שמירת ביציות מופרות כתוצאה מהפריה חוץ גופית בטמפרטורה נמוכה לצורך הריון עתידי. ניתן לשמור עוברים בהקפאה למשך 5 שנים ללא תשלום. הזכאות ניתנת לכל מי שנמצאה זכאית לטיפולי הפריה חוץ-גופית (IVF), וכוללת את שלב ב' של הקפאת ושמירת עוברים שלא הוחדרו לרחם.טיפולי שימור הפוריות יינתנו לצורך הולדת ילד ראשון ושני לבני זוג שאין להם ילדים מהנישואים הנוכחיים או לילדות, נערות ונשים שאין להן ילדים; נשים עד גיל 39 עם סיכון מוגבר לאל וסת. טיפולי שימור פוריות מסיבות שאינן רפואיות ייעשו במימון פרטי של האישה.
הגברת פריון.
תרופת איקקלומין.
נקראת גם קלומיד או קלומיפן ציטרט. תרופה סינתטית (שאינה הורמון), הניתנת לאישה, כאשר מאובחנת אצלה בעיית ביוץ או בעיית פריון שאינה מוסברת. התרופה ניתנת גם לזוגות הסובלים מאי-פוריות שהסיבה לה אינה ידועה, או כאשר קיימת ירידה קלה בספירת הזרע. התרופה, הניתנת לרוב כטיפול ראשוני בטיפולי פוריות, מגבירה את התהליכים הטבעיים המובילים לביוץ. התרופה נמצאת בסל הבריאות, מצריכה מרשם רופא, וניתנת בטבליות לבליעה.
זריקות הורמונליות.
ניתנות לנשים במסגרת טיפולי פוריות. רובן כלולות בסל הבריאות ונמכרות למטופלות במחירים מסובסדים בקופות החולים. בדרך כלל יינתן טיפול בזריקות הורמונליות לאחר שנעשה טיפול בתרופת איקקלומין שלא הביא לתוצאה הרצויה. מטרת הזריקות ההורמונליות היא לעודד צמיחת זקיקים בשחלות והבשלת ביציות. זכאיות לה נשים בטיפולי פוריות או בהליך הפריה חוץ גופית, והיא מותנת במרשם רופא.
השבחת זרע.
תהליך שנעשה במעבדה, שמטרתו לברור את תאי הזרע האיכותיים ביותר. התהליך כלול בסל הבריאות וממומן על ידי קופות החולים עם השתתפות עצמית של המבוטח. ההשבחה מתבטאת בסילוק תאי זרע מתים או פגומים, ובחירת אלה שלהם התנועתיות הגבוהה ביותר. התהליך מבוצע במקרים שבהם איכות הזרע ירודה, וכן כהכנה עבור הזרעה תוך רחמית.
פעולות מלאכותיות.
הפריה חוץ-גופית.
תהליך בו ביצית מופרית בתאי זרע מחוץ לגוף האישה, ומוחזרת לאחר הפרייתה לרחם האישה. הטיפולים כלולים בסל הבריאות וניתנים לצורך הולדת ילד ראשון ושני. הזכאות לטיפולי הפריה חוץ גופית במסגרת סל הבריאות ניתנת בתנאים הבאים:
הזרעה מלאכותית מזרע בן הזוג.
טיפול הניתן לזוגות המתקשים להיכנס להריון, בו מוזרק זרע שעבר תהליך השבחה (שטיפת זרע ואיסוף תאי הזרע שהתנועתיות שלהם היא הטובה ביותר) ישירות לרחם האישה במועד מתואם למחזור הביוץ הטבעי שלה. אם לא מושג הריון תוך מספר מחזורי טיפול של הזרעה תוך רחמית, מופנים בני הזוג לקבלת טיפול בהפריה חוץ-גופית. הטיפול כלול בסל הבריאות.
הזרעה מלאכותית מזרע תורם אצל בני זוג.
בני זוג שלא מצליחים להרות מזרעו של הגבר, זכאים להזרעה מלאכותית מזרע של תורם. התהליך זהה לזה שמבוצע באמצעות זרעו של בן הזוג, אלא שדגימת הזרע נרכשת קפואה מתורם מוכר שהתקבל בבנק הזרע ונותר אנונימי. הילד ייחשב כילדו של בן הזוג לכל דבר ועניין, כולל חובתו של בן הזוג במזונותיו של הילד. בחירת הזרע לצורך הזרעה מלאכותית מזרע של תורם, תהיה בידי הרופא שמוודא התאמה גנטית לנתרמת ובשיתוף בני הזוג. הטיפולים כלולים בסל הבריאות.
הזרעה מלאכותית מזרע של תורם לאישה פנויה.
רווקה מעל גיל 18, שאינה נשואה ואינה נמצאת בקשר זוגי, המעוניינת להרות באמצעות רכישת תרומת זרע, זכאית להזרעה מלאכותית מזרע של תורם. התהליך זהה לזה שמבוצע באמצעות זרעו של בן הזוג, אלא שדגימת הזרע נרכשת קפואה מתורם מוכר שהתקבל בבנק הזרע ונותר אנונימי. בחירת הזרע לצורך הזרעה מלאכותית מזרע של תורם, תהיה בידי הרופא שמוודא התאמה גנטית לנתרמת ובשיתוף עימה. הטיפולים כלולים בסל הבריאות.
הזרעה מלאכותית וטיפולי פוריות לגבר ואישה שאינם בני זוג.
גבר ואישה, שאינם בני זוג ואינם נשואים לאחרים, רשאים להביא ילד ביחד בהורות משותפת. ההפריה תיעשה באמצעות הזרעה מלאכותית תחילה, ובמקרה שלא מושג הריון תוך מספר מחזורי טיפולי הזרעה, מופנים בני הזוג לטיפול באמצעות הפריה חוץ-גופית. הפריית אישה מזרעו של גבר שאינו בן זוגה, לצורכי הורות משותפת, מותנית בעריכת הסכם מקדים בין שניהם.
פונדקאות.
השתלת ביצית מופרית באם-נושאת שמטרתה התעברות, על מנת למסור את הילד שייוולד להורים מיועדים. ההליך מעוגן ומוסדר בישראל בחוק הסכמים לנשיאת עוברים. זכאים לו בישראל רק זוגות הטרוסקסואליים ואימהות יחידניות במקרים בהם לאם המיועדת בעיה רפואית לשאת הריון. הזכאות כוללת כיסוי של סל הבריאות להפריה חוץ-גופית וסל הריון, ובנוסף הוצאות אשפוז יולדת ויילוד בבית החולים על ידי הביטוח הלאומי. תושבי ישראל שאינם זכאים להליך בישראל וביניהם גברים הומוסקסואליים ואבות יחידנים, רשאים לפנות לשירותי פונדקאות מחוץ לישראל אך לא זכאים להשתתפות בהוצאות הנ"ל.
מדיניות המימון הציבורי.
מטרות תמיכת המדינה במימון טיפולי פוריות היא לאפשר נגישות לאזרחים (נשים יחידניות וזוגות הטרוסקסואליים) הזקוקים לטיפול (אך לא לגברים יחידנים או לזוגות הומוסקסואליים) ולספק טיפול מפוקח, יעיל ובטוח. התועלת הישירה היא, בין השאר, הגדלת שיעור האוכלוסייה הצעירה במדינה. עם זאת, לעיתים תוצאות התוויית מדיניות המימון אינן רצויות מנקודות המבט הקלינית, החברתית והכלכלית. כך לדוגמה במימון טיפולי פוריות לנשים שיש סיכוי סביר שתהרינה ללא התערבות או לנשים מבוגרות, אצלן שיעור לידת עובר חי הוא נמוך. על פי ניתוח תחזיות כלכליות המבוססות על חישובי מס, בנשים עד גיל 40 שנים, עלות טיפולי הפריה חוץ-גופית מחזירה את ההשקעה, אבל מעבר לכך העלות עולה על התועלת.
מדיניות מימון טיפולי הפוריות בישראל היא נדיבה מבחינת השתתפות המדינה במימון, מקיפה בסוגי ההתערבויות האפשריות, עתירה בטכנולוגיות רפואיות מהמתקדמות בעולם וניתנת לכלל הנשים תושבות מדינת ישראל. טיפולי הפריה חוץ גופית ניתנים כמעט ללא הגבלה על היקף מחזורי הטיפול לנשים עד גיל 45 שנים להולדת ילד ראשון ושני, הרבה מעל למקובל בכל מדינות העולם.
חקיקה והסדרה.
בישראל כמעט ואין חקיקה ראשית בנושאים הקשורים לטיפולי פוריות, אלא בעיקר חוזרי מנכ"ל מטעם משרד הבריאות שמתעדכנים מעת לעת, תקנות והחלטות היועצים המשפטיים ובתי המשפט.
עד כניסתו לתוקף של חוק ביטוח בריאות ממלכתי בשנת 1995, סיפקו קופות החולים אבחונים וטיפולי פוריות לצורך הולדת ילד אחד בלבד. סל פוריות להולדת ילד שני היה מוגבל בהיקפו וכרוך בהשתתפות עצמית של 50% או בפנייה לביטוח המשלים. בתוספת השנייה לחוק, בה פורטו טיפולי הפוריות שניתנו במסגרת סל הבריאות מעת החלת החוק, נקבע כי טיפולי הפריה חוץ-גופית יינתנו בכפוף לשיקול דעת רפואי בלבד ולא הוגדרו הגבלות על גיל האישה או הגבר, מצבם הרפואי או מספר הטיפולים ותוצאותיהם. בשנים הראשונות לאחר חקיקת החוק, לנוכח חילוקי דעות וריבוי תלונות של מטופלים על הגבלת אישורים ועיכוב ניכר במתן הטיפולים, מינה שר הבריאות, יהושע מצא, ועדת מומחים שנתבקשה להמליץ על קריטריונים רפואיים למתן טיפולי הפריה חוץ-גופית. מאותה עת היוו המלצות אלו בסיס לקבלת החלטות קופות החולים על מימון או הפסקת מימון של טיפולי הפריה חוץ-גופית בהתאם לגיל האישה שנקבע עד 45 שנים, הפרופיל ההורמונלי שלה, תוצאות טיפול, או עד כישלון בהשגת ביציות או הפריות בשלושה מחזורי טיפול רצופים.
בשנת 2010 התקבל חוק תרומת ביצית שמאשר טיפולי הפריה חוץ-גופית מביצית תורמת עד גיל 54.
בשנת 2014 פורסם חוזר מינהל רפואה (6/2014) שהביא את המלצות המועצה הלאומית לרפואת נשים, נאונטאולוגיה וגנטיקה בנושא טיפולי הפריה חוץ-גופית. לפי החוזר, ניתן להציע הפריה חוץ-גופית כטיפול פוריות ראשון לנשים מגיל 39 שנים. ללא קשר לגיל, לאחר שמונה מחזורי שאיבת ביציות ללא הריון קליני, ייערך דיון של הצוות המטפל ביחידה שבה בוצע המחזור האחרון ולאחר שקילת מכלול הטיפולים והנתונים יינתנו ההמלצות לגבי המשך או הפסקת הטיפולים.
במהלך השנים נוספו טיפולי פוריות לסל הבריאות, ביניהם: אבחון גנטי טרום השרשה (PGD) משנת 2006; שימור פוריות לילדות, נערות ונשים המיועדות לקבל טיפול בכימותרפיה או הקרנות באמצעות הקפאת רקמת שחלה, ביציות או עוברים משנת 2011, כאשר הקפאה ושימור זרע לחולים במחלה ממארת היו כלולים בסל עוד לפני 1994; השתלת רקמת שחלה משנת 2017; ושימור פוריות לנשים עם סיכון מוגבר לאל ווסת מוקדם משנת 2018.
השוואה בין-לאומית.
השתלשלות תהליכי קביעת היקף הזכאות לקבלת טיפולי הפריה חוץ-גופית במימון ציבורי, היעדר הגבלות מפורשות בחוק על היקף מחזורי הטיפול וקביעת תקרת הגיל הגבוהה, הובילו לעלייה מתמדת ותלולה בהיקף מחזורי ההפריה שבוצעו בישראל לאורך השנים. בשנת 2009 הייתה ישראל במקום הראשון בעולם בשיעור מחזורי הח"ג עם 17.8 מתוך 1000 נשים בגיל הפוריות: הרחק אחריה דנמרק עם 14.2; צ'כיה, סלובניה ופינלנד עם 9.0; צרפת 6.0; בריטניה וגרמניה 4.4; וארצות הברית עם 1.3. עם השנים מגמה זו התחזקה עוד יותר, ובשנת 2015 בוצעו בישראל 21.7 מחזורי הפריה חוץ-גופית ל-1000 נשים בגיל הפוריות, בדנמרק 20.7, בסלובניה 17.8, בבלגיה 15.5, ובשאר מדינות אירופה פחות מ-10 מחזורים.
מנגנונים וקריטריונים למימון ציבורי של טיפולי פוריות במדינות שונות בעולם.
ברוב המדינות מדיניות מימון טיפולי פוריות היא תוצאה של שילוב לחצים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים ולא רק על פי נתונים קליניים מוכחים. קיימים שלושה מנגנוני מימון ציבורי מרכזיים המוגדרים על ידי האגודה האירופית לפוריות - ESHRE: