שינוי משמעותי במצב התחולל באפריל 2003, כשהוחלט לפתוח את הקו הירוק לתנועה מוגבלת של תושבים קפריסאים ושל תיירים בארבע נקודות. שתיים מהן באזור שנמצא בשליטת בריטניה, אחת בניקוסיה/לפקושה, ואחת במקום אחר לאורך הקו. פתיחת הקו הירוק נעשתה בעקבות הציפייה לאיחוד האי לקראת צירוף הרפובליקה של קפריסין לאיחוד האירופי. התקווה לאיחוד האי נכזבה, כיוון שהסכם האיחוד שהציע מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, נדחה במשאל עם שנערך בחלק היווני. למרות זאת, ארבע נקודות המעבר על הקו הירוק נותרו פתוחות. אף על-פי שבאופן רשמי מכירות רוב מדינות העולם, ובכלל זה האיחוד האירופי, בריבונות רפובליקת קפריסין שבשלטון יווני על כל חלקי האי, בפועל רק החלק היווני הצטרף לאיחוד האירופי, והאיחוד האירופי השלים עם קיומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, גם אם לא באופן רשמי.
ב-3 באפריל 2008 נפתחה נקודת מעבר נוספת על הקו הירוק, ברחוב לדרה שבבירה. נקודת המעבר הזאת היא היחידה המקשרת ישירות בין החלק הטורקי לחלק היווני, בלי צורך לעבור דרך האזור הנתון לשליטת בריטניה או לשליטת האו"ם. רחוב לדרה היה הרחוב הראשי של העיר לפני חלוקת קפריסין, אך הוא נחסם וניטש בשנת 1974. פתיחת נקודת המעבר ברחוב לדרה התאפשרה לאחר הפשרה נוספת ביחסים בין היוונים לטורקים בקפריסין ולוותה בטקס חגיגי בהשתתפות מנהיגי שני חלקי האי.
לאורך הקו הירוק קיים אזור חיץ שרוחבו נע בין מטרים בודדים לקילומטרים אחדים. מיעוט הפעילות האנושית באזור החיץ הביאה ליצירת "פארק לא מתוכנן" שמתקיימת בו מערכת אקולוגית ייחודית.
בילבאו
בילבאו (בספרדית: Bilbao, בבסקית: Bilbo או Bilbao) היא עיר נמל ותעשייה בחופו הצפוני של חבל הבסקים בספרד. בילבאו היא בירת נפת ביסקאיה והעיר הגדולה ביותר בחבל הבסקים עם 345,821 תושבים, נכון ל-2018.
היסטוריה.
באזור היו התיישבויות עתיקות. בהרי אבריל ארטחנדה נמצאו אתרי קבורה בני 6,000 שנה, ושרידי יישוב עתיקים נתגלו על ראש הר מלמסין, והם מתוארכים לבין המאה ה-2 למאה ה-3 לפני הספירה. מספר חוקרים זיהו שרידים אלה עם היישוב Amanun Portus בכתבי פליניוס הזקן, ואחרים עם Flaviobriga של תלמי. שרידי חומה מהמאה ה-11 נתגלו מתחת לכנסיית סן אנטון.
בילבאו נוסדה במאה ה-14 ביחד עם עוד מספר יישובים באזור, בגל התיישבות שהוליד כ-70% מהיישובים באזורים. לורד ביסקאיה, דייגו לופז החמישי מהארו (Diego López V of Haro), ייסד את בילבאו באמצעות צו מכונן (צ'ארטר מלכותי) מה-15 ביוני 1300 בוואיאדוליד, וזה אושר בידי פרדיננד הרביעי, מלך קסטיליה ולאון בבורגוס ב-4 בינואר 1301. דייגו לופז הקים את העיירה החדשה על הגדה הימנית של נהר נרביון, על אדמת הממשל המקומי () של בגוניה (Begoña) והעניק לה את הפוארו של לוגרוניו (Logroño), רשימת זכויות ופריבילגיות, שבדיעבד הוכחו כחיוניים להתפתחותה בהמשך.
קתדרלת בילבאו המוקדשת ליעקב בן זבדי ("סנטיאגו") נבנתה בסוף המאה ה-13 כמקדש קטן על דרך סנטיאגו, והורחבה במהלך המאות הבאות. רק ב-1950 הוכרזה כקתדרלה. היא בנויה ברובה בסגנון גותי ושופצה בסגנון התחייה הגותית. בנוסף לקתדרלה, בילבאו כוללת עוד מספר כנסיות בסגנון גותי.
במאה ה-16 נודעה העיר בייצור חרבות סיף, שנקראו על שמה (""). חרבות ה"בילבו" נחשבו לחרבות מעולות, בעלות להב גמיש שחושל היטב, והן זכו לפופולריות בקרב ספנים ואירופאים שהיגרו לעולם החדש (אמריקה). בזכות המוניטין של חרבות אלה, הן זכו לאזכור גם במחזה של ויליאם שייקספיר, וזהו כנראה התיעוד המוקדם ביותר לשם Bilbo כשמה ההיסטורי של העיר.
בילבאו הייתה עיר תעשייה אפורה ואלמונית יחסית עד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, אז נחנך בעיר מוזיאון גוגנהיים לאמנויות. המוזיאון בעל העיצוב החדשני תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי פרנק גרי ועם פתיחתו העלה את בילבאו על מפת התיירות העולמית. בילבאו היא עיר בסקית גדולה ותושביה דורשים עצמאות ממשלת ספרד כבר מאות שנים, המחתרת הבסקית גורמת לפיגועים באופן סדיר ונחשבת כאויבת מדינה.
בזכות המוזיאון הוצאו מן העיר המספנות שתפסו שטח רחב על הנהר, ממש במרכז העיר. הנהר נוקה, והבתים שעל שפתו הפכו לאזור מגורים מבוקש. העיר עודדה ארכיטקטים בינלאומיים לבנות בה פרויקטים, וכך יש בה גשר ונמל תעופה ייחודיים בתכנון סנטיאגו קלטראווה, מגדל משרדים בתכנון סזר פלי ומרכז קונגרסים ואולמות קונצרטים שהקים משרד הארכיטקטים סוריאנו ופלאסיוס. כמו כן נבנו בעיר קווי מטרו וחשמלית חדשים.
שכונות העיר.
דאוסטו.
דאוסטו (Deusto) הוא רובע בצפון מערב בילבאו, על הגדה הימנית של אסטואר בילבאו. רובע דאוסטו מכיל את השכונות ארנגויטי, איברקולנדה, סן איגנסיו-אלורייטה וסן פדרו דה דאוסטו-לה ריברה. ברובע זה מתגוררים כ-50 אלף תושבים. לדאוסטו הייתה עיירה עצמאית, עד לסיפוחה לעיריית בילבאו בשנת 1925. מרכז הרובע נמצא באזור כנסיית פטר הקדוש. הרובע מחובר לשאר חלקי בילבאו בגשר בסקולה. ברובע זה נמצאת אוניברסיטת דאוסטו, אחת האוניברסיטאות החשובות ביותר של קהילת הישועים. בשנת 1960 החלה בניית תעלת דאוסטו, והחוף של דאוסטו היה אמור להינתק מהיבשה ולהפוך לאי, שישמש את נמל בילבאו. לבסוף ננטש הפרויקט בגין היעדר כדאיות והבנה כי ריבוי אוניות בו זמנית בעיר הוא בלתי אפשרי. כאשר דאוסטו הייתה ישוב כפרי, תושביה היו מגדלים עגבניות, ולכן מכונים עד היום "טומטרוס".
אוריבארי.
אוריבארי (Uribarri) הוא רובע הממוקם בצפון מזרח בילבאו, ומכיל את השכונות אוריבארי, קסטניוס, מטיקו-סיודד חרדין וסורברן ארבייה. ברובע מתגוררים כ-36 אלף תושבים. הרובע השתייך בעבר לבגוניה, שגם מהווה רובע בתוך בילבאו העכשווית. אוריבארי היה בעבר אזור כפרי בו היו ממוקמות חוות רבות, ושמות הרחובות הנוכחיים באוריבארי הם שמות של אותן חוות. בתוך הרובע ממוקמת גם שכונת לה סלבה, שהייתה בעבר הנקודה בה מלחים היו חוזרים לעיר מההפלגות הארוכות. השטח הקרוב לאסטואר בילבאו יושב החל משלהי המאה ה-19, וקיבל צביון עירוני. באותה תקופה הוקמה שדרת פסאו דל קמפו וולנטין, שהפכה לשדרה יוקרתית בה מתגורר מעמד הבורגנות של בילבאו. האזורים המרוחקים יותר מהאסטואר יושבו החל משנות ה-60 של המאה ה-20, ומתגוררים בהם בצפיפות בעיקר אנשי מעמד הפועלים של בילבאו. ברובע אוריבארי ממוקם בית העירייה של בילבאו, גשר סוביסורי (שתוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה), ותחנה בפוניקולר ארטצ'נדה, המוביל לראש גבעת ארטצ'נדה.
אוטצ'ארקואגה-טצ'ורדינאגה.
אוטצ'ארקואגה-טצ'ורדינאגה (Otxarkoaga-Txurdinaga) הוא רובע המורכב משכונת אוטצ'ארקואגה ושכונת טצ'ורדינאגה. הרובע ממוקם בצפון מזרח בילבאו, ומאכלס כ-27 אלף תושבים. צפיפות האוכלוסין ברובע היא מבין הנמוכות מכל הרבעים של בילבאו. שתי השכונות המרכיבות את הרובע היו בעבר חלק מבגוניה, שהייתה בעבר עיר עצמאית וכיום אף היא מהווה רובע בבילבאו. תושבי השכונה היו ידועים בייצור יין לבן, והם מכונים "מטצ'וריס", צמח הגפן בבסקית. תחבורה ציבורית ענפה מקשרת את הרובע עם שאר חלקי בילבאו ומחוז ביסקאיה. כיום מערכות האוטובוסים של בילבאו וביסקאיה מקושרות לרובע, ונבנה קו רכבת תחתית שאמור לקשר את הרובע עם מערכת הרכבת התחתית של בילבאו.
בגוניה.
בגוניה (Begoña) המכונה גם בגואינה (Begoina) הוא רובע ההמוקם במזרח בילבאו, ומשמעות שמו היא "הרגל התחתונה", שכן הרובע נמצא בתחתית הר ארצ'נדה. ברובע מתגוררים כ-40 אלף תושבים. בעבר בגוניה הייתה עיירה עצמאית, ובשנת 1925 הפכה לרובע בתוך בילבאו. הרובע כולל את השכונות בגוניה, סנטוצ'ו ובולואטה. הרובע מתגאה בג'ודוקא האולימפי יליד השכונה, בגוניה גומס מרטין. ברובע ישנה כנסייה המכונה "הגברת שלנו מבגוניה", דבר שהפך את הכינוי בגוניה לכינוי רווח לנשים בחבל הבסקים.
איבאיונדו.
איבאיונדו (Ibaiondo) הוא אחד הרבעים המאוכלסים והמרכזיים ביותר בבילבאו. הרובע ממוקם בלב העיר, לגדותיו של אסטואר בילבאו, ומתגוררים בו כ-61 אלף תושבים זהו הרובע המאוכלס ביותר בעיר, וגם הגדול ביותר בשטחו, אם כי לא כל הרובע מאוכלס, וחלק גדול ממנו נמצא על הר פאגאסארי. הרובע מחולק לשכונות אטצ'ורי, בילבו סארה (בילבאו העתיקה), קאסקו וייחו, איטוראלדה, אבוסו, סן אדריאן, סן פרנסיסקו, סולוקואטצ'ה, מיריבייה וסבאלה. שכונת קאסקו וייחו נחשבת לאחד הרבעים העתיקים ביותר בעיר. שכונה זו מוקפת בחומה, ובתחומה ממוקמים קתדרלת בילבאו וכנסיית סנט אנטון, שניהם מבנים מהמאה ה-15, ומבנים עתיקים נוספים. נכון להיום, איבאיונדו כוללת גם שכונות עתיקות כמו קאסקו וייחו ובילבו סארה, וגם שכונות חדשות כמו מיריבייה שהקמתה החלה בשנת 1999. שכונת בילבו סארה משמשת כאזור עסקים וחיי לילה. בשנים האחרונות עוברת שכונת בילבו סארה תהליך ג'נטריפיקציה עקב מיקומה האסטרטגי ומחירי הדירות הנמוכים יחסית, כך שצעירים רבים מגיעים לגור בשכונה ומקימים שם מיזמים עסקיים וחנויות. בבילבו סארה יש גם קהילת מהגרים גדולה. שכונת סן פרנסיסקו אף היא שכונה בה מתגוררים מהגרים רבים, בעיקר מאמריקה הלטינית.
אבאנדו.