ב-1928 רכש היצ'קוק את העיתון "טוסון סיטיזן", שבטוסון, אריזונה. בשנים 1932–1933 הוא היה חבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית מטעם אריזונה.
פרנק האריס היצ'קוק נפטר בטוסון ב-25 באוגוסט 1935. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוברן שבקיימברידג', מסצ'וסטס.
Prayers
Prayers (בעברית: תפילות) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת ההבי מטאל האמריקאית In This Moment. השיר יצא לאור ב-28 בנובמבר 2006, על ידי חברת התקליטים סנטיורי מדיה רקורדס, כסינגל הראשון מתוך האלבום "Beautiful Tragedy" וכשיר הנושא של הסרט "The Hills Have Eyes 2".
השיר הגיע למקום ה ב.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי חברי להקת In This Moment והופק על ידי אריק רייצ'ל. השיר יצא ביחד עם מיני-אלבום שהכיל בתוכו את השירים "Daddy's Falling Angel" ו-"Have No Fear" וזאת, על מנת לעזור בקידום הסינגל הזה. השיר הוא שיר מטאלקור המשלב בתוכו גם את סוגת המטאל האלטרנטיבי.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-3.7 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
עבור השיר צולם קליפ ובו הלהקה מבצעת א-קפלה. במהלך צילומי הקליפ שברה הסולנית הראשית מריה ברינק את אפה. היא התראיינה לחדשות MTV ואמרה "ממש פתחתי את ראשי במהלך הצילומים. יש לי צלקת גדולה על הפנים. המצלמה התקרבה מעט ואני הזזתי את ראשי ופשוט התנגשנו והפרצוף שלי חטף מכה בעקבותיה הוא נפתח ואפי נשבר".
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-5.5 מיליון צפיות.
נילי דותן
נילי דותן (נולדה ברומניה ב-28 במרץ 1955) היא במאית קולנוע, תסריטאית, עורכת תסריטים, מחזאית ועיתונאית ישראלית.
"הסרטים הקצרים שביימה בשנות ה-70 של המאה ה-20 נכנסו לפנתאון של הקולנוע הישראלי הקצר"
ביוגרפיה.
דותן נולדה ברומניה בשם קורנליה דולהשטיאנו, אחותם הצעירה של הנרי ושמעון דותן. גדלה במושב ערוגות ולמדה בתיכון בבאר טוביה במגמה חברתית. עדי נוי כתבה בידיעות אחרונות, כי "מהמושב הנ"ל, וליתר דיוק ממשפחת דותן, (שמעון דותן ונילי דותן) יוצאים בזה אחר זה, שנה אחר שנה שני מבריקים צעירים ומבטיחים".
דותן סיימה לימודי תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1978. סיימה לימודי תואר שני בקולנוע ותקשורת בסמינר הקיבוצים ובעלת תעודת הוראה משנת 2013. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה, עבדה כבמאית בטלוויזיה הלימודית בתוכניות ערב חדש ורחוב סומסום ובהפקות קולנוע רבות, ביניהן סרט הקולנוע ״פרא״ שכתב וביים יורם גל. הסרט יצא למסכים בישראל ברשת ג.ג. בשנת 2000. הסרט הופק על ידי נילי דותן כהפקה עצמאית וקיבל מענק להשלמתו מקרן הקולנוע הישראלי. הסרט השתתף בפסטיבל חיפה בשנת 2019 ובכמה פסטיבלים בחו״ל וזכה במקום ראשון בפסטיבל לקולנוע אלטרנטיבי בפיצ׳יאנו, באיטליה בשנת 2001. במקביל לעבודתה הקולנועית כתבה עבור עיתונים שונים, ביניהם מוניטין, גלובס ומוספיו והעיר.
מאמצע שנות ה-80 עבדה כמתרגמת סימולטנית מרומנית לעברית בחזרות להצגות עבור במאים אורחים מרומניה בתיאטרון באר שבע ובהבימה, ביניהן המלט והספר מסביליה בבימוי דינו צ׳רנסקו, השטן ממוסקבה בבימוי קטלינה בוזויאנו ו"ליר" מאת אדוארד בונד, בבימוי סילביו פורקרטה. כמו כן תרגמה סימולטנית מאנגלית בהצגות "מקהלת אי ההסכמה" בבימוי פאטריק טאקר ובית הבובות בבימוי הלן קאוט-האוסון.
בשלהי שנות התשעים כתבה מחזות לנוער שהוצגו במסגרת 'אמנות לעם' וכן ביימה כתבות עבור ערוץ 2 בתוכנית 'זמן מדע' בהגשת דן מרגלית ובתוכנית התחקירים 'רשת חוקרת' בהגשת רון בן ישי. בתחילת שנות האלפיים החלה ללמד במשך 4 שנים כתיבה לדוקו-דרמה בבית הספר לתסריטאות בתל אביב, בניהולה של עידית שחורי. בין השנים 1993–2013 שימשה כלקטורית בקרן הקולנוע הישראלי.
סרטיה.
יום (הולדת) אחד בחורף 1974
סיפורה של אישה המבקשת לצאת מבדידותה ביום הולדתה, בתקווה שיהיה זה יום שונה משאר ימיה. בהשתתפות דליה קרפל, 1974.
אהרונוב
תערוכת ציורים ניידת מגיעה אל השכונה המשמימה שבה גר הקצב אהרונוב. ההתרגשות האוחזת בו ובתושבי השכונה, מובילה אותו לעשות מעשה בלתי צפוי. בהשתתפות קרלוס ברגר ואולגה שפנדורף, 1975.
אנה עברה בעיר
נערה צעירה בורחת מהכפר אל העיר הגדולה, מטלטלת את חייהם של שני גברים מבוגרים ועריריים, ונעלמת בהפתאומיות, בדיוק כפי שהגיעה. בהשתתפות אורנה לביא, מוסקו אלקלעי, אלברט כהן, דבורה קידר וגד קינר, 1978.
פצעי מדבר – Desert Wounds
סרט דוקומנטרי שצולם בישראל ובאוגנדה העוקב במשך 5 שנים אחר סיפור הישרדותן של שתי נשים נוצריות, פליטות מסודאן ומאריתריאה, שברחו לישראל בתקווה למצוא בה מקלט. הסרט הופק על ידי סשה קליין עבור הערוץ הראשון ושודר במסגרת התכנית "הסיפור האמיתי" באוקטובר 2016. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים ברחבי העולם:
מבקר הקולנוע גידי אורשר התייחס לסרטיה של נילי דותן בכתבה שכתב בעיתון מעריב, ככאלה שנוגעים בחייהם של "אנשי השוליים ולא לכוכבים...בנושא הסרטים ובאווירה שלהם יוצאת נילי עם משהו יוצא דופן, נעים ומקורי בנוף הקולנועי של ישראל... את נילי לא מעניינים ה"כוכבים" היא מחפשת ומציגה את ה"פשוט".
חיים אישיים.
דותן הייתה נשואה ליורם גל ולהם בן משותף.
בית העלמין של פראג
בית הקברות היהודי בפראג
ג'רוד ג'וזף
ג'רוד ג'וזף (באנגלית: Jarod Joseph; נולד ב-9 באוקטובר 1985) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי, אשר ידוע בשל תפקידו בתור ניקולס פלמינג בסדרה "חוצה את הקווים", בתור ניית'ן מילר בסדרה "המאה" ברשת The CW, בתור אנדי קטלר בסדרה "אתה אני היא" ובשל הופעתו בתור דומיניק טיילור בסדרה "מאהבות" ברשת ABC.
ביוגרפיה.
ג'רוד ג'וזף גדל בקלגרי, אלברטה שבקנדה. הוא התעניין בתחילה בתחום הספורט. ג'רוד שקל לעסוק בכדורסל או בהוקי כשחקן מקצועי אך העדיף להתמקד במקום זאת בלימודיו. על פי הצעתו של חבר החליט ג'רוד לעסוק במשחק ונסע לוונקובר לחפש עבודה במשחק.
קריירה.
הוא נבחן לתפקיד בסרט "בפרסי ג'קסון וגנב הברק" והתקבל. אף על פי שהתפקיד היה קטן, זה הספיק כדי לעניין אותו להמשיך בקריירת המשחק.
ג'רוד שיחק בתפקידי טלוויזיה רבים במהלך השנים הבאות. הוא לוהק לתפקיד הבלש ניקולס פלמינג בעונה הראשונה של הסדרה הקנדית-בריטית "חוצה את הקווים". במהלך הצילומים של "חוצה את הקווים" החל ג'רוד לשחק במקביל בסדרות הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" ובסדרה "פרינג'" ושיחק בתפקידי אורח בסדרות בין היתר בסדרות "מניע" ו"החץ".
בשנת 2014 לוהק לתפקיד חוזר בתור ניית'ן מילר בסדרת הטלוויזיה "100" ברשת הטלוויזיה האמרקאית The CW.
יחסי דרום סודאן–רוסיה
יחסי דרום סודאן–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לדרום סודאן.
יחסים דיפלומטיים.
ב-9 ביולי 2011 העביר מיכאיל מרגלוב, נציג רוסיה בטקסי העצמאות בג'ובה, לנשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט הודעה של נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, שבה מדבדב בירך את מקבילו הדרום סודאני על עצמאותה של האומה החדשה. ב-11 ביולי 2011 הוציא דמיטרי מדבדב אוקאז שהכיר רשמית בעצמאות דרום סודאן והורה למשרד החוץ הרוסי להתחיל במשא ומתן עם דרום סודאן על כינון יחסים דיפלומטיים.
יחסים כלכליים.
לקראת טקסי העצמאות בג'ובה הצהיר מרגלוב כי רוסיה מתכוונת להמשיך בקשרים כלכליים עם דרום סודאן, וציין כי לאומה העצמאית הטרייה צפוי אתגרים רבים, ורוסיה תצטרך לנצל את ההזדמנות ולהתבסס כחלק מכלכלת האומה.
בית הכנסת בליסבון
בית הכנסת "שערי תקווה" בליסבון הוא בית כנסת פורטוגזי היסטורי הממוקם בפרגזיה (רובע) סנטו אנטוניו, בעיר ליסבון.
היסטוריה.
יהודים התגוררו בליסבון לפחות מאז ימי הביניים, וכבר אז היוו קהילה גדולה. עם גירוש ספרד בשנת 1492, קיבל לארצו מנואל הראשון, מלך פורטוגל מעל 150,000 מיהודי ספרד, המגורשים. בכך הפכו יהודי פורטוגל למיעוט עצום ממדים, כפי הנראה כחמישית (20%) מתושבי הממלכה. בחמש השנים הראשונות לקליטתם בפורטוגל קיבלו היהודים יחס טוב יחסית למה שזכו בספרד, והקהילה היהודית הגדולה פרחה. אך הקהילה ספגה מכה גדולה בשנת 1497, כאשר צו של המלך מנואל הראשון הורה לכל היהודים להתנצר, תחילה בהסכמה, ובהמשך הוטבלו לנצרות בכפייה. כל בתי הכנסת בליסבון הוחרמו על ידי המלך והועברו למסדרים דתיים נוצריים. הנוצרים החדשים, ("cristãos novos"), אותם יהודים שהומרו לנצרות בכפייה, היו בסכנה קבועה של רדיפה. בשנת 1536 הוקמה האינקוויזיציה הפורטוגזית שתפקידה היה לחקור ולתפוס נוצרים העוברים על חוקי הנצרות ומקיימים דת אחרת (יהדות). יהודים לשעבר שהואשמו על ידי האינקוויזיציה כי הם מאמינים בבדת היהודית או מקיימים את מצוות היהדות בסתר, נשפטו, רובם המוחלט נמצאו אשמים ודינם נגזר למוות. בסופו של דבר לא היו יהודים גלויים בפורטוגל עד המאה ה-19. בראשית המאה ה-19 בוטלה האינקוויזיציה הפורטוגלית כחוק ויהודים ספרדים מאזורי מרוקו וגיברלטר, בעיקר סוחרים, החלו לנדוד לליסבון ואזורים אחרים בפורטוגל. עם זאת, במהלך כל המאה ה-19, לא היה לקהילה היהודית הקטנה בליסבון בית כנסת רשמי וחבריה נאלצו לחגוג את טקסיהם הדתיים בבתים פרטיים.
הקמת בית הכנסת היהודית התרחשה בסוף המאה ה-19. במשך רוב המאה לא הייתה הסכמה מצד בית המלוכה הפורטוגלי להקמת בית כנסת. בקשה רשמית להקמת בית הכנסת נעשתה ב־4 במרץ 1897. מטעם הקהילה היהודית הוקמה ועדה רשמית שתמליץ על מיקום ואופי הבניה. קבלת האישורים ארכה כארבע שנים.