קמפבל, שמונה למזכיר האוצר של ארצות הברית בידי הנשיא ג'יימס מדיסון, ניצב בפני אִי-סֵדֶר כלכלי לאומי שנגרם כתוצאה ממלחמת 1812. הקונגרס לא הצליח להחליף את "הבנק הראשון של ארצות הברית" לאחר שכתב הזכויות שלו פג ב-1811, והקצבאות למלחמה לא היו זמינות, כך שעל קמפבל היה לשכנע את האומה האמריקאית לרכוש איגרות חוב ממשלתיות. הוא נאלץ להתאים את כלכלת ארצות הברית לתנאי המלווים, ומכר איגרות חוב ממשלתיות בריבית מופרזת. בספטמבר 1814 כבש הצבא הבריטי את וושינגטון הבירה והאשראי של הממשלה הפדרלית צנח עוד יותר. קמפבל לא הצליח במאמציו לגייס כסף באמצעות מכירות נוספות של איגרות חוב, והוא התפטר באוקטובר — אחרי 8 חודשים בלבד בתפקיד, מאוכזב ובמצב בריאותי רע.
ב-1848 הלך קמפבל לעולמו ונטמן בבית העלמין העירוני בנאשוויל. כאות הוקרה למפעל חייו, על שמו קרוי מחוז קמפבל שבטנסי.
Satellite Award
תחרות פרס אופיר
Selfish (שיר של טוונטי88)
Selfish (בעברית: אָנוֹכִי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד טוונטי88, המורכב מהזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו והראפר האמריקאי ביג שון, מתוך האלבום, Twenty88. השיר יצא לאור ב-20 במאי 2016, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל הראשון והיחיד מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-16 במצעד השירים שבטיידל.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי ג'יי-פרוף, מרקוס "קוסינה" פלסיוס, ארנסט קלארק, מאט זו, ג'אן-אי אל-גוני, סטיב לייסי, פליפה, ביג שון וג'נה אייקו והופק על ידי ג'יי-פרוף, פליפה, סטיב לייסי ודה אינטרנץ, תוך שג'נה אייקו וביג שון לא השתתפו בהפקה המוזיקלית שלו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ביוטיוב ב-20 במאי 2016, ביום צאתו כסינגל. הקליפ צבר למעלה מ-726 אלף צפיות בסך הכול.
קוטוקו-אין
קוטוקו-אין (高徳院) הוא מקדש בודהיסטי של פלג ג'ודו-שו, בעיר קאמאקורה שבמחוז קנאגאווה, יפן.
המקדש מוכר בזכות הבודהה הגדול של קאמאקורה, פסל ארד חיצוני גדול-ממדים של אמיטאבהה. המקדש הוא אחד מהאתרים ההיסטוריים בקאמאקורה וסביבתה הנכללים במועמדות להיות חלק מרשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
במקדש מבקרים כ-2 מיליון איש בשנה, מתוכם כ-10% תיירים זרים.
הבודהה הגדול.
פסל הבודהה הגדול של קאמאקורה (鎌倉大仏, קאמאקורה דייבוטסו) הוא פסל ארד רב-ממדים של אמיטאבהה, הנמצא בשטח המקדש. כשכוללים אף את בסיס הפסל, גובהו הוא כ-13.35 מטר ומשקלו כ-121 טון. על פי רישומי המקדש, בנייתו של הפסל החלה בסביבות שנת 1252, בתקופת קאמאקורה.
הפסל חלול, ומבקרים יכולים להיכנס לתוכו ולצפות בחלקו הפנימי. מבקרים רבים השאירו גרפיטי בחלקו הפנימי של הפסל. מאחורי הפסל ישנם ארבעה משטחים מארד בצורת עלי כותרת של פרח הלוטוס, שנוצקו במהלך תקופת אדו (1603-1868), עליהם חרוטים שמות התורמים שמימנו את יציקתם. בשלט בכניסה לשטח המקדש נכתב באנגלית וביפנית, "זר, מי שלא תהיה וכל אשר תהיה אמונתך, בהיכנסך למקום קדוש זה, זכור שאתה צועד על אדמה מקודשת מזה מאות שנים. זהו מקדש בודהה ושער לניצחי, ולכן יש להיכנס אליו ביראת כבוד".
היסטוריה.
לפסל הארד הנוכחי קדם פסל בודהה ענק מעץ, שהושלם בשנת 1243 לאחר כחמש שנות עבודה. את המשאבים לבניית הפסל גייסו הגברת אינאדאנו טסובונה והכומר הבודהיסטי ג'וקו. פסל העץ נפגע מסערה שנים לא רבות לאחר מכן, והאולם שהכיל אותו נהרס; לכן הוצע להקים פסל חדש מארד, והכסף הדרוש לכך, כמו גם לבניית מקדש חדש שבו ישכן, גויס. ככל הנראה, את דמות הארד יצק אונו גורומון או טנג'י היסאטומו. נראה כי הפסל היה מצופה זהב במקור; עדיין ישנן עקבות של זהב על הלחי הימנית של הפסל.
האולם שהכיל את הפסל נהרס בסערה בשנת 1335, נבנה מחדש, נפגע שוב על ידי סערה בשנת 1369 ונבנה מחדש פעם נוספת. המבנה האחרון בו שוכּן הפסל נשטף בצונאמי בשנת 1495, בתקופת אשיקאגה. מאז ועד היום, פסל הבודהה הגדול נמצא באוויר הפתוח.
רעידת האדמה הגדולה של קנטו בשנת 1923 פגעה בבסיס הפסל, והוא תוקן בשנת 1925. תיקונים נוספים בוצעו בשנים 61–1960, אז חוזק הצוואר וננקטו אמצעים להגנה עליו מפני רעידות אדמה. בתחילת 2016 בוצעו על הפסל עבודות מחקר, שיקום ושימור.
הייתי נער
הייתי נער הוא שיר עברי שכתב דוד עתיד, הלחין יאיר רוזנבלום וביצעה להקת הנח"ל בעיבודו של המלחין.
רקע.
דוד עתיד שרת כחייל קרבי בנח"ל ונפצע פעמיים במהלך שירותו. לאחר פציעתו השנייה במלחמת ששת הימים נחשף לתופעת הפוסט טראומה בקרב חיילים. השיר עוסק בתופעה זו בקרב חיילים שחזרו מן הקרב.
השיר נכלל בתוכנית "הנחלאים באים הנחלאים באים" שיצאה בשנת 1967.
אביבה בנו ביצעה את הקול הנשי ומוטי פליישר ושלום חנוך את הקולות הגבריים.
בווידאו קליפ לשיר שביים שמואל אימברמן השתתפה שולה חן במקום אביבה בנו, לאחר שזו הייתה בהריון. חן שיחקה את הנערה והניעה את שפתיה בקצב שירתה של בנו. שאולי רוזנטל לימים בעלה של בנו גילם בקליפ את החייל.
תוכן השיר.
בבית הראשון מתוארת האווירה ברמת הגולן, לאחר המלחמה. הנערה אומרת "אבל פניך נערי נותרו שונים".
הבית השני מתאר את החזרה לשגרה בעורף. הפסקת האפלת הבתים, סגירת המקלטים, דשאים שצומחים וחזרת המסחר בשווקים.
הבית השלישי מתאר את חזרת החיילים לשגרה ואופן התמודדותם עם חבריהם שנהרגו ("לומדים לא להזכיר את אלה שאינם").
סרגיי בלטאצ'ה
סרגיי פבלוביץ' בלטאצ'ה (ברוסית: Сергей Павлович Балтача́; נולד ב-17 בפברואר 1958) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת המגן, וכיום מאמן כדורגל.
ביוגרפיה.
בלטאצ'ה גדל במחלקת הנערים של קבוצת לוקומוטיב ז'דנוב, בגיל 17 התקבל להרכב הראשון של קבוצת מטאליסט חרקוב. כעבור שנה זומן על ידי ולרי לובנובסקי לדינמו קייב, קבוצת צמרת של ליגה הסובייטית הבכירה. בלטאצ'ה שיחק במדי דינמו קייב את מירב שנות הקריירה שלו. זכה עמה בגביע אירופה למחזיקות גביע, ב4 אליפויות וב4 גביעי ברית המועצות. ב-1988 היה בין הראשונים שקיבלו אישור לשחק בקבוצות כדורגל מחוץ לברית המועצות. הוא שיחק במשך 7 שנים בקבוצות מהליגות הנמוכות באנגליה ובסקוטלנד.
בלטאצ'ה שיחק גם בנבחרת ברית המועצות. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1982 (נטל חלק בכל חמשת המשחקים של הנבחרת בטורניר והבקיע שער אחד) וביורו 1988, בו שותף רק במשחק אחד - משחק הגמר מול נבחרת הולנד. כמו כן היה בסגל נבחרת ברית המועצות שסיימה במקום ה-3 באולימפיאדת 1980.
לאחר פרישתו של בלטאצ'ה ממשחק פעיל הוא נשאר לגור בבריטניה. עבד כעוזר מאמן בקבוצות מהליגה הנמוכה בסקוטלנד. בסוף שנות ה-90 פרש מאימון קבוצות ועבד כמורה לחינוך גופני במכללה. החל משנת 2012 מאמן ילדים ונוער בבית הספר לכדורגל של המועדון האנגלי צ'רלטון את'לטיק.
בלטאצ'ה היה נשוי לאולגה בלטאצ'ה, ספורטאית אולימפית בתחום האתלטיקה הקלה. מנישואין אלו נולדו שני ילדים: בן- סרגיי ובת -ילנה. סרגיי הבן, הלך בדרכו של אביו, היה שחקן כדורגל מקצועי. הבת ילנה הייתה טניסאית מקצועית. בשנת 2014 היא מתה ממחלת הסרטן. נכון להיום מתגורר בלטאצ'ה בלונדון עם אשתו השנייה, אוקסנה.
קדם-זנבאים
הקְדַם-זַנְבָאִים (שם מדעי: Protura) הם סדרה של שש-רגלים שנחשבו בעבר כחרקים, ולעיתים מתייחסים אליהם כמחלקה בפני עצמה. הם שוכני אדמה ובשל גודלם הזעיר (אורך קטן מ־2 מילימטרים) האדם לא הבחין בהם עד המאה העשרים.
ישנן עדויות מצביעות על כך שהקדם-זנבאים הם הבסיס הפֿילוגנטי לכל השש-רגלים, אם כי לא כל החוקרים מסכימים לסיווגם כשש-רגלים, דבר המערער את המונופילטיות של השש-רגלים. באופן ייחודי בין השש-רגלים, ההתפתחות של הבוגר הקדם-זנבאי היא אנאמורפית, כלומר מתווספים לו פרקי בטן בזמן הנשילה.
בסדרה קרוב ל-800 מינים, השייכים לשבע משפחות. כמעט 300 מהמינים נכללים בסוג יחיד, "Eosentomon".
מורפולוגיה.
הקדם-זנבאים הם חסרי עיניים, כנפיים ומחושים, ובהיעדר פיגמנטציה הם בדרך כלל לבנים או חומים בהירים. את התפקיד התחושתי של המחושים ממלא הזוג הקדמי מבין שלושת זוגות הרגליים. לרגליים אלה חמישה פרקים, והן המורמות כלפי מעלה ומצביעות קדימה, ועליהם סנסילות ושערות חישה רבות. לכן הקדם-זנבאים הולכים על ארבע הרגליים האחוריות בלבד. הראש חרוטי ונושא שתי עיניים מדומות שתפקידם לא ידוע.
הגוף מוארך וגלילי, עם קצה בתר-אנאלי. גפי הפה סגורים בתוך קפסולת הראש וכוללים לוחיות לסת עליונות ולוחיות לסת אמצעיות. בקצה הבטן אין גנובתנים, ומכאן שם הסדרה, "קדם-" במשמעות פרימיטיבי. שלושת מקטעי הבטן הראשונים נושאים תוספות דמויות גפיים המכונות "סטיילי". איברי המין פנימיים ופתחם הוא בין המקטע האחד עשר למקטע האחורי ביותר של המבוגר. אצל משפחות ה-Eosentomidae יש פתחי נשימה ומערכת טרכיאות, בעוד חברי ה-Acerentomoidea חסרים מבנים אלה ונושמים באמצעות דיפוזיה.
אקולוגיה.
הקדם-זנבאים חיים בעיקר בקרקעות, בטחבים ובפסולת צמחית של יערות לחיםֿ שאינם חומציים מדי. הם גם נמצאים מתחת לסלעים או מתחת לקליפות עצים, וכן במאורות בעלי חיים. בדרך כלל הם ימצאו בעומק לא גדול מעשרה סנטימטרים אך לעיתים אפשר למצאם בעומק של עד 25 סנטימטרים. אף על פי שהם נחשבו לנדירים, זו ככל הנראה טעות הנובעת מגודלם הקטן: נמדדו צפיפויות של מעל 90,000 פרטים למ"ר.