לאוניברסיטה 23 מועדוני ספורט בענפים שונים. המועדונים מתחרים במחלקה הראשונה של ליגת המכללות. השבועון "U.S. News &amp; World Report" מיקם את תוכנית הספורט של האוניברסיטה בין ה-20 הטובות ביותר בארצות הברית. מעל מאה מתלמידי התוכניות הספורטיביות החלו בקריירה מקצוענית לאחר ששיחקו באוניברסיטה.
מועדוני הספורט זכו באליפות החטיבה הראשונה של ליגת המכללות פעם אחת כקבוצה, ו-23 אליפויות אישית לספורטאי האוניברסיטה. קבוצות הספורט של ג'ורג'טאון קרויות "הויאס" ("Hoyas"); והקמע שלהן הוא כלב בולדוג אנגלי בשם ג'ק.
קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה זכתה באליפות המכללות בכדורסל ב-1984. הקבוצה מחזיקה במספר האליפויות הרב ביותר בליגת ביג איסט (Big East), שמונה אליפויות לאורך השנים (והאלופה הנוכחית בשנת 2021). כמו כן, הופיעה 30 פעמים בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. בין בוגרי תוכנית הכדורסל של האוניברסיטה סליפי פלויד, פטריק יואינג, דיקמבה מוטומבו, אלונזו מורנינג, אלן אייברסון, ג'ף גרין ורוי היברט.
אושפיזין
אושפיזין (בארמית "אורחים") הם שבעה צדיקים שמתארחים לפי הזוהר בסוכתו של היהודי בחג סוכות, כאשר בכל יום משבעת ימי החג מגיע צדיק אחד בראש והשאר מתלווים אליו. בקהילות רבות נוהגים להזמין את האושפיזין לסוכה בנוסח הזמנה מיוחד.
מקור המנהג.
לפי ספר הזוהר, המנהג נוסד על ידי רב המנונא סבא, שהיה אומר לפני כניסתו לסוכה: (נזמין את האורחים), ולפני שהתיישב לאכול היה אומר: (תרגום: שבו אורחים עליונים, שבו. שבו אורחי האמונה, שבו).
הזמנת 'אושפיזין עילאין' אלו, כלומר את נשמות שבעת צדיקים אבות האומה שהן שבע דמויות מקראיות הבאות על פי הקבלה להתארח בסוכותיהם של ישראל, היא כנגד מה שכתוב בתורה:
על פי המסורת, בכל יום מגיע לסוכה אורח אחד מן השבעה בראש ואליו מתלווים שאר האורחים.
נוסח הזמנת האושפיזין.
ישנם שני נוסחים להזמנת האושפיזין:
סדר האושפיזין.
לפי המנהג האשכנזי (לפי קדימותם בסדר הדורות) על פי הזוהר:
לפי המנהג הספרדי והחסידי (לפי מבנה הספירות) על פי האר"י:
יש הנוהגים להזמין בשמיני עצרת את שלמה המלך כאורח השמיני, בחו"ל - לסוכה (שכן בחו"ל יושבים בסוכה גם בשמיני עצרת מספק), ובארץ ישראל - לבית. כן היו קהילות מזרח שנהגו להניח כיסא נוסף עבור אליהו הנביא שנחשב אחד האורחים בחג.
ספירות הקבלה המיוחסות לכל אחד מהאושפיזין.
חשיבות האורחים באה לידי ביטוי במידות המיוחסות להם. סדר האושפיזין הנהוג לפי המנהג האשכנזי הוא לפי סדר הדורות של האישים המוזכרים, ולפי המנהג הספרדי והחסידי לפי סדר הספירות המקביל לשבע הספירות התחתונות. בכל יום מיוחסת חשיבות מיוחדת למידה הקשורה באורח של אותו היום:
שלוש הספירות העליונות (חכמה, בינה ודעת/כתר) אינן משויכות לאף אחד מהאושפיזין כיוון שהן ספירות הנמצאות מעל לעולם הזה.
הזמנת גרים, עניים וגלמודים לסעודה בסוכה.
ניתן לצאת ידי חובת הדאגה לשמחת העניים בחג גם על ידי נתינת צדקה להם כראוי לפני החג. אך יש המקפידים בכל זאת להזמין עניים לאכול בסוכה לכבוד האושפיזין זאת על פי דברי ספר הזוהר ש"חלקם של האושפיזין"- מנת האוכל שלהם - שייכת לעניים, ומי שלא מזמין עניים לסוכה - האושפיזין קמים ויוצאים מסוכתו.
על הזמנת אנשים השרויים בבדידות ובצער לסוכה, כותב מחבר פניני הלכה הרב אליעזר מלמד:
בדורות האחרונים התווספה ליושבי ארץ ישראל מצווה מיוחדת: לארח עולים, אשר מצוי שהם בחגים עשויים להרגיש יותר בדידות, ומצווה יתרה לשתפם בשמחה ולקרבם, וכך הדבר גם כלפי הגר.
הזמנת אורחים - סוכת שלום.
חז"ל הרבו לדבר במעלת מצוות הכנסת אורחים ובין היתר אמרו:
רבים נוהגים בפרט בסוכות להזמין אורחים שונים לסוכתם. משפחה, חברים, שכנים ובמיוחד כאלו שבימים רגילים אינם נוהגים להזמין וזאת על מנת להרבות במידת השלום.
מרכזיותו של מנהג זה בהקשר לסוכות, מובע בשירה המפורסם של נעמי שמר, שלומית בונה סוכה:
שירה של שמר מתכתב בין היתר עם ברכת השכיבנו הנאמרת בכל יום בתפילת ערבית. בתוך ברכה זו מבקשים גם "ופרוש עלינו סוכת שלומך". וכן מסיימים אותה בכל ערב שבת ויום טוב בחתימה:
ע"פ הנאמר במסכת סוכה ש, נוהגים תלמידים לבקר את רבותיהם בסוכותיהם במשך החג או בזמנים המתפרסמים לקהל הרחב. בדומה לכך נוהגים אישי ציבור מנשיא המדינה ועד ל-ראשי רשויות לקבל פני התושבים בסוכתם או בסוכת הציבור.
בתקופת חג הסוכות משמש הביטוי אושפיזין במדיה ובשיח הישראלי גם בהשאלה לשונית או בהקשר קרוב אחר המתקשר לביקור יוצא מהרגיל באותו הזמן גם ללא קשר ישיר למצוות הסוכה.
צמית
חיל רגלים כבד
חייל רגלי כבד הוא סוג של חייל רגלים המוגן בשריון כבד. השריון כלל בדרך כלל שריון גוף, מגן, קסדה ופרטי מיגון נוספים. החיילים חומשו בדרך כלל בחנית דקירה חזקה או נשק מוט אחר, מוט-גרזן וחרב.
חיילים רגליים כבדים ידועים עוד מהתקופה העתיקה. החיל רגלים הכבד הופיע לראשונה בשומר. למרות כושר ההבקעה ושרידותו הרבה, צבאות הסהר הפורה לא השתמשו בחיילי חיל רגלים כבד, למעט הצבא המצרי וצבא אשור. הסיבה לכך היא מחירה הגבוה של המתכת בעולם העתיק.
בהתחלה חיילי חיל רגלים כבד נלחמו בגושים גדולים שנקראים פלנקס והיו חמושים במגן גדול, חנית או רומח רגלים וחרב קצרה. הפלנקס הומצאה לראשונה בשומר והתפתחה מאוד במצרים העתיקה, אך שיאה היה ביוון הקלאסית שם היא הורכבה מחיילים שנקראים הופליטים. הצבא הספרטני היה ידוע בהופליטים המצוינים שלו ויצאו לו מוניטין ששרדו עד עצם היום הזה. חיל הרגלים הכבד קיבל תנופה רבה ברומא העתיקה והצבא הרומי השתמש במספר גדול של חיילי חיל רגלים כבד במערך הלגיון. בהתחלה, הלגיונרים היו חמושים בדומה להופליטים בחניתות, אך עם הזמן הם זנחו את החנית ואימצו את חרב הגלדיוס בתור נשקם העיקרי.
בעקבות המשבר של המאה ה-3 האימפריה הרומית החלה לאבד מכוחה ונפלה תחת ההתקפות הברבריות. החיל רגלים הכבד פינה את מקומו לחיל הפרשים בתור הזרוע העיקרית של הצבא, אך עדיין שמר על יוקרתו במקומות שונים בעולם דוגמת שווייץ. לרוב שריונם של החיילים הרגלים היה דל יחסית לפרשים וכלל בדרך כלל מעיל מחוזק בפיסות מתחת שריון קשקשים או שרשראות.
חיל הרגלים הכבד בימי הביניים היה חמוש בדומה לפרשים, תלוי במעמדם ובעושרם של החיילים בו. לעיתים, חיל הרגלים הכבד הורכב מאבירים פרשים שאיבדו את סוסם ולא יכלו לממן או להשיג סוס אחר. חיל רגלים זה היה עטוי בשריון כבד (בדרך כלל שריון שרשראות או שריון לוחות) והיה חמוש בחרב, מגן וכלי נשק ייעודי בהתאם לצורך. עם שיפור ברמת המיגון, ובייחוד עקב כניסת שריון הלוחות שסיפק הגנה טובה כנגד מרבית כלי הנשק, המגן הוקטן ואף נזנח לטובת האפשרות לתת ללוחם להשתמש בנשק דו-ידני שתוכנן במיוחד לחדירת שריון: חרב דו-ידנית כבדה וארוכה, נשקי מוט (שנועדו בעיקר כנגד פרשים משוריינים), פטיש קרב ומוט-גרזן (Pollaxe). בנוסף לכלי נשק אלה רווח השימוש באלות, פטישי קרב ואף כוכב השחר שעקפו את בעיית חדירת השריון על ידי ריסוק העצמות שמתחתיו על ידי מכות כבדות וחזקות.
לוחמי החיל רגלים השווייצרי היו לבושים בשריון לוחות וחמושים בנשקי מוט (בעיקר בהאלברדות ורמחים), דבר שסייע להם בתוואי ההררי להדוף את הפרשים ההאבסבורגים ויצר להם מוניטין רב באירופה.
עם התפתחות כלי הירי השריון האישי איבד מיעילותו, בשל כושר החדירה הרב של קליעי כלי-ירייה, המנטרל כל שריון שפותח בחשיבה הצבאית הקונבנציונית הישנה. בשל כך, הוא נזנח בהדרגה עד שנעלם כלל.
הצבא האשורי
חי&quot;ר כבד
סטון טמפל פיילוטס
סטון טמפל פיילוטס (באנגלית: Stone Temple Pilots - "טייסי מקדש האבן"), ידועה גם בראשי התיבות של הלהקה - STP, היא להקת גראנג' מקליפורניה.
היסטוריה.
לאחר שהוקמה במקור ב-1989 תחת השם מייטי ג'ו יאנג, הלהקה חתמה על חוזה הקלטות עם אטלנטיק רקורדס ושינתה את שמה לסטון טמפל פיילוטס. אלבום הבכורה של הלהקה, "Core", שיצא ב-1992, זכה להצלחה מסחרית גדולה והלהקה הפכה לאחת הלהקות המצליחות של שנות ה-90, ומכרה יותר מ-18 מיליון אלבומים בארצות הברית ו-40 מיליון ברחבי העולם.
למרות בעיות סמים של סולנה סקוט וילנד (האלבום השלישי הוקלט כאשר וילנד מרצה שנה על-תנאי על החזקת הרואין וקוקאין ומעט לאחר השלמת האלבום הרביעי נשלח לשנת מאסר בפועל). רק לאחר האלבום החמישי שלא הצליח מסחרית, היא התפרקה והוציאה את אלבום האוסף "Thank You" (שיצא גם בגרסת DVD).
ב־2003 הקים סקוט וילנד את להקת וולווט ריבולבר יחד עם חלק מחברי Guns N' Roses: סלאש, דאף מק'אגן ומאט סורום, ויחד עם דייב קושנר. הם הוציאו אלבום שמזכיר את שתי להקות-האם באותה מידה בשם "Contraband".
בשנת 2008 התאחדה הלהקה מחדש ויצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, בנוסף החלה לעבוד על אלבום חדש. ב-2010 יצאה אלבומה השישי של הלהקה שנקרא כשם הלהקה "סטון טמפל פיילוטס".
ב-2013 עזב סקוט וילנד את הלהקה והוחלף בצ'סטר בנינגטון, שהיה באותה עת סולן להקת לינקין פארק, הוא עזב לאחר שנתיים וחזר ללינקין פארק.
בדצמבר 2015 מת סולן הלהקה לשעבר סקוט וילנד.
ביולי 2017 התאבד סולן הלהקה לשעבר צ'סטר בנינגטון.
בנובמבר 2017 ג'ף גאט החל להיות הסולן של הלהקה. הסינגל הראשון שלו עם הלהקה היה "Meadow".
ב-3 ביולי 2019 הופיעה הלהקה בגני התערוכה בתל אביב.
בשנת 2020 יצאה אלבומה השמיני של הלהקה "Perdida ".
בלו אויסטר קאלט
בלו אויסטר קאלט (באנגלית: Blue Öyster Cult, בתרגום לעברית: כת הצדפה הכחולה) היא להקת רוק כבד אמריקאית.
הלהקה נודעת בעיקר בזכות שני הלהיטים: ""Don't Fear) The Reaper)" ו- "Burnin' For You".