האירוע הסתיים בסביבות 10 בבוקר, ובסוף האירוע, לאחר שהקהל החל להתפזר, כוח גדול של שוטרים הגיע למקום ודרש מהמפגינים בכוח להתפזר. בשלב זה נזרקה פצצה לתוך הכיכר. הפצצה גבתה את חייו של שוטר אחד ופצעה שוטרים נוספים.
השוטרים פתחו באש, הרגו שבעה אנשים ופצעו עוד עשרות.
איש לא ידע מי זרק את הפצצה, אך הכאוס השתולל כאשר החליטה המשטרה לירות לתוך ההמון. מספר מפגינים ושוטרים נהרגו, כאשר רוב השוטרים נפצעים מאש ידידותית.
פרסונס ישב בבר סמוך ושתה כוס בירה כאשר ראה הבזק ושמע את הפיצוץ ואחריו את קולות הירי.
הרשויות עצרו שבעה גברים בימים שלאחר האירועים, כשלכולם קשרים לתנועה האנרכיסטית.
פרסונס התחמק ממעצר וברח לוויסקונסין, שם נשאר עד 21 ביוני, אז הסגיר את עצמו למשטרה.
וויליאם פרקינס בלאק, עורך דין תאגידי, הוביל את ההגנה על השמונה, למרות שבאופן בלתי נמנע נודה על ידי חבריו ואיבד עבודה עקב בחירה זו. עדי ראייה העידו שאף אחד מהשמונה לא זרק את הפצצה. למרות זאת, כולם הורשעו ברצח. רק אחד, אוסקר ניב, נידון לחמש עשרה שנות מאסר, בעוד שבעת האחרים נידונו למוות.
שניים נוספים, סמואל פילדן ומייקל שוואב, ביקשו חנינה מהמושל, ובנובמבר 1887 עונשם הומתק למאסר עולם על ידי מושל אילינוי, ריצ'רד ג'יימס אוגלסבי, שאיבד מהפופולריות שלו עקב ההחלטה.
שלושתם זכו לחנינה ממושל אילינוי הבא, ג'יימס פיטר אטגלד, ושוחררו מהכלא ב-26 ביוני 1893.
בשבוע שלפני הוצאתו להורג, "The Alarm" הוציאה גיליון ראשון מאז מהומות היימרקט, ובו מכתב שנכתב על ידי פרסונס מתא 29 באגף הנידונים למוות. במכתב זה הכתיר פרסונס את דייר לם כיורשו בתפקיד עורך העיתון, וכתב לחבריו:
ב-10 בנובמבר 1887, אחד מהנידונים למוות, לואיס לינג, התאבד בתאו באמצעות חומר נפץ שהוחבא בסיגר שנשלח אליו. למחרת, נלקחו פרסונס, אוגוסט ספייס, אדולף פישר וג'ורג' אנגל לגרדום כשהם לבושים חלוקים וברדסים לבנים. הנידונים למוות שרו את המארסייז, המנונה של התנועה המהפכנית הבינלאומית דאז. פרסונס ניסה לבקש לדבר, אך נקטע כשניתן האות לפתוח את הדלת שמתחתם שהובילה לתלייתם למוות.
פרסונס יכול היה לנסות להמתיק את עונשו למאסר עולם, אך הוא סירב לכתוב מכתב בקשת חנינה ממושל אילינוי, כיוון שראה בזה הודאה באשמה.
לאחר מותו, נקבר פרסונס ב"בית הקברות ולדהיים", לצד חבריו המוצאים להורג, בחלקה שמסומנת מ-1893 בשם "אנדרטת חללי היימרקט", בפרבר מערבית לשיקגו, פורסט פארק.
תפילת נבונאיד
תפילת נבונאיד היא תפילה שנמצאה בחפירות הארכאולוגיות שנעשו בשנת 1956 בקומראן. במערה מס' 4 קטע מגילה בארמית, המכיל תפילה של המלך נבני מבבל המזוהה על ידי החוקרים כנבונאיד. נבונאיד היה מלך בבל, משנת 556 לפנה"ס ועד שנת 539 לפנה"ס. על פי התפילה היה נבונאיד נגוע בשחין ולכן גלה לתימן. הוא פגש שם יהודי מבני גלות יהודה שהציע לו התפלל לאלוהים, ולהכיר אך ורק בו כאל עליון יחיד. בעקבות כך אלוהים כיפר לו והוא נרפא. השערת החוקרים היא שאותו איש יהודי הוא דניאל.
התפילה מחזקת את הידוע לנו ממקורות אחרים על אודות נבונאיד מלכה האחרון של בבל. מן המקורות ההיסטוריים, ידוע שנבונאיד גלה מבבל אל חצי האי ערב עקב מחלת השחין הקשה שבה היה נגוע.
נוסח התפילה.
תרגום:
דברי תפילה אשר התפלל נבני מלך א[רץ בבל] המלך [הגדול כאשר נוגע]
בשחין רע בדבר האל העליון בתימן [...בשחין רע]
מנוגע הייתי שבע שנים ול[אנשים] לא דומה הייתי [והתפללתי לאל עליון]
וחטאי נשא לו. והיה [איש] יהודי מ[בני הגלות ואמר לי]
הגד וכתוב לעשות כבוד [וגדולת הד]ר לשם א[ל עליון וכן כתבתי]
הייתי מנוגע בשחין [רע] בתימן [ולאנשים לא דומה הייתי]
שבע שנים מתפלל היי[תי לכל] אלוהי כסף וזהב [נחושת וברזל]
עץ אבן וחרס משום ש[הייתי חושב] שאלוהים המה
קישורים חיצוניים.
http://www.deadseascrolls.org.il/explore-the-archive/image/B-280336
סנט-מר-אגליז
רולנד (נ&quot;מ)
הרולנד הוא מערכת טילי קרקע-אוויר (נ"מ) ניידת לטווח קצר.
היסטוריה.
הרולנד תוכנן בשותפות צרפתית-גרמנית, בשביל הדרישה למערכת טילים ניידת להגן על אתרים שמורים בעלי חשיבות רבה, כגון שדות תעופה.
המערכת הייתה גם אחת ממערכות הטק"א היחידות שארצות הברית רכשה מחברות זרות.
פיתוח המערכת החלה בשנת 1963, כמחקר על ידי "נורד אביאטיון" הצרפתית וBölkow הגרמנית, בגרמניה המערכת נקראה P-250 ובצרפת SABA. שתי החברות החלו לשתף פעולה בפרויקט הפיתוח [במהלך החליפו את שמם לAerospatiale הצרפתית וMBB הגרמנית] ב-1964 מאוחר יותר ייסדו את uromissile החברה הארופית לייצור טילים. Aerospatiale לקח חלק עיקרי הפיתוח המערכת הראשונה רולנד 1 הפועלת רק בשמים נקיים\אור יום, ובMBB פיתחו את הרולנד 2 מערכת הפועלת בכל מזג אוויר יום ולילה. Aerospatiale הייתה גם האחראית על פיתוח השלב הראשון של הטיל ואת מערכת ההנעה, בזמן שMBB פיתחה את השלב שני של טיל עם ראש נפץ ומערכות בקרת האש. הירי הראשון של אב הטיפוס טיפוס התקיים ביוני 1968, נגד כטב"ם מטרה CT-20 וייצור המערכת הייתה צפויה לינואר 1970. הניסוים והפיתוחים ערכו זמן רב מהמצופה ומערכת הרולנד 1 נכנסה לשירות מבצעי בצבא הצרפתי רק באפריל 1977, בעוד מערכת הרולנד 2 נכנסה לשירות הצבא הגרמני רק ב-1978 ואחריו בצבא הצרפתי ב-1981. גם מכירי המערכת עלו במשך הפיתוח עקב ירידה בכמות הכלים שיוצרו.
ב-1 ביוני 1982, במהלך מלחמת פוקלנד הארגנטינאים הפילו מטוס הרייר של חיל האוויר הבריטי על ידי המערכת.
העיראקים הצליחו להפיל מטוס A-10 Thunderbolt II בתחילת המלחמה בעיראק, במהלך הקרב על בגדאד, בעזרת המערכת.
מבנה והנדסה.
הרולנד תוכננה לתת מענה למטרות הטסות במהירויות של עד מאך 1.3 בגבהים של בין 20 מטרים ל-5,500 מטר עם מינימום יעילות לטווח של 500 מטר, ומרחק מרבי של 6,300 מטרים. המערכת יכולה לפעול כמערכת הדמיה אופטית או מכ"םית והמצב יכול להשתנות במהלך השימוש. המערכת עשתה שימוש במכ"ם אפקט דופלר בעל טווח של 15-18 ק"מ.
טיל הרולנד הוא טיל דו-שלבי מוצק דלק באורך 2.4 מטר במשקל של 66.5 ק"ג יחד עם חומר נפץ במשקל של 6.5 ק"ג. הטיל נע במהירות של מאך 1.6. הטיל מתפוצץ  6 מטרים קרוב למטרה. כל מערכת נושאת שני צינורות שיגור ושני טלים ועוד 8 טילים בתוך הרכב, או בצריח שמזין את הטילים אוטומטית בתוך 10 שניות לכל טעינה חדשה.
עבור הגנה על מתקנים שמורים, אפשר להוסף למערכת עד 8 מקלעים נוספים.
ארנסט פון הוינינגן
ארנסט פון הוינינגן (; 23 בספטמבר 1849 – 11 במרץ 1924), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון הוינינגן נולד ב-23 בספטמבר 1849, באונקל שהשתייכה לממלכת פרוסיה. בשנת 1868 התגייס פון הוינינגן לצבא הפרוסי, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-8 (הרייני ה-1), ולחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. בהמשך מילא פון הוינינגן תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1893 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-132 (אלזס ה-1), ובשנת 1894 מונה לראש מטה הקורפוס ה-16. בשנת 1897 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-115 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-1), ובשנת 1900 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד החטיבה ה-59. בשנת 1903 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-30, ובשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס ה-14.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון הויניגן מפקד הקורפוס ה-14 שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. ב-31 באוגוסט 1914 מונה פון הוינינגן לתפקיד בקורפוס המילואים ה-3, שכבש את העיר אנטוורפן, ולאחר מכן מונה לנספח צבאי בבלגיה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה פרש פון הוינינגן לביתו, וב-11 במרץ 1924 מת בביתו שבדרמשטאדט.
דודו כהן מעפולה
מלחמת שלזוויג הראשונה
מלחמת שלזוויג הראשונה (בגרמנית: Schleswig-Holsteinischer Krieg, בדנית: Treårskrigen) הייתה מלחמה שהתנהלה בשנים 1848–1852 בין ממלכת דנמרק לבין הקונפדרציה הגרמנית. המלחמה פרצה עקב דרישת דוכסויות שלזוויג-הולשטיין להשתחרר מתלותם בממלכת דנמרק, והסתיימה בניצחון דני, שהשאיר את הדוכסויות תחת שלטון דני, עד לאחר מלחמת שלזוויג השנייה בשנת 1864.
רקע היסטורי.
דוכסויות שלזוויג-הולשטיין היו מאוחדות תחת הכתר הדני, אולם, רק הולשטיין שהייתה גרמנית לחלוטין השתייכה לקונפדרציה הגרמנית, ללא שלזוויג שהייתה דנית בחלקה. בשנת 1848 עלה פרדריק השביעי, מלך דנמרק על כס המלוכה הדני, ומכיוון שלא היו לו ילדים, נוצרה תסבוכת רצינית. בדנמרק היה אמור לעלות אחריו על כס המלוכה כריסטיאן משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג שהיה הקרוב ביותר מהצד הנקבי, ואילו דוכסויות שלזוויג הולשטיין שלט בהם החוק הסאלי, ולפיכך לא הסכימו לשלטונו של כריסטיאן משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. בעקבות המהפכה בצרפת פרצו מהומות אף בגרמניה, וב-24 במרץ 1848 הכריזו הדוכסויות על ניתוק קשריהם עם דנמרק ופנו בקריאת עזרה אל הקונפדרציה הגרמנית.
מהלך המלחמה.
פרוץ הקרבות.