בשנת 1982 נפצע באימון לקראת עליה ללבנון ואיבד את הראיה בעינו השמאלית.
בין השנים 1989–1996 כיהן כמזכ"ל מועצת יש"ע ועסק, בין היתר, בהתמודדות עם הסכמי אוסלו ובהמשך פיתוח ההתנחלויות חרף התנאים החדשים. בשנת 1997 כיהן כראש המחלקה להתיישבות במשרד הביטחון ובנוסף היה חבר דירקטוריון קרן קיימת לישראל. לאחר ההכרזה על בית אל כמועצה מקומית נפרדת מונה לראש המועצה הראשון, תפקיד שבו כיהן כארבע שנים, עד שנכנס לכנסת מטעם סיעת איחוד לאומי-ישראל ביתנו, בעקבות רצח השר רחבעם זאבי בתשרי תשס"ב (2001).
חבר הכנסת ושר.
הכנסת ה-15.
אריאל נכנס לראשונה לכנסת ב-17 באוקטובר 2001 בעקבות הירצחו של רחבעם זאבי. בוועדות הכנסת, החוץ והביטחון, הפנים ואיכות הסביבה, ועדות משותפות לתקציב הכנסת ולתקציב הביטחון ובמספר ועדות מיוחדות: לבעיית העובדים הזרים, דחיית שירות לתלמידי ישיבות, המשנה בנושא שדלנים וחקירה פרלמנטרית בנושא תאונות הדרכים.
הכנסת ה-16 וה-17.
התמודד במסגרת רשימת האיחוד הלאומי ובחצי הראשון של שנת 2003 צוין כאחד מחברי הכנסת החרוצים במושב הכנסת וכאחד מבין שמונה חברי כנסת שהשתתפו בכל הישיבות וההצבעות.
בבחירות לכנסת השבע עשרה מוקם במקום השישי ברשימה, אחרי שוויתר מיוזמתו לח"כ פרופ' אריה אלדד על המקום החמישי. במסגרת רשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל הוצב במקום התשיעי ונבחר לכנסת.
הכנסת ה-18.
עם הקמת הבית היהודי, מפלגה שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ונועדה לאחד את המפלגות שהשתתפו ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל, הוצב אריאל במקום השלישי ברשימתה לכנסת. זמן קצר לאחר מכן החלו חלק מאנשי המפלגה, ובראשם מפלגת מולדת לפרוש ממנה. תקומה החליטה להישאר בבית היהודי, אך לאחר שהתגלעו מחלוקות בין אריאל לבין שאר ראשי מפלגת הבית היהודי באשר לסמכויותיו במפלגה ובאשר למעמדם של רבני תקומה, ועל רקע בחירתו של זבולון אורלב למקום השני במפלגת הבית היהודי, פרש אריאל עם מפלגת תקומה, בעידוד רבני המפלגה, ימים ספורים לפני הגשת הרשימות לכנסת והצטרף לרשימת האיחוד הלאומי-מולדת והוצב בה במקום השני.
ב-8 ביוני 2009, נבחר לנציג האופוזיציה בוועדה לבחירת שופטים על חודו של קול.
במהלך כהונתו בכנסת ה-18 יזם אריאל את חקיקתם של מספר חוקים, ובהם:
ב-2012 מונה ליושב ראש בוועדה לענייני ביקורת המדינה.
הכנסת ה-19 ושר הבינוי.
לקראת בחירות לכנסת התשע עשרה נבחר אריאל לעמוד בראש סיעת האיחוד הלאומי ובראש מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה. ב-29 בנובמבר 2012 חתם עם נפתלי בנט על ריצה משותפת של מפלגתו (ללא כלל סיעת האיחוד הלאומי) עם מפלגת הבית היהודי, כאשר אריאל מוצב כמספר 2 ברשימה, אחרי נפתלי בנט. הרשימה זכתה ל-12 מנדטים, מתוכם 4 לאיחוד הלאומי - תקומה.
מונה לראש צוות המשא ומתן הקואליציוני מטעם סיעת הבית היהודי בכנסת ה-19.
ב-19 במרץ 2013 מונה לשר הבינוי והשיכון בממשלת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו, אשר הוקמה לאחר הבחירות לכנסת ה-19. חבר בוועדת השרים לענייני חקיקה. בנובמבר 2014 בעקבות איומים על חייו הוצמד לו מאבטח. כשר הבינוי קידם בנייה בכל רחבי הארץ, כולל בשטחי יהודה ושומרון. ב-2014 שיווק משרד הבינוי כ-50,000 יחידות דיור חדשות, המספר הגבוה ביותר מאז גל העלייה של שנות ה-90. כמו כן, יזם וקידם את תוכנית "מחיר מטרה" להקטנת יוקר הדיור ומחירי הדירות.
דוח מבקר המדינה לשנת 2017 כלל ביקורת על התנהלותו, על פיה עקף את הדרג המקצועי במשרדו כך שרוב הגרעינים שקיבלו תקציב במסגרת תוכנית לחיזוק ההתיישבות היו גרעינים תורניים, המזוהים מבחינה דתית ופוליטית עם מפלגתו.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום שני אחרי יו"ר המפלגה - נפתלי בנט.
הכנסת ה-20 ושר החקלאות.
בכנסת ה-20 מונה אריאל לשר החקלאות ובין השאר קיבל תחת אחריותו את מנהלת השירות הלאומי.
כשר החקלאות פעל להפחתת ההתעללות בבעלי חיים, בין השאר על ידי הגברת הפיקוח והחמרת הענישה כנגד העוברים על חוק חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים). ביוני 2015 יזם שורת תיקונים לחוק, המחמירים את הענישה על המתעללים בבעלי חיים. בספטמבר 2015, לקראת שנת ה'תשע"ו, יזם קמפיין להחלפת מנהג תרנגול הכפרות בצדקה, מטעמי צער בעלי חיים. בנובמבר 2015 הורה להפסיק לתקצב עיקור וסירוס של חתולי רחוב, ולהפנות את המשאבים למחקר, על מנת למצוא פתרון לבעיית ההתרבות של בעלי חיים משוטטים שאינו כולל סירוס, עיקור או הריגה. עמותת תנו לחיות לחיות עתרה לבג"ץ נגד ההחלטה, והיועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין הנחה את אריאל לבטל אותה, אריאל קידם רפורמות להגדלת כמות הבשר הטרי המיובא לישראל ולהארכת חיי המדף שלו, לשם הפחתת כמות הבהמות הנשלחות בתנאים קשים לשחיטה בישראל. עם זאת, התנגד להצעת חוק לביטול הדרגתי של המשלוחים החיים, בנימוק שתפגע במשלח ידם של העוסקים בתחום ותעלה את מחיר הבשר. התנגדותו נדחתה בישיבת הממשלה.
במרץ 2016 הודיע כי בכוונתו להביא לאישור הממשלה תוכנית להעברת מרכז וולקני לגליל, במטרה לקדם את פיתוח הגליל ובמקביל להפשיר כשלושת אלפים דונם לבנייה באזור המרכז. אנשי המכון התנגדו למהלך. בנובמבר אותה שנה ביקר ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב במרכז, לאחר חתימת הסכם כלכלי בהיקף של 11 מיליארד דולרים, והביע עניין ברחפן של המכון המשמש למחקר, בעלות של כ-167,000 שקלים. השר אריאל קיבל במקום את אישורו של מנכ"ל משרדו, שלמה בן אליהו, והחליט להעניק את הרחפן למדבדב, אף על פי שלפי הוראות החשב הכללי באוצר, מותר לשר להעניק לאורח מתנה בשווי 700 שקל לכל היותר. משרד החקלאות הודיע שירכוש רחפן חדש עבור המכון. מנכ"ל המשרד אמר שההצעה למסור את הרחפן לרוסים נאמרה על ידי אריאל בבדיחות הדעת וגם אישורו ניתן בבדיחות הדעת, ואילו הרוסים לקחו זאת ברצינות.
ב-14 בינואר 2019 התמודד בבחירות על ראשות האיחוד הלאומי-תקומה והפסיד לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'. אריאל לא התמודד בבחירות לרשימת המפלגה ועל כן לא השתתף בבחירות לכנסת העשרים ואחת. גם לאחר סיום כהונתו בכנסת, המשיך לכהן כשר בממשלת המעבר, עד שהתפטר ב-15 בנובמבר 2019.
ב-2016 פעל אריאל לקידום תוכנית להעברת שטחים לבדואים בנגב. באוגוסט 2021 פורסם שאריאל מייעץ בשכר למועצה האזורית לקיה על הסדרת הבנייה הבלתי חוקית של הבדואים בנגב.
מערך השירות הלאומי.
בעקבות המעורבות של ארגוני שמאל בישראל דוגמת "בצלם" ו"שוברים שתיקה" בדו"ח ועדת החקירה של האו"ם בנושא עימות ישראל-עזה 2014 הורה אריאל על ביטול תקני השירות הלאומי בארגונים אשר פועלים נגד הממשלה וחיילי צה"ל. החלטה זו נפסלה על ידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר, בנימוק שקביעת הקריטריונים להענקת תקני שירות היא באחריות המשרד לשוויון חברתי ובידי מנכ"ל הרשות לשירות לאומי-אזרחי.
עמדותיו ופעילותו הציבורית.
כמו יתר חברי סיעתו, היה בין המתנגדים הבולטים לתוכנית ההתנתקות, והוא עבר להתגורר בכפר דרום לאות מחאה. בהפגנה בכפר מימון תמך בפריצת הסגר על גוש קטיף, מהלך שלא יצא לפועל.
מתנגד נמרץ לפינוי של התנחלויות, ולדבריו אף העביר למתנחלים מידע אודות תנועת הכוחות של צה"ל באירועי פינוי בחבל עזה, בצפון השומרון ובגבעת אסף.
ייסד את החזית הכתומה – פורום של חברי כנסת ואנשי ציבור – שעוסק במתן סיוע ומענה למצוקות של מפוני גוש קטיף וצפון השומרון ועמד בראש השדולה למענם בכנסת. אריאל הגיש מספר הצעות חוק והחלטות כנסת שמטרתן לשפר את הטיפול במפונים, ומתווך בין המפונים לוועדות השונות של הכנסת ומשרדי הממשלה.
הזכיר רבות את יונתן פולארד במאמריו והיה יושב ראש השדולה למען פולארד בכנסת. בחודש דצמבר 2010, בעקבות כינוס מיוחד של השדולה, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו להגיש לממשל בארצות הברית בקשה רשמית לשחרור פולארד, לראשונה מאז כליאתו.
יזם את חוק חג הסיגד שעבר בכנסת בשנת תשס"ח.
מלבד פעילות במישור המדיני, פעל בתחומי חינוך, צרכנות, חברה ואיכות הסביבה, וחוקק חוקים הנוגעים אליהם. בהם, חוק האוסר על פיטורי אישה שחזרה ממקלט לנשים מוכות.
תומך בהחמרת הענישה לשם הרתעה. בין השאר הציע להחמיר את הענישה על עבירות של עיסוק לא בטיחותי בחומרים מסוכנים, תמך בהחמרת הענישה על גניבת תשתיות, הגיש הצעת חוק להחמרת הענישה כלפי שוטרים אלימים וביקש לאפשר למנהלי בתי ספר לבצע חיפוש בתיקי התלמידים. מנגד, אריאל תמך במתן חנינה נרחבת לכבוד חגיגות 60 שנה למדינת ישראל, לעבריינים שמעדו באופן חד פעמי.
עולה להר הבית בקביעות ופועל למען העלאת המודעות לחשיבות הר הבית לעם היהודי.
חיים אישיים.
ב-1977 התחתן עם חגית, בת קיבוץ מעגן מיכאל שחזרה בתשובה בעקבות הקשר עמו. חגית עובדת כמטפלת הוליסטית מתגוררים בכפר אדומים מאז הקמתו בשנת 1979, ולהם שישה ילדים.
בתו, יעל ישראל, הייתה מנכ"לית עמותת ירוק עכשיו.
מיקאו אוסואי
מיקאו אוסואי (ביפנית: 臼井甕男; 15 באוגוסט 1865 - 9 במרץ 1926) היה מפתח שיטת הריפוי רייקי כפי שהיא מוכרת היום. על פי המסורת של הרייקי, הרייקי היא שיטת ריפוי עתיקת יומין והיא התגלתה מחדש על ידי אוסואי במאה ה-20 על ידי מדיטציה, צום, ולימודי הסוטרות של הבודהיזם.
אוסואי התחנך מגיל 4 במנזר טנדאי בודהיסט.
במשך חייו למד ותירגל בודהיזם, זן, אמנויות לחימה, רפואה סינית, שפות, תאולוגיה ועוד.
התחיל ללמד את דרכו הרוחנית להארה בסביבות 1914. שיטתו הפכה לשיטת טיפול עם הצטרפותו של צ'וג'ירו הייאשי לחוג תלמידיו. עד היום נזקפת לזכותו פיתוחה (או גילויה מחדש) של שיטת הריפוי המוכרת בשם רייקי. מיקאו אוסואי נפטר משבץ ב- 9 במרץ 1926.
נו (אות)