היה פעיל במפלגת יחד ולקראת הבחירות לכנסת ה-11 שובץ מטעמה במקום החמישי, אך לא נכנס לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ב-3 מנדטים. בשנת 1992 נבחר לכנסת מטעם מפלגת העבודה, אך אחרי קדנציה אחת בלבד העדיף להתמקד בתפקידו כראש המועצה, מה גם שהחוק האוסר על חברי הכנסת לכהן במקביל כראשי רשויות מקומיות עמד להיכנס לתוקפו.
עם הפיכתה של מעלות-תרשיחא ממועצה מקומית לעיר, בשנת 1996, הוא הוגדר מאותה עת כראש העירייה הראשון שלה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 עזב בוחבוט את מפלגת העבודה והצטרף לקדימה, ממנה פרש כעבור שנה. בהמשך שב למפלגת העבודה.
בוחבוט מנחה תוכנית רדיו בשם "קו העימות" ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2009 נבחר לשמש ראש מרכז השלטון המקומי בישראל. בהמשך השנה התפרסם תחקיר במוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות, שבו נטען כי ניצל את מעמדו כראש עיריית מעלות-תרשיחא כדי להיטיב עם מקורבים.
ב-2018 התמודד מול ארקדי פומרנץ במירוץ לראשות העיר. בסיבוב השני הובס על ידי פומרנץ, שגרף 64% מהקולות.
בוחבוט נשוי-בשנית לקרן ולהם ארבעה ילדים. מנישואיו הראשונים הוא אב לשלושה. אחד מהם הוא השחקן והבמאי אייל בוחבוט.
פרדריק דיליוס
פרדריק דיליוס (Frederick Delius; 29 בינואר 1862 – 10 ביוני 1934) היה מלחין בריטי.
הוריו של דיליוס היגרו מגרמניה לבריטניה בשנת 1850 והתיישבו בעיר ברדפורד ופתחו עסק למסחר צמר. הוא היה הילד הרביעי מבין 14 ילדים ובצעירותו נקרא פריץ. אביו ייעד אותו לעסוק בעסק המשפחתי אך לא מנע ממנו חינוך מוזיקלי. לאחר סיום לימודיו החל דיליוס לעסוק בעסק המשפחתי ונשלח לפריז ונורווגיה שם יצר קשרים שהשפיעו על כתיבת המוזיקה שלו.
דיליוס באמריקה.
כדי להשתחרר מהשפעת אביו ביקש ממנו דיליוס לנסוע לפלורידה ולהתבסס שם כמגדל תפוזים. בשנת 1884 התיישב דיליוס בחווה לגידול תפוזים ליד העיר ג'קסונוויל. באותה תקופה מצא את הזמן להלחנה ונעזר בשיעורים לקומפוזיציה שקיבל מתומס וורד, מוזיקאי מוכשר מפלורידה. את רישומיו מהחווה בפלורידה ובתוך זה שיריהם של העובדים השחורים העלה בסוויטה לתזמורת פלורידה. בשנת 1961 הועבר בית החווה בו התגורר דיליוס לאוניברסיטת ג'קסונוויל ומאז נערך שם מדי שנה פסטיבל מיצירות דיליוס. בסוף התקופה בארצות הברית עבר דיליוס לניו יורק שם לימד מוזיקה. לאחר שאביו הסכים שימשיך בדרכו המוזיקלית חזר דיליוס לאירופה.
בחזרה לאירופה.
בשנת 1886 שב דיליוס לאירופה ובתמיכת אביו נכנס לקונסרבטוריון של לייפציג שם יצר קשר עם אדוארד גריג.
דיליוס חזר לפריז ושם נהל אורח חיים בוהמי והרבה להלחין. בין ידידיו היו גוגן, סטרינדברג ואדוורד מונק. בתקופה זו נדבק בעגבת, מחלה שהעכירה את שנותיו האחרונות.
ב-1897 נישא לציירת ילקה רוזן והזוג עבר להתגורר בכפר גרז-סור-לואן במרכז צרפת שם התגורר עד מותו למעט בתקופת מלחמת העולם הראשונה שבה שהו בבריטניה.
ב-1907 פגש דיליוס במנצח תומאס ביצ'ם שהתלהב מיצירותיו ועשה הרבה להתפשטות המוניטין של דליוס בבריטניה שם הוא פופולרי על אף שרוב שנותיו חי מחוץ לבריטניה.
שנותיו האחרונות.
בשנותיו האחרונות החל דיליוס לסבול מסיבוכי העגבת שבה לקה בצעירותו (עגבת שלישונית הפוגעת במערכת העצבים). הופיע שיתוק מתקדם וירידה בראייה עד כדי עיוורון. הוא הפסיק להלחין. אחד המעריצים שלו, מלחין צעיר בשם אריק פנבי התנדב לעזור לו ולרשום בשבילו את התווים. דיליוס הצליח להכתיב לו מספר יצירות ובתוכם שיר קיץ. פנבי כתב ספר על תקופתו עם דיליוס ואף הופקה על כך סידרה ב-BBC בבימויו של קן ראסל. דיליוס נפטר ב-1934 ממחלת העגבת. אשתו נפטרה שנה לאחר מכן והם הועברו לקבורה בבריטניה.
יצירותיו של דיליוס.
דיליוס חיבר 6 אופרות, סוויטות לתזמורת, יצירות ווקליות וקאמריות. מבין יצירותיו הידועות ישנם:
הרדי
קונצ'רטו מס' 5 (הקיסר) של בטהובן
קונצ'רטו הקיסר, קונצ'רטו לפסנתר מס' 5 במי במול מז'ור, אופוס 73 של לודוויג ואן בטהובן, היה הקונצ'רטו האחרון שלו לפסנתר. היצירה נכתבה בשנת 1809 בווינה והוקדשה לארכידוכס רודולף, פטרונו ותלמידו של בטהובן. ביצוע הבכורה היה בדצמבר 1810 בלייפציג.
הקונצ'רטו נכתב לפסנתר סולו, שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות וכלי מיתר. ליצירה שלושה פרקים:
הפרק הראשון של הקונצ'רטו מס' 5 ארוך במיוחד - 21 דקות. עולה עליו באורכו רק הפרק הראשון של הקונצ'רטו לכינור, שמשכו 25 דקות. פרק הפתיחה של הקונצ'רטו מס' 4 נמשך כ-20 דקות.
ניתוח היצירה.
היצירה מתחילה בשלושה אקורדים של כל התזמורת, כל אחד מלווה בקדנצה קצרה, בעלת אופי אלתורי אבל כתובה בפרטיטורה. הקדנצות הקצרות האלה מופיעות מדי פעם במהלך היצירה.
במעבר מן התקופה הקלאסית לרומנטית, החלו מלחינים לערוך ניסויים בהצגת המוזיקה בכלי סולו. בטהובן כבר עשה זאת פעם, בקונצ'רטו הרביעי לפסנתר, אבל תצוגת הפסנתר המונומנטלית ביצירה הנוכחית, הנמשכת קרוב לשתי דקות בלי להביא חומר תימאטי, מבשרת קונצ'רטי עתידים, כמו הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון או הקונצ'רטו לפסנתר בסי במול מינור של צ'ייקובסקי.
הפרק הראשון מתעתע במורכבותו. על אף השימוש הנעשה בו באקורדים פשוטים, כולל נושא שני, הבנוי כמעט כולו מאקורדים של טוניקה ודומיננטה, הוא מלא טרנספורמציות תימאטיות מורכבות. המורכבות מתעצמת ברגע שהפסנתר נכנס בנושא הראשון, כיון שחומר התצוגה חוזר בווריאציות מורכבות פי כמה, תצורות וירטואוזיות, אקורדים בשינויים מורכבים והנושא השני נכנס בסי מז'ור.
מלבד הקדנצות הפותחות, הפרק נאמן למבנה הסונאטה משולשת הנושאים, שבטהובן אימץ כסמלו המסחרי בכתיבת קונצ'רטו. התצוגה התזמורתית היא תצוגת סונאטה טיפוסית של שני נושאים, אבל "התצוגה השנייה" עם הפסנתר חוגגת בנושא שלישי וירטואוזי בסיום, השייך בלעדית לכלי הסולו. בטהובן עושה זאת ברבים מן הקונצ'רטי שלו. הקודה בסיום הפרק ארוכה למדי, ושוב, כטיפוסי לבטהובן, משתמשת בנושא הראשון הפתוח וחותמת אותו ליצירת סיום משביע רצון.
דוגמה לטבעו ההרואי של הפרק אפשר אולי למצוא בקטע בפיתוח, שם מתנהל לכאורה קרב בין הפסנתר לתזמורת - קרב המסתיים בניצחון הפסנתר.
הפרק השני הוא בסי מז'ור, והשלישי הוא רונדו של סונאטה במי במול מז'ור. הפרק השני מפורסם במעבר לפרק השלישי ללא הפסקה, כאשר סי בודד בבסונים יורד לפתע בחצי טון לסי במול, הדומיננטה של מי במול.
הפרק השלישי הוא רונדו בשבעה חלקים (A-B-A-C-A-B-A). תחילה הסולן מנגן את הנושא הראשי החגיגי, ולאחר מכן חוזרת עליו התזמורת במלואה. חלק ה-B של הרונדו מתחיל עם כניסתו המחודשת של הסולן עם סולמות. חלק ה-C ארוך יותר והוא מציג את הנושא הראשי מ-A בשלושה סולמות שונים ובווריאציות. לאחר חזרה נוספת על חלקים A ו-B ישנו דיאלוג קצר בין הפסנתר לתזמורת המבוסס על הנושא הראשי בצורת קריאה ותגובה. לאחר מכן התזמורת חוזרת בווריאציה על הנושא הראשי של חלק A ואז מתחיל החלק המסיים שבסופו קדנצה קצרה של הסולן שהתזמורת עונה עליה בטוטי חזק המסיים את הפרק.
מציצים (סרט)
מרסדס בנד
מרסדס בנד היא להקת פאנק (Funk) רוק ישראלית. שם הלהקה הוא עיוות של שם חברת כלי הרכב מרצדס-בנץ.
היסטוריה.
הלהקה החלה את דרכה בשנת 1998 בירושלים ובאותה השנה עברה לתל אביב והתחילה להופיע. הלהקה הוציאה בשנים הראשונות אלבום שנגנז, ובשנת 2003 הושמע הסינגל הראשון ברדיו והאלבום הראשון נמכר בחנויות. הוא כלל כמה משירי הרוק של הלהקה כמו: "המרסדס", "משנכנס אדר" ו"בואי ונביא לך ת'פאנק". בשנת 2006 הופיעה הלהקה בפסטיבל בשקל בירושלים.
לאחר הוצאת האלבום הראשון, "מרסדס בנד", עזב את הלהקה הבסיסט אלעד אלחרר. בתחילת שנת 2007 עזב את הלהקה נגן הגיטרה רונן כוכבי במקביל לסיום הקלטות האלבום השני שלהם, שבאותה עת נקרא "היום שבו איבדתי את משקפי השמש". את מקומו של רונן כוכבי מילא נגן הגיטרה גיא שמי שמוכר בעיקר מלהקת "אינפקציה". ההופעה הראשונה עם גיא שמי הייתה במועדון הבארבי וזאת הייתה גם ההופעה האחרונה של אריאל שרבקובסקי.
בשנת 2008 כיכבו חברי הלהקה גל תורן, אורי גת וגיא שמי, בסדרת הטלוויזיה "תעשה לי ילד" ב"הוט 3". שירי הלהקה שימשו פס-קול הסדרה. בסדרה, את תפקיד הבסיסט של הלהקה גילם ספי אפרתי, שחקן ובסיסט להקת Blackfield.
במרץ 2009 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השני, "תביאו בירות", בו השתתפו בכתיבת המילים גל תורן ורן מרום, ובכתיבת הלחנים גל תורן וגיא שמי. בתחילה, ראה אור האלבום במהדורה מוגבלת למכירה בהופעות בלבד, ורק באפריל 2009 הופץ האלבום למכירה בחנויות. יש הטוענים כי האלבום סימן מחדש את כיוונה המוזיקלי של הלהקה, בהיותו בעל סאונד "כבד" יותר הנוטה לכיוון הרוק ופחות לכיוון ה-funk המוכר מאלבומה הראשון, והוסיף לסגנונה המוזיקלי נופך אגרסיבי ומהיר משהו.
בחודש יולי 2011 יצא האלבום השלישי של מרסדס בנד, "זהות", אלבום זה, שהופק יחד עם יוסי פיין, הוא האלבום הראשון של מרסדס בנד שנכתב ובוצע כולו רק על ידי ההרכב החדש (גיא שמי כגיטריסט ויוני כהן כבסיסט). באלבום זה ניכר שינוי בסגנון הלהקה עקב השינויים בהרכב. רוב השירים לא היו בסגנון הפאנק שאפיין את האלבום הראשון ונטו לרוק שהופיע לראשונה באלבום השני. ב-28 במרץ 2011 הופץ סינגל ראשון מאלבום זה, "מה פתאום". סינגל נוסף שהופץ זמן מה לאחר מכן נקרא "וודו". ב-31 במאי הופץ הסינגל השלישי, "פאטה מורגנה". ב-30 באוגוסט, לאחר יציאת האלבום הופץ סינגל נוסף בשם "סופי". לשיר צולם גם קליפ בבימוי קרן חכמה (אשתו של גל תורן). בדצמבר 2012 הוציאה הלהקה סינגל בשם "אל תבכי ילדונת".
בקיץ 2015, עקב חילוקי דעות בנוגע לסגנון המוזיקלי, עזב גיא שמי את הלהקה.