הרקטות הועברו לחזבאללה בתחילת שנות ה-2000 דרך סוריה לאחר שהוטסו מאיראן. לטענת ישראל, הרקטות נצפו לראשונה בלבנון במהלך 2002.
במלחמת לבנון השנייה בוצעה מתקפה אווירית מוצלחת אשר כונתה "ליל הפאג'רים", בה הושמדו מספר רקטות זלזאל. המתקפה התאפשרה הודות למודיעין מדויק בדבר פריסת רקטות הפג'ר במבנים (שחלקם מבני מגורים) בדרום לבנון. בנוסף, ב-17 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, התקיף מטוס של חיל האוויר הישראלי משאית שהובילה רקטות זלזאל לשימוש חזבאללה בלבנון. אחת מהרקטות ניצתה בעקבות הפיצוץ והתפוצצה בשטח לבנון. חזבאללה פירשו באופן שגוי את הפיצוץ כהצלחה ליירוט מטוס ישראלי. אף שהיו בידי חזבאללה בזמן המלחמה, נמנע הארגון מלהשתמש בהן, ככל הנראה בעקבות השפעה איראנית ששאפה למנוע הידרדרות של הלחימה או עקב חשש מתגובת נגד ישראלית לשימוש ברקטה הכבדה.
סוריה.
רקטות הזלזאל הראשונות הגיעו לידי הצבא הסורי בתחילת שנות ה-2000 ברכבת אווירית מאיראן. בידי סוריה יכולת ייצור עצמית של רקטות זלזאל-2 הקרויות "מייסלון". רקטות כאלו הושמדו בתקיפה של חיל האוויר ב-2019.
תימן.
לטענת החות'ים בתימן, בשנת 2017 הצליחו להחזיק בידיהם כמות מסוימת של רקטות זלזאל-1. בנוסף, נטען כי בידי החות'ים גרסה מייצור מקומי המזכירה את רקטת זלזאל-3. אולם גורמי ביטחון באיראן ובמערב טענו שמדובר ברקטות זלזאל-3 מקוריות שנמסרו לארגון מידי משמרות המהפכה.
תאי T צטוטוקסיים
זילזל
הלרסדורף
הלרסדורף (בגרמנית: Hellersdorf) היא שכונה במזרח ברלין, בירת גרמניה.
השכונה גובלת בשכונת מרצאן (Marzahn) במערב, בקפניק (Köpenick) במערב ובמדינת ברנדנבורג במזרח ובצפון. כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-2001, אוחדה השכונה רשמית עם מרצאן ויצרה את שכונת מרצאן-הלרסדורף, אך בקרב התושבים עדיין נשמרת ההפרדה.
השכונה מורכבת משלושה אזורים: קאולסדורף (Kaulsdorf), מאלסדורף (Mahlsdorf) והלרסדורף.
הלרסדורף, בדומה למרצאן והוהנשנהאוזן נבנתה בחלקה הגדול במחצית השנייה של שנות השמונים על ידי ממשלת גרמניה המזרחית, אז נבנו עשרות אלפי יחידות דיור בבניינים גבוהים חסרי ייחוד, הקרויים "Plattenbauten" (בנייני פלטה), כיוון שהם מורכבים מפלטות שיוצרו במפעל. עם זאת השכונה משופעת גם בשטחים פתוחים וישנם מספר אגמים קטנים המשובצים בשטחה.
בשכונה גרים 251,000 בני אדם. שיעור האבטלה הוא גבוה, גם ביחס לברלין, ועומד על כ-21 אחוזים מכוח העבודה, כמו כן הרמה הסוציו-אקונומית של השכונה אף היא נמוכה למדי. האוכלוסייה היא גרמנית רובה ככולה וכמעט ואין ריכוזי מהגרים בשכונה. התמיכה בשכונה במפלגות הימין הקיצוני גבוהה יחסית.
גבישים קווזיפריודיים
גבישים כמו-מחזוריים
פונקצית אקרמן
פונקציה רקורסיבית פרימיטיבית
הפונקציה של אקרמן
ויקטור טרנר
ויקטור טרנר (28 במאי 1920 - 18 בדצמבר 1983) היה אנתרופולוג בריטי, שהשפיע רבות על תחומי דעת רבים במדעי החברה והרוח במיוחד בתחומי האנתרופולוגיה ולימודי הדתות.
ביוגרפיה.
טרנר נולד בגלאזגו, סקוטלנד. את הכשרתו האקדמאית החל טרנר לפני מלחמת העולם השנייה, בלימודי ספרות בקולג' אוניברסיטאי בלונדון (UCL). במהלך המלחמה בה לא שירת כחייל כי היה סרבן מצפון, פגש טרנר את אידית ונשא אותה לאישה. היחסים בין השניים היו מקצועיים. הם ביצעו יחדיו עבודות שדה רבות, ואף כתבו יחד חלק גדול מכתביו המאוחרים. לאחר המלחמה החליף טרנר את תחום ההתמחות לימודיו לאנתרופולוגיה. ב- 1949 קיבל טרנר תואר ראשון והמשיך לדוקטורט באוניברסיטת מנצ'סטר, כאשר המנחה שלו הוא האנתרופולוג מקס גלקמן.
את שנותיו כמרצה ומחבר ספרים ומאמרים רבים הוא עשה בארצות הברית, שם לימד באוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת וירג'יניה. טרנר היה אחד החברים המובילים בתנועה האתנוגרפית הטרנס-אטלנטית לאנתרופולוגיה סמלית ושינה יחד עם אנתרופולוגים אחרים את ההתייחסות האנתרופולוגיה לחקר הדת.
עבודת חייו הייתה בין השנים 1954-1950, עת ביצע עבודה אתנוגרפית נרחבת בקרב הנדמבו (Ndembu) בזמביה. ניסיון זה הניב סדרה של כתבים, שהמפורסם בהם הוא "התהליך הטקסי", שפרסם בשנת 1969. בספר זה דן טרנר בעיקר בטקסי המעבר של הנדמבו, כאשר הוא מרחיב את המסגרת האנליטית של ארנולד ון גנפ, המתארת את "טקסי המעבר" כתהליך הבנוי משלושה שלבים: התנתקות משטף הפעילויות היומיומיות, דרך מצב סף או לימינאלי (לימינליות) אל עולם טקסי המרוחק מן המושגים היומיומיים של חלל וזמן וכניסה מחדש אל עולם היומיום. טרנר התמקד בשלב הלימינאלי ופיתח את המושג "קומוניטס", כחלק חשוב בשלב זה. המושג קומוניטס מבטא את תחושת האחווה השוררת בין אלו שעוברים יחד את טקס המעבר, דבר הקורה כתוצאה מכך שכל השותפים לטקס נמצאים באותו מצב, כך שהסטטוס החברתי איתו הם מגיעים אינו משנה ואינו משפיע על מהלך טקס המעבר.
טרנר ראה בעלייה לרגל תופעה בעלת סממנים של טקס מעבר. העלייה לרגל נעשית מחוץ למסגרת המשפחה, הקהילה והמדינה, כך שגם שהחוקים של מסגרות אלה אינם חלים עליה. לטענת טרנר, בעת העלייה לרגל מטשטשים הבדלי המעמדות בין המשתתפים, הלבוש של כולם אחיד, ואף לא ניתן להבחין בין כהן לבין אדם פשוט. עולה הרגל ניצב מול רצף של אובייקטים קדושים, ומשתתף בפעילויות סמליות, שלפי אמונתו יעילים בשינוי מצבו הפנימי ולעיתים גם החיצוני.
על פי טרנר, מרכזי הצליינות הפופולריים ביותר והחשובים ביותר נמצאים מחוץ ליישובים הגדולים, יש היררכיה של מקומות קדושים ובה לרוב מקום הנמצא בתוך או נמצא קרוב לעיר גדולה יהיה בעל קדושה פחותה מאשר מקום הנמצא רחוק מהבית ושעל הצליין לעשות מסע אליו ולהתנסות בקשיים בעת הגעתו אל אותו מקום. קשיי המסע מעצימים את הקדושה. כאשר קיים מקום קדוש אחד המהווה אתר עלייה לרגל, נוצרים סביבו עוד מקומות כאלו,
מושג הקומוניטס השפיע על אנתרופולוגים רבים, אך מנגד גם עורר חילוקי דעות נוקבים לגבי עצם התכנות האפשרות להיווצרותה של תחושת אחווה המבטלת היררכיות בין בני אדם.
בשנת 1983 ביקר טרנר בישראל ולימד סמסטר באוניברסיטת בר-אילן.
יישום תאוריית טקסי המעבר בעולם התקשורת.
מהזווית התקשורתית תאוריית טקסי מעבר באה לידי ביטוי בצורה של אירועי מדיה. אירועי מדיה הם אירועים שמכנסים יחד מספר רב של צופים דרך שידור טקסים ציבוריים בכלי התקשורת. במהלך הצפייה נוצר מצב לימינאלי (גבולי), גם אצל הצופה וגם מבחינת האירוע עצמו. מבחינת הצופה – נוצר מצב בו הוא זוכה להפוך לחלק מן האירוע מבלי לנכוח בו פיזית. כלומר, הוא נמצא במצב שהוא בין לבין, ״לא פה ולא שם״. יתרה מזו, גם האירוע עצמו הוא לימינאלי. המשתתפים בטקס נמצאים באמצע של תהליך המביא לשינוי מעמדי.
בספרם, "Media Events, The Live Broadcasting of History", כ"ץ ודיין מדברים על שלושה אירועי מדיה ועל ההבדלים ביניהם: כיבושים, תחרויות והכתרות. כדוגמה לאירוע הכתרה, המחברים מזכירים את נישואי הנסיכה דיאנה לנסיך צ'ארלס וטוענים כי בטקס זה נוצרת ״הכתרה של הרגשות שלנו״. במילים אחרות, ההכתרה היא אירוע שמשנה את המבנה הקיים של החיים. זאת ועוד, דוגמה זאת מבטאת את הטענה שהטקס עצמו לימינאלי (מבטא שינוי במעמדה של דיאנה  מבת למשפחת אצולה לנסיכה) וגם קהל הצופים עצמו במצב לימינאלי (הוא צופה בטקס המועבר בכלי התקשורת ונחשב לחלק ממנו מבלי להיות נוכח בו פיזית).
הסוואה אצל בעלי חיים
הנוטע
הנוטע הייתה חברה להתיישבות בארץ ישראל אשר יסדה ערים וישובים בארץ. בין שאר פעולותיה עסקה בהעברת הון יהודי מגרמניה הנאצית לארץ ישראל, פעלה במסגרת "הסכמי ההעברה" להעברת רכוש יהודי גרמניה לארץ ישראל.
פעילות חברת הנוטע בארץ ישראל.
חברת ה"נוטע" הוקמה בשנת 1924 על ידי הסתדרות בני בנימין - ארגון של בני המושבות שקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, על שמם של בנימין זאב הרצל ובנימין רוטשילד. מטרת החברה הייתה לגייס הון של משקיעים בהקמת מושבות בארץ ישראל, תוך יישוב המושבות בפועל על ידי בני איכרים בעלי ניסיון בחקלאות בארץ ישראל. החברה רכשה אדמות, הקימה בהם מושבות, חפרה בארות ונטעה ועיבדה פרדסים. בראש חברת ה"נוטע" עמדו עובד בן עמי, גד מכנס וברוך רם.
פעולותיה הראשונות של חברת הנוטע היו סיוע כספי לפרדסנים במהלך העיבוד, עד הקטיף, שבסיומו הוחזרו ההלוואות מתוך הפדיון, וכן מכירת קרקעות חקלאיות ליהודים מחו"ל, על מנת שאלו ייטעו פרדסים על אדמות אלו. עיבוד הפרדסים בוצע על ידי חברת "הנוטע" ושכיריה, ובכך סופקה תעסוקה לתושבי היישובים שקמו.
חברת הנוטע הקימה עד שנת 1932 את המושבה נתניה, את כפר אהרון ואת הרצליה.
בשנת 1932 הקימה החברה את המושבה אבן יהודה, ולאחר מכן הקימה בשיתוף פעולה עם הכשרת היישוב את צור משה.
במהלך תקופת ההקמה של נתניה, בגלל מחסור בכסף מזומן, הדפיסה חברת הנוטע פתקאות, בהן שילמה שכר לעובדיה. פתקאות אלו שימשו ככסף עובר לסוחר בחלק מהחנויות שבנתניה, החנויות שילמו לספקים ואלו התחשבנו עם חברת הנוטע.
פעילות חברת הנוטע בהסכמי ההעברה.
ראשי חברת הנוטע זיהו את ההזדמנות העסקית שהייתה בהעברת רכוש יהודי גרמניה לישראל.
הסכם 1: הראשון מבין הסכמי ההעברה נחתם במאי 1933 בין חברת "הנוטע" לבין הגרמנים, הסכם זה היה פרי תיווכו של סם כהן, בנקאי ועסקן יהודי-גרמני, ואיש עשיר בזכות עצמו, ולכן נקרא "ההסכם של סם", בהסכם זכתה חברת "הנוטע" בזיכיון בלעדי על ביצוע העברות רכוש עד לסך מיליון מארק גרמני מגרמניה לארץ ישראל, כך שהכספים הופקדו לזכות חשבון חברת "הנוטע" בגרמניה, והיא דאגה לבצע רכישות ציוד ולשלוח אותן לארץ ישראל.