מסע הצלב זה עבר בשלום באזורים בשטחי צרפת, אך לא בשטחי גרמניה, שגם בה (כמו בצרפת) שכנו קהילות יהודיות משגשגות. הצלבנים הרעבים ביצעו מעשי שוד ורצח ביהודים ופגעו ברכושם: בתי כנסת ובתים פרטיים נבזזו; רבים מהיהודים נרצחו או הוטבלו לנצרות בכוח; רבים אחרים שלחו יד בנפשם כדי לא ליפול בידי הצלבנים או להיטבל. פרעות אלה קיבלו לימים את השם: פרעות תתנ"ו.
זה היה הרקע, בין היתר, לבריחת יהודים מזרחה לכיוון בוהמיה, למורביה ואוסטריה ומשם להונגריה. מאות או אלפי היהודים שהגיעו לשטח הונגריה מצאו שם ארץ עם שליט נאור שמחד גיסא מנע מהצלבנים לבזוז את הארץ ואת תושביה ומאידך גיסא היה מודע לכישורי המסחר של היהודים שהגיעו והבין את הפוטנציאל הכלכלי ביישובם בארצו.
תקנת קלמן.
קבוצות דתיות מוסלמיות שחיו בהונגריה בתקופה המלכים מבית ארפאד מילאו תפקיד חשוב בחיים הכלכליים שלה ובהגנה הלאומית. ראשי הכנסייה הרומית-קתולית, האפיפיורים, עסקו מספר פעמים בנושא הישמעאלים. השם ישמעאלים בהונגריה של ימי הביניים שימש כשם כללי לחברי דתות מוסלמיות, שהיו ככל הנראה בולגרים, פצ'נגים, קומנים, בסרמנים (עם טורקי שהגיעו עם ההונגרים בתקופת כיבוש הונגריה במאה התשיעית לספירה), ערבים.
בשנת 1101 ו-1102 התכנסה אספת האצילים של ממלכת הונגריה ועל פי אישורם הוטלו על הישמעאלים גזירות די חמורות. גזירות אלה חלו במידה מסוימת גם על היהודים שהגיעו באותה עת במספרים די גדולים. הם יכלו אמנם לרכוש אדמות, אך הותר להם להתגורר רק בערים שהייתה בהן בישופות, ככל הנראה כדי להקל לגבות מהם מעשר. תקנות אלה לא נתקיימו בפועל ונשכחו במהירה אחרי תקופת מלכות קלמן.
חוק היהודים.
בעקבות הגירת היהודים מכיוון מערב, שעסקו בעיקר במסחר ובנושאי כספים למיניהם, שהשפיעו בצורה חיובית מאוד על כלכלת ממלכת הונגריה, חוקק חוק היהודים על ידי המלך קלמן. החוק כלל שבעה סעיפים. ששה מהם עסקו במכירות-קניות-הלוואות והמרות כספים על ידי היהודים. סעיפים 2–5 חלו על היהודים ועל הנוצרים כאחד. שניהם יכלו בהתדיינות משפטית להעיד זה נגד זה רק בעזרת עדים יהודים וגם נוצרים ביחד, אלא שבקנית בעלי חיים גנובים, על פי סעיפים 6–7 לחוק, כאשר לא ניתן היה להביא את המוכר, אזי לפסק הדין עבור הנוצרים הספיקו רק עדים נוצרים, כדי לצאת זכאים ומבלי לשלם קנס, בעוד היהודים שהיו להם רק עדים יהודים נדרשו לשלם קנס פי ארבעה משווי בעל החיים. פסק דין זה הסתמך על ההנמקה שהקונה היהודי התרשל בכך, שבעת רכישת בעל החיים מהמוכר לא דאג גם לעד נוצרי, כפי שהחוק הגדיר.
אם ניקח בחשבון שלפי חוקי המלך קלמן לא ניתן היה להרשיע יהודי רק על סמך עדות של נוצרי, והחוק הזה נגד את זכויות הכמרים ואת החוקים העירוניים באותה תקופה, הרי בכך המלך קלמן שאף לאי תלות המשפט ולצדק. לסעיף הראשון של חוק היהודים בכל זאת הייתה השפעה מאוד מעיקה ואף קטלנית על היהודים. סעיף זה שלל מהיהודים להחזיק בעבד נוצרי מכל לאומיות שהיא. אמנם כבר בתקופתו של המלך לאסלו הראשון (דודו של קלמן) שלל הסינוד של סבולץ' אחזקת עבד נוצרי על ידי יהודי, אך פירשו את ההחלטה כמתייחסת רק לעבדים בעלי לאומיות הונגרית, אך לא לבעלי לאומיות זרה אחרת. לפיכך מחקיקה זו של קלמן, בעלי אדמות יהודים שרצו להמשיך לעבד את אדמותיהם נאלצו לשכור עבדים נוצרים מנוצרים. החקיקה הזו החמירה את מצבם של בעלי האדמות היהודים וכמעט לא אפשר להם להחזיק ולעבד אדמות, שלמעשה החוקים של קלמן אפשרו לרכוש ולהחזיק בהם ליהודים.
פולה קבלו
פולה קבלו (בספרדית: Paula Kabalo; נולדה ב-9 בינואר 1963) היא היסטוריונית, וחוקרת חברה אזרחית שייסדה ועומדת בראש מרכז עזריאלי ללימודי ישראל (מעל"י) במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנים 2021-2022 מלמדת כפרופסור אורח במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי.
ביוגרפיה.
פולה קבלו נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ועלתה לישראל עם הוריה בשנת 1968.
קריירה.
פרופ' פולה קבלו מכהנת מזה שבע שנים כמנהלת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2011–2016 היא הקימה ועמדה בראש התכנית הבין לאומית בלימודי ישראל (תואר שני) ע"ש וודמן ושלר והחל משנת 2017 היא עומדת בראש מרכז עזריאלי ללימודי ישראל (מעל"י) הפועל במכון בן-גוריון. מעל"י מאגדת צוותי מחקר סביב שאלות ליבה בחקר החברה הישראלית והרעיון הציוני לגווניו. במעל"י חברים תלמידי ותלמידות מחקר, עמיתי ועמיתות בתר דוקטורט וכן חברי וחברות סגל בכיר ממכון בן-גוריון וממוסדות נוספים ברחבי הארץ והעולם. מעל"י פונה גם לציבורים שמחוץ לאקדמיה וחותרת להנכחת שיח מעמיק ומורכב על התופעה הישראלית בקרב אנשי מקצוע ופעילי שטח כמו גם קובעי מדיניות.
פרופ' קבלו מתגוררת עם משפחתה במדרשת בן-גוריון החל משנת 1995.
מחקרה.
מחקריה של פרופ' פולה קבלו, עוסקים בהיסטוריה של התאגדויות אזרחים וחברה אזרחית בישראל ובקהילה היהודית הארצישראלית בשנים שקדמו להקמת המדינה ובמדינת ישראל בשלושה העשורים הראשונים. בנוסף היא בוחנת את מערכת היחסים שהתקיימה בין דוד בן-גוריון למגזרים שונים בחברה הישראלית, בקהילות היהודיות בעולם ובקהילייה הבין לאומית בכללותה. לשם כך היא נשענת על תיאוריות של יחסי מנהיגים מונהגים (Leadership-Followers).
מחקריה הנוכחיים עוסקים בתופעת החוסן הקהילתי (community Resilience), תופעה שעליה היא מצביעה בספרה האחרון, Israeli Community Action: Living Through the War of Independence שיצא לאור בסתיו 2020 בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה (Indiana University Press). הספר זכה ומאז זכה בפרס יונתן שפירא של האגודה ללימודי ישראל לספר הטוב ביותר בלימודי ישראל לשנת 2020.
מחקר רחב היקף שעליו היא שוקדת בימים אלו מתמקד בתופעת ועדי השכונות בישראל בשלושת העשורים הראשונים למדינת ישראל. המחקר הוא פרי מענק אישי מהקרן הלאומית למדע (מענק 1417/17): ועדי שכונות בישראל כביטוי למנהיגות 'מלמטה' ומבפנים 1948–1977. שותפתה למחקר, ד"ר אליה אתקין, היא עמיתת בתר-דוקטורט במעל"י והשתיים השלימו עד כה שלושה מאמרים העוסקים בתופעת המנהיגות המקומית בשכונות כפר שלם, קטמונים והנחלאות והתחקות אחר גלגוליו של החוק לבינוי ופינוי אזורי שיקום, תשכ"ה – 1965.
המשבר הפוליטי בישראל (2019–הווה)
המשבר הפוליטי בישראל הוא כינוי למצב פוליטי מתמשך אליו נקלעה ישראל מ-2019, במסגרתו התקיימו חמש מערכות בחירות לכנסת תוך שלוש וחצי שנים: הבחירות לכנסת העשרים ואחת ב-9 באפריל 2019, לכנסת העשרים ושתיים ב-17 בספטמבר 2019, לכנסת העשרים ושלוש ב-2 במרץ 2020, לכנסת העשרים וארבע ב-23 במרץ 2021, ולכנסת העשרים וחמש שנקבעו להתקיים ב-1 בנובמבר 2022.
רקע.
שיטת הבחירות בישראל, מבוססת על העיקרון לפיו חבר הכנסת שקיבל מהנשיא את המנדט להרכבת הממשלה נדרש לקבל את אמון רוב חברי הכנסת בממשלתו. כאשר אף חבר כנסת לא מצליח במשימה זו, לא ניתן להקים ממשלה חדשה לאחר הבחירות. המשבר פרץ לאחר שבנימין נתניהו, שהיה ראש ממשלה בעשור שקדם למשבר, איבד את תמיכתם של חלק מהסיעות שתמכו בו בעבר ובשל כך לא הצליח להשיג רוב להקמת ממשלה חדשה, כאשר מאידך הסיעות שהתנגדו להמשך כהונתו לא יכלו להקים ממשלה בשל חילוקי דעות אידאולוגיים חריפים בינם לבין עצמם. מצב זה, בו הפרלמנט חצוי בין שתי תפיסות מנוגדות לחלוטין באשר לתמיכה בבנימין נתניהו, כאשר כמחצית מחברי כנסת תומכים בו ללא פשרות וכמחציתם מתנגדים להמשך כהונתו בכל מחיר, הביא להתמשכות המשבר.
לאחר שתי מערכות בחירות בהם לא הוקמה ממשלה, הוקמה ממשלת רוטציה בין הסיעות שתמכו בנתניהו לבין חלק ממתנגדיו, אולם הממשלה התפרקה לאחר פחות משנה בשל אי העברת תקציב המדינה. הממשלה שלאחריה הוקמה על בסיס כל הסיעות המתנגדות והביאה לסיום כהונת בנימין נתניהו, אך גם היא התפרקה לאחר כשנה בשל חילוקי הדעות העמוקים בתוך הקואליציה.
הסיבות למחלוקת סביב בנימין נתניהו
הסיבות בשלהם נתניהו איבד את היכולת להרכיב ממשלה, למרות שכמעט כל המפלגות שהתנגדו לו ישבו בעבר בממשלות שבראשותו, נובע משילוב של מספר גורמים:
1. ההליך המשפטי של נתניהו, שבמרכזו האשמות כנגד בנימין נתניהו בעבירות של שוחד, מרמה, והפרת אמונים הביא לפסילתו המוחלטת על ידי מפלגות המרכז-שמאל (כחול לבן, יש עתיד, העבודה) בטענה כי למרות שהחוק מאפשר לראש הממשלה לכהן בעודו נאשם עד פסק דין בעניינו, הנורמה הציבורית מחייבת שראש הממשלה יהיה נקי מחדשות פליליים. לכך נוספו הטענות כי נתניהו מעוניין להשתמש בכוחו הפוליטי בכדי לעכב ואף למנוע את ההליך המשפטי נגדו, מה שנתפס בעיני רבים כפגיעה בדמוקרטיה ובשלטון החוק, טענה שגרמה גם לכאלו שתמכו בזכותו העקרונית של נאשם לכהן כראש הממשלה להתנגד לאפשרות שנתניהו יעמוד בראשות הממשלה (תקווה חדשה, ישראל ביתנו).
2. חילוקי דעות בענייני דת ומדינה, ובעיקר סביב החוק לדחיית גיוס בני ישיבות, היו העילה הראשונית בשלה סירב אביגדור ליברמן להצטרף לממשלה בה חברות המפלגות החרדיות. טרם המשבר גוש המפלגות התומכות בנתניהו כלל למעשה מפלגות עם תפיסות עולם מנוגדות בענייני דת ומדינה – מחד הסיעות החרדיות והדתיות, ומנגד סיעת ישראל ביתנו שמתנגדת לכל כפייה דתית ותומכת בגיוס בני ישיבות. פרישת הסיעה בשל משבר זה הייתה הסיבה להתפזרות הכנסת ה-21, אולם בהמשך המשבר סוגיות אלו לא עמדו במוקד הוויכוח הפוליטי והציבורי, שהתמקד בעיקר בהתנגדות לבנימין נתניהו.