כריסיפוס נהג לכתוב הרבה (אומרים שלא פחות מחמש מאות שורות ליום), אך מתוך כ-700 חיבוריו לא שרד דבר מלבד קטעים אחדים הנכללים בכתביהם של קיקרו, של סנקה ושל סופרים אחרים. הוא נטה לוויכוחים ולפעמים החזיק בשני הצדדים של הוויכוח, וניסה להוכיח דבר והיפוכו. בהשפעת תורתו של הרקליטוס טען כריסיפוס שאין כל משמעות לטוב ללא הרוע, וליום ללא הלילה, המהווים חלק של הסדר שביקום שביסודו מונחת התבונה האלוהית (לוגוס).
מחשבתו של כריסיפוס הושפעה בתחילה מן הפילוסופים ארקסילאוס (שנמנה עם זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית) ואריסטו מכיוס (שהיה תלמידו של זנון מקיטיון), אך לבסוף פיתח את עיקרי תורתו של מורהו קלאנתס. כריסיפוס האמין כי המידות הטובות קשורות קשר בל יינתק עם נפשו וגופו של האדם, וכי נדרשת הרמוניה של גוף ונפש ומידות טובות כדי לחיות חיים בריאים. לדעתו, על האדם לטפח את התכונות המבדילות אותו מן החיות כמו: המתינות, התבונה, הגבורה והכנות.
כריסיפוס חשב כי האצילות נרכשת באמצעות המידות הטובות, ולא ייחס כל חשיבות לתוארי אצילות העוברים בירושה. הוא בז לתהילה ואמר שכל התהילה שבעולם אינה שווה שאדם בעל בינה ינקוף אצבע למענה. היות שלדעתו כל בני אדם מוצאם ממקור אלוהי, הוא הטיף לאהבת הזולת ולטיפוח החברה האנושית כדי להגיע לשיווי משקל חברתי. האסכולה הסטואית דגלה בחזון אחרית הימים של מדינה אוניברסלית שבה לא יהיו אומות ומעמדות, שבה ישלטו הפילוסופים, וכל בני האדם יהיו אחים כילדיו של אלוהים, שהוא היקום וההיגיון הצרוף.
יש שני סיפורים על מותו, ושניהם קשורים ליין. לפי אחד מהם, כריסיפוס שתה יין במשתה קרבן, נהיה מטושטש ומת לאחר חמישה ימים. לפי סיפור אחר, הוא ראה חמור אוכל תאנים, וביקש מאישה זקנה להשקות את החמור כדי "לשטוף את התאנים", ומת מצחוק זמן קצר לאחר מכן.
חייו מתוארים בספר השביעי של "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים" מאת דיוגנס לארטיוס.
מירה מאיר
מירה מאיר (21 במאי 1932 – 5 בינואר 2016) הייתה סופרת, משוררת ועורכת ישראלית, שהתמחתה בספרות ילדים. מבין ספריה, זכו לפרסום רב בעיקר ספרי הילדים.
ביוגרפיה.
מירה מאיר נולדה בשנת 1932 בעיר לודז' שבפולין, ובילדותה, בשנת 1939, עלתה לארץ ישראל עם שני הוריה ואחותה, והמשפחה השתקעה בתל אביב. מאיר גדלה התחנכה בעיר, וסיימה את לימודיה בתיכון חדש, ומנעוריה הייתה חברה פעילה בתנועת השומר הצעיר.
לאחר השירות בצה"ל הצטרפה עם גרעינה לקיבוץ נחשון, בו התגוררה עד יום מותה.
כתבה ספרים וסיפורים לילדים ומבוגרים, והייתה עורכת מדור ספרי ילדים ונוער בספריית פועלים. מאיר כתבה גם פזמונים לילדים, כמו שיר הפתיחה לתוכנית "רגע עם דודלי", ואף עסקה בתרגום.
מאיר נפטרה ב-5 בינואר 2016, בגיל 83. השאירה אחריה ארבעה ילדים.
כתביה.
משיריה שהולחנו כפזמונים:
Destiny
בריכה פרטית
זאב חומסקי
זאב חומסקי (באנגלית: William Chomsky; 15 בינואר 1896 - 21 ביולי 1977) היה סופר עברי ובלשן.
קורות חיים.
חומסקי נולד ב-1896 בעיירה קופל שבאימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיר בתחומי אוקראינה). בשנת 1913, בהיותו כבן 18, היגר לארצות הברית. הוא התיישב תחילה בעיר בולטימור, וכמהגר צעיר היה פועל תעשייה. בשנת 1914 החל בעבודתו כמורה בבתי ספר יהודיים, ובה בעת השלים לימודיו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, ואחר כך באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, ובדרופסי קולג' שבעיר.
בשנת 1922 עקר חומסקי לפילדלפיה, השתקע בה והיה מורה בגרץ קולג'. הוא החל את כתיבתו העברית כבר בשנת 1918, ופרסם ב"לוח אחיעבר" מהגיליון הראשון. כל שנות ישיבתו בארצות הברית היה פעיל בתנועה העברית ובין סופרי העברית. כן כתב מאמרים חינוכיים ולשוניים רבים, שפרסם בעיתונות העברית שם, ב"הדאר", ב"בצרון", ב"שבילי החינוך" ובבמות עבריות אחרות.
מסוף שנות העשרים כתב חומסקי ספרים וספרונים לבתי הספר העבריים. וכן פרסם ספרי מחקר בלשון העברית ובלשון האנגלית.
הוא אביו של נועם חומסקי, אחד הבלשנים המפורסמים בעולם, ומתנגד חריף למדיניות החוץ של ארצות הברית וישראל.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
חומצה זרחתית
חומצה זרחתית, H3PO4, היא חומצה חלשה שנוסחתה המולקולרית H3PO4 (המולקולה של החומצה הזרחתית מורכבת משלושה אטומי מימן, ארבעה אטומי חמצן ואטום זרחן אחד). מספר או"ם - 1805. 3 אטומי המימן חומציים כך שבתמיסה מיימית מתקיימות 3 תגובות שיווי משקל:
מייצרים חומצה זרחתית בתגובה כימית בין המינרל אפטיט, [(Ca5[(PO4)3(Cl,F,OH, לחומצה חזקה: חומצה גופרתית, או לעיתים נדירות יותר חומצה הידרוכלורית.
לחומצה זרחתית שימושים בתעשיית חומרי הניקוי ובתעשיית המזון. בתעשיית המזון משמשת החומצה לייצור מלחים ושיפור יכולת ספיחת מים של מוצרי בשר. חומצה זרחתית נמצאת גם במספר משקאות, ביניהם הקולה, לשם חיזוק תחושת העקצוץ שנגרמת מהפחמן הדו-חמצני וחיזוק משך הזמן של הגזים במשקה. כמו כן נעשה שימוש ניכר בחומצה זרחתית כדישון בתעשיית הפרחים.
זהו המרכיב הפעיל (5%-15%) במספר מוצרי ניקוי .
יושב ראש הרשות הפלסטינית
פרידריך ליסט
גאורג פרידריך ליסט (גרמנית: Georg Friedrich List; 6 באוגוסט 1789 - 30 בנובמבר 1846), היה כלכלן גרמני בולט במאה ה-19, אשר דגל בשיטה הלאומית, עליה גם כתב את ספרו המפורסם "השיטה הלאומית של הכלכלה הפוליטית".
ליסט נולד במחוז וירטמברג, בחלקה הדרום מערבי של גרמניה. הושפע רבות מאלכסנדר המילטון, שהיה שר האוצר הראשון של ארצות הברית, ואשר אופן פעולתו ודרך חשיבתו הייתה מנוגדת ואף ביקורתית ביותר כלפי הדוקטרינה של אדם סמית. ליסט התנגד לעיקרון הכלל עולמי של השיטה הכלכלית, אשר הייתה קשורה בקשר הדוק לדוקטרינת השוק החופשי, אותו עקרון שסמית פיתח וקידם. ליסט שם דגש על הרעיון הלאומי והתעקש על הצרכים המיוחדים של כל אומה בהתחשב בנסיבות ובעיקר ברמת התפתחותה.
השיטה הלאומית של הכלכלה הפוליטית.
בספרו העיקרי, "השיטה הלאומית של הכלכלה הפוליטית", אשר פורסם ב-1841, פיתח ליסט אסכולה כלכלית שקיימת עד היום. בחיבור זה שלל את ההשוואה בין יחידים למדינות בכל הקשור למסחר. ליסט חשב, שסחר חופשי בין מדינות מכשיל את תיעושן של המדינות החקלאיות, וכן, שמדינה מתפתחת שסוחרת ללא מגבלות עם מדינה מתועשת, תיקלע לקיפאון כלכלי. זאת מכיוון שייבוא המוני של מוצרי תעשייה יבלום את התפתחות הכושר היצרני שלה; לפיכך, תמך ליסט בהגנה על התוצרת התעשייתית של המדינות החקלאיות באמצעות מכסי מגן, עד אשר מדינה זו תהפוך למתועשת. הוא השווה בין פרק-זמן, שבו מדינות בתהליך תיעוש זקוקות להגנה פרוטקציוניסטית, לתקופת-חיים אנושית המוקדשת לחינוך. למרות התנגדותו לסחר החופשי הדגיש ליסט שהוא מכיר ביתרונותיו של סחר בינלאומי חופשי וקרא להחזרת השיטה אחרי ש"החינוך התעשייתי" של גרמניה יושלם.
ליסט תרם משמעותית לקידום ולפיתוח הרכבות בגרמניה. ליסט האמין כי פיתוח רשת רכבות בכל אירופה יבטל את מימד האקראיות במלחמה ובכך יוביל לסיום כלל המלחמות באירופה.
השפעתו.
עד 1914 ליסט וקרל מרקס היו שני הכלכלנים והתאורטיקנים הגרמנים המשפיעים ביותר. ליסט למעשה רתם את הלאומיות הגרמנית לאיחוד הכלכלה הגרמנית תוך כדי שהוא מתחשב ברמת התפתחותה המדינית כלכלית וגם בצרכיה של גרמניה. על ידי מערכות של חינוך מקצועי אותם הציע ורעיונו לגבי מערכת רכבות מסועפת הביא לאיחוד גרמניה כולה. בעקבות אנגליה בתקופתה המרקנטיליסטית ולא בעקבותיו של אדם סמית. כך למעשה תמך ליסט בתורה המרקנטיליסטית תוך שהוא שולל מכל וכל את הלסה פר (Laissez faire). וכך גם קרא לגרמניה להגביל את המסחר הבינלאומי המבוסס על יבוא ולהגדיל את היצוא, וכך צרכיה יענו באופן טוב יותר. ליסט ראה את המרקנטיליזם כהקזת כספה וזהבה של האומה, ולכן תמך במחסומים לסחר בדמות מיסים ומכסים ובמיוחד מכסי מעבר.
במהלך המאה השמונה עשרה הופיעו התאוריות של האסכולה הפיסיוקרטית והלסה פר בצרפת ובאנגליה, שכפרו לחלוטין בטענות המרקנטיליסטיות. הוגים כרישר קנטיון ואדם סמית טענו כי מחסומי הסחר לא רק שאינם מועילים לצבירת העושר של אומה, הם גורמים לדלדולו. הפתרון, על כן, טמון ב"לסה פר" ו"לסה פסה" (laissez passer) מילולית הכוונה ל: "תנו לנו לעשות" או"תנו לנו לעבור", כלומר הפחיתו את המכסים ותנו לסחר הבינלאומי להתקיים.
פיתוח נוסף לתאוריה העניק דייוויד ריקרדו, שהראה באמצעות עקרון היתרון היחסי שלו כי סחר בינלאומי חופשי מתגמל לא רק את המדינה המפותחת והחזקה כי אם גם את המדינה החלשה והמפותחת פחות.
לאחר התפתחויות אלו ניתן היה להבחין בהשפעתו הרבה של ליסט על המדינות הגרמניות, עשרות רבות של שנים לאחר מותו. כך כאשר אסכולת הלסה פר נטמעה באופן חזק החל מאמצע המאה ה-18 ואפילו בריטניה שהזדהתה יותר מכל עם התאוריה המרקנטיליסטית (ואשר היוותה דוגמה לליסט) החלה לנוע לכיוון הלסה פר על ידי כך שהחלה להפחית את מסי המעבר, המכסים והגבלות הסחר שהטילה.
למרות כל אלו המדינות הגרמניות המשיכו לדגול בזרם המרקנטיליסטי שקידם ליסט בגרמניה (יחד עם ג'ון סטיוארט מיל באנגליה והנרי קליי בארצות הברית).בנוסף כחלק ממסורת הזרם המרקנטיליסטי, טען ליסט שיש להגן על "תעשיות צעירות" או לא מפותחות עד שיבשילו. גם בסוף המאה ה-19 אימץ אוטו פון ביסמרק את מדיניותו של ליסט המתנגדת לסחר בינלאומי.
גם מעבר לגרמניה, השפעתו של ליסט על התפתחות אומות הייתה משמעותית ביותר, כך לדוגמה יפן במאה ה-19 נהגה לפי המודל שלו.
ימיו האחרונים של ליסט היו קשים, ראשית הוא איבד את הונו האמריקני במשבר כלכלי חמור, בנוסף מחלות בריאותיות תקפו אותו עד ששם קץ לחייו ב-30 בנובמבר 1846.
שלפוחית הזרע