הסורה כוללת לחשי הגנה מפני השטן (המכונה "הלוחש הנחבא" ו"הלוחש בלבב אנוש") והשדים. הסורה מזכירה כי יש לחשוש גם מלחשיהם של בני האנוש, מרבית הפרשנים מייחסים איה זו למסורת המספרת כי יהודי בשם לַביד אבן אל-אעצם הטיל כישוף על מוחמד. מסופר כי כאשר נגלתה למוחמד סורה זו, הרעד שאחז בו נפסק, מאמינים כי קריאת כל פסוק מאחד עשר הפסוקים המרכיבים את שתי הסורות "השומרות" - סורת א-נאס וסורת אל-פלק (הסורה הקודמת לסורת א-נאס) מתירה חלק מהכישוף הרע שהוטל על מוחמד. לעומת זאת, שללו פרשנים מועתזילים את הפרשנות הזאת היות שפגעה בתדמיתו של הנביא כחסין מפני השטן בהיותו שליח האל.
הטקסט עם תעתוק ותרגום לעברית הוא כדלקמן:
بِسْمِ اللّهِ الرَّحْمـَنِ الرَّحِيم
114:1 قُلْ أَعُوذُ بِرَبِّ النَّاسِ
114:2 مَلِكِ النَّاسِ
114:3 إِلَهِ النَّاسِ
114:4 مِن شَرِّ الْوَسْوَاسِ الْخَنَّاسِ
114:5 الَّذِي يُوَسْوِسُ فِي صُدُورِ النَّاسِ
114:6 مِنَ الْجِنَّةِ وَ النَّاسِ
סורה זו שונה בסגנונה מסורות אחרות, מאחר שהיא מציינת שהשטן יכול להזיק לבני האנוש. בכך בני האדם נדרשים להיזהר מפני רעת השטן, אותו ברא אלוהים, בתפישה האסלאמית. סורת אל-פלק, הסורה הקודמת לסורת א-נאס, עוסקת גם היא באותו הנושא, ועל כן לעיתים מתייחסים לשתיים כצמד בשם "השומרות" (מפני השטן) (المعوذتين אל-מֻעַוַדַ'תַין).
קיימת סונה (מנהג) הגורסת כי יש לקרוא סורות אלו מעל למיטתו של חולה טרם ישכב לישון. בחדית' של צחיח אל-בח'ארי מסופר כי עאישה נהגה לקרוא את צמד הסורות האלו מדי יום ליד יצועו של מוחמד לאחר שהיה הולך לישון. מסורת אחרת מספרת כי בתפילת הוִתר (תפילת רשות בין תפילת הלילה לזו שמתבצעת עם עלות השחר), מוחמד קרא משתי הסורות האחרונות. בחדית' אחרת הוא הורה לאחד ממלוויו לומר שתי סורות אלו טרם השינה ולאחר ההתעוררות בבוקר. כי מנהג אחר הוא קריאת "השומרות", יחד עם סורת אל-פאתחה (סורת הפתיחה) שבע פעמים ביום שישי כסגולה להגנה שתוקפה יפה לשבוע ימים, עד ליום השישי הבא.
תיאור השטן ככוח עיקרי אשר יכול להזיק להתנהגות המאמינים, גרם לזרמים רציונליים בתוך האסלאם לטעון שאין לראות בשתי הסורות כחלק מן הקוראן. טענתם הייתה שאם השטן יכול להזיק לאדם באמצעות כישוף ולחש, הרי בני האדם לא התנהגו מרצונם החופשי ובכך אי אפשר לראות בהתנהגותם הלא דתית כהתנהגות שחייבים להיענש עליה באמצעות אללה.
סורת בני האנוש
רנדל ג'רל
רנדל ג'רל (באנגלית: Randall Jarrell; 6 במאי 1914 - 14 באוקטובר 1965), משורר סופר, מרצה, מבקר וסופר ילדים ונוער אמריקאי. שימש בתפקיד היועץ לענייני שירה בספריית הקונגרס האמריקאי.
ביוגרפיה.
ג'רל גדל כילד מחונן בעיר נאשוויל, במדינת טנסי. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, יצא ללימודים באוניברסיטת ואנדרבילט. הוא סיים את לימודי הדוקטורט שלו בהצטיינות, בתחום ספרות ולשון אנגלית.
ג'רל התגייס לצבא האמריקאי בשנת 1942, ושירת בעת מלחמת העולם השנייה, תחילה בחיל האוויר האמריקני ואחר כך ביחידות אחרות. בשנה זו פורסם גם ספר שיריו הראשון. בשנת 1945 התמנה ג'רל למרצה לספרות אנגלית באוניברסיטה של צפון קרולינה.
ג'רל כתב ופרסם תשעה ספרי שירה, רומן אחד, מספר ספרי עיון וביקורת על שירה, ואנתולוגיה אחת. הוא צבר מוניטין רב כמשורר בעקבות קובצי השירה למבוגרים שפרסם. ב-1956 הוזמן לספריית הקונגרס בוושינגטון, ושימש שנתיים בתפקיד היועץ לענייני שירה. בנוסף שימש כנשיא האקדמיה האמריקאית לשירה, וכיהן בתפקיד כמה שנים.
בסגנונו היה ג'רל מקורב למשוררים האמריקאים אליזבת בישופ, דלמור שוורץ, רוברט לואל וג'ון ברימן. הוא ניחן בגישה אסתטית מקורית ומעמיקה.
בשנתיים האחרונות לחייו החל לפרסם יצירות לילדים. יצירותיו כוללות דמיון רב ואיכויות אסתטיות לשוניות, אווירה חלומית וסיפוריות חלומית.
ג'רל נהרג בתאונת דרכים בעיר גרינסבורו שבצפון קרולינה, באוקטובר 1965.
קטע משירו "יהודים בחיפה".
השיר, באנגלית "Jews at Haifa", העוסק בגירוש המעפילים לקפריסין, בידי חיילי המנדט הבריטי, תורגם על ידי גיורא לשם.
יואל בן-פורת
יואל בן-פורת (8 במאי 1931 – 28 במרץ 2007) היה תת-אלוף בצה"ל. במהלך מלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד יחידת איסוף מודיעין האותות של אמ"ן (יחידה 848), שנודעה אז גם בשם "יחידת המצפה".
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
יואל בן-פורת נולד כיואל ויינראוב בעיר סקאלאט שבמזרח פולין (סמוך לטרנופול, היום באוקראינה) בשנת 1931, ליוסף ויינראוב ולמלוינה (מלכה) לבית באואר. אביו עמד בראש תנועת "גורדוניה" בעיר. בשנת 1941 האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית והעיר שוחררה על ידי הסובייטים במרץ 1944. משפחתו של בן פורת נרצחה בשואה ב-1942, והוא שרד בגטו, במחנה עבודה וביערות. לאחר המלחמה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", ובמסגרתה עלה לארץ ישראל באפריל 1947 (באוניית המעפילים "מולדת"), נעצר והועבר למחנות המעצר בקפריסין עד לדצמבר 1947.
קריירה צבאית.
במלחמת העצמאות לחם ביד מרדכי, לאחר מכן התנדב לגדוד חיל המשמר ונמנה עם ראשוני קיבוץ גזית. בשנת 1950 התגייס לצה"ל ושירת כקצין מחקר בענף מצרים של מחלקת המודיעין. את מרבית שירותו עשה ביחידת איסוף מודיעין האותות (יחידה 848, סיגינט, הקרויה כיום "יחידה 8200") כקב"ר. בשנת 1956 קודם לתפקיד מפקד צוות האזנה ניידת כחלק ממפקדת אוגדה. בתפקיד זה שירת במבצע קדש. בשנת 1957 מונה לראש מדור בינה רשתית.
ב-26 בנובמבר 1966, שבועיים אחרי מבצע מגרסה, נקלט על ידי יחידה 848 מברק שנוסח כפקודה מאת המפקד הכללי של המפקדה הערבית המאוחדת (מפע"ם), אל מפקדי הכוחות המזוינים של כל המדינות הערביות החברות במפע"ם. ההוראה הייתה להעמיד את כוחותיהם בכוננות מלאה. הידיעה דווחה לגורמי אמ"ן ובעקבותיה הוכרזה בצה"ל כוננות (שם הקוד – "רובד"). בבדיקה נוספת של הידיעה ולאחר שלא נראו תזוזות בקרב כוחות ערביים בוטלה הכוננות. הבדיקה הנוספת של הידיעה הצביעה על טעות בתרגום מערבית לעברית. בשל חומרת הטעות לקח על עצמו סא"ל יואל בן-פורת, מפקד המסגרת המקצועית האחראית לכך ביחידה, את האחריות והגיש התפטרות לראש אמ"ן אלוף אהרן יריב. יריב דחה את ההתפטרות. בלקיחת האחריות על אירוע אשר לא גרם לאסון, אלא רק לכוננות (שהייתה כרוכה בהוצאה כספית ניכרת), הוכיח בן-פורת נורמה של מנהיגות בחיל המודיעין. אלוף יריב העריך מאוד את אישיותו וכישוריו של בן-פורת, וסבר כי אסור לאבד קצין מוכשר ואיכותי בשל טעות, שנזקה היה מוגבל.
בשנת 1968 קודם לתפקיד עוזר ראש מחלקת איסוף באמ"ן, אברהם ארנן. בתפקיד זה שירת במלחמת ההתשה. בשנת 1971 מונה לסגן מפקד יחידה 848, ובשנת 1972 מונה למפקד יחידה 848, בדרגת אלוף-משנה, ופיקד עליה בתקופה שקדמה למלחמת יום הכיפורים ובמהלך המלחמה. בן פורת טען כי לפני פרוץ המלחמה ניסה להתריע בפני ראש אמ"ן, אלי זעירא, וראש מחלקת מחקר, אריה שלו, שעומדת לפרוץ מלחמה, אך אלה התעלמו מאזהרותיו. ויכוח בין בן פורת לזעירא, שזכה לפרסום אף שפרטיו עדיין נשמרים בסוד, עסק בשאלת הפעלתם של "האמצעים המיוחדים" של אמ"ן במצרים, לקבלת מידע מודיעיני שיאפשר מענה לשאלה האם תנועות הצבא במצרים הן הכנה למלחמה, או שמדובר בתרגיל. בן פורת דרש להפעיל את "האמצעים המיוחדים", אך נענה בשלילה על ידי זעירא. לדברי בן פורת, ארבעה ימים לפני תחילת המלחמה, ביקש מזעירא אישור לגיוס 150 עד 200 אנשי מילואים ליחידתו, אך זעירא סירב. יום לפני המלחמה, במסדר יום שישי, הודיע מפקד המסדר על דבר המלחמה הצפויה ואת סיסמאות הרדיו המיוחדות לעניין החזרה לבסיס.
כיהן כדובר צה"ל בין השנים 1976–1977, שירת במכללה לביטחון לאומי, והיה סגן נספח צה"ל בוושינגטון.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים נפגעה בריאותו הנפשית, והוא נשלח לאשפוז כפוי בבית חולים פסיכיאטרי.
בשנת 1985 פרש מצה"ל, בדרגת תת-אלוף. לאחר פרישתו המשיך להרצות בפני צוערי קורס קציני מודיעין במגמת סיגינט.
במאי 1988 סיים כתיבת מחקר בן שנתיים שכותרתו "הפתעת יום הכיפורים: מידע, לקטים, ניתוח ומסקנות". המחקר הודפס ב-16 עותקים בסיווג "סודי ביותר". ארכיון צה"ל מסרב לפתוח את המחקר לציבור בטענות שונות.
את התקופה שבין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים תיאר בספרו "נעילה - סיפור ההפתעה של מלחמת יום הכיפורים מפי מפקד לשעבר של יחידת ההתרעה המרכזית של אמ"ן", שיצא לאור בשנת 1991.
חיים אישיים.
בן פורת היה נשוי לצביה ולהם שתי בנות.
יער חולדה
יער חולדה הנקרא גם יער הרצל, נמצא מזרחית לקיבוץ חולדה. היער ניטע לראשונה בשנת 1907 סביב חולדה הישנה לזכרו של בנימין זאב הרצל, חוזה מדינת היהודים שנפטר בשנת 1904. יער חולדה הוא היער הנטוע הראשון של הקרן הקיימת לישראל. ביער נטועים עצי מחט, עצי אשל, עצי חרוב, עצי זית ועצי ברכיכיטון. במקום נמצאת חוות חולדה ובית הרצל שהיוו את מקום ההתיישבות של חולדה הישנה.
נטיעת היער והקמת חוות הלימוד.
בנק אנגלו-פלשתינה רכש בשנת 1905 כ-2,000 דונם באזור חולדה עבור התנועה הציונית. ב-1907 החלו בנטיעת עצי זית ביער לזכרו של הרצל. קרן קיימת לישראל הכינה משתלה בלוד ומינתה ב-1908 את האגרונום משה ברמן כאחראי על עבודה זו, שהחל בנטיעות על ידי פועלים ערבים. מעשה זה עורר התמרמרות רבה בקרב פועלים יהודים, שתמהו מדוע יער על שם המנהיג הציוני החשוב ביותר ניטע על ידי פועלים ערבים. כאות מחאה עקרו פועלים מהמושבות באזור את השתילים שנטעו הערבים, אך נטעו אותם מחדש כדי לא לגרום נזק למשתלה.