ספרים ופרסומים.
"מחלקת הפרסומים והמחקרים" של מנוף הוציאה בין היתר את הפרסומים הבאים:
קבוע קוסמולוגי
ז'אן אנצ'ל
ז'אן אנצ'ל (ברומנית: Jean Ancel; 1940 – 30 באפריל 2008) היה היסטוריון ישראלי יליד רומניה, שהתמחה בתולדות יהודי רומניה בין שתי מלחמות העולם ובחקר אירועי שואת יהודי רומניה.
ביוגרפיה.
ז'אן אנצ'ל נולד ביאשי, שברומניה. הוא היה בן שנה כשהתרחש פוגרום יאשי והוחבא במרתף הבית. אביו הובל באחת מרכבות המוות אך שרד, בעוד ש-27 מבני משפחתו נרצחו באותן פרעות. לאחר המלחמה, אנצ'ל למד היסטוריה באוניברסיטת יאשי, אך לפני סיום לימודיו סולק מן האוניברסיטה ב-1959 משום שנרשם לעלייה לישראל. עם עלייתו ארצה ב-1963 הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים בה תואר ראשון בהיסטוריה כללית ושפות לטיניות ב-1967, וכן תואר נוסף בהיסטוריה של העם היהודי ב-1970. אנצ'ל קיבל שני תוארי מוסמך, האחד בהיסטוריה כללית ב-1972 ואילו השני בארכיונאות ב-1974. בשנת 1977 הוענק לו תואר דוקטור באוניברסיטה העברית בתחום תולדות העם היהודי בעת החדשה.
אנצ'ל היה חוקר ראשי במכון יד ושם ומחברם של מספר ספרי היסטוריה, חלק מהם תורגם לרומנית.
בין השאר הוא ערך 12 כרכי מסמכים מקוריים, רובם ברומנית, מתקופת השואה ברומניה.
ד"ר אנצ'ל הוזמן להשתתף כחבר בוועדת ויזל, וועדת ההיסטוריונים בראשות חתן פרס נובל לשלום, הסופר אלי ויזל, שכונסה על ידי נשיא רומניה וממחברי הדו"ח הסופי של הוועדה לחקר השואה ברומניה, 2004.
ז'אן אנצ'ל הביא, בעזרת מחקריו בהיסטוריה של השואה, לשינוי בתפיסת חלקה של רומניה בשואה. על פי מחקריו הוכח שרומניה לא נגררה אחרי גרמניה הנאצית, אלא יזמה ואף הקדימה את הגרמנים בפשעים נגד היהודים. מחקריו היו לצנינים בעיני השלטונות הקומוניסטים של רומניה והם עקבו אחריו וניהלו תיק עב כרס על מעשיו, תיק שנחשף לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי. ז'אן אנצ'ל היה חבר בוועדת ההיסטוריונים שזימן נשיא רומניה לבחינת נושא השואה ברומניה ולדברי חברי הוועדה ד"ר טוביה פרילינג וד"ר רפאל ואגו הוא היה
"" של הוועדה.
עוד לפני שהתפרסם כהיסטוריון קולו היה מוכר למאזינים לשידורי קול ישראל בשפה הרומנית כשעבד שם כמגיש חדשות וכעורך בשם "יעקב בן שמואל".
שולמית אליצור
שולמית אליצור (נולדה ב-6 באפריל 1955) היא חוקרת הפיוט הקדום ושירת ימי הביניים. ראש המכון לחקר השירה והפיוט בגניזה על שם עזרא פליישר וחברת האקדמיה ללשון העברית החל משנת 2005. פרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית. החל משנת 2022 חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה.
שולמית אליצור נולדה בירושלים, בתם הבכורה של לאה חובב, חוקרת ספרות ומחנכת, ומאיר חובב, סופר ועורך. למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון ולספרות עברית. לאחר מכן סיימה את עבודת הדוקטור שלה במסלול ישיר אצל פרופ' עזרא פליישר. בעבודה זו עסקה בפיוטי ר' אלעזר בר' קילר, והוכיחה כי הוא פייטן אחר מהפייטן המפורסם בעל השם הדומה, הקליר. היא מלמדת שנים רבות באוניברסיטה העברית ופרסמה ספרי מחקר רבים בתחום השירה והפיוט הקדום. חלק נכבד מעבודתה מוקדש לפרסום וההדרה של יצירתו הענפה של רבי אלעזר בירבי קליר. נוסף על כך היא מכהנת במועצת המערכת של כתב העת "מסכת", חברת האקדמיה ללשון העברית, וחברה בוועדת השמות הממשלתית.
בעבר שימשה כיושבת ראש חברת מקיצי נרדמים.
על ספרה "שירה של פרשה", העוסק בפרשנות פרשיות השבוע לאור הפיוטים, זכתה בפרס הרב קוק, ועל ספרה "פיוטי רבי פנחס הכהן" זכתה בפרס יצחק בן־צבי.
בעלה, ד"ר בנימין אליצור, הוא מראשי מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון.
לזוג ארבעה ילדים. ביניהם:
סימון שבילים
הטבח בגאלצי
הדסה סיגלוב
הדסה סיגלוב (נולדה ב-7 באוקטובר 1929) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
סיגלוב נולדה בבית חולים הדסה בתל אביב (מכאן שמה), להורים שעלו באותו יום מצנעא שבתימן.
לאחר שנתיים עברה משפחתה, משפחת שמעוני, לגור בירושלים. אביה שימש כחזן וגבאי בית הכנסת והנחיל לה את כישורי השירה.
סיגלוב למדה נגינה בפסנתר ופיתוח קול באקדמיה למוזיקה בירושלים. היא הייתה הסולנית בחבורת הזמר שירו שיר בהדרכת מאיר הרניק ולאחר מכן בהדרכת אריה לבנון והשתתפה בתוכנית שבועית ללימוד שיר בקול ישראל. כמו כן הייתה הסולנית בחבורת הזמר בית הלל.
סיגלוב השתתפה בפסטיבל הזמר תשכ"ז - מאי 1967 בו ביצעה מחוץ למסגרת התחרות, את השיר "גמדים" שכתב רפאל ספורטה והלחינה שרה לוי תנאי.
היא נשואה להרצל סיגלוב אשר ליווה אותה בנגינה בגיטרה בהקלטות ובהופעותיה בישראל ומחוצה לה.
לסיגלוב בת, השרה וחברת הכנסת לשעבר אורית נוקד, ובן, חגי, מוזיקאי.
שירים בביצועה.
ירושלים של זהב, מעל פסגת הר הצופים, "הכותל", "באב אל-ואד", מה אברך, "חורשת האקליפטוס", "הד קולך" ועוד.
דיבור בלשונות
שחטאר דונייצק
וויליאם הרשל
לגהורן (תרנגול)
לגהורן הוא גזע של תרנגול שמוצאו בעיר האיטלקית ליבורנו, וממנה גם נגזר שמו (זו צורת ההגייה האנגלית של שם העיר). זהו הגזע הנפוץ ביותר בשימוש תעשיית הביצים בעולם המערבי, בשל תנובת הביצים הגבוהה שלו, העשויה להגיע עד ל-300 ביצים בשנה.
עקב קצב ההטלה הגבוה שלהן, נהוג להשתמש בגזע זה במעבדות הבודקות תהליכי רבייה וגידול עוברים.
תוחלת החיים של גזע הלגהורן היא כ-5 שנים, אולם לאחר כשלוש שנים ישנה ירידה ניכרת בקצב וגודל התטולה. מאחר שבשרן אינו ראוי למאכל, בתעשיית הביצים נהוג להמיתן עם הירידה בתטולה, וזאת משיקולים כלכליים.
היסטוריה.
הגזע הובא לארץ ישראל על ידי הטמפלרים בסוף המאה ה-19, והוא החליף עד מהרה את הגזעים המקומיים, בעלי תנובת הביצים הנמוכה יותר.
בישראל כיום.
הלגהורן נחשב לגזע התרנגולת הנפוץ והפופולרי בקרב המשקים של לולי המטילות בישראל. בשיאה מגיעה התרנגולת להטלה של 95 אחוזים. משמע, 19 ביצים בכל 20 ימים. לתרנגולת במקור יש עונת הטלה מסוימת, וזאת בניגוד לתהליך שמתרחש בלולים שקיימים כיום בתעשייה, שם ההטלות הן של ביצים שכלל לא הופרו ותחת מקור תאורה, ובכך מתבטלת תקופת ההטלה הטבעית.
מראה.
נוצותיהן של התרנגולות הן בדרך כלל לבנות. עם זאת, יש תרנגולות גם בצבעים אחרים: אדום, שחור עם פסים אדומים, חום בהיר, חום כהה, שחור, צהוב בהיר וכסף. אפרוחים עשויים להיות מנומרים. הגזע ידוע ברגישותו לרעש.
ידידיה צבי שטרן
ידידיה צבי שטרן (נולד ב-13 במרץ 1955), מכונה: ידידיה צ' שטרן, הוא נשיא המכון למדיניות העם היהודי, ופרופסור למשפטים. כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כסגן נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה והוא הוגה דעות בענייני דת ומדינה.
ביוגרפיה.
נולד באנגליה, שם שהה אביו, הפרופסור לחינוך אליעזר שטרן, בשליחות כמנהל בית המדרש למורים מטעם הסוכנות היהודית. אמו היא הד"ר לספרות ולשון דינה שטרן. נשוי לד"ר קרן פרידמן-שטרן, פסיכולוגית, אב לשמונה ילדים ומתגורר בירושלים.
בהיותו כבן שנה שבה משפחתו לישראל. למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה, ואת לימודיו האקדמיים החל בשנת 1979 בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. הוא סיים בהצטיינות את חוק לימודיו והתמחה בעריכת דין אצל שמואל תמיר, אצל מי שהיה שר המשפטים (1982) חיים הרצוג, ולאחר שזה התמנה לנשיא המדינה - אצל עו"ד יעקב נאמן (1983). המשיך לתואר שני ודוקטורט באוניברסיטת הרווארד בתחום המשפט העסקי תחת הדרכתו של פרופ' לואיס לוס (Louis Loss), איש הוועדה לניירות ערך ולבורסות בארצות הברית. לאחר
לימודיו הצטרף לפירמת עורכי הדין במנהטן Weil, Gotshal &amp; Manages ועבד בתחום רכישת חברות ומיזוגים (1986–1987).
עם שובו לישראל הצטרף שטרן לפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובה מילא מגוון תפקידים: הוא ייסד בה את המרכז למשפט מסחרי והיה למנהלו הראשון (1992-1988); כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה (1994–1998); הקים את 'צביון - מרכז לחקר ישראליות, יהדות ודמוקרטיה' (2003-2001); יזם את ההוצאה לאור של הפקולטה למשפטים והיה יושב הראש הראשון שלה (2007-2005). ושימש יועץ לענייני פיתוח אקדמי לנשיא ולרקטור של אוניברסיטת בר-אילן (1998–1999)
תחומי מומחיותו: דיני תאגידים חברות, ממשל תאגידי בחברות, משפט עברי, משפט והלכה, דת ומדינה ומשפט ציבורי.
פרופ' שטרן מרצה באוניברסיטאות ברחבי העולם. בין היתר שימש כ–Visiting Scholar בפקולטה למשפטים באוניברסיטת הארוורד (1989)
וכ-Distinguished University Professor באוניברסיטת מונש הגדולה באוסטרליה (2009–2011).
לאחר רצח יצחק רבין, על ידי תלמיד בפקולטה בראשה עמד, החליט שטרן להקדיש חלקים גדולים מזמנו לנושאים של דת ומדינה, הלכה ומשפט
ועיסוק במתן פשר למהותה של "מדינה יהודית ודמוקרטית". בין היתר הצטרף כעמית בכיר למכון הישראלי לדמוקרטיה (1999 ואילך) וייסד ומשמש עד היום כעורך ראשי (עם פרופ' אבי שגיא) של כתב העת "תרבות דמוקרטית" (1999 ואילך). שטרן ייסד ועומד בראש התוכנית "יהדות וזכויות אדם" (עם הפרופסורים חנוך דגן ושחר ליפשיץ) במכון הישראלי לדמוקרטיה (2010 ואילך), אשר שמה לה למטרה להכשיר את הדור הבא של אינטלקטואלים ישראלים אשר יעסקו במפגש שבין היהדות על מופעיה השונים (דת, לאום ותרבות) לבין עולם הערכים והתרבות הליברלית על מופעיה השונים.
בשנת 2008 מונה שטרן כסגן נשיא למחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה והוא אחראי על שניים מארבעת המרכזים שבמכון: "לאום, דת ומדינה" ו"ממשל וכלכלה".