לאורך כל ההיסטוריה, גברים, אזרחים ולוחמים היו המבצעים והקורבנות העיקריים של מלחמות. ארגוני טרור וצבאות בוחרים בגברים באופן מכוון כדי להרוג אותם. ובהתאם גם במלחמות עליה מצווה התורה, המטרה היא להרוג את הזכרים:
בעיראק של המאה ה-21 ארגון הטרור המדינה האסלאמית מבצע רצח עם של גברים יזידים. אלימות מינית וסירוס של גברים הוא כלי פסיכולוגי נפוץ להורדת מורל האויב במלחמה.
אלימות במשפחה נגד גברים.
רק מעט מחקרים עוסקים באלימות המופנית כלפי גברים, והתחום זוכה למעט מאוד השקעה ועניין ציבורי, כמו גם לזלזול מטעם מערכות החוק והאכיפה. בהתאמה, לא בהכרח תלויה, אחוז המדווחים על פגיעה אלימה מצד בנות זוגם נמוך מאוד, כך על פי נתונים ממדינות שונות. ב-2013 בישראל נפתחו 4,200 תיקים של אלימות של נשים נגד בני זוגן, וב-15% מהם לערך (כ-650) הוגשו כתבי אישום. על פי מחקר שבדק נתונים של היחידה לאלימות במשפחה של משרד הרווחה, וכן של ארגונים התנדבותיים העוסקים בנושא, מצביע על תת-דיווח מצד גברים על אלימות זוגית, כך שסטטיסטיקות הדיווחים אינן משקפות את המציאות. בסקר דיווח עצמי שנערך בקנדה ב-2014 וניסה לאמת את מספר הנפגעים מול סטטיסטיקות הדיווחים, 4.2% מגברים דיווחו על חוויה של אלימות בזוגיות (418,000 גברים). על פי מחקר שנעשה בארצות הברית, 1 מתוך 4 גברים חווה אלימות במערכת יחסים אינטימית, 1 מתוך 9 גברים נפצע כתוצאה מאלימות זוגית, ו-1 מתוך 25 גברים חווה פגיעה חמורה מאלימות זוגית. אך רק 6% מקורבנות רצח בין בני זוג הם גברים. התאוריה הרווחת לגבי תת-הדיווח של גברים היא שהציפיות החברתיות מגברים גורמים להם לפחד להתפש כחלשים, כקורבנות, או כלא-גבריים.
היחס כלפי אלימות במשפחה כנגד גברים.
אלימות במשפחה כנגד גברים סובלת מיחס של צחוק וגיחוך, אפילו בקרב האקדמיה העוסקת בתחום וגורמים שאמורים לטפל בתופעה ממעטים בחומרתה. גברים רבים מפחדים לדווח לרשויות על אלימות נגדם מצד בנות זוגם מפחד להיתפס כ-"נשיים" או "פחדנים" או מפחד מתגובת בת הזוג והחברה, לכן לעיתים קרובות מצופה חברתית מהקורבן, במקרה הזה הגבר, להתמודד מבלי להתלונן על מנת לשמור על "הכבוד" הגברי. נוסף על כך, תופעה זו אינה מקבלת מקום בשיח הציבורי, וכשעולה לכותרות היא נתפסת כ-"בלתי אפשרית". ההבנה שגבר עלול להיות הקורבן בסיטואציה מהסוג הזה אינה מקובלת כלל ולכן ישנה אפשרות שגברים יבחרו לא להתלונן ולדווח בשל כך. סיבה נוספת שגברים רבים לא מדווחים לרשויות על מקרי האלימות היא בגלל איומים פסיכולוגים מצד בת הזוג שלהם, לדוגמה במשפטו של שחקן הקולנוע ג'וני דפ משנת 2022, השחקן השמיע הקלטה של גרושתו שאומרת "תספר לכל העולם. תגיד להם אני, ג'וני דפ, עברתי התעללות מצד אשתי וזה היה קרב הוגן. נראה כמה אנשים יאמינו לך או יעמדו לצידך".
מחקר מצא כי רק 10% של מקרי אלימות מצד נשים מדווחים למשטרה ולפי נתוני משטרת ישראל ל-2013, אחוז תלונות גברים על אלימות שמגיעות להגשת כתבי אישום עומד על מחצית מהאחוז המקביל במקרי אלימות נגד נשים. מספר המחקרים והעבודות שעוסק באלימות כלפי גברים הוא נמוך, ולא זוכה לאותה השקעה כמו אלימות כלפי נשים. השקעה למניעה וטיפול באלימות כלפי גברים במשפחה הוא גם נמוך מאשר מניעת אלימות כלפי נשים.
הגנה מטורפים
משכן אוספי הטבע הלאומיים ע&quot;ש שטיינהרדט
ג'ון ויסלר
ג'ון ויסלר (באנגלית: John E. Wissler) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית, שירת כמפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים.
ביוגרפיה.
ויסלר נולד בבסיס חיל הנחתים פנדלטון שבקליפורניה, בן לאב ששירת בחיל הנחתים. הוא נדד עם משפחתו בעקבות מקומות השירות של אביו, עד שהמשפחה השתקעה בעיר ברוקלין פארק שבמינסוטה.
ב-1978 סיים לימודי הנדסה באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לחיל הנחתים. שירת במחלקת הנדסה קרבית ובגדוד תמיכה לוגיסטית והשתתף במבצע טופר העיט. שימש סגן מפקד פלוגת הנדסה בגדוד הנחתים הראשון, מפקד פלוגת מפקדה ופלוגת הנדסה בגדוד. הוצב בהונדורס יחד עם הפלוגה. שירת כסגן מפקד טייסת התמיכה 172 באוקינאווה ופיקד על גדוד ההנדסה הקרבית השני בדיוויזיית הנחתים השנייה. בשנים 2004–2006 פיקד על גדוד התובלה השני שתמך בפריסת כוח המשלוח השני של הנחתים במהלך מלחמת עיראק. פיקד על גדוד המשלוח השני של הנחתים.
תפקידי המטה שלו כללו בין השאר ראש קבוצת התכנון לנחיתה האמפיבית של חיל הנחתים במלחמת המפרץ, עוזר לנשיא ארצות הברית בשנים 1991–1993. קצין אג"ם בטייסת 17 של כנף הנחתים הראשונה, קצין ההנדסה של דיוויזיית הנחתים השנייה, ראש ענף תכנון במטה חיל הנחתים, ועוזרו הצבאי של סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. בתפקידו זה הוצב בעיראק למשך חודשיים על מנת ללמוד את מצב המערכה במסגרת הדיונים במטות המשולבים על פריסת הכוחות המחודשת של ארצות הברית במדינה.
ב-2013 מונה למפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים ועל מפקדת כוחות חיל הנחתים ביפן. בתקופה זו מונה למפקד כוח משימה לסיוע במאמצים ההומניטריים של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית בעקבות טייפון האיאן שפגע בפיליפינים ב-2013, ובעקבות רעידת האדמה בנפאל ב-2015. במהלך המבצע בנפאל נהרגו שישה מחיילי הנחתים בהתרסקות מסוק.
ב-2014 פתח מבקר משרד ההגנה בחקירה נגד ויסלר ומצא כי פעל שלא כראוי בניצול כספי מדינה לטובת נסיעות ושימוש בנהג ורכב צבאי. הוא המליץ לנקוט נגדו בצעדים משמעתיים.
באוקטובר 2015 מונה ויסלר למפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2017. בספטמבר אותה שנה פרש מהשירות הצבאי.
ויסלר בעל תואר ראשון בהנדסה ימית מהאקדמיה הימית של ארצות הברית. בעל תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים והמכללה למטה של הכוחות המזוינים. שימש עמית במכון ברוקינגס.
אוניברסיטת לבוב
אוניברסיטת לבוב, או בשמה החדש האוניברסיטה הלאומית ״איוואן פרנקו״ של לביב (באוקראינית: Львівський університет או Львівський національний університет імені Івана Франка) היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות באוקראינה. היא נמצאת בעיר ההיסטורית לבוב, באזור לבוב במערב אוקראינה.
היסטוריה.
התחלתה בימי מלכי פולין.
האוניברסיטה הוקמה ב-20 בינואר 1661 כשהוציא המלך יאן השני קז'ימייז' של פולין דיפלומה שהעניקה למכללה הישועית שפעלה בעיר לבוב, אז חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי משנת 1608 "את הכבוד והתואר של אוניברסיטה". הישועים ניסו להקים אוניברסיטה אף מוקדם יותר, בשנת 1589, אך לא עלה בידם. הקמת מכללה חדשה בפולין באותה תקופה נתפסה על ידי השלטון כאיום על מעמד האוניברסיטה היגלונית בקרקוב שהתנגדה לתחרות ולמשך שנים רבות הכשילה את תוכניות הישועים.
המלך יאן השני קזימייז' היה אוהד של הישועים ועמדתו הכריעה. הדיפלומה המלכותית שלו אושרה על ידי מסמך נוסף שהוצא בעיר צ'נסטוחובה ב-5 בפברואר 1661. הקמת האוניברסיטה הוזכרה אף בהסכם הדיאץ' בשנת 1658 בין הפולנים לקוזקים האוקראינים. אחד מסעיפיו ציין שתוקם בקייב אקדמיה "רוטנית" ושמוסד דומה יוקם במקום נוסף, שעדיין לא נקבע, קרוב לוודאי בלבוב, שהיה מרכז חשוב של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית
בשנת 1758 הכריז המלך אוגוסט השלישי בצו כי הקולגיום בלבוב הוא בית ספר אקדמי השווה בפועל לאוניברסיטה היגלונית, ובו שתי מחלקות: תאולוגיה ופילוסופיה.
ימי השלטון האוסטרי.
בשנת 1772 סופחה לבוב (בגרמנית:למברג) על ידי אוסטריה, שהייתה חלק מהאימפריה ההבסבורגית (ראו חלוקת פולין). ב-1773 פוזרה "חברת ישו" על ידי רומא על ידי צו האפיפיור "Dominus ac Redemptor" וכשחלוקת האיחוד הפולני-ליטאי גרמה להוצאת בית הספר ממסגרת הרפורמה שנערכה באמצעות הוועדה לחינוך לאומי. האוסטרים שינו את שמו לאקדמיה הממלכתית "תרזיאנום". ב-21 באוקטובר 1784 חתם הקיסר האוסטרי יוזף השני את מסמך הקמת האוניברסיטה כמוסד חילוני. הוא דחף לגרמניזציה של המוסד על ידי הבאת מורים דוברי גרמנית מרחבי האימפריה ההבסבורגית. לאוניברסיטה היו אז 4 מחלקות: תאולוגיה, פילוסופיה, משפטים ורפואה.
השפה הרשמית של האוניברסיטה הייתה הלטינית והפולנית והגרמנית היו השפות המשניות. השפה האוקראינית הספרותית (סלאבנו-רוסין) של התקופה הייתה בשימוש רק ב"סטודיום רותנום" שפעל בשנים 1787–1809 כמוסד מיוחד לחינוך המועמדים לכמורה יוונית-קתולית מקרב התושבים.
בשנת 1805 נסגרה האוניברסיטה, מכיוון שאוסטריה, ששקעה אז במלחמות עם נפוליאון לא מצאה יותר כספים מספיקים לממנה. לעומת זאת הוקם בעיר בית ספר תיכון. האוניברסיטה נפתחה מחדש ב-1817. באופן רשמי השלטון הווינאי תיאר את ההחלטה כמעשה חסד, אולם הסיבות היו שונות: האוסטרים היו מודעים למדיניות הצאר אלכסנדר הראשון שתמכה בפולנים וביקשה למנוע את השפעתה. עם זאת רמת החינוך לא הייתה גבוהה: הלטינית הוחלפה בגרמנית ורוב הפרופסורים בה היו בינוניים. יחידי הסגולה ראו בשהותם בלבוב רק מקפצה לקריירות עתידיות.
ב-1848 כשהגיע "אביב העמים" גם ללבוב (ראו "מהפכות 1848"), ייסדו הסטודנטים בלבוב שני ארגונים: הלגיון האקדמי והוועד האקדמי, ודרשו את הפולוניזציה של המוסד. הממשל בווינה הגיב בכוח, וב-2 בנובמבר 1848 הופגז מרכז העיר על ידי חיילי הגנרל המרשטיין שירה בבנייני האוניברסיטה, במיוחד בספרייה. כעבור זמן קצר הוכרז על עוצר והאוניברסיטה נסגרה זמנית.
הקורסים חודשו בינואר 1850 תחת משטר של אוטונומיה מוגבלת. אחרי שנים אחדות גישת השלטון התרככה וב-4 ביולי 1871 הכירה וינה בפולנית וב"רוטנית" (אוקראינית) כשפות רשמיות של האוניברסיטה.