16 באפריל 1897: הסופה של 1897 (Storm of 1897, ) הייתה סערה קשה שפקדה את האי הצפוני, מחלקו התחתון למרכזו ב־16 באפריל 1897. זה גרם לספינה "זולייקה" לעלות על שרטון ליד קייפ פליסר (Cape Palliser), שגרר אובדן של 12 אנשים, ושיטפונות קשים. בקלייב (Clive) השיטפון גרם לאובדן של 12 איש נוספים, ואדם אחד טבע ליד קפיטי (Kapiti). היו 6 דיווחים לא מאושרים נוספים על טביעה, שהביאו את אובדן החיים הכולל הקשור ישירות לאירוע הסערה ל־25 עד 31 בני אדם. בהתבסס על תיאורי הסערה, במיוחד זה של קפטן מרטן "מוואיאפו (Captain Marten of the Waiapu)", ייתכן שמדובר בציקלון חוץ-טרופי.
2 בפברואר 1936: הציקלון של 1936 (1936 New Zealand cyclone, ) היה לסופה הקשה ביותר במאה ה-20 בניו זילנד.
10 באפריל 1968: הציקלון ג'יזל (TEV "Wahine", ) גרם למשבי שיא של במהירות של כ־270 קמ"ש ליד הבירה וולינגטון, לאחר שהתנגש בסערה אנטארקטית הנעה צפונה. ג'יזל הובילה לטביעת המעבורת הבין-ארצית TEV וואהין, ואובדן 53 אנשים. הנזק הכולל שנגרם על ידי הסערה נאמד בכ־14 מיליון דולר.
20 בדצמבר 1976: גשם כבד גרם לשיטפונות נרחבים ולמפולות בעיר וולינגטון ובעמק האט (Hutt Valley, ). נהר האט (Hutt River, ) פרץ את נקודות העצירה שלו ועובדים בפטון (Petone, ) מצאו מקלט על גגות המפעל, בעוד שמסלולי הרכבות בין העיר וולינגטון להוט הושעו, למרות אלפי נוסעים המשתמשים בהם לנסיעה. גשמים הרסו בתים, ונער נהרג מפגיעת קיר מתמוטט באולם בקרופטון דאונס (Crofton Downs, ). יותר מ־350 מ"מ גשם ירד ב־24 שעות.
6-10 במרץ 1988: ניו זילנד נפגעת מציקלון טרופי אחת לשמונה עד תשע שנים. ציקלון בולה (Cyclone Bola, ) היה אחד הציקלונים היקרים בהיסטוריה של ניו זילנד, וגרם נזק חמור כציקלון חוץ-טרופי כאשר עבר ליד הארץ.
4 באוקטובר 1997 : יותר מ־60 בתים הוצפו ותושבים באזורים של Lower Hutt () פונו במהלך גשמים. שני בני אדם מתו, ומפולות בודדות סגרו כמה כבישים בוולינגטון, וכן חלקים מכביש 1 (State Highway 1, ).
26 ביוני 1998: סופת רעמים קשה פגעה בקרורי (Karori, ) וקלבורן (Kelburn, ), כאשר הגשם שבר את כל השיאים הקודמים וירד בקצב נדיר, המשוער כמתקיים אחת ליותר מ־200 שנים. הגשמים בקלבורן הסתכמו ב־69.5 מ"מ בין השעות 19:35 – 21:10.
13–27 באוקטובר 1998: סערה עוצמתית מכיוון צפון-מערב נשבה ברחבי האי הצפוני התחתון. ב־18 באוקטובר משבי רוח במהירות של 183 קמ"ש נמדדו ב־Castlepoint (). הרוחות הקשות ביותר התרחשו ביומיים שלאחר מכן, אז משב רוח במהירות של 215 קמ"ש תועד בחווה ב־Wairarapa (). משאית התהפכה, ספינות נקרעו ממעגניהן בוולינגטון, וכמה בתים איבדו את גגותיהם.
10 בינואר 2002: סופות רעמים מעל וולינגטון הביאו לגשמים סוערים, בערך 40 מ"מ של גשם ירדו בתוך 30 דקות, והביאו לשיטפונות במרכז העיר. סופות דומות, חלקן עם ברד ושיטפונות על פני השטח התרחשו גם בוונאגנואי (Whanganui, ), במנאוואטו (Manawatu, ), בחלק המרכזי והמזרחי של האי הצפוני, בולר (Buller, ) ונלסון. מרווח ההישנות הממוצע של אירוע גשם זה נאמד ביותר מ־100 שנה.
14–16 בפברואר 2004: סופות חג האהבה הותירו מאות אנשים מחוסרי בית, וסחף ומי שיטפונות הציפו שטחים ניכרים בשטחים חקלאיים. נהרות רבים פרצו את גדותיהם, גשרים נפגעו ומשקי חי נסחפו על ידי מי שיטפונות. מצב חירום אזרחי הוכרז בוואנאגנוי, במנאוואטו, וברנגיטיי (Rangitikei, ). כ־500 תושבי האט תחתית פונו בגלל מי שיטפונות, ונוסעים רבים לא הצליחו להיכנס לוולינגטון. האירוע הביא לסערה מהצד הדרומי עם משבים של 230 קמ"ש ברכס Tararua (), וגלים בגובה של 11 מטר במצר קוק.
25 ביולי ו־14 באוגוסט 2011 סופות השלג בניו זילנד של שנת 2011 (2011 New Zealand snowstorms, ): סופת החורף הקשה הראשונה הביאה את החורף הקר ביותר מזה חמש עשרה שנה. במהלך אוגוסט נפל שלג באופן עקבי עד לגובה פני הים בוולינגטון, לראשונה מאז שנת 1976, ופתיתי שלג אף נפלו לזמן קצר באוקלנד, לראשונה זה 80 שנים.
20–21 ביוני 2013 סופת ניו זילנד (): מערכת טרופית קיצונית זו הורגשה לראשונה באי הדרומי עם שלג כבד ב־18 וב־19 ביוני. בסוף 20 ביוני, הסערה נדדה בכיוון צפון-מזרח לאי הצפוני, והביאה רוחות חזקות מאוד עד תחילת ה־23 ביוני. בתי הספר בוטלו ביום הקצר ביותר של השנה (21 ביוני), בגלל נזק עצום.
היסטוריית חקר האקלים.
איסוף נתונים לקביעת האקלים הניו זילנדי החל בסוף המאה ה-19, אם כי חוקרים אירופיים ערכו תצפיות תקפות על מדדי אקלים כמו קרחונים ומורנות (מורנה, תצורת נוף שהיא תוצאה של סחיפת גושי אדמה) בתחילת המאה ההיא. המחקר המדעי של האקלים המוקדם בניו זילנד הוא די חדש ומתמשך. זה הסדיר חלק מהוויכוחים בנוגע לקשרים בין עידן הקרח הקטן (LIA) בחצי הכדור הצפוני לאקלים בניו זילנד בעת ובעונה אחת. העובדות העיקריות שהתגלו הן כי ניו זילנד אמנם חוותה אקלים קריר יותר, אך במועד מאוחר מעט יותר מאשר בחצי הכדור הצפוני. תחילת האקלים הקריר הייתה בערך בשנת 1450 ונמשכה עד 1850. האינדיקציות הן כי הטמפרטורות היו בטווח של C° 1.5 – C° 2.0 נמוך מהנוכחות במהלך תקופת ה־LIA בניו זילנד. מאז שנת 2000 מחקרים מדעיים שונים בחנו את התנהגות הקרחונים ביחס לאקלים ומצאו כי הם מהווים מדדים מצוינים לטמפרטורות, במיוחד בקיץ. עדויות קרחוניות לאקלים מתאימות לראיות לשינויים בגידול טבעת העץ ובמחקרים על דגימות משקעי ליבת קרח ואוקיינוס המצביעים על סוגי המיקרואורגניזמים (חלקם פורחים בטמפרטורות חמות, אחרים בטמפרטורות קרירות יותר) ויחסי פחמן דו-חמצני היסטוריים.
עדויות מצאו כי האקלים הושפע בצורה חזקה יותר מההשפעה של מסות אוויר טרופיות בתקופות חמות ומאסות אוויר קוטביות בתקופות קרירות. מחקרים אחרונים (2010) של אוניברסיטת ויקטוריה הראו כי האקלים האזורי שנפגע ביותר היה באוטגו ובסאות'לנד. השפעת הטמפרטורה הדומיננטית כאן הייתה החום היחסי של הים מדרום לניו זילנד בתקופת החמה מימי הביניים (MWP). משנת 1350 בערך אזור זה היה חם יותר, אך אז התקרר במהירות יחסית משנת 1450. לקירור זה אולי הייתה השפעה משמעותית על האוכלוסייה באזורים אלה. מהתיעוד ההיסטורי המצומצם עולה כי משנת 1450 עברה אוכלוסיית ניו זילנד שינוי תרבותי משמעותי שעשוי להיות קשור להתקררות האקלים ושינויים דרמטיים באספקת המזון.
שינוי אקלים.
שינויי אקלים בניו זילנד מתייחסים לשינויים היסטוריים באקלים של ניו זילנד, והתרומות והתגובות של ניו זילנד להתחממות כדור הארץ. בשנת 2014 תרומתה של ניו זילנד לפליטת גזי החממה בעולם הסתכמה ב־0.17% מכלל הפליטות. עם זאת, אם מתחשבים בגודלה של אוכלוסיית המדינה (פליטה פר נפש), ניו זילנד היא פולטת משמעותית - מספר 21 בעולם, והחמישית בקרב מדינות הOECD.
פליטת גזי החממה של ניו זילנד נמצאת בעלייה ולא בירידה. בין השנים 1990 ל־2017, הפליטה הגולמית של ניו זילנד (לא כולל סילוק מהשימוש בקרקעות וייעור) עלתה ב־23.1%. כאשר לוקחים בחשבון את צריכת הפחמן הדו־חמצני ביערות (קיבול), פליטת הרשת (כולל סילוק מהשימוש בקרקע וייעור) עלתה גם כן, ב־64.9% מאז 1990.
החברה האזרחית וממשלת ניו זילנד מגיבים לשינויי האקלים במגוון דרכים, בכללם השתתפות באמנות בינלאומיות ובדיונים חברתיים ופוליטיים הקשורים לשינויי אקלים. בניו זילנד קיימת תוכנית מסחר להתוויית פליטות והחל מ־1 ביולי 2010, על מוצרי האנרגיה, ומוצרי הדלק המאובנים והנוזלים, וכן על כמה מגזרי תעשייה יש חובות לדווח על פליטות ולקבל יחידות פליטה (אשראי פחמן). במאי 2019, בתגובה להתחייבויות שנתנו בהסכם פריז משנת 2016, הציגה הממשלה את הצעת החוק לתיקון תגובת שינויי האקלים (אפס פחמן).
ג'אסם, אמיר קטר
עבדאללה בן ג'אסם, אמיר קטר
תמים, אמיר קטר
חמד, אמיר קטר
ח'ליפה, אמיר קטר
באמבלבי
באמבלבי (באנגלית: Bumblebee, ע"ש דבורה מסוג בומבוס האדמה, נקרא "דבור" בתרגום בעברית) הוא דמות בדיונית מהזיכיון הבדיוני רובוטריקים. במרבית גלגוליה של הדמות, לרבות סדרת האנימציה "הרובוטריקים", באמבלבי הוא רובוטריק קטן וצהוב שמשנה את צורתו לחיפושית פולקסווגן. אולם, החל מסדרת סרטי הלייב אקשן הוא הופיע במספר דגמים של מכונית הקמארו - מכונית השרירים של חברת שברולט. הדמות נקראת על שם הבומבוס - דבורה מפוספסת בצבעי שחור וצהוב, שהיוו השראה גם לצבעי הדמות.
את דמותו של באמבלבי דיבב דן גילבזן בסדרת האנימציה המקורית ובאמפר רובינסון בסדרת רובוטריקים אנימייטד. זיכיון סרטי הלייב אקשן, שהחל בשנת 2007, הציג את באמבלבי כדמות שאינה מדברת לרוב אלא משמיעה קולות ומדברת דרך שידורי רדיו. את דמותו בסרט הלייב אקשן "באמבלבי" מדבב דילן או'בריאן. את דמותו בסדרות האנימציה ששודרו בישראל מדבב דניאל מגון.
ביוגרפיה בדיונית.
הדור הראשון.
באמבלבי הוא "האח הקטן" של סיעת הרובוטריקים הגיבורים, שמשמשים כפרוטגוניסטים בסדרת האנימציה המקורית משנות ה-80 של המאה ה-20. הוא דמותג הקבוצה, ומנסה ללא הרף להוכיח את עצמו בעיני אחרים, בעיקר בעיני מנהיגו אופטימוס פריים. הדבר גורם לו לעיתים לקחת סיכונים שמסכנים את חייו. למרות שהוא מתחכם רוב הזמן, הוא מצליח לשמש כשליח וכמרגל זריז ויעיל, ושיעור קומתו מאפשר לו להגיע למקומות שמפקדיו אינם יכולים להגיע אליהם.