בסוף שנת 2014, נוצר משבר בהלהקה בעקבות שחרורו של רב"ט אביב חן ויציאתו מהצבא. יציאתו המפתיעה של אביב מהלהקה כנראה נגרמה עקב ריבים בלתי פוסקים בינו לבין בסיסטית הלהקה החדשה, יובל כהן. הלהקה נשארה ללא קלידן למשך כחצי שנה, עד להצטרפות אמיר נבון כקלידן ויובל דיין כזמרת. שנת 2015 הייתה שנה מוצלחת במיוחד עבור להקת קיטבג. הצטרפותם והסתגלותם של דיין ונבון, הייתה מהירה ומוצלחת. לאחר שהמשבר נפתר, הלהקה הצליחה לרשום כ-100 הופעות באותה שנה. הלהקה נבחרה להשתתף ב"פסטיבל יותר" בפארק הירקון. שיאה של הלהקה היה כאשר הפכה למעין "להקת הבית" של הרמטכ"ל גדי איזנקוט, והופיעה בפניו מספר פעמים בתדירות גבוהה. באפריל 2015, חברי הלהקה החלו להסריט עצמם ולספר על החוויה של כיצד זה לשרת בלהקה צבאית, בסדרת אינטרנט קצרה בשם "קיטבג'ס". הסדרה זכתה להצלחה מקומית ברשתות החברתיות.
בדצמבר 2015, עם שחרורם של הזמרות עדן אזר ויובל דיין והמתופף מיכאל הורוביץ, היה נראה כי הלהקה עומדת בפני פירוק. קלידן הלהקה, אמיר נבון, נאלץ לפרוש מהלהקה כדי לסיים את לימודיו לתואר במוזיקה. חברי הלהקה שנותרו, פנו למפקדיהם בבקשה למצוא מחליפים ולהמשיך את קיום הלהקה. הבקשה נענתה בחיוב ותוך זמן קצר החלו מיונים ללהקה. הגיטריסט, שפי רוט, מאוד חשש לעתידה של הלהקה, לכן פרש מהלהקה ולקח על עצמו את תפקיד המעבד המוזיקלי של הלהקה והיה אחראי על המיונים. לאחר כחודש של אודישנים אינטנסיביים, נבחרו ללהקה הזמרות ויויאן כהן ורומי אוזן, הגיטריסט גל טבת, המתופף ידין אדר והקלידן יונתן ביטון, שבעצם סגר מעגל והצטרף ללהקה באופן רשמי, אך הפעם גם בתור זמר מוביל.
המחזמר הצבאי הראשון - "הפלמחזמר".
לאחר כניסתם של חברי הלהקה החדשים, מפקדי הלהקה ראו לנכון לתת ללהקה להשתתף בפרויקט חדש ונסיוני, במטרה להחזיר את הלהקות הצבאיות למרכז התרבות הישראלית, כפי שהיה פעם.
הפרויקט היה מעין מחזמר, אשר סיפר את סיפורן של הלהקות הצבאיות, החל מיום הקמתן ועד היום. המופע הציג מערכונים, קטעי וידאו ומחרוזות מוזיקליות עם שירים מכל התקופות של הלהקות הצבאיות בישראל.
המחזמר אף הציג שירים חדשים אשר נכתבו בידי חברי הלהקה.
על בימוי והפקת המופע היה אחראי הבמאי דביר בן שלוש, ועל ההפקה והעיבוד המוזיקלי, חבר הלהקה לשעבר, שפי רוט. העבודה על המופע עוד לא הושלמה, והוא עתיד לצאת לשטח בעוד מספר חודשים.
וירג'יל סקוט וורד
וירג'יל סקוט וורד (; 19 במרץ 1916 — 16 בפברואר 2003) היה פרופסור אמריקני לחינוך, ממייסדי תוכנית החינוך למחוננים בארצות הברית. הראשון שתבע הפרדה (דִּיפֶרֶנְצְיַאצְיָה) בחינוך מחוננים, ודרש לבסס את הוראת המחוננים על שיטות מדעיות אקסיומטיות.
קורות חייו.
נולד בעיר יוניון (Union, S.C)) שבדרום קרוליינה בארצות הברית ב-19 במרץ 1916, לג'ון לואיס (John Lewis) וביאטריס (Beatrice) סקוט וורד. התייתם מאימו בגיל צעיר וגדל בבית סבתו, וירג'יניה סקוט. במלחמת העולם השנייה שירת בחזית האירופית. את התואר הראשון סיים באוניברסיטת וופורד (Wafford College) ולקח חלק בסגל ההוראה. את התואר השני שלו סיים באוניברסיטת דיוק. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'ייפל היל. בשנת 1956 הגיע לאוניברסיטת וירג'יניה, שם לימד במשך 30 שנה בין השנים 1956 ועד 1986.
בשנת 1963, בהזמנת המושל של צפון קרוליינה טארי סנפורד, הקים וורד בית ספר למחוננים, ראשון מסוגו בארצות הברית: "בית הספר של מושל צפון קרוליינה" (North Carolina Governor's School). בית הספר הציע נושאי לימוד מורחבים למחוננים, שלא היו מוכרים עד אז בבתי-הספר הרגילים, כמו מתמטיקה מורחבת, מדעי החברה, מדעי הרוח, מדעי הטבע, ריקוד, דרמה, סטטיסטיקה, כתיבה יצירתית ומוזיקה.
במהלך הקריירה שלו, כיהן כנשיא התאחדות בריאות הנפש בדרום קרולינה (South Carolina Mental Health), נשיא התאחדות המחוננים (Association of the Gifted) ונשיא התאחדות המחוננים הדרום מזרחית (Southeastern Association of th Gifted) בארצות הברית.
וורד האזין למוזיקה קלאסית (לווגנר ומאהלר) ולמוזיקת בלוז (לסאצ'מו וריי צ'ארלס). הוא ניגן על קלרינט והיה חלק מהתזמורת הפילהרמונית של דרום קרוליינה, הספרטנבורג (the Spartanburg).
היה נשוי לאלין מקנייל מווינסטון סאלם (Alyne McNeill Ward, of Winston-Salem). נולדו להם שתי בנות ובן - פטרישה וורד קפס (Patricia Ward Capps), רבקה ג'יי וורד (Rebecca J. Ward) וויליאם מ. וורד (William M. Ward). וורד נפטר בשרלוטסוויל, וירג'יניה, ארצות הברית ב-16 בפברואר 2003, בעקבות דלקת ריאות ואירוע לב.
תרומה לתחום החינוך.
וורד היה חלוץ בתחום חינוך מחוננים. הוא גרס כי תלמידים בעלי יכולת אינטלקטואלית גבוהה במיוחד זקוקים לחינוך נפרד. הדגש ששם על דיפרנציאליות בחינוך היה רעיון חדש בתקופתו. חיבוריו בנושא השפיעו רבות על פיתוח תוכניות החינוך למחוננים ברחבי ארצות הברית. גישתו דגלה בהרחבת כל תחומי הידע באשר לחינוך מחוננים וכדרך חיים בכלל.
וורד האמין במבנה הדיפרנציאלי (בשונות ובגיוון) של הידע. הוא התעניין במדע, פילוסופיה, תאולוגיה, תאוריות חינוכיות, חינוך מחוננים ופסיכולוגיה התפתחותית. הוא סבר כי תוכניות חינוך צריכות להתבסס על מחקרים ותאוריות מתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, לרבות עבודותיהם של רוברט הוויגהרסט (Robert Havighurst) וז'אן פיאז'ה. כן האמין שתוכניות אלו צריכות להתבסס על מדדים מחקריים כולל התפתחות הילד ואפיסטמולוגיה.
תלמידים בולטים.
פרופ' וורד היה בקשר הדוק עם תלמידיו גם אחריי שסיימו את לימודיהם באוניברסיטת וירג'יניה. הוא ליווה, תמך ועודד כל אחד מתלמידיו להמשיך ולהתפתח אינטלקטואלית, ופעל לקדם אותם מקצועית. מבין תלמידיו הידועים: רוברט בראון (Robert Stanely Brown) - פרופ' לפסיכיאטריה קלינית בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירג'יניה; מוריס ד. פישר (Maurice D. Fisher) - עורך הירחון לחינוך מחוננים במנסס, וירג'יניה; ואו. אלן גיאניני (O. Allan Gianniny) - פרופ' לטכנולוגיה, תרבות ותקשורת באוניב' וירג'יניה.
תלמידו מוריס פישר הספיד אותו: "דר' וורד גרם לנו להרגיש 'מיוחדים'. הוא טיפח אותנו תוך שהוא דרש שנגיע מעבר לציפיות ולתנאים המוגבלים שלנו."
חיבורים חשובים.
וורד חיבר וערך כ-50 ספרים ומאמרים בנושא הוראת מחוננים. כמו כן, ליווה והגיב לחיבוריהם של כל תלמידיו גם שנים אחרי שעזבו את ספסלי האוניברסיטה. בין חיבוריו החשובים:
רודי גוטנדורף
רודולף "רודי" גוטנדורף (בגרמנית: Rudolf "Rudi" Gutendorf; 30 באוגוסט 1926 – 13 בספטמבר 2019) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני, שנודע כמאמן שאימן את המספר הגבוה ביותר של נבחרות לאומיות - 21.
קריירה.
גוטנדורף, יליד קובלנץ שבגרמניה, שיחק במשך 9 שנים עבור TuS נויינדורף, מועדון מעיר הולדתו.
בשנת 1953 פרש גוטנדורף מכדורגל והחל לקחת חלק בקורס אימון בהדרכתו של זפ הרברגר. בשנת 1954 קיבל רישיון מאמן. במשך 48 השנים הבאות אימן גוטנדורף נבחרות לאומיות וקבוצות רבות. ההישג הגבוה ביותר אליו הגיע גוטנדורף כמאמן הוא זכייה בגביע אוקיאניה לאומות , יחד עם נבחרת אוסטרליה. בנוסף, הוא המאמן הזר הראשון שאימן ביפן, כשאימן את יומיורי בשנים 1984–1985.
נפטר ב-13 בספטמבר 2019.
אוטודור סרטוב
השיטפון בטבריה (1934)
השיטפון בטבריה התחולל ב-14 במאי 1934, כאשר שבר ענן, המלווה בברד וסופות ברקים ורעמים, גרם לזרימת סחף ממדרונות הבקע המערבי לתוך העיר טבריה. השיטפון גרם להרס רב בעיר העתיקה ולעשרות קרבנות בנפש, ובעקבותיו נעשו פעולות מנע רבות שהותירו את רישומן על העיר עד היום, במטרה למנוע את הישנותו. בין היתר נפתחו מספר רחובות אנכיים בכיוון לים, ופונו הבתים שהיו על שפת הכנרת, במקום שנבנתה מאוחר יותר הטיילת.
רקע.
הצפות בעיר התחתית של טבריה היו תופעת טבע מוכרת בשל תנאי המדרון התלול הסמוך לעיר, חסימת הניקוז לים על ידי החומות, הרכב הקרקעות והיעדר פעולות מניעה כגון תיעול ואגירה במדרונות. לאחר שיטפון קצר בשנת 1925, בנו תעלות ניקוז אחדות מבטון, אך גודלן היה קטן והן לא מלאו את תפקידן בזמן השיטפון של 1934.
בין הימים 11 ל-16 במאי 1934 התחוללו בארץ מספר סופות גשמים, בעיקר באזור הפנימי של הארץ, כשהקשה שבהם אירעה ב-14 במאי (כ"ט באייר תרצ"ד), לכאורה לאחר עונת הגשמים של הארץ.
תיאור האירוע.
השיטפון החל סמוך לשעה 11:30 בבוקר, כאשר שבר ענן התבקע על רכסי ההרים שממערב לעיר והוריד גשמי זלעפות. כמות עצומה של מי גשמים, המשוערת ב-52–54 מ"מ, ירדו בתוך פחות מ–45 דקות, ולוו בסופות רעמים וברקים. המסה הגדולה של הגשמים ארכה לא יותר מ-20 דקות, אז החלו המים לזרום לכיוון העיר.
הכמות העצומה של הגשמים בזמן כה קצר, יחד עם המבנה הטופוגרפי של האזור, גרמו לכך שהמים התפשטו בשיטפון אדיר לכיוון העיר התחתית, הרסו את גדר הבטון של גן העיר והציפו את הרחובות הצרים ואת הסמטאות המפותלות של העיר העתיקה, השוכנת בעומק 208 מטרים מתחת לפני הים. כמויות מים עצומות התנקזו בשני זרמים ראשיים והגיעו לעיר בשני נהרות עזים, אשר סחפו עמם גם סלעי בזלת גדולים, בני 5–8 טון. הרחוב הראשי של קריית שמואל, בגובה 120 מטרים הפך למשך חצי שעה לנהר של ממש. המים הזורמים בשצף קצף גרפו כל דבר שנקרה בדרכם, וסלעי ענק התדרדרו ממורדות ההרים ברמת פוריה והתגלגלו לעבר העיר. עוצמת הזרימה של השיטפונות הייתה כה חזקה, עד שקורת בית אחת נכרכה מסביב לעמוד טלגרף.