רבים מגוני הכחול המופיעים בציורים, החל מכתבי היד המאוירים של ימי הביניים וכלה בלוחות הקיר של הרנסאנס, נוצרו מלפיס לזולי. גם הגוון הקרוי "כחול של וורונץ" המהווה רקע לציורים על קירות המנזר וורונץ ברומניה מבוסס בעיקר על לפיס לזולי. האבן נטחנה וזיהומים נופו ממנה על מנת לבודד את המינרל לזוריט שמרכיב את הפיגמנט אולטרמרין. מינרל זוהר וצלול זה היה בין המקורות הבודדים לצבע הכחול שהיה זמין לציירים לפני המאה ה-19, ומחירו היה גבוה. כשציור טמפרה הוחלף על ידי צבעי שמן בתקופת הרנסאנס, גילו הציירים שהזוהר של האולטרמרין דוהה מאוד כשהוספה האבקה הטחונה לצבע השמן. עובדה זו, יחד עם המחיר הגבוה, גרמה לירידה בשימוש בלפיס לזולי. מאז שהתגלתה במאה ה-19 הגרסה הסינתטית של האולטרמרין ונוספו גוני כחול נוספים (כדוגמת כחול קובלט), פסק כמעט לחלוטין הייצור והשימוש בסוג הטבעי, אף על פי שכמה חברות צבעים עדיין מייצרות אותו, ונעשה בו שימוש בעיקר לצורך שחזור ציורים אך גם על ידי ציירים שעדיין נמשכים לברק ולהיסטוריה הרומנטית שלו.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד לפיס לזולי היא אבן ההולדת התחליפית של החודשים ספטמבר ודצמבר.
לפי המיתולוגיה הכנענית, ירח נתן לניכל, אשתו, שרשרת לפיס לזולי.
נסיכת הנילוס
נסיכת הנילוס (שם מדעי: Lates niloticus, שם עברי נוסף: יאורן) הוא שמו של דג מאכל החי במים מתוקים. דג נסיכת הנילוס נפוץ באפריקה המשוונית ומהווה מין ילידי באגם צ'אד, נהר קונגו, נהר הנילוס, נהר סנגל, וולטה ואגם טורקאנה. הדג חי גם במים המליחים של אגם מריוט במצרים. השם "נסיכת הנילוס" הוא שם מסחרי בו משווק הדג למאכל בישראל, בדרך כלל כפילטים קפואים המיובאים מקניה וטנזניה.
הדג בצבע כסוף כחלחל עם עין שחורה בולטת המוקפת בטבעת צהובה. זהו אחד מדגי המים המתוקים הגדולים ביותר, והוא עשוי להגיע לאורך של יותר משני מטרים ולמשקל של 200 קילוגרם.
דגים בוגרים מאכלסים את כל בתי הגידול באגמים המכילים די חמצן. דגים צעירים חיים במים רדודים ובקרבת הגדות. נסיכת הנילוס הוא דג טורף שולט וניזון מדגים אחרים, כולל בני מינו, חרקים וחסרי חוליות. דגים צעירים ניזונים מזואופלנקטון.
דגי נסיכת הנילוס הוכנסו על ידי האדם למספר אגמים באפריקה כאגם ויקטוריה (ראו להלן) ואגם נאצר המלאכותי. ארגון IUCN סיווג דג זה כאחר מ-100 המינים הפולשים המזיקים ביותר. מדינת קווינסלנד באוסטרליה קונסת בקנסות כבדים כל המכניס דג נסיכת הנילוס חי לתחומיה, שכן זה האחרון מתחרה בדג הברמונדי המקומי ודוחקו.
לנסיכת הנילוס חשיבות כלכלית גדולה כדג מאכל, כדג הנידוג לשם ספורט ובגידול בבריכות.
עם השנים טרפה נסיכת הנילוס את רוב הדגים המקומיים באגם ויקטוריה. אוכלוסייתה שלה קטנה בעקבות דיג יתר וזיהום ובאזור ששגשג 70 שנה חלה גם נסיגה כלכלית.
הכנסת נסיכת הנילוס לאגם ויקטוריה.
דגי נסיכת הנילוס הוכנסו לאגם בשנות החמישים של המאה העשרים וסביבם התפתח ענף של דיג לייצוא. בשלבים מסוימים, רוב מוחלט של דגי נסיכת הנילוס ששווקו ברחבי העולם הגיעו מאגם ויקטוריה. ב-2003 ייצאה תעשיית הדיג של האגם דגים לאיחוד האירופי בשווי 169 מיליון אירו.
דגי נסיכת הנילוס טרפו והעלימו מספר מיני דגים מאגם ויקטוריה, בהם הקרפיון שהיווה מקור חלבון עיקרי בתזונה של התושבים מסביב לאגם. תושבים אלו לא יכלו לדוג את נסיכת הנילוס, אשר בגלל גודלו והימצאותו באזורי מים עמוקים באגם, נדרש ציוד דיג משוכלל יותר, כמו סירות גדולות יותר ורשתות חזקות יותר, משהיה בהישג ידם. דגי נסיכת הנילוס טרפו גם את האמנונים הילידיים של האגם, אך כשמספריהם ירדו הם ניזונים כיום יותר מחסילונים ודגים קטנים אחרים.
עם השנים, בגלל דיג יתר של נסיכת הנילוס והעלמות מיני דגים אחרים שהיוו מקור מזון לנסיכת הנילוס, נפגעה גם אוכלוסיית נסיכת הנילוס באגם. מצב זה שיקם באורח חלקי את מצבם של דגים אחרים באגם. התחזית העתידית לגבי מידת כדאיותו של הדיג אינה ברורה, שכן דיג יתר צמצם את מספר דגי נסיכת הנילוס באגם ויקטוריה. בשנת 1993 היווה דג נסיכת הנילוס כ-40% מכלל הדיג באגם ויקטוריה, וכ-90% ממשקל השלל.
נסיכת הנילוס הוא דג שמן יחסית, שלא ניתן לייבשו בשמש כמו הדגים הילידיים של האגם. לכן יש לעשנו או להקפיאו, מה שמביא לכריתת יערות מואצת לצורכי מדורות העישון באזור הפגוע בלאו הכי בסחף קרקע.
הכנסת נסיכת הנילוס לאגם ויקטוריה בידי האדם מצוטטת לרוב כאחת הדוגמאות להשפעה שלילית של מינים פולשים על המערכת האקולוגית. הסרט התעודי "Darwin's Nightmare" (סיוטו של דרווין) (אוסטריה-צרפת-בלגיה 2004) היה מועמד לאוסקר על הצגתו את הנזק שגרמה הכנסת נסיכת הנילוס לאגם. הסרט הציג ייבוא נשק לאפריקה מאירופה במטוסים המחזירים לאירופה את דגי נסיכת הנילוס בשובם וטען כי כלכלת נסיכת הנילוס מתדלקת סכסוכים אזוריים.
Hiss Records
Hiss Records הוא לייבל ישראלי עצמאי, שנוסד ב-2006 בגליל על ידי בנימין אסתרליס וגיא חג'ג'. הוא מתמקד באלבומים ישראליים בלבד ומקפיד על מעורבות מקסימלית של האמנים והמאזינים בפעולת הלייבל.
ראשיתו של Hiss Records בקיץ 2006, עת אלבומה של הזמרת שני קדר, "Bloodlines", נועד לצאת בלייבל הירושלמי Music House Records. כשאותו לייבל נסגר, החליטו אסתרליס (שהפיק מוזיקלית את האלבום) וחג'ג' להוציא את האלבום בלייבל חדש שיקימו יחד.
עד היום הוציא הלייבל גם את האלבום "הייקו בלוז" של דויד פרץ, והוסיף לקטלוג גם את Hidden Paths של Morphlexis, שיצא במקור ב-Music House Records.
בספטמבר 2011 הודיעו מנהלי הלייבל כי לא יוציאו אלבומים חדשים עד להודעה חדשה.
מדיניות.
בדומה ללייבלים עצמאיים אחרים שקמו בישראל בשנים האחרונות, Hiss Records חרתה על דגלה שקיפות כספית וניהולית כלפי אמניה, כאלטרנטיבה להתנהלות המקובלת של חברות תקליטים גדולות וממוסדות הנחשבות כ"עושקות את האמן". באתר הבית שלהם נכתב:
קטלוג הלייבל נבחר בקפידה ומנהליו הכריזו כי לא יוציאו יותר משלושה אלבומים בשנה, על מנת להקדיש לכל אלבום את מלוא תשומת הלב והעבודה. שני מנהלי הלייבל מתגוררים בגליל, ומשתדלים לייצג גם מוזיקה מהפריפריה (כמו דויד פרץ הבאר-שבעי או Morphlexis הגלילי) ולא רק מהערים המרכזיות בארץ.
מנהלי הלייבל מקפידים על יצירת קשר אישי עם המאזינים. באתר הלייבל כותבים אסתרליס וחג'ג' בלוג בו הם משתפים את הקוראים בעבודה שבדרך כלל נותרת "מאחורי הקלעים", בקורות אותם ואת אמניהם, ובמאמרים על תעשיית המוזיקה העצמאית בארץ מנקודת השקפתם. לאחר הדפסת כל אלבום, נערך מפגש של בעלי הלייבל, האמן והמאזינים, בו הנוכחים אורזים את הדיסק החדש וזוכים גם בהופעה אינטימית ומיוחדת של האמן.
כל אלבומי הלייבל ניתנים להאזנה מלאה ברשת לפני יציאתם לחנויות. חלק מהאלבומים היוצאים במסגרת הלייבל מודפסים גם במהדורה מוגבלת, הכוללת תוספות מיוחדות ונמכרת רק באתר ובהופעות של אמני הלייבל. התקליטורים המודפסים במסגרת הלייבל נארזים תמיד בעטיפות קרטון ונייר (בניגוד לאריזות הפלסטיק הנפוצות).
מנהלי הלייבל.
לפני הקמת הלייבל, ערכו אסתרליס וחג'ג' ארבעה אוספי מוזיקה ישראלית עצמאית בסדרת אוספי "פולארויד", שניתנו להורדה חינמית באתר השרת העיוור.
היס רקורדס
המוזיאון היהודי בברלין
המוזיאון היהודי בברלין (בגרמנית: Jüdisches Museum Berlin) הוא מוזיאון המצוי במרכז ברלין המציג את ההיסטוריה של יהדות גרמניה מאז ראשית ההתיישבות היהודית בעיר ועד ימינו.
היסטוריה.
ראשיתו של המוזיאון באוסף יודאיקה של אלברט וולף מדרזדן שנתרם לקהילת ברלין. האוסף פותח למוזיאון על ידי ד"ר קרל שוורץ שהיה מנהלו הראשון של המוזיאון.
המוזיאון היהודי הראשון בברלין נפתח ב-24 בינואר 1933 ברחוב אוראניינבורג (Oranienburger Straße). בין אוצרות המוזיאון היה אוסף מדליות מלכותיות כתובות עברית.
בשנת 1938 הורה השלטון הנאצי על סגירת המוזיאון כחלק מחוקי נירנברג, היצירות שלו נבזזו ולא נמצאו עוד. בשנת 1961 התקיים בבית הקהילה היהודית בברלין מוזיאון יהודי שכלל תשמישי קדושה ומידע על תולדות הקהילה.
בשנת 1971 החליטה עיריית ברלין להקים מחדש את המוזיאון, במסגרת פיתוח המוזיאון העירוני של מערב ברלין. בשנת 1975 הוקם "האיגוד להקמת המוזיאון היהודי". המוזיאון עצמו נפתח בשנת 1978 כחלק מאגפי מוזיאון ברלין. בשנת 1999 הפך המוזיאון למוסד עצמאי, ועבר למבנה שתוכנן על ידי דניאל ליבסקינד במרכז ברלין. המוזיאון נפתח רשמית במעונו החדש בשנת 2001.
בשנת 2011, במלאת עשר שנים לפתיחתו, קיבלה מטעמו קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל את פרס הפיוס והסובלנות.
מנהל המוזיאון מאז הקמתו המחודשת היה מייסדו, פרופ' מייקל בלומנטל, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בתקופת כהונתו של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר.
בסוף שנת 2014 מונה פרופ' פטר שפר למנהל המוזיאון. ביוני 2019 התפטר מתפקידו לאחר שציוץ ביקורת, על רקע גינוי שהעביר הפרלמנט הגרמני נגד ארגון ה-BDS, התפרסם בחשבון הטוויטר של המוזיאון ועורר סערה תקשורתית.
תיאור המבנה.
המוזיאון מורכב משני מבנים: המבנה הישן (חלק מה-Kammergericht) והמבנה החדש - בניין ליבסקינד. בין המבנים חיבור תת-קרקעי בלבד.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי ליבסקינד בגישת הדה-קונסטרוקטיביזם, זרם אדריכלי שליבסקינד הוא אחד ממוביליו. המבנה עצמו תוכנן מבלי להתחשב בתצוגות האמורות להיות מוצגות בו, אלא כמוצג בפני עצמו שמטרתו לסמל את ההיסטוריה והתרבות של יהדות גרמניה. מבנה המוזיאון עצמו הוא יצירת אמנות פיסולית שניתן בה דגש על הסמליות יותר מאשר על הפונקציונליות.