נישואיה עם ג'נסן נכשלו כשפגשה את קרל לרנר (1912–1973), במאי תיאטרון נשוי שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית בארצות הברית. שניהם הקימו מגורים זמניים בנבאדה וקיבלו גירושין ברינו; המדינה הציעה תנאים קלים יותר לגירושים מאשר מדינות אחרות. קרונשטין ולרנר נישאו ועברו להוליווד, שם ניהל קרל קריירה בתחום הקולנוע.
בשנת 1946, סייעה בייסוד סניף לוס אנג'לס של קונגרס הנשים האמריקאיות, ארגון החזית הקומוניסטית. היא ובן זוגה עסקו בפעילות באיגודים מקצועיים, זכויות אזרח, ואנטי מיליטריזם. הם סבלו מעליית מקארתיזם בשנות החמישים, במיוחד לאחר פרסום הרשימה השחורה של הוליווד.
הלרנרים חזרו לניו יורק. ב -1951 שיתפה לרנר פעולה עם המשוררת איב מריאם על מחזמר, "שירת נשים". הרומן של לרנר "לא פרידה" פורסם בשנת 1955. לרנר חזרה לניו יורק ללמוד בבית הספר החדש למחקר חברתי, שם קיבלה תואר ראשון בשנת 1963. היא אמרה כי מעמדה המתמיד גרם לה לחשוב על "אנשים שלא היה להם קול לספר סיפור משלהם, תובנותיה של לרנר השפיעו בסופו של דבר על החלטתה לזכות בתואר דוקטור בהיסטוריה ולאחר מכן לסייע בהבאת ההיסטוריית נשים כמשמעת אקדמית סטנדרטית ". בשנת 1963 היא הציעה את הקורס הראשון לקולג' בהיסטוריית נשים, שלא היה לה אז מעמד בתחום הלימודים באקדמיה.
בתחילת שנות ה -60, לרנר ובעלה כתבו יחד את תסריט הסרט B\lack Like Me (1964), המבוסס על ספרו של העיתונאי הלבן ג'ון הווארד גריפין. הוא דיווח על שישה שבועות של נסיעות בעיירות קטנות וערים של הדרום העמוק שעבר כאיש שחור. קארל לרנר ביים את הסרט, בכיכובו של ג'יימס וויטמור.
לרנר המשיכה ללימודים לתואר שני באוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה את התואר שני בשנת 1965 ודוקטורט בשנת 1966. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "האחיות שרה ואנג'לינה גרימקה מדרום קרוליינה: מורדות נגד העבדות", מחקר של שרה מור גרימקה ואנג'לינה גרימקה, אחיות ממשפחה שהחזיקה עבדים, שהפכו לאבוליטיסטים בצפון. כאשר הבינו כי לאחיהן המנוח היו בנים מעורבים, הן עזרו במימון לימודיהם של הבנים.
בשנת 1966 הפכה לרנר לחברה מייסדת בארגון הלאומי לנשים (NOW), ושימשה כמנהיגה מקומית וארצית לתקופה קצרה. בשנת 1968 קיבלה את המינוי האקדמי הראשון שלה במכללת שרה לורנס. שם פיתחה לרנר תואר שני באמנויות בתולדות נשים, אשר שרה לורנס הציעה בתחילת 1972; זה היה תואר ראשון אמריקאי בתחום. לרנר לימדה גם באוניברסיטת לונג איילנד בברוקלין. לרנר גם לימדה באוניברסיטת לונג איילנד בברוקלין.
בשנות ה-60 וה- 70 פרסמה לרנר ספרים ומאמרים מדעיים שסייעו בהקמת ההיסטוריית נשים כשדה לימוד מוכר. המאמר שלה משנת 1969, "הגבירה והנערה המילולית: שינויים במעמד האישה בעידן ג'קסון", שפורסם בכתב העת American Studies, היה דוגמה מוקדמת ומשפיעה לניתוח מעמדי בהיסטוריית נשים. היא הייתה בין הראשונים שהביאה נקודת מבט פמיניסטית מובהקת לחקר ההיסטוריה.
בין עבודותיה החשובות ביותר נכללות האנתולוגיות הדוקומנטריות "נשים שחורות באמריקה הלבנה" (1972) ו"החוויה הנשית" (1976), אותן היא ערכה יחד עם איסוף החיבורים "הרוב מוצא את העבר" (1979).
בשנת 1979 לרנר עמדה בראש המכון להיסטוריית נשים, כנס בן 15 יום (13–29 ביולי) במכללת שרה לורנס, בחסות המכללה, ארגון הפעולה לנשים ומכון סמיתסוניאן. השתתפו באירוע מנהיגים של ארגונים לאומיים למען נשים ונערות. כאשר נודע למשתתפי המכון על ההצלחה של שבוע ההיסטוריית נשים שנחגג בסונומה קאונטי, קליפורניה, הם החליטו ליזום הנצחות דומות בארגונים שלהם, בקהילות ובמחוזות הספר שלהם. הם גם הסכימו לתמוך במאמץ לקיים את "שבוע ההיסטוריה הלאומי של נשים". פעולות אלה סייעו לייסודו של חודש ההיסטוריה הנשית.
בשנת 1980 עברה לרנר לאוניברסיטת ויסקונסין במדיסון, שם הקימה את הדוקטורט הראשון בתחום ההיסטוריית נשים. במוסד זה כתבה מספר מאמרים בהם "הולדת הפטריארכיה" משנת 1986, "יצירתה של התודעה הפמיניסטית" משנת 1993, חלקים 1 ו -2 של "נשים והיסטוריה; מדוע ההיסטוריה חשובה" (1997), ו- "Fireweed: אוטוביוגרפיה פוליטית" (2002).
מ -1981–1982 שימשה לרנר כנשיאת ארגון ההיסטוריונים האמריקאים. כמנהלת החינוכית של הארגון, סייעה להפוך את ההיסטוריית נשים לזמינה למנהיגי ארגוני נשים ומורים בבתי ספר תיכוניים.
עבודות נבחרות.
לרנר ערכה את הספר "נשים שחורות באמריקה הלבנה: היסטוריה דוקומנטרית" (1972), המתאר 350 שנה של תרומתן של נשים שחורות להיסטוריה, למרות מאות שנים של שעבוד שבהן התייחסו אליהן כאל רכוש. זה היה אחד הספרים הראשונים שתיארו את תרומתן של נשים שחורות בהיסטוריה.
בספר "יצירת הפטריארכיה" (1986), הכרך הראשון של "נשים והיסטוריה", חקרה לרנר את הפרהיסטוריה, בניסיון לאתר את שורשי הדומיננטיות הפטריארכלית. היא הגיעה למסקנה כי הפטריארכיה היא חלק ממצבים ארכאיים המרכיבים את האלף השני לפנה"ס. לרנר סיפקה ראיות היסטוריות, ארכאולוגיות, ספרותיות ואמנותיות לרעיון שהפטריארכיה היא מבנה תרבותי. היא האמינה כי כוחה העיקרי של הפטריארכיה הוא אידאולוגי וכי בחברות המערב הוא "ניתק את הקשר בין נשים לבין האלוהי."
"יצירת התודעה הפמיניסטית: מימי הביניים ועד 1870" (1993) היא הכרך השני של "נשים והיסטוריה". בספר זה היא סוקרת את התרבות האירופית מהמאה השביעית עד למאה התשע-עשרה, ומציגה את המגבלות שהטילה תרבות של גברים. לאחר המאה השביעית, יותר כתבים מאת נשים החלו לשרוד, ולרנר משתמשת בהם כדי להראות את התפתחות של מה שהיא מגדירה כחשיבה פמיניסטית. היא מדגימה את הדרכים הרבות שבהן נשים "עקפו או הגדירו מחדש או ערערו את המחשבה הגברית". היא בוחנת בפירוט את המחסור החינוכי של הנשים, את הבידוד שלהן ממספר רב של מסורות החברות ואת המפלט שמצאו בכתיבה. כתיבה זו החלה לרוב כדתית או נבואית, ושימשה עבור הנשים אמצעי "ייצור אידאולוגי", שבו הגדירו מחדש את עתידן במנותק מן הפטריארכיה.
ספרה "Fireweed: אוטוביוגרפיה פוליטית" (2003) הוא תיאור מפורט של חייה מילדותה בווינה דרך המלחמה וההגירה, עד שנת 1958. באותה שנה היא החלה את לימודיה הפורמליים בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק, מוסד שהוקם על ידי פליטים אירופים רבים מהרדיפות הנאציות. היא האמינה שחינוך הוא קריטי למימוש עצמי עבור נשים.
מוות.
לרנר נפטרה ב-2 בינואר 2013, מדיסון, ויסקונסין, בגיל 92. היא הותירה אחריה ילדים בוגרים.
סטאר 244
סטאר 244 (בפולנית: Star 244) היא משאית, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הפולנית "Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star בין השנים 1975–2000.
דגמי "סטאר 200" היו בשרות מכבי אש, הפולני כבאיות.
דגמי "סטאר 244" יוצרו עם הנעות: 2x4, והנעה כפולה 4x4.
קוצרא
אולטרסאונד גינקולוגי
בדיקת אולטרסאונד גינקולוגי היא בדיקת הדמיה לסקירת איברי האגן אצל האישה כולל צוואר הרחם והרחם, השחלות והחצוצרות ומבנים אחרים במערכת הגינקולוגית. הבדיקה מאפשרת גם אבחון כלי הדם המספקים דם לאיברים האלה. השימוש בגלי קול בתדירויות גבוהות במכשיר אולטרסאונד, מאפשר קבלת תמונות ברזולוציה טובה יחסית של איברי האגן. בדרך כלל הבדיקה מאפשרת קבלת ממצאים רפואיים אחרים רלוונטיים לאזור האגן. יתר על כן, בדיקת אולטרסאונד בשונה מבדיקות אחרות כמו צילומי רנטגן, אינה מחייבת חשיפה לקרינה מייננת, שמהווה גורם סיכון להתפתחות סרטן.
פרוצדורות.
הבדיקה יכולה להתבצע על ידי הדמיית אולטרה סאונד באזור הבטן, בדרך כלל עם שלפוחית שתן מלאה המשמשת כנוגד אקוסטי כדי לקבל הדמיה טובה יותר של איברי האגן, או על ידי בדיקת אולטרה סאונד וגינלית עם מתמר וגינלי שתוכנן במיוחד. הדמיה וגינלית;משתמשת בתדר גבוה יותר של הדמיה, מה שנותן רזולוציה טובה יותר של השחלות, הרחם, רירית הרחם (החצוצרות בדרך כלל בלתי נראות, אלא אם כן נפוחות), אבל היא מוגבלת עד העומק של החדירה, ואילו נגעים או הרסים גדולים בתוך הבטן נראים טוב יותר. הימצאות;שלפוחית מלאה בחלק שנערך על אזור הבטן של הבדיקה חיוני לקבלת תוצאה טובה יותר של ההדמיה, מאחר שהקול יכול לעבור בסביבה נוזלית עם פחות הצטמצמות, מה שמסייע לחזות טוב יותר את הרחם ואת השחלות הנמצאות מאחורי שלפוחית השתן. ההליך הוא נחשב פולשני כאשר מבוצע בתוך הוגנה. סריקות מבוצעות על ידי אנשי מקצוע בתחום הבריאות הנקראים סונוגרפרז, או גינקולוגים מוכשרים באולטרסאונד.
שימושים.
בהדמיה וגינלית ניתן להסיר ציסטות שחלתיות (שק סגור בעל קרום בלתי נורמלי שמתפתח ברקמות הגוף). טכניקה זו משמשת גם בהסרת ביציות מהשחלות כחלק מתהליך הפריה חוץ גופנית.
השימוש בבדיקת אולטרה סאונד גינקולוגית מופרז לעיתים, בעיקר, כשמשמש כסורק עבור סרטן השחלות אצל נשים שאינן בסיכון לגידול מסוג זה יש הסכמה כי לנשים עם רמת סיכון ממוצעת לחלות בסרטן השחלות לא מומלץ לעבור בדיקת אולטרה-סאונד לגילוי סרטן.
בדיקה תקינה מעידה על איברים המתפקדים באופן תקין באגן אצל האישה. גורמים שונים משפיעים על התוצאות בבדיקה שנחשבת לשלילית, כולל האיבר שהתגלה בו תפקוד לא תקין, סוג הממצא, רקע רפואי של הנבדקת, סיבת ביצוע הבדיקה, הגיל שלה ועוד גורמים אחרים. לפי כך, קיים מגוון רחב של תוצאות קליניות ופרוגנוזות שיכולות להיות עם או בלי משמעות רפואית כלשהי.
סונוהיסטירוגרפיה.