ב-14 ביוני 1807 הביס נפוליאון את צבא רוסיה בפיקוד הגנרל בניגסן בקרב פרידלנד, בצפון מזרח פרוסיה. עם קבלת הידיעות על תבוסת צבאו, הורה אלכסנדר הראשון לנסיך דמיטרי לובאנוב-רוסטובסקי להגיע אל המחנה הצרפתי כדי לפתוח בשיחות שלום בין הצדדים. מלבד הנציג הרוסי הגיע אל מחנה נפוליאון גם נציג פרוסיה, גנרל קלקרייט, עם מטרה זהה לזו של לובאנוב, אך נפוליאון סירב בתוקף לשליח הפרוסי בטענה הפשוטה כי הברית היחידה בה הוא מעוניין היא ברית עם הצאר הרוסי. נפוליאון פתח במשא ומתן עם הצאר הרוסי וגילה נדיבות כלפי הרוסים המפסידים, שנותרו עדיין רבי-עוצמה, בתקווה למשוך אותם לצדו. בסעיפים הסודיים של ההסכם התחייבו רוסיה וצרפת להגנה הדדית, ורוסיה הסכימה להצטרף למערכת היבשתית, החרם שהטיל נפוליאון על הסחר הבריטי עם יבשת אירופה.
יחסו של נפוליאון לפרוסים היה שונה. לאחר שהנחיל להם תבוסה מוחצת בקרב ינה-אאורשטדט ב-1806, וכבש את בירתם ברלין, ביקש נפוליאון להפוך את פרוסיה המוכה למדינה מדרגה שנייה. תנאי השלום שהוכתבו לפרוסיה היו משפילים: פרוסיה איבדה כמחצית שטחה ויותר ממחצית הכנסותיה, הואיל והשטחים שנלקחו היו העשירים ביותר. החלק של פרוסיה שממערב לנהר אלבה נמסר לממלכת וסטפאליה, ממלכה חדשה שנפוליאון הקים והמליך עליה את אחיו ז'רום. שטחים אחרים, בחלק הדרומי של פרוסיה, נמסרו לנסיכות הגרמנית סקסוניה, שהפכה כעת לממלכה ולבעלת בריתו של נפוליאון.
במזרח, כמעט כל השטח שקיבלה פרוסיה על חשבון פולין בחלוקות פולין השנייה והשלישית נלקח ממנה: מחוז ביאליסטוק נמסר לרוסים ושאר השטח לדוכסות ורשה, מדינת-חסות חדשה של צרפת שנמסרה לשליטת מלך סקסוניה, שהיה צאצא של מלכי פולין. על פי החוזה, נקבע מעבר בטוח עבור צבא סקסוניה, בין סקסוניה לדוכסות ורשה, בתוך שלזיה.
עוד נדרשה פרוסיה לוותר על שליטתה בדנציג, שהוחזר לה מעמדה כעיר חופשית. דנציג וסביבתה היו לאזור חופשי בהגנה משותפת של פרוסיה וסקסוניה, אולם עד להשגת שלום כולל, הורשתה צרפת להחזיק בה צבא.
נוסף על המחיר הטריטוריאלי, נדרשו הפרוסים לשלם לצרפת פיצויי מלחמה כבדים, ולהגביל את גודלו של צבאם ל-40,000 חיילים בלבד.
רוסיה ופרוסיה הכירו באופן רשמי בשינויים שהנהיג נפוליאון ברחבי אירופה. צרפת הכירה בהמשך קיומן של הדוכסויות של סקסוניה-קובורג, אולדנבורג ומקלנבורג-שוורין שהיו בעלות ברית של רוסיה. עם זאת, צרפת הורשתה להמשיך להחזיק צבא בנמלים של אולדנבורג ומקלנבורג-שוורין עד השגת שלום עם בריטניה.
שר החוץ של נפוליאון, טליראן, התנגד לתנאים הנוקשים שהושתו על פרוסיה, מחשש שיעוררו תגובת-נגד קשה ורצון לנקמה.
בעקבות חוזה טילזיט נמצא נפוליאון בפסגת הצלחתו המדינית. שלוש יריבותיו הגדולות נמצאו במצב של שלום איתו (רוסיה ופרוסיה הצטרפו בטילזיט לאוסטריה, שיצאה זמנית ממעגל אויביו של נפוליאון לאחר שנאלצה לחתום על חוזה פרסבורג ב-1805). מולו ניצבה בריטניה בלבד, כשכמעט כל הסחר עם אירופה חסום בפניה. אך ההישג לא האריך ימים. רוסיה התגלתה כבעלת ברית לא מהימנה, ובהדרגה החלה להפר את החרם המסחרי על בריטניה, ובכך גררה את נפוליאון לפלוש אליה ב-1812. בפרוסיה, האיצה ההשפלה של חוזה טילזיט רפורמות בצבא ובמשטר. הפרוסים נותרו אמנם מחוץ לקואליציה האנטי-צרפתית החמישית, שהתגבשה ב-1809, אך הצטרפו לקואליציה השישית (1813–1814) ולקואליציה השביעית (1815), והיה להם חלק נכבד במפלתו הסופית של נפוליאון.
קבוצת הספינל
קבוצת הסְפּינֶל היא משפחת מינרלים, כולם תחמוצות מתכתיות, שנוסחתם הכללית היא X)(Y)2O4). כאשר X מייצג קטיונים מתכתיים דו־ערכיים כדוגמת מגנזיום, ברזל, ניקל, מנגן ובדיל, כשגם הקטיון הארבע ערכי של העופרת עשוי להופיע במיקום זה. ו-Y מייצג קטיונים מתכתיים תלת־ערכיים כדוגמת אלומיניום, ברזל, כרום, ומנגן, כשגם הקטיון הארבע ערכי של טיטניום או הקטיון הדו ערכי של העופרת עשויים להימצא במיקום זה. לעיתים ימצאו באותה דגימה תערובת של יונים שונים.
צורת תא היחידה של הסריג של משפחת המינרלים היא קובייה. אניוני החמצן מסודרים באריזה קובייתית צפופה ביותר הבנויה מטטרהדרונים שבמרכזם הקטיונים המתכתיים הדו־ערכיים (X בנוסחה) וקדקודיהם אטומי חמצן, ומאוקטהדרונים שבמרכזם הקטיונים המתכתיים התלת־ערכיים (Y בנוסחה). ב"ספינל הפוך" חצי מקטיוני ה-Y מצויים בלב הטטרהדרונים, ובלב האוקטהדרונים מצויים הן קטיוני ה-X והן קטיוני ה-Y.
מחלקים את קבוצת הספינל לשלוש תת-קבוצות שאינן נוהגות להתערבב. סדרת הספינל (ספינל-אלומיניום), שבה ה-Y הוא אלומיניום, סדרת הכרומיט (ספינל-כרום) שבה ה-Y הוא כרום וסדרת המגנטיט (ספינל-ברזל) שבה ה-Y הוא ברזל.
בקבוצת הספינל יש מעל ל-20 מינרלים. המינרלים החשובים ביותר בקבוצה כוללים את:
ספינלים מהסוג Mg,Fe)(Al,Cr)2O4) נפוצים בפרידוטיט בחלקה העליון של מעטפת כדור הארץ, בין תחום האי רציפות מוהורובצ'יץ' ועד עומק של 70 קילומטרים. מתחת לעומק זה, ספינל (אם קיים) הופך עשיר יותר ויותר בכרום. ככל שהעומק גדל כך הופך גארנט מסוג פירופ להיות מינרל האלומיניום היציב יותר בפרידוטיט. בעומקים קטנים יותר מתחם אי הרציפות מוהורובצ'יץ' מינרל האלומיניום היציב יותר בפרידוטיט הוא פלגיוקלז סידני.
במעבדה הצליחו לייצר מעל ל-200 סוגים שונים של ספינל, חלקם כאבני חן וחלקם כחומרים פרימגנטיים.
מאט מקווין
מת'יו 'מאט' מקווין (באנגלית: Matthew 'Matt' McQueen 18 במאי 1863 – 28 בספטמבר 1944; נולד בהארת'היל שבסקוטלנד) היה כדורגלן סקוטי אשר הפך למנהל ומאמן בליברפול.
קריירת משחק.
בתחילת הקריירה שלו שיחק מקווין בקבוצות לית' אתלטיק והארטס בסקוטלנד, לפני שהוחתם בליברפול על ידי המאמנים ו. א. בארקלי וג'ון מק'קנה באוקטובר 1892. מאט ואחיו יו מקווין הובאו לליברפול יחד עם מספר שחקנים סקוטים נוספים בעת הקמתה של ליברפול, לאחר החלטתם של אברטון לעזוב את אנפילד ולעבור לגודיסון פארק. את הופעת הבכורה שלו ערך מקווין ב-29 באוקטובר 1892 בניצחון 0-9 על ניוטאון בסיבוב השני של גביע ההתאחדות. את שערו הראשון כבש מקווין ב-3 בדצמבר באותה השנה בניצחון 0-7 על פליטווד ריינג'רס בליגת מחוז לנקשייר.
שני האחים מקווין השתתפו במשחקה הראשון אי פעם של ליברפול בליגה הבכירה, ניצחון 0-2 על מידלסברו איירונופוליס ב-2 בספטמבר 1893. עונתה הראשונה של ליברפול בליגה הייתה רצופת אירועים עבור מקווין, שמצא את עצמו משחק במספר עמדות שונות במגרש, לרבות 5 משחקים בין הקורות, עמדה אליה התרגל מקווין ואייש 37 פעמים במהלך 3 העונות הראשונות של ליברפול. בכך הפך מקווין למחזיק שיא ייחודי - הוא השחקן היחיד בהיסטוריית הכדורגל האנגלי שזכה בשתי אליפויות, אף שהיו בליגת המשנה, הן כשחקן שדה והן כשוער.
מקווין נטל חלק בשתי זכיות באליפות ליגת המשנה בעונות 1893/1894 ו-1895/1896. הוא רשם בסך הכול 150 הופעות במדי ליברפול בכל התפקידים על המגרש, בהן 49 משחקים בעמדת השוער. פעמיים שיחק במדי נבחרת סקוטלנד, בתקופה בה שיחק בלית'. את הופעת הבכורה בנבחרת ערך ב-22 במרץ 1890 במסגרת אליפות הבית הבריטית בניצחון 0-5 על ויילס. בעת פרישתו ממשחק פעיל עבר מקווין לשיפוט ושימש כקוון במשך תקופה קצרה ב-1904. ב-1918 החל את דרכו בצוות הניהולי של ליברפול.
קריירת אימון.
מקווין קיבל את משרת המאמן כתפקיד זמני בתחילת 1923, כאשר דייוויד אשוורת' הודיע על עזיבתו לטובת אימון אולדהם אתלטיק, החלטה מפתיעה בהתחשב בעובדה שזכה עם ליברפול באליפות הליגה בעונה הקודמת, ונראה היה שמי שמוליך את המועדון בדרך הבטוחה לאליפות שנייה ברצף. מקווין המשיך את פועלו של אשוורת', זכה באליפות הליגה הבכירה ונשאר בכיסא המאמן במשך חמש עונות נוספות, למרות שהיה כמעט בן 60 כאשר מונה לתפקיד. כמו כן היה מקווין לשחקן העבר הראשון שהופך למאמן הקבוצה.
מקווין נפגע בתאונת דרכים כאשר נסע לשפילד למשימת ריגול אחר קבוצה יריבה, ואיבד אחת מרגליו. בריאותו נפגעה והמשיכה להידרדר עד שנאלץ לפרוש מתפקידו בפברואר 1928. מקווין התגורר בקמלין רואד, מרחק הליכה מאנפילד ונותר דמות פופולרית ואהודה במועדון עד מותו. מקווין נפטר בספטמבר 1944 בגיל 81.
קסטור ופולוקס
קַסְטוֹר ופּוֹלוּקְס הם דמויות במיתולוגיה היוונית. הם קרויים גם "דיסקורסי וקסטור" במיתולוגיה הרומית, וכן גם ה"דיוסקורים", "התאומים", ו"גֶ'מיני". סיפורם מתאר יריבות, שוני וניגודיות, ובמקביל קרבה רבה, הן משפחתית וגופנית והן בקשר הרגשי ובגורל המשותף.
במיתולוגיה.
הולדתם.
קסטור ופולוקס הם תאומים, בניה של לֶדָה מלכת ספרטה. קסטור הוא בנה של לדה מנישואיה לטינדראוס, ואילו פולוקס הוא בנה מהקשר עם זאוס אבי האלים. למרות שלא היה להם אב משותף נולדו שניהם כאחים תאומים. קסטור היה בן תמותה, ולעומתו היה פולוקס, בנו של זאוס, בן אלמוות.
מסע הארגונאוטים.
במסע הארגונאוטים לקחו האחים חלק פעיל ביותר. אביו של יאסון, איסון, נושל מתפקידו כמלך יולקוס על ידי אחיו למחצה, פליאס, והטיל על אחיינו למצוא את גיזת הזהב תמורת המלוכה. האחים זומנו ליאסון, והסכימו להצטרף למסעו. במהלך המסע הארגונאוטים נחתו בממלכת אמיקוס, שבה שלט מלך אכזר וחזק. המלך היה מזמן את כל האורחים שהגיעו אל ממלכתו לתחרות איגרוף מולו, והיה הורג אותם. פולוקס, למזלו, ניצח את המלך, ככל הנראה עקב היותו בן אלמוות. לאחר שלקחו את גיזת הזהב חזרו התאומים לממלכת יולקוס. שם התברר שדודם מסרב להחזיר את כס המלוכה. האחים עזרו ליאסון לנקום בו ולהפיל את פליאס.
חטיפתה של הלנה.