הופעתו הראשונה של מארי בתפקיד ראשי בסרט הייתה בשנת 1979, עת שיחק בסרט "כדורי בשר". שנה מאוחר יותר גילם את דמות הסופר האנטר סטוקטון תומפסון בסרט "היכן שנודדים הבפאלו". בתחילת שנות ה-80 הופיע במספר סרטים שוברי קופות, כ"מהומה במועדון", "שים פס על הפס" ו"טוטסי".
באותה תקופה החל מארי לעבוד על עיבוד קולנועי לספר "חוד התער" של סומרסט מוהם. מארי השתתף בכתיבת תסריט הסרט, ואף כיכב בו, בתפקיד הדרמטי הראשון שלו. בשנת 1984 השתתף בסרט "מכסחי השדים" (שם זכה לפרסומו הגדול), בתפקיד אשר נכתב במקור עבור ג'ון בלושי. זו הייתה עסקה עם אולפני קולומביה, שנועדה לממן את "חוד התער". "מכסחי השדים" היה לסרט עם ההכנסות הגדולות ביותר בשנת 1984, אך "חוד התער", אשר צולם לפניו ויצא אחריו, נכשל בקופות. מאוכזב מכישלון הסרט, מארי עזב זמנית את קריירת המשחק, והחל בלימודי צרפתית בסורבון. פרט להופעה קצרה בשנת 1986 בסרט "חנות קטנה ומטריפה", הוא לא השתתף בסרטים עד 1988.
בשנת 1988 חזר מארי למשחק, ושיחק בתפקיד הראשי בסרט "מארח השדים". שנה מאוחר יותר שיחק בסרט "מכסחי השדים 2". בשנת 1990, ביים מארי את סרטו הראשון והיחיד, "כסף קטן". מאוחר יותר הופיע בסרטים "מה הסיפור שלך בוב?" ו-"לקום אתמול בבוקר" המצליחים. תפקידו ב"לקום אתמול בבוקר", כחזאי פיל קונורס, נותר אחד מתפקידיו המוכרים ביותר עד היום.
בשנת 1994 השתתף בתפקיד משנה בסרט "אד ווד". לאחר מספר סרטים פחות מוצלחים, השתתף בשנת 1998 בסרט "המרוץ לצמרת של מקס פישר" של וס אנדרסון, עליו זכה בפרסים רבים, ואף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. סרט זה הביא לתחייה של מארי כשחקן דרמה. לאחר השתתפות בתפקידים דרמטיים בסרטים כ"משולש פראי", "לנענע את העריסה" ו"המלט" (בו גילם את פולוניוס), ותפקיד קומי בסרטו של אנדרסון "משפחת טננבאום", השתתף בשנת 2003 בסרט "אבודים בטוקיו". מארי קיבל שבחים רבים על משחקו בסרט, היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר, וזכה בקטגוריה זו בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א. בראיון ב-DVD של הסרט סיפר מארי כי זה הסרט האהוב עליו מאלה שהופיע בהם.
במקביל הוסיף מארי להופיע במספר תפקידים קומיים, כמו בסרטים "המלאכיות של צ'רלי" ו-"אוסמוזיס ג'ונס". בשנת 2004 דיבב את קולו של גארפילד בסרט "", למען המדובב המקורי לורנזו מיוזיק שהלך לעולמו שהוא גם דיבב את הדמות של ביל בסדרה של הסרט "מכסחי השדים". מארי שיתף פעולה עם וס אנדרסון בפעם השלישית בסרט "עמוק במים". שנה מאוחר יותר כיכב בסרט "פרחים שבורים" לצד ג'סיקה לאנג, בבימויו של ג'ים ג'ארמוש.
בשנת 2005, לאחר שדיבב את גארפילד בסרט "גארפילד 2", והשתתף בסרט "קובה סיפור אהבה", הודיע מארי על הפסקה זמנית ממשחק, מאחר שלא היה לו זמן למנוחה מאז פריצתו המחודשת בסוף שנות ה-90.
בשנת 2009 הופיע בתפקיד עצמו בקומדית האימה "ברוכים הבאים לזומבילנד".
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון. ב-2013 שיחק בסרט הביוגרפי "הייד פארק על ההדסון" לצד לורה ליני, עליו היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר".
ב-2013 התארח בסאטירה הפוליטית של רשת Amazon, "בית אלפא" בכיכובו של ג'ון גודמן, בתפקיד הסנאטור ורנון סמית'.
ב-2015, שיחק בסרט "וינסנט הקדוש", עליו היא מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה", אך לא זכה.
ב-2016, שיתף פעולה עם בן קינגסלי ועם שחקנים נוספים, בסרט הלייב-אקשן "ספר הג'ונגל" של חברת וולט דיסני ושם דיבב את דמותו של באלו הדוב. באותה שנה זכה להופעת קמע בקומדיה "מכסחות השדים" המבוסס על הסרט המקורי מ-1984 בו שיחק מארי בתפקיד ראשי.
באפריל 2021 קיבל מארי את פרס מאלטין לאמן המודרני, הפרס היוקרתי ביותר המוענק במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנטה ברברה . הפרס, הנושא את שמו של מבקר הקולנוע לנארד מאלטין , הוענק למארי על תרומתו רבת השנים לתעשיית הקולנוע.
חיים אישיים.
בשנים 1981–1996 היה נשוי למרגרט קלי, להם שני בנים, והם התגרשו משום שמארי החל ברומן עם מי שתהיה אשתו השנייה. בשנים 1997–2008 היה נשוי בשנית לג'ניפר באטלר, וממנה יש לו עוד ארבעה בנים.
פוטסדם
ועידת פוטסדם
אינפלציה בישראל
אוברדרפט
אוברדראפט
מינוס
UNIFIL
הנסיגה מלבנון
UNESCO
אל מנאר
בריטן
הגבירה והחד קרן
יוסטין גורדר
ביל מוריי
תושבע&quot;פ
מרמייט
מַרמַייט (אנגלית: Marmite) הוא ממרח תמצית שמרים בריטי, עשוי מסורתית מתוצרי לוואי של תהליך בישול בירה. צבעו חום כהה, מרקמו דביק, וטעמו מלוח ומרוכז מאוד.
המרמייט נפוץ בבריטניה, וכן (במידה פחותה) במדינות חבר העמים הבריטי שבהן ריכוזי אוכלוסייה ממוצא אנגלי, כדוגמת אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה. בצד הגרסה הבריטית קיימת גם גרסה ניו זילנדית של מרמייט, שטעמה שונה במקצת. עם זאת, באוסטרליה ובניו זילנד נפוץ יותר המוצר המקביל והדומה בהרכבו, במרקמו ובטעמו – וג'ימייט.
הצורה הנפוצה לאכילת מרמייט היא מריחתו בשכבה דקה מאוד (בשל טעמו המרוכז) על גבי פרוסת קלי, שנמרחה ונספגה קודם בחמאה או במרגרינה. שימוש נפוץ נוסף הוא בכריך גבינה ומרמייט, ויש גם המשתמשים בו לתיבול מרק או משרה לבשר. טעמו החזק האופייני נחשב מושך לחובבי המאכל, אך מרתיע ומרחיק לאחרים. החברה משתמשת בעובדה זו בסיסמת הפרסום שלה - Love it or hate it (אֱהַב אותו או שנא אותו). כן מפעילה החברה אתר אינטרנט ופורום לחסידי המרמייט המושבעים, בצד אתר ופורום מקבילים לשונאיו המושבעים.
את המרמייט החלו לייצר בשנת 1902 בעיר ברטון על נהר טרנט שבחבל סטפורדשייר באנגליה, עיר המהווה מזה דורות מרכז מבשלות בירה. ב-1907 הצדיקה הצלחת המוצר הקמת מפעל נוסף, בקמברוול גרין שבדרום לונדון. באותן השנים גילה המדע את הוויטמינים, והמרמייט התברר כעשיר בהם, ובעיקר במספר ויטמינים מקבוצת ויטמין B, דבר שנתן דחיפה ועידוד לצריכתו ולתפוצתו.
מאז שנת 2000 אוחז תאגיד הענק הרב-לאומי יונילוור (Unilever) בבעלות על המותג מרמייט ומפעליו, לאחר מספר מיזוגים של תאגידי שיווק והפצה של מוצרי מזון. יונילוור משווקת את מרמייט ברחבי העולם, בצד מותגי מזון מובילים אחרים מקו מוצריה. בישראל קיים שוק מוגבל למרמייט, בעיקר בקרב יוצאי מדינות חבר העמים הבריטי, וניתן להשיגו במרכולים ובמעדניות באזורים עם ריכוזי אוכלוסייה מתפוצות אלו, וגם בחלק מחנויות הטבע.
משטר צ'יף
באנתרופולוגיה, משטר צ'יף או צ'יפדום, הוא כינוי למשטר אזורי ובו שתי קבוצות מקומיות או יותר, הנתונות לשלטון הצ'יף העומד בראש היררכיה מדורגת של אנשים. לרשותו של הצ'יף העליון, הנחשב לאיש רם מעלה, נמצאים, בדרך כלל, שליחים לובשי מדים, פקיד היודע קרוא וכתוב, נשים רבות וחפצי נוי. משרתו של הצ'יף עוברת בירושה, כאשר המכהן בה מוריש את המשרה לבנו (בקבוצת שארות פטרילינאלית) או לבן אחותו (בקבוצה מטריליניאלית).
במשטרים מעין אלה הסטטוס האישי של כל אדם נקבע על פי מידת קרבתו לצ'יף, כך שהמקורבים לצ'יף הם בעלי דרגה גבוהה, וכל האנשים בעלי הדרגה הנמוכה יותר חולקים להם כבוד. מתחת לכל צ'יף עליון ישנם מספר צ'יפים נמוכי דרגה ממנו, אחד בכל אזור ובכל ישוב. כל צ'יף פועל כמעין סגן של צ'יף הגבוה ממנו ומשמש גם כאיש קשר בינו ובין הדרגים הנמוכים יותר. בניגוד לצ'יפים עליונים ומחוזיים, השומרים על ריחוק יחסי, הצ'יפים של היישובים מעורבים בציבור.
הצ'יף מרכז בידיו סמכויות המאפשרות לו לאחד את כל נתיניו בכל נושא ובכל עת. הצ'יף חולש גם על פעילותם הכלכלית של נתיניו, כך שמשטרי הצ'יף משמשים לרוב כמכשיר הקצאה מחדש של משאבים בחברה. משטר כלכלי זה נקרא חלוקה מחדש, במסגרתו הצ'יפים נהנים משליטה על עודפי סחורות ולעיתים אפילו שליטה בכוח העבודה של קהילותיהם. כך לדוגמה, הם יכולים לדרוש מחקלאים מכסות אורז ולחלקן לקהילה כולה. באורח דומה הם עשויים גם לגייס עובדים להקמת ארמונות ומקדשים. עודפי יצור אלה, שנצברו במהלך הזמן, משמשים כקופות של משאבים, ומתורגמים לעוצמה פוליטית המאפשרת גיוס של תומכים רבים לצ'יף העליון. במידה וכמות המשאבים הנצברים הייתה גדולה מספיק, יכול הצ'יף העליון לספק את צורכיהם של כל תומכיו דרך קבע, ולשמור כי יפעלו למענו וידכאו את כל ההתנגדות לו. הצ'יף עשוי לצבור נכסים אישיים רבים - שטחי קרקע, עדרי בקר ואוצרות של חפצי מותרות - כאמצעי לביסוס שלטונו, ובמותו להעבירם ליורשיו. המשפחות המדורגות בראש הסולם החברתי עשויות גם הן לנהוג כמו הצ'יף ולהשתמש בנכסיהן כראיה לעמדתם הבכירה.
משטרי הצ'יפים ברחבי העולם היו, לרוב, רעועים, וזאת מכיוון שהצ'יפים הנמוכים ניסו לכבוש את מקומם של הצ'יפים הגבוהים מהם. כך למשל, באיי הוואי הטרום קולוניאלית, המלחמות שימשו דרך מקובלת להשיג שטחים ולשמירת השלטון. צ'יפים גדולים יצאו למסעות כיבושים במאמץ להפוך לצ'יף העליון של האיים. כאשר צ'יף אחד כבש את שטחו של משנהו, המנוצח ואנשיו היו מאבדים כל רכושם ולעיתים קרובות גם מקפחים את חייהם. הצ'יף החדש, המנצח, התחיל במינוי של תומכיו לתפקידים פוליטיים בכירים. עובדה זו שיבשה כמעט לחלוטין את רציפותם של המנגנונים המנהליים והדתיים באזור.
לוויתן ענק
אד גיין
אדוארד תאודור גיין (באנגלית: Edward Theodore Gein; 27 באוגוסט 1906 - 26 ביולי 1984) נחשב לאחד הרוצחים הידועים לשמצה בארצות הברית.
חייו.
גיין נולד בוויסקונסין לאב אלכוהוליסט אלים שהיה לעיתים קרובות מובטל. אמו הייתה אישה דתית נוצרית אדוקה, שנהגה לחנך את גיין ואת אחיו עד למותה, והכתה אותם כשביצעו מעשה חטא.