שימוניץ' נולד באוסטרליה למהגרים בוסנים-קרואטים, ובילדותו התאמן במכון האוסטרלי לספורט. בשנת 1995, כאשר היה בן 17, החל לשחק במלבורן נייטס, והשתלב בהגנת הקבוצה. כבר בעונה הראשונה שלו בקבוצה זכה באליפות, ובתואר השחקן הצעיר של השנה באוסטרליה. בשנת 1997 חתם בהמבורג מהבונדסליגה, אך לא הצליח לבוא לידי ביטוי בקבוצה, ובשתי עונות מיעט לשחק, והופיע מספר פעמים בקבוצת המילואים.
בשנת 2000 חתם שימוניץ' בהרטה ברלין, שם החל קריירה מפוארת שנמשכה תשע עונות, בהן צבר 222 הופעות ליגה, והוא מדורג שמיני בטבלת שיאני ההופעות של הרטה ברלין בכל הזמנים בבונדסליגה. בעונת 2003/04 שימוניץ' והרטה כמעט נשרו אל הבונדסליגה השנייה אך הצליחו להינצל. בעונת 2005/06 הקבוצה סיימה רביעית בבונדסליגה, אך איבדה את המקום בליגת האלופות במחזור האחרון, והסתפקה בגביע אופ"א. שימוניץ' נחשב הן לבלם מחונן והן לעושה משחק, ונבחר על ידי מגזין הקיקר כשחקן ה-50/50 הטוב ביותר בבונדסליגה לעונת 2008/09. את עונה זו, הרטה ברלין סיימה במקום הרביעי, לאחר שבמרבית העונות של שימוניץ' בקבוצה, הרטה סיימה במרכז הטבלה. בתום עונה זו עזב שימוניץ' את הרטה ברלין, ולא נשאר לקמפיין של הקבוצה בליגת האלופות, וחתם בשורות הופנהיים על חוזה לשנתיים. בעונתו הראשונה בהופנהיים סיימה הקבוצה במקום ה-11, וכך גם בעונה השנייה, בה מיעט שימוניץ' לשחק.
בקיץ 2011 חתם שימוניץ' בדינמו זאגרב במטרה לחזק את הקבוצה שהעפילה לליגת האלופות, ולראשונה בחייו, בגיל 33, שיחק בליגת העל הקרואטית. בעונת 2011/12 ערך שימוניץ' את הופעת הבכורה שלו בקריירה בליגת האלופות, בהפסד של דינמו זאגרב 2-0 לאולימפיק ליון. דינמו זאגרב סיימה את שלב הבתים עם שישה הפסדים ואפס נקודות, כאשר במחזור הסיום הובסה הקבוצה 7-1 על ידי אולימפיק ליון, תבוסה לה שימוניץ' לא היה שותף. באותה עונה זכה שימוניץ' עם דינמו זאגרב בדאבל מקומי, והעפילה שוב לליגת האלופות. הקמפיין של עונת 2012/13 לא היה מוצלח בהרבה מהקמפיין של דינמו זאגרב בליגת האלופות בעונה הקודמת, והקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום האחרון עם נקודה אחת. שימוניץ' שיחק את מלוא הדקות בששת המשחקים של הקבוצה. בתום עונת 2012/13 זכתה דינמו זאגרב באליפות נוספת, אך כשלה מול אוסטריה וינה בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות לעונת 2013/14, ונשרה אל הליגה האירופית, שם סיימה את שלב הבתים עם נקודה בודדת. שימוניץ' הוסיף למאזנו באותה עונה זכייה נוספת באליפות, ופרש ממשחק פעיל בדצמבר 2014.
קריירה בינלאומית.
שימוניץ' היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת אוסטרליה, שכן הוא נולד באוסטרליה, בנבחרת בוסניה או נבחרת קרואטיה, על סמך מוצאם של הוריו. שימוניץ' בחר לייצג את קרואטיה. שימוניץ' ערך את הופעת הבכורה בנבחרת קרואטיה בנובמבר 2001 במשחק ידידות מול נבחרת קוריאה הדרומית. שימוניץ' לא שיחק ולו במשחק אחד במוקדמות מונדיאל 2002, אך זומן למונדיאל 2002 עצמו ברגע האחרון, לאחר פציעתו של איגור טודור. במונדיאל עצמו שימוניץ' שיחק את מלוא הדקות בשלב הבתים, שבסיומו הודחה קרואטיה. שימוניץ' שיחק את מלוא הדקות גם ביורו 2004, וכמעט שגם במונדיאל 2006, אז הורחק בדקה ה-93 במחזור האחרון של שלב הבתים בתיקו 2-2 מול נבחרת אוסטרליה. משחק זה זכור בכך ששימוניץ' לא הורחק לאחר שקיבל צהוב שני מהשופט גרהאם פול, ששגה כאשר לא רשם את אחד הכרטיסים הצהובים. בפועל, שימוניץ' הורחק לאחר הכרטיס הצהוב השלישי. השופט פול פרש מקריירת השיפוט לאחר המונדיאל, וטען שתקרית זו הייתה הסיבה העיקרית לכך. הן ביורו 2004 והן במונדיאל 2006 הודחו קרואטיה ושימוניץ' בשלב הבתים. ביורו 2008 שימוניץ' וקרואטיה השיגו מאזן מושלם בשלב הבתים, והודחו ברבע הגמר לאחר דרמה מול נבחרת טורקיה, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1 בתום 120 דקות והוכרע לטובת טורקיה בפנדלים. למונדיאל 2010 כשלו שימוניץ' וקרואטיה להעפיל. שימוניץ' נכלל גם בסגל הקרואטי ליורו 2012, אך לא שיחק דקה בטורניר זה, שבסיומו הודחה קרואטיה בשלב הבתים.
שימוניץ' המשיך לשחק בנבחרת קרואטיה גם במוקדמות מונדיאל 2014, ובנובמבר 2013, לאחר הניצחון הקרואטי 2-0 על נבחרת איסלנד, והבטחת העלייה הקרואטית למונדיאל, היה מעורב בתקרית בה ביצע מחוות לקהל המקומי המזוהות עם התנועה הפאשיסטית והאנטישמית אוסטשה, שזוהתה עם המשטר הנאצי במלחמת העולם השנייה, והקהל הגיב לקריאותיו, כאשר הוא צעק "למען הבית", והקהל ענה "מוכנים". שימוניץ' טען להגנתו שאיננו אנטישמי, וכל מה שרצה הוא להראות את אהבתו לאומה הקרואטית. שימוניץ' נקנס על ידי התאחדות הכדורגל הקרואטית בסכום של כ-3000 אירו בעוון הסתה לגזענות, ובהמשך הושעה על ידי פיפ"א לעשרה משחקים בינלאומיים, דבר שגרם לו להחמיץ את מונדיאל 2014. העונש החמור עורר אהדה גדולה מצד גופים הנלחמים בגזענות, וביקורת חריפה מצד התאחדות הכדורגל הקרואטית, שטענה כי מדובר בעונש חמור ובלתי מידתי. ההתאחדות הקרואטית ומאמן הנבחרת ניקו קובאץ' הגישו ערעור על חומרת העונש, והערעור נדחה. בדיעבד, המשחק נגד איסלנד היה המשחק ה-105 והאחרון של שימוניץ' במדים הלאומיים, והוא מדורג במקום השלישי בטבלת שיאני ההופעות של נבחרת קרואטיה.
קריירת אימון.
בספטמבר 2015 מונה שימוניץ' כעוזר מאמן נבחרת קרואטיה.
תארים.
עם מלבורן נייטס:
עם דינמו זאגרב:
לנין א-רמלי
לנין פתחי עבדאללה פכרי א-רמלי (בערבית: لينين فتحي عبد الله فكري الرملي, תעתיק מדויק: לינין פתחי עבד אללה פכרי אלרמלי; 18 באוגוסט 1945 – 7 בפברואר 2020) היה אחד המחזאים הבולטים במצרים.
חייו.
א-רמלי נולד בקהיר, שבה הוא חי ועבד. אביו הסוציאליסט ואמו הקומוניסטית החליטו לקרוא לו בשם לנין, על שם וְלַדִימִיר אִילִיץ' אוּליַאנוֹב, שהיה ידוע בכינוי לנין (Ленин), שהנהיג את מהפכת אוקטובר ב-1917 ברוסיה והקים את ברית המועצות. השם לנין גרם במשך שנים לא-רמלי מבוכה רבה.
א-רמלי כתב ספרות מגיל צעיר. ב-1970 הוא סיים את המכון הגבוה לאומנויות הבמה בקהיר, החל לכתוב מחזות ותוך זמן קצר הפך למחזאי מצליח ומבוקש, ולמחזאי המצרי היחיד המתפרנס מכתיבה בלבד, בניגוד למחזאים וסופרים אחרים במצרים אשר צריכים לעבוד בעבודה נוספת למחייתם.
יחד עם חברו ללימודים, מוחמד סובחי (محمد صبحي), הקים לאחר הלימודים תיאטרון שנקרא "סטודיו 80". המחזות לתיאטרון זה נכתבו על ידי לנין א-רמלי, ומוחמד סובחי ביים אותם ושיחק בהם את התפקיד הראשי. כל המחזות שהועלו בתיאטרון הזה זכו להצלחה רבה ופרסמו את המוניטין של המחזאי הצעיר. א-רמלי היה מחזאי פורה, ולאחר שדרכי השניים נפרדו והתיאטרון נסגר כעבור כעשרים שנה, המשיך א-רמלי לכתוב, ולעיתים ביים בעצמו את מחזותיו. העבודה בתוך התיאטרון הגבירה את המודעות שלו למדיום התיאטרוני ואת יכולתו להתאים את כתיבתו למדיום זה.
רוב מחזותיו של א-רמלי היו קומדיות חברתיות וסאטיריות שלעיתים קרובות תקפו בעוקצנות כשלים חברתיים וחולשות אנושיות. כתיבתו של א-רמלי גרמה לקהל לצחוק ולחשוב בעת ובעונה אחת והפכה אותו למחזאי המצרי המצליח ביותר, הן בקרב הקהל והן בקרב קהל המבקרים, שברוב המקרים היללו ושיבחו אותו על מחזותיו, שמצד אחד עינגו את הקהל ומצד שני הכילו מסרים פוליטיים, חברתיים ואנושיים רציניים וחשפו ללא כחל ושרק את בעיות האדם המצרי והחברה המצרית המודרנית.
לנין א-רמלי כתב גם מחזות אבסורד ואוונגרד, סאטירות קצרות וטורים בעניינים שונים בעיתונות המצרית, בהם הוא לעיתים התפלמס עם מבקריו. בנוסף לכך הוא כתב גם תסריטי קולנוע וטלוויזיה, וכמה מהתסריטים שכתב הפכו לסרטים המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע המצרי. א-רמלי כתב גם סיפורים קצרים ומערכונים.
בכתיבתו השתמש א-רמלי בהרמזים (אַלוּזְיות) לאירועים בהיסטוריה המצרית ולתופעות תרבותיות רבות, ובעיקר לשירים מצריים, שקטעים מהם, שהיו מוכרים לכל מצרי, שולבו כחלק מהטקסט.
א-רמלי נפטר ב-7 בפברואר 2020.
לנין אלרמלי
לנין אל-רמלי
מלחמה ושלום (סדרה, 2016)
מלחמה ושלום (באנגלית: War &amp; Peace) היא מיני-סדרת דרמה תקופתית בריטית ששודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-3 בינואר 2016. הסדרה מבוסס על הרומן "מלחמה ושלום" מאת הסופר הרוסי לב טולסטוי. את התסריט כתב אנדרו דייוויס וביים טום הרפר. בארצות הברית שודרה הסדרה בארבעה חלקים החל מ-18 בינואר 2016 בערוץ A&amp;E של רשת Lifetime ובערוץ ההיסטוריה. בתפקידים הראשיים מככבים פול דנו, לילי ג'יימס וג'יימס נורטון.
תקציר עלילה.
הסדרה נפתחת ברוסיה של שנת 1805. לפני הצופים מוצגים פייר (פול דנו) נטשה (לילי ג'יימס) ואנדריי (ג'יימס נורטון), צעירים שאפתניים ממשפחות מיוחסות שרוצים למצוא משמעות לחייהם. פייר המגושם אך טוב-הלב, בן לא חוקי של אחד מעשירי רוסיה, רוצה לתקן את העולם. נטשה הנמרצת מחפשת אהבת אמת, ואנדריי הנאה והאצילי, מתוסכל מהשטחיות שבחברה ומחפש לעצמו מטרה נעלה.
באותה עת מתקרב נפוליאון עם צבאו לגבולות רוסיה. פייר, אנדריי ונטשה מגלים שחייהם של הרוסים עומדים להשתנות לבלי הכר.
צוות השחקנים.
ב-28 בדצמבר 2014 פורסמו שמות השחקנים בסדרה.
הפקה.
הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בריטי אמריקאי. ב-18 בפברואר 2013 הודיע מנהל הטלוויזיה דני כהן שהסדרה הוזמנה ממנו ומנהל BBC Drama בן סטיבנסון. חברות ההפקה הן BBC Cymru Wales יחד עם The Weinstein Company, חברת Lookout Point ו-BBC Worldwide.
המפיקים בפועל של הסדרה הם פיית' פנהייל, ג'ורג' אורמונד, אנדרו דייוויס, סיימון ווהן, רוברט וולאק והארווי ויינשטיין. הבמאי הוא טום הרפר.