אחרי המלחמה שבו יהודים לחיות בדווינסק, התארגנה מחדש קהילה יהודית אשר מנתה בשנת 1946 כ־2,000 איש. הקהילה הקימה מחדש בית כנסת, בו הגבאי שימש גם שוחט ומוהל, ונוסד בית עלמין יהודי בעיר. עם הזמן פתחו חוגים לדרמה ולתרבות יהודית בשפת היידיש אך בשנות ה־60 נסגרו החוגים בפקודת השלטונות, וכן ב־1972 נסגר בית העלמין היהודי ונותר רק בית הכנסת. יתר על כן, גם על האנדרטה שהקימו השלטונות בדווינסק לזכר קרבנות הנאצים אין כל זכר לעובדה שהנספים היו ברובם הגדול יהודים. מספר היהודים בעיר הצטמצם ל־492 בשנת 2006.
כיום בדאוגאוופילס, הקהילה היהודית מונה כ־600 איש, בעיר בית כנסת אחד ובו מתקיימת רק תפילה אחת בשבוע, בערב שבת. נשארו במדינה עשרות בתי עלמין יהודים, כמעט כולם מוזנחים והרוסים, חלקם אפילו חוללו והם נשארו כעדות לאלפי יהודים שחיו שם בעבר.
הקהילה היהודית בדאוגאוופילס משתייכת למועצת הקהילות בלטביה שהוקמה בשנת 2003. מטרת המועצה היא השגת מטרות משותפות - פיתוח חיי דת, חברה וקהילה של יהודים, תמיכה בפיתוח חינוך, תרבות וספורט, מתן סיוע מרכזי לעניים, שימור המורשת התרבותית וההיסטורית, הנצחת זכרם של קרבנות השואה, החזרת וניהול הנדל"ן שהיה שייך לארגונים יהודיים בלטביה, קידום שילוב ופיתוח של החברה האזרחית וכן ייצוג האינטרסים של יהודי לטביה ברמה המדינית והבינלאומית.
הנצחת הקהילה.
האנדרטה הראשונה לקרבנות היהודים של דאוגאוופילס הוקמה ביער פוגולינקה ב־27 ביוני 1960. הקומפוזיציה כללה מספר דמויות, עם כתובת נייטרלית מבחינה אתנית ברוסית ולטבית על מצבת הגרניט: "זיכרון נצחי לקרבנות מהפשיזם, 1941–1944. "
מאוחר יותר, במהלך השנים הראשונות של עצמאות לטביה, הוסרה אנדרטה זו שתוכננה בסגנון הסובייטי הרשמי, ונותר רק בסיסה. הרכב זיכרון משותף חדש נבנה ב־10 בנובמבר 1991. במרכז ההרכב יש כוכב שש מחודד (מגן דוד) וכתובת יידיש: "לזכר בני ישראל." לצדו יש מצבה עם כתובת ובה נכתב כי 30,000 יהודים נספו בדאוגאוופילס. סביב הכוכב שש המחודד יש שש עשרה אבני זיכרון, המתייחסות למספר המדינות שנכבשו על ידי הנאצים, כל אבן נושאת את מספר היהודים שנהרגו בכל מדינה.
אנדרטה נוספת הוקמה בשנת 1963 מעבר לכלא המקומי, בגבעת הזהב - מקום הרצח ההמוני של היהודים בגן הציבורי לשעבר של הרכבת. האנדרטה נושאת את הכתובת הבאה: "כאן שוכבים חיילים וקצינים של הצבא הסובייטי שעונו למוות על ידי הפולשים הגרמנים-פשיסטים בשנים 1941–1945, זיכרון נצחי לקרבנות." בשנות התשעים נוספה כתובת נוספת: "כאן שוכבים קרבנות הפשיזם."
בשנת 1967 הוקם אובליסק נוסף באתר הרצח ההמוני ליד תחנת הרכבת מזצ'ים, לא הרחק מהאנדרטה הראשונה. בשנת 1974 הוקמה אבן זיכרון עם כתובת ברוסית: "במקום זה ב 8–9 בנובמבר 1941 ירו הפשיסטים הגרמנים ב־2,000 אזרחים - ילדים ומבוגרים."
בבית הקברות היהודי הוקמה אנדרטה קטנה לזכר יהדות דאוגאוופילס. על האנדרטה נכתב: "כאן שוכנות עשר משפחות יהודיות שנרצחו בידי הפולשים הגרמנים-פשיסטים בשנים 1944–1941." על מצבה שחורה נפרדת בבית הקברות היהודי יש גם כתובת ביידיש וברוסית: "כאן שוכנים שרידיהם ואפרם של 2,000 ילדים יהודים, שנהרגו ונשרפו על ידי הרוצחים בהיטלריסט בשנים 1941–1943." בשנת 1975, כאשר בית הקברות היהודי דאוגאוופילס נהרס על ידי הרשויות המקומיות הובאה האנדרטה הראשונה לבית העלמין של העיר, שם קבורים בני דתות שונות.
בשנת 1988 שרידי קרבנות השואה בבית הקברות היהודי נקברו מחדש ליד האנדרטה לקרבנות הפשיזם בפוגולינקה.
מאז אמצע שנות ה־60, בכל אוגוסט (מאז 1992), יהודים ולא-יהודים, כמו גם הרשויות המקומיות של דאוגאוופילס, משתתפים בכינוס אבל שנתי שמתקיים ליד האנדרטה במזצ'ים.
ב־4 ביולי בכל שנה מצוין יום הזיכרון הרשמי לשואה בלטביה.
בעיר יש בית כנסת אחד שנבנה בשנת 1850. מוזיאון "יהודי דאוגבפילס ולטלגיה" ממוקם בקומה השנייה של בית הכנסת ופתוח למבקרים, תערוכת המוזיאון מספרת על חיי היהודים ומסורות החיים בלטגיה ודאוגבפילס מאז שנת 1935. התערוכה מייצגת את השינוי במספר היהודים, סיפורי אחים בתמונות, פריטי בית ודת וכן מגוון פרסומים: מגזינים, לוחות שנה וספרים, על חיי היהודים בדאוגאוופילס ולטלגיה.
אישים חשובים בקהילה.
בעיר שימשו שני תלמידי חכמים ענקיים אשר היו בה בתפקיד במקביל. ר' מאיר שמחה הכהן, מגדולי התורה שבדורו, בעל ה"אור שמח" על "משנה תורה" של הרמב"ם, אשר חיבר עוד ספרים רבים. הוא שימש כרב בקהילה ברציפות מ־1888 עד מותו ב־1926. ובמקביל אליו היה את הגאון הרוגצ'ובי שכיהן מ־1889 עד מותו ב־1936, עם הפסקה בשנים 1914–1924 שבהן עזב את העיר ושימש את רב הקהילה החסידית בפטרבורג. למרות שהם היו רבנים באותן השנים ובאותה עיר, הם היו רבני קהילות שונות: ר' מאיר שמחה הכהן של קהילת המתנגדים והרוגצ'ובי של קהילת החסידים.
ציונם נמצא בדאוגבפילס בתוך שטח של בית העלמין המקומי.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק הרב הראשי האשכנזי הראשון בארץ ישראל, נולד בגריבה, שבמחוז דווינסק.
יחסי יוון–סלובקיה
יחסי יוון–סלובקיה הם יחסי החוץ בין יוון לסלובקיה.
רקע כללי.
היחסים הדיפלומטיים בין יוון לסלובקיה החלו כאשר סלובקיה קיבלה עצמאות ב-1 בינואר 1993, ואילו ייצוגה של יוון בסלובקיה נמשך מהקמת השגרירות היוונית בברטיסלבה בספטמבר 1996. הצטרפותה של סלובקיה למוסדות אירו-אטלנטיים (האיחוד האירופי ונאט"ו) בשנת 2004 חיזקה עוד יותר את היחסים היוונים-סלובקיים, שמעבר לממד הבילטרלי שלהם, כוללים שיתופי פעולה כשותפי האיחוד האירופי ובעלי ברית של נאט"ו.
יחסי חינוך בין המדינות מוסדרים על ידי הסכם 1976 בנושא שיתוף פעולה תרבותי וחינוכי בין יוון לצ'כוסלובקיה. הוסכם כי ההסכם יישאר בתוקף לאחר פירוק צ'כוסלובקיה. בסלובקיה נלמדת השפה היוונית המודרנית בבית הספר לפילוסופיה של אוניברסיטת קומניוס בברטיסלבה, עם כ-70 סטודנטים ו-3 מרצים. 1,400 סטודנטים יוונים מתגוררים בסלובקיה.
קיימת קהילה יוונית קטנה בסלובקיה. יש איגוד ידידות לסלובנית-יוונית, שרוב חבריו הם סלובקים. יוון היא יעד התיירות השני הפופולרי ביותר בקרב סלובקים (120,000 מבקרים בשנה). הסכם לשיתוף פעולה בתחום התיירות קיים מאז 1980.
הר פייג' (אנטארקטיקה)
הר פייג' (באנגלית: Mount Paige) הוא הר בהרי פיליפס, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים מערבית מהר קארבון ו-13 קילומטרים מזרחית מהר ג'ון.
גובהו של ההר 672 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר התגלה משלחת המחקר של ריצ'רד בירד בין השנים 1928–1930.
ההר צולם מן האוויר בטיסות שנערכו על ידי משלחת המחקר של בירד ומופה על בסיס תצלומי אוויר אלה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של דייוויד פייג' (David Paige), אמן שהיה חבר במשלחת בירד.
מקרוקניים
מקרוקניים (שם מדעי: Macraucheniidae) היא משפחה של יונקים נכחדים מהסדרה הקדומה ליטופטרנה, אשר מיניה התקיימו באמריקה הדרומית של עידן הקנוזואיקון החל מהפלאוקן עד לסוף הפליסטוקן, מלפני 59 מיליון שנה עד ללפני 12,000 אלף שנה מזמננו.
בני קבוצה זו היו יונקים גדולים יחסית כשהמקרוקניה הגיעה למשקל של 1,000 קילוגרם. בצורתם הם דמו לגמליים כמו למות או לגואנקו והם היו בעלי נחיריים רחבים בחלק העליון של ראשם, אשר הזכירו אפים רחבים של איילי קורא או של הסאיגה. הרגליים הארוכות דמו לרגלי קרנפים עם שלוש בהונות בעלות פרסות שהאצבע האמצעית הייתה החזקה שבהם. מינים אלה היו בעלי שיניים חדות אך היו צמחוניים שניזונו מעשב וצמחייה דומה.
ככל הנראה הם חיו בעדרים שעזרו להם להתגונן מטורפים כמו בני סדרת הספרסודונטה, העופות הטורפים פורוסרקוסיים ולאחר ההחלפה האמריקאית הגדולה גם טורפים מהצפון כמו הסמילודון, זאב הבלהות והארקטותריום הענק.
יחסי יוון–מולדובה
יחסי יוון–מולדובה הם יחסי החוץ בין יוון למולדובה.
רקע כללי.
יוון כוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה ב-27 במרץ 1992. לשגרירות יוון בקייב הסמכה מקבילה לקישינב, שם יוון מחזיקה קונסוליית כבוד. מולדובה פתחה את שגרירותה באתונה בשנת 2003.
קשריה של יוון עם מולדובה מבוססים על קשרים תרבותיים בני מאה שנה בין שני העמים, והם מתאפיינים ברוח של שיתוף פעולה, חברות ואמון הדדי. היחסים הדו צדדיים בין יוון למולדובה הם מצוינים, והם התפתחו ללא הרף מאז הפכה מולדובה למדינה עצמאית בעקבות קריסת ברית המועצות. יוון רוצה לקדם יחסים דו-צדדיים אלו, במיוחד במגזר הכלכלי והסחר.
יש עניין רב במולדובה בשפה והתרבות היוונית. הוראה בשפה היוונית מוצעת על ידי שלושה מכונים להשכלה גבוהה במולדובה. כיום, מספר האזרחים ממוצא יווני המתגורר במולדובה נע בין 3,000 ל-4,000 איש, והם באים בעיקר מברית המועצות לשעבר והם ברובם דוברי רוסית.
נציגויות דיפלומטיות.
יוון מחזיקה במולדובה קונסוליה בקישינב בלבד. מאידך, מולדובה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה.
הופליטומריקס
הופליטומריקס (שם מדעי: Hoplitomeryx) הוא סוג נכחד של מעלה גירה קדום מקבוצת הפקוריים, שהיה קרוב לאיילים ולאיילי המושק ובעל דמיון מסוים לאנטילוקפרה, אך הוא השתייך למשפחה נפרדת מהם. הוא התקיים באי הקדום גרגנו , המצוי כיום בשטחי פוג'ה שבאיטליה. המאובנים שלו הוגדרו ב-1984 בידי ג'וזף ליינדרס (Joseph Leinders) ונכללו בו 6 מינים.