וולבי שחור-פס הוא כיסאי בינוני עם גוף מעוקל, צוואר קצר וראש גדול ושועלי. האוזניים שלו גדולות ועגולות, וזנבו השרירי ארוך וכבד במיוחד. הזנב משמש לאיזון בעמידה ובריצה, כאשר הידיים פנויות לאחוז במזון. חוטמו של הוולבי בינוני ועגלגל ושפתיו קטנות ושסועות. רגליו האחוריות ארוכות וחזקות, ורגליו הקדמיות קצרות ודקות יותר.
אורך ראשו 53–82 סנטימטרים, ואורך זנבו: 83-54 סנטימטרים. הזכרים גדולים משמעותית מהנקבות, והדו-צורתיות הזוויגית באה לידי ביטוי בעיקר במסת הגוף: משקל הזכר עד 16 קילוגרם ומשקל הנקבה 6.5 קילוגרם בלבד. וולבי שחור-פס קטן יותר מקרוביו וולבי זנב-שוט ווולבי אדום-צוואר אשר חופפים איתו בטווח התפוצה ודומים לו מבחינה חיצונית, וגדול יותר מהמין וולבי סלע צהוב-רגל שלו צבעים דומים.
הפרווה של וולבי שחור-הפס גסה, קצרה ועבה. צבע הפרווה אפור-צפחה או כסוף, אשר נוטה לכהה-כחלחל באזור הגב ולבהיר באזור הירכיים; עשויה להיות גם וריאציה קלה של חום-אפרפר. הצוואר, הכתפיים והזרועות בצבע כתמתם או אדמדם, והם גורמים לבלבול ניכר בינו לבין הוולבי אדום-הצוואר; סימן ההיכר של המין, הוא פס שחור בולט המשתרע מהעורף עד לקצה השדרה ובולט במיוחד באמצע הגב. הצד התחתון של הוולבי (החזה, הגרון, הבטן והמפשעה) בצבן לבן בוהק או אפרפר חיוור. הירכיים בצבע אפרפר או כתמתם, ועליהן פס לבן דהוי. כפות הידיים והרגליים כהות.
ראשו של הוולבי שחור-הפס בצבע אפרפר, עם נטייה לכתמתם באזור המצח והעיניים. מהמצח ועד לחוטם יש בדרך כלל פס שחור דקיק המהווה המשך לפס הגבי, והפנים לרוב בצבע אפור כהה יחסית. על הלחיים יש זוג פסים לבנים עבים שנמשכים מתחת לכל עין עד לשפתיים, ומעליהם יש לעיתים פס שחרחר או אדמאדאם דהוי. השפתיים והסנטר לבנים אף הם. האוזניים אפרפרות בצידן החיצוני וקירחות וורודות בצידן הפנימי עם קצוות כהות. הזנב בצבע אפרפר, ועל צידו העליון יש לעיתים פס שחרחר דקיק.
תפוצה.
וולבי שחור-פס אנדמי לצפון-מזרח אוסטרליה; הוא מצוי בעיקר בדרום-מזרח קווינסלנד ובמידה פחותה בצפון-מזרח ניו סאות' ויילס, ובעבר הטווח שלו היה רחב יותר לפני אובדן היערות הסבוכים לטובת חקלאות. התפוצה הגאוגרפית שלו משתרעת החל מהיערות ההרריים בהרי החיץ הגדול, דרך חגורת בריגלו המורכבת ממרעה המיוער בדלילות בקזוארינה, אקליפטוס ושיטה ייחודית, וכלה בשוליים של שפלת עשב מיטשל.
בית הגידול של המין מורכב מיערות גשם טרופיים סבוכים, סוואנות טרופיות מיוערות, ופסיפס של סבכי גפניים, שיטה, כיסי סבך ומישורי עשב. הוא נמצא במיוחד ברצועת המנשק בין היער לסוואנה המאפשרת לו לשהות במסתור הקרוב לאזורי ההאכלה.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
הוולבי שחור-הפס הוא יונק חברותי הפעיל בזוגות עד עדרים של 20 פרטים. הוולבים מתקבצים בעיקר בשטחי המרעה המיוערים בדלילות, ואינם מתרחקים זה מזה יותר מ-30 מטר כדי לאפשר תקשורת ביניהם במקרה של סכנה. אחת הסיבות לכך שהם מכונסים יותר ממיני וולבי אחרים, היא בית הגידול הסבוך יחסית שבו הם חיים, המקשה על העברת צלילים למרחקים ארוכים. מבנה הקבוצות גמיש, כאשר הגודל וההרכב משתנים בתדירות; כל וולבי עשוי להחליף קבוצה אחת לכמה זמן. מין זה הוא יונק פעיל לילה, ואת שעות היום מבלה במנוחה בסבך הצפוף והמוגן. הוא יוצא ממקום מסתורו לעבר שטחי המרעה הפתוחים למחצה עם דמדומי ערב, ומבלה שם את הלילה עד הזריחה. המפגשים בשטחי המרעה מנוצלים על ידי הגורים למשחק, ועל ידי הזכרים הבוגרים לקביעת דומיננטיות.
התזונה העיקרית של וולבי שחור-פס מורכבת מצמחים חד-פסיגיים, אם כי הוא עשוי לגוון גם בעלים ובעשבי תיבול. הוולבי מסוגל לשנות את הרגלי האכילה שלו בהתאם לזמינות, ולהתבסס יותר על שיחים בחורף השחון כאשר העשב פחות זמין. הוולבי תופס תפקיד אקולוגי חשוב בהפצת הזרעים, שכן יש להם סיכוי גבוה יותר לנבוט כאשר הם יוצאים עם צואתו המזינה. הטורף העיקרי של הוולבי שחור-הפס הוא הדינגו; מלבדו, הוולבי ניצוד גם על ידי החוואים האוסטרלים הרואים בו כמזיק יבולים אף על פי שמחקר מצא שדילול המרעה נגרם מבקר הבית.
רבייה ומחזור חיים.
וולבי שחור-פס הוא ככל הנראה יונק פוליגמי. הזכרים מתחרים על גישה לנקבות באמצעות דחיפות, בעיטות ושריטות, ועלולים לפצוע זה את זה. המדרג החברתי נקבע באמצעות גודלו וכוחו של הזכר, כאשר הזכר הדומיננטי יהיה הראשון שיוכל להזדווג עם הנקבות. בשבי הרבייה מתרחשת בעיקר במרץ, ספטמבר ואוקטובר, אך לא ידוע האם בטבע יש עונת רבייה קבועה.
הנקבה ממליטה ולד יחיד זעיר ששוקל פחות מגרם לאחר תקופת היריון קצרה של 33–35 יום. בדומה לשאר הכיסאים, הוולבים הם חסרי שליה, ולכן אינם מסוגלים לספק ביעילות חומרים מזינים וחמצן לעובר ברחם. על כן, הנקבה ממליטה את העובר בטרם עת, והוא זוחל בכוחות עצמו מפתח הביב לעבר הכיס שם הוא יונק ומשלים את התפתחותו.
הוולד יונק ללא הפסקה ואינו מרפה מהפטמה עד גיל 70 יום, ומוציא לראשונה את ראשו מהכיס בגיל 150 יום. הוא יוצא לגיחות קצרות מן הכיס בגיל 190 יום והלאה. בשל משך ההיריון הקצר והצורך בכיס ריק על מנת לגדל בהצלחה את הצאצא, הוולבית מסוגלת להקפיא את התפתחות העובר ברחם עד שהגור הקיים יעזוב את הכיס. יתרון נוסף בכך, הוא שהוולבית יכולה לייצר צאצא חדש במהירות במקרה שהגור הקיים מת או נאבד. בגיל 7 חודשים הגור יוצא מהכיס לפרקי זמן ממושכים, ומתחיל ללעוס דשא. הוא נגמל לחלוטין בגיל 10–12 חודשים ואז הופך לעצמאי תוך זמן קצר. הזכרים מגיעים לבגרות בגיל 20 חודשים והנקבות בגיל 14 חודשים.
תוחלת החיים הממוצעת של וולבי שחור-פס היא כ-10 שנים בטבע.
מצב.
וולבי שחור-פס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים, ובנוסף, אין זה סביר שמצבו ישתנה בעתיד הקרוב. עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה. אין איומים משמעותיים על הוולבי. אף על פי ששטחים גדולים מבית הגידול ההיסטורי של המין נהרסו או אבדו לטובת שטחים חקלאיים, בכל זאת המין עדיין נפוץ ואף נחשב למזיק ליבולים באזורים מסוימים. ציד לא חוקי על ידי חוואים מתרחש בהיקף נמוך.
קישורים חיצוניים.
תמונות של וולבי שחור-פס בפליקר.
מחלף אלכסנדר
מחלף אלכסנדר הוא מחלף שעתיד לקשר בין כביש 6 לכביש 444 וכביש 553. המחלף אמור לפתור את עומסים באזור כוכב יאיר צור יגאל, צור יצחק וטירה.
המחלף נקרא על שם נחל אלכסנדר שאפיקו תוחם את צפון המחלף.
היסטוריה.
המחלף נכנס לתוכנית תחבורה באזור בשנת 2018 והתבנית הסופית של המחלף פורסמה בשנת 2020.
תוואי.
למחלף יהיו שלוש רמפות יהלום ולולאת תלתן. כמו כן, יהיו בתחומו 3 צמתים.
בדיקת ביופסיה של בלוטת הזקיף
בדיקת ביופסיה של בלוטת הזקיף (קשרית הזקיף) הלימפתית בבית השחי בקרב חולות בסרטן השד היא החלק מההליך הניתוחי של ניתוח כריתת שד. מטרתה העיקרית של בדיקה זו היא זיהוי של הבלוטות הראשונות בשרשרת הריכוז הלימפטי של בית השחי, במטרה לקבוע את שלב המחלה (staging) כמדד המשפיע על הפרוגנוזה של המטופלת וכקריטריון להמשך טיפול.
ההחלטה על היקף ניתוח הוצאת הבלוטות בתלוי בין היתר בהמצאות תאים סרטניים בבלוטת הזקיף. אם נמצאו תאים סרטניים יכרתו גם קשריות הלימפה הבאות לפי שיקול דעתו של הרופא. כאשר לא נמצאים תאים סרטניים בקשרית הזקיף, הסיכוי שימצאו תאים סרטניים קשריות אחרות בסביבתה הוא זניח. במקרה של העדר תאים סרטניים בקשרית הזקיף הטיפול צפוי להיות יותר שמרני עם סיכויי הצלחה גבוהים יותר כתוצאה מאי כריתה של קשריות לימפה מרובות.
קשרית הזקיף.
קשרית הזקיף מכונה גם בלוטת הזקיף, היא כינוי לקשרית או קשרי הלימפה הראשונים אליהם יתנקזו תאים סרטניים במקרה של גידול. הקשרית היא חלק ממערכת הלימפה, המהווה גורם משמעותי בהגנה על הגוף מפני גורמים מסכנים ופועלת כרשת של צינורות וקשרים במקביל למערכת הדם לאורך הגוף כולו.
קשרי הלימפה אחראיים על סינון הנוזל הלימפתי והם מצויים באזורים שונים של הגוף.
בספרות הם מכונים לעיתים בלוטות לימפה, אולם בניגוד לבלוטה כהגדרתה הקשרים אינם מפרישים חומרים אלא מהווים מעין מסננת.
במקרה של סרטן השד קשרית הזקיף תמצא בדרך כלל באזור בתי השחי של המטופלת (בהתאמה לצד בו נמצא הגידול).
תהליך התפשטות הגידול.
במרבית המקרים של סרטן השד כאשר התאים הסרטניים ניתקים מהגידול הראשוני באזור השד, הם נעים לתוך המערכת הלימפתית כחלק מתהליך שליחת הגרורות. ברוב המקרים, החדירה של התאים הסרטניים לקשרית הזקיף מתרחשת לפני החדירה שלהם למערכת הדם ומשם לאיברים נוספים. זאת ככל הנראה מפני שלכלי הדם יש שכבת עבה יותר, אותה התאים מתקשים יותר לחדור. מחקרים נוספים מרמזים על כך שסביבת קשרי הלימפה מהווה קרקע נוחה להתרבות התאים הסרטניים והשתרשותם.
הליך הניתוח.
בשלב הראשון של כל ניתוח לסרטן שד מוקדם תוסר בלוטת הזקיף ותשלח לבדיקת פתולוג אשר יכול להעריך בזמן אמת המצאות של תאים סרטניים בבלוטה ע״י או ציטולוגיה.
על מנת לאתר את מיקומן המדויק של בלוטות הזקיף, נעשה שימוש בשתי שיטות מקובלות לצורך מיפוי:
שימוש בצבע - הזרקת צבע (Lymphozorin, Isosulfan blue) לאזור שסביב הגידול. לאחר כ-15–20 דקות, הצבע יתנקז אל בלוטות הזקיף, והמנתח יוכל לזהות את הבלוטות ולהסירן.
הזרקה של חומר רדיו אקטיבי (קולואיד מסומן בטכנציום)- מוזרק כשעתיים עד 24 שעות לפני תחילת הניתוח. המנתח יבדוק באמצעות מונה גייגר מאין נפלטת הכמות הגבוהה ביותר של קרינה. אזור הקרינה המרבי יעיד לרוב על הימצאותה של בלוטת הזקיף.