ב-2 באפריל 2014, הוכרז כי תיאה שארוק תביים את הסרט. ב-2 בספטמבר 2014, אמיליה קלארק וסם קלאפלין לוהקו לסרט. ב-24 במרץ 2015, סטיבן פיקוק לוהק לסרט. ב-2 באפריל 2015, ג'נה קולמן וצ'ארלס דאנס לוהקו גם הם. ב-9 באפריל 2015, ג'נט מקטיר הצטרפה לצוות השחקנים. ב-10 באפריל 2015, הצטרפו ברנדן קויל, מתיו לואיס, סמנתה ספירו, ונסה קירבי, ובן לויד-יוז לצוות השחקנים. הצילום החלו באפריל 2015, והסתיימו ב-26 ביוני 2015.
יציאה לאקרנים.
בחודש יולי 2014, הוכרז כי הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוגוסט 2015. בחודש מאי 2015, תאריך יציאת הסרט לאקרנים נדחה ל-2 ביוני 2016.
חדווה ואני
אלקמאר (כדורגל)
א.א.ק. אתונה (כדורגל)
ניקוז הקרקע
חשוד
מריוס ז'וליבה
מריוס ז'וליבה (בצרפתית: Marius Jolivet; 1906, סנט אטיין - 1964, קולונג'-סו-סאלב ) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים.
ז'וליבה למד בלה רוש-סור-פורון . הוא הוסמך לכמורה בשנת 1930 והחל לכהן בעיירה תונון-לה-בה . לאחר מכן כיהן בקהילת קולונג'-סו-סאלב שבמזרח צרפת, במחוז סבואה עילית, על גבול שווייץ. עקב בריאותו הרעועה נאלץ לעבור בין מספר קהילות ובשנת 1934 החל לכהן בקהילת פוסיני .
פעילותו בתקופת השואה.
בין קיץ 1942 ו-1944 עשרות פליטים יהודיים שביקשו לברוח לשווייץ הגיעו לביתו של ז'וליבה ונעזרו בו בתור מקלט זמני לפני שפנו לעבור את הגבול לשווייץ. חלקם שהו בביתו מספר ימים וחלקם - רק שעות ספורות, כל זאת לפי הזמינות של המבריחים אל מעבר לגבול וכן תכיפות הסיורים של שומרי הגבול הצרפתיים והגרמניים. כל פליט שהגיע לביתו של ז'וליבה זכה לטיפול מסור. ז'וליבה הסתיר את זהותם היהודית של כל הפליטים מפני תושבי האזור, כולל חבריו הטובים. כל יום בחן ז'וליבה את הגבול כדי לחפש נקודות מעבר טובות יותר.
באזורו של ז'וליבה פעלו גם ז'אן רוזה וז'ילבר פרנו (Gilbert Pernoud), שלימים הוכרו גם הם בתואר חסידי אומות העולם. הם הפיצו את עיתונו המחתרתי של פייר שאייה, "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien) ובמשותף סייעו להעברתם של מאות יהודים מצרפת לשווייץ.
לקראת תום המלחמה נעצר ז'וליבה על ידי שוטרים צרפתיים אך שוחרר ומיהר לעבור את הגבול לשווייץ.
לאחר המלחמה.
כשנה לאחר תום המלחמה שב ז'וליבה לצרפת והתגורר בסנטוריום בפאסי . על אף מצב בריאותו הרעוע ניסה להמשיך ולשרת בתפקיד כמורה עד פטירתו.
הנצחה.
בשנת 1986 הוכר ז'וליבה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
פיאט טיפו (2015)
פיאט טיפו (באיטלקית: Fiat Tipo) דגם 356 (ידועה גם בשם פיאט איגאה) היא מכונית משפחתית "קומפקטית", אשר מיוצרת על ידי יצרנית הרכב פיאט מאיטליה החל משנת 2015.
מכוניות מדגם זה מורכבות על ידי חברת הבת הטורקית של פיאט, "טופאס", בעיר בורסה שבטורקיה.
דגם קודם (מס' 160) של "פיאט טיפו" יוצר בשנים 1988–1995.
ג'ק מייפל
ג'ק מייפל (באנגלית: Jack Maple; 1952 - 4 באוגוסט 2001), כיהן כסגן נציב משטרת העיר ניו יורק בתקופת כהונתו של ראש העירייה רודולף ג'וליאני. הוא פיתח את ה-COMPSTAT, כלי ארגוני ופילוסופיית שיטור, והיה בין מובילי הירידה הגדולה ביותר בפשיעה בהיסטוריה של העיר ניו יורק. דמותו נתנה השראה לסדרת הטלוויזיה "המחוז" ("") של רשת CBS.
ביוגרפיה.
מייפל נולד בשכונת "ריצ'מונד היל" בניו יורק, למד בלימודי ערב הנדסה אווירונאוטית בתיכון טכני בברוקלין ובבקרים עבד למחייתו. הוא החל לעבוד במשטרת התעבורה כבלש בתחנות הרכבת התחתית של ניו יורק והתקדם לדרגת מפקח. מייפל החל למפות את מקרי השוד ברכבות התחתיות על גבי מפות נייר כדי לזהות דפוסים מאפיינים במקרי השוד והציב את שוטריו בהתאם ל"נקודות החמות" שגילה והביא לירידה של 27% במעשי השוד. ויליאם בראטון, שהיה מפקד משטרת התעבורה זיהה את שיטתו של מייפל ואת תוצאותיה וכאשר מונה בראטון על ידי ג'וליאני בשנת 1994 לנציב משטרת ניו יורק, מינה את מייפל לסגנו. יחד הם הובילו את פיתוח שיטת ה-COMPSTAT הממוחשבת למיפוי פשיעה, שהתבססה על מחשוב מפות הנייר. מעבר להיותה סטטיסטיקה פלילית ממוחשבת, הייתה ה-COMPSTAT גם פילוסופיית ניהול משטרה שכללה מעקב שוטף אחרי הפעילות הפלילית והטילה אחריות על מפקדי התחנות לנעשה בשטח שיפוטם, כשמייפל היה זה שערך ישיבות COMPSTAT שבועיות, בהן דרש דין וחשבון ממפקדי התחנות על כל ביצועי תחנותיהם.
לאחר שג'וליאני, פיטר את בראטון ומייפל, אשר צברו הערכה ואהדה ציבורית רבה, פתח מייפל, עם שותף, עסק לייעוץ משטרתי ושירותיו נשכרו על ידי משטרת ניו אורלינס שהובילה אותה עת הן בנתוני הפשיעה והן בשחיתות ובאלימות משטרתית. הטמעת שיטותיו של מייפל הביאו לירידה מתמשכת של עשרות אחוזים בפשיעה גם בניו אורלינס והפיכתה לעיר שנחשבה לעיר בטוחה. ערים נוספות ששכרו את שירותי הייעוץ של החברה היו ניוארק, ניו ג'רזי, בולטימור ואיסטנבול בטורקיה. הוא פרסם ספר בשם "הלוחם בפשיעה".
מייפל התפרסם גם בחוש הומור שלו ובשל נטייתו להתלבש בהידור רב ובהופעתו הפומפוזית.
מייפל חלה בסרטן המעי הגס, אך נטה להתייחס בביטול למחלתו, שהלכה והחמירה, עד שהביאה למותו בגיל 49.
על דמותו וסיפוריו של מייפל התבססה סדרת הטלוויזיה "המחוז" ("The District") של רשת CBS, ששודרה גם בישראל.
ז'אן ז'וזף רוזה
ז'אן ז'וזף רוזה (בצרפתית: Jean Joseph Rosay; 1902, שברייה - אפריל 1945, ברגן-בלזן) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הגרמנים.
קורות חיים.
רוזה הוסמך לכמורה בשנת 1926 ושירת במספר קהילות באזור מזרח צרפת, ליד הגבול עם שווייץ.
פעילותו בתקופת השואה.
רוזה, בשיתוף עם חבריו הכמרים מריוס ז'וליבה וז'ילבר פרנו, היה בין מפיציו של עיתון מחתרתי בשם "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien), עיתון שפייר שאייה יזם את הוצאתו לאור. רוזה גייס מאמינים וחילונים בקהילתו להתנגדות לשלטון הנאצי בצרפת. קהילתו הפכה למקום מקלט לנרדפי הנאצים ולמקום מעבר לאלה מהנרדפים שביקשו לעבור את הגבול לשווייץ. מאות נרדפים, יהודים ולא-יהודים, נעזרו ברשת המחתרתית שאת הקמתה יזם רוזה ושבה היו חברים קתולים ופרוטסטנטים כאחד. בין המבקשים להימלט היו צעירים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית , אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה.
ב-11 בפברואר 1944, בשעה 2 בבוקר, נעצר רוזה על ידי הגסטפו עם חברים נוספים במחתרת, בהם ז'וזף לנסון, ז'ורז' פרו (Georges Perrod) ופרנסואה פרילה (François Périllat). העצורים הועברו למעצר באנמאס . משם הועברו במרץ למחנה הריכוז קומפיין ובאפריל הועברו לאושוויץ. לדברי אסירים ששרדו, רוזה ניסה לסייע לאסירים והתעמת עם קאפואים ואף עם אנשי אס-אס כדי להגן על אסירים.
בינואר 1945 הועבר רוזה לגרוס-רוזן. לפי עדויות של אסירים ברכבת הגירוש, רוזה ביצע את טקס הקומוניון, האוכריסט (חלק מטקס המיסה), עבור אסירים אחרים, בעת הנסיעה. בפברואר גורש רוזה לדורה-מיטלבאו ובאפריל הועבר לברגן-בלזן, שם נספה באותו החודש, ימים מעטים לפני שהגיעו למקום כוחות הצבא הבריטי ושחררו את אסירי המחנה. פרילה ולנסון נספו אף הם.
הנצחה.
בשנת 1987 הוכר רוזה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. לוח זיכרון להנצחתו נמצא בכנסייה בעיירה דובן , בה שירת ככומר בין השנים 1934–1941.
פיאט Tipo
אומברטו נובילה
אוּמְבֶּרְטוֹ נוֹבּילֶה (באיטלקית: Umberto Nobile; 21 בינואר 1885 - 21 ביולי 1978) היה מהנדס תעופה איטלקי וחוקר החוג הארקטי. נובילה פיתח וקידם ספינות אוויר קשיחות למחצה בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה לשנייה. הוא זכור בעיקר בתכנון והטסת ספינת האוויר "נורגה", שהיא אולי כלי הטיס הראשון שהגיע אל הקוטב הצפוני, ושהייתה ללא ספק כלי הטיס הראשון שטס מעל כיפת הקרח הקוטבית מאירופה לאמריקה. נובילה גם עיצב והטיס את ספינת האוויר "איטליה", ספינת האוויר הקוטבית השנייה; המשלחת הזאת, השנייה במספר, הסתיימה בתאונה קטלנית והביאה למאמצי חילוץ בינלאומיים.
ראשית הקריירה.
נובילה נולד בלאורו, בנפת אבלינו שבדרום איטליה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נאפולי בתארים הן בהנדסת חשמל והן בהנדסת תעשייה וניהול. בשנת 1906 החל לעבוד ברשת מסילות הברזל של איטליה, שם עבד על חישמול מערכת המסילות. בשנת 1911 החל להתעניין בשדה ההנדסה האווירית ונרשם לקורס של שנה שהציע צבא איטליה. עבודתם של חלוצי ספינת האוויר, כגון פרדיננד פון צפלין ריתקה אותו זה מכבר. כשאיטליה נכנסה למלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ניסה נובילה, אז בן 29, להתגייס, אך נדחה שלוש פעמים משום שנמצא בלתי כשיר גופנית לשירות קרבי.
נובילה צורף לחיל האוויר האיטלקי ועשה את תקופת המלחמה בפיקוח על בניית ספינת אוויר ובפיתוח דגמים חדשים. הצבא האיטלקי החל להשתמש בספינות אוויר כבר בשנת 1912, במהלך מלחמת איטליה-טורקיה, למשימות הפצצה נגד אוניות אויב. האיטלקים השתמשו גם בספינות אוויר אחרות, קטנות יותר, שחלקן נבנו בבריטניה. אף לא אחד מן הדגמים שעיצב נובילה לא טס עד לאחר המלחמה.