ב-2012 התקיימה פגישה בין צאצאיו של פוקס לצאצאיו של יוליוס הירש, חברו היהודי לקבוצת קרלסרוה. ב-2013 מועצת עיריית קרלסרוהה, עיר הולדתו, חנכה כיכר על שמו בסמוך לאצטדיון הכדורגל הישן שבו שיחק. דמותו הונצחה בתערוכה "מכוכבים לנרדפים".
ראו גם.
יוליוס הירש
לקריאה נוספת.
ספר התערוכה: מכוכבים לנרדפים. כדורגלנים יהודים-גרמנים בצל צלב הקרס (דו לשוני בגרמנית ובעברית).
Fable הוא שיר אינסטרומנטלי של רוברט מיילס, שיצא לאור בשנת 1996, כסינגל השני מאלבומו Dreamland שיצא שנה לאחר מכן. השיר הולחן על ידי מיילס וזכה להצלחה עולמית. הוא יצא לאחר הסינגל "children" שהוציא מיילס, שהביא אותו לזכות בהכרה עולמית.
הסינגל הגיע לעשרת הגדולים באוסטריה, בלגיה, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד ובריטניה. בנוסף, הגיע למקום הראשון במצעד שירי המועדונים של הבילבורד, והשהה בראש המצעד שבוע אחד.
בקליפ לשיר מיילס נרדם על הספה ליד הטלוויזיה. על הקיר מאחוריו שלוש נשים המבצעות תנועות של שחיה צורנית.
בישראל שימש השיר כאות הפתיחה של יומן הערב של רשת ב'.
קוונטום (פירושונים)
אלויסיוס גונזגה
אלויסיוס גונזגה (בלטינית: Aloysius Gonzaga; באיטלקית: Aluigi de Gonzaga; 9 במרץ 1568 - 21 ביוני 1591) היה בן אצולה איטלקי ישועי שהוכרז כקדוש של הכנסייה הקתולית.
תולדות חייו.
נולד בקסטליאונה (בין מנטובה לברשה) לאביו פרנטה מבית גונזגה, מרקיז קסטליאונה ולאמו מרתה, בתו של ברון פיימונטה מבית דלה רוברה. עקב הולדתו בסערת המלחמות האיטלקיות זכה לחינוך צבאי מגיל צעיר. בגיל שמונה נשלח לפירנצה על מנת להתחנך בביתו של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. בהיותו בן תשע חלה במחלות כליות. בהיותו חולה הרבה לקרוא עלילות קדושים ולהתפלל. עם החלמתו נדר נדר פרישות. ב-1579 שב אלויסיוס (לואיג'י) לקסטליאונה, שם פגש את הקרדינל קרלו בורומאו ולאחר ששמע על מעשי המיסיונרים בהודו החליט להיות מיסיונר. הוא פעל בשורות המסדר הקפוצ'יני והמסדר הבנדיקטי בקזאלה מונפראטו כמורה לקטכיזם ואימץ מנהגי סיגוף, אך לא הצטרף כאח פעיל לשום מסדר בשל התנגדות הוריו.
יחד עם אמו, אביו ואחיו רודולפו יצא בשנת 1581 לספרד כחלק מפמלייתה של מריה, נסיכת ספרד, ארכידוכסית אוסטריה שעמדה להשיא את בתה לפליפה השני, מלך ספרד. בספרד גמלה בליבו החלטה להצטרף לישועים. ב-1584 שבה המשפחה לאיטליה. על אף שאמו תמכה בהחלטתו ללכת בנתיב דתי, סירב אביו להתיר לו להפוך לכומר ישועי (שאינו יורש את נחלות אביו) ופעל על מנת להשיג לו מעמד מנהלי של בישוף, שיאפשר לו לשאת במשרה חילונית במסגרת הכנסייה, כראוי ליורשו.
בנובמבר 1585 ויתר אלויסיוס על כל זכויותו כיורש ממעמד אצולה ויצא לרומא, שם נפגש עם האפיפיור סיקסטוס החמישי בתיווך בן-דודו הקרדינל שיפיונה גונזגה. בגיל 17 היה אלויסיוס לחניך-מתלמד במוסד הישועי ברומא והחל בלימודים לקראת הסמכה לכהונה. בריאותו הייתה רופפת, הוא סבל ממחלת הכליות ממנה לא החלים לגמרי וכן סבל ממחלת עור ומכאבי ראש כרוניים. במאי 1590 דיווח שהיה עד לחיזיון בשובו ממנטובה לרומא בו הופיע מולו המלאך גבריאל וגילה לו שימות כעבור שנה.
ב-1591 פרצה ברומא מגפה. הישועים הקימו בית חולים לנפגעי המגפה ואלויסיוס התנדב מיד לעבוד בבית החולים, להעביר חולים מביתם אל בית החולים, להאכילם ולרחוץ אותם, להכינם לסקרמנט "המשיחה האחרונה" ולהתפלל לצד הגוססים. הוא נדבק במחלה מספר ימים לאחר יום הולדתו ה-23. בעת שגסס חווה חזיונות, עליהם דיווח לכומר המוודה שלו, רוברטו בלרמינו. בין היתר חזה במדויק את יום מותו (היום השמיני לאחר חג קורפוס כריסטי).
התקדשותו.
כבר סמוך לאחר מותו ראו בו כקדוש. זמן מה לאחר שנקבר ברומא הוצאו שרידיו ואוחסנו בצנצנת גלילית עשויה לפיס לזולי. ראשו הועבר לקבורה בעיר הולדתו, בכנסייה שנקראה על שמו. 14 שנים לאחר מותו, ב-1605 הוכרז כ"מבורך" על ידי האפיפיור פאולוס החמישי. ב-1726 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר שהכריז עליו גם כעל פטרונם של סטודנטים צעירים. פיוס האחד עשר קבע שהוא פטרונם של כל בני הנוער הנוצרים. בשל האומץ והחמלה שהפגין ובשל נסיבות מותו הוא נחשב לפטרון החולים והמתים במגפות והמטפלים בהם, ובפרט חולי איידס ומטפליהם.
יום מותו, 21 ביוני, נקבע ליום הקדוש שלו.
מוסדות על שמו.
אוניברסיטת גונזגה בספוקיין, וושינגטון, ארצות הברית, נקראה על שמו וכן מערך חינוכי מגן ילדים ועד בית ספר תיכון בעיר.
התאחדות גונזגה באירלנד, מוסד מיסיונרי (שולח שליחים לזמביה) ומפעילו של קולג' גונזגה בדבלין.
כנסייה, קולג' ומרכז מיסיונרי במנגלור שבמדינת קרנאטקה בדרום-מערב הודו.
איקונוגרפיה.
באיקונוגרפיה הוא מתואר כצעיר לבוש בגדי פרח-כהונה פשוטים עם פרח חבצלת אות לתומתו, גולגולת אות למותו בגיל צעיר, באמונה וצלב אות לרחמיו. לרוב מתואר ככורע ברך בתפילה. לעיתים תופיע מחרוזת תפילה אות לדבקותו או כתר מרקיזות זרוק או הפוך למרגלותיו, אות לויתורו על זכויות הירושה.
חסן א-תוראבי
חסן עבדאללה א-תוראבי (בערבית: حسن عبد الله الترابي, תעתיק מדויק: חסן עבדאללה אלתראבי; 1 בפברואר 1932 – 5 במרץ 2016) היה מנהיג פוליטי, דתי-אסלאמי בסודאן. הוא כונה "אחת הדמויות המשפיעות ביותר בפוליטיקה המודרנית בסודאן" ו"מנהיג אידאולוגי לטווח הארוך". א-תוראבי סייע במיסוד השריעה (חוק האסלאם) בחלקה הצפוני של סודאן. במהלך חייו נכלא מספר פעמים, אך תקופות המאסר הללו היו שלובות בתקופות בהן כיהן בתפקידים פוליטיים בכירים בסודאן - המזכיר הכללי של מפלגת הקונגרס העממי, יו"ר האספה הלאומית, שר החוץ, היועץ המשפטי והמזכיר הכללי של החזית האסלאמית הלאומית.
א-תוראבי היה המנהיג של החזית האסלאמית הלאומית (ששינתה את שמה לקונגרס הלאומי בסוף שנות התשעים) – תנועה פוליטית אשר הייתה בעלת כוח פוליטי רב, אך מעולם לא זכתה לפופולריות רבה בקרב המצביעים בסודאן. החזית האסלאמית הלאומית אימצה את גישת ה"מלמעלה למטה", לאסלאמיזציה שמובילה שינויים על ידי הממשלה באמצעות הצבת חברי מפלגות בתפקידים בכירים בממשלה ובשירותי הביטחון. א-תוראבי והחזית האסלאמית הלאומית הגיעו לשיא כוחם משנת 1989 ועד שנת 2001 בעקבות הפיכה צבאית, בה התנועה האסלאמית הסונית היחידה שהשתלטה על מדינה.
א-תוראבי פיקח על מדיניות שנויה במחלוקת אשר הייתה אחראית בין היתר להקמת "מדינת משטרה של החזית האסלאמית הלאומית" ומליציות של הארגון אשר איחדו את הכוח האסלאמי ומנעו התקוממות עממית. הגיעו מסודאן דיווחים על הפרות זכויות אדם רבות בחסות השלטון, ובכללן "הוצאות להורג, עינויים, התעללות, מעצרים שרירותיים, שלילת חופש הביטוי, ההתאספות והדת והפרות כללי מלחמה בעיקר בדרום". א-תוראבי היה מנהיג האופוזיציה ל"קואליציה האמריקאית-סעודית" במלחמת המפרץ, והקים בשנים 1990–1991 את הקונגרס הערבי המוסלמי העממי - זרוע אזורית של פעילים פוליטיים אסלאמיים שבסיסה בח'רטום.
לאחר שנת 1996 ראה א-תוראבי את מפלגתו "זרוע האידאולוגיה הבינלאומית" יורדת בכוחה והשפעתה לטובת מנהיגים פרגמטיים יותר. מנהיגים אלו הובאו כחלק מהטלת סנקציות של האו"ם על סודאן כעונש על סיועה למורדים מצריים בניסיון לרצוח את נשיא מצרים, חוסני מובארק. בתחילת 1999 א-תוראבי היה חסר כוח פוליטי, והוביל קבוצת פיצול מהקונגרס הלאומי העממי.  מאסרו האחרון היה ב-17 בינואר 2011 ונמשך תשעה ימים, בעקבות התסיסה האזרחית ברחבי העולם הערבי.
ראשית חייו.
חסן א-תוראבי נולד ב-1 בפברואר 1932 בקסלה, מזרח סודאן, לשיח' מוסלמי סופי, וקיבל חינוך אסלאמי. ב-1951 הגיע לח'רטום כדי ללמוד משפטים, והצטרף לתנועת האחים המוסלמים כסטודנט. א-תוראבי סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ח'רטום ב-1955, וגם למד בלונדון ובפקולטת סורבון בפאריס ב-1962, שם קיבל דוקטורט. בתחילת שנות השישים הפך אל תוראבי למנהיג השלוחה של האחים המוסלמים בסודאן. חסן הוא צאצא של שיח' דתי מפורסם מהמאה ה-18, חמד א-תוראבי.
דת ואמונה פוליטית.
כתביו, הרטוריקה שלו, דרשותיו והצהרותיו הפומביות של א-תוראבי תוארו לעיתים קרובות כמתקדמות, כ'תאוריה ליברלית', כמתונות וכמתחשבות, אך בעת היותו בשלטון הייתה זו תקופה בה היו הפרות קשות של זכויות אדם. קיימת כאן סתירה אותה הסביר הדיפלומט אנדרו נציוס () שהיה לשליח מיוחד מטעם ממשלת ארצות הברית לסיוע הומניטרי בסודאן. בעקבות תפקידו זה, נציוס הכיר מקרוב את פעולותיו של א-תוראבי ואת השפעותיהן על האוכלוסייה. נציוס ציין שכאשר היה א-תוראבי מרואיין באנגלית או בצרפתית היה נוקט בעמדות מתונות ושקולות, ולעומת זאת כאשר היה נושא נאומים בפני עמיתיו האסלאמיים היה מדבר באופן רדיקלי.
כמוסלמי סוני, רעיונותיו של א-תוראבי היו שונים מרעיונות אידאולוגיים מוסלמיים מסורתיים, ונקטו בהיעדר כבוד כלפי חוקרים מקצועיים העוסקים בחקר האסלאם – ה"עֻולמא" (בערבית: علماء, תעתיק מדויק: עֻלמאא). במקומות בהם חקר האסלאם הוגבל לחוקרים מוסלמים משכילים, קבע א-תוראבי כי "מכיוון שכל הידע הוא אלוהי ודתי, הכימאי, המהנדס, הכלכלן והמשפטן הם עֻולמות". למעשה, בדמוקרטיה האסלאמית שא-תוראבי טען שהוא פועל להגשמתה, באופן אידיאלי אין מעמד 'עֻולמא' אשר מונע כהונה של ממשלה אליטיסטית או תאוקרטית. בין אם מדובר באמונה דתית, בתיאוקרטיה או אפילו במדינה חילוניות. מבחינת א-תוראבי מדינה אסלאמית אינה ממשלת העֻולמא.
במקור א-תוראבי תמך ברעיונות אסלאמיים מתקדמים ואף ליברליים, כגון אימוץ המשטר הדמוקרטי, הפסקת הפרת זכויות האדם ואף הרחבתן והענקת כבוד לנשים, וציין כך: