כיום פועל באי מוזיאון ההגירה האמריקאי. ניתן להגיע אליו באמצעות מעבורות היוצאות מפארק באטרי שבקצה הדרומי של מנהטן או מג'רזי סיטי שבניו ג'רזי.
היסטוריה.
ב-1 בינואר 1892 נפתחה באי תחנת קליטת מהגרים של השלטון הפדרלי. התחנה פעלה עד 20 בנובמבר 1954, ועברו דרכה למעלה מ-12 מיליון מהגרים, כאשר ל-98% מהם הותר להיכנס לארצות הברית, ושני האחוזים הנותרים הוחזרו למדינות מוצאם מנימוקים רפואיים שונים.
אליס איילנד היה המפגש הראשון של המהגרים מאירופה עם ארצות הברית. ראשית עברו המהגרים בדיקה רפואית שמטרתה לאסור כניסת מהגרים החולים במחלות קשות ומידבקות. שנית נשאלו רבים מהמהגרים שאלות שנשאלות גם כיום על ידי שלטונות ההגירה: שמו של המהגר, מקצועו, גילו, כמה כסף יש לו, האם יש לו קרובים במדינה.
בדרך כלל שהו המהגרים באי בין מספר שעות למספר ימים.
החל משנת 1924 שימש האי רק לטיפול בפליטים. מהגרים שאינם פליטים הועברו לתחנות הגירה אחרות. בשנות ה-50 הוחזקו באי אנשים שהגיעו לארצות הברית, שלא הורשו להיכנס אליה מסיבות שונות, כמו בשל היותם קומוניסטים.
איסור כניסת מהגרים לארצות הברית.
פקידי ההגירה העבירו את המהגרים במעין "סרט נע" ביניהם, בעודם מסמנים בגיר אותיות על בגדיהם של המהגרים שנמנעה כניסתם לארצות הברית. האותיות ציינו את הסיבות למניעת כניסה לארצות הברית:
ראוי לציין כי היו מהגרים שהצליחו לבסוף בכל זאת להיכנס בשערי ארצות הברית, על ידי מחיקת סימוני האותיות. אליס איילנד התפרסם בספרות היידית והעברית בשם "אי הדמעות" משום שיהודים רבים לא הורשו להיכנס לארצות הברית.
סמכות שיפוט באי.
מאחר שאליס איילנד נתון בבעלות השלטון הפדרלי ומנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, הרי שהמחלוקת על הבעלות וסמכות השיפוט באי היא תאורטית לחלוטין.
במשך שנים רבות הייתה מחלוקת בין מדינת ניו ג'רזי למדינת ניו יורק בדבר הבעלות על האי. האי נמצא בצד ניו ג'רזי של נהר ההדסון, אולם במהלך התקופה הקולוניאלית שקדמה להקמתה של ארצות הברית היה האי תחת שיפוטה של מושבת ניו יורק. בחוזה בין שתי המדינות, שנחתם בשנת 1834 ואושר על ידי הקונגרס של ארצות הברית, הסכימה ניו ג'רזי שהאי יישאר תחת שיפוטה של ניו יורק.
בשל כמות המהגרים הרבה שהגיעה לאי בסוף המאה ה-19, הרחיב השלטון הפדרלי את שטח האי על ידי ייבוש שטחים מהים, ועל השטח המיושב נבנתה בשנת 1892 תחנה עיקרית לקליטת המהגרים. במהלך השנים המשיך השלטון הפדרלי להגדיל את שטח האי - עבודות שנמשכו עד שנת 1934. תשע עשיריות משטח האי כיום הוא שטח שיובש מהים. שטח זה אינו כלול במסגרת ההסכם בין המדינות משנת 1834.
מדינת ניו ג'רזי טענה כי השטחים המיובשים שייכים לה מאחר שלא דובר בהם בחוזה. מאחר שהצדדים לא הגיעו לכלל הסכמה, תבעה מדינת ניו ג'רזי את מדינת ניו יורק. בתגובה לעיתונות בעקבות תביעה זו העיר ראש העיר של ניו יורק, רודי ג'וליאני, כי סבו - שהגיע בתור מהגר לאליס איילנד - מעולם לא התכוון להגיע לניו ג'רזי.
בשנת 1998 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בסכסוך וקבע כי השטחים שיובשו נמצאים בשטח מדינת ניו ג'רזי. דבר זה יצר קשיים רבים, מאחר שחלק גדול מהבניינים באי נמצאים בשטחי שתי המדינות (ולכל אחת מהן תקנות בטיחות מבנים שונות ודרישות שונות). לבסוף החליטו שתי המדינות לחלוק בבעלות על האי.
האי אליס
דקמווירי
הדקמווירי הייתה ועדה בת 10 חברים שהוקמה ברומא העתיקה לצרכים שונים כגון חלוקת אדמות לאזרחים, הקמת קולוניות וכו'.
ועדת ה-10 המפורסמת ביותר בימי הרפובליקה הרומית היא זו שהוקמה סביב שנת 450 לפנה"ס על פי דרישת ההמון הפלבאי לכינון חוקה כתובה לרפובליקה. הסנאט הרומי הסכים לדרישת ההמון ומינה ועדת 10 שכללה ברובה בני אצילים (פאטריקים) אך גם נציגים פלבאים. ה-10 מונו לתקופה של שנה ושלטו ברומא ביד רמה עד כי שלטונם זכה לכינוי "הדקמוויראט". בתום השנה העלתה על הכתב וועדת ה-10 את חוקתה של רומא אך סירבה להתפטר והמשיכה לכהן שנה שנייה שבסופה פרסמה את "12 הלוחות". גם בתום השנה השנייה סרבה הוועדה לוותר על שלטונה המוחלט עד כי ההמון לא הכיר בה, פרש מרומא והביא להדחתה ולהחזרת שלטון הקונסולים.
פרינקפס סנאטוס
פרינקפס סנאטוס (Princeps Senatus, מילולית: הראשון בסנאט) - יושב ראש הסנאט ברומא העתיקה.
בימי הרפובליקה הרומית הפרינקפס סנאטוס מונה על ידי שני הקנסורים לתקופת כהונה בת 5 שנים מתוך פטריקים שהיו קונסולים-לשעבר ובדרך כלל גם קנסורים-לשעבר - עם אפשרות לכהונה נוספת. על-מנת להיבחר לתפקיד הפרינקפס, היה על המועמד להיות בעל מוניטין פוליטי ללא רבב ולהיות מקובל על שאר הסנאטורים. אף על פי שלפרינקפס סנאטוס לא הייתה סמכות של ממש, התואר העניק כבוד עצום לנושא בו ואכן רבים מגדולי הרומאים נשאו בו עם השנים, ובהם פאביוס מאקסימוס ופובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס. תפקידי הפרינקפס סנאטוס היו לפתוח ולנעול את ישיבות הסנאט, לקבוע את סדר יומו, לקבוע את מקום ישיבות הסנאט, לנהל את ישיבות הסנאט ולייצג את הסנאט כלפי חוץ (מדינות זרות או בעלי תפקידים אחרים ברומא עצמה).
בתקופת האימפריה תפקיד הפרינקפס עבר לקיסרים, ולכן תוארם הרשמי היה "פרינקפס" - משום שאוגוסטוס רצה להיראות כלפי חוץ כממשיך הרפובליקה ולא כשליט יחיד.
נהר הדסון
ההדסון
ההאדסון
נהר ההאדסון
רייסטלין מאז'ר
רייסטלין מאז'ר (באנגלית: Raistlin Majere; בחלק מן התרגומים נקרא רייסטליין מאייר) הוא דמות בדיונית של מכשף רב עוצמה מסדרת ספרי הפנטזיה "רומח הדרקון" שנכתבה על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן. הוא חי בשנים 326–356 אחה"ח. רייסטלין הוא, כנראה, הדמות הידועה ביותר בסדרת "רומח הדרקון", ובין האהובות שבהן בשל מורכבותה. הוא אחד מהדמויות המרכזיות בשתי הטרילוגיות הראשיות של הסדרה רשומות ואגדות, במיוחד בשנייה - בה הוא גם הגיבור והנבל הראשי לסירוגין. הוא אחיו התאום של קרמון מאז'ר ואחיה למחצה של קיטיארה אות-מאטר ומהווה חלק מחבורת הרומח.
הוריו הם גילון ורוזאמון מאז'ר. אביו היה נגר ואימו מיסטיקנית אשר סבלה למשך תקופות ארוכות מטראנסים, וממנה ירש רייסטלין את כישרון הכישוף. כשהיה ילד, הופיע להטוטן מקומי בשם אלרן "המופלא" ויילן בשוק מרגוע, ורייסטלין הצעיר חיקה את כל הקסמים אותם ביצע. ויילן המופלא שילם את שכר הלימוד של רייסטלין בבית הספר לקסמים לפני שנעלם בצורה מסתורית. רייסטלין היה הקוסם הצעיר ביותר שניגש למבחן במגדל הכישוף הנעלה, ועבר אותו במאמץ קשה, אשר הותיר אותו מקולל בעור זהוב ובריאות רופפת. המגים שערכו את המבחן העניקו לו עיני שעון-חול אשר יגרמו לו לראות את השפעת הזמן על כל הדברים כדי ללמדו חמלה. בריאותו של רייסטלין נהרסה, והותירה אותו חלש ונתון להתקפי שיעול מדממים. לפני המבחן לבש רייסטלין את הגלימה הלבנה, אולם לאחר מכן לבש את הגלימה האדומה, לאחר שאלת הקסם הנייטרלי, לוניטארי "שמה עליו עין". כאשר מלחמת הרומח התקרבה לשיאה, שאיפותיו לכוח ועוצמה של רייסטלין גברו והוא אימץ את הגלימות השחורות. לאחר כארבע שנים, רייסטלין תכנן לנוע אחורנית בזמן כדי לקרוא תיגר על המכשף האגדי של מסדרו, פיסטנדנטילוס ולאחר מכן על מלכת האופל בעצמה, טאקיזיס כדי להיהפך לאל בעצמו.
רייסטלין הוא נבון, ערמומי וחלקלק - אך גופנית חלש ביותר. הוא אכזרי ונוקשה, אולם עובד לפי מוסר בו לעולם ישלם את חובותיו לאחרים ויגן על החלשים. מערכת היחסים שלו עם אחיו התאום החזק, הטוב והאהוב יותר, קרמון מאז'ר, מלאה במתחים. הגם, שאחיו מנסה להגן ולגונן על "אחיו החלש", אשר מצידו דואג לו בכנות ונוהג לכנותו בשם חיבה רייסט, בעוד הוא עצמו מכחיש את אכזריותו והדרך בה הוא פוגע באחרים כאשר מנסה להשיג את מטרותיו שלו.
שנות חייו הראשונות.
כפי שמתואר בספר "כבשן הנשמה", רייסטלין ואחיו התאום קרמון נולדו בעיירה מרגוע, שבאבנסיניה, לנגר בשם גילון מאז'ר ואשתו, רוזאמון (אשר היה טמון בה פוטנציאל הכישוף, אך כשגדלה אולצה להדחיקו - ולכן הייתה נופלת אל התקפי טרנס בלתי נשלטים). לפני התאומים נולדה אחותם למחצה, קיטיארה אות-מאטר, אשר נולדה לאימם מנישואיה הראשונים לאביר הסולאמני לשעבר כביכול, גרגור אות-מאטר. רייסטלין נולד תינוק חולני ועמד על סף המוות. למעשה, המיילדת כבר החליטה כי צריך לאפשר לתינוק החדש למות. רק בהתערבותה של קיטיארה, ועקשנותה כי לא ימות וטיפולה בו - הצליח רייסטלין להתגבר על חולניותו כשנולד ונשאר בחיים.
כנראה, כתוצאה ממחלת לידה זו, רייסטלין נשאר ילד חלש, אך הייתה בו תבונה חריפה, בניגוד לאחיו התאום בעל המחשבה האיטית יותר והחזק גופנית. למעשה, על-פי אגדות שכיחות בקרין (אשר נתמכות בהצהרתו של פלאדין, בסוף הספר דרקונים של שחר האביב), תאומים זהים נחשבים לישות אחת מפוצלת לשתיים. מסיבה זו, רייסטלין האמין כי הוא קיבל את המוח וקרמון את הכוח (הגוף).