"האביר זיק" היה הספר שחשף את דודו גבע לציבור. גבע המשיך משם ליצירת טורי קומיקס מצליחים ביחד עם חבר אחר של "זוארץ", קובי ניב, עריכת מדורים אישיים בעיתונים כמו "מעריב" ו"הארץ" והוצאת ספרים רבים לאור, ביחד עם ניב ולבדו. חנוך מרמרי פנה לכיוון העיתונות, ולמשך זמן ממושך ערך את עיתון "הארץ" והמשיך לעבוד ברשת שוקן.
גלגולו השני של האביר זיק.
בשנת 2002 הוציא גבע במפתיע, לאחר שהעלים את זיק למספר עשורים, ארבעה ספרים (או "ספרונים") של "האביר זיק", תחת אותה הוצאה פיקטיבית ("זיק את גליק") ובהפצת "כתר". חנוך מרמרי סירב להצטרף להכנת הספרים. הספרים, שנמכרו ביחידות ובאריזות משולבות מיוחדות, לא הצליחו כמו הספר המקורי, ואת רובם קנה גבע עצמו מ"כתר" ומכר באופן עצמאי (המכירה באופן עצמאי באה בהשראת יציאת החוברת העצמאית שלו "ספרות זולה"). זיק והרפתקאותיו משתנים בספרים אלה- הוא מזדקן מעט ונהייה הרבה יותר ממורמר וחסר-אונים (כמו גלגולו השני של דמותו המפורסמת של גבע- הברווז)
ישנם ארבעה ספרים בסדרה, כולם כתובים ומאוירים על ידי גבע. גבע שומר על הרוח המשעשעת בספרים אלה, ועל דמותו ההומוריסטית של זיק, תוך שמירה על הסגנון הפשוט והמיושן של הספר המקורי, בסדרה הספרים הבאים;
בפברואר 2005 נפטר גבע מהתקף לב. "הוא שכלל את הציור שלו לשפה, וגם עשה את זה הכי מצחיק. הוא באמת היה מסוגל לצייר כמה קווים פשוטים שיגרמו לצחוק, והשתמש במילים באופן יוצא מן הכלל בקשר עם הציור שלו, שאותו סיגנן במשך החיים" אמר מרמרי "הוא עשה מפעל חיים עצום באין-סוף הקומיקס, הטורים, המשבצות, התיבות. הוא היה אמן ייחודי".
בני&quot;ש
דבל יו
דבליו
מרטינה הינגיס
מרטינה הינגיס (סלובקית: Martina Hingis; נולדה ב-30 בספטמבר 1980) היא טניסאית שווייצרית שהייתה מדורגת ראשונה בעולם. במהלך הקריירה היא זכתה בחמישה טורנירי גראנד סלאם ליחידות, שלושה באליפות אוסטרליה הפתוחה (1997, 1998, 1999), אחד בווימבלדון (1997) ואחד באליפות ארצות הברית הפתוחה (1997). הינגיס זכתה גם ב-12 טורנירי גראנד סלאם לזוגות נשים, כולל פעם אחת בתואר גראנד סלאם שנתי בזוגות נשים (ארבע זכיות רצופות בכל הטורנירים של אותה שנה), בשנת 1998. היא זכתה גם ב-4 טורנירי גראנד סלאם לזוגות מעורבים (סך הכול 21 תוארי גראנד סלאם) ובאליפויות רבות, והייתה השחקנית הצעירה ביותר בהיסטוריה שהשיגה (בגיל 12) תואר גראנד סלאם.
ב-26 באוקטובר 2017 הודיעה כי תפרוש מטניס בתום אותו טורניר.
ביוגרפיה.
הינגיס נולדה בקושיצה שבסלובקיה (אז צ'כוסלובקיה) בשם מרטינה הינגיסובה מוליטור, להורים שחקני טניס, מלני מוליטורובה וקרול הינגיס. היא קרויה על שמה של מרטינה נברטילובה, שחקנית הטניס הנערצת בצ'כוסלובקיה. בגיל 6 התגרשו הוריה ובגיל 7 עברה עם אמה לשווייץ.
הינגיס החלה לשחק טניס בגיל שנתיים ולהשתתף בתחרויות בגיל 4. בשנת 1993, בהיותה בת 12 וחצי, זכתה הינגיס בתואר גראנד סלאם לנערות הראשון, אליפות צרפת הפתוחה ובכך הייתה לשחקנית הטניס הצעירה ביותר שזכה בטורנירי גראד סלאם לנערות. בשנת 1994 היא זכתה בתואר לנערות יחידות באליפות צרפת ובאליפות וימבלדון והגיעה לשלב הגמר באליפות ארצות הברית. באוקטובר 1994 שבועיים לאחר יום הולדתה ה-14 היא ניכנסה לסבב המקצועני וסיימה בתוך חודש וחצי את העונה במקום 87 בעולם.
בשנת 1996 בהיותה בת 15 ו-9 חודשים הייתה הינגיס לשחקנית טניס הצעירה בהיסטוריה שזכתה בטורניר גראנד סלאם, לאחר שזכתה ביחד עם הלנה סוקובה בת ארצה בטורניר זוגות נשים באליפות וימבלדון.
בסוף ינואר 1997 זכתה הינגיס באליפות אוסטרליה הפתוחה, זכייה ראשונה בקריירה שלה בתואר גראנד סלאם לנשים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מארי פירס מצרפת (2-6, 2-6). ב-31 במרץ 1997 היא דורגה לראשונה בקריירה שלה במקום הראשון בעולם. אותה שנה היא זכתה בשני גראנד סלאם נוספים בטורניר ליחידות נשים, באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון במשחק הגמר על יאנה נובוטנה מצ'כיה (2–6, 6–3, 6–3) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון במשחק הגמר על ונוס ויליאמס מארצות הברית (6–0, 6–4). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה שבו הפסידה לאיווה מיולי מקרואטיה (6-4, 6-2).
בשנת 1998 החזיקה הינגיס במקום הראשון בעולם הן בדירוג היחידות והן בזוגות, והייתה השחקנית השלישית בהיסטוריה שהגיעה להישג זה. בסך הכל החזיקה מרטינה 80 שבועות בדירוג במקום הראשון. שורה של פציעות גרמו לפרישתה בגיל צעיר יחסית, 22, ולאחר 3 שנות היעדרות חזרה להתחרות בינואר 2006. מאז הצליחה הינגיס להגיע למקום השישי בדירוג העולמי, השיגה שלושה תארים (והייתה הסגנית בשלושה טורנירים אחרים), והצליחה להגיע לאליפות סבב ה-WTA בספרד.
את שנת 2007 סיימה הינגיס במקום ה-19 בדירוג העולמי. ב-1 בנובמבר, לאחר שסבלה מפציעות בחלק גדול מן השנה, היא הודיעה על פרישה סופית מטניס, תוך שהיא מודה שבשתי בדיקות סמים שנערכו במהלך טורניר וימבלדון נמצאה חיובית לשימוש בקוקאין. הינגיס הכחישה כל שימוש בסם, אך טענה שאין בה את האנרגיות להאבק להוכיח את צדקתה.
בדצמבר 2010 נישאה לקופץ הראווה ת'יבולט הוטין.
ביולי 2013 חזרה הינגיס לשחק טניס במשחקי זוגות. לאחר חזרתה לסבב היא זכתה ב-12 תארים נוספים, כולל זכייה בטורניר זוגות מעורבים באליפות אוסטרליה (2015) עם לאנדר פאאס מהודו, זכייה בטורניר זוגות נשים, יחד עם סניה מירזה ההודית ובטורניר זוגות מעורבים עם לאנדר פאאס מהודו באליפות וימבלדון (2015) וזכייה בטורניר הזוגות נשים עם מירזה ובטורניר הזוגות המעורבים עם פאאס באליפות ארצות הברית הפתוחה (2015).
אילנית
חנה דְרֶזְנְר (נולדה ב-17 בספטמבר 1947), הידועה יותר בשם הבמה אִילָנִית, היא זמרת ישראלית הפעילה מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ואשר הייתה פופולרית במיוחד במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80.
אילנית היא אחת הזמרות הפופולריות ביותר בישראל מאז סוף שנות השישים. היא הקליטה יותר מ-600 שירים ויותר מ-30 אלבומים רבי מכר. היא זכורה כחלק מהצמד "אילן ואילנית", שהקים האמרגן שלמה צח ("אילן"), שהיה בעלה עד שנת 1973, וכן היא הזמרת הראשונה שייצגה את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון עם השיר "אי שם" וזכתה במקום הרביעי. בין להיטיה נמצאים שירים רבים שהפכו לנכס צאן ברזל בזמר העברי: "כבר אחרי חצות", "רינגולי", "בשנה הבאה", "רק הירח", "אי שם", "שיר של יום חולין", "אהבתה של תרזה דימון" ועוד. אילנית הייתה לזמרת שזכתה הכי הרבה פעמים בתואר "זמרת השנה" (7 פעמים) עד היום.
ביוגרפיה.
נעוריה ותחילת דרכה בצמד "אילן ואילנית".
נולדה בשם חנה דְרֶזְנְר בתל אביב. הוריה צילה וטוביה ניצולי שואה עלו מפולין. ב-1952, בגיל 5, היגרה משפחתה לברזיל, שם נקשרה למקצבים דרום-אמריקאיים. אחיה, שהיה מבוגר ממנה בשש שנים וחצי, התקשה להתאקלם בברזיל, שב לישראל לבדו והתגורר בקיבוץ במשך כל התקופה שבה שהתה המשפחה בברזיל. ב-1960, כשמונה שנים לאחר מכן, כשהיא בגיל 13, שבה משפחתה לארץ, וחנה התגלתה בתחרות כישרונות צעירים ב-1962, כשהיא בת 15 בלבד. בישראל למדה בתיכון תלמה ילין.
שלמה צח, לימים בעלה, ביקש ממנה להצטרף אל שלישייה שהקים בשם "גידי, צח וחנה", אך זמן קצר לאחר מכן פרש גידי, ואילנית וצח נותרו כצמד בשם "אילן ואילנית". האלבום הראשון של הצמד, שנקרא בפשטות "אילן ואילנית", הופק ב-1966. שניים משיריו, "לכל אדם כוכב", שכתב גלעד בן ש"ך, ו"בואי סניורינה", שכתב חיים קינן, הפכו במהירות ללהיטים שצעדו זמן רב בראש מצעד הפזמונים. הצמד זכה להצלחה גדולה מאוד בשנות השישים בישראל ובעולם וייצג את ישראל בפסטיבלים בינלאומיים; רק מאוחר יותר התברר לחנה ששם הבמה שלה "אילנית" הוא שם של צפרדע, אבל זה לא הפריע לה, ובשיא הצלחתם, לפחות תשעה זוגות של תאומים נקראו "אילן ואילנית".
סולו ראשון ושנות השבעים.
ב-1968 פרסמה אילנית את שיר הסולו הראשון שלה, "כבר אחרי חצות" (עמוס אטינגר/נורית הירש), שנכלל בתקליטון אחד עם השיר "בוא ונשתגע בחולות" של "אילן ואילנית".
הופעתה של אילנית בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 נחשבת הופעת הסולו הראשונה שלה על הבמה. היא ביצעה את "שיר בארבעה בתים" (אהוד מנור/נחום היימן), אך לא זכתה בתחרות. על אף זאת השיר עצמו זכה להצלחה.
בשנות השבעים הייתה אילנית אחת הזמרות המצליחות ביותר בישראל. בין השנים 1971 ל-1977 זכתה שבע פעמים רצופות בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל, ועד היום היא הזמרת עם מספר הזכיות הגבוה ביותר בתואר.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 זכתה במקום השלישי עם השיר "אהבתה של תרזה דימון" ("מול חלונך וגם מול חלוני..."), שהלחינה נורית הירש למילים של לאה גולדברג. ב-1971 זכתה במקום שלישי בפסטיבל זמר בינלאומי באתונה, עם השיר "ושוב איתכם", שיצרו דודו ברק ונורית הירש. באותה שנה זכתה בפסטיבל הזמר והפזמון 1971 עם השיר "רק הירח" שנכתב על ידי שמרית אור הולחן על ידי דן עמיהוד ועובד על ידי אלכס וייס.
ב-1972 יצא אלבום הסולו הראשון של אילנית, "אילנית". בין שיריו המוכרים היו "פעם לאהוב", "לאורך השדרה שאין בה איש" ו"בפרוט נבל ועוגב".