Cage The Elephant (תרגום חופשי: לכלוא את הפיל) היא להקת רוק אמריקאית שנוסדה במקור ב-2006 בבוולינג גרין שבקנטקי, הלהקה עברה ללונדון ב-2008 בטרם יציאת אלבומה הראשון. הלהקה מורכבת כיום מהזמר מתיו שולץ, הגיטריסט בראד שולץ (מתיו ובראד אחים, בראד הוא הבכור מבין השניים), המתופף ג'ארד צ'מפיון והבסיסט דניאל טיקנור. נוספים להופעותיהם הקלידן/גיטריסט מת'הן מינסטר והגיטריסט ניק בוקרת'. אלבומה הראשון של הלהקה "Cage The Elephant" יצא ב-2008, האלבום שנחל הצלחה מרובה כלל בתוכו מספר סינגלים שהופצו לרדיו והביא ללהקה תשומת לב רבה באנגליה ובארצות הברית
קייג' דה אלפנט ידועים בהופעותיהם האנרגטיות ובעיבוד האלקטרוני שלהם. האלבום הראשון של הלהקה הושפע ממוזיקת רוק, פאנק ובלוז. עם זאת, אלבומם השני, "Thank you, Happy Birthday," נושא השפעה גדולה של מוזיקת פאנק רוק ולהקות כמו הפיקסיז ונירוונה. באלבומם השלישי, מלופוביה, נעשה מאמץ רב מצד הלהקה למצוא את סגנונם הייחודי והאלבום אכן זכה במועמדות לפרס אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי של 2015. אלבומה הרביעי של הלהקה, "Tell Me I'm Pretty," שוחרר בדצמבר 2015.
היסטוריה.
קריירה מוקדמת של חברי הלקה
לפני הקמתה של הלהקה מתיו, סולן הלהקה העיד בראיון עמו כי עבד בתור שרברב על עבודה זו הוא אמר כי במידה והוא לא היה פורש מעבודתו הקודמת הוא היה נתקע שם למשך שארית חייו. לאחר עזיבת עבודתו בתור שרברב הוא עבר לעבוד במזללה מיוחדת לכריכים יחד עם אחיו בראד שבעברו עבד בטלמרקטינג.
גיטריסט הלהקה ניק לעומת חברי הלהקה האחרים היה כבר חבר בלהקה ״nicos gun" ובעברו היה חבר בלהקה נוספת שנקראת ״morning teleportation".
שם הלהקה
שמה של הלהקה נבחר לדברי מתיו לאחר תקרית בשנת 2006 לאחר הופעה של חברי הלהקה בחור מגולח בראשו עם זקן החל לצעוק ולדבר לעצמו, לאחר מכן בפתאומיות הוא החל לצעוד לעבר חברי הלהקה ונעמד מולם, חברי הלהקה אשר מהרו לתוך המכונית מלבד מתיו לדבריו הוא לא יכל להספיק לכן נתקע בחוץ והיה בטוח כי האדם עומד לדקור אותו אך במקום זאת הוא נעמד מולי וחיבק אותי וחזר ואמר כי ״אתה מוכרח לכלוא את הפיל, אתה מוכרח לכלוא את הפיל...״ שוב ושוב ("You have to cage the elephant") לאחר התקרית מתיו החליט כי שם הלהקה יקרא כך.
חברי הלהקה.
חברי הלהקה בהווה
חברי הלקה לשעבר
דיסקוגרפיה.
אלבומי הופעה.
קליפים לשירי הלהקה
זכייה בפרסים.
יש לציין כי הלהקה הייתה גם מועמדת לפרס גראמי נוסף בשנת 2015 לאלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר, הלהקה הייתה מועמדת לזכייה עם האלבום "Melopobia" באותה שנה הזוכה בקטגוריה הייתה היוצרת "st.vincent" עם האלבום בשם הזהה לשם הבמה של היוצרת.
זויה צ'אושסקו
זויה צ'אושסקו (ברומנית: Zoia Ceaușescu; 1 במרץ 1949 - 20 בנובמבר 2006) הייתה בתם של נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו ושל אלנה צ'אושסקו, מתמטיקאית בהכשרתה.
ביוגרפיה.
זויה הייתה האמצעית מבין שלושת ילדי משפחת צ'אושסקו, היא נולדה בבוקרשט, רומניה ונקראה על שמה של הפרטיזנית הסובייטית זויה קוסמודמיאנסקיה. לאחר סיום הלימודים התיכוניים החלה בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת בוקרשט והמשיכה בהם עד להשגת תואר דוקטור. היא עבדה כאסיסטנטית באוניברסיטת בוקרשט, אך רצתה להיות חוקרת, לכן עברה למכון למתמטיקה. המכון פורק והיא המשיכה ל-INCREST (ראשי התיבות של המכון ליצירה מדעית וטכנולוגית), שם התקדמה עד שעמדה בראש מחלקת המתמטיקה. היא פרסמה עשרות עבודות עד למהפכה הרומנית, אך אחרי המהפכה נעצרה בחשד ל"פגיעה בכלכלת רומניה" ושוחררה רק כעבור שבעה חודשים. ההאשמות בוטלו לבסוף, אך במכון סירבו לקבלה בחזרה לעבודה. היא פנתה לבתי משפט, אולם לאחר שחלתה ויתרה והסכימה לצאת לגמלאות.
חיי החברה של זויה סבלו מהתערבות הוריה, בעיקר אמה אלנה צ'אושסקו, שפיקחה עליה בעזרת סוכני סקוריטטה והתערבה כדי להרחיק בני זוג שלא היו לטעמה. פטרה רומאן, איתו פיתחה קשר טוב, נשלח ללמוד בצרפת, כי לדעת אמה הוא לא התאים להיות בן זוגה של זויה מסיבות מוצא (אב יהודי ואם ספרדיה). אחריו טיפחה זויה קשר עם הרופא הגינקולוג דן וינצה (Dan Vincze) שאיתו נפגשה כל שבוע במשך שבע שנים, אך עקב מוצאו ההונגרי הוריה לא הסכימו לזוגיות זו והשניים נפרדו. לאחר שנה וחצי יצרה קשר עם העיתונאי מיכאי מתיי, אך הוריה הזועמים שלחו אותו לגינאה שבה מת לבסוף ממחלה. זויה הגיבה להתערבויות אלה בחייה באופן קשה. היא הרבתה לשתות משקאות אלכוהוליים, בעיקר וודקה, ועישנה הרבה.
זויה התחתנה לבסוף בהסכמת הוריה עם מירצ'אה אופראן והזוג התגורר בווילה במתחם המגורים של הוריה. לאחר המהפכה הרומנית (1989) השניים נעצרו ונכלאו באשמת "חבלה בכלכלת רומניה" משום שלא שילמו על כל מה שקיבלו. באוגוסט 1999 הם זוכו ושוחררו ואופראן הגיש תביעה משפטית נגד המדינה על מעצר שווא והחרמת חלק מרכושו וזכה בה. זויה פרסמה ספר בשם "237 ימים בקבר" (מספר הימים ששהתה במעצר), שכלל את חליפת מכתביה בתקופת מעצרה.
מאור חכמי המערב
בית הכנסת מאור חכמי המערב הוא בית כנסת השוכן ביישוב קריית יערים, ונודע בשל מבנהו הייחודי המושך אליו חובבי ארכיטקטורה. מאז הקמתו ב-1989, פועלים במקום כולל אברכים ומניני תפילה בנוסח עדות המזרח.
היסטוריה.
בית הכנסת החל את דרכו בכיתת לימוד בבית ספר מקומי ביישוב. לאחר שמספר המתפללים והלומדים הלך וגדל, הוחלט על הקמת מבנה בתכנונו של האדריכל אהרון צורף. בשנת 1989 החלה בניית הקומה הראשונה של מבנה בית הכנסת, שנועד לשמש כבית תפילה ולימוד לאברכים, על שטח שנרכש מבעוד מועד. בשנת 2004 הושלמה בניית הקומה השנייה, המשמשת כיום לתפילה, יחד עם השלד של הקומה השלישית. בשנת 2010 הושלמה בניית הקומה השלישית, שמשמשת כיום את ישיבת "ישרי לב" המיועדת לצעירים מארצות הברית.
השם "מאור חכמי המערב" ניתן לבית הכנסת על שמו של פרשן התלמוד הרי"ף, שהיה מחכמי המערב, וזהו בית הכנסת הראשון בישראל הקרוי על שמו.
מבנה.
לבד מהאדריכל שתכנן את הבניין, ליווה את התהליך משה בן זקרי, מייסד בית הכנסת, שביקש לשלב במבנה מוטיבים ממבני דת יהודיים עתיקים, כשלכל פרט ישנה משמעות.
מבנה חיצוני.
כלפי חוץ, מבנה בית הכנסת כולל מראה של חומת אבן בקומתו העליונה, בהשראת חומות העיר העתיקה ובית המקדש, כשבמרכז ניצבת צורת לוחות הברית מאבן בממדים גדולים. סביב מבנה בית הכנסת נמצאים איורים גדולים שנעשו בידי אמנים מחברון באמצעות חריטה וסיתות, המציגים את כלי המשכן, לוחות הברית מעל לדלתות הכניסה, וכן מספר סמלים יהודיים מוכרים. מתחת לאיורים נמצאים חלונות זכוכית בצבע כחול.
מדרגות בית הכנסת החיצוניות נבנו בצורה רחבה בתחילתן, וצרות בסופן, כהשראה מחלונות בית המקדש שנבנו בצורה זו. בתחילת גרם המדרגות ניצבים שני עמודי אבן, הרומזים על עמודי הנחושת יכין ובועז, שהציב שלמה המלך בפתח בית המקדש הראשון.
מבנה פנימי.
מבנהו הפנימי בקומה הראשונה כלל עד שנת 2010 מוטיבים מבתי הכנסת העתיקים של צפת, עם שילוב של צבע התכלת בקירותיו. בשנה זו שופץ המקום, ואף חולק למספר חדרי שיעורים.
מבנהו הפנימי בקומה השנייה כולל שילוב של אבנים עתיקות ושיש בעיקר בקירות ובעמודים. המבנה מתאפיין בקשתות בשלל וריאציות, כהשראה ממבני דת עתיקים. בעצת האמן אורי רווח, צורת הישיבה קיבלה השראה מבתי כנסת עתיקים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות, הכוללים ישיבה בסמוך לקירות בית הכנסת בצורה מרובעת, ללא כיסאות במרכז.
במרכז בית הכנסת שוכנים שני עמודי שיש המחופים באבנים עתיקות עם קשת המתנוססת מעליהם, ומתחתם ממוקמת תיבת החזן. היכל בית הכנסת עשוי לוחות שיש, בצורת שני חצאי עיגולים, בהשראת ספר תורה ספרדי פתוח, ובמרכזם משולבים אלמנטים של זכוכית ומתכת. בתקרת הקומה האמצעית תלויות 12 נברשות בינוניות כנגד שנים עשר השבטים, ועוד 2 נוספות גדולות במרכזה.
מרכז השופט חיים כהן
דיוקן עצמי 1975
"Portrait 1975" (בעברית: "דיוקן עצמי 1975") הוא שמה של סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הסדרה, בת חמישה הדפסים שהוצאה כפורטופוליו אחד, מתארת דגמים של פסלים שונים בעיצוב האמן.
תיאור.
בשנת 1975 יצר יגאל תומרקין סדרה של חמישה הדפסים בסדנת ההדפס ירושלים, במהדורה בן 18 עותקים. הייתה זו סדרת ההדפסים הראשונה שנוצרה בסדנה. חמשת ההדפסים הם: "פורטרט + מצפור ערד", "פורטרט + אינפלציה + הצעה לאנדרטה בלטרון", "פורטרט + ים", "פורטרט + ירושלים + הצעה לפסל לשלום" ו-"פורטרט + Made in U.S.A". העבודות הודפסו בידי אריק קילמניק וסידון רוטנברג על גיליונות נייר בגובה של 56 ס"מ וברוחב 76 ס"מ. 10 עותקים מן הסדרה נמכרו כפורטפוליו המלווה בדף שער כתוב ובו טקסט באנגלית. העבודות נוצרו בטכניקה של תצריב צילומי שלו הוסיף האמן תחריט יבש וגלגול צבע באחד ההדפסים שילב תומרקין גם טכניקה של תלחיץ של אחת מפלטות ההדפסה.
העיצוב של כל ההדפסים דומה: השליש הימני של הפורמט מוקדש לתיאור דיוקנו של האמן, כפי שהוא מופיע בתצלום שממנו בולט חלק של פסל. בנוסף, מופיעים גם טביעות אצבעותיו וחתימתו, הנתונים בפורמט של טופס רשמי. צדו השמאלי של כל הדפס מתאר, בסגנון קולאז'י, דגם של אנדרטה או פסל בעיצובו של האמן וכן טקסטים שונים פרי עטו. על הדגמים נמנים אנדרטת הבקעה (1972), מצפור ערד (1968) ועוד. חלק גדול מן הקולאז'ים והדימויים שנוצרו עבור הסדרה שמורים בארכיון הסדנה.