בקיץ 1965 נפתחה פנימייה צבאית נוספת לזו שליד בית הספר הריאלי בחיפה – היא הפנימייה הצבאית (לפיקוד) תל אביב שליד הגימנסיה העברית "הרצליה". בקיץ 1969 הסתיים מחזור א', המחזור הראשון של פנימייה זו שנקרא "פלוגת נגב". במסדר הסיום של מחזור זה, שהתקיים ב־22 יולי של אותה שנה, נכחו ראש הממשלה הגב' גולדה מאיר, שר הביטחון משה דיין ומפקדה הראשון של הפנימיה ומייסדה ברוך לוי. הימים היו ימי מלחמת ההתשה, ופעילותו של מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס הייתה בעיצומה, וקהל עיתונאים רב מהארץ ומחו"ל הגיע למסדר הסיום בציפייה להצהרה מדינית מפי רוה"מ. תקוות העיתונאים נכזבה, ורוה"מ הסתפקה ב"ברכה אימהית" לבוגרים שישמרו על עצמם. למסדר הסיום התייצבו 29 בוגרי המחזור, כולם מוסמכים כבר כמפקדי כיתות (מ"כים) חי"ר, לאחר שהתחילו אותו 4 שנים קודם לכן 80 שוחרים. 4 שנים מאוחר יותר, בעת פרוץ מלחמת יום הכיפורים, נמנו רוב בוגרי המחזור על שדרת מפקדי הפלוגות הסדירות של צה"ל: בחיל השריון, בחיל הרגלים והצנחנים ובחיל התותחנים. מיעוטם שירתו בצוותי האוויר של חיל האוויר ובחיל המודיעין.
הקמת החורשה.
ביום 3 אוגוסט, 1975, שש שנים (פחות יום) מיום גיוסם לצה"ל, נחנכה חורשת הסרנים במעמד המשפחות ואורחים נוספים. מדובר בחורשה שהייתה קיימת כבר, ועציה ניטעו בשנת 1951, שנת לידתם של השישה. זו הסיבה העיקרית שבגינה נבחרה דווקא החורשה הזו ביער אשתאול. ששת הסרנים הם: נמרוד גאון, מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה בסיני; ירון מרדיקס (רוני), מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה בסיני; איתן סגל שהיה עוזרו של מפקד אוגדת סיני (אחרי שסיים תפקיד מ"פ), נהרג בקרבות בסיני יחד עם מפקד האוגדה, האלוף אלברט מנדלר; חנוך סנדרוב (חנוכי), מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה בסיני; גבי רפאלי, מ"פ טנקים שנהרג בקרבות הבלימה ברמת הגולן, אפי שניאור, מ"פ בחטיבת גולני, שנהרג בקרב הראשון לכיבוש החרמון ועוטר בעיטור העוז – ששה נופלים, מתוך 29 בוגרים שסיימו את הפנימייה ארבע שנים קודם לכן.
חוות סוסי הפוני
חוות סוסי הפוני (באנגלית: Star Hill Ponies) היא סדרת סטופ מושן בריטית לילדים, שהופקה על ידי חברת "Bumper Films" שהפיקה גם את הסדרה "סמי הכבאי". הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיה של פזית יחד עם שלושת חבריה סוסי הפוני.
הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC באנגלית בריטית ובערוץ S4C בולשית בשנת 1998. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בשנת 2000 בערוץ הופ!, ולאחר מכן בשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית הישראלית. לסדרה הופקו 2 עונות ו-26 פרקים באורך 10 דקות.
תקציר העלילה.
פזית (במקור נקראת "באז") בת העשר תמיד חלמה למצוא חבר טוב, וחלומה התגשם כאשר שני סוסי פוני הגיעו לחווה של משפחתה מההרים הוולשים. איתם, יחד עם סוס פוני נוסף, פזית עוברת בכל פרק הרפתקה חדשה ולומדת דברים חדשים.
מדבבים.
דיבוב מקורי.
בדיבוב המקורי של הסדרה דיבבו השחקן אנדרו סאקס והקומיקאית ג׳וזי לורנס.
דיבוב עברי.
הדיבוב העברי בוים על ידי ניקו בר, והופק על ידי אורית יואלי סנה.
את שיר הפתיחה ביצע ראובן גבירץ.
היינריך פוגר
היינריך פרידריך פוגר (בגרמנית: Heinrich Friedrich Füger; 8 בדצמבר 1751 - 5 בנובמבר 1818) היה אחד הציירים הגרמניים הקלאסיים הידועים והמשפיעים ביותר.
חיים.
היינריך פרידריך פוגר היה בנו של כומר ומאוחר יותר בכיר הכמורה של היילברון, ג'וזף גבריאל פוגר. היינריך פוגר החל את הכשרתו כצייר בשנת 1764 אצל צייר החצר ניקולא גויבל באקדמיה לאמנות בלודוויגסבורג. משנת 1769 המשיך את לימודיו בלייפציג אצל המורה לציור של יוהאן וולפגנג גתה, אדם פרידריך אוזר. לאחר מכן יצא למסע לימוד באיטליה וצייר את ציורי הקיר בארמון קסרטה בנאפולי. בשנת 1774 עבר לווינה.
שגריר אנגליה בחצר הווינאית, סר רוברט קית', הפך לפטרונו. דרכו הוא בא במגע עם המשפחה הקיסרית. מכאן והלאה השכלתו והקריירה שלו קודמו על ידי הרשויות הפוליטיות הגבוהות ביותר.
בסתיו 1776 הוא קיבל מלגה ללמוד ברומא במשך מספר שנים. התפתחותו האמנותית הנוספת הושפעה מאוד מאנטון רפאל מנגס. משנת 1781 עד 1783 עבד עבור המשפחה הקיסרית באזור נאפולי.
בשנת 1783 מינה אותו קנצלר המדינה לסגן מנהל האקדמיה בווינה, באותה תקופה אחת האקדמיות לאמנות המובילות באירופה. בשנת 1795 הוא הפך למנהל האקדמיה שפרחה בהנהגתו. בשנת 1806 הוא הפך למנהל גלריית התמונות האימפריאלית.
משנת 1791 ועד מותה בשנת 1807, היה היינריך פוגר נשוי לשחקנית אנה חוספה הורטנסיה מולר, בתו של יוהאן היינריך פרידריך מולר.
בשנת 1780 פוגר היה חבר בקבוצת הבונים החופשיים "Zum Palmbaum" בווינה.
הוא נקבר בבית העלמין הקתולי בווינה מטצלינסדורף.
קריירה.
היינריך פוגר חייב את המוניטין שלו לחוגים החברתיים הגבוהים ביותר באותה עת, עבורם צייר מיניאטורות ודיוקנאות. בהמשך פנה לציורי היסטוריה בפורמט גדול ודרכם הפך לאחד הציירים החשובים ביותר של הקלאסיציזם. לאמנותו היה תפקיד פוליטי מובהק, שבא לידי ביטוי בהאדרת אנשים מסוימים ממשפחת הקיסרות, דוגמת הארכידוכס קרל. הוא צייר את "הארכידוכס קארל כגואל גרמניה". למשרדו של הארכידוכס כשר המלחמה וחיל הים (1801–1809) בווינה, תכנן היינריך פוגר ציורים לחיפויי הקירות, המתארים בצורה אלגורית את מעשי הגבורה של המשפחה הקיסרית, אך מעל לכל את גבורתו של הארכידוכס קארל. בשנת 1813 תכנן פוגר מדליה לקרב לייפציג, שהסתיים בתבוסה מכרעת של הצרפתים במלחמות השחרור.
מורשת עידן הבארוק עדיין ניכרת ביצירתו של פוגר, והשאיפה לאלגנטיות ניכרת היטב. מבקרים מאוחרים יותר תיארו את סגנון הציור שלו כאקלקטי והעניקו לסגנון שהוא ייצג את השם הקלאסיציזם של הבארוק הווינאי.
הוראה.
פוגר היה גם מורה. בהכשרתו האמנותית את תלמידיו, התמקד בעיקר במתאר החד והברור של הדמות - בהתאם לאידיאלים של הקלאסיציזם. בתוספת עקרונות של מודלים מהעת העתיקה, בשילוב שיעורי היסטוריה אינטנסיביים. אלה היו נושאי הוראה מרכזיים. גם לימוד אנטומיה שימש חומר לימוד חשוב.
היינריך פוגר חיקה את ההוראה האקדמית של אותם ימים, והתלמידים הצעירים נאלצו קודם כל להעתיק את ציורי המאסטרים הוותיקים - לאחר שהכינו חריטות - משש בבוקר ועד מאוחר בערב.
מורשת.
תפקידו של פוגר בחברה ובאמנות באותה תקופה היה מרכזי. הוא בלט מאוד וזכה בכינוי "האפיפיור של האמנות" בווינה.
היינריך פוגר היה חבר כבוד באקדמיה במינכן ובאקדמיה לאמנות במילאנו וכן אביר של מסדר כתר וירטמברג.
בשנת 1819 נוסד פרס פוגר על ידי קבוצת אמנים.
מדליית פוגר מזהב, פרס מטעם האקדמיה לאמנויות יפות בווינה, נקראת על שמו.
בשנת 1876 נקרא רחוב בווינה (רובע 6) על שמו.
שוורץ-וייס אסן
שוורץ-וייס אסן (בגרמנית Schwarz-Weiß Essen) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר אסן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה, המשחק בליגה החמישית בגרמניה. השיג השיא של המועדון הוא זכייה בגביע הגרמני בשנת 1959.
היסטוריה.
המועדון הוקם ב-1 ביוני 1900 לאחר שהתפצל ממועדון התעמלות בעל שם זזה אשר הוקם ב-1881, אך הצטרף לליגה המקצוענית רק ב-1933 עם הקמת הליגות האזוריות הבכירות על ידי המפלגה הנאצית, אז שובץ בגיאוליגה של פרוסיה, המועדון שיחק בליגה זו עד לעונת 1942/43 אז ירד לליגת המשנה, בשנותיה בליגה סיימה הקבוצה שלוש פעמים כסגנית האלופה.
בשנת 1951 העפילה הקבוצה לאוברליגה מערב שהייתה הליגה הבכירה בגרמניה המערבית. במהלך רוב שנות החמישים ותחילת ה-60 הייתה הקבוצה חברה קבועה בליגה הראשונה למעט עונות 1957/58, 1958/59 ועונת 1960/61 בה שיחקה בליגת המשנה. אף על פי שהקבוצה שיחקה בליגת המשנה בעונת 1958/59 הייתה זו עונת השיא שלה כאשר זכתה בגביע הגרמני לראשונה ופעם היחידה בתולדתיה והפכה לקבוצה הראשונה מליגת המשנה אשר זוכה בגביע הגרמני לאחר שגברה בגמר הגביע על בורוסיה נוינקירכן בתצואה 2–5.
עם הקמת הבונדסליגה שובצה הקבוצה לבונדסליגה השנייה. בעונת 1970 הייתה הקבוצה רחוקה 2 נק' בלבד מהעפלה לבונדסליגה וב-1978 נשרה הקבוצה לליגה השלישית. אם שינוי הליגות ב-2012 והקמת ליגה 3 ירדה הקבוצה לליגה הרביעית הליגה האזורית וב-2018 ירדה הקבוצה לליגה החמישית.
יריבות ספורטיבית.
בימי השיא של המועדון בשנות ה-50 וה-60 הייתה למעודון יריבות עם רוט-וייס אסן והדרבי של העיר משך קהל רב, אך כיום שתי הקבוצות משחקות בליגות הנמוכות ואינן נפגשות, בעבר היריבות בין המועדונים התבססה על השקפה פוליטית כאשר רוט-וייס הייתה מזוהה עם השמאל הפולטי ואילו שוורץ-וייס הייתה מזוהה עם הימין, כיום להשקפות אלו אין משמעות של ממש וחלוקת האוהדים מבוססת בעיקר על חלוקה גאוגרפית.
מצפה הכוכבים של ברלין
מצפה הכוכבים של ברלין (בגרמנית: Berliner Sternwarte) הוא מוסד אסטרונומי, הכולל סדרת מצפי כוכבים וארגונים קשורים בברלין בירת גרמניה ובסביבתה, החל מהמאה ה-18. מקורו בשנת 1700, כאשר גוטפריד וילהלם לייבניץ יזם את "החברה למדעים של ברנדנבורג" (Sozietät der Wissenschaften), שלימים (1744) תהפוך לאקדמיה הפרוסית למדעים (Preußische Akademie der Wissenschaften). לחברה לא היה מצפה כוכבים, אך היה חבר בה האסטרונום, , שהשתמש במצפה כוכבים פרטי בברלין. מצפה כוכבים קטן ראשון הוקם בשנת 1711, ומימן את עצמו באמצעות חישובים של לוח השנה.