בתפקיד זה לחם קליין במלחמת לבנון השנייה. במהלך הקרב בבינת ג'בייל נזרק רימון יד לעבר הכוח שעליו פיקד. קליין זינק על הרימון, עצר בגופו את הפיצוץ ונהרג. במעשהו הציל את חיי יתר החיילים ששהו בסמוך. חייליו סיפרו כי בעודו גוסס מפצעיו, דיווח בקשר על מותו, זעק "שמע ישראל" ומסר לסרן איתמר כץ, אשר לקח את הפיקוד על הכוח, את מכשיר הקשר המוצפן ("ורד הרים") שברשותו. בעקבות מעשיו הוענק לו עיטור העוז. העיטור הוענק ב-2 בספטמבר 2007 בטקס בהיכל התרבות בתל אביב. את האות קיבלו בשמו אביו ואלמנתו של קליין.
רועי קליין התגורר בשכונת היובל בעלי. בשנת 2005 הגישה תנועת שלום עכשיו עתירה לבג"ץ שטענה שביתו של קליין איננו חוקי, תחילה בטענה שהשכונה שבה התגורר איננה מוגדרת במסגרת תוכנית בינוי ערים ולאחר מכן בטענה לאי-חוקיותם של חלק מהבתים בשכונה על פי תצלומים שמוכיחים כי השטח שעליו ביתו נבנה עובד קודם עבודות הבנייה, ולכן קיימת אפשרות שיימצא מי שיוכל להוכיח את בעלותו עליהם, וייתכן שמדובר בערבים תושבי הכפר הסמוכים. בשנת 2009 הורה בג"ץ למנהל האזרחי לבחון מחדש את מעמדם החוקי של 12 בתים בשכונה, ביניהם ביתו של קליין. בעקבות פסיקת בג"ץ ערך משרד הביטחון סקר קרקעות על בתי שכונת היובל בעלי שבו התגלה שמתוך 12 הבתים 8 בתים וביניהם ביתה של אלמנתו של קליין נמצאים על אדמות מדינה ולכן הוא הוסדר ולא היה צורך לפנותו.
חיים אישיים.
נישא לשרה, ולזוג נולדו שני ילדים, גר עם משפחתו בשכונת היובל שבעלי. באפריל 2016 אלמנתו שרה קליין, נישאה לרב יגאל לוינשטיין, שהיה הרב שלו.
הנצחה.
אגף השיקום במשרד הביטחון סירב לממן הקמת אנדרטה וחדר הנצחה על שמו ביישוב עלי, שבו התגורר, כיוון שחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה לא חל בשטחי יהודה ושומרון.
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ה'תשס"ח, במסגרת המיזם "עוד מעט נהפוך לשיר", הקליט והלחין הזמר עמיר בניון שיר בשם "גבורה", המבוסס על טקסט שנמצא בעזבונו של קליין.
ביולי 2014 הקליט הזמר יהורם גאון גרסה מחודשת לשיר "ארץ צבי", לאחר שהמחברת תלמה אליגון-רוז הוסיפה בית נוסף לשיר והקדישה אותו לזכרו של קליין.
בעיר חולון פועל מעו"ז (סניף) של תנועת הנוער בית"ר שקרוי על שמו של קליין, החניכים במעו"ז עוברים פעולות על קליין עצמו.
ראו גם.
נתן אלבז
בן-חצב יקינטוני
סטברופול (חבל מנהלי)
חבל מנהלי סטברופול (ברוסית: Ставропольский край) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית באזור הרי קווקז. שייך מנהלית למחוז הכלכלי הצפון-קווקזי, שהוא חלק במחוז הפדרלי של צפון קווקז. מרכזו האדמיניסטרטיבי של המחוז הוא העיר סטברופול. הוא גובל בצפון בקלמיקיה ובמחוז רוסטוב, במערב במחוז קרסנודר, בדרום ברפובליקות קאראצ'אי-צ'רקסיה, קברדינו-בלקריה, צפון אוסטיה, אינגושטיה, וצ'צ'ניה ובמזרח בדאגסטן.
היסטוריה.
המחוז שינה את שמו מספר פעמים במהלך ההיסטוריה של ברית המועצות. בתור ישות נוסד לראשונה ב-13 בפברואר 1924 ונקרא המחוז הדרום-מזרחי, ב-16 באוקטובר באותה שנה שונה למחוז הצפון-קווקזי, ב-17 במרץ 1937 שונה למחוז אורג'ניקידזה, וב-12 בינואר 1943 שונה לשמו הנוכחי. כמו כן בשנה זו גורשו בני עם הקרצ'אי מאדמתם לקזחסטן, ומחוזם האוטונומי צורף ברובו למחוז סטברופול. ב-1957 הקרצ'איים הורשו לחזור, והמחוז האוטונומי הוקם בשבילם שוב כחלק ממחוז סטברופול. ב-1990 הוכרז המחוז האוטונומי כרפובליקה אוטונומית ונפרד ממחוז סטברופול.
דמוגרפיה.
כ-60% מאוכלוסיית החבל מתגוררת בערים. רוסים מהווים כ-80% מאוכלוסיית החבל וארמנים כ-5.8%.
אדיגיה
רפובליקת אָדִיגֵיָה (ברוסית: Республика Адыгея, באדיגית: Адыгэ Республик) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית בהרי קווקז. בירתה, מייקופ. היא נמצאת בלבו של חבל קרסנודאר, הגובל בה מכל הכיוונים. שטח הרפובליקה כ-7,800 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-463,088 בני אדם (2020). רוב האוכלוסייה מורכבת מרוסים, המהווים 64.5%. האדיגים (צ'רקסים) מונים רק 108,000 נפש, שהם 24.2%. השפות הרשמיות ברפובליקה הן רוסית ואדיגית (צ'רקסית). ברפובליקה נמצאות שתי ערים: מייקופ ואדיגייסק. כראש הרפובליקה מכהן מוראט קומפילוב מאז 2017.
היסטוריה.
ההיסטוריה הקדומה.
האדיגים, או הצ'רקסים, חיו בקווקז עוד לפני 3000 שנה. רובם התפרנסו מרעיית צאן וענפים אחרים של חקלאות. התקופה הזאת ידועה כתקופת הדולמנים, שהם מערות קבורה, שהשתמשו בהם לרוב באותו זמן. דולמנים אפשר למצוא אף ברמת הגולן. במאה ה-9, כשגילו את הברזל באה תקופה פריחה חדשה לשבטים הצ'רקסיים, שהתחילו לבנות כלים חדשים ולפתח טכניקות מודרניות לזמנם. בתקופה זו גם התחלקו לשבטים: מיטים, סינדים, אחיי וזיך. בתקופה זו הצ'רקסים התגוררו לחופי הים השחור וים אזוב, עד מורדות הרי קווקז. בעולם היווני הצ'רקסים התפרסמו במאה ה-5 לפני ספירת הנוצרים. בתקופה הזאת הסינדים הקימו ממלכה עצמאית, שקשרה קשרי מסחר עם ממלכת הבוספורוס. יש אף הטוענים, ששולשת ספרטסיד, ששלטה בבוספורוס 150 שנה הייתה ממוצא צ'רקסי.
החל מהמאה ה-6 התחיל האזור להיות מושפע מאוד מהקיסרות הביזנטית, שהביאה לאזור גם את הדת הנוצרית, שאותה קיבלו בעיקר שבט הזיכים. באזור התיישבותם של האחרונים אף הוקמה פטריארכיה מקומית. ב-944 ממלכת הכוזרים נכבשה על ידי רוס, שמאז נהפכה לכוח המשפיע באזור. ב-1022 צ'רקסיה צורפה לנסיכות טמוטרקן של הנסיך מסטיסלב.
מהמאה ה-13 עד המאה ה-19.
ב-1561 הצאר איוואן האיום נשא אישה קברדית וצירף את קברדיה כמדינת חסות של רוסיה, במסגרת הצירוף הקים מספר מבצרים בקווקז. ב-13 במאי 1711 הנסיך אפרסקין, מושל אסטרחן בפקודתו של פטר הגדול ערך מסע עונשין לצ'רקסיה וב-6 בספטמבר ערך קרב מכריע בו ניצח את הפרשים הצ'רקסיים והרס כפרים לאורך 80 ק"מ. ב-1763 הרוסים ערכו מסע נוסף לקברדה והחריבו כפרים רבים. ב-1765 הרוסים הציעו לקברדינים לקבל אזרחות רוסית. ב-1779 הגנרל יקובי ערך פשיטות בצ'רקסיה וב-1780 הרוסים התחילו לבנות כביש לאורך הים השחור לגאורגיה דרך אדמות הצ'רקסים. מ-1816 על הכוחות הרוסיים בקווקז פיקד הגנרל אלכסנדר ירמולוב שהחליט על מדיניות של הרג של כל מתנגד בעמים הכבושים, לעומת היחס הקודם היותר הומני. ירמולוב ערך פשיטות רבות בצ'רקסיה, שרף כפרים רבים והדף בעצמה כל סממן של התנגדות. כמו כן ירמולוב הקים מבצרים רבים, ואכלס אותם בקוזקים. ב-1827 ירמולוב פוטר ובמקומו מונה איוואן פסקביץ'.
התקדמות הרוסים נבלמה לזמן מה על ידי תנועת המורידיה, תנועה צופית, שקראה למלחמת קודש נגד השלטון הרוסי הכופר משנת 1829 בראשם של קאזי-מולה, גמזט-בק והאימאם שאמיל במלחמת קווקז בין 1811- 1864. לאחר ניצחונם דרש השלטון הרוסי מעמי הקווקז לקבל את הנתינות הרוסית עם כל המשתמע מכך, או לעזוב לטורקיה. הצ'רקסים הושמו בפני בחירה כזו ב-21 במאי 1864 ורובם העדיפו גלות על פני נתינות זרה, כ-90% מהצ'רקסים עזבו את מולדתם למחוזות השונים של האימפריה העות'מאנית. יום זה מצוין בפזורה הצ'רקסים כיום הזיכרון הצ'רקסי. במקומם של הצ'רקסים הביא השלטון הרוסי לארצם מתיישבים קוזאקים.
לאחר מהפכת אוקטובר.
ב-27 ביולי 1922 הוכרז על הקמת המחוז הצ'רקסי (האדיגי) האוטונומי שבירתו קרסנודר כחלק ממחוז קובאן-הים השחור, ב-24 באוגוסט אותה שנה השם שונה למחוז האדיגי (הצ'רקסי) האוטונומי, וב-3 באוגוסט 1928, השם שונה למחוז האדיגי האוטונומי. ב-10 בינואר 1934 אדיגיה נהייתה לחלק מהמחוז של אזוב-הים השחור. הבירה הועברה מקרסנודר למייקופ ב-1936. ב-13 בספטמבר 1937 המחוז הישן פורק למספר יחידות, ואדיגיה צורפה למחוז קרסנודר, ונשארה בו עד 3 ביולי 1991. ב-3 ביולי 1991 אדיגיה הכריזה על היפרדותה ממחוז קרסנודר, ועל מעמדה כרפובליקה הסובייטית ב. ב-1992 אומץ השם הנוכחי – רפובליקת אדיגיה במסגרת הפדרציה הרוסית.
לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-1991 הפך המחוז האוטונומי לרפובליקה. בדצמבר 1991 התקיימו בחירות ראשונות לפרלמנט (חאסִה) של הרפובליקה. בינואר 1992 התקיימו בחירות ראשונות לנשיאות ולתפקיד נבחר אסלן ג'רימוב. ב-10 במרץ 1995 התקבלה חוקת הרפובליקה. היות שהרוסים מהווים רוב ברפובליקה, פורצות שם לעיתים קרובות מהומות בין האדיגים, התומכים בשמירת הסטטוס-קוו הקיים, לבין הרוסים, הדורשים יותר זכויות כרוב והצטרפות חזרה למחוז קרסנודר. בדצמבר 2004 ראש המחוז הפדרלי של הקווקז דמיטרי קוזק הציע את רעיון הצירוף חזרה למחוז קרסנודר. נציגים רבים של האדיגים הביאו התנגדות עזה לתוכנית, שכללה בקשה להתערבות מצד הפרלמנט האירופאי, הפגנות עזות של הצ'רקסים ומכתבים שונים של השדולה הצ'רקסית לגורמים שונים ברוסיה. במקביל, בדצמבר 2005 נערכה ועידת הסלבים של אדיגיה, שדרשה הצטרפות למחוז קרסנודר וחלוקת תפקידים בהתאם לחלקם של הרוסים באוכלוסייה. הממשל הרוסי, על רקע ההפגנות וההתנגשויות האלימות, החליט לגנוז לזמן מה את התוכנית לאיחוד.
מיקום גאוגרפי.
אדיגיה נמצאת בהרי קווקז, בלבו של מחוז קרסנודר, המקיף אותה מכל עבריה. בשטחה היא במקום השני בגודלה הקטן, לאחר אינגושטיה. רוב שטחה של הרפובליקה הוא יערות. היא נמצאת באזור הררי מאוד, שהנקודה הגבוהה ביותר בו היא הר צ'וגוש המתנשא לגובה 3,238 מ'. ברפובליקה זורמים מספר נהרות קטנים, שהגדול בהם הוא בליה (לבנה) ולבה, שניהם יובליו של נהר קובאן. האקלים ברפובליקה הררי, הטמפרטורה הממוצעת בינואר 2° צלזיוס מתחת לאפס, וביוני 22°.
דמוגרפיה.