שררת השלטון עברה מהמלך אל מועצת האריאופגוס שהייתה ממנה את הארכונטים. בהתחלה היו שלושה ארכונטים. קיבלו על עצמם את התפקידים הצבאיים והאזרחיים של המלך וכינויים היה (לפי סדר חשיבות) ארכון-אפונימוס – היה הארכון החשוב ביותר ועל שמו נקראה השנה. הוא היה אחראי על בעיות הקשורות באזרחות, רכושם של יתומים, אלמנות ואנשים חלשים אחרים מבחינה סוציו-אקונומית. השני בחשיבותו היה הארכון-פולימרכוס ("ארכון-מפקד הצבא") שהיה מופקד על ענייני צבא וביטחון. אחרון בסדר החשיבות היה ארכון-בסילאוס ("ארכון-מלך") שאף על פי שמו, היה ממונה בעיקר על תפקידים דתיים כגון דאגה למקדשים, קורבנות וכיוצא באלה. לאחר זמן מה נוספו אליהם 6 ארכונטים (מוכרים גם בשם תסמותטים) נוספים וכך הגיע מספר השליטים של אתונה ל-9. הארכונטים נבחרו מבין האצולה. אריסטו בספרו "מדינת האתונאים" מספר בהתחלה הם מונו לכל החיים, אחר כך הכהונה קוצרה לעשר שנים ובסוף רק שנה אחת. בתום כהונתם הצטרפו אל האראופגוס.
דרקון.
דרקון היה מנהיג ומחוקק אתונאי שפעל בשלהי המאה ה-7 לפנה"ס (דור אחד לפני סולון), ונחשב כמחוקק הראשון של אתונה. מקובלת בקרב החוקרים הדעה שדרקון לא חוקק חוקים חדשים יש מאין, אלא אסף והעלה על הכתב חוקים שכבר היו קיימים בתקופתו. הדרישה להעלות את החוקים על הכתב באה מידי פשוטי העם כי השופטים האתונאיים נבחרו מקרב האריסטוקרטיה. היה חשש כי אלו שופטים במשוא פנים, מאחר שהם מסתמכים על חוקים שידועים רק להם. פשוטי העם ביקשו לדעת את החוקים על מנת לאפשר פיקוח מסוים על השופטים האריסטוקרטים.
הופעתו המחודשת של הכתב ביוון העתיקה שבאה בעקבות המסחר עם הפיניקים, הפעם בצורת האלפבית היווני המוכר לנו, היא זאת שאפשרה את כתיבת החוקים. העדרו של הכתב במאות שלפני כן עשוי להסביר מדוע לא עלתה דרישה לקבל חוקים כתובים קודם לכן.
בדורות מאוחרים יותר, נודעו חוקיו של דרקון באכזריותם, וזאת מאחר שעונש מוות היה נפוץ בהם. על שמו נטבע הביטוי "חוקים דרקוניים" לחוקים אכזריים וקשים במיוחד. עם זאת יש לזכור שדרקון פעל על רקע תקופתו, ועונש מוות לא היה נדיר בעת ההיא. יתרה מכך, חוקי דרקון ששרדו עד ימינו מתייחסים לעבירת הרצח, והטלת עונש מוות על רצח איננה צריכה להיחשב למעשה חריג.
הרפורמות של סולון.
משבר כלכלי שהתחיל להתפתח באמצע המאה ה-7 לפנה"ס היה הגורם העיקרי לפעולתו של סולון. קשה לדעת באופן חד משמעי מה היו הסיבות לפרוץ המשבר כי התיעוד של התקופה הוא דל ביותר ואת מה שקיים ניתן לפרש בכמה אופנים. כך או כך ברור שהיה משבר כלכלי חריף באתונה בתקופה זו.
לפי המסורת שמוזכרת אצל אריסטו ואצל פלוטרכוס היה מתח בין האיכרים המשועבדים למשעבדיהם. יש קושי לקבל דעה זו כפשוטה כי איכרים משועבדים יתקשו להתארגן למחאה מסודרת וסביר יותר להניח שהיה פלח באוכלוסייה שהיה מקופח ורצה ברפורמות. פלוטרכוס מביא מסורת נוספת לפיה הוצע לסולון לתפוס את השלטון ולהפוך לטיראן, אך סולון דחה את ההזמנה. למרות הקושי שיש במקורות, ברור שסולון פעל על רקע של משבר ומתח באוכלוסייה. הוא לא רצה לגרום למהפכה מהירה וחקיקתו נועדה למצוא פתח לפשרה שיכולה להתקבל על דעת שתי הקבוצות: העשירים והמנוצלים כאחד.
סולון החל את פועלו בשנת 3 /594 לפנה"ס והרפורמות שלו כללו חמישה תחומים עיקריים:
ייתכן שהיו רפורמות נוספות כגון איסור בזבוז ממון רב בטקסי קבורה, אך קשה לדעת עד כמה עניינים אלה הם אנכרוניזם. הרפורמות של סולון חוללו מהפכה במשטרה של אתונה והיו הרקע שעליו צמחה הטיראניה ולאחר מכן הדמוקרטיה האתונאית. הרפורמות של סולון לא הביאו קץ לסכסוכים בין עשירים לעניים כי אף צד לא יצא מרוצה מההסדר. מצד אחד, סולון לא חילק את רכוש העשירים, כפי שדרשו העניים ואף הגביל את יכולתם להשתתף בפוליטיקה ומאידך הרפורמות המשפטיות שלו הביאו לשיווין בפני החוק והכפיפו אל החוק אף את בני המעמדות הגבוהים.
הטיראניה.
התקופה שבין סיום הרפורמות של סולון לבין עלייתו של פיסיסטרטוס התאפיינה בהמשך המאבק על משרות הארכון ונעשה ניסיון לחלק את המשרות לפי מפתח אזורי וייחוס אבות (מספר משרות לאריסטוקרטיה ותיקה, חלק לאיכרים עשירים וכך הלאה). ניסיון זה לא עלה יפה. בערך באותה העת עלו באתונה שלוש סיעות: אנשי ההר, אנשי החוף ואנשי המישור. אנשי ההר היו דלי העם והיו בעלי נטיות דמוקרטיות, אנשי המישור היו האריסטוקרטים האוליגרכים ואילו אנשי החוף היו הסיעה המתונה. סיעות אלו עתידות לנהל מאבק קשה על הבכורה בפוליטיקה האתונאית.
התיעוד המוקדם ביותר של ניסיון להפיכה טיראנית השתמר אצל אריסטו, הרודוטס ואחרים. הם מספרים על אחד בשם קילון בשנת 632 לפנה"ס (דור אחד לפני סולון, בערך במקביל לתקופתו של דרקון) לכונן משטר יחיד בעיר. ניסיונו נכשל ותומכיו נשחטו על ידי האריסטוקרטיה. בעת דיכוי ניסיון ההפיכה של קילון חלק מתומכיו ניסו להסתתר במקדש, אך נרצחו בעודם אוחזים בקרנות המזבח. בעקבות הטבח דבקה קללה בבני משפחת האלקמאיונידים.
הטיראן הראשון שהצליח לתפוס את השלטון באתונה הוא פייסיסטראטוס. הוא עשה יד אחת עם פשוטי העם. ותוך שימוש בעברו הצבאי המפואר (הוא נודע כגיבור מלחמה נגד מגארה) הצליח לקבל אישור להחזקת משמר חמוש על מנת להגן עליו, כביכול, מאויביו. קשריו עם פשוטי העם עזרו לו לקבל את האישור באספה. בעזרת משמר זה הצליח להשתלט על האקרופוליס (561 לפנה"ס). הכנסת כוח חמוש ועוד יותר מכך כיבוש האקרופוליס גרמה לבהלה בקרב האוליגרכים ובקרב המתונים שעשו יד אחת להפילו כמה חודשים אחרי השתלטותו על האקרופוליס.
פייסיסטראטוס לא אמר נואש ונסוג לצפונה של אטיקה והצליח להפריד בין סיעת המתונים לסיעת האוליגרכים, בעזרת ברית שכרת עם מגקלס, ראש סיעת המתונים. בעזרתו הוא הצליח לחזור ולהשתלט על אתונה. פייסיסטראטוס היה אמור לשאת את בתו לאשה, אך חזר בו והברית בינו לבין מגקלס בוטלה והוא נאלץ לצאת לגלות (560/559 לפנה"ס).
בעת גלותו רכש ממון רב שאפשר לו לגייס שכירי חרב רבים. בנוסף לכך קיבל עזרה מתבאי ומארגוס. בעזרת כוחות אלו הצליח להשתלט על אתונה בשנת 546 לפנה"ס. הפעם נשאר בה עד מותו בשנת 527. פייסיסטראטוס שמר על המבנה החוקי שהתווה סולון והתהדר בנוצות של ה"מחזיר עטרה ליושנה". משטרו לא היה אלים ובדרך כלל ניסה להתפייס עם יריביו. משטרו היה ראשית גדילתה של אתונה לכוח ראשון במעלה ביוון.
בתחום מדיניות הפנים הצליח בעזרת הלוואות בריבית נמוכה וחלוקת אדמות שלא היו מיושבות קודם לכן לפתח את החקלאות, במיוחד את ענף הזית והכרם. כמו כן פיתח את התעשייה באתונה, בעיקר את הקדרות שדחקה עם הזמן את התעשיות האחרות מהעיר. בימיו החל הניצול הרחב של מכרות הכסף בלאוריון שאפשר הטבעת מטבעות רבים שפיתחו את המסחר. תחום פעילות אחר היה בניה רחבה – מקדשים רבים נבנו על האקרופוליס ושופרה מערכת המים של העיר. בתחום התרבות השקיע בפיסול, תהלוכות וחגיגות אחרות.
לאחר מותו של פייסיסטראטוס, ירשו שני בניו, היפיאס והיפרכוס, את השלטון והתחלקו בו. היפיאס, הבכור, טיפל בעניינים מדיניים וצבאים ואילו האח הצעיר התעסק בדת ובתרבות. המעבר היה חלק ולא קמו מתנגדים לשני הבנים עם ראשית שלטונם.
לרוע מזלם של האחים אירועים שלא הייתה להם שליטה עליהם, כמו הרחבת הליגה הפלופונסית וההשתלטות הפרסית על אסיה הקטנה, בודדו את אתונה ושללו ממנה הישגים רבים שהיו פרי פועלו של אביהם. כתוצאה מכך בשנת 514 לפנה"ס התנקשו מתנגדי הטיראניה בחייו של היפרכוס, אך לא הצליחו להרוג את היפיאס.
רצח אחיו גרם לשלטונו של היפיאס להיות אכזרי וקשה. אחרי פלישה כושלת לאטיקה, מתנגדי הטיראניה, ובראשם משפחת האלקמיונידים, ניסו למשוך לצידם כוחות כדי להוריד את היפיאס משלטונו. ניסיון זה נכשל והקושרים נאלצו לגלות מאתונה. משראו שידם אינה משגת להפיל את הטיראן בעזרת צבא, הלכו בדרך עקיפה ותרמו סכום ענק לאורקל של אפולו בדלפוי. בעזרת הנבואה שנתנה הפיתיה שקראה לגירוש הטיראן ועזרה מצידה של ספרטה ניסו להשתלט על אתונה. כוח ספרטני קטן שנחת בקרבת אתונה הושמד וספרטנים גייסו צבא גדול על מנת לנקום את מותם. בעזרת כוח ספרטני זה הצליחו הגולים להפיל את שלטון הטיראן.
רפורמות דמוקרטיות.
גירוש הטיראנים הותיר חלל ריק בפוליטיקה האתונאית. לכאורה, אפשר היה לחזור לצורת המשטר שהציע סולון בחוקיו, אך קרעים פנימיים בתוך הסיעה האוליגרכית מנעו זאת. גם במקרה זה יש קושי במקורות ולפעמים יש בהם סתירות. עם זאת ברור שאחד בשם איסגורס רצה לחזור לשיטה אוליגרכית קיצונית יותר שהייתה נהוגה לפני הרפורמות של סולון. רצונו של איסגרוס התנגש עם השכבות שעלו לעמדות מפתח בפוליטיקה האתונאית בעקבות הרפורמות של סולון. קלייסתנס עמד בראש המחנה הזה והיה מאבק שנמשך כשנתיים בין קלייסתנס לבין איסגורס. שני המקורות של התקופה: אריסטו והרודוטוס מסכימים שאיסגורס הצליח לזכות בשלטון, אך איבד אותו תוך פרק זמן קצר לטובת קלייסתנס. אחר כך יש סתירות במקורות לגבי האופן שבו קלייסתנס עלה לשלטון, אך ברור שהוא הצליח לזכות בשלטון ולהתבסס בו.
הרפורמות של קלייסתנס התרכזו בשני תחומים קשורים זה בזה:
נפילת הטיראנים סימנה גם את תחילת הפעולה האתונאית מחוץ לגבולות ארצם. בתקופה זו נכרתה הברית עם פלטאיה ונהדפו התקפות מספר מצד הספרטנים, תבנים ואוובוים. בחוזה השלום שנכרת בין אתונה לאוובויה נאלצה האחרונה לקבל קלרוכיה (התנחלות) אתונאית לשטחה. הייתה זאת הפעם הראשונה שבה אתונה ייסדה קלרוכיה שהייתה עתידה לשמש אותה עד סוף המאה ה-5 לפנה"ס.
הפלישות הפרסיות.
הפלישה הראשונה ותחילת העידן הימי של אתונה.