כדי לייעל את מערך ההקלטות לאמנים השונים להם הפיק פזמונים, ארגן ספקטור קבוצת נגנים קבועה שפעלה תחת חסותו, והדריכה את האמנים ונגניהם קודם להקלטות. בין הנגנים הללו ניתן היה למצוא את ליאון ראסל, ג'ק ניטשה, הארי נילסון וכן סוני בונו. כמו כן, עבד ספקטור עם קבוצת פזמונאים, כך שפעמים אף קיבל קרדיט כשותף בכתיבת הפזמונים.
אמצע שנות ה-60.
בשנת 1964 צפה ספקטור בהופעה חיה של להקת "הרונטס" (The Ronettes) בסן פרנסיסקו, בה התרשם עמוקות מהפוטנציאל הרב הטמון בלהקה, והחליט בו במקום לרכוש את חוזה ההקלטות של הלהקה, בחוזה זה גם רכש את הזכויות של להקת "רייצ'ס בראדרס". בראשית 1965 הצליח השיר "איבדת את תחושת האהבה" להגיע לראשי מצעדי הפזמונים, והיה הלהיט השני של חברת פילס שהגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים. הלהקה המשיכה להנפיק להיטים מצליחים, ביניהם הלהיט הגדול "אנצ'ינד מלודי" (שחזר והפך ללהיט עם הופעתו בסרט הקולנוע "רוח רפאים" בשנות ה-90, וחזר בשנית לראש מצעד הסינגלים בארצות הברית. עובדה זו השיבה גם את ספקטור - כמפיק הסינגל - לראש המצעד, 20 שנה לאחר שהלהיט האחרון שלו "דמיין" של ג'ון לנון, הגיע לראש המצעד. למרות ההצלחה, בחר ספקטור בשלב מסוים למכור את חוזה ההקלטות של "רייצ'ס בראדרס".
החוזה האחרון שחתם ספקטור לחברת פילס היה עם צמד של בעל ואשה: אייק וטינה טרנר בשנת 1966. האלבום שהפיק להם "ריבר דיפ מאונטן היי", נחשב בעיניו לפסגת יצירתו כמפיק.
עם הזמן, איבדה יכולת ההפקה של ספקטור את מקוריותה, הדרישה להשתתפותו של ספקטור בתחום ההפקה ירדה, וספקטור נעלם מן העין הציבורית. באותה העת, בשנת 1968 נשא לאשה את הסולנית של להקת "הרונטס" ורוניקה "רוני" בנט (כיום רוני ספקטור). שנה לאחר מכן הופיע גם בסרט "אדם בעקבות גורלו" בתפקיד סוחר סמים.
החזרה.
ב-1969 שב ספקטור לפעילות מוזיקלית, בחותמו על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים A&amp;M. הסינגל הראשון שהצליח תחת הפקתו היה "פנינה שחורה" של סוני צ'ארלס והשח-מט.
בשנת 1970 הוזמן ספקטור על ידי מפיק להקת הביטלס אלן קליין לבריטניה, כדי להפיק את שיר הסולו של ג'ון לנון "אינסטנט קרמה" שהגיע לראשי מצעדי הפזמונים. בעקבות ההצלחה, הזמינו לנון וג'ורג' האריסון את ספקטור להתמודד עם הקלטות הפרויקט שנגנז באותה העת ונקרא "Get Back" ולהופכן לאלבום. ספקטור ביצע שינויים מרחיקי לכת בהקלטות על ידי שינויי עיבודי השירים, והתוצאה הייתה האלבום Let It Be שזכה להצלחה מסחרית מסחררת, והכיל את הלהיט "The Long And Winding Road", שהגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים. על אף ההצלחה, יש הטוענים כי השינויים מרחיקי הלכת שהכניס ספקטור בשירים, הם שהביאו לזירוז פירוקה של להקת הביטלס. במיוחד העיבוד שהעניק לשירו של פול מקרטני "The Long And Winding Road", לו ביקש מקרטני להעניק עיבוד מינורי, בעוד ספקטור הוסיף לשיר תזמורת ומקהלה. בשנת 2003 הוציא מקרטני את גרסתו לאלבום, שנקראה Let It Be... Naked, ושהעלים את עיבודיו של ספקטור.
מכל מקום, לנון והאריסון היו שבעי רצון מהתוצר שהביא ספקטור, והמשיכו לשתף עמו פעולה בפרויקטי הסולו של כל אחד מהם בנפרד, בראשית שנות ה-70 לאחר פירוקה של הלהקה. לג'ורג' האריסון הפיק ספקטור את אלבום הבכורה המשולש והמצליח שלו " All Things Must Pass" שהגיע לראש מצעדי המכירות בשנת 1970. האלבום כלל שני להיטים: "My Sweet Lord" שהגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים, ו"מה הם חיים" שהגיע למקום העשירי במצעדים. באותה שנה, הפיק ספקטור גם את אלבומו של לנון "John Lennon/Plastic Ono Band" שהגיע למקום ה-6 במצעדי המכירות והכיל צליל שונה מאוד, גס ופרוע.
בשנת 1971 מונה ספקטור למנהל בחברת התקליטים "אפל רקורדס", תפקיד בו נשא שנה אחת בלבד, אך במהלך התקופה הזו הפיק את הלהיט של לנון "כוח להמונים" ואת אלבומו הבא והמצליח של לנון "Imagine". כמו כן הפיק את הלהיט של האריסון "בנגלה דש" (מקום 23), ואת להיטה של אשתו שכתב האריסון "נסה קצת, קנה קצת". וכמו כן הפיק את הקונצרט למען בנגלדש שארגן האריסון ושתועד בסרט ובאלבום כפול.
שיתוף הפעולה של ספקטור עם לנון המשיך לסינגל שהוציא לנון לחג המולד Happy Xmas (War Is Over), ולאלבומו הלא מוצלח משנת 1972 "מתישהו בניו יורק" שהגיע רק למקום ה-48 במצעדי המכירות. שיתוף הפעולה בין השניים תם במהלך הקלטות האלבום "רוק'נ'רול" בשנת 1973. במהלך ההקלטות חווה ספקטור התמוטטות עצבים חמורה, שבעקבותיה שלף אקדח באולפן, השתולל ונעלם עם הקלטות האלבום. לנון השלים מאוחר יותר את ההקלטות לבדו.
השנים המאוחרות.
בשנת 1974 יסד ספקטור את הליבל "וורנר-ספקטור" בו הוחתמו אמנים כדוגמת שר, דיאון, הארי נילסון ואחרים. כמו כן, הוציא כמה הוצאות מחודשות לאלבומים ישנים. בין השאר הוציא מחדש כמה מההקלטות הטובות ביותר שהוציא בשנותיו המוקדמות, דבר שהשיב את המודעות לאיכויות ההפקה הייחודיות של ספקטור.
בשנת 1977 הפיק ספקטור את אלבומו של לאונרד כהן "Death of a Ladies' Man" שלא זכה להצלחה. ספקטור וכהן כתבו את האלבום במשותף אך לקראת סיום ההקלטות הסתכסכו וכהן גורש מן האולפן בטרם הסתיימה הקלטת הקולות. ב-1980 הפיק ספקטור את האלבום "סוף המאה" של להקת הראמונס. שנה לאחר מכן הפיק את אלבומה של יוקו אונו "עונות של זכוכית".
החל מראשית שנות ה-80 מיעט ספקטור לפעול, עבודותיו המעטות נעשו לאמנים כדוגמת סלין דיון (לאלבום שלא יצא בסוף אל הפועל) ל"סטארסילור" (2003) – להם הפיק חלקים באלבום בשל חילוקי דעות. פרויקט נוסף בו היה אמור להשתתף בוטל בעקבות משפט הרצח בו הואשם.
בפברואר 2003 נמצאה גופת השחקנית לנה קלארקסון ירויה בביתו של ספקטור שבקליפורניה. בעקבות זאת הואשם ברצח השחקנית. ב-14 באפריל 2009 הורשע ברצח מדרגה שנייה של השחקנית, במשפט שני שנערך לו, לאחר שבמשפט הראשון לא הצליחו המושבעים להגיע להכרעה. ב-29 במאי 2009 נגזר עליו עונש של מאסר עולם, ונקבע כי יוכל להגיש בקשה לקיצור עונשו רק לאחר שירצה 19 שנות מאסר.
נפטר ב-16 בינואר 2021 לאחר שנדבק במחלת נגיף הקורונה בעודו מרצה את עונש המאסר שהוטל עליו, במתקן הבריאות שבכלא מדינת קליפורניה, סטוקטון.
שועלאש
פיירפוקס מוזילה
אולי הנס
אוּלְרִיך (אוּלִי) הֵנֵס (גרמנית: Uli Hoeneß; נולד ב-5 בינואר 1952 באולם שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ. הנס ערך 35 הופעות במדי נבחרת מערב גרמניה, עמה זכה ביורו 1972 ובמונדיאל 1974, והיה אחד משחקניה הבולטים של קבוצת באיירן מינכן בשנות ה-70, עמה זכה שלוש פעמים בגביע אירופה לאלופות. הנס שימש כמנכ"ל באיירן מינכן במשך כשלושים שנים, ומשנת 2009 כיהן כנשיא המועדון עד להתפטרותו בשנת 2014 לאחר הרשעתו בהעלמות מס, שבגינן אף ריצה עונש מאסר. לאחר שחרורו מהמאסר, התמודד הנס על נשיאות באיירן מינכן, והחל מנובמבר 2016 הנס הוא שוב נשיא המועדון.
קריירת מועדונים.
הנס שיחק כנער במועדון אולם 1846, ובשנת 1970 התגלה על ידי מאמן באיירן מינכן אודו לאטק, שהביא אותו לקבוצה, כאשר הנס היה בן 18 בלבד. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1970/71, הבקיע הנס שישה שערים, ובאיירן מינכן סיימה במקום השני בליגה, מרחק שתי נקודות מהאלופה בורוסיה מנשנגלדבך. באותה עונה, זכה הנס עם באיירן מינכן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר בתוצאה 1–2 על פ.צ. קלן בהארכה. בעונת 1971/72 הבקיע הנס 13 שערים והיה חלק חשוב בזכיית הקבוצה באליפות הבונדסליגה, כשהוא שיתף פעולה בהתקפה עם גרד מילר, פרנץ רוט ופרנץ קראוטהאוזן. בעונת 1972/73 זכה הנס עם באיירן מינכן באליפות שנייה ברצף, כשהוא מבקיע 17 שערי ליגה. בעונת 1973/74 זכה הנס עם באיירן מינכן באליפות שלישית ברצף, כשהוא מבקיע 18 שערי ליגה. בעונה זו, זכה הנס עם באיירן מינכן בגביע אירופה לאלופות, לאחר שהבקיע חמישה שערים במפעל זה. שניים מהם הובקעו בגומלין משחק הגמר, בו ניצחה באיירן מינכן את אתלטיקו מדריד בתוצאה 0–4, לאחר שהמשחק הראשון הסתיים בתיקו 1-1 ונדרש משחק חוזר. בעונת 1974/75 הבקיע הנס שמונה שערי ליגה, אך רצף האליפויות של באיירן מינכן נקטע, כשהקבוצה סיימה רק במקום העשירי בבונדסליגה. עם זאת, זכה הנס עם באיירן מינכן בפעם השנייה ברציפות בגביע אירופה לאלופות, לאחר שהקבוצה ניצחה במשחק הגמר את לידס יונייטד בתוצאה 0–2. הנס פתח בהרכב במשחק זה, אך נפצע והוחלף בדקה ה-42 על ידי קלאוס וונדר. בעונת 1975/76 היה הנס פצוע בחלק גדול מהמשחקים, והבקיע ארבעה שערי ליגה בלבד, כאשר באיירן מינכן סיימה שלישית בבונדסליגה. למרות זאת, זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בפעם השלישית ברציפות, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על סנט אטיין. הנס שיחק 90 דקות בגמר זה. בנובמבר 1976 זכה הנס עם באיירן מינכן בגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 0–2 בגמר על קרוזיירו. בעונת 1976/77 הבקיע הנס תשעה שערי ליגה, ובאיירן מינכן סיימה במקום השביעי, ובעונת 1977/78 סיימה במקום ה-12, למרות 11 שערים של הנס. את עונת 1978/79 החל הנס בבאיירן מינכן, אך הושאל לאחר מכן לנירנברג במטרה להשתקם לאחר פציעות רבות שעבר. הנס ערך בנירנברג 12 הופעות בכל המפעלים ולא התאקלם, ואף ירד ליגה עם המועדון. בתום העונה, פרש הנס ממשחק פעיל בגיל 27 בלבד, לאחר שלא הצליח להתגבר על ריבוי הפציעות. הנס ערך בסך הכל 250 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 86 שערים.
קריירה בינלאומית.