הצד השני נקרא "The Ninth Wave" (הגל התשיעי), שם הלקוח מתוך שיר של אלפרד טניסון, ומתאר אישה הנאבקת על חייה בלב ים ואת חוויית ליל העינויים בים. שלא כמו באלבום The Dreaming, שכולו היה ניסיוני, באלבום Hounds of Love בוש איזנה בין היצירה המלודית בצד הראשון של התקליט לבין היצירה הניסיונית-קונספטואלית בצידו השני.
The Sensual World - 1989.
הסגנון האישי בכתיבה של בוש בא לידי ביטוי גם באלבום The Sensual World (העולם החושני) ובו שירים על אהבה נכזבת כמו "Love And Anger" (אהבה וכעס), "Never Be Mine" (לעולם לא תהיה שלי), על הלחצים במערכות יחסים מודרניות כמו "Between A Man And A Woman" (בין אישה וגבר), ועל ספק עצמי כמו "The Fog" (הערפל).
השיר "Deeper Understanding" (הבנה עמוקה) מציג פורטרט של אדם גלמוד המוצא נחמה בחברת מחשב. השיר "Rocket's Tail" (הזנב של רוקט, שמו של החתול של בוש) עוסק בהנאה והסיפוק מפנטזיות של אחרים. השיר המוזר ביותר באלבום, נגוע בהומור השחור של קייט בוש הוא "Heads We're Dancing" (קדימה נרקודה), המתאר אישה שרוקדת כל הלילה עם זר לא מוכר ובסופו של דבר מגלה שהוא אדולף היטלר.
שם האלבום לקוח מהרומן יוליסס של הסופר ג'יימס ג'ויס. בוש ציינה שהפסקה שחותמת את הרומן, המונולוג המפורסם של מולי בלום, התאימה למוזיקה שהיא יצרה. לאחר שבוש לא קיבלה אישור להשתמש בטקסט עצמו, כתבה בוש מילים המתארות את אותה דמות יוצאת מדפי הספר אל העולם האמיתי. בשיר יש אזכור לשיר של המשורר ויליאם בלייק, "And did those feet in ancient time" (האם רגליים אלו בזמנים קדומים) הידוע גם בשם "ירושלים". בשירים Deeper Understanding", "Never Be Mine" (לעולם לא שלי) ו- "Rocket's Tail" לוותה בוש על ידי ההרכב הווקאלי הבולגרי "Trio Bulgarka".
האלבום נעשה רב מכר בארצות הברית, המצליח ביותר מבין האלבומים שהוציאה, וזיכה את בוש באלבום זהב על מכירת מעבר לחצי מיליון עותקים ארבע שנים אחרי הוצאתו.
השיר "This Woman's Work" (זו עבודה של אישה) מהסרט "She's Having a Baby" (היא עומדת ללדת, 1988) של הבמאי ג'ון יוז עובד מחדש לאלבום זה והושמע כשיר הפתיחה של סדרת הדרמה הבריטית "Walk Away and I Stumble" (הולכת ומועדת). בזכות שידור השיר הוא הגיע למקום השלישי במצעד ההורדות הבריטי של אפל.
The Red Shoes - 1993.
שם האלבום הוא שמו של סרט של הבמאים מייקל פאוול ואמריק פרסבורגר (Emeric Pressburger). הסרט, כמו סיפור הילדים של הנס כריסטיאן אנדרסן, מספר על רקדנית נלהבת המנסה למצוא את מי שיעזור לה להוריד את נעלי הריקוד המכושפות שעל רגליה. האלבום נמכר ברחבי העולם ביותר משלושה מיליון עותקים.
הסגנון המוזיקלי באלבום פשוט וישיר יותר מכל אלבומיה הקודמים של בוש. התוכנית הראשונית הייתה לפרסם את השירים, ולצאת איתם למסע הופעות. מסיבה זו לאלבום יש תחושה דומה יותר להופעה חיה ובו פחות אפקטים של אולפן שייחדו את האלבומים הקודמים שלה, אך לא יתאפשרו במסע הופעות. בסיס המעריצים של בוש שאהב את המורכבות של הלחנים הקודמים דחו את האלבום, אך אחרים מצאו מורכבות חדשה במילות השירים וברגשות שהובעו באמצעותן. באלבומים הקודמים השירים היו על דמויות ייחודיות וסיפורים אנושיים, אך אלבום זה נכתב כמעט כיומן אישי. אלו היו ימים סוערים לקיט בוש בהם היא סבלה ממספר אובדנים קשים. בשנת 1989 הגיטריסט שלה אלן מרפי נפטר מדלקת ריאות, וגם אמא של בוש, חנה, נפטרה. רבים מהקרובים לבוש שהלכו לעולמם מוזכרים בשיר "Moments Of Pleasure" (רגעי עונג). מערכת היחסים שלה עם דל פאלמר הסתיימה, אף על פי שהם המשיכו לעבוד ביחד. רבים מהשירים עוסקים בפרידה והבולט בהם הוא "You're The One" (אתה האחד).
לצד תחושת האובדן, ניכר באלבום גם ההומור של בוש. לשיר "Constellation Of The Heart" (נבכי הלב) ולשיר "Rubberband Girl" (נערת גומי) סגנון דיסקו-שאנטי. באלבום השתתפו אמנים ידועי שם בתפקידים שונים: הקומיקאי לני הנרי תרם את קולו בשיר "Why Should I Love You?" (למה לאהוב אותך?), שיר אותו כתבה ושרה עם הזמר פרינס. בנוסף, הזמר והמלחין אריק קלפטון ניגן בגיטרה בשיר "And So Is Love" (וכך היא האהבה); המלחין והמנצח מייקל קיימן כתב עיבוד ל"Moments Of Pleasure"; גארי ברוקר הזמר של להקת פרוקול הארום; והגיטריסט ג'ף בק.
Aerial - 2005.
באלבום Aerial שני דיסקים. השיר הראשון שיצא לרדיו הוא "King of the Mountain" (מלך ההר) והוא מתייחס לזמר אלביס פרסלי ולסרט האזרח קיין. השיר שודר לראשונה ברדיו 2 של ה־BBC בתאריך 21 בספטמבר 2005 והיה זמין להורדה ברשת בתאריך 27 בספטמבר. האלבום זכה לשבחים רבים. האלבום הוא שאפתני וניחן ברבדים רבים המשלבים אלמנטים של מוזיקת עם, מוזיקה רנסאנסית, מוזיקה ארופאית קלאסית, רגאיי וסמבה ויוצרים יחדיו מוזיקת פופ.
כמו באלבום Hounds of Love, באלבום שני דיסקים. הראשון נקרא A Sea of Honey (ים של דבש) המכיל שירים שאינם מקושרים בתמה משותפת. אחד מהם הוא "King of the Mountain" שסגנונו הוא ברוח מוזיקה מתקופת הרנסאנס. בשיר "formula_1" בוש שרה את ספרות המספר פאי מהראשונה עד הספרה ה־137 (אף כי היא השמיטה מסיבה לא ברורה את הספרות במקומות ה־79-100).
השיר "A Coral Room" (חדר־אלמוג) עוסק באובדן אמה של בוש ובחלוף הזמן. בשיר ליווי פסנתר בלבד והוא מאזכר את אטלאנטיס, את "Tempest" של שייקספיר וכן את נושא הטביעה שהעסיק את בוש באלבומה Hounds of Love. השיר זכה לתגובה נלהבת מצד מבקרי המוזיקה שטענו שהוא "מהמם" בפשטותו, "נוגע במעמקי הלב" ו"מהיצירות היפות ביותר" שבוש הקליטה מעודה.
הדיסק השני נקרא A Sky of Honey (שמיים של דבש) ואת השירים שבו מקשר נושא אחד והוא ציוץ הציפורים. עטיפת האלבום הנראית כמו רכס הרים בשקיעה המשתקף בים מציג למעשה צורת גל המייצג את ציוץ הציפור. ראלף האריס (Rolf Harris) שניגן גם בשיר "The Dreaming", מנגן בדידג'רידו בשניים מהשירים בדיסק ותרם את קולו בשיר "The Artist" (האמן). אמנים נוספים השתתפו באלבום ובהם פיטר ארסקין (Peter Erskine), אברהארד וובר (Eberhard Weber), לול קרים (Lol Creme) וגארי ברוקר (Gary Brooker) מלהקת "Procol Harum". בשניים מהשירים ליווי מיתרים בביצוע של התזמורת המטרופולינית של לונדון.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האנגלי בתאריך 13 בנובמבר 2005 לאחר שנמכרו יותר מ־90,000 עותקים תוך שבוע אחד בלבד. באותו יום הגיע האלבום למקום ה־27 במצעד האלבומים האוסטרלי (ARIA). לאחר חמישה חודשים מיום הוצאתו לאור נמכרו יותר מ־1.1 מיליון עותקים.
בוש זכתה בשתי מועמדויות לטקס פרסי המוזיקה הבריטית בשנת 2006, בקטגוריית הזמרת הבריטית הטובה ביותר ובקטגוריית האלבום הטוב ביותר.
Director's Cut -2011.
האלבום כולל גרסאות חדשות למספר שירים מהאלבומים The Red Shoes ו The Sensual World. השיר "The Sensual World" נקרא מחדש באלבום "Flower Of The Mountain". קייט ליטשה את ההפקה והקליטה מחדש את השירים. האלבום הוא גם הראשון שיצא בהוצאת חברת התקליטים שלה "Fish People".
Words for Snow 50 - 2011.
לאחר 6 שנים שבהן לא פרסמה חומרים חדשים הוציאה בשנת 2011 את האלבום Words for Snow.
השיר "50 Words For Snow" הוא שיר שבו שקייט סופרת מ-1 עד 50 בעוד שקול מסתורי נותן 50 מילים נרדפות לשלג, מדי פעם הקול מתעייף וקייט מדרבנת אותו ושרה "Come on Joe you only got 44 to go", השיר "Snowed in at Wheeler Street" הוא דואט עם אלטון ג'ון זמר שהיה לו השפעה רבה על בוש.
השיר "Snowflake" כולל קטע שירה קטן של בנה של בוש, ברטי.
האלבום הוא הקצר ביותר של הזמרת מבחינת מספר השירים באלבום, אבל אחד מהארוכים ביותר שלה מבחינת משך כלל השירים, כאשר השיר הקצר ביותר אורכו הוא 6:49.
סגנון מוזיקלי.
סגנונה של קייט בוש ממזג השפעות שונות.
גם בשנותיה הראשונות בהן הפסנתר היה הכלי העיקרי שלה, בוש הושפעה ממגוון מקורות מוזיקליים כמו מוזיקה קלאסית, רוקנרול, מוזיקת עמים ומגוון השפעות אתניות, ויצרה מהם תערובת ייחודית שהמשיכה להיות ניכרת גם בהמשך עבודתה. לא פעם תארו מבקרים את יצירתה כסוריאליסטית בשל המלודרמטיות, הרגשנות וחוסר היכולת להגדיר קטגוריה ברורה. הם תארו גם את יצירותיה השמחות ביותר כנגועות במלנכוליה, ואת יצירותיה העצובות ביותר כבעלות אלמנטים של חיות ייחודית הנאבקות מול ייסוריי העולם. בוש משתמשת בקולה ככלי מוזיקלי ויוצרת באמצעותו מגוון עוצמות רגשיות ועידון המייחדים את כל יצירתה.
במהלך השנים, הקליטה מספר שירים גם בצרפתית ובאירית, בנוסף לאנגלית.
קייט בוש התמודדה עם נושאים רגישים שהיו בגדר טאבו הרבה לפני שהיה אופנתי לעשות זאת; השיר "Kashka From Baghdad" עוסק בזוג הומוסקסואלי; השיר "Breathing" עוסק בהתמודדות עם חיים בצל נשורת גרעינית. הלחנים שלה מפגינים מקצועיות רבה ומתייחסים למגוון נושאים, לא פעם מעורפלים וקודרים. עם זאת, כתיבתה השנונה שלבה גם מוטיבים קומים. היא צטטה את מונטי פייתון, את וודי אלן, את המלון של פולטי ואת הסיטקום "The Young Ones". בוש ציינה גם מוזיקאים אמריקאים כפרנק זאפה ודיבו (Devo) כמקורות השפעה.
הופעות חיות.