עוסק או לא עוסק – בשונה מפקודת הנזיקין, גנבת העין בחוק בעוולות המסחריות דורשת כי שני הצדדים לעוולה יהיו "עוסקים". גם יתר העוולות המופיעות בפרק הראשון לחוק העוולות, קרי: תיאור כוזב ותחרות בלתי הוגנת אינן מתקיימות אלא אם המעוול והנפגע שניהם עוסקים. הקושי נובע מהגדרת המינוח "עוסק" בחוקים מקבילים (כגון חוק מס ערך מוסף) בה לא נכלל מוסד ללא כוונת רווח. וכך ייתכן שעמותות, גופים פוליטיים או גופים ממשלתיים הפועלים לתועלת הציבור לא יכולים לעשות שימוש בעוולה אם נפגע המוניטין שלהם.
השינוי התרופתי – כנאמר, סעיף 11 לחוק העוולות מאפשר לתבוע את כל התרופות הקבועות בפקודת הנזיקין במקביל לתרופות הנוספות שבחוק העוולות וכך מורחבות התרופות שמקנה העוולה.
יסוד ההטעיה – יסוד זה זוכה להרחבה בחוק העוולות על פני פקודת הנזיקין. סעיף 59 לפקודה הציב את הדרישה לקיומה של סכנת הטעיה תוך שימוש במילים "קונה רגיל עשוי להניח", לעומתו סעיף 1 לחוק העוולות עשה שימוש בניסוח "ייחזו בטעות כנכס או כשירות שיש להם קשר לעוסק אחר". מכאן, כי בפקנ"ז דובר בסכנת הטעיה במובן הצר של המושג, בעוד חוק העוולות מכיר גם בהטעיה במובן הרחב של סכנת ייחוס וכיום ברור כי ניתן להסתפק באסוציאציה מוטעית של קהל הצרכנים. עם זאת, יש לזכור כי גם כיום אין די בשיוך לא ממשי של המוצר ונדרשת אסוציאציה מוטעית.
ההטעיה והרכישה - סעיף 59 תבע שההטעיה תהא הגורם לרכישת מוצרו של פלוני במקום של אלמוני ולכן על פי נוסח זה כאשר נרכש מוצרו של פלוני שלא כתוצאה מהטעיה אין מדובר בגנבת עין. מנגד, בסעיף 1(א) אמנם נידרש כי פעולת הנתבע תביא, להטעיה אך לא נדרשת פעולת רכישה של הצרכן בפועל. כרגע לא ברור כיצד יתייחס ביהמ"ש לניסוח השונה שתעמוד בפניו הסוגיה.
הפסיקה בישראל.
בתביעת גנבת עין על בית המשפט להתחשב בכל הנסיבות. ייתכן כי הסימן או השם של הצדדים אינו זהה ואף אינו דומה, אך אריזת המוצר דומה מאוד. ייתכן כי האריזה אינה דומה אך אופן השיווק זהה. ייתכן כי השיווק שונה אך שיטת הפרסום דומה. ייתכן כי שיטת הפרסום אינה דומה אך האיכות המיוחסת למוצר זהה. על השופטים להיות רגישים וקשובים להלך הרוח בציבור, לראות בעיני הציבור כיצד מוצגים בפניו שני מוצרים או שירותים ולהחליט האם ניתן לבלבל ביניהם, האם אחד מהצדדים משתמש בשם הטוב של המתחרה בו, ותוך כדי יצירת מצג שווא גורם לצרכן השירות או המוצר לטעות ולחשוב כי הוא רוכש שירות או מוצר של אחר. גם התנהגותו של התובע משפיעה על התוצאה הסופית. כך למשל, תובע החוטא בעצמו בחיקוי מוצרים אינו זכאי לסעד נגד מחקה של אריזותיו.
מקרים לדוגמה.
עוולת גנבת העין מוגדרת בחוק בקצרה, אך פירוט הסברים ודוגמאות ניתן למצוא בפסקי דין שונים. פסקי דין ישראליים ניתנו בהשראת הפסיקה הזרה תוך פירוש החקיקה המתפתחת בארץ.
פס"ד פניציה.
מפעל ישראלי לייצור זכוכית ומוצרי זכוכית, ייצר ומכר דגמי כוסות מזכוכית מחוסמת בעלי עיצוב כמעט זהה לדגמי כוסות של חברה צרפתית, ועם הטבעת שם בתחתית הכוס בעל סיומת דומה. בתחילה בית-המשפט המחוזי אסר על החברה הישראלית לשווק את דגמי הכוסות, אך בית-המשפט העליון הפך החלטה זו וקבע כי למרות החיקוי לא הוכחה רכישת המוניטין, היסוד הראשון בתביעת עוולת גנבת עין.
פס"ד אווזי הזהב.
קבוצת חברות רכשה את שמה של רשת המסעדות "אווזי". במקביל פתח המוכר מסעדה חדשה בבאר-שבע בשם "אווזי הזהב". קבוצת החברות פנתה לערכאות בבקשה למנוע מהמוכר להמשיך ולהשתמש בשם 'אווזי'. בית-המשפט המחוזי קבע כי התקיימה גנבת עין. נקבע כי התובעות הוכיחו כי רשת המסעדות שברשותן ידועה בכל הארץ בכינוי 'אווזי'. בנוסף נקבע כי הנתבע הדגיש בפרסומיו את המילה 'אווזי' והפריד אותה מהמילה 'הזהב', ובכך גרם להטעיה. בית-המשפט התבסס בהחלטתו גם על העובדה כי מדובר בעסקים מאותו סוג ושהצרכן הרגיל מתבסס על תבניות הקיימות בזיכרונו, ולא משווה בין שני שמות העסקים כשאלה עומדים זה לצד זה. למרות קביעותיו הנחרצות של בית-המשפט המחוזי, התקבל הערעור על פס"ד זה. בבית-המשפט העליון נקבע כי אכן רכשו המשיבות מוניטין בשם 'אווזי', אך שם זה הוא שם תיאורי ולמרות ההוכחה כי קיים לו אופי מבחין ומשמעות משנית, ההגנה על שמות תיאוריים לא חלה על צירופי מילים והטיות. המילה אווזִי אינה זהה למילה אווזֵי, אותה רוצה המערער לצרף למילה 'הזהב'. בית המשפט לא נדרש להכריע בשאלת החשש להטעיית הציבור, שכן קבע כי ההגנה העומדת לשם 'אווזִי' אינה מונעת את הטייתו כ'אווזֵי', וממילא לא תשתכלל עוולת גנבת העין אף אם ישנו חשש כי הציבור יוטעה ויתבלבל בין המסעדות של המשיבות לבין זו של המערער.
הדין האנגלי.
הפסיקה האנגלית גיבשה ופיתחה את עוולת ה-Passing Off. השימוש המקורי מהמאה ה-19 השתנה עם השנים ובשלושים השנה האחרונות חל פיתוח של העוולה למחוזות מסחר חדשים. בנוסף, במספר פסקי דין במהלך שנות השישים נוצר המעבר בדין האנגלי מהעוולה המצומצמת של גנבת עין לעבר עוולת תחרות בלתי הוגנת ה-Unfair competition.
האלמנטים הנדרשים בתביעה מוצלחת של גנבת עין, אשר זוהו ואופיינו בפסה"ד המנחה בעניין -Spalding v. Gamage הם:
במקרים מוקדמים בפסיקה הסתפקו בכך שניתן היה להניח נזק, אך מאוחר יותר נקבע כי אם אין סבירות לנזק התביעה מתבטלת, גם אם שאר יסודות העוולה מתקיימים. עניין נוסף שהפסיקה האנגלית דורשת הוא קשר סיבתי בין הטעיית הנתבע לנזק של התובע. אמנם, נזק סביר שיתרחש בעיסוקים קרובים, אך ניתן להוכיח נזק גם כשהנתבע עוסק בתחום חיצוני לתחום העיסוק של התובע, וגם אם התובע לא מתרחב בשלב זה לתחום העיסוק של הנתבע. אם הנתבע יוצר מצג שווא כי יש לו רישיון עיסוק מאחר, יכול התובע לנקוט בהליכי תביעה נגדו בהסתמך על נזק מסתבר. נזק שכזה יכול להיות אובדן מכירות או פגיעה במוניטין.
מבט לעתיד וביקורת.
בהסתכלות קדימה, ניתן לציין מספר נושאים, בהם ניתן לקדם את עוולת גנבת העין בישראל. ראשית, תוכל עוולה זו לתפוס את מקומה הראוי אם תחוקק עוולה כללית של תחרות בלתי הוגנת, תחתיה עוולה רחבה האוסרת גזל מוניטין ובתור מקרה פרטני שלה תמוקם גנבת העין. שנית גנבת העין בפני עצמה צריכה להתבסס, עם הבאת המקרים לפתחו של בית-המשפט, בתחומים חדשים הצצים עם התפתחות המסחר והטכנולוגיה. אם בימינו זהו תחום הפרסום והאינטרנט ואם בעתיד לבוא יהא זה תחום אחר כגון סחר באיברים.
עוולת גנבת העין היא עוולה גמישה, אשר במרוצת השנים הלכה והתפתחה בישראל הן בפסיקה והן בחקיקה. אך, ייתכן כי התפתחות זו הלכה צעד אחד יותר מידי בעת העיגון החוקי האחרון של העוולה במסגרת חוק עוולות מסחריות. חוק זה נותן הגנה מרחיקת לכת לבעל עסק במוניטין שרכש. הגנה שכזו עלולה לגרום לפגיעה יתרה בעקרון התחרות החופשית המושתת על חופש העיסוק. לפי המצב החוקי הקיים בישראל, נוצר מצב בו בעל עסק חדש חשוף לתביעה בגין עוולת גנבת עין ולתשלום פיצויים מרחיקי לכת, אשר במהותם הרתעתיים-עונשיים, אף שלא הסב כלל נזק לתובע. בנוסף ייתכנו במקרה שכזה הנתונים הבאים: (א) לא הייתה לנתבע כל כוונה לגזול מוניטין של אחר והוא אף לא ידע על גזלה זו. (ב) הנתונים העובדתיים היו שנויים במחלוקת, אך על-פי שיקול דעת בית-המשפט, חוזי המוצר של הנתבע אכן דומה, אם כי לא זהה למוצרו של התובע. אם הפסיקה בישראל לא תדע לרסן עצמה, ולשמור על איזון ראוי בין חופש הקניין לחופש העיסוק בתחום דיני גנבת העין, ייפגע חופש התחרות וייפגע יצר העשייה, החידוש והיצירה.
כביש 87
כביש 87 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של בקעת כינרות ומרכזה של רמת הגולן, מצומת כפר נחום במערב ועד לצומת בשן במזרח. אורכו של הכביש הוא 35 ק"מ.
העבודות על הכביש החלו במחצית השנייה של שנת 1970 והכביש תוכנן להיות ציר הגישה המרכזי לגולן. ביולי 1972 נחנך גשר אריק על הירדן שנבנה במסגרת הכנת הכביש, אולם בסוף 1972 הוא היה עדיין ללא שימוש, למרות שכוסה אספלט, בגלל שקטע הכביש שממערב לירדן, עד כפר נחום לא נפרץ. במרץ 1973 הודיע דובר מע"ץ שהעבודות על הכביש יחלו בימים הקרובים. הכביש הושלם בתחילת 1979.
צומת (רשת)
צומת (באנגלית: Vertice, Node) הוא כל ייצוג ברשת של גורם.
הצומת יכול להיות מחובר לצמתים אחרים על ידי קשתות (הקשרים או החיבורים בין הצמתים).
בגרפים, הצומת הוא ייצוג תאורטי בלבד. ברשתות, לצומת יכולות להיות תכונות והוא יכול לייצג ישות מהעולם האמיתי.
ברשת מחשבים.
צומת הוא כל רכיב המהווה חלק מרשת מחשבים ומסוגל לשלוח, לקבל ולהעביר חבילות מידע באותה הרשת. צמתים יכולים להיות מחשבים, מחשבי כף יד, טלפונים סלולריים או רכיבי רשת כמו גשרים, רכזות ונתבים.
כמו כן, המונח צומת רשת מתייחס לקבוצה של מכשירים, לא בהכרח באותו מיקום גאוגרפי, שמספקים שירותים לרשת ומנוהלים כיחידה אחת.
צמתים שמנתבים מידע וגם מקבלים ושולחים מידע נקראים צמתי על.
לכל צומת ברשת חייבת להיות כתובת MAC.
תרבות הגוף בתקופת הרנסאנס וההומניזם
בתקופת הרנסאנס, שעמדה בסימן תחייתן של התרבויות הקלאסיות, ההלנית והרומית, חל שינוי קיצוני בתפיסת הגוף ביחס לימי הביניים. בדומה לתחומי חיים אחרים ברנסאנס, גם תרבות הגוף החדשה הייתה למעשה חיקוי ושחזור של תרבות הגוף ביוון העתיקה.
רקע.
בשורת הרנסאנס ביקשה לערער את המוסכמות שהורתה הכנסייה במשך דורות רבים בימי הביניים, לפיהן חיי האדם בעולם הזה הם נטולי חשיבות כשלעצמם, בחינת מסדרון הכנה לחיים שלאחר המוות. לעומת זאת, בתקופת הרנסאנס שבמרכזה הועמד ההומניזם, העלתה על נס את טובת האדם, פיתוח הרוח האנושית ועידונה, ובתמצית – הצבת האדם בטבור היקום והדינמיקה החברתית, במקום האל.