אחד הפרויקטים החשובים שנעשים במסגרת הסקר הוא איתור אתרי העתיקות במסלול של כביש 6 – הוא חוצה ישראל. נסקר שטח בתחום ברצועה שרוחבה הממוצע כ־100 מ'. תחילה נערך סקר כולל לכל אורך התוואי ובהמשך בוצעו חפירות ארכאולוגיות מלאות בכל השרידים הארכאולוגיים שנמצאו בתחום המוכרז לבניית הכביש ושוליו. בפועל מדובר בביצוע חפירות ההצלה.
"חברת כביש חוצה ישראל" ראתה את חשיבות המחקר הארכאולוגי ומקציבה לו את המשאבים הכספיים הדרושים. כך לדוגמה, הוקמה מנהרה מתחת לתל העתיקות בחדיד, כאשר הסתבר כי התל הוא אתר ארכאולוגי רחב ולא ניתן להסתפק בחפירות הצלה.
סקר זה הסב את תשובת הלב המדעית לכמה תופעות ארכאולוגיות המשנות את הידע שהיה לנו . כך, לדוגמה:
הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל.
כל יחידות רשות העתיקות המפוזרות יחד עם בניין ההנהלה אמורות לעבור אל הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל בירושלים. בצמוד אל מוזיאון ארצות המקרא וליד מוזיאון ישראל.
שירלי טמפל
שירלי ג'יין טמפל (באנגלית: Shirley Jane Temple; 23 באפריל 1928 – 10 בפברואר 2014) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס גילדת שחקני המסך ופרס אוסקר לשם כבוד ואחת מילדות הפלא המפורסמות ביותר בתולדות הקולנוע. בבגרותה הייתה פעילה פוליטית ושגרירה.
ביוגרפיה.
שירלי ג'יין טמפל נולדה בסנטה מוניקה שבקליפורניה. היו לה שני אחים בוגרים: ג'ון וג'ורג'. אביה היה עובד בנק ואמה עקרת בית. אמה עודדה אותה לפתח את יכולות המשחק, שירה וריקוד שלה וב-1931, כאשר הייתה בת שלוש, טמפל החלה לקחת שיעורי ריקוד בבית הספר "מגלין" בהוליווד.
קריירת משחק.
הקריירה הקולנועית שלה החלה כאשר במאי מלהק של "Educational Pictures" ביקר אותה באחד השיעורים. אף על פי שהתחבאה מאחורי הפסנתר בסטודיו, היא הוזמנה על ידי הבמאי לאודישן, וחתמה על חוזה עם Educational. טמפל עבדה איתם מ-1932 עד 1933. היא השתתפה בתפקיד קטן בסרט "אליבי אדמונית השיער".
במאי 1934, עם יציאת הסרט "קומו והריעו!", פרצה טמפל לתודעה. היא הופיעה לצידו של ג'יימס דאן רוקדת ושרה. הסצנה שלהם הפכה לסצנה הבולטת בסרט וחברת פוקס החליטה להוציא שני סרטים נוספים בכיכובם: "עיניים מבריקות" ותינוקת השתחווי".
טמפל נחלה הצלחה גדולה, ונאמר כי הדבר נבע מיופיה, כושר המשחק הגבוה שלה, כשרונה בריקוד וחביבותה. לאחר הצלחת שלושת הסרטים, הבינו הוריה של טמפל כי היא מרוויחה מעט מדי. דמותה החלה להופיע על מוצרים פרסומיים ללא אישור ותגמול כספי. הוריה שכרו עורך דין שפנה לחברת פוקס וביולי 1934 שכרה הועלה והוריה הסכימו לצילום ארבעה סרטים בשנה. באותה שנה, כשהייתה בת שש בלבד, זכתה טמפל בפרס אוסקר לשם כבוד, והייתה לזוכה הצעירה ביותר אי פעם בפרס האוסקר, בקטגוריה זו.
בשנת 1935, הופיעה בסרט "קולונל קטן" לצידו של הרקדן המפורסם ביל "בוג'נגלס" רובינסון. לאחר מכן, צילמו שלושה סרטים נוספים יחדיו.
בשנת 1937 גילמה את דמותה של היידי בעיבוד הקולנועי ל"היידי בת ההרים".
בשנת 1939, כיכבה בסרט הדרמה "הנסיכה הקטנה". באותה שנה, כאשר הייתה בת 11, פרסם הצייר הסוריאליסטי סלבדור דאלי, את הציור שירלי טמפל, המפלצת הצעירה והקדושה ביותר של הקולנוע בזמנה. היצירה מהווה ביקורת על ניצולה של הילדה, על ידי תעשיית הסרטים האמריקאית, והסקסואליזציה שלה.
ב-1940 כיכבה בשני סרטים: "אנשים צעירים" ו"הציפור הכחולה".
בשנת 1941 חתמה טמפל בחברת הסרטים "מטרו גולדווין מאייר".
שלא כמו בתחילת הקריירה שלה, סרטיה של טמפל בימי נערותה לא נחלו הצלחה מיוחדת. ב-1944 החתים אותה המפיק דייוויד או. סלזניק על חוזה לארבע שנים. היא הופיעה בסרט "מאז שהלכת".
ב-1948 שיחקה במערבון "מבצר האפאצ'ים" לצד בעלה הראשון, ג'ון אגר.
באוגוסט 1950 נבחנה להצגה "פיטר פן" בברוודווי ולא התקבלה. בדצמבר אותה שנה הודיעה על פרישה מעולם הקולנוע.
בין השנים 1958–1961 הנחתה את הסדרה "הסיפורים של שירלי טמפל".
קריירה פוליטית.
טמפל החלה להיות פעילה במפלגה הרפובליקנית של קליפורניה. היא החלה לעבוד בשירות הציבורי של ארצות הברית.
ב-1967 הייתה מועמדת מטעם המפלגה הרפובליקנית לקונגרס האמריקני, אך לא נבחרה.
היא ייצגה את ארצות הברית בגופים מדיניים רבים, וב-1974 מונתה לשגרירת ארצות הברית בגאנה. ב-1984, שימשה כנשיאה של הארגון החינוכי "מועדון חבר העמים של קליפורניה".
ב-1989 מונתה לשגרירה בצ'כוסלובקיה, בעת מהפכת הקטיפה, עד יולי 1992.
טמפל הייתה חברה במספר דירקטוריונים: חברת וולט דיסני, בנק אוף אמריקה, בנק אוף קליפורניה ועוד.
חייה האישיים.
ב-1943, בגיל 15, הכירה טמפל את ג'ון אגר. הם נישאו כאשר הייתה בת 17 בספטמבר 1945. ב-30 בינואר 1948, נולדה בתם, לינדה סוזן. בדצמבר 1949, התגרשו השניים. בינואר 1950, היא הכירה את צ'ארלס אלדן בלאק. ב-16 בדצמבר אותה שנה הם נישאו בבית הוריו. המשפחה עברה לוושינגטון הבירה בעקבות תפקיד שבלאק קיבל בחיל הים. ב-28 באפריל 1952, נולד בנם צ'ארלס אלדן בלאק ג'וניור. המשפחה שבה לקליפורניה במאי 1953. טמפל הפכה לעקרת בית וב-9 באפריל 1954, נולדה בתם לורי.
ב-1972, בגיל 44, חלתה טמפל בסרטן השד ועברה ניתוח לכריתת שד.
טמפל קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד, מאוניברסיטת סנטה קלרה ומאוניברסיטת ליהיי.
הקוקטייל הלא אלכוהולי שירלי טמפל, הומצא לכבודה בילדותה, ונקרא על שמה.
ב-10 בפברואר 2014, בגיל 85, נפטרה טמפל ממחלת ריאות חסימתית כרונית בביתה בקליפורניה.
משאיות גז
אלכסנדרה
השם אלכסנדרה הוא הגרסה הנשית לשם , המהווה צורה לטינית לשם היווני אלכסנדרוס (Αλέξανδρος). מבחינה אטימולוגית, השם מורכב משם הפועל היווני "אלכסיין" (ἀλέξειν), שמשמעו "להגן", ומשם העצם אנדרוס (ἀνδρός), שמשמעו "של אדם". כך יכול השם להיות מתורגם כ"מגן האדם".
השימוש הראשון הידוע של השם אלכסנדרה היה בשפה המיקנית בתקופת הברונזה המאוחרת. השם היה גם אחד מהכינויים של האלה הרה.
נמל חלל
נמל חלל או קוסמודרום הוא אתר לשיגור (ולנחיתת) חלליות. שמו בא לו מההיקש עם נמל תעופה למטוסים ונמל ימי לאוניות. באופן מסורתי, המושג "נמל חלל" משמש לתיאור אתרים מהם שוגר רכב חלל למסלול סביב כדור הארץ, אך לעיתים גם אתרים המשמשים רק לשיגור טיסות תת-מסלוליות נקראים כך. תחנות חלל נקראות גם הן לעיתים בשם "נמל חלל".
המונח אתר שיגור משמש לתיאור כל אתר ממנו ניתן לשגר טילים או רקטות. האתר עשוי לכלול כן שיגור יחיד או יותר, או מתאים לכני שיגור מתניידים. נמל החלל מוקף בדרך כלל בשטח בטיחות רחב, הנקרא מטווח טילים או מטווח רקטות. המטווח כולל את כל האזור שמעל לנמל, בו צפויה הרקטה לעוף, ואזורים נוספים בהם חלקי הרקטה עשויים לנחות. תחנות עיקוב, כלי רכב וכלי טיס נמצאים בדרך כלל במטווח ועוקבים אחר התקדמות השיגור. כמו כן האתר בדרך כלל גדול מספיק, כדי שאם הטיל יתפוצץ, פגיעתו תהיה מינימלית.
נמלי חלל גדולים כוללים יותר מאזור שיגור (Launch Complex - LC) אחד, היכולים להיות אתרי שיגור רקטות, המותאמים למשגרים מסוגים שונים. אזורי השיגור בדרך כלל מרוחקים אחד מהשני כאמצעי בטיחות. באזורי השיגור מהם משוגרים משגרים הפועלים על דלק נוזלי נמצאים בדרך כללי גם מכלי אחסון לדלק.
נמלי חלל עשויים לכלול גם מסלול טיסה לשימוש מטוסי מטען הנושאים חלקי משגרים וחלליות, וכן לנחיתת חלליות הדורשות מסלול נחיתה (כגון מעבורת החלל).
ישנה עדיפות לשיגורים מאזור קו המשווה לכיוון מזרח, מכיוון שהם מאפשרים שימוש מרבי במהירות הסיבוב של כדור הארץ ואוריינטציה טובה להגיע למסלול גיאוסטציונרי. הסיבוב מגדיל את כמות המסה שיכולה להתרומם ונותן חיסכון בדלק. היבט זה לא חל על מסלול קוטבי או מסלול אליפטי מאוד (מולנייה).
נמלי חלל מהם שוגרו משימות מאוישות.
להלן טבלה של נמלי חלל ואזורי שיגור עבור משגרים אנכיים עם שיגורים מתועדים של בני אדם לחלל (מעל 100 ק"מ גובה). סדר המיון לפי זמן השיגור המאויש הראשון:
הנס פון בילוב
הנס גואידו פון בילוב (בגרמנית: Hans Guido von Bülow; 8 בינואר 1830 - 12 בפברואר 1894) היה מנצח, פסנתרן וירטואוז ומלחין גרמני מן התקופה הרומנטית. הוא היה מן המנצחים המפורסמים ביותר במאה ה-19 ופעילותו הייתה חיונית לביסוס הצלחותיהם של כמה מלחינים גדולים בני זמנו, ביניהם ריכרד וגנר.
חייו.
פון בילוב נולד בדרזדן, סקסוניה. מגיל 9 היה תלמידו של פרידריך ויק (אביה של קלרה שומאן), אבל הוריו עמדו על כך שילמד משפטים במקום מוזיקה ושלחו אותו ללייפציג.
בלייפציג פגש את פרנץ ליסט וכאשר שמע מוזיקה משל ריכרד וגנר - בייחוד הצגת הבכורה של "לוהנגרין" בשנת 1850 - החליט להתעלם מתכתיבי הוריו ולחתור לקריירה במוזיקה. הוא השיג את משרת הניצוח הראשונה שלו בציריך, בהמלצת וגנר, בשנת 1850.
פון בילוב נודע בחוסר הטקט שלו והרחיק מעליו מוזיקאים רבים שעמם עבד. מסיבה זו פוטר מעבודתו בציריך, אבל במועד זה כבר החל לעשות לו שם הודות ליכולתו לנצח על יצירות חדשות ומורכבות ללא פרטיטורה. בשנת 1851 נעשה תלמידו של פרנץ ליסט ובשנת 1857 נשא לאישה את בתו של ליסט, קוזימה. במהלך שנות ה-'50 וראשית ה-60' של המאה ה-19 היה פעיל כפסנתרן רסיטלים, מנצח וסופר, ושמו נודע לא רק ברחבי גרמניה אלא גם ברוסיה.