המונח "נציונאל-סוציאליזם" נכנס לשימוש בהולנד בסוף 1931 בהשפעת ההצלחה הגוברת של המפלגה הנאצית בגרמניה. נוסדו קבוצות ומפלגות אחדות אשר קראו לעצמן נציונל-סוציאליסטיות, החשובה שביניהן הנס"ב (Nationaal-Soocialistische Beweging) אשר מייסדיה היו אנטון אדריאן מוסרט וק' ואן חילקרקן. מוסרט שהיה לאומן הולנדי מובהק לפני הכיבוש ביקש למצוא נוסחה לפיה יתקבל הפשיזם הלאומי ההולנדי בתוך "הסדר האירופי החדש" המונהג בידי גרמניה. הוא הציע הקמת "ברית עמים גרמניים" שתכלול את "הרייך הגרמני" הגדול, הרייך ההולנדי, ממלכת שוודיה וממלכת דנמרק". גם מדינות "גרמניות" אחרות יכלו לבקש ולהתקבל כחברות בברית זאת שגרמניה בראשה. בהסבירו את הבסיס האידאולוגי להצעתו ציין מוסרט כי לנציונאל-סוציאליזם יש היבט לאומי והיבט בינלאומי. ההיבט הבינלאומי מתבטא בקהיליית גזע שאיננה קשורה לגבולות מדיניים מסוימים, כי אם פרושה על-פי עמים ומדינות שונים; ההיבט הלאומי עניינו הלכידות של קהיליית עם שצמחה בצוותא מבחינה היסטורית ושמעוניינת לשמר את מאפייניה המיוחדים במדינת עם לאומית. מכאן עולה כי מוסרט ואחרים ראו את הנציונאל-סוציאליזם בראש ובראשונה כעקרון מנחה לארגון חברה ומדינה – ולא לארגון מהפכני חדש של הסדר בעולם כולו. משמע הם פירשו נציונאל-סוציאליזם כזהה לפשיזם. במהלך מלחמת העולם השנייה אשר לוותה בכיבוש גרמני של רוב יבשת אירופה נדרשה קבלת הכרעות, כתוצאה התגלה כי הפשיזם יכול להסכין מבחינה עקרונית עם קיום תנועות פוליטיות מקבילות בארצות אחרות ולשתף עמן פעולה.
רבים מהאנטישמים בנס"ב- שורשי האנטישמיות שלהם היו נעוצים בדעות קדומות אנטי יהודיות מסורתיות ולא גזעניות. ברם מאז 1935 התפצלו שתי גישות שונות מאוד בתוך הנס"ב. בתוך התנועה התגבשה קבוצה שתמכה ברעיונות "פולקיים" (עממיים) והדגישה שהרעיונות הללו חשובים מהתפיסה הפשיסטית המקורית של עליונות המדינה. בין חברי קבוצה זו התפוגגה בהדרגה תחושת מרכזיות הלאומיות ההולנדית ופינתה מקומה לתפיסה בדבר השתלבות בתוך "קהיליית עם" גרמנית רחבה. זרם רעיוני זה הושפע בבירור מהצלחות הנאציזם הגרמני.
התנועה הנציונאל-סוציאליסטית המובהקת ביותר בהולנד הייתה תנועת נסנא"פ –ואן ראפארד (Nationaal-Soocialistische Arbeiderspartij-van Rappard). בהתאם למפלגה זו פירושו של נציונאל-סוציאליזם "טהור" הוא התבוללות אל תוך הרייך הגרמני, פירוק ומחיקה של מאפיינים הולנדיים מבדילים וייחודיים. המתח שהתפתח בין מודעות למטרה נאצית זו לבין הרגש ההולנדי הטבוע גרמה לפילוגים ולעימותים חוזרים בתוך מחנה הפשיסטים והנציונל-סוציאליסטים ההולנדים. כך קרה כי שבועות אחדים לאחר שהציע מוסרט את "ברית העמים הגרמניים" פרסמה תנועת נסנא"פ –ואן ראפארד המחודשת את תקנונה והדגישה כי אחת ממטרותיה היא החייאתו של הדם הגרמני של ההולנדים ושל אחדות העם הקיימת בין ההולנדים לבין הגרמנים בני הרייך באמצעות הנציונל-סוציאליזם כדי שההולנדים יתקבלו בתוך קהיליית העם הגרמני הגדולה. מכאן נובע כי באגף ה"פולקי" של הנס"ב והנסנא"פ נמצאו תומכי האנטישמיות הגזענית נוסח היטלר וה"אס אס".
בסתיו 1940 החלו הגרמנים בגיוס מתנדבים ל"וואפן-אס.אס" בעיקר מקרב הנס"ב והנסנא"פ. מתנדבים אלו אומנו בגרמניה וחויבו להישבע שבועת נאמנות מוחלטת להיטלר. הנסנא"פ נשבעו אמונים להיטלר כ"פיהרר וכרייכסקנצלר" בהביעם בכך הזדהות מוחלטת עם גרמניה, ואילו הנס"ב השתמשו בשבועתם בניסוח "הפיהרר של הגרמנים".
סיכומו של דבר העיקרון של גזענות גרמאנו-צנטרית הכוללת אנטישמיות גזענית הוא המאפיין של הנציונל-סוציאליזם בגרמניה ומחוצה לה. הוא המייחדה מהפשיזם. הנציונאל-סוציליזם היה שונה מהפשיזם במספר נקודות: 1. הוא עמד על הדרישה להיררארכיה עולמית המבוססת על שיקולים "ביולוגיים"; 2. הוא דרש מעמים אירופיים (כגון ההולנדים) אשר הוגדרו כ"ראויים" להתקבל לעלית הגרמנית ולהחליט נחרצות אם הם רוצים להשתלב באופן מלא בכור ההיתוך המוצע להם או לאו; 3. הוא לא היה מסוגל לקבל לאורך זמן מערכת יחסים של שותפות עם כל אידאולוגיה או תנועה אחרת; 4. דרכו האנטישמית של הנציונאל-סוציליזם הייתה שונה במהותה ומהפכנית מכל נוסחיה הקודמים והקיימים האחרים של דעה קדומה.
מידת הפעולות האנטי-יהודיות שננקטו על ידי המדינות הגרורות שימשה אינדיקציה עד כמה אותה ארץ כבר מונהגת בידי משרתיה של גרמניה. הלחץ אשר הופעל על סלובקיה, רומניה והונגריה מילא תפקיד כפול: הוא נועד לקדם ערעור מצבם של כ -11,500,000 יהודי אירופה, אך גם שימש אמצעי להחדרת ההשפעה הגרמנית הישירה.
ממלכת בולגריה.
באפריל 1941 פלשה גרמניה ליוגוסלביה וליוון. הגרמנים החליטו לשלוט במישרין על סלוניקי. שאר אזורי תראקיה היוונית, מקדוניה ופירוט היוגוסלבית נמסרו לבולגריה, בת בריתה של גרמניה הנאצית. בולגריה בהנהגת המלך בוריס השלישי אשר מוצאו מבית אצולה גרמני וממשלתה הפשיסטית בראשות בוגדאן פילוב לטשה עיניה למחוזות אלה ושמה לה למטרה לספחם ל"בולגריה המאוחדת" הגדולה. הם טענו כי אזורים אלה היו ערש התרבות והכנסייה הבולגרית. שאיפת בולגריה לספח את תראקיה נבעה מרצונה לשלוט על חופי הים האגאי. הברית המדינית-צבאית עם גרמניה העניקה לבולגריה הזדמנות פז להגשים חלום זה. יתר על כן קודם לכן עלה בידי בולגריה בסיועו של היטלר לספח את דרום דוברוג'ה מרומניה. למרות האמור לעיל סירבה בולגריה לנתק את יחסיה הדיפלומטים עם ברית-המועצות ולהכריז עליה מלחמה. כך מנעה בולגריה הקרבת חייליה בחזית העקובה מדם שבמזרח והעדיפה לשלם לגרמנים בעיקר במטבע היהודי.
משנת 1941 חוקקה בולגריה חוקים אנטישמיים נגד היהודים ובראשם החוק להגנת האומה ובמסגרתם: קביעת נומרוס קלאוזוס; אכיפת ענידת הטלאי הצהוב; נישלה את היהודים ממקורות מחייתם והפקיעה רכושם; הכבידה עליהם את נטל המיסים; הגלתה את יהודי סופיה לערי שדה; הנהיגה עבודות כפייה במחנות עבודה ואף הקימה מחנות ריכוז. במיוחד הכבידו הבולגרים את העול על יהודי תראקיה ומקדוניה. בשעה שלכל תושבי השטחים האלה הוענקה אזרחות בולגרית באופן אוטומטי נמנעה האזרחות מהיהודים באמצעות תקנה מיוחדת. כתוצאה מכך הופקרו היהודים ללא כל הגנה חוקית וטיפולם הופקד בידי הקומיסריון לענייני יהודים שהוקם במשרד הפנים בראשות אלכסנדר בלב, עורך דין אנטישמי קיצוני. בלב נשלח לגרמניה כדי לקבל הכשרה בחקיקה נגד היהודים וביישומה. לא נדרשה הפעלת לחץ רב על השלטונות הבולגריים אשר התנדבו לשתף פעולה עם הנאצים כדי להיפטר מהיהודים "הזרים" כשהם פוזלים לעבר הפרס המצופה: סיפוחן הרשמי של תארקיה ושל מקדוניה לבולגריה בבוא הניצחון הגרמני המובטח.
ממשלת בולגריה התחייבה לארגן את השילוח, לכסות את הוצאות הסעת המגורשים, לשלם לגרמניה פיצוי של 250 מארק על כל מגורש ולא לדרוש החזרתם. בימי הגירוש פעלו השוטרים והחיילים הבולגריים באכזריות והחרימו את כל רכוש היהודים לטובת האוצר הבולגרי. הם הונו את קרבנותיהם כאשר אמרו להם כי הם מועברים לשטחי בולגריה הישנה לשם עבודה למען המאמץ המלחמתי. ליהודי תראקיה נאמר כי הם יועברו לפלשתינה במהרה. יהודים בודדים לא התפתו ל"הבטחות" ונמלטו לאלבניה אשר הייתה בשליטת האיטלקים. האוכלוסייה המוסלמית באלבניה הגנה על היהודים. האלבנים החביאו אותם בבתיהם, נתנו להם שמות אלבנים ובגדים מתאימים. הם הסתכנו ועשו זאת בהתאם לשבועת הבֶּסָה , הטבועה בתרבותם ובה התחייבות לעזור לכל אדם בצרה ללא התחשבות בדתו.
ב"בולגריה המאוחדת" חיו בזמן השואה כ־60,000 יהודים, כ-20% מהם (11,343) הושמדו על ידי הבולגרים. על אף האמור לעיל, הצליחו הבולגרים להשריש את המיתוס השקרי כאילו הם "הצילו" את כל יהודיהם. הצלחה זו נזקפת לתכסיס שקוף הטוען כי תראקיה, מקדוניה ופירוט אינן שייכות לבולגריה. טענה זו המנתקת את תראקיה, מקדוניה ופירוט מבולגריה של שנות השואה ומציגה את "הצלת" יהודי בולגריה הישנה בנפרד ממה שאירע ליהודי המחוזות המסופחים יכולה להתפרש כהכחשת שואה.
פרסאוס (פירושונים)
טריקווטרה
טְריקְוֶוטְרָה (מלטינית tri - שלוש ו quetrus - פינה) היא מבנה הבנוי משלוש וסיקה פיסקיס אליו מוסיפים לעיתים מעגל תוחם או פנימי. המשמעות המקורית הייתה משולש והמושג התייחס לכל צורה בעלת 3 פינות, אך המובן הצטמצם לצורה זו.
בטופולוגיה הוא מוכר כקשר התלתן.
הצורה ידועה גם כ"קשר השילוש" (Trinity Knot) שהוא סמל קלטי שאומץ על ידי הנצרות ופעמים רבות שזור בו מעגל.
ביפן הוא מוכר כסמל מון בשם: מוּסוּבִּי מיצוּגָשיווָה (ביפנית: 結び ミツガシワ) שפירושו פרח תלתן המים (Menyanthes trifoliata).
שימוש עתיק.
הטריקווטרה חרוטה על אבן רוּנית בצפון אירופה ובמטבעות מוקדמים של שבטים גרמאניים. מעריכים שהייתה לה משמעות דתית והיא דומה לסמל הואלקנוּט (Valknut) של עמים סקנדינבים ומקושר לאל אודין.
הצורה מופיעה לעיתים קרובות באיים הבריטיים לאחר התקופה הרומית על עבודות מתכת ובכתבי-יד מעוטרים כדוגמת הספר של קלס. היא נמצאת על צלבים קלטיים וחפצי מתכת מתקופת הנצרות המוקדמת אם כי נראה ששימשה כאיור ולא כסמל דתי.
הנוצרים השתמשו בסמל לציון השילוש הקדוש בעיקר מהתחייה הקלטית במאה ה-19.
שימוש עכשווי.
באירלנד מופיע הסמל בטבעת האירית המסורתית "קְלָדֵךְ" (באירית: fáinne Chladaigh).
מעצבים אירים מודרניים הציגו אותו לבדו תוך התייחסות לתלתן בו השתמש פטריק הקדוש כמטפורה לשילוש.
האומן הנורווגי הלווארד טרטברג (Hallvard Trætteberg) עיצב בין היתר סמלים המבוססים על הטריקווטרה.
הוא מופיע כלוגו בסדרת הטלוויזיה מכושפות ועל כריכת הספר הבדיוני בה "ספר הצללים".
מופיע כמטפורה לדהז'ה וו בסדרה אפל.