בשנת 2018 נעצר עד תום ההליכים והוגשו נגדו כתבי אישום בגין רצח טל קורקוס, דבורה הירש ואלישע סבח.
ביוגרפיה.
זגורי נולד בתחילת שנות ה-70 בבאר שבע. הוריו נפרדו כשהיה בן שנתיים.
בשנות העשרים לחייו עסק בעבודות מזדמנות. באותן שנים הכיר את מיכל דבש, בתו של שחקן הכדורגל של הפועל באר שבע, אליהו עופר, שהוכתרה בזמנו כמלכת היופי של המקומון "שבע". באותן שנים גם פגש לראשונה את טל קורקוס והחל לשתף עימו פעולה. קורקוס דקר את אחיו של זגורי, שרון, כי הלה הפליל אותו במשטרה. זגורי הזמין את קורקוס לפגישה בבית קפה כדי לשמוע את הסיבות לדקירה ובסיומה אף נזף באחיו. לאחר השיחה התהדק הקשר של השניים ביחסי אמון הדדי.
אחיו, חגי, המבוגר ממנו בשנתיים, היה מעורב בפשיעה לפניו וריצה עונש מאסר. במהלך מאסרו הותקף חגי זגורי על ידי העבריין ארמנד סנקר, אחיו הבכור של העבריין ירון סנקר. סנקר לבסוף נורה מטווח אפס. יניב זגורי השתלט על חלק מעסקי המשפחה בתקופה שבה אחיו שהה בכלא, עד 2006. בשנת 2004 המשטרה החלה להתייחס אליו כיעד למעקב.
באמצע העשור הראשון לשנות ה-2000 החלו להתגלות קרעים בין כנופיות פשע בעיר, כאשר פרש הארגון של שלום דומרני מחסות הארגון של איציק אברג'יל. זגורי החליט לשתף פעולה עם דומרני ובכך הפך לאויב של משפחת אברג'יל.
ב-2006 נעצר לראשונה בחשד לניסיון לשידול קטינה בת 17 לשימוש בסמים. הוא זוכה וזכה לפיצויים.
בשנת 2008 נעצר קורקוס בחשד להחזקת נשק. חוקרי המשטרה הצליחו להפוך אותו לעד מדינה. על פי ההסכם עם קורקוס, תמורת עדותו להפללת זגורי וארבעה חברים בכנופייתו קיבל קורקוס 120 אלף דולר וכרטיסי טיסה לו ולמשפחתו לכל יעד שיבחר, ותישקל הכנסתו לפרויקט של הרשות להגנת עדים.
במשפט נמצאו סתירות בעדות של קורקוס והשופטים זיכו את זגורי מאשמה של עמידה בראש ארגון פשיעה והרשיעו אותו בעבירות של קשירת קשר, עבירות נשק, סחיטה באיומים והשחתת רכוש. הוא נידון ל-7 שנים בכלא. ערעור של המדינה, שביקשה להרשיע את זגורי בעמידה בראש ארגון פשע, נדחה ועונשו הופחת בתשעה חודשים עקב מחדלים בחקירה. שנתיים מאוחר יותר הורשע אחיו, חגי, בעבירות של קשירת קשר לרצח וחבלה בכוונה מחמירה ונידון ל-15 שנות מאסר בפועל.
זגורי היה גיס של שחקן הפועל באר שבע אלי אוזן, שלאחר קריירת הכדורגל שלו היה מלווה בשוק האפור. אוזן היה קשור לעסקים של משפחת אברג'יל. לאחר שהארגונים הסתכסכו, היחסים עם אוזן התדרדרו והוא התגרש מאחותו של זגורי. בנובמבר 2009 ניסה מאמן כדורגל ידוע בנגב לערוך סולחה בין אוזן לחגי זגורי. השניים נפגשו במקומות ציבוריים ופרטיים, אך ניסיונות הסולחה כשלו. ב-23 בנובמבר 2009 חוסל אוזן.
בעשור השני של המאה ה-21 הוגש נגד אשתו, מיכל זגורי, כתב אישום, אבל באוגוסט 2015 היא זוכתה.
במרץ 2016 ארב אלמוני לדבורה הירש, גרושתו של קורקוס, בחניית ביתה. הוא ירה בה למוות לעיני שלושת ילדיה. במאי 2016, לאחר שחרורו נמלט זגורי ונעלם מעיני המשטרה. ב-27 ביוני 2017 התפוצץ רכב בשדרות דרום אפריקה שבאשקלון. הוא עלה באש ונשרף כליל. בתוכו הייתה גופתו של קורקוס.
לאחר רצח קורקוס נעצרו זגורי וכמה חברים נוספים בארגון, אך הם שוחררו עקב מחסור בראיות. ב-7 באפריל 2017 נורה ונהרג אלישע סבח על ידי רעול פנים במסעדה בנתניה. עדותו של סבח, עשור לפני כן, סייעה להרשיע את אדם איטל ברצח שני נערים בפיצוציית "בון בון" בבאר שבע. איטל הורשע גם ברצח שני בדואים שאיימו על זגורי.
זגורי גורש מסין לישראל ב-2018, ונעצר בחשד לרצח של הירש וקשירת קשר לרצח קורקוס וסבח.
כוכב מוות
אדם ווסט
איזי אמיר
איזי, יצחק אמיר (דצמבר 1925 – אוקטובר 2005) היה צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה.
אמיר נולד במוגדור שבמרוקו לחפציבה מבית אטיאס ורב מרדכי אמר, שהוריו גורשו מהארץ בתקופת שלטון הטורקי.
בגיל 16 הוסיף איזי שנתיים לגילו, כדי להתגייס ל"לגיון הזרים הצרפתי". לאחר מספר חודשים, על מנת להשתחרר מהלגיון, זייף פציעה באוזן שגרמה לו לחירשות, השתחרר מלגיון הזרים והתגייס לצבא הבריטי, במהלך שירותו הוצב בצפון אפריקה ובאיטליה, השתתף בקרב הקשה על מונטה קסינו שבאיטליה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטרף לקבוצת הכשרה של יוצאי מרוקו, שעברה הכשרה חקלאית בחווה בדרום מערב צרפת. הקבוצה חולקה וחבריה העפילו חלק באנייה "לנגב" וחלק באניה"המעפיל האלמוני". איזי הצטרף להפלגת האונייה "המעפיל האלמוני", אשר נתפסה על ידי הבריטים והמעפילים גורשו למחנות מעצר בקפריסין.
שם, לאור הרקע הצבאי שלו, גויס על ידי פעילי ההגנה והפלמ"ח ושימש מדריך נשק.
לאחר שחרור העולים מהמחנות ועם הגעתו ארצה, הצטרף לפלמ"ח, ליחידת "חיות הנגב" ולקח חלק בקרבות בדרום. ב-12 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק, נטל חלק בהתקפה לכיבוש הכפר ברייר בסמוך לקיבוץ ברור חיל ונפגע קשה, אך הצליח להתגבר על פציעתו הקשה. הוכר כנכה צה"ל וזכה לאות ההגנה וכן לעיטור לוחמי המדינה.
ב-1949 הוסמך להוראה כוללת. משנת 1953 למד רישום וציור באקדמיה "בצלאל", ובמקביל למד פיסול אצל הפסל רודי להמן. הוא השתלם בתחומי האמנות באיטליה, ובשנת 1962 השתלם בפריז. בו זמנית עבד כמורה בבית הספר לילדיי השליחים מטעם ממשלת ישראל בפריז, בניהולו של א.ב. יהושע באותה עת.
למד ניהול ופיקוח בחינוך באוניברסיטת ירושלים.
בין השנים 1967–1990 שימש כמפקח על הוראת הציור והאמנות במשרד החינוך. הוא עסק במחקר מעמיק בנושא "השפעת הוראת האמנות על התחומים הכוללניים הנלמדים במוסדות החינוך".
הקים מרכז למידה חוץ בית ספרי לאמנות בבאר שבע ובאשקלון, אליו הגיעו תלמידים במרוכז, במטרה להעמיק ולהעשיר ידע במגוון תחומים באמנות.
אמיר חקר לעומק שיטות הוראה והמסקנות מהמחקר הובילו לגישות חדשות, הדורשות שיטות הוראה חדישות במטרה להוביל ולכוון את המורים לסגנון עבודה עשיר בגישות ובשיטות רבות ומגוונות, העשויות להקל על התלמידים לבחור את הנחוץ והרצוי מתוך מגש התכנים. שיטה הנקראת בפיו "הוראה בשלושה ממדים" מציעה למוסדות החינוך מגוון רחב של תוכני למידה, העשויים לאפשר לכל תלמיד בחירה חופשית בהתאם לנטייה, לכישורים ולחושים המפותחים, האינדיבידואלים. איזי טען כי ההגשה המועשרת של המורים, הכוללת תכנים רבים, בעלי איכויות וכמויות שונות בחשיבה, בידע, בעשייה ובהבנה עשויים להנחות את התלמידים ולהביאם לבחור ולמצוא ביטוי מתאים לכוחם האמיתי וליכולתם האישית.
משרד החינוך והתרבות הוציא חוברות פרי עטו:
בהערכה ובהוקרה על תרומתו בתחום החינוך לאמנות הוענקה לאיזי "תעודת הרשמה ב"ספר הזהב" של קק"ל־19 ביוני 1991.
איזי אמיר היה תושב ירושלים למעלה מחמישים שנים והקדיש לה ממרצו הבלתי נלאה כיוצר, כאמן וכמחנך. בין היתר ביצע פרויקטים גדולים, כ"יום הסטודנט" בירושלים ב-1956 ושלוש תהלוכות עדלאידע בירושלים בשנים 1956–1958. בנוסף, ב-1956 פיסל איזי ראשים לתצוגה קרנבלית של תיאטרון הקאמרי.
תרומתו לתרבות של ירושלים לאורך השנים ידועה גם בחוג האמנים. איזי עזר לאמנים לערוך תערוכות, הוא לחם למענם ובא במגע עם שרים ואנשי שם כדי שיפעלו למען תרבות והאמנות בירושלים.
כפעיל באגודת הציירים והפסלים בירושלים נשלח ב-1973, יחד עם הציירים אביגדור סטימצקי ואלחנן הלפרין, לייצג את ישראל בקונגרס בינלאומי בבולגריה- A.I.AP ( אגודה בינלאומית לאמנות פלאסטית).
ב-1973 זכה אמיר בפרס ירושלים, הפרס לפיסול על שם ארסט.
ציוריו ופסליו מפוזרים בין אספנים. תמונות רבות נרכשו על ידי אספנים ידועים ומוסדות ממשלתיים ועירוניים אחת מתמונותיו המפורסמת, שנושאה "ירושלים באור שחרית" הייתה קבועה בחדרו של ראש העיר טדי קולק.
24 ציורי חלונות מפארים את בית הכנסת "אוהל אברהם" כתרומה לזכרו של אחיו יוסף, לוחם יחידה 101, אשר נפל בפיגוע בכיכר ציון ב-1975. איזי חש צורך לתרום מיצירותיו למקום בו נהג אחיו להתפלל בשבתות ובחגים.
גולת הכותרת של יצירתו היא סדרה של 17 פסלים, הנקראים "עמוד האש" למערכות ישראל, העשויים מחומר "קלקר" עדין ושביר, הפסלים מתנשאים לגובה 2- 10 מ' ועוסקים במלחמות ישראל, ברגשות ורחשי הלב של הפגועים והמשפחות השכולות.
סדרת פסלים זו משקפת תמונת מצב ישראלית, שהפכה חלק מכל בית בישראל. הפסלים נמצאים בבתי האוסף של מוזיאון צה"ל ביפו.
נפטר באוקטובר 2005.
איזי היה איש מעש שעמד באתגרים בלהט האופייני לו. את זמנו הפנוי הקדיש לאמנות שהייתה קדושה עבורו- היא דרך חיים וצורך קיומי. רוב יצירותיו מבטאות תפיסת עולם אישית המצביעה על הרגישות המקומית ועל אירועים אקטואליים – תופעות בהווי חיינו בעבר ובהווה.
לאמיר חמישה ילדים משתי מערכות נישואים.
תערוכות.
הציג תערוכות יחיד בירושלים, תל אביב, חיפה, ארצות הברית וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בישראל, בשווייץ, בפריז ובגרמניה.
שיר מחווה לאיזי מאת יצחק חופי חפוטה -"סולמות וחבלים", אמן בין שמים וארץ, מתוך קבץ שירים, "דודי צפנתי לך", הוצאת אקדמון בע"מ, בית ההוצאה לאור, 2007.
סטודיבייקר Scotsman
תופעת הגירושים בגיל הרך
אלכסנדר קמינסקי
אלכסנדר קמינסקי (28 בינואר 1903 - 15 במרס 1978) היה מורה, סופר והיסטוריון פולני. במהלך כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה הנהיג התנגדות תחת שמות צופן. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בארמייה קראיובה והיה העורך הראשי של עיתונו החשאי של הארגון, "Biuletyn Informacyjny". לאחר מותו הוכר כ "חסיד אומות העולם" על ידי יד ושם ב-5 במאי 1991.
יצירותיו.
Wielka Gra (1942, 1981)
מקלעון
סודות LA
גדעון סהר