היחסים הפוליטיים בין לבנון לקטר הם יחסים חמים המלווים בשיתופי פעולה רבים. שגריר לבנון בקטר הביע אופטימיות בעניין היחסים בטווח הקרוב ואמר כי "קטר היא שחקנית אזורית ובינלאומית פעילה והיחסים בין שתי המדינות מבוססים על כבוד הדדי ואמון והם מתרחבים לעוד ועוד תחומים בכל שנה ושנה. העם הלבנוני לא יישכח את תמיכתה של קטר לעצירת ישראל במלחמת לבנון השנייה והצבת החיילים מטעם האו"ם באזור. כמו כן קטר עזרה ללבנון בשחרור שבויים וחיילים לבנונים ממלחמת לבנון השנייה ואני מאוד מעריך זאת." יש לציין שהנשיא וראש הממשלה הלבנוניים בירכו את קטר ביום הלאומי שלה וקיבלו חזרה ברכה מאמיר קטר, תמים בן חמד אאל ת'אני ואמיר קטר האב חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני.
נקרה 17
נאקרה 17
מריו מוסה
מריו מוסה (בקרואטית: Mario Musa; נולד ב- 6 ביולי 1990 בזאגרב) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת המגן שמאלי באלומיניג'.
ביוגרפיה.
מריו מוסה החל את דרכו כמגן שמאלי בקבוצת הנוער של דינמו זאגרב. בעודו בגיל 19, עם סיום היפרדותו מקבוצת הנוער, חתם מוסה בדינמו לארבע שנים. על מנת שהשחקן יוכל לצבור דקות משחק, החליטה דינמו זאגרב לקראת עונת להשאיל את השחקן לארבע שנים ללוקומוטיבה מליגת העל הקרואטית. מיד עם סיום ההלוואה וסיום החוזה של השחקן בדינמו זאגרב, לוקומוטיבה רכשה את כרטיס השחקן והחתימה את מוסה לשנתיים במועדון. לאחר סיום החוזה בלוקומוטיבה, בעונת  דינמו זאגרב החליטה להחזיר את השחקן למועדון בו התחיל את הקריירה והחתימה אותו על חוזה חדש. לראשונה מזה שש שנים, מתוכם ארבע שנים בהם היה תחת חוזה של הקבוצה, צבר מוסה דקות משחק בקבוצת נעוריו.
ב-23 באוגוסט 2016 הושאל מריו מוסה לעונה אחת מדינמו זאגרב למכבי חיפה עם אופציה לרכישה בסיום העונה
. את הופעת הבכורה ערך במחזור השני לעונה מול בני יהודה. במהלך עונת 2016/17 שוחרר מוסה ממכבי חיפה.
עונת 1998/1999 בפיב&quot;א יורוליג
עונת 1998/1999 בפיב"א יורוליג הייתה העונה ה-42 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה התחרות השמינית במתכונת של ליגה.
המשחק הראשון התקיים ב-23 בספטמבר 1998 ותחרות הסתיימה ב-22 באפריל 1999. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של ז'לגיריס קובנה, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
טויס אדני (ארצות הברית) מז'לגיריס קובנה נבחר לכדורסלן המצטיין של הפיינל פור.
איברהים קולטואי (טורקיה) מפנרבחצ'ה זכה בפרס אלפונסו פורד.
מתכונת התחרות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של המשחקים בבתים המוקדמים. לאחר מכך, 16 קבוצות עלו לשמינית הגמר ורביעית הגמר בהם נערכו משחקים עד ל-2 ניצחונות.
מנצחות רבע הגמר נפגשו באולימפיה האלה, מינכן למשחקי פיינל פור.
מהלך התחרות.
בשלבים המוקדמים נקבעו 16 עולות לשמינית הגמר.
ישראל בתחרות.
מכבי תל אביב בשלב הראשון של המוקדמות שיחקה בבית א' וסיימה אותו במקום השלישי. בשלב השני של המוקדמות היא שיחקה בבית ו', סיימה אותו במקום השלישי ועברה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר היא הפסידה לקינדר בולוניה וסיימה את עונה.
ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג
ארנסט אוגוסט כריסטיאן גאורג, דוכס בראונשווייג (בגרמנית: Ernst August Christian Georg, von Hanover; 17 בנובמבר 1887 – 30 בינואר 1953) היה נכדם של גאורג החמישי, מלך הנובר וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודוכס בראונשווייג בין השנים 1913–1918.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ארנסט אוגוסט נולד ב-17 בנובמבר 1887 בווינה, לארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר ולתירה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל. ארנסט אוגוסט היה בן דודם של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, הוקון השביעי, מלך נורווגיה, וקונסטנטינוס הראשון, מלך יוון.
אביו של ארנסט אוגוסט - ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר היה הראשון בתור לרשת את תואר דוכס בראונשווייג לאחר בן דודו הרחוק, וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג. ב-1879, כאשר התברר כי וילהלם ילך לעולמו מבלי להותיר אחריו צאצאים, הקים הפרלמנט של בראונשווייג מועצת עוצרים שתנהל את הדוכסות עם מותו של וילהלם. המועצה הייתה אמורה למנות עוצר במקרה בו ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר לא יהיה מסוגל לקבל על עצמו את תואר הדוכס. לאחר מותו של וילהלם ב-1884, הכריז ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר, על עצמו כדוכס בראונשווייג. עם זאת, מאחר שהוא המשיך לטעון לכתר ממלכת הנובר, הכריז הרייכסראט (Reichsrat) הגרמני שהכתרתו של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר כדוכס בראונשווייג תפגע בשלום האימפריה. עקב לחץ פרוסי, התעלמה מועצת העוצרים של הדוכסות מטענתו של ארנסט אוגוסט ומינתה את הנסיך אלברכט מפרוסיה כעוצר הדוכסות.
המשא ומתן בין ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר, לבין ממשלת גרמניה המשיך כמעט שלושה עשורים ולא הניב תוצאות. במהלך תקופה זו מת הנסיך אלברכט ובמקומו מונה כעוצר הדוכס יוהאן אלברכט ממקלנבורג.
דוכס בראונשווייג.
ב-1912 ביקר ארנסט אוגוסט בברלין כדי להודות לקיסר על המחווה שגילה בכך ששלח את שני בניו הגדולים וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה ואייתל פרידריך, נסיך פרוסיה להלווייתו של אחיו גאורג וילהלם, נסיך הנובר. במהלך ביקורו פגש בוויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה והשניים התאהבו. אולם הנישואים התעכבו בשל סכסוך פוליטי בין בית הוהנצולרן לבית הנובר, ששורשיו נעוצים עוד במלחמת אוסטריה–פרוסיה, שבסופה סיפחה ממלכת פרוסיה את ממלכת הנובר כעונש על כך שתמכה באוסטריה. לבסוף הוצעה פשרה ארנסט אוגוסט יהפוך לשליט דוכסות בראונשווייג במקום הנובר. הפשרה מצאה חן בעיני הקיסר ויורש העצר ששאפו לסיים את הקרע בין שני הבתים.
החתונה התקיימה ב-24 במאי 1913 בברלין ונערכה בפאר רב. הוזמנו אליה כל אנשי האצולה מגרמניה אך גם מרוסיה ובריטניה. עיתון הטיימס תיאר את החתונה כ"רומיאו ויוליה עם סוף טוב יותר". במהלך נישואיהם הביאו השניים חמישה ילדים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה בוטל התואר דוכס בראונשווייג, וארנסט אוגוסט איבד את מעמדו. עם עליית הנאצים לשלטון היו הדעות חלוקת במשפחת המלוכה. הקיסר לשעבר ראה זאת כהזדמנות לחזור ולתפוס את השלטון. אחרים, כגון גיסיו אדלברט, נסיך פרוסיה ווילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, טענו שעדיף לא להתערב ולהניח לעניינים להתגלגל. לעומת זאת גיסיו אוסקר ואייתל פרידריך ואחיינו לואי פרדיננד התנגדו לנאציזם בכל דרך אפשרית בעוד שאחיה אוגוסט וילהלם ואחיינו וילהלם תמכו במשטר החדש והיו חברים באס אה ובוורמאכט. ארנסט אוגוסט ואשתו לא התערבו בנושא. הם חיו בגרמניה ופעלו לשיפור היחסים בין גרמניה לבריטניה. היטלר אף הציע להם לשדך בין בתם פרדריקה לבין הנסיך מוויילס אולם הם סירבו בטענה שפער הגילים גדול מדי.
מותו.
ב-30 בינואר 1953 מת ארנסט אוגוסט בביתו שבהנובר, והוא בן 66 שנים, ובנו ארנסט אוגוסט הרביעי, נסיך הנובר ירש את תאריו.
משפחתו.
לארנסט אוגוסט ואשתו ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה, נולדו 5 ילדים:
צחראש
צחראש (שם מדעי: Oxyura) הוא סוג של ברווזיים מתת-משפחת ברווזים זקופי-זנב בתוכה 6 מינים. ברווזים אלה בעלי פנים לבנות ומקור כחול, זנבם מורם וגופם אדמוני או בהיר. המקור עבה ועוזר לסנן מזון מהמים.
ברווזים אלה מונוגמיים וחיים בקרבת המים הרדודים בכל היבשות.
חלק ממינים אלה הפכו למינים פולשים כשהובאו על ידי האדם למטרות נוי.
ASU-57
ASU-57 היה תותח סער סובייטי קטן וקל, שתוכנן במיוחד לשימוש על ידי חיל הצנחנים הסובייטי. מ-1960 ואילך, הוא הוצא משירות בהדרגה לטובת ASU-85.
היסטוריית פיתוח.
המשימה לפתח תותח סער קל משקל עבור הכוחות המוטסים (עם תותח 57 מ"מ או תותח 76 מ"מ) ניתנה לשתי לשכות עיצוב, אסטרוב (OKB-40) במיטיסקי וקראבצב במוסקבה. OKB-40 של ניקולאי אסטרוב תכנן את ASU-76, המבוסס על רכיבים של הטנק הקל T-70 ותותח הסער SU-76, ומחומש בתותח ה-D-56T 76 מ"מ החדש. לבסוף התברר שה-ASU-76 כבד מדי, למרות השריון הדק שהיה בעובי 3 מ"מ בלבד, והפרויקט בוטל. הקבוצה של אנטולי קראבצב הגיעה עם K-73 הדומה והאמפיבי. רכב זה היה חמוש עם תותח נגד טנקים 57 מ"מ Ch-51 של צ'ארנקו והיה בעל שריון אפילו יותר דק מאשר השריון ב-ASU-76. הפרויקט הזה גם נגנז.
ב-1949, אסטרוב הורה להמשיך עם הפרויקט שלו, אבל עם משקל מופחת, ועם תותח ה-Ch-51 כחימוש ראשי במקום ה-D-56T, שכן הוא הציע ביצועי נ"ט טובים יותר. Ob.572 המחודש פותח בו זמנית עם טרקטור הארטילריה הקלה (Ob.561 (AT-P. אחרי שעבר בהצלחה את שלבי המבחנים השונים ב-1949, הוא התקבל לתוך סדרת ייצור מ-1951 בתור ה-ASU-57.
עיצוב.
ה-ASU-57 תוכנן להיות תותח סער קל משקל שיכול להיות מוצנח על ידי מצנח המסתייע בטילים (PP-128-500 או P-7) יחד עם החיילים. הוא היה משוריין קלות וחמוש בתותח 57 מ"מ Ch-51, פיתוח מ-ZIS-2 אבל עם קצת דמיון לתותח Ch-26. משנת 1954, תותח ה-57 מ"מ Ch-51M המשופר (עם בלם רתיעה הרבה יותר קצר) נכנס לשימוש במקום התותח הישן. התותח ירה תחמושת בקוטר 57x480R סטנדרטית של תותח הנ"ט ZIS-2, כגון סדרת BR-271 ו-O-271U, כאשר 30 פגזים נמצאו בכלי. המנוע של ה-ASU-57 נלקח מהמכונית האזרחית GAZ-M-20 "פובדה".
ה-ASU-57 היה עיצוב מוצלח שראה שירות עם הצנחנים הסובייטים במשך כ-20 שנים לפני שהוחלף על ידי ה-ASU-85. במהלך שנות שירותו, 54 כלי רכב הוקצו לכל מחלקת צנחנים.