לפיכך, אחד הנושאים המרכזיים במצעי מפלגות הדוגלות בהינדוטבה הוא הקודכס האזרחי האחיד, שעשוי לבטל תנאים מיוחדים שקיימים בחוקת הודו עבור מוסלמים ונוצרים. לרעיון הקודכס האזרחי האחיד מתנגדים נוצרים, מוסלמים, ומפלגות כגון הקונגרס הלאומי ההודי והמפלגה הקומוניסטית. מתנגדי הקודכס האזרחי האחיד טוענים כי בדמוקרטיה חילונית יש טעם מסוים בלאפשר לגברים מוסלמים, למשל, לשאת יותר מאישה אחת, אך להעמיד לדין הינדואיסטים או נוצרים העושים כן. יצוין, כי גם לנוצרים ניתנים תנאים נפרדים משלהם לגבי גירושים (העשויים להוות עבורם תהליך קשה יותר מאשר עבור ההינדים).
חסידי ההינדוטבה מצביעים גם על אפליה במימון צורכי דת של בני דתות שונות. המוסלמים, למשל, זוכים במימון כספי עבור קיום מצוות החג' ועלייה לרגל למכה ובסבסוד בתי ספר מוסלמיים הנקראים מדרסה. ההינדים, לעומת זאת, אינם זוכים בסיבסוד עבור מערכת החינוך שלהם או עבור קיום מצוות כגון עלייה לרגל למקומות הקדושים שלהם – לטענת חסידי ההינדוטבה – בזמן שהם מממנים מכיסם את מערכת החינוך ומצוות העלייה לרגל של המוסלמים והנוצרים.
התיקון שערך רג'יב גנדי בחוקת הודו, לצורך שינוי פסיקת בית המשפט העליון, נעשה תחת לחצם של מוסלמים שמרניים, ועורר תרעומת רבה בקרב תומכי ההינדוטבה. החוקים המתוקנים, יותר מאשר שהם מתיישבים עם השריעה, הפחיתו את הזכויות בהן זכו קודם לכן נשים מוסלמיות גרושות. רבים חשים כי רעיון ההינדוטבה מדבר אל הרוב ההינדי בהודו. הם גם חשים, לעיתים קרובות, כי דמוקרטיה חילונית פירושה שוויון עבור כל הדתות, ולכן הם רוצים קודכס אזרחי אחיד.
ביקורת.
האם קיים פשיזם הודי?
המונח "פשיזם הודי" משמש בידי מבקרי ההינדוטבה לתיאור ארגונים הינדיים מסוימים המבוססים על עקרונות ההינדוטבה, ובפרט ה"Sangh Parivar".
אידאולוגיית הלאומנות ההינדואית מקודמת על ידי ארגון שנוסד ב-1925 ומכונה בראשי תיבות RSS. מטרתו, לדעת מבקרים אחדים, הוא מתן צביון צבאי לחברה בהודו. סיסמתו היא "הינדים מאוחדים, הודו חזקה". ה-RSS מבוסס באופן הדוק על צורת ארגון צבאי. מבקריו מתארים אותו כארגון חשאי, בעל אופי פארא צבאי למחצה. הארגון נהנה מתמיכה רחבה בקרב ההינדים שבהודו. ראשו מכונה "sarsanghachalak", כלומר הרודן העליון אשר על פיו יישק דבר.
המועצה ההינדית העולמית הוקמה לצורך יצירת קשרים עם הינדים שמחוץ להודו. מפלגת בהאראטיה ג'נאטה היא האגף הפוליטי של ה-RSS. תפיסת העולם של ה-RSS רואה בהודו את ערש הציוויליזציה, המקום שממנו נפוץ כל הידע לשאר העולם. לשם הפצת תפיסה זו, אחת ממטרות ה-RSS היא לערוך שינויים בהוראת ההיסטוריה הנלמדת כיום באוניברסיטאות בהודו. ה-RSS מצביעה בין השאר על מעשי אכזריות שביצעו שליטים מוסלמיים בעבר בבני הקאסטות הנמוכות. כדוגמה לכך הם מביאים את אורנגזב.
בהודו נערך קמפיין למען "הכתמה" של הודו, כלומר הפיכתה לכתומה (כתום מסמל בהודו הינדואיזם), על ידי שינוי טקסטים בספרי ההיסטוריה שבבתי ספר. יש החוששים כי קמפיין ה"הכתמה" יביא להצגת נוצרים ומוסלמים בצורה שלילית יותר מאשר בעבר. מטרה אחרת של ה-RSS בכלל, ושל הקמפיין בפרט, היא הפרדה בין "דתות זרות" כגון נצרות ואסלאם לבין "דתות הודיות טהורות" כגון הינדואיזם, סיקיזם, ג'ייניזם ובודהיזם.
נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים
נבחרת כדורגל הנשים של ארצות הברית (הנקראת לעיתים קרובות "USWNT") היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של ארצות הברית, המנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
בעת הקמתה היא הייתה נבחרת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה באמריקה, וכיום היא אחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם.
הנבחרת זכתה ארבע פעמים בגביע העולם (1991, 1999, 2015 ו-2019); ארבע פעמים במדליית הזהב באולימפיאדה (1996, 2004, 2008 ו-2012), ועשר פעמים בגביע אלגארבה. נבחרת הנערות של ארצות הברית זכתה באליפות העולם עד גיל 19 בשנים 2002, 2008 ו-2012.
במרץ 2004, שתיים מכוכבות הנבחרת, מיה האם ומישל אקרס, נבחרו על ידי פלה לרשימת 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם, והיו הנשים היחידות ברשימה.
בדצמבר 2019 נבחרה הנבחרת כ"ספורטאי השנה" של המגזין טיים.
היסטוריה.
1985-1988: השנים הראשונות.
משחקה הראשון של נבחרת ארצות הברית התקיים במסגרת המונדיאליטו שנערך באיטליה בשנת 1985. במשחק, שהתקיים ה-18 באוגוסט, הפסידו האמריקאיות 1-0 למארחת הטורניר, משער של קרולינה מוראצ'ה. שלושה ימים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה מישל אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2. את הטורניר עצמו, סיימה ארצות הברית עם תיקו אחד ושלושה הפסדים.
הניצחון הראשון של הנבחרת הגיע ב-7 ביולי 1986, במשחק בו היא ניצחה 0-2 את הנבחרת הקנדית. באותה שנה, סיימו האמריקאיות במקום השני במונדיאליטו, לאחר שהפסידו בגמר 1-0 לאיטליה. ב-3 באוגוסט 1987, במשחק ידידות נגד סין, ערכו שתיים מכוכבות העתיד של ארצות הברית - מיה האם וקריסטין לילי, את הופעת הבכורה שלהן בנבחרת. האם, שהייתה רק בת 15 וחמישה חודשים בזמן המשחק, היא השחקנית הצעירה ביותר אי פעם שלבשה את מדי הנבחרת האמריקאית.
ביוני 1988 נערך בסין טורניר ההזמנה של פיפ"א, ששימש כאב טיפוס לגביע העולם לנשים שנוסד שלוש שנים מאוחר יותר. ארצות הברית הייתה אחת מ-12 הנבחרות שהשתתפו בטורניר, אך הודחה כבר ברבע הגמר על ידי האלופה שבדרך - נורווגיה. למרות ההדחה המוקדמת, נבחרה חלוצת הנבחרת קארין ג'נינגס, להרכב המצטיינות של הטורניר.
1989-1992: הזכייה בגביע העולם.
בשנים 1989 ו-1990, קיימה הנבחרת האמריקאית רק שבעה משחקים, ובעיקר התכוננה לקראת גביע העולם הראשון. באפריל 1991 נערך בהאיטי גביע הזהב הראשון לנשים, ששימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם. האמריקאיות סיימו את הטורניר במקום הראשון, לאחר שניצחו את כל חמשת משחקיהן ועם מאזן שערים של 49 שערי זכות (ממוצע של כמעט עשרה שערים למשחק) ואפס שערי חובה. בעקבות הזכייה, העפילה ארצות הברית לגביע העולם, והייתה הנציגה היחידה של CONCACAF בטורניר.
בנובמבר של אותה שנה נערך בסין גביע העולם הראשון בכדורגל נשים. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7 מחמישייה של מישל אקרס (שיא כיבושים למשחק אחד בגביע העולם לנשים). בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחו האמריקאיות 1-2 וזכו בטורניר. חוליית ההתקפה האמריקאית, שכללה את מישל אקרס, קארין ג'נינגס ואפריל היינריקס (קפטנית הנבחרת), זכתה לכינוי "החרב בעלת שלושת הלהבים" על ידי התקשורת הסינית, והייתה אחראית ל-20 שערים מתוך ה-25 שכבשו האמריקאיות בזמן הטורניר. ג'נינגס אף זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, ואילו אקרס סיימה כמלכת השערים שלו, עם עשרה כיבושים.
עם חזרתה של הנבחרת לארצות הברית, לא זכו השחקניות לתשומת לב תקשורתית או לחשיפה ציבורית - דבר שגרם לרבות מהן לחזור למשחקי המכללות שאליהם היו רגילות. באותם ימים, סבלה הנבחרת מחוסר משאבים, ולכן לא ערכה כלל אימונים או משחקים. רק תשעה חודשים לאחר גביע העולם, קיימה הנבחרת את משחקה הראשון בשנה, ובסך הכל שיחקה שני משחקים בלבד במהלך 1992 (בשניהם הם הפסידה).
1993-1998: התבססות.
בשנת 1993 קיימה הנבחרת משחקים רבים יותר באופן משמעותי מהשנה שקדמה לה, כאשר לשיא היא הגיעה ביולי, אז זכו האמריקאיות בגביע הזהב שהתקיים בלונג איילנד. שנה לאחר מכן, השתתפה הנבחרת במהדורה הראשונה של גביע אלגארבה, אך הפסידה 1-0 בגמר לנורווגיה. מאוחר יותר באותה שנה, הבטיחו האמריקאיות את השתתפותן בגביע העולם 1995, לאחר שזכו בגביע הזהב שנערך בקנדה.
בקיץ 1995 התקיים בשוודיה גביע העולם השני לנשים, אליו הגיעה הנבחרת כאחת מהפייבוריטיות לזכייה. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במקום הראשון עם 7 נקודות, וברבע הגמר הביסו 0-4 את יפן. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את יריבתה המושבעת נורווגיה, והפסידה לה 1-0. הנורווגיות המשיכו משם עד לזכייה בגביע. האמריקאיות לעומת זאת, סיימו את הטורניר במקום השלישי לאחר שניצחו 0-2 את סין. שנה לאחר מכן, נערך באולימפיאדת אטלנטה טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים. האמריקאיות סיימו את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות וגברו בחצי הגמר 1-2 על נורווגיה. במשחק הגמר של הטורניר הן שיחקו נגד סין, ניצחו 1-2 וזכו במדליית הזהב. למרות שמשחק הגמר משך כ-76,489 צופים, הוא לא שודר בשום רשת שידור טלוויזיונית.
ב-21 במאי 1998 ערכה קשרית הנבחרת, קריסטין לילי, את משחקה ה-152 שלה בנבחרת, ובכך שברה את שיא המשחקים הבינלאומיים לנשים, בו החזיקה היידי סטור הנורווגית. בהמשך השנה, זכתה הנבחרת במדליית הזהב בטורניר הכדורגל של משחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק. במהלך הטורניר, כבשה מיה האם את שערה ה-100 במדי הנבחרת, והחלה להתקרב לשיא השערים הבינלאומיים של אליזבטה ויניוטו האיטלקייה.
1999-2004: תור הזהב.