ב־1996 הוחלף גביע קנדה בגביע העולם בהוקי קרח.
קפיץ
קפיץ הוא עצם גמיש המשמש לאגירת אנרגיה מכנית באמצעות אנרגיה פוטנציאלית אלסטית. בפיזיקה, ובפרט במכניקה מקובל להשתמש במונח "קפיץ" כדי לציין פוטנציאל "אידיאלי" שמקיים את חוק הוק ביחס לכל העתק שהוא ממצב שיווי המשקל. בפועל, קפיצים אמיתיים מקיימים את חוק הוק רק בקירוב (עבור מתיחות קטנות). לקפיץ שימושים רבים בהנדסה ובפרט בהנדסת מכונות.
סוגי קפיצים.
סוגי הקפיצים הנפוצים ביותר הם:
סוגים אחרים:
תאוריה.
בפיזיקה הקלאסית, ניתן לראות בקפיץ מתקן האוגר אנרגיה פוטנציאלית באמצעות מתיחת הקשרים שבין אטומי החומר האלסטי.
חוק הוק העוסק באלסטיות קובע כי תוספת ההארכה של גוף אלסטי (האורך במצב מתוח פחות האורך במצב רפוי) יחסי באופן ליניארי למתיחות או לכוח המשמש למתיחת הגוף. באופן דומה, תוספת ההצטמצמות (תוספת ההארכה שלילית) יחסי לכוח הדחיסה (מתיחות שלילית).
חוק זה לא מתקיים תמיד, אלא רק כאשר התוספת (בין אם שלילית או חיובית) קטנה יחסית לאורך הכולל של הגוף. תוספות שאורכן גדול מגבול האלסטיות, שוברות את קשרי האטומים או מסדרות אותן מחדש, ויכולות לשבור את הקפיץ או לעוות אותו לצמיתות. לחומרים רבים אין גבול אלסטי מוגדר ולכן לא ניתן להשתמש בחוק הוק בצורה משמעותית בהתייחס לחומרים אלו.
למעשה, במונחים של אנרגיה חוק הוק הוא קירוב הרמוני של האנרגיה הפוטנציאלית של הקפיץ עבור הפרעות קטנות ("קירוב תנודות קטנות"). זהו קירוב בו מפתחים את האנרגיה הפוטנציאלית של הקפיץ סביב מצב שיווי המשקל שלו. כלומר: אם בנקודה formula_1 הקפיץ נמצא בשיווי משקל (אנרגיה פוטנציאלית מינימלית), אזי בקירוב חוק הוק, האנרגיה הפוטנציאלית שלו כתלות במרחק מנקודת שיווי המשקל יהיה
כאשר k נקרא "קבוע הקפיץ" או ה"קשיחות" (stiffness) שלו.
סוליקה
אבשלום בן דוד
רנבואי
ישיבת נתיבות יוסף
ישיבת נתיבות יוסף (גם: ישיבת מצפה יריחו, הקריה החינוכית קריית משה) היא מרכז חינוכי-תורני בראשות הרב שבתי סבתו, השוכן ביישוב מצפה יריחו, וכולל את הישיבה התיכונית 'נתיבות יוסף', הישיבה הגבוהה 'מאור טוביה', כולל אברכים, מכון להכשרת מורים - 'ישועת יום טוב' ובית דין לענייני ממונות.
הקמת הישיבה.
בתחילת שנת 1982 - תשמ"ב, התקבצה קבוצה של כ-15 אברכים סביב הרב שבתי סבתו ללימוד כל התלמוד הבבלי. לאחר כשבע שנים סיימו האברכים את המסלול וחלקם הוסמכו לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל.
בשלב זה הוחלט להקים ישיבה תיכונית שבה ילמדו חלק נכבד מן התלמוד במשך 5 שנים. הישיבה הוקמה בשנת תש"ן (1990) ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, כאשר חלק מאברכי הכולל שימשו כר"מים, והרב סבתו עמד בראש הישיבה. כעבור שנה עברה הישיבה למצפה יריחו.
מהמחזור השני ואילך התוכנית היא ארבע-שנתית - מכיתה ט' עד י"ב ובה מספיקים כשליש מהתלמוד הבבלי.
בשנת תשנ"ה הוקם במקום מסלול המשך, הישיבה הגבוהה מאור טוביה, וכיום משמש לצידו כראש ישיבה, בנו, הרב יצחק סבתו.
הישיבה הוקמה בברכתו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו, ששימש כנשיא הישיבה.
הישיבה מגדירה את חזונה כך:מגמת הקריה החינוכית לגדל תלמידי חכמים בני תורה, אנשי מידות, בעלי חזון, המעורים בצרכי הדור והשעה ופועלים למען גאולת ישראל, כל אחד לפי כישוריו.אחד התוצרים של חזון זה הוא גרעינים התורניים השונים שיצאו מן הישיבה - ברמת השרון, בנתניה, בקריית אונו, בכפר יונה, בגדרה, בגבעתיים ובפסגת זאב.
מוסדות הישיבה.
הישיבה כוללת מספר מוסדות:
דרכה של הישיבה התיכונית.
שיטת הלימוד בישיבה היא שקודם כל יש להשיג בקיאות. בכל יום לומדים בישיבה התיכונית בין דף (בתחילת כיתה ט') לכשני דפים (בכיתה י"ב) גמרא עם פירוש רש"י, וחוזרים עליהם לאחר השיעור עוד 3 פעמים: בסדר בוקר, בסדר ערב, וב־"משמר" - לימוד לילי ביום חמישי לאורך הלילה. ביום שישי בבוקר התלמידים נבחנים על כל הדפים שנלמדו במשך השבוע.
התלמידים שממשיכים במסגרת הישיבה הגבוהה ממשיכים ללמוד את התלמוד לפי הקצב האישי.
לימוד משנה.
מסלול לימודים נוסף הקיים בישיבה הוא סיום כל מסכתות המשנה. שיטת הלימוד מתבססת על הספר "משנה סדורה", שנערך על ידי אחד הר"מים בישיבה, הרב אליהו דורדק. התלמידים מכינים את הפרק, שומעים הסבר תמציתי (או לומדים עצמאית) ורושמים הערותיהם בספר. השיטה מעודדת חזרות רבות.
בשנתיים הראשונות ללימודיהם התלמידים מחויבים בשיעורי משנה בשעות הצהריים, על מנת לסיים 3 סדרים: זרעים-מועד בשנה הראשונה וקדשים בשנייה. לאחר מכן התלמידים לומדים את יתר סדרי המשנה באופן עצמאי או בחבורות מיוחדות לשם מטרה זו. המסיימים נבחנים וניתנות להם מלגות בסוף כיתה י"ב.
לימודי התיכון.
בשעות אחר הצהריים נלמדים בישיבה לימודי תיכון לבגרות מלאה. קיימות מגמות פיזיקה, אלקטרוניקה, ספרות, והיסטוריה וניתן ללמוד בכמה מגמות במקביל.
הצוות החינוכי.
בתחילת דרכה של הישיבה שמשו כרמ"ים אברכי הכולל שפעל בשנים הראשונות להקמת הישיבה. היום רוב הר"מים הם בוגרי הישיבה.
דרכה של הישיבה הגבוהה.
גם כאן מודגשים לימודי הבקיאות, תוך שאיפה להקיף את כל התלמוד הבבלי, תוך שינון וחזרות. בכל מוצאי שבת נערכים בישיבה סיומי מסכתות. עם זאת, בשונה מן הישיבה התיכונית, בישיבה הגבוהה מרכז הלימוד בגמרא הוא הלימוד בעיון ולא בבקיאות.
לימודי העיון מתמקדים בדברי הגמרא ושיטות הראשונים והאחרונים, תוך הקפדה שכלי ההיגיון והמושגים הישיבתיים ישמשו כלי להבנת הסוגיה ולא להפך. לתלמידים בשיעורים הגבוהים ישנו מסלול שבו לומדים שני סדרי עיון, או לימוד עיון יסודי ומתון עד לפסיקת ההלכה (אליבא דהילכתא).
כולל ההלכה לומד את הנושאים הנדרשים למבחני ההסמכה לרבנות, על פי תוכנית לימודים שייסד הרב שמואל קדר (מחבר שו"ת היכל שלמה), ששימש כראש הכולל הראשון, עד לפטירתו בשנת תשס"ז.
שיעורי האמונה מועברים על ידי רבנים בסגנונות מגוונים, אך הרוח המרכזית הנושבת בישיבה היא של הראי"ה קוק. באופן יחסית חריג בעולם הישיבות, מועבר בישיבה לתלמידי השיעורים הגבוהים שיעור בתיקוני הזוהר על ידי ראש הישיבה הרב שבתי סבתו בשיטתו הייחודית בלימוד הקבלה.
הגיוס לצה"ל בישיבה נעשה דרך 'איגוד הישיבות הגבוהות'. כל תלמיד מחליט מתי להתגייס. הישיבה מעודדת פרק זמן משמעותי של לימוד בישיבה לפני הגיוס.
ישיבת מאור טוביה היא אחת הישיבות הראשונות שהכניסו לתפילה ניגונים של הרב שלמה קרליבך, כבר בשנת תשנ"ד. בתפילות הישיבה מביאים לידי ביטוי הן את נוסח התפילה האשכנזי והן את זה הספרדי, על ידי חלוקה שווה של התפילות בין הנוסחים. בראש השנה מתקיים מניין מאוחד המשלב את התפילה האשכנזית יחד עם התפילה הספרדית.
הצוות החינוכי.
בנוסף, נמסרים בישיבה שיעורים מרבנים נוספים במגוון רחב של נושאים: הרב גד ונקרט- חסידות, הרב יצחק חי זאגא- פ"ש לאור תורת הראי"ה, הרב חן חלמיש- "אורות התחיה", הרב חיים סבתו- שיעור כללי בעיון, הרב ראובן פיירמן- יסודות האמונה, הרב אחיה סנדובסקי- בעל שם טוב, הרב ראובן ששון - סוגיות בעבודת ה' ועוד.
מעגל מוכלל
אמיל אדה
אמיל אדה (ערבית: إميل أده; 1886–1949) פוליטיקאי לבנוני ממוצא מארוני.
חייו.
אדה נולד למשפחה בעלת נכסים רבים באזור ג'ֻבַּיל הצפוני, את ילדותו עשה בביירות ואת נעוריו בצרפת, שם השתלם בעריכת דין. בסוף 1918 חזר ביוזמת הצרפתים ללבנון, לאחר גלות בפריז בעת מלחמת העולם הראשונה. היטמעותו בחברה הצרפתית הייתה שלמה, ומשחזר ללבנון התגורר ברובע הנוצרי האריסטוקרטי של ביירות, "אל אשרפיה". השפה הצרפתית נעשתה שפתו הראשונה, בעוד שהערבית שלו הייתה עילגת והוא העדיף שלא להשתמש בה.
אדה היה נשיא בית הנבחרים ולקראת הבחירות בשנת 1925 הוביל קבוצה מארונית שזוהתה כ"קלאריקלית" כנגד קבוצה מארונית ליברלית בראשות ג'ורג' ת'אבת, בבחירות לבית הנבחרים. קבוצה של אדה הפסידה בבחירות לבית הנבחרים ואדה מונה לסנאט הלבנוני. לקראת הבחירות לנשיאות בתחילת 1929 עלה שמו של אדה כמועמד מארוני לרשת את מקומו של שארל דבאס.
ב־1929 מונה אדה לראשות הממשלה. באותה עת החל המשבר הכלכלי העולמי לקעקע את חיי הרווחה היחסית של העשור, שעמד להסתיים. אדה ניצל את המשבר לקידומו של הקו האוטוריטטיבי המארוני, שייחל לו. בתמיכת הצרפתים פיזר את הפרלמנט, ושלט באמצעות צווים וזכה לכינוי הדיקטטור של לבנון. אולם הוא הצליח לשמור על מעמד זה חמישה חודשים בלבד. במהלך פרק זמן זה הרחיב את החינוך המיסיונרי ואף עודד את הלכי הרוח שבישרו לאומנות מארונית הנשענת על תודעת מורשת הפיניקיות. אדה קיצץ בתקציב ופיטר עובדי מדינה רבים, דבר שהביא עליו תרעומת רבה. בסוף מרץ 1930 הוא הוחלף על ידי אוגוסט אדיב פאשא.
ב-1934 השתתפה לבנון בתוקף החלטה אישית של אדה ביריד המזרח בתל אביב, מה שלדבריו נועד ל"טיפוח הידידות המסורתית בין שתי השכנות". אדה ספג על כך ב-1936 ביקורת קשה מהאופוזיציה, שמחתה על אדישותו למרד הערבי.
בינואר 1936, נבחר ברוב של 15 נגד 10, בתמיכת רוב הצירים המוסלמים, לנשיא לבנון. הוא מינה את איוב ת'אבת למזכיר המדינה.
זמן קצר לפני פרסום מסקנות ועדת פיל, נפגש חיים ויצמן עם אדה בפריז ומסר לו את דו"ח על חלוקת הארץ והקמת מדינה יהודית הגובלת בלבנון, ואדה השיב ש"יש לו הכבוד לברך את נשיאה הראשון של מדינת היהודים העתידה לקום" וביקש שחוזה הידידות הראשון שלה ייחתם עם לבנון.
באפריל 1941, לאחר גל הפגנות בלבנון, התפטר אדה מתפקידו.