בעקבות הכשל המבצעי החמור הרמטכ"ל, שאול מופז, החליט לנהל את תחקיר האירוע בעצמו. מפקד היחידה מיקי אדלשטיין, יוצא יחידת שלדג, ביקש להתפטר מתפקידו, וכך גם מפקד אוגדת יהודה ושומרון, תת-אלוף שלמה אורן. בתחקיר נמצאו כשלים בהכשרת היחידה ובהכנות לפעולה, והומלץ להשעותה מפעילות מבצעית. הפרקליט הצבאי הראשי, תת-אלוף מנחם פינקלשטיין, החליט לא להעמיד לדין פלילי מפקדים וחיילים על מעורבותם בתאונה.
באינתיפאדה השנייה ואחריה.
בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה, כשלושה שבועות לאחר האסון, חזרה היחידה לפעילות מלאה. במהלך האינתיפאדה דובדבן חזרה להיות חוד החנית של צה"ל במאבק בטרור. צה"ל, שקיבל לפתע אישורים מדיניים לפעולות צבאיות, עשה שימוש נרחב ביכולותיה של דובדבן להרתיע מחבלים וארגוני טרור. ביצוע ההחלטה להחלפת מפקד היחידה עוכב, ודובדבן שכאמור חזרה לפעילות מלאה שמה את ידה על מאות מבוקשים ולוחמיה ביצעו סיכולים ממוקדים במבוקשים הגדולים ביו"ש. בינואר 2002 קיבלה היחידה תעודת הצטיינות מראש הממשלה, אריאל שרון, בשל תפקודה בלחימה בטרור
באפריל 2001, הוחלף אדלשטיין בסגן־אלוף אייל וייס יוצא חטיבת הנח"ל אשר היה למפקדה הראשון של היחידה שהחל את שירותו הצבאי בתור לוחם חי"ר, שכן עד אליו פיקדו על היחידה יוצאי שייטת 13, סיירת מטכ"ל ושלדג. ב-15 בפברואר 2002, וייס נהרג לאחר שקרסה עליו חומה שפגע בה דחפור די־9 בזמן שהרס בית של מבוקש. בתחקיר שנערך לאחר האירוע נקבע כי לא היו ליקויים בפעולה.
לאחר מותו של וייס, פיקוד היחידה הועבר לנדב פדן, יוצא סיירת מטכ"ל, אשר לו הוצעה היחידה מלכתחילה ועקב סירובו הוצעה לוייס.
תחת פיקודו של פדן, הייתה היחידה הראשונה שפרצה למוקטעה שנחשבה למעוזה המבוצר של אש"ף.
כך תיאר במילותיו פדן את רגעי הפריצה:.
על אף האסונות שפקדו אותה, ובהם מותו של סמל ביולי 2002 ממכת חום, בעת אימון לאחר עבירות קשות על כללי הבטיחות, המשיכה היחידה לבצע את תפקידה באופן אינטנסיבי ביותר הן בהמשך פעולתה במבצע חומת מגן והן בתקופת מבצע דרך נחושה. היחידה השתקמה מהר מאוד ובשנים שלאחר מכן זכתה בצל"שים ואותות הצטיינות על פעילותה האינטנסיבית ללחימה בטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון.
בינואר 2006 החליט הרמטכ"ל, דן חלוץ, להדיח מתפקידם מפקד צוות וסמל ביחידה, לאחר שסירבו לצאת למשימה בעיר ג'נין ב-21 בנובמבר 2005. בנוסף מפקד היחידה אבי גיל קיבל הערה פיקודית.
בשנת 2009, נטלו לוחמי היחידה לראשונה חלק בפעילות מבצעית מחוץ לשטחי איו"ש, והשתתפו במבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, בפיקודו של מפקד היחידה דאז עופר וינטר.
בשנת 2014 לוחמי היחידה, בפיקודו של מפקד היחידה דאז קובי הלר, נטלו חלק במבצע שובו אחים ברצועת עזה ובמבצע צוק איתן. במהלך המבצע, בין היתר, חילצו לוחמי היחידה תחת אש, את מפעיל ה־D9 שנהרג מירי טיל נ"ט ומנעו את חטיפתו בידי המחבלים.
בינואר 2016 גזר בית הדין הצבאי עונש מאסר של 4 חודשים לחייל ביחידה, לאחר שתועד יורה באקדחו בגמל, והורה על הורדתו לדרגת טוראי.
ב-20 במרץ 2018 נהרג סמ"ר מכדור שנפלט מאקדחו של לוחם אחר ביחידה. הלוחם הורשע בהריגה לאחר שהודה כי הרג את סטרוג במהלך משחק בנשק.
ב-24 במאי 2018, במהלך פעילות מעצרים במחנה הפליטים אל-אמערי סמוך לרמאללה הושלך לוח שיש מגובה על החייל סמל ופצע אותו אנושות. לאחר יומיים נפטר לוברסקי מפצעיו. הוא ההרוג היחיד של היחידה שנהרג בפעילות מבצעית שלא עקב תאונה.
ב-26 בספטמבר 2021, קצין ולוחם ביחידה נפצעו קשה במהלך מבצע מעצרים בכפר ברוקין. על פי תחקיר האירוע הם נפגעו מאש כוחותינו.
ב-2022 פעלה היחידה ב-מבצע שובר גלים ביצעה מאות פעילויות וחיסלה עשרות מחבלים חמושים בעיקר באזור ג'נין
גיוס ליחידה והכשרת הלוחם.
מועמדים בעלי נתונים מתאימים שאותרו בגיבוש צנחנים כמתאימים ביותר יוגדרו כ"מאותרי דובדבן", יתגייסו לצנחנים ולאחר כשבוע יצאו לגיבושי היחט"יות לצנחנים שאורכו 3 ימים פיזיים ובסוף היום השלישי ראיון על ידי לוחמי היחידה. בסיומו, המתאימים ביותר יתחילו את המסלול שמשכו כ־16 חודשים.
עוד דרך להגיע לדובדבן, היא מעבר יום סיירות לגיבוש סיירת מטכ"ל או לגיבוש שייטת 13.
יש להביע רצון להגיע ליחידת דובדבן בשאלון שמחולק בתחילת הגיבוש ולאחר מכן צליחת אחד מהגיבושים הנ"ל בציון "קבלה לחטיבת הקומנדו".
מסלול הכשרת הלוחמים בדובדבן כולל הכשרה בסיסית (טירונות) בקליעה, שדאות, כושר גופני וביצוע תרגילים ברמת הפרט, הצוות והחוליה, קורס הכשרה של רובאי 08, קורס לוחמה בטרור, קרב מגע, ניווטים בשטח פתוח ובנוי, קורס לוחמה זעירה, הכשרה ייעודית בנושאי לחימה בטרור ונושאים רבים נוספים.
היחידה מפעילה גם צלפים שתפקידם לחפות על הלוחמים בשטח, לתצפת על זירת הפעולה ולספק מודיעין טקטי ובמידת הצורך לחסל מחבלים המאיימים על ביטחון הלוחמים בשטח.
מאז הקמת דובדבן נעשתה הפעילות המסוערבת רק לחלק מארסנל היכולות של היחידה כיחידה מיוחדת.
אמצעי לחימה.
לוחמי היחידה חמושים בנשק קל ואמצעים טכנולוגיים מיוחדים, חלקם מסווגים. הנשק האישי של כל לוחם כולל אקדח ורובה סער. האקדחים הם מדגמי זיג־זאואר SIG P228 וגלוק 17/19/26. רובי השירות הם רובי סער מקוצרים מדגמי M4A1 פלאטופ ומיקרו־תבור. היחידה מפעילה גם צלפים החמושים ברובי צלפים שכוללים את הרמינגטון M24 והמאוזר 86SR הבריחיים וה־SR-25 Mk 11 והבארט REC10 החצי־אוטומטיים, שלושת האחרונים מותאמים ללוחמה בטרור. צלפי היחידה מתאמנים גם על רובי רמינגטון M24 וברק (HTR 2000). להתמודדות עם מהומות אלימות והפרות סדר, משתמשים צלפי וקלעי היחידה ברובי רוגר 10/22 ורוגר SR-22 מושתקים. בנוסף חמושה היחידה במקלעי מאג ונגב.
יחידת המילואים של דובדבן.
במהלך חודש ינואר בשנת 2014 נפתח לראשונה גדוד המילואים של היחידה המובחרת. הגדוד החדש מכיל מאות לוחמים בוגרי היחידה הסדירה. יוזמי הרעיון לפתיחת גדוד המילואים החדש הם מפקד פיקוד המרכז לשעבר, האלוף ניצן אלון, מפקד אוגדת איו"ש לשעבר, תא"ל חגי מרדכי ומפקד היחידה הסדירה בעבר אל"ם שמעון אדרי. עד הקמת הגדוד הופנו יוצאי היחידה המובחרת לשירות מילואים ביחידות חי"ר סדירות, בעיקר תחת חטיבת הצנחנים. בספטמבר 2020 קיבלה היחידה את עיטור ההצטיינות ליחידות המילואים מנשיא המדינה .
עמותת דובדבן.
עמותת דובדבן הוקמה בשנת 1992 על ידי מר אורי הירשמן, אביו של סרן דורון הירשמן.
מטרתה העקרית היא להוות כתובת משותפת לחיילי היחידה, בוגריה והמשפחות השכולות.
העמותה פועלת במספר מישורים שונים. מישור אחד, הוא תמיכה במשוחררים החדשים, על ידי חלוקת מלגות והצמדת מנטורים שיסייעו להם בהתחלות החדשות.
מישור נוסף, הוא תמיכה בקהילה. חלק מחזון היחידה הוא ניצול כוח האדם האיכותי של חיילי היחידה, ושילובו בפעילויות המעודדות מעורבות ואחריות חברתית למען החברה הישראלית. על כן, חברי העמותה המקבלים מלגה נדרשים להתנדב בעמותות שונות.
כמו כן, העמותה דואגת לתמוך, לטפח ולשמר את הקשרים עם היחידה, עם המשפחות השכולות ובוגרי היחידה.
על מנת ליישם את חזון העמותה, פועלת העמותה במספר פרויקטים שנקבעו על ידי הוועד המנהל ומנוהלים על ידי מנכ"ל העמותה.
דובדבן נחשבת ליחידה מאוד משפחתית ומאוחדת, תוך כדי השירות ואחריה.
מפעליה של העמותה:
מחלקת ליווי מנטלי הפועלת בעמותה, הוקמה בשנת 2020 על ידי מר מאור צברי, מפקד הצוות של רונן לוברסקי שנהרג בפעילות מבצעית ברמאללה. מטרתה העיקרית היא עיבוד חוויות הלחימה של בוגרי היחידה.
ניו יורק פוסט
ניו יורק פוסט (באנגלית: New York Post) הוא העיתון ה-13 שפורסם בארצות הברית והראשון שפורסם באופן קבוע כעיתון יומי. מאז 1976, העיתון נמצא בבעלות חברת ניוז קורפ שבשליטתו של איל התקשורת האוסטרלי רופרט מרדוק, ונכון לתחילת 2021 תפוצתו היא 149,614 עותקים ליום, במקום השישי מבין העיתונים היומיים בארצות הברית.
היסטוריה.
במאה ה-19.
העיתון נוסד ב-1801 על ידי אלכסנדר המילטון עם כ-10,000 דולר (שווה ערך ל-155,540 דולר ב-2020) שגייס מקבוצת, בשם "ניו יורק איבנינג פוסט" בפורמט ברודשיט. המשקיעים השותפים של המילטון כללו במפלגה הפדרליסטית, כמו רוברט טרופ ואוליבר וולקוט, שנרתעו מהבחירה של תומאס ג'פרסון לנשיא ארצות הברית ומהעלייה בפופולריות של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. המילטון בחר בוויליאם קולמן כעורך הראשון שלו.
וויליאם קאלן בראיינט הוא העורך המפורסם ביותר של העיתון ב, שהיה גם משורר ידוע. העיתון תחת עריכתו של בראיינט נחשב למכובד ורציני, והוא זכה לשבחים מהפילוסוף האנגלי ג'ון סטיוארט מיל, ב-1864.
בקיץ 1829, בראיינט הזמין את הסופר והמשורר ויליאם לגט לכתוב בעיתון. שם, בנוסף לביקורות ספרותיות ודרמה, החל לגט לכתוב מאמרי מערכת פוליטיים. לגט דגל בהתנגדות חריפה לבנקאות מרכזית ותמך בארגון איגודי עובדים. הוא היה חבר במפלגת שוויון הזכויות. לגט הפך לבעלים ועורך משותף של העיתון בשנת 1831, בסופו של דבר עבד כעורך יחיד של העיתון בזמן שבראיינט נסע באירופה בשנים 1834 עד 1835.
בעלים משותף נוסף של העיתון היה ג'ון ביגלו, שנולד במלדן-און-הדסון, ניו יורק. מ-1849 עד 1861, הוא היה אחד מהעורכים והבעלים המשותפים של ה"איבנינג פוסט".
ב-1881 השתלט הנרי וילארד על ה"איבנינג פוסט", כמו גם על עיתון "The Nation", שהפכה למהדורת סוף השבוע של ה"איבנינג פוסט". עם רכישה זו, העיתון נוהל על ידי הטריומווירט של קרל שורץ, הוראס ווייט ואדווין ל. גודקין. כששורץ עזב את העיתון ב-1883, גודקין הפך לעורך הראשי. ווייט הפך לעורך הראשי ב-1899, ונשאר בתפקיד זה עד פרישתו ב-1903.
במאה ה-20.