מתוך התנועות החלוציות בהולנד הגיעו הפעילים היהודים במחתרת החלוצית - "קבוצת וסטרוויל", וכן מרביתם של הניצולים כתוצאה מפעילות מחתרת זו.
תחילת פעולתה של המחתרת החלוצית - "קבוצת וסטרוויל".
פעילותה של המחתרת החלוצית - "קבוצת וסטרוויל" החלה באוגוסט 1942 עת התברר למדריכי ההכשרה ב"בית עליית הנוער" בלוסדרכט, "הפאביליון" שליד בילטהובן, כי הגרמנים צפויים, בתוך מספר ימים, לפנות את המקום מ-49 חניכיו ומדריכיו, להעבירם משם למחנה המעבר בווסטרבורק ומשם לשלחם מזרחה.
מדריכי ההכשרה יכין סימון ("שושו") ומנחם פינקהוף החליטו כי לא יאפשרו מהלך גירוש זה.
מרים וטרמן, חברתו של מנחם, ילידת בילטהובן, יצרה קשר עם יופ וסטרוויל המורה והמחנך ההולנדי, עימו עבדה שנתיים קודם לכן בבית הספר החדשני ה"וורקפלאץ" (Werkplaats) בבילטהובן. משהציע לה יופ מסתור עבורה פנתה בבקשה כי ירתם לפעולת הסתרתם של כל 49 דיירי "הפאביליון". יופ נרתם מיד ובהתלהבות לביצוע התוכנית.
לצורך כך גייס את חבריו מהוורקפלאץ ואלה עזרו בגיוס חברים נוצרים נוספים.
ביום שבת ה-15 באוגוסט 1942 הועברה בטלפון למדריכי ה"פאביליון" מילת הצופן על ידי אריקה בליט מ"עליית הנוער" שמשמעותה הייתה שילוח כל דיירי ה"פאביליון" על ידי הגרמנים למחנה המעצר בווסטרבורק.
בתוך יממה הועברו כל 49 דיירי הבית בלוסדרכט, למסתור בבתי הולנדים נוצרים.
פעילותה של "המחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל במלחמת העולם השנייה.
הפעולה המוצלחת של הסתרת דיירי "בית עליית הנוער" בלוסדרכט הפיחה רוח גבית ברצונו של יופ וסטרוויל וחבריו הנוצרים להמשיך ולהציל את נרדפי השלטון הנאצי.
חברים נוצרים אלה סירבו לעמוד מנגד כאשר בני-אנוש נרדפים ופעלו מתוך אהבת אדם, רדיפת-צדק והומניזם.
כ-20 חברים נוצרים נקבצו ונרתמו לפעולות ההצלה ויחד עמם, תוך שיתוף פעולה מלא, מספר דומה של פעילי מחתרת יהודים שבאו מקרב חברי התנועות החלוציות בהולנד.
פעילותה של המחתרת כללה:
מעל שלוש שנים פעלו חברי המחתרת – עד שחרורה הסופי של הולנד מיידי הנאצים ב-9.5.1945.
במהלך תקופה זו הביאה מחתרת "קבוצת וסטרוויל" להצלתם של מעל 300 יהודים, רובם מקרב חברי התנועות החלוציות בהולנד.
פעולות ההצלה נעשו ברוחו של יופ וסטרוויל ללא נקיטת דרכים אלימות ותוך סיכון רב של חברי הקבוצה.
בעת פעולות אלה נתפסו חברים רבים על ידי הגרמנים, חלקם שרדו את המלחמה ואחרים נשלחו למחנות המוות במזרח או מצאו את מותם במערב.
יופ וסטרוויל נתפס ב-11 במרץ 1944 תוך כדי ניסיון להבריח שתי אחיות את הגבול מהולנד לבלגיה בדרכן לספרד, והוצא להורג ב-11 באוגוסט 1944 במחנה הריכוז פיכט שבהולנד.
ייחודה של "המחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל".
ל"קבוצת וסטרוויל" היו מספר מאפיינים ייחודיים:
1. שיתוף פעולה מלא בין חברי הקבוצה הנוצרים וחבריהם היהודים.
2. שוויון מגדרי (גברים ונשים) בפעילות ובקבלת ההחלטות.
3. דרכי פעולה בלתי-אלימות, ברוחו של יופ וסטרוויל.
4. הצלתם של חברי התנועות החלוציות בהולנד.
רשימת החברים הנוצרים, פעילי "המחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל".
הרשימה מתוך "המחתרת החלוצית בהולנד הכבושה" מאת עדינה כוכבא עמ' 116.
כל החברים זכו להמנות ברשימת "חסידי אומות העולם" שביד-ושם
שמה של הקבוצה: "קבוצת וסטרוויל".
משיתוף הפעולה המלא בין קבוצת ההולנדים-הנוצרים וקבוצת החלוצים היהודים, ומהכרת התודה ליופ וסטרוויל הרוח החיה במחתרת זו, נגזר מאוחר יותר, לאחר המלחמה, שמה של המחתרת: "המחתרת החלוצית – קבוצת וסטרוויל" או בקיצור "קבוצת וסטרוויל.
"קבוצת וסטרוויל" לאחר המלחמה.
עם תום מלחמת העולם השנייה ועלייתם ארצה של פעילי המחתרת והניצולים, הפכה "קבוצת וסטרוויל" המצילים והניצולים, נוצרים ויהודים, ליחידה מגובשת אחת".
ערב הקמת המדינה הגיעו ארצה מספר חברים נוצרים-הולנדים כדי לתמוך במאמצי ההתיישבות.
קשרי החברות נמשכו ובשנת 1947 באה מהולנד קבוצה חברים קטנה לביקור שאף תועד במספר תמונות.
במהלך ביקורם הוחל בנטיעת "יער וסטרוויל" בהרי מנשה, בין קיבוץ דליה לקיבוץ גלעד, להנצחת זכרם של חברי מחתרת "קבוצת וסטרוויל" שנספו במלחמת העולם השנייה.
החברים היהודים (ניצולים ומצילים) המשיכו בפעילויות הכרת התודה לחבריהם הנוצרים ובשנת 1964 ארגנו ביקור של מרבית חברי הקבוצה ההולנדים בארץ. במהלך הביקור נפגשו חברי "קבוצת וסטרוויל" עם שרת החוץ גב' גולדה מאיר ועם נשיא המדינה מר זלמן שזר ונערכו סיורים לאורכה ולרוחבה של הארץ.
שיאו של הביקור היה ביד-ושם במהלכו זכו החברים הנוצרים להימנות על הראשונים שהוכרו כ"חסידי אומות העולם" וב"שדרת חסידי אומות העולם" נטעו לכבודם עצים.
עמותת "קבוצת וסטרוויל".
מתוך מטרה לשמר את זכר פעולות מחתרת "קבוצת וסטרוויל" בפעולות הנצחה ובמפגשי החברים, הקימו בשנת 1988 חברי הקבוצה, מצילים וניצולים, עמותה.
לעמותה ניתן השם הארוך "יוצאי ההכשרות והמחתרת החלוצית בהולנד – כולל קבוצת וסטרוויל"
רוב החברים, בני דור מלחמת העולם השנייה, הלכו לעולמם זה מכבר, ומתוך רצון לשמר את זכר פעולתה של קבוצה ייחודית זו ממשיך דור הבנים בפעילותה של העמותה על ידי המשך המפגשים השנתיים בהם מסופרים סיפורי ההצלה וכן על ידי אתר אינטרנט שהוקם בשנת 2010.
מאגוץ'
מאגוץ' (בהונגרית: Mágocs) היא עיר במחוז באראניה, נפת הג'האט.
מיקום.
העיר ממוקמת בחלקה הצפוני של מחוז באראניה, בסביבתה הקרובה של גבול מחוז באראניה - טולנה. זהו היישוב המשמעותי ביותר באזור הג'האט של הרי מצ'ק. במרכז העיירה עובר כביש 6534 שבין בונהאד לבין קפושסגצ'ה. לאחרונה יש תחנת רכבת משותפת עם היישוב על קו הרכבת דומבווואר - באטסק. התחנה ממוקמת כ -5 ק"מ דרומית למאגוץ'. בחלקו הצפוני של היישוב ישנה מערכת אגמים.
חלק זה של באראניה הג'האט ( Hegyhát פירושו בהונגרית "גב ההר") שייך לעמק במובן הגאוגרפי. האקלים באזור מאופיין בקיצים חמים מתונים ובחורפים קלים. אזור הגבעות הוא לח במתינות, עם השפעות אוקיאניות בעיקר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10-10.5 מעלות צלזיוס. האזור משתרע בגובה של 220 + 20 מטר מעל פני הים.
מצפון למאגוץ' זורם "נחל הדבוראי", בגבול המזרחי של העיירה זורם ה"נחל היימאש" ובדרומה נמתח "תעלת האבי" שיובלו הצפוני הוא זרם מאגוצ'י.
היסטוריה.
לראשונה נזכר היישוב בצורת "מאגוך" מהתקופה שלאחר פלישת המונגולים במאה ה-13. האזור היה אז בבעלות משפחת סנטא-מאגוץ'. המנזר במקום מוזכר לראשונה בשנת 1251, כאשר מישהו בשם באפשא דאג לאשתו בצוואתו, אז היה במקום מנזר בנדיקטיני. בזמן הכיבוש הטורקי, האוכלוסייה ההונגרית נעלמה לחלוטין, וסלאבים דרומיים אורתודוקסים תפסו את מקומם.
על פי כתובת על אחת המצבות שנמצאו בבית הקברות, הייתה קהילה יהודית במאגוץ' כבר בשנת 1750 ובית הכנסת שלה הוקם בשנת 1846. במאה ה -19 הייתה זו עיר שוק ומושב נפה. גילדות מאגוץ' קיבלו את תעודות הגילדה מהקיסר פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1831.
בשנת 1718 הונגרים, בין 1715 ו 1720 קרואטים, וממנו 1743 גרמנים הגיעו למאגוץ' בכמה גלים. האוכלוסייה הדוברת גרמנית ( 78% ) שמרה על הרכבה עד 1920. השינוי בהרכב האוכלוסייה נגרם כתוצאה מכך שבשנת 1945 עברו 106 משפחות מעיירה אחרת לבתיהם של הגרמנים שנעקרו באותה תקופה ונשלחו בחזרה לגרמניה.
פלאבר
True Colors (אלבום של זד)
True Colors (בעברית: צבעים אמיתיים) הוא אלבום האולפן של הדי ג'יי והמפיק מוזיקלי הרוסי-גרמני זד. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2015 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. מתוך האלבום ארבעה סינגלים.
יחסי גרמניה–טונגה
יחסי גרמניה–טונגה כוננו בשנת 1876 על ידי חוזה ידידות בין גרמניה לבין טונגה.
היסטוריה.
יחסים דיפלומטיים לפני הקמת הרפובליקה הפדרלית.
הרקע הפוליטי של הסכם הידידות של 1876 היה השיא של האימפריאליזם באזור. בשלב זה נלחמו כוחות גדולים שונים (כולל הקיסרות הגרמנית) על חלוקת העולם. באמנת סמואה משנת 1899 הכירה גרמניה באיי טונגה כחלק מתחום העניין הבריטי. בשנת 1900 הפכה טונגה לפרוטקטורט בריטי. במהלך מלחמת העולם הראשונה גייסה ניו זילנד את הטונגרים כדי להילחם בגרמניה כחלק מחיל המשלוח הניו זילנדי.
טונגה הייתה בין עשר המדינות הראשונות שהכריזו כבר בספטמבר 1939 מלחמה על גרמניה הנאצית.
יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
ב-1 במאי 1976, שוב כוננו יחסים דיפלומטיים עם טונגה העצמאית. ב-1 ביוני 1977 חודש הסכם הידידות בין גרמניה לטונגה. שר החוץ הטונגני ביקר בברלין ביוני 2006.
גרמניה מנהלת תוכניות פיתוח שונות בטונגה, כולל בתחומי החינוך והבריאות.
יורי אנטונוב
יורי מיכאילוביץ' אנטונוב (ברוסית: Юрий Михайлович Антонов; נולד ב-19 בפברואר 1945 בטשקנט) הוא מלחין וזמר אסטרדה סובייטי ורוסי. אחד הזמרים הפופולריים ביותר בשנות ה-80 בברית המועצות. בשנת 1997 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה.
יורי אנטונוב נולד ב-19 בפברואר 1945 בטשקנט. אביו של יורי היה חייל, כך ששלוש השנים הראשונות לאחר לידת בנו הוא ראה אותו מדי פעם, מכיוון ששירת במפקדת בגרמניה המזרחית. ואז, בביוגרפיה של יורי אנטונוב, היה מעבר לבלארוס, שם המשפחה התאחדה סוף סוף. לאחר המעבר לעיר מלדזייצ'נה, חיי השגרה הרגילים זרמו. יורי התעניין ברצינות במוזיקה, הלך ללמוד בבית ספר למוזיקה. לאחר סיום הלימודים המשיך את השכלתו ונרשם לבית ספר למוזיקה. למרות חיי התרבות הרגועים של עיירה קטנה, אנטונוב ניסה לארגן בעצמו תזמורת בבית התרבות העירוני. זה היה קשה - לא היו מכשירים או תווים.