בנוסף לכך, הזמרת חשפה בשידור חי בפייסבוק כי למעריצים תינתן ההזדמנות לעצב את עטיפת האלבום.
קדם אירוויזיון 2020
Playtime Is Over
Playtime Is Over (בעברית: זמן המשחק נגמר) הוא המיקסטייפ הראשון של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'. המיקסטייפ יצא לאור ב-5 ביולי 2007, על ידי חברת התקליטים דירטי מאני רקורדס.
במיקסטייפ מתארחים האמנים הל רד, רד קפה, מורדה מוק, רנסום, גרבי, ליל ויין, אנג'ל דה מר ורו ספיטס.
רקע.
אחריי שהוציאה חמישה שירים עם הרכב הראפ The Hoodstars, עזבה מינאז' את ההרכב לטובת הוצאת מוזיקה באופן עצמאי. כתוצאה מכך, היא החלה להעלות מוזיקה למייספייס וחברה למפיקים מוזיקליים. במקביל, יצרה קשר עם מנכ"ל חברת התקליטים דירטי מאני רקורדס, פנדי.
פנדי החתים את מינאז' בחברת הבת דירטי מאני רקורדס ובעצם החלה להוציא סדרה של אלבומי די וי די בשם "The Come Up". הזמר ליל ויין שמנהל את חברת התקליטים יאנג מאני שם לב למינאז' בזכות "The Come Up" והחתים אותה בחברה שלו.
הרכב מוזיקלי.
מינאז' הייתה מעורבת בכל כתיבת השירים במיקסטייפ. מבחינה מוזיקלית, השירים במיקסטייפ הם שירי ראפ וכל האמנים המשתתפים בו הם ראפרים. על מנת ליצור פזמון לכל שיר מינאז' השתמשה באינסטרומנט של אותו שיר. מבחינה לירית, רוב השירים באלבום כוללים משחקי מילים ומילים בעלי אופי זועם כלפי אנשים שלא האמינו ביכולת של מינאז' להיות ראפרית ממין נקבה.
המילים לשירים זכו לביקורות חיוביות שכן הרבה אנשים טענו שהמילים לשירים טובות יותר משירים רגילים שיוצאים לחנויות הדיגיטליות. רוב האינסטרומנטיים באלבום הם סמפולים משירים אחרים ואינסטרומנטיים המקוריים מבוססים על אותו סגנון.
דורובנץ
דורובנץ (ברומנית: dorobanț, ברבים: dorobanți) היה בנסיכויות הרומניות וברומניה הכינוי, שניתן לחייל רגלי שכיר בצבא הלאומי.
המילה מקורה ב-Trabant הגרמנית, שעברה דרך ההונגרית לרומנית.
אזכורים לקיום החיילים האלה מתחילים מ-1657. היחידה פורקה ב-1668, והוקמה מחדש באמצע המאה ה-19. על פי תקנון המדים, שאומץ ב-1873,היו הדורובנצים חלק מיחידות "ההחלפה", ששירתו ברוטציה שבוע בחודש, כשיתר הזמן היו חופשיים לעסוק במשק שלהם. באביב 1877 היו בצבא רומניה 33 בטליונים של דורובנצים.
מדי הדורובנצים היו צריכים להיות פשוטים, מבוססים על לבוש האיכרים ומיוצרים על חשבון החייל מחומרים זמינים לו ומושפעים מהמקובל באזורים השונים של רומניה. הדורובנצים נהגו לחבר לכובעי הפרווה שלהם נוצה של תרנגול הודו, לכן גם כונו "קורקני" (תרנגולי הודו ברומנית).
ישובים, שכונות ואתרים שונים קרוים בשם דורובנץ והטיותיו: דורובנצי, דורובנצו ודורובנצול, כולל שכונה בבירת רומניה, בוקרשט. משוררים רומנים כתבו שירים בהם פיארו את הדורובנץ האלמוני, כפי שעשה גאורגה קושבוק או דורובנץ מסוים, כפי שעשה וסילה אלכסנדרי בשיר "Peneș Curcanul", שהוקדש לדורובנץ קונסטנטין צורקאנו.
בולי קק&quot;ל
אלזי (נפה)
אלזי (בטורקית: Elâzığ) היא נפה במחוז מזרח אנטוליה שבמזרח טורקיה, שטח הנפה 9,383 קמ"ר ובירתה היא העיר אלזי. הנפה נחלקת ל-11 יחידות אדמיניסטרטיביות. בשנת 2020 התגוררו בנפה 587,960 תושבים.
ב-24 בינואר 2020, רעידת אדמה התרחשה באזור.
כלכלה.
מבחינה היסטורית ייצרה נפת אלזי כסף, שהופסק לכרות ב-1885. ממשלת טורקיה ניסתה לחדש את המכרות. עם זאת, עלות הדלק והאנרגיה גרמה לסגירת המכרות. בעבר, היה מוקש עשוי מכסף שיוצר ב-1903 בפאלו , כמו פחם. בנוסף, הזהב, הפחם והמלח נמצאים באזורים אחרים בנפה.
ארכאולוגיה.
אלטינובה היה אתר ארכאולוגי חשוב שנמצא בשנות ה-70 של המאה ה-20. האתר נהרס בעקבות בניית הסכר קבן.
איבון קוקריין
איבון קוקריין (באנגלית: Yvonne, Lady Cochrane; 18 במאי 1922 – 31 באוגוסט 2020) הייתה נדבנית, אספנית אמנות, בעלת אזרחות לבנונית, בריטית ואירית. הייתה בת למשפחת סורסוק הלבנונית.
ביוגרפיה.
נולדה בביירות כבת יחידה לאלפרד מוסה סורסוק ודונה מריה דה-קסנו, בתו של הדוכס ה-7 מקסנו, בן משפחת אצולה איטלקית שבימי הביניים כמה מבני המשפחה מונו כאפיפיורים. אלפרד סורסוק היה סוחר קרקעות, הוא ובני משפחתו מכרו בראשית המאה קרקעות בעמק יזרעאל לגואל האדמות יהושע חנקין. משפחת סורסוק מכרה את האדמות ליהודים חרף התנגדות עזה שהייתה כבר אז לערבים למכירת אדמות למתיישבים היהודים.
קוקריין נישאה בשנת 1946 בביירות לסר דזמונד קוקריין, בן אצולה אירי ששימש כקונסול כללי של אירלנד בלבנון. בשנת 1948, כאשר קמה מדינת ישראל, הייתה קוקריין אזרחית לבנונית—בריטית—אירית וכן בעלת דרכון דיפלומטי, כיוון שבעלה היה דיפלומט. קוקריין ירשה מאמה את האדמות של המשפחה ביפו ובחיפה, ונכסי מקרקעין אלו הוחרמו על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לפי חוק נכסי נפקדים ועברו אחר כך לבעלות רשות הפיתוח. גורמים רבים פעלו במשך השנים לשכנע את ממשלות ישראל להכיר בתביעתה של קוקריין להחזיר לה את רכושה. מפני שראו בכך עניין עקרוני, הכרה בכך שקוקריין היא בת למשפחה שאי אפשר לכלול אותה בהגדרה של אויבי ישראל, אף על פי שהמשפחה מתגוררת בארץ הנמצאת במצב מלחמה עם ישראל. גם הואתיקן התערב, וכן מנהיגים ביהדות בריטניה, ביניהם חבר הפרלמנט גרוויל ג'אנר , ראש ועד שליחי הקהילות של יהדות בריטניה.
קוקריין פנתה לשלטונות ישראל בעניין נכסיה לראשונה בשנת 1950. ב-1 בפברואר 1951 נמסרה לה החלטת הוועדה המיוחדת, שהוקמה לפי סעיף 29 לחוק נכסי נפקדים, שלא להמליץ על החזרת נכסיה שהוחרמו. היא חידשה את בקשתה בשנת 1966, ושוב הוחלט לא להחזיר את נכסיה. היא פנתה שוב בשנת 1978 כאשר הפעם ייצג אותה עו"ד חיים הרצוג, יליד אירלנד שהיה אחר כך נשיאהּ השישי של מדינת ישראל. ב-13 במאי 1979 שוב החליטה הוועדה שלא להמליץ בפני האפוטרופוס על שחרור נכסיה. בספטמבר 1979 פנה הרצוג לבג"ץ בשמה של קוקריין, שבינואר 1980 שפסק לטובתה. גם שר החוץ יצחק שמיר, התייחס בחיוב לעתירתה של קוקריין ולבסוף הוועדה המיוחדת המליצה לאפוטרופוס לשלם לה פיצוי כספי עבור נכסי המקרקעין שלה.
נפצעה בפיצוץ בנמל ביירות ומתה מפצעיה ב-31 באוגוסט 2020.
פילנתרופיה.
קוקריין הייתה נשיאת הוועדה המנהלת ומנכ"לית מוזיאון סורסוק בביירות משנת 1960 ועד 1966. היא הקימה את האגודה להגנת אתרי הטבע והבניינים העתיקים (צרפתית: Association pour la protection des sites et anciennes demeures ; APSAD) בלבנון והייתה נשיאת האגודה משנת 1960 עד 2002. בשנותיה האחרונות עבודתה התמקדה בפרויקטים שביקשו לצמצם את ההגירה מלבנון ולתמוך באנשים בכפרי המוצא שלהם, על ידי יצירת מקורות פרנסה עבורם בתחומי החקלאות, הטקסטיל ועבודות היד. הייתה מעורבת גם בשמירה על הסביבה הטבעית בלבנון ובשימור המורשת האדריכלית והתרבותית הייחודית של המדינה.
קונדה (פירושונים)
ביקור צ'ארלס, נסיך ויילס, בישראל
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים אנרי-שאפל
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים אנרי-שאפל הם בית קברות ואנדרטה הממוקמים במזרח בלגיה, בקרבת גבולותיה עם גרמניה והולנד. בבית הקברות נקברו חיילים אמריקנים שנהרגו בשלוש המדינות במלחמת העולם השנייה - 7,987 במספר. האנדרטה שבאתר מנציחה 450 חללים שמקום קבורתם לא נודע, אשר נפלו באותו אזור.
תולדות האתר.
השטח שבו שוכן האתר, מעט מצפון לכפר אנרי-שאפל (Henri-Chapelle), נכבש על ידי הארמייה האמריקנית הראשונה ב-11 בספטמבר 1944. ב-28 בספטמבר נפתח בית קברות ארעי כמאתיים וחמישים מטר מצפון לאתר הנוכחי. החללים שהובאו בו לקבורה השתייכו בעיקרם לשתי קבוצות: האחת, נופלים בקרבות מרים בגבול גרמניה, בבלגיה ובהולנד בסתיו 1944 (לרבות בקרב באוקטובר על העיר אאכן, הממוקמת במרחק קצר מהאתר); השנייה, נופלים מהקרב על הבליטה - המערכה להדיפת התקפת הנגד הגרמנית האחרונה במערב בדצמבר 1944 וינואר 1945. רוב הנופלים שירתו בארמייה הראשונה. האתר היה לאחד מבתי הקברות האמריקנים הארעיים הגדולים באירופה ונטמנו בו כ-17,300 חללים.
בבית קברות זה נפתח ביולי 1947 המבצע האמריקאי להשבת חללי ארצות הברית מאירופה למולדתם. האתר נבחר לשמש כאחד מבתי הקברות האמריקאים הקבועים באירופה. מקומו הועתק מעט דרומה ונקברו בו חללים שקרוביהם בחרו שלא להחזירם לארצות הברית. בית הקברות במתכונתו הקבועה נחנך ב-9 ביולי 1960.
בית הקברות.
מתחם בית הקברות והאנדרטה שוכן בשטח של 231 דונם, בעל צורה דמוית פעמון שבסיסו הרחב פונה לצפון מזרח. כביש בינעירוני חולף מצפון לדרום דרך חלקו המערבי של המתחם, שרובו ממוקם ממזרח לכביש. שני זוגות של כותלי אבן הנושאים את פסלי העיטם האמריקאי מסמנים את הכניסות למתחם על גבי הכביש. על רכס הממוקם בצמוד לכביש ממזרח ניצב מבנה האנדרטה. המבנה משקיף אל שטח הקבורה המשתרע על גבי מדרון מתון מעבר לו. ממערב לכביש ממוקמת כיכר דשא ומעבר לה נקודת תצפית המשקיפה על הנוף הכפרי.
שטח הקבורה, המכיל שורות קשתיות של מצבות, חצוי על ידי מעבר רחב המפריד בין ארבע חלקות שמצפונו לבין ארבע חלקות שמדרומו. שטח הקבורה נטוע דשא וערוגות פרחים ומוקף בעצים. בקצהו המזרחי ניצב תורן הדגל האמריקני. תורן דגל נוסף הוצב בנקודת התצפית בקצהו המערבי של מתחם בית הקברות.
92 מהחללים הקבורים במקום הם אלמונים. מצבות שיש בתבנית מגן דוד ניצבות על קברי 138 חללים יהודים. מצבות בתבנית צלב מסמנות את קברי כל האחרים. במקום קבורים זה לצד זה 37 זוגות של אחים וכן שלישייה אחת של אחים.