ב-9 בדצמבר 1706 מת אביו פדרו השני, מלך פורטוגל, וז'ואאו עלה במקומו לשלטון. ז'ואאו המשיך לסייע לבריטניה ואוסטריה במלחמת הירושה הספרדית, ואף סייע בכיבוש מדריד. ז'ואאו שלט בממלכה בצורה אבסולוטית, ואף לא טרח לכנס את הקורטס. לאחר שנתגלו בברזיל מאגרי זהב ואבנים יקרות עשירים ביותר, הפך ז'ואאו החמישי לאחד המונרכים העשירים באירופה.
על מנת לחזק את בריתו עם אוסטריה, התחתן ז'ואאו ב-27 ביוני 1708 עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, אחותו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהביאה כנדוניה 100,000 כתרים. ב-26 באוקטובר הגיעה מריה אנה לליסבון, והחתונה המפוארת נמשכה על ה-27 בדצמבר. נישואיהם של השניים היו מוצלחים, אולם חלק גדול מהזמן בני הזוג חיו בנפרד, וז'ואאו אף החזיק בכמה פילגשים. בשנת 1713 נחתם הסכם אוטרכט, ולפיו זכתה פורטוגל בכמה טריטוריות שנכבשו על ידה במהלך המלחמה. אולם, מיד לאחר סיום המלחמה, החל ז'ואאו לטפח את קשריו עם ממלכת צרפת, ואף ניסה להשיא את בתו ללואי החמישה עשר, מלך צרפת. בשנת 1729 לאחר משא ומתן בן 4 שנים, חיתן ז'ואאו את בנו ז'וזה עם מריאנה ויקטוריה מספרד, בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד, בעוד שבתו ברברה מפורטוגל התחתנה עם בנו של פליפה פרננדו, לימים מלך ספרד.
ב-31 ביולי 1750 מת ז'ואאו החמישי בליסבון כתוצאה מבצקת, ובנו פדרו השלישי, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1708 התחתן ז'ואאו עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
בנוסף היו לז'ואאו כמה ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות.
פיינמן
פֶיינמַן או פַיינמֶן (באנגלית: Feynman, Feynman או Fineman) הוא שם משפחה.
ויליאם מונטגומרי ואט
ויליאם מונטגומרי ואט (באנגלית, William Montgomery Watt, 14 במרץ 1909 - 24 באוקטובר 2006) היה מזרחן סקוטי וחוקר אסלאם. ידוע בעיקר בזכות ספריו "מוחמד במכה" (1953) ו"מוחמד במדינה" (1956).
ואט נולד וגדל בסקוטלנד. בצעירותו החל בלימודי מדעי הרוח - ספרות ופילוסופיה במוסדות אקדמיים שונים כאוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת אדינבורו ואוניברסיטת יינה שבגרמניה וכל זאת מתוך עניין עמוק בדת, שהוביל אותו למסלול של הסמכה לכמורה בכנסייה הסקוטית האפיסקופלית. ב-1937, לאחר שכבר היה בעל מספר תארים בתחומים שונים במדעי הרוח החל להתעניין באסלאם לאחר שבמהלך לימודי הדוקטורט שלו השכיר חדר לסטודנט מוסלמי מפקיסטן, מזרם האחמדייה. לאחר שהוסמך לכמורה כיהן ככומר במשך שנים אחדות, ובין היתר שירת כעוזר של הבישוף האנגליקני בירושלים בין 1943 ל-1946. לאחר 1946 חזר לסקוטלנד ושימש כמרצה לערבית ואסלאם באוניברסיטת אדינבורו עד לפרישתו ב-1979. בעבודתו זכה להערכה רבה ולכיבודים ופרסים אקדמיים, ושימש גם ככומר פעיל במהלך חלק מן התקופה בה לימד. היה נשוי לג'ין דונלנדסון ולזוג נולדו בן אחד וחמש בנות.
ואט היה בעל אמונה דתית חזקה, ועל אף שהיה נוצרי מאמין, ראה בנביא מוחמד דמות מופת. ספריו "מוחמד במכה" ו"מוחמד במדינה" הם ביוגרפיה אוהדת של הנביא. ב-1961 יצא ספרו "מוחמד, נביא ומדינאי", שהוא מעין תקציר של שני הספרים. באישיותו שאף ואט לגשר על פני שני העולמות, ולהביא להבנה רבה יותר של האסלאם בקרב הלא-מוסלמים.
צלופחי-קושק
צלופחי-קושק (שם מדעי: Ophidiiformes) היא סדרה של דגי גרם ממחלקת מקריני סנפיר למרות שמם הם אינם קשורים לצלופחים.
דגים אלה בעלי ראשים קטנים וגופים וזנבות ארוכים. העור שלהם חלק וריר והם חסרי קשקשים. הלסתות גדולות וסנפיר הגב ארוך ויש להם 2 זיזים מתחת ללסתות. רובם מטילי ביצים אך חלקם גם משריצי ולדות. אורכם מגיע מ-5 ס"מ ל-2 מ'.
הם חיים באוקיינוסי אזורים הטרופיים וחלקם גם במים מתוקים. הם יכולים לחיות בעומק של 8,500 מטר. מינים אחרים חיים דווקא במים רדודים כמו בשוניות וחלקם אף במים הקפואים של גרינלנד.
קוהלר
קוהלר הוא שם משפחה.
שצ&quot;פ
בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק
בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק (בגרמנית: Fliegerhorst Fürstenfeldbruck, כיום Flugplatz Fürstenfeldbruck) הוא בסיס צבא ושדה תעופה צבאי בלתי פעיל ליד העיירה פירסטנפלדברוק בבוואריה שבגרמניה, מצפון-מערב לעיר מינכן.
תולדות הבסיס.
שדה התעופה נפתח ב-1935 כבסיס הדרכה של חיל האוויר הגרמני. בשל נזקי ההפצצות על גרמניה במלחמת העולם השנייה הוחל באוקטובר 1944 בהארכת מסלולי הבסיס לשימושם של מטוסי קרב, באמצעות עבודתם של אלפי עובדי כפייה. בהמשך אכן הופעלו ממנו מטוסי קרב כנגד בעלות הברית, ובעקבות זאת הופצץ הבסיס על ידי מטוסי ארצות הברית ובריטניה, שפסחו עליו קודם לכן. בשלהי אפריל 1945 כבש הצבא האמריקאי את הבסיס.
לאחר המלחמה ועד 1948 שימש הבסיס את כוחות הכיבוש האמריקאים בגרמניה כבסיס רגיל, ואז הוחלט לשוב ולנצלו כשדה תעופה. בשנים הבאות הוצבו בו מטוסי קרב ומטוסי סיור וצילום אמריקאים.
בשנת 1957 הותר לחיל האוויר של גרמניה המערבית לשוב ולהשתמש בבסיס ביחד עם חיל האוויר של ארצות הברית, אשר עזב את השדה ב-1960.
מאז 1957 שוכן בבסיס בית הספר לקצינים של חיל האוויר הגרמני. הטיסות מהשדה נמשכו עד 1997 ואז הופסקו כליל. כיום משכן הבסיס יחידות אימונים ויחידות מנהלה שונות של חיל האוויר הגרמני.
בבסיס מצוי עד היום מסלול טיסה אחד (מסלול 08/26, שכאמור אינו פעיל) באורך של 2,744 מטר.
הטבח באולימפיאדת מינכן.
ב-5 בספטמבר 1972 תקפו שמונה מחבלים מארגון ספטמבר השחור את מגורי המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן, רצחו שניים מחברי המשלחת ולקחו תשעה אחרים בכבני ערובה.
המחבלים דרשו מגרמניה במטוס מנמל התעופה של מינכן. במהלך המשא ומתן שנוהל עמם הוסכם במקום זאת להעביר את המחבלים ובני הערובה במסוקים מהכפר האולימפי לבסיס פירסטפלדנברוק, שם ימתין מטוס נוסעים שיטיס אותם למצרים.
בשעה 22:30 נחתו שני המסוקים בשדה התעופה. שם הותקפו המחבלים בירי צלפים לפי תוכנית שהכינו השלטונות הגרמנים לחילוץ בני הערובה. התוכנית בוצעה ברישול רב ולא השיגה את מטרתה, ובסופו של דבר רצחו המחבלים את תשעת בני הערובה הישראלים בעודם כבולים זה לזה בתוך המסוקים.
ב-18 באוגוסט 2020 קיימו חיל האוויר הישראלי והלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), בהובלת מפקדיהם עמיקם נורקין ואינגו גרהרץ בהתאמה, את "מטס זיכרון לעתיד" - מטס של מטוס נחשון מטייסת 122 ושני מטוסי ברק מטייסת 105 בלוויית שני מטוסי יורופייטר טייפון גרמנים אשר עבר מעל מחנה הריכוז דכאו ומעל בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק.
נעמה ריבה
נעמה ריבּה (נולדה ב-21 באוגוסט 1984) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת "הארץ" לענייני אדריכלות, עירוניות ועיצוב.
ביוגרפיה.
נעמה ריבה נולדה וגדלה בקריית מוצקין. בגיל 8 עברה עם משפחתה לקריית חיים. את לימודיה התיכוניים השלימה בשנת 2002 בבית הספר התיכון מקיף קריית חיים, במגמת אמנות וביולוגיה.
בשנת 2003 התגייסה לצה"ל ושירתה כמש"קית ת"ש בבסיס ההדרכה של חיל התותחנים במחנה שבטה. לאחר שירותה הצבאי עבדה בהדרכת נוער פוסט-אשפוזי בפנימייה הטיפולית טוקאיר שבקיבוץ בחן בעמק חפר.
בשנת 2011 השלימה לימודי תואר ראשון בארכיטקטורה וחינוך, עם תעודת הוראה (B.Arch.Ed), במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, והוסמכה כאדריכלית. פרויקט הגמר שלה, "Life density", הוצג במסגרת תערוכה העוסקת בדיור הציבורי בגלריית בית האדריכל ביפו בדצמבר 2011. בזמן לימודיה עבדה בתפקידים שונים בתחום החינוך וההוראה: עוזרת הוראה בסטודיו אדריכלי, מנחה בבית הספר לעיצוב "סטודיו B6", הדרכת קבוצות בנושאי עיצוב מוצר ובית חכם במסגרת עמותת "תעשיידע" העוסקת בחיבור ושיתוף פעולה בין מערכת החינוך לקהילה העסקית בישראל, מדריכת פעוטות בפנימיית בית שבתאי לוי בחיפה ומדריכה בשלוחה החינוכית של המכון למורשת בן-גוריון בחיפה.
עם תום לימודיה החלה לעבוד ככתבת האדריכלות של פורטל Xnet מקבוצת ידיעות אחרונות, בה כיהנה גם כחברת מערכת. במקביל כתבה מאמרים בנושא אדריכלות ועיצוב לכתבי העת "דומוס" ו"בניין ודיור". לאחר שלוש שנים וחצי, בשנת 2015, עברה לעבוד במערכת "הארץ", שם היא משמשת בתפקיד דומה ומרבה לכתוב בנושאי דיור, תכנון עירוני, אמנות ושימור אדריכלי של מבנים.
בשנת 2015 שימשה ריבה, יחד עם ערן טמיר טאוויל, כאוצרת התערוכה "גן שלנו: גני ילדים בישראל" שעסקה בהשפעתו של חוק חינוך חינם מגיל שלוש על בניית גני ילדים בישראל, והציגה את הסוגיות התכנוניות שעלו ממה שנחשב לאחד ממבצעי הבנייה המורכבים במדינה - הקמת כ-2,500 כיתות גן בתוך פחות מארבע שנים.
בנובמבר 2021 אצרה, יחד עם ענת שפירא, תערוכה בשם "טופס 17" שהוצגה במסגרת שבוע האיור והציגה התמודדות של מאיירים עם מחלות שונות.
ריבה מנחה אירועים ופאנלים שונים בנושא אורבניות, עיצוב ותכנון, באופן עצמאי ובמסגרת אירועים כגון "לילה לבן" ו"בתים מבפנים" הנערכים אחת לשנה בתל אביב. בנוסף, ריבה מלמדת עיתונות במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת של האוניברסיטה הפתוחה.
פעילות ציבורית.