פיקוד המבצעים המשולב הקנדי (באנגלית: Canadian Joint Operations Command, CJOC; בצרפתית: Commandement des opérations interarmées du Canada, COIC) הוא אחד משני הפיקודים המשולבים של הכוחות המזוינים הקנדיים והשני הוא פיקוד כוחות המבצעים המיוחדים של קנדה. פיקוד המבצעים המשולב הוכרז במאי 2012 כתוצאה מהצעדים לחיסכון בעלויות בתקציב הפדרלי של 2012 באמצעות מיזוג פיקוד קנדה, פיקוד כוח המשלוח הקנדי ופיקוד התמיכה הקנדית תחת מבנה משולב של פיקוד ובקרה.
צוות הפיקוד מורכב ממפקד של שלושה כוכבים, בסיוע שלושה סגנים מפקדים בעלי שני כוכבים, אחד לכל אחד משלושת המרכיבים העיקריים (פיקוד יבשתי, משלוח ותמיכה). הצוות מדווח לרמטכ"ל הקנדי.
תפקידו "לצפות ולבצע מבצעים של הכוחות הקנדיים, לפתח, לייצר ולשלב יכולות כוח מבצעיות משולבות."
טאג ליין
מדיקינה פליניאי
ארטיקולטור
ארטיקולטור (באנגלית: Articulator) הוא מכשיר מכני המשמש ברפואת שיניים כדי לדמות את תנועות הלסתות ליצירת אביזרים דנטליים. במכשיר משתמשים רופאי וטכנאי שיניים, לייצור תותבות במעבדה או לחיבור הטבעות דנטליות על פי מדידות שנלקחו מהמטופל בידי רופא השיניים.
כהכנה לבניית שיניים תותבות, מודד הרופא מספר רב של מדידות. במכשיר ניתן להזין את המידות (באמצעות שנת) ובכך לקבוע את מיקום ההטבעות ביחס אחת לשנייה כך שידמו את לסת המטופל. רק לאחר הזנת המידות המלאות, ניתן להתחיל במיקום השיניים התותבות על גבי המודל למצב שישקם וישמר את מבנה הפה הבריא.
היסטוריה.
המצאת הארטיקולטור, כמכשיר המדמה לעיסה, הייתה אמורה לדמות את תנועת הלסת התחתונה ובכך לשחזר את תנועת הלעיסה.
המכשירים הראשונים (occluder) איפשרו פתיחה וסגירה למעלה ולמטה בלבד. ב-1893, ג'וליוס פרדייט (Julius Parreidt) תיאר בפירוט מכשירים מתקופתו שנבנו מציר דלת. לאחר עבודת הכנה שביצע דניאל איוונס, ויליאם גיבסון ארלינגן בונוויל (1899-1833) מפילדלפיה, פיתח את הארטיקולטור המורכב הראשון שדימה תנועות מפרק לסתי-רקתי.
פריצת הדרך הגיעה כאשר המציא אלפרד גייסי את הארטיקולטור שנקרא על שמו (Gysi Simplex articulator) והיה המכשיר המשמעותי הראשון שתנועתו הייתה הפוכה לפעולת הלסת (Non-Arcon). במשך 150 השנים הבאות, פותחו למעלה מ-100 סוגים שונים המדמים סוגי תנועת לסת מגוונים.
פעולת המכשיר.
המכשיר מדמה את המפרק לסתי-רקתי, תנועות הלסת תחתונה (מנדיבולה), הלסת העליונה (המקסילה) שאינה נעה ומקובעת לגולגולת, ואת הסגר. המכשיר מעתיק גם את תנועת קשת השיניים העליונה, התחתונה והמפרקים הטמפורומנדיבולריים.
התנועות הבסיסיות המופקות במכשיר הן: מנוחה (centric jaw relation), בבליטה (חיתוך מזון), מצד לצד (lateral excursion) כדי ללעוס, רטרציה (אחורנית) וכל שילוב של אחד מאלו. המכשיר מסייע במציאת נקודות ההשקה של השיניים בבניית שיקומים פרוסדנטיים נשלפים (שיניים תותבות), שחזורים דנטליים קבועים (שתלים, כתרים, גשרים, באורתודנטיה וכו'.
קיימים מספר סוגים הנחלקים לרמת התנועה שהם מסוגלים לייצר, כאשר הפשוטים ביותר מחזיקים את התותבות בתנועה פתיחה/סגירה, והמורכבים ביותר מדמים תנועה מלאה במספר צירים, כמעט כמו פה אנושי.
הארטיקולטורים מחולקים ל-4 סוגים עיקריים: ציריים פשוטים (Hinge type), קונדילרי (Freeplane), תואם חלקית (Semi Adjustable), ותואם מלא.
המכשירים התואמים חלקית נחלקים לשתי קטגוריות עיקריות לפי מכשירים הפועלים לפי תנועת הלסת (Arcon) ושאינם פועלים לפי תנועת הלסת (Non-Arcon).
מכלוף מיקי זוהר
ריצ'רד וילסון (צייר)
ריצ'רד וילסון (צייר) (Richard Wilson; 1714-1782) היה צייר נוף וולשי בעל השפעה, שעבד בבריטניה ובאיטליה. הוא מוכר כחלוץ באמנות הנוף הבריטית ותואר באנציקלופדיה של האקדמיה הוולשית כ"צייר הנכבד ביותר שוויילס ייצרה אי פעם והראשון להעריך את אפשרויות אסתטיות של ארצו". בדצמבר 1768 הפך וילסון לאחד ממייסדי האקדמיה המלכותית.
חיים.
ריצ'רד וילסון, נולד ב -1 באוגוסט 1714, בכפר פנג'וס במונטגומיירשייר (פוביס). הוא היה בנו של איש כמורה, ממשפחה מבוססת. בשנת 1729 נסע ללונדון, שם החל כצייר דיוקנאות, כנראה חניכו של האמן תומאס רייט.
משנת 1750 עד 1757 וילסון היה באיטליה, והפך לצייר נוף בהשפעת פרנצ'סקו זוקרלי . תחילה באיטליה ולאחר מכן בבריטניה, הוא היה הצייר הבריטי הגדול הראשון שהתרכז בציורי נוף. הוא עיצב היטב את הקומפוזיציות בציוריו, והבליט את ההשפעות הכלליות של הטבע. בכך יצר סגנון אישי, אידיאלי, שהושפע מקלוד לורן ומסורת הנוף ההולנדית.
ג'ון ראסקין כתב כי וילסון "מצייר באופן אנושי ומגיע מדי פעם לגווני צבע מעודנים". הוא התרכז בציור נופים, ונופים איטלקיים אידיאליסטיים על סמך ספרות קלאסית. כאשר ציורו המיתולוגי - "השמדת ילדי ניובה" (1759), זכה לשבחים, הוא קיבל הזמנות רבות מצד בעלי אחוזות, שביקשו להציג תיאורים קלאסיים של אחוזותיהם. בין תלמידיו של וילסון היה הצייר תומאס ג'ונס. נופיו הוכרו כבעלי השפעה על קונסטבל, ג'ון קראום וויליאם טרנר.
וילסון נפטר בקולומנדי, דנביישייר ב־15 במאי 1782, ונקבר בכנסיית סנט מרי, מולד, פלינשייר.
חיישן חניה
העלות הגבוהה של חנייה בחינם
Mad Max Beyond Thunderdome
Mad Max Beyond Thunderdome: Original Motion Picture Soundtrack הוא פסקול הסרט "מקס הזועם וכיפת הרעם", אשר אותו ביצעו טינה טרנר ומוריס ז'אר. במקור, הפסקול הופץ באוגוסט 1985, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, אך במהלך השנים הופץ פעמים נוספות על ידי חברות תקליטים שונות.
עם יציאתו נכנס הפסקול אל המקום ה-41 במצעד הבילבורד 200.
רקע והצלחה.
הפסקול מכיל בתוכו שישה שירים ומחולק לשני חלקים כאשר החלק הראשון מכיל שירים שבוצעו על ידי טרנר וז'אר ואילו החלק השני של האלבום מכיל שירים שהוקלטו במקור על ידי התזמורת הפילהרמונית המלכותית. מתוך הפסקול יצאו שני סינגלים.
הסינגל הראשון היה השיר "" אותו ביצעה טרנר אשר הפך ללהיט ענק והגיע למקום ה-2 בארצות הברית. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "One of the Living" אשר גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-15 בארצות הברית.
הפסקול עצמו לא זכה להצלחה גדולה כאשר הגיע למקום ה-41 בלבד במצעד האלבומים האמריקאי, וכן לא זכה להצלחה גם במצעדים אחרים של מדינות אחרות בעולם כאשר לא הצליח להתברג בעשירייה הפותחת באף מדינה.
מהדורה מחודשת.
בשנת 2010, יצאה לפסקול מהדורה מחודשת הכוללת חלק משירי האלבום המקוריים לצד שירים חדשים. שיריה של טרנר לא נכללו בפסקול זה מכיוון שלא קיבלו אישור מחברת התקליטים שלה באותה התקופה.
קלייר ויינלנד
קלייר לוסיה ויינלנד (באנגלית: Claire Lucia Wineland; 10 באפריל 1997 - 2 בספטמבר 2018) הייתה יוטיוברית אקטיביסטית וסופרת אמריקאית. באמצעות העמותה שלה "קרן המקום של קלייר", היא תמכה בחולים עם מחלות סופניות וכרוניות ובבני משפחותיהם. היא נפטרה משבץ מוחי שבוע לאחר שעברה השתלת ריאה, בגיל 21.
ויינלנד כתבה את הספר "כל נשימה שאני לוקחת: לשרוד ולשגשג עם סיסטיק פיברוזיס" ונאמה בהרצאת TEDx.
חיים אישיים.
ויינלנד נולדה עם סיסטיק פיברוזיס באוסטין, טקסס. היא נהנתה להופיע מגיל צעיר והופיעה ב"איש המוזיקה" בגיל 4. רופאיה העריכו כי תשרוד לכל היותר עד גיל 10. בגיל 13 ריאותיה כשלו והיא נכנסה לתרדמת. ניתנה לה סיכוי של 1% לשרוד, והיא התעוררה לאחר 16 יום. בעקבות האירוע היא הקימה ארגון לתמיכה במשפחות שנפגעו ממחלה סופנית, ובמיוחד סיסטיק פיברוזיס.   עד גיל 17 עברה 35 ניתוחים.
אקטיביזם.
ויינלנד הקימה את קרן "המקום של קלייר" בגיל 13. בהשראת תמיכת הקהילה בזמן שהייתה בתרדמת, היא השיקה את העמותה כדי לספק תמיכה לילדים עם סיסטיק פיברוזיס ומשפחותיהם. הקרן פועלת באמצעות שתי תוכניות:
קרן פלייס פלייס סיפקה סיוע כספי ל-26 משפחות. ויינלנד נבחרה להיות הנואמת מרכזי בקונגרס AARC, ועידת הנשימה ה-63 הבינלאומית. היא הייתה נואמת TEDx ודיברה במספר כנסים ברחבי העולם. קלייר הופיעה בפרק של רד בנד סוסייטי ובסדרה הדוקומנטרית "הימים האחרונים שלי". היא הצטרפה לסרט "מקהלה עד כלות הנשימה" של פיליפס.
פרויקט Clairity וערוץ היוטיוב.
פרויקט Clairity הוא אתר המציג סדרת ולוגים וקטעי וידאו חינוכיים ביוטיוב, המקווים לעורר השראה ולחנך אנשים אחרים החולים במחלות סופניות. על פי האתר, האקטיביזם של ויינלנד נועד "לשפוך קצת אור על מה זה באמת להיות חולה, ולשנות את האופן בו אנו רואים מחלות ואת אלה החיים איתה."
ב-7 באוגוסט 2017, לאחר שלא העלתה סרטונים לערוץ היוטיוב שלה במשך למעלה משנה, חזרה ליוטיוב עם חשבון חדש תחת שמה האמיתי. הסרטון הראשון שהועלה בשם "הפסקתי לעשות את פרויקט Clarity כי נדפקתי" חשף שפרויקט Clairity לא הופעל על ידיה, אלא על ידי חברת עריכת וידאו. למעט צילום הסרטונים, הייתה לה מעט שליטה, ולעיתים כלל לא, על עריכת הסרטונים שלה. היא חשפה כי לאחר שעשתה הפסקה מיצירת סרטונים במשך כמה חודשים עקב ירידה בבריאות, החברה סירבה לאפשר לה להיכנס לחשבונות הקשורים לפרויקט. מכיוון שלא נחתמו חוזים רשמיים של בעלות על הפרויקט, החברה המשיכה להרוויח ממנו, מבלי שווינלנד אי פעם הייתה בשליטה או הרוויחה ממנו. ויינלנד הצהירה כי אין לה כוח או כסף לקחת את התיק לבית המשפט. ויינלנד המשיכה להפעיל את ערוץ היוטיוב הפרטי שלה, שם העלתה ולוגים ביחס לרגשותיה ומחשבותיה האישיות על סיסטיק פיברוזיס, תוחלת חייה והשתלת הריאות. היא העלתה תשעה סרטונים לפני מותה.
מותה.