הקוסימנים נפוצים במדינות מערב אפריקה בגאנה, חוף השנהב, בנין, ליבריה וסיירה לאון. הקוסימנים נפוצים באזורים לחים וקרובים למים באזורי יערות והוא נפוץ עד לגובה 1,000 מ'.
אלו הם טורפים קטנים הצדים באמצעות חוש הראייה והריח. הם אוכלים יצורי קטנים כמו חרקים, צפרדעים, סרטני מים מתוקים, מכרסמים קטנים, זוחלים קטנים כולל נחשים ומגוון בפירות יער שהוא מוצא. הטרף נהרג על ידי נשיכה בצוואר בעזרת שיניהם החדות.
הם חיים בחבורות קטנות הנעות ביחד בצורה היררכית בה רק הזוגות החזקים יכולים להתרבות והם מתרבים בכל ימות השנה.
הם חיים רחוק מיישובים אך הם ניתנים לאילוף וקל לגדל אותם בשבי, בגני חיות ולפעמים גם כחיות מחמד. תוחלת חייהם בשבי יכולה להגיע עד ל-10 שנה.
גואשריים
אלכסנדרוס קוריזיס
אלכסנדרוס קוריזיס (Ἀλέξανδρος Κορυζής) (1885 - 18 באפריל 1941) היה פוליטיקאי וכלכלן יווני, שכיהן כראש ממשלת יוון במשך תקופה קצרה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קוריזיס נולד באי פורוס. בשנים 1901–1905 למד משפטים באוניברסיטת אתונה. הוא החל לעבוד בבנק המרכזי של יוון והתקדם בתפקידים בבנק. השתתף כקצין במלחמת הבלקן הראשונה וזכה לעיטור על שירותו. לקוריזיס ולאשתו נולדו ארבעה ילדים.
ב-1936, לאחר כינון משטר ה-4 באוגוסט הדיקטטורי, מינה ראש הממשלה יואניס מטאקסס את קוריזיס לשר הרווחה בממשלתו. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1939.
במלחמת העולם השנייה.
לאחר מותו של מטאקסס, בעיצומה של מלחמת איטליה–יוון, בחר המלך גאורגיוס השני כמחליפו בקוריזיס, ששימש באותה עת כנגיד הבנק המרכזי של יוון. הוא החל בתפקידו ב-29 בינואר 1941 ושימש גם כשר החוץ וכשר המלחמה, אך בפועל היה הכוח הפוליטי במדינה נתון בידי המלך.
ב-6 באפריל 1941 דחה קוריזיס את האולטימטום שהגיש לו השגריר הגרמני ביוון להסיג ממנה את הכוחות הבריטים. באותו יום החלה הפלישה הגרמנית ליוון. ב-18 באפריל, בעת שהגרמנים קרבו אל אתונה, התאבד קוריזיס בירייה בביתו בעיר. בתחילה דווח לציבור כי הוא מת מהתקף לב וזאת על מנת שלא לחולל פאניקה. במקומו כראש הממשלה מונה עמנואל צודרוס (Emmanouil Tsouderos).
מוזיאון המוקדש לקוריזיס מצוי באי הולדתו פורוס.
ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר
ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר ובראונשווייג, דוכס קמברלנד וטיביודייל השלישי (ארנסט אוגוסט וילהלם אדולף גאורג פרידריך, באנגלית: Prince Ernest Augustus, 3rd Duke of Cumberland and Teviotdale; 21 בספטמבר 1845 – 14 בנובמבר 1923) היה הילד הבכור והבן היחיד של גאורג החמישי, מלך הנובר ושל רעייתו, מריה מסקסוניה-אלטנבורג. עם סיפוחה של ממלכת הנובר לפרוסיה, ב-1866, נשלל מארנסט אוגוסט כתר הממלכה ומאוחר יותר, ב-1884 נשלל ממנו התואר דוכס בראונשווייג. למרות שהוא היה הבכור בסדר הירושה הזכרי מבין ניניו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, הוא נושל מתארי האצולה הבריטים שלו בשל העובדה שהוא לחם בצד הגרמני במלחמת העולם הראשונה. ארנסט אוגוסט היה הנסיך האחרון לבית הנובר שהחזיק בתואר מלכותי בריטי ושהיה חבר במסדר הבירית. צאצאיו נמצאים בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
הנסיך ארנסט אוגוסט נולד ב-21 בספטמבר 1845 בהנובר במהלך תקופת מלכותו של סבו מצד אביו, ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר. ב-1851, עם עלייתו לכס המלוכה של אביו כגאורג החמישי, מלך הנובר, הוא הפך להיות יורש העצר. ב-1866, הדיחו וילהלם הראשון והקנצלר שלו, אוטו פון ביסמרק, את גאורג החמישי, לאחר שזה האחרון צידד באוסטריה שהובסה במלחמת אוסטריה–פרוסיה וסיפחו את ממלכתו לפרוסיה. במהלך המלחמה השתתף הנסיך ארנסט אוגוסט בקרב לאנגנזאלצה.
גלות.
לאחר המלחמה, עברה משפחת המלוכה של הנובר להתגורר בגלות בהייצין שליד וינה, אך בילתה את רוב זמנה בפריז. גאורג החמישי לא ויתר מעולם על תביעתו לכתר ממלכת הנובר והחזיק על חשבונו כוח צבאי קטן.
לאחר מותו של גאורג החמישי ב-12 ביוני 1878 בפריז, ירש ממנו ארנסט אוגוסט את תואר האצולה הבריטי, דוכס קמברלנד וטיביודייל ואת תואר האצולה האירי רוזן ארמה. ב-1 באוגוסט אותה שנה העניקה לו המלכה ויקטוריה את התואר אביר מסדר הבירית.
משפחתו.
ב-1875, בעת ביקור שערך בבית סאנדרינגהאם אצל בן דודו מדרגה שנייה, אלברט אדוארד, הנסיך מוויילס, פגש ארנסט אוגוסט את תירה, נסיכת דנמרק, בתו הצעירה של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ואחותה של אלכסנדרה, נסיכת ויילס. בדצמבר 1878 נישאו השניים בארמון כריסטיאנבורג בקופנהגן.
לזוג היו 6 ילדים:
דוכס בראונשווייג.
ב-1876 מינתה המלכה ויקטוריה את ארנסט אוגוסט כקולונל בצבא הבריטי, ב-1886 הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל, ב-1892 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל וב-1898 לדרגת גנרל. למרות היותו אציל בריטי וחבר המשפחה המלכותית, הוא המשיך להחשיב את עצמו כמלך בגלות של ממלכת הנובר וסירב לוותר על זכותו לרשת את כתר הנובר. הוא קבע את ביתו בגמונדן שבאוסטריה עילית.
ארנסט אוגוסט היה גם הראשון בתור לרשת את תואר דוכס בראונשווייג לאחר בן דודו הרחוק, וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג. ב-1879, כאשר התברר כי וילהלם ילך לעולמו מבלי להותיר אחריו צאצאים, הקים הפרלמנט של בראונשווייג מועצת עוצרים שתנהל את הדוכסות עם מותו של וילהלם. המועצה הייתה אמורה למנות עוצר במקרה בו ארנסט אוגוסט לא יהיה מסוגל לקבל על עצמו את תואר הדוכס. לאחר מותו של וילהלם ב-1884, הכריז ארנסט אוגוסט על עצמו כדוכס בראונשווייג. יחד עם זאת, מאחר שהוא המשיך לטעון לכתר ממלכת הנובר, הכריז הרייכסראט (Reichsrat) הגרמני שהכתרתו של ארנסט אוגוסט כדוכס בראונשווייג תפגע בשלום האימפריה. עקב לחץ פרוסי, התעלמה מועצת העוצרים של הדוכסות מטענתו של ארנסט אוגוסט ומינתה את הנסיך אלברכט מפרוסיה כעוצר הדוכסות.
המשא ומתן בין ארנסט אוגוסט לבין ממשלת גרמניה המשיך כמעט שלושה עשורים ולא הניב תוצאות. במהלך תקופה זו מת הנסיך אלברכט ובמקומו מונה כעוצר הדוכס יוהאן אלברכט ממקלנבורג.
פיוס.
ב-1913 התפייס ארנסט אוגוסט באופן חלקי עם שושלת בית הוהנצולרן, כאשר בנו היחיד שנותר בחיים, הנסיך ארנסט אוגוסט, נשא לאישה את בתו היחידה של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נכדו של מלך פרוסיה שהדיח את אביו של ארנסט אוגוסט. ב-24 באוקטובר 1913 הוא ויתר על זכויותיו כדוכס בראונשווייג. בתמורה, הוכתר הנסיך ארנסט אוגוסט הצעיר כדוכס בראונשווייג ב-1 בנובמבר. וילהלם השני העניק לארנסט אוגוסט האב את תואר אביר מסדר העיט השחור. ב-1918 התפטר ארנסט אוגוסט הצעיר מתוארו כפי שעשו נסיכים גרמנים אחרים כאשר כל בתי האצולה הגרמנים הורדו מגדולתם על ידי הממשלה הגרמנית הזמנית שהוקמה לאחר שהקיסר בעצמו התפטר מתפקידו וגלה להולנד.
מלחמה.
מלחמת העולם הראשונה גרמה לקרע בין משפחת המלוכה הבריטית לבין בני דודיה מממלכת הנובר. ב-13 במאי 1915, הורה המלך ג'ורג' החמישי על שלילת תואר אביר מסדר הבירית מארנסט אוגוסט. על פי תנאי חוק שלילת התארים 1917, הוא הוצא ב-28 במרץ 1919 מרשימת תוארי האצולה של בריטניה ואירלנד על פי צו של המלך במועצתו, על כך שהוא "נשא נשק כנגד בריטניה הגדולה".
מותו.
הנסיך ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר לשעבר ודוכס קמברלנד לשעבר, מת משבץ מוחי באחוזתו בגמונדן ב-14 בנובמבר 1923.
סמאט סמאקוב
סמאט סמאקוב (בקזחית: Самат Смақов; נולד ב-8 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר קזחי ששיחק בעמדת המגן הימני ולעיתים כבלם.
קריירה.
סמאקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אלימיי. בעונת הפך לשחקן הרכב במועדון וזכה עמו באליפות קזחסטן.
בתום העונה חתם באירטיש עמו זכה באליפות שנייה ברציפות.
לקראת עונת חתם ברוסטוב ההרוסית בה שיחק במשך שתי עונות.
לאחר שמעמדו התערער בעונת , הוא חזר לקזחסטן כאשר חתם באסטנה (1964). לאחר עונה אחת חזר לאלימיי.
לפני עונת חתם בקאיראט אלמטי עימה זכה באליפות המדינה בעונתו הראשונה.
בשנת חתם באקטובה בה הוא שבר את שיא ההופעות בליגה במדי המועדון עם 171 הופעות.
במהלך עונת עזב את קזחסטן בפעם השנייה כאשר חתם בריזספור הטורקית.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בקאיראט אלמטי בה גם הפך לקפטן. בעקבות סכסוך עם המאמן, סמאקוב עזב את קאיראט וב-6 בינואר 2015 חזר לקדנציה שנייה באירטיש.
באוגוסט חתם באורדבסי.
בסיום עונת הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית.
ב-31 במרץ 2000 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל נגד כאשר הוא רק בן 18. ב-12 בספטמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד . היה קפטן הנבחרת.
מיה מאסטרו
מיה מאסטרו (באנגלית: Mía Maestro; נולדה ב-19 ביוני 1978) היא שחקנית וזמרת-יוצרת ארגנטינאית. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור נורה מרטינז בסדרה של FX; "הנגיף" ובתפקידה בתור נדיה סנטוס בסדרת המתח של ABC; "זהות בדויה" ובזכות תפקידה בתור כרמן בסדרת סרטי "דמדומים".
ביוגרפיה.
מאסטרו נולדה ב-19 ביוני 1978, בבואנוס איירס, ארגנטינה. בתם של כלכלנית ואיש עסקים, שניהם ארגנטינאים. בתחילה היא הוכשרה בארגנטינה, אך בהמשך נסעה לברלין, גרמניה לפתח רפרטואר קולי של עבודותיהם של קורט וייל והנס אייזלר.
קריירה.
הופעת הבכורה הפומבית שלה הייתה בשנת 1998, בסרט "טנגו" שהיה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.