הבלוגר והעיתונאי הבלארוסי, יבגני מורוזוב, טוען כי גורמים מדיניים משתמשים ברשת כמכשיר למעקב אחר פעילות לא רצויה. הוא מתאר את הפגנות ה"פלאש מוב" שנערכו בבלארוס ב-2006, בתיווך אתר הבלוגים LiveJournal, כנגד המשטר של הנשיא בזמנו - אלכסנדר לוקשנקו. בפעם הראשונה הפעילים צלחו בארגון ההפגנה וחלקם אף נעצרו על ידי גורמי משטרה כשהגיעו למקום, אך לאחר שיתוף של תמונות וסרטונים מהאירוע, כוחות השיטור כבר היו ערוכים למניעתה. זאת אחרי מעקב שהם עשו באותו האתר.
פנאופטיקון וולונטרי.
בניגוד למבנה הארכיטקטוני של בנת'ם, שנוצר על מנת לעקוב אחרי אנשים כלואים - הפנאופטיקון הדיגיטלי הוא תוצאה של שיתוף של המשתמשים ברשת, ולכן הם יוצרים באופן לא מודע מערכת וולונטרית של מעקב, המשמשת גורמים חוקיים ומסחריים. שימוש רציף ופעיל ברשתות חברתיות מאפשרות לגורמים מסחריים לייצר תוכן מותאם לגולשים, בדומה לנעשה בפייסבוק ובגוגל.
כמו כן, שיתוף מידע ברשת מאפשר מעקב פיזי אחר הגולשים. תוכנות מבוססות מיקום כמו Waze, Foursquare ועוד, משתפות מידע על הימצאות פיזית של המשתמש המקוון.
אורות ביולוגית
עלות שולית
בכלכלה, עלות שולית (MC - Marginal Cost) היא העלות הנוספת בייצור יחידת מוצר נוספת. היא נקראת עלות שולית משום שהיא מודדת את עלות הייצור בשוליים בלבד - ייצור יחידת מוצר אחת נוספת - בהתעלם מהעלויות שייצור כל היחידות הקודמות היה כרוך בהן. למושג עלות שולית חשיבות רבה במיקרו-כלכלה היות שעל-פי התאוריה הכלכלית, נובעת ממנה באופן ישיר התנהגותו של היצרן ופונקציית ההיצע שלו בכלכלת שוק.
מתפוקה שולית פוחתת לעלות שולית עולה.
התאוריה המיקרו-כלכלית גורסת שלמעט בשלבי הייצור ההתחלתיים, העלות השולית עולה, בדרך כלל, ככל שגדלה הכמות המיוצרת, דהיינו עלות ייצור כל יחידה נוספת גדולה מעלות הייצור של היחידה שקדמה לה. דבר זה הוא פועל יוצא של חוק תפוקה שולית פוחתת, האומר שאומנם תגדל התפוקה ככל שתוגדל כמות גורם ייצור המעורב בייצורה, אך ביעילות הולכת ופוחתת - תוספת כל יחידת גורם ייצור תגדיל את התפוקה במידה פחותה מזו שתרמה יחידת גורם הייצור שקדמה לה. מכאן נובע שייצור כל יחידת מוצר נוספת כרוך בהקצאת יותר יחידות גורם ייצור למען ייצורה מאשר ייצור יחידת המוצר שקדמה לה - ולכן גם בעלות גבוהה יותר.
מבחינה מתמטית, פונקציית העלות השולית (MC) היא הנגזרת של פונקציית העלות הכוללת (TC) ביחס לכמות התוצר (Q), היינו היא מבטאת את שיפועה של פונקציית העלות הכוללת.
formula_1
עלות שולית והיצע.
בשוק בו מתקיימת הנחת תחרות משוכללת, היצרן הבודד ניצב בפני מחיר שוק נתון מבחינתו, שהוא לבדו, כאחד מיצרנים רבים המתחרים בשוק, קטן מכדי להשפיע עליו. היות שיש לו אינטרס כלכלי לייצר יחידת מוצר נוספת כל עוד התמורה שיקבל עבורה (מחיר השוק של המוצר) גדולה מעלות ייצורה, הרי שהתאוריה אומרת כי הוא ייצר עד לכמות הייצור שבה העלות השולית של הייצור (היינו, עלות ייצורה של היחידה האחרונה) שווה למחיר המוצר (MC = P). המשך ייצור מעבר לנקודה בה העלות השולית שווה למחיר, משמעותו שהעלות לייצר יחידת מוצר נוספת גדולה מהתמורה שתתקבל עבורה, ועל-כן ייצורה אינו כדאי ויפחית את סך הרווח של היצרן.
מכאן נובע שפונקציית ההיצע של היצרן (כמות מיוצרת ומוצעת כפונקציה של מחיר) היא פונקציה עולה הנובעת ישירות מן העלות השולית העולה, כלומר ככל שיעלה מחיר המוצר - ישאף היצרן לייצר יותר יחידות ממנו. פונקציית ההיצע של היצרן הבודד תהייה זהה לפונקציית העלות השולית שלו, שכן היא מתאימה לכל מחיר אפשרי שעשוי לשרור בשוק את כמות יחידות המוצר שעד אליה ישאף היצרן לייצר.
עלות שולית ועלות ממוצעת.
חשובה ההבחנה, מצידו של היצרן, בין עלות שולית לבין עלות ממוצעת. גם עלות ממוצעת מודדת עלות ייצור במונחי יחידה בודדת, וזאת בדרך של חלוקת סך עלויות הייצור במספר היחידות המיוצרות. שני הבדלים בולטים בין עלות שולית לעלות ממוצעות: ראשית, העלות הממוצעת לוקחת בחשבון כחלק מן העלויות את העלויות הקבועות של הייצור, היינו עלויות הקמה, היערכות, מנגנון שוטף וכדומה, שמתקיימות ללא כל תלות בכמות היחידות המיוצרות ואינן מושפעות ממנה. שנית, העלות הממוצעת מתעלמת מהשוני שבין עלות ייצור יחידות שונות במהלך תהליך הייצור, ובמיוחד מהעובדה שהעלות המשתנה פר יחידה עולה ככל שגובר הייצור, בכך שהיא מתייחסת לממוצע כולל לרוחב הכמות המיוצרת כולה. על כן, העלות הממוצעת לבדה אינה יכולה לשמש קריטריון מוצלח לקבלת החלטות טווח קצר של היצרן בנוגע להגדלה או הקטנה של כמויות הייצור בדרך של השוואה מול מחיר השוק.
אליאס ח'ורי (עורך דין)
אליאס דאוד ח'ורי (בערבית: الياس داؤد خوري; נולד ב-1951) הוא עורך דין ערבי-ישראלי שעובד וחי בירושלים. מומחה לדיני מקרקעין שייצג לקוחות בכל הערכאות המשפטיות, כולל פעמים רבות בבית המשפט העליון, ובוועדות לתכנון ובנייה שונות. על לקוחותיו נמנו גם פוליטיקאים פלסטינים. בנו ואביו נפלו קורבנות לטרור שכוון לפגוע ביהודים.
ביוגרפיה.
אליאס ח'ורי נולד בגליל למשפחה שמקורה בכפר מעלול שנחרב במלחמת העצמאות. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וחי בשכונות שועפאט ובית חנינא שבעיר. הוא נודע כמומחה מקרקעין ועורך דין חשוב ומרכזי בירושלים. בפעילותו הציבורית הביע דאגה מפני התוצאות של מיעוט ההשתתפות בפוליטיקה המקומית של ירושלמים ערבים, תוך הבעת הבנה לרציונל של אי-ההשתתפות.
אביו ובנו של ח'ורי נהרגו בפיגועי טרור. אביו של ח'ורי, דאוד ח'ורי, נהרג ב-1975 בפיגוע בו מקרר-תופת התפוצץ בכיכר ציון בירושלים. בנו ג'ורג' ח'ורי נרצח ב-19 במרץ 2004 כאשר יצא לריצה ברחובות מזרח ירושלים. "גדודי חללי אל-אקצא", הזרוע הצבאית של תנועת ה"פת"ח" לקחו אחריות. לאחר שהתברר כי הקורבן הוא ערבי-ישראלי הם התנצלו והציעו להכריז עליו כ"שאהיד למען העניין הפלסטיני". ח'ורי סירב להצעה.
לזכר בנו, יזם ח'ורי תרגום לערבית של הספר סיפור על אהבה וחושך מאת עמוס עוז.
יומני הנסיכה
יומני הנסיכה (באנגלית: The Princess Diaries) הוא ספר נעורים שנכתב על ידי הסופרת מג קאבוט והופק לסרט בשנת 2001. הסרט בוים על ידי גארי מרשל ונכתב על ידי ג'ינה וונדקוס. בסרט מככבות: ג'ולי אנדרוז בתפקיד המלכה קלאריס ואן האת'וויי בתפקיד מיה תרמופוליס. הסרט נהפך ללהיט, ושלוש שנים לאחר מכן, יצא סרט ההמשך: "".
על אף שהסרט מבוסס על הספר, הוא אינו זהה לו וקיימות אי התאמות רבות בין עלילת הסרטים לספרים.
עלילת הסרט.
מיה תרמופוליס היא נערה בת חמש עשרה הלומדת בבית ספר פרטי וגרה עם אמה הגרושה, הלן תרמופוליס והחתול שלה, לואי השמן. מיה היא תלמידה ממוצעת עם פחד במה וגרועה באלגברה, היא מאוד לא פופולרית, אבל יש לה שני חברים טובים: לילי מוסקוביץ ואחיה הגדול של לילי, מייקל מוסקוביץ. פעמים רבות מיה מרגישה שהיא בלתי נראית וכי אף אחד לא באמת שם לב אליה.
זמן קצר לפני יום הולדתה ה-16 של מיה, היא שומעת מאמה כי סבתה קלריס, באה לבקרן. מיה פוגשת את סבתה בקונסוליה של ג'נוביה בפעם הראשונה, ומגלה שהיא המלכה. היא מגלה כי אביה היה יורש עצר של ג'נוביה ולאחר שנפטר, היא יורשת העצר והיורשת היחידה של ג'נוביה. היא נדהמת לגלות שהיא נסיכה. קלריס רוצה שמיה תחזור איתה לג'נוביה ותתפוס את מקומה כיורשת העצר.
אמה של מיה ואביה משכנעים אותה להשתתף ב"שיעורי נסיכה" לקראת חשיפתה לממשלת ג'נוביה, תחת פיקוח שומר הראש החדש שלה, ג'וזף (המכונה "ג'ו"). כדי להיראות נאה יותר בפני ממשלת ג'נוביה.
כמה ימים מאוחר יותר, עיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל" מגלה כי מיה היא היורשת של ג'נוביה. למרות זאת, קלריס מתעלמת ומתכוננת לארוחה בהשתתפות בעלי מעמד חשובים במדינה, שבו מיה נוכחת ומושפלת בפומבי. יום אחרי ארוחת הערב, מיה מסכימה להופיע בתוכנית הטלוויזיה של לילי, "תשתקו ותקשיבו", ולצפות במופע של הלהקה של מייקל במוצאי שבת. ג'וש, הבחור שבו מיה מאוהבת, מזמין אותה לבוא איתו לחוף בייקר, מסיבת חוף שנתית של בית הספר, והיא מסכימה בהתלהבות. מסיבת החוף מתנהלת טוב בהתחלה, אבל יוצאת משליטה כאשר לתקשורת מתגלה שמיה נמצאת שם. ג'וש מביך את מיה בפומבי כשהוא מנשק אותה מול הצלמים. זה גורם לטירוף בין אמצעי התקשורת ולכעס מקלריס. קלריס מקבלת לאחר מכן הערה מג'ו, שאומר לה שהיא צריכה לזכור שלמרות שמיה היא נסיכה ויורשת העצר, מיה היא עדיין נכדתה. כדי לשחזר את הידידות שלה עם לילי ומייקל, מיה מזמינה אותם לנשף יום העצמאות של ג'נוביה, שם היא חייבת לגלות אם היא רוצה או לא רוצה לקבל את חובותיה כנסיכה. מיה בהתחלה מתכוונת לברוח לקולורדו כי היא רוצה להימנע מלנאום בטקס הכתרת יורש העצר (יש לה פחד מדיבור בפני קהל דבר הגורם לה לחוסר יכולת לדבר מול קהל), מיה מקבלת מסבתא שלה "יומן נסיכה" כמתנת יום הולדת 16 ובו היא מוצאת מכתב מאביה, שנכתב לפני מותו. לאחר שקראה את המכתב, מיה משנה את דעתה ועושה את דרכה לנשף.
עם הגעתה, מיה נואמת את הודעתה על קבלת תפקיד יורשת העצר. לאחר מכן, היא ומייקל יוצאים החוצה ומתנשקים. קלריס וג'ו גם יוצאים מחוץ לקונסוליה, משלבים ידיים. הסצנה האחרונה, מראה את מיה טסה לג'נוביה עם סבתה ואמה, ועם החתול שלה. היא גם מביאה את לילי ומייקל בחופשת הקיץ וכאשר מיה מסיימת לכתוב ביומנה, היא מביטה למטה אל הקרקע מן החלון של המטוס, ורואה את הארמון של ג'נוביה.
הספר.