אכן, מהרש"ם מתמודד עם כמה מן הקשיים שמעוררת שיטתו. אולם דומה, כי הקושי העיקרי טרם נפתר, ומכאן גם החדשנות הרבה שבהצעה. הסוגיה התלמודית מציעה את עקרון הפקעת הקידושין כהסבר לדעת רבן שמעון בן גמליאל. הלה סבור, כי כאשר הבעל מבטל את הגט בניגוד לתקנת רבן גמליאל, הגט איננו בטל, והאשה נחשבת כמי שאיננה נשואה. אלא שההלכה, כך נראה, נפסקה לפי רבי יהודה הנשיא, ולדעתו אם "ביטלו – מבוטל", והאשה איננה מגורשת. אין צריך לומר, שאם אכן כך ההלכה, אזי אין כל מקום להפקיע קידושין (שהרי בני הזוג עודם נשואים), וההצעה משוללת כל יסוד. שהרי גם אילו הבעל (במקרה הנדון על ידי מהרש"ם) לא היה מגרש את אשתו, לא ניתן היה לפתור את המצוקה הקשה אליה נקלעה.
עם זאת, מהרש"ם טוען, שאף לדעת רבי יהודה הנשיא תיתכן אפשרות של הפקעת קידושין. הכיצד?
במקרה השליח שבתלמוד, הבעל ביטל את הגט בפני בית דין (כלשון המשנה: "בראשונה היה עושה בית דין ממקום אחר ומבטלו"). חכמי התלמוד נחלקו מהו הרכב בית הדין הדרוש לביטול הגט: האם שני דיינים, כדעת רב נחמן, או שלושה דיינים, כדעת רב ששת. ההלכה נפסקה כדעת רב נחמן (ראו גיטין, לד ע"א), ולפיכך כדי לבטל את הגט (כך שלדעת רבי האשה לא תהיה מגורשת, ולדעת רבן שמעון בן גמליאל נפקיע את הקידושין), יש צורך בכך שהבעל יבטל בפני שני אנשים.
מפרשי התלמוד דנים בשאלה, מה מעמדו של ביטול גט שלא בפני בית דין. יש הסבורים, שהביטול איננו תקף מעיקר הדין, והאשה מגורשת. כך למשל סבור בעל פני יהושע (גיטין לג ע"א, ד"ה 'ומי איכא'): "דהא דלא הוי ביטול... משום דמדינא לא הוי ביטול, דאין דיבור מבטל דיבור אלא כשעושה בפני בית דין", כלומר: ביטול מינוי השליח ("דיבור") איננו יכול לבטל את מינוי השליח ("דיבור"), אלא אם נעשה בפני בית דין. האשה, לפי דבריו, עודנה נשואה, ושוב, ודאי הוא שהקידושין לא מופקעים. ברם, ישנה עמדה מפתיעה, ולפיה ביטול גט שלא בפני בית דין, מעיקר הדין הוא אומנם ביטול תקף (והאשה איננה מגורשת), אך תקנה קדומה ביותר, עוד קודם לרבן גמליאל הזקן, קבעה כי יש לבטל רק בפני בית דין. תפיסה זו מרחיקת לכת, וסבורה שכדי לתת תוקף לתקנה קדמונית זו הפקיעו חכמים את קידושיו של מי שביטל את גיטו שלא בפני בית דין, ובכך מודה גם רבי, על אף שסבור דרך כלל שאם ביטל את הגט, הגט מבוטל והנישואין נשארים בתקפם.
גישה זו קשה ביותר מנקודת מבט פרשנית. רבן שמעון בן גמליאל ורבי נחלקו עקרונית בשאלה האם ביטול הגט תקף. כעת שולבה לה דעת רבן שמעון בן גמליאל בעמדת רבי (במקרה בו ביטל בפני אחד), בלא כל ביסוס ומקור. התלמוד הבבלי (ובדומה לו הירושלמי) מחדשים את עקרון הפקעת קידושין לדעת רבן שמעון בן גמליאל, והנה עיקרון חדשני זה נולד לו גם לדעה החולקת, דעת רבי, שנפסקה כאמור להלכה. אכן, הדברים אינם רמוזים בהסבר דעת רבי בתלמוד הבבלי. גם מהירושלמי משתמע, כי רבי איננו מכיר באופן גורף בסמכות חכמים לעקור דבר מן התורה, ואף במקרה הנדון כאן. הרב שלמה זלמן אויערבך מוסיף כי גם אם נטען שלדעת רבי הגט בטל מכוח סמכות חכמים לעקור דבר מן התורה, הרי פירוש הדברים יהיה שונה מהפקעת קידושין: אין המדובר בהפקעה רטרואקטיבית, אלא בעקירת הקידושין מכאן ולהבא. ממילא אין כל תועלת בפתרון זה להצלתם של ממזרים, שהרי בני הזוג נשואים היו כדת וכדין, וכשהבעל מבטל את הגט – נישואיהם נעקרים מכאן והלאה. הילד שנולד מיחסי אישות שקדמו לגירושין, נותר ממזר.
מנקודת מבט פרשנית, קרי: מבחינת המקורות התלמודיים והעמדה המובעת בהן, יש בהצעה לבטל גט קשיים פרשניים ניכרים. לא ייפלא אם כן כי רבים מחכמי המאה העשרים דחו בחריפות את הצעת מהרש"ם ועמדו על כך, שאילו הייתה קבילה היה מן הסתם נעשה בה שימוש בדורות הקודמים. אולם אחרים קיבלו אותה – אם כי, בדרך כלל, בצירוף טיעונים הלכתיים אחרים להקל.
חלופה נוספת: גט בד' אמות.
לאור הקשיים בהצעת מהרש"ם, היו שהציעו להשתמש גם בפרקטיקה נוספת שתביא להפקעת קידושין: הנחת הגט באופן יזום על ידי הבעל במקום שנמצא בשליטת האישה, מחוץ ל"ארבע אמות" שלה. ההצעה מבוססת על שיטת ראשונים בסוגיית גיטין עח ע"א–ע"ב, הדנה במשנה הקובעת כי אם הגט נזרק "קרוב לה" (=לאישה), גם אם מדובר ברשות הרבים, הרי שהיא מגורשת. הבעיה היא שהדבר מנוגד לדיני הקניין התלמודיים, ולכן יש ראשונים שהציעו שאכן היא אינה אשת איש משום שהגט כביכול הגיע לרשותה, אלא משום שבמקרה זה הפקיעו חכמים את קידושיה. לפי חלק מהראשונים, הטעם לכך שאדם הזורק גט לאשתו, והגט "קרוב לה" – מגורשת, הוא הפקעת קידושין. כך למשל כותב הרשב"א: "וטעמא דמילתא לדעת רבי יוחנן (=הסבור ש"קרוב לה שנינו, אפילו מאה אמה"; שם, ע"ב) משום דכל מאן דמקדש אדעתא דרבנן מקדש ומשום עגונה הקלו, שכל שקרוב לה ואפילו מאה אמה מגורשת". מעתה, גט הניתן בדרך זו יוצר הפקעת קידושין, ונישואי הצדדים מתבטלים רטרואקטיבית. לדרך זו יתרון על פני ביטול השליחות, שכן אין היא מתבססת על דעה שנדחתה מההלכה. אולם חדשנותה היא בכך שמקורה הוא בפרשנות ראשונים לסוגיות התלמוד, ובניגוד לביטול השליחות, אין היא מתבססת על תקדים תלמודי מפורש.
יוזמות לשימוש בגט מהרש"ם והתנגדויות להן.
יש מספר עדויות להצעת שימוש בגט מהרש"ם וכאן יובאו דוגמאות. ישנן עדויות על כך שהרב צבי פסח פרנק ערך גט כזה עבור אשה שהניחה שבעלה נספה בשואה, נישאה מחדש והולידה ילדים, ואז הופיע בעלה הראשון.
הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג הציע להשתמש בגט מהרש"ם, בתוספת לספק נוסף, במקרה של אשה שלא ידעה שאביה קדשה בקטנותה, נשאה לאחר וילדה לו ילדים. אמנם, הרב אליעזר יהודה ולדינברג טען כי הרב הרצוג החליט שלא לעשות שימוש בגט זה, והוא אף מציין שבעיה מרכזית היא היעדר תקדים בין הפוסקים לשימוש בו.
הרב איסר יהודה אונטרמן הציע שימוש בגט מהרש"ם בתשובה לפנייה של הרב יחיאל יעקב ויינברג. באותו מקרה אשה ילדה בן כאשר בעלה היה בשבי. הרב ויינברג מעלה בעיות הלכתיות שונות לגבי אפשרותו של הפתרון, אולם נימוקו המרכזי היה רתיעה משימוש בהערמות הלכתיות: "צריכים הרבנים להכריע נגד אותה הדעה שהיא רחוקה מדעת הבריות וגורמת לזלזול וללעג נגד תורתנו הקדושה".
בשנת תשל"ט כתב הרב שלמה גורן חיבור קצר על הנושא. על בסיסו הוא פונה לכלל הדיינים בארץ ומציע להם לשקול עריכת גט מהרש"ם במקרים של חשש לממזרות בגין בגידת האשה, או לפחות לא למנוע את אפשרות ביצועו באמצעות סידור גט רגיל לפני גט מהרש"ם. הדברים עוררו סערה גדולה, ונראה שלמעט רבה הספרדי של פתח-תקווה, הרב משה מלכה, שאר הדוברים סברו שאין זה נכון אפילו להעלות את ההצעה הזו לדיון. אחד הטיעונים שעלו שם בדיון היה כי יש להימנע מדיון בפתרון שיוכל למצוא מזור לבעיית הממזרות, משום שאז יינטל מן ההלכה המכשיר היעיל ביותר להרתעה מפני ניאוף.
גט מהרש"ם בבית הדין הרבני בישראל.
יש מספר לא מבוטל של מקרים בהם נערך גט מהרש"ם (או גט בד' אמות, או שניהם גם יחד) בבתי הדין, בדרך כלל כתוספת לשיקולי ספק שמעלה בית הדין לגבי הממזרות. עם זאת יש דיינים המתנגדים לכך. עדות על השימוש בהפקעת קידושין מצויה בדברי הרב שלמה דיכובסקי:
גם כיום, משתמשים בתי הדין, במקרים חמורים (בעיקר תיקי ממזרות) בטכניקה של הפקעת נישואין, על מנת להתיר לילדים לבוא בקהל. הפקעת נישואין, היא דרך שבה השתמשו חכמים, רק במקרים נדירים. יש פוסקים הסוברים, שלא ניתן בימינו להפקיע נישואין, בהיעדר בית דין סמוך. בכל מקרה, השימוש בדרך זו מוגבל ביותר, ונעשה רק כמוצא אחרון להתיר ממזרות במקרים מסוימים.
תיעוד של השימוש בגט מהרש"ם, כצירוף לספקות אחרים, מובאת למשל בפסק דין של בית הדין הרבני בחיפה:ובדידי הווה עובדא, בליל שלישי ט' אדר תש"ע נכנסתי אל הקודש פנימה ושאלתי את מורינו ורבינו הרב הגאון הרב עובדיה יוסף זצוקלה"ה, האם יש לעשות גט מהרש"ם כמובא בחלק א' סימן ט' ולסמוך על זה להתיר ממזרים, והשיב לי ודאי, צריך לעשות הכול כדי לנסות ולהציל את המסכנים, ועוד הוסיף ואמר שכמה וכמה פעמים עשה יחד עם עוד רבנים ודיינים גדולים גט מהרש"ם וכל שכן כשיש עוד צדדים להקל, וזכורני שאמר "גט מהרש"ם ושמא מגוי" – די כדי להתיר, וטוב יותר עם יהיו עוד ספקות; ושאלתי במקרה אחר, את הרב הגאון חבר בית הדין הגדול הרב ציון בוארון שליט"א בעניין זה, ואמר לי די בגט מהרש"ם ו"שמא מגוי" – כדי להתיר.מאותו פסק דין אנו למדים כי יש דיינים שדעתם אינה נוחה מהשימוש בו:
לאור החלטת בית הדין הועבר התיק על ידי נשיא בית הדין הגדול לבית הדין בפתח תקווה לכבוד הרב הגאון אב"ד הרב ציון בוארון לסידור גט מהרש"ם, (בהחלטת בית הדין הנ"ל לא נכתב בפירוש "גט מהרש"ם" מאחר שאחד הדיינים התנגד שדבר זה ירשם, כדי שלא יראה שהוא נותן יד לגט מהרש"ם, והושגה פשרה לכתוב "הרכב מיוחד שיסדיר את הגט"), הצדדים התגרשו בתאריך ט' בשבט התשס"ח (16.1.2008) בפתח תקווה בגט מהרש"ם.
תיעוד על שימוש בגט ב-ד' אמות (המכונה על ידי הדיין 'גט מהרש"ם'), לצד העלאת ספק נוסף, מצוי בפסק דין של בית הדין הגדול (הרב ציון בוארון בהסכמת הרב עובדיה יוסף), שדן במקרה של "אשה אשר בעלה ברח ממנה לחו"ל לפני כעשרים וחמש שנה, ובינתיים הלכה עם איש אחר ודרה עמו בקביעות ונולדו 3 ילדים".
עוני בישראל