מטר הייתה פעילה בארגון "השנה ה-21", שהקימו עדי אופיר וחנן חבר בשנת 1987, ובתנועות דומות. היא הייתה פעילה גם ב"הקמפוס לא שותק", שפעל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 באוניברסיטת תל אביב עד שנת 2004 וארגנה מרצים וסטודנטים יהודים וערבים במשמרות מחאה ועצרות בקמפוס. היא פעילה בתנועת תעאיוש וריכזה את "פרויקט רפיח", שבמסגרתו הועברו כספים לאנשים שבתיהם נהרסו בידי צה"ל. היא חברה בוועדת ההיגוי של צוות המחקר "מי מרוויח" של קואליציית נשים לשלום.
בנה, חגי מטר, ריכז את מכתב השמיניסטים ב-2001 וישב עם אחרים בכלא הצבאי במשך כשנתיים בשל סירובו להתגייס. מטר הייתה חברה ב"פורום הורי הסרבנים" שאנשיו ארגנו הפגנות והוזמנו לפרלמנט האירופי. לאחר שחרור חברי הקבוצה המשיך הפורום לתמוך בסרבני גיוס.
יחד עם סנאא סלאמה-דקה הקימה את הוועד הישראלי למען האסירים הפלסטינים. במסגרת פעילות הוועד, ארגנה ב-2007 כנס באוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עדאלה ומרכז מינרבה באוניברסיטה העברית, בנושא: "אסירים ביטחוניים או פוליטיים?". הרצאות הכנס שימשו בסיס לכרך מאמרים על האסירים הפלסטינים שיצא לאור ב-2011.
בשנת 2009 הפיצה מטר תמונה של חייל שלדבריה רצח את בסאם אבו רחמה, שמת מפגיעה של רימון גז בכינון ישיר בהפגנה נגד גדר ההפרדה בכפר בלעין, בניסיון לגלות את זהותו. מאוחר יותר התנצלה על כך ואמרה שייתכן שלא הוא ירה באבו רחמה.
בשנת 2015 הייתה בין מקימי הארגון אקדמיה לשוויון. הארגון חותר לקידום שוויון וייצוג באקדמיה של כל הציבורים בישראל, נאבק במעורבות של האקדמיה הישראלית במה שהוא מחשיב דיכוי בשטחים הכבושים ונלחם בניצול יחסי מרות, בהטרדה מינית ובהשתקה של קולות ביקורתיים בישראל ובעולם. מטר מרכזת בארגון את צוות הסולידריות עם האקדמיה הפלסטינית.
בכמה הזדמנויות תמכה מטר במדיניות של החרמה, משיכת השקעות וסנקציות נגד ישראל, ובפרט באימוץ חלקי של המדיניות הזו כלפי האקדמיה הישראלית. במאי 2010 חתמה על מכתב גלוי למוזיאון המדע של בוסטון, שחותמיו כינו את הטכניון "אוניברסיטה המכינה כלי רצח" וגינו את החלטת המוזיאון להציג תערוכה של המצאות ישראליות, בנימוק שהתערוכה היא אמצעי תעמולה להסחת הדעת מ"פשעי המלחמה של ישראל".
קישורים חיצוניים.
מאמרי אקטואליה:
אריה ברנע
אריה ברנע (נולד ב-22 בינואר 1957) הוא מחנך ישראלי וחוקר השואה. מכהן כיו"ר המועצה למנהיגות חינוכית, עמותת עמך והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה המשתפת פעולה עם ארגון בני ברית. בעברו כיהן כמנהל תיכון דנמרק בשכונת הקטמונים בירושלים, מנהל הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, מנהל התיכון האזורי בבאר טוביה ומנהל קריית החינוך ע"ש דוד בן-גוריון בעמק חפר (רופין).
ביוגרפיה.
ברנע נולד בחדרה, בן לרעיה וישראל וברמן, ניצולי השואה מפולין. הוא למד בתיכון חדרה. עבודת הגמר שכתב על פרשת אייכמן זכתה בפרס "יד ושם" (1975). לאחר שירותו הצבאי, כלוחם, כמפקד מוצב וככתב צבאי, למד משפטים באוניברסיטה העברית והוסמך כעורך דין. בשירות המילואים התמנה ליועץ קצין חינוך ראשי.
בשנת 1985 פרסם ברנע את ספרו "לא נכנענו" (בהוצאת משרד הביטחון) העוסק בעמידה היהודית בשואה. ב-1987 יצא לאור ספרו "גורל אחד" העוסק ביהודים דוברי הספניולית ויהודי ארצות האסלאם בתקופת השואה. ספר זה זיכה את ברנע בפרס "משואה" לספרות השואה. כמו כן פרסם ברנע חוברות ומאמרים בנושא השואה ובנושאים משפטיים בכתבי עת מקצועיים ובעיתונות היומית.
בשנת 1986 הקים ברנע את "לפיד - התנועה להנחלת לקחי השואה", שעסקה עד 1994 בהסברה וחינוך בקשר למשמעות השואה עבור החברה הישראלית: לקח ציוני, גורל יהודי המזרח בתקופת השואה, הצלת נפשות כמופת (כולל פעלו של ד"ר ישראל קסטנר בהונגריה) וחובתנו לסייע לעמים נרדפים ולפליטי רצח-עם. תנועת לפיד אף ניהלה מאבק נגד תנועת כ"ך. לפי עבודת הדוקטורט של ד"ר לאה גנור, שנכתבה במסגרת אוניברסיטת בר-אילן, הייתה תרומתם של תנועת לפיד וברנע נקודת ציון משמעותית בהתייחסותו של צה"ל למשמעות השואה.
במאמריו מביע ברנע, בין היתר, ביקורת נגד הצגת לוחמי מצדה כמופת.
בשנת 1995 החל לנהל את בית-הספר התיכון "דנמרק" בשכונת הקטמונים בירושלים. ברנע הנהיג בבית-הספר תוכנית לשוויון בחינוך ותוכנית לחינוך ערכי. על תוכניות אלה זכה "דנמרק" בפרס החינוך של ירושלים ובפרס החינוך של מדינת ישראל. ברנע זכה גם בפרס החינוך של יד ושם.
בשנים 2001–2004 ניהל ברנע את הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. ב-2004 פרש מתפקידו על רקע מחלוקת בעניין האינטגרציה בחינוך שלמענה לחם.
ב-2004 נבחר על ידי העיתון "הארץ" כאחד מ-50 אנשי החינוך המשפיעים בישראל.
בשנים 2004–2005 הכין את תוכנית-האב החינוכית של העיר ערד. ב-2005 התמנה לתפקיד מנהל בית הספר התיכון האזורי בבאר טוביה.
החל בשנת 2007 עומד ברנע גם בראש ארגון "עמך", הפועל למען רווחתם הנפשית והחברתית של ניצולי השואה. כמו כן ברנע הוא מרצה בנושא "שואה ומשפט" בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2015 פרסם את הספר "חינוך: על פיתוחם של אדם וחברה".
בסוף שנת הלימודים תשע"ו עזב את תפקידו כמנהל תיכון באר טוביה לאחר 11 שנה.
החל מ-2016 ניהל את קריית החינוך על שם בן-גוריון בעמק חפר.
בסוף שנת הלימודים 2019 הודיע ברנע על פרישתו מתפקידו כמנהל קריית החינוך ע"ש דוד בן-גוריון בעמק חפר.
ברנע חבר הנהלה בעמותת חלו"ן. עמותת חלו"ן מעניקה סיוע לימודי, רגשי וחומרי לתלמידים מרקע סוציו-אקונומי נמוך, הפזורים בכ־30 בתי ספר ברחבי הארץ.
ב-2020 הקים את המועצה למנהיגות חינוכית: גוף המורכב מעשרות אנשי חינוך בכירים ואנשי ציבור נוספים אשר מגבש ומפיץ המלצות לגבי מדיניות החינוך בישראל.
ב-2021 התמודד ברנע בפריימריז של מפלגת העבודה לבחירות לכנסת העשרים וארבע, ונבחר במקום ה-37 אך לא הוצב ברשימה.
ברנע נשוי ואב לשני ילדים. הוא מתגורר במבשרת ציון.
The Lone Deranger (Hallucinogen album)
ספר תהלים
מיי כמיקל רומאנס
ישיבת אלון מורה
כשירות (אבולוציונית)
אוגוסטוס מפרימה פורטה
אוגוסטוס מפרימה פורטה הוא שמו של פסל שיש רומי מהמאה הראשונה לספירה, המציג את דמותו של אוגוסטוס – קיסר רומי הראשון. הפסל, שגובהו 203 ס"מ, התגלה ב-20 באפריל 1863 ב"פרימה פורטה", הווילה של ליוויה אשת אוגוסטוס ברומא, והוא מוצג כיום במוזיאון הוותיקן בעיר.
הפסל מבוסס על תנוחתו של הפסל היווני "נושא הרומח" מאת פוליקליטוס, והדמות ניצבת בו בתנוחת קונטרה פוסטו. אולם, המערך הצולב המסורתי נשבר. בהשפעתה של האמנות האטרוסקית ידו של הקיסר מונפת אל על, מצדיעה ויוצרת תחושה של דינאמיות גדולה יותר, בדומה לפסל "הנואם" מן המאה ה-1 לפנה"ס. שלא כמו הפסל היווני הקלאסי, דיוקן אוגוסטוס אינו משמש רק כהצעה אסתטית אלא נועד לבסס את דמותו של הקיסר כמסר אקטואלי והיסטורי לתושבי הקיסרות הרומית. הפסל הוקם לאחר הניצחון הדיפלומטי על האימפריה הפרתית בשנת 17 לפנה"ס שבו אוגוסטוס הצליח להכריח את הפרתים להחזיר את נסי הלגיונות שנפלו בידיהם בעת התקפותיהם של מרקוס ליקיניוס קראסוס ומרקוס אנטוניוס.
הפסל מכיל מאפיינים הקושרים את הקיסר אל האלים הרומיים. על שריון המלחמה שהוא לובש מופיע תבליט המתאר את טקס החזרת נסי הלגיונות על ידי הפרתים. מעל לתיאור זה מופיעים סמלים של הטריטוריות הכבושות וכן האנשה של השמים. תיאור זה מציג את ניצחונו של אוגוסטוס כניצחון אלוהי. הדבר מועצם על ידי תיאור דמותו של קופידון, לרגליו של אוגוסטוס, תיאור המצביע על הטענה כי מוצאה של השושלת היוליו-קלאודית באלה ונוס. שינוי מהותי נוסף מן הפסל היווני הוא היעלמותו של העירום. עם זאת, הקיסר עדיין מופיע יחף, כדרכם של פסלי האלים היוונים המיתיים.
התיאור כולו בא למלא תפקיד קאנוני בתדמיתם של קיסרי רומא. עדות לכך ניתן לראות בפני הפסל: הדיוקן המפוסל אינו מייצג את דיוקנו האמיתי של אוגוסטוס, אלא מיצג את האידיאל הרומי.
חיבוט ערבות
1911 במדע
1912 במדע
1913 במדע
הליגה הספרטקיסטית
הליגה הספרטקיסטית (בגרמנית: Spartakusbund) ששמה המקובל בעברית הוא "ברית ספרטקוס" הייתה ארגון מרקסיסטי-מהפכני שניסה להשתלט על גרמניה לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה במהלך מרד הספרטקיסטים. התנועה נקראה על שמו של ספרטקוס, מנהיג מרד העבדים נגד האימפריה הרומית.
לאחר הכרזת המלחמה באימפריה הגרמנית בשנת 1914 התכנס הרייכסטאג כדי לאשר את ההכרזה באופן רשמי. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שישבה באותו זמן באופוזיציה החליטה לתמוך בהכרזת המלחמה, אך הפלג השמאלי במפלגה בראשות רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט סירב לאשר זאת משום שלטענתם הייתה זאת מלחמה למטרות אימפריאליסטיות. לאחר הכרזת המלחמה פרשו מנהיגי הפלג השמאלי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית וייסדו את הליגה הספרטקיסטית.