הדגימות שנשלחו לגולד, הוצגו בפני האגודה הזואולוגית של לונדון, והגולגולות והעור הופקדו למשמרת במוזיאון להיסטוריה של הטבע. מאז התיאור הראשון של גולד, נאספו בטבע רק פוטוראים בודדים; הבוטנאי ג'יימס דרומונד אסף פוטורו אחד בשנות ה-40 של המאה ה-19, והזואולוג ג'ורג' מאסטרס אסף כ-4 פרטים בשנות ה-60 של המאה ה-19. האספן ויליאם ווב השיג 5 פרטים במפרץ המלך ג'ורג' בשנת 1874 והוא היה האחרון שהצליח לאסוף פוטורו רחב-פנים בטבע; הדגימות שאסף מוחזקות כיום במוזיאון מקלי בסידני.
בשנת 1934, הממולוג האוסטרלי הדלי הרברט פינליסון שחקר יונקי כיס קטנים רבים ברחבי אוסטרליה, בחן שרידים מגוונים של כיסאים שנמצאו במערת קלי היל באי הקנגורו בחופי אוסטרליה הדרומית. הוא גילה בתוכם להפתעתו שרידים של פוטורו אשר חלקו קווי דמיון עם השרידים הידועים של פוטורו רחב-פנים. עם זאת, העצמות הללו נמצאו באזור רחוק בהרבה מטווח התפוצה המשוער של המין, והשיניים גם הן היו שונות מהדגימות האחרות. פינליסון החליט שהשרידים הללו מייצגים מין פוטורו חדש, אותו כינה "פוטורו מורגן" ("Potorous morgani") על שם האספן שמצא אותם. בהמשך, הוא השיג גולגולת שנייה שלמה יותר מאותה מערה, והשוואה בינה לבין השרידים הקודמים והדגימות האחרות, הובילה אותו למסקנה שמדובר בפוטורו רחב-פנים.
בספר "היונקים של אוסטרליה" ג'ון גולד קרא למין "קנגורו חולדתי-רחב פנים", אולם שמו האוסטרלי הנפוץ הוא פוטורו רחב-פנים שהושאל מהכינוי של המין הראשון שהתגלה (פוטורו חוטמני כיום), כחלק מהמדיניות האוסטרלית להעדיף שמות המבוססים על כינויים מקומיים בשפת הילידים האבוריג'ינים. האספן ג'ון גילברט שרכש את הדגימה הראשונה מהילידים האבוריג'ינים, כתב לג'ון גולד שהיונק מוכנה מודה, מור-דה או מורט בשפת ניונגר של הילידים במערב אוסטרליה. השם המדעי שניתן למין על ידי גולד הוא "פוטורוס פלטיפוס" ("Potorous platyops"), שמשמעותו: הפוטורו בעל כף הרגל הרחבה והשטוחה.
מידע כללי.
אנטומיה ומראה.
הפוטורו רחב הפנים היה המין הקטן ביותר בסוגו, והזכיר במראהו החיצוני אוגר או נברן גדול. מבנה גופו היה קומפקטי וגוצי, והוא התאפיין בראש גדול ועגלגל עם חרטום חרוטי. הגולגולת שלו הייתה רחבה יחסית ובעלת לסתות קטנות, והאף היה עגול וקצר בדומה לקנגורו חולדתי מדברי או לקנגורו חולדתי אדמוני ובניגוד מובהק למיני הפוטורו. סימן ההיכר הבולט של המין, היו הלחיים הנפוחות והגדולות שלו אשר הזכירו גור של וומבט. האוזניים של הפוטורו היו קטנות ועגולות, ועיניו החרוזיות בלטו מחוריהן. למין היו רגליים אחוריות ארוכות וחזקות, וגפיים קדמיות דקות וקטנות. זנבו היה דקיק וקצר לעומת מינים אחרים.
הפרווה של הפוטורו רחב הפנים הייתה צפופה, רכה וזיפית. צבעה הכללי היה חום בהיר, בז' או אפרפר בחלק העליון ולבן-קרמי או שמנת בחלק התחתון. הפרווה הייתה שזורה בשערות צהובות ולבנות שהעניקו לה מראה מפוספס. הפנים היו בהירות במעט מהגוף, עם סנטר לבנבן וסימונים לבנים דהוים בלחיים, סביב האף וליד האוזניים. אורך ראשו וגופו של הפוטורו היה 24 סנטימטרים, ואורך זנבו 18 סנטימטרים בלבד; משקלו היה 0.8 קילוגרם.
תפוצה.
הפוטורו רחב הפנים היה אנדמי לאוסטרליה. הפרטים הבודדים שנאספו בחיים, היו מוגבלים לחגורת החיטה בדרום-מערב אוסטרליה המערבית. שרידים ומאובנים שהתגלו במשך השנים, מצביעים על כך שטווח התפוצה ההיסטורי השתרע מדרום-מערב אוסטרליה לאורך קו החוף הדרומי ומישור נולארבור, עד לחצי האי אייר באוסטרליה הדרומית; שרידים שלו נמצאו גם באי הקנגורו. בית הגידול שלו כלל ככל הנראה פסיפס של שיחים, כרי דשא וביצות מלוחות לצד מישורים חוליים, ונראה שהוא לא אכלס כלל יערות בניגוד לקרוביו. בהתחשב בנדירות של המין והכחדתו המוקדמת, אין כלל מידע אודות ההתנהגות והתזונה שלו. המידע היחיד שהאספן ג'ון גילברט הצליח לחלץ מפי האבוריג'ינים, הוא שהפוטורו שנרכש מהם נהרג בסבך סביב אחד מלגונות המלח בביצות וולימה.
הכחדה.
כבר בדיווחים המוקדמים של אספנים מהמאה ה-19, צוין שהפוטורו רחב הפנים היה מין נדיר. הפעם האחרונה שהמין נאסף בטבע הייתה בשנת 1874. גיא שורטרידג שניסה ללא הצלחה למצוא פרטים חיים במסעו ליד מפרץ ברמר, מצא שרידים שלו במערה ליד נהר מרגרט לצד שרידים של דיבלר ופוטורו גילברט, אולם הם זוהו מאוחר יותר כשרידים של קואקה צעירה. בדו"ח שלו שנכתב בשנת 1910 והתבסס על ראיונות עם ילידים אבוריג'ינים, נכתב שהמין היה נפוץ בעבר במספרים גדולים באזורים ספציפיים, וששגרת יומו דמתה לקואקה; על פי הערכה של שורטרידג, הוא נכחד בשנת 1905. הרשימה האדומה של IUCN, מתייחסת לפוטורו רחב הפנים כמין נכחד (EX), מאחר שחלפו למעלה ממאה שנה ללא צפייה בפרט חי. ממין זה נותרו מספר פוחלצים, גולגולות ועצמות השמורים במוזיאונים באוסטרליה ובאירופה.
הסיבות להכחדה המוקדמת של הפוטורו אינן ברורות. המין נעלם עוד לפני הבאת השועל האדום ליבשת, ולפני שהחלה המרת שטחי טבע לחקלאות בחגורת החיטה בדרום-מערב אוסטרליה. רעיית עדרי בקר וצאן שהייתה לפגוע עלולה במשאבי המזון של המין, לא הייתה עדיין נפוצה באותה תקופה, והיא גם הוגבלה משמעותית בעקבות נוכחות הצמח עלי-לב רעיל ("Gastrolobium bilobum" מהפרפרניים) שגרם למותם של הבהמות.
על בסיס הכחדות מוקדמות אחרות של יונקים אוסטרלים קטנים, ישנן שתי תאוריות מרכזיות להכחדת המין:
ארגון השימור IUCN, סבור שההכחדה נגרמה משילוב של שתי התאוריות הנזכרות יחד עם השפעות בצורת, ואולי גם כתוצאה מתחרות על מקורות מזון עם הארנבונים ומשינוי משטרי השריפה של המתיישבים האירופאים; הילידים האבוריג'ינים נהגו להצית שריפות מבוקרות קטנות שגרמו לחידוש מתמיד של הצמחייה ופעולות אלה הופסקו לאחר הגעת המתיישבים האירופאים וגרמו לצמצום המזון הזמין של הפוטורו.
קנגורו חולדתי גילברט
קנגורו חולדתי גילברט (שם מדעי: Potorous gilberti; קרוי גם פוטורו גילברט או נג'ילקאט), הוא מין של יונק כיס קטן ונדיר בסוג קנגורו חולדתי, אשר אנדמי לדרום-מערב יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1841, ונחשב לנכחד במשך 120 שנה עד שנתגלה מחדש בשנת 1994. הפוטורו הוא יונק לילי שחי בתוך סבך צפוף במיוחד. הוא ניזון בעיקר מכמהין שאותם הוא מאתר באמצעות חוש הריח ויכולת החפירה שלו. מין זה הוא הכיסאי המאוים ביותר באוסטרליה ובין היונקים הנדירים בעולם. האוכלוסייה הטבעית היחידה שלו נמצאת בתוך שמורת הטבע של מפרץ העמים באוסטרליה המערבית שבה הוא חי לצד הקואקה, והיא כוללת פחות מ-100 פרטים. בתחילת המאה ה-21, הפוטורו שוחרר על ידי רשויות השימור האוסטרליות לאזורים נוספים במטרה להגדיל את מספריו.
היסטוריה של המין.
הפוטורו התגלה במפרץ המלך ג'ורג' בשנת 1840 על ידי האספן ג'ון גילברט, במהלך ביקורו במושבות החדשות בדרום-מערב אוסטרליה במטרה לאסוף דגימות של יונקים וציפורים עבור הזואולוג ג'ון גולד. גילברט האמין שמדובר במין פוטורו חדש, ושלח לגולד גולגולת ופיסת עור של נקבה. גולד הציג את הדגימה והתיאור המדעי של המין בישיבה של האגודה הזואולוגית של לונדון בשנת 1841, ושייך אותו לסוג "Hypsiprymnus" שהוחלף בהמשך ל-"Potorous". השם המדעי של המין ("gilbertii"), הוצע על ידי ג'ון גולד כהכרת תודה לאספן ג'ון גילברט על תגליותיו הרבות ועל פעילותו המתמדת להשגת דגימות בעלי חיים אוסטרליים. בשפת ניונגר של הילידים האבוריג'ינים בדרום-מערב אוסטרליה, פוטורו גילברט מכונה נג'ילקאט, נג'יל-ג'ייט או גרול-ג'ייט.
כאשר גילברט רכש את הדגימה הראשונה מהילידים האבוריג'ינים, הוא דווח לגולד שהמין היה נפוץ מאוד בתחומים שבהם היה מצוי, וכי הילידים צדו אותו במספרים עצומים. עם זאת, במהלך השנים הבאות אספנים אחרים לא מצאו כבר עדות לשפע מקומי; ג'יימס דרומונד אסף כתריסר דגימות מאזור שלא צוין, וג'ורג' מאסטרס השיג 5–8 דגימות בשנת 1866, וזוג נוסף בשנת 1869. הפוטורו עדיין נראה בטבע ב-1875, והייתה תצפית לא ודאית ב-1890. האספנים גיא שורטרידג וג'ון טוני שביקרו באזור בסוף המאה ה-19, לא הצליחו להשיג אפילו דגימה אחת, ובמהלך העשורים הבאים לא נמצאה ראיה לקיומו של המין.
פוטורו גילברט נחשב למין נכחד במהלך המאה ה-20, עד שהתגלה מחדש באופן מקרי ב-29 בדצמבר 1994 בשמורת הטבע מפרץ שני העמים הנמצאת 35 קילומטרים מזרחית לאולבני. אליזבת סינקלייר, סטודנטית מאוניברסיטת מערב אוסטרליה שעשתה מחקר על הקואקה בשמורה, פרסה מספר מלכודות ברחבי השמורה במטרה ללכוד קואקות, וגלתה באחד הבקרים יונק לא מזוהה שנתפס בהם, אותו חשבה בתחילה למין בנדיקוט. לאחר שמצאה בסביבה שני חורים שנחפרו כנראה על ידו, סינקלייר הגיעה למסקנה שלא מדובר בבנדיקוט, ופנתה למחלקה לשימור וניהול קרקעות של מערב אוסטרליה במטרה לזהות את היונק; במחלקה בדקו בספרי זיהוי ישנים של יונקים אוסטרלים, ולאחר השוואה לדגימות מפוחלצות במוזיאונים ועיון בתיאורים של חוקרי טבע מוקדמים, הם נדהמו לגלות שמדובר בפוטורו גילברט הנכחד. מין זה חפף כנראה בעבר עם פוטורו רחב-פנים שנכחד מן העולם.