הספר "איה פלוטו" נחשב דוגמה לסגנון בספרות הילדים שלאה גולדברג דגלה בו, והיה פופולרי מאוד בעולם המערבי אחרי מלחמת העולם השנייה. העלילה אינה מנסה להעביר מוסר השכל מובהק. הסיפור מתרחש בסביבה הקרובה לילד, מתאר מסע פרטי לגילוי העולם הקרוב ומסתיים בחזרה לשלום הביתה. הדגש הוא על העניין שיכולים לעורר דברים פשוטים, ועל אף אווירת ההרפתקנות, אין תיאור של סכנות ממשיות ואין תיאור של חוויות מעציבות. כתיבה במשקל ובחריזה נחשבת בסגנון זה למועדפת בספרים שנועדו לפעוטות. אוצר המילים עשיר אבל יומיומי.
סופרת הילדים האמריקנית מרג'ורי פלאק (Marjorie Flack) כתבה ספר ילדים בשם "אנגוס הלך לאיבוד" (Angus Lost) שיצא לאור ב-1932 הדומה מאוד ברעיונותיו (אנגוס, כלב טרייר סקוטי המשתעמם בביתו ומחפש הרפתקאות).
לספר הוצעו לאורך השנים מספר פרשנויות וניתוחים, בהם ניתוח של אריאל הירשפלד, אשר השווה בין המסע העובר על הכלב פלוטו ובין האודיסאה, וכן ניתוח של עמיר עקיבא סגל, שלפיו הספר מנבא את נפילת התנועה הקיבוצית.
בשנת 1999 תורגם הספר לשפה הערבית.
עיבודים למדיה.
בשנת 1997 יצאה קלטת ילדים המבוססת על הסיפור בבימויה של רחל שיין ארגמן ובהשתתפות: גדי יגיל, רות גונזלס, וברוריה אלבק.
קראטקה
קראטקה (באנגלית: Karateka) הוא משחק מחשב מסוגת Beat 'em up שנוצר בשנת 1984 על ידי ג'ורדן מכנר, לימים יוצר המשחק הנסיך הפרסי.
קראטקה היה רב-המכר הראשון של מכנר, ונוצר בזמן שהוא למד באוניברסיטת ייל.
תיאור המשחק.
מטרת המשחק היא להציל את הנסיכה מריקו מידיו של רשע בשם אקומה. אך על מנת להגיע לנסיכה על הגיבור להילחם בשומרים הרבים בטירה ובאקומה עצמו.
הקרבות במשחק הם ממבט צדדי, בדומה למשחקי פלטפורמה רבים. הגיבור והשומר בו הוא נלחם משתמשים בבעיטות ובאגרופים המכוונים לגבהים שונים בגוף האויב.
לשחקן אפשרות של "פסילה" אחת בלבד, אך היא מורכבת מנקודות פגיעה רבות. נקודות הפגיעה יורדות כאשר השחקן נפגע משומרי האויב, ועולות חזרה במנוחה (לא בקרב או בהליכה). בין היתר, נאלץ הגיבור להילחם במכות מדויקות נגד נשר השמירה של אקומה וכמו כן, עליו גם לעבור את "שער המוות" - שער שכישלון במעבר בו גורם לפסילה טוטאלית של הגיבור.
Karateka
אקספוננטים קריטיים
צוותי תחנת החלל הבין-לאומית
צוותי תחנת החלל הבין־לאומית היא רשימה כרונולוגית של משלחות לתחנת החלל הבין־לאומית (ISS) שהיא פרויקט משותף של חמש סוכנויות חלל שונות: מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי (NASA), סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה (Roscosmos), הסוכנות היפנית לחקר החלל (JAXA), סוכנות החלל הקנדית (CSA) וסוכנות החלל האירופית (ESA). משלחת לתחנת החלל מתייחסת לצוות ששהה בתחנת החלל ומשתמש בה למחקר ובדיקות. משלחות יכולות להימשך עד שישה חודשים ולכלול בין שניים לשישה אנשי צוות. צוותי משימת אספקה ותיירי חלל אינם נכללים ברשימה. שמו של מפקד המשלחת מופיע בראש הרשימה השמית בהדגשה. "משך שהות" הוא פרק הזמן שבין שיגור הצוות מכדור הארץ ועד לעזיבתם את תחנת החלל.
להלן רשימת הצוותים שאיישו את התחנה:
גיאומטרית ההיגוי
חטיפת נטשה קמפוש
נטשה קמפוש (בגרמנית: Natascha Kampusch, נולדה ב-17 בפברואר 1988) היא אזרחית אוסטרית אשר נחטפה בשנת 1998 בהיותה ילדה בת עשר, והוחזקה על ידי חוטפה וולפגנג פריקלופיל (Wolfgang Priklopil) כשמונה שנים וחצי, עד שנמלטה ב-23 באוגוסט 2006.
החטיפה.
החטיפה התרחשה ב-2 במרץ 1998. באותו הבוקר התחוללה מריבה בין נטשה לאמה. מאחר שיום זה הסתיים בחטיפה הועלתה סברה כי היעלמותה של הילדה, קשורה למריבה עם האם. אביה של נטשה אף האשים את אשתו לשעבר, כאחראית להיעלמותה של קמפוש, טענה שאחר-כך הוא נאלץ להתנצל עליה. בפועל עזבה קמפוש את בית מגוריה ברובע דונאוושטט לכיוון בית ספרה, אליו לא הגיעה מעולם. עדי ראייה דיווחו כי ראו אותה נכנסת למכונית מסחרית לבנה, שאחוריה וחלונותיה שחורים והאותיות G או GF היו רשומות בלוח הרישוי של הרכב. חיפוש מאסיבי התנהל בכל האזור אך ללא תוצאות. מעל ל-700 כלי רכב אשר תאמו על פי העדויות את זה של החוטף נבדקו, כולל זו השייכת לחוטף ושהוחזקה בביתו בשטראסהוף שבצפון אוסטריה, כחצי שעה נסיעה במכונית מווינה. פריקלופיל טען שבאותו הבוקר של 2 במרץ 1998 הוא היה לבדו בביתו. חקירה מתקדמת נוספת בנושא לא הופנתה אליו כיוון שהמשטרה הסתפקה בהסבריו המשכנעים, ויתר על כן הוא היה חסר כל רישום פלילי.
השבי.
קמפוש הוחזקה בחדר קטן שנבנה מתחת לאדמה, שהיה אטום עם שתי דלתות ודלת חזקה מפלדה.
במשך שנותיה הראשונות בשבי היא לא הורשתה לעזוב את המרחב הקטן שבו חיה. לאחר כמה שנים הורשתה קמפוש לעצב מחדש את החדר לפי העדפותיה, וכשגבר ביטחונו של פריקלופיל היא הורשתה להסתובב בגינתו (יוני 2005), וכמו כן בפברואר 2006 חצי שנה לפני בריחתה אף יצאה עמו משטח הבית.
הבריחה.
קמפוש הצליחה לברוח מביתו של פריקלופיל ב-23 באוגוסט 2006, תוך ניצול חוסר תשומת לב מצדו. היא הקישה בחלונה של אישה מבוגרת, בעודה אומרת לה, "אני נטשה קמפוש". השכנה התקשרה מיד למשטרה, וקמפוש הועברה לתחנת המשטרה בעיירה דויטש ואגרם לצורך חקירה וזיהוי. הזיהוי הושלם על פי צלקת על גופה, דרכון עם שמה שנמצא בחדר החבוי שבו הוחזקה, ובנוסף גם על ידי דגימות DNA. בריאותה הפיזית הייתה תקינה אך המשקל נותר זהה למשקלה בעת חטיפתה. בנוסף גבהה ב-15 סנטימטרים.
קמפוש ציינה לאחר בריחתה שפריקלופיל נהג בשבי להתעלל בה באלימות פיזית ומילולית.
פריקלופיל שהבין שהמשטרה בעקבותיו לאחר גילוי בריחתה של קמפוש, התאבד באותו יום לאחר בריחתה בכך שהשליך את עצמו על פסי רכבת הפרברים ליד תחנת נורדבאנהוף בווינה ורכבת שעברה דרסה אותו למוות.
לימודי מוכפפות
לימודי מוכפפות (באנגלית: Subaltern Studies) היא אסכולה ביקורתית פוסט קולוניאלית של ההיסטוריה ההודית ושל החולקים את אותן התובנות המתודולוגיות ומיישמים אותם בחלקי עולם אחרים. חברי האסכולה מעמידים את ה"מוכפף" (subaltern) במוקד חקירתם ההיסטורית ומבקשים לדובב אותו ולשחזר את נקודת מבטו שלו. בעשותם כן הם מבקשים להפוך את המוכפף מאובייקט לחקירה היסטורית גרידא לסובייקט בעל רצונות והיסטוריה משל עצמו.
מושג המוכפף חיוני להבנת טיעוני האסכולה. בספרו "היבטים יסודיים בהתקוממות איכרים בהודו הקולוניאלית" (Elementary Aspects of Peasant Insurgency in Colonial India) הגדיר רנאג'יט גוהא (Ranajit Guha) את המוכפף כ"הבדל הדמוגרפי בין כלל האוכלוסייה ההודית וכל אלו אותם אנו מתארים כ'אליטה'". הגדרה זו של המוכפף כקטגוריה חברתית הכורכת יחדיו את כל מי שאינם משתייכים לאליטה, שאלו חברי האסכולה מכתביו של הוגה הדעות האיטלקי הסוציאליסטי אנטוניו גראמשי. עם התפתחות האסכולה השתנתה הגדרת המוכפף והפכה להגדרת יחסי מוכפפות, המציינים מערכת יחסים בלתי שוויונית, ולא קטגוריה חברתית מובחנת.
לימודי מוכפפות הוא גם שמה של סדרת פרסומים, מעל דפיה פרשו חברי האסכולה את משנתם.
ראשית האסכולה.
בעקבות משברים כלכליים ופוליטיים הכריזה ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי על מצב חירום בשנת 1975. במסגרת מצב חירום זה, אשר נמשך כשנתיים, הושעו זכויות אזרח רבות וכתוצאה מכך נסדק האמון באתוס הדמוקרטיה ההודית בקרב רבים. על רקע זה התקבצה לה יחדיו קבוצת חוקרים הודים צעירים בת תשעה חברים, רובם היסטוריונים, שמקום מושבם היה באוניברסיטאות שונות בהודו ובבריטניה הגדולה, אשר חברו במרוצת שנות ה-70 של המאה ה-20 לרנאג'יט גוהא, שהיה כבר איש אקדמיה ותיק, ויחדיו החלו לבחון בצורה ביקורתית את אופן כתיבת ההיסטוריה ההודית.
חברי הקבוצה נפגשו יחדיו משך כחמש שנים בטרם הוציאו לאור את הכרך הראשון של לימודי מוכפפים, אוסף מאמרים בו פרשו את עבודתם המשותפת. חברי הקבוצה התמקדו, ראשית, בסוגיית לידתה של הודו המודרנית בשנת 1947 ובחלוקת הודו הקולוניאלית להודו ולפקיסטן ושנית באיכרים, שבאותה העת היוו כ-70 אחוזים מאוכלוסיית הודו. שנה לאחר מכן פרסם גוהא את ספרו המשפיע "היבטים יסודיים בהתקוממות איכרים בהודו הקולוניאלית" בו הציג את פרות מחקרו בן כעשר שנים על הסוגיה, בטקסט שהפך לקלאסי ולמכונן בתולדות האסכולה.
ביקורת היסטוריוגרפית.
חברי האסכולה יצאו כנגד מה שכינו ההיסטוריוגרפיה הקולוניאלית, היסטוריוגרפיה הלאומית, וההיסטוריוגרפיה המרקסיסטית בטענה שכל השלוש מנכסות לעצמן את פעולות האיכר לצורכיהן הן. הביקורת מתחילה מביקורת המקורות הראשוניים עצמם, שכן קולם של המוכפפים נעדר מהארכיונים הקולוניאליים, ששימרו את נקודת המבט של המדינה הקולוניאלית, של יודעי קרוא וכתוב, ושל בעלי העוצמה בלבד. על בסיס מקורות מוטים אלו נכתבה ההיסטוריה ההודית מנקודת מבטה של האליטה הקולוניאלית בלבד כסיפורה של חברה שסועה ומפולגת שאחדותה נוצרה ונשמרת בזכות הפרויקט הקולוניאלי לבדו.