יותר מ-1,600 מינים של צמחים גדלים באגן הניקוז של הקולורדו, החל בלראה משולשת, קקטוס סגווארו ועץ יהושע של מדבריות סונורה ומוהאבי וכלה ביערות של הרי הרוקי ורמות אחרות, שבהם העצים העיקריים הם אורן הזפת, אשוח תת-אלפיני, אשוח דאגלס ואשוחית אנגלמן. לפני שהחלו לחטוב עצים במאה ה-19 היה שפע של יערות במקומות הגבוהים שהשתרעו דרומה עד לגבול ארצות הברית-מקסיקו, ונגר מאזורים אלו הזין חבורות עשב שופעות בעמקי הנהרות. בכמה מהאזורים הצחיחים של אגן הניקוז, כדוגמת עמק הנהר גרין בחלקו העליון בוויומינג, הפארק הלאומי קניונלנדס ביוטה ועמק הנהר סן פדרו באריזונה וסונורה, היו שטחים נרחבים של עשב שבהם רעו יונקים גדולים דוגמת הביזון האמריקאי והאנטילוקפרה האמריקנית עד לשנות ה-60 של המאה ה-19. בסמוך לטוסון באריזונה, "היכן שכיום יש רק מדבר אבק דק יבש, העשב הגיע פעם לגובה של אדם על גב סוס."
הנהרות והנחלים באגן הקולורדו היו פעם ביתם של 49 מינים מקומיים של דגים, שמהם 42 היו אנדמיים. מפעלי הנדסה וויסות הזרימה בנהר הובילו להכחדה של ארבעה מינים ולצמצום חמור באוכלוסיות של 40 מינים. בין הדגים המצויים בסיכון גבוה "Gila elegans" (באנגלית Bonytail chub), "Gila cypha" (באנגלית humpback chub) וקרפיון זאב קולורדו ממשפחת הקרפיוניים ו-"Xyrauchen texanus" (razorback sucker) ממשפחת Catostomidae, כולם ייחודיים למערכת נהר הקולורדו ומותאמים היטב לתנאי המים העשירים בטין ולתנודות בקצב הזרימה. מים צלולים וקרים שמשוחררים מתחתית הסכרים שינו באופן משמעותי את מאפייני בית הגידול למינים אלו ולמיני דגים אחרים באגן הנהר קולורדו. 40 מינים נוספים שקיימים כיום בנהר, במיוחד הטרוטה החומה הוחדרו למערכת הקולורדו במהלך המאה ה-19 וה-20, בייחוד עבור ספורט דיג חובבים.
פעילות נופש.
נהר הקולורדו התפרסם בשל האשדות והקניונים הדרמטיים שלאורכו ולכן הוא אחד מנהרות המים הלבנים המבוקשים ביותר בארצות הברית, וקטע הנהר שבגרנד קניון, שעליו שטים יותר מ-22,000 אנשים מדי שנה, כונה "הסבא של מסעות הרפטינג" ("granddaddy of rafting trips"). מסעות השיט בגרנד קניון מתחילים בדרך כלל בליז פרי ומסתיימים בנחל דיאמונד קריק (Diamond Creek) או באגם מיד, ונמשכים בין יום ל-18 ימים במסעות השיט המסחריים ובין יומיים ל-25 ימים במסעות פרטיים. קשה מאוד לארגן מסעות שיט פרטיים משום ששירות הפארקים הלאומיים מגביל את התנועה בנהר במטרה להגן על הסביבה. מי שבכל זאת מבקש לארגן מסע כזה עלול להמתין יותר מעשר שנים להזדמנות כזו.
כמה קטעים אחרים של הנהר ויובליו פופולריים לביצוע רפטינג על מים לבנים, וברבים מהם פועלות חברות מסחריות. קניון קטרקט של הקולורדו וקטעים רבים של היובלים במקורות הנהר עמוסים אפילו יותר מהגרנד קניון, וכ-60,000 נופשים שטים מדי שנה בקטע בן 7 קילומטרים מעל היישוב הקטן רדיום (Radium) בקולורדו. חלקו העליון של הקולורדו כולל רבים מהאשדות המאתגרים ביותר, כולל אלו בקניון גור (Gore Canyon), הנחשבים כל כך מסוכנים עד ש"השיט איננו מומלץ". קטע נוסף של הנהר מעל מואב, המכונה כ"היומי" ("Daily") של הקולורדו או "קטע מגדלי הדייגים" ("Fisher Towers Section") הוא קטע המים הלבנים העמוס ביותר ביוטה, עם יותר מ-77,000 מבקרים בשנת 2011 לבדה. גם האשדות בקניונים גריי (Gray) ודסוליישן (Desolation) של הנהר גרין והקטע הקל יותר בפארק המדינתי גוזנקס של נהר סן חואן התחתון הם קטעים חביבים על שייטים.
אחד עשר פארקים לאומיים של ארצות הברית שוכנים באגן הניקוז של הקולורדו: ארצ'ס, הקניון השחור של הגניסון, קניונלנדס, ברייס קניון, קפיטול ריף, גרנד קניון, מסה ורדה, פטריפייד פורסט, הרי הרוקי, סגווארו וציון, ובנוסף יערות לאומיים, פארקים מדינתיים ואזורי נפש רבים. טיולים רגליים, תרמילאות, מחנאות, סקי ודיג הם בין אפשרויות הנופש הרבות שאזורים אלו מציעים. ספורט הדיג הצטמצם בנחלים רבים באגן הניקוז, בייחוד בהרי הרוקי, בשל מים עודפים מזוהמים מפעילות של מכרות ומחקלאות שזרמו לנחלים.
מאגרי המים העיקריים שעל הקולורדו הם יעדי תיירות פופולריים בקיץ. מגורים בבתי סירות וסקי מים הם פעילויות נפוצות באגמים מיד, פאוול, הוואסו ומוהאבי כמו גם במאגר נקיק פליימינג ביוטה ובוויומינג ובאגם נאוואחו בניו מקסיקו וקולורדו. באגם פאוול ובאזור הנופש הלאומי קניון גלן שסביבו ביקרו יותר מ-2 מיליון מבקרים בשנה נכון ל-2007, בעוד שקרוב ל-7.9 מיליון איש ביקרו באגם מיד ובאזור הנופש הלאומי אגם מיד ב-2008. תעשיית הנופש בנהר הקולורדו מעסיקה כרבע מיליון איש ותורמת 26 מיליארד דולר מדי שנה לכלכלת דרום-מערב ארצות הברית.
מפלגת האיחוד הלאומי הדמוקרטי
כח המשלוח הברזילאי
סטון קולד סטיב אוסטין
מפלגת הפועלים (ברזיל)
מפלגת הפועלים (בפורטוגזית: Partido dos Trabalhadores), ובראשי תיבות - PT, היא מפלגת שמאל בברזיל. המפלגה נוסדה בידי קבוצת פועלים ואינטלקטואלים ב-10 בפברואר 1980, בימי . המפלגה הוכרה באופן רשמי והורשתה להתקיים על ידי בית המשפט העליון של ברזיל ב-11 בפברואר 1982, עוד בימי שלטון הדיקטטורה.
נשיא ברזיל לשעבר, לואיז אינסיו דה סילבה, היה אחד ממייסדיה. המפלגה מורכבת מעשרות תתי סיעות השייכות למגוון של אידאולוגיות שמאליות, החל מקבוצת השמאל המתון אליה שייך הנשיא דה סילבה, וכלה בפלגים מרקסיסטים ונוצרים סוציאליסטים. המפלגה נחשבת לאחת ממפלגות השמאל החשובות באמריקה הלטינית.
צבע המפלגה הוא אדום, וסמלה הוא כוכב מחומש אדום, שבמרכזו האותיות "PT" בלבן. דגלה של המפלגה הוא אדום, כשבמרכזו כוכב מחומש לבן, והאותיות "PT" באדום.
היסטוריה.
ב-10 בפברואר 1980 החליטה קבוצה של אקדמאים, מנהיגי פועלים ואנשי ציבור, שכללו את לואיז אינסיו דה סילבה, להקים את מפלגת הפועלים הברזילאית (PT), שהייתה עם הקמתה מפלגת שמאל רדיקלי בעלת אידאולוגיה הקוראת לצדק חברתי ואידאולוגי, וזאת באמצע .
לאחר 1990 המפלגה זכתה לפופולריות, וזכתה בבחירות בערים רבות כסאו פאולו ופורטו אלגרה, ומדינות כריו גראנדה דו סול. רצף זה של זכיות הגיע לשיאו עם ניצחונו של מועמד המפלגה לנשיאות לואיז אינסיו דה סילבה בשנת 2002.
האגף הרדיקלי.
השינויים באוריינטציה הפוליטית של המפלגה הביאו לקבלתה על ידי רוב האוכלוסייה עם עלייתה לשלטון, אך מבחינה היסטורית המפלגה הייתה בעלת מסורת שמאלית רדיקלית, ורבים מחבריה התקשו להסתגל לאידאולוגיה המתונה החדשה. חברים מרכזיים במפלגה הושעו בשנת 2003 בשל כך שלא פעלו על פי החלטותיה. חברים אלו הקימו את "מפלגת הסוציאליזם והשלום" בשנת 2004.
גם לאחר פרישתם של חברים אלו, נותרו עדיין חברים רבים במפלגה השייכים לאגף הרדיקלי, ומכונים "מורדים" על ידי התקשורת. ב-30 בינואר 2005 הודיעו 112 חברים מרכזיים במפלגה על פרישתם, בטענה שהמפלגה אינה עוד כלי לשינוי חברתי, אלא כלי לשימור המצב הקיים.
המשבר בשנת 2005.
ביולי 2005 סבלה המפלגה מתוצאות המשבר פוליטי בברזיל שיזם רוברטו ז'פרסון, ראש מפלגת העבודה הברזילאית, מפלגת מרכז החברה בקואליציה. במהלך המשבר הובאו ראיות של ממש למימון בלתי חוקי של מסעי הבחירות של המפלגה, ושוחד בחירות, והמפלגה נקלעה למשבר החמור בתולדותיה. הקונגרס הלאומי של ברזיל החל בחקירה, וכן הועבר חומר לחקירת המשטרה. ההאשמות מתייחסות לבכירים כמזכיר המפלגה, סילביו פריירה, וגזבר המפלגה, דלוביו סוארז.
ז'וזה דירסאו, ראש המטה של דה סילבה נאלץ לפרוש מתפקידו, ונשיא המפלגה, ז'וזה ז'נואינו התפטר אף הוא.
המפלגה איבדה את הפופולריות שבה זכתה בקרב הציבור. עדיין לא ברור אם הנשיא עצמו מעורב בפרשה, אך ברור כי איבד חלק ניכר מכוחו הפוליטי. המשבר הביא רבים מחברי המפלגה לעבור לשורות "מפלגת הסוציאליזם והשלום".
מפלגת העובדים
מפלגת העובדים הברזילאית
מפלגת הפועלים הברזילאית
הרשות להגבלים עסקיים
מפלגת העבודה הדמוקרטית (ברזיל)
מפלגת העבודה הדמוקרטית (פורטוגזית: Partido Democrático Trabalhista) ובראשי תיבות - PTD, היא מפלגת שמאל בברזיל. המפלגה נוסדה בזמן המשטר הצבאי בברזיל, בשנת 1979, על ידי המנהיג השמאלי לאונל בריזולה, בניסיון לארגן את כוחות השמאל בברזיל, לקראת סיום משטרה של הכת הצבאית. המפלגה הצטרפה לאינטרנציונל הסוציאליסטי בשנת 1986.
היסטוריה.
המפלגה הייתה באופן היסטורי חלק ממפלגת העבודה הברזילאית שהוקמה על ידי הנשיא ז'טוליו ורגאס בשנת 1945. מנהיגה ההיסטורי של המפלגה, לאונל בריזולה, היה שייך להנהגת מפלגת העבודה, והיה גיסו ושותפו הפוליטי הבכיר של הנשיא ז'ואו גולאר ששלט בברזיל בין 1962 ל-1964. כיום המדובר במפלגות נפרדות, כאשר "מפלגת העבודה" היא מפלגת מרכז קטנה, בעוד שמפלגת העבודה הדמוקרטית היא מפלגת שמאל בינונית.
המפלגה מאורגנת לפי מחוזות ולפי רשויות מקומיות, אך היא משתפת פעולה עם תנועות חברתיות לאומיות, כתנועת השחורים, ארגוני נשים עובדות, איגודי עובדים, ארגון הנוער הסוציאליסטי, וארגוני הסוציאליסטים הירוקים. במרכז הארצי ישנם 250 חברים, והועד הפועל של המפלגה מורכב מ-21 חברים.
המפלגה זכתה להישגה הטוב ביותר בבחירות לנשיאות, כאשר מועמדה ההיסטורי, לאונל בריזולה, השיג 17% מן הקולות בבחירות הדמוקרטיות הישירות הראשונות לנשיאות ברזיל בשנת 1989. בריזולה נכשל בניסיונו לעלות לסיבוב השני בבחירות, כאשר מועמד מפלגת הפועלים לואיז אינסיו דה סילבה קיבל תוצאה העולה בחצי אחוז על התוצאה שהשיג. דה סילבה הפסיד בבחירות אלו לפרננדו קולור דה מלו בסיבוב השני.