באפריל 1941 סופחה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות צפון של גנרלפלדמרשל וילהלם פון לב. מטרת קבוצת ארמיות זו הייתה כיבוש לנינגרד תוך חבירה עם הכוחות הפינים. הלחימה נפתחה ב-22 ביוני והדיוויזיה השתתפה בקרבות בליטא ולטביה. ביולי השתתפה בפריצת קו סטלין ולאחר מכן במהלך אוגוסט בלחימה כבדה באזור דמיאנסק.
במסגרת מבצע דמיאנסק, מתקפת הנגד הסובייטית שיצרה את "כיס דמיאנסק" בתוכו כותרו שש דיוויזיות גרמניות, ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות ביותר ואיבדה כ-80% מכוח האדם המקורי שלה. באפריל 1942 הצליחו הגרמנים לשבור את טבעת הכיתור סביב הכיס ולחבור לכוחות המכותרים. בשל האבדות הכבדות שספגה הועברה הדיוויזיה לצרפת, בה שהתה עד פברואר 1943 לצורך מנוחה וארגון מחדש. במהלך הארגון מחדש גויסו חיילים חדשים לדיוויזיה והוחלף הציוד שנפגע במהלך הלחימה בברית המועצות. בזכות תפקודה במהלך הלחימה בחזית המזרחית, שודרגה הדיוויזיה מדיוויזיית חי"ר לדיווייזיית פאנצרגרנדיר וקיבלה רגימנט טנקים.
החזרה לברית המועצות.
בתחילת פברואר 1943 קיבלה הדיוויזיה פקודה להצטרף לקבוצת ארמיות דון בפיקודו של אריך פון מאנשטיין שנועדה לחלץ את הארמייה השישית של הוורמאכט שהייתה מכותרת בסטלינגרד. פון מנשטיין לא הצליח לחלץ את הארמייה המכותרת, והדיוויזיה, שעדיין הייתה תחת פיקודו, עברה צפונה על מנת להשתתף במתקפת הקיץ הנאצית שהגיעה לשיאה בקרב קורסק ביולי 1943. הדיוויזיה נלחמה באגף הדרומי של המתקפה הגרמנית והתבלטה בקרב פרוחורובקה, אך נשחקה ונאלצה לעבור לעתודה.
לאחר קרב קורסק סופחה הדיוויזיה לארמייה השישית שהוקמה מחדש והוצבה בדרום אוקראינה, שם השתתפה בקרבות נגד ראש הגשר הסובייטי על נהר המיוס. זמן קצר לאחר מכן, נאלצה לשוב צפונה על מנת לתגבר את המגננה הנאצית במבצע רומיאנצב, בו ניסו הרוסים לכבוש את חרקוב. למרות הלחימה העקשנית של היחידות הנאציות, הסובייטים הצליחו לאגף את המגינים והנאצים נאלצו לסגת.
בראשית ספטמבר 1943 הגיעה הדיוויזיה לדנייפר ונלחמה נגד ארמיית המשמר המשוריינת ה-5 של הצבא האדום, בה נלחמה גם בקרב קורסק. באוקטובר זכתה הדיוויזיה לשינוי ייעוד נוסף, הפעם לדיוויזיית שריון. בנובמבר של אותה השנה, הסובייטים הצליחו לשבור את המגננה הגרמנית והדיוויזיה נסוגה לגבול הרומני.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בקרבות סמוך לגבול הרומני כשקיבלה פקודה בינואר 1944 לעבור צפונה על מנת לחלץ כ-56,000 חיילים גרמנים שכותרו בכיס קורסון. הגרמנים הצליחו במאמץ רב לחבור לכוחות המכותרים ורובם נחלצו מהכיס. אחרי פעולה זו, הדיוויזיה שבה דרומה והייתה מעורבת בקרבות כבדים ליד הנהר בוג במרץ 1944. בתחילת אפריל הועברה הדיוויזיה לעתודה, חידשה את ציודה וקיבלה תגבורות. לאחר מכן השתתפה בקרב טרגו פרומוס ותרמה לניצחון הגרמני.
פולין והונגריה.
בתחילת יולי עברה הדיוויזיה לאזור גרודנו בפולין והשתתפה בהגנה על ורשה. הדיוויזיה השתתפה בקרבות נגד קורפוס משוריין של הצבא האדום שחוסל כמעט לחלוטין. עקשנותם של יחידות האס אס אפשרה לוורמאכט לייצב את החזית לאורך נהר הוויסלה. בדצמבר 1944 השתתפה הדיוויזיה במבצע קונרד שנועד לחלץ את הכוחות הגרמנים המכותרים באזור בודפשט. למרות ההצלחה הראשונית, המבצע נכשל והכוחות לא חולצו. יתרה מכך, הסובייטים פתחו במבצע לכיבוש וינה. במרץ 1945 כותרה הדיוויזיה יחד עם דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית (ויקינג) כמעט לחלוטין, ורק בעזרת דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית הצליחה להיחלץ מהשמדה. החלקים הנותרים של הדיוויזיה המשיכו להתנגד לצבא האדום בצ'כוסלובקיה ונכנעו לאמריקאים ב-9 במאי. על פי הסכם מוקדם, העבירו האמריקאים את השבויים לידיים סובייטיות ואנשי הדיוויזיה נכלאו בגולאגים בסיביר.
פשעי מלחמה.
במהלך המלחמה בצרפת ובבלגיה רצחו אנשי הדיוויזיה 89 חיילים בריטיים שבויים ב לה פאראדי ולאחר מיכן רצחו בין מאות לעשרות חיילים צרפתיים שבויים ממוצא אפריקאי ב צ'לסיי (Chasselay)
מוזיקה פופולארית
יוחנן באדר
אבישי ז'אנו
אבישי (יעיש) ז'אנו (נולד ב-19 ביולי 1970 בנצרת עילית) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת המגן הימני והקשר האחורי.
קריירה.
ז'אנו החל את דרכו בקבוצת הנוער של מכבי נתניה ובעונת 1987/1988 עבר לקבוצה הבוגרת. בעונת 1988/1989 עבר לשחק במדי מכבי אחי נצרת מליגה ב' ושיחק במדי קבוצה זו שנתיים. בעונת 1990/1991 עבר לשחק במדי הפועל נצרת עילית ששיחקה באותה עת בליגה א'. עונה לאחר מכן, בעונת 1991/1992, חזר לשחק במדי מכבי נתניה והמשיך לשחק שם עד עונת 1994/1995 בה ירדה מכבי נתניה לליגה הלאומית.
מעונת 1995/1996 החל לשחק במדי מכבי חיפה בה שיחק תשע שנים וזכה עם הקבוצה בעונת 1997/1998 בגביע המדינה וכן בעוד מספר תארים, בהם 3 אליפויות, בעונות 2001 עד 2004. בעונת העפיל עם הקבוצה לליגת האלופות. ברוב שנותיו במכבי חיפה שימש בועט הפנדלים הקבוע של הקבוצה. בעונת 2004/2005 עבר לשחק במדי הפועל נצרת עילית בהם שיחק שתי עונות ושימש כקפטן הקבוצה.
בתום עונת 2005/2006 התווסף לרשימת הרכש הגדולה של אייל ברקוביץ' במכבי נתניה. אך בסופה של עונת 2006/2007 החליט ז'אנו לעזוב את מכבי נתניה לטובת קבוצת עירוני טבריה שבאותה עונה עלתה מליגה ב' לליגה א'. אחרי עונה אחת בטבריה, עבר ז'אנו לשחק במדי הפועל חדרה, בה שיחק רק 3 משחקים בשנת 2008, לפני שחזר לקבוצתו הקודמות עירוני טבריה. בתום עונת 2008/2009, הודיע ז'אנו על פרישה ממשחק.
כיום עוסק ז'אנו במכירת מכוניות ואביזרי רכב.
גדימינאס קירקילאס
גדימינאס קירקילאס (בליטאית: Gediminas Kirkilas, נולד ב-30 באוגוסט 1951) היה ראש ממשלת ליטא בשנים 2006–2008.
חייו.
קירקילאס מונה לתפקיד ראש הממשלה על ידי נשיא ליטא לשעבר, ולדאס אדמקוס והחליף את זיגמנטאס בלסיטיס, שכיהן חודש אחד כראש הממשלה בפועל, החל מיוני 2006.
קירקילאס כיהן כשר ההגנה של ליטא בין השנים 2004 - 2006. כמו כן, מכהן קירקילאס כסגן יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ליטא.
ב-27 בנובמבר 2008 החליף אנדריוס קוביליוס את קירקילאס בתפקיד ראש ממשלת ליטא.
שרה, גיבורת ניל&quot;י
שָׂרָה, גיבורת ניל"י הוא ספר לילדים ולנוער מאת הסופרת הישראלית דבורה עומר, שיצא לאור בשנת 1967 ומתאר את חייה של שרה אהרנסון.
הספר עוסק בהתהוות מחתרת הריגול ניל"י ובפעילותה בזמן מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל העות'מאנית מנקודת מבטה של שרה אהרנסון. בראש מחתרת הריגול ניל"י עמד אחיה הבכור אהרן אהרנסון. הספר משלב בין פעילותה במחתרת לחייה האישיים, למשל היכרותה עם אבשלום פיינברג, יחסיה עם אחותה הצעירה רבקה ועוד.
עלילה.
הסיפור פותח בפגישתם של שרה אהרונסון ואבשלום פיינברג בארץ ישראל העות'מאנית, עוד בהיותם ילדים. לאחר שאבשלום מגיע לביתה של שרה ומזמין את שרה ושניים מאחיה – רבקה ואלכסנדר, לטיול, מציג אבשלום בפניהם מערה נסתרת שמצא בעת מפולת סלעים. בעקבות הצעתו של אבשלום להקים מחתרת שתגן על היישוב העברי מפני שודדים ועות'מאנים, הם מקימים קבוצה ששמה הגדעונים.
לאחר תקופת שנים שבה קבוצת הגדעונים המשיכה לפעול ללא אבשלום (שנסע ללמוד בצרפת), מלכה, אמם של שרה ורבקה נפטרה. שרה ורבקה בוגרות ונישאות (שרה נישאת לחיים אברהם, ורבקה מתארסת לאבשלום, שחזר לישראל בתום תקופת השנים). שרה נוסעת לאיסטנבול ביחד עם בעלה. באיסטנבול, שרה שומעת מפי אנשים על מלחמת העולם הראשונה, שבה משתתפת, בין היתר, האימפריה העות'מאנית. שרה נוסעת לארץ ישראל בחזרה על־מנת לבקר את קרובי משפחתה ולעזור להם כלכלית, תוך כדי עזיבת בעלה. בעת נסיעתה לארץ ישראל, שרה מבחינה בשיירות של ארמנים מגורשים מבתיהם. היא מתפלאת ותוהה אם זה יקרה גם לקהילה היהודית בישראל.
שרה נפגשת עם משפחתה, ומצטרפת למחתרת ניל"י (שראשיה הם אהרן אהרונסון ואבשלום פיינברג) שתפקידה לעזור לבריטים לכבוש את ארץ ישראל, על ידי ריגול. תפקידה העיקרי של שרה במחתרת הוא הצפנת הידיעות. לאחר פעילות ממושכת במחתרת, אבשלום פיינברג מת, לאחר שהוא ויוסף לישנסקי ניסו להגיע לקהיר על מנת ליצור קשר עם הבריטים, והותקפו בידי בדואים.
לקראת סיום הספר, רבים מחברי ניל"י נוסעים מארץ ישראל בעקבות חשדם של העות'מאנים בהם. שרה נתפסת לפני שהספיקה לעלות על ספינה, ונחקרת בעינויים על מנת שתספר על מיקומו של יוסף לישנסקי (שברח לכרמל). לאחר שנשברה מהעינויים, התאבדה באמצעות אקדחה במקלחת שבבית אחיה: אהרון אהרונסון.
הוצאה לאור.
הספר יצא לאור בשנת-1967 בסדרת "נועזים" של הוצאת י' שרברק, שהוקדשה לביוגרפיות של גיבורי ראשית היישוב, כגון "דמעות של אש" על צביה לובטקין גם הוא מאת עומר; "גיבור חידה" על יוסף טרומפלדור מאת אוריאל אופק; "הצנחנית שלא שבה" על חנה סנש ו"לא בדרך המלך" על אורד וינגייט, שניהם מאת עודד בצר.
בשנת 1968 זיכה הספר את דבורה עומר בפרס למדן.
בשנת 1981 עובד הספר לעברית קלה בידי יגאל מולדבסקי, ויצא לאור בידי המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית.
יצאה לאור גם גרסה קולית של הספר, שאותה מקריאה גליה ירון.
עיבוד למחזה.
בשנת 1976 עיבדה עומר את הספר למחזה שהועלה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, בבימויה של ציפי פינס. הפקה נוספת בתיאטרון זה עלתה בשנת 1987, בבימויו של איציק ויינגרטן. עיבוד נוסף הועלה בשנת 2012 בתיאטרון הקיבוץ, בבימויה של דפנה אנגל.
לה פיגרו
ג'ייקוב ברנולי
משפחת ריבלין
משפחת ריבלין היא משפחה יהודית ענפה שמוצאה ממזרח אירופה. צאצאים רבים ממנה התבלטו במגוון תחומים.
היסטוריה.