מרפי נעצר שוב, אך לא הייתה כל הוכחה שתצביע על כך שהוא זה שביצע את הפשע, למרות שהמשטרה האמינה כי הוא אכן אשם. גופתו של טומי קוקרן נמצאה שבוע לאחר מכן, ועליה סימני אלימות קשים כתוצאה ממכות שספג. ה-IRA האמינו אף הם כי מרפי היה זה שרצח את דוניגן. מותו האכזרי הכעיסם במיוחד, ולפיכך החלו לתכנן את חיסולו.
ב-16 בנובמבר 1982, בהמתינו מחוץ לבית חברתו, מכונית עצרה לידו ובתוכה אנשי ה-IRA. האנשים במכונית פתחו באש מכונות ירייה על מרפי ו-22 כדורים פילחו את גופו והרגוהו באופן מיידי. באופן אירוני, מרפי נרצח לא רחוק מהמקום בו הוטלו גופותיהם של רבים מקורבנותיו. מספר ימים לאחר רציחתו של מרפי, נטל ה-IRA אחריות על הרצח. נשמעו טענות רבות על כך שכוח המתנדבים מאלסטר סייע ל-IRA, אויביהם המושבעים, להרוג את מרפי, מאחר שאפילו המחנה הפוליטי אליו השתייך ראה בו גורם שאין לשלוט עליו ושאת מעשיו האכזריים אין להצדיק. לפי דוח חיל השוטרים המלכותי של אלסטר (RUC), כוח המתנדבים מאלסטר סיפק לכוח המשימה של ה-IRA מידע על תחביביו ותנועותיו של מרפי, ואלה סייעו להם להתנקש בחייו.
קו חקירה נוסף באשר לרציחתו של מרפי היה באשר לג'יימס קרייג, מפקד איגוד ההגנה מאלסטר (Ulster Defence Association), שראה במרפי איום בשל עסקי הסחטנות שלו, ולכן סיפק ל-IRA מידע על תנועותיו. קרייג הוצא להורג על ידי חבריו בשל "בגידה".
מותו של מרפי התקבל בשביעות רצון בקרב שני הצדדים. ה-IRA הראה כי הוא יכול להרוג את אויבה של האוכלוסייה הלאומנית (קתולית ברובה) התומכת בהיפרדות בין בריטניה וצפון-אירלנד; מאידך, כוח המתנדבים מאלסטר יכול היה לרחוץ בניקיון כפיו בכל הקשור למותו של מי שלויאליסטים רבים ראו בו גיבור.
סופם של הקצבים משנקיל.
מרפי, שהיה הכוח המניע מאחורי הקצבים משנקיל, הוצא להורג על ידי ה-IRA, אך חלק מחברי הקבוצה שוחררו לבסוף, למרות שנקצב להם מאסר עולם ללא חנינה. הראשון ששוחרר מקרב הקבוצה היה ויליאם טאונזלי (William Townsley), שהיה רק בן 16 כאשר נעצר.
באוקטובר 1996 שוחרר רוברט בייטס, שטען כי גילה את הדת מאחורי הסורגים. הוא נורה ונרצח בדרך שנקיל כשנה לאחר מכן. ה-IRA וקבוצות רפובליקניות אחרות בצפון אירלנד הכחישו כי היו מעורבים ברציחתו. הסברה הרווחת היא כי רוצחו של בייטס, על אף שמעולם לא נתפס, היה קרוב משפחה של בארמן פרוטסטנטי שבטעות נחשד כקתולי שאותו רצח בייטס.
ב-1998, במסגרת הסכם יום שישי הטוב שכלל חנינה לכל אלו שהורשעו בפשעי טרור, שוחררו כל החברים הנותרים של קבוצת הקצבים משנקיל.
במהלך 2004 טען צוות סקירה של פשעים חמורים בבלפסט כי הם שבים לבדוק את רציחתה המסתורית של רוזלין או'קיין (Rosaleen O'Kane) בת ה-33, שנמצאה ללא רוח חיים בביתה בספטמבר 1976. משפחתה וכן הרשויות חושדים כי הקצבים משנקיל היו אלו המעורבים במותה.
טנהא
טַנְהַא בשפת הפאלי היא תשוקה או צמא נפשי.
כאשר מדברים בבודהיזם על תשוקה, מתכוונים לניסיון למצוא סיפוק בדברים חולפים.
גאוטמה בודהה בארבע האמיתות האצילות לימד כי:
הטנהא עליה דיבר בודהה היא הצורך למצוא סיפוק בדברים חסרי ממשות אמיתית ולכן גם כאשר האדם משיג דברים אלו הוא אינו מגיע לסיפוק אמיתי ארוך טווח ולכן הוא אינו מרגיש שלמות והוא סובל.
התשוקה השלילית ביותר היא זו ההופכת לרכושנות, הרצון להיות בעלים של חפצים אינו בריא לדעתו של הבודהה.
סילוק הצורך הנפשי הזה היא מטרתו של הבודהיזם, ומי שיצליח להתגבר על הטנהא יוכל להגיע אל האושר.
הדרך המובילה לסיומו של הסבל ידועה כ"הדרך המתומנת הנאצלת" וכוללת הבנה נכונה, חשיבה נכונה, דיבור נכון, עשייה נכונה, סגנון חיים נכון, מאמץ נכון, מודעות נכונה והתבוננות נכונה.
ישנה גם השתוקקות חיובית, זו ההשתוקקות להארה והיא נקראת "צ'אנדה" אם כי גם התשוקה לידע צריכה להיות מבוקרת.
להבדיל מפילוסופיות אחרות, הבודהיזם לא דורש מהאדם לסגף עצמו או להימנע מעונג, ולכן גם השואפים להארה יכולים להינשא, לגדל ילדים ולעבוד. מותר להם לרצות עונג פיזי, לחגוג וליהנות מחייהם.
אחת התשוקות ההרסניות ביותר לדעתו של בודהה היא התשוקה להיות צודק תמיד.
טנהה
קארול ריד
מדד הראש
מדד הראש (או אינדקס צפאלי, באנגלית: cephalic index) הוא היחס בין רוחבו המרבי של הראש לבין אורכו המרבי. לעיתים מוכפל הייחס ב-100 לשם נוחות.
המרכיבים הנמדדים לצורך חישוב מדד הראש הם הרוחב המרבי של העצמות המקיפות את הראש, מעל לעצמות הרקה (מאחורי עצם הלחי), והאורך המרבי בין הנקודה הבולטת ביותר בעצם המצח (בין הגבות) ובין הנקודה הבולטת ביותר בחלקו האחורי של הראש.
המדד הוגדר בידי הפרופסור לאנטומיה השוודי אנדרס רציוס במחצית הראשונה של המאה ה-19 ונעשה בו שימוש באנתרופולוגיה פיזית לסיווג שרידים אנושיים שנתגלו באירופה. אמינותו ותועלתו של המדד עורערו בעקבות מחקריו של פרנץ בועז בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 והיחס המתואר במדד נחשב לתוצאה של השפעות סביבתיות. בשנת 2002 טען צמד חוקרים אשר בחן מחדש את מקורותיו של בועז באמצעות טכניקות סטטיסטיות כי צורת הראש נקבעת באופן יחסי במידה רבה הודות לתורשה.
כיום לא נעשה עוד שימוש במדד הראש לבוגרים, אלא לשם תיאור הופעה חיצונית של יחידים. בנוסף, לא נמצא קשר בין המדד לבין התנהגות. מאידך, עדיין נעשה שימוש במדד זה להערכת גילם של עוברים לצרכים משפטיים או למעקב הריון, תחום בו הבדלים בצורות גולגולת שונות בין אוכלוסיות שונות עדיין נחקר.
לפי הערכים של מדד הראש מוגדרות הקטגוריות הבאות:
גנאיוס פאפיריוס קארבו (קונסול 113 לפנה&quot;ס)
גנאיוס פאפיריוס קארבו היה קונסול רומאי שחי במחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס.
לא הרבה ידוע על חייו של קארבו. קארבו היה בן לאחת ממשפחות האצולה של רומא וכמה מבני משפחתו, כגון גאיוס פאפיריוס קארבו, החזיקו במשרות חשובות ברפובליקה הרומית במהלך המאות ה-2 וה-1 לפנה"ס.
קארבו נבחר למשרת הקונסול בשנת 113 לפנה"ס. רעו לקונסולט היה גאיוס קאיקיליוס מטלוס קאפראריוס, בן למשפחת המטלים רבת העוצמה. קארבו נשלח לאזור נוריקום שם חנו הקימברים, שבט גרמאני שנדד דרומה מאזור חצי האי יוטלנד ואיים על הטאוריסקים, בני בריתה של רומא. קארבו תפס עמדת הגנה חזקה על ההרים שבסביבות מחנה הקימברים ודרש מהם לסגת מארץ הטאוריסקים.
הקימברים נענו לדרישתו של קרבו ונסוגו, וקארבו שלח להם מורי דרך להדריך אותם בנתיבים שיצאו מארץ האטרוסקים. למעשה תכנן קארבו להוביל את הצבא הקימברי למארב והורה למדריכים להוביל את הקימברים לנקודה בה הוא ארב להם עם צבאו. פרופסור מ. קארי משער שקארבו קיווה לניצחון קל על הקימברים כיוון שאלו היו "המון מטופל בשיירת מטענים גדולה".
לרוע מזלו של קראבו, התרמית התגלתה על ידי הקימברים. קראבו איבד את יתרון ההפתעה וקרב פרץ בין שני הצדדים בסביבות נוריה או, לפי קארי, ליובליאנה. צבאו של קארבו ספג מפלה צורבת ומרביתו הושמד. לא ברור מה עלה בגורלו של קארבו ואם הוא נהרג בקרב, נשבה או הצליח להימלט. לפי טקיטוס, שנחשב למקור מהימן ביותר, קארבו הוכה בשדה הקרב או נפל בשבי הקימברים.
היה אשר היה גורלו של קארבו, תבוסתו סימנה את פתיחתה של מלחמת הקימברים והטווטונים והיא היוותה את הנדבך הראשון בשרשרת של תבוסות רומיות משפילות לקימברים, שרשרת שנקטעה רק על ידי גאיוס מריוס בסוף המאה ה-1 לפנה"ס.
קצבי שנקיל
וורן ג'י
וורן גריפין השלישי (נולד ב-10 בנובמבר 1971), הידוע בכינוי וורן ג'י (באנגלית: Warren G) הוא ראפר אמריקאי, ואח חורג של הראפר והמפיק המצליח ד"ר דרה.
חבר לשעבר בכנופיית 'קריפס' בלונג ביץ'.
קריירה מוזיקלית.
וורן ג'י, יליד לונג ביץ', קליפורניה, התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בהרכב 213 (קידומת טלפון של אזור מזרח לוס אנג'לס) יחד עם נייט דוג וסנופ דוג.
הלהקה הצליחה בזכות הקשר של וורן ג'י שהכיר אותה לאחיו החורג ד"ר דרה שגרם להחתמתם בחברת התקליטים Death Row Records של שוג נייט.
בשנת 1992 וורן ג'י תרם רבות להפקת אלבום הבכורה של ד"ר דרה The Chronic שאירח בין היתר את כל הרכב 213 יחד עם חבריהם מהרכב דה דוג פאונד .
בשנת 1993 וורן ג'י הפיק לעצמו את סינגל הבכורה שלו בהשתתפות נייט דוג ומיסטה גרים שנקרא Indo Smoke (עשן הגראס).
שנה לאחר מכן ב-1994 יצא אלבום הבכורה בחברת התקליטים Def Jam Records שנקרא Regulate... G Funk Era והלהיט הגדול מהאלבום ובכלל של וורן ג'י היה "Regulate".
בשנת 1997 יצא אלבומו השני שנקרא Take A Look Over Your Shoulder. האלבום זכה להצלחה ומכר יותר משני מיליון עותקים בארצות הברית.
בשנת 1998 הופיעו וורן ג'י והזמרת הנורווגית סיסל יחד בדואט שהתבסס על הקטע "מחולות פוליבצים" מתוך האופרה "הנסיך איגור" והפך ללהיט באירופה. ג'י ביצע קטעי ראפ בעוד סיסל ביצעה קטעי מקהלה.
ב-1999 יצא אלבומו השלישי I Want It All. באלבום השתתפו ראפרים בולטים דוגמת מאק 10, סנופ דוג, קורופט ואיב. באותה שנה שיחק בדרמת הפשע "כביש מהיר" לצד דריל האנה.
בשנת 2001 וורן ג'י חתם ביוניברסל רקורדס והוציא את אלבומו הרביעי The Return of the Regulator שאיכזב מאוד ולא הצליח במכירות. באלבום הזה שאפילו עטיפתו הייתה בדיוק כמו באלבום הראשון שלו, וורן ג'י ניסה לשחזר את אלבום הבכורה שלו משנת 1994 ללא הצלחה.
בשנת 2003 וורן ג'י חבר לחבריו להרכב 213 סנופ דוג ונייט דוג והחליטו להקליט את האלבום שלא יצא וזה שוחרר 2004 בשם The Hard Way. הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום היה "Grupie Luv" והאלבום נכנס למקום הרביעי במצעד המכירות של מגזין בילבורד הנחשב.
בשנת 2005 הוציא וורן ג'י את אלבומו החמישי In the Mid-Nite Hour תחת לייבל עצמאי.