מנועי 2 פעימות ייעודיים המונעים על ידי דלק ניטרו מאפשרים למכוניות אלו להגיע למהירויות גבוהות מאוד. לעומת מכוניות חשמליות מהירות התגובה של מנוע הבעירה הוא אטי יותר ולכן גם ההאצה שלו היא מתמשכת ולא מידית כמו במנוע חשמלי. לעומת המכונית החשמלית מכוניות המונעות על ידי דלק מאפשרות זמני הרצה ארוכים יותר על ידי מילוי מחדש של דלק נוסף במכל. מכוניות על דלק מקוררות על ידי האוויר ולכן המנוע מצויד בראש קירור גדול אשר בולט מעל חופת האוטו. בקרה של הטמפרטורה של המנוע קריטית על מנת לאפשר נסיעה מוצלחת ופעולה נכונה של המנוע, מנועים אלו פועלים בדרך כלל בחום של בין 120 ל-140 מעלות צלזיוס. בדרך כלל מכוניות על דלק מגיעות בגדלים של 1/8 ומעלה אך עם זאת ניתן גם למצוא בעיקר טרקים ובאגים בגדלים של 1/10. מכוניות על דלק דורשות אחזקה וניקוי יותר שוטף שכן השמן שנמצא בדלק לרוב מלכלך את השלדה של האוטו. במנוע דלק יש לשמור על כוונון נכון של המנוע ולכן הדבר מצריך רמה מסוימת של מיומנות וידע. מנוע אשר אינו מכוונן פועל פחות טוב ואינו מפיק את מרב הכוח שניתן להוציא ממנו (הכוונון נעשה על ידי 2 או 3 סיכות הנמצאות על גוף המנוע). עוד בעיה עם מכוניות הדלק היא הרעש והעשן אותו הן פולטות בעת נסיעתן. הרעש אשר מזכיר זמזום של דבורה יכול להישמע ממרחק רב ולכן הסעה של מכוניות אלו בשטחים הקרובים לאזורי מגורים יכול לפעמים להוות בעיה.
התחביב בישראל.
כיום ישנה קהילה גדולה העוסקת בתחביב בישראל. למעשה בכל עיר מרכזית ניתן למצוא לפחות חנות אחת המתמחה בתחום זה. בנוסף לזאת מתקיימת ליגה ארצית של באגי 1/8 בה משתתפים מסיעים מכל רחבי הארץ. מעבר לכך מדי סופ"ש ישנם מפגשים של מסיעים בערים מרכזיות כגון: תל אביב, באר שבע, ירושלים וחיפה. כמו כן קיים היום בישראל מועדון אחד, הוט-ווילס (Hot-Wheels) אשר ממוקם ליד תחנת המשטרה של נהלל ומהווה כר פורה לתחרויות ואירועים של קהילת המסיעים בישראל. לאחרונה נוסף לתחרות הערבה הפתוחה גם חלק של מכוניות על שלט וכמו כן נציגים מהארץ משתתפים בתחרויות רשמיות בחו"ל.
יישומים צבאיים.
בצבאות שונים חשבו על פיתוח כלי רכב בשלט רחוק, שנקרא גם כרב"ם (כלי רכב בלתי מאויש). יתרונם הגדול של כלי רכב כאלה הוא שאין בו מפעיל שיפגע כאשר הרכב עובד בזירות מסוכנות. חסרונם הוא הקושי בשליטה על הרכב ופגיעות לשיבוש הפעלה באמצעים אלקטרוניים.
בצבא ארצות הברית ובצה"ל פיתחו מספר כלי רכב הנשלטים מרחוק, רובם נמצאים בשימוש יחידות ההנדסה הקרבית. כלי רכב אלה נעו מרובוטי סילוק פצצות, דרך רכבי שטח, עבור בנגמ"שים וטנקים וכאלה בדחפורים ממוגנים לפריצת צירים ממולכדים ושדות מוקשים. בארצות הברית, נמצאת בשימוש עוד החל ב-1998 גרסה בשלט רחוק של דחפור די-7 שנועדה לניקוי שדות מוקשים ופתיחת צירים. בצה"ל נכנס לשירות ב-2004 ביהל"ם גרסה בשלט רחוק של דחפור די-9 הנקרא "רעם השחר" שנועד לטיפול במטעני חבלה, ניקוי זירות מטענים ופתיחת צירים. בנוסף נמצא בצה"ל ג'יפ HMMWV בשלט רחוק הנקרא "פיקאצ'ו".
IBM Coupling Facility
במחשבים מרכזיים של חברת IBM, Coupling Facility (בעברית: מתקן צימוד) הוא רכיב חומרה המאפשר למספר מעבדים, מקומיים או מרוחקים, לגשת במהירות ובעקביות לנתונים שבדרך שיגרה היו מתמקמים בזיכרון המטמון של אחד המעבדים. באמצעות מתקן צימוד ניתן להגדיר אשכול של עד 32 מחשבים מרכזיים ומאות מעבדים (הקרוי IBM Parallel Sysplex) המתנהג כמחשב-על עם מודל זיכרון סימטרי (SMP).
למתקן הצימוד שלוש מטרות:
קרפט דורך פרוידה
קראפט דורך פרוידה
משב&quot;ק
דשן כימי
מכונית על שלט
היאבקות חופשית
אליהו אלישר
אליהו אליָשר (10 באוקטובר 1899 – 30 באוקטובר 1981) היה איש ציבור ואיש עסקים ישראלי, נשיא ועד עדת הספרדים בירושלים, סגן ראש עיריית ירושלים וחבר הכנסת.
קורות חייו.
ראשית דרכו.
אליהו אלישר נולד בירושלים, ארץ ישראל העות'מאנית, בשנת 1899.
אביו, יצחק שמעיה אלישר, היה סוחר ועסקן ידוע, ובנם של הרב חיים משה אלישר (חמ"א; הראשון לציון, בנו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר) ושל וידה, בת הרב הראשי והראשון לציון רפאל מאיר פאניז'יל. אמו, רוזה, הייתה בתו של יוסף ביי נבון. אחיו הצעיר, מנשה אלישר, היה אף הוא איש עסקים ועסקן ציבור.
אלישר למד בבית-הספר ”למל” וכן בבית-הספר של חברת כי"ח. בסוף שנת תרע"ג (1913) נסע ללמוד רפואה באוניברסיטה בביירות, וכאשר נסגרה האוניברסיטה עקב מלחמת העולם הראשונה שב לארץ ועבד בבית החולים שערי צדק בירושלים. ב-1915 התגייס לצבא העות'מאני ושירת כקצין רפואה עד 1918 ברחבי הארץ, ובעיקר בנצרת. לאחר המלחמה חזר לביירות והמשיך את לימודיו בה עד 1921. בהמשך נסע לקהיר ולמד שנה בבית הספר למשפטים. המשיך מאוחר יותר את לימודיו בבית הספר למשפטים בירושלים בשנים 1932–1935. עם חזרתו לארץ ישראל בשנת 1922 התקבל לשירות ממשלת המנדט, תחילה כפקיד ומאוחר יותר (1926) מנהל אגף המכס, הבלו והמסחר. הוא שימש בתפקידו עד 1935. בשנת 1931 נישא לחוה בת מאיר ביאליק.
פעילותו הציבורית.
אלישר פעל רבות למען המפעל הציוני בתקופת ממשלת המנדט. נסע כציר בקונגרס הציוני ה-14, שם נבחר לוועדת העלייה של ההסתדרות הציונית. הקים את ה"חברה לפיתוח ירושלים" יחד עם אחיו ואת ה"חברה לטחינה ומסחר" (1935) שתפקדה כחברה ליבוא, עיבוד ויצוא אורז. ב-1947 הקים את בית הספר המקצועי של חכי"ח, שנועד לספק לימודים מקצועיים בחינם לנוער במצוקה וילדי רחוב. הקים יחד עם א. אידלסון ופנחס רוטנברג את "חברת נתיבי אוויר ארץ ישראל בע"מ" (1937) שהייתה חברת התעופה האזרחית הראשונה בפלשתינה.
פעל רבות למען הציבור הספרדי ועדות המזרח, והיה ממקימי הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות ביחד עם דוד סיטון. היה מהמייסדים של כתב העת הד המזרח (1942-1944, 1949-1951) ושימש בתור עורכו הראשי.
אלישר כיהן כחבר הכנסת בכנסת הראשונה ובכנסת השנייה מטעם מפלגת ספרדים ועדות מזרח ומאוחר יותר מטעם מפלגת הציונים הכלליים. במהלך כהונתו בכנסת כיהן אלישר כחבר ועדת הכספים וכן כחבר ועדת הפנים. במקביל, בין השנים 1950–1955, היה חבר מועצת העיר ירושלים, ובין השנים 1951–1953 גם סגן ראש העירייה.
לפני הבחירות לכנסת השלישית פרשו חברי מפלגת ספרדים ועדות מזרח, ובראשם אלישר, ממפלגת הציונים הכלליים והתמודדו בנפרד, אך לא עברו את אחוז החסימה.
בשנת 1974 היה אלישר, יחד עם אורי אבנרי, בין המייסדים של "המועצה הישראלית לשלום ישראלי–פלסטיני", ששמה לה למטרה קידום יוזמות מדיניות מול הפלסטינים. אלישר הצביע בספרו "לחיות עם פלסטינים" על האחריות המוטלת גם על מדינת ישראל לפתרון בעיית הפליטים הפלסטינים בעקבות החורבן שהביאה עליהם הנכבה.
אלישר נפטר בב' בחשון תשמ"ב (30/10/1981) ונטמן בחלקה המשפחתית בהר הזיתים. על מצבתו נחרטו המילים "כל חייו מסר למען אחדות העם ושלום עם העמים השכנים". כעבור עשור, נטמנה רעייתו לצדו.
צומת שדרות אשכול-רח' נטר, ברמת אשכול שבירושלים, נקרא "כיכר אליהו אלישר" על שמו.
עזבונו נמצא ברשות הארכיון הציוני המרכזי בירושלים.
פול אוטליני
פול ס. אוטליני (באנגלית: Paul S. Otellini; 12 באוקטובר 1950 – 3 באוקטובר 2017) היה המנכ"ל החמישי של אינטל בשנים 2005–2013 וחבר בדירקטוריון של חברת גוגל.
ביוגרפיה.
אוטליני נולד למשפחה ממוצא איטלקי וגדל בסן פרנסיסקו. אביו היה קצב ואיתו עבד בהיותו סטודנט. סיים לימודיו ב-St. Ignatius College Preparatory, השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סן פרנסיסקו ותואר MBA בשנת 1974 בבית הספר למנהל עסקים על שם האס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עם סיום לימודי מנהל עסקים הצטרף לאינטל כאנליסט, והתקדם במחלקת השיווק. בשנת 1990 שימש כעוזרו של אנדרו ס. גרוב, מ-1998 שימש כעוזרו של המנכ"ל קרייג בארט. מ-2000 שימש כמנהל תחום המיקרו-מעבדים של אינטל, ב-2002 מונה לנשיא החברה, ובמאי 2005 מונה למנכ"ל. בהנהגתו הגיעה החברה לרווחים אסטרטגיים, טכנולוגיים ופיננסיים חשובים. אלה כללו שינוי פעולות ומבנה עלויות לצמיחה ארוכת טווח; ביסוס עמדה מובילה בפלח שוק השרתים; ושמירה על רווחיות במהלך מיתון עולמי. הישגים אחרים כללו חתימה על קשרי לקוחות בולטים חדשים, כמו זכייה בעסקי ה-PC של אפל, ושותפויות עסקיות ורכישות אסטרטגיות שהרחיבו את נוכחותה של אינטל בתחום האבטחה, התוכנה והתקשורת הסלולרית. בחזית הפיננסית, אינטל הניבה יותר הכנסות במהלך שמונה שנות כהונתו כמנכ"ל מאשר במהלך 45 השנים הקודמות של החברה. בשנת 2006 פיקח על סבב הפיטורים הגדול בתולדות החברה, כאשר אינטל פיטרה כ-10,500 עובדים (10% מכוח העבודה). ב-19 בנובמבר הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו במאי 2013, דבר שאכן קרה לבסוף.
פול ס. אוטליני
לטואון
הלטואון (טורקית Letoon; לטינית Letoum) הוא מתחם מקדשים המוקדש לנימפה לטו, ולשני ילדיה, אפולו וארטמיס, אשר שימש כמוקד הפולחן החשוב ביותר בליקיה בתקופה ההלניסטית. האתר שוכן למרגלות גבעה בלב מישור בדרומה של ליקיה שבדרום טורקיה. הוא נמצא כ-4.5 ק"מ צפונית-מזרחית לחוף הים התיכון, וכ-3.5 ק"מ דרומית-מזרחית לעתיקות העיר קסנתוס. שני האתרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1988.
היסטוריה.