הדגרתל של וולאס שקרוי ע"ש אלפרד ראסל וולאס, מצוי ביערות גשם של כמה איים בארכיפלג מאלוקו: הלמהרה, בורו, סראם, אמבון, טרנאטה, הארוקו ובאצ'אן. ייתכן שהוא חי גם באי מיסואול שבפפואה המערבית.
כמו רוב מיני הדגרתליים הנקבה מטילה ביצים בגומות קרקעיות ביער או ליד החופים והחול מחמם את הביצים. הזכר בוחן את חום הקן ומוסיף או מוריד חול או בוץ לפי הצורך.
הדגרתל נפגע באזור חיותו כתוצאה מפגיעה ביערות והוא בסכנת הכחדה כיום.
דגרתל ההודו
דגרתל ההודו (שם מדעי: "Alectura lathami") הוא עוף אוסטרלי גדול ממשפחת הדגרתיליים שבסדרת התרנגולאים. מין זה הוא היחידי בסוגו וקיבל את שמו ע"ש הדמיון לתרנגול הודו.
הדרגתל חי ביערות צפון קוויסלנד וצפון אוסטרליה עד לניו סאות' ויילס בדרום ולאי הקנגורו. הוא המין גדול ביותר במשפחה ואורכו 60-75 ס"מ עם מוטת כנפיים של 85 ס"מ. הגוף שחור עם זנב פרוש ארוך ועור ורוד בוהק על הראש והצוואר ללא נוצות. בתחתית הצוואר ישנו פס צהוב בוהק. הזכרים גדולים מהנקבות.
הדגרתליים יכולים לעוף אך לא למרחקים והם עושים זאת רק כדי לישון על עצים בלילות או כדי לברוח מטורפים שונים.
הדגרתליים הם אבות מסורים המקננים על האדמה בגומות גדולות ובהם מטילים 16-24 ביצים לבנות גדולות. הם קוברים אותם באדמה לחה בתוך קומפוסט גדול ובודקים באמצעות המקור המיוחד שלהם, כשקר מדי הוא מוסיף עוד אדמה וכשחם הוא מוריד עד שהאפרוחים בוקעים.
ליפואה מצויה
ליפואה מצויה (שם מדעי: "Leipoa ocellata") הוא מין עוף קרקע בינוני החי רק באוסטרליה ומשתייך למשפחת הדגרתיליים. לעוף זה היה קרוב נכחד מהמין ליפואה ענקית (Leipoa gallinacea), אשר חי בסוף תקופת הפליסטוקן.
מאפיינים.
הליפואה חיה בערבה האוסטרלית. אורכה עד 60 ס"מ ומשקלה עד שני ק"ג אצל הזכרים. הם בעלי נוצות אפורות וראש שחור מנוקד. הזנב רחב ועל הכנפיים נוצות חומות בדוגמת "עיניים" קטנות. המקור קטן ומשמש לניקור מזון מהקרקע כמו זרעים קטנים, עלים או חרקים.
הליפואה ביישנית ונחבאת בין שיחי הערבה של מרכז ודרום אוסטרליה. הזכרים בונים בשביל הצעירים תילי ענק בהם הם טומנים את הביצים ושומרים על הטמפרטורה הנכונה. עם זאת, בעת שבוקע האפרוח מהביצה עליו לטפס במעלה התל עד הקרקע ונאלץ להסתמך על מאגרי אנרגיה זמניים.
לליפואה ישנם טורפים רבים כמו לטאות כוח, כלבי דינגו, נחשים ועופות דורסים. הליפואה מוסווית כדי לא להתבלט וכשהיא מאותרת היא עפה על ענף נמוך ושם מסתתרת עד שהסכנה חולפת.
הליפואות נמצאות בסכנה בעיקר עקב הפגיעה בחי האוסטרלי ועקב הכנסת מינים מזיקים כגון חתולים ושועלים, הקטלניים בהרבה מהטורפים המקומיים שלה. כמו כן, מסכנות אותן שריפות הענק הנגרמות כתוצאה מהתחממות כדור הארץ.
רלית זפטה
אווטאר (סדרה מצוירת)
קשונז' ויילקי
קשונז' ויילקי (בפולנית: Książ Wielki; ביידיש: קשוינש) הוא כפר במחוז שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בסמוך לנהר נידז'יצה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
קשונז' ויילקי נזכר לראשונה בשנת 1120. במאה ה-14 נבנה ביישוב מנזר, ובשנת 1385 הוענקו לו זכויות עיר. עד לחלוקת פולין הראשונה היווה היישוב מרכז נפה.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1875, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודי קשונז' ויילקי.
היישוב היהודי בקשונז' ויילקי מתועד מהמאה ה-17, ומאמצע המאה ה-18 התקיימה ביישוב קהילה עצמאית. באמצע המאה ה-19 הוקם ביישוב בית כנסת בנוי אבן, וכמה שנים לאחר מכן נחנך במקום גם בית מדרש. משנים אלה התקיימה ביישוב גם פעילות חסידית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה וכינון הרפובליקה הפולנית השנייה נערכו ביישוב מהומות אנטישמיות. בין מלחמות העולם התקיימה ביישוב פעילות ציונית, שכללה קיבוץ הכשרה של הנוער הציוני, כמו גם פעילות של אגודת ישראל. בשנת 1939 התגוררו ביישוב כ-850 יהודים.
בשואה.
לאחר כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, הגיעו אליו פליטים יהודים רבים משלזיה, ואלו גויסו יחד עם יהודי המקום לעבודות כפייה מפרכות, חלקן במחנות עבודה. בתקופת הכיבוש הראשונה נמנו ביישוב כ-1,230 יהודים.
בליל ה-5 בספטמבר 1942 פשטו שוטרים פולנים על בתי היהודים ביישוב, ורצחו 16 יהודים. למחרת בבוקר הגיעו ליישוב שוטרים גרמנים ממייחוב, ובסיוע השוטרים הפולנים, ריכזו באלימות את יהודי היישוב בכיכר השוק בו, ממנה שולחו בעגלות וברגל לסלומניקי, תוך ירי בנחשלים בדרך. בסלומניקי צורפו יהודי היישוב לאלפי מגורשים יהודים נוספים מיישובי הסביבה, שרוכזו בשדה פתוח, וכעבור יום נערכה בהם סלקציה, בה חלקם הקטן הועבר למחנות עבודה, והרוב שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-200 עד 300 יהודים שעוד נותרו בקשונז' ויילקי לאחר האקציה נרצחו ברובם עד תחילת דצמבר 1942, עם הוצאת פקודת "ניקוי" הנפה מיהודים. יהודים מעטים שהצליחו להסתתר ביישוב ובסביבתו הוסגרו לגרמנים או נרצחו ישירות בידי הפולנים. בין היתר, במרץ 1943 נרצחו בני הזוג חיבובסקי, ובמאי 1944 נרצחו 19 יהודים שמצאו מחסה בביתן בכפר.
קשוינש
מאיר פייבל גץ
מאיר פַייבֶל גֶץ (בצורה הרוסית: מאיר בֶּנצילוביץ' גץ; בכתיב היידי, שנהג בזמנו: געטץ; בכתב לטיני: Goetz (נכתב גם Getz, Gettz, Gotz); בליטאית: Gec; 1853, ה'תרי"ג – 1 בינואר 1932, כ"ב בטבת ה'תרצ"ב) היה מחנך, פקיד ממשלתי, פובליציסט וסופר עברי ליטאי, עסקן ושתדלן יהודי באימפריה הרוסית ובסוף ימיו בריגה בירת לטביה. מלבד ספריו, פרסם גץ מאמרים בכתבי העת העבריים שנדפסו בתקופתו באירופה.
גץ נולד בשנת 1853 במשפחה יהודית בעיירה זאמוט שבאזור ליטא, האימפריה הרוסית.
גץ היה יהודי דתי ומשכיל. הוא שימש בתפקיד "היהודי המלומד" שעל יד המפקח על החינוך של מחוז וילנה. ניהל גימנסיה עברית במוסקבה ובריגה וניהל קורסים פדגוגיים של "צעירי ישראל" ולמען מורים של "יבנה" בקובנה.
הוא הפעיל קרן עזרה לצעירים הרוצים להכשיר את עצמם להיות מורים במוסדות חינוך יהודיים.
כתביו.
זיכרונותיו:
מסגד אל-זיתונה
מסגד זיתונה
בית הכנסת הרמ&quot;א
חיים פלטנר
חיים פלטנר (נולד ב-25 במאי 1937) הוא עיתונאי ישראלי, היה כתב קול ישראל וכן כתב הטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה.
פלטנר נולד בפתח תקווה בשנת 1937, בנם של שמואל ומלכה פלטנר, שעלו לארץ מבלגיה בשנת 1934. הוא גדל והתחנך במושבה פרדס חנה, למד בבית הספר היסודי "אלונים" במושבה ואת לימודיו התיכוניים עשה בתיכון בחדרה. בשנת 1955 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 13 (גדוד גדעון) בחטיבת גולני כמפקד כיתה ולאחר מכן כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה. לאחר שחרורו בשנת 1959, החל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בחוגים למדעי המדינה וסוציולוגיה וברבות השנים השתתף גם בקורסים בנושאי כלכלה ושוק ההון. במקביל התחיל גם לכתוב לכמה עיתונים. בשנת 1961 התמנה לסגן עורך ביטאון "במחנה נח"ל", ובמקביל לעבודתו שם ערך כתבות בגלי צה"ל. בשנת 1965 עשה את צעדיו הראשונים בקול ישראל בעריכת תוכניות בתחום החברתי. בשנת 1968 קיבל מלגה מממשלת גרמניה ויצא להשתלמות בתחנת הטלוויזיה הגדולה בגרמניה דאז Z.D.F. עם שובו לארץ השתלב במחלקת החדשות של קול ישראל והיה כתב לענייני מפלגות. במקביל השתתף בקורס הפקה בטלוויזיה הלימודית (כיום הטלוויזיה החינוכית), בהנחיתו של פרופ' סטאשף, פרופסור ללימודי טלוויזיה ב-MIT בארצות הברית. אתו בקורס למדו איש הרדיו והטלוויזיה דן כנר, והבמאי והתסריטאי אילן מושנזון.
במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים היה חיים פלטנר כתב צבאי בחזית הדרום. בשנת 1974 החל לעבוד בטלוויזיה הישראלית - תחילה ככתב לענייני עבודה והסתדרות ולאחר מכן ככתב כלכלי, תפקיד שבמסגרתו סיקר את התחום הכלכלי ושוק ההון בתל אביב. בתחילת שנות ה-80 התמנה לראש הדסק הכלכלי של מחלקת החדשות בירושלים ובמסגרת זאת סיקר את משרד האוצר, בנק ישראל והדיונים הכלכליים בכנסת וועדותיה ובכלל זה את פרשת ויסות מניות הבנקים ב-1983. ואת שלבי הכנת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 שהונהגה על ידי משרד האוצר בעקבות האינפלציה הגואה שהגיעה בשנת 1984 לשיעור שנתי של כ-400 אחוז. בסוף שנות ה-80 חזר פלטנר לפעילות מלאה במערכת החדשות של הטלוויזיה בתל אביב ובין השאר כיהן גם כראש מערכת החדשות. במקביל לכיסוי התחום הכלכלי ערך שורה של כתבות ל"יומן השבוע" וכן לתוכנית "רואים עולם", בהן כתבות על טאיוואן, סלובניה וצ'ילה, שבהן ביקר.
בשנת 2002 פרש לגמלאות ומאז הוא עוסק בכתיבת מאמרים וכתבות בעיתונים וביטאונים שונים. בנוסף, הצטרף גם לתנועת של"מ (שרות לאומי למבוגר), תנועה של גמלאים מתנדבים הפועלת בכל רחבי הארץ ובה הוא מכהן כרכז תקשורת וחבר הנהלה.
חיים נשוי לרינה שמש, מורה במקצועה. רינה כיהנה במשך 15 שנים במועצת גבעת שמואל, תחילה כחברת מועצה ובהמשך כסגנית ראש המועצה. היא הייתה מיוזמי הקמת המשמר האזרחי בשכונת רמת אילן בגבעת שמואל ואף הייתה מפקדת השכונה בהתנדבות. לזוג חיים ורינה פלטנר שלושה ילדים ונכדים.
קריניצה זדרוי
קריניצה זדרוי (בפולנית: Krynica-Zdrój; ביידיש: קרעניץ) היא עיירת נופש ומרחצאות במחוז נובי סונץ' שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בסמוך לגבול סלובקיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
קריניצה זדרוי נזכרת לראשונה בשנת 1547, ובשנת 1889 הוענקו לה זכויות עיר. בשל מיקומה הגאוגרפי, ובשל סמיכותה למספר מסילות ברזל, הפכה העיירה מראשית המאה ה-20 ליעד קיט והבראה, וכן למרכז ספורט חורף.
יהודי קריניצה זדרוי.