בשנת 2001–2002 יצר עם אופק, בהפקת מיכה שגריר, את הסרט העלילתי, "המנגליסטים". הסרט לא זכה להצלחה מסחרית וקיבל בישראל ביקורות מעורבות, אולם הצליח במסגרות אמנותיות מחוץ לישראל. הוא השתתף בכ-30 פסטיבלים בינלאומיים וזכה בפרסים, כגון התסריט בפסטיבל "מר דל פלטה" בארגנטינה ופרס הסרט הזר הטוב בפסטיבל יוסטון.
בשנת 2005 כתב וביים עם דוד אופק את הסדרה, "מלנומה אהובתי", שהוקרנה בפסטיבל הקולנוע בירושלים. הסדרה שסיפרה את סיפורו האמיתי של השחקן יגאל עדיקא - סיפור מותה הידוע מראש מסרטן של רעייתו אורית - זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ל"דרמה הטובה ביותר" לשנת 2006. גרסת הסרט לסדרה הוצגה בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של מונטריאול ובפסטיבל רוטרדאם.
בשנים 2007 - 2008 היה עורך התסריט של הסדרה "לאהוב את אנה" ושל שלוש העונות של הסדרה המצליחה "סרוגים", שגיבוריה הביאו לראשונה למרקע הטלוויזיה בישראל מבט פנימי על בני המגזר הדתי לאומי. מאוחר יותר, ב-2013, עלתה סדרת הדרמה הטלוויזיונית שגם את תסריטיה ערך, "שטיסל", שהציגה לראשונה מבט על העולם החרדי, מבט שהוא פנימי וחיצוני גם יחד.
בשנת 2009 יצר וכתב בצוותא עם ארז קו-אל את סדרת הטלוויזיה, "חיים אחרים", סיפורו של בן ישיבת הסדר שנקרע בין הדת לאמנותו - המחול.
בשנת 2011 עלה לאקרנים סרט הקולנוע בבימויו, "בוקר טוב אדון פידלמן", על פי תסריט של ארז קו-אל, המציג יחסי אב ובן על רקע הדרום הישן של תל אביב העובר שינויים מואצים. הסרט זכה בפרס התסריט בפסטיבל סאנדנס 2011, ופרס הסרט הטוב בפסטיבל קרלובי וארי ובפסטיבל ירושלים 2012.
בשנת 2012 עלתה למרקע "30 ש"ח לשעה", סדרת הטלוויזיה שיצר בצוותא עם דוד אופק וחיים שריר והיה התסריטאי הראשי שלה. הסדרה, שמספרת את סיפורן של שלוש נשים עובדות קבלן בתחום הניקיון המקימות קואופרטיב עצמאי, שודרה בערוץ 1 וזכתה בפרס האקדמיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר בשנת 2012, וכן בפרסי הבימוי והתסריט. הסדרה זכתה בביקורות נלהבות הן על רמת העשייה והן מבחינת תכניה החברתיים והמגדריים. המבקרים קשרו בין הסדרה לבין המגמה החברתית המהפכנית הצעירה בעשור השני של שנות ה-2000.
בשנת 2014 יצא לאקרנים סרטו "מקום בגן עדן", אותו ביים וכתב, וכמו סרטו הקודם צולם על ידי בועז יהונתן יעקב. הסרט מספר את סיפורו של איש צבא בגילומו של אלון אבוטבול המוכר את מקומו בגן עדן, ומאוחר יותר, בנו החוזר בתשובה מנסה לבטל את החוזה ולהציל את נשמתו של אביו. הסרט זכה להצלחה בינלאומית ניכרת כשהשתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל קרלובי וארי, בפסטיבל טורונטו וברבים אחרים, ואף זכה בפרסים בינלאומיים, אם כי הצלחה זו הייתה פחותה מזו של סרטו הקודם. בישראל קיבל הסרט ביקורות מעורבות שפילגו את המבקרים בין מי שהגדירו אותו כ"מסורבל ולא ממוקד" לבין אלו שהכתירו אותו כ"יצירת מופת". גם בהתייחסות לדמויותיו הנשיות פילג הסרט את המבקרים, כך שבעוד שמאיר שניצר הגדירו כמבזה את דמות האישה; דווקא הביקורת הפמיניסטית שיבחה אותו על דיון ביקורתי בגבריות הישראלית המדכאת את הנשיות, וכקריאה לנשיות חדשה. הביקורת בכללותה הגדירה אותו כראשון מסוגו בקולנוע הישראלי בשאיבת סיפורים, דרכי הבעה ותבניות סיפור מארון הספרים היהודי (להבדיל מעיסוק גרידא בעולם ובדמויות דתיות), ובקישור שעשה בין ישראליות עכשווית לבין התנ"ך ולבין מקורות יהודיים נוספים כמו ספרות חז"ל והספרות החסידית.
בשנת 2015 יצר (ביחד עם דוד אופק וליאור שפר) את הסדרה הקומית השחורה "להרוג את הסבתא", אותה גם כתב. הסדרה מתארת בשילוב של טון ריאליסטי ומקברי את ניסיונות הנפל של בני משפחת זליג, הגרים במתחם פחונים בלב העיר, להרוג את אמם הזקנה והעקשנית, על מנת שיוכלו למכור את הקרקע היקרה עליה הם גרים, ולהיחלץ מחיי העוני שלהם. הסדרה שודרה ב"יס" וזכתה בארבעה פרסי אקדמיה, שניים מהם הוענקו למדמוני - פרס הסדרה הקומית הטובה ביותר ופרס התסריט.
בשנת 2017 היה התסריטאי הראשי של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "כיפת ברזל" שהתמקדה באירוע חטיפה דרמטי במחלקה של טירונים חרדים בצה"ל בגדוד נצח יהודה (הנח"ל החרדי).
בשנת 2018 סרטם של יוסי מדמוני ובועז יהונתן יעקב, "גאולה", הוצג בפרמיירה העולמית בתחרות הרשמית בפסטיבל קרלובי וארי שם זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר, שהוענק למשה פולקנפליק, וכן פרס מיוחד מטעם ארגונים נוצריים, המחולק ליצירות הנוגעות בשאלות רוחניות. משם המשיך הסרט לפסטיבלים נוספים, פסטיבל טורונטו, פלם ספרינגס ועוד. ב 2019 זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית על סרט זה.
בסוף שנת 2019 עלתה בתאגיד השידור הציבורי "כאן" הסדרה מתיר עגונות אותה יצר והיה התסריטאי הראשי שלה. הסדרה מספרת את סיפורו של הרב יוסף מוראד בגילומו של אביב אלוש, רב שתפקידו להתיר נשים מעגינותן. הסדרה זכתה לביקורות משבחות הן על הצד האמנותי והן על תכניה ולפופולריות רבה בציבור. הסדרה העלתה את המודעות למצבן של נשים עגונות ולכשלים בטיפול של הרבנות בהן, ולכן ספגה ביקורת מצד הרבנות, ומאידך לחיבוק מארגוני הנשים הפמיניסטיים. הסדרה קיבלה 12 מועמדויות לפרסי אקדמיה אך הפסידה בכל הקטגוריות לסדרה הנערים.
ביקור חולים (סרט)
ביקור חולים הוא סרט ישראלי עלילתי קצר משנת 2005.
במאית ותסריטאית הסרט היא מיה דרייפוס, בוגרת החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
תקציר העלילה.
מיכל (טלי שרון) קוטעת טיול במזרח על מנת לחזור לישראל ולבקר את סבתה (חנה ריבר) המאושפזת במחלקה הפנימית. במהלך ביקור טעון בבית החולים היא נאלצת להכיר בעובדות: סבתה מאבדת את צלילות דעתה ואילו אמה קלודט (פירה קנטור) מתעקשת שלא להשתנות. הסרט הוא פורטרט טרגי-קומי של שלוש נשים שונות המנסות לתקשר זו עם זו.
פרסים.
הסרט זכה בפרסים הבאים:
הרוח מטירת קנטרוויל
Bourne-Again shell
ניראל קראנתאגי
אוצלוט
אוֹצֶלוֹט (שם מדעי: Leopardus pardalis) הוא מין של חתול בר מהסוג נמרון המצוי בדרום ומרכז אמריקה, ואף צפונית יותר, עד טקסס. הוא מצוי גם באי טרינידד. אורך גופו מגיע עד מטר אחד, וזנבו עד 45 ס"מ. משקלו נע בין 10 ל-15 ק"ג.
תיאור.
האוצלוט פעיל לרוב בלילה, אך נצפו מקרים בהם צד ביום: בחורפים קרים, כאשר הטרף העיקרי פעיל ביום ורחוק ממשכנות האדם. במשך היום הם נחים על עצים, או עלים דחוסים. האוצלוט טריטוריאלי למדי, ובסכסוכים על הטריטוריה שגודלה מ-2.5 עד 18 קמ"ר, נלחם בפראות, ולעיתים אפילו עד מוות.
אסטרטגיית הרבייה היא פוליגמיה: זכר עם מספר נקבות. כמו רוב החתולים הם יחידאים, ונפגשים בעיקר כדי להזדווג. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בגיל 18 חודשים ולבלות מינית בגיל 13 שנים. הזכר מגיע לבגרות מינית בגיל 15 חודשים ולבלות מינית בגיל 15 שנים. &lt;BR&gt; ייחום מתרחש כל 4-6 חודשים למשך 10 ימים, אלא אם הנקבה מתעברת. בזמן ההזדווגות, הנקבה מוצאת מערה בצוק תלול, או גזע עץ חלול, או סבך עלים, ושם הם מזדווגים. ההיריון נמשך 79-85 ימים, ובסופו ממליטה הנקבה גור אחד או שניים, לעיתים רחוקות שלושה-ארבעה, הנולדים סומים ובעלי פרווה דלילה ביותר. הנקבה דואגת לצאצאים לבדה, ללא הזכר.
האוצלוטים טורפים כמעט כל בעל-חיים הקטן מהם. קופים, נחשים, דגים, דו-חיים וציפורים הם טרף נפוץ, אך האוצלוט אינו בוחל גם בחיות בית קטנות כמו גורי חזירים. מחקרים הראו שהם תרים אחר טרף באמצעות חוש הריח, אבל לאוצלוטים יש ראייה חדה, כולל, כמו שעיניהם הכהות מראות, ראיית לילה.
פרוות האוצלוט דומה לזו של היגואר. בעבר היא הייתה בעלת ערך רב בתעשיית הטקסטיל, ומאות אלפי אוצלוטים ניצודו בשביל פרוותם (כדי להכין מעיל פרווה אחד יש צורך בפרוותיהם של 30 אוצלוטים). לכן הוגדר האוצלוט כשרוי בסכנת הכחדה משנות השמונים של המאה ה-20, אך ב-2006 הוגדר מצבו כ"ללא חשש" (ע"פ "הרשימה האדומה" של IUCN) בשל גידול אוכלוסייתו. רק תת-מין אחד שלו, אוצלוט טקסס (Leopardus pardalis albescens) עדיין שרוי בסכנת הכחדה.
ניו-יורק קוסמוס
ולדיסלב בוגיצ'ביץ'
ולדיסלאב בוגיצ'ביץ' (בסרבית קירילית: Владислав Богићевић; נולד ב-7 בנובמבר 1950) הוא כדורגלן עבר סרבי.
בוגיצ'ביץ', יליד בלגרד, החל את הקריירה שלו בכוכב האדום בלגרד, עימה זכה בחמש אליפויות יוגוסלביה. בנבחרת יוגוסלביה שיחק בוגיצ'ביץ' 47 משחקים, והשתתף איתה במונדיאל 1974.
לאחר עונה אחת במריבור ושמונה עונות בכוכב האדום, עבר בוגיצ'ביץ' לניו יורק קוסמוס מה-NASL. באותו זמן זכה לכינוי "בוגי". ב-203 משחקי עונה כבש בוגיצ'ביץ' 31 שערים ובישל 147.
בכל שבע עונותיו ב-NASL היה חלק מנבחרת העונה הראשונה או השנייה. בנוסף זכה עם הקוסמוס בשלוש אליפויות. בשנת 2002, נכנס בוגיצ'ביץ' להיכל התהילה של הכדורגל הלאומי.
דייל קרנגי
דייל קרנגי (שם מלא באנגלית: Dale Breckenridge Carnegie; 24 בנובמבר 1888 – 1 בנובמבר 1955) היה סופר אמריקאי ומפתח שיטת קרנגי לפופולריות, מודעות עצמית ודיבור לפני קהל.
ביוגרפיה.
דייל קרנגי נולד למשפחה ענייה בעיר מריוויל במדינת מיזורי. הוא למד במכללה ממשלתית למורים בוורנסבורג (Warrensburg). לאחר סיום לימודיו עבד כאיש מכירות. הוא החל להרצות בנושא דיבור לפני קהל לפני אנשי מכירות בארגון ימק"א המקומי. קרנגי חקר את תולדותיהם של אנשים עשירים ומשפיעים וכתב ספר על הנשיא אברהם לינקולן.
קרנגי כתב ספרי הדרכה שהודפסו בעשרות מיליוני עותקים ותורגמו לעשרות שפות. הוא הקים את הארגון "דייל קרנגי ושותפיו", שמרכזו בניו יורק. הארגון מרכז את כל ההכשרות בשיטת קרנגי המועברות בעולם.