בשלב זה, נוצרו מסמכי הרגולציה הראשונים על בידוק הנוסעים, כמו גם על מניעת חטיפות מטוסים. ננקטו צעדים להגנה על ציוד תעופה ומתקני תעופה אזרחיים קריטיים, כמו גם לשמירת סודות ממלכתיים ורשמיים, הונחה התשתית ליצירת התעשייה המקומית של אמצעי בדיקה טכניים ויישומם בפעילות בשדות תעופה. בשנת 1978 הופיעו הדגימות הראשונות של גלאי מתכות נייחים ביתיים, ובשנת 1980 - האינסטרוסקופים הטלוויזיוניים הראשונים.
ב-18 בדצמבר 1983 נעשה ניסיון לחטוף מטוס Tu-134 בטביליסי (7 אנשים מתו) וב־8 במרץ 1988 תפסה משפחת אובצ'קין מטוס Tu-154 (9 אנשים מתו) בשדה התעופה של אירקוטסק. אמצעי אבטחת תעופה באותה תקופה סופקו על ידי המשטרה יחד עם שירותי שדה תעופה.
בשנת 1988 הורתה ממשלת ברית המועצות למשרד התעופה האזרחית בברית המועצות לארגן מחדש את המערכת להגנה על פעילות התעופה האזרחית נגד פעולות חבלניות. במשרד התעופה האזרחית, הוחלט לשנות את שמו של מינהל המשטר למינהל אבטחת התעופה (Управление авиационной безопасности). האחריות המשפטית למטוסים שנחטפו ולמעשי התערבות שלא כדין הוטלה על התעופה האזרחית. מטעם מועצת השרים של ברית המועצות הוצע למשרד התעופה האזרחית לפתח תוכנית מדינית להגנה על התעופה האזרחית מפני פגיעה בה.
בשנת 1990, במשך שישה חודשים בלבד, מ-9 ביוני עד 30 בדצמבר, בוצעו 9 חטיפות ו-23 ניסיונות חטיפה וחטיפת מטוסים בתעופה האזרחית של ברית המועצות. הסיבה העיקרית לחטיפת כלי טיס הייתה חוסר ההכנות של צוות הטיסה להופעת פושע על המטוס, מאחר שנושאי בטיחות תעופה הוחרגו מלוח הזמנים של קורס ההכשרה וההשתלמויות של צוות הטיסה. הנחיות המשרד, ההנחיות לאנשי טיסה וחידוש האימונים עם טייסים וצוות תא הנוסעים, עזרו להתמודד נגד התופעה. החטיפות נפסקות וניסיונות חטיפת מטוסים לא הביאו הצלחה לעבריינים. צוותי מטוסים רבים זכו בפרסי ממשלה על אומץ לבם בהגנה על נוסעים וכלי טיס מפני טרוריסטים.
בשנת 1991, בעקבות חיסול משרד התעופה האזרחית בברית המועצות, הוקמה מחלקת התחבורה האווירית במשרד התחבורה החדש של הפדרציה הרוסית שהוקם לאחרונה, שכלל את המחלקה לביטחון תעופה (Отдел Авиационной Безопасности).
בשנים 1991–1993, בעקבות הרפורמות המתמשכות, המסגרת הרגולטורית התיישנה במהירות. תמיכה מעשית נותרה רק על פי מסמכי ICAO. בתקופה זו העדיפות הייתה התמיכה המשפטית, יצירת חבילה מלאה של מסמכים הכרחיים העוסקים בפעילות בתחום ביטחון התעופה. המשמעותי שבהם היה התקנה "אודות המערכת הפדרלית להגנה על פעילויות תעופה אזרחיות מפני מעשי התערבות בלתי חוקית", שאושרה על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית. במהותה מדובר בתוכנית ממלכתית, אך לא מגובה בסעיפים בנושא אמצעי מימון. הדרישות במסמך זה שימשו בסיס לפיתוח ויישום "הנחיות לבדיקת אנשי צוות, אנשי תחזוקה, נוסעים, מזוודות יד ומזוודות, מטען, מלאי מטען", "תקנות לבקרת גישה ומשטר באתרי שדות התעופה, חברות תעופה, ארגונים ומוסדות אזרחיים תעופה","תקנות מודל על שירות אבטחת תעופה בשדה התעופה" ו"תקנות מודל על שירות אבטחת תעופה של מפעילים וארגוני תעופה אזרחיים", "תזכיר לצוות המטוס על פעולות במצב חירום", הסכמים בין מחלקתיים על אינטראקציה ודיכוי פעולות עוינות, הוראות ותקנות שונות.
בשנים 1994–1997 ננקטו אמצעים ארגוניים וטכניים בשדות תעופה - נוצרו שירותי אבטחת תעופה.
במרץ 1997 אומץ קודקס התעופה של הפדרציה הרוסית, בו הופיע לראשונה הפרק "ביטחון התעופה", וחשף את סוגיות הפעילות של שירותים אלה. בשנת 2007 אומץ החוק הפדרלי "אודות ביטחון התחבורה", שקובע את המשימות ומסדיר פעילויות להגנה מפני מעשי התערבות בלתי חוקית של התשתיות והרכב מערך התחבורה ברוסיה.
כדי ליישם את ההוראות והדרישות של קוד האוויר של הפדרציה הרוסית והמערכת הפדרלית להבטחת ההגנה על פעילויות תעופה אזרחיות מפני פעולות עוינות בתעופה אזרחית בשנת 1998, אושרה מערכת אישור חובה לפעילותם של גורמים משפטיים להבטיח את ביטחון התעופה ("התקנה על נוהלי אישור אבטחת תעופה") לשדות תעופה, חברות תעופה וארגוני תעופה אזרחית אחרים. נוצרה מערכת רישוי לפעילות בתחום ביטחון התעופה שתפסה תאוצה.
בשל סדרת רפורמות מבניות בשנים 1997–2004 והצטברות המשימות, הפכה מחלקת ביטחון התחעופה למינהל אבטחת התעבורה של רוסטרנסנדזור (Управление транспортной безопасности), אשר ביחד עם מחלקות ביטחון התעופה בגופים טריטוריאליים של גוסאביאנזור, הופקדו על נושא פיקוח על עמידה מלאה בחקיקה בתחום התעופה וביטחון התעבורה, הגנה על מתחמי התחבורה מפני מעשי התערבות בלתי חוקית ואיומי פעולות טרור.
בפברואר 2007 אומץ החוק הפדרלי לביטחון תעבורה מיום 9 בפברואר 2007.
ביוני 2008 ערכה ועדת ICAO ביקורת שגרתית על תאימות אמצעי אבטחת תעופה ברוסיה לתקני ביטחון התעופה הבינלאומיים.
הכשרה ודרישות לעובדי שירות ביטחון התעופה.
הכשרה והסבה מקצועית של עובדי שירות ביטחון התעופה מתבצעות על ידי מרכזי הכשרה בנושא אבטחת תעופה ותעבורה בשדות תעופה מרכזיים (כמו שרמטיבו, דומודדובו), וכן במוסדות חינוך גבוהים ותיכוניים בתחום התעופה (למשל, מכון אוליאנובסק לתעופה אזרחית). אלפי מומחים עברו הכשרה מחדש. נושא זה מקבל תפקיד מוביל, יחד עם סוגיות של ציוד טכני מחודש לשירותים בתחום הכשרת התעופה.
עובדי השירות המעורבים ישירות באבטחת תעופה חייבים לעמוד בדרישות מסוימות. לפי סעיף 10 לחוק הפדרלי "אודות אבטחת התעבורה" מיום 02.09.2007 מספר 16-FZ, האנשים הבאים אינם יכולים להיות עובדים בשירות ביטחון התעופה:
עובדי יחידות ביטחון התעופה נדרשים לעבור בדיקות רפואיות מונעות מדי שנה, לרבות בדיקות כימיות וטוקסיקולוגיות על הימצאותם של תרופות נרקוטיות, חומרים פסיכוטרופיים ומטבוליטים שלהם בגוף האדם, וכן בדיקות תקופתיות.
העיירה שלנו (סרט, 1940)
העיירה שלנו (באנגלית: Our Town) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1940 בבימויו של סם ווד עם ויליאם הולדן ומרתה סקוט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת תורנטון וילדר משנת 1938 שזיכה אותו בפרס פוליצר. המחזה עבר מספר עיבודים לסרט טלוויזיה, לבלט ולאופרה. וילדר השתתף בכתיבת התסריט והסכיס לדרישת המפיק סול לסר לשנות את הסוף ליותר אופטימי בכך שהגיבורה לא מתה אלא נשארת בחיים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר - פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (מרתה סקוט), פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אהרן קופלנד) ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
כמו במחזה, יש כאן דמות של "מנהל במה" (Stage Manager) המספר לאורך הסרט על העיירה ואנשיה, אותו מגלם פרנק קרייבן , שהשתתף גם בכתיבת התסריט.
הסרט מתאר את החיים בעיירה קטנה בניו המפשייר בשנים 1901–1913.
תקציר העלילה.
העיירה Grover's Corners (שם פיקטיבי) נמצאת בניו המפשייר. אין בה כל דבר מיוחד, 2,642 תושבים, רחוב ראשי, רופא, חלבן, מחלק עיתונים, כומר, קברן, מנצח מקהלת הכנסייה, רכלנית העיירה ועוד. העלילה מתחילה ב-1901 ומתרכזת בשתי משפחות שגרות זו לצד זו.
ג'ורג' ואמילי לומדים באותה כיתה ומתפתחת בינם אהבה שיודעת עליות ומורדות. אמילי מאשימה את ג'ורג' שהוא שקוע כל הזמן בבייסבול ומזניח אותה. ג'ורג' רוצה לעזוב את הבית וללמוד חקלאות כדי לרכוש לבסוף את החווה של דודו אבל כשהוא מתבונן באמילי העצובה הוא מודיע לה כי החליט להישאר בעיירה וללמוד חקלאות בדרך עצמאית. הם מחליטים להתחתן.
1904 - חתונתם של ג'ורג' ואמילי נערכת בכנסייה. לאחר החתונה רוכש ג'ורג' חווה בכסף שנתנה לו אמו שחסכה כל חייה 350 דולר כדי לראות פריז. העלילה עוברת ל-1913. אמילי חולה מאוד בעת לידת בנה השני. היא הוזה ובדמיונה היא רואה עצמה כבת 16, מבקרת בבית הקברות בעיירה וצופה על קברות האנשים שהכירה, נכנסת לביתה וצופה בהוריה ובאחיה החוגגים לה יום הולדת. לבסוף נשמעת בכיית תינוק. ג'ורג' נכנס לחדרה והיא פוקחת את עיניה ומחייכת בשמחה (בניגוד למחזה בו היא מתה).
קרחון לאמברט
קרחון לאמברט או קרחון למברט (באנגלית: Lambert Glacier) הוא זרם קרח גדול ממדים (הניזון על ידי מפל קרח יוצא דופן בגודלו) באזור מזרח אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
הקרחון הוא הקרחון הגדול בעולם. אורכו 400 קילומטרים, רוחבו 85 קילומטרים ועומקו 2,500 מטרים.
הקרחון מנקז 8% מגיליון הקרח האנטארקטי, מדרום וממזרח להרי הנסיך צ'ארלס.
הקרחון זורם לכיוון צפון ונשפך אל מפרץ פרידז אל תוך מדף הקרח אמרי.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה בשנת 1952 על ידי הגאוגרף האמריקאי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe), שחקר אזור זה באופן מפורט בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1946–1947.
הקרחון מופה מחדש בשנת 1956 על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
מקור השם.
רוסקו, שמיפה את הקרחון, קרא לו "קרחון בייקר שלוש" (באנגלית: Baker Three Glacier) - שם הקוד של מטוסי הצילום, שביצעו שלוש טיסות צילום באזור במרץ 1947.
הקרחון הופיע בגאזט השמות האנטארקטיים ה-14 של ארצות הברית (בשנת 1956) - אך לא הופיע במפות שפורסמו לאחר מכן.
בעקבו זאת, ניתן לקרחון שם חדש בשנת 1957 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה (שלא הייתה מודעת לשם הישן), בעקבות המיפוי על יד משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
ועדת השמות קראה לקרחון על שמו של ברוס פ. לאמפרט (Bruce P. Lambert), מנהל סוכנות המיפוי של משרד הפיתוח הלאומי של אוסטרליה (Australian Department of National Development).