אלו המבקרים את זיהוי הסימן "פר" כשם של מלך מציינים שנהוג היה לצרף לשמות מלכים בתקופה הטרום שושלתית את ציור הבז של הורוס או פרח מוזהב, אולם הסימן "פר" אף פעם אינו מלווה באף אחד מהמזהים הללו. המומחה לכתבים לודוויג מ. לורנץ, והאגיפטולוג יוכם קאהל גם מוסיפים כי הכתיבה המצרית עדיין הייתה בשלב מאוד ראשוני בתקופה זו, ללא צירופים שמזהים משמעות, ולכן התייחסות לסימן מן הכתב כמזהה ספציפי היא פרקטיקה מסוכנת. משמע, ציור הפר יכל לסמל את המלך כבעל כוח, אך גם יכל לציין עיר או אזור, בעיקר אם התאפיינו בגידול פרים. בנוסף יכלה דמותו של הפר יכלה לציין גם הקשר לטקס העתיק של "לכידת שור הבר", שמאוחר יותר הפך לטקס המקושר לאל אפיס. כל אלו מערערים מאוד את הקביעה כי סימן הפר מייצג מלך נקודתי.
יש לציין כי דרייר אינו פוסל את האפשרות שהסימן מציין גם שמות מקומות, אך טוען כי שמות מלכים הופיעו גם כחלק משמות מקומות בעלי שיוך מלכותי.
נקודת ההיפוך החורפית
נקודת ההיפוך החורפית או נקודת ההיפוך של דצמבר או יום ההיפוך של חודש דצמבר, הידוע גם בשם ההיפוך הדרומי, הוא אירוע נקודת ההיפוך המתרחש בכל שנה, לרוב ב -21 בדצמבר, אך עשוי להשתנות ביום קדימה או אחורה, על פי הלוח הגרגוריאני.
בחצי הכדור הצפוני, יום ההיפוך של חודש דצמבר הוא יום נקודת ההיפוך החורפית, ואילו בחצי הכדור הדרומי הוא נקודת ההיפוך הקיצית.
ציון הדרך האסטרונומי הזה מצוין במקומות שונים בכדור הארץ, בין היתר בסטונהג' שם מתכנסים מאמינים של דת המתיימרת להזכיר את הדתות הפגניות שאנשיהם אכלסו את אזור סטונהנג' לפני אלפי שנים. לפי המסורת נבנה האתר העצום הזה כדי לציין את ימי ההיפוך.
שעות חושך.
ציר הסיבוב של כדור הארץ מוטה ביחס לתנועה של כדור הארץ סביב השמש. התוצאה של ההטיה בתנועת כדור הארץ ביחס לשמש היא תחלופת עונות השנה.
במחצית הראשונה של השנה, השמש נמצאת במיקום גבוה בשמים, ובמחצית השנייה של השנה השמש נמצאת במיקום נמוך יותר. ב־21 בדצמבר השמש נמצאת בנקודה הנמוכה ביותר בחצי הכדור הצפוני, לכן בחצי הכדור הצפוני זהו היום הקצר ביותר בשנה והלילה הארוך ביותר, כך ששעות החושך הן מקסימליות. בחצי הכדור הצפוני נהוג לציין יום זה כיום הראשון של החורף.
שנת שמש.
שנת השמש של חודש ההיפוך בדצמבר היא שנה טרופית המבוססת על נקודת ההיפוך החורפית. זהו משך הזמן שבסמוך לנקודת ההיפוך החורפית.
האורך של שנת ההיפוך בדצמבר היה יציב יחסית בשנים שבין 6000 לפני הספירה לשנת 2000, החל מ-49:30 (דקות: שניות) עד 50:00 כאשר הזמן עמד על 365 ימים וחמש שעות. החל משנת 2000 האורך הזה הולך ומתקצר. בשנת 4000 הזמן העודף יהיה 48:52 ובשנת 10000 הוא יהיה 46:45.
במהלך ההיסטוריה הוצעו שיטות שונות לחישוב השנה, חלקן היו מבוססות אסטרונומיה – בעיקר נקודות השוויון בסתיו ובאביב (בספטמבר ובמרץ), ונקודות ההיפוך בקיץ ובחורף (ביוני ובדצמבר). ימי ההיפוך קלים יותר לצפיה כאשר ניתן לראות מתי השמש נמצאת בנקודה הדרומית ביותר - בחצי הכדור הצפוני בחורף, או הצפונית ביותר - בחצי הכדור הדרומי בקיץ.
אורך היום בסמוך לנקודת ההיפוך החורפית.
בירושלים, היו ב-22 בדצמבר 2020 כ-10:04:28 שעות אור, מהזריחה ב-06:35 ועד לשקיעה ב-16:40.
הטבלאות הבאות מכילות מידע על אורך שעות האור ב 22 בדצמבר, בסמוך לנקודת ההיפוך החורפית בחצי הכדור הצפוני ונקודת ההיפוך הקיצית של חצי הכדור הדרומי (נקודת ההיפוך של דצמבר). המידע נלקח מהאתר של המכון המטאורולוגי הפיני ב-22 בדצמבר 2015, ומכמה אתרי אינטרנט אחרים.
לו לנדאואר
פיתונים בורמזיים בפלורידה
פיתונים בורמזיים (שם מדעי: "Python bivittatus") הם נחשים שנפוצים בדרום-מזרח אסיה. עם זאת, מאז סוף המאה ה-20 הם הפכו למין פולש ואוכלוסייה מבוססת ומתרבה בדרום פלורידה. אף על פי שנראו לראשונה פיתונים בורמזיים בפארק הלאומי אוורגליידס בשנות התשעים, הם לא הוכרו רשמית כאוכלוסייה מתרבה עד שנת 2000. מאז, מספר תצפיות הפיתון גדל באופן אקספוננציאלי עם למעלה מ-300 תצפיות בין השנים 2008 ל-2010.
פיתונים בורמזיים טורפים מגוון רחב של ציפורים, יונקים ומיני תנינים המצויים באוורגליידס. ירידות בולטות בכמה מינים של יונקים חפפו מרחבית וזמנית עם ריבוי הפיתונים בדרום פלורידה, דבר המצביע על ההשפעה ההרסנית כבר על בעלי חיים מקומיים. אף על פי שזיהוי הנמוך של פיתונים מקשה על אומדני האוכלוסייה, רוב החוקרים מציעים שלפחות 30,000 וככל הנראה למעלה מ-300,000 פיתונים כבר מצויים בדרום פלורידה, וכי אוכלוסייה זו רק תמשיך לגדול. ייבוא הפיתונים הבורמזיים נאסר בארצות הברית בינואר 2012 על ידי מחלקת הפנים של ארצות הברית.
השפעת הפלישה.
פיתונים בורמזיים מסווגים כמין פולש במדינת פלורידה. הם משבשים את המערכת האקולוגית בכך שהם טורפים מינים מקומיים, מונעים ממינים מקומיים מזון או משאבים אחרים או משבשים את האופי הפיזי של הסביבה. הם דומים בגודלם או אפילו גדולים יותר מהנחשים המקומיים ומגיעים במהירות לגדלים המפחיתים את סיכוייהם להיטרף. עם זאת, חשוב לציין שהם לעיתים קרובות מותקפים ונטרפים על ידי האליגטור האמריקני כאשר הם פולשים לטריטוריה שלו.
פוטנציאל הרבייה הגבוה, ההגעה המהירה לבגרות מינית ואריכות החיים של פיתונים בורמזיים מקשים לשלוט בגודל האוכלוסייה. נקבה טיפוסית מייצרת מקבץ של בין עשרים לחמישים ביצים פעם בשנתיים, ויכולה לחיות עשרים שנה ומעלה.
בנוסף, כטורפי-על בעלי תזונה מגוונת, פיתונים בורמזיים תוקפים מגוון רחב של קבוצות טקסונומיות. לפיכך, הם אינם תלויים במין טרף ספציפי. הדרישות התזונתיות הגמישות של פיתונים בורמזיים מאפשרות להם לשרוד לפרקי זמן ארוכים ללא אוכל, אך כאשר הטרף זמין, הם אוכלים באופן קבוע. כתוצאה מכך, פיתונים בורמזיים מהווים איום גדול על חיות הבר, ובפרט על יונקים בגודל בינוני.
הירידה הדרסטית שחלה באוכלוסיות של יונקים שונים ברחבי אוורגליידס עשויה להיות קשורה להתרבות הפיתונים. השוואה בין סקרי דרכים שנערכו בשנים 1996–1997 (לפני ההתפשטות) ובשנים 2003–2011 (לאחר ההתפשטות) הצביעה על ירידה של בין 88% ל 100% בתדירות התצפיות של דביבונים, אופוסומים, שונרים מצויים, ארנבים, שועלים ומיני יונקים אחרים. ירידות אלה תואמות את הגאוגרפיה המרחבית של התפשטות הפיתון. מאידך, ידוע כי רוב המינים הללו גדלו במספרם בעקבות הפרעה אנושית.
אוורגליידס הוא אזור של שטחי ביצות סובטרופיות המרכיבות את השליש התחתון של חצי האי פלורידה. רק 25% מהאוורגליידס המקוריים נותרו מוגנים בתוך הפארק הלאומי של אוורגליידס (ENP). האקלים של דרום פלורידה ומיקומו של אוורגליידס, מוקפים באזור מטרופולין ממזרח, נאפולי ממערב ומפרץ פלורידה מדרום, הופכים אותו לפגיע במיוחד להתפשטות של מינים אקזוטיים. מיאמי, במיוחד, היא המרכז לסחר בחיות מחמד אקזוטיות בארצות הברית. אף על פי שמקורם המדויק של פיתונים בורמזיים באוורגליידס אינו ידוע, סביר להניח שרבים היו בעבר חיות מחמד ששוחררו על ידי בעלים שהתקשו לטפל בהם. אולם, רוב החוקרים מסכימים שאוכלוסיית הפיתונים גדלה במיוחד לאחר הוריקן אנדרו . ההוריקן הרס מתקן לגידול פיתונים, ושחרר מספר עצום של פיתונים לביצות הסמוכות. בדיקה גנטית שנערכה לפיתונים בורמזיים שנדגמו בפארק הלאומי אוורגליידס הראתה שהאוכלוסייה נבדלת מבחינה גנטית מפיתונים שנדגמו באזור המחיה המקורי שלהם, אך בקרב אוכלוסיית אוורגליידס, יש מגוון גנטי קטן.
בשנת 2001 החל הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ניתוח תקופתי בן עשר שנים של 400 פיתונים שנלכדו באוורגליידס. הסקר זיהה קשרים גנטיים סבוכים בין הנחשים שנתפסו, וגילה שחלק מהפיתונים באוורגליידס הם בני כלאיים. 13 מתוך 400 הפיתונים שנבדקו היו בעלי חתימות גנטיות של פיתון הסלעים ההודי בתוך ה-DNA שלהם. פיתון הסלעים ההודי ידוע כזן קטן יותר, מהיר ותוקפני יותר מהפיתון הבורמזי. ניתן לשער כי הכלאה זו מאפשרת למין ההיברידי הפולשני להסתגל במהירות רבה יותר למערכת האקולוגית של אוורגליידס.
קשה להעריך את גודלה של אוכלוסיית הפיתונים הבורמזיים באוורגליידס בגלל אופיו החשאי של מין זה, ובגלל היכולת המוגבלת לבצע הערכה בשיטה המסורתית של לכידת בעלי חיים, סימונם ושחרורם. לשחרר מחדש פיתונים שנלכדו נראה כמנוגד למטרה העיקרית שהיא הפחתת מספרם.
לו לנדאוור
מחנה הריכוז סיירץ
אריה לייב בן שאול
הרעלת אלכסיי נבלני
ב־20 באוגוסט 2020 הורעל איש האופוזיציה הרוסי ופעיל נגד השחיתות, אלכסיי נַבָלְנִי, באמצעות גז עצבים ואושפז במצב קשה. במהלך טיסה מטומסק למוסקבה הוא חש ברע ולאחר שהמטוס נחת נחיתת חירום, הוא פונה לבית חולים באומסק, בו הורדם. כעבור יומיים, הוא פונה לבית החולים שאריטה בברלין, שבגרמניה. ב-2 בספטמבר הודיעה ממשלת גרמניה שיש לה "ראיות חד משמעיות" לכך שנבלני הורעל על ידי גז נוביצ'וק, לאחר בדיקות במעבדה צבאית גרמנית, וקראה לממשלת רוסיה לספק הסבירים לכך, כאשר מעבדות בצרפת ובשוודיה אימתו את הממצאים. ב־7 בספטמבר הודיעו הרופאים שהוציאו את נבלני מהתרדמת וכי מצבו השתפר. הוא שוחרר מבית החולים ב־22 בספטמבר 2020. ב־6 באוקטובר אישר הארגון למניעת הפצת נשק כימי את קיומו של מעכב כולינאסטרז, מקבוצת נוביצ'וק בדגימות הדם והשתן של נבלני. במקביל, דו"ח של הארגון למניעת הפצת נשק כימי הבהיר כי נבלני הורעל עם סוג חדש של נוביצ'וק, שלא נכלל ברשימת הכימיקלים המבוקרים של אמנת הנשק הכימי.