צפרדינון יוצא למסע חיפוש אחר פרח שיבוא לביצה. פרחים רבים מסרבים, אך לבסוף צפרדינון מוצא את הנרקיס שמסכים לבוא אל הביצה.
המלך נרפא בזכות הנרקיס ומכתיר אותו למלך הביצה.
המסר.
מסר הסיפור הוא שנתינת עזרה לזולת מתוך רצון טוב, ולא מתוך אינטרס אישי, יכולה להיות מוערכת.
בסיפור, הצפרדעים מחפשים פרח שיבוא לרפא את מלכם, פרחים רבים סירבו אך הנרקיס הסכים לבוא לביצה, מתוך רצון טוב, ועל זאת הוכתר למלך הביצה.
גבור קירלי
גבור קיראלי
גאבור קירלי
סרט ילדים
לואיז דה לוואלייר
לואיז דה לוואלייר (בצרפתית: Louise de La Vallière; 6 באוגוסט 1644 - 7 ביוני 1710) הייתה פילגשו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, בין השנים 1661–1667. מאוחר יותר, נעשתה הדוכסית דה לוואלייר, בזכות עצמה. בניגוד ליריבתה, מאדאם דה מונטספאן, אין לה צאצאים ששרדו. לואיז הייתה אדוקה בדת וסמוך למותה אף סיגפה עצמה כדי לזכות בכפרה.
ראשית חייה.
לואיז דה לוואלייר נולדה בטור כבתם של קצין בצבא הצרפתי, לורן דה לה באום לה בלנק (שאימץ את השם לה לוואלייר מעזבון קטן ליד העיירה אמבואז שבמחוז אנדר ולואר, במרכז צרפת) ושל פרנסואז לה פרובוסט. לורן דה לוואלייר נפטר ב-1651 ואלמנתו נישאה בשנית ב-1655 לז'אק דה קורטארבל, המרקיז דה סיינט רמי, והצטרפה לחצר אחיו של המלך לואי ה-13, גאסטון, דוכס אורליאן, בבלואה.
לואיז גדלה עם הנסיכות הצעירות (הדוכסיות לעתיד של טוסקנה, אלנסון וסבויה), האחיות החורגות של אן, דוכסית מונפנסייה. לאחר מותו של גאסטון, דוכס אורליאן, אלמנתו עברה עם בנותיה לארמון לוקסמבורג בפריז ולקחה עימן גם את לואיז בת השש עשרה.
בחצר המלוכה של לואי הארבעה עשר.
בהשפעת קרובת משפחה רחוקה, מונתה לואיז כבת לווייתה של הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אחותו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה שהייתה בת גילה ונישאה לפיליפ, דוכס אורליאן, אחיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הנרייטה הייתה אישה יפה ומושכת והצטרפה לחצר המלוכה בפונטנבלו ב-1661. מערכת היחסים הידידותית בינה לבין גיסה, המלך לואי ה-14, גרמה לסקנדל ולהפצת שמועות כי היא מנהלת רומן עם המלך וכי ילדיה היו שלו ולא של בעלה.
כדי להתמודד עם שמועות אלה, המלך והנרייטה החליטו שלואי יבחר בגברת צעירה בחצרו שתשמש כמסך עשן לחיבתו האסורה כלפיה. הנרייטה העמידה שלוש נשים צעירות לבחירתו וביניהן לואיז דה לוואלייר בת השבע עשרה.
פילגש למלך.
לואיז הייתה בפונטנבלו חודשיים בלבד לפני שהפכה לפילגשו של המלך. אף כי הדבר נועד כדי להסיט את תשומת הלב מהקשר האסור בין המלך וגיסתו, עד מהרה היא ולואי התאהבו. זה היה קשר הרציני הראשון של לואיז והיא תוארה כ"נערה תמימה, דתייה אדוקה, לא ראוותנית ולא תאבת בצע או פרסום כתוצאה ממעמדה החדש".
עדות לחשיבותה בעיני המלך ניתן למצוא בכך שאחד הגורמים לנפילתו של ניקולא פוקה, היה השוחד שנתן ללואיז דה לוואלייר, שכן המלך פירש זאת כניסיון מצד שר האוצר שלו, לקחתה לעצמו כמאהבת.
בפברואר 1662, בני הזוג נקלעו לסכסוך. אף כי נחקרה ישירות על ידי המלך, סירבה לואיז לספר למאהבה על הרומן בין הנרייטה והרוזן דה גויסה. במקביל, המטיף ז'אק-בנין בוסואה נשא סדרה של דרשות בפני המלך ודרש ממנו לחדול ממעשי האהבים שלו ולשוב לאשתו. הוא גינה את הפעילות הבלתי מוסרית של המלך תוך השוואה לניאוף של דוד המלך, דבר שהעיק על מצפונה של הנערה החסודה, לואיז דה לוואלייר שברחה למנזר שאילוט. לואי הגיע אחריה לשם ושכנע אותה לחזור לחצר המלוכה. אויביה בחצר, במיוחד הרוזנת אולימפיה מנצ'יני, אחייניתו של הקרדינל מזראן, ניסו לנצל זאת כדי להביא למפלתה והביאו את הדברים לידיעתה של אשתו ומלכתו של לואי ה-14, מריה תרזה, נסיכת ספרד.
במהלך הריונה הראשון, לואיז הועברה משירות הנסיכה למגורים בפאלה רויאל, שם, ב-19 בדצמבר 1663, היא ילדה את בנה (בן לא חוקי של המלך), צ'ארלס, שנלקח מייד לסיינט לאו וניתן לשני משרתים נאמנים של ז'אן-בטיסט קולבר. על אף סודיות ההעברה, שאורגנה על ידי הרופא שהיה נוכח בלידה, הסיפור התפשט במהירות בכל פריז. הבוז הציבורי במיסת חצות ב-24 בדצמבר גרם ללואיז הנסערת להימלט מהכנסייה.
ילדיה.
ללואיז דה לוואלייר נולדו חמישה ילדים מלואי הארבעה עשר, אך רק שניים מהם שרדו את תקופת הינקות:
מפלתה.
לואיז נטשה את חצר המלוכה ונמנעה מלהופיע בציבור אך לאחר מותה של אן מאוסטריה ב -20 בינואר 1666, לה לוואייר הגיעה למיסה לצידה של מריה תרזה תוך שהיא מתייחסת בענווה וכבוד. למלכה.
לאחר חמש שנים של רומן עם המלך, מעמדה של לואיז נחלש. ב־7 בינואר 1665 היא ילדה את בנו השני, פיליפ וב-27 בדצמבר של אותה השנה היא ילדה את הבן השלישי, לואי; אך שלושת הילדים מתו תוך זמן קצר. ב-2 באוקטובר 1666 ילדה בת. במאי 1667, על ידי מכתב הרשאה שאושר בפרלמנט דה פריז, העניק לואי הארבעה עשר לגיטימציה לבתו, שנקראה מארי אן דה בורבון וקיבלה את התואר מאדמוזל דה בלואה. לואי הארבעה עשר גם הפך את לואיז לדוכסית והעניק לה את אדמות ואוג'רוס. כדוכסית, ללואיז הייתה הזכות היוקרתית לשבת בטאבורט בנוכחות המלכה. עם זאת, לואיז לא התרשמה. היא התייחסה לתואר האצולה שניתן לה כמתנת פרישה שניתנת למשרת שפרש. אף המלך לואי ה-14 עצמו ציין, כי מתן הלגיטימציה לבתם ותואר האצולה ללואיז, "תאם את החיבה שהייתה לו כלפיה במשך שש שנים".
שנה אחר לידת בתה, ילדה לואיז בן בשם לואי, אך מקומה כפילגשו של המלך נתפס על ידי ידידתה, מאדאם דה מונטספאן. בשנותיה האחרונות התקרבה למאדאם דה מנטנון, אשתו השנייה של המלך, דרך אדיקותן הדתית. היא נפטרה בשנת 1710.
פיליפ הראשון, דוכס אורליאן
פיליפ הראשון, הדוכס מאורליאן (21 בספטמבר 1640 - 9 ביוני 1701), היה בנו הצעיר של לואי השלושה עשר, מלך צרפת ואשתו המלכה, אן מאוסטריה. אחיו הגדול היה לואי הארבעה עשר, "מלך השמש". פיליפ, שנשא בתואר דוכס אנז'ו מעת לידתו, הפך לדוכס אורליאן עם מותו של דודו, גאסטון, בשנת 1660. בשנת 1661, פיליפ קיבל לשליטתו גם את הדוכסיות של ולואה ושארטר. בעקבות ניצחונו של פיליפ בקרב בשנת 1671, הוסיף לו המלך לואי ה-14 את התארים הבאים: דוכס נאמור, מרקיז קוסי ורוזן דורדאן. בתקופת שלטונו של אחיו הוא היה ידוע בפשטות כמסייה (Monsieur), התואר המסורתי שניתן לאחיו הצעיר של המלך בחצר המלוכה הצרפתית.
למרות אופיו הנשי והעדפותיו ההומוסקסואליות, פיליפ מילא את חובתו לשושלת המשפחתית על ידי נישואיו (פעמיים) שבהם הוליד מספר צאצאים. למעשה, הוא היה המייסד של בית אורליאן, הבכיר שבענפים המשניים של הענף הראשי לשושלת מלכי צרפת, בית בורבון, ובכך האב הקדמון הישיר של לואי פיליפ, ששלט בצרפת בתקופת המונרכיה של יולי, בין השנים 1848-1830.
שנותיו המוקדמות.
פיליפ נולד בסן ז'רמן אן ליי שבצרפת, ב-21 בספטמבר 1640. כבנו של המלך השולט, התינוק פיליפ עוטר בתואר "" (בנה של צרפת) ככזה, הוא דורג בסדר הירושה מיד אחרי אחיו הגדול לואיס, הדופן של צרפת, שירש את כס המלוכה הצרפתית כשמלאו לפיליפ 3 שנים. כמו כן, עקב מעמדו זה (השני בתור לכס המלוכה של צרפת) נקרא פיליפ מלידתו כ"הוד מלכותו".
הוא נולד בנוכחות אביו המלך לואי ה-13, נסיכת קונדה, שרלוט דה מונמורנסי, ודוכסית ונדום, פרנסואז דה לוריין, חברים בולטים של שושלת בורבון. לואי ה-13 רצה להעניק לפיליפ את התואר רוזן ארטואה לכבוד הניצחון צרפתי האחרון באראס שבמחוז ארטואה. אף על פי כן, לואי כיבד את המסורת ונתן לו במקום זאת את דוכס אנז'ו, תואר שהיה נהוג להעניק לבנים הצעירים של מלכים צרפתים מאז המאה ה-14.
נעוריו.
עם מותו של אביהם לואי ה-13 במאי 1643, אחיו הגדול של פיליפ, ירש את כס המלכות של צרפת כלואי הארבעה עשר. על אף כי המלך המנוח ניסה לשלול את זכותה של אמם, המלכה אן, לשמש כעוצרת בשם בנו, אישר הפרלמנט של פריז לאחר מותו את זכותה זו כאשר בפועל יועצה הראשי, הקרדינל מזראן, ניהל את ענייני המדינה. כאחיו הצעיר של המלך, פיליפ היה ידוע אז כמסייה הצעיר (le Petit Monsieur) מכיוון שדודו גאסטון, שאף הוא היה אחיו הצעיר של מלך צרפתי, היה עדיין בחיים.
כאשר פיליפ היה בן שמונה, פרצה בצרפת מלחמת האזרחים הידועה כפרונד. במהלך עימות זה, נאלצה משפחת המלוכה לברוח מפריז. כשחזרה משפחתו ב-1652, התקבלה ההחלטה להעביר לפיליפ את ארמון טווילרי, מקום מושבה לשעבר של אן, דוכסית מונפנסייה, השוכן מול פאלה רויאל. בהכתרתו של לואי הארבעה עשר ב-7 ביוני 1654, פיליפ פעל כדקאן, והניח את הכתר של צרפת על ראשו של אחיו.
בסוף יוני 1658, לואי אחיו, המלך, חלה במחלת הטיפוס ופיליפ, יורש העצר, היה במרכז תשומת הלב בצרפת. מחשש לזיהום, פיליפ לא היה יכול לראות את אחיו. במהלך המשבר, המלכה אן התקרבה לבנה הצעיר, והראתה לו חיבה יתירה. לאחר התאוששותו של לואי, פיליפ שוב נעזב לנפשו.
דוכס אורליאן.
כאשר דודו של פיליפ, גאסטון, מת בלא בנים בפברואר 1660, דוכסות אורליאן חזרה לרשות הכתר הצרפתי. הדוכסות הייתה אחת ההטבות המוערך ביותר של צרפת המלוכנית ובאופן מסורתי הייתה זו זכותו מלידה של פיליפ כאחיו של המלך. ב-10 במאי 1661 העניק את התואר באופן רשמי לאחר אישור הפרלמנט. יחד עם תואר זה, קיבל פיליפ לשליטתו גם את הדוכסיות של ולואה ושארטר.