תוכנית לכביש מצומת גולני צפונה שיעבור דרך עיילבון ומע'אר עלתה כבר באמצע שנות ה-60 והדרישה לסלילת הכביש התחזקה בתחילת שנות ה-70, בגלל תאונות של משאיות שעברו בתוך טבריה, אז הדרך הראשית לגליל העליון. הכביש נסלל באמצע שנות ה-70 ונודע כ"עוקף טבריה". לאחר מספר שנים נסלל מצומת עיילבון כביש מהיר לכיוון צפון מזרח שחסך את המעבר בתוך עיילבון ומע'אר. בשנת 2013 הסתיים הפרויקט להסבת צומת גולני למחלף גולני וב-2016 הסתיים הפרויקט להסבת כל הצמתים ממחלף גולני לצומת עמיעד למחלפים.
עבודות נוכחיות.
בשנת 2013 התחיל שדרוג הקטע הצפוני של הכביש, בין מחלף גולני למחלף נחל עמוד והרחבת התוואי לשני מסלולי נסיעה לכל כיוון. העבודות כוללות סדרת שיפורים בטיחותיים, בהם הקמת הפרדה קשיחה בין המסלולים, הקמת מחלף חדש בצומת נחל עמוד, מערבית לצומת הקיים, והקמת שש הפרדות מפלסיות באמצעות מחלפונים (מחלפים קטנים): מחלפון נטופה וכניסה למחנה הצבאי נטפים, מחלפון בועיינה-נוג'ידאת, מחלפון עילבון, מחלפון מסד-רביד, מחלפון צלמון ומחלפון קדרים. עוד מתוכננים בפרויקט, בניית מעבר אקולוגי לבעלי חיים בין צדי הכביש והקמת גשרים ופינוי סוללות בנחלים עמוד, עכברה וצלמון, בנוסף לשיקום נופי של השטח. ייחודם של גשרים אלה, הוא בפירוק סוללות עפר שהוקמו בתוכן לפי עשרות שנים ומנעו מעבר מטיילים ובעלי חיים בין שני צדי הכביש. הגשרים החדשים, שהקמתם תואמה עם מוסדות התכנון ונציגי הגופים הירוקים, כוללים מפתחים רחבים שיאפשרו תנועת מטיילים ובעלי חיים וזרימת מי גשמים באפיק הנחל.
השדרוג מבוצע במסגרת תוכנית יצירת עורק תחבורה ממוחלף שמחבר את כביש 6 לצומת עמיעד שבגליל המזרחי. בנוסף שודרג כביש 77 ממחלף ישי עד מחלף גולני וגם הוארך עד מחלף תל קשיש. שדרוג זה קנה נסיעה רציפה במהירות מרבית מותרת של 100 קילומטרים לשעה ללא צמתים ורמזורים. נכון לפברואר 2017, החלו עבודות להקמת "מפרידן" אשר יבטל את צומת חנה הנוכחי ואף הרחבת הכביש באזור הצומת שעתיד להתבטל. המחלף נפתח לתנועה ביולי 2020.
לקראת סוף 2018 החלו עבודות בצומת משמר הגבול לצורך הקמת מחלף.
תבאי (מצרים)
תֶבַּאי (ידועה גם בשמות נוא-אמון או ואסט; Was-t) היא עיר מצרית עתיקה, הממוקמת במחוז לוקסור על גדותיו המזרחיות והמערביות של הנילוס, במצרים העליונה. העיר שוכנת 560 ק"מ דרומית לקהיר, בקרבת האתרים כרנכ ומקדש לוקסור.
שמות העיר.
במצרית עתיקה שמהּ של העיר נאות אמן, שפירושו "עירו של (האל) אמון" (אל מצרי המזוהה עם רע).
בתנ"ך נזכרת העיר בשם נֹא אמון:
בנוסף מכונה העיר ארבע פעמים בשם נֹא:
בתקופות מאוחרות יותר שימש השם "נא אמון" במקורות יהודיים ככינוי לאלכסנדריה.
השם "תֶבַּאי" (Θῆβαι, "Thēbai") הוא יווני אך קדום מאוד. שם זה מופיע כבר באיליאדה בה נזכרת העיר בשם "תבאי של מאה השערים", בניגוד לתבאי שביוון, "תבאי של שבעת השערים". מכאן נגזרו שמותיה בשפות אירופה (Thebes וכדומה).
בתרגום השבעים לספר יחזקאל מתורגם השם נא אמון "עיר זאוס", וזאת מכיוון שהיוונים זיהו את האל אמון עם האל זאוס. שם נוסף היה "מֵגָלֶה דיוספוליס" (μεγάλη Διόσπολις, "megálē Dióspolis; לטינית: Diospolis Magna").
היסטוריה.
העיר יושבה לראשונה בסביבות המאה ה-32 לפנה"ס, והייתה עיר המחוז הרביעית של מצרים העליונה, בשמה המצרי וַסְט. העיר הפכה לעיר בירה – בתחילה רק של מצרים העליונה בתקופת השושלת ה-11 בתקופת הביניים הראשונה, בסוף האלף ה-3 לפנה"ס, וכמעט כל תקופת השושלת ה-18 בתקופת הממלכה החדשה במאות ה-16 - 13 לפנה"ס.
העיר בגדה המזרחית של הנילוס כללה את האתרים מקדש לוקסור וכרנכ, שבהם שכנו בעיקר בנייני השלטון. בחלק זה נמצאו המקדשים הגדולים של האל אמון, אשתו מות' ובנם ח'ונסו. בגדה המערבית שכנו הנקרופוליס (עיר המתים) המלכותית, הארמונות, משכנות כוהנים, חיילים, אומנים ופועלים ששירתו את המלכים.
תקופת הזוהר של העיר הייתה בתקופת הממלכה החדשה בימי השושלת ה-18. המלכה חתשפסות בנתה צי סוחר שסחר מנמל על חוף הים האדום (קוסייר (מצרים) של היום) עם ארצות שכנות (כולל עציון גבר). הסוחרים ייבאו לעיר לבונה, מור, ביטומן, אריגי פשתן, שמן ערער וקמעות נחושת לתעשיית הקבורה בכרנך. כתוצאה ממסעות המלחמה של יורשיה תחותמס השלישי ואמנחותפ השלישי זרם לעיר שלל רב גם מאזור הים התיכון ונבנו בה מקדשי ענק וארמונות.
בתקופת אחנתון ירדה העיר מגדולה כאשר הבירה עברה לאחתאתון. לאחר 20 שנה החזיר תות ענח' אמון את נוא אמון כעיר הבירה. הפריחה המשיכה גם בתקופת השושלת ה-19. רעמסס השני, שמלך במאה ה-13 לפנה"ס, העביר את הבירה לעיר פר-רעמסס שבאזור הדלתה של הנילוס. יורשיו מיעטו לבנות בנוא-אמון, אבל היא המשיכה לשמש כמקום קבורה למלכי מצרים.
בשנת 663 לפנה"ס, בעקבות מאבק עם פרעה תנות אמון, כבש אשורבניפל מלך אשור את העיר ובזז אותה. הכיבוש מתואר בגליל ראסאם () מסמך המתעד את הישגיו. אירוע זה עורר רושם כביר בכל עמי האזור, והדים לו ניתן למצוא בדברי נחום הנביא שנזכרו לעיל, בהם מוכיח את אשור על כיבושיה. אשורבניפל המליך את פסמתיך הראשון על מצרים העליונה כוסאל, אך האחרון ניצל את עזיבתו של אשורבניפל למסעות כיבוש אחרים, והצליח לאחד את מצרים ולגרש את האשורים ממנה תוך זמן קצר.
כיבוש מצרים בידי אלכסנדר מוקדון במאה ה-4 לפנה"ס ולאחריו שלטון בית תלמי קיבעו שם היווני "תבאי" המוכר כיום, אך הביאו לדעיכה של העיר שנמשכה גם תחת שלטון רומי. במאה הראשונה לספירה תבאי הייתה כבר כפר נידח.
האגיה סופיה
אלפי
אלפי (באנגלית: Alfie) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1966 בכיכובו של מייקל קיין, זוכה פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. ב-2004 הופקה גרסה קולנועית נוספת לסרט, עם ג'וד לאו בתפקיד הראשי.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (מייקל קיין), שחקנית המשנה (ויוויאן מרצ'נט), הפסקול, השיר "אלפי" (שנכתב על ידי ברט בכרך והאל דייוויד), והתסריט הטוב ביותר. את פסקול הסרט כתב מוזיקאי הג'אז סאני רולינס וביצעו מוזיקאי ג'אז בריטים ובהם סטן טרייסי. השחקן טרנס סטאמפ היה מועמד לגלם את דמותו של אלפי אך דחה את התפקיד.
עלילה.
אלפי הוא צעיר לונדוני רודף נשים. הוא עובר מאישה לאשה עד שכמה אירועים ומהפכים בחייו גורמים לו להעריך מחדש את סגנון חייו. "אלפי" נכתב במקור כתסכית רדיו על ידי ביל נוטון אשר כתב גם את התסריט לסרט. הבמאי משתמש בטכניקה קולנועית של דיבור ישיר למצלמה לקבלת אפקט של סיפור בגוף ראשון.
כוכב קולנוע
כביש 40
כביש 40 הוא הכביש השני באורכו בישראל (אחרי כביש 90), ואורכו 302 קילומטרים. הוא נמתח מצומת קטורה שבערבה, לאורך הנגב והשפלה עד כפר סבא שבדרום השרון.
מסלול הכביש מדרום לצפון.
הכביש מתחיל במפגשו עם כביש 90 בצומת קטורה שבסמוך לקיבוץ קטורה שבערבה. ציון דרך חשוב על הכביש הוא מחנה שיזפון, בסיס ההכשרות של חיל השריון (חטיבה 460 - בית הספר לשריון). הוא חוצה את מכתש רמון ואת העיירה מצפה רמון, ועובר דרך מספר יישובים, בהם שדה בוקר, טללים ורמת חובב. בעבר חצה הכביש את באר שבע מדרום לצפון, אך מאז 2002 הוא מאגף אותה ממזרח, וקטע הכביש העובר את העיר מסומן ככביש 406. כביש 40 עובר בסמוך לעומר וחוצה את הנגב הצפוני סמוך לרהט ולקריית גת. בקטע הכביש ממחלף רהט עד מחלף מאחז כביש 40 חופף את תוואי כביש 6 ומסומן בשילוט ככביש 6 בלבד. צפונית למחלף מאחז משמש כביש 40 ככביש אורך נוסף בין כביש 4 לכביש 6. בהמשך הוא חוצה את כביש 1 במחלף לוד ואת כביש 5 במחלף ירקון. הכביש מסתיים בצומת כפר סבא מזרח.
היסטוריה.
עד לקום המדינה.
כביש 40 מבית קמה וצפונה מבוסס על דרכי עפר ודרכים היסטוריות שהיו קיימות עוד מתחילת המאה ה-20. הקטע הצפוני של הכביש מצומת קסטינה וצפונה הוא קטע ותיק שנסלל בסוף שנות השלושים.
כך למשל קטע הכביש בין גדרה לקסטינה היה בימי המנדט הבריטי חלק מהדרך הראשית מיפו לעזה ונחשב עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20 ל"כביש טוב". קטע הכביש מגדרה לצומת מסמייה שודרג בשנת 1965. הקטע בין צומת מסמיה לצומת מלאכי נסלל בשנים 1936–1937 כחלק מסלילת כביש יפו-עזה. והקטע מרמלה לצומת ביל"ו, נסלל בין אוגוסט לדצמבר 1939 כדרך נוספת על הכביש דרך ראשון לציון לכיוון דרום הארץ, באופן המקצר את הנסיעה מעזה לירושלים.
לאחר קום המדינה.
קטע הכביש בין צומת מלאכי וצומת קמה נסלל יחד עם כביש 264 בין יולי 1949 ויוני 1951, על ידי סולל בונה שהעסיקה בסלילה עולים חדשים. אחת המטרות העיקריות של סלילת הכביש הייתה הקלה על האבטלה בקרב העולים החדשים באזור לוד ורמלה. הכביש חיבר את צומת מלאכי לכביש 25 שהיה הכביש הישן לבאר שבע, ליד משמר הנגב, ובכך קיצר את הדרך מתל אביב-יפו לבאר שבע בכ-25 קילומטרים.
בשנת 1950 הורחבו קטעים באורך 4 קילומטר מהכביש בין פתח תקווה ללוד ולרמלה.
הכביש מבאר שבע למשאבי שדה נפרץ על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה כדרך גישה בין ארץ ישראל וסיני. הכביש שודרג בידי שלטונות המנדט הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה. בפברואר 1954 נפתח החלק הדרומי של כביש 40 מכיוון צומת הנגב לאילת, דרך ירוחם, שדה בוקר ומכתש רמון באורך של 245 קילומטר עד לצומת ציחור, שם נפגש הכביש עם כביש 13. בשלב שני נסלל הכביש מצומת ציחור לצומת קטורה.
הדרך עברה מצומת הנגב לשדה בוקר דרך ירוחם ורק דרך עפר חיברה את כביש 211 באזור אשלים עם שדה בוקר. בשנת 1970, החלה הקרן הקיימת, לבקשת דוד בן-גוריון, בפריצת הכביש המחבר את משאבי שדה עם שדה בוקר. בפברואר 1973 נחנך קטע הכביש המחבר את משאבי שדה עם שדה בוקר ובכך יתרה את המעבר דרך ירוחם.