"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה ארגריטה, בפעם הרביעית בתולדותיה, לאחר שניצחה את AIK סולנה בשני משחקים בפלייאוף האליפות. ארגריטה היא הזוכה השנייה בכל הזמנים לאחר גטבורג.
עונה זו הייתה העונה האחרונה של המפעל, שידע עליות ומורדות לאורך תקופת קיומו (1910-1924): שלוש עונות שמעולם לא סוימו, עונה אחת שלא שוחקה, שינוי מספר הקבוצות המשתתפות בעקביות מדי כמה שנים, שינוי שיטת הענקת האליפות, טבלה כללית וטבלה אזורית, ועוד. שבועיים לאחר המשחק האחרון של העונה, ניצחון הבית של ארגריטה נגד AIK סולנה במשחק הגומלין של הגמר ב-20 ביולי 1924, החלה ב-4 באוגוסט 1924 ליגת העל השוודית, האָלְסְוֵנְסְקָאן, שמתקיימת עד היום (נכון לשנת 2016).
ממשלת האחדות הפלסטינית (2014)
ממשלת האחדות של הרשות הפלסטינית (בערבית: حكومة الوفاق الوطني الفلسطيني) כיהנה תחת נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, מיוני 2014 עד יוני 2015. זו הייתה הממשלה ה-17 של הרשות הלאומית הפלסטינית. הממשלה הוקמה לאחר הסכם בין פת"ח לחמאס, אולם לשרים לא הייתה זיקה לחמאס. לפני ההסכם, היו לפלסטינים שתי ממשלות נפרדות, אחת בשליטת הפתח בגדה המערבית והשנייה בשליטת חמאס ברצועת עזה. למרות שממשלת האחדות הוצגה באופן רשמי כמייצגת את שני הגופים, בפועל נותרה ביניהם עוינות רבה, וניסיונות הפיוס ביניהם כשלו. ממשלת ישראל גינתה את ממשלת האחדות וארצות הברית הסתייגה ממנה, אולם פרט לכך הממשלה זכתה לשיתוף פעולה מגופים בינלאומיים.
ב-17 ביוני 2015 התפטרו מספר שרים והממשלה התפרקה. עקב כך מינה עבאס שרים חדשים בממשלתו בטענה שמדובר בחילופי האישים "טכניים ולא פוליטיים", צעד שגונה על די חמאס. הממשלה החדשה עדיין מכונה "ממשלת קונצנזוס".
רקע.
בהתאם להסכמי אוסלו, ממשלת הרשות הפלסטינית אחראית על העניינים האזרחיים של הפלסטינים בשטחי A ו-B בגדה המערבית וברצועת עזה, וכן נושאת באחריות ביטחונית בשטח A וברצועת עזה. מאז 2007 נשלטת עזה על ידי חמאס, כתוצאה מעימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה. ב-3 במאי 2011 חתמו פתח וחמאס חתמו על הסכם בקהיר ובו הוסכם על הקמת ממשלת אחדות עתידית. הסכם דומה נחתם בדוחה ב-3 במאי 2012, אולם רק לאחר מינויו של ראמי חמדאללה לראש ממשלת הרשות הפלסטינית ב-2013 בשלו התנאים להקמת ממשלת אחדות.
הקמת הממשלה.
הממשלה הוקמה ב-2 ביוני 2014 בעקבות הסכם בין פת"ח וחמאס. לאחר טקס ההשבעה, הנשיא מחמוד עבאס אמר בנאום טלוויזיוני שממשלת האחדות היא ממשלה זמנית, עד לכינון בחירות חדשות ברשות. ראש הממשלה ראמי חמדאללה ראה את הקמתה כצעד הראשון לקראת סיום הסכסוך בין פת"ח לחמאס. בשיחות לקראת הקמת הממשלה התעוררה מחלוקת על המשרד לענייני אסירים, שחמאס היה מעוניין בו, אולם עבאס ביטל את המשרד והקים במקומו את "הרשות הלאומית לטיפול באסירים ובעצירים", בהתאם לבקשת ישראל וגורמים מערביים שהתנגדו לסיוע כספי לאסירים מתקציב הרשות. אחד השרים הבכירים בממשלה היה זיאד אבו עין, שביצע פיגוע בטבריה וישב בכלא הישראלי. אבו עין שוחרר מהכלא בעסקת ג'יבריל ב-1985, ומת במהלך הפגנה נגד גדר ההפרדה בדצמבר 2014.
תגובות בינלאומיות.
האיחוד האירופי, האו"ם, ארצות הברית, סין, הודו, רוסיה וטורקיה הכירו בממשלת האחדות ואמרו כי ישתפו איתה פעולה. עם זאת, מזכיר המדינה האמריקאי, ג'ון קרי, הביע "דאגה מהתפקיד של החמאס בממשלה זו" ואמר כי ארצות הברית תעקוב מקרוב אחר פעילויותיה. ממשלת ישראל גינתה את ממשלת האחדות, והודיעה על סדרת צעדים נגד הפלסטינים, ביניהם עצירת מימון, הקפאת המשא ומתן עם הפלסטינים, מניעת מעבר של ארבעה שרים מרצועת עזה לגדה המערבית, וקריאה לקהילה הבינלאומית להחרים את הממשלה הפלסטינית החדשה.
פעילות הממשלה.
המשימה העיקרית של ממשלת האחדות הלאומית הייתה להיערך לבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ולנשיאות, שהיו אמורות להתקיים לאחר שישה חודשים. אולם שבועיים לאחר הקמת הממשלה אירע רצח שלושת הנערים ולאחר מכן מבצע צוק איתן שבמהלכו חמאס ירה רקטות רבות לעבר ישראל, ורוב הזמן אירועים אלה העסיקו את הממשלה. הבחירות לא התקיימו לאחר שישה חודשים כמתוכנן, לכן החמאס הצהיר ב-30 בנובמבר 2014 על פירוק ממשלת האחדות. דובר חמאס, סאמי אבו זוהרי, מתח ביקורת על כך שהרשות הפלסטינית עצרה מאות פעילי חמאס בגדה המערבית, וכינה זאת "רדיפה פוליטית". בנוסף אירעו מספר פיגועים של חמאס על משרדי הפת"ח בעזה, וכמו כן בוטלה אזכרה ממלכתית ליאסר ערפאת שתוכננה בעזה.
פירוק הממשלה.
במהלך מבצע צוק איתן התפטרו מספר שרים מהממשלה, בטענה כי הממשלה לא פעלה כיאות בתגובתה למבצע. עקב כך, ב-17 ביוני 2015 הודיע מחמוד עבאס על פירוק הממשלה. הוא מינה שרים חדשים במקום אלה שהתפטרו, וטען שמדובר בחילופי האישים "טכניים ולא פוליטיים", צעד שגונה על די חמאס. הממשלה החדשה עדיין מכונה "ממשלת קונצנזוס."
יורם כהן (פירושונים)
עיסוניים
סייני
סֶיינִי (בפולנית: Sejny) היא עיירת מחוז בפרובינציית פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, בסמוך לגבול ליטא ועל גדות נהר מאריחה. עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
סייני נזכרת לראשונה בשנת 1552 ככפר בבעלות אצולה, ובשל מיקומה בנתיב סחר בין פולין וליטא ועריכת ירידים במקום, בשנת 1593 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית, בסוף המאה ה-18, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. במהלך המאה ה-19 נפתחו בעיירה מספר מפעלים, ואוכלוסייתה גדלה. בשנת 1919 נערכה שם התקוממות סייני.
יהודי סייני.
יהודים ישבו בעיירה עוד במאה ה-17, ובשנת 1778 נחנך בה בית כנסת מפואר. מסוף המאה ה-18 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שהגיעה בשנת 1857 ל-2,368 איש, רוב תושביה, חרף האיסור הרשמי על התיישבות יהודים באזור. הקהילה המקומית נודעה ברבניה שהיו מפורסמים בליטא כולה, בהם: רבי יהודה בכרך מחבר "נימוקי הגרי"ב" על כל התלמוד הבבלי וספרים נוספים; רבי משה יצחק אביגדור, מחבר "פרדס רמונים", שאף יסד בעיר ישיבה גדולה בסגנון ישיבת וולוז'ין; רבי משה בצלאל לוריא, מגדולי דורו, והרב חיים פישל אפשטיין[./סייני#cite_note-1 [1]].
מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ומראשית המאה ה-20 התקיימה בה גם פעילות של הבונד. במהלך הכיבוש הגרמני של העיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו אלו ביהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 661 יהודים בלבד, אך נמשכה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, שהפעילו ביישוב בתי ספר ותנועות נוער מטעמם.
בשואה.
בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה העיירה לשליטת הגרמנים. עם כניסת הגרמנים לעיירה, החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, וב-26 באוקטובר 1939 גירשו את כל היהודים שנותרו בעיירה אל עבר הגבול הליטאי.
573 היהודים שגורשו מהעיירה שהו למעלה משבועיים בשדה פתוח בשטח ההפקר הסמוך לגבול, בקור עז וללא מזון, וחלקם נפטרו במקום. משם כמה משפחות הגיעו לסובאלק, והיתר הצליחו לעבור את הגבול לליטא, ולהתפזר ביישובים שונים בה. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש ליטא בידי הגרמנים נספו רובם.
לבנט (פירושונים)
חרץ
תפילה בדת הבהאית
מאציי סטריקובסקי
צ'שאנוב
צ'שאנוב (בפולנית: Cieszanów; ביידיש: ציעשינאוו) היא עיירה במחוז לובאצ'וב שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
צ'שאנוב נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-15, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 הייתה העיירה למרכז מסחר ומלאכה חשוב, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1900 פגעה בעיירה שרפה גדולה, שכילתה את רוב בתי היישוב.
יהודי צ'שאנוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, אך במהלך פרעות ת"ח ות"ט באמצע אותה מאה נפגעה קשות הקהילה המקומית. בשנים שלאחר מכן שוקמה הקהילה, ובמהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שבסוף אותה מאה נמנו ביישוב 2,777 יהודים.
לאחר מאורעות מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה כמחצית מיהודיה, ושרידי הקהילה השתקמו הסיוע הג'וינט וארגוני עזרה הדדית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 939 יהודים, פחות ממחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. בתקופה זו פעלו בעיירה אדמו"רים משושלת צאנז-שינאווא, רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם, חתנו רבי אריה לייבוש רובין (משושלת רופשיץ-גלגוב) ובנו רבי יחזקאל שרגא.
בשואה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות פומביים ביהודיה, תוך חטיפתם לעבודות כפייה משפילות. כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך השליטה בעיירה הושבה לגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. טרם כניסת הגרמנים, הספיקו רובם המוחלט של יהודי העיירה להימלט מזרחה, אל עבר השטח הסובייטי.
בתחילת שנת 1940 הקימו הגרמנים מחנה עבודה בעיירה, בו רוכזו קרוב ל-4,000 יהודים. מחנה זה חוסל בסוף שנת 1940. בפברואר ובמרץ 1942 הביאו הגרמנים לעיירה 817 יהודים שגורשו מטומשוב לובלסקי וכ-500 יהודים שגורשו ממיילץ. כעבור מספר שבועות שולחו אלו למחנה ההשמדה בלז'ץ הסמוך.
בשנות השישים של המאה הקודמת ערכו הניצולים כינוסים ואף הוציאו ספר זיכרון לתושבי העיירה
צ'יישאנוב
ציעשינאוו
מאציי זוראבסקי
קמליה (צופן)