The Man in Selya's Life (בפיליפינית: Ang Lalaki sa Buhay ni Selya; בעברית: האיש בחייה של סלייה) הוא סרט פיליפיני שנוי במחלוקת משנת 1998, העוסק באישה שמתעמתת עם הדעה הקדומה שלה בתוך קהילת הרכלנים הלא-סובלניים וההומופוביים, כשהיא בוחרת בין שני גברים.
תקציר.
העלילה מגוללת את סיפורה של סלייה (רוזנה רוסס), מורה בבית ספר. היא רוצה יותר מחויבות מצד בובי (גארדו ורסוזה), איתו היא מקיימת מערכת יחסים מינית, אך הוא מסרב לתת לה את מבוקשה ועוזב אותה. סלייה בורחת ובסופו של דבר מגיעה לעיירה קטנה, בה היא פוגשת את פילינג (אווה דארן), שגם עוסקת בהוראה, ואת דייב (ריקי דבאו), הומוסקסואל בארון. אנשי העיירה הם הומופוביים, והיא מתחילה לשמוע ביקורות מרושעות ורכילות שלוחת רסן כאשר היא מתחילה להיות במערכת יחסים עם דייב. סלייה מבינה שהדברים לא ייגמרו בטוב, בעוד דייב לא מעוניין במערכת יחסים מינית איתה, והיא נוטשת את דייב, אף על פי שהציע לה להינשא לו.
סלייה חוזרת לבובי, רק כדי להתחרט על החלטתה, והוא הכניס אותה להיריון ועדיין לא השתנה. סלייה מחליטה אז לחזור לדייב ולגדל את הילד שלה איתו. בסופו של דבר, היא שמחה על החלטתה לחיות עם דייב באיחוד אזרחי, אף על פי שמערכת היחסים שלהם נשארה אפלטונית, ומבינה את ערכה כאישה. בסוף, בעוד בובי מנסה לקחת אותה ואת הילד שלהם מדייב, סלייה מתעמתת עם האירוניה שלה, ומפגינה באומץ את חוזק האופי שלה בעוד היא גוברת על תשוקותיה הגופניות ובוחרת בקשר היותר מתגמל רגשית.
גביע המדינה בכדורגל 2020/2021
גביע המדינה בכדורגל לעונת 2020/2021 היא התחרות ה-82 מאז היווסדה וה-68 מאז קום מדינת ישראל. משחקי התחרות החלו ב-19 בנובמבר 2020, ומשחק הגמר נערך ב-2 ביוני 2021.
עקב הסגר השני במגפת הקורונה משחקי הליגות הנמוכות בישראל נדחו. לפיכך הוחלט כי כל קבוצות ליגה ב' ו-ליגה ג' לא ייקחו חלק בתחרות.
הזוכה בשנה זו היא מכבי תל אביב בניצחון על הפועל תל אביב 1:2 בהארכה. זהו הניצחון ה-24 של מכבי תל אביב בגמר גביע המדינה.
סיבוב רביעי.
עקב הרחבת מספר קבוצות בליגה א' 8 קבוצות (4 מכל מחוז) החלו בשלב מוקדם יותר. המנצחות בשלב זה העפילו לסיבוב החמישי.
סיבוב חמישי.
בשלב זה משתתפות קבוצות 4 המנצחות מהשלב הקודם ויתר קבוצות ליגה א' ומתמודדות ביניהן לפי חלוקה למחוזות צפון ודרום. המנצחות מעפילות לסיבוב השביעי. (הסיבוב השישי בוטל).
סיבוב שביעי.
בסיבוב משתתפות המעפילות מן הסיבוב החמישי ובנוסף 12 קבוצות מהליגה הלאומית כאשר 4 קבוצות נוספות מהלאומית מעפילות אוטומטית לסיבוב השמיני לפי הגרלה (הפועל ירושלים, סקציה נס ציונה, הפועל עפולה והפועל כפר שלם).
סיבוב שמיני.
הסיבוב בהשתתפות 14 המעפילות מן הסיבוב השביעי, 4 קבוצות מהליגה הלאומית שהעפילו אוטומטית וכל 14 קבוצות ליגת העל. משחקי הסיבוב שוחקו בין 19 בפברואר 2021 ל-22 בפברואר 2021.
שמינית הגמר.
הסיבוב בהשתתפות 16 המעפילות מהסיבוב השמיני. משחקי הסיבוב שוחקו בין 15 במרץ 2021 ל-17 במרץ 2021.
רבע הגמר.
הסיבוב בהשתתפות 8 המעפילות משמינית הגמר. משחקי הסיבוב שוחקו בין 20 באפריל 2021 ל-22 באפריל 2021.
חצי הגמר.
הסיבוב בהשתתפות ארבע המעפילות מרבע הגמר. שני המשחקים תוכננו להיערך באצטדיון בלומפילד בתאריכים 11-12 במאי 2021, אך בעקבות התחוללות מבצע שומר החומות נקבע כי חצי הגמר בין הפועל תל אביב לבין בית"ר תל אביב בת ים יערך בתאריך 19 במאי, וחצי הגמר בין מכבי חיפה לבין מכבי תל אביב יערך בתאריך 20 במאי, שניהם באצטדיון הצפוני סמי עופר, וללא קהל במגרש.
פרס ח'וברי
פרס ח'וברי (בשוודית: Sjöbergpriset) הוא פרס שנתי בין־לאומי, המיועד ליחידים או לקבוצות מחקר שתרמו משמעותית למחקר הסרטן. הפרס מורכב מ־100,000 דולר אמריקאי כבונוס פרטי ו־900,000 דולר כמענק מחקר למימון מחקרים עתידיים, המהווים סך של מיליון דולר אמריקאי, נכון לשנת 2021. הפרס ממומן על ידי קרן ח'וברי והאקדמיה השוודית המלכותית למדעים אחראית להחלטה על זוכי הפרס. הקרן הוקמה בשנת 2016 על ידי איש העסקים בנגט ח'וברי, שתרם שני מיליארד קרונות שוודיות (כ־240 מיליון דולר בשנת 2016) לצורך קידום מחקר מדעי המתמקד בסרטן, בריאות ואיכות הסביבה והפרס הראשון הוכרז ב־14 בפברואר 2017.
זוכי הפרס.
להלן רשימת הזוכים נכון לשנת 2022:
סטלה שטיינבאך
אנה מריה (סֶטֶלָה) שטיינבאך (בהולנדית: Anna Maria (Settela) Steinbach; 23 בדצמבר 1934, בוכטן – 31 ביולי 1944 אוושויץ) הייתה נערה הולנדית אשר נרצחה בתאי הגזים במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. בתחילה זוהתה כיהודיה הולנדית, זהותה והקשר שלה לקבוצת הסינטי התגלו בשנת 1994.
שטיינבאך נולדה בבוכטן (כיום חלק מסיטרד-חליין, בדרום לימבורג) כבתו של סוחר וכנר. ב-16 במאי 1944, אורגנה פשיטה משטרתית נגד אנשי הרומני ברחבי הולנד. שטיינבאך נעצרה באיינדהובן. ממש באותו יום היא הגיעה עם עוד 577 אנשים לוסטרבורק. מאתיים שבעים ותשעה אנשים הורשו לעזוב, מכיוון שאף על פי שהם גרו בקרונות, הם לא היו צוענים. בווסטרבורק גולח ראשה של שטיינבאך כדי למנוע כינים. כמו שאר הנערות והנשים הצועניות, היא לבשה סדין קרוע סביב ראשה כדי לכסות את ראשה הקירח.
ב-19 במאי הועלתה סטלה יחד עם 244 צוענים נוספים לאושוויץ-בירקנאו ברכבת שהכילה גם אסירים יהודים. ממש לפני סגירת הדלתות, היא כנראה בהתה דרך הפתח בכלב חולף או בחיילים הגרמנים. רודולף ברסלאוור, אסיר יהודי בווסטרבורק, שצילם סרט בהוראת מפקד המחנה הגרמני, צילם את תמונת המבט המפוחד של סטלה בוהה מחוץ לקרון. אדם אחר בשם קראסה וגנר שהיה באותו קרון שמע את אמה של סטלה קוראת בשמה ומזהירה אותה להוציא את ראשה מהפתח. וגנר שרד את אושוויץ והצליח לזהות את סטלה בשנת 1994.
מותה.
ב־22 במאי הגיעו הצוענים ההולנדים, ביניהם שטיינבאך, לאושוויץ-בירקנאו. הם נרשמו והועברו לאזור הצועני. צוענים שהיו כשירים לעבודה הועברו למפעלי תחמושת בגרמניה. שלושת אלפים הצוענים הנותרים הוכנסו לתאי הגזים בתקופה שבין יולי ל-3 באוגוסט. שטיינבאך, אמה, שני אחיה, שתי אחיות, דודה, שני אחיינים ואחיינית היו חלק מקבוצה זו. ממשפחת שטיינבאך רק האב שרד; הוא נפטר בשנת 1946 ונקבר בבית העלמין במאסטריכט.
זיהוי הילדה בתמונה.
לאחר המלחמה נעשה שימוש בשבריר שבע השניות בסרטו של ברסלאוור בסרטים תיעודיים רבים. דמותה של הילדה הצעירה האלמונית בוהה מתוך העגלה מלאת פחד ועומדת להיות מועברת לאושוויץ הפכה לאחד מסמלי השואה. עד 1994 היא הייתה ידועה רק כ"הילדה עם כיסוי הראש". ההנחה הייתה שהיא יהודייה, שכן במשך שנים רבות לא הוקדשה תשומת לב לרצח העם של 500,000 עד 1,500,000 צוענים שנרצחו על ידי הגרמנים ברחבי אירופה.
בדצמבר 1992, העיתונאי ההולנדי עאד וגנאר החלה לחקור את זהותה. על ידי חקירת מספרי הקרונות שהופיעו בסרטון, מספר 10, 16 או 18, תיאור הקרון וזהות מזוודה בודדת שמופיעה לשבריר שנייה בסרטון, הוא גילה במהירות שהובלת המגורשים התרחשה ב-19 במאי 1944 ובקרונות גורשו צוענים הולנדים ויהודים. ב-7 בפברואר 1994 ואגנר הצליח לחשוף את זהותה של שטיינבאך.
החיפוש אחר זהותה של סטלה שטיינבאך תועד בסרט התיעודי של שרי דוינס "Settela, Face of the Past". ווגנאר פרסם את מחקריו בספר "Settela; het girl heeft haar naam terug".
Nine Network
רנו 1000 ק&quot;ג
רנו 1000 ק"ג (בצרפתית: Renault 1000 kg) הם מספר סדרות של מכוניות מסחריות מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר יוצרה בין השנים 1947–1965 בצרפת במספר תצורות.
בנוסף, בין השנים 1949–1956 יוצרו דגמי "רנו 1,400 ק"ג", בין השנים 1956–1963 יוצרו דגמי "Renault Voltigeur", בין השנים 1956–1965 יוצרו דגמי "Renault Goélette".
הזצסיון במינכן
הזצסיון במינכן (בגרמנית: Münchener Secession) הייתה אגודה של אמנים חזותיים, שהתנתקה מאיגוד האמנים של מינכן ב-1892, כדי לקדם ולהגן על האמנות שלהם לנוכח מה שהם ראו פטרנליזם רשמי ומדיניות שמרנית. הם פעלו כצורה של שיתוף פעולה, תוך שהם משתמשים בהשפעתם כדי להבטיח את הישרדותם הכלכלית ולקבל עבודות. במהלך השנים הם התפצלו מספר פעמים.
רקע כללי.
בסוף המאה התשע עשרה, יותר אמנים חיו במינכן מאשר גרו בווינה ובברלין. עם זאת, קהילת האמנות שם נשלטה על ידי העמדות השמרניות של התאחדות האמנים במינכן ותומכיה בממשלה. עמדות אלה קיבלו ביטוי ב"הצהרות המשימה" הרשמיות, שנכתבו על ידי מי שכונה "נסיך הציירים״ פרנץ פון לנבאך. העניינים הגיעו לשיא בשנת 1891 כאשר הנסיך יורש העצר מבוואריה הקים את קרן פרינצרגנט-לויטפולד לקידום אמנות, האמנות במינכן, קרן המוקדשת לקידום ציור היסטורי מסורתי בשירות המדינה. קרן זו יצרה ושמרה על איכות אמנותית גבוהה והביאה תשומת לב עולמית לאקדמיה לאמנויות, אך התנגדה בתוקף לאימפרסיוניזם, אקספרסיוניזם, סימבוליזם ומגמות מודרניות אחרות בעולם האמנות.
גורם נוסף היה הכישלון הכספי המלא של תערוכה ב-1888 בארמון הזכוכית, שארגנה אגודת האמנים. הדבר הוביל לוויכוח מר על האחריות והתוכן של התערוכה. הוויכוח משך את תשומת הלב של משרד המדינה למדע ואמנות.
כדי להתמודד עם המצב שנוצר, קבוצת אמנים עם תפיסה מתקדמת התכנסה בשנת 1892, הודיעה על ניתוקה מאגודת האמנים הרשמית והקימה את ה"זצסיון במינכן", עם תוכנית להציג בתערוכה הקולומביאנית העולמית הקרובה. הם קראו לשנות את הרעיונות של מה שמהווה אמנות וקידמו את הרעיון של חופש של אמנים להציג יצירות ישירות לציבור.