השכר מהווה נקודת מפתח בעימות הקיים מאז ומתמיד בין בעלי ההון, המעסיקים, לבין העובדים המשתכרים משכרם. כיום מקובלת ברוב מדינות עולם שיטת הכלכלה החופשית, המודדת את שכרו של אדם לפי התועלת שהוא מפיק למעסיק. כך יכולים שני אנשים בעלי ניסיון ומיומנות זהים – להרוויח שכר שונה באותו מקום עבודה או במקומות שונים.
שכר בעת העתיקה.
בעוד כיום נהוג לשלם את השכר לעובד בכסף, הרי שלא תמיד היה כך. ברומא העתיקה נהוג היה לשלם לחיילים במלח. למעשה זהו מקור המילה האנגלית Salary.
שחיקת שכר.
השכר נקבע בדרך כלל בעת חתימה על חוזה העסקה בין העובד והמעביד. ערכו של השכר הנקוב בחוזה משתנה בהתאם לאינפלציה / דיפלציה של הכסף. לעיתים מעסיקים מסכימים לכלול בחוזי עבודה סעיף הצמדה של השכר למדד או למטבע זר כלשהו. באופן זה נשמר שוויו הריאלי של השכר. אפשרות נוספת היא לערוך הסכם קיבוצי למניעת שחיקת השכר. הסכם שכזה מעניק תוספת יוקר לעובדים. על פי התאוריה המאקרו-כלכלית, העלאות שכר גורמות לאינפלציה, והקפאת שכר עוצרת אותה. על כן הצמדה גורפת של השכר למדד עלולה להכניס את המשק לסחרור אינפלציוני, והקפאת שכר משמשת לעצירתו של סחרור שכזה. עיין ערך: האינפלציה בישראל.
הקשר בין שכר, מוטיבציה וביצועים.
מחקרים מודרניים מראים כי בעוד הבטחת שכר גבוה משפרת את הביצועים של עובד כאשר המשימה דורשת התמדה או מאמץ גופני מתמשך, כאשר נדרשת מחשבה, זיכרון, או יצירתיות - אפשרות לתגמול גבוה יוצרת מתחים שפוגעים בביצועים. לפיכך, מקובלת היום התפיסה שיש להשתמש בשיטות תגמול אחרות על מנת לדרבן עובדים, ובעיקר בכירים, על מנת לשפר את תפוקתם. לדוגמה, הטבה בדמות אופציות או תוכניות הטבה במניות, שמצד אחד מעניקות תגמול ארוך טווח הקושר את העובד לארגון ומצד שני לא יוצרות מתח הפוגע בביצועים. כמו כן, ישנן עבודות בהן העובד מתפקד בשלבים וכי ברוב שעות יום עבודתו ממתין לקבלת ביצוע העבודה ממעסיקו. בזמן המתנה זה העובד שרוי במצב הנקרא "שעמום", המתבטא בעייפות וחוסר מוטיבציה גם כאשר מתקבלת ביצוע עבודה מהמעסיק ולכן נהוג לאותם עובדים "משועממים" להעלות את השכר ובכך תעלה המוטיבציה.
השכר בישראל.
בישראל קיימת רגולציה בתחום קביעת שכר העובדים, תוך קביעת שכר מינימום. כמו כן קיימת הגבלת שכר מקסימום לבכירים בתאגידים פיננסיים.
תקוות גדולות
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא הרומן ה-13 שנכתב על ידי צ'ארלס דיקנס.
על הרומן.
"תקוות גדולות" הוא הרומן ה-13 של דיקנס. כמו רוב הרומנים שלו, הוא פורסם לראשונה בהמשכים שבועִיים במגזין All The Year Round בשנים 1860 ו-1861. אחרי ההצלחה של השבועון במכירות הרומנים "בין שתי ערים" של דיקנס, ו"אישה בלבן" של וילקי קולינס, פרסום רומן של צ'ארלס לוור הביא לירידה חדה בהכנסות. דיקנס שהיה סופר פופולרי ואהוב, כתב את "תקוות גדולות" כדי להעלות שוב את מכירות השבועון.
"תקוות גדולות" הוא רומן חניכה (Bildungsroman) שעיקרו התפתחות המוסרית והפסיכולוגית של הגיבור, במעבר מגיל הילדות לבגרות. זהו סיפורו של פיפ (קיצור של השם פיליפ פיריפ) ו"התקוות" שלו, ההזדמנות שלו להפוך מפועל המשתכר למחייתו בעבודת כפיים, לג'נטלמן מלומד בעל הכנסה שאינו צריך לעבוד למחייתו. הוא אמור לקבל ירושה שתקדם אותו למעמד חברתי גבוה יותר.
הרומן כולל יסודות אוטוביוגרפיים, למשל הוא מתרחש באזור הכפרי של קנט אזור מגוריו של דיקנס בילדותו. כמו פיפ גם דיקנס שנא את עבודתו, רצה לשפר את מצבו ולהפוך לג'נטלמן.
עלילת הספר.
הסיפור מתרחש באזור הביצות במחוז קנט שבאנגליה. פיפ הוא ילד יתום, שגדל בבית אחותו ובעלה. הבעל ג'ו גארג'רי הוא נפח טוב-לב, המנסה לגונן על פיפ מנחת זרועה של אשתו. בערב חג המולד פיפ הולך לבית הקברות לבקר את קברי הוריו ואחיו שמתו בילדותו. הוא נתקל במגוויץ', אסיר נמלט, אשר מאיים עליו ודורש ממנו מזון ופצירה כדי לשחרר את עצמו מהשלשלאות בהן הוא כבול. פיפ נענה לדרישותיו, אם מפחד או מרחמים, ומביא לאסיר מזון ופצירה מהנפחיה. מגוויץ' משחרר את עצמו אך נתפס זמן קצר אחר כך ונשלח לגלות באוסטרליה. מגוויץ' מתעשר באוסטרליה, אך אם יחזור לאנגליה צפוי לו עונש מוות.
יום אחד דוד פמבלצ'וק לוקח את פיפ לבית-סאטיס, ומציג אותו בפני מיס האווישם. מיס האווישם היא אישה עשירה ותמהונית. היא לבושה בשמלת כלה ישנה, והשעונים בביתה עומדים ומורים את השעה עשרים דקות לתשע. היא מסתובבת בחדר בו שולחן ערוך לסעודת כלולות, שנשאר כפי שהוכן לפי שנים רבות והוא מכוסה לכלוך וקורי עכביש. פיפ פוגש גם את אסטלה, בת חסותה של מיס האווישם, ילדה יפה וגאוותנית המתייחסת אליו בבוז. פיפ מתאהב באסטלה וחולם להיות ג'נטלמן עשיר כדי לשאת חן בעיניה.
מיס האווישם משלמת לג'ו כדי שפיפ יהיה חניך אצלו בנפחיה. פיפ מפסיק לבקר אצל מיס האווישם ועובד כשוליה של ג'ו, בעבודה שהוא שונא. הוא מתבייש במוצאו הפשוט ובסביבתו הגסה, ומתאמץ ללמוד ולהרחיב את השכלתו באמצעות מורה צעירה בשם בידי. עובד שכיר אצל ג'ו בשם אורליק מתקיף את מרת ג'ו (אחותו של פיפ), והיא נשארת נכה ואילמת ומתה אחרי שנים אחדות. פיפ חושד באורליק אך אין לו הוכחות למעשה.
אחרי שנים אחדות מופיע בעיירה עורך דין בשם ג'אגרס, הפוגש את פיפ וג'ו ומודיע להם שנכונות לפיפ "תקוות גדולות". אדם המבקש להישאר עלום שם, מתעתד להוריש לפיפ סכום כסף גדול. פיפ צריך לעבור מיד ללונדון, להתחיל את לימודיו שיאפשרו לו להיות ג'נטלמן. התנאים שהוצבו בפני פיפ הם שהוא לא ישנה את שמו, ולא ינסה לגלות את זהות מיטיבו. פיפ מניח שמיס האווישם היא המורישה לו כסף, ושהיא מייעדת אותו לנישואין עם אסטלה.
בלונדון פיפ מתיידד עם וומיק הפקיד של ג'אגרס, ועם בחור צעיר בשם הרברט פוקט. הרברט ופיפ מגלים שהם נפגשו כשהיו ילדים והחליפו מהלומות בבית-סאטיס. פיפ לומד אצל אביו של הרברט, מת'יו פוקט שהוא גם בן-דוד של מיס האווישם. הרברט מלמד את פיפ את כללי ההתנהגות הנאותים בחברה הלונדונית. פיפ מתחיל לבוז לאורח החיים הקודם שלו, למשפחתו ולחבריו הישנים. הרברט ופיפ חולקים דירה מבזבזים כספים ונכנסים לחובות.
הרברט מספר לפיפ את סיפורה של מיס האווישם, איך ארוסה, נטש אותה ביום נישואיהם וברח עם כספה. ומאז היא מסתגרת בביתה. אסטלה היא בתה המאומצת, ומיס האווישם מחנכת את אסטלה לשבור את לבם של גברים, כנקמה על שברון ליבה. מיס האווישם מאמצת את אסטלה ובכך מחלצת אותה מחיי דלות, אך אסטלה משמשת בידיה כלי משחק לתאוות הנקם שלה.
כשמלאו לפיפ 21 שנים והוא מתחיל לקבל קיצבה של 500 פאונד לשנה, הוא דואג בחשאי למישרה עבור ידידו הרברט פוקט. פיפ מלווה את אסטלה באירועים חברתיים בלונדון, וממשיך להעריץ אותה אך היא נשארת צוננת ומרוחקת.
כשנתיים אחר כך מופיע בביתו של פיפ אדם זר, אך נדמה לפיפ שהזר מכיר אותו. להפתעתו הזר מתגלה כמגוויץ' האסיר הנמלט שפיפ עזר לו. לחרדתו הרבה מתברר לפיפ כעת שמגוויץ', ולא מיס האווישם, הוא זה שמעניק לפיפ את הונו. מגוויץ' חזר לאנגליה כדי לראות את הג'נטלמן שיצר בזכות כספו, למרות הסכנה שבשהייתו באנגליה. פיפ מרגיש מחויב לעזור למגוויץ' לצאת מאנגליה, כעת כשהמשטרה בעקבותיו וכן קומפייסון שהיה שותפו לפשע. פיפ מגלה שקומפייסון היה ארוסה של מיס האווישם.
אסטלה עומדת להתחתן עם אחד מחבריו ללימודים של פיפ, בנטלי דראמל, ג'נטלמן עשיר אך אכזר ואלים. אסטלה ופיפ מבקרים בבית-סאטיס, אסטלה מאשימה את מיס האווישם בכך שגידלה אותה להיות חסרת לב, מיס האווישם מתחרטת על מעשיה ומבקשת את סליחתו של פיפ. כשהוא עוזב את הבית, אוחזת אש בבגדיה של מיס האווישם והיא מתחילה להישרף. פיפ מצליח להציל אותה אך אחרי זמן מה מיס האווישם מתה. גם זרועותיו של פיפ נפגעות בשריפה והוא מחלים באיטיות. נישואי אסטלה ובנטלי דראמל אינם עולם יפה, הוא מתעלל בה והיא עוזבת אותו, אחרי כן הוא מת בתאונה.
מגוויץ' מסתתר בעזרת פיפ והרברט עד שיתאפשר להבריח אותו מחוץ ללונדון. הם מתכננים להשיט אותו בסירה לאורך התמזה ולהעלותו על ספינה הנוסעת להמבורג. תוכניתם נכשלת כאשר קומפייסון, יריבו משכבר הימים של מגוויץ', מזהה אותו ומגיע עם שוטרים לעצור אותו. מגוויץ' מצליח להפיל את קומפייסון לנהר ובמאבק שביניהם קומפייסון טובע, ומגוויץ' נפצע קשה. מגוויץ' נשפט ונידון למוות, אך הוא מת מפצעיו לפני ביצוע ההוצאה להורג. פיפ נמצא איתו בימיו האחרונים, ומגלה שמגוויץ' הוא אביה של אסטלה.
הרכוש של מגוויץ' שהיה מיועד לפיפ מוחרם על ידי השלטונות, ופיפ נותר חולה וחסר-כל. ג'ו מגיע ללונדון לטפל בפיפ החולה ומשלם את חובותיו. פיפ מצטער כעת על שהתנכר לג'ו ובידי. אחרי שפיפ מחלים הוא חוזר לביתו במטרה להציע נישואים לבידי, אך כשהוא מגיע נודע לו שבידי נישאה לג'ו.
פיפ עוזב את אנגליה ומצטרף להרברט בעבודתו במסחר. אחרי 11 שנים הוא חוזר לאנגליה לבקר את ג'ו ובידי, הוא פוגש את בנם הקטן המזכיר לו את עצמו. פיפ הולך לבית-סאטיס ההרוס, ופוגש שם את אסטלה, גאה פחות ועצובה יותר. פיפ שעדיין מאוהב בה מקווה שהיא תישאר לצידו.
פרק הסיום.
דיקנס תכנן בתחילה סיום שונה וקודר יותר לרומן. ידידו באולר-לייטון שכנע אותו לשנות את פרק הסיום לסוף טוב. בסיום המקורי אסטלה מתחתנת שוב אחרי מות בעלה, כשפיפ חוזר לאנגליה הם נפגשים במקרה בלונדון פגישה חטופה ואחר כך נפרדים לעד. בסיום המשוכתב אסטלה לא מתחתנת שנית, היא פוגשת את פיפ בבית-סאטיס, והמשפט האחרון רומז לאפשרות שהם יישארו יחד.
מבקרי ספרות חלוקים בדעותיהם איזה סיום טוב יותר, הראשון קודר ומתאים לאופי הרומן, והשני אופטימי וכתוב בסגנון יפה יותר.
הספר מסתיים כך:
סגנון הרומן.