בעונת , תחת המאמן לואיס מולוני, היה ואסקס לשחקן משלים ולא הצליח לבסס את מקומו בהרכב. ריאל אמנם כשלה בליגה כשסיימה חמישית בלבד, אך זכתה בגביע אופ"א לאחר ניצחון בגמר על וידאוטון מהונגריה. ואסקס שיחק לאורך הטורניר אך לא שותף במשחק הגמר. עונה אחר כך, עדיין כשחקן משלים, היה שותף ואסקס לזכייה באליפות ספרד, הראשונה מתוך חמש זכיות רצופות שלו באליפות עם ריאל. ריאל אף שמרה על גביע אופ"א לאחר ניצחון בגמר על פ.צ. קלן. ואסקס פתח בהרכב בניצחון הביתי 5-1 במפגש הגמר הכפול.
הגעתו של המאמן לאו בינהאקר לקבוצה לקראת עונת שיפרה מעט את מעמדו של ואסקס בקבוצה. הוא רשם 25 הופעות ליגה, תשע יותר מהעונה הקודמת, וכבש צמד ראשון במדי הקבוצה, בניצחון 4-1 על אתלטיקו מדריד במשחק הדרבי של מדריד בדרך לזכייה שנייה ברציפות באליפות. החל מעונת , כבר היה ואסקס לבורג חשוב בהרכב הקבוצה, ובשתי עונות נוספות תחת בינהאקר הוסיף שתי אליפויות נוספות וזכייה בגביע המלך הספרדי. עונת השיא של ואסקס בקבוצה הייתה עונת , תחת המאמן הוולשי ג'ון טושאק. הוא כבש 14 שערי ליגה, מתוכם חמישה צמדים כולל צמד נוסף בדרבי, והוביל את קבוצתו לזכייה חמישית ברציפות באליפות ספרד. באותה עונה שברה ריאל את שיא הכיבושים לעונה בהיסטוריה של הליגה הספרדית, עם 107 שערים. ואסקס היה לסגן מלך שערי קבוצתו באותה עונה, שני רק להוגו סאנצ'ס שכבש 38 שערים.
דווקא לאחר עונת השיא שלו בריאל, החליט ואסקס לעזוב את הקבוצה, וזאת בעקבות סירובה של ההנהלה לשדרוג חוזהו, במקביל להגעתו של הרומני גאורגה חאג'י, שמשחק על אותה המשבצת כמוהו. הוא עבר לטורינו מהסרייה א' לקראת עונת , ושיחק במדיה במשך שתי עונות. בעונתו הראשונה בקבוצה היא סיימה במקום השלישי בליגה, וזכתה בגביע מיטרופה לאחר ניצחון בגמר על פיזה. במשחק הגמר כבר ואסקס בפנדל חמש דקות לסיום, בדרך לניצחון קבוצתו 2-1 בהארכה. בעונת הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע אופ"א, שם נוצחה על ידי אייאקס אמסטרדם. וסאקס לא הצליח לשחזר את יכולתו מריאל מדריד גם בטורינו, אף על פי ששיחק במירב משחקיה של הקבוצה. בשתי העונות באיטליה כבש ואסקס שני שערי ליגה בלבד ב-52 הופעות.
לקראת עונת עבר ואסקס לאולימפיק מרסיי, אלופת צרפת. הוא פתח את העונה בהצלחה וכבש את שער הליגה הראשון של הקבוצה במחזור הראשון, בניצחון 2-1 על טולוז. חודש אחר כך, בסיבוב הראשון של ליגת האלופות, כבש ואסקס צמד בניצחון 5-0 על גלנטורן. אמנם, שערים אלו היו היחידים שלו במדי מרסיי. הוא עזב את הקבוצה לאחר חודשיים בלבד, וחזר למועדון בו גדל, ריאל מדריד.
בשתי העונות הראשונות שלו בקדנציה השנייה במדריד, הרבה ואסקס להיעדר בעקבות פציעות. בשתי עונות אלו רשם במצטבר 42 הופעות, אך בעונת תחת המאמן חורחה ולדאנו חזר לכושר משחק וסייע לקבוצתו לזכות באליפות ספרד בפעם השישית בקריירה שלו. לקראת עונת עבר ואסקס לדפורטיבו לה קורוניה, אך את הופעת הבכורה שלו במועדון רשם רק במחזור ה-36 של העונה, ב-14 באפריל 1996. ואסקס, אז כבר בשלהי קריירת המשחק, הרבה להיפצע ובשתי עונות מלאות במדי לה קורוניה רשם 17 הופעות ליגה בלבד.
לאחר שעזב את לה קורוניה הצטרף ואסקס לאתלטיקו סלאיה מליגת העל המקסיקנית, שם התאחד עם חברו לריאל מדריד אמיליו בוטרגניו ורשם עשר הופעות ליגה בלבד. הוא החל את עונת במדי קרלסרוהה מהבונדסליגה השנייה, אך הספיק לרשום חמש הופעות ליגה בטרם נאלץ לפרוש עקב פציעות בגיל 33.
נבחרת ספרד.
הופעת הבכורה של ואסקס במדי נבחרת ספרד הייתה ב-23 בספטמבר 1987, כשפתח בהרכב של המאמן מיגל מוניוס בניצחון הביתי על , 2-0 במשחק ידידות. הוא הספיק לערוך חמש הופעות בינלאומיות בלבד בטרם זומן על ידי מוניוס לסגל ספרד לקראת טורניר יורו 1988 בגרמניה המערבית, ושותף בכל משחקיה של ספרד בטורניר. הוא רשם תשע דקות כמחליף במשחק הראשון בו ניצחה ספרד 3-2 את , ו-23 דקות כמחליף בהפסד 1-0 ל. הוא פתח בהרכב הנבחרת במשחקה האחרון בשלב הבתים, בו נכנעה 2-0 ל, הנבחרת המארחת, וסיימה את דרכה בתום שלב הבתים. לאחר הטורניר מונה לואיס סוארס לתפקיד המאמן, ותחתיו הפך ואסקס לשחקן הרכב חשוב. הוא פתח בהרכב בשבעה מתוך שמונה משחקים במוקדמות מונדיאל 1990, וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר מהמקום הראשון בבית.
ואסקס זומן על ידי סוארס לסגל הנבחרת לקראת המונדיאל באיטליה. הוא פתח בהרכב ולא הוחלף בכל ארבעת משחקיה של ספרד בטורניר. ספרד צלחה את שלב הבתים לאחר תיקו 0-0 מול וניצחונות 3-1 על ו-2-1 מול . היא העפילה מהמקום הראשון בבית, ופגשה בשמינית הגמר את , שגברה עליה 2-1 בהארכה.
ב-4 בספטמבר 1991 במשחק ידידות מול אורוגוואי, כבש ואסקס כבר בדקה השמינית את שערו היחיד במדי הנבחרת, בדרך לניצחון 2-1. את הופעתו האחרונה במדי ספרד רשם כשנה אחר כך, בניצחון 5-0 על . בסך הכול רשם ואסקס 38 הופעות ושער בודד במדי נבחרת ספרד.
טקיג'ירו אונישי
טקיג'ירו אונישי (ביפנית: 大西 瀧治郎; 2 ביוני 1891 – 16 באוגוסט 1945) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, הנחשב לאבי הקמיקזה.
ביוגרפיה.
ראשית הקריירה הצבאית.
אונישי נולד בכפר אשידה במחוז היוגו. הוא סיים את לימודיו במחזור ה-40 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1912, במקום ה-20 מתוך 144 צוערים. בעת היותו פרח קצונה שירת אונישי על סיפון הסיירת "סויה" ועל סיפון סיירת המערכה "צוקובה", ולאחר שקיבל דרגת אנסיין עבר לשרת על סיפון אוניית המערכה "קוואצ'י".
בהיותו לוטננט מדרג זוטר עבר אונישי לשרת על סיפון נושאת המטוסים הימיים "וקאיאמה", שם סייע בהקמת
שירות האוויר של הצי הקיסרי היפני. ב-1918 נשלח לאנגליה ולצרפת על מנת ללמוד אודות ההתפתחויות האחרונות בקרבות אוויר לאחר מלחמת העולם הראשונה. עם שובו ליפן הוא קיבל את דרגת הלוטננט, והוצב בפיקוד האווירי של הבסיס הימי ביוקוסוקה. לאחר מכן המשיך לשרת בתפקידי מטה שונים, ואף שימש מדריך טיסה, וב-1924 קיבל דרגת לוטננט קומנדר.
בשנת 1928 עבר לשרת על סיפון נושאת המטוסים שוהו, בה פיקד על טייסת האונייה. ב-15 בנובמבר 1932 התמנה אונישי לקצין המבצעים של נושאת המטוסים קאגה, ושנה לאחר מכן קיבל דרגת קפטן. ב-15 בנובמבר 1939 הוא קיבל דרגת אדמירל משנה והיה לראש מטה הצי האווירי ה-11.
מלחמת העולם השנייה.
בראשית המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט עמד אונישי בראש מחלקת פיתוח התעופה הימית במשרד החימוש, והיה אחראי על היבטים טכניים של ההתקפה על פרל הארבור, יחד עם מינורו גנדה. לאחר מכן מילא הצי האווירי ה-11 תפקיד מרכזי בכיבוש הפיליפינים מידי האמריקנים.
ב-1 במאי 1943 קיבל אונישי דרגת תת-אדמירל, ובאוקטובר של השנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הצי האווירי הראשון בבסיסו שבצפון הפיליפינים. לאחר אובדן איי מריאנה ב-1944 קיבל אונישי הוראה להשמיד את נושאות המטוסים האמריקניות, והחל לשלוח טייסי קמיקזה כנגד אוניות בעלות הברית. בעת פגישה ב-19 באוקטובר אמר אונישי לפקודיו שהדרך היחידה להפיק את המקסימום מכוחותיהם הנחותים היא לערוך התקפות התאבדות תוך שימוש במטוסי A6M זירו חמושים בפצצות במשקל 250 קילוגרם, שיצללו לתוך אוניות האויב.
במאי 1945 נקרא אונישי לשוב לטוקיו, שם לסגן ראש מטה הצי הקיסרי. גם בימים האחרונים של המלחמה קרא אונישי להמשך המאבק בבעלות הברית ואמר שאם המדינה תקבל על עצמה 20 מיליון קורבנות, הניצחון יהיה שלהם.
מותו.
אונישי התאבד במגוריו ב-16 באוגוסט 1945, לאחר כניעת האימפריה היפנית ללא תנאים. במכתב ההתאבדות שלו הביע אונישי צער על 4,000 הטייסים ששלח אל מותם, וביקש מהאזרחים ששרדו לסייע בשיקום יפן ובהשגת שלום. הוא הציע את חייו ככפרה על הפגיעה בטייסי הקמיקזה ובמשפחותיהם. לאחר מכן ביצע ספוקו בעצמו, ולא נעזר במי שיערוף את ראשו. הוא מת מפצעיו כעבור 15 שעות.
הפגיון בו השתמש אונישי כדי להתאבד נמצא במקדש יסוקוני בטוקיו, ואפרו נטמן במקדש הזן סוג'י ג'י שביוקוהמה, ובבית הקברות הציבורי בכפר הולדתו אשידה.
גולוגורי
גולוגורי (באוקראינית: Гологори, נהגה "הולוהורי"; בפולנית: Gołogóry) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר בכרוניקות מסוף המאה ה-11 ומראשית המאה ה-12, ובמחצית השנייה של המאה ה-15 הוענקו לו זכויות עיר.
במאות ה-17 וה-18 נודעה העיירה בשל ירידי הסוסים והבקר שהתקיימו בה. בזכות הטירה שנבנתה במקום, עמד היישוב בפני פשיטות הטטרים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו רבים מבתי העיירה בידי הרוסים.
יהודי גולוגורי.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1470, ובראשית המאה ה-17 הוקם במקום בית כנסת. עד שנת 1772 הייתה הקהילה במקום כפופה לקהילת לבוב.
ברבנות העיר כיהן רבי יואל משה סג"ל לנדא בן רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא אב"ד זוואלין.
במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, אך משנות ה-70 של המאה ה-19 חלה ירידה בגודלו, בשל הגירה. בשנת 1895 הוקם בעיירה בית ספר מיסודו של הברון הירש.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נרצחו בעיירה למעלה ממאה יהודים בידי החיילים הרוסים, כאשר רובם הוטבעו בנהר, ורבים מבתי היהודים הועלו באש. בסיוע הג'וינט השתקמה הקהילה היהודית במקום, הגם שנותרו בה רק כ-40% מאנשיה טרם המלחמה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, והתקיימו בה קורסים ללימוד עברית.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה בשנת 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים. בינואר 1942 עוד נמנו בעיירה 575 יהודים, ואלו גורשו תוך זמן קצר לזלוצ'וב הסמוכה, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום.
אינפיניט F