ביוני 2020, פושעים ניסו לחטוף אותו, ופרצו לווילה שלו בפושאן. בנו, חה ג'יאנפנג הצליח להימלט והודיע למשטרה שהצילה אותו, חמישה חשודים נעצרו על ידי המשטרה המקומית.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים ומתגורר בפושאן בכפר הגולף הבינלאומי ג'ונלן, שכונת וילות שפותחה על ידי קבוצת מידאה נדל"ן שבבעלותו.
כיצד לרצוח את אשתך
כיצד לרצוח את אשתך (באנגלית: How to Murder Your Wife) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה משנת 1965, עם ג'ק למון, טרי תומאס, וירנה ליסי וקלייר טרבור בתפקידים הראשיים.
ג'ק למון זכה בפרס Golden Laurel והיה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר. קלייר טרבור הייתה מועמדת לפרס Golden Laurel לשחקנית משנה.
תקציר העלילה.
סטנלי פורד (ג'ק למון) הוא רווק בן 37 שגר בדירה מהודרת במנהטן עם עוזרו/משרתו הנאמן, צ'ארלס (טרי תומאס). צ'ארלס דואג לכל מחסורו מביגוד מתאים עד להתאמה מדויקת של טמפרטורת המים במקלחת. סטנלי הוא צייר קומיקס מוצלח בעיתונים רבים. גיבור סדרת הקומיקס שלו הוא הסוכן באש ברניגאן אותו מגלם סטנלי עצמו עם סדרת ניצבים כשצ'ארלס מצלם אותם וסטנלי הופך את הצילומים לציורי סדרת קומיקס.
סטנלי מרגיש נוח ברווקותו ולא חושב להתחתן למרות הפצרותיו של עורך הדין שלו, הרולד למפסון (אדי מאירוף). הוא מוזמן למסיבה עם ידידיו כשמוכנסת לשם עוגה ממנה יוצאת בחורה יפהפייה (וירנה ליסי). סטנלי השתוי מציע לה נישואים והיא מסכימה ואחד המשתתפים השתויים שהוא עורך דין, משיא אותם. בבוקר קם סטנלי הלום בביתו ומתחיל לעכל את העובדה שהוא נשוי ואשתו מדברת רק איטלקית.
צ'ארלס מודיע לו כי הוא מסתלק היות שבחוזה שלו כתוב שהוא עובד רק אצל רווק. סטנלי לוקח את אשתו להרולד בתקווה שיסדר לו גירושי בזק אבל הרולד אומר שזה לו כל כך פשוט בינתיים אשתו של הרולד, עדנה (קלייר טרבור) דוברת איטלקית ומתיידדת אתה.
סטנלי משנה את הקומיקס שלו מהסוכן האמיץ ל"ברנינגאנים" ובו הוא מתאר את חייהם כזוג נשוי והסדרה מצליחה יותר מקודמתה. אשתו מלעיטה אותו בפסטות והוא משמין. היא מקשטת אותה באופן מוגזם ובעצתה של עדנה היא פורצת לספא במועדון הכושר כדי לראות אם הוא אכן שם ולא בוגד בה. עקב זה מסולק סטנלי מהמקום המיועד לגברים בלבד.
סטנלי רוצה להפסיק את סדרת הקומיקס ב"רציחה" של אשתו. הוא מתכנן את ה"רצח" בעזרת בובה בגודל אשתו כשצ'ארלס מצלם אותו. בתחילה הוא מכניס סם שינה לכוס של אשתו והיא נרדמת. סטנלי "חונק" את הבובה ומטיל אותה לתוך מערבל בטון.
הוא נרדם ליד שולחן העריכה ואשתו מתעוררת, רואה את הציורים ומבינה את כוונותיו, מניחה את טבעת הנישואים ובורחת לאמה באיטליה.
הקוראים משוכנעים שזה קרה באמת וסטנלי לא מסוגל להשיב להיכן נעלמה אשתו. הוא מובא למשפט ומואשם ברצח. הוא מפטר את הרולד ומקבל רשות להגן על עצמו בטענה של "רצח מוצדק" בגלל השתלטות הנשים על חיי הגברים. הוא משכנע בכך את המושבעים והקהל ומזוכה לקול תשואות הגברים.
כשהוא חוזר הביתה הוא רואה שם את אשתו מפוייסת ומחייכת. היא חזרה מאיטליה עם אמה. צ'ארלס אומר לו כי כעת הוא יוכל לרצוח אותה באמת כי אין להעמיד נאשם פעם שנייה על אותה אשמה.
סטנלי מרגיש כי הוא מאוהב כעת באשתו ועונד את הטבעת על אצבעה. צ'ארלס מתבונן באמה ומתאהב בה, גם לה יש רווח בין השיניים הקדמיות.
סגנון גאודי
באנד
באנד (בהונגרית: Bánd) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, הכפר היה מיושב עוד בתקופת האימפריה הרומית. בתחילת במאה ה-15 הכפר נהרס ונבנה שוב בתחילת המאה ה-16.
ברנג
ברנג (בהונגרית: Barnag) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1947 על ידי חיבור של שני הכפרים מגיארברנג (ברנג ההונגרית) ונמטברנג (ברנג הגרמנית).
כמו יישובים רבים באירופה גם בברנג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 174 תושבים, ובשנת 2020 125 תושבים.
יהודי ברנג.
בכפרים שהתאחדו לברנג חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
יהודי ברנג ההונגרית (מגיארברנג)
יהודי ברנג הגרמנית (נמטברנג)
ארנסט לודוויג קירכנר
ארנסט לודוויג קירכנר (בגרמנית: Ernst Ludwig Kirchner; 6 במאי 1880 – 15 ביוני 1938) היה צייר ויוצר אקספרסיוניזם גרמני וממייסדי קבוצת האמנים "הגשר" (בגרמנית: Die Brücke – "די בריקה"). הוא התנדב לשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה, אך עד מהרה סבל מהתמוטטות ושוחרר. עבודתו סומנה כאמנות מנוונת על ידי הנאצים בשנת 1933, ובשנת 1937 נמכרו או הושמדו יותר מ-600 מיצירותיו.
ראשית חייו.
ארנסט לודוויג קירכנר נולד באשפנבורג שבבוואריה. הוריו היו ממוצא פרוסי ואמו הייתה צאצאית של ההוגנוטים, עובדה אליה התייחס קירכנר לעיתים קרובות. כשאביו של קירכנר חיפש עבודה, המשפחה עברה לעיתים תכופות וקירכנר למד בבתי ספר בפרנקפורט ובפרלן עד שאביו זכה בתפקיד פרופסור במכללה הטכנולוגית בקמניץ, שם למד קירכנר בבית ספר תיכון. אף על פי שהוריו של קירכנר עודדו את הקריירה האמנותית שלו, הם גם רצו שהוא יסיים את לימודיו הפורמליים בשנת 1901, אך הוא החל ללמוד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית בדרזדן. המוסד סיפק מגוון רחב של קורסים בנוסף לאדריכלות, כגון רישום חופשי, רישום פרספקטיבה ולימוד היסטורי של אמנות. שם התיידד עם פריץ בלייל, אותו פגש קירכנר במהלך הסמסטר הראשון. הם שוחחו על אמנות יחד ולמדו גם טבע, עם השקפה רדיקלית משותפת. קירכנר המשיך את לימודיו במינכן בין השנים 1903–1904, וחזר לדרזדן בשנת 1905 כדי להשלים את התואר.
בשנת 1905 הקים קירכנר יחד עם בלייל ושני סטודנטים נוספים לאדריכלות, קרל שמידט-רוטלוף ואריך הקל, את קבוצת האמנים Die Brücke ("הגשר"). מכאן ואילך התחייב לאמנות. הקבוצה שאפה להימנע מהסגנון האקדמי המסורתי ולמצוא דרך חדשה לביטוי אמנותי, שיהווה גשר (ומכאן השם) בין העבר להווה. הם הגיבו הן לאמנים בעבר כמו אלברכט דירר, כמו גם לתנועות אוונגרדיות בינלאומיות מודרניות. כחלק מאישור המורשת הלאומית שלהם, הם החיו מחדש טכניקות ישנות יותר, במיוחד הדפסי חיתוך עץ.
הקבוצה נפגשה בתחילה בסטודיו הראשון של קירכנר, שהיה בעבר אטליז. בלייל תיאר אותו כ"מקום של בוהמיין אמיתי, מלא ציורים המונחים בכל מקום, רישומים, ספרים וחומרי אמן – הרבה יותר כמו מגורים רומנטיים של אמן מאשר ביתו של סטודנט מאורגן היטב לאדריכלות".
הסטודיו של קירכנר הפך למקום שביטל מוסכמות חברתיות כדי לאפשר יצירת אהבה מזדמנת ועירום תכוף. מפגשי ציור חיים קבוצתיים התקיימו באמצעות מודלים מהמעגל החברתי, ולא אנשי מקצוע, ובחירת תנוחות של רבע שעה לעידוד הספונטניות. בלייל תיאר דוגמנית אחת כזו, איזבלה, ילדה בת חמש עשרה מהשכונה, כ"אדם תוסס מאוד, בנויה להפליא, שמחה, ללא שום דפורמציה שנגרמה על ידי האופנה המטופשת של המחוך ומתאימה לחלוטין לדרישותינו האמנותיות במיוחד במצב הפריחה של ניצניה הילדותיות."
בספטמבר ובאוקטובר 1906 נערכה התערוכה הקבוצתית הראשונה, שהתמקדה בעירום הנשי, באולם התצוגה של זייפרט ושות' בדרזדן.
בשנת 1906 פגש את דוריס גרוס, שהייתה הדוגמנית המועדפת עליו עד שנת 1911. בשנים 1907–1911 שהה במהלך הקיץ באגמי מוריצבורג ובאי פמרן עם אמנים אחרים. בעבודתו הופיע העירום הנשי בסביבות טבעיות. בשנת 1911 הוא עבר לברלין, שם הקים בית ספר פרטי לאמנות, בשיתוף פעולה עם מקס פכשטיין במטרה להפיץ את הוראת הציור המודרנית. המוסד לא זכה להצלחה ונסגר בשנה שלאחר מכן, אז החלה גם מערכת יחסים שלו עם ארנה שילינג שנמשכה כל חייו.
בשנת 1913, כתב את ההיסטוריה של "הגשר" שהתפרקה באותה שנה. בשלב זה הוא ביסס זהות אישית עם תערוכת היחיד הראשונה שלו, שהתקיימה במוזיאון אסן. במהלך השנתיים הבאות הוא צייר סדרה של סצינות רחוב שהציגה את רחובות ברלין, עם דמויות של הולכי הרחוב.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בספטמבר 1914 התנדב קירכנר לשירות צבאי. ביולי 1915 הוא נשלח להתאמן כנהג ביחידת המילואים של גדוד ארטילריה שדה. אבל הוא שוחרר לאחר התמוטטות נפשית.
לאחר מכן שב קירכנר לברלין והמשיך לעבוד והפיק ציורים רבים, כולל דיוקן עצמי כחייל (1915); בדצמבר 1915 הוא התקבל לסנטוריום שם אובחן כסובל מתלות חזקה בורונאל ואלכוהוליזם. במשך 1916 חזר קירכנר מעת לעת לברלין לכמה שבועות בכל פעם כדי להמשיך בעבודה בסטודיו שלו. הוא גם הפיק סדרת ציורי שמן ורישומים רבים במהלך שהותו בסנטוריום בקוניגשטיין. לאחר תערוכה של עבודותיו בגלריה של לודוויג שיימס, בפרנקפורט, באוקטובר 1916, מכר קירכנר עבודות רבות והחל להסתדר כלכלית. בדצמבר הוא סבל מהתמוטטות עצבים נוספת והתקבל לסנטוריום של ד"ר אדל בשרלוטנבורג בברלין.
דאבוס.
בשנת 1917, נסע קירכנר לדאבוס, שווייץ, שם צפה בתערוכה של ציוריו של פרדיננד הודלר. ביקורו הראשון של קירכנר בדאבוס חפף מזג אוויר קר במיוחד והוא שב לברלין לאחר שהות של עשרה ימים בלבד.
זמן קצר לאחר מכן, חברו הקרוב והמנטור של קירכנר, בוטו גרייף נפטר וקירכנר החליט לחזור לדאבוס לטיפול. שם הוא היה בהשגחתו של ד"ר לוציוס ספנגלר שאילץ את קירכנר לדבוק בכללים ובשגרה קפדניים. קירכנר התרעם עמוקות על כך ועשה כל שביכולתו כדי להונות את הרופא.