גבולה של הפרובינקיה לאחר חורבן בית שני עבר בדרום מחוף הים התיכון, מדרום לרפיח, מזרחה דרך בקעת באר שבע, מדרום למצדה, עד לחוף ים המלח. מחופו המזרחי של ים המלח עבר הגבול לאורך חלקו התחתון של נחל ארנון, שם פנה לכיוון צפון-מזרח, וכך נכלל בפרובינקיה גם רובו של תחום הדקפוליס. הגבול הצפוני עבר בעמק הירמוך העליון, ובנקודה מערבית יותר פנה לכיוון צפון-מזרח ולאחר מכן שום מערבה עד לכנרת, כך שבפרובינקיה נכלל גם קצהו הדרום-מערבי של הגולן. משם נמשך הגבול דרומה לאורך הירדן מהשפך הדרומי של הכנרת ועד לשפך הירמוך, שם פנה לכיוון דרום-מערב ולאחר מכן מערבה, למרגלות הרי הגליל התחתון, ומשם צפונה עד לגבול שבין הגליל התחתון והגליל העליון, מדרום להר מירון. משם פנה מזרחה עד הירדן, צפונה מעט משפכו אל הכנרת, ולאורך הירדן צפונה עד ים החולה, שם פנה מערבה עד לאמצע הרי הגליל העליון, ומשם לכיוון דרום-מערב, מדרום לבקעת בית כרם, בין גבעות הגליל התחתון לעמק זבולון. משם המשיך לכיוון דרום-מערב וחצה את הכרמל עד הים התיכון, בין קיסריה לדאר, כך שחלקו הצפוני של הכרמל נותר בפרובינקיה סוריה. בירת הפרובינקיה נשארה קיסריה, לה ניתן עתה מעמד של קולוניה.
חלוקת הפרובינקיה לטופרכיות לאחר החורבן, נותרה בעיקרה כשהייתה לפני המרד הגדול. אצל פליניוס הזקן באים לידי ביטוי מספר שינויים קלים שחלו בעקבות החורבן: מחוז ירושלים חדל להיקרא בשמו זה וכונה במקום זאת בשם "אורינה" (Orine). הוא אינו מזכיר את מחוז עין גדי ובתעודה משנת 127 נאמר כי העיר נמצאת "בתחום יריחו של יודיאה". לאחר המלחמה נעשו תוספות ושיפוצים ברשת הדרכים הרומיות בארץ ישראל.
מכיוון שאגריפס השני שמר על נאמנות לאימפריה הרומית, המשיכה ממלכתו להתקיים כפי שהיא עד מותו, בסביבות 93 לספירה או 100 לספירה, אז חזר האזור לשליטה ישירה של האימפריה הרומית. השטחים הצפוניים של ממלכתו, בטרכון, בחורן, בבשן, בבקעת הירדן מצפון לחולה ובאזור החרמון ובגולן הצפוני, סופחו לפרובינקיה סוריה. אולם לא ברור מה עלה בגורל השטחים העיקריים שהיו תחת שליטתו. נראה כי אדמותיו בעבר הירדן המזרחי, סמוך לים המלח, ואלו שבגליל התחתון, לחופי הכנרת וברובו של הגולן, סופחו לפרובינקיה יודיאה, שנתרחבה לאחר מותו ממזרח ומצפון. ייתכן וגבולה הצפוני של הפרובינקיה עבר לאחר מותו בקו הרוחב של ים החולה, אולם ייתכן גם שעבר אף צפונה משם, בגולן הצפוני, בבקעת הירדן שמצפון לחולה, וממזרח לירדן אף צפונה משם.
בשנת 106 נכבשה ממלכת הנבטים וסופחה לאימפריה הרומית, וכך נוסדה הפרובינקיה ערביה, שתפסה עתה את מקומה של פרובינקיה יודיאה בספר וחצצה בינה לבין המדבר. בשנת 115 פרץ מרד התפוצות בקיסר טריאנוס, אולם למרות דברי חז"ל על פולמוס קיטוס, אין עדויות לקיומה של מרידה של יהודים מארץ ישראל. לאחר דיכוי המרד בשנת 117, הפכה פרובינקיה יודיאה לפרובינקיה קונסולארית, ומעתה הוצב בה לגיון נוסף ללגיון העשירי, ככל הנראה הלגיון השני טראיאנה. הלגיון השני הוצב בצפון הארץ, בכפר עותנאי ועם הצבתו החלו הרומאים לסלול דרכים חדשות באזור. הלגיון שירת ביודיאה עד שנת 125 לערך, אז הוצב במצרים ואילו הלגיון השישי פראטה הועבר מערביה ליודיאה.
בשנת 132 לספירה פרץ מרד בר כוכבא. לאחר דיכוי המרד, שינה הקיסר אדריאנוס בשנת 136 את שם הפרובינקיה לסוריה פלשתינה, במטרה למחוק את זכר השם "יהודה". את שמה של ירושלים שינה לאיליה קפיטולינה ובנה אותה מחדש כעיר אלילית. גבולותיה של הפרובינקיה נותרו כשהיו וכך גם חילות המצב שחנו בה, אולם אדריאנוס ביקש להקנות לה אופי הלניסטי ברור. לדברי חיים הלל בן-ששון, שינוי שמה של הפרובינקיה נעשה על מנת לנתק את הקשר ההיסטורי של העם היהודי לארצו, אלא שהעם היהודי המשיך להתייחס אליה כ"יהודה".
מרד בר כוכבא הביא לחורבן היישוב היהודי ביהודה. כמעט כולו נעקר ממנה ומרכזו והנהגתו עברו לגליל.
מרידות יהודה ברומא הובילו לכך שנבחר לגאטוס רומי המסוגל לפקד על לגיונות.
תחת שלטונו של הקיסר דיוקלטיאנוס האזור חולק לשלוש תתי-מחוזות:
שמוליק ארוך
שמוליק ארוך (4 ביוני 1941 – 28 בפברואר 2014) היה בסיסט וגיטריסט ישראלי, ונחשב לפורץ דרך בתחום טכנאות הקול.
ארוך גדל בתל אביב ולמד בגימנסיה "הרצליה". החל מאמצע שנות השישים ניגן ארוך עם מבצעים ישראלים בולטים, בהם אריק איינשטיין, שלום חנוך ושמוליק קראוס. ארוך ניגן בס וגיטרה חשמלית באלבום היחיד של "החלונות הגבוהים", ובין היתר השתתף בהקלטת האלבומים "שבלול", "מזל גדי" ו"פוזי", ובמסגרת ההרכבים "אריק והאיינשטיינים" ו"הברנשים של פיאמנטה".
ארוך היה חלק מהרכב הרוק המתקדם "ששת" שהוציא את אלבומו היחיד בשנת 1977, אלבום שבו היה שותף גם לכתיבת חלק מהלחנים. לאחר פירוק ההרכב למד הנדסת סאונד, ולצד פעילותו כבסיסט עבד כטכנאי הקלטות עם מגוון רחב של אמנים בישראל כגון באלדי אולייר ואבנר שטראוס, ושימש גם כמעבד מוזיקלי לאומנים כגון אושיק לוי ויגאל בשן.
בשנת 1980 הקים את להקת "ליקוי חמה" יחד עם ורדה זמיר, ירמי קפלן, ריטה ורמי קלינשטיין. הלהקה הקליטה שני שירים ואז הפסיקה את פעילותה. ארוך עזב לארצות הברית ולמד במכללת ברקלי למוזיקה. חזר לישראל כעבור כמה שנים, והחל ללמד בס וגיטרה בתל אביב.
ארוך נפטר כתוצאה מסיבוך דלקת ריאות בגיל 72.
קורט דלואגה
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19
נבחרת הנוער של ישראל בכדורגל (נקראת "נבחרת הנוער", ונקראת על ידי ההתאחדות גם בשם נבחרת נוער א') היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ישראל עד גיל 19. סגל הנבחרת מורכב ממיטב שחקני הכדורגל המחזיקים באזרחות ישראלית שגילם מתחת ל-19, אף כי יכול להגיע גם עד גיל 20 במקרים אחדים מסוימים – ובפרט כשהיא נציגת ישראל במונדיאליטו (גביע העולם לנבחרות עד גיל 20). מאמן הנבחרת ממונה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל.
נבחרות אירופאיות (ביניהן ישראל), משתתפות באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכת אחת לשנה ומשתתפים בנבחרות אלה שחקנים שגילם הוא 19 לכל היותר או בני 20 במקרים חריגים, בשונה מנבחרת עד גיל 21 בה מותר גם לשחקנים בני עד 23 להשתתף כל עוד הם החלו לשחק בה בעודם בני 21.
ב-2022 הגיעה הנבחרת להישג השיא שלה, ובהופעה השנייה שלה בלבד באליפות אירופה הצליחה לסיים כסגנית האלופה לאחר שהפסידה רק בגמר לנבחרת אנגליה.
היסטוריה.
ב-1964 הנבחרת השתתפה בפעם הראשונה בגביע אסיה לנוער (עד גיל 19), שכיום נקרא גביע אסיה עד גיל 20, כאשר היא זכתה בתואר משותף ביחד עם נבחרת הנוער של בורמה. הנבחרת המשיכה להצליח בגביע האסיאתי, וזכתה ב-8 השנים הבאות, ב-5 גביעים בשנים: 1965, 1966, 1967, 1971 ו-1972. לאחר מכן הושעתה ההתאחדות הישראלית מקונפדרציית ה-AFC. כאשר עד 1992 השתתפה נבחרת הנוער לראשונה במוקדמות גביע העולם בכדורגל לנוער, שכללו השתתפות באליפויות הקונפדרציות של אוקיאניה ודרום אמריקה, כאשר פעמיים שיחקה תחת הקונפדרציה של אוקיאניה (OFC), באליפות OFC עד גיל 20 בשנים 1985 ו-1986, שם סיימה כסגניתה של נבחרת הנוער האוסטרלית, ופעם אחת אף הוזמנה לשחק באליפות דרום אמריקה, וסיימה שלישית בבית אחרי ארגנטינה ופרגוואי.
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, הפכה לבכירה למעשה רק ב-2001. עד אז הנבחרת שכונתה "נבחרת הנוער" והייתה משתתפת בטורנירים הבכירים הייתה נבחרת ישראל עד גיל 18, שהשתתפה בטורנירים וייצגה את ישראל משנות ה-60 ועד שנות ה-70. המשחק הראשון של הנבחרת היה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה 2002, עד גיל 19, משחק שנגמר בתוצאה 1–1. בקמפיין עצמו סיימה ישראל במקום האחרון אחרי הנבחרות המקבילות של יוגוסלביה, רומניה ובלגיה.
במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19 של שנת 2003 הוגרלה הקבוצה בשלב הבתים המוקדם שנערך בגרמניה מול נבחרות אזרבייג'ן, סן מרינו וגרמניה כאשר הנבחרת מנצחת את אזרבייג'ן וסן מרינו בתוצאות 0–4 (מול אזרבייג'ן הבקיעו קובי דג'אני, דקל קינן, מאור מליקסון ושי בירוק ומל סן מרינו הבקיעו אלירן דנין ורועי דיין הבקיע שלישייה) אך מול נבחרת גרמניה הפסידה הנבחרת 1–4 עם שער מצמק של תמיר כהן אך המשיכה לשלב הבתים של חצי הגמר אותו אירחה צרפת. בשלב הבתים הזה פגשה הנבחרת את נבחרות צרפת, ספרד ופולין כאשר היא מפסידה לצרפת 1–4 עם שער מצמק של איציק בן חמו, מפסידה לספרד 0–2 ומנצחת את פולין 0–4 משלושער של גילי ורמוט ועוד שער של איציק בן חמו אך סיימה לבסוף במקום השלישי באותו הבית ולא המשיכה לאליפות אירופה.
שנה מאוחר יותר שוב התמודדה הנבחרת בשלב הבתים המוקדם שנערך באותה השנה במולדובה. מול נבחרת ישראל התמודדו נבחרות מולדובה, איסלנד והולנד כאשר ישראל מנצחת את איסלנד בתוצאה 1–2 משערים של גילי ורמוט ואדיר מעודה, סיימה בתיקו 1–1 עם מולדובה משער של אבירם ברוכיאן והפסידה להולנד 0–2 אך המשיכה לשלב הבתים של חצי הגמר אותו אירחה איטליה ובו התמודדה מול נבחרות איטליה, צ'כיה ובלארוס כאשר הנבחרת מפסידה לאיטלקים 0–2, ניצחה 0–1 את צ'כיה משער של אחמד גיליון וסיימה בתיקו 1–1 מול בלארוס משער של אדיר מעודה וסיימה במקום השני באותו הבית ולכן לא העפילה לאליפות אירופה.