ממשלת רוסיה מורכבת מראש ממשלה, סגני ראש ממשלה ושרים פדרליים.
ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא באישור הבית התחתון בפרלמנט. במקרה שבו הפרלמנט דוחה 3 פעמים את המועמד לתפקיד ראש הממשלה, בסמכות הנשיא לפזר את הפרלמנט ומכריז בחירות חדשות. הנשיא אינו יכול לפזר את הפרלמנט על בסיס זה בששת החודשים האחרונים לכהונת הפרלמנט, בעת מצב חרום או בעת מלחמה, או בעת הליך פרוצדורלי להדחת נשיא המדינה. סגני ראש הממשלה והשרים הפדרליים מתמנים ומפוטרים מתפקידם על ידי הדומה, בהמלצת ראש הממשלה.
הממשלה הנוכחית מכהנת מאז ה-21 בינואר 2020, בה חברים 9 שרים חדשים.
ביטאון הממשלה ופורטל האינטרנט הממשלתי.
ביטאון הממשלה הרשמי והיומון הממשלתי הוא "רוסיסקאיה גאזטה" (Российская газета), עיתון יומי הממומן על ידי הממשלה. בדצמבר 1999 הושק הפורטל הממשלתי באינטרנט תחת הכתובת - www.pravitelstvo.gov.ru או www.government.gov.ru.
מאז 2009 הממשלה מפעילה פורטל שירותים ממשלתי: gosuslugi.ru.
אח&quot;י אילת (פירושונים)
ברכת הגבורות
כתר אוסטרי
הכתר האוסטרי (בגרמנית: Österreichisch-Ungarische Krone; בהונגרית: Osztrák-Magyar korona) היה המטבע הרשמי של האימפריה האוסטרו-הונגרית, מ־1892 עת החליף את הפורינט אוסטרו-הונגרי ועד להתפרקותה של האימפריה האוסטרו-הונגרית ב־1918.
המטבע חולק ל־100 הלר (בהונגריה נקרא פילר) והיה שווה בערכו לחצי גילדן (ישן), וסומן באות K או Kr.
הכתר האוסטרי (קרונה) היה ההילך החוקי בכל מדינות הכתר שבקיסרות האוסטרו-הונגרית וגם בליכטנשטיין.
השם.
הקרונה (עברית: כתר) היה מטבע נפוץ במונרכיות של אירופה. מקור השם בכתר, ובדיוקן המלכים על המטבע.
השם הרשמי של המטבע באוסטריה היה קרונה (Krone, ברבים: Kronen) ובהונגריה קורונה (korona), אולם על המטבע והשטרות הופיעו גם שמות המטבע שהיו שגורים בפי העמים האתניים שהרכיבו את האימפריה.
בצ'כית koruna, בפולנית והונגרית korona, באוקראינית корона, באיטלקית ולטינית corona, בסלובנית krona, בקרואטית krune, בסרבית круна וברומנית coroana.
היסטוריה.
לאחר מספר כישלונות קודמים של אימוץ תקן הזהב (הצמדת המטבע למחיר הזהב) במדיניות המוניטרית של הבנק הלאומי של אוסטרו-הונגריה, הצליח שר האוצר האוסטרי סנדור ווקרלה בשנת 1892 להחליף את "סטנדרט הכסף" (הצמדת המטבע למחיר מתכת הכסף).
עם החלפת השיטה הוחלף גם הגילדן האוסטרי במטבע החדש, הכתר האוסטרי (קרונה). הכתר הונפק בערך של: 1 גילדן = 2 כתרים, וחולק ל־100 הלר.
הודות לשיטה החדשה, שמר המטבע על יציבות, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ הבנק המרכזי להדפיס כמויות נכבדות של כסף ללא כיסוי, על מנת לממן את המלחמה. דבר שגרם לאינפלציה וירידה דרסטית בערך הכסף.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ולאחר התפרקות האימפריה, היו תקוות שהמטבע ימשיך להיות ההילך החוקי המשותף במדינות החדשות שהוקמו. תקוות אלה התבדו בינואר 1919 כאשר הממלכות של סרביה, קרואטיה וסלובניה, החליטו להטביע מחדש את שטרות הכסף שהיו במחזור, בהגבלת סחירות הכסף לטרטוריה שלהם בלבד, מה שיצר למעשה כסף חדש על גבי השטרות הישנים.
על המטבע.
הבנק הלאומי של אוסטרו-הונגריה הנפיק את המטבעות והשטרות של הכתר האוסטרי במגוון ערכים רחב. המטבעות הוטבעו במקביל במטבעה של וינה ובמטבעה המפורסמת קרמנקה שבהונגריה, ואילו שטרות הכסף עוצבו והודפסו בווינה. המטבע הונפק במספר סדרות ואף הונפק אחר התפרקות הקיסרות, והתמוטטות המטבע בשטר בעל ערך שיא הנקוב ב־10,000 כתרים.
מטבעות.
המטבעות שהונפקו באוסטריה היו בעלי ערך נקוב של 1, 2, 10 ו־20 הלר (Heller) ו־1, 2, 5, 10, 20 ו־100 כתרים (Krone).
המטבעות שהונפקו בהונגריה היו בעלי ערך נקוב של 1, 2, 10 ו־20 פילר (Fillér) ו־1, 2, 5, 10, 20 ו־100 כתרים (Korona).
המטבעות היו עשויים ממגוון מתכות רחב: ארד, ברזל, ניקל, אלפקה, כסף ו־זהב.
שטרות.
כל שטרות הכסף הודפסו בצורה דו־לשונית (גרמנית והונגרית) וכן הופיעו על השטרות השמות בשפות האתניות המקומיות. עד למלחמת העולם הראשונה הודפסו השטרות בגרמנית בצד אחד ובהונגרית בצד השני. בזמן המלחמה הודפס הטקסט הדו־לשוני על צד אחד של השטרות.
בסדרה 1900–1902 הונפקו השטרות בערך נקוב של 10, 20, 50, 100 ו־1,000 כתרים.
בסדרה 1904–1910 הונפקו השטרות בערך נקוב של 10, 20 ו־100 כתרים.
בסדרה 1912–1915 הונפקו השטרות בערך נקוב של 10, 20, 50 ו־100 כתרים.
בסדרה של מלחמת העולם הראשונה, הונפקו השטרות בערך נקוב של 1 ו־2 כתרים.
בסדרה שלאחר מלחמת העולם, הונפקו השטרות בערך נקוב של 25, 200 ו־10,000 כתרים.
דוד קמחי
דוד קמחי (14 בפברואר 1928 – 8 במרץ 2010) היה איש ממשל ישראלי בכיר, דוקטור ליחסים בין-לאומיים, שכיהן כמשנה לראש "המוסד" וכמנכ"ל משרד החוץ.
קורות חייו.
דוד (דייב) קמחי (Kimche) נולד בלונדון בשנת 1928 כילד התשיעי למשפחה, בילדותו עבר עם משפחתו לציריך עד שובם לאנגליה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה חבר בתנועת הבונים. קמחי עלה לארץ ישראל בשנת 1946 באשרת סטודנט ולמד חקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחר שפג תוקף אשרת שהייתו בארץ, נותר בה כשוהה בלתי לגאלי. במקביל ללימודיו עבד כעורך ב"פלסטיין פוסט".
בנובמבר 1947 התגייס לארגון "ההגנה", ושירת בו במסגרת החי"ש כלוחם בפלוגת הסטודנטים של גדוד מוריה. הוא לחם במלחמת העצמאות ונפצע בקרב על שכונת אבו תור בירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות עזב את לימודי החקלאות ולמד תואר ראשון ושני בלימודי המזרח התיכון ובסוציולוגיה אותם סיים ב-1953, שנים לאחר מכן השתלם במכון ללימודי אפריקה ואסיה באוניברסיטת הסורבון בפריז. ב-1970 סיים את לימודי הדוקטורט ביחסים בינלאומיים, נושא המחקר שלו היה התנועה האפרו-אסיאנית.
בשנת 1953 הצטרף קמחי למוסד. בתפקידו הראשון שימש מדריך בבית הספר למדעי המדינה בירושלים, ב-1955 עבר לאגף "צומת" (האחראי על המודיעין האנושי) ושימש כראש שלוחה במדינה אירופאית. בהמשך מונה לראש מחלקה באגף "תבל" (האגף שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים) ובשנות ה-60 יצא לשליחויות רבות באפריקה ובאסיה. ב-1968 מונה להקים את אגף המטה במוסד האחראי לריכוז ותיאום האגפים המבצעיים. ב-1973 יצא לאירופה כראש "תבל" באזור וב-1976 מונה לראש אגף "תבל". קמחי פעל תחת כיסויים שונים, בהם עיתונאי, איש עסקים ודיפלומט.
בשנת 1980 פרש מן המוסד ונתמנה למנכ"ל משרד החוץ. הוא שימש בתפקיד זה עד לשנת 1986. בשני תפקידיו אלה היה קמחי מעורב בכל האירועים המדיניים החשאיים של התקופה; נפגש עם בשיר ג'ומאייל בלבנון, ב-1976 בעת יצירת הקשר בין ישראל לבין הנוצרים בלבנון, היה מעורב במהלכי מלחמת לבנון הראשונה ובמהלכים הישראלים של פרשת איראנגייט.
לאחר פרישתו מתפקידו כמנכ"ל משרד החוץ שימש כשגריר מיוחד של ממשלת ישראל בעיקר ביחסים עם מזרח אירופה. כמו כן מילא משימות מיוחדות, והיה חבר במשלחת הישראלית לוועידת מדריד. קמחי נמנה עם מנסחי יוזמת ז'נבה באוקטובר 2003.
במהלך השנים כתב קמחי מאמרי מערכת על נושאים פוליטיים ל"ג'רוזלם פוסט" תחת פסאדונימים שונים.
דוד קמחי כתב יחד עם אחיו, העיתונאי היהודי-בריטי ג'ון קמחי, שני ספרים על תולדות היישוב והמדינה, "דרכי סתר" - על תנועת ההעפלה, ו"משני עברי הגבעה" - על תולדות מלחמת העצמאות כפי שהשתקפה מן הצד הישראלי ומן הצד הבריטי-ערבי. ביחד עם העיתונאי דן בבלי הוא כתב את הספר "סופת האש" אודות מלחמת ששת הימים. כן כתב את הספר "האופציה האחרונה" על תהליך השלום. באנגלית ראה אור ספרו "התנועה האפרו-אסיאתית", פרי לימודיו בסורבון.
קמחי הקים ושימש כנשיא המועצה הישראלית ליחסי חוץ, נמנה עם חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, מכון טרומן למחקר וקידום השלום, ובמועצת המנהלים של מרכז פרס לשלום.
במשך 13 שנה כיהן כסגן נשיא בכיר בתאגיד MIC (מיליקום אינטרנשיונל סלולר), תאגיד תקשורת בינלאומי. בשנים 2005 עד 2008 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של מעריב.
דוד קמחי נפטר ב-2010 בביתו ברמת השרון ממחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין בקיבוץ שפיים. הוא הותיר אחריו את רעייתו השנייה, רות, וארבעה ילדים משתי נשים.
בהלווייתו הספיד אותו ראש המוסד לשעבר, שבתי שביט, ואמר עליו: .
טינה תומפסון
טינה מריה תומפסון (נולדה ב-10 בפברואר 1975 בלוס אנג'לס, קליפורניה) היא כדורסלנית אמריקאית המשחקת בליגת ה-WNBA. תומפסון הייתה במשך זמן רב מלכת הסלים של ה-WNBA בכל הזמנים ונחשבת לאחת הכדורסלניות הגדולות בכל הזמנים. בשנת 2018 הוצגה הן בהיכל התהילה של הכדורסל, והן בהיכל התהילה של כדורסל הנשים.
תומפסון סיימה את לימודיה באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 1997 ונבחרה במקום הראשון בדראפט ה-WNBA על ידי יוסטון קומטס. בארבע השנים הראשונות שלה ביוסטון היא זכתה בארבע אליפויות רצופות, כשהיא משמשת כאחד מעמודי התווך של הקבוצה (ביחד עם שריל סוופס וסינתיה קופר).
תומפסון השתתפה בארבעה משחקי ALL-STAR, ובשנת 2000, אף נבחרה לשחקנית הטובה ביותר במשחק. תומפסון נבחרה שלוש פעמים לחמישיית העונה בעונת ה-WNBA (1997, 1998, 2004) וארבע פעמים לחמישיית העונה השנייה (1999, 2000, 2001, 2002).
בשנת 2000 נקראה תומפסון לנבחרת ארצות הברית באולימפיאדת סידני, אך לא זכתה לשחק במשחקים האולימפיים. תומפסון נקראה לנבחרת עבור אליפויות העולם ב-1998 וב-2002, אך גם אז לא זכתה לשחק עקב פציעה. היא זכתה לשחק בטורניר בינלאומי גדול רק בשנת 2004, עת עזרה לנבחרתה לזכות במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, הישג אותו שחזרה באולימפיאדת בייג'ינג (2008)