יוזף מריאן חלמונסקי (בפולנית: Józef Chełmoński; 7 בנובמבר 1849 - 6 באפריל 1914) היה צייר פולני של בית הספר הריאליסטי עם שורשים בהקשר ההיסטורי והחברתי של התקופה הרומנטית המאוחרת בפולין המחולקת. הוא מפורסם בציורים מונומנטליים, המוצגים בגלריה הלאומית לאמנות בקרקוב ובוורשה.
חיים.
חלמונסקי נולד בכפר בוצ'קי ליד לוביץ' שבמרכז פולין הקונגרסאית בשליטת הצבא הרוסי. המורה הראשון שלו לציור היה אביו יוזף אדם (בעל משק קטן ומנהל הכפר בוצ'קי). אמו הייתה איזאבלה לבית סוסקובסקה. לאחר שסיים תיכון בוורשה, למד יוזף בכיתת רישום בוורשה (1867–1871) ולקח שיעורים פרטיים מוויצ'ך גרסון. משנת 1871 עד 1874 חי חלמונסקי במינכן. הוא עבד עם ציירים פולנים שהתאספו סביב יוזף ברנדט ומקסימיליאן ג'ירימסקי. בשנים 1872 ו- 1874 ביקר חלמונסקי בשטחים הפולניים (פולין, כמדינה עצמאית, לא הייתה קיימת בתקופה זו), בהרי הטטרה ובאוקראינה.
ציוריו הראשונים נעשו בהשפעת גרסון. העבודות שבאו בעקבותיה היו נופים וכפרים. בשנת 1875 נסע חלמונסקי לפריז, שם הציג תערוכות חשובות רבות והתפרסם בעולם האמנות. עם הזמנות רבות, הרמה האמנותית של ציוריו פחתה.
בין השנים 1878–1887 ביקר חלמונסקי בפולין, וינה וונציה. בשנת 1887 שב לפולין ובשנת 1889 התיישב בכפר קוקלובקה זרצ'נה. מגע עם מולדתו וטבעה הם אלמנטים המתגלים ביצירות האמנות שלו, מאותה תקופה הם האהובים ביותר.
חלמונסקי ייצג את המגמה באמנות בשם "ציור פטריוטי פולני".
הוא נפטר בקוקלובקה ליד גרודז'יסק מזובייצקי בשנת 1914.
Rodeo (אלבום)
Rodeo הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי טראוויס סקוט. האלבום יצא לאור ב-4 בספטמבר 2015, על ידי חברות התקליטים גראנד האסטל רקורדס ואפיק רקורדס. האלבום מכיל הופעות אורח של קוואבו, פיוצ'ר, 2 צ'יינז, ג'וסי ג'יי, קייסי היל , דה ויקנד, סוואה לי, צ'יף קיף , קניה וסט, ג'סטין ביבר, יאנג ת'אג, טורו ומוי וסקולבוי קיו. את האלבום הפיק סקוט עצמו, לצד מפיקים שונים כגון אלן ריטר , מייק דין, מטרו בומין, פרנק דוקס, סוני דיגיטל ווונדה-גירל .
האלבום נתמך על ידי שני סינגלים: "3500" ו-"Antidote". השני הפך לשיר של סקוט שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד הבילבורד הוט 100 דאז, כשבשיאו הגיע למקום ה-16. האלבום קיבל בעיקר ביקורות חיוביות והגיע היישר אל המקום השלישי במצעד הבילבורד 200. במאי 2017, איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום את תואר הפלטינה.
ג'ון ניקסון (קצין)
סר ג'ון ניקסון (באנגלית: John Nixon; 16 באוגוסט 1857 – 15 בדצמבר 1921) היה קצין בדרגת גנרל ב ומפקד בכיר בצבא הודו הבריטית. לפני מלחמת העולם הראשונה השתתף במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה וכן במלחמת הבורים. במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה פיקד על כח D של חיל המשלוח ההודי ונחשב לאחראי על כישלון המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד שהביאה לכניעת הבריטים במצור על כות. כישלון זה הביא לפרישתו מהצבא הבריטי.
קריירה מוקדמת.
ניקסון נולד ב-1857 בעיירה ברנטפורד שבקרבת לונדון. למד בבית הספר הציבור רוסאל שבלנקשייר ולאחר סיום לימודיו החל הכשרה כקצין המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט .
ב-1875, לאחר סיום לימודיו, הוצב ברגימנט הרגלים ה-75. ב-1878 הועבר לשירת בקורפוס הבנגלי שם הוצב לרגימנט רמחי בנגל ה-18. במסגרת יחידה זו נלחם ניקסון במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה ואף צוין לשבח על פעילותו במערכה זו. ב-1881 השתתף במערכה מול שבטים פשטונים בוזיריסטן שפשטו על חיל מצב בריטי.
ב-1886 קודם ניקסון לדרגת קפטן ועבר לשרת בכח השכנת השלום של צ'יטראל בפקיסטן עד 1895 אז קודם לדרגת מייג'ור. ב-1897 מונה לראש המטה של כח המשימה בטושי שבפקיסטן ובהמשך עבר לשרת כקצין מטה במפקדת צבא הודו הבריטית שם היה אחראי להצטיידות הצבא.
ב-1899 עבר לדרום אפריקה שם לחם, כמפקד בריגדת פרשים, במלחמת הבורים השנייה. ב-1901, במהלך המלחמה, קודם לדרגת לוטננט קולונל ובסיומה צוין לשבח והוענק לו אות מסדר האמבט.
לאחר תום מלחמת הבורים חזר ניקסון להודו ומילא שורה של תפקידים תוך התקדמות בסולם הדרגות עד לדרגת גנרל:
מלחמת העולם הראשונה.
שלבי המערכה הראשונים.
עם פרוץ המלחמה המשיך ניקסון בפיקוד על הארמייה ההודית אולם בפברואר 1915 מונה לעמוד בראש הארמייה ההודית הצפונית שכללה 5 דיוויזיות (ה-1 של "פשוור", ה-2 של "רוולפינדי", ה-3 של "לאהור", ה-7 של "מיראט" וה-8 של "לקנאו").
באפריל 1915 מונה ניקסון לעמוד בראש כח D של חיל המשלוח ההודי שהתבסס בעיקר על הדיוויזיה ה-6 של "פונה". המטרה העיקרית שהציב הפיקוד הבריטי בפני כח זה הייתה להגן על שדות הנפט הבריטים בפרס מפני הצבא העות'מאני ולשמור על נתיבי השייט במפרץ הפרסי פתוחים עבור מיכליות הנפט הבריטיות. אכן, בשלבים הראשונים של המערכה, הושגה מטרה זו לאחר קרב בצרה בה נכבשה העיר בצרה.
המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד.
לאור ההצלחות בשלבי הלחימה הראשונים הורה ניקסון לדיוויזיה ה-6 ולמפקדה צ'ארלס טאונסנד להמשיך להתקדם לאורך נהרות הפרת והחידקל כדי לכבוש את בגדאד וזאת על אף שלא קיבל אישור לכך ממשרד המלחמה בלונדון.
עד נובמבר 1915 הצליחו הבריטים לנצח את הטורקים בסדרה של קרבות לאורך החידקל ולהתקדם בהתמדה עד שכבשו בסוף ספטמבר את העיר כות לאחר קרב א-סין. במקודה זו ביקש טאונסנד לעצור את ההתקדמות כדי לאפשר לחייליו להתאושש ולקבל תגבורת, תחמושת וציוד רפואי. ניקסון שפיתח שאננות וזלזול ביריביו הטורקים הורה לטאונסנד ולדיוויזייה שלו להמשיך בקרב כדי לכבוש את בגדאד עד תחילת 1916. זלזול זה בא גם לידי ביטוי כשרק ניקסון וחבורת הפיקוד שלו התקדמו במעלה החידקל לכוון החזית.
אל מול הבריטים התשושים וחסרי האמצעים התייצבו להגן על בגדאד כוחות טורקים חזקים שתוגברו בדיוויזיות מילואים רעננות. בדרכם לבגדאד נבלמו הבריטים בקטסיפון (כ-15 ק"מ מבגדאד) של התחולל בנובמבר 1915 קרב קטסיפון. קרב זה הסתיים ללא הכרעה כששני הצדדים סובלים מכמות רבה של נפגעים ובעקבותיו נסוגו הבריטים בחזרה לכות
המצור על כות.
הטורקים שגילו את נסיגת הבריטים לכות החלו במרדף אחריהם. טאונסנד פנה לניקסון בבקשה לאשר נסיגת כל כוחותיו דרומה אולם ניקסון סירב והורה לו להחזיק את כות. הניסיונות הטורקים לכבוש את כות נכשלו לאור ההתבצרות הבריטית לכן שמו הטורקים מצור על העיר. ניקסון עצמו וחבורת הפיקוד שלו נסוגו על סירה לכוון בצרה אולם הותקפו בדרך על ידי שבטים ערבים שעברו לצד הטורקי וניקסון נאלץ לשלם שוחד רב כדי להמשיך בדרכו. במהלך החודשים הבאים שלח ניקסון כוחות בניסיון לפרוץ את המצור על כות אך ללא הצלחה.
עקב ההחלטותיו השגויות ולאור חוסר ההצלחה לשבור את המצור לקח ניקסון אחריות לכישלונותיו והפיקוד הבריטי החליט להחליפו בלוטננט גנרל פרסי לייק (שגם הוא נכשל בפריצת המצור והודח). בסופו של דבר, לאחר שכל הניסיונות להגיע לכות כשלו במחיר של נפגעים רבים ולאחר שרבים מהנצורים בעיר מתו ממחלות ורעב, נכנעו הבריטים לטורקים באפריל 1916.
סוף דרכו הצבאית.
הלחץ והכישלון גרמו לניקסון התמוטטות עצבים ובמרץ 1916 ביקש לשחררו משירות פעיל והוא חזר להודו. ב-1917 הטילה ועדה רשמית על ניקסון את האחריות לאסון שקרה בכות והורתה לשחררו לחלוטין מהשירות הצבאי. ניקסון נפטר ב-1921 ונקבר בצרפת.
גיבור ישראל (פסל)
גיבור ישראל הוא פסל ארד במשקל 900 ק"ג המוצב על בסיס מבטון במשקל 7.1 טון, שיצר הפסל איתי זלאיט ב-2020. הפסל נוצר בהשראת תצלום של מפגין בהפגנות המחאה נגד נתניהו, שבו הוא נראה כורע כדי להתגונן מפני סילון מים שמתיזה עליו מכת"זית המשטרה, ובידו הוא מניף את דגל ישראל. מטרת הפסל הייתה, לדברי זלאיט, להוקיר את המפגין "שנלחם למען הדמוקרטיה".
הפסל הוצב לראשונה ב-4 בדצמבר 2020 בכיכר צרפת סמוך לבית ראש הממשלה בירושלים ללא אישור העירייה. לאחר שהוסר על ידי עובדי עיריית ירושלים, הועבר הפסל בין ערים שונות בישראל, ובכללן תל אביב ורמת השרון.
רקע ומקורות השראה.
ביולי 2020 תיעד צלם סוכנות איי-פי, עודד בלילטי, במצלמתו את המחאות נגד נתניהו בירושלים. בזמן פיזורה של ההפגנה על ידי המשטרה באמצעות מכת"זית, צילם בלילטי את אחד המפגינים, נמרוד גרוס, כשהוא מחזיק את דגל ישראל מול זרם המים המגיע מהמכת"זית. התמונה זכתה לפרסום רב ברשתות החברתיות ובאמצעי התקשורת בישראל, והפכה לאחד מסמלי המחאה. הפסל נוצר בהשראת האירוע הזה, כאשר הדמות המוצגת בפסל היא גנרית.
זלאיט סיפר שהוא הושפע גם מהאמן האיטלקי ארטורו די מודיקה שב-1987 הציב בוול סטריט ליד בורסת ניו יורק את הפסל "הפר המסתער" העשוי ארד במשקל 3.2 טון. הפסל מתאר שור כסמל לאופטימיות ולשגשוג פיננסי. השראה נוספת ליצירה שימשו – דגל הדיו, שהוא דגל ישראל מאולתר, עשוי בד לבן ודיו, שהונף ב-10 במרץ 1949 על ידי חיילי חטיבת הנגב, לאחר כיבוש משטרת אוּם רַשְרַש; ואנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית, המבוססת על התצלום ההיסטורי של הנפת הדגל באיוו ג'ימה במלחמת העולם השנייה. ההחלטה ליצור את הפסל התגבשה אצל זלאיט בבוקר שלאחר הצבת יצירתו "הסעודה האחרונה" בכיכר רבין, ב-28 ביולי 2020, שנוצרה אף היא במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו.
זלאיט טען כי הפסל מומן מכיסו באמצעות הלוואות, ללא כל תמיכה של גוף פוליטי כלשהו. לאחר הצבת הפסל לראשונה בכיכר צרפת בירושלים, יזם זלאיט פרויקט מימון המונים בסך של 450,000 ש"ח, לצורך החזר הלוואותיו.
על משמעות הפסל אמר זלאיט כי הצבת הפסל בכיכר צרפת, היא .
תיאור הפסל.