השרידים שנותרו הם "בית פסילוב", שבו התגורר במשך תקופת מה יוסף חיים ברנר. הבית הממוקם בצומת הרחובות וולפסון ועין גנים, שוחזר על ידי חברת בנייה שבנתה בית בסמוך. השחזור מדויק מאוד ומציג את הבית בצורתו החיצונית בדיוק כפי שנראה בעת בנייתו. הבית נמצא כעת בבעלות אותה חברה והיא השכירה אותו לשימושה של מספרה. בקרב הציבור כמו גם בעיתונות המקומית נמתחה ביקורת קשה על התנהלות העירייה בפרשה זו, שכן מדובר בבית בעל ערך היסטורי וארכיטקטוני חשוב. מאז מרץ 2012, בעקבות יוזמה של איש העסקים ישראל גל, מושכר המבנה למעגל תנועות הנוער הציוניות-חלוציות בשיתוף עם עיריית פתח תקווה. שריד נוסף הוא בית הכנסת אל מול בית פסילוב, שמבנהו אָמנם שרד מתקופת המושב, אך הוא שונה ושופץ לבלי היכר. מבנה אותנטי נוסף הוא בית מאירוב-פרלמן המשמש כיום כמזכירות וכחדר המורים של בית הספר היסודי-ממלכתי עין גנים. המבנה לא שוחזר והזמן נתן בו את אותותיו. בין משפחות מאירוב ופרלמן, שכל אחת מהן הייתה בעלת הבית בתקופה מסוימת, ניטש ויכוח באשר לשמו. שאר מבני המושב נהרסו כולם ובמקומם נבנו בתי קומות, בעיקר במהלך שנות השמונים.
המוזיאון הפתוח.
בקצה רחוב פוחס בתוך פארק גדול הגובל בכביש 40 נמצא מוזיאון פתוח לתולדות שכונות פתח תקווה שנחנך באוגוסט 2011. בפארק נמצאים עמודים רבים וכל אחד מוקדש לשכונה בפתח תקווה מיום היווסדה עד היום ובו צילומים, תעודות והיסטוריה של כל שכונה.
בתרבות.
השכונה המודרנית היוותה את מושבם של שני סופרי ילדים מפורסמים - יגאל מוסינזון שכתב את "חסמבה" ותמר בורנשטיין לזר שכתבה את "קופיקו". בורנשטיין-לזר ביססה את סדרת ספרי "קופיקו" כמו גם את סדרת הטלוויזיה, על אופייה של השכונה ודמויות הספר הן דמויות אמיתיות - תושבי השכונה שאיתם נמצאה בורנשטיין-לזר בקשר יומיומי. סדרת הספרים מתארת בצורה נאמנה למדי את אופי השכונה נכון לתקופה שבה נכתבו, כאשר עין גנים כבר סופחה לפתח תקווה.
יצחק קומר, גיבור הרומן "תמול שלשום" מאת ש"י עגנון, יוצא לסיור בעין גנים, והמספר מתאר את שבחי המקום: "מושב עובדים זה שנוסד בימים הרעים, בזמן שרבים הוכרחו לצאת מן הארץ, משום שלא מצאו מה יעשו, יקר הוא בעינינו, כמין עדות חיה ונאמנה לאפשרות קיומנו בארץ."
ברכת גבורות
ברכת הגבורות, או ברכת מחיה המתים, היא הברכה השנייה בתפילת העמידה. ברכה זו היא אחת משלוש ברכות השבח שבתחילת תפילת העמידה ועניינה הוא שבח לאל על יכולותיו וגבורתו. הברכה נמצאת אחרי ברכת אבות ולפני ברכת קדושת השם. בחזרת הש"ץ אומרים לאחר ברכת מחיה המתים קדושה, כהקדמה לברכת קדושת ה' שבאה אחריה.
נוסח הברכה.
בנוסח ארץ ישראל כפי שהתגלה בגניזת קהיר מובא "אַתָּה גִּבּוֹר, מַשְׁפִּיל גֵּאִים, חָזָק וּמֵדִין עָרִיצִים, חֵי עוֹלָמִים, מֵקִים מֵתִים, מַשִּׁיב הָרוּחַ וּמוֹרִיד הַטַּל/הַגֶּשֶׁם, מְכַלְכֵּל חַיִּים מְחַיֶּה הַמֵּתִים כְּהֶרֶף עַיִן יְשׁוּעָה לָנוּ תַּצְמִיחַ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' מְחַיֶּה הַמֵּתִים."
מוריד הטל או משיב הרוח.
השורה השנייה של הברכה משתנה בהתאם לזמן בו היא נאמרת. החל מתפילת מוסף של היום הראשון של פסח עד לתפילת מוסף של שמיני עצרת אומרים "מוריד הטל", לפי רוב המנהגים למעט אשכנז. לפי נוסח אשכנז לא אומרים דבר, אלא אומרים "מחיה מתים אתה רב להושיע, מכלכל חיים בחסד" וכו', ברם רוב מתפללי נוסח אשכנז בארץ ישראל נוהגים לומר מוריד הטל בהשפעת נוסח הספרדים.
החל מתפילת מוסף של שמיני עצרת ועד תפילת מוסף של היום הראשון של פסח אומרים "משיב הרוח ומוריד הגשם". אמירה זו נקראת "הזכרת גבורות גשמים".
אם מתפלל טעה ואמר בקיץ "משיב הרוח..." וסיים את ברכת מחיה המתים (דהיינו אמר "ברוך...מחיה המתים") עליו לחזור לתחילת תפילת העמידה. אך בחורף אינו חוזר אם אמר "מוריד הטל", אך אם לפי מנהג אשכנז השמיט לחלוטין את "משיב הרוח" ואף לא אמר מוריד הטל חוזר כמו בקיץ. בשני המקרים יתקן את עצמו המתפלל אם לא סיים את הברכה.
עשרת ימי תשובה.
בעשרת ימי תשובה מוסיפים שבח נוסף הקשור לימים אלה. את התוספת מוסיפים לפני השורה "ונאמן אתה..". הנוסח:לפי נוסח הספרדים, מנהג תימן ונוסח פרובאנס: מי כמוך אב הרחמן, זוכר יצוריו ברחמים לחיים.לפי נוסח ספרד ונוסח קטלוניה: מי כמוך אב הרחמן, זוכר יצוריו לחיים ברחמים.לפי נוסח אשכנז: מי כמוך אב הרחמים, זוכר יצוריו לחיים ברחמים.לפי נוסח איטליה: מי כמוך אב הרחמים. זכור יצוריך ברחמים (לחיים), ממית ומחיה.לפי נוסח רומניא: מי כמוך אב הרחמים, זוכר יצוריך לחיים ברחמים.
על פי ההלכה, אדם ששכח לומר תוספת זו, וסיים את הברכה, אינו צריך לחזור אלא ממשיך בתפילתו כרגיל.
ועדת השמות הממשלתית
ועדת השמות הממשלתית היא ועדה ציבורית הממונה על ידי ממשלת ישראל, ועוסקת בקביעת שמות ליישובים ולנקודות נוספות במפת ישראל ובהחלפת שמות ערביים שהיו קיימים עד 1948 לשמות עבריים. החלטות הוועדה מחייבות את מוסדות המדינה.
במתן שמות מתבססת הוועדה על שמות היסטוריים, על תרגום שמות ערביים ועל מתן צורה עברית לשמות ערביים.
פעולות הוועדה.
ועדת השמות הממשלתית היא המשך של "ועדת שמות היישובים על יד קק"ל" שהוקמה בשנת 1925 על פי החלטה של דירקטוריון הקק"ל. לוועדת שמות היישובים על יד קק"ל לא היה כל מעמד חוקי, אולם השמות שהיא נתנה לכ-400 יישובים הוכרו על ידי הציבור.
ועדה נוספת שקבעה שמות, החל מ-18 ביולי 1949 ובמשך תקופה של כשנתיים, פעלה ליד משרד ראש הממשלה ונקראה "הוועדה הגאוגרפית" לקביעת שמות בנגב. ועדה זו העניקה שמות עבריים לכ-600 מקומות גאוגרפיים בנגב (גבעות, הרים, ערוצי נחלים, תלים, גאיות). גם ועדה זו לא פעלה מכח הוראת חוק, ורק לאחר פניות חוזרות של ראש הממשלה, השתמשו משרדי הממשלה בשמות שקבעה הוועדה. הוועדה הגאוגרפית הונחתה מפורשות על ידי ראש הממשלה "להרחיק את השמות הערבים מטעמים מדיניים: כשם שאין אנו מכירים בבעלותם הפוליטית של הערבים על הארץ, כן אין אנו מכירים בבעלותם הרוחנית ובשמותיהם". בהקשר לכך ציינה הוועדה הגאוגרפית, כי רבים מהשמות הערביים הם ממילא ארעיים ומקריים.
ב-8 במרץ 1951 מינתה הממשלה את חברי ועדת השמות הממשלתית, ובחודש אפריל 1951 התכנסה ועדת השמות הממשלתית לישיבתה הראשונה. מטרת הקמת ועדה חדשה זו הייתה כפולה: ראשית, להביא לכך שקביעת שמות עבריים ליישובים ולמקומות תיעשה על ידי ועדה אחת, ולא על ידי שתי ועדות שונות שאינן מקיימות קשר ביניהן. שנית, לקבוע מעמד רשמי לוועדה, כך שהחלטותיה בדבר קביעת שמות עבריים יפורסמו ברשומות ומשרדי הממשלה יחויבו להשתמש בשמות אלו. בוועדת השמות הממשלתית הוקמו שלוש ועדות משנה: ועדה לקביעת שמות המקומות הגאוגרפיים בכל אזורי הארץ (ועדת המשנה הגאוגרפית); ועדה לזיהוי שמות המקומות ההיסטוריים וקביעתם (ועדת המשנה ההיסטורית); ועדה לקביעת שמות ליישובים חדשים ומחודשים (ועדת משנה לשמות יישובים).
במשך חמישים שנות פעילותה הראשונות שינתה והוסיפה הוועדה קרוב ל־9,000 שמות; בין קביעותיה:
בין יתר תפקידי הוועדה עדכון שוטף של רשימת שמות היישובים בגופים הבאים:
הוועדה מפרסמת את החלטותיה בדפי מידע המופצים לכל משרדי הממשלה, ולמאות גורמים במדינה, ב"רשומות" (ילקוט הפרסומים), ולאחרונה גם בשנתון הממשלה.
בשנת 1999, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, פרסמה ועדת השמות את "אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, חמישים שנות התיישבות". בעריכת הגב' חנה ביתן, המרכזת המדעית של הוועדה. האטלס כולל את שמותיהם של תשע מאות יישובים שהוקמו בין השנים 1998-1948. באטלס מצוין מיקומם של היישובים, מקור השמות וכל הנתונים הסטטיסטים כמו צורת היישוב, ההשתייכות הארגונית, המעמד המוניציפלי ושנת ההתיישבות.
חברי הוועדה.
ב"ועדת שמות היישובים על יד קק"ל" הראשונה היו נציגי הקרן הקיימת מנחם אוסישקין וי' אטינגר, נציג ההנהלה הציונית, פרופ' נחום סלושץ, נציג המתיישבים (דוד רמז עבור ארגונים המשתייכים להסתדרות, הרב ישעיהו שפירא עבור יישובי הפועל המזרחי) ופרופ' שמואל קליין בתור מומחה ונציג הוועד הלאומי. בשנת 1927 היה יוסף מיוחס נציג הוועד הלאומי ויצחק בן-צבי נציג המתיישבים חברי ההסתדרות. כן הצטרף לוועדה ישעיהו פרס, נציג החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. בשנות ה-30, מזכיר ועדת השמות היה יעקב א' אריכא.
לאחר קום המדינה, בוועדה חברים היסטוריונים, גאוגרפים, ארכאולוגים, אנשי מקרא ולשון, נציגי משרד הפנים, התחבורה (מע"צ), משרד הבינוי והשיכון (המרכז למיפוי) וקק"ל. לוועדה שלוש ועדות משנה: יישובית, גאוגרפית והיסטורית.
בשנת 1950 נתמנה לוועדה זלמן ליף (יושב ראש).
בחודש מרץ 1951 נתמנו לוועדה:
בשנת 1974 נתמנו לוועדה:
בשנת 1988 נתמנו לוועדה:
בספטמבר 1990 החליף משה ברור את דוד עמירן, בני מושקין החליף את יעקב ברמור ואסתר גולדנברג החליפה את מאיר מדן שנפטר. ב-2 במאי 1995 נוסף לוועדה ד"ר שוקרי עראף.
ב-31 בדצמבר 2001 החליף זאב ספראי את צבי אילן ועמירם גונן החליף את דוד שרון.
ב-27 בדצמבר 2009 נתמנו לוועדה יואל אליצור (במקום אסתר גולדנברג), אילת מזר (במקום משה כוכבי), ישעיהו רונן, עירית עמית כהן, צבי צמרת ואבשלום קור.
בפברואר 2011 נתמנו לוועדה: איילת פישמן יו"ר ועדת היישובים במשרד הפנים (במקום בנימין ריקרדו), עמיקם ריקלין נציג הקק"ל (במקום אבי גורן) ופרופ' נעים עריידי.
בנובמבר 2014 החליטה הממשלה על מינוי משה שרון ליו"ר הוועדה, וכן שהוועדה תהיה מורכבת מעשרים ושישה חברים, כדלקמן:
יישובים עם שמות לועזיים.
עשרות יישובים ותיקים הספיקו להקרא בשמות לועזיים, לפני שוועדת השמות הממשלתית פעלה: