בעת היווסדה של המפלגה הייתה מפלגה ליברלית יותר לזמנים ההם שהתנגדה לעבדות שחורים ובכלל שמה דגש רציני על זכויות אדם. היא הציגה לראשונה מועמד לנשיאות בשנת 1854 והוא הגנרל לשעבר ג'ון פרימונט שלא נבחר לנשיאות אך חיזק את השפעת המפלגה במדינות צפון ארצות הברית. בשנת 1860 נבחר לראשונה מועמד רפובליקני לנשיאות והוא אברהם לינקולן שהוביל את ארצות הברית למלחמת אזרחים של 5 שנים.
משנת 1864 ועד בחירתו של גרובר קליבלנד לנשיאות בשנת 1884, הייתה המפלגה הרפובליקנית המפלגה היחידה שממנה נבחרו נשיאי ארצות הברית. כל הנשיאים הללו פעלו לשיקום דרום ארצות הברית מנזקי מלחמת האזרחים והחזירו למדינות הדרום את הזכויות שלהן מלפני המלחמה.
המאה ה-20 הפכה את המפלגה הרפובליקנית למפלגת המרכז - ימין האמריקאית כאשר היא תומכת בקפיטליזם טהור, במדיניות חוץ בדלנית ועל דגש בלאומיות האמריקנית. המפלגה הרפובליקנית אף התנגדה לחוק זכויות האזרח שהעביר הנשיא ג'ונסון בשנת 1964 וכך זכתה לתמיכה רבה במדינות דרום ארצות הברית בעוד שהמפלגה הדמוקרטית התחזקה בצפון.
למפלגה יש 18 נשיאים כאשר החשובים שבהם הם: אברהם לינקולן (הנשיא ה-16), תיאודור רוזוולט (הנשיא ה-26), דוויט אייזנהאואר (הנשיא ה-34) ורונלד רייגן (הנשיא ה-40). הנשיא האחרון מהמפלגה היה דונלד טראמפ שכיהן בין השנים 2017 ל-2021.
כיום המפלגה נמצאת במיעוט גם בסנאט (50:50 עם הכרעה לדמוקרטים בעזרת סגנית הנשיא) וגם בבית הנבחרים (221:211 לטובת הדמוקרטים)
מפלגות צד שלישי.
המפלגה הירוקה.
המפלגה הירוקה של ארצות הברית פעלה משנות ה-80 של המאה ה-20 כמפלגת צד שלישי. המפלגה זכתה לראשונה בתשומת לב נרחבת במהלך הריצה השנייה לנשיאות של ראלף ניידר בשנת 2000.
המפלגה מדגישה את איכות הסביבה, לא דמוקרטיה השתתפותית היררכית, צדק חברתי, כבוד לגיוון, שלום ואי-אלימות.
המפלגה הליברטריאנית.
המפלגה הליברטריאנית נוסדה ב-11 בדצמבר 1971. היא אחת ממפלגות צד השלישי המתמשכות הגדולות ביותר, בהתייחסות ליותר מ-331,000 מצביעים רשומים. יש להם כיום 144 נבחרי ציבור, יותר מכל המפלגות הקטנות האחרות.
משימת הליבה של המפלגה הליברטריאנית היא להקטין את הגודל, ההשפעה וההוצאות של כל רמות הממשל. ברוח זו, המפלגה תומכת בהסדרה מינימלית של שווקים, ממשלה פדרלית פחות חזקה, חירויות אזרחיות חזקות, ליברליזציה בסמים, הפרדת דת מהמדינה, הגירה פתוחה ועוד.
מפלגת החוקה.
מפלגת החוקה היא מפלגה פוליטית לאומית בארצות הברית. היא נוסדה כמפלגת משלמי המיסים ב-1992. שמה הרשמי השתנה למפלגת החוקה ב-1999. עם זאת, כמה סניפי מדינות ידועים תחת שמות שונים, חלקם אף התנתקו מהמפלגה הראשית ופועלים כמפלגות עצמאיות.
המפלגה דוגלת בפלטפורמה שלפי דעתם משקפת את כוונתם המקורית של האבות המייסדים של חוקת ארצות הברית, עקרונות של הכרזת העצמאות של ארצות הברית ומוסר שלקחו מהתנ"ך, מדיניות החוץ שלה בדלנית ודוגלת בפרישה מנאט"ו וארגונים בין לאומיים נוספים.
מפלגות אחרות.
חוץ מהמפלגה הירוקה, המפלגה הליברטריאנית ומפלגת החוקה קיימות מפלגות רבות נוספות הזוכות לתמיכה מינימלית, ומופיעות רק בהצבעה של אחת או כמה מדינות. דוגמאות:
הכוחות המזוינים של ספרד
הכוחות המזוינים של ספרד (בספרדית: Fuerzas Armadas Españolas, FFAA) הם הכוח הצבאי של ספרד. הכוחות אחראיים להגן על שלמות הממלכה. הם מורכבים מהצבא, חיל הים וחיל האוויר. מלך ספרד הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים. הכוחות הם חברים פעילים בנאט"ו, יורוקורפס, היחידות הצבאיות של האיחוד האירופי ומהווים חלק מכוחות שמירת השלום של האו"ם.
היסטוריה.
במהלך המאה ה-15 וה-16, ספרד הפכה להיות הכוח הצומח באירופה, עם מסעותיו של כריסטופר קולומבוס שהוביל את ספרד להשגת אדמות רבות באמריקה. במהלך שלטונתם של קרלוס השני ופליפה השני, הגיעה האימפריה הספרדית לשיא כוחה והשתרעה על פני 19.4 מיליון קמ"ר, כ-13% מפני כדור הארץ. מלחמת שלושים השנים והבעיות הכלכליות החלישו את השלטון הספרדי עד אמצע המאה ה-17.
במהלך המאה ה-18 בית בורבון שיקם את הכלכלה והצבא הספרדי באמצעות סדרת רפורמות, בעיקר בהובלת קרלוס השלישי. ספרד תפקדה היטב במלחמות המהפכה הצרפתית, במלחמת אוזנו של ג'נקינס ובמלחמת הירושה האוסטרית ובקרבות נוספים הודות לרפורמה שבוצעה.
בשל המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19, נכבשה ספרד על ידי צבאות צרפת. כתוצאה מכך צבאה נחלש וחוסר היציבות הפוליטית הביא לכך שספרד איבדה את רוב המושבות שלה.
כיום.
הכוחות המזוינים של ספרד הם כוחות קבע עם 123,300 חיילים בשירות ו-16,400 חיילי מילואים נכון לשנת 2012. בנוסף משרתים עוד כ-80,000 במשמר האזרחי הספרדי שנמצא תחת שליטת שר ההגנה בעיתות חירום לאומיות. תקציב הביטחון עומד על 5.71 מיליארד אירו נכון ל-2015, והוא מהווה גידול של אחוז אחד ביחס לשנה שעברה. יחידות שנותנות שירותים לככלל הצבא אוחדו לקורפוס המשותף של הכוחות המזוינים של ספרד. בשנת 2005 הוקמה יחידת החירום הצבאית לטיפול בהשלכות אסונות טבע.
צבא.
הצבא הספרדי מורכב מ-15 חטיבות פעילות. בראש הצבא עומד מלך ספרד. חיילי הרגלים יכולות מגוונות והגדודים מחולקים בהתאם לפעילויות: חיל רגלים ממוכן, חיל רגלים קל ותקיפה אווירית.
הצי הספרדי.
הצי שכפוף לראש הצי הספרדי הממוקם במדריד, מחולק ל-4 אזורי פיקוד:
אוניית הדגל של הצי הספרדי היא אוניית סער אמפיבית Juan Carlos 1 המשמשת גם כנושאת מטוסים. בנוסף הצי מכיל 2 אוניות תובלה אמפיביות, 11 פריגטות, 3 צוללות, 6 ציידות מוקשים, 23 סירות סיור, ומספר ספינות עזר. נכון לשנת 2012, כוח האדם בצי הספרדי עומד על 20,800 אנשים.
נחתים.
הנחתים הספרדים (Infanteria de Marina) של הצי הספרדי, הם הנחתים הוותיקים ביותר בעולם. הם מורכבים מ-5,000 חיילים המחולקים לכוחות הגנה וכוחות נחיתה.
חיל האוויר הספרדי.
לחיל האוויר 10 טייסות קרב שכל אחת מכילה 18–24 מטוסים. חיל האוויר פועל מ-15 בסיסי חיל אוויר ברחבי ספרד. כלי הטיס מגוונים החל ממטוסי קרב ועד מטוסי תובלה, מטוסי נוסעים ומסוקים ובסך הכל כ-450 כלי טיס (130 הם מטוסי קרב, כולל יורופייטר טייפון).
משה צ'אוסקי
משה צַ'אוּסקי (3 באוגוסט 1935 - 26 בספטמבר 2014) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
צ'אוסקי נולד באוגוסט 1935 בעיר וילנה שבפולין לבתיה וליעקב. בן יחיד למשפחה. רק לאחר סיים לימודי תיכון מוגברים במתמטיקה ופיזיקה, הורשה לפנות ללימודי אמנות. כישרונו היה ניכר היה לראות כבר בגיל הגן כאשר ישב וצייר נופים ואנשים בדיוק מרבי. בווילנה הוא התקבל לאקדמיה לאומנות ובשנת 1953 זכה בפרס הראשון של האומנים הצעירים.
בשנת 1958 התחתן עם בחירת ליבו עדה גרודצקי ובשנת 1959, לאחר מגורים של חצי שנה בוורשה בירת פולין, עלו לישראל ונקלטו במעברות של הרצליה.
בימיו הראשונים בארץ שימש משה כמורה לאומנות בבתי ספר. מהר מאוד קיבל משרה כקריקטוריסט של העיתון "ידיעות אחרונות" שם עבד עד שנת 1965.
בשנת 1965 החל לעבוד במרכז החישובים של מכון ויצמן למדע ומשם פרש לגמלאות בשנת 1995.
החל משנת 1968 הציג עבודותיו התערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות. לאחר כל תערוכה קבוצתית בארצות הברית הוא הוזכר במאמרי האומנות המרכזיים של הניו-יורק טיימס, וכן גם במאמרי האומנות בקליוולנד אוהיו.
סדרה שלמה של ציוריו נרכשה במלחמת ששת הימים על ידי אספן אמריקאי.
הוא הוזכר רבות גם בעיתונים הישראליים: ידיעות אחרונות, מעריב, הארץ וכדומה
התראיין גם בערוצי הרדיו והטלוויזיה, ב-1987, בקול השלום אצל יוסי גרבר וערוץ הראשון בטלוויזיה.
תמונות רבות מופיעות באוספים פרטיים וציבוריים כגון: משרד ראש הממשלה, בנק הפועלים, חברות ביטוח בישראל ומחוצה לה, ואצל אספנים פרטיים בכל רחבי העולם.
מלכים (פירושונים)
פרוקופיי איוואנוב
פרוקופיי איוואנוב (Prokofiy Ivanov, נולד ב-1888) היה מורה בבית ספר בכפר קוסצ׳בקה ברוסיה, והוכר כחסיד אומות העולם ב-13 בדצמבר 1995 על הצלת הילד היהודי לב מרדיפות הנאצים.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים.
איוואנוב חיי עם אשתו ושתי בנותיו, ליובה ולוסיה. בשנת 1941 פלשו הנאצים לברית המועצות. בתו ליובה גויסה לצבא האדום ונפלה בקרב. ביולי 1941, נכבש הכפר קוסצ'בקה, אך הזוג איוואנוב המשיכו ללמד בבית הספר, וגם עזרו לפרטיזנים במזון, מידע ותחמושת. בתם לוסיה קישרה בינם לפרטיזנים.
בסוף יולי של 1942 הביאו הפרטיזנים לבית איוואנוב את לב, יהודי שניצל עם אחיו ועוד ניצולים מהטבח בפטרוביצ'י. זמן קצר לאחר הצטרפותו לפרטיזנים, לב נפצע ברגלו, והתבקש מהאיוואנובים לטפל בוא. לב הוחבא בביתם בעליית הגג, בסככה ולסיום בבור שנחפר במיוחד בשבילו.
בפברואר 1943, כאשר אלמוני הלשין על לידיה ולוסיה לגרמנים, שתיהן נהרגו. לידיה הוצאה להורג במקום ולוסיה עונתה למוות. לאחר זמן מה, עזרה לאיוואנוב השכנה בענייני הבית ובטיפול בנער, יליזבטה קונדרטייבה. מדי פעם המשטרה הייתה מחפשת בביתו של איוואנוב, הייתה קונדרטייבה לוקחת את לב למקום מסתור ביער, ומסתתרים שם עד שחיפוש הסתיים. איוואנוב נשא את קונדרטייבה לאישה מאוחר יותר.
לאחר המלחמה.
בספטמבר 1943 שוחרר מחוז סמולנסק, ולב עזב את קוסצ'בקה, והמשיך להתכתב עם מציליו זמן רב לאחר מכן. בשנת 1991 לב עלה לישראל והגיש בקשה להכיר באיוואנוב כחסיד אומות העולם.
ב-1995, הוכרו איוואנוב ולידיה אשתו כחסידי אומות העולם. ב-1999, הוענק האות גם לקונדרטייבה.
מאוחר יותר התגלה שאחותה של לידיה, אקרטינה, עלתה לארץ ישראל עקב בעלה שהתגייר.
מפלגות בארצות הברית
הכוחות המזוינים של סלובקיה