קונטיני היה תלמידו של האדריכל והמגדל מחקה את סגנונו. מגדל הפעמונים הוא מגדל צר יחסית לרוחבו בגובה 90 מטר והוא מחזק את הסגנון של האדריכל פרנצ'סקו בורומיני של קווים גליים שמתגברים מהחלק התחתון המרובע המוצק ופונה לגימורים מפותלים וחינניים.
המגדל מורכב מארבע קומות: התחתונה, כבסיס, בנויה באבן והשאר בלבנים. אבן גיר שימשה לפרטי הנוי (כרכובים, מעקה, פסלים). רוחב הקומות פוחת בגובה, והתיאור שלהם הוא כדלקמן:
קונטיני מעולם לא ראה את העבודה המוגמרת, מכיוון שמעולם לא היה בסרגוסה.
הכיפה.
בשנת 1498 החל הארכיבישוף אלונסו דה אראגון בפרויקט להוסיף שתי ספינות לשלוש שכבר היו בלה סאו. עם זאת, המצב המדרדר של הכיפה דרש את הריסתה. ועדת מומחים בנושא, בראשות אנריקה אגאס, הציעה למועצה את הריסתה המיידית.
הכיפה הנוכחית נבנתה בין 1505 ל-1520. בתוכה משולבים הסגנונות המודחאריים והגותיים יחד עם קישוטים בסגנון הרנסאנס. מיטב האדריכלים באותה תקופה לקחו חלק בבנייתה.
הכיפה בנויה בשתי קומות, הראשונה מלבנית והשנייה בצורת מתומן. לקירות מבנה ועיטור מתקופת הרנסאנס, ובגומחות יש פסלים של קדושים אראגוניים. צלעות הכיפה מתחילות מכל זווית של התוכנית המתומנת ויוצרות כוכב בעל שמונה פינות.
בסופו של דבר זהו מרכיב בסגנון מודחאר, מכיוון שמערכת הקשתות השזורות בקמרון הכוכב מקבילה לקמרונות צלעות ולכיפות אחרות בספרד שמקור ההשראה של כולם בסופו של דבר הוא המסגד של קורדובה.
פנים הקתדרלה.
הקישוט מאחורי המזבח הראשי.
הקישוט מוקדש למושיע, והוא תואם את הקדשת הכנסייה בסרגוסה. הוא גולף באלבסטר צבעוני משנת 1434 עד 1480 על ידי אמנים שונים, ביניהם פרה ז'ואן, פרנסיסקו גומר והנס דה סאביה (או הנס פיט ד'אנסו). הקישוט יכול להיחשב כאחת היצירות המובילות של הפיסול הגותי האירופי והיצירה יקרת הערך ביותר של קתדרלה זו. גובהו 16 מטר ורוחב 10 מטרים.
היוזמה להקמתו הייתה של הארכיבישוף דלמאו דה מור, והוא העסיק פסלים ידועים, כמו פרה ז'ואן שעבד באותה תקופה בטרגונה. הוא היה האחראי על פיסול באלבסטר של החלק התחתון (בספרדית Sotabanco) של הקישוט מאחורי המזבח ב בין 1434 ל-1440, שהיה רב גוני. על בסיס זה מאמינים כי אותו אמן יצר יצירה מגולפת בעץ שהייתה סגור בדלתות. על הכן נמצאים לחלופין שלט האצולה של הארכיבישוף דלמאו ושלט האצולה של מועצת הקתדרלה. רצועת הרוחב מציגה סצנות מחייהם של קדושים מאראגון המופרדות על ידי קישוט של צמחים, שם, בחגיגות חשובות, מציבים את הפרוטומות המכילות את השרידים של סן ולרו, הקדוש המעונה ויסנטה ולאורנטיוס מרומא שנתרמו על ידי בנדיקטוס השלושה עשר.
הגוף העיקרי של קישוט המזבח, שנעשה בין 1441 ל־1445, מורכב משלוש רצועות אורך עם סצנות גדולות הבנויות מקישוט פיסולי גותי ראוותני. התבנית המקורית שונתה בשנת 1473 על ידי הפסל הגרמני הנס מסוואביה, שפיסל את גילופי האלבסטר הנוכחיים. הרצועה המרכזית מתארת את הערצת המלכים ושתי הרצועות הצדדיות את ההשתנות של ישו ועלייתו של ישו לשמים. להאנס מסוואביה לקח שש שנים לפסל את כל הסיפורים והוא גבה 150 גילדרים זהב עם השלמת כל אחת מהן. בשנת 1473 הוא חתם על חוזה חדש לעבודה של החלק העליון שיותר ממחציתו היה תפוס על ידי חופות גותיות גדולות.
פסל זה מת בטרם השלים את עבודתו ותלמידו היה צריך לסיים, הפסל חיל מורלנס הזקן, שגילף והזהיב את הדמויות והכין תא קטן מאחורי הקישוט מאחורי המזבח בו נשמרת הקופסה המכילה את שאריות האוכריסטיה לחלוקה למי שאינו יכול להגיע לטקס.
לה פרוקייטה.
הארכיבישוף לופה פרננדס דה לונה החל בבניית קפלת הקבורה שלו בסגנון מודחאר בשנת 1360 תחת הקדשתו של המלאך מיכאל, הידועה בכינויה "לה פרוקייטה". זהו חלל מלבני בקצה הקתדרלה ונבנה באפסיס המערבי ביותר במקום קפלה שהייתה פתוחה אל הטרנספט. נוצר חדר חדש כמו גם כנסייה קטנה שנועדה לשכן את קבר לופה דה לונה.
הבנייה בוצעה על ידי הבנאי הראשי מיגל דל סיירו, ואומנים של מודחאר מאראגון וסביליה עבדו במקום. עבודותיהם בקרמיקה מזוגגת ולבנים ברשת גאומטרית הפיקו את אחת מיצירות המופת של אדריכלות מודחאר באראגון, הקיר החיצוני של הפרוקיטה, אחת הדוגמאות הבולטות לסגנון זה. בפנים, מוארת בקושי על ידי חלונות צרים ומחודדים, המצבה מכוסה בגג מתומן, גם הוא בסגנון מודחאר, עשוי עץ מוזהב עם חרוזים ומוקרנס.
בצד שמאל, ארקוסוליום ממסגר את קברו של דון לופה דה לונה, שגולף באלבסטר בז'ירונה. כד האפר מכוסה בפסל שוכב של הארכיבישוף. צידי הסרקופג מפוסלים אף הם, בפמליה של דמויות שבראשם עומדים האפיפיור קלמנס השישי ופדרו הרביעי, מלך אראגון. בחזית גומחה הארקוסוליום ובצדדים, טקס ההלוויה של הקבורה מתקיים עם פסלים פרחוניים מוזהבים וצבעוניים במקורם עם רקע של זגוגית כחולה, כמו בקברי המלוכה במאוזוליאום של מנזר פובלט.
הפרוקייטה כולה שוחזרה בשנת 1936 על ידי פרנסיסקו אינייגס אלמץ' (Francisco Íñiguez Almech), שהשיב אותה למצבה המקורי מלפני השינויים מהמאה השמונה עשרה.
הקפלות.
החל בכניסה הקדמית לקתדרלה, הקפלות מצד ימין הן:
החל בכניסה הקדמית לקתדרלה, הקפלות מצד שמאל הן:
בית המקהלה:
האפסיסים:
לקריאה נוספת.
CORRAL LAFUENTE, José Luis (coord.) (2000). La Seo del Salvador. Zaragoza: Librería General. .
GONZÁLEZ VALLE, José Vicente (1999), «La recuperación de la música religiosa en Aragón», en Ars sacra, 9, marzo de 1999. ISSN 1136-5234
LOSTAL PROS, Joaquín y Arturo Ansón Navarro (2001). Historia de cuatro ciudades: Salduie, Caesaraugusta, Saraqusta, Zaragoza. Zaragoza: Ayuntamiento, Servicio de Cultura: Caja Inmaculada. .
RINCÓN GARCÍA, Wifredo (1987). La Seo de Zaragoza. Editorial Everest. .
אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט
אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט (באנגלית: University of Massachusetts Amherst; ידועה בקיצור: UMass Amherst או UMass) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת ב, מסצ'וסטס, שוכנת על כמעט 5,867 דונם ב הציורי של , 144 ק"מ מבוסטון ו־280 ק"מ מניו יורק, אשר בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב־1863 ולומדים בה למעלה מ־32,000 סטודנטים יחד עם מעל ל־1,400 חברי סגל. היא אוניברסיטת ספינת הדגל והקמפוס הגדול ביותר ב אוניברסיטת מסצ'וסטס, כמו גם הקמפוס הראשון שהוקם. האוניברסיטה חברה ב שבעמק הפיוניר.
האוניברסיטה מציעה 110 תוכניות לתואר ראשון, 80 תוכניות לתואר שני ו־48 תוכניות לדוקטורט.
מבין אלו שקיבלו תואר דוקטור לשם כבוד מן המוסד ניתן למנות את בילי ג'ין קינג, ג'ייק טאפר ושירלי אן ג'קסון.
היסטוריה.
האוניברסיטה הוקמה באפריל 1863 והתמקדה בתחילה בלימודי חקלאות. הסטודנטית הראשונה התקבלה בשנת 1875. צמיחה משמעותית התרחשה בתחילת המאה ה־20 ובמסגרתה החלו ללמד במוסד חינוך ואמנויות.
מבנה.
באוניברסיטה פועלים 12 בתי ספר וקולג'ים (בסוגריים מצוינת שנת ההקמה):
אוניברסיטת צ'נג קונג הלאומית
אוניברסיטת צ'נג קונג הלאומית (במנדרינית: 國立成功大學/成大) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת בטאינאן שבטאיוואן, אשר הוקמה ב-1931. באוניברסיטה לומדים כ-21,000 סטודנטים והיא נחשבת לאחת מן הטובות במדינה (במיוחד בתחומי ההנדסה, מדעי המחשב, הרפואה, התכנון והעיצוב). בוגרי האוניברסיטה משתלבים בתעשיות רבות ובהן TSMC ואפלייד מטיריאלס.
אוניברסיטת צ'נג קונג היא האוניברסיטה הטייוואנית היחידה שחברה ברשת אוניברסיטאות עולמית.
לאוניברסיטת צ'נג קונג הסכמי שיתוף פעולה עם 251 מוסדות ואוניברסיטאות ברחבי העולם. נחתמו הסכמי חילופי סטודנטים עם 98 אוניברסיטאות זרות ובהן האוניברסיטה הלאומית של סיאול, האוניברסיטה הטכנית של מינכן, אוניברסיטת דרום קליפורניה, אוניברסיטת ליידן, אוניברסיטת קיוטו, האוניברסיטה הלאומית של סינגפור ואוניברסיטת ניו סאות' ויילס.
פרנקנשטיין
ג'סיקה קינן וין
ג'סיקה קינן וין (באנגלית: Jessica Keenan Wynn; נולדה ב-12 ביוני 1986) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד הת'ר צ'אנדלר במחזמר "", ובתפקיד טניה הצעירה בסרט "מאמה מיה! Here We Go Again".
ביוגרפיה.
וין נולדה בשם ג'סיקה קינן ארמסטרונג בלוס אנג'לס שבקליפורניה. היא נכדתו של השחקן קינן ווין; נינה של הקומיקאי אד וין; ובת נינה של השחקן והבמאי מתקופת הראינוע פרנק קינן. היא אחייניתו של התסריטאי טרייסי קינן וין.
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי
גירוי עצבי חשמלי במעבר עורי (באנגלית: Transcutaneous electrical nerve stimulation, בראשי תיבות: TENS או TNS) מוגדר כהעברה של זרם חשמלי דרך העור כדי לעורר גירוי עצבי. לרוב, השימוש במונח TENS מזוהה עם מכשיר לטיפול בכאב הנשען על עקרונות אלו של העברת זרם חשמלי דרך העור. מדובר בהתקן בלתי פולשני, תלוי סוללה ומחובר לעור, בדרך כלל, באמצעות שתי אלקטרודות. התקן זה בעל יכולת לווסת את רוחב הפולסציה החשמלית, תדירותה ועוצמתה בהתאם להמלצת מטפל או רגישות המשתמש. המכשיר ניתן לרכישה ללא מרשם רופא, ונועד לסייע בהקלת כאב אקוטי וכאב כרוני. מכשירי TENS נמצאים בשימוש בקרב בעלי מקצוע שונים בתחום הרפואה מזה מספר עשורים. על אף זאת, יעילות המכשיר שנויה במחלוקת, בעיקר עקב כמות בלתי מספקת של מחקרים קליניים בסטנדרט גבוה. ישנם מחקרים המציגים הקלה בכאב בקרב המשתמשים, בעוד שאחרים מציגים יעילות נמוכה מאוד עד אפסית. התיאוריות המרכזיות בבסיס השימוש במכשיר נוגעות לתאוריית שליטת השער בכאב ושחרור של אופיאטים אנדוגניים.
היסטוריה.