כמושל הכללי, שרייר פעל בנושאים הקשורים בזכויות האישה בקנדה, איכות הסביבה ושפות דו-לשוניות רשמיות. במהלך שנתו הראשונה בתפקידו, הוא ייסד את פרס המושל הכללי להנצחת מקרה האישים (מקרה האישים הוא פסק הדין בעניין אדוארדס נגד התובע הכללי של קנדה בו קבע בית המשפט העליון פה אחד שנשים אינן בגדר "אישים" ואינן זכאיות לכהן בסנאט. בית המשפט העליון הסתמך בהחלטתו על כוונתם המקורית של מנסחי החוקה, אשר לא צפו מינוי נשים לסנאט, וכן תוך הסתמכות על המונח "הוא" (he) בסעיפים רבים בחוק בהתייחסות לסנאטורים) מתוך הכרה במאמציה של אמילי מרפי ואחרים להבטיח שהנשים הקנדיות תוכרנה חוקית כאישים בידי הסנאט.
הוא יזם את שימור פרסי המושל הכללי ב-1981 ובשנת 1983 הוא ייסד את קרן המחקר ללימודים אוקראיניים באוניברסיטת טורונטו. באותה שנה הוא ניהל את ועידת המחקר הקנדית הראשונה של המושל הכללי (שהתרחשה לאחר מכן כל ארבע שנים). שרייר גם ביצע את חובותיו הרגילות כמשנה למלך, ואירח את בני משפחת המלוכה הקנדית, קיבל בברכה את פניהם של מנהיגים זרים בארצו וניהל טקסי פרסים והשקעות.
בהפעלת סמכויותיו החוקתיות הוא עורר מחלוקת כאשר היסס להודיע על יציאה לבחירות כלליות אחרי שראש הממשלה דאז, ג'ו קלארק יעץ לו לעשות כך.
לאחר כהונתו.
עם עזיבתו את משרת המושל הכללי ב-1984 הודיע ​​שרייר כי יתרום את קצבתו לקרן המגן הסביבתית. הוא כיהן כנציב העליון של קנדה במספר מדינות באוקיאניה, ביניהן אוסטרליה, פפואה גינאה החדשה, איי סולומון וונואטו. הוא כיהן בתפקידים אלו עד שנת 1988. בשנה זו חזר לויניפג. ב-1 בנובמבר 2002, מונה שרייר לנשיא אוניברסיטת ברנדון ולאחר מכן נבחר מחדש לתפקיד נשיא האוניברסיטה בתחילת 2005 לתקופת כהונה שהסתיימה ב-31 באוקטובר 2008.
אואקה ארנה
היכל אואקה
יניסיי קרסנויארסק (כדורגל)
יניסיי קרסנויארסק (ברוסית: Футбольный клуб Енисей Красноярск) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר קרסנויארסק שבדרום סיביר המתמודד בליגת המשנה הרוסית.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1937 בשם "לוקומוטיב קרסנויארסק" והתמודדה בליגות הנמוכות בברית המועצות ובגביע הסובייטי אך לא הגיעה להישגים משמעותיים רבים. בשנת 1957 הקבוצה החלה להתמודד בליגות המקצועניות. ב-1958 אף העפילה לרבע גמר הגביע הסובייטי אך הודחה על ידי ספרטק מוסקבה שהביסה אותה בתוצאה 1:4. בשנת 1967 הקבוצה שינתה את שמה ל"זריחה" (Рассвет) ולבסוף בשנת 1970 שינתה שמה ל"אוטומוביליסט קרסנויארסק" (Автомобилист) אך הקבוצה לא הצליחה לשמור על מקומה בליגות המקצועניות ומעולם לא העפילה לליגת העל הסובייטית.
לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה שינתה שמה ל"מטאלורג" ואומצה על ידי מפעל מתכות מקומי, ברם הדבר לא סייע לה להגיע להישגים של ממש בשנות ה-90 של המאה ה-20. הקבוצה העפילה לליגת המשנה הרוסית ובשנת 2001 סיימה במקום התשיעי בליגה, במה שהיווה עד אז להישג שיא עבור הקבוצה. ברם הקבוצה נכשלה לשמור על מקומה בליגה בשנים הבאות והודחה לליגה הרוסית השנייה.
בפברואר 2010 שינתה את שמה ל"מטאלורג-יניסיי" ולמאמן הקבוצה מונה אלכסנדר אלפרוב, בסיום אותה עונה הקבוצה שבה והבטיחה העפלתה לליגת המשנה הרוסית ואלפרוב הוכתר למאמן העונה בליגה הרוסית השנייה. החל משנת 2011 הקבוצה החלה להתמודד בליגת המשנה הרוסית. בעונת 2011/2012 הליגה הפכה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה והשם מטאלורג הושמט משם הקבוצה בעוד יניסיי סיימה את העונה במקום העשירי בליגה.
בעונת 2012/2013 הקבוצה העפילה עד לשלב רבע גמר הגביע הרוסי והודחה על ידי צסק"א מוסקבה שהביסה אותה בתוצאה 3:0, בדרך לזכייה בגביע באותה עונה.
בעונת 2014/2015 הקבוצה סיימה במקום השמיני בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה. בעונת 2016/2017 סיימה במקום השלישי בליגה ובכך הגיעה להישג הגדול ביותר בתולדותיה עד אז.
בעונת 2017/2018 הודחה משלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל וסיימה אומנם במקום השלישי בטבלת הליגה, אך בזכות ניצחון 6:4 במשחקי מבחן להעפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל נגד אנז'י מחצ'קלה, הבטיחה את העפלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הרוסית. ברם בעונת הבכורה שלה בליגה, יניסיי הציגה מאזן עגום של רצף הפסדים וירדה לליגה הלאומית אחרי עונה אחת בליגה הבכירה.
בעונת 2021/2022 הקבוצה העפילה עד לשלב חצי גמר הגביע הרוסי בפעם הראשונה בתולדותיה, אחרי שגברה בשלבים המוקדמים על לוקומוטיב מוסקבה ורובין קאזאן.
אצטדיון הקבוצה.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון המרכזי, הממוקם על אי המרפא בקרסנויארסק ובעל תכולה של 15,000 איש. האצטדיון משמש לא רק כמגרשה הבייתי של יניסיי אלא גם כאצטדיון הבית של נבחרת רוסיה ברוגבי והקבוצות המקומיות ברוגבי. האצטדיון נחנך באוקטובר 1967 ובאותה עת היה בעל יכולת תכולה של 35,000 איש. בשנת 2010 ובמרץ 2014 ממשלת מחוז קרסנויארסק ביצעה בו שיפוץ מסיבי והוא נפתח מחדש בנובמבר 2015 ואירח משחק במסגרת גביע האתגר האירופי ברוגבי. בשנת 2018 נערכו בו שיפוצים לקראת אוניברסיאדת קרסנויארסק (2019).
ב-2014 נחנך אולם סגור לכדורגל, בשם "יניסיי ארנה", בעל תכולה של 3,000 מושבים ובעונת 2017/2018 הקבוצה אירחה בו את משחקיה.
בעונת 2018/19 בליגת העל הרוסית בכדורגל נאסר על הקבוצה לארח ב"יניסיי ארנה" והוחלט שהקבוצה תארח את משחקיה בחלק הראשון של העונה באצטדיון גאולוג, שבעיר טיומן הסמוכה, המכיל 13,057 מושבים. החל מספטמבר 2018, עם השלמת השיפוצים באצטדיון, הקבוצה חזרה לאצטדיון בקרסנויארסק, שאירח משחק ראשון במסגרת ליגת העל הרוסית בכדורגל, ב-22 בספטמבר 2018 כשיניסיי אירחה את אורל יקטרינבורג.
נורת'פליט (אונייה)
"נורת'פליט" (באנגלית: Northfleet) הייתה אוניית מפרשים מסחרית בריטית, שטבעה בתעלת למאנש בינואר 1873. באסון קיפחו את חייהם 293 בני אדם – גברים, נשים וילדים.
תיאור האונייה.
ה"נורת'פליט" הייתה אוניית מפרשים מסחרית מסוג "פריגטת בלקוול", בעלת מעטה רוחבי שלם – שלושה תרנים, שעל כל אחד מהם מונפים שלושה מפרשים רוחביים לפחות. מידותיה: תפוסה ברוטו – 951 טון, תפוסה נטו – 895 טון, אורך בין ניצבים – 180 רגל (55 מ'), רוחב – 32.3 רגל (9.8 מ'), ועומק הספנה 20 רגל (6.1 מ'). היא נבנתה ב־1856 בנורת'פליט, קנט, עבור בעל אוניות לונדוני בשם דָּנְקֶן דָּנְבָּר, והפליגה בעיקר בין אנגליה לאוסטרליה ובין אנגליה להודו ולסין.
טביעתה.
בשנת 1872 הייתה האונייה בבעלותו של ג'ון פֶּטוֹן הבן מלונדון, ונחכרה להובלת פועלים ומשפחותיהם, 340 טונות של פסי רכבת ו־240 טונות של ציוד אחר לצורך בניית מסילת הברזל בטסמניה. רב החובל, אדוארד נוֹאֶלְס (נולד ב־4 במאי 1839), שימש קודם לכן כקצין הראשון של האונייה.
ב־13 בינואר 1873 יצאה "נורת'פליט" מגרייבזנד אל הובארט שבטסמניה, כשעל סיפונה 379 איש: נתב, 34 אנשי צוות, שלושה נוסעים בקבינות ו־248 מהגרים, 42 נשים ו־52 ילדים. בשל מזג האוויר הגרוע נאלצה האונייה לעצור ולהטיל עוגן פעמים אחדות עוד בטרם יצאה מתחומי התעלה האנגלית. בליל ה־22 עמדה האונייה על עוגן כשניים-שלושה מייל (5 ק"מ) מדָאנְגֶ'נֶס (לשון יבשה בחופה הדרום־מזרחי של קנט). איתרע מזלה, ובסביבות השעה 22:30 התנגשה בה אוניית קיטור, שהסתלקה מיד בחסות החשיכה מבלי לעצור ולהושיט עזרה. "נורת'פליט" העמוסה לעייפה טבעה תוך חצי שעה, לפני שספינות אחרות שנמצאו בקרבתה הבינו מה ארע. 293 נוסעים ואנשי צוות טבעו, ורק 86 הצליחו להינצל. מבין הנשים שבאונייה ניצלו רק אשת רב החובל ומהגרת אחת, ומבין הילדים – שניים בלבד. רק שתי סירות הצליחו להתרחק מן האונייה הטובעת, אחת ללא משוטים והשנייה ניזוקה. רב החובל טבע במצולות יחד עם אונייתו.
לימים נתברר כי האונייה הפוגעת היא אוניית קיטור ספרדית בשם "מוּרִילוֹ", שעוכבה ונעצרה בדובר ב־22 בספטמבר 1873, שמונה חודשים לאחר האסון. בית דין של האדמירליות פסק למכור את האונייה האשמה באסון והטיל קנסות כבדים על קציניה.
עונת 1993/1994 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
מישל ג'ונסון
מריאן מילר (באנגלית: Michelle D. Johnson) היא קצינה בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, כיהנה כנשיאת אקדמיית חיל האוויר. לאחר שחרורה מונתה לסגנית נשיא ה-NBA.
ביוגרפיה.
ג'ונסון גדלה בחווה חקלאית בספנסר שבאיווה. בתיכון הצטיינה באתלטיקה ובכדורסל. היא בחרה ללמוד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית במחזור השני בתולדות האקדמיה אליו התקבלו נשים. היא הייתה חברה בנבחרת הכדורסל והיא הקלעית השנייה בכמות הנקודות בהיסטוריית הקבוצה. במהלך לימודיה הייתה האישה הראשונה ששימשה כמנהיגת הצוערים. ב-1981 סיימה תואר ראשון בהצטיינות בחקר ביצועים. היא זכתה למלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה וב-1983 סיימה תואר שני בפוליטיקה ובכלכלה.
עברה קורס טיס בבסיס חיל האוויר ויליאמס בטקסס והוכשרה כטייסת תובלה. שירתה כטייסת לוקהיד C-141 סטארליפטר, מדריך טיסה, קצינת תכנון וסגנית מפקדת טייסת התובלה 41. בשנים 1989–1992 שירתה כמרצה, כמדריכת טיסה וכמפקדת צוערים באקדמיית חיל האוויר. בשנים 1992–1994 שירתה כעוזרת לענייני חיל האוויר לנשיאי ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש וביל קלינטון. לאחר מכן שירתה כטייסת מטוסי תדלוק מקדונל דאגלס KC-10A, קצינת מבצעים ומפקדת טייסת התדלוק האווירי התשיעית. בתקופת פיקודה הוצבה הטייסת במזרח התיכון לתמיכה במבצע אכיפת אזור אסור לטיסה בעיראק. ב-1999 מונתה לסגנית להק המבצעים של כנף התובלה 97 ובמרץ 2000 מונתה למפקדת הלהק, עליו פיקדה במשך שנתיים.