הרומן השלישי של ויליאמס, סטונר, יצא לאור בשנת 1965. הרומן עוסק בחייו של פרופסור לספרות אנגלית. הרומן הרביעי והאחרון של ויליאמס, אוגוסוטוס יצא בשנת 1972. הספר עוסק בסיפור חייו ותקופת שלטונו של הקיסר הרומי אוגוסטוס. על ספרו זה זכה וויליאמס בפרס הספר הלאומי האמריקאי.
וויליאמס פרש מהוראה בשנת 1985. הוא נפטר בביתו בארקנסו בשנת 1994 כתוצאה מכשל במערכת הנשימה.
ספריו שתורגמו לעברית.
הספרים מסודרים לפי סדר יציאתם לאור בעברית. בסוגריים שנת המקור.
דוד דוידסון
העוסק במצווה פטור מן המצווה
תעשיית הסרטים האמריקנית
אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Emil Leopold August Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg; 23 בנובמבר 1772 – 17 במאי 1822) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1804–1822.
ביוגרפיה.
ילדותו.
אוגוסט נולד ב-23 בנובמבר 1772 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אוגוסט היה הבן השני, ולאחר מותו של אחיו הבכור ארנסט, הפך ליורש העצר של הדוכסות.
שלטונו.
ב-20 באפריל 1804 מת אביו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ואוגוסט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1806 הצטרף אוגוסט לקונפדרציה של הריין, ואף עמד בקשרים טובים עם נפוליאון, שאף ביקראותו במספר הזדמנויות.
לאחר תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו וקונגרס וינה, הפך אוגוסט למנודה מבחינה חברתית. ב-17 במאי 1822 מת אוגוסט בפתאומיות, ואחיו פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-21 באוקטובר 1797 התחתן אוגוסט בלודוויגסלוסט עם לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדה בת אחת:
לאחר מותה התחתן אוגוסט ב-24 באפריל 1802 בקאסל עם קרולינה אמליה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, אך הנישואים לא היו מוצלחים, ובשנת 1813 נפרדו השניים ללא ילדים.
קראטס
משה דדון
משה דדון (נולד ב-23 ביוני 1961) הוא פוליטיקאי, שכיהן כראש המועצה האזורית מטה יהודה בשנים 2009–2018.
ביוגרפיה.
משה דדון נולד בשנת 1961, בן לאהרון וסוליקה. הוא גדל והתחנך במושב לוזית שבמועצה האזורית מטה יהודה.
שירת בצה"ל בחיל האוויר.
בשנים 1997–2003 עמד בראש האגף לחינוך בלתי פורמלי במועצה האזורית מטה יהודה, ובשנים 2003–2008 כיהן כמנכ"ל המועצה האזורית. בשנים אלה כיהן גם כדירקטור בחברת "תדמיר".
בשנת 2009 נבחר לראש המועצה האזורית מטה יהודה, שבה 57 מושבים, קיבוצים ויישובים קהילתיים. הוא מיתג את המועצה בסיסמה "מטה יהודה, מובילים באיכות החיים". ב-2013 החל קדנציה נוספת ללא בחירות, משום שהיה מועמד יחיד.
פעל לקידום אישורה של תוכנית אב לתיירות שאושרה במשרד הפנים. התוכנית תאפשר לכל בעל נחלה של 2.5 דונם ליצור יזמות תיירותית בשטח של עד חצי דונם באמצעות הקמת יקב, בית בד, צימרים, אומנות, מחלבה, ספא וכל עיבוד של תוצרת חקלאית.
בשנת 2014 מתח מבקר המדינה ביקורת חריפה על הניהול הכספי של המועצה האזורית.
ביוני 2015 נבחר דדון ליו"ר רשות הניקוז שורק-לכיש, שבה חברות 40 רשויות מקומיות ובהן הערים ירושלים, אשדוד וראשון לציון.
הרשעה בפלילים.
בדצמבר 2015 נעצר בחשד לעבירות מין ובהן אונס, ובקבלת שוחד. בפברואר 2016 נעצר בחשד שהטריד עדים ומעורבים בפרשה, ובית המשפט הורה להרחיקו מפעילות במועצה ולמנוע ממנו ליצור קשר עם המעורבים בפרשה למשך 30 יום, הרחקה שהוארכה לאחר מכן. בדצמבר 2016 המליצה המשטרה להעמידו לדין. באוקטובר 2017 זומן לשימוע בפרקליטות המדינה לפני הגשת כתב אישום. באוקטובר 2018 הגיע דדון להסדר טיעון עם הפרקליטות, במסגרתו הודה והורשע בקבלת שוחד מהקבלן ובעל השליטה בחברה הציבורית אברות, גבי מגנזי, בקבלת שוחד מרון (אהרון) ארצי, מנכ"ל קבוצת תדמיר, וכן בעבירות שיבוש מהלכי משפט. עבירות המין שיוחסו לדדון בשלב השימוע נמחקו. בהתאם להסדר הטיעון נגזרו עליו 47 חודשי מאסר בפועל, 12 חודשי מאסר על תנאי ועוד שמונה חודשי מאסר על תנאי, חילוט רכוש בשווי 350 אלף ש"ח וקנס בסך 100 אלף ש"ח, ונקבע שהעבירות יישאו עימן קלון.
פוליטיקה מינית
פוליטיקה מינית (באנגלית: Sexual Politics) הוא ספר משנת 1970 מאת קייט מילט, פמיניסטית רדיקלית אמריקאית מהגל השני של הפמיניזם של שנות השבעים. הספר נחשב לקלאסיקה של הספרות הפמיניסטית, ולאבן דרך בהתפתחות התאוריה הפמיניסטית.
סיכום הספר.
בספרה "פוליטיקה מינית" הציגה מילט תאוריה הטוענת כי החברה כולה מושתת על דפוסים פטריארכליים. החברה מונעת מיחסי כוח המוטמעים על ידי היסטוריה תרבותית-חברתית המבוססת על דפוסים פטריארכליים. כל הקטגוריות בחברה, כגון אידאולוגיה, דת, תרבות ומין, מוגדרות באמצעות דפוסים פטריארכליים ומתרחשים בהם מאבקי כוח פוליטיים. מילט תיארה כיצד החברה הפטריארכלית יצרה חברה מיננית (סקסיסטית) המפלה על בסיס מין. היחסים בין נשים וגברים הם יחסים פוליטיים והסדרים חברתיים דרכם קבוצה אחת נשלטת על ידי קבוצה אחרת. באותו אופן שפוליטיקה חברתית נשענת על העובדה כי קבוצה אחת שולטת ומדכאת את השנייה כך מין הוא קטגוריה של סטטוס בעל השלכות פוליטיות על יחסי כוח בין קבוצות. התא המשפחתי נמצא בלב הפטריארכיה ומשמש מודל לכלל החברה. התבנית בה הגבר הוא ראש המשפחה חוזרת ומשועתקת בכל זירה חברתית, בכל ערך או נורמה המופנמים בחברה, ובכל מוסד או מעמד חברתי. כלומר הפוליטיקה, כמאבק בין כוחות, נמצאת בכל מקום ומופנמת הן בחברה ובמוסדותיה והן בתא המשפחתי. כך משתמר הדפוס המסורתי של שליטת גברים בנשים. הכוח הפטריארכלי מבוסס ומוטמע בתפיסות חברתיות כמו גם בכל אחד מאתנו. פירושו של דבר שמתקיימת שיטה. שיטה של הבניה חברתית בעלת מאפיינים של כוח ושליטה. שיטה זו מעניקה לגיטימציה לדיכוי נשים מבני ומתמשך המתקיים בכל רובד בחיי הפרט. מילט פרטה את הרבדים השונים של השיטה הפטריארכלית והוכיחה שהשיטה הכוחנית והדיכאונית באה לביטוי בהיבט אידאולוגי, מוסרי ודתי, ביולוגי, מיני, סוציולוגי, פסיכולוגי, מעמדי, כלכלי וחינוכי. עוד טענה מילט כי יש סוג נוסף של אי שוויון והוא שטיפת מוח ביולוגית ואידאולוגיה המופיעה בחינוך ובמדע, המגובה באלימות.
מילט תיארה בספרה היבטים שונים של התאוריה הטוענת כי הפטריארכיה נמצאת בכל ממד תרבותי ופוליטי בחברה המערבית. הכפיפות של נשים לגברים מובנית על ידי שילוב של שלושה רכיבים: מזג תפקיד מיני וסטטוס. יש קישור ביניהם כמערכת אחת:
כלומר התפיסה האידאולוגית המגדרית היא מערכת אחת הבנויה מפסיכולוגיה-פוליטיקה-חברה.
מילט הוכיחה כיצד שלושת הרכיבים הללו: מזג, תפקיד מיני וסטטוס, באים לביטוי בזירות השונות של פסיכולוגיה פוליטיקה וחברה מהיבטים שונים:
באמצעות ההיבטים השונים ניתן לחוות עין ביקורתית על כל מוסד, אירוע, תפקיד, או ערך בחברה.
ביקורת וקבלה.
הספר פוליטיקה מינית נחשב לעבודת יסוד בתאוריה פמיניסטית, ואף נקרא "הספר האקדמי הראשון של ביקורת ספרותית פמיניסטית". כמו ספרים פמיניסטיים אחרים מאותה תקופה שהכו גלים, כמו "המסתורין הנשי" של בטי פרידן ו"הסריסה" של ג'רמיין גריר, היוקרה של הספר בדעיכה. הספר היה אבן דרך משמעותית בהתפתחות האידאולוגיה של הגל השני של הפמיניזם בשנות השבעים, ואף היה שנוי במחלוקת רבה. נכתב עליו שהוא היה "אחד הספרים הראשונים של העשור שהרגיזו גברים בכל רחבי ארצות הברית".
ביקורות על הספר נעות במנעד רחב של ביטול ועד האדרה. ההיסטוריון התרבותי. במגזינים Esquire ו-Commentary, שתי המבקרות יצאו במתקפה נגד הפמיניזם באופן כללי, ונגד גישתה של מילט באופן פרטני, בטענה ש"לא כל הנשים שונאות גברים" ושמילט "הופכת את חווייתה הפרטית לכללית". ב-Harper ואף בכתבי עת פסיכולוגיים, המבקרים טענו שמילט לא הבינה נכון את פרויד, ולכן הניתוח שלה לוקה. הסופר נורמן מיילר כתב מאמר תגובה לספר בשם "אסיר הסקס" בו הוא הגן בחריפות על ד. ה. לורנס והנרי מילר, והמשיך לתקוף את כתביה של מילט בספרו באותו שם שיצא מאוחר יותר.לעומת זאת, בניו יורק טיימס הקדישו שני טורים שלמים לביקורת על הספר, וכינו את מילט "הכוהנת הגדולה של הפמיניזם", וטיים מגזין שמו את תמונתה על השער. אנדריאה דבורקין כתבה במאמר ב-New Statesman ש"העולם ישן, ומילט העירה אותו". ביקורות חיוביות נוספות פורסמו במהלך השנים גם ב-Ms. Magazine, Christian Science Monitor, New Yorker, והוושינגטון פוסט.&lt;br&gt;
אף על פי שחטיבת הספרות הפופולרית של הוצאת דבלדיי החליטה לא להוציא מהדורה חדשה לספר כאשר הוא באופן זמני הורד מן הדפוס, הם הכריזו על הספר כאחד מעשרה הספרים החשובים שהם הוציאו לדפוס במשך מאה שנות קיומם, וכללו את הספר באנתולוגיית ציון המאה של הדפוס.
ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Ernest II Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg; 30 בינואר 1745 – 20 באפריל 1804) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1772–1804.
ביוגרפיה.
ילדותו.