אמן נוסף שהושפע מז'ירו היה מייק מיגנולה האמריקאי, יוצר הלבוי. בראיון הצהיר לימים כי בהקשר של 'ארזך': "התאהבתי בקומיקס המערבי, איבדתי עניין בגיבורי העל, והתעניינתי יותר בפנטזיה שראיתי באמנות האירופית." גם מחבר הסייברפאנק החלוצי וויליאם גיבסון סיפר בהתייחס לספרו של ז'ירו, 'המחר הארוך', כי "זה לגמרי הוגן לומר, ואמרתי את זה כבר בעבר, שהדרך בה נוירומנסר "נראית" הושפעה במידה רבה מכמה מיצירות האמנות שראיתי בהאבי-מטאל [מטאל אירלאן]. אני מניח שזה אמור להיות נכון גם לגבי הבריחה מניו יורק של ג'ון קרפנטר, בלייד ראנר של רידלי סקוט, וכל שאר פיסות הסגנון שמכונה 'סייבר פאנק'."
"המחר הארוך" שכתב ז'ירו אכן שימש כהשראה גם עבור רידלי סקוט, כאשר השפעות של הקומיקס ניכרו מאוד בסרט בלייד ראנר. בהתייחס לשיתוף הפעולה בסרט הנוסע השמיני מ-1979, הצהיר סקוט בשנת 2010 על ההשפעה של חלקו של ז'ירו בסרט על הקולנוע העכשווי "אתה רואה את זה בכל מקום, זה מגיע לכל כך הרבה [סרטים] שאתה לא יכול להתרחק מזה."
אמן הקומיקס, המו"ל והעורך סטיבן ר. ביסט, אשר היה האחראי על הפרסום הראשון של "עיני החתול" באנגלית, סיפר כי "כשראיתי לראשונה את עבודתו של מוביוס/גיר, שניהם בעצם ז'אן ז'ירו - אמנות הקומיקס המדע-בדיונית והפנטזיה הטרייה שלו שינתה לנצח את איך שאני תופס את מדיום הקומיקס". גם ג'ורג' לוקאס, שהזמין את ז'ירו לעבוד איתו על סרט הפנטזיה שלו 'Willow' מ-1988, כתב בהקדמה לספר האמנות "The Art of Mœbius" משנת 1989 "בכל יצירותיו, מוביוס מציג שליטה בתחומים רבים של האמנות. הוא מאסטר בשרטוט, אמן מופלא ועוד: חזונו מקורי וחזק. מאז שראיתי לראשונה את האיורים של מוביוס ב"מטאל אירלאן" לפני שנים, התרשמתי והושפעתי מתחושת העיצוב החריפה והבלתי רגילה שלו ומהאופן הייחודי שבו הוא מצייר את הפנטזיה. אולי מה שמדהים אותי יותר מכל הוא היופי העצום שלה - יופי שתמיד הסב לי הנאה רבה."
הסופר ואמן הקומיקס הבריטי ניל גיימן, שאיתו שאיתו אייר ז'ירו מספר ספרים בסדרת "סנדמן", אמר בעבר "קראתי את 'מטאל אירלאן' שוב ושוב וקינאתי בצרפתים כי היה להם כל מה שחלמתי עליו בקומיקס - קומיקס אמנותי, בעל חזון וכתוב למבוגרים. רציתי לעשות קומיקס כזה כשאהיה גדול." בנוייט מובארט, המנהל האמנותי בפסטיבל הקומיקס הבינלאומי באנגולם, העריך את חשיבותו של ז'ירו לתחום הקומיקס: "צרפת איבדה היום את אחד האמנים הידועים ביותר בעולם. ביפן, איטליה וארצות הברית הוא היה כוכב מדהים שהשפיע על הקומיקס העולמי. מוביוס יישאר חלק בלתי נפרד מההיסטוריה של הציור".
הקולנוען האיטלקי פדריקו פליני אמר בראיון טלוויזיוני משנת 2002 כי: "[ז'ירו] הוא כישרון ייחודי שניחן בדמיון יוצא דופן שמתחדש כל הזמן ולעולם לא וולגרי [...] יש לו את היכולת להעביר אותנו לעולמות לא ידועים שם אנו נתקלים בדמויות מטרידות. ההערצה שלי אליו היא מוחלטת. אני רואה בו אמן דגול, גדול כמו פיקאסו ומטיס."
ביום מותו של ז'ירו הצהיר ז'יל רטייר, ראש אגודת מבקרי הקומיקס בצרפת, כי "כל עולם הקומיקס בהלם, הרוס לגמרי, אפילו שידענו שהוא חולה קשה". לאחר פטירתו אנשי תרבות רבים ספדו לו ברשתות החברתיות ובכלי תקשורת שונים. הסופר הברזילאי פאולו קואלו ספד לו ברשת החברתית טוויטר ואמר: "אני משתחווה בכבוד עבורך, מוביוס. גופך מת היום, אך עבודתך תחיה תמיד. אזכור לנצח את ביתך, את חיוכך." חברת ביקורות הקומיקס האינטרנטית הפופולרית "אליאנס קומיקס" פרסמה מאמר אודות ז'ירו עם לכתו, שם נכתב "מוביוס משאיר אחריו עבודה שנמשכה 50 שנה, ובצורות שונות של ספרי קומיקס, קולנוע, אנימציה, איור, רישומים וציורים, על פני כל הפורמטים והשפות. אפילו עבור קוראיו המסורים ביותר, תמיד יהיו עולמות חדשים לגלות ביצירותיו".
ג'ים לי, אשר שיתף פעולה עם ז'ירו מספר פעמים, אמר לאחר פטירתו כי "הוא היה השפעה אדירה וחזון אמיתי, איבדנו את הטוב ביותר". רבים נוספים בתעשיית הקומיקס והקולנוע ספדו לו ברשת החברתית טוויטר, בהם ג'ו קווסדה, בריאן מייקל בנדיס וטוני מור.
פרסים ותארים.
ז'ירו נודע כאמן משפיע ופורץ דרך בקומיקס הצרפתי-בלגי בפרט ובקומיקס העולמי בכלל, ועל כן במהלך שנות הקריירה שלו זכה בפרסים רבים. בין פרסים אלה זכה ז'ירו בשני פרסי אייזנר, שלושה פרסי הארווי, שני פרסי הילד הצהוב ומספר תוארי כבוד, בהם אף תואר האבירות האזרחית במסדר האמנויות והספרות.
ביבליוגרפיה.
בתעשייה האמריקאית.
ז'ירו, רבות בזכות מיזם ענק של חברת דארק הורס קומיקס משנת 2016, הוא אחד מכותבי הקומיקס האירופאים היחידים שכמעט כל הביבליוגרפיה המלאה שלהם תורגמה ופורסמה בשפה האנגלית. על כן, ז'ירו הוא בין היוצרים האירופאים המוכרים והמוערכים ביותר בתעשיית הקומיקס האמריקאית, בה גם עבד במשך מספר שנים.
HM Communications.
רבות מהגרסאות האמריקאיות לקומיקס של ז'ירו נאספו המשך השנים למהודורות שונות, מגמה שאותה החלה בסדרה קטנה של אוספים גרפיים חברת הקומיקס האמריקאית 'HM Communications'. החברה הייתה הראשונה שפרסמה אוגדנים שלמים של עבודותיו של ז'ירו, אשר היוו חלקים נכבדים מסיפורים שפרסם במגזין "Heavy Metal" (המקביל האנגלי למגזין הצרפתי 'מטאל אירלאן'). בשנות השבעים, הייתה זו החשיפה הראשונה של ז'ירו לקהל האמריקאי, שהיה רגיל לתעשיית קומיקס גיבורי על ומערבונים. עם זאת, איכות התרגומים הייתה ירודה, וטקסט רב שפרסמה החברה היה שגוי ושונה מהמקור, כמו גם לא מנוסח כראוי תחבירית וכדומה.
מארוול קומיקס/הוצאת אפיק.
לחברת HM Communications מגיע קרדיט על היותה הראשונה לתרגם את עבודותיו של ז'ירו, אולם את מרבית התרגומים פרסמה דווקא חברת מארוול קומיקס, זאת בזכות היוזמה שלקחו על עצמם עורכי הקומיקס ז'אן מארק ורנדי לופיסייר. הכוונה שלהם הייתה לאסוף את כל ספרי ורצועות הקומיקס שפרסם ז'ירו עד כה באירופה בפורמט זהה (כלומר בגודל הדפסה זהה - לשם אחידות). במשך בנות השמונים והתשעים פורסמו בארצות הברית עשרות רבות של ספרי וחוברות קומיקס פרי עטו של ז'ירו בתרגום אנגלי,
Graphitti Designs.
למעט מספר סדרות קומיקס, כל התרגומים לאנגלית של יצירותיו של ז'ירו יצאו מחדש בשלב זה או אחר על ידי חברת 'Graphitti Designs'. החברה פרסמה במהלך שנות התשעים כמעט כל ספר קומיקס של ז'ירו אשר תורגם לאנגלית קודם לכן, לרוב באיכות גבוהה יותר או בתרגום חדש. החברה פרסמה אנתולוגיות קומיקס שונות, סדרת אוכמניות והסדרות הנלוות לה (אוכמניות הצעיר, מרשל אוכמניות וכו'), ספרי אמנות רבים ועוד.
Les Humanoïdes Associés) Humanoids).
לאחר שיתוף הפעולה הראשוני עם חברת DC קומיקס באמצע שנות האלפיים, חברת הקומיקס 'Humanoids' (שהייתה למעשה עד שנת 2013 חברת הבת האמריקאית של ההוצאה הצרפתית Les Humanoïdes Associés אותה הקים ז'ירו עם ידידיו בשנת 1974 בצרפת, וכרבע ממניותיה היו שייכות לו) החלה להנפיק מחדש סדרות קומיקס שפרסם ז'ירו במהלך המאה ה-20. משום שהחברה הייתה בין היתר בבעלותו של ז'ירו, הוא בחר איזה סדרות להוציא מחדש ובאיזה סדר. ז'ירו החליט שהחוברות הראשונות שייצאו יהיו שתיים מיצירותיו המשותפות עם אלחנדרו חודורובסקי: "The Incal" ו-"Madwoman of the Sacred Heart".
החברה ממשיכה לתרגם מחדש ולהפיץ ספרים שכתב ז'ירו במשך השנים גם כיום, תשע שנים לאחר מותו. הספרים שמוציאה החברה לא חולקים פורמט זהה אך כולם נכללים בקטגוריית "רומנים גרפיים". מלבד הפרסומים בשפה האנגלית, 'Humanoids' מייבאת מדי פעם בפעם גם מהדורות מיוחדות אשר יצאו בצרפת, כמו גם מהדורות מוגבלות, אשר מתורגמות באופן בלעדי לאנגלית ומופצות בקנה מידה קטן בארצות הברית.
פילמוגרפיה.
במהלך הקריירה שלו, החדשנות שהוביל ז'ירו בתחום הקומיקס הובילה אותו לא פעם להיות שותף לסרטי מדע בדיוני ופנטזיה, רובם הגדול נעשו בתקופה שבה התגורר בארצות הברית. ז'ירו אמנם כתב מספר תסריטים לסדרות או סרטי קולנוע, אך אף אחד מהם לא הופץ בקנה מידה גדול או בינוני. עם זאת, הוא שימש תפקידי מפתח בכמה סרטי קאלט אמריקאיים, לרוב כמעצב גרפי או סטוריבורדר.
La Carcacha
La Carcacha (בעברית: המסיבה) הוא שיר של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה, אשר יצא כסינגל השני מתוך אלבומה השלישי ב-25 בפברואר 1992 על ידי EMI לטין. הקליפ לשיר צולם במונטריי שבמקסיקו כחודש לאחר צאת השיר וזו היא הייתה הפעם הראשונה בה הזמרת צילמה קליפ. שיר זה זיכה אותה בפרס ה-BMI הלטיני הראשון שלה.
הצלחה מסחרית.
בזמן יציאתו השיר לא זכה להצלחה אך בממהלך השנים 2011–2015 השיר הופיע במצעדי המכירות הלטינים הדיגיטליים של ארצות הברית ובמצעד מכירות (דיגיטליות) השירים המקסיקניים האזוריים ואף הגיע למעמד פלטינה לטינית משולשת בארצות הברית.
אנה מריה הינל
אנה מריה הינל (בפולנית: Anna Maria Hinel; 31 בינואר 1924, ורשה – 19 במרץ 1943, אושוויץ-בירקנאו) הייתה חברת תנועת הצופים פולנייה, פעילה בתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה ומחברת יומן בזמן הכיבוש הנאצי.
ראשית חיים.
אנה מריה הינל נולדה ב-31 בינואר 1924 בוורשה שבפולין. היא הייתה ילדתם היחידה של ידוויגה ושל ואווז'ינייץ הינל. הינל הייתה תלמידת בית הספר ע"ש ידוויגה, מלכת פולין, בוורשה, בפולין. היא סיימה את הלימודים בפרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה המשיכה בהשכלתה במסגרת הוראה בחשאי על ידי מורים מבית ספרה לשעבר. יחד עם מוריה וחבריה לבית הספר היא הייתה פעילה בארמייה קריובה.
מעצר, גירוש ומוות.
כתוצאה מחקירה של הנאצים היא נעצרה יחד עם חבריה ושני מורים בליל 28–29 באפריל 1942 בדירתה ברחוב פלוריאנסקה בוורשה.