בתקופות מוקדמות, כאשר השימוש בפרספקטיבה בציור עדיין לא הובן דיו, הקו שימש כתוחם לדמויות ועצמים, והיה מאפיין הכרחי בציור. קו זה נקרא קו מתאר (קונטור). הדבר מובחן למשל בציורים ממצרים העתיקה. גם בציור ריאליסטי טרם-מודרני, למשל בציור של ימי הביניים לא ניתן היה לוותר על הקו כתוחם. האמנות המודרנית אתגרה מוסכמה זו, כך למשל הראו ציירי הזרם האימפרסיוניסטי כי ניתן לצייר במשיכות מכחול בלבד, או אף לבסס את הציור כולו על נקודות צבע. קו מתאר מאפיין גם ציורי קומיקס ואנימציה בהם קו המתאר יוצר השטחה של הדמות והפשטתה.
בן-ציון אורגד
בן-ציון אורגד (21 באוגוסט 1926 – 28 באפריל 2006) היה מלחין ישראלי וחתן פרס ישראל לשנת 1997.
ביוגרפיה.
בן ציון אורגד נולד בשם בן ציון בושל בגלזנקירכן, גרמניה ועלה לארץ ישראל בגיל שש. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. כינור הוא למד אצל רודולף ברגמן ופסח כינרי וקומפוזיציה אצל פאול בן-חיים. לאחר ששירת בהגנה ובפלמ"ח למד באקדמיה הישראלית למוזיקה בירושלים, ולמד קומפוזיציה מפי יוסף טל.
ב-1947 גויס ושירת במהלך מלחמת העצמאות כסמל קרבי בחטיבת גבעתי. את לימודי הקומפוזיציה המשיך בארצות הברית, אצל אהרן קופלנד בטנגלווד .
אורגד היה ישראלי בכל הווייתו, סייר וממפה שטחים במלחמת העצמאות, שהכיר את שבילי הארץ ברגליו ונתן ביטוי לאהבתו אליה במוזיקה שכתב. את יחסו העמוק אל נופי הארץ כינה "דת הנופים". רביעיית מיתרים, מיצירותיו האחרונות, חוברה לדבריו בהשראת הכנרת, שלחופיה הרבה לשבת.
בשנת 1948 חיבר יצירה לבריטון ותזמורת, למילים של חיים גורי, בשביל חטיבת גבעתי, שבה שירת במלחמת העצמאות. בשנת 1953 חיבר מוזיקה להצגה "אכזר מכל המלך" של המחזאי נסים אלוני.
המוזיקה של אורגד לא השתייכה לשום אסכולה, כפי שכתב יהודה כהן בספרו "נעימי זמירות ישראל". היה לו קשר ברור לצליל הפעמונים, ואלה נשמעו לעיתים קרובות במוזיקה שלו, גם כאשר לא היו פעמונים בין הכלים בפרטיטורה.
אורגד כתב מוזיקה בהקשרים תנ"כיים, כמו הצבי ישראל, סיפור המרגלים, חזון ישעיהו. בנוסף, הרבה להלחין מוזיקה לשירי משוררים, ביניהם אראלה אור ונתן זך ולפיוטים של שלמה אבן גבירול ויהודה הלוי. מאז 1980 כתב גם שירה ופרסם כמה קובצי שירים. בין השאר כתב מוזיקה ל"שירים מעמק החושן", שאת מילותיהם חיבר בעצמו. אורגד אהב את השפה העברית, חקר את מצלוליה ואת הפוטנציאל המוזיקלי שלה, נושא שעליו גם כתב ספר.
בשנת 1960 קיבל אורגד את פרס אנגל.
שבועיים לפני מותו כתב דברים על "שפת הנופים" בהקשר לישראל ולגרמניה, על המלרעיות העברית לעומת המלעיליות הגרמנית ועל צלצולי פעמוני הכנסייה שקידמו אותו ברגע הולדתו. בשנת 1998 קיבל אזרחות כבוד של עיר הולדתו, ובהזדמנות זו בוצעה שם יצירה שכתב. את לבטיו באשר לביצוע מוזיקה משלו בעיר גרמנית ביטא בדברים שכתב ביומנו האישי.
בן ציון אורגד חיבר כ-90 יצירות להרכבים שונים, ווקאליים, תזמורתיים וקאמריים. בשנים 1975–1988 היה ממונה על החינוך המוזיקלי מטעם משרד החינוך.
ב-28 באפריל 2006 נפטר בתל אביב בגיל 79, ונקבר לבקשתו בבית העלמין בכפר תבור.
אשתו לשעבר הייתה העיתונאית צלילה אורגד, אחותה של נתיבה בן-יהודה ובתו של ברוך בן-יהודה, שהיה מנהל הגימנסיה הרצליה ומנכ"ל משרד החינוך. מנישואיו לצלילה נולדו שני בניו. בשנותיו האחרונות בת זוגו הייתה הסופרת רבקה רז.
ב-2014, במסגרת מיזם הנצחת אמנים ויוצרים של עיריית תל אביב-יפו, נקבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו של בן ציון אורגד ברחוב בלוך 14 בתל אביב.
חיג'ז
קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה
קרל השישה עשר גוסטב (שם מלא: Carl Gustaf Folke Hubertus, בשוודית: Carl XVI Gustaf; נולד ב-30 באפריל 1946) הוא מלך שוודיה הנוכחי. ב-15 בספטמבר 1973 הוא ירש את סבו, גוסטב השישי אדולף. הוא בנם היחיד של הנסיך גוסטב אדולף ושל הנסיכה סיביליה מסקסה-קובורג-גותה.
יורשת העצר של המלך, על פי חוק העדפת הילד הבכור שחוקק ב-1 בינואר 1980, היא ויקטוריה, נסיכת שוודיה, ילדתם הבכורה של המלך ושל אשתו, סילביה, מלכת שוודיה.
ראשית חייו.
קרל גוסטב נולד ב-30 באפריל 1946 בארמון האגה, סולנה, מחוז סטוקהולם, לנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן, בנו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ולזיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה - נכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין. הוא הוטבל בקפלה המלכותית ב-7 ביוני 1946 על ידי הארכיבישוף של אופסלה. סנדקיו היו נסיך ונסיכת הכתר של דנמרק (לימים, פרדריק התשיעי, מלך דנמרק ואשתו אינגריד, נסיכת שוודיה - דודו ודודתו מצד אביו), נסיך הכתר של נורווגיה (לימים, אולף החמישי, מלך נורווגיה), יוליאנה, נסיכת הולנד (לימים, יוליאנה, מלכת הולנד), גוסטב החמישי, מלך שוודיה (סבא-רבא שלו מצד אביו), פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (דודו מצד אמו), נסיך ונסיכת הכתר של שוודיה (לימים, גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה ואשתו, לואיז, סבו מצד אביו וסבתו החורגת), הרוזן פולקה ברנדוט והרוזנת מריה ברנדוט.
עם הטבלתו הוענק לנסיך קרל גוסטב התואר דוכס יאמטלאנד.
ב-26 בינואר 1947, נהרג אביו של הנסיך בתאונת מטוס בנמל התעופה קופנהגן.
נעוריו וחינוכו.
הנסיך קרל גוסטב היה הצעיר מבין חמשת ילדיהם ובנם היחיד של הנסיך גוסטב אדולף ושל הנסיכה זיבילה. מותו של אביו הותיר את הנסיך בן תשעת החודשים לשני בסדר הירושה לכתר השוודי לאחר סבו, נסיך הכתר, גוסטב אדולף. ב-1950, בגיל ארבע, כאשר מת סבא-רבא שלו, גוסטב החמישי, הוא הפך ליורש העצר.
רק בהיותו בן שבע, סופר לנסיך קרל גוסטב על מות אביו. בנאום שנשא בשנת 2005 הוא ביטא את תחושותיו על כך שגדל מבלי להכיר את אביו.
בשנת 1955 הצטרף לתנועת הצופים של שוודיה וקיבל את הכינוי "מוגלי" כחלק ממסורת שבט הצופים אליו היה שייך. בגיל 10, בתור נסיך, אחד מתפקידיו הרשמיים הראשונים היה להשתתף במחנה צופים בשוודיה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון, השלים שנתיים וחצי של לימודים בצבא השוודי, בצי השוודי ובחיל האוויר השוודי. ב-1968 קיבל דרגת קצין בכל אחת משלוש הזרועות ובסופו של דבר הוענקה לו דרגת קפטן בצבא ובחיל האוויר ודרגת לוטננט בצי, לפני שעלה לכס המלוכה. הוא השלים לימודים אקדמאים בהיסטוריה, סוציולוגיה, מדע המדינה, דיני מיסים וכלכלה באוניברסיטת אופסלה ובאוניברסיטת סטוקהולם.
לצורך הכנתו לשמש בתפקיד ראש המדינה, השלים הנסיך תוכנית רחבה של לימודים על מערכת המשפט, על ארגונים ומוסדות חברתיים, ועל איגודים מקצועיים ואיגודי מעסיקים. בנוסף, למד לימוד מעמיק על היחסים שבין הפרלמנט השוודי, ממשלת שוודיה ומשרד החוץ. כנסיך הכתר עבד במסגרת משלחת שוודיה לאו"ם ובסוכנות השוודית לשיתוף פעולה ופיתוח בינלאומי (SIDA). הוא עבד בבנק בלונדון, בשגרירות שוודיה בלונדון, בלשכת המסחר השוודית בצרפת, ובמפעל של החברה התעשייתית "אלפא לאבל" בצרפת.
עלייתו למלוכה.
ב-15 בספטמבר 1973, עם מות סבו, גוסטב השישי אדולף, עלה קרל גוסטב לכס המלוכה. הוא הוכרז כמלך באולם המדינה בארמון המלכותי בסטוקהולם ב-19 בספטמבר. גוסטב השישי אדולף היה האחרון שעשה שימוש בתואר "בחסד האל, מלך השוודים, הגותים והוונדים" (בשוודית: "med Guds Nåde Sveriges, Götes och Wendes Konung"). תואר זה היה בשימוש על ידי מלכי שוודיה מאז 1544. תחת זאת בחר קרל השישה עשר גוסטב להשתמש בתואר הפשוט "מלך שוודיה" (בשוודית: Sveriges Konung) ובכך סיים מסורת של מאות שנים. חידוש מעין זה ואחרים משתקפים במוטו האישי שלו: "למען שוודיה – עם הזמן" (För Sverige – i tiden).
במאה ה-16 יצר הארכיבישוף הקתולי האחרון של סטוקהולם, יוהאנס מגנוס, אילן יוחסין מיתולוגי שמטרתו הייתה לבסס את שורשיו העתיקים של הכתר השוודי. בהתבסס על אילן יוחסין זה, אימץ המלך קרל התשיעי (שמלך בשנים 1604–1611) מספר סידורי שלא מבוסס על מקורות היסטוריים מדויקים. כל המלכים ששמם היה קרל ומלכו אחריו, מוספרו בסדר עולה ממנו והלאה וכל אלה שמלכו לפניו (אף על פי שהיו רק שניים כאלה), מוספרו בסדר יורד. לפיכך, קרל השישה עשר גוסטב הוא למעשה המלך העשירי בתולדות שוודיה ששמו קרל.
תפקידיו הרשמיים.
תפקידיו של המלך, על פי חוקת שוודיה משנת 1974, הוא בעל אופי ייצוגי וטקסי בלבד. החוקה נטלה מהמלך את רוב הסמכויות הפוליטיות הרשמיות שלו, ובמקביל הותירה אותו כראש המדינה. היא הסדירה נוהגים שיושמו מאז הנהגתה של הממשלה הפרלמנטרית ב-1917. קודם לכן היה המלך זה שמינה את ראש ממשלת שוודיה, אף על פי ראש הממשלה היה תמיד מנהיג מפלגת הרוב או מי שעמד בראש קואליציה של מפלגות בפרלמנט. מאז שינוי החוקה עבר תפקיד זה לידיו של יושב ראש הפרלמנט. בנוסף, אין עוד צורך בחתימתו של המלך על חוקים שהועברו בפרלמנט כדי שיקבלו תוקף חוקי.
המלך מייצג את המדינה בחו"ל ומקבל את פניהם של מנהיגים זרים המגיעים לביקורים ממלכתיים בשוודיה. הוא פותח את המושב השנתי של הפרלמנט, יושב בראש ועדה מיוחדת שפועלת בעת חילופי ממשלות, מקבל מידע מראש הממשלה ומשריו, יושב בראש הישיבות של מועצת יחסי החוץ ומקבל כתבי האמנה של שגרירים זרים המכהנים בשוודיה וחותם על אלה של שגרירי שוודיה ברחבי העולם. המלך נמנע באופן וולונטרי מלהצביע בבחירות.