הווידאו קליפ של השיר צולם ובוים על ידי דייב מאיירס. הכוריאוגרפיה בווידאו קליפ נוהלה על ידי טינה לנדון. הווידאו קליפ מתחיל כאשר ניתן לראות את שאקירה רוקדת טנגו עם גבר בסביבת בר משקאות. לאחר מכן היא חושדת שהוא בוגד בה ולכן היא עוקבת אחריו במכונית צהובה, ומצליחה לזהות אותו כשהוא נכנס למועדון ופתאום מגיעה אליו אישה אחרת אותה שיחקה השחקנית הוואי טבתה טיילור. לאחר ששאקירה מגלה שבן זוגה בוגד בה יש סצנה שכולה קריקטורה ובה ניתן לראות את שאקירה נכנסת למועדון ומתחילה להרביץ לבן זוגה ולמאהבת שלו. לאחר ששאקירה הביסה את בן זוגה, רצף האנימציה מסתיים ורואים שזה היה רק בדמיון של הזמרת, אך לאחר כמה רגעים מגלים שזה מה שהולך לקרות. כששאקירה נכנסת למועדון היא מנסה להרביץ לבן זוגה ולבת ולמאהבתו אך ברגעים ספורים היא מובסת ועפה על שולחן מזכוכית שמתנפץ. בעוד שאקירה מנסה לקום, שני גברים דמויי גיבורים קומיים, (שאחד מהם גולם על ידי דן סאות'וורת'), נחלצים לעזרתה במהירות. כבן זוגה מנסה לתת אגרופים לחזהו של אחד משני הגיבורים הקומיים, הגיבור הקומי מצחקק ומרים את בן זוגה של שאקירה באוויר וזורק אותו על הבר משקאות. לאחר כל המאורעות שאקירה תולה את בן זוגה ומאהבתו על גלגל דמוי דיסק מזהב והם מסתובבים במהירות רבה, דבר אשר מלווה במוזיקה חזקה של גיטרות חשמליות. השיר נכון למרץ 2020, צבר למעלה מ-200 מיליון. הווידאו קליפ זכה לאהדה רבה מצד המבקרים.
מיקומי שיא.
במצעדים השיר נחל הצלחה רבה, ואף הצליח להגיע לצמרות של כמה וכמה מצעדים.
רישוי מכונות כתיבה ומכונות צילום ברומניה
בתקופות מסוימות, ברומניה, החזקת מכונת כתיבה הצריכה קבלת רישיון מהרשויות. סידור זה נקבע בתקופה הסטליניזם בשנות החמישים של המאה העשרים. ב-1962, בהחלטה 1400/1962, עודכנו התנאים לקבלת רישיון וב-1964 ההחלטה בוטלה.
ב-28 במרץ 1983 פורסמה החלטה מספר 98, שקבעה מתי ובאיזה תנאים אפשר להחזיק מכונת כתיבה או מכונת צילום.
החזקת מכונות צילום הותרה רק למוסדות ונקבעו סדרי פיקוח קפדניים. לאנשים פרטיים הייתה אפשרות לבקש רישיון להחזקת מכונת כתיבה, אם לא נכללו בין אלה שעברם סיווג אותם כמסוכנים למשטר או לביטחון המדינה. לשם קבלת הרישיון להחזקת מכונת כתיבה נדרש האזרח לפנות למשטרה, להגיש בקשה בצירוף פרטי מכונת הכתיבה ודף מודפס עם כל סימני הדפוס של המכונה. נאסרה לחלוטין השכרה או השאלה של מכונות כתיבה ולאחר כל תיקון של מכונת כתיבה הבעלים היה חייב להגיש למשטרה דף חדש של סימני הדפוס של המכונה. הדף נדרש בשלושה עותקים ללא נייר קופי. הרישיון היה זקוק לחידוש פעם בשנה ולשם חידוש הרישיון צריך היה להגיע לתחנת המשטרה עם מכונת הכתיבה ולעיתים זה יצר בעיה לוגיסטית עבור בעלי מכונות כתיבה כבדות במיוחד, שהיו צריכים להביא אותן ולעמוד איתן בתור ליד הכניסה למשטרה המקומית
נקבעו סדרים חמורים עבור מכונות הכתיבה המצויות במוסדות השונים, כדי לפקח על השימוש בהן. נקבעו גם סדרים למצבים של אובדן, מות הבעלים, ירושה וכדומה. מתוך הסעיפים השונים מסתמנת הכוונה למנוע סאמיזדאט.
חוק זה בוטל רק לאחר המהפכה הרומנית (1989).
דלון וויקס
ישיבת ההסדר מאיר הראל, מודיעין
חדשות השבוע
רעיית נשיא מדינת ישראל
קניון ראשונים
קלאד
קלד
טובה פינק
טובה פינק (נולדה בשנת 1959) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל (1973) ואלופת המכביה התשיעית (1973) בקפיצה לרוחק. בשנת 1976 הייתה לאצנית הישראלית השנייה שירדה מגבול 12 שניות בריצת 100 מטר, אחרי אסתר רוט-שחמורוב.
ביוגרפיה.
פינק התאמנה בקבוצת הפועל תל אביב, בהדרכתו של סטפן קובלסקי.
אלופת ישראל.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1973 זכתה פינק במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.44 מטר, לפני מיה קלה ממכבי חיפה (5.39 מטר) וסמדר לובנו מהפועל העמקים (5.33 מטר).
אלופת המכביה.
שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי אותה שנה, זכתה פינק במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.62 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראל, באותה העת, לפני מיה קלה (5.58 מטר) וזיוה רבינוביץ' מישראל (5.44 מטר).
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-24 במאי 1975 השוותה פינק בריצת 60 מטר את השיא הישראלי לקדטיות (עד גיל 18) בתוצאה של 7.5 שניות, השיא עדיין קיים, נכון ל-2017.
בתחרות שנערכה ברמת אביב ב-8 במאי 1976 זכתה פינק במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.5 שניות (מדידה ידנית). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה במיינץ, גרמניה ב-9 ביוני היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש לקדטיות (עד גיל 18) בתוצאה של 11.7 שניות (מדידה ידנית) ובכך הייתה לאצנית הישראלית השלישית בהיסטוריה שירדה מגבול 12 שניות, השיא עדיין קיים, נכון ל-2017. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באורליאן, צרפת ב-26 ביוני היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 11.99 שניות ובכך הייתה לאתלטית הישראלית השנייה בהיסטוריה שירדה מגבול 12 שניות, אחרי אסתר רוט-שחמורוב.
פלסטין 48 (ערוץ טלוויזיה)
סרחיו יול
מרי לו
סרגיי בריליוב
סרגיי בוריסוביץ' בריליוב (ברוסית: Сергей Борисович Брилёв; בספרדית: Sergey Borisovich Brilev; נולד ב־24 ביולי 1972) הוא עיתונאי, במאי טלוויזיה, מפיק טלוויזיה, עורך, קריין טלוויזיה מוביל ברוסיה, שמכהן כסמנכ"ל ערוץ רוסיה-1 והוא מנחה ומגיש תוכנית החדשות "חדשות בשבת" (Вести в субботу) בערוץ "רוסיה-1" של החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה.
נולד בהוואנה, קובה וגדל באקוודור ואורוגוואי. למד במכון ללימודי שפות במונטווידאו והמשיך לימודיו גם במכון ליחסים בינלאומיים במוסקבה.
דובר ספרדית ואנגלית. מאז 1995 עובד ב-VGTRK. לאורך הקריירה שלו ראיין אישים רבים לרבות נשיאי מדינות אמריקה הלטינית ונשיאי חבר המדינות, ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, נשיאי ארצות הברית ג'ורג' וו. בוש וברק אובמה ונשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, ראשי ממשלת רוסיה, שרי החוץ של רוסיה וגם ראיין את נשיאי רוסיה דמיטרי מדבדב וולדימיר פוטין (איתו אף התיישב לריאיון ארוך עבור סרטו התיעודי "הנשיא").
באוקטובר 2018 זכה בפרס TEFI בקטגוריית מנחה חדשות הערב הטוב ביותר, על הגשת התוכנית "חדשות בשבת". הופיע בהופעת קמע בתפקיד עצמו בסרט "פלישה".
מקהלה הונגרית
מקהלה הונגרית הוא ספר אוטוביוגרפי מאת חוקר הספרות פרופ' יגאל שוורץ, שיצא לאור בהוצאת דביר בשנת 2014.
בעקבות שיחותיו עם הסופרת רות אלמוג על זכרונות הילדות שלו כתבה אלמוג את הסיפור הקצר "גמדים על הפיז'מה", שנכלל בקובץ סיפוריה "תיקון אמנותי" משנת 1993. כעבור עשרים שנה כתב שוורץ את "מקהלה הונגרית", שתחילה מובא בו סיפורה של אלמוג, ולאחריו מופיעה התייחסותו הנרחבת של שוורץ לכל משפט בסיפור זה. דבריו של שוורץ כוללים ניתוח ספרותי של סיפורה של אלמוג, יחד עם השלמות ביוגרפיות שבאו לקשור את הסיפור האמיתי (שגם בו משולב בידיון) של ילדותו עם סיפורה הבדיוני של אלמוג.
גמדים על הפיז'מה.
"גמדים על הפיז'מה" הוא סיפור קצר מאת רות אלמוג, שנכלל בקובץ סיפוריה "תיקון אמנותי" משנת 1993. את הסיפור כתבה אלמוג בעקבות זכרונות ילדות שסיפר לה יגאל שוורץ. שוורץ לא רק סיפק את חומר הגלם שבעקבותיו נכתב הסיפור, אלא היה גם העורך שלו לקראת הוצאתו לאור.
הסיפור עוסק במשפחה שבה אם ניצולת השואה ילידת הונגריה, לוצי דויטש, אב שפגש אותה במחנה ריכוז בעת שבא מארץ ישראל, איזידור, בת בכורה בשם מאיה ואחיה הצעיר ממנה בשנים אחדות, גיורא. המשפחה מתגוררת בבית מבודד השוכן בפרדס שאותו מנהל האב. דמויות עיקריות נוספות בסיפור הן הדודה מגדה והשכנים חזקל ורובן.
איזידור מתעלל רגשית באשתו לוצי כאשר הוא משמיע באוזניה, לכאורה בתמימות, את המילה "רעכטס" (ביידיש: ימינה), המזכירה לה את המילים "לינקס! רשטס!" (בגרמנית: שמאלה, ימינה), שאותן שמעה בעת הסלקציה במחנה ההשמדה אושוויץ או בצעדת המוות של יהודי הונגריה. מילה זו מוציאה אותה מדעתה לזמן קצר, ולאחר מכן היא מענישה את איזידור בהסתלקותה מהבית, תחילה לימים אחדים, ואחר כך לשנים אחדות. בעת היעדרה מגיעה אחותה, הדודה מגדה, לסייע בעבודות הבית.
איזידור נוהג ביד קשה בילדיו, ובין השאר מעניש אותם בלינה באורווה. בהתפרצות כעס הוא יורה לעבר גיורא, שנמלט מהבית ומוצא מקלט זמני אצל רובן, העגלון שמסיע אותו ואת אחותו לבית הספר מדי בוקר.
אף שזהו סיפור קצר, הוא מתאר תקופה של יותר מעשר שנים, מילדותו של יגאל ועד ראשית בגרותו. במהלך תקופה זו מאיה נוסעת לאמריקה, במימון הדוד אישטוון, כדי ללמוד פיתוח קול, נפטר חזקל, שהיה אילם כתוצאה ממעשיו של ד"ר מנגלה, ובהמשך נפטר גם איזידור.
העברית שבפיה של לוצי הייתה עילגת, והיא שילבה בדיבורה מילים בהונגרית, כגון "קיש הרצג" ("נסיך קטן") ו"טֶרְפֶּה" - מילה שהפנתה כלפי האב ופירושה לא היה מובן לילדים, עד שדודה מגדה הסבירה להם שפירושה "גמד". האב דיבר עברית שוטפת, אך לעיתים שילב בדיבורו מילים ומשפטים ביידיש.
מקהלה הונגרית.
"מקהלה הונגרית" אינו ספר אוטוביוגרפי שגרתי. הוא כתוב כניתוח ספרותי מדוקדק של סיפורה של אלמוג, מעין מהדורה מוערת שלו, יחד עם הרחבות ביוגרפיות ותיקונים עובדתיים שבאים לקשור את סיפורה הבדיוני של אלמוג עם הסיפור האמיתי של ילדותו של שוורץ. כדברי שוורץ בפתח הספר, לפיהם הספר הוא "הגרסה שלי לגרסה של אלמוג לסיפור שלי". חוקר הספרות אברהם בלבן תיאר זאת: "לפנינו טקסט שהוא ספק ממואר, ספק מחקר פרשני על סיפור קצר ועל היחסים בין מציאות לטקסט ספרותי".