בישראל הופיע בקליפ של אלף. דלת בשיר "הכול בתוך החיבוק שלך", בקליפ השיר Coffee Pot של Sagur Project ועוד. באלבום הבכורה של "עוזי נבון ומכרים", קולו של בן חורין משמש בקטע מעבר. בנוסף השתתף בן חורין במספר קליפים מוזיקליים בבריטניה, בהם הקליפ "F your feelings" של .
בן חורין הופיע בפרסומות בהן: פרסומת של הבנק הבינלאומי הראשון בכיכובו של אסי כהן, פרסומות לקופת חולים מאוחדת, מכבי שירותי בריאות ועוד.
לאורך השנים הצטלם בן חורין לכמה סרטים קצרים, סרטי סטודנטים והשתתף במספר מחזות. שיחק בסרט הקצר של אלעד קידן "משאלה וחצי" לצידו של השחקן סלים דאו. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, במסגרת התוכנית "קולנוע ישראלי קצר". בן חורין שיתף פעולה בתחום הקולנוע עם הבמאים ישראל המאירי, אלעד קידן, עודד רסקין ועוד.
בנוסף, קריין בן חורין את קולו של משה סנה בפסקול הסרט תיעודי על המעפילים ומשה סנה בבימויו של הבמאי אמיר הר-גיל. הסרט מוקרן במחנה המעפילים עתלית על שם משה סנה (שנודע בעבר בשם מחנה המעצר בעתלית).
מותו והנצחתו.
ב-15 במרץ 2020, בזמן חופשה פרטית במקסיקו, טבע למוות באי איסלה מוחרס, אל מול חופי קנקון. הוא הותיר אחריו שני הורים ושני אחים.
הצייר ציבי גבע, שאצלו למד בן חורין את עקרונות הציור עובד על תערוכה לזכרו של בן חורין. גבע יהיה אוצר התערוכה אשר תציג את עבודותיו השונות של בן חורין. התערוכה אמורה להיות מוצגת ב-2021.
בנובמבר 2020 הוקמה עמותת "תומר בן חורין לאמנות" אשר מטרתה לתת מקום ובמה לאמנים בתחילת דרכם באמצעות שיתופי פעולה שונים.
בינואר 2021 יצא לאור בהוצאת אוריון ספרו של תומר "גברת גם וגם ומר לא זה לא וזה". כל הכנסות הספר יוקדשו לעמותה.
פסקי הרא&quot;ש
פסקי הרא"ש (מכונה גם: האשרי) הוא חיבור הלכתי, המסודר כסדר מסכתות התלמוד בבלי. החיבור נכתב בספרד על ידי רבי אשר בן יחיאל (המכונה הרא"ש) בסוף ימיו.
החיבור.
חיבור זה נדפס לראשונה על התלמוד בבלי בשנת ה'ר"פ בש"ס ונציה בסוף כרך התלמוד, ומאז הודפס בסוף כל מהדורות הדפסת הגמרא בסוף הספר אחרי התלמוד.
חיבור זה דומה לרי"ף באופן פסיקת ההלכות מתוך הגמרא ותמצות ה שבתלמוד לפני שהוא פוסק את ההלכה וכתב את פירושו רק על ההלכות שהיו רלוונטיות להלכה בתקופתו (מועד, נשים ונזיקין), אך שונה ממנו בזה שמביא את עיקרי פירוש הגמרא במקרה הצורך. במקרים רבים מצטט הרא"ש תחילה את לשון הרי"ף ולאחריו מוסיף הערות שונות, שרבות מהן מבוססות על דברי בעלי התוספות.
החוקרים חלוקים במטרת החיבור, יש שמציגים את הרא"ש כמי ששאף לאחד את ספרות ההלכה הצרפתית-האשכנזית. לשיטתם, בכתיבת פסקיו לתלמוד, פעל הרא"ש להגשמת מטרה זו ללא העדפה מלכתחילה של מסורת אחת על חברתה. לעומת זאת, יש מדגישים את מחויבותו הבסיסית של הרא"ש לתורת רבותיו ואת אופייה הצרפתי-האשכנזי המובהק של יצירתו ההלכתית.
השפעתו.
רבי יוסף קארו עשה שימוש בפסקיו כבסיס לספרו השולחן ערוך, יחד עם פסקי הרמב"ם והרי"ף, אותם כינה שלושת עמודי הפסיקה שעל פיהם מוכרעת ההלכה, הוא מציין שבמקרה של מחלוקת מכריע כדעת שניים מביניהם. דרך זו של פסיקה הביאה את הרמ"א לחלוק על פסקי השולחן ערוך, ולפסוק כדעת הרא"ש שהייתה מקובלת בדרך כלל ביהדות אשכנז כיוון שהיא מבוססת בעיקרה על טיעוני בעלי התוספות.
על החיבור.
לחיבור זה נכתבו לאורך הדורות מספר פירושים והגהות:
Won't Bite
Won't Bite (בעברית: לא אנשך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והראפרית דוג'ה קאט, בשיתוף הראפר האמריקאי סמינו, מתוך אלבום האולפן השני שלה, "Hot Pink". השיר יצא לאור ב-7 בנובמבר 2019, ביחד עם שאר שירי האלבום.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי דוג'ה קאט, סמינו, יטי ביטס, ויליאם פדהילי וקרטיס מקנזי והופק על ידי יטי ביטס, שהפיק שירים נוספים מתוך האלבום, בהם "Juicy" ו-"Bottom Bitch". השיר הוא שיר פופ אשר משלב בתוכו את סגנון הרגאיי, בו שרה דוג'ה קאט על כך שהיא לא נראית מרושעת כפי שהיא עשויה להיראות בעיני סביבתה ולועגת כלפי גברים המנסים לנצל אותה בעבור יחסי מין. במהלך ריאיון למגזין "Elle", ציינה דוג'ה קאט כי "Won't Bite" הוא השיר שהייתה הכי נרגשת לבצע, במיוחד בגלל הופעתו של סמינו בשיר.
השיר כולל דגימה מתוך שירו של הארי בלפונטה, "".
השיר עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום. נכון למאי 2020, הצליח השיר לצבור שם למעלה מ-11 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דוג'ה קאט ב-7 בנובמבר 2019, יחד עם שאר שירי האלבום. האודיו מציג בתוכו את הכיתוב "Won't Bite ft. Smino" ומאחוריו הנפשה של רקע ורוד. נכון למאי 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-2 מיליון.
אלן אמט ראנד
אלן אמט ראנד (Ellen Emmet Rand; 4 במרץ 1875 - 18 בדצמבר 1941) הייתה ציירת ומאיירת אמריקאית. היא התמחתה בדיוקנאות, ציירה למעלה מ-500 יצירות במהלך הקריירה שלה, כולל דיוקנאות של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, האמן אוגוסטוס סן-גאודנס, ובני דודיו הנרי ג'יימס וויליאם ג'יימס. רנד למדה בבית הספר לאמנות בקוולס בבוסטון ובליגת הסטודנטים לאמנות בעיר ניו יורק והפיקה איורים למגזין "ווג" ול"הרפר וויקלי".
ביוגרפיה.
אלן אמט ראנד הייתה השלישית משישה ילדים שנולדו לאלן ג'יימס טמפל אמט וכריסטופר טמפל אמט. אלן נולדה בסן פרנסיסקו אך עברה לניו יורק לאחר מות אביה בשנת 1884. היא נישאה לוויליאם בלנארד ראנד בשנת 1911 ונולדו לה שלושה בנים. הסטודיו הראשי של ראנד היה בעיר ניו יורק, אך היא גם עבדה בסליסבורי, קונטיקט, שם התגוררה משפחתה.
רנד למדה אצל דניס מילר בונקר בבית הספר לאמנות של קוולס בבוסטון. בשנים 93–1889 נרשמה לשיעורים בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. לאחר מכן למדה ראנד בבית הספר לאמנות בקיץ אצל ויליאם מריט צ'ייס. הארי מקוויקר, עורך מגזין ווג, ראה את עבודתה בתערוכה של בית הספר הקייצי וביקש ממנה לצייר למגזין. היא גם איירה למגזינים ״הארפר וויקלי״ ול״הארפר'ס בזאר״.
בשנת 1896 נסעה ראנד לאנגליה. היא חזרה לארצות הברית בשנת 1898 ואז נסעה לפריז ללמוד אצל מקמוני. שם למדה גם עמיתתה האמנית האמריקאית מרי פוטה. ראנד חזרה לעיר ניו יורק בשנת 1900 והחלה את קריירת הציור שלה ברצינות.
ראנד מיקדה את האנרגיה והתפוקה שלה בציור דיוקנאות של החברה הגבוהה, נשות החברה, פוליטיקאים, מדענים, פרופסורים, עורכי דין ואמנים בארצות הברית.
מבחינת הפוליטיקאים היא טענה שהתחילה עבודה על דיוקנו של הנשיא תאודור רוזוולט, אבל היא "נאלצה לוותר עליו. 'זה היה מגוחך,' היא נזכרה. 'הוא לא יכול היה לשבת בשקט - במיוחד עם ילדים שנכנסים אליו מהסטודיו עם נחשים ועכבישים.'" עם זאת, רנד השלימה שלושה דיוקנאות של הנשיא פרנקלין רוזוולט, כולל דיוקנו הנשיאותי הרשמי. היא הייתה האמנית השנייה שהוזמנה להפיק דיוקן נשיאותי. לאחר מותו הועבר הדיוקן לאחוזת רוזוולט ולספריית FDR בהייד פארק, ניו יורק. לא ברור בדיוק מדוע בוצע מהלך כזה, אם כי ישנם מכתבים שהוחלפו בין הנשיא הארי טרומן לגברת הראשונה אלינור רוזוולט בנוגע להעברת הדיוקן. לאחר מכן שימש דיוקן אחר כדי להחליף את עבודות ראנד בבית הלבן. בשנת 2004 דווח שהדיוקן נעדר מהספרייה.
רנד ציירה גם שלושה מזכירי המדינה האמריקאית - ג'ון מילטון היי, אליהוא רוט והנרי לואיס סטימסון.
פרסים.
ראנד הייתה האישה הראשונה שהוענקה לה מדליית זהב של האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
היא זכתה לשבחים על דיוקנה של דונלד ט. ורנר (1921) בתערוכה השנתית של PAFA בשנת 1922.
לאופולדו פרגולי
לאופולדו פרגולי (באיטלקית: Leopoldo Fregoli, 2 ביולי 1867 רומא - 26 בנובמבר 1936 ויארג'ו) היה שחקן, בדרן - "טרנספורמיסט" (אמן ההתחפשויות הזריזות לדמויות שונות), קוסם ופיתום, במאי ותסריטאי איטלקי.
נודע ביכולתו להחליף תלבושות, קול ומחוות גוף ולהתחפש בזריזות יוצאת דופן לדמויות רבות זו אחר זו. נחשב ל"שחקן טרנספורמיסט " בה' הידיעה, ומשמו נגזרו המונחים של "פרגוליזם" ו"תסמונת פרגולי". פרגוליזם (fregolismo) הוא ה"טרנספורמיזם" הפוליטי, מונח מתולדות איטליה של סוף שנות המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שהגדיר נטייה להומוגניזציה פוליטית, עם השטחת עקרונות ואידאולוגיות פוליטיות לצורך הרכבת קואליציות ממשלתיות. התסמונת פרגולי היא תסמונת פסיכיאטרית שבו החולה מזהה באנשים זרים לחלוטין ושונים את אותה דמות קרובה ומוכרת, בדרך כל בן משפחה.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
לאופלדו פרגולי נולד בשנת 1867 ברומא כבן למשפחה מעוטת אמצעים. אביו היה משרת של הרוזן לואיגי' פיאנצ'אני, ראש עיריית רומא הראשון. התייתם מאמו בגיל חמש.
מנעוריו החליף עבודות רבות ובגיל ההתבגרות הצטרף ללהקות תיאטרון אחדות כקומיקאי, קוסם ואף כזמר.
בעת שירותו הצבאי במאסאווה באירתריאה הופיע פרגולי במופעי קוסמות ומונולוגים תיאטרוניים.
מכיוון שמספר השחקנים הזמינים במקום היה מועט, נדרש האמן לגלם תפקידים מרובים, תוך חילופי תלבושות ודמויות. כך נוצר סוג המופעים שעליהם בנה פרגולי את הקריירה האמנותית שלו: מופעי ה"טרנספורמיזם". בחדשים האחרונים של שנת 1890 חזר לרומא למופעים בזירת המועדונים המקומיים. בהתערבותו שk אמרגן תיאטרון מפורסם בשם ג'וספה פאראדוסי שהבחין בפוטנציאל שלו, הועסק פרגולי החל ממרץ 1891 בקפה-שנטאן "אזדרה" ברומא.
הקריירה באיטליה ובעולם.