עורב לבן-עורף
עורב לבן-עורף (שם מדעי: Corvus albicollis) הוא מין של עורב הקרוב למין עורב עב-מקור שהוא ציפור השיר הגדולה בעולם, והוא דומה לו במראהו אך קטן יותר. הוא מצוי ברחבי דרום ומזרח אפריקה.
עורב זה בעל נוצות שחורות וראש שחור עם מקור מעוקל ובולט בעל קצה לבן והוא בעל עורף לבן, ממנו קיבל את שמו. אורכו של העורב 50 עד 54 סנטימטרים, הוא בעל מוטת כנפיים של 752 עד 860 מילימטרים ומשקלו 762 עד 865 גרם בממוצע. לעורב אין דו-צורתיות זוויגית. כמו הרבה מיני עורבים העורב מסוגל לחקות מיני חיות אחרות כולל ציפורים רבות, אך לא אנשים. התנהגות זו נפוצה בעיקר בשביה.
הוא חי בחבורות או בזוגות לאורך אפריקה שמדרום לסהרה, באזורים פתוחים ויבשים כולל באזורים צחיחים למחצה ובאזורים הרריים. הוא נפוץ גם בסביבות כפרים ועיירות כל עוד יש בסביבתם גבעות עליהם הוא מקנן.
העורב הוא אוכל כל הניזון מנבלות, פירות, זרעים, בוטנים, חרקים, חולייתנים קטנים וגם ממזון אנושי. עורבים מסוימים התרגלו לאכול מידיהם של אנשים בפארקים בכמה מדינות. עורבים אחרים עוקבים אחרי נשרים או דיות בחיפוש אחרי נבלות ומחכים שאלה יסיימו לאכול.
העורב בעל תפוצה רחבה ולא נשקפת לו סכנה בטבע.
רשם (מוזיאון)
רשם הוא האחראי ליישום מדיניות ונהלים הנוגעים לטיפול באוסף הפריטים המצויים במוסד אומנות כמוזיאון או גלריה, ומתמקד ברישום, אחסון, השאלות ושאילות, אריזה ומשלוח, וספירת מלאי. הרשם עובד יחד עם אוצרים, משמרים ומנהלי אוספים כדי לאפשר לציבור לצפות בפריטים המצויים באוסף תוך כדי שמירה עליו. הרשם לרוב בעל תואר אקדמי בתולדות האמנות או אמנות יפה.
במוסדות אומנות קטנים עשויים לשלב את תפקיד הרשם עם מנהל האוסף, ובמוסדות גדולים ישנם מספר רשמים האחראים כל אחד על מחלקה שונה, או יחדיו על כלל האוסף.
בישראל חלה חובה על הנהלת מוזיאונים למנות רשם שיהיה אחראי לרישום המוצגים במוזיאון. איגוד המוזיאונים ואיקו"ם ישראל, הפועל תחת המועצה הבינלאומית למוזיאונים, מפעיל פורום מנהלי אוספים ורשמים האחראי לקביעת קווים מנחים עבור מוסדות אומנות, המסדיר את פעילות הרשמים ודרכי עבודתם.
אחריות התפקיד.
תפקידו של הרשם מתפרס על תחומים רבים בעבודה היומית במוזיאון, במטרה לשמור על הפריטים המוצגים במוזיאון והאוסף שלו.
PLEX (קיצור של Programming Language for EXchanges) היא שפת תכנות ספציפית, התומכת בתכנות מקבילי ובריצה בזמן אמת (Real Time). היא פותחה על ידי תאגיד הטלקומוניקציה אריקסון (Ericcson) לצורך שימוש בארכיטקטורת AXE telephone exchange שלו. PLEX עוצבה על ידי Göran Hemdahl מתאגיד אריקסון בשנות ה-70, ומאז היא עודכנה ושודרגה פעמים רבות. בשנת 2008, תוארה PLEX כתווך בין שפת התכנות Fortran ו-Macro Assembler (מאקרו-ים בשפת סף). לשפה יש 2 ניבים: Plex-C אשר אחראי ל-AXE Central Processor ו-Plex-M אשר נמצא בשימוש ב-EMRP – ראשי תיבות של Extension Module Regional Processors.
בשנות ה-80 תאגיד אריקסון החל לפתח שפת תכנות שתתפוס את מקומה של Plex. שפה זו בסופו של דבר התפתחה לשפת התכנות Erlang. לטענתו של אחד ממפתחי Erlang, ג'ו ארמסטרונג, Erlang הושפעה באופן משמעותי מ-PLEX ומארכיטקטורת AXE. עם זאת, לרוב נעשה שימוש ב-Erlang ביחד עם PLEX במקום להחליפה באופן מלא.
מרקוס רוגאן
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1979
טקס פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד לשנת 1979 נערך בלונדון במלון "קפה רויאל" על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. השם הוחלף ל"פרס לורנס אולבייה" בטקס של 1984.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות.
הפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
Spooky Scary Skeletons
Spooky Scary Skeletons הוא שיר מאת המוזיקאי האמריקאי אנדרו גולד , מתוך אלבומו של גולד, Halloween Howls, שיצא לאור ב-1996, על ידי חברת התקליטים Music for Little People ומתאפיין בשירים לחג ליל כל הקדושים.
רקע.
השיר זכה לפופולריות בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, בעקבות ממים אינטרנטיים רבים שנוצרו בחג ליל כל הקדושים, בעיקר באתר הפורומים 4chan. מספר שנים לאחר מכן, החלו תקליטנים ומפיקים רבים ליצור רמיקסים אלקטרוניים לשיר, שזכו לסך מצטבר של מאות מיליוני צפיות ביוטיוב, והיו פופולריים בקרב ערוצי גיימינג. בשנת 2018, נבחר השיר על ידי מגזין פורבס למקום הרביעי ברשימת 20 שירי ליל כל הקדושים הפופולריים ביותר ביוטיוב.
בשנת 2019, זכה השיר להצלחה מחודשת בעקבות הצלחתו ברשת החברתית טיקטוק, בה זכה השיר למיליוני סרטונים המשתמשים בו. באותה השנה, בעקבות הצלחתו של השיר ברשתות החברתיות, יצאה לאור מהדורת דלוקס דיגיטלית לאלבום Halloween Howls, בה נכללו שני רמיקסים אלקטרוניים לשיר.
נכון לאוקטובר 2020, לשיר סך מצטבר של כ-20 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
סיפור חיים (סרט)
סיפור חיים (באנגלית: That's Life!) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1986 בבימויו של בלייק אדוארדס עם ג'ק למון וג'ולי אנדרוז בתפקידים הראשיים.
זאת דרמה משפחתית שצולמה בביתם של הזוג אנדרוז-אדוארדס ומשתתפים בה חברי המשפחה - כריס למון, בנו של ג'ק למון; ג'ניפר אדוארדס, בתו של בלייק אדוארדס; אמה וולטון המילטון, בתה של ג'ולי אנדרוז מבעלה הראשון, טוני וולטון. פלישיה פאר אשתו השנייה של ג'ק למון, משחקת בתור מגדת עתידות.
העלילה היא על בני זוג שעוברים משבר. הם נשואים מזה שנים, הוא עובר את משבר גיל ה-60 ומיואש שאולי פיספס את החיים והיא ממתינה לבדיקת ביופסיה מכרעת, וברקע הילדים עם הבעיות שלהם.
תקציר העלילה.
הארווי פיירצ'יילד (ג'ק למון) הוא ארכיטקט עשיר בן 60 שגר עם אשתו ג'יליאן (ג'ולי אנדרוז) בווילה גדולה על חוף הים במאליבו, קליפורניה. להם יש שלושה ילדים: ג'וש (כריס למון), מייגן (ג'ניפר אנדרוז) וקייט (אמה וולטון).
הארווי עצבני ומתוסכל. הוא מרגיש שהוא זקן שלא הגשים את עצמו. למרות עושרו אין בניין אחד שהוא יכול להתגאות בו כמו הבניינים של פרנק לויד רייט. הוא נכנע לדרשותיהם של לקוחותיו העשירים וחייב לעתקפל ולעשות כרצונם. את כל תסכולו הוא מוציא על אשתו ג'יליאן (ג'יל) שמנסה להרגיע אותו. היא מספרת על הבעיות על הארווי לשכנתה הולי (סאלי קלרמן).
ג'יל לא מגלה לה שבאותו יום עברה ביופסיה של גוש בקנה הנשימה וכי היא מחכה לתשובה הפתולוגית. היא מבקשת מרופא המשפחה, ד"ר רומאניס (ג'רדן כריסטופר) לשמור על כך בסוד.
הארווי הולך לבקר בניין שתכנן עבור ג'ניס (סינתיה יורקין) היא מפתה אותו לקיים חיסים והוא מתפתה אך לא יכול בגלל אין אונות. הוא רץ לווידוי על ניאופו אצל הכומר (רוברט לוג'יה) ומסתבר שהם חלקו ביחד חדר באוניברסיטת נוטרדאם.
הכומר מזמין אותו לכנסייה אבל בדרך הוא מבקר אצל מגדת עתידות מאדאם קארי (פלישיה פאר) שממנה הוא נדבק בכינת הערווה ומתפתל כל הזמן בכנסייה עד שהוא רץ לד"ר רומאניב לקבלת טיפול.
המשפחה מארגנת לו חגיגת יום הולדת 60. בתחילה המשפחה הגרעינית שם הוא רב עם כולם ומתנגד שיקראו לו סבא לאחר שיוולד ילדה של מייגן. הילדים מבחינים שמשהו לא בסדר אתו.
בלילה הוא קם למכשיר הכושר ומנסה בעזרת אופני הכושר לאבד עצמו לדעת ומתמוטט בחיקה של ג'יל.
לחגיגה הגדולה שמארגנים לו הוא ממשיך להתנהג באופן מוחצן עד שג'יל נותנת לו אולטימטום שהיא אינה רוצה לחיות איתו כך.
הוא נרגע ומבקש מג'יל לשיר. היא מהססת ובאותו רגע מגיע ד"ר רומאניס ומגלה שהבדיקה הפתולוגית תקינה. היא מספרת הכל להארווי והם מתחבקים.
ארמון השיש (פוטסדאם)
ארמון השיש (בגרמנית: Marmorpalais) הוא בית מגורים מלכותי לשעבר, שנבנה בשטח הגן החדש בצפון פוטסדאם, דרומית-מערבית לברלין, בירת גרמניה, על שפת . ארמון השיש הוא חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990. הארמון שייך כיום ל, המנהלת את אתר המורשת העולמית.
הארמון הוזמן על ידי פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה (1744–1797) ועוצב בסגנון הנאו-קלאסי המוקדם על ידי האדריכלים קרל פון גונטארד (Carl von Gontard) וקרל גוטהארד לאנגהאנס (Carl Gotthard Langhans). הארמון נותר בשימוש על ידי שושלת בית הוהנצולרן עד תחילת המאה ה-20. הוא שימש כמוזיאון צבאי תחת השלטון הקומוניסטי, אך מאז שוחזר והוא פתוח שוב לציבור.
היסטוריה של הבנייה.
ארמון השיש תוכנן על ידי האדריכלים קרל פון גונטארד (משנת 1789) וקרל גוטהארד לאנגהאנס, מתכנן שער ברנדנבורג בברלין.
ארמון השיש נשמר כבית מגורים לקיץ לשימוש פרטי של המלך, שהיה בעל נפש אמנותית. בבנייה חדשה זו התנתק אחיינו ויורשו של פרידריך הגדול מהמסורת של דודו חסר הילדים, שאותו לא אהב, ושהעדיף סגנונות בארוק ורוקוקו קודמות.
ארמון השיש מלבנים אדומות היה במקור בניין מרובע בן שתי קומות. מביתן עגול על הגג השטוח של המבנה הקובייתי יש תצפית נאה על הגנים והאגמים שמסביב. בין שאר הבניינים, הטירה הקטנה על אי הטווסים שבנהר האפל שנבנתה למשוך את העין. גרם מדרגות וגלריה שיש אליהם גישה מהגג מובילים אל תוך בלוודרה. קצה הביתן מקושט בפסלי פוטו אוחזים בסלסלת פירות. הארמון קיבל את שמו משיש אפור ולבן משלזיה ששימש לאלמנטים דקורטיביים ומחיצות.
בני חצר הקיסרות יכלו לגשת למעגן סירות דרך מרפסת גדולה בצד האגם של הארמון, שממנה הוביל גרם מדרגות אל המים. המלך נהנה משיוטים נרחבים בסירה. מכאן היה ניתן להגיע בסירה אפילו לארמון שרלוטנבורג שעל נהר שפרה בברלין.