ממצאי חקירה נוספים הובילו גם להרשעתו של יוג'ין אלכסנדר דה קוק, אלוף-משנה לשעבר במשטרת דרום אפריקה, אשר היה פעיל תחת ממשלת האפרטהייד. יוג'ין היה המפקד של 10C, יחידת התקוממות נגד אנשי SAP(אנשי המשטרה הדרום אפריקאית) שחטפה, עינתה ורצחה פעילים שהתנגדו לממשלת אפרטהייד משנות השמונים ועד תחילת שנות התשעים. לאחר שהורשע ב-30 באוקטובר 1996, נידון דה קוק לשני מאסרי עולם בנוסף ל-212 שנות מאסר בגין פשעים נגד האנושות. סעיפי האישום כללו שישה סעיפי רצח, קשר לרצח, ניסיון לרצח, תקיפה, חטיפה, החזקה בלתי חוקית של כלי נשק והונאה.
כמו כן, הופללו בתיק שוטרים נוספים לשעבר: יוהאן מרטין, וואן זיל וג'והנס קולה.
ואן זיל נכנע מרצונו למשטרה בפורט אליזבת ב -11 בפברואר 2004. הוא יצא מהארץ בהאשמת רצח ושלושה סעיפי תקיפה, ביניהם נזקי גוף קשים.
במשפט, אשר נקבע ל-12 באוקטובר סירב ה-TRC להעניק חנינה לשלושת המבצעים בטענה כי השלושה לא הצליחו לגלות גילוי נאות במקרה של שלישיית פבקו.
ארגון TRC – ועדת הפיוס והאמת של אפריקה.
ועדת האמת והפיוס (TRC) הייתה גוף שדימה בית המשפט והורכבה בדרום אפריקה לאחר סיום האפרטהייד. כל מי שחש כי היה קורבן לאלימות יכול היה להגיע לבית המשפט ולקבל התייחסות ראויה. מבצעי אלימות יכלו גם לתת עדות ולבקש חנינה מתביעה. הדיונים הביאו חדשות בינלאומיות והרבה שידורים שודרו בטלוויזיה הארצית. ארגון ה- TRC היה מרכיב מכריע במעבר לדמוקרטיה מלאה וחופשית בדרום אפריקה, ולמרות פגמים מסוימים, נחשב בדרך כלל כמוצלח ביותר. יצירת המנדט של ה- TRC הוקם במונחים של חוק קידום האחדות הלאומית והפיוס, מס '34 משנת 1995, ובסיסו בקייפטאון, דרום אפריקה.
מטרת הוועדה הייתה להעיד, להקליט ובמקרים מסוימים להעניק חנינה למבצעי פשעים הנוגעים להפרות זכויות אדם.
הרכב ארגון ה- TRC :הארכיבישוף (דרגה) דזמונד טוטו (יו"ר), ד"ר אלכס בורין (סגן יו"ר), מרי ברטון, עו"ד כריס דה ג'אגר, בונגאני פינקה, סיסי חמפפה, ריצ'רד לסטר, ווינדאן מאלן, הכומר חג'ה מוג'ו הלנגוויMkhize, Dumisa Ntsebeza (ראש היחידה לחקירות), ונדי אור, עו"ד דזיליל פוטגייטר, Mapule Ramashala, ד"ר פייזל רנדרה, יסמין סוקה וגלנדה ווילדשוט.
ועדות.
דרך הפעולה של ארגון ה- TRC הושלמה באמצעות שלוש ועדות:
ועדת הפרות זכויות האדם (HRV)- חקרה עבירות של זכויות אדם שהתרחשו בין 1960 ל -1994.
ועדת ההפרדה והשיקום (R&amp;R)- הוטלה על החזרת כבוד הקורבן וגיבוש הצעות לסיוע בשיקום.
ועדת אמנסטי (AC)- דנה בבקשות לחנינה שהתבקשו בהתאם להוראות החוק. להלכה, הוועדה הוסמכה להעניק חנינה לאשמים במעשי זוועה במהלך האפרטהייד כל עוד התקיימו שני תנאים:
א. הפשעים היו בעלי מוטיבציה פוליטית
ב. האמת נאמרה על ידי מי שחיפש חנינה.
כמו כן גם אזרחים מן השורה יכלו להאשים דמויות ציבוריות כמו אנשי ביטחון וחברי המשטרה, ובמיוחד, להאשים את חברי הקונגרס הלאומי האפריקני, מפלגת השלטון בזמן המשפט. מתוך 7112 עותרים (היו מספר קטגוריות נוספות, כגון נסיגה) 5392 בני אדם סירבו לחנינה ו -849 קיבלו חנינה.
אתגרים ומגבלות של הארגון.
TRC נאלץ להתמודד עם מספר אתגרים, מכיוון שהוא לא התקבל על ידי כל הצדדים לסכסוך. צמרת הצבא לא שיתפה פעולה עם הוועדה. היו אלה בעיקר חיילי הרגל בכוחות הביטחון ואלה שכבר היו כלואים עמדו בפני אישומים או שהגישו בקשה לחנינה. פוליטיקאים בכירים בממשלה לשעבר ומנהיגים בכירים בכוחות הביטחון לא הגישו בקשה. במקרה של תנועות השחרור, החברים טענו שכיוון שניהלו "מלחמה צודקת", הם לא נדרשו להגיש בקשה לחנינה מכיוון שמעשיהם אינם מהווים הפרה של זכויות האדם. נדרש מאמץ רב לשכנע אותם להשתתף בתהליך החנינה.
חולשת המפתח של הוועדה הייתה שהיא לא התמקדה מספיק במדיניות או בכלכלה הפוליטית של ההפרדה גזעית. הכישלון לבחון את ההשפעה של מדיניות ההפרדה הגזעית הביא את הצורך במבצעים או ב"גורמי ההדק "לשאת את הבושה הקולקטיבית של האומה ולאפשר למי שהרוויח מההפרדה לברוח מאחריות. הקשר בין כוח גזעני לבין פריבילגיה גזעית נעלם.
מורשת הוועדה נפגעה גם מכיוון שממשלת מנדלה הייתה איטית ביישום המלצות ה- TRC, כולל תוכנית הפיצויים. בסוף העשור הראשון של המאה ה -21, מעטים מהמלצות הוועדה יושמו, והיו מעט מועמדות לדין של אנשים שלא הצליחו להגיש בקשה לחנינה או שסורבו על ידי ה- TRC. יתרה מזאת, מספר גורמים בכירים מכוחות הביטחון, כולל שר המשפטים לשעבר והסדר אדריאן וולוק, ניתן עונש על תנאי במסגרת הליך הסדר טיעון במסגרת הנחיות חדשות לתביעות שנועדו לכאורה להקל על העמדה לדין. הכישלון להעמיד לדין אשלה קורבנות רבים ועודד את התפיסה כי הממשלה חיזקה את העונש וכי מי ש"הרוויחו" מההפרדה הגזעית ברחו מאחריות למעשיהם.
הערכה :
למרות האתגרים והמגבלות הללו, ה- TRC נחשב הצלחה בינלאומית והראה את חשיבותו של השתתפות הציבור בתהליכים כאלה, כולל תהליך קבלת ההחלטות הראשוני שהוביל להקמת ועדת אמת. דיוני ה- TRC משכו תשומת לב עולמית, מכיוון שזו הייתה הוועדה הראשונה שקיימה דיונים פומביים בהם נשמעו גם קורבנות וגם עבריינים. בעוד שהחמצות נחשבות בדרך כלל לא עולות בקנה אחד עם המשפט הבינלאומי, ה- TRC בדרום אפריקה סיפק בסיס כלשהו לשקול חניונים מותנים כפשרה מועילה, במיוחד אם הם עוזרים להבטיח את הווידוי של מבצעי העבירות.
ארגון ANC.
הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC) הוא מפלגת השלטון של דרום אפריקה ונמצאת בשלטון מאז המעבר לדמוקרטיה באפריל 1994. הארגון נוסד בתחילה כקונגרס הלאומי של דרום אפריקה (SANNC) ב־8 בינואר 1912 בבלומפונטיין, יחד עם המטרה להילחם למען זכויותיהם של דרום אפריקאים שחורים. תקופתה המוקדמות של הארגון התאפיינה באינרציה פוליטית בגלל מאבקי כוח וחוסר משאבים, הגברת הדיכוי וההשתלטות של שלטון המיעוט הלבן על המפלגה.
כתוצאה מההפרדה הגזעית, סלידתה מהתנגדות על ידי אנשים שחורים ופיצוח אכזרי של פעילים פוליטיים, הוקם ארגון ה- ANC.
באמצעות ח"כ ניהל ה- ANC את המאבק למען זכויותיהם של דרום אפריקאים שחורים וקיבל תמיכה ממספר מדינות אפריקאיות ובנוסף מהגוש הסובייטי בפעילותו. עם ההתנגדות הפנימית הגוברת, הלחץ הבינלאומי וקריסת ברית המועצות, נאלצה ממשלת האפרטהייד להיכנס למשא ומתן עם האו"ם. בכך התרחשה התמוטטות האפרטהייד וההתחלה של השלטון הדמוקרטי בשנת 1994.
בבחירות הלאומיות בין השנים 1994–2004, ה-ANC עלה בעקביות בפופולריות של הבחירות. עם הבחירות ב -2009 ספגה המפלגה ירידה בפופולריות שחזרה על עצמה בשנת 2014. תקופת הזמן הזו חפפה גם היא עם נשיאותו של ג'ייקוב זומה.
הקשר בין ועדות TRC, ANC לשלישיית פבקו.
ועדת האמת והפיוס (TRC) הייתה ועדה שהתבססה על הרעיון של צדק. הדיונים שקיימה הוועדה לא נועדו להביא לדין אנשים בגלל המעשים הפליליים שעשו אלא השגת האמת על ידי היותם פתוחים וכנים לגבי מה שהתרחש במהלך אפרטהייד. ה- TRC לא עוסק רק במבצעים, אלא בקורבנות ובמשפחותיהם, במטרה לעזור להם לדעת מה עלה בגורלם של יקיריהם. המקרה של שלישיית PEBCO ממחיש כמה חשוב למשפחות הקורבן גילוי האמת, ובזכות ועדה זו זכו נשותיהם לגלות את האמת. לדבר על רגשותיהם וקבלת הזדמנות להתעמת עם אלה שלקחו מהם את יקיריהם בתקווה לתת להם את היכולת למצוא סגירת מעגל כלשהי. ברבים מהסרטונים שצולמו במהלך דיוני ה- TRC, שם היו סצינות רבות של משפחות בוכות שהן מבולבלות בגלל שמיעת עדויות של משטרת הביטחון ואחרים המעורבים. בסרט "מול האמת עם ביל מור", סרט תיעודי בנושא ה- TRC, אחת מנשותיהם של קורבנות שלישיית פבקו נפגעת כל כך רגשית ממה שהיא שומעת שעליה לעזוב את החדר. מקרים כמו אלה ממחישים במובנים רבים את הריפוי בתהליך. האבל הוא חלק מתהליך זה וזה שחלקם נאלצו לחכות שנים על גבי שנים דרך, אך ה- TRC נתנה להם את ההזדמנות להמשיך בתהליך זה באמצעות חיפוש אחר האמת, מכיוון שהאמת מאפשרת להם להשלים עם מה שקרה.
סיפו סמואל צ'ארלס האשוואס נולד במידלדריפט, עבר לגור בפורט אליזבת בשנות החמישים. במהלך תקופה זו הוא הפך לחבר בקונגרס הלאומי האפריקני (ANC) ובמוחונטו וסיזווה (ח"כ) בשנות החמישים והשישים. הוא היה פעיל מחתרת עד שנעצר בשנת 1962 בגלל פעילותו הפוליטית והואשם בעבירות חבלה. בהמשך הוא נידון לעשר שנות מאסר באי רובן.
האש שוחרר באוקטובר 1973 ומיד הועמד למעצר בית למשך חמש שנים עם תנאים קפדניים המונעים ממנו להיות בחברתו של יותר משלושה אנשים בכל פעם ולהגביל אותו לעיירה קוואזח'לה בפורט אליזבת. היה קשה לו מאוד להמשיך לעבוד, אולם זה לא הרתיע אותו להמשיך בעבודתו המדינית המחתרתית ככל שהתעוררו הזדמנויות.
בעבודה עם בני מחתרת של ה- ANC / ח"כ, יחד עם פעילים פוליטיים אחרים, הם הקימו מבנים פוליטיים משפטיים שמטרתם להתנגד למשטר האפרטהייד בכל דרך אפשרית. יחד עם מנהיגים כמו אדגר נגוי, ארנסט מלגאס והנרי פזי, הם החיו את ארגון האזרחות השחור של פורט אליזבת (PEBCO) באוקטובר 1979.
כאשר הוסר צו האיסור שלו, נבחר האש למזכיר הכללי הרביעי של PEBCO המכהן יחד עם האלוף גאלה, קקאווולי גודולוזי, ג'קסון מדונגווי, מנגאליסו נגקסוקוואנה ושולה מקפלה. זה היה תחת ההנהגה הקולקטיבית של PEBCO יחד עם איגודים מקצועיים מתקדמים שהפכו את הכף המזרחי בכלל ואת פורט אליזבת בפרט לבלתי ניתנים לבלתי נשלטים.
יחסי הממלכה המאוחדת–מרוקו
יחסי הממלכה המאוחדת–מרוקו הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת למרוקו, אשר משתרעים על תקופה מהמאה ה-13 ועד ימינו.
היסטוריה.
קשרים ראשונים.