מבקרות פמיניסטיות פירשו את הסיפור כביקורת נגד ההגמוניה האנדרוצנטרית של מקצוע הרפואה במאה ה-19. כל הצעה של המספרת לגבי החלמתה (שהיא צריכה לעבוד ולא רק לנוח, לקיים יחסים חברתיים במקום להיות מבודדת, לנסות לתפקד כאם במקום להיות מופרדת לחלוטין מבנה, וכדומה) מבוטלת מיד, תוך שימוש בשפה סטריאוטיפית המציירת אותה כלא-רציונלית, ולכן, לא ראויה להציע רעיונות בנוגע למצבה.
בביקורת הפמיניסטית הושם דגש רב על תחושת הניצחון שבסופו של הסיפור. בעוד יש הטוענות כי דעתה של המספרת נטרפה עליה בשל ההתייחסות כלפיה, אחרות רואות את הסוף כמתאר אישה שסופסוף עומדת על שלה, בנישואים שבהם היא הרגישה לכודה. הדגש על קריאה וכתיבה כפרקטיקות ממוגדרות גם ממחיש את החשיבות של הסיפור כנרטיב פמיניסטי. אם על המספרת נאסר לקרוא ולכתוב, אזי היא התחילה "לקרוא" את הטפט עד שהיא שמצאה את נתיב הבריחה שחיפשה. כשהיא רואה את הנשים מאחורי הסורגים, המספרת מבינה כי אין היא יכולה לחיות את חייה כלואה מאחורי סורג ובריח. בסופו של הסיפור, כשבעלה שוכב על הרצפה מחוסר הכרה, היא זוחלת עליו, באופן סמלי עולה עליו. זה מתפרש כניצחון על בעלה, על חשבון השפיות שלה.
במאמרה "ביקורת פמיניסטית: 'הטפט הצהוב' ופוליטיקת הצבע בארצות הברית", כותבת סוזן לאנסר ש"הטפט הצהוב" הוא רק אחד מספרים רבים שאבדו במרוצת הזמן בגלל אידאולוגיה רווחת שראתה את תוכנם כמטריד או פוגעני. כדוגמה, העורך של "The Atlantic Monthly" דחה את הסיפור הקצר כי "לא היה יכול לסלוח לעצמו אם יגרום לאחרים את אותה מצוקה שהסיפור גרם לו". אך לאנסר מציינת שאותו הטיעון היה קיים ביחס לעבודותיו של אדגר אלן פו, אבל למרות עובדה זו עבודותיו פורסמו, וממשיכות להיות מפורסמות, וכן נחקרות על ידי אקדמאים.
במאמרה "הסופרת כרופאה: מודלים חדשים לשיח רפואי בכתיבה המאוחרת של שארלוט פרקינס גילמן", חוקרת מרתה קאטר את הניסיון של הממסד הרפואי, בשליטתם של גברים, להשתיק נשים. גילמן מתייחסת לגישה הרווחת, לפיה נשים הן "שקטות, חסרות כוח, ופאסיביות". בתקופה בה כתבה את סיפוריה, בין 1840 ל-1890, נשים באופן כללי הוגדרו כ"פחות מ-" - כחולניות וחלשות; "היסטריה" - לכאורה "מחלה נשית" - נחשבה כתוצאה מהשכלת יתר. נכתב אז בספרי הרפואה שנשים שמאמצות מידי את מוחן מביאות על עצמן את המחלה. למעשה, רבים מבין המחלות בהן אובחנו נשים נחשבו לתוצאה של היעדר שליטה עצמית מצד נשים, והרופאים, מצידם, סברו שכדי לטפל בנשים אלו, עליהם "לנקוט בטונים סמכותיים" ושאישה מרופאת היא "אישה כנועה, צייתנית ושקטה, שמעל לכל כפופה לרצונו וקולו של הרופא". אישה היסטרית נתפשה כאישה שרודפת כוח, ושכדי להירפא עליה לאפשר לרופא לחתור תחת רצונותיה. לעיתים קרובות, הטיפול המתבקש היה ריתוק למיטה, בכוונה "לאלף" את האישה ובעצם, לשלול ממנה את חירותה. בדרך זו, היה אפשר לגבור על כל יצר מרדני, ולאלץ נשים לקבל על עצמן תפקידי מגדר מצופים. גילמן רצתה להדגיש את הנזק שבטיפולים אלו, ולהראות כיצד התוצאה היא נשים מושתקות.
פרשנויות אחרות.
"הטפט הצהוב" נחשב גם לדוגמה של ספרות גותית בשל התייחסותה לטירוף וחוסר האונים. אלן ריאן, למשל, כתב בהקדמה לסיפור: "מלבד מקורותיו זהו אחד מסיפורי האימה הטובים והחזקים ביותר שנכתבו אי פעם. ייתכן וזהו סיפור רפאים. או גרוע מכך, ייתכן והוא לא." חלוץ ז'אנר האימה, הסופר ה. פ. לאבקרפט תיאר את "הטפט הצהוב" כקלאסיקה של ספרות אימה.
הלן לפקוביץ הורוביץ, בספר "חוסר מנוחה פראי": שארלוט פרקינס גילמן ויצירת הטפט הצהוב"", מסכם כי "הסיפור בא כמחאה נגד [בעלה הראשון של גילמן, האמן צ'ארלס] סטטסון, וכנגד הנישואים המסורתיים שהוא דרש ממנה".
סרי אדלשטיין טענה ש"הטפט הצהוב" הוא אלגוריה לשנאתה הגוברת של גילמן לעיתונות צהובה. לאחר יסדה את העיתון The Forerunner בנובמבר 1909, הבהירה גילמן שהיא מעוניינת בעיתונות מפוכחת יותר, שאינה מסתמכת על סיפורים מוגזמים וכותרות מתלהמות. גילמן עצמה הייתה לעיתים קרובות נושא הסיפורים הללו בתקשורת, והייתה מתרעמת על הסנסציוניות של התקשורת. על פיה אדלשטיין, הקשר בין המספרת לטפט בסיפור מקביל ליחסיה של גילמן עם העיתונות.
גנוב על הירח 3
דין מירושניקוב
דין מירושניקוב (נולד ב-9 באפריל 1988) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע, די ג'יי, מוזיקאי ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה.
מירושניקוב נולד בשם דמיטרי (דימה) זקמלדין (באוקראינית: Дмитро́ Зкамдалін) במיקולאייב שבאוקראינה הסובייטית לאביו, ולאמו סבטלנה. כשהיה בן חמש, הוריו התגרשו, והקשר עם אביו נותק. בגיל תשע עלה לארץ עם אמו בלבד והם התגוררו באשדוד, ליד הורי אמו. מאוחר יותר עברו לרעננה, כדי שדין יוכל לפתח את קריירת הספורט שלו בקפיצת טרמפולינה מקצועית. הוא למד בבית הספר התיכון מור מטרו-ווסט רעננה, ובגיל 12 זכה באליפות הארץ בקפיצת טרמפולינה מקצועית. עבר ברית מילה בגיל 10, ובגיל 13 ביקש גם לחגוג בר מצווה.
מירושניקוב החל לעבוד בגיל צעיר כדי לעזור למשפחתו ובגיל 16 הצטרף לסוכנות דוגמנות. בהמלצת הסוכן שלו, שינה את שמו לדין מרטין כשם במה ובתעודת הזהות, בין היתר גם כדי להקל על ההיטמעות. בגיל 17 הוזמן לצילומים באודסה שבאוקראינה וניצל את ההזדמנות כדי לחדש את הקשר עם אביו, כך גם גילה שיש לו אח קטן. אחיו מתגורר בלאס וגאס.
מירושניקוב שירת בשייטת 13 של חיל הים. הוא נפצע במהלך ההשתלטות על המרמרה והוכר כנכה צה"ל. בעקבות הפציעה הוא נותח ביד שמאל, עבר שלושה חודשים ארוכים של שיקום שכלל לצד פיזיותרפיה גם טיפול נפשי, ואיבד כמעט לחלוטין את הראייה בעינו הימנית. לאחר השיקום חזר ליחידה, השלים את השירות כתומך לחימה והשתחרר לאחר שירות כולל של 5 שנים. בסיום המסלול שלו בצבא הוא שינה את שם משפחתו למירושניקוב, שם המשפחה של אמו.
עם שחרורו מהצבא, החל לימודי מנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, והמשיך לעבוד בעבודות אבטחה. לאחר סמסטר אחד פרש מהלימודים ונרשם ללימודי משחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין שגם אותם לא השלים.
בשנים 2013–2014 השתתף בסדרה "השמיניה" בתור דניס גלר.
ב-2016, שנה לאחר שהחל את לימודי המשחק, הוזמן לאודישן לסדרה "תאג"ד" מבית yes. תחילה הגיע לאודישן כדי לגלם את הדמות הראשית בסדרה – דניאל החוג"ד, אך לאחר כמה שבועות נקרא לאודישן נוסף לתפקיד אחר, דמות החובש הדתי נועם פולצ'ק, הדמות שגילם לבסוף בסדרה מאז 2016. התפקיד דרש ממנו להפסיק עם לימודי המשחק.
ב-2016 גילם את ציקי בסדרה "פלאשבק" ששודרה בערוץ הילדים למנויי HOT. ב-2017 השתתף בסדרה "פולמון" של HOT בה גילם את יובל אוסוקין הידוע גם בשם סימון. לפני כן, השתתף בסדרה "מתים לרגע" בתור דודי אלרואי.
בשנים 2017–2018 מירושניקוב ומי-רן מנקס, עמיתתו לסדרה "תאג"ד", שימשו כפרזנטורים של רשת האופנה הישראלית "זיפ".
באוגוסט 2017 לוהק מירושניקוב לסדרת הנוער "כפולה" לצידם של נועה קירל, עפר שכטר ועומר דרור. העונה הראשונה של הסדרה שודרה בערוץ הילדים החדש kidZ במהלך 2018 ב-HOT וב-yes.
בסוף 2017 לוהק לתפקיד מרכזי במחזמר "צבא השמיים" לצד הילה סעדה, ובבימויו של אורי פסטר.
בינואר 2018, השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר"בתור שחקן וקפטן הנבחרת. מאוחר יותר באותה שנה השתתף במקצה ה-VIP בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" והגיע למקום השישי.
לקראת סוף 2018 לוהק לתפקיד ראשי בסרט "מתחתנת" של הבמאי ערן בן יעקב, אשר יצא לאקרנים במרץ 2022.
ב-2019 החל לשחק בסדרת הנוער "התחנה", בנוסף באותה שנה השתתף בסרט לוחם בנשמה.
ב-2020 השתתף במקצה ה-VIP בעונה השנייה של "נינג'ה ישראל" וזכה במקום הראשון ובחופשה בזנזיבר.
בספטמבר 2020 השתתף שוב בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר", בעונה 8, בתור שחקן הנבחרת.
בנובמבר 2020 השתתף שוב בתוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" אך נפל למים במכשול השני אחרי דקה ו-8 שניות.
במרץ 2022 יצא לאקרנים הסרט "מתחתנת בו הוא משחק בתפקיד הראשי לצד הילה סעדה.
חיים אישיים.
לכבוד יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה 2016 הוא נפגש עם אדיר מילר במסגרת פרויקט "אתכם, בזכותכם!" של ארגון נכי צה"ל.
בדצמבר 2016 יצא מירושניקוב למסע של חודש בארצות הברית במסגרת מיזם של ארגון נכי צה"ל שנועד לסייע להסברה הישראלית. בחודש פברואר 2018, נסע לסיבוב הרצאות נוסף ברחבי אוניברסיטאות באמריקה עם הרצאה בשם "לא רוסי, אוקראיני!", כשבהרצאה סיפר על החוויה האישית שלו כעולה חדש בישראל.
בילדותו שיחק במחלקת הנוער של הפועל רעננה בכדורגל, כיום משחק בנבחרת האמנים של ישראל בכדורגל. יש לו בנוסף רישיון צניחה.
מירושניקוב נשוי לאני חנין ומתגורר בתל אביב.
ג'ון קר (פיזיקאי)
ג'ון קר (באנגלית: John Kerr; 17 בדצמבר 1824 - 15 באוגוסט 1907) היה פיזיקאי סקוטי חלוץ בתחום האלקטרו-אופטיקה. נודע בעיקר בזכות גילוי "אפקט קר" המכונה על שמו, ותריס תא קר המבוסס על האפקט שגילה.
ביוגרפיה.
נולד בארדרסון שבצפון איירשייר , סקוטלנד. למד בגלאזגו ואחר כך במכללה של הכנסייה החופשית של סקוטלנד באדינבורו.
משנת 1857 שימש כמרצה במכללה, עד מותו בגלאזגו ב-1907.
הוא גילה ב-1857 את האפקט הפוטו-אלקטרי הידוע על שמו בשם אפקט קר, ובשנת 1858 את האפקט המגנטו-אופטי .
עונת 2013 בגביע ליברטדורס
עונת 2013 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-54 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-22 בינואר 2013 והתחרות הסתיימה ב-24 ביולי 2013. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.