במרץ 1938 בוטל ממעמדו המשפטי של האיגוד היהודי-דתי בהמבורג - כמו בכל הקהילות היהודיות בגרמניה - ממעמד של תאגיד על פי החוק הציבורי של המדינה. מדצמבר 1938, "האיגוד היהודי הדתי" בהמבורג היה מחויב להוראות מטה משטרת המדינה בהמבורג לגביית מיסים. קלאוס גוטשה מהמחלקה היהודית בגסטפו מינה את מקס פלאוט , ליו"ר החדש של האיגוד היהודי הדתי בהמבורג. נציגי הקהילה היו מעתה אחראים על רישום ודיווח אודות פטירות, הגירה ומאוחר יותר על גירוש בכפוף להוראות הגסטפו.
החל מיולי 1939 הקהילות היהודיות כבר לא היו רק אגודות דתיות בלבד, מכיוון שכל האנשים שהיו רשומים באגודות שנחשבו כיהודים על פי חוקי נירנברג (כולם - הכוונה גם לאנשים ללא זיקה ליהדות בהווה, שהסבים והסבתות שלהם בשלושה או ארבעה דורות אחורנית היו שייכים לדת יהודית - מעמד היהודי נקבע בתקנה הראשונה לחוק אזרחות הרייך), ללא קשר אם הם צריכים להיחשב הלכתית כיהודים (כגון יהודי מלידה או כיהודי על ידי גיור), בין שהיא לא דתית או שייכת לדתות אחרות (למשל פרוטסטנטים וקתולים לא-אריים). במקביל, הקהילה הספרדית, קהילת בית ישראל הקטנה, שבשנת 1935 מנתה רק 150 חברים (מאז 1652 הייתה תחת שם זה), שולבה בכוח בהתאחדות הדתית היהודית בהמבורג. כי על פי חוקי המדינה בכל מקום ניתן היה לקיים רק קהילה יהודית אחת וזאת כדי להקל על האפליה האנטישמית.
בסוף שנת 1942 בוטל האיגוד היהודי הדתי בהמבורג כישות משפטית עצמאית וכל סמכויותיו וחובותיו הועברו למשרד ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה, שבמחוז צפון מערב גרמניה מטעם הגסטפו. ב-10 יוני 1943 פיזר המשרד הראשי לביטחון הרייך בצו, גם את ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה. ביוני 1943 כל עובדי משרד המחוז גורשו למחנה הריכוז שבטרזיינשטט. יו"ר ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה לשעבר ליאו ליפמן בק דחה את ההזדמנויות שהציעו לו להגר מגרמניה. ב-10 ביוני 1943 השתלט הגסטפו על משרדי ההתאחדות והודיעו לו על הגירוש המתוכנן שלו לטרזינשטט, יחד עם אשתו אנה ג'וזפין.
סלומון היינה (1767 - 1844) בשנת 1843 ייסד בעיר בית חולים היהודי הגדול. בית החולים היהודי בהמבורג , המשיך לתפקד במלחמת העולם השנייה תחת שלטון הרייך, כמוסד היהודי היחיד, בו המשיכו לעבוד יהודים מתבוללים מנשואי תערובת. תוך כדי כך, דאגו ליהודים שנרדפו בשואה.
10,000 מיהודי המבורג נספו בשואה. ב-25 באוקטובר 1941 גורשו לגטו לודז' 1,034 יהודים, שם נספו כולם. ב-8 וב-18 בנובמבר 1941 גורשו 968 ועוד 407 יהודים למינסק, מהם שרדו רק 20. ב-6 בדצמבר 1941 גורשו לריגה 753 יהודים. ביולי 1942 גורשו שוב יהודי המבורג. בין אוקטובר 1941 לפברואר 1945 גורשו 5,848 יהודי המבורג ב־17 טרנספורטים, מהם 5,296 נרצחו. 319 התאבד. 140 נרצחו במהלך המתת חסד. 50 עד 80 יהודי המבורג הסתתרו בעיר ושרדו את השואה.
1945 עד 2008.
בשמונה ביולי 1945, יזמו שנים עשר ניצולים מהקהילה היהודית העתיקה בהמבורג את הקמת קהילה יהודית חדשה בעיר. בסך הכל 80 יהודים הצטרפו ליוזמה. ארגון הג'וינט תמך כלכלית בקהילה החדשה. בספטמבר 1945 נוסדה הקהילה. בכנס הייסוד השתתפו 72 איש. באותה שנה פנתה הקהילה היהודית לסנאט של המבורג להכרה כתאגיד על פי המשפט הציבורי. ההכרה המשפטית הוענקה לקהילה רק באוקטובר 1948. המבנה המשפטי של הקהילה היהודית בהמבורג היה זהה למבנה החוקי שהיה לה עד שנת 1938. בשנת 1947 היו בקהילה היהודית בהמבורג 1,268 חברים.
בשנת 1952 היו 1,044 חברים, בשנת 1960 היו 1,369 חברים. ב-30 השנים שלאחר מכן מספר החברים בקהילה היהודית נע בין 1,350 ל-1,400.
כיום מרכז החיים היהודיים בעיר נמצא סביב בית הספר "תלמוד תורה" בגרינדל.
ב-22 בנובמבר 1993 חתמו העיר המבורג והקהילה היהודית בהמבורג לראשונה על "חוזה לחמש שנים". כתוצאה מכך, משנת 1994 קיבלה הקהילה מענק של 500,000 מארקים גרמנים לשנה "למילוי משימותיה התרבותיות והחברתיות". ראש העיר הנינג וושראו אמר אז כי החוזה הוא "ביטוי של אחריות מיוחדת לחיים היהודיים בהמבורג".
היחסים בין מדינת המבורג לקהילות היהודיות הוסדרו בקונקורדט - בחוזה כנסייתי ממלכתי. החוזה בין מדינת המבורג לקהילה היהודית בהמבורג החל מ־29 יוני 2007. החוזה כולל סכום הקצבה קבוע של 850,000 אירו לקהילה היהודית ובמקביל מסדיר את יחסי השותפות בין עירייה המבורג ולמדינה המבורג והוא ביטוי לשיתוף פעולה והכרה אמינים בין השותפים.
ב - 5 בספטמבר 2008 הרב האזורי דב-לוי ברזילאי פוטר ללא הודעה מוקדמת לאחר 15 שנות שירות.
הקהילה היהודית בהמבורג בהווה.
המבורג חווה תחייה של החיים היהודיים, שבאה לידי ביטוי גם בהצעה להרחבת מוסדות תרבות היהודיים בעיר. כגון, בתי הכנסת במחוזות איימסבוטל וסנט פאולי , מוסדות חינוך כמו מרכז החינוך היהודי בהמבורג ברוטרבאום ובית התרבות היהודית בסנט פאולי הם מוקדי החיים העירוניים במטרופולין הרב-אתני באלבה.
בקהילות היהודיות בהמבורג - בין אם אורתודוקסיות, ליברליות או רפורמיות - נרשם מספר הולך וגדל של חברי קהילה למספר בן ארבע ספרות עקב הגירה לעיר ממזרח אירופה וישראל. בשנת 2011 גרו בהמבורג למעלה מ־8,00 יהודים. בשנה זו גם נבחר שליח חב"ד, הרב שלמה ביסטריצקי (בנו של הרב לוי ביסטריצקי), לרב העיר.
בסוף שנת 2019 נערך במועצת עיריית המבורג דיון פומבי בשאלת בנייתו מחדש של בית הכנסת בורנפלאץ, הגדול ביותר בהמבורג עד 1938. בחודש פברואר 2020 נערך סקר התכנות לפרויקט, ובסוף חודש נובמבר של אותה השנה הקצתה ממשלת גרמניה 65 מיליון יורו שיתווספו ל-65 מיליון יורו שהקצתה המבורג לשחזור כמעט זהה של בית הכנסת. הוא יבנה מחדש באותו המיקום בו עמד בית הכנסת שחרב.
הקהילה היהודית מדינת שלזוויג-הולשטיין.
1968 עד 2002.
מאז 1968 הקהילה היהודית בהמבורג דאגה גם ליהודים בשלזוויג-הולשטיין. בשנות התשעים הקהילה היהודית בהמבורג דאגה גם ל-1,200 מהגרים GuS שהתיישבו במדינה הסמוכה שלזוויג-הולשטיין.
ב-29 בינואר 1998 חתמו הקהילה היהודית בהמבורג וממשלת מדינת שלזוויג-הולשטיין על חוזה כנסייה ממלכתי לתקופה של חמש שנים לקידום החיים היהודיים בשלזוויג-הולשטיין. בתחילת הדרך שולמו 400,000 מרקים גרמנים ולקראת סוף החוזה שולמו 700,000 מרקים גרמנים. חוזה זה הוארך בשלוש שנים. בינואר 2005 נפרדו הקהילות היהודיות בשלזוויג-הולשטיין מהקהילה היהודית בהמבורג, מכיוון שבינתיים הוקמו שתי אגודות חדשות בשלזוויג-הולשטיין.
טאוכניץ
טאוכניץ (בגרמנית: Tauchnitz) הוא שמה של משפחת מדפיסים ומו"לים גרמנית.
בני המשפחה פרסמו ספרות בשפה האנגלית ברחבי יבשת אירופה מחוץ לבריטניה, כולל סדרות ראשונות של רומנים מאת צ'ארלס דיקנס.
בית הדפוס וההוצאה לאור של משפחת טאוכניץ קם בלייפציג בסוף המאה ה-18 ופעל בה עד מלחמת העולם השנייה. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 העתיקה החברה את פעילותה לשטוטגרט.
אף שחוקי ההגנה הבינלאומיים על זכויות יוצרים עדיין לא היו קיימים בתקופה שקודם כינון אמנת ברן, שילמו בני טאוכניץ לסופרים עבור עבודותיהם שפרסמו, ואף הגבילו את פרסומיהם מבחינה גאוגרפית כדי לאפשר לסופרים כמו דיקנס או בולוור-ליטון לקיים הסדרים נפרדים לגבי פרסום ומכירת יצירותיהם בבריטניה.
בני משפחה מפורסמים.
הבולטים בבני המשפחה:
אופק אביטל
אופק אביטל (נולד ב-28 באוגוסט 1997) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת הפועל חיפה.
ביוגרפיה.
אביטל נולד וגדל בחיפה החל את פעילותו במחלקת הנוער של מועדון הכדורסל של מכבי חיפה. בעונת 2010/11 זכה עם קבוצתו באליפות המדינה לילדים ובאותה עונה הפסידה קבוצתו בגמר גביע המדינה להפועל לב השרון. בעונת 2012/13 זכה כקפטן באליפות המדינה לנערים לאחר ניצחון על מכבי ראשון לציון. בעונת 2014/15 הפסידה קבוצתו למכבי ראשון לציון בגמר גביע המדינה לנוער.
עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה בעונת 2015/16 במכבי חיפה עתודה מליגה א' צפון. בעונת 2016/17 עבר לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה. בתום עונה עבר לשחק בהפועל חיפה. בעונת 2019/20 כאשר אביטל משמש כקפטן, הקבוצה סימה במקום השני והעפילה לליגת העל זאת לאחר הפסקת הליגה עקב משבר הקרונה.
בעונתו הראשונה עם הפועל חיפה בליגת העל העמיד ממוצעים של 2.3 נק' ו-0.8 אסיסטים ב-10 דק' כאשר שותף ב-29 משחקים בליגה הסדירה, בשלב הפלייאוף העמיד 3 נק' ו-1.5 אסיסטים ב-15.5 דק' בצמד משחקי רבע הגמר. בעונתו השנייה בליגת העל, עונת 2021/22, העמיד ממוצעים של 2.5 נק', 1 אסיסטים ו-1 ריבאונדים ב-11.8 דק' כאשר שותף ב-25 משחקים בליגה הסדירה, בשלב הפלייאוף העמיד 6 נק' ו-1 אסיסטים ב-12.3 דק' בשלושת משחקי רבע הגמר.
ביולי 2022 חתם על חוזה ל-2 עונות נוספות בהפועל חיפה.
האוניברסיטה החופשית של אמסטרדם
האוניברסיטה החופשית של אמסטרדם (בהולנדית: Vrije Universiteit Amsterdam) היא אוניברסיטה פרטית בעלת אוריינטציה נוצרית, הממוקמת באמסטרדם, הולנד, אשר הוקמה בשנת 1880. האוניברסיטה מהווה אחד מהמוסדות האקדמיים המובילים בעיר, לצד אוניברסיטת אמסטרדם.