השיר מתנגן במהלך כותרות הפתיחה של הסרטים "צעצוע של סיפור", "צעצוע של סיפור 3" ו"צעצוע של סיפור 4", ונותן ביטוי למעמדם של וודי ושל אנדי (בסרט הראשון) ושל כל צעצועיו של אנדי (בסרטים השלישי והרביעי). בסרט השלישי נעשה בו גם שימוש לאפקט אירוני ודרמטי, כאשר כותרות הפתיחה מציגות פלשבק לסרט הראשון והשיר מתעמעם לפתע בשורה "As the years go by, Our friendship will never die" ("הזמן עובר מהר, אך ידידים נישאר") טרם המעבר לזמן הווה, שבו צעצועיו הנותרים של אנדי ארוזים וכבר אינם בשימוש בהיותו בן 17. בסרט הרביעי מתנגן השיר ברצף הפתיחה המציג את אנדי כשהוא משחק עם וודי ומוסר אותו לבוני בבגרותו, ואת בוני כשהיא משחקת בו אך מתחילה לנטוש אותו עד מהרה.
בשני סרטי ההמשך מאזינות הדמויות לשיר כחלק מהסיפור, בגרסאות כיסוי בסגנונות שונים בכותרות הסיום: בסוף "צעצוע של סיפור 2" מתחילה דמותו של ויזי לשיר אותו לשאר הצעצועים; במהלך כותרות הסיום של "צעצוע של סיפור 3" מבצעים באז שנות-אור וג'סי ריקוד פסדובלה לגרסה בספרדית, שאותה ג'סי משמיעה כדי לשכנע את באז לרקוד.
השימוש הבולט ביותר בשיר נעשה במערכה השלישית של סרט השני, ובה פרק של "Woody's Roundup" ("וודי הכוכב", תוכנית הבובות הפיקטיבית משנות ה-50 שעליה הוא מבוסס) מציג את בובתו של וודי מבצע את השיר בפני הצופים הצעירים, כאשר ילד קטן מגיע ומחבק את הבובה. וודי שבחדר רואה את המתרחש על המסך ומבין לפתע שבהיותו צעצוע, משימתו להיות שם עבור הילד. על פי יקום הסרטים, השיר ככל הנראה נכתב עבור "וודי הכוכב".
השיר בגרסת "וודי הכוכב" בוצע על ידי טום הנקס בליווי גיטרה; הגרסה של ויזי בוצעה על ידי רוברט גאולט (הגם שג'ו ראנפט דיבב את הדמות), והגרסה הספרדית מהסרט השלישי בוצעה על ידי הלהקה Gipsy Kings.
נקע של מפרק גליל-מסרק
נקע של מפרק גליל-מסרק (באנגלית: Metatarsophalangeal joint sprain) הוא מקרה של פגיעה ברקמת החיבור בין כף הרגל לאחת מאצבעות כף הרגל. במקרה שהפגיעה היא בחיבור כף הרגל עם הבוהן הפגיעה מכונה "בוהן דשא (turf toe)".
הפציעה.
הפציעה נפוצה בעיקר אצל ספורטאים המשחקים על מגרש המכוסה בדשא מלאכותי, והיא נפוצה ביותר אצל שחקני פוטבול.
לעיתים קרובות הפגיעה מתרחשת כאשר מישהו או משהו נופל על גב כף הרגל בזמן שהברך וקצות אצבעות הרגליים נוגעות בקרקע. הבוהן נעה בצורה לא טבעית, וכך המפרק נפגע. בנוסף, נעלי ספורט עם סוליות גמישות מאוד בשילוב סוליות ש"תופסות את הדשא" עלולות לגרום לפגיעה בבוהן, אך הפציעה יכולה להתרחש גם על אצבעות הרגליים הקטנות יותר.
אף על פי שהפציעה נפוצה בעיקר בקרב שחקני פוטבול, היא נפוצה גם אצל שחקני כדורגל, כדורסל, כדורעף, רוגבי וטאקוונדו. זו הסיבה המרכזית לכך שרוב הספורטאים מעדיפים לשחק על משטח דשא טבעי, מכיוון שהוא רך יותר.
טיפול.
הפציעה יכולה להיות מתישה עבור ספורטאים מענפי ספורט רבים הזקוקים להאיץ, לשנות כיוון במהירות או לקפוץ. השימוש באצבעות הרגליים אינו אפשרי בתהליך הריפוי. מכיוון שבהונות הרגליים הכרחיות לדחיפה נכונה בעת האצה, יש לצמצם כמעט את כל הפעולות האתלטיות הללו.
נעילת נעל עם סוליה קשיחה ומדרס יעזרו למזער את הנזק למפרק. מומלץ להשתמש בתרופות אנטי דלקתיות ובפיזיותרפיה.
זמן ההחלמה הוא בין שבועיים לחודש, אך המצב עלול להחמיר באם הפגיעה לא מטופלת.
הלגיון השלישי איטליקה
הלגיון השלישי איטליקה (בלטינית: Legio III Italica) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בידי הקיסר מרקוס אורליוס בשנת 165 ושרד עד סוף המאה הרביעית. בהמשך נוסף ללגיון השם "פיה פילדיס" אשר משמעותו הוא "האדוק והנאמן".
היסטוריה.
הלגיון הוקם בשנת 165 או 166 בידי הקיסר מרקוס אורליוס, יחד עם הלגיון השני איטליקה. הקמת שני הלגיונות נעשתה כחלק מהרחבה הכרחית של הצבא הרומי לנוכח העובדה שמרקוס אורליוס ניהל באותה עת מלחמה בשבטי המרקומנים על הדנובה בזמן שעמיתו לשלטון לוקיוס ורוס לחם ב. ייתכן ששני הלגיונות החדשים נקראו "איטליקה" כמחווה ל הוותיק אשר הפגין תעוזה במהלך מלחמותיו הקודמות של מרקוס אורליוס כנגד המרקומנים. כדי לסמל את נאמנותו של הלגיון החדש לשני השליטים גם יחד, הוסף ללגיון בתחילה התואר "קונקורס" ("ההרמוני"). השם "איטליקה" מרמז כי מרבית המגויסים באו מאיטליה. כסמל הלגיון נבחרה החסידה.
לא ידוע היכן הוצב הלגיון בשנים הראשונות לקיומו, אולם הוא היה חלק מכח המשימה של הקיסר לעתיד פרטינקס (אשר כלל גם את הלגיון הראשון אדיוטריקס ואת הלגיון השלישי איטליקה) אשר לחם בשבטי המרקומנים בשנת 175 ברייטה ונוריקום. כמו כן ידוע שחיילים מהלגיון השתתפו בבניית חומות העיר סלונה (ספליט המודרנית). בשנת 171 הוצב הלגיון ליד נהר הרגן ואנשיו בנו שם מחנה שנודע כ"רג'ינה קסטרה" או "הטירה על נהר הרגן". בהמשך התפתח באזור יישוב שהפך לעיר רגנסבורג. המחנה שבנו אנשי הלגיון הוא חריג ביחס לשאר המחנות הצבאיים מאותה תקופה, כיוון שהוא בנוי יותר במתכונת של טירה ופחות במתכונת של מחנה פתוח. נראה שחיילי הלגיון לא הצטמצמו לאזור רגנסבורג אלא היו פרוסים בכל אזור רייטה. הם הועסקו בעיקר בבירוקרטיה המחוזית. הלגיון תמך בספטימיוס סוורוס כאשר זה צעד אל רומא והדיח את דידיוס יוליאנוס. מאוחר יותר השתתף הלגיון גם במלחמותיו של סוורוס כנגד קלאודיוס אלבינוס ופסקניוס ניגר, וייתכן שאף כנגד האימפריה הפרתית.
תחת בנו של סוורוס, קרקלה, לחם הלגיון כנגד האלמאנים וכנראה גם נגד הפרתים. כתובת מתקופת גורדיאנוס השלישי מזכירה מעורבות של חיילי הלגיון בקרבות בתקופתו. ככל הנראה הכוונה למערכה שניהל גורדיאנוס כנגד האימפריה הסאסאנית בין השנים 243–244. הלגיון צידד בוולריאנוס במהלך המרד שלו בקיסר איימליאנוס, ועל כך זכה מאת ולריאנוס לתואר "פיה פילדיס" ("האדוק והנאמן"). תחת שלטון בנו של ולריאנוס, גליאנוס לחם הלגיון כנגד פוסטומוס שליט האימפריה הגאלית. למרות שבסיס הלגיון נותר ברגנסבורג, ידוע כי יחידות משנה שלו לחמו תחת הקיסר אורליאנוס בשנת 273 כנגד זנוביה מלכת האימפריה התדמורית. הלגיון עדיין היה קיים בסוף המאה הרביעית, אולם פוצל לשש יחידות נפרדות. חמש מהן הוצבו בנקודות שונות ביערות לאורך נהר הרגן כהגנה מפני האלמאנים והאוסטרוגותים, ויחידה שישית הועברה לאיליריקום. ידוע גם על נוכחות של חיילי הלגיון באלג'יריה באותה תקופה. במהלך המאה החמישית נכבשה רגנסבורג בידי הבווארים. גורל של חיילי הלגיון השלישי איטליקה לא ידוע.
Supa Dupa Fly
Supa Dupa Fly הוא אלבום הבכורה של הראפרית האמריקאית מיסי אליוט. האלבום יצא לאור ב-15 ביולי 1997, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע והפקה.
כל שירי האלבום הופקו והוקלטו על ידי טימבלנד בשנת 1996, בתוך כשבועיים בלבד. האלבום נתמך על ידי ארבעה סינגלים, ביניהם "" שהגיע למקום ה-4 במצעד שירי ה-R&amp;B\היפ הופ וזכה להצלחה רבה.
נסיכות הבוחר מוירטמברג
רוטיליוס נמטיאנוס
רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס (Rutilius Claudius Namatianus; פעל בתחילת המאה ה-5 לספירה) היה משורר בתקופת האימפריה הרומית, ידוע כמחברו של שיר לטיני, De reditu suo ("על שיבתו"), במשקל אלגי , המתאר מסע לאורך החוף מרומא לגאליה בשנת 416. האיכות הספרותית של היצירה, והבזקי האור שהיא משליכה על תקופה היסטורית רבת חשיבות אך אפלה, משתלבים כדי להעניק לה חשיבות יוצאת דופן בין שרידי הספרות הרומית המאוחרת. השיר היה בשני ספרים; תחילתו של הספר הראשון וחלקו הגדול של השני אבדו. מה שנותר כולל כשבע מאות שורות.
חייו.
מוצאו.
רוטיליוס נמטיאנוס הוא יליד דרום גאליה (טולוז או אולי פואטייה), וכמו סידוניוס אפולינאריס, השתייך לאחת ממשפחות השלטון הגדולות של המחוזות הגאליים. אביו, אותו הוא מכנה לאכאניוס (Lachanius), מילא תפקידים גבוהים באיטליה ובחצר הקיסרית, היה מושל טוסקיה (אטרוריה ואומבריה), ויקאר של בריטניה, אז גזבר קיסרי , רשם קיסרי (קוואיסטור), ומושל הבירה עצמה .
קריירה.
רוטיליוס מתהדר בקריירה שהייתה לא פחות נכבדה מזו של אביו, ומציין במיוחד שהוא היה מזכיר המדינה ומושל הבירה ("praefectus urbi"), בשנת 414. לאחר שהגיע לבגרות, הוא עבר את התקופה הסוערת בין מותו של תאודוסיוס הראשון (395) לבין נפילתו של הטוען לכתר פריסקוס אטאלוס סמוך למועד בו נכתב שירו. הוא היה עד לקריירה רבת התהפוכות של פלביוס סטיליקו כקיסר המערב דה-פקטו, אם כי לא בתוארו; הוא ראה את צבאותיו של המלך הגותי רדגאיסוס נסוגים מאיטליה, רק כדי לשטוף את גאליה וספרד; את תבוסותיו וניצחונותיו של מלך הוויזיגותים אלאריק הראשון; את שלושת המצורים והכיבוש הסופי של רומא בשנת 410, ואחריו התאוששותה הפלאית של העיר; את החימוש העצום של הרקליאנוס נגד הונדלים מתדלדל; ואת נפילתם של שבעה טוענים לכתר הקיסרות המערבית.
בזמן כלשהו בין השנים 415–417, עזב נמטיאנוס את רומא כדי לבקר באחוזתו בגאליה, ושט צפונה לאורך החוף.
סוגיות דתיות.
בתקופתו של רוטיליוס הנצרות כבר הייתה מבוססת היטב ככנסיית המדינה של האימפריה הרומית, והשאלה אם התנצר הייתה נושא לוויכוח מדעי. בראשית המאה ה-21, עורכי יצירתו הגיעו למסקנה שלא עשה זאת, ואלן קמרון , חוקר מוביל של העת העתיקה המאוחרת, מסכים שהוא "ככל הנראה" נותר לא מומר מהמנהגים הדתיים המסורתיים של רומא, אך שהעוינות שלו לא הייתה כלפי הנצרות כפי שהייתה נהוגה על ידי הרוב המכריע של אזרחי האימפריה, אלא נגד ההתכחשות המוחלטת לחיים הציבוריים שבה דגלו הסגפנים.