ב-24 בנובמבר 2006 הודיע ראש עיריית ירושלים אורי לופוליאנסקי כי הוא מסיר את תמיכתו מהתוכנית, ומתכוון לקדם במקומה תוכניות בנייה בירושלים עצמה, בשיתוף עם הגופים הירוקים. לופוליאנסקי אף כתב זאת במכתב רשמי לרם בלינקוב - מנכ"ל משרד הפנים ויו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה, וב- 29 בינואר 2007 פורסם דו"ח של המתכנן תומר גוטהלף, אשר מונה על ידי מינהל התכנון, וקבע כי ישנן מספיק עתודות קרקע חלופיות בירושלים, ואין צורך לממש את התוכנית.
ב-6 בפברואר 2007 החליטה הוועדה הארצית לתכנון ובנייה לאחר דיון של 5 שעות, לדחות את תוכנית ספדיה באופן סופי. ההחלטה התקבלה ברוב של 24 חברי מועצה שהתנגדו לתוכנית לעומת 3 שתמכו בה.
מחוץ לבניין משרד הפנים הפגינו כל זמן הישיבה מאות מפגינים, רובם בני נוער וסטודנטים, שקראו לחברי המועצה לבטל את התוכנית ולסגת ממנה.
יוזמות לחידוש התוכנית.
החל מ-2015 מקודמים מספר תוכניות באזור, דרך הוועדה לתכנון מתחמים מועדפים לדיור (תוכנית ממשלתית להאצת היצע הדירות בישראל). בין השאר
ברכס לבן, בו אישרה, בספטמבר 2017, המועצה הארצית לתכנון ובנייה בניית 4,500 יחידות דיור על שטח של 600 דונם. בדצמבר 2018 הופקדה תוכנית לבניית 5,250 יחידות דיור ו-300 חדרי מלון במקום.
הרמן מולר
הרמן ג'וזף מולר (אנגלית: Hermann Joseph Muller; 21 בדצמבר 1890 – 5 באפריל 1967) היה גנטיקאי ומחנך אמריקאי יהודי. בשנת 1946 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקריו בתחום המוטציה הגנטית הספונטנית.
חייו.
מולר נולד בעיר ניו יורק. אביו, הרמן מולר, היה קתולי בעל שורשים גרמניים ועבד כחרש ברזל, ואמו, פרנסיס לבית לייונס, הייתה יהודיה בעלת שורשים ביהודי ספרד ופורטוגל. מולר גדל בהארלם בבית צנוע באמצעים. את לימודיו באוניברסיטת קולומביה היה יכול לממן רק הודות למלגת לימודים ועבודות מזדמנות רבות בהן עבד בעת לימודיו. הוא סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1910. לאחר מכן, למד שנתיים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל, ושב ללימודי דוקטורט לקולומביה, אותם סיים בשנת 1916. לימודי הביולוגיה ריתקו אותו מעת שהתחיל בלימודים אקדמאיים. הוא היה תלמידו של חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1933) תומאס הנט מורגן. מולר לימד במכון רייס בטקסס בין השנים 1915 – 1918. באוניברסיטת קולומביה בין השנים 1918 – 1920, באוניברסיטת טקסס 1920 – 1932. בשנת 1932 עזב את ארצות הברית לגרמניה ומשם עבר לברית המועצות, חדור באמונה סוציאליסטית. תחילה עבד בלנינגרד ואחר כך במוסקבה שם התמנה לגנטיקאי בכיר במכון לגנטיקה של מוסקבה. הוא עבר ביחד עם ישראל אגול, שקודם לכך השתלם אצל מולר בארצות הברית. לאחר מעצר של אגול ומדענים נוספים בשנת 1937, הוא שהתפכח מן הפער שבין האידאולוגיה הסוציאליסטית למציאות החיים בברית המועצות ועבר לאדינבורו.
הוא שב לארצות הברית בשנת 1940 וקיבל משרה ללא קביעות באמהרסט קולג', שם עבר עד 1945. בתקופה זו הדגים במחקריו את היחס שבין הזדקנות התא לבין מוטציות ספונטניות. בשנת 1945 קיבל משרת פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת אינדיאנה.
השיטה שפיתח לזיהוי מוטציה גנטית ספונטנית הובילה אותו לגילוי שיטה לגרימת מוטציה על ידי הקרנה בקרני רנטגן. שיטה שנמצאו לה יישומים רבים, תאורטיים ומעשיים גם יחד. על תגליותיו אלה קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1946. מולר ניצל את הפרסום לאחר קבלת הפרס להזהיר מפני הסכנות הכרוכות בחשיפה לקרינה בסביבה תעשייתית לבריאות האדם. בשנת 1955 הוא היה אחד מאחד-עשר החותמים על מניפסט ראסל-איינשטיין הקורא נגד שימוש בנשק גרעיני. הוא פרש לגמלאות בשנת 1964. בשנות עבודתו הרבות פרסם למעלה מ-300 מאמרים על נושאי מחקריו ומספר ספרים.
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס הוא ספר בנושא ארכאולוגיה מקראית מאת ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן, שיצא לאור בספטמבר 2006 בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב. הספר יצא תחילה באנגלית בשם "David and Solomon: In Search of the Bible's Sacred Kings and the Roots of Western Tradition" בתחילת 2006 בהוצאת Free Press.
רקע.
פרופ' ישראל פינקלשטיין, חתן פרס דן דוד ולשעבר ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, הוא דמות מפורסמת בעולם הארכאולוגיה, הגם שלא מקובלת על כולם. בפרט, התיארוך שלו לממצאים מארץ ישראל, לפיו הוא מייחס ממצאים רבים מתקופת המקרא לזמן המאוחר במאה שנים בערך מהתאריך המקובל, אינו מוסכם בקהילת הארכאולוגים. ד"ר ניל אשר סילברמן חבר במרכז אנמה לארכאולוגיה ציבורית בבלגיה. ספרם "דוד ושלמה" הוא שיתוף פעולה שני לאחר הספר ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. בספרם הראשון טענו המחברים שעל פי מה שידוע מהארכאולוגיה, אין ראיות לקיומה של ממלכת ישראל המאוחדת, ירושלים הייתה לא יותר מכפר גדול והממלכה החשובה הייתה דווקא ישראל ולא יהודה.
הם העלו השערה על פיה רוב הטקסט המקראי הדן בהיסטוריה של ישראל נכתב בממלכת יהודה לקראת סוף קיומה, במאה השביעית לפנה"ס (תקופת המלך יאשיהו), למטרות של תעמולה פוליטית ודתית, כצורך לאחד שתי מסורות של שתי ישויות מדיניות שונות - יהודה וישראל. הספר זכה לחשיפה תקשורתית גדולה ועורר הד ציבורי נרחב. הוא אף הפך לרב-מכר במקומות רבים בעולם.
תוכן.
בדוד ושלמה מתחקים המחברים אחר ראשיתן והתפתחותן של מסורות המקרא אודות דוד המלך ושלמה המלך ותקופתם, המניעים והרקע מאחורי מסורות אלו, והשפעתן על תרבות המערב. המחברים טוענים שעל פי הארכאולוגיה, עיקר תוכנן של המסורות לא משקף מציאות היסטורית אמיתית, אם כי הן מכילות גרעין אותנטי של ממלכה מקומית. המחברים טוענים שדורות אחרי דורות הוסיפו לגרעין זה ושינו אותו על פי השקפותיהם ומגמותיהם, וכך התפתחו התפיסות לגבי דוד ושלמה המופיעות בתנ"ך ובמסורת היהודית והנוצרית.
תגובות.
כמו קודמו (ראה : ביקורת על הספר "ראשית ישראל"), גם על הספר דוד ושלמה יש ביקורת קשה מצד חלק מהממסד האקדמי. כך כותב פרופ' מייקל קוגן מסטונהיל קולג', בכתב עת פופולרי:
תכנית ספדי
א.ס. רמת השרון (כדורסל נשים)
א.ס. רָמַת הַשָּׁרוֹן היא קבוצת כדורסל ישראלית בליגת העל בכדורסל נשים ואחת מקבוצות הכדורסל המובילות בישראל מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. הקבוצה זכתה שש פעמים באליפות ישראל ושש פעמים בגביע המדינה, והיא אחת משתי קבוצות הנשים הישראליות שהגיעו לשלב הגמר במפעל אירופאי. אולמה הביתי של הקבוצה הוא אולם "אורנים" ברמת השרון.
היסטוריה.
אגודת הספורט ל.כ.ן. רמת השרון הוקמה בשנת 1986 על ידי אורנה אוסטפלד, אז שחקנית בקבוצת מכבי תל אביב, ועמותת ל.כ.ן. ("לקידום כדורסל נשים"), שהוקמה שנה קודם לכן במחאה על אפליית משחקי הכדורסל לנשים במשחקי המכביה השתים-עשרה. הקבוצה החלה לשחק בליגה א'. בסיום העונה הראשונה שלה עלתה לליגה הארצית, ובשנת 1990 העפילה לליגה הלאומית (ליגת העל של ימינו).
ב-1991 הגיעה הקבוצה להישג משמעותי ראשון – גמר גביע המדינה בכדורסל. מאז, התברגה הקבוצה בצמרת ליגת העל, ולמעט עונה אחת, סיימה כל עונה באחד משלושת המקומות הראשונים. עם זאת, להישגיה הגדולים הגיעה רק החל מסוף שנות ה-90, לאחר שאליצור חולון איבדה את ההגמוניה שהייתה לה בכדורסל הנשים הישראלי.
בשנת 1999 זכתה באליפות הראשונה, לאחר שגברה בסדרת הפליי-אוף על קבוצת בני יהודה. באותה שנה זכתה גם בגביע המדינה והשלימה דאבל היסטורי, לאחר שגברה על מי שהפכה ליריבתה העיקרית במאבק על האליפות בשנים הבאות – אליצור רמלה. בנוסף, רשמה הקבוצה הישג שיא לקבוצת כדורסל נשים ישראלית באירופה, כאשר הגיעה לגמר גביע רונקטי (לימים גביע היורוקאפ), אז המפעל השני בחשיבותו של פיב"א. רמת השרון ניצחה במשחק הראשון את גראן קנריה הספרדית בהפרש של 7 נקודות, אך הפסידה בהפרש של 10 נקודות במשחק הגומלין ונאלצה להסתפק בסגנות.
הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הישגיה בשנת 2000, שבה לא הצליחה להעפיל לא לגמר הפלייאוף ולא לגמר גביע המדינה, אך לאחר מכן זכתה בשלוש אליפויות רצופות (במשחקי הגמר היא גברה על נירוסופט כרמיאל, מכבי רעננה ואליצור רמלה). בשנים 2002 ו-2003 זכתה רמת השרון פעמיים ברציפות גם באליפות וגם בגביע המדינה והשלימה 2 דאבלים בשנתיים.
בשנת 2005 הפך הנרי זימנד למאמץ הראשי של הקבוצה, ושמה הוחלף מ"א.ס. רמת השרון" ל"אנדה רמת השרון", על שם רעייתו המנוחה. באותה עונה חזרה אנדה לככב בזירה האירופית. היא העפילה לפיינל פור של היורוקאפ, המפעל שהחליף את גביע רונקטי. רמת השרון ביקשה לארח את טורניר הפיינל פור, אך הוא נערך לבסוף בנאפולי. אנדה הפסידה לקבוצה המקומית בחצי הגמר וניצחה במשחק על המקום השלישי את הקבוצה הקרואטית מזאגרב. על אף הישגיה באירופה באותה שנה, היא לא הצליחה לזכות באליפות המדינה, לאחר שהפסידה בסדרת הגמר לאליצור רמלה, והסתפקה בגביע.
את עונת סיימה הקבוצה ללא הפסד, אך הפסידה במפתיע בסדרת חצי הגמר לקבוצת הפועל תל אביב, שזכתה בסופו של דבר באליפות. גם בעונה זו הסתפקה בגביע המדינה. ביורוקאפ הגיעה לשלב רבע הגמר, בו הודחה על ידי ספרטק מוסקבה.