בנוסף, שללו הקירנאים את האפשרות לדעת על תחושותיו של אדם אחר, וכן על תחושותינו אנו בעבר; כל שניתן לדעת הוא על תחושותינו בזמן הווה, ולפיכך המטרה האתית הראויה אינה אלא להגיע לידי עונג חושי עכשווי. מסקנה נוספת אותה גזרו מעמדתם הספקנית היא, שלא ניתן לדרג הנאות לפי האובייקטים השונים הגורמים אותן אלא לפי מידת העוצמה של תחושת ההנאה, שהרי לא ניתן לדעת בוודאות דבר לגבי עצם קיומם של האובייקטים.
קירנאים מאוחרים.
על עקרונות אלה, שגובשו בעיקר על ידי אריסטיפוס הצעיר, הוסיפו הקירנאים המאוחרים במאה השלישית לפנה"ס תוספות ודגשים שונים: הגסיאס סבר שאין ראוי לשם עונג אלא עונג גופני והגיע למסקנה שעונג כזה אינו אפשרי לאורך זמן. כתוצאה מכך הוא עודד התאבדות, וכונה לפיכך "דובר המוות" (peisithanatos). אחר שתורתו החלה להכות גלים ולגרום להתאבדויות של תלמידים, תלמי הראשון אסר עליו להורות באלכסנדריה.
אניקריס לעומתו סבר שחיי העונג אינם תלויים רק בהנאות חושיות, אלא גם בהנאות רוחניות יותר כדוגמת אלו הנובעות מידידות, רגשי פטריוטיות, כיבוד הורים והשאיפה להישגים. לדעתו, גם כאשר איננו מפיקים תועלת ממשית מרגשות אלו, ההרגשה הטובה הנגרמת כתוצאה מהם מעניקה להם הצדקה. עם זאת, לא נתן אניקריס לרגשות אלה ערך כשלעצמם אלא רק בתור היותם גורמים לתחושות הנאה.
תאודורוס שכונה "האתאיסט" (Atheos) שלל את קיומם של האלים וטען כי הדת אינה אלא אחיזת-עיניים. הוא טען כי האיסורים על מעשים כמו גנבה, ניאוף וחילול הקודש אינם נובעים מן התבונה, אלא ממוסכמות חברתיות שתפקידן לשמר קבוצת אנשים יחד בחיים משותפים. לטענתו, החכם מסוגל לנדוד ממקום למקום ואינו זקוק להתיישבות במקום אחד בהכרח. כתוצאה מכך, כל עוד שבאפשרותו לעשות מעשים אלה ולהתחמק מעונש אין לו מניעה מעשייתם. תאודורוס גורש מעיר מולדתו קירנה ליוון, כנראה בשל דעותיו החריגות. לפי פלוטרכוס, לימד תאודורוס פילוסופיה בליקיאון, אך הואשם בכפירה ובהשחתת הנוער וניצל מהוצאה להורג בהשתדלותו של דמטריוס מפאלרום, מושל אתונה באותה העת. לפי דיוגנס לארטיוס, ספרו של תאודורוס השפיע על השקפותיו של אפיקורוס ביחס לאלים.
לעומת אסכולות אחרות.
הקירנאים חלקו עמדה משותפת עם הזרם הציני בנוגע לשלילת הצורך במדעים ובמעורבות חברתית, אלא שבעוד שהציניקנים ראו בחיי העמל וההסתפקות במועט את הערך העליון, הקירנאים הדגישו לעומתם את חיי ההנאה.
הרבה מן המשותף יש לזרם הקירנאי ולאסכולה האפיקוראית, עד כי יש הטוענים שאפיקורוס קיבל את החלק ההדוניסטי במשנתו מאריסטיפוס הראשון. אולם קיימים מספר הבדלים משמעותיים בין ההדוניזם הקירנאי לזה האפיקוראי: בעוד שהאפיקוראים נטו להחשיב יותר את ההנאה הרוחנית על פני ההנאה החומרית, ואפיקורוס אף המליץ להימנע מקיום יחסי מין כל עוד הדבר אפשרי, הקירנאים שמו דגש דווקא על ההנאה החומרית האינטנסיבית יותר, ובכללה ההנאה המינית. אפיקורוס אף הדגיש שההנאה המרבית היא "ההנאה שמתוך שלווה" (הנאה קטאסטמטית) הנובעת משחרור מכאב פיזי ומחרדות נפשיות, ואילו לעמדת הקירנאים מצב נפשי זה אינו אלא העדר כאב, ואינו ראוי לשם עונג.
עמל אהבה לשווא
עמל אהבה לשווא (תורגם גם שווא עמל האהבה, ייסורי אהבה לתוהו; באנגלית: Love's Labour's Lost) היא קומדיה מאת ויליאם שייקספיר, שנכתבה כנראה סביב 1596 והוצגה לכל המאוחר בחג המולד 1597, בפני אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
המחזה מתאפיין במשלב לשוני גבוה, בחידודים רבים וגם בסרבול; הסצנה הרציפה הארוכה ביותר בכל עבודותיו של שייקספיר, למעלה מ-900 שורות, נכללת בו, כמו גם המילה הארוכה ביותר: המילה הלטינית "Honorificabilitudinitatibus", צורת הרבים של "להיות במצב מסוגלות להשיג כבוד". סרבול זה תרם לכך שזוהי אחת מהיצירות הפחות מבוצעות בקאנון השייקספירי.
בניגוד לרוב ההצגות האחרות של הכותב, מקורות ההשראה ל"עמל אהבה לשווא" נותרו לא ברורים, אם כי מוחוור שהדמויות הראשיות מבוססות על אישים היסטוריים: מלך נווארה הוא אנרי הרביעי, ברון הוא שארל דה בירון, דומן הוא שארל מלורן, דוכס מיין, ולונגוויל על אנרי, דוכס לונגוויל. חוקרים העריכו כי ההקשר הקומי של הדמויות היה ברור לקהל הרחב באנגליה כל ימי מלכותו של אנרי הרביעי, אך הלך ונחלש עם הזמן.
עלילה.
פרדיננד מלך נווארה מחליט להקדיש את עצמו ללימוד והגות, ולפיכך נודר להתענות ולהימנע מנשים במשך שלוש שנים. חצרניו ברון, לונגוויל ודומן מצטרפים אליו, והארבעה כופים את חומרותיהם על הסביבה: נאסר על נשים להתקרב למרחק של פחות ממיל מן הארמון. המבקר הספרדי דון אדריאנו דה ארמאדו מוסר למלך על פרשת אהבים בין האיכר קוסטארד לצעירה ז'קנטה בניגוד לחוק החדש, וקוסטארד נענש. ארמאדו מתוודה שהוא מאוהב בז'קנטה בעצמו ומוסר לאיכר מכתב מגושם אליה.
נסיכת צרפת ושלוש המלוות שלה מגיעות לנווארה כדי לדון בשאלת הבעלות על אקוויטניה, אך נאלצות לחנות מחוץ לטווח האיסור. המלך ושלושת האצילים מגיעים כדי לקבל את פניהן ומתאהבים בהן, בהתאמה, עד כלות. ברון נותן לקוסטארד שהשתחרר זה עתה מהצינוק מכתב לעלמה רוזלין, והאיכר מתבלבל בין האגרות שקיבל ומוסר אותו לז'קנטה תחת זה של ארמאדו. היא מביאה אותו לשני מלומדים, הולופרנס ונתנאל, כדי שיקראו לה אותו, והם מסיקים שברון חיבר את המכתב ומורים לה לספר למלך שהלה הפר את שבועתו.
בינתיים, בשרשרת טעויות, המלך ושלושת רעיו שומעים במקרה איש את חברו, מלבד ברון, מתוודים על רגשותיהם בלא ידיעה שמאזינים להם. ברון מאשים את שלושת האחרים בהפרת הנדר, ואז נכנסים ז'קנטה וקוסטארד ומספרים על המכתב. המלך מתרתח, אך ברון משכנע את כולם שעליהם לזנוח את ההתנזרות ולספר לנסיכה הצרפתייה ולעלמותיה על מה שהם חשים. הגברים מחליטים להתחפש למוסקובים ולחזר בהיחבא אחרי הנשים. הצרפתי בואייה מצותת להם וחושף את מזימתם בפני הנסיכה, והיא ומלוותיה מערימות על הנווארים כשהן מתחזות זו לזו.
לאחר הבלבול והמבוכה, המלך ואציליו מתנצלים. הם מבקשים את הולופרנס, קוסטארד והאחרים להציג מחזה על תשעת המכובדים כדי לשעשע את כולם. קוסטארד מגלה באמצע ההצגה שארמאדו עיבר את ז'נקטה והשניים כמעט ומתקוטטים. הקהל לועג לביצוע. בסוף, מגיע שליח המוסר כי מלך צרפת מת. הנסיכה מוסרת לפרדיננד כי עליו להמתין במשך שנת האבל כדי להוכיח את אהבתו, והוא ואנשיו מסכימים.
יאמונה
יאמונה (בהינדית: यमुना, באנגלית: Yamuna) הוא הנהר הגדול ביותר מבין הנהרות המזינים את הגנגס בצפון הודו. מקורו בקרחון ימונוטרי בגובה 6,387 מטרים ואורכו 1,376 קילומטרים. אגן הניקוז שלו חולש על שטח של 366,223 קמ"ר (מעל 40% מאגן הניקוז של הגנגס כולו).
מי הנהר מגיעים לניו דלהי בתעלת מונאק.
בלוז לכחולי המדים
בלוז לכחולי המדים (באנגלית: Hill Street Blues) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה-פשע משטרתית אמריקאית, של רשת NBC, ששודרה בשנים 1981–1987.
הסדרה מתארת את חייהם של אנשי צוות בתחנת משטרה ברחוב הבדיוני היל בעיר גדולה בארצות הברית. "בלוז" (Blues - כחולים) הוא מונח סלנג המתאר את השוטרים, שמדיהם כחולים.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, והשפיעה על סדרות דרמה דומות אחרות ששודרו בהמשך בצפון אמריקה. בעונה הראשונה זכתה הסדרה ב-8 פרסי אמי (רק הסדרה "הבית הלבן" זכתה בהישג דומה בפרסי האמי בעונתה הראשונה). בסך הכול זכתה הסדרה לאורך השנים ב-98 מועמדויות לפרסי אמי. בשנתיים הראשונות לשידורה זכתה גם בשני פרסי גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
הקבלה היהודית
ימונה
הקירינאים
הסולטאן העות'מאני
קירינאים
הקירנאים
קירנאים
מסנן ND
מסנן צפיפות נייטרלי או מסנן ND (באנגלית, קיצור של Natural Density) הוא מסנן מקטב אשר משמש בצילום. הוא מורכב על עדשת המצלמה ומפחית או משנה את עצמת כל אורכי הגל של האור באופן שווה, כך שאין שינוי בגוון או בתירגום הצבעים.
באופן זה מתאפשר לצלם לבחור שילובים של אורך מוקד, זמן חשיפה ורגישות שללא המסנן היו גורמים לחשיפת יתר. זה נעשה על מנת לקבל אפקט של עומק שדה רדוד או טשטוש תנועה של נושא בטווח רחב יותר של מצבים ותנאי מזג אוויר.
לדוגמה: ניתן לצלם מפל במהירות תריס נמוכה על מנת ליצור טשטוש של תנועת המים. הצלם יכול להחליט שכדי להשיג אפקט מסוים דרושה מהירות תריס של עשר שניות. ביום בהיר, עלול להיות אור כה רב כך שאפילו בצילום עם מהירות תריס מזערית וגודל צמצם מזערי, אור רב מדי יכנס לעדשה והתמונה תהיה חשופה יתר על המידה. במצב זה, שימוש במסנן ND מתאים הוא שווה ערך להפחתת כמות האור ב'סטופ' אחד או יותר, כך שמתאפשר לצלם במהירות תריס נמוכה יותר ולהשיג את האפקט המבוקש.
מנגנון.
להלן, עבור מסנן ND עם צפיפות אופטית d וכמות של כוח אופטי העובר דרך המסנן, ניתן לחשב לפי הלוגריתם של היחס של העצמה המדידה (I) אחרי השימוש במסנן ND, לבין עצמת האור הטבעית:
עוצמות.
קיימים מסננים בעלי דרגות עוצמה שונות, אלו מסומנים בהתאם לטבלה:
מסנן יכול להיות בעלה דרגת עוצמה קבועה או משתנה.
האגודה העולמית לתקשורת פיננסית בין בנקאית
בזיליקת גבירתנו של הנצחונות
ניו יורק רנסנס
ריינהארט קוזלק
ריינהארט קוֹזֶלֶק (בגרמנית: Reinhard Koselleck. 23 באפריל 1923 - 3 בפברואר 2006) היה היסטוריון גרמני, ונחשב לאחד ההיסטוריונים החשובים במאה 20. עמדותיו של קוזלק היו חריגות בתחום, והוא לא השתייך לאף אסכולה היסטורית. במחקריו עסק, בין השאר, בהיסטוריה מושגית (Begriffsgeschichte), האפיסטמולוגיה של ההיסטוריה, בלשנות, אנתרופולוגיה של ההיסטוריה ושל ההיסטוריה החברתית, ההיסטוריה של המשפט וההיסטוריה של הממשל.
ביוגרפיה.