העיר נכבשה שוב ונחרבה בשנת 1290 לפנה"ס לערך, על ידי המלך האשורי אדד-ניררי הראשון (1275-1307 לפנה"ס).
חולד דמאראלנד
חולד דמאראלנד או מכרתן דמאראלנד (שם מדעי: "Fukomys damarensis") הוא מין של מכרתן, מכרסם מתחפר, שמצוי באפריקה הדרומית. בנוסף למכרתן העירום חסר-הפרווה והקטן ממנו, שני המינים מהווים את שני מיני היונקים היחידים החיים במבנה של חברתיות מלאה, המורכב מ"מלכה", "מלך" ו"פועלים". למרות שהחולד קרוי על שם דמאראלנד, מדינת עבר ששטחה כיום מהווה חלק מנמיביה, תחום תפוצתו רחב ומתפרש על פני רוב אפריקה הדרומית, לרבות בוסטואנה, נמיביה, דרום אפריקה, זמביה וזימבבואה. בתי הגידול המועדפים על החולד הם סוואנות או ערבות חוליות.
בדומה לשאר מיני המכרתניים, מבנה גופו של החולד גלילי, גפיו קצרות ועבות, כפות הרגליים גדולות והראש חרוטי. מין זה אינו שונה בגודלו משאר מיני המכרתניים: אורכו נע בין 14 ל-20 ס"מ; זנבו קצר, ואורכו 2 עד 3 ס"מ; ומשקלו נע בין 100 ל-280 גרם. לחולד אין אוזניים חיצוניות, העיניים קטנות ומכוסות בעפעפיים עבים; צבע הקשתית כחול. הפרווה עבה, וצבעה משתנה משחור לחום, הצבע הנפוץ ביותר. על פרוות הראש יש כתם לבן; כתמים לבנים נוספים מופיעים לעיתים על חלקים שונים בפרוותו של החולד. לנקבה יש שש פטמות.
הקריוטיפ של החולד מורכב מ-74 או 78 כרומוזומים, כאשר כל סוג כרומוזום מורכב מזוג הומולוגי (2n).
החולדים צמחוניים (צרכנים ראשוניים), וניזונים בעיקר מפקעות ובצלים של מיני צמחים שונים, בעיקר נץ חלב, "Acanthosicyos", "Ledebouria" ו-"Talinum". הטורפים העיקריים של מין זה הם נחשים.
התנהגות.
החולדים חיים כל חייהם במערכת של מנהרות תת-קרקעיות, אותן הם חופרים בעזרת שיניהם. קוטר המנהרות 65 עד 75 מ"מ, ואורכן עשוי להגיע לכקילומטר. החולדים כמעט ולא יוצאים לפני הקרקע, אך הם משאירים תלי-חפרפרת. כתוצאה מכך, בתוך המנהרות יש מיקרואקלים ייחודי, שבו יש אוויר חם ודחוס, ורמות נמוכות של חמצן. רוב ההרחבה של המאורה מתבצעת לאחר הגשם, מכיוון שקשה לחולד לחפור בקרקע יבשה. בגלל התנאים הצחיחים בהם הם חיים, החולדים נוטים להיות פעילים במיוחד לתקופות קצרות; במושבה טיפוסית, שלוש טונות של קרקע עשויים להיחפר תוך שבועיים.
המאורות מורכבות בעיקר ממנהרות נדידה, בהן החולדים מחפשים את מזונם. פקעות ובצלים נאכלים בדרך כלל בחלקם מיד לאחר מציאתם, אך פקעות קטנות יותר נגררות אל "מחסן המזון" במנהרות הנדידה. מנהרות הנדידה נמצאות בדרך כלל רק כ-5 עד 25 ס"מ מתחת לפני הקרקע, אך הן מקושרות לתעלות אחסון עמוקות יותר, לטרינה וקן מרכזי, שעשוי להיות באורך של כשניים וחצי מטרים. כל מערכת מאורות מורכבת ממושבה אחת, הכוללת כתריסר פרטים, אם כי מושבות עשויות לנוע בין 2 ל-20 פרטים.
המבנה החברתי אצל חולדי דמאראלנד הוא מבנה של חברתיות מלאה: מבנה זה מורכב מזוג מתרבה אחד ומצאצאיו הלא פוריים. ההיריון נמשך 78 עד 92 ימים. הצאצאים הלא פוריים, ה"פועלים", מבלים את רוב זמנם בתעלות הנדידה, מחפשים מזון ומתחזקים את התעלות. פרטים מבחוץ מגורשים בדרך כלל, אך מחקרי DNA מצביעים על כך שלפחות חלק מהפרטים הלא פוריים נולדו מחולדים שבאו מבחוץ. ההיררכיה במושבה ברורה: הזכר השליט, לאחריו הנקבה השליטה, הפועלים הזכרים ולבסוף הפעולות הנקבות.
הפועלים והפועלות אמנם לא מסוגלים ללדת, אך הם אינם מסורסים לחלוטין; במקרה של מות המלך או המלכה, מערכת הרבייה של הפועלים מתפתחת, כך שיוכלו לייסד מושבות משלהם. מערכות הרבייה של פועלות לא מפותחות, עם רחם קטן ושחלות זעירות, המכילות תאי נבט, כך שלא יכול להתבצע תהליך הביוץ. האשכים של הזכרים ה"פועלים" קטנים מאוד, ומכילים מעט תאי זרע, אם בכלל.
לאחר מות הנקבה השליטה, הפרטים השייכים למושבה מתפזרים למושבות אחרות. פרטים גדולים במיוחד עשויים להקים מושבות חדשות משלהם. ההתפזרות מתרחשת רק לאחר גשם, מה שמאפשר בנייה מהירה של מערכות תעלות חדשות. הפרטים שיצאו מהמושבה נעים על פני הקרקע, שם הם חשופים לטורפים שונים: מחקרים מראים על כך שרק כ-10% מהחולדים המתפזרים ממושבה מסוימת שורדים ומגיעים למושבות אחרות. חולד דמאראלנד רעשני פחות מהחולד העירום, ומשמיע רק צפצופים דמויי קריאות ציפור.
רדוסלאב לאטאל
רדוסלאב לאטאל (בצ'כית: Radoslav Látal, נולד ב-6 בינואר 1970 בפרוסטיוב שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בסיגמה אולומוץ, בשאלקה 04, ובנבחרת צ'כיה, עמה הגיע למקום השני ביורו 1996. לאטאל הוא המאמן של פיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית.
קריירת מועדונים.
לאטאל גדל במועדון הצ'כוסלובקי סיגמה אולומוץ, שם שיחק עשר שנים כנער, ועלה לבוגרים בשנת 1987. לאטאל שיחק בקבוצה הבוגרת של סיגמה אולומוץ עד לשנת 1994, למעט הפסקה של שנה אחת בדוקלה פראג בעונת 1989/90, אז זכה עם הקבוצה בגביע הצ'כוסלובקי, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על אינטר ברטיסלאבה.
בקיץ 1994 עבר לאטאל לשאלקה 04, והחל בקריירה ענפה בבונדסליגה. לאטאל שיחק בשאלקה במשך שבע עונות רצופות, בכולן היה שחקן הרכב ראשון. לאטאל שיתף פעולה בקישור של שאלקה באותם ימים עם חברו לנבחרת צ'כיה יירי נמץ, ועם אינגו אנדרברוגה, מיכאל בוסקנס ואנדראס מילר הגרמנים, ובשנים מאוחרות יותר עם אולף תון ויורג בומה. בעונת 1996/97 זכה לאטאל עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול מול אינטר מילאנו, בו לטאטל נטל חלק מרכזי. בעונת 2000/01 זכה לאטאל עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אוניון ברלין. לאטאל נכנס בגמר זה כמחליף במקומו של ג'רלד אסמואה בדקה ה-80. בתום עונה זו, עזב לאטאל את שאלקה, לאחר שצבר 187 הופעות ליגה, בהן הבקיע 14 שערים.
בקיץ 2001 חזר לאטאל לקבוצת נעוריו, סיגמה אולומוץ מליגת העל הצ'כית, אך כעבור עונה אחת עבר לבאניק אוסטרבה, גם היא מהליגה הצ'כית. בבאניק אוסטרבה לאטאל שיחק שלוש עונות, בהן זכה באליפות צ'כיה בעונת 2003/04 ובהגביע הצ'כי בעונת הפרישה שלו, 2004/05.
קריירה בינלאומית.
לאטאל החל לשחק בנבחרת צ'כוסלובקיה בשנת 1991. עם פירוק צ'כוסלובקיה עבר לאטאל לשחק בנבחרת צ'כיה, והגיע עמה למקום השני המפתיע ביורו 1996, בו הפסידה צ'כיה במשחק הגמר לנבחרת גרמניה בשער זהב של אוליבר בירהוף בהארכה. לאטאל הצטיין באליפות זו, ואף נכלל בנבחרת הטורניר בסיומו. לאחר מכן, לאטאל השתתף גם ביורו 2000, בו נכשלה הנבחרת הצ'כית ולא עברה את שלב הבתים. במשחק של צ'כיה מול נבחרת הולנד ביורו 2000, הורחק לאטאל בכרטיס אדום על ידי השופט פיירלואיג'י קולינה על אף שכבר הוחלף וישב מחוץ לדשא במשך 20 דקות, עקב מחאתו על כך שהוענקה בעיטת עונשין להולנד בדקה ה-89, אותה תרגם פרנק דה בור לניצחון הולנדי בתוצאה 1-0. הופעתו האחרונה של לאטאל במדים הלאומיים נערכה בשנת 2001.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו, לאטאל אימן מספר קבוצות בצ'כיה ובסלובקיה, וזכה עם קושיצה בהגביע הסלובקי בעונת 2013/14. החל משנת 2015, לאטאל הוא מאמן קבוצת פיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית.
תארים.
כשחקן.
עם דוקלה פראג:
עם שאלקה 04:
עם באניק אוסטרבה:
תארים אישיים:
כמאמן.
עם קושיצה:
אליהו בנקרת הצור
אליהו בנקרת הצור הוא סיפור מקראי בו חווה אליהו התגלות אלוהית במערה שבהר חורב. לאחר שנרדם, שאל אותו ה': ואליהו פרט לו את חטאי ישראל: . ה' ענה לאליהו ברמז: . לאחר מכן, ה' חזר ושאל: , ואליהו חזר שנית, ללא כל שינוי, על חטאי ישראל. משום כך, אליהו נתבקש למנות שליחים שיענישו את עם ישראל: .
הסיפור נכלל בהפטרה לפרשת פינחס (כשהשבת שבה קוראים אותה חלה לפני י"ז בתמוז): מלכים א יח, מו - יט, כא.
מדרשי חז"ל.
חז"ל במדרש הסבירו מדוע קדמו להתגלות ה' הרוח הרעש והאש. הקב"ה רמז לאליהו שכשם שבמעמד הר סיני קדמו רוח הסערה הרעש והאש (שהם מלאכים המזיקים לעם ישראל) לפני שאמר ה' את דברו, אך כשה' דבר, היו איתו רק מלאכים הרוצים בטובת עם ישראל, כך גם ה' לא ידבר יותר עם אליהו אם ימשיך לרצות ברעת עם ישראל.
חז"ל במדרש הסבירו שה' המתין לאליהו שלוש שעות לאחר שיצא מהמערה ורק לאחר מכן שאל אותו שוב "מה לך פה אליהו". חז"ל במדרש למדו מהמילים "עזבו בריתך" ומהמילים "מלאך הברית" בספר מלאכי שבממלכת אפרים נאסרה ברית המילה, ובגלל הרצון של אליהו להשמדת ממלכת אפרים, הוא נענש להיות נוכח בכל ברית מילה בעם ישראל, ומכאן המנהג לערוך את ברית המילה על כסא אליהו. רבי יוחנן למד מהמילים "לך שוב לדרכך מדברה דמשק" שה' אמר לאליהו שיקטרג על תושבי דמשק במקום על עם ישראל.
רוזה ליכטנשטיין
רוזה ליכטנשטיין (בגרמנית: Rose Liechtenstein; 26 במרץ 1887 – 22 בדצמבר 1955) הייתה שחקנית תיאטרון יהודייה-גרמנייה-ישראלית, שנמנתה עם חמשת מייסדי "התיאטרון הקאמרי". בגרמניה, לפני עלייתה לארץ ישראל, שיחקה בתיאטרון ובסדרה של סרטים אילמים.
קורות חייה.
רוזה ליכטנשטיין נולדה בלנדסברג על הוורטה שבקיסרות הגרמנית (כיום בפולין), בתו של רב וחזן.
עקב התנגדות הוריה לרצונה ללמוד משחק, עזבה את הבית ולמדה משחק באקדמיה של התיאטרון הממלכתי בברלין.
פתחה בקריירת משחק ב-1909 בעיר מיינינגן, כאשר התקבלה לתיאטרון המלכותי של העיר.
בהמשך הופיעה גם בתיאטרונים בדיסלדורף, מנהיים, בפולקסבינה בברלין ואף בניו יורק.
במלחמת העולם הראשונה הופיעה בצרפת ובבלגיה בפני חיילי הצבא הגרמני. משנת 1916 החלה לשחק בסרטים אילמים
השתתפה בסרטיו של פריץ לאנג מטרופוליס ו-M.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאלצה ליכטנשטיין לשחק רק במסגרת ה"יידישער קולטורבונד". בעלה הגרמני-נוצרי, האדריכל ריכרד בורקהרדט, נפרד ממנה לאחר 20 שנות נישואין.