בסביבות השעה 1:30 ביום ראשון 7 באפריל, כל ערי הגבול האלבניות היו בידיים איטלקיות. באותו יום המלך זוגו, אשתו המלכה ג'ראלדין, ובנם התינוק לאקה נמלטו ליוון, ולאחר מכן ללונדון, תוך שהם לוקחים אתם חלק גדול מעתודות הזהב של הבנק המרכזי האלבני. כאשר התפרסמו החדשות, המון זועם תקף את בתי הכלא, שחרר את האסירים הפוליטיים ובזזו את מגוריו של המלך. בשעה 9:30 בבוקר ב-8 באפריל, חיילים איטלקים נכנסו לטירנה וכבשו במהירות את כל בנייני הממשלה. יחידות של חיילים איטלקיים המשיכו וצעדו לכיוון העיר שקודר. שקודר נכנעה בערב לאחר 12 שעות של לחימה. עם זאת, שני קצינים שחנו בטירת רוזאפה סירבו לציית לצו הפסקת האש, והמשיכו להילחם עד שאזלה תחמושתם. מאוחר יותר שיבחו החיילים האיטלקים את לחימת החיילים האלבנים בשקודר, על שהצליחו להאט את התקדמותם במשך יום שלם. במהלך שנועד למטרות תעמולה, שחררו האיטלקים 200 אסירים מבית הכלא המחוזי בשקודר.
מספר הנפגעים בקרבות אלה שנויים במחלוקת. כוחות הצבא האיטלקים טענו כי בדורס 25 איטלקים נהרגו ונפצעו 97 ו-160 אלבנים נהרגו וכמה מאות נפצעו, ואילו מקורות אלבניים הצהירו כי כ-400 איטלקים נהרגו. כדי לחפות על ההפסדים שלהם, פינו האיטלקים במהירות את גופות חייליהם שנהרגו בדורס, וניקו את סימני הדם.
ב-12 באפריל, הפרלמנט האלבני הצביע להדיח את זוגו ולאחד את האומה האלבנית עם איטליה. כתר אלבניה הוצע לוויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה שגם החזיק בתואר "קיסר אתיופיה" וכעת הוסיף לו גם את התואר "מלך אלבניה". ב-15 באפריל 1939 פרשה אלבניה מחבר הלאומים ממנו פרשה איטליה עוד בשנת 1937. ב-3 ביוני 1939 מוזג משרד החוץ האלבני עם משרד החוץ האיטלקי. הצבא האלבני הוצב תחת פיקוד איטלקי, ומוזג באופן רשמי עם צבא איטליה ב-1940. כן גויסו אלבנים ליצירת גדודים אלבנים של החולצות השחורות, מתנדבים אלבנים גויסו לאס אס לדיוויזיה שכונתה דיוויזיית אס אס הררית ה-21 (סקנדרבג). במקביל, לחמה תנועה פרטיזנית עממית בראשות אנוור הודג'ה כנגד הכובשים.
תוצאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה הכריזה אלבניה מלחמה על בריטניה וצרפת, ביום בו עשתה זאת איטליה, 10 ביוני 1940, ושימשה בסיס למתקפה על יוון במלחמת איטליה–יוון ב-1940. היוונים הדפו את המתקפה והחזיקו בחלקה הדרומי של אלבניה עד אפריל 1941 כאשר התערבות גרמנית הכריעה את הכף, והביאה לכניעת יוון. לאחר כיבושה ופירוקה של יוגוסלביה סופחה מונטנגרו לשטח אלבניה. ויטוריו אמנואלה הכריז מלחמה בשם אלבניה על ברית המועצות בשנת 1941 ועל ארצות הברית בשנת 1942.
ב-10 בספטמבר 1943 בעקבות הדחתו של מוסוליני וכריתת הסכם שביתת הנשק עם בעלות הברית הודיע ויטוריו אמנואלה כי הוא מוותר על כתר אלבניה. לאחר מכן פלשו הגרמנים לאלבניה, והחזיקו אותה כמדינה כבושה, אל מול התנגדות עממית עזה, עד לשחרורה על ידי הבריטים ב-29 בספטמבר 1944.
יהדות אלבניה.
לפני הכיבוש האיטלקי, חיו באלבניה כ-200 יהודים. האיטלקים, על אף ששיתפו פעולה עם הנאצים, לא לקחו חלק ברצח העם היהודי. גם לאחר הכיבוש הגרמני של אלבניה הייתה שואה באלבניה, אם כי חלק מהיהודים לא נפגעו משום שהם זכו להגנת האוכלוסייה המוסלמית המקומית. 63 אלבנים זכו לתואר חסיד אומות העולם על פעילותם להצלת יהודי אלבניה. רפיק וסלי היה תושב אלבניה הראשון שהוכר כחסיד אומות העולם (בשנת 1987). אחדים מבני משפחתו זכו אף הם לאות.
לקריאה נוספת.
.Fischer, Bernd (2/25/15). Albania at War, 1939-1945. Purdue University Press
הדוכסות הגדולה של פרנקפורט
הדוכסות הגדולה של פרנקפורט (בגרמנית: Großherzogtum Frankfurt) הייתה מדינת לוויין של צרפת בתחומי הקונפדרציה של הריין, שכללה חלק ניכר מהשטחים של נסיכות הבוחר ממיינץ לשעבר יחד עם העיר החופשית פרנקפורט, ופורקה לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג.
היסטוריה.
פרנקפורט איבדה את מעמדה כעיר קיסרית חופשית בשנת 1806, עם פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה. העיר הוענקה לארכיבישוף הקודם של מיינץ, , והפכה לנסיכות פרנקפורט. בשנת 1810 נאלץ פון דלברג לוותר על נסיכות רגנסבורג לטובת ממלכת בוואריה, ובעקבות כך צירף את השטחים שהיו בחזקתו ליצירת הדוכסות הגדולה של פרנקפורט.
הדוכסות כללה את העיר פרנקפורט, נסיכות אשפנבורג, נסיכות נסאו-אורנז'-פולדה, רוזנות הנאו, ורוזנות וצלאר, ובירתה הייתה העיר אשפנבורג.
על אף שהדוכסות הייתה בשליטת פון דלברג, השטח למעשה נשלט על ידי נציבים צרפתים. על פי חוקת הדוכסות הגדולה, לאחר מותו של פון דלברג, המדינה תעבור לשליטת אז'ן דה בוארנה.
ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, עברה הדוכסות לשליטת אז'ן דה בוארנה. בדצמבר 1813 פורקה הדוכסות הגדולה, לאחר שנכבשה על ידי כוחות בעלות הברית. בעוד העיר פרנקפורט חזרה להיות עיר חופשית, רוב שטחה של הדוכסות הגדולה סופח לממלכת בוואריה.
פולאווי
פולאווי (בפולנית: Puławy) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, במפגש הנהרות ויסלה וקורובקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית בת 3,000 נפשות.
תולדות היישוב.
פולאווי נזכרת לראשונה במאה ה-15, עת הייתה כפר בבעלות אצולה. בשנת 1706 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בשנת 1906 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
יהודי פולאווי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,200 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך פעילות בתי ספר מרשתות בית יעקב ויבנה. כמו כן, שימשה העיר כמרכז חסידי.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, תוך הטלת תשלומי כופר על הקהילה. בסוף אוקטובר 1939 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה.
ב-28 בדצמבר 1939 גורשו כ-2,500 יהודי העיר הנותרים לגטו אופולה לובלסקי, ושם חלקו את גורל יתר יהודי המקום. מחנה עבודה שהוקם בעיר, בו רוכזו בשנת 1942 כ-200 עובדים יהודים, חוסל באמצע שנת 1943.
בניין קסטל
נסיכות אשפנבורג
נסיכות אשפנבורג (גרמנית: Fürstentum Aschaffenburg) הייתה מדינה בשטחי האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן בשטחי הקונפדרציה של הריין.
היסטוריה.
לאחר פירוק נסיכות הבוחר ממיינץ בעקבות חילוט נכסי הכנסייה באימפריה הרומית הקדושה, קיבל הארכיבישוף של מיינץ בתור פיצוי את חלק משטחי הנסיכות, שנקראו נסיכות אשפנבורג.
בשנת 1810 נאלץ פון דלברג לוותר על נסיכות רגנסבורג שהייתה אף היא בחזקתו, לטובת ממלכת בוואריה, ובעקבות כך צירף את השטחים שהיו בחזקתו יחד עם העיר פרנקפורט, ליצירת הדוכסות הגדולה של פרנקפורט.
תל ברי
תל ברי הוא אתר ארכאולוגי במחוז אל-חסכה שבצפון-מזרח סוריה. אתר זה הוא מקומה של עיר עתיקה בשם כַּחַת. הזיהוי של העיר העתיקה עם האתר הוכח על פי ממצא שנמצא באתר. התל שוכן ליד נהר ג'ע'ג'ע' (Wadi Jaghjagh), שהוא יובל של נהר החבור.
היסטוריה.
השכבות המוקדמות ביותר בתל משויכות לתרבות חלף. היישוב שכן באזור הג'זירה ונהנה מגשמים חורפיים ומי נהר, מה שהביא לפיתוח החקלאות באזור. האתר היה מיושב מהאלף הרביעי לפנה"ס. באלף השלישי לפנה"ס נכנס היישוב לתחום השפעתה של תרבות האימפריה האכדית. העיר שכנה בקרבת העיר הגדולה נגר, שהייתה בירתה של ממלכה אזורית גדולה.
העיר העתיקה כחת.
במאה ה-18 לפנה"ס, העיר נודעה בשם כחת. שמה של העיר מופיעה בטקסטים שנמצאו בארכיון מארי. העיר נשלטה על ידי מלכים מקומיים, עצמאיים למחצה. לאחר ששמשי-אדד הראשון נוצח על ידי מלך מארי יחדון-לים (Yahdun-Lim) בתקופת המאבק ביניהם, ברח שמשי אדד לכחת. לאחר מכן נכנסה העיר לתחום הממלכה שהקים שמשי-אדד הראשון בצפון מסופוטמיה, שבירתה שובת אנליל שכנה מצפון מזרח לעיר כחת. זמרי-לים, היורש של יחדום-לים, ניהל מאבק על שלטונו במארי, עליה שלט ישמח-אדד בנו של שמשי אדד. בשנת 1775 לפנה"ס כבש זמרי-לים את מארי, ובשנה הראשונה למלכותו יצא לכיוון עמק נהר החבור וכבש את כחת, שמלכה ירים-אדו היה מלך וסל של שמשי-אדד ואחר כך של בנו אשמי-דגן הראשון, שירש אותו וישב באכלתום. לאחר מכן נשלטה העיר על ידי מארי. לאחר שממלכת נגר, ששכנה מדרום מערב לה, ירדה מגדולתה במאה ה-18 לפנה"ס, היא נשלטה על ידי כחת.
לאחר מספר מאות שנים, במאה ה-15 לפנה"ס, הפכה העיר למרכז דתי בממלכת מיתני החורית. מקדש העיר לאל הסערה והשמיים החורי תשוב (Teshub) מוזכר באמנה שנחתמה במאה ה-14 לפנה"ס, בין המלך החורי שתיוואזה (Shattiwaza) והמלך החתי שופילוליומש הראשון. לאחר מכן נפלה העיר בידי אשור. בתקופה הנאו-אשורית, בימי המלך תוכולתי-נינורתה השני, שמלך בין השנים 891 עד 884 לפנה"ס, נבנה בעיר ארמון. העיר המשיכה להתקיים גם לאחר נפילת האימפריה האשורית במאה ה-7 לפנה"ס. בתקופות מאוחרות יותר, האימפריה הנאו-בבלית, האימפריה האחמנית, הממלכה הסלאוקית, האימפריה הרומית והאימפריה הפרתית השאירו עקבותיהם באתר. האתר היה מיושב גם בתקופה הערבית.
ארכאולוגיה.
גובה התל עליו שכנה העיר הוא 32 מטר מעל סביבתו וגודלו 370 דונם. החפירות הארכאולוגיות באתר החלו ב-1980 על ידי משלחת ארכאולוגית איטלקית מאוניברסיטת פירנצה. ראשי המשלחת היו אמליו פאולו פצורלה (Paolo Emilio Pecorella) ומירזו סלביני (Mirjo Salvini). ב-2006 החלה משלחת חדשה, בראשות רפאלה פיירובון-בנואיט (Raffaella Pierobon-Benoit) מאוניברסיטת נאפולי פדריקו השני, לחפור באתר.