סוגת משחקי ההרפתקה המודרניים החלה עם יציאתו לשווקים בשנת 1984 של המשחק הראשון בסדרת המשחקים "מסע המלך" מבית "Sierra". המשחק הכיל גרפיקה צבעונית ונקודת מבט מגוף שלישי. במשחקים הללו ניתן היה לשלוט בדמות השחקן ולהזיזו בסביבה לפני אובייקטים ומאחורי אובייקטים על גבי תמונה דו ממדית אשר צוירה בפרספקטיבה ויצרה את האשליה של משחק תלת ממדי. פקודת המשחק עדיין הוקלדו באמצעות טקסט. חברת לוקאס ארטס שכללה את המשחקים בסוגת ההרפתקאות כאשר הוציאה לשווקים בשנת 1987 את המשחק "Maniac Mansion" אשר השתמש בממשק "הצבע והקלק" (Point-and-click interface). בעקבות כך חברת "Sierra" וחברות משחק נוספות החלו בפיתוח משחקי הרפתקאות בהם ניתן לשלוט במשחק באמצעות העכבר.
בשנת 1984 יצא לשווקים המשחק "Elite" - משחק תלת ממדי אשר הכיל עולם שלם אשר הורכב כולו מווקטורים בו ניתן לנסוע לאלפי כוכבי לכת. בעקבות הצלחתו של המשחק, אשר היה פורץ דרך מבחינה גרפית, הוא הוסב לפלטפורמות המשחקים הפופולריים באותה העת. כמו כן, הוא היה המשחק הראשון שהחל למעשה את עידן משחקי התלת-ממד הביתיים המודרניים.
חברות המחשבים מעלות הילוך.
באוגוסט 1982 יצא לשווקים מחשב ה-"קומודור 64" אשר זכה להצלחה רבה יחסית בתחילה בשל שיווק אגרסיבי ומחירים תחרותיים. הקומודור 64 היה בעל סביבת תכנות של BASIC והיה בעל יכולות גרפיות וקול מתקדמים יחסית לתקופה בה הוא יצא. הוא גם השתמש באותו החיבור שהפך לפופולרי בקונסולת "Atari 2600" ובשל כך אפשר לשחקנים להשתמש בג'ויסטיקים הישנים שלהם בקומודור. ה-"קומודור 64" היה למחשב הביתי הפופולרי באותה העת בארצות הברית ובמדינות רבות נוספות ולמודל המחשב הנמכר ביותר בכל הזמנים.
באותה העת, יצא לשווקים המחשב האישי "ZX Spectrum" (סינקלייר ספקטרום) בשווקים בממלכה המאוחדת ומהר מאוד הפך למחשב הביתי הפופולרי ביותר באזורים רבים במערב אירופה, ולאחר מכן באזור הגוש המזרחי בשל הקלות בה החיקויים שלו יוצרו ונמכרו באזורים הללו.
עם יציאתו של המודל "PC/AT" בשנת 1984, מחשבי "IBM PC compatible" (תואמי IBM-PC) הפכו לפלטפורמה תחרותית מבחינה טכנית למשחקי וידאו. סטנדרט ה-EGA החדיש בעל 16 הצבעים אפשר להציג גרפיקה באיכות מקבילה למחשבים אישיים פופולריים כ-"קומודור 64". סטנדרט ה-CGA הפרימיטיבי העניק למחשבים את היכולת להציג רק ארבעה צבעים ומשום כך הגביל את יכולותיו של המחשב האישי ולכן לא פנה לפלח העסקי, משום שהגרפיקה שלו לא הצליחה להתחרות במחשבי "קומודור 64" או במחשבי "Apple II". יכולות הקול של דגם ה-"AT", אף על פי כן, עדיין הוגבלו לרמקול הפנימי של המחשב (PC speaker), אשר היה תת-תקני לעומת שבבי הקול המתקדמים אשר כבר הותקנו באותה העת במחשבים ביתיים רבים. כמו כן, המחיר הגבוה יחסית של מחשבי "IBM PC compatible" הגבילו באופן מהותי את הפופולריות שלהם בקרב הצרכנים אשר רצו להשתמש במחשבים לצורך משחקי וידאו.
מחשבי "מקינטוש" של "אפל" גם נכנסו לשווקים באותה העת. לא היו להם את אותן יכולות הצבע של מחשבי "Apple II" הוותיקים יותר, ובמקום זאת היה להם רזולוציית פיקסלים גבוהה יותר. אף על פי כן, התמיכה של מערכת ההפעלה בממשק משתמש גרפי משכה את תשומת לבם של מפתחי משחקים רבים.
טכנולוגיות גרפיקה חדשות.
עם כניסתם לשווקים של מחשבי "Atari ST" ו-"קומודור אמיגה" בשנת 1985 החל עידן מחשבי ה-16 סיביות. בעיני צרכנים רבים, כאשר מחשבים אלו יצאו לשווקים, הם היו יקרים מדי, עד אשר הפיתוחים במחשבי IBM הובילו לכך שמחשבי "IBM PC compatibles" (תואמי IBM) הפכו לחזקים באותה המידה ובעלי מחירים נמוכים מן המתחרים שלהם. סטנדרט ה-VGA אשר פותח במיוחד לקראת השקתו של קו מחשבי ה-IBM מדגם "PS/2" בשנת 1987 העניק למחשבים האישיים את היכולת הגרפית להציג 256 צבעים. זו הייתה קפיצת דרך אשר הציבה את מחשבי תואמי IBM בקדמה לעומת רוב המחשבים הביתיים בשוק באותה התקופה אשר היו בעלי 8 סיביות, אף על פי שקו מחשבים זה עדיין לא הדביק את הפער עם פלטפורמות מחשבים נוספות אשר היו בעלי קול מובנה וציוד גרפי כמו מחשבי האמיגה.
שדרוג איכות הצליל.
כרטיסי הקול הייעודיים אשר החלו לתפוס פופולריות הפנו את תשומת הלב ליכולות הקול הדלות של מחשבי "IBM PC compatibles" בסוף שנות השמונים. בשנת 1987 כאשר חברת "AdLib" הוציאה לשווקים את כרטיס הקול שלה אשר הסתמך על שבב ה-"Yamaha YM3812" היא קבעה למעשה תקן בתחום כרטיסי הקול. הוא היה כרטיס הקול המוביל בשוק עד לכניסתו לשוק של ה-"Sound Blaster" - סדרת כרטיסי הקול המהפכניים של חברת "Creative Labs" בשנת 1989, אשר לקחו את השבב והוסיפו לו תכונות חדשות, ובכך נוצר למעשה תקן חדש. אף על פי כן, עד שנות התשעים המוקדמות משחקים רבים עדיין לא תמכו בכרטיסים הללו, אלא בכרטיסי קול אחרים כמו "Roland MT-32" ו-"Disney Sound Source". המחיר הגבוה ההתחלתי של כרטיסי הקול גרמו לכך שהשימוש בהם לא היה נפוץ עד שנות התשעים.
קונסולות המשחק - דורות שלישי ורביעי.
הדור השלישי של קונסולות המשחק (1983–1987): חזרתן לאופנה של קונסולות המשחק.
תקופת הדור השלישי החלה בשנת 1983 לאחר שחברת נינטנדו הוציאה לראשונה לשוק היפני את קונסולת המשחקים "Famicom" (אשר נמכרה בהמשך באמריקה הצפונית בשם "Nintendo Entertainment System").
בשנת 1984 שוק משחקי המחשב הפך לשוק משחקי הווידאו הדומיננטי בעקבות ההתרסקות של תעשיית משחקי הווידאו של שנת 1983 - המחשבים הביתיים הציעו יכולות אשר השתוו לקונסולות המשחקים באותה העת וקלות התפעול שלהם הפכה את הפעלתם של משחקי המחשב לפשוטה כמעט כמו הפעלת משחקי הווידאו בקונסולות המשחקים.
בשנת 1985 שוק משחקי הקונסולות הצפון אמריקאי חודש עם היציאה לשווקים של קונסולת 8 הסיביות של "נינטנדו" - ה-"Famicom" (אשר מוכר מחוץ ליפן כ-"Nintendo Entertainment System" או בישראל כ-"מגאסון"). לאריזת הקונסולה צורף המשחק "האחים סופר מריו". הקונסולה הפכה להצלחה מידית. ה-"Nintendo Entertainment System" הפך באותה העת לקונסולה הדומיננטית בשווקים הצפון אמריקאים ובשווקים היפנים, הצלחה אשר האריכה ימים עד לתחילתו של הדור הבא של קונסולות המשחקים בשנות התשעים המוקדמת. למרות הצלחתה של "Nintendo Entertainment System" בארצות הברית ויפן, הקונסולה לא זכתה לאותה ההצלחה בשווקים אחרים בעולם - דבר אשר אפשר לקונסולות אחרות כמו "Sega Master System" להצליח במיוחד באירופה, אוסטרליה וברזיל (אף על פי שהיא נמכרה גם בצפון אמריקה).
בקונסולות החדשות, בקרי המשחק עם כפתורים בלבד החליפו את הג'ויסטיקים והמקלדות כשלטים התקניים אשר נמכרו עם המערכת.
בשנת 1987 חברת פיתוח המשחקים היפנית "Square Enix" הוציאה לשווקים את משחק התפקידים הממוחשב, "Final Fantasy", אשר זכה להצלחה רבה, אשר בעקבותיה יצאו לשווקים סדרת משחקים שלמה. "Final Fantasy" הפכה בהמשך לסדרת הזיכיון המצליחה ביותר בסוגת משחקי התפקידים הממוחשבים. באותו התקופה, יצאו לשווקים המשחקים הראשונים בסדרת זיכיון מצליחות נוספות - בשנת 1986 יצא לשווקים גם הראשון של סדרת משחקי הווידאו המצליחה "זלדה", בשנת 1987 יצא לשווקים המשחק הראשון בסדרת המשחקים המצליחה "Metal Gear".
הדור הרביעי של קונסולות המשחק (1987–1993): התחרות בין נינטנדו לסגה ממשיכה.
הדור הרביעי התאפיין בתחרות בין הקונסולות של החברות "נינטנדו" ו-"סגה". בשנת 1989, עם יציאתו לשווקים של "סגה ג'נסיס" (מוכר מחוץ לארצות הברית בתור "סגה מגה דרייב"). "נינטנדו" הוציאה לאור בתגובה בשנת 1991 את קונסולת "SNES". קונסולה נוספת אשר נחשבת שייכת לדור זה היא קונסולת "TurboGrafx-16" של "NEC" אשר זכתה להצלחה רבה יחסית ביפן אבל לא הצליחה לצבור פופולריות בצפון אמריקה בשל הכמות המוגבלת יחסית של המשחקים אשר יצאו עמה.
בתקופה זו נעשה לראשונה שימוש בכונני ה-CD-ROM שנועדה להחליף את קסטות המשחק. "סגה" הוציאו תוסף ל-"סגה ג'נסיס" אשר נקרא "סגה CD", "נינטנדו" לעומת זאת, שיתפו פעולה עם "פיליפס" והוציאו את קונסולת ה-"פיליפס CDi" שהשתמשה בקמעות של "נינטנדו". שני התוספים נכשלו בשל כמות מוגבלת של משחקים ואיכות ירודה יחסית שלהם.
למרות התחרות הקשה, "נינטנדו" הצליחה לנצל את ההצלחה של הקונסולה הקודמת שלה בדור השלישי וגם במהלך תקופה זו הפכה לדומיננטית מעט יותר בשוק קונסולות המשחקים. סגה, עם הקונסולה שלה, זכתה גם כן להצלחה רבה בדור זה. את הצלחה זו ניתן לייחס בין היתר ליצירת המשחק "סוניק הקיפוד" (ומשחק ההמשך שלו בשם "סוניק הקיפוד 2"), שכלל את דמות הקמע החדשה של סגה, "סוניק הקיפוד", אשר נועד להתחרות עם דמות הקמע המפורסמת - מריו של "נינטנדו".
התפתחויות נוספות במהלך העשור.
המשחקים המקוונים המוקדמים.
מערכות ה-BBS אשר היו פופולריות בשנות השמונים השתמשו במשחקים מקוונים שונים. מערכות ה-BBS המוקדמות ביותר יצאו בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים והיו בעלות ממשק טקסט פשוט (ASCII), אולם בהמשך החלו מערכות ה-BBS להשתמש בטקסט בעל צבעים שונים ורקעים שונים (ANSI) אשר אפשר להציג סוג של ממשק משתמש גרפי. חלק ממערכות ה-BBS הכילו משחקים שונים ומגוונים כגון משחקי הרפתקאות באמצעות טקסט ומשחקי הימורים כגון בלק ג'ק. במערכות BBS מרובות משתמשים (בהם משתמשים רבים יכלו להתחבר בו זמנית), לפעמים היו משחקים אשר אפשרו למשתמשים השונים להתחרות זה בזה.
משחקים אלקטרוניים ניידים (LCD נישאים).