לוק קיקלי (באנגלית: Luke Kuechly; נולד ב-20 באפריל 1991) הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר. הוא שיחק בעמדת הליינבקר בקבוצת קרוליינה פנתרס מה-NFL והיה משחקני ההגנה הבולטים בליגה, הוא זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה ב-2013, נבחר לרוקי השנה בהגנה בשנת 2012, נבחר חמש פעמים לנבחרת העונה (אול-פרו) ושבע פעמים למשחק הפרו בול.
ביוגרפיה.
קיקלי נולד בסינסינטי שבאוהיו האמצעי מבין שלושה אחים.
קריירה במכללות.
בשנת 2009 החל ללמוד באוניברסיטת בוסטון קולג'. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הפוטבול של בוסטון קולג' פתח בהרכב ובתום העונה הוביל את ליגת ה-ACC וסיים שני בכל ה-NCAA עם 158 תיקולים. הוא נבחר לשחקן ההגנה של השנה ב-ACC. בעונתו השנייה הוביל את ה-NCAA עם 183 תיקולים ונבחר לנבחרת העונה בקולג'ים על ידי כל הגופים הבוחרים. בעונתו השלישית הוביל פעם נוספת את ה-NCAA עם 191 תיקולים. הוא נבחר לנבחרת השנה ב-NCAA, זכה בפרס נגורסקי ופרס לוט לשחקן ההגנה המצטיין בקולג'ים, לפרס לומברדי ולפרס בטקס לליינבקר המצטיין. בתום העונה החליט לא להמשיך לשנה נוספת באוניברסיטה ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NFL.
קריירה ב-NFL.
קיקלי נבחר במקום התשיעי בסיבוב הראשון של הדראפט על ידי קרוליינה פנתרס. הוא חתם על חוזה ל-4 שנים בסכום של כ-12.58 מיליון דולר. הוא פתח בכל 16 המשחקים בעונתו הראשונה ורשם 165 תיקולים (103 מהם ללא עזרה), 3 השתלטויות על איבודי כדור ושתי חטיפות. בתום העונה נבחר לרוקי השנה בהגנה.
בעונת 2013 השיג 166 תיקולים (96 מהם ללא עזרה) ו-4 חטיפות. במשחק מול ניו אורלינס סיינטס השיג 26 תיקולים, וקבע בכך שיא NFL. הוא נבחר באותה עונה לשחקן ההגנה של השנה, לנבחרת העונה ולמשחק הפרו בול.
בעונת 2014 השיג 171 תיקולים (107 מהם ללא עזרה), חטיפה אחת וגרימה לאיבוד כדור אחת. הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות לנבחרת העונה ולמשחק הפרו בול. בפלייאוף השיג 10 תיקולים וחטיפה אחת בניצחון מל אריזונה קרדינלס ו-8 תיקולים בהפסד בסיבוב השני לסיאטל סיהוקס.
בעונת 2015 סייע לפנתרס לסיים במאזן הטוב בליגה של 1-15. הוא השיג בעונה זו 118 תיקולים (76 ללא עזרה) 4 חטיפות והשתלטות אחת על איבוד כדור. בפלייאוף השיג 11 תיקולים וחטיפה אחת לטאצ'דאון בניצחון על סיאטל סיהוקס ובגמר ה-NFC השיג 8 תיקולים וחטיפה אחת לטאצ'דאון בניצחון על אריזונה קרדינלס. בסופרבול 50 השיג 10 תיקולים וסאק אחד בהפסד קבוצתו לדנוור ברונקוס.
בעונת 2016 סבל מזעזוע מוח לאחר 10 מחזורים והחמיץ את שאר העונה.
בעונת 2017 נבחר בפעם החמישית ברציפות לפרו בול ובפעם הרביעית לנבחרת העונה. כמו כן זכה בפרס ארט רוני לשחקן ההוגן של העונה.
בינואר 2020 הודיע במפתיע על פרישתו ממשחק.
ערוד (חז&quot;ל)
ערוד (יש הקוראים עָרוֹד; יש קוראים עַרְוָד, בכתיב מלא: ערווד) הוא בעל חיים ארסי המוזכר בספרות חז"ל. ככל הנראה מדובר במין נחש או לטאה. במקורות שונים מכונה גם חברבר.
זיהוי.
על פי העולה מספרות חז"ל הערוד הוא בעל חיים הנושך בני אדם ומזיקם. לעיתים נקרא 'חברבר' (או חורוור) ככל הנראה על שם החברבורות שעל גופו.
הערוד חי בחורים שבקרקע או בחורים שבסלעים.
על פי הספרא החברבר הוא ממיני הצב, כלומר לטאה ("צב" בלשון התנ"ך ובלשון חז"ל הוא חרדון הצב), ועל פי התלמוד הבבלי הערוד הוא הכלאה של מיני זוחלים שונים: "וראיתי נחש שכרוך עליה הצב לימים יצא מהם ערוד"..
רס"ג זיהה את הערוד עם נחש, בנוסף יש שזיהו את הערוד עם נחש שרף (נחש מעופף).
באגדה.
בתוספתא מסופר: "אמרו עליו על ר' חנינא בן דוסא שהיה מתפלל ונשכו ערוד ולא הפסיק. הלכו תלמידיו ומצאוהו מת על פי חורו, אמרו אוי לו לאדם שנשכו ערוד, אוי לו לערוד שנשכו לבן דוסא".
בתלמוד הבבלי מובא המעשה בשינוי פרטים: "מעשה במקום אחד שהיה ערוד והיה מזיק את הבריות באו והודיעו לו לר' חנינא בן דוסא אמר להם הראו לי את חורו הראוהו את חורו נתן עקבו על פי החור יצא ונשכו ומת אותו ערוד נטלו על כתפו והביאו לבית המדרש אמר להם ראו בני אין ערוד ממית אלא החטא ממית באותה שעה אמרו אוי לו לאדם שפגע בו ערוד ואוי לו לערוד שפגע בו ר' חנינא בן דוסא"
במדרשים שונים מסופר שאם הנשוך מקדים ומגיע למים חייו ניצלים. ויש המוסיפים שבמקרה זה הערוד אף מת, בעוד שאם הערוד מקדים להגיע למים, האדם הנשוך מת ושהנס במעשה לר' חנינא בן דוסא היה שנבקע לו מעיין מתחת רגלו.
שאק אוגוסט סטנברג קרוג
שק אוגוסט סטינברג קרוג
אליהו ירקוני
אליהו יַרקוֹני (גרינפֶלד) (כ"ד באלול תרמ"ו, ספטמבר 1886 – י"ז בסיוון תשל"ג, 17 ביוני 1973) היה מחנך עברי ואיש ציבור במושבה פתח תקווה, מורה לטבע שנודע בכינויו "זקן המורים".
ביוגרפיה.
ירקוני נולד בשם אליהו גרינפלד בקיץ 1886 בעיר סלוצק שבפלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), בנם של חסיה לבית פיינברג ואברהם גרינפלד, פקיד אצל סוחר יערות.
קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדרים" ובישיבות שונות ולבסוף בסניף של ישיבת סלובודקה בסלוצק שבהנהלת הרב יעקב דוד וילובסקי (הרידב"ז). יצא להשכלה, ולאחר שלמד כתלמיד אקסטרני נבחן בחינת בגרות בגימנסיה הממשלתית בסלוצק והוסמך כמורה עממי. עבד כמורה ב"חדר מתוקן" בסלוצק במשך כשנה, ואחר-כך בקובלקי שבפלך פולטבה. בנוסף לקח חלק בפעילות הציונית והשתתף בהגנה העצמית היהודית.
בקיץ תרע"ב (1912) עלה לארץ ישראל והיה מורה בשיעורי ערב לעברית בבית הספר לבנות בנווה צדק. כעבור כשנה (תרע"ג) התיישב במושבה פתח תקווה ועבד בה כמורה.
בפברואר 1920 נישא להניה (בת חנה ואלתר ליבוביץ). בני הזוג היו הורים לבן ושלוש בנות.
בהגיעו לגבורות הוענקה לו אזרחות כבוד של פתח תקווה.
ירקוני נפטר ביוני 1973, בגיל 87. נקבר בבית העלמין סגולה בעירו.
אלמנתו הניה נפטרה מספר חודשים אחריו, בחודש מרץ 1974.
הותיר את ארבעת ילדיו: עודד ירקוני, חסיה פרויד, שלומית שפירא ונצה כץ, ונכדים. בנם עודד ירקוני (1921–2002) היה מורה ומחנך כאביו (הארכיון לתולדות פתח תקווה נקרא על שמו). בתם נצה נישאה ליצחק כ"ץ, ראש עיריית רחובות בשנים 1955–1967.
על שמו נקרא הרחוב "המורה אליהו" בפתח תקווה.
אליהו גרינפלד
אלפרד ג. גילמן
חרדון הצב
אלפרד גודמן גילמן
טמפרטורת הגוף
בר יוכני
כיתאב-אי אקדס
לאטוביץ'
לאטוביץ' (בפולנית: Latowicz) הוא כפר במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית למינסק מזובייצקי, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר מאמצע המאה ה-13 כיישוב מבוצר, ובשל מיקומו על דרך מסחר, הפך למרכז מסחרי לסביבתו החקלאית. בשנת 1423 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ונקבעו בו ירידים ושווקים.
פלישת האימפריה השוודית לאזור באמצע המאה ה-17 הביאה לקטיעת שגשוג היישוב, ולצמצום חד במספר תושביו.
יהודי לאטוביץ'.
יהודים ישבו ביישוב מהמאה ה-16, אך בשנת 1596 הוצא צו האוסר על מגוריהם בו. חרף זאת המשיך להתקיים בכפר יישוב יהודי קטן, ומהמחצית הראשונה של המאה ה-19 התקיימה בכפר קהילה. בין השנים 1827 ו-1862 הוטלו מגבלות מגורים על יהודי היישוב, והם רוכזו ברובע אחד בו.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 416 יהודים, כחמישית מתושביו. ב-14 באוקטובר 1942 במהלך הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, שולחו יהודי היישוב למחנה ההשמדה טרבלינקה.
עקדת יצחק (קדישמן)
עקדת יצחק הוא פסל מעשה ידי הפסל הישראלי מנשה קדישמן, שנוצר בשנים 1982–1985 ומוצב ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות, בסמוך לבית המשפט. הפסל, העשוי מפלדת קורטן חלודה חתוכה בלייזר, מורכב משלושה חלקים: האיל, יצחק והנשים המקוננות.
בשנת 1972 חזר קדישמן לישראל לאחר שהייה של 13 שנים בלונדון. שנה לאחר מכן, בפרוץ מלחמת יום הכיפורים, שירת כנהג בחיל הרפואה. לאחר המלחמה הגיע לארץ הפסל האמריקאי ג'ורג' סיגל, שהשתמש בקדישמן ובבנו בן קדישמן כמודלים לפסלו "עקדת יצחק". בפסל היה קדישמן אברהם, ובנו – יצחק. אירוע זה נטע בקדישמן את הרעיון הבסיסי לסדרת פסלי עקדת יצחק של שנות ה-80.
שנת 1982 הייתה שנת משבר בחייו: אמו נפטרה בקיץ, הוא עבר ניתוח מעיים מסובך ובנו התגייס לצבא עם פרוץ מלחמת לבנון. אירועים אלו, ובמיוחד גיוס בנו לצבא, חידדו את רגש האשמה שלו: "כל זה לא היה קורה אלמלא לקחתי את בן ב-72' ואלמלא הכרחתי אותו להיות ישראלי".
החל משנה זו רואה קדישמן בסיפור עקדת יצחק סמל לקורבן מתמשך של העם היהודי בכלל ושל ישראל בפרט: "עקדת יצחק אינה סמל מופשט בעיני. היא חלק מן הביוגרפיה שלי ושל בני דורי, כשם שאולי תהיה גם חלק מהביוגרפיה של ילדיי אחריי". במהלך שנות ה-80 יצר האמן סדרת פסלים גדולה שעוסקת בנושא, ולא הפסיק לעסוק בו בצורות שונות עד מותו. הנושא הפך אצלו למחאה פוליטית כנגד מלחמות בכלל וכנגד מלחמת לבנון בפרט.
הפסל המוצב ברחבת מוזיאון תל אביב הוא השלישי בסדרה. הוא מורכב משלושה חלקים: האיל, פניו של יצחק המת ושתי נשים מקוננות. כולם עשויים פלדת קורטן. האיל הוא הבולט ביצירה, והוא ניצב מעל ליצחק המת. פניו מביעות עצב אבל גם רוע, הניכר בעיניו המחודדות ובזוויות הקרניים המתעקלות מעלה. הנשים ניצבות בצד, צופות ביצחק המת ובוכות כשהן חבוקות זו בזרועות זו.
בכל הפסלים והציורים של קדישמן בנושא זה הוא משנה את המבנה הבסיסי של מיתוס העקדה המקראי: הוא מוציא ממנו את אברהם, הדמות המרכזית, ומחליף אותו באיל, ההופך לדמות השולחת את הבנים אל המוות. האיל הוא ישות בעלת משמעות כפולה: הוא חורש רעה כשהוא שולח את הבנים אל המוות, אך גם מבכה אותם. בדמותו מתגלמים המדינה והאבות.