החוק מחייב מעביד כל מעסיק למנות אחראי לריכוז, תחקור וטיפול בתלונות על הטרדה. כמו כן, החוק מטיל על כל מעסיק המעסיק יותר מ-25 עובדים לקבוע תקנון שבו יובאו עיקרי הוראות החוק בדבר הטרדה מינית והתנכלות במסגרת יחסי עבודה ויפורטו בו דרכי הגשת התלונות שעניינן הטרדה מינית או התנכלות והטיפול בה. מינוי האחראי הוא האפיק המשמעתי שנועד לטפל בהטרדות, להבדיל מאפיקים פליליים ואזרחיים. מעביד שלא מינה אחראי ישא באחריות בגין ההטרדה בעצמו.
תפקידיו של האחראי:
החוק מסדיר את אופן קבלת התלונות על הטרדה מינית על ידי האחראי כשהדגש הוא על דיסקרטיות ויעילות.
האחראי צריך להתאים באופן כללי לתפקיד זה, מבחינת הכישורים, המעמד החברתי והתפקיד בארגון, ולרוב ממנים את הממונה על משאבי האנוש בארגון. עדיף למנות לתפקיד אשה. ניתן למנות אחראי חיצוני, וכן כאשר המעסיק מעסיק פחות מ-10 עובדים הוא יכול למנות את עצמו כאחראי. ישנם ארגונים שמכשירים את האחראי לתפקידו זה.
הממונה על מניעת הטרדה מינית בעבודה
ברנרדו בואונטלנטי
ברנרדו בואונטלנטי (באיטלקית: Bernardo Buontalenti; סביב 1531 – יוני 1608), כינויו של ברנרדו דלה ג'ירנדולה (Bernardo Delle Girandole), היה אדריכל, מעצב במות, מהנדס צבאי ואמן איטלקי שפעל במאה ה-16 בטוסקנה עבור בית מדיצ'י.
ביוגרפיה.
בואונטלנטי נולד בפירנצה. הוא איבד את קרוביו בשיטפון בשנת 1547, כך שקוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה דאג לו.
הוא החל לשרת את השליטים מבית מדיצ'י עוד כנער ונשאר איתם כל ימי חייו. אומרים שהוא קיבל הדרכה בציור מ ואניולו ברונזינו, בפיסול ממיכלאנג'לו, באדריכלות מג'ורג'ו וזארי ולמד ציור מיניאטורי אצל . הוא הכין כמה מיניאטורות עבור פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, בנו של קוזימו הראשון. יותר מצייר הוא ידוע כאדריכל; בתפקיד זה הוא הועסק רבות בעיצוב ביצורים, וילות וגנים ונחשב לאחד האדריכלים החשובים ביותר של התקופה המנייריסטית. הוא גם היה מכונאי גדול, ומתמטיקאי מעולה. בשנת 1562 הוא ליווה את פרנצ'סקו במסעו לספרד.
עבודתו הראשונה הידועה היא משנת 1568, בפירנצה. הישגיו העיקריים כוללים את הפרויקט לעיר החדשה ליבורנו, עיטור פאלאצו פיטי וגני בובולי עם המערה המלאכותית המפורסמת, כמו גם וילה די פראטולינו שמעט מאוד נותר ממנה כיום, למעט פסל ענק מאת ג'אמבולוניה, המייצג את הקולוסוס של האפנינים. וילה די פראטולינו, הייתה אחת מהווילות שבואונטלנטי תכנן עבור משפחת מדיצ'י, חלק מאתר המורשת עולמית הווילות והגנים של משפחת מדיצ'י בטוסקנה. הווילות האחרות הן: וילה לה מאג'יה ווילה די ארטימינו, ומייחסים לו גם את תכנון וילה לה פטראיה, וילה די צ'רטו גווידי ווילה מדיצ'י די סראווצה. מיומנויותיו של בואונטלנטי כמהנדס צבאי מוצגות על ידי ביצורי נמל ליבורנו, מצודת בלוודרה בפירנצה, חומות העיר של פיסטויה, גרוסטו, פראטו, (האי אלבה) ונאפולי. הוא גם שכלל עיצובים לתותחים, והמציא סוג חדש של רימון תבערה.
בארמון אופיצי של פירנצה הוא בנה במת חצר נהדרת, שבה במהלך חורף 1585–1586 הוצגו חגיגות נהדרות תחת ניהולו. הוא עיצב תלבושות עבור המופעים הספקטקולריים שנערכו עבור בית מדיצ'י. הוא היה גם ממציא בתחום שימור קרח ולזכותו נזקפה ההמצאה שקדמה לגלידה המודרנית של פירנצה.
למרות הצלחותיו, פזרנותו הובילה את בואונטלנטי להרס כלכלי. הוא שרד בחייו המאוחרים בזכות קצבה שניתנה לו על ידי הדוכס הגדול של טוסקנה.
תיאטראות.
אחד התיאטראות שבנה בואונטלנטי היה תיאטרון בלדראצ'ה (Baldracca). זה היה אחד התיאטראות העתיקים ביותר בפירנצה. הוא היה פתוח מאז 1576. באותה תקופה היה בואונטלנטי אדריכל החצר של משפחת מדיצ'י. אולם התיאטרון אינו כמו כל תיאטרון מודרני אחר. בתיאטרון בלדראצ'ה הבמה הייתה מוגבהת רק במעט, והקהל היה צריך לעמוד או לשבת על ספסלים ארוכים כדי לצפות בהופעה החיה. בואונטלנטי כלל גם תא ביציע עם סורגים, שבו ישבו הצופים מהמשפחות האצילות. הסורגים אפשרו לצופים לראות אך לא להיראות. עם זאת, התיאטרון לא היה פופולרי במיוחד והפך לספרייה של גלריית אופיצי.
תיאטרון אחר שבנה בואונטלנטי היה תיאטרון מדיצ'י שהוא בנה עבור פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. הוא עבד על התיאטרון בין השנים 1576 - 1586. בשנת 1589 נאלץ בואונטלנטי לשנות את הקישוטים כדי לייצג את סמכותו של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. מבנה האולם נוצר בהשראת תיאטראות עתיקים קלאסיים. בואונטלנטי כלל גם רצפה משופעת שאפשרה לקהל לראות טוב יותר. עם זאת, כאשר חצר השלטון עברה לאדם אחר האולם הושאר מאחור.
בואונטלנטי היה מעורב בתכנון תיאטראות בארוקיים אחרים. הוא עזר בעיצוב מנגנונים מכניים לתפעול הבמות להופעות ספציפיות. הוא גם עיצב תלבושות אלגוריות רבות לתיאטרון מדיצ'י. כמו כן הוא סידר תצוגות זיקוקים להופעות מרהיבות.
השירות החשאי העיראקי
השירות החשאי העיראקי שנודע בשם שירות הביון העיראקי (בערבית: جهاز المخابرات العراقي, ג'יהאז אל-המוח'אבראת אל-אמה), הידוע גם בשם המוח'אבראת, מינהל הביון הכללי, או מודיעין המפלגה, היה ארגון ביון וביטחון העיקרי בעיראק שתחת סדאם חוסיין. הארגון עסק בעיקר באיסוף וניתוח מודיעיני בינלאומי, אך ביצע פעילויות רבות בעיראק בשיתוף עם הביטחון הכללי העיראקי כארגון משטרתי חשאי.
המחלקה החשובה ביותר הייתה מחלקה 4: השירות החשאי שהוטל עליו להסתנן לממשלות זרות, לאיגודים, לשגרירויות ולקבוצות אופוזיציה. הוא עבד לרוב בצמוד עם המינהל לביטחון הכללי העיראקי (המקבילה העיראקית לשב"כ) כאשר ביצע מבצעים פנימיים.
לאחר ניסיון התנקשות שלא צלח של מפלגת הבעת' על שליט עיראק עבד אל-כרים קאסם באוקטובר 1959, הועמד הגנרל סדאם חוסיין כקצין האחראי על ג'יהז אל חאס (המנגנון המיוחד), מתישהו בין 1964 ל-1966. הארגון נקרא בשם ג'יהז אל-האנין והוא התרכז בעבודות ביטחון ומודיעין. לאחר שהבעת' השתלטה על המדינה ב-17 ביולי 1968, הרחיב סדאם את המנגנון המיוחד והשתלט על הביטחון הכללי העיראקי. בעקבות כישלון ההפיכה בהובלת ראש הביטחון הכללי נדהים קזאר בשנת 1973, ה"ג'יהאז" הפך למחלקת הביון הכללי.
הארגון פורק רשמית ב-23 במאי 2003 על ידי מנהל הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק, פול ברמר, לפי הוראה מספר 2 של הקואליציה. במקומו הוקם שירות הביון הלאומי העיראקי.
מרטין הלמכן
מרטין הלמכן (בגרמנית: Martin Helmchen; נולד 1982) הוא פסנתרן גרמני.
רקע.
הלמכן נולד בברלין. הוא החל לנגן בחלילית בגיל 5, ועבר במהרה לנגינה על פסנתר. הוא השתתף בתחרויות לצעירים והלך לקונצרטים בצעירותו, חוויות שהוא מתאר ככאלו שגרמו לו להחליט שברצונו להפוך לפסנתרן מקצועי.
הלמכן למד בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש הנס אייזלר, שם היה סטודנט של גלינה איוונז'ובה (Galina Iwanzowa). ב-2001 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה, תיאטרון ומדיה שבהנובר, כסטודנט של אריה ורדי. מנטורים נוספים שלו הם ויליאם גרנט נאבורה ואלפרד ברנדל.
קריירה.
הלמכן היה סולן בתוכנית ה-BBC לאמני הדור החדש בשנים 2005-2007. הוא נתן מספר קונצרטים עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הפילהרמונית של וינה, התזמורת הסימפונית של ברלין ותזמורת NHK של טוקיו. הלמכן מומחה למוזיקה קאמרית, והופיע רבות עם היינריך שיף ומארי אליזבת-הקר. בנוסף, הוא שיתף פעולה עם אמנים כמו גדעון קרמר, כריסטיאן טצלף, שרון קם, טבאה צימרמן, ג'וליאן באנס, ג'וליה פישר, סבינה מאייר ולארס ווגט. הלמכן הופיע בישראל ב-2011 במסגרת הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים.
האלבום התזמורתי הראשון של הלמכן יצא ב-2007, ובו הוא ניגן קונצ'רטי לפסנתר של מוצרט. ב-2008 יצא אלבום סולו שלו ליצירות של שוברט, וב-2009 הוא הוציא עוד שני אלבומים. כיום, הלמכן חתום בחברת Alpha Classics בה הוא מוציא את אלבומיו. הוא הוציא בעבר אלבומים רבים גם בחברת Pentatone ההולנדית.
מאז 2010 הלמכן הוא פרופסור חבר למוזיקה קאמרית באקדמיה קרונברג שבגרמניה.
פרסים.
ב-2001 הלמכן זכה בתחרות קלרה האסקיל הבינלאומית לפסנתר. ב-2003 הוא זכה באולימפיאדת קיסינגר לפסנתר, תחרות הנערכת מדי שנה בבוואריה. ב-2006 הוא זכה בפרס של קרדיט סוויס לפסנתרן צעיר על אלבום הבכורה שלו עם הפילהרמונית של וינה בניצוחו של ולרי גרגייב, בו הוא ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר של שומן בפסטיבל לוצרן. באותה השני הוא זכה בפרס ECHO Klassik יחד עם דניולו אישיזאקה על אלבום משותף שלהם ובו יצירות של מנדלסון, פרנק ובריטן. ב-2020 הלמכן זכה בפרס בטהובן 250 (לרגל 250 שנה להולדתו של לודוויג ון בטהובן) של מגזין גרמופון, יחד עם התזמורת הסימפונית הגרמנית והמנצח אנדרו מנזה, על ההקלטה שלהם לקונצ'רטי מס' 2 ו-5 לפסנתר של בטהובן, שיצאה בחברת Alpha.
ג'ני דורקן
ג'ני דורקן (באנגלית: Jenny A. Durkan; נולדה ב-19 במאי 1958) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית. כיהנה כראש עיריית סיאטל.
ביוגרפיה.
דורקן נולדה וגדלה בסיאטל, אחת משמונה ילדיהם של לוריין ומרטין דורקן. אביה כיהן כחבר בית הנבחרים והסנאט של מדינת וושינגטון ואמה הייתה עיתונאית. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת נוטרדאם ב-1985 ולאחר מכן שהתה שנתיים באלסקה שם עסקה בחינוך בתיכון של קהילת האסקימואים. בשובה למדה לתואר JD במשפטים באוניברסיטת וושינגטון אותו סיימה ב-1985.