את גישתו ההרמנויטית החל ריקר לפתח בעקבות הקריאה בהנס גאורג גדמר, והיא זכתה לביטוי משמעותי ראשון בספרו "פרויד ופילוסופיה". בפרקים הראשונים של ספר זה ריקר הציג את המתודה הפרשנית אותה פיתח ובהמשך הספר ניתח באמצעותה את התאוריה הפרשנית-פילוסופית של זיגמונד פרויד.
בעמודיו הראשונים של הספר, מבקש ריקר לטעון שלמילים ולמשפטים ישנה יותר ממשמעות אחת וזה מתוך המקום של ריבוי המשמעויות שהמהלך ההרמנויטי נדרש. ריקר מציב במרכז הניתוח שלו את המשפט, וטענתו המרכזית הראשונה נוגעת בקשר שבין המילה למשפט: המשפט מצמצם משמעויות מסוימות שהמילה יכולה להחזיק, אולם גם פותח את עולם המשמעות לשדה נרחב יותר. יש כאן כיווץ באלמנטים מסוימים ופתיחה של אחרים. חלק מהמשמעויות הן, כמובן, על פני השטח אולם חלקן גם מתחתיו (זה הבסיס שעליו נבנית התזה על הרמנויטיקה של חשד והרמנויטיקה של אמונה). מבחינת ריקר, הטקסט קורא לנו לחקור אותו, וזאת על בסיס תפיסה מסוימת של השלם. כדי להבין את השלם, עלינו להיכנס מעט לגישה הפנומנולוגית של ריקר: הפנומנולוג מחפש את המהות בתופעות ובחוויות השונות. המהות הזו מתגבשת מתוך ההבנה שלנו את החוויה, והיא מתגבשת אצל הפנומנולוג בכלים של אינטואיציה. ההרמנויטיקן נוסח ריקר מגלה בעזרת האינטואיציה איזושהי מהות אותה הוא מנסה לפענח שלב אחר שלב באמצעות שני כלים הרמנויטיים: ההרמנויטיקה של החשד וההרמנויטיקה של האמונה. שני הכלים ההרמנויטיים הללו, אותם מיד נציג, מתבססים על קריאה מדוקדקת ועל ניתוח פרשני מסוג ה-exegesis (מה שבשיח התלמודי זכה לשם "סוד"). שני סוגי ההרמנויטיקות הללו, מודה ריקר, לא מסוגלים להבין את הטקסט במלואו: הם משנים במידה מסוימת את המהות אותה אנו מבינות ומבינים. לכן, הרעיון הוא להשתמש בשני הכלים גם יחד, כדי שיאזנו האחד את השני וימנעו מאיתנו להיחשף להטיות קיצוניות.
בהרמנויטיקה של חשד, ששמה המדויק יותר הוא "הרמנויטיקה של דה-מיסטיפיקציה" (ואותה ריקר עזב כעשר שנים מאוחר יותר, ראו בהמשך), הרעיון הוא לחתור מתחת למשמעויות שעל פני השטח בתופעה הנראית מתוך מטרה לחשוף את המשמעויות החבויות. בהרמנויטיקה של אמונה, הרעיון הוא להאמין לטקסט המנותח ועל בסיס זה לשאול לאן טיעוניו מכוונים, לאן רעיונותיו מאפשרים להגיע. עם ההרמנויטיקה מהסוג הראשון מזהה ריקר שלושה אדונים (מרקס, ניטשה ופרויד), אולם מהר מאוד הוא מוסיף שגם שלושתם מבצעים הרמנויטיקה משני הסוגים. הבחירה בהם כאדונים של חשד מבוססת על הכלים החדשים שהם בחרו לפתח ולהציע, ולא על סך פרשנויותיהם.
נמר ערבי
דודי בלסר
דודי בלסר (נולד ב-22 ביולי 1977 בירושלים) הוא כלכלן ועורך דין שהיה בעברו דוגמן ושחקן כדוריד מצטיין בהפועל ראשון לציון ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
דודי (דוד) בלסר היה שחקן כדוריד מצטיין, שגדל ושיחק במדי הפועל ראשון לציון בשנים שבהן הייתה הקבוצה המובילה בכדוריד. ב-1995 התגייס לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין ושירת בחיל ההנדסה. בלסר היה שחקן בולט בנבחרת ישראל והגיע עמה להישגים משמעותיים במחצית השנייה של שנות התשעים.
בלסר החל לדגמן בשנת 1998, עבור רשת האופנה "פוקס". שנתיים מאוחר יותר נבחר להיות דוגמן הבית הראשון של רשת האופנה לגברים "קסטרו". הוא הופיע בשורה ארוכה של קמפיינים ופרסומות, כגון: "מי עדן", "קוקה-קולה", "נקה 7", "המשביר לצרכן", "קרוקר" ועוד. בנוסף, זכה להצלחה גם ברחבי העולם, כשהוא צועד על מסלולי התצוגות של קלווין קליין, ולנטינו, ג'אן פרנקו פרה, קנזו ופול סמית. כמו כן כיכב בקמפיינים עולמיים, בהם קמפיינים לוורסצ'ה, נינה ריצ'י, ז'אן פול גוטייה וארמני ג'ינס. בלסר היה כדוגמן הבית של רשת משקפי השמש אירוקה במשך שתי עונות, ואחריו היה לדוגמן הבית של בגיר. בקיץ 2007 דיגמן ל"מגה ספורט".
במקביל לקריירת הדוגמנות שלו המשיך בלסר גם בקריירה הספורטיבית כשחקן כדוריד. זכה באליפות העולם לתיכונים עם תיכון העמית בגרמניה 1994. כשחקן הפועל ראשון לציון זכה באליפויות רבות כאשר ההישג הגדול ביותר של הקבוצה היה העפלה לרבע גמר גביע אירופה לאלופות (2000). בשנת 2002 העפילה נבחרת ישראל לאליפות אירופה בשוודיה בפעם הראשונה בתולדותיה. בלסר הבקיע 10 שערים מול נבחרת דנמרק במסגרת הבתים. ב-18 בספטמבר 2014 בלסר חזר לשחק כדוריד והצטרף להפועל תל אביב.
כשחקן הופיע ב-2003 במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם".
במקביל לקריירת הדוגמנות, למד בלסר באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון במשפטים וכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאינסיאד (פונטנבלו) והוסמך כעורך דין בדצמבר 2005 כשאת התמחותו ביצע במשרד גורניצקי ושות'. הוא בחר שלא לעסוק בעריכת דין והמשיך לככב בקמפיינים, ובד בבד התקבל להתמחות במטה האו"ם בניו יורק והמשיך לאחר מכן להתנדב לפרויקטים חברתיים מטעם ארגון המזון העולמי בקונגו.
ב-2009 עבר להתגורר ולעבוד בלונדון, כמנהל פיתוח עסקי של ערוץ הטלוויזיה לפעוטות Baby TV. בהמשך, מונה למנהל פיתוח עסקי בחברת Endemol ושימש כיועץ בחברת Perform Media הבריטית. ב-2012 חזר לישראל והקים בשותפות עם בר רפאלי חברת מסחר אלקטרוני בשם "under.me" (או Undeez) למכירת הלבשה תחתונה מעוצבת. עד נובמבר 2011 החברה הספיקה לגייס מיליון דולר מקרנות הון סיכון.
נכון ל-2015, ניהל וייסד חברת סטארטאפ בעולמות התוכן והמדיה הדיגיטלית.
ב-2018 השתתף בפרסומות של מקדונלד'ס ישראל.
ביוני 2019 מונה בלסר לראש חממת טכנולוגיות מים של חברת מקורות, שמטרתה פיתוח יוזמות חדשניות לניהול משק המים.
משמש גם כדירקטור בעמותת מגרש ביתי, שעוזרת לחסרי בית לחזור למעגל החברתי.
חיים פרטיים.
באוקטובר 2013 נישא לטלי גרנות.
מתגורר בתל אביב.
ג'ובאני פרציוזי
ג'ובאני פרציוזי (איטלקית: Giovanni Preziosi; 1881 - 26 באפריל 1945), עיתונאי ואיש ציבור איטלקי בתקופת השלטון הפאשיסטי. נודע בהיותו אנטישמי, ובתפקידו כ"מפקח על הגזע" בתקופת הרפובליקה של סאלו, אשר סייעה בהשמדת יהדות איטליה.
פרציוזי נולד בטורלה (Torella) שבמחוז לומברדיה בשנת 1881. בצעירותו היה קתולי אדוק, אך בגיל שלושים נטש את הדת. בשנת 1912 הוא ייסד ביטאון בשם "לה ויטה איטליאנה" (“La vita italiana”; "החיים האיטלקיים"), שהמשיך להופיע עד לנפילת הרפובליקה של סאלו בשנת 1945. הוא היה עיתונאי וניהל שני עיתונים: "מצוג'ורנו" (Mezzogiorno) ו"רומא" (“Roma”).
הפרוטוקולים של זקני ציון.
פרציוזי הוא שתרגם לאיטלקית והפיץ את הפרוטוקולים של זקני ציון. הוא הוקיע את מה שהוא כינה "המימון היהודי הבילאומי" (finanza internazionale ebraica) השולט על העולם. הוא האשים את ה"ארגון" בכך שאיטליה הסכימה לתנאים נחותים בהסכם השלום האיטלקי בתום מלחמת העולם הראשונה. הוא "חשף" את הקשר בין היהודים לבין הבונים החופשיים, שמטרתו, כביכול, הוא לגרום נזק לבני הגזע הארי.
ב-15 ביולי 1938 היה פרציוזי בין ה"מדענים" החתומים על "ההצהרה בדבר הגזע" (Manifesto della razza) שהיווה את הבסיס "המדעי" לחתימת חוקי הגזע באיטליה שהיו השלב הראשון בדרך שהובילה את יהודי איטליה לרדיפות והשמדה.
המפקח על הגזע.
לאחר נפילת משטרו של מוסוליני בחודש יולי 1943 נסע פרציוזי לגרמניה. בגרמניה פגש את שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס, את הנאצי האנטישמי הקנאי, עורך העיתון דר שטירמר, יוליוס שטרייכר, את המומחה לענייני ה"גזע" אלפרד רוזנברג ואפילו את היטלר. כולם הוקירו את גישתו האנטישמית. מברלין שידר לאיטליה שידורים אנטישמיים בהם האשים את היהודים בכל הצרות שהתרחשו במדינה. לפני הצלתו של מוסוליני על ידי אוטו סקורצני שקל רוזנברג למנותו כראש הממשלה האיטלקי מטעם הנאצים. אחרי הקמת ממשלת הבובות מטעם הנאצים בצפון איטליה, המכונה "הרפובליקה של סאלו", שב פרציוזי לאיטליה וב-15 במרץ 1944 הקים, בהנחיית מוסוליני את המשרד לענייני הגזע. הוא מונה ל"מפקח על הגזע" ("Ispettore Generale per la razza"). בין השאר הכין הצעת חוק האומרת " אזרחים שחשופים להשפעת "הבונים החופשיים" ושאר הקרובים להם". יהיו תחת "פיקוח מטעמי גזע של המשטרה" אשר יהיו לה גם סמכויות משפטיות כלפיהם. רדיפת היהודים ברפובליקה של סאלו, הביאה להסגרת רבים מהם לידי הגרמנים, ולהשמדת כחמישית מיהודי איטליה, כ-8,000 נפשות. לפרציוזי היה חלק פעיל ברדיפה זו, שהתבצעה כאשר היה כבר ידוע לרבים באיטליה, שחייליה שירתו בחזית המזרח והיו עדים ליחס ליהודים, כי המשלוח למזרח פירושו השמדה.
עם התמוטטות משטר סאלו, באפריל 1945, במסגרת פעולות ההתנגדות הפרטיזניות של העם האיטלקי נגד משטר "סאלו", היה פרציוזי באזור אגם גארדה בו שכנו משרדי הממשלה של רפובליקת סאלו. ב-26 באפריל 1945 התאבד פרציוזי במילאנו יחד עם אשתו.
נשיאות הסובייט העליון
מפקח (חינוך)
במערכת החינוך, מפקח הוא עובד חינוך שתפקידו: להציב מורים או גננות במוסדות החינוך, להעריך רמת מורים או גננות במוסדות החינוך שבפיקוחו, לשפר את איכות ההוראה שלהם או לגרום לפרישתם מן המערכת.
להבדיל ממנהל בית הספר, העוסק בניהול שוטף של בית הספר והוא חלק מצוות המוסד החינוכי, המפקח אינו חלק מצוות בית הספר אך הוא מגיע תדירות לביקורים מקצועיים. זוהי אחת מחובותיו הבסיסיות.
באחת משתי דרכים בוחר המפקח לעבוד:
בישראל.
בישראל, בהתאם לחוק חינוך ממלכתי, משרד החינוך הוא מעבידם הישיר של המפקחים, הוא המנווט והמדריך אותם בעבודתם. ובהתאם, מינוי מפקחים חינוכיים וקביעת סדרי הפיקוח הם בסמכותו של משרד החינוך, בשיתוף נציבות שירות המדינה.
לגילאי גן חובה יסודי וחט"ב, המפקח בלבד מאשר ומציב מורים חדשים; בחטיבות העליונות או תיכונים ארבע-שנתיים המפקח מאשר מקצועית את קליטתם או פרישתם.