בשנת 1910 החל ליבר להוציא לאור מגזין רפואי ביידיש בשם "אונזער געזונד" ("הבריאות שלנו") שלאחר מכן שונה שמו ל"דאָס ראַציאָנאַלע לעבן" ("החיים הרציונליים"). המגזין קידם את רעיונותיו וזכה לתפוצה רחבה בארצות הברית ובאירופה. במגזין ליבר גם כתב אודות יחסי מין ואמצעי מניעה, בעיקר כדי למנוע מחלות המין שהיו למגפה בקרב המהגרים היהודים באותה תקופה. לפי ההערכה, בשנת 1901 לבדה, היו בקרב המהגרים כמאה שישים אלף נגועים חדשים במחלות מין (כמו עגבת, זיבה והרפס), בעיקר בגלל חוסר ידע והדרכה מינית. המגזין זכה להמלצת הדירקטוריון החינוכי של מדינת ניו יורק ששיבח אותו על שעוזר להפיץ מידע רפואי עדכני ומדויק ובכך עוזר, בין היתר, להפחית את מחלות המין בקרב המהגרים. גם משרד הבריאות של מדינת ניו יורק המליץ על המגזין כמקור חשוב ומדויק לרפואה עדכנית. ליבר היה גם מהראשונים שתמכו ועודדו אמצעי מניעה, וסיפק למטופליו אמצעי מניעה בניגוד לחוק.
בשנת 1918 פרסם ליבר מדריך מין מפורט ביידיש בשם "דאס געשלעכטס לעבען פון מאן און פרוי" ("חיי המין בין גבר לאשה") שנועד להרחיב את הידע המיני בקרב המהגרים היהודים שהיגרו מעיירות יהודיות מסורתיות לארה״ב המתירנית, נטולי הדרכה מינית. ליבר ראה בספר זה תרומה לעם היהודי, וכתב בעמוד הראשון שספר זה הוא "א מתנה דעם אידישען פאלק" (מתנה לעם היהודי).
בספרו הוא גם מתפלמס עם הרפואה המדיצינית דאז ועם התרבות השמרנית-דתית הנפוצה. באחד המאמרים שפרסם במגזין Birth Control Review , המגזין שהיה השופר של עידוד בקרת ילודה, כותב ליבר:
הלך הרוח הזה קיים בספר.
ליבר היה מהרופאים היהודים הראשונים בארצות הברית שהתנגדו לברית מילה, וביקרו נוהג זה בחריפות לציבור דוברי היידיש. בשנת 1907 פרסם ליבר מאמר בפרייע ארבעטער שטימע, כתב העת האנרכיסטי הוותיק ביותר ביידיש, בו הוא תוקף בחריפות את צביעותם של החילונים המודרניים המלים את בניהם על אף היותם נעדרים כל אמונה דתית, טוען שברית המילה איננה נחוצה לבריאות הילד, וקורא להם להשליך מעליהם את כל הלכלוך ("שמוץ") שהם ירשו מהדורות הקודמים, ולהתעמת עם החיים בפתיחות וביושרה. הוא מכנה את ברית המילה "אקט של ברוטליות ובושה" ומסיק שברית המילה היא "תחליף לקרבן אדם". מאמר זה נדפס שוב ב"אונזער געזונט", 1913. כך הוא גם כותב בספרו "דאס געשלעכטס":
בסוף הספר הוא פרסם כשישים תמונות ואיורים, על מחלות מין, מבנה הגוף הנשי ועוד. איורים אלו גרמו לכך שחודש אחר פרסום הספר משרד הדואר אסר עליו להפיץ את הספר כי הוא עובר על חוק קומסטוק למניעת הפצת דברים בוטים ולא מוסריים דרך הדואר. כל מאמציו לשכנע את הפקידים ברצינות הספר ובנחיצותו הציבורית עלו בתוהו.
שלוש שנים אחר כך, בשנת 1922, אושר לו להפיץ את הספר בתנאי שיצנזר תמונות בוטות וקטעים בוטים. הוא עשה זאת (כגון בחלק על מניעת הריון נמנע ליבר מלפרט את אמצעי המניעה השונים, האסורים על פי החוק), אך ציין: ״אני מקוה שלפחות במהדורה הארופאית יתאפשר לי לפרט את מגוון אמצעי המניעה העומדים לרשות הזוגות.״
ליבר אולץ למחוק את הקטע בצבע שחור וביקש מהמדפיס במהדורה השנייה להשאיר את הקטע חלק לאות מחאה על הצנזורה, והוסיף: ״למען ידע הקורא כי כאן היה אמור להיות רשימת אמצעי מניעה.״
חינוך.
בן ציון ליבר היה שותף להקמת בית הספר המודרני הראשון ע"ש ובהשראת פרנסיסקו פרר , בשנת 1911, ובנו ארמור היה ראשון התלמידים. את בית הספר הקימו קבוצת אנרכיסטים שהמכנה המשותף ביניהם היה האמונה בחינוך חופשי ודמוקרטי. מספר חודשים אחר כך, מסיבה לא ידועה, הוציא ליבר את בנו מבית הספר ולימד אותו יחד עם עוד מספר ילדים בבית.
את משנתו החינוכית שטח ליבר בספרו The Child and the Home: Essays on the Rational Upbringing of Children, בו הוא מקיף את כל הנושאים הקשורים בגידול ילד מלידתו ועד בגרותו. הספר התבסס על ניסיונו האישי של ליבר בחינוך ולימוד הילדים בביתו, והרבה רעיונות בו היו חדשים ונועזים לתקופה בה הוא נכתב. הספר מסביר את עקרונות החינוך הרציונלי: השמת הילד במרכז, לתת לו להרגיש אחראי לעתידו, לאפשר לו חשיבה חופשית ולעודד את סקרנותו הטבעית, וללמד אותו בהתאם לשאלותיו וחקירותיו. וכמובן, גידולו בסביבה בריאה, עם אוויר צח, טיולי טבע, תזונה נכונה, צמחונות והיגיינה מרבית.
ליבר לא ראה עצמו כמורה ומלמד אלא כמנטור ומכוון. הוא נהג לצאת עם התלמידים לשדות, מוזיאונים, גלריות ולתת להם להרחיב את השכלתם לבדם. הוא עורר דיונים על קפיטליזם וסוציאליזם ועודד אימוץ ערכי שוויון וזכויות שוויוניות בין כל בני האדם, עם נטייה לכיון הג'ורג'יזם.
השקפת עולם.
ליבר היה בראש ובראשונה אנרכיסט סוציאליסטי ששילב טרוצקיזם וג'ורג'יזם. אולם לא הצטרף באופן פורמלי לשום ארגון שמאלי, בעיקר כדי לשמור על חופש דעה ופעולה. ליבר היה ממקימי קומונת Free Acres בניו ג'רזי שהקים בולטן הול , תלמידו של הנרי ג'ורג', בה נהג מס אחיד ותשלום מסוים על שכירת הבתים. ליבר נהג לבלות שם את הקיץ עם בני משפחתו. בשונה מחבריו אמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן, שהשתתף עימם בהקמת בית הספר פרר, בהפגנות הכורים בקולורדו ובפעילויות רבות אחרות, שהתנגדו בסופו של דבר לבולשביקים ברוסיה, תמך ליבר בסטלין ובשלטון הקומוניסטי ברומניה, אם כי באופן מסויג, וקומם עליו את האנרכיסטים היהודים בעיקר
הוא נהג להרצות באופן קבוע לארגוני שמאל על בריאות הנפש. לתלמידיו הצעירים חדורי ההתלהבות המהפכנית היה אומר תמיד: אתה רוצים לעשות מהפכה עולמית, קודם תעשו מהפכה בתוככם.
את הצמחונות הוא ראה כחלק מתפיסת עולם כוללת של זכויות ויחס אנושי לזולת.
יחסו לציונות היה אוהד בתחילה והצטנן עם השנים בגלל החשש שמדינה יהודית תפגע בתושבים הערבים בארץ ישראל.
מותו.
ב-6 ביוני 1958 נסע עם רוזילין רעיתו לביתם במנהטן חזרה מביקור בברוקלין, ולפתע לקה בהתקף לב. הוא הטה את הרכב בזהירות לצד הכביש כדי לא לגרום לתאונה, ומת.
ספריו ומחזותיו.
ליבר כתב ופרסם והוציא לאור ספרים רבים באנגלית, יידיש, גרמנית וצרפתית, שלושה מחזות, ומאמרים שהתפרסמו בז׳ורנאלים רפואיים שונים.
מחזות.
"דער זומפ" (הבִּצָּה), מחזה ביידיש בארבעה חלקים, 1913.
"די באשעדיקטע" (הפגומות), 1918, תרגום של Les Avariés מאת המחזאי הצרפתי Eugène Brieux שעסק בבעיה החברתית שנוצרה לנערות נגועות סיפיליס.
ב-1918 הוא גם החל לתרגם ליידיש את "המעגל", מחזה מאת ארתור שניצלר, וקרא לו "דער טאנץ" (הריקוד).
עונת 1946/1947 בלה ליגה
עונת 1946/1947 הייתה העונה ה-16 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 בספטמבר 1946 והסתיימה ב-23 באפריל 1947.
הליגה כללה 14 קבוצות.
מליגת המשנה עלו דפורטיבו לה קורוניה, וריאל מורסיה.
ולנסיה זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדות המועדון.
תלמו סארה מאתלטיק בילבאו שכבש 33 שערים ב-24 משחקים זכה בתואר מלך השערים בפעם השלישית ברציפות.
בהתאם לנתוני עיתון ספורט MARCA הוא כבש 34 שערים.
דפורטיבו לה קורוניה וקסטליון ירדו לליגת משנה בסוף העונה.ריאל מורסיה שיחקה במשחקי מעבר ולאחר הפסד ירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים.
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP תלמו סארה מאתלטיק בילבאו כבש 34 שערים ב-24 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים בפעם השלישית ברציפות.
ריימונדו לזמה מאתלטיק בילבאו היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 29 שערים ב-23 משחקים.
קתרין שלזינגר
קתרין שלזינגר (באנגלית: Katharine Schlesinger) היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה.
שלזינגר היא אחייניתו של במאי הקולנוע ג'ון שלזינגר ובת אחייניתה של השחקנית דיים פגי אשקרופט. היא כיכבה בדמות קתרין מורלנד בעיבוד משנת 1986 לרומן "מנזר נורת'אנגר" מאת ג'יין אוסטן.
תיאטרון.
הופעותיה בתיאטרון עד שנות תשעים של המאה העשרים היו בהצגות הבאות:
ב-1988 שיחקה שלזינגר בהופעת בכורה בתיאטרון הלאומי בתפקיד גרייס ולבורן במחזה "Bartholomew Fair" מאת בן ג'ונסון. ב-1989 הופיעה בתפקיד חאסינטה (Jacinta) בהפקה מחודשת של המחזה "מעיין הכבשים" מאת לופה דה וגה בתיאטרון קוטסלו. בנובמבר 1989 שיחקה שוב בתיאטרון הלאומי בתפקיד ראשי בעיבוד של סטיבן ברקוף למחזה "סלומה" מאת אוסקר ויילד. בינואר 1990 הועברה ההפקה לתיאטרון פיניקס.
בפברואר 1991 הופיעה שלזינגר בתיאטרון רויאל קורט במחזות במסגרת פסטיבל כותבים צעירים.
אודיו.
שלזינגר השתתפה בהקלטה של המחזות "עמל אהבה לשווא" ו"הנרי השמיני" מאת ויליאם שייקספיר.
ב-1989 הופיעה שלזינגר בסיפור "Ghost Light" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", ושרה בו את השיר "That's the Way to the Zoo".
קת'רין שלזינגר
עונת 1947/1948 בלה ליגה
עונת 1947/1948 הייתה העונה ה-17 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-21 בספטמבר 1947 והסתיימה ב-11 באפריל 1948.
הליגה כללה 14 קבוצות.
מליגת המשנה עלו ז'ימנסטיק טרגונה, אלקויאנו וריאל סוסיאדד.
ברצלונה זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדות המועדון.
ריאל סוסיאדד וספורטינג חיחון ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים.
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP פהיניו, סלטה ויגו כבש 21 שערים ב-22 משחקים זכה בתואר מלך השערים. בהתאם לנתוני עיתון ספרט MARCA הוא כבש 23 שערים.
חואן סמבודיו ולסקו מברצלונה היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 31 שערים ב-26 משחקים.
A-1 סקייריידר
עונת 1948/1949 בלה ליגה
עונת 1948/1949 הייתה העונה ה-18 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-12 בספטמבר 1948 והסתיימה ב-17 באפריל 1949.
הליגה כללה 14 קבוצות.
מליגת המשנה עלו דפורטיבו לה קורוניה וריאל ואיאדוליד.