בשנת 1829 רוברט נישא לפרנסיס, ולאחר תקופה קצרה עברו מניוקאסל ללונדון. פרנסיס מתה בשנת 1842 ללא ילדים. רוברט היה משכים כל יום ב-5:00 בבוקר ופותח את היום בקריאת ספרות מדעית ושירה. בשנת 1847 הוא נבחר מטעם המפלגה השמרנית לפרלמנט הבריטי כנציג של מחוז הבחירה וויטבי, בצפון-מזרח אנגליה, מטעמו הוא כיהן עד למותו. משנת 1850 כאשר מצב בריאותו הורע, הוא רכש יאכטה וגר בה רוב הזמן כדי להימנע מהטרדות מצד מעריצים ויזמים שנהגו להטרידו בביתו בלונדון. הוא כינה את היאכטה: "הבית ללא מקש כניסה".
מותו.
למרות מחלתו רוברט המשיך לקדם פרויקטים ולהסתובב ברחבי העולם עד מותו בשנת 1859. מסע הלוויה עבר בהייד-פארק של לונדון, כבוד השמור לבני המלוכה הבריטית. הוא נקבר בבית הקברות של גדולי האומה הבריטית במנזר וסטמיניסטר.
דוקטור ליזה
אנטון גובנקוב
אנטון ניקולייביץ גובנקוב (ברוסית: Антон Николаевич Губанкóв; 29 בינואר 1965 - 25 בדצמבר 2016) היה מדינאי, עיתונאי ובלשן.
חייו.
גובנקוב נולד בלנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות.
שימש כמנהל מחלקת התרבות של משרד ההגנה של רוסיה (2013–2016), שר התרבות של מחוז מוסקבה (2012–2013), יושב ראש ועדת התרבות של ממשלת סנקט פטרבורג (2008–2011).
נהרג ב-25 בדצמבר 2016, במי הים השחור ליד העיר סוצ'י, בהתרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי, שטס עם קבוצת אמנים מהרכב אלכסנדרוב ואנשי ציבור לבסיס האוויר חמימים בסוריה.
ויקטור פורצ'ן
סר ויקטור מורבן פורצ'ן (באנגלית: Sir Victor Morven Fortune; 21 באוגוסט 1883 – 2 בינואר 1949) היה קצין בכיר בצבא הבריטי. הוא שירת גם במלחמת העולם הראשונה וגם במלחמת העולם השנייה. הוא פיקד על הדיוויזיה ה-51 (היילנד) במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונאלץ להיכנע לגרמנים ב-12 ביוני 1940.
ביוגרפיה.
פורצ'ן נולד בבללוק, סקוטלנד ב-21 באוגוסט 1883, ובשנת 1903 התגייס פורצ'ן לצבא הבריטי והצטרף לרגימנט המשמר השחור (היילנדרים המלכותיים). הוא שירת במלחמת העולם הראשונה כמפקד הגדוד הראשון, רגימנט המשמר השחור (היילנדרים המלכותיים) משנת 1916 וכמפקד החטיבה ה-46 משנת 1918.
לאחר לימודיו במכללה לפיקוד ומטה, קימברלי בשנים 1920 עד 1921, הוא מונה למפקד הגדוד הראשון, רגימנט הסיפורת' היילנדרים ב-1927 ולמפקד חטיבת הרגלים ה-5 בשנת 1930. בשנת 1935 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-52 (השפלה) ובשנת 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-51 (היילנד).
הדיוויזיה ה-51 נותרה בצרפת לאחר הפינוי מדנקירק, לאחר שהוקצתה לקורפוס ה-9 הצרפתי, ולחמה יחד עם הצרפתים במהלך מבצע אדום. לאחר שהפינוי הימי התברר כבלתי אפשרי ונגמר מלאי התחמושת, נאלץ פורצ'ן להיכנע יחד עם חלקה הגדול של דיוויזיית היילנד בסן ואלרי אן-קו. חטיבה אחת נסוגה קודם לכן ללה האבר וכך נמנעה מלכידה.
גנרל פורצ'ן בילה את שארית המלחמה כשבוי מלחמה. כקצין בריטי בכיר בשבי בגרמניה, הוא פעל לשיפור תנאי החיילים בפיקודו. הוא לקה בשבץ מוחי בשנת 1944 אך סירב להחזרתו. הוא שוחרר לבסוף באפריל 1945 וקיבל את תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
כמה סופרים בריטים הטילו ספק בהחלטה להישאר עם הצרפתים במהלך הקרב. עם זאת, גנרל שארל דה גול הצהיר, 'מצידי אני יכול לומר שחברות הנשק, שנחתמה בשדה הקרב באבוויל במאי-יוני 1940, בין דיוויזיית השריון הצרפתית, שהיה לי הכבוד לפקד עליה, לבין הדיוויזיה הסקוטית ה-51 האומללה תחת הגנרל פורצ'ן, מילאה את חלקה בהחלטה שקיבלתי להמשיך במאבק בצד בעלות הברית, עד הסוף, יבוא מה שיבוא'. והוא סיכם בציטוט המוטו הישן של המשמר הסקוטי : "omni modo fidelis" - נאמן לכל דבר.
ב-2 בינואר 1949 מת פורצ'ן בדאלסווינטון, סקוטלנד, והוא בן 65 שנים.
צ'ריוטיר
טנק הצ'ריוטיר (באנגלית: Charioteer; קרוי גם טנק הצ'ריוטיר, טנק FV4101, תותח בינוני, צ'ריוטיר) הוא רכב קרבי משוריין בריטי, אשר יוצר בשנות החמישים של המאה ה-20 במטרה לשדרג את כוחו של חיל השריון המלכותי, שעד אז עדיין השתמש בטנק קרומוול. הטנק הוא למעשה גרסה משודרגת של טנק הקרומוול עם תותח חזק יותר. לשם תפעול הטנק נדרשים שלושה אנשים.
הצבא הבריטי השתמש בטנק, אך נעשה בו שימוש נרחב יותר באירופה ובמזרח התיכון.
פיתוח.
הטנק פותח בשל חשש בריטי בתחילת שנות החמישים מפלישה של הצבא האדום.
הטנק נחשב לטנק שיוט האחרון שנבנה.
מחד, ייצור של טנקי צנטוריון Mk3 היה איטי יותר בהשוואה לזה של תותחים כבדים יותר, והטנק Conqueror ("כובש") , לו תותח חזק יותר, היה עדיין בפיתוח. הבריטים השתמשו באותה עת בטנקים קרומוול, צנטוריון וקומט, אבל החימוש של הקרומוול היה חלש להתמודד עם זה של טנקים חזקים וחדישים יותר, והיה צורך לצייד את טנק זה בתותח חזק יותר. לשם כך נעשה שימוש בתותח ה-84 מ"מ של הצנטוריון . הכלי החדש נקרא בתחילה "FV4101 קרומוול תותח נגד טנקים כבד", אך בהמשך, לפני שנכנס לשימוש, שונה שמו לצ'ריוטיר.
ייצור.
הצפי המקורי לכמות טנקי הצ'יוטיר שתוכננו להיות מיוצרים היה 630, בפועל נוצרו פחות טנקים. מספר הטנקים הסופי שיוצר אינו ידוע, ויש המשערים שיוצרו 442 טנקים מסוג זה.
שימוש צבאי.
צבא אוסטריה השתמש ב-56 טנקים מסוג זה בשנים 1956–1965. צריחים של טנקים אלו קובעו בבונקרי אוסטריים.
צבא ההגנה הפיני רכש 38 טנקי "צ'ריוטיר MK VII מודל B" בשנת 1960, ואלו היו בשימוש עד 1979. הטנקים אוחסנו עד 2007 ואז נמכרו במכירה פומבית.
הירדנים רכשו 24 טנקים מסוג זה עבור גדוד הטנקים השלישי שלהם בשנת 1954. כמה מטנקים אלו נמכרו ללבנון.
הארגון לשחרור פלסטין השתמש בכמה טנקי צ'ריוטיר מלבנון נגד צה"ל בדרום לבנון במהלך מבצע ליטני.
יחידת המתנדבים של הצבא הבריטי (נקראה בעבר "הצבא הטריטוריאלי" או "הכוח הטריטוריאלי") הייתה הגורם העיקרי שהשתמש בטנק זה בבריטניה.
הטנק כיום.
כיום ניתן למצוא טנקים מדגם זה במקומות הבאים:
ניתן למצוא את טנק זה במוזיאון להיסטוריה צבאית שבוינה .
ניתן למצוא את הטנק במוזיאון כלי הרכב הקרביים שבמדינה, בכניסה לאקדמיה הצבאית שבלאפנראנטה ובמטה הבריגדתה הקרלית בשכונת ולקאלה בעיר קובולה .
ניתן למצוא את הטנק ביד לשריון בלטרון (ובעבר גם במוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל בתל אביב).
הטנק נמצא במוזיאון הטנק בדורסט (יחד עם גרסה אחרת של הטנק). כמו כן, ניתן למצוא גרסה נוספת של הטנק במבצר פאול ליד קינגסטון על ההול.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2008/2009
גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2008/2009 היא התחרות ה-11 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-23 בדצמבר 2008 ומשחק הגמר נערך ב-11 במאי 2009 והסתיים בניצחון של מכבי חולון על אס"א תל אביב בדרך לזכייה שביעית ברציפות בתואר.
בעונה זו התקיימה ליגת נשים אחת ובה 12 קבוצות. מתוכן נרשמו 10 קבוצות להשתתף בתחרות.
לפי תקנון התחרות, בעונה זו התקיימו 4 סיבובים כשבסיבוב הראשון לקחו חלק 4 קבוצות ו-6 קבוצות העפילו באופן אוטומטי לרבע הגמר.
שמינית הגמר.
הסיבוב הראשון בתחרות היה למעשה שמינית הגמר. בסיבוב זה השתתפו 4 קבוצות.
רבע הגמר.
אל 2 העולות משמינית הגמר הצטרפו 6 קבוצות שעלו בהגרלה לשלב זה שהתקיים בין ה-1 ל-3 בפברואר 2009.
חצי הגמר.
משחקי חצי הגמר התקיימו בהצגה כפולה ב-16 באפריל באצטדיון רמת גן.
תתיתריה
רגנוזאורוס
רגנוזאורוס (שם מדעי: Regnosaurus; מילולית: "הלטאה של רגננסיס" - שם של שבט קדום מאזור סאסקס) הוא סוג של דינוזאור מתת-סדרת הסטגוזאורים ומשפחת ההואיאנגוזאוריים, אשר חי בקרטיקון התחתון של אנגליה שלפני 137 עד 121 מיליון שנה, זאת בניגוד לסוגים רבים שהתקיימו במשך היורה. סוג זה כלל מין אחד - "Regnosaurus northamptoni", הקרוי על שם נשיא החברה המלכותית (שעמד להתפטר) - ספנסר קומפטון, המרקיז של נורת'האמפטון .
הרגנוזאורוס התגלה לראשונה בעיירה צ'אקפילד (Cuckfield) שבמערב סאסקס שבאנגליה משרידים של לסת תחתונה שהועברו למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון. הממצאים היחידים ששרדו נמצאו בדרום אנגליה, וכללו שרידי לסת תחתונה באורך 6 סנטימטרים ועם 15 שקעי שיניים חרוטיים במקצת. ממצאים בודדים, כנראה של אגן הירכיים התגלו באי וייט. ממצאים אלה מרמזים שהדינוזאור היה קטן מאוד ולא עלה על 4 מטרים.
טקסונומיה.
את המאובנים שהתגלו חקר גדעון מנטל ב-1839 הניח שמדובר בשרידי לסת של איגואנודון, כנראה של פרט צעיר, וכך הציג אותה לאגודת החברה המלכותית ב-1841. החוקר ריצ'רד אוון לעומתו עירער על קביעה זו בהתייחס לשרידי לסתות איגואנודונים שנראו שונים מאוד, כך שמדובר היה בסוג שונה. גם מנטל חזר בו מהקביעה הראשונה והניח שמדובר באחד הסוגים הקרובים לאיגואנודון.
בעוד החוקרים הראשונים סברו שמדובר בסוג ממשפחת האיגואנודוניים, אשר מינים שלהם התגלו באותן תצורות, החוקר ריצ'רד ליידקר הציע ב-1888 על קרבתו של דינוזאור זה לסקיילדוזאורוס עקב מבנה דומה. ב-1911 הציע החוקר אלפרד פון זיטל לשייך אותו למשפחת הסטגוזאוריים. עם זאת הוא ניחן במספר הבדלים בולטים ביחס לסטגוזאורים אחרים. החוקר אלפרד רומר הציע שהוא קרובו של ההילאוזאורוס, בעוד ג'ון אוסטרום סבר שמדובר בכלל בסוג זאורופוד.
כיום מכלילים את הרגנוזאורוס לצד ההואיאנגוזאורוס האסייתי במשפחה קרוב לסטגוזאוריים, מאחר שמבנה הלסתות מאוד דומה. עם זאת נמצאו מעט מאוד שרידים כך שקשה לדעת בוודאות.
טימור מורגונוב
טימור איגורביץ' מורגונוב (ברוסית: Тимур Игоревич Моргунов; נולד ב-12 באוקטובר 1996) הוא אתלט רוסי, סגן אלוף אירופה (ברלין 2018) בקפיצה במוט.
קריירה.