מרפי נכנס לפוליטיקה של ארצות הברית ב-1953 כשהצטרף להנהגת המפלגה הרפובליקנית בקליפורניה, לאחר שניהל גם את אירועי הבידור בהשבעתם של הנשיא דווייט אייזנהאואר וסגנו ריצ'רד ניקסון. ב-1964 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, לאחר שגבר על פייר סלינגר, לשעבר מזכיר העיתונות של הבית הלבן בממשל ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון, שמונה מספר חודשים קודם לכן לסנאט כדי למלא את מקומו של קלייר אנג'ל שנפטר זה עתה. מרפי הושבע לתפקידו יומיים אחרי ניצחונו בבחירות, כשסלינגר התפטר מהסנאט כדי לאפשר יתרון מבחינת ותק. מרפי מונה אז על ידי מושל קליפורניה הדמוקרטי פאט בראון לכהונה בת יומיים במקומו של סלינגר.
היבחרו של מרפי משכה את תשומת ליבו של הסאטיריקן טום לרר, שכתב עליו שיר ואף ביצע אותו, כתגובה להערות גזעניות כלפי אמריקאים ממוצא מקסיקני שנשא הסנאטור מרפי בעת שהביע תמיכה בתוכנית בראסרו: מרפי פעל רבות עבור רפובליקנים אחרים שהתמודדו לתפקידים ציבוריים. ב-1966 הוא אירח ארוחת ערב באטלנטה שבג'ורג'יה, כאירוע התרמה לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית הווארד "בו" קלאווי, המועמד הרפובליקני הראשון לתפקיד מושל ג'ורג'יה מאז תקופת השיקום. בבחירות הכלליות, קלאווי גבר על המועמד הדמוקרטי לסטר מדוקס אך לא זכה ברוב קולות הבוחרים, ולבסוף בית המחוקקים של ג'ורג'יה בחר במדוקס לתפקיד. בשנים 1967 וב-1968 היה מרפי יושב ראש הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית. במהלך כהונתו בסנאט אובחן כבעל סרטן הגרון, והיה צורך בהסרת חלק מגרורותיו. עד סוף ימיו לא יכול היה לדבר אלא ללחוש.
מרפי הצביע בעד חוק זכויות ההצבעה משנת 1965, כמו גם בעד אישור מינויו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית ובעד חוק זכויות האזרח משנת 1968. ב-1970 התמודד מרפי בבחירות חוזרות לתקופת כהונה שנייה. הוא ניצב בפני המועמד הדמוקרטי ג'ון טוני, חבר בית הנבחרים בנו של אלוף האיגרוף במשקל כבד ג'ין טוני. הניתוח של מרפי והתמיכה האיתנה שלו במלחמת וייטנאם המתמשכת פעלו נגדו, כמו גם הדיווחים כי המשיך לקבל שכר מטכניקולור לאחר כניסתו לתפקיד. מסע הבחירות של טוני לסנאט הניב פירות ובנובמבר 1970 נבחר לסנאט האמריקאי.
אחרי פרישתו מהזירה הפוליטית עבר לפאלם ביץ' שבפלורידה, שם התגורר עד למותו ב-1992 לאחר מאבק במחלת הלוקמיה. מעברו של מרפי מתעשיית הקולנוע לפוליטיקה סללה את הדרך למספר פוליטיקאים מקליפורניה שעשו דרך דומה, בהם רונלד רייגן וארנולד שוורצנגר.
אולימפיודורוס מתבאי
אולימפּיודורוֹס מתבאי (ביוונית: Ὀλυμπιόδωρος ὁ Θηβαῖος; נולד לפני שנת 380, ומת לאחר שנת 425) היה מדינאי, שכתב חיבור היסטורי על האימפריה הרומית המערבית.
הוא נולד בתבאי שבמצרים, וחיבר היסטוריה (בשם Ἱστορικοὶ Λόγοι, "ספרי היסטוריה") ב-22 ספרים של האימפריה הרומית המערבית תחת שלטונו של הקיסר הונוריוס, העוסקת בתקופה שבין שנת 407 ועד אוקטובר 425. היא מתחילה בערך בזמן שבו מסתיים חיבורו ההיסטורי של אונאפיוס.
החיבור המקורי אבד, אך תמצות שלו ניתן על ידי הפטריארך פוטיוס ב"ביבליותקה" שלו (קודקס 80), הכוללת 46 קטעים מתוך החיבור.
פוטיוס מספר כי אולימפיודורוס התייחס לעצמו כאל "פוייטס" (ποιητής), שפירושו משורר, אם כי בעבר זה גם הובן כאינדיקציה לכך שהוא אולי היה אלכימאי. הוא החשיב את אולימפיודורוס כ"פגני", ללא ספק בשל החינוך הקלאסי שלו.
בשנת 412 לערך, נשלח אולימפיודורוס על ידי הקיסר הונוריוס בשליחות דיפלומטית אל ההונים בים השחור.
בין הקטעים בתקציר של פוטיוס, ישנו גם תיעוד שליחותו אל ההונים: "המחבר מספר שהוא עצמו נשלח למשימה אליהם ואל דונאטוס, ומספק תיאור טרגי של נדודיו וסכנותיו ליד הים".
בשנת 415 ביקר באתונה.
לאחר מותו של הונוריוס (בשנת 423), עבר אולימפיודורוס לביזנטיון, לחצרו של הקיסר הביזנטי תאודוסיוס השני, לו הקדיש את חיבורו.
מתוך קטעים מחיבורו, ניתן להסיק שהוא התגורר באופן זמני באתונה, נסע לחלקים הנידחים של מצרים העליונה בין הבלמים הברברים, ושהוא ביקר ברומא לקראת סוף הקריירה שלו.
על האפשרות ששהה ברומא ניתן ללמוד מתוך הקטעים שנשתמרו מחיבורו, בהם יש מידע על אנשי החברה הגבוהה ברומא, הכולל נתונים על הכנסותיהם של הסנאטורים העשירים (פרגמנט 44).
חיבורו ההיסטורי שימש את זוסימוס ואת סוזומנוס וכנראה את פילוסטורגיוס.
היירוקלס מאלכסנדריה הקדיש לו את חיבורו על השגחה וגורל.
גורדי
גורדי הוא חייזר קטן ירוק, המהווה את דמות הקמע המרכזית בסדרות משחקים רבות שפותחו על ידי חברת קומפדיה. הוא כיכב במשחקים השונים החל משנות ה-80 המאוחרות ועד לשנת 2013, לעיתים הופיע לצד דמותו של איתמר שאף קיבלה סדרת משחקים משלה. גורדי מופיע במשחקים רבים כדמות הראשית, אך לעיתים גם בהופעת אורח כמו במשחק "בעקבות המילים האבודות".
במשחק גורדי ואיתמר במוזיאון המדע, השחקנים נחשפים לסיפור המקור של גורדי, וכן למשפחתו המורחבת שגרים בכוכב לכת מרוחק בשם "גורדילנד", שאליו גורדי צריך לחזור.
מעבר לסדרת משחקי המחשב, הוציאה קומפדיה גם מספר ספרים בכיכובו של גורדי, בהם ״גורדי בגן הפלאים״ מאת דנה דבורין (1997) ו״גורדי בא לעולם״ מאת נירה הראל (2000), שניהם מבוססים על משחקים עם אותו השם.
בשנת 2003 החלו שידוריו של ערוץ הטלוויזיה ״החברים של גורדי״ ב-HOT שיועד לגילאי 4 עד 9 וכלל משחקי העשרה חינוכיים, כמו לימוד חשבון ואנגלית.
משחקים בכיכובו.
כיף ללמוד עם גורדי (גורדי קלאסיק).
סדרת משחקי חשיבה ללימוד השפות עברית ואנגלית, חשבון בסיסי, יצירתיות וידע כללי. סדרת משחקי חשיבה הראשונים שפיתחה קומפדיה, והופצה לראשונה בשנות ה-80 המאוחרות ללימוד השפות עברית ואנגלית, חשבון בסיסי, יצירתיות וידע כללי.
הסדרה כללה את:
סדרת גורדי החדשה.
סדרה המחדשת את משחקי גורדי הפופולריים ביותר משנות ה-80. חידוש המשחקים נועד בשביל להתאים את המשחקים הפופולריים של החברה, למערכות ההפעלה המתקדמות שיצאו באותה תקופה. והיא כוללת משחקים לפיתוח חשיבה יצירתיות ולימוד חשבון.
סדרת משחקים חדשה שפותחה גם תחת המותג גורדי, הייתה סדרת "בייבי גורדי" שיועדה בעיקר לגיל הרך. היא התבססה על המשחקים משנות ה-80 אך קיבלה גרפיקה, מנוע, וסאונד שונים.
ממשחקי הסדרה:
סדרת גורדי ואיתמר.
סדרה שמבוססת על שיתוף פעולה בין דמויות מהמשחקים השונים. רוב משחקי הסדרה אינם מקוריים אלא אוסף של משחקים מהכותרים השונים שיצאו במשך השנים.
משחקים שיצאו בסדרה זו:
הערות שוליים.
__noTOC__
אפרת פינקל
אפרת פינקל (נולדה ב-11 באוגוסט 1993) היא עיתונאית ואשת תקשורת חרדית ישראלית, המשמשת ככתבת בצפון של חדשות 13 והשבועון החרדי "בקהילה". קודם לכן שימשה עורכת במדור היהדות באתר "וואלה!" וככתבת פוליטית וכתבת לענייני חינוך ב"עכשיו 14".
ביוגרפיה.
אפרת פינקל נולדה בירושלים למשפחת פינקל, משפחת רבנים מפורסמת בציבור החרדי. אמהּ של אפרת, ציפה פינקל, היא בתם של הרב יוסף גליקסברג, ששימש כרב העיר גבעתיים, ואילה גליקסברג, דוקטור לפילוסופיה ופעילת ציבור, ואחותו של יוצר ובמאי הקולנוע נפתלי גליקסברג. אפרת פינקל היא נינתו של הרב חיים זאב פינקל ראש ישיבת היכל התלמוד בתל אביב, ומשגיח בישיבת מיר בירושלים.
את לימודיה עשתה בסמינר החדש והיא סטודנטית להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה.
בין השנים 2014–2017 שימשה כראש צוות בורסה בבנק לאומי.
את הקריירה העיתונאית שלה החלה ככתבת באתר האינטרנט "פאשקעוויל", שם עסקה בסיקור וניתוח מגמות פרסום, דיגיטל ומדיה. משם המשיכה לעיתון "חדשות בקהילה" שם היא משמשת ככתבת פוליטיקה ואקטואליה עד היום.
בדצמבר 2019 מונתה לעורכת "ערוץ יהדות" באתר וואלה, ובחודש יולי 2020, בעקבות משבר הקורונה, פוטרה מהאתר לאחר שערוץ היהדות בו, נסגר. במהלך 2020 הגישה תוכנית שבועית בשם "קול כבודן" עם הסטנדאפיסטית הניה שוחט, ברדיו כאן מורשת.
באותה שנה השתתפה פינקל בסדרה הדוקומנטרית "נייעס" מבית כאן 11 העוסקת בעולם התקשורת החרדית.
פינקל השתתפה מעת לעת כפאנליסטית בתוכנית "הפטריוטים" המשודרת בערוץ 14.
בפברואר 2021 החלה לשמש ככתבת פוליטית של "ערוץ 14", ובהמשך עברה לסקר את תחום החינוך בערוץ.
בפברואר 2022 הודיעה על עזיבת ערוץ 14 ומעבר לשמש ככתבת אזור הצפון בחדשות 13.
פינקל רווקה ומתגוררת בחיפה.
שלומי חתוכה
שלומי חתוכה (נולד ב-6 באפריל 1978) הוא משורר ופעיל חברתי ישראלי. פעיל בקבוצת ערס פואטיקה ובהוצאת טנג'יר, וחתן פרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם. שיריו הנוקבים, המביעים מחאה על אי שוויון חברתי והיסטורי, פורסמו בעיתונים, כתבי עת ושלושה ספרים ועוררו הדים רבים. הוא ממייסדי עמותת עמר"ם- עמותת רוח המזרח, ממובילי המאבק לייצוג שוויוני במדיה החזותית וממייסדי הוצאת הספרים "טנג'יר".
ביוגרפיה.
חתוכה נולד וגדל ברמת גן. סבו וסבתו עלו מתימן ובשנת 1954 סבתו ילדה תאומות בבית רבקה בפתח תקווה. זמן מה אחרי הלידה בית החולים הודיעו לה שאחת התאומות נפטרה זאת לאחרת שמטפלת בבית החולים הציעה לה למסור את אחת הילדות לאימוץ. בגיל 16 שמע לראשונה חתוכה סיפור זה מאמו ומאז החל להקדיש זמן, אנרגיה ומשאבים רבים לניסיונות לחשוף כמה שיותר מידע סביב פרשת ילדי תימן.