בשנים הראשונות לאחר פטירתו של קרליבך התקיים במושב פסטיבל מוזיקה ואמנות על שם הרב שלמה קרליבך - בכל שנה בחול המועד סוכות, שעבר במשך הזמן ל"בנייני האומה" בירושלים. ביום השנה למותו של הרב נערכת במקום אזכרה אמנותית המושכת קהל רב מכל רחבי הארץ, ומדי פעם אירועים נוספים בסגנון זה.
במושב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
בכל שנה, ביום השני של חול המועד סוכות וחול המועד פסח, מתקיים ביישוב פסטיבל מוזיקה בו מתארחים זמרים ולהקות.
אתרים.
במרכז היישוב ישנה גבעה לא מיושבת ועליה שרידים מיישוב קדום. רצפת פסיפס שנשתמרה כמעט בשלמותה. הדעות חלוקות אם היישוב היה יהודי או נוצרי. כמו כן, נמצאו שרידי מנזר מהתקופה הביזנטית.
במקום הוקמה פינת מרגוע לזכרו של אש קודש גילמור, מבני המושב, שנרצח בפיגוע.
הרמן יוסף מולר
אספנדוס
אספנדוס (Aspendos) הייתה עיר יוונית-רומית בדרום אסיה הקטנה; אתרהּ מצוי כ-40 קילומטר מזרחה לאנטליה, טורקיה, על נהר יורימדון. העיר הייתה במרחק של 16 ק"מ מחופי הים התיכון.
האגדה מספרת כי אספנדוס נוסדה על ידי מתיישבים בני ארגוס שביוון שהגיעו אליה אחרי מלחמת טרויה. המתיישבים מארגוס הגיעו לאספנדוס תחת הנהגתו של מופסוס סביב שנת 1000 לפני הספירה. ארגוס הייתה עיר שנמצאת בפלופונסוס. העיר הייתה המרכזית באזורה במאה ה-5 לפנה"ס, כאשר הנהר שעל גדתו נבנתה היה עדיין עביר לשיט מחוף הים התיכון. העיר נכנעה לרומאים בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס. בשלהי התקופה הרומית החלה ירידתה.
ההיסטוריה הפוליטית של אספנדוס דומה להיסטוריה של כל אזור פמפיליה. ראשית, העיר הייתה תחת שלטון אימפריית לידיאן ובשנת 546 לפני הספירה נכבשה על ידי הפרסים. עם זאת, העובדה שהמשיכה לטבוע מטבעות משלה פירושה שהיה לה מידה רבה של עצמאות. אספנדוס נותרה תחת השלטון הפרסי עד שנת 333 לפני הספירה כאשר אלכסנדר מוקדון הגיע לחלק זה של אסיה הקטנה.
אספנדוס ידועה בתיאטרון הרומי העתיק שנשמר להפליא. התיאטרון נבנה באמצע המאה ה-2 לסה"נ, בימי הקיסר מרקוס אורליוס. קוטרו של התיאטרון 96 מטרים, ובשיאו הכיל עד לכ-12,000 צופים. בהתאם למסורת ההלניסטית, נשען חלק מהתיאטרון על מדרון גבעת האקרופוליס, אך רובו בנוי על גבי קמרונות, כמקובל במבני תיאטראות רומיים. הקיר שמאחרי הבמה ("scaenae frons") נותר למלוא גובהו אך תקרת העץ שחיפתה עליו ולא שרדה. הסלג'וקים ערכו שינויים במבנה התיאטרון ועשו בו שימוש כאורחן לסוחרים ולחיילים.
מאז 1994 נערך בתיאטרון הפסטיבל הבינלאומי השנתי של אספנדוס למוזיקה ולמחול, וכן מתקיימים בו מופעים שונים, ובהם תחרויות היאבקות.
בקרבת התיאטרון נמצאים שרידי בזיליקה, אגורה, נימפאום, ובמרחק 15 קילומטרים – שרידים של אמת מים רומית.
אוטו פריץ מאירהוף
קויוס
קוֹיוֹס (ביוונית עתיקה: Κοῖος) היה הטיטאן המייצג את האינטליגנציה במיתולוגיה היוונית.
כמו שאר הטיטאנים, הוריו של קויוס היו אורנוס (שמיים) וגאיה (ארץ).
יחד עם אחותו פויבה, הטיטאן של החכמים והירח, קויוס היה אביהם של לטו ושל אסטריה.
בדומה לשאר הטיטאנים, הובס קויוס בידי זאוס ואלי האולימפוס.
ג'וזף שוסטר
ג'וזף שוסטר (Joseph Schuster; 23 במאי 1905 – 16 בפברואר 1969) היה צ'לן יהודי אמריקאי ממוצא רוסי.
ביוגרפיה.
יוסף שוסטר נולד ב-1905 באיסטנבול שבטורקיה, ובגיל שלוש שב עם משפחתו לרוסיה. הוא היה ילד פלא, והרבה להופיע עוד בטרם מלאו לו עשר. בגיל עשר שמע אותו אלכסנדר גלאזונוב, ובהשפעתו קיבל מלגה ללימודים בקונסרבטוריון למוזיקה של סנקט פטרבורג והחל ללמוד בו נגינה בצ'לו. בזמן המהפכה הרוסית נמלטה משפחתו לברלין, שם המשיך בלימודיו אצל הוגו בקר בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. בגיל 17 קיבל שוסטר את משרת הצ'לן הראשון והסולן בתזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר, והיה לנגן הצעיר ביותר שכיהן במשרה זו מאז ומעולם. הוא נשאר עם הפילהרמונית של ברלין עד 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, אז עבר לניו יורק.
הופעתו הראשונה בניו יורק, עוררה סנסציה בקרב המבקרים והוא הוזמן מיד לנגן כצ'לן ראשי וכסולן בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. אחד הרגעים הגדולים בקריירה שו עם הפילהרמונית של ניו יורק חל ב-13 בנובמבר 1943, כשנועד לנגן את "דון קישוט" של שטראוס בניצוח ברונו ולטר. ולטר חלה אותו יום ומחליפו, ליאונרד ברנשטיין עול הימים, ניצח בפעם הראשונה על הפילהרמונית של ניו יורק. הקהל והעיתונות יצאו מגדרם והקריירה של ברנשטיין יצאה לדרך.
בסוף שנות ה-40 החליט שוסטר לעזוב את הפילהרמונית של ניו יורק ולהקדיש את כל זמנו להופעות סולו בקונצרטים. בשנת 1947 עבר עם אשתו קתרינה ובנו ג'ון לבוורלי הילס שבקליפורניה, ולמשך שאר הקריירה שלו סייר, הן ברחבי אמריקה והן בארצות העולם, ברסיטלים ובנגינה עם גדולי המנצחים והתזמורות בעולם. הוא ניגן בצ'לו גופרילר משנת 1720, כלי שהשתייך לפניו לעמנואל פוירמן.
שוסטר ערך אין ספור הקלטות של סונאטות ושל קונצ'רטי עם תזמורות נודעות ואף הופיע בתוכניות רדיו וטלוויזיה במשך כל שנות הקריירה שלו. הוא ערך תשעה מסעות קונצרטים, שזכו להצלחה כבירה, ברחבי אירופה, במרכז אמריקה, בדרום אמריקה ובאסיה. שוסטר הופיע כסולן עם מנצחי ידועי-שם כמו ארטורו טוסקניני, ברונו ולטר, דימיטרי מיטרופולוס, ארטור רודז'ינסקי, גאורג שולטי, רפאל קובליק, וילהלם פורטוונגלר, ליאונרד ברנשטיין, אויגן יוכום, הרברט פון קאראיין, זובין מהטה, ועוד רבים אחרים.
שוסטר נפטר ב-1969 בבוורלי הילס, בגיל 64.
שנדור פטפי
שנדור פטפי (בהונגרית: Petőfi Sándor; ) הוא המשורר הלאומי ההונגרי ודמות מפתח ב של 1848.
תולדות חייו.
פטפי נולד בכפר קישקרש (Kiskőrös) שבמרכז הונגריה, כ-100 ק"מ דרומה מבודפשט. שמו בלידה היה שנדור פטרוביץ' (Petrovics Sándor). הוא השתמש בשם המשפחה ההונגרי פטפי החל משנת 1842. אביו היה קצב ואמו משרתת, שניהם ממוצא סלובקי שדיברו הונגרית עדיין עם מבטא סלובקי. למשפחת האב היו גם שורשים סרביים רחוקים. מוצאו לא מנע ממנו להרגיש מדיארי או הונגרי בכל נימי נפשו. בגיל 16 עזב פטפי את לימודיו בבית הספר והחל ללמוד לבדו שפות זרות, בהן גרמנית, צרפתית ואנגלית. במקביל שיחק בלהקת תיאטרון חובבים. באותה עת החל לחבר שירים אפיים עממיים-כביכול שהידוע בהם הוא "יאנוש האביר" ולתרגם (או, נכון יותר, לכתוב שירה המבוססת על) שירי פרסי ביש שלי, פייר-ז'אן דה ברנז'ה (Pierre-Jean de Béranger) והיינריך היינה. כמו כן תרגם את מחזהו של ויליאם שייקספיר "קוריולנוס", תרגום הנחשב ליצירת מופת הונגרית ומשמש להצגת המחזה בתיאטרון.
בשנת 1846 שהה בטרנסילבניה (שהייתה באותה עת שטח הונגרי) ונשא לאישה את יוליה סנדרי (Júlia Szendrey), אם בנו היחיד.
בגיל 24 החל לעבור ברגל בין כפרי הונגריה. הוא חיבר שירי מחאה בהונגרית פשוטה, בניגוד לשירה הכבדה והמליצית שהייתה נהוגה בדורו. את חציו שילח בשתי קבוצות: הכובשים האוסטרים ששיעבדו את הונגריה, והאצילים ההונגרים ששיעבדו את העם במערכת פיאודלית אכזרית. לשיריו, שנכתבו בתבנית שירי עם, הותאמו לחנים עממיים פשוטים על ידי כפריים, שקיבלו בהתלהבות אותם ואת מסרי ההתנגדות והגאווה הלאומית-מדיארית הגלומים בהם.
עם פרוץ אירועי "אביב העמים" בפריז ולאחר מכן בווינה היה פטפי לנושא דגלו של העם ההונגרי. ב-3 במרץ 1848 היה בין מנהיגי המרד, כדובר העם לצד המנהיג הפוליטי לאיוש קושוט. ב-15 במרץ ניצב בפתח המוזיאון הלאומי של הונגריה וקרא באוזני ההמון את "12 הנקודות" ואת שירו הלאומי "Nemzeti dal" ("שיר לאומי"), הפותח במילים:
לאחר שהמהפכה עברה לשדה הפוליטי, הצטרף פטפי לצבא המהפכני שנלחם בטרנסילבניה מול צבא האימפריה הרוסית, שנקרא לסייע לשלטון האוסטרי בדיכוי המרד. הוא נראה חי לאחרונה ב-31 ביולי 1849 בסגשוואר (כיום, ברומנית, סיגישוארה). משערים כי נהרג בקרבות בסמוך לתאריך זה. הוא נקבר באופן אנונימי.
שירתו.
פטפי חיבר כ-800 שירים, בהם שירי עם, שירי מחאה, שירי יין ושירי אהבה ליריים. כתיבתו מצטיינת בפשטות ובשימוש בשפה יומיומית, המשולבת בפראזות לאומיות ופאתוס. בנוסף, כתב בין 9 ל-11 אפוסים, שני מחזות, רומן ומסות המתארות את נדודיו ורעיונות על שירה, ספרות ולאומיות.
הוא תורגם ללשונות רבות, ושירתו היוותה דגם מופת לשירה לאומית אותנטית בעיני היינה (שכתב עליו בשירו "1849"), המשורר הפולני אדם מיצקביץ', הוגה הדעות הבריטי תומאס קרלייל, המשורר הצרפתי פרנסואה קופה וויקטור הוגו (שהזכיר את פטפי בשירו "נוף אירופי"), והמחזאי והמשורר הנורווגי הנריק איבסן (שכתב על פטפי בשירו "אל הונגריה"). על פי עדותו של אביגדור המאירי, הפציר בו חיים נחמן ביאליק לתרגם לעברית משירי פטפי מן הטעם הכפול של "הזרמת דם חי במחזור דמנו הספרותי" ושל "לקחת קצת פשטות שכזו".
פטפי והיהודים.
המהפכה ההונגרית הצטיינה בהתנגדות לאנטישמיות ובדרישה ליברלית לשוויון דתי. פטפי כתב:
הנצחה.
כיום ניתן למצוא רחוב או כיכר פטפי בכל עיר או עיירה בהונגריה, ובדרך כלל לפחות פסל אחד שלו בכל יישוב הונגרי. בבודפשט לבדה ישנם גשר (גשר פטפי), אחד עשר רחובות וארבע כיכרות הנושאים את שמו. כמו כן קרוי על שמו האסטרואיד 4483 Petöfi.
אינו טאמברג הלחין ספר שירים המבוסס על שיריו.
ג'ילט
ג'ילט (Gillette) הוא מותג בבעלות חברת פרוקטר אנד גמבל. זהו המותג המוביל בעולם בתחום הגילוח, ומשווקים תחתיו מגוון רחב של מוצרים ברחבי העולם.