גם במצעדי העשור זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום הראשון במצעד העשור של חברת מדיה פורסט, ובכך היה לשיר הישראלי המושמע ביותר ברדיו בעשור השני של המאה ה-21, ואילו במצעד השמעות העשור של אקו"ם, הגיע השיר למקום השלישי. במצעד פזמוני העשור של כאן גימל, הגיע השיר למקום ה-66.
בדצמבר 2020 הוציאו חמישיית חברי סדרת הסאטירה "זהו זה!" גרסת כיסוי לסינגל.
ביקורת.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת מעורבת באתרו "יוסמיוסיק", בה אמר כי "קלילות הדאנס בקצב מידטמפו, המנגינה וההפקה לה שותף יונתן דגן מ-J.Viewz לא ממש מצליחים לתמוך בטקסט המורכב. טל אוהב לטפס יפה בסולם האוקטבות והרגש, אבל התוצאה הסופית פושרת משהו. לא ממש מחלחל". אף על פי כן, בביקורת שהעניק גיא סידיס מ-nrg לאלבום "אורות", אמר: "כששמעתי ברדיו את האקורד הראשון של 'מחוזקים לעולם' אמרתי לעצמי 'מה זה הדבר הזה?', לא ידעתי אם זה ישראלי, בריטי או אמריקאי, אבל ידעתי שזה טוב ושאני רוצה עוד".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-25 במאי 2010, והוא צולם, נערך ובוים על ידי טל עצמו. נכון ליולי 2022, הקליפ עומד על 1.7 מיליון צפיות באתר יוטיוב. סרטון הסינגל ביוטיוב (ללא קליפ) מונה 3.7 מיליון צפיות.
צליה (כדורגל)
המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1986
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1986 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות.
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
בכחוס (מיכלאנג'לו)
בכחוס (באיטלקית: Bacco) הוא פסל שיש של הפסל מיכלאנג'לו, שפוסל בין השנים 1496–1497 ומוצג במוזיאון הלאומי ברג'לו בפירנצה.
היסטוריה ורקע.
זוהי עבודה מוקדמת של מיכלאנג'לו, מתקופת שהייתו הראשונה ברומא. הפסל הוזמן על ידי הקרדינל ואספן האמנות רפאל ריאריו, אחיינו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי, עבור אוספו הפרטי. הוא לא היה מרוצה מהעבודה והיא הועברה בשנת 1506 לחברו הבנקאי יאקופו גלי, אשר בגינת ביתו ברומא היצירה מתועדת לראשונה ברישום שנעשה בין השנים 1533–1536 על ידי מרטן ואן הימסקרק . הפסל נרכש על ידי בית מדיצ'י בשנת 1572 והועבר לפירנצה. בשנת 1865 הוא הועבר למוזיאון הלאומי ברג'לו.
זהו אחד משני הפסלים היחידים שנותרו מתקופתו הראשונה של מיכלאנג'לו ברומא. השני הוא הפייטה.
תיאור היצירה.
הפסל מעט גדול מגודל טבעי ומתאר את בכחוס, אל היין הרומאי, בתנוחה מתנודדת אשר מרמזת על שכרות. בכחוס מתואר כבעל עיניים מתגלגלות, גופו כמעט ונופל מהסלע עליו הוא עומד. מאחוריו יושב סאטיר שאוכל את אשכול הענבים המחליק מידו השמאלית. עם שדיים ובטן נפוחים, דמותו של בכחוס נראתה לג'ורג'ו וזארי כשילוב של "רזותו של גבר צעיר עם הבשרניות והעגלגלות של האישה", ואיכותו האנדרוגנית צוינה לעיתים קרובות.
בכחוס חובש זר של עלי קיסוס המקודשים לו (העלים אינם, כפי שמקובל לא פעם לחשוב, עלי גפן). בידו הימנית הוא אוחז בגביע יין ובשמאלו בעורו של נמר, חיה הקשורה לבכחוס. היד שהחזיקה את הגביע נותקה והפין נחתך לפני שמרטן ואן הימסקרק ראה את הפסל. רק הגביע שוחזר, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-16. בתחילה הפסל הוצב בגינתו של יאקופו גלי בין פסלים ותבליטים רומיים עתיקים, וייתכן כי הטלת המום נועדה ליצור אשליה שהפסל קדום הרבה יותר מכפי שהיה באמת.
ההשראה ליצירה היא כנראה תיאור מתוך תולדות הטבע של פליניוס הזקן, שבו מצוין פסל ברונזה מאת פרקסיטלס אשר מתאר את "בכחוס, שכרות וסאטיר". את תחושת חוסר היציבות הנובעת ממרכז הכובד הגבוה ניתן למצוא במספר עבודות מאוחרות יותר של האמן, ובמיוחד דוד והדמויות בתקרת הקפלה הסיסטינית.
בית שעון השמש
מקסים סוקולוב (פוליטיקאי)
מקסים יורייביץ' סוקולוב (ברוסית: Максим Юрьевич Соколов; נולד ב-29 בספטמבר 1968) הוא כלכלן ופוליטיקאי רוסי שכיהן כשר התחבורה, מ-21 במאי 2012 עד 7 במאי 2018 וכיום משמש כמשנה למושל סנקט פטרבורג. משמש במקביל גם כמנכ"ל חברת קבוצת LSR מאז 29 באוגוסט 2018.
ביוגרפיה.
חיים מוקדמים.
סולוקוב נולד ב-29 בספטמבר 1969 בלנינגרד. הוא שירת בצבא הסובייטי בשנים 1987–1989. בשנת 1991 סיים את לימודיו בהצטיינות מאוניברסיטת לנינגרד עם תואר בכלכלה.
קריירה אקדמאית.
בשנים 1991–1993 עבד סולוקוב כמרצה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 2008 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בכלכלה. על פי בדיקה שערכה דיסנרט, עבודת דוקטורט זו הכילה פלגיאט גס ללא תיעוד משתי תזות דוקטורט אחרות. בשנת 2011 הפך סוקולוב לפרופסור וכיו"ר המחלקה של בית הספר הגבוה לניהול באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
עסקים.
בשנת 1992 התמנה ליו"ר חברת "רוסי" (Rossi). בשנת 1999 וב-2004 היה יו"ר "Corporation S", חברת בנייה המתמחה בבניית בתי עילית בפטרבורג. ביוני 2018 מונה למנכ"ל חברת LSR Group, משרה שהחזיק עד דצמבר 2019 עת מונה למשרה פוליטית בסנקט פטרבורג.
קריירה פוליטית.
בשנת 2004 החל לעבוד במינהל העיר סנקט פטרבורג כראש הוועדה לפרויקטים אסטרטגיים של העירייה. בשנת 2009 היה חבר העירייה, כיהן כיו"ר הוועדה לפיתוח כלכלי, מדיניות תעשייתית וסחר. בשנת 2009 עבר למוסקבה וב-4 בדצמבר באותה שנה הוא הפך למנהל המחלקה לתעשייה ותשתיות של ממשלת רוסיה תחת ממשלת פוטין השנייה ומונה מחדש תחת ממשלת מדבדב הראשונה.
שר התחבורה.
במאי 2012 מונה לשר התחבורה על ידי ראש הממשלה דאז, דמיטרי מדבדב. בששת שנות כהונתו כשר התחבורה יצאו לפועל שלל פרויקטים בתחום תשתיות התחבורה בתחבורת הכבישים, האוויר, הימים ומסילות הברזל כשהממשלה הפדרלית הזרימה כספים רבים לפיתוח תשתיות התחבורה. משנת 2012 ועד 2018 פותחה מאוד תחבורת הכבישים וניכרה התקדמות משמעותית בבניית כבישי רוסיה, כאשר שופצו ונבנו למעלה מאלפיים קילומטרים של כבישים פדרליים ולמעלה מ-9,000 כבישים רזוריים ונבנו למעלה מ-530 צמתים חדשים ו-264 גשרים וקישורים תחבורתיים.
תחתיו נחנכו פרויקטים חדשים דוגמת גשר רוסקי, פרויקט הקוטר המערבי המהיר, בשנת 2018 נחנך כביש מוסקבה-סנקט פטרבורג באורך 669 קילומטרים ובמאי 2018 נחנך הגשר הארוך באירופה (19 קילומטרים) – גשר קרים. במאי 2017 החלה סלילת הכביש "טאברידה" באורך 237,5 קילומטרים מקרץ' לסימפרופול.
לקראת מינויה של ממשלת מדבדב השנייה במאי 2018 הוא פוטר מתפקיד השר על רקע ביקורת על תפקוד משרתו בתחום התחבורה האווירית והוא חזר לעולם העסקים.
עיריית סנקט פטרבורג.
בדצמבר 2019 מונה למשנה למושל העיר סנקט פטרבורג, האחראי על תחום תשתיות התחבורה, מדיניות ההשקעות והתיירות בעיר. באוגוסט 2020 דווח כי שמו הוזכר כמועמד אפשרי להחליף את המושל המכהן, לקראת מינויו של אלכסנדר בגלוב ליושב ראש האיחוד של רוסיה ובלארוס.
חיים אישיים.
הוא נשוי ואב לשלושה בנים.
אמיר צוקרמן
אמיר צוקרמן (נולד ב־1962) הוא מתרגם ועורך ישראלי, מתרגם מיוונית ומאנגלית לעברית. הוא גם מפרסם רשימות ביקורת על ספרים בעיתונות היומית.
צוקרמן זכה לפרסים על תרגומיו (2002 ו־2004).
בית הסופרים
ניצחון בכחוס (ולאסקס)
ניצחון בכחוס (בספרדית: El triunfo de Baco) הוא ציור שמן של הצייר דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1628–1629. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
היסטוריה ורקע.
ולאסקס צייר את הציור כחמש שנים אחרי שהגיע למדריד מסביליה, וזמן קצר לפני ביקורו הראשון באיטליה. זה היה ניסיונו הראשון לתאר משל מיתולוגי, והוא עשה זאת באמצעות לוח צבעים ושיטות תיאור המזכירים את שנותיו בסביליה, אם כי כאן שולבו חידושים משמעותיים.
ולאסקס הושפע מאמני הרנסאנס שתיארו את בכחוס, למשל טיציאן אשר ציורו בכחוס ואריאדנה היה באותה תקופה באוסף המלך הספרדי. השפעות נוספות היו של קאראווג'ו, שנהג לשלב ביצירותיו הדתיות דמויות ראשיות אשר לבושות בגלימות מסורתיות, עם דמויות משניות הלבושות בלבוש תקופתי, וחוסה דה ריברה שתיאר לעיתים דמויות מהעת העתיקה הלבושות כקבצנים.
פרנסיסקו דה גויה יצר בשנת 1778 תצריב המבוסס על ציורו של ולאסקס, אשר זכה לתפוצה רחבה.
תיאור היצירה.
נוכחותו של בכחוס אפשרה לולאסקס לתאר את אחד מציורי העירום הגבריים הראשונים שלו, ודמותו שולטת בקומפוזיציה בזכות גופו ובגדיו הזוהרים. הוא מכתיר דמות צעירה הכורעת לפניו. משמאל, סאטיר עירום מחזיק גביע גבישי משובח ומושך אותנו אל תוך עולמם של היצורים המופלאים. ואילו מימין, קבצן וארבעה גברים עם שכמיות חומות ופנים בלויות ומלאות חיים מהווים ניגודיות לכך מחיי היומיום.
יצירה זו, כפי שקורה לעיתים קרובות ביצירות של ולאסקס, ספוגה בעמימות שהובילה לספקולציות לגבי משמעות עמוקה יותר. באופן מסורתי, תשומת הלב הוקדשה לתיאור הריאליסטי של הדמויות מימין, אשר נתפסות כדה-מיסטיפיקציה של המשל הקלאסי, ואפילו כלעג כלפי העת העתיקה. אולם מספר גדל והולך של חוקרים מדגישים את המידה שבה יצורים מיתיים משולבים עם הפניות מחיי היומיום במיתוס של בכחוס עצמו. במובן זה, הציור התפרש כמשל על יין, שלא רק מסוגל לעודד בני אדם אלא גם לעורר יצירה פואטית. אולי זו הסיבה שהכתר שמניח בכחוס על ראשו של הצעיר אינו של עלי גפן כמו זה שעל ראשו שלו, אלא של עלי קיסוס, המקושר באופן מסורתי למשוררים.