במעברי נוגה על פני השמש בשנים 1761 ו-1769 גודלה של היחידה האסטרונומית נמדד בדיוק רב, באמצעות שיטת הפרלקסה. מדידת מרחק כדור הארץ מהשמש היה יעד אסטרונומי חשוב במשך מאות שנים. הרעיון למדידת מרחק כדור הארץ מהשמש באמצעות הפרלקסה של נוגה הוצע לראשונה על ידי ג'יימס גרגורי בשנת 1663. משלחות בינלאומיות רבות נשלחו לרחבי העולם לשם צפייה במעברים הללו. היה זה שיתוף פעולה מדעי-בינלאומי ראשון מסוגו; מדענים ממדינות אירופה השונות נסעו לסיביר, נורווגיה, ניופאונדלנד ומדגסקר. רוב המשלחות צפו לפחות בחלק מהמעבר, אך המדידה המוצלחת ביותר נעשתה על ידי ג'רמיה דיקסון וצ'ארלס מייסון בכף התקווה הטובה. במעבר של 1769, שמונה שנים מאוחר יותר, נסעו מדענים למפרץ הדסון, לבאחה קליפורניה (שהייתה אז בשלטון ספרדי) ולנורווגיה. משלחת נוספת (שכללה את צ'ארלס גרין) נשלחה לטהיטי, בראשותו של קפטן ג'יימס קוק - שיצא אז למסעו הראשון. האסטרונום הצ'כי כריסטיאן מייאר, הוזמן על ידי יקטרינה הגדולה לצפות במעבר נוגה בסנקט פטרבורג. מסעו הכושל של גיום לה ז'נטיל להודו כדי לצפות במעבר, זכה לפרסום בשל כך שלא הצליח לצפות באף אחד משני המעברים ובשובו לביתו אחרי היעדרות של 11 שנים גילה שהוכרז כמת ואיבד את רכושו, את משרתו ואת אשתו.
במדידות הללו היה טמון קושי, שנבע מהבעייתיות שבקביעת רגע תחילת המעבר. קושי זה נוצר בעקבות תופעה הקרויה "אפקט הטיפה השחורה". במשך שנים רבות סברו כי אפקט זה נובע מהאטמוספירה העבה של נוגה, והתופעה אף נחשבה לראייה לקיום אטמוספירה בכוכב הלכת נוגה. אולם, מחקרים עדכניים מגלים כי האפקט הוא תופעה אופטית הנובעת ממריחת הדמות של נוגה, כתוצאה ממערבולות באטמוספירה של כדור הארץ ומחוסר אחידות במכשירי המדידה.
בשנת 1771, בהתבסס על המדידות מ-1761 ומ-1769, חישב התוכן הצרפתי ז'רום לאלנד שיחידה אסטרונומית אחת היא 153 מיליון קילומטרים, עם טעות חישוב של כמיליון קילומטרים. טעות החישוב הייתה גדולה מן המצופה, בגלל תופעת ה"טיפה השחורה", אך למרות זאת המדידה הניבה תוצאות מדויקות בהרבה מהידע שהיה קיים עד אז.
ז'אן מארי לוסטיז'ה
אהרון לוסטיגר
בחלום
בחלום הוא שם אלבום הסולו הראשון של השחקנית והזמרת ענת עצמון.
האלבום יצא ב-1989, לאחר השתתפות עצמון בקדם האירוויזיון עם שיר נושא האלבום. עצמון קיבלה תגובות נאות על הביצוע בקדם, והחלה לעבוד עם ירוסלב יעקובוביץ' על האלבום. בין היתר כדי לקדם את מכירותיו, שוחררו השירים "בחלום", "עוברת אורח", "כמה אפשר", "לבד בסתיו" ו"אל תשפטו" אל תחנות הרדיו. לשירים אלה צולמו וידאו קליפים. במהדורת הדיסק הופיעו שני שירים נוספים: "ז'ה טאם" ו"כריזמה".
מוות בעזה
מוות בעזה (Death In Gaza) בבימויו של ג'יימס מילר, הוא סרט תיעודי זוכה פרס אמי משנת 2004 המסקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הנפתח ביהודה והשומרון אך עובר לרצועת עזה ולבסוף מתמקד ברפיח במשך רוב הסרט. הסרט מלווה את חייהם של שלושה ילדים פלסטינים, אחמד (בן 12), מוחמד (בן 12) ונאג'לה (בת 16).
נושאים.
אנושיות.
הסרט מגולל את קורותיהם של אנשים החיים את הסכסוך יום-יום, וכיצד הדבר משפיע על חייהם. בעיקר, הסרט עוסק בשבעה ילדי-סכסוך ובני משפחותיהם. לאחר סצנת פתיחה עזה וציורית שבה ישראל מממנת את פיצוץ מכוניתו של אזרח פלסטיני הנחשד על-ידה בתכנון פיגוע התאבדות, עד מעיר שזהו הדור הבא של האנשים באזור שיקבע האם ישררו בו מלחמה או שלום.
הסרט עוקב אחר הילדים בנדבכים שונים של חייהם: הוא מלווה אותם לבית הספר וללימודיהם בו, בזמן שהם מבלים בחיק משפחתם; בעת משחקיהם עם לוחמי ההתנגדות וסיועם להם, בהכנתם מטעני-נפץ תוצרת-בית ובשימושם נגד חיילים ואזרחים ישראלים, ובאבלם הלאומי והאישי עקב מותם של חבריהם ובני משפחתם.
מות-קדושים.
לזמן מה הסרט מתמקד במות-קדושים (אסתשהאד) ובעמדות האנשים ברפיח על מוות למען פלסטין והאסלאם. הוא מגולל בקצרה את סיפורו של נער רך בשנים שנורה למוות על ידי כוחות צה"ל שעה שתקף אותם, בדומה לגיבורי הסרט, אחמד ומוחמד, כמו גם נערים רבים אחרים ששמם לא נודע. הסרט עוקב אחר הנער בעודו מובא למרכז הרפואי, בעת הטיפול הראשוני בו, ועד למותו ולתגובה הכללית על כך, לתהלוכת הלוויה ולקבורה ולבסוף לחגיגות עקב הצלחתו להיות לשהיד.
מותו של ג'יימס מילר.
בעודו מצלם את הסרט, נהרג הבמאי-מפיק ג'יימס מילר מיריות כוחות צה"ל. מותו של מילר אירע לאחר שהוא ואנשי צוותו ניסו לגשת לנגמ"חון ישראלי בחשכת ליל, בעודם מעידים על נייטרליותם כעיתונאים באמצעים קוליים וחזותיים, בהם חבישת קסדות, אפודים עליהם נכתב "TV", ניפוף בדגל לבן והליכה בקצב איטי בשטח הפתוח. בתחילה נורתה יריית אזהרה על ידי כוחות הצבא הישראלי, ואנשי הצוות חזרו על הדגשת נייטרליותם בכך שצעקו "אנחנו עיתונאים בריטים". שניות לאחר מכן, ירייה נוספת נורתה וג'יימר מילר נפגע בצווארו, ונהרג באופן מיידי. דבר זה התרחש בעת שהצוות צילם פעילות צבאית מאחד מבתי הילדים ברפיח, בדרום רצועת עזה. לעומת זאת נטען כי מילר התרשל הן מבחינה מקצועית והן מבחינה מוסרית בזה שלא פעל לפי הנהלים משום שסיכן עצמו לשווא במקום להישאר בבית ממנו יצא שניות לפני שנורה למרות ידיעתו שכוח צה"ל בחוץ בכוננות.
השלמת הסרט התיעודי.
ג'יימס מילר וצוותו התכוונו במקור לתאר את הסכסוך מנקודת מבטם של ילדים ישראלים, אך ג'יימס נהרג בטרם היה סיפק בידו להשלים את חלקו הפלסטיני של הסרט. מותו תפס חלק גדול מהסרט, עם הסבר על ידי הקריינית, סאירה שאה, בתחילת הסרט, והסיפור המלא ותגובות להריגתו בתום הסרט. בסוף הסרט מסופר כי הלוחמים הפלסטיניים הכינו כרזות בהן הוצג מילר כשהיד, ומוצגת הסתייגות לכך מטעם צוות הסרט.
טנזור לוי-צ'יוויטה
לילה כר ודמות עלמה...
לילה כר ודמות עלמה... הוא אלבומה השני של השחקנית והזמרת הישראלית ענת עצמון, אשר יצא בשנת 1992.
שם האלבום לקוח מתוך השיר הרביעי שבו, "אל נא תשירי", בו מופיעה השורה "הוא מזכירני לילה, כר ודמות עלמה לאור ירח".
כמו באלבום הראשון, האחראי על הפקת אלבום זה הוא ירוסלב יעקובוביץ'. באלבום זכו להצלחה השירים "אדם הוא מקום", "כוס של מים", "בין עצי התמר", "ילדה אישה", "חבל מתוח" (אשר לווה בקליפ מושקע בתוכנית "זהו זה!") ו"אל נא תשירי", אך האלבום נכשל מסחרית.
השיר עמו התחרתה עצמון בקדם אירוויזיון באותה השנה "התקווה" לא הופיע באלבום עקב סכסוך עם חברת התקליטים.
רשימת השירים באלבום.
כל שירי האלבום עובדו על ידי ירוסלב יעקובוביץ'.
טיטוס פלביוס קלמנס
טיטוס פלביוס קלמנס (בלטינית: Titus Flavius Clemens; ? - 95 לספירה) היה פוליטיקאי רומאי מן השושלת הפלאבית.
תולדות חייו.
קלמנס נולד בסביבות שנת 60 לספירה לטיטוס פלביוס סאבינוס , אחיינו של אספסיאנוס. שנים ספורות לאחר לידתו, תפס אספסיאנוס את השלטון באימפריה הרומית כקיסר ובכך קלמנס הפך להיות בן למשפחה הקיסרית של רומא.
קלמנס התחתן עם קרובת משפחתו פלאביה דומיטילה , נכדתו של אספסיאנוס. נולדו להם שני בנים, שלחינוכם דאג הרטוריקן מרקוס פביוס קווינטיליאנוס, והם אומצו על ידי הקיסר דומיטיאנוס, בנו של אספסיאנוס, כיורשיו, דבר שחיזק את מעמדו הפוליטי בחצר הקיסר.
קלמנס מונה לתפקיד הקונסול בשנת 95 לספירה, אולם לא הספיק לסיים את כהונתו מכיוון שהוצא להורג על ידי דומיטיאנוס באותה שנה. סיבת הוצאתו להורג לא ברורה, סווטוניוס מוסר שדומיטיאנוס חשד בו שהוא זומם להתנקש בו כדי לזרז את עליית בניו לכס הקיסרות, בעוד דיו קסיוס מוסר שקלמנס ואשתו היו בין אנשים רבים שנרצחו על ידי דומיטיאנוס, באשמת אתאיזם - "סעיף שבו הואשמו רבים אחרים שנסחפו אל אורחות היהודים", וכעונש על כך כמה מהם הוצאו להורג ומאחרים נלקח רכושם.
שאלת היותו נוצרי.
למרות שדיו קסיוס מציין בפירוש שאשמת האתאיזם משמעותה הייתה נטייה ליהדות, חוקרים רבים חשבו כי הכוונה כאן לנצרות. מאידך, מספר רב של חוקרים מעדיפים לקבל את מילותיו של דיו כפשוטן, מאחר שאין סיבה להניח כי קסיוס דיו או המתקצר של ספרו בלבל בין הנצרות ליהדות, או שבתקופת דומיטיאנוס, שנים רבות לאחר הרדיפה תחת נירון קיסר, ההבדל בין שתי האמונות היה עדיין לא נהיר לשלטונות הרומיים. בנוסף לכך, אף מסורת נוצרית עתיקה לא ציינה את קלמנס כנוצרי. כך אוסביוס אינו מקשר בינו לבין הנצרות, למרות שהזכיר אותו כדודה של פלאביה דומיטילה, שהוגלתה בשל הפיכתה לנוצרייה. הראשון שציין כי קלמנס היה נוצרי, היה גאורגיוס סינקלוס במאה ה-9. אם קלמנס עצמו היה מואשם בהיותו נוצרי, הסופרים הנוצרים העתיקים יותר היו מציינים זאת. דברי אוסביוס על כך שפלאביה דומיטילה הייתה נוצרייה נראים כסותרים את אלו של דיו קסיוס, ולכן סביר כי ייחוס הנצרות לדומיטילה הוא תוצר מתקופה מאוחרת יותר.
במסורת היהודית.
בכתבי חז"ל נזכר חבר סנאט שאימץ מנהגים יהודים ואף התגייר בסוף ימיו. כשדומיטיאנוס גזר שמד על כל היהודים, הוא התאבד כדי למנוע את ביצוע הפקודה. ניתן לזהות את חבר הסנאט עם קלמנס.
Necessary Evil
Necessary Evil ("רע הכרחי"
הוא אלבום האולפן החמישי של להקת המטאל הישראלית סיילם, אשר יצא בשנת 2007. האלבום ממשיך את הקו המוזיקלי הכבד של Collective Demise מ-2002, ונוטה יותר לבלאק מטאל ואינדסטריאל מטאל מאשר לדום מטאל.
האלבום הוקדש לזכרו של ז'אן ז'אק גולדברג.
סקירה אמנותית.
אלבום זה, שנחשב לאחד הכבדים של סיילם, מהיר בהרבה מקודמיו, דבר המתבטא בין השאר בתיפוף מהיר בקצב של מכונת ירייה. בנוסף לצווחות הצרודות של זאב טננבוים, יש באלבום גם שאגות וגרואלינג של דת' מטאל. בשיר האחרון יש גם שירה נשית מלודית.