ייחודו של המקום מלבד ראשוניותו הוא ההתמקדות בהתמודדות האדם בתקופה קשה שידעה ההיסטוריה האנושית. תערוכות המקום מספרות את סיפורו של העם היהודי במאה העשרים בכלל ובימי מלחמת העולם השנייה והשואה בפרט. במרכז הסיפור וההנצחה עומד כאמור האדם, חיי היהודים בארצות אירופה, ביטויי ההתנגדות היהודית לגווניה, מרד היהודים בגטאות ובמחנות ולחימת היהודים ביחידות הפרטיזנים ובצבאות בעלות הברית. במוזיאון מוצגות תמונות שהלינה אולומוצקי ציירה בזמן שהייתה במחנה השמדה ובתקופה מאוחרת יותר על בסיס זכרונותיה מהמחנה.
במקום אגף חדש בעל תערוכות מרשימות הכוללות אולם יזכור, בית עדות ותצפית נוף מרשימה של 360 מעלות על אזור הגליל המערבי כולו.
בצד המוזיאון מתקיימת פעילות חינוכית עשירה בנושא השואה ועיצוב זיכרון השואה הכוללת מרכז הדרכה לקבוצות, מרכז לימודי ע"ש צביה ויצחק צוקרמן המפעיל סמינרים של עד שלושה ימים, מרכז לחינוך הומניסטי, מחלקת חו"ל, ארכיון המאגד כשני מיליון מסמכים, קלטות של עדויות, צילומים, מוצגים, אוסף אמנות עשיר ע"ש "מרים נוביץ'", שהוא השני בגודלו בעולם ; ספרייה וחדר עיון, מחלקת הוצאה לאור המוציאה ספרים בנושאי השואה ואת כתב העת דפים לחקר השואה. במהלך השנים השתתף בית לוחמי הגיטאות בהכנת תערוכות שהוצגו ברחבי ישראל ובעולם.
בית לוחמי הגטאות מפעיל בשיתוף עם צה"ל את פרויקט "פרח לניצול", במסגרתו מבקרים חיילי צה"ל את ניצולי השואה ברחבי ישראל.
בניין בית לוחמי הגטאות תוכנן על ידי האדריכל שמואל ביקלס בין השנים 1953–1959, ובשנת 2005 ביצע באתר משרד האדריכלים "אפרת-קובלסקי", הרחבה למוזיאון, על בסיס רעיונות עתידיים שהגה בזמנו ביקלס.
יד לילד.
מוזיאון "יד לילד" מותאם במיוחד לביקורם של ילדים ונוער מגילאי 10 ומעלה. את הקמת האתר הייחודי הגה יצחק צוקרמן, לאחר שילד בגטו ורשה ביקש ממנו שישיג לו מורה לכינור. צוקרמן פגש ברבות הימים את המורה, שלא ידע לספר לו על גורל הילד, שהיה לדבריו כישרוני במיוחד בנגינה. בצוקרמן גמלה ההחלטה להקים מוזיאון לזכרם של מיליון וחצי הילדים שנספו בשואה, לספר את סיפורם ולהעיד על כישרונותיהם. לאחר פטירתו יזם וקידם את הקמת האגף זאב איבינסקי על פי צוואתו.
"יד לילד" בנוי במבנה מעוגל, בתפיסה של התחלה וסיום, על מנת לא לשכוח את חיי הילדים שהיו. חלק מהבניין בנוי מתחת לאדמה וחלק מעל, הבניין אותו רואים על פני האדמה בנוי כגזע עץ כרות המסמל את חייהם של הילדים בשואה, שנלקחו מהם ביחד עם חלומותיהם ושאיפותיהם. על תכנון המבנה זכה רם כרמי בפרס רכטר לשנת 1999.
מוצגים בו באמצעים אורקוליים, סיפורים אמיתיים של ילדים שהיו בשואה, המובאים מנקודת המבט של אותם ילדים מאז, או מפי מבוגרים המספרים כיצד שרדו את השואה כילדים, על מנת לקרב את הילדים והנוער של ימינו אליהם. כמו כן מוצגת בו המחשה של חיי המחנות המותאמת לילדים. אחד החדרים במבנה מוקדש לפועלו של המחנך יאנוש קורצ'אק.
המוזיאון מפעיל תוכניות חינוכיות מגוונות במרכזן סיפורו של הילד היהודי בשואה, מלווה בסדנת אומנות\יצירה לצורך עיבוד החוויה. כחלק מהעשייה מוצגת הצגת היחיד "ריקוד השמחה והעצב", על פי סיפרה של לאה פריד.
הוצאה לאור.
בקיץ 1951 הוציא בית לוחמי הגיטאות את הגיליון הראשון של הדפים לחקר השואה והמרד. החל משנת 1953 הוציא בית לוחמי הגיטאות ספרים על השואה, בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד.
החוג הוינאי
מוסיקה פופולרית ברזילאית
אהבה עיקשת
אהבה עיקשת (באנגלית: Enduring Love), רומן מאת הסופר האנגלי איאן מקיואן שיצא לאור בשנת 1997. הספר עוסק באדם הלוקה בתסמונת דה קלרמבו, מצב בו החולה מאמין שמישהו אחר מאוהב בו.
הספר תורגם לעברית בידי עתליה זילבר ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1999.
בשנת 2004 הופק סרט קולנוע "אין סוף לאהבה" על פי הרומן בכיכובם של דניאל קרייג, ריס איוואנס וסמנתה מורטון.
תקציר עלילה.
ג'ו רוז ובת-זוגו קלריסה עורכים פיקניק ביום שהיא חוזרת לאנגליה משהות קצרה בארצות הברית. כשג'ו מתכונן לפתוח את בקבוק השמפניה הם שומעים צעקה ורואים ילד בתוך סל של כדור פורח ואיש נגרר בחבלים אחריו. ג'ו יחד עם עוד ארבעה אנשים שמגיעים למקום מתאמצים להוריד את הכדור-פורח, הם נתלים על החבלים שבכדור, אך פרץ רוח פתאומי מעלה את הכדור לשמים. כולם פרט לאחד מרפים מהחבלים וקופצים, רק אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור ממשיך ומתרומם עד שהאיש נופל ונהרג.
אחד העדים למקרה הטראגי הוא ג'ד פארי. ג'ו ניגש עם ג'ד לראות אם האיש שנפל עדיין חי וג'ד מציע שהם יתפללו יחד. הפגישה הקצרה במקום האסון גורמת לתוצאות הרסניות. ג'ו משאיר רושם רב על ג'ד הלוקה בתסמונת דה קלרמבו, החולה בתסמונת מאמין שאדם אחר (ג'ו) מאוהב בו. אהבתו של ג'ד היא אובססיבית, ספק דתית ספק ארוטית. ג'ד עוקב אחרי ג'ו בביתו ומחוצה לו, מתקשר אליו ושולח לו מכתבים. האובססיה של ג'ד משבשת את חייו של ג'ו, מאיימת על אהבתה של קלריסה ומביאה אותו לסף של טירוף ורצח.
במהלך ארוחה במסעדה עם קלריסה והסנדק שלה, הם עדים לניסיון רצח בשולחן סמוך. ג'ו מבין שהכדורים נועדו אליו, ושהמתנקשים טעו בזיהוי בגלל הרכב דומה של המסובים (שני גברים ואשה צעירה). לפני שהיורה מצליח לירות באיש למוות, מתערב ג'ד שנמצא במקום, הוא מסיט את הרובה, ומציל את חיי האיש החף מפשע. בחקירת המשטרה ג'ו מתעקש שג'ד הוא העומד מאחורי הניסיון לרצח, אך השוטרים אינם מאמינים לו, כיוון שהוא אינו זוכר במדויק פרטים שהיו בתקרית. לא ננקטים צעדים נגד ג'ד, וג'ו יודע שהוא עדיין מנסה לפגוע לו.
ג'ו קונה אקדח להגנה עצמית, ובדרכו חזרה לביתו הוא מקבל שיחת טלפון מג'ד הנמצא בדירתו יחד עם קלריסה. כשג'ו מגיע לדירה, הוא רואה את ג'ד יושב על הספה לצד קלריסה. ג'ד מבקש שג'ו יסלח לו, ומכוון סכין אל גרונו שלו. ג'ו יורה בג'ד ופוצע אותו, אך אינו מואשם ויוצא פטור מעונש.
נושאים ותימות ברומן.
אהבה עיקשת מתעסק בתימות שבהן עוסק מקיואן ברבים מרומניו. הפער שבין הרציונליות המדעית לבין הרגש הדתי, למשל, הוא אחת מהתימות החוזרות הללו. הקשר המנותח לעומקו בין הזוג ג'ו-קלריסה, קשר המתערער בגלל גורמים חיצוניים, כמו גם בגלל חוסר אמון, הוא נושא העולה גם כן ביצירותיו של מקיואן (למשל בכלבים שחורים).
אין סוף לאהבה
אין סוף לאהבה (באנגלית: Enduring Love) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2004 על פי ספרו של איאן מקיואן "אהבה עיקשת". רוג'ר מיצ'ל ביים את הסרט, ג'ו פנהול עיבד וכתב את התסריט. סיפור אהבה, אמונה ומתח על קשר אובססיבי ומסוכן שנוצר בין שני זרים העדים לתאונה קטלנית.
עלילת הסרט.
באמצע פיקניק שעורכים קלייר וג'ו, הם שומעים צעקה מכדור פורח העומד להתרסק לידם. הטייס מחלץ עצמו, אך ילד שנמצא בסלסלה חושש לקפוץ. ג'ו יחד עם עוד ארבעה גברים מנסים לחלץ את הילד, אך משב רוח עז סוחף את הכדור-פורח, וכולם פרט לאחד קופצים לאדמה. אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור מתרומם עד אשר הוא צונח אל מותו, והילד ממשיך עד לנחיתה רכה. לג'ו וחבריו זו תחילתו של קשר אובססיבי מסוכן.
ג'ד פארי, אחד המחלצים, מאמין שהגורל זימן אותם למקום, הוא מתאהב בג'ו ומאמין בלב שלם שג'ו מחזיר לו אהבה. ג'ד מתחיל לעקוב אחרי ג'ו ולהטריד אותו בביתו ובמקום עבודתו. האהבה האובססיבית של ג'ד מביאה את ג'ו אל סף הטירוף ומשבשת את היחסים בין ג'ו וקלייר.
ההבדלים בין הסרט לרומן.
הסרט שונה מהרומן בפרטים רבים, הבולט שבהם הוא שינוי שמה של בת-זוגו של ג'ו רוז מקלריסה לקלייר, והיא אינה הידועה בציבור שלו אלא חברתו. בפיקניק שהם עורכים בתחילת הסרט ג'ו מתכוון להציע נישואים לקלייר. קלריסה ברומן עוסקת בכתיבת מחקר על המשורר ג'ון קיטס, ואילו קלייר היא פסלת. גם המקצוע של ג'ו שונה מעיתונאי הכותב מאמרים על מדע פופולרי למורה בבית ספר. ג'ד פארי אינו גר בבית מפואר שקיבל בירושה אלא בדירה מוזנחת.
סצינות מפתח אחדות ברומן אינן מופיעות בסרט, ובמקומן יש סצינות שנכתבו על ידי התסריטאי. בספר המעקב של ג'ד אחרי ג'ו הוא תעלומה, לא ברור אם ג'ד באמת עוקב אחרי ג'ו או שהכל בדמיונו של ג'ו. בסרט ג'ד נמצא ליד ביתו של ג'ו, עוקב אחריו לספרייה ומופיע בכיתה שבה הוא מלמד.
בספר ג'ד שולח לג'ו סדרה של מכתבים, המבהירים את מצבו הנפשי של ג'ד ומובילים את ג'ו אל סף הטירוף. בסרט אין אזכור כלל למכתבים.
סצנה חשובה ברומן היא כשג'ד מארגן התנקשות בג'ו על יד רוצחים שכירים ביום ההולדת של קלריסה כשהם חוגגים במסעדה. המתנקשים פוגעים באדם אחר אך ג'ו רואה את ג'ד במסעדה ומבין את פוטנציאל האלימות שקיים בו. הסצנה אינה כלולה בסרט, ולעומת זאת ג'ו מצטייר כאדם אלים כאשר הוא מתפרץ לדירתו של ג'ד עם מחבט בייסבול.
בסוף הרומן כאשר ג'ד מגיע לביתו של ג'ו ומאיים על קלריסה, בסרט הוא דוקר אותה לעומת זאת ברומן ג'ד מכוון את הסכין אל גרונו שלו תוך בקשת סליחה מג'ו.
בייקונור
בייקונור (בקזחית: Байқоңыр, ברוסית: Байконур) היא עיר בקזחסטן, המנוהלת על ידי רוסיה. בעבר הייתה עיר סגורה ונקראה לנינסק. היא נבנתה כדי לשרת את קוסמודרום בייקונור – בסיס שיגור של תוכנית החלל הסובייטית.
השם "בייקונור" ניתן לאתר השיגור כדי להסוותו ולהטעות לגבי מיקומו, שכן זהו שמה של עיירת כורים הנמצאת כמה מאות קילומטרים מצפון-מזרח לו.
שמה של העיר שונה רשמית לבייקונור ב-20 בדצמבר 1995 על ידי בוריס ילצין, נשיא רוסיה.
העיירה משרתת את תאגיד החלל הרוסי.
פליימוביל