הסרט קיבל ביקורות שליליות מהמבקרים. אתר הביקורות האמריקאי Rotten Tomatoes נתן לסרט 11% רייטינג בהתבסס על 28 ביקורות שממוצען היה 3.8/10
נרם-סין (פירושונים)
הלקחנים
הלקחנים (באנגלית The Borrowers) הוא ספר מאת הסופרת מרי נורטון, שיצא לאור בשנת 1952. זהו הספר הראשון בסדרה של חמישה ספרים. בשנת 2010 עובד הספר לסרט אנימציה מבית היוצר של הייאו מיאזאקי בשם הלקחנים - עולמה הסודי של אריאטי.
עלילה.
הספר מספר על עדה כלה והולכת של אנשים זעירים, החיים בעיקר בבתים ישנים, שבונים את ביתם מחפצי יומיום שהם לוקחים מבני הבית ה"גדולים", שאינם מודעים לקיומם. גיבורי הספר הם משפחת שעון - אבא פוד, אמא הומילי והבת אריאטי. המשפחה מתגוררת בשלווה ובנחת מאחורי שעון מטוטלת גדול מתחת לרצפה, עד שילד "גדול" חדש מגיע להתגורר בבית האחוזה שבו הם גרים. הילד רואה אותם ובעקבות זאת מתחילים האנשים "הגדולים" להיות מודעים לקיומם. משפחת שעון נאלצים לעזוב את הבית. בספרי ההמשך של הסדרה מסופר על חייהם בשדות (במגף ישן), על המים ובאוויר ולבסוף, על נקמתם המוצלחת באנשים שהרעו להם.
תרגום לעברית.
הספר יצא לאור בעברית בשנות החמישים, בשם דיירים מאחורי השעון. לתרגום הזה לא היה המשך, ורק לאחר שנים רבות יצאה הסדרה כולה בתרגום חדש. בהוצאה הראשונה היו אלה "סגלנים", משום שכדברי פוד, הסגלן המצטיין ועתיר הניסיון, הם אינם גונבים, הם "מסגלים" להם דברים לשימושם. עלילות הלקחנים קסמו לילדים דור אחר דור, הן ביסוד ההרפתקה והסיכון שבהם והן בתיאור העולם המקביל, המיניאטורי, השוכן לצד העולם האנושי, דומה לו ומחקה אותו במובנים רבים כל כך, ובכל זאת נסתר ממנו וגילויו מסכן את עצם קיומו. אפילו שמותיהם של הלקחנים מחקים את העולם האנושי, אך בסטייה מסוימת - הומילי מזכירה את אמילי, אריאטי הלא היא הריאט, ופוד קרוי על שם תרמיל הלקיחה המפורסם שלו.
פליקס שברייה
פליקס שברייה (בצרפתית: Félix Chevrier; 1884, אפינאל שבחבל גראנד אסט - 1962, שאנקואיי ) היה המזכיר הכללי של ארגון אוז"ה וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים.
שברייה נולד בכפר אפינל, ושם עבד בעבודות כפיים. הוא עבר לפריס והמשיך לעבוד בעבודות כפיים, אך במקביל רכש השכלה באופן עצמאי. כאוטודידקט ייסד עם מכר ירחון פריזאי והיה מנהלו ועורכו. הוא היה גם כותב, זמר ומלחין. כמו כן היה חבר בבונים החופשיים. אחד משיריו אומץ על ידי מפלגת החזית העממית בתור המנונה.
בשנת 1939 החל שברייה לעבוד במשרד הבריאות הצרפתי בתקופת כהונתו של השר מרק רוקר . הוא עסק בסיוע לפליטים יהודים ממוצא גרמני ואוסטרי שנמלטו לצרפת בשל עליית הנאציזם בגרמניה.
פעילותו בתקופת השואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלאו פליטים יהודים אלה, מגרמניה, במחנות מעצר צרפתיים, שכן היו אזרחי מדינת אויב. שברייה המשיך לסייע להם. מסוף 1939 ניהל בית ילדים של ארגון אוז"ה בטירת שאבאן שבסן-פייר-דה-פורסאק , במרכז צרפת. בבית ילדים זה ניצלו למעלה מ-100 ילדים יהודים, רובם פליטים מגרמניה הנאצית, אוסטריה, פולין ומדינות נוספות.
לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה במאי וביוני 1940, הצטרף רוקר לוועדת ההתנגדות הלאומית בראשות שרל דה גול, ושברייה פעל עמו.
באוגוסט 1942 פשטה המשטרה הצרפתית על בית הילדים בטירת שאבאן, עצרה מספר אנשי צוות וילדים, והם נשלחו למחנות ההשמדה הנאציים במזרח אירופה, שם נספו כולם למעט שניים. שברייה קיבל לידיו רשימת שמות של ילדים יהודים, והצטווה להסגירם לידי המשטרה הצרפתית. הוא ניצל אי דיוקים ברשימה כדי לטעון שלגבי חלק מהילדים, הוא אינו יודע היכן הם, ולגבי האחרים, הם נמלטו. בין הילדים ברשימה היה הרברט אודנהיימר (Odenheimer), ששמו נרשם בטעות "אופנהיימר" (Oppenheimer).
אחרי 31 באוגוסט 1942 פוּזרו רוב הילדים ששמותיהם הופיעו באותה רשימה בין משפחות נוצריות.
בסוף 1943 החליט ארגון האוז"ה לסגור את בית הילדים מחשש לשלום הילדים ולפזר את הילדים במקומות מסתור חלופיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
בין יתר תאריו ועיסוקיו היה שברייה נשיא אגודת הסופרים והעיתונאים בצרפת, חבר באגודת העיתונאים הרפובליקאיים ונשיא כבוד של הוועדה ללימודי המזרח הרחוק. הוא עוטר באות לגיון הכבוד ובמספר אותות כבוד נוספים, של גופים בצרפת ומחוצה לה.
לאחר מותו נשרפה גופתו ואפרו פוזר בבית הקברות פר לשז בפריז.
הנצחה.
בשנת 1999 הוכר שברייה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
אלסיו טקינארדי
אלסיו טקינארדי (באיטלקית: Alessio Tacchinardi; נולד ב-23 ביולי 1975 בקרמה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר האחורי, וכיום מאמן קבוצת לקו מהליגה הרביעית באיטליה.
טקינארדי החל את הקריירה באטאלנטה, אך שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת יובנטוס. במדי יובנטוס זכה טקינארדי בתארים רבים, בהם ליגת האלופות, גביע אופ"א ושש אליפויות איטליה. בנוסף, שיחק במשך שתי עונות בליגה הספרדית במדי ויאריאל, ולזכותו 13 הופעות במדי נבחרת איטליה.
קריירת משחק.
טקינארדי החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אטאלנטה. בעונת החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת. באותה עונה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', ב-24 בינואר 1993 בניצחון הביתי 2-1 על אנקונה. הופעה זו הייתה הופעתו הבודדת באותה עונה בליגה. עונה אחר כך רשם טקינארדי שמונה הופעות ליגה, ועל אף שהציג יכולת טובה, לא הצליח לסייע לקבוצתו לרדת לסרייה ב' בסיום העונה.
הופעותיו המוצלחות, אף כי היו ספורות, צדו את עינו של המנהל הטכני של יובנטוס, לוצ'יאנו מוג'י, וביולי 1994 נרכש טקינארדי על ידי יובנטוס לקראת עונת . טקינארדי בן ה-19 השתלב היטב והפגין יכולת טובה במשחקי קדם-העונה, ועל אף גילו הצעיר התבלט באופן מיידי במערך של מרצ'לו ליפי. עונת הבכורה של טקינארדי ביובנטוס הייתה מוצלחת מאוד. טקינארדי עצמו רשם 24 הופעות ליגה בדרך לזכייתה של יובנטוס באליפות איטליה, והשלים עם הקבוצה זכייה בדאבל לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על פארמה במסגרת הגביע האיטלקי. טקינארדי לא שותף במשחק הגמר הראשון, בו ניצחה יובנטוס 1-0, אך פתח בהרכב במשחק השני בו השלימה יובנטוס ניצחון כפול, 2-0 בסיום. אותה פארמה הייתה זו שמנעה מיובנטוס זכייה בגביע אופ"א, כשהקבוצות נפגשו שוב למשחק גמר כפול. טקינארדי פתח במשחק הראשון בו הפסידה יובנטוס 1-0, וספג כרטיס צהוב שמנע ממנו לשחק בגומלין.
בעונת זכה טקינארדי עם קבוצתו בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אייאקס. באותה עונה פחתו משמעותית דקות המשחק של טקינארדי, והוא לא שותף בניצחון קבוצתו בגמר. בשתי העונות הבאות זכתה יובנטוס בשתי אליפויות נוספות, העפילה בשתיהן לגמר ליגת האלופות - והפסידה. טקינארדי עלה בשני משחקי הגמר כמחליף - בהפסד לבורוסיה דורטמונד בגמר 1997 עלה לשלוש הדקות האחרונות במקום אלן בוקסיץ', ובהפסד לריאל מדריד בגמר 1998 החליף עם פתיחת המחצית השנייה את אנג'לו די ליוויו.
במרוצת העונות הבאות, שיתף טקינארדי פעולה עם קשרים בולטים בקבוצה ובהם זינדין זידאן, אנטוניו קונטה, פאולו סוזה, דידייה דשאן ופאבל נדבד, אך שיתוף הפעולה הבולט ביותר היה בין טקינארדי לאדגר דווידס ההולנדי, שהצטרף לקבוצה בשלהי שנת 1997. טקינארדי היה מעוגני הקבוצה בקישור בשלהי שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים, תוך שהוא רושם מעל ל-400 הופעות רשמיות במדי הקבוצה. אחת מעונות השיא של טקינארדי הייתה עונת , במהלכה בלט בזכייתה של יובנטוס באליפות איטליה ובהעפלתה לגמר ליגת האלופות. במשחק הגמר מול מילאן פתח טקינארדי בהרכב, בפעם היחידה מתוך ארבעת הגמרים אליהם הגיעה יובנטוס בתקופתו. הוא שיחק לאורך כל המשחק וההארכה, שבסיומה הפסידה יובנטוס בדו-קרב בעיטות עונשין.
עונת , בה זכתה יובנטוס באליפות שלאחר מכן נלקחה ממנה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006, הייתה האחרונה של טקינארדי במדי יובנטוס. הוא שיחק בסך הכול 11 עונות במועדון, ורשם בהן 404 הופעות ו-15 שערים בכל המסגרות. עם פתיחתו של אצטדיון יובנטוס ב-2011, זכה טקינארדי להיכלל ברשימת חמישים האגדות של המועדון בכל הזמנים.
הגעתם של פטריק ויירה ופדריקו בלזארטי, בנוסף על מינויו של פאביו קאפלו לתפקיד המאמן, סימנו את סוף דרכו של טקינארדי במועדון וביולי 2005, לקראת עונת , הושאל טקיניארדי לוויאריאל הספרדית. טקינארדי השתלב היטב בקבוצתו של מנואל פלגריני, וסייע לה להעפיל לראשונה בתולדותיה לחצי גמר ליגת האלופות באותה עונה. ב-30 ביוני 2006, עם סיום העונה, חזר מהשאלה ליובנטוס, אך הבעיות בקבוצה בעקבות פרשת הטיית המשחקים הביאו אותו להאריך את ההשאלה בקבוצה הספרדית לעונה נוספת.
טקינארדי חזר שנית ליובנטוס בסיום עונת , והיה נראה כי הפעם יישאר בקבוצה, בין היתר בעקבות מינויו של מאמן חדש לקבוצה, קלאודיו ראניירי, אך לבסוף הוא שוחרר מחוזהו באוגוסט 2007 בעקבות חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה. לאחר ששוחרר, חתם בהעברה חופשית בברשה מהסרייה ב', והיה שותף משמעותי בהגעתה לפלייאוף ההעפלה לסרייה א', כשסיימה במקום החמישי בטבלה. טקינארדי לא חידש את חוזהו בסיום העונה, ופרש ממשחק פעיל בגיל 33.
נבחרת איטליה.
טקינארדי החל את דרכו הבינלאומית כבר בגילאים הצעירים. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה תחת המאמן אריגו סאקי ב-6 בספטמבר 1995, בניצחון הביתי 1-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1996. הוא היה שותף לזכייתה של נבחרת איטליה הצעירה באליפות אירופה עד גיל 21 - 1996, תחת המאמן צ'זרה מלדיני. טקינארדי עלה כמחליף במשחק הגמר מול ספרד, שהסתיים בניצחונה של איטליה בדו-קרב בעיטות עונשין.