בינואר 2009 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למפיצה הרשמית של פרמאונט ברוסיה ומדינות חבר העמים (לא כולל אוקראינה). הסרטים ששוחררו לאקרנים על ידי סרטי פרמאונט ו"סנטרל פרטנרשיפ" זוכים להצלחה קבועה בקופות. שרק לנצח, סרט אנימציה קומית שובר קופות (שהופק על ידי דרימוורקס) צבר את הרווח הגדול ביותר בסוף השבוע הראשון אי פעם בהיסטוריה של הקולנוע הרוסי. יתר על כן, זהו סרט האנימציה הרווחי ביותר של כל הזמנים ברוסיה.
בוריס רזינסקי
בוריס דוידוביץ' רזינסקי (ברוסית: Борис Давидович Разинский ; 12 ביולי 1933 - 6 באוגוסט 2012) היה כדורגלן יהודי-סובייטי ששיחק בעמדות השוער בקבוצות צמרת של ליגת העל הסובייטית כמו: צסק"א מוסקבה, ספרטק מוסקבה, דינמו קייב ובנבחרת ברית המועצות. אחרי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון.
קורות חיים.
בוריס רזינסקי נולד למשפחה יהודית בשנת 1933 בעיירה לוברצי שבקרבת מוסקבה. אביו היה קצין בחיל האוויר הסובייטי.
קריירת כדורגלן.
בוריס הצעיר החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של העיר טולה. הוא שיחק בקבוצה גם בתפקיד של שוער וגם בתפקיד של חלוץ. בשנת 1951 החל ללמוד חינוך גופני באוניברסיטה במוסקבה ובמקביל שיחק בקבוצת המילואים של צסק"א. לאחר מכן שיחק תקופה קצרה בתור שוער מחליף בקבוצת ספרטק מוסקבה ובשנת 1954 חזר לצסק"א. הוא שובץ כשוער בהרכב קבוע של הקבוצה ושיחק בה 7 עונות. בשנת 1961 עזב את צסק"א. ב-9 שנים הבאות שיחק בקבוצות שונות של הליגה הסובייטית - בחלקן שיחק כשוער ובחלקן כחלוץ.
נבחרת.
רזינסקי שיחק בנבחרת ברית המועצות ובנבחרת האולימפית של המדינה. הוא היה מחליפו של גדול שוערי ברית המועצות בכל הזמנים, לב יאשין, ולא זכה לדקות משחק רבות. בשנת 1956 היה רזינסקי בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת מלבורן. נבחרת ברית המועצות זכתה במדליות זהב באולימפיאדה. רזינסקי השתתף רק במשחק אחד בטורניר - בשאר המשחקים הגן לב ישין על שער הנבחרת.
קריירת אימיון.
בתחילת שנות ה-70 עבד רזינסקי כמאמן. הוא אימן קבוצת חובבים ולאחר מכן, למשך תקופה קצרה היה עוזר מאמן של צסק"א. בשנת 1974 פוטר מצסק"א. למשך תקופה ארוכה לא עסק באופן פעיל בכדורגל ועבד בעבודות מזדמנות שונות. רק בשנת 1999, כאשר יצא לפנסיה, חזר לעסוק באימון קבוצות. במשך כ-3 שנים היה עוזר מאמן בכמה קבוצות מהליגות הנמוכות ברוסיה.
בוריס רזינסקי נפטר במוסקבה ב-6 באוגוסט 2012 בגיל 79.
עונת 1993/1994 בסרייה א'
עונת 1993/1994 בסרייה א' הייתה העונה ה-92 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-29 באוגוסט 1993 והסתיימו ב-1 במאי 1994.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
רג'אנה, קרמונזה, פיאצ'נצה ולצ'ה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם ה-14 בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 1994 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן ניצחה את סמפדוריה 1:1 בסיום המשחק, 4:3 בבעיטות עונשין וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו פיאצ'נצה, אודינזה, אטאלנטה ולצ'ה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו פיורנטינה, בארי, ברשה ופדובה.
כדורגלנים מצטיינים.
ג'וזפה סיניורי שחקנה של לאציו, כבש 23 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
אמנדה רוג'רס
פורשיה לי ג'יימס דג'נרס
בלומברג ביזנסוויק
בית ספר ניב תל אביב
בית הספר ניב נוסד בתל אביב בשנת 1960 ומשמש כבית ספר לחירשים וכבדי שמיעה עם צרכים נוספים.
בית הספר מיועד לתלמידים מ-35 רשויות שונות בגוש דן, ולומדים בו 93 תלמידים ב-12 כיתות, מגיל 6 עד 21.
הלימודים בבית הספר מתקיימים משעה 8:00 עד שעה 14:30, בהתאם לכיתות.
צוות בית הספר כולל מורים חירשים, והפסיכולוגית בבית הספר היא כבדת שמיעה. לצד הצוות המקצועי, פועלות כסייעות בנות שירות לאומי ומתנדבות, העוזרות לתלמידים בלימודיהם.
יועצת בית הספר, מירה ינוביץ, מספקת לתלמידים ולהוריהם חינוך מיני והדרכה.
מטרת בית הספר היא שהתלמידים ישתלבו בחברה השומעת ובתרבות החירשים ויעבדו. לשם כך מפתח בית הספר את כישורי השפה, יכולות התקשורת והכישורים הקוגניטיביים של התלמידים החירשים וכבדי השמיעה.
בית הספר מספק לתלמידים נגישות מלאה על ידי טכנולוגיית המחשוב, למען תקשורת ועבודה עצמאית ושיתופית.
פצצת פיצוח מסלולים
פצצת פיצוח מסלולים (פפ"ם) היא פצצה שלרוב כוללת חימוש מצרר, וייעודה הוא פגיעה במסלול המראה והוצאתו מכלל שימוש. הפצצה מוטלת מעל שדה תעופה אויב ומותירה סדקים עמוקים במסלול ומכתשים עמוקים שמצריכים תיקון מתמשך.
כפי הנראה, השימוש המכריע ביותר בפצצות פיצוח מסלולים התרחש בעת מלחמת ששת הימים. כחלק ממבצע מוקד תקף חיל האוויר הישראלי את חילות האוויר של מדינות ערב השכנות בפצצות אלה. הפצצות היו למעשה פצצות רב-שלביות: המעטפת החיצונית התפרקה עם פגיעה במסלול והשלב השני היו רקטות שביקעו את מסלול ההמראה ועשו בו שמות.
הפצצה במבצע מוקד.
תכנון ההפצצה.
בסוף שנת 1962 הורה מפקד חיל האוויר, האלוף עזר ויצמן, לראש ענף מבצעים, סא"ל יעקב נבו, לתכנן מבצע להפצצה של שדות התעופה של מדינות ערב. נבו בחר להיעזר בסרן רפאל סברון, מתכנן זוטר מענף מבצעים. השניים סברו כי תקיפה אפקטיבית של שדות התעופה הערביים צריכה להתמקד במסלולי ההמראה והנחיתה שתביא ללכידת המטוסים על הקרקע, ובכך תתאפשר השמדתם ביעפי תקיפה נוספים ותמנע נחיתה של מטוסי האויב שבאוויר.
מאחר שהמסלולים נבנו מבטון עבה, בחנו המתכננים חלופות שונות להשבתתם וערכו ניסויים. נמצא שכל סוגי אמצעי הלחימה שהיו בשימוש חיל האוויר אינם מתאימים לתקיפת המסלולים: ירי רקטות על מסלולי הבטון יוצר בהם חורים קטנים וקלים לתיקון, ירי תותחי המטוסים שורט קלות את הבטון ופצצות הברזל היצוק מקפצות על המסלול או מתגלגלות ממנו ועלולות להחטיא אותו ואף מסכנות את הטייס. המתכננים שקדו לפיכך בפיתוח פצצות ייחודיות שיפערו בבטון חור גדול שיביא להשבתתו למשך זמן מספיק עד ליעף התקיפה הבא.
למחלקת ההדרכה בחיל האוויר, בפיקוד שעיה גזית, הועברה בקשה לביצוע אימוני הפצצה מדויקת לטייסות חיל האוויר. בנגב שופץ מסלול ישן, הוצבו בו מטרות שמדמות מטוסי אויב ובו בוצעו האימונים להפצצת המסלול.
חיל המודיעין וענף מודיעין של חיל האוויר נתבקשו לאסוף מידע על כל שדות התעופה במדינות ערב. לאחר גמר האיסוף בנו המתכננים טבלאות מפורטות ומדויקות שבהן הקצו לכל שדה תעופה את מבני המטוסים המתאים להתקפתו, את המסלולים שיש להרוס, משקל הפצצות שיוטלו על כל מסלול וכו'. לכל שדה תעופה ומסלול הוגדרו נתיבי טיסה עד ליעד וזוויות כניסה ויציאה מיעף ההפצצה. על גבי מפות המסלולים סומנו המקומות במסלול שבהם יש להטיל פצצה בהתאם לסוגי המטוסים שבו ולמרחקי ההמראה הדרושים למטוסיו. בדרך כלל סומנו שתי פגיעות דרושות לכל מסלול במרחק של שליש מכל צד.
בשנות ה-70 בנו האמריקאים פצצות מסוג סנק-איי אך הן לא היו יעילות לחיל האוויר הישראלי משום שהן נועדו למטרות רכות ולא לחדירת מסלולים.
הפתרון עלה בדעתו של יואש צידון, והוא פנה לחברת מאטרה הצרפתית על מנת שתפתח פצצה זו. פצצה זו נקראה "אולר חד" או פפ"ם.
במהלך שנת 1965 נעשו מספר ניסיונות בפצצות אלו בידי טייסת 116 של חיל האוויר הישראלי. בהמשך אותה שנה נקנו זכויות הייצור של הפצצה, והיא שוכללה במעבדה המרכזית של תע"ש, בהנהלת אברהם מקוב. על ייצור פצצה זו קיבל מקוב את פרס ביטחון ישראל.
אורך הפצצה היה 1.6 מטר וקוטרה היה 18 ס"מ. הפצצה שקלה 70 ק"ג והראש הקרבי שקל 43.5 ק"ג.
הפעלת הפצצה.
הפעלת הפצצה נעשתה במספר שלבים פשוטים. בהתחלה היה הטייס מטיל את הפצצה בגובה של מאה מטרים. לאחר מכן נפתח מצנח שהאט את הפצצה והיטה אותה לזווית של 60 מעלות, לאחר זמן קצר הופעל מנוע רקטי שהאיץ את מהירות הפצצה והיא התפוצצה לאחר כ-6 שניות. המכתש שיצרה פצצה זו במסלול תקני היה בקוטר של 5 מטרים ובעומק של כ-1.5 מטר.
במבצע מוקד.
בחודש פברואר 1967 סופקו לחיל האוויר 253 פצצות מסוג פפ"ם, 187 מהסוג הקטן ו-66 מהסוג הגדול.
בשלב הראשון של מלחמת ששת הימים, שפרצה ב-5 ביוני, במבצע מוקד, נעשה שימוש בפצצות אלו על מנת להשבית את שדות התעופה המצריים. במהלך המלחמה השתמשו ב-155 פצצות שהוטלו בעיקר בגל התקיפה הראשון. הנפגעים העיקריים היו חיל האוויר הסורי ובעיקר חיל האוויר המצרי שספג אבדות קשות ובסיסיו המבצעיים שותקו כבר בימיה הראשונים של המלחמה. תוצאות המבצע היו השגת עליונות אווירית מוחלטת שאפשרה לחיל האוויר לסייע לכוחות השריון והרגלים ולסיים את המלחמה בשישה ימים.
לאחר המלחמה הייתה התעניינות נרחבת וכלל עולמית בנוגע לרכישת הפצצה.
הפצצה במלחמות נוספות.
הפצצה הישראלית שודרגה על ידי הצרפתים בשנת 1977 והולידה את הפצצה "מטרה דורנדל". הפצצה שוקלת 450 קילוגרמים ומחוברים אליה מצנח נתיק, רקטת האצה ושני ראשי קרב. הפצצה הוטלה ממטוס שטס בגובה נמוך, בזווית הנכונה רקטת ההאצה שיגרה את הפצצה לעבר מסלול ההמראה ויצרה בו מכתש. שני ראשי הקרב התפוצצו גם הם וכך יצרו נזק נוסף והעמיקו את המכתש שנוצר על המסלול. הנזק מפצצה זו הרבה יותר קשה לתיקון מאחר שהיא פוגעת ביסודות של המסלול ולכן מצריכה טיפול רב יותר. חיל האוויר האמריקאי עשה שימוש בפצצה בעת מלחמת המפרץ בשנת 1991. הפצצות הוטלו מעל לשדות תעופה של חיל האוויר העיראקי ממטוסי F-111.