הופמן סבור, כי הדעה הרווחת, על פיה, פעילות מוחית גורמת לחוויה מודעת, אינה סבירה מבחינת ההסבר המדעי. הופמן מציע פתרון ל"בעיה הקשה של התודעה" (כפי שהוצגה על ידי דייוויד צ'אלמרס) על ידי אימוץ התפיסה המנוגדת, לפיה, התודעה היא זו שגורמת לפעילות מוחית, ופעילות זו היא שיוצרת את כל האובייקטים והתכונות של העולם הפיזי. כדי להבין זאת, הופמן פיתח תאוריה אותה כינה: "תאוריית הממשק של התפיסה".
תאוריית הממשק של התפיסה.
במאמרו מ-2018, "The Interface Theory of Perception", ישנו פרק בו הוא מסביר את התאוריה שלו בפשטות על מנת להקל על הבנת הקורא הלא מקצועי, ולהלן ההסבר:
במקום זאת מטרת הממשק והסמלים שלו היא להסתיר את האופי והמורכבות האמתיים של המחשב, ולספק כלים פשוטים, המאפשרים למשתמש לערוך קבצים ותמונות ללא הנטל להתמודד ישירות עם טרנזיסטורים, מתחים, שדות מגנטיים ומגה-בייט של תוכנה. כך למשל, מי שמנסה ליצור דוא"ל על ידי מניפולציה ישירה של מתחים במחשב, סביר כי יתייאש בטרם יסיים. לנוחיותנו, הממשק מאפשר לנו לכתוב ולשלוח דוא"ל בקלות, מבלי שנדע דבר על התפקוד של המחשב.
לפי תאוריית ITP, המרחב-זמן, כפי שאנו תופסים אותו, הוא שולחן העבודה הספציפי שלנו, והאובייקטים הפיזיים, כפי שאנו תופסים אותם, הם סמלים ספציפיים של האובייקטים בשולחן העבודה של חיינו. התפיסה שלנו לגבי אובייקטים במרחב-זמן וגופים פיזיים איננה תפיסה של המציאות האובייקטיבית. אלא, הם ממשק ספציפי שמסתיר את המציאות האובייקטיבית ומנחה אותנו להתנהגויות הסתגלותיות. התפיסה שלנו לא צריכה לראות את האמת, אלא לשרת אותנו לצורך העמדת צאצאים.
מסקנתו של הופמן היא, אם התיאוריה נכונה, אזי מושג המרחב-זמן נידון לכליה. לא רק שהתפיסות שלנו מבחינת המרחב והזמן אינן תפיסות של המציאות האובייקטיבית, אלא שחשוב מכך, עצם הממדים של המרחב והזמן הם כמעט ללא ספק הממדים הלא נכונים לתיאורה של המציאות האובייקטיבית. על כן, לתאוריה זו יש השלכות מרחיקות לכת לא רק על תיאוריות התפיסה, אלא גם לליבה של הפיזיקה התאורטית. תאוריית ה- ITP צופה כי פיזיקאים יגלו שהמושג של ממד המרחב-זמן עבר זמנו, וכי שפת מרחב-זמן היא השפה הלא נכונה, וכך לא ניתן לנסח את התיאוריות העמוקות ביותר של הפיזיקה. ואכן, יש כבר פיזיקאים שטוענים, כי המושג של מרחב-זמן עבר זמנו ויש להחליפו, אם כי הם עדיין לא יודעים מה צריך להחליף אותו. על בסיס עמדה זו, דונלד הופמן טוען שאמנם עלינו לקחת את התפיסות שלנו ברצינות, אך אל לנו לקחת אותן מילולית, ולהעז להטיל ספק בכל מה שחשבנו שאנחנו יודעים על העולם שאנו רואים.
Mind of Mine
Mind of Mine הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הבריטי זאין מאליק. האלבום יצא לאור ב-25 במרץ 2016, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
רקע והפקה.
בעקבות חמש השנים האחרונות של זאין עם הלהקה ואן דיירקשן, החליט זאין שהוא עוזב את הלהקה לאחר שנטש את סיבוב ההופעות "On the Road Again Tour", כעבור כחודש מאז תחילת הסבב, סיבת העזיבה הייתה בשל לחץ. זמן קצר לאחר מכן החל זאין לעבוד על אלבום סולו. לאחר פגישות עם מפיקים שונים, בסופו של דבר זאין פגש את המפיק מלאי, שיהפוך לשיתוף הפעולה הראשי של אלבום הבכורה שלו. ב-29 ביולי 2015, שיתף זאין תמונה במדיה החברתית בתמונה חשף כי חתם חוזה בחברת תקליטי RCA. זאין התראיין בכמה מגזיני מוזיקה, במהלכם דיבר על אלבום האולפן הבכורה שלו וחשף חלק מרשימת הרצועות. הוא הצהיר כי "חוויות החיים היו ההשפעות על האלבום ופשוט דברים שעברתי, במיוחד בחמש השנים האחרונות". יתר על כן, הוא הסביר את הסיבות לעזיבת "ואן דיירקשן": "מעולם לא היה לי מקום להתנסות ביצירה בלהקה." זאין ציין כי במקור רצה להיות זמר המבצע שירים בסגנון R&amp;B וסולו, כמו בסגנון שירו של מריו וציין כי השיר "Let Me Love You" משנת 2010 דומה ליצירות שרצה לבצע לפני שהפך לחלק מההרכב "ואן דיירקשן", אך עם הלהקה פנה לכיוון מוזיקלי של הפופ רוק.
אטא סרדארוב
אטא אובזנפסוביץ' סרדארוב (בטורקמנית: Ata Öweznepesowiç Serdarow; נולד בשנת 1964, יסמן-סאליק) הוא מדינאי, רופא ודיפלומט טורקמני. כיהן כשגריר במדינות שונות, לרבות ישראל. שימש בעבר כשר הבריאות והתעשייה הרפואית של טורקמניסטן (2007–2010).
ביוגרפיה.
יליד הכפר יסמן-סאליק, שבמחוז רוחאבאט. בשנת 1987 סיים את לימודיו במכון הרפואי הממלכתי של טורקמניסטן, בעל הכשרת רופא כירורג.
קריירה.
רופא.
הוא החל את דרכו בשנת 1987 כמתמחה במחלקה הכירורגית בבית החולים לרפואה דחופה שבאשגבאט. בשנים 1987–1991 עבד כמנתח בבית חולים בעיר אבדאן. בשנים 1991–1994 היה סטודנט לתואר שני במחלקה לכירורגיה כללית באוניברסיטה הרפואית של טורקמניסטן. בשנים 1994–2005 היה עוזר לקורס האורולוגיה במחלקה לכירורגיה אופציונלית של המכון הרפואי הלאומי. בשנים 2002–2005 עבד כדיקן הפקולטה לרפואת ילדים באוניברסיטה הרפואית של טורקמניסטן.
מחודש טורקמנבאשי (ינואר) ועד חודש נוברוז (מרץ) 2005 שימש כמנהל מפעל התרופות "טנקר". מאז חודש גורבנסולטאן (אפריל) 2005 הוא היה מנהל אגודת "טורקמנדרמנסנאגאט". מ־27 בפברואר 2007 ועד 9 באפריל 2010, שימש כשר לתעשיית התרופות והבריאות של טורקמניסטן.
שגריר.
מאז יולי 2010 נשלח לשמש כדיפלומט ושגריר של טורקמניסטן במדינות שונות, תחילה בארמניה. בדצמבר 2012 הוא פוטר. ב־12 בדצמבר 2012 מונה לשגריר טורקמניסטן בטורקיה וב־16 בספטמבר 2013 מונה במקביל לשגריר המדינה למדינת ישראל. ב־26 בפברואר 2016 מונה לכהן כשגריר בממלכת בלגיה.
החל משנת 2018 שימש כשגריר טורקמניסטן בדוכסות הגדולה של לוקסמבורג ושגריר בהולנד והיה נציג טורקמניסטן במשרד האיחוד האירופי לאיסור על נשק כימי.
ראש מפלגת השלטון.
ב־2 באפריל 2018 חזר לטורקמניסטן ונבחר לכהן כיו"ר מפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן וב־5 באפריל 2018, פטר אותו הנשיא גורבנגולי ברדימוחמדוב מכל חובותיו הדיפלומטיים.
המפלגה האגררית של טורקמניסטן
המפלגה האגררית של טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyň agrar partiyasy) היא מפלגה רשמית בטורקמניסטן, שנוסדה ב-28 בספטמבר 2014. היא אחת משלוש המפלגות הרשמיות הרשומות כחוק הקיימות בטורקמניסטן ומיוצגת במג'לס של טורקמניסטן - הפרלמנט במדינה.
בבחירות לנשיאות 2017, המפלגה האגררית של טורקמניסטן מינתה את המועמד, דורדיגליץ' אוראזוב. בעקבות תוצאות הבחירות, אוראזוב סיים במקום התשיעי האחרון מבין המועמדים וצבר 1,898 קולות (0.06%) מהמצביעים.
מלחמת הרומנטיקנים
מלחמת הרומנטיקנים (באנגלית: War of the Romantics) הוא מונח שמשמש היסטוריונים למוזיקה, כדי לתאר את הפילוג בקרב מוזיקאים בולטים במחצית השנייה של המאה ה-19. המבנה המוזיקלי, ההרמוניה הכרומטית () והמוזיקה התוכניתית לעומת המוזיקה האבסולוטית, היו תחומי המחלוקת העיקריים. הצדדים היריבים התגבשו בשנות ה-50 של המאה ה-19. החברים הבולטים בחוג השמרני היו יוהנס ברהמס, יוזף יואכים, קלרה שומאן ותלמידי קונסרבטוריון לייפציג שהוקם על ידי פליקס מנדלסון. את מתנגדיהם הפרוגרסיביים הרדיקליים בעיקר מויימאר, ייצגו פרנץ ליסט, חברי האסכולה הגרמנית החדשה וריכרד וגנר. המחלוקת התרחשה בגרמניה ובמרכז אירופי. מוזיקאים מצרפת, איטליה ורוסיה היו מעורבים באופן שולי בלבד. מלחינים משני הצדדים הושפעו והעריצו את בטהובן, השמרנים רואים בו מלחין יוצא מן הכלל והפרוגרסיביים כהתחלה חדשה במוזיקה.
השמרנים.
קלרה שומאן, יוזף יואכים ויוהנס ברהמס, היו חברי מפתח מוקדמים בקבוצת מוזיקאים שמרנית. גרעין תומכים זה, שמר על מורשתו האמנותית של רוברט שומאן, בעלה של קלרה, שנפטר בשנת 1856.
בתקופתו של רוברט שומאן כמבקר מתקדם ועורך כתב העת המוזיקלי המשפיע: Neue Zeitschrift für Musik, אותו הקים בשנת 1834, הוא מעולם לא היה מעריץ אמיתי של ליסט. עם זאת, מכיוון ששומאן קיים יחסי ידידות נלהבים ופוריים במיוחד עם החלל המתגבש של רומנטיקנים קיצוניים – ליסט בפרט – כמו גם עם שמרנים מוזיקליים כמו מנדלסון ונילס גאדה, הוא נותר בקשר ידידותי עם ליסט. הוא שיבח את נגינת הפסנתר של ליסט ב Neue Zeitschrift וסקר לטובה את הופעותיו בלייפציג בשנת 1840. עם זאת, בעוד "ליסטומניה" (הכוונה היא שהגיעה הערצה גדולה כלפי ליסט) שטפה את אירופה, אחרי 1842 גם הוא וגם קלרה האמינו שליסט התחיל להזות בעצמו.
לאחר ששומאן פרש מה-Neue Zeitschrift ונתן אותו תחת חסותו של פרנץ ברנדל בשנת 1845, הפך ברנדל לתומך נלהב של ליסט והאסכולה שלו. ברנדל גם ניגן בגלוי את יצירותיו של מנדלסון ומלחינים שמרנים אחרים, אף על פי שברנדל היה בצד השני.