המרכז המסחרי של רובע גרינווד חרב במהומות. נפגעו 191 בתי עסק, בית ספר, כנסיות ובית החולים היחיד ברובע. הצלב האדום האמריקאי דיווח על 1,256 מבנים שנפגעו בשריפות ועל 215 מבנים שנבזזו ולא נשרפו. כעשרת אלפים תושבים שחורים נותרו חסרי קורת גג. הנזק החומרי הוערך ב-1.5 מיליון דולר לנדל"ן ו-750 אלף דולר לרכוש פרטי (כ-30 מיליון דולר במחירי 2017).
לאחר המהומות.
מושל אוקלהומה ג'יימס רוברטסון ביקר בעיר לאחר שוך המהומות כדי להבטיח שהסדר שב על כנו וקרא לפתיחת חקירה על המהומות. פרקליט המדינה פתח בחקירה וכינס חבר מושבעים גדול (שהיה מורכב כולו מלבנים, שכן נאסר על שחורים באוקלהומה לכהן בחבר מושבעים) על מנת לקבוע אם יש להגיש כתבי אישום. עדויות הובאו בפני חבר המושבעים הגדול במשך 12 ימים. בסיומם הטיל חבר המושבעים הגדול את האחריות למהומות על הקהילה השחורה, בציינו כי כוחות אכיפת החוק נכשלו במניעתה. הוגשו על ידו כמה עשרות כתבי אישום, אך בסופו של דבר איש לא הורשע ברצח, בגרימת חבלה גופנית או בגרימת נזק לרכוש במסגרת המהומות.
קבוצה של אנשי עסקים בטולסה, רבים מהם לבנים, גינו בחריפות את הפגיעה בקהילה השחורה, אמרו כי הם מתביישים בה וקראו לגיוס כספים לשיקום רובע גרינווד. בסופו של דבר לא גויסו הסכומים הדרושים וחלק מאלו שאיבדו את בתיהם התגוררו זמן ממושך באוהלים, ורבים מהם עזבו את העיר. לבנים אחרים אף ניסו למנוע את שיקום בתי המגורים בגרינווד ולדחוק את השחורים אל שולי העיר על ידי ששכנעו את העירייה להתקין תקנות בטיחות אש, שנתנו עדיפות לשטחי מסחר ותעשייה. בסופו של דבר ביטל בית המשפט העליון של אוקלהומה את התקנות.
העיר שקעה לתוך שקט לא נוח. היו שחורים שפעלו לתיעוד אשר אירע ולליקוט שמות ההרוגים, אך המאורעות הושמטו מתיעוד ההיסטוריה המקומית הרשמית של טולסה ואוקלהומה. שחורים ולבנים רבים שמרו במשך שנים על שתיקה ביחס למהומות. בני הדורות שנולדו לאחר מכן לא היו מודעים בחלקם לאשר התרחש. ניסיונות שונים נעשו במשך השנים לפרסם מחדש את אשר אירע, אך הם זכו להצלחה מועטה. רק ב-1996, במלאת 75 שנים למהומות, חל מפנה: קבוצה בין-מפלגתית של חברי בית המחוקקים המקומי יזמה את הקמתה של ועדת חקירה לבדיקת המהומות, במאמץ להשלים את הפער בידע הציבורי ביחס לאשר ארע.
דו"ח ועדת החקירה פורסם בשנת 2001. הוא הכיל תיאור מפורט של המהומות ושל הנזק שנגרם. הוועדה גם המליצה על תשלום פיצויים לניצולי המהומות שעודם בחיים וליורשי אלו שנפטרו, על הקמת קרן מלגות ללימודים לצאצאי הניצולים, על פיתוח כלכלי של האזור בו שכן רובע גרינווד, על קבורה מחדש של הרוגי המהומות שנקברו בקברות אחים ועל הקמת אנדרטה לנספים.
בית המחוקקים של מדינת אוקלהומה לא קיבל את ההמלצה לשלם פיצויים לניצולים וליורשיהם. הוא חוקק ב-2001 חוק אשר העניק 300 מלגות לצאצאי ניצולי המהומות, עודד פיתוח כלכלי של רובע גרינווד והביא להקמת פארק זיכרון לקורבנות הטבח. פארק זה נחנך בשנת 2010. ב-2001 גם הוענקו מדליות זיכרון מטעם מדינת אוקלהומה ל-118 ניצולי הטבח שהיו אז בחיים. באותה שנה התנצלה ראש עיריית טולסה קאתי טיילור (Kathy Taylor) בפני הניצולים.
ב-2003 הגישו חמישה מניצולי המהומות תביעה לפיצויים לבית משפט פדרלי. בית המשפט דחה את התביעה מטעמי התיישנות ובית המשפט הפדרלי לערעורים אישר את פסיקתו. ניסיונות של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון קוניירס (John Conyers) ממישיגן ב-2009 וב-2012 להעביר בקונגרס חוק להארכת תקופת ההתיישנות ביחס לנזקי המהומות לא צלחו.
תשעה ספרים אודות המהומות בטולסה ראו אור מאז שנת 1972. לאחר שנת 2001 הופקו בארצות הברית מספר סרטי תעודה אודות המהומות.
הטבח בטולסה מתואר בהרחבה בפרק הפיילוט ובפרק השישי של סדרת הטלוויזיה השומרים משנת 2019. מפיק הסדרה, דיימון לינדלוף, קיבל השראה לפתוח את הסדרה בתיאורי המהומות ולבסס את הסדרה על מתחים גזעיים לאחר שקרא את מאמרו של קואטס עליהם.
היבטים רבים של עלילת הסדרה מתבססים על המאורעות בטולסה. כמו כן תואר הטבח באופן דרמטי בפרק התשיעי של סדרת הטלוויזיה ארץ לאבקראפט משנת 2020.
סטנדרטים כפולים
סטנדרט כפול
לובז
לובז (בפולנית: , הגייה מדויקת: וובז) היא עיר בפולין הממוקמת בפומרניה המערבית. זוהי בירת מחוז לובז והאוכלוסייה בה עומדת על 10,409 תושבים (נכון לשנת 2015).
מקור השם.
השם "לובז" הוא תוצר של המילה "לובוזי" (łobuzie) מפולנית עתיקה שמשמעו שיחים.
היסטוריה.
לובז מוזכרת לראשונה בשנת 1271 במסמך שלפיו אביר בשם בורקו היה בעליה. בשנת 1295 לובז קיבלה מעמד של עיר. לפני שנת 1945 העיר הייתה חלק מגרמניה. בעקבות לחצים מצד ברית המועצות, שטח העיר הועבר לרשות פולין בהסכם פוטסדאם. רוב תושבי העיר הגרמנים נמלטו ממנה או שהוצאו בכוח והוחלפו על ידי פולנים.
ווינסטון סיילם
טופלו, מיסיסיפי
וולבי אדום צוואר
דנילה קוזלובסקי
דנילה ואלרייביץ' קוזלובסקי (ברוסית: Данила Валерьевич Козловский) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ובמאי רוסי. התפרסם במערב בעיקר בשל הופעתו בעיבוד הקולנועי ל"אקדמיה לערפדים" בתפקיד דמיטרי בליקוב ובתפקיד אולג הנביא בעונה השישית של הסדרה "ויקינגים".
ביוגרפיה.
קוזלובסקי נולד במאי 1985 במוסקבה שברוסיה הסובייטית. הוא הילד האמצעי למשפחה בת שלושה ילדים, אחיו הבכור יגור ואחיו הצעיר ממנו איוואן. אביו, ולרי איוואנוביץ' קוזלובסקי היה איש תרבות, פילוסוף ופרופסור במכון המוסקבאי הממלכתי לתרבות; נטל חלק בהקמת בית ספר ראשון ברוסיה לפרסום. אמו, נאדז'דה זווניגורודסקאיה הייתה שחקנית. הזוג התגרש כשדנילה היה קטן. במשך זמן קצר בילדותו הוא למד בבית ספר לבלט.
במשך שש שנים הוא למד בבית הספר של הצי בקרונשטדט. סיים את לימודיו שם בשנת 2002. את קריירת המשחק שלו התחיל בשנת 1998 כמופרע בסדרת הטלוויזיה "אמיתות פשוטות". לאחר סיום לימודיו בבית הספר של הצי, המשיך לימודיו באקדמיה הממלכתית לאמנות התיאטרון בסנקט פטרבורג והשלים לימודיו בשנת 2007, במהלך לימודיו למד לנגן בסקסופון.
קריירה.
לאחר שנת 2007 החל לגלם תפקידים שונים בקולנוע. בשנת 2006 הוענק לו פרס מטעם מבקרי הקולנוע הרוסיים, פרס "הפיל הלבן" על תפקידו בסרט "גרפסטום". דנילה משחק בקביעות בתיאטרון הדרמה הקטן בסנקט פטרבורג והוא מגלם תפקיד ראשי בהצגות "המלט" ו"המלך ליר".
ב-2012 יצא המותחן הפוליטי "נטול נשמה" וב-2015 יצא המשכו "נטול נשמה 2", בו כיכב לצדו של השחקן הסרבי מילוש ביקוביץ'.
בשנת 2014 גילם לראשונה תפקיד בסרט הוליוודי, הוא גילם את דמותו של דמיטרי בליקוב בעיבוד הקולנועי של האקדמיה לערפדים, בבימויו של מארק ווטרס.
בשנת 2015 יצא לדרך עם פרויקט חייו, "חלומו הגדול של אדם פשוט" (Большая мечта обыкновенного человека), מופע מוזיקה תיאטרלי ובו הוא מנסה כוחו בשירה.
הצטלם לפרסומת עבור Chanel עם השחקנית קירה נייטלי.
בתחילת 2016 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי פאבל רומינוב "סטטוס: חופשי", שבו קוזלובסקי גילם תפקיד ראשי והפיק את הסרט.
ב-27 במרץ 2017 הקים את חברת ההפקות DK Entertainment וביולי 2017 השלים את בימוי סרטו הראשון "המאמן". באותה שנה השלים גם את הפקת הסרט "על האזור", בבימוי חברתו אולגה זויבה.
בספטמבר 2017 דווח על ליהוקו לעונה השישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה ויקינגים על מנת לגלם את דמותו של אולג מנובגורוד, נסיך קייב. העונה הששית שודרה בסוף 2019 בערוץ ההיסטוריה, בה הופיע כאולג מנובגורוד, נסיך קייב.
ב-2019 ביים את הסרט "צ'רנוביל: התהום", שעלילתו מתרחשת על רקע אסון צ'רנוביל. כמו כן, ביים עבור Premier Studios את סרט הערפדים "קראמורה", שמתרחש בעבר אלטרנטיבי ברוסיה הקיסרית ומגוללת את מאבקו של מהפכן שיוצא למלחמה בערפדים.
כמו כן ביים את הסרט צ'רנוביל מ-2021, בו הוא גם משחק את הכבאי אלכסיי.
חייו האישיים.
בסתיו 2008 נישא לשחקנית התיאטרון אורסולה מגדלנה מלקה ממנה התגרש ב-2011.
בתחילת פברואר 2013 דווח על רומן שניהל עם השחקנית יוליה סניגיר, שאיתה הצטלם לדרמה ההיסטורית "רספוטין" בבימויו של ז'וזה דיאן. אך נפרד ממנה כעבור כמה שנים. בשנת 2015 דווח על יחסיו עם השחקנית והבמאית אולגה זויבה.
מחמוד חסן
מחמוד איברהים חסן (נולד ב-1 באוקטובר 1994) הידוע יותר בכינויו טרזגה הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הקשר בטרבזונספור ובנבחרת מצרים.
קריירת מועדונים.
חסן גדל במחלקת הנוער של אל אהלי קהיר. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך במסגרת ליגת האלופות של אפריקה לשנת 2012. בעקבות כישוריו הרבים וסגנון המשחק שלו אשר הזכירו את דויד טרזגה הצרפתי, קיבל המצרי את הכינוי טרזגה.
באפריל 2013 הוצע לו ללכת לניס הצרפתית לאחר שהרשים מאוד באליפות אפריקה עד גיל 20. בדצמבר 2013 הוא קושר למועדונים אירופאים מעוטרים בדמותם של סלטיק ונוטינגהאם פורסט.
באוגוסט 2015 טרזגה צורף בהשאלה לאנדרלכט עם אופציית רכישה בסוף העונה. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-27 בדצמבר 2015 נגד וסטרלו כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-82.
כבר במרץ 2016 אנדרלכט הודיעה על מימוש אופציית הרכישה של טרזגה ורכשה אותו מאל אהלי בעבור סכום משוער של 2.2 מיליון אירו ובחודש מאי המעבר הפך לרשמי.
בעונת 17–2016 שיחק בהשאלה במדי מוסקרון ורשם ארבעה שערים בעשרים הופעות. בעונת 2017 הושאל לקסימפשה הטורקית. בקיץ 2018 חתם באופן קבוע בקסימפשה. ביולי 2019 חתם באסטון וילה מהפרמייר ליג.
ב-4 ביולי 2022 נמכר לטרבזונספור מאסטון וילה תמורת 4 מיליון אירו.
נבחרת מצרים.