שטרן נחשב למומחה במתחים שבין יהדות לדמוקרטיה. הוא חבר בבמות ציבוריות רבות, ומרצה וכותב מבוקש ביותר בתחומי דת ומדינה ומתח בין חילוניים ודתיים. הוא תורם באופן קבוע מפרי עטו לעיתונות הישראלית והבינלאומית.
בזירה המחקרית שטרן חיבר וערך למעלה מעשרים ספרים וחיבר כחמישים מאמרים מדעיים בתחומי התמחותו שפורסמו בכתבי עת מדעיים בישראל ובעולם (באנגלית, בצרפתית, בגרמנית ובאיטלקית).
שטרן היה חבר בוועדות מקצועיות וציבוריות מגוונות. בין היתר עמד בראש הוועדה לקביעת המעמד המשפטי של סוכני הביטוח בישראל (1996); חבר בוועדת השופטים של פרס ישראל בתחום חקר המשפט (1997); חבר בוועדה המייעצת למפקח על הביטוח ושוק ההון (1998-2001); חבר מייסד של "פורום תקנה" למניעת הטרדות מיניות בציבור הדתי (2006 ואילך); חבר בוועדת החקירה הממלכתית לבדיקת טיפול המדינה במפונים מגוש קטיף (2009); חבר בוועדה הציבורית לקידום השוויון בנטל (2012).
שטרן כיהן כדירקטור בחברות שונות ובהן החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה (2006–2009) ובנק לאומי לישראל (2012 ואילך).
בנובמבר 2009 נכלל בין ארבעת המועמדים למשרת היועץ המשפטי לממשלה שהוועדה לאיתור מועמדים לתפקיד העבירה לממשלה, אולם כעבור זמן הסיר את מועמדותו לתפקיד - לדבריו בשל עמדתו העקרונית שיש לפצל את סמכויות היועץ המשפטי לממשלה.
בשנת 2009 מונה על ידי שרת החינוך יולי תמיר לתפקיד יו"ר ועדת המקצוע ללימודי אזרחות של משרד החינוך. כעבור כשלוש שנים הופסקה כהונתו משום שתקופת מינויו הסתיימה כבר חודשים קודם לכן. לטענתו הופסק מינויו עקב התנגדותו לשינויים בהוראת המקצוע, שהובלו על ידי יו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד ד"ר צבי צמרת.
באוקטובר 2020 נבחר שטרן לנשיא ומנכ"ל 'המכון למדיניות העם היהודי' (JPPI).
השקפתו.
שטרן העיד על עצמו:
נישואים בישראל.
בשנת 2003 צוטט שטרן בעיתון הארץ בהתייחסו למונופול האורתודוקסי בדיני אישות בישראל: "יש בו פגיעה אחת מרכזית בזכויות האדם, והיא נוגעת לאי היכולת של אנשים להינשא על פי רצונם". עוד הוסיף, "כיוון שלהלכה יש גנים יסודיים שלא מאפשרים כל סוג של נישואים - ברור שהמדינה צריכה לספק אפשרות לנישואים מחוץ למסגרת ההלכתית. קוראים לזה נישואים אזרחיים".
באוגוסט 2021 פרסם מאמר דעה באתר ynet, שכותרתו: "דרך האמצע שתאפשר לדולגופיאט להתחתן". זאת, בתגובה לשיח הציבורי שהתקיים באותה העת סביב אי יכולתו של האלוף האולימיפי להינשא לארוסתו. במאמר הציג שטרן את הצעתו של פרופסור שחר ליפשיץ לפיה, מדינת ישראל תכיר בשני מסלולים מקבילים: נישואים דתיים בצד ברית זוגיות חילונית. "הפתרון המתבקש הוא ביטול המונופול הדתי בנושאי דין אישי והכרה של מדינת ישראל בתוקפם של נישואים וגירושים אזרחיים, כנהוג במדינות העולם הליברליות."
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
חטיבה 623
נוער שוליים (להקה)
נוער שוליים היא להקת פופ רוק ישראלית שפעלה בין 1986 ל-1991. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים.
היסטוריה.
הלהקה החלה את דרכה כשחבריה עוד למדו בבית הספר התיכון. בתקופה זו היא נקראה "Juvenile Delinquency", והופיעה מספר פעמים בשירים באנגלית במועדון "הפינגווין" שבתל אביב. בשנת 1986 האזין רונן בן טל לתוכנית של שרון מולדאבי בגלי צה"ל ובה לכדה את תשומת ליבו הופעה של להקה ששרה באנגלית. מבירור שעשה, עלה השם Juvenile Delinquency. מספר חודשים לאחר מכן, הגיעו לאולפני די.בי. שני נערים (דודי לוי וחבר) שביקשו להקליט תקליט שדרים, אולם בן טל אמר להם שיסכים שיקליטו באולפן שלו רק עם מפיק מוזיקלי מקצועי היודע לעבוד באולפן. השניים התאכזבו וקמו לצאת, וממש כשהיו בדלת, שאל אותם בן טל מה שם הלהקה שלהם; "Juvenile Delinquency" הייתה התשובה. בן טל קרא להם חזרה ואמר להם שהם כרגע מצאו מפיק מוזיקלי שיעבוד איתם. יחד הם הקליטו בעברית ובאנגלית את השיר ״קיר של אהבה״, אותו השמיע בן טל לחברו יאיר ניצני שהיה מנכ"ל הד ארצי. ניצני נדלק מייד והציע להחתים את הלהקה בהד ארצי ולבן טל להפיק אותם.
בינואר 1988 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "נוער שוליים" (שם שהמציא בן טל) בחברת התקליטים "הד ארצי". הרכב הלהקה באלבום זה כלל את הסולן מיקיאגי (שם שבן טל המציא לו), הגיטריסטים אמיר צורף ודודי לוי, הקלידן קובי פיטרו והבסיסט ארן אמיר. מתופף הלהקה המקורי, איסר טננבאום, מ"רוקפור" עזב את ההרכב לפני הקלטת האלבום, ובמקומו ניגן אלון הלל. מהאלבום התפרסמו השירים: "קיר של אהבה", "החלום של כל אישה" שכתב והלחין שמעון גלבץ, "חסר סיכוי", ובמיוחד גרסתה של הלהקה לשיר "לך איתה" של אילנה רובינא, שכתב קובי רכט והלחינו רכט וקובי אשרת.
לאחר יציאת האלבום הראשון עזב אמיר צורף את הלהקה, והצטרף אליה המתופף רועי שקד. הלהקה החלה בהקלטת אלבום שני, בהפקה מוזיקלית של עובד אפרת, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה. ביוני 1990 יצא אלבומה השני של הלהקה, "ציירי לך שפם", שזכה להצלחה גדולה ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים. האלבום הכיל להיטים רבים, ובראשם "ציירי לך שפם", שכתב מיקיאגי והלחינו יחד כל חברי הלהקה. השיר נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ן, ונוער שוליים נבחרה כ"להקת השנה". השיר עוסק בתהליך שינוי מגדרי של טרנסג'נדר מנקבה לזכר (FTM). במצעד זה דורגו בסך הכל ארבעה שירים של הלהקה בעשרת המקומות הראשונים, כשפרט ל"ציירי לך שפם" הצליחו גם השירים "ענוג" (חנה גולדברג/לוי, אמיר ופיטרו), "סיזיפה" (גולדברג/מיקיאגי וערן "רני" קצנלנבוגן) ו"אמסטרדם" (גולדברג/אפרת). שיר נוסף מהאלבום שזכה להצלחה היה "לילה", גרסה עברית לשיר "Young Girl" בתרגום של מאיר גולדברג. באותה שנה הקליטו את השיר "רדיו גמדיו" לכבוד 40 שנה לגלי צה"ל, שזכה גם כן להצלחה.
באוגוסט 1991 יצא אלבומה השלישי והאחרון של נוער שוליים, "זה עושה לך את זה", גם הוא בהפקתו של עובד אפרת. את רוב השירים באלבום כתבה חנה גולדברג, ובהם שלושת שיריו המצליחים ביותר, "שמור עליי", "מותק" ו"לא אטוש את ידך". האלבום זכה להצלחה פחותה בהרבה מקודמו, והביא לסוף פעילות הלהקה. שיר נוסף שהקליטה הלהקה באותה שנה שזכה להצלחה היה "מספיק לי", שנכלל באלבום בשם "שפמשותפת - מועדון השירים הבודדים". באותה השנה זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" בתחרות "תפוח הזהב" של רשות השידור.
חברי הלהקה לא הודיעו באופן רשמי על התפרקותה, אך למעשה חדלו לפעול ביחד אחרי יציאת האלבום השלישי. רוב חברי הלהקה כמעט שלא התבלטו עוד בעולם המוזיקה הישראלי לאחר פירוקה, וחלקם פרשו ממנו לחלוטין. חריגים לכך הם דודי לוי, גיטריסט הלהקה, שהפך למפיק מוזיקלי מבוקש והחל בקריירת סולו שהניבה להיטים רבים וממשיכה עד היום, במשך השנים היה לגיטריסט של אהוד בנאי; אמיר צורף, שפרש מהלהקה לאחר התקליט הראשון והמשיך לרוקפור ולג'ינג'יות, ומתופף הלהקה רועי שקד, שהמשיך לנגן עם אהוד בנאי, אביתר בנאי, דודי לוי, סיון שביט ובועז בנאי. סולן הלהקה, מיקיאגי, הוציא אלבום סולו אחד.
בשנת 2015 אירח דודי לוי את מיקיאגי במסגרת פסטיבל הפסנתר, בו ביצעו מספר שירים מנוער שוליים, ביניהם 'ענוג' ו'אמסטרדם'. בפברואר 2018 שוב שיתפו פעולה שהקליטו שיר שאביב גפן כתב בשם "את לא לבד", שיר שבמקורו היה מכתב תגובה של גפן למעריצה.
מגדל הפעמונים של ונציה
כיכר האטואל
איקה זוהר
עני
ידידיה שטרן
סטפס
סטפס (באנגלית: Tap dance) הוא סגנון ריקוד בו מכים ברצפה עם נעלי סטפס להפקת מקצבים שונים. שני סגנונות סטפס עיקריים: רית'ם (rhythm "קצבי") וברודוויי. סגנון הברודוויי מתמקד בריקוד ובאסתטיקה הגופנית ונראה לרוב במחזות זמר. רית'ם מתמקד במוזיקליות ומקצבים ומחשיב את עצמו כחלק מעולם הג'אז.
נעל הסטפס מורכבת משני חלקי מתכת הנמצאים בעקב הנעל ובאזור האצבעות המפיקים צלילי הקשה. קיימות מספר חברות שונות המייצרות נעלי סטפס וכל חברה מייצרת נעל הנשמעת מעט שונה.
סגנון soft shoe ("סופט שו" הנעל הרכה) הוא סגנון של ריקוד הסטפס בדינמיקה נמוכה ומקצב איטי.
ריקוד החול "Sand Dance" גם הוא סגנון של ריקוד הסטפס, בו רוקדים על חול להפקת צליל מחוספס.
היסטוריה.
שורשי ריקוד הסטפס באיחוד התרבויות בין השבטים האפריקאים לבין הריקוד האירי, הסקוטי הקלוג הבריטי הורנפיפס וג'יגס. נראה כי ריקוד הסטפס החל באמצע המאה ה-18 במופעי המינסטריל.
וויליאם הנרי ליין הנקרא גם "מאסטר ג'ובה" היה רקדן אפרו-אמריקאי שהופיע על אותה הבמה יחד עם שחקנים לבנים ונחשב לאחד מראשון האבות של סגנון הסטפס.
כשמופעי המינסטרל החלו לאבד את הפופולריות שלהם, מופעי הסטפס החלו לעלות על במות הוודוויל.
בעקבות החוק שאסר על אפרו-אמריקאים להופיע במופעי סולו, רוב מופעי הוודוויל היו קטעי דואט. כך נוצר הצמד המפורסם "באק ובאבלס" בו הופיעו יחד רקדן בסטפס ג'ון "באבלס" סאבלט ונגן הפסנתר פורד "באק" וושינגטון. הצמד הופיע בריקוד הנקרא קלאס אקט ("Class act") בו לבשו שניהם חליפות טוקסידו ומאז ועד היום רקדני סטפס רבים מופיעים כאשר הם לבושים בטוקסידו מהודר. המופע מזכיר יריבות שהייתה נראית לעין במופעי המינסטריל הישנים כאשר רקדן הסטפס מציג עצמו כליצן רוקד.