באוגוסט 1980, יצא תקליטה השני, Crimes of Passion, עם הסינגל האייקוני "Hit Me with Your Best Shot" והשיר השנוי במחלוקת "Hell Is for Children", שנכתב בעקבות סדרה על התעללות בילדים בניו יורק טיימס. "Hit Me with Your Best Shot" היה הסינגל הראשון שלה שנכנס לטופ-10, והיה גם הראשון שהגיע לסטטוס זהב. בינואר 1981, בנאטר זכתה בפרס גראמי עבור הופעת הרוק הטובה ביותר. סינגל נוסף מהאלבום, "You Better Run", היה הקליפ השני ששודר בערוץ החדש דאז MTV, בדיוק אחרי השיר של The Buggles' "Video Killed the Radio Star". האלבום היה בעצם הראשון שלה שהגיע לססטוס פלטינום (אלבומה הראשון הגיע לסטטוס זה מאוחר יותר). באוקטובר 1980, בנאטר הופיעה על שער רולינג סטון, יחד עם הגיטריסט שלה ובעלה לעתיד, ניל ג'ירלדו.
1982–1989: שיא הקריירה.
במשך כל שנות השמונים בנאטר כיכבה בעולם המוזיקה. ביולי 1981 יצא אלבומה השלישי, Precious Time, ותוך חודש הגיע למספר 1 בבילבורד 200. האלבום כלל מספר סינגלים שהיו ללהיטים, ובנאטר זכתה בגראמי השני שלה בעטיו.
לקראת סוף 1982, יצאה באלבומה הבא, Get Nervous, שכלל את הלהיט "Shadows of the Night", שהביא לבנאטר את גראמי השלישי שלה. גם אלבום זה זכה להצלחה מסחררת, והיווה את הפלטינום הרביעי שלה ברציפות.
עד 1983, בנאטר כבר הייתה מוכרת בכך שהיא שרה על נושאים "קשים", והשיר "Love Is a Battlefield" הוא דוגמה מצוינת. בשלב זה של הקריירה שלה, הסגנון שלה רוכך מרוק כבד לטונים של פופ, והקליפ של הסינגל היה מכוון לשידור ב-MTV, ואפילו כלל סצנת ריקוד סטייל מייקל ג'קסון - דבר שכלל לא היה מובן מאליו באותה תקופה, במיוחד לא בין מוזיקאי רוק. השיר זיכה את בנאטר בגראמי הרביעי שלה. הוא היה אחד משתי הקלטות סטודיו שנכללו באלבומה החמישי, Live from Earth, אלבום ממסע ההופעות שלה לאלבומה הקודם. גם אלבום זה הגיע למעמד פלטינום.
באוגוסט 1984, יצא אלבומה השישי (חמישי בסטודיו), Tropico, שכלל את הלהיט "We Belong", שהיה הלהיט הראשון שלה במצעדים הבריטיים. באלבום זה, חקרה בנאטר צלילים רכים יותר מאשר באלבומיה הקודמים. גם אלבום זה זכה למעמד פלטינום.
בשנה זו גם נולדה בתה, היילי.
אלבום הסטודיו השישי, Seven the Hard Way, יצא ב-1985. היו לה שתי מועמדויות לגראמי עבור סינגלים באלבום ("Invincible", שהיה שיר הנושא של הסרט The Legend of Billie Jean (1985) ו-"Sex As a Weapon"), והיה לאלבום הפלטינום השביעי שלה ברציפות.
ביולי 1988 יצא האלבום Wide Awake in Dreamland, גם הוא עתיר להיטים ("All Fired Up", "Don't Walk Away", מועמד גראמי "Let's Stay Together", ו- "One Love", וגם הוא זכה לסטטוס פלטינום.
אוסף הלהיטים של בנאטר, Best Shots, יצא קודם בבריטניה ב-1987, ובארצות הברית ב-1989, וכלל רמיקסים לחלק מלהיטיה הגדולים. האלבום הגיע באותה שנה לסטטוס אלבום זהב, ומאוחר יותר גם הוא הגיע לפלטינום.
1989 והלאה.
בשנות התשעים בנאטר המשיכה ליצור ויצאה במספר אלבומים, אך אלו זכו לזמן אוויר והצלחה מסחרית מופחתים לעומת עבודתה הקודמת. אלה כוללים את True Love (1993), Gravity's Rainbowו- (1991), אשר היה אלבומה האחרון עם כריסליס, שלא קידמו את האלבום, וכשנמכרו מאוחר יותר ל-EMI, אבד הקליפ לסינגל של בנאטר "Everytime I Fall Back", שבסוף לא שוחרר כלל.
המעמד של בנאטר כאייקון של שנות השמונים לא עבר טוב לשנות התשעים. ייתכן שלחיי המשפחה של בנאטר הייתה השפעה על כך - השותפות ההדוקה שלה עם בן זוגה הגיטריסט יצר חיכוכים עם חברת התקליטים, ובזמן שיצא האלבום Gravity's Rainbow הייתה בנאטר בהריון עם בתה השנייה, האנה.
ב-1997 חתמה חוזה הקלטות חדש עם CMC, ויצאה עם אלבום חדש, Innamorata, ומאז יצאה רק באלבום חדש אחד, Go, ב-2003.
הזוגיות המוצלחת של ג'ירלדו ובנאטר היא אכן ההשפעה הגדולה ביותר על הקריירה שלה משנות התשעים והלאה. השניים כותבים ויוצרים ביחד, ומופיעים רבות - במיוחד בהקשרים של נוסטלגיה לשנות השמונים שגאתה בשנות האלפיים, כאשר שניהם כבר עברו את גיל הששים. בנאטר יצאה לסבבי הופעות עם אמנים אחרים מתקופתה, כולל בלונדי, וסטיקס.
ספרה.
ביוני 2010 יצא ספר זכרונותיה של בנאטר, Between a Heart and a Rock Place. היא מספרת בו על הסכסוכים עם כריסליס, על הקושי לקיים חיי משפחה לצד הקריירה במוזיקה, ועל פמיניזם. היא כתבה, "בכל יום מאז אני בוגרת מספיק לחשוב, החשבתי את עצמי לפמיניסטית... זה מעצים לראות ולדעת שאולי, באופן כלשהו, אני עזרתי להפוך את הדרך הקשה שעומדת בפני נשים לקצת יותר קלה". הספר היה רב מכר ברשימת הניו יורק טיימס. למרות היסוסה בהתחלה, בנאטר כל כך נהנתה מתהליך הכתיבה שהיא המשיכה וכתבה לאחר מכן רומן.
ארמיית קוריאה
ארמיית קוריאה (ביפנית: 朝鮮軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
היסטוריה.
במהלך מלחמת רוסיה–יפן, כבשה האימפריה היפנית חלקים גדולים מחצי האי קוריאה. ב-11 במרץ 1904, החליט המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי על הקמת ארמייה מיוחדת שתפקידה יהיה להגן על השגרירות היפנית בסיאול ועל המתיישבים היפנים בקוריאה כולה. ב-29 באוגוסט 1910 נחתם הסכם הדדי בין קיסר קוריאה לבין קיסר יפן, שעיקרו סיפוח מלא של חצי האי הקוריאני לשלטון יפני. בעקבות כך הורחבו מאוד סמכויותיה של ארמיית קוריאה. תפקידה העיקרי היה הגנה על האינטרסים היפניים באזור מפני הצבא האדום. אך גם דיכוי התקוממויות לאומניות שקראו לעצמאות קוריאה. כמו כן, לקחה הארמייה, לצד צבא קוואנטונג, חלק בפלישה היפנית למנצ'וריה.
בשנת 1945 נכללה הארמייה בתוך "הארמייה האזורית ה-17". היא גילתה התנגדות מועטה מול הפלישה לצפון קוריאה. לאחר כניעת האימפריה היפנית, הודיעה הארמייה על נכונותה להיכנע לבעלות הברית. בפועל, בעלות הברית הותירו את כוחות הארמייה חמושים אם כי בפיקוד אמריקאי, במטרה לשמור על הסדר עד שבעלות הברית יוכלו להציב באזור כוח יעיל.
קישורים חיצוניים.
History of Imperial General Headquarters Army Section (Revised Edition), HyperWar Foundation.
הקורפוס ההררי נורווגיה
הקורפוס ההררי נורווגיה (בגרמנית: Gebirgskorps Norwegen) היה קורפוס הררי של הוורמאכט שלקח חלק במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס ההררי נורווגיה הוקם ב-1 ביולי 1940 בנורווגיה הכבושה בפיקוד אדוארד דיטל. פעולתה הראשונה הייתה "מבצע אייל", שהתרחש ב-22 ביוני 1941 במקביל למבצע ברברוסה. במסגרת המבצע כבש הקורפוס את עיר הנמל האסטרטגית פטסאמו מידי ברית המועצות. בהמשך, במבצע כושל שכונה "מבצע שועל פלטינה", נע הקורפוס לכיוון מורמנסק. דיוויזיות של הקורפוס נעו משני כיוונים במטרה לכתר את העיר, אולם כבר ביום הראשון להתקפה, נתקלו הגרמנים בסדרת בעיות לא צפויות כמו כבישים משובשים וקור, וכמו כן גילו שהמפות שברשותם לא מדויקות.
הסובייטים גילו התנגדות עזה, ואלמנט ההפתעה אבד. ב-7 ביולי נאלץ דיטל לבקש תגבורת, אולם קיבל רק גדוד מקלענים אחד מנורווגיה. ב-10 ביולי פתחו הגרמנים בהתקפה חדשה, אולם עותק של תוכנית המתקפה נפלה לידי הצבא האדום והגרמנים נאלצו למתוח את כוחותיהם לכל אורכו של נהר ליסטה. בשל הדרכים המשובשות נותקה גם האספקה וההתקפה הגרמנית נבלמה ב-21 בספטמבר. בין אפריל למאי 1942, פתחה הארמייה ה-14 הסובייטית במתקפת נגד, ובאותו החודש סבל הקורפוס מסופת שלגים חמורה שגבתה מחיר כבד. בנובמבר שונה שם הקורפוס להקורפוס ההררי ה-19 (XIX. Gebirgs-Armeekorps). בנובמבר 1944 נאלץ הקורפוס לפנות את לפלנד ולסגת חזרה לנורווגיה שמו שונה ל"פלגת הארמייה נרוויק" (Armeeabteilung Narvik).
ב-8 במאי 1945 נכנע הקורפוס לבעלות הברית.
פשמישל פיטר
פשמישל פיטר (בגרמנית: Přemysl Pitter היגוי נכון: פשמיסל או פז'מיסל ; 1895, פראג - 1976, Affoltern am Albis שבקנטון ציריך), היה סופר, פעיל זכויות אדם וחסיד אומות העולם מצ'כיה.
קורות חיים.
פיטר היה מתנדב בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ועקב מוראותיה, נטה לפציפיזם. הוא החל ללמוד בסמינר תאולוגי אוונגליסטי, החל לפעול בשורות ארגון בינלאומי של סרבני מצפון, הטיף לאי-אלימות והקדיש עצמו לנזקקים. בשנת 1933 ייסד בית יתומים בפראג. פיטר היה חבר בארגון הבינלאומי נגד מלחמה ואחד ממנהליו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בספטמבר 1938 נכנסו כוחות גרמניה הנאצית לחבל הסודטים ובמרס 1939 כבשה גרמניה את כל צ'כיה, ייסדה בה את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה והחלה ברדיפת יהודים. פיטר קרא לסייע ליהודים, בהרצאות שנשא וכן במאמרים שפרסם בעיתונות. הוא ביקר יהודים והעביר להם ידיעות ואספקה. כמו כן סיפק חלב לבית יתומים בפראג ואסף כסף למען יהודים במצוקה. הוא הסתיר בבית היתומים שייסד ילדים יהודים שיועדו לגירוש למחנות ריכוז ושלח חבילות מזון ליהודים שגורשו. הוא הסתייע באולגה פירץ (Olga Fierz), אזרחית שווייצרית שגרה בפראג וסיפקה לו מזון לשם העברה ליהודים (ולימים הוכרה גם היא בתור חסידת אומות העולם).
הגסטפו חקר אותו אך הוא לא נרתע והמשיך בפעילותו למען יהודים עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה.