ממלכת מרוקו הכריזה על עצמאותה מצרפת ב-2 במרץ 1956. ב-31 באוקטובר 1962, שתי המדינות החלו לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים. עד 1975, היחסים בין המדינות היו לבביים, המדינות קיימו קשרים מסחריים, תרבותיים ועוד שהובילו לשיפור מעמדן. ב-1975, היחסים קרסו לאחר שמקסיקו תמכה ברפבוליקה הסהרית המערבית. ב-1986 נפגשו שרי החוץ של מרוקו ומקסיקו. שר החוץ של מקסיקו, קצלנר ברנדו ספולבדה, והביע את רצונו לחדש את היחסים עם מרוקו. זמן מה לאחר מכן, היחסים בין המדינות השתפרו משמעותית.
פתיחת השגרירויות (1990 - עד היום).
כתוצאה משיפור היחסים, ב-27 ביוני 1989, שתי הממשלות החליטו על מינוי שגרירים ופתיחת שגרירות בכל מדינה. ב-9 בפברואר 1990, הקנצלר, פרננדו סולאנה, חנך את השגרירות בראבאט. לאחר פתיחת השגרירות במקסיקו, מונה כסאד קטאני, נשיא ומנהל, כקונסול כבוד בקזבלנקה. ב-9 באוקטובר 2001, מונה קונסול כבוד נוסף שייצג את מקסיקו במרוקו, מר עותמאן חכם, איש עסקים מרוקאי גדול. מאז פתיחת הנציגויות הדיפלומטיות, מקסיקו מינתה חמישה שגרירים.
בין 1990 ל-1995, התקיימו שני ביקורים של שרי החוץ של מקסיקו בממלכת מרוקו. בפברואר 1990, ביקר סולאנה במרוקו. במהלך מפגש זה הממשלות שוחחו לגבי שיתוף הפעולה הכלכלי. באוקטובר 1991, ביקר שר מרוקו במקסיקו. באותה שנה, שתי המדינות חתמו על הסכם אשרת דיפלומטיות ורשמיות.
סחר.
בשנת 2017, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-353.2 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו למרוקו כולל: סוכר, טבק, אלכוהול, חומרי בניין וחלקי מטוסים. הייצוא העיקר של מרוקו כולל : מעגלים חשמליים, טקסטיל וכותנה. מרוקו היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה של מקסיקו באירופה. כמו כן, מטה חברת הענק הבינלאומית המקסיקנית Cemex פועלת במרוקו.
ניסן בן-ציון
הרב ניסן בן ציון בן-ציון (שמושקוביץ; כסליו ה'תרמ"ו, 1885 – י' באלול ה'תשי"ג, 21 באוגוסט 1953) היה רב ליטאי ישראלי. כיהן כרבן של מספר קהילות ברוסיה, בבלארוס ובפולין ובסוף ימיו רבה של קריית חיים בחיפה. היה אב בית הדין הרבני בחיפה. חיבר ספר שאלות ותשובות בשם "בנין ציון".
תולדותיו.
נולד בנובהרדוק כניסן בן ציון שמושקוביץ, בנם של הרב מנחם מאיר ובריינה שמושקוביץ. בבחרותו למד בישיבות מיר וסלובודקה. נשא לאשה את דינה בת רבי משה לוינסון מהעיר אראן (רבי משה אראנער).
לאחר נישואיו, בשנת תרע"ה (1915) מונה לרב הקהילה בארזאמאס שבמחוז ניז'ני נובגורוד, רוסיה. בתקופה זו הוא הקים במקום תלמוד תורה וישיבה וכונן את חיי הדת בעיר. לאחר מכן מונה לרב העיר אמסטיובה שבמחוז וולקוביסק, בלארוס. שם הוא הוציא לאור את חלקו הראשון של ספר השו"ת שלו "בנין ציון". בשנת תרפ"ד נתמנה לרב הקהילה בבאדקי שבמחוז ביאליסטוק.
בשלהי שנת תרצ"ה (יולי 1935) עלה לארץ ישראל ושינה את שם משפחתו ל"בן ציון". תקופה קצרה לאחר מכן מונה לרבה של קריית חיים שהייתה בשנות היווסדה וברגישות הקים בה את חיי הקהילה התורנית למרות היותה שכונת פועלים שהתנגדו לחיי הדת. בשנת 1942 הוא הכשיר את תחנת המשטרה בקריית חיים.
מתחילת שנות ה-40 כיהן במקביל לרבנות קריית חיים גם כאב"ד בבית דין לאישות וירושות בחיפה. לאחר שפרש מרבנות קריית חיים בשנת 1947, המשיך בתפקיד אב בית דין עד לפטירתו.
הרב ניסן בן ציון נפטר בי' באלות ה'תשי"ג, 21 באוגוסט 1953, ונקבר בחיפה.
משפחתו.
גיסו, אח אשתו, היה הרב אברהם אלישיב, אביו של הרב יוסף שלום אלישיב.
נולדו לו ארבעה בנים. ילדיו שינו את שם המשפחה ל"ציוני". בנו הרב מנחם מאיר ציוני היה אב בית דין בתל אביב ונכדו הרב פרץ ציוני היה רבה של עפולה.
היה לו עוד בן מנישואיו השניים, הרב ראובן ישראל בן ציון תלמיד חכם שקדן וצנוע שהיה גר בבני ברק.
ניסן בן ציון שמושקוביץ
מלחמת שלושת האנרים
מלחמת שלושת האנרים (1587-1589) הייתה המלחמה השמינית והאחרונה במלחמות הדת בצרפת.
המלחמה הייתה בין:
רקע.
המלחמה פרצה ביוזמת פליפה השני, מלך ספרד כדי למנוע מצרפת את האפשרות לפגוע בצבא הספרדי, שהיה מוצב בארצות השפלה הספרדיות, ותכנן את הפלישה לאנגליה. המלחמה החלה כאשר הליגה הקתולית שכנעה את המלך אנרי השלישי להוציא צו איסור מוחלט על הפרוטסטנטיות, ועל הדחת אנרי מנווארה מזכותו לכתר; החלטה שהושפעה מיועצו המלכותי, אן דה גיז.
המלחמה.
במהלך החלק הראשון של המלחמה, הרויאלסטים והליגה הקתולית, לא כל כך שיתפו פעולה נגד האויב המשותף, בהוגנוטים. אנרי שלח את אן דה גיז נגד נווארה, בזמן שהוא עצמו התכוון לפגוש את הצבאות הגרמניים והשווייצרים. בקרב קוטרה, הביס אנרי מנווארה את הצבא המלכותי בראשות גיז, שאף נהרג בעצמו בקרב. זה היה הניצחון הראשון לו זכו ההוגנוטים בשדה הקרב. מאידך, אנרי השלישי הצליח להביס את הגרמנים והשווייצרים שפלשו לצרפת. השווייצרים היו בעלי הברית שלו, ופלשו לצרפת על מנת לשחרר אותו מכל שעבוד, אולם אנרי התעקש כי הפלישה שלהם אינה לטובתו, והכריח אותם לחזור הביתה. מאידך, הגרמנים, בראשות פביאן הראשון, רוזן העיר דוהנה, רצו להילחם נגד דוכס גיז, אך הובסו בקרב וימורי.
הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של המלך אנרי השלישי, ואף טענו כי הוא הזמין את הכוחות השווייצריים, הקימו ממשלה מהפכנית בפריז ופתחו במשא ומתן עם פליפה השני, מלך ספרד שמטרתו הייתה לפלוש לאנגליה ולצרפת ולהדיח את המלך. אנרי הראשון, דוכס גיז נקרא על ידי הקתולים לכבוש את פריז.
ב-12 במאי 1588 נמלט המלך מפריז אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנות את הדוכס מגיז למפקד הראשי של הצבא המלכותי, וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו שבעיר בלואה (על גדות הנהר לואר). משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר (23 בדצמבר 1588). למחרת ניתן צו מאסר נגד ראשי הליגה הקתולית, ולואי השני הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג.
מאורעות אלה גרמו לכך שמרבית הצרפתים האשימו את המלך ברצח. הפגנות רחוב קראו להדחתו, והתאולוגים של סורבון, בתמיכת האפיפיור סיקסטוס החמישי, שחררו את הצרפתים משבועת האמונים למלך אנרי השלישי. המלך כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, מנהיג ההוגנוטים, ומינה אותו ליורשו. כוחותיהם המשותפים הביסו את צבא הליגה הקתולית, והם עשו הכנות לעלות על פריז.
ב-1 באוגוסט 1589 בעת שהמלך הכין את צבאו להתקפה על פריז, הוא נפצע אנושות בידי מתנקש ומת ביום המחרת. עם מותו של המלך הפך אנרי, מלך נווארה למלך צרפת מבחינה רשמית, אולם הליגה הקתולית של צרפת (עם תמיכה מבחוץ, בעיקר ממלך ספרד) הייתה חזקה דיה כדי להכריח אותו לסגת צפונה כדי לקבל עזרה מאנגליה.
לאחר מכן.
ב-21 בספטמבר 1589 ניצח אנרי את צבא הליגה הקתולית בקרב ארק, שהתחולל ליד חופי התעלה. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה שלחה לו אנשי צבא, זהב ואספקה. בתגובה, פליפה השני הפנה את חיל המשלוח הספרדי בפלנדריה לעזרת הליגה הקתולית. ב-14 במרץ 1590 התחולל קרב איברי, שבו המלך אנרי הביס שוב את צבא הליגה הקתולית. אולם, למרות ניצחונותיו אלה לא הצליח לכבוש את פריז.
בעידודה של פילגשו ואהבתו הגדולה, גבריאל ד'אסטרה, הוא הכריז ב-25 ביולי 1593 כי Paris vaut bien une messe ("פריז מצדיקה אפילו מיסה [קתולית]"), והתכחש לפרוטסטנטיות. כניסתו לחיק הכנסייה הקתולית הבטיחה לו את תמיכתם של מרבית נתיניו, והוא הוכתר כמלך צרפת בקתדרלת שארטר ב-27 בפברואר 1594. עם זאת, בשנת 1598 הוא הכריז על האדיקט של נאנט, שהעניק זכויות מוגבלות להוגנוטים.
ריטה וייסנן
ריטה וייסנן (בפינית: Riitta Väisänen; נולדה ב-16 ביולי 1954) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה פינית.
ביוגרפיה.
וייסנן נולדה בטורקו.
ב-1976 נבחרה לסגנית ראשונה בתחרות מיס פינלנד ובאותה שנה זכתה במקום הראשון בתחרות מיס אירופה.
היא ידועה בכך שהנחתה את שעשועון הטלוויזיה "Kymppitonni" בה פאנל של ידוענים מנסה לנחש מילה בעזרת רמז אחד, התוכנית רצה בערוץ "MTV3" הפיני מ-1985 ועד 2005.
היא זכתה חמש פעמים בפרס "Telvis", פרס טלוויזיה פיני בקטגוריית "הופעת הטלוויזיה הנשית הטובה ביותר".
היא גם שיחקה במספר סרטי קולנוע וביניהם בסרטים של הדמות הקומית הפינית הידועה "אאונו טוראפורו" (Uuno Turhapuro).
ב-2004 ו-2007 התמודדה בבחירות לפרלמנט האירופאי מטעם מפלגת המרכז וקיבלה את מספר הקולות הגבוה ביותר מבין הנשים שהתמודדו בבחירות אלו.
ב-2005 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי ביחד עם אחותה הנקרא "מיס פינלנד על הקצה".
וייסנן מתעסקת ברכיבה על סוסים, מ-1997 ועד 2003 ניצחה ב-23 מרוצים והיא מחזיקה באורווה משלה.
היא נשואה לאריק ולה בת סופיה (ילידת 1994).
אדם מודרני אנטומית
אספת המעמדות הצרפתית
טייוויאן
יחסי אחות-מטופל
יחסי אח מוסמך-מטופל
צאלח (נביא באסלאם)
סלבטורה אקרדו
סלבטורה אקרדו (נולד ב-26 בספטמבר 1941) הוא כנר ומנצח איטלקי.
אקרדו נולד בטורינו שבצפון איטליה. בילדותו למד כינור בנאפולי, ואת הופעתו הפומבית הראשונה נתן בגיל 13, ובה ביצע את הקפריצ'י של פגניני - אוסף קטעים וירטואוזיים תובעניים. ב-1958 זכה בפרס הראשון בתחרות פגניני בג'נובה, בהיותו בן 17 בלבד. הוא למד גם באקדמיה המוזיקלית של סיינה, ובין השנים 1973–1980 שימש בה כמורה.
בשנת 1972 הוא היה חלק משלישיית "טריו דל'ארקי" עם ראדו אלדולסקו ולואידגי ביאנקי. ביחד הם עשו סיבוב הופעות בדרום אפריקה שזכה הצלחה.
את הקפריצ'י של פגניני הקליט בשנת 1999, ולימים הקליט אף את הקונצ'רטי לכינור של פגניני, וככל הנראה היה הכנר הראשון שהקליט את כל השישה. הוא הקליט עם החברות המובילות בתחום המוזיקה הקלאסית.