הוועידה השנייה בשנת 1927 באה לבחון את השינויים שחלו בעולם לאחר מלחמת העולם הראשונה וכיצד הם השפיעו על שיתופי הפעולה של הארגונים היהודיים במטרה לשקם את התשתית לשיתופי הפעולה, שנהרסה במהלך מלחמת העולם הראשונה. נערכו דיונים רבים בנושא חבר הלאומים והשפעתו בתחום מניעת הסחר בנשים וילדים. בסופה של הוועידה אושררו מחדש החלטות הוועידה הראשונה בהתאם לתמורות, שחלו במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונוספה החלטה בנושא החינוך המיני לנערים. מטרת חינוך זה הייתה שיפור המוסר והמידע במלחמה נגד השימוש בזנות. נציגי הוועידה הבינו, שחלק מהבעיה היה שימושם של הגברים היהודיים בזונות, והם רצו לעקור את התופעה מהשורש. זאת ועוד, הוועידה החליטה על הקמת קרן לסיוע כלכלי על מנת להקטין את העוני, לשפר את איכות החיים ולאפשר חיים בכבוד לנשים במצוקה. הקרן נוסדה מתוך מחשבה כי בדרך זו ניתן יהיה לצמצם את הזנות ואת תופעת המסחר בנשים ובילדים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עסקה האגודה בעיקר בסיוע ליהודים במקומות שונים במזרח אירופה, שם גרמה המלחמה להרס מוחלט של התשתיות והחמרת המצב הכלכלי. באזורים האלו גברה תופעת הסחר בנשים אחרי המלחמה. האגודה חיפשה דרכים לסייע לקהל בהתמודדות עם התגברות הסחר האנושי, ומזכיר האגודה, שמואל כהן, ערך ביקורים בקהילות שונות במזרח אירופה כדי להציע פתרונות לבעיית חטיפות הנשים היהודיות וכדי לקדם שיתוף פעולה עם האגודה באנגליה וגם בין הקהילות השונות במזרח אירופה, בינן לבין עצמן. כהן הצליח לשדל רבנים רבים לפנות לקהילותיהם ולשכנע אותן לא לאפשר נישואים דתיים בלי נישואים אזרחיים ולהעלות למודעות מחדש את הסכנות של הסחר בנשים. כמו כן, המשיך כהן לעבוד בשיתוף פעולה עם ברטה פפנהיים, כדי למצוא דרכים נוספות להקל על המצב הכלכלי של יהודי מזרח אירופה ולמגר את הסחר.
כמו כן תרמה האגודה כספים לאגודת המשמר הלאומי כדי לקיים קונגרסים בינלאומיים בנושא המאבק בסחר בנשים והייתה שותפה פעילה בקונגרסים הללו.
ב-1921 כינס חבר הלאומים בז'נבה ועידה בינלאומית בנושא דיכוי הסחר בנשים וילדים. בוועידה זו השתתפו נציגים מעשרים ושלוש מדינות וארגונים התנדבותיים שונים. במהלכה של הוועידה הוחלט להקים ועדה מייעצת, שהורכבה מחמישה ארגונים התנדבותיים ממקומות שונים בעולם. חבר הלאומים בחר למען הגוף הזה שלושה ארגונים צרפתיים ושוודים ושני ארגונים בריטיים, כשאחד הארגונים הבריטים היה "האגודה היהודית להגנת נערות ונשים". בחירה זו זיכתה את האגודה במעמד רם בקרב המדינות בעולם והפכה אותה לסמכות ברורה בקנה מידה בינלאומי בנושא המלחמה בסחר בנשים, אולם במקביל אילצה אותה להשקיע משאבים רבים כדי לפתח מחדש את הרשתות הבינלאומיות שלה, שקרסו במהלך מלחמת העולם הראשונה. האגודה קיוותה, כי בזכות מעמדה בתוך חבר הלאומים תזכה לסיוע כלכלי. אנשי האגודה האמינו, כי הקמת התשתית שלה מחדש תהווה אינטרס בינלאומי, אולם במציאות לא זכתה האגודה לשום סיוע וחבר הלאומים ציפה ממנה להקים מחדש את רשת הקשרים שלה באופן עצמאי ובאמצעות ההון הפרטי שלה, שהלך והידלדל בעקבות המלחמה.
אחריתה של האגודה.
ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הוצגו היהודים, במסגרת התעמולה הנאצית, כסוחרי נשים, ואילו הנשים היהודיות הוצגו כזונות. הנאצים ניצלו את בעיית הסחר בנשים יהודיות כדי לנדות ולהשפיל את היהודים, והדבר הגביר את השנאה כלפיהם מצד הגרמנים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 כבשו הנאצים חלקים נרחבים מאירופה. הקשר בין הקהילות היהודיות במזרח אירופה והאגודה היהודית להגנת נערות ונשים נותק לחלוטין. האגודה המשיכה להתקיים לאורך שנות המלחמה ופעלה בעיקר בתוך אנגליה בטיפול בנערות ונשים במצוקה; היא הרחיבה את בית הספר להכשרה מקצועית לנשים על שם מונטיפיורי והמשיכה בפעילויות השונות של סיוע לנערות יהודיות בסיכון ובמצוקה ברחבי המדינה. במהלך מלחמת העולם השנייה הלכה ופחתה ההתעניינות הציבורית בבעיית הסחר בנשים ומצוקת הנשים, ועימה הלכו והידלדלו כספי האגודה. לקראת סוף שנות הארבעים של המאה העשרים, כאשר השמדת יהודי מזרח אירופה הייתה עובדה מוגמרת, ובעקבותיה גם הסחר בנשים יהודיות ממזרח אירופה חדל להתקיים, הבינו חברי האגודה כי אין יותר צורך במאבקם, והאגודה סיימה את פעילותה.
דו"חות האגודה.
במהלך שנות פעילותה, הפיקו חברי האגודה כמעט מדי שנה דו"חות שנתיים. כל דו"ח נפתח במטרות האגודה, והחל משנת 1910 הופיע לצד המטרות גם ציטוט מספר יחזקאל - תפילה לשלום הנערה האובדת (ראו במסגרת משמאל). הדוחות דיווחו על עבודת מניעה ועל עבודת הצלה, כשכל גוף בתוך האגודה הציג את עבודתו, תוך הדגמה של מקרים מרכזיים, המאפיינים את הנשים בהם נתקל במהלך השנה ואת עומק מצוקתן. האגודה ניסתה לבחון את נושא הסחר בנשים יהודיות מנקודת מבט מדעית, ולכן סיפקה בתוך דוחותיה טבלאות עם נתונים, מעקבים ונתונים משנים קודמות לצורך השוואה. דוחות אלו שימשו לשתי מטרות: הצגת מספר המהגרים שעברו באנגליה וסיועה של האגודה למהגרים הללו כדרך לגיוס כספים לצורך מימון הפעילות. מצד שני, שימשה הצגת מספרם המשתנה של המהגרים כדי להסביר את גודל המצוקה של יהודי מזרח אירופה. הדו"חות נמכרו למנויים והיו דרך נוספת לגייס כספים למען פעילויות האגודה. דפים מסוימים מתוכם חולקו בחינם ומטרתם הייתה להעלות את המודעות לנושא הסחר בנשים יהודיות, לפרסם את פעילות האגודה וליצור עניין בציבור.
אצטדיון גביע העולם סיאול
אצטדיון גביע העולם בסיאול (בקוריאנית: 서울월드컵경기장) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בסיאול, בירת קוריאה הדרומית, אשר מכיל 66,704 מקומות ישיבה, דבר ההופך אותו לאצטדיון השני בגודלו במדינה אחרי האצטדיון האולימפי שבעיר.
בנייתו של האצטדיון החלה ב-1998 לכבוד אירוח מונדיאל 2002, ונמשכה כשלוש שנים. האצטדיון אירח שלושה משחקים בטורניר - שני משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד משלב חצי הגמר.
בשנת 2004 החלה קבוצת הכדורגל המקומית, סיאול, לעשות באצטדיון שימוש במשחקיה הביתיים.
מונדיאל 2002.
משחקי מונדיאל 2002 שנערכו באצטדיון:
עונת 1988/1989 בלה ליגה
עונת 1988/1989 הייתה העונה ה-58 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-3 בספטמבר 1988 והסתיימה ב-25 ביוני 1989.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17–18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו ריאל אוביידו, אלצ'ה, ומאלגה.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-24 בתולדות המועדון וזאת הייתה הזכייה הרביעית ברציפות. היא הצליחה לזכות בסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ברצלונה בסיכום מפגש כפול - 2:0, 1:2. זאת בפעם השנייה ברציפות.
אלצ'ה וריאל מורסיה ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. ריאל בטיס ואספניול השתתפו במשחקי המבחן וירדו ליגה.
כדורגלנים מצטיינים.
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: בלטזר (), אתלטיקו מדריד, שכבש 35 שערים ב-36 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: חוסה מנואל אוצ'וטורנה (), ולנסיה, שספג 25 שערים ב-37 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
שיין (ראפר)
מוזס מייקל לוי בארו (באנגלית: Moses Michael Levi Barrow; נולד ב-8 בנובמבר 1978), הידוע בשם הבמה שיין (Shyne), הוא ראפר בליזי, ובנו של ראש ממשלת בליז דין בארו.
ב-1999, מעט לפני שתוכנן לצאת אלבומו הראשון, היה מעורב בתקרית ירי. הוא הורשע בתקיפה, וריצה תשע שנות מאסר. האלבום יצא בשנת 2000, וזכה להצלחה מסחרית. בכלא החל שיין ללמוד על היהדות עם רבנים שונים ובהמשך התגייר ושינה את שמו למוזס מייקל לוי בארו. לאחר ששוחרר מהכלא בשנת 2009 גורש שיין מארצות הברית לבליז. מאז הוציא מספר אלבומים נוספים.
ביוגרפיה.
נולד בשם ג'מאל מייקל בארו ב-1978 בבליז סיטי, בירת בליז, לפראנסס אימאן מייבט (Frances Imeon Myvette) ולעורך הדין דין בארו, כשאביו היה נשוי לאישה אחרת. בארו חילק את זמנו בין אמו בניו יורק לאביו הפוליטיקאי, שבשנת 2008 נבחר לראש ממשלת בליז. אביו הוא היה מנהיגה השחור הראשון של המדינה. אמו הייתה אחותו של הפוליטיקאי הבליזי מייקל פינגאן, שר השיכון והפיתוח העירוני של בליז.
אמו עברה לשכונת איסט פלטבוש שבברוקלין כשהיה בן שלוש, והותירה אותו עם האב, שהיה עסוק בפוליטיקה המקומית. לפיכך גדל עם אחי האם, מייקל (שר בממשלת בליז), ועם אחות אביו, דניס. כשהיה בן שמונה עבר לברוקלין כדי לגדול עם אמו, ואת חופשות הקיץ בילה לצד אביו במדינה המרכז-אמריקאית. שם החל לספוג מתרבות ההיפ הופ של שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20.
שיין מתאר כיצד בגיל 13 החל להרגיש שהוא "בן עם ישראל". התחושה התחזקה לאחר שגילה כי אם-סבתו הייתה ממוצא אתיופי – דבר שגרם לו לתהות האם היא ממוצא יהודי. בנעוריו נהג להתפלל מדי יום ולמד יהדות.
קריירה מוזיקלית.
1997–1999: תחילת הקריירה והחתימה ב"באד בוי רקורדס".
ב-1998, בעודו עושה פריסטייל במספרה בשם "המספרה של לירוי", גילה אותו מפיק ההיפ הופ האמריקאי קלארק קנט, שהעיר על "משהו מוזר מאוד בקולו" – הוא היה דומה מאוד לקולו המאוחר של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. באותה תקופה עבד קנט על האלבום "Born Again" של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. הוא לקח את שיין לאולפני באד בוי, שם שון קומבס החתימו במקום. על פי דיווחים קיבל שיין מיליוני דולרים, שלוש מכוניות לבחירתו ושני בתים רק בתמורה לחתימתו בחברת התקליטים. העסקה כללה גם חמישה אלבומים שהיה על שיין להקליט בחברת התקליטים.