השתלם ברפואה פנימית, בכירורגיה כללית, וכדי להיות מוכן לעלייה לישראל השתלם ברפואה טרופית במכון למחלות טרופיות בהמבורג.
בארץ ישראל.
כהן עלה לארץ ישראל בשנת 1923, לירושלים. בירושלים פגש את חבר מרכז קופת חולים הכללית אליעזר פרלסון שהציע לכהן משרה של רופא-בית בבית החולים בעין חרוד. ב-1924, התחיל כהן לעבוד כרופא-בית בצריף הירוק בקיבוץ עין חרוד.
בשנת 1926, התקבל כהן לעבוד כרופא כללי בפתח תקווה. לאחר מספר חודשים, לאחר שנדבק בדיזנטריה החליט לצאת עם רעייתו שושנה להוריו בקנינסברג שבגרמניה. התחיל לעבוד בקליניקה למחלות נשים ולמיילדות באוניברסיטת קנינסברג ("University of Königsberg" ) ובבית הספר למיילדות באינסטרבורג. באותו זמן התמחה גם בכירורגיה כללית בביה"ח העירוני בדנציג
חזר ארצה בשנת 1928 והחל לעבוד במרפאה גינקולוגית של קופת חולים כללית בתל אביב וכרופא מיילד עבור קופת חולים, בבית החולים ליולדות פרויד.
ב-1930, חזר כהן לאירופה והמשיך את התמחותו באינסטרבורג, בגרמניה.
ב-1933, שב כהן ארצה ועבד במרפאה הגינקולוגית של קופת חולים כללית בחיפה.
הקמה וניהול מחלקת נשים בבית חולים העמק בעפולה.
בתחילת 1934 כהן ייסד ומונה למנהל מחלקת נשים ויולדות בבית חולים העמק, שהוקם בשנת 1930 כמרכז רפואי לעמק, בעפולה.
במהלך שנות עבודתו בבית החולים העמק, עסק כהו בפעילות ציבורית. ב-1934, הציג כהן מועמדותו ברשימת מפא"י למועצת הפועלים בעפולה ונבחר.
בשנת 1929 הצטרף לההגנה בתפקידי שמירה ובשירותים הרפואיים האזוריים.
בתל אביב ופתח תקווה.
עם תום עבודתו בעפולה ב-1939, עבר כהן לעבוד במהלך ארבע וחצי השנים הבאות, במספר מרפאות של קופת חולים כללית בתל אביב ובמקביל במחלקה הגינקולוגית והיולדות של בית החולים בילינסון בפתח תקווה, בניהולו של פרופ' ארווין רבאו.
ברחובות.
ב-1943 עבר כהן ופתח את בית היולדות ע"ש קיבלסון ברחובות וניהל אותו במשך עשר וחצי שנים.
לאחר הקמת הית החולים קפלן ברחובות ב-1953, עבר כהן ופתח את מחלקת הנשים והיולדות של ביה"ח וניהל אותה עד צאתו לגמלאות. באותם ימים היה זה המוסד הרפואי היחידי באזור הדרום. המחלקה כללה 30 מיטות ליולדות ו-12 מיטות גינקולוגיות.
מתחום התעניותו: מניעה של רעלת ההיריון, פרסם 14 מאמרים רפואיים.
היה פעיל במגן דוד אדום וייסד את ארגון תורמי הדם. היה פעיל בארגון רופאי קופת חולים הכללית, כחבר הוועד הארצי והמועצה הארצית של הארגון.
מתלמידיו: שמואל מלץ, משה לנצט, נח בן אדרת, אדולף כהן.
ב-1967 פרש כהו לגמלאות והתחיל בפעילות בעיתון "הרפואה" במדור "מן הספרות" ו"במת המערכת". (חתם בראשי התיבות ד.כ.) כהוקרה למפעל זה זכה בפרס "הרפואה" ע"ש ד"ר צבי צבילינג בשנת 1971.
כהן נפטר ב-31 אוקטובר 1976 ונטמן בבית הקברות ברחובות.
חיים אישיים ומשפחה.
אביו מאיר, יליד קובנה נישא לשרלוטה ממשפחת קרלין, נכדתו של מייסד חסידות קרלין בליטא. המשפחה גרה מספר שנים בדנציג שבגרמניה, שם נולדה רבקה, אחותו הבכורה של הוגו. כעבור מספר שנים עברה המשפחה לקניגסברג.
האב מאיר נמנה עם מנהיגי הציונות ומקימי ההסתדרות הציונית בקניגסברג. היה יצואן של קפה ותה שהתמחה בתערובות ומכר אותן לרוסיה. עלה ארצה באוקטובר 1933, ניסה להמשיך בעסקי הקפה והתה אך הדבר לא עלה בידיו.
אחותו רבקה (בטי) סיימה את לימודי הרפואה, עלתה לארץ ישראל בשנת 1934 ועבדה כרופאת משפחה.
בשנת 1925 נשא כהן לאישה את שושנה לבית בריסלר שהייתה אחות. נפטרה בשנת 1991. הזוג היה חשוך ילדים.
יחסי מולדובה–ספרד
יחסי מולדובה–ספרד הם יחסי החוץ בין ספרד למולדובה. ב-30 בינואר 1992 ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה. החל משנת 2009 לספרד אין שגרירות בקישינב. ספרד מיוצגת במולדובה באמצעות שגרירותה בבוקרשט, רומניה.
בשנת 2008 ציינה ממשלת ספרד כי 12,582 אזרחי מולדובה עובדים במדינה באופן חוקי. ספרד היא משקיעה משמעותית במולדובה באמצעות יוניון פנוזה שבבעלותה שלוש מחמש חברות הפצת האנרגיה של מולדובה.
היסטוריה.
ב-30 בינואר 1992 ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה. דובר המחלקה לענייני חוץ של המפלגה העממית, חאבייר רופארז, עמד בראש המשלחת הספרדית של האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ב-23 בפברואר 1994 לקישינב כדי להתבונן בהתפתחות הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במולדובה. המשקיפים ניהלו מגעים עם הנשיא הראשון של מולדובה סנגור ורשויות אחרות במדינה. באותו תאריך שלח ראש ממשלת ספרד, פליפה גונזלס, מכתב לממשלת מולדובה והסביר את היתרונות שהכניסה ל"אגודה לשלום" של נאט"ו תעניק למולדובה. גונזלס הבטיח במסר שלה כי ספרד עקבה בעניין אחר התפתחות האירועים במולדובה והייתה מוכנה להציע יוזמות שתרמו לביטחון וליציבות באזור.
ב-8 ביולי 1997 השתתפו שרי החוץ פטרו לוצינצ'י ומיחי פופוב, בפסגת נאט"ו במדריד.
בספטמבר 2000 נפגש פטרו לוצינצ'י בניו יורק עם ראש ממשלת ספרד חוסה מריה אסנאר בפסגת המילניום. ב-6 בנובמבר 2000 נסע שר החוץ לענייני אירופה, רמון דה מיגל, למולדובה כדי לערוך ביקור עבודה של יומיים, במהלכו ניתח את היחסים הדו-צדדיים עם נשיא הרפובליקה, פטרו לוצינשי, ועם ראש הממשלה, דומיטרו בראגיס. מיגל נפגש גם עם סגן ראש הממשלה לענייני ביטחון, ולריו קוסארצ'וק, שר החוץ, ניקולאה טבקורו וסגן השר, יוריה ליאנקה, וכן עם נשיא הוועדה לטרנסניסטריה וסיליה סטורזה, קבוצה של ספרדים. תעשיינים וכמה מחברי הפרלמנט במולדובה. במהלך שהותו במולדובה, חנך מיגל את המרכז ללימודים היספניים באוניברסיטת מדינת מולדובה. המסע היה תוצאה של הפגישה שהתקיימה בספטמבר בניו יורק בלוצינצ'י עם ראש ממשלת ספרד, חוסה מריה אסנאר. כמו כן בשנת 2000 ביקרו מומחים צבאיים ספרדיים במולדובה כדי לדווח על מלחמת טרנסניסטריה. נסיעתם התקצרה והם חזרו הביתה לאחר יומיים לאחר שהרשויות המקומיות השביתו את ביקורן.
באוקטובר 2005, השגריר החדש של ספרד בבוקרשט, חואן פבלו גרסייה-ברדוי, ביקר בקישינב כדי להציג את אמנתו והוא נפגש עם סגן שר החוץ, אוגניה קיסטרוגה. סגן השר העביר לשגריר אפשרות לפתוח את שגרירות מולדובה במדריד ב-2006 או 2007. הוא ביקש לפתוח את שגרירות ספרד בקישינב. ביקורו הראשון של שר החוץ במולדובה בספרד התקיים ב-5 באוקטובר 2006.
ב-6 באוקטובר 2006 הוא התקבל על ידי סגן ראש הממשלה ושר החוץ של מולדובה, אנדריי סטראטן. הוא הדגיש את היחסים הדו-צדדיים החדשים בין ספרד למולדובה.
במרץ 2007 קיוותה מולדובה כי ספרד בנשיאות הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה תגשר בסכסוך הטרנסניסטרי. במאי 2007 התקיימה פגישה לגבי הסכסוך במדריד. באוקטובר 2007 ערך השר הספרדי את ביקורו הראשון בקישינב. הודעה רשמית פורסמה על כוונתו של קישינב לפתוח את שגרירות מולדובה במדריד.
כלכלה.
ספרד היא משקיעה משמעותית במולדובה עם נוכחות חברת האנרגיה יוניון פנוזה שבבעלותה שלוש מחמש חברות הפצת האנרגיה במולדובה. ספרד היא המשקיעה הזרה השלישית במולדובה מאז שנת 2000.
אהבה של גבר לאישה (סרט)
אהבה של גבר לאישה (באנגלית: When a Man Loves a Woman) סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1994 בבימויו של לואיס מנדוקי, עם מג ראיין ואנדי גרסיה בתפקידים הראשיים.
העלילה עוסקת במשפחה שבה האם היא אלכוהוליסטית ובבעל שמנסה לעזור לה.
מג ראיין הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה היותר בתפקיד ראשי.
שם הסרט נלקח מהשיר "When a Man Loves a Woman" שמושר בתחילת הסרט בפי פרסי סלדג'.
תקציר העלילה.
משפחה גרין גרה בסן פרנסיסקו. האם אליס (מג ראיין) היא יועצת חינוכית. האב מייקל (אנדי גרסיה) הוא טייס בחברה מסחרית ונעדר הרבה לרגל עבודתו. ג'ס בת העשר (טינה מג'ורינו) היא בתה של אליס מנישואים קודמים. הבת המשותפת קייסי (מיי ויטמן) היא בת ארבע. ההורים העסוקים נעזרים במטפלת איימי (לורן טום).
אליס היא אלכוהוליסטית מגיל צעיר אבל מצליחה עד עתה להסתיר זאת. היא מסתירה בקבוקי שתייה במקומות מסתר בדירה. גם בבית הספר מבחינים בירידה בתפקודה. מייקל מנסה לעזור לה והם טסים לחופשה במקסיקו כשאימו של אליס (אלן בורסטין) ואביו, שומרים על הילדות. אבל גם זה לא עוזר.
יום אחד אליס צועקת על איימי ומגרשת אותה. היא מתחילה לשתות וסוטרת לג'ס שמעירה לה. לאחר זאת היא מתמוטטת במקלחת ונלקחת לאשפוז.
מייקל מתקשה לתפקד בבית ומבקש מאיימי לחזור. בגלל היעדרויות מהעבודה יש עליו סכנת פיטורים.
בינתיים אליס מתאוששת באשפוז ומתחברת לקבוצת האלכוהוליסטים בטיפול ובמיוחד לגארי (פיליפ סימור הופמן) שמבקר בביתם לאחר האשפוז לחוסר שביעות רצונו של מייקל. גם בעבודה היא לא מסתדרת וסדק נפער ביחסים בין בני הזוג. גם ביקור אצל יועצת זוגיות לא מועיל. מייקל מחליט לעזוב את הבית אבל משתתף בישיבות של בני זוג של אלכוהוליסטים וזה מחזק אותו נפשית.
מייקל מקבל הוראה לעבור לדנבר ואליס לא מתנגדת. במוסד חוגגת אליס 180 יום ללא שתייה. היא נושאת נאום ומספרת לכולם על ההיסטוריה שלה, כולם מזילים דמעות ומייקל יוצא מהקהל והם מתנשקים בתקווה לעתיד טוב יותר.
יחסי לטביה–ספרד
יחסי לטביה-ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין לטביה לספרד. מערכות יחסים מבוססות על חברותן באיחוד האירופי ובנאט"ו.
יחסים דיפלומטיים.
היחסים ההיסטוריים בין ספרד ולטביה החלו בתקופת העצמאות הראשונה של לטביה בין מלחמות העולם וכוננו מחדש באוקטובר 1991.
מאז כניסתה של לטביה לאיחוד האירופי ונאט"ו, היחסים עם ספרד חוו התפתחויות חיוביות, כולל פתיחת שגרירות ספרד בריגה בשנת 2004, ושגרירות לטביה במדריד.