נכון ל-2006, מונה אוכלוסיית בורוג'רד 256,962 תושבים. היא העיר ה-31 בגודלה באיראן והשנייה בגודלה בלורסטן, ונחשבת גם למרכז התעשייתי של המחוז. הרקע ההיסטורי והתרבותי בה, כמו גם הטבע יוצא הדופן באזור, הפכו את העיר למוקד משיכה לתיירים. בנוסף לרוב המוסלמי בעיר, חיים בה גם מיעוטים יהודים, סופים ובהאים. הקהילה היהודית הייתה גדולה בעבר, אך לאחר קום המדינה עלו רוב היהודים לישראל.
העיר כונתה בעבר "דאר אל-סורור" (בית האושר). כיום מכונה העיר "פריז קוצ'ולו" (פריז הקטנה).
היסטוריה.
אזור בורוג'רד היה מיושב לפחות משנת 3000 לפנה"ס. המדים ניצלו את שדות המרעה להרבעה ואימון של אלפי סוסים מדי שנה. הסלאוקים הפכו את טירת רומיאן למוצב צבאי אסטרטגי. האימפריה הסאסאנית העניקה לבורוג'רד זכויות עיר ובנתה בה מקדש. בזמן הכיבוש האיסלאמי של פרס, צבא פרסי השתמש בטירת בורוג'רד לתמיכה בכוחות בקרב שהתרחש 55 ק"מ צפון-מערבית לעיר. יאזדגרד השלישי ברח לטירה וחבר אל צבאו שם. המושל המוסלמי, אבודולף איבן חמולה, בנה את מסגד העיר על שרידי מקדש זורואסטרי.
השליטים הסלג'וקים ערכו מסעות רבים אל העיר, וקרבות רבים התנהלו בה. בארכייארוק, הסולטאן הסלג'וקי הגדול, מת בעיר. מקורות שונים טוענים כי קברו נמצא כ-5 קילומטרים צפונה מהעיר, אך על פי ההיסטוריונים, הועברה גופתו לאספהאן.
ג'ינג'ס חאן והמונגולים תקפו והרסו את בורוג'רד וח'ורמאבאד, בירת לורסטן. בנוסף, פעמיים הרס את העיר טימור לנג האוזבקי.
בזמן האימפריה הספווית הפכה בורוג'רד למדינה נפרדת. מלכי שושלת זאנד היו לורים ומקורם מהאזור. עקב כך, הפנו תשומת לב רבה לבורוג'רד ולחייליה האמיצים. מספר קרבות התרחשו באזור בעת ההיא.
בתקופה הקאג'ארית הייתה בורוג'רד בתחילה מדינה קטנה אך היא הפכה למרכז המדינות בורוג'רד, לורסטן וח'וזסטן והעיר התפתחה במהרה. המסגד הסולטאני של העיר, הבזאר, בתי ספר וגנים רבים נבנו בתקופה זו. בנוסף, נבנתה הטירה מחדש.
רזה שאה פהלווי בנה בעיר מסילות רכבת, כבישים, בתי חולים ובתי ספר מודרניים. בתקופתו חדלה בורוג'רד להיות מדינה ועל פי החלוקה הפוליטית החדשה, סופחה למחוז לורסטן.
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, ובמהלך מלחמת איראן–עיראק, קלטה בורוג'רד פצועים ופליטים רבים ממחוז ח'וזסטן והופצצה רבות. שישים ושבעה ילדים נהרגו מהפצצת בית ספר בעיר. בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית בורוג'רד וכעת מתמודדת העיר עם בעיות סוציאליות כגון אבטלה ושימוש בסמים.
במרץ 2006 התרחשה בעיר רעידת אדמה עזה שגרמה למותם של 66 אנשים ולפציעתם של כ-1,400 אנשים.
הר שסטה
הר שסטה (באנגלית: Mount Shasta) הוא הר געש המתנשא לגובה 4,322 מטר, הוא ההר השני בגובהו ברכס קסקייד והחמישי בגובהו במדינת קליפורניה של ארצות הברית.
הוא נמצא במחוז סיסקיו של קליפורניה.
עד לפני כ-4,500 שנה, היה ההר מתפרץ בכל 800 שנים, אך מאז עלתה התדירות לפעם ב-600 שנים. התפרצותו האחרונה של שסטה התרחשה בשנת 1786 בקירוב.
עצם הגומד
עצם הגֹּמֶד (TA: Ulna, בלטינית: אולנה - מרפק), או עצם הזֶנֶד, היא עצם ארוכה הממוקמת בין עצם הזרוע לשורש כף היד, מרכיבה את שלד האמה ביחד עם עצם החישור.
מבנה אנטומי.
עצם הגומד רחבה בחלקה העליון, והיקפה הולך ומוצר ככל שמתקרבים לחלקה התחתון.
חלק עליון.
לחלקה העליון של העצם צורה המזכירה מפתח צינורות. לוע המפתח מורכב מזיז המרפק (Olecranon) הבולט (זיז המרפק אינו מכוסה ברקמה למעט עור, לכן הוא ניתן למישוש בקלות) ומהזיז הַוָּוִי (Processus coronoideus ulnae). חלקו הפנימי של הלוע, החריץ הסהרוני (Trochlear notch), מופרק עם הסליל (Trochlea humeri) של עצם הזרוע. מפרק החישור והגומד המקורב נמצא בחלק הצידי של עצם הגומד, בין חריץ מתאים לראש החישור.
בזיז המרפק נאחז פושט המרפק - שריר הזרוע התלת ראשי. שרירים נוספים, בהם שריר הזרוע והשריר כופף האצבעות העמוק, נאחזים בזיז הווי ובגבששת הגומד (Tuberositas ulnae), המרוחקת ממנו קמעה.
גוף העצם.
לחלקו העליון של גוף העצם צורת מנסרה. שלושה קווים מחלקים את הגוף לשלושה משטחים. הקו הבולט ביותר הוא הרכס הבין גרמי (Margo interosseus ulnae), אזור האחיזה של הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) המחבר בין העצם לעצם החישור.
השרירים כופפי האצבעות נאחזים באזור הקדמי והתיכון של גוף העצם. בנוסף לאחרים, נאחזים בגוף העצם גם השרירים המסובבים את האמה פנימה והחוצה.
חלק תחתון.
חלקה התחתון של עצם הגומד קטן וכולל שתי בליטות. הבליטה הצידית יותר, הראש (Caput ulnae) המעוגל, מופרקת עם עצם החישור. הבליטה השנייה, צרה יותר מהראש ותיכונה לו, היא זיז החרט (Processus styloideus ulnae).
בחריץ שבין הבליטות, עובר גיד הפושט את שורש כף היד.
טיסה 522 של הליוס איירווייז
טיסה 522 של הליוס איירווייז (HCY 522 או ZU522) הייתה טיסה של מטוס מסוג בואינג 737-31S של חברת התעופה הקפריסאית הליוס איירווייז אשר התרסקה ב-14 באוגוסט 2005 בשעה 12:05 בהרים שמצפון לעיר מרתון שביוון; צוותי החילוץ איתרו את השברים ליד גראמטיקו, קהילה הנמצאת כ-40 קילומטרים מצפון מזרח לאתונה. כל 121 הנוסעים ואנשי הצוות נספו.
מהלך הטיסה וההתרסקות.
הטיסה עזבה כמתוכנן את נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, קפריסין, ב-09:07 (שעון מקומי) בדרכה לעצירה בנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס בדרך לפראג שבצ'כיה. לאחר שהטייסים לא יצרו קשר עם פיקוח התעופה היווניות בכניסה למרחב האווירי של המדינה, הוזנקו לעברה 2 מטוסי F-16 של חיל האוויר היווני על מנת ליצור קשר עין. הטייסים ציינו כי המטוס נדמה שנשלט על ידי טייס אוטומטי. על פי החוקים, שהוקשחו בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, יש לשקול יירוט של המטוס בטרם יתרסק על אזורים מאוכלסים בצפיפות. בהתקרבם למרחק של מאה מטרים מהמטוס, הבחינו כי המטוס אינו בשליטה, טייס המשנה שוכב חסר תנועה על ההגאים, ואילו הקברניט אינו במקומו. מסכות חמצן נראו משתלשלות מתקרת תא הנוסעים. לאחר מספר רגעים, טייסי הקרב הבחינו בדמות שנכנסה לתא והתיישבה מול ההגאים ונראה כי ניסה להשיב את השליטה על המטוס. בתוך מספר דקות אזל הדלק ושני מנועי המטוס כבו בזה אחר זה, המטוס גלש דומם אל קצו, התרסק אל תוך גבעה, תוך שהוא מתפרק לשברים ועולה בלהבות. במטוס היו 115 נוסעים, בהם 22 ילדים, ו-6 אנשי צוות, כאשר 67 מתוכם יעדם אתונה, והשאר לפראג.
החקירה.
החקירה מעלה כי בבוקר שקדם לטיסה בדקו מהנדסים את אטימות אחת הדלתות, לשם כך הם נאלצו לנתק את בורר לחץ האוויר האוטומטי אשר בתא הטייס, ולהעבירו למצב ידני. בעת הכנת המטוס לטיסה על ידי הקפטן הגרמני וטייס המשנה הקפריסאי איש מהם לא ייחס חשיבות לכפתור שלא היה במצב תקין. דקות ספורות לאחר ההמראה החלו להופיע מספר נורת אזהרה על "תצורת המראה" בתא הטייס שאמורה להופיע רק כאשר המטוס על הקרקע. בתא הטייס, בשונה מתאי הנוסעים והדיילים, מסכות החמצן אינן נפתחות באופן אוטומטי; עקב כך, הטייסים לא הבינו את פשר האיתות, ולא ידעו מה מצבו החמור באותו הרגע של המטוס.
בינתיים בתא הנוסעים נפלו מסכות החמצן אשר אפשרו לנוסעים זמן מועט של נשימה סדירה שלאחריה איבדו רובם את הכרתם אך נותרו בחיים. מסכות החמצן במטוס מיועדות לפעול כאשר בתא הנוסעים לחץ האוויר יורד והן מתוכננות לפעול במשך 12 דקות על מנת לאפשר לטייס להנמיך לגובה בו ניתן לנשום בצורה חופשית. אחד הדיילים, צעיר בן 25, שהיה גם טייס חובב בהכשרתו והיה בעברו חייל בכוח מיוחד של צבא קפריסין ניצל את ארבעת מכלי החמצן הגדולים שנועדו לשמש את הדיילים בעזרה לנוסעים והשתמש בהם במשך כשלוש שעות עד להתרסקותו.
כאשר נכנס המטוס לשטחה האווירי של יוון, ומשלא נענה לקריאות במערכת הקשר, הוזנקו לעברו מטוסי קרב של חיל האוויר היווני אשר חשש כי מדובר במטוס חטוף שבכוונתו להתרסק מעל העיר אתונה. בינתיים הצליח הדייל להיכנס לתא הטייס, שעורר דיון רב בהמשך החקירה לגבי זהותו ומטרתו של הדייל: האם הדייל ניסה מלכתחילה לחבל במטוס? האם הכל קרה בתכנונו? האם אחד הנוסעים איים על הדייל כך שיחבל במטוס?
אך במהלך שיחזור הטיסה ומציאת הקופסה השחורה, נשמע כי ניסה ליצור קשר עם מטוסי הקרב בשארית כוחותיו. הוכחה זו אישרה באופן רשמי את כוונתו של הדייל. כאשר הדייל יצר קשר עם מטוסי הקרב, תדר מכשיר הקשר שבו השתמש היה מכוון על תדר לרנקה שבקפריסין ולכן איש לא שמע אותו. טייסי הקרב דיווחו כי מולם במרחק 100 מטרים בלבד מטוס רפאים בו אין שום תנועה עד אשר נכנס הדייל אל תא הטייס, וניסה להחיות את טייס המשנה וליצור קשר עם מגדל הפיקוח ועם טייסי הקרב. כאשר הגיע המטוס לאזור שדה התעופה של אתונה הוא נכנס למצב "המתנה" על ידי הטייס האוטומטי. כעבור כשלוש שעות בעוד מנסה הדייל בתא הטייס לזעוק לעזרה ואולי אף להנחית את המטוס אזל הדלק. על פי דו"ח החקירה, התאונה התרחשה בשל רצף של טעויות ואי הבנות קטנות אשר היו עשויות להימנע בבדיקה יסודית יותר של הטכנאים והטייסים.
השבת השחורה (לבנון)
השבת השחורה הוא כינוי לשורה של מעשי טבח בביירות, שבוצעו בשלביה הראשונים של החל מ-6 בדצמבר 1975.
מהלך האירועים.
האירועים הנדונים נמצאים במחלוקת בין תומכי המחנה הנוצרי לבין תומכי המחנה הרדיקלי. לטענת הנוצרים, החל מהשבוע הראשון של מלחמת האזרחים, החלו לוחמי אש"ף להקים מחסומים ברחבי העיר, וביצעו מעשי טבח וזוועה בנוצרים, לעיני המעוכבים במחסומים. לטענת הנוצרים, ב-30 במאי 1975, בתגובה לרציחתו של מוסלמי במזרח ביירות, 30 אזרחים לבנונים נחטפו ונרצחו לעיני הציבור.