פירושונים)
לוחמי חירות ישראל
סנדלר
סנדלר הוא אדם העוסק בייצור או בתיקון של נעליים וסנדלים. יש סנדלרים המתמחים בסוג מסוים של נעליים, כגון נעליים אורתופדיות.
הסנדלרות היא מקצוע שהולך ונעלם, ממספר סיבות. ראשית, מרבית הנעליים מיוצרות כיום בייצור המוני בבתי חרושת. שנית, אנשים רבים מעדיפים לרכוש נעליים חדשות מאשר לתקן את נעליהם הישנות, הן משום שהבדלי העלות אינם משמעותיים והן בשל תרבות הצריכה בעולם המערבי. שלישית, אמצעי הייצור והחומרים מהם עשויות נעליים השתנו, ונעליים רבות כיום לא ניתנות לתיקון עם התבלותן.
שמות המשפחה "שומאכר" (Schumacher) ו"שוסטר" (Schuster) פירושם בגרמנית סנדלר, ומקור השמות הוא לרוב כאשר אחד מאבות משפחה זו אכן היה סנדלר. שמות המשפחה Sandler, Sandel ו-Sandelmann גם הם מצביעים לרוב על היות אחד מאבות המשפחה סנדלר.
סנדלרות בישראל.
במשך שנים רבות נחשבו מקצועות העור, ובתוכם מקצוע הסנדלרות, למקצוע נכשל. הפועלים בתחום סבלו ממצוקה כלכלית ומחסור במקורות פרנסה, בין השאר, עקב התחרות עם סחורה תוצרת חוץ. בשנות מלחמת העולם השנייה הוטב המצב משני טעמים: הראשון, הזמנות הצבא הבריטי: ישראל הייתה הספק הראשי של נעליים לצבא בכל המזרח התיכון, והשני, האטה ביבוא.
מרבית הפועלים הסנדלרים בארץ היו בני עדות המזרח. בשנות ה-40 חלה הטבה בתנאים עקב התארגנות מקצועית במסגרת ההסתדרות שהולידה הסכמי עבודה מול המעסיקים.
בדצמבר 1937 יצאו סנדלרי ירושלים בשיתוף עם האיגוד למען תוצרת הארץ, למשמרות מחאה מול בית המסחר לנעלים "קדימה" שהציף את השוק בנעליים מיובאות מסוריה. המשמרות גרמו לקונים רבים לחזור בהם מקנייתם.
בין השנים 1950–1951, בתקופת הצנע, התקיימו בארץ שביתות סנדלרים בשל העדר הקצבה מתאימה של עורות לייצור נעליים. בתקופת הקיצוב מנה ארגון הסנדלרים והאורתופדים של תל אביב-יפו כאלף חברים.
בשנות ה-60 היה מחסור גדול בסנדלרים. בגלל חוסר היוקרה שבו, לא היה דור המשך שילמד את המקצוע. מוסד שהכשיר בכל זאת, נערים למקצוע הסנדלרות היה בית הספר המקצועי "כפר בתיה" (נוסד ב-1947). אחת העתודות המקצועיות במקום הייתה מגמת סנדלרות. "כל שנה מסיימים את לימודיהם כ-20 סנדלרים" לאחר הכשרה מקצועית של שנה וחצי-שנתיים.
מיחזור נעליים.
בשנים האחרונות, עם ההבנה שאנו זורקים יותר מדי ומזהמים את כדור הארץ, התחילו אנשים ומפעלים למחזר נעליים בצורות שונות. יש המשתמשים בנעליים ישנות כמו בעציצים, יש המפרקים אותם לגורמים ומשתמשים בהם ביצירת תיקים.
יש חברות שמייצרות נעליים מפסולת פלסטיק, למשל אדידס הופכת פסולת בקבוקים מהים לנעלי ובגדי ספורט.
פאול גרימר
פאול גרימר (בגרמנית: Paul Grümmer;
26 בפברואר 1879, גרה, הקיסרות הגרמנית – 30 באוקטובר 1965, צוג, שווייץ) היה צ'לן ראשי בתזמורת האופרה של וינה ונגן ויולה דה גמבה.
פאול גרימר, שגם שני אחיו היו מוזיקאים, למד מגיל 15 בקונסרבטוריון של לייפציג אצל יוליוס קלנגל, שהיה גם מורם של גיליירמינה סוז'ה, עמנואל פויירמן וויליאם פלית'. בהמשך למד בפרנקפורט אצל הוגו בקר. בשנת 1898 החל להופיע בקונצרטים בגרמניה ובארצות אחרות באירופה וניגן ברביעיית מיתרים שייסד יאן קובליק.
גרימר היה חבר ברביעיית בוש ועשה רבות להשבתה לרפרטואר החי של הויולה דה גמבה. הוא יצר שיטת גמבה לביצוע בכלי, השתתף בקבוצות של מוזיקה עתיקה וניגן עם ונדה לנדובסקה, הצ'מבליסטית הנודעת. כמו כן עיבד לויולה דה גמבה יצירות מן המאה ה-17 והמאה ה-18 וערך סוויטות ללא ליווי של באך (וינה, 1944).
בשנת 1905 התמנה לצ'לן ראשי בתזמורת וינה. בשנים 1913 עד 1930 יצא למסעות קונצרטים רבים עם רביעיות קונצרטפריין ובוש. כמו כן סייר בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 עם התזמורת הקאמרית שהקים בעצמו.
פאול גרימר לימד באקדמיה למוזיקה של וינה בשנים 1907 עד 1913 ואחר בקלן, בשנים 1926 עד 1933 ובברלין, בשנים 1933 עד 1940. בין 1940 ל-1946 חזר ללמד בווינה ולאחר 1946 הגיש כיתות אמן שווייץ. כמו כן ערך, יחד עם קרל הרמן, את השלישיות של לודוויג ואן בטהובן.
פאול גרימר כתב יצירות פדגוגיות לצ'לו ואוטוביוגרפיה בשם "מפגש" (Begegungen) (מינכן 1963). הוא ניגן בצ'לו סטרדיוואריוס "שטאנליין", שהיה קודם ברשותם של ויצ'נצו מריגי, ז'אן-בטיסט וואיום (בונה כינורות צרפתי) וניקולו פגניני.
רורואוני קנשין
רורואוני קנשין (באנגלית : Rurouni Kenshin), הוא שמה של סדרת מאנגה ואנימה שנכתבה על ידי נובוהירו וואטסוקי (Nobuhiro Watsuki). סדרת המאנגה פורסמה תחילה ביפן ב-28 גיליונות בין 2 בספטמבר 1994 ל-4 בנובמבר 1999. סדרת האנימה הכילה 95 פרקים ששודרו ביפן בין ה-10 בינואר 1996 ל-8 בספטמבר 1998. הסדרה זכתה גם לעיבוד לסרט אנימציה באורך מלא, בשם Samurai X, שיצא ביפן ב-20 בדצמבר 1999 ולסרט קולנוע מצולם שיצא ביפן ב-25 באוגוסט 2012. הסדרה שימשה גם השראה למספר משחקי וידאו לקונסולת פלייסטיישן.
בארצות הברית הופצה סדרת המאנגה בשם "Wandering Samurai" ("רורואוני" מילולית - "הנודד").
העלילה בקווים כללים.
עלילת הסדרה מתרחשת בתקופת המייג'י המוקדמת ביפן. הסדרה מספרת את סיפורו של נווד שוחר שלום בשם הימורא קנשין (Himura Kenshin, ביפנית:緋村 剣心) שנודע בעבר כמתנקש שכיר בשם "היטוקירי באטוסאיה" (ביפנית 人斬り抜刀斎. פירוש:הורג אדם, מאסטר הבטאוג'וטסו).
קנשין נע ונד ברחבי יפן ומציע הגנה ועזרה לנזקקים, בניסיון לכפר על מעשי הרצח שביצע בעבר.
במהלך נדודיו, מגיע קנשין לטוקיו שם הוא מסייע לאישה במאבקה כנגד מתנקש אחר ומביס אותו. האישה מגלה כי קנשין הוא למעשה "מאסטר הבטאוג'וטסו" ומציעה לו מקום מגורים בדוג'ו שלה מאחר שהיא רואה בו אדם עדין וטוב לב.
לאחר מספר חודשים של מגורים בדוג'ו, בהם מתוודע קנשין למספר ידידים ואויבים חדשים, מתגלה מזימה של "רוצח צללים" אחר, בשם שישיו מאקוטו (Shishio Makoto), לכבוש את יפן ולהפיל את שלטון שושלת מייג'י.
קנשין מחליט להתעמת עם שישיו ובעזרת ידידיו הוא נאבק בו ומצליח להביסו.
סדרת האנימה הולמת את סיפור המאנגה עד לנקודה זו ומכאן והלאה מופיעים בסדרת האנימה סיפורים חדשים שלא הופיעו בסדרת המאנגה.
פירוט העלילה.