לבסוף, בוטל הסבב השני, לאחר שב-16 בפברואר 2006 הוכרז פרבאל כמנצח בבחירות לנשיאות על ידי מועצת הבחירות הזמנית, עם 51.15% מהקולות, לאחר שהורידו את הפתקים הריקים מחישוב הבחירות. פרבאל הושבע ב-14 במאי. ב-17 במאי הוא מינה את ז'אק אדוארד אלכסיס, שכיהן כראש ממשלה בתקופת כהונתו הראשונה של פרבאל, שוב כראש ממשלה.
לאחר כניסתו לתפקיד, חתם פרבאל מיד על הסכם נפט עם ונצואלה.
פרבאל זכה לתמיכה רבה במיוחד בשכונות העניות ביותר בפורט או-פרנס. עם זאת, רבים מהעניים דרשו לאפשר לנשיא לשעבר אריסטיד לחזור לנשיאות. הדבר גרם למתח גובר בשכונות העוני של פורט או-פרנס.
המהומות על מחיר האוכל.
בתחילת אפריל 2008 פרצו מהומות על מחיר האוכל הגבוה: מאז 2007, המחירים למספר מזונות חיוניים, עלו בכ-50%. ב-8 באפריל המתפרעים תקפו את ארמון הנשיאות אך גורשו על ידי חיילי האו"ם.
ב-12 באפריל הצביע הסנאט לסלק את ראש הממשלה אלכסיס מתפקידו עקב המחירים הגבוהים, ופרבאל הודיע ​​כי המחיר ל-23 קילוגרם אורז יופחת מ-51 ל-43 דולר.
רעידת האדמה בשנת 2010.
ב-12 בינואר 2010 פרצה רעידת אדמה בפורט-או-פרנס. דיווחים ראשוניים דיווחו כי דיפלומטים לא הצליחו ליצור קשר עם הנשיא פרבאל והם חוששים שהוא נקבר תחת הריסות ביתו, אך דיווחים מאוחרים יותר הודיעו כי הזוג פרבאל הועבר למקום בטוח. פרבאל עמד להיכנס לביתו כשהחלה רעידת האדמה, והוא הספיק להימלט.
לאחר רעידת האדמה ספג פרבאל ביקורות רבות על התגובה החלשה ואי הסיוע לנפגעים.
לאחר הנשיאות ומותו.
לאחר סיום נשיאותו, חזר פרבאל לעסוק באגרונומיה. הופעתו הציבורית הרשמית האחרונה הייתה בעת מינויו של ז'ובנל מואיז לנשיא.
פרבאל נפטר ב-3 במרץ 2017, בדרך לבית החולים פרברי שבפורט-או-פרנס.
טילדה רג'ואן
טילדה רג'ואן (בכתב לטיני: Tilda Rejwan; נולדה ב-1968 באיסטנבול) היא זמרת ישראלית, יהודייה ילידת טורקיה, נודעה בעיקר בביצועיה בפסקולים של סרטי קולנוע בשנות ה-80-ה-90 של המאה ה-20 ושל מוזיקה קלה בינלאומית.
ביוגרפיה.
טילדה רג'ואן נולדה בשנת 1968 בבית החולים הצרפתי באיסטנבול למשפחה יהודית מבוססת, בעלת עסקים בתעשיית הקפה. מצד אביה מוצא משפחתה בעיראק. בילתה את ילדותה באיסטנבול, בחורפים בשכונת נישנטאשי ובימי הקיץ בשכונת סואדייה שבתת-נפת קדיקוי של איסטנבול. בבית הוריה דיברו טורקית, ערבית ולדינו.
למדה תחילה בבית הספר "אישיק" באיסטנבול. את לימודי התיכון והלימודים האקדמיים בתחום הפסיכולוגיה היא השלימה בשווייץ.
במהלך הלימודים והקריירה למדה רג'און גם צרפתית, אנגלית, איטלקית ועברית.
הופיעה על הבמה כבר בגיל 3. בגיל 12 כתבה שיר בצרפתית שבוצע בטורקיה על ידי צמד הזמרים דיאנה ודוד. עם סיום לימודיה הקדישה את עצמה לקריירה מוזיקלית כזמרת של מוזיקה קלה, כשחוננה במנעד רחב של חמש אוקטבות. בצעירותה הכירה בצרפת את בעלה לעתיד, מישל.
בגיל 17 הכירה את המלחין הצרפתי פרנסיס לה וביצעה את שירי הפסקול שהוא הלחין לסרט "J'ai Rencontré Le Père Noël" (פגשתי את סנטה קלאוס). לאחר מכן עברה לגור ברומא ושיתפה פעולה עם אניו מוריקונה וביצעה שירים שהתפרסמו בפסקול של הסרט "כלוב העליזים III" בגרסתו הצרפתית.
רג'ואן הקליטה שירים גם בפסקול של סדרת הטלוויזיה Double Seven בהלחנתו של ג'ורג'ו מורודר.
היא שיתפה פעולה עם המפיקים ממוצא טורקי-אמריקאי אריף מרדין ובנו ג'ו מרדין, וגם המפיקים והמלחינים אריק קאלווי וקווינסי ג'ונס. מל הווארד הביא אותה לפריז, בה הופיעה רג'ואן בתפקיד החתולה גריזבלה בהפקה באנגלית של המחזמר "קאטס" של אנדרו לויד ובר.
במהלך השנים שרה רג'ואן על במות רבות בעולם. לא פעם הוזמנה לשיר באירועים ממלכתיים. כך למשל הוזמנה בשנת 1990 במופע לחגיגות יום ההולדת ה-60 של המלך בלגיה, בודואן הראשון ולסיום 40 השנה לשלטונו, שהתקיימו בפלנטריום של בריסל. היא השתתפה במופעים ופסטיבלים בשווייץ שבהם הופיעו גם זמרים כמו ג'ו קוקר, ג'יימס בראון, בוב דילן, דייב סטוארט.
בשנת 1998, לפי בקשתו של הבמאי ניקיטה מיכאלקוב כתבה רג'ואן את השיר בסיום הפסקול של סרטו "הספר מסיביר", אותו אף ביצעה בארמון הקרמלין הממלכתי לרגל בכורה של הסרט בליווי התזמורת הסימפונית הנשיאותית של רוסיה. היא הופיעה שוב עם תזמורת זו בניצוחו של פאבל אובסיאניקוב גם באוקטובר 2002. כמו כן היא הופיעה בזירת הקרח החדשה של סנט פטרסבורג, וכן עם התזמורת הסימפונית של נובוסיבירסק.
בישראל שרה רג'ואן במופעים שהקדישה לזמר הצרפתי ולשירי אהבה, בין השאר, בליווי התזמורת הסימפונית ראשון לציון בניצוחו של רפי קדישזון. עם מופעים אלה ערכה סיורי מופעים גם בסין וביפן. רג'ואן שרה גם במופעים משותפים עם אמנים אחרים כמו אבי טולדנו, יהורם גאון ואחרים, וכן לצדו של עודד מנשה. ב-2017 הופיעה במופע מוקדש לשירי לדינו, אותם הכירה מילדותה בטורקיה.
אוניברסיטת מדינת קנטקי
ויקטוריה ואלברט (מיני-סדרה)
ויקטוריה ואלברט (באנגלית: Victoria &amp; Albert) היא מיני-סדרה היסטורית בהפקה בריטית-אמריקאית. הסדרה מתמקדת בנישואיהם של המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט. מככבים בה ויקטוריה המילטון בתפקיד ויקטוריה, ג'ונתן פירת' בתפקיד הנסיך אלברט ופיטר יוסטינוב בדמות המלך ויליאם הרביעי. את הסדרה ביים ג'ון ארמן.
בבריטניה שודרה הסדרה ב-BBC בשני חלקים בני 100 דקות. הסדרה זמינה ב-DVD.
תקציר עלילה.
הפרק הראשון מגולל את התבגרותה של ויקטוריה והפיכתה מנסיכה שמתעמרים בה למלכה שולטת. הפרק גם כולל את הרומן שלה עם אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה ונישואיהם. הפרק השני מתאר את חייה של ויקטוריה מההריון הראשון שלה ועד מותו של אלברט, כולל חיי המשפחה שלהם, ותפקידו הציבורי של אלברט ההולך וגדל. כל פרק מתחיל ומסתיים בסצנה קצרה עם 'ויקטוריה הזקנה' בגיל 78.
ארגון נשים לאומי (NOW)
ארגון נשים לאומי (NOW - National Organization for Women) הוא ארגון ללא מטרת רווח, אמריקאי, פמיניסטי שנוסד ב-1966. לארגון 550 סניפים בכל 50 המדינות בארצות הברית ומחוז קולומביה. מאז 2009, ששת נושאי הליבה של הארגון הם הזכות לרבייה, גישה לשירותי בריאות, מאבק באלימות נגד נשים, שוויון חוקתי, קידום גיוון / סיום גזענות, זכויות להט"ב, וצדק כלכלי.
הקמה.
ארגון נשים לאומי (NOW) נוסד ביוני 1966 על ידי 28 נשים בכנס הארצי השלישי של נציבות מעמד האישה, ואליהן הצטרפו עוד 21 נשים וגברים שהיו למייסדים בכנס הייסוד של הארגון שנערך באוקטובר 1966. בסך הכל 49 המייסדים. 28 הנשים המייסדות הן: עדה אולנס, מרי אוולין בנבואו, ג'ין בויאר, שירלי צ'יזהולם, אנאלויס קלאפ, קתרין פ לקרנבאך, קתרין קונרוי, קרוליין דייוויס, מרי איסטווד, אדית פינלאיסון, בטי פרידן, דורותי היינר, אנה רוזוולט הלסטד, לורנה הרינגטון, מרי לו היל, אסתר ג'ונסון, ננסי קנאק, מין מתיסון, הלן מורלנד, פולי מארי, רות מארי, אינקה O'Hanrahan, פאולין א פאריש, איב פרוויס, עדנה שוורץ, מרי-ג'יין ריאן סניידר, גרטשן סקוויירס, בטי טולקינגטון וקרוליין וור.
אירועים שהשפיעו על הקמת הארגון.
הארגון הוקם בעקבות כישלון הנציבות לשוויון זכויות בתעסוקה בארצות הברית לאכוף את הסעיף השביעי בחוק זכויות האזרח (1964) העוסק במניעת אפליה בתחום התעסוקה על בסיס גזע, צבע, דת, מין או מוצא. בכנס הארצי השלישי של נציבות מעמד האישה נאסר על המשתתפות להציע לנציבות להשתמש בסמכות השיפוטית שלה על מנת למנוע אפליה על בסיס מגדרי בשוק העבודה. לאחר הכנס הן החליטו להקים ארגון חדש. בטי פרידמן רשמה על מפית נייר את ראשי התיבות "NOW".
הממשל הפדרלי לא אכף את החוקים החדשים נגד אפליה, דבר שגרם לתסכול אצל מייסדי NOW. גם לאחר שהוקמה הנציבות לשוויון זכויות בתעסוקה ב-1961 והסעיף השביעי בחוק זכויות האדם מ-1964 שאסר על אפליה בתעסוקה, מעסיקים עדיין הפלו נשים בתשלום שכר נמוך יותר ובהימנעות מהעסקת נשים. פעילות למען זכויות נשים הבינו שיש צורך ללחץ על הממסד בדומה לפעילות של NAACP (האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים) עבור נשים, אחרת המצב לא ישתנה. ארגון נשים לאומי (NOW) נוסד מתוך מטרה לייצג נשים, לקדם נשים, להפעיל לחץ על המעסיקים והממשלה, וכדי לקדם שוויון מלא בין המינים. הארגון ביקש לפעול למען הגדלת מספר הנשים בעלות תארים אקדמיים, נשים שעובדות משרות מקצעיות ומחזיקות משרות בממשל הפדרלי.  הצהרת הכוונות של NOW נכתבה על ידי בטי פרידן ופולי מארי ואומצה בוועידה המייסדת בוושינגטון ב-29 באוקטובר 1966. NOW היה אחד מארגוני הנשים הראשונים שכללו במטרות שלהם פעילויות למען נשים שחורות.
המקרה הראשון שהמחלקה המשפטית של NOW טיפלה היה תביעה בשמן של דיילות חברת תעופה בטענה לאפליה על בסיס מיני.
ניתן לציין מספר גורמים שסייעו להפיכתו של NOW לארגון מרכזי: הוועדה הנשיאותית למעמד האישה, ספרה של בטי פרידן המסתורין הנשי והעדר אכיפה של חוק זכויות האזרח. ועדת הנשיא למעמד האישה הוקמה ב-1961 על ידי ג'ון פ. קנדי, בתקווה למתן פתרון לאפליית נשים בחינוך ובשוק העבודה. קנדי מינה את אלינור רוזוולט, כראש של הוועדה. הוועדה עסקה בשאלה מה דרך הטובה ביותר לקדם נשים שיויון או חקיקה מגוננת.