פריצת הדרך של לאנג לאנג הגיעה ב-1999, כשהיה בן 17, בהחלפה דרמטית של הרגע האחרון (על ידי אייזק שטרן) במקום אנדרה ווטס החולה, ב"גלת המדינה" של פסטיבל רוויניה, שם ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי עם התזמורת הסימפונית של שיקגו (בניצוחו של כריסטוף אשנבאך). השיקגו טריביון הכריז עליו ככישרון הקלידים המרגש והגדול ביותר מזה שנים רבות. ב-2001 הופיע לראשונה ב"קרנגי הול" עם יורי טמירקאנוב, לפני אולם מלא מפה לפה, נסע לבייג'ינג עם התזמורת של פילדלפיה במסע בה היא חוגגת 100 שנים להיווסדה, שם ביצע מול קהל של 8,000 איש בהיכל האנשים הגדול, שם עשה את הופעתו הראשונה בקונצרטי הפרומס. בעקבות כך נכתב בטיימס של לונדון:
בשנת 2003 הוא חזר ל-BBC Proms לקונצרט "הלילה הראשון" עם ליאונרד סלטקין. אחרי הרסיטל הראשון שלו בפילהרמונית של ברלין, ה"ברלינר צייטונג" כתב:
התזמורות והמנצחים עמם הופיע.
לאנג לאנג ניגן עם רבות מהתזמורות הגדולות של העולם: הסימפונית של בוסטון, פילהרמונית של ניו יורק, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של דטרויט, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, תזמורת פילדלפיה, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של לונדון, תזמורת פריז, הפילהרמונית של הונג קונג, הסימפונית של סידני, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והתזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג.&lt;br&gt;
הוא ניגן עם מנצחים רבים, ביניהם: דניאל בארנבוים, שארל דיטואה, כריסטוף אשנבאך, ואלרי גרגייב, מאריס יאנסונס, ג'יימס לוויין, לורין מאזל, זובין מהטה, סיימון ראטל, וולפגנג זאוואליש, יורי טמירקאנוב, מייקל טילסון תומאס ופרנץ ולזר-מסט.
לאנג לאנג מקליט בלעדית בעבור חברת ההקלטות הנודעת "דויטשה גרמופון".
פרסים.
על אף גילו הצעיר זכה לאנג לאנג בפרסים רבים במהלך הקריירה שלו והופיע באולמות רבים, כולל בישראל. הוא הופיע עם גרגייב ועם התזמורת של קירוב באולם הגדול של הקונסרבטוריון של מוסקבה בביצוע ששודר חי בטלוויזיה הלאומית הרוסית. בביצועו ב-2004 עם סר סיימון ראטל והתזמורת הפילהרמונית של ברלין בוולדבוהן נכחו 23,000 איש ושודר בכל העולם בטלוויזיה. בקיץ 2002, הוא היה מקבל הפרס הראשון של מענק ליאונרד ברנשטיין בפסטיבל שלזוויג-הולשטיין, כהוקרה על כישרונו יוצא הדופן במוזיקה.&lt;br&gt;
מלבד הקריירה שלו במוזיקה, הקדיש עצמו לאנג לחלוק מוזיקה עם צעירים והוכר לאחרונה בשל מאמציו על ידי קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF) אשר מינו אותו לשגריר מרצון-טוב הבינלאומי החדש והצעיר ביותר. בתפקיד זה, לאנג לאנג יארגן תמיכה ויתמוך בקרנות להישרדותם ואיכות חייהם של ילדים קטינים בכל העולם.
פנמקס
פַּנַמַקס, הלחם של המילים פנמה ומקסימום, הוא סיווג הניתן לאוניות הגדולות ביותר המסוגלות לעבור דרך תאי השיט שבתעלת פנמה. גודל זה נקבע לפי גודלם של תאי השיט וכן גובה המים בתעלה. "פנמקס" הוא גורם מרכזי בתכנון אוניות משא, כשאוניות רבות נבנות בדיוק בגודל המרבי המותר לתעלה זו. גשר האמריקות הוא הגורם המגביל בגובה.
ממדיה המרביים של אונייה היכולה לעבור בתעלה הם:
מעמס אופייני של אוניית פנמקס הוא בין 65,000 ל-80,000 טון והמטען מוגבל בדרך כלל ל-52,500 טון.
הסיווג פנמקס היה בתוקף מאז חנוכת תעלת פנמה ב-1914 ועד לשנת 2016.
פנמקס חדש.
ב-26 ביוני 2016 נפתחה בתעלת פנמה מערכת תאי שיט חדשים, עם סיום פרויקט הרחבה שנמשך מאז שנת 2007. תאי השיט החדשים והגדולים יותר הביאו לקביעת סיווג חדש לכלי שיט, "נאופנמקס" (Neopanamax). הסיווג החדש קובע כי בתעלת פנמה יכולות לעבור אוניות שמידותיהן המרביות גדולות יותר. על פי סיווג פנמקס חדש הוגדרו לכלי השיט המגבלות הבאות:
סיווג דומה לפנמקס הוא סואצמקס, שמגדיר את גודלן המרבי של אוניות העוברות בתעלת סואץ. המגבלות המוטלות על אוניות פנמקס מכתיבות ממדי אוניות קטנים משמעותית מסואצמקס.
ג'ודי ניר מוזס שלום
בית הכנסת הגדול של ירושלים
פיליפיקוס ורדאניס, קיסר האימפריה הביזנטית
פיליפיקוס ורדאניס (או ברדאנס; ביוונית: Φιλιππικός Βαρδάνης) היה קיסר האימפריה הביזנטית בשנים 711–713.
חייו.
פיליפקוס היה בנו של האציל ניקיפורוס הארמני. הוא שירת בצבאו של יוסטיניאנוס השני והגיע לעמדת חשיבות. בתמיכת המונותליטים הוא ניסה לתפוס את השלטון מידי יוסטיניאנוס השני אך נכשל והועבר בתחילה לקפלוניה על ידי טיבריוס השלישי ולאחר מכן הוגלה לחרסונסוס שבחצי האי קרים. בקרים ורדאניס שינה את שמו לפיליפיקוס ועורר את תושביה של חרסונסוס למרד בעזרת הכוזרים. המורדים הצליחו לכבוש את קונסטנטינופול בעזרת הצי, ופיליפיקוס תפס את השלטון מידי יוסטיניאסוס אשר ברח, אך זמן קצר לאחר מכן נתפס והוצא להורג.
בשלטון.
לאחר תפיסת השלטון פיטר פיליפיקוס את פטריארך קונסטנטינופול קירוס ומינה במקומו את יוחנן הרביעי בן סיעתו. הוא הכריז כבטלים את החוקים של סינודים קודמים, של הוועידה האקומנית השישית, שהכריזה על המונותליטיזם ככפירה. בתגובה, סירבה הכנסייה הרומית להכיר בשלטונו ובפטריארך שמינה. במקביל הטיל בשנת 711 טבליס, ח'אן בולגריה, מצור על קונסטנטינופול. כאשר הסיט פיליפיקוס את צבאותיו להגן על הבירה, ניצלו זאת המוסלמים תחת אל ואליד הראשון מבית אומיה, וחדרו לאימפריה המזרחית מאסיה הקטנה. פיליפקוס נפל קורבן להפיכה צבאית כאשר חייליו המורדים חדרו לארמונו ועוורו אותו ב-3 ביוני 713. נסיבות מותו לא נודעו והוא הוחלף על ידי המורדים במזכירו ארטמיוס, שמלך לזמן קצר בשם אנסטסיוס השני.
קימחון
פטריות הקִימַחון הן טפיל מוחלט הנמנה עם מערכת פטריות השק. הן חיות בעיקר על צמחים מכוסי זרע.
סימנים.
סימני הנגיעות בקמחונות מתגלים בפונדקאים בצורות שונות, בהתאם לסוגים השונים של הקמחונות ושלבי ההתפתחות של המחלה. בדרך כלל, נגיעות הצמחים נובעת מהתפתחות השלב האל-מיני, לעיתים הדרגה המינית נעדרת לגמרי, ובכל מקרה היא מופיעה בשלב גידול יותר מאוחר.
שלוש צורות אל-מיניות מצויות במשפחה זו: קימחון (Oidium) הכולל 5 סוגי קמחונות, הקמחונית (Oidiopsis), והצורה השלישית הנמצאת בארץ ישראל על עצי תות בלבד, Ovulariopsis.
הסימן המובהק של צורה זו הוא הכיסוי הלבן או האפור-חום העוטה את חלקי הצמחים הנגועים. בפונדקאים רבים, כגון בדלועיים, בגזר ובסלק, אין החלקים הנגועים מראים החמה ניכרת ברקמתם, אולם כשהקימחון פוגע בעלים הרכים של צמחים כמו גפן, תפוח, ורד, וחרוב, או כשהוא פוגע באיברי הרבייה של גפנים, הוא גורם להחמת הרקמה הנפגעת ולפעמים גם להתקפלות ולנשירה. ברוב הפונדקאים מופיע הקימחון משני צדי העלה הנגועים, אולם לפעמים מוגבלת התופעה רק לחלקו העליון של העלה, כמו בעלי אגוז אדמה.
הקימחון מתפתח בשיעור רב יותר על חלקי צמחים עשבוניים, משום שהללו מפותחים למדי בהשוואה לחלקיהם הצעירים.
את הפגיעה הנגרמת ליבול מקמחונות קל לאמוד כאשר המחלה פוגעת במישרין בחלקי הצמחים המיועדים לאכילה. אם הפגיעה היא עקיפה, כגון זו המתרחשת בעלים של צמחים שפירותיהם או שורשיהם מיועדים לאכילה, תלויה מידת הנזק במועד הפגיעה, בקצב הפגיעה ובעצמתה וכן בכושר ההתמודדות של הפונדקאי.
הפסדים חמורים ביבול, המחייבים בדרך כלל טיפולי הדברה, יכולים להופיע בדלועיים, בעגבנייה, בפלפל, בגזר, בסלק סוכר וסלק מספוא, באפונה, בטבק ובתות שדה.
קישורים חיצוניים.
קימחון וסוגיו, באתר ישראפלנט
בית הכנסת הגדול (ראשון לציון)
בית הכנסת הגדול בראשון לציון נבנה בשנים 1885–1889, והיווה מוקד חשוב בחיי המושבה. בית הכנסת ניצב על פסגת גבעה, בקצה רחוב רוטשילד וכיכר המייסדים במפגש עם רחוב אחד העם. בבית הכנסת מתקיימים גם ביקורים במסגרת מוזיאון ראשון-לציון.
היסטוריה.
בניית בית הכנסת החלה בשנת 1885, ונתקלה בהתנגדות של השלטון העות'מאני, ובמצוקה כספית. כדי להתגבר על התנגדות השלטון, בנו המתיישבים את בית הכנסת במסווה של מחסן לציוד חקלאי. את הסכום הראשוני לבניית בית הכנסת תרם צבי הכהן לבונטין. את המבנה תכנן ברוך פפירמייסטר, שהיה בין המתנגדים הגדולים לפקידי הברון. בתחילה תוכנן להתפלל בבית הכנסת בנוסח תפילה חסידי, אך עם התערבותו של הברון גם בעניין רבני הקהילה הפך בית הכנסת לנוסח אשכנז. בניין בית הכנסת הושלם בזכות תרומה של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. במשך שנים רבות היה בית הכנסת אחד המבנים המפוארים במושבה הקטנה ומרכז חברתי למתיישביה. גם לאחר סיום הבנייה, נאלצו התושבים להסתיר את בית הכנסת. לכן החזיקו במרתף ציוד חקלאי רב, וכשהטורקים התקרבו מילאו את היכל התפילה בציוד זה, כדי שלא יראה כמו בית כנסת.
בתקופת המנדט הבריטי שופץ הבניין, קירותיו החיצוניים חופו בטיח ונצבעו, והגג המשולש בחזיתו הוסב לגמלון מסוגנן שנשא בגאון את הכיתוב "בית הכנסת הגדול", מגן דוד ושנת ההקמה - תרמ"ה. ואולם בחלוף השנים, נסדק והתכער חיפוי הטיח והצבע.
ב-2013 יזם ראש עיריית ראשון לציון דב צור שיפוץ בבית הכנסת הגדול ובמבנים הסמוכים אליו ברחוב אחד העם, כחלק ממתיחת פנים כוללת של ראשון ההיסטורית והרחבת מוזיאון ראשון-לציון. השינוי הבולט במראה הוא סיוד מחדש של קירות בית הכנסת. רב בית הכנסת הנוכחי הוא הרב שניאור אשכנזי, שליח חב"ד ובנו של הרב מרדכי שמואל אשכנזי.
מבנה.