הטיל הוא פיתוח של טיל C-801 (YJ-8), ולו טווח ירי משופר. לטיל מערכת הנעה רקטית ומערכת ניווט הזהה לזו של C-801. ההבדל העיקרי בין הטילים הוא השימוש במנוע טורבו עם דלק המתבסס על פרפין המחליף את הדלק המוצק שהיה בדגם הקודם, ומאפשר את הטווח המוגדל של הטיל. בעוד ש-C801 מסוגל להגיע לטווח 40 ק"מ, C-802 מסוגל להגיע לטווח 120 ק"מ.
פלטפורמות שיגור.
ניתן לשגר את הטיל ממגוון פלטפורמות:
דגם YJ-83.
מאפיינים תכנוניים.
דגם זה זהה בצורתו לדגם YJ-8, למעט גוף ארוך יותר, ופתח אוורור עבור טורבינת המנוע. לטיל ארבע כנפיים בצורת דלתא בקדמתו, וארבע כנפיים מייצבות בזנבו. כנפי הזנב מותקנות על המאיץ (הבוסטר) המתפרק מגוף הטיל בתום ההאצה. פתחי כניסת האוויר למנוע הטורבו מותקנים בין הכנפיים העיקריות בתחתית גוף הטיל. הכנפיים מקופלות בעת שהטיל נמצא בתוך כן השיגור.
פרופיל טיסה.
לאחר שיגור הטיל, המאיץ מאיץ את מהירות הטיל ל-0.9 מאך תוך שניות ספורות. לאחר תום שלב ההאצה, מתנתק המאיץ (הבוסטר) מהטיל ומנוע הטורבינה של הטיל ממשיך להניע את הטיל. מהירות השיוט של הטיל 0.9 מאך, וגובה מעופו 20 - 30 מטרים.
עם כניסת הטיל לשלב השיוט מופעלת מערכת עקיבת המכ"ם של הטיל. לאחר נעילת הטיל על המטרה, יורד הטיל לגובה תקיפה של 5 - 7 מטרים במרחק של כמה קילומטרים מהמטרה. הטיל מסוגל לתמרן עם התקרבותו למטרה ובכך להקשות על הפגיעה בו. לאחר התקרבותו למטרה, הטיל יורד לגובה הקרוב לפני הים על מנת לפגוע בספינה בגובה פני הים ולגרום לטביעתה.
מערכות הנחיה.
בנוסף למערכת עקיבת המכ"ם של הטיל, לטיל גם מד גובה רדיו המסייע לטייס האוטומטי של הטיל בעת השיוט שלו. מכ"ם הטיל עובד בשיטת "מונופולס", ולו טכנולוגיות לחסימת לוחמה אלקטרונית. מד הגובה של הטיל מאפשר לו טיסה בגובה נמוך ביותר מעל פני הים.
ראש נפץ.
לטיל ראש נפץ של 165 ק"ג, עם ראש חודר שריון ומרעום השהיה הגורם לו להתפוצץ לאחר שחדר את דופן הספינה.
היסטוריה קרבית.
ב־14 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, נעשה לראשונה שימוש מבצעי בטיל, כאשר ארגון החזבאללה ירה טיל מסוג זה על ספינת טילים מדגם סער 5 של חיל הים הישראלי, "אח"י חנית", והרג ארבעה. טיל שני שנורה באותו אירוע הטביע אוניית סוחר מצרית נושאת דגל קמבודי.
ב-1 באוקטובר 2016, דיווחו המורדים החות'ים, הנתמכים על ידי אירן, כי ירו וטיבעו את הספינה סוויפט (HSV-2 Swift) של איחוד האמירויות. מאוחר יותר נתגלה כי הספינה ספגה פגיעה קשה ונגררה לנמל מבטחים באריתראה. תחילה נטען כי אל הספינה נורתה רקטה מהחוף, אך מומחה של הצי האמריקאי אישר כי על פי היקף, מידה וצורת הנזק, שאכן מדובר בטיל C-802.
ב-9 באוקטובר 2016, המורדים החות'ים שיגרו מספר טילים אל עבר המשחתת מייסון של הצי האמריקאי, הטילים לא הצליחו לפגוע במשחתת, אך זו נאלצה להפעיל אמצעי הגנה, לא דווח על נזק או נפגעים.
ב-12 באוקטובר 2016, דווח כי החות'ים שיגרו טיל נוסף אל עבר משחתת נוספת של הצי האמריקאי, גם במקרה הזה לא דווח על נזק או על נפגעים.
מרק דיויד צ'פמן
השתלת כבד
השתלת כבד היא השתלת איברים שמטרתה החלפתו של כבד חולה באלוגרפט כבד בריא.
הטכניקה הנפוצה ביותר הנמצאת כיום בשימוש היא השתלה אורתוטופית בה הכבד החולה מוצא מגוף המושתל, והאיבר הנתרם מושם במיקום האנטומי המדויק ממנו הוצא הכבד המקורי. השתלת כבד היא כיום אופציית טיפול מקובלת עבור מחלות כבד בשלב סופי וכשל תפקודי מוחלט של הכבד.
היסטוריה.
השתלת הכבד הראשונה בבני אדם בוצעה בשנת 1963 על ידי ד"ר תומאס שטרצל בדנוור, קולורדו שבארצות הברית, וד"ר רוי קלנה מאוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. ד"ר שטרצל ביצע מספר השתלות נוספות בשנים שלאחר מכן, כאשר ההצלחה קצרת הטווח הראשונה בה המושתל שרד יותר משנה הושגה ב-1967. למרות התפתחות טכניקות הניתוח באותה העת השתלות כבד נשארו בגדר תהליכים נסיוניים במהלך שנות השבעים, כאשר אחוז המושתלים ששרדו למעלה משנה נע בסביבות ה-25%. בשנת 1970 דווח על 109 השתלות כבד שבוצעו עד אז, ושהמושתל שזכה לתוחלת החיים הארוכה ביותר חי 26 חודשים לאחר ההשתלה.
הצגת הציקלוספורין על ידי רוי קלנה שיפרה בצורה ניכרת את תוצאות ההשתלות, ובשנות השמונים זכה ההליך להכרה כטיפול סטנדרטי לביצוע במבוגרים ובילדים בעלי תסמינים מתאימים. אחוז המושתלים המצליחים לשרוד את השנה הראשונה לאחר ההשתלה עומד על 85-90% והתוצאות ממשיכות להשתפר. עם זאת השתלת כבד עדיין נחשבת להליך מורכב עם סיבוכים תדירים. ההיצע של אלוגרפטים מתורמים חסרי חיים נמוך משמעתית ממספר הממתינים הזקוקים לתרומה, מצב שדרבן את התפתחות השתלות כבד מתורמים חיים.
התוויה.
אצל ילדים, האינדיקציה השכיחה ביותר להשתלת כבד היא אטרזיה של דרכי המרה (חוסר התפתחות של דרכי המרה - biliary atresia). אינדיקציה נוספת כוללת מחלות גנטיות או נרכשות ולעיתים מחלות אלו דורשות השתלה משותפת של לב וכבד או לחלופין כליה וכבד, בהתאם למחלה המטבולית הספציפית. אצל מבוגרים, בכל המקרים של שחמת הכבד מכל סיבה שהיא, וכן במחלות אחרות כגון טרשת ראשונית בדרכי-המרה ומחלת קרולי, כמו גם זיהומים חוזרים המביאים לחסימת דרכי המרה, יש אינדיקציה להשתלת כבד.
מרבית הממתינים להשתלה הם חולים עם שחמת כתוצאה ממחלת כבד אלכוהולית, הפטיטיס ויראלי כרוני של הכבד, וסרטן הכבד. חולים עם שחמת כבד אלכוהולית חייבים להיגמל מאלכוהול לצורך ההשתלה. חולים עם הפטיטיס ויראלי לעיתים צריכים לקבל תרופות אנטי ויראליות כדרך להימנע מהדבקה חוזרת אשר בחלק מן המקרים נובעת מהישארות הווירוס ברקמות אחרות מלבד הכבד. לגבי חולים עם סרטן ראשוני של הכבד, התוצאות פחות טובות בהשתלת כבד מאשר תוצאות ההשתלה על רקע מחלת כבד אחרת, ולכן יש קריטריונים באשר לגודל הגידול אשר תחתיו יש אינדיקציה לעבור השתלה.
קיימות התוויות-נגד מוחלטות (קונטרא אינדיקציות) לביצוע ההשתלה - אין לבצע השתלה במקרה שהחולה סובל מזיהום לא נשלט, במקרה שיש מחלה גרורתית לכבד, במקרה שהחולה משתמש בסמים או באלכוהול באופן פעיל, במקרה שהחולה סובל ממחלה קרדיו-וסקולרית מתקדמת או ממחלת ריאות מתקדמת או ממחלות אחרות העלולות להיות מסכנות חיים. גיל החולה איננו מהווה יותר קונטרא-אינדיקציה מוחלטת אלא קונטרא-אינדיקציה יחסית, כאשר חולים מעל גיל 70 צריכים לעבור הערכה יסודית טרם ביצוע הניתוח עצמו. לגבי חולים שהם נשאי HIV, קיימת קונטרא-אינדיקציה יחסית ובוצעו השתלות בחולים אלו בהצלחה במקרה שהחולים הציגו שליטה טובה במחלה.
המדד המשמש להערכת אופן ההקצאה לחולים המחכים להשתלת כבד הוא המדד על שם Child-Turcotte-Pugh והמכיל 5 משתנים קליניים שכל אחד מהם מקבל ניקוד:
רמת האנצפלופתיה הכבדית, במקרה שישנה, קיומה של מיימת, רמות בילירובין, אלבומין וזמן פרותרומבין. מדד חדיש יותר, אשר החליף את ה- CTP, מבוסס על מידת הדחיפות להשתלה על פי מודל מתמטי שפותח לצורך הערכת מחלת כבד סופנית, הנקרא מדד MELD- (Model for End-Stage Liver Disease). מדד זה מבוסס על רמות בילירובין, קראטינין וזמן פרותרומבין - מדד זה הראה ירידה בתמותה הנובעת מציפייה להשתלת כבד, הפחתת הזמן טרום ההשתלה וניבוי סיכויי התמותה לאחר ביצוע ההשתלה כאמור. כיום, העדיפות הראשונה להשתלה היא לחולה עם מחלה פולמיננטית (סוערת) של הכבד, או חולה אצלו השתל הראשוני אינו מתפקד. MELD-Plus, הוא מדד שפותח ב-2017 במטרה לשפר את יכולת החיזוי של MELD ו-MELD-Na.
טכניקות ההשתלה.
לפני ההשתלה החולה יכול לעבוד דיאליזת אלבומין (MARS) המסננת בילירובין, חומצות מרה ורעלנים אחרים שהכבד נכשל בסילוקם. כמו כן הדיאליזה יכולה לעודד סירקולציית מים תקינה שיכולה לעזור לכליות.
ברוב ההשתלות הכבד נכרת ומוצא מן הגוף והאיבר החדש מושם במקומו. הניתוח מתבצע דרך חתך גדול בבטן העליונה. הכריתה כוללת הפרדה של כל הרצועות הקשורות לכבד כמו גם צינור המרה, עורק הכבד ווריד שער הכבד. בדרך כלל החלק מן הווריד החלול התחתון הקרוב לכבד מוסר גם הוא, אף על פי שקיימת טכניקה בשם "שק הקמח" שמאפשרת לשמר חלק זה. לאחר שהאלוגרף מושם בגוף מחברים בחזרה את הוריד החלול התחתון, וריד שער הכבד ועורק הכבד. לאחר שמחודשת זרימת הדם לכבד החדש צינור המרה מחובר מחדש. ההליך נמשך לרוב בין חמש לשש שעות, אך עשוי להתארך או להתקצר בכפוף לקשיים שמתעוררים במהלך הניתוח ולמידת הניסיון של המנתח.
ברוב השתלות הכבד נעשה שימוש בכבד שלם שנלקח מתורם חסר חיים, בעיקר כאשר ההשתלה מבוצעת במבוגר. בתחום השתלות הכבד לילדים נרשמה התפתחות משמעותית כאשר פותחה שיטת השתלת כבד מוקטנת, שיטה בה חלק מכבד של אדם בוגר מושתל בילד. התקדמות נוספת בתחום זה כללה השתלת כבד חצוי בה משתמשים בכבד אחד עבור שני מושתלים, והשתלת כבד של אדם חי בה חלק מכבד של אדם בריא מוסר ומשמש בתור אלוגרפט. כאשר ההליך האחרון מבוצע בילדים נעשה שימוש בכ-20% מהכבד.
דיכוי המערכת החיסונית.
כמו בהשתלת אלוגרפטים אחרים, האיבר המושתל ידחה על ידי גוף המושתל אלא אם יעשה שימוש בתרופות המדכאות את מערכת החיסון. תהליך הדיכוי של מערכת החיסון דומה עבור השתלות איברים שונים, וכיום קיימות מגוון תרופות להשגת מטרה זאת. רוב מושתלי כבד מקבלים קורטיקוסטרואידים בשילוב עם טקרולימוס או ציקלוספירין. דחייה חריפה של האיבר המושתל היא פחות בעייתית כאשר מדובר בהשתלת כבד, לעומת השתלות של איברים מסוג אחר כמו לב או כליות.