קטע מהספר פורסם ב-13 בספטמבר 2013 כנושא של "בידור שבועי" במגזין.
מדעי האזור
מדעי האזור הוא תחום של מדעי החברה העוסק בגישות אנליטיות לבעיות בעלי אופי עירוני, כפרי, או אזורי.
מדעי האזור כוללים נושאים הקשורים לגאוגרפיה, תחבורה, הגירה, תכנון ערים ואזורים, אקולוגיה, ניהול משאבים, סטטיסטיקה, וכל נושא אחר הקשור במחקר לניתוח המרחב של האדם. המחקר המדעי בנושא האזור נוסד לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20, כאשר כמה כלכלנים במדינות המערב החלו להתעניין ברמה הנמוכה של ניתוח מחקר כלכלי, וחשו צורך לפתח מקצוע שבו יוכלו לחקור כדאיות כלכלית במדינות בהם ישנה אפשרות להשקיע ולדאוג לפיתוח המרחב. בשנת 1954 הוקם האיגוד הבינלאומי למדעי האזור המאגד תחתיו אגודות בינלאומיות אזוריות לפי יבשות ולפי מדינות שבו מתאגדים מדענים וחוקרים מכל רחבי העולם. בישראל פועלת שלוחה של הארגון.
בית אבטינס
בית אבטינס הוא כינויה של משפחה ירושלמית בימי בית המקדש השני אשר הייתה ממונה על הכנת קטורת הסמים. מקום פעילותה במקדש נקרא על שמה: לשכת בית אבטינס. בני המשפחה היו ככל הנראה כהנים.
תפקידם.
המשנה במסכת שקלים מונה את בית אבטינס כאחד מחמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש.
בנוסף למומחיות בני המשפחה בטיפול בסממני הקטורת, בתלמוד מתואר שהם היחידים שהכירו את הצמח "מעלה עשן" שגרם לעשן הקטורת לעלות בקו ישר עד תקרת בית המקדש. במשנה מתואר כי חכמים ציינו את בני בית אבטינס לגנאי על ששמרו בקנאות את סודות הכנת הקטורת, ובפרט את זהותו הסודית של "מעלה עשן". מסופר, כי לאחר שסירבו לגלות סוד זה, פיטרו אותם חכמים מעבודתם, והזמינו מומחים אחרים מאלכסנדריה שיכינו את הקטורת במקומם, אך מומחים אלה לא הצליחו במלאכתם מאחר שלא הכירו את הצמח הסודי. משכך, לחכמים לא הייתה ברירה אלא להשיב את בית אבטינס למלאכתם, בשכר כפול.
אולם, בתלמוד מובאים דבריו של רבי יוחנן בן נורי שפגש לאחר חורבן בית שני את אחד מצאצאי המשפחה שהעביר לו את מתכון הסממנים המדויק והסביר ששמירת הסוד לא הייתה כסוד מקצועי וכדי ליצור תלות של המקדש בבני המשפחה, אלא כדי שלא ישתמשו במתכון לצורכי חולין. בעקבות ידיעה זו הורה רבי עקיבא שלא לגנות עוד את בני המשפחה.
בנוסף מזכירים חז"ל את בני המשפחה לשבח על שהקפידו שלא תצא כלה מבנותיהם או הנישאות לבניהם, מבושמות, על מנת שלא יאמרו שהם משתמשים בסממני הקטורת ונהנים בכך מהמקדש.
Go (מגזין)
בניין ליבר המלכותי
בניין ליבר המלכותי הוא מבנה בגדת הנהר מרזי במרכז העיר ליברפול שבבריטניה.
מאז נבנה בשנת 1911 הפך המבנה להיות אחד מסמלי העיר ומהמבנים המוכרים ביותר בחזית העיר הפונה אל הנהר. עד 1932 היה המבנה הגבוה ביותר באירופה ונותר המבנה הגבוה בבריטניה עד 1961 והגבוה בעיר עד 1965. הוא מהווה בניין רשום מדרגה I.
המבנה ושני שכניו - בניין קונרד ובית נמל ליברפול - ניצבים באתר הנקרא Pier Head וזכו לכינוי The Three Graces. הם מהווים חלק מאתר "עיר מסחר ימית" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
המבנה.
בניין ליבר המלכותי הוקם על מנת לשמש כמטה חברת Royal Liver Assurance, שפעלה בעיר מאז 1850. בנייתו החלה בשנת 1908 וב-1911 נפתח הבניין לשימוש. היה זה המבנה הגדול הראשון בבריטניה שנבנה מבטון מזוין ואחד מהמבנים הגדולים הראשונים בעולם שניבנו כך. גובה גגו הוא 50.9 מטרים וגובה שני מגדלי השעונים שבו 98.2 מטרים. כיום המבנה הוא רק הרביעי בגובהו בעיר. מתכנן הבניין היה האדריכל וולטר אוברי תומאס (Walter Aubrey Thomas). במבנה 13 קומות ופועלות בו כיום 12 מעליות. שוכנים בו מוסדות ועסקים.
מגדלי השעונים.
מגדלי השעונים נושאים שעונים עגולים בקוטר של 7.6 מטרים - גדולים משעון הביג בן שבלונדון. במקור הם נקראו שעוני ג'ורג' כיוון שהחלו לפעול במועד של הכתרת המלך ג'ורג' החמישי ב-22 ביוני 1911. ב-1953 הם הוסבו לשעונים אלקטרוניים והם הגדולים מסוג זה בבריטניה. השעונים מוארים בשעות החשכה.
על גבי חודי שני המגדלים ניצבים פסלי ציפורי ליבר, שעוצבו על ידי קארל ברנרד ברטלס (Carl Bernard Bartels). אלו הם למעשה פסלי קורמורנים בגובה של 5.4 מטרים, באורך של 3 מטרים ובמוטת כנפיים של 3.6 מטרים, הנושאים עשבי ים במקוריהם. הפסלים קיבלו מעמד מיתולוגי ואגדות מקומיות שונות נקשרו בהם.
רוויגו
עומר גולדמן
עומר גולדמן גרנות (נולדה ב-4 במרץ 1989) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
גולדמן נולדה וגדלה ברמת השרון.
היא בתו של נפתלי גרנות, לשעבר סגן ראש המוסד.
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון.
היא חתומה על מכתב השמיניסטים, המסרבים להתגייס לצה"ל בשל פשעי המלחמה שלטענתם הצבא מבצע ביהודה ושומרון. בעקבות סירובה לשרת בצה"ל, ב-22 בספטמבר 2008 היא נידונה ל-19 יום בכלא הצבאי. לאחר מכן נשפטה שוב לתקופת מאסר, ולבסוף שוחררה מצה"ל.
קריירה.
בטלוויזיה ובקולנוע.
בשנת 2010 הנחתה פינה קבועה בתוכנית "דיבור חדיש", התוכנית ספגה הרבה ביקורת בגלל הדעות הפוליטיות של גולדמן וב-21 בפברואר 2010 פנתה ההנהגה הצעירה של מפלגת האיחוד הלאומי לשר התקשורת משה כחלון (ולגורמים נוספים, כגון הרמטכ"ל), בטענה על השתתפותה של עומר גולדמן, סרבנית גיוס, בפינה בתוכנית (שעסקה בתרבות מועדונים). בשנת 2011 השתתפה כחברת פאנל בתוכנית "הינשופים".
בנוסף שיחקה גולדמן בכמה סרטי סטודנטים קצרים.
החל משנת 2014 משחקת בתפקיד ראשי בסדרה "שכונה", בתפקיד ויקי, כשהיא אף השתתפה כתסריטאית בחלק מהסדרה.
בשנת 2016 גילמה את עמליה בסרט "להציל את נטע". באותה שנה ביימה קליפ יחד עם אייל אלישע לשיר של אסף הרץ והבוג'ה.
בשנת 2018 שיחקה בסדרות "שלטון הצללים" ו"כפולים". באותה שנה שיחקה במיני סדרה "מעורבבים".
בשנת 2020 שיחקה בסדרה הנחלה בתפקיד אופק.
בשנת 2021, החלה לשחק בסדרת הנוער "פלמ"ח" בתפקיד לאה שלוסברג, חברת תנועת המרי. על בימויה בסדרה זכתה בפרס הטלוויזיה לילדים ולנוער לבימוי בסדרת דרמה לצד יהונתן בר אילן ונועה גוסקוב. באותה שנה, אף ביימה גם את הסדרה ״האחיין שלי בנץ״ בכאן חינוכית.
בשנת 2022 צפויה להתחיל הקרנתה של סדרה "כלא 400" שהיא כתבה את התסריט.
בתיאטרון.
גולדמן היא בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחקה במחזה "בגן של ביאליק". בתיאטרון הערבי-עברי ביפו שיחקה במחזה "החדר".
דיבוב.
בשנת 2019 גולדמן דיבבה את הדמות נעמית אפעל במשחק פיפוש - האודישן של חברת גליוטין, ובשנת 2021 חזרה לגלם את דמותה של נעמית במשחק פיפוש החדש.
חיים אישיים.
ב-4 במרץ 2019 הציעה נישואין לבן זוגה אייל אלישע.
הצעצועים העזובים
הצעצועים העזובים (או הצעצועים האבודים, באנגלית: the forgotten toys; מילולית: "הצעצועים שנשכחו") היא סדרת אנימציה קומית מותחת בריטית לילדים בת 26 פרקים, המבוססת על סדרת ספרים בריטיים, שהחלה להופיע ב-1995 בבריטניה וב-1998 בארצות הברית, הסדרה שודרה בישראל בערוץ חינוכית בשנת 1998 ובערוץ הופ בשנת 2002. הדמויות הראשיות היו בובה בשם חני - שדיבבה אור אזולאי, ודובי - שדיבבה מירב גרובר. את יתר הדמויות הגבריות דיבב מומי לוי, ואת הנשיות דיבבה לירז ברגמן. בסדרה המקורית נקרא הדובי טדי ודיבב אותו בוב הוסקינס, והבובה נקראה אנני ודיבבה אותה ג'ואנה למליי.
תקציר העלילה.
דובי - דוב מוזנח, קנטרן ועצבני, השונא כרובי ניצנים בהם נפגש רבות במהלך הסדרה, וחני - בובת בד פשוטה בעלת צמות, המשמשת לרוב כמובילה והאחראית על דובי - נשכחו בשדה התעופה, ולאורך כל הסדרה הם מחפשים את ביתם ואת המשפחה שהחזיקה בהם. הבובות נפגשות בדמויות שונות ובהרפתקאות עצובות ומאתגרות.
הסרט.
שנתיים לפני עליית הסדרה, בטלוויזיה הבריטית שודר סרט המבוסס על סדרת הספרים עליהם מבוססת הסדרה. בתחילת הסרט מראים את דובי וחני זרוקים בפחי האשפה וזאת משום שבעליהם הקודמים עברו לשחק במשחקים אלקטרונים ולכן החליטו להשליך אותם בעקבות חוסר רצון בהם (ידוע כי הבעלים הקודמים של שניהם לא גרו באותו בית). כתוצאה מכך, דובי וחני יוצאים למסע כשבסופו הם מגיעים לבית ספר ובו מוצאים ילדים שהופכים להיות הבעלים החדשים שלהם.
למעשה, הסרט היווה פיילוט לסדרה ובעקבות הצלחתו והביקורות החיוביות שקיבל, אושרה עליית הסדרה (כתוצאה מכך, הפרק הראשון בסדרה נקרא ״עזובים בשנית״). הסרט שודר בישראל בחינוכית.
היסטוריה.
הסדרה זכתה בפרסים חשובים בתחרויות בארצות הברית, וקיבלה ביקורות ופרשנויות בשל היותה סדרה עצובה ודרמטית מידי לילדים כשתמיד בסיום הפרק הבובות ממשיכות לצעוד בשביל הארוך כממשיכות בדרכם הבלתי-נודעת, לרקע מנגינת כיסופים. אך כולם הצביעו על כך שהסדרה בעלת אופי חיובי והיא מהווה חומר חינוכי איכותי לילדים. בעיתון דיילי מייל תוארה הסדרה ספק בביקורת ספק בדמגוגיה: "סרט מלא בדמע, מלא בפיתולים והרפתקאות, ברגעים דרמטיים... הנמרחים כנקניק ארוך ועצוב". אך בדיילי טלגרף היא תוארה כ"מעשיה חגיגית וקסומה לילדים".
אבטליון בן שלמה מקונסיליו
רבי אַבְטַלְיוֹן בֶּן שְׁלֹמֹה מִקּוֹנְסִילְיוֹ (~ה'ש', 1540 - י"ג בתשרי ה'שע"ז, 24 באוקטובר 1616) היה רב איטלקי במאה ה-16, אשר התפרסם בשל פרשת המקווה ברוויגו שהסעירה בשעתו את העולם הרבני באיטליה.
רבי אבטליון היה תלמידו המובהק של רבי שמואל יהודה קצנלבוגן מפדובה, ואף הציב את תמונתו בבית מדרשו. הוא היה משוללי שיטת הפלפול.