השכונה נבנתה ביוזמת ראש ממשלת ישראל, לוי אשכול ובשל הצורך לזרז הליכים היא נבנתה בניהול משרד ראש הממשלה. השכונה נבנתה בשיתוף פעולה עם משרד השיכון ועיריית ירושלים, במאמץ תכנוני והנדסי מיוחד. בניית השכונה הביאה לידי ביטוי ידע מקצועי רב שנצבר עד לאותן שנים אצל גורמי התכנון והאיכלוס בייזום והקמת שכונות מגורים, תוך הפקת לקחים מבניית שיכונים ציבוריים בשנות ה-50 וה- 60. עוד במהלך בניית השכונה, הבינו יוזמיה ומתכנניה כי מדובר בהצלחה שלא הייתה כדוגמתה קודם לכן בתחום השיכון הציבורי. השכונה יצרה מרקם אדריכלי מושלם, המשלב בניה פונקציונלית, נוחה, מכובדת ואסתטית בו זמנית. בתחילה רבים מתושבי ירושלים נרתעו לרכוש דירות בשכונה בהיותה "רחוקה", אולם תוך זמן קצר המגמה התהפכה והשכונה הפכה למבוקשת.
אתרים בשכונה.
סמוך לשכונה נמצאת , מאתרי הלחימה הקשים בקרבות מלחמת ששת הימים. על שם מלחמה זו נקרא רחוב ששת הימים שבגבעת המבתר הסמוכה, שחלקו משותף עם רמת אשכול. מרבית שמות הרחובות ברמת אשכול קשורים גם הם למלחמה זו, כגון רחוב מעבר המתלה, רחוב פארן ורחוב ים סוף.
בגן 'דוריס ויילר', ברחוב ים סוף 8, נמצאת מערת קבורה (מערת האשכולות) מימי בית שני. מערות קבורה נוספות מצויות בסביבת השכונה, למשל בנחל צופים הסמוך, בגבעת המבתר, ובמיוחד בשכונת סנהדריה.
מערת אום אל עמד מערת קבורה מימי בית שני, נמצאת בפארק נחל צופים מצפון לרחוב פארן.
בשכונה מרכז מסחרי גדול ברחוב פארן, שנבנה בשכונה בשנים 1970 – 1974. המרכז המסחרי והשירותים הסמוכים אליו משרתים את תושבי השכונה וכן את תושבי שכונות הסמוכות בצפון-מזרח ירושלים. בתי הספר של השכונה משרתים גם הם את ילדי השכונות השכנות.
בשכונה מצוי בית הספר יד המורה, שהוא בית ספר יסודי ייחודי בירושלים המשלב בין ילדים בעלי לקויות תקשורת, בדרך כלל אוטיזם, עם ילדים חסרי לקות.
בנוסף לכך, בשכונה מצוי שבט ״הע*מר״, אשר מונה 150 חניכים וחניכות.
אוכלוסייה.
במקור אוכלוסיית השכונה הייתה של חילונים בני מעמד הביניים ומשפרי דיור, אך החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה כניסת אוכלוסייה חרדית לשכונה, בעיקר לחלקה המערבי, הסמוך לשכונת סנהדריה. תהליך ההתחרדות הואץ בעשור הראשון של המאה ה-21. רובם של התושבים החרדים הם ממוצא אנגלוסקסי. בעקבות כניסת החרדים ורכישת בתים בשכונה, ערך הנדל"ן בשכונה זינק בעשרות אחוזים והשכונה נחשבת כאחת השכונות היקרות בירושלים.
שיאו של תהליך ההתחרדות התרחש במקביל להתחזקותם של החרדים בעיריית ירושלים. מדיניות העירייה בנוגע לרמת אשכול בתקופת שלטונם של אורי לופוליאנסקי כראש העירייה ויהושע פולק כסגנו בין השנים 2003–2008, התבטאה בין היתר באישור מזורז להקמתן של מאות מרפסות סוכה בשכונה, אשר לדעת רבים פגעו באופייה של השכונה ובייחודם האדריכלי של בתיה. בפסק דין מאת השופטת מוסיה ארד נכתב כי:
כיום הפכה האוכלוסייה החרדית לרוב. בשכונה מתגוררים גם דתיים לאומיים. עם זאת ישנו מיעוט ניכר של ציבור חילוני בשכונה, ואף פועלת בה תחנת דלק בשבתות, וכן כל רחובות השכונה פתוחים בשבתות וחגים.
לאון פויכטונגר
ליון פויכטונגר
ברביקן (אדריכלות)
ברביקן (בלטינית: Barbecana) הוא מבנה קדמי מבוצר או מבנה שער מבוצר, המהווה חלק מביצורי עיר או ביצורי טירה או מצודה. בדרך כלל מדובר במבנה המצוי בחלקו החיצוני של גשר לשם הגנה על הגשר.
מבנים אלה היו פופולריים עד המאה ה-15 עת הפיתוחים במתקני המצור ובארטילריה הפכו אותם ללא יעילים. האחרונים שבברביקנים נבנו במהלך המאה ה-16.
הרצגובינה
נפולטנית
נאפוליטנית
ברביקן (פירושונים)
פרויקט השחר
פרויקט "השחר" הוא פרויקט ארצי של תנועת בני עקיבא. פרויקט זה מוגדר כפרויקט מנהיגות של בני העדה האתיופית המיועד לבני נוער בני העדה. פרויקט השחר הוקם באמצע שנות ה-90, לאחר העלייה הגדולה האחרונה מאתיופיה לישראל במסגרת "מבצע שלמה". נכון ל-2006, פועל הפרויקט ב-24 מוקדים הכוללים כ-50 קבוצות מנהיגות בשכונות, תיכונים, אולפנות, ישיבות תיכוניות, ופנימיות ברחבי הארץ. הפרויקט הוא אחד מבין פרויקטים רבים השייכים למחלקת מעורבות חברתית.
מטרה.
מטרת הפרויקט היא הכשרת מנהיגות צעירה מקרב יוצאי אתיופיה ויצירת קהילה מנהיגותית מתוך העדה האתיופית המסוגלת להוות דוגמה אישית וערכית בפני נוער העדה. מטרה נוספת היא העלאת דילמות וקשיים איתם מתמודד בן העדה האתיופית בחברה הישראלית אל פני השטח והצעות להתמודדות נכונה איתם. מדריכי הקבוצות עצמם הם חיילים משוחררים או סטודנטים בני העדה בעלי רקע חינוכי הנתמכים בצוות של אנשי מקצוע (מחנכים, עובדים סוציאליים, יועצים ורבנים).
פעילות.
הפעילות בפרויקט השחר מובנית כתוכנית תלת-שנתית מדורגת הכוללת מפגשים בני שעה וחצי אחת לשבוע, בהם מעלים החניכים והמדריך נושאים האקטואליים לחייהם כבני העדה בפרט, וכחלק מעם ישראל בכלל ודנים בהם. בנוסף לכך הפרויקט מקיים, אחת לשלושה חודשים, שבתות סמינריון, בהם נפגשים כל חניכי ומדריכי השחר מרחבי הארץ ובכך מעצימים את השפעתו של הפרויקט. במסגרת הפעילות יוצאים החניכים גם לפעילות התנדבותית בשכונות. כמו כן, קיים שילוב מסוים בין פעילויות הפרויקט לפעילויות הארציות של בני עקיבא (כדוגמת העלייה המסורתית לביריה ועוד).
נשא (מחלה)
נשא הוא יצור חי או צומח, הנושא בתוכו גורמים למחלה, ויכול להעביר את המחלה לזולת, על אף שאינו מפתח את התסמינים של המחלה, ולכן לא ניכר בו שהוא חולה במחלה.
נשאים עלולים להעביר שני סוגים עיקריים של מחלות:
שזפון
קאלציום
מנייה
מנייה היא הפעילות של מציאת מספר העצמים הנכללים בקבוצה סופית נתונה, או הפרדת מספר נתון של עצמים מתוך קבוצה נתונה. פעולת המנייה נעשית בדרך כלל באמצעות יצירת התאמה חד-חד ערכית בין הקבוצה הנספרת ובין קבוצת המספרים הטבעיים לפי סדרה, החל מ-1 (ובמילים פשוטות יותר, ספירה היא הפעולה של אמירת או כתיבת שמות המספרים 1, 2, 3, וכו', ללא קשר עם קבוצה). תוצאתה של פעולת המנייה היא קבלת מספר מונה, המשקף את מספר העצמים בקבוצה.
ישנן עדויות ארכאולוגיות לפיהן עסקו בני אדם במנייה כבר לפני 50,000 שנה. ספירה שימשה בתרבויות קדומות בעיקר למעקב אחר מידע כלכלי. התפתחות הספירה והמנייה הובילו להתפתחותם של סימון מתמטי ושיטות ספירה.
המנייה נעשית בדרכים אחדות:
בתורת הקבוצות, מנייה היא יצירת התאמה חד-חד ערכית בין קבוצה נתונה, גם כאשר זו קבוצה אינסופית, ובין קבוצת המספרים הטבעיים הסדורים לפי גודלים. כאשר מתאפשרת יצירת התאמה כזו עם קבוצה אינסופית, הקבוצה קרויה קבוצה בת מנייה.
מכונות מנייה.
מנייה נעשית בדרך כלל על ידי בני אדם, בשיטות המתוארות לעיל. לעיתים מנייה בשיטות אלה איטית מדי או שאינה נוחה, ולכן נוצרו אמצעים מכניים המשמשים למטרה זו. מכונה נפוצה היא זו המשמשת בבנקים למניית שטרות כסף. ניתן לשים במכונה צרור שטרות, ומכונה מעבירה את כל השטרות דרכה ומציגה את מספר השטרות שנמנו.
מניית המצביעים בעת הצבעה במליאת הכנסת נערכה שנים רבות בידי אדם: חברי הכנסת הניפו ידיהם, ויו"ר הישיבה מנה את הידיים המונפות. כאשר במליאה נוכחים חברי כנסת רבים, זו שיטת מנייה איטית ומועדת לטעויות, ולכן הוחלפה במערכת הצבעה אלקטרונית: חברי הכנסת לוחצים במשך זמן מה על כפתור הצבעה, וההצבעות נמנות באמצעות מחשב.
ג'אמבטיסטה ויקו
ג'אמבטיסטה ויקו (איטלקית: Giambattista Vico) (23 ביוני 1668 - 23 בינואר 1744) היה פילוסוף, היסטוריון ומשפטן תושב נאפולי.
ביוגרפיה.
ויקו היה בנו של מוכר ספרים ושל בתו של יצרן עגלות, הוא למד בעיקר בבית בשל מחלות וחוסר שביעות רצון עם הסכולסטיקה הישועית. ב-1686 קיבל משרת הוראה בוואטולה, דרומית לסלרנו, בה התמיד תשע שנים. ב-1699 נישא לחברת ילדות, טרסה דסטיטו, וקיבל את הקתדרה לרטוריקה באוניברסיטת נאפולי. במשך כל הקריירה שלו ניסה ויקו להשיג את הקתדרה היוקרתית יותר למשפטים ללא הצלחה. עם זאת, ב-1734 מונה להיסטוריוגרף המלכותי של קרלו השביעי, מלך נאפולי, וניתנה לו משכורת גדולה בהרבה מאשר כשהיה פרופסור. ויקו נותר בקתדרה לרטוריקה עד לפרישתו ב-1741 מסיבות בריאותיות.
יצירותיו ורעיונותיו העיקריים.
רעיונו המפורסם ביותר של ויקו הוא עיקרון ה-"verum factum" שלו, שנוסח לראשונה ב-1710. העקרון קובע כי ניתן להגיע לאמת רק דרך יצירה או המצאה, ולא, כפי שדקארט טען, על ידי הסתכלות וצפייה: "הקריטריון והחוק של האמת הוא יצירתה. לפיכך, התפיסה הברורה שלנו של השכל אינה יכולה להיות של השכל עצמו, ובוודאי לא התפיסה של אמיתות אחרות. כי למרות שהשכל תופס את עצמו, הוא אינו יוצר את עצמו". קריטריון זה ישפיע רבות על ההיסטוריה של התרבות ביצירתו הגדולה של ויקו, "המדע החדש" ("Scienza Nuova"), 1725, מכיוון שחיי התרבות - כמו המתמטיקה - נוצרו בידי אדם.