ניו יורק, 1883, משפחת דיי: האב קלרנס "קליר" דיי (ויליאם פאוול), האם וויני (איירין דאן) והבנים קלרנס הצעיר (ג'ימי לידון), ג'ון, וויטני והארלן, כולם אדומי שיער. האבא הוא בעל סוכנות מבוססת לניירות ערך. הוא המפרנס היחיד ומטיל את מרותו ומוראו על כל בני המשפחה ובעיקר על המשרתות שמתחלפות בזו אחר זו. על פי יישק דבר וכל הבית מתנהל כמו שעון מדויק ללא סטיות. וויני מנהלת את הבית אך כל פעם צריכה להתחנן לבעלה שייתן לה כסף להוצאות והוא דורש דיווח וקבלות על כל הוצאה.
למשפחה מגיעות בת הדודה קורה (זאסו פיץ) עם בת לווייתה מרי סקינר בת החמש עשרה (אליזבת טיילור) למורת רוחו של האב שנאלץ לשכן אותן בביתו. מרי מוצאת חן בעיני קלרנס הצעיר ומתפתחת ביניהם ידידות שנמשכת אחר כך בחליפת מכתבים.
קלרנס מגיע עם משפחתו לכנסייה וגם תורם לה אך יש לו הסתייגויות לגבי מנהגי הדת, הוא אינו כורע ברך בתפילה וכן לא הוטבל מעודו. לאחר דרשה של הכומר ד"ר לויד (אדמונד גוון) על חשיבות הטבילה וכי אדם שלא הוטבל לא יורשה להיכנס לעולם הבא, מתחילה וויני ללחוץ עליו להיטבל אבל ללא תוצאות.
האחים ג'ון וויטני רוצים להרוויח כסף ומסכימים להיות שליחים לשיווק תרופה שתרפא הכל. הם מנסים את התרופה על וויני בלי ידיעתה וגורמים כמעט למותה. הרופאים שנזעקים לא יודעים את האבחנה וקלרנס מבטיח לה שאם תבריא הוא יסכים לטבילה.
לאחר שהיא מבריאה הוא משנה את דעתו אבל וויני לא מוותרת ומסדרת לו הטבלה במקום מרוחק כדי שלא יוכר וייתבזה.
קורה ומרי חוזרות וכולם נוסעים לכנסייה לטקס ההטבלה של קלרנס האב.
פרסים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (מקס שטיינר), פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (ויליאם פאוול).
מקס שטיינר זכה בפרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי הטוב ביותר.
דוד זקן
דוד (דודו) זקן (נולד בשנת 1966) הוא כלכלן ישראלי שהיה המפקח על הבנקים בשנים 2011–2015.
ביוגרפיה.
זקן הוא יליד ירושלים ובוגר תואר ראשון בכלכלה ובסטטיסטיקה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית. שימש כמרצה בענייני בנקאות וניהול בנקאי במוסדות אקדמיים.
זקן עבד בבנק ישראל מאז 1990, תחילה כעוזר מחקר בפיקוח על הבנקים ולאחר מכן בשורה של תפקידים, ובהם כלכלן ביחידת המחקר, עוזר למפקח על הבנקים, ממונה על סיכוני שוק, מנהל יחידה בהערכה מוסדית, ממונה על איסור הלבנת הון וסגן המפקח על הבנקים.
בשנת 2010 הודיע נגיד בנק ישראל סטנלי פישר על מינויו של זקן למפקח הבנקים.
כהונתו של זקן התאפיינה בחיזוק חוסנה ויציבותה של המערכת הבנקאית, תוך קידום ההוגנות ותחרותיות בפעילות המערכת הבנקאית מול הציבור. תחת ניהולו אימץ הפיקוח על הבנקים סטנדרטים בנקאיים בינלאומיים בתחום ניהול הסיכונים – פיננסיים ותפעוליים. בנוסף, ננקטו צעדים להפחתת הריכוזיות בתיק האשראי הבנקאי, ולהקטנת הסיכונים הגלומים במשכנתאות, הן ללווים והן לבנקים. זקן קידם את הטיפול בסיכוני הסייבר באמצעות הפיקוח על הבנקים ופעל לחיזוק שיתוף הפעולה בין כל הגורמים הלאומיים העוסקים בנושא. עם זאת בדוח מבקר המדינה נמתחה ביקורת על פעילותו בפיקוח על שלוחות בנקים ישראליים בחו"ל.
זקן כיהן בתפקיד עד 30 ביוני 2015, בו הודיע על רצונו לעזוב את התפקיד.
נכון לספטמבר 2020 זקן מכהן כחבר בוועדת השקעות עמיתים ודירקטור במרכז הישראלי לאפוטרופסות וכדירקטור חיצוני בחברת הגמל לעובדי האוניברסיטה העברית.
חיים אישיים.
זקן גר בירושלים, נשוי ואב לארבעה.
If the World Was Ending
If the World Was Ending הוא סינגל של הזמר הקנדי ג'ייפי סאקס בשיתוף של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'וליה מייקלס. השיר יצא לראשונה, על ידי אריסטה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-17 באוקטובר 2019. השיר נכתב על ידי ג'ייפי סאקס וג'וליה מייקלס, והופק על ידי פיניאס או'קונל.
השיר הושמע למעלה מ-681 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של ג'ייפי סאקס ב-17 באוקטובר 2019. נכון לאוקטובר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-149 מיליון פעמים.
מג'וזי סיתול
מג'וזי סיתול (בסוואזית: Majozi Sithole) הוא נגיד הבנק המרכזי של אסוואטיני מאז 7 בנובמבר 2013, אחרי שהיה בתפקיד מרטין דלמיני.
חינוך וקריירה.
סיתול הוא מרצה למימון וחשבונאות באוניברסיטת בוטסואנה ובאוניברסיטת סווזילנד . בנוסף, הוא בעל תואר שני בכלכלה חקלאית מקנדה.
הוא שימש כמרצה באוניברסיטת סווזילנד ונבחר לפרלמנט ב-1998. ב-1998–2000 היה שר התכנון והפיתוח הכלכלי, וב-2001–2013 היה שר האוצר.
כאשר מונה הנגיד מרטין דלמיני לשר האוצר ב-7 בנובמבר 2013, סיתול קיבל את תפקיד הנגיד.
הנדנדה
הדיוויזיה הרביעית (בריטניה)
הדיוויזיה הרביעית של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית, אשר לחמה במלחמות השונות של בריטניה מתחילת המאה ה-19.
היסטוריה.
המלחמות הנפוליאוניות.
הדיוויזיה הוקמה על ידי ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון במהלך מלחמת חצי האי, ובראשה עמד צ'ארלס קולוויל, והיא כללה כוחות אנגלים ופורטוגזים. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחצי האי האיברי, ובשנת 1815 לחמה בקרב קאטר ברה ובקרב ווטרלו.
מלחמת קרים.
הדיוויזיה לחמה במלחמת קרים לצד הצבא הצרפתי וצבא האימפריה העות'מאנית כנגד צבא האימפריה הרוסית, והיא נטלה חלק בקרב אינקרמן, הקרב על האלמה וקרב בלקלאווה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסה הדיוויזיה כחלק מחיל המשלוח הבריטי, והיא יועדה לשרת ביבשת אירופה. הדיוויזיה לחמה בקרב מונס, הקרב הראשון על המארן והקרב הראשון על האן. בהמשך השנה לחמה הדיוויזיה בקרב ארמנטייר ובקרב איפר הראשון. בשנת 1915 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השני, ובשנת 1916 היא לחמה ב, שבו ספגה אבדות כבדות. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב פשנדל, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחה הדיוויזיה ה-4 לצרפת תחת פיקודו של דאדלי גרהאם ג'ונסון, כחלק מחיל המשלוח הבריטי. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, אולם נאלצה להתפנות יחד עם שאר הצבא במהלך מבצע דינמו. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בבריטניה על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. ביוני 1942 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממוכנת, ואחת מחטיבות הרגלים שלה הוחלפה בחטיבת טנקים.
במרץ 1943 נשלחה הדיוויזיה לתוניסיה, שם היא לחמה בקרבות הקשים כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה, עד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי אותה שנה. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בתוניסיה 9 חודשים, שבמהלכם היא הוסבה שוב לדיוויזיית רגלים. בפברואר 1944 נשלחה הדיוויזיה לאיטליה, על מנת להחליף את הדיוויזיה ה-46, והיא לחמה בקרבות החזית האיטלקית, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו הרביעי. בנובמבר 1944 נשלחה הדיוויזיה ליוון, שם היא לחמה במלחמת האזרחים היוונית כחלק מהקורפוס ה-3 עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה.
ב-1 באפריל 1956 הוקמה הדיוויזיה מחדש על בסיס דיוויזיית השריון ה-11, עם חטיבות השריון ה-11 וה-20, אולם היא פורקה בשנת 1993.
ב-1 באפריל 1995 הוקמה שוב הדיוויזיה כדיוויזיה מחוזית - אזור צבאי - אשר כללה כוחות מדרום מזרח, והמחוזות המזרחיים. מטה הקבע שלה היה במחנה אלדרשוט. בשנת 2012 כחלק מרה-ארגון של הצבא פורקה הדיוויזיה.
צבעוני ארבע
צבעוני ארבע הוא ספר עיון מאת גיורא רום, אלוף בדימוס בצה"ל, ששירת כטייס קרב והיה אלוף ההפלות ("אייס") הראשון של חיל האוויר הישראלי, על חוויותיו לאחר שנפל בשבי המצרי במהלך מלחמת ההתשה, ועל שיקומו לאחר ששב מן השבי, במהלכו חזר לשרת כטייס קרב ופיקד על טייסת קרב ב במלחמת יום הכיפורים.
ב-11 בספטמבר 1969 השתתף בקרב אוויר המוני במלחמת ההתשה כטייס בטייסת העטלף, והמיראז' של רום הופל על ידי מיג-21 מצרי ששיגר לעברו טיל אטול שפגע בו מעל דלתת הנילוס במצרים. רום שהיה בגובה רב של כ-20 אלף רגל ובמהירות גבוהה של כאלף קמ"ש הצליח לנטוש את המטוס אך נפגע ברגלו ובמרפקו במהלך ההפלטה. הוא צנח בסביבת אל-מנצורה לידי כפריים שלאחר כמה שעות העבירו אותו לידי השלטונות. הוא נותח ולאחר מכן הוחזק בתנאים קשים ועונה בכלא עבאסיה שבפאתי קהיר כשהוא סובל מהשפלות, הרעבה ושהות ארוכה בצינוק. רק שבעה שבועות לאחר נפילת מטוסו הותר לו להיפגש עם אנשי הצלב האדום.
ב-7 בדצמבר 1969, אחרי כשלושה חודשי שבי, שוחרר רום בתמורה לכ-70 שבויים מצרים וסוריים. איתו שוחררו הטייס נסים אשכנזי, ושני נוסעי מטוס ישראלים שנחטפו לדמשק. לאחר שחרורו עבר סדרה של ניתוחים ושיקום ולאחריהם שב בהדרגה לטוס, תוך שהוא משלב במאמץ לימודי תואר ראשון ושיקום רפואי. בינואר 1971 ערך את טיסת הסולו המחודשת שלו במיראז'. ב-1972 מונה לסגן מפקד טייסת 113, טייסת מטוסי אוראגן שעסקה בהכשרת בוגרי קורס טיס והכין אותה לקראת קליטת מטוסי הנשר.
שלושה ימים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים מונה רום למפקד טייסת הדרקון המעופף בבסיס תל נוף שמפקדה, , נהרג בתאונה. לרום לא היה ניסיון קודם בהטסת מטוסי סקייהוק, אך עם פרוץ המלחמה סירב מפקד הבסיס רן פקר, לשחרר אותו מפיקוד על הטייסת, כך שטיסותיו הראשונות בסקייהוק היו גיחות תקיפה במצרים, בין היתר במבצע תגר בו תקפה הטייסת את בונקר מפקדת חטיבת ההגנה האווירית המצרית האחראית על הגנת צפון מזרח הדלתא ששכן בשדה תעופה מנצורה.
בשנת 2009 הספר זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. הספר נבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2010, ותורגם לאנגלית וערבית.