לאחר מותו של ראש העירייה לשעבר מנפרד רומל בנובמבר 2013 פוליטיקאים מקומיים הציעו לקרוא לשדה התעופה על שמו. ההצעה עוררה ויכוח ציבורי שכן מנפרד היה בנו של הגנרל המפורסם ארווין רומל. ביולי 2014 הוחלט כי שדה התעופה יקרא Flughafen Stuttgart - Manfred Rommel Flughafen.
דאיה סטו
דאיה סטו (; נולד ב-24 במאי 1994) הוא שחיין יפני, הוא 3 פעמים אלוף העולם (ברצלונה 2013, קאזאן 2015 וקוואנגג'ו 2019), 4 פעמים ברציפות אלוף העולם בבריכת 25 מטר (איסטנבול 2012, דוחא 2014, וינדזור 2016 והאנגג'ואו 2018) ובעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. הוא אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי והוא שיאן עולם במשחים ל-200 מטר פרפר (בריכת 25 מטר) ול-400 מטר מעורב אישי (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה.
אלוף עולם בבריכת 25 מטר.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר 2012 זכה סטו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:59.15 דקות, לפני לאסלו צ'ה (4:00.50 דקות) ודוד וראסטו (4:02.87 דקות), שניהם מהונגריה. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:52.80 דקות, אחרי ראיין לוכטה שקבע שיא עולם חדש של (1:49.63 דקות) ולפני לאסלו צ'ה (1:52.89 דקות).
אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה סטו במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.69 דקות, לפני צ'ייס קייליש מארצות הברית (4:09.22 דקות) וטיאגו פריירה מברזיל (4:09.48 דקות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר בדצמבר 2014 זכה סטו ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אסיה חדש של 3:56.33 דקות, לפני בן ארצו קוסוקה הגינו (4:01.17 דקות) ודוד וראסטו (4:01.82 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:48.92 דקות, אחרי צ'אד לה קלו מדרום אפריקה בשיא אליפות חדש של 1:48.61 דקות ולפני פבל קורז'ניובסקי מפולין (1:50.21 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:51.79 דקות, אחרי קוסוקה הגינו שקבע שיא אסיה חדש של 1:50.47 דקות וראיין לוכטה (1:51.31 דקות).
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 הגן סטו על תוארו וזכה במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.50 דקות, לפני דוד וראסטו (4:09.90 דקות) וצ'ייס קייליש (4:10.05 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה סטו במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.71 דקות, אחרי קוסוקה הגינו (4:06.05 דקות) וצ'ייס קייליש (4:06.75 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה 1:54.82 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה בשנת 2017 הגן סטו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.21 דקות, אחרי צ'אד לה קלו (1:53.33 דקות) ולאסלו צ'ה (1:53.72 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 1:54.03 דקות ועלה ראשון לגמר ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.14 דקות, אחרי צ'ייס קייליש שקבע שיא אליפות חדש של 4:05.90 דקות ודוד ורסטו מהונגריה (4:08.38 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי של במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.97 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:56.92 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 זכה סטו בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:48.24 דקות, שיפור לשיא העולם (1:48.56 דקות) בן ה-5 שנים של צ'אד לה קלו שסיים שני בתוצאה טובה משיא העולם גם כן (1:48.32 דקות) ולי זוהאו מסין (1:50.39 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:56.43 דקות, לפני תומאס פרייזר-הולמס מאוסטרליה (4:02.74 דקות) וברנדון אלמיידה מברזיל (4:03.71 דקות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה סטו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.14 דקות, לפני ז'רמי דפלנש משווייץ (1:56.56 דקות) וצ'ייס קייליש (1:56.78 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.95 דקות, לפני ג'יי לית'רלנד מארצות הברית (4:09.22 דקות) ולואיס קליירברט מניו זילנד (4:12.07 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.86 דקות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:50.73 דקות ולפני צ'אד לה קלו (1:54.15 דקות).
במסגרת הליגה הבינלאומית בשחייה שנערכה בלאס וגאס ב-20 בדצמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 3:54.81 דקות, שיפור לשיא בן ה-9 שנים של ראיין לוכטה (3:55.50 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים סטו במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.52 דקות.
פסאודו-פלוטרכוס
פסאודו-פלוטרכוס הוא השם המוסכם שניתן למחברים הלא ידועים של מספר חיבורים פסאודואפיגרפים שיוחסו לסופר היווני פלוטרכוס (המאות ה-1 וה-2 לספירה), אולם כיום ידוע שלא נכתבו על ידו.
בין החיבורים הללו:
כמה מחיבורים אלה נכללו בכמה מהמהדורות של קובץ החיבורים פרי עטו של פלוטרכוס, "מוראליה".
זמנם של חיבורים אלה מאוחר מעט יותר מפלוטרכוס, אולם כמעט כולם משלהי העת העתיקה (המאות ה-3 וה-4 לספירה).
החוקר דייוויד בלנק (Blank) הראה לאחרונה שהחיבור "Pro Nobilitate" נכתב על ידי ארנול לה פרון (Arnoldus Ferronus, Arnoul Le Ferron) ופורסם לראשונה בשנת 1556.
ההשערה היא כי החיבור הפילוסופי הפסאודו-אפיגרפי "על הגורל", הכלול ב"מוראליה" של פלוטרכוס, הוא יצירה מתקופת הביניים  של הפלאטוניזם, מהמאה ה-2 לספירה.
גם החיבור "מעשה טלאים" (ביוונית: Στρωματεῖς; בלטינית: Stromateis), מקור מידע חשוב לפילוסופיה קדם-סוקרטית, מיוחס בטעות לפלוטרכוס.
ישנם כמה חיבורים המיוחסים לפלוטרכוס, שמקורם ככל הנראה בימי הביניים, כמו למשל "המכתב לטריאנוס".
כרימה עבוד
כרימה עבוד (בערבית, ; 13 בנובמבר 1893 – 27 באפריל 1940, בית לחם), ידועה בכינויה "גברת הצילום" (בערבית, ""; באנגלית, "Lady Photographer"), הייתה צלמת ואמנית ערביה-נוצרייה שחיה ועבדה בלבנון ובארץ ישראל בחצי הראשון של המאה העשרים.
ילדות.
כרימה עבוד נולדה בשפרעם לברברה באדר וסעאד עבוד, לזוג נולדו שישה ילדים. אביה שהיה כומר פרוטסטנטי ובהמשך הצטרף לכנסייה הלותרנית והמשפחה עברה לבית ג'אלא בעקבות עבודתו של האב, בין השנים 1899–1905, ומשם לבית לחם, שם הוא מונה לכומר לקהילה הלותרנית המקומית. עבוד למדה בבית הספר שמידט, בית הספר הקתולי לבנות, בעיר העתיקה בירושלים יחד שתי בנות דודה.
קריירת צילום.
ליום הולדתה ה-17 בשנת 1913, עבוד קיבלה מצלמה מאביה. צילומיה הראשונים היו של משפחתה, חברים ובית לחם וסביבותיה. התמונה החתומה הראשונה שלה מתוארכת לאוקטובר 1919.
עבוד למדה ספרות ערבית באוניברסיטה האמריקאית בביירות ולמדה ספרות ערבית. במהלך תקופה זו, היא נסעה לטיול בבעלבכ לצלם אתרים ארכאולוגיים. כסטודנטית היא הקימה אולפן ביתי, לפרנסתה, ובו צילמה נשים וילדים בחתונות וטקסים אחרים. מעבר לכך היא צילמה מבני ציבור בחיפה, נצרת, בית לחם וטבריה.
בשנות השלושים של המאה העשרים, עבוד נחשבה צלמת מקצועית בנצרת, שם משפחתה הייתה מוכרת. סבה היה רוקח בבית החולים האנגלי ואביה שימש כרועה רוחני בעיר. כאשר הצלם המקומי, פאדל סבּא, עזב לחיפה, עלה הביקוש לצילומיה של עבוד בחתונות וצילום פורטרטים. היא חתמה על עבודותיה באנגלית ובערבית: כרימה עבוד - גברת הצילום (Karimeh Abbud - Lady Photographer - : ). החל אמצע שנות השלושים, היא החלה להציע עותקים מצוירים ביד של צילומי הסטודיו.
מותה של אמה ב-1940 טלטל את חייה וכרימה עבוד עזבה את נצרת, תחילה לירושלים ואז לבית לחם. לא ברור איפה הייתה וכיצד מלחמת העצמאות השפיעה על חייה. ידוע שהיא עזבה למקום הולדתו של אביה אל-ח'יאם בלבנון אך חזרה לנצרת ונפטרה שם בשנת 1955. רוב האוסף הצילומים שלה אבד.
סגנון.
רונה סלע מתארת את עבודותיה של עבוד כמתעדות את המציאות היומיומית של הקהילה שבה חייה: עבוד צילמה לפרנסתה אנשים ואירועים קהילתיים ואת המקומות שבהם חיה. צילומים אלו הציגו את חיי הקהילה הנוצרית עד שנות הארבעים. בנוסף לתיעוד היומיומי, על פי סלע, עבוד הגדירה את עצמה בראיון שנתנה לעיתון חיפאי בערבית, הכרמל (), ב-1924 כצלמת הלאומית היחידה.
אוסף תצלומים.
עותקים מקוריים של אוסף התצלומים של עבוד נאספו על ידי ארכיון נצרת. ב-2006 הורחב האוסף לאחר שסוחר עתיקות ישראלי מצא מאות עבודות של עבוד בבית בשכונת קטמון בירושלים. הבית היה בבעלות ערבית עד שנת 1948. מנהל הארכיון בנצרת, אחמד מוראט, רכש את רוב העבודות.
אוסף בוקי בועז לצילום ישראלי כולל גלויות שצולמו על ידי כרימה עבוד.
ב-18 בנובמבר 2016 הציגה גוגל "דודל" (שרבוט גוגל) מיוחד לציון יום הולדתה ה-123 של כרימה עבוד. הדודל הוצג במספר מדינות ערביות אך לא הוצג בישראל.
תרבות הוהוקם