אוקסיו-קורטז נולדה ברובע הברונקס שבניו יורק, למשפחה קתולית. אביה סרג'יו, יליד דרום ברונקס, היה אדריכל ושותף במשרד עיצוב ואמה בלנקה, ילידת פוארטו ריקו, הייתה עובדת ניקיון ונהגת הסעות. לפי עדותה, מוצא משפחתה הוא מיהודים ספרדיים שנמלטו מן האינקוויזציה הספרדית והגיעו לפוארטו ריקו. בגיל חמש עברה עם משפחתה להתגורר ביורקטאון הייטס שבמחוז ווסטצ'סטר. בזמן לימודיה בתיכון זכתה במקום שני בתחרות מדעים וכפרס כינה האיגוד האסטרונומי הבינלאומי אסטרואיד על שמה.
ב-2008 כשלמדה בשנתה הראשונה באוניברסיטת בוסטון, נפטר אביה ומשפחתה נקלעה למצוקה כלכלית. היא סיימה תואר ראשון בכלכלה וביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון, במהלך לימודיה עבדה עבור הסנאטור טד קנדי. לאחר הלימודים שבה לברונקס ועסקה בעבודות מזדמנות ובתחום החינוך.
במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 עבדה בקמפיין של ברני סנדרס. לאחר הבחירות יצאה עם שתיים מחברותיה למסע בארצות הברית, במהלכו ערכו ביקורים מתועדים בעיר פלינט במישיגן שתושביה סובלים מהרעלת עופרת, בפגישות עם בעלי עסקים קטנים ובינוניים באוהיו, עד שהתמקמו במשך שבועות במאהל מחאה נגד הנחת צינור הנפט בשמורת האינדיאנים סטנדינג רוק שבדקוטה הצפונית. לאחר שובה לניו יורק פנה אליה ארגון "Brand New Congress" שנוסד על ידי תומכי סנדרס, במטרה להריצה לקונגרס.
ב-2018 התמודדה בבחירות המקדימות של המפלגה לנציגות המחוז ה-14 של ניו יורק בבית הנבחרים. אוקסיו-קורטז זכתה לתמיכת ארגונים פרוגרסיביים וכן ארגוני זכויות האזרח, כגון Black Lives Matter, Justice Democrat, ו-, וגברה על ג'ו קראולי, ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית בקונגרס, ברוב של 57.1%. במסגרת קמפיין הבחירות שלה, קראה בין השאר לביטול סוכנות ההגירה ואכיפת המכס של ארצות הברית (ICE), החזרת חוק גלאס-סטיגל לצורך "ריסון" וול סטריט, החלת תוכנית מדיקר לכלל התושבים, השמת תוכנית הבטחת תעסוקה על ידי הממשל הפדרלי, הסגת כוחות ארצות הברית מהמזרח התיכון וצפון אפריקה. בחודש מאי 2018 לאחר המהומות בגבול רצועת עזה בהם נהרגו כמה עשרות פלסטינים, צייצה אוקסיו-קורטז בטוויטר "זה טבח, אני מקווה שלעמיתים שלי יש את האומץ המוסרי לכנות זאת כך, שום מדינה או ישות לא משוחררים מירי המוני במפגינים, אין הצדקה, העם הפלסטיני ראוי לכבוד האדם הבסיסי, כמו כל אחד אחר, דמוקרטים לא יכולים לשתוק על זה יותר". בראיון עמה ביולי 2018 ביקרה את מדיניות ישראל, אך הודתה כי אינה מומחית מספיק בנושא הסכסוך, והביעה תמיכה בפתרון שתי המדינות.
בחירתה של אוקסיו-קורטז החברה בתנועת הסוציאליסטים הדמוקרטים של אמריקה צוינה כמסמלת את הגל החדש במפלגה הדמוקרטית, נגד הממסד הוותיק ועם עמדות סוציאליסטיות, ועוררה תגובות נגד עזות בקרב גופים שמרניים.
בנובמבר 2018 ניצחה בבחירות הכלליות לבית הנבחרים והיא האישה הצעירה ביותר שנבחרה לקונגרס בתולדות ארצות הברית. בקונגרס ה-116 היא מכהנת כחברה בוועדת השירותים הפיננסים ובוועדת הפיקוח והרפורמות.
בפברואר 2019 הציגה את יוזמתה לתוכנית כלכלית חדשה בשם "הניו דיל הירוק" (Green New Deal), היוזמה כללה סעיפים שעוררו עליה ביקורת ולעג כגון הצבת מטרה לספק ביטחון כלכלי לכולם, כולל אלו שאינם מעוניינים לעבוד, העלמת מטוסים ופליטות גזים של פרות. בתגובה לביקורת, הסירה אוקסיו-קורטז את המסמך מאתרה וטענה שמדובר בטיוטה בלבד.
חיים אישיים.
בן זוגה מאז 2017 הוא ריילי רוברטס (Riley Roberts), מפתח יישומי תוכנה, והם מתגוררים בפארקצ'סטר, הברונקס, ניו-יורק.
ביקורות ומחלוקות.
מאז החלה את כהונתה ואף לפניה, ספגה אוקסיו-קורטז ביקורת רבה על ידע חלקי בענייני מדינה ובנושאים אחרים, החל מחברי מפלגתה, יריביה, מאמצעי התקשורת ואף מקרב הבוחרים במחוז כהונתה. בין הנושאים הבולטים ניתן למנות את:
בספטמבר 2019, לאחר שמתחה ביקורת על החלטותיה של ממשלת ישראל, עלו באינטרנט ובתקשורת קולות שהאשימו אותה באנטישמיות והציגו אותה כדוגמה לפנים החדשות של האנטישמיות החדשה בארצות הברית. בריאיון לחדשות ערוץ 12 הכחישה אוקסיו-קורטז את ההאשמות, ואמרה שהביקורת שהביעה היא כלפי המדיניות של ממשלת ישראל ביהודה ושומרון ואינה אומרת שהיא נגד ישראל.
ב-25 בספטמבר 2020 נודע כי אוקסיו-קורטז תשתתף באירוע לזכרו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בארגונה של תנועת "שלום עכשיו". באותו היום הכריזה כי תשקול מחדש את השתתפותה באירוע לאחר ששמעה על פועלו בשירותו הצבאי ועל אמרתו "לשבור להם את הידיים והרגליים" לגבי למתפרעים באינתיפאדה הראשונה. הדבר גרם לתמיכה רבה מצד גורמים פרו-פלסטיניים, אך גם לביקורת מצד גורמים פרו-ישראליים. ב-27 בספטמבר הודיעה תנועת "שלום עכשיו" בטוויטר כי אוקסיו-קורטז לא תשתתף באירוע.
ב-17 במאי 2021, במהלך העימות בין ישראל לחמאס (מבצע שומר החומות), הודיעה אוקסיו-קורטז, כי "מדינות אפרטהייד אינן דמוקרטיות". אמירה זו פורשה על ידי אתרי אל-ג'זירה ו"אינדפנדנט" בכך שכינתה את ישראל כ"מדינת אפרטהייד". אמירה זו נשמעה לאחר שבמהלך אותו מבצע אוקסיו-קורטז ביקרה את ממשלו של הנשיא ג'ו ביידן בנוגע ליחסו לישראל. על האשמה זו ועל ההאשמות החוזרות בדבר עמדותיה האנטישמיות הגיבה אוקסיו-קורטז לאחר התקיפות האנטישמיות בניו-יורק ב-21 במאי בציוץ: "לעולם לא נסבול אנטישמיות כאן בניו-יורק או בכל מקום אחר בעולם. אנו עומדים לצד הקהילות היהודיות שלנו ומגנים את האלימות הזאת".
בספטמבר 2021 הצביעה נגד מתן סיוע של מיליארד דולר לישראל לחידוש מלאי המיירטים של כיפת ברזל. בהצבעה על הסיוע התנגדה ואז שינתה את הצבעתה ל"נמנע", ונטען שלאחר שההצעה עברה ברוב גדול - בכתה.
ארנולד צדיקוב
ארנולד אהרון צדיקוב (Arnold Zadikow; 27 במרץ 1884 – 8 במרץ 1943) היה פַּסָּל ויוצר מדליות יהודי-גרמני שפעל בגרמניה, בצרפת ובצ'כוסלובקיה.
קורות חייו.
צדיקוב, יליד קולברג, פומרניה, הקיסרות הגרמנית, למד באקדמיה לאמנות שימושית במינכן והתמחה בפיסול בחומרים שונים, מתכת, אבן וזכוכית. במלחמת העולם הראשונה שירת בחזית המערבית, נפצע בקרב ב-1917 ונפל בשבי הבריטי. אחרי המלחמה חזר להתגורר ולעבוד במינכן, ובראשית שנות ה-30 עבד בפריז. ב-1936 עקר עם משפחתו לפראג והתפרנס מעבודתו במפעלי הזכוכית של מוֹזֶר בקרלסבאד. בעקבות סיפוח חבל הסודטים לגרמניה איבד את משרתו, ואחרי פלישת הנאצים לצ'כוסלובקיה ב-1939 ורדיפות היהודים בה הוצרו צעדיו. וב-15 במאי 1942 נתפסו צדיקוב ובני משפחתו ונכלאו במחנה הריכוז טרזיינשטט. צדיקוב מת שם מדלקת בתוספתן מעט לפני מלאת לו 59. אשתו ובתו שרדו את השואה.
עבודותיו.
ארנולד צדיקוב הרבה ליצור פרוטומות, לוחיות זיכרון ומדליות. הוא התמחה בעיצוב מצבות קבורה. אחת המפורסמות בהן היא זו של מגנוס הירשפלד בבית הקברות בניס שבצרפת. בשהותו בפריז פנה אליו אלברט איינשטיין בבקשה שייצור מצבה לאחד ממשפחתו.
היו ביצירותיו כאלה שהוקדשו לנושאים עבריים, בהן מטבעות מסוג שקל דמיוני ומדליות זיכרון. את פסלו הנודע "דוד הצעיר" יצר באבן ב-1921. הפסל הוצב בכניסה למוזיאון היהודי בברלין עם פתיחתו ב-1933, ערב עליית היטלר לשלטון. צדיקוב הציג את דוד הלוחם בהתאם לתפישות הגרמניות בנות הזמן של היופי הגברי ובניגוד לדימויי היהודי בהסתה האנטישמית. יצירותיו של צדיקוב נחשבו ל"אמנות מנוונת", מה עוד שיוצרן היה יהודי, ולכן נידונו על ידי הנאצים לכְליה. הפסל "דוד הצעיר" מוכר רק מתצלומים.
במכלול עבודותיו של צדיקוב בולטות המדליות שעיצב בתקופת מלחמת העולם הראשונה למטרות התעמולה הגרמנית. רובן נושאות דימויים מבעיתים של זוועות מלחמה. למרות ייעודן המוצהר ניתן למצוא בהן מסרים חתרניים: ביטויי מחאה על טרגדיה אוניברסלית, לאו דווקא גרמנית. צדיקוב יצר במדליות הללו, בדומה למדליסטים גרמנים אחרים, גרסאות למוטיב "ריקוד המוות" הימי-ביניימי, שבהן שלד סיוטי ממלא תפקיד מרכזי ומעצים את החיזיון האפוקליפטי. כך במדליות "המוות והתותח", "המוות כחלילן", "המוות פורש רשתו", "המוות והצפלינים", "שלום". ב-2014 הוצגה במוזיאון הבריטי תערוכה שהוקדשה למדליות הגרמניות מתקופת מלחמת העולם הראשונה ("הצד השני של המדליה: כיצד ראו בגרמניה את מלחמת העולם הראשונה"), ובהן יצירותיו של ארנולד צדיקוב.
באפריל 1946 נערכה בגלריה "מקרא סטודיו" בתל אביב תערוכת זיכרון לכבודו של ארנולד צדיקוב.
ברונו ברויאר
גנרל ברונו ברויאר (בגרמנית: Bruno Oswald Bräuer; 4 בפברואר 1893 - 20 במאי 1947), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ברויאר נולד ב-4 בפברואר 1893 בוילמנסדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-155 (פרוסיה המערבית ה-7), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף ברויאר למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-15 באוקטובר 1935 עבר ברויאר ללופטוואפה בדרגת מיור. ב-1 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל אותה שנה הוא מונה למפקד גדוד הצנחנים ה-1 ברגימנט הצנחנים ה-1. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 ביוני אותה שנה מונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-1.
מלחמת העולם השנייה.