בשנת 1933, בגיל 16, זכה גיללס בתחרות הפסנתר של האיגוד הכלל-סובייטי, שאך זה נוסד. אחרי שסיים את הקונסרבטוריון באודסה בשנת 1935, עבר למוסקבה, ושם למד אצל המורה הנודע לפסנתר, היינריך נויהאוס, עד 1937. שנה אחר כך, בגיל 21, זכה בתחרות על שם אז'ן איזאיי בבריסל, בהקדימו מתחרים כארטורו בנדטי מיכלאנג'לי ומורה לימפאני. היה לחבר בהוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
גיללס היה האומן הסובייטי הראשון שקיבל אישור לצאת למסעות קונצרטים מקיפים במערב. אחרי מלחמת העולם השנייה סייר באירופה משנת 1947 והופיע בפעם הראשונה באמריקה בשנת 1955, בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי בפילדלפיה. מאז
1952 היה פרופסור בקונסרבטוריון מוסקבה. בשנות חייו המאוחרות נשאר גיללס ברוסיה ומיעט לצאת אל מחוץ לגבולותיה.
גיללס קיבל את פרס סטלין בשנת 1946, את אות לנין בשנת 1961 ואת פרס לנין בשנת 1962.
השליטה הטכנית המצוינת של גיללס והצליל המבריק שלו הקנו לו הערצה אוניברסלית. פרשנויותיו למלחיני הקלאסיקה הגרמנית-אוסטרית עיצבו את הגרעין הקשה של הרפרטואר שלו, בעיקר בטהובן, ברהמס ושומאן, אך נגינתו הייתה מאירת עיניים לא פחות בדומניקו סקרלטי וביוהאן סבסטיאן באך ובמוזיקה של יוצרי המאה ה-20 כדביסי, בארטוק ופרוקופייב. פרשנויותיו לקונצ'רטי לפסנתר ולתזמורת של ברהמס נחשבות בעיני רבים למעולות וליפות ביותר ביצירות אלו, ולמופת של פסנתרנות.
גיללס היה קרוב להשלים הקלטה למכלול הסונאטות לפסנתר של בטהובן בשביל חברת דויטשה גראמופון הגרמנית, כאשר מת בזמן בדיקה רפואית במוסקבה, בשנת 1985.
אהרון ספלינג
אהרון פ. ספלינג (Aaron Spelling; 22 באפריל 1923 – 23 ביוני 2006) היה מפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי אמריקני.
ספלינג היה מעורב, בתפקיד זה או אחר, כמעט במאתיים הפקות טלוויזיה, לרבות "סטארסקי והאץ'", "המלאכיות של צ'רלי", "ספינת האהבה", "שושלת", "טווין פיקס", "בברלי הילס 90210", "מלרוז פלייס" ו"מכושפות". בשל כך נחשב ספלינג לאחד המפיקים הפוריים והמצליחים בהיסטוריה של הטלוויזיה.
קורות חיים.
ספלינג נולד בדאלאס שבטקסס, למשפחה יהודית של מהגרים מפולין. הוא שירת בחיל האוויר של ארצות הברית ולאחר מכן למד באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, שם סיים את לימודיו בשנת 1949. לאחר סיום הלימודים עבר לניו יורק והתפרנס מעבודה כשחקן. הוא נישא לשחקנית קרולין ג'ונס ב-1953, והשניים עברו לקליפורניה. בשנת 1954 הצליח למכור מחזה ללהקת תיאטרון מצליחה, שניהלה ג'יין ויימן. הוא החל לכתוב להפקות טלוויזיה, ועבד עבור דיק פאואל. לאחר מותו של פאואל הקים חברת הפקה בשיתוף עם המפיק דני תומאס, ובשנת 1972 הקים חברת הפקה עצמאית, בשיתוף פעולה עם לאונרד גולדברג. בשנת 1986 הפכה החברה לחברה ציבורית, בשם "ספלינג אנטרטיינמנט".
ספלינג התגרש מג'ונס בשנת 1965 ובשנת 1968 נישא לקארול ג'ין מארר, הידועה מאז בכינוי "קאנדי ספלינג". הוא אביה של השחקנית ויקטוריה דייבי ספלינג (הידועה כטורי ספלינג) ושל השחקן רנדל ג'ין ספלינג (הידוע כראנדי ספלינג). ביתו בלוס אנג'לס הוא הבית הגדול ביותר בקליפורניה המשמש למגורי משפחה אחת.
ב-18 ביוני 2006 לקה ספלינג בשבץ באחוזתו בלוס אנג'לס. חמישה ימים לאחר מכן מת, בגיל 83. במותו הוריש ספלינג יותר מ-500 מיליון דולר וביתו המפורסם הוערך בסכום של 150 מיליון דולר.
נבחרת וייטנאם בכדורגל
נבחרת וייטנאם בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של וייטנאם.
לאחר פיצול וייטנאם לצפון וייטנאם ודרום וייטנאם התקיימו שתי נבחרות לאומיות, נבחרת לכל מדינה בנפרד. הנבחרת הצפון ווייטנאמית הייתה מאוד לא פעילה ושיחקה רק מספר משחקים מעטים נגד מדינות קומוניסטיות אחרות בעיקר בין השנים 1956 ו-1966. נבחרת דרום וייטנאם הייתה פעילה יותר והשתתפה בשני משחקי גמר של גביע אסיה וסיימה בשניהם במקום הרביעי. נבחרת דרום ווייטנאם ערכה את משחקה האחרון בשנת 1975 והמשחק הראשון של הנבחרת המאוחדת נערך רק בשנת 1991.
הנבחרת לא הצליחה במיוחד גם לאחר האיחוד וברמה האזורית זכתה פעם אחת במקום הראשון באליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בכדורגל (לשעבר גביע טייגר) בשנת 2008.
רומאן (עיר)
רוֹמאן (ברומנית: Roman, מדגישים את ה"חולם"), עיר במחוז ניאמץ בחבל מולדובה, ברומניה.
העיר שוכנת במפגש הנהרות סירט ומולדובה. בעיר יש 69,483 תושבים.
העיר קרויה על שם מקימה רומן הראשון מושאט, שייסד אותה לקראת סוף המאה ה-14. בין התושבים הראשונים היו גם יהודים שבאו עם רומאן. רומאן פטר את היהודים משירות צבאי תמורת מס מיוחד.
יהודים.
בין השנים 1792- 1825 כיהן ברבנות העיר רבי יצחק בן יהודה לייב. אחריו כיהן רבי יעקב ברייש עד שנת 1840. אחריו כיהן רבי דוד איזקסון, בנו של רבי יצחק מקאליש. לאחר פטירתו בשנת 1908 מילא את מקומו חתנו-אחיינו רבי יצחק לייפר (בן רבי אהרן אריה מנדבורנה) ואחריו בנו רבי שלמה עד לפטירתו בשנות ה-40.
בין השנים 1918 ל-1920 פעלה בעיר ישיבה בראשות רבי אברהם ישכר בער, בנו של רב העיר רבי שלמה איזקסון.
רבה האחרון של רומאן היה רבי מאיר איזקסון שכיהן בה חדשים ספורים - מסוף שנת ה'תש"ז ועד אמצע שנת ה'תש"ח.
ערים תאומות.
רומאן היא עיר תאומה של הערים:
דן תורג'מן
דן תורג'מן (נולד ב-17 באוקטובר 1958) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ושחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
תורג'מן נולד, גדל והתחנך בירושלים. שירת כקצין בחטיבת הצנחנים ולאחר שחרורו למד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בחוג לתיאטרון במגמת משחק.
הוא השתתף בהצגות תיאטרון רבות, ביניהן: "החייזר", "שחק אותה סם", "המלך ארתור", "הנסיך הקטן", "הפיצוץ ברחוב אהלן", "תשליך", "אש צולבת", "טיטוס אנדרוניקוס" ו"הסוחר מוונציה" והיה אף מועמד מספר פעמים לתואר "שחקן השנה".
הוא שיחק בסרטי קולנוע רבים, ביניהם ניתן למצוא את "רכבת העמק", "בצילו של הלם קרב", "בני ערובה", "בשם האהבה", "אש צולבת" "משהו מתוק" ו"מינוטאור" (המבוסס על ספרו של בנימין תמוז) .
בשנת 2000 שיחק בסרט הקולנוע "זאיה", בבימויו של יונתן פז. הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 בשם "מבחן החלב" ב-2012 ביים את הסרט "רימון הזהב" עם אחינועם ניני, מיכאל מושונוב, גלית גיאת והדר עוזרי. ב-2016 השתתף בסרט "חדרי הבית" של איתן גרין.
בטלוויזיה שיחק תורג'מן בהפקות רבות, כגון: "החופש האחרון", "חיית החושך", "סיטי טאוור" בתפקיד עמית בעל מסעדה, “Desperate Rescue”, "חדר מיון", ”סיפורים לשעת לילה מאוחרת", וכן כיכב בתפקיד ראשי בטלנובלה הישראלית הראשונה" לגעת באושר", וכן בסדרות "השמיניה" ו"אננדה". בשנת 2002 הנחה את הטקס "אני רוצה להיות נטליה", לאחר הצלחת הסדרה "לגעת באושר" ששודרה בהוט 3. ב-2016 החל להשתתף בהצגה "לכודים" בתיאטרון הקאמרי. ב-2017 השתתף בסרטו של רפאל רביבו "אמור".
כיום הוא עוסק בשיווק ויזמות קרקעות, ובבעלותו חברת הפקות ו-30% בחברת מלון כנרת ספא בע"מ.
במאי 2018 נחקר על ידי רשות המיסים בחשד להעלמת הכנסות בסך 3 מיליון ש"ח.
תורג'מן היה נשוי לשחקנית ענת עצמון, ולהם שני ילדים משותפים.
ויוריקה אגריצ'י
ויוריקה אגריצ'י (Viorica Agarici; 1886–1979) היא חסידת אומות העולם רומנייה.
במלחמת העולם השנייה ויוריקה אגריצ'י הייתה נשיאת הצלב האדום בעיר רומאן. כאשר אחת מרכבות המוות שיצאה מיאשי לאחר פרעות יאשי חנתה ביום 2 ביולי 1941, נעולה, על מסילה צדדית ברומאן, שמעה ויוריקה גניחות וקריאות לעזרה. היא דרשה מהשומרים לפתוח את הקרונות בהם היו דחוסים אלפי יהודים שרבים מהם כבר מתו, ללא מים, מזון או תרופות ועם מעט מאוד אוויר לנשימה. השומרים, חיילים גרמנים, סירבו לפתוח ואיימו בנשק על ויוריקה ועל בני הלוויה שלה. בני הלוויה נסוגו, אך לא ויוריקה, היא נעמדה לפני הקטר והכריזה שהרכבת תעבור הלאה רק על גופתה. השומרים לא התרגשו מכך, אך בינתיים חבריה של ויוריקה יצרו קשר עם פמלית מלכת האם, אלנה והיא בתורה יצרה קשר עם בנה, המלך מיכאי והוא התקשר ליון אנטונסקו ולפי דרישתו נפתחו הקרונות, ניתן לשורדים לרדת לצורכי חילוץ עצמות ונשימת אוויר, ניתנו להם מים ומעט מזון ופונו הגוויות הרבות מתוך הקרונות. רופאה מקומית בדקה את הפצועים והחולים וכמה מהם אושפזו בבית החולים הצבאי המקומי. העזרה הזאת הייתה קריטית לשרידתם של היהודים שנותרו בחיים והובלו למחנה ריכוז בטרגו פרומוס. זמן קצר לאחר מכן השלטונות סלקו את ויוריקה מתפקידה.
לאחר המלחמה הקהילה היהודית תמכה בוויוריקה והיא הוכרה כאחת מ-52 חסידי אומות העולם מרומניה.
משה פרסטר
משה פרסטר (נולד ב-14 באוגוסט 1963) הוא קומיקאי ושחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
פרסטר נולד וגדל בנהריה. למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. את דרכו בתעשיית הבידור החל במופע "עלילות משה בעיר הגדולה" לצד טל פרידמן אותו הכיר בלימודיו באוניברסיטה. המופע הוצג בשנת 1988 ואף זכה להצלחה גדולה ול-700 הופעות בשש שנים, רכש קהל מעריצים והשפיע על קומיקאים ישראלים רבים. במקביל העלו פרסטר ופרידמן בפסטיבל עכו את המופע "משחק המטקות האחרון".
בתחילתו של ערוץ 2 הופקו שתי תוכניות בהשתתפות טל ומשה, עדיין כצמד, "המופע של טל ומשה" ו"צפדינה מארחת".
מופע הסטנד-אפ "במיטה עם משה" הוצג בין היתר בקאמל קומדי קלאב.
רוב תפקידיו הטלוויזיוניים של פרסטר היו קומיים, כמו בתוכנית "קוץ" עם איתי שגב, נצח בסדרה "אסתי המכוערת", העוזר בסדרה "השמיניה", מדען בתוכנית "האוניברסיטה הקטנה" בערוץ הילדים, מנהל בעונה השלישית "ראש גדול" ועוד תפקידים רבים.