הסדרה הופקה בשיתוף עם ערוץ דיסקברי ועם ה-NHK (רשות השידור היפנית), ותוארה בידי יוצריה כ"מבט כולל על המגוון הקיים בכדור הארץ". "עולם מופלא" היה מסרטי הטבע הראשונים שצולם בטכנולוגיית טלוויזיה בהבחנה גבוהה (HD), שיוצרת איכות תמונה טובה יותר. במקור, שודרה התוכנית בבריטניה במהלך שנת 2006. בישראל שודרה התוכנית במהלך שנת 2007 בערוץ הראשון. וב-2017 בתאגיד שידור הישראלי. הסדרה זכתה להצלחה בישראל, והפרק הראשון שלה גרף 9.6% רייטינג, שיעור גבוה יחסית למרבית התוכניות ששודרו בערוץ הראשון. הסדרה זכתה להצלחה רבה גם בשאר העולם, ובסך הכול נמכרה ל-130 מדינות.
כל פרקי הסדרה יצאו לאקרנים גם במארז DVD, ואף ניתן לקנות בנפרד את הפסקול שלה. לסרטי ה-DVD מצורף דיסק של הסדרה העוקבת "". כמו כן יצא ספר המבוסס על הסדרה שתורגם לעברית.
שנה לאחר מכן, ב-2007, נוצר סרט קולנוע בשם "עולם גדול מופלא", המבוסס על מרבית חלקי הסרט, בדגש על שלושה יצורים חשובים ונדירים - דוב קוטב, פיל סוואנה אפריקני ולווייתן גדול-סנפיר.
עשר שנים לאחר מכן, ב-2016, שודרה סדרת המשך בת שישה פרקים לסדרה, תחת הכותרת "עולם מופלא 2". סדרה המשך נוספת - עולם מופלא 3, תשודר במהלך 2022.
הפקה ומאפיינים.
הפקת הסדרה ארכה למעלה מחמש שנים, ובוצעה על ידי המפיק אליסטר פותרג'יל וצוותו, שאחראים גם לסדרה המוצלחת הכוכב הכחול. הקריין הראשי של הסדרה בגרסה המקורית הוא סר דייוויד אטנבורו, שדרן טלוויזיה פופולרי וחלוץ בתחום סרטי הטבע, ואת המוזיקה שמלווה את פרקי הסדרה הלחין ג'ורג' פנטון. במהלך צילום הסדרה, ביקר הצוות ב-62 מדינות, והצילומים נערכו ב-204 אתרים טבעיים שונים ברחבי העולם. ההפקה כולה ארכה יותר מ-5 שנים, ובכללן יותר מ-2,000 ימי צילומים. הפקת הסדרה עלתה כ-13 מיליון לירות שטרלינג, שהן כ-26 מיליון דולרים.
הסדרה מורכבת מ-11 פרקים עיקריים. הפרק הראשון מהווה סקירה כללית של הסדרה, על ידי תיאור של כל סביבות המחיה השונות שעליהן יוסבר ביתר-פירוט בפרקים הבאים. המעבר מקצה אחד של כדור הארץ לקצהו השני והסקירה של סביבות המחיה השונות והייחודיות של כדור הארץ ממחישים לצופה את המגוון העשיר של צורות חיים ונופים הקיימים בכדור הארץ כולו. כל אחד מ-10 הפרקים הבאים מתמקד באחת מהסביבות הטבעיות הקיימות בכדור הארץ וסוקר את מאפייניה, נופיה, את האתגרים הטבעיים המצויים בה ואת המגוון של הפאונה והפלורה החיים בה, ודרכי הישרדותם.
הפקת הסדרה כללה שימוש בטכניקות צילום ייחודיות ובטכנולוגיה חדשנית. היה זה בין הפעמים הראשונות שכמה מהתנהגויות בעלי החיים, הנופים ותופעות הטבע שנראו בסדרה צולמו ותועדו. בין התנהגויות הייחודיות שצולמו במהלך הסדרה ניתן למנות את המרדף של קבוצת זאבים מצויים אחרי אייל הצפון - שצולם מן האוויר; את נמר השלג שרדף אחרי עז מבריגה בהרי ההימלאיה; את גורי דוב הגריזלי שיוצאים ממאורתם לאוויר העולם בפעם הראשונה; את מקוק הסרטנים שצולל מתחת למים; ואת למעלה ממאה דגי המפרשן שניצודו בבת-אחת. בסיטואציות מסוימות בסדרה נעשה שימוש בהשלמת תמונה על ידי מחשב כדי לאפשר הצגת תמונה רציפה.
כמה מפרקי הסדרה, ובייחוד פרקים 6–11, מציגים סיטואציות קשות לצפייה מעולם הטבע, דוגמת פיל בודד שמותקף באכזריות על ידי קבוצת אריות או דוב קוטב שמנסה לתקוף מושבת ניבתנים ללא הצלחה ולבסוף מוכרע על ידי הרעב, התשישות והחבלות הגופניות. פאתרגיל אמר כי הוא ביקש מה-BBC להציג אזהרה הולמת לפני שידור קטעים אלו.
11 הפרקים העיקריים בסדרה ממעטים להתייחס לבעיות איכות סביבה עולמיות שנגרמות כתוצאה מנזקי האדם, דוגמת התחממות עולמית, אובדן בתי גידול, בעלי חיים בסכנת הכחדה ועוד. דייוויד אטנבורו אמר כי הדבר נעשה בכוונה תחילה, מפני שהיוצרים העדיפו לסקור את המגוון והיופי שבכדור הארץ. מכל מקום, חלקה השני של הסדרה, "" - המורכב משלושה פרקים, מתייחס בהרחבה לשימור הטבע, להשפעות האדם על בתי הגידול השונים ולאפשרות לחיות לצד הטבע מבלי להזיק לו.
Planet Earth
רכס יער בוהמיה
אהוד גולדווסר
אהוד (אודי) גולדווסר (18 ביולי 1975, נהריה – 12 ביולי 2006) היה חייל ישראלי שנחטף ביחד עם אלדד רגב על ידי חזבאללה כחלק מאירוע חטיפת חיילי צה"ל בגבול ישראל–לבנון, שבו גם נהרגו 3 חיילים ובעקבותיו יצאה ישראל למלחמת לבנון השנייה.
ביוגרפיה.
בוגר תיכון "מקיף עמל" נהריה במגמה ריאלית. את שירותו הצבאי העביר כחייל קרבי בגדוד "צבר" בחטיבת גבעתי. התחיל תואר ראשון בהנדסת הסביבה בטכניון. עסק גם בצילום, בהתחלה כתחביב ולאחר מכן כמקצוע, כאשר השתתף בפרויקטים שונים כצלם. התחתן עם קרנית ועבר להתגורר בנשר.
במהלך שירותו במילואים ב-12 ביולי 2006 (ט"ז בתמוז תשס"ו) נחטף גולדווסר באירוע זרעית ללבנון יחד עם אלדד רגב, לאחר שהסיור בו נסע הותקף על ידי חזבאללה.
בדצמבר 2006 הוצגו צילומיו של גולדווסר במסגרת תערוכת הצילום הבינלאומית "במבט חטוף", שכללה עבודות של כ-80 צלמים ונועדה להזדהות ולתמיכה בחיילים החטופים, פרי יוזמתם של משפחת גולדווסר ושל האמנים יצחק דה-לנגה ולי רימון.
בישראל פורסם סרט חלקי בו החזבאללה עצר את התמונות עם החתיפה, אך באתר יוטיוב בשנת 2021 מקורות ערביים פרסמו את הסרט המלא כולל החזרה לתוך לבנון והכנסת החטופים למכוניות מחכות, תוך טשטוש מראה החטופים בזמן החטיפה, אך מהתמונות ברור שלא נישאו באלונקה. סרטון נוסף מראה את אחד החטופים שוכב על בטנו בתוך שטח לבנון ומועמד על רגליו בידי שני חיילי החזבאללה.
חטיפתו.
בבוקר 12 ביולי 2006 בשעה 09:05, פתח ארגון חזבאללה בהפגזת יישובי צפון ישראל בירי מרגמות וקטיושות כפעולת הסחה. באותו זמן באזור מושב זרעית סמוך למוצב ליבנה (שלא היה מאויש), בקו דיווח 105, במקום שבו כביש זרעית-שתולה נושק לגדר המערכת, עברה חוליית חזבאללה בסולם את גדר המערכת ולא התגלתה. החוליה תקפה בטילי נ"ט שני כלי רכב של צה"ל מסוג האמר שנקראו לסיור על קו הגבול. מהרכב הראשון בו נסעו רגב וגולדווסר, הצליחו שני חיילים להיחלץ כשאחד מהם פצוע קשה. אנשי החזבאללה לא גילו אותם. הרכב השני ספג פגיעת נ"ט ישירה ובו נהרגו שלושה לוחמים – אייל בנין, שני תורג'מן, וואסים סלאח נזאל. מיד לאחר מכן פרצה חוליית חזבאללה נוספת את גדר המערכת, חדרה לשטח ישראל וחטפה שני חיילי מילואים מחטיבה 5 של צה"ל, את רגב ואת רס"ל שככל הנראה מצאו את מותם כבר בפיגוע או נפצעו קשה בו ומתו מפציעהם זמן קצר לאחר מכן. החוליה נסוגה עם החיילים לשטח לבנון, שם עמד רכב סמוך לגדר שהעביר אותן במהירות למקום מסתור בכפר עייתא א-שעב. חוליה נוספת חמושה ברובים ובמקלעים גיבתה את החוטפים. העיתון הלבנוני "אל-אחבאר" תיאר את ההכנות הרבות ופירוט של החטיפה.
האירוע התרחש בוואדי נמוך ולא נראה על ידי תצפית מעמדות צה"ל, ולכן לקח שלושת רבעי שעה לגלות את דבר החטיפה ולהכריז על נוהל חניבעל בתגובה טנק צה"לי מגדוד 82 ונגמחון נשלחו לאחר כשעה ללבנון בעקבות החטופים במטרה לאתרם. הטנק עלה על מטען גחון שנאמד בחצי טון של חומר נפץ וארבעת אנשי צוותו נהרגו. בהמשך נהרג חייל נוסף מגדוד 50 מירי מרגמה.
עסקת השבויים וקבורתו בישראל.
ב-29 ביוני 2008 אישרה ממשלת ישראל ברוב של 22 מול 3 עסקת חילופי שבויים. העסקה, שהושגה בעזרת מאמציו של עופר דקל.
על פי ההסכם, שוחררו הרוצח סמיר קונטאר, 4 אסירים נוספים וכ-199 גופות של מחבלי חזבאללה שנקברו ארעית בישראל. בתמורה תקבל ישראל מחזבאללה את שני החיילים החטופים (רגב ואהוד גולדווסר), ועד לרגע ביצוע ההסכם עצמו, לא תקבל ישראל מידע מפורש האם הם חיים או מתים.
השלב השלישי והאחרון של ההסכם הוגדר מחווה לעם הפלסטיני, ובו שוחררו כ-5 אסירים פלסטינים. זהותם של אסירים נקבעה על ידי מדינת ישראל.
ב-17 ביולי 2008, יום לאחר ביצוע העסקה, הובאו לקבורה החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב, בעוד בלבנון התקיימו חגיגות ראווה והוכרז על יום חג. בהלוויותיהם השתתפו רבבות אנשים. אהוד גולדווסר נקבר בבית הקברות הצבאי בנהריה ואלדד רגב נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה. לאחר השבת ארונותיהם הועלו השניים בדרגה. ב-6 באוגוסט שוחררו מספר אסירים נוספים.
זכריה באומל
זכריה שלמה באומל (17 בנובמבר 1960, כ"ז בחשוון ה'תשכ"א – 11 ביוני 1982, כ' בסיוון ה'תשמ"ב) היה חייל צה"ל שהוגדר כאחד משלושת הנעדרים שמקום קבורתם לא-נודע בעקבות קרב סולטאן יעקוב בלבנון, יחד עם יהודה כץ וצבי פלדמן. גופתו של באומל אותרה והובאה לישראל במרץ 2019.
ילדות ונעורים.
באומל נולד בברוקלין, בנם הצעיר של יונה ומרים ואח לשמעון ואסנה.
באומל למד עד גיל עשר בבית-ספר יהודי בבורו-פארק, המוכר בשם ישיבת עץ חיים. בשנת 1970 עלתה משפחת באומל לישראל, לקריית חיים. באומל למד בבית ספר ממלכתי-דתי בקריית מוצקין ואחר כך עבר לישיבה התיכונית-מדרשית נעם בפרדס חנה. לאחר סיום הלימודים המשיך באומל בלימודיו במסגרת ישיבת הר עציון ובמסגרת ההסדר שירת בצה"ל בחיל השריון בו מילא תפקיד של מפקד טנק. במהלך לימודיו בישיבה שימש באומל כיועץ לתלמידים יוצאי יהדות ארצות הברית שנזקקו לסיוע בהסתגלות לתוכנית הלימודים.
קרב סולטאן יעקוב.
באומל התקבל לאוניברסיטה העברית בירושלים, ותכנן ללמוד תואר בפסיכולוגיה. כמו כן, בקיץ 1982 התקבל לעבודה כמדריך קבוצות נוער מחו"ל המגיעות באמצעות הסוכנות היהודית. בעת פרוץ מבצע שלום הגליל היה באומל בישיבה, וגויס יחד עם חבריו לשירות. בדבריו האחרונים של זכריה באומל להוריו, שנכתבו על-גבי גלויה זמן קצר לפני הקרב, הוא בקש מספר פריטים אישיים וסיים במילות הרגעה להוריו המודאגים: "אל תדאגו, הכל בסדר, אך נראה שלא אבוא הביתה בקרוב".