לד זפלין זכתה לביקוש רב ממדינות רבות והייתה נאהבת בכל העולם, אבל היו גם כאלה שמתחו ביקורת על הלהקה, כמו מספר להקות ומוזיקאים שהתלוננו על גנבת שירים ומוזיקה, ועיתון הרולינגסטון שמתח ביקורת רבה על לד זפלין והיה מסוכסך איתם במשך זמן רב.
בשנת 1971 יצא האלבום הרביעי בעל השם השנוי במחלוקת, כיוון שבאלבום לא נכתב שמו, אלא ארבעה ציורים שמייצגים את ארבעה חברי הלהקה, אך לרוב הוא ידוע בשם Led Zeppelin IV.
בין השירים הבולטים באלבומים היו Dazed And Confused, Whole Lotta Love, Since I've Been Loving You, Stairway To Heaven.
Stairway To Heaven.
ההצלחה הגדולה של הלהקה, הגיעה בעיקר בזכות השיר "Stairway to Heaven", שיר מיסטי בעל נושאים כמו פנטזיה, אהבה ועוד. השיר כלל סגנונות מוזיקליים רבים, כגון: פולק, בלוז, מוזיקה קלטית והבי מטאל. אף שהשיר מעולם לא שוחרר כסינגל, הוא נבחר כ"שיר הטוב ביותר בכל הזמנים" במקומות רבים מסביב לעולם.
תקופת ההצלחה ואלבומים נוספים.
האלבום החמישי Houses of the Holy משנת 1973 זכה גם הוא להצלחה גדולה, אם כי לא גדולה כמו קודמיו. מסעי ההופעות שברו שיאים ובאותה שנה התכנסו 56,000 מעריצים באצטדיון טמפה שבפלורידה. כמו כן, באותה שנה הופק סרט קולנוע בשם The Song Remains The Same שצולם משלוש הופעות במדיסון סקוור גארדן. בשנת 1975 יצא האלבום Physical Graffiti, שהצליח מסחרית בארצות הברית והקפיץ את כל האלבומים של הלהקה ל-200 המקומות הראשונים במצעדים. הלהקה צברה באותה תקופה פופולריות רבה בארצות הברית.
טרגדיות והפסקת פעילות של פלאנט.
בשנות ה-70 פלאנט זכה להצלחה מסחררת עם לד זפלין. הוא סבל מביטחון עצמי מופרז, ואף אמר בראיון "אני אל מוזהב". ביטחון זה נעלם במהירות כשפלאנט ואשתו מורין נפגעו קשה בתאונת דרכים ב-4 באוגוסט 1975 ברודוס, יוון, דבר אשר העיב על הצלחת הלהקה כאשר סיבוב ההופעות של אותה שנה בוטל, פלאנט התקשה ללכת ואף רותק לכיסא גלגלים למשך כחצי שנה.
בשנת 1977 חווה פלאנט טרגדיה נוספת, כאשר בנו הצעיר, קאראק, נפטר מזיהום קשה בדרכי הנשימה במהלך סיבוב הופעות בארצות הברית. לאחר מות בנו פלאנט לקח הפסקה מפעילות בלהקה והתבודד בביתו שעל הגבול הוולשי.
אלבום אחרון.
פלאנט חזר ללהקה לאחר כמעט שנתיים ואלה הקליטו את מה שהיה לבסוף אלבומם האחרון In Through The Out Door, הסממן המרכזי לחזרתה של הלהקה לגדולתה היה פסטיבל נבוורת' (Knebworth) שם הופיעו בשנת 1979.
מותו של בונהם ופירוק הלהקה.
לז זפלין ביצעו סיבוב הופעות קצר ברחבי אירופה ולאחריו תכננו לשוב לארצות-הברית לאחר שלא הופיעו שם משנת 1977. אך בבוקר 25 בספטמבר 1980 לאחר יום של חזרות בביתו החדש של ג'ימי פייג', נמצא מתופף הלהקה ג'ון בונהם מת בחדרו. הוזמן אמבולנס ובוצעו ניסיונות החייאה אך ללא הועיל ומותו נקבע במקום, הסיבה הרשמית הייתה חנק מקיא.
בשנת 1980 הוציאו חברי הלהקה ביחד עם מנהלם פיטר גראנט הודעה רשמית בה הצהירו כי החליטו שלא להמשיך ללא בונהם והלהקה התפרקה.
איחודים.
זמן מה לאחר מותו של בונהם, התחילו לצוץ מספר הופעות איחוד של פלאנט, פייג' וג'ונס, והם אפילו הוציאו כמה אלבומים חדשים. בתקופה מאוחרת יותר, ג'ייסון בונהם, בנו הצעיר של ג'ון בונהם, משמש כמתופף בהופעות האיחוד.
קריירת הסולו.
אחרי התפרקות הלהקה בעקבות מותו של המתופף ג'ון בונהם ב-1980, פלאנט יצא לקריירת סולו מצליחה. בזמן קריירת הסולו, יצאו לו מספר להיטים מצליחים כגון: "Big Log", "Tall Cool One" ו "I Believe" ועוד. ב-1984 הקים פלאנט הרכב אשר כלל גם את הגיטריסטים ג'ימי פייג' וג'ף בק והמתופף פיל קולינס. ההרכב, אשר נקרא נוטפי הדבש (The Honeydrippers), הקליט אלבום אחד בלבד אשר כלל גרסאות כיסוי ללהיטי רית'ם אנד בלוז ישנים. מתקליט זה התפרסם הביצוע המחודש שלהם ללהיט "Sea Of Love".
בעקבות בקשות רבות מצד מעריצי לד זפלין, התאחדה הלהקה שלוש פעמים:
בהופעה הראשונה החליפו פיל קולינס וטוני תומפסון את בונהם המנוח, ובשנייה החליף אותו בנו, ג'ייסון.
בשנות ה-80 וה-90 הוציא פלאנט שלושה אלבומי סולו עם כותב-השירים והקלידן פיל ג'ונסטון: Now and Zen (1988), Manic Nirvana (1990), ו-Fate Of Nations (1993)
פלנט ופייג' חזרו להופיע ביחד ב-1994. מסע הופעות זה כלל ליווי של אנסמבל מצרי, נגנים ממרקש ותזמורת המטרופוליטן של לונדון. האלבום וה-DVD שהוקלטו במרוקו, ווילס ולונדון זכו להצלחה רבה והאלבום אף הגיע למקום הרביעי במצעד מכירות האלבומים של הבילבורד. הבולט מבין שירי האלבום הוא הביצוע ל"קשמיר", שזכה לעיבוד בסגנון מזרחי מלא. ארבעה שירים מזרחיים הוקלטו על ידי השניים, וכן מספר משירי לד זפלין בגרסאות מזרחיות.
1998 פלאנט יצר אלבום נוסף עם ג'ימי פייג' "Walking Into Clarksdale" שכלל חומרים משותפים של השניים.
בשנת 2002 פלאנט הקים להקה חדשה - Strange Sensation הם הוציאו שני אלבומים:
"mothership" יצא בשנת 2007 כמעט בתיאום עם הופעת האיחוד ההיסטורית בלונדון. דיסק זה כולל בו את המיטב שירי "לד זפלין" מכל הזמנים.
כמו כן בשנת 2007 יצא לאור שיתוף הפעולה עם זמרת הבלו-גראס והכנרת אליסון קראוס, האלבום Raising Sand, זכה להצלחה מסחררת ואף הגיע למקום השני באנגליה.
פלאנט וקראוס אף זכו בפרס גראמי על השיר Gone Gone Gone (Done moved on) מתוך האלבום. בעקבות האלבום יצאו פלאנט וקראוס לסיבוב הופעות.
ביולי 2010 יצא פלנט למסע הופעות קיץ בארצות הברית עם להקה חדשה בשם Band of Joy (שהחזירה את שם הלהקה הראשונה שלו בשנות השישים). הלהקה כללה את הזמרת פאטי גריפין, הזמר-גיטריסט באדי מילר, הרב-אינסטרומנטליסט והסולן דארל סקוט, הבסיסט-הסולן ביירון האוס, והמתופף-נגן כלי ההקשה-הסולן מרקו ג'ובינו. לאחר מופע נוסף בארצות הברית ב-12 בספטמבר 2010 בניו יורק, הוכרז על סיבוב הופעות סתיו באירופה שנמשך עד נובמבר 2010.
אלבום אולפן חדש בשם Band of Joy יצא ב-13 בספטמבר 2010 בלייבל Rounder Records. האלבום היה מועמד לאלבום אמריקנה הטוב ביותר בפרסי הגראמי לשנת 2011.
בשנת 2014, יצא לאור אלבום הסולו העשירי של פלאנט " Lullaby and... The Ceaseless Roar".
חיים אישיים.
רוברט פלאנט התחתן עם מורין וילסון בשנת 1968. לזוג נולדו 3 ילדים: בת, כרמן ג'יין (1968), ושני בנים, קאראק פנדראגון (1977-1972) ולוגאן רומרו (1979).
הבן קאראק נקרא על שם הגיבור הקלטי קאראקטוס, שהוביל קרב אכזר והרואי נגד הפלישה הרומית בשנת 43 לספירה, נלכד ונלקח לרומא. הקיסר קלאודיוס התרשם מאומץ לבו והחליט להותירו בחיים. קאראק נפטר ב-1977.
רוברט ומורין התגרשו ב-1983. לפלאנט יש בן נוסף, ג'סי לי (1991), משירלי וילסון, אחותה של מורין.
פלאנט אוהד מילדותו את קבוצת הכדורגל וולברהמפטון וונדררס והנהלת המועדון מינתה אותו ב-2009 כסגן שלישי לנשיא המועדון.
נבחרת דרום וייטנאם בכדורגל
נבחרת דרום וייטנאם בכדורגל הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת דרום וייטנאם מ-1949 עד 1975.
נבחרת דרום וייטנאם השתתפה בשני גביעי אסיה בהם סיימה במקום הרביעי. ב-1991 התאחדה הנבחרת עם נבחרת צפון ווייטנאם ל"נבחרת וייטנאם" (הנבחרת לא שיחקה מ-1976 עד 1990).
שארל השביעי
מ. ק. אשר
פריץ לאנג
פרידריך אנטון כריסטיאן "פריץ" לאנג (בגרמנית: Friedrich Christian Anton "Fritz" Lang; 5 בדצמבר 1890 - 2 באוגוסט 1976) היה במאי קולנוע ותסריטאי אוסטרי-גרמני ממוצא יהודי. מן היוצרים הבולטים בזרם הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני. מחשש שמוצאו היהודי יהיה בעוכריו הוא עזב בשנות השלושים את גרמניה בה הגיע לשיאי יצירתו, ועבר לארצות הברית.
סרטיו הידועים ביותר הם מטרופוליס, סרט אילם שצולם בגרמניה בשנת 1927, ו"M" שצולם בגרמניה בשנת 1931, דרמת פשע נוקבת, המשמשת מעין נקודת חיבור בין הסרט האפל ובין המסורת האקספרסיוניסטית הגרמנית של שנות ה-20. לאנג המשיך ליצור אף בארצות הברית, והביא לקולנוע האמריקני את חזונו הוויזואלי המיוחד. הוא נחשב לאחד היוצרים הגדולים בתולדות הקולנוע הגרמני והקולנוע האמריקאי.
קורות חיים.
ילדות ונעורים.
לאנג נולד בווינה שבאוסטרו-הונגריה דאז, לאב קתולי, ולאם יהודייה שהתנצרה לקתוליות. הוא עצמו גדל כקתולי. אביו היה אנטון לאנג, אדריכל. אמו הייתה פאולינה "פולה" (לבית שלזינגר).
לדרישת אביו החל לאנג בלימודי הנדסה אזרחית, אך לא היה מרוצה מכך, ובשנת 1908 החל, בניגוד לדעתו של אביו, בלימודי אומנות במינכן ובפריז. בשנת 1910 עזב את וינה וטייל בעולם, באפריקה באסיה ובאזור האוקיינוס השקט. לאחר מכן התפרנס כצייר בפריז. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שב לארצו, והתגייס לצבא האימפריה האוסטרו הונגרית. הוא נפצע מספר פעמים וסבל מהלם קרב, כאשר לבסוף השתחרר מהצבא, בשנת 1916 בדרגת סגן.
בתקופת החלמתו מפציעתו פגש במספר במאים גרמנים, ביניהם ג'ו מאי. הוא הצטרף לחברת "דקלה-ביוסקופ" שהקים המפיק אריך פומר, אשר אוחדה בשנת 1917 עם ענק ההפקה הגרמני UFA במסגרתו יביים לאנג את החשובים שבסרטיו הגרמנים, ובשנת 1919 ביים את סרטו הראשון "Halbblut" ("דם מעורב").
הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני.
הצלחתו המסחרית הראשונה הייתה בסרט "העכבישים" ב-1919. במקביל, הציע לו פומר לביים את הסרט הנחשב לסרט האקספרסיוניסטי הגרמני הראשון, "הקבינט של ד"ר קליגרי". התארכות הפקת ה"עכבישים" מנעה זאת ממנו, אם כי היה מעורב בשלבים הראשונים של ההפקה.