מפקדו הראשון של הארגון היה מנואל פיניירו לוסאדה, ממנהיגי המהפכה הקובנית. הק.ג.ב סייע בארגון הביון הקובני, בפרט, בהכשרת קצינים של סוכנות ביון זו. לאורך כל ההיסטוריה שלה, היה הגוף פעיל בסיוע לתנועות שמאל, בעיקר באמריקה הלטינית, אפריקה והמזרח התיכון.
המספר הכולל של האנשים העובדים בגוף זה מגיע על פי ההערכות ל-15,000 איש.
המינהל לסיכול ריגול צבאי (קובה)
המינהל לסיכול ריגול צבאי (בספרדית: Dirección de Contra-Inteligencia Militar) הוא מחלקת המודיעין הצבאי במשרד הכוחות המזוינים המהפכניים (MINFAR) של קובה. הגוף אחראי לאספקת מודיעין צבאי לכוחות המזוינים המהפכניים של קובה, בניגוד למקבילו האזרחי, ה-Dirección de Inteligencia, האחראי לאיסוף מודיעין אזרחי.
בית ארון מתים
בית ארון מתים (coffin house) הוא מונח ויקטוריאני שתיאר את אחד המקלטים הראשונים שנוצרו עבור חסרי בית, תושבי מרכז לונדון.
המקלט הופעל על ידי צבא הישע בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים כדי לספק פתרון לילי וסיוע לחסרי הבית במזג האוויר הקר של לונדון.
צבא הישע הפעיל מקלטים נוספים לחסרי בית באזור. מקלטים אלה גבו מחסרי הבית מחיר נמוך אשר השתנה בהתאם לטיב השירות הלילי שהוצע להם.
המחיר הנמוך ביותר היה פני אחד, בעבורו חסר הבית קיבל אוכל והוא הורשה לשבת על ספסל כל הלילה, אך לא הורשה לישון בישיבה, אן לישון כלל.
תמורת פני נוסף, חסר הבית הורשה לישון אך לא בישיבה כי אם שעון על חבל עבה בשורה עם כמה חסרי בית אחרים (מכאן האגדה האורבנית שכך נולד המושג האנגאובר). פתרון משונה זה הוזכר על ידי כמה סופרים כגון אונורה דה בלזק
בספרו "הקמע, עור היחמור" משנת 1831, ב-1903 ג׳ק לונדון הזכיר את הנושא בספרו "שוכני התהום" ואפילו ג'ורג' אורוול שנים מאוחר יותר (1933) תיעד זאת בספרו דפוק וזרוק בפריז ובלונדון.
בעבור ארבעה פני ניתנה לחסר הבית שמיכה גסה והוא הורשה לשכב על גבו ולישון בתוך תיבת עץ המזכירה בצורתה ארון מתים.
היחוד במקלט מסוג זה היה טמון במחיר הזול (ביחס לאותה תקופה) שעדיין אפשר ללקוחותיו לשכב על הגב ולישון.
צבא הישע הציע גם מקלטים המאפשרים לחסרי הבית לישון על מיטה אך במחיר גבוה בהרבה.
בהשוואה לפתרונות הלנה עכשוויים לחסרי בית, מקלטים מסוג זה נחשבים כאכזריים.
עם זאת באותה התקופה היוזמה נחשבה כזולה ובעלת חמלה בניסיון להתמודד עם הבעיה החדשה יחסית של מחוסרי בית.
שרה שטיין (סדרת טלוויזיה)
שרה שטיין (בגרמנית: Der Tel-Aviv-Krimi; מילולית: "מותחן פשע תל אביבי") היא מיני-סדרת טלוויזיה גרמנית מרשת ARD.
קתרינה לורנץ מגלמת פקחית במשטרת ברלין בשם שרה שטיין. לאחר שפגשה את הפסנתרן הישראלי דייוויד שפירו (איתי טיראן), היא יוצאת אחריו לתל אביב, שם נערכים אירועי הסדרה. הפרק הראשון הוקרן ב-2 יולי 2015 בבכורה בפסטיבל הסרטים במינכן ושודר בערוץ Das Erste במרץ 2016.
עלילה.
רצח די ג'יי ישראלי המכונה תמר הופך לאתגר עבור שרה שטיין, שכמעט ולא מעוניינת בחקירת רצח בעל רקע דתי. אלא שהלחץ הציבורי לפתרון התיק הולך וגובר וקיים חשד שיכול להיות רקע פוליטי לפשע. חברו של הנרצח, ח'אלד הפלסטיני ומשפחתו עומדים במרכז החקירה. כשאביו של ח'אלד מודה ברצח, שרה שטיין נבהלת כי תיתכן תפנית ורקע נסתר יותר למקרה זה. היא חופרת עמוק יותר ובכך מזניחה את חייה הפרטיים, כולל אהובה החדש, המוזיקאי הישראלי דייוויד. אלא שהחקירה מביאה אותה עד לתל אביב.
מטוטלת קונית
מטוטלת קונית מורכבת ממשקולת המקובעת לקצהו של חוט או מוט התלוי מנקודת משען. בנייתה דומה לזו של מטוטלת רגילה; אף על פי כן, במקום להתנודד קדימה ואחורה, המשקולת של מטוטלת קונית נעה במהירות קבועה לאורך מעגל באופן כזה שהחוט (או המוט) מתווים חרוט במרחב. באופן כללי יותר, המשקולת של מטוטלת קונית נעה לאורך אליפסה שכן המודל הפיזיקלי של מטוטלת קונית הוא של אוסצילטור הרמוני דו-ממדי. מכיוון שמעשית קשה להקנות למשקולת מהירות התחלתית מדויקת כך שהמשקולת תנוע במעגל מושלם, מתייחסים גם למקרה של התנועה האליפטית של המשקולת כאל "מטוטלת קונית" (למרות שבמקרה זה החוט או המוט אינם מתווים חרוט מושלם), שכן תיאור שני המקרים חולק אותם עקרונות פיזיקליים.
המטוטלת הקונית נחקרה לראשונה על ידי המדען האנגלי רוברט הוק בסביבות 1660 כמודל לתנועה המסלולית של כוכבי הלכת. ב-1673 המדען ההולנדי כריסטיאן הויגנס חישב את זמן המחזור שלה בעזרת שימוש במושג הכוח הצנטריפוגלי שלו, וחישובו זה הופיע בספרו "Horologium Oscillatorium". מאוחר יותר נעשה שימוש במטוטלת קונית כרכיב בקרת זמן בשעונים מכניים אחדים.
שימושים.
במהלך המאה ה-19 נעשה שימוש במטוטלות קוניות כרכיב בקרת זמן בכמה מנגנוני שעונים בהם נדרשת תנועה "חלקה" יותר, בניגוד לתנועה התנודתית וההפכפכה שמספקות מטוטלות רגילות. שתי דוגמאות בולטות הן מנגנונים להפניית העדשות של זרקורים לכיוון מסוים כדי לספק כיסוי הולם של הים על ידי אלומות האור שלהם, ומנגנונים החיוניים לפעולתם של טלסקופים המוצבים על מעמד משווני - מנגנונים אלו אפשרו לטלסקופ לעקוב אחרי כוכב בצורה חלקה כאשר כדור הארץ מסתובב (והכוכב משנה את מיקומו בשמיים).
אחד השימושים החשובים ביותר של המטוטלת הקונית נעשה במנגנון הוסת הצנטריפוגלי שהומצא על ידי ג'יימס ואט ב-1788, אשר ויסת את מהירות עבודתם של מנועי קיטור במהלך עידן הקיטור במאה ה-19.
ניתוח.
נניח מטוטלת קונית המורכבת ממשקולת במסה "m" המסתובבת ללא חיכוך במעגל במהירות "v" באמצעות מיתר באורך "L" המתוח בזווית "θ" ביחס לאנך.
שני כוחות פועלים על המשקולת:
הכוח המופעל על ידי המיתר ניתן לפירוק לרכיב אופקי, ("T" sin("θ", המכוון למרכז המעגל, ולרכיב אנכי, ("T" cos("θ", בכיוון מעלה. מהחוק השני של ניוטון, הרכיב האופקי של המתיחות מספק למשקולת את התאוצה הצנטריפיטלית הדרושה כדי לשמור על תנועה מעגלית אחידה:
מכיוון שאין תאוצה בכיוון האנכי, הרכיב האנכי של המתיחות בחוט שווה ומנוגד לכוח הכובד הפועל על המשקולת:
משתי המשוואות האחרונות נקבל:
מכיוון שמהירות המשקולת קבועה, היא ניתנת לביטוי גם כהיקף המעגל formula_4 חלקי הזמן הדרוש להקפה שלמה של המשקולת:
אם נציב את התוצאות הקודמות במשוואה האחרונה, נקבל:
כך שלבסוף נמצא שהזמן הדרוש למשקולת להשלים הקפה אחת הוא
וביטוי זה הוא למעשה:
כלומר, בעבור זוויות קטנות, זמן המחזור של מטוטלת קונית זהה לזה של מטוטלת רגילה באותו האורך.
המגבלות המעשיות של מודל המטוטלת הקונית.
הניתוח שתואר לעיל הוא זה של מטוטלת מתמטית, ההולם את המקרה שבו ממדי המשקולת קטנים בהרבה מאורך המטוטלת. אחרת, המודל המתאים הוא זה של מטוטלת פיזיקלית, והוא לוקח בחשבון גם את מומנט האינרציה של המשקולת ביחס לציר העובר דרך מרכז המסה שלה בכיוון ניצב למישור התנודה שלה. אולם כאן צצה בעיה: בעוד שלמטוטלת רגילה מישור תנודה קבוע, במקרה של מטוטלת קונית מישור התנודה סובב ולכן אין מומנט אינרציה מוגדר היטב. במקרה זה, יש להתייחס למומנט האינרציה של גוף המשקולת בשני צירים ניצבים ולפתור את בעיית המטוטלת הפיזיקלית עבור כל ציר בנפרד. עבור משקולות סימטריות למדי (למשל, משקולת כדורית), אין הבדל משמעותי בין מומנטי האינרציה בכל ציר, כך שצורתו האליפטית של מסלול המשקולת אינה משתנה כאשר מתייחסים למודל המטוטלת הפיזיקלית. אולם במקרים רבים לא כך הוא המצב, ומתקבלת תדירות אופיינית שונה לתנודה בכל ציר. במקרה כזה, משקולת המטוטלת לא תתווה יותר מסלול אליפטי, אלא צורה הנקראת עקום ליסז'וס.
יחסי אפגניסטן–טורקמניסטן
יחסי אפגניסטן–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן ובין טורקמניסטן.
היסטוריה.
לאחר תבוסת הטליבאן ששלט באפגניסטן, החלו לנסוק הקשרים בין המדינות, כאשר החל משנת 2015 התהדקו היחסים, וכללו שורת ביקורים דיפלומטים, שיתופי פעולה כלכליים, ושיתוף שיטות מלחמה בפשע וטרור. דבר שתורם לשיתוף פעולה זה הוא הדמיון בבעיות איתן מתמודדות המדינות (המלחמה בטרור, רדיקליזם, סמים, עוני ומחסור במשרות עבודה).
נשיאי שתי המדינות, גורבנגולי ברדימוחמדוב ואשרף גאני אחמדזאי, אף חתמו על מספר הסכמים לשיתוף פעולה כולל במספר רחב של נושאים (חיבור המדינות למרכז אסיה באמצעי תחבורה, גז, ייצור אנרגיה, שיתוף פעולה מדעי, קשרי תעופה ושמירה על הגבול המשותף).
כלכלה.
בין המדינות קיימים יחסים בילטרליים פורים. בין היתר:
רולנד מורנו
רולנד מורנו (באנגלית: Roland Moreno; ) היה ממציא, מהנדס, סופר והומוריסטן יהודי-צרפתי, שהמציא את הכרטיס החכם.
קורות חיים.
נולד בקהיר שבמצרים לצ'ארלס מורנו ולפרננדה בחבוט, בן למשפחה יהודית. בצעירותו, עברה עימו אימו לצרפת, שם למד בבתי ספר מקומיים בפריז, והחל לעבור הסמכה אקדמית לאומית בסיום לימודיו התיכוניים, אך נשר לפני הסיום. מאז, תיאר את השכלתו כלימוד עצמי.
לאחר שסיים את לימודיו, עבד מורנו במספר עבודות קטנות, בין היתר ככתב צעיר במגזין Détective. בין השנים 1970–1972 שימש מורנו כעורך במגזין הכימיה הצרפתי Chimie-Actualités.
הכרטיס החכם.
לאחר שעזב את עבודתו במגזין הכימיה, הקים מורנו את חברת Innovatron, שעסקה בשיווק רעיונות ובקניין רוחני. הוא שיווק בהצלחה תוכנה שמיזגה מילים ליצירת שמות של מוצרים או מותגים חדשים עבור חברות.