השיר נכתב על ידי אלן פינדה, ברוס גאיטש, אוזונה, מדונה, פטריק לאונרד, סוסן לאונרד, will.i.am והמפיק הישראלי יונתן גולדשטיין, והופק על ידי will.i.am וגולדשטיין. השיר משלב את סגנונות ההאוס והרגאטון. השיר הוא שירם השני של להקת בלאק אייד פיז אשר משתתף בו זמר לטיני, לאחר השיר "Ritmo" בשיתוף הזמר ג'יי באלווין, שיצא לאור בשנת 2019.
השיר כולל סימפול מתוך להיטה של הזמרת מדונה משנת 1987, "La Isla Bonita".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של הבלאק אייד פיז בשידור חי ב-10 באפריל 2020, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו. בקליפ ניתן לראות את משתתפיו לובשים בגדים של המותג גוצ'י.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-80 מיליון.
שלמה כהן (קצין)
שלמה (מומו) כהן (נולד ב 13 בנובמבר 1956) הוא תת-אלוף (במיל') בחיל הים הישראלי, יועץ בתעשיות הביטחוניות ומרכז פעילות קהילת שייטי כרמל, קומודור ויו"ר עמותת שייטי הכרמל משנת 2014. מתנדב בעמותות הפועלות עבור נוער ומבוגרים עם צרכים מיוחדים וללא - אתגרים, זבולון חיפה, שייט חיפה, צופי הים ואחרים.
משפחה וילדות.
האב מנחם, יליד חיפה, נצר למשפחת קסטל. משפחתו הגיעה לארץ ישראל ב-1492 מגירוש ספרד לעזה ולחברון. משפחת סב סבו הגיעה מפרס לצפת בסוף המאה ה-18. התנדב בצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית וסייע לקליטת שארית הפליטה באיטליה. האם מרים (לבית מינפך\אסא), ילידת סוריה עלתה בשנת 1939 במסגרת עליית הנוער דרך קוניטרה לקיבוץ איילת השחר ומשם לחיפה.
כהן בוגר בית הספר היסודי "דרור" בקריית אליעזר ובית הספר התיכון לטכנאים ע"ש שוב במגמת חשמל רכב.
שירות בחיל הים.
תפקידים ראשונים.
כהן התגייס בנובמבר 1974, לאחר קורס מוכמי סטי"ל בבה"ד חיל הים, הוצב לתפקיד מוכם באח"י קשת בבסיס אילת. בשנים 1976–1977 השתתף בקורס חובלים.
פעילות אזרחית.
מאז שחרורו משמש כהן כיועץ ביטחוני בכיר בתעשיות הביטחוניות הישראליות. בין השאר זכה ל-5 פרסי שיווק ופרס רפאל על פעילות שיווק יוצאת דופן בעולם. קידם עסקאות ענק מול הצי, המרינס והכוחות המיוחדים האמריקאיים, הצי הקנדי, בניית מערך הגנה על אסדות גז במקסיקו, חדירה לשוק הפיליפיני, התאילנדי ושל גינאה המשוונית.
בשנת 2014 החליטה ממשלת ישראל על שיפור אופן בחירת הדירקטורים לחברות הממשלתיות, לצורך כך נוצר מיזם "נבחרת הדירקטורים של ישראל", מומו נבחר כמתאים לשמש דירקטור בחברות הממשלתיות מתוך אלפים רבים של מועמדים שעמדו בתנאי הסף נבחרו עשרות בודדות, מומו נמנה עליהם. עם החלפת השלטון בהמשך, גוועה יוזמת נבחרת הדירקטורים של ישראל ותהליך המינוי לחברות הממשלתיות חזר להיות באופן פוליטי ונתון להשפעת מרכזי המפלגות, קשרים על פני כישורים.
משנת 2020 מומו נמנה עם הדירקטוריון של ארגון מנהלי הרכש בישראל.
כהן מייצג בישראל חברות מהעולם – ארצות הברית וצרפת, חברות העוסקות במערכות ימיות כגון גדר ימית, מכשול ימי, משאבות צנטרפוגליות, פנדרים, מערכות מתקדמות להגנת מתחמים.
מסייע בהדרכת צוותים, במודל מיוחד של מנהיגות בשיטת הטילר.
מדריך את חניכי קורס החובלים בשלב האקדמיה בנושאי טכנולוגיות ימיות מתקדמות ומתווה הגז וההגנה עליו.
החל מדצמבר 2020 משמש כיו"ר איל"ן סניף חיפה.
משפחה.
כהן נשוי לענת ממשפחת וייס, בת מכמורת. בת לימימה, אם בית ותיקה בבית הספר הימי מבואות ים, ולבן ציון וייס, ניצול שואה, פרטיזן.
כהן הוא אב לרעות מרים כהן, משפטנית, כלכלנית, אשת תקשורת, עורכת אתר גלובס.
תחביבים.
תחביבו העיקרי של כהן הוא שיט מפרשים. חבר בקבוצה שייסדה והקימה את קהילת שייטי הכרמל בשנת 2014 על בסיס מועדון הכרמל שהוקם ב-1939 והתפרק מנכסיו ב-2014. מאז משמש כהן כ ויו"ר קהילת שייטי הכרמל ופועל לקידום שיט מפרשים בצפון הארץ.
בנוסף, כהן הוא מדריך צלילה מוסמך.
פיליפ פרידמן
פיליפ פרידמן (באנגלית: Filip (Philip) Friedman; 27 באפריל 1901, לבוב – 7 בפברואר 1960, ניו יורק) היה היסטוריון פולני-יהודי ומחברם של מספר ספרים על היסטוריה וכלכלה.
ביוגרפיה.
פיליפ פרידמן נולד בלבוב בשנת 1901. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה בלבוב למד פרידמן באוניברסיטת לבוב, באוניברסיטת וינה ובפדגוגיום היהודי תחת שלום בארון. בשנת 1925 עבר ללודז' לאחר שקיבל דוקטורט מאוניברסיטת וינה. פרידמן לימד בבית ספר תיכון עברי מוביל ובאוניברסיטה העממית בלודז', עבד ב-YIVO בווילנה (1935) ולאחר מכן לימד בבית הספר תחכמוני בוורשה (1938–1939). במקביל המשיך במחקריו ההיסטוריים. בסתיו 1939 חזר ללבוב, שם עבד באקדמיה למדע של אוקראינה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה עבר לעסוק בכתיבת היסטוריה מקיפה של יהדות פולין מראשיתה ועד המאה העשרים. לאחר נפילת פולין בראשית מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי של לבוב, פרידמן הסתתר מחוץ לגטו לבוב. הוא שרד את המלחמה אך איבד את אשתו ובתו.
לאחר שחרור פולין לימד פרידמן היסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת לודז', וכן שימש כמנהל הוועדה ההיסטורית היהודית (שנוצר על ידי הוועד המרכזי של יהודי פולין) שתפקידה היה לאסוף נתונים על פשעי מלחמה שביצעו הנאצים. פרידמן אסף עדויות ותיעוד ופיקח על פרסום מספר מחקרים חלוציים, כולל מחקרו על מחנה אושוויץ. יצירה זו, "To jest Oświęcim", פורסמה בוורשה בשנת 1945 והופיעה בגרסה אנגלית מקוצרת בשם "This Is Oswięcim" (1946). הוא המשיך לפרסם יצירות היסטוריות, כולל מונוגרפיות על קהילות יהודיות חרבות, ביניהן ביאליסטוק וחלמנו, ועל יחסי יהודים אוקראינים במהלך הכיבוש הנאצי באוקראינה. במקביל לימד היסטוריה יהודית באוניברסיטת לודז' (1945–1946) והיה חבר בוועדה הפולנית לחקירת פשעי מלחמה גרמנים באושוויץ ובחלמנו.
לאחר שהעידו במשפטי נירנברג, החליטו פרידמן ואשתו החדשה שלא לחזור לפולין. במשך שנתיים ניהל פרידמן את מחלקת החינוך בג'וינט בגרמניה הכבושה. הוא עזר למרכז התיעוד של יהדות זמננו בפריז - Centre du Documentation Juive Comtemporaire - להקים את האוסף התיעודי שלו. הוא עבר לארצות הברית ב-1948 בהזמנת שלום בארון, שם היה תחילה עמית מחקר ומשנת 1951 עד מותו, היה מרצה באוניברסיטת קולומביה. משנת 1949 עמד בראש בית המדרש למורים יהודיים והעביר קורסים בסמינר למורים בהרצליה והיה מנהל המחקר של הפרויקט התיעודי המשותף של ייוו"א ויד ושם, סדרה ביבליוגרפית בנושא השואה, בין השנים 1954–1960.
מחקרו של פרידמן לאחר המלחמה התמקד בשואה, כולל תיאור של מרד גטו ורשה שכותרתו "Martyrs and Fighters: The Epic of the Warsaw Ghetto" (1954) וכרך המתאר את ההצלה הנוצרית, "Their Brothers' Keepers" (1957). כרך ממאמריו המוקדשים לנושאי השואה, " "Pathways to Extinction: Essays on the Holocaust"" (1980), יצא לאור לאחר פטירתו ונערך על ידי אשתו, ד"ר עדה אבר-פרידמן. הוא נותר מחויב לתחומי העניין המדעיים הקודמים שלו, ופרסם מאמרים ביידיש, פולנית, עברית, צרפתית ואנגלית, למשל "היסטוריוגרפיה יהודית פולנית בין שתי המלחמות" ו"המילניום הראשון להתיישבות יהודית באוקראינה ובאזורים סמוכים."
פיליפ פרידמן נפטר בניו יורק ב-7 בפברואר 1960.
לקריאה נוספת.
רוני שטאובר, "הנחת היסודות לחקר השואה, פועלו של פיליפ פרידמן", עיון וחקר, כרך 15, יד ושם, 2009
חוה שלמברג
חוה שלמברג הייתה שחיינית ארץ ישראלית, הטובה ביותר בישראל בסוף שנות ה-40 במשחים ל-100 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי, וזוכת מדליית כסף מהמכביה השלישית (1950).
ביוגרפיה.
שלמברג התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה בהדרכתו של איזיה פייגנבוים.
באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1946 זכתה שלמברג במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי אווה בראונר ממכבי חיפה (1:28.8 דקות) ואהובה דוד ממכבי טבריה.
בתחרות ארצית לנוער שנערכה ברחובות ב-6 בספטמבר 1947 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא נערות חדש של 1:30.6 דקות, שיפור לשיא הנערות של יעל ברגהיים (1:32.0 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות הנוער של ארץ ישראל שנערכה בפתח תקווה היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא נערות חדש של 1:25.3 דקות שבועיים לאחר מכן, בתחרות מבחן לקביעת סגל הנבחרת לתחרות הבינלאומית נגד יוון, שנערכה בבריכת רמב"ם, גבעתיים באוקטובר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.5 דקות, לפני אורה שלגר מברית מכבים עתיד (1:34.8 דקות). שבועיים לאחר מכן במסגרת התחרויות הבינלאומיות נגד יוון, היא סיימה במקום שני (מחוץ לתחרות) במשחה ל-100 מטר חופשי נערים בשיא ארץ ישראלי חדש לנערות של 1:23.5 דקות, אך השיא לא הוכר מאחר ששחתה נגד בנים.
בתחרות שחיה שנערכה בגלי גיל, רמת גן באוגוסט 1948 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי תוצאה של 38.1 שניות, לפני אורה שלגר (40.0 שניות) ואהובה לוין מברית מכבים עתיד (45.0 שניות). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בבריכת מכבי שעל הכרמל בסוף ספטמבר 1948 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:28.5 דקות לפני לוינר מהפועל תל אביב (1:40.0 דקות).
בתחרות שנערכה בחיפה ב-1 באוקטובר 1949 קבעה שלמברג במשחה ל-100 מטר חופשי את התוצאה המהירה בישראל של 1:24.4 דקות, לפני דפנה אורן ממכבי חיפה שקבעה את התוצאה השנייה בטיבה בישראל (1:28.9 דקות).
בתחרות ארצית של מכבי שנערכה בפתח תקווה ביולי 1950 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:30 דקות
המכביה השלישית.