לאחר נסיעות חברי הלהקה לארצות הברית והחיפוש אחר ההצלחה הגדולה חזרו החברים לנגן יחד בארץ, ללא שחם אוחנה שבינתיים פרש מן הלהקה, הלהקה הוציאה אלבום שנגנז, ואחריו עוד שני אלבומים:
שניהם זכו להערכה רבה בקרב הקהל והמבקרים
רשף שחר, המתופף הראשון, פרש גם הוא מהלהקה, את מקומו תפס גיא שכטר שלאחר מכן פרש גם הוא, המתופף הנוכחי הוא איסר טננבאום (מתופף להקת רוקפור).
גבע אלון, סולן וגיטריסט הלהקה אחראי גם על המילים והלחנים. גדי אלטמן על הבס וקולות הליווי ואיסר טננבאום אחראי על התופים.
ארמון הקריסטל
ביצות האקני
ביצות האקני (באנגלית: Hackney Marshes) הן אזור פתוח של משטחי עשב על גדת הנהר לי ברובע האקני של העיר לונדון.
אזור זה היה אזור ביצות לא מיושב. לאחר מלחמת העולם השנייה יובשו הביצות תוך שימוש בהריסות מבני לונדון בעקבות הבליץ. האזור הפך להיות פארק ציבורי והוא משמש את ליגת הכדורגל של ימי ראשון. בפארק 88 מגרשי כדורגל ונערכים בו מדי יום ראשון מעל 100 משחקי כדורגל של קבוצות הכדורגל המקומיות של לונדון. זהו הריכוז הגדול בעולם של מגרשי כדורגל המצויים במקום אחד.
נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל
נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של טרינידד וטובגו. נחשבת לנבחרת הטובה ביותר כיום באיים הקריביים, ולזכותה 8 זכיות בגביע הקריביים.
ב-12 באוקטובר 2005, ניצחה הנבחרת את מקסיקו בתוצאה 2:1, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ניצחון זה הבטיח לנבחרת את המקום הרביעי בבית המוקדמות, ושלח אותה למשחק פלייאוף נגד בחריין על כרטיס לטורניר.
במשחק הראשון בבירת טרינידד וטובגו, פורט אוף ספיין, סיימו הנבחרות בתיקו 1:1. במשחק הגומלין בבחריין ניצחה טרינידד וטובגו בתוצאה 1:0, ובכך העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר של גביע העולם בכדורגל.
במונדיאל 2006 סיימה טרינידד וטובגו בתיקו 0:0 עם שוודיה, והפסידה לאנגליה 0:2 ולפרגוואי באותה תוצאה. היא דורגה במקום האחרון בבית והודחה מהמשך הטורניר.
מספר שחקנים מהנבחרת שיחקו בעבר בפרמייר ליג, כגון דווייט יורק וסטרן ג'ון.
עיר האלוהים (סרט)
עיר האלוהים (בפורטוגזית: Cidade de Deus) הוא סרט קולנוע ברזילאי מאת הבמאי פרננדו מאירלס, על פי ספרו של פאולו לינס. הסרט מתאר את הפאבלה הענייה ומוכת הפשע סידאג'י ג'י דאוש אשר ממערב לריו דה ז'ניירו.
בין השנים 2002 ו-2004 זכה הסרט בפרסים בינלאומיים רבים ובקטגוריות מגוונות, ואף היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
פרט אשר מייחד את הסרט מבחינה הפקתית הוא שכל השחקנים בסרט היו שחקנים בלתי מקצועיים, פרט לאחד. השחקנים אותרו והוכשרו במיוחד עבור הסרט. בשלב קדם ההפקה הופצו בערים בברזיל כרוזים הקוראים לצעירים בעלי שאיפות משחק לבוא לאודישנים. בהמשך, לאחר ניפוי, הוחלט מי יהיו השחקנים והניצבים בסרט.
דבר נוסף המייחד את הסרט הוא העובדה, שהדיאלוגים בתסריט לא נכתבו מראש, אלא נוצרו תוך כדי אלתור על ידי השחקנים שהגיעו לשלבים האחרונים של האודישנים, ושהתבקשו לשחק את החיים המוכרים להם, לפי קווים כלליים בלבד שנמסרו להם מראש.
עלילה.
עיר האלוהים היא פאבלה דלת אמצעים בריו דה ז'ניירו של שנות ה-60. בפתיחת הסרט, רוקט נכנס לפלאשבק ובו שלישיית גנבים נופלת במהלך שוד לתרגיל של ליל דייס, אשר הורג את אחיו של רוקט.
במשך השנים, הופך דייס (שעתה קרוי ליל זה) למנהיג כנופיית הסמים של הפאבלה ורוצח ילד קטן. רוקט מצטרף לחבורת היפים ואוהב להתעסק בצילום.
בעת קרב יריות, מצלם רוקט את שחיתות המשטרה, שלוקחת את כספו של ליל ומשחררת אותו, ואת כנופיית הילדים נוקמת בליל ורוצחת אותו. לאחר התלבטות, מחליט רוקט לשלוח לעיתונות רק את תמונת גופתו של ליל זה.
בסיום הסרט נראים הילדים מתכננים להשתלט על עסקי הסמים בפאבלה.
עלילת הסרט מבוססת ברובה על סיפורים אמיתיים.
טייק דאט
סילווסטר
עוזי בן כנען
עוזי בן כנען (1 באוקטובר 1954 - 19 בנובמבר 1991) היה סופר ומחזאי ישראלי שנודע בעיקר בשל ספרי הילדים שכתב. כתיבתו מתאפיינת במקוריות, הומור, תובנה לעולמם הרגשי של הילדים והמבוגרים בחייהם.
ביוגרפיה.
בן כנען נולד בתל אביב, בשם עזריאל ניידיץ׳, וסיים את בית הספר התיכון בבאר שבע. בילדותו גר תקופה מסוימת בשכנות לאריאנה מלמד והשניים היו חברים.
לאחר השירות הצבאי, עבר קורס קריינות ולמד ספרות באוניברסיטה הפתוחה. היה קריין בטלוויזיה הלימודית, קיים סדנאות ספרותיות וחוגי דרמה יצירתית עם ילדים. כן היה בעל מדור לעצה והדרכה ב"משמר לילדים".
סיפוריו הראשונים לילדים התפרסמו בסוף שנות השבעים. ספרו "אני ברק" שפורסם בשנת 1979, שבר את המסגרות המסורתיות בספרות הילדים של אותה תקופה. בספר מתאר הגיבור "ברק", אירועים מהווי משפחתי, כאשר מבנה המשפחה הוא הפוך מהמבנה המקובל. במשפחתו של ברק, האמא היא המפרנסת והאבא מטפל בילדים. תהיותיו של הילד ברק מעלות לתודעה את יחס החברה להיפוך התפקידים במשפחה ושאלות הנוגעות לשוויון בין המינים (עליו כותב חוקר הספרות אדיר כהן בספרו "סיפור הנפש - בבליותרפיה הלכה למעשה"). הספר זכה בפרס למדן בשנת 1980.
בשנות השמונים עבד בן כנען כרעיונאי במשרדי הפרסום "קשר בראל" ו"אריאלי" בתל אביב אז יצר את הסיסמה "קח עוד תפוז - אתה יודע למה" שהייתה למטבע לשון. במקביל המשיך לכתוב ספרי ילדים.
בינואר 1986 עלתה לראשונה הצגת הילדים שכתב "אגדות מדגדגות", שאותה ביימה סנדרה ג'ונסון בהשתתפות גיל אלון, עופר בן־דור.
בדצמבר 1986 עלתה בתיאטרון לילדים ולנוער הצגת הילדים "נחמן", שכתב על סיפור ילדותו של חיים נחמן ביאליק, בבימויו של ישראל גוריון. ההצגה הפכה להצלחה גדולה אף על פי שעוררה סערה בקרב חוגים שהתנגדו להצגתו של המשורר הלאומי - כילד חולמני ויוצא דופן. במחזה מתאר בן-כנען את חייו של ביאליק בשפה פיוטית והזויה בשילוב עם פזמוניו הידועים שעובדו על ידי המלחין מתי כספי. ב-2011 ההצגה עלתה שוב בתיאטרון המדיטק בחולון, בבימויו של רוני פינקוביץ.
במאי 1989 עלתה ההצגה שכתב "מה שבלב", שהוגדרה כקברט מצחיק לכל המשפחה, בבימוי צדי צרפתי, בהפקת תיאטרון החאן (עם כי הבכורה נערכה באולם בית ליסין בתל אביב). רעייתו, מיקי בן כנען עיצבה את התפאורה.
כל ספריו של בן-כנען הם חדשניים בתחום ספרות הילדים וכבשו את הדרך לרבים שבאו אחריו. ד"ר אוריאל אופק כתב עליו כי "ספריו מצטיינים בסגנון מקורי רווי הומור בלתי שיגרתי". בספרו למבוגרים "דרך חגב" - המתחזה בצורתו לספר ילדים, פרסם בן-כנען אסופת ספורי נונסנס קצרים, המאנישים את עולם החרקים. בספרו זה הוא מתבונן בחדות ובתחכום בחוויה האנושית ובגיחוכם של בני האדם. רעייתו, מיקי בן כנען (לבית הלוי), אמנית פלסטית, איירה את רוב ספריו.
בן כנען נפטר בביתו לאחר מחלה ממושכת.
ורנר פון היידנסטם
ורנר פון היידנסטם (בשוודית: Carl Gustaf Verner von Heidenstam; 6 ביולי 1859 – 20 במאי 1940) היה משורר, סופר ופילוסוף שוודי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1916.
היידנסטם היה בן למשפחת אצילים שמוצאה משלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. הוא נולד באולסהאמר שבשוודיה.
הוא השתלם באיטליה בציור ומשנת 1881 היה תלמיד באקדמיה לאמנות בפריז. לאחר נדודים בארצות אירופה הדרומית, באסיה הקטנה ובמצרים, שב ללימודיו בפריז וכעבור שנתיים חזר לשוודיה בשנת 1887.
היידנסטם הפך לסמל הרומנטיקה הלאומית השוודית והגן עליה בפולמוסים עם חסידי הנטורליזם של סטרינדברג.
בשנת 1916 הוענק לו פרס נובל לספרות "לאות הכרה בחשיבותו כנציג תקופה חדשה באמנות".
שיבוטה
שיבוטה (שם מדעי: "Arabibarbus grypus") היא דג ממשפחת הקרפיוניים. השיבוטה היא דג מאכל הנזכר במקורות יהודיים תלמודיים, שזוהה לאחרונה בתור מין בסוג "Arabibarbus".
השיבוטה יכולה להגיע למשקל 50 ק"ג כאשר היא מוצאת מספיק מזון.
השיבוטה כדג מאכל.
בתלמוד בבלי מתארים כיצד מתכוננים אמוראים שונים לקראת השבת: כלומר, רב ספרא היה חורך ראש (ככל הנראה ראש בהמה) להכשרתו ורבא היה ממליח שיבוטה. כלומר השיבוטה נאכלה בשבת. קיים דיון בשאלת הרישא לעומת השיבוטא ובשאלה האם היו אלה מזונות שנאכלו באופן קבוע בשבת.
בסעודות ראש הגולה, שהכילו אוכל יוקרתי, נמנים בימי חול מטעמי בשר בהמה ובשר גדיים, וכן דגים: שיבוטי וכוורי.
גלות בבל.
לפי המדרש, הדג גלה לבבל לאחר החורבן, ויתגלה עם בוא הגאולה:
ומסביר התלמוד בבלי (קמ"ה, ע"ב) שדג השיבוטא לא עלה עם שאר הדגים בחזרה לארץ ישראל משום שעמוד השדרה שלו רך משל שאר הדגים לכן נשאר במקום שירד לבבל.
השיבוטה כתחליף חזיר.
לפי התלמוד הבבלי, למוח השיבוטה טעם של חזיר. ילתא, אשתו של רב נחמן, בתו של ריש גלותא, שהייתה ידועה בחריפותה ובלמדנותה, הציגה בפני בעלה עיקרון לפיו התורה מתירה בפירוש דברים הדומים ומזכירים בטעמם וכדומה, דברים כאלו האסורים על פיה. ושואלת אותו מהו הדבר המותר אשר מאפשר לדעת טעמו של בשר בחלב. תשובתו של רב נחמן הייתה עטינים של פרה.
במדרש תנחומא, שמיני, י"ב, מצוי קטע דומה, אלא שאינו מיוחס לילתא:
זיהוי השיבוטה.
זיהוי עם דגים בני ימינו.
קיימת מחלוקת על זיהויו של הדג. לפני כמה עשרות שנים כונה דג הקרפיון, שמקורו בסין, בשם שיבוטה. לפי השף ישראל אהרוני, דג השיבוטה הנזכר במתכונים הוא ההאליבוט, דג ים. לפי אברהם קורמן, כיום מזוהה השיבוטה עם דג משה רבנו.
ד"ר זהר עמר וד"ר ארי זיבוטפסקי מאוניברסיטת בר-אילן, אשר חוקרים את זיהויין של חיות המוזכרות במקרא, מזהים את השיבוטה עם שאבוט (ערבית), דג נהרות החי בנהרות הפרת והחידקל, וכן בנהר כהרון שבאיראן. דג השאבוט הוא דג כשר שיש הטוענים כי טעמו כטעם חזיר. משקלו עד 60 ק"ג.
השיבוטה כעז ים.