תוכנית ההרגעה
חודש העיבור
ביזון הערבות
טיאקה
הטיאקה (שם מדעי: "Caldcluvia paniculata"), הוא מין של עץ ירוק עד ממשפחת הקונוניים המצוי באמריקה הדרומית, ואחד מתוך 11 המינים בסוג קאלדקלוויה ("Caldcluvia"). הטיאקה הוא אחד מהעצים הייחודיים לאזור האקולוגי של יערות הגשם הממוזגים בדרום אמריקה, והוא מצוי בעיקר בצ'ילה (ממחוז ביוביו עד למחוז אייסן) ובמידה פחותה בארגנטינה; העץ הובא גם לאירלנד. הטיאקה מצוי בעיקר במקומות לחים ומוצלים בגבהים של עד 1,100 מטר מעל פני הים.
אטימולוגיה.
האטימולוגיה של הטיאקה היא כדלהלן: השם המדעי של הסוג - "Caldcluvia", הוא לזכרו של הבוטנאי הסקוטי אלכסנדר קאלקלוג'ה שאסף צמחים בדרום אמריקה עבור הגנים המלכותיים הבוטנאים באנגליה בין 1819 ל-1825; השם המדעי של המין - "paniculata", מתייחס לתפרחת של הצמח. הכינוי "טיאקה" הוא משפתם של המפוצ'ה - הילידים האינדיאנים בדרום אמריקה.
תיאור.
הטיאקה מתנשא עד לגובה של 30 מטר, והקוטר המרבי שלו הוא 60 ס"מ. הקליפה היא בצבע חום-אפרפר. העלים הירוקים מסודרים בצורה הפוכה, והשפה של העלה משוננת ומלבנית בצורת אזמל. העלה מגיע לאורף של 7–15 ס"מ, ורוחבו הממוצע 2–4 ס"מ. הפטוטורות של העלה מחורצות ושעירות, ואורכן הוא 1–7 ס"מ. הפרחים של הטיאקה בצבע לבן-צהבהב, והם צומחים בתפרחות צפופות. בכל פרח יש 8–10 אבקנים. הפרי של הטיאקה הוא הלקט המכיל בתוכו זרעים כהים חומים באורך של מילימטר אחד. הטיאקה פורח בין דצמבר לפברואר, והפירות מבשילים בין פברואר למרץ.
שימושים.
העץ לא נמצא בסכנה בטבע, אך דגימות גדולות שלו נדירות יחסית. הוא מוגן בשמורות טבע ופארקים לאומיים רבים בצ'ילה וארגנטינה. החליטה של עלי הטיאקה שימושית נגד דלקת מעיים והצטננות, ומשמשת גם לטיפול בסוכרת. בקליפה של העץ משתמשים לצביעה, והעץ מגודל לעיתים כצמח נוי. בתקופה הקולוניאלית השתמשו בטיאקה לצביעת חומרים מעץ, והאינדיאנים השתמשו בעלים על מנת לרפד סירות קטנות מעץ וכלים אחרים. הפרחים של הטיאקה משמשים כמקור צוף עבור הדבורים.
ביזון ערבה
צבי וינר
צבי וינר הוא פרופסור למימון ודיקן בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
לוינר דוקטורט במתמטיקה ממכון ויצמן למדע שברחובות (1994). את הפוסט דוקטורט שלו השלים בבית הספר וורטון השייך לאוניברסיטת פנסילבניה.
לאחר השלמת הפוסט דוקטורט, הצטרף וינר לבנק ההשקעות ליהמן ברדרס.
בשנת 1996 הצטרף לסגל האקדמי של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית. בעבר כיהן כראש ההתמחות במימון וכמנהל אקדמי של תוכנית המנהלים לתואר שני עם התמחות במימון ובנקאות של בית הספר.
וינר נמנה עם מייסדי האגודה הבינלאומית של מנהלי סיכון מקצועיים (PRMIA), ומכהן כדירקטור האגודה בישראל. ייעץ לגופים רבים ביניהם קרנות פנסיה, משרד האוצר, בנק ישראל, הרשות לניירות ערך והבורסה לניירות ערך בתל אביב. בנוסף היה חבר בוועדת ההשקעות של תיק רזרבות מט"ח בבנק ישראל.
וינר מעניק באופן פרטי שירותי לובינג לבנק הפועלים, וכן מחזיק בחברה פרטית לניהול סיכונים בשם "אופטימייז". תחקיר של העיתון דה מרקר גילה כי עיסוקים פרטיים אלה עומדים בניגוד להוראות הממונה על השכר באוצר, היות שהוא משמש בתפקיד דיקן בעבודתו באוניברסיטה. לדברי וינר הדבר תואם את עמדת הממונה על השכר, וכך גם אישרה האוניברסיטה העברית. עם זאת המועצה להשכלה גבוהה לא אישרה טענה זו ופנתה לאוניברסיטה העברית לבדיקת חריגת ההעסקה, וכן אגף האכיפה של הממונה על השכר פתח בבדיקה. עוד פורסם כי וינר קידם מינוי לפרופסור של יזם פרטי באופן סמוך למדי לתרומה גבוהה שהלה העניק לבית הספר למנהל עסקים.
וינר זכה במלגת רוטשילד על הצטיינות אקדמית, ובמלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים באוניברסיטאות בארץ. בנוסף, הוענק לו הפרס על שם דן זיסקינד על ידי חברת טבע.
מחקר.
תחומי המחקר של וינר הם מודלים מימוניים עם התמחות בניהול סיכונים (VaR), הנדסה פיננסית, אופציות ונגזרות מימוניות ושימושם בניהול חברות, תהליכים סטוכסטיים, מוצרים מובנים, שיטת מונטה קרלו ותורת המשחקים.
מחקריו פורסמו בכתבי העת "Journal of Finance", "Review of Financial Studies", "Journal of Banking and Finance", "Journal of Derivatives, Journal of Game Theory", "Journal of Money Credit and Banking", "Journal of Corporate Financ"e ורבים אחרים.
Network Management System
הירושי אושימה
הירושי אושימה (ביפנית: 大島 浩; 19 באפריל 1886 – 6 ביוני 1975) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי ושגריר האימפריה היפנית בגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. לאחר סיום המלחמה, הורשע אושימה בגין פשעי מלחמה ונידון למאסר עולם.
ביוגרפיה.
אושימה נולד ב-19 באפריל 1886 במחוז גיפו שביפן. אביו אושימה קנישי (Oshima Ken'ichi), שירת כשר המלחמה בצבא יפן בין השנים 1916–1918.
ביוני 1905, סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית. שנה לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט שני (מקבילה לדרגת סג"ם). ביוני 1908, הועלה אושימה לדרגת לוטננט (מקבילה לדרגת סגן). במאי 1915, סיים את לימודיו בקולג' הצבאי שברובע מינאטו שבטוקיו. כעבור שנה הועלה לדרגת קפטן.
בין השנים 1918–1919, שירת אושימה בסיביר, במסגרת קמפיין צבאי בו שיתפו פעולה הצבא היפני הקיסרי והתנועה הלבנה ברוסיה כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן, מונה לנספח הצבאי בשגרירות יפן בגרמניה.
לאחר העלתו לדרגת מייג'ור בשנת 1922, מונה אושימה לתפקיד הנספח הצבאי בווינה ובבודפשט, תפקידים אותם מילא בין השנים 1923–1924. לאחר חזרתו ליפן, הועלה לדרגת לוטננט קולונל באוגוסט 1926. לאחר שקודם לדרגת קולונל באוגוסט 1930, מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-10.
בשנת 1934, מונה לנספח הצבא היפני בברלין. בשל העובדה כי שלט היטב בשפה הגרמנית, יצר אושימה קשרים עם בכירים במפלגה הנאצית, בהם יואכים פון ריבנטרופ, ששימש כיועצו של אדולף היטלר למדיניות חוץ. לאושימה היה תפקיד חשוב במגעים שהובילו לחתימה על הסכם אנטי-קומינטרן בין גרמניה ויפן ב-25 בנובמבר 1936, ובהמשך על ההסכם התלת-צדדי שנחתם ב-27 בספטמבר 1940, שנחתם בין גרמניה, יפן ואיטליה הפשיסטית, ושייסד למעשה את ברית מדינות הציר. באוקטובר 1938, מונה אושימה לתפקיד שגריר יפן בגרמניה, במקביל להעלאתו לדרגת לוטננט גנרל.
בין השנים 1939–1940 שהה אושימה ביפן, עד לחזרתו לגרמניה, בתחילת שנת 1941, לאור בקשתו של הממשל הגרמני. בסוף שנה זו הוענק לו תואר "מסדר הנשר הגרמני" על ידי היטלר. בשל היחסים הקרובים שרקם עם בכירי השלטון הגרמני ובהם היטלר בעצמו, נחשף אושימה למידע ביטחוני מסווג של גרמניה, לרבות תוכניות צבאיות מבצעיות, וניתנה לו גישה לאזורי החזית של הצבא הגרמני, בהם החומה האטלנטית ונקודות הכינוס של הצבא הגרמני בחזית הרוסית. אושימה דיווח על המידע שהשיג לממונים עליו ביפן, ובלי ידיעתו העניק גישה למידע גם למודיעין האמריקאי, אשר פיצח את הקוד הדיפלומטי היפני. בהקשר זה, מרבית המידע שהעביר אושימה חזרה ליפן בין השנים 1941–1945, יורט על ידי המודיעין האמריקאי, והעניק לכוחות בעלות הברית חומר מודעיני רגיש ואיכותי, שסייע במלחמה כנגד מדינות הציר.
שלום רב שובך ציפורה נחמדת
עונת 1992/1993 בלה ליגה
עונת 1992/1993 הייתה העונה ה-62 של לה ליגה, הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-5 בספטמבר 1992 והסתיימה ב-20 ביוני 1993.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17–18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו ראיו ואיקאנו וסלטה ויגו.
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-13 בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות. היא לא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך הפסד לריאל מדריד בסיכום מפגש כפול - 1:1, 3:1.
ריאל בורגוס וקדיס ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. אלבסטה ואספניול השתתפו במשחקי המבחן. כתוצאה מהם אספניול ירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים.
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: בבטו (), דפורטיבו לה קורוניה, שכבש 29 שערים ב-37 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק לשני שוערים:
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
סוון המקריב
סוון המקריב (; מת ב-1087 לערך) היה מלך שוודיה בין השנים 1084 ועד מותו. הוא החליף את גיסו הנוצרי, אינגה הזקן, כאשר זה האחרון סירב לנהל את טקסי הבלוט, טקסי הקרבת הקורבנות הפגניים במקדש שבאופסלה. בקובץ "החוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen) אין אזכור לשמו ברשימות המלכותיות, ולפיכך ניתן להסיק ששלטונו לא כלל את וסטרייטלנד. לדעתו של ההיסטוריון השוודי, אדולף שוק, הוא למעשה האקאן האדום והוא כונה "הצעיר המקריב" (Blót Swain).
עלייתו למלוכה.
המקור המוקדם ביותר העוסק בעלייתו למלוכה של סוון הוא הסאגה האיסלנדית, סאגת האראוור (Hervarar saga ):
אף על פי כן, אינגה לא התיר לעמו לדבוק בדרכים הישנות, שלא כמו אביו, סטנקיל. השוודים הגיבו בתקיפות והציבו בפני אינגה את האפשרות להשלים עם המסורות העתיקות או להתפטר. כאשר הכריז אינגה שהוא לא ייטוש את האמונה הנוצרית, רגמו אותו האנשים באבנים ורדפו אחריו. הייתה זו ההזדמנות שנקרתה לפני סוון לתפוס את השלטון והדיווח בסאגת האראוור אותות הכתרתו כולל תיאור נדיר של הפולחן ההודו-אירופאי הקדום של הקרבת סוסים:
האגדה על אסקיל הקדוש.