במאה ה-19, הליברלים הקלאסיים הובילו את המתקפה על הממלכתיות (הלגיטימיות של המדינה). אחד החשובים מהם, פרדריק בסטייה, כתב בספרו "החוק": "המדינה היא פיקציה גדולה, שכולם רוצים לחיות באמצעותה על חשבונם של כל האחרים." הנרי דייוויד תורו כתב: "אני מסכים מכל הלב עם המימרה 'הממשלה הטובה ביותר היא זו המושלת פחות ככל האפשר' והייתי רוצה לראותה מיושמת במהירות ובשיטתיות רבה יותר. אם ניישם אותה עד סופה, הרי היא תסתכם במימרה הבאה, שגם בה אני מאמין: 'הממשלה הטובה ביותר היא ממשלה שאינה מושלת כלל'; וכשבני-אדם יהיו מוכנים לכך, זוהי הממשלה שתהיה להם."
חוק הזרמים של קירכהוף
טורגו (נפה)
טורגו (באסטונית: Torgu, בגרמנית: Torken, "קיטור") הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת בדרום האי סארמאה כשמצפון נמצאת נפת סאלמה.
שטחה של טורגו הוא 126 קמ"ר. בשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 407 אנשים. היישוב הגדול והמרכזי בטורגו ("בירת הנפה") הוא העיירה אידה (Iide) בה 381 תושבים. בנוסף, יש בנפה עוד 21 כפרים.
טורגו ממוקמת בקצה חצי האי סורבה המהווה מוקד משיכה לחובבי טבע ותיירים.
בשנת 1944 התנהלו קרבות קשים רבים בין החיילים הגרמנים לבין הצבא האדום, בנסיגת גרמניה הנאצית מאסטוניה. כיום עדיין נמצאים במקום שרידים של בסיסים צבאיים ואנדרטה סובייטית.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
האחים סליבן
מלכי ספרד
על פי חוקת ספרד מ-1978, מלך ספרד הוא ראש המדינה של ספרד, סמל לאחדותה ולהמשכיותה, נציגה העליון של המדינה כלפי חוץ ומפקדה העליון של כוחותיה המזוינים.
אף כי ספרד נוצרה כישות פוליטית אחת אחרי נישואיהם של המלכים הקתוליים, מלכי קסטיליה ואראגון, בסוף המאה ה-15, באופן רשמי המלכים לא נשאו את התואר "מלך ספרד" אלא תארים אחרים כגון "מלך קסטיליה, לאון, אראגון...".
מלך ספרד הנוכחי הוא פליפה השישי, אשר החל למלוך ב-2014.
היסטוריה.
בימי הביניים היו בחצי האי האיברי מספר ממלכות נוצריות: קסטיליה, לאון, אראגון, אסטוריאס, גליסיה, נווארה, ולנסיה ועוד. עם השנים מלחמות ונישואים גרמו לאיחוד מרבית בתי המלוכה, ולקראת סוף המאה ה-14 נוצר מצב בו בחצי האי האיברי היו שלוש ממלכות קתוליות גדולות (פורטוגל, קסטיליה ואראגון), כאשר החלק הדרומי בשליטת המוסלמים.
אחרי נישואיהם של המלכים הקתוליים, פרננדו מלך ארגון ואיזבלה מלכת קסטיליה, ב-19 באוקטובר 1469, נוצרה ישות פוליטית יחידה שניתן לכנותה "ספרד", אולם שתי הממלכות המשיכו להתקיים במקביל. קרלוס הראשון, נכדם של המלכים הקתוליים ואשר מחוץ לספרד מוכר כקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ירש את שתי הממלכות ואיחד אותן, ותקופת מלכותו נחשבת לתחילת המונרכיה הספרדית.
ב-1700 מת המלך קרלוס השני ללא יורשים והוריש את הכתר הספרדי לפיליפ, דוכס אנז'ו, מבית בורבון הצרפתי, מה שהצית את מלחמת הירושה הספרדית. בסופה של המלחמה הוסכם כי פיליפ, שמלך בספרד תחת השם פליפה החמישי, ימשיך למלוך בספרד - אולם יוותר על זכותו לרשת את הכתר הצרפתי. כך החל בית בורבון למלוך בספרד.
במאה ה-19 התיר המלך פרננדו השביעי לנשים למלוך במקרה שהמלך מת ללא יורשים זכרים. עם מותו ב-1833, עלתה לכס המלוכה בתו בת ה-3 איזבלה השנייה, במקום אחיו של המלך, קרלוס מריה איסידרו, שטען לכתר הספרדי, והדבר גרם לפרוץ המלחמות הקרליסטיות בספרד. בסופו של דבר איזבלה השנייה המשיכה למלוך, עד שב-1868 התחוללה בספרד מהפכה שבעקבותיה איזבלה הודחה מכסאה ויצאה לגלות בצרפת. הפרלמנט הספרדי החליט לבחור באמדאו הראשון לבית סבויה, בנו של מלך איטליה וצאצאו של קרלוס השלישי, כמלך ספרד. אולם עקב חוסר היציבות הפוליטית בספרד אמדאו הראשון התקשה למלוך, ואחרי שנתיים בלבד החליט לנטוש את הכתר הספרדי ולשוב לאיטליה. בעקבות כך קמה הרפובליקה הספרדית הראשונה, שהחזיקה מעמד 11 חודשים בלבד, ולאחריה בית בורבון שב למלוך בספרד, במסגרת מונרכיה חוקתית בה סמכויות המלך היו מצומצמות. בשנת 1923, בעקבות הכרתו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד בשלטון העריצות של מיגל פרימו דה ריברה, התחזקה התנועה הרפובליקנית שביקשה לבטל את מוסד המלוכה. לאחר ניצחון סוחף של חזית רפובליקנית בבחירות מוניציפליות ב-12 באפריל 1931 הבין אלפונסו השלושה עשר, שהוא איבד את תמיכת העם ויצא לגלות. בכך קמה הרפובליקה הספרדית השנייה, שנמשכה עד לניצחונו של פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים הספרדית. פרנקו, שהיה מלוכני, הכריז על ספרד כמונרכיה אולם לא הכריז על עצמו או על אדם אחר כמלך. ב-1969 הוא הכריז על חואן קרלוס, נכדו של אלפונסו השלושה עשר, כנסיך ספרד וכיורשו. אחרי מותו של פרנקו ב-1975, חואן קרלוס הראשון עלה לכס המלוכה, וספרד הפכה למונרכיה חוקתית.
תוארו המלא של מלך ספרד.
בנוסף לתוארו הרשמי המוענק לו על ידי חוקת ספרד, מלך ספרד נושא בשורה ארוכה של תארים, כולם סמליים וחסרי משמעות מעשית. תארים אלו משקפים את ההיסטוריה הארוכה של הכתר הספרדי, שנוצר כתוצאה מאיחודים של ממלכות היסטוריות.
תוארו המלא:
סמכויותיו החוקתיות של מלך ספרד.
בספרד, שהיא מונרכיה חוקתית, למלך ספרד תפקיד ייצוגי וטקסי בעיקרו, וסמכויותיו של מלך ספרד מוגדרות בחוקת ספרד מ-1978.
עם קבלת הכתר וההכרזה בפני הקורטס חנרלס (הפרלמנט) על תחילת שלטונו, המלך החדש נשבע לקיים בנאמנות את חובותיו, לציית לחוקה ולחוקים ולהבטיח את הציות להם, ולכבד את זכויותיהם של האזרחים ושל הקהילות האוטונומיות.
בין סמכויותיו העיקריות:
למרות שלכאורה פעולות אלה הן בסמכות המלך, למעשה הן מתבצעות לפי בקשת הממשלה או הפרלמנט, ללא שהמלך מפעיל שיקול דעת עצמאי בנושא. בחלק מהמקרים הדבר מעוגן בחוקה עצמה, ובחלק במוסכמה חוקתית. כך למרות שכביכול המלך יכול שלא לחתום על חוק שעבר בפרלמנט, מעולם המלך לא סירב לחתום על חוק. כאשר הועלתה בתקשורת האפשרות שחואן קרלוס יסרב לחתום על החוק המאפשר נישואים חד מיניים, כפי שעשה ב-1990 המלך הבלגי בודואן עם חוק בנושא הפלות, הוא דחה את הספקולציות באומרו: "אני מלך ספרד, לא מלך בלגיה".
אם המלך קטין או שנבצר ממנו למלוך מסיבות שונות (כגון מחלה), חלק מסמכויותיו מועברות לעוצר אשר פועל בשמו של המלך. העוצר יהיה בדרך כלל אחד מהוריו של המלך (במקרה של מלך קטין) או יורש העצר או אחד מבני משפחת המלוכה הבגירים (במקרה של נבצרות).
סדר ההורשה.
על פי חוקת ספרד, ירושת הכתר היא על פי עקרון הבכורות כאשר זכרים קודמים לנקבות, כלומר: בעלי קרבת הדם הקרובה ביותר למלך קודמים לאלו עם קרבת דם רחוקה יותר; מבין אלו שיש להם אותה קרבת דם (כגון אחים ואחיות), הזכרים קודמים לנקבות, ואם הם מאותו מין - הבכור קודם לאחיו הצעירים ממנו.
יורש העצר למלך נושא את התואר נסיך אסטוריאס. עם מותו של המלך, יורש העצר הופך באופן אוטומטי למלך.
נישואין אינם שוללים זכות ירושה פרט למקרים בהם המלך והקורטס חנרלס שניהם אסרו במפורש על היורש נישואין עם אדם ספציפי. במקרה כזה היורש וצאצאיו מאבדים את זכות הירושה ומוצאים מסדר ההורשה.
אחרי הולדת לאונור, נסיכת אסטוריאס, בתו הבכורה של פליפה השישי, מלך ספרד, הועלתה דרישה לשנות את החוקה כך שלא תפלה בין זכרים לנקבות בסדר ההורשה, ולאונור תשמור על מקומה בסדר ההורשה גם אם ייוולדו לה אחים זכרים.
שוכרי אל כוותלי
חרונינגן (עיר)
חרונינגן (בהולנדית: ) היא עיר בצפון הולנד ובירתו של מחוז חרונינגן. העיר נחשבת לחשובה ביותר בערי צפון הולנד. אוכלוסיית העיר מונה כ-200,000 תושבים (נכון ל-2017). העיר נפגעה קשות במלחמת העולם השנייה, אך רוב בנייניה שנפגעו שוחזרו לצורתם המקורית.
תעשייה.
בעיר ישנם שני מפעלי סוכר שמופעלים על ידי החברות Suikerunie ו-CSM. המפעלים מזקקים כ-600,000 טון סוכר מסלק סוכר מדי שנה (לפי אומדן 2005).
תחבורה.
העיר חרונינגן נקראת "עיר האופניים", וזאת כיוון ש-50% מהנסיעות בעיר נעשות על ידי אופניים. העיר מספקת שירות תחבורה ציבורית טובה מאוד, ויש בה נתיבי אופניים גדולים, אוטובוסים ורכבות. בעיר יש גם מדרחוב גדול הממוקם במרכז העיר.
חינוך.
חרונינגן היא עיר אקדמאית. נמצאות בה אוניברסיטת חרונינגן ומכללות רבות, ולומדים בה כ-40,000 סטודנטים.
ספורט.
מועדון הכדורגל המקומי הוא פ.צ. חרונינגן, הקבוצה, שנוסדה בשנת 1971, משחקת נכון לעונת 2020/2021 בליגת העל ההולנדית. האצטדיון הנוכחי שלהם, שנפתח בינואר 2006, הוא אצטדיון אורבורג שתכולתו 22,550 מקומות.
בעונת 2014/2015 הקבוצה זכתה בגביע הולנדי, היה זה התואר הראשון בהיסטוריית המועדון. כמו כן סיימה פעם אחת במקום השלישי בליגה והגיעה שש פעמים לשמינית גמר גביע אופ"א.
ספורט אמריקאי פופולרי למדי בחרונינגן, יש בו מועדוני פוטבול, בייסבול וכדורסל. מועדון הכדורסל המקצועי של חרונינגן, דונאר, משחק בליגה המקצועית הגבוהה ביותר, ליגת הכדורסל ההולנדית, וזכה שבע פעמים באליפות המדינה.
ואליאלה
ואליאלה (באסטונית: Valjala, בגרמנית: Wolde) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במזרח האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת ליימיאלה, מצפון אוריסארה, מצפון-מערב לייסי וממערב פיהטלה.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 הנפות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
גאוגרפיה.
שטחה של ואליאלה הוא 180 קמ"ר ובשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 1,570. היישוב הגדול ומרכזי בוואליאלה ("בירת הנפה") הוא העיירה ואליאלה (1,417 תושבים) על שמה נקראת הנפה. בנוסף, יש בנמצא 32 כפרים נוספים.
בוואליאלה 2 בתי-ספר, גן ילדים אחד ומספר אחוזות.