ב-4 במאי הוא נתקבל לפי בקשתו אצל מזכיר המדינה הגנרל מרשל, ולפי הפרוטוקול שנרשם אמר מאגנס: "באפשרות ארצות הברית להפעיל לחץ כבד הן על הערבים והן על היהודים, אם תטיל אפילו סנקציות כלכליות חלקיות, כי היישוב היהודי בארץ ישראל הוא פרי התפתחות מלאכותית, ואם כי לעבודת היהודים אומנם הישגים יפים רבים, כגון חוות חקלאיות, אוניברסיטאות ובתי חולים - אך הם פועל יוצא של תרומות מארצות הברית - ועתה משמש הכסף הנתרם ליישוב היהודי רק למלחמה האוכלת את הכול. אם ארצות הברית תסגור את הברז ותמנע זרימת כספים ארצה תיעצר מכונת המלחמה היהודית בארץ ישראל בשל מחסור בדלק פיננסי." במקביל קרא גם להטלת סנקציות כלכליות אמריקניות גם על הצד הערבי. כל זאת במטרה להכריח את שני הצדדים להפסיק את שפיכות הדמים.
השיחה חיזקה את עמדותיו של שר החוץ האמריקני כנגד הכרזת מדינת ישראל. יומיים אחר כך, ב-6 במאי, מרשל דאג להפגיש את מאגנס עם הנשיא הארי טרומן. לפי החוקר יוסף הלר, מאגנס שטח בפני הנשיא את השקפותיו, אך לא העלה הצעה קונקרטית של פתרון מדיני.
באותה תקופה מאגנס גם עמד בקשר רצוף עם איש האו"ם ראלף באנץ', שעמד בראש וועדת ארץ-ישראל שתפקידה היה להוציא לפועל את תוכנית החלוקה. באנץ' העריך מאוד את מאגנס ואת רעיונותיו ואף הציע לו לשלבו בממשלה הזמנית היהודית שתוקם בחסות האו"ם. מאגנס סירב להצעה זו.
לאחר פלישת צבאות ערב והתגברות החשש כי ישמידו את המדינה שזה עתה נוסדה, שלח מאגנס מברק נוסף למחלקת המדינה האמריקנית, ובו הודיע כי הגנת ישראל הצעירה עולה למדינה 4 מיליון דולר בחודש, וקרא לוושינגטון לנתק אותה מהמקורות הכספיים של היהודים באמריקה, כדי לקדם את סיום המלחמה.
במקביל לפעילותו האינטנסיבית של מאגנס בארצות-הברית, הוא יצר קשר עם הרוזן פולקה ברנדוט ותלה בו את יהבו. ב-27 ביוני 1948, כאשר ברנדוט פרסם את תוכניתו, טביעות אצבעותיו של נשיא האוניברסיטה העברית ניכרו עליה בבירור. אחת מהן בלטה במיוחד: לא נאמר בה שתקום מדינה יהודית. אחרי שפורסמה התוכנית, מאגנס שלח לברנדוט מכתב ובו הצביע בגאווה על הדמיון הרב בין עמדותיו ובין אלו שביטא הרוזן השוודי. הקשרים בין השניים נמשכו עד סמוך למות שניהם.
ידוע על מכתב שכתב ברנדוט לנשיא האוניברסיטה העברית בשלהי יולי 1948, ובו הסביר לו כי צריך להעביר את ירושלים לידיים ערביות "מסיבות כלכליות". כמה שבועות אחר-כך, ב-17 בספטמבר, נורה ברנדוט.
מאגנס נפטר בניו יורק, לאחר שנכשל בניסיונותיו לשכנע את הממשל האמריקאי כי הקמת מדינה חדשה במזרח התיכון ללא הסדר מוסכם, עלולה להביא חורבן על תושביה היהודים והערבים של הארץ. עצמותיו הועלו לקבורה בירושלים, והוא קבור בבית הקברות סנהדריה, בסמוך לרעייתו - ביאטריס. על שמו בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה העברית - הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס וכן השדרה המרכזית בקמפוס אדמונד ספרא, גבעת רם.
בנו דוד נישא לחוה דנציגר, בתו של ד"ר פליקס דנציגר ואחותו של הפסל יצחק דנציגר והם התגוררו בשכונת רחביה בירושלים.
החל משנת 1951 עורכת האוניברסיטה העברית את מרוץ מגנס, מרוץ עממי באורך של כ-2.3 ק"מ.
פונקציה אופיינית
יהודה מגנס
יהודה לייב מגנס
נוכל
טרטוס
טַרְטוּס (בערבית: طرطوس) היא עיר הנמל השנייה בגודלה בסוריה אחרי לטקיה, ובירת מחוז טרטוס. העיר כונתה גם אנטרדוס (Antaradus) בלטינית או אנטרטוס (Antartus) וטורטוסה (Tortosa) על ידי הצלבנים. טרטוס נמצאת 220 ק"מ צפונית-מערבית לדמשק ופחות משעת נסיעה מדרום ללטקיה, 25 ק"מ מהגבול עם לבנון.
בטרטוס ממוקם בסיס של הצי הרוסי.
היסטוריה.
תחילתו של היישוב באזור טרטוס הוא באלף השני לפני הספירה כקולוניה פיניקית בשם אראדוס, היום העיר ארוד, השוכנת על אי המרוחק כ-3 ק"מ מן העיר טרטוס. אף על החוף מול האי היה יישוב שחי בצילה של העיר ארוד שעל האי. האי המשיך להיות מיושב בתקופת האימפריה הביזנטית, הכיבוש המוסלמי ותקופת הצלבנים. בתקופת הצלבנים מופיע לראשונה שמו של היישוב שעל החוף: אנטרטוס, ואף טורוסה. הוא נכבש לראשונה על ידי רמון הרביעי, רוזן טולוז בשנת 1105 (או 1103), והותירה לאחר מותו לבנו אלפונסו ג'ורדן. בשנת 1123 בנו הצלבנים בעיר את כנסיית גבירתנו מטורטוסה, העומדת על תילה עד היום ומהווה מוקד לעלייה לרגל. עם הכיבוש המוסלמי הפך מבנה הכנסייה למסגד, ואחר כך לקסרקטין לכוחות האימפריה העות'מאנית. בתקופת המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון, שופצה הכנסייה והיא משמשת מאז כמוזיאון המכיל עתיקות שנמצאו באזור.
למשך תקופה קצרה במאה ה-12 כבש את העיר נור א-דין, אולם הצלבנים שבו והשתלטו על העיר. בשנת 1152 נמסרה העיר לידי הטמפלרים שקבעו בה מטה צבאי. הטמפלרים בנו בעיר מספר רב של מבנים, כולל מבצר ובו כנסייה גדולה, המוקף חומות כפולות. מטרת הטמפלרים הייתה להגן מפני התקפות מוסלמיות על העיר והאזור סביבה, אשר בחלקו היה מיושב במתיישבים נוצרים. בשנת 1188 כבש את העיר צלאח א-דין ומטה הטמפלרים הועבר לקפריסין. אולם חלק מן הטמפלרים הצליחו לסגת אל תוך המבצר, אשר לא נכבש ונותר בשליטה צלבנית למשך 100 שנים נוספות, תוך שהם מוסיפים ומחזקים כל העת את ביצוריו. המבצר נפל לידי המוסלמים בשנת 1291. טורטוסה הייתה המאחז האחרון שבו החזיקו הטמפלרים על אדמת סוריה, ולאחריה נסוגו אל האי רודוס, שבו החזיקו 10 שנים נוספות.
אוכלוסייה.
טרטוס היא עיר הנמל הגדולה ביותר בחוף הסורי והעיר הגדולה ביותר במחוז טרטוס, אוכלוסייתה נאמדת (נכון ל-2009) בכ-118,000 תושבים. מרבית האוכלוסייה היא ערבית, אך ישנם גם כ-3,000 אנשים ממוצא יווני המתגוררים בעיקר בעיירה אל-חמידיה, הנמצאת דרום לטרטוס.
כלכלה.
טרטוס משמשת כמרכז כלכלי בולט בסוריה ובה פועל אחד משני הנמלים העיקריים במדינה. בתחילת המאה ה-20 ידעה העיר תנופת התפתחות מהירה, לאחר שהפכה לנתיב ראשי ליבוא סחורות לעיראק, כחלק מן המאמצים לשיקומה לאחר המלחמה.
טרטוס היא אף מוקד תיירות בולט בסוריה. בסביבות העיר חופי ים חוליים יפים ומספר אתרי נופש. בתחילת המאה ה-21 משכה העיר משקיעים הבונים בה מוקדי תיירות על חוף הים.
בסיס הצי הרוסי.
בטרטוס שוכן בסיס אספקה ותחזוקה של צי הים השחור הרוסי עוד מתקופת ברית המועצות, ובו מוצבים דרך קבע חיילי צבא רוסיה. הבסיס נבנה לאחר הסכם שנחתם בשנת 1971 בין סוריה לברית המועצות. את הבסיס הקימו הסובייטים מתוך כוונה לקבוע נוכחות קבועה באגן המזרחי של הים התיכון בשיאה של המלחמה הקרה ולצורך תמיכה בפעילות הצי הסובייטי בים התיכון. בשנות ה-70 נבנו בסיסים דומים לצי הסובייטי גם בלטקיה שבסוריה, באלכסנדריה ובמרסה מטרוך במצרים. הבסיסים הסובייטים במצרים פונו בשנת 1977, לאחר שהציוד והספינות שהיו מוצבות בהם הועברו לבסיס טרטוס, אשר היה לדיוויזיה התמיכה מספר 229 של הצי הסובייטי. בשנת 1984 הועלה דרג הבסיסי ונקרא מאותה עת נקודת התמיכה הלוגיסטית מספר 720.
בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הצי ה-5 לים התיכון, אשר הורכב מספינות מהצי הצפוני וצי הים השחור, הפסיק להתקיים. מאז מתקיימים לעיתים ביקורים של אוניות וצוללות הצי הרוסי לים התיכון. מאז התפרקות ברית המועצות הפך בסיס טרטוס לחלק מצי הים השחור. בבסיס קיימים שלושה מבדוקים צפים, מהם רק אחד במצב תפעולי, קיימת סדנת תיקונים צפה, מחסנים, מגורי חיילים ומתקנים נוספים.
לאחר שרוסיה ויתרה לסוריה על שלושה-רבעים מן החוב של סוריה לברית המועצות, ויתור בשווי 9.6 מיליארד דולר והפכה לספק הנשק העיקרי של סוריה בשנת 2006, קיימו שתי המדינות שיחות על האפשרות שרוסיה תפתח ותרחיב את בסיס הצי בטרטוס, כדי לחזק את נוכחותה בים התיכון, כולל הקמת מתקן מעקב והאזנה בבסיס. עם התדרדרות יחסיה של רוסיה עם המערב, על רקע המלחמה בדרום אוסטיה בשנת 2008, וכוונת ארצות הברית להציב טילים על אדמת פולין, הסכים הנשיא אסאד להפוך את בסיס הצי בטרטוס לנמל קבע של אוניות מלחמה רוסיות הנושאות טילים גרעיניים. מאז שנת 2009 נעשות עבודות שיפוצים נרחבות בבסיס הצי הרוסי בטרטוס, כולל העמקת הנמל במטרה לאפשר לאוניות מלחמה גדולות יותר לעגון בו.
בשלהי נובמבר 2011 דיווח העיתון פראבדה וכן סוכנות רויטרס כי כוח ימי רוסי ובראשו נושאת המטוסים האדמירל קוזנצוב עושה דרכו לנמל טרטוס לאות תמיכה במשטרו של הנשיא אסאד.
גאוגרפיה ואקלים.
העיר שוכנת בחופף המזרחי של הים התיכון ונתחמת על ידי ההרים העלאווים במזרח, כמו כן האי אַרְוָד ממוקם מרחק של כ-3 קילומטרים מן העיר.
טרטוס יושבת בעיקר על אזור מישורי, המוקף ממזרחה לו בהרים המורכבים בעיקר מאבן גיר ומעט בזלת.
אקלים.
האקלים השורר הוא אקלים ים תיכוני, המתאפיין בחודשי חורף קצרים וטמפרטורה מתונה בין חודש אפריל לחודש אוקטובר. ההרים ממזרח לעיר יוצרים סביבה ואקלים חלופיים. טרטוס ידועה בזכות מזג האוויר המתון והמשקעים הגבוהים. הלחות בקיץ מגיעה עד לכ-80%.
אגף כח אדם
נציב קבילות חיילים
Gameboy
חבר מושבעים גדול
חבר מושבעים גדול (Grand Jury) הוא גוף משפטי שמקורו בשיטת המשפט הבריטית (Common Law - המשפט המקובל). תפקידו לחקור האשמות בפשעים, לבחון עדויות ואם השתכנע שיש מקום לכך, לקבוע כי יש להגיש כתב אישום.
חבר מושבעים גדול שונה מחבר מושבעים (Petit Jury), המשמש כגוף השופט במשפט רגיל. כשמו כן הוא: מספר חבריו גדול יותר מתריסר חברי חבר המושבעים (בין 16 ל-23 חברים).