השנים הקשות של שילטון באו לקיצן, כאשר קשר את גורלו בזה של נוטינגהאם פורסט, העולה החדשה לליגה הראשונה, אליה עבר לקראת עונת 1977–1978, תמורת 250,000 ליש"ט. באותה עונה הוביל המנג'ר בריאן קלאף את פורסט לזכייה מפתיעה באליפות ובגביע הליגה. הצלה מרהיבה של שילטון מנגיחה של מיק פרגוסון מטווח קצר, סייעה לפורסט לזכות בנקודה מול קובנטרי סיטי ולהבטיח את האליפות. בסוף העונה העניק לו איגוד השחקנים את תואר כדורגלן השנה באנגליה.
גם בנבחרת השתנה מזלו: המנג'ר רון גרינווד החזיר אותו לפעולה, אף שקלמנס המשיך לאיים על מקומו.
ב-1979 הגנה פורסט על תוארה כמחזיקת גביע הליגה והוסיפה עליו זכייה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מאלמה. גם עם הנבחרת זכה שילטון סוף-כל-סוף להצלחה, עם ההעפלה ליורו 1980, הטורניר המשמעותי הראשון שבו השתתפה אנגליה מזה עשור. ברוב המשחקים היה שילטון זה שעמד בשער הנבחרת.
ב-1980 הגנה פורסט על גביע אירופה בהצלחה, עם ניצחון במשחק הגמר מול המבורג של קווין קיגן. ב-1981 החל המועדון להתדרדר מהפסגות שהגיע אליהן בשלוש השנים הללו ולשקוע בבינוניות. שילטון עצמו התמכר להימורים והסתבך גם במספר שערוריות אחרות.
ברמת המועדונים מזוהה שילטון יותר מכל עם נוטינגהאם פורסט, המועדון היחיד שעמו זכה בתארים. הוא שיחק בפורסט במשך חמש עונות. במידה רבה הייתה זו ההצלחה של פורסט שאפשרה לו לחזור להרכב הנבחרת, לבצר את מעמדו בה, ולשחק איתה בשלושה גביעי עולם.
שוער הנבחרת בשלושה מונדיאלים.
אנגליה שבה למונדיאל ב-1982, לאחר שנעדרה פעמיים. לקראת מונדיאל 1982 בספרד קיבע גרינווד סופית את שילטון כשוער הראשון. בגיל 32 הופיע לראשונה על במת טורניר גמר גביע העולם היוקרתית. אנגליה לא הצליחה להעפיל לשלבים המתקדמים.
בשובו מספרד עזב שילטון את פורסט, החלטה אותה קיבל עוד בתום העונה הקודמת. הוא הצטרף לסאות'המפטון. בתקופה זו הציגה נבחרת אנגליה התקדמות עקבית, תחת המנג'ר בובי רובסון. שילטון הגיע לאבן הדרך של 50 הופעות בינלאומיות ואף לבש את סרט הקפטן במספר משחקים, בהיעדרם של בריאן רובסון וריי וילקינס. ריי קלמנס פרש ב-1984 והותיר את הבמה כולה לשלטון.
"יד האלוהים".
במונדיאל 1986 שנערך במקסיקו היה שילטון שותף, שלא בטובתו, לאחד הרגעים המפורסמים (יש אומרים הידועים לשמצה) בתולדות הכדורגל. במעמד רבע הגמר הקדים מרדונה את שילטון לכדור גובה ברחבה והבקיע את "שער יד האלוהים"; תמונה מפורסמת הנציחה את מרדונה הנמוך במעשה רמייה, משתמש בידו כדי לגבור על שילטון הגבוה, שכבר כמעט והניח על הכדור את ידו. לאחר מכן הבקיע מרדונה שער נוסף, חוקי למהדרין ומרהיב, לאחר שעבר לבד את כל ההגנה האנגלית כולל שילטון. נבחרת ארגנטינה גברה על אנגליה והמשיכה הלאה, לזכות בסופו של דבר בגביע.
שיא ההופעות ואיטליה 1990.
לאחר מפח הנפש במקסיקו, נראה היה שילטון בן ה-36 כמי ששיחק את משחקו האחרון בגביע העולם. אולם לא כך התגלגלו הדברים: ב-1987/1988 הוא עבר לדרבי קאונטי והמשיך להפגין יכולת טובה בשער. המשחק של אנגליה נגד נבחרת הולנד במסגרת יורו 1988 היה הופעתו ה-100 בנבחרת, אך הוא לא ניצל את ההזדמנות לפרוש יחד עם המספר העגול. במשחק עצמו הובסה אנגליה על ידי שלושער של מרקו ואן באסטן, מלך השערים של הטורניר.
ביוני 1989 שבר שילטון את שיא ההופעות של בובי מור בנבחרת אנגליה, בהופעתו ה-109 במדי שלושת האריות. אנגליה עברה בקלות רבה את משוכת מוקדמות מונדיאל 1990 ונראתה כמי שמועמדת לזכות בגביע.
באיטליה היה שילטון מצוין וכך גם שאר הנבחרת. הם הגיעו לשלב חצי הגמר ופגשו שם את נבחרת מערב גרמניה החזקה. המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות הכרעה, אותו הפסידה אנגליה. שילטון לא הצליח לעצור אף אחת מחמש הבעיטות הטובות של הגרמנים. גורלה של אנגליה, בפעם השנייה ברציפות, היה להפסיד לנבחרת שזכתה לבסוף בגביע.
המשחק על מקומות 3–4 היה הופעתו הבינלאומית ה-125 והאחרונה של שילטון. לאחר ההפסד לאיטליה המארחת, הודיע על פרישתו מהנבחרת וקבע בכך את שיא ההופעות העומד על כנו עד היום.
לאחר הפרישה מהנבחרת.
ב-1991 ירד שילטון ליגה בפעם השלישית, הפעם עם דרבי קאונטי. בגיל 41 הוא החליט להתחיל קריירה כמנג'ר ושימש כמאמן-שחקן של פלימות' ארגייל מהליגה השלישית. ב-1994 הפסיק לשחק והתרכז באימון הקבוצה, שהתמודדה על העלייה לליגה השנייה אך לא הצליחה לעלות. ב-1995 החליט שילטון שהוא רוצה לשוב ולשחק עוד.
הוא עבר לווימבלדון אך לא שותף באף משחק, המשיך לבולטון וונדררס ושותף במשחק אחד בלבד. תחנותיו הבאות היו קובנטרי סיטי ווסטהאם יונייטד - בשתי הקבוצות לא שיחק ולו משחק אחד.
בשלב זה עמד מספר ההופעות התחרותיות של שילטון על 998. מטבע הדברים הוא רצה לעבור את סף ה-1,000. כדי לעשות זאת הוא הצטרף לקבוצת לייטון אוריינט מהליגה הרביעית ובדצמבר 1996, בגיל 47, עלה על המגרש בפעם האלף. לאחר מספר משחקים נוספים, הכריז על פרישה. שיאו עומד על 1,005 הופעות תחרותיות.
מאז הפרישה הספיק שילטון לשמש מאמן שוערים במידלסברו ולהתאושש מקשיים כלכליים, שנחתו עליו כתוצאה מבעיית ההימורים שלו. שילטון נחשב לנואם מבוקש באירועים שונים.
שילטון נשוי לסו מאז 1970, ולהם שני בנים: מייקל וסמואל. סמואל שילטון משחק כדורגל בליגות הנמוכות באנגליה, אך לא בעמדת השוער.
על תרומתו לכדורגל, עוטר שילטון בתואר "קצין" במסדר האימפריה הבריטית (OBE). כאשר נחנך היכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2002, היה שילטון בין השחקנים שהובאו בשעריו.
קתדרלת נוטרדאם דה פריז
רבי אלעזר בן שמוע
רבי אלעזר בן שמוע (מכונה לפעמים "רבי אלעזר" סתם, בדרך כלל, במשנה ובברייתות) היה תנא בדור הרביעי - באמצע המאה השנייה לספירה, כהן, והיה בעל השפעה מרובה על המשכיות מסירת התורה שבעל פה. היה האחרון שבחמשת תלמידיו הצעירים של רבי עקיבא ונחשב לתלמיד מובהק שלו, נסמך על ידי רבי יהודה בן בבא, אך למד גם אצל רבי יהושע ורבי טרפון. לפי מדרש "אלה אזכרה" נמנה עם עשרת הרוגי מלכות.
ביוגרפיה.
על פי מסורת חז"ל, 24 אלף מתלמידיו של רבי עקיבא מתו במגפה, ובעקבות כך
בשעת השמד של הקיסר אדריאנוס, כשגזרו הרומאים שאסור לסמוך חכמים: , נסמך רבי אלעזר בן שמוע עם עוד ארבעה מתלמידי רבי עקיבא על ידי רבי יהודה בן בבא, והם אלה שהיוו, לפי אותה מסורת, את ההמשך היחידי לתורה שבעל פה ופסיקת ההלכה כפי שנמסרו לדורות הבאים.
מקום מגוריו אינו ידוע. יש משערים שהתגורר בעיר "בוקיא", דרומית מערבית להר מירון, אך השערה זו אינה מבוססת. בעקבות גזירות הרומאים החלו רבי אלעזר בן שמוע ורבי יוחנן הסנדלר ללכת לנציבין, שהייתה מחוץ לארץ ישראל, כדי ללמוד תורה מרבי יהודה בן בתירא, וכשהגיעו לציידן נזכרו בארץ ישראל, ונכתב כי:
היה תלמיד מובהק של רבי עקיבא, אך למד גם אצל רבי יהושע ורבי טרפון. חבריו ללימוד היו רבי מאיר ורבי יהודה. על תלמידיו נמנים רבי יהודה הנשיא מסדר המשנה, ואיסי בן יהודה. יש הסבורים כי היה אביו של רבי שמעון בן אלעזר, אך אחרים סבורים, על סמך כמה ראיות, כי הדבר לא נכון. מסופר כי היה בן 105 שנים במותו.
מותו.
לפי מדרש "אלה אזכרה", היה רבי אלעזר בין עשרת הרוגי מלכות שנהרגו בגזרת הרומאים על שהפרו את הצו הרומאי שלא ללמוד וללמד תורה:
במדרש אחר נכתב שהוא נהרג בערב שבת בשעה תשיעית, וביקש מהרומאים לקיים את מצוות השבת לפני מיתתו:
הערכה.
בשלשה מקומות מכנה רב את רבי אלעזר "טובינא דחכימי", כלומר: המאושר שבחכמים. עוד מסופר עליו "שהיה ליבו כפתח של היכל", ותלמידו הגדול רבי יהודה הנשיא מספר שכשהיה רבי אלעזר דורש, היו יושבים תלמידיו דחוסים שישה באמה, ונדחקים לשמוע את תורתו.
מתורתו.
אימרה מפורסמת של רבי אלעזר מובאת במסכת אבות: . מדרש אגדה מאוחר מדגים עד כמה התנהג רבי אלעזר בכבוד אפילו כלפי רומאי בזמן שהקיסר אינו פוסק מלרדות ולחסל את היהודים: פעם טייל רבי אלעזר על שפת הים, וראה ספינה שטבעה שרק איש אחד מבני עשיו (רומאי) ניצל מתוכה כשהוא ערום וחסר כל. אנשים שעברו לא עזרו לו, משום שעבורם הוא היה ככובש ואויב ומנצל את מצוקתו ללא בושה מאלו שבהם הוא רודה. למרות זאת, כשראה זאת רבי אלעזר הוא פשט אחד מבגדיו שלו עצמו והלבישו, שיכן אותו בביתו, האכיל והשקה אותו, נתן לו כסף, וליווה אותו לדרכו. לאחר זמן נעשה ניצול זה מלך שגזר גזרות קשות על היהודים, ורק לאחר שרבי אלעזר הגיע אליו בעצמו וביקש רחמים, נענה לו וביטל את הגזרות.
אימרה נוספת של רבי אלעזר המאדירה את השלום, מובאת בספרי: .
רבי אלעזר האריך ימים עד גיל 105, ומסופר בתלמוד כי תלמידיו שאלוהו בשל איזה מעשים האריך ימים והשיב להם, שלא קיצר את דרכו דרך בית הכנסת, לא פסע על ראשי עם קודש, ולא נשא כפיו ככהן בלא ברכה. על פי פירוש רש"י, "פסע על ראשי עם קדוש" מכוון לומר כי לא איחר לבית המדרש, ואם איחר התיישב בחוץ, שכן אם היה נכנס באיחור הוא היה נאלץ לפסוע בין התלמידים, ולמסתכל מהצד זה נדמה כאילו פוסע "על" ראשי הנוכחים.
ריב&quot;ש
רבי יצחק בר ששת ברפת (או פרפט) (ה'פ"ו, 1326 - ה'קס"ח, 1408) (מכונה רִיבָ"שׁ, ולעיתים ריצב"ש), מן הראשונים. מגדולי חכמי ספרד במאה ה-14, תלמידם של הר"ן, רבי חסדאי קרשקש הראשון (סבו של רבי חסדאי קרשקש) ורבי פרץ הכהן.
הריב"ש נודע בזכות תשובותיו ההלכתיות, שמהן נפסקו הלכות רבות בשולחן ערוך.
תולדות חייו.