מכיוון שלא ניתן לרפא את מחלת הפיברומיאלגיה, מטרת הטיפול להקל על התסמינים ולשפר את איכות החיים של המטופלים והמטופלות. הטיפול הכי יעיל משלב גישה אישית ורב-תחומית המתחילה בחינוך ויכולה לערב טיפולים תרופתיים וטיפולים אחרים. מספר עמותות פרסמו הנחיות לאבחון וניהול של פיברומיאלגיה. הליגה האירופית נגד שיגרון (EULAR; 2017) ממליצה על גישה רב-תחומית, המאפשרת אבחון מהיר וחינוך מטופלים. הטיפול הראשוני המומלץ צריך להיות לא תרופתי. ניתן להוסיף טיפול תרופתי מאוחר יותר. הליגה האירופית נגד שיגרון נתנה את ההמלצה החזקה ביותר לאימון אירובי ואימוני כוח. צ'י קונג, יוגה וטאי צ'י הומלצו בצורה חלשה לשם שיפור השינה ואיכות החיים. מיינדפולנס הומלץ בצורה חלשה לשיפור הכאב ואיכות החיים. דיקור והידרותרפיה הומלצו באופן חלש לשיפור הכאב. המלצה חלשה ניתנה גם לפסיכותרפיה, המתאימה יותר לחולים עם הפרעות במצב הרוח או אסטרטגיות התמודדות לא מועילות. העמותה המליצה בחום שלא להשתמש בכירופרקטיקה, בשל חששות בטיחותיות. חלק מהתרופות הומלצו באופן חלש לכאבים עזים (פרגאבאלין דולוקסטין, טרמדול) או להפרעות שינה (אמיטריפטילין, ציקלובנזפרין, פרגאבאלין). תרופות אחרות לא הומלצו בשל חוסר יעילות (נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, מעכבי מונואמין אוקסידאז ומעכבים סלקטיביים של ספיגה חוזרת של סרוטונין). הומלץ בחום שלא להשתמש בהורמון גדילה, נתרן אוקסיבט, אופיואידים וסטרואידים בשל חוסר יעילות ותופעות לוואי.
פעילות גופנית.
פעילות גופנית היא הטיפול היחיד המומלץ לפיברומיאלגיה באופן נחרץ על ידי הברית האירופית של האגודות לראומטולוגיה (EULAR). קיימות עדויות חזקות המצביעות על כך שפעילות גופנית עשויה להפחית כאב ועייפות ולשפר את איכות השינה ואיכות החיים עבור אנשים עם פיברומיאלגיה. לפעילות גופנית יש יתרון נוסף בכך שהיא אינה גורמת לתופעות לוואי חמורות.
למרות היתרונות שלה, פעילות גופנית מהווה אתגר עבור חולי פיברומיאלגיה, בשל העייפות הכרונית והכאב שהם חווים. פעילות גופנית עלולה להפחיד אותם, מחשש שהם יתבקשו לעשות יותר ממה שהם מסוגלים. הם עלולים גם להרגיש שהמטפלים או הממליצים על ספורט אינם מבינים באופן מלא את ההשפעה השלילית האפשרית של פעילות גופנית על עייפות וכאב. זה נכון במיוחד עבור תוכניות אימונים שאינן מותאמות אישית. כאשר תוכנית האימונים מומלצת על ידי רופאים או מפוקחת על־ידי אחיות, אחוזי ההתמדה עולים. גישה מומלצת לתוכנית אימונים מדורגת מתחילה בפרקי זמן קצרים ותכופים של פעילות גופנית וממשיכה באימונים קשים יותר. על מנת להפחית את הכאב, מומלץ להשתמש בתוכנית אימונים של 13 עד 24 שבועות, כאשר כל מפגש נמשך 30 עד 60 דקות.
כאשר משווים בין תוכניות אימונים שונות, נמצא שפעילות אירובית מסוגלת לווסת את תפקוד העצבים האוטונומי של חולי פיברומיאלגיה, בניגוד לאימוני כוח. מטה-אנליזה משנת 2022 מצאה שלאימון אירובי יש אפקט גדול בעוד שלאימוני כוח יש רק השפעות מתונות. מבין סוגי הפעילות השונים, נראה שפעילות גופנית מדיטטיבית עדיפה לשיפור השינה. אין הבדל בין אימוני התנגדות, גמישות ופעילות גופנית בבריכה בהשפעותיהם על עייפות.
התעמלות אירובית.
הפעילות הגופנית שנחקרה הכי הרבה בחולי פיברומיאלגיה היא התעמלות אירובית. התעמלות אירובית כוללת פעילויות כמו הליכה, ריצה, ספינינג, רכיבה על אופניים, ריקוד והתעמלות במים. סיכום של Cochrane משנת 2017 הגיע למסקנה שפעילות גופנית אירובית כנראה משפרת את איכות החיים, מפחיתה מעט את הכאב ומשפרת את התפקוד הגופני. יחד עם זאת היא לא תורמת לעייפות ולנוקשות. מטה-אנליזה משנת 2019 הראתה שפעילות גופנית אירובית יכולה להפחית חוסר תפקוד אוטונומי ולהגביר את השונות בקצב הלב. תוצאות אלה מתרחשות כאשר החולים מתאמנים לפחות פעמיים בשבוע, במשך 45-60 דקות בכ-60%-80% מהדופק המרבי. פעילות אירובית מפחיתה גם חרדה ודיכאון ומשפרת את איכות החיים.
תרגילי גמישות.
שילוב של תרגילים אירוביים עם תרגילי גמישות יכולים לשפר את הנוקשות שחשים אנשים עם פיבורמיאלגיה. עם זאת, הראיות לכך הן באיכות נמוכה, ועדיין לא ברור אם תרגילי גמישות בלבד בהשוואה לאימון אירובי יעילים בהפחתת תסמינים או אם יש להם השפעות שליליות כלשהן.
אימוני כוח.
באימוני כוח, המשתתפים מפעילים עומס על גופם באמצעות משקולות, גומייה, משקל גוף או אמצעים אחרים. שתי מטא-אנליזות הראו שאימוני כוח יכולים להפחית חרדה ודיכאון ואחת מהן מצאה שהם גם משפרים את איכות החיים. המינון המתאים של אימוני כוח לנשים עם פיברומיאלגיה נחקר במטא-אנליזה משנת 2022. אימונים יעילים בוצעו פעמיים בשבוע, במשך שמונה שבועות לפחות. אפילו במינונים נמוכים כמו 1-2 סטים של 4-20 חזרות נמצא שיפור בתסמינים. ברוב המחקרים השתמשו בעצימות מתונה של 40% עד 85% מקסימום חזרה אחת. רמת עוצמה זו הייתה יעילה בהפחתת כאב. בפרוטוקולים מסוימים מגבירים את העוצמה עם הזמן (מ-40% ל-80%), בעוד שבאחרים מגבירים את העוצמה כאשר המשתתף מסוגל לבצע 12 חזרות. תרגילים בעצימות גבוהה עלולים לגרום להיענות נמוכה יותר לטיפול.
פעילות מדיטטיבית.
מטא-אנליזה משנת 2021 מצאה שתוכניות אימון מדיטטיביות (טאי צ'י, יוגה, צ'י קונג) עדיפות על סוגים אחרים של פעילות גופנית (אירובי, גמישות, כוח) בשיפור איכות השינה. ההשפעה החיובית של טאי צ'י על שינה עבור אנשים עם מצבים מגוונים תועדה במטא-אנליזה שנייה. מטא-אנליזה שלישית משנת 2019 מצאה כי בנוסף לשיפור השינה, טאי צ'י משפר כאב, עייפות, דיכאון ואיכות חיים עבור חולי פיברומיאלגיה. התערבויות טאי צ'י אלו כללו לעיתים קרובות מפגשים של שעה אחת שתורגלו 1-3 פעמים בשבוע במשך 12 שבועות. תרגילים מדיטטיביים, ככלל, עשויים להשיג תוצאות רצויות באמצעות מנגנונים ביולוגיים כגון נוגדי חמצון, אנטי דלקת, הפחתה בפעילות הסימפתטית ומודולציה של רגישות לקולטן לגלוקוקורטיקואידים.
פעילות גופנית אחרת.
מספר סקירות ומטא-אנליזות מצביעות על כך שפעילות גופנית במים יכולה לשפר את הסימפטומים של מחלת הפיברומיאלגיה. עדויות מוגבלות מצביעות על כך שאימון ברטט בשילוב עם פעילות גופנית עשוי לשפר כאב, עייפות ונוקשות.
טיפול תרופתי.
ההנחיות המקובלות בטיפול בפיברומיאלגיה מדגישות כי טיפול תרופתי הוא אפשרי, אך הוא אינו הכרחי. ההנחיות הגרמניות כוללות גם כללים להפסקת טיפולים תרופתיים וממליצות לדון בחופשות מתרופות לאחר 6 חודשי שימוש. אף על פי שחולים רבים משתמשים בתרופות, התמיכה המדעית לכך אינה חזקה. נכון לשנת 2020, רק שלוש תרופות קיבלו את אישור ה-FDA: פרגאבאלין (ליריקה), דולוקסטין (סימבלטה) ומילנציפרן. הסוכנות האירופית לתרופות סירבה לאשר את שיווק המילנציפרן.&lt;ref name="Doc. Ref.: EMA/814249/2009"&gt;&lt;/ref&gt;
מבין התרופות נוגדות הדיכאון הטריציקליות, קיימת תמיכה מספקת רק לאמיטריפטילין. סקירת קוקרן משנת 2016 בדקה את האפקטיביות של אוקסיקודון להפחתת כאב בקרב חולי פיברומיאלגיה. מסקנת הסקירה הייתה שבשל מגבלות בנתונים, אין די עדויות לשימוש באוקסיקודון.
תרופות נוגדות דיכאון.
תרופות נוגדות דיכאון הן אחת מקבוצות התרופות הנפוצות לפיברומיאלגיה. אלה כוללות מעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין ונוראדרנלין (SNRI) כמו דולוקסטין ומילנציפרן ונוגדי דיכאון טריציקליים, כגון אמילטריפטילן. מטא-אנליזה משנת 2021 הגיעה למסקנה שתרופות נוגדות דיכאון יכולות לשפר את איכות החיים של חולי פיברומיאלגיה בטווח הבינוני. נכון לשנת 2018, התרופה נוגדת הדיכאון הטריציקלית (TCA) היחידה שיש לה עדות מספקת היא אמיטריפטילין. עבור רוב האנשים עם פיברומיאלגיה, תופעות הלוואי של התרופות נוגדות הדיכאון עלולות לעלות על היתרונות שלהם. עדויות חלשות מאוד מצביעות על כך שמספר קטן מאוד של אנשים עשוי להפיק תועלת מטיפול בתרופה נוגדת הדיכאון הטטרציקלית מירטזפין, אולם עבור רובם, היתרונות הפוטנציאליים אינם גדולים והסיכון להשפעות שליליות ולנזק פוטנציאלי עולה על כל פוטנציאל לתועלת.
תרופות נוגדות דיכאון עלולות לגרום לתסמיני גמילה לאחר הפסקתן, ולכן מומלץ להפסיקן בהדרגה.
פרגאבאלין (ליריקה).
התרופה פרגאבאלין (ליריקה) של חברת Pfizer, אושרה על ידי ה-FDA לטיפול בפיברומיאלגיה.
התרופה מכילה את החומר הכימי pregabalin, המהווה נגזרת של GABA. התרופה פועלת על הקולטנים של GABA, בדומה לתרופות משככות כאבים אחרות כמו גאבאפנטין (gabapentin). היא נועדה להקל על הסימפטום של הכאבים, אשר נפוץ בחולי פיברומיאלגיה. הטיפול בתרופה מלווה בתופעות לוואי רבות ולא מומלץ השימוש למשך יותר מחצי שנה. בשל סכנה של תסמיני גמילה, מומלץ להפסיק את השימוש בתרופה בהדרגה.
קנבינואידים.
לקנבינואידים עשויים להיות יתרונות מסוימים עבור אנשים עם פיברומיאלגיה. עם זאת, נכון לשנת 2022, הנתונים בנושא עדיין מוגבלים. לקנבינואידים עשויים להיות גם השפעות שליליות, והם עלולים ליצור תגובות בין־תרופתיות שליליות כאשר הם נלקחים יחד עם תרופות ראומטולוגיות נפוצות. לא קיימות ראיות איכותיות המצביעות על כך ש-THC סינתטי (נבילון) מסייע לפיברומיאלגיה.
תזונה.