ב-23 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. כעבור זמן קצר רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו בוצעו מעת לעת הוצאות להורג של קבוצות יהודים. כ-250 פליטים יהודים שהגיעו לגטו מווילנה נרצחו ביער סמוך לעיירה. עד ינואר 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים, ומספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש.
ב-11 במאי 1942 ערכו גרמנים וליטאים אקציה בגטו, בה ירו למוות ב-1,834 יהודים מהגטו מחוץ לעיירה, תוך רצח יהודים נוספים בדרך לאתר ההרג. יתר יהודי הגטו הועברו כעבור 12 יום לגטו לידא, ומשם שולחו בספטמבר 1943 למיידנק.
דוד ברקין
הרב דוד בַּרְקִין (24 באוקטובר 1945-כ"ט בכסלו ה'תשס"ז, 20 בדצמבר 2006; באנגלית: Dovid Barkin) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. מראשי ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית לגולדה וקלמן ברקין. בצעירותו החל ללמוד בישיבת טלז, ומאוחר יותר למד בישיבת פוניבז' והיה לתלמידם של רבי שמואל רוזובסקי ורבי אלעזר מנחם מן שך. הוא היה מקורב מאוד לרב שך, וכשעזב את הישיבה וחזר לארצות הברית, העניק לו רבו כמתנת פרידה את חיבורו על משנה תורה לרמב"ם הלכות נערה בתולה שכתב בעת לימודיו בישיבת סלוצק - קלצק ב-1922. בארצות הברית חזר ללמוד בישיבת טלז ונישא בראשית שנת ה'תשכ"ט (סתיו 1968) למרים בתו של רבי אליהו מאיר בלוך שנפטר ארבע עשרה שנים קודם לכן.
בשנת ה'תשל"ט (1979) הצטרף כר"מ לסגל ישיבת טלז, והעביר בה שיעורים עד סמוך לפטירתו. בשנותיו האחרונות החל לכהן כראש ישיבה בטלז.
הוא בלט בהתמדתו ובניתוקו מהוויות העולם הזה נפטר לאחר מחלה ממושכת, בכ"ט בכסלו ה'תשס"ז, 20 בדצמבר 2006.
הותיר אחריו ארבעה בנים וחמש בנות, בנו הרב יחזקאל מרדכי מכהן כר"מ בישיבת "מאור דוד" הקרויה על שמו; בנו הרב אברהם שמעון מכהן כר"מ בישיבת חפץ חיים בבולטימור.
ג'ין אנד טוניק
ג'ין אנד טוניק (באנגלית: Gin and tonic) הוא קוקטייל המורכב מג'ין ומי טוניק. נהוג למזוג את הקוקטייל לכוס עם קרח ולקשט עם פלח לימון.
היסטוריה.
הקוקטייל הומצא בידי חיילים בשרות חברת הודו המזרחית הבריטית בהודו, לאחר שביקשו להמתיק את טעמו של הכינין שהתגלה כתרופה למלריה שהייתה נפוצה בהודו ובאזורים הסמוכים אליה.
בתרבות.
הקוקטייל מוזכר ביצירות רבות, בהן ספרים, שירים וסרטים כאחד:
בנוסף, נחגג כל שנה מאז 2010 יום הג'ין אנד טוניק הבינלאומי ב-19 באוקטובר.
וורונובו
חיים רפופורט
ג'ין וטוניק
חיים רפפורט
חישת חשמל (ביולוגיה)
חיים הכהן רפפורט
וורושילובקה
וורושילובקה (באוקראינית: Ворошилівка, וורושיליבקה; ביידיש: וואַרשילעווקע) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, על גדות נהר הבוג הדרומי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון לוורושילובקה הוא משנת 1552. עד ימי האימפריה הרוסית החזיקו בעיירה אצילים פולנים, ומעת לעת נכבשה בידי הקוזקים, הטטרים והטורקים.
יהודי וורושילובקה.
בשנת 1926 נמנו בעיירה 1,097 יהודים, למעלה מרבע מאוכלוסייתה. בשנות השלושים הוקם בעיירה קולחוז יהודי. בשנים אלה עזבו את העיירה רבים מיהודיה.
באמצע יולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בספטמבר 1941 סופחה העיירה למחוז טרנסניסטריה רומנית, ובשנת 1942 הועברו אליה יהודים שגורשו מבוקובינה ומבסרביה.
ביוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר, והוקם בו יודנרט לאספקת עובדים יהודים לעבודות כפייה. בשל תנאי המחיה הקשים בגטו, מתו רבים מיושביו ממגפת טיפוס הבהרות. באמצע מרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
וידזה
וידזה (בבלארוסית: Відзы, "וידזי"; ברוסית: Видзы; בפולנית: Widze; ביידיש: ווידזש, גם וידז) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
וידזה נזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-15, ובתחילת המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה במחוז וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי וידזה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, כמחצית מאוכלוסייתה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד. עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו אליה פליטים יהודים ממערב פולין.
בפרוץ מבצע ברברוסה נכנסו לעיירה ליטאים ופולנים לאומנים, וביצעו פוגרום בתושביה היהודים. ב-27 ביוני 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו ברצח יהודים רבים במקום. בד בבד, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב ומגבלות תנועה, והוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה במחנות עבודה, ולהעביר לשלטונות תשלומי כופר.
בנובמבר 1941 רוכזו כ-200 יהודים בעלי מלאכה בגטו קטן ומגודר שהוקם בעיירה, וכל יתר יהודי העיירה גורשו לגטאות אופסה וגלמבוקיה. ממרץ 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יושביו הגיע לכ-2,000 איש. בזמן קיום הגטו פעלה בו קבוצת מחתרת יהודית, בראשות נוח סבירסקי. בקיץ 1942 הועברו יושבי הגטו שבעיירה לגטו שווינציאן, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. בזמן זה הצליחה קבוצת צעירים יהודים להימלט מהגטו, ולחבור לפרטיזנים ביערות הסביבה.
ג'ון אדמונד קריך
ג'ון אדמונד קריך (1903 - 1985) היה מתמטיקאי שהתפרסם בזכות סדרה של ניסויים בהסתברות שערך בזמן מעצרו על ידי הנאצים בדנמרק.
ביוגרפיה.
קריך נולד באנגליה, במחוז נורפוק, והתחנך במדינה זו ובדרום אפריקה. הוא כיהן כמרצה במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ויטווטרסראנד בשנים 1926-1956' ובמהלך תקופה זו, באפריל 1940, ביקר קרובי משפחה בקופנהגן. בעת ביקורו פלשה גרמניה הנאצית לדנמרק, והוא הושם במעצר עקב אזרחותו הבריטית עד סיום המלחמה.את משך שנות מעצרו ניצל לעריכת ניסויים פשוטים באמצעות מטבעות וכדורי פינג-פונג, שמטרתם לאשר באופן אמפירי חוקי יסוד בהסתברות. לאחר שחרורו, בשנת 1946, פרסם קריך דו"ח אודות ניסוייו בספר קצר בשם "הקדמה ניסויית לתורת ההסתברות". החיבור פורסם במקור בדנמרק, ולאחר מכן במהדורה נוספת באוניברסיטת ויטווטרסראנד.
בשנת 1957, קריך מונה לפרופסור למתמטיקה ולראש המחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטה בה הרצה, עד פרישתו בשנת 1971. הוא נישא והביא לעולם שני בנים.
ניסויים בהסתברות.
את הניסויים, בעת מעצרו בדנמרק, ערך עם שותפו אריק כריסטנסן. הניסוי המפורסם ביותר הייתה המחשבה של חוק המספרים הגדולים באמצעות מטבע, אשר השניים הטילו 10,000 פעמים. רישום שכיחותה של אחת התוצאות ביחס למספר ההטלות ההולך וגדל, איפשר לקריך להמחיש שמשקלה של תוצאה זו בכלל התוצאות הולך ושואף לערך של 50%. עבור 10,000 הטלות, התוצאות המדויקות היו 5,067 לצד אחד ו-4,933 לצד האחר.מלבד ניסוי זה, השניים ביצעו גם ניסויים ב"מטבע מוטה", שהיה דיסקית עץ מצופה עופרת מצדה האחד. גם בניסוי זה השכיחות היחסית של אחת התוצאות הלכה ושאפה לערך קבוע, של כ-70%. מלבד זאת, הם עשו שימוש בכדורי פינג-פונג להמחשת חוק בייס.
עד הופעתם של המחשבים ככלי לימוד נפוץ, היה מחקרו של קריך מצוטט בידי רבים כראייה ניסויית לאופי האסימפטוטי של חזרה על ניסוי מקרי.
ויז'ון
ויז'ון (בליטאית: Vyžuonos, ויז'ואונוס, ביידיש: וויזשון) היא עיירה במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ויז'ון נזכרת בשמה מהמאה ה-15, ובמהלך המאות ה-16 וה-17 התקיימה בה פעילות קלוויניסיטית. בפלישת האימפריה השוודית לאזור נשרפה העיירה.
יהודי ויז'ון.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-50 משפחות יהודיות, ופעלו בה מוסדות יהודיים וציוניים, כמו גם בית ספר עברי. עם כניסת הסובייטים לעיירה נסגרו בה מוסדות אלו, ועסקי היהודים בה הולאמו.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, ותוך מספר ימים צוו יהודי העיירה לעבור לגטו קטן שהוקם בה. מגטו זה נלקחו תוך ימים ספורים יהודים רבים, ונרצחו בידי הגרמנים ובידי ליטאים, לאחר מעשי התעללות. ב-7 באוגוסט 1941 נרצחו אחרוני יהודי הגטו ביער סמוך.
אנהאלטר באנהוף
אנהאלטר באנהוף (בגרמנית: Anhalter bahnhof) הייתה תחנת רכבת חשובה בברלין, שאיננה קיימת עוד, מלבד החזית, שנותרה כזכר למה שהתרחש שם בתקופת השואה.
ב-1945 נהרס רוב התחנה בהפצצות בעלות הברית. אנהאלטר באנהוף הייתה בקרבת מקום לחומת ברלין. עקב בניית החומה הופסקה הנסיעה בשתיים מן המסילות, ובהמשך נהרסה התחנה ונשארה רק החזית, זכר לעבר.
גירוש יהודי ברלין.
בתחילת חודש יוני 1942 החלו הנאצים לגרש את הקשישים מקרב תושביה היהודים של ברלין לגטו טרזיינשטט. "הסעות הזקנים" החלו כאן, בתחנת הרכבת אנהאלטר, ונמשכו כמעט עד לסוף המלחמה. עד לחדש מרץ 1945, למעלה מ-15,000 יהודים גורשו באמצעות תחנות הרכבת לטרזיינשטט, כיום בתחומי צ'כיה. תחנת הרכבת אנהאלטר הייתה תחנה מרכזית והומה מנוסעים. בסך הכל 116 משלוחים יצאו מכאן, כל אחד מהם בן 50 עד 100 בני-אדם. בסך הכל גורשו דרך תחנה זו למעלה מ-9,600 בני אדם.
המשלוחים התנהלו כחלק מתנועת הבוקר הרגילה. למשלוחי האדם לטרזיינשטט הוצמדו בדרך כלל שני קרונות מחלקה שלישית לרכבת הנוסעים הרגילה לדרזדן, או לפראג, שיצאה מרציף 1 בשעה 6:07 בבקר.