בעקבות הכיבוש הסורי בלבנון ב-1976 נרצחו מספר קצינים וסוכני ממשל בולטים, בהם מפקד חיל המצב בחמה (אוקטובר 1976), הרקטור של אוניברסיטת דמשק (פברואר 1977), מפקד חיל הטילים, מנהל ענייני המשטרה במשרד הפנים, התובע הציבורי ואף רופאו של אסד עצמו. רוב הקורבנות היו עלאווים. ב-16 ביוני 1979 נרצחו עשרות צוערים בבית הספר לתותחנות בחלב. טבח הצוערים היווה התחלה לפעולות טרור וגרילה אינטנסיביות בעיר. בשנים 1979–1981 נרצחו בעיר למעלה מ-300 איש בפיגועים שונים, רובם עלאווים. תריסר אנשי דת מוסלמים שגינו את הפיגועים נרצחו אף הם.
ב-8 במרץ 1980 (יום השנה ה-17 להפיכת הבעת') התקיימו שביתות והפגנות ברחבי סוריה, שהפכו במהרה לעימותים אלימים. מוקד העימותים הארצי היה בחלב, שם נשלחו עשרות אלפי חיילים הנתמכים על ידי טנקים ומסוקים לדכא את המהומות, שבמהלכן נהרגו מאות מפגינים וכ-8,000 נעצרו. באפריל דוכא המרד בעיר.
ב-26 ביוני 1980 השליכו חמושים שני רימונים וירו לעבר הנשיא אסד במהלך קבלת פנים רשמית לנשיא מאלי. הנשיא ניצל מניסיון ההתנקשות. באוגוסט הוצאו להורג כ-80 מתושבי חלב שהתגוררו בשכונה בה הותקף מוצב צבאי. באפריל 1981 בוצע ניסיון כושל לביצוע פיגוע בכפר עלאווי בסמוך לחמה. ניסיון זה הוביל לרצח 400 מתושבי העיר שנבחרו באקראי. מאוגוסט ועד נובמבר נרצחו מאות אנשים בפיגועי ענק בדמשק.
האירוע שנחשב לסוף המרד היה טבח חמה בפברואר 1982.
לאחר המרד.
במהלך שנות ה-90 שחרר הנשיא אסד כמה מן הפעלים האיסלאמיים שנכלאו לאחר המרד. במאי 2001 פרסמה תנועת האחים המוסלמים הודעה הדוחה את האלימות הפוליטית וקוראת למדינה מודרנית ודמוקרטית. אסירים פוליטיים רבים, כולל אנשי "האחים המוסלמים", קיבלו חנינה ושוחררו. עם זאת, לאחר כשנה הנשיא החדש בשאר אל-אסד ביטל את תהליך הדמוקרטיזציה.
טימפנומטריה
בדיקת טימפנומטריה או בדיקת היענות אקוסטית היא בדיקת שמיעה המודדת את היענות האוזן התיכונה תוך שינוי הלחץ המופעל על עור התוף. תוצאות הבדיקה מוצגת על גרף המייצג את היחסים בין לחץ האוויר בתעלת השמע החיצונית לבין תנודות עור התוף והיענות האוזן התיכונה.
טימפנומטריה היא אחת הבדיקות החשובות להערכת אובדן שמיעה, היא מסייעת לאבחנה בין אובדן שמיעה הולכתי (פגיעה באוזן החיצונית ובאוזן התיכונה) או תחושתי עצבי (פגיעה באוזן הפנימית). בנוסף הבדיקה יכולה לסייע באבחנה של דלקת האוזן התיכונה על ידי הוכחת הימצאות נוזלים בחלל האוזן התיכונה.
אופן הפעולה.
לאחר בדיקת אוטוסקופיה שמוודאת שהדרך אל עור התוף נקייה ועור התוף אינו מנוקב, מכשיר הטימפנומטר מוכנס לתוך תעלת השמע. המכשיר משמיע צליל בתדר של 226 הרץ, כאשר הצליל נפגש עם עור התוף, הוא גורם לו לרטוט. חלק מהצליל מוחזר חזרה ונמדד על ידי המכשיר.
במקביל משאבת לחץ אוויר משנה את לחץ האוויר בתעלת השמע, החל מ+200 daPa ועד ל-400 daPa.
התוצאה מוצגת בצורת גרף ("טימפנוגרם") המראה את היענות עור התוף ביחס ללחץ, בנוסף הבדיקה נותנת את נפח האוויר בחלל תעלת השמע.
אבחנה.
3 הפרמטרים שהבדיקה מספקת:
הגרפים מחולקים ל3 סוגים עיקריים:
טימפנוגרם מסוג A.
טימפנוגרמים מהקבוצה הזאת מתאפיינים בלחץ אוזן תיכונה תקין ומוגדרים לרוב כטימפנוגרם תקין.
לקבוצה זאת יש 2 תתי סוגים
טימפנוגרם מסוג B.
טימפנוגרם מסוג B הוא טימפנוגרם שבו אין ההיענות נמוכה/לא קיימת בכלל. לרוב נראה כקו שטוח.
במצב כזה האבחנה תעשה על סמך נפח תעלת השמע:
טימפנוגרם מסוג C.
לטימפנוגרמים מסוג C יש לרוב צורה זהה וערכי היענות זהים לסוג A, ההבדל הוא שלחץ האוזן התיכונה יהיה נמוך בצורה חריגה.
לרוב מצביע על תפקוד לקוי של חצוצרת השמע.
פרשת מותה של נדה אגא-סולטאן
ראש מטה הביטחון (צרפת)
קיטי האקוסטית
אורורה (דיסני)
הנסיכה אורורה, הידועה גם בשם היפהפייה הנרדמת או בריאר רוז, היא דמות בדיונית המופיעה בסרט האנימציה ה-16 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "היפהפייה הנרדמת" (1959). אורורה, שדובבה במקור על ידי הזמרת מרי קוסטה (בעברית על ידי השחקנית לימור שפירא), היא בתם היחידה של המלך סטפן ושל המלכה לאה. פיה מרושעת בשם מליפיסנט מבקשת לנקום על כך שלא הוזמנה לטבילה של אורורה ומקללת את הנסיכה בכך שהיא מבשרת שהיא תמות לפני שהשמש תשקע ביום הולדתה השש עשרה על ידי דקירת אצבעה בציר הגלגל המסתובב. נחושות למנוע זאת, שלוש פיות טובות מגדלות את אורורה כאיכרה פשוטה במטרה להגן עליה, וממתינות בסבלנות ליום הולדתה השש עשרה - ביום בו ניתן להפר את הכישוף רק בנשיקת אהבה אמיתית מהנסיך פיליפ.
אורורה מבוססת על הנסיכה באגדה של שארל פרו, "היפהפייה הנרדמת", כמו כן על הגיבורה המופיעה בגרסת האחים גרים לסיפור. במשך שנים נאבק וולט דיסני למצוא שחקנית המתאימה לדבב את הדמות וכמעט גנז את הפרויקט לחלוטים עד שמרי קוסטה התגלתה על ידי המלחין וולטר שומאן. עם זאת, המבטא הדרומי של קוסטה כמעט עלה לה בתפקיד עד שהוכיחה שהיא יכולה להחזיק מבטא בריטי למשך הסרט. על מנת להתאים את הרקע המפורט חסר התקדים של הסרט, העיצוב המעודן של אורורה דרש מאמץ רב יותר ממה שהושקע אי פעם על דמות אנימציה, כאשר האנימטורים שאבו השראה מאר נובו. הדמות אויירה על ידי מרק דייוויס בהשראת השחקנית אודרי הפבורן. לדמות יש 18 שורות דיאלוג בלבד וזמן מסך מועט בסרט, ובכך היא הדמות הראשית המדברת הכי פחות הסרט אנימציה באורך מלא של דיסני.
כשהסרט היפהפייה הנרדמת יצא לאור לראשונה בשנת 1959, הוא היה לכישלון מסחרי ונקטל על ידי המבקרים, מה שגרם לאולפני וולט דיסני לא להפיק סרטי אגדות למשך שלושה עשורים. אורורה עצמה קיבלה ביקורות שליליות על הפסיביות שלה ועל הדמיון שלה לשלגיה, והייתה לנסיכה האחרונה של דיסני, עד שאריאל, הדמות הראשית בסרט בת הים הקטנה, הגיעה בשנת 1989, כ-30 שנה מאוחר יותר. עם זאת, קוסטה קיבלה תשבחות על עבודת הדיבוב שלה את הדמות והמשיכה בקריירה כזמרת אופרה לאחר הסרט. מבחינה כרונולוגית, אורורה היא הנסיכה השלישית של דיסני. השחקנית אל פנינג מגלמת את אורורה בגרסת הלייב אקשן של הדמות בסרט מליפיסנט משנת 2014, חידוש של סרט האנימציה המקורי מנקודת מבטה של הדמות מליפיסנט. פנינג חזרה על דמותה בסרט שמתרחש 5 שנים אחרי הסרט הראשון.
אנטוני קוז'קביץ'
אנטוני קוז'קביץ' (בפולנית: Antoni Kozakiewicz; 13 ביוני 1841 - 3 בינואר 1929) היה צייר ז'אנרים פולני בסגנון הריאליסטי.
ביוגרפיה.
את לימודיו החל בשנת 1857 באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב בהנהלת ולדיסלב לושקביץ', בין היתר, וסיים את לימודיו בשנת 1866.
לקח לו זמן נוסף להשלים את הקורסים שלו מכיוון שבשנת 1863 הוא היה שותף למרד ינואר, במהלכו נלכד בידי חיילים רוסים ונכלא עד לסיום המרד. לאחר סיום לימודיו המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.
בשנת 1871, בזכות מלגה אימפריאלית, הוא הצליח להמשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. הוא חלק סטודיו עם פרנץ שטריט ואלכסנדר קוציס ולעיתים קרובות יצא איתם למסעות ציור בהרי בוואריה. עבודתו זכתה להצלחה רבה שם, ולכן החליט להישאר. הוא נשאר כמעט שלושים שנה בסך הכל, אף שביקר בקביעות בפולין.
בין השנים 1900 ל -1905 התגורר בוורשה, אך לא הצליח להשיג שם את אותה ההצלחה. בסופו של דבר הוא נשכח ופרש לכפר הנופש שצ'בניקה.
הוא חזר לקרקוב זמן קצר לפני מותו.
רבות מיצירותיו המוקדמות היו סצנות ממרד ינואר. במינכן צייר סדרת עבודות המתארות את חייהם של איכרים פולנים, יהודים וצוענים.
הוא יצר גם איורים לסיפורי ילדים ופאן תדיאוש מאת אדם מיצקביץ', כמו גם דיוקנאות ונופים. [2]
אחיו הבכור, פיוטר קוז'קביץ (1836–1893), היה פסל ידוע.
יחסי הרשות הפלסטינית–עיראק
יחסי הרשות הפלסטינית-עיראק הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין רפובליקת עיראק לבין הרשות הפלסטינית, הכוללים את שני השטחים רצועת עזה והגדה המערבית (יהודה ושומרון). הרשות פלסטינית מחזיקה שגרירות בבגדאד וקונסוליה בארביל, ואילו לעיראק אין שגרירות או כל נציגות דיפלומטית אחרת ברשות הפלסטינית.
היסטוריה.
היחסים בין העיראקים לפלסטינים קרובים מבחינה היסטורית, ובמחצית השנייה של המאה ה-20, אש"ף נתמך על ידי מפלגת הבעת' העיראקית השלטת, ואש"ף מצידה תמכה בעיראק במהלך מלחמת המפרץ. בשנת 1948 עיראק הכריזה מלחמה על ישראל ומאז היחסים בין שתי המדינות נותרו עוינים ומאז עיראק תומכת מאוד במאבק הפלסטיני נגד ישראל. בשנת 1967 עיראק נכנסה מחדש למלחמה נגד ישראל, ובשנת 1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים, העיראקים לחמו נגד הישראלים מצד הכוחות המזוינים הסוריים.
סדאם חוסיין זכה להערכה רחבה במדינות ערב על עמדתו האנטי-ישראלית ותמיכתו במספר ארגוני טרור פלסטינים, ובמהלך האינתיפאדה השנייה, עיראק העניקה סיוע כספי למשפחות פלסטיניות שמתו בהתפרעויות נגד ישראל (כולל מחבלים מתאבדים). בשנת 1981 תקפה ישראל את הכור הגרעיני באוסיראק מחשש שסדאם חוסיין עשוי להשתמש בו לפיתוח נשק גרעיני. ב-15 בנובמבר 1988 הכירה עיראק בעצמאותה הפלסטינית מישראל. בשנת 1991 ירתה עיראק 39 טילי סקאד לעבר ישראל לאחר פרוץ מלחמת המפרץ. עם זאת, ישראל לא הגיבה למכה זו ולא נערכו פרובוקציות נוספות משני הצדדים.