הלוחמים הנורדים ככלל התאפיינו בהופעה והתנהגות דמוניים, הופעתם זו הילכה אימים על בני תרבויות אחרות. ההיסטוריון הרומי טאקיטוס (Tacitus) תיאר את הלוחמים הברסרקרים כך: "הם צבעו את מגנם וגופם בשחור והקפידו לתקוף בלילות האפלים ביותר. לכן הם נדמו כצבא של רוחות רפאים, המשרים על האויב את פחד המוות. האויב לא יכול היה לחזות במראה השטני הזה מכיוון שהדבר הראשון שהשמידו הנורדים בקרב היה עיניי אויביהם."
תיאורו של טאקיטוס תואם למדי את זה של החוקר המודרני גורג' דומיזל (Dumézil): "הם לבשו עורות זאבים כדי לחקות את דרכו של הטורף או כדי לסמל את הטרנספורמציה לצורתו של הזאב. כשהאדם עטה תלבושת זו הוא חדל מלהיות אדם והפך לטורף. הוא לא רק היה לוחם עז ובלתי מנוצח, אחוז אקסטזה, הוא נהפך לחיית טרף. הלוחמים הצעירים הללו לא הסתפקו יותר אך ורק בשלל המלחמה אלא התאוו גם לבשר אדם."
הברסרקרים נתפסו כדמויות מאיימות בעלות כוחות מאגיים על אנושיים. הופעתם והתנהגותם הדמוניות שיוו להם מראה של יצורי בלהות. בעיני אנשי התקופה המקור לכוחם הרב לא היה רק מיומנויות הלחימה הגבוהות שלהם, אלא הקשר המיסטי שלהם לעולם הפראי ולאלים של כוחות הטבע.
תפקודם כלוחמים.
אופיים המסתורי של לוחמים אלו עזר בעיצוב תפקידם בשדה הקרב ובמערכת הצבאית הנורדית. בגלל כוחם הרב והאפקט הפסיכולוגי הגדול של הופעתם על צבאות האויב, מטרתו העיקרית של הברסרקר הייתה הסתערות בראש הכוח הנורדי והטחת המכה הראשונה באויב כדי להממו ולהובילו לברוח או להיכנע. סיבה נוספת לכך שהברסרקרים הסתערו בראש הכוח נובעת מכך שבמצב התודעתי שבו הם נמצאו הם לא הבחינו בין חבר לאויב ובאותה קלות שבה כילו את זעמם ביריביהם הם יכלו להסב נזק גם לשורותיהם. להשתלחותו הפראית של הברסרקר היו גם חסרונות: בתום הקרב הייתה נוחתת על הברסרקר תשישות איומה ובשלב זה הוא היה זקוק להגנת חבריו שיבטיחו את שלומו. לצד תפקידם ההתקפי כחלוצים בשדה הקרב הברסרקרים שימשו גם בתפקיד הגנתי כאנשי משמר העילית של המלך.
נאמנותו של הברסרקר לאודין.
הברסרקר מתואר כמי שנאמנותו נתונה בראש ובראשונה לאל אודין (Odin), ראש הפנתאון הנורדי ואל המלחמה. ביטוי לכך ניתן לראות בסגנון הלחימה של הברסרקר: הוא איננו מתפקד כחלק אינטגרלי מן הצבא אשר תחת פיקדו של המנהיג הצבאי, אלא לוחם באופן עצמאי ללא גיבוי וללא שריון באמצעות עוצמה על־אנושית המוענקת לו מידי אודין. הברסרקר מקיים יחסים עם אודין הדומים לאלו שמקיימים שאר בני בריתו – הנביא, המשורר והשמאן – שגם הם פעלו מתוך מצב תודעתי על־אנושי המתאפיין באקסטזה ובשיכרון חושים.
תפקידו המסורתי של אודין הוא אל המסייע ונלחם למען בני אדם ונחשב לפטרונם של המלכים והמנהיגים. תפקידו זה שופך אור על טיב הקשר שהאל מקיים אם הברסרקר כפטרונו. יש לציין כי חוקרים מסוימים מבקשים לערער על הקשר בין האל אודין לבין הברסרקרים ורואים את תפקודם העיקרי כתפקיד פוליטי ולא כתפקיד דתי.
שינוי המצב התודעתי.
המצב התודעתי שבו שרויים הברסרקרים במהלך הלחימה מיוחד במינו. יכולתם של הברסרקרים להתעלות מעל כאב ופחד וללחום בעוצמה ואינטנסיבית שכזו עורר חוקרים רבים לתהות מהו מקור כוחם. סוגיה זו טרם הוכרעה וקימות בה גישות שונות:
יש הטוענים שהברסרקרים הצליחו להגיע למצב תודעתי זה בעזרת שתייה אינטנסיבית של אלכוהול. טענה זו מקבלת משנה תוקף הודות לעובדה שהנורדים הרבו בשתיית בירה.
לעומתם אחרים טוענים שהגורם לכך הוא כניסה למצב תודעתי אחר באמצעות טקסים שמאניים וריקודים ריטואליים. החוקר שפידל (Speidel) מדגיש את העובדה כי מהותו של מצב התודעה "הברסרקרי" הוא הזעם הבלתי נשלט הגובל בטירוף. הצעה זו בעייתית, מכיוון שהיא לוקה בחוסר יכולת לשחזר את התוצאה באמצעים מדויקים.
יש חוקרים המצביעים על האפשרות כי הפטרייה מזן Amanita muscaria היא האחראית לכוחם של הברסרקרים. פטריה זו גורמת להזיות בעקבות החומר הפעיל בה – בופטינין. הפטרייה הייתה נפוצה למדי באזורם של הנורדים וידוע ששימשה לטקסים שמאניים שונים. התאוריה הוצעה לראשונה על ידי סמואל אודמן (Ödman) ב־1784. אביה המודרני של תאוריה זו הוא דוקטור הווארד פייבינג (Fabing) אשר הציע במאמר משנת 1956 את היתכנותה של תאוריה זו. כיום ישנם חילוקי דעות אודות נכונותה של התאוריה. ישנם חוקרים כבנג'מין בלנאי (Blaney) המצביעים על העובדה כי האפקט ההזייתי שנגרם באמצעות הפטריות שונה באופן דרמטי מהתנהגותם של הברסרקרים. קרי, עיוותים בתחושת הגוף והזיות וויזואליות.
כפי שניתן לראות להצעות השונות יש נקודות עוצמה וחולשה שונות ולא ניתן להכריע באופן מוחלט לטובת אחת מן התאוריות הללו.
אלכס סטפני
אלכסנדר סיריל סטפני (באנגלית: Alexander Cyril Stepney; נולד ב-18 בספטמבר 1942) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
סטפני שיחק לאורך מרבית הקריירה במנצ'סטר יונייטד, במדיה זכה בין היתר בגביע אירופה לאלופות, אליפות אנגליה וגביע ה-FA. סטפני נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורנירי יורו 1968 ומונדיאל 1970, אך לא שותף במהלכם ורשם הופעה אחת בלבד במדי הנבחרת.
קריירת משחק.
סטפני החל את הקריירה בקבוצת הנוער של עיירת מגוריו מיטשם. משכשל במבחנים לפולהאם, המשיך סטפני את הקריירה הבוגרת בקבוצת נעוריו בעונת . לאחר שתי עונות בקבוצה החובבנית, אותר סטפני על ידי מילוול מהליגה השלישית, שהציעה לו להיבחן בקבוצה בחוזה חובבני בשנת 1963. חודשיים לאחר מכן, לאחר שהצליח להרשים את הצוות המקצועי, זכה לחוזה מקצועני ראשון בקריירה במדי מילוול.
סטפני היה לשחקן הרכב קבוע לאורך כל החוזה במילוול. בעונה הראשונה ירד עם הקבוצה לליגה הרביעית, אך חזר איתה כעבור עונה אחת לליגה השלישית. בסך הכול בשלוש עונות במדי מילוול החמיץ סטפני משחק ליגה אחד בלבד, במחזור האחרון של עונת , ובסך הכול רשם 137 הופעות ליגה במדי הקבוצה. בתקופה זו הפגין סטפני פוטנציאל רב, שזיכה אותו בשלוש הופעות במדי הנבחרת האולימפית של אנגליה.
במאי 1966, לקראת עונת , נמכר סטפני לצ'לסי מהליגה הבכירה תמורת סכום של כ-50 אלף ליש"ט. מאמן צ'לסי, טומי דוקרטי, ייעד את סטפני לתפקיד השוער ברוטציה עם פיטר בונטי, אך כעבור שלושה חודשים, ולאחר שרשם הופעת ליגה אחת בלבד, נמכר סטפני למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של כ-55 אלף ליש"ט.
מאמן מנצ'סטר, מאט באזבי, החתים את סטפני על תקן השוער הראשון, בעקבות פציעתו הקשה של שוער הקבוצה הארי גרג. כבר באותה העונה ערך סטפני 35 הופעות ליגה וזכה עם מנצ'סטר באליפות אנגליה. בזכות התואר, השתתפה מנצ'סטר בטורניר גביע אירופה לאלופות בעונת , טורניר בו מעולם לא זכתה קבוצה אנגלית. מנצ'סטר הצליחה להעפיל לגמר הטורניר, תוך שהיא מדיחה בין היתר את ריאל מדריד בחצי הגמר, ופגשה במשחק הגמר את בנפיקה ליסבון. בדקות הסיום של המשחק, במצב של שוויון 1-1, הציל סטפני בעיטה חזקה מתוך הרחבה של אאוזביו, אותה קלט באופן מרשים. ברגע נדיר של ספורטיביות, טפח הפורטוגלי על שכמו של השוער, ומחא לו כפיים על ההצלה. המשחק הלך להארכה, ובה כבשה מנצ'סטר שלוש פעמים בדרך לזכייה בגביע אירופה הראשון אי פעם לקבוצה אנגלית.
לאחר הזכייה בגביע אירופה סבלה מנצ'סטר מתקופה ארוכה של חוסר הישגיות. סטפני שמר על מקומו כשוער הבכיר של הקבוצה, גם כשזו ירדה לליגת המשנה בסיום עונת , תחת המאמן טומי דוקרטי שהיה מאמנו בצ'לסי. באותה עונה כבש סטפני את שני השערים היחידים בקריירה שלו, שניהם בפנדל. דוקרטי הצליח להחזיר את יונייטד לליגה הבכירה תוך עונה אחת כשהוביל אותה לזכייה באליפות ליגת המשנה. עם חזרתה לליגה הבכירה, היה לסטפני תפקיד חשוב בסגל הקבוצה, כאשר המאמן דוקרטי בנה סגל צעיר ושאפתני. מעבר להיותו השוער הבכיר של הקבוצה, היה לסטפני תפקיד חשוב כשחקן ותיק ובעל ניסיון המאזן בכך את שחקניה הצעירים של הקבוצה בחלק האחורי. עם חזרתה לליגה הבכירה רשמה מנצ'סטר עונה מרשימה שהסתיימה במקום השלישי בטבלה, עם ארבע נקודות פחות מהאלופה ליברפול. במקביל הגיעה הקבוצה לגמר גביע ה-FA, אך נוצחה 1-0 על ידי סאות'המפטון. עונה אחר כך, בעונת , הגיעה מנצ'סטר פעם שנייה ברציפות לגמר, שם פגשה את ליברפול. סטפני הצטיין בדקות הסיום של המשחק, שהסתיים בניצחונה של מנצ'סטר 2-1 ובזכייתה בגביע האנגלי. הניצחון של מנצ'סטר מנע מליברפול זכייה בטרבל באותה העונה.
סטפני נותר בקבוצה לעונה נוספת, בה כבר לא היה הבחירה הראשונה ושיחק בפחות ממחצית משחקיה של מנצ'סטר בליגה. בסיום העונה, לאחר 12 עונות במנצ'סטר, עזב סטפני את הקבוצה. בסך הכול ערך סטפני 539 הופעות במדי מנצ'סטר יונייטד, מתוכן 433 הופעות ליגה. הוא שמר 175 פעמים על רשת נקייה, ושבר שיא מועדון (שבהמשך נשבר על ידי סטיב קופל) עם 92 הופעות רצופות. עם שני השערים שכבש, הוא השוער עם מספר השערים הגבוה ביותר במדי הקבוצה. למעט פטר שמייכל, שכבש שער אחד במסגרת גביע אופ"א בעונת , סטפני הוא השוער היחיד שכבש עבור יונייטד במשחק רשמי מאז מלחמת העולם השנייה.
לאחר שעזב את מנצ'סטר יונייטד, הצטרף סטפני לדאלאס טורנדו מה-NASL האמריקאית. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, כשבתווך הושאל לאלטרינקהאם מהליגה החובבנית. לאחר העונה השנייה בדאלאס, הצטרף פעם נוספת לאלטרינקהאם, ובמדיה פרש ממשחק פעיל בשנת 1982, כשהיה בן 40.
לאחר פרישתו היה סטפני למאמן שוערים, תפקיד אותו מילא בסאות'המפטון, אקסטר סיטי ומנצ'סטר סיטי.
נבחרת אנגליה.