ההחלטה על הקמת הפלוגות התקבלה הכינוס העולמי הראשון של בית"ר שהתקיים בדנציג באפריל 1931. שם הוחלט כי העולים הבית"רים אל ארץ ישראל יגויסו למסגרת עבודה תחת מה שכונה "צבא עבודה" לתקופה של שנתיים, עם הגיעם ארצה. בקיץ של אותה שנה "שלטון בית"ר", המוסד העליון של התנועה, מינה הנהגה לפלוגות העבודה בארץ ישראל, ובראשה הועמד גרשון שץ. במסגרת הפלוגות אורגנו למעלה מ-200 צעירים וצעירות לכדי קבוצות בשבע מושבות. הוחלט כי כל פלוגה רשאית לבחור מה יהיה אורח החיים החברתי בה (כגון קומונה או קואופרטיב), כל עוד יתקיים החופש המרבי לכל אחד מחבריה. בשנת 1935 הוחלט כי הגיוס לפלוגות יחול גם על חברי בית"ר בארץ ישראל, והשם השתנה ל"פלוגות הגיוס של בית"ר".
מספרם של המגויסים עלה לכדי 800 אנשי פלוגה ב-18 מוקדים בארץ. מספר זה הוסיף ועלה בשל עליית אף על פי. עיקר הפעילות התמקדה בחקלאות, שמירה, קליטת ופיזור מעפילים ואימון צבאי. הרוב המוחלט של היישובים בהם שהו הפלוגות היה לבסיסי אצ"ל. ביישובי הספר תרמו הפלוגות לשיפור המצב הביטחוני והיוו מוקד חברה ותרבות לתושבי המקום.
בין הפלוגות הידועות היו:
פלוגת ראש פינה.
הייתה הגדולה בפלוגות וקיבלה את הכינוי "אם הפלוגות". על שורותיה נמנה עולה הגרדום הראשון, שלמה בן יוסף.
פלוגת הכותל.
הוקמה בשנת 1937 ביוזמת בית"ר והאצ"ל לאור התגברות הפגיעות ביהודים בעיר העתיקה בירושלים. הפלוגה מנתה 24 איש, מתוכן שש בנות. חברי הפלוגה נהגו לעבוד במשך היום ובערבים לעסוק באימונים והכשרה צבאית, בשמירה ובנוטרות תוך דאגה לביטחונם של מתפללי הכותל המערבי בלילות. בנוסף, הם התנגדו לאיסור הממשלה הבריטית על תקיעה בשופר בסמוך לכותל, אשר לטענתה הפריעה לאוכלוסייה הערבית, ומדי יום כיפור אחד מחברי הפלוגה התנדב לתקוע בשופר. על הפלוגה פיקד רפאל סבן. המשטרה הבריטית התנגדה לפעילות הפלוגה ובקיץ 1938 נסגר בית הפלוגה מתוקף תקנות ההגנה (שעת חירום).
ב-2018, 80 שנה לאחר שנסגר, נפתח הבית המקורי ברחוב היהודים פינת פלוגת הכותל ברובע היהודי, ובו מוזיאון החדש המביא את סיפור המקום והפלוגה.
פלוגת הכביש.
שכנה במשלט שהוקם בקילומטר ה-11 מירושלים, ונודע גם בשם "נחלת יצחק". חברי הפלוגה אבטחו את התנועה היהודית לעיר ועבדו במחצבה סמוכה שהוקמה מול הכפר הערבי צובה. המשלט הוכר על ידי השלטונות כתחנת נוטרים.
פרט לכך פעלו הפלוגות במוקדים נוספים, בהם באר טוביה, בנימינה, הרצליה, זכרון יעקב, חדרה, חיפה, טבריה, יסוד-המעלה, כפר סבא, מגדיאל, מחניים, מטולה, משמר הירדן, נהריה, נתניה - רמת טיומקין, עתלית, פתח-תקווה, קריית שאול, ראש-פינה, ראשון לציון, רמת-גן, רחובות ותל-צור.
חלק מבוגרי הפלוגות מילאו לאחר שירותם תפקידים בכירים בבית"ר בפרט ובכלל בתנועה הרוויזיוניסטית. המספר הכולל של הפלוגות עומד על 40. 800 איש רשומים כמסיימי תקופת גיוס מלאה, אולם כ-2500 איש שרתו תקופות זמן שונות בפלוגות. הפלוגות התפזרו בשנות מלחמת העולם השנייה.
תת חבורה
אל-וליד בן טלאל
אל-וליד בן טלאל בן עבד אלעזיז (בערבית: الوليد بن طلال بن عبد العزيز آل سعود; נולד ב-7 במרץ 1955) הוא נסיך מבית סעוד, משפחת המלוכה הסעודית. איש עסקים, פילנתרופ ומשקיע סעודי. המייסד ויו"ר הדירקטוריון של קונצרן האחזקות הסעודי, קינגדום הולדינג קומפני. נכלל ברשימה השנתית של 100 האנשים המשפיעים בעולם של מגזין Time. הנסיך אל-וליד דורג כאחד מעשירי תבל, וכערבי העשיר ביותר בעולם, הונו מוערך ע"פ מגזין בלומברג נכון לאפריל 2022 בכ-16.4 מיליארד דולר.
נכון ל-2018 - על פי דירוג המיליארדרים של בלומברג, הוא האדם ה-57 בעושרו בעולם, ושוויו מוערך בכ-18 מיליארד דולר. ועל פי פורבס ב-17 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
אל-וליד נולד ב-1955 לנסיך הסעודי טלאל, בנו של אבן סעוד, מלכה הראשון של ערב הסעודית, ולנסיכה מונה, בתו של ריאד א-סולח, ראש ממשלת לבנון הראשון. הוא אחיינם של עבדאללה וסלמאן מלכי ערב הסעודית.
בילדותו, הורחק אביו שכיהן כשר האוצר של הממלכה במהלך שנות ה-60 והתמקד בביצוע רפורמות, לגלות, עם משפחתו, כתוצאה מהשקפותיו המתקדמות. כשהיה בן 7 נפרדו הוריו, ואמו שבה לסעודיה יחד עמו.
למד בפנימייה צבאית בריאד, שם רכש משמעת נוקשה. ובהמשך סיים בהצטיינות תואר ראשון במינהל עסקים בקולג' מנלו בקליפורניה, שם סיגל לעצמו מההשקפה המערבית, כששב לערב הסעודית חברות זרות שונות ראו בו שותף מקומי לעסקים בממלכה.
את קריירת העסקים שלו החל בשנת 1979. לדבריו - באמצעות 30 אלף דולר שלווה מאביו ו-300 אלף דולר משכנתה על ביתו בריאד, הקים חברה בשם "קינגדום הולדינג קומפני" שהחלה בהשקעות בתוך הממלכה, ולאחר מכן גם מחוצה לה.
אל-וליד היה נשוי לארבע נשים (בכל פעם היה נשוי לאחת). אשתו הרביעית הייתה הנסיכה אמירה אל-טאוויל, צעירה ממנו בלמעלה משלושים שנה, השנים התגרשו ויש להם שני ילדים.
אישומים ומעצר.
באוגוסט 2008 הוא נחשד שאנס דוגמנית בת 20 בשיט בים התיכון ביאכטה. תיק האונס נפתח מחדש בשנת 2011 בספרד, וב-2012 בוטלו האישומים נגדו.
ב-4 בנובמבר 2017, הוא נעצר במלון ריץ' קרלטון יחד עם עוד 10 נסיכים, ארבעה שרים מכהנים ועשרות שרים לשעבר. על ידי גוף חדש למלחמה בשחיתות שהוקם תחת יורש העצר הסעודי, הנסיך מוחמד בן סלמאן, ככל הנראה כדי להסיר את המכשולים הניצבים בפני האחרון בדרכו לשלטון אבסולוטי ולשינוי כלכלת הממלכה, ללא מתנגדים מבית. ההאשמות נגדו כללו הלבנת כספים, שוחד וסחיטה של פקידים. נטען שהוא עבר עינויים במעצר, וכי הרשויות דורשות עבור שחרורו 6 מיליארד דולר. הונו צנח בכ-2 מיליארד דולר והוא ספג הפסדים כספיים בירידת ערך עסקיו. ראשי מדינות ואנשי עסקים בולטים שביקרו בריאד העלו את סוגיית מעצרו בפני המלך סלמאן ובנו.
לקראת סוף ינואר 2017, הוא נתן ראיון ראשון של חצי שעה מאז מעצרו, בו המשיך לטעון לחפותו משחיתות, ואמר שהוא מצפה לשליטה מלאה בהחזקותיו הגלובליות. הוא טען שאין לו מה להסתיר, שכליאתו היא אי הבנה, והוא תומך ברפורמות של יורש העצר, "אין אישומים. יש רק דיונים ביני לבין הממשלה... אני מאמין שהכל ייגמר תוך כמה ימים". בראיון ניסה להפריך את השמועות על יחס גרוע כלפיו וכי הועבר לכלא, וערך סיור בסוויטה המפוארת שלו ותיאר את חייו כנוחים, "אמרתי לממשלה שאני אשאר פה כמה שהם רוצים, משום שאני רוצה שהאמת תצא לאור על כל העסקות שלי וכל דבר שקשור אלי", וטען שהוא מוחזק בבית המלון כי "יש אי הבנה והיא תובהר, אז אני רוצה להישאר פה עד שהסיפור הזה ייגמר לחלוטין והחיים ימשיכו". עם זאת הוא נראה רזה יותר, שיערו האפיר, וזקנו צמח, מאז הופעתו האחרונה בתקשורת, ולפי דיווחים בלתי רשמיים, הריאיון הנינוח כביכול היה אחד התנאים לשחרורו מעט לאחר מכן ב-27 בינואר 2018.
עם זאת, נאסר עליו לצאת מסעודיה, ולפי חלק מהמקורות הוא אף נתון במעצר בית. מקורות המקורבים לחצר המלוכה גורסים שהוא שוחרר לאחר עסקה עם השלטונות, בה נאלץ להיפרד מכמה מנכסיו אך דרש שלא יואשם בפומבי בשחיתות ובהלבנת הון. עם שחרורו זינקו מניות חברת ההחזקות שלו.
השקעות.
"קינגדום הולדינג" החלה את השקעותיה בקניית החזקות בחברות שונות בממלכה הסעודית, כולל חברות התקשורת. בשנות ה-90 החברה האיצה את השקעותיה לבורסות שונות בעולם בהן וול סטריט. אל-וליד עבד עם כמה מהבנקים והמשקיעים הגדולים ביותר בוול סטריט, ועשה עסקים עם כמה מהטייקונים הגדולים בעולם כביל גייטס ורופרט מרדוק. השקעותיו כיום הן בעיקר בתחומי הטכנולוגיה, המדיה והתקשורת, נדל"ן ונכסים בכל רחבי העולם, ותחומים אחרים.
הוא בעל החזקות בחברות מערביות רבות. בין החברות בהן השקיע - יורודיסני, נטסקייפ, אמריקה און ליין, קומפאק ו-HP. ליפט (Lyft), טוויטר, ועוד. הצלחות גדולות של השקעותיו היו במיוחד באי-ביי ובאפל, אך הוא פספס כשנפטר מחלק גדול מהחזקותיו באפל ב-2005. כישלונות רציניים בהשקעותיו היו באיסטמן קודאק ו-TWA, כמו כן השקעותיו הגדולות בטיים וורנר וניוז קורפ השיגו ביצועים בינוניים, הוא היה בעל המניות השני בגודלו בניו קורפ (נתח של יותר מ-6%), אך מכר את רובן, ומילא תפקיד חשוב בהצבעת בעלי המניות בעד פיצול החברה לשתי חברות, ב-2013. הוא מחזיק בנתח בפוקס המאה ה-21, שהייתה חלק מניוז קורפ. במהלך המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 הוא הגדיל את החזקותיו בחברת סיטיגרופ, לדבריו, כסולידריות עם מי שהיה אז מנכ"ל הבנק, ויקראם פנדיט.
תחנת הטלוויזיה הלוויינית "אלערב", נמצאת בבעלותו. בשלהי 2011 הוא הודיע שמנאמה בירת בחריין, תהפוך למטה העיקרי של הערוץ, דבר שנחשב להצבעת אמון במדינת האי, והמדינה הבטיחה לו תמריצים כספיים, אך בעקבות ראיון שנערך עם בכיר באופוזיציה במדינה, הודיעה בחריין על סגירת הערוץ, שעות לאחר תחילת שידוריו במדינה, ב-1 בפברואר 2015. ב-2016, הוא נפגש עם לויד בלנקפיין ומייקל בלומברג בניו יורק, ובלומברג הסכים לתמוך בתכני חדשות בערוץ החדשות אלערב.
אל-וליד מחזיק גם בערוץ המוזיקה הפופולרי בעולם הערבי רוטאנא (ROTANA) כולל ערוצי א.ר.ת (ART). ברשותו בנקים (כ - United Saudi Commercial Bank, ובנק סיטי), וב-2017, סייע בנק גולדמן סאקס ל"קינגדום הולדינג" לרכוש נתח של 16% בבנק הסעודי "בנק סעודי פראנסי". בין השקעותיו ברחבי העולם - מלון ג'ורג' החמישי ההיסטורי בפריז, מלון סבוי בלונדון, ומלון פלאזה בניו יורק (יחד עם יצחק תשובה הישראלי). הוא גם השקיע ברשת המלונות "אקור", ברשת המלונות Four Seasons, ברובע העסקים קנארי וורף בלונדון, ובפארק השעשועים יורו דיסני בפריז.