סרטו העלילתי הראשון כבמאי של וייקפילד, "Berserk", הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע האמריקאים ב-5 באפריל 2019. מככבים בו ניק קאנון, ג'יימס רודיי, נורה ארנזדר, ארין מוריארטי וג'ק פלאהי. הסרט הופק על ידי בריאן קוואנו-ג'ונס. הסרט התבסס בחלקו על מישהו שניסה לפרוץ לביתו של וייקפילד. וייקפילד כתב והפיק את הסרט יחד עם ויליאם דיי פרנק.
אליס וודוורד
אליס בולינגברוק וודוורד (באנגלית: Alice Bolingbroke Woodward; 1862–1951) הייתה אמנית ומאיירת אנגלייה. אחת המאיירות הפוריות ביותר בתחילת המאה העשרים וידועה בעיקר בזכות עבודתה בספרות ילדים, ובזכות האיורים המדעיים שלה.
ביוגרפיה.
וודוורד נולדה ב -3 באוקטובר 1862 בצ'לסי, לונדון. אביה הנרי וודוורד, היה מדען בולט בתחום הגאולוגיה, ועבד במוזיאון הטבע בלונדון. בילדותה התחנכה וודוורד בביתה על ידי מורים, יחד עם ארבע אחיותיה ושני אחיה (היא הייתה הרביעית מבין שבעה ילדים). מגיל צעיר עודדו את הילדים לצייר, כאשר בסופו של דבר כל האחיות הפכו אמניות וכל האחים הפכו למדענים. בשנות העשרה המאוחרות שלה, אליס הייתה מספיק מיומנת כדי להמחיש בציורים הרצאות לאביה ומאמרים בעיתונים עבור עמיתיו.
הדבר איפשר לה להרוויח מספיק כסף כדי להתחיל את לימודיה בבית הספר לאמנות סאות' קנזינגטון, ומאוחר יותר בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר ואחריו באקדמיה ז'וליאן בפריז. היא למדה שיעורים באיור של ג'וזף פנל ומוריס גרייפנהגן, והקשר שלה עם פנל הוביל לעבודות בהוצאות ספרים ובחברה לאיור ספרי ילדים. היא המשיכה לאייר עבודות מדעיות לאורך הקריירה שלה.
אליס וודוורד נפטרה בשנת 1951.
אחותה, גרטרוד מרי וודוורד, עבדה גם בליטוגרפיה אנטומית, והייתה חברה לכל החיים של ביאטריקס פוטר.
בין השנים 1896–1900 עבדה בהוצאת הספרים בגלאזגו Blackie and Son Limited, ואיירה סדרת ספרי ילדים ובהם To Tell the King the Sky is Falling, הרפתקאות בארץ הצעצועים, Apple Red and Silver Bells. היא החליפה את אוברי בירדסלי כמאיירת, והשפיעה על המאיירת סיסלי מרי בארקר.
המו"ל הראשי שלה היה ג'ורג ' בל ובניו עבורם איירה את ספר התמונות של פיטר פן שכתב דניאל אוקונור, ויצרה 28 לוחות צבעוניים.
היא איירה את סיפוריהם של שתי אופרות של גילברט וסאליבן, את הרפתקאות אליס בארץ הפלאות של לואיס קרול ואת היופי השחור הקלאסי של אנה סוול. בין אחרוני ספריה היה כרך מיתוסים ואגדות האבוריג'ינים האוסטרלים אותם איירה בשנת 1930 בגיל 68.
וודוורד גם הציגה ציורים (של סצינות בנורמנדי ובנורפוק) עבודותיה הופיעו בלמעלה מ -80 פרסומים, כולל שחזורים של דינוזאורים בעיתון "Illustrated London News".
כדי להבדיל בין שני סוגי עבודותיה השונות, היא חתמה על כל האיורים שלה במונוגרמת פרפר, ואילו בעבודתה המדעית היא פשוט כתבה את שמה. עבודתה המדעית נודעה בדיוק שלה, הכרח בהמחשה טכנית. הרישומים שלה היו גם תמיד חיים, בין אם זה היה ציור של דגימה או שחזור של חיה פרהיסטורית.
ריק ווייקמן
תחזית מזג האוויר (להקה)
שמואל ישראלי
שמואל (פפו) ישראלי (אוקטובר 1928 – ספטמבר 2016) היה כדורגלן יהודי יליד יוון ששיחק בעמדת הקיצוני ימני במכבי תל אביב בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ישראלי נולד ביוון ועלה לארץ ישראל בגיל 5 יחד עם משפחתו. הוא שיחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב וב-1947 עלה לקבוצה הבוגרת. במדי הקבוצה זכה ב-5 אליפויות ו-4 גביעי מדינה. ב-29 באוקטובר 1949 כבש שער בדרבי הראשון נגד הפועל תל אביב לאחר קום המדינה. ב-1959 פרש ממשחק לאחר שנפצע בתאונת דרכים.
לישראלי 4 הופעות במדי נבחרת ישראל. הופעתו הראשונה הייתה ב-8 במרץ 1954 במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1954 נגד נבחרת יוון. ב-1956 הוא השתתף ב-2 משחקים במסגרת גביע אסיה.
בספטמבר 2016 הלך לעולמו.
בקתת העץ ניקולסקוי
בקתת העץ ניקולסקוי (בגרמנית: Blockhaus Nikolskoe, קרוי גם "Russisches Haus" – "בית רוסי") הוא מונומנט המשמש כמסעדה השוכן מול אי הטווסים בפרבר ואנזה שברובע שטגליץ-צלנדורף של ברלין, בירת גרמניה. הוא הוקם ב-1819 על ידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה בסגנון של בית חווה רוסי בזמן ביקורה של בתו, שרלוטה ובעלה ניקולאי (שהפך אחר כך לצאר של האימפריה הרוסית). המבנה שניזוק בשרפה ב-1984 נבנה מחדש תוך שחזור מדוקדק של המבנה המקורי. המבנה הוא חלק בקבוצה של מבנים היסטוריים אדריכליים, אמנותיים ותרבותיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-19, המכונה "המכלול התרבותי של הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
ב-1837 נבנתה בסמוך כנסיית פטרוס ופאולוס בניקולסקוי (St. Peter und Paul auf Nikolskoe).
היסטוריה מוקדמת ומקור השם.
ההיסטוריה של הבית הרוסי קשורה קשר הדוק לברית הנשק הפרוסית-רוסית נגד נפוליאון ולידידות בין אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה למלך פרידריך וילהלם השלישי. היה זה אחיו של אלכסנדר הראשון, וחתנו של פרידריך וילהלם השלישי. הדוכס הגדול ומאוחר יותר הצאר ניקולאי הראשון שהבית היה מוקדש לו. השם ניקולסקוי מקורו במילה הרוסית Никольское, שמשמעותה "השייך לניקולאי".
שרלוטה, בתו הבכורה של פרידריך וילהלם, פגשה את ניקולאי במהלך חגיגות הניצחון של בעלות הברית על נפוליאון בברלין ב-1814 וב-1815. לבקשת פרידריך וילהלם השלישי. ואלכסנדר הראשון התקיימה החתונה ב-13 ביולי 1817 ברוסיה.
פרידריך וילהלם השלישי ביקר את בתו בשנת 1818 ב (כיום חלק מסנקט פטרבורג), שם היא נהגה לשהות בתקופת קיץ, לרגל הולדת נכדו הראשון, לימים הצאר אלכסנדר השני. הקיסרית מריה פיודורובנה עיטרה את הפארק של בית הקיץ ואת סביבתו במבנים טיפוסיים ממערב אירופה. לאחר הניצחון במלחמה הפטריוטית נגד נפוליאון, הפטריוטיות הרוסית הפכה כמעט לאופנה ולכן מריה פיודורובנה פיתחה את הרעיון להקים כפר רוסי טיפוסי בפארק (עם זאת לאחר מותה בשנת 1828, ננטש פרויקט הכפר השלם ב"סגנון הרוסי"). לצורך ביצוע הפרויקט, ערך האדריכל האהוב על אימו של הצאר, קארלו רוסי, תוכניות להפוך את הכפר גלזובו ל"כפר רוסי". תוכניות אלו כללו גם סוג חדש של בית כפר "רוסי".
אם להאמין למסורת מאוחרת יותר, נאמר כי בית כפרי רוסי זה שימח את שרלוטה במיוחד והיא הראתה אותו (או לפחות את התוכניות שלו) לאביה פרידריך וילהלם השלישי. במהלך ביקורו.
בניית ניקולסקוי.
פרידריך וילהלם השלישי קיבל את התוכנית של קארלו רוסי לסגנון האדריכלי של גלזובו, והוא לקח אותה לברלין כדי לבנות בית כזה בפרוסיה, ליד אי הטווסים בין ברלין לפוטסדאם, "כדי לייפות את הנוף". האי היה מקום מועדף על אשתו המנוחה לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ ושכן בו גן החיות הפרטי שלו, שלאחר מותו בשנת 1840 היווה את הבסיס ליצירת גן החיות של ברלין. בנוסף ל"ייפוי הנוף", היו גם סיבות אובייקטיביות להקמת מגורים קבועים. מצד אחד, מיקום האי של הארמון ואזור הגן, שהיה פופולרי מאוד בקרב משפחת המלוכה, ובימי שלישי וחמישי גם בקרב תושבי ברלין ופוטסדאם בימים שהותרו ביקורים ציבורים, הצריך פעילות מעבורת סדירה. מצד שני, העניק הנסיך הבריטי, יורש העצר ג'ורג' הרביעי לפרידריך וילהלם השלישי פריגטה קטנה במהלך ביקורו של האחרון באנגליה בשנת 1814 בעקבות חגיגות הניצחון של בעלות הברית בפריז, כתזכורת לאחוות הנשק. פריגטה זו הגיעה לפוטסדאם בסוף שנת 1814 והוצבה באי הטווסים. הפריגטה יצאה מכלל שימוש בשנת 1828 ובשנת 1830 נרקבה לחלוטין, ולכן הגיעה ב-18 ביולי 1832 ספינה חדשה, הפריגטה הגדולה במקצת "רויאל לואיזה" (Royal Louise), שעגנה בבית סירות על אי הטווסים, והיו לה מעגנים אחרים ב ומול ארמון גליניקה. היא שימשה את משפחת המלוכה לטיולי תענוגות לאורך המאה ה-19.
לאחר שנקבע אתר הבנייה על הגבעה שמול אי הטווסים ביערות המלכותיים, נבנה הבית בשנים 1819–1820 על ידי מחלקת חלוצי המשמר (Garde-Pionier-Abteilung) בהנחיית ההאופטמן אדולף סנתלאגה (Adolf Snethlage; 1788-1856). על פי תוכניתו של קארלו רוסי ועל פי העיצוב הרוסי הוקם המבנה מבולי עץ עגולים. נוספה קומה אחת: קומת הקרקע הייתה אמורה לשמש דירה למלחים, אך הקומה העליונה נועדה כחדר תה לפרידריך וילהלם השלישי וכללה דירה קטנה למשגיח.
ב־19 ביוני 1820 מינה פרידריך את העגלון שלו איוואן בוקו (Ivan Bockow) למשגיח. איוואן בוקו, ה ("מושל הטירה") של ניקולסקוי, היה כפוף למרשל החצר (Hofmarschallamt, המנהל של ענייני חצר המלוכה) החל מ-1 ביולי 1820. איש הקשר של בוקו היה גנן החצר פרדיננד פינטלמן (Ferdinand Fintelmann). באוגוסט 1820 עברו המלחים יוהאן וכריסטיאן שולט ופטר בוט, שהיו אמורים להפעיל את תעבורת המעבורת לאי הטווסים, לדירה שסופקה להם.
ב-24 באוקטובר 1820 ביקרו בני הזוג שרלוטה והדוכס הגדול ניקולאי בברלין ובפוטסדאם, ופרידריך השלישי הראה להם בגאווה לראשונה את בקתת בולי העץ. ייתכן שהשם "ניקולסקוי" (מרוסית" Никольское, "השייך לניקולאי") מקורו בביקור זה. עם זאת הכינוי "הבית הרוסי" נשאר פופולרי, וכך הוא מכונה בספרי מסע ישנים.
משנת 1820, קיים פרידריך וילהלם השלישי ביקורים תכופים במבנה וציין ביומנו אודות ניקולסקוי. ניתן למצוא את המבנה כאיורים בתיאורי תיירים וכן בספר ההזמנות של פרידריך וילהלם השלישי מיצרן הפורצלן המלכותי חברת Königliche Porzellan-Manufaktur (KPM) של ברלין.
ב-13 באוגוסט 1837 נחנכה ליד בית העץ כנסייה פרוטסטנטית מעוטרת באלמנטים "רוסיים", שהוקדשה לפטרוס ופאולוס, ונבנתה על פי תוכניות שעליהן הייתה לבנו האוהב אמנות, שלימים יהפוך למלך פרידריך וילהלם הרביעי, השפעה מכרעת.