מאמיני המונטניזם האמינו כי רוח הקודש - "הפרקליט", היא "רוח האמת" הנזכרת בבשורה על-פי יוחנן, אותה הבטיח ישו לשלוח אחרי מותו. רוח הקודש הזו מתגלה בנבואותיו של מונטנוס ושל שתי נביאות שניבאו עמו, פריסקילה ומכסימיליה. נבואות אלו נאספו על ידי מאמיניהם ואוסף זה נחשב לקדוש, ורק קטעים אחדים ממנו נשתמרו בכתביהם של מתנגדי המונטניזם.
בדומה לתנועות נוצריות רבות אחרות, ציפו מאמיני המונטניזם לבוא אחרית הימים וכן שירושלים של מעלה תרד מהשמיים, לפי אמונתם, על יד פפוזה שבפריגיה. המונטניזם הטיף לתיקון המידות, להחמרת הצומות ולאיסור נישואין בשנית. כמו כן דרש המונטניזם שכל נוצרי יקבל על עצמו סבל ומיתה כאשר נרדפו הנוצרים.
המונטניזם תבע את תיקון סדרי הכנסייה, תקף את מוסדות הכנסייה המקובלים ועירער על סמכות הבישופים. מרכז התנועה היה בפפוזה ומשם התפשטה לכיוון מערב והגיע עד רומא, צפון אפריקה וצרפת. אחד ממאמיני המונטניזם בצפון אפריקה הוא הסופר הנוצרי טרטוליאנוס, אשר כתביו משמשים עדות חשובה למונטניזם.
הכנסייה הרשמית והאפיפיור יצאו כנגד המונטניזם ובשנת 177 נערך כינוס מיוחד שהכריז על החרמת הכת. המונטניזם התקיים כ-200 שנה וייתכן כי עד המאה ה-4 נשארו קבוצות קטנות של מונטניסטים.
ארומתרפיה
ארומתרפיה היא פסאודו-מדע ואחת משיטות הטיפול של רפואה אלטרנטיבית (נקראת גם "רפואה משלימה"), שבה משתמשים בשמנים אתריים ובשמני בסיס (או שמני ירקות) עשויים מפרחים ארומטיים, צמחי מרפא, תבלינים ועצים. הארומתרפיה היא שם כללי המתייחס אל המסורות השונות של שימוש בשמנים חיוניים, לעיתים בצירוף פרקטיקות נוספות מרפואה אלטרנטיבית והשקפות רוחניות. מקור המילה הוא שילוב של ניחוח ("ארומה") עם טיפול ("תרפיה") בגוף, בנפש או במצב חברתי.
ארומתרפיה היא תורת רפואה הוליסטית ולכן, לטענת המטפלים בארומתרפיה, ניתן לשפר באמצעותה כמעט כל מצב בריאותי. נטען כי היא יעילה להפגת מתח נפשי, טיפול בבעיות שרירים, הפרעות בעיכול ומחלות עור, אך מחקרים רפואיים שנעשו אודותיה מצאו כי הארומתרפיה חסרת תועלת. לטענת המטפלים, השמנים מעבירים לגוף את התכונות המרפאות של הצמחים באמצעות חוש הריח דרך הריאות, אוסמוזה באמבט מים, מריחה על העור, וחדירה למחזור הדם. השימוש בשמנים יכול לגרום לתופעות לוואי שונות ולכן חשוב להקפיד על אמצעי זהירות והתייעצות עם מומחה לפני השימוש (ראו אמצעי זהירות ותופעות לוואי).
היסטוריה.
המצרים הקדומים היו בין הראשונים שהחלו לעסוק בארומתרפיה כחלק מטקסים דתיים והרחקת רוחות רעות. גם המרפאים ההודים החלו לתעד, באותה עת, את יכולות הריפוי של צמחים ארומטיים כמו כוסברה, זנגביל וורד. הסינים והיפנים, לעומתם, השתמשו בצמחים ארומטיים לטקסי פולחן ולטיפוח היופי וההיגיינה האישית.
בתנ"ך נקראות תמציות ריחניות אלה בשם "בשמים"; והשימוש בהם מוזכר מספר פעמים לדוגמה משחת הבושם, הנזכרת בספר שמות: . על פי פסוק זה ניתן לראות כי השימוש בתמציות זהה לשימוש ביום בתמציות מהולות בשמן.
המונח "ארומתרפיה" נטבע על ידי הכימאי הצרפתי רנה-מוריס גטפוסה כאשר גילה את יכולתו של שמן לבנדר לרפא כוויות במהירות ובלא להותיר צלקות לאחר שלטענתו נכווה קשה בתאונה שארעה במעבדתו וטבל את ידו בשמן זה, אך לא קיים תיעוד לחזרה על ניסוי מעין זה. עם ממשיכי דרכו נמנים הרופא והמדען ד"ר ג'ין ולנט ואת מרגריט מאורי אשר טענה שיש להתאים את הניחוחות במיוחד לאישיות ולבעיות הבריאות של המטופלים.
ענפים מרכזיים.
ישנם שלושה ענפים מרכזיים של ארומתרפיה:
כמו כן, בשנים האחרונות בחלק מארצות אירופה ובמיוחד בצרפת החלו להתרכז בארומתרפיה מדעית. טיפול ארומתרפי החל להוות בהן חלק מהרפואה הקונבנציונלית. בצרפת חלק מהשמנים האתריים ניתנים כתרופות מרשם ובפיקוח רופאים.
יסודות הארומתרפיה.
העקרונות העיקריים של הארומתרפיה הם:
בדוגמה להגיון קדם-מדעי נפוץ, יש מרפאים שמקשרים בין מאפייניו החיצוניים של הצמח לאפקט הטיפולי שלו. הצורה והריח של סיגלית, לדוגמה, מרמזים לטענתם על ביישנות. לכן, שמן סיגליות אמור להביא לתחושת רגיעה וצניעות אצל המטופל. הטענה של הארומתרפיסטים - שהשמנים האתריים יכולים להילחם בחיידקים, בפטריות, בנגיפים ובטפילים נוספים ולהמריץ את המערכת החיסונית כדי להשיב את הבריאות לגוף - שנויה במחלוקת (ראה את הביקורת בהמשך). במדינות כמו אנגליה, ארצות הברית ואוסטרליה הארומתרפיה נחשבת לחלק מהאופנתיות של הרפואה המשלימה במקרה הטוב או לפסבדו מדע במקרה הרע.
מחקר.
בארומתרפיה, בדומה לרבות משיטות הטיפול האלטרנטיביות, בוצעו רק מעט מחקרים רפואיים מבוקרים וכפולי סמיות (לא החולה ולא הצוות המטפל יודע האם הטיפול אותו מקבל החולה הוא התרופה או פלצבו). אין הוכחות רפואיות טובות לכך שארומתרפיה יכולה למנוע או לרפא מחלה כלשהי. בשנת 2015 פרסמה מחלקת הבריאות של ממשלת אוסטרליה את תוצאות סקירת טיפולים אלטרנטיביים שביקשה לקבוע אם יש כאלה שמתאימים לכיסוי על ידי ביטוחי הבריאות; ארומתרפיה הייתה אחת מתוך 17 טיפולים שעבורם לא נמצאו עדויות ברורות ליעילות.
העדויות ליעילותה של ארומתרפיה בטיפול במצבים רפואיים מצומצמות ביותר, בפרט חסרים מחקרים עם מתודולוגיה קפדנית.
מספר מחקרים בדקו את יעילות הארומתרפיה במצבים שונים: גרד בעור, אי-שקט, דיכאון ועוד. הטיפול הארומתרפי נוסה גם להקלה על חולי סרטן. רק מחקרים איכותיים מעטים העידו על תועלת משימוש בארומתרפיה במצבים אלה. הם רמזו לכך שבמצבי חרדה, דאגנות יתר ודיכאון יש לארומתרפיה תרומה להקלת תסמינים אלה. במאמר שפורסם ב"בריטיש מדיקל ג'ורנל" טוענים הרופאים שבשלושה ניסויים שנעשו בחולי דמנציה בשנת 2003 היו סימנים לכך ששמן לימון ושמן לבנדר נספגו בגוף והקלו חלק מתסמיני המחלה. אבל המחקר המדעי על עקרונות והשפעות הארומתרפיה עדיין מוגבל. הקהילה הרפואית בארצות הברית ובאנגליה, כמו גם בישראל, סבורה כי ריחות נעימים יכולים לכל היותר לסייע בהרגעה והורדת לחצים. כמה מההשפעות המיוחסות לארומתרפיה, כגון: הרגעה ובהירות המחשבה הן מאוד סובייקטיביות ועלולות להתעורר גם מאפקט פלצבו.
בנוסף צוין כי הארומתרפיה מתבססת על עדויות אנקדוטיות להצלחותיה ואינה מוכיחה שהטיפול יכול לרפא מחלות. גם ניסויים שתוצאותיהם צוטטו על ידי ארומתרפיסטים לא עמדו בדרישות מניסויים קליניים, או פשוט הוצאו מהקשרם. אם יש השפעות חיוביות עלולות להיות גם השפעות שליליות לשימוש בצורה לא נכונה או שילוב רע בין השמנים, במיוחד בפרמקולוגיה המסורתית. בנוסף קיים חשש בקהילת הרופאים כי אנשים עם מחלות הניתנות לריפוי על ידי הרפואה המודרנית, יפנו לטיפולים חסרי תועלת כגון ארומתרפיה והומאופתיה, במקום לקבל טיפול נחוץ בתרופות מוכחות מדעית.
כמה מחסידי הארומתרפיה מאמינים שהשפעות השמנים אינן נובעות מהכימיקלים הפועלים על החושים, אלא שהשמן מכיל את "כוח החיים" של הצמח אשר יאזן את האנרגיות של הגוף ויקדם את הריפוי באמצעות טיהור ויברציות שליליות משדה האנרגיה שלו. לאמונות פסבדו-מדעיות אלו אין בסיס מדעי ויש הרואים בהצגתן בפני הלקוחות משום הונאה.
בהיעדר פיקוח רפואי מתאים, קיים חשש לשימוש לא בטיחותי בארומתרפיה. השמנים האתריים עלולים לגרות את העור ולגרום להרעלה, נזק בכבד והתקפים, אם הם לא דוללו עם שמני בסיס, כגון: שמן שקדים, שמן זית, שמן אגוזי לוז ורוז היפ.
אופני שימוש.
קיימות דרכי שימוש מגוונות בשמנים, הכוללות עיסוי, אמבטיה, שאיפת אדים, אידוי, הסנפה, רטיות (קומפרסים), שטיפת פה, וטיפולי שיער ועור. במרבית המקרים תמצית שמן מדוללת בבסיס שמן אחר (כמו שומשום או שקדים), מכיוון שתמציות השמנים מרוכזות מאוד ועלולות לגרום לכוויות כימיות.
כנסיית אנדראס הקדוש (עכו)
כנסיית אנדראס הקדוש (אנגלית: St. Andrew's Church) היא כנסייה השוכנת בפינה הדרום-מערבית של עכו העתיקה וקרויה על שם אנדראס הקדוש. המבנה הנוכחי, אשר נבנה בשנת 1765 על שרידי בניין צלבני, שייך לכנסייה יוונית-קתולית.
המבנה הצלבני.
בזכות מיקומו הפונה אל הים התיכון, בלט המבנה הצלבני לבאי האוניות אל העיר ושימש עבורם כתמרור, ואולי משום כך לא נהרס עד היסוד על ידי הכובשים הממלוכים כיתר בנייני העיר הצלבנית. המבנה מוכר מציורים שנעשו במאה ה-17, בהם ציורו של דה ברוין מ-1682. החוקר דניס פרינגל שעקב אחרי תיאורי הנוסעים בסוף המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18, בהם מונדרל, פוקוק ומריטי, קבע שהמבנה הגותי הנישא נהרס בשנות ה-60 של המאה ה-18, בעת חידוש בניינה של עכו על ידי דאהר אל-עומר.
יש הסבורים שכנסיית סן אנדראס הנוכחית בנויה על גבי כנסיית סנטה אנה הצלבנית. הפרנציסקנים מאמינים שכנסיית יוחנן הקדוש הקתולית שעל חומת הים, בצמוד לרובע הפיזני מימי הביניים, הוקמה באתר כנסיית סן אנדראס הצלבנית.
אחרי נפילת עכו ב-1291 נלקח שער הכנסייה שלל לקהיר בפקודת כובש עכו, הסולטאן הממלוכי השמיני ח'ליל בן קלאוון, ונקבע בפתח מדרסת מוחמד בן קלאוון בקהיר על ידי אל-עאדל כִתבֻּע’א . החוקרת ורדית שוטן-הלל טוענת, על פי מדידות שערכה באתר הרובע ההוספיטלרי בעכו במסגרת מחקרי רשות העתיקות וכן על סמך בדיקה באתר השער שבקהיר, שהשער נלקח מכנסיית יוחנן הקדוש ברובע ההוספיטלרי בעכו, ולא מכנסיית אנדראס הקדוש.
עירית (סוג)
עירית (שם מדעי: "Asphodelus") היא גאופיט רב שנתי, ממשפחת העיריתיים (Asphodelaceae). בעבר סווגה תחת משפחת השושניים.
בישראל ידועים חמישה מינים מסוג זה:
השם 'עירית' מוזכר בתוספתא: