מחקרו של פאג עוסק בשאלות מאין באה תרבות הנוק ולאן היא נעלמה, אך חוקרים רבים טוענים שכדי לענות על השאלות הללו ולדעת עוד על התרבות, יש למצוא ראיות נוספות.
השפעות התרבות.
חוקרים מסוימים טוענים שתרבות האיפה (Ife) הושפעה מתרבות הנוק, אך פאג גורס שלמרות הדמיון הרב, הן הסגנוני והן הנושאי, באמנות של שתי התרבויות, אין הוכחה שאנשי האיפה נחשפו אי פעם לפסלי הטרקוטה של תרבות הנוק.
השינוי שעבר על מערב אפריקה נחשב לשינוי גדול ועדיין הוא בגדר תעלומה: בטווח זמן של 1,000 שנים עברה מערב אפריקה ממודל של מושבות קבע המבוססות על חקלאות – לאימפריות ענק (כמו איפה ובנין). פאג מציין בפה מלא ששום חברה אינה מבודדת בכל זמן נתון, ובחקירת תרבות הנוק יש לקחת זאת בחשבון.
המאבק הפלסטיני
דאקס 30
מדד מניות
הריזאו
הריזאו (בגרמנית: Herisau) היא בירת קנטון אפנצל אוסר-רודן שבשווייץ. העיר היא מקום מושב ממשלת הקנטון והפרלמנט שלו ורשויות השיפוט של הקנטון שוכנות בטורגן.
גרעין היישוב והבתים סביב לכיכר המרכזית, הכנסייה הפרוטסטנטית משנת 1580, הבתים הקרויים Wetter ו-zur Rose (שניהם משנת 1737, גרעין הכפר שוונברג (Schwänberg) ובניין הממשלה הכולל בתוכו את ארכיון הקנטון, רשומים כאתרי מורשת לאומיים.
יחד עם ערים נוספות בהרי האלפים, הריזאו שותפה באגודה ליישום של האמנה האלפינית להשגת פיתוח בר קיימא בהרי האלפים. בשנת 2003 הוענק להריזאו תואר העיר האלפינית לאותה שנה.
היסטוריה.
הריזאו מוזכרת לראשונה בתיעוד משנת 837 בשם Herinisauva, והכנסייה שלה מוזכרת לראשונה ב-907. ב-1084 נחרבה העיירה במסגרת הקרבות סביב למנזר סנט גאלן. ב-1248 וב-1249 חרבה העיירה שוב, הפעם על ידי המנזר עצמו. ב-1041 הצטרפה הריזאו לברית יחד עם יישובים אחרים באפנצל כחלק ממלחמות אפנצל.
בשנים 1517 – 1518 הצליחה הריזאו להשיג את עצמאותה מהמנזר. ב-1601 נבנה בניין העירייה. ב-1606 עלה רוב שטחה של העיר באש. ב-1648 נפרד מהריזאו הכפר שוולברון והיה לכפר עצמאי נפרד. בין השנים 1798 – 1803 הייתה הריזאו בירת קנטון זנטיס במסגרת הרפובליקה ההלווטית.
גאוגרפיה דמוגרפיה וכלכלה.
שטחה של הריזאו הוא 25.2 קמ"ר. מתוכו 56.8% משמשים לחקלאות, 27.1% הם שטחים מיוערים, 15.5% הם שטחים בנויים ו-0.6% הוא שטחי נהרות, קרחונים והרים.
העיר ממוקמת באזור ההינטרלנד לשעבר. היא שוכנת על צומת דרכים אזורים חשוב: הכביש בין סנט גאלן וטוגנבורג והכביש בין גרוסאו ואזור אפנצל. בנוסף להיותה בירת הקנטון, כשליש מאוכלוסיית הקטנון מתגוררת בהריזאו. היא כוללת את הכפר הריזאו וכפרים מפוזרים המהווים ערי שינה ואזורי תעשייה. לפני 1648 היה שטח השיפוט של הריזאו כפול מזה של היום, אז נפרד ממנה הכפר שוולברון וב-1720 נפרד ממנה הכפר וולדשטאט.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית הריזאו 15,512 תושבים. הריזאו שוכנת במרכז חלקה המזרחי של שווייץ. כבר ב-1537 היא קנתה לעצמה שם של מרכז סחר חשוב.
עונת 2007/2008 בליגה הלאומית
עונת 2007/2008 בליגה הלאומית הייתה העונה התשיעית של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-17 באוגוסט 2007 והסתיימה ב-24 במאי 2008.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 12 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של הכח רמת עמידר רמת גן שעלתה לעונת 2008/2009 לליגת העל לצד הפועל פתח תקווה.
הפועל עירוני ראשון לציון והפועל נצרת עילית ירדו לליגה השלישית.
עדן בן בסט מהפועל חיפה ומוחמד כיאל מהכח רמת עמידר רמת גן זכו בתואר מלך השערים של הליגה עם 13 כיבושים כ"א.
אומנות אפריקאית
האסון האווירי בפרקלטון
האסון האווירי בפרקלטון התרחש ב-23 באוגוסט 1944. מפציץ אמריקאי מדגם קונסולידייטד B-24 ליברייטור התרסק אל תוך מרכז הכפר פרקלטון (Freckleton) במחוז לנקשייר שבבריטניה ופגע במספר מבנים. בתאונה נספו 61 אנשים, מהם 38 ילדים. זה היה אחד מאסונות התעופה החמורים ביותר בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
התאונה.
שדה התעופה וורטון בלנקשייר שימש בשנת 1944 את חילות האוויר של צבא ארצות הברית. בבוקר יום האסון המריאו מהשדה לטיסת ניסוי שני מטוסי B-24 חדשים, שנועדו להימסר לטייסת מבצעית. עקב התפתחות סופה באזור הם נקראו לחזור לשדה. עד שהתקרבו המטוסים לשדה התעופה כבר הפחיתו הרוח והגשם את הראות באזור.
המטוס הראשון התקרב לנחיתה ממערב במסלול 26 וטייסו הודיע למגדל הפיקוח ברגע האחרון שהוא מבטל את הנחיתה ופונה לבצע הקפה נוספת. זמן קצר לאחר מכן פגע המטוס במרכז הכפר פרקלטון, שנמצא מצפון-מזרח לשדה התעופה. קצה כנפו של המטוס, שנמצא בגובה נמוך מאוד, פגעה תחילה בצמרת עץ ולאחר מכן נתלשה מגוף המטוס משפגעה בפינת מבנה. גוף המטוס המשיך לנוע כשהוא פוגע בארבעה מבנים ואז חצה רחוב, פגע בקרקע והתלקח. חלק מגוף המטוס פגע באגף של בית הספר "השילוש הקדוש" שבו למדו ילדים בגיל הגן. דלק שדלף ממכלי המטוס התלקח וגרם לדלקה נרחבת.
בבית הספר שנפגע נהרגו 38 ילדים בני ארבע עד שש וששה מבוגרים. אחד המבנים האחרים שנפגע היה בר ובו נספו 14 - שבעה אמריקאים, ארבעה חיילי חיל האוויר המלכותי ושלושה אזרחים. גם שלושת אנשי צוות המטוס נספו. בסך הכל נהרגו כתוצאה מההתרסקות בו במקום 52 אנשים. אנשים רבים אחרים נפצעו ותשעה מהפצועים נפטרו בימים שלאחר מכן.
לאחר התאונה.
דו"ח החקירה של האסון קבע כי סיבת ההתרסקות המדויקת איננה ידועה, אך כי טייס המטוס לא הבין את מידת הסכנה הטמונה בסופה שהתפתחה אלא כשהיה בגישה הסופית לנחיתה, מועד בו כבר לא נמצא בגובה ובמהירות מספיקים לשם תימרון. האפשרות של כשל מבני בגוף המטוס לא נשללה, אך כיוון שהמטוס נהרס כליל לא ניתן היה לבדוק אפשרות זו באופן ממצה. הדו"ח ציין כי רבים מטייסי ארצות הברית שהגיעו לבריטניה הקלו ראש בעוצמת הסופות המקומיות והמליץ כי באימוניהם תודגש הסכנה הטמונה בסופות אלו.
אנדרטה לנספים הוקמה בחצר כנסיית הכפר ואנדרטה נוספת הוצבה באתר התאונה בשנת 2007. גן זיכרון וגן משחקים לילדים ניבנו בכפר בכספים שאספו אוויראים אמריקאים ונפתחו באוגוסט 1945. אולם זיכרון להרוגים נחנך בכפר בשנת 1977.
טויפן
טויפן (בגרמנית: Teufen) היא עיירה בקנטון אפנצל אוסר-רודן שבשווייץ.
היסטוריה.
טויפן מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1272. ב-1300 מנה המקום חמש חוות בלבד. ב-1525 החליטה אספת הקנטון שכל קהילה תוכל להחליט אם היא מעוניינת להישאר קתולית. החלטה זה הובילה לפיצולו קנטון אפנצל לשניים בשנת 1597.
ב-1841 הציעה העיירה לממשלת הקנטון את בניין בית הספר החדש שלה, אך ההצעה נדחתה.
ענף האריגה היה חשוב מאוד בטויפן. בשנת 1820 לערך, הומצא בטויפן סוג של נול חדש, שאפשר ביצוע עבודות רקמה בקלות. המצאה זו נתנה דחיפה לענף הרקמה בעיר בשנות התשעים של המאה ה-19.
גאוגרפיה ודמוגרפיה.
שטחה של טויפן הוא 15.3 קמ"ר. מתוכם 55.4% משמשים לחקלאות, 29.8% מיוערים, 14% הם שטחים בנויים ו-0.8% הם שטחי נהרות, קרחונים והרים.
נכון ל-2014 מנתה אוכלוסיית טויפן 6,112 תושבים.
פולי מארי
אנה פאולין "פולי" מארי (באנגלית: Anna Pauline "Pauli" Murray; ) הייתה פעילה אמריקאית בתחומים זכויות האזרח ופמיניזם, וכן עורכת דין וסופרת. ב-1977, הייתה מארי לאישה השחורה הראשונה שהוסמכה לכמורה אפיסקופלית, ואחת מקבוצת הנשים הראשונות שהוסמכו בכנסייה זו.
מארי נולדה בבולטימור, מרילנד, וגדלה אצל סביה מצד אמה בדורהם, צפון קרולינה. בגיל 16 עברה לניו יורק כדי ללמוד במכללת האנטר, וסיימה תואר ראשון ב-1933. ב-1940, בווירג'יניה, ישבה מארי עם חברותיה בקדמת האוטובוס, באזור המיועד ללבנים בלבד, ונעצרה על הפרת חוקי הפרדה גזעית. אירוע זה ומעורבותה בפעילות למען זכויות עובדים במסגרת "הליגה להגנת העובדים" הסוציאליסטית, הובילו לקריירה כעורכת דין בתחום זכויות האזרח. היא נרשמה ללימודי משפטים באוניברסיטת הווארד, שם גם נהייתה מודעת לסקסיזם ממסדי ואחר, וכינתה את זה "ג'יין קרואו", על משקל חוקי ג'ים קרואו, אשר מיסדו את ההפרדה הגזעית. מארי סיימה את לימודיה כמצטיינת המחזור, ואף על פי כן לא הורשתה להמשיך ללימודים מתקדמים, בגלל מגדרה. היא סיימה תואר שני במשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וב-1965 הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה (מכל מגדר) שסיימה דוקטורט במשפטים באוניברסיטת ייל.
כעורכת דין, התמקדה מארי בזכויות נשים וזכויות האזרח. היועץ המשפטי של האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP), ת'ורגוד מרשל, קרא לספרה מ-1950, States' Laws on Race and Color, "התנ"ך של תנועת זכויות האזרח". מארי שירתה בוועדת הנשיא למעמד האישה ב-1961, וב-1966 הייתה בין המייסדות של ארגון נשים לאומי (NOW). שופטת בית המשפט העליון רות ביידר גינסבורג נתנה לה קרדיט ככותבת שותפה של התקציר המשפטי בתיק ריד נ' ריד, תיק מכונן בנושא שוויון מגדרי, בשל עבודתה פורצת הדרך בתחום האפליה המגדרית. בנוסף, החזיקה מארי בתפקידים אקדמיים - בסגל או באדמיניסטרציה - בבית ספר למשפטים של גאנה, מכללת בנדיקט, ואוניברסיטת ברנדייס.
ב-1973 עזבה מארי את האקדמיה לטובת הכנסייה האפיסקופלית, והוסמכה לכמורה ב-1977, כחלק מהדור הראשון של נשים בכמורה. הכנסייה מינתה אותה לקדושה ב-2012.
בכל מהלך חייה הבוגרים, נאבקה מארי עם ענייני זהותה המגדרית והמינית, והיא תיארה את עצמה כבעלת "אינסטינקט מיני מהופך". היא הייתה נשואה זמן קצר לגבר בנישואים שבוטלו, וניהלה מספר מערכות יחסים עמוקות עם נשים. בצעירותה, עברה מארי כנער.
בנוסף לעבודתה המשפטית והאקטיביסטית, כתבה מארי שני ספרים אוטוביוגרפיים, וכרך שירה.
ביוגרפיה.