למד במרכז חינוך ליאו בק ובהמשך, בבסמ"ת, והיה חניך בתנועת הצופים. בהיותו בשנה האחרונה של בית הספר התיכון, עברו הוריו מחיפה לקיבוץ נוה ים. בקיבוץ פגש צבי את יפה לבית יורגראו, ילידת העיירה גורה הומורולוי שבדרום בוקובינה. השניים נישאו בשנת 1957 ולזוג נולדו שני ילדים. בשנת 1966 המשפחה עברה להתגורר בעיר חיפה, בה חי ברגר עד יומו האחרון.
בשנים 1959–1962 למד ברגר באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל בירושלים, וזכה בהערכת מוריו ובציונים לשבח. עם סיום לימודיו החל לעבוד כגראפיקאי של הקרן הקיימת לישראל, עיצב בולים וכרזות רבות. במקביל החל ליצור בסגנון חופשי. עם פרופ' זאב וילנאי, ידידו הטוב, הוציא אלבום אמנותי בשם "Israel Horizons" שכלל 56 ליתוגרפיות מקוריות. העבודה על האלבום נמשכה שלוש שנים: וילנאי תרם לאלבום מעושר ידיעותיו בנופי הארץ וברגר בדומה לציירי המאה ה-19 רשם בעפרונו את המראות. האלבום זכה במדליית כסף בפסטיבל ה-6 לאלבומים אמנותיים במילאנו, איטליה, בשנת 1965. אבא חושי, ראש עיריית חיפה, התרשם מיצירתו וקרא לו "לחזור הביתה". הוא העמיד לרשותו סטודיו רחב ידיים ומואר ברחוב הפרחים בשכונת רוממה החדשה שבחיפה. בחנוכה של שנת 1966, חודשים ספורים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, עבר צבי ברגר עם משפחתו להתגורר בעיר. בחיפה המשיך ביצירתו האמנותית ועבד כמורה לציור ולעיצוב במספר מוסדות חינוך ואמנות, בהם הטכניון, מכללת ויצו ובית הספר בסמ"ת, שעל בוגריו נמנה.
עבודותיו הראשונות מאופיינות במגוון טכניקות, אשר ניכרת בהן מחד גיסא השפעת מוריו ושליטתו בתורת העיצוב והאמנות שרכש בבצלאל, ומאידך גיסא, חיפוש דרכו הייחודית. בשנים בהם התגורר בחיפה התעצב והתגבש בסגנונו הסוריאליסטי.
אחת למספר שנים הציג ברגר בתערוכות מפרי יצירתו. תערוכת היחיד הראשונה שלו התקיימה בשנת 1963 בגלריה "רינה" שברחוב שלומציון המלכה בירושלים. בתערוכה הוצגו 23 חיתוכי עץ בנושאים שונים. בדברי הפתיחה שנשא ד"ר משה שפיצר, הוא אפיין את יצירותיו כבעלות סממנים של אמנות חופשית וטכניקות גרפיות מפתיעות בתוצאותיהן. אברהם רונן כתב עליו בעיתון "הארץ": "... חיתוכי עץ צבעוניים המהווים הפתעה נעימה ברמתם הטכנית הנאה וברוחם הרעננה...". רונן מאפיין את סגנונו של ברגר כדקורטיבי בנוסח פיגורטיבי ומופשט, ומציין כי סגנון זה מאפשר לו לפתח דרך חירות את סממניו המקוריים והמעניינים. בעיתון "מעריב" כתבה רחל אנגל: . ברגר נהג לשוטט ברחובות ירושלים ולתעד עוברים ושבים במצלמתו ולאחר מכן, בחדר עבודתו, לצייר את דמותם.
בשנות ה-60, כשעבד כגרפיקאי בקק"ל, הוא עיצב בולים וכרזות רבות, אשר מספרים פרקים מתולדות ארצנו. במקביל, בתקופה זו הוא יצר ליתוגרפיות מקוריות בהם רשם נופים ודמויות מהווי ארצנו. אלבום נופים בשם Israel Horizons, שהוציא לאור יחד עם פרופ' זאב וילנאי בשנת 1965, זכה במדליית כסף בפסטיבל לאלבומים אמנותיים שהתקיים בחודש נובמבר של אותה שנה במילאנו שבאיטליה. ציורי טבע ונוף ארץ ישראלי צייר צבי ברגר אף בשנות ה-70 ובשנות ה-80 בצבעי שמן, אקרילק ואקוורל. בשנות ה-70, החל לרשום סדרות של ציורי פחם, רבים מהם מתארים מצבי חלום, בהם מיטשטש קו הגבול בין הבדיה והמציאות, מתרחשת מציאות סוריאליסטית מובהקת.
סדרת "זיכרונות שואה" כוללת 54 רישומי פחם מקוריים המציגים זווית ראייה של אמן ישראלי, היורד לעומקן של חוויות שואה, ומחפש דרכי התמודדות עמן. העבודות מוצגות כמסע היזכרות, זיכרונות עולים בבהירות ומספרים את סיפור הימים ההם, סיפורה של משפחה אחת מני רבות בעת עליית הרוע וחורבנה של חברה. המשך המסע אל חיים חדשים, המתוארים כחוויה של חיים בין העולמות.
תערוכת הציורים הראשונה של צבי ברגר בחיפה התקיימה בגלריה "ריץ" בשנת 1968, ברגר מצא בה קהל אוהד. כעבור שלוש שנות יצירה הוא בחר להציג בה שנית. באביב של 1972, במסגרת פסטיבל האמנות שהתקיים בפסח, הציג תערוכה רביעית של עבודותיו. הפעם היה זה בבית אבא חושי בחיפה, במלאת שלוש שנים לפטירתו של ראש העיר. בדצמבר 1973 נפתחה בגלריית "בית רוטשילד" שבמרכז הכרמל בחיפה, תערוכת הציורים החמישית שלו. בתערוכות אלו הציג מפרי עבודותיו בסגננו הסוריאליסטי בהן היטיב לבטא את מראות עולמו הפנימי.
בפברואר 1976, הציג את מיטב עבודותיו בגלריה "שנער" בתל אביב. ידידו הצייר צבי שנער, בעל הגלריה, כתב לו בספר המשובים: "... מעטים המסוגלים ליצור מתוך נפש מעמיקה, מעטים הם היוצרים היום מתוך האמן שבהם, ומעטים הם כמוך...". בדברי פתיחת התערוכה תיארה רבקה כצנלסון את דרך עבודתו האמנותית כמי שצועד במשעול של עצמו, תוך שילוב בין ריאליזם - פנטסטי לבין אקספרסיוניזם-סימבולי, סגנון ייחודי ההופך נושא מוחשי למדומיין, ונושא דמיוני למוגדר. לדבריה, בתמונותיו אצורים סמלים, מפוענחים וגם חידתיים.
בשנות חייו האחרונות יצר סדרת רישומי דיו עדינים, המכונה "שיר השירים". בשנים 1982–1984 עמד לרשותו בית בבנימינה. גן רחב הקיף את הבית וצבי אהב לשהות בו ולצייר. הרהוריו על הטבע והחיים הביאוהו להגות בקבלה, ולראיית החיים כמעגל. את הגותו זו ביטא בסדרת תמונות, המתארות תקופות חיים כזרם נמשך.
נפטר ב-2 באוקטובר 1986 והוא בן 51.
בשנת 1989 התקיימה בבית האמנים ע"ש שאגאל שבחיפה תערוכה רטרוספקטיבית של יצירות האמן, לציון שלוש שנים למותו. דברי פתיחה נשא הצייר גרשון קניספל. לדבריו, אל פסגת יצירתו הגיע ברגר בציורי הפחם, בהם הוא חזר אל מקורותיו וביטא את אשר בנפשו פנימה.
בשנת 2015 התקיימה במועדון החברים של קיבוץ יזרעאל תערוכת ההדפסים "תמונות חיי" בה הוצגו מגוון עבודות הצייר מתקופות שונות.
במאי 2016 הוצגו תשע יצירות מסדרת "זיכרונות שואה", שיצר ברגר במסגרת התערוכה "חותם ושבר 2016: יוצרים בעקבות שואה", שהוצגה בגלריה רפפורט בחיפה.
בינואר 2017 הוצגו כרזות קק"ל שיצר צבי ברגר, זאת במסגרת תערוכת כרזות "נוסטלגיה ארצישראלית", מבית ארכיון הצילומים של קק"ל, בסינמטק תל אביב.
בפברואר 2017 נפתחה תערוכת ציורים ב"מלון הגושרים" בטבע. במסגרת התערוכה מוקדשת פינה לזכר האמן ולהנצחת יצירתו.
דקטלון
דקטלון (בצרפתית: Decathlon) היא אחת מרשתות קמעונאות הספורט הגדולות בעולם. דקטלון החלה את דרכה בשנת 1976 כחנות קטנה בליל, צרפת. עשור מאוחר יותר, הרשת הרחיבה את הסניפים שלה מחוץ לצרפת ופתחה סניפים באירופה, אסיה ודרום אמריקה.
פרוש השם Décathlon מצרפתית הוא - קְרַב עֶשֶׂר, תחרות בעשרה ענפי אתלטיקה שונים.
סניפי הרשת נמצאים ב-57 מדינות, מעל 1,600 סניפים, והרשת מעסיקה כ-90,000 עובדים (נכון לשנת 2020). יותר ממחצית ההכנסה שלה מגיעה מהחנויות שמחוץ לצרפת. בשנת 2016 עמד מחזור הכספים של החברה על מעל ל-10 מיליארד דולר.
המוטו של החברה הוא להנגיש את הספורט למספר רב של אנשים, ולעורר השראה לפעילות ספורטיבית מגוונת. ברוח הנגשת הספורט להמונים החברה דוגלת במחירים נמוכים ומשתלמים, תוך שמירה על איכות ועיצוב. מאחורי כל מוצר עומד רעיון וציפיות הלקוחים מספורטאים, לקוחות ושיתופי פעולה שונים. החברה מפעילה מעבדות סמוך לאזורי ספורט שבהם המהנדסים בודקים מאות מוצרים בשנה לשיפור האיכות.
היסטוריה.
ב-27 ביולי 1976, בעיירה קטנה בשם אנגלו, קרוב לליל שבצרפת, מישל לקלר, מייסד החברה, פתח חנות מוצרי ספורט בשם "Decathlon". בחנות נמכרו מוצרי ספורט חובבניים ומקצוענים.
בשנת 1986, החברה פתחה את החנות הראשונה שלה מחוץ לצרפת, בדורטמונד שבגרמניה. ב-1992 בספרד, ב-1998 באיטליה, בשנת 1999 נפתחו סניפי הרשת לראשונה בפורטוגל, בבוסטון שבארצות הברית, ובלונדון שבבריטניה. בשנת 2003 בסין, ב-2009 בהודו, ובדרום-מזרח אסיה בשנת 2012.
בשנת 2006 החליטה החברה לסגת מארצות הברית. במדינות שבהן קיימת תחרות חזקה, הרשת נכשלה. באותה שנה פתחה הרשת את הסניף הראשון שלה במוסקבה שברוסיה.
במהלך שנות ה-2000 החברה פתחה סניפים במדינות רבות, ובהן בלגיה, בולגריה, צ'כיה, קרואטיה, הונגריה, רומניה, פולין, סינגפור, שוודיה, טורקיה, לבנון, איחוד האמירויות הערביות ומרוקו.
בישראל.
בשנת 2012 הייתה החברה במגעים בנוגע לפתיחת סניפים בישראל. משפחת חורש, זכיינית H&amp;M ובעלת סוכנות טויוטה, ניהלה משא ומתן עם הרשת האירופית לכניסתה לשוק המקומי. לבסוף החליטה החברה לא להיכנס לשוק הישראלי.
באוגוסט 2017 פתחה הרשת בראשון לציון את הסניף הראשון בישראל. בין השנים 2018–2021 נפתחו סניפים נוספים של הרשת ברחבי ישראל. נכון ל-2021 קיימים בישראל שמונה סניפים.
על אף שהסניף הראשון נפתח בראשון לציון, נכון לפברואר 2022 סניף הדגל נקבע בכפר סבא.
מותגים.
דקטלון מייצרת ומוכרת את מוצריה, ונותנת שם מיתוג שונה לכל קבוצת מוצרים:
לידריץ
לידריץ (בגרמנית: Lüderitz) היא עיר נמל בדרום-מערב נמיביה. היא שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי, בחלקו הצפוני של אזור השפרגביט. בשנת 2011 התגוררו בה כ-12,500 תושבים.
היסטוריה.
מגלה הארצות הפורטוגלי בארתולומיאו דיאש עגן במפרץ שלחופו שוכנת כיום לידריץ ב-1487, במהלך מסעו לחיפוש נתיב ימי להודו. הוא כינה את המפרץ אנגרה פקנה (בפורטוגזית Angra Pequena; מילולית: "מפרץ קטן"), וב-25 ביולי 1488, יום חגו של יעקב בן זבדי, הציב פדראו בחצי האי שמדרום לו. במהלך המאה ה-18 הגיעו לאזור מספר משלחות הולנדיות בחיפוש אחר מחצבים, אך הן לא מצאו דבר. במאה ה-19 החלו לפקוד את האזור ציידי לווייתנים וכלבי ים, וסוחרי גואנו.