הופר זכתה בפרסים רבים על עבודתה, ובנוסף, קראו על שמה ספינת מלחמה אמריקנית, מחשב-על וארכיטקטורה של מעבדים גרפיים.
ביוגרפיה.
בצעירותה.
הופר נולדה בניו יורק בשם גרייס ברוסטר מוריי, וכבר בצעירותה נודעה כילדה סקרנית עם חוש טכני מפותח (בגיל שבע פירקה שבעה שעונים מעוררים בניסיון להבין כיצד הם פועלים). בגיל 17 החלה ללמוד במכללת ואסר ובשנת 1928 קיבלה תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה. בשנת 1930 קיבלה תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת ייל. באותה שנה היא התחתנה עם פרופ' וינסנט הופר, ממנו התגרשה ב-1945. היא קיבלה ב-1934 את תואר הד"ר שלה באוניברסיטת ייל תחת הנחיית המתמטיקאי אייסטיין אור, ועבודת הדוקטורט שלה התפרסמה באותה שנה.
ב-1931 החלה ללמד במכללת ואסר, בה למדה בצעירותה, וב-1941 קודמה לדרגת פרופסור חבר.
שירותה בצי האמריקאי.
ב-1943, הופר נטלה חופשה מן המכללה בה לימדה, והתגייסה לשורות הצי האמריקני כחלק מה-WAVES (Women Accepted for Volunteer Emergency Service), חיל הנשים המתנדבות שבצי. על מנת לגייסה, היה צורך באישור מיוחד, מכיוון שמשקלה היה כ-7 ק"ג מתחת למשקל המינימום, 54 ק"ג.
במסגרת שירותה בצי הוכשרה גרייס בתחום המחשוב, והוצבה באוניברסיטת הרווארד, בצוות המתכנתים של המחשב החלוצי הרווארד סימן 1, צוות שבראשו עמד הווארד אייקן. היא המשיכה לשרת בצי במעבדת המחשבים בהרווארד עד 1949, ולשם כך ויתרה על מינוי לפרופסור מן המניין במכללת ואסר.
יחד עם ג'ון פרספר אקרט וג'ון מוקלי, מהנדסי האניאק, תכננו את בניית המחשב UNIVAC I, שהיה המחשב המסחרי השני שנבנה בארצות הברית. במהלך תכנון ובניית המחשב המציאה הופר את המהדר הראשון, שנקרא A-0, ובהמשך עמדה בראש צוות הפיתוח של המהדר פלו-מטיק.
באביב 1959 בוועידת מומחי מחשבים מטעם זרועות הממשלה והמגזר הפרטי האמריקניים, הוגדרה שפת COBOL. השפה שנודעת בפשטותה הרבה, נשארה נפוצה גם 50 שנה אחר כך, ועודנה פופולרית במערכות רבות. השפה התבססה על עבודתה של הופר ופיתוחים קודמים שלה. בשנת 1962 נבחרה הופר לעמית IEEE.
בסוף 1966, בהגיעה לגיל 60, פרשה לגמלאות משירותה בצי. היא נקראה חזרה לשירות פעיל באוגוסט 1967, ופרשה שוב בשנת 1971. בשנת 1972 נקראה פעם נוספת לשירות פעיל. לאור הישגיה קודמה ב-1973 לדרגת קפטן. בשנים 1967–1977 עמדה הופר בראש קבוצת שפות התכנות בצי האמריקאי. בשנת 1983 הועלתה לדרגת קומודור, בהחלטה מיוחדת של בית הנבחרים של ארצות הברית. היא פרשה סופית מהצי ב-14 באוגוסט 1986.
עם סיום שירותה מונתה ליועצת לחברת המחשבים DEC, וכיהנה במשרה זו עד למותה בשנת 1992.
היא נקברה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
פרסים והנצחה.
על שמה של הופר נקראו ספינת מלחמה אמריקנית (USS Hopper) ומחשב-על במרכז המחקר NERSC.
ב-9 בדצמבר 2013, יום הולדתה ה-107, הקדישה חברת גוגל להופר לוגו דודל מיוחד, לציון הישגיה בתחום המחשב. בדודל נראית הופר כותבת תוכנית COBOL המחשבת את גילה.
ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה (לאחר מותה).
כוכב הלכת המינורי 5773 Hopper, שהתגלה על ידי אלינור הלין, נקרא על שמה. השם הוכרז בנובמבר 2019.
יון מצולה
"יְוֵן מְצוּלָה" הוא שמה של כרוניקה שכתב הרב נתן נטע הנובר על גזירות ת"ח ת"ט.
המחבר התגורר באיזיאסלב, משם נמלט עם פרוץ המרד למז'יבוז'. הרב הנובר היה עד ראייה למתרחש בעירו; את היתר השלים משמועות ומהעתקה ספרותית משלוש כרוניקות קודמות: "צוק העתים" למאיר בן שמואל משברשין (יצא ב-1650), "מגילת עיפה" לר' שבתי כהן (1651), ו"פתח תשובה" מאת גבריאל בן יהושע שוסבורג (1651). הרב הנובר תיאר את התקופה הסוערת שהחלה במרד חמלניצקי, בו תקפו הקוזאקים והטטרים מחאנות קרים את האיחוד הפולני-ליטאי, תוך שהם טובחים ביהודים וביתר האוכלוסייה. כמו כן תיאר את ההגנה על ערים בידי כוחות האיחוד, כולל היהודים. הספר התקבע בזיכרון ההיסטורי: הוא יצא ביותר מעשרים מהדורות ותורגם לכמה שפות.
הרב הנובר נטה להגזים מאוד בקני-מידה מספריים וניסה, כסופרים אחרים בני זמנו, לקשור את קרבנות המאורעות למסורת האשכנזית של מוות על קידוש השם. בין היתר, דיווחו על הסירוב ההמוני להתנצר בטולצ'ין הוא כנראה העתקה מהתיעוד של מאיר בן שמואל על אירוע דומה בהומל. עד המאה ה-20 כמעט ולא היה היסטוריון יהודי שלא הסתמך על ספרו, אך במחצית השנייה שלה הפחית המחקר המודרני בהערכת אמינותו המוחלטת של "יון מצולה"; למרות זאת, הוא עודנו מקור חשוב אודות המאורעות.
שיטת הפלפול
שיטת הפִּלְפּוּל היא תופעה שרווחה בעולם היהודי בתקופות שונות, ונפוצה במיוחד בימי הביניים. להבדיל מהמונח "פלפול" הרווח במשנה ובתלמוד, "שיטת הפלפול" הוא כינוייה של תופעה שרווחה החל מבעלי התוספות, עבור למעטים בין הראשונים, והתגברה במיוחד בתקופת האחרונים – בייחוד ביהדות אשכנז.
תופעה זו לבשה צורות שונות בתקופות השונות, אך עם זאת, התאפיינה לרוב בצורות חשיבה והנחות יסוד דומות; בהן, הלכדה של התורה שבעל פה תוך השקפה כי כולה מקשה-אחת, עיסוק בחשיבה תאורטית שאינה נוגעת לפסיקת הלכה ונטייה לחידוד וחריפות לשמן. תופעה זו הייתה סלע מחלוקת שנים רבות, וזכתה מצד רבנים וחכמים לגינוי בצד עידוד.
הפלפול המוקדם.
במשנה ובספרות המדרשית נעשה שימוש בפלפול בעיקר תוך לימוד הפסוקים ובעימות של הלכות שונות זו מול זו. פלפול מוקדם זה אופיין בדרך חשיבה הפכפכה: כשמו כן הוא, "פל-פל" – הטיית הדעה אנה ואנה; צורת חשיבה שאינה מתמקדת במהותם של הדברים, אלא ביכולת הלוגית המופשטת לטעון אותם, וכתוצאה מכך לכל A תמיד ניתן לטעון לא-A. בנוסף, פלפול מוקדם זה החל לרוב בדיון הלכתי שטמן בחובו השלכות מעשיות, על אף שהמשך הדיון יכול ליסוב גם על נושאים תאורטיים לחלוטין. מאוחר יותר, הפכה המשנה עצמה למושא שיטה זו, וסוג חדש של פלפול התבסס בעיקרו על מעין שעשוע בדברי הלכה; כלומר, שימוש בנימוקים אנטי-הלכתיים באופן שברור היה כי על-אף שהם עוסקים בנושא מעשי – אין כל ספק שאין ביכולתם לשנות הלכה פסוקה.
הפלפול בימי הביניים.
הפלפול המאוחר יותר החל להתפתח לאחר כתיבת התלמוד, שהפכה ליסוד משמעותי בחשיבה הפלפולית והמסורתית. אירוע זה של כתיבת התלמוד הציב הנחות-יסוד חדשות בבסיס הפלפול – הנחות שחלקן אף הפכו לעקרונות אידאולוגיים. כך לדוגמה, היו שדגלו בגישה של הרמוניזציה כלל-הלכתית לכל התורה שבעל פה, וסברו כי ההלכה אובייקטיבית ואינה תלויה במקום ובזמן או בדעות שונות – גישה שלפיה לא תיתכן סתירה בהלכה, הגם שזו סתירה בין שני מקורות מרוחקים מאוד זה מזה – כרונולוגית או גאוגרפית. יתרה מכך, התלמוד עצמו הפך למושא לפלפול, וכך רווחה הגישה כי התלמוד כולו מקשה אחת ללא סתירות, ושיש להתאמץ כדי ליישבן.
הנחות יסוד אלה לגבי התלמוד כללו את זו שכל התנאים והאמוראים הכירו את מכלול ההלכות שהתחברו בתקופתם, ומכאן שבמקרה של סתירה יש ליצור 'חילוק' – אבחנה דקה ככל שיידרש, כדי להסביר את ההבדל בין שני המקרים. רעיון זה אומץ על ידי בעלי התוספות בחיבורם על התלמוד, ובהקדמה לספר "ים של שלמה" כותב המהרש"ל הגדרה מפורסמת לשיטתם של בעלי התוספות, המתארת בדיוק את גישת ההלכדה של התלמוד: בעלי התוספות החלו לפעול במאה ה-11 וה-12, כשמונה מאות שנים לאחר כתיבת התלמוד, ואין לדעת באיזה שלב בדיוק התחילה גישה מפולפלת זו, אך עם זאת ניתן להבחין מתשובות בהלכה מתקופת הגאונים, כי באותה תקופה רווחה עדיין שיטה פשטנית העוסקת בעיקר בפסיקת הלכה.
במסורת ניתן למצוא הדים לגישה מכלילנית זו כלפי התורה שבעל פה כולה, בדבריו של ריש לקיש, שאמר: . וברוח דומה נכתב במדרש:
מאפיינים.
עבודת המפלפלים כללה השוואות בין הטקסטים השונים, סיווגם, יישוב סתירות ביניהם, והמצאת חילוקים רבים בין נושא למשנהו – גם אם היה צורך להמציא המצאות מופלגות ללא בסיס טקסטואלי. שיטת לימוד זו הובילה לעיסוק בחריפות לשמה והשעשוע האינטלקטואלי שבלימוד פלפלני הפך לערך בפני עצמו, דבר שהוביל להתרחקות מפסיקת הלכה, ועיסוק בלימוד לשם ההנאה האינטלקטואלית שבכך.
שיטת ה'חילוקים'.
המצאת שיטת הפלפול של ימי הביניים מיוחסת לרב יעקב פולק שהיה ראש ישיבה בקרקוב. למרות הערפול סביב ייסוד שיטת הפלפול המאוחר – שיטת החילוקים – ידוע כי מקורה הוא באשכנז, בישיבות ששכנו בערים אאוגסבורג, נירנברג ורגנשבורג, וכי באזור זה הפיץ הרב פולק את שיטתו המסוימת שכונתה "שיטת החילוקים", ושהתפתחה לכיוונים שונים בדורות שאחריו. תלמידו, רבי שלום שכנא, המשיך את דרכו של רבו בשיטת החילוק והפלפול בישיבתו הפופולרית "ישיבת חכמי לובלין". הרב פולק לא כתב שום חיבור, ואין יודעים במדויק במה דגל, והאם תמך בשיטתו בקיצוניות דומה לזו שהתפתחה בדורות שלאחר מכן. כך, רבי ברכיה בירך שפירא מהלל את שיטת החילוקים של פולק, אך מתנגד נמרצות לקיצוניות שאליה הגיעו הדורות שלאחר מכן. המהר"ם מלובלין מביא בחידושיו פלפול אך כותב: "ואפסיק מזה, כי אין כוונתי לזה בחיבור זה ולא כתבתי זה אלא כדי להלהיב את לב התלמידים...".
מאפיינים.