Falling הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האמריקאי טרבור דניאל, מתוך מיני-אלבום הבכורה שלו, "Homesick", ואלבום הבכורה שלו, "Nicotine". השיר יצא לאור ב-5 באוקטובר 2018, על ידי חברות התקליטים אלאמו רקורדס, אינטרנט מאני רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל המוביל מתוך האלבומים. שנה לאחר צאתו, הפך השיר לפופולרי באפליקציית טיקטוק. הודות לכך, הגיע השיר למצעד הבילבורד הוט 100. ב-15 בינואר יצא וידאו קליפ לשיר.
רקע וכתיבה.
השיר נוצר תוך "עניין של שעות" במהלך סשן האולפן הראשון של דניאל עם המפיק המוזיקלי טאז טיילור , שהחתים את דניאל בחברת התקליטים שלו אינטרנט מאני, לאחר שהוחתם בעבר באלאמו ואינטרסקופ ביולי 2018. דניאל נזכר שניסה להוסיף בית שני לשיר, אך החליט להסירו מהשיר, כי "האנרגיה פשוט לא הייתה זהה".
וידאו קליפ.
בשנת 2018 פרסם דניאל וידאו קליפ ראשוני אותו תיאר כ"יותר סרט קצר בעיני מאשר רק קליפ, ואני נרגש לשתף את כולם בחזונותיי". הקליפ צולם ונערך על ידי מטאו מג'יה ואסטבן קייסדו. עם הצלחת השיר, צולם קליפ נוסף לשיר בשנת 2019, אותו ביים ויליאם דסנה. הקליפ הוקרן לראשונה ב-15 בינואר 2020.
10,000 Hours
הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הקאנטרי האמריקאי דן + שי, בשיתוף הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. השיר יצא לאור ב-4 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים וורנר נאשוויל.
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
הרכב.
השיר הוא בסולם מז'ורי של סי במול, עם קצב של 88–92 פעימות לדקה. השיר תואר על ידי בילבורד כ"מיד-טמפו".
קידום.
ב-29 בספטמבר, דן + שי החלו לרמוז על השיר ברשתות החברתיות, והכריזו כי שיר חדש ייצא לאור ב-4 באוקטובר. הם, כמו גם ג'סטין ביבר, חשפו את שיתוף הפעולה ב-2 באוקטובר.
וידיאו קליפ.
ב-4 באוקטובר 2019 יצא הוידיאו קליפ לשיר בשיתוף עם ג'סטין ביבר והיילי בולדווין. נכון לאוגוסט 2022 צבר הקליפ כ-240 מיליון צפיות ביוטיוב.
הצלחה מסחרית.
השיר הגיע היישר אל המקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר הקאנטרי הראשון שהגיע היישר אל העשירייה הפותחת מאז 2012. בנוסף, זהו שירם הראשון של דן + שי וה-16 של ביבר שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. במצעד איירפליי שירי הקאנטרי, השיר הוא השביעי של הצמד שהגיע למקום הראשון במצעד והראשון של ביבר. בשבוע הראשון לצאתו, צבר השיר 33.3 השמעות בסטרימינג והפך לשיר הקאנטרי שהגיע למקום הגבוה ביותר שאינו שיר חג בהיסטוריה של מצעד שירי הסטרימינג, תוך שהגיע למקום השלישי. השיר מכר גם 53,000 הורדות בשבוע הראשון לצאתו, והגיע לצמרת מצעד שירי הקאנטרי. בשבוע השני, הוא מכר 17,000 עותקים נוספים. השיר שהה במקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי במשך 21 שבועות, השהייה הרביעית הארוכה ביותר בהיסטוריה של המצעד. ב-10 בדצמבר 2019, קיבל הסינגל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, וב-16 בינואר קיבל את תואר הפלטינה. נכון למרץ 2020, מכר הסינגל 256,000 עותקים בארצות הברית סך הכל.
גרסת פסנתר.
ב-27 בנובמבר 2019 פורסמה גרסת פסנתר לשיר, שנקראה "גרסת החתונה". דן + שי וג'סטין ביבר החליפו חלקים בשיר, אך המילים נשארו זהות.
שדרות ליטייני
שדרות ליטייני (ברוסית: Лите́йный проспе́кт) היא שדרה רחבה בנפה המרכזית של סנקט פטרבורג, רוסיה. השדרה עוברת מגשר ליטייני עד לנבסקי.
השדרה נוצרה בשנת 1738 כאשר פונה יער כדי ליצור שביל מנבסקי פרוספקט אל בית יציקה (שנת 1711) בגדות נהר הנבה. פירוש המילה הרוסית "ליטייני" הוא "יציקת מתכת" כשם תואר, ומכאן שם הרחוב.
זמן קצר לאחר מהפכת אוקטובר נקראה השדרה על שם וולודארסקי, מהפכן רוסי. בשנת 1944 הוחזר השם ההיסטורי.
המשמר העממי המתנדב
המשמר העממי המתנדב (ברוסית: Добровольная Народная Дружина, בראשי תיבות: ДНД), או המיליציה מתנדבת העממית, היו יחידות מתנדבות לשמירה על הסדר הציבורי בברית המועצות וברוסיה בדומה למשמר השכונות.
היסטוריה.
המשמרות העממיים לתמיכה באכיפת החוק הוצגו לראשונה באימפריה הרוסית בשנת 1913. לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917 אורגנו צורות שונות של שומרים ועובדים לא-ממשלתיים וארגוני איכרים, שהתפרקו בראשית שנות השלושים. במקומם הוקמה האגודה המתנדבת לתמיכה במיליציה (ОСОДМИЛ). בשנת 1932 היא הוכפפה למיליציה ושמה שונה ל"גדודי התמיכה במיליציה" (БРИГАДМИЛ).
ברית המועצות.
מערכת המשמרות המתנדבים הוצגה בהחלטה משותפת של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ומועצת השרים של ברית המועצות מ-2 במרץ 1959 אודות השתתפות הפועלים בשמירה על הסדר הציבורי, החלטה שפורסמה והופצה באופן נרחב עוד בשנת 1958, עם הקמת המשמר המתנדב בלנינגרד. רשמית המשמר פעל בכפיפות למיליציה, אף שאנשיו הורכבו מנציגי המועצות, האיגודים המקצועיים, הקומסומול ועוד.
סיירי המשמר לוו לעיתים על ידי שוטרים, לצורך הכוונה כללית ותמיכה רשמית. הסיירים יכלו לבצע מעצרים אזרחיים של עבריינים זעירים שונים: שיכורים, חוליגנים וכו'. הם שימשו גם ככח תמיכה למשטרה בעת ביצוע מעצרים שאינם מסוכנים ובחובות אחרות של אכיפת החוק.
שנת 1974 נשיאות הסובייט העליון של ברית-המועצות פרסמה צו "אודות תפקידיו העיקריים וזכויות המשמר העממי המתנדב בשמירה על הסדר הציבורי" ותחת צו זה תפקד המשמר עד להתפרקות ברית המועצות. המשמרות פעלו בעיקר בשכונות עירוניות ונציגיהן בסרטי זרוע אדומים ועליהם הכיתוב "ДНД" או "дружинник".
הפדרציה הרוסית.
ניסיונות להקים מחדש ארגוני אכיפת חוק ציבוריים ברוסיה החלו כבר בשנת 1992 אך לא זכו לתמיכת השלטון. בשנים 2008 עד 2011 ברוסיה, ביוזמת תנועת הנוער נאשי, הוקמו פלוגות שנקראו משמרות הנוער המתנדבות, אך הפרויקט הושבת ביולי 2011.
משטרת העיר מוסקבה של ומשטרת סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד מפעילות יחידות סמך של מתנדבים המסייעים בפעילויות שנועדו לשמור על הסדר הציבורי. יחידות דומות הוקמו באפריל 2014 במשטרות ערים נוספות אך לא ככוחות ציבוריים תומכים אלא כיחידה משטרתית, בכל מחוזות רוסיה תחת כוחות המשטרה האזוריות והעירוניות.
אולג צלקוב
אולג ניקולאייביץ' צלקוב (ברוסית: Оле́г Никола́евич Целко́в; 15 ביולי 1934 – 11 ביולי 2021) היה אמן נון-קונפורמיסטי רוסי, שהיה ידוע בדימויים של פרצופים צבועים בצבע בהיר, שתיארו דפוסי אלימות פסיכולוגיים פנימיים בתרבות העכשווית ומופיעים בציוריו.
ביוגרפיה.
בשנת 1956 נערכה תערוכת דירות ראשונה בחדר הבית של ולדימיר סלפיאן (1930–1998). באותה תקופה הוא התקרב לחוג ציירים לא רשמי של אוסקר רבין. בשנת 1958 סיים את לימודיו באקדמיה הלנינגרדית לאמנויות התיאטרון, שם למד תחת המעצב ומנהל תיאטרון ניקולאי אקימוב. בשנות השישים והשבעים, בסטודיו של צלקוב במוסקבה ביקרו לאורך השנים ידוענים כמו ארתור מילר, דייוויד אלפארו סיקיירוס, רנאטו גוטוסו, ליליה בריק, אנה אחמטובה, יוסף ברודסקי, יבגני יבטושנקו (חבר קרוב של צלקוב), לואי אראגון ופבלו נרודה.
תערוכת היחיד הראשונה של צלקוב נפתחה במכון קורצ'אטוב בינואר 1966, אך לאחר יומיים סימן הק.ג.ב. את התצוגה כבלתי מקובלת מבחינה אידאולוגית. בשנת 1977 עבר צלקוב לפריז. זמן מה לאחר מכן, הוא קנה חווה בצרפת, באזור שמפאן, 300 ק"מ מפריז. שם הוא בנה סטודיו בן שתי קומות בו הוא התגורר ועבד.
נפטר ב-11 ביולי 2021 בגיל 86 בפריז, צרפת.
גואטפה
גואטפה (בספרדית: Guatapé) היא עיירה ורשות מקומית במחוז אנטיוקיה, שבקולומביה. העיירה ממוקמת על לשונות יבשה היוצאות אל תוך מאגר המים פניול-גואטפה , וכן גם על כמה איים קטנים. המבנה של העיירה מושך אליה תיירים רבים מדי שנה, כמו גם קיר האבן העצום "פניון דה גואטפה" המשמש אטראקציה תיירותית והאדריכלות הייחודית של מבני העיירה. העיירה נמצאת במרחק של 79 קילומטרים ממדיין, בירת המחוז.
היסטוריה.
לפני שהגיעו לאמריקה הדרומית הספרדים והפורטוגזים, הטריטוריה של גואטפה יושבה על ידי קבוצות ילידים, אשר חלקן הונהגו על ידי מנהיג בשם גואטפה, אשר על שמו נקראת העיירה כיום. השם עצמו, "גואטפה", מגיע ככל הנראה משפת הקצ'ואה, ופירושה "אבנים ומים". לאחר כיבוש המקום על ידי ספרד, נקרא היישוב לעיתים "לה סחה דה גואטפה" (La Ceja de Guatapé).
בשנת 1714, פונו הילידים שהתגוררו שם לאזור קרוב בשם "סן אנטוניו דה רמולינוס פניול". עדות לקיומם שם נמצאה בכפר אלטו ורדה, אשר בו נמצאו כדים מחימר ומחרס, ובכמה אתרים ארכאולוגיים נוספים שטרם נחקרו, כמו הכפרים לה פניה, לה פיידרה, אל רובל ואל רוסאריו.
היישוב הספרדי הוקם ב-1 ביוני 1811 על ידי המייסד הספרדי דון פרנסיסקו חירלדו אי חימנס. היישוב הוכרז כעיירה בשנת 1867, תחת שלטון קולומביה.
גואטפה עברה שינויים לאורך ההיסטוריה שלה. רוב שנותיה התבססה גואטפה על חקלאות, גידול בעלי חיים וכרייה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 פתחה חברת "Empresas Públicas de Medellín" הקולומביאנית פרויקט חדש בגואטפה אשר מטרתו בניית סכר ענק ומבוקר בקרבת אגם פניול-גואטפה, שיעלה את גובה המים באגם ויפעל כתחנת כוח.
פרויקט מגה זה השפיע רבות על ההתפתחות החברתית, הכלכלית, הפוליטית, הסביבתית והתרבותית ביישוב. עם הקמת סכר זה, הפכה גואטפה לאחד ממרכזי הייצור החשמלי החשובים ביותר במדינה. בנוסף, הסכר הוביל לעליית מפלס המים באגם בצורה מתוכננת, ויצר בין הרחובות בעיירה תעלות מים מתוקים בצבעי טורקיז ותכלת. טוב המראה של פני העיירה גרם לעלייה ניכרת מאוד בתיירות, והיישוב התמלא בתיירים שמגיעים לנפוש במקום ולבקר באטרקציות השונות שהעיירה מציעה.
דמוגרפיה.