התולעניים היא בין המשפחות הפרימיטיביות ביותר במחלקת הדו-חיים. צורתם דומה לזו של תולעים טבעתיות, ומכאן שמם. נקודת דמיון נוספת לתולעים הטבעתיות היא היעדר הרגליים. עורם לח, וקיים עליו ריר באופן תמידי. צבעם אפור־כחול. עיניהם קטנות מאוד, והן מכוסות בעור, בדומה ליתר חסרי הרגליים. התולעניים חיים בחורים שהם חופרים לעצמם, בדרך-כלל ליד מקור מים (נחל או אגם). חלק מהתולעניים מטילים את צאצאיהם חיים, בעוד אחרים מטילים כ-20 ביצים בכל הטלה. כאשר הנקבה נדרשת לשמור על הביצים, היא מתפתלת ומתקפלת, ושומרת על הביצים בין הקיפולים. הראשנים גדלים במים, ובתחילה עיניהם אינן מכוסות בעור. רק לעת הגעה לבגרות אלו מתכסות בעור המאפיין את הפרטים הבוגרים. הם מאבדים את הזימים ואת סנפיר הזנב. את יתר ימיהם יבלו בחורים בתוך האדמה.
סוגים.
סוגים רבים הנכללים פה, סווגו במיונים שונים תחת משפחות אחרות:
בנק זמן
צ'ארלס לי (כדורסלן)
צ'ארלס לי (באנגלית: Charles Lee; נולד ב-11 בנובמבר 1984 בוושינגטון, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקני. לי שיחק בעמדת הקלע ובעמדת הרכז, ומשמש היום עוזר מאמן בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
לי למד במכללת באנקל, ובה החל לשחק כדורסל. הצטיין בטורנירים שנערכו בליגת המכללות ולאחר סיום לימודיו ב-2006 ניסה מזלו בדראפט ה-NBA, אך לא נבחר על ידי שום קבוצה.
אף על פי כן, ציידי הכישרונות של קבוצת סן אנטוניו ספרס עקבו אחריו והחליטו להחתים אותו על חוזה לתחילת העונה. הוא שותף ב-6 משחקי אימון ושוחרר. לאחר שלא מצא קבוצה בליגה הבכירה, החליט לי לעבור לשחק באירופה. לבסוף חתם בהפועל גלבוע/עפולה.
ספר מצוות קטן
ספר מצוות קטן (סמ"ק) (בשמו המקורי 'שבעת עמודי גולה') הוא ספר הלכה שחובר על ידי רבי יצחק מקורביל ופורסם במאה השלוש עשרה.
מטרת החיבור.
רבי יצחק מקורביל מצהיר בתחילת ספרו שהספר מהווה סוג של קיצור לספר מצוות גדול (סמ"ג) של רבי משה מקוצי : "גם כל איש אשר לא ידע הפירוש יעיין בספר המצוות אשר ייסד רבי משה מקוצי... ואני לא להתגדר עשיתי, כי אין גידור בזה, כי מעשה הדיוט הוא, אך כי עת הצורך הוא, פן ישתכחו מפי ישראל". לאור הדברים הללו עולה כי מטרת הספר הייתה כנראה להוות ספר פשוט ללומדי תורה. הספר נמנע מהאריכות שבה מובאים הדיונים בספר הסמ"ג ובספר מצוות קטן הדברים מובאים בפשטות ובקיצור. הספר חולק לשבעה "עמודים", ומטרת המחבר שבכל יום ילמדו עמוד אחד, ובכך ההלכות הבסיסיות יהיו שגורות בפי כולם.
מבנה הספר.
רבי יצחק מקורביל נשען בייחוד על מנין המצוות של רבי משה מקוצי, אך אין בסמ"ק את כל המצוות המנויות בסמ"ג אלא רק את אלו הנהוגות בזמן הזה. בספר הסמ"ק מופיעות גם מצוות דרבנן השייכות לנושא בו הוא דן. בכך שונה הסמ"ק מהסמ"ג שכן הסמ"ג הביא את המצוות מדרבנן רק בסוף ספרו ולא באמצעו.
רבי יצחק מספר בהקדמתו לספר שהוא חילק את הספר לשבעה חלקים, על מנת שאדם ילמד בכל יום בשבוע חלק אחד. כך אמור הקורא להשלים בכל שבוע את סבב הלימוד בספר זה: "כתבתי אלו המצוות המוטלות עלינו בזמן הזה בשבעה עמודים כנגד שבעת ימי השבוע, ובקשתי כל איש לקרוא בכל יום עמוד אחד למען ייטב לו".
כמו כן מספר רבי יצחק בהקדמתו לספר שהוא שלח את הספר לכמה קהילות יהודיות בצרפת, על מנת שהספר יועתק בכמה שיותר עותקים רבים: "וכל גבאי עיר ועיר יצוו להעתיק את המצוות האלה ולתת השכר מן הקופה ואחר כך יהיו בידיהם למשמרת וכל אשר ירצה להעתיק או ללמוד בו ישאלם ויחזירם בו ביום".
הספר אכן זכה לפופולריות ולתפוצה רבה בקהילות ישראל השונות. ייתכן שהסיבה לכך היא שבספר ישנם גם דברי מוסר, אגדה ואף משלים.
ההערכה לספר.
לצד הפופולריות של הספר בקרב פשוטי העם זכה הספר להערכה רבה אף מצדם של גדולי ישראל. היו ראשונים שקבעו את הספר בתוך סידורי התפילה והמליצו על לימוד בספר במקום קריאת תהילים. כך למשל כתב הרשב"ץ בתשובה (ח"א, סימן נ"א) על הסמ"ק כי "דברי זה הספר קב ונקי וראוי לסמוך עליו". דברי הסמ"ק מובאים פעמים רבות בטור, בבית יוסף ובדרכי משה, ולעיתים קרובות הם נפסקו להלכה.
הפופולריות של הספר ותפוצתו הביאו לכך שהספר הפך לספר הפסיקה הבסיסי במקומות רבים. בעקבות כך בכל מקום היו מוסיפים בגיליון הספר דינים שלא הובאו בגוף הספר. וכך כותב החיד"א (שם הגדולים, מערת ספרים אות ע): "ושלח הספר לכל בני הגולה שיעתיקוהו... ודין גרמא (=וזה גרם) שבאשכנז יש הרבה סמ"ק על קלף, ובכל סמ"ק יש הגהות מתחלפות לא ראי זה כראי זה, דבכל עיר גדולי הדורות כתבו הגהות כפי דעתם. וראיתי כמה סמ"ק כל אחד בהגהות שונות". ההגהות המפורסמות ביותר הן הגהות רבנו פרץ, שעם השנים עורבבו עם דבריו של רבי יצחק עצמו. מהדורה של הסמ"ק ב-1935 (התרצ"ה) שהוצאה לאור על ידי דוד הרפעניס ניסתה לפתור בעיה זאת, והבדילה בין הגהותיו של רבנו פרץ לבין דבריו המקוריים של הסמ"ק. הגהות נוספות שנדפסו הן הגהות רבי משה מצוריך. הגהות אלו ארוכות מאוד, וכוללות בעיקר פסקי בעלי התוספות, והכרעה במחלוקותיהם.
המינסטר של אולם
המינסטר של אוּלְם (בגרמנית: Ulmer Münster, ידועה גם כ"קתדרלת אולם") היא כנסייה בעיר אולם שבגרמניה, הבנויה בסגנון גותי. זוהי הכנסייה הגבוהה ביותר בעולם, עם מגדל ובראשו צריח מחודד המתנשא לגובה . במשך מאות שנים היוותה הכנסייה את אחת מנקודות הציון והמבנים הבולטים באזור. אף על פי שהיא נודעה כ"קתדרלת אוּלְם" היא לא בדיוק קתדרלה מאחר שמעולם לא הייתה מושב של בישוף.
היסטוריה.
במאה ה-14 הכנסייה הקהילתית של אולם ניצבה מחוץ לחומות העיר. פרנסי העיר ונכבדיה החליטו להקים כנסייה חדשה בתוך חומות העיר והסכימו לממן את הקמתה.
העבודה על הכנסייה החלה בשנת 1377 ומומנה בידי תושבי העיר. התוכנית המקורית כללה ספינה ראשית בת 3 אגפים שווי גובה (דבר שבסוף לא יצא לפועל), מגדל מערבי בודד ועליו צריח מחודד, ושני צריחים מעל בית המקהלה. ב-1392 מונה אולריך אנזינגן (שהיה קשור גם לקתדרלת שטרסבורג) לרב-הבנאים של הכנסייה. תוכניתו הייתה להפוך את המגדל המערבי לצריח הכנסייה הגבוה בעולם.
הכנסייה נחנכה ב-1405 עוד בטרם הושלמה, וכללה ספינה ראשית ובית מקהלה שכוסו בגג זמני. ברם, גובהן הרב של הספינות המשניות והקמרונות הכבדים גרמו לעומס רב ונזקים למבנה, דבר שהצריך בנייה מחדש של הספינות המשניות והוספת עמודי תמיכה למבנה.
אולם
ב-1477 החלה בניית המגדל הראשי. ב-1529 נפסקה הבניה והיא חודשה רק ב-1817 בגל התחייה הגותית. באותה תקופה נוספו למבנה תמיכות דואות שהיוו בעיקר תוספת אסתטית. בשנת 1890 הושלם המגדל המרכזי והצריח שמעליו, ובכך נשלמה בניית הכנסייה.
ב-1530/1531 המירו תושבי אולם את דתם לנצרות הפרוטסטנטית ועמם עברה גם הכנסייה. בתקופה זו פסקה הבנייה כשהמגדל בגובה 100 מטר בגלל סיבות פוליטיות (הרפורמציה, מלחמת שלושים השנים ומלחמת הירושה הספרדית) וסיבות כלכליות (גילוי אמריקה ב-1492 ופתיחת נתיבי סחר להודו). הבנייה חודשה, כאמור, בתקופת התחייה הגותית ובה הושלמו שלושת צריחי הכנסייה.
הכנסייה שרדה את ההפצצות על גרמניה במלחמת העולם השנייה, ואחת הסיבות המרכזיות לכך היא הערפל ששרר דרך קבע באזור אולם. בערפל שכזה היה קשה מאוד לטייסי בעלות הברית לנווט והם מצאו את מגדלה המזדקר של אולם כציון דרך מרכזי וחיוני למדי מכדי להרוס אותו.
החל משנות ה-2000 עברה הכנסייה שיפוצים, עבודות שימור וניקיון. נכון ל-2014, מגדלי הכנסייה מכוסים בפיגומים ומתבצעים בה טיפולי שימור וניקיון.
אדריכלות.
האלמנט הבולט בכנסייה הוא המגדל המערבי שלה, ובראשו צריח מחודד בסגנון תחרה גרמני המתנשא לגובה של 161.53 מטרים. אפשר לטפס ב-768 מדרגות כדי להגיע לתצפית פנורמית מצוינת על העיר אולם (שבבאדן-וירטמברג) ועל שכנתה נוי-אולם (אולם החדשה), שבבוואריה. בתנאי ראות טובים ניתן לראות גם את הרי האלפים מסנטיס (Säntis) לצוגשפיצה (Zugspitze).
במזרח הכנסייה שני מגדלים נמוכים יותר, העטורים גם הם צריחים מחודדים, המאגפים את האפסיס.
הכנסייה בנויה מספינה ראשית הנמשכת ברציפות לבית המקהלה, ללא בית רוחב (טרנספט) המפריד ביניהן (ומקנה לקתדרלה צורת צלב כמו בבזיליקה). קמרונות הספינה הראשית והספינות המשניות הם קמרונות מפותחים ומורכבים האופייניים לגותיקה המאוחרת. הספינה הראשית נתמכת על ידי תמיכות דואות בנות קומה אחת, ובקצותיהן צריחונים.
הכנסייה היא הכנסייה הלותרנית הגדולה בגרמניה ושנייה בגודלה רק לקתדרלת קלן.
יצירות אמנות.
מלבד המגדל הגבוה, מכילה הכנסייה יצירות אמנות רבות ומפורסמות.
ספסלי המקהלה מהמאה ה-15 שנעשו על ידי ירג סירלין האב (Jörg Syrlin der Ältere) זוכים למוניטין בינלאומי, בייחוד פסלי החזה המגולפים שנודעו כיצירות מופת בתולדות האמנות.
עוד יצירות שניתן לציין הן פסל "איש של צער" מאת הנס מולטשנר (Hans Multschner) בשער הראשי, את הטימפנון מעל השער הראשי המתאר סצינות מספר בראשית, ואת חופת דוכן הדרשה מאת ירג סירלין הבן (Jörg Syrlin der Jüngere) וכן החלונות במזרח הכנסייה.
ב-1877 קבוצת יהודים, בהם הרמן איינשטיין, אביו של אלברט איינשטיין, תרמו כסף להקמת פסל של הנביא ירמיהו, הניצב מתחת לעוגב הראשי.
בשיפוצים וחידושים שנעשו בכנסייה נוספו מספר גרגוילים וכן פסל "הקבצן" בידי האמן האקספרסיוניסט ארנסט ברלך.
העוגב.
העוגב המקורי של הכנסייה נהרס באיקונוקלאזם והוחלף בסוף המאה ה-16. ב-1763 ניגן על העוגב וולפגנג אמדאוס מוצרט. ב-1960 נבנה העוגב מחדש כדי לפתור בעיה אקוסטית.
מוצרט
ספירולת קרן הראם
שיר הגרמנים
סילוניות