אם formula_6 הוא סכום של משתנים מקריים בלתי תלויים בעלי אותה שונות, אז formula_7; בפרט, הגבנוניות של ממוצע משתנים בלתי תלויים (בעלי שונות קבועה וגבנוניות סופית) הולך וקטנה, ושואפת לאפס, כאשר המדגם גדל. על-פי משפט הגבול המרכזי, נובע מכאן שהגבנוניות של ההתפלגות הנורמלית היא אפס, עובדה שניתן לאמת בחישוב ישיר.
גבנוניות של מדגם.
גבנוניות מוגדרת לא רק עבור התפלגות תאורטית, אלא גם עבור מדגם סופי. הגבנוניות של מדגם formula_8 מחושב לפי הנוסחה formula_9, כאשר formula_10 הוא ממוצע המדגם. אומד זה אינו חסר הטיה.
כאשר מבקשים לאמוד את הגבנוניות של ההתפלגות מתוך הגבנוניות של מדגם, מקובל לתקן אותה לפי הנוסחה formula_11, המהווה אומד חסר הטיה כאשר דוגמים מהתפלגות נורמלית. בדרך כלל, בדגימה מהתפלגויות אחרות, גם האומד המתוקן אינו חסר הטיה.
חג' אמין אל חוסייני
המטבח השווייצרי
המטבח השווייצרי, הוא מטבח שמשתנה בין ארבעת האזורים הלשוניים/תרבותיים של שווייץ:
למרות זאת ניתן להגדיר בקלות את מאפייניו של המטבח והבישול השווייצרי.
גבינה שווייצרית.
השווייצרים גאים מאוד במסורת ובאיכות הגבינות שלהם ורואים בהן את הגבינות הטובות בעולם. גבינות שווייצריות נושאות את שם האזור בו הן מיוצרות. "גבינת ההלווטים" - הייתה ידועה עוד בתקופת האימפריה הרומית כגבינה הראויה לשולחנם של מלכים. השם מיוחס עד היום לגבינת אמנטל המיוצר בעמק (בגרמנית Thal) אמן (Emmen) על ידי שווייצרים הרואים בעצמם צאצאים ישירים של ההלווטים. גבינת גרוייר מאזור האלפים הצרפתיים מוזכרת במסמכים משנת 1115. גבינת אפנצלר היא בת אותה מאה.
אמנטל.
הגבינה הפכה לשם נרדף של הגבינות השווייצריות: מיוצרת מחלב פרות הרועות באלפים, דרושים 1,000 ליטר ליצור חריץ גבינה של 80 קילו. התוצר הסופי מתקבל לאחר 5 ימים של בישול, 12 שבועות של המלחה ולפחות 4 חודשים של הבשלה. ככל שתהליך ההבשלה ארוך יותר לגבינה טעם עז יותר - לגבינות אמנטל המשובחות ביותר ארומה חריפה, המכה בחלק העליון של החיך כמה שניות לאחר הטעימה.
מאכלים המבוססים על גבינה שווייצרית.
פונדו (בצרפתית: Fondue) גבינה, המאכל השווייצרי המפורסם ביותר. בקדירה מסורתית בשם קָקֵלון (caquelon) מבושל מרק סמיך של יין לבן, קירש, שום, פלפל שחור בשפע ותערובות גבינות, לכל קנטון, כפר ומשפחה הרכב מדויק האהוב עליהם, אך הבסיס הוא של גבינות גרוייר ואמנטל. הקקלון ובו הפונדו המבעבע מונח על מבער במרכז השולחן והסועדים טובלים חתיכות לחם יבש בקדירה, מערבבים ואוכלים. לאכילת הפונדו מספר כללים: הפלת הלחם נחשבת חטא חמור, העונש המקובל לגבר הוא לשיר שיר או לקנות בקבוק יין ולאשה לנשק את כל הגברים בשולחן. חוק אחר באכילת הפונדו המגביר את השמחה ושומר על הסועדים מפני כאבי בטן, אוסר על שתיית משקאות קרים למעט יין, קירש או שנפס במהלך הארוחה.
רקלט (Raclette) - בשם רקלט נקראים גם המאכל וגם הגבינה שבה משתמשים להכנתו. הגבינה מוצמדת לברזל מלובן, מותכת עד שקצתה מתקשה ומוגשת מיד עם תפוחי אדמה ובצלצלים מוחמצים. ניתן לאכול רקלט בבית אך פופולרי יותר לראות אותו בירידים, שם הוא מוכן מחצאים ענקיים של חריצי גבינה המוצמדים לברזל מלובן ואחר כך מגורדים בעזרת סכין גדול לצלחתו של הלקוח.
תפוחי אדמה.
שווייץ היא מעצמת תפוחי אדמה, זוהי התוספת העיקרית בארוחות שווייצריות והדרך הטובה מכולן היא הרושטי (או רוסטי) (בגרמנית Rösti), לביבת תפוחי אדמה ענקית. תפוחי האדמה המבושלים מגוררים גס, לרוב בתוספת בצל, מטוגנים בחמאה או בשומן בעלי חיים לכדי לביבה אחת ענקית, רועי הפרות ההרריים בגראובינדן נוהגים לטבול את הרושטי בקפה הראשון של הבוקר, משל היה קרואסון בריבה.
בשר.
לשווייץ אין חוף ים ולכן כל הדגה שלה היא דגה של מים מתוקים, אף כי השווייצרים יודעים לטפל היטב בדגה שלהם, אין להם מאכלי דגים ראויים לציון מיוחד. כמו כן הם מרבים לגדל ולאכול בשר חזיר אך רואים בו בשר פשוט וזול. עוף והודו אינם חלק מהתפריט השווייצרי המסורתי.
הבקר השווייצרי לעומת זאת נחשב למעולה, הוא ניזון מעשב טרי, מים ואוויר אלפיניים, בנוסף למוצרי החלב השווייצרים יודעים לעשות בהן עוד כמה פלאים, במיוחד אוהבים השווייצרים בשר עגל:
ברנאול
ברנאול (ברוסית: Барнаул, מקור השם מקטית: בורואן-זאב, אול-נהר, דהיינו נהר הזאבים) היא עיר ברוסיה בדרום סיביר המערבית, בירת חבל אלטאי. נמצאת על נהר אוב.
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 1730 או 1739, על ידי אקינפי דמידוב, יזם רוסי שגילה באזור אלטאי מכרות נחושת. לאחר שהקים את בית החרושת של ברנאול הוא ניסה להשתמש בו להפקת וייצוא נחושת לאירופה, אך גילה שמחיר ההובלה אינו מחזיר את ההשקעות. לאחר מכן בבית החרושת התחילו להתיך כסף בצורה לא חוקית. ב-1745 נפטר דמידוב ואת בית החרושת רכשה המלכה יקטרינה השנייה. היא השקיעה רבות בפיתוח מכרות הכסף. כבר ב-1750 פעלו בבית החרושת 17 תנורים להתכה, בעוד שבתקופת דמידוב פעלו רק שניים. במאה ה-18 וה-19 הפכה ברנאול למרכז ענף זה ברוסיה, כש-90% מהכסף המותך הגיע מאלטאי. ב-1893 נסגר בית החרושת בגלל הידללות מכרות הכסף באזור וכלכלת העיר עברה להתבסס על חקלאות.
ב-1915 נבנתה דרך העיר מסילת ברזל מסיביר לקזחסטן, דבר שהביא להתפתחותה המסחרית של העיר.
ב-1917 התחוללה בעיר שרפה שפגעה ב-40 רבעים שהותירה כ-20,000 איש ללא קורת גג. השרפה פגעה גם במבנים הארכיטקטוניים המיוחדים של העיר מהמאה ה-18.
בתקופה הסובייטית החלה העיר להתפתח כמרכז תעשייתי וב -1932 הוקם בית החרושת הגדול הראשון לעיבוד כותנה וייצור בגדים. ב-1937 הפכה העיר למרכז של מחוז אלטאי. בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו כ-100 בתי חרושת ממוסקבה, לנינגרד ואודסה לעיר והביאו לעליה משמעותית בחשיבותה כמרכז תעשייתי. בתקופה זו החל לפעול בעיר בית החרושת "טרנסמש" לייצור מנועים לטנקים ומטוסים וכן מתקנים לעיבוד מתכות.
תומאס הנרי האקסלי
תומאס הנרי האקסלי (באנגלית: Thomas Henry Huxley; 4 במאי 1825 - 29 ביוני 1895) היה ביולוג אנגלי שנודע בכינויו "הבולדוג של דרווין", על שום הגנתו העיקשת על תאוריית האבולוציה.
הדיון המפורסם של האקסלי היה ב-1860 עם הארכיבישוף סמואל וילברפורס, בו הראה האקסלי את הדמיון הרב בין האנטומיה של בני אדם וגורילות.
האקסלי היה כותב מדע פופולרי מוכשר וטבע לראשונה את הביטוי "אגנוסטי", כדי להסביר את עמדתו הנייטרלית לגבי נושאים של דת ושל אמונה. האקסלי לא קיבל רבים מרעיונותיו של דרווין, כגון רעיון ההתפתחות ההדרגתית והברירה הטבעית, והוא נחשב כאבי תורת ה"ביוגנזה", הטוענת כי כל תא חי התפתח מתא חי אחר, וכמקדם תורת ה"אביוגנזה", המסבירה את התפתחות החיים מחומר דומם.
נשיא החברה המלכותית 1883–1885.
ילדותו ונעוריו.
האקסלי נולד בכפר קטן על יד לונדון. הוא היה אחד משמונה אחים, מהם אחד נפטר. אביו היה עוזר מנהל בית ספר ומורה למתמטיקה. כשתומאס היה בן שש עברה המשפחה לקובנטרי, שם עבד האב בבנק. למרות החינוך הרשמי של כשנתיים בלבד שקיבל, כבר מילדותו התעניין במדע ודת, לימד את עצמו מתמטיקה, גאולוגיה, פילוסופיה ופיזיקה, קרא כתבים אוניטריים והושפע מתומאס קרלייל שהפריד בין תאולוגיה ליראת אלוהים והיה השורש לאגנוסטיציזם של האקסלי בעתיד.
מגיל 13 החל האקסלי להתמחות אצל בעלה של אחת מאחיותיו שעסק ברפואה, בהמשך התמחה אצל בעלה של אחותו הגדולה ביותר, אליזבת. בגיל 16 התקבל לבית ספר ללימודי אנטומיה ולאחר כשנה, בזכות הישגים מרשימים בלימודיו, קיבל מלגה ללימודים ב-Charing Cross Hospital, אולם נאלץ להפסיק את לימודיו שם לאחר שנתיים בלבד בגלל בעיות כלכליות.
ניסיונו הספיק לו על מנת להתקבל לצי המלכותי ב-1845 וכבר ב-1846 התמנה לעוזר מנתח במסע מחקר על הספינה "Rattlesnake" ובמהלך ארבע השנים הבאות, ערך האקסלי מסעות על הספינה אל חופי אוסטרליה וגינאה החדשה. ממצאיו של האקסלי מהמסעות היו בסיס לעשרות פרסומים מדעיים שזיכו אותו בסטטוס מכובד בחברה המדעית, ובאחד ממסעותיו לאוסטרליה הכיר את הנרייטה הית'ורן (Henrietta Heathorn), לימים אשתו. רבים מפרטיו הביוגרפיים בשנותיו על ה-Rattlesnake אפשר לבסס על התכתבויותיו עם הנרייטה הית'ורן. במחקרו האקסלי התרכז במשפחת חסרי חוליות ומאמרו "על האנטומיה של משפחת המדוזות" ("On the anatomy and the affinities of the family of Medusae"), שנכתב ב-1849 על פי ממצאיו מהמסעות, הוכר ופורסם על ידי החברה המלכותית והציב את האקסלי באחד הדרגים החשובים של אנשי המדע של אותה עת.
בשנים שלאחר תום המסעות על ה-Rattlesnake, התפרנס האקסלי בעיקר מכתיבה מדעית והרצאות. ב-1851, בזכות הישגיו בתחום המדע והמחקר נבחר האקסלי לחבר בחברה המלכותית ובהמשך, קיבל את מדליית הזהב לפיזיולוגיה של החברה, הרבה בזכות מחקרו על המדוזה.
ב-1854 מונה לפרופסור להיסטוריה של הטבע (Professor of Natural History) בבית הספר המלכותי במיינס שבלונדון, בעיקר בזכות חברו, אדוארד פורבס (Edward Forbes), שכיהן בתפקיד לפניו. בהמשך מונה האקסלי לחוקר הטבע במדעי הגאולוגיה ולמרצה בתחום אנטומיה השוואתית בבית החולים סיינט תומאס (St. Thomas Hospital). בשנים הבאות המשיך להרצות ולפרסם בעיקר בנושא חסרי החוליות.
החל מ-1856 וב-16 השנים הבאות עסק האקסלי בחקר מאובנים ופרסם עשרות מאמרים ומחקרים בנושא.
"הבולדוג של דרווין".