הטבח בטגאנרוג התחיל עם הפתרון הסופי של השאלה היהודית. ב-22 באוקטובר 1941 הוציא המפקד הנאצי אלברטי, הוראה לכל העם היהודי לענוד מגן דוד ולהירשם. אחריה הגיעה פנייה לאוכלוסייה היהודית בטאגאנרוג שנחתמה על ידי אלברטי. "הערעור" קרא לכל היהודים להתכנס ב-29 באוקטובר 1941 בשעה 8:00 בבוקר ברחבת ולדימיר בטגאנרוג משם הם היו אמורים להילקח לגטו. אלברטי הסביר את הצעד הזה כנדרש בגלל עלייה לכאורה של אנטישמיות בקרב האוכלוסייה המקומית, וכי המשטרה הגרמנית והגסטפו ינהלו טוב יותר את השאלה אם האוכלוסייה היהודית תופרד למחוז מסוים בעיר: "על מנת ליישם אמצעי זה, על יהודים משני המינים ובכל הגילאים, כולל האנשים שנולדו מנישואים בין יהודים ללא יהודים, להיות נוכחים ביום רביעי, 29 באוקטובר 1941 בשעה 8 בבוקר בככר ולדימיר של טאגאנרוג: "על כל היהודים להחזיק מסמכים ולהגיש את המפתחות לבתים ודירות שנלקחו כעת. חיבור או תחרה חייבים להיות מחוברים לתווי לוח קרטון עם שמות מלאים וכתובת מלאה. אנו ממליצים מאוד ליהודים לקחת איתם את כל חפצי הערך והמזומנים..."
ב-29 באוקטובר 1941 התאספו כל יהודי טגאנרוג (בסביבות 2,500 איש) בככר ולדימיר ונרשמו מייד בבניין בית הספר מספר 27 מול הככר ונלקחו במשאיות לנקיק פטרושינו ליד מפעל המטוסים של ברייב, שם נורו למוות על ידי משתפי פעולה של Schutzmannschaft בשליטת Einsatzgruppe D בפיקודו של אוטו אולנגורף. מבין כל הילדים היהודים שחיו בטאגאנרוג בשנת 1941, רק ילד בן 14 וולודיה קוברין הצליחו להימלט מהמוות הוודאי, בעזרתם של אנשים שונים בטאגאנרוג ובמיוחד , שקיבלה את תואר חסידת אומות העולם על ידי הפרופסור אליסה שנאר, שגרירת ישראל ברוסיה ב-19 ביולי 1996
ב-21 באוגוסט 1943, שבוע לפני שחרור טגאנרוג על ידי הצבא האדום, נורו למוות 80 אזרחים (עובדים, נשים וצעירים) על חוף הים של מפרץ טאגאנרוג, בנקיק פטרושינו.
ההערכות של המספר הכולל של ההרוגים בנקיק פטרושינו ובעיר טאגאנרוג במהלך הכיבוש הנאצי משתנות. על פי המידע בארכיון המדינה, כ-7,000 תושבים (1,500 מהם ילדים בגילאים שונים) נורו למוות בפטרושינו. עם זאת, רוב המקורות המודרניים מעריכים שהמספר הוא לפחות 10,000 ויותר.
חקירה.
לאחר שחרור טאגאנרוג, ב-1 בספטמבר 1943, נבדק בפומבי קבר ההמונים של האזרחים שנרצחו בנקיק פטרושינו. מזכיר ועדת המפלגה הקומוניסטית בעיר טגאנרוג, אלכסנדר זובוב, נאם בפני האזרחים שנאספו. הוועדה הרפואית התירה לבצע בדיקה של 31 גופות שנקברו במפלס העליון. התביעה האשימה את הנאצים באחריות לרצח.
זיכרון.
באוגוסט 1945 הונח אובליסק צנוע על קבר האחים בנקיק המוות. העבודה על פרויקט מתחם זיכרון גדול החלה בשנת 1965. בחודשים מאי-יולי 1967 הוצג לציבור בבית התרבות של טאגאנרוג הפרויקט של מתחם זיכרון שתוכנן על ידי אדריכלים מרוסטוב על הדון. אף על פי שהפרויקט התקבל היטב, הוא לא יושם. העיצוב הבא הוצע על ידי האדריכל ולדימיר פאבלוביץ' גראצ'ב, אשר מומש באופן חלקי בשנת 1973 לכבוד חגיגות 40 לשחרור טאגאנרוג על ידי הצבא האדום. גובה הסטלה הוא 18 מטר, וכולל יד עם אצבע מורה שאורכו 4 מטר. שמו של הפרויקט היה "קורבנות" (Жертвы), אך לאחר מספר דיונים הוא שונה "לוחמים" (Борцы).
ב-30 באוגוסט 1997, הוקמה אנדרטה לזכר הגברים, הנשים והילדים היהודים מטאגאנרוג שנורו למוות בנקיק על ידי יחידות האיינזצגרופן הגרמניות באוקטובר 1941. האנדרטה נבנתה ביוזמת הקהילה היהודית בטאגאנרוג.
בכל שנה, ביום שחרור טאגאנרוג, ב-30 באוגוסט משלחות של אנשי ממשל מקומיים ועובדים של טאגאנרוג, ותיקי מלחמה, ניצולי הכיבוש הנאצי, תלמידי בתי ספר ואנשי כמורה מבקרים במתחם בו נערכים אירועי הנצחה.
בסיפורת.
האירועים מתוארים ברומן "גיבורי טאגאנרוג" מאת הסופר הסובייטי
לייזרים שאובי-שמש
לייזר שאוב-שמש הוא לייזר שבו התווך הפעיל נשאב על ידי קרינת שמש מרוכזת. השאיבה על ידי שמש חוסכת את השימוש במקור אנרגיה מלאכותי, חיסכון חשוב במיוחד בחלל החיצון. לייזרים שאובי שמש נחקרים מאז 1963, הן ניסויית והן תאורטית, והוצעו להם יישומים שונים במהלך השנים. נכון ל-2020, לייזרים שאובי-שמש טרם הגיעו לשימוש מסחרי בכדור הארץ או לשימוש טכני בחלל, אולם הנושא זכה בעשור האחרון לתשומת לב מחקרית רבה.
מאפייני לייזרים שאובי-שמש.
תווך הלזירה ואורכי הגל.
תווכי הלזירה שהוכחו ניסויית עבור לייזרים שאובי-שמש הם מוטות של מצב מוצק, כולל ניאודימיום-יאג ניאודימיום-כרום-GSGG שניהם באורך גל של 1.06 מיקרומטר, אלכסנדריט עם אורך גל מתכוונן בתחום 700–818 ננומטר והולמיום ב-2.1 מיקרומטר. כמו כן, נעשו מחקרי התכנות רבים על לייזרי יוד, עם אורך גל של 1.31 מיקרומטר למשל. פאר וחבריה הציגו מגבר לייזר שאוב שמש המבוסס על אדי טלריום עם הגבר של 40% ב-628 ננומטר. בנוסף, לייזרים מוליכים למחצה שאובי-שמש הוצעו על ידי Landis ו-Tsidulko.
ב-2017 דווח על לייזר סיב שנשאב על ידי ריכוז שמש נמוך במיוחד ופלט קרינת לייזר באורך גל של 1095 ו-1105 ננומטר.
תצורת ריכוז השמש.
צפיפות ההספק של השמש על כדור הארץ נמוכה מ-1000 וואט למ"ר או עשירית וואט לס"מ. זהו הספק נמוך מאוד בהשוואה לסף הלזירה ולכן יש צורך לרכז אור שמש משטח גדול על שטח קטן של קצה המוט או מעטפתו. זווית הפריסה הקטנה יחסית של השמש עם קוטר של כחצי מעלה מאפשר ריכוז שמש לרמה של פי אלף ויותר מאידך, השמש נעה בשמיים ולכן הרכיב הראשון שמקבל את אור השמש צריך לעקוב אחר תנועתה בכיפת השמיים. הרכיב הראשון יכול להיות מראה גדולה או מערכת של מראות שטוחות או עקומות והן מרכזות את אור השמש לשטח קטן בפתח של מרכז שמש לא-מדמה. מרכז השמש יכול לרכז את האור ישירות על מוט הלייזר. לחלופין, מרכז השמש ממקד את אור השמש על מרכז נוסף אשר מצידו מרכז את האור על המוט. בדוגמה של הציור העליון בצד שמאל, מראת מקטעים קעורים המורכבת על ציר המוטה למטרה עוקבת אחר תנועת השמש בשמיים, ומסיטה את אור השמש לעבר מטרה סטטית. המטרה כוללת מרכז פרבולי לא-הדמאתי בתוך ביתן ניסוי והיא מוארת דרך מראה סטטית הנמצאת מעל המטרה. החתך של המרכז הפרבולי הלא-הדמאתי מוצג בציור התחתון משמאל. המרכז הפרבולי ממקד את אור השמש על מעטפת מוט הלייזר וגורם כך להיפוך אוכלוסייה המאפשר לזירה.
כיוון שאיבת מוט הלייזר.
בניסוי של ינג ב-1966 ובניסויים מאוחרים יותר באוניברסיטת שיקגו נשאב מוט הלייזר דרך אחד משני פניו. לתצורת שאיבה זו יש את היתרון של בליעה מליאה של אור השמש לאורך המוט. החיסרון של שאיבת קצה הוא שהספק אור השמש שאפשר להחדיר דרך פני המוט קטן בגלל סופיות הגודל הזוויתי של השמש, שאינה מקור אור נקודתי. כדי להחדיר למוט הלייזר הספק שמש גבוה יותר משתמשים בתצורה של הציור התחתון בצד שמאל שבו השמש מאירה את מעטפת המוט, שטח גדול פי כמה משטח פני קצה המוט.
הספק הלייזר.
ב-2003 פורסמה טבלה המשווה את הספקי הלייזר ויעילותו בעבודות שהתפרסמו עד אז. ההספק הגבוה ביותר, 500 וואט, הושג על ידי קרופקין וחבריו שהשתמשו בשדה המראות של מגדל השמש במכון ויצמן ושאבו את המוט דרך המעטפת שלו.
יעילות הלייזר.
יעילות הלייזר היא מנת הספק הלייזר בשטח מערכת המראות הראשונית, והיא מבוטאת בוואט למ"ר. כך, למשל, הספק השיא של קרופקין וחבריוהושג תוך שימוש בשטח מערכת מראות ראשונית של 660 מ"ר ולכן היעילות הייתה נמוכה יחסית. יעילות שיא של 6.7 וואט למ"ר דווחה ב-2003 על ידי לנדו וחבריו אך מאז שופרה היעילות על ידי ליאנג וחבריו.
איכות אלומת הלייזר.
היא פרמטר הקובע את היכולת למקד את אלומת הלייזר לשטח קטן ככל האפשר, או לשגרה למרחק גדול בלי שתתבדר יותר מדי. ערך הפרמטר המיטבי הוא 1 וככל שהוא גדול יותר, האיכות גרועה יותר. לנדו וחבריו מדדו את איכות האלומה בתצורות מהוד שונות ודיווחו על ערכי פרמטר גבוהים, כלומר על איכות אלומת לייזר שאוב שמש נמוכה. איכות האלומה שופרה בכמה לייזרים שאובי שמש שפותחו בעשור האחרון, כולל דיווחים על אלומה עם פרמטר איכות השווה ל-1, הערך המזערי האפשרי.
התנהגות זמנית והכפלת תדר.
בשנים 1997–2000 דווח על הפעלה של לייזר שאוב שמש בדפקים (פולסים) של 190–310 ננושניות שהושגה על ידי הכנסת גביש בולע מתרווה של כרום מטריצת יאג לתוך מהוד הלייזר. הוספת גביש KTP לתוך המהוד הכפילה את תדר הלייזר והמהוד הפיק אלומה ירוקה ב-532 ננומטר ובהספק של 4.1 ואאט ממוצע. בנוסף, הודגם שימוש במאפנן אקוסטו-אופטי שהפיק 8.7 וואט מוצע באותו אורך גל.
יישומי חלל.
אנרגיה סולארית מהווה מקור אנרגיה חיוני וחשוב בחלל, בגלל היכולת המוגבלת לשגר לחלל כמות גדולה של דלק. כדי להשתמש באנרגיה הסולרית כוללים רכבי חלל ותחנות חלל לוחות פוטו-וולטאיים ובטריות לאחסון החשמל הנוצר. כאשר שוקלים שימושי לייזר בחלל, יש שתי אפשרויות. האפשרות הראשונה היא להפעיל את הלייזר חשמלית תוך שימוש באנרגיה החשמלית המיוצרת בפנלים הפוטו-וולטאיים או נאגרת בבטריות. האפשרות השנייה היא להפעיל לייזרים שאובי-שמש אשר חוסכים את המעבר דרך אנרגיה חשמלית ולכן עשויים לפעול ביעילות גבוהה יותר . יתרונות פוטנציאליים נוספים של לייזרים שאובי-שמש עשויים להיות משקל ומספר רכיבים מופחתים, דבר המקנה אמינות גבוהה יותר. לייזרים שאובי שמש יכולים לשמש לתקשורת בחלל עמוק, לפעול כחיישנים של התנאים על פני כדור הארץ, לגילוי ומעקב אחר עצמים בחלל, להעברת כוח לחלליות אחרות, ולהנעת גופים בחלל על ידי שימוש במפרשי שמש.
התפתחות המחקר בשנים 1980–2020.