במרץ 1852 בוטלה החוקה של 1831 והרפורמות של 1848, ובאפריל נכנסה לתוקף חוקה חדשה שהשאירה סמכויות צרות מאוד לדיאט, ואסרה על בניית מפעלים ומסילות ברזל. ב-30 במאי 1860 לאחר תסיסה הולכת וגוברת בנסיכות, הוענקה חוקה חדשה שנתנה יותר זכויות לאזרחים. ב-14 במאי 1862 עקב חשש מכיבוש פרוסי, התקבלה מחדש החוקה של 1831, אולם הנסיך פרידריך וילהלם דאג לטרפדה.
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה קאסל על ידי הכוחות הפרוסים, ושלושה ימים לאחר מכן נתפס פרידריך וילהלם ונכלא בשטטין. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הנסיכות לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.
אף לאחר איחוד גרמניה בשנת 1871, ניסה פרידריך וילהלם לחזור לשלטונו. ב-6 בינואר 1875 מת פרידריך וילהלם בפראג, שהייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
עקב נישואי פרידריך וילהלם בנישואים מורגנטיים, לא ירשו ילדיו את תאריו, והם עברו לפרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל.
עורק הכסל החיצון
עוֹרֵק הַכֶּסֶל הַחִיצוֹן (TA: arteria ilica externa) הוא עורק באגן המתפצל מעורק הכסל המשותף, קדמית למפרק העצה והכסל, ומספק דם לרגל. ביציאתו מחגורת האגן העורק הופך לעורק הירך.
אנטומיה.
מהלך.
ראשיתו של עורק הכסל החיצון בהתפצלותו של עורק הכסל המשותף לשני עורקים – עורק הכסל החיצון ועורק הכסל הפנימי – קדמית למפרק העצה והכסל. העורק יורד לפנים לאורך הגבול התיכון של שריר המותניים הגדול. בצאתו מחגורת האגן, מאחור ומתחת לרצועת המפשעה, העורק הופך לעורק הירך.
סעיפים.
מעורק הכסל החיצון מסתעפים שני ענפים בטרם הוא הופך לעורק הירך: עורק רום הבטן התחתון והעורק כותר הכסל העמוק. ענפים אלה מספקים דם לשרירים ולעור שבדופן הבטן התחתונה. בעוד עורק רום הבטן התחתון יוצר השקה עם עורק רום הבטן העליון שמוצאו מעורק החזה הפנימי, העורק כותר הכסל העמוק יוצא הצדה ומתקדם לאורך רכס הכסל של עצם האגן.
היבטים קליניים.
בהשתלת כליה עורק הכסל החיצון הוא העורק שמחובר בדרך כלל לעורק הכליה המושתלת.
מוקדמות יורו 1964
מוקדמות יורו 1964 הוא טורניר כדורגל שנערך באירופה בין יוני 1962 למאי 1964, ובמסגרתו התמודדו 29 נבחרות לאומיות החברות באופ"א על ארבעה מקומות ביורו 1964 שנערך בספרד.
טורניר המוקדמות כולו התנהל בשיטת בית-חוץ, ללא שימוש בחוק שערי חוץ. במקרה של שוויון בתום שני המפגשים, הוכרעה ההתמודדות במשחק שלישי ומכריע.
הטורניר החל בסיבוב מוקדם, בו השתתפו כל הנבחרות למעט , ו שזכו לכרטיס חופשי לשמינית הגמר. פרשה מהטורניר לאחר הגרלת הסיבוב המוקדם, בה הוגרלה להיפגש עם .
הנבחרות המעפילות.
1 במודגש: זכתה בטורניר
גזע הבטן
גֶּזַע הַבֶּטֶן (TA: truncus coeliacus), או עוֹרֵק הַבֶּטֶן (arteria coeliaca), הוא עורק קצר בבטן, הענף הראשון של אבי העורקים הבטני, המספק דם לאיברי רום הבטן: הוושט הבטני, הקיבה, התריסריון, הכבד, כיס המרה, הלבלב והטחול.
גזע הבטן יוצא אופקית לפנים מאבי העורקים בגובה החוליה השתים-עשרה של החזה. אורכו 1.25 ס"מ, ועד מהרה הוא מתפצל לשלושת ענפיו: עורק הקיבה השמאלי, עורק הכבד המשותף ועורק הטחול. לעיתים יוצאים מהגזע גם שני עורקי הסרעפת התחתונים.
גזע הבטן מספק את המבנים אשר התפתחו במהלך ההתפתחות העוברית מהמעי הקדמי.
פרידולין פון זנגר אטרלין
עורק הקיבה השמאלי
עוֹרֵק הַקֵּבָה הַשְּׂמָאלִי (TA: arteria gastrica sinistra) הוא עורק בבטן המסתעף מגזע הבטן ומספק דם לקיבה ולחלקו התחתון של הוושט. העורק מתקדם לאורך העקומה הקטנה של הקיבה ומשיק עם עורק הקיבה הימני.
עורק הקיבה השמאלי עלול להיות מעורב בכיב פפטי, כאשר כיב חודר דרך רירית הקיבה אל אחד מסעיפי העורק. במקרים של יתר לחץ דם שערי, השקות עם ענפים ושטיים של עורק זה עלולים ליצור דליות ושט. שני מצבים אלה עלולים להתבטא בדימום מדרכי העיכול העליונות עד כדי סכנת חיים.
אסף בן צבי
אסף בן צבי (נולד ב-1953) הוא צייר ופסל ישראלי. על יצירתו זכה בשנת 2011 בפרס רפפורט לאמן בכיר.
ביוגרפיה.
אסף בן צבי נולד בשנת 1953 בכפר יחזקאל. עד תחילת שנות השמונים עסק בצפרות. בשנת 1981 נרשם ללימודים במחלקה לאמנות ב"בצלאל". במהלך לימודיו נסע, בין השנים 1983–1984, במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים, למכון פראט בניו יורק.
בראשית דרכו האמנותית התמקד בן צבי בפיסול. עם סיום לימודיו הציג עבודות בתערוכת יחיד בגלריה גימל בירושלים (1986), בסדנאות האמנים בירושלים ובפסטיבל הפיסול בתל חי (1987).
בין השנים 1988–1999 לימד בבית הספר קלישר.
בשנת 1990 הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2011 זכה בן צבי בפרס רפפורט לאמן בכיר. במסגרת הפרס נפתחה ב-16 במרץ 2012 התערוכה "לשכוח כמעט את הכל" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בן צבי מתגורר ועובד בירושלים.
הטייסת הבווארית ה-304
הטייסת הבווארית מס' 304B הייתה אחת מחמש טייסות שהגיעו מגרמניה בסתיו 1917 לארץ ישראל כדי לסייע לבעלי בריתם הטורקים במלחמת העולם הראשונה. הטייסת הקימה שדה תעופה ליד הקואופרציה במרחביה, ממזרח לעפולה, לאחר שפונתה מעיראק אל-מנשייה בדרום.
הגרמנים הקימו שדה תעופה מאולתר ממערב למרחביה, בשם 'מרכז תחנת האווירונים הצבאיים', ובו 12 מטוסי רומפלר 4 () דו-כנפיים.
טיסות הצילום.
בשדה לא היו מסלולים סלולים וכשירד גשם הפעילות האווירית הושבתה. המטוסים חנו בתוך אוהלים גדולים. היו גם טיסות קרב אך לרוב היו אלה טיסות צילום שבוצע באמצעות תשלילי זכוכית מצופי ג'לטין ובמצלמות מסוג VOIGTLANDER האוסטרית או ZEISS הגרמנית.
הטייסים יצאו למשימותיהם בצמדים: טייס ותצפיתן. הם סיירו בעיקר מעל אזורים מרוחקים מהחזית עצמה ששמשו את הבריטים כשטחי הנחתת ציוד, כגון באר שבע או אזור השפך של ואדי סוכריר (נחל לכיש כיום).
התצפיתנים צילמו גם את אזור הבסיס בו שהו - שרידי המבצר הצלבני, בתי המושבה, ואוהלי הטייסת עצמה.
התצפיתן היה הצלם והמתעד. לצורך הצילום היה עליו להוציא את פלג גופו העליון מחוץ לחופה, לצלם ולתעד בשוליו העליונים של התצלום את הפרטים המזהים על הטיסה ועל אובייקט הצילום.
הדיווחים הועברו אחת לשבוע למפקדת החזית בנצרת.
היחסים עם המתיישבים היהודים.
יחסי הגרמנים עם מתיישבי הקואופרציה היו טובים. אמנם בהתחלה כאשר הגיעה הטייסת דובר על גירוש המתיישבים, אך לבסוף הושגה פשרה על פיה המתיישבים פינו שניים מתוך ארבעת בתי המגורים עבור הקצינים הגרמנים. המתיישבים חששו מחובה כפולה, גם לצבא הטורקי וגם לטייסת הגרמנית. בנוסף הם ראו עצמם כמטרה להפצצה מצד הבריטים. אכן כבר בראשית ינואר 1918 מטוסים בריטיים הנחיתו כ-30 פצצות ואש מקלעים על הטייסת הגרמנית. לא היו נפגעים בנפש אך המטוסים והאוהלים נפגעו.
מצד שני, קציני הטייסת סייעו לא מעט לאנשי היישוב. הם רכשו את התוצרת החקלאית וטיפלו בחולים. רופא הטייסת בהתחלה היה ד"ר טיארי ולאחר מכן מילא את מקומו ד"ר קוגלר, וסגנו היה רופא גרמני יהודי בשם ד"ר וולף. הם תיעדו טיפול במחלות קשות של המתיישבים כטיפוס הבהרות או כולרה, וכן מחלות עיניים וזיהומים שונים.
כחלק מהיחסים הטובים שנרקמו, הטייסים צילמו את החלוצות, שמרו את התשלילים ונתנו למתיישבים את ההדפס. כאשר הטורקים ציוו להפקיע שלושה עגלונים ושישה סוסים שעבדו בשירות הטייסת עבור הצבא הטורקי, הגרמנים דאגו שהם יישארו במרחביה. הגרמנים קנו עבור המתיישבים פרדות ועגלה מעודפי הצבא. הגרמנים אף תיעדו חיפוש נשק אצל חברי הקואופרציה על ידי הטורקים, וכיצד הם עזרו ליהודים לצאת בשלום מהחיפוש.
כאשר הגיעו נחילי ארבה ואיימו להשמיד את העצים הצעירים ששתלו המתיישבים, הגרמנים נאותו לשלוח את אחד הטייסים לחיפה ולהביא בדחיפות גלילי בד לכיסוי העצים.
בתעוד של ותיקי מרחביה מסופר כי הגרמנים והמתיישבים שיחקו כדורגל, היו שמועות על קשרים רומנטיים, ונערכו אף נשפים משותפים – למשל, בחג המולד ובליל הסילבסטר. הרפת הוסבה לשמש כאולם שבו הוצגו מערכונים וניגנה תזמורת משותפת.
"אקספרס המרחצאות הפיניקי".
קציני הטייסת חיפשו ומצאו דרך להגיע לחיפה בלי תלות ברכבת העמק. הם השיגו קרון של רכבת משא, התקינו עליה כיסאות וקבעו בקדמתה מנוע של אחד ממטוסיהם, לרבות המדחף. על פי הספר "ישרו בערבה מסילה" מאת פול קוטרל היה זה "מנוע מטוס בעל הספק של 160 כ"ס מתוצרת חברת 'דיימלר–בנץ'". הקרון קיבל את השם הציורי "אקספרס המרחצאות הפיניקי" (בגרמנית Phönizischer Badeexpress, באנגלית Phoenician Bath Express). על הקרון הוקם גם תורן ועליו מפרש. כאשר נסעו מערבה לחיפה, הרוח שהייתה בדרך כלל לכיוון מערב אפשרה להם לנוע על המסילה הישרה כסרגל ללא צורך במנוע. לעומת זאת בדרך חזור תפקד המנוע, והפולקלור מספר כי הקרון השיג שיא עולמי במהירות על מסילת ברזל לאותה תקופה - כמאה קמ"ש. את כלי התחבורה תכנן המהנדס הישראלי ברוך קטינקא שהיה גם המהנדס הטכני הראשי של הרכבת החיג'אזית.
סוף דבר.
עשרה חודשים לאחר הקמת הבסיס, ב-19 בספטמבר 1918, עם פתיחת מערכת מגידו, תקפו מטוסי קרב בריטים את השדה והמאהל של הטייסת. מאוחר יותר באותו יום הגיעה ידיעה על התקדמותם של פרשים אוסטרליים ואז ניתנה פקודה לפנות במהירות את הבסיס. רוב הציוד הועמס משך הלילה על קרונות רכבת והשכם בבוקר הגיע לתחנת הרכבת בצמח. חלק מהמטוסים הוטסו אף הם לצמח.
בבוקר יום 20 בספטמבר 1918 הגיעו הפרשים האוסטרלים למרחביה, תפסו ארבעה מטוסים שעוד חנו על הקרקע ושבו 20 מאנשי הטייסת, כולל מפקד הטייסת, פרנץ יוזף ואלץ, ששהה אותה עת אצל המתיישבים בחצר מרחביה.