בתקופת מלחמת העולם השנייה התחדש שוב היישוב היהודי בסיביר והקהילה גדלה באופן משמעותי מסיבות רבות. רבים מראשי הציבור היהודי, כמו כן גם יהודי ליטא, פולין ורומניה הועברו לבתי כלא ולמחנות עבודה באזורים מרוחקים בברית המועצות ובעיקר לסיביר בידי סטלין. מאסרים המוניים ושילוחים לברית המועצות החלו בליטא בליל ה-14-13 ביוני 1941 כשבוע לפני הפלישה הנאצית, והתמקדו בעיקר באלה שבגלל עברם הפוליטי היו מבוקשים על-ידי השלטונות. באותן השנים, נערכו הנחיות שיטתיות ומדוקדקות על ידי המשטר הסובייטי לקראת מבצע ההגליה, שהתברר מאוחר יותר שכלל לא רק את ערי ליטא ועיירותיה, אלא את כל האזורים שסופחו לברית המועצות במזרח אירופה בתקופת 1940-1939: מאסטוניה בצפון ועד בסרביה בדרום. ההגלייה בוצעה מסיבות שונות. מצורף ציטוט מהכנת הרשימות של "יסודות אנטי-סובייטיים" אשר מסבירים מדוע רצו לגרש את היהודים לסיביר. "כל אותם האנשים שכתוצאה מעברם הסוציאלי או הפוליטי, מהשקפתם הלאומית-שוביניסטית, או בשל חוסר יציבותם המוסרית והפוליטית - הם מהווים סכנה למשטר הסוציאליסטי ומשום כך עלולים להיות מטרות אנטי-סובייטיות, ומנוצלים על-ידי סוכני - ביון של מדינות זרות ומרכזים קונטרבולוציוניים."
לאחר מלחמת העולם השנייה עזבו יהודים רבים את סיביר, חלקם למדינת ישראל. בשנות ה-70 ומאוחר יותר בשנות ה-90 היגרו יהודים רבים מסיביר למדינת ישראל ולארצות הברית. על-פי ההערכות, בסוף המאה ה-20 התגוררו בסיביר בין 25,000 ל-30,000 יהודים. חב"ד מעריכים את המספר כגבוה בהרבה, כ-120,000 יהודים. לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991 היגרו חלק ניכר מיהודי סיביר, אך אלה שנותרו הקימו מחדש את הקהילות, פתחו את בתי הכנסת וחידשו את החינוך היהודי. בתקופה זו היו קיימות קהילות פעילות בערים הגדולות, רובן בהנהגת רבני חב"ד. הקהילות בטְיּומֵן, אוֺמְסְק, טוֺמְסְק, אִירְקּוטְסְק, ּוולַדִיבוֺסְטוֺק אף הצליחו לקבל מהמדינה לרשותן בחזרה את בנייני בתי הכנסת.
יהדות סיביר בימינו.
מצב האוכלוסייה היהודית בשנות ה-60 הפך גרוע בהרבה משהיה בימי סטלין. הפחד מפני ריגול ומפני חשדות מצד השלטונות גבר מאוד. מאמרים  נגד הציונות ונגד מדינת ישראל נכתבו בעיקר על ידי יהודים שפרשו מן הציבור או שנכפה עליהם לכתוב מאמרים אלו מצד השלטונות. גם תפיסתם הבעייתית של האוכלוסייה הנוצרית החשיבה את כל מי שהוא יהודי כציוני. הציונים הושמצו במאמרים שנכתבו בגלל החופש האנטישמי בתקשורת. בשנות ה-70 היגרו יהודים רבים מסיביר למדינת ישראל ולארצות הברית. מאז סוף שנות ה-80 התחוללה בקרב יהודי סיביר תחייה קהילתית ותרבותית, וההגירה המשיכה גם במשך שנות ה-90. אף כי יהודים רבים עלו בתקופה זו לישראל, בחרו רבים אחרים להישאר בסיביר. על-פי ההערכות, מתגוררים כיום בסיביר כמה עשרות אלפי יהודים, אך המספרים משתנים כל העת ולכן הגדרת היהודים באזור זה היא בעייתית ביותר. בסוף המאה ה-20 מעריכים כי חיים בסיביר בין 25,000 ל-30,000 יהודים.
אמיץ הכלב הפחדן
אמיץ הכלב הפחדן (באנגלית: Courage the Cowardly Dog) היא סדרת הנפשה אמריקאית, ששודרה ב-Cartoon Network החל מה-12 בנובמבר 1999 עד 22 בנובמבר 2002. פרק הפיילוט של הסדרה יצא ב-1995 תחת השם "התרנגול מחלל החיצון", והצלחתו היא זו שגרמה ליצירת הסדרה כולה ב-1999.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ Cartoon Network ללא תרגום בעברית עד לסגירתו, ומאוחר יותר גם בערוץ הילדים עם תרגום מלא בעברית. ב-2021, נוספה הסדרה לשירות ה-VOD של חברת yes ללא תרגום בעברית.
עלילה.
הסדרה מספרת על כלב ביגל פחדן הנקרא באופן אירוני בשם אמיץ. אמיץ מאומץ על ידי אישה זקנה מלאת חום ואהבה בשם מיוריאל בג. מיוריאל מצאה אותו בסמטה כשהיה צעיר יותר, אחרי שהוא ברח מווטרינר משוגע בשם דוקטור אייזניק, שהטיס את שני הוריו לחלל. מיוריאל נשואה ליוסטס, איש זקן, עצבני, זעפן, אנוכי וחמדן שאינו אוהב את אמיץ (אך לעיתים נדירות מפגין כלפיו רחמים). שלושתם גרים בחווה באמצע העיירה המכונה "אמצע שום מקום" וממוקמת בקנזס, והפנאי האהוב עליהם הוא צפייה בסרטי שחור לבן ישנים של אימה ומדע בדיוני. בכל פרק, אמיץ מציל את משפחתו ומגן עליה מפני המפלצות והיצורים המוזרים שחיים באזור העיירה ומנסים להרוס את חייהם. אמיץ, כאמור, מציל את השניים אך רוב הפעמים יוסטס לכאורה לא מצליח לשרוד ולכן ישנן שתי אפשרויות לכך: ייתכן ונעדר, או שמוצג בתור שקית/כוס עם חומר מסוים (כמטאפורה לשרידים), ובפנים משקפיו. שמו האירוני של אמיץ למעשה מסמל את אופיו המיוחד - הוא כלב הסובל מפוביות רבות ומצליח, למרות הכל, להוכיח שהוא יכול להתגבר עליהן. כלומר, הוא פחדן אבל בעל אומץ להתגבר על פחדיו.
ו. ס. נייפול
כלי הקשת
Game maker
חמישיות
שמינייה
חצ'טוריאן
קונטרבאס
בוקריני
סן סאנס
מנדלסון
מנדלסון הוא שם משפחה שמקורו ביהודי אשכנז. פירושו ביידיש הוא בנו של מנדל, או בן-מנחם. מבין נושאי שם משפחה זה, יש כאלה ששם משפחתם כתוב ומבטא בגרמנית: מנדלסזון (Mendelssohn) ומשפחות אחרות עם שמות כתובים ומבטאים מנדלזון (Mendelsohn או Mendelson).
קארל מריה פון ובר
סן-סאנס
מונסראט קאבאייה
מונסראט קאבאייה (שמה המלא: מריה דה מונסראט ויויאנה קונספסיון קאבאיה אי פולק; בקטלאנית: Maria de Montserrat Viviana Concepción Caballé i Folc; 12 באפריל 1933 – 6 באוקטובר 2018) הייתה זמרת סופרן אופראית, ילידת ספרד. נודעה בטכניקת הבל קנטו שלה ובפרשנויותיה לתפקידי הסופרן באופרות של רוסיני, בליני, ודוניצטי.
ביוגרפיה.
קאבאייה נולדה בברצלונה שבחבל קטלוניה. כשסיימה את לימודי המוזיקה והשירה בקונסרבטוריון ליסאו, זכתה במדליית זהב. היא התקבלה לאופרה של בזל בשנת 1956, שם הופיעה לראשונה כזמרת אופרה מקצועית בתפקיד מימי ב"לה בוהם", בשנת 1957. בעונת 61–1960 הועסקה על ידי האופרה של ברמן, שם פיתחה את הבסיס לרפרטואר הרחב שלה. בשנת 1962 חזרה לברצלונה והופיעה לראשונה בליציאום, בתפקיד הראשי ב"אראבלה" של ריכרד שטראוס.
בשנת 1965 הופיעה לראשונה מחוץ לאירופה, כאשר החליפה את מרילין הורן החולה בביצוע קונצרטנטי למחצה של "לוקרציה בורג'ה" מאת דוניצטי, בקרנגי הול בניו יורק. אף על פי שנדרשה ללמוד את התפקיד תוך פחות מחודש ובהתחשב בכך שהיה זה לה הניסיון הראשון בתפקיד, שנכתב לשירת בל קנטו, הופעתה חוללה סנסציה ופרסמה את שמה בכל עולם האופרה. למחרת ההופעה נכתב בניו יורק טיימס, "קאלאס + טבאלדי = קאבאייה". בהמשך אותה שנה הופיעה קאבאייה לראשונה בגלינדבורן, שם שרה בפעם הראשונה ב"אביר הוורד" של שטראוס ובמטרופוליטן אופרה כמרגריט ב"פאוסט" של גונו. בדצמבר 1965 חזרה לקרנגי הול לאופרת בל קנטו השנייה שלה, בתפקיד המלכה אליזבת הראשונה באופרה של דוניצטי, "רוברטו דברה", שאך זה התגלתה מחדש. (הביצוע המודרני הראשון שלה התקיים בשנת 1964 בתיאטרון סן קרלו בנאפולי). בוורונה שרה לא רק באופרה אלא גם באחד הרסיטלים המרשימים ביותר בקריירה שלה, בתיאטרו קוראלו.
בשנת 1970 שרה בלה סקאלה את "לוקרציה בורג'ה" של דוניצטי ובשנת 1972 הופיעה בקובנט גארדן בתפקיד ויולטה ב"לה טרוויאטה" של ורדי. שנת 1974 הייתה מן הסתם לשנת השיא בקריירה של קאבאייה, הודות לכמה וכמה הופעות מרשימות: "אאידה" בליציאום בינואר, "וספרי" במטרופוליטן במרץ, "פאריזינה ד'אסטה" בקרנגי הול במרץ, שלוש הופעות ב"נורמה" של בליני תוך שבוע אחד בבולשוי במוסקבה עם לה סקאלה, "אדריאנה לקוברר" באפריל וכן הלאה. בספטמבר עברה ניתוח רציני, אך החלימה לגמרי וחזרה שוב לבמה בראשית 1975.
בשנת 1987 הוציאה אלבום משותף עם פרדי מרקיורי בשם "Barcelona", שכולל חומרים ששניהם כתבו. מרבית שירי האלבום היו באנגלית, מלבד השיר "Barcelona" – שנכתב במיוחד לאולימפיאדה בברצלונה בשנת 1992 שנכתב בעירוב של אנגלית וספרדית, והשיר "Ensueno" שכולו בספרדית. שיר אחד, "La Japonese", כתוב באנגלית ויפנית.
התמחותה המיוחדת הייתה אומנם בשירת בל קנטו, אך קאבאייה שרה במשך הזמן יותר משמונים תפקידי אופרה, מן הבארוק ועד ורדי, וגנר ופוצ'יני, בתוספת ריכרד שטראוס ("אביר הוורד" ו"סאלומה").
קאבאייה עשתה לה שם גם כזמרת רסיטלים, בייחוד של שירים מספרד מולדתה.
קולה נודע בניקיון מוחלט, שליטה מדויקת ועוצמה. ההערכה הרבה שהיא זכתה לה התייחסה בעיקר לטכניקה המעולה שלה, לעושר הגוונים של קולה ולפיאניסימו שלה, שהיה מעודן להפליא. חושיה הדרמטיים וכישרון המשחק שלה באו במקום השני.
מאז פרישתה מן הבימה, קאבאייה הקדישה את זמנה לפעילויות צדקה שונות. היא הייתה שגרירת רצון טוב מטעם אונסק"ו והקימה קרן לילדים נצרכים בברצלונה.
קאבאייה נישאה לטנור ברנאבה מרטי בשנת 1964. בתה, מונסראט מרטי, גם היא זמרת, והשתיים הופיעו לפעמים יחד.
מונסראט קאבאייה מתה ב-6 באוקטובר 2018.
נחום איש גמזו
נחום איש גמזו היה תנא מהדור השני של התנאים ואחד מרבותיו של רבי עקיבא; מפורסם בעיקר בזכות הסיפור על מנהגו לומר על כל דבר "גם-זו לטובה".
תורת הגמול.
באגדה נעשה קישור ברור בין נחום איש גמזו לשאלת ההשגחה הפרטית, ולעניין השכר ועונש, אשר מבטא את היחס בין האל לברואיו (המודגש בי"ג עיקרים לרמב"ם). כך חייו של נחום איש גמזו, מתוארים בצורה הבאה ():
לעומת תיאור טרגי זה, מתייחס התלמוד אף לכך שנחום איש גמזו היה צדיק גמור (מה שמעלה את השאלה הידועה של "צדיק ורע לו"):
תשובתו של נחום איש גמזו עונה על שאלת "צדיק ורע לו" בצורה אופיינית לחז"ל: