טקטיקת ההפחדה היא זו שהקנתה לו את הצלחתו הגדולה. כדי להפחיד אנשים ששטו בספינות אחרות, הוא הניף דגל שחור ועליו שדון אוחז קלשון שגופו שלד ואנשיו היו פורצים בצעקות ובאיומים כלפי השטים בספינות שתקפו. הוא עצמו הסתיר מתחת לכובעו שורת גפרורים ופתילי השהיה. אלו העלו עשן סמיך סביב ראשו וזקנו העבות. גם חזותו הייתה מאיימת: הוא התנשא לגובה 1.99 מטרים ונהג להחזיק שני אקדחים בשתי ידיו בנוסף לחרבות שעל מותניו. בספינתו של שחור הזקן היו תותחים קטנים יותר שכן מטרתם לא הייתה להטביע ספינות אלא להכניען לצורכי שוד.
שחור הזקן הנהיג על ספינותיו דמוקרטיה מלאה. מנהיגות הספינה, כולל הוא, נבחרו בהצבעה, ונערכה הצבעה על כל נושא בספינה.
כאשר נכנעה לו הספינה "קונקורד", הוא שדד את תכולתה אך גם גזל את הספינה עצמה. לראשונה הייתה ספינה כה גדולה ובעלת עצמה בשירות שודדי ים. שחור הזקן אף הגדיל את חימושה ל-40 תותחים, ושינה את שמה ל"נקמת המלכה אן", זכר למלחמת המלכה אן, ששמה קץ ללגיטימיות של העיסוק בשוד ימי בקריביים מצד הכתר האנגלי. מיד לאחר סיפוח הספינה "קונקורד" תקף שחור הזקן את הספינה הבריטית "אלן הגדולה", הוא השתלט על הספינה ושילח את צוותה בסירות ההצלה. כך זכה להפיץ את שמו כדמות מעוררת אימה באיים הסמוכים.
בין נובמבר 1716 למאי 1718 לכד שחור הזקן בין 18 ל-20 ספינות. הצי שלו מנה כעת 4 ספינות ו-700 אנשי צוות.
במאי 1718 עשה שחור הזקן צעד שטרם נראה מצד כנופיות שודדי הים: הוא הטיל מצור על נמל צ'ארלסטון בדרום קרוליינה ולכד כל ספינה שיצאה ממנו. כמו כן לקח בני ערובה ודרש כופר עבור שחרורם. אחד מבני הערובה היה סמואל ראג, מבכירי העיר.
לאחר מכן המשיך עם צוותו לצפון קרוליינה, אך ב"מפרץ המפרש" באזור העיר בופרט עלתה הספינה "נקמת המלכה אן" על שרטון
ועמדה לטבוע. שחור הזקן ואנשיו המקורבים ביותר עברו לספינת הצלה ועמם רוב אוצר הספינה, תוך שהם נעזרים באנשי הצוות האחרים, שסמכו על יושרו ונאמנותו של שחור הזקן. שחור הזקן ברח עם מקורביו לאי אוקרקוק, תוך שהוא נוטש את אנשי צוותו למוות. באי הקים מושבה קטנה עם צוותי ספינותיו האחרות. ישנם היסטוריונים הטוענים כי שחור הזקן העלה את ספינתו בכוונה על השרטון, ותכנן את הכול מראש כדי לצמצם את צוותו בצורה משמעותית כך שרק קרוביו והאנשים שעליהם הוא סומך יישארו איתו.
מותו.
בנובמבר 1718 שלח אלכסנדר ספוטסווד, מושל וירג'יניה, צי קטן ומצויד בראשות קפטן מיינארד כדי ללכוד את שחור הזקן. מטרת המבצע הייתה נקמה בו, כמו גם רצון להחרים את השלל הגדול שצבר.
למיינארד היה יתרון מספרי: הוא פיקד על 60 אנשים, לעומת שחור הזקן שפיקד על 19. שחור הזקן ביצע הטעיה ומשך את שתי ספינותיו של מיינארד אל עבר שרטון של קרקע רדודה. מיינארד עצמו עלה על שרטון בעוד ספינתו השנייה נמלטה לים.
אנשי מיינארד השליכו את כל ציודה הבלתי הכרחי לים וכך שחררו אותה מן השרטון, ואז ביצעו תכסיס מחוכם. שתי ספינותיו של שחור הזקן נערכו מולם וירו אש כבדה על הספינה. כשחדלו לירות ראו על הסיפון
למשך מספר דקות רק את מיינארד ועוד אדם אחד נוסף. הם התחברו באנקולים לספינה וטיפסו עליה אך אז רקע מיינארד ברגלו ואנשי צוותו עלו לסיפון מפנים הספינה
ותקפו את שחור הזקן ואנשיו. בקרב פנים אל פנים ירה מיינארד בשחור הזקן, ואחד מאנשי צוותו
פגע בחרב בעורפו. מילותיו האחרונות של שחור הזקן היו: "לא אחוס על איש ולא אבקש שיחוסו עלי!".
שחור הזקן מת בסביבות גיל 40.
מיינארד ערף את ראשו וחזר עטור ניצחון כשראשו של שחור הזקן תלוי על חרטום ספינתו, וצוותו שבוי בידיו.
מותו של שחור הזקן היה צעד חשוב למיגור השוד הימי בקריביים.
אזכורים כיום.
כזכר לשליטתו של שחור הזקן נכתבו ספרים, בין השאר גם הופעת קמע בספר פרסי ג'קסון וים המפלצות כבנו של האל ארס. על דמותו של שחור הזקן הומצאו משחקים (") ואף בוימו סרטים, למשל בסרט " מסדרת "שודדי הקאריביים", בגילומו של איאן מקשיין, בתור הנבל הראשי.
אזכור נוסף לאדוארד טיץ' מופיע באנימה "וואן פיס", אשר מופיע כפיראט בשם מארשל טיץ' ומכונה "שחור הזקן" (Blackbeard) אנטגוניסט לדמות הראשית בסדרה לופי. באנימה שחור הזקן נחשב לאחד מארבעת הפיראטים החזקים בעולם של וואן פיס ששולטים באזור שנקרא "העולם החדש" ועבד בעבר תחת הממשלה העולמית (תחת התואר שיצ'יבוקאי).
דמותו מופיעה בסרט הקומדיה "תעתועי שחור הזקן" (1968).
תכנית הגשה
מלוח קיפח
מַלּוּחַ קִפֵּחַ (שם מדעי: Atriplex halimus) הוא מין של שיח רב שנתי בסוג מלוח, ממשפחת הסלקיים.
מאפיינים.
גובה השיח 50-200 ס"מ, העלים ביצתיים ובשרניים מעט. צבע העלים ירוק אפרפר, ועליהם שערות דקיקות.
הליבלוב באביב ובקיץ, הפריחה בסתיו. הפרחים הזכריים נפרדים מהנקביים. הפרחים קטנים מאוד, ירקרקים, ומואבקים על ידי הרוח.
תפוצה.
משרעת התפוצה ים-תיכונית וסהרו-ערבית. צומח בערוצי נחלים במדבר, ובמלחות.
בישראל נפוץ בנגב, במדבר יהודה, בבקעת הירדן ובמישור החוף.
מנגנון הישרדות.
הצמח עמיד ביותר למליחות הקרקע, בין היתר בזכות מנגנון המאפשר לו להוציא את עודפי המלח לשערות שעל פני העלה. לאחר זמן, מתות השערות, והמלח נשאר בהן. השערות המתות הנשארות על העלה, מגנות על הצמח מהתייבשות.
שימושים.
עלי המלוח הקיפח משמשים כמאכל לדרי המדבר. העלים הטריים משמשים כמרכיב בסלטים, והמבושלים משמשים במרקים. ערכו התזונתי הרב, גרם למלוח שישמש אף כצמח מרעה חשוב, ולעיתים זורעים אותו במיוחד למטרה זו.
אלרגניות.
מלוח קיפח הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית.
אדם מריוט
אדם מריוט (בצרפתית: Edme Mariotte; 1620–1684), כומר ופיזיקאי צרפתי. ממיסדי האקדמיה הצרפית למדעים.
חייו.
את רוב שנות חייו העביר מריוט בדיז'ון, בה כיהן כראש מנזר "מרטין סוס ביון".
בשנת 1660 גילה את הכתם העיוור בעין האדם ובשנת 1676 קבע את חוק בויל-מריוט.
בשנת 1733 התפרסמה המהדורה הראשונה של כתביו (Histoire et memoires de l'Academie) שהכילו מגוון מאמרים בפיזיקה כגון: תנועת נוזלים, "טבע הצבעים", "צלילי החצוצרה", הברומטר, נפילה של גופים, מתיחות, נקודת הקיפאון של המים ועוד.
עבודותיו של אדם מריוט.
עבודותיו של אדם מריוט (Oeuvres de Mariotte) יצאו בשני כרכים בשנת 1717 וכללו ארבעה מאמרים, שפורסמו בפריז (שלושת הראשונים פורסמו בין השנים: 1676–1679).
במאמרו השני: De la nature de l'air ("טבע האוויר"), מתוך קובץ המאמרים בפיזיקה (Essais de physique), חקר מריוט את תורת הגזים והגיע לגילוי כי, מכפלת הנפח בלחץ של כמות קבועה של גז אידיאלי בטמפרטורה קבועה היא קבועה. זאת ידוע כחוק בויל-מריוט אשר התגלה על ידי רוברט בויל כ-16 שנים מוקדם יותר. אולם, מריוט הגיע לתוצאות מדויקות יותר בעקבות המצאת מכשיר הקרוי "בקבוק מריוט".
במאמרו הרביעי, מריוט דן ומעלה סוגיות, שהתקבלו מתוך ניסוייו הרבים, במחקרים על הקשת בענן, הילות, החזרה ושבירה של קרני אור והסברים לתופעות פיזיולוגיות של צבע. כמו כן, במאמר זה פרסם מריוט את גילויו על הכתם העיוור שבעין האדם.
שני מאמריו האחרים עסקו בחישובים של תופעות שונות במכניקה של גופים, תצפיות ומחקר בתחום המחזוריות של הטבע, לרבות חילופי החומרים שבטבע ופוטוסינתזה.
זימברו קישינב
מועדון הכדורגל זימברו קישינב (במולדובנית: FC Zimbru Chișinău) הוא מועדון כדורגל מולדובני מבירת מולדובה, קישינב. המועדון זכה באליפות המקומית שמונה פעמים והוא אחד משני המועדונים המעוטרים במדינה יחד עם שריף טירספול. המועדון נוסד בשנת 1947.
היסטוריה.
הליגה הסובייטית.
אחרי היווסדותה שיחקה הקבוצה בליגות המשניות בליגות הסובייטיות. תחת השם בורבסטניק, זכתה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה בשנת 1955. שנה אחר-כך, 1956, המועדון זכה בהישגו הטוב ביותר בהיסטוריה שלו, מקום שישי בליגה הבכירה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בגביע הסובייטי הוא העפלה לרבע הגמר בשנת 1963. אחרי מספר עונות בתחתית הטבלה ירדה הקבוצה לליגת המשנה ב-1964.
הקבוצה שיחקה זמן ממושך בליגה השנייה, ובתקופה זו נקלעה למאבקי ירידה ב-1971 והעפילה לליגה הבכירה ב-1973 וב-1982. בשני המקרים הקבוצה ירדה בחזרה לליגת המשנה לאחר עונה אחת.
אחרי ירידת ליגה ב-1986, שיחקה הקבוצה שנתיים בליגה השלישית, וזכתה בטורנירים אזוריים פעמיים. בשנת 1988 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת המשנה ושיחקה בה עד לפירוק ברית המועצות.
הליגה המולדובית.
עם פירוק ברית המועצות והקמת ליגת העל המולדובית בשנת 1992, היה זימברו המועדון הדומיננטי והחזק ביותר בכדורגל המולדובי של שנות ה-90, כאשר זכה בשמונה אליפויות בתוך תשע עונות. בתחילת המאה ה-21 נחלש כוחו של המועדון, ושריף טירספול הפכה לקבוצה הבכירה במולדובה. זימברו זכתה חמש פעמים בגביע המולדובי שש פעמים, ופעמיים נוספות העפילה למשחק הגמר.
ההופעה המוצלחת ביותר של זימברו בגביע אופ"א הייתה בעונת 1995/1996, כאשר הגיעה עד לסיבוב השני. זימברו הגיע פעמיים לסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, בעונת 1999/2000 ובעונת 2000/2001
נבחרת קנדה בכדורגל נשים
נבחרת קנדה בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של קנדה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הקנדית.
הישג השיא של הנבחרת הוא זכייה במדליית הזהב באולימפיאדת טוקיו (2020), לאחר ניצחון על נבחרת שוודיה במשחק הגמר. היא גם זכתה פעמיים בגביע הזהב של CONCACAF לנשים, פעמיים בגביע קפריסין ופעם אחת בגביע אלגארבה.
נבחרת הנשים של קנדה, זוכה להצלחה גדולה מזו של הגברים.