בשנת 1871 מת אביו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1876 מינה אותו וילהלם הראשון, קיסר גרמניה למפקד הכבוד של רגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט), ובשנת 1879 הועלה פרידריך לדרגת גנרל חיל הרגלים. בנוסף עוטר פרידריך בעיטור אביר מסדר העיט השחור ובעיטור מסדר העיט האדום עם חרבות, וכן עוטר בעיטור הצלב הגדול של עיטור מסדר לאופולד. ב-24 בינואר 1904 מת פרידריך בעיר באלנשטדט, ובנו פרידריך השני, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-22 באפריל 1854 התחתן פרידריך עם אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של אדוארד, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן, ונולדו לו ממנה 6 ילדים:
צ'ארלס בסט
צ'ארלס הרברט בסט (באנגלית: Charles Herbert Best; 27 בפברואר 1899 – 31 במרץ 1978) היה מדען רפואי קנדי ואחד ממגלי האינסולין.
ביוגרפיה.
בסט נולד במערב פמברוק, מיין, ללואלה פישר ולהרברט הואסטיס בסט, שניהם קנדים שהגיעו מנובה סקוטיה. בסט נישא למרגרט הופר מאהון בטורונטו בשנת 1924 ונולדו להם שני בנים. אחד מהבנים, ד"ר הנרי מקלאוד בסט, היה היסטוריון מוערך שמאוחר יותר הפך להיות הנשיא של אוניברסיטת לאורנטיאן בקנדה. בן אחר של בסט הוא צ'ארלס אלכסנדר בסט, פוליטיקאי וחוקר גנטיקה קנדי. צ'ארלס מת ב-1978, בטורונטו, אונטריו.
לאחר מותו, צ'ארלס בסט נקבר בבית הקברות מאונט פלזנט בטורונטו (חלקה 29), לא רחוק מסר פרדריק בנטינג.
הגילוי המשותף של האינסולין.
ב-1915 בסט עבר לגור בטורונטו, אונטריו, שם החל ללמוד תואר ראשון באוניברסיטת טורונטו. ב-1918 התגייס לצבא קנדה, שם שירת בגדוד הטנקים הקנדי השני. לאחר המלחמה השלים את התואר שלו בפיזיולוגיה וביוכימיה.
בגיל 22 היה סטודנט לרפואה והחל לעבוד כסייע של המנתח פרדריק בנטינג ותרם לגילוי של הורמון הלבלב אינסולין, שהוביל לטיפול יעיל של סוכרת. באביב של 1921, בנטינג נסע לטורונטו לבקר את ג'ון מקלאוד, פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת טורונטו וביקש ממנו להשתמש במעבדה שלו על מנת לבודד תמציות של רקמות לבלב מכלבים.
בתחילה מקלאוד היה ספקן, אך לבסוף הסכים לכך לפני שיצא לחופשת הקיץ שלו בסקוטלנד. לפני שעזב הוא סיפק לבנטינג עשרה כלבים עבור הניסוי ושני סטודנטים לרפואה, צ'ארלס בסט וקלארק נובל, שישמשו כעוזרים. מאחר שבנטינג ביקש עוזר אחד בלבד, בסט ונובל הטילו מטבע כדי להכריע מי יסייע לבנטינג ראשון.
בסט ניצח וקיבל את המשמרת הראשונה. ההפסד של נובל בהטלת המטבע היה מצער, מאחר שבנטינג החליט להשאיר את בסט בתפקיד במהלך כל הקיץ, ולבסוף חלק עמו מחצית מכספי פרס נובל וחלק מהקרדיט על גילוי האינסולין. אם נובל היה זוכה בהטלת המטבע, הקריירה שלו הייתה עולה ככל הנראה על מסלול אחר לחלוטין. מקלאוד פיקח על עבודתו של בנטינג, שהיה חסר ניסיון בתחום הפיזיולוגיה ועל עוזרו צ'ארלס בסט.
בדצמבר, כאשר לבנטינג ולבסט היו קשיים לבודד תמציות של רקמות לבלב ולנטר רמות גלוקוז, מקלאוד מינה את הביוכימאי ג'יימס קוליפ לצוות על מנת שיסייע להם. בינואר 1922, כאשר קוליפ עבד על בידוד האינסולין, בסט ובנטינג הזריקו לילד בן 14 בשם לאונרד תומפסון תמציות לבלב, שסבל מתגובה אלרגית חמורה. לבסוף קוליפ הצליח למצות אינסולין טהור יותר. בנטינג, בסט וקוליפ חלקו את הפטנט על האינסולין ואותו מכרו לאוניברסיטת טורונטו.
ב-1923 ועדת פרס נובל העניקה לבנטינג ולמקלאוד פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על הגילוי של האינסולין. הוועדה התעלמה מבסט ומקוליפ. בנטינג בחר לחלוק את מחצית מכספי הפרס עם בסט. תרומת המפתח של קוליפ הוכרה גם היא בנאום הנובל של מקלאוד, שגם העניק מחצית מכספי הפרס לקוליפ.
פרופסור לפיזיולוגיה.
בסט ירש ממקלאוד את תפקיד פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת טורונטו ב-1929. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא השתתף בהקמת תוכנית קנדית בשמירה ושימוש בנסיוב אנושי מיובש. בשנים המאוחרות יותר הוא היה יועץ של ועדת המחקר הרפואי של ארגון הבריאות העולמי.
פרסים.
בסט נבחר לחבר זר באקדמיה ההולנדית המלכותית למדעים ולאמנויות ב-1946. כמו כן קיבל מעמד של כבוד כחבר זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1948.
ב-1967 הוא מונה לדרגת שותף במסדר קנדה כהכרה ב"תרומתו לתחום הרפואי, בייחוד הוקרה על תפקידו כאחד ממגלי האינסולין".
הוא היה מפקד בחטיבה האזרחית של מסדר האימפריה הבריטית ומונה כחבר במסדר עמיתי הכבוד ב-1971 על "תרומותיו למחקר הרפואי". כמו כן היה חבר בחברה המלכותית של לונדון בחברה המלכותית של קנדה והיה הקנדי הראשון שנבחר להיות חבר באקדמיית האפיפיורות למדעים. כמקבל מקום של כבוד במסדר קנדה, הוא קיבל את הגרסה הקנדית של מדליית כסף היובל של המלכה אליזבת' השנייה ב-1977.
ב-1994 נכנס להיכל התהילה הרפואי הקנדי.
ב-2004 נכנס להיכל התהילה של הממציאים הלאומיים.
על שמו קרויים מספר בתי ספר, ובהם: בית ספר תיכון על שם ד"ר צ'ארלס בסט בקולומביה הבריטית, בית ספר יסודי על שם סי אייץ' בסט באונטריו וחטיבת ביניים על שם סי אייץ' בסט בטורונטו.
מקום הולדתו במיין רשום במאגר הלאומי של האתרים ההיסטוריים של ארצות הברית.
תוארי כבוד.
ד"ר צ'ארלס בסט קיבל 18 תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם, ובהן:
ג'יל (כדורגלן)
נחשתן
ויליאם גורדון ברן מרדוך
ויליאם גורדון ברן מרדוך (באנגלית: William Gordon Burn Murdoch; 22 בינואר 1862 - 19 ביולי 1939) היה צייר, סופר של ספרי מסע, ומגלה ארצות סקוטי. הוא הרבה לנסוע ובמסעותיו ביקר בהודו והן בחוג הארקטי והן באנטארקטיקה. נאמר עליו, שהיה הראשון שניגן בחמת חלילים באנטארקטיקה. מרדוך הוציא לאור כמה ספרי מסע בנוסף להיותו צייר מוכשר. כף באיי אורקני הדרומיים קרוי על שמו.
חייו.
ברן מרדוך נולד באדינבורו לג'סי ססיליה (לשעבר מק) ולד"ר ויליאם ברן-מרדוך. אביו היה הראשון שאימץ לו את השם ברן-מרדוך, אבל בנו השמיט את המקף משמותיו. אחיו הבכור, ג'ון ברן-מרדוך, התגייס לצבא והתמנה למהנדס ראשי וממונה על מסילות הרכבת בהודו.
ברן מרדוך למד משפטים באוניברסיטת אדינבורו, אך לאחר קבלת התואר פנה ללימודי אמנות באנטוורפן ובפריז.
למשלחת הגדולה הראשונה שלו יצא ברן מרדוך ב-1892, כשהצטרף למשלחת דנדי לציד לווייתנים באנטארקטיקה, בתפקיד עוזר לויליאם ספירס ברוס, סטודנט לרפואה שגילה עניין באוקיינוגרפיה. ברן מרדוך, שנודע בשם וי.ג'י. לחבריו, ניצל את ההזדמנות הזאת לצייר תמונות של מסעותיהם והיה לו חוזה ליצירת ספר. בעזרת תמונות אלה והרשימות שהכין, כתב את הספר "אדינבורו לאנטארקטיקה", שיצא בהוצאת לונגמנס ב-1894. נאמר עליו, שהיה "צייר הבית" הראשון באנטארקטיקה. רגשותיו של ברן מרדוך כלפי המסע היו מעורבים. המשלחת ביקרה באיי פוקלנד ובאי רוס, וגילתה וקראה בשם את האי דנדי, אבל התפקיד המדעי שקיווה למלא במשלחת היה זניח, וגם הוא וגם ברוס נדרשו לעזור בקטל 5,000 כלבי-ים, שהיו התקווה היחידה של המשלחת להצלחה מסחרית, כיון שנכשלה במציאת לווייתנים סחירים. על אף אכזבות אלה והעובדה, ששיניו התרופפו מחמת צפדינה, התאהב ברן מרדוך בחקר הקטבים.
ברן מרדוך רחש אהבה רבה לארצו, ובסגנון הכתיבה שלו משולבים אזכורים רבים לסקוטלנד. היו תוכניות ליצור ציור קיר מסביב למאגר המים קסלהיל, ובשיתוף פעולה הם פטריק גדס יצר ברן מרדוך כרזה באורך 1.4 מ', שהציגה דמויות בהיסטוריה הסקוטית. ציור הקיר לא יצא לפועל אבל גרסאות בצבע ובשחור-לבן של עשר הליתוגרפיות שהיוו את תוכניתו הוצאו למכירה.
ברן מרדוך שמר על קשר ידידות כם ויליאם ספירס ברוס, שאותו הכיר באוניברסיטה. הוא עזר בהלוואת כסף ובהמשך בארון מספר מיזמים, בהם המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה בשנים 1902–1904. במסע המשלחת הזאת סקר ברוס ומדד את האי לורי באיי אורקני הדרומיים. כף ברן מרדוך על אי זה קרוי על שמו. בשנים הבאות היה שניהם חלק בחברה, שהתעתדה לנצל מסחרית את האי שפיצברגן.
בשנת 1905 נלווה ברן מרדוך אל הנסיך והנסיכה מוויילס בביקורם בהודו, שבו השתמש כבסיס לספר המתאר את מסעותיו בהודו ובבורמה ב-1906 התקבל כחבר בהחברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד והתמיד בפעילותו שם. בבעלות החברה אוסף של יצירותיו, בהן ציור שמן גדול בחדר המועצה שלה.
לאחר מסעות ציד לווייתנים, פרסם ברן מרדוך את הספר "Modern whaling and bear hunting", הכולל איורים שלו ומתאר את עניינו בדובי הקוטב. בחברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד יש קריקטורות משעשעות שיצר ובהן דובי קוטב. אחד מרישומי דוב הקוטב שלו שימש ככרטיס ברכה לחג המולד של החברה. הוא לכד דובי קוטב, והעניק דב קוטב צעיר לחבר הזואולוגית של סקוטלנד.
ברם מרדוך מת בשנת 1939 באדינבורו. הוא ואשתו התגוררו בארתור לודג', שם אירחו מבקרים, בהם רואלד אמונדסן ורוברט פלקון סקוט. נוסף להיותו צייר, היה ברן מרדוך גם מוזיקאי נלהב, והתפאר בהיותו הראשון שניגן בחמת חלילים באנטארקטיקה.
מורשת.
כתביו וציוריו שמורים במספר מוסדות, בהם החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, ומוזיאון דנדי של מועצת פרת' וקינרוס.
פרנדשיפ 7
#הפניה מרקורי-אטלס 6#החללית
זולטן זבסקן
זולטן זבסקן (בגרמנית: Zoltán Sebescen, בהונגרית: Sebestyén Zoltán, נהגה שבשצ'ן, נולד ב-1 באוקטובר 1975 באהינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא הונגרי ששיחק בעמדות המגן הימני והקשר הימני, והצליח בעיקר בבאייר לברקוזן, עמה השתתף בגמר ליגת האלופות 2002. לזבסקן הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים.