בשנת 1961 עלתה לישראל יחד עם בעלה המלחין סרג'יו נטרא בתחום המוזיקה הקלאסית שבין השאר כתב מוזיקה למספר משיריה.
סוניה קיבלה תואר בפדגוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1971–1975) ולימדה אמנות במוסדות לימוד ואקדמיות כגון, המכללה לאמנות למורים, בית ברל, תלפיות, רננים, ויצו, שם בין השאר פיתחה שיטות הוראה חדשות (1965–1990). במהלך השנים, היא לימדה דורות של סטודנטים (מעל 2000), אשר חלקם הגיעו להישגים משמעותיים.
מספר עבודות רחבות היקף שלה הוזמנו עבור מבנים ציבוריים ופרטיים, לרבות מלון דן כרמל בחיפה (15 מטרים), האקדמיה לאמנות ועיצוב בזק בירושלים (18 מטרים), מלון דן בתל אביב (70 עבודות). בנוסף היא כתבה שירה, בצרפתית, אנגלית ורומנית, שפורסמה במספר ספרי שירה וכתבי עת בעולם.
עבודותיה של סוניה הוצגו בתערוכות רבות ברחבי העולם, כולל באירופה, בארצות הברית, נרכשו על ידי מוזיאונים ומרכזי תרבות ברחבי העולם מוצגות במספר אוספים ציבוריים ופרטיים. היא קבלה פרסים ושבחים רבים, בין היתר, ברוסיה, רומניה, צ'כוסלובקיה, ישראל, צרפת, אנגליה, שווייץ, איטליה, יפן, אוסטרליה, קנדה, ארצות הברית.
סוניה נטרא נפטרה ב-23 בינואר 2021. הותירה אחריה את בעלה, סרג'יו, ושני בנים.
נקברה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
סגנון וטכניקה.
המספר הכולל של יצירות אמנות שיצרה מוערך בכמה אלפים וכולל פסלים, רישומים, תחריטים, ציורים, רישומים, קירות ותבליטי קרמיקה, הדפסים, צילומים (צבע ושחור לבן) ויצירות רבות נוספות בטכניקות משולבות.
התרומה החשובה והמשמעותית ביותר של סוניה נטרא הייתה בתחומי הפיסול, הקרמיקה כולל האדריכלית, התחריטים והדפסים ובטכניקות משולבות. הסגנון הפיגורטיבי היה אופייני לפסליה והמופשט בתחריטים והדפסים שלה.
בעבודותיה ניכרו סגנוניות ורב גוניות יוצאי דופן, ביטויי רגש ודרמטיות.
פסליה פוסלו בעיקר בחימר, אחדים בגבס, בשיש וחלקם נוצקו בברונזה.
מתחילת הקריירה שלה, סוניה נטרא גילתה עניין בגוף האדם אשר בא לידי ביטוי בעבודות השונות שלה ושימש נושא מרכזי בעבודותיה. היא יצרה בעיקר מהדמיון ולעיתים רחוקות השתמשה במודלים אנושיים. הידיעה וההבנה העמוקה שלה בתחום של המבנה האנטומי של גוף האדם והאופן שבו המבנים אשר בו עובדים יחד - השרירים והעצמות, איפשרו לה ליצור בפיסול ובציור תיאורים מציאותיים ואמינים מאוד של הגוף האנושי.
סוניה ידעה מספר שפות, בהן לטינית, צרפתית, רומנית, גרמנית, אנגלית ועברית.
היא הציגה כישרון פיוטי בגיל צעיר ובשיריה היה קיים שימוש במטאפורות ובאלגוריה, ששימשו להצגת רעיונות, חוויות ורגשות דרמטיים מאוד. שיריה עסקו במגוון רחב של נושאים, כולל ברוחניות, פילוסופיה, טבע, חיים ובני האדם.
מידע נוסף על האומנית ניתן למצוא גם במקורות הבאים:
תערוכות נבחרות.
תערוכות יחיד:
תערוכות קבוצתיות:
תערוכות בינלאומיות:
עבודותיה נמצאות באוספים של מוזיאון פיינצה, בוסטון, מוזיאון א. פיין סן-פרנסיסקו, מוזיאון דראנסי פריז, מרכז התרבות של ניס צרפת, מלבורן אוסטרליה, גלריה מודרנית פראג, המוזיאון הלאומי ברומניה, מוזיאונים בארץ, באוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
ראבעה אל-עדאוויה
אתר הראשונים בנגב
אתר הראשונים בנגב הוא אתר מורשת שהוקם בקיבוץ רוחמה בנגב הצפוני. האתר מספר את סיפורה של ההתיישבות המקורית ברוחמה ב-1912. האתר כולל מוזאון, את הבאר המקורית של היישוב, אוסף של כלי חקלאות מראשית המאה העשרים ומספר משוריינים ממלחמת העצמאות.
על המרכז.
האתר הוא אתר פתוח, עם שולחנות, נגישות לנכים ושירותים.
אתר המבקרים כולל ביקור במוזאון האתר. המוזאון הוקם בתוך מבנה ביטחון ישן, הכולל חדר מעצר (למסתננים) וכן ארון עץ ששימש לכליאת העצור במהלך חקירתו.
במוזאון יש תמונות, מפות ומיצג אור-קולי.
האתר כולל גם את הבאר העתיקה שנחפרה ב-1913 והיא השריד היחיד ששרד מחוות רוחמה המקורית. בשנים האחרונות נוקתה הבאר ושוחזרו המנוע והמשאבה המדמים שאיבת מים מהבאר. לצד הבאר יש גן פסלים, של כלי חקלאות ישנים.
סיפורה של ההתיישבות.
האתר ברוחמה מתאר את סיפורם של המתיישבים הראשונים, קבוצת צעירים שעלתה מרוסיה, התמודדותם עם קשיי החקלאות והיחסים עם השכנים מעזה.
קהילת הסוחרים בראשותו של יחיאל צ'לנוב החליטה לשלוח לארץ ישראל את צעיריה על מנת לסלול את הדרך לכולם. הצעירים נתקלו בקשיים רבים, וזכו לכינויי גנאי- מוסקווים. על מנת להתקיים הקבוצה קנתה שטח משל עצמה וביקשה מהאגרונום צבי הירשפלד לעמוד בראשו.
הקבוצה קנתה שטח בנגב מתוך אמונה (שהקדימה את זמנה), שהדבר יסייע לקבוע את גבולות המדינה שבדרך. בשנת היישוב הראשונה המתיישבים הביאו מים מרחוק.
ב-1913 נחפרה באר בעומק 38 מטרים. למרות כל הקשיים החווה הקפידה על עבודה עברית.
בין המתיישבים היו גם ציפורה זייד, ויוסף לישנסקי. בפרעות 1917 היישוב ננטש.
היו ניסיונות נוספים ליישב מחדש את רוחמה, אך המצב הביטחוני גרם לכשלונותיהם. לבסוף השומר הצעיר עלה על הקרקע והקים את הקיבוץ מחדש ב-1943.
שטפן אילזנקר
שטפן אילזנקר (בגרמנית: Stefan Ilsanker, נולד ב-18 במאי 1989) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק כקשר הגנתי בקבוצת גנואה ובנבחרת אוסטריה. אילזנקר ייצג את מדינתו באליפויות אירופה לנבחרות צעירות בכמה גילאים שונים. שטפן הוא בנו של הרברט אילזנקר, שוער עבר ומאמן השוערים בהווה של קבוצת רד בול זלצבורג.
קריירת מועדונים.
אילזנקר החל את הקריירה בקבוצת הנוער של קבוצת 1. האליינר SK כשוער, אך במהרה החליף את עמדתו בקישור המגרש. בשנת 2005, הוא חתם בקבוצת רד בול זלצבורג, בה שיחק בשנותיו הראשונות בקבוצת הנוער. ב-4 באפריל 2009, קיבל זימון בכורה לסגל הקבוצה הבכירה לקראת משחק ליגה, אמנם רק ב-15 באוגוסט 2009 שותף לראשונה למשחק עבור מועדונו, במסגרת הגביע האוסטרי. עשרה ימים לאחר מכן, ב-25 באוגוסט 2009, הוא אף שותף לראשונה במשחק בינלאומי עבור רד בול זלצבורג, במשחק מול מכבי חיפה הישראלית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בסיום עונת 10–2009, אילזנקר חתם בקבוצת מטרסבורג. לאחר שנתיים, הוא חזר לרד בול. הוא היה שותף לזכיית קבוצתו בדאבל המקומי בעונת 2013/2014, ובנוסף זכה באליפות נוספת בעונה שלאחר מכן. ב-2015, עבר לשחק בקבוצת ר.ב. לייפציג מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. בסיום עונתו הראשונה בלייפציג, אילזנקר היה שותף להעפלתה ההיסטורית של קבוצתו לעבר הבונדסליגה. ב-31 בינואר 2020 חתם לשנתיים וחצי באיינטרכט פרנקפורט.
תארים.
איינטרכט פרנקפורט
טליה רחימי
טליה רחימי (נולדה ב-1978) היא סופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה.
טליה רחימי נולדה ברחובות. חלומה לכתוב החל, לדבריה, כשהייתה בכיתה ג' או ד', אז כתבה סיפורים, שחלמה יום אחד לפרסם, במחברת שורות שלה קראה "סיפורים".
רחימי היא בעלת תואר בחינוך, בלשנות וספרות אנגלית מאוניברסיטת בן-גוריון.
ביחד עם חברתה, אפרת מרקו, הקימה רחימי את בית ספר "לינג" לשפות.
ב-2010, פרסמה את ספרה הראשון, "פיציריקה", המיועד לבני נוער.
ב-2012, פרסמה את ספר הילדים, "זאור הדינוזאור".
כיום מלמדת אנגלית בתיכון דה שליט ברחובות.
מרכז המעקב הסורי לזכויות אדם
מארי ת'ארפ
מארי ת'ארפ (באנגלית, Marie Tharp; 30 ביולי 1920 – 23 באוגוסט 2006) הייתה גאולוגית אמריקאית ואוקיינוגרפית, שבשותפות עם ברוס היזן יצרה את המפה המדעית הראשונה של קרקעית האוקיינוס כולו. עבודתה של ת'ארפ חשפה את הרכס המרכז-אטלנטי, ותרמה להתקבלות תאוריות טקטוניקת הלוחות ונדידת היבשות.
קורות חיים.
ת'ארפ נולדה באיפסילנטי, מישיגן. אמה הייתה מורה לגרמנית ולטינית ואביה שרטט מפות סקר קרקע עבור מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
ת'ארפ קיבלה תואר ראשון באנגלית ומוזיקה מאוניברסיטת אוהיו בשנת 1943. לאחר מכן פנתה ללימודי תואר שני בגאולוגיה באוניברסיטת מישיגן, וכן קיבלה תואר במתמטיקה מאוניברסיטת טולסה, בזמן שכבר עבדה כגאולוגית בחברת Stanolind Oil.
בשנת 1948 עברה ת'ארפ לניו יורק, והועסקה על ידי מוריס יואינג במעבדה הגאולוגית לאמונט באוניברסיטת קולומביה. בהתחלה עבדה בשרטוט טכני, לאחר מכן פגשה את ברוס היזן והם החלו לעבוד יחד. בתחילה, הם עסקו באיתור מטוסים שהופלו במלחמת העולם השנייה בעזרת תצלומי אוויר. בהמשך, החלו למפות את הטופוגרפיה של קרקעית האוקיינוס.
כיון שלא נהוג היה באותה תקופה שנשים יצטרפו לצוותי ספינות, במשך 18 השנים הראשונות של עבודתם המשותפת, היה היזן אחראי על איסוף הנתונים מסיפון ספינת המצפה, ואילו ת'ארפ, מן המעבדה, עיבדה את הנתונים ושירטטה את מפות קרקעית האוקיינוס. ולמרות זאת, בשנת 1965 הצטרפה תארפ לראשונה למסע איסוף נתונים. בהמשך הקריירה ת'ארפ עסקה באיסוף נתונים באופן עצמאי מספינת החקר של המכון האוקיינוגרפי בוודס הול, וכן נתונים סייסמוגרפיים של רעידות אדמה מתחת לים.
בעזרת נתוני התצפיות ונתוני סונאר תת-ימי, שרטטה תארפ את קרקעית האוקיינוסים. אחת התגליות החשובות שלה ושל היזן היה הרכס המרכז-אטלנטי, המשתרע מדרום לצפון האוקיינוס. רכס זה התברר כחלק מתוך מערכת עולמית של רכסים תת-ימיים שנוצרו מתוך התרחקות הלוחות הטקטוניים. גילוי זה הוביל לאישוש תאוריית נדידת היבשות.
ת'ארפ והיזן פרסמו את המפה הפיזית הראשונה של האוקיינוס האטלנטי בשנת 1957. עבודתם הושלמה בשנת 1977, כאשר פרסמו את המפה של קרקעית האוקיינוס כולו, בשיתוף פעולה עם צייר הנוף האוסטרי היינריך ברנן.
ת'ארפ המשיכה להורות ולחקור באוניברסיטת קולומביה עד פרישתה בשנת 1983. לאחר מכן הפעילה עסק להוצאה לאור והפצת מפות. היא תרמה את אוסף המפות והארכיון שלה למחלקה למפות וגאוגרפיה בספריית הקונגרס בשנת 1995.