Nectar הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר היפני ג'וג'י, שיצא ב-25 בספטמבר 2020 דרך 88rising. הוא כולל את הסינגלים "Sanctuary", "Run", "Gimme Love" ו-"Daylight" עם דיפלו, כמו גם שיתופי פעולה עם ביני, ליל יאכטי, עומר אפולו, איב טומור וריי בראון.
רקע.
האלבום הוכרז ב-16 באפריל 2020 עם הסינגל "Gimme Love". במקור הוא אמור היה לצאת ב-10 ביולי 2020, אך ב-12 ביוני הודיע ג'וג'י כי צאתו של האלבום תידחה ל-25 בספטמבר של אותה שנה בשל מגפת הקורונה. ג'וג'י חשף את רשימת השירים באלבום ב-11 בספטמבר.
ביקורות.
אתר האינטרנט AllMusic תיאר את האלבום כ"אוסף של אבני חן אלטרנטיביות של פופ ו-R&amp;B המסמן צעד אמנותי עצום קדימה עבור המוזיקאי."
אקדמיית שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה
אקדמיית שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Академия Федеральной службы охраны Российской Федерации) הוא בית הספר הגבוה להכשרת קצינים של שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה והוא האקדמיה הגדולה במדינה לביטחון מידע ואחד מבתי הספר הגדולים בעולם להצפנה.
במהלך קיומו, מוסד חינוך זה שינה את שמו לא אחת. בתחילה נקרא המכון הטכני הצבאי של הק.ג.ב. ובשנות ה-90 של המאה ה-20, נודע כאקדמיה לביטחון תקשורת ממשלתית ושימש כאקדמיה של הסוכנות הפדרלית למידע ולתקשורת ממשלתית והאקדמיה של השירות לתקשורת מיוחדת ומידע.
היסטוריה.
האקדמיה הוקמה בהתאם לצו של יושב ראש הק.ג.ב. מ-1 ביוני 1966, בעיר בגראטיונובסקויה שבמחוז קלינינגרד, על בסיס יחידת הגבול 95 והחיל הראשון של בית הספר הגבוה לפיקוד של משמר הגבול, האקדמיה הוקמה כבית הספר הטכני הצבאי (Военно-техническое училище) של הק.ג.ב ושימש להכשרת אנשי תקשורת במחלקות וכוחות הק.ג.ב., בעיקר בתחום אבטחת התקשורת.
תקופת ההכשרה של צוערי בית הספר נקבעה למשך 3 שנים ולתלמידי קורסים להכשרה מחדש: 3–5 חודשים. כל הצוערים שסיימו את לימודי הקורס הראשון והשני בשנת 1966 הועברו לבית ספר זה מבית הספר של משמר הגבול במוסקבה.
מאז 31 באוגוסט 1966 נחגג יום זה מדי שנה כיום השנה להקמת בית הספר. כאשר תהליך ההכשרה והלימודים החל ב-1 בספטמבר 1966.
בהתאם לפקודת יו"ר הק.ג.ב., הועבר בית הספר הטכני הצבאי לעיר אוריול ב-1 באוקטובר 1972 והוסב לבית הספר לתקשורת של הפיקוד הצבאי העליון באוריול (OVKUS) להכשרת קצינים ומפקדים בעלי השכלה גבוהה. ביולי 1972 הופק באוריול מערך הצוערים הראשון להכשרה בת 4 שנים. החלה בנייה רחבת היקף של המתחם החינוכי והמנהלי, אולמות הרצאות, צריפי צוערים ומתקנים אחרים. בשנת 1991 הופרדה האקדמיה מאחריות הק.ג.ב. לאחר פירוקו והפך לאקדמיה צבאית להכשרה בתחום ביטחון התקשורת.
בשנת 1991 הוקמה הסוכנות הפדרלית למידע ותקשורת ממשלתית שתחת נשיא הפדרציה הרוסית (FAPSI). נשיא רוסיה קבע כי על הסוכנות לגבש גישה רעיונית חדשה להכשרת עובדי הסוכנות הפדרלית. לכן, בהתאם לצו של נשיא הפדרציה הרוסית מ-21 במרץ 1992 בית הספר לתקשורת ממשלתית על שם קלינין אורגן מחדש כמכון צבאי לתקשורת ממשלתית. ב-1 באוקטובר 1992 בוצע מעבר למערכת סגל של הכשרת צוערים. בשנת 1993 הוקם קורס לימודי תואר שני במכון והתאפשרה הרשמה ראשונה ללימודים במשרה מלאה ובמשרה חלקית.
ב-6 במרץ 1994 האקדמיה הייתה האוניברסיטה הצבאית הראשונה ברוסיה שקיבלה רישיון לקיים פעילויות חינוכיות בהתמחויות מבוססות. בשנת 1995 נערך סיום הכשרת תוכנית בת 5 שנים. בשנת 1996 אושר מבנה ארגוני חדש של המכון. נחנך מתחם מידע חינוכי ומתודולוגי ומדעי המורכב ממחלקות, מחלקת מחקר, לימודי תואר שני, מחלקה למערכות מידע וטלקומוניקציה עם כיתות תצוגה, חדרי מתודולוגיה, לשכת מידע מדעית וטכנית, ספרייה עם חדרי קריאה והאקדמיה הפכה לבית הספר להצפנה מהגדולים בעולם.
ב-23 בפברואר 1993, נפתח המוזיאון לתקשורת ממשלתית במתחם האקדמיה, אשר ב-22 באוקטובר 1993 הועלה למרשם המוזיאונים הממלכתיים של רוסיה וב-29 באוקטובר 1996 אורגן מחדש כמוזיאון הסוכנות הפדרלית למידע ותקשורת ממשלתית.
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 30 במרץ 2000 מספר 94-rp בהחלטת ממשלת הפדרציה הרוסית מ-12 באפריל 2000, על מנת לשפר את ההכשרה של אנשי צבא בתחום התקשורת הממשלתית וסוגים אחרים של תקשורת מיוחדת, מודיעין אלקטרוני, תקשורת והגנת מידע ובהתאם לחוק הפדרלי "אודות ההגנה", המכון הצבאי לתקשורת ממשלתית הוסב לאקדמיה של הסוכנות הפדרלית למידע ותקשורת ממשלתית תחת נשיא הפדרציה הרוסית (שם מקוצר - "אקדמיית פאפס"י", Академия ФАПСИ).
בהוראת ממשלת הפדרציה הרוסית מיום 25 באוקטובר 2003 מספר 1545 r, האקדמיה הועברה לאחריות שירות האבטחה הפדרלי והפכה לאקדמיה של השירות לתקשורת מיוחדת ומידע (ונודעה בשמה מקוצר - "האקדמיה לתקשורת מיוחדת של רוסיה", Академия ФСО России).
בהוראת ממשלת הפדרציה הרוסית מיום 15 בנובמבר 2004 מספר 1450-r, שמה של האקדמיה שונה שוב, הפעם לאקדמיית שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית (ברוסית - "Академия ФСО России").
בהוראת ממשלת הפדרציה הרוסית מיום 15 בספטמבר 2008 מספר 1343-r, אורגנה האקדמיה כמוסד חינוכי ממלכתי של בית הספר הטכני הצבאי וורונז' של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית ( военно-техническое училище Федеральной службы охраны Российской Федерации).
האקדמיה היא מוסד חינוכי ממלכתי להשכלה גבוהה, הכוללת את מכון וורונז' לתקשורת ממשלתית (המהווה סניף של האקדמיה). צוערי האקדמיה לומדים על פי תוכניות לימודים שפותחו בהתאם לדרישות הסטנדרטים החינוכיים הממלכתיים להשכלה מקצועית גבוהה מהדור השני והשלישי. בספטמבר 2016, ניתן לאקדמיה אות קוטוזוב "על הכשרת כוח אדם מוסמך מאוד, אומץ ומסירות שהפגינו בוגרי האקדמיה במהלך ביצוע משימות אימונים קרביות, כמו גם לציון 50 שנה להקמתה".
לסלו וינצה
לסלו וינצה (בהונגרית: László Vincze; 1904 – 11 ביוני 1990) היה צ'לן ישראלי, ממייסדי האקדמיה למוזיקה בתל אביב ומנהלה הראשון.
ביוגרפיה.
וינצה נולד למלכה ומשה בבודפשט בירת הונגריה, שם למד נגינה בצ'לו ב. בין מוריו היו המלחין בלה בארטוק והכנר ינה הובאי. וינצה ניגן בתזמורת הקונצרטים ובתזמורת הסימפונית של בודפשט. משנת 1927 יצא למסעות רסיטלים ברחבי אירופה, במסגרת השלישייה ההונגרית (Magyar Trio) שהקים עם הכנרת אליז מולנר והפסנתרנית אילונה וינצה-קראוס, לה נישא בקיץ 1930.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם רעייתו ועם בנם התינוק. השניים המשיכו את פעילותם המוזיקלית במסגרת התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שהוקמה בסוף 1936 וב.
בשנת 1938 הקים רביעיית מיתרים, "רביעיית כלי הקשת הארצישראלית" עם הוויולן עדן פרטוש והכנרים לורנד פניבש ואחותו אליס פניבש-רוזנברג. כולם עולים חדשים מהונגריה.
בשנת 1945 הצטרפו לסלו ואילונה לחבורת מוזיקאים תל אביביים, ביניהם הכנרים לורנד פניבש ואליס פניבש-רוזנברג, אחותו, הוויולן עדן פרטוש והמלחין אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' להקמת האקדמיה למוזיקה בתל אביב. וינצה שימש כמנהלה הראשון. בשנת 1948 שינתה הרביעייה את שמה ל"הרביעייה הישראלית".
בשנת 1953 פרש וינצה מ"הרביעייה הישראלית" ותלמה ילין החליפה אותו.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הרכיב עם רעייתו והכנר אלכסנדר מוסקובסקי את "שלישיית וינצ'ה".
לסלו וינצה הלך לעולמו בישראל בשנת 1990. נטמן בבית העלמין הישן בהרצליה.
אודי דמארי
אהוד (אודי) דמארי (נולד ב-3 בנובמבר 1977, כ"ג בחשוון ה'תשל"ח) הוא מוזיקאי, זמר, פזמונאי, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד למשפחה דתית בראשון לציון. סבו הרב שלמה דמארי היה רב המושב תרום ורב המועצה אזורית מטה יהודה.
בגיל שש החל לנגן על אורגנית משמיעה בלבד. בגיל ארבע עשרה החל להופיע באירועים ובמועדונים כקלידן בהרכבים מוזיקליים שונים. עד גיוסו לצה"ל כתב עשרות יצירות מוזיקליות (מילים, לחנים, ועיבודים) באולפן ביתי משלו.
בין השנים 1996–1999 שירת בצה"ל בחיל הקשר.
בשנים 2000–2002 למד טכנאות קול בבית הספר "סאונד סיטי" בתל אביב.
מוזיקה.
ב-2006 הלחין, עיבד והפיק את האלבום "התיקון הכללי" בביצועו של הפייטן והזמר ארז יחיאל. אלבום זה נמכר וחולק במספר רב של עותקים, ואף סוקר בתוכנית "עובדה" של אילנה דיין.
ב-2013 כתב, הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית את השירים "סיפור חיי", "אתה לי אור", "זכרונות" ועיבד והפיק את השיר "כד יתבין" שביצע חיים ישראל באלבום הכפול "סיפור חיי". השיר "סיפור חיי" זכה באותה השנה כשיר השנה ברדיו קול ברמה וברדיו קול חי.
ב-2014 הפיק ועיבד מוזיקלית ארבעה שירים באלבום "קולות" של יעקב שוואקי: את השיר "קולות" (מילים: יואב גינאי, לחן: תומר הדדי) בביצועם של הזמרים שלומי שבת ויעקב שוואקי; את השיר "עם ישראל" (מילים ולחן: ישי לפידות), את השיר "תפילת כלה", ואת השיר "אך שמח". האלבום קולות הגיע באותה השנה למעמד אלבום זהב.
באותה שנה כתב הלחין עיבד והפיק לזמר יניב בן משיח את השיר "בן אדם", כתב הלחין עיבד והפיק את השיר "ביחד ננצח" של עילי אבידני, וכתב הלחין עיבד והפיק מוזיקלית את השיר "יוצר האדם" לזמר חיים ישראל באלבומו "סיפור חיי".
ב-2015 עיבד את השיר "I Can Be" של יעקב שוואקי; כתב, עיבד והפיק מוזיקלית את השיר "האמת של החיים" לזמר יניב בן משיח, כתב הלחין עיבד והפיק את השיר "בשעות הכי קטנות" של עילי אבידני וחיים ישראל, כתב הלחין עיבד והפיק את השיר "מאמין" של עילי אבידני, וכתב הלחין עיבד והפיק מוזיקלית את השיר "זה רק מלמעלה" ו"ריבונו של עולם" לזמר אבישי אשל.