בניית בית החולים הסתיימה ב־2 בפברואר, והוא התחיל את פעילותו ב-3 בפברואר.
עיצוב.
בית החולים מעוצב על פי בית החולים שיאוטאנגשאן, שנבנה בפרברי בייג'ינג בשישה ימים בתחילת מגפת סארס בשנת 2003.
בית החולים נבנה בבנייה טרומית, כדי להקל על הבנייה, והיחידות הונחו על עמודים כדי להרחיקן מהאדמה. כל יחידה היא כעשרה על עשרה מטרים, ויש בה מקום לשתי מיטות. כל חדר יופעל ויהיה נתון בבידוד כדי למנוע התפשטות מיקרואורגניזמים מבית החולים.
סידור ליוורנו
נוסח שאמי
שלוש (ספר)
שלוש הוא ספר בסוגת הספרות הבלשית מאת דרור משעני שזה לו ספרו הרביעי בסוגה זו.
הספר יצא לאור בישראל בשנת 2018 בהוצאת אחוזת בית. הוא תורגם לגרמנית בשנת 2019, זכה בפרס הגרמני לספרות בלשית והופיע כ-20 שבועות ברשימת רבי המכר של העיתון "דר שפיגל".
הספר הופיע ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר לשנת 2019.
עלילה ועטיפת הספר.
"שלוש" מתמקד בעלילותיהן ודמויותיהן של שלוש נשים שונות לחלוטין אישה מרעותה שדבר אחד מקשר ביניהן.
האישה הראשונה, אורנה, היא מורה, גרושה טרייה ופגועה שמנסה לשקם את חייה וחיי בנה בתנאים החדשים שנכפו עליה.
האישה השנייה היא אמיליה, מטפלת בקשישים, עובדת זרה מריגה שמחפשת בית וסימן מאלוהים.
האישה השלישית, נשואה ובעלת משפחה, מחפשת דבר אחר.
שלושת האפרסקים שמופיעים על עטיפת הספר לקוחים מציור של אדריאן קורט מהמאה ה-17: שלושה אפרסקים על מדף אבן כשמעליהם מרחף פרפר נקבה סקרן. הבחירה בהם אינה מקרית. זהו מעין רמז מטרים לאופן שבו הספרה שלוש תהדהד בין דפי הספר פעם אחר פעם עד שתלבש צורה שטנית ומאיימת: שלוש גיבורות ראשיות, שלושה חלקי ספר, שלוש מערכות יחסים מטרידות בין גברים לנשים, מה קרה בדירה מספר שלוש, הרמזים לשילוש הקדוש הנוצרי "ומעשה פשע שנרקם באטיות וקושר שלשה אחר שלשה עד שהוא מותר בסוף בלתי נמנע".
דרור משעני נפרד בספר זה מהבלש החוקר אברהם אברהם שחקר את תעלומות הפשע בשלושת ספריו הקודמים של משעני, ומתמקד יותר בשלוש הנשים המופיעות בסיפורו ובחיבור הנסתר שביניהן.
הביקורת.
בני ציפר מזהה ב"שלוש" את הספר שיביא גל חדש בז'אנר של הספרות הבלשית, באותה מידה שמיכאל שלי של עמוס עוז היווה רומן בסגנון חדש שלא הכתיב רק הוויה ישראלית, אלא התמקד בגיבורים שיכולים לצמוח בכל מקום בעולם. משעני, טוען ציפר, מוכיח שניתן לכתוב רומן מצליח בלי להתעסק בבעיה הפלסטינית, בשאלת הכיבוש, או בפערים הדתיים והעדתיים. כמו שאר המבקרים מצביע ציפר על הסתמיות שבעלילה. הספר מדבר על דמויות וחיים שגרתיים לכאורה של כל המעורבים. אין תחושה של פשע שאורב באופק, עד כדי כך שהקורא שוכח, כביכול, שהוא קורא מותחן ורק לאחר מעשה מסתבר שהגרעין לפשע ואף לפתרונו, היה טמון בעלילה כל הזמן. המספר "מטעה" אותנו שמדובר ברומן אהבה סתמי בין שני גיבורים.
"שלוש, בארכיטקטורה המוקפדת שלו, הוא יצירה הכתובה כמחזה שייקספירי, והמתח שבו נבנה שלב אחרי שלב מן הבחירות השגויות שעושים הגיבורים [...] והבחירות השגויות [...] הן כמעט תמיד פרי של עיוורון חברתי ואישי ושל אי יכולת להביט במציאות בעיניים מפוכחות מבעד לתדמיות".
משעני, מצטרף לירוי שופן מהארץ להתרשמות מסתמיותה של העלילה, לא גייס לספרו עלילות דרמטיות כפי שעשתה בספריה אגאתה כריסטי, או סיפורים היסטוריים בנוסח דן בראון שכתב את צופן דה וינצ'י הפופולרי, אלא התמקד בחיים פשוטים שמאפיינים את הגיבורים ואת העלילה.
תלמה אדמון מ"מעריב" מכתירה את "שלוש" כשיא ביצירתו של דרור משעני. יש בספר קשב לאישיותם של הגיבורים וחייהם, תוך כדי כך שמרכיב המתח נזרע לאיטו "מתוך הסתפקות אמנותית במועט. למשעני אין תשוקה ללכוד את הקורא בשורה הראשונה, אפילו לא בפרק הראשון. הוא מספר את הסיפור שלו בקצב איטי, על גבול הבנאלי, בשימוש באוצר מילים עניו וקפדני". הסגנון הפשוט והבלתי מתייפייף של הספר זכה לתשומת לבם של כלל המבקרים.
צור ארליך מביע דעה מנוגדת. הוא מסכים שהספר הוא מותחן מוצלח, שכתיבתו של משעני חסכונית ונקייה ושהספר אינו משעמם. ואולם, לדעתו משעני לא המציא דבר חדש; הוא משתמש בכלים שהומצאו בז'אנר בן מאה וחמישים שנים. זהו, לדעתו, פשוט מותחן מוצלח ותו לא, ואין הוא ראוי לשבחים המופלגים שהעניקו לו מבקרים אחרים. "כבן נאמן" לז'אנר הבלשי, הספר לא גילה דבר שלא היכרנו כבר על הרוע האנושי, מסביר ארליך את הסתייגותו מהתפעלותם של המבקרים.
מונקלאוו
מקס ואלשייד
מקסימליאן ריצ'רד "מקס" ואלשייד (בגרמנית: Max Walscheid; נולד ב-13 ביוני 1993) הוא רוכב אופני כביש גרמני בקבוצת קופידיס.
ביוגרפיה.
ואלשייד נולד ב-13 ביוני 1993 בנויוויד שבגרמניה.
ב-2014 ניצח ואלשייד את אליפות גרמניה עד גיל 23.
ג'איינט אלפסין (2016–2019).
ואלשייד חתם בג'איינט אלפסין בשנת 2016, לאחר שרכב בקבוצת הקונטיננטל סטולינג משנת 2012 עד 2014 ובשנת 2015 בקבוצת הקונטיננטל קוטה–לוטו.
ב-2016, ואלשייד סיים שני באליפות גרמניה, כשהוא מפסיד לאנדרה גרייפל בספרינט רב משתתפים. בסוף העונה ניצח ואלשייד את קטגוריית הנקודות בטור של האיינן וחמישה קטעים נוספים. ב-23 בינואר, ואלשייד וחמישה רוכבים נוספים מהקבוצה, נפגעו מרכב במהלך אימון בספרד.
ב-2017, ניצח את הקטע החמישי בטור של דנמרק.
ב-2018, סיים ואלשייד שישי במרוץ שלדפרייס וניצח את הקטע השלישי בטור דה יורקשייר. הוא סיים שלישי באליפות גרמניה וערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לוואלטה אספנייה, אך לא בלט וההישג הבכיר שלו במרוץ היה מקום 11 בקטע ה-21. ואלשייד ניצח את מרוץ ספארקאסן מינסטרלנד ג'ירו, כשהוא מקדים את ג'ון דגנקולב ואת נילס פוליט.
ב-2019, סיים ואלשייד שני במרוץ שלדפרייס. הוא סיים ביחד עם קבוצתו במקום השני במרוץ האמר סטאוונג'ר ובמקום הרביעי במרוץ האמר לימבורג. הוא סיים רביעי באליפות גרמניה בנגד השעון ונבחר שוב לוואלטה אספנייה, כשההישג הבכיר שלו במרוץ היה מקום 9 בקטע ה-14. הוא ניצח את מרוץ אומלופ ואן האוטלנד ליכטרוולדה, לאחר שניצח בספרינט מתוך חמישה רוכבים. ואלשייד סיים חמישי במרוץ ספארקסן מונסטרלנד ג'ירו, לאחר תום המרוץ היה מעורב בתקרית אלימה, כאשר פלוריאן סנשל הצרפתי הכה אותו על הקסדה בעת שואלשייד התראיין, לטענת סנשל, ואלשייד גרם להתרסקות שהתרחשה במטרים האחרונים של המרוץ, בה נפל סנשל.
NTT Pro Cycling (2020–2021).
ואלשייד חתם בקבוצת NTT Pro Cycling לאחר ארבע שנים בסאנווב.
תאומטיכתידיים
תאומטיכתידיים (שם מדעי: Thaumatichthyidae) היא משפחת דגי גרם מסדרת החכאים, אשר חיים רק במצולות הים ברחבי כל האוקיינוסים. משפחה זו כוללת שני סוגים ובהם 8 מינים. משפחה זו קרובה מעט למשפחת החכאים אונירודיים. דגים אלה קטנים יחסית באורך של 7.5 עד 15.5 סנטימטרים וכמו אצל חכאים אחרים הנקבות גדולות יותר מהזכרים.
המאפיין העיקרי שלהם הוא מבנה הלסתות המגושמות והארוכות יחסית שבהן שורות של שיניים מחודדות דמויות ניבים שמיועדות בעיקר לתפיסת טרף של דגים ודיונונים השוחים בקרבתם. כמו שאר החכאים הם מפתים טרף באמצעות איבר זוהר - תוצאה של נהורנות, בקצה "חכה" מאחד מקוצי סנפיר הגב שלהם.
אצל בני הסוג "Thumatichthys" הפיתיון מוצב ממש מתחת ללסת העליונה, כלומר בתוך פיהם. אצל הסוג "Lasiognathus" הפיתיון הקרן של החכה מוצבת מעל הלסתות ומשתלשלת מטה, גם נמוך יותר מטווח הלסתות, אך הם יכולים להרקיד את הפיתיון כדי שיצוף באזור הלסתות.
נוסח ארם צובה
וינטרה טלסקופה
וינטרה טלסקופה (שם מדעי: Winteria telescopa) הוא מין יחיד בסוגו של דג בן למשפחת האופיסטופרוקטיים שבסדרת הארגנטיניים, אשר מצוי רק במצולות הים בעומק שבין 400 ל-2,500 מטר במרבית האוקיינוסים. בין השאר נצפה בדרום-מזרח האוקיינוס האטלנטי סמוך למפרץ גינאה, ברחבי האוקיינוס ההודי, במרכז ומערב האוקיינוס השקט, וסביב יפן, אוסטרליה וניו זילנד. לא ידוע עליו הרבה והוא הוגדר בשנת 1901 לראשונה.
זהו דג קטן יחסית באורך של לא יותר מ-15 סנטימטרים. דג זה כדורי בצורתו ובעל חלל עיניים גדולות מאוד, גדולים יותר ממרבית הראש ומוזרים מאוד בצורתם ובעל לסתות קטנות ללא שיניים בעלות פתח צר המזכיר מעט חדק, דרכו הוא שואב מזון. צבעו כחול כהה עד שחור והגוף מחזיר אור בהשתקפויות כסופות. הוא בעל סנפירים קטנים מאוד בעלי מספר קוצים לאורכם ובעל סנפיר חזה קרוב לראש העוזר לו להסתובב. הוא איטי מאוד ורוב זמנו מרחף בחלל המיימי הרחק מהקרקעית.
מבנה עיניו של הדג מיועדות להבחנה בטרף מפיק נהורנות כמו שטרגליים, שטצדאים ודגים קטנים.
העיר העתיקה של סטוקהולם
הרקולס סגרס
הרקולס סגרס (Hercules Seghers) (בערך 1589 - בערך 1638) היה צייר ומדפיס הולנדי בתור הזהב של הציור ההולנדי. הוא נקרא "צייר הנוף בעל השראה, הניסיון והמקוריות הגדולים ביותר" בתקופתו. כנ״ל גם בתחום הדפוס החדשני עוד יותר.
חייו.
הרקולס נולד בהארלם, כבנו של סוחר בדים, במקור מפלנדריה, שעבר לאמסטרדם בשנת 1596. שם הלך הרקולס לחניכות בציור נוף פלמי אצל הצייר המוביל ג'יליס ואן קונינקסלו, אך ככל הנראה, חניכתו התקצרה עקב מותו של קונינקסלו בשנת 1606. סגרס ואביו קנו מספר מיצירותיו במכירה הפומבית של אוסף הסטודיו כפי שעשה פיטר לסטמן. אביו של סגרס נפטר בשנת 1612, לאחר מכן חזר להארלם והצטרף לגילדת סנט לוק בהארלם.