בחזית הראשית יש גרם מדרגות תלוי, שנבנה בשנת 1930, ומגיע ללוג'יה עם ארבעה עמודים דוריים בקומה הראשית דרך קשת, ובהמשך מטה היא מחולקת לשתי רמפות סימטריות מעוקלות. האדריכל אנריקו לוסיני בנה אותו על בסיס עיצוב מקורי של בואונטלנטי והרס את גרם המדרגות היחיד הקודם.
אפילו הקיר החיצוני שהוקם כדי ליצור גן אינו תואם את הפרויקט הראשוני שחזה קשר ישיר בין אדריכלות לנוף שמסביב, שתוכנן בכוונה ללא תיווך.
גם בניין מגורי המשרתים (Paggeria) מעניין מבחינה ארכיטקטונית. הבניין נמצא מימין לווילה, בסמוך לחפירות הארכאולוגיות שחשפו מקדש אטרוסקי. זהו מבנה המאופיין בפורטיקו עם קשתות נמוכות בקומת הקרקע ובפורטיקו עם ארכיטרב בקומה הראשונה, ואשר מיוחס לבואונטלנטי עצמו. כיום יש בו בית מלון ומסעדה. לא הרחק משם יש בניין חווה משוחזר ואשר מיוחס גם הוא לבואונטלנטי.
אולם הווילות.
בין השנים 1599 ל־160 צייר האמן הפלמי ג'וסטו אוטנס את 17 הלונטות המפורסמות של וילות מדיצ'י, אשר קישטו את מה שכונה "אולם הווילות" (Sala delle Ville) בדיוק קליגרפי ונקודת מבט יוצאת דופן של "עין הציפור".
תמונות אלו, שעדיין מפורסמות בזכות המראה מסיפורי האגדות והאידיאלי שלהם, היו קטלוג רישום קרקעות של ממש שאיתו חלש הדוכס הגדול על אחוזותיו העיקריות הפזורות ברחבי טוסקנה, בדומה לאולמות עם ציורי קיר של מפות גאוגרפיות שניתן להבחין בהן במבני ממשלה רבים. עבור חוקרים מודרניים, הערך התיעודי שלהן בל ישוער והן מהוות נקודת ייחוס חובה לכל מחקר על הווילות של משפחת מדיצ'י.
האולם כלל שלוש לונטות על הקיר הקדמי, שש על כל קיר צדדי, ושתיים על קיר הכניסה, שם הפתח תפס את המקום של הלונטה. הן הוסרו ככל הנראה בזמן מכירת הווילה בתקופתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1782), והן ככל הנראה הוחזקו באוספי הדוכס הגדול בגלל ערכם הטופוגרפי. באותה הזדמנות נעלמו שלוש לונטות (כמו גם 17 הלונטות של אולם המלחמה הסמוך, ומעולם לא נמצאו שוב), ואחרי מעבר בין מקומות שונים הם נחתו ב"מוזיאון הטופוגרפי של פירנצה כפי שהייתה" בפירנצה. מוזיאון זה נסגר ב-2010 והלונטות הועברו ב-2014 לווילה לה פטראיה.
בלונטות שנותרו מצוירות הווילות: וילה דל טרביו, קפאג'ולו, קסטלו, לה פטראיה, לה מאג'יה, פאלאצו פיטי וגני בובולי, לאפג'י, פוג'ו א קאיאנו, מונטווטוליני, קולסלווטי, סראווצה, מריניולה, אמברוג'אנה ופראטולינו.
עותקים של הלונטות הוצבו בווילה ארטימינו, ולקראת תחילת המאה העשרים הוחזרו באופן שרירותי עם שלושה ציורים שנלקחו מהדפסים של המאה השמונה עשרה שלא בפרספקטיבה של ציפור, עם קרג'י, צ'רטו גווידי ופוג'ו אימפריאלה. ייתכן שלונטה ייצגה גם את ארטימינו עצמה. ציורי הנופים של המאה העשרים התפזרו וכיום החדר מעוטר ברפרודוקציות פשוטות של ציורי הקיר של הווילות העתיקות ביותר.
סדרת ציורי ה"יפהפיות".
חלק מחדרי המגורים בווילה הכילו סדרה של יותר משישים ושישה דיוקנאות של נשות החצר היפות ביותר, מפירנצה, רומא ונאפולי. המתוארכים לרוב מתקופת פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (משנת 1599 ואילך), ארבעים וארבעה מהדיוקנאות ששרדו נשמרים כעת במחסנים של גלריית אופיצי, ושלושה במוזיאונים צרפתיים.
התחרות על שם המלכה אליזבט
סוני קלאסיקל רקורדס
סוני קלאסיקל רקורדס (באנגלית: Sony Classical Records) היא חברת תקליטים אמריקאית, שנוסדה בשנת 1924 כקולומביה מאסטרוורקס רקורדס, חברת בת של קולומביה רקורדס. במהלך שנותיה היא החתימה אמנים מצליחים בקנה מידה בין לאומי, בין היתר אייזק שטרן, פבלו קאסאלס, גלן גולד, יוג'ין אורמנדי, דני אלפמן, ואנגליס, אליוט גולדנטל, לאונרד ברנשטיין, ג'ון ויליאמס ריקי מרטין ואנסטסיה פטרישאק.
היסטוריה.
בשנת 1924 נוסדה קולומביה מאסטרוורקס רקורדס. בשנת 1948 פרצה עם הישג מיוחד, אריך-נגן בגודל 12 אינץ', שהפך להצלחה המסחרית הראשונה שלה. קולומביה רקורדס השתמשו במותג "מאסטרוורקס" לא רק עבור תקליטים קלאסיים וברודוויי, אלא גם עבור אלבומי מילים מדוברות כמו אדוארד מורו והסדרה "I Can Hear It Now" המצליחה של פרד וו. פרנדלי .
הורה CBS הציג גם את שם המאסטרוורקס על ציוד האלקטרוניקה הצרכנית שלו. בשנת 1980, שונה שם הלייבל של קולומביה מאסטרס לשם CBS מאסטרוורקס רקורדס. בשנת 1988 רכשה חברת סוני את קבוצת "CBS רקורדס", ושנתיים לאחר מכן היא יצרה את סוני קלאסיקל כדי שתירש את הלייבלים קולומביה רקורדס ו-CBS רקורדס. הלוגו משמר את הסמל של "הערות הקסם", שהיו הסמל של קולומביה עד שנת 1954. במהלך שנות התשעים, בלייבל התעוררה מחלוקת על הנהגתו של פיטר גלב. גלב העדיף מוזיקת קרוסאובר על פני יצירות מהזרמים קלאסיים מהמיינסטרים. השם מאסטרוורקס ממשיך להתקיים בסדרת אלבומי הקאסט של ברודוויי שיצאו דרך רשומות מאסטרוורקס ברודוויי, וכשם של חטיבת המוזיקה הקלאסית של סוני מאסטרוורקס, חטיבת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. הלייבל סוני קלאסיקל רשום היום כלייבל אחות של מאסטרוורקס.
מאז 1990, כשהפך לסוני קלאסיקל רקורדס, המשיך הלייבל לפתח את סדרת האמנים המצטיינים שלו, תוך שהיא מציגה את הדיסקוגרפיה המפורסמת שלו עם הפקות חדשות בהן מופיעים לאנג לאנג, פלאצ'ידו דומינגו, ג'ונאס קאופמן, רוברטו אלגנה, חואן דייגו פלוארז, ויטוריו גריגלו, סימון דינרשטיין, חאטיה בוניאטישווילי, פרי ינדה, תאודור נוכטיזיס ואיגור לויט, וכן הוצאו מחדש הקלטות מהודרות קלאסיות ומקוריות מתוך מורשתן של קולומביה רקורדס / CBS רקורדס.
סוני קלאסיקל הרחיבה את נוכחותה בתחום הקלטות של פסקולים של סרטי קולנוע. היא השתתפה במספרים סרטים זוכי אוסקר כמו "טיטאניק" (1997), שייקספיר מאוהב (1998), הכינור האדום (1999) ו"נמר, דרקון" (2000).
בשנת 2005 הפכה סוני קלאסיקה לחלק מסוני מיוזיק מאסטרוורקס. לאחר רכישת חלקה של BMG בשנת 2008, היא הוצגה כ"סוני קלאסיקל אינטרנשיונל" בברלין ובארצות הברית כסוני מאסטרוורקס.
סוני קלאסיקל
אצטדיון בנק קליפורניה
אצטדיון בנק קליפורניה (באנגלית: Banc of California Stadium) הוא אצטדיון כדורגל בשכונת אקספוזישן פארק בעיר לוס אנג'לס, שבמדינת קליפורניה, המשמש כאצטדיון הביתי של מועדון הכדורגל לוס אנג'לס מה-MLS. האצטדיון מכיל 22,000 מושבים, ותוכנן על ידי חברת "Gensler", נפתח ב-18 באפריל 2018, במהלך עונתה הראשונה של לוס אנג'לס בליגת ה-MLS. הוא האצטדיון הפתוח הראשון שנבנה בעיר לוס אנג'לס מאז 1962. הוא נבנה באתר של לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה שנהרס, והוא ממוקם בסמוך ללוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום ומדרום לקמפוס הראשי של אוניברסיטת דרום קליפורניה. מועדון הכדורגל לוס אנג'לס שוכר את האתר מהאוניברסיטה, שהיא בעלת חוזה שכירות עם "ועדת ממוריאל קוליסיאום של לוס אנג'לס", להפעלת וניהול נכסי הקוליסיאום והאצטדיון.
ביוני 2020 הודיע המועדון כי בנק קליפורניה נסוג מעסקת זכויות השם של האצטדיון, 12 שנים לפני מועד תום העסקה המקורי, וכי האצטדיון כבר לא יקרא "אצטדיון בנק קליפורניה". כתוצאה מכך הבנק ישלם דמי סיום חוזה של 20.1 מיליון דולר, והמועדון יחפש קונה חדש לזכויות שם האצטדיון.
עיצוב.
קיבולת האצטדיון היא 22,000. מושבי האצטדיון הם בזווית של 34 מעלות, מה שהופך אותו לאחד מהאצטדיונים התלולים ביותר ב-MLS. המושבים הקרובים ביותר נמצאים במרחק 3.7 מטרים (12 רגל) מהמגרש וכל המושבים נמצאים בטווח של עד כ-41 מטרים (135 רגל) מהמגרש. הוא כולל 125,000 רגל רבוע (11,600 מ"ר) של שבילים וכיכרות הפתוחים לקהל הרחב. האצטדיון כולל גם סוויטות לעיתונאים עם מזרקת מים.
בקצה הצפוני של האצטדיון שוכן ארגון האוהדים "3252", שנקרא על שם מספר הקיבולת ביציע העמידה הבטוח. הוא נבנה בשיפוע של 34 מעלות וכולל מעקות זוויתיים אשר נועדו להידמות לאלה המשמשים על רכבות הרים. בחלק המרכזי של היציע יש במה נשלפת לשימוש במהלך הופעות ואירועים אחרים שאינם ספורט. בראש היציע הצפוני נמצא בר אוהדים מעוצב, אליו ניתן להגיע רק מיציע 3252.
הפינה צפונית-מזרחית של האצטדיון עוצבה כך שתהיה פתוחה לתפיסת קו הרקיע של מרכז לוס אנג'לס ושל הרי סן גבריאל. לעיתונאים בתאי התקשורת יש את אחת מנקודות התצפית הטובות ביותר להשקיף דרך פתח זה.
הגג מכוסה בשכבת ETFE (סוג של פולימר פלסטי) בשטח כולל של כ-18,000 מ"ר (190,000 רגל רבוע). שטח המגרש הוא כ-8,000 מ"ר (86,000 רגל רבוע) העשוי מיבלית משופרת.
לחמישה אחוזים ממקומות החניה של האצטדיון יש תחנות טעינה לרכב חשמלי. באצטדיון 440 חניות מתוכננות לאופניים ושביל אופניים לאצטדיון במסגרת פרויקט "My Figueroa" של העירייה. האצטדיון הוא מבנה העומד בתקן LEED Silver.
היסטוריה.
תכנון ובנייה.
העיתון לוס אנג'לס טיימס דיווח ב-17 במאי 2015 כי הקבוצה בחרה באתר לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה לבניית אצטדיון חדש בן 22,000 מושבים בעלות של 250 מיליון דולר. הקבוצה העריכה כי הפרויקט ייצר 1,200 משרות בנייה זמניות ו-1,800 משרות מלאות, ויניב 2.5 מיליון דולר הכנסות ממסים שנתיים. דו"ח ההשפעה על הסביבה, הריסת הארנה ובניית האצטדיון תוכננו לארוך שלוש שנים, ובכך לעכב את הופעת הבכורה של המועדון ב-MLS לשנת 2018.
ב-6 במאי 2016 אישרה מועצת עיריית לוס אנג'לס את האצטדיון וסללה את הדרך לבניית האצטדיון.