בסיליוס השני יליד 958 היה בכור בניו של רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ורעייתו, הקיסרית תיאופנון. בסיליוס היה בן לשושלת המקדונית ששלטה באימפריה הביזנטית מאז המאה ה-9 ונקראה על שם חבל מוקדון שממנו הגיע מייסדה, בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. קיסרי האימפריה הביזנטית היו נתונים זמן רב להשפעה של גופים ואישים חיצוניים אך הצליחו לשמור על יציבות ירושה שושלתית. סבו של בסיליוס השני לדוגמה, הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, היה תחילה נתון להשפעתה של אמו, זואי קרבונופסינה ובהמשך להשפעתו של המצביא רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
קודם עלייתו לכס.
אביו של בסיליוס השני ואחיו קונסטנטינוס השמיני, הקיסר רומנוס השני, נפטר בעוד היה בסיליוס בן חמש בלבד. הקיסרית תיאופנון אפשרה את עלייתו של גנרל בצבא הביזנטי לכתר, ניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. ניקפורוס היה מצביא מוכשר בימיו בשלטון אך לא היה מעורב יתר על המידה במנהל הפנים וכדי להותיר יציבות שלטונית הוא אימץ את בסיליוס השני וקונסטנטינוס השמיני כבניו שלו, זאת כדי לשמור על המשך ירושת השושלת המקדונית כשליטת האימפריה הביזנטית. שלטונו של ניקפורוס היה עמוס במלחמות ומאבקים ותחת הנהגתו כבש הצבא הביזנטי את חבל קיליקיה והתקדם דרכו לכיבוש עיר הקודש הנוצרית, אנטיוכיה, בעוד האמירות המוסלמית של חלב ומוסול (אשר שלטה באזור באותה העת), נפלה למלחמת אזרחים ומאבקים פנימיים. לנוכח התפרקות הממשל הריכוזי של הח'ליפות העבאסית, הכין ניקפורוס השני את הצבא הביזנטי לקראת פלישה לתוך הלבנט.
ניקפורוס העלה את המס על האוכלוסייה החלשה של האימפריה למימון מערכותיו הצבאיות. הדבר הוביל לתסיסה אזרחית, מרד כושל שנועד להפיל את שלטונו בקונסטנטינופול הבירה, ולבסוף הוביל לרציחתו בשנת 969. אחיינו, שר הצבא, היה זה שהורה להתנקש בניקפורוס עקב מריבה ביניהם ולאחר מכן הוא ירש את הכתר הביזנטי והוכתר יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית. תיאופנון, שהייתה מאהבת של יוחנן, אפשרה לו לעלות לכס השלטון. בכל זמן זה נותר בסיליוס השני, ביחד עם אחיו קונסטנטינוס, בתפקיד הקיסרים השותפים אך בפועל השליטה הייתה בידיו של יוחנן הראשון. יוחנן בדומה לניקפורוס היה מצביא מוכשר וכיוון את רוב כוח צבאו לחבל הבלקן, שם הצליח לעצור את התפשטותה של האימפריה הבולגרית הראשונה והכניע את כוחותיו של סוויאטוסלב, נסיך קייב, מה שחיזק את ההשפעה הביזנטית על רוס של קייב. בהמשך יצא בפלישה לתוך הלבנט והובס רק בפרברי ירושלים. לאחר סיור ברחבי האימפריה הביזנטית, שב יוחנן הראשון בשנת 976 לבירה קונסטנטינופול בעודו חולה ונפטר ב-10 בינואר.
מדיניות פנים.
מרד סקלרוס.
עקב צעירותו של בסיליוס השני, שירש את הכתר בטקס רשמי לצד אחיו קונסטנטינוס, השליטה בפועל על האימפריה עברה לידי היועצים בחצר הקיסרית. לפי החלטה שהתקבלה בחצר הקיסרית, הוסכם כי יש להדיח את הגנרל בארדס סקלרוס מתפקידו כגנרל הכוחות במזרח האימפריה. בארדס סירב להיענות לדרישת חצר המלוכה והכריז על עצמיו בתור הקיסר הלגיטימי של האימפריה הביזנטית בקיץ של שנת 976. הכוחות המורדים תחת בארדס סקלרוס כבשו שטחים נרחבים מאסיה הקטנה והחלו מלחמת אזרחים. בהוראת חצר המלוכה נקרא הגנרל בארדס פוקאס מהגבול הבולגרי להתעמת עם הכוחות המורדים. פוקאס ארב לכוחות המורדים בהתקרבם לצפון-מערב אסיה הקטנה, איפה שהיו רוב כוחותיו, ושם הפיל את רוב אנשיהם בקרב מוחץ בשנת 979. בסופו של הקרב נפל המרד של סקלרוס והוא עצמו ברח לעבר בגדאד, בירת הח'ליפות העבאסית. בשנת 985 השיג בסיליוס השני עצמאות שלטונית מבחינת סמכויותיו וניתן לו לפעול על דעת עצמו כשליט אבסולוטי על האימפריה הביזנטית.
הסדר סמכות.
בסיליוס השני ראה את כוחו הרב של הגנרל בארדס פוקאס וחשש כי זה עלול לאיים על סמכותו הפוליטית. על כן, בשנת 986 בסיליוס השני החליט כי פעילות צבאית תביא להסדר הסמכות שלו בקרב כל שורות הצבא הביזנטי. בסיליוס הורה על צבא בפיקודו לפלוש לשטחי האימפריה הבולגרית הראשונה. האימפריה הבולגרית הייתה שרויה באותה העת במאבקי שלטון פנימיים ומספר שנים קודם לכן עלה לשלטון סימאון הראשון, קיסר בולגריה והדיח את שושלת קרום של קודמיו, דבר שהוביל לתשאול הלגיטימציה לשלטונו ולמאבקי סמכות בינו לבין הבויארים (האצולה הבולגרית) בחצר המלוכה. המסע הצבאי כשל אך בדרך חזרה אל האימפריה הביזנטית, הצבא של בסיליוס נתקף מתוך מארב שהוכן בידי הבולגרים באזור שערי טראיאנוס. בסיליוס השני הצליח לברוח משדה הקרב בקושי רב, והמערכה הצבאית בבולגריה הובילה להיחלשות סמכותו השלטונית עוד יותר ממה שהייתה קודם לכן.
היחלשותו של בסיליוס במעמד סמכותו הוביל לתסיסה אזרחית ובשנת 987 חזר סקלרוס אל מזרח האימפריה הביזנטית והחל מרד חדש נגד שלטונו של בסיליוס. בדומה לסקלרוס, פוקאס עצמו הכריז על מקומו כשליט האימפריה הביזנטית הלגיטימי. ברית בין שני המורדים התפרקה במהרה ופוקאס כלא את סקלרוס והתקדם לעבר הבירה של האימפריה, קונסטנטינופול, דרך אסיה הקטנה. בסיליוס השני ארגן נישואים בין אחותו אנה לבין ולדימיר הראשון "הגדול", נסיך קייב. ולדימיר הפך את רוס של קייב לממלכה נוצרית ובתמורה לנישואים הסכים לתת 6,000 מחייליו להנהגתו של בסיליוס השני שהיה בעת משבר אל מול המרד של פוקאס. הכוחות של שכירי החרב הרוסים מנעו את המשך התקדמות צבא המורדים ובשנת 989 יצא בסיליוס השני בהנהגת הכוחות ותקף את פוקאס בקרב על אבידוס, הממוקמת על שערי הדרדנלים (מצרי הים המחברים בין הים האגאי וים השיש. פוקאס נפל במהלך הקרב ולצידו גם המרד שהנהיג נפל. מיד לאחר ניצחונו הצבאי המוחץ יצא בסיליוס השני במסע ברחבי האימפריה להסדיר את מעמדו.
רפורמות בממשל.
הודות להתנהלותו של בסיליוס, שהיה פעלתן ושאפתן, הוא לקח את רוב מושכות השלטון בעוד אחיו, קונסטנטינוס השמיני, היה בעל תפקיד טקסי בלבד בתור הקיסר השותף של האימפריה הביזנטית. בסיליוס השני ביצע סדרת רפורמות כלכליות שהובילו את האריסטוקרטיה לחלוק מכספה עם האיכרים העניים ברחבי האימפריה במטרה שמעמדם הכלכלי של האיכרים לא יקרוס במהלך שנות בצורת. בפועל היו הרפורמות במטרה להחליש את כוחה של האצולה לעומת הקיסר אך הדבר הוביל במקביל לאהדה רבה לשלטונו מצד האוכלוסייה של האיכרים ברחבי האימפריה. הודות לפועלו הוא כונה בתואר "המנצח של הצמיתים". הקיסר בסיליוס סירב למנות מפקד צבאי חדש על מוצבי הגבול המזרחי מכיוון שידע כי הנושא בתפקיד זה עלול להיות חזק מדי ביחס את הקיסר ועלול לעורר התחרות על סמכויות הכתר בדומה לבארדס סקלרוס. על כן הוא הפך בפועל למפקד המוצב במזרח מעבר לתוארו בתור המפקד העליון של הצבא. רפורמות נוספות שהנהיג בסיליוס כללו חיזוק מעמדה של הביורוקרטיה הקיסרית, העברת נחלות של האצולה לידי המוסד הקיסרי ווידוי כי החיל הקיסרי של שכירי החרב מרוס של קייב, יישאר מקורב לקיסר בכל מקום בוא יהיה. מכיוון שרוב הרישומים ההיסטוריים בני התקופה סבבו על אירועים דרמטיים, ישנה הערכה היסטורית כי המחסור במקורות על מצבה הפנימי של האימפריה בתקופה שלאחר הסדר הסמכות מסמלים כי מצבה הפנימי של האימפריה היה יציב וכי הרפורמות שהנהיג בסיליוס צלחו בשמור יציבותו השלטונית.
מלחמות.
בולגריה (991–995).
בשנת 991 הרים בסיליוס השני את הצבא הביזנטי והתכונן למלחמה נגד האימפריה הבולגרית הראשונה שבאותה העת נשלטה מבחינה רשמית בידי רומאן, קיסר בולגריה אם כי השלטון בפועל עמד לרשותו של סמואיל הראשון, שהיה בעל הפיקוד העליון על הצבא. מטרתו של בסיליוס הייתה להשיב את השטחים שאבדו במהלך האסון הצבאי בקרב על שער טראיאנוס. בשונה מהפעם הקודמת, בסיליוס למד להעריך את המיומנות והאיכות של אנשיו יתרה על מספרם. על כן הוא לקח עמו רק את המיומנים בחיילי הצבא הביזנטי ואת המשמר הקיסרי של שכירי החרב שהיו איתו. המערכה בבולגריה נמשכה ארבעה שנים ורוכזה בעיקר בתראקיה וחבל מקדוניה. הטקטיקה של הצבא הביזנטי כללה אדמה חרוכה אשר פגעה קשות באוכלוסייה המקומית, בתוצרת החקלאית ובכלכלה הבולגרית. לבסוף הביס הצבא הביזנטי את סמואיל הראשון בקרב וכלא את הקיסר רומאן כאסיר פוליטי. בסיליוס הביא לברית צבאית בין האימפריה הביזנטית לדוכסויות סרביה וקרואטיה ובכך איגף את בולגריה ביריבים.
נסיכות חלב (995–1000).
בעוד המערכה בבולגריה התמשכה, הגיעה הודעה לבסיליוס כי השושלת הפאטמית החלה במערכה נוספת נגד האימפריה הביזנטית, תקפה ללא הצלחה את אנטיוכיה והחלה בפלישה לתוך נסיכות חלב, מדינת חסות ביזנטית. במטרה להניע את צבאו במהירות האפשרית, בסיליוס דאג כי לכל חייל בצבאו הקטן אך המיומן יהיה סוס. בדרך זאת של תנועת פרשים הגיעו הכוחות הביזנטים תחת בסיליוס לצידה השני של האימפריה הביזנטית בחודשים ספורים בלבד. הצבא הביזנטי כבש את העיר אפאמיאה על החידקל והניס את הצבא הפטאמי חזרה לאזור הגבול. בהמשך הצבא הביזנטי בזז וכבש סדרת ערים לאורך הגבול. בנקודה מסוימת במהלך המערכה, הצבא הביזנטי נבזז בידי נוודים שבטיים מקומיים, בתגובה, בסיליוס הורה על תפיסתם של ארבעים מהנוודים הבוזזים, כריתת כל ידיהם ואז שחרורם במטרה להרתיע את האוכלוסייה המקומית. בסיליוס תחילה פעל להסדיר את היחסים עם הפאטמים כאשר סירב לתמוך במרד שנערך בשנת 997 בקהיר. שנה לאחר מכן, כאשר הפטאמים לא פנו כלל לקראת הסדר, בסיליוס החליט לתמוך כלכלית במרד נוסף נגד השלטון הפטאמי אשר פגע קשות באספקת התבואה של השושלת המוסלמית.