היום הראשון עבר ללא אירועים מיוחדים, אך באור ראשון של הבוקר למחרת תקפו מחבלים את אחד המארבים של גדוד 51, שהיה ממוקם במבצר. כאשר המחבלים זיהו את הכוח במבצר הם זרקו רימונים דרך החלונות לאולם המרכזי.ממכת האש הראשונה נפצעו שלושה לוחמים בהם מפקד המחלקה. לאחר מכן החלו המחבלים לסגת והתפתח קרב רדיפה אחרי המחבלים. הסמ"פ משה דנגור יצא מהמבצר עם מספר לוחמים והחל לרדוף אחרי המחבלים. המ"פ יואב יצא עם מספר לוחמים על מנת לחסום את נתיב בריחת המחבלים.
המחבלים שנלכדו בין הכוחות נכנסו לעמדה שהוכנה מראש בגוש גדול של שיחים וסלעים, ופתחו באש מדויקת לעבר הכוח המסתער. במהלך ההתקדמות נפגעו שניים מהלוחמים, ולוחם נוסף נותק מהכוח. הסמ"פ, שנותר עם שני לוחמים בלבד, ניסה להסתער שוב, אך נתקל באש מדויקת שירו המחבלים. מהצד השני יואב המ"פ כיתר את המחבלים וביקש סיוע לפינוי הנפגעים. המג"ד ששהה במוצב הצטרף לכוחות שבשטח על מנת לעזור בקרב. המח"ט צ'יקו תמיר נתן פקודה לפנות את הפצועים ולחסל את המחבלים. היה חשש שחזבאללה יתחיל להפגיז את הכוחות בשטח. המג"ד התקדם לעבר המחבלים ופרס את הכוח לקראת ההסתערות. המחבלים שהיו ערוכים בעמדה מוסתרת פתחו באש לעבר כוח המג"ד, חייל אחד נהרג ושלושה לוחמים נפצעו, בהם המג"ד.
בעקבות הסתבכות הקרב הגיעו אל עמדת הפיקוד במוצב ציפורן קצינים בכירים בהם מפקד האוגדה תא"ל אפי איתם. בעקבות פציעתו של המג"ד החליט המח"ט להצטרף לכוחות הלוחמים. בהוראת המח"ט חיל תותחנים החלו בירי מיסוך עשן על מנת למנוע חשיפה של הכוחות בשטח. בשלב זה המח"ט נתן הוראה ליואב המ"פ להסתער ולחסל את המחבלים. כעבור מספר דקות של לחימה דיווח המ"פ שהחוליה על שלושת המחבלים חוסלה. רק עם רדת החשיכה חזרו הכוחות הלוחמים חזרה למוצב.
תוצאות המבצע.
שלושת המחבלים שחוסלו בתקרית היו חבלנים מיומנים וחיסולם פגע ביכולת המבצעית של חזבאללה. המחבלים היו בדרך לשים מטענים לרגלי עמדת התצפית במוצב צבעוני. אחד מחברי החוליה היה אחראי החבלה של חזבאללה בגיזרה, היה אחראי להנחת זירת המטענים שהרגה את ניצן בלדרן ואוריאל פרץ. שני לוחמים מגדוד 51 ו נהרגו, ושבעה נוספים נפצעו בתוכם סא"ל אילן אטיאס מפקד גדוד 51 שסיים את תפקידו כמג"ד בעקבות הפציעה.
שבח ולקובסקי
שבח וַלקובסקי (גם וואלקובסקי; ביידיש: וואַלקאָווסקי; בפולנית: Szewach Walkowski; ח' בשבט תרל"ב, 18 בינואר 1872 – 1942) היה מורה בגימנסיה העברית בקרקוב וסופר עברי. נודע בעיקר בזכות החוברות "מכתבי הוראה" ללימוד השפה העברית וכן השפות הפולנית והגרמנית.
ביוגרפיה.
שבח ולקובסקי נולד בשנת 1872 במולודצ'נה שבפלך וילנה של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), בנו של צבי יחיאל ולקובסקי (ואחיו של אליהו מרדכי ולקובסקי, לימים רב בליטא, ברוסיה ובארץ ישראל). למד בישיבות המוסר, בהן ישיבת מיר. בשנת תרנ"א (1889/90), בגיל 18, התיישב בעיר קרקוב שבגליציה, אוסטריה (ולימים בפולין), ובה גר כל ימיו. עם הגיעו לעיר החל לפרסם מאמרים בעיתון היהודי-אורתודוקסי "מחזיקי הדת" שהופיע בלמברג (לבוב), וכשהתחיל לצאת בשנת 1904 בקרקוב "המצפה" – עיתון הציוני-דתי ברוח תנועת "המזרחי" – עבר אליו ופרסם בו מאמרים ופיליטונים רבים; חלק מאלה – סיפורים ורשימות מחיי היהודים בעיירות – כינס בצורת ספר בשם "תמונות וטִפוסים מחיי היהודים בגליציה" (תרס"ח). בנוסף, פרסם בעיתון "המגיד".
את פרנסתו מצא ולקובסקי בהוראת השפה העברית. ב-1905 החל לנהל את הקורסים ללימוד העברית שנוסדו אז על ידי חברת "ציון", ובהמשך לימד בגימנסיה העברית בקרקוב. פרסם ספר "ליקוטי רש"י" ומהדורה מפורשת של שיר השירים לבית הספר. אך עיקר פרסומו היה בחוברות "מכתבי הוראה" (אונטעריכטסבריף, Unterrichtsbrief) בשיטת גוסטב לאנגנשיידט ושארל טוסן ללימוד השפה העברית. "מכתבי ההוראה", שהוציא החל ב-1907, זכו להערכה ולפופולריות רבה, ודור שלם של צעירים יהודים (דוברי יידיש) בגליציה ואף בהונגריה, ביתר פולין וליטא ובאמריקה התחנך עליהם. חוברות מכתבים אלה, שנועדו ללמד את הדקדוק העברי באמצעות היכרות עם טקסטים מסוגות שונות ומתחומי חיים מגוונים, כללו 32 מכתבים הנפרסים על פני כ-600 עמודים והופיעו במהלך כשני עשורים ביותר מעשר מהדורות. חוברות כאלה הוציא גם ללימוד השפות הגרמנית והפולנית.
לפני שנות ה-40 התאלמן ולקובסקי מאשתו, חיה לבית שוּלדֶנפרַיי. שבח ולקובסקי נספה בשואה, כנראה בשנת 1942, בהיותו כבן 70.
בשואה נספו גם בנו יהושע ולקובסקי, אשתו עמליה ובתם הנערה עדה.
ספריו.
ספרי לימוד:
קישורים חיצוניים.
ביקורת על "מכתבי ההוראה":
שבח וואלקובסקי
שבח וואלקאווסקי
נ' מיפלב
נ. מיפלב
נ. מיפעלעוו
נחמן מיפעלעוו
לאנדרו קסטייאנוס
אנדרס לאנדרו קסטייאנוס סרנו (בספרדית: Andrés Leandro Castellanos Serrano) הוא כדורגלן קולומביאני במשחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מהליגה הבכירה.
קריירת מועדונים.
שיחק בין השנים 2000-2010 בקוקוטה דפורטיבו עם הפסקות קצרות בקבוצות פומאס דה קסנרה ודפורטיבו פריירה. ברוב הזמן שיחק כשוער מחליף והשיג את תואר האליפות הראשון שלו ב-2006 כאשר קוקוטה דפורטיבו הדהימה את כולם כשזכתה באליפות הקלאוסורה. הוא אומנם לא היה השוער הראשון של הקבוצה אלא מחליפו של רובינסון ספאטה, אבל היה חלק מהסגל שרשם הישג שיא בגביע ליברטדורס 2007 כאשר קוקוטה, תחת המאמן חורחה ברנל, הגיעה לחצי הגמר והודחה על ידי בוקה ג'וניורס. לטורניר היבשתי של 2008 כבר היה קסטייאנוס השוער הראשון של הקבוצה שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון, אך הודחה בשמינית הגמר על ידי סנטוס.
בינואר 2011 הצטרף לאמריקה קאלי והפך לשוער הבכיר לאחר שהציג יכולת נהדרת במשחקי ההכנה. לאחר כחצי שנה במדי אמריקה ולקראת טורניר הקלאוסורה, עזב קסטייאנוס את אמריקה עקב עיכוב במשכורת שלו שנבעה מהבעיות הכלכליות אליהן נקלעה הקבוצה. קסטייאנוס עזב את האדומים והצטרף ליריבה העירונית, דפורטיבו קאלי, ביולי 2011, לאחר שהשוער הפרגוואי, ויקטור סנטוריון, עזב את הקבוצה.
ב-2012 עבר קסטייאנוס לשחק באינדפנדיינטה מדיין ורשם במדיה את אחד מהטורנירים הטובים בקריירה שלו. היה אחד השוערים המצטיינים בליגה בטורניר האפרטורה של 2012 וספג רק 21 שערים ב-23 הופעות, פחות משער למשחק. הצטיין גם במפגשי הקלאסיקו מול אתלטיקו נסיונל ובאחד אף הדף פנדל. קסטייאנוס הצטיין בפלייאוף והיה מהגורמים העיקריים לכך שמדיין עלתה לגמר מול מיונאריוס בו הפסידה בדו-קרב פנדלים, כאשר קסטייאנוס הודף את אחד מהפנדלים. הוא נבחר במקום השלישי בדירוג השחקן המצטיין של אותו טורניר.
בינואר 2015 עבר לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה, אך שימש שם כשוער מחליף לרובינסון ספאטה, אוו ספאטה שהיה השוער הראשון בקוקוטה דפורטיבו כאשר זו זכתה באליפות. הוא היה שותף לזכייה ההיסטורית של הקבוצה בקופה סודאמריקנה 2015 וכן בגביע סורוגה בנק 2016. בטורניר הקלאוסורה של 2016, שימש כשוער הראשון של סנטה פה ועזר לה לזכות באליפות התשיעית שלה. ב-18 בפברואר 2017 שבר קסטייאנוס את שיאו של אגוסטין חוליו, שוער עבר בסנטה פה, כאשר לא קיבל שער במשך 637 דקות בזמן שקבוצתו לא הפסידה לאורך 19 מחזורים.
נבחרת לאומית.
קסטייאנוס זומן לראשונה לנבחרת הלאומית ב-9 בנובמבר 2014 למשחקי הידידות מול ו, ובנוסף הוא זומן גם למחזורי הסיום של מוקדמות מונדיאל 2018, אך בכל המשחקים הנ"ל הוא לא שותף. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, והיחידה שלו עד כה, ערך כאשר שיחק במשך 90 דקות במשחק ידידות מול נבחרת קוריאה הדרומית, שנערך בעיר סוואן שבקוריאה הדרומית ב-10 בנובמבר 2017. נבחרתו הפסידה בתוצאה 1:2 לנבחרת המקומית.
גביע הפדרציה 1990
גביע הפדרציה 1990 הייתה התחרות ה-28 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מרכז הטניס בנורקרוס, ארצות הברית. התחרות נערכה בחסות של NEC.
התחרות החלה ב-21 ביולי בהשתתפות 47 נבחרות והסתיימה ב-29 ביולי 1990.
נבחרת ארצות הברית ניצחה במשחק הגמר את נבחרת ברית המועצות וזכתה בגביע בפעם ה-14 בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות.
בעקבות גידול הנבחרות המשתתפות היה צורך ב-2 סיבובים מוקדמים לקביעת 32 נבחרות שישתתפו בתחרות הראשית. כמקובל היה גם סבב תנחומים בו השתתפו גם מנצחי סיבוב הראשון של המוקדמות.
ישראל בתחרות.
בנבחרת השתתפו יעל סגל, לימור זלץ ואילנה ברגר. בסיבוב המוקדם השני הן נפגשו עם וניצחו 0:2. בסיבוב הראשון הן נפגשו עם וניצחו 0:3. בסיבוב השני הן נפגשו עם והפסידו 0:2.
אלן באדל
אלן פרננד באדל (באנגלית: Alan Fernand Badel; 11 בספטמבר 1923 - 19 במרץ 1982) היה שחקן תיאטרון אנגלי שהופיע גם בקולנוע, ברדיו ובטלוויזיה. קולו היה בעל מרקם עשיר שתואר במילים "צליל של דמעות".
ביוגרפיה.
באדל נולד בראשולם שבמנצ'סטר, ולמד בבית הספר התיכון ברונייג'. במלחמת העולם השנייה הוא לחם בצרפת ובגרמניה, ושירת כצנחן ב-D-Day.
קריירה.
בתחילת הקריירה שלו שיחק באדל בתפקידים ראשיים בהם רומיאו והמלט עם להקת התיאטרון אולד ויק ולהקת התיאטרון של סטרטפורד.