עם עזיבתומהאוניברסיטה, הוא לקח תפקיד כמנהיג של ספינה על ספינת המסחר בין סקוטלנד לבין מערב אפריקה, הוא בחר בעבודה זו כי הציע את האפשרות של לשלם את משיכת יתר הבנק שלו מהר יותר מכל האחרים. הוא התפטר אחרי ארבעה חודשים, כשפרע את החוב. לאחר מכן הוא ניסה לעבוד בתור ממלא מקום של רופא המשפחה שלו ב Saltcoats, והוצעה לו שותפות שם. משהבין שקריירה ברפואה לא הייתה בשבילו, הוא קיבל במקום זאת את ההצעה של שנתיים מחקר מלגות קאתקארט. הוא התחיל לעבוד במעבדה קרנגי, הוא חקר שם תת תזונה, חלבון, קריאטין ומטבוליזם, ההשפעה של צריכת מים על מטבוליזם חנקני בבני אדם, והוצאת אנרגיה של טירונים צבאיים באימונים.
ראשיתו של מכון המחקר רוט.
ב -1 באפריל 1914,בוייד אור לקח על עצמו מכון מחקר חדש באברדין, פרויקט של ועדה משותפת למחקר בנושא תזונה לבעלי חיים של צפון סקוטלנד קולג' לחקלאות ואוניברסיטת אברדין. הוא הוצע למשרה על פי המלצת א.פ. קאתקארט, שבמקור הוצע לו התפקיד, אבל דחה אותו לטובת כיסא בפיזיולוגיה בלונדון.
הוועדה המשותפת הקצתה תקציב של 5,000 ליש"ט להוצאות הון ו -1,500 ליש"ט עבור עלויות ריצה שנתיות. בויד אור זיהה מיד שסכומים אלה אינם מספיקים. באמצעות ניסיונו בעסקיו של אביו של תכנון תוכניות והערכת עלויות, הוא הגיש תקציב של 50,000 ליש"ט להוצאות הון ו -5,000 ליש"ט עבור עלויות ריצה שנתיות. בינתיים, עם 5,000 לירות שטרלינג הוא כבר הקצה, הוא השכיר בניין, לא של עץ כפי שחזו בוועד, אלא של גרניט ומעוצב כדי שיוכל לשמש ככנף של המכון שהציע 50,000 דולר. הוא קיבל את המכרז הנמוך ביותר של 5,030 ליש"ט, ואמר לקבלנים להתחיל לעבוד מיד. הוועדה לא הייתה מרוצה, אך נאלצה לקבל את העובדה. עם פרוץ המלחמה התבקשו הקבלנים לסיים את הקירות והגג, אך לא לעשות עוד לעת עתה.
שירות מלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ניתנה לו אפשרות להצטרף לצבא הבריטי, וביקש מעמיתו לשעבר קת'קרט לסייע לו להשיג ועדה רפואית ביחידת חי"ר בחו"ל. קת'קרט חשב שיהיה מועיל יותר בבית, והוועדה הראשונה שלו עסקה בסניטציה. כמה מחלקות של מגויסים שאינם מגויסים היו באימונים במחנות-החרום בבית, חלקם במצב-תברואה ירוד ביותר. בויד אור הצליח לעשות תוכניות לשיפור ההיגיינה, ומנע מחלות רבות.
לאחר 18 חודשים הוא הוצב כקצין רפואה ליחידת חי"ר, היערנים הראשונים של שרווד. הוא בילה את רוב זמנו בחורי פגזים, טיפל בפצועים הרבים. אומץ לבו תחת האש ומסירותו לתפקיד הוכרו על ידי הענקת הצלב הצבאי לאחר קרב הסום, ופקודת השירות המיוחדת לאחר פאצ'נדאלה. הוא גם סידר לתזונה של הגדוד תוספת של ירקות שנאספו מגנים ושדות מקומיים נטושים. כתוצאה מכך, בניגוד ליחידות אחרות, הוא לא היה צריך לשלוח את כל האנשים באשמתו הרפואית לבית החולים. הוא גם מנע מאנשיו להגיע לרגל תעלה על ידי הבטחת התאמה אישית למגפיים בגודל גדול מהרגיל. הוא חשש שהוא מאבד מגע עם התקדמותו הרפואית והתזונתית, וביקש שיועברלחיל הים, שם חשב שיהיה לו זמן רב יותר לקריאה ולמחקר. הצבא לא רצה לתת לו ללכת, אבל הסכים, כיוון שטען שהוא עדיין מנתח אזרחי. הוא בילה שלושה חודשים עמוסים בבית החולים הימי בצ'ת'אם, לומד בחוזקה בזמן שעבד ברפואה במחלקות, בטרם הוצב ב- HMS Furious. על סיפון הספינה היו תפקידיו הרפואיים קלים, ומאפשרים לו לעשות הרבה קריאה. מאוחר יותר נזכר שהוא עובד על לימוד דרישות המזון של הצבא.
לאחר המלחמה הרחבת מכון המחקר רוט.
בתחילת 1919 כשחזר בויד אור לאברדין, עדיין לא התקבלה תוכניתו למכון גדול יותר. ואכן, אפילו תוכניותיו למענק התחזוקה השנתית אושרו על ידי הפרופסור לחקלאות בקיימברידג', תומאס בארלו ווד. למרות תמיכתו של ראש הממשלה, תוכניות ההרחבה של בויד נדחו בהתחלה, על אף שהצליח להגדיל את המענק השנתי ל -4,000 ליש"ט. בשנת 1920 הוא הציג את ג'ון קווילר רווט, איש עסקים שנראה כי יש מצפון על הרווחים הגדולים שהוא עשה במהלך המלחמה. זמן קצר לאחר מכן, הסכימה הממשלה לממן חצי מהעלות של תוכניתו של בויד אור, בתנאי שיוכל להעלות את החצי השני במקום אחר. רווט הסכים לספק 10,000 ליש"ט בשנה הראשונה, 10,000 ליש"ט בשנה השנייה, ונתן תוספת של 2,000 ליש"ט לרכישת משק, בתנאי שיראה כי כל העבודה שנעשתה במכון לתזונת בעלי החיים הנושאת תזונה אנושית, המכון יהיה רשאי לעקוב אחר העבודה הזאת, מצב שמשרד האוצר היה מוכן לקבל עליו. בספטמבר 1922 כמעט הושלמו המבנים, ומכון המחקר רווט, שנפתח מחדש, נפתח זמן קצר לאחר מכן על ידי המלכה מרי.
בויד אור הוכיח את עצמו כמגייס תרומות יעיל הן לממשלה והן למקורות הפרטיים, ניסיון הרחבת החווה ל -1,000 דונם (4.0 קמ"ר), בניית ספרייה טובה, והרחבת הבניינים. הוא גם בנה מרכז לאוכלוסיות ולמדענים שנמשכו בעקבות המוניטין ההולך והגדל של המכון, מוניטין של פרסומים רבים על ידי בויד אור. תפוקת המחקר שלו סבלה מהזמן ומהאנרגיה שהיה עליו להקדיש לגיוס תרומות, ובחייו המאוחרים הוא אמר: "אני עדיין מסתכל במרירות מרה על כך שאני צריך להקדיש חצי מהזמן שלי לעבודה משפילה של כסף עבור המכון" .
בשנות העשרים של המאה העשרים, המחקר שלו הוקדש בעיקר לתזונה של בעלי חיים, הוא התמקד בתזונה האנושית הן כחוקר והן בלוביסט פעיל ותועמלן לשיפור הדיאטה של האנשים. בשנת 1927 הוא הוכיח את הערך של חלב לילדי בית הספר, אשר הובילה בתי הספר לספק חלב בחינם בבריטניה. הדו"ח שלו משנת 1936, "מזון, בריאות והכנסה" הראה כי לפחות שליש מאוכלוסיית בריטניה היו כה עניים עד כי הם לא יכלו להרשות לעצמם לקנות מספיק מזון כדי לספק תזונה בריאה, וגילו כי קיים קשר בין הכנסה נמוכה, תת-תזונה ותת-הישגים בבתי הספר.
מ -1929 עד 1944, בויד אור היה יועץ מנהל הלשכה הקיסרית של תזונה לבעלי חיים, מאוחר יותר את Commonwealth הלשכה של תזונה (חלק של חקלאי Commonualth Bureaux), אשר היה מבוסס על מכון המחקר Rowett"."
עבודה בינלאומית ופוליטית.
באוקטובר 1945 נבחר אור לרקטור אוניברסיטת גלאזגו לאחר שהיה מועמד עצמאי. הוא נבחר לחבר פרלמנט עצמאי מטעם האוניברסיטאות הסקוטיות המשולבות בבחירות לפרלמנט באפריל 1945, ולאחר זמן קצר והמשיך בבחירות הכלליות. הוא התפטר בשנת 1946. לאחר מלחמת העולם השנייה בויד אור פרש ממכון רוט וקיבל כמה תפקידים, ולפני הכל התמנה למנכ"ל ארגון המזון והחקלאות של האו"ם אף כי כהונתו בתפקיד זה הייתה קצרה (1945–1948), הוא פעל לא רק כדי להקל על המחסור המיידי במזון לאחר המלחמה באמצעות ועדת החירום הבינלאומית (IEFC), אלא גם הציע תוכניות מקיפות לשיפור ייצור המזון והפצתו ההוגנת - הצעה לייצור מועצת המזון העולמית. אף על פי שהמועצה לא זכתה לתמיכה מבריטניה וארצות הברית, בויד אור הניח בסיס איתן לסוכנות המקצועית החדשה של האו"ם. לאחר מכן הוא התפטר מן ה-FAO והפך למנהל של מספר חברות והוכיח את עצמו כמשקיע ערמומי בשוק המניות, והפך הון אישי לניכר. כאשר קיבל את פרס נובל לשלום בשנת 1949, הוא תרם את כל הפרס הכספי שקיבל לארגונים שתמכו בשלום עולמי ובממשלה פדרלית עולמית. הוא הועלה אל עיר הבירה בשנת 1949 כברון בויד-אור, מברכין מינס שבמחוז אנגוס. ב -1960 נבחר בויד אור לנשיא הראשון של האקדמיה העולמית לאומנות ולמדעים, שהוקם על ידי מדענים דגולים. לאוניברסיטת גלאזגו יש את בניין בויד אור ומרכז בויד אור לאוכלוסיות ולמערכות האקולוגיות ששמן נקרא על שמו, ומוזיאון האנטריאן שלהאוניברסיטה אשר מחזיק במדליה של נובל. יש רחוב על שמו של בויד אור בעיר הולדתו Kilmaurs ב איירשייר, כמו גם Brechin, אנגוס, Penicuik, Midlothian, ו ב Saltcoats, איירשייר.
ז'אבאל
אלבפילהרמוני
האלבפילהרמוני (בגרמנית: Elbphilharmonie; ) הוא אולם קונצרטים השוכן בנמל המבורג שבצפון גרמניה. בניית המבנה, שתוכננה על ידי משרד האדריכלים השווייצרי הרצוג ודה מרון, החלה בשנת 2007. לאחר עיכובים רבים וחריגה ניכרת מהתקציב נחנך המבנה בתחילת 2017.
תכנון ובנייה.
בשנת 2003 הציע אלכסנדר גרארד להקים אולם קונצרטים מעל מחסן גדול שהיה בבעלותו בנמל המבורג. אבן הפינה הונחה באפריל 2007 ומועד הסיום נקבע ל-2010. משרד האדריכלים השווייצרי הרצוג ודה מרון היה אחראי לתכנון והתקציב הוערך בכ-240 מיליון אירו. ישוהיסה טויוטה (שהיה אחראי לשיפוץ האקוסטי בהיכל התרבות בתל אביב) הופקד על התכנון האקוסטי.
הבנייה התעכבה וב-2008 הוגשה תוכנית חדשה בעלות של 450 מיליון אירו. בשנת 2010 כאשר הוצאות הבנייה הלכו ותפחו תבעה העיר המבורג את חברת הבנייה, חברי אופוזציה בסנאט העיר תבעו לחקור את חריגות התקציב ואזרחים הפגינו באתר הבנייה.
ב-2012 הוגשה תוכנית נוספת עם הגדלה בתקציב, וב-2013 העריך ראש עיריית המבורג את עלות המבנה ב-789 מיליון אירו. הבנייה הושלמה לבסוף בשנת 2016.
עלותו הסופית של המבנה מוערכת בכ-865 מיליון אירו. על העיצוב האקוסטי היה אחראי היפני ישוהיסה טויוטה (שהיה אחראי על השיפוץ האקוסטי בהיכל התרבות בתל אביב) שציפה את האולם בכ-10,000 פאנלים אקוסטיים שעוצבו על ידי אלגוריתם ממוחשב.
ב-11 בינואר 2017 נערך קונצרט הבכורה הרשמי, ומאז הפך האתר לאטרקציה תיירותית.
האלבפילהרמוני הופיע ברשימת 100 האתרים שהכי כדאי לבקר בהם ב-2018 של המגזין "טיים". ביוני 2019 נערך באלבפילהרמוני פסטיבל המציין 10 מיליון מבקרים במקום מאז פתיחתו.
האלבפילהרמוני משמש כמשכן קבע לתזמורת רדיו צפון גרמניה.
תיאור המבנה.
הבניין עומד על מזח בנמל המבורג. מחסן ישן בגובה של שמונה קומות מהווה את בסיסו. המבנה החדש הוא בגובה של 18 קומות נוספות.