לאחר המלחמה הדיוויזיה שהתה בארץ ישראל לזמן קצר, הועברה למצרים במשך כמה חודשים וחזרה לארץ ישראל באפריל 1946. שנתיים לאחר מכן, עם סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל, חזרה הדיוויזיה למצרים, ובילתה גם תקופות בלוב עד שנת 1951. באוקטובר אותה שנה. בזמן שכוחות בריטיים יצאו ממצרים מחוץ לאזור תעלת סואץ, החזיקה הדיוויזיה את האזור הקטן הזה. לאחר הנסיגה של כוחות בריטיים ממצרים, חזרה הדיוויזיה לבריטניה לזמן קצר בשנים 1955 ו-1956. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה בגרמניה כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת ארמיית הריין הבריטית, ובשנת 1960 פורקה הדיוויזיה.
אצטדיון פאולו מאצה
אצטדיון פאולו מאצה (באיטלקית: Stadio Paolo Mazza; נקרא בעבר: אצטדיון הליטוריו ואצטדיון קומונאלה)הוא אצטדיון רב-שימושי הממוקם בפרארה שבאיטליה.
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של ספאל מהסרייה ב'.
זהו האצטדיון החמישי הישן ביותר באיטליה, והיה מהמועמדים ל"אצטדיון השנה" של אתר StadiumDB.com בשנת 2018.
היסטוריה.
האצטדיון ממוקם בריונה גיארדינו, במערב פרארה בתוך חומות העיר פרארה, איפה שעמד בעבר ה"פיאצה ד'ארמי" של העיר - האצטדיון הישן משנת 1919.
האצטדיון תוכנן על ידי המהנדס קארלו סאבונוצ'י, כחלק מתוכנית שלמה לשיפוץ העיר פרארה אחרי מלחמת העולם הראשונה.
אבן הפינה הונחה ב-1927 ומשחק הבכורה התקיים ב-20 בספטמבר 1928. לאחר שנפתח (בתור "אצטדיון ליטוריאלה") בתחילה הכיל האצטדיון 4,000 מקומות ישיבה, ושאר הקהל אוכלס על רמפות בטון (ללא כיסאות), ועיצוב האצטדיון תוכנן להיות רב-שימושי עם מסלול אתלטיקה לריצה, וולודרום למרוצי אופניים. המשחק כדורגל הראשון ששוחק באצטדיון היה משחק ידידות בין ספאל לבין מודנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, והעפלתה של ספאל לסרייה א', האצטדיון שופץ כליל: הולדרום ומסלול האתלטיקה שהיו נהרסו, והיציעים נבנו קרוב יותר לדשא, והתכולה עלתה ל-25,000 מקומות באצטדיון. האצטדיון המחודש נפתח ב-23 בספטמבר 1951 במשחק בין ספאל לבין טורינו.
בהמשך האצטדיון שופץ כל עשור כמעט: בשנות ה-60 בנו מחדש את היציעים ושינו את צורתם, בשנת 1979 נבנו מחדש גרמי המדרגות בדרך ליציעים, ובשנת 1988 שיפצו מחדש את היציעים פעם נוספת. לאחר כן שינויים אלו תכולת האצטדיון ירדה ל-22,000 מקומות ישיבה.
ב-14 בפברואר 1982, חודש וחצי לאחר מותו של פאולו מאצה, נשיא המועדון המיתולוגי של ספאל בין השנים 1946–1977, ומועצת העיר של פרארה החליטה לקרוא להנצחת שמו את האצטדיון (שנקרא עד עז "האצטדיון העירוני" (ה"קומונאלה פרארה")). שינוי השם נעשה רשמית במשחק בין ספאל לבין לאציו.
בשנת 2005 הפינה המזרחית של האצטדיון נסגרה לקהל (שעד אז יועדה לקהל אורח), בעקבות ליקויים בבטיחות שהתגלו, והתכולה לכל יציע הצטמצמה ל-7,499 מקומות שיוכלו להיות מאוישים בפועל למשחקים.
בעונת 2008/2009 האצטדיון גם אירח חלק ממשחקיה של הקבוצה קלצ'יו גיאקומנז מהליגות הנמוכות באיטליה, והתפרקה בשנת 2013.
בקיץ 2016, לאחר העפלתה של ספאל לסרייה א' פעם נוספת, הוחלט לבצע שדרוגים רבים באצטדיון שנמשכו שנתיים:
הכניסות ליציעים נבנו מחדש, היציעים נבנו חלקית מחדש, כר הדשא הוגבה, נבנו ספסלי קבוצות חדשים ומנהרת שחקנים מחדרי ההלבשה. תכולת כל יציע הורחבה ל-8,500. בגלל העפלתו המחודשת של המועדון לאחר 49 שנים בהם היה בליגות נמוכות, נעשו שינויים גדולים על מנת להתאים את האצטדיון לסטנדרט של הליגה הבכירה: הרחבה היציע המרכזי ל-13,135 מקומות, החלפת הכיסאות תחימה מחדש של היציעים בתוך האצטדיון, הקמת מערכת אבטחה מצולמת, שיפוץ חדרי השירותים, הרחבת כר הדשא מ-65 מטר ל-68 מטר (הסטנדרט העולמי), יצירת מקומות חניה מינימליים לסגלי הקבוצות, והרחבת היציעים וחיבורם ליצירת אצטדיון של מינימום 16 אלף מקומות בסך הכל.
לאחר שינויים בתוכניות מספר פעמים והשקעה של כ-8 מיליון יורו, תכולת האצטדיון נקבעה לבסוף על 16,134 מקומות. האצטדיון המחודש נפתח שוב למשחקים של הקבוצה המקומית ב-17 בספטמבר 2018 בניצחון 0–2 של ספאל מול אטאלנטה במסגרת הסרייה א' לעונת 2018/2019.
בנוסף למשחקים של ספאל מארח האצטדיון משחקים נבחרים של נבחרת איטליה הצעירה (עד גיל 21), נבחרות הנשים של איטליה, ואת הסופרבול האיטלקי של ליגת הפוטבול האיטלקית.
ליגת המשנה הרוסית בקטרגל
ליגת המשנה הרוסית בקטרגל (ברוסית: Высшая лига чемпионата России по мини-футболу; רשמית: "הליגה הבכירה של אליפות רוסיה בקטרגל") היא הליגה השנייה בחשיבותה בענף הקטרגל, שנערכת בחסות התאחדות הקטרגל הרוסית.
מנצחת הליגה מעפילה לליגת העל. עד 2003 היא נקראה "הליגה הראשונה".
פורמט.
הטורניר מורכב משתי חטיבות: "מערב" ו"מזרח". התחרויות מתקיימות בשני שלבים - אזוריים וסופיים. המשתתפים מחולקים לשתי חטיבות: "מזרח" ו"מערב". בחטיבת "מערב" הקבוצות משחקות 2 משחקים: בבית ובחוץ ובחטיבת "מזרח" הקבוצות מחולקות לבתי משנה (צפון, דרום, מערב, מרכז, מזרח), כל קבוצה בבית המשנה משחקת שני משחקי בית וחוץ. בהתבסס על תוצאות השלב האזורי בתחרות, מתחיל השלב האחרון הכולל 4 הקבוצות הטובות ביותר מחטיבת "מערב" ו-4 הקבוצות הטובות מחטיבת "מזרח".
שלב הגמר נערך על פי שיטת גביע, החל מרבע הגמר שמסתיים במשחקים על המקום השלישי והגמר, בו משחקים משחק אחד בבית ומשחק חוץ. ברבע הגמר הקבוצות מפוצלות לזוגות "מערב" - "מזרח":
המנצחות מרבע הגמר עולות לחצי הגמר ומשחקות משחק אחד בבית ומשחק חוץ. המנצחות בחצי הגמר משחקות בגמר האליפות והמפסידות מתמודדות במשחק על המקום השלישי. בתום העונה, התאחדות הקטרגל הרוסית מזמינה את הזוכה בליגה או אפילו מספר מועדונים (הזמנות מגיעות אפילו למועדונים מהליגה הראשונה) להשתתף באליפות, אך המעבר לאליפות כרוך ברישוי מיוחד קפדני ולא כל מועדון מוכן להעפיל ומעדיף להישאר בליגה התחתונה.
דונצק (רוסיה)
דונצק או דונייצק (ברוסית: Доне́цк) היא עיר במחוז רוסטוב, רוסיה, השוכנת על נהר סוורסקי דונץ בגבול עם אוקראינה. העיר ממוקמת במרחק מערבית לוולגוגרד. דונצק במרחק של קילומטר אחד בלבד מגבול אוקראינה-רוסיה.
אוכלוסייה: 46,899  (על פי אומדן 2019). עד 1955 העיר הייתה ידועה בשם "גונדורובקה". היא נוסדה על ידי קוזאקים בשנת 1861. דרך דונייצק עובר הכביש הבינלאומי והפדרלי M21. יש שדה תעופה לא פעיל עם צי של מטוסי אנטונוב An-2.
היסטוריה.
הקמה ותקופת האימפריה הרוסית.
העיר הוקמה על ידי הקוזאקים של דון בשנת 1681 ככפר גונדורובסקאיה בגדה הימנית של סוורסקי דונץ. הכפר עבר ממקום למקום בגלל פגעי הטבע, בעיקר שיטפונות. מסיבה זו, גונדורובסקאיה זז מעט ועד מהרה החליטו הקוזקים לבחור מקום התיישבות חדש בגדה הימנית, סמוך לשפך נחל קאמנקה הגדול.
בשנים 1766–1786 בוצע סקר כללי ואחריו הגיש גריגורי פוטיומקין לאישור יקתרינה השנייה מפה עם תיאור אדמות צבא דון. בשנת 1802 חולקה ארץ צבא דון לשבעה מחוזות. הכפר גונדורובסקאיה היה חלק מרובע דונייצק, שגבל במחוז יקטרינוסלב. מרכז הרובע הוגדר ככפר קאמנסקאיה. בשנת 1870 שונה שם המקום לאזור צבא דון שבמרכזו העיר נובוצ'רקאסק.
בראשית מלחמת העולם הראשונה היה הכפר גונדורובסקאיה כפר מפותח למדי של אזור דון. התגוררו בה כ-30 אלף איש. בכספם האישי, הקוזאקים פתחו בכפר מספר בתי ספר. גונדורובסקאיה היה לכפר היחיד בו היה בית ספר פוליטכני הגבוה.
בתקופה הסובייטית.
לאחר מהפכת אוקטובר, ממשלת צבא דון בראשות האטמאן קאלדין סירבה להכיר בבולשביקים והציבה התנגדות חמושה. בסוף פברואר 1918 הובסו כוחותיו של קאלדין, נובוצ'רקסק ורוסטוב נכבשו על ידי הצבא האדום. באזור צבא דון הוכרזה הרפובליקה הסובייטית של הדון (Донская Советская Республика). במרץ 1918 החל מרד הקוזאקים נגד הבולשביקים, כתוצאה ממנו הוכרז באופן זמני על יצירת צבא דון הגדול, ארגון מדינה זמני עד להשבת הכוח הרוסי הלגיטימי. בכפר גונדורובסקאיה בשנים 1918 ו-1919 נערכו סיורים קבועים של הבולשביקים.
ב-27 בפברואר 1920 התארגן תא קומוניסטי בכפר גונדורובסקאיה. לאחר הקמת השלטון הסובייטי על הדון, בשנת 1920, הכפר גונדורובסקאיה סופח לברית המועצות והפך לחלק משטחי מחוז דונצק באוקראינה הסובייטית. בשנת 1938 החלה בניית מכרות פחם דרומית לכפר גונדורובסקאיה ועד שנת 1941 החלה בניית מכרות אחרים.
ב-22 ביוני 1941, לאחר פלישת כוחות הוורמאכט לברית המועצות, אך החזית במלחמת העולם השנייה נלחמו אלפי כורים מהכפר גונדורובסקאיה שהיה צמוד לחזית עד יולי 1942. בעוד מערב נכבשה על ידי הנאצים. בסוף יולי החליט היטלר לשנות את התוכנית הכללית של המערכה ובמקום להמשיך בהתקפתו המהירה על מוסקבה נתן הוראה לפרוס טנקים דרומית לקייב. כוחות סובייטים בחצי האי קרים נותקו מהכוחות העיקריים. בסוף ספטמבר 1941 השיק הפיקוד הסובייטי מבצע הגנתי בשטח דונבאס, במהלכה נערכה הנסיגה ובאוקטובר 1941 נכבשה טאגאנרוג.
בתחילת יולי 1942 החלו ההכנות לנטישת גונדורובסקאיה - ניתנה פקודה לפוצץ את מבני המכרה ולהציף את החלקים התת-קרקעיים. רכושם של שתי חוות קולקטיביות הוצא והאוכלוסייה פונתה. ב-15 ביולי הגיעו כוחות של ארמנית השריון הראשונה והרביעית של הוורמאכט, שנעו מצפון. ב-17 ביולי 1942 כוחות הוורמאכט כבשו את ורושילובגרד וב-19 ביולי 1942 נכבשו הכפרים גונדורובסקאיה וקאמנסק-שחטינסקי. במהלך הכיבוש שכן בכפר מחנה לשבויי מלחמה.