בתחום פיזיקת החלקיקים, העיקרון ידוע כ״חוק הינצ'קליף״, על שם הפיזיקאי הבריטי איאן הינצ'קליף, שקבע כי כאשר הכותרת של מאמר מחקר אקדמי מנוסחת בצורת שאלת ״כן או לא״, התשובה לשאלה זו תהיה: ״"לא"״. הקביעה הזו הובילה באופן הומוריסטי למקרה של פרדוקס השקרן, במאמר שפורסם בשם בדוי ב-1988 ונשא את הכותרת ״"האם חוק הינצ'קליף נכון?"״.
רוג אחת
רוג אחד
2017 ברוסיה
2017 ברוסיה היא השנה ה-26 להקמת הפדרציה הרוסית לאחר פירוק ברית המועצות והשנה ה-100 לפרוץ מהפכת פברואר ומהפכת אוקטובר שהביאו לנפילת שלטון הצאר והקמת שלטון קומוניסטי.
שפחה חרופה
לקח את החוק לידיים
עשה דין לעצמו
עשיית דין עצמית
שלום בסקין
שלום (סול) בסקין (15 באוגוסט 1923 - 17 בינואר 2017 ) היה צייר ופסל ישראלי. הוא שירת כקצין לוחם בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ושירת כקצין לוחם (רב-סרן) בצבא הגנה לישראל בימי קום מדינת ישראל.
חייו.
בסקין נולד בשנת 1923 בפוצ'יוב, עיירה קטנה באוקראינה, ובהגיעו לגיל שנתיים היגרה משפחתו לשיקגו, ארצות הברית. הוא גדל במשפחה יהודית, הוריו היו חב"דניקים, וסבו היו הרב משה מרדכי, שהיה ידוע בקרב הקהילה היהודית בפוצ'יוב. את רעייתו, רחל הריסון (אחותה של מיכל מודעי ), דור שביעי בארץ ישראל, פגש בעת ששירתו בצה"ל. לסול ולרחל שני בנים ובת.
בסקין שירת כמעט שלוש שנים בצבא ארצות הברית כרובאי באוגדת חיל הרגלים ה-34 בתוניסיה ובמערכה על איטליה. במהלך 18 חודשים של לחימה, השתתף בכמה קרבות קשים - הקרב על מונטה קסינו, באנציו ובקרב על ההרים עד לעמק הפו. מונה לקצין בשדה הקרב ושירת כקצין באותה יחידה במהלך כל המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה שב לאירופה ונהיה מעורב מאוד ב"עליה ב". כמו כן, נסע ברחבי העולם כימאי בצי הסוחר. בהיותו בסין, שמע על החלטת האומות המאוחדות על הקמת מדינת ישראל, ולארץ ישראל הגיע באפריל 1948.
התגייס ל"הגנה", לשורות הגדוד השלישי של חטיבת אלכסנדרוני, ראשית כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה, וסיים את שירותו הצבאי בחטיבה כמפקד קבוצת הסיור.
במהלך חייו, הן כחייל צבא ארצות הברית, הן כימאי והן כחייל בצבא ההגנה לישראל, תיעד בסקין את חייו בתמונות ובסרטוטים.
לאחר המלחמות , כאשר פרש מהצבא, פיסל אנדרטות לזכר חללי מערכות ישראל והיה פעיל ביחידת ההסברה של צה"ל. חלק מציוריו תרם למוזיאונים בישראל.
סנונית ראשונה
כארם משעור
מיכל פלגי
מיכל פלגי (נודה ב-29 ביוני 1944) היא סוציולוגית ארגונית, ממייסדות שדולת הנשים בישראל, ראש "המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי" באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
מיכל פלגי נולדה בבנימינה לשולמית גולדשטיין, פרח הטיִס הארצישראלית הראשונה והגננת הראשונה של המושבה, ולד"ר רודולף גולדשטיין, מדריך ראשי לגידול עופות במשרד החקלאות. בעקבות עבודתו של אביה בקפריסין עברה ללמוד תיכון בבית הספר האנגלי לבנות בניקוסיה. עם סיום לימודיה חזרה לישראל ושירתה כחיילת במשרדו של דובר צה"ל. ב-1968 הצטרפה לקיבוץ ניר דוד שבו חבר בעלה ד"ר יאיר פלגי, פסיכולוג קליני. ב-2011 עזבו פלגי ובעלה את הקיבוץ ועברו לעפולה. לזוג שלושה בנים.
פלגי למדה בשנים 1965–1968 סטטיסטיקה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1975–1977 למדה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה והגישה בה תזה בנושא: "הבדלים בין המינים בזיקה לקיבוץ ובמנבאיה". עבודת הדוקטורט שלה הוגשה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה שבאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1984 בנושא: "היבטים תאורטיים ואמפיריים של שיתוף עובדים בקבלת החלטות במפעלים תעשייתיים - השוואה בין מפעלים קיבוציים לבין מפעלים לא קיבוציים", ונכתבה בהנחיית פרופ' רבקה בר-יוסף. את הפוסט-דוקטורט עשתה פלגי באוניברסיטת הרווארד בשנים 1985- 1986.
פלגי מיכל החלה דרכה כמרצה במכללה האקדמית עמק יזרעאל. ב-1998 פתחה שם את החטיבה ללימודי מגדר ועמדה בראשה עד 2002. בין 2003 ל-2007 כיהנה כראש החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במכללה. בשנת 2008 יסדה ופתחה פלגי את התוכנית לתואר שני בפיתוח וייעוץ ארגוני במכללה האקדמית עמק יזרעאל ועמדה בראשה עד 2012. פלגי שימשה כמרצה בסמינר אורנים, במדרשת רופין וכמרצה אורחת באוניברסיטת טאפטס במסצ'וסטס שבארצות הברית. משנת 2011 היא ראש "המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי" באוניברסיטת חיפה.
פלגי מכהנת בתפקידים אקדמיים ברחבי העולם כמומחית בינלאומית בתחומי התמחותה. היא שימשה כיועצת למכון למחקר כלכלי-חברתי באוניברסיטת קמניץ שבגרמניה בשנים 1991–2006. בין 2002 לבין 2007 כיהנה כנשיאה של ועדת המחקר בנושא שיתוף עובדים, דמוקרטיה ארגונית וניהול עצמי ב"אגודה הסוציולוגית הבין-לאומית". בשנים 2007–2010 כיהנה כנשיאת ה"אגודה הבין-לאומית לחקר החיים השיתופיים" (ICSA). בשנים 2008–2014 כיהנה כראש ועדת ההסמכה לסוציולוגים מעשיים של "האגודה הסוציולוגית הישראלית".
פעילות ציבורית וחברתית.
פרופ' פלגי הייתה ממייסדות שדולת הנשים בישראל וכיהנה בהנהלתה בשנים 1984–1996, וכן ממייסדות פורום כלל ארצי ללימודי נשים, המקדם שוויון נשים בקמפוס ובקהילה. היא הקימה את פורום הנשים בית שאן והאזור במסגרת "שותפות 2000" ועמדה בראשו בשנים 1997–2001. בשנים 2004–2011 שימשה כיועצת לפרויקט "דמוקרטיה ארגונית" עבור NODE (New orientations for Democracy in Europe) של משרד החינוך המדע והתרבות האוסטרי.
פלגי כיהנה כנשיאה של "האגודה הבין לאומית לפיתוח אזורי" שעסקה בתחום העבודה והתעסוקה (International Work and Labor Network on Regional and Local Development) בשנים 2008–2010.
בשנים 2008 -2011 הייתה חברה בוועדה "ההתיישבות הכפרית בשנת 2025 לבחינת דמותם של ההתיישבות והמרחב הכפרי בישראל" שמונתה על ידי נשיא המדינה שמעון פרס.
יחסי בולגריה–ישראל
בין מדינת ישראל והרפובליקה הבולגרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים. שגרירות ישראל בבולגריה נמצאת בסופיה ושגרירות בולגריה בישראל נמצאת בתל אביב-יפו.
שגריר ישראל בבולגריה הוא יורם אלרון. שגרירת בולגריה בישראל היא רומיאנה באצ'ווארובה.
היסטוריה.
טרום הקמת מדינת ישראל.
בסוף ספטמבר 1944 פורסמה בעיתונות וברדיו הבולגרים הצהרה מטעם דימו קזאסוב שר האינפורמציה בממשלת חזית המולדת ובה הובעה אהדתו של השלטון הבולגרי להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. ב-1 בדצמבר 1944 ביקר בבולגריה דוד בן-גוריון, נפגש עם ראשי המשטר ודן עימם בחידוש הפעילות הציונית במדינה, השבת הרכוש לבני הקהילה וחידוש ההיתר לעלייה לישראל. לקראת תום מלחמת העולם השנייה ובהתקרב מועד כינוס לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), פנה ראש הממשלה הבולגרי קימון גאורגייב ליושב ראש ארגון בני ברית בבולגריה זכריה אלקלעי בבקשה שהארגון יפעיל את השפעתו בארצות הברית, כדי שבולגריה לא תקופח במסגרת חוזה השלום העתידי. הארגון נעתר לבקשתו והנרי מונסקי שכיהן כיושב ראש הארגון בארצות הברית וגם כאחד מנציגיה לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), השיב בכתב לגאורגייב שהארגון יפעל לסייע לבולגריה. התשובה גרמה לקורת רוח רבה בממשל הבולגרי והובילה ליחס אוהד כלפי התנועות השונות.
באוגוסט 1947 נפתח בפלובדיב היריד הבינלאומי ובו ביתן ארצישראלי. נשיא בולגריה וסיל קולארוב נפגש עם נציג הסוכנות היהודית בבולגריה ד"ר אוטו מאנדל וכפועל יוצא מפגישה זו נחתם הסכם מסחרי בין בולגריה לסוכנות היהודית. בחתימתה, העניקה הממשלה הבולגרית לסוכנות היהודית מעמד רשמי בהסכם מסחרי בינלאומי. בהמשך, היווה הסכם זה בסיס להסכמים המסחריים הראשונים בין בולגריה למדינת ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
ב-29 בנובמבר 1948 הכירה ממשלת בולגריה בראשותו של גאורגי דימיטרוב במדינת ישראל, וב-4 בדצמבר כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות. ב-1952 נפתחה צירות בולגרית בתל אביב ובראשה עמד מיופה כח. כגרורה נאמנה של ברית המועצות פיתחה בולגריה את יחסיה עם ארצות ערב וצמצמה עד למינימום את קשריה עם ישראל. ביוני 1955 הפילו מטוסי קרב בולגרים מטוס נוסעים של אל על שהיה בדרכו מפריז לישראל וסטה מנתיבו אל תוך שטח בולגריה. כל הנוסעים ואנשי הצוות נספו בהתקפה. האירוע החריף את המתיחות ביחסי שתי המדינות. ב-10 ביוני 1967, לאחר מלחמת ששת הימים ובעת כהונתו של טודור ז'יבקוב כראש הממשלה, ניתקה בולגריה את יחסיה עם מדינת ישראל כשאר חברות ברית ורשה.
ביוני 1974 נעצר היינריך שפטר - יהודי בולגרי עובד או"ם, על ידי שירות הביטחון הבולגרי ונידון למוות בעוון ריגול. חודשיים לאחר מכן, באוגוסט 1974 הוא הוחלף (יחד עם סילווה זלמנסון, אחת מחוטפי המטוס בלנינגרד שהייתה כלואה בברית המועצות) במרגל הסובייטי שהיה כלוא בישראל, יורי לינוב. הייתה זו ראש הממשלה גולדה מאיר שהורתה לפעול לשחרורו של שפטר, שהשתקע בארץ אחרי שחרורו.
לאחר ניתוק היחסים טיפלה שגרירות אוסטריה בישראל בקשרים הרלוונטיים בין המדינות. עם עלית גורבצ'וב לשלטון בברית המועצות החלה בולגריה להפשיר באיטיות את קשריה עם ישראל וקוימו מגעים בלתי רשמיים בין נציגויות שתי המדינות במרכז האו"ם בניו יורק, שהובילו בין 1985 ל-1986 לפגישות לא רשמיות של שרי החוץ שלהן יצחק שמיר ופטר מלאדנוב. רעיית שר החוץ שולמית שמיר הוזמנה לביקור פרטי בבולגריה, ארץ הולדתה, הוא נערך ב-1986 והבולגרים העניקו לו אופי רשמי. ב-1988 הוזמנה שולמית שמיר להשתתף בסמינר לציון 45 שנה להצלת יהודי בולגריה. כן הודקו המגעים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.