רַיינהולד הָאנינג (בגרמנית: Reinhold Hanning; 28 בדצמבר 1921 - 30 במאי 2017) היה איש אס-אס ששירת במחנה ההשמדה אושוויץ במשך שנתיים, לאחר שהתנדב לוואפן אס אס בגיל 18 בעידוד אמו החורגת. האנינג היה אחד מאנשי האס אס הראשונים בהם נתקלו היהודים שהובלו למחנה בטרנספורט, הוא ליווה רבים מהם אל מותם בתאי הגזים.
חייו.
האנינג גדל והתחנך בליפה. בגיל 14 הצטרף לתנועת הנוער ההיטלראי. חמש שנים לאחר מכן הצטרף לשורות הוואפן אס אס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת בדיוויזיית אס אס "דאס רייך". ב-25 ביולי 1940 הצטרף ליחידות גולגולת המת ובינואר 1942 נשלח לשרת במחנה אושוויץ. הוא לחם במספר קרבות בטרם נפגע מרסיסי רימון בראשו וברגלו בקרב על קייב שנערך בשנת 1941. בעקבות פציעה זו מפקדו הישיר קבע שאינו כשיר עוד לשרת בשדה הקרב והורה לשבצו במחנה אושוויץ. בספטמבר 1943 קיבל דרגת אונטרשארפירהר באושוויץ II בירקנאו. ביוני 1944 נשלח למחנה זקסנהאוזן.
בחודש מאי 1945 נהפך לאסיר מלחמה, הוא שוחרר ב-20 במאי 1948. למשך זמן קצר שימש כטבח עבור הכוחות הבריטים בליפה, ולאחר מכן עבד כנהג תובלה של מוצרי חלב וכאיש מכירות. בשנת 1964 פתח עסקים משלו ופרש בשנת 1984. הוא מת במאי 2017 בעיר לאגה, מחוז נורדריין-וסטפאליה.
העמדה לדין.
ההאנינג נחקר בשנת 2013 על פשעיו בתקופת השואה יחד עם כ-30 שומרים נוספים ששירתו באושוויץ. החוקים בגרמניה שונו ואפשרו את חקירתם והעמדתם לדין, אך עד לשנת 2009, היה על התובעים להוכיח שפושע נאצי היה אחראי ישירות להרג של אנשים על מנת לזכות בהרשעה. במשפטו של ג'ון דמיאניוק למשל, הוא נמצא אשם אף על פי שלא הרג במו ידיו את הקורבנות והורשע בסעיפי סיוע לרצח.
בשנת 2016 הורשע האנינג באשמת סיוע לרצח של 170,000 קורבנות ונידון לחמש שנות מאסר (תומאס ולטר היה התובע). מספר ניצולי שואה העידו נגדו במשפט. האנינג התנצל על כך שלא סייע לקורבנות ואמר: "אני מתבייש שראיתי את חוסר הצדק ושלא עשיתי דבר נגדו, וכן אני מתנצל על פעולותי", אך הכחיש את הטענות שהופנו כלפיו במשפט. בעקבות פרסומים של אורסולה הפרבק במהלך המשפט היא הואשמה בהכחשת שואה ונשפטה ל-5 שנות מאסר..
מיואון-נייטרינו
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי או בשמו הרשמי חיל האוויר הקיסרי והמלכותי (בגרמנית: Kaiserliche und Königliche Luftfahrtruppen בהונגרית: Császári és Királyi Légierő) היה חיל האוויר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. חיל האוויר הוקם ב-1893, וצויד במקור בכדורים פורחים. ב-1912 הוא עבר ארגון מחדש וצויד במטוסים. החיל השתתף במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ובחזית האיטלקית. החיל הצמיח מקרבו אלופי הפלות כגון גודווין פון ברומובסקי, יוליוס אריגי ועוד. טייס אוסטרו-הונגרי נוסף, קרל טייכמן, היה הראשון בהיסטוריה שהפיל חמישה מטוסים ביום אחד.
היסטוריה.
ב-1893 הקים הצבא האוסטרו-הונגרי זרוע אווירית אשר נקראה במקור Militär-Aeronautische Anstalt, והורכבה מכדורים פורחים. ב-1912 עבר החיל ארגון מחדש בידי מיור מילאן אמיל אוזלאק - קצין הנדסה צבאי, הוכנסו לשירות מטוסים ושמו שונה בהתאם לחיל האוויר הקיסרי והמלכותי. הקצינים הראשונים של החיל היו טייסים פרטיים ללא הכשרה צבאית קודמת. אוזלאק המשיך לפקד על החיל עד פירוקו ב-1918.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 כלל החיל 10 בלוני תצפית, 85 טייסים ו-39 מטוסים בלבד. החיל עבר הגדלה, ועם סיום השנה כבר כלל 147 מטוסים אשר חולקו בין 14 יחידות. הצי האוסטרו-הונגרי כלל גם מטוסים ימיים, ובחוף הים האדריאטי הוצבו גם מפציצים. בתחילת המלחמה לחם החיל בחזית המזרחית. חילות האוויר העוינים באזור היו של סרביה מונטנגרו ורומניה, אולם הם לא היוו איום שקול לחיל האוויר האוסטרו-הונגרי. האיום היחיד היה חיל האוויר הרוסי הקיסרי, אשר עם פרוץ המלחמה כלל 263 מטוסים והיה חיל האוויר הגדול בעולם. האוסטרים ביקשו, וקיבלו, תגבורות משירות האוויר הגרמני. במאי 1915 הצטרפה ממלכת איטליה למלחמה, ופתחה חזית נוספת במלחמה. חיל האוויר האיטלקי לא היה מתקדם במיוחד, וצרפת הקימה טייסת מיוחדת כדי להגן על שמי ונציה מפני חיל האוויר האוסטרו-הונגרי.
חיל האוויר האוסטרו-הונגרי היה חיל האוויר הראשון שנגדו נעשה שימוש בתותח נ"מ. ב-30 בספטמבר 1915 תקפו שלושה מטוסים אוסטרו-הונגריים את קרגוייבץ והטילו 45 פצצות על מטרות אזרחיות בעיר. טוראי סרבי בשם ראדג'ה ליוטובאק, כיוון תותח אל אחד המטוסים ופגע בו. המטוס התרסק בעיר ושני הטייסים מתו. התותח של ליוטובאק היה למעשה תותח טורקי ישן שנלקח שלל בידי צבא סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ב-1912.
ב-1916 הוכנה תוכנית להרחבת חיל האוויר האוסטרו-הונגרי, אשר במסגרתה היו אמורות להיות מוקמות 48 טייסות חדשות עד סוף השנה. בפועל הוקמו רק 37. ב-1917 הוכנסה תוכנית נוספת להגדלה, אשר במסגרתה הוגדל מספר בתי הספר הצבאיים לטיסה ל-14, והוקמו עוד 31 טייסות (על פי התוכנית המקורית היו אמורות לקום 68). בשיאו כלל החיל 550 מטוסים. באותה שנה פרשה רוסיה מהמלחמה - עובדה שאפשרה לאוסטרים לרכז את כל חיל האוויר שלהם בחזית האיטלקית. עם זאת, לאחר קרב קפורטו דאגו מדינות ההסכמה להגדיל את חיל האוויר האיטלקי, וייבאו עבורו מומחים ומטוסים רבים. ארבע טייסות שלמות של חיל האוויר המלכותי נשלחו לשמי איטליה. בעיה נוספת הייתה המחסור הכללי בפחם ברחבי האימפריה, ובשל כך, באוגוסט 1917 מצא עצמו חיל האוויר האוסטרו-הונגרי מול מעל 200 מטוסי אויב מדי יום. ב-1918 הוכנה תוכנית אשר קראה להגדיל את החיל ל-100 טייסות, אולם תוכנית זו הייתה בלתי מעשית. העברת מרבית יחידות חיל האוויר הגרמני לחזית המערבית החמירה את המצב. בקרב ויטוריו ונטו שלחו מדינות ההסכמה לקרב 400 מטוסים, ומולם יכלו האוסטרים להעמיד רק 29 מטוסים. החיל התפזר עם התפרקות האימפריה בנובמבר 1918.
כלי טיס.
אף על פי שאף אחת ממעצמות אירופה לא הייתה מוכנה ללוחמה אווירית עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חיל האוויר האוסטרו-הונגרי היה חלש אף יותר ממקביליו, וזאת בשל מצב הכלכלי הרעוע של האימפריה, הפיגור הטכנולוגי, והמחסור בעובדים מיומנים. במהלך המלחמה, במקום לייצר סוגי מטוסים בודדים מקווי הרכבה ייעודיים, הצבא האוסטרו-הונגרי חתם על חוזים עם מפעלים רבים אשר כל אחד מהם ייצר סוג שונה של מטוסים. בניית המטוסים נעשתה לא בקווי הרכבה אלא בעבודת יד. כמו כן האוסטרים נהגו לנסות כל מטוס ומטוס לפני שיצא אל החזית. עובדות אלו גרמו לכך שבמשך ארבע שנים של מלחמה ייצרו האוסטרים 5,180 מטוסים, בעוד האיטלקים ייצרו 18,000 בתוך שלוש שנים. האוסטרים רכשו וקיבלו מהגרמנים מטוסים רבים מתוצרת חברות פוקר ואלבטרוס, ואף שקלו לרכוש צפלין.
רשימת דגמי מטוסים עיקריים שבהם עשה החיל שימוש:
טאו-נייטרינו
מפל שבע האחיות
מפל שבע האחיות (נורווגית: "De Syv Søstrene" או "Dei Sju Systrene", הידוע גם בשם "Knivsflåfossen") הוא המפל ה-39 בגובהו בנורווגיה. המפל מורכב משבעה אשדים מקבילים, כשלגבוה מבין השבעה נפילה חופשית של 250 מטרים.
המפל ממוקם לאורך ייראנגרפיורד בסטראנדה שבמחוז מור או רומזדל, נורווגיה. המפל ממוקם דרומית לחוות קניספלה ההיסטורית, מעבר לפיורד מחוות סקגפלה. המפל נמצא כ-6.5 ק"מ מערבית מכפר גירנג'ר. הוא מהווה חלק מאתר המורשת העולמית של גירנג'ר.
"שבע האחיות" (מנורווגית: "De Syv Søstrene" או "Dei Sju Systrene") ממוקם בצד הצפוני של ייראנגרפיורד. בדיוק מעברו השני של הפיורד ישנו מפל מים יחיד שנקרא "המחזר" (נורווגית: "Friaren"). האגדה על שבע אחיות מספרת שהן רקדו בשובבות במורד ההר, כשבצד השני של הפיורד, המחזר מפלרטט איתם בשובבות מרחוק.
ילדות קומארי
ילדות הקומארי
דוכסות בוואריה-שטראובינג
דוכסות בוואריה-שטראובינג (בגרמנית: Herzogtum Bayern-Straubing), הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה, והתקיימה בין השנים 1353–1432.
היסטוריה.
בשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אשתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מותו בשנת 1347 שלטו בניו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין בניו, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
אלברכט ווילהלם לא חילקו ביניהם את הנחלות, אלא וילהלם התמקד בנחלות אמם בארצות השפלה, בעוד אלברכט טיפח את השטחים בבוואריה התחתונה. בשנת 1356 מתה אמם מרגרט השנייה, רוזנת אנו, ובשנת 1357 חלה וילהלם במחלת נפש, ואלברכט השתלט גם על השטחים בארצות השפלה. בשנת 1389 הצטרף אלברכט השני, דוכס בוואריה לאביו אלברכט הראשון, ובעוד אביו משקיע את עיקר זמנו בארצות השפלה, אלברכט השני התעסק בעניינים בבוואריה, אולם הוא מת עוד קודם אביו בשנת 1397.
בשנת 1404 מת אלברכט הראשון, ובנו וילהלם השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1417 מת וילהלם השני, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין בתו יקובה, רוזנת אנו לאחיו יוהאן השלישי, דוכס בוואריה. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת הדוכסות בין הענפים האחרים של בוואריה, ואילו יקובה, רוזנת אנו קיבלה את הרוזנויות בארצות השפלה, אותם נאלצה למסור בשנת 1432 לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה.
שכונת חבצלת