העונה מתחילה באביב 1924. האחיות מעסיקות את פלורנס רנבי בתפקיד מנהלת חדר העובדים. ביאטריס ואיווי מוזמנות לפריז על ידי מעצב האופנה ג'יילס קרניאק, שמציע להן חוזה של חמש שנים כמעצבות בחברה שלו. בי מתחתנת עם ג'ק מדוקס, שהיה המעסיק שלה בעבר, והם חוזרים ללונדון. איווי נשארת בפריז לעבוד בבית האופנה "Maison Gilles". שנה אחר כך, שבמהלכה ניהלה רומן עם ז'יל קרניאק חוזרת איווי לבית אליוט זוהרת ובוגרת יותר. הקריירה של ג'ק כבמאי קולנוע נמצאת במגמת עלייה. באחת ההקרנות של סרטיו פוגשת איווי את לורד אלכסנדר מונטפורד, חבר פרלמנט נשוי, ומתפתח ביניהם רומן. ג'ק וביאטריס נפרדים בשל חוסר הסכמה ביניהם בנוגע להולדת ילדים והלחץ בעבודתם. בית אליוט עומד בפני חורבן אחרי החשדות בעקבות מותו של סר דזמונד גילספי, וענייני הכספים עוברים לניהולו של ראלף סרויאן. האחיות חושדות בחוסר יושר של סרויאן, וסר אלכסנדר מונטפורד גורם לחקירה רשמית של הבנק. מתברר שסרויאן הונה את לקוחות הבנק, ולאחיות אליוט נותר מעט מאוד מחסכונותיהן והשקעותיהן.
סרטו של ג'ק "The Strikers" זוכה להצלחה רבה ומפיק הוליוודי מציע לו עבודה בארצות הברית, אבל הוא דוחה את ההצעה ומחליט במקום זאת לעבוד בברלין. בינתיים הולך ודועך השוק של אופנת העילית עקב השפל של סוף שנות העשרים. ביאטריס ואיוונג'לין מקבלות הצעה להציג בארצות הברית את עיצובי הבגדים שלהם עבור רשת החנויות סירס ורובאק. לבי יש עדיין רגשות כלפי ג'ק. בבית האופנה טילי מתחתנת עם נורמן פוס, שף במלון מקומי, וממונה למשרת מנהלת חדר העבודה. בפרק האחרון של העונה היא מבשרת שהיא בהיריון.
בין פלורנס רנבי וטילי קיים חיכוך מתמיד, פלורנס הנרגזת עוזבת את חדר העבודה וכמעט נפגעת ממכונית חולפת. בסופו של דבר אחרי שאיווי מעדיפה לתקן צווארון פרווה בדרך שהציעה מאדג' במקום דרכה של פלורנס, היא מחליטה להתפטר. פלורנס עוזבת את בית אליוט והפעם נפגעת ממכונית ומתה. בלוויה, מר רנבי, בעלה של פלורנס, מתעמת עם מאדג' וטילי, ואחר כך עם ביאטריס ואיווי על מותה של פלורנס על היחס שקיבלה. בעיקר הוא קובל על כך שבי ואיווי לא שמו לב למאבק. הוא מספר להן ש פלורנס הייתה נאמנה מאוד, ולא הסכימה לשמוע דבר שנאמר נגדן. בהמשך הוא חוזר ומתנצל על ההתפרצות. הוא אומר שהוא חייט, ומכיוון שבית אליוט זקוקים ביותר לחותך מומחה, הם שוקלים להעסיק אותו. לבסוף הן מחליטות שעדיף שהוא לא יעבוד בבית אליוט בגלל הזכרונות על פלורנס. הן מתחילות להעסיק את צ'ארלס.
עונה שלישית.
האחיות אליוט ומאדג' מסכמות ביקור מוצלח בארצות הברית בחסות רשת החנויות סירס ורובאק, שבו הציגו קו של בגדים בייצור המוני של בית אליוט. לבי שעדיין חיה בנפרד מג'ק יש מחזר חדש, דונלד ברדלי מנהל ברשת סירס שמגיע לאנגליה בעקבות האחיות. בי מחליטה שהיא עדיין אוהבת את ג'ק. הוא משנה כיוון מבימוי קולנועי לעיתונות חוקרת. באמצעות העובדת החדשה גרייס קיבל, פוגשת איווי את האמנים מיילס בניסטר ודניאל פייג'. מיילס מתקבל לעבודה בבית אליוט כמאייר, ובהמשך הופך למעצב. דניאל הוא אמן מוכשר שלדעת איווי הוא זקוק לפריצת דרך כדי להצליח. שני הגברים מתאהבים באיווי, והיא משיבה אהבה לדניאל. בינתיים גם למאדג' יש אהבה חדשה, וזה לא בעלה הזועף. טילי ובעלה שאיבדו את התינוק שלהם נאבקים לשמור על נישואיהם. לקראת סוף העונה בית אליוט כמעט ומתפרק. לבי ולג'ק נולדת בת, לוסי. ג'ק נבחר לחבר בבית הנבחרים, ואיווי מתחתנת עם דניאל. אביו של מיילס מחליט להיות שותף בבית אליוט כשהוא מגלה שבנו הוא מעצב אופנה מוכשר. הוא רוצה שבית אליוט יפסיק לעסוק באופנה עילית ויעבור לייצור בגדים המוני הבטוח יותר מבחינה כלכלית. הפרק האחרון של מסתיים בעימות סוער בין השותפים אודות עתידה של החברה והיחסים בין האחיות.
כותבי הסדרה לא ציפו שה-BBC תבטל את הסדרה בסוף העונה השלישית. לכן הסדרה מסתיימת ללא סגירת קצוות של קווי העלילה.
הפקה.
"בית אליוט" מצוין שהוא סדרת הדרמה האחרונה של ה-BBC שרוב צילומי הפנים נערכו במרכז הטלוויזיה של ה-BBC בשיטת מערך מרובה מצלמות. לקראת סוף הסדרה ב-1994, הפקה בשיטה זו נזנחה עבור סדרות דרמה לטובת צילום במצלמה יחידה בפילם או במצלמות וידאו. מכיוון שהסדרה צולמה ונערכה בווידאו בהבחנה רגילה, אי אפשר להציג אותה בפורמט HDTV.
חלק מהסצנות צולמו ב"בית קליפטון היל" וב"גולדני הול" בבריסטול. סצנות אחרות צולמו בצ'לטנהם שבגלוסטרשייר. צילומי החוץ של הבית ממוקמים בברקלי סקוור 24 בבריסטול. גם קולסטון הול שימש כאתר צילומים לסדרה.
כל שלוש העונות של "בית אליוט" יצאו על גבי DVD בהפצת Acorn Media UK בשנים 2004, 2006 ו-2007.
ביג 4
פורד פרקליין
פורד פרקליין (באנגלית: Ford Parklane) היא מכונית בתצורת סטיישן, מתוצרת חברת פורד, ארצות הברית אשר יוצרה בשנת 1956.
סך הכול יוצרו 15,186 יחידות.
יחסי זימבבואה–חוף השנהב
יחסי זימבבואה–חוף השנהב הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין רפובליקת חוף השנהב.
אשרות.
אזרחים זימבבואים המבקשים להגיע לחוף השנהב זקוקים לויזה אלקטרונית לתיירים (E-visa) למשך 90 ימים. ישנה גם אפשרות לאשרה של שישה חודשים של שהייה. אם האזרחים חפצים בעבודה בחוף השנהב הם זקוקים לאישור עבודה מיוחד שמנפיקה ממשלת חוף השנהב.
אזרחים חוף שנהבים המבקשים להגיע לזימבבואה זקוקים לויזה לתיירים למשך 90 ימים.
יחסים כלכליים.
כלכלת חוף השנהב.
כלכלתה של חוף השנהב מבוססת על חקלאות. כ-70% מהאוכלוסייה עוסקים בחקלאות ובשירותים הנלווים למגזר זה. חוף השנהב היא מהמגדלות והמייצאות הגדולות בעולם של פולי קפה, קקאו (40% מהתוצרת העולמית), בננות ומוצרי דקל, כולל שמן דקלים.
בשל המרכיב הגבוה של החקלאות בהכנסות ממט"ח ובתוצר, קיימת רגישות רבה לתנודות במחירי הקפה והקקאו בעולם. מאמצי הממשלה לגוון את הכלכלה ולחזק מגזרים אחרים לא זכו להצלחה רבה.
חוף השנהב מייצאת בעיקר מוצרי חקלאות, קורות עץ לפני עיבוד, ואת מחצב המנגן שמצוי בה. כמו כן היא מייצאת דגים, בעיקר טונה. היא מייבאת נפט, גז טבעי, כימיקלים חקלאיים, מוצרי פלסטיק, מוצרי טלקומוניקציה ומיחשוב, וכן אורז.
כלכלת זימבבואה.
בעבר כונתה זימבבואה "סל התבואה של אפריקה" והייתה ידועה בשדות החיטה והכותנה הנרחבים שלה. מאז עלה רוברט מוגאבה לשלטון, הפכה זימבבואה מגן-עדן אפריקני בעל שיעור צמיחה של 4.5 אחוזים לכלכלה המתכווצת במהירות הגדולה ביותר בעולם. שלושה רבעים מאוכלוסיית המדינה חיים מתחת לקו העוני ותוחלת החיים צנחה מ-61 שנה ל-39. למדינה, המבודדת על ידי סנקציות, אין כמעט מטבע זר והמטבע, הדולר הזימבבואי, סובל מאינפלציה קיצונית בשנים האחרונות. תוכנית ההלוואות של הבנק העולמי "אינה פעילה בשל פיגורים בתשלום". תורמים מערביים הקפיאו את הסיוע הכלכלי לזימבבואה ובמדינה ישנו מחסור חמור בדלק ומשום כך התמעטה תנועת המכוניות במדינה.
מאז ההפיכה בזימבבואה מתחילה הכלכלה להשתקם.
סחר.
בשנת 2015 ייצאה חוף השנהב לזימבבואה סחורה בשווי 117 אלף דולר אמריקאי כל הסחורה הייתה מוצרי יופי, עיקרה היה מוצרים קוסמטיים וחלקה השני בגודלו היה תכשירים לשיער. באותה השנה ייצאה זימבבואה לחוף השנהב אבני בניין בשווי 34.5 אלף דולר אמריקאי.
בקרת גודש מפורשת
בקרת גודש מפורשת (Explicit Congestion Notification; בראשי תיבות ECN) היא הרחבה ל-Internet Protocol ול-Transmission Control Protocol ומוגדר ב־ (2001). ה-ECN מאפשר יידוע מקצה לקצה על גודש ברשת (Congestion) ללא איבוד חבילות מידע. ECN הוא יכולת אופציונלית שניתן להשתמש בה בין שני משתמשי קצה כאשר יש להם ולתשתית הרשת תמיכה בכך.
באופן מסורתי רשתות TCP/IP מיידעות על גודש ברשת באמצעות אובדן חבילות מידע. כאשר מופעל ECN בצורה מוצלחת, נתב התומך ב-ECN יכול לסמן גודש בפתיח חבילת המידע במקום לזרוק את החבילה. מקבל החבילה מידע את השולח על הגודש, שבעקבות זאת צריך להקטין את קצב שליחת המידע כאילו אבדה חבילת המידע. בעבר לא הייתה תמיכה מלאה בבקרת גודש מפורשת ברשתות, ולעיתים ציוד רשת היה מגיב בצורה שגויה לחבילות בהן היה סימון הגודש (ECN) למשל באמצעות איבוד החבילות המסומנות או שיבושן. על פי מדידות שנעשו ב-2015 בשרתים ברשת האינטרנט הכללית שעבורם הגדרת ECN מנעה חיבור רשת, פחת לפחות מ־1%.
תמיכה פסיבית בהרחבה קיימת במערכת ההפעלה אובונטו מאז גרסה 12.04, ובמערכת ההפעלה Windows Server מאז 2012. התמיכה הפסיבית באתרים הפופולריים עלתה מ-8.5% ב-2012 ליותר מ־70% במאי 2017.
ארגייל
דנה אלעזר-הלוי
דנה אלעזר-הלוי (נולדה ב-8 בדצמבר 1970) היא סופרת, מתרגמת ועורכת ספרים.
ביוגרפיה.
דנה אלעזר-הלוי נולדה וגדלה בתל אביב להורים ששירתו במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, ואת שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200. ב-1995 החלה לעבוד בהוצאת "זמורה-ביתן" כעורכת פרוזה מתורגמת, ולאחר מכן מילאה תפקיד זה בהוצאת "ידיעות ספרים". בשנת 2001, עם המיזוג בין ההוצאות "זמורה-ביתן" ו"כנרת", מונתה לראש מחלקת התרגום בהוצאה המאוחדת - "כנרת זמורה-ביתן". עם הקמת של "הוצאת אחוזת בית" הצטרפה אליה בתחילת 2004 כעורכת התרגום.
בשנים 2005–2008 שימשה כעורכת מדור הספרות של "מעריב", ובשנים 2012–2015 עבדה בהוצאת "כתר" כעורכת מחלקת העיון.
בכל אותן שנים אלעזר-הלוי תרגמה ספרים רבים וכן לימדה תרגום ועריכת תרגום באוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית בית ברל. כיום היא עוסקת בכתיבה, ובמקביל ממשיכה לתרגם וללמד עריכה באוניברסיטת תל אביב.