אנדריי קודרסקו (ברומנית: Andrei Codrescu; באלפבית פונטי בינלאומי: (anˈdrej koˈdresku), נולד ב-20 בדצמבר 1946) הוא סופר ומשורר יהודי אמריקאי, ממוצא רומני. הוא כיהן כפרופסור לאנגלית באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
קורות חיים.
נולד בשנת 1946 בשם אנדריי פרלמוטר בעיר סיביו שברומניה. אמו וסבתו נמלטו אל השטח הרומני של טרנסילבניה בשנת 1940, ביום שבו הוכרז אזור מגוריהן בטרנסילבניה כשטח הונגרי. משפחתה של האם שנותרה בצד ההונגרי הושמדה כליל בשואה.
במהלך סדנה לכתיבה בעיר הולדתו, שוכנע קודרסקו הצעיר לשנות את שם משפחתו ל-Steiu ("סטֶיוּ"), שם רומני. קודרסקו מציין ששינוי השם היה מקובל בקרב משוררים, אך ביטא גם אנטישמיות סמויה, שכן פרסום תחת שם יהודי היה קשה עד בלתי אפשרי ברומניה של אותה התקופה.
בשנת 1966, היגר קודרסקו יחד עם אמו לישראל ומשם לארצות הברית. הוא המשיך לפרסם מיצירותיו בכתבי עת רומניים, תחת שם חדש, Codrescu, משום קרבתו של Steiu ל-Stein והחשש שיפגע בפרסומיו. רק מאוחר יותר הבחין בקרבה שבין השם שאימץ לבין שמו של קורנליו זליה קודריאנו, שהיה מנהיג רומני אנטישמי ומייסדו של משמר הברזל. "וכך באופן מצחיק, מוזר ובלתי מודע, כיניתי את עצמי על שמו של שונא יהודים... למרות זאת החלטתי לשמור על השם. רציתי ששמי יהפוך למפורסם משלו והייתה בכך מעין שאיפת נקם".
בתוך זמן קצר השתלב בסצנה הספרותית בניו יורק, לצד אלן גינסברג ואן ולדמן. ב-1970 פרסם את ספר שיריו הראשון באנגלית, "license to carry a gun", עבורו זכה בפרס ספרותי.
במהלך השנים נדד ברחבי ארצות הברית, הוציא לאור ספרים רבים ופרסם שירים, סיפורים, מאמרים וביקורות, בעיתונים בולטים, ביניהם "הניו יורק טיימס", ה"שיקגו טריביון" וה"לוס אנג'לס טיימס", ובמגזינים ספרותיים כמו ה-Paris Review. הניו יורק טיימס כינה אותו "אחד מסופרינו הקסומים ביותר". בשנת 1981 הפך לאזרח אמריקאי.
ב-1989 שב לרומניה כדי לדווח בזמן אמת אודות המהפכה הרומנית עבור תוכנית החדשות Nightline של רשת ABC. שובו לרומניה עורר אצלו עניין מחודש בשפה הרומנית ובעקבותיו כתב כמה ספרים ברומנית. את התנסויותיו מתקופת המהפכה הרומנית תיאר בספר "החור בדגל" ("The Hole in the Flag"), שתואר על ידי המוסף הספרותי של הניו יורק טיימס כספר הראוי לציון של השנה. הרומן הראשון שכתב, "רוזנת הדמים" (The Blood Countess), הפך לרב-מכר בצפון אמריקה וכך גם הרומן השני "משיח" (Messiah).
משנת 1984 ועד לפרישתו ב-2009 שימש כפרופסור לאנגלית באוניברסיטת לואיזיאנה.
ב-2005 זכה בפרס אובידיוס. על הזוכים הקודמים בפרס נמנים עמוס עוז, מריו ורגס יוסה ואורחן פאמוק.
קודרסקו עורך את כתב העת האוונגרדי Exquisite Corpse: A Journal of Letters and Life ומשמש כפרשן ברשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית. הוא מתגורר בניו אורלינס, נשוי ואב לשני ילדים.
חנה צור
חנה צור היא זמרת אלט ומנצחת מקהלות ישראלית.
חייה.
בשנת 1993 ייסדה את המקהלה הקאמרית רמת גן, עליה היא מנצחת עד היום.
כזמרת הופיעה עם תזמורות ומנצחים מן הטובים בארץ, הייתה חברה במקהלת רינת ובחבורת רננים. היא בוגרת המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה והחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בפסטיבל אבו גוש במתכונתו הקודמת הייתה, במשך 10 שנים, מנצחת משנה לצד זיגי שטדרמן וכיום היא המנהלת המוזיקלית של הפסטיבל בדמותו החדשה.
חנה צור מופיעה בקביעות ברביעייה קולית בשם "ארבע פלוס" בכל רחבי הארץ. היא כתבה תסריטים לטלוויזיה הלימודית בנושאי מוזיקה וקיבלה תואר "מורה מצטיינת" מטעם משרד החינוך.
היא מלמדת פיתוח קול בבית הספר לשירת מקהלה במכללת לוינסקי לחינוך. ניצחה במהלך הקריירה שלה על התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הקאמרית רמת גן, האנסמבל הקאמרי הישראלי החדש בניהולו של רוברט קנטי ונגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנת 2018 הוענק לה תואר יקירת העיר רמת גן.
בנימין פונדויאנו
בנימין פונדויאנו (Beniamin Fundoianu) או ב. פונדויאנו
(14 בנובמבר 1898 - 2 באוקטובר 1944), שהיה מוכר במיוחד בשם העט הצרפתי שלו "בנז'מן פונדאן" ( Benjamin Fondane), היה משורר, סופר, מבקר ספרות ומסאי צרפתי-רומני יהודי.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
נולד בעיר יאשי שברומניה בשם בנימין וקסלר (Benjamin Wexler) לאדלה ולאיסק וכסלר, סוחר יליד העיר הרצה מבוקובינה (היום באוקראינה). אמו הייתה אחותם של הפובליציסטים אליאס, וילהלם ומוזס שוורצפלד. את שם העט "פונדויאנו" בחר הסופר בבגרותו לפי שם אחוזת "פונדואיה" על יד הֶרצה, שבה גדל אביו. אחרי שעבר לחיות בצרפת שינה את שם המשפחה ל"פונדאן". הם אדלה התוודעה לאליטה האינטלקטואלית של יאשי, לרבות סופרים חברי החוג ז'ונימיה. דרך דודו, מוזס שוורצפלד הכיר פונדויאנו בנעוריו את אברם שטוירמן-רודיון, עיתונאי סוציאליסטי, אחד מהדמויות שעוררו בצעיר את העניין בספרות.
לבנימין היו עוד שתי אחיות, לינה (ילידת 1892) ורודיקה (ילידת 1905) שבחרו בקריירת המשחק.
כנער, קרא פונדויאנו את כתבי הקלאסיקונים הרומנים מחבל מולדובה (הקרוניקנים, דוסופטיי, יון קריאנגה, המשוררים וסילה אלכסנדרי ומיכאי אמינסקו) ומחוצה לה (המשורר ג'ורג'ה קושבוק והמחזאי וסטיריקן יון לוקה קאראג'אלה), כמו כן את הסימבוליסטים הצרפתים. בשנת 1909 אחרי שסיים את סית הספר מס.1 שליד מנזר שלושת בכירי הכנסייה בעירו, התקבל לתיכון ע"ש אלכסנדרו הטוב, שבו לא הצטיין במיוחד בלימודיו. היה נער חסר מנוח, שלדבריו, ניהל לראשונה בגיל שתים עשרה רומן עם צעירה מבוגרת ממנו בשש שנים. פעמיים לפני גיל 14 כמעט עמד בפני סילוק מבית הספר.
בנימין חילק את זמנו בין העיר לאזור הולדתו של אביו. הוקסם על ידי הנופים הכפריים שהוזכרו מאוחר יותר בכמה משיריו. ערך טיולים ארכים ברחבי צפון מולדובה, ואהב ללקט סיפורים ושירי-עם בכפרים הרומנים בסביבה. עם חבריו בילדותו נמנה הסופר בשפת היידיש ב. יוסיף איתו בילה את זמנו בשכונת פודול וק (Podul Vechi) ביאשי. באותה תקופה פגש גם את המשורר ביידיש יעקב גרופר שהמפגש איתו עיצב במידה רבה את תפיסתו האינטלקטואלית של פונדאן לגבי היהדות וההיסטוריה היהודית. באותם ימים כינו אותו בני המשפחה וידידים בשם "מיילושון"
(טלה קטן), כנראה כמז לשערו הצפוף.
אף על פי שהמשורר טען כי התחיל לכתוב חרוזים עוד בגיל שמונה, נסיונותיו המוקדמים ביותר בתחום ידועים משנת 1912 והם כללו שירים משל עצמו וכן תרגומים מאנדרה שנייה, יוזף פון אייכנדורף, היינריך היינה ואנרי דה רנייה. באותה שנה פורסמו כמה מהם בשם העט I G Ofir במגזין הספרות " Floare Albastră" (פרח כחול) שבלעיו, אברהם לייב זיסו נודע מאוחר יותר כסופר אוונגרדיסט ופעיל ציוני חשוב. חוקרים סברו יותר מאוחר כי ניסיונות בוסריים אלה, כמו מאמצים אחרים משנות ה-1910, היו מדגמים משיתוף פעולה בין פונדויאנו לגרופר, כשהוא ניסה אולי לתרגם מוטיבים שיריים של האחרון לרומנית.
פונדויאנו ניסה גם להוציא לאור כתב עת של סטודנטים, שבו כתב את מאמר המערכת בשם העט Van Doian. כנראה התחיל ליצור רק גיליון אחד בכמה עותקים כתובים ביד.
המשך פעילותו הספרותית ברומניה.
בשנת 1914, בגיל 16 בלבד, פרסם פונדויאנו לראשונה בכתב העת "חיים חדשים". הוא המשיך לפרסם ובהמשך פתח יחד עם הבמאי ארמנד פסקל (Armand Pascal) תיאטרון אוונגרד בשם "האי" - (Insula). בשנת 1923 עזב פונדויאנו את רומניה והתיישב בפריז, אך שמר על קשריו עם הסופרים הרומנים והמשיך לפרסם בעיתוני האוונגרד הרומנים "אינטגרל" (Integral), "אונו" (Unu), "קונטימפורנול" (Contimporanul). בשנת 1930 הופיע קובץ השירה "נופים" Privelişti. הוא הקדיש את הספר למשורר יון מינולסקו. באותה תקופה תרגם לצרפתית יצירות של טודור ארגזי, ג'ורג'ה בקוביה, יון ויניה ויון מינולסקו.
פונדויאנו היה מחסידי תפיסת עולמו הציונית של אברהם לייב זיסו ושיתף איתו פעולה.
חייו ויצירתו בצרפת.
לאחר מעברו לפריז התקרב ללב שסטוב ולתפיסתו הפילוסופית. פונדויאנו ניסה ליצור סינתזה של השקפותיהם של זיסו ושסטוב.
בנובמבר 1941 היה כלול בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה ברומניה. בהיותו בצרפת בעת הכיבוש הגרמני, הוא נעצר בעקבות הלשנה על היותו יהודי, נשלח לאושוויץ וכעבור כמה חודשים נרצח בגז בבירקנאו.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:משוררים צרפתים]]
[[קטגוריה:משוררים יהודים רומנים]]
[[קטגוריה:יהודים בשואה: צרפת]]
[[קטגוריה:יאשי: אישים]]
[[קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ]]
[[קטגוריה:סופרים צרפתים]]
[[קטגוריה:סופרים צרפתים הידועים בשם עט]]
[[קטגוריה:משפחת שוורצפלד]]
[[קטגוריה:סופרים יהודים רומנים]]
[[קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-רומני]]
[[קטגוריה:משוררים רומנים]]
[[קטגוריה:סופרים רומנים הידועים בשם עט]]
[[קטגוריה:סופרים יהודים הידועים בשם עט]]
[[קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1898]]
[[קטגוריה:נפטרים ב-1944]]
[[קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ]]
יוסף אגסי
יוסף אגסי (נולד ב-7 במאי 1927) הוא פילוסוף ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב.
תרם אקדמית בעיקר בתחומי הלוגיקה, השיטה המדעית והפילוסופיה של המדע, אבל עסק גם בשאלות חברה ולאום.
ביוגרפיה.