הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת כשדה, בסמוך מדרום מערב לעיירה טובאס, ויש הסבורים כי מקור השם קשור בהגליות האשוריות, אשר הביאו למקום את הכַּשְׂדִּים.
פרוייקט HARP
חנצ'ין
גודרון אנסלין
גודרון אנסלין (בגרמנית: Gudrun Ensslin; 15 באוגוסט 1940 - 18 באוקטובר 1977) הייתה אחת המייסדות של ארגון הטרור השמלאני-רדיקלי הגרמני סיעת הצבא האדום.
חייה המוקדמים.
גודרון אנסלין היא הרביעית למשפחה של שבעה אחים, בתו של כומר. היא נולדה בכפר בארתולומה שבבאדן-וירטמברג בגרמניה. בגיל 18 היא התגוררה בארצות הברית במשך שנה ולמדה בבית ספר תיכון בפנסילבניה, ובשנת 1959 סיימה את לימודי התיכון שלה כתלמידה מצטיינת. מששבה לגרמניה קיבלה מלגת לימודים מהקרן האקדמאית הלאומית הגרמנית והחלה ללמוד חינוך, אנגלית וגרמנית באוניברסיטת טיבינגן. בשנת 1962 היא הכירה את ברנווארד וספר, בנו של הסופר וחבר המפלגה הנאצית וויל וספר, ובהמשך גודרון וברנווארד היו לזוג והקימו יחד הוצאת ספרים.
בשנת 1964, לאחר שגודרון אנסלין קיבלה את תעודת ההוראה שלה, הזוג עבר להתגורר בברלין המערבית. בשנת 1965 נישאה ג'ואנה, אחותה הצעירה של גודרון, לגנטר מאסצ'קי, משורר מרקסיסט שהיה מקורב לפעיל השמאל הרדיקלי רודי דוצ'קה. בהמשך אותה שנה גודרון וברנווארד התארסו, החלו להיות פעילים בקרב השמאל הדמוקרטי הגרמני, ושניהם החלו לעבוד עבור המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. השניים השתתפו בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם, ולמען חופש ההפגנה בגרמניה. במאי 1967 ילדה גודרון את בנם פליקס.
זמן קצר לאחר הולדת בנה, גודרון אנסלין הכירה את אנדריאס באדר, פעיל אנרכיסט שהגיע לברלין כשנמלט ממערכת החוק במינכן, והחלה לנהל עמו רומן. בפברואר 1968 היא הודיעה לברנווארד שהיא עוזבת אותו בשיחת טלפון. במאי 1971 הוא התאבד, ובנם פליקס נשלח למשפחת אומנה.
סיעת הצבא האדום.
ביוני 1967, במהלך מהומות הסטודנטים בגרמניה, השתתפה גודרון אנסלין בהפגנה נגד ביקורו של השאה האירני מוחמד רזא שאה פהלווי בגרמניה. מה שהחל כהפגנה שקטה מול הבית האופרה בברלין הסלים במהרה כשפרצו תגרות בין מפגנים נגד השאה למפגינים שתמכו בשאה, ובמהלך המהומות שפרצו נהרג אחד המפגינים בידי שוטר. באותו ערב השתתפה גודרון אנסלין באספה של איגוד הסטודנטים הסוציאליסטי הגרמני, ובמהלכה כינתה את מערב ברלין מדינה פאשיסטית.
ב-23 בנובמבר 1967 זוכה השוטר שירה במפגין מכל ההאשמות, ובתחילת 1968 גודרון אנסלין החליטה לעזוב את ברנווארד וספר ואת בנם פליקס. ב-20 במרץ היא עזבה את ברלין יחד עם אנדריאס באדר וזוג פעילים נוספים. בליל ה-2 באפריל 1968 הארבעה הציתו שתי חנויות כלבו בפרנקפורט, ונעצרו שלושה ימים לאחר מכן. באוקטובר 1968 הם נשפטו ל-3 שנות מאסר באשמת הצתה. הם הגישו ערעור, ומשהערעור נדחה, גודרון אנסלין נמלטה יחד עם אנדריאס באדר ותורבאלד פרול ויחד הם הקימו את סיעת הצבא האדום.
ב-3 באפריל 1970 נעצר אנדריאס באדר, וגודרון אנסלין חברה לאולריקה מיינהוף, עיתונאית שמאלנית רדיקלית מוכרת שלימים הייתה חברה בסיעת הצבא האדום, ויחד הן סייעו לו להימלט מהכלא ב-14 במאי 1970, כשהן משאירות מאחוריהן אדם פצוע. בהמשך, הייתה גודרון אנסלין מעורבת בחמש התקפות באמצעות פצצות של סיעת הצבא האדום והייתה אחראית להריגתם של ארבעה אנשים. היא הייתה לאחת הנשים המבוקשות ביותר בגרמניה, עד שנעצרה ב-8 ביוני 1972.
מותה.
פעילים נוספים בסיעת הצבא האדום ביצעו מספר ניסיונות כושלים לשחרר את גודרון אנסלין ושותפיה מהכלא, בין הניסיונות נכללה חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה בדרישה לחילופי שבויים.
בליל ה-18 באוקטובר 1977, מספר שעות לאחר ששוחרר המטוס של לופטהאנזה, נמצאו אנדריאס באדר, יאן-קארל ראספה וגודרון אנסלין מתים באגף השמור של כלא סטמהיים במה שנודע כ"ליל המוות". גודרון אנסלין נמצאה כשהיא תלויה מהתקרה ושני האחרים מתו מיריית אקדח. חברה נוספת בסיעת הצבא האדום, אירמגרד מלר, נמצאה גם היא באותו לילה עם ארבעה פצעי דקירה בחזה, אך שרדה את הפציעות והצהירה לאחר מכן שלא היה מדובר בהתאבדויות.
ירקעם
יָרְקְעָם היה יישוב קדום הנזכר באזכור יחידאי במקרא, אשר על פי ההקשר, שכן בדרום הר חברון, בנחלת שבט יהודה.
היישוב נזכר בספר דברי הימים ברשימת הייחוס של בני שבט יהודה ועריהם: .
לאור אזכור היישובים זיף ומעון שבדרום מזרח הר חברון בפסוקים הסמוכים, הונח מהמאה ה-19 כי מקומו של היישוב הוא בחורבה הקרויה ח'רבת רקעה, בצפון מזרח העיירה יטא.
עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-11 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-9 בנובמבר 1967 ותחרות הסתיימה ב-11 באפריל 1968. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לחצי הגמר, בו נערכו שני מפגשים. מנצחי חצי הגמר נפגשו במשחק הגמר שנערך ב-11 באפריל בליון.
התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד, בפעם הרביעית בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות.
מהלך התחרות.
בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר.
ישראל בתחרות.
מכבי תל אביב בסיבוב הראשון של שלב המוקדמות ניצחה אלזס בניולה מצרפת בסיכום 85:62 ו-80:82. בסיבוב השני היא ניצחה את גיסן 46 מגרמניה המערבית 84:72 ו-105:62. בעקבות כך היא עלתה לשלב הבתים בה סיימה במקום השלישי ולא עברה להמשך התחרות.
וריזון
מזה (יישוב תלמודי)
מזה היה יישוב יהודי בגליל המערבי הצפוני בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות האסורות ב"תחום צור" לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ.
העיירה מזה נזכרת בשורה ה-12 בכתובת, לצד עיירות יהודיות נוספות בתחום צור, ובהן בצת, מצובה וחניתה, אשר חויבו במצוות התלויות בארץ בשל ריבוי תושביהן היהודים באותה עת, חרף הימצאותן בפאתי אזור צור הנכרי ברובו.
הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת מזי, כשני ק"מ צפונית לראש הנקרה, בסמוך לכפר נאקורה שבתחום לבנון.
שילה נה גיג
שילה נה גיג (מאירית: Síle na gcíoch) הן דמויות מפוסלות של נשים עירומות עם פות מודגש, ובדרך כלל פעור. הן סוג של גרוטסקה אדריכלית שמצויה על פני כנסיות, ארמונות, ומבנים אחרים, במיוחד באירלנד ובבריטניה. אחת הדוגמאות הטובות ביותר ניתן למצוא במגדל העגול בראטו, במחוז קרי, אירלנד. עוד דוגמה ידועה מצויה בקילפק שבאנגליה.
באירלנד יש את המספר הגדול ביותר גילופי שילה נה גיג - 101, כאשר באנגליה שרדו 45.
המטרה וההיסטוריה של השילה נה גיג אינן ידועות - השערה מובילה אחת היא שהם כמו גרגוילים וגרוטסקות אחרות האופייניות לכנסיות, שנועדו לשמר מפני רוחות רעות. תאוריות אחרות כוללות שהן דמויות פגניות שמצאו דרכן לתוך האדריכלות והתרבות הנוצרית המקומית, שהן אלות פריון, או אזהרה מפני תאווה מינית של נשים.
מקורות.
אין בין החוקרים הסכמה לגבי מקורותיהן של הדמויות. ג'יימס ג'רמן ואנתוני ויר מאמינים שהשילה נה גיג הגיעו במקור מצרפת ומספרד במאה ה-11, ושהמוטיב מצא את דרכו לבריטניה ולאחר מכן לאירלנד במאה ה-12. עבודתם של ג'רמן וויר משיכה את המחקר של יורגן אנדרסן, שכתב "את המכשפה שעל הקיר" (1977), הספר הרציני הראשון שנכתב על השילה נה גיג. איימון קלי, האחראי על עתיקות אירלנד במוזיאון הלאומי של אירלנד בדבלין, תומך בתאוריה; הוא מפנה לעובדה שכמעט כל דמויות השילה נה גיג השורדות נמצאות באזורים של הכיבוש האנגלו-נורמני (המאה ה-12). יש אך מעט שילה נה גיג באזורים שנשארו בידי האירים. ויר וג'רמן גם טוענים כי המיקום של הפסלים על כנסיות ואופיים הגרוטסקי, על פי אמות המידה של ימי הביניים, מצביעים על כך שהם מייצגים תאווה מינית נשית כחוטאת, איומה, ומשחיתה.
תאוריה נוספת, של ג'ואן מקמייהון וג'ק רוברטס, היא שהגילופים הם שרידים טרום-נוצריים של דמויות פוריות או של הדת של אלת האם. הם טוענים שהבדלים בין חומרי הבניין, והמיקומים של השילה נה גיג, והסגנונות השונים בין הגילופים לבין המבנים מורים על כך שהם שולבו ממבנים קודמים לתוך המבנים הנוצריים.
בנוסף, דמויות אקסהיביציוניסטיות מאירופה שונות מהותית מהשילה נה גיג. באירופה, ישנן בדרך כלל דמויות גבריות במיצגים מסוג זה, בעוד באירלנד ובבריטניה דמויות גבריות נדירות. גם התנוחות של הדמויות האירופאיות לולייניות יותר.
אטימולוגיה.
השם שילה נה גיג נרשם באופן רשמי לראשונה בגיליון של האקדמיה האירית המלכותית בין השנים 1840–1844 כשם של גילוף מכנסייה במחוז טיפררי. אך חוקרים אינם מסכימים לגבי המקור והמשמעות של השם, מכיוון שהוא לא ניתן לתרגום ישיר לשפה האירית. ישנן איותים שונים לשם שילה (Sheela) שכוללים Sheila, Síla ו-Síle. על פי "מילון אוקספורד לאנגלית", הוא נגזר מן המשפט באירית - "Síle na gcíoch - "שפירושו "ג'וליה של השדיים".
יורגן אנדרסן סבור שהשם בא מהמשפט האירי "Sighle na gCíoch", כלומר "המכשפה של השדיים", או "Síle na Giob", שפירושו "שילה הכורעת" (כאשר "Síle" זו הצורה האירית לשם האנגלו-נורמני ססיל או ססיליה). פטריק דינין גם נותן את "Síle na gCíoċ "כמקור אפשרי, לפיו הדמות היא "אבן פטיש שמייצגת אישה, ואמורה להעניק פוריות, ויובאה על ידי הנורמנים." חוקרים אחרים שוללים את הפרשנויות האלה, ואינם סבורים שהביטויים na Giob ו-na Gig קשורים, והם טוענים שהמשפט הוא כמשמעו, Sheela na Gig, שפירושו אישה זקנה.