ריינולדס השאיר כ-3,000 ציורים. רבים ביניהם יצרו מעין "גלריה תמונות ללא קירות" של המי ומי באנגליה במאה ה-18, אריסטוקרטים, קצינים ואנשי אקדמיה ותרבות. הוא צייר אותם בתנוחות שונות ומגוונות, לפעמים עם משפחותיהם ואת ילדיהם, ובקבוצות או כבודדים.
בתערוכה הראשונה של האקדמיה המלכותית לאמנות בשנת 1769 הציג ריינולדס ארבעה דיוקנאות של נשים, בתנוחות שאולות מקורג'ו, אלבני, גווידו רני וגוארצ'ינו, עם משמעויות אלגוריות. בשנות ה-1770 בלט ביצירתו בעיקר הסגנון הנאו-קלאסי - היסטורי. שיא בגישה זו היווה בשנת 1773 דיוקן שלוש אחיותיו של סר ויליאם מונטגומרי (שנכונו "הגרציות האיריות") בתור "הגרציות העובדות את האל הימן".
לקריאה נוספת.
אחרים.
• Reynolds, Joshua, Russell, Francis, Roberts, Keith &amp; McIntyre, Ian. "Joshua Reynolds". Purnell, 1966
• Reynolds, Joshua &amp; Wark, Robert R. "Discourses on Art". Edition: illustrated, reprint. Huntington Library, 1959
• Wendorf, Richard. "Sir Joshua Reynolds: The Painter in Society". Edition: illustrated. Harvard University Press, 1996
קישורים חיצוניים.
"Dictionary of National Biography" 1885-1900, vol.48, William Cosmo Monkhouse - art "Joshua Reynolds"
Alfred Lys Baldry - Sir Joshua Reynolds, George Newnes Ltd, London
דפוס עזריאל
דפוס עזריאל היה בית דפוס עברי שהוקם תחילה בירושלים ובהמשך בתל אביב, ותפס מקום ניכר בהתפתחות ירושלים בראשית המאה ה-20. בבית הדפוס הודפסו בעיקר עיתוני התקופה, ספרות עברית וספרות תורנית של רבנים שונים.
היסטוריה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 למד משה עזריאל את מקצוע הסדר, ובהוראת אביו, הרב אברהם עזריאל, הקים בשנת 1900 את בית הדפוס ברחוב היהודים שבעיר העתיקה ירושלים, כשלצידו הוצאה לאור. בשנותיו הראשונות של בית הדפוס, עיקר העבודה הייתה הדפסה והוצאה לאור של קונטרסים, ספרי מקרא בלאדינו, ירחונים ושבועונים, בהם כתב העת הספרותי "טריזורו די ירושלים" והלוח הספרותי "קאלינדאריו די ירושלים".
העיתונאי חיים בן-עטר, שעבד בדפוס החל משנת 1902, לקח בו חלק מרכזי באיסוף מאמרים וידיעות, עריכה ותרגום של רומנים, ספרים ומבחר כתבי עת בלאדינו שראו אור בדפוס, ובהמשך הפך לשותפו העסקי של משה עזריאל.
בחודש ינואר 1909 החל משה עזריאל להדפיס את עיתון הלאדינו "איל ליביראל" שיזם בעצמו, ובחודש מאי של אותה השנה החל להדפיס גם את עיתון החרות. בשנת 1912 עבר בית הדפוס לשכונת עזרת ישראל בסמוך לרחוב יפו שמחוץ לחומות.
בעקבות פטירתו של משה עזריאל במגפה בשנת 1916, שני אחיו נסים ואביגדור ובנו יוסף עזריאל המשיכו להפעיל את בית הדפוס. יחד הפכו אותו לבית דפוס מודרני הכולל ציוד חדשני ומקצועי, והגדול בירושלים בתקופתו.
בשנת 1925 הועבר בית הדפוס לרחוב בן-יהודה, ובשנת 1935 עזב יוסף עזריאל את בית הדפוס ועבר להתגורר בתל אביב, שם הקים יחד עם אחיו ואחותו סניף לבית הדפוס ברחוב רענן 22. עם הזמן נחשב בית הדפוס בתל אביב לאחד מבתי הדפוס הגדולים בישראל בזמנו.
בשנת 1943 עזב יוסף עזריאל את תפקידו בבית הדפוס, והתמסר לפעילות ציבורית. במקומו המשיך לנהל את בית הדפוס דודו נסים עזריאל יחד עם שותפו יוסף אבולעפיה.
העיתונים שיצאו לאור בדפוס.
רשימה חלקית של העיתונים/ירחונים שהודפסו בבית הדפוס:
בוגוסלוף
האי בוגוסלוף (באנגלית: Bogoslof Island) או אגאסגוק (באלאוטית: Aĝasaaĝux̂) הוא פסגת הר געש שכבתי תת-ימי בקצה הדרומי של ים ברינג, 56 קילומטרים צפונית-מערבית לאי אנאלסקה בשרשרת האיים האלאוטיים. שטח האי 0.98 קילומטרים רבועים והוא אינו מאוכלס. גובה הפסגה של האי הוא 150 מטרים, אורכו 1,512 מטרים ורוחבו 1,040 מטרים. הר הגעש מתנשא לגובה של 1,800 מטרים מקרקעית הים, אבל הפסגה היא החלק היחיד הבולט מעל פני הים.
היסטוריה.
עליית ההר מעל פני הים תועדה לראשונה במהלך התפרצות געשית תת-ימית ב-1796. מאז היו רצף של אירועים שבהם נוספו לאי שטחים חדשים ושטחים קיימים נשחקו. ב-1883 צצה מעל פני המים כיפה געשית קטנה השייכת לאותו הר געש שכבתי. שן סלע זו קיבלה את השם האי פייר (Fire Island). כיפה געשית נוספת נוצרה בהתפרצות של 1796 והיא קרויה "סלע קסל" (Castle Rock). התפרצויות געשיות נוספות התחוללו בשנים 1796–1804, 1806–1823, 1883–1895, 1906, 1907, 1909–1910, 1926–1928, 1992 ו-2016–-2017. האי משמש אתר קינון לעופות ימיים, כלבי ים ואריות ים. על פי ההערכה מקננים באי כ-90,000 עופות כמו תוכי ים פסיפי, אוריה, ריסה אדומת-רגל ועוד שחפים.
ב-1909 קבע נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט את איים בוגוסלוף ופייר כשמורת טבע להגנה על אריות הים והעופות הימיים המקננים בהם. תחת השם אזור הטבע הבראשיתי בוגוסלוף (Bogoslof Wilderness) הם חלק מיחידת האיים האלואטיים של שמורת חיות הבר הימית הלאומית של אלסקה (Alaska Maritime National Wildlife Refuge). בנובמבר 1967 הוכרז האי בוגוסלוף אתר טבע לאומי (National Natural Landmark) על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. האי בוגוסלוף נוסף להמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי ב-1970.
התפרצויות אחרונות.
סדרה של התפרצויות געשיות כמעט על בסיס יומי התרחשו החל מ-20 בדצמבר 2016, תוך יצירת עננה של אפר געשי וברקים געשיים, תוך שינוי של הטופוגרפיה של האי. כיוון שאין על האי מצלמות או תחנות ניטור והאזור מכוסה בדרך כלל על ידי עננים, אין ודאות לגבי הפרטים. עם זאת, כשמזג האוויר השתפר נראה שלוע קטן בסמוך לחוף הצפון-מזרחי של בוגוסלוף התפרץ תוך התפוצצות וקרע את האי המקורי לשניים ויצר אי חדש קטן מצפון-מזרח לאי הקיים. תצלומי לוויין של האי מ-25 בדצמבר 2016 הראו שהאי נשבר לשלושה איים קטנים יותר המרוכזים על מה שנראה כלוע הפעיל של ההתפרצות, ושטחו גדל ב-5 דונמים בהשוואה לשטחו הקודם שהיה 288 דונם. שטחו גדל בשבועות שבאו אחר-כך וב-11 בינואר 2017 הוא הגיע לשטח של 437 דונם, והתמזג שוב לאי אחד. נכון ל-11 במרץ 2017 היה שטח האי 980 דונם, יותר מפי שלושה משטחו קודם להתפרצות, והאי המוארך המקורי הפך לאי מעגלי גדול שבמרכזו לוע ההתפרצות, שכנראה עתיד לגדול עוד. התפרצות מתפוצצת משמעותית החלה בהר הגעש בוגוסלוף ב-20 בפברואר. תצלומי לוויין הראו ענן אפר שהגיע לגובה של 7.5 קילומטר. ב-17 במאי ההתפרצות העיפה אפר לגובה של 10.3 קילומטרים. ב-28 במאי 2017 שלחה התפרצות נוספת את האפר לגובה 10 קילומטרים וגרמה להתרעת צבע אדום אווירית, הרמה הגבוהה ביותר. אפר המתרומם מעל 6 קילומטרים מהווה איום למטוסים באזור.
ב-6 ביוני 2017 הופיעה כיפת לבה חדשה שקוטרה המוערך 110 מטרים והיא גדלה לקוטר של 160 מטרים ב-9 ביוני. התפרצות מתפוצצת החלה לפנות בוקר ב-10 ביוני שממנה התמר עמוד התפרצות שהגיע לגובה של 10.4 קילומטרים שנסחף לצפון-מערב. התפרצות גררה שוב התרעת צבע אדום אווירית. ההתפרצות נרגעה וההתרעה האווירית הורדה לכתום. צילומי לוויין שנעשו ב-10 ביוני הראו שכיפת הלבה החדשה נעלמה, וככל הנראה נהרסה בהתפרצות של ה-10 ביוני. התפרצות נוספת ב-12 ביוני ועמוד התפרצות הגיע לגובה של 7.6 קילומטרים גררה שוב התרעת צבע אדום אווירית שהונמכה לכתום למחרת.
סיפאקה שחורת מצח
זבזדה (ערוץ)
ערוץ זבזדה (ברוסית: Телеканал Звезда) הוא ערוץ טלוויזיה ממשלתי ברוסיה בעל תפוצה רחבה המשדר תוכניות בנושאי צבא ופוליטיקה. הערוץ נמצא בבעלות משרד ההגנה של רוסיה.
ערוץ הטלוויזיה נכלל בחברת התקשורת "זבזדה", שבה נכללים גם העיתון "הכוכב האדום" ותחנת הרדיו הצבאית "זבזדה", הפועלת בחסות ערוץ הטלוויזיה. הערוץ מתרכז בשידור תוכניות חדשות ותוכניות תעודה בנושאי היסטוריה רוסית, היסטוריה צבאית, תרבות, ומדע, ושידורי אקטואליה שונים.
החל מ-16 במאי 2005 הערוץ משדר 24 שעות ללא הפסקה.
היסטוריה.
הערוץ נחנך לראשונה כאולפן הרדיו והטלוויזיה המרכזי של משרד ההגנה הרוסי ביולי 1992.
ב-17 ביולי 2000 קיבל האולפן רישיון לשידור טלוויזיוני, והוא החל לשדר בספטמבר 2001. הערוץ החל לשדר באופן עצמאי ב-20 בפברואר 2005 כערוץ "זבזדה", כשהוא מתמקד בשידורי תוכניות בתחום הצבאי. תחילה, הערוץ שידר רק בשעות היום. ברם, מ-16 במאי 2005 הוא משדר 24 שעות ללא הפסקה. בשנת 2009 זכה הערוץ למעמד של ערוץ פדרלי, והוא משדר לכל תחומי הפדרציה הרוסית.
מאז 2014 אחת התוכניות הפופולריות ביותר של הערוץ היא התכנית Военная приёмка ("הכרה צבאית") שחושפת טכנולוגיות חדשות ודרכי פעולה של הצבא תוך שיתוף פעולה עם מחלקת הדוברות של משרד ההגנה הרוסי.
רוסיסקאיה גאזטה
רוסיסקאיה גאזטה (ברוסית: Российская газета; מילולית: "העיתון הרוסי") הוא עיתון רוסי הנמצא בבעלות ממשלת הפדרציה הרוסית ומהווה כביטאון הרשמי שלה.
העיתון, היוצא לאור ברוסית, מפרסם נוסח של חוקים פדרליים ותקנות ממשלתיות, לאחר שאלה אושרו בפרלמנט. העיתון גם מפרסם ידיעות חדשותיות והודעות מטעם הממשלה.
היסטוריה.
ביטאון רשמי ראשון של הממשלה ברוסיה נוסד עם הקמת ממשלת האימפריה הרוסית בשנת 1905, אז נחנך הביטאון "רוסיה" שפעל במקביל ל"ידיעון הממשלתי" (Правительственный вестник). במרץ 1917 העיתון הפך לעיתון הרשמי של הסובנרקום ואחר כך שינה שמו ל"איזבסטיה".
בשנת 1956 נוסד העיתון "רוסיה הסובייטית", שהפך לביטאון הרשמי של הממשלה.
ב¯1990 הוקמו העיתונים "רוסיסקאיה גאזטה" ו"רוסיסקיה וסטי", ששימשו תחילה כעיתוני הסובייט העליון של רוסיה, אך ב-1993 הועברו לשליטת הממשלה. משנת 2001 העיתון מתוקצב מתוך תקציב המדינה.