שכונת 'מולדת'.
שכונת 'מולדת' נכללת בתחום תוכנית ח-500, באזור המיועד לפארק החולות.
השכונה הוקמה בשנת 1930 כשכונת המגורים הראשונה בדרום חולון, והיא אחת מחמש השכונות הראשונות (יחד עם השכונות 'אגרובנק', 'גרין', 'קריית עבודה', ושכונת 'עם') שאוחדו יחדיו לכדי המועצה המקומית חולון, בשנת 1940.
אדמות שכונת 'מולדת' נרכשו על ידי חברת 'המזרח', שבראשה עמד המהנדס אלכסנדר חיסין. מרכזה של השכונה היה מגדל המים. דייריה הראשונים של השכונה היו שמונה משפחות של יוצאי תימן אך בסוף שנת 1934 – רק ארבע שנים לאחר מכן – כבר מנתה אוכלוסיית השכונה כ-100 משפחות.
בשל ריחוקה של השכונה מיישובים יהודיים, וקרבתה אל הכפרים הערביים יאזור ובית דג'אן, נפגעה השכונה בידי ערביי יפו במאורעות המרד הערבי הגדול (1936–1939) וננטשה כמעט לחלוטין. תושביה עברו להתגורר באופן זמני בבית הספר החקלאי 'מקוה ישראל'.
בשכונת מולדת עבר תוואי 'דרך הביטחון' שנסללה בשנת 1948 כדרך חלופית לדרך יפו-ירושלים (כביש 44 של היום), במטרה לחבר בין תל אביב לבין מושבות הדרום וירושלים.
כיום מתגוררות בשכונה עשרות משפחות, לצד מספר מועט של עסקים ובתי מלאכה. כל המבנים ובתי השכונה עתידים להתפנות על-פי תוכנית ח-500, למעט מגדל המים ו'דרך הביטחון', שהוכרזו כאתרים לשימור.
שכונת 'גבעת חולון'.
שכונת 'גבעת חולון נכללת בתחום תוכנית ח-500, באזור המיועד לפארק החולות.
שכונת מגורים קטנה זו ממוקמת דרומית לשכונת 'קריית שרת', בלב אזור החולות, לצד הכביש המוליך אל מתחם בית המטבחיים העירוני.
שכונת 'גבעת חולון' כוללת כמה עשרות בתי מגורים. המבנים של השכונה נבנו בתחילת שנות ה-40 של המאה הקודמת ונותרו עד היום במתכונתם המקורית. אמנם, על פי תוכנית המתאר ח-1 (תיקון מס' 3) שאושרה בשנת 1978, סווג השטח למגורים, אך כדי להרחיב את הבניה באזור זה היה צורך בהכנת תוכנית מפורטת. בשל המגבלות הנובעות מהימצאותה של השכונה בתחום ההשפעה של שדה התעופה, נמנעה האפשרות לפיתוח השכונה, ולפיכך היא הושארה במצבה המקורי, ללא תשתיות מודרניות, עד היום.
תושבי השכונה 'גבעת חולון' פנו להליכים משפטיים נגד עיריית חולון וזכו בחודש יוני 2014 לקבל פסק דין לטובתם, המחייב את העירייה להעניק להם שירותים עירוניים נאותים, כגון פינוי והצבת מכלי אשפה, התקנת תאורת רחובות ושילוט הנושא את שם הרחוב.
שכונת גבעת חולון עתידה להתפנות במסגרת מימוש תוכנית ח-500 (ראה להלן 'פינויין של השכונות גבעת חולון ומולדת').
בית המטבחיים.
חטיבת קרקע בשטח כולל של 254 דונם, משתרעת על חלקות קרקע שונות בגושים 6052, 6053, 6734 ו-6735. הקרקע כולה הופקעה מבעלי קרקע פרטיים. ההפקעה בוצעה בעקבות הרשאה שקיבל ראש עיריית חולון, פנחס אילון בשנת 1961 על-פי פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) 1943 לשם הקמת בית מטבחיים אזורי ותעשיות נלוות לו.
לצורך כך אף הוקם בשנת 1959 תאגיד משותף לעיריות תל אביב וחולון (ביחס של 80% עיריית תל אביב ו-20% עיריית חולון), שהיה אמור לקדם את המיזם ולשאת בפועל בהוצאות הקמתו, לרבות תשלום פיצויי הפקעה לבעלי הקרקע הפרטיים.
הליכי ההפקעה של 250 הדונם בחולות דרום חולון, הסתיימו בשנת 1966, ולאחר מכן אושרה תוכנית בנין ערים ח-142 – להקמת בית מטבחיים ותעשיות נלוות לו. על-פי התוכנית הנ"ל ניתן היה להקים באזור זה בית מטבחיים ומפעלים הקשורים בעיבוד בשר. מבחינת גודלו יכול היה בית-מטבחיים כזה לשמש עבור המזרח התיכון כולו. אך באותן שנים התוכנית נראתה נחוצה, ואיש מבעלי הקרקעות הפרטיים לא התנגד למיזם.
בפועל, פרט למבנה אחד של בית מטבחיים שהוקם בסוף שנות ה-60 ופעל עד תחילת שנות ה-90, כל יתרת הקרקע נשארה ריקה ופנויה. מבנה בית המטבחיים פוצץ בתרגיל של פיקוד העורף, בחודש יוני 2015.
בעלי הקרקע, עיריית תל אביב ועיריית חולון צפויים לקבל זכויות במסגרת תוכנית ח-500, ע"פ הוראותיה, בעבור פינוי בית המטבחיים (סעיף 2.2.4 לתקנון התוכנית).
תיקון מס' 3 לפקודת הקרקעות קבע סייג של התיישנות להחזרת הקרקע לבעליה. על כן, לאחר שינוי הייעוד במסגרת תוכנית ח-500 מהמטרה הציבורית שבגינה הופקעו המקרקעין, בעלי הקרקעות ההיסטוריים במתחם בית המטבחיים לא יוכלו עוד לקבל את רכושם.
עיקרי הוראות התוכנית.
מסמכי התוכנית המופקדת
ביבליוגרפיה.
יוסף רייטן, אתר ח 500 חולון – זירת המידע, נדלה בתאריך 24.10.2015 http://www.h-500.com/
שאמו פוטי
שַאמוּ פלק-פוֹטִי (בהונגרית Samu Fleck-Fóti; 17 במאי 1890 - 17 ביוני 1916) היה מתעמל וזורק דיסקוס הונגרי ממוצא יהודי, בעל מדליית כסף אולימפית בהתעמלות (סטוקהולם 1912).
ביוגרפיה.
מדליית כסף אולימפית.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה גלרט במדליית כסף בתחרות הקרב-רב קבוצתי בהתעמלות בתוצאה של 45.45 נקודות, אחרי איטליה (53.15 נק') ולפני בריטניה (36.90 נק'). נוסף לכך, הוא סיים במקום 25 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.37 מטר.
אלוף הונגריה.
בשנים 1914-1912 זכה פוטי 3 פעמים ברציפות במדליית זהב באליפות הונגריה.
להקת חופים
להקת חופים הייתה הרכב מוזיקלי ישראלי שפעל באמצע שנות השמונים של המאה ה-20. ההרכב גובש על ידי המלחין נחום היימן לאחר שחזר משהות בלונדון בשנת 1984. עיקר פעילות ההרכב היה מופע עם שיריו של היימן. הזמרים חברי ההרכב היו חני ליבנה, מאיר בנאי, משה דץ, ליזה קחטן-לנג ואיציק בכר. אריק רודיך שימש כמעבד והמפיק המוזיקלי. על פי זכרונותיו של היימן, ההרכב הופיע יותר מ-250 פעמים בשלוש השנים לאחר הקמתו.
שמה של הלהקה נגזר משמו של השיר "חופים הם לפעמים" שנחום היימן הלחין ונתן יונתן כתב. חני לבנה ביצעה את השיר במופע בליווי חברי הלהקה האחרים. המופע כלל שירים מצליחים נוספים כגון "נחל תנינים" שאת מילותיו כתב אהוד מנור, "החול יזכור", "שירים עד כאן", "שיר אהבה ישן" ו"תפילת הדייג" שכתב נתן יונתן, "את שומעת" שכתב נתן אלתרמן ועוד. מרבית השירים היו מוכרים לציבור עוד טרם המופע בביצועים אחרים, אולם חלקם, כגון "אנשי הגשם", שכתבה רחל שפירא וביצע במופע משה דץ, זכו להצלחה ומוכרים כיום בזכות הביצוע במופע.
הסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית
הסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית (באנגלית: 1st Palestinian Light Anti-Aircraft Battery) הייתה יחידת נ"מ בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, שהורכבה ממתנדבים יהודים מארץ ישראל, וביניהם קבוצה שהתארגנה בין בוגרי בית הספר מקוה ישראל. הסוללה הייתה קשורה לבסיס חיל האוויר הבריטי בעקיר (היום בסיס תל-נוף).
היחידה נוסדה ב-18 באוקטובר 1940 והתקיימה עד דצמבר 1944. היחידה עשתה שימוש במקלעים נגד מטוסים מסוג ברדה שנלקחו שלל מהצבא האיטלקי בצפון אפריקה, ובתותחי בופורס.. בקיץ 1941, בעת המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה, השתתפה היחידה בהגנת חיפה בחלק מהפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה. בסוף 1943, עם התרחקות החזית מארץ ישראל וניצחון הגרמנים במערכה על האיים הדודקאנסיים, הוצבה היחידה בקפריסין.
ב-1944, עם הקמת הבריגדה היהודית מוזגה היחידה יחד עם פלוגת תותחי החוף, ליצירת "הגדוד היהודי של תותחי השדה". הגדוד צויד בתותחי 25 ליטראות והתאמן במחנה האימונים של הארמייה השמינית הבריטית בפיוג'י באיטליה. לאחר מכן השתתף יחד עם יחידות אחרות של הבריגדה במערכה על נהר סניו.
מעלון היחידה עולה שהתקיים שם הווי הכולל, למשל, נשף שנתי, הייתה ספריה, ואורגנה קופה לעזרה הדדית.
עלון היחידה.
בשנים 1942 - 1943 הוצא לאור עלון היחידה, ביטאון התותחנים. לשון הביטאון הייתה עברית, למעט קטעים מטעם או עבור הפיקוד הבריטי. העלון הודפס בדפוס השומר הצעיר במרחביה. בעלון הופיעו מאמרים בענייני אקטואליה וחיי היחידה, יצירות ספרותיות, קטעי הומור ועוד.
סוניטה ויליאמס
סוניטה לין "סוני" ויליאמס (Sunita Lyn Wiliams; נולדה ב-19 בספטמבר 1965) היא אסטרונאוטית אמריקאית, טייסת ניסוי לשעבר בצי ארצות הברית. היא טסה פעמיים לחלל במסגרת ארבע משימות שהות בתחנת החלל הבינלאומית והחזיקה בעבר בשיא לנשים בזמן פעילות חוץ-רכבית (50 שעות ו-40 דקות, 7 הליכות חלל).
ביוגרפיה.
ויליאמס (שם נעוריה - פנדיה (Pandya)) נולדה במדינת אוהיו, הצעירה בשלושת ילדיהם של אב ממוצא הודי ואם ממוצא סלובני. היא למדה באקדמיה הימית של ארצות הברית, שהעניקה לה תואר ראשון בפיזיקה ב-1987. ב-1995 סיימה לימודים לתואר שני בניהול הנדסה במכון הטכנולוגי של פלורידה.
שירות בצי ארצות הברית.
ויליאמס הוסמכה לקצינה בצי ארצות הברית ב-1987. ב-1989 סיימה קורס טיס והחלה להטיס מסוקי בואינג ורטול CH-46 אביר הים. היא שירתה בין השאר במזרח התיכון, בים סוף, במפרץ הפרסי ובעיראק והשתתפה במלחמת המפרץ.
ב-1993 סיימה קורס לטייסי ניסוי של הצי ושירתה כטייסת ניסוי. ב-1995 מונתה למדריכה בקורס טיסי הניסוי של הצי. בהמשך הוצבה על סיפון אוניית הסער סאיפן כעוזרת קצין הטיסה של האונייה עד שהתקבלה ב-1998 לתוכנית האסטרונאוטים של נאס"א.
ויליאמס הגיעה לדרגת קפטן וצברה בסך הכל למעלה מ-3,000 שעות טיסה תוך הטסת למעלה מ-30 דגמי כלי טיס.
שירות בנאס"א.
ויליאמס החלה את קורס ההכשרה הבסיסי בנאס"א באוגוסט 1998. במהלך הקורס התאמנה עם האסטרונאוט הישראלי אילן רמון.