בַּלְקָנִיזַצְיָה הוא מונח גאופוליטי המשמש לתיאור תהליך של פיצול אזור שהיה בשליטה הומוגנית לכמה מדינות קטנות יותר, שלרוב שוררים ביניהם יחסי עוינות או לפחות אינן משתפות פעולה יחדיו.
אומות וחברות.
המונח במקורו מתייחס לחבל הבלקן שנשלט בעבר על ידי האימפריה העות'מאנית ופוצל למספר מדינות קטנות בין השנים 1817 ו-1912. המונח "הוטבע" לראשונה בתחילת המאה ה-19 ונחשב בעל משמעות שלילית. לאחר מלחמת העולם הראשונה המונח הפך לנפוץ מאוד ותיאר אזורים נוספים באירופה שהתפצלו לאחר הקריסה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית.
לעיתים המונח משמש גם בהקשרים חיוביים כאשר הוא משמש לתיאור תהליכי ביזור סמכויות.
חואקין גוסמן
חואקין ארצ'יבלדו "אל צ'אפו" גוסמן לוארה (בספרדית: Joaquín Archivaldo Guzmán Loera; נולד ב-4 באפריל 1957, הנקרא גם "אל צ'אפו גוסמן" ("El Chapo Guzmán", "הקטן") הוא ברון סמים מקסיקני העומד בראש קרטל סינלואה, מגדולי קרטלי הסמים בעולם, הקרוי על שם מדינת סינלואה המקסיקנית, השוכנת לחופי האוקיינוס השקט, בה הוקם.
משנת 2003 עת נעצר יריבו, ראש "קרטל דל גולפו" (קרטל המפרץ), הפך גוסמן ל"מלך הסמים" של מקסיקו, והוא נחשב לפי משרד האוצר של ארצות הברית כ"סוחר הסמים החזק ביותר בעולם". לאחר הריגת אוסמה בן לאדן הפך גוסמן למבוקש מספר אחת בארצות הברית.
המגזין "פורבס" כלל אותו בשנים 2009–2011 ברציפות ברשימת האנשים החזקים ביותר בעולם, במקומות ה-41, ה-60 וה-55 בהתאמה. בשנת 2011 הוערך הונו העצמי במיליארד דולר, והוא הוכתר בידי המגזין כברון הסמים הגדול ביותר בכל הזמנים.
גוסמן נתפס בשנת 1993 בגואטמלה, הוסגר ונידון ל-20 שנות מאסר במקסיקו בעוון רצח וסחר בסמים. באמצעות מתן שוחד לסוהרים, הוא הצליח להימלט מבית כלא פדרלי שמור היטב בשנת 2001. הוא הוכרז כמבוקש על ידי האינטרפול וממשלות מקסיקו וארצות הברית. ארצות הברית הציעה פרס של 5 מיליון דולר עבור מידע שיוביל ללכידתו, ואילו הממשלה המקסיקנית הציעה פרס של 60 מיליון פסוס (כ-3.8 מיליון $) למי שימסרו מידע על גוסמן.
גוסמן נעצר על ידי הרשויות במקסיקו ב-22 בפברואר 2014. הוא אותר בדירתו בבית משותף על חוף הים במסטלאן, סינלואה, ונלכד מבלי שנורתה ירייה. בעת מעצרו, היה גוסמן יצואן הסמים הגדול ביותר לארצות הברית. גוסמן נמלט מכלא לה פלמה ב-11 ביולי 2015. הוא נעצר מחדש בעיר לוס מוצ'יס על ידי נחתים מקסיקנים, לאחר קרב יריות ב-8 בינואר 2016. זיהוי מקום מסתורו של גוסמן התאפשר לאחר שקיים ריאיון ממקום מחבואו עם השחקן האמריקאי שון פן, כשזה האחרון ניסה לשכנעו להשתתף בסרט המבוסס על חייו.
ב-19 בינואר 2017 הוסגר לארצות הברית על ידי מקסיקו ואמור לעמוד למשפט בבית משפט פדרלי בכמה מדינות באשמת חטיפה, הברחת סמים ורצח. ב-7 בנובמבר 2018 נפתח משפטו, בעת הובלתו למשפט נסגר גשר ברוקלין לתנועה. ב-12 בפברואר 2019 הורשע גוסמן בכל סעיפי כתב האישום נגדו. ביולי 2019 נידון גוסמן למאסר עולם ולעוד 30 שנות מאסר. בנוסף, נקנס בסכום של כ-12.6 מיליארד דולר.
גוסמן היה נשוי לארבע נשים, שהאחרונה בהן היא אמה קורונל , אזרחית ארצות הברית. אמה נעצרה בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס ב-22 בפברואר 2021, והואשמה כי עזרה לבעלה לנהל את הקרטל שלו ולצלוח את בריחתו מהכלא בשנת 2015. קורונל הואשמה גם בקשירת קשר להפצת קוקאין, מתאמפטמין, הרואין ומריחואנה בארצות הברית.
נכלל ברשימת טיים 100 לשנת 2009.
לקורונל ולגוסמן שתי בנות.
במדיה.
באוקטובר 2017 עלתה לאוויר בנטפליקס תוכנית דוקומנטרית בת שלושה פרקים בשם "ביום שפגשתי את אל צ'אפו" ("Cuando conocí al Chapo: La historia de Kate del Castillo") אשר מתארת את חייו. נטפליקס גם העלתה סדרה עלילתית בשם אל צ'אפו, העוסקת בתקופת התחזקותו ועד למעצרו האחרון. בנוסף, דמותו של אל צ'אפו מככבת בסדרה , גם כן מבית היוצר של נטפליקס.
עומק
קרושנוביץ
ג'יימס סולטר
ג'יימס ארנולד הורוביץ (באנגלית: James Arnold Horowitz; 10 ביוני 1925 - 19 ביוני 2015), המוכר יותר בשם העט ג'יימס סולטר (James Salter) אותו אימץ בהמשך חייו גם כשם חוקי, היה סופר ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי, וכן קצין וטייס בחיל האוויר של ארצות הברית.
קורות חיים.
סולטר נולד בפאסייק, ניו ג'רזי לאב איש עסקים שעודד אותו להירשם לאקדמיית וסט פוינט. ב-1945, לאחר שסיים את תקופת הלימודים המקוצרת בשל המלחמה, סולטר הוצב בחיל האוויר האמריקאי והחל באימוני טיסה, שלאחריהם הוצב בהוואי. לאחר מכן נרשם ללימודים מתקדמים אוניברסיטת ג'ורג'טאון אותם סיים ב-1950, ולאחריהם הוצב בפיקוד חיל האוויר בלאנגלי, וירג'יניה.
סולטר התנדב לשרת בחזית במלחמת קוריאה, במהלכה ביצע מעל 100 טיסות קרב. חוויותיו במלחמה שימשו בסיס לרומן הראשון שלו, The Hunters.
ב-1957, לאחר 12 שנות שירות בחיל האוויר, החליט סולטר לפרוש כדי להתמקד בכתיבה.
לסולטר ארבעה ילדים מאשתו הראשונה ובן מאשתו השנייה, וכולם להוציא הבכור עודם בחיים. הוא נפטר בשנת 2015, שבוע וחצי אחרי יום הולדתו ה-90, מהתקף לב.
קריירת כתיבה.
במהלך שנותיו פרסם סולטר שישה רומאנים, שני קובצי סיפורים, ממואר, קובץ מסות, וספר קולינריה בשם "החיים הם ארוחות: היומן לאוהבי האוכל" (בשיתוף אשתו השנייה, קיי סולטר). כמו כן כתב מספר תסריטים לקולנוע ואת אחד מהם גם ביים.
ספרו הראשון הוסרט בשנת 1958 והסרט זכה לשבחי המבקרים.
תורגמו לעברית הרומן משנת 1967, "משחקים ושעשועי שווא" (באנגלית: "A Sport and a Passtime"), שיצא לאור כחצי שנה לאחר מותו בהוצאת עם עובד, בתרגום יונתן דה-שליט, וקובץ סיפורים קצרים, "אמש, לילה אחרון" (באנגלית: "Last Night: Stories") משנת 2005, בהוצאת "נהר ספרים", אף הוא בתרגום יונתן דה-שליט.
שפהאוזן
שפהאוזן (בגרמנית: Schaffhausen) היא עיר בצפון שווייץ ועיר הבירה של הקנטון בעל אותו השם. נכון לשנת 2008, אוכלוסיית העיר עמדה 34,587 תושבים.
השפה הרשמית בשפהאוזן היא גרמנית, אך השפה המדוברת ביותר היא גרסה מקומית של הניב האלמאנית גרמנית שווייצרית.
בחלק הישן של העיר יש מבנים רבים מתקופת הרנסאנס המעוטרים בפרסקו ופסלים, וכן מבצר ישן.
היסטוריה.
שפהאוזן הייתה עיר-מדינה בימי הביניים, תיעוד לכך הוא שלעיר היו מטבעות משלה מ-1045. בסביבות שנת 1200 העיר הייתה עיר קיסרית חופשית. הכוח של אב המנזר הופחת בהדרגה וב-1277 רודולף הראשון נתן לעיר אמנת חירויות. ב-1330 הקיסר לואיס מבוואריה נשבע לבית הבסבורג. בתחילת המאה ה-15, פחת הכוח של בית הבסבורג בעיר. ב-1415  הדוכס פרידריך מבית הבסבורג תמך באנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה בועידת קונסטנץ, וכתוצאה מכך הופעל עליו חרם קיסרי על ידי זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כתוצאה מהחרם והצורך של פרידריך בכסף, יכלה שפהאוזן לקנות את עצמאותה מבית הבסבורג בשנת 1418. העיר כרתה בריתות עם 6 קונפדרציות שווייצריות בשנת 1454, ועם 2 נוספות (אורי ואונטרוולדן) ב-1479. שפהאוזן הפכה בשנת 1501 לחברה מלאה בקונפדרציה השווייצרית הישנה.
הרפורמציה הפרוטסטנטית אומצה בתחילה ב-1524 והושלמה ב-1529. העיר נפגעה קשות במהלך מלחמת שלושים השנים בגלל מעבר חיילים מהאימפריה השוודית ובוואריה. רק בתחילת המאה ה-19, הפיתוח התעשייתי בעיר החל לצמוח מחדש. ב-1857 הופעלה תחבורה מסילתית ראשונה לעיר.
שפהאוזן ממוקמת באצבע השטח השווייצרי ומוקפת משלושה צדדים בגרמניה.  באפריל 1944 הופגזה שפהאוזן על ידי מטוס חילות האוויר של צבא ארצות הברית שזלג מהשטח האווירי של גרמניה, לשווייץ הנייטרלית בשל טעות ניווט. כ-100 אזרחים נהרגו, וארצות הברית הציעה 4 מיליון דולרים כפיצוי.
גאוגרפיה.
שטחה של שפהאוזן  הוא 31.1 קמ"ר. מתוך זה 20.7% משמש למטרות חקלאיות ו-47.2% מהשטח הוא יער. 30.2% הוא שטח מיושב והשאר (1.9%) הוא נהרות או אגמים.
דמוגרפיה.
בשפהאוזן מתגוררים 34,587 תושבים נכון ל-2008, 26.4% בעלי אזרחות זרה. מתוך בעלי האזרחות הזרה, 21% מגרמניה, 13.3% מאיטליה, 8.8% מקרואטיה, 13.3% מסרביה, 6% ממקדוניה, 9% מטורקיה ו-28.6% ממדינות אחרות. מרבית האוכלוסייה (84.3%) מדברת גרמנית, סרבו-קרואטית היא השפה השנייה המדוברת (3.4%) והשלישית היא איטלקית (3.2%).
חלוקת הגילאים של האוכלוסייה (נכון ל-2008) היא: 19% בגילאי 0 עד 19, 61.6% בגילאי 20 עד 64 ו-19.4% בגילאי 64 ומעלה.
נכון לשנת 2000, 27.4% מהאוכלוסייה משתייכים לכנסייה הקתולית, 43.6% משתייכים לכנסייה המתוקנת השווייצרית.
The MAX
דה מקס (באנגלית: The MAX Entertainment Palace) היה בית קולנוע באילת בבעלות גלובוס מקס בו הוקרנו סרטים בטכנולוגיית IMAX יחד עם סרטים בטכנולוגיה רגילה. הוא נבנה בצורת פירמידה וכלל אולם אחד שבו 294 מושבים.
כיום (2022) עומד המבנה נטוש וסגור.
ב29 באוגוסט 2022 החלה הריסת מבנה האיימקס.
היסטוריה.
הרעיון להקמת המתחם עלה ב-1998 ובנייתו החלה חמש שנים לאחר מכן, ב-2003. את מבנה הפירמידה תכנן משרד האדריכלים הקנדי זיידלר-רוברטס יחד עם האדריכל הישראלי חיים דותן. בניית המתחם נעשתה על ידי חברת "Epic Entertainment Ltd" בראשות איש העסקים בנט קפלן.
המתחם נפתח למבקרים ב-2004 בשם "IMAX אילת" ומיד לאחר הקמתו, הפך מבנה הפירמידה הכחולה לאחד מסמליה של העיר אילת. המקום אירח מאז הקמתו למעלה מ-10 מיליון מבקרים מישראל ומחוצה לה.
מעבר להקרנות הסרטים, המבנה גם אירח, לפרק זמן מסוים, מוצגים ממוזיאון השעווה הישראלי.
ב-2013, לאחר רכישת המתחם על ידי גלובוס מקס, שונה שם בית הקולנוע ל"דה מקס", וב-2015 הוא נסגר לצמיתות.
קרוגלה
זגירש
קאמיי
בית ברכה