הריבית על פקדונות בבנקים שהייתה נהוגה הייתה בשיעור של 2.5% ואילו הריבית ששילם הדואר היה בשיעור 2%. ההפרש של מחצית האחוז נועד לכיסוי ההוצאות של המערכת. למפקידים הונפקו תעודות חיסכון להוכחת הפיקדון. בתחילה היו המפקידים מוגבלים להפקיד עד לייתרה של 500 דולר, שהועלתה ל-1,000 ב-1916 ול-2,500 דולר ב-1918. הסכום המינימלי להפקדה היה דולר אחד. כדי לחסוך סכומים קטנים יותר להפקדה, יכלו הלקוחות לרכוש כרטיסי חיסכון בערך של 10 סנט ובולי חיסכון כדי למלא את הכרטיסים. הכרטיסים הללו יכלו לשמש לפתיחת חשבון או להפקדה בו, יחד עם בולים שהוספו להם בסכום של דולר אחד או יותר, או שניתן היה לפדותם במזומן. בשיאה ב-1947, היו מופקדים במערכת כמעט 3.4 מיליארד דולר, ומספר המפקידים הגיע ליותר מ-4 מיליון.
דואר אוויר.
ב-12 באוגוסט 1918 החלה מחלקת הדואר להפעיל שירות דואר אוויר באמצעות שירות האוויר של צבא ארצות הברית. עוזר המנהל הכללי של הדואר, אוטו פרגר, מינה את בנג'מין ב. ליפסנר לעמוד בראש שירות דואר האוויר האזרחי. אחת מפעולותיו הראשונות של ליפסנר הייתה לשכור ארבעה טייסים, שלזכות כל אחד מהם עמדו אלף שעות טיסה. השכר ששולם לכל אחד מהם עמד על 4,000 דולר (75,000 דולר ב-2020). מחלקת הדואר עשתה שימוש במטוסים דו-כנפיים Standard JR-1B שהותאמו במיוחד לשאת דואר כשבאותה עת עדיין התנהלה מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הופעלו בעיקר מטוסים מעודפי המלחמה מדגם דה הבילנד DH.4.
בשנת 1918 שכרה המחלקה 36 טייסים נוספים. בשנה הראשונה לקיומו השלים שירות דואר האוויר 1,208 טיסות שב-90 מתוכן בוצעו נחיתות חירום, שמתוכן 53 אירעו עקב תנאי מזג אוויר קשים ו-37 עקב כשלים במנועי המטוסים. עד 1920 כבר העביר שירות דואר האוורי 49 מיליון מכתבים. דואר האוויר הפנים ארצי כשירות מיוחד בוטל ב-1975 וכשירות דואר בינלאומי הוא בוטל ב-1995, כאשר החל שירות הדואר להעביר דואר אוויר כדבר שבשגרה.
מחלקת הדואר של ארצות הברית הייתה אחת ממחלקות הממשל הראשונות שהחלה לפקח על חומר פורנוגרפי. ב-1873 כאשר העביר הקונגרס חוק בנושא, נאסר לשלוח דרך הדואר כל חומר שנחשב לחומר תועבה או חומר שנחשב לפוגע במוסר, או שקידם הפלות מלאכותיות, או אמצעי מניעה, או צריכת אלכוהול.
משלוחי הזהב לפורט נוקס.
דואר ארצות הברית פיקח על העברת זהב ממבדקת הזהב בניו יורק ומהמטבעה בפילדלפיה לבניין אוצר המטילים של ארצות הברית בפורט נוקס. גל המשלוחים הראשון החל בתדירות של פעמיים בשבוע מה-11 בינואר ועד 17 ביוני 1937. הזהב הועבר מניו יורק ומפילדלפיה באמצעות רכבות של הדואר בליווי משטרתי. בקרונות הרכבת המשוריינים התלוו לעובדי הדואר חיילים, סוכני השירות החשאי ושומרי המטבעה. בנוסף הופעלו רכבות דמי לפיתיון לשודדים פוטנציאליים. הזהב הועבר מהרכבות למשאיות של הצבא תחת אבטחה של חיילים חמושים בפגזים חודרי שריון ומקלעים. המשאיות אובטחו על ידי כלי רכב משוריינים של רגימנט הפרשים הראשון עד לפורט נוקס. מחלקת הדואר חייבה את מחלקת האוצר על פי משקל הזהב והתיבות שבו הוא אוחסן בתעריף דואר מדרגה רביעית, בנוסף לדמי ביטוח. במבצע זה הועבר לפורט נוקס זהב במשקל כולל של 157.82 אונקיות טרוי (4,909 טונות). המבצע ארך חמישה חודשים והוא הצריך שימוש ב-39 רכבות שכללו 215 קורונות. ב-5 במרץ 1941 הודיע מזכיר האוצר הנרי מורגנטאו על השלמתו של מבצע משלוחים נוסף בו הועברו 258.74 מיליון אונקיות טרוי נוספים (8,048 טונות) של זהב מניו יורק לפורט נוקס. משלוח זה החל ביולי 1940, נמשך שבעה חודשים והצריך שימוש ב-45 רכבות שכללו 337 קרונות.
שביתת הדואר של 1970.
ב-18 במרץ 1970 פתחו עובדי הדואר בניו יורק, שלא היו שבעי רצון משכרם הנמוך ומתנאי העבודה הקשים שלהם, וזכו לעידוד מהתנועה לזכויות האזרח, בשביתה שכוונה נגד ממשלת ארצות הברית. בתחילה היו מעורבים בשביתה רק עובדים מניו יורק, אך בסופו של דבר תמכו בה יותר מ-200,000 עובדי מחלקת הדואר בכל רחבי ארצות הברית. אף על פי שהשביתה הסתיימה ללא ויתורים מצד הממשל הפדרלי, היא אפשרה לאיגודים המקצועיים של הדואר ולממשלה לדון על חוזה שבו קיבלו האיגודים כמעט את כל דרישותיהם, כולל חתימה על חוק הארגון מחדש של הדואר על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-12 באוגוסט 1970. החוק החליף את מחלקת הדואר, שהייתה מחלקה בקבינט, בסוכנות פדרלית חדשה, שירות הדואר של ארצות הברית. החוק נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1971.
זולטאן ואגו
זולטאן ואגו (במקור וייס, בהונגרית: Vágó Zoltán; פאסטו, 26 בדצמבר 1892 – 2 בספטמבר 1976) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי-הונגרי. אחיו הצעיר של אנטל ואגו (טוני) כדורגלן נבחרת הונגריה שנרצח בשואה.
ביוגרפיה.
כדורגלן.
זולטאן שיחק במועדון ההתעמלות טרזווארוש 15 משחקי ליגה בליגה הראשונה בהונגריה בין השנים 1910 ל־1913 ולאחר מכן תקופה קצרה במ.ט.ק. בודפשט. קריירת המשחק שלו כשחקן נקטעה על ידי מלחמת העולם הראשונה. כקצין מילואים הוצב בחזית האיטלקית, שם נורה בזרועו ונפצע קשה. חייו במגרשי הכדורגל המשיכו כמנהל ספורט וכמאמן.
מאמן.
ואגו אימן בשצ'צ'ין (אז גרמניה) משם עברה המשפחה לרואן שבצפון צרפת. בשנת 1936 הוא אימן חצי עונה את קבוצת הכדורגל של שלגוטריאן. בעונת 1936–1937 אימן את קבוצת הכדורגל סנט אטיין בצרפת. לאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1946 הוא אימן את קבוצת מ.ט.ק. בודפשט, איתה ניצח ב-18 משחקים מתוך 37, 6 תוצאות תיקו ו-13 הפסדים. לאחר מכן אימן קבוצות הונגריות קטנות יותר.
חיים אישיים.
לאחר שאימן את קבוצת סנט אטיין הוא חזר עם משפחתו להונגריה. ואגו ורעייתו שרדו את השואה בגטו בודפשט. בתם ז'וזאנה עבדה באויפשט, אך גורשה תחילה לאושוויץ ולאחר מכן למאוטהאוזן, שם שוחררה ושרדה את השואה. בנם, קארוי, נשאר בצרפת התחתן ועבד כמהנדס כימיה. בשנת 1942 נשלח קארוי על ידי הנאצים למחנה הריכוז דראנסי שליד פריז. משם נשלח לסוביבור ואחר כך לאושוויץ, שם ניספה בשנת 1943.
אדוריאנהאזה
אדוריאנהאזה (בהונגרית: Adorjánháza) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בשנת 1949 התאחד הכפר עם אגראליה ובשנת 1991 נפרדו מחדש לשני כפרים נפרדים.
יהודי אדוריאנהאזה.
באדוריאנהאזה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
לוחמים לחיים
עמותת "לוחמים לחיים" היא עמותה ישראלית התומכת בלוחמים הסובלים מהלם קרב ומלווה אותם בכל תחומי החיים. העמותה הוקמה ב-2017, על ידי עידו גל רזון ובן גור לוי, לוחמים שנפצעו במהלך שירותם הצבאי והתמודדו עם הקושי במיצוי זכויותיהם לאחר הפציעה.
הרקע להקמת העמותה.
העמותה הוקמה בעקבות זעקתו של לוחם גולני – סמ"ר עידו גל-רזון בתאריך 11 בנובמבר 2015 בכנסת ישראל בוועדה אשר דנה בזכויותיהם של לוחמי צה"ל שנפצעו בעת שירותם הצבאי.
גל-רזון – לוחם שנפצע בעזה בשנת 2007 ואיבד רבים מחבריו בקרבות – זכה להכרה רק לאחר קול הצעקה שהקים בכנסת וההד התקשורתי שנוצר, הבין שיש גם דרך אחרת לסייע לשאר הלוחמים ההלומים ויצא במסע אישי להקמת העמותה על ידי גיוס מתנדבים ומסעות הסברה בכל רחבי הארץ.
פעילות העמותה.
העמותה מסייעת ומממנת תהליכים רפואיים ומשפטיים הנדרשים ללוחמים ולוחמות פוסט-טראומטיים והלומי קרב על מנת שיקבלו את ההכרה והזכויות להם הם זכאים על פי חוק.
יחסי מוזמביק–מקסיקו
יחסי מוזמביק–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין מדינות מקסיקו המאוחדות לרפובליקה של מוזמביק. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.
במהלך סחר העבדים האטלנטי, פורטוגל וספרד העבירו עבדים אפריקאים רבים ממוזמביק למקסיקו שם הגיעו בעיקר לעיר הנמל וראקרוס. ביוני 1975 קיבלה מוזמביק את עצמאותה מפורטוגל. מקסיקו ומוזמביק כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בפברואר 1988. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים; היחסים בין שתי המדינות התרחשו בעיקר בפורומים רב-צדדיים כמו האומות המאוחדות.
באוקטובר 1986 מקסיקו קראה לחקירה באו"ם על מותו של נשיא מוזמביק, סמורה מקל, לאחר שהמטוס שלו התרסק בדרום אפריקה. ביוני 1999 נפגש שרת החוץ המקסיקנית רוסאריו גרין עם נשיא מוזמביק, ז'ואקים שיסאנו, בעוד שניהם השתתפו בהשבעה של נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי בפרטוריה. במרץ 2002 ביקר ראש ממשלת מוזמביק, פסקואל מוקומבי, במקסיקו כדי להשתתף בוועידת מונטריי. במהלך ביקורו נפגש ראש הממשלה מוקומבי עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס.
בדצמבר 2010 ביקרה שרת הסביבה של מוזמביק, אלסינדה אבראו, במקסיקו כדי להשתתף בוועידת האקלים של האו"ם בשנת 2010 בקנקון. באוקטובר 2015 ביקר שר המשפטים של מוזמביק, ז'וזה איבראימו אבודו במקסיקו, ונפגש עם נציב זכויות האדם הלאומי של מקסיקו, לואיס ראול גונסאלס פרס. במהלך הביקור הסכימו שתי המדינות לפיתוח פעילויות משותפות בתחום ההגנה והפצת זכויות האדם, הכשרה וייעוץ בין שתי המדינות.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רמי דרג ממוזמביק למקסיקו
הסכמים דו-צדדיים.
בשנת 2004, שתי המדינות חתמו על הסכם בשיתוף פעולה חינוכי ותרבותי. שתי המדינות מנהלות בימים אלה (2020) משא ומתן על מזכר הבנות להקמת מנגנון התייעצות בענייני אינטרסים הדדיים.
יחסי סחר.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין שתי המדינות ב-14 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו למוזמביק כולל: מוצרי חלב; טרקטורים; מקררים; כרטיסים המסופקים עם שבב מעגל משולב; מכשירי חשמל; תַמרוּקִים; ובירה מאלט. הייצוא העיקרי של מוזמביק למקסיקו כולל: טבק, אילמניט, מעגלים מודולריים, מודולי כוונון להקה, ורמיקוליט ודגימות זואולוגיות גזור וחלקיהם.
אגראליה
אגראליה (בהונגרית: Egeralja) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.