עלות בנייתה של טירת קרייגדארוך מוערכת בכ-500,000 דולר אמריקאי (במונחים כלכליים של סוף המאה-19), והיא כללה גרניט מקולומביה הבריטית, אריחים מסן פרנסיסקו וגרם מדרגות טרומי מעץ אלון שיוצר בשיקגו. שטח המגרש המקורי עליו נבנתה היה בגודל של כ-110,000 מטרים רבועיים שכללו גנים רשמיים בשכונת רוקלנד.
עם מותה של אלמנתו של רוברט דונסמואר, ג'ואן, נמכרה טירת קרייגדארוך לגריפית' יוז (Griffith Hughes) תמורת 38 אלף דולר. היא חילקה את שטח האחוזה למגרשים קטנים לבנייה. כדי לעורר עניין במכירת המגרשים בתקופה בה שוק הנדל"ן דשדש, הודיעה גריפית שמבין כל רוכשי הקרקעות תיערך הגרלה שהזוכה בה יהיה זכאי לרכוש גם את הטירה עצמה. המנצח, סולומון קמרון, משכן את הטירה כדי לממן מיזמים ספקולטיביים אחרים אשר נכשלו, והשאירו אותו עם חובות כבדים. בשנת 1919 עברה הבעלות על הטירה לבנק מונטריאול, אחד מנושיו של קמרון.
בארבע קומותיה של טירת קרייגארוך מוצג ריהוט מפואר משנות ה-90 של המאה ה-19 והיא ידועה בזכות הויטראז'ים ועבודת הנגרות המורכבת שבה. הטירה נמצאת בבעלות "חברת המוזיאון ההיסטורי טירת קרייגדארוך" - חברה פרטית ללא כוונת רווח, והיא פתוחה לציבור. הטירה היא מוקד משיכה תיירותי ומקבלת כ-150 אלף מבקרים בשנה.
המכון לויטראז בקנדה תיעד את חלונות הוויטראז' בטירת קרייגדארוך.
לואיג'יה אבאדיה
לואיג'יה אבאדיה (באיטלקית: Luigia Abbadia 1821 ג'נובה - 25 בינואר 1896 רומא או אולי מילאנו) הייתה זמרת מצו-סופרן איטלקייה, שנודעה כזמרת אופרה בעלת קול עדין, טכניקה בטוחה ומזג עז. הודות למנעד הרחב במיוחד של קולה, הרפרטואר שלה כלל תפקידי סופרן רבים בצד התפקידים למצוסופרן.
ביוגרפיה.
לואיג'יה אבאדיה נולדה בשנת 1821 בג'נובה כבת המלחין, המנצח והמורה לפיתוח קול נטאלה אבאדיה (1861-1782). היא למדה מוזיקה אצל אביה ומאוחר יותר אצל הכנר ביאנקי.
בגיל 15, בשנת 1836, הופיעה לראשונה במופע אופרה מקצועי בתיאטרון של סאסארי באופרות "הנורמנים בפריז" מאת סבריו מרקאדנטה וב"סמירמידה" מאת רוסיני
כעבור שנתיים שרה בתפקיד אנייזה דה מאינו באופרה "ביאטריצ'ה די טנדה" מאת וינצ'נצו בליני. בקיץ 1839 הופיעה בתיאטרון בברשיה ובסתיו אותה שנה התיאטרו קומונאלה של בולוניה.
אחר כך הופיעה באופרות רבות בכל רחבי איטליה, לרבות בנובארה, טריאסט, מונזה, טורינו, בולוניה, פאדובה ופיאצ'נצה.
ב-1840 הופיעה בווינה בתפקיד קורילה סקורטיקיני ב-Le convenienze ed inconvenienze teatrali או "תחי אמא!" מאת גאטנו דוניצטי איתה הגיעה לקרנטרטור תיאטר בווינה. באותה שנה גילמה את ג'ולייטה די קלבר בבכורה העולמית של האופרה של ורדי, "מלך לשעה" בלה סקאלה ויצרה בבכורה (ב-11 בפברואר) את התפקיד רובנה באופרה "הטמפלר" מאת אוטו ניקולאי בתיאטרו רג'ו בטורינו.
בשנה הבאה חזרה ל"סקאלה" כדי לבצע בבכורה את התפקידים אינס פאדייה ב"מריה פאדייה" מאת דוניצטי (שבה כתב המלחין את החלק המוזיקלי של אינס במיוחד בשבילה) ואת דליציה בהפקה המקורית של "קוראדו ד'אלטמורה" מאת פדריקו ריצ'י (16 באוקטובר 1841).
שאר תפקידיה בלה סקאלה כללו את מארי ב"בת הגדוד" מאת דוניצטי (3 באוקטובר 1840), אלווירה ב"ארנאני" מאת ורדי (בתפקיד שה הופיעה מאוחר יותר, ב-1853 בתיאטרון ראוויאטי בפיזה), אמיליה ב"הווסטלה" מאת מרקאדנטה, אלאונורה ב"טורקואטו טאסו" מאת דוניצטי, וגם את התפקידים הראשיים ב"אלינה, מלכת גולקונדה" מאת דוניצטי וב"סאפו" מאת פאצ'יני.
סתיו 1840 שרה אבאדיה במילאנו באופרה "אוברטו, רוזן סן בוניפצ'ו" שבה קווטינה שלמה של קוניצה הלחין ורדי במיוחד בשבילה. גם בשנים 1841 ו 1843 שרה אבאדיה בקרנטרטורתיאטר באוסטריה.
בקריירת הבמה שלה שרה גם בתפקידים של אליזה ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי, אנג'לינה ב"צ'נרנטולה" מאת רוסיני, ארסאצ'ה ב"סמירמידה" מאת רוסיני ונורמאנו ב"הנורמנים בפאריז" מאת מרקאדנטה. ב-1846 הופיעה עוד פעם בלה סקאלה בתפקיד רוזמונדה באופרה "אלבואינו" מאת פרנצ'סקו סנגאלי. ההופעה בתיאטרון המלכותי בלונדון ב-1848 לא הנחשבה מוצלחת.
בשנים 1860–1861 השתתפה אבאדיה בסיור מופעים בגרמניה עם להקת האופרה של אקילה לוריני. בהזדמנות זו הופיעה, בין היתר, בברלין והמבורג. אחרי שפרשה מהבמה בשנת 1870 היא פתחה בית ספר לפיתוח קול במילאנו.
עם תלמידיה נמנו האחיות ג'וליה (1910-1850) וסופיה רבולי, זמרת המצוסופרן ג'וזפינה פסקואה (1851–1930) והטנור ג'ובאני בטיסטה דה נגרי (1924-1851)
הזמרת הלכה לעולמה בשנת 1896 ברומא או אולי במילאנו, לפי מקורות שונים.
היא הייתה מורה של ג'וזפינה פסקווה וזמרות נוספות.
קישורים חיצוניים.
K.J.Kutsch, Leo Riemens - "Groẞes Sängerlexikon" K.G.Saur Bern, 1993
לוקומוטיב קאזאנקה
פיליפ, דוכס אורליאן
פיליפ, דוכס אורליאן (בצרפתית: Philippe d'Orléans; 1 ביולי 1336 - 1 בספטמבר 1375), היה בנו של פיליפ השישי, מלך צרפת.
ביוגרפיה.
פיליפ נולד ב-1 ביולי 1336 בווינסן, לפיליפ השישי, מלך צרפת, ולז'אן מבורגונדי, בתם של רובר השני, דוכס בורגונדי ואנייס מצרפת, דוכסית בורגונדי. בשנת 1344 קיבל פיליפ מאביו את התואר דוכס אורליאן, וב-18 בינואר 1345 הוא התחתן עם בלאנש מצרפת, דוכסית אורליאן, בתם של שארל הרביעי, מלך צרפת וז'אן ד'אברו. בשנת 1356 נלחם פיליפ בקרב פואטייה ונפל בשבי האנגלי, שבו שהה עד לאחר חתימת הסכם ברטיני בשנת 1360, אם כי הוא נשאר בתחילה כבן ערובה במקום אחיו ז'אן השני, מלך צרפת. ב-1 בספטמבר 1375 מת פיליפ באורליאן, ומכיוון שלא היו לו בנים חוקיים חזרה נחלתו לכתר הצרפתי.
משפחתו.
ב-18 בינואר 1345 התחתן פיליפ עם בלאנש מצרפת, דוכסית אורליאן, בתם של שארל הרביעי, מלך צרפת וז'אן ד'אברו, אך לא היו לו ילדים ממנה, אולם מאידך היו לו שני ילדים לא חוקיים:
תנועה אחורית (אסטרונומיה)
תנועה אחורית (מכונה גם נסיגה) באסטרונומיה מתייחס לתופעה בה כוכבי הלכת נראים כאילו הם מחליפים את כוון תנועתם יחסית לכוכבי השבת באופן זמני ואז חוזרים שוב לכוון תנועתם המקורי (התנועה "הקדומנית" של כוכבי הלכת). התופעה הנובעת מהתנועה היחסית של כדור הארץ וכוכבי הלכת במהלכם סביב השמש. דורות של אסטרונומים קיבלו את ההסבר השגוי של תלמי לתנועה האחורית עד שניקולאוס קופרניקוס הסביר את התופעה כתוצאה של המודל ההליוצנטרי.
התופעה.
המיקום של כוכבי השֶׁבֶת יחסית זה לזה נשאר קבוע על פני אלפי שנים, ולכן הם מציגים "מפת" שמיים קבועה מלילה ללילה. כוכבי הלכת לעומת זאת משנים את מיקומם בשמיים יחסית לכוכבי השבת ולשאר גרמי השמיים (לכן הם נקראים כוכבי "לכת", וגם ל"פלנטה" ביוונית משמעות דומה). כוכבי הלכת כמו השמש ושאר גרמי השמיים נראים "זורחים" במזרח ו"עורבים" במערב (בגלל סיבוב כדור הארץ סביב עצמו). אבל, אם משווים את המיקום של כוכב לכת יחסית לכוכבי השבת לילה אחרי לילה ניתן להבחין שכוכבי הלכת "גולשים" לאט לכוון מזרח של מפת השמיים (כלומר כל לילה הם יזרחו קצת יותר מאוחר יחסית לכוכבים שלידם). גלישה זאת (הנקראת התנועה ה"קדומנית") היא איטית ביותר ואי אפשר להבחין בה במהלך לילה אחד. מאדים למשל ישלים סיבוב שלם מזרחה על פני מפת השמיים במשך כמעט שנתיים. תופעה זאת נובעת מכך שכוכבי הלכת נעים כל לילה עוד קצת "מזרחה" במסלולם סביב השמש.
פעם בזמן מה (במחזור שאורכו כאורך המחזור הסינודי של כוכב הלכת) כוכב הלכת מאט את תנועתו מזרחה על פני מפת השמיים, נעצר (תופעה הנקראת "עמידה"), ומתחיל לנוע בכיוון ההפוך - כלומר מערבה על פני מפת השמיים. זאת היא ה"תנועה האחורית" (או ה"נסיגה") של כוכב הלכת. התנועה האחורית (כמו הקדומנית) היא איטית וניתן להבחין בה רק על ידי השוואת מיקום כוכב הלכת לשאר מפת השמיים מלילה ללילה. הנסיגה ממשיכה במשך כמה שבועות (בין 41 יום אצל מאדים ועד 158 יום אצל נפטון) ואז כוכב הלכת מאט שוב את תנועתו אחורנית, עומד שוב, וחוזר לתנועתו הרגילה מזרחה על פני מפת השמיים.
ההסבר לתופעה.
"כל" כוכבי הלכת סובבים את השמש כנגד כוון השעון אם מביטים על מערכת השמש מ"למעלה" (כלומר מהצד של הקוטב הצפוני של כדור הארץ). כך גם לגבי הסיבוב של רוב הירחים במערכת השמש סביב כוכבי הלכת שלהם, וגם לגבי סיבוב רוב הירחים וכוכבי הלכת סביב עצמם (מלבד נוגה המסתובב עם כוון השעון, ואורנוס, ופלוטו המסתובבים כמעט על צידם). זאת כנראה בשל האירוע היוצר המקורי המשותף למרכיבי מערכת השמש. מהירות הסיבוב של כוכב לכת סביב השמש הולכת וקטנה ככל שכוכב הלכת רחוק מהשמש. כך למשל, כדור הארץ מסתובב מהר יותר ממאדים, כוכב הלכת הבא אחריו, וגם מכל כוכבי הלכת הבאים (ההסבר להלן מתייחס למאדים אך נכון גם לשאר כוכבי הלכת הרחוקים מכדור הארץ). לכן למשל, כדור הארץ "עוקף" את מאדים במהלך סיבובם סביב השמש. בנקודת העקיפה, כלומר כשכדור הארץ נמצא בין השמש למאדים (מאדים מוגדר במצב זה כנמצא בניגוד), מאדים הוא במרחק הקצר ביותר מכדור הארץ עבורו - ולכן בלילה זה הוא בהיר ואף גדול מעט מהרגיל. כ-20 יום לפני העקיפה מאדים מתחיל את תנועתו האחורית, המסתימת כ-20 יום לאחר העקיפה. הסיבה לתנועה האחורית (המדומה) היא שלמרות שמאדים וכדור הארץ ממשיכים שניהם בזמן העקיפה בתנועתם קדימה כנגד כוון השעון סביב השמש, הרי שבזמן העקיפה מאדים נראה מכדור הארץ כנשאר מאחור - כלומר נע בכיוון ההפוך. כשכדור הארץ מתרחק מספיק ממאדים הוא נראה שוב כנע קדימה. ראו איור 2.