כיום חלוקות הדעות על תרומתו לאוסטריה. החוגים השמרנים רואים בו גיבור לאומי שניסה לשמור על עצמאותה של אוסטריה כנגד גרמניה הנאצית. לעומתם רואים בו החוגים השמאליים שליט דיקטטורי שנלחם נגד הדמוקרטיה ורמס זכויות אדם בסיסיות כגון חופש ההתאגדות וחופש העיתונות.
גוף תאורה
גוף תאורה או מנורה חשמלית הוא מכשיר חשמלי שנועד להאיר שטחים באופן מלאכותי. מקור האור בגוף התאורה הוא נורה חשמלית אחת או יותר. המילה "מנורה" בעברית משמשת שם לכל אמצעי המפיץ אור, לאו דווקא חשמלי.
בשל היותם של גופי תאורה אלמנטים בולטים למדי, ישנה משמעות רבה לעיצוב גוף התאורה ולשילובו בתכנון האדריכלי של האתר אותו נועד גוף התאורה להאיר.
מבנה של גופי תאורה.
במהותו, מהווה גוף התאורה בסיס להתקנת הנורות וציוד העזר שנועד להפעלתן - בתי נורה, שנאי (במקרה של נורות הלוגן למתח נמוך), משנק (במקרה של נורות פלואורסצנטיות ונורת פריקה אחרות) או ספק כוח (במקרה של תאורת LED). המבנה של גופי תאורה נגזר מכך ומהתפקידים הנוספים אותם אמור גוף התאורה למלא.
הגנה.
גופי התאורה בנויים כך שהם מגינים פיזית על הציוד המותקן בתוכם, ובדרך כלל גם על הנורה. הגנה זו נועדה גם למנוע התחשמלות על ידי מגע מקרי ברכיבים החשמליים הקיימים בגוף. גופים אשר בנויים ממעטפת מתכתית או שמכילים חלקים מתכתיים חשופים, יוגנו על ידי הארקתם או על ידי שימוש במתח חשמלי שאינו מסוכן.
לגופי תאורה שונים ישנן רמות אטימות שונות, מהגנה בפני מגע מקרי ועד לאטימות מוחלטת מפני חדירת מים ואבק. גופי תאורה מסוימים אף מוגנים מפני התפוצצות.
חימום.
המבנה של גוף התאורה חייב לעמוד בפני החום הנוצר על ידי הנורה או כל ציוד אחר המותקן בו. תכנון של גוף תאורה מחייב התחשבות בחום זה וההתמודדות עמו נעשית על ידי שימוש בחומרים העמידים לחום או על ידי מבנה המאפשר פיזור מספיק של החום. בכל מקרה מהווה בעיית ההתחממות מגבלה על ההספק החשמלי של גוף התאורה.
פוטומטריה.
גופי תאורה מבצעים תפקיד של ניתוב קרני האור הנפלטות מהנורה. לצורך כך מורכבים בגופי תאורה רכיבים הקובעים את פיזור האור - הרפלקטור - רכיב המותקן מאחורי הנורה ונועד למקד את קרני האור לכיוון הרצוי, והלובר - רכיב שנועד להגביל את פיזור קרני האור בכיוון אליו הן ממוקדות.
הפוטומטריה של גוף תאורה היא הדרך בה הגוף מאיר: הצורה בה מתפזרות קרני האור הנפלטות מהגוף. לכל גוף תאורה ניתן להכין עקומה פוטומטרית המתארת בצורה גרפית את צורת הפיזור.
חומרים.
גופי תאורה נבנים ממגוון רחב של חומרים. החומרים הנפוצים הם:
שימושים.
החלוקה הבסיסית ביותר של גופי התאורה היא לגופים המותקנים בתוך מבנים (תאורת פנים) ולכאלה המותקנים בשטח פתוח (תאורת חוץ). על אף חלוקה זו לא מן הנמנע שגופים המסווגים כתאורת חוץ יותקנו בתוך מבנים, ולהפך, כל עוד דרגת ההגנה של הגוף מאפשרת זאת.
סוגים.
ישנם סוגים רבים של גופי תאורה, להלן כמה מהנפוצים שבהם:
קורט פון שושניג
סיסמה
סיסמה היא אות מוסכם המשמש כאמצעי זיהוי לשם בקרת גישה. הסיסמה עשויה להיות מילה, ביטוי קצר (שבדרך כלל חסר משמעות), רצף ספרות או תווים כלשהם, צליל (כגון מספר מסוים של נקישות בדלת או השמעת קול מסוים) ועוד. הסיסמה נבחרת באופן שקל לזכרה ונשמרת בסוד מאלו שאינם מורשים להיכנס לתחום המוגן. המעוניין להיכנס לתחום המוגן נבדק בתחילה האם הסיסמה ידועה לו או לא והגישה מאושרת או נדחית בהתאמה. עקב סודיות הסיסמה, עצם ידיעתה אמורה לשמש כאימות לזהותו של המשתמש בה.
השימוש בסיסמאות מילוליות נעשה עוד בימי קדם, במקומות בהם נדרש אמצעי זיהוי מחשש לחדירה והתגנבות של גורמים בלתי מזוהים כמו מרגלים או מחבלים למתחם מוגן, עיר או מבצר. הזקיף בשערי העיר או המבצר היה מאפשר כניסה רק למי שידע לומר את הסיסמה הנכונה. בסיפור "עלי באבא וארבעים השודדים" שבסיפורי אלף לילה ולילה מסופר על עלי באבא המבחין בארבעים שודדים שמצליחים להיכנס למערה נסתרת, לאחר שהם קוראים: "סומסום היפתח!" ובעקבות זאת מצליח גם עלי באבא לחדור למערה. במדרש מובא שימוש דומה בסיסמה. "רבי פנחס בשם רבי ראובן אומר: ראית מימיך אדם אחד יוצא מן הצפון ואדם אחד יוצא מן הדרום ומזדווגין זה לזה, אלולי שעשו סיסמה ביניהן" (מדרש שמואל ). גם בתקופה המודרנית נעשה שימוש צבאי בסיסמאות. חברי מחתרת ניל"י השתמשו בזיהוי באמצעות סיסמת נקישות בדלת.
בעידן המודרני סיסמה היא כלי שימושי לבקרת גישה למקורות מידע ושירותים דיגיטליים. דוגמאות לאלו הם: חשבון ברשת מחשבים, שיחה בטלפון סלולרי, גישה לערוץ טלוויזיה בכבלים, כרטיס אשראי או מכשיר למשיכת מזומנים. אמצעים אלו מוגנים באמצעות סיסמה או אמצעי זיהוי אחר המבטיח את זהות המשתמש המורשה לנצל אמצעים אלו ומונע ממתחזים או כאלו שאינם מורשים מלגשת אליהם.
אטימולוגיה.
המילה סיסמה (בכתיב מנוקד: סִסְמָה) מקורה ביוונית. היא מופיעה לראשונה בעברית בלשון חז"ל, שם היא נקראת סיסמה. המילה נקלטה בעברית ישראלית, בה מילים בגוף נקבה מסתיימות באות ה"א, לכן הכתיב התקני כיום הוא סיסמה ולא סיסמה (בדומה למילים סדנה, דוגמה, טיוטה, קופסה וכורסה).
בעבר היה מקובל הכתיב המלא ססמה, ללא האות יו"ד, מכיוון שיש שווא נח בסמ"ך השנייה. בשנת 2017 שונו כללי הכתיב המלא על ידי האקדמיה ללשון העברית ומאז הכתיב התקני הוא סיסמה.
מספר זיהוי אישי (PIN).
Personal Identification Number הוא מספר זיהוי אישי קצר (בדרך כלל בן ארבע ספרות), המשמש בעיקר במסופי משיכת מזומנים באמצעות כרטיס משיכה או כרטיס אשראי. מספר PIN, בדרך כלל מהווה רק חלק מההגנה, כאשר אמצעי ההגנה הנוסף הוא הכרטיס עצמו, שמכיל פס מגנטי או מעגל משולב, שבו צרוב מידע נוסף. מידע זה יחד עם מספר הזיהוי האישי מאפשרים למערכת לאמת את הכרטיס ואת זהות בעליו. היות שהמספר האישי קצר, בעיקר כדי לאפשר את זכירתו, דרוש אמצעי הגנה נוסף משום שניחוש המספר קל מדי. די לנסות במקרה הגרוע 10,000 ניסיונות בלבד לפני שמוצאים את המספר הסודי. על כן המערכות מגבילות את מספר האפשרויות להקלדת מספר שגוי. אם המשתמש הקיש מספר שגוי שלוש פעמים, הכרטיס נבלע.
בחלק מהמכוניות משמש PIN כאמצעי הגנה על התנעת הרכב, בנוסף למפתח פיזי. מספר ניסיונות הקלדה שגויים יחסמו את האפשרות להתניע את הרכב. אמצעי הגנה זה כולל בדרך כלל רק ארבעה או חמישה מקשים, שמתוכם יש לבחור את המספר הסודי, כך שמספר האפשרויות הכולל מצטמצם. כאשר, למשל, יש להקיש קוד סודי בן 4 ספרות הנבחרות מתוך 5 מקשים בלבד - מתאפשרים רק formula_1 קודים שונים.
סיסמת גישה למשאבי מחשב.
משתמש טיפוסי ברשת מחשבים, יידרש להקיש שם משתמש וסיסמה לעיתים קרובות, כגון: גישה לחשבון משתמש, גישה לדואר אלקטרוני, גישה לקובץ, מסד נתונים, אתר אינטרנט, מנוי בעיתון מקוון או חברות בוויקיפדיה. הסיסמה אינה חייבת להיות מילה כלשהי אלא כל צירוף של תווים או ספרות. למעשה ככל שהסיסמה חסרת משמעות כך היא קשה יותר לניחוש. לעיתים הסיסמה היא בעצם משפט שלם המורכב מרצף מילים או מספרים ולעיתים היא רצף קצר של ספרות בלבד כגון "המספר הסודי" של כרטיס אשראי.
סיסמה קונבנציונלית.
סיסמה קונבנציונלית היא סיסמה קבועה המשויכת למשתמש מסוים, בדרך כלל מחרוזת של שישה עד עשרה תווים וסימנים, שניתן לזכור בעל פה. סיסמה זו משמשת כסוד משותף בין המשתמש והמערכת. בהוכחת ידיעת הסיסמה המשתמש מאמת את זהותו כלפי המערכת. כדי לקבל גישה למשאב מערכת, המשתמש מתבקש להקליד את שמו וסיסמתו כאשר שם המשתמש הוא טענת זהותו והסיסמה היא ההוכחה. המערכת בודקת האם הסיסמה שהציג תואמת את הרישום עבור משתמש זה וכן שהמשתמש זכאי לגישה המבוקשת.
כדי להקשות על ניחוש הסיסמה על ידי אדם שאינו בעל הסיסמה מערכות מחשבים מאפשרות את הפעולות הבאות:
אחסון סיסמאות.
המערכת צריכה לאחסן מידע כלשהו המאפשר לה לאמת את סיסמאות המשתמשים הרשומים בה. השיטה הנאיבית היא שמירת מסד נתונים המכיל את שמות המשתמשים והסיסמאות המתאימות לכל אחד מהם במצב קריא, בקובץ המוגן מפני קריאה וכתיבה (באמצעות הגבלת זכויות גישה ברמת מערכת). כאשר תהליך האימות נעשה באמצעות השוואה מול מסד הנתונים, ללא שימוש בטכניקות קריפטוגרפיות כלשהן. אולם שיטה זו מסוכנת מאחר שאינה מספקת הגנה מפני משתמשים בעלי זכויות מיוחדות (כמו זכויות מנהל) וכן אינה מספקת הגנה מפני ניסיון חדירה מבחוץ. גם שמירת קובץ הסיסמאות על גבי מדיה ניידת כמו כונן נשלף אינה מועילה במיוחד.
השיטה הנפוצה יותר היא שמירת הסיסמאות במצב מוצפן. שיטה זו הוצעה לראשונה על ידי רוג'ר נידהם והוכנסה לשימוש במערכות יוניקס. כל סיסמה מגובבת באמצעות פונקציית גיבוב חד-כוונית ותוצאת הפונקציה היא שמאוחסנת בקובץ הסיסמאות. כדי לאמת את הסיסמה שהקיש המשתמש, המערכת מחשבת את הערך החד-כווני (Hash) של הסיסמה ומשווה מול הערך השמור בשם המשתמש המתאים במסד הנתונים. שיטה זו מספקת הגנה מעט טובה יותר מאחר שלא ניתן לעשות שימוש כלשהו בערך החד-כיווני כשלעצמו ואי אפשר לחלץ את סיסמת המשתמש מתוכו. פונקציה חד-כיוונית מבטיחה מעצם הגדרתה כי יהיה בלתי אפשרי למצוא את הערך המקורי אשר הוזן כקלט לפונקציה.
כללי סיסמה.
סיסמה אמורה להיות קשה לניחוש כדי לספק רמת בטיחות מינימלית. כלל לא משנה כמה מורכבת ובטוחה תהיה מערכת האימות, אם הסיסמה עצמה "חלשה" קרי, קלה לניחוש.