-צבאות העוגים - ענקים ברברים מהדרום. לרוב אין להם מלחמות כי אף צבא בעולם לא מעז להילחם בהם, אפילו לא הכאוס. מדי פעם צבאות אפלים שוכרים את שירותם כדי לוודא ניצחון. כל אחד לבד יכול לחסל 10 חיילים, וצבא שלם, ועוד עם מכונות מלחמה וחיות כמו שיש בין שירותיהם, יכולים להרוס ממלכות שלמות בימים אחדים.
-הסקוון - עכברושים וחולדות שעברו ניסויים והפכו למוטציות דמויות אדם. כוחם לא גבוה, ולכן הם יוצאים לקרבות שלהם במאות אלפי ובמיליוני עכברושים מלווים בארטילריה מטילת אימה באותה רמה שהיא מטילה רעלים מפחידים על אויביהם. מוטציות אלה גנבו מכונות מלחמה ותוכניות קרב רבות מהגמדים, והם בנו מפעלים ענקיים שייצרו את מכונות המלחמה שלהם, ויבצעו ניסויים בחייליהם כדי שהפכו למפלצות אדירות.
-אלפים רמים - אחד העמים החזקים והעתיקים ביותר בעולם. כוח רגלים חזק בעל שיטות לחימה שהוכיחו את עצמן מלווה בארטילריה כבדה, ומתקדם בתיאום מושלם עם כוח הפרשים המהיר והקטלני שלהם. אותם מובילים בראש נסיכים אצילים רכובים על דרקונים אדירים ומפחידים. צבאם האדיר של האלפים הרמים הצליח לגרש מהאי השליו שלהם כמעט כל אויב.
-אלפים אפלים - במהלך הקרבות הרבים שהיו לאלפים, חלק גדול מהם התחיל להתייאש מהתקווה לימים טובים יותר, ועברו לצד האפל. כאשר הם הקימו את ממלכתם החדשה הם העתיקו מהאלפים הרמים כמעט את כל היחידות שלהם, לדוגמה: שומרי הים-שודדי ים, בליסטרת חיצים-בליסטרת בזק. הם העתיקו גם שיטות קרב וציוד, ואותם הם הפעילו נגד האלפים הרמים. הם גם העסיקו בתור שכירי חרב נאמנים, את האורקים והגובלינים.
-אלפי יער - עוד אלפים מורדים שלא פנו לאופל, אלא נכנסו ליערות של דרום בריטוניה וחיו שם בתור יצורים מסתוריים ומסקרנים, שפעמים רבות צבאות האור והאופל פנו אליהם כשהם יצאו לקרב גדול. ענקי עץ מפחידים וחיות יער אימתניות מרכיבים את מרבית צבאם.
-לוחמי הכאוס - השלוחה המרכזית של הכאוס בעולם. כל חייל שלהם יכול להפיל 5 חיילי אויב בכוח המחשבה בלבד, וכל מפלצת שלהם יכולה להשמיד ערים שלמות, והם כוח שאף עם בעולם עוד לא הביס באופן מוחלט, אלא רק מנע הרס מוחלט של הערים שלהם, במחיר של כמעט חצי מצבאם, לא האלפים ולא הבריטונים, לא הגמדים ולא אנשי הלטאה, אף צבא בעולם לא הצליח לכבוש אותם. כאשר שליטי הכאוס האימתניים מנהיגים אותם, הם כמעט בלתי מנוצחים.
-חיות הכאוס - השלוחה השנייה של הכאוס, המורכבת רק ממפלצות גדולות ואכזריות כל כך, שאם היה אפשר לשלוט בהן, הן היו משמידות את העולם.
-מלכי הקבר - שאריות מהאימפריה המתפוררת של נהקארא, מלכים מהתקופה שהם עוד היו עשירים חזרו לחיים בתור שלדים ומומיות עם יהירות עצומה שרוצים את האימפריה המתה שלהם בחזרה. שונאים במיוחד את הערפדים אשר הם שיחקו תפקיד חשוב בניפלתה של ממלכתם .צבאם מורכב ממומיות, מפלצות מדבר כמו עקרבים ונשרים, בנוסף לשלדים והזומבים הרגילים שמרכיבים את חיל הרגלים והפרשים.
נאום
נאוּם הוא העברת מסר לקבוצה של שומעים, באמצעות דברים הנישאים באוזניהם על ידי הנואם. תורת הנאום קרויה רטוריקה.
מאפיינים.
בעבר נישאו נאומים רק בדרך של מפגש פנים אל פנים בין הנואם לשומעיו, ועקב כך היה מספר המאזינים מוגבל, אך התפתחות הטכנולוגיה מאפשרת נשיאת נאום גם באמצעות הרדיו, הטלוויזיה והאינטרנט, למספר בלתי מוגבל של מאזינים. במסגרת זו לעיתים ניתן הנאום רק באמצעות אמצעי התקשורת, כלומר הנואם מגיע לאולפן ונושא את נאומו ללא קהל, ולעיתים משולבות שתי השיטות: הנואם נושא דבריו אל מול קהל, ובנוסף משודר הנאום באמצעי התקשורת.
בניגוד להרצאה, הנעשית בטכניקה דומה לזו של נאום אך מטרתה העיקרית העברת מידע לשומעים, נאום נועד לשכנע את השומעים בצדקתו של הדובר. נאום גם שונה משיחה בכך שהוא בעיקרו מונולוג (רק הדובר מדבר) ולא דיאלוג או מוליטילוג (דיון בו משתתפים כמה). כתוצאה מכך לנואם יותר דומיננטיות והשפעה מאשר לדובר המשתתף בדיון.
אריסטו הציע לחלק את מרכיבי הנאום לשלושה: אתוס, פאתוס ולוגוס. האתוס הוא המרכיב המעשי בנאום, ובמיוחד ההנעה לפעולה. הפאתוס הוא המרכיב הרגשי בנאום וכולל בעיקר את הסגנון המילולי והבלתי-מילולי (שפת גוף). הלוגוס הוא הצד השכלי בנאום וכולל בעיקר את התוכן, את ההיגיון וכן את העובדות והדוגמאות.
נאום לאומה.
נאום בעל חשיבות מיוחדת הוא נאום לאומה שאותו נושא השליט, ומטרתו לספק מידע על מדיניותו של השליט, על הישגיו ועל תוכניותיו. לעיתים נאום זה ניתן באופן סדיר אחת לשנה, בהתאם למנהג או לחוק (כגון הנאום מן הכס או נאום מצב האומה), ולעיתים הוא ניתן בעקבות אירוע רב חשיבות, המצריך העברת מסר ישיר מהשליט לעמו.
כותב נאומים.
את הנאום יוצר הנואם לעיתים תוך כדי נאומו, ופעמים אחרות הנאום נכתב מראש, על ידי הנואם או על ידי כותב נאומים, ומוקרא מן הכתב. ההסתייעות בכותב נאומים מקובלת בקרב אישים עסוקים מאוד, כגון ראש ממשלה או שר, וגם על ידי אנשים עסוקים פחות, המעוניינים בנאום באיכות טובה יותר מזו שהם מסוגלים לחבר בעצמם.
שווי כוח הקנייה
שווי כוח הקנייה (באנגלית: Purchasing Power Parity, בראשי תיבות: PPP) של מטבע - הוא מדד אלטרנטיבי למדד של שער החליפין של המטבע. לשווי כוח הקנייה ישנם שימושים רבים, כגון בהשוואות בינלאומיות הנערכות בעת מדידת: תוצר, תוצר לנפש, צמיחה, מחירים, וכדומה.
שער חליפין מול כוח קנייה.
בהיות שער החליפין משקף רק את יחס המטבעות זה לזה בשוק המטבעות גרידא, אין הוא בהכרח משקף את כוח הקנייה האמיתי - בשוק המוצרים המקומי הכללי - של כל אחד מהמטבעות המושווים, ולכן אינו מבטיח השוואה בטוחה ביניהם; מאידך, שווי כוח הקנייה מאפשר השוואה מדויקת יותר בין מטבעות, שכן הוא מתבצע בעזרת הגדרת סל מוצרים בינלאומי כללי המשקף את הצרכים הכלכליים של בני אדם בעולם.
דולר בין-לאומי.
יחידת המטבע המקובלת בעולם שבה נמדד מחיר המחושב לפי שווי כוח הקנייה - נקראת: "דולר בין-לאומי". בשונה מהדולר האמריקאי - אשר כרגיל ערכו מוגדר בשוק המקומי בתור כמות יחידות המטבע המקומי המשולמות בשוק המקומי בהתאם לשער החליפין המקומי עבור דולר אמריקאי אחד, הרי שערכו של הדולר הבינלאומי מוגדר בשוק המקומי בתור כמות יחידות המטבע המקומי המשולמות בשוק המקומי עבור "סל מוצרים" בינלאומי שעבורו משולם בשוק האמריקאי דולר אמריקאי אחד.
שוויו של הדולר הבין-לאומי בשוק האמריקאי זהה תמיד לדולר האמריקאי. ביחס לשוק הישראלי, הוערך בשנת 2011 שוויו של הדולר הבין-לאומי על ידי קרן המטבע הבינלאומית בכשלושה שקלים ושני שלישים (בעוד שבהתאם לשער החליפין בישראל, שוויו של דולר אמריקאי היה אז כשלושה שקלים וארבע חמישיות); לעומת ישראל, אשר בה שער החליפין מפחת את ערכו של המטבע המקומי, יחסית לערכו לפי שווי כוח הקנייה, הרי שברוב מדינות האיחוד האירופי המצב הפוך באשר אל מטבע האירו המקומי שם (נכון לשנים האחרונות).
כאשר שער החליפין מפחת את ערכו של המטבע המקומי, הרי זה סימן שיוקר המחיה במדינה זול יותר (במקרה זה, בהשוואה לארצות הברית; זאת לעומת מדינות אירופה, שם יוקר המחיה יקר יותר ביחס לארצות הברית)
צמיחה המחושבת לפי שווי כוח הקניה - מתחשבת (בין השאר) באינפלציה - במקום בשינוי שבשער החליפין.
חישוב שווי הקנייה.
שווי כוח הקנייה בניסוחו המתמטי הוא קשר בין שיעור האינפלציה המקומית (formula_1) לבין שיעור האינפלציה הזרה (formula_2) והשינויים בשער החליפין (formula_3): formula_4
בהנחה שהאינפלציה הזרה קבועה, יקבעו סימולטנית השינויים בשער החליפין והאינפלציה המקומית.
קיקבוקס
קִיקְבּוֹקְס או קִיקְבּוֹקְסִינג היא קבוצה של ענפי ספורט לחימה בהם מותר השימוש בבעיטות ובאגרופים ולעיתים מותרות טכניקות מסוימות של גראפלינג עמידה אך אסור קרב קרקע. בנוסף ישנה צורה של אימון אירובי אשר מתבסס על אותן התנועות ונקרא באותו השם.
תחרויות קיקבוקסינג החלו לראשונה ביפן בשנות החמישים לפי חוקים שהיום נקראים קיקבוקסינג יפני. אלו החלו על ידי קראטקא (אדם שעוסק בקראטה) יפני מפורסם בשם טאטְסוּאוֹ ימאדה, שנחשף לספורט האיגרוף תאילנדי ורצה למסד תחרויות דומות ביפן. בשלביו הראשונים, הקיקבוקסינג היה תחרויות בין לוחמי קראטה ולוחמי איגרוף תאילנדי, ולתחרויות אלו נוצרו חוקים מיוחדים השונים מהחוקים הרגילים של ענפי הספורט הנ"ל. המושג קיקבוקסינג הומצא על ידי יחצן הקרבות אסאמוּ נוֹגוּצ'י, שרצה לבסס את הקרבות הנ"ל כענף ספורט בפני עצמו. בשנת 1966 נוגוצ'י ערך את תחרות הקיקבוקסינג הרשמית הראשונה. במהלך שנות השישים תחרויות הקיקבוקסינג הפכו לפופולריות ביותר ביפן ומחוצה לה, ותחרויות קיקבוקסינג בארצות הברית החלו בשנות השבעים, כאשר התחרות הגדולה הראשונה אורגנה על ידי "התאחדות הקראטה המקצועני" והיוותה את אליפות העולם הראשונה בקיקבוקסינג אמריקאי, בשנת 1974.
כיום אין גוף אחד הקובע את חוקי הספורט או מפקח על תחרויות ואין חוקים אחידים. בין הגופים הגדולים העוסקים בתחום קיימים ההתאחדות העולמית של ארגוני קיקבוקסינג (WAKO), התאחדות הקיקבוקס העולמית, התאחדות הקראטה הספורטיבי הבין-לאומית, פדרציית הקיקבוקס הבין-לאומית ועוד. מסיבה זו אין תחרות אחת הנחשבת "אליפות העולם בקיקבוקסינג". ישנן מספר תחרויות של מספר ארגונים וענפי קיקבוקס שונים (לדוגמה אליפות העולם באיגרוף תאילנדי) וישנן מספר תחרויות אשר מאחדות ענפים שונים, למשל תחרות K-1.
לעיתים נלמד קיקבוקסינג כסגנון ייחודי, ברם במקרים רבים תחרויות קיקבוקסינג פתוחות לאומני לחימה ככלל.
טכניקות לחימה.