החל ממרץ 2005 ובהמשך אותה שנה, שרשרת של פיצוצים וחיסולים הכתה בלבנון. מספר דמויות אנטי-סוריות, ביניהם סמיר קציר, ג'ורג' חאווי, וג'בראן תוויני חוסלו. בנוסף, האזורים הנוצריים הופצצו. הפצצות אלו נותרו בלתי מפוענחות.
ההתקפות לא הסתיימו בסוף 2005. בשנה שלאחריה, חמוש ירה בחבר הפרלמנט האנטי-סורי פייר אמין ג'ומאייל, וב-2007, וליד עידו נהרג בפיצוץ מכונית תופת בביירות. הפוליטיקאי אנטואן ע'אנם חוסל במכונית תופת ב-19 בספטמבר 2007.הוא השר האנטי-סורי השישי שחוסל מאז מות חרירי.
מנגד, נפגעו גם תומכי סוריה. על פי אמנסטי אינטרנשיונל, עשרות פועלים סורים נהרגו ורבים אחרים הוכו, נורו, אוימו או נשדדו בלבנון מאז חיסול רפיק אל-חרירי ב-14 בפברואר 2005. תוקפים לבנונים ירו לאוהלים ומבנים זמניים אחרים בהם מתגוררים פועלים סורים.
נסיגת הכוחות הסוריים.
ב-26 באפריל 2005 דיווחו סוכנויות ידיעות בינלאומיות והאו"ם כי אחרוני החיילים הסורים וסוכני המודיעין חצו את הגבול בנסיגתם מלבנון. ממשלת סוריה הודיעה רשמית לאו"ם כי היא הסיגה את כוחותיה מלבנון על פי החלטת מועצת הביטחון 1559, אשר התקבלה בספטמבר 2004. במכתב לאו"ם, כתב שר החוץ הסורי פארוק א-שרע כי מדינתו "מבקשת להודיעכם כי הכוחות הסורים המוצבים בלבנון, בעקבות בקשת לבנון ותחת הסכמה ערבית, נסוגו - כולל כל המנגנונים הצבאיים והביטחוניים שהוצבו במדינה". ב-7 באפריל 2005, ציינו אזרחי לבנון לראשונה את היום-ללא-סוריה. למרות זאת, ב-27 באפריל 2005 דיווח הוושינגטון פוסט כי "סוריה לא הסיגה חלק משמעותי מנוכחותה המודיענית בלבנון, בצורה שסותרת את הצהרתה על כך שהיא הפסיקה את התערבותה בענייני שכנתה". דיווח זה הוכחש על ידי מזכירת המדינה האמריקאית דאז קונדוליזה רייס.
גל דמוקרטיה.
רבים מהמשתתפים ומהמשקיפים של מהפכת הארזים נשאלו האם התנועה הושפעה מההתפתחויות הדמוקרטיות שהתרחשו לאחרונה באזור. הבחירות שהתקיימו באפגניסטן, עיראק, וברשות הפלסטינית, הצהרתו של נשיא מצרים חסני מבארכ כי יאפשר בחירות רב-מפלגתיות בארצו, בחירות מוניציפליות מוגבלות בממלכת ערב הסעודית, ובנוסף המהפכה הכתומה באוקראינה, כנראה סיפקו דוגמאות של התקדמות לעבר שלטון דמוקרטי. המנהיג הדרוזי הלבנוני וליד ג'ונבלאט ציין כי "זה מוזר עבורי לומר זאת, אך תהליך השינוי הזה החל בשל הפלישה האמריקאית לעיראק. הייתי ציני בנוגע לעיראק, אך כאשר ראיתי את תושבי עיראק מצביעים לפני 3 שבועות, 8 מיליון מהם, זו הייתה תחילתו של עולם ערבי חדש". בצורה דומה, ניתן לראות במהפכת הארזים תוצר של מלחמתו של ג'ורג' בוש בטרור העולמי.
דעות אחרות גורסות כי הזעם הלבנוני הצטבר כנגד הסורים במשך עשרות שנים, והחיסול היה הניצוץ שהוליד את התנועה, ללא קשר להשפעות אזוריות ועולמיות. מנהיג האפוזיציה הלבנוני ובעל הטור סמיר קציר, למשל, כתב כי "הדמוקרטיה מתפשטת באזורנו לא בגלל ג'ורג' בוש אלא למרות ג'ורג' בוש". הוא נתן הרבה יותר קרדיט לבחירות הפלסטיניות שסיפקו השראה לפעילים הלבנונים.
אחרים טוענים כי מעט מאוד השתנה בפועל, מלבד ההיעלמות ה"קוסמטית" של חיילים סורים מפאתי הערים בלבנון, וכי הנוכחות הסורית מורגשת מאוד בשליטה על יחסי החוץ של המדינה והמסחר. מבקרים אף טענו כי החיפזון לחגוג "מהפכה" היה מוקדם מדי.
כאשר עמר כראמי נכשל בהרכבת ממשלה, הוא התפטר לבסוף ב-13 באפריל 2005, והבחירות נקבעו ל-29 במאי 2005. סעד אל-חרירי יצר קואליציה אנטי-סורית, וזכה ב-72 מתוך 128 מושבים בפרלמנט.
בעקבות פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביולי 2006, נחלש מעמדה של ארצות הברית בעקבות תמיכתה החזקה בממשלת סניורה, אשר כביכול נבעה ממהפכת הארזים. בעוד ארצות הברית מנהלת מגעים עם האחים המוסלמים בסוריה, היא ממשיכה לבקר את סוריה על קשריה עם חזבאללה, ונטען כי היא דורשת מסוריה לרסן את הארגון, כאשר היא עצמה נמנעת מלרסן את ישראל. טענה זו הדגישה את חולשתה של ממשלת סניורה. יש הטוענים כי הפסיביות של ארצות הברית כלפי ישראל בתקופת המלחמה, מסמלת את מחויבותה המוגבלת להישרדותה של ממשלת סניורה. יש טענה כי הימנעותה של ארצות הברית מלרסן דיפלומטית את ישראל יצרה ואקום אליו יכלה להיכנס השפעה סורית, אותה מבקשת ארצות הברית למנוע.
אחרים, כולל הנאו-שמרנים המזוהים עם תמיכת ארצות הברית במהפכת הארזים, טוענים כי תפקידה של ארצות הברית בלבנון הוא לגמרי התנדבותי.
ימי השנה.
ב-14 בפברואר 2007 התאספו מאות אלפי לבנונים בכיכר השהידים על מנת לציין את יום השנה השני לרצח חרירי. המספר הרב הוכיח כי מהפכת הארזים עודה חיה ונושמת, בייחוד כיוון שהמפגינים ניצלו את ההפגנה על מנת להטיח בסוריה ובחזבאללה האשמות על מצב המדינה. ההפגנה השתתקה בדיוק בשעה 12:55, הדקה שבה נשמע הפיצוץ שהרג את חרירי ב-14 בפברואר 2005. רק המואזין שקרא לתפילה ופעמוני הכנסייה נשמעו.
הפיגוע בביכפאיה התרחשו יום לפני ההפגנה, בהם נהרגו 3 בני אדם. פתח אל-אסלאם הואשם בפיגוע.
מאז מתקיימת הפגנה דומה באופן קבוע ב-14 בפברואר בכל שנה. ההפגנות הן המוניות (מעל מיליון אזרחים העומדים בפקקים כדי להגיע לכיכר) והן מתקיימות במתכונת הפגנת יום השנה הראשונה. ביום השנה של 2009 ההפגנה באה גם כתגובה שקטה למהומות של הקבוצות הפרו-סוריות (אמל וחזבאללה) שפלשו לביירות ב-7 במאי 2008 והשתלטו עליה עד למסירתה לידי הצבא 7 ימים לאחר מכן. במהומות אלו נהרגו כ-100 בני אדם בהתנגשויות אלימות. נאומים שנישאו בהפגנה, המריצו את האזרחים להשתתף בבחירות של יוני 2009, בהם הקואליציה האנטי-סורית, קרי קואליציית 14 במרץ, גברה על קואליציית 8 במרץ בקרב על הרוב בבית הנבחרים.
פייר אוגוסטן בומארשה
הספר מסיביליה
קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז
קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז (אנגלית: The Rolling Stones Rock and Roll Circus) הוא סרט שיצא לאקרנים ב-1996 והוקלט באירוע שאורגן ב-11 בדצמבר 1968 על ידי להקת הרולינג סטונז. האירוע כלל שני קונצרטים על במת קרקס, בהשתתפות אמנים רבים, ביניהם אריק קלפטון, המי, ג'ון לנון, טאג' מאהל, מריאן פיית'פול וג'ת'רו טאל. ג'ון לנון ויוקו אונו הופיעו גם כחלק מסופרגרופ שנקראה The Dirty Mac, ביחד עם קלפטון, מיץ' מיצ'ל וקית' ריצ'רדס.
הפקה.
את הרעיון להפקה הגה לראשונה מיק ג'אגר כדרך להתרחב מעבר להופעות ולהקלטות השגרתיות. ג'אגר פנה אל מייקל לינדזי-הוג, שביים שני קדימונים לשירים של הרולינג סטונז, על מנת שיפיק תוכנית טלוויזיה באורך מלא עבור הלהקה. ההופעות נערכו בפני קהל שהוזמן מראש והחלו ב-11 בדצמבר 1968, בשעה שתיים בצהריים, אך בשל עיכובים במעבר בין ההופעות השונות והמצלמות שנשברו פעם אחר פעם, ההופעה האחרונה הסתיימה רק בשעה חמש בבוקר ביום שלמחרת. הקהל וחברי הסטונז היו מותשים בצורה ניכרת, ורק כוח הרצון של ג'אגר הצליח למנוע מהם לעזוב לפני הסוף.
מיק ג'אגר לא היה מרוצה מתוצאותיה של ההופעה. במיוחד, ההופעה העוצמתית של המי העניקה תחושה כאילו המי גנבו את ההצגה. הוצאת הווידאו עוכבה ויצאה לבסוף רק בשנת 1996. כלולים בו ההקלטות וכן הקדמות לפני כל הופעה, בין היתר התלוצצות בין לנון לג'אגר, בה הם מבטאים חברות והערכה הדדיות.
DVD מחודש יצא בשנת 2004, בו נעשתה התאמה לטכנולוגיות קול מתקדמות וכן קטעים שהושמטו מהגרסה המקורית, ביניהם ראיון עם פיט טאונסנד ושלושה קטעי פרשנות.
הייתה זו הופעתו האחרונה בפומבי של בריאן ג'ונס עם הרולינג סטונז. על אף הסימנים לתשישותו במהלך ההופעה (הוא בולע את המילים שלו בהקדמה), עבודת הגיטרה שלו בשיר "You Can't Always Get What You Want", כמו גם גיטרת הסלייד שלו בשיר "No Expectations", הייתה קליטה ומשכנעת. למרות זאת, חלקו בהקלטות כמעט ולא נשמע. לדוגמה, בשיר "You Can't Always Get What You Want", הוא נראה פורט על הגיטרה, אבל כמעט ולא נשמעת; הגיטרה שלו נשמעת אך בקושי במשך בהקדמה. כמו כן, הופעה זו היא היחידה של הגיטריסט טוני איומי מבלאק סבאת' כחבר בג'ת'רו טאל; הוא היה חבר בה רק למשך מספר שבועות.
פנטומאס
פנטומאס (Fantômas) היא להקת מטאל אלטרנטיבי אמריקאית. הלהקה נקראה על שם פנטומס, דמות הנבל מרומן פשע פופולרי בצרפת לפני מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה כאשר שהזמר מייק פאטון הלחין שירי מטאל ניסיוניים לאחר פירוק להקתו הקודמת פיית' נו מור. לאחר מכן שלח פאטון את יצירותיו לחבריו בתקווה להקים להקה חדשה: הגיטריסט באז אוסבורן (מלהקת ה־Melvins), הבסיסט טרבור דאן (מלהקת Mr. Bungle) והמתופף איגור קאבלרה (מלהקת ספולטורה). קאבלרה סירב להצעה אבל המליץ על המושלם לפרויקט זה: דייב לומברדו מלהקת Slayer. לומברדו הסכים וכך הוקמת הסופרגרופ של פאטון.
למרות שמקור המוזיקה שלהם הוא בהבי מטאל, למעשה היא נוגעת בז'אנרים רבים של מוזיקה ובולט בה חוש ההומר החריג, ביקרות אחת כינתה את הסגנון שלהם כ"דאדא-מטאל". המבקר גרג פראטו מתאר את המוזיקה שלהם כ"מאוד מקורית... במיוחד ביחס לרוק האלטרנטיבי התפל והצפוי של שנות ה-90. לעיתים נדירות שר פאטון תמליל קונבנציונלי עם הקבוצה, כאשר הוא מעדיף את גישתו החריגה לשירה.
גם האלבומים סובבים סביב נושא או קונספט חריג:
בקיץ 2005 הלהקה הופיעה באירופה, כאשר טרי בוזיו מחליף את לומברדו על התופים משום שהוא היה בסיבוב הופעות עם Slayer. לובמרדו חזר ללהקה בהופעות האחרונות של סיבוב ההופעות שהסתיים ב-15 בספטמבר 2005.