עץ חג המולד של הבית הלבן (באנגלית: White House Christmas Tree) הוא עץ חג המולד הרשמי שמוצב במעונו של נשיא ארצות הברית, הבית הלבן . עץ חג המולד (הנמצא בתוך הבית עצמו) הראשון הוצב בבית הלבן במאה ה-19 (ישנן טענות שונות לגבי השנה המדויקת בה הוצב העץ הראשון) ומאז 1961 היה לעץ נושא שנקבע על פי שיקול דעתה של הגברת הראשונה של ארצות הברית .
עץ חג המולד של הבית הלבן מוצב במרבית המקרים בחדר הכחול אך מדי פעם הוא גם הוצב באולם הכניסה.
חוץ מהעץ שנמצא בתוך הבית, קיים עץ נוסף גדול יותר בכניסה לבית הלבן המכונה "עץ חג המולד הלאומי" .
היסטוריה.
ישנן שתי סברות לגבי מתי הוצב עץ חג המולד הביתי הראשון בבית הלבן. לפי סברה אחת, העץ הראשון הוצב בתקופת הנשיא פרנקלין פירס בשנות ה-50 של המאה ה-19, ב-1853 או ב-1856. לפי דיווחים אמינים יותר הנשיא בנג'מין הריסון הציב את העץ בפעם הראשונה ב-1888, 1889 או 1891. אשתו, הגברת הראשונה קרוליין הריסון עזרה לו לקשט את העץ שהוצב בחדר הסגלגל-צהוב, על פי מקור אחד מ-1880, הנשיא ג'ון טיילור הציב עץ חג מולד בשנות ה-40 של המאה ה-19, במסגרת חגיגות יום ההולדת לנכדתו הבכורה.
ב-1961 הגברת הראשונה, ג'קלין קנדי החלה את המסורת של בחירת תמה לעץ חג המולד של הבית הלבן. קנדי קישטה העץ בקישוטים הקשורים לבלט מפצח האגוזים. הילרי קלינטון בחרה בשנתו הראשונה של בעלה בבית הלבן את התמה "מלאכים". לורה בוש בחרה באחת השנים בה בעל כיהן כנשיא את התמה "עונה של סיפורים", ובפעם האחרונה בה הוצב העץ, בדצמבר 2020, בחרה מלאניה טראמפ את התמה "אמריקה היפה".
עץ חג המולד של הבית הלבן נלקח מחלקות אדמה או חנויות שונות מכל רחבי ארצות הברית.
תיכון מקיף רמת גן ע&quot;ש רפאל איתן
אימוץ יישובים
תוכנית אימוץ יישובים (נקראת גם מפעל האימוץ) הייתה יוזמה של חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי בשנים שלאחר קום המדינה במטרה שרבני ערים ומושבות יאמצו מושבי עולים דתיים בהם אין רב וידאגו לצרכים הדתיים של אנשי המקום.
רקע.
בשנה השלישית לקום המדינה היה כל אדם שני בה עולה חדש. המדינה הצעירה והענייה נדרשה להאכיל את העולים, לדאוג להם לפרנסה, חינוך, בריאות וקורת גג. חוסרים בכל אלו היוו מקור למרמור גדול בקרב העולים החדשים.
ענייני הדת של העולים לא תפסו מקום מרכזי בקרב הנהגת היישוב, בין אם מפני קשיי התארגנות ובין מטעמים אידאולוגיים תחת הכותרת החינוך האחיד כפי שקרא לכך דוד בן-גוריון בדיון בכנסת שנה וחצי לאחר קום המדינה. השיטה כחלק ממדיניות כור היתוך ספגה ביקורת בטענה ששליחי המדינה הפעילו כפייה אנטי דתית כנגד העולים החדשים, שכללה אף מקרים של גזיזת פיאות, ממנה סבלו בעיקר עולי תימן שהגיעו במבצע על כנפי נשרים.
מושב עולים.
הפתרון שנמצא לאכלוס רבבות העולים היה הקמת מושבי עולים, הפניית רבים מיושבי המעברות להקמת נקודות התיישבות חדשות, בעיקר בנגב ובגליל, ובכך לפתור כמה בעיות במקביל: לפנות את מחנות העולים והמעברות, לתת פתרון חלקי לבעיות הדיור והתעסוקה; העולים יעסקו בבניית בתיהם כך שתיפטר הן בעיית הדיור והן בעיית התעסוקה; לחזק את גבולות המדינה מול מדינות האויב על פי האימרה שטבע יוסף טרומפלדור: "במקום בו תחרוש המחרשה היהודית את התלם האחרון שם יעבור גבולנו", והעיסוק בחקלאות במושבים יספק לשווקים עופות ובשר, ירקות ופירות, ביצים ומוצרי חלב וכן פרנסה לעולים.
התיישבות העולים הפכה לתופעה בולטת בשנים הראשונות למדינה. תוך שנים אחדות הוקמו ברחבי הארץ עשרות רבות של מושבי עולים ששינו את מפת ההתיישבות ואופייה, ותפסו מקום נכבד בעיצוב מפת הארץ כולה בעשור הראשון למדינה, זאת במקביל לעשרות המושבים הוותיקים שהיו חלק מתנועת ההתיישבות העובדת בארץ ישראל.
רוב ככל מושבי העולים יושבו על פי ארצות מוצאם אם כי היו מושבים בהם יושבו עולים ממספר עדות.
רעיון אימוץ היישובים.
המושג "מפעל האימוץ" שימש ככותרת לקריאתו של ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון לאימוץ של ישובי עולים חדשים על ידי משפחות וצעירים מהמושבים הוותיקים של ההתיישבות העובדת. במקור ביקש בן-גוריון מבני ההתיישבות הוותיקה את העתקת מגוריהם למושבים החדשים וראה בכך מפתח גדול לגיבוש זהות ציונית אחידה לתושבי המדינה.
קריאה זו השמיע ראש הממשלה דוד בן-גוריון בכנס עם בני מושבים בנהלל וברמת אפעל בשנים 1953 ו-1954 אך גם כשוויתר על רעיון מעבר מגורים והסתפק בקריאה לבני המשקים הוותיקים רק להיות מדריכים לבני המושבים החדשים נענו מעטים לקריאה זו.
הקריאה עוררה התנגדות רבה בקרב ההתיישבות הוותיקה, שחששה מקריסת המשקים לאחר שבניה חזרו זה עתה ממלחמת העצמאות. בנוסף, האתוס הוותיק התקשה להזדהות עם העולים החדשים שרבים מהם היו מבני עדות המזרח וכמעט כולם לא רצו ולא ידעו דבר על עיסוק בחקלאות.
במושג זה עצמו השתמש גם חבר הרבנים שעל יד הפועל המזרחי בקוראו קריאה דומה לרבנים לאמץ מושבי עולים ולדאוג להשלמת צורכי הדת במושבים אלו. באימוץ מונח זה הלכו הרבנים בעקבות בן-גוריון כמזדהים ואולי להראות את הצלחתם אל מול כישלונה היחסי של יוזמת בן-גוריון.
במקביל ל"חבר הרבנים" פעלו בנושא מפעל האימוץ גם משרד הדתות וכן הסתדרות הפועל המזרחי.
רשמית החל מפעל זה את פעולתו משנת 1952, וסוכם סיכום ביניים באביב של שנת 1957 על ידי הרב טכורש, אז קרא להגביר את המאמצים ליישום מפעל זה, אמנם ממסמכים שהתגלו בשנים האחרונות עולה שלפחות רבה של גדרה, הרב מאיר צובירי, החל לשלוח לחבר הרבנים דוחות מפורטים על ביקור בישובי העולים והמעברות עוד לפני.
ביקורים במושבי העולים.
במכתב שנשלח ממשרד הדתות לרבנים שהשתתפו במיזם בשלהי קיץ 1952 נדרשו הרבנים לבקר במושבי העולים על מנת "להרים את המתח הרוחני במקום ולהכניס את השיפורים הנדרשים בעניינים שבין אדם למקום ובין אדם לחברו".
למשל, במסגרת זו ביקר הרב צובירי במושבים נווה מבטח, בית עריף, חדיד, תלמי מנשה, קידרון, משגב דב, ביצרון, חצב, רווחה וכן בשלוש המעברות שנפרסו ליד הכפר הערבי הנטוש מסמיה.
הרבנים התבקשו לשלוח דין וחשבון מפורט על המצב הדתי במקומות בהם ביקרו. בדוחות נדרשו הרבנים לתאר את המצאי הקיים במושבים מבחינה דתית לגבי מצב בית הכנסת והציוד הנדרש החל מריהוט וכלה בספרייה, מצב המקווה, העירוב, מקום לימוד לילדים ועוד.
בחלק מהדוחות ששלח הרב צובירי עלה חוסר בתשמישי קדושה כגון ספר תורה, פרוכת לארון הקודש, מעיל לספר תורה, ריהוט לבית הכנסת ועוד, ובביקורים אחרים סיפק הרב המאמץ תשמישי קדושה שסופקו לו ממשרד הדתות ובהם תפילין, טליתות וסידורים.
מלבד אספקת תשמישי קדושה מסר הרב צובירי שיעורים לקראת הימים הנוראים והחגים, על יום העצמאות, סידר את העירוב, הסדיר את נושא בכורות בהמה, הדריך לגבי זריעת כלאיים, הפרשת תרומות ומעשרות, איסור שימוש בחשמל בשבת ויום טוב.
בדו"ח אחד ששלח סיפר שביקורו ארך "מ-5 אחר הצהריים עד למחרת בבוקר" וכן חיווה דעתו לגבי מצבם הרוחני של בני הנוער ותוכן הלימודים שלהם.
הנותרים
הנותרים (באנגלית: The Leftovers) היא סדרת מתח אמריקאית, דרמה ומסתורין הכוללת אלמנטים של פנטזיה ומדע בדיוני המבוססת על רומן ספרותי בעל שם זהה. הסדרה נוצרה על ידי דיימון לינדלוף וטום פרוטה, ושודרה ב-HBO בין התאריכים 29 ביוני 2014 עד 4 ביוני 2017. הסדרה עוקבת אחר אירוע עולמי ומסתורי שהביא ל-2% מאוכלוסיית העולם להיעלם בפתאומיות ובהתמודדות של 98% הנותרים. מוקדי הסדרה הם חייהם של מפקד המשטרה קווין גארווי (ג'סטין ת'רו) ומשפחתו, האלמנה נורה דרסט (קארי קון) שאיבדה את משפחתה, ואחיה הכומר מאט ג'מיסון (כריסטופר אקלסטון), הנאבקים להסתגל לחיים לאחר ההיעלמות המסתורית.
בארץ, הסדרה שודרה בערוצי הטלוויזיה Yes Oh! ו-HOT HBO.
עלילה.
הסדרה מתחילה שלוש שנים לאחר 14 באוקטובר 2011, היום שבו נעלמו באופן בלתי מוסבר 140 מיליון איש ברחבי העולם (2% מאוכלוסיית העולם). בעקבות האירוע, העולם הדתי איבד את כוחו בצורה משמעותית, ומספר כתות חדשות נוצרו, בראשם "הניצולים האשמים", קבוצה של ניהיליסטים הלבושים בבגדים לבנים, וכת נוספת בהנהגתו של הולי וויין, אדם הרואה את עצמו כביאה השנייה של ישו המשיח.
העלילה סובבת סביב משפחת גארווי ומכריהם בעיירה מייפלטאון שבניו יורק. קווין גארווי הוא מפקד המשטרה, ואשתו, לורי, הצטרפה ל"ניצולים האשמים". בנם, טומי, עזב את הבית כדי להצטרף לכת של "וויין הקדוש", ובתם ג'יל היא תלמידת תיכון הגרה עם אביה. נורה דרסט שאיבדה את כל משפחתה בהיעלמות ואחיה הכומר מאט ג'מיסון שנלחם בתרדמת בה נמצאת אשתו, נאבקים עם המציאות החדשה. הסדרה עוקבת גם אחר מג אבוט, שמצטרפת ל"ניצולים האשמים", בהנהגתה של פטי לוין. חייהם של דמויות אלה משתלבים ומתנגשים כשהם נמצאים בעיצומו של סכסוך מתמשך בין הכתות השונות לתושבי העיר מייפלטאון.
ביקורות.
העונה הראשונה של הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות, אם כי יש שמתחו ביקורת על הטון הכבד שלה. הביקורות השתנו בעונות השנייה והשלישית, כאשר מבקרים רבים התייחסו אליה כאחת מסדרות הטלוויזיה הגדולות בכל הזמנים, עם שבחים מיוחדים על הכתיבה, הבימוי, המשחק והעומק התמטי שלה. גם הפסקול שהלחין מקס ריכטר זכה לביקורות חיוביות. אף על פי שהמדרוג של הסדרה היה נמוך באופן יחסי, הסדרה קיבלה מעמד של פולחן. הסדרה הושוותה ל"תיקון" של לינדלוף, יוצר הסדרה, לאחר הביקורות השליליות על סוף הסדרה "אבודים", שנוצרה על ידו.
אגם ווסטוק
ג'רג' רומאן