לשם Apoptygma Berzerk אין משמעות מיוחדת - סטפן גרוט, סולן ההרכב וחברה המקורי, סיפר שבחר רנדומלית את השם מהמילון.
הזינוק הגדול
ד&quot;ר הו
Doctor who
ואצלב ניז'ינסקי
ואצלב ניז'ינסקי (ברוסית: Ва́цлав Фоми́ч Нижи́нский; בפולנית: Wacław Niżyński; 12 במרץ 1890 – 8 באפריל 1950) היה רקדן בלט וכוריאוגרף רוסי ממוצא פולני. ניז'ינסקי נחשב לגדול הרקדנים הגברים בראשית המאה ה-20, שעשה לו שם בווירטואוזיות של ריקודו, בעוצמה ובעומק של אופי הדמויות שיצר וביכולתו לבצע קפיצות, שהיו משוחררות לכאורה מכוח הכבידה.
ביוגרפיה.
ראשית היכרותו של ניז'ינסקי עם הבלט הייתה באמצעות הוריו, שהיו רקדנים בכירים בלהקת האופרה הנודדת סטוב. שנות ילדותו הראשונות עברו עליו במסעות עם הלהקה. בגיל 9 נכנס לבית הספר הקיסרי לבלט בסנקט פטרבורג, בית הספר הראשון במעלה לבלט בעולם. בשנת 1907 סיים את בית הספר והיה לחבר בבלט הקיסרי, כרקדן סולו ולא כחבר בלהקה, כמקובל. הכוריאוגרפית והרקדנית ברוניסלבה ניז'ינסקה הייתה אחותו ועבדה לצדו במשך חלק גדול מן הקריירה שלו.
הוא החל לרקוד בלהקת הבלט הקיסרי, בשנת 1909 הופיע בלהקת הבלטים הרוסיים של סרגיי דיאגילב, שתכננה להביא את הבלט הרוסי לפריז, אשר לא ידעה הפקות באיכות שהעלה הבלט הקיסרי. ניז'ינסקי היה לכוכב הלהקה מבין הרקדנים הגברים. הוא זכה בהצלחה רבה בבלטים "פטרושקה" של איגור סטרווינסקי, רוח הורד של קרל מריה פון ובר ושחרזאדה של רימסקי קורסקוב. בשנת 1912 החל ליצור כוריאוגרפיה לבלטים משלו, בהם "אחר הצהריים של פאון" (1912) ו"משחקים" (1913) למוזיקה של דביסי, "טיל אוילנשפיגל" למוזיקה של ריכרד שטראוס (1916). בהצגת "פולחן האביב", למוזיקה של סטרווינסקי (1913), פרצו תגרות באולם בין המתלהבים לבין השוללים בלהט את הסגנון החדש והפראי שהביאו סטרווינסקי וניז'ינסקי לבלט. גם "אחר הצהריים של הפאון" חולל לא מעט סערות ומחלוקות בגלל אופייה המיני במרומז של התמונה האחרונה. "משחקים" היה אמור, במקור, להציג יחסי-גומלין עוגבניים בין שלושה גברים, אך דיאגילב עמד על כך, שהבלט יבוצע על ידי רקדן ושתי רקדניות.
ב-1913 נשא ניז'ינסקי לאישה את רומולה דה פולסקי ההונגריה (בת של אמיליה מרקוש) בעת מסע הופעות עם הלהקה בדרום אמריקה. היא ראתה הצגה של "הבלטים הרוסיים" ב-1912 ולאחר זאת עקבה בדבקות אחר הלהקה ואחר ניז'ינסקי. על אף זאת, לא היה מופתע ממנה כשניז'ינסקי הציע לה להינשא לו, בצרפתית עילגת, כיון שלשניהם לא הייתה שפה רהוטה משותפת. הנישואים חוללו קרע מיידי עם דיאגילב, שפיטר את ניז'ינסקי מן הלהקה. כיון ששום מעסיק אחר לא היה בנמצא, ניסה ניז'ינסקי להקים לו להקה משלו, אבל היוזמה לא נחלה הצלחה. הוא נעצר בהונגריה בזמן מלחמת העולם הראשונה והוחזק במעצר בית עד 1916, אז הותר לו לעזוב את המדינה לאחר התערבות של דיאגילב, שרצה שניז'ינסקי ישתתף בסיור בארצות הברית. גם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ונשיא ארצות הברית וודרו וילסון תמכו בבקשה לשחררו, בהמרצתו של אוטו קאהן.
לאחר מספר שנות קריירה מזהירה עזב בשנת 1917 את הבמה והתיישב עם משפחתו בשווייץ. מצבו הנפשי התערער בהדרגה, ותוך זמן קצר אושפז בגלל מחלת נפש לשארית חייו, עד למותו בלונדון בשל מחלת כליות.
בתו, קירה, הייתה נשואה למנצח איגור מרקביץ'.
אשתו רומולה ניז'ינסקי כתבה אודותיו את הספר "ניז'ינסקי, אשף המחול" (הוצאת זיו).
מלחמת לבנון ה-2
בייבי באש
בייבי באש (אנגלית: Baby Bash; בעבר בייבי ביש; נולד בשם רוני ריי בראיינט ב-18 באוקטובר 1975) הוא זמר ראפ אמריקאי.
חייו.
בייבי באש נולד בעיר ואלחו, קליפורניה, ארצות הברית וגדל עם הצד הלטיני של משפחתו. אמו המקסיקנית ואביו האנגלו-אמריקאי נאסרו כשהיה צעיר, מה שמנע ממנו להחזיק בקשר טוב איתם. באש גדל והתפתח אצל דודיו וסבתו, שם נחשף לסגנונות מוזיקה שונים. עבד עם מאק דרה, ראפר שהיה פעיל משנת 1989 ועד מותו ב-2004.
הקריירה המוזיקלית של בייבי באש קיבלה תאוצה כאשר עבר ליוסטון, טקסס, שם פגש את הראפר סאות' פארק מכסיקן. לאחר מכן החליט להישאר באזור ולהתמקם בו. בעקבות היותו זמר סולו מצליח, שותף גם כחבר בלהקות ראפ כגון פוטנה דיוס, לטינו ולווט ו-N2DEEP. אלבום הבכורה של באש נקרא "Savage Dreams" והשתחרר בשנת 2001 בצורה לא פומבית. אלבומו ושיריו תפסו את תשומת לבם של חברת ההקלטות הבינלאומית Universal Records, אשר החתימה אותו בסוף 2001. בשנת 2003, בייבי באש הוציא לאור את אלבומו הראשון הרשמי "The Smokin' Nephew" ואת "Super Saucy" ב-2005. לאחרונה שותף בסינגל הראשון לצדה של פאולה דיאנדס "Doin' Too Much" מאלבום הבכורה שלה "פאולה דיאנדס".
באוקטובר 2007 יצא אלבומו "Cyclone" שנקרא תחילה "Ronnie Ray All Day".
דיסקוגרפיה.
בתור בייבי ביש:
בתור בייבי באש:
תכנית בניין עיר
שבט סקוטי
השבט הסקוטי או קלאן (בגאלית סקוטית: Clann, מילה שמשמעותה המקורית היא "צאצאים") הוא מבנה חברתי המהווה מקור לתחושת זהות ומוצא משותף לתושבים מסקוטלנד ולקרוביהם ברחבי העולם. לשבטים יש מבנה רשמי של ראשי שבט (Clan Chief - צ'יפים) הרשומים בבית המשפט של הלורד ליון. כל שבט מתאפיין בשימוש באריג בדוגמת משבצות ייחודית משלו (טארטן) שנקבעה בדרך כלל במאה ה-19, כאשר חברי השבט נוהגים ללבוש קילטים, חצאיות, אבנטים, עניבות, צעיפים ופרטי לבוש אחרים העשויים מהטארטן השבטי כאות לחברות בשבט, או כמדים במקרים מסוימים.
השבטים מזוהים עם אזורים גאוגרפים בסקוטלנד שנשלטו במקור על ידי ראשי השבטים, שהתגוררו בדרך כלל בטירה או בבית אחוזה.
מקור השבטים.
המילה Clann בשפה הגאלית סקוטית משמעותה צאצאים של משפחה. כל שבט היווה קבוצה גדולה של קרובי משפחה מורחבת, שלכאורה כל חבריה הם צאצאי אב קדמון אחד, ושכל חבריה היו חייבים להישבע אמונים לראש השבט. השבט גם כלל מספר גדול של משפחות רחוקות יותר שגם הן ראו בראש השבט מנהיגם ומגנם.
מספר שבטים, כמו שבט קמפבל (Clan Campbell) ושבט דונלד (Clan Donald) טוענים לאב קדמון מגיבורי המיתולוגיה הקלטית, בעוד שקבוצת שבטים הכוללת את שבט מקסווין (Clan MacSween), שבט לאמונט (Clan Lamont), שבט מקאיוון (Clan MacEwen), שבט מקלכלן (Clan Maclachlan) ושבט מקניל (Clan MacNeil) מייחסים את מוצאם לניאל של תשעת בני הערובה (Niall Noígíallach) מלכה האגדי של אירלנד במאה החמישית. שבטים אחרים כמו שבט מקאוולי (Clan MacAulay), שבט מקקינון (Clan Mackinnon) ושבט גרגור (Clan Gregor) טוענים שמוצאם מהמלך הסקוטי קנת מק'אלפין (858-810), שהקים את ממלכת אלבה (סקוטלנד המודרנית). שבט מקדונלד ושבט מקדוגל (Clan MacDougall) טוענים שהם צאצאי סומרלד, מלך האיים באמצע המאה ה-11, שהיה ממוצא גאלו-נורמני.
אף על פי שהמבנה השבטי היה קיים עוד בתקופה שקדמה לבוא הנצרות לסקוטלנד ואירלנד, הכירו האנגלים לראשונה את המושג כתוצאה מהמהומות של המאות ה-12 וה-13, כאשר מלכי סקוטלנד השקיטו את המרידות הצפוניות וכבשו מחדש שטחים שנלקחו על ידי הוויקינגים, ולאחר נפילתו של המלך מקבת', כאשר מוצאם של מלכי סקוטלנד היה יותר ויותר אנגלו-נורמני. מהומות אלו יצרו הזדמנויות למצביאים נורמנים, סקוטים ואנגלים להשתלט על שטחים בסקוטלנד, ואי היציבות של מלחמות העצמאות הסקוטיות הביאה לסקוטלנד מצביאים עם שורשים אנגלו-נורמנים ופלמים שייסדו שבטים כמו שבט קמרון (Clan Cameron), שבט מארי (Clan Murray), שבט צ'יזאם (Clan Chisholm), שבט מנזיס (Clan Menzies) ושבט גראנט (Clan Grant).
המערכת השבטית בהיילנדס.
ירושה וסמכות.
המערכת השבטית בהיילנדס שילבה בתוכה את מסורות הירושה הקלטיות/נורמניות כמו גם מסורות מהחברה הפיאודלית הנורמנית. ראשי שבטים ומלכים זוטרים שלטו באלבה הגאלית תחת ריבונות המלך הגדול ("ard rí") ונבחרו על ידי אספה. מועמד לתפקיד מסוים בדרך כלל מונה על ידי בעל התפקיד הקיים כשהאחרון חש כי מתקרבת שעתו למות. היורש הנבחר כונה טאניסט (Tanist), או המשנה. שיטה זו, שנקראת Tanistry, שילבה אלמנט תורשתי עם הסכמת הנתינים, ואף על פי שמאוחר יותר אימצו השבטים את שיטת הירושה הפיאודלית של זכות הירושה (Primogeniture), התמיד רעיון הסמכות המגיעה מהשבט עצמו.
כך הירושה הקולקטיבית של השבט ("Dùthchas") נתנה זכות ליישב שטח לו הצ'יפים ובני המעמד הגבוה סיפקו הגנה וסמכות כממונים. מצד שני וכהשלמה, במקרים שהצדיקו זאת נקבעו סמכויותיו של ראש השבט מצ'רטרים שניתנו לו על ידי הכתר הסקוטי ("òighreachd"). בעוד שהשיטה הראשונה הייתה נפוצה יותר בתקופת ימי הביניים, שכיחותה הלכה ודעכה כאשר החוק הסקוטי של השפלה (Lowlands) נעשה יותר ויותר חשוב בעיצוב מבנה השבט.
הליך משפטי.
כדי ליישב ויכוחים פליליים ואזרחיים בתוך השבט שני הצדדים הציגו את המקרה לפני צוות גישור מאצולת השבט שנוהל על ידי הצ'יף. בדומה לכך, בוויכוחים בין השבטים הצ'יפים שימשו כבאי כוחם של המתווכחים והציגו את המקרה לפני צוות גישור של אצולה משני השבטים שנוהל על ידי צ'יף משבט שכן. לא הייתה זכות ערעור על ההחלטה שפסקה על פיצויים ושנרשמה בבית משפט מלכותי או מחוזי. גודל הפיצויים נקבעו עם התחשבות בגילו, התחייבויותיו ומצבו של הקורבן וכן בסוג הפשע. לאחר ששולמו הפיצויים לא היה ניתן לתבוע שנית את מבצע העבירה.
קשרים חברתיים.