יחיא קאסם נולד וגדל בראמה שב, והוא הבן הצעיר מבין שמונת אחיו ואחיותיו למשפחת קאסם - משפחה ידועה בעדה הדרוזית. לאחר שסיים את שירותו בצה"ל עבר להתגורר בירושלים והוא ממשיך להתגורר בה עד היום. לקאסם תואר ראשון ביחסים בינלאומיים, לימודי אסלאם ומזרח תיכון ותואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה.
בשנת 2000 החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו כמגיש בתוכנית לילדים בערוץ הראשון בשנת 2002 החל לעבוד במחלקת החדשות הערבית של רשות השידור ובשנת 2003 החל להגיש את מהדורת החדשות בערבית, שמשודרת כל ערב בערוץ 33. במקביל הגיש תוכניות רדיו רבות בשפה הערבית וקריין את מהדורות החדשות ברדיו קול ישראל בערבית. בשנת 2010 החל לעבוד עבור ערוץ החדשות הגלובלי אל-חורה וכיום משמש ככתב בכיר מירושלים. קאסם מסקר אירועים ביטחוניים ופוליטיים ומציג את הזווית הישראלית לעולם הערבי. בין מרואיניו הרבים ניתן למנות את נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ואת שר הביטחון משה יעלון. בשעה שדיווח משדרות במהלך מבצע צוק איתן נחתה רקטה בסמוך לצוות הצילום. דיווח זה שודר מספר פעמים בערוץ אל-חורה ובערוצים רבים נוספים. קאסם מתארח כפרשן בתוכניות אירוח ופוליטיקה רבות, ביניהן: תיק תקשורת, תוכנית הבוקר של אורלי וגיא, העולם הבוקר שמשודר בערוץ 2 ובמהדורת הלילה של הערוץ הראשון. כותב טורי דעה בעיתונים "הארץ", "וואלה" ו"ג'רוסלם פוסט".
רדיו גלי ישראל
קיימיילישקי
קיימיילישקי (בבלארוסית: Кемелішкі; בפולנית: Kiemieliszki; בליטאית: Kiemeliškės, קיימלישקס) הוא כפר במחוז גרודנו שבבלארוס, בסמוך לגבול ליטא, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב, השוכן בסמוך לנהר נריס, הוא בעל אוכלוסייה ליטאית ברובה. עד השואה היו רוב תושבי היישוב יהודים, ובין מלחמות העולם, עת היה היישוב בריבונות הרפובליקה הפולנית השנייה, נמנו בו כ-500 יהודים, כשני שלישים מתושביו.
בשואה.
ב-24 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
בתחילת אוקטובר 1941 רוכזו יהודי הכפר וסביבתו בגטו שהוקם בו, אשר נשמר בידי המשטרה הפולנית. עם הבאת יהודים נוספים לגטו זה, הגיע מספר יושביו לכ-3,000 איש, ואלו שוכנו בו בצפיפות רבה.
בתחילת 1942 בוצעה בגטו שביישוב אקציה, בה שולחו צעירים רבים לעבודות כפייה. בשל מגיפות שפרצו בגטו ועקב תנאי המחיה הקשים בו, מתו רבים מיושביו.
ב-22 באוקטובר 1942 חוסל הגטו שביישוב, תוך רצח יושביו מחוץ לכפר.
רוסיו איגרסבל
רוסיו איגרסבל (בספרדית: Rocio Igarzabal, נולדה ב-24 באוגוסט 1989) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית, אשר ידועה בעיקר בתפקידה ולריה בטלנובלה "כמעט מלאכים", החליפה את אאוחניה סוארס בלהקת הטין אנג'לס והייתה חלק מהלהקה בשנים 2011–2012.
ביוגרפיה.
רוסיו איגרסבל נולדה ב-24 באוגוסט 1989 בבואנוס איירס, ארגנטינה. הוריה הם חואקין ואנדריאנה, ויש לה שתי אחיות, לוסיה ומרטינה; אשר שלושתן עשו קעקוע בעורף של האותיות הראשונות של שמם ביפנית.
קריירה.
לאחר שפעלה בתיאטרון חובבני, שיחקה בין השנים 2008–2010 את ולריה בטלנובלה המצליחה "כמעט מלאכים" ולקחה חלק בהופעות עם שחקני הסדרה. השתתפה באלבומי הפסקול של הטין. היא הצטרפה ללהקת הטין אנג'לס כחברה קבועה לאחר עזיבתה של אאוחניה סוארס, בסוף שידורי העונה הרביעית.
בשנת 2011 שיחקה בתפקיד אורח של לוסיה בסדרה "סופר טורפה".
בשנים 2012–2013 שיחקה בטלנובלה "אהבה מתוקה" (Dulce Amor) לצד ניקולאס ריירה.
ב-2013 שיחקה בטלנובלה "מונית". ב-2015 יצא סרט בכיכובה “El desafio”
בשנת 2020 יצא סרט נוסף בכיכובה “Encontrados”
בשנת 2021 השתתפה בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-15, והייתה למודחת העשרים, כתשעה ימים לפני הגמר.
חיים אישיים.
בשנים 2008–2010 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן פבלו מרטינס ששיחק לצידה ב"כמעט מלאכים". בשנת 2011 רוסיו חזרה לאקס שלה, קוקו שהיה בן זוגה כשהייתה בת 16, אולם לאחר שנה הן נפרדו. בשנת 2012 החלה לנהל מערכת יחסים עם השחקן ניקולס ריירה אך בשנת 2014 הם נפרדו.
בשנת 2014 היא חיה כשנה וחצי במקסיקו ב-29 בנובמבר 2015 חזרה לארגנטינה. איגרסבל היא צמחונית.
ב-30 בדצמבר 2015 הודיעה רוצ'י כי היא בהריון מבן זוגה, המוזיקאי מילטון קמרה. ב-7 ביוני 2016 נולדה בתה הבכורה, לופה.
1815 בארה&quot;ב
1814 בארה&quot;ב
1813 בארה&quot;ב
1812 בארה&quot;ב
1811 בארה&quot;ב
1810 בארה&quot;ב
1809 בארה&quot;ב
1808 בארה&quot;ב
1807 בארה&quot;ב
1806 בארה&quot;ב
1805 בארה&quot;ב
1804 בארה&quot;ב
1803 בארה&quot;ב
1802 בארה&quot;ב
1801 בארה&quot;ב
1800 בארה&quot;ב
1799 בארה&quot;ב
1798 בארה&quot;ב
1796 בארה&quot;ב
1797 בארה&quot;ב
1795 בארה&quot;ב
1794 בארה&quot;ב
1793 בארה&quot;ב
1792 בארה&quot;ב
1791 בארה&quot;ב
1790 בארה&quot;ב
1816 בארה&quot;ב
1817 בארה&quot;ב
1818 בארה&quot;ב
1819 בארה&quot;ב
1820 בארה&quot;ב
1821 בארה&quot;ב
1822 בארה&quot;ב
1823 בארה&quot;ב
1824 בארה&quot;ב
1825 בארה&quot;ב
1826 בארה&quot;ב
1827 בארה&quot;ב
1828 בארה&quot;ב
1829 בארה&quot;ב
1900 בארה&quot;ב
1901 בארה&quot;ב
1902 בארה&quot;ב
1903 בארה&quot;ב
1904 בארה&quot;ב
1905 בארה&quot;ב
1906 בארה&quot;ב
1907 בארה&quot;ב
1908 בארה&quot;ב
1909 בארה&quot;ב
1910 בארה&quot;ב
1911 בארה&quot;ב
1912 בארה&quot;ב
1913 בארה&quot;ב
1914 בארה&quot;ב
1915 בארה&quot;ב
1916 בארה&quot;ב
1917 בארה&quot;ב
1918 בארה&quot;ב
1919 בארה&quot;ב
1920 בארה&quot;ב
1921 בארה&quot;ב
1922 בארה&quot;ב
1923 בארה&quot;ב
1924 בארה&quot;ב
1925 בארה&quot;ב
1926 בארה&quot;ב
1927 בארה&quot;ב
1928 בארה&quot;ב
1929 בארה&quot;ב
1930 בארה&quot;ב
1931 בארה&quot;ב
1932 בארה&quot;ב
1933 בארה&quot;ב
1934 בארה&quot;ב
1935 בארה&quot;ב
1936 בארה&quot;ב
1937 בארה&quot;ב
1938 בארה&quot;ב
1939 בארה&quot;ב
בסיס הטילים אל-ואטח
בסיס הטילים אל-ואטח (בערבית: قاعدة الوطح الصاروخية) הוא מתקן טילים בליסטיים ליד העיר אל-ואטח שבערב הסעודית, כ-200 ק"מ דרום-מערבית לריאד.
למתקן, שהוקם בשנת 2007, אזור תת-קרקעי גדול עם כמה כניסות, מגרשי חניה עבור משגרים ניידים ושני אזורי שיגור מרכזיים זהים במבנה לבסיסי טילי דונגפנג סיניים.
תצלומי לוויין הראו כי הטילים מכוונים אל עבר ישראל ואיראן.
בבסיס ישנם טילי דונגפנג עם טווח של מעל 2,500 ק"מ וראשי נפץ של 2 טון.
McCartney
McCartney הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי האנגלי פול מקרטני. האלבום יצא בהוצאת "אפל רקורדס" באפריל 1970, לאחר שמקרטני דחה את ניסיונות חבריו ללהקת הביטלס שביקשו להשהות את הוצאת האלבום עד ליציאת אלבומה המתוכנן של הלהקה, "Let It Be".
מקרטני הקליט את אלבום הסולו שלו, שנשא את שם משפחתו, בתקופה של דיכאון ובלבול, שבאה בעקבות הודעתו של ג'ון לנון בספטמבר 1969 כי הוא (לנון) עוזב את הביטלס. הסכסוך על מועד השקת אלבומו הפרטי של מקרטני הביא להגברת הניכור בין מקרטני ובין שאר חברי הביטלס. הודעה לעיתונות בצורה של ראיון עצמי של מקרטני, יחד עם משלוח עותקים של האלבום לקידום מכירות בבריטניה, הובילו להכרזה על פירוק הביטלס ב-10 באפריל 1970.
להוציא את הליווי הקולי של אשתו, לינדה, ביצע מקרטני את האלבום כולו בעצמו: הן בשירה והן בנגינה על כל כלי הנגינה. העיבודים המוזיקליים באלבום היו מועטים ובמקרים מסוימים לא גמורים והאלבום התבסס על הקלטות ביתיות. מקרטני ניסה באלבום לחקור מוזיקלית את סגנון "החזרה למקורות" שהיה הבסיס המקורי לפרויקט "Let It Be" של הביטלס בשנת 1969. ייתכן כי חלק מהביקורת השלילית לה זכה האלבום ממבקרי המוזיקה עם יציאתו, נבע מהתפקיד שייחסו למקרטני בפירוק הביטלס, אף על פי שהשיר "Maybe I'm Amazed" בלט בכך שזכה באופן עקבי לשבחים. מבחינה מסחרית, נהנה מקרטני מהפרסום סביב פירוק הביטלס; האלבום שהה במשך שלושה שבועות בראש הבילבורד 200 והגיע למקום השני במצעד המכירות בבריטניה. האלבום יצא לאור בהוצאה מחודשת ביוני 2011, כחלק מהאוסף הארכיוני המוזיקלי של פול מקרטני.
רקע.
המשבר בלהקת הביטלס והעזיבה לסקוטלנד.
ב-20 בספטמבר 1969 הודיע ג'ון לנון, חבר להקת הביטלס, באחת מפגישות הלהקה שהוא מעוניין לפרוש. לבקשתו של אלן קליין, שותפם העסקי של חברי הלהקה, הוא הסכים לדחות את ההכרזה הציבורית על פרישתו כדי לא לפגוע בהוצאת אלבומם האחרון של הביטלס, Let It Be.
בינו לבין שלושת חברי הלהקה האחרים נוצר קרע גלוי, על רקע מחלוקת בנושא מנהלה העתידי של הלהקה. לנון, האריסון וסטאר סברו כי יש לשכור את שירותיו של אלן קליין, שנודע ביכולתו לחתום על חוזי הקלטה מוצלחים במיוחד עבור לקוחותיו (עמם נמנו אז האבנים המתגלגלות). מקרטני, לעומת זאת, לא בטח בקליין וסבר כי יש לבחור בחותנו, עורך-הדין איסטמן, או באדם אחר שאינו קליין.
המחלוקת הפכה לקרע גלוי, כאשר מקרטני סירב לצרף את חתימתו לחוזה הקלטות חדש לביטלס, בתנאים משופרים, לחמש שנים נוספות. מקרטני חש נבגד במיוחד כאשר נודע לו כי לנון וקליין חכרו את שירותיו של המפיק המוזיקלי פיל ספקטור, שייצור אלבום חדש לביטלס מחומריו הלא מוגמרים של פרויקט Get Back. מקרטני חש כי הבישול המחודש של השירים מעל בעקרונות שהיו מקובלים בלהקה, ואף לווה בפעולות נקמניות וקטנוניות מצד לנון.