בשנת 2000 החל לשחק בסדרת הדרמה "הבורגנים" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. בסדרה שחק לצד משתתפי "החמישייה" את דמותו של "אשר" בעונה הראשונה וכן בעונה השלישית. בשנת 2000 כיכב בסרטו של ארי פולמן "מייד אין יזראל", ובסרט "איש החשמל" בתפקיד פנחס רוטנברג (על משחקו בשני הסרטים היה מועמד לפרס אופיר). בשנת 2002 יצר והשתתף בסדרת הטלוויזיה הקומית "שאול דוידי אומנות בעם". באותה שנה השתתף בסרטו זוכה פסטיבל קאן הצרפתי של אליה סולימאן "התערבות אלוהית". ב-2003 שיחק בסרט של דובר קוסאשווילי -"מתנה משמיים", לצד יובל סגל ומוני מושונוב. בשנת 2003 כיכב בסרט "חלומו של הנרי", ב"אהבה קולומביאנית" לצד מילי אביטל ואסי כהן ודובב את דמות הרמטכ"ל בסדרת האנימציה "מ.ק 22". באותה שנה שחק בסרט "שנת אפס" לצד דן תורן, קרן מור ושרה אדלר, ב-2005 השתתף בסדרה ההומוריסטית "הרצועה" וב-2006 בסדרת הדרמה "פרשת השבוע", שם דמותו כ"שאול נאווי" נבחרה על ידי עיתון ידיעות אחרונות לאחת הדמויות המצוינות בטלוויזיה הישראלית. ביולי 2006 שיחק בהצגה "דרך גגרין", בתיאטרון הפרינג' (בית ציוני אמריקה).
בשנת 2006 החל לגלם דמות קומית בשם "פאפאדיזי" - רועה עזים יווני, אשר זכה לפופולריות באתר יוטיוב, דמות שנוצרה על ידי התסריטאי והבמאי אורי ששון. נוי הופיע בסדרה האינטרנטית וקיבל שותפות בזכויות. על בסיס הסדרה באינטרנט, פותחה סדרת טלוויזיה קומית בערוץ yes stars ישראלי. נוי היה מועמד עבורה לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
הוא הצטלם לסרט נוסף של איליה סולימאן, בשם "הזמן שנותר" לתפקיד של נהג מונית, ולסדרה "טקסי דרייבר" ששודרה ב-yes.
בשנים 2009–2015 שיחק בסדרה "פולישוק" בתפקיד "בולי בובס".
בשנת 2012 הופיע, לצד אשתו, קרן מור, בהצגה "המאהב" בתיאטרון הקאמרי. כמו כן שיחק במספר הצגות בתיאטרון חיפה.
החל משנת 2012 נוי הוא הפרזנטור של מוצרי מחלבת טרה (אם כי בפרסומות שלה הופיע עוד קודם לכן).
בשנת 2013 הופיע בסדרה "המגפה" בערוץ HOT3 לצד שמרית לוסטיג, כאחת מהדמויות הראשיות. כמו כן השתתף בסרט "מפריח היונים" בבימויו של נסים דיין (על פי ספרו של אלי עמיר), שיצא ב-2014.
בשנים 2016–2018 השתתף במחזה "נפילים" מאת יונתן לוי ובועז לביא, שעלה בפסטיבל ישראל ובהמשך הוצג בתיאטרון הקאמרי וב"תיאטרון הבית" ביפו. הוא שיחק במספר תפקידים: קריין חדשות, סג"ם במלחמת לבנון הראשונה, ואביו ומאמנו של הג'ודוקא ג'קי שאולוף.
בשנת 2018 השתתף בסרט הקצר "קילומטר 147" מאת בעז פרנקל, בו כיכב לצידם של רותם קינן וששי מטו. הסרט הופץ לקולנוע כחלק מאסופה של שלושה סרטים קצרים בשם "3 סיפורי ערבה". בהמשך אותה שנה, שיחק בתפקיד הראשי בסרט "אישה עובדת" בבימויה של מיכל אביעד, לצד לירון בן-שלוש ואושרי כהן, ובסרט ביכוריו של הבמאי נמרוד אלדר, "היום שאחרי לכתי", לצד זוהר מידן.
בשנת 2020 גילם את ראש המוסד בסדרת הריגול "טהרן", וכמו כן שיחק את מזכיר המושב יגאל גבאי בסדרה "הנחלה" בקשת 12.
בשנת 2022 שיחק בסרט הקומי "חומוס פול טריילר" לצד אשתו, קרן מור.
חיים אישיים.
נוי נשוי לשחקנית קרן מור ולהם שני ילדים. מתגורר בתל אביב.
נוי מגדיר עצמו כיהודי מאמין.
מעורבות פוליטית.
בעת המחאה החברתית בישראל ב-2011 הביע נוי תמיכה במוחים, ועמד, לצד אשתו השחקנית קרן מור ושאר חברי "החמישייה הקאמרית", בחזית של אמנים שגילו הזדהות פומבית ופעילה עם רוח המחאה.
באוקטובר 2014, בריאיון שנערך עמו עבור מקומון ונחשף ב"גלובס", יצא נוי נגד התנהלות ראש הממשלה בנימין נתניהו, וכמו כן מתח ביקורת על הפגיעה בחפים מפשע במבצע צוק איתן, באומרו, בין היתר, כי ברצונו להיות "חסיד אומות העולם של הפלסטינים".
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, תמך במפלגת "ארץ חדשה" של אלדד יניב ורני בלייר והשתתף בסרטוני "השיטה" שהוציאה המפלגה כחלק מתעמולת הבחירות.
לקריאה נוספת.
יורם יובל, ישראל - שיחת נפש, כנרת זמורה ביתן, 2012, עמ' 212 - 218
גישות קונפליקט
דפנה רכטר
דפנה רכטר (נולדה ב-15 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת ושחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית, זוכת שני פרסי אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (1991 ו-1998) ופרס התיאטרון הישראלי.
ביוגרפיה.
רכטר נולדה למשפחת אמנים: היא בתם של האדריכל יעקב רכטר והשחקנית חנה מרון, אחותם של האדריכל אמנון רכטר, חוקרת המתמטיקה של קאנט ד"ר עפרה רכטר וכן אחותם למחצה של המוזיקאי יוני רכטר והמאיירת מיכל לויט מנישואיו הראשונים של אביה.
ב-1984 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "קרובים קרובים". לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר למשחק בית צבי ובמהלך לימודיה עבדה כמוכרת תכשיטים בפסאז' של תיאטרון הקאמרי, כיכבה ב-1991 בסרט "מעבר לים" לצד אריה מוסקונה וזכתה עליו בפרס אופיר. לאחר מכן שיחקה בשורה של סרטים ישראליים: "מקס ומוריס" לצד משה איבגי ואורנה בנאי (1994), "קשר עיר" לצד יונתן סגל ב-1998 (עליו זכתה בפרס אופיר), "צור הדסים" (1999) ו"פיתוי" (2002) המבוסס על הרומן "פיתוי" מאת רם אורן, ב-1992 לקחה פסק זמן מעולם המשחק ועברה להתגורר בניו יורק שם עבדה בבית חרושת ליצור כובעים, וכעורכת בתחנת הטלוויזיה של הישראלים בעיר.
בטלוויזיה השתתפה במיני-סדרה "אנס הבושם" (לצד נתי רביץ), בסדרת הדרמה "מיי פירסט סוני" לצד יורם חטב (2002) ובשנת 2003 החלה לשחק בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" (לצד אגם רודברג) במשך שלוש עונות. בנוסף השתתפה בדרמות הטלוויזיה "אהבה ממדרגה ראשונה", "משחקי ראש" ו"המכון".
שיחקה בהצגות רבות בתיאטרון הישראלי: בתיאטרון באר שבע שיחקה ב"ברור כשמש", "קומדיה של טעויות" (לצד גיל פרנק), "טובת המולדת", "הביצה", "שם המשחק", "דון ז'ואן", "מפיסטו", "רוחות", "מפגש משולש", "שלוש אחיות", "מעקב באפילה" וב"כטוב בעיניכם". בהבימה שיחקה ב"אותלו" ובבית ליסין ב"גג שקוף", "גן עדן דרום", "הקונצרט", "קיסריה סופ"ש", "המים זוכרים", "ריגוש", "יומנים" ו"חיים פרטיים".
בשנת 2008 פרשה רכטר ממשחק והתמקדה בשירה. ב-2012 היא שבה לתיאטרון.
בשנת 2013 רכטר החלה לשדר בתחנת הרדיו האינטרנטית 109FM תוכנית בשם "סולם רכטר".
חיים פרטיים.
רכטר היא טבעונית הידועה גם בזכות תרומתה למאבק למען זכויות בעלי חיים. היא גרושה ולה ילדה אחת שנולדה ב-1996.
רכטר נודעה בזמנו גם ביחסים המורכבים שהיו בינה לבין אמה, עליהם דיברה בתקשורת בגלוי.
בראיון בינואר 2022 סיפרה רכטר כי היא השתמשה בסמים קשים מסוגים שונים החל בגיל 14 ובמשך כ-40 שנה.
אוונגליזם
אוונגליזם היא תנועה בתוך הדת הנוצרית הפרוטסטנטית, שצמחה באירופה דוברת הגרמנית והאנגלית בתקופת המאה ה-18, והתפתחה בקרב כמה דתות פרוטסטנטיות ונאו-פרוטסטנטיות – בעיקר בקרב חלק מהמתודיסטים, הבפטיסטים, האנגליקנים, הלותרנים והקלוויניסטים (רפורמים ופרסביטריאנים), וכן בקרב הפנטקוסטלים, האחים מפלימות', ואחרים. מקור שם התנועה הוא באוונגליונים - הבשורות - כתבי הקודש הנוצריים, שהתנועה מטיפה להפיכתם למרכזיים בחיי היום יום של המאמינים. מרכזם הגדול של האוונגליסטים כיום הוא בארצות הברית ויש להם מרכזים נוספים גם בהולנד, בניו זילנד, באוסטרליה, בברזיל, בניגריה ובמדינות נוספות. מספר האוונגליסטים, על חוגיהם השונים, בכל העולם כולו, מוערך בקרוב ל-700 מיליון מאמינים, לא כולל הפנטקוסטלים.
הרקע להתפתחות האוונגליזם.
הזרם התגבש בתחילה בשכבות הנמוכות של החברה ונשא אופי של דרשות אקסטטיות ו"לידה מחדש". עם התבססותו במעמדות הביניים אבדו אלמנטים אלו.
הדגשים העיקריים של תנועה זו הן המרה אישית, אדיקות אישית ולימוד הביבליה, מוסריות ציבורית שכללה הימנעות משתיה ו"ערכי המשפחה", חוסר הדגשה של הפורמליזם בפולחן ובדוקטרינה, תפקיד חשוב יותר למאמינים הרגילים (כולל הנשים) בפולחן, וכן לימוד אינטנסיבי ועצמאי של כתבי הקודש.
עקרונות אוונגליים.
כל העקרונות הללו התקיימו ברפורמציה של המאה ה-16, והובילו לניתוק מהוותיקן ולייסוד כנסיות פרוטסטנטיות, אך בניגוד לכך האוונגליזם הציע "עסקת חבילה" של אורחות חיים, של סגנון ושל פעילות:
האוונגליסטים ברחבי העולם.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 חלה עלייה חדה במספר האוונגליסטים ברחבי העולם, בעיקר בדרום אמריקה ובאפריקה. לפי נתונים שמפרסמים האוונגליסטים, בשנת 2017 עמד אחוז האוונגליסטים מתוך כלל האוכלוסייה בברזיל על 26%, בקניה 48.92%, בניגריה ובזימבבואה כ-30% בכל אחת ובסך הכל הם מהווים כ-17% מאוכלוסיית דרום אמריקה, כ-18% מאוכלוסיית אפריקה וכ-26% מאוכלוסיית צפון אמריקה.
רעיונות אוונגליסטים מופצים ברחבי העולם בין היתר, באמצעות רשת טלוויזיה GOD TV המשדרת ל-200 מדינות 24 שעות ביממה.
האוונגליסטים בארצות הברית.
רוב האוונגליסטים בארצות הברית שמרנים בדעותיהם הפוליטיות. רובם תומכים במאבק בהפלות מלאכותיות, ובעקבות עליית מנהיגים ואוונגליסטים טלוויזיוניים כמו ג'רי פולוול
ופט רוברטסון, הפכו האוונגליסטים לגורם בעל עוצמה במפלגה הרפובליקנית. מספרם של כלל חברי הקהילה האוונגליסטית בארצות הברית הוא כ-90 מיליון.
יחס האוונגליים לישראל ולציונות.