ב-1974, הופיע בונהם בסרט "Son of Dracula", וניגן שם בתופים. יוצר הסרט הוא רינגו סטאר.
ב-27 ביוני 1980, בשל תשישות פיזית, נפל בונהם ממושבו והתמוטט לאחר השיר השלישי במהלך הופעה בנירנברג והיא בוטלה.
מותו.
ב-24 בספטמבר 1980, במהלך מסעם של הלהקה, בונהם ביקש לעצור לארוחת בוקר בה שתה כמות מופרזת של אלכוהול, והגיע שיכור לסטודיו ההקלטות. שאר חברי הלהקה לקחו אותו לביתו של ג'ימי פייג', שם המשיך בשתייה ונרדם, ובבוקר למחרת נמצא מת. הוא היה בן 32 במותו. לאחר מותו, להקת לד זפלין הפסיקה לתפקד והתפרקה.
מבדיקה שלאחר המוות, לא נמצא שום זכר לסמים בדמו של בונהם וסיבת המוות הייתה חנק מקיא, כתוצאה מהשתייה. גופתו של בונהם נשרפה ב-10 באוקטובר בראשהוק, ווסטרשיר.
בנו של בונהם, ג'ייסון (נולד ב-1966), הוא גם מתופף, ובדצמבר 2007 ניגן בהופעת האיחוד של לד זפלין.
רפי בוקאי
רפי בוקאי (5 בינואר 1957 - 9 בדצמבר 2003) היה במאי ומפיק קולנוע ישראלי, משויך לרוב לזרם הביקורתי של שנות השמונים.
ביוגרפיה.
רפי בוקאי נולד בשנת 1957 לרחל ויצחק למשפחה בת שלושה ילדים במעוז אביב. אביו עבד בסולל בונה בהקמת העיר קריית גת והמשפחה עברה בילדותו לשם. מכיוון שהוריו נמנו על בעלי בית הקולנוע "היכל העשור" בעיר, נהג בוקאי לצפות בסרטים רבים כבר מגיל צעיר. בנעוריו כבר סייע למקרין ואף נסע לתל אביב כדי להביא משם סרטים.
כמו כן אהב לקרוא והיה פעיל בתנועת הנוער "השומר הצעיר".
בשלב מסוים אף החל לנהל את הקולנוע בעצמו.
לאחר סיום לימודיו בתיכון שירת בגרעין נח"ל ובגיל 19 חלה לראשונה בסרטן.
בעקבות מחלתו שוחרר מן השירות הצבאי ולאחר החלמתו החל בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב.
סרטו החשוב כבמאי, "אוונטי פופולו" שיצא בשנת 1986 אחרי מספר שנות עבודה, התחיל כפרויקט גמר באוניברסיטה והפך לסרט באורך מלא. הסרט, בכיכובם של סלים דאו וסוהיל חדאד, מציג את ימי סוף מלחמת ששת הימים מנקודת מבטם של שני חיילים מצרים הבורחים מסיני למצרים. הסרט מפרק את המיתוסים של החייל הישראלי הגיבור וההומני והאויב הערבי האכזר ובעצם מחליף בין התפקידים. הסרט זכה בפרס ברדלס הזהב בפסטיבל לוקרנו ונחשב לאחד הסרטים החשובים בזרם הקולנוע הביקורתי של שנות השמונים.
בסוף שנות ה-80 שהה כשנה בניו יורק ובמהלכה כתב את התסריט לסרטו הבא על מרקו פולו.
העלילה שילבה את ביקורו הקצר של מרקו פולו בארץ ישראל, בדרכו לסין, עם סיפור שכתב בוקאי על שני צלבנים וארון מתים. בוקאי טרח במשך שלוש שנים להשיג את המימון להפקת הסרט.
לצורך ההפקה גויסו כ-3.3 מיליון דולר חלקם בבורסה. בוקאי שימש כבמאי ומפיק (יחד עם שרון שמיר). הייתה זו ההפקה היקרה ביותר בישראל עד אז והיחידה שעברה עריכה ממוחשבת. במקור נקרא הסרט "רצון האלוהים" וכלל 38 שחקנים וכ-2,000 ניצבים. הסרט היה בעיקר דובר אנגלית.
בשנת 1996 יצא הסרט בשם "מרקו פולו: הפרק האחרון" למסכים ונחל כישלון כלכלי וביקורתי גם יחד.
בוקאי הפיק את הסרטים "החיים על פי אגפא" ו"אדי קינג". בשנת 1992 ביים את דרמת הטלוויזיה בערוץ הראשון "כל עמי הארץ מתייהדים" לפי תסריט של שמואל הספרי ששיחקו בו חנה אזולאי הספרי, רמי דנון, שלמה תרשיש וענת וקסמן.
בנוסף, הוא שימש גם כמרצה לקולנוע בבית ברל ובחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
ב-1998, לרגל חגיגות היובל למדינה, נתבקשו מבקרי הקולנוע בארץ לבחור את חמשת הסרטים הישראלים הטובים בכל הזמנים. שניים מהם, "החיים על פי אגפא" ו"אוונטי פופולו", הם סרטים של רפי בוקאי כמפיק ובמאי.
המיזם האחרון עליו עבד (ולא הושלם) היה כתיבת תסריט לספרה של עדנה מזי"א "התפרצות איקס". במהלך הפקת הסרט "צעד קטן", שאותו הפיק בוקאי ועוסק בנער חולה סרטן, התפרץ הסרטן שוב בגופו של בוקאי.
רפי בוקאי נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2003 ונטמן בטקס קבורה חילוני בבית העלמין בקיבוץ גבעת השלושה. הוא הותיר אחריו בת זוג ובן משותף.
הסרט "האושפיזין", בבימויו של גידי דר, היה בעת פטירתו של בוקאי בשלבי עריכה. הוא הוצג בבתי הקולנוע בשנת 2004 והוקדש לבוקאי.
ב-2012 הוצג הסרט התיעודי "רפי בוקאי, אבא שלי", בבימויה של מיקה אדלר, הכולל סצנות דרמטיות בבימוים של הבמאים אסי דיין וגידי דר. את הסצנה האחרונה ביים בנו, גיא, בן ה-10.
דן תורן
דן תורן (נולד ב-17 באוקטובר 1960) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מדבב, מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו ושחקן ישראלי. זוכה "פרס אקו"ם".
ביוגרפיה.
תורן נולד בקיבוץ ראש הנקרה. אביו אילן תורן הוא שחקן ובמאי מוותיקי תיאטרון חיפה. בגיל שנתיים עזבה משפחתו את הקיבוץ ועברה לתל אביב שם גדל. שירת בתיאטרון צה"ל. למד בבית הספר לטלוויזיה וקולנוע של אוניברסיטת תל אביב.
משמש כמרצה בכיר במסלול ה"רב-מחלקתי" ב"בצלאל", מלמד בבתי הספר למוזיקה רימון ומזמור.
בשנת 2021 פרסם תורן ספר אוטוביוגרפי, "חוזר לשם עכשיו" (הוצאת פרדס).
קריירת משחק.
תורן התפרסם לראשונה בתחילת שנות השמונים בפינה "על הברזלים", אשר שודרה במהלך תוכנית הבידור "זהו זה!". בקולנוע הופיע לראשונה בסרט "סיפור אינטימי", וכן שיחק בסרטים "דורית - חשיפה איטית", "בחינת בגרות" ו"עתליה" שזכו להצלחה, והפך לאליל נוער. במקביל, באותן השנים, שיחק בתיאטרון בית ליסין והבימה בהצגות: "אללה כרים", "החוויה הישראלית" ו"בונקר".
ב-1987 השתתף תורן בסרטים "המובטל בטיטו" ו"פוטו רומן".
ב-1988 השתתף בהצגה "לשבור את הצופן", בתיאטרון הקאמרי, מחזה המבוסס על סיפור חייו של אלן טיורינג. תורן שיחק את המאהב הצעיר של טיורינג, אותו שיחק עודד תאומי. בשנת 1989 השתתף תורן בסרטים "תלווה לי את אשתך", ו"אחד משלנו".
תורן היה שותף להקמת ערוץ הילדים ב-1991 ונמנה עם מגישיו הראשונים. בין היתר הגיש שם את התוכנית "נפגשים בשש". הוא הנחה בערוץ עד 1994.
מ-1995 עד 1998 הגיש תורן את תוכנית הרדיו "כאן-דן" בתחנת הרדיו האזורי "רדיוס".
בשנת 2000 שיחק לצד קרן מור בסרטו של חגי לוי, "בכורה". באותה שנה שימש כיועץ אמנותי באלבומה של יהודית רביץ "געגוע", וכתב חלק משיריו. מהם התפרסם בעיקר השיר "בך לא נוגע" שאותו גם הלחין. בשנת 2001 כתב לבדו והלחין עם אורי תכלת את שיר הפתיחה של תוכנית הטלוויזיה "הילדים מגבעת נפוליאון". באלבומו של ברי סחרוף "האחר" שיצא בסוף אותה שנה השתתף תורן בכתיבת מספר שירים, ובהם "אבק בנעליים" ו"שוב שיגעון".
בשנת 2009, שיחק תורן בסדרת הטלוויזיה היומית "ראש גדול" בעונה הרביעית והחמישית בתפקיד "יואל בביוף" (עובד במפעל תרופות ואביו של לירון ורחלי) לצידם של השחקנים מייקל לואיס ואליענה בקייר.
לאורך השנים השתתף תורן גם בדיבוב של סדרות אנימציה רבות, ובהם "המומינים", "עופל בופל", "במצולות הים עם דלפי", "תיאודור החמור", "זובומפו", "רובוטריקים סייברטרון", "", "המיליונרים הצעירים", "מוצאים את דורי" ו"כלב מי שמנגן".
בשנת 2005 השתתף בסרט הקולנוע "שנת אפס".
קריירה מוזיקלית.
בשנת 1984, בעידודו של המוזיקאי מיקי שביב, סולן להקת "טנגו", החל תורן לכתוב את שיריו הראשונים, שהתפרסמו בביצועים של זמרים אחרים. לאלבום הבכורה של שרון ליפשיץ "קולנוע" שיצא ב-1985 כתב תורן ארבעה שירים, ובהם הלהיטים "קולנוע" ו"גידי". לאלבום הבכורה של רמי קלינשטיין "ביום של הפצצה" מ-1986 כתב את השירים "ביום של הפצצה" ו"את שרה ברדיו". לאלבומה השני של ליפשיץ, "שתי בובות על חוט" שיצא ב-1988, כתב תורן שני שירים: "אחד" ו"דני", שאותו כתב והלחין יחד עם ליפשיץ.
רק בשנת 1988 יצא אלבומו הראשון "לו-חמה בשטח בנוי". בחוברת האלבום כתב תורן למיקי שביב תודה מיוחדת על היותו "מורה הדרך". אלבום זה כלל את הגרסה הראשונית ל"לבן על לבן", שהפך ללהיט בגרסה מאוחרת יותר שהופיעה באלבומו עם להקת "שונרא". את השיר כתב יוסף אל-דרור, ופרט לו כתב והלחין תורן את כל שירי האלבום.
לאחר צאת האלבום הקים תורן להקת ליווי בשם "התרנים", שבהמשך שינתה את שמה ל"שונרא". הלהקה הוציאה ב-1989 את אלבומה היחיד "נופל על ארבע", שכלל גרסאות מחודשות לשירים "לבן על לבן" ו"סין" מאלבום הסולו של תורן, וכן שירים חדשים שכתב והלחין תורן, שמהם התפרסם השיר "ידיעות מניקרגואה".
ב-1990 הצטרף תורן כגיטריסט ללהקת בלאגן, שבה היו חברים גם דנה ברגר ויובל מסנר. הלהקה הוציאה ב-1992 את אלבומה היחיד "גן עדן עירוני", שתורן כתב את רוב שיריו. מהם התפרסמו בעיקר "גברים מקצוענים" ו"חוץ לארץ". במקביל לחברותו בלהקה כתב תורן מספר שירים לזמרים אחרים, ובהם "השומר של הגן" לאלבומו של ברי סחרוף "הכל או כלום".
בשנת 1993 יצא אלבומו השני של תורן, "חופשה בעליי", ובו בעיקר שירים שיצר בשנים 1991-1990. באלבום השתתפו אמנים ויוצרים רבים, כגון ערן צור, ברי סחרוף, חמי רודנר, רמי פורטיס ודנה ברגר.
באותה שנה השתתף תורן בכתיבת מילים יחד עם ברי סחרוף לאלבומו של סחרוף "סימנים של חולשה". בין היתר השתתף בכתיבת השירים "רעש לבן" ו"הזיות". לאלבומו של יזהר אשדות "יזהר אשדות" שיצא ב-1994 כתב את השיר "הגשם ירד". ב-1995 היה תורן המנהל האמנותי באלבומו של סחרוף "חם על הירח", והשתתף בכתיבת חלק משיריו, כ"מפנה מקום" ו"עד כלות".
בשנת 1996 יצא אלבומו השלישי והמצליח ביותר של תורן, "יורד נמוך". גם באלבום זה, כמו קודמו, שיתף תורן פעולה עם אמנים ויוצרים רבים. האלבום כלל את אחד מלהיטי הסולו הגדולים ביותר של תורן, "שוב השקר הזה", וכן את השיר "אימפריות נופלות לאט", שזכה להצלחה.