מארטן "מרטין" קורנליס יול (הולנדית: Maarten "Martin" Cornelis Jol; נולד ב-16 בינואר 1956 בהאג), שחקן עבר ומאמן כדורגל הולנדי שאימן את אל-אהלי המצרית ב-2016. אימן בעבר את קבוצת טוטנהאם הוטספר הלונדונית, והוביל אותה לגביע אופ"א לראשונה בשבע השנים האחרונות.
קריירה.
יול התחיל את קריירת המשחק שלו כבלם בעיר הולדתו האג, שם שיחק בעונת 1976, לאחר מכן עבר לקבוצת הפאר הגרמנית באיירן מינכן. בנוסף הוא שיחק 4 עונות בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון, שם קיבל את ההכרה שלו באנגליה. הוא נבחר לשחקן השנה בהולנד ב-1985, כשחזר לשחק בדן האג.
גם את קריירת האימון הוא התחיל בעיר הולדתו, שם אימן בין השנים 1991-1995. הישגו הגדול ביותר בהולנד הוא הצלת ר.ק.ס. ואלבייק, שם אימן בין השנים 1998-2004, מירידה, והפיכתה למועדון צמרת. הוא זכה פעמיים התואר מאמן השנה בארצו. ב-2004 מונה לתפקיד מאמן טוטנהאם הוטספר -התפקיד הרם ביותר בקריירה שלו- במקום ז'אק סאנטיני. משחק הבכורה שלו היה בדרבי נגד ארסנל בו טוטנהאם הפסידה 5-4. זהו אחד ממשחקי הדרבי הצפון לונדוני הזכורים ביותר. הוא הגיע עם הקבוצה להצלחות יחסיות, בהן הגעה למקום החמישי בעונת 2005/06.
ב-25 בנובמבר 2007 הכריז מרטין יול על התפטרותו מטוטנהאם הוטספר עקב תוצאות לא טובות. לאחר מכן אימן בהמבורג במשך עונה אחת, ובסופה החל לאמן את אייאקס אמסטרדם עד להתפטרותו מהמועדון בדצמבר 2010.
ב-7 ביולי 2011 חתם יול בפולהאם לשנתיים. ב-1 בדצמבר 2013 פוטר מאימון הקבוצה בשל חוסר הצלחתו בתחילת העונה. ב-24 בפברואר 2016, מונה למאמנה של אל-אהלי המצרית שאותה אימן כחצי שנה (עד אוגוסט אותה השנה).
מריאן כהן
מריאן כהן (בצרפתית: Marianne Cohn; 17 בספטמבר 1922 – 8 ביולי 1944) הייתה פעילה במחתרת היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה. היא נתפסה על ידי הנאצים כאשר ניסתה להבריח ילדים יהודים אל מעבר לגבול, עונתה ונרצחה. כינויה המחתרתי היה קולן (Colin).
חייה ופועלה.
כהן נולדה ב-17 בספטמבר 1922 בעיר מנהיים שבגרמניה. הייתה חברה ב"תנועת הצופים היהודים בצרפת", וב-1942 הצטרפה גם ל"תנועת הנוער הציוני המאוחדת". בתקופה זו התגייסה לארגון מחתרתי שפעל בחסות שתי התנועות. לאחר שחבריה, מנהיגי הארגון, עמנואל רסין, מילה רסין ורולאנד אפשטיין נעצרו, תפסה כהן יחד עם חסידת אומות העולם רולאנדה בירז'י הנוצרייה, את מקומם. במסגרת פעולתה במחתרת, הצליחה להבריח כ-200 ילדים מצרפת דרך הגבול.
תפיסתה בידי הנאצים.
ב-31 במאי 1944 הובילה כהן קבוצה של 28 ילדים וילדות יהודים בני ארבע עד שש-עשרה בניסיון לעבור את הגבול לשווייץ ליד העיר אנמאס (Annemasse) בצרפת. הקבוצה נלכדה בידי הגרמנים, והובלה לכלא פאקס באנמאס. ראש העיר של אנמאס, חסיד אומות העולם ז'אן דפו (Jean Deffaugt), הצליח לשכנע את מפקד הגסטפו בעיר להעביר לידיו 17 ילדים מהקבוצה, אותם הוא העביר למקום מבטחים.
לאחר מכן יצרו חברי המחתרת קשר עם ז'אן דפו, והוא העביר לכהן את תוכניתם להציל את חייה. על פי התוכנית, היה עליה להיכנס לתוך מכונית שתחכה בפינת אחד הרחובות שבהם צעדה מדי יום יחד עם אחד-עשר הילדים הנותרים שהובלו כל בוקר לעבודות כפייה. כהן סירבה, ולא הסכימה להציל את חייה, פן יבולע לילדים אחר כך. בתוך כך, היא הובלה מדי יום לחקירה ולעינויים בידי הגסטפו, אך סירבה בעקשנות למסור להם מידע.
בליל 8 ביולי נחטפה כהן על ידי אנשי מיליציה שפעלה תחת חסותם של הנאצים, ונרצחה על ידיהם בבעיטות ובמהלומות גרזן. רק לאחר שחרור אנמאס, נתגלתה גופתה והובאה לקבורה. על פי עדות של דניז סיקירסקי (קוליברי), גופתה של כהן זוהתה על ידי מולה (עמנואל) ראסין, ב-21 באוגוסט, בזכות הנעליים לרגליה, שאותן קנה לה ראסין. מולה רסין הוא אחיה של מילה ראסין שהועברה מקומפיין לרוונסבריק ב–3 בפברואר 1944 ונהרגה בהפצצות בעלות הברית.
הנצחה.
בשנת 1982 נחנך גן הנושא את שמה ביד ושם, ליד האודיטוריום המוקדש למחתרת היהודית בצרפת. ב-1984, לרגל ציון 40 שנה לשחרור אנמאס, נקרא בניין בית ספר בעיר על שמה, והוקמה מצבה לזכרה ולזכר שאר אנשי המחתרת שנהרגו בעיר. ב יוני 2017 הוקמה תערוכת תלמידים עולים מצרפת מבית הספר צייטלין, עירוני יב' תל אביב בניהולה של מגלי רונו -קטורזה, אשר הוצגה בבית ווהלין בגבעתיים, בנוכחות שגרירות צרפת, לזכר מריאן כוהן ומילה ראסין -" בעקבות מילה ומריאן אל החיים". התערוכה זכתה לפרס " יד ושם " לתוכנית חינוכית העוסקת בתולדות יהודי צרפת בשואה", בשיתוף עמותת "עלומים", והקרן לזיכרון השואה בצרפת.
שיר שכתבה.
בהיותה בכלא כתבה שיר על פיסת נייר:
שערי הברזל
שערי הברזל (ברומנית: Porţile de Fier, בסרבית: Гвоздена врата) הוא שמו של קטע מתוואי הדנובה, באורך 134 קילומטרים, במפגש הרי הקרפטים עם הרי הבלקנים, בגבול רומניה עם סרביה.
שערי הברזל הוא קניון שחצב נהר הדנובה בסלעי ההרים בדרכו אל הים השחור. המעבר צר ושימש בימי קדם מקום נוח להציב בו מארבי שודדים לעוברי הדרך וגם למארבים צבאיים נגד פולשים.
בשנים 103–105 בנה אפולודור מדמשק במקום זה את גשר טראיאנוס שאיפשר את מעבר הצבא הרומי וכיבוש דאקיה במלחמה הדאקו-רומאית השנייה. בתקופה המודרנית הוקם במקום סכר עבור תחנת הכוח ההידרואלקטרית שבקרבת העיר אורשובה. בקטע הסרבי של הקניון יש פארק לאומי בשם "דרדפ". בקטע הרומני, ניצב הפסל דצ'באל, לזכר כיבוש דאקיה.
הקניון היה זרוע סלעים רבים, שסיכנו מאוד את המפליגים בנהר. במהלך המאה ה-19, החל מ-1834, פעלה ממשלת הונגריה לפינוי מסלול שיט על ידי פיצוץ הסלעים בנתיב השיט. היוזמה התחדשה לקראת סוף המאה והגיעה לסיומה ב-1895. ב-1896 הגיע למקום פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחנוכת מסלול השיט, שעלה לאוצר ההונגרי יותר מעשרים מיליוני פלורינים, ולכבודו הגיעו גם קרול הראשון, מלך רומניה ומילאן הראשון, מלך סרביה. בנתיב השיט המשופר גדלה מאוד תנועת האוניות.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנתה במקום תחנת כוח הידרואלקטרית. בעקבות בנייתה הוצף האי אדה קלה ותושביו פונו לאזורים אחרים.
מערכת העצבים הסימפטטית
עירית קפלן
עירית קפלן (נולדה ב-27 ביולי 1973) היא שחקנית ומחזאית ישראלית. זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
ביוגרפיה.
למדה בבית הספר התיכון שז"ר בבת ים במגמת התיאטרון של זהבה מזור.
בשנת 1998 סיימה 3 שנות לימודי משחק במחזור ל"ו של בית הספר למשחק בית-צבי. במהלך לימודיה זכתה במלגת הצטיינות של שלוש שנים, וסיימה כל שנת לימוד כתלמידה מצטיינת.
חיים פרטיים.
נשואה לצלם ניתאי נצר, מתגוררת ברמת גן והיא אם לבן ובת.
המטה העולמי להצלת העם והארץ
המטה העולמי להצלת העם והארץ הוא ארגון ימני-דתי ישראלי, שהוקם בשנת 1998 במטרה להצביע על מה שחבריו מתארים כ"סכנה הכרוכה במסירת שטחים מישראל למדינות ערב והרשות הפלסטינית".
הארגון מתמקד בפן היהודי-הלכתי ובפרט על השולחן ערוך בחלק אורח חיים סימן שכ"ט, שם נפסק כי מחללים את השבת כדי להתגונן מפני גויים הצרים על יישובים יהודיים, ואפילו לא באו אלא לגנוב.
מקימי המטה היו הרב יקותיאל ראפ מארצות הברית והרב שלום דב וולפא מישראל. הארגון מפרסם שלטי מחאה ומודעות בעיתונות הישראלית והעולמית ומארגן משמרות מחאה. המטה תומך כספית ומוראלית בהתנחלויות ובמאחזים הבלתי חוקיים ברחבי יהודה ושומרון ופעילות בקרב מפוני גוש קטיף וצפון שומרון.
פעולות עיקריות.
הארגון התפרסם בעיקר בתקופת הנסיגה החד-צדדית מחבל עזה במסגרת תוכנית ההתנתקות. המטה ארגן הפגנות מחאה ברחבי הארץ, בין היתר ארגן את עצרת האלפים "מי לה' אלי" בבנייני האומה בירושלים. מהכינוס יצאה קריאה לחיילים לסרב פקודה ואחדים אף קבלו תעודות הוקרה על מעשיהם. הכינוס קיבל תהודה תקשורתית בינלאומית.
במהלך תוכנית ההתנתקות כתבו במטה העולמי ספר תורה מיוחד שהוכנס סמוך הפינוי לגוש קטיף בהשתתפות אלפים. סמוך להגשת חוק תוכנית ההתנתקות לכנסת פנו ראשי המטה להצלת העם והארץ ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה להעמיד לדין את ראש הממשלה אריאל שרון על סמך "חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם", בטענה שארגוני המחבלים "הם הנאצים של דורנו".
מספר ימים לפני הפינוי המיועד פרסמו ראשי המטה העולמי מודעת ענק בעיתון הניו יורק טיימס בה הזהירו את הנשיא ג'ורג' בוש שתמיכה בהינתקות תביא אסון על ארצות הברית. על המודעה חתמו רבנים מישראל וארצות הברית. ראשי המטה טענו שקיים קשר בין ההוריקן קתרינה וההתעלמות מאזהרתם בניו יורק טיימס.
לאחר הפינוי מגוש קטיף המטה העולמי החל בקמפיין תחת הסיסמה "לא נשכח ולא נסלח". במסגרת הקמפיין אורגנה עצרת אלפים בבנייני האומה בירושלים ב-9 בנובמבר 2005, ובה הוקעו "המשתתפים בגירוש", וחולקו תעודות הוקרה לסרבנים ולאלו שישבו במאסר במסגרת המאבק. בכינוס הוצג סרט בשם "צבא הגירוש לישראל" מיום הפינוי בגוש קטיף. המטה הנפיק לאחר הפינוי כאקט מחאה "בולי זיכרון לגוש קטיף" (בולים סמליים, ללא ערך ממשי). בכנס זה הוכרז על הקמת מוזיאון גוש קטיף במטרה להנציח את הגוש.
לאחר פרשת חננאל דיין, חייל שסירב ללחוץ את ידו של הרמטכ"ל דן חלוץ בטקס יום העצמאות בעקבות תוכנית ההתנתקות, ארגן המטה העולמי כנס הצדעה לחייל והעניק לו פרס כספי גדול כתחליף לכבוד שנשלל ממנו על ידי צה"ל.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה המטה העולמי פרסם חוברת הסברה בשם "אמרנו לכם", בה נטען כי אזהרות המטה העולמי ביחס לתוכנית ההתנתקות התאמתו. החוברת חולקה במיליון עותקים בעיתונות היומית בישראל ("הארץ" ו"מעריב"), בשבועונים ובתיבות דואר.