ב-8 באוגוסט 2002 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס חצרים כטייסת מסוקי סיקורסקי UH-60 בלק הוק, "ינשוף". חמשת המסוקים הראשונים של הטייסת הגיעו לישראל בתחילת החודש בבטנו של מטוס C-5 גלקסי של חיל האוויר האמריקני שנחת בבסיס נבטים. טייסת 123 היא טייסת הבלק-הוק השנייה שנפתחה בישראל לאחר טייסת 124 המוצבת בבסיס פלמחים.
הטייסת קיבלה ציון לשבח מהרמטכ"ל על פעילותה במלחמת לבנון השנייה.
ב-2015 הוחלט להעביר את הטייסת לבסיס פלמחים. ב-15 ביולי 2015 עברה הטייסת מבסיס חצרים לבסיס פלמחים.
הטייסת הפעילה בעבר את המסוקים הבאים: בל-212, בל-205, בל-47, וגם סיקורסקי S-58 שהושאלו מטייסת 124.
בין מפקדי הטייסת: דן ברוס (מפקד הטייסת במלחמת יום הכיפורים), אמיתי חסון, אמנון אורון, ראובן לוי, עופר בן-פרץ, ישראל יהלום, אורי מנור, מוטי רגב, יעקב רשף (מלחמת לבנון), שמואל אלדר (1984-1986), מיקי בר, אלכס דן, אבנר בלקנאי (2003-2005).
סמלי הטייסת בעבר.
בסמל הטייסת משולבת האות B האנגלית, האות הראשונה בשם החברה Bell, יצרנית המסוקים שהופעלו בטייסת בעבר.
Photoshop
אלן שפארד
ליכטנברג
ליכטנברג (בגרמנית: Lichtenberg) הוא רובע בברלין, גרמניה, הנמצא במזרח העיר. הוא גובל ברבעים הבאים: בצפון: הוהנשנהאוזןבמזרח: במרצאן, בדרום: בקופניק, בדרום מערב: בטרפטו, במערב
בפרידריכסהיין ובצפון מערב בפרנצלאור ברג.
היסטוריה.
הכפר ליכטנברג נוסד כבר במאה ה-13 והוא נותר במשך מאות שנים כפר קטן בן מאות ספורות של תושבים, שעסקו בחקלאות. רק בסוף המאה ה-19, בזכות מפעלי תעשייה, עלה מספר התושבים בצורה תלולה, כך שהוא מנה 67,978 תושבים וקיבל מעמד של עיר בשנת 1907. בשנת 1920, במסגרת רפורמה שאיחדה את ברלין עם כפרים באזור, אוחדה העיר (שמנתה כבר כ-145,000 תושבים) עם ברלין.
בשנת 2001 במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחדה ליכטנברג עם הוהנשנהאוזן למסגרת מנהלתית אחת. השכונה המאוחדת נקראת באופן רשמי גם היא ליכטנברג, אך בפי התושבים והמבקרים השמות הישנים נשמרים.
בליכטנברג, באזור מגדלנהשטראסה נמצא מוזיאון השטאזי, במבנה ששימש בעבר כמטה הראשי של ארגון הביון המזרח גרמני והמוזיאון הגרמני-רוסי. מלבד זאת, אין אתרים תיירותיים רבים באזור והשכונה נחשבת לחלשה למדי מבחינה סוציו-אקונומית. בשנת 1981 מנה הרובע כבר כ-186,605 תושבים אך מאז ירד מספר התושבים עד לכ-150,000 תושבים. היכל ההוקי קרח של קבוצת "Berlin Eisbären" (דובי הקוטב) נמצא בליכטנברג והקבוצה זכתה באליפויות גרמניה, בין היתר בשנים 2005 ו-2006.
גנאיוס פאפיריוס קארבו
פור רויאל
פור-רויאל-דה-שאן (בצרפתית: Port-Royal-des-Champs; הגייה מדויקת: רוּאָיָאל) היה מנזר שנוסד על ידי המסדר של נזירים ציסטרציאנים כ-25 ק"מ דרומית מערבית לפריז, ובו התקיימו מספר מוסדות תרבותיים חשובים.
היסטוריה.
פור-רויאל נוסד ב-1204 כמנזר לנשים. המקום התפרסם כמוסד חינוכי אחרי שנערכה שם רפורמה בתוכנית הלימודים על ידי אם המנזר ז'קלין ארנו ב- 1602. ב-1626 פרצה במקום מגפת קדחת הביצות ורוב הנזירות הועברו למנזר בפריז שנודע בשם פור-רויאל-דה-פרי, בעוד שהמנזר הישן נודע בשם פור-רויאל-דה שאן (פור-רויאל של השדות).
החל משנת 1648 התיישבה בפור-רויאל-דה-שאן קבוצת גברים "מתבודדים" שחפצו להיות נזירים. קבוצה זו כללה אחדים מבני משפחת ארנו (Arnauld), ומספר אנשי אצולה ובהם הדוכס דה לוויין, קלוד לאנסלו והברון דה פונשאטו. הם חפרו תעלות ניקוז וייבשו את הביצות, תקנו את הבניינים וטפחו את המטעים והגנים. ב-1634 ז'אן דו ורז'יה דה אוראן נעשה מנהל המנזר. הוא היה ממצדדי תורתו של התאולוג הקתולי קורנליוס יאנסן, שלפיה האדם מושחת מטבעו בגלל החטא הקדמון והחיים בעולם הזה הם הבל ושווא. מכאן ואילך מנזרי פור-רויאל נמנו עם מצדדיו של יאנסן. ב-1638 "המתבודדים", שכונו "גבירי פור-רויאל", ייסדו את "בתי הספר הקטנים של פור-רויאל" שהתפרסמו בשל רמתם החינוכית הגבוהה, ובעיקר משום שמהם יצאה הבשורה של "דקדוק פור-רויאל" - הדקדוק הצרפתי הקלאסי שהסדיר את חוקי השפה הצרפתית לדורות הבאים. בבתי ספר אלה למדו ילדים בגילים 9 - 10 ובהם ז'אן רסין המחזאי לעתיד. תוכנית הלימודים כללה צרפתית, לטינית, יוונית ותאולוגיה.
המתמטיקאי בלז פסקל ואחותו ז'קלין נהגו להתפלל בפור-רויאל-דה-פרי. ב-1651 הפכה ז'קלין לנזירה בפור-רויאל-דה-שאן, ובדצמבר 1654 הפך בלז פסקל לחבר הקהילה של אותו מוסד, אחרי שעבר חוויה דתית בעקבות תאונה. הוא שהה בפור-רויאל-דה-שאן 15 יום ב-1655 ובמשך ארבע השנים הבאות נהג לבקר שם לעיתים קרובות, ועמד בקשר הדוק עם מצדדיו של יאנסן. פסקל הגן על פור-רויאל נגד התקפתם של הישועים שהתנגדו בכל תוקף ליאנסניזם וראו בו כפירה בדת הקתולית.
ב-1661 נסגרו בתי הספר של פור-רויאל, וב-1666 ראשי קבוצת "המתבודדים" נאסרו בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1679 נאסר על המוסד לקבל חברים חדשים. ב-1708 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר על ביטולו של פור-רויאל-דה-שאן. ב-29 באוגוסט 1709 הוקף המקום בחיילים שגירשו משם את הנזירות בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1710 נהרסו הבניינים ובכך הקיץ הקץ על פור-רויאל שהתקיים 506 שנה.
כתיבת ערבית בצ'ט
Grace, שיצא לאור ב-23 באוגוסט 1994, היה אלבום הסטודיו המלא היחיד של הזמר והגיטריסט ג'ף באקלי. אף על פי שהאלבום לא נחל תחילה הצלחה מסחרית, והגיע בדירוג השיא למקום ה-149 בדירוג 200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית, היחס אליו השתנה בחלוף השנים והוא זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם.
מספר מוזיקאים ידועים, בהם תום יורק מרדיוהד ומת'יו בלאמי ממיוז, מציינים את האלבום כמקור השפעה. האלבום זכה לתשבחות מפי אמנים בולטים כגון ניל פירט מראש, ג'ימי פייג', רוברט פלאנט, פול מקרטני, דייוויד בואי, מוריסי ובוב דילן.
הגרסה של ג'ף באקלי ל-"Hallelujah" (הללויה) של לאונרד כהן הייתה לאחד משיריו המוכרים ביותר. גרסה זו הושמעה בסדרות טלוויזיה ובסרטים אמריקאיים, בהם "הבית הלבן", "ה-O.C" ו"מחשבות פליליות".
במגזין Q Magazine דורג האלבום, על פי הצבעות הקוראים, במקום ה-75 ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. אותה הצבעה נערכה שוב לקראת סוף שנת 2005, והפעם הוצב האלבום במקום ה-13. ב-2003 דורג "Grace" במקום ה-303 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין רולינג סטון. ב-2006 דירג מגזין Mojo את "Grace" כאלבום מספר 1 ברשימת "קלאסיקות רוק מודרניות של כל הזמנים". הוא גם דורג כאלבום השני הכי אהוב על אוסטרליה ב-"My Favourite Album", ספיישל טלוויזיוני שהופק על ידי "Australian Broadcasting Corporation" ושודר ב-3 בדצמבר 2006. בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-147 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.
רשימת שירים.
רשימת שירים מקורית
רשימת שירים - דיסק בונוס "2004 Legacy Edition"
טום רייגן
טום רייגן (באנגלית: Tom Regan; 28 בנובמבר 1938 - 17 בפברואר 2017) היה פילוסוף אמריקאי, ופעיל לזכויות בעלי־חיים. חיבר מעל עשרים ספרי פילוסופיה, רובם עוסקים בזכויות בעלי חיים, וביניהם "הטיעון לזכויות בעלי חיים" (באנגלית: "The Case for Animal Rights"), אחד הספרים המשפיעים ביותר בקרב התנועה המודרנית לשחרור בעלי חיים.
חייו.
רייגן סיים את הדוקטורט שלו בפילוסופיה באוניברסיטת וירג'יניה ב-1966. זמן קצר לאחר מכן, בעקבות פעילות בתנועה נגד מלחמת וייטנאם, נחשף דרך כתביו של מוהנס גנדי לתחום זכויות בעלי החיים, שהפך להיות תחום העיסוק המרכזי שלו. בין השנים 1967-2001 רייגן לימד פילוסופיה באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, ובין השנים 1999-1995 גם עמד בראש מחלקת הפילוסופיה באוניברסיטה. ב-1974 יצא לאור ספרו הראשון, "Understanding Philosophy". ב-1983 יצא ספרו המוכר ביותר, "הטיעון לזכויות בעלי חיים". ב-1985 ייסד יחד עם אשתו ננסי את הארגון the Culture and Animals Foundation, שמטרתו לקדם יוזמות אמנותיות ואינטלקטואליות התומכות בהגנת בעלי חיים. ב-2017 מת בביתו מדלקת ריאות בגיל 78.
זכויות בעלי חיים.
רייגן אינו טוען שבעלי חיים שווים בערכם לחלוטין לבני אדם, אלא שכל המינים החיים שווים זה לזה במובן הזכות לחיים וחירות בסיסית. לפיכך שאם בני האדם מייחסים חשיבות ערכית זהה לכל בני האדם (שממנה נגזרת הזכות לחיים וחירות בסיסית) באשר הם, ללא קשר לרמת האינטליגנציה שלהם, אזי הם מוכרחים להיות עקביים ולעשות כן גם כלפי בעלי חיים לא-אנושיים. מכאן, שרייגן טוען כי הטעות בעשייה האנושית היא שהאנושות מציבה את זכותה להנאה ותאווה לפני זכותם של בעלי החיים לחיות. תפיסה זו, נובעת לטענת רייגן מהתבססות על הגות תועלתנית אשר אינה תקפה ואינה עומדת במבחנים לוגיים ומציאותיים רבים. רייגן מכיר ומציין בכתביו את פערי האינטליגנציה שבין האדם לבין יתר בעלי החיים (הוא אף מדגים זאת בטענה שאף אחד לא מבקש זכות הצבעה לתרנגולים ופרות) - אלא שפערים אלו אינם מהווים תנאי מספק לניצול בעלי החיים שלא למטרות הישרדות.
מוזיאון המדע של מינכן
אמירות תביליסי
מתיאולתי
מתיאוּלֶתי (בגאורגית: მთიულეთი, תרגום: "האדמה ההררית") הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי במזרח גאורגיה, במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. הוא כולל בעיקר את עמק ארגווי הלבן. גבולותיו: חבי וחבסורתי מצפון, פשאבי ממזרח, כארתלי מדרום וסמאצ'בלו (דרום-אוסטיה) ממערב. מתיאולתי כולל חלקים מנפת דושתי ונפת קזבגי, שבמחוז מצחתה מתיאנתי. העיירה פסנאורי נודעת בחינקלי מתוצרתה. העיירה היא המרכז המסורתי של המחוז ההיסטורי.