הופעתו הרשמית האחרונה של ג'ונס עם האבנים הייתה בקרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז, סרט שאורגן על ידי הלהקה והיה חצי קונצרט וחצי קרקס. הוא לא יצא לאור במשך 25 שנים בשל חוסר שביעות הרצון של מיק ג'אגר מהופעתם של האבנים בהשוואה ללהקות ואמנים אחרים, כמו ג'ת'רו טאל, המי ואריק קלפטון. בסרט, ג'ונס נראה תחת השפעת סמים ובמצב כמעט קטטוני. במשך הצילומים, הוא נראה אבוד ומבולבל, ומפגין עניין רק במשך No Expectations, שם ניתן לשמוע את עבודת הסלייד שלו, ובסוף השיר Sympathy for the Devil. תוספות ב-DVD של ההופעה מלמדות שכמעט כל הנוכחים ידעו שזו תהיה ההופעה האחרונה של ג'ונס עם האבנים.
תרומות נוספות.
בשנת 1968 ג'ונס הפיק, הלחין וניגן את הפסקול עבור הסרט "Mord und Totschlag" ("רצח ממעלה ראשונה" בגרמנית), סרט אוונגרדי גרמני עם חברתו דאז אניטה פלנברג. הוא שכר מספר נגנים שינגנו בפסקול, ביניהם ג'ימי פייג', מי שיהפוך לגיטריסט לד זפלין בעתיד. במשך הצילומים, ג'ונס ופלנברג עוררו מחלוקת כאשר ג'ונס עמד במדי נאצי מעל בובה ערומה, ביחד עם פלנברג. ג'ונס לא היה נאצי בשום פנים ואופן, אך רבים נפגעו מהתמונה.
בתחילת 1968, ג'ונס ניגן בכלי הקשה בגרסת כיסוי שלא שוחררה של ג'ימי הנדריקס לשירו של בוב דילן All Along the Watchtower, בנוסף לנגינה על סקסופון אלט בשירם של הביטלס You Know My Name (Look Up The Number).
מוות.
בשנת 1969, מת בריאן ג'ונס מכך שהיה שיכור, וטבע בבריכה בביתו.
איבטין
מיק טיילור
מייקל קווין "מיק" טיילור (באנגלית: Michael Kevin "Mick" Taylor; נולד ב־17 בינואר 1949) הוא מוזיקאי אנגלי, הידוע בעיקר בזכות היותו גיטריסט בלהקות הרוק "John Mayall's Bluesbreakers" (בשנים 1966–1969) ו"הרולינג סטונז" (בשנים 1969–1974). טיילור ניגן עם הרולינג סטונז בכמה מאלבומיהם הטובים ביותר ועזב את הלהקה, ככל הנראה, בשל חיכוכים עם קית' ריצ'רדס ועל הקרדיט לכמה משיריה של הלהקה, שנגזל ממנו שלא בצדק, לדעתו. אחרי תקופת חברותו בלהקה שימש טיילור נגן אורח ונגן אולפן עם מספר מוזיקאים בולטים, ובהם בוב דילן וג'ק ברוס, ואף הוציא מספר אלבומי סולו.
ב-4 ביוני 2014 התארח בהופעה ההיסטורית של הסטונז בתל אביב, וניגן בשיר "Midnight Rambler".
טיילור גרוש ואב לשתי בנות.
רון ווד
רונלד דייוויד ווד (באנגלית: Ronald David Wood; נולד ב-1 ביוני 1947) הוא גיטריסט ובסיסט רוק אנגלי. ווד הוא חבר בלהקת הרולינג סטונז משנת 1975, ועל כך עיקר פרסומו. נוסף על כך, השתתף בלהקת הפנים ולהקתו של ג'ף בק.
ביוגרפיה.
ווד נולד בהילינגדון, לונדון בממלכה המאוחדת. גדל בכפר הפרברי יוסלי בהילינגדון. לדבריו, דורו היה הראשון במשפחה שנולד על אדמה יבשה. שני אחיו הגדולים, ארט וטד, היו גרפיקאים וגם מוזיקאים. טד ווד נפטר בשנת 2004, וארט ווד בשנת 2006.
בשנת 2014 הופיע עם להקת הבנים וואן דיירקשן בגמר תוכנית הריאליטי הבריטית אקס פקטור.
ב-17 באוקטובר 2017 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Ronnie Wood: Artist".
חיים אישיים.
לווד שישה ילדים. בנו הראשון, ג'סי ווד (מוזיקאי וגיטריסט) הוא בנו מאשתו הראשונה, קריסי (לבית פינדלי), דוגמנית לשעבר לה היה נשוי בין השנים 1971–1978. במהלך תקופה זו ניהל רומן עם אשתו לשעבר של ג'ורג' האריסון, פאטי בויד. פינדלי נפטרה בשנת 2005. בשנת 1985 ווד התחתן עם אשתו השנייה, ג'ו ווד (לבית קרסלייק), אם לבתו לאה ובנו טיירון. הוא גם אימץ את ג'יימי, בנה של ג'ו ווד ממערכת יחסים קודמת.
ביולי 2008 הוא עזב את אשתו למען קטיה איבנובה, אותה פגש במועדון לילה בלונדון. ווד נכנס לגמילה שוב ב-16 ביולי 2008. הוא הגיש בקשה לגירושין מאשתו ג'ו ווד, שניתן בשנת 2009.
ב-3 בדצמבר 2009 נעצר על ידי המשטרה באמצע הרחוב רון בשל תקיפה של חברתו הצעירה, דבר שכונה "אירוע ביתי".
ווד היה גלוי לב על מאבקו באלכוהוליזם; אף על פי שדיווחים בין השנים 2003–2006 הצביעו על כך שהוא היה פיכח מאז סיבוב ההופעות של הרולינג סטונס בין השנים 2002–2003, ביוני 2006 הוא נכנס לגמילה בעקבות כישוף של התעללות מוגברת באלכוהול. עד יולי 2008, ערוץ החדשות ITN דיווח כי ווד הכניס את עצמו לגמילה בסך הכל שש פעמים, בפעם האחרונה לפני חתונת בתו לאה. ווד גם החל לאסוף בולים כחלק ממסגרת השיקום שלו באלכוהוליזם.
ב-21 בדצמבר 2012 התחתן ווד בשלישית עם סאלי המפריס, בעלים של חברת הפקות תיאטרון, הצעירה ממנו ב-31 שנה. נולדו לזוג תאומות בשם גרייסי ג'יין ואליס רוז, שנולדו ביום שני ב-30 במאי 2016, יומיים לפני יום הולדתו ה-69 ב-1 ביוני 2016. בנוסף לששת ילדיו, לווד ישנם גם שישה נכדים.
ווד אובחן כחולה בסרטן ריאות בשנת 2017, דבר המחייב הסרה חלקית של ריאותיו. לדבריו, הוא סירב לכימותרפיה מכיוון שלא רצה לאבד את שיערו.
הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל האנגלית וסט ברומיץ' אלביון.
רוני ווד
כיוון פתוח
המאמין (סרט, 2001)
המאמין (באנגלית: The Believer) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001, שנכתב בהשראת סיפורו האמיתי של דניאל בורוס (בסרט נקרא "דניאל באלינט". עלילת הסרט אינה חופפת במלואה לסיפור חייו של בורוס), על צעיר יהודי אשר מצטרף לתנועה הנאו-נאצית בארצות הברית.
הסרט נכתב על ידי מארק ג'ייקובסון, ובוים על ידי הקולנוען האמריקאי-יהודי הנרי בין. מככב בו ריאן גוסלינג, כדניאל באלינט, יהודי שהופך לנאו-נאצי. הסרט זכה בפרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס 2001 לסרט הדרמטי הטוב ביותר וכן זכה בפרס גיאורגי הקדוש של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ה-23 במספר.
הכנסות הסרט לא כיסו את הוצאותיו, אך הסרט זכה לאהדת הביקורת.
תקציר העלילה.
דניאל באלינט הוא צעיר בשנות העשרים לחייו ממשפחה יהודית, המתגורר בניו יורק, ותלמיד ישיבה לשעבר. הוא מבטא אינטלקטואליות, ובעל השקפות נאו-נאציות ואנטי יהודיות אלימות.
בתחילת הסרט דניאל מתגרה בתלמיד ישיבה יהודי ומכה אותו. לאחר שסיים להכות אותו, וללא שום תגובה מצידו של הבחור היהודי, דניאל צועק לבחור היהודי: "תכה אותי! תכה אותי! בבקשה ממך!". במהלך הסרט, מוצגת מספר פעמים סצנה מתקופתו כתלמיד צעיר בישיבה, ובה הוא מביע את דעתו על פרשת עקדת יצחק, שלפיה העקדה לא ביטאה את אמונתו של אברהם באלוהים, אלא את כוחו של אלוהים וצייתנותו של אברהם כלפי אלוהים ללא כל ספק. דעתו זו של דניאל מכעיסה את מורהו, המסלק את דניאל מהכיתה, ולאחר מכן מורה לו לחזור. סצנה זו היא עדות מוקדמת לתפישתו הריאלית של דניאל כלפי הסיפור וכלפי אלוהים, ואשר נוגדת את התפישה המקובלת ביהדות.
סצנה זו ביחד עם סצנה נוספת, שבה נראית האות העברית א' עוברת שינוי מורפולוגי לצלב קרס בכתב יד, ניתן להחשיב כעדויות לשינוי ההדרגתי שעבר דניאל מאורח חיים יהודי לתפישת חיים נאו-נאצית.
דניאל נוכח במפגש של פאשיסטים, המנוהל על ידי קרטיס זמפס (בילי זיין) ולינה מוביוס (תרזה ראסל), שם הוא גם יוצר קשר עם קרלה, בתה של לינה. דניאל מביע את תמיכתו בהריגת יהודים ובפרט בבנקאי בשם מנזטי, אולם הוא זוכה ללעג מצד המשתתפים, וקרטיס ולנה מתנגדים לפגוע ביהודים מטעמים מעשיים, אם לא מוסריים. לינה מתרשמת מדניאל ומזמינה אותו להציג בפני אנשים. בהמשך, דניאל וחבריו הניאו נאצים מתקוטטים פיזית עם שני גברים אפרו-אמריקאיים, מושמים במעצר, ומשוחררים על ידי קרלה. הוא מעביר את הלילה איתה, אבל חוזר לבית אביו, שם הוא מעיין במחברותיו, ומוצא גם אקדח חצי אוטומטי. אחותו, לינדה, מבקרת אותו בפניו על תפישתו הנאצית, אבל היא גם דוחקת בו להישאר עמם לארוחת ערב. דניאל ואביו צופים בטלוויזיה.
גאי דניאלסן, עיתונאי שכותב מאמר על קבוצות שנאה בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי, פוגש את דניאל לראיון במסעדה. דניאל מביע את משנתו כלפי היהודים: "יהדות היא כמו מחלה... קח למשל מיניות... (הגבר) היהודי הוא במהותו נקבה... ברור שהיהודים שולטים בתקשורת ובבנקים... הם חותרים תחת אורח החיים המסורתי ועוקרים את שורשי החברה... עם אמיתי מפיק את הגניוס שלו מהאדמה, מהשמש, מהים, מהקרקע, כך הוא מכיר את עצמו. אבל ליהודים בכלל אין קרקע". העיתונאי מציין בתגובה: "יש את ישראל". אולם דניאל שולל זאת: "אלה אינם יהודים...ראה את הישראלים, זו חברה חילונית בבסיסה. הם אינם זקוקים יותר ליהדות משום שיש להם קרקע. יהודי אמיתי הוא נודד, הוא נווד, אין לו שורשים ואין לו קשרים, אז הוא הופך כל דבר לאוניברסלי. הוא לא יכול לדפוק בפטיש על מסמר או לחרוש שדה, אז כל מה שהוא יכול זה לקנות ולמכור, להשקיע הון ולהשפיע בערמה על שווקים... הוא לוקח את אורח חייו של עם המושרש באדמה ואז הופך אותו לתרבות קוסמופוליטית... זהו הדחף העמוק ביותר של הנפש היהודית למשוך בחוטי בד החיים עד שכבר לא נשאר מלבד חוט דק".
כאשר העיתונאי מגלה בפניו שהוא היה בקשר עם הרב סטנלי נדלמן, ויודע שדניאל יהודי, דניאל כועס, שולף את אקדחו, מכוון לפניו של העיתונאי, ומאיים להתאבד אם גאי יפרסם את האמת.