הסכם השלום קרס בתחילת נובמבר 2004, בעקבות הבחירות שמבקרים טענו כי הן לא היו דמוקרטיות וסירובם של המורדים להתפרק מנשקם. במהלך התקפה אווירית בבואקה ב-6 בנובמבר 2004, נהרגו תשעה חיילים צרפתים. בעוד שממשלת חוף השנהב טענה כי ההתקפה על החיילים הצרפתים הייתה תאונה, מקורות ממשלתיים צרפתים טענו כי היה זה במתכוון והגיבו בהרס רוב המטוסים הצבאיים של חוף השנהב.
לקראת סוף אוקטובר 2006, היה נראה כי הסבירות לקיום בחירות הולכת ופוחתת, האופוזיציה והמורדים דחו את אפשרות הארכת כהונתו של גבאגבו, אך מועצת הביטחון של האו"ם אישרה את הארכת כהונתו של גבאגבו בשנה נוספת ב-1 בנובמבר 2006; רבים מן המורדים החזיקו את נשקם והיו מוכנים להתקוממות נוספת, אולם, החלטה זו סיפקה את התחזקות כוחו של ראש הממשלה צ'ארלס קונן באני (Charles Konan Banny). גבאגבו אמר יום למחרת כי לא ייושמו מרכיבי ההחלטה הנחשבים כהפרות חוקתיות.
במרץ 2007, נחתם הסכם שלום בין הממשלה לבין המורדים ("הכוחות החדשים") בואגאדוגו (Ouagadougou) בירת בורקינה פאסו, ולאחר מכן הוקמה ממשלת מעבר עם גיום סורו (Guillaume Soro) מנהיג הכוחות החדשים כראש הממשלה וגבאגבו כנשיא. לאחר חתימת ההסכם ביקר גבאגבו בצפון המדינה בפעם הראשונה מאז פרוץ המלחמה על מנת להשתתף בטקס פירוק מהנשק, "להבת השלום" ב-30 ביולי 2007. טקס זה עירב את שריפת כלי הנשק כדי לסמן את סופו של הסכסוך. בטקס, הצהיר גבאגבו שהמלחמה הסתיימה ואמר שהמדינה צריכה לנוע מהר לבחירות, שתוכננו אז לתחילת 2008.
ב-30 באוגוסט 2008, גבאגבו מונה כמועמד מטעם FPI בוועידת המפלגה לבחירות לנשיאות שנערכו בנובמבר 2008; בחירות לנשיאות ולרשות המחוקקת - שתוכננו תחילה להתקיים בתוך עשרה חודשים מיום הקמתה של ממשלת המעבר – נדחו שוב ושוב בשל בעיות בנושא הרגיש של אימות האזרחות לתושבי חוף השנהב וההתקדמות האיטית ברישום הבוחרים.
בחירות 2010 לנשיאות ומשבר ההמשכיות.
ב-31 באוקטובר 2010 נערכו בחירות לנשיאות בחוף השנהב שבהם התמודד גבאגבו מול אלאסן ואטארה. בחירות אלו התקיימו לאחר שתקופת כהונתו של גבאגבו כנשיא הסתיימה 5 שנים קודם לכן ב-2005. בסיבוב זה זכה גבאגבו ב-38% מהקולות, אך מכיוון שלא זכה ברוב נקבע סיבוב שני של הבחירות מול ואטארה.
ב-28 בנובמבר 2010, התקיים הסיבוב השני של הבחירות לנשיאות. ארבעה ימים לאחר מכן הכריזה ועדת הבחירות (CEI) על אלאסן ואטארה כמנצח עם 54.1% מקולות הבוחרים. המפלגה של גבאגבו התלוננה על הונאה וציוותה שקולות מתוך תשעה אזורים בצפון המדינה יבוטלו בטענות על שיטות הונאה והביאה מקרים של הפחדת בוחרים בחלק זה של המדינה, שם ואטארה היה פופולרי. טענות אלו נמצאו לא-מוצדקות על ידי ועדת הבחירות ומשקיפי בחירות בינלאומיים. המועצה החוקתית, בהתאם לסמכויותיה המשפטיות בהתאם לסעיף 94 לחוקת חוף השנהב, ביטלה את ההכרזה של ועדת הבחירות, בהתבסס על הונאה בהצבעה-לכאורה, והוציאה מן השכלול את הצבעתם של תשעת האזורים הצפוניים. המועצה החוקתית הגיעה למסקנה כי ללא קולות אלה זכה גבאגבו ב-51% מהקולות. ביטול הצבעות אלו הגבירו את המתחים במדינה.
גבאגבו הואשם בביצוע מעשי זוועה רבים נגד מתנגדי המשטר. כוחותיו של ואטארה הואשמו גם הם בהרג המוני. באזורי שונים במדינה, כולל אביג'אן, דווח על אלימות וחילופי אש. גבאגבו נתמך בעיקר על ידי אזור הדרום הנוצרי ברובו; מתנגדיו התרכזו בעיקר בצפון המוסלמי.
גבאגבו, אשר זכה לתמיכת הצבא והממשלה העליונה של המדינה, הושבע לתקופת כהונה נוספת כנשיא, ואילו ואטארה גם כן הושבע כנשיא במקביל, על בסיס הצהרתה הקודמת של ועדת הבחירות שהוא זה שזכה בבחירות, והקים ממשלה מקבילה. הקהילה הבינלאומית, כולל האיחוד האפריקני, הכירה את וואטארה כנשיא הנבחר כדין, וקראה לגבאגבו לכבד את רצון העם. הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, גם הכירה בוואטארה כנשיא, ודרשה מגבאגבו לוותר על השלטון.
הסכסוך הפוליטי עורר חששות כי המדינה עלולה להגרר שוב לקונפליקט אזרחי, והאיחוד האפריקאי (AU) ניסה לתווך בין הצדדים במשבר. הלחץ הבינלאומי נגד גבאגבו הלך וגבר. גם הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה וגם האיחוד האירופאי השעו את החברות של המדינה בארגונים שלהם כדי למחות על סירובו למסור את השלטון לוואטארה. גבאגבו ומקורביו היו היעד של סנקציות שונות ואיסור נסיעות, והוא ניצב בפני לחץ פיננסי הולך וגובר של הבנק העולמי, אשר הפסיק את מימונו למדינה, הבנק המרכזי של מדינות מערב אפריקה אשר החזיק את חשבונות המדינה ובחר להכיר בואטארה כנשיא שלל מימון כספים לממשלה של גבאגבו. עם זאת, הצליח גבאגבו לעקוף את הלחץ הפיננסי לזמן מה, על ידי דחיפת הבנקים והחברות סביבו להמשיך לספק לו מזומנים (מיסים ועוד) והמשבר הפוליטי נמשך.
ב-11 באפריל 2011, כוחות הנאמנים לוואטרה שנתמכו על ידי הצבא הצרפתי וצבא האו"ם תכננו לתפוס את גבאגבו בביתו שבאביג'אן לאחר משא ומתן כושל לסיום משבר הירושה הנשיאותית לדברי ואטארה, כוחותיו הקימו מערך ביטחון במעונו, שם חיפש גבאגבו מקלט, וחיכו לו שייגמרו לו המזון והמים. האו"ם עמד על כך שייעצר, יישפט על פשעים נגד האנושות בתקופת כהונתו ומאז בחירתו של ואטארה.
מעצר והעברה לבית הדין הפלילי הבינלאומי.
גבאגבו נעצר אחר הצהריים ב-11 באפריל 2011. גבאגבו הוחזק במלון גולף על ידי כוחותיו של ואטארה, אך משטרת האו"ם קיבלה את בקשתו להגן עליו. דיווחים ראשוניים הצביעו על כך שהכוחות המיוחדים של צרפת ביצעו את המעצר, על סמך הצהרות של עוזרו של גבאגבו, אך השגריר הצרפתי בחוף השנהב הכחיש זאת. מאוחר יותר טען דובר הצבא הצרפתי כי הכוחות הצרפתיים לא נכנסו לביתו של גבאגבו, אם כי הם כן נכנסו. לאחר תדרוך מועצת הביטחון של האו"ם על המצב, אלן לה רואה (Alain Le Roy), תת-מזכ"ל האו"ם לתהליכי שמירת שלום, אישר לכתבים כי כוחות ואטארה ביצעו את המעצר.
מאוחר יותר ביקש גבאגבו מהצבאות להפסיק את הלחימה. נשיא ארצות הברית, ברק אובמה (Barack Obama), שמח על החדשות על ההתפתחויות האחרונות בחוף השנהב, ו- CNN ציטט את מזכירת המדינה האמריקנית, הילרי קלינטון (Hillary Clinton), כי "לכידתו של גבאגבו" שולחת איתות חזק לדיקטטורים ולרודנים ... הם לא יכולים להתעלם מקול אֲנָשִׁיהם".
באוקטובר 2011 פתח בית הדין הפלילי הבינלאומי בחקירת מעשי אלימות שבוצעו במהלך העימות לאחר הבחירות, והתובע הראשי של בית הדין לואיס מורנו אוקמפו (Luis Moreno Ocampo) ביקר במדינה. בית הדין הפלילי הוציא צו מעצר לגבאגבו, והטיל עליו ארבעה סעיפים של פשעים כנגד האנושות - רצח, אונס וצורות אחרות של אלימות מינית, רדיפות ו"מעשים לא אנושיים אחרים ", בין 16 בדצמבר 2010 ל -12 באפריל 2011, אם כי תומכיו טוענים שזה לא נכון. גבאגבו נעצר בקורוגו, שם הוא הועמד במעצר בית, והועבר לטיסה להאג ב -29 בנובמבר 2011 מבלי לדעת לאן הוא מובל.
קריאת האישומים של בית הדין לגבאגבו נקבעה ל-18 ביוני 2012, אך נדחתה ל-13 באוגוסט 2012, כדי לתת לצוות ההגנה שלו זמן נוסף להתכונן. הדיון נדחה לאחר מכן ללא הגבלת זמן, בשל חששות לגבי בריאותו של גבאגבו. התובע היה אמור למסור מסמך חדש המכיל את ההאשמות באמצע ינואר 2014. PTC החליטה לקבל רק הגשות בכתב ואז ניתנו לו 60 ימים כדי להחליט אם לאשר או לא לאשר את ההאשמות.
משפטו של גבאגבו בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג החל ב-28 בינואר 2016, והוא הכחיש את כל האישומים כנגדו; פשעים כנגד האנושות, הכוללים רצח, אונס, ורדיפה. אשתו של גבאגבו, סימון גבאגבו (Simone Gbagbo) נידונה במרץ 2015 ל-20 שנות מאסר על חלקה באלימות שלאחר הבחירות של חוף השנהב. בינואר 2019 זיכה בית המשפט את לורן גבאגבו מההאשמות, אך התובעים ערערו על ההחלטה, גבאגבו שוחרר על תנאי והותר לו לשהות בתחומי בלגיה בלבד, בהמתנה להמשך משפטו.
טורקים (עם)
הטורקים (- תֻּרְכְּים)או העם הטורקי (בטורקית: Türk Halkı ;Türkler), הידועים גם כטורקים אנטוליים (בטורקית: Anadolu Türkleri) הם עם (קבוצה אתנית) ולאום החי בעיקר בטורקיה של ימינו ודוברים את השפה הטורקית, השפה המדוברת ביותר בקרב השפות הטורקיות. רובם המכריע של הטורקים הם מוסלמים. בנוסף, במשמעות שנייה, קוראים "טורקים" גם לאזרחי הרפובליקה הטורקית של ימינו, ללא הבדל מוצא אתני או דת - כורדים, ערבים, ארמנים, יוונים, יהודים, צ'רקסים, טטרים ואחרים.
הטורקים כעם הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בטורקיה, והעם הגדול ביותר לפי מספר האוכלוסייה בקרב העמים הטורקיים. בצפון קפריסין קיימת ישות מדינית טורקית נוספת - "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" - שנוצרה בשנת 1973 על ידי הטורקים המקומיים ומתיישבים טורקים בעקבות כיבושו של חלק זה של האי על ידי הצבא הטורקי. ישות זו מוכרת רשמית רק על ידי טורקיה ובפועל גם על ידי אזרבייג'ן. טורקים חיים גם מחוץ לגבולות הרפובליקה הטורקית ולקפריסין ומהווים מיעוט לאומי בארצות שהיו נתונות בעבר בשליטת האימפריה העות'מאנית כמו סוריה, יוון, בולגריה, מקדוניה, רומניה וכו'. חלק מבני מיעוט זה היגרו בסוף המאה ה-20 מארצות הבלקן בחזרה לטורקיה.
בנוסף אחרי מחצית המאה ה-20 נוצרה פזורה טורקית על ידי הגירה, בדרך כלל הגירת עבודה, לארצות מערב אירופה, כמו גרמניה, צרפת, הולנד, הממלכה המאוחדת, שווייץ, וגם לצפון אמריקה ואוסטרליה, לארצות ערביות עתירות נפט במזרח התיכון, לרוסיה וכו'.