לאחר שתפסו הרוסים את האזור של פודוליה במהלך המלחמה העות'מאנית-פולנית (1672–1676), הממשלה העות'מאנית שאפה להרחיב את שלטונה על כל אוקראינה של הגדה הימנית עם תמיכתו של הווסאל (מאז 1669), ההטמאן פטרו דורושנקו. המדיניות הפרו-טורקית גרמה לאי שביעות רצון בקרב רבים מהקוזאקים האוקראינים, אשר בחרו בשנת 1674 באיוון סמואילוביץ' (ההטמאן של אוקראינה של הגדה השמאלית) להיות ההטמאן הכללי של כל אוקראינה.
למרות זאת, דורושנקו המשיך להחזיק בצ'יהירין, ותמרן בחוכמה בין מוסקבה לבין ורשה, ואף שימש כתומך של הצבא העות'מאני-טטרי. לבסוף, הכוחות הרוסים והאוקראינים תחת פיקודו של סמואילוביץ' וגריגורי רומודאנובסקי בצ'יהירין הנצורה נאלצו להיכנע בשנת 1676. לדורושנקו, אשר השאיר חיל מצב בצ'יהירין, ואילו הצבאות הרוסים והאוקראינים נסוגו מן הגדה השמאלית של הדנייפר.
המערכה ב-1677.
הסולטן מינה את יורי חמלניצקי, שהיה שבוי של הסולטן באותה העת, להיטמאן של הגדה הימנית של אוקראינה. ביולי 1677 הסולטן פקד על הצבא שלו (45,000 חיילים), שהיה תחת פיקודו של איברהים פאשה להתקדם לכיוון צ'יהירין. . ב-30 ביולי 1677 הגיעו יחידות החלוץ למבצר, וב-3 באוגוסט הגיע לשם עיקר הצבא העות'מאני. הכוחות של סמואילוביץ' וגריגורי רומודאנובסקי הצטרפו ב-10 באוגוסט, ורק ב-24 באוגוסט הם חצו את הנהר סולה בדרך לצ'יהירין. ב-26–27 באוגוסט, התנגשו כוחותיהם עם יחידות הסיור והתצפית העות'מאנים, ובכך אפשרו את חציית שאר הכוחות האוקראינים לחצות את הנהר תחת אש ארטילרית חזקה. ניסיונות הטורקים לשוב אל הנהר נהדפו על ידי כוחותיו של גנרל מיור שפלב. כוחות פרשים מוסקובאיים ואוקראינים תקפו את המחנה הצבאי הטורקי-טטרי והשתלטו עליו ב-28 באוגוסט, תוך שהם גורמים לנפגעים רבים. למחרת היום הסיר איברהים פאשה את המצור על צ'יהירין ונסוג בחופזה לנהר האינגול ומעבר לו. סמואילוביץ' וגריגורי רומודאנובסקי נכנסו לעיר ב-5 בספטמבר. הצבא העות'מאני איבד בקרבות 20,000 איש, ובעקבות כך נכלא איברהים פאשה בשובו לקונסטנטינופול, בעוד החאן של קרים סלים הראשון ג'יראי איבד את כסאו.
המערכה ב-1678.
ביולי 1678, הצבא העות'מאני (70,000 חיילים) בפיקוד הווזיר הגדול קארה מוסטפא עם צבא הטטרים של קרים (עד 50,000 חיילים) הטילו שוב מצור על צ'יהירין. הצבאות הרוסים והאוקראינים (70-80,000) פרצו דרך העמדה המבוצרת של כוח החיפוי הטורקי ופתחו במנוסה. לאחר מכן הם התבצרו על הגדה השמאלית של נהר טיאסימין, מול המצודות שהיו תחת המצור של הצבא הטורקי-קרימאי על הגדה השנייה. המעברים נהרסו והיה קשה לתקוף את הטורקים. אמנם החיילים יכלו להיכנס באופן חופשי לצ'יהירין, אבל הם כבר היו מוקפים בעמדות מצור אחרות מצוידות היטב, והביצורים שלהם נפגעו קשות. כאשר הטורקים פרצו לעיר התחתית של צ'יהרין ב-11 באוגוסט, הורה רומודאנובסקי לעזוב את המצודה ולנסיגת הכוחות לגדה השמאלית. הצבא הרוסי נסוג אל מעבר לדנייפר, ופגע בצבא הטורקי שרדף אחריו. מאוחר יותר תפסו הטורקים את קאנב וביססו את כוחו של יורי חמלניצקי על הגדה הימנית של אוקראינה, אולם לא העזו להמשיך לקייב, שם הוצבו הכוחות הרוסיים.
בשנים 1679–1680, הרוסים הדפו את התקפות של הטטרים של קרים, וב-3 בינואר 1681 נחתם הסכם באקצ'יסארי, אשר ביסס את הגבול העות'מאני-רוסי על הדנייפר.
נימצוביץ' - קפבלנקה מוקדמות תחרות סנקט פטרבורג ב-1914
הבחירות הכלליות בבריטניה 2005
הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-5 במאי 2005.
במערכת הבחירות התמודדו על ראשות הממשלה טוני בלייר, ראש הממשלה המכהן ומנהיג הלייבור, ומנהיג המפלגה השמרנית מייקל הווארד.
קמפיין הלייבור הדגיש את מצבה הטוב של הכלכלה, אך נאלץ להתמודד עם הפופולריות ההולכת ופוחתת של בלייר, בין השאר בעקבות החלטתו לפלוש לעיראק ב-2003. השמרנים, בהנהגת מייקל הווארד, הציעו שינוי במדיניות בנושאים כמו הגירה, רפואה ופשע. המפלגה הליברל דמוקרטית התנגדה למלחמת עיראק, והתחזקה בזכות הצבעתם של רבים מנוטשי הלייבור.
בלייר הוביל את מפלגתו לניצחון שלישי ברציפות, ושמר על רוב גדול - אם כי מופחת משמעותית - בפרלמנט. 35.2% מהקולות שלהן זכתה מפלגת הלייבור הוא אחוז הקולות הקטן ביותר שקיבלה ממשלת רוב בממלכה המאוחדת אי פעם. במניין הקולות הכללי ניצחה המפלגה ברוב דחוק את השמרנים, אך שיטת הבחירות היטיבה עמה ואפשרה לה לשמור על רוב גדול במושבים. המפלגה השמרנית נכשלה בניסיונה להפיל את ממשלת בלייר, אך זכתה לעלייה של 33 מושבים ושיפרה עמדות לקראת מערכת הבחירות הבאה.
שנתיים לאחר הבחירות התפטר בלייר מראשות הממשלה, והוחלף על ידי גורדון בראון. נכון ל-2018, זו מערכת הבחירות האחרונה שבה הייתה הלייבור המפלגה הגדולה ביותר.
רנאטו אאוגוסטו
רנאטו אגוסטו
איתי פנקס-ארד
הבחירות הכלליות בבריטניה 2001
הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-7 ביוני 2001, לאחר שנדחו בחודש עקב פריצת מגפת מחלת הפה והטלפיים במדינה.
ראש הממשלה המכהן, טוני בלייר, התמודד על כהונה שנייה בתפקיד מול מנהיג השמרנים, ויליאם הייג.
תוצאות הבחירות חזרו בבסיסן על תוצאות מערכת הבחירות הקודמת: מפלגת הלייבור זכתה לניצחון סוחף שני ברציפות, כשהפסידה 5 מושבים בלבד וכמעט שמרה על כוחה. לכן, כינתה התקשורת את תוצאות הבחירות "הניצחון הסוחף השקט". הפילוג בתוך המפלגה השמרנית, כמו גם מעמדו הציבורי הרעוע של הייג, הכשילו את ניסיון המפלגה להחליף את הממשל, וכוחה עלה במושב אחד בלבד.
הניצחון הסוחף של מפלגתו בבחירות העניק מנדט לבלייר, שהמשיך לכהונה שנייה כראש הממשלה. הבחירות בלטו בשיעור ההצבעה הנמוך במיוחד, שלראשונה מאז 1918 עמד על פחות מ-60%.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1992
הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-9 באפריל 1992, ונחשבות בעיני רבים לאחת ממערכות הבחירות הדרמטיות ביותר שנערכו בבריטניה מאז מלחמת העולם השנייה.
ראש הממשלה ג'ון מייג'ור, שנכנס לתפקידו ב-1990 לאחר התפטרותה של מרגרט תאצ'ר, עמד לבחירה לאחר שנתיים סוערות בתפקיד, שבמהלכן עברה הכלכלה הבריטית מיתון, וכללו בין השאר את המעורבות הבריטית במלחמת המפרץ. הוא התמודד על ראשות הממשלה מול מנהיג הלייבור ניל קינוק, שניסה להיבחר לראשות הממשלה בפעם השנייה ברציפות (לאחר שהפסיד לתאצ'ר ב-1987).
הסקרים שפורסמו לאורך מערכת הבחירות הציגו קרב צמוד בין שני המועמדים, עם הובלה קלה לקינוק, והעריכו כי הבחירות יסתיימו בפרלמנט תלוי, ללא רוב מוחלט לאף מפלגה. לכן, הופתעו רבים מתוצאות הבחירות שהראו ניצחון גדול (ביחס לציפיות) למייג'ור. לא זו אף זו, השמרנים זכו ברוב מוחלט בפרלמנט (אם כי מופחת משמעותית מהרוב שהיה להם טרם הבחירות).
היה זה הניצחון הרביעי ברציפות של המפלגה השמרנית מאז 1979, והפעם האחרונה שהמפלגה זכתה ברוב מוחלט בפרלמנט עד 2015.
TensorFlow
TensorFlow היא ספריית קוד פתוח ללמידת מכונה, המפותחת על ידי חברת גוגל לבנייה ואימון רשתות עצביות. הספרייה שימשה הן למחקר והן לפיתוח בגוגל כתחליף לקודמתה, DistBelief. לספרייה קיים API ("Keras") לשפות C ו-Python, ועוד רבות אחרות.
היסטוריה.
DistBelief.
בשנת 2011 פיתח צוות Google Brain את ספריית DistBelief כתוכנה סגורה ללמידה עמוקה ורשתות עצביות. מהר מאוד הספרייה התפשטה בחברות רבות ב-Alphabet לצרכים מחקריים ופיתוח מסחרי. לאחר ההצלחות הראשונות, חברת גוגל החליטה להביא את הפרויקט לרמה חדשה, ואספה צוות מדעני מחשב, ובהם ג'ף דין, במטרה לפשט ולשפר את הקוד למהיר ועמיד יותר. התוצאה היא TensorFlow. ב-2013 הצטרף לצוות ג'פרי הינטון, שבשנת 2009 צוות תחת ניהולו יצר קוד פעפוע לאחור מורחב, ושיפורים נוספים שאיפשרו יצירת רשתות עצביות איכותיות יותר באופן משמעותי, לדוגמה שיפור של 25% במשימת זיהוי דיבור.
TensorFlow.
ב-9 בנובמבר 2015 נפתח TensorFlow לשימוש חופשי תחת רישיון אפאצ'י 2.0. ב-11 בפברואר 2017 יצאה הגרסה 1.0.0. TensorFlow המשמשת כמערכת ללמידה ממוכנת מדור שני של צוות Google Brain. בעוד שהמימוש הישן איפשר הרצה על מכשיר אחד בלבד, כיום מסוגלת TensorFlow לרוץ על מספר מעבדי CPU וגם על GPU. ספריית TensorFlow זמינה על מערכות 64-ביט של Linux, macOS, Windows, וכמו כן גם מערכות מובייל הכוללות את Android ו-IOS.
החישובים ב-TensorFlow מיוצגים על ידי זרימת מידע דרך גרף מצבים. המידע שזורם בגרף מיוצג ביחידות של טנזורים, מערכים רב-ממדיים. מכאן גם נובע השם כהלחמה של המילה Tensor, מערך רב-ממדי, והמילה Flow, זרימה. ב-2016 ציין ג'ף דין ש-1,500 רפוזיטורים ב-GitHub הסתמכו על TensorFlow, ורק חמישה מתוכם היו של גוגל.
Tensor processing unit.
במאי 2016 הכריזה גוגל על שימוש לחישובי למידה עמוקה ב-TensorFlow של חומרה להאצה פרי פיתוחם - מעבד טנזורים (TPU) בתצורת ASIC. מעבד ה-TPU עוצב כדי להביא תוצאות טובות עבור חישובים בדיוק נמוך (כגון, 8-ביט), ומכוון יותר לשימוש ברשתות מאומנות מאשר אימון שלהם. דווח מגוגל ששימוש ב-TPU הביא לשיפור בסדר גודל בביצועים לוואט בלמידה ממוכנת.
בפברואר 2018 הכריזה גוגל על פתיחת שימוש ב-TPUs על שירות הענן שהם מציעים Google Cloud Platform.
עונת 2018/2019 בלה ליגה
עונת 2018/2019 הייתה העונה ה-88 במסגרת הלה ליגה, הנקראת "לה ליגה סאנטנדר" עקב חסות מסחרית. העונה החלה ב-18 באוגוסט 2018 והסתיימה ב-26 במאי 2019.
מליגת המשנה עלו ריאל ויאדוליד, ראיו ואייקנו ו-וסקה.