בשנים 2008 ו-2009 התקיימו דיונים רבים בכמה תחנות טלוויזיה לאומיות בנושא שותפויות רשומות בהשתתפות פוליטיקאים, מנהיגים דתיים, פעילים הומואים ואנשים אחרים. החל מאפריל 2009 התקיים דיון על הכנסת שותפויות רשומות חד-מיניות בבולגריה. הממשלה הציעה לאספה הלאומית להצביע בעד קוד המשפחה החדש, שהיה אמור לכלול שותפויות רשומות.
איגודים אלה לא היו פתוחים לזוגות חד-מיניים. עם זאת, ב-16 ביולי 2008 הציעה הוועדה להגנה מפני אפליה בבולגריה להרחיב את הזכות לשותפויות רשומות גם לזוגות חד-מיניים. הכנסייה הקתולית הודיעה לאחר מכן על התנגדותם להכרה בשותפויות רשומות, והביעה חשש שהכרה משפטית רשומה בשותפויות רשומות הן לזוגות מינים שונים והן לזוגות חד-מיניים "תחליש ותסכן את מוסד הנישואים". חלק מהמתנגדים הצהירו עוד כי קוד המשפחה יאפשר לגליזציה של גילוי עריות ופוליגמיה למרות טיוטת הקוד האוסרת במפורש על שניהם. לבסוף, ב-12 ביוני 2009, לאחר שנתיים של דיונים, קוד המשפחה החדש הועבר ללא הסעיף על שותפויות רשומות לזוגות חד-מיניים.
בשנת 2012 החלו שוב דיונים בשאלה האם על קוד המשפחה להכיר בשותפויות רשומות, ולהעניק לזוגות מגורים מספר זכויות העומדות לזוגות נשואים, כולל הזכות לאמץ, זיכויים משותפים ומתן הסכמה לטיפול רפואי. המתנגדים טענו כי לגליזציה של שותפויות רשומות "תחליש" את הנישואים, שהיא מנוגדת למוסר של בולגריה וכי היא "תבלבל" ילדים, ואילו התומכים טענו כי היא תגן על משפחות שבוחרות שלא להתחתן, כמו גם על ילדים במשפחות כאלה. על פי המכון הלאומי לסטטיסטיקה, כ-59% מכלל הילדים הבולגרים שנולדו בשנת 2012 נולדו להורים לא נשואים.
החוקה הבולגרית אוסרת על הכרה בנישואים חד-מיניים. לפיכך, הדרך היחידה להכשיר נישואים חד-מיניים בבולגריה היא תיקון החוקה, המחייבת רוב של שני שלישים בפרלמנט בשלוש הזדמנויות.
בשנת 2017, זוג נשים בולגרי, לילי באבולקובה ודרינה קוילובה, שנישאו בממלכה המאוחדת, הגישו תביעה על מנת להכיר בנישואיהם. בית המשפט לעניינים מנהליים בסופיה דחה את עניינם בינואר 2018. עם זאת, קבוצת עורכי דין מארגון הלהט"ב דייסטווי הגישה ערעור על ההחלטה, והחלה באיסוף חתימות פומביות בתמיכה לתביעת בנות הזוג.
ב-5 ביוני 2018, בית הדין האירופי לצדק (ECJ) קבע כי על מדינות חברות באיחוד האירופי (כולל בולגריה) להכיר בחופש התנועה ובזכויות התושבות של בני זוג מאותו המין, בתנאי שבן זוג אחד הוא אזרח האיחוד האירופי. בית המשפט קבע כי מדינות חברות באיחוד האירופי רשאיות לבחור אם לאפשר נישואים חד-מיניים, אך אינן יכולות לפגוע בחופש המגורים של אזרח האיחוד האירופי ובן זוגם. יתר על כן, בית המשפט קבע כי המונח "spouse" (בן/בת זוג) הוא נייטרלי מגדרית, וכי אין זה מרמז בהכרח על אדם מהמין השני.
בהסתמך על פסק הדין, בית משפט בסופיה העניק לזוג חד-מיני את הזכות להתגורר בבולגריה ב-29 ביוני 2018. בני הזוג, אישה אוסטרלית ובת זוגה הצרפתייה, נישאו בצרפת בשנת 2016, אך לא קיבלו תושבות בבולגריה בשנה. מאוחר יותר כשניסו לחדש את מעמד התושבות שלהם, אשר הוענק בעבר על פי הנחיית הניידות של האיחוד האירופי. בינואר 2019 הגישו גורמי הגירה בולגרים ערעור על ההחלטה. עם זאת, ב-25 ביולי 2019, בית המשפט לעניינים מנהליים עליון בבולגריה אישר את פסיקת בית משפט. עורכת הדין של בנות הזוג, דניצה ליובנובה, אמרה כי המהלך יכול להיות צעד ראשון חשוב לקראת לגליזציה של נישואים חד-מיניים בבולגריה.
בוסניה והרצגובינה.
בבוסניה והרצגובינה אין הכרה משפטית בזוגות חד-מיניים ברמה הלאומית או תת-לאומית, הפדרציה של בוסניה והרצגובינה ורפובליקה סרפסקה, מגבילות את הנישואים לזוגות מיניים אחרים, כפי שנקבע בקודים המשפחתיים שלהן.
ב-19 באוקטובר 2018 אימצה הפדרציה של בוסניה והרצגובינה (FBiH) בקשה ללגליזציה של איגודים אזרחיים "הפריט האמור היה על סדר היום של הישיבה והוא אומץ באותה צורה בה הוצע", אמר ראש ממשלת FBiH, פאדיל נובאליץ'. הממשלה אמורה להקים כעת קבוצת עבודה לניתוח ההצעה, שתצטרך להיות מאומצת מאוחר יותר על ידי הפרלמנט.
בלגיה.
בלגיה הפכה למדינה השנייה בעולם שהכירה חוקית בנישואים חד-מיניים כאשר הצעת חוק שהועברה על ידי הפרלמנט הפדרלי הבלגי נכנסה לתוקף ב-1 ביוני 2003.
במקור, בלגיה התירה את הנישואים של זוגות זרים חד-מיניים רק אם מדינת מוצאם התירה גם איגודים אלה, אולם חקיקה שנחקקה באוקטובר 2004 אפשרה לכל זוג להתחתן אם לפחות אחד מבני הזוג התגורר במדינה לפחות שלושה חודשים.
גרמניה.
לפני החלת לגליזציה של נישואים חד-מיניים, גרמניה הייתה אחת המדינות הראשונות שחוקקו שותפויות רשומות לזוגות חד-מיניים, אשר סיפקו את מרבית זכויות הנישואים. החוק נכנס לתוקף ב-1 באוגוסט 2001, והמעשה תוקן בהדרגה בהזדמנויות הבאות כדי לשקף את פסיקות בתי המשפט שהרחיבו את זכויותיהם של שותפים רשומים.
הצעת חוק המכירה בנישואים עברה בבונדסטאג ב-30 ביוני 2017 הצעת החוק נחתמה על ידי נשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר ב-20 ביולי ונכנסה לתוקף ב-1 באוקטובר 2017.
דנמרק.
ב-25 במאי 1989, דנמרק הפכה למדינה הראשונה שהכירה באופן חוקי בשותפויות רשומות בין זוגות חד-מיניים. שותפות רשומה הייתה זהה לנישואים אזרחיים, אך לא נתפסה כנישואים בעיני הכנסיות.
ב-7 ביוני 2012 אישר הפולקטינג (הפרלמנט הדני) חוקים חדשים הנוגעים לנישואים אזרחיים ודתיים חד-מיניים. חוקים אלה אפשרו לזוגות חד-מיניים להתחתן בכנסיית דנמרק. החוקים קיבלו הסכמה מלכותית ב-12 ביוני ונכנסו לתוקף ב-15 ביוני 2012.
ב-26 במאי 2015, גרינלנד, אחת משתי מדינות אחרות בנות בממלכת דנמרק, העבירה פה אחד חוק המתיר נישואים חד-מיניים. הזוג מאותו המין הראשון שהתחתן בגרינלנד התחתן ב-1 באפריל 2016, ביום כניסת החוק לתוקף.
ב-29 באפריל 2016, איי פארו, המדינה השנייה השייכת לממלכה, העבירה הצעת חוק ללגליזציית נישואים חד-מיניים. החוק נדרש לאשרור בפרלמנט הדני, אשר סיפק אותו ב-25 באפריל 2017. החוק נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2017.
האיחוד האירופי.
נישואים חד-מיניים ברחבי האיחוד האירופי אושרו באוסטריה, בלגיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, לוקסמבורג, מלטה, הולנד, פורטוגל, ספרד ושוודיה. איגודים אזרחיים חד-מיניים אושרו באוסטריה, בלגיה, קרואטיה, קפריסין, צ'כיה, אסטוניה, צרפת, יוון, הונגריה, איטליה, לוקסמבורג, הולנד וסלובניה. בדנמרק, שוודיה, פינלנד ואירלנד, שותפויות אזרחיות היו חוקיות בין השנים 1989–2012, ובין השנים 1995–2009, ובין 2002 ל-2017, ובין 2011 ל-2015, בהתאמה. בגרמניה, שותפויות חיים רשומות היו חוקיות בין השנים 2001 לשנת 2017. עם זאת, איגודים אזרחיים קיימים / שותפויות חיים רשומות עדיין מוכרים בכל המדינות הללו.
עם זאת, בניגוד למדינות אשר הכירו במשך השנים בזוגיות חד-מינית המדינות: בולגריה, קרואטיה, הונגריה, לטביה, ליטא, פולין וסלובקיה הגדירו את הנישואים בשטחיהן באופן חוקתי רק בין גבר לאישה.
החוק של האיחוד האירופי (הוראת זכויות האזרח 2004/38 / EC) מחייב את המדינות חברות אשר חוקקו שותפויות חד-מיניות להכיר זו בזו בשותפויות לצורך חופש תנועה. הפרלמנט האירופי אישר דו"ח הקורא להכרה הדדית.
על פי הפסיקה של בית הדין האירופי לצדק המבוססת על הוראת המסגרת לשוויון בעבודה, יש להעניק לעובדים בשותפות אזרחית עם בן / בת זוגן מאותו המין את אותן הטבות כמו אלה המוענקות לעמיתיהם בנישואיהם, כאשר לא ניתן לבצע נישואים זוגות מיניים בשטח המדינה. בית המשפט קבע עיקרון זה בשנת 2008 בכל הנוגע לשותפות חיים רשומה בגרמניה. בדצמבר 2013 אישר בית המשפט זאת בפרשה בכל הנוגע לברית הסולידריות האזרחית הצרפתית, שהיא נחותה משמעותית מנישואים מאשר שותפות חיים רשומה בגרמניה.
ב-5 ביוני 2018, בית הדין האירופי לצדק קבע, במקרה מרומניה, כי בתנאים הספציפיים של הזוג המדובר, לזוגות חד-מיניים נשואים קיימות זכויות תושבות זהות לזוגות נשואים אחרים במדינות האיחוד האירופי, אפילו אם אותה מדינה אינה מתירה או מכירה בנישואים חד-מיניים.
הולנד.
הולנד הייתה המדינה הראשונה שהרחיבה את חוקי הנישואים גם לזוגות חד-מיניים, בעקבות המלצת ועדה מיוחדת שמונתה לחקור את הנושא בשנת 1995. הצעת חוק נישואים חד-מיניים עברה בבית הנבחרים והסנאט בשנת 2000, ונכנסה לתוקף ב-1 באפריל 2001.
באיי הולנד הקריבית בהם בונייר, סנט אוסטטיוס וסאבא, נישואי זוגות חד-מיניים הם חוקים. חוק המאפשר לזוגות חד-מיניים להינשא בעיריות אלה עבר ונכנס לתוקף ב-10 באוקטובר 2012. מדינות הקריביים ארובה, קוראסאו וסנט מארטן, המהוות חלק ממלכת הולנד, אינן מקיימות נישואים חד-מיניים אלא מחויבות להכיר בנישואים חד-מיניים אשר התקיימו בהולנד. איגודים אזרחיים חוקים בארובה מאז אוקטובר 2016. הצעת חוק להתרת נישואים חד-מיניים נמצאת בבחינת הפרלמנט בקוראסאו.
הממלכה המאוחדת.
מאז 2005 הורשו זוגות חד-מיניים להיכנס לשותפויות אזרחיות, איחוד נפרד המספק את ההשלכות המשפטיות של הנישואים.
נישואים חד-מיניים הם חוקיים בכל חלקי הממלכה המאוחדת. מכיוון שנישואים הם עניין חקיקתי, חלקים שונים בממלכה הכשירו נישואים חד-מיניים בזמנים שונים. באנגליה ובויילס מאז מרץ 2014, בסקוטלנד מאז דצמבר 2014, ובצפון אירלנד מאז ינואר 2020.