ראיות נוספות למניע פוליטי זה נחשפו במהרה: גיטו נשא על גופו מכתב (למקרה שייהרג במהלך האירוע) בו אמר שמותו הטראגי של הנשיא הכרחי על מנת לאחד את המפלגה ולהציל את הרפובליקה. מכתב נוסף נמצא בביתו והיה ממוען ל"נשיא ארתור". בימים שלאחר הירי רבים חששו שגיטו היה שליחם של האיתנים, ושלמעשה הייתה זו הפיכת חצר. אך מהר מאוד גילו החוקרים את טיבו של המתנקש, ושהוא פעל על דעת עצמו.
הנשיא גרפילד נאבק על חייו במשך אחד עשר שבועות. הרופאים, שלא הצליחו להוציא את הכדור שנתקע בגבו, גרמו כנראה יותר נזק מתועלת. האנטיביוטיקה עדיין לא הומצאה, וידי הרופאים שטיפלו בפצעיו וניסו להוציא את הכדור מחזהו באמצעים כירורגיים ללא חיטוי, כפי הנראה זיהמו את פצעיו. על כל פנים, הרופאים לא הצליחו להצילו. ב-19 בספטמבר 1881, לאחר שכבר נראה היה שהוא בדרך להחלמה, מת גרפילד מזיהום והרעלת דם.
משפטו.
משפטו של גיטו, שהחל בנובמבר 1881, היה קרקס תקשורתי, סיפק בידור רב לקוראי העיתונים וגם כמה סוגיות משפטיות מעניינות. גיטו היה לחביב התקשורת: הוא ניסח את עדותו כשיר אפי, השמיץ לעיתים קרובות את עורכי דינו והתייעץ עם הקהל בענייני המשפט על ידי העברת פתקים באולם בית המשפט. הוא הכתיב את האוטוביוגרפיה שלו לניו יורק הראלד, והוסיף לה בעמוד האחרון מודעה המחפשת עבורו גברת נוצרייה עד גיל 30. שני ניסיונות התנקשות בחייו לא גרמו לו להכיר בזעם שחש הציבור כלפיו וכלפי מעשהו. הוא עשה שימוש לא יעיל במיוחד בשתי הגנות חזקות למדי שהיו בידו: האחת, שטענה שלא הוא שהרג את גרפילד אלא התרשלות חמורה של מטפליו; השנייה, הגנת אי שפיות. הייתה זו אחת מהפעמים הראשונות שנוסתה הגנה זו בארצות הברית, אך הניסיון לא צלח. גיטו לא עזר לעצמו כשהכחיש, בניגוד לעצת עורכי דינו, את אי שפיותו הרפואית וטען שהיה רק לא שפוי מבחינה משפטית צרה, בעת המעשה. הגנה נוספת שהעלה, היא שמכיוון שגרפילד מת בניו ג'רזי (כביכול כתוצאה מרשלנות רפואית), הרי שלבית המשפט בוושינגטון לא הייתה הסמכות לשפוט אותו.
עד הסוף המר המשיך גיטו לתכנן את עתידו, כולל סיבוב הרצאות וקמפיין לנשיאות בשנת 1884. חבר המושבעים לא התרשם מאף אחת ממגוון ההגנות שלו, והרשיע אותו ב-23 בינואר 1882 ברצח, לאחר פחות משעה של דיונים. הוא ערער על גזר הדין אך ערעורו נדחה. הנשיא ארתור דחה את עתירתו לחנינה של הרגע האחרון והוא הוצא להורג בתלייה ב-30 ביוני 1882. בדרך לגרדום הוא שר שיר שכתב, "I am Going to the Lordy" אך בקשתו לליווי מוזיקלי נדחתה.
בזמן שעבר מאז לא מעט מומחים טענו שגיטו לא היה אחראי למעשיו ולא היה צריך להיות מוצא להורג.
נבחרת מאוריטניה בכדורגל
נבחרת מאוריטניה בכדורגל, הידועה בכינוייה "מורביטונים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מאוריטניה.
נבחרת מאוריטניה היא אחת הנבחרות החלשות ביותר ב-CAF, ומעולם לא השתתפה בטורניר גמר כלשהו.
בורג' אל ערב
פרננדו דה מלו
מילו דוקאנוביץ'
נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל
נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל, הידועה בכינוייה "The Simbas", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הנבחרת נקראה בעבר "נבחרת זאיר בכדורגל" כאשר הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נקראה "זאיר" בין השנים 1971 ו-1997.
הישגה הגדול ביותר של נבחרת זאיר היה העפלתה למונדיאל 1974 בגרמניה, אבל בטורניר עצמו היא רשמה את אחת ההופעות החלשות בתולדות גביע העולם בכדורגל והפסידה בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים, לנבחרת סקוטלנד 0:2, ליוגוסלביה 0:9 (אחת התוצאות הגבוהות בהיסטוריה של גביע העולם) ולברזיל 0:3, ובסיכום ספגה 14 שערים ולא הבקיעה אף אחד. רק נבחרת במונדיאל 1954 השיגה מאזן גרוע יותר.
בגביע אפריקה לאומות זכתה הנבחרת פעמיים. בפעם הראשונה כ"נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו" ב-1968 ופעם כ"נבחרת זאיר" ב-1974.
מאז 1974 הישגה הטוב ביותר היה מקום שלישי באליפות אפריקה ב-1998.
התאומים
נבחרת זאיר בכדורגל
קירילית
מועצת הפדרציה האתיופית
בית הפדרציה (באמהרית: የፌዴሬሽን ምክር ቤት ובתעתיק לעברית: יאפאדרשין מאקיר בית) הוא הבית העליון משני הבתים של הפרלמנט האתיופי
המונה 112 חברים מ-69 קבוצות אתניות שונות. תפקידו של בית הפדרציה לצד בית הנבחרים, הוא לפקח על הממשלה ולפרש את החוקה.
מהות המועצה.
מועצת הפדרציה הוקמה בעקבות החוקה האתיופית. מועצה זו באה לשמר את כוחם של הקבוצות האתניות הקטנות באתיופיה, ועל מנת שלא יתקבל חוק הפוגע באחת מהם.
הבחירות למועצה הפדרלית מתקיימות כל חמש שנים, ועל פי החוקה האתיופית מי שבוחר את חברי המועצה הם בתי הנבחרים המקומיים של מדינות הפדרציה, או על פי החלטת אותה מדינה, על ידי אזרחיה שלה.
כוח.
למרות שהיא הבית העליון, מועצת הפדרציה נחשבת לגוף פחות פורמלי מאשר הבית התחתון, בית הנבחרים. היא מדגישה יותר את מבנה הפדרציה האתיופית אשר מאחדת את הקבוצות השונות. עקב צורתה הפדרליסטית.
סמכויות מיוחדות המוענקות על פי החוקה רק למועצת הפדרציה:
על מנת לאשר חוק במועצת הפדרציה, יש צורך ברוב של יותר מחצי מחבריה. לאישור של חוק חוקתי יש צורך ברוב של שני שלישים מחבריה.
יושב ראש וחברי מועצת הפדרציה.
לפי פרק שש בסעיף 61 לחוקת אתיופיה, על מועצת הפדרציה לבחור מבין חבריה יושב ראש. חלק מתפקידיו הרשמיים של יושב ראש מועצת הפדרציה כוללים ניהול דיונים והצבעות במליאה, ניסוח והצגת של נושאים לדיון, מתן הוראות והתייעצות עם הוועדות השונות של מועצת הפדרציה.
נציגים.
במועצת הפדרציה יש 112 נציגים המייצגים 69 קבוצות אתניות שונות.
מנואל בנדרה
מנואל בנדרה (פורטוגזית: Manuel Bandeira; 19 באפריל 1886, ריו דה ז'ניירו - 13 בינואר 1968, ריו דה ז'ניירו) היה משורר ברזילאי. הוא כתב מעל 20 ספרי שירה ופרוזה. ב-1904 הוא גילה כי הוא לוקה בשחפת, ובשל האקלים הטרופי בריו דה ז'ניירו הוא עבר לסאו פאולו. ב-1922, אחרי שהייה ממושכת באירופה שם פגש בנדרה אומנים בולטים רבים, הוא תרם שירים עם ביקורת חברתית ופוליטית לתנועה המודרניסטית בסאו פאולו. בנדרה החל לפרסם את יצירותיו החשובות ב-1924. הוא הפך ליוצר ברזילאי מוערך, וכתב מאמרים במספר עיתונים וכתבי עת. הוא אף לימד ספרות לטינית בריו דה ז'ניירו. הוא תרגם לפורטוגזית מחזות קנוניים מהספרות העולמית ב-1956, והמשיך בזאת עד ימיו האחרונים. הוא מת בעיר הולדתו, ריו דה ז'ניירו.
שיריו של בנדרה מאופיינים בעדינות וביופי מיוחדים. ניתן למצוא מוטיבים חוזרים ונשנים בעבודותיו: אהבת האישה, ילדותו בעיר רסיפה, חברים ובעיות בריאות. בריאותו הרגישה השפיעה על שיריו, באופן דומה לשיריו האחרונים של חורחה לואיס בורחס. רבים משיריו של מנואל בנדרה מתארים את מוגבלותו של הגוף האנושי.
קונסטנטין (סרט)
קונסטנטין (באנגלית: Constantine) הוא סרט פעולה/אימה פנטזיה משנת 2005 המבוסס על סדרת הקומיקס "הלבלייזר", מבית היוצר של DC קומיקס. הסרט מציג את המדיום ומגרש השדים ג'ון קונסטנטין (קיאנו ריבס) אשר מסייע לבלשית הפונה אליו (רייצ'ל וייס) לחקור את נסיבות מותה המסתורי של אחותה התאומה. מספר אלמנטים מהסרט לקוחים מסיפור "Dangerous Habits" (גליונות 41–46) אשר בקומיקס.
עלילה.
באתר חפירות במקסיקו, אדם מגלה את חנית הגורל שמכוסה בדגל נאצי שמיד משתלטת עליו וגורמת לו לשים פעמיו אל עבר לוס אנג'לס. בלוס אנג'לס, ג'ון קונסטנטין מגרש שד מילדה, כאשר הוא נשאר אדיש לניסיונו של השד לעבור לממלכת החיים. מאוחר יותר באותו יום, מתאבדת חולת מחלת נפש בשם איזבל דודסון בבית חולים פסיכיאטרי, והדבר מערער את שלוות רוחה של אחותה, הבלשית אנג'לה דודסון. קונסטנטין מגלה שיש לו סרטן ריאות כתוצאה מהעישון הכבד שלו, ומנסה לדבר אל המלאך גבריאל בבקשת סליחה מאלוהים. גבריאל מצידו מראה לקונסטנטין כי מאחורי כוונותיו הטובות מסתתרות כוונות אנוכיות.
דודסון מקבלת קצה חוט המוביל אותה לקונסטנטין, ושואלת אותו מדוע מאמינה קתולית אדוקה כאחותה התאבדה. קונסטנטין מגלה לה כי הארץ היא ממלכה נייטרלית שבין גן עדן לגיהנום, שבה אלוהים והשטן מתערבים ביניהם מי יזכה ביותר נשמות, וכי התערבותם של בני אנוש בעלי מוצא שדי או מלאכי מותרים. קונסטנטין נולד במתת להבחין בישויות אלו וכתוצאה מכך סבל מטראומות וניסה להתאבד, מה שאיפשר לו "להציץ" לתוך הגיהנום לפני שהצילו אותו הרופאים ממוות. בעקבות ניסיונו להתאבד, קונסטנטין נידון להישאר ארור ולהילחם בכוחות הגיהנום על פני הארץ מתוך כוונה לזכות בכרטיס הכניסה חזרה לגן עדן, אבל תוך כדי מצליח להכעיס את השטן.
קונסטנטין מגלה שדודסון ואחותה ניחנו בטלפתיה. אנג'לה משתמשת במתת זה כדי להוביל את קונסטנטין אל בלתזר, שד בין-גזעי שקשר קשר עם בנו של השטן, ממון, לכבוש את הארץ. לאחר שממון ישתלט על רוחו של בעל כוחות על-חושיים, הוא צריך התערבות אלוהית כדי לעבור אל תוך ממלכת הארץ. לשם כך עליו להניח ידיו על חנית הגורל, שמהולה בדמו של ישו.
כאשר השניים מנסים להימלט מבלתזר, דודסון נחטפת. קונסטנטין דולק בעקבותיהם לעבר בית החולים, לשם מגיע האדם שמחזיק בחנית הגורל ועוזר לממון להשתלט על גופה של דודסון. קונסטנטין ועוזרו צ'אז מנסים לגרש את ממון מגופה של אנג'לה, כאשר צ'אז נהרג בידי גבריאל, שהופך לגשמי ומכניע את קונסטנטין. גבריאל, בהיותו מריר על הישועה אותה מקבלים בני אנוש מאלוהים, נשבע לנגע את הארץ באש הגיהנום באומרו כי בני אנוש זכאים לכך רק אם הם אציליים באמת ובתמים.