כוריאוגרפיה חדשה למחול מדינה המבוסס על ריקוד שחיברה נועה אשכול לעצרת הזיכרון בקיבוץ לוחמי הגטאות ב-1953. בשיתוף הקבוצה לריקוד קאמרי מיסודה של נועה אשכול. הוצג בפסטיבל תמונע הבינלאומי 2017.
מסע למזרח הרחוק (וידאו ארט, 7 דקות, עם ניר עברון), 2017
בהפקת הפורום האוסטרי במוסקבה, במסגרת התערוכה הקבוצתית ״בירוביג׳ן״, בירוביג'ן, המחוז היהודי האוטונומי, רוסיה.
קול המדינה הבאה (עם הלל רומן), 2017
תחנת שידור ניידת לכיכר עיר שמארחת דוברים ודוברות ש"מציגים את החזון שלהם למדינה הבאה, בדגש על היום שאחרי הכיבוש, מציאות של חיים משותפים ליהודים וערבים ושלום אזורי". מול הדוברים מוצב מיקרופון פתוח לשימוש הציבור אשר מביע דעתו, מתווכח ומספר.
הציגה בכיכר הבימה, פסטיבל א-ז׳אנר, תיאטרון תמונע תל אביב; כיכר העיר ערד, המרכז לאמנות עכשווית ערד; כיכר השוק, רמת אליהו, ראשון לציון, הסדנא לאמנות רמת אליהו;
כיכר בן-גוריון, קריית טבעון, פסטיבל שייח׳ אבריק.
אמן המדינה, 2016
הצעה להקמת מוסד ממלכתי חדש - ״אמן המדינה״.
מכתב מינוי לתפקיד אמן המדינה, חתום על ידי יושב ראש הכנסת, ראובן (רובי) ריבלין.
אמן המדינה יבחר על ידי הכנסת לתקופת כהונה של 5 שנים, במהלכה יהיה אחראי ליצירה של עבודות ופעולות אמנות הנובעות מגוף החברה הישראלית, בשיתוף רשויות המדינה השונות. אמן המדינה יהנה מחופש אמנותי מוחלט וממשאבים בלתי-מוגבלים, ועבודתו תגדיר מחדש את תפקידה של האמנות. Making Use: Life in Postartistic Times, המוזיאון לאמנות מודרנית, ורשה.
(Now (The Camp, 2015
פעולה באתר הזיכרון למחנה הריכוז נוינגמה.
סדרה של פעולות בתוך המחנה שכללה בנייתו של קטע גדר חדש ופריצתו, תזמורת לוויות אפריקאית, ושחרורם לחופשי של 25 ארנבים לבנים ומפגש עם קבוצת פעילים בני הצוענים סינטי ורומה, שב-1989 ערכו פעולת מחאה במחנה. העבודה נעשתה בהזמנת אוצרת העיר המבורג, גרמניה.
(Now (The Clash, 2015
מיצג המדמה התנגשות בין משטרה למפגינים בכיכר תחנת הרכבת המרכזית של המבורג, תוך שימוש בציוד משטרתי לפיזור הפגנות, לווה בהקלטת הפגנה מהמבורג. המיצג פתח את פסטיבל האמנות החיה של המרכז לאמנות קאמפנאגל.
בחזרה על מחזה החזיונות (וידאו, 10 דקות, עם ניר עברון), 2015
מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, במסגרת התערוכה הקבוצתית ״שירת המקהלה״, תערוכת יחיד בגלריה בקיבוץ בארי,
התחרות לווידאו וקולנוע נסיוני, פסטיבל הקולנוע ירושלים.
הפנינג קרח 1980/2015 (עם אודי אדלמן), 2015
בנית חומת קרח ליד הכותל המערבי, במסגרת "מתחת להר: פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה". שיחזור מיצב דומה שביצע האמן האמריקאי אלן קפרו בשנת 1980 באותו המקום.
Action PRL – The Unannounced Festival (עם אודי אדלמן), 2015
הקמת ארכיון של פעולות אמנותיות ופוליטיות מתקופת פולין הקומוניסטית, שחזור והפעלה מחדש של מבחר פעולות במרחב הציבורי של העיר ורשה. בהפקת המרכז לאמנות עכשווית, ורשה.
כרוניקה &gt; מדינה (עם אודי אדלמן)
מופע דוקומנטרי השתתפותי. מספר שדרני רדיו הקריאו כרוניקה חדשה של מדינת ישראל לעיני עוברים ושבים, שהשמיעו את דעתם, זכרונותיהם והשקפותיהם על ההיסטוריה הישראלית במיקרופון הפתוח שהוצב בכיכר.
2014 - כיכר ויצמן, חולון. המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית. קריינים: נועה ארגוב, אהוד גרף, אסף הראל.
2013 - כיכר ציון ירושלים, פסטיבל מתחת להר. קריינים: נועה ארגוב, זוהיר בהלול, עומר פרנקל.
מופע מחווה לטינו סגל, 2013
פרפורמנס-שיחה השתתפותי לחמישה מופיעים וקהל, עותק לא רשמי מעבודתו של אמן הפרפורמנס טינו סגל This Situation, המבוססת על ציטוטים ושיחות עם הקהל. מתחת להר: פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה, עונת התרבות בירושלים.
רדיו ט' באב (עם הגר אופיר), 2013
חמישה ערוצי שידור לרחבת הכותל המערבי בערב תשעה באב, בהשתתפות הסוציולוגים פרופ׳ תמר אלאור וד״ר ג׳קי פלדמן, חוקר הפרפורמנס ביהדות ד״ר יאיר ליפשיץ, אמן הסאונד בניה רכס ועוד. הוצג במסגרת מתחת להר: פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה, עונת התרבות בירושלים.
ערוץ הטלוויזיה, 2009
שבוע שידורים חיים מביתן שקוף במרכז העיר למספר מוקדים במרחב הציבורי, דימויים מופשטים וקונקרטיים, צלילים, שיחות והתרחשויות במסגרת הביאנלה השנייה לאמנות בהרצליה, מוזיאון הרצליה.
הקיבוץ של מחר, עבודת וידאו ארט ומיצב/פרפורמנס מדיה, 2006
עבודת וידאו שצולמה בחדר האוכל הנטוש של קיבוץ נגבה, בשילוב דימויים מהאוונגרד הרוסי ופרפורמנס מדיה שבו הוצבו מיקרופונים בחלל הגלריה, קריגר דגם קטעים מהשיחות שהתנהלו בו והשמיע אותם בחזרה לחלל. תיכנות: אסף תלמודי.
הוצג בגלריה של תוכנית הלימודים לתואר שני, בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב.
קישורים חיצוניים.
ריאיונות עם עומר קריגר
Me Too
"Me Too" (באנגלית: , האשטאג מי טו; בעברית: "#גםאני") היא תנועה חברתית-פמיניסטית-בין-לאומית שיוצאת נגד הטרדות ותקיפות מיניות. התנועה החלה להתפשט באופן ויראלי באוקטובר 2017 כהאשטאג ברשתות חברתיות במטרה להמחיש את השכיחות הגבוהה של אלימות מינית. ההאשטאג נוצר בעקבות פרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינסטין, מפיק ובמאי סרטי קולנוע הוליוודי נודע שהואשם על ידי למעלה מ-100 שחקניות בתקיפה והטרדה מינית, ובאונס, במשך תקופה שנפרשת על פני שלושה עשורים.
הפעילה החברתית האמריקאית טראנה בורק השתמשה בביטוי לראשונה בשנת 2006 כדי לעלות את המודעות לתופעה של אלימות מינית כלפי בנות מיעוטים בארצות הברית. הביטוי הפך לפופולרי ונפוץ מאוד בשנת 2017, לאחר שהשחקנית האמריקאית אליסה מילאנו השתמשה בו כהאשטאג בחשבון הטוויטר שלה. מילאנו עודדה קורבנות של הטרדה מינית להשתמש בהאשטאג כדי לחשוף את ממדי התופעה. מיליוני נשים וגברים ברחבי העולם שיתפו אותו, ביניהם ידוענים רבים.
מקור הביטוי.
הפעילה הפמיניסטית טראנה בורק יסדה בשנת 2006 תנועה, אותה כינתה בביטוי "Me Too", שמטרתה העלאת המודעות לתופעות של אלימות מינית בבנות מיעוטים בארצות הברית, בעיקר בקרב נשים מקהילות של אפרו-אמריקאים, היספנים ואסייתים-אמריקאים. היא התכוונה גם ליצור סרט תיעודי בשם זה, והשתמשה בו ברשת החברתית "מייספייס" כחלק ממחאת רשת שמטרתה העצמת נשים. בורק קיבלה השראה לביטוי לאחר שהזדהתה עם מקרה של ילדה בת 13 שהותקפה מינית, והצטערה שלא הגיבה, בזמן שיכלה לומר לה בפשטות "גם אני".
לאחר שנחשפה פרשת הארווי ויינסטין, באוקטובר 2017, השחקנית אליסה מילאנו השתמשה בצמד המילים כהאשטאג ברשת טוויטר, ועודדה נשים נוספות להשתמש בו כדי לתאר מקרים שבהם חוו הטרדה מינית ותקיפה מינית, ובכך להדגים עד כמה נפוצים מקרים אלה. מיליוני נשים וגברים השתמשו בהאשטאג כדי לתאר מקרים כאלה, בהם גם מפורסמים רבים.
מילאנו כתבה: "אם כל הנשים שהוטרדו או הותקפו מינית יכתבו "Me Too" כסטטוס, יהיה לאנשים מושג עד כמה זו בעיה גדולה." מילאנו ייחסה את הביטוי לבורק, ואמרה שדבריה "מחממים את הלב ומעוררים השראה."
התפשטות הקמפיין בארצות הברית.
ב-16 באוקטובר 2017 נרשם שיא השימוש בביטוי ברשתות החברתיות בארצות הברית, והוא הוזכר 500,000 פעמים בטוויטר. באותו יום השתמשו בו כ-4.7 מיליון איש בפייסבוק, והוא צוטט ב-12 מיליון הודעות.
בין הנשים ששיתפו באמצעות "Me Too" את המקרים בהן הוטרדו או הותקפו נמנו מפורסמות רבות, בהן פטרישה ארקט, ביורק, ליידי גאגא, הת'ר גראהם, אלן דג'נרס, רוזריו דוסון, ויולה דייוויס, שרה היילנד, אוון רייצ'ל ווד, אליזבת וורן, ריס וית'רספון, ג'סיקה ולנטי, מארן לווין, מוניקה לווינסקי, מרלי מטלין, אליסה מילאנו, דברה מסינג, אנה פקווין, כריסטינה פרי, אמריקה פררה, שריל קרואו ואמילי רטאייקאוסקי.
נחשפו גם מקרים של גברים שנפגעו מהטרדה מינית או מתקיפה מינית, בהם השחקן אנתוני ראפ, שלדבריו קווין ספייסי ניסה לתקוף אותו מינית. היו גם מספר גברים ששיתפו ברשתות החברתיות מקרים בהם הטרידו בעבר נשים ומצרים על כך.
ריבוי מקרי ההטרדה המינית שנחשפו עורר דיונים בנושא הטרדה ותקיפה מינית לא רק בהוליווד, אלא גם בתעשיית המוזיקה, באקדמיה ובפוליטיקה. בין השאר נדונו נושאים אלה במספר בתי מחוקקים בארצות הברית, והסנאטוריות היידי הייטקאמפ, מזי הירונו, קלייר מקסקיל ואליזבת וורן יזמו דיונים בנושאים אלה, ואף שיתפו בפומבי מקרים שבהם חוו הטרדה מינית או תקיפה מינית.
בסוף שנת 2017 הכריז מגזין טיים על "שוברות השתיקה" – אותן נשים אשר לקחו חלק בקמפיין העדויות על ההטרדות המיניות – בתור "איש השנה של 2017". במגזין נימקו את הבחירה הלא שגרתית בחשיבות של הקמפיין, שלדבריהם סיפק "מטרייה של סולידריות עבור מיליוני אנשים לצאת החוצה עם סיפורי ההטרדה המינית שלהם", בנוסף לתפקידו החשוב של הקמפיין בהגברת המודעות לנושא, וכמו כן ב"כוח" שהוא נותן לנשים מול אותם גברים חזקים שעמדו במוקד הקמפיין בתחילתו.
טענות על הטרדה מינית או תקיפה מינית.
זמן קצר לאחר שנחשפו ההאשמות נגד הארווי ויינסטין, טענו נשים וגברים טענות דומות לגבי גברים נוספים, בהם ביל או'ריילי, בן אפלק, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, דייוויד בליין, דמיאן גרין, אנדי דיק, דסטין הופמן, אוליבר סטון, סטיבן סיגל, קווין ספייסי, רומן פולנסקי, ג'רמי פיבן, ואל קילמר, לואי סי. קיי., ברט ראטנר, טרי ריצ'רדסון, גארי שנדלינג, רוברט שפירו, וודי אלן ומורגן פרימן.