בגזרה המרכזית נתגלה גדוד 57 מיד עם תחילת ההתקפה ובעקבות הגילוי הוא נסוג.
בגזרה הדרומית - באיסדוד נשברה התקפת חטיבת הנגב מיד בהתחלה. אמנם הם הצליחו לחסל עמדת תותח מצרית אך לא הצליחו להתבסס במערך המצרי. הם נסוגו, באבדות כבדות, דרך החולות לניצנים, כשמשורייני המצרים מזנבים בהם, ורק החולות מנעו את המשך המרדף.
אחרית דבר.
מבצע פלשת היה כישלון צבאי כבד - 50 הרוגים וכמספר הזה פצועים - כ-10% מהכוח התוקף. שמונה מההרוגים נשארו בשטח ועצמותיהם נמצאו לאחר נסיגת המצרים והם הובאו לקבורה בקבר אחים בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים (ביניהם היה גם שעל שמו הוקם אחר כך בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי ברמת גן). עוד ארבעה נעדרים עד עצם היום הזה (2017).
מספר סיבות לכישלון זה היו:
עד היום (2017) לא ברור אם מבצע 'פלשת' תרם לבלימת הטור המצרי. במסמכים מצריים שנתפסו לא נמצאה כל תוכנית להתקדמות צפונה מג'סר איסדוד, אלא להיערך להגנה בשטח מצפון לאיסדוד. מפקד הכוח המצרי, המייג'ור גנרל מוחמד נגיב כתב בזיכרונותיו כי הכוחות שהיו מצוים באזור איסדוד, כ-2,300 לוחמים, לא היו יכולים להשיג הכרעה בהתקדמות צפונה.
חוש ריח
חוש ראייה
תרבות הנגד
תרבות הנגד היא מונח בסוציולוגיה המתאר תת-תרבות שערכיה ונורמות ההתנהגות שלה שונה מהותית מאלה של הזרם המרכזי של החברה. תרבות נגד מבטאת את האתוס והשאיפות של אוכלוסייה מסוימת בעידן מוגדר היטב. כאשר הכוחות המתנגדים מגיעים למסה קריטית, תרבויות נגד יכולות לגרום לשינויים תרבותיים דרמטיים. דוגמאות בולטות לתרבויות הנגדיות באירופה ובצפון אמריקה כוללות את התנועה הרומנטית (1790-1840), הבוהמה (1850-1910), ותרבות הנגד המקוטעת יותר של דור הביט (1944-1964), ובעקבותיה תרבות הנגד הגלובלית של שנות השישים (1964-1974), אשר מזוהה בדרך כלל עם תת-התרבות של ילדי הפרחים. ותת-התרבות הפאנק המגוונת של שנות השבעים והשמונים. טביעת הנאולוגיזם מיוחסת לסופר וסוציולוג תאודור רוזאק בשנת 1969.
קרמס אן דר דונאו
קרמס אן דר דונאו (או בקיצור קרמס; בגרמנית: Krems an der Donau, בתרגום חופשי: "קרמס שעל הדנובה") היא עיר במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה. העיר נמצאת בקצה עמק ואכאו על גדות נהר הדנובה, בוואלדפירטל. העיר נחשבת בפני עצמה לאחד ממחוזות אוסטריה תחתית.
העיר היא אחד ממרכזי ייצור היין החשובים באוסטריה, בשל מיקומה בקצהו של עמק הוואכאו, שבו גדלים היינות הלבנים המשובחים של אוסטריה.
האתר החשוב בעיר הוא שטיינר טור, שער ובראשו מגדל מימי הביניים. השער נבנה ב-1480 כחלק מחומת העיר, עוצב בהמשך בסגנון בארוק, ושופץ ב-2005.
במאה ה14 חי ופעל בעיר הרב ישראל מקרמס, בעל הגהות אשרי.
השלושרים
השלושרים הייתה להקת רוק שפעלה בישראל בשנים 1969–1970. היא הוקמה ביוזמתו של המפיק והזמר בני אמדורסקי, שצירף אליו את שלום חנוך ואת חברו של חנוך מקיבוץ משמרות חנן יובל. שם הלהקה הוא שילוב של "שלושה ששרים" ו"קלושרים" (Clochards, "נוודים" או "בטלנים" בצרפתית).
המוזיקה של השלושרים נחשבה חדשנית לתקופתה, באופן שבו שילבה בשיריה השפעות מוזיקת רוק בעיקר מהביטלס עם מילים בעברית. אלבומה היחיד שיצא ב-31 באוגוסט 1969 זכה להצלחה מסחרית נאה. בין המשתתפים בנגינה באלבום היו המוזיקאי דני סנדרסון בגיטרות, שמוליק ארוך בבס (אלי מגן ניגן על בס בהופעות), אהרל'ה קמינסקי בתופים ומישה סגל, שעיבד את כל שירי האלבום, בקלידים.
שלום חנוך הלחין את רוב שירי הלהקה, ביניהם: "מי מפחד מגברת לוין" (מילים: יהונתן גפן), שרבים סברו כי הדמות המרכזית בו - בעלת טור ביקורת בעיתון משפיע - מבוססת על דמותה של מבקרת התרבות הדה בושס, "לילי שלי" (מילים: יענקל'ה רוטבליט ושלום חנוך), "איפה נטשה ופייר" (מילים: יהונתן גפן), וכמו כן גם השירים "ציף ציף מעל הרציף" (לחן: דני ליטני) ו"לו הייתי פיראט" (לחן: יאיר רוזנבלום), שניהם נכתבו על ידי ירון לונדון.
את עטיפת האלבום הראשון ("השלושרים") צייר ועיצב הגרפיקאי והאמן דוד טרטקובר בצירוף תצלומים מאת הצלמת אלונה איינשטיין.
מיד עם צאת אלבומם הראשון והיחיד בשנת 1969, הפיקו אולפני רול תוכנית מיוחדת ששודרה בטלוויזיה הישראלית, אשר כללה את מיטב שירי הלהקה וקטעי קישור. לתוכנית קראו "סתם ככה עם השלושרים" והיא זכתה להצלחה רבה. את התוכנית ביים שמואל אימברמן שגם משתתף בתוכנית בתפקיד עצמו. באותה שנה זכה במקום השלישי בפסטיבל הזמר החסידי שירו של שלמה קרליבך "והאר עינינו" בביצועם.
ב-1970 הקליטה הלהקה ארבעה שירים (שכנראה נועדו לאלבום השני של הלהקה), שמתוכם הפכו שלושה ללהיטים והם "היושבת בשורה הראשונה" (שלום חנוך), "זה לא יכול להיות" (יהונתן גפן/אלונה טוראל) והביצוע המקורי ל"פגישה לאין קץ" (נתן אלתרמן/נעמי שמר). לאחר הקלטת השירים הללו עזב שלום חנוך ללונדון, בניסיון לבנות לעצמו קריירת רוק בינלאומית, ובעקבות זאת נגנזו התוכניות לאלבום שני והלהקה התפרקה.
בשנת 1993 התאחדו "השלושרים", בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה לבני אמדורסקי, אשר נפטר ממחלת הסרטן מספר חודשים לאחר מכן.
רפי כהן (שוער)
רפי כהן (נולד ב-28 בנובמבר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן השוערים בקבוצת מועדון ספורט אשדוד. ערך 43 הופעות בנבחרת ישראל, והוא מהשוערים הבולטים בכדורגל הישראלי. לזכותו של כהן 546 הופעות בליגת העל, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של הליגה בכל הזמנים.
קריירה.
כהן התחיל את דרכו במחלקת הנוער של קבוצת הפועל אילת ובעונת עלה לקבוצת הבוגרים, אשר שיחקה בליגה ב', שהייתה אז הליגה הרביעית. אף על פי ששיחק בקבוצה קטנה מהפריפריה, התאמן בנבחרת הנוער של ישראל, שם התרשמו ממנו אנשי הליגה העליונה.
בעונת 1988/1989 עבר להפועל פתח תקווה, והוקפץ על ידי מאמנו, אברהם גרנט, לעמדת השוער הראשון, עוד בטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים. בשני משחקיו הראשונים הוא ספג שלושה שערים, אך בהמשך העונה השתפר והיה אחד השחקנים המרכזיים שהובילו את קבוצתו למקום השני בליגה. כהן המשיך לשחק היטב גם בשתי העונות שלאחר מכן, בהן השלימה הפועל פתח תקווה רצף של שלוש עונות ברציפות במקום השני. כמו כן, ב-1990 וב-1991 זכה כהן עם קבוצתו בגביע הטוטו.
ב-1992 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת קפריסין. באותה שנה זכה עם הפועל פתח תקווה בגביע המדינה, ובעקבות הזכייה רשם כהן הופעה בגביע המחזיקות עם הקבוצה בעונת 1992/1993, בפעם הראשונה בה השתתפו קבוצות ישראליות במפעלי אופ"א. תחילה הציג יכולת טובה, אך טעות שביצע במשחק הגומלין של הסיבוב הראשון, גרמה לספיגת שער חוץ ולהדחה מהמפעל. בהמשך העונה נפצע, ונאלץ להיעדר ממשחקים רבים.
בעונת 1993/1994 עבר כהן למכבי חיפה, ושיחק בה בעונה שהייתה אחת מהמוצלחות בתולדות הקבוצה, בה זכתה באליפות ללא אף הפסד, והעפילה עד לשמינית גמר גביע המחזיקות. בשמינית הגמר הצליחה לכפות על פארמה האיטלקית הארכה, לא מעט בזכות יכולת טובה של כהן, שאף הדף פנדל. לבסוף הפסידה מכבי חיפה בבעיטות הכרעה. כמו כן זכתה מכבי חיפה בגביע הטוטו. בעונה שלאחריה זכה כהן עם מכבי חיפה בגביע המדינה.
בשנת 1996 עזב כהן את מכבי חיפה ועבר ליריבה העירונית, הפועל חיפה. כהן שיחק בהפועל חיפה של רובי שפירא עונה אחת, ואחריה עבר לבני יהודה. שם שיחק עונה אחת, בה ניצלה הקבוצה מירידה ברגע האחרון. בתקופה זו היה כהן שוערה הקבוע של נבחרת ישראל במשחקי מוקדמות מונדיאל 1998. את עונת 1998/1999 עשה במכבי תל אביב. אירוע מביך קרה באותה עונה, לאחר הפסד הנבחרת 1–2 לנבחרת בספרד במסגרת מוקדמות יורו 2000. מאמן הנבחרת, שלמה שרף, האשים את כהן בהפסד, והדיחו מהנבחרת בשידור חי, במהלך מסיבת העיתונאים שלאחר המשחק.
בעונת 1999/2000 חזר להפועל פתח תקווה. בעונה זו הייתה פתח תקווה בתמונת האליפות עד למחזורי הסיום, ובסופה, ב-30 ביוני 2000, ערך כהן את הופעתו האחרונה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה. את עונת 2001/2002 התחיל במכבי קריית גת, העולה החדשה לליגת העל, ובהמשכה עבר למכבי פתח תקווה לעונת הישרדות. לאחר מכן חזר כהן להפועל פתח תקווה ל-5 עונות נוספות. בעונות אלו הרבתה הפועל פתח תקווה להיות בתחתית הליגה, ושוב מצא עצמו כהן מעורב במאבקי הישרדות. ב-2005 זכה עם הפועל פתח תקווה בגביע טוטו נוסף.
ב-2006 עבר כהן פציעה לא קלה, ושוער זר הובא במקומו. גם לאחר שהחלים, המשיך כהן לשבת על הספסל. בעונת 2006/2007 חזר אל בין הקורות, ובמהלכה רשם בדרבי הראשון מול מכבי פתח תקווה את הופעתו ה-500 בליגה. בסיומה של העונה הפך לשחקן בעל מספר ההופעות הגבוה ביותר בליגה בכל הזמנים, עם 519 הופעות בסך הכול, ובכך השתווה לגידי דמתי שקבע את השיא. לימים נשבר השיא בידי אלון חרזי.
בעונת 2007/2008 עבר באמצע הסיבוב הראשון לקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית על מנת לקבל דקות משחק, ועמה עלה לליגת העל. לאחר עונה אחת בהכח עבר כהן בעונת 2008/2009 ליריבה העירונית הפועל רמת גן, עמה עלה בשנת 2009 לליגת העל. לאחר שחזר עם הפועל רמת גן לליגת העל, במשחק נגד מכבי תל אביב שבר שוב כהן את שיא ההופעות של אלון חרזי אשר עמד על 526 הופעות, שיא שמאוחר יותר נשבר על ידי אריק בנדו. ב-3 בינואר 2010 פתח בהרכב במשחק ליגה מול מכבי פתח תקווה, ובכך הצטרף אל שוער העבר יעקב אסייג והפך לכדורגלן השני אי-פעם ששיחק בליגה הישראלית הבכירה במשך ארבעה עשורים שונים.
בקיץ 2010 עזב רפי כהן את הפועל רמת גן אחרי שנתיים וחתם בהפועל ירושלים אשר ירדה לליגה א'. בעונה שלאחר מכן עלה עמה לליגה הלאומית, ובסך הכל שיחק שלוש שנים במדיה.