בין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו מתקיימים יחסים דיפלומטיים חמים ובמסגרתם מתקיימים שיתופי פעולה בעיקר בארגונים בינלאומיים דוגמת האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו כוננו ב-2 ביוני 2004.
אזרחים יוונים המעוניינים להיכנס ולשהות בפלאו אינם נדרשים להצטיידות באשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן. אזרחים פלאואנים המעוניינים להיכנס ולשהות ביוון גם הם אינם נדרשים באשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן.
שרבן ניקיפור
שרבן ניקיפור (ברומנית: Șerban Nichifor; נולד ב-25 באוגוסט 1954, בוקרשט) הוא מלחין, נגן ומורה רומני.
ביוגרפיה.
שרבן ניקיפור נולד בבוקרשט למשפחת רופאים. אביו היה מוזיקאי ומנצח בתזמורת הרופאים.
ניקיפור למד באוניברסיטה הלאומית למוזיקה בבוקרשט בשנים 1973–1977. בהמשך הוא לקח קורסים בהלחנה בגרמניה. בשנת 1994 הוא קיבל תואר דוקטור במוזיקולוגיה.
בשנת 2015 הוא השלים את מחקרו בתחום השואה והמוזיקה.
ניקיפור כתב מספר רב של יצירות מוזיקה קלאסית. רבים מיצירות של ניקיפור מוקדשות לקורבנות השואה. הוא גם כתב אופרות, לרבות בנושאים אקטואליות כמו אופרה המוקדשת לאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר על לברית של ויקטור ברלדיאנו.
שרבן ניקיפור מכהן כפרופסור באוניברסיטה למוזיקה בה למד.
בשנת 1978 הוא נתחתן עם ליאנה אלכסנדרה, מוזיקאית ומלחינה. הם הקליטו מספר תקליטים בביצוע משותף.
על פעילות בתחום המוזיקה לניקיפור הוענק פרס גאודאמוס למלחינים בשנת 1977 ובשנת 2008 הוא התקבל למסדר הכתר הבלגי.
מטרודורה
מטרודורה (בערך 200–400 לספירה) הייתה רופאה יווניה ומחברת הטקסט הרפואי העתיק ביותר שנודע כי נכתב על ידי אישה, "על מחלות ותרופות של נשים" (Περὶ τῶν Γυναικείων παθῶν τῆς μἠτρας). לא ידוע דבר על זהותה של מטרודורה מעבר לשמה.
רקע היסטורי.
נשים רופאות היו פעילות בגינקולוגיה ומיילדות ביוון וברומא העתיקה, והיה נדיר שעסקו בתחומי רפואה אחרים. לידה ומיילדות בעת העתיקה נתפסו כתחומים מקובלים בתחום הרפואה עבור נשים רופאות. הן הצליחו להשיג הכשרה רפואית, בעיקר בגלל המסורת העתיקה של תורת המיילדות והקשר שלה לנשים שהוכשרו על ידי נשים אחרות.
כירורגיה לא הייתה נפוצה ביוון העתיקה או ברומא, והיא גם לא נכללה במחקרה של מטרודורה, בניגוד לכתיבתה של רופאה אחרת, אספסיה הרופאה, שכתבה על ניתוחים גניקולוגים כולל הפלות. כותבים רופאים אחרים התייחסו לעיתים קרובות לעבודותיה של אספסיה, ביניהם אתיוס וסורנוס מאפסוס.
עבודתה ומחקריה.
מטרודורה הקדישה הרבה מזמנה לעבודה בקליניקה. עבודותיה מתייחסות לבדיקות שנערכו הן באופן ידני והן באמצעות ספקולום ומראות היכרות מפורטת עם הפיזיולוגיה. היא התמקדה בפתולוגיה, כמו רופאים גברים שהושפעו מהיפוקרטס. בניגוד להרבה כותבים רפואיים גברים באותה עת, היא התייחסה במחקריה ישירות לכתבי היפוקרטס והקורפוס ההיפוקרטי , ולא למקורות משניים שהופצו במאות השנים שעברו מאז היפוקרטס ועד לזמנה. כך למשל, היא אימצה את התיאוריות של היפוקרטס בנוגע להיסטריה. בנוסף, הרחיבה את תחום הגינקולוגיה על ידי ניסוח סיווגים של הפרשות מהנרתיק. כמו כן, הציעה תיאוריות בנושאים שנויים במחלוקת כמו סימפטומולוגיה ואטיולוגיה, כמו למשל אפשרות לזיהומים טפיליים בפי הטבעת הגורמים להפרשות בנרתיק, דלקת ברחם ועוד. המחקר והתיאוריה המקוריים שלה, תרמו רבות לתחומים אלה. במחקרה נמצאות גם תרכובות רפואיות רבות שלא נמצאו במקומות אחרים.
החיבור הרפואי: על מחלות ותרופות של נשים.
"על מחלות ותרופות של נשים" ששרד עד היום, הוא החיבור הרפואי של מטרודורה, בו יש שני כרכים המכילים 63 פרקים.
עבודתה כוללת אנציקלופדיה רפואית, שערכיה ממוינים לפי א' ב' וזו כנראה האנציקלופדיה הרפואית הידועה הראשונה. כתב היד לא שלם ומסתיים באות אפסילון.
השפעתה.
כותבים רפואיים ביוון וברומא העתיקה, הרבו להתייחס אל ספרה בכתביהם, וספרה גם תורגם ופורסם באירופה של ימי הביניים. התרגומים הלטיניים הראשונים של הספר הופיעו בין המאות השלישית לחמישית. כתב היד הידוע העתיק ביותר של יצירתה של מטרודורה ממוקם בפירנצה. עבודותיה של מטרודורה צוטטו בכתביהם של כותבים רפואיים אחרים, וכן פורסמו מחדש כתקצירים.
הטקסטים המלומדים של יוון ורומא העתיקה היו חלק מיסודות המחקר המערבי בימי הביניים באירופה. גם עבודותיה של מטרודורה הופצו בתקופה זו.
ברשימות הביבליוגרפיות שלה נמצאת בין היתר עבודה שכותרתה "a Berenice called Cleopatra" או "mono marciglia". דבר זה גרם כנראה, לכמה מו"לים בימי הבינים לייחס בטעות את עבודתה לקלאופטרה השביעית, המלכה המפורסמת של מצרים. כך הספר "על מחלות ותרופות של נשים" פורסם בשם "קלאופטרה" על ידי קספר וולף בשנת 1566, ולאחר מכן על ידי ישראל שפיץ בשנת 1597.
G4 הוא שמה של קבוצה המכילה ארבע מדינות, ברזיל, גרמניה, הודו ויפן, המחויבות לתמוך אחת בשנייה למושב קבוע בקריאות לשינויים במועצת הביטחון של האו"ם. בניגוד לקבוצת G7, שבה המכנה המשותף הוא כלכלי ומניעים פוליטיים משותפים ארוכי טווח.
כל ארבע המדינות היו בין חברי המועצה הנבחרים אך שאינן בעלי קביעות מאז ייסוד המועצה. העוצמה הכלכלית של חברי G4 גדלה משמעותית עם השנים עד שכוחה כבר בר השוואה עם כוחן המשותף של חברי המועצה הקבועים (ה-P5). עם זאת, מספר הצעות של חברי ה-G4 נדחו על ידי תנועת "United for Consensus" ובפרט על ידי היריבים הכלכליים או הפוליטיים שלהן.
לילה קאבוט פרי
לילה קאבוט פרי ( Lilla Cabot Perry; 13 בינואר 1848 - 28 בפברואר 1933) הייתה אמנית אמריקאית שעבדה בסגנון האימפרסיוניסטי, והציגה דיוקנאות ונופים בסגנון המנחה שלה, קלוד מונה. עבודתה של פרי עוצבה על ידי חשיפתה בבית הספר לאמנים של בוסטון ומסעותיה באירופה וביפן. היא הושפעה מאוד גם מהפילוסופיה של ראלף וולדו אמרסון ומהידידות שלה עם קמיל פיסארו. אף על פי שרק בגיל שלושים ושש קיבלה פרי הכשרה רשמית, עבודתה עם אמני התנועות האימפרסיוניסטיות, הריאליסטיות, הסימבוליסטיות והסוציאליסטיות הגרמניות השפיעו רבות על סגנון היצירה שלה.
ביוגרפיה.
לידיה (לילה) קאבוט נולדה ב -13 בינואר 1848 בבוסטון, מסצ'וסטס. אביה היה ד"ר שמואל קאבוט השלישי, מנתח מכובד. אמה הייתה חנה לואל ג'קסון קאבוט. היא הייתה הבכורה מבין שמונה ילדים, שלושה מהם - סמואל קאבוט הרביעי (נולד בשנת 1850), כימאי ד"ר ארתור טרייסי קאבוט (נולד בשנת 1852), רופא מנתח וגודפרי לואל קאבוט (נולד בשנת 1861), מייסד חברה.
משפחתה בלטה בעילית של בוסטון, פרי למדה ספרות, שפה, שירה, מוזיקה וערכה פגישות לא פורמליות עם חברותיה. פרי הייתה בת שלוש עשרה כשהתחילה מלחמת האזרחים. הוריה היו מעורבים ולקחו חלק פעיל במאמץ המלחמתי בכך שנתנו טיפול לחיילים פצועים ועזרו בהגנה על עבדים בורחים. בגיל שבע עשרה, עם תום מלחמת האזרחים, עברה פרי עם משפחתה לחווה בקנטון, מסצ'וסטס, שם עוצב חלק גדול מהאינטרס שלה בנופים ובטבע. היא נסעה עם הוריה בשנת 1867 לאירופה, שם למדה ציור.
ב־9 באפריל 1874 התחתנה עם תומאס סמל פרי, חוקר ובלשן בוגר הרווארד. סבו היה מתיו סי פרי, מפקד חיל הים האמריקני. לזוג נולדו שלוש בנות: מרגרט (1876), אדית (1880), ואליס (1884).
בשנת 1884 החלה פרי את הכשרתה האמנותית הרשמית אצל צייר הדיוקנאות אלפרד קווינטון קולינס. קולינס למד באקדמיה ז'וליאן בפריז בהדרכתו של ליאון בונאט. "המתחיל" של פרי, 1885-86, מייצג את העבודה הראשונה אותה השלימה בהדרכה רשמית.
בשנת 1885 נפטר אביה של פרי והשאיר לה ירושה שאפשרה לה ללמוד יותר ברצינות אמנות. בינואר 1886 היא החלה ללמוד אצל רוברט וונו, אמן שעבד בסגנון האימפרסיוניסטי בגראן-סור-לואינג בצרפת. היא לקחה שיעורים גם אצל דניס בונקר בבית הספר לאמנות בבוסטון החל בנובמבר 1886. בית הספר לאמנות בבוסטון, לימד את תלמידיו "תיאוריות ליברליות" ביצירת אמנות ריאליסטית - תיאוריות שהשפיעו על פרי מאוד.
פרי יצאה לאירופה ביוני 1887 והגיעה לפריז. ונרשמה לאקדמיה קולארוסי, שם עבדה עם גוסטב קורטויס וג'וזף בלאן. היא למדה אצל פליקס בורכרדט, צייר גרמני. בנוסף לקבלת הכשרה אקדמית רשמית, פרי בילתה חלק ניכר מזמנה בלימוד עבודות הציירים הקלסיים במוזיאונים. היא גם נסעה לספרד כדי להעתיק יצירות במוזיאון הפראדו. "הכובע האדום" של פרי משנת 1888 משקף היטב את האימונים הרשמיים שקיבלה ואת חשיפתה לציירים קלסיים ובמיוחד לעבודה של סנדרו בוטיצ'לי.
בעידודו של וולטר גיי, פרי הגישה שני ציורים שהשלימה ל- Société des Artistes Indépendants. הדיוקנאות של בעלה תומאס סמל פרי (1889) ושל בתה אדית פרי (1889). שניהם התקבלו על ידי הסלון ועם ההישג הזה החלה הקריירה של פרי בצרפת.
ההצלחה של פרי בשנת 1889 אפשרה לה להיות אחד המעטים שנבחרו לכיתתו של אלפרד סטיבנס בפריז. בעודה בפריס התיידדה עם מרי קסאט, קאמי פיסארו וקלוד מונה.
ז'יברני.
בשנת 1889 נתקלה פרי לראשונה ביצירתו של קלוד מונה בגלריה של ז'ורז' פיט. בהשראת עבודתו העביר מפריז את הקיץ הבא בז'יברני, שם גר קלוד מונה, כדי להחשף עוד יותר לסגנון האימפרסיוניסטי. בין 1889 ל -1909 בילתה פרי תשעה קיצים בז'יברני. כאן מצאה את עצמה כאמנית. במהלך תקופתה בז'יברני יצרה חברות קרובה עם קלוד מונה שהטיפול האימפרסיוני שלו בצבע ובאור העניק השראה רבה ליצירתה. בנוסף, היא גם עבדה עם אמנים אמריקאים שמצאו את דרכם לז'יברני כולל תיאודור רובינסון, ג'ון ברק ותאודור ארל באטלר.