ב־1951 לילי נישאה לאיראג' איימן בלונדון והמשיכה ללימודים נוספים באוניברסיטת לונדון ואוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד, שם גם ילדה את בתה הבכורה, רויה. לאחר שחזרו לאיראן ב־1954 לילי מונתה לדירקטורית המרכז לחינוך ולימודים מקצועיים במחלקה לחקר ופיתוח תוכניות לימודים במשרד החינוך האיראני. בקיץ אותה השנה היא ארגנה לראשונה באיראן בית ספר קיץ לילדים.
ב־1955 לילי עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס, שם איראג' השלים את לימודי הדוקטורט שלו. באותו הזמן לילי עבדה כמורה במוסדות צבא הישע (The Salvation Army), שם גם ילדה את בתה השנייה סאבה.
ב־1957 הם חזרו לטהראן ואיימן החלה בקריירה אקדמית ספרותית, בזמן שעבדה כחברה בוועדה הבינלאומית להתפתחות הבנת הקריאה באיגוד הבינלאומי לפיתוח הישגים חינוכיים. איימן לימדה חינוך וספרות ילדים באוניברסיטת טהראן בזמן שהיא המשיכה להתעמק בתחום פיתוח שיטות מודרניות ללימודי שפה. שלוש שנים לאחר מכן קיבלה מלגה ללימודי דוקטורט במכללה להוראה של אוניברסיטת קולומביה.
פעילותה באיראן.
רצונה להנחיל את אהבת הקריאה לדורות הבאים הוביל אותה להעדיף תחום זה בחייה ועד ימיה האחרונים היא המשיכה לכתוב סיפורים לילדים. בנוסף, היא השתתפה בהקמת "מועצה לספרי ילדים" (ארגון פרטי ולא ממשלתי) באיראן. שם גם שימשה כחברת הנהלה במשך שני עשורים. היא גם הייתה תומכת נלהבת ב. שם גם שירתה לבסוף כחברת הנהגה במשך שנים וסגנית מנהל הארגון למשך שנתיים.
מנהיגותה של לילי בתחום החינוך זכתה להכרה רשמית כשהיא הייתה האישה הראשונה והיחידה שמונתה למועצה הגבוהה לחינוך באיראן. שם היא הביאה לידי ביטוי את כישוריה כסופרת, כשספריה אומצו באופן רשמי לתוכניות הלימודים ברחבי איראן. בזמן זה ילדה את ילדה השלישי ראמה.
העניין הרחב שלה בחינוך גלש גם ללימוד מבוגרים, במיוחד במדינה שבה רק 30 אחוזים בערך באותה תקופה ידעו קרוא וכתוב. לילי מונתה לראשות המחלקה ללימודי מבוגרים לייעוץ לימודי לתוכנית העולמית ללימודי אוריינות. היא הייתה גם אחראית על הכנת ספרי הלימוד ובניית תוכנית הלימודים. כמו כן, היא גם שירתה כיו"ר פרויקט המחקר על אוצר המילים הבסיסי בפרסית. מחקר זה הניב את הזיהוי של כאלף מילים שנמצאות בשימוש יום יומי. תוצאות מחקר זה שימשו כהכנה לספרי לימוד בפרסית. על פעילויותיה אלו היא זכתה במספר פרסים.
לילי אהבה שירה וספרות קלאסית, והייתה תומכת גדולה במוסד לתרגום ופרסום ספרים, שם היא מיסדה וניהלה אגף עבור תרגום ספרי ילדים. במשך הקריירה שלה היא תרמה בקביעות גם למספר עלונים חינוכיים ומגזינים בהאים, היא גם תרגמה וכתבה יותר מ־40 ספרים שפורסמו בשפה הפרסית.
הקשר לדת הבהאית.
על פי עדותה, אף על פי שהייתה קרובה לדת הבהאית כל חייה, רק כשהייתה בסיור במדינות האנדים באמריקה הדרומית היא הבינה את החשיבות והמשמעות של הדת הבהאית. בביקור למרכז הבהאי העולמי בשנת 1974 היא אימצה באופן רשמי את הדת הבהאית. כשחזרה לאיראן היא מונתה לוועדה העולמית לקידום וחינוך נשים בחינוך הבהאי.
בינואר 1979 בעקבות המהפכה האיראנית לילי ואיראג' שלחו את בנם הקטן לחיות בשיקגו אצל אחותו, כדי שיוכל להשלים את לימודיו התיכוניים. לאור כך שהוצא צו מעצר נגד איראג' והסיכון בהוצאה להורג לילי ואיראג' עזבו לארצות הברית גם הם, במה שקיוו שיהיה ביקור קצר עד יעבור זעם. אבל לאחר שהגיעו לארצות הברית הודיעה לה חברה שלה שהוצא גם נגדה צו מעצר וקיימות קריאות להוציאה להורג לאור השקפותיה הפרוגרסיביות וזיקתה לדת הבהאית. לא עבר זמן רב לפני שכל רכושם הוחרם על ידי המשטר האיראני החדש. כך, הימים הפכו לשנים ולילי ואיראג' לא חזרו לאיראן.
מיד עם ההתמקמות בשיקגו לילי הרגישה צורך עז ללמד את השפה הפרסית לילדים בפזורה האיראנית הגדלה. כדי לממש צורך זה היא כתבה ספרים חדשים ומדריכי הוראה. למרות מצבם הכלכלי הירוד לאחר ההגירה לארצות הברית, לילי אפשרה לפרסם את הספרים ללא זכויות יוצרים. זאת בשביל לאפשר תפוצה רחבה ככל הניתן של הספרים, כדי לאפשר גם לבני המעמדות הנמוכים גישה אליהם.
אחרי שעזבה את איראן מעורבותה בקהילה הבהאית גדלה באופן אקספוננציאלי. הקהילה הבהאית בארצות הברית מינתה אותה למועצת החינוך, והקהילה הבהאית בשיקגו מינתה אותה לשמש כחברה בוועדה הרוחנית של הקהילה בעיר.
ב־1983 איראג' קיבל מינוי מטעם אונסק"ו בבנגקוק, ולילי ואיראג' עברו לבנגקוק ופריז כחלק מהמינוי. בשתי הערים לילי מונתה כחברה בוועדה הרוחנית של הקהילה הבהאית בעיר. בזמן שהותה בתאילנד לילי למדה גם את השפה המקומית, בנוסף לכל השפות שהיא כבר ידעה עד אז (פרסית, רוסית, צרפתית, אנגלית ותאית). לילי שירתה כראש אגודת הנשים התאילנדיות מטעם האו"ם, וכחברה בפנל החינוך לאוריינות מטעם אונסק"ו באזור אסיה ובאזור האוקיינוס השקט.
ב־1988 איראג' פרש מאונסק"ו והם עברו לסנט-גאלן שבשווייץ. שם הם השתתפו בניהול והקמת אקדמיית לנדאג (Landegg Academy), כשהם מפתחים את המקום למרכז לימודים בהאי שוקק. בשש השנים הבאות לילי תיאמה תוכניות חינוך וחיי משפחה, וניהלה את התכנית לחינוך לשלום באקדמיה. עם הגעתם לשווייץ, לילי מונתה מטעם בית הצדק העולמי של הדת הבהאית לשרת בכוח משימה מיוחד בנושא חינוך. כחלק מתרומתה למאמץ היא כתבה את הספר "LITERACY: Some Practical Suggestions", אשר פורסם תחת כוח המשימה בשנת 1992.
כשחזרה לשיקגו ב־1994 היא הוזמנה ללמד פרסית באוניברסיטת שיקגו. ביחד עם בעלה היא עזרה לקדם ולפתח את הכנס השנתי של אגודת החברים לתרבות פרסית (the Association of the Friends of Persian Culture), פעילות שהם התחילו במקור באקדמיית לנדאג.
למשך שארית חייה, הקדישה את כל מרצה לקהילה הבהאית בשיקגו, כשהיא משמשת כמנהלת של האספה הרוחנית שלה, עורכת העלון וחברה במספר ועדות ניהוליות. בד בבד, היא המשיכה לעזור בלימודי פרסית. איימן הקפידה לבקר בבתי חברי הקהילה, ארגנה פעילויות חברתיות והייתה דמות נערצת ודומיננטית בקהילה בשיקגו.
נפטרה ב־6 בספטמבר 2018, ונקברה בבית הקברות הקהילתי בשיקגו, ליד המקום שעבד אל-בהאא ביקר בשנת 1912.
The Videos (אלבום של ברנדי נורווד)
The Videos (בעברית: הקליפים) הוא אלבום הוידאו הראשון של הזמרת ברנדי נורווד, אשר יצא ב-14 בנובמבר 2000. האלבום כולל כמעט את כל הקליפים שהוציאה נורווד במהלך הקריירה שלה. האלבום תחילה יצא בפורמט VHS בארצות הברית אך לאחר מכן יצא מחדש בפורמט DVD בכל העולם (מלבד גרמניה) שם גרסת ה-DVD יצאה ב-2005.
רב יהודאי
אייל לפידות
אייל לפידות הוא איש עסקים ישראלי שכיהן כמנכ"ל הפניקס ושיכון ובינוי.
ביוגרפיה.
לפידות נולד בירושלים לאב שהיה בעל חנות נעליים ובגיל צעיר התייתם מאמו שנפטרה מסרטן. הוא גדל בשכונת גבעת מרדכי ולמד ברנה קסין. לפידות בעל תואר כלכלה וחשבונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בגיל 25 מונה ליועץ ל במשרד האוצר ולאחר 4 וחצי שנים מונה לסמנכ"ל כלל מנפיקים. בגיל 30 התמנה למשנה למנכ"ל בנק משכן. בהמשך מונה למנכ"ל ביטוח ישיר וב-2004 רשמה החברה את הרווח הגבוה בתולדותיה. יצחק תשובה מינה אותו למנכ"ל קבוצת דלק ישראל תמורת מניות החברה בגובה 80 מיליון שקל, בתקופתו שולש שווי החברה.
בשנת 2009 מונה למנכ"ל חברת הפניקס חברה לביטוח, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2019 בה החליף אותו אייל בן סימון.
ביוני 2019 מונה למנכ"ל שיכון ובינוי, אך פוטר לאחר כשנה על ידי בעל השליטה נתי סיידוף.
לפידות מחזיק ב-5 אחוזים ממניות כלל ביטוח.
חיים אישיים.
לפידות גרוש ואב לארבעה. בזוגיות עם יעל דניאלי, מנכ"לית התאחדות בתי המלון ומתגורר בסביון.
הארי פן
הארי פֶֿן (Harry Fenn; 14 בספטמבר 1837, אנגליה – 22 באפריל 1911, ארצות הברית) היה צייר אמריקני, יליד אנגליה. בסוף המאה ה-19 נחשב למאייר הנופים הבולט ביותר בארצות הברית. נודע באיוריו מארץ ישראל.
קורות חייו.
פֶֿן נולד בריצ'מונד שליד לונדון . הוא החל את דרכו כשוליה במפעל הדפסי העץ של האחים דלזיאל בלונדון ובתוך כך התמסר לרישום ולציור בצבע מים. ב-1857 נסע לארצות הברית, השתקע בעיר ניו יורק וקנה לו שֵׁם כמאייר וכתחריטן.
תרומתו הבולטת של הארי פֶֿן הייתה באיורים ובתחריטים בעץ ובמתכת שיצר, בצד חברו ג'ון דאגלס וודוורד, עבור האנתולוגיות המצוירות בהוצאת אַפְּלְטוֹן בניו-יורק – "אמריקה הציורית" (1870) ו"אירופה הציורית" (1875–1879). בעקבות הצלחתם נקראו השניים לצייר ממראות ארץ ישראל, סוריה, סיני ומצרים עבור סדרת "ארץ ישראל הציורית" בעריכת צ'ארלס וילסון שראתה אור בשנים 1881–1884. בסדרות הללו הופיעו איוריהם של ציירים נוספים, אבל הארי פֶֿן היה התורם הפורה מכולם.
בתקופת עבודתו על האיורים של ארצות אירופה והלבנט (1873–1881) התגורר עם משפחתו באנגליה, ובשובו ב-1881 לארצות הברית היה פֶֿן צייר מבוקש מאוד. הוא הועסק באיור ספרים וכתבי עת וקיבל הזמנות לציורי נוף ברחבי העולם ובארצות הברית וכן לציורי מונומנטים אדריכליים ופרטים מעולם הצומח. פֶֿן המשיך לשאוב נושאים לציוריו מתוך הרשמים שספג בשני מסעותיו במזרח. הוא בחר ליצור את ציוריו בצבע מים, מדיום אמנותי פָּסִיד שנחשב כמתאים לציירים חובבים, שלא כציור השמן היוקרתי, והתמיד בהפקתם לתערוכות ולמכירה. בצד עיסוקיו כצייר חָבַר לאגודות ציירים והיה ממייסדי אגודת ציורי המים האמריקנית .
לוט מיריק מוריל