אלרקון הפליג צפונה מאקפולקו ב-9 במאי 1540 בשתי ספינות: "סן פדרו" ו-"סנטה קטלינה" ובקולימה הצטרפה אליו ספינה שלישית "סן-גבריאל". ההוראות שקיבל אלרקון מדה מנדוסה היו לפגוש את קורונדו בקו הרוחב 36 צפון. הצי הקטן נע לאורך החוף במפרץ קליפורניה עד שהגיע לשרטונות החול שבראש המפרץ, חלק מהדלתה של הקולורדו, שבלמו את משלחתו של פרנסיסקו דה אויואה שהגיע לאזור שנה קודם לכן. מכיוון שהוא הצטווה לחבור לקורונדו צפונה משם בכל מחיר הוא ניסה להפליג דרך השרטונות, וכל שלוש הספינות עלו על שרטון ונתקעו. שיטפון פתאומי שחרר את הספינות והם המשיכו צפונה וגילו את השפך של נהר הקולורדו. האירופים הראשונים שחזו בנהר. אלרקון החליט לכנות את הנהר "Buena Guia" (המדריך הטוב), בהתייחס לפרט בשלט האצולה של דה מנדוסה.
ב-26 באוגוסט 1540 הפליג אלרקון בראש צוות בן שתי סירות במעלה הקולורדו, שנעזרו במפרשים ובחתירה. הם פגשו אינדיאנים, ככל הנראה בני היומן (Yuman), שהיו תחילה עוינים, אבל אלרקון הצליח לשכנע אותם באמצעות מתנות על כוונותיו לשלום, והם הסכימו לצייד אותו במזון ואף לסייע בגרירת הסירות במעלה הנהר תמורת מתנות. במסגרת כמה מסעות שערך בקולורדו הגיע אלרקון עד שפך הנהר חילה לקולורדו באזור העיר יומה באריזונה של ימינו. הוא לא המשיך צפונה, ומכיוון שלא הצליח לקבל ידיעות מהאינדיאנים על מיקומו של קורונדו הוא החליט לחזור על עקבותיו. לפני כן הוא הכין צרור מכתבים לקורונדו וקבר אותם מתחת לעץ כשהוא מסמן את המקום בצלבים. זמן קצר אחר-כך הגיע למקום מלצ'יור דיאס, אחד ממפקדיו של קורונדו שהצטווה לאתר את אלרקון, חשף את המכתבים וגילה שאלרקון עזב.
אלרקון שב לנמל בקולימה ודיווח למשנה למלך על קורותיו. המשנה למלך היה כה מאוכזב שהוריד אותו בדרגה, שלח אותו לאחת מהאחוזות של המרקיז דל ואייה (Marquis Del Valle) והוא מת זמן קצר אחר-כך.
אף שלא השיג דבר מבחינת המשלחת היה אלרקון לאירופאי הראשון שהגיע לנהר הקולורדו והוא היה גם הראשון שזיהה ששטח האדמה אותו כינו "האי קורטס" (אִיסְלָה דֶה קוֹרְטֶס) או האי קליפורניה איננו אי אלא חצי אי (כיום חצי האי באחה קליפורניה) ולכן הים אותו כינו ים קורטס הוא בעצם מפרץ גדול (מפרץ קליפורניה).
מאיה הלר
מאיה הלר (נולדה ב-30 באוגוסט 1969) היא קצינה בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהנת כשופטת בית הדין הצבאי לערעורים בקריה.
ביוגרפיה.
הלר נולדה בישראל. ולמדה בבית ספר התיכון "שמעון בן צבי" בגבעתיים.
התגייסה לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית וב-1991 סיימה תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1993 הוסמכה כעורכת-דין לאחר שסיימה התמחות בפרקליטות הצבאית. ב-1997 סיימה תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
שימשה יועצת משפטית בלשכת הרמטכ"ל ועוזרת בכירה לתובע הצבאי הראשי. באוגוסט 2001 מונתה לשופטת בבית הדין הצבאי המחוזי ביפו. לאחר מכן כיהנה הלר כסגנית נשיאה מחוז שיפוטי חיל האוויר.
ב-2009 הועלתה לדרגת אלוף-משנה ומונתה לנשיאת בית הדין הצבאי של פיקוד הצפון ושל חיל הים. ב-2013 מונתה לנשיאת בית הדין הצבאי המחוזי של פיקוד המרכז ושל חיל האוויר.
במרץ 2016 קיבלה את הבקשה להסיר את החיסיון על זהותו של תת-אלוף אופק בוכריס, כאשר נוהלה נגדו חקירה בחשד לאונס חיילת ששירתה תחתיו. בדיון זה קיבלה דרגת ייצוג של תת-אלוף.
בנובמבר 2016 נבחרה על ידי הוועדה למינוי שופטים צבאיים לכהן כשופטת בית הדין הצבאי לערעורים ובינואר 2017 נכנסה לתפקיד.
פרשת אלאור אזריה.
הלר התפרסמה מאוד בתפקידה כראש הרכב השופטים היושב בדין במשפטו של החייל אלאור אזריה, אשר הורשע בהריגת מחבל פלסטיני פצוע בחברון, לאחר שהמחבל תקף בסכין עם מחבל אחר את חיילי צה"ל, ונורה על ידיהם. לאחר הרשעתו של אזריה הופנו כלפי הלר וחבריה להרכב נאצות ואיומים ברשתות החברתיות המקוונות. בעקבות זאת, הוצבה עליהם ועל התובע הצבאי בתיק שמירה על ידי היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים.
בהכרעת הדין בעניינו של אלאור אזריה ביקרה רבות את טענותיהם של סנגוריו של אלאור אזריה, מכיוון שנמנעו לשאול שאלות רבות את עדי התביעה ואף לטענות רבות אשר טענו לא הציגו של בסיס ראייתי.
בגזר הדין בעניינו של אזריה ביקרה את התנהלות הרמטכ"ל, רא"ל גדי איזנקוט, שר הביטחון, בוגי יעלון ודובר צה"ל, מוטי אלמוז על כך שפגעו בתקינות ההליך השיפוטי, זאת כאשר הגיבו בגנות אזריה עוד בטרם מוצתה החקירה על ידי התביעה הצבאית, אי לכך מצאה לנכון להקל בעונשו, זאת בהתחשב בנסיבות נוספות אשר אפפו את המקרה וכן השפעות נלוות של ההליך הפלילי על אזריה ומשפחתו.
דורזית
דורזית (באמהרית: ዶርዝኛ) היא שפה אפרו-אסיאתית המדוברת על ידי הדורזים החיים בעיקר בגמו גופה שבאתיופיה. בעת ביצוע עבודת מחקר בשנת 1992 נמצא כי 14 שכונות במחוז צ'נצ'ה עדיין דוברות דורזית.
מיילדות במקרא
המיילדות מתוארות בטקסט המקראי בצמצום, לרוב ללא ציון שמותיהן, תוך הדגשת תפקידן המקצועי בלבד. ניתן ללמוד על מלאכת המיילדות וחשיבותה, על המיומנויות המקצועיות שנדרשו מן המיילדות ועל יחס החברה אליהן באמצעות ארבעה סיפורי לידה המופיעים במקרא.
תפקיד המיילדות בסיפורי לידה במקרא.
לידת בנימין.
המיילדת שהייתה נוכחת בלידתה הקשה של רחל את בנימין, עודדה את היולדת באומרה: . המיילדת מוזכרת בסיפור כבדרך אגב, ומכאן ניתן להסיק שנוכחות של מיילדת בעת הלידה הייתה דבר שבשגרה. המיילדת מוצגת על פי הכתוב כמי שיודעת לקבוע שהוולד הוא בן ובכך היא מנסה להרגיע את היולדת, מתוך ידיעה שהייתה זו משאלה ותפילה של רחל לאחר שילדה את יוסף בנה הראשון . על פי הכתוב, המיילדת מצטיירת לא רק כמי שתפקידה לסייע ליולדת באופן פיזי, אלא גם כ"פסיכולוגית" המעודדת את היולדת המתקשה בלידתה בהבטיחה שהוולד שבבטנה הוא בן זכר, כלומר היא גם "רואה את הנולד".
לידת פרץ וזרח.
המיילדת בסיפור לידת תמר אשת ער את בניה התאומים פרץ וזרח, ממלאת תפקיד חשוב ומרכזי. היא הראשונה שראתה את ידו של הוולד הנאבק כדי להגיח ראשון לאוויר העולם. היא מבצעת את הפעולות הבסיסיות הנדרשות ממנה בתוקף תפקידה ואף יותר מכך. בהיותה מיומנת ומקצועית,יש לה היכולת להבחין שבבטנה של היולדת יש יותר מעובר אחד. היא יודעת כנראה את חוקי הבכור ואת משמעות וחשיבות הבכורה ולכן היא לוקחת יוזמה . אך מי שהגיח הראשון לאוויר העולם היה דווקא העובר השני ולכן שאלה המיילדת בתימהון: שאלה שהפכה למדרש שמו של פרץ, אבי שושלת בית דוד.
שפרה ופועה.
שפרה ופועה הן המיילדות היחידות במקרא אשר נזכרות בשמן ובמקצוען גם יחד. הן פועלות כצמד, תוך שיתוף פעולה מלא מתוך יראת אלהים במטרה להציל את הבנים העברים ממוות בעקבות גזירת פרעה . על פי הכתוב, הן מצטיירות כנשים חכמות, ערמומיות, אמיצות לב ומקצועיות הפועלות בתושייה ובתבונה ואכן הן זכו להערכה בזכות מומחיותן.
מן הכתובים ניתן ללמוד כיצד התבצעה הלידה ומה היה תפקידן של המיילדות. היולדת ישבה על האבניים, מעין "כיסא לידה" שהיה מורכב משתי אבנים שהושמו בריחוק מה זו מזו וכך יכלה המיילדת לסייע לה בלידה. לאבניים היה תפקיד משמעותי במהלך הלידה, ופרעה היה מודע לכך, מדבריו עולה שהוא ידע שהמיילדות מסוגלות להבחין במינו של הוולד כבר על האבניים: "וראיתן על האבנים".
מלאכתן של המיילדות שהיו בעלות רקע רפואי מסוים, אינה מסתכמת רק במתן סיוע נפשי ופיסי ליולדת, אלא אף בטיפול ראשוני בתינוק שזה עתה נולד. על כך ניתן ללמוד מן הדימוי בו משתמש הנביא יחזקאל כשהוא מזהיר את ירושלים מפני העונש הצפוי לה . על פי התיאור הנ"ל, הייתה הפעולה הראשונה שעשו המיילדות, מיד לאחר הלידה, כריתת חבל הטבור ("שר" או "שרר" בלשון המקרא), כדי להפריד בין העובר לשליה. לאחר מכן רחצו את התינוק ומרקו את גופו במלח הידוע כבעל סגולות מרפא. לבסוף כרכו את גופו באריג כדי לשמור על חום גופו.
התפיסה המקראית באשר למשמעות תפקידן של המיילדות משתקפת בשימוש החוזר והרב של השורשים: י.ל.ד, ח.י.ה. אלה הן שתי דוגמאות לשורש מנחה -מילה מנחה המסייעים לחשיפת מסריו של הטקסט המקראי. פעלים מהשורש י.ל.ד מופיעים עשר פעמים בפרק ואף הפועל החותם את הסיפור "תחיון", הוא נגזרת של השורש י.ל.ד. לפעלים מן השורש ח.י.ה. חמש היקרויות. כל זאת בניגוד לשורש מ.ו.ת המופיע פעם אחת בלבד בפרק. תוכניתו של המלך המצרי להשמיד, להמית את הבנים הזכרים לא יצאה לפועל בזכות פועלן של המיילדות שפרה ופועה שיילדו את הבנים והחיו אותם. המלים המנחות מדגישות את מלאכתן וייעודן של שפרה ופועה - ניצחון החיים על המוות.
לידת אי כבוד.
אשת פינחס בן עלי הכהן ילדה את אי כבוד ומתה בלידה. סיפור לידתה ומותה בלידה משובץ בסיפור חורבן שילה, וארון הברית שנלקח בשבי - אירוע בו התרחשו אסונות לאומיים וטרגדיות אישיות . כאשר שמעה אשת פנחס את דבריו הקשים של "המבשר" נהפכו עליה ציריה, היא כרעה ללדת ולפני מותה קראה לבנה אי כבוד כי . בסיפור זה אין נזכרת מיילדת בשמה המקצועי, ובכל זאת סביר מאוד להניח שמיילדת (ואולי אף יותר מאחת) הייתה נוכחת בלידה. הנחה זו נסמכת על הפסוק . "הנצבות עליה" ממלאות אותו תפקיד אשר ממלאת המיילדת בסיפור לידת בנימין. הן מעודדות את אשת פנחס "כעת מותה" ומבטיחות לה שבן בבטנה, באומרן: . הביטוי מרמז על אחת השיטות בהן נהגו ללדת נשים באותה התקופה - שיטת הברכיים,שבה היולדת כורעת על ברכיה וכך יכולה המיילדת לסייע לה בלידה.
שכרן של המיילדות.