הסראדו (בפורטוגזית: Cerrado, שפירושו "שופע", "צפוף") הוא אזור גאוגרפי ואקולוגי בדרום אמריקה, רובו בברזיל. האזור מוגדר כסוואנה טרופית וכולל מגוון רב של סוגי נוף: ממישורים עליהם גדל רק עשב ועד שטחים עם עצים רבים עם מאפיינים של שטחים מיוערים. רוב העצים בסראדו מתאפיינים בגובה נמוך יחסית.
גודלו של האזור הוא 1,916,900 קמ"ר והוא כולל בברזיל את המדינות: גויאס והמחוז הפדרלי של ברזיל, את חלקן הגדול של מדינות: מאטו גרוסו, מאטו גרוסו דו סול וטוקנטינס, את החלקים המערביים של מינאס ז'ראיס ובאהיה, את החלקים הדרומיים של מרניאו ופיאאוי וחלקים קטנים של סאו פאולו ופרנה. כמו כן, הוא כולל את חלקה הצפוני מזרחי של פרגוואי ואת חלקה המזרחי של בוליביה. שטח הסראדו (בברזיל) הוא 22% משטחה של המדינה כולה.
הסראדו מתאפיין במגוון ביולוגי גדול ובטווח עצום של מיני צמחים ובעלי חיים, בסראדו נפוצים אוכלי העשב כמו הטפיר הברזילאי ואייל הפמפס, וטורפים כגון: יגואר, פומה, יגוארונדי, אוצלוט, לוטרת ענק, כמו גם קופים שונים. אך עושר טבעי זה מאוים על ידי התרחבות החקלאות לשטחים חדשים. במיוחד מדובר על גידול סויה. תחילתו של תהליך הפיכתה של ברזיל ליצואנית סויה הוא באמצע שנות השבעים, בהן נוצר מחסור חמור בפולי סויה ומחירם האמיר וכיום נשען חלק גדול מהביקוש לסויה הברזילאית על מדינות האיחוד האירופי אשר נרתעות משימוש בסויה האמריקאית שחלקה הגדול כולל זני-סויה מסחריים מהונדסים גנטית (גן לעמידות לקוטל העשבים ראונדאפ וגן המייצר רעלן (BT) ממקור חיידקי כנגד מגוון רחב של זחלים מזיקים).
על מנת להכשיר את הקרקע לשימוש חקלאי, מתבצעת הכשרת שטחים לחקלאות בהיקף נרחב, בדרך כלל, בצורה של שרפת הצמחייה והעצים, תוך כדי שימוש בחלק מהחומר הצמחי ליצירת פחמים. כאמור, הסראדו אינו כולל את יערות הגשם, אשר בחלקם מתבצע תהליך של בירוא יערות למטרות חקלאיות ואחרות.
קרקע הסראדו מתאפיינת בחומציות גבוהה, דבר המחייב את החקלאים להעלות את בסיסיות הקרקע על ידי פיזור של תרכובות-סיד שונות בכמויות נרחבות. היא רוויה באלומיניום, חסרה בזרחן ובעלת כושר ספיחת מים נמוך. בתחילה הייתה קיימת סברה כי אדמות הסראדו לא יוכשרו לעיבוד חקלאי. אך התברר כי הקרקעות בסראדו הן עמוקות, מנוקזות היטב, בעלות מאפיינים פיזיים מצוינים ומתאימות לעיבוד ממוכן. כמיליארד דונם, 46% משטח הסראדו, מתאימים לעיבוד חקלאי רחב היקף. לשם השוואה, גודל השטח בארצות הברית עליו מגודלת סויה, הוא כשליש מהשטח הראוי לעיבוד בסראדו. כמות המשקעים באזור היא 800-1,600 מילימטר. כ-80% מכמות זו יורדת בחורף הברזילאי, בחודשים ספטמבר-אפריל. הגידול העצום בכמות הסויה המיוצרת בברזיל ב-30 השנים האחרונות הוא תוצאה של בירוא ועיבוד של שטחים חדשים, אך לא פחות מכך, של הכנסת שיטות וטכנולוגיות גידול חדשות הכוללות שימוש במיכון חקלאי מתקדם ושימוש בדשנים ובכימיקלים אחרים. המחקר החקלאי בברזיל אף הצליח לפתח זני סויה חדשים עם רגישות נמוכה יותר לעודפי אלומיניום ולתנאי הקרקע המגבילים. כיום, יבול הסויה ליחידת שטח במאטו גרוסו גבוה מזה המושג באיווה שבארצות הברית. כיום מגודל בשטח הסראדו 54% מכלל יבול הסויה בברזיל, 28% מיבול התירס ו-59% מיבול הקפה. כמו כן, מגודלים אורז, כותנה, קסאווה וקנה סוכר.
פרס המזון העולמי של 2006 הוענק לשר החקלאות לשעבר של ברזיל, אליסון פאולינלי, לחוקר הקרקע הברזילאי אדסון לובאטו ולחוקר הקרקע האמריקאי, קולין מקלנג, על מנהיגותם במחקר מדעי וביישום משטר עיבודים של הקרקע. דבר אשר אפשר עיבוד חקלאי ויצור מזון בהיקפים נרחבים ביותר בסראדו.
חוקר החקלאות האמריקאי וחתן פרס נובל לשלום, נורמן בורלוג, טוען כי שטח זה הוא אחד מהעתודות האחרונות של אדמת בור, על פני כדור הארץ, אשר מתאימות לעיבוד חקלאי ועל כן הוא ינוצל, במוקדם או במאוחר, לצורך זה.
אילו היו לך כנפיים
אילו היו לך כנפיים (באנגלית: If You Had Wings) היה מתקן שפעל בין ה-5 ביוני 1972 ועד ה-1 ביוני 1987 בארץ המחר של פארק השעשועים ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה. המתקן פעל בחסות חברת התעופה איסטרן. מתקן זה הביא את המבקרים בו לאתרי היעד של טיסות חברת איסטרן ובהם מקסיקו סיטי, ריו דה ז'ניירו, איי הבהאמס וניו אורלינס.
בתקופה בה מרבית המתקנים בפארק דרשו כרטיסים בתשלום מראש (התשלום היה לפי מספר הכרטיסים וסוגי הכרטיסים), היה מתקן זה בחינם לכל המבקרים.
המתקן היה מעין מתקן אפל המבוסס על שיטת אומנימובר והעביר את המבקרים דרך סדרת חדרים. תחילה חוו המבקרים מעין "המראה" על יד עליה מתונה כאשר על קירות החדר מוקנים ציפורים עפות (בעיקר שחפים) ומטוסים, ובהמשך עברו המבקרים דרך סדרת חדרים בהם הקרינו סצנות שונות של יעדי התיירות - סצנות בהם מראים דייגים, עושי כובעי קש, רקדני לימבו ולהקות מוזיקליות האופייניות לאתרי התיירות. המנגינה שהושמעה ברקע הייתה שיר הנושא בו שולבה סיסמת חברת התעופה: "אילו היו לך כנפים, יכולת לעשות דברים רבים, יכולת להרחיב את עולמך, אילו היו לך כנפים". המוזיקה נועדה (בלא הצלחה) להסתיר את קולות מקרני הסרטים ומקרני השקופיות.
האולם הפופולרי במתקן היה "אולם המהירות" - אולם אליפטי מוארך בו הוקרנו על הקירות (באמצעות מקרן 70 מ"מ) 360° של סרט המציג מבט סביב ממטוס ממריא, רכבת, אדם הגולש על מגלשי מים, רכיבה מהירה על אופנוע, נסיעה ברחפת, וחוזר חלילה. החדר המוארך יצר אשליה של נסיעה במהירות גבוהה, וזאת על אף שמהירות הנסיעה בפועל של המתקן הייתה איטית ביותר, דבר שאיפשר אשליה של זמן נסיעה ארוך מאוד במהירות גבוהה (אף שאיכות הסרטים נמוכה מהמתקנים הרגילים של דיסני המציגים סרטי 360°).
על אף שהמתקן פעל זמן רב, לא היה פופולרי ביותר, וסגירתו לא הביאה למחאה ציבורית. בשנת 1987 ביטלה איסטרן את חסותה, והמתקן נסגר ב-1 ביוני 1987. חברת וולט דיסני הסירה את כל האזכורים של חברת איסטרן שבמתקן ופתחה אותו מחדש בשם אילו יכולת לעוף ב-6 ביוני 1987. כחלק מהשיפוץ והסרת אזכורי איסטרן שונה שיר הנושא של המתקן, דבר שהוביל לירידה נוספת בפופולריות שלו, והוא נסגר סופית ב-4 בינואר 1989.
בעקבות סגירה זו חברת התעופה דלתא הטילה חסותה על המתקן, ושמו שונה למעוף החלום של דלתא. במסגרת מתקן זה הוחלפו כל הסצנות והמסיקה במתקן. חסות זו הופסקה ביוני 1996, ובעקבות הסרת החסות חברת וולט דיסני הוציאה את כל אזכורי דלתא מהמתקן וקראה לו העלייה לאוויר של דיסני (Disney's Take Flight). מתקן זה נסגר בינואר 1998, והוחלף במתקן משגרי החלל של באז שנות אור.
פרודיה על מתקן זה הופיעה בפרק של הסדרה משפחת סימפסון שבו מבקרת המשפחה ב"מרכז אפקוט" ("EFCOT Center") - פרודיה על אפקוט, ונמכרת למשפחה "קולה בחסות חברת איסטרן".
פרננדל
פרננדל (צרפתית: Fernandel) שם הבמה של פרנאן ז'וזף דזירה קונטנדן (Fernand Joseph Désiré Contandin; 8 במאי 1903 - 26 בפברואר 1971), שחקן קולנוע ותיאטרון צרפתי שזכה להצלחה רבה.
חייו.
פרננדל נולד במרסיי, צרפת, להורים מעולם הבידור ששיחקו בוודווילים אופנתיים. כבר בגיל 12 הופיע לראשונה בתפקיד קטן בדרמה היסטורית. במלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, אביו גויס, לכן נאלץ לצאת לעבודה, כדי לפרנס את המשפחה, תחילה בבנק ולאחר מכן במפעל לייצור סבון ובו זמנית הופיע בכל הזדמנות על במות הקברטים והתיאטראות של מרסיי כשחקן וגם כזמר.
בשנת 1926 נשא לאשה את הנריאט מנסה (Henriette Manse), אחות חברו הצמוד, ז'אן מנסה (Jean Manse) ולזוג נולדו שלושה ילדים, ז'וסט, ז'אנין ופרנק. כבר בתקופת אירוסיו, נהגה חמותו לעתיד, בבואה לבקר את בתה, להגיד בראותה אותו: "Voilà le Fernand d'elle" - הנה הפרנאן שלה, אמירה שבחיבור שתי המילים האחרונות נשמע כ"הנה פרננדל" ומכך גזר את שם הבמה שלו, שליווה אותו עד סוף חייו. לאחר סיום השירות הצבאי, בשנת 1926, גילה אותו ז'אן פארו (Jean Faraud), המנהל הצרפתי של "סרטי פרמאונט", ששכר אותו להופעות בהפסקות של הסרטים. בשנת 1930 עבר לפריז שם זכה להופעתו הראשונה בסרטים, בסרט "הלבן והשחור" Le Blanc et le Noir בשנת 1931. בהזדמנות זו הכיר שני אנשים שהפכו לידידיו, סשה גיטרי וראימו. כבר באותה שנה הופיע בסרט של ז'אן רנואר וסרטים נוספים.
השחקן הקומי, בעל החיוך הסוסי, פרץ לתודעת הקהל בתפקיד "דון קאמילו" בסדרת הסרטים "דון קאמילו ופפונה" שם גילם את "דון קאמילו", כומר קתולי, לצדו של ג'ינו סרבי (Gino Cervi), שגילם את "פפינו", ראש עירייה קומוניסטי, על פי סיפוריו של הסופר ג'ובני גוארסקי (Giovanni Guareschi).
במהלך חייו זכה פרננדל למספר פרסים ועיטורים:
פרס עגנון
סמל טריסטן דה קונה
סמל טריסטן דה קונה הוענק לאיים בשנת 2002. קודם לכן, בהיות האיים שטח חסות של סנט הלנה השתמשו האיים בסמל סנט הלנה.
הסמל הוא שלט אצולה שעליו ארבעה אלבטרוסים כחולים ולבנים (בחלקו העליון של הסמל - אלבטרוסים כחולים על רקע לבן, ובחלקו התחתון צבעים הפוכים). תומכי המגן הם שני סרטנים האופייניים לאיים. בראש המגן כתר ימי המסמל את בית המלוכה הבריטי וסירה ארוכה האופיינית לאיים.
מתחת לסמל מופיע מוטו האיים - "באמנותנו כוחנו" (Our faith is our strength).
הסמל מופיע על גבי דגל טריסטן דה קונה שהוא יוניון ג'ק שעליו הסמל, וכן בדגל מושל האיים.
סמל איי טרקס וקייקוס
סמל איי טרקס וקייקוס הוענק לאיים בשנת 1965.
הסמל הוא מגן צהוב המוטען בקונכייה, סרטן וקקטוס.
הסמל מופיע על דגל איי טרקס וקייקוס (שהוא נס כחול שעליו הסמל) ועל סמל מושל האיים.
ארז פריש
ארז פריש, עיתונאי וכתב חדשות ישראלי.