אחד מעיקריה של תוכנית טירפיץ הייתה "תאוריית סיכון" (Risikotheorie). חלקו הראשון של הסיכון היה בשלב שבו החלה בניית הצי. לדעתו של טירפיץ היה "אזור סכנה" שעל תוכנית בניית הצי לעבור אותו. אזור זה היה מרווח זמן שבו יוכל הצי הבריטי, או צי זר אחר, לנסות ולתקוף את הצי הגרמני המתהווה כדי למנוע את בנייתו, ללא שהצי הגרמני - שעדיין לא נבנה, או שנמצא בחיתוליו - יוכל למנוע זאת. אזור זה יסתיים כאשר תהיה לצי הגרמני עוצמה מספיקה כדי להרתיע מפני ניסיון תקיפה כזה. כדי להגן על הצי מפני אפשרות כזו שאף קנצלר גרמניה, ברנהרד פון בילוב, שהיה שותף לטירפיץ בתפיסתו, לשמור על השלום, ולהבטיח את תנאי המסגרת שיאפשרו לטירפיץ לממש את תוכניתו עד שתחצה את "אזור הסכנה".
חלקו השני של הסיכון היה התפיסה על מעמדו של הצי הגרמני מול הבריטי. לתפיסתו של טירפיץ, מרגע שהצי הגרמני יגיע לגודל מסוים ביחס לצי הבריטי יעדיפו הבריטים להימנע מעימות מולו. זאת, מכיוון שגם אם ינצחו את הצי הגרמני בקרב ימי יהיה ניצחון זה ניצחון פירוס, שיסכן את עליונותה הימית של בריטניה. הבריטים אינם יכולים לשאת סיכון כזה מאחר שמשמעותו תהיה אובדן האימפריה שלהם. להערכתו של טירפיץ, הבריטים יעדיפו לאפשר לגרמניה להתפתח למעמד של מעצמה עולמית כל עוד יתאפשר להם לשמור על עליונותם הימית, מאשר לפגוע בצי הגרמני ולסכן את שליטתם בים.
למעשה, תאוריית הסיכון של טירפיץ הבטיחה את כישלונה. מעצם מהותה כפתה תפיסתו של טירפיץ על בריטניה נקיטת צעדים, שלולא האיום הגרמני לא היו מתקבלים על ידי הממסד הבריטי. הצורך לרכז את הצי שלה מול האיום המתהווה בגרמניה הביא את בריטניה לכריתת בריתות עם מעצמות אחרות, כדי להעביר לאחריותן זירות ימיות שונות ולהחזיר בדרך זו אוניות מלחמה הביתה. הסכם ראשון כזה נחתם בין בריטניה לקיסרות היפנית ב-1902, והודות לו הייתה בריטניה יכולה להקצות מחדש את אוניות המערכה של צי המזרח הרחוק לצי הבית. ההסכמה הלבבית שנחתמה בין בריטניה לצרפת ב-1904 אפשרה לבריטים להקטין את צי הים התיכון שלה, ולהעביר אוניות נוספות לצי הבית; הצרפתים קיבלו על עצמם את האחריות לים התיכון ואילו הבריטים קיבלו אחריות לחוף האטלנטי של צרפת. תאוריית הסיכון למעשה הכשילה את עצמה: המדיניות הגרמנית הביאה את בריטניה להתפייס עם אויבתה הגדולה ביותר במשך מאות שנים, ולא הייתה נתונה ל"סיכון" שנחזה בתיאורייה של טירפיץ. ב-1905 השמיד הצי הקיסרי היפני בקרב צושימה, את הצי הקיסרי הרוסי, וכך נוטרל עוד אויב של בריטניה. בתוך כמה שנים עמדה גרמניה מול מלוא כוחה הימי של בריטניה, ותאוריית הסיכון הגרמנית העלתה מאוד הסבירות שהצי הבריטי יימנה עם אויביה של הקיסרות הגרמנית בעת מלחמה עתידית.
ב-1914 היה הצי הקיסרי הגרמני השני בגודלו בעולם. הצי כלל שבע עשרה אוניות מערכה דרדנוט, חמש סיירות מערכה, עשרים וחמש סיירות ועשרים אוניות מערכה פרה-דרדנוט. גודלו היה כ-40% מגודלו של הצי המלכותי הבריטי.
גרוס אדמירל.
ב-1911 הוענקה לטירפיץ דרגת גרוס-אדמירל, המקבילה לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא, או לדרגות אדמירל הצי הבריטית (Admiral of the Fleet) ואדמירל צי (Fleet Admiral) בארצות הברית. הדרגה הוענקה לו כהערכה על פועלו בבניין הצי, אך בשל העובדה שטירפיץ מעולם לא הוביל צי לקרב נמנע ממנו סימול הדרגה המקובל לגרוס-אדמירל ולא ניתן לו הבאטון הייחודי לבעלי דרגה זו.
מלחמת העולם הראשונה.
תוכנית הבנייה שהוביל טירפיץ הייתה אמורה להסתיים ב-1920, אך מלחמת העולם הראשונה פרצה שש שנים לפני השלמתה. טירפיץ היה בעמדה מינהלית, ולא הייתה לו סמכות לנהל את מבצעי הצי. ככל שהתקדמה המלחמה הסתבר כי הצי הקיסרי הגרמני אינו מצליח לפרוץ את ההסגר הימי שהטיל הצי המלכותי הבריטי. בקרב יוטלנד, ב-1916, הצליחו הגרמנים להסב לצי הבריטי אבדות כפולות מאלה שנגרמו לו, אך עדיין לא הצליח לשבור את העליונות הבריטית.
טירפיץ התייחס לצוללות בחשדנות, ולא הקדיש משאבים מרובים לבנייתן. כתוצאה מכך החל הצי הגרמני את המלחמה עם פחות צוללות ממה שאולי היה אפשרי, עובדה שייתכן והייתה לה השפעה בהמשך המלחמה. עם זאת, טירפיץ החל לתמוך בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת לנוכח כישלון הצי הגרמני בפריצת ההסגר הימי. לוחמת הצוללות הייתה אמורה לנתק את קווי האספקה הבריטיים ולאלץ אותם להגיע להסכם שלום עם גרמניה. ב-1915 הפעילו הגרמנים לתקופה קצרה לוחמת צוללות כזו, אך הפסיקו בה לאחר הסערה שעוררה הטבעת אוניית הנוסעים לוזיטאניה. משלא התקבלה דעתו שיש לחזור ולהפעיל לוחמת צוללות, סר חינו בעיני הקייזר והוא נאלץ לפרוש מתפקידו ב-15 במרץ 1916. מחליפו היה אדוארד פון קאפלה (Eduard von Capelle). ב-1917 החל הגרמנים שוב בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת, שהסבה למדינות ההסכמה אבדות כבדות, אך הובסה בסופו של דבר.
פעילות פוליטית.
ב-1917 היה טירפיץ בין מייסדי "מפלגת המולדת" (Deutsche Vaterlandspartei) הלאומנית והפן-גרמנית. סגנו היה וולפגנג קאפ. המפלגה הייתה מוקד למתנגדי הסכם השלום שנחתם בין גרמניה למדינות ההסכמה ונגד הרוב ברייכסטאג. המפלגה הייתה גוף חוץ-פרלמנטרי ימני, שהתיימרה לשלב את כל המפלגות והארגונים הימניים. זו הייתה הפעם הראשונה שבה יושמה התפיסה של גיוס מירב הכוחות החוץ-פרלמנטריים מהימין. בשיאה, בקיץ 1918, היו במפלגה 1.25 מיליון חברים. מפלגת המולדת עוצבה על ידי "חשיבה שלטונית קיסרית", שהציבה במרכז את אריך לודנדורף ופאול פון הינדנבורג, שדמותם עוצבה בתעמולת המפלגה כ"קיסרי העם". המטרה הייתה משטר צבאי המבוסס על משאל עם, שמטרותיו מלחמתיות, וזאת כחלופה לפרלמנטריזציה של הרייך. מטרות אלו הובילו לקריאות פנימיות בקבוצה להפיכה בהנהגתם של הינדנבורג ולודנדורף, במידת הצורך גם נגד הקייזר. שותפותו של טירפיץ במפלגה הראתה כי הוא מוכן לתסיסה פוליטית באמצעות מפלגת המונים ותעמולה, להפיכה נגד הקיסר ולדיקטטורה צבאית.
טירפיץ היה ציר ברייכסטאג בשנים 1924–1928, כנציג מפלגת העם הלאומית הגרמנית (DNVP, Deutschnationale Volkspartei) השמרנית. עם פרישתו מן הרייכסטאג הסתיימה פעילותו הפוליטית. הוא נפטר ב-6 במרץ 1930 בעיר אבנהאוזן, ליד מינכן, בן 81 שנים.
חתנו היה אולריך פון האסל שהיה שגריר גרמניה באיטליה, ואחד מהקושרים נגד אדולף היטלר בקשר העשרים ביולי.
אניית מערכה
אינטראקציוניזם סימבולי
מיפלב נחמן
ליגה ג' דרום
תמאש שנדור
תמאש שנדור (בהונגרית: Tamás Sándor; נולד ב-20 ביוני 1974) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר. את מרבית הקריירה עשה בקבוצת דברצן ו.ס.ק., ובישראל שיחק בקבוצת בית"ר ירושלים.
קריירה.
שנדור גדל בקבוצה ההונגרית דברצן ו.ס.ק., ושיחק תקופות קצרות בקבוצת טורינו האיטלקית ובקבוצת גנצ'לרבירליגי מטורקיה.
שנדור הגיע לישראל בשנת 1998 וחתם בבית"ר ירושלים, לאחר שזכתה באליפות שנייה ברציפות. שנדור הגיע לקבוצה לאחר עזיבתו של אישטוון פישונט, והצטרף לאישטוון שאלוי ואישטוון האמר, שקיבלו את הכינוי "הלגיון ההונגרי" והיוו את רוב הזרים בקבוצה. שנדור שיחק בבית"ר עד לעונת 2001/02, והפך לאחד מחביבי הקהל.
שנדור הסתמן כאחד מהזרים הטובים והבולטים ביותר ששיחקו בישראל ובבית"ר ירושלים בתקופתו. הוא עזב את בית"ר ירושלים לאחר 4 שנים במועדון וחזר לקבוצת נעוריו, דברצן, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בדצמבר 2008.
לשנדור 11 הופעות במדי נבחרת הונגריה. את משחק הבכורה בנבחרת ערך ב-1994 נגד נבחרת דנמרק.
ב-2018 תמאש הוזכר בשיר על התמאש ועל העוקץ של האחים צברי.
ליגה ג' מחוז דרום
ליגה ג' מרכז/דרום
דור ה-X
דור ה-X או דור האיקס (באנגלית: Generation X) הוא דור אשר נולד בעולם המערבי לאחר דור הבייבי בום. גבולותיו של דור זה קשים לתיחום, אך לרוב הכוונה לגל דמוגרפי של אלו שנולדו החל מהשנים הראשונות של שנות ה-60 ועד לתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 (1961–1980).
דור האיקס הפך למונח מקובל, הן בקרב דמוגרפים ומדעני החברה והן בקרב משווקים אך בעיקר בתרבות הפופולרית. אף על פי שהמונח מתייחס כבר לילידי שנות השישים, המונח דור האיקס הפך לשגור בזכות ספר בשם "דור האיקס" שכתב הסופר והעיתונאי הקנדי דאגלס קופלנד בשנת 1991, Generation X: Tales for an Accelerated Culture ("דור X: מעשיות לתרבות מואצת").
הספר מספר אודות שלושה צעירים שהחליטו לעזוב את החברה, ולעבור לשוליים בפאלם ספרינגס, קליפורניה, שם עבדו בעבודות מזדמנות וחיו מהיד לפה. שלושת הצעירים בילו ביחד את זמנם בניסיון למקם מחדש את הזהות האישית שלהם, כשהנסיגה והריחוק מהחיים הקודמים שלהם ומהחברה שממנה באו עזרו להם בכך. בספר זה קופלנד תיאר את החרדה הקיימת בקרב דור האיקס וכי הדור לא מרגיש שייכות לאייקונים התרבותיים שלו. השימוש של קופלנד במונח X נועד לבטא את היותו של דור זה חסר שם, אך עם זאת, בעל מודעות לגבי היותו קבוצה חברתית מובחנת, הולכת וגדלה.
המונח "דור האיקס" בא להגדיר קבוצת גיל, ולכן אין לו הגדרה סגורה. בתחילה כלל רק ילדים שנולדו בין שנת 1965 עד 1976. בארצות הברית, שנת 1965 הייתה השנה הראשונה שבה שיעור הילודה החל לרדת אחרי גל הלידות שהתחיל מיד אחרי מלחמת העולם השנייה, ושנת 1977 הייתה השנה שבה שיעור הילודה חזר לעלות. פרמטר זה שונה במשך הזמן וכלל הרבה יותר אנשים. דור זה מוגדר לרוב כאלו שנולדו מהשנים הראשונות של שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20, או בהגדרה מדויקת יותר, מ-1961 עד 1980 (עם חפיפה קלה לדורות שלפניו ואחריו).
סביהם הטיפוסיים של בני דור ה-X הם הדור השקט; הוריהם היו דור הבייבי בום. ילדיהם הם דור ה-Y ודור ה-Z.
מאפיינים כלליים.