בשנת 1996 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השני "Purification Through Violence". האלבום יצא לאור בו זמנית באמריקה על ידי חברת התקליטים "Pulverized Records" ובאירופה על ידי חברת "Diehard Music Worldwide". מיד לאחר מכן יצאה דיינג פיטוס לסיבוב ההופעות הראשון המלא שלה באמריקה הצפונית, שנעשה ב-25 ערים עם הלהקות קטאקליסם ומונסטרוסיטי. בסיבוב ההופעות הנ"ל הדהימה הלהקה את הצופים ובעזרת סיבוב הופעות זה השיגה לעצמה תודעה עולמית.
בשנת 1998 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השלישי, "Killing on Adrenaline". האלבום יצא לאור בו זמנית בגרמניה על ידי חברת התקליטים "Morbid Records", ובארצות הברית בחברת התקליטים שהוקמה על ידי הלהקה עצמה, "Blunt Force Records". לאחר שחרור האלבום פתחה הלהקה בסיבוב הופעות חסר תקדים שנמשך 9 שבועות ונעשה ב-12 מדינות שונות.
בשנת 1999 הוציאה לאור מחדש הלהקה את האלבום "Infatuation with Malevolence" (דמו שיצא לאור בשנים 1993–1994). האלבום כולל כמה שירים נוספים, 3 שירים מסיבוב ההופעות שנערך בשנת 1998, ושיר שלא נכלל בדמו המקורי. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים של הלהקה, "Blunt Force Records".
בשנת 2000 יצא לאור האלבום "Destroy The Opposition" לאחר סיבוב הופעות בארצות הברית עם קטאקליסם ודיסטרקשן. האלבום הוא "התשובה הברוטאלית ללחץ היום יומי שנובע מן המציאות של היום". האלבום נחל הצלחה סוחפת והלהקה תמכה באלבום למשך 16 חודשים לאחר מכן.
בשנת 2003, לאחר הפסקה של כמעט שלוש שנים, הלהקה חזרה עם אלבומה השישי "Stop At Nothing". מלהקה שסגנונה נע בין דת' מטאל/גריינדקור/הארדקור פאנק, דיינג פיטוס פנתה לסגנון שנקרא "נורמלי" בסצנה האמריקאית.
חברי הלהקה.
ג'ון גלגר - גיטרה, שירה
שין בייסלי - בס, שירה
דווין טימלין - תופים
חברים לשעבר.
וינס מת'יוז - שירה
ניק ספליוס - גיטרה
בריין לטה - גיטרה
ספרקי ווילס - גיטרה
ג'ייסון נטרטון - בס, שירה
קווין טלרי - תופים
רוב בלטון - תופים
אריק סיינגה - תופים
מייק קימבל - גיטרה
קו נטוי
קווי נאסקה
הבנאי מנולה (בלדה)
הבנאי מנולה (ברומנית: Meşterul Manole) היא בלדה עממית רומנית. הבלדה נחשבת לאחת היצירות החשובות ביותר של הפולקלור העממי הרומני. המשורר וסילה אלכסנדרי ליקט אותה והעבירה בכתובים.
קיימת בלדה סרבית דומה בשם "בנין הקרת סקאדר".
תוכן הבלדה.
הבלדה מספרת על בנייתו של המנזר בקורטאה דה ארג'ש, בירתה הקדומה של ולאכיה. על פי הבלדה, ליקט השליט המקומי את עשרת הבנאים הטובים ביותר ובראשם המכונה מנולה, כדי שייבנו את המנזר ואת חומותיו. הבנאים בנו ביום ובלילה נפלו החומות, שוב ושוב. לילה אחד חלם מנולה חלום ולמחרת סיפר לחבריו שבחלומו, רק אם יקריבו בתוך החומות אשה, הרעיה או האחות הראשונה של מי מהבנאים שתבוא בבוקר אליהם, רק אז יעמדו איתן החומות. הבנאים נשבעו לשמור את הסוד והמתינו לבוקר המחרת. בבוקר, ממרומי הפיגומים, ראה מנולה שמתקרבת רעייתו האהובה, אנה, הנושאת ברחמה את ילדם ובידיה ארוחתו. מנולה התפלל לאלוהים שיירד גשם זלעפות וזרמי מים יפריעו לרעייתו וכך תשוב מדרכה. האל נענה לו והגשם המבוקש ירד, אך הרעיה הנאמנה המשיכה בדרכה למרות הגשם וזרמי המים. מנולה התפלל הפעם שתנשוב רוח חזקה ותפריע לאשתו בדרכה ושוב נענה לו האל, אך הרעיה הנאמנה המשיכה בדרכה, וגברה על הרוח. הרעיה מגיעה ומנולה מחבק אותה, צוחק איתה ואומר לה שהבנאים יעשו עצמם כאילו הם קוברים אותה "בצחוק" בתוך החומה. הרעיה מסכימה וצוחקת ומנולה בונה מסביבה. ככל שהבניה מתקדמת מתחלף יחס הרעיה ומצחוק היא עוברת לבכי ומתלוננת על לחץ המבנה על גופה, אך מנולה שותק וממשיך בבניה עד שכבר לא רואים אותה.
בגמר הבניה בא השליט וצוחק בהנאה למראה החומות והמבנה ושואל את הבנאים אם יוכלו לבנות במקום אחר מנזר יפה מהמנזר הזה. הבנאים מתגאים ביכולתם ומשיבים שיכולים הם. השליט חושב על העניין ומצווה להוריד את הפיגומים ולהשאיר את הבנאים תקועים על הגג הגבוה. חלק מהבנאים מנסים לבנות לעצמם כנפיים מעץ, אך נופלים אל אבדנם. מנולה נשאר אחרון וכשהוא שומע את קול אשתו הקורא לו מתוך הקיר, הוא משליך עצמו ומתרסק ארצה.
אלמנטים מיתולוגיים.
בתוך היצירה משולבים אלמנטים מתוך המיתוסים על דדלוס ואיקרוס, איפיגניה ו/או בת יפתח.
יונתן מילר
יונתן מילר (נולד ב-17 ביוני 1959) הוא מוזיקאי ישראלי. מנגן במגוון גדול מאוד של כלי נגינה, בהם כינור, מנדולינה, קלרינט, מפוחית, חליל, חלילית, קונטרבס ומיני משרוקיות. היה חבר בהרכבים המצליחים "כמו צועני", "הפונדקאים" ו"הופה היי".
ביוגרפיה.
מילר נולד בלונדון וגדל בארצות הברית, בניו יורק. החל ללמוד נגינה בכינור בגיל צעיר ועם השנים החל לנגן מוזיקה יהודית וקאנטרי. עלה לישראל ב-1981, לאחר סיום לימודים באוניברסיטה בניו יורק.
במהלך שהותו בישראל הקליט והופיע עם אמנים רבים, כדוגמת שולי נתן, סוזי מילר, סמיר שוקרי, מירל רזניק, מורן מגל, ויוסי לב, ובמשך תקופה קצרה הופיע עם שלמה בר ו"הברירה הטבעית" בתוכניתם 'ברכת הלבנה'. ניגן עם להקת "הפונדקאים" מסוף שנת 1981 ועד לשנת 2002, עת התפרקה הלהקה. בסוף שנות ה-80 עזב את הלהקה באופן זמני לטובת השתתפות בהרכבים המצליחים "כמו צועני" ו"הופה היי" יחד עם יגאל בשן ועוזי חיטמן, ובשנת 1991 השתתף בקדם אירוויזיון 1991, כחלק מההרכב "להקת שיר" שהגיע למקום השלישי עם השיר "כל שנה".
מילר הופיע ב"הופה היי" מספר שנים עד שחזר ל"פונדקאים". לאחר פירוק "הפונדקאים" ייסד עם שותפו ללהקה, שי טוחנר, להקת קאנטרי-רוק בשם "הטוחנים" (The Grinders), שהתפרקה כשמילר החליט לחזור לארצות הברית ב-2004.
זמן מה לאחר עזיבתו את ישראל, הצטרף מילר ל"קרקס השמש" (Cirque Du Soleil) והופיע בו במשך למעלה משנה. בשנת 2013 שב לישראל, לאחר 9 שנים בארצות הברית.
בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "שכונה" בתור איציק, סוהר בבית הכלא שעובד עבור טדי שיינפלד.
ב הוא מופיע במסגרת הרכבים שונים כגון "הבינבטרון", "הדמעות" ו"שי טוחנר וחברים". בנוסף, מילר הופיע בהצגה "רביזור" בתיאטרון יידישפיל, כמחליף של אדם מדר.
תרבות גרמניה המזרחית
התרבות בגרמניה המזרחית הייתה שילוב של לאומיות גרמנית עם עקרונות הריאליזם הסוציאליסטי. תחומים שונים של תרבות כמו ספרות, ציור, מוזיקה וקולנוע נשלטו על ידי המדינה ומפלגת האיחוד הסוציאליסטי. השלטונות מנעו כניסת "תרבות מנוונת" (מוזיקה מנוונת, אמנות מנוונת) ולעומת זאת עודדו תרבות "אנטי-פשיסטית" וקומוניסטית. התרבות שימשה במידה רבה ככלי של המדינה להפיץ את האידאולוגיה הסוציאליסטית והקומוניסטית ופחות לביטוי האישי.
מוזיקה.
כחלק מהלאומיות המזרח גרמנית, הייתה ציפייה מזמרים לשיר בגרמנית כדי לרומם את התרבות הגרמנית, אך ברבות השנים הותר מעט הרסן וניתן היה לשיר בשפות אחרות. שירים רבים שחוברו עסקו בהאדרת השיטה הקומוניסטית ומפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה במדינה. יוצרים שחיברו שירים המבקרים את המשטר נרדפו קשות על ידי השטאזי. לעומתם, יוצרים שחיברו שירים המרוממים את המשטר זכו לטיפוח ופרסום מצד השלטונות. זמרים ששרו שירים עם ביקורת מרומזת כלפי המשטר נרדפו קשות בשנות ה-50 אך לקראת סוף שנות ה-60 גדל מעט החופש.
מוזיקה קלאסית טופחה מאוד, דוגמה לכך היא העובדה שבגרמניה המזרחית היו 50 תזמורות במדינה של כ-17 מיליון איש.
תיאטרון.
תיאטרון, כמו שאר ענפי התרבות שימש לפאר את המדינה, הקומוניזם ואת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. בתחילה, הושפע הקולנוע מברטולט ברכט, שהחזיר וקידם אומנים אנטי פשיסטיים רבים. לאחר מכן התפתחה תעשיית תיאטרון בראשות שחקנים ממעמד הפועלים. על אף הליברליזציה התרבותית המוגבלת של שנות ה-70 ערקו אומנים מגרמניה המזרחית עקב הצנזורה המכבידה. אומנים אחרים ניסו לעסוק בתיאטרון לא בברלין המזרחית בירת המדינה, אלא בערים קטנות יותר.
קולנוע.
תעשיית הקולנוע במדינה הייתה אקטיבית במידה רבה. תעשייה זו נשלטה על ידי מונופול הסרטים DEFA (ראשי תיבות של Deutsche Film-Aktiengesellschaft). הסרטים צולמו ברוח הריאליזם הסוציאליסטי ועסקו לרוב בשינוי שעברו הפועלים, ממצב של דיכוי תחת הרייך הישן או גרמניה הנאצית לשגשוג תחת השלטון הקומוניסטי החדש. רבים, כמו "ארנסט תלמאן", היו בעלי טון תעמולתי ודידקטי. במשך השנים סטו לפעמים מהמדיניות הרשמית אך לא חצו את גבול הביקורת על השלטונות. הקולנוע המזרח-גרמני היה נתון לפיקוח פוליטי הדוק: ב-1965, כשתמה ההפשרה של חרושצ'וב עם עלייתו של ליאוניד ברז'נייב, השתנו גם הרוחות בוועד המרכזי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. שנים-עשר סרטים שנחשבו ליברליים מדי נאסרו באחת, וצונזרו עד לנפילת החומה. סרטים אלה נודעו בשם "סרטי מרתף" או "סרטי ארנב" (על שם אחד המפורסמים שבהם, "הארנב הוא אני"' שהביע ביקורת כלפי מערכת המשפט). מעט סרטים זרים יובאו בהתאם לרגולציות הנוקשות של המשטר הקומוניסטי.
טלוויזיה.
טלוויזיה הייתה כלי תעמולה חשוב בגרמניה המזרחית. שידורים החלו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. התחילת השידורים ועד סופם בין התוכניות המרכזיות הייתה "אקטואל קאמרה" - תוכנית חדשות יומית.
גו מיו
Sixpence None the Richer (אלבום)
Sixpence None the Richer הוא אלבומה השלישי של הלהקה האמריקאית Sixpence None the Richer, אשר יצא ב-22 בנובמבר 1997.
האלבום כולל את השיר Kiss Me, אשר הופיע גם בפסקול של סרט הקולנוע "יש לה את זה" וכן באחד מפרקי סדרת הנעורים המצליחה דוסון קריק, זכה להצלחה רבה והביא ללהקה חשיפה רבה ברחבי העולם. באלבום להיט נוסף - גרסת כיסוי לשירה של להקת The La's - There She Goes.