רבה של הקהילה היה רבי אשר אנשיל וייס, מחבר הספר "שמן למנחה" שעוסק בסוגיות על הש"ס. נרצח בשואה. היה בן הרב משה שלמה ויס מרקוביץ וחנה לבית ברגר.
סיון מסט
ישראל גלזר
הרב ישראל גלזר (י"ג באלול תר"ע, ספטמבר 1910 – ליל ט"ז בתשרי ה'תשס"ח, ספטמבר 2007) היה רבה האשכנזי של רמלה.
ביוגרפיה.
נולד ב שבפודוליה לרב יואל יהודה גלאזר, שכיהן ברבנות בעיר, באודיסה ובתל אביב, מצאצאי רבי משה מפשוורסק, מחבר הספר "אור פני משה", וללאה יהודית, בתו של הרב דוב בר ז'ק מו"צ בעיר וישנייווייץ, מצאצאי רבי שלמה לוצקר מחבר הספר "דברת שלמה".
למד בישיבות חב"ד ונסמך לרב. בשנת תרצ"ד (1934) עלה ארצה, למד בישיבת מרכז הרב אצל הראי"ה קוק, ובשנת תש"א (1941) נישא למרים בת הרב נפתלי צבי שמרלר, רב בבית-כנסת של יהודים גליצאים בווינה ומצאצאי רבי מאיר מפרמישלאן. המשיך ללמוד בישיבת מרכז הרב, גם בשנים תש"ה-תש"ז, כששימש בתפקידי רבנות בירושלים. החברותות שלו בישיבה היו הרב יהודה גרשוני והרב אברהם אלקנה שפירא.
משנוסד ישוב יהודי ברמלה אחרי מלחמת העצמאות נתמנה לרבה של העדה האשכנזית בעיר ברמלה והסביבה. כרב ארגן את החיים הדתיים בקהילות ובעיר בכלל, ייסד בתי כנסיות, שיעורי תורה, מקוואות, שרותי הכשרות, וכן פעל לשמירת השבת, טיפוח החינוך הדתי והתורני, הצלת ילדים מידי המיסיון ועוד. כן איחד את בתי-הכנסת הקטנים ושימש כרבו של בית-הכנסת המאוחד "כנסת ישראל", שעמד בלב העיר העתיקה של רמלה. הוא התפלל בבית-כנסת זה למעלה מיובל שנים.
כתב מאמרים בירחונים תורניים כגון "קול תורה" ועוד.
נפטר בחול המועד סוכות תשס"ח. הותיר אחריו אשה ו-13 ילדים.
הנוסע השמיני (זיכיון)
BBC Radio 2
סיגל שאלתיאל-הלוי
סיגל שאלתיאל-הלוי (נולדה ב-1968) היא ראש המועצה התעשייתית מגדל תפן מדצמבר 2016. קודם לכן כיהנה כמנכ"לית המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
ביוגרפיה.
שאלתיאל-הלוי נולדה וגדלה בנהריה, בת שביעית מתוך שמונה ילדים של עליזה ושל מרדכי אסולין שעלו ממרוקו. למדה שנתיים בתיכון דתי ולאחר מכן במגמת מזרחנות בתיכון ממלכתי דתי בעיר.
עבדה ברשת שילב במשך שש שנים. ב-1992 החלה לעבוד כרכזת משאבי אנוש בחברת זוגלובק, התקדמה בחברה למנהלת כוח האדם במפעל ובמשחטה, מנהלת משאבי אנוש של הקבוצה ומשנה למנכ"ל.
ב-2009 מונתה לראש אגף בכיר לפיתוח הגליל במשרד לפיתוח הנגב והגליל. בפברואר 2014 מונתה למנכ"לית המשרד. בדצמבר 2016 מונתה לראש המועצה התעשייתית מגדל תפן.
היא מתגוררת במנות, נשואה לשפי ואם לשלושה. בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
סיגל שאלתיאל הלוי
גדי חזות
גדי אילן חזות (נולד ב-20 ביולי 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת המגן הימני.
ביוגרפיה.
נולד בבאר שבע לאלברט וז'קלין אזוט, ילידי מרוקו.
חזות עשה את צעדיו הראשונים בכדורגל על מגרשי האספלט בשכונה ד' צפון, והצטרף לנוער של הפועל באר שבע בגיל מאוחר יחסית.
ב-2010 נבחר להיכל התהילה של הפועל באר שבע.
קארי צ'פמן קאט
קארי צ'פמן קאט (באנגלית: Carrie Chapman Catt, 9 בינואר 1859 - 9 במרץ 1947) הייתה מנהיגה בתנועה הסופרג'יסטית האמריקאית. בשנת 1919 הובילה קאט את הקמפיין שנועד להפעיל לחץ על הקונגרס האמריקני להעביר ולאשרר את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית. תיקון שמטרתו הייתה הענקת זכות בחירה לנשים בארצות הברית. המאבק הוכתר בהצלחה, והתיקון אושרר ב-18 באוגוסט 1920.
קאט כיהנה כנשיאת האיגוד הלאומי אמריקאי לזכויות נשים, והייתה המייסדת של ליגת הנשים הבוחרות וברית הנשים הבינלאומית.
ראשית חייה.
קאט נולדה בשם קארי קלינטון ליין (Carrie Clinton Lane) בריפון, ויסקונסין, בתם של מריה לואיזה (קלינטון) ולוציוס ליין. היא הייתה השנייה מבין שלושת ילדי המשפחה. בעקבות מלחמת האזרחים המשפחה עברה לצ'ארלס סיטי, איווה. היא עברה לאיווה בגיל שבע שם החלה ללמוד. בילדותו, קאט התעניינה במדע ורצה להיות רופאה. לאחר סיום לימודיה בתיכון, נרשמה למכללה החקלאית של מדינת איווה (כיום אוניברסיטת איווה) באמס, איווה.
אביה של קאט התנגד בתחילה שתלך ללמוד במכללה, אך לבסוף השתכנע ונשא בחלק מהעלויות. כדי לכלכל את עצמה היא עבדה מספר תפקידים: מדיחת כלים, ספרנית בבית ספר ומורה בבתי ספר כפריים.
כיתתה של קאט כללה 27 תלמידים, ומתוכם שש נשים. היא הצטרפה למועדון ספרותי סטודנטיאלי (Crescent Literary Society), שמטרתו לקדם מיומנויות למידה של סטודנטים וביטחון עצמי. קאט יצאה נגד החלטה שרק גברים הורשו לדבר בישיבות, ודיברה במהלך דיונים. בעקבות זאת, החל דיון בנושא השתתפות נשים בקבוצה, שבסופו של דבר הוביל לכך שנשים קיבלו את הזכות לדבר בישיבות.
בנובמבר 1880, קאט סיימה תואר ראשון במדעים והיית האישה היחידה במחזור שסיימה את הלימודים. עם סיום הלימודים היא עבדה גם כמורה וב-1885מונתה למפקחת בתי הספר בעיר מייסון, איווה והייתה המפקחת הראשונה של המחוז.
בפברואר 1885 נישאה קאט לליאו צ'פמן, עורך עיתון, ועברה עמו לקליפורניה. צ'מפן נפטר מטיפוס כשנה וחצי לאחר שנישאו. היא נשארה זמן מה בסן פרנסיסקו, שם עבדה ככתבת לענייני נשים הראשונה בעיר, אך בחרה לחזור לאיווה בשנת 1887. שלוש שנים לאחר מכן, התחתנה עם ג'ורג' קאט, מהנדס עשיר ועמית מאוניברסיטת איווה. הוא עודד את מעורבותה במאבק לזכות הבחירות לנשים.
פעילותה בתנועה לזכות הבחירה לנשים.
ההתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים.
ב-1887 חזרה קאט לצ'ארלס סיטי, שם גדלה ולקחה חלק בפעילות האגודה למען זכות הבחירה לנשים באיוה. בין השנים 1890 ל-1892 היא שימשה כמזכירת האגודה, כתבה מאמרים והרצתה לקידום זכות הבחירה לנשים. בנוסף לעבודתה באגודה המקומית, קאט החלה לעבוד עם בהתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים (NAWSA) ונאמה בוועידה בוושינגטון ב-1890. כתביה ונאומיה ביססו את מעמדה כמנהיגה סופרג'יסטית. בשנת 1892, סוזן ב. אנתוני ביקשה מקאט להתחיל לפעול בנושא קידום זכות הבחירה לנשים. קאט ירשה את מקומה של אנתוני כנשיאת התאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים. היא כהנה כנשיאה בין השנים 1900 ל-1904 ובשנית בין השנים 1910 ל-1915. היא פרשה אחרי תקופת כהונתה הראשונה על מנת לטפל בבעלה החולה. קאט עברה לניו יורק והחלה להיות פעילה ברמה המקומית. בשנת 1907 היא הקימה את המועצה הסופרג'יסטית הבינעירונית שחיברה את מרבית הקבוצות שפעלו למען זכות בחירה לנשים בעיר תחת ארגון גג אחד. ארגון זה שימש כמודל למפלגה הסופרג'יסטית של העיר ניו יורק שקאט ייסדה ולפעולות נוספות שעשתה בהמשך. אירוע נוסף שהשפיע על קאט הייתה כישלון ההצבעה למען זכות בחירה לנשים שנערך באיווה ביוני 1916. מיד עם היבחרה, לכהונה שנייה, קאט הציבה לעצמה למטרה לקדם את זכות בחירה לנשים בכינוסי המפלגה הרפובליקנית והדמוקרטית ביוני 1916. בוועידת NAWSA, באותה השנה באטלנטיק סיטי, חשפה קאט את "תוכנית הזכייה" - לגרום לכך שסנאטורים ונציגים ממדינות שונות יתמכו בתיקון למען זכות בחירה לנשים. מטרת תוכנית הזכייה הייתה, לזכות בתמיכה הן ברמה הפדרלית והן במדינות. במדינות בהן הייתה התנגדות לרעיון, להתפשר על זכויות הצבעה חלקיות לנשים. קאט חילקה את המדינות לארבע קבוצות והתאימה להן תוכנית פעולה שונה:
תוכנית הזכייה שמה לעצה למטרה לקדם את זכות ההצבעה ב-36 מדינות על ידי איגודים סופרג'סטים מקומיים ברחבי ארצות הברית. שלושים ושש היה מספר המדינות הדרושות לאישור תיקון פדרלי. התוכנית נחשבה למוצלחת ו-NAWSA זכה לתמיכה בשני בתי הקונגרס.
במאמציה לקידום זכות ההצבעה לנשים במדינות השונות, קאט הביעה דעות קדומות על קבוצות שונות בחברה האמריקאית. בשנת 1894 קאט קראה לתת זכות הצעה לנשים ולבטל את זכות ההצבעה לתושבי שכונות עוני. 25 שנה מאוחר יותר שניסתה לקדם את זכות הבחירה במיסיסיפי ודרום קרוליינה, טענה שהעליונות הלבנה תתחזק, לא תחלש, בגלל זכות הבחירה לנשים. קאט השתמשה בטיעונים שונים בהתאמה לקהל אליו דיברה.
NAWSA הייתה הארגון הגדול ביותר שפעל למען זכות הבחירה לנשים בארצות הברית. מהמאמצים הראשונים באיווה בשנות ה -80 של המאה התשע עשרה ועד לקמפיין בטנסי בשנת 1920. קאט פיקחה על עשרות קמפיינים, גייסה מתנדבות רבות, ונאמה מאות פעמים בכל רחבי ארצות הברית. לאחר אישור התיקון התשע-עשרה לחוקת ארצות הברית, קאט פרשה מ- NAWSA.
ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה IWSA.