M105 היא הגלקסיה האליפטית הבהירה ביותר בקבוצת אריה I (נקראת גם קבוצת M96). איתה בקבוצה חברות גם M95, M96 ו-NGC 3384 וכן גלקסיות עמומות יותר שקשות לצפייה באמצעות ציוד חובבים, אך NGC 3389 שנראית סמוכה אליה אינה שייכת ככל הנראה לקבוצה ונמצאת במרחק גדול בהרבה וגם הסחתה לאדום גדולה יותר מאשר ההסחה של חברות הקבוצה. אורכה הזוויתי של M105 הוא כ-5.5 דקות קשת שממרחק של כ-35 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-55,000 שנות אור. מסתה של M105 מוערכת בכ- מסות שמש כאשר נראה שבמרכזה נמצא חור שחור שמסתו כ- מסות שמש.
M105 ו-NGC 3384 מוקפות בטבעת ענקית של מימן נייטרלי (אזור H I) שקוטרה כ-650,000 שנות אור. הטבעת התגלתה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בתצפיות בגלי רדיו ונחשבה לשריד של ענן הגז שממנו נוצר צביר הגלקסיות אריה I. בשנת 2010 התברר שהטבעת מופיעה גם בתצפיות בתחום העל-סגול של טלסקופ החלל גלקס ונמשכת ממנה שלוחה שמגיעה עד ל-M96. כיום משערים שהטבעת נוצרה מהתנגשות של M96 עם NGC 3384 שארעה לפני כ-1.2 מיליארד שנים ושפזרה את הגז הנייטרלי שהיה בגלקסיות. הקרינה העל-סגולה מראה שבתוך טבעת הגז מתרחשת יצירת כוכבים חדשים.
ווקובר
מסיה 105
רכבת ונגרנאלפ
רכבת ונגרנאלפ (בגרמנית: Wengernalpbahn או בקיצור WAB) הוא קו רכבת ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל בלאוטרברונן ומסתיים בגרינדלוולד.
קארים האגוי
תחנת הרכבת לאוטרברונן
לאוטרברונן (בגרמנית: Lauterbrunnen) היא תחנת רכבת בלאוטרברונן ברמה הברנית שבשווייץ. התחנה משמשת שלוש רכבות: רכבת הרמה הברנית לאינטרלאקן, ונגרנאלפ לגרינדלוולד ולאוטרברונן-מירן למירן.
אנליזה גרוסקורט
ד"ר אנליזה גרוסקורט (בגרמנית: Anneliese Groscurth; 1910–1996), הייתה מתנגדת המשטר הנאצי וחסידת אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים.
גרוסקורט נולדה בשם אנליזה פלומפה (Plumpe). בעלה היה גאורג גרוסקורט. היא הייתה רופאה במקצועה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתייכה גרוסקורט לקבוצה מתנגדי המשטר הנאצי, עליה נמנו בעלה, רוברט האבמן, פאול רנץ', אשתו של רנץ' והרברט ריכטר. קבוצת מחתרת זו, בשם "האיחוד האירופי", פעלה להצלת יהודים. בשיא פעילותה מנתה הקבוצה כחמישים חברים גרמניים.
חברי הקבוצה יצרו קשר עם שבויי מלחמה ועם עובדי כפייה באזור ברלין, וסיפקו מזון ליהודים וכן מסמכים מזויפים כדי לאפשר להם לחיות בזהות שאולה של בני הגזע הארי. בין יתר פעולותיה, הסתירה גרוסקורט עם בעלה את היהודיה אליזבת פון שבן (לבית ויידנריך) בביתה למשך שלושה שבועות וכן נתנה לה מסמכים מזויפים.
הגסטפו גילה את פעולות הקבוצה, ובתחילת ספטמבר 1943 עצר את חבריה, בהם בני הזוג גרוסקורט ורנץ', רוברט האבמן והרברט ריכטר. אנליזה גרוסקורט ומרגרט רנץ' שוחררו לאחר חודשיים. גאורג גרוסקורט, רוברט האבמן, פאול רנץ' והרברט ריכטר נדונו למוות על ידי בית הדין העממי בברלין ב-16 בדצמבר 1943. האשמה הייתה - בגידה במדינה וסיוע ליהודים. גאורג גרוסקורט, פאול רנץ' והרברט ריכטר הוצאו להורג בכלא ברנדנבורג ב-8 במאי 1944.
כל היהודים שאותם ניסו גרוסקורט וחבריה להציל נספו בשואה חוץ מאליזבת פון שבן, ששרדה באושוויץ.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה לא קיבלה גרוסקורט פיצויים למרות חוקי ההשבה הגרמניים שקיבלה מערב גרמניה בשנות החמישים ושנועדו לפצות את קורבנות הנאצים. כמו כן, כיתר חברי "האיחוד האירופי", לא קיבלה גרוסקורט פיצויים על רצח בעלה ועל החרמת רכושה. היא יצאה נגד חימושה מחדש של גרמניה והוקעה בתור קומוניסטית - האשמה חמורה בימי המלחמה הקרה.
גרוסקורט הייתה תומכת השמאל והסוציאליזם, אם כי לא השתייכה למפלגה פוליטית. היא עבדה במחלקת הבריאות העירונית בשכונת שרלוטנבורג שברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף בברלין. כמו כן הייתה בעלת קליניקה פרטית אך נאצים לשעבר הטרידו אותה וקראו להחרמת הקליניקה שלה. היא לא קיבלה דרכון עד שנות השישים, והשלטונות הקשו עליה לקבל את תשלומי הפנסיה להם הייתה זכאית.
הכרה והנצחה.
בשנת 2005 הכיר יד ושם באנליזה גרוסקורט בתור חסיד אומות העולם. גם עמיתיה לניסיונות ההצלה, גאורג גרוסקורט, פאול רנץ' והרברט ריכטר הוכרו בתואר זה באותה שנה.
סיפורם של בני הזוג גרוסקורט הונצח בספר "השנה שלי בתור רוצח" (Mein Jahr als Mörder) שכתב הסופר הגרמני פרידריך כריסטיאן דליוס בשנת 2004, ספר המשלב מוטיבים ביוגרפיים ברומן פשע.
על שמם של בני הזוג גרוסקורט נקראה כיכר ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף בברלין.
גאורג גרוסקורת
אנליזה גרוסקורת
שושנתא (דפוס סולומון)
מגזרת נייר (יהדות)
הרכבת ההררית לאוטרברונן-מירן
הרכבת ההררית לאוטרברונן-מירן (בגרמנית: Bergbahn Lauterbrunnen–Mürren או בקיצור BLM) הוא קו משולב של רכבת ורכבל ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל בלאוטרברונן ומסתיים במירן.
האיחוד האירופי (תנועת התנגדות)
האיחוד האירופי (בגרמנית: Europäische Union) הייתה קבוצת מחתרת אנטי נאצית שפעלה ברחבי גרמניה ובעיקר בברלין החל משנת 1939 ועד תום שלטונה של המפלגה הנאצית בגרמניה באביב 1945. בשיא פעילותה מנתה הקבוצה כחמישים חברים גרמניים ומספר חברים בני לאומים אחרים. הם סייעו למתנגדי המשטר הנאצי, לעובדי כפייה, לאסירי המלחמה וליהודים נרדפים. רוב חברי הקבוצה נתפסו וחלקם הוצאו להורג.
פעילים בולטים.
בין הפעילים הבולטים בקבוצת "האיחוד האירופי" היו גאורג גרוסקורט שנדון למוות והוצא להורג בשל פעילותו בקבוצה; אשתו אנליזה גרוסקורט שפעלה עמו להצלת יהודים ומתנגדי משטר, נאסרה אף היא אך ניצלה ממוות, נדונה למאסר ושרדה את תקופת המלחמה; האדריכל הרברט ריכטר, רופא השיניים פאול רנץ' ואשתו של רנץ' שנדונו למוות והוצאו להורג; והכימאי רוברט האבמן שנדון אף הוא למוות אך עונשו הומר במאסר מכיוון שהידע המדעי שלו בתחום הנשק הכימי נחשב נחוץ לתוכניות החימוש של המשטר הנאצי. אחת מפעילות הקבוצה הייתה גלינה רומנובה, רופאה שגורשה לגרמניה כדי לטפל בעובדי כפייה הייתה בקשר עם גרוסקורט. לאחר שנעצר היא וחבריה המשיכו בפעילות הקבוצה. היא נתפסה והוצאה להורג בכלא פלצנזה.
פעילות הקבוצה.
חברי הקבוצה יצרו קשר עם שבויי מלחמה ועם עובדי כפייה באזור ברלין, הפיצו עלונים אנטי נאציים וסיפקו מזון ליהודים וכן מסמכים מזויפים כדי לאפשר להם לחיות בזהות שאולה של בני הגזע הארי. חלקם הסתייעו בקשרים עם אישים בכירים בממשל הנאצי, כגון קשריו של האבמן עם הרמן גרינג או קשריו של גאורג גרוסקורט עם רודולף הס, שהיה מטופלו האישי, או וילהלם קפלר שהיה מהבנקאים שמימנו את המפלגה הנאצית בראשית דרכה. בקשריהם אלה השתמשו חברי הקבוצה כדי להשיג דחייה או פטור מגיוס, וכך שיפרו את פעולת הקבוצה. הם לא האמינו שהם-עצמם יכולים להפיל את המשטר הנאצי, אך האמינו שהוא יתמוטט בסופו של דבר וביקשו ליצור חלופה שלטונית לעת שבה יקרה הדבר. בין חברי הקבוצה היו עובדי כפייה מאוקראינה, צרפת וצ'כוסלובקיה.
חשיפה ופירוק.
הגסטפו גילה את פעולות הקבוצה, ובתחילת ספטמבר 1943 עצר את רוב חבריה, בהם בני הזוג גרוסקורט ורנץ', רוברט האבמן והרברט ריכטר. אנליזה גרוסקורט ומרגרט רנץ' שוחררו לאחר חודשיים. שניים מהעצורים נהרגו בעת חקירותיהם במעצר. גאורג גרוסקורט, רוברט האבמן, פאול רנץ' והרברט ריכטר נדונו למוות על ידי בית הדין העממי בברלין ב-16 בדצמבר 1943. האשמה הייתה - בגידה במדינה וסיוע ליהודים.
גאורג גרוסקורט, פאול רנץ' והרברט ריכטר הוצאו להורג בכלא ברנדנבורג ב-8 במאי 1944. לפני שנורה כתב גרוסקורט לאשתו: "חשבי על כך שאנו מתים למען עתיד טוב יותר, לטובת חיים ללא שנאה לזולת. אני אוהב מאוד אנשים, ובוודאי הייתי עושה טוב יותר."
חבר הקבוצה פאול האצ'ק מצ'כוסלובקיה נורה במאי 1944 ואשתו ובתו הוצאו להורג בדצמבר 1944.
כל היהודים שאותם ניסו חברי הקבוצה להציל נספו בשואה חוץ מאחת: אליזבת פון שבן הוסתרה משנת 1943 על ידי בני הזוג גרוסקורט ורנץ' לתקופות של מספר חודשים. לבסוף נתפסה וגורשה לאושוויץ אך שרדה את מאסרה שם.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הולל ופואר סיפורה של הקבוצה על ידי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה בגרמניה המזרחית, כדוגמה להתנגדות קומוניסטית לנאציזם. עם זאת, לאחר שנות החמישים החלו ותיקי הקבוצה להביע התנגדות למגמות הרודנות במזרח גרמניה ועל כן החל סיפורם להיות מוצנע. בשנת 1963 פוטר האבמן ממשרתו באוניברסיטה עקב התנגדותו למשטר. כמו כן, במערב גרמניה לאחר המלחמה לא קיבלו השורדים מבין חברי הקבוצה פיצויים למרות חוקי ההשבה הגרמניים , חוקים שקיבלה מערב גרמניה בשנות החמישים ושנועדו לפצות את קורבנות הנאצים. כמו כן, לא קיבלו חברי "האיחוד האירופי" פיצויים על רצח בני משפחותיהם ועל החרמת רכושם, והתקשו בקבלת הפנסיות שהגיעו להם.
הכרה והנצחה.
בשנת 2005 הכיר יד ושם בבני הזוג גרוסקורט ורנץ' וכן בהרברט ריכטר בתור חסיד אומות העולם.
הנס הנוקסן
קארים מטמור
קוסוקה הגינו
קוסוקה הגינו (; נולד ב-15 באוגוסט 1994) הוא שחיין יפני, הוא האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאן אסיה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, סגן אלוף העולם (ברצלונה 2013) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-200 מעורב אישי ואלוף העולם (בריכת 25 מטר) (דוחא 2014) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
בשנת 2014 זכה הגינו בתואר שחיין השנה בעולם, אחד משני שחיינים אסייתים.
ביוגרפיה.
מדליית ארד אולימפית.