את הסימפוניות של וידור אפשר לחלק לשלוש קבוצות. ארבע הראשונות מרכיבות את אופוס 13 (1872) ונכון יותר להגדירן "סוויטות" (וידור עצמו קרא להן "קבצים"). הן מייצגות את סגנונו המוקדם של וידור. בהמשך הכניס בהן שינויים, מהם מקיפים למדי. הסימפוניות המוקדמות מציגות גיוון רב בכתיבה, אבל אין הן משתוות, לא כפרקים נבדלים ולא כסימפוניות בשלמותן, ליצירותיו המאוחרות.
קבוצת הסימפוניות השנייה, מס' 5 עד 8, הן חלק מאופוס 42 (1878-1887). בסימפוניה החמישית חמישה פרקים והיא מסתיימת בטוקטה המפורסמת. פרק הפתיחה של הסימפוניה השישית גם הוא מפורסם מאוד. הסימפוניות השביעית והשמינית, אם כי אינן מוכרות כל כך, מכילות כמה רגעים מרשימים ומרגשים, ארוכות הרבה יותר משאר הסימפוניות של וידור ומכילות את מלוא טווח המצלולים, שהעוגב של קאבאיה-קול בסן סולפיס מסוגל להם.
את הסימפוניה התשיעית, "הגותית" (אופוס 70 משנת 1895) והעשירית, "הרומאית" (אופוס 73 משנת 1900), מאפיינת התבוננות פנימית, הרבה מעבר לקודמותיהן. שתיהן משתמשות בחומר תימאטי מן הקנטוס פלאנוס. סימפוניות אלה אמורות לייצג את פסגת התפתחותו של וידור כמלחין, אך הן אינן מפורסמות כמו החמישית והשישית. את הסימפוניה הגותית הקדיש וידור לעוגב שבכנסיית סנט אואן הגותית ברואן.
שארל-מארי וידור כתב בשנת 1907 דברי פתיחה לספרו של תלמידו, אלברט שווייצר, "באך - חיים של מוזיקה". בפתיחה זו הוא מספר, כיצד פתר לו שווייצר האלזסי בשנת 1899 סוגיות שונות, שהטרידו אותו במוזיקה של באך, כשהביא לפניו את הטקסטים המתאימים בצרפתית. הוא מוסיף ומתאר את הקשר, שעליו עמד בשנים הבאות, בין המוזיקה של באך לתרבות הצרפתית ואת מקומו ומעמדו של באך הגרמני בעיני הצרפתים. (אלברט שווייצר, "באך, חיים של מוזיקה", עמ' 17)
רשימת יצירות.
תאריכים משוערים של חיבור/הוצאה לאור מובאים בסוגריים, יחד עם שם המו"ל המקורי, אם ידוע.
מתקן חשמל ביתי
השיר שלנו 4
המהפכה הלבנה
המהפכה הלבנה (בפרסית: انقلاب سفید) הוא כינוי לשורת רפורמות ליברליות שהנהיג השאה הפרסי מוחמד רזא פהלווי באיראן במטרה להפוך את איראן בטווח הארוך למעצמה עולמית כלכלית ותעשייתית חזקה ומודרנית בסגנון מערבי, זאת תוך זמן קצר ככל הניתן ובאגרסיביות רבה. המהפכה זכתה לכינוי "לבנה" לאור העובדה שדובר במהפכה שהתבצעה ללא שפיכות דמים. על מנת להעניק לרפורמות לגיטימציה השאה ערך בשנת 1963 משאל עם שבסיכומו 5,598,711 אנשים הצביעו בעד הרפורמות, ו-4,115 הצביעו נגד הרפורמות. המהפכה הלבנה החלה ב-1963 ונמשכה עד להדחתו של השאה ב-1979 במהלך המהפכה האסלאמית. רבים רואים ברפורמות אלו כגורם ישיר שהביא למהפכה האסלאמית. חלק ממטרות המהפכה הלבנה היו להוריד מכוחם של בעלי האדמות וליצור בסיס תמיכה בקרב הכפריים, מעמד הפועלים ומעמד הביניים.
היקף הרפורמות.
הרפורמות שביקש השאה להכיל כללו שיתוף העובדים ברווחי הפרויקטים, עידוד וייזום פרויקטים מסיביים במימון ממשלתי בתחום התעשייה הכבדה, בנוסף להלאמת יערות ושטחי מרעה. בנוסף, הלאמת קרקעות האליטות המסורתיות, שגרמו לאחרונים לאבד מכוחם. הרפורמות נגעו בכל תחומי החיים במדינה וכללו:
מבחינה חברתית, הרפורמה הרחיבה את זכויות הנשים והפנתה משאבים ומימון רב לחינוך, במיוחד באזורים הכפריים, שכלל הענק תמריצים חומריים לתלמידים מצטיינים וארוחת צהרים חינם לכלל התלמידים בבתי הספר. הוקם חיל האוריינות בצבא האיראני שמשרתיו נועדו ללמד קרוא וכתוב בכפרים ולמגר את תופעת האנאלפביתיות.
הרפורמה.
הרפורמה הכילה 19 נקודות, שנקבעו להתפרס על טווח של 15 שנים.
שלב ראשון של המהפכה, כללה שש רפורמות שאושרו במשאל עם בינואר 1963:
עד שנת 1968 הוספו 6 רפורמות נוספות:
12 הנקודות של הרפורמה נרשמו על אובליסקים ברחבי המדינה.
עד שנת 1975 הוספו שתי נקודות נוספות:
בהמשך נוספו נקודות נוספות:
התלכדות קואליציה נגד השאה.
באופק של המהפכה הלבנה עמד חזון יצירת חברה ליברלית בעלת משטר נאור על פי עקרון של מונרכיה חוקתית. בפועל, השאה דיכא את המתנגדים לו והנהיג שימוש בסאוואכ. ייתכן במטרה להוביל שינוי אמיתי ועמוק תוך שימוש בכוח רב והחלטיות, זאת על מנת למנוע את התנגדות השמרנים והאליטות הישנות. ברפורמות המהפכה הלבנה ניכר המאמץ המכוון לפגוע באליטות הישנות:
השאה התבסס על תמיכת הצבא הגדול והמודרני שבנה מכספי הנפט ובסיוע האמריקאי, ועל תמיכת המגזר העסקי שגרף הון עצום משגשוגו של שוק הנפט המקומי ומהרפורמות הכלכליות.
האליטות הישנות, ובראשם חכמי הדת (העלמאא'), שחשו שהשאה דוחק אותם לפינה התלכדו לקואליציה משותפת כנגדו. בקואליציה זאת חכמי הדת סיפקו את האידאולוגיה ואת אמצעי ההפצה של התעמולה כנגד השאה והיו למעשה עמודי התווך של המאבק.
תוצאות הרפורמה.
הרפורמה הבולטת ביותר הייתה חלוקת הקרקעות. הרפורמה הובילה לצמיחה כלכלית מואצת באיראן. בין השנים 1963–1970 הוכפל התל"ג של אירן.
עם זאת, הרפורמה גם הובילה ליצירת מתחים חברתיים חדשים. בין המתחים עלה חוסר האמון של הציבור האיראני במלוכה ובביורוקרטיה האיראנית, שהחלה להיתפס כמושחתת; התנגדות אנשי הדת לקידום מעמד האישה, הפחתת השפעתם בתחומי החינוך ודיני המשפחה במיוחד באזורים הכפריים ולרפורמה שניסה להחיל השאה לשילוב נשים ולא מוסלמים בתחום המשפט, כל אלו בניגוד לכללי האסלאם; והתעוררות תנועות חברתיות אתניות, בעידוד האליטות החדשות. מתחים אלו היו למקור לגיוס תמיכה ציבורית נרחבת והעצימו את כוחם של מתנגדי השלטון הדומיננטיים שעשו בהם שימוש. בנוסף, על רקע המלחמה הקרה, הרפורמה הסמי-סוציאליסטית זו הגבירה את חשש ארצות הברית משינוי כיוון באיראן לטובת ברית המועצות. שילוב גורמים אלו היו למצע שסייע רבות להעזבת שלטונו של השאה ב-1979.
העם האיראני שברובו היה מסורתי נפגע קשות מניסיונות השאה לשנות אלפי שנות מסורת בהינף יד. השיא היה בחוק הרעלה, השאה אסר על לבישת רעלה ברחוב. נשים רבות החליטו להישאר כלואות בבין משום שלא רצו או לא יכלו להפר את צו המסורת העתיק ולצאת לרחוב בגילוי ראש.אנשי הדת שרצו בהחלפת השלטון מסיבותיהם שלהם, ניצלו את תחושת המרמור הגוברת והטיפו כנגד השאה. השילוב המסוכן בין דת עממית בעלת מאפיינים משיחיים ומצב סוציו-אקונומי קשה חברו יחדיו ליצור מהפכה עממית רדיקלית שביקשה לבטל את שיטת המשטר הקיים.
בחוקת איראן שלאחר המהפכה האסלאמית, מכונה המהפכה הלבנה "קונספירציה אמריקנית" שיעודה היה "ייצוב יסודות השלטון הרודני וחיזוק התלות הפוליטית, התרבותית והכלכלית של איראן באימפריאליזם העולמי." עם זאת גם לאחר החלפת שלטון השאה המשיכה הממשלה האסלאמית בקיום חלקים נרחבים מנקודות המהפכה הלבנה, שהובילו ושימרו את פיתוחה העצום של איראן בתחומי החינוך, טכנולוגיה והפיתוח.
הפירמידה של ג'וסר
הפירמידה של המלך ג'וסר המוכרת גם בשם פירמידת המדרגות, היא המבנה הראשון המזכיר בצורתו פירמידה. המלך ג'וסר (או צ'וסר) הוא המלך השני והמפורסם ביותר מבין מלכי השושלת השלישית של מצרים העתיקה. עד לתקופתו נהוג היה לקבור אנשי אצולה ומלוכה בתוך מבנה טרפזי הקרוי מסטבה.
המלך ג'וסר היה הראשון שהקים מבנה המזכיר בצורתו את הפירמידות המוכרות לנו כיום. מבנה זה, נבנה בשנים 2611 - 2630 לפנה"ס, על ידי אמחותפ שהיה הרופא, האדריכל ויועצו של המלך. את המבנה יצרו בעזרת שש מסטבות המונחות אחת על גבי השנייה, כאשר כל אחת קטנה מקודמתה. בדרך זו נוצר מבנה המזכיר בצורתו פירמידה, אשר הגיע לגובה של 60 מטר. פירמידה זו נבנתה במצרים ממערב לממפיס באזור סקארה.
קנדה (אפקוט)
ביתן קנדה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
הביתן הוקם כדי להציג למבקר בו את התרבות הקנדית ואת אופייה החברתי והגאוגרפי של קנדה. כחלק מהביתן נבנה דגם של תצורות נוף קנדיות אופייניות ובהן עמק ובו מפל, המסמל את אזור הספר הקנדי, גנים ומזרקות המסמלים את אזור החוף המערבי של קנדה, וכן עמודי טוטם המסמל את התרבות האינדיאנית הקנדית.
במרכז הביתן מבנה המדמה את בניין שאטו לורייה שבאוטווה. בביתן מוצג הסרט הו קנדה!. הביתן נבנה בשיטה של "פרספקטיבה כפוייה" - ואף שמדובר בבניין בגובה שלוש קומות, נראה לצופה בבניין כאילו מדובר בבניין בגובה שש קומות.
גני הביתן הקרויים "גני ויקטוריה" (באנגלית: Victoria Gardens), מנסים לחקות את גני בושארד שבקרבת ויקטוריה שבפרובינציית קולומביה הבריטית, הם הגנים הגדולים ביותר (והדורשים תחזוקה רבה ביותר) מכל גני הביתנים שבאזור "תצוגת העולם" (world showcase) של פארק השעשועי.
חנויות הביתן, המצויות במבנה בסגנון לונגהאוס האופייני למבני האינדיאנים בחוף המערבי של קנדה, מוכרות מוצרי מלאכת יד המיוצרים בקנדה, ומוצרי מזון אופייניים (כגון סירופ מייפל).
בחזית הביתן הקנדי שלושה עמודי טוטם שגובהם 10 מטרים. שנים מעמודים אלה עשויים פיברגלס ואחד עשוי עץ. העמודים מתארים שלושה מסיפורי "העורב" המרמה את "ציף השמים" וגונב ממנו את השמש, הירח והכוכבים. העמודים, שעוצבו על ידי האמן דייוויד בוקסלי מקולומביה הבריטית, הוצבו בביתן באפריל 1998.
הביתן זה (כמו גם הביתן המקסיקני) היו שנים משלושת הביתן שהוחלט על הקמתם ועל מיקומם מבלי קשר לקבלת מימון מהמדינה. חברת וולט דיסני החליטה שהביתן של ארצות הברית יהיה במרכז תצוגת העולם, ושתי הארצות הגובלות בה - מקסיקו וקנדה, תהיינה בשתי קצות תצוגת העולם .
הביתן נפתח עם הקמת פארק השעשועים ב-1 באוקטובר 1982.
מפקד פיקוד המרכז
פיליוס פליטיק
הנשים מרחוב השושנים
נטיות הפוכות
שר האוצר של בריטניה