Hard Core (בעברית: בלתי מתפשרת) הוא אלבום הבכורה של הראפרית ליל קים אשר יצא ב-12 בנובמבר 1996 על ידי Undeas Recordings, ביג ביט רקורדס ואטלנטיק רקורדס. לאחר שזכתה להצלחה עם ההרכב .Junior M.A.F.I.A החליטה קים להוציא את אלבום הבכורה שלה עליו עבדה בין היתר עם הראפר הנוטוריוס בי. איי. ג'י. אשר שימש כמפיק בפועל ואף הופיע ב-4 שירים. בנוסף היא גם שיתפה פעולה עם מפיקים כמו שון קומבס, סטיב ג'יי, ג'רמיין דופרי ועוד. ראפרים נוספים כמו ג'יי זי וקומבס עצמו גם השתתפו באלבום.
האלבום היה בולט בזכות הטון המיני הגלוי של קים וההגשה הלירית שלה, שזכו לשבחי ביקורות ממבקרי המוזיקה והחשיבו את האלבום כקלאסיקה. האלבום פתח במקום ה-11 בארצות הברית עם מכירות של 78 אלף עותקים אך בסופו של דבר הצליח להגיע למעמד פלטינה כפולה במדינה עם מכירות של 2 מיליון עותקים. בנוסף הוא הגיע למקום ה-3 במצעד אלבומי ה-R&amp;B וההיפ-הופ האמריקאי ולמקום ה-62 בקנדה. נכון להיום מכירות האלבום עומדות על 5 מיליון עותקים בכל העולם.
רקע.
לאחר שלקחה חלק בהרכב Junior M.A.F.I.A.'s החלה קים למנף את קריירת הסולו שלה על ידי השתתפות באלבומים של זמרים כמו מונה ליזה, The Isley Brothers ו-Total. האלבום הוקלט ברובו באולפני The Hit Factory בניו יורק סיטי כאשר עבדה קים על האלבום עם מספר מפיקים ביניהם שון קומבס וג'רמיין דופרי. מבחינה מוזיקלית האלבום הכיל מוזיקת ראפ ומילים בעל אופן מיני בוטה, סגנון מוזיקה וליריקה אשר אפיינו באותה תקופה בעיקר מוזיקה של אמנים זכרים. במקור שם האלבום היה אמור להיות "Queen Bee" אך שונה מסיבות לא ידועות.
Seef Mall
Seef Mall (בערבית: مجمع السيف) הוא הקניון השני בגודלו בממלכת בחריין. הקניון מנוהל על ידי חברת Seef Propertie.
הקניון ממוקם במנאמה, בירת ממלכת בחריין. בקניון מבקרים כ-25,000 בממוצע ביום.
הקניון.
קניון סיף מחובר לשורה של שנמצאות בקצה המערבי של הקניון וכן בסמוך למתחם הקניות אל עאלי ממוקם בסמוך לקצה המזרחי בכניסה ליד חנות של רשת הבגדים הבריטית מרקס אנד ספנסר. מדרום לקניון נמצא כביש מהיר על שמו ראש ממשלת בחריין, שייח' כליפה בן סלמאן. מעבר לכביש המהיר נמצא קניון נוסף שמשמש את תושבי מנאמה והוא קניון בחריין. מדרום מזרח נמצא גם מרכז הכנסים המרכזי של בחריין "מרכז התערוכות והכנסים הבינלאומי של בחריין".
קניון סיף נפתח בשנת 1997 וזכה להצלחה מידית, בשנת 2007 היא נקראה על ידי קבוצת העסקים באוקספורד כ"מיזם הנדל"ן המצליח ביותר עד כה" וזאת בגלל ניצול ההצלחה הכספית חסרת התקדים של הקניון.
אובייקט מיני
מקרי תקיפה מינית בקהילה החרדית בברוקלין
במהלך השנים התגלו מקרים רבים של תקיפה מינית בקהילה החרדית בברוקלין, ניו יורק. מאפיין ייחודי של מקרים אלו הוא שבניגוד למקרים אחרים של תקיפה מינית בארצות הברית, מנהיגי הקהילה החליטו למנוע ככל האפשר חקירה משטרתית, ונקטו בצעדים כדי להשתיק את התלונות.
רקע.
בניו יורק חיים כ-250,000 חרדים, רובם בברוקלין. קהילה חרדית זו היא הגדולה ביותר מחוץ לישראל. חוקרי תקיפה מינית מעריכים ששיעור מקרי הפגיעה המינית בקרב קהילות חרדיות דומה לשאר האוכלוסייה. ההבדל העיקרי הוא אופן הטיפול בתלונות. במשך שנים ארוכות מרבית הקורבנות נמנעו מלהתלונן בגלל החשש לשמם הטוב בקהילה. במקרים שבהם התלוננו, הטיפול נעשה בדרך כלל בתוך הקהילה, לא דווח למשטרה ולא היווה חלק מהנתונים הסטטיסטיים.
בגלל האופי של הקהילות החרדיות, אדם המתלונן על תקיפה מינית נאלץ לעיתים קרובות להסיר את התלונה עקב לחץ חברתי. במאמר משנת 2012 מציינת פרקליטות מחוז ברוקלין כי במשך שלוש שנים נפתחו 51 תיקים, מתוכם תשעה נסגרו לאחר שהמתלוננים חזרו בהם, ורבים אחרים הסתיימו בעסקות טיעון בגלל חששות מצד משפחות הקורבנות.
מחקרים גילו תת-דיווח משמעותי על מקרי תקיפה מינית בקהילה החרדית, כך שהמקרים המדווחים הם רק חלק קטן מהמקרים בפועל.
היסטוריה.
אחד המקרים הראשונים בהם התלוננו תלמידי ישיבה בברוקלין על תקיפה מינית היה בשנת 1985, כאשר הוגשו מספר תלונות נגד הרב יהודה יואל קולקו. התלונות הובררו בבית דין פנימי של הקהילה החרדית, המכונה "ועד הצניעות". הרב חיים פינחס שיינברג הופיע לפני בית הדין וקבע כי קולקו חף מפשע מכיוון שבמעשיו לא הייתה חדירה, לכן הם לא מוגדרים כיחסי מין על פי ההלכה. שיינברג איים על המתלוננים שאם הם יפנו למשטרה או לתקשורת אז הם יעברו על דין מוסר ועל איסור לשון הרע. בשנת 2006 כתב מכתב בו אישר שוב את קביעותיו אלה.
מקרה זה קבע את הנורמות בקהילה החרדית. נפגעי תקיפה מינית נמנעו מלהתלונן, ולא התקיים כל דיון ציבורי בנושא זה. מצב זה השתנה בשנת 2005, כאשר בלוגר אנונימי בשם Un-Orthodox Jew (UOJ) פתח בלוג בו פרסם את התלונות משנות ה-80 נגד קולקו, וכן תלונות נוספות על מקרי תקיפה מינית. הנושא עלה לדיון ציבורי, וחלק מהנפגעים החלו להגיש תלונות. בשנת 2013 פורסם כי משטרת ברוקלין חקרה 118 מקרים של התעללות מינית בקהילה החרדית, ובתום המשפטים שנערכו עד אז נידונו 25 מהמעורבים למאסר בפועל. לא כל המעורבים בהתעללויות היו חרדים, אבל כל הנפגעים היו קטינים מבני הקהילה החרדית.
גישת הקהילה למקרי תקיפה מינית.
הגישה הרווחת בחברה החרדית היא כי הגשת תלונה על פגיעה מינית שקולה למסירה, ועלולה לפגוע בקהילה. הארגון החרדי "אגודת ישראל של אמריקה" פרסם הנחיות לפיהן אסור ליהודים לפנות למשטרה מבלי להתייעץ תחילה עם רב. לעומתם, רבנים אחדים, בהם גם רבנים מחסידות חב"ד, טענו שאיסור מסירה אינו רלוונטי במקרים של פגיעה מינית, והם מעודדים פנייה למשטרה. מספר תלונות שהוגשו לאנשי ארגון "שומרים" טופלו על ידם בתוך הקהילה, מבלי ליידע את המשטרה.
רוב הנאשמים והמורשעים במקרי הפגיעה המינית שהתגלו בקהילה החרדית בברוקלין היו רבנים. בין הנאשמים האחרים נמנים מנהל בית ספר, מדריך נוער ועובד סוציאלי.
העבריינים בדרך כלל אינם באים על עונשם בתום הטיפול הפנים-קהילתי בתלונה על פגיעה מינית. לרוב, רב שנמצא אשם בפגיעה מינית מועבר לישיבה אחרת. לעיתים הם נאלצים להתנצל, לשלם פיצויים או לעלות לישראל.
הטרדת עדים וחרם חברתי.
במספר רב של מקרים, אדם שהתלונן על פגיעה מינית חווה הטרדת עדים וחרם חברתי. הקורבנות, משפחותיהם ועורכי הדין המעורבים קיבלו איומים אלימים, הוגשו נגדם תלונות שווא על התעללות בילדים, ביטלו אישורי כשרות שניתנו לעסקיהם ואיימו לפנותם מביתם. הופעל עליהם לחץ רב והם אף קיבלו הצעות שוחד כדי לא לשתף פעולה עם החוקרים. במקרים רבים חולקו פליירים המכפישים את המתלוננים.
תופעה נפוצה היא חרם חברתי של רבנים נגד המתלוננים: נאסר על מתפללים לשוחח איתם, וילדיהם עברו התעללויות וחרם בבית הספר.
רוב המקרים שדווחו למשטרה נסגרו ללא כתב אישום. נמצא שברוב המקרים המתלוננים הסכימו לעסקת טיעון תמורת תשלום, מכיוון שחששו מתגובת הקהילה. תובע משטרתי אמר שהאיומים בקהילה החרדית "מפחידים יותר מכל דבר אחר שאי פעם ראיתי, כולל פשעים של המאפיה ומקרים של שחיתות בתוך המשטרה."
תביעות משפטיות ותמיכה בקורבנות.
החל משנת 2009 מופעלת בקהילה החרדית בברוקלין תוכנית בשם "קול צדק" המעודדת חרדים לשתף פעולה עם גורמי אכיפת החוק. במסגרת זו בוצע הטיפול בתלונות נגד מדריך נוער בשם נחמיה ווברמן, מחסידות סאטמר, שהורשע ב-10 בדצמבר 2012 בהתעללות מינית בילדה בת 12, ונידון ל -103 שנות מאסר
בתוכנית זו לא מתפרסמים שמות הנאשמים או המורשעים, צעד עליו נמתחה ביקורת. כמו כן היה מקרה בו נער בן 16 התלונן על פגיעה מינית מידי חזן, אך זה התלונן כי ניסו לסחוט אותו ובסופו של דבר התיק נסגר בגלל ליקויים טכניים.
קיימות מספר יוזמות בקהילה לעידוד תלונות ולתמיכה בקורבנות. לדוגמה, הרב נחום רוזנברג מישיבת "תורה ויראה" הקים מוקד חירום טלפוני לטיפול בתלונות ולהעלאת המודעות לנושא פגיעות מיניות בקהילה. בתגובה לפעילותו הוא הותקף פיזית, חולקו בשכונתו פליירים המתארים אותו כנחש, וקבוצה בת 32 רבנים מחסידות סאטמר הודיעה כי יש להחרימו.
רב חב"ד בשם יוסף יצחק ג'ייקובסון, ממונסי, התייחס מספר פעמים לתופעה והעלה את המודעות אליה.
מקרים בולטים.
בשנת 2002 הורשע הרב יחיאל בראונר בהתעללות מינית בילד בן 15. נגזרו עליו 11 שנות מאסר על תנאי, והוא חויב להשתתף בתוכנית לשיקום עברייני מין.
בשנת 2008 רב בישיבה בברוקלין בשם יהודה יואל קולקו הודה באשמה לאחר שהואשם בהתעללות מינית בשני תלמידי כיתה א'. קולקו הואשם במקרים נוספים בשנות ה-80 אך חמק מעונש. הוא נתבע בשנת 2006 על אחד המקרים הללו, אך בית המשפט קבע שעל המקרה חלה התיישנות.
בשנת 2009 הורשע יונה וויינברג, מורה לבר מצווה ועובד סוציאלי מפלטבוש, בהטרדה מינית של שני נערים מתחת לגיל 14. הוא נידון ל-13 חודשי מאסר בפועל. בזמן המשפט היה האולם מלא בתומכי ויינברג שטענו שהוא חף מפשע. המתלוננים נגדו הודחו מבתי הספר בהם למדו וממחנות הקיץ של הקהילה, ב-2014 עלה ויינברג לישראל והחליט להשתכן בשכונת הר נוף שבירושלים.
בשנת 2009 הורשע הרב ישראל ויינגרטן בבית משפט בברוקלין באונס בתו מאז שהייתה בת תשע.
בשנת 2011 התלונן ילד בן 11 מברוקלין על הטרדה מינית, ובני משפחתו קיבלו מסרונים מאיימים בהם נדרשו לסגור את התיק.
פעיל בקהילה בשם צבי גליק חשף בשנת 2011 מקרה בו גבר בן 30 הטריד מינית ילד בן 14 במקווה. מקרה זה לא דווח למשטרה, אלא טופל על ידי רב. הרב אילץ את הילד להתנצל בפני המטריד על כך שהוא "פיתה" אותו. שנה לאחר מכן התלוננו נערים נוספים כי הוטרדו מינית במקווה בברוקלין.