פרינס החל להקליט את האלבום בספטמבר 1977 באולפן Sound 80 במיניאפוליס, מינסוטה, שם הוא הקליט כבר קודם לכן הקלטות דמו של מספר שירים. החבר והמפיק דייוויד ריבקין (לימים נודע כדייוויד זי) תמך בעצות ובעזרה בהפקה. ריבקין נשקל כמפיק בפועל, אבל "תקליטי וורנר" בחרו בטומי ויצ'רי , שנודע אז בעיקר בזכות עבודתו עם ג'ינו ואנלי . ויצ'רי הציע לערוך את ההקלטות באולפן בלוס אנג'לס, אבל מנהלו של פרינס אוון חוסני בחר באולפני "Record Plant" בסוסליטו, קליפורניה. פרינס, ויצ'רי, וחוסני ואשתו עברו לדירה בעמק מיל בקליפורניה.
ההקלטות החלו באוקטובר וארכו מעל שלושה חודשים. ויצ'רי ניסה להפעיל את השפעתו כמפיק, אבל פרינס התעלם מכל עצה שסתרה את דעתו שלו. פרינס התמסר באופן מוחלט לפרויקט, שר את כל תפקידי הזִמרה וניגן בכל הכלים, כולל גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית וגיטרה בס, פסנתר ופסנתר פנדר רודס, synth bass , סינתיסייזרים אוברהיים , מוג וארפ , פעמוני תזמורת, תופים וכלי הקשה. הוא השתמש בסינתיסייזר האוברהיים כדי לייצר את תפקידי כלי הנשיפה, אך עם קווי גיטרה מרובדים לתוך המיקס. הרצועות הבסיסיות של האלבום באו לידי סיום בסוף דצמבר 1977. חוסני ציין מאוחר יותר שפרינס רוקן את תפקידו של ויצ'רי ממשמעותו במהלך ההקלטות, ושוויצ'רי היה "שבור לב" מכיוון שזה עתה התייחסו אליו "כמו לחרא".
בינואר 1978 העבירו פרינס וויצ'רי את ההקלטות לידיו של טכנאי הקול ארמין שטיינר במעבדות הסאונד בהוליווד, כדי להתחיל אובר-דאבינג ומיקסינג סופי. פרינס בידל את עצמו עוד יותר מוויצ'רי, והתרכז בלהרכיב יחד קווי קול כדי ליצור צליל מסחרי מלוטש. "תקליטי וורנר" בחרו ארט דיירקטור כדי לעצב את עטיפת האלבום, אבל פרינס קבע עם צלם אחר, ג'ו ג'יאנטי, שצילם את ראשו של פרינס בחדר חשוך, כשפניו מוארות באור נרות. פרינס סיים את המיקסים הסופיים ב־28 בפברואר. העלות הסופית של הפרויקט הייתה 170,000 דולר – שווה ערך ל־668,343 בדולרים של 2019 – פי שלושה מהתקציב המקורי. לאחר כל העבודה, שכללה ריבוד של 46 קווי קול לרצועה הראשונה, פרינס היה מותש. מאוחר יותר הוא אמר שהוא היה "שבר כלי פיזי" כשהעבודה הסתיימה.
הצלחה מסחרית.
עם יציאתו לאור הגיע "For You" למקום ה־163 בבילבורד 200 ולמקום ה־21 במצעד אלבומי ה־R&amp;B. לימים הוא מכר 2 מיליון עותקים לערך ברחבי העולם. ב־2016, לאחר מותו של פרינס, האלבום צעד מחדש בבילבורד 200 והגיע למקום ה־138. האלבום גם הגיע לאחר מות פרינס למקום ה־200 במצעד האלבומים הצרפתי ולמקום ה־156 במצעד האלבומים הבריטי, אף על פי שלא צעד במקור במצעדים אלה.
סינגלים.
"Soft and Wet", הסינגל המוביל מהאלבום, הגיע למקום ה־92 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום ה־12 במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ-הופ. הסינגל השני שיצא מהאלבום, "Just as Long as We're Together", הגיע למקום ה־91 במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ-הופ.
יחס הביקורת.
ג'ניפר קליי, מבקרת "!Yahoo", כתבה בביקורת רטרוספקטיבית: "אף על פי שפרינס התיש את עצמו בהוצאה של אלבומו הראשון 'For You', האלבום היה הצצה מסקרנת למוח עסוק ב־"sex n' funk n' roll". אדם אוהב שליטה, הוא הציג את הכישרונות שלו כאן כמומחה בכלים רבים, כמו גם כמפיק עם אוזן לשלמות".
קוואמי תיאר את האלבום במילים "אלבום דיסקואי נהדר".
מחזור העיבור
אלפין 622/623
אלפין 622/623 (באנגלית: Elfin 622/623) היא סדרת מכוניות מרוץ מתוצרת "Elfin Sports Cars" האוסטרלית.
דגם "אלפין 622" יוצר בין השנים 1972–1974, פותח להשתתף בקטגוריית מרוצי "Australian Formula 2" , יוצרו 6 יחידות.
דגם "אלפין 623" יוצר בין השנים 1973–1974, פותח להשתתף בקטגוריית מרוצי "Australian Formula 3" , יוצרו 8 יחידות.
יחסי גרמניה–הונדורס
יחסי גרמניה–הונדורס הם יחסים דו-צדדיים בין גרמניה לבין הונדורס.
סקירה כללית.
היחסים בין המדינות מקיפים קשת רחבה של חילופי דברים אינטנסיבים, אמנות, בריתות וקונפליקטים, הן פוליטית, מדיניים, כלכליים ותרבותיים. למרות שהיחסים עם גרמניה קיימים זה כמה מאות שנים, רק ב-1930 הם כוננו רשמית.
מאז אותה שנה שמרו שתי המדינות על יחסי גומלין אינטנסיביים, ורק לאחר שתי מלחמות העולם הופסקו היחסים לפרק זמן קצר. לאחר מלחמת העולם השנייה, נמשכו היחסים הדו-צדדיים עם שתי הגרמניות: עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מאז 1950 ועם הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית מאז 1975, האחרונה בעוצמה פחותה הרבה יותר מראשונה. החל מ-3 באוקטובר 1995, לאחר איחוד גרמניה מחדש, נשמרו היחסים עם גרמניה המאוחדת.
יחסי בוליביה–גרמניה
יחסי בוליביה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינה הרב-לאומית של בוליביה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.
בשנת 1825, זמן קצר לאחר שהכריזה בוליביה על עצמאותה מספרד; מדינת העיר המבורג (כחברה בקונפדרציה הגרמנית) הכירה באותה שנה בבוליביה. בשנת 1847 מינתה בוליביה שגריר בחצרו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה. בשנת 1871 פתחה הקיסרות הגרמנית קונסוליה בלה פאס. בסוף המאה ה-19 החלו הגרמנים לנדוד לבוליביה והיו מעורבים בעיקר במסחר ובכרייה. כתוצאה מהגירה גרמנית למדינה פתחה גרמניה צירות דיפלומטית בלה פאס בשנת 1902. ביולי 1908 שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, בוליביה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה בשתי הפעמים בגלל לחץ בינלאומי. בשנת 1937, בוליביה בחרה לנשיא את גרמן בוש שהיה ממוצא גרמני. במהלך נשיאותו שוכנע הנשיא בוש על ידי ברון המכרות, מוריץ הוכשילד, ואיפשר כניסה של פליטים יהודים שנמלטו מרדיפות הנאצים לבוליביה. בין 1938 ל-1941 קיבלו למעלה מ-20,000 פליטים יהודים אשרות בקונסוליות בוליביה ברחבי אירופה והיגרו למדינה הדרום אמריקאית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בוליביה, כמו מדינות רבות באמריקה הדרומית, קיבלו נאצים שנמלטו משבי ומשפט. נאצי בולט אחד מבין אנשי האס אס והגסטאפו היה קלאוס ברבי שהיגר לבוליביה והתגורר בעיר קוצ'במבה במשך 30 שנה וקיבל אזרחות בוליבית. בארבי הפך למשפיע במדינה והיה ליועץ של כמה נשיאים. בשנת 1983 נעצר ברבי והוסגר לצרפת שם נשפט ונידון למאסר עולם.
בוליביה וגרמניה המערבית כוננו יחסים דיפלומטיים בדצמבר 1952. עד שנת 1956 שתי המדינות פתחו שגרירויות בבירותיהן בהתאמה. בשנת 1973 כינתה בוליביה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המזרחית.
לאחר איחוד גרמניה, היחסים בין שתי המדינות נותרו קרובים. נערכו מספר ביקורים של מנהיגים ושרי חוץ של שתי המדינות. גרמניה השקיעה ועבדה בפרויקטים של פיתוח בבוליביה המתמקדת בשלושה תחומי עדיפות: אספקת מי שתייה ותברואה; פיתוח כפרי וסביבה; ואנרגיה, עם דגש על אנרגיות מתחדשות ויעילות אנרגטית.
הסכמים דו צדדיים.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כמו חוזה ידידות וחברות מסחר (1908); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1966); והסכם לפיתוח משותף של תשתיות רכבת, כוח רוח ותחבורה בבוליביה (2016).
יחסי סחר.
בשנת 2019 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין בוליביה לגרמניה ב-300 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של בוליביה לגרמניה כולל: משאבים מינרליים (עופרת, עפרות ומטילי כסף); תוצרת חקלאית (אגוזים, קפה, מוצרי סויה, קינואה ודוחן); מוצרי עור וטקסטיל. הייצוא העיקרי של גרמניה לבוליביה כולל: מכונות; מכשירי חשמל ביתיים; רכבים וחלקי רכב; מוצרים כימיים ותרופות; מוצרי חשמל ומדידה; ובקרת טכנולוגיה. חברות גרמניות בבוליביה השקיעו במגזרים הבאים: תשתיות (כבישים ומסילות רכבת), אנרגיה (מקורות אנרגיה קונבנציונליים ומתחדשים), שירותי בריאות, מיצוי ליתיום (כולל ייצור סוללות) ובתעשייה הכימית.
אנה הופ הדסון
אנה הופ הדסון (באנגלית: Anna Hope Hudson; 1869–1957), הידועה בדרך כלל בשם נאן הדסון (Nan Hudson), הייתה אמנית ילידת אמריקה שחיה ועבדה בצרפת ובאנגליה. היא הייתה בת זוגה לחיים של אתל סנדס.
ילדותה.
הדסון נולדה ב-10 בספטמבר 1869 בניו יורק. היא הייתה בתו של קולונל אדוארד מקני הדסון, שנפטר בשנת 1892; אמה נפטרה כשהייתה בת 9. היא חיה בארצות הברית עד גיל 24 ואז עברה לאירופה, והעדיפה את צרפת על פני שאר המקומות בהם התגוררה וביקרה. הירושה שקיבלה הייתה תוצאה של הצלחת סבה כשותף בחריטת שטרות כסף, שהתאחד מאוחר יותר והפך לחברת בנקאות אמריקאית.
חינוך.
הדסון החלה את לימודיה בפריז בשנת 1892 ופגשה את הסטודנטית לאמנות אתל סנדס, שהפכה לבת זוגה לחיים. בדומה לסנדס, גם הדסון ירשה הון רב לאחר מות הוריה. הן למדו בהדרכת יוג'ין קארייה בשנת 1896, וגם אנרי אוונפול, צייר פלמי, היה מדריך האמנות של הדסון החל מינואר 1897.
אמנית.
הדסון גרה וציירה עם אתל סנדס, וחילקה את זמנה בין צרפת לאנגליה. סנדס הייתה אשת חברה שנהגה לארח אמנים וסופרים כשהיו באנגליה. הדסון העדיפה אורח חיים שקט יותר בצרפת, ושם ביססה עצמה הדסון לראשונה כאמנית.
היא הכינה ציור של "תעלת ג'ידקה" לאחר שנסעה לוונציה לצייר. הציור הוצג בסלון בפריס בשנת 1906. וולטר סיקרט, שהכיר את הדסון באמצעות קשריה עם סנדס, לא ידע על יצירותיה. הוא התרשם מהן, שיתף את דעתו לגבי כישרונה, והזמין אותה לקבוצת רחוב פיצרוי. סנדס הצטרפה גם היא לקבוצה. שם השתתפו לעיתים קרובות שתי הנשים ושלחו ציורים למפגשי השבת של הקבוצה.
וולטר סיקרט, שתפס את דרכה הבטוחה והעצמאית בציור "מיס הדסון בבית רוולנדסון" (1910), תיאר את הדסון כ"אשה קורנת ומרתקת, אשת חלומות של כל גבר צעיר." וירג'יניה וולף אמרה כי היא התלבשה בצורה מסוגננת והייתה "רועשת וחזקה".