לוינסון גדל בנס ציונה שם שיחק מגיל קט-סל ועד הבוגרים בקבוצת הכדורסל המקומית.
קריירה.
לוינסון החל את פעילותו במועדון עירוני נס ציונה בגיל 5 ועבר דרך כל הקבוצות הצעירות של המועדון. לוינסון לקח חלק בשני מחנות כדורסל יוקרתיים. ב-2015 השתתף במחנה "Jordan Brand Classic" שמארגנת ענקית האופנה חברת נייק ובו השתתפו 40 השחקנים הטובים באירופה – במשחק הגמר של הטורניר בו השתתפו 20 שחקנים בלבד בלט תומר עם 13 נקודות (75% ל-3) והיה הקלעי המוביל במשחק כולו. כמו כן לקח חלק במחנה "Basketball Without Borders" המאורגן על ידי הנהלת ה-NBA. מחנה זה מאגד את 40 הכישרונות הבולטים של שנתון 2000. גם במחנה זה נבחר לוינסון למשחק הגמר של הטורניר והוביל את הקבוצה שלו עם 10 נקודות. הוא ערך הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים בעונת 2015/16 בגיל 15 ו-5 חודשים בלבד (שני למוטי דניאל שהקדים אותו בחודש). לאחר שתי עונות, חתם בקיץ של 2017 בקבוצת אוסייק מהליגה הקרואטית המתמחה בטיפוח שחקנים צעירים. לאחר שנה, חזר לישראל לשחק בקבוצת הפועל ירושלים עמה זכה בגביע המדינה לעונת 2018/19. בתום העונה עבר לשחק בקבוצת מכבי אשדוד. לקראת עונת 2020/21 חתם בקבוצת עירוני רעננה.
בנבחרות הלאומיות.
לוינסון, שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ישראל.
ב-2015 שיחק תחת המאמן רמי הדר באליפות אירופה דרג א' לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך בליטא.
ב-2016 שימש כקפטן הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב' שנערך בסופיה. הנבחרת סימה במקום השני והעפילה חזרה לדרג א'. לוינסון קלע בטורניר 14.6 נקודות וקלט 11.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-2017 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך בטאלין אסטוניה, קלע 14.1 נקודות וקלט 6.9 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-2018 נבחר לשחקן המוכשר ביותר בטורניר "אלברט שוויצר", במהלך הטורניר ניצחה נבחרת ישראל את נבחרת ארצות הברית.
ב-2018 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך בסקופיה מקדוניה, קלע 12.3 נקודות וקלט 6.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביולי 2019 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל תחת מאמן הנבחרת אריאל בית הלחמי באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בישראל.
יחסי ארגנטינה–ברזיל
יחסי ארגנטינה–ברזיל (, ) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל. היחסים שבין שתי המדינות עברו עליות ומורדות ובתחילת המאה העשרים ואחת נחשבו לקרובים ביותר עקב ההיסטוריה המשותפת הארוכה והאינטרסים המשותפים הרבים להן.
ארגנטינה וברזיל הן מדינות שכנות בדרום אמריקה והן החשובות, הגדולות והמשפיעות ביותר על הלך הרוח ביבשת. שתי המדינות מייצגות יחד שישים ושלושה אחוזים מהשטח הכולל של אמריקה הדרומית, שישים אחוז מאוכלוסיית היבשת ושישים ואחד אחוזים מהתמ"ג שלה.
היסטוריה.
עצמאות ומלחמות (1822–1900).
ארגנטינה וברזיל חולקות את אגן הריו דה לה פלאטה, אזור אותו הכובשים הספרדים והפורטוגזים שאפו לכבוש על מנת לרצות את מלכיהם. לאחר קבלת העצמאות ממלכי חצי האי איבריה בתחילת המאה התשע עשרה, הרפובליקה הארגנטינאית והאימפריה הברזילאית ירשו מהכובשים סדרה של סכסוכי גבול לא פטורים, המערבים גם את אורוגוואי ופרגוואי, שתי אומות אחרות שנמצאות גם הן על אגן הריו דה לה פלאטה.
מלחמת ארגנטינה–ברזיל, הסכסוך המזוין הראשון בין שתי המדינות, החל ב-1825. למשך שלוש שנים הכוחות המאוחדים של ריו דה לה פלאטה (פדרציה של ארגנטינה ואורוגוואי) נלחמו בכוחות האימפריה הברזילאית עד לחתימת אמנת מונטווידאו שסיימה את הסכסוך ובה סוכם על עצמאות לאומה חדשה - אורוגוואי, שתשלוט בשטח שעליו מתקיים הסכסוך. בהינתן מחירה הרב של המלחמה עבור שני הצדדים, ואי הנוחות של הממלכה המאוחדת, אשר קיימה עסקים עם הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה-פלטה, נפתחו השיחות למען הסכם שלום. עם צרפת ובריטניה כמתווכות, ותחת הלחץ הבריטי, חתמו שני הצדדים על חוזה מונטווידאו בריו דה ז'ניירו, שמכיר בעצמאותה של אורוגוואי. שתי המדינות נלחמו אחת מול השני פעם נוספת, במלחמת הפלטינה, כאשר קואליציה שכללה את ברזיל, אורוגוואי וארגנטינאים מורדים שאפה לעצור את שלטון חואן מנואל דה רוסאס. מלחמה נוספת בין שתי המדינות כמעט וקרתה לאחר שברזיל סרבה לקבל את השאיפה הארגנטינאית לקחת את כל אזור גראן צ'אקו לעצמה, בסוף מלחמת הברית המשולשת, בה שתי המדינות היו בעלות ברית כנגד פרגוואי.
ברזיל לא פתרה את סכסוכי הגבולות עם ארגנטינה עד תחילת המאה העשרים. היא פתרה אותם עם אורוגוואי ופרו ב-1851, עם קולומביה ב-1853, עם ונצואלה ב-1859, עם בוליביה ב-1867 ועם פרגוואי ב-1872, אך לא עם ארגנטינה, גיאנה, גיאנה הצרפתית וסורינאם. ארגנטינה בעצמה לא סיימה את הגיבוש הלאומי שלה עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 בהן נפתרו כל הסכסוכים בין פלגים שונים בפוליטיקה הארגנטינאית והוחלט על איחוד מלא של המקום תחת רשות אחת.
היחסים בין ארגנטינה לברזיל במהלך המאה התשע עשרה היו יחסים קרירים; ברזיל תחזקה יחסים מסחריים טובים עם צ'ילה, יריבתה הגדולה של ארגנטינה, וארגנטינה פחדה מהשאיפות האימפריאליסטיות של האימפריה הברזילאית. הגורמים הללו הובילו את ארגנטינה לכונן ולתחזק סטטוס קוו עם ברזיל. בסוף המאה התשע עשרה התחממו היחסים בין שתי המדינות.
המאה העשרים (1900–1982).
החל מתחילת המאה העשרים האינטגרציה הפיזית והתקשורת בין שתי המדינות השכנות הייתה מוגבלת. הרווחים מפיתוח קשרים כלכליים, פוליטיים ותרבותיים קרובים יותר עם השכנה לא היו גדולים עד סוף המאה.
בברזיל, המהפכה הליברלית של 1930 הפילה את האוליגרכיה שהייתה נהוגה במדינה בפועל והעלתה לשלטון אנשי מעמד ביניים עירוני בעלי אינטרסים עסקיים שקידמו את התיעוש והמודרניזציה של ברזיל. ז'טוליו ורגאס, הנשיא הברזילאי החדש, פתח במעין מלחמה קרה עם ארגנטינה מתוך חשש שהנחילו בו מנהיגי ברזיל הקודמים כי ארגנטינה מנסה לשלוט בדרום אמריקה בפועל. ברזיל חששה ממתקפות של הצבא הארגנטינאי שבאותה התקופה היה חזק הרבה יותר מזה הברזילאי. כדי להתמודד עם "האיום הארגנטינאי" שבפועל לא היה קיים, קשר ורגאס קשרים הדוקים עם ארצות הברית. ארגנטינה הלכה לכיוון ההפוך ויצרה קשרים חזקים עם רפובליקת ויימאר ובהמשך עם גרמניה הנאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ברזיל חלק מבעלות הברית ושלחה צבא משלוח לאירופה להילחם במדינות הציר. ארגנטינה לעומתה באופן רשמי הייתה מדינה נייטרלית ומתחת לרדאר יצרה קשרים עם גרמניה. בסוף המלחמה הפסידה גרמניה ובכירים רבים מתוך המשטר הנאצי ברחו לארגנטינה ומצאו בה מקלט.
מאז 1945 החריפה המחלוקת הבילטרלית בין שתי המדינות בנוגע לשליטה במשאבי טבע ובעיקר מים לאורך אגן נהר הפרנה. בשנת 1966 ברזיל ופרגוואי חתמו על חוק איגואסו והודיעו על כוונתן להקים תחנת כוח הידרואלקטרית על הגבול הברזילאי-פרגוואי. הסכם נוסף בין ברזיל לפרגוואי נחתם בברזיליה בשנת 1973. ארגנטינה חששה שהפרויקט הברזילאי-פרגוואי יפריע לתוכניותה שלה לניצול משאבי המים באזור. במשך כמעט עשור העיב הנושא על היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות ופגע במאמצים ליצור קשרים כלכליים ופוליטיים קרובים יותר ביניהן.
המחלוקת על משאבי המים נפתרה לבסוף באמצעות משא ומתן דיפלומטי אינטנסיבי בין שלוש המדינות. באוקטובר 1979 נחתמה אמנה בין שלוש המדינות שפתחה צוהר לשיפור דרמטי ביחסים בין שלושתן. לאחר החתימה על ההסכם ביקר נשיא ברזיל ז'ואאו פיגיירדו בארגנטינה והיה המנהיג הברזילאי הראשון שעושה זאת ארבעה עשורים.
פיגיירדו ביקר בבואנוס איירס במאי 1980 וחתם עם ארגנטינה על שורה של הסכמי שיתוף פעולה בנושא הגרעין. לברזיל וארגנטינה היו אינטרסים משותפים בנושא הגרעין ודעה משותפת אחת בעד השימוש בחומרי גלם גרעיניים. ארגנטינה וברזיל הסכימו לשתף פעולה ולהחליף מידע טכני, חומרים, מוצרים ודלקים גרעיניים שונים.
לאחר פתרון משבר משאבי המים בין שתי המדינות והביקור המצליח של הנשיא הברזילאי, אירוע לא צפוי וטראומטי התרחש בארגנטינה, מלחמת פוקלנד.
מלחמת פוקלנד ודמוקרטיזציה ברזילאית (1982–2000).
מלחמת פוקלנד.
שלוש שנים לאחר מבצע סוברניה בו פלשה ארגנטינה לאיים צ'יליאנים, פלשה ארגנטינה לאיי פוקלנד (או בספרדית: Islas Malvinas) באפריל 1982, על רקע התנגשות תביעות הריבונות של שתיהן על המקום והחלה מלחמה קצרה אך חשובה בהיסטוריה הארגנטינאית עם הממלכה המאוחדת, מלחמת פוקלנד. ברזיל תמכה בתביעה הארגנטינאית תמיכה מסויגת כשהיא מעודדת את שתי המדינות למצוא פתרון דיפלומטי.
ב-3 ביוני 1982 החל כלי טיס בריטי בנחיתת חירום בברזיל בעקבות בעיה במטוס לאחר שהפציץ עמדות ארגנטינאיות באיי פוקלנד. אנשי הצוות נפטרו מכל המסמכים המסווגים שעל סיפון המטוס וניסו גם להיפטר מהחימוש שהיה עליו אך לא הצליחו. כלי הטיס יורט על ידי מטוסים ברזילאים ונחת בבסיס חיל האוויר בריו דה ז'ניירו, שם נכלאו אנשי הצוות והטייסים. לאחר משא ומתן דיפלומטי של ברזיל עם הממלכה המאוחדת, שוחררו אנשי הצוות והטייסים ב-11 ביוני. עם זאת, הטילים שנשא המטוס הוחרמו על ידי הרשויות בברזיל. לאחר שהסתיימה המלחמה ביוני 1982 בחרה ארגנטינה בברזיל להיות מעצמה מעניקת חסות עבורה בלונדון עד לשיקום היחסים הדיפלומטיים עם הממלכה המאוחדת וכינונם מחדש בשנת 1990. פעולותיה של ברזיל בתקופה זו, תקופה טראומתית של ארגנטינה, בנו אמון בין המדינות.