תקופת התחלובה מתחילה מיד לאחר ההמלטה. כחודשיים לאחר ההמלטה הפרה מייצרת חלב בתנובה מרבית. במקביל, כעבור כחודשיים מההמלטה היא מוזרעת מחדש. לקראת מועד ההמלטה הפרה עוברת תהליך הנקרא "ייבוש", במסגרתו מפסיקים לחלוב אותה. בתקופה זו של "יובש" נבנים גוף הפרה ורקמות העטין מחדש. כדי לצמצם מחלות, העלולות להיגרם כתוצאה מהפסקת החליבה הפתאומית, נהוג לבצע את הייבוש כשתנובת הפרה נמוכה יחסית או באופן הדרגתי (במידה שהתנובה עדיין גבוהה). כמו כן, בחלק גדול מהרפתות נהוג לבצע פעולות למניעת התפתחות מחלות עטין בתקופה זו, כך, למשל, מתבצעת החדרת אנטיביוטיקה לעטין בתור פעולה מונעת וטיפולית כאחת. כחודשיים לאחר ההמלטה, בעת שיא תנובת החלב שלה, נכנסת הפרה שוב למשטר של הזרעות מלאכותיות במטרה להיכנס להיריון. ההזרעה הראשונה מתבצעת רק לאחר כ- 3 חודשים מההמלטה, בזמן בו הפרה יוצאת משלב "מאזן האנרגיה השלילי" שלה, מצב בו היא חוזרת לעצמה, מבחינה בריאותית, מההמלטה, (בדומה לבני אדם). פרות אשר מתקשות להתעבר, לאחר מספר הזרעות עוקב, מגיעות לווטרינר על מנת לנסות לאבחן את בעייתן כגון: חוסר פעילות שחלתית, ציסטות לוטיאליות, וכדומה. פרות שלאחר טיפול לא תתעברנה, יפסיקו לנסות להזריע אותן ולרוב הם ימשיכו בתנובת החלב שלהן עוד כשנה-שנתיים לערך. לאחר שהפרה איננה כלכלית לרפתן להחזיק אותה, מסיבות כגון ערך חלב נמוך מעלות אחזקה, צליעות מרובות וכדומה, היא נמכרת לשחיטה.
כדי שההזרעה תיקלט, יש לבצע אותה בזמן שבו נמצאת הפרה ביחום ("דורשת", בלשון הרפתנים). כדי לשלוט בזמני הייחום לעיתים הפרה מקבלת טיפול וטרינרי הורמונלי, שמטרתו לשנות את זמני הביוץ. באופן דומה, טיפולים הורמונליים משמשים גם לטיפול בפרות בהן מחזורי הביוץ לא סדירים.
ברפתות ישראליות מודרניות פרה חולבת חיה כחמש שנים בממוצע לפני השחיטה.
חליבה.
חליבה היא פעולה שעושה אדם לצורך הפקת חלב מנקבות יונקים (לרוב פרות), לצורך שימושיו. החליבה, הן הידנית והן המכנית, מדמה את פעולת היניקה של הצאצא מהאם.
חליבה ידנית.
מאז החל האדם להשתמש בחיות מניקות לצורך הפקת חלב ועד המהפכה התעשייתית, היה החלב מוצא מהפרה בדרך של חליבה ידנית. החליבה הידנית מבוצעת על ידי סחיטה, כשבכל פעם נדרשות שתי פעולות לצורך קבלת החלב: פעולה ראשונית, היא עיסוי העטין, ומטרתה לגרום לחלב לזרום מן העטין אל בריכת החלב שבפטמה, ופעולת הסחיטה, שמטרתה לסחוט את תכולת החלב שבפטמה (15–60 סמ"ק בכל פעם) אל מיכל חלב. לאחר שהחליבה נכנסת לקצב, אין צורך לעסות את העטין כל פעם, ותנועת היד של החולב לאחר הסחיטה מספיקה לצורך זה. קיימות שתי טכניקות של חליבה:
בדרך כלל חולב את הפרה אדם אחד, ולכן בחליבה ידנית חולבים באותו זמן רק זוג עטינים אחד (מארבעת העטינים) ויש לחזור על החליבה בזוג העטינים השני. ברוב המקרים חליבה הידנית מתבצעת פעמים מעטות ביממה (לכל היותר שלוש), ובכמויות גדולות של חלב בכל פעם.
חליבה מכנית.
ב-1836 הומצא מכשיר החליבה הראשון. מכשיר זה היה מורכב מארבעה קטטרים, המוחדרים לפי-הפטמות, שחוברו בצינור גומי למכל חלב. מכונות אלו, כמו מכונות שהתבססו על הפעלת לחץ מכני על פטמת הפרה או שאיבה בוואקום, לא תמיד היו יעילות, ואף גרמו לפגיעה בפטמת הפרה וברקמת העטין. כיום, מקובלת חליבה באמצעות משאבת ואקום, המתחברת לעטיני הפרה באמצעות גביעים קשיחים המרופדים בשרוול גומי. מכונת החליבה בנויה מארבעה גביעים, וכך נחלבים כל ארבעת העטינים באותו הזמן, שלא כמו בחליבה ידנית. גביע החליבה המכנית נצמד לפטמה באמצעות ואקום. שרוול הגומי בחלקו הפנימי של הגביע מכיל אבוב הפועם (כלומר מתנפח ומתכווץ) בערך אחת לשנייה, ובאופן זה מעודד את זרימת החלב מן הפטמה דרך צינור בתחתית הגביע למכל, ולחלופין זרימת חלב מגוף העטין אל הפטמה.
חליבה בשבת.
חליבה היא פעולה האסורה בשבת, ובתלמוד נאמר כי בסיס האיסור הוא מכיוון שחליבה היא פעולה של פירוק. איסור זה על חליבה בשבת עורר בעייתיות רבה ליהודים שהחזיקו פרות חולבות, שכן חליבה נחוצה לבריאות הפרה ולא ניתן לדלג על יום חליבה, ומדובר בצער בעלי חיים. במהלך ההיסטוריה נהוג היה להתיר חליבה בשבת באחת משתי דרכים: על ידי גוי של שבת, או על ידי "חליבה לאיבוד", כלומר - לא להשתמש בחלב אלא לשפוך אותו. עד היום, ברפתות מודרניות משתמשים בפתרון של "חליבה לאיבוד" כדי לחלוב בשבת. יש מהדרין שאינם מקבלים את ההיתרים הללו. ניתן לרכוש "חלב מהדרין" יקר יותר לגביו מובטח שהחליבה נעשתה ביום חול או על ידי לא-יהודים בלבד.
תפוקת החלב.
החליבה הממוכנת, השימוש בברירה מלאכותית ומחזורי התחלובה התכופים סייעו בהגברת כמות החלב שניתן להפיק מפרה. בחלק ממדינות העולם, אם כי לא בישראל, ניתנו לפרות הורמונים (בעיקר הורמון גדילה, שנכנס לשימוש באמצע שנות התשעים של המאה העשרים בארצות הברית) במטרה להגביר את תנובת החלב. מרגע פריצת הורמון הגדילה בעולם החיל משרד החקלאות בישראל איסור על שימוש בהורמונים, שתקף עד היום.
תפוקת החלב של פרה ברפת חלב מודרנית מגיעה לכ-30 ליטר בממוצע ליום, בהשוואה לכ-11 ליטר ליום בשנות ה-40 של המאה ה-20.
תפוקת החלב בישראל היא הגבוהה בעולם, כאשר כל פרה מפיקה כ-10.5 טון חלב מדי שנה, 10% יותר מבארצות הברית ו-50% יותר מבגרמניה. בשנת 2020 עמדה התנובה הממוצעת של פרה בישראל על 11,924 ק"ג חלב לשנה (עלייה קלה של 0.6% לעומת 2019). זוהי עדיין תנובת החלב לפרה הגבוהה ביותר בעולם.
פגיעות אפשריות בפרה.
ייצור מוגבר של חלב עלול לגרור בעיות רפואיות, המסבות לפרה סבל אם לא מבוצעות פעולות מניעה ממשקיות ובריאותיות. פגיעות שכאלו עלולות להתבטא בנזקים לעטינים או למערכת השלד ובגרימת דלקות וכאבים לפרה. בנוסף, אם הצורך בסידן בעבור החלב בימים הראשונים שלאחר ההמלטה אינו מסופק על ידי הזנה נכונה, עלולה להיגרם קדחת חלב. לצורך מניעת בעיות בריאותיות נעשות פעולות רבות מצד המגדלים והחוקרים בענף החלב: טיפוח תורשתי של מבנה העטינים, הצמודים לגוף הפרה; מתן תזונה מאוזנת לפרה לפי צרכיה; ובעיקר שמירת תנאי סביבה ורווחה נאותים, שימנעו לחץ ותחלואה בעטינים.
כובעון
ציפי פינס
צפורה (ציפי) פרושן-פינס (נולדה ב-12 באוגוסט 1944 בסיביר, שבברית המועצות בשם פייגה יוזפוביץ') היא במאית, מנהלת ומפיקה ישראלית. מאז שנת 1993, משמשת כמנכ"לית והמנהלת האמנותית של תיאטרון בית ליסין.
ביוגרפיה.
פינס נולדה בסיביר להוריה שברחו מפולין בזמן השואה. לפני שהוריה נישאו, נספו באושוויץ פייגה אשתו הראשונה של אביה (פינס קרויה על שמה) ובתם-אחותה מלכה בת ה-11. אחותה למחצה השנייה גניה, נשארה בחיים ומתגוררת בדרום אפריקה. ציפי עלתה לישראל בשנת 1949 עם הוריה וגדלה בכפר סבא. בגיל 20 סיימה סמינר למורים בבית ברל. מאוחר יותר למדה תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם סיימה תואר שני בשנת 1974. במחזור שלה למדו בין השאר הלל מיטלפונקט, יונה אליאן וששון גבאי, שלימים הפכו לשותפיה בתחום התיאטרון.
קריירה מקצועית.
מנהלת בתיאטרון.
בשנת 1976 התקבלה לצוות התיאטרון לילדים ונוער בניהולם של אורנה פורת וגרי בילו. בשנת 1981 מונתה למנהלת תיאטרון באר שבע, בהמלצת בילו, לאחר שביימה מספר הצגות בתיאטרון החל מ-1975. שימשה כמנהלת התיאטרון במשך 12 שנים והרימה תרומה חשובה לפריחתו.
משנת 1993 מנהלת את תיאטרון בית ליסין בתל אביב. תחת ניהולה של פינס הפך בית ליסין מתיאטרון הניזון מכספי ההסתדרות לתיאטרון השלישי בגודלו בארץ. ההשקפה האמנותית אותה קבעה לתיאטרון בית ליסין היא טיפול בחומרים מודרניים ועכשוויים, ודגש מיוחד על יצירות ישראליות, ובכך נהפכה לדמות מפתח בתיאטרון הישראלי.
בשנת 2007 התקיים קמפיין מחאה להחלפתה של ציפי פינס כמנהלת בית לסין לאחר שניהלה את התיאטרון 14 שנים ברציפות ושהגיע הזמן לפנים חדשות, אך ציפי פינס לא פינתה את מקומה והמשיכה בתפקידה כמנהלת בית לסין כללית ואומנותית עד היום כבר 27 שנים ברציפות.
בין ההצגות שביימה פינס בבית ליסין היו: "המלאך" מאת אפרים סידון (2009), "רוחל'ה מתחתנת" מאת סביון ליברכט (2010), שזכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "הצגת המקור של השנה", "אלה גרוסמן" מאת דפנה אנגל-מחרז (2015), ו"האורחת" מאת סביון ליברכט (2016).
בטלוויזיה.
בשנת 2007 התארחה כשופטת בתוכנית "כוכב נולד 5". בשנת 2008 שפטה בתוכנית "גריז", ששודרה בערוץ 2 ("רשת") הבוחרת את השחקנים לתפקידים של דני זוקו וסנדי להפקת המחזמר העולה בישראל.
ב-2018 לקחה חלק בתוכנית "אף פעם לא מאוחר" ברשת 13.
חיים אישיים.
בגיל 18 נישאה פינס לדן פינס, ולהם בן משותף יחיד השדר גיא פינס, אותו גידלה לבד בתל אביב לאחר גירושיה. ב-1981, עברה להתגורר בבאר שבע עם המינוי למנהלת התיאטרון שם, וגיא עבר לחיות עם אביו. נשואה בשנית לעמוס פרושן, רואה חשבון במקצועו. השניים מתגוררים בתל אביב.
אברהים צרצור
האלף ה-1 לפנה&quot;ס
האלף ה-1 לפנה"ס הוא פרק הזמן שבין שנת 1,000 לפנה"ס עד שנת 1 לפנה"ס (תחילת המאה ה-10 לפנה"ס עד סוף המאה הראשונה לפנה"ס).
אוכלוסיית העולם הוכפלה במהלך האלף הראשון לפנה"ס - מ-100 מיליון לכ-200 עד 250 מיליון.
רוס&quot;ר
ויזניץ
רבני צאנז קלויזענבורג
ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל
גיום אוליבייה
גיום-אנטואן אוליבייה (צרפתית: Guillaume-Antoine Olivier; נולד ב-19 בינואר 1756 ליד טולון ונפטר ב-1 באוקטובר 1814 בליון), היה אנטומולוג וביולוג צרפתי.
הו אבילה כ-6 שנים במסע במזרח הים התיכון והגיע עד לאיראן. ממסעות אלו הוא חזר עם חומר רב על עולם החי והצומח של האזור.