הארווי קייטל נולד בברוקלין, ניו יורק, למרים (לבית קליין) והארי קייטל, מהגרים יהודים מרומניה ומפולין (בהתאמה), שלהם שני ילדים נוספים: רנה וג'רי. בגיל 16 התגייס לחיל הנחתים האמריקני, במסגרתו נשלח ללבנון בעת (1958). לאחר שירותו הצבאי עבד ככתב בתי משפט, ולמד משחק אצל סטלה אדלר ולי סטרסברג.
השנים הראשונות.
קייטל קיבל תפקידים בהפקות אוף ברודוויי, שם הכיר את הבמאי מרטין סקורסזה, שליהק אותו לסרט הבכורה של שניהם הנקרא "מי דופק על דלתי?" (1967). מכאן החל שיתוף הפעולה בין השניים שהתפרס על שני העשורים הבאים. בין השאר כיכב לצד רוברט דה נירו ב"רחובות זועמים" (1973) וכסרסור ב"נהג מונית" (1976). התפקיד של קפטן בנג'מין וילארד ב"אפוקליפסה עכשיו" יועד לו במקור, אך הוא פוטר בשלב מוקדם של ההפקה, והוחלף על ידי מרטין שין.
במאי 1978 הגיע לישראל יחד עם רוברט דה נירו והמפיק ארנון מילצ'ן, לבחון אפשרות להפקת סרט בישראל, שלא יצא לפועל.
בסוף שנות השבעים קיבל קייטל בהוליווד בעיקר תפקידי משנה של האיש הרע, ובמקביל השתתף בפרויקטים אירופיים כדוגמת "הדואליסטים", שהיה סרט הבכורה של הבמאי רידלי סקוט. בשנות השמונים המשיך לככב בתפקידי הבריון, קייטל נעשה מזוהה עם תפקידיו המוקדמים והתקשה לקבל תפקידים בעלי אופי שונה. ב-1988 כיכב בסרט "הפיתוי האחרון של ישו" בתפקיד יהודה איש קריות. סרט שהקרנתו נאסרה תחילה בישראל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות, והותרה רק לאחר עתירה לבג"ץ. ב-1990 שיחק בסרט המתח "שני הג'ייקים", סרט המשך לסרט צ'יינהטאון בבימוי ג'ק ניקולסון ובכיכבו.
פריצה ככוכב בינלאומי.
בראשית שנות התשעים שוב גילם את תפקיד הבריון כשכיכב בסרט "באגסי" של בארי לוינסון, עליו קיבל מועמדות יחידה לפרס האוסקר, ב"תלמה ולואיז" ובסרט הבכורה של קוונטין טרנטינו, "כלבי אשמורת" (1992), ושנתיים אחר כך ב"ספרות זולה" (1994) סרטים שזכו להצלחה רבה ברחבי העולם.
לאחר מכן החל קייטל לבחור את תפקידיו בקפידה, במטרה לשנות את תדמיתו הקולנועית ולהציג מגוון רחב יותר של יכולות, דבר שהתאפשר לו רק בסרטים עצמאיים, בהם התבלט בחצי השני של שנות התשעים ובראשית שנות האלפיים. הוא כיכב בדרמה "הפסנתר" (1993), שזכה בפרס דקל הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן, ו"עישון" (1995), כמו גם בתפקיד שטן אבהי ב"שטן על הזמן" (2000), לצד אדם סנדלר, איש הצי האמריקני ב-צוללת U-571, וכסוכן FBI חרוץ ב"אוצר לאומי".
בשנות ה-2000.
בשנת 2001 כיכב בסרט "האזור האפור", המגולל את סיפורו של מרד הזונדרקומנדו באושוויץ. באוקטובר 2001, הגיע יחד עם הבמאי בלייק נלסון, להקרנת בכורה של הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בשנת 2002 שיחק בסרט "דרקון אדום", סרט מסדרת הסרטים חניבעל לקטר.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון. בשנת 2013 שיחק בסרט "כנס העתידנים", סרט מדע בדיוני של הבמאי הישראלי ארי פולמן.
בשנת 2015 שיחק לצד מייקל קיין בדרמה זוכת הפרסים "נעורים" של הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו. בשנת 2018 שיחק בסרט "קודם נכבוש את ברוקלין" של הבמאי הישראלי דני אביכזר.
בשנת 2019 השתתף בסרט "עשו" בבימויו של פאבל לונגין על פי תסריט של יבגני רומן ומאיר שלו, המהווה עיבוד דובר אנגלית לספרו של שלו, "עשו", שצילומיו נערכו בישראל. באותה שנה גם שיחק בסרט "האירי" סרט פשע שהפיק וביים מרטין סקורסזה.
חיים אישיים.
קייטל קיים מערכות יחסים עם השחקנית לוריין בראקו בין השנים 1982–1993. ב-7 באוקטובר 2001 התחתן בירושלים עם השחקנית הקנדית דפנה קסטנר. קייטל הוא אב לשלושה ילדים משלוש נשים שונות: בת אחת ממערכות יחסיו עם בראקו, בן אחד מיחסיו עם ליסה קארמאזין ובן נוסף מנישואיו לקסטנר.
מד&quot;ר
גלריית דגלי אירופה
רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באירופה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':
מגן פלסמה
ישלץ
ישל&quot;ץ
שמש מאי
שמש מאי (בספרדית: Sol de Mayo) היא אחד הסמלים הלאומיים של ארגנטינה ושל אורוגוואי. הסמל מופיע הן על דגל ארגנטינה והן על דגל אורוגוואי. מקורו של הסמל בסמלו של אינטי, אל השמש של האינקה.
בדגל ארגנטינה, מהשמש זורחות לסירוגין 16 קרניים ישרות ו-16 קרניים גליות (כלהבות). בדגל אורוגוואי זורחות מהשמש לסירוגין שמונה קרניים ישירות ושמונה קרניים גליות. בשני הדגלים, במרכז השמש מצוירים פנים.
חודש מאי אליו מתייחס שם הסמל הוא החודש שבו אירעה מהפכת מאי בשנת 1810, המסמלת את ראשית העצמאות של מדינות שהיוו חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה (Virreinato del Río de la Plata) מספרד.
פנחס צוקרמן
פנחס צוקרמן (נולד ב-16 ביולי 1948) הוא כנר, ויולן ומנצח ישראלי נודע, אשר כיהן כמנהל המוזיקלי של תזמורת מרכז האמנויות הלאומי של קנדה (NAC) בין השנים 1998–2015.
ביוגרפיה.
צוקרמן נולד ב-1948 בתל אביב וגדל בחולון. אביו, יהודה צוקרמן, יליד לודז' שבפולין, היה כנר וכליזמר, שעד המלחמה ניגן ככנר בתזמורת הפילהרמונית של לודז'. האב שרד את מחנה אושוויץ, ושכל בשואה את אשתו הראשונה וילדיו. צוקרמן הוא בנו היחיד מנישואיו השניים של יהודה, למרים, ילידת פולין אף היא.
הוא למד מוזיקה אצל אביו, ובהמשך אצל אילונה פהר. בגיל 14 נשלח לארצות הברית בתמיכת אייזק שטרן, פבלו קזאלס, קרן התרבות אמריקה-ישראל וקרן הלנה רובינשטיין, כדי ללמוד בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, שם השתלם בניצוח. באותו זמן החל ללמוד לנגן על ויולה אצל ג'וזף גינגולד, שעליו אמר צוקרמן שהוא אדם שמופיע פעם במאה שנה ובהמשך תחת הנחייתו של איוון גלאמיאן. על לימודיו באותה תקופה מסופר שהוא למד את המפתח של הוויולה בעשר דקות. אחרי הופעת הבכורה שלו, שנערכה בניו יורק בשנת 1963, נכתב בביקורת ב"ניו יורק טיימס" כי הוא "פנומן" שניחן ביכולת וירטואוזית וביכולת ביטוי עזה.
בשנת 1967 זכה בתחרות לֶוֶונטריט (Leventritt) במקום הראשון (ביחד עם קיונג-וה צ'ונג הקוריאנית).
צוקרמן הוא ידיד קרוב של הפסנתרן והמנצח דניאל בארנבוים ושל הכנר יצחק פרלמן. כבר בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 היה ידידם הקרוב של הזוג ברנבוים והצ'לנית ז'קלין די פרה והרבה לנגן, להופיע ולהקליט עמם.
בשנת 1979 הוזמן ביחד עם יצחק פרלמן כנציג של ישראל לנגן בסעודה חגיגית לכבוד חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים. בין השנים 1980 ל-1987 היה המנהל המוזיקלי של תזמורת סיינט פול, תזמורת קאמרית במינסוטה.
צוקרמן הקליט יותר מ-100 יצירות והיה מועמד ל-21 פרסי גראמי, מהם זכה בשניים. בשנת 1981 זכה ביחד עם יצחק פרלמן על מוזיקה לשני כינורות (מושקובסקי: סוויטה לשני כינורות/שוסטקוביץ':דואטים/פרוקופייב:סונאטה לשני כינורות), ובשנת 1982 זכה יחד עם זובין מהטה, יצחק פרלמן ואייזק שטרן על הופעה לכבוד שישים שנים לאייזק שטרן. פרסים נוספים בהם זכה כוללים את פרס המלך שלמה של קרן התרבות אמריקה-ישראל, המדליה הנשיאותית לאומנויות שהוענקה לו על ידי רונלד רייגן בשנת 1983 ופרס אייזק שטרן על מצוינות אמנותית.
בעונת 2005-2006 הופיע צוקרמן בקונצרטים רבים ברחבי ארצות הברית. הוא סייר עם יצחק פרלמן בוושינגטון, ניו יורק, בוסטון, פילדלפיה, אטלנטה, מיאמי ושיקגו. כן הופיע, כמנצח או ככנר סולן, עם התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת פיטסברג, התזמורת הסימפונית של דאלאס, תזמורת סינגפור, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הממלכתית של ברלין. צוקרמן יצא למסע קונצרטים בבלגיה וגרמניה עם התזמורת הלאומית של בלגיה ולסיור רסיטלים עם הפסנתרן מארק נייקרוג בלונדון, פריז, מוסקבה, מילאנו, מינכן וברמינגהאם. באוקטובר 2006 הופיעו פנחס צוקרמן ואמנדה פורסייט עם תזמורת FM קלאסיק בסופיה, בולגריה, בניצוח מקסים אשכנזי.
צוקרמן נודע כמתנגד של ביצוע אותנטי ומצוטט כאומר שביצוע אותנטי הוא פארסה שאיש אינו מעוניין לשמוע.
חיים אישיים.
נישואיו הראשונים של צוקרמן היו לחלילנית יוג'יניה צוקרמן (1968–1985). שתי בנותיו מנישואים אלה הן זמרות: אדריאנה היא זמרת אופרה ונטליה שרה פולק-רוק.
לאחר מכן היה נשוי לשחקנית טיוזדיי ולד (1985–1998).
כיום הוא נשוי לאמנדה פורסיית', צ'לנית ראשונה של תזמורת NAC, ומתגורר באזור רוקליף פארק באוטווה שבקנדה.
מארק וולברג
מארק רוברט מייקל וולברג (באנגלית: Mark Robert Michael Wahlberg; נולד ב-5 ביוני 1971) הוא שחקן קולנוע, איש עסקים ומפיק אמריקאי, בעבר היה זמר ראפ ודוגמן והיה ידוע באותה עת בכינוי מארקי מארק (Marky Mark).
ביוגרפיה.
וולברג נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, להורים קתולים. סבו מצד אביו היה ממוצא שוודי, כשכל שאר בני משפחתו הם ממוצא אירי.
קריירה.
קריירה מוזיקלית.
הוא התפרסם לראשונה כחבר בלהקה "ניו קידס און דה בלוק", בה היה חבר גם אחיו הגדול, דוני וולברג, אולם וולברג עזב את הלהקה רגע לפני שהתפרסמה, כדי לפתוח בקריירת סולו בשם "Marky Mark". הוא הקים הרכב היפ הופ בשם "Marky Mark and the Funky Bunch", ששרה את הלהיט "Good Vibrations" (אין קשר ללהיט של "הביץ' בויז" בעל אותו השם), שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקני (אוקטובר 1991). בקליפ של השיר הציג לראשונה את גופו השרירי, שבזכותו עבד בדוגמנות, כשהידועים ביותר הם צילומיו כדוגמן התחתונים של "קלווין קליין" לצד דוגמנית העל קייט מוס.
קריירת משחק.