היגיטה הצטרף ל-EF Education First החל מ-30 במרץ וכבר בהופעות הראשונות שלו בקבוצה בלט, כשסיים 2 ב, 16 שניות פיגור מטאדיי פוגאצ'אר המנצח. היגיטה גם סיים שני בקטע השישי, לאחר שהפסיד לפוגאצ'אר בספרינט הסיום, ושלישי בקטע ה-5. היגיטה השתתף ב לאחר שלושה חודשים של היעדרות מתחרויות וסיים במקום הרביעי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לוואלטה אספנייה, וניצח את הקטע ה-18 במרוץ לאחר בריחת סולו. הוא סיים את המרוץ במקום ה-14 הכללי, 32:17 דקות אחרי פרימוז' רוגליץ' המנצח. למרות שכבר התחרה במרוצי העלית, הוא העדיף להתחרות באליפות העולם במקצה עד גיל 23, וסיים רביעי בספרינט שהסתיים בניצחונו של סמואלה באטיסטלה האיטלקי. לאחר מכן התחרה בסדרה של מרוצים חד יומיים באיטליה, וזה בלט בג'ירו דל'אמיליה כשסיים שלישי, וחמישי במרוץ טרה ואלי וארסינה, שבשני המרוצים ניצח פרימוז' רוגליץ'.
ב-2020, היגיטה ניצח את אליפות קולומביה, לאחר שהקדים את איגן ברנל ואת דניאל פליפה מרטינס . הוא ניצח את הטור של קולומביה לאחר שניצח את הקטע הרביעי במרוץ וסיים שני בקטע השישי. היגיטה התחרה בפריז - ניס וסיים את המרוץ במקום השלישי, 59 שניות ממקסימיליאן שכמן המנצח.
דב בר רטנר
דב בר רטנר (בכתיב ארכאי דוב בער ראטנער) (י"ז תמוז תרי"ב, קלווריה - א שבט תרע"ז, ווילנא) היה חוקר תלמוד, מחבר סדרת הספרים אהבת ציון וירושלים.
ביוגרפיה.
רטנר נולד בשנת תרי"ב בקלווריה לאביו, אברהם בצלאל אייזנשטדט ולאמו בלומה רחל. הוא למד בישיבות מיר ווולוז'ין. בגיל 17 התחתן עם אסתר מרים (בת צבי אדלשטיין), וזמן מה לאחר החתונה הפסיק את לימודו ופנה לעסוק במסחר. הוא עבד בייבוא זיפים למברשות, וכחלק מעבודתו נסע למקומות רבים, בין היתר לקניגסברג, שם נפגש עם המלבי"ם, וכן נסע פעמים רבות לפטרסבורג, ובאזור שנת 1879 עבר להתגורר שם. בשנת תרמ"ט, עקב גירוש היהודים מהעיר, עבר להתגורר בווילנא, שם המשיך לעסוק במשך שנים אחדות במסחר, אך בשלב מסוים עבר לעסוק במחקר, ואת פרנסתו מצא מהשכרת בית שבנה בעיר. בשנת תרנ"ד הוציא לאור את חיבורו הראשון מבוא לסדר עולם רבא, ובשנת תרנ"ז הוציא את חלקו השני של החיבור, מהדורה מדעית של סדר עולם רבה. בשנת תרס"א הוציא לאור את הכרך הראשון של מפעלו הגדול, סדרת הספרים "אהבת ציון וירושלים". ב"אהבת ציון וירושלים" אסף רטנר את הנוסחאות של התלמוד הירושלמי מכתבי יד שונים, ומעדויות של ראשונים שמצטטים את הירושלמי. בהמשך, ועד שנת תרע"ז (השנה בה נפטר), הוציא לאור עוד אחד עשר כרכים, שהקיפו את כל הסדרים זרעים ומועד, מלבד מסכת עירובין פרופסור יעקב זוסמן משער שהכרך על מסכת עירובין היה מוכן אצלו, וכן שהיה לו חומר גלם מוכן לכל הירושלמי. בראש חודש שבט תרע"ז נפטר בווילנא, ולמחרת נקבר בבית הקברות העיר.
רטנר היה מספרני ספריית שטראשון, לה הוריש את ספרייתו (כ־2000 ספרים). כתב מאמרים רבים שהתפרסמו בעיתוני התקופה, בעיקר בהמליץ.
קמולי
כף ברטו
כף ברטו (באנגלית: Cape Berteaux) היא לשון יבשה בין מפרץ מיקלסן, ומדף הקרח וורדי, בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
במרכז הכף פסגה סלעית גבוהה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הכף.
הכף התגלתה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בין השנים 1908–1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו סבר כי מדובר באי.
המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם אשר חקרה את ארץ גרהאם בשנים 1934–1937, בפיקודו של ג'ון ריימיל, גילתה כי האתר ששארקו גילה היא לשון יבשה.
מקור השם.
שארקו, אשר סבר כי מדובר באי, קרא לאתר "האי ברטו", על שמו של תומך שגייס כספים למימון המשלחת.
ריימל קרא ללשון היבשה, בהתבסס על השם שנתן שארקו.
לקריאה נוספת.
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 376
דיאן אקרמן
דיאן אקרמן (באנגלית: Diane Ackerman; 7 באוקטובר 1948, ווקיגן, אילינוי) היא סופרת, משוררת, מסאית חוקרת ומתעדת טבע אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות ספריה "מסע אל החושים" ואשתו של שומר גן החיות שהיווה בסיס לסרט אשתו של שומר גן החיות, לו גם כתבה את התסריט.
קורות חייה.
אקרמן נולדה בווקיגן שבאילינוי, ב-7 באוקטובר 1948. בגיל 8 עברה עם משפחתה לאלנטאון שבפנסילבניה.
נישאה ב-1970 לסופר פאול ווסט . לזוג אין ילדים.
השכלה ומסלול מקצועי.
לאקרמן תואר ראשון באמנויות ואנגלית מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (1970). תואר שני (MFA) (1973), תואר שני נוסף (MA) (1976) ודוקטורט (1978) כולם מאוניברסיטת קורנל.
אקרמן לימדה במשך השנים במספר אוניברסיטאות, ביניהן קורנל, קולומביה. אוניברסיטת פיטסבורג ואוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
ב-1986 הייתה מועמדת למשימת "עיתונאי בחלל" (Journalist-in-Space) של נאס"א תוכנית שבוטלה לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
פעילותה המדעית.
בין השאר עסקה ב:
פעילותה הספרותית.
שירים משלה התפרסמו לראשונה ב-1973. ספר השירה הראשון שלה "שלווה קוסמית" (A Cosmic Pastoral) יצא ב-1976. ספר הפרוזה ראשון שלה "דמדומים של הטירון" (Twilight of the Tenderfoot) יצא ב-1980.
היצירה הכי מפורסמת שלה, הספר "מסע אל החושים" (A Natural History of the Senses) יצא ב-1990. בעברית, בהוצאת מטר, ב-1991. הספר עובד לסדרת טלוויזיה בת 5 פרקים.
ספרה "אשתו של מנהל גן החיות", שיצא ב-2007, עוסק בתקופת השואה בוורשה. הספר מבוסס על זכרונותיה של חסידת אומות העולם הפולניה אנטונינה ז'בנסקי.
מסות ומאמרים משלה הופיעו, בין השאר בניו יורק טיימס, בניו יורקר ובנשיונל ג'יאוגרפיק.
ארכיונה הספרותי (The Diane Ackerman Papers, 1971-1997) שמור בספריית אוניברסיטת קורנל.
ארמיט (מערכת שליטה ובקרת ירי)
ג'ננה בסוואנה
ג'ננה בסוואנה (בגרמנית: Konferenz der Tiere, באנגלית: Animals United) הוא סרט אנימציה גרמני משנת 2010. הסרט מבוסס על הספר עצרת החיות מאת אריך קסטנר משנת 1949.
עלילה.
הסרט מתרחש בדלתת האוקבנגו אשר נמצא באפריקה, והדמויות הראשיות הן סוריקטה בשם בילי ואריה בשם סוקרטס. השיטפון השנתי לא מגיע בשפך, המים הצטמצמו והחיות נלחמים על זה. בילי וסוקרטס הלכו למצוא עוד מקורות מים, ובמהלך המסע הם פוגשים מגוון חיות מרחבי העולם: דוב קוטב בשם סושי, קנגורו בשם טובי, שד טסמני בשם סמיילי, שני צבי גלאפגוס בשם ויניפריד ווינסטון, תרנגול בשם צ'ארלס, שימפנזה בשם טוטו, כולם חיות בסביבה אשר נהרסת על ידי בני האדם בדרכים שונות והלכו אל אפריקה. שם החיות גילו את הסיבה שאין מים בשפך: סכר נבנה על מנת לספק אנרגיה לבית מלון אשר מנהל אותו אדם בשם מר סמית'. צייד חוטף את סוקרטס, בעוד ששאר החיות נמלטו. החיות ארגנו כנס אשר הנהיגו אותה ויניפרד ווינסטון שם הסבירו על העתיד האיום שמחכה לחיות. לאחר הכנס, אולם, ויניפרד ווינסטון מתו. באותו יום, בילי ושאר החיות טיילו אל תחתית הסכר, התאויים והקרנפים, כולל צ'ינו וביגי, הסתערו אל הסכר. בילי הכה כסלע אל המדרון שבסכר, אשר הדליק טיל מהמטוס של הצייד, שהרס את הסכר, ושחרר את המים. החיות ערכו מסיבה לכבוד חזרת המים. לאחר המסיבה, החיות הגיעו אל ניו יורק באמצעות לווייתנים כחולים וטיילו ברחבי העיר.
ביאלובייז'ה
ביאלובייז'ה (בפולנית: Białowieża ; באוקראינית: Біловежа; בבלארוסית: 'Белавежа, בליטאית: Bialovieža) היא עיירה בת 1,830 תושבים (נכון למרץ 2011) בפרובינציה פודלסיה שבפולין, על נהר הנרווקה , במרכז אזור הפארק הלאומי ויער ביאלובייסקה. בעבר התקיימה בעיירה קהילה יהודית משמעותית, וערב מלחמת העולם השנייה והשואה ישבו בה 550 יהודים.
היסטוריה.
ראשית ההתיישבות בביאלובייז'ה הייתה בארמון ציד קטן שנבנה ב עבור מלכי פולין. הכפר התפתח במקום רק לקראת סוף המאה ה-19, אז חיברה מסילת ברזל בינו לבין היינווקה הסמוכה, והדבר אפשר הקמת תעשייה קלה של ענף העץ, כמו מנסרות שהוקמו במקום והובילו להתפתחותו.
תעשיית העץ של ביאלובייז'ה נוצלה בימי מלחמת העולם הראשונה בידי הגרמנים. לאחר המלחמה זכתה חברה בריטית בשם "סנצ'ורי" בזיכיון על יערות האזור והעסיקה אלפי פועלים בביאלובייז'ה ובהיינווקה. תעשייה זו הולאמה בידי השלטונות הפולנים ב-1929.
הנאצים כבשו את ביאלובייז'ה ב-1939, אך מסרו אותה לידי ברית המועצות בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, וחזרו וכבשו אותה רק כעבור שנה ותשעה חודשים, ביוני 1941. העיירה הייתה תחת כיבוש גרמני עד השחרור בידי הצבא האדום בקיץ 1944.
יהודי ביאלובייז'ה.
הקהילה היהודית בביאלובייז'ה שראשיתה בתחילת המאה ה-19, גדלה משמעותית עם הפריחה שידע האזור בעקבות כניסת הזכיינית הבריטית סנצ'ורי לתעשיית העץ המקומית לאחר מלחמת העולם הראשונה. היהודים התגוררו ברחוב אחד בבתי עץ ואף הקימו בית כנסת. בשנות ה-20 של המאה ה-20 כבר העסיקה הקהילה המקומית רב משלה, הרב אליעזר פופקא חתנו של הרב יעקב משה ספיר. בהמשך כיהן הרב פופקא כרבה של וליז' וכרב קהילה בפילדלפיה, בנו הוא הרב ברוך אהרן פופקו.
במהלך הכיבוש הגרמני הראשוני של העיירה בספטמבר 1939 נהרג יהודי אחד מתושבי המקום, אך רבים אחרים הותקפו באלימות גם בידי מקומיים פולנים אנטישמיים.
הכיבוש הסובייטי, החזיר רבים מיהודי המקום לתעשיית העץ שהפכה קואופרטיבית, וילדי המקום למדו בבית ספר מיוחד שהוקם בידי השלטונות ושפת הלימוד בו הייתה יידיש.
עם הכיבוש הגרמני (סוף יוני - תחילת יולי 1941), הופרדו 77 גברים ונערים לעבודות כפייה, ויתר יהודי העיירה נרצחו בירי ביער סמוך.
Growing Pains