במילים אלה ציווה הבאב את אותיות הח"י להשלים את משימתם ולצאת מעירם במטרה להפיץ את הרעיונות הבאביים.
אותיות הח"י פעלו ונדדו ברחבי איראן במטרה להפיץ את רעיונות הבאב. לא הייתה זו משימה פשוטה. האתגר הבאבי הגדול ביותר היה קביעת גבולות להפצת עקרונות התנועה. מטרת הגבולות הייתה לשמור על כבוד אורח החיים השיעי במדינה ולא להתריס נגדו, על מנת להימנע מהתערבות שלטונית המתנגדת לתנועה הבאבית.
תחילה, הממשל לא התייחס להתעוררות זו מאחר שכוחם היה קטן. בהמשך, החל השלטון לדכאה באמצעות כליאת אותיות הח"י. לבסוף, נחשבה משימת ההפצה לסכנת מוות, מאחר שהשלטון הוציא להורג מתנגדים לאורתודוקסיה השיעית הרווחת.
אותיות הח"י אינם בעלי הרשאת פרשנות או סמכות חקיקה. אנשים אלה הוגדרו כחלק מזרם בעל ישות רוחנית א-פוליטית. אותם שמונה עשר אנשים נבחרו על ידי הבאב בזכות אישיותם הבולטת והבעת דבקות באמונה. תפקידם ראשוני וייחודי, בין היתר בכך שלא הוחלפו במהלכו, ובכך שלא נמשך לאחר מותם על ידי אחר.
משמעות רוחנית.
אותיות הח"י בכתיבתן הן תואר והצהרה תאולוגית. על פי האמונה הבהאית,  היקום והציוויליזציה הרוחנית הם התגלמות האל. ישנו שימוש במונח "נקודה"- הפרט הקטן ביותר ביקום. כל דבר המתחיל בנקודה יש בו מן התגלמות האל. עט בנגיעתו הראשונה על פני הדף יוצר נקודה, ממנה ניתן להמשיך לאות, או מספר, שגם הם התגלמות האל.
אנשי אותיות הח"י משולים לאש בחשכת הלילה. הבאב משלהב את לבם באומרו כי הם האור הזוהר לפני עיניי האדם, הם מקור החסד.
משמעות בהאית.
הבאב משלב את המילה "חי" במונח "אותיות החי", ומשום שהאל נמצא בכל דבר שחי, ניתנת למונח "אותיות החי" משמעות נשגבת. לאנשי אותיות החי, הם המאמינים הראשונים של הבאב, ניתנו חיים, הם החיים.  יודגש כי משמעות המילה חיים בהקשר זה היא לחוות את רוח האמונה, והיכולת להעתיק את אותה רוח  (מהות החיים) לאחרים.
אותיות הח"י הם סמל של חסד ותפארת עד היום עבור המאמינים הבהאים. בנוסף הבאב ממשיל אותם למראות, כל עוד דמותם משתקפת דרך השמש (השמש מפיצה אור וחושפת את האמת), קיים ביקום מקור של השפעה רוחנית אליו ניתן לשאוף.
משמעות גימטרית.
בשפה הערבית לכל אות יש משמעות מספרית (גימטריה). אם נקביל את המספר שמונה עשרה (של שמונה עשר המאמינים הראשונים) לאותיות, נקבל - ח"י. צירוף האותיות מדגים מילה עם משמעות, המילה חי. כל דבר שהוא חי טומן בתוכו חיים, כך המילה "חי" וכך גם אותיות הח"י.
בהקשר הבהאי.
שתי אותיות מייצגות את המספר שמונה עשר-ח"י. על פי האמונה הבהאית באותיות אלה ישנה התגלמות אלוהית, ומאחר ואלוהים נמצא בכל דבר חי, הוא נמצא גם באותיות שמביעות את המילה הזו.
אותיות הח"י כוללות בתוכן את שמונה עשר המאמינים הראשונים. אם נוסיף אליהם את הבאב, יתקבל המספר 19, שגם לו משמעות גימטרית בדת הבהאית- המילה "ואחיד" שפירושה "אחדות". יש בכך התייחסות לאחדות האל המהווה היבט חשוב בדת הבהאית המונותאיסטית.
משום כך תשעה עשר הוא מספר בעל תפקיד עקרוני בדת והוא מתבטא כמעט בכל גילוי שלה. כך למשל, בשנה הבהאית 19 חדשים, ובכל חודש 19 יום. (הערך המספרי של האותיות בערבית ובפרסית זהה לערך המספרי של האותיות בעברית: א=1 ד=4 ו=6 ח=8 ("ואחד" =19. בהאא=9 - פעמיים בהאא=18=חי).
התגלות מתמשכת (הדת הבהאית)
התגלות פרוגרסיבית היא אמונה מרכזית בדת הבהאית, לפיה אלוהים מגלה לאדם את האמת הדתית באופן מתמשך ומחזורי באמצעות סדרת שליחים אלוהיים. האמת הזו מתאימה לצורכי הזמן בו היא נמסרת, ולכן ההתגלויות השונות בהיסטוריה אינן זהות. כך, הדת הבהאית מאמינה כי דתות העולם ניתנו על ידי אלוהים ומהוות שלבים שונים בהיסטוריה של דת אחת. במסגרת אמונה זו, האמת שהתגלתה לבהאא אללה היא האמת האלוהית החדשה ביותר (אך לא האחרונה, מכיוון לעולם לא תהייה התגלות אחרונה), ולכן היא הרלוונטית ביותר לאנושות כיום.
שליחים אלוהיים.
הבהאים מאמינים כי אלוהים חושף את רצונו לאנושות באופן קבוע ותקופתי באמצעות שליחים או נביאים, אשר נקראים "שליחים אלוהיים" (Manifestations of God). השליח יוצר קשר ישיר בין האנושות לאלוהים, כורת ברית ומייסד דת חדשה, ומשקף בקיומו את נוכחות האלוהים בעולם הגשמי. בדת הבהאית, מייסדי דתות העולם המרכזיות הם שליחים אלוהיים. הרשימה כוללת את קרישנה, בודהה, זורואסטר, אברהם, משה, ישו, מוחמד, הבאב, והבהאא-אללה.
כתבי הקודש הבהאיים מתייחסים גם לנביאים חשובים פחות שאינם נחשבים "שליחים אלוהיים", אך משקפים בכל זאת במידה מסוימת את האור האלוהי. בנוסף לנביאים הללו, בכתבים הבהאיים מוזכרות גם דמויות ידועות פחות, כמו גם נביאים שלא ייסדו דת המונית במהלך ההיסטוריה.
בניגוד לדתות רבות הגורסות כי הנבואה או ההתגלות שניתנה להן היא סופית ואינה ניתנת לשינוי, על פי הכתבים הבהאיים, תהליך ההתגלות האלוהית אינו חדל מן העולם.  הכתבים מספרים כי דתות העולם נוסדו על ידי שליחים אלוהיים כחלק מתהליך אלוהי מתמשך שמתקדם ומתפתח. כל דת חדשה מביאה לאנושות מידת התגלות גדולה ומורכבת יותר מקודמתה. בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית, אמר ב"כתאב-י איקאן" (كتاب الإيقان) כי אלוהים יחדש את "עיר האלוהים",  בכל אלף שנים, והזכיר באופן מפורש כי לא יהיה שליח חדש במהלך אלף השנים שיבואו לאחר ההתגלות שלו.
סוגי אמיתות דתיות.
הבהאים מבדילים בין שני סוגים של תורות דתיות שניתנות לאנושות:
על פי הדת הבהאית ההבדלים בין הדתות השונות נובעים מגורמים גשמיים, חברתיים ואנושיים. ההתגלויות משתנות בהתאם ל"מצב", ל"יכולת הרוחנית" של האנושות ול"דרישות המשתנות של התקופה" במקום ובזמן ההתגלות. יש צורך בהתפתחות מהתגלות להתגלות מכיוון שהחברה האנושית עוברת תהליך איחוד מתמשך וארוך שהחל בחלוקה למשפחות, המשיך בחלוקה לשבטים ולאחר מכן לאומות. סוף התהליך עתיד להסתיים בעולם מאוחד.
אמת אלוהית אינה נתפסת כמוחלטת, אלא כיחסית ומשתנה לפי מקבליה. כל שליח הכריז על אמת רוחנית נצחית וחידש את האמת של קודמיו. השליחים גם שינו את המסר שהביאו על מנת לשקף את ההתפתחות הרוחנית והגשמית של האנושות בעת הופעתם. מכיוון שהיכולת הרוחנית של האנושות ונכונותה לקבל אמונות חדשות התפתחו במשך הזמן, כל התגלות חדשה ניתנה באופן יותר מבואר מקודמתה.
מטאפורות להתגלות הפרוגרסיבית.
הכתבים הבהאיים מסבירים את  מושג ההתגלות הפרוגרסיבית באמצעות מספר מטאפורות:
מחזורים אוניברסליים.
בנוסף לאמונה כי הדת מתגלת באופן מתמשך על ידי אותו האלוהים באמצעות נביאים או שליחים שונים, ישנו גם רעיון של מחזורים אוניברסליים בכתבים הבהאיים. המחזורים הללו מחלקים את האנושות, ומשמשים לשם סיווג ההיסטוריה האנושית וההתפתחות החברתית במספר דרכים. קיימים שני מחזורים אשר מחלקים את ההתגלויות הפרוגרסיביות לשני סוגים: התגלויות המחזור הראשון, והתגלויות המחזור השני.
המחזור הראשון נקרא המחזור ה"אדמי" (מלשון "אדם"), וידוע גם בשמו ה"מחזור הנבואי". הוא החל לפני כ-6000 שנים, עם השליח האלוהי אדם, ונגמר לאחר ההתגלות של מוחמד. לפי הדת הבהאית, במשך המחזור הזה השליחים האלוהיים קידמו את האנושות במרווחי זמן קבועים באמצעות ההתגלות הפרוגרסיבית. הדתות האברהמיות והדהרמיות, למשל, נוצרו כחלק מהמחזור האדמי.
המחזור השני, "המחזור הבהאי", או "מחזור ההגשמה", החל עם הבאב, וכולל את בהאא-אללה. לפי הדת הבהאית הוא יימשך לפחות חצי מיליון שנה ובזמנו יבואו לעולם שליחים אלוהיים רבים. בספרות הבהאית נכתב כי בנוסף להתגלות שהשליחים האלוהיים הביאו לעולם במסגרת המחזור האדמי, הם גם ניבאו את הגעתו של "מחזור ההגשמה".
הקהילה הבהאית באיראן אחרי המהפכה האסלאמית בשנת 1978–1979
איראן היא המולדת של הדת הבהאית, תחילתה הייתה כאשר אחד מתומכיו של ה"באב" שנקרא מירזא חוסיין עלי נורי, טען כי אלוהים יגלה אותו, וכי הבאב בישר את בואו, ונטל את הכינוי "בהאא אללה".
רקע היסטורי.
על אף שאיראן הנה המולדת של הדת הבהאית, הבהאים האיראניים נחשבים לאחת קבוצות המיעוט אשר סובלת מדיכוי, רדיפה, אלימות בארץ המולדת של דתם, על ידי הממשלה האיראנית, אשר מטילה כל מיני מכשולים בפניהם, ועונשי מוות על אנשי הדת הבהאים. למרות קשיים אלה, החברה הבהאית המשיכה לצמוח באופן יציב עד שנות ה-1920, ובסוף שנות התשעים של המאה ה-19 ועד תחילת המאה העשרים, יצאו הבהאים עם יוזמות חינוכיות ובריאותיות, דבר שהעיד על אופטימיזם גבוה לגבי התרחבותה של החברה בעתיד. "במונחים מספריים, הוערך מספרם של הבהאים בכ-100,000 לפחות בשנות ה-1880, מה שהיווה 1-2 אחוז מהאוכלוסייה האיראנית שכללה 5-8 מיליון נפש בזמן ההוא. עם תחילת המאה העשרים, מספר הבהאים גדל באופן איטי, במיוחד אחרי שנת 1979, כאשר מספר הלידות היה מתחת לממוצע, והקהילות הבהאיות התחילו להגר למערב במטרה לברוח מרדיפות. למרות זאת, היום מעריכים את מספר הבהאים באיראן בכ-300,000 לפחות, שמהווים 0.5 אחוז מהאוכלוסייה".
התרחשות המהפכה האסלאמית באיראן 1979.
המהפכה האסלאמית הפילה את השלטון המושחת של א-שאה מוחמד רידא בהלווי, בהדרכתו של אימאם אל-ח'ומיני, ושאפה לנהוג על פי מנהגי האסלאם בכל היבטי החיים.
זמן קצר לפני מהפכה זו ועד זמננו הנוכחי, הפכה הרדיפה נגד הבהאים ברפובליקה האסלאמית מאלימות אשר בוצעה בכל צורותיה נגד מבוגרים, זקנים, ילדים קטנים בגנים ואף בתי הקברות הבהאים, להכחשה שיטתית של זכויות אדם בסיסיות, שכללה את גישתם ללימודים גבוהים. בעקבות הרדיפות מספר בהאים בולטים כמו לילי איימן נעלצו לעזוב את איראן ולו יכלו לחזור.
התגובה הבינלאומית.