בהגיעה לפירקה, אמה חיפשה חתן עבורה, והועלו שתי הצעות; הצעה אחת הייתה לחתנה עם אלכסנדר פרדיננד, נסיך טורן וטקסיס, בנו של אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני, ואילו ההצעה השנייה הייתה לחתנה עם לואי, דוכס אורליאן, בנו של פיליפ השני, דוכס אורליאן. אוגוסטה העדיפה את ההצעה הגרמנית, בעוד אמה העדיפה את ההצעה הצרפתית, על מנת לחזק את הקשר עם צרפת, ואכן ב-18 ביוני 1724 התחתנה אוגוסטה עם לואי, דוכס אורליאן, ונדונייתה נקבעה על סך 80,000 ליברות.
בשנת 1725 נולד בנה לואי פיליפ, דוכס שארטר, ובשנת 1726 נולדה בתה לואיז מארי ד'אורליאן. 3 ימים לאחר לידת בתה, ב-8 באוגוסט 1726 מתה אוגוסטה בפאלה רויאל, פריז, והיא בת 22 שנים בלבד.
משפחתה.
ב-18 ביוני 1724 התחתנה אוגוסטה עם לואי, דוכס אורליאן, ממנו נולדו לה שני ילדים:
אשרם במדבר
אשרם במדבר היה מרכז רוחני ובית הארחה ביישוב שיטים שבישראל שפעל ברוח אושו. במקום התקיימו מגוון מדיטציות מדי יום מבית אושו, מדיטציות הנוגעות בצ'אקרות כמרכזי אנרגיה בגוף ויוגה.
המרכז והמדיטציות הופעלו והדרכו על ידי חברי הקהילה שחיה במקום.
בין היתר האשרם במדבר תיפקד כבית הארחה ומתחם קמפינג בשוטף, ובנוסף אירח גם סדנאות ריטריט וחקירה עצמית, פסטיבלים ותוכנית WOMP - (Work as Meditation Program) מבית היוצר של אושו.
אשרם במדבר הוקם בערבה, במקום בו שכנה בעבר היאחזות הנח"ל שיטים, כ-80 קילומטר צפונית לאילת וכ-70 קילומטר דרומית למצפה רמון, על כביש 40.
היסטוריה.
האשראם הוקם בשנת 2002 על בסיס היאחזות הנח"ל שיטים שפורקה. מקימיו היו רפיק ידידיה וחבריו ששבו לפני כן משהות באשרם בפונה שבהודו. המקום התנהל כקומונה, כענף של קיבוץ סמר שבערבה. הגרעין המייסד עזב את המקום עם השנים והמשיכו להתגורר במקום כ-30 תושבים קבועים. המקום נחשב לאחד המקומות הרוחניים הוותיקים שפעלו בישראל. בשנת 2020, בצמוד לפרוץ מגפת הקורונה, הופסקה פעילות המקום כמרכז רוחני.
הקהילה.
באשרם במדבר חיה קהילה אשר מונה כ-30 חברים שניהלה חיי קומונה המדגישה את חשיבות המדיטציות, המודעות, האהבה, החגיגה, האומץ והיצירתיות.
חברי הקהילה הפעילו את האשרם כבית הארחה בשוטף, הדריכו את תוכנית ה-WOMP, וגם את המדיטציות שהתקיימו במקום מדי יום שהיו פתוחות לכל מי שנמצא באשרם באותה עת. רוב חברי הקהילה החזיקו שמות מהבודהיזם בשפת הסנסקריט.
פעילויות.
במקום היה בית הארחה הכולל חדרי אירוח, מאהל בדואי ומתחם קמפינג. האשרם כלל מטבח מרכזי על טהרת הצמחונות, אולמות סדנאות ופינת חי.
באשרם התקיימו הפעילויות הבאות:
האשמות.
בשנת 2022 התפרסמה כתבה באתר האינטרנט "פוליטיקלי קוראת", בה עדויות רבות על הטרדות מיניות, אלימות וניצול מצד מנהלי האשרם דניאל נצר ('שרדהה') ורן שרפמן ('עוטסב') בין מנחים ומטפלים אחרים. בתחקיר נטען כי נצר ושרפמן ניהלו את האשרם עם מאפיינים כיתתיים ורדו בחיי נשים צעירות שעבדו תחתיהם במקום. בשתי חלקי הכתבה הועלו האשמות על ניצול מיני, השפלות קבוצתיות, אלימות מילולית ואף ניצול כלכלי.
תקנת יהושע בן גמלא
תקנת יהושע בן גמלא היא תקנתו של הכהן הגדול יהושע בן גמלא לייסוד בתי ספר ציבוריים בעם ישראל.
השפעה הלכתית.
המשמעות המרכזית של התקנה היא, שהאחריות והתשלום על לימודם של כלל ילדי הקהילה, כולל היתומים וילדי העניים, מוטלת על כלל הציבור בעיר, ולא רק על אביו.
חז"ל החשיבו את עניין זה של יסוד בתי ספר, עד כדי שאמרו, שכל עיר שאין בה סידור לימודים לילדים, צריכים בני שאר הקהילות להחרים אותה עד אשר יתקינו בה בית ספר. ואם עמדו בעיקשותם ולא הקימו בית ספר, מחריבין את אותה העיר ומפזרים את יושביה בקהילות אחרות, ובלבד שלא יהיה מקום בישראל שלא מלמדים בו את הילדים תורה.
תקנת יהושע בן גמלא קבעה סופית את מערכת החינוך הממלכתית של עם ישראל מבחינת ההלכה והיא מהווה את הבסיס ההלכתי לחובה הציבורית לחינוכו של כל יחיד ויחיד. הרב שלמה גורן התייחס לתקנה זו כבסיס הלכתי לתוכנית האינטגרציה בחינוך היסודי גם בניגוד לדעת ההורים.
פורשה 64
פורשה 64 (בגרמנית: Porsche 64, קרויה גם: VW Typ 60 K 10) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית פורשה אשר יוצרה בשנת 1939.
מרוצי מכוניות.
בשנות החמישים של המאה העשרים דגם ה"פורשה 64" השתתף במרוצי מכוניות.
בתאריכים 24-25 ביוני 1950, דגם ה"פורשה 64" השתתף במרוץ "International Austrian Alpine" באוסטריה. ב-6 באפריל 1952 השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ דרכים "Korneuburg road race" באוסטריה. ב-1 ביוני השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ דרכים "road race in Krems" באוסטריה. ב-8 ביוני 1952 השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ דרכים "road race in Linz" באוסטריה. ב-7 בספטמבר 1952 השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ "Salzburger road race" באוסטריה.
לי אורפז
לי אורפז (נולדה ב-1977) היא אמנית ומרצה לאמנות ישראלית, עוסקת בצילום ווידאו ארט.
ביוגרפיה.
אורפז נולדה בניו יורק, והיא בוגרת המחלקה לצילום בבצלאל (BFA), בעלת תואר שני מבצלאל באמנות ובצילום (MFA).
אורפז עסקה בראשית דרכה בהדרכת ילדים ונוער בצילום, בבית ספר בלוד במסגרת קרן קרב ובמוזיאון הרצליה, ושמשה כאסיסטנטית לצלם מיכה קירשנר. אורפז לימדה צילום בגימנסיה הרצליה, במכון אבני, ובמוסררה. כיום מלמדת במכללת אורנים, ובבצלאל, האקדמיה לאמנות ירושלים. בנוסף לכך, אורפז היא צלמת עצמאית, העוסקת בצילום פורטרטים, צילום למגזינים, צילום מוצרים, רפרודוקציות, עבודות אמנות, עיצוב פנים ואופנה.
עבודותיה.
אורפז היא אמנית צילום ווידאו אשר אינה מגישה את החומר מעובד, מנוסח וערוך לצופים. היא אמנית שמבקשת מהצופים להביט ולסקור את עבודותיה, לעמול ולמצוא את ההקשרים והזיקות ביניהן, ולפענח את התמות שאינן נפתרות באופן חזותי ובהיר, אלא אחרי העמקה, מחשבה תאורטית ורעיונית ועיבוד רגשי
אורפז מנסה ללכוד את המציאות בצילומיה. האור, מופיע בצילומים כאמצעי המעכב את הראייה ואף חוסם אותה. הדימויים שלה, בצילומים ובעבודות הווידאו מקיימים מתח שבין תנועה לנייחות, הם מופיעים ונעלמים, קיימים ועוזבים, וכמו מיצבי הווידאו עצמם משאירים רק את זכרם בחלל. אורפז עוסקת בזיכרון ובהיעלמותו, בזיכרון אישי וקולקטיבי ומייצרת תחתיו ובמקומו דימויים חידתיים
בתערוכת היחיד השנייה שלה בשנת 2011 "כלֹא היה" בגלריה עינגא עסקה אורפז במצבי תודעה. תהליכי החיפוש והעיסוק בזיכרון נועדו לבסס תהליכי הבנה והשלמה עם העבר, עם האירועים והעובדות, עם זאת מתקיימת בעבודותיה רמיזה למצבים של חלום, פנטזיה והזיה, בהם מתערער הביטחון בשיפוט המציאות ומוטל ספק בעובדות ובזיכרון הצילום של אורפז בתערוכה זו מופנם ומצומצם, ומגיש לצופה חומר גלם להרהורים, למחשבות ולהתמודדות עם שאלות במגוון הקשרים - רעיוניים ורגשיים.
בתערוכת היחיד השלישית של אורפז "ההווה מתמשך" שהוצגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית בשנת 2016, מצלמת אורפז במגוון אמצעים נוספים : באמצעות רחפן מגבוה, בעזרת טכנולוגיה צבאית של ראיית לילה ובמצלמה תרמית הקולטת גופים על פי חתימת החום שלהם. השימוש במגוון אמצעים מאפשר למבט שלה לשוטט, להרחיב את השטח המצולם פיזית וגם רעיונית, וכך לפתור את המגבלות האנושית. מכשירים אלה כמו גם עבודותיה נוסכים תחושת של עצמה וביטחון מחד, אך מאידך - מדגישים את תחושת האיום, הקטנות והזמניות של האדם
אורפז מציגה את השתייכות הפרט למבנה חברתי גדול ממנו, עוסקת בחוקי המשחק הקפיטליסטי, בזיוף ובשייכות לסיטואציות מהונדסות. היא מציעה אפשרות אחרת מזו המקובלת של חיים בכאן ועכשיו, בתוך עידן מזויף שכולו מחוות מאולצות, באמצעות התייצבות מחוץ לזמן. הזרוּת מייצגת עבורה אפשרות יחידה של חיוּת, ושל מודעות לזמן האנושי
בעבודותיה, אורפז מקיימת דיאלוג מתמיד גם עם הארכיון המשפחתי שלה המכיל תצלומים מאמצע המאה העשרים ועד סיומה, תמונות אשר צולמו על ידי אביה וסבה, שהיו צלמים. דיאלוג זה מאפשר לה לגעת בעבר ובהווה, בהשתייכות, בזיכרון, במציאות המשתנה ובמקומה שלה בתוך מציאות זו.
אורפז עוסקת בחיים ובמשמעותם. בזיכרון העבר, בהתמודדות הסתמית והיום-יומית בהווה ובוחנת את העתיד. היא משתמשת בדימויים מינוריים, מונוכרומטיים, לעיתים זמניים- הבוקעים, מופיעים ונעלמים לתוך עצמם. אורפז מציגה רמיזות ומקטעי מידע המחייבים את הצופה למחשבה והרהור, על מנת לבחון ולהתחקות אחר התמות הרגשיות, הערכיות והרעיוניות המוצגות וכדי לפענח את כוונותיה.
דנרבציה וראינרבציה
דנרבציה (Denervation) היא הפרעה בעצבוב של סיבי השרירים.
ראינרבציה היא צמיחה מחודשת של העצבים (המעצבבים את סיבי השריר) אשר נפגעו. יכול להביא לשיפור בתפקוד ובתחושה באזור הפגוע.
הדנרבציה, יכולה לנבוע ממחלות של תאי העצב בחוט השדרה (לדוגמה, פוליומיאליטיס או מחלת הנירון המוטורי), ממחלות של העצבים ההיקפיים, ממחלות של שורשי העצבים או מחבלות למערכת העצבים ההיקפית. השריר זקוק לעצבוב תקין, לא רק כדי להיות מופעל, אלא העצבוב חיוני להישרדותו. כאשר השריר מנותק מהעצב, סיבי השריר מתחילים להצטמק והם מתנוונים (אטרופיה). הקולטנים לאצטילכולין שמרוכזים באזור הסינפסה, בחיבור עצב-שריר, מתפזרים לכל אורך סיב השריר. בסיבי השריר מתחילות התפרקויות חשמליות עצמוניות (פיברילציות), שניתן לגלותן בעזרת רשמת שרירים חשמלית (EMG). אם תוך מספר חודשים סיבי השריר יעוצבבו מחדש, הם יגדלו ויחזרו לתפקד.