המדינה שולטת ברוב הסחר במדינה. לאחר החלוקה וכינון שתי הקוריאות, הולאמו כל החנויות והבנקים, וכיום כל החנויות והבנקים הם בבעלות ממשלתית. משנת 2002 מותר לחקלאים למכור את תוצרתם העודפת בשוק במחירים שנקבעים על ידיהם באופן עצמאי ולאו דווקא במחירים מלאכותיים שנקבעים על ידי המדינה.
קולורדו הקטן
קולורדו הקטן (באנגלית: Little Colorado River) הוא נהר הזורם בשטח מדינת אריזונה שבארצות הברית, ונשפך לנהר קולורדו. אורכו כ-507 ק"מ.
תחילת מסלולו במזרח אריזונה, באזור הדרום-מזרחי של "ארץ האפאצ'ים", והוא זורם צפונה דרך מספר גאיות עמוקים. אגן הניקוז של נהר קולורדו הקטן מנקז חלק נכבד מצפון-מזרח אריזונה וחלק מהקצה המערבי של מדינת ניו מקסיקו, אזור חצי-יבש בן אלפיים קמ"ר בערך. הגובה הממוצע של האגן נע בין 1,200 מטרים בצפון ו-2,600 מטרים בדרום, עם פסגות מעל ל-3,000 מטרים בהרים הלבנים.
נהר קולורדו הקטן נשפך לנהר קולורדו בגרנד קניון. הוא מזרים כ-150 מ"ק לשנייה, והוא אחד היובלים הגדולים של נהר קולורדו.
סכר שהוקם על הנהר נועד לצורכי השקיית אזור העיירה סנט ג'ון באריזונה.
פליקס
פליקס (Felix) הוא שם שמקורו בלטינית ומשמעו שמח או בר מזל.
לוקיוס קורנליוס סולה פליקס
שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם
שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם הוא ארגון רבנים המגדיר את מטרתו כהשמעת קול המסורת היהודית בתחום זכויות האדם. הארגון מגדיר עצמו א-פוליטי\מפלגתי, וחברים בו כמאה רבנים וסטודנטים לרבנות מזרמים שונים, כולל אורתודוקסים, רפורמים, קונסרבטיבים, רקונסטרוקטיבים, ורבני התנועה להתחדשות יהודית וכשלושים אנשי צוות ובהם חילונים, נוצרים ומוסלמים. תחום עיסוקו הוא בעיקר במאבק במה שלטענתו מהווה פגיעה בזכויות האדם של הפלסטינים והמסתננים מאפריקה בישראל.
הקמה ופעילות.
הארגון הוקם על ידי קבוצת רבנים מזרמים רפורמיים וקונסרבטיביים בהנהגתו של הרב הרפורמי דוד פורמן בשנת 1988, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, על מנת להביע את עמדתם בסוגיות מוסריות שהתעוררו באותה תקופה. ב־1990 נרשם הארגון כעמותה.
בארגון ארבע מחלקות:
הארגון מגדיר את עצמו כארגון ציוני שבא לבטא אמירה יהודית־רבנית למען זכויות אדם. הארגון טוען כי יש לסיים את המשטר הצבאי ביהודה ושומרון ואת מה שהוא רואה כהפרות אחרות של זכויות הפלסטינים הכרוכות במדיניות הישראלית. הוא מתנגד לתוואי גדר ההפרדה במקומות שבהם, לדבריו, היא גורמת להפקעת אדמות ולהפרדה בין חקלאים לאדמותיהם, מונעת מחולים להגיע אל בתי החולים ומתלמידים להגיע אל בתי הספר. פעילי הארגון משתתפים בהפגנות ביהודה ושומרון, במזרח ירושלים ובכפרים הבדואים הבלתי מוכרים בנגב. בשנת 2004 הורשע מנכ"ל הארגון, הרב אריק אשרמן בהפרעה לשוטר במילוי תפקידו בעת שהתנגד להריסת בית פלסטיני ונידון לעבודות שירות. בעקבות מבצע עופרת יצוקה יצא הארגון בקמפיין תחת הכותרת "האם זה אנחנו" שקרא לפתוח בחקירה ישראלית חיצונית על הפעולות בעזה במהלך המבצע. לאחר המשט לעזה השתתף הארגון בהפגנות ברחבי ישראל "במחאה על ההרג והמצור וכהזדהות עם פעילי השלום ועם תושבי עזה הכלואים".
הארגון פועל לקליטת המסתננים מאפריקה. למשל, בסמוך לחג השבועות תשע"ה הגיעה קבוצה מהארגון למתקן "חולות" על מנת להביע סולידריות עם המסתננים במתקן. הארגון ארגן כנס רבנים ואנשי חינוך תחת הכותרת "סוגיית אחריות יהודית בסוגיית מבקשי המקלט והפליטים".
צוות ומימון.
בראש ההנהלה עומדים הרב משה יהודאי והרבה אניטה סטיינר. מנכ"ל הארגון הוא אבי דבוש.
בשנת 1995 הצטרף לארגון הרב אריק אשרמן שהפך למנכ"ל הארגון שלוש שנים אחר כך ופרש מהארגון בשנת 2016. כיום מנכ"ל הארגון הוא אבי דבוש ובתפקיד נשיא העמותה משמש הרב לוי קלמן-ויימן. בין חברי ההנהלה ניתן למנות את יו"ר הארגון, הרבה מעיין טרנר; היו"ר היוצא, הרב אד רטיג; הרבות נעמה קלמן, אביטל הוכשטיין ואניטה סטיינר; הרבנים מיכאל מרמור, יחיאל גריינימן, שאול פיינברג, אורי רגב, משה יהודאי, וג'רמי מילגרום; ותלמיד הרבנות רענן מאלק.
בשנים 2007–2009 עמד תקציב הארגון על למעלה מ־3 מיליון שקלים. בשנים אלו הופנו עבור שכר לפעילים למעלה ממיליון שקלים בכל שנה. בשנת 2013 הסתכמו התרומות לארגון בכחמישה מיליון ש"ח.
התורם העיקרי לעמותה הוא "אגודת שומרי משפט בצפון אמריקה". תורמים נוספים הם הקרן החדשה לישראל, קרן פורד והאיחוד האירופי, כמו־גם בתי כנסת וקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות בצפון־אמריקה ואירופה.
שמואל שרירא (שרייר)
שמואל שרירא (שְׁרַיֶיר) (בכתיב יידי: שרייער; 1883 – מאי 1944) היה סופר, חוקר מקרא ואתנוגרפיה, מחנך ומחבר ספרי לימוד חלוציים. היה ממייסדי רשת החינוך "תרבות" באוקראינה. מייסד ומנהל גימנסיות בחו"ל (הגימנסיה העברית ברוז'ין) ובארץ ישראל: גימנסיה בנימינה לבני איכרים בראשון לציון, גימנסיה נורדיה בתל אביב וגימנסיה ריאלית מונטיפיורי ברמת גן.
תולדות חייו.
שמואל שרייר נולד בעיירה סלאוויטה שבפלך ווהלין, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, למשפחה חסידית. למד בישיבת סלאוויטה ונסמך לרבנות. בשנת 1900 לערך עזב את בית סבו לאודסה, שם עבר בהצלחה את מבחני הבגרות האקסטרנית, ולמד בישיבה הגדולה והמודרנית של ר' חיים טשרנוביץ ("רב צעיר"), רבהּ של הקהילה היהודית באודסה. הלימודים בישיבה שילבו תורה עם ציונות, ולימדו בה מורים כביאליק וקלויזנר. באותם ימים פרסם שרירא מאמרים בהשילוח, כתב העת של אחד העם. כן היה חבר מרכז בתנועת הפועל הצעיר (סוציאליסטים ציונים).
שרירא לקח חלק בשני המפעלים החדשניים של משפחת הברון היהודי רוסי גינזבורג: חוקר התרבות דוד גינצבורג, אסף סביבו באותן שנים קבוצה של צעירים יהודים, רובם בחורי ישיבה שרכשו השכלה כללית, במטרה להעניק להם השכלה רב-תחומית בפילוסופיה יהודית וכללית, במדעים, בשפות עתיקות ובספרות עתיקה, בשנים לפני מלחמת העולם הראשונה: הוא נמנה עם תלמידי האקדמיה ללימודי היהדות שהקים ועם חברי "המשלחת לתיעוד הפולקלור היהודי" בראשות ש. אנ-סקי שנתמכה על ידי ולדימיר זאב וולף גינזבורג.
ב-1907 החל את לימודיו במחזור הראשון של האקדמיה ללימודי היהדות (השם הרשמי היה: השעורים הגבוהים לידיעות המזרח"), שבה למד במשך ארבע שנים מפי הסופר והרופא ד"ר יהודה לייב קצנלסון ("בוקי בן יגלי") ומפי ההיסטוריון שמעון דובנוב, מראשי התנועה האוטונומיסטית היהודית, שהרצה על מדעי המזרח וההתיישבות בארץ ישראל, ומפי מורים ידועי שם אחרים. בין חבריו לספסל הלימודים היו שניאור זלמן רובשוב (שז"ר), סופר וחוקר, לימים עורך "דבר" ונשיאה השלישי של מדינת ישראל, ברוך קרופניק (קרוא), סופר ועורך ספרותי בעיתון "הבקר" במשך שנים רבות, הרב דוד הכהן ("הנזיר") ועוד.
בשנת 1911 לערך החל שרירא את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת פרייבורג במקצועות פילוסופיה וחקר המקרא, יחד עם שז"ר, דוד הכהן ובילינסון. מזכרונות הרב נזיר הרב דוד יהודה ארייה לייב כהן: "שנים מהשומעים החשובים, שהצטיינו בלמודים ההיסטוריים, מר זלמן רובשוב, ואתו מר ש. שרייאר (שרירא), קבלו תעודת גמר של השעורים הגבוהים לידיעות המזרח, ועל סמך זו נתקבלו באוניברסיטא בדרום-אשכנז, בפרייבורג, ולמדו שם." יחד עם שז"ר למד שרירא תקופת מה גם בשטרסבורג. לימודיהם נקטעו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
שרירא כתב ערכים בייברסקיה אנציקלופדיה של ברוקהאוס-אֶפרון בעריכת ד"ר קצנלסון ושמעון דובנוב, מוריו, על חוכמת ישראל ותולדות הערים אוסטראה ומוהילב.
בשנים 1911–1912 נסע שרירא לארץ ישראל לשנה שלמה, שבמהלכה התהלך בה ברגל, למסע שכדוגמתו עשו מוריו וחברים ("בוקי בן יגלי" בשנת 1909; "רב צעיר"; בשנת 1911; חברו שז"ר הגיע לארץ ישראל לראשונה בשנת 1911). הייתה זו תקופה של שגשוג יחסי בתקופת השלטון העות'מאנית, לאחר הפיכת הטורקים הצעירים. דרכו של שמואל שרירא לארץ התארכה. הוא ביקר ברפובליקות המוסלמיות שמדרום לאימפריה הרוסית, ביקר אצל הסובוטניקים ושהה בדמשק. בזמן שהותו בארץ ישראל התגורר בתל אביב והשתתף בחגיגות פורים ביישוב, כן לקח חלק בשמירות של ארגון השומר במושבות הגליל. ציוני הדרך במסע נשארו במשפחה בצורה של שירים וסיפורים על מנהגי העדות בחגי ישראל.
שורש הקשר החם לארץ ישראל כולל לפחות ארבעה דורות; בבית סבו החסיד גדל על סיפורי אבי סבו שנשלח עם קבוצת חסידים ליישב את צפת בשליחות הרבי מחסידות בוֹיָאן בראשית המאה ה-19 .
בשנת 1912 החלה לפעול המשלחת האתנוגרפית בראשות הסופר והמחזאי אנ-סקי (שלמה-זנוויל רפופורט). היכרותו של שמואל שרירא עם אנ-סקי החלה בשנת 1910, כנראה במסגרת של בוגרי "האקדמיה" של הברון גינצבורג בסנקט פטרבורג. אנ-סקי יצא לדרך עם שרירא כעוזרו האישי בשנת 1912. בעונה השנייה השתתף כחוקר שטח. לפי עדות גור אריה ערך איתו את שאלון המשלחת "חיי אדם". השאלון משקף את מטרות המשלחת. המשלחת פעלה שלוש עונות בשנים 1912–1914, גולת הכותרת של פעילותם המשותפת של אנ-סקי ושרירא הייתה גילוי צדיק הדיבוקים, מעשיות, אגדות, סיפורים והווי חיים חסידי, שהיוו בסיס למחזה הדיבוק מאת אנ-סקי. לימים, אחר שתורגם בעברית על ידי ביאליק, היה המחזה השני שהציג תיאטרון הבימה.
להלן ציטטות מגילוי "צדיק הדיבוקים" על ידי אנ-סקי ושרירא - חומרי הגלם להצגת "הדיבוק" - רשימות מארכיון שמואל שרירא, שראו לאור ברובם כמאמר בעיתון "דבר" בשם "מסעותי עם אנסקי" 8.11.1940. היומן המלא של שמואל שרירא מפורסם בפרויקט בן יהודה.