לֶאוֹן פִּייֶה (בצרפתית: Léon Pillet 6 בדצמבר 1803 - 20 במרץ 1868) היה עיתונאי צרפתי, עובד מדינה ומנהל האופרה הלאומית של פריז מ-1840 עד 1847. פייה, שהיה מינוי פוליטי, היה כנראה המנהל הפחות-מצליח של האופרה הפריזאית במאה ה-19.
ביוגרפיה.
ילדות, נעורים ולימודים.
ריימונד-פרנסואה-לאון פייה נולד בפריז, בן לפאביין פייה (1855-1772), עיתונאי ומנהלן צרפתי. לאחר לימודים בליציאום נפוליאון (כיום ליציאום אנרי הרביעי), המשיך פייה בלימודי משפטים והצטרף למשרדו של עורך דין בשם מוגין.
עיתונאי.
פייה היה שותף לייסוד ה"נובו ז'ורנאל דה פריז" בשנת 1827, שם עבד בעיקר כמבקר התיאטרון של העיתון. בהמשך, כשדיכוי זכויות היתר של העיתונים הגדולים נתן חופש-פעולה רב יותר למיזם, היה פייה לעורך עיתונו, והפך אותו לעיתון פוליטי, שתמך בליברליות וברדיקליות של צרפת. במהפכת יולי 1830 חתם על מחאת העיתונאים נגד הגבלות הממשלה על העיתנות, ובמשך שלושה ימים, 26, 27 ו-28 ביולי, יצא עיתונו, שנודע עכשיו פשוט בשם "הז'ורנאל של פריז", פעמים אחדות ביום. עקב תמיכתו במעבר לממשלה שמרנית יותר, שהתרחש ב-13 במרץ 1831, השתלטו על העיתון אנשי עסקים קפיטליסטים, שראו בעין יפה את המשטר החדש, אבל פייה המשיך בתפקידו כמנהל ותמך במדיניות מיניסטריאלית.
עובד מדינה.
בשנת 1834 קיבל פייה מינוי ממשלתי כ"maître des requêtes en service extraordinaire" והו מופיע ב"אלמנך המלכותי" החל ב-1836 כנציב המלכותי ומזכיר הוועדה המיוחדת לקונסרבטואר ולתיאטראות המלכותיים. בתפקידו זה היה פייה המנהל הממונה על האופרה של פריז.
לבריתן.
פייה גם טיפח שאיפות כלבריתן. בתקופת כהונתו כנציב, היה שותף לכתיבת לברית לאופרה בשלוש מערכות "לה ונדטה", עם
אדולף ונואה, למוזיקה מאת אנרי דה רולץ. היצירה עלתה על בימת האופרה ב-11 בספטמבר 1839, אבל התקבלה בחיוב. היא הורדה מעל הבמה לאחר ההצגה השביעית ב-11 באוקטובר, לצורך תיקונים ושיפורים, במהלכם צומצמה לשתי מערכות.
ב-22 בינואר 1840 ב8וצעה בגרסתה החדשה יחד עם הבלט בשלוש מערכות "לה סומנאמבולה", אבל מכירת הכרטיסים הדלה, בסך 1,237 פרנק ו-30 סנטים, הביאה להסרתה לאחר ההצגה השישית במתכונתה המתוקנת, ב-1 במאי 1840.
מנהל באופרה של פריז.
ב-1 ביוני 1840
התמנה פייה, מתוך שיקול פוליטי, "כיון שלא היה אמן אף לא יזם אמיתי", להנהלה משותפת של האופרה הלאומית של פריז, שם הצטרף אל אנרי דופונשל, שכיהן כבר בתפקיד זה. השניים הסתכסכו, ודופנשל פרש באוקטובר 1841,ופייה נשאר המנהל היחיד, מצב שהניע כנראה את ריכרד וגנר לאמירה, שהאופרה מנוהלת על ידי מינויים פוליטיים, כגמול." וגנר הציג לפייה את הלברית לאופרה ההולנדי המעופף. פייה גילה עניין בעלילה, אבל תגובתו למוזיקה הייתה ההשפלה הקשה ביותר שווגנר ידע מעודטו בפריז, כי פייה הציע לרכוש ממנו את הלברית כדי למסור אותה לאחד המלחינים שעמו היה קשור בחוזה, כדי שיכתוב לה את המוזיקה. וגנר מכר את "ההולנדי המעופף" תמורת סכום זעום של 500 פרנק.
פייה השתמש ברעיון של וגנר להפקת אופרה חדשה, "Le vaisseau fantôme", למוזיקה מאת פייר-לואי דיטש (לברית מאת פול פושה), אך היא נכשלה.
רוזין שטולץ, זמרת המצו-סופרן הראשית באופרה של פריז, הייתה לפילגשו של פייה, והוא התחיל לדרוש, שהיא תככב בכל אופרה שתעלה על הבמה. דרישה זו גרמה בסופו של דבר לסכסוכים בתוך הלהקה ולשערורייה. ייתכן, שלפייה ושטולץ נולד ילד.
נוסף לכך, הן הלבריתן המצליח ביותר בימים ההם, אז'ן סקריב, שהאשים את פייה בכך שהאופרה הלא-גמורה של גאטנו דוניצטי, "הדוכס מאלבה", לא עלתה על הבמה, והן המלחין עתיר ההצלחה, ג'אקומו מאיירבר, שלא רצה ללהק את שטולץ באופרה החדשה שלו "הנביא", מיאנו לעבוד עם פייה אחרי 1845. פייה הותקף על ידי העיתונות וסבל הפסדים כספיים בתיאטרון.
פייה הזמין את ורדי להלחין אופרה ללהקה בנובמבר 1845 ובפברואר 1847, אך ורדי דחה את ההזמנה. תוך שבוע ממועד הגעתו של ורדי לפריז, ב-27 ביולי 1847, הצטרפו דופונשל ונסטור רוקפלאן לפייה כמנהלים שותפים (31 ביולי 1847) וורדי קיבל את ההזמנה הראשונה מן הלהקה והסכים לעבד את "הלומברדים" ללברית חדשה בצרפתית, שהוכתרה בשם "ירושלים". באוקטובר או נובמבר אולץ פייה לפרוש מן ההנהלה והאופרה המחודשת של ורדי עלתה בהצגת בכורה ב-26 בנובמבר 1847.
הצגות בכורה.
בתקופת כהונתו של פייה בהנהלת האופרה של פריז, הוצגו הבכורות הבאות:
Evermore (אלבום)
Evermore (מעוצב באותיות קטנות; בעברית: לָנֶצַח) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. האלבום יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, בהוצאת חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, חמישה חודשים לאחר צאת אלבום האולפן השמיני שלה, "Folklore". סוגת האלבום דומה מאוד ל-"Folklore", ושניהם יצאו כאלבומי הפתעה.
מכיוון שסוויפט המשיכה לעבוד עם מפיקי "Folklore", ארון דסנר, ג'ק אנטונוף וברייס דסנר, "Evermore" מאופיין בסגנון מוזיקלי המשלב רוק אלטרנטיבי, צ'אמבר רוק ופולק-פופ. אולם בניגוד ל-"Folklore" הוא בוצע בסגנון אופטימי הרבה יותר. הנושאים של שיריו עוסקים באהבה, נישואים ובגידה, המפורטים בצורה של סיפורים אימפרסיוניסטים ושוזרים בתוכם נרטיבים המשתלבים זה בזה. באלבום משתתפות הלהקות בון איבר, חיים ודה נשיונל. הסינגל המוביל מתוכו, "Willow", הופץ ביחד עם וידאו קליפ בבימויה של סוויפט, לצד השקת האלבום. עם יציאתו, זכה לתשבחות מטעם מבקרי המוזיקה, שציינו את דינמיקת האופי וההפקה הניסיונית שלו, תוך שרבים מהם תיארו אותו כבן לוויה מנוגד ל-"Folklore".
"Evermore" הגיע לראש מצעדי האלבומים באוסטרליה, בלגיה, טאיוואן, קנדה, ניו זילנד, בריטניה וארצות הברית. הוא הגיע למקום הראשון בבילבורד 200 והפך את סוויפט לאישה הראשונה בהיסטוריה שהגיעה למקום הראשון במצעד עם שמונה אלבומים ברציפות. כל 15 הרצועות מתוכו נכנסו באותו השבוע לבילבורד הוט 100, בעוד שהסינגל המוביל, "Willow", הפך לשירה השביעי שהגיע לראש המצעד. סוויפט הייתה לאמן הראשון בהיסטוריה שהופיע במקום הראשון באותו השבוע במצעד בילבורד הוט 100 לסינגלים ובמצעד בילבורד 200 לאלבומים, פעמיים. היא גם שברה את השיא של האמנית שהגיעה בזמן הקצר ביותר למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי עם שישה אלבומים. בנוסף, "Evermore" נמכר ביותר ממיליון עותקים בשבוע הראשון לצאתו. ביוני 2021, לאור יציאתו על גבי תקליט, חזר למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ושבר את השיא ההיסטורי לפתיחה הגדולה ביותר בכל הזמנים לתקליט.
"Evermore" קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריית "אלבום השנה".
רקע.
ב-24 ביולי 2020, במהלך הסגר מגפת הקורונה, הוציאה סוויפט את אלבום האולפן השמיני שלה, "Folklore". הוא זכה לשבחים מהמבקרים ולהצלחה מסחרית בשווקים הבינלאומיים. "Folklore" היה לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2020, וקיבל חמש מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-63, ביניהן "אלבום השנה" (בה זכה). ב-25 בנובמבר 2020 הופץ בדיסני+ סרט ההופעה-תיעודי, "", המציג את תהליך היצירה של "Folklore". ב-10 בדצמבר 2020, יומיים לפני יום הולדתה ה-31, העלתה סוויפט תשע תמונות לאינסטגרם, שיצרו יחד את עטיפתו של "Evermore". מיד לאחר מכן הודיעה ברשתות החברתיות שלה שאלבום האולפן התשיעי שלה, "Evermore", ייצא בחצות. היא פרסמה את רשימת הרצועות שלו וחשפה ששלוש הלהקות בון איבר, חיים ודה נשיונל ישתתפו בחלק מרצועותיו. היא הוסיפה שווידאו קליפ נלווה ל-"Willow", יפורסם בחצות אותו היום גם כן.
בעקבות תקנות שעת החירום למאבק בנגיף הקורונה שהופעלו במהלך מגפת הקורונה, כתבה סוויפט: . בהתאם לעונת החורף בה יצא, סוויפט תיארה את "Evermore" כאלבום סתווי-חורפי, בניגוד ל-"Folklore", שתואר כאלבום אביבי-קייצי.
קונספט.
לאחר יציאתו של "Folklore", סוויפט ודסנר המשיכו לעבוד יחד מרחוק; הוא שלח לה קטעי כלי של שירים שונים והיא כתבה את מילותיהם. כל אותם השירים שכתבה אוחדו וצורפו ל-"Evermore". בהשוואה לקודמו, הסגנון המוזיקלי של "Evermore" תואר כניסיוני יותר – ללא הגבלת מקום או ז'אנר. בריאיון עם זאני לואו הצהירה סוויפט ש-"Evermore" העניק לה תחושות שונות של שלווה לאחר הסקת מסקנות נכונה, ביחס לאלבומה הקודם, "Folklore".
כתיבה והקלטה.
ב-"Evermore" השתמשה סוויפט בסגנון כתיבת השירים בו השתמשה ב-"Folklore" (סגנון שכתוב בגוף שלישי). בדומה לקודמו, "Evermore" הוא תוצר של שיתוף פעולה מרחוק ותקשורת וירטואלית. ארון דסנר הפיק את כל רצועות האלבום למעט השיר "Gold Rush", שהופק על ידי ג'ק אנטונוף. חלק רב מהאלבום הוקלט במהלך הפקת סרט ההופעה התיעודי, "", של סוויפט משנת 2020 שהופץ ברשת הסטרימינג דיסני+.
לאחר יציאתו של "Folklore" כתבה סוויפט את שני השירים "Closure" ו-"Dorothea", עבור ביג רד משין, להקתם של דסנר וג'סטין ורנון. אולם בסופו של דבר הם נכללו ב-"Evermore". כדי לחגוג את יציאתו של "Folklore", יצר דסנר קטע כלי בשם "Westerly" שנקרא על שם מיקום ביתה של סוויפט ברוד איילנד, ניו אינגלנד שבארצות הברית. כעבור שעה, כתבה את "Willow" ושלחה לו אותו בחזרה. היא כתבה את רוב שיר הנושא, "Evermore", עם ג'ו אלווין (התווסף בקרדיטים בשם העט: ויליאם באורי) ולאחר מכן ביקשה מג'סטין ורנון (סולן להקת בון איבר) לכתוב את הגשרית שלו. דסנר הבין שהם יוצרים "אלבום אחות" ל-"Folklore" רק לאחר שכתב עמה יותר משבעה שירים. בהמשך הלחין את "Tolerate It", המאופיין בציליל פסנתר, ושלח אותו לסוויפט. היא האזינה לו, כתבה את מילותיו ושלחה את התוצר הסופי במטרה שישמע אותו גם כן.