מחקריו של און עוסקים בתכנות בשלמים ואופטימיזציה קומבינטורית לא ליניארית. בפרט הוא פיתח תיאוריה אלגוריתמית של תכנות בשלמים ליניארי ולא ליניארי במימד משתנה באמצעות בסיסי גרייבר. עבודה זו יצרה את התיאוריה של תכנות בשלמים במבנה בלוקים ואת התיאוריה הרחבה יותר של תכנות בשלמים דליל. תיאוריות אלו פותחו הלאה על ידי מחברים נוספים, ויש להן יישומים במגוון תחומים. תרומות נוספות של און כוללות מסגרת עבודה המשתמשת בכיווני קשתות לפתרון בעיות אופטימיזציה קומבינטוריות קמורות מרובות קריטריונים ויישומיה, משפט אוניברסליות המראה שכל בעיית תכנות בשלמים שקולה לבעיית טבלאות תלת ממדיות דקיקות, פתרון בעיית הסיבוכיות החישובית של סדרת הדרגות של היפרגרפים, ויצירת התאוריה של תכנות ליניארי צבעוני.
חיים אישיים.
שמואל און נשוי לרות. יש להם שני ילדים, עמוס ונעמי, והם מתגוררים בחיפה.
ליה ברקאי
ליה ברקאי (נולדה ב-5 באפריל 1999) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כמגנה ימנית בקבוצת מ.כ רמת השרון ובנבחרת הנשים של ישראל.
ביוגרפיה.
ליה החלה לשחק בגיל 8 בקבוצת בנים של פרדס חנה, ובשנת 2010 עברה לשחק בקבוצת הילדות והנערות של מכבי כישרונות חדרה. בשנת 2014, בגיל 15, עברה עם משפחתה לגור בתל אביב והצטרפה לקבוצת הנערות של אס"א תל אביב.
בשנת 2015 התקבלה לאקדמיה לכדורגל בנות במכון וינגייט, ובמסגרתה שיחקה בליגה הראשונה לנשים עד לסוף עונת 2017. בשנה זו, התגייסה לצה"ל במעמד ספורטאית מצטיינת, שיחקה בקבוצת הבוגרות של אס"א תל אביב, ושירתה בבסיס השלישות הראשית ברמת גן.
בשנת 2018 הושאלה לזמן קצר לקבוצת מ.ס. קריית גת והשתתפה עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות לנשים. עוד באותה שנה, התפרסמה בעקבות העובדה שצה"ל סירב לשחרר אותה משבוע שמירות, שבוע שבמהלכו אמורה הייתה לטוס עם הנבחרת למשחק נגד נבחרת ספרד במוקדמות אליפות אירופה. הדבר פורסם בתקשורת, ובסופו של דבר, צה"ל שחרר אותה, אך במאוחר, וכתוצאה מכך, שובצה כשחקנית מחליפה.
בעונת 2018 - 2019 זכתה עם קבוצת אס"א תל אביב באליפות המדינה וגביע המדינה והשתתפה עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות.
בעונת 2019 - 2020 עברה לשחק בקבוצת מ.כ. רמת השרון. העונה לא הגיעה לסיומה המתוכנן והופסקה לאחר 14 מחזורים בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל. ב-13 באפריל 2020 הוכרז על סיום הליגה והענקת האליפות לרמת השרון שצעדה במקום הראשון בהפרש של 5 נקודות מקבוצת מ.ס קריית גת שבמקום השני.
אגודת קייזר וילהלם
סיפור מפחיד
יעקב נפרסטק
יעקב נפרסטק (נולד ב-27 בספטמבר 1948) הוא רופא מומחה ברפואה פנימית, בראומטולוגיה, באימונולוגיה קלינית ואלרגיה. עמד בראש האגף הפנימי במרכז הרפואי הדסה. משמש כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
במלחמת יום כיפור שימש רופא גדודי ב"כוח עמוס" בחטיבה 7 שהשתתף בהבקעה במובלעת הסורית ובכיבוש מזרעת בית ג'אן. שימש מפקד פלוגה במילואים ובהמשך כרמ"ט אגד לוגיסטי אוגדתי באוגדת שריון ובתפקידי פיקוד ומטה בדרגת סגן אלוף.
נפרסטק סיים לימודי רפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בשנת 1972. בהמשך התמחה ברפואה פנימית, ראומטולוגיה ואימונולוגיה קלינית ואלרגיה. השתלם כעמית מחקר במכון ויצמן למדע ברחובות, ובאוניברסיטת Tufts בבוסטון.
שימש פרופסור אורח ב-NIH - מכוני הבריאות הלאומיים בבתסדה מרילנד, באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה ובמכון ויצמן למדע ברחובות.
הקים את האגף הפנימי בבית החולים הדסה ועמד בראשו בשנים 2000–2013. האגף הוא מבנה ארגוני ייחודי בארץ המאחד את כל מחלקות האשפוז הפנימיות עם מקצועות העל הפנימיים תחת קורת גג ניהולית אחת. 30 מתלמידיו של נפרסטק משמשים היום כמנהלי מחלקות ויחידות בישראל ומחוצה לה.
משנת 1988 עמד בראש הקתדרה על שם לייפרמן לאוסטאופורוזיס וארתריטיס.
בין השנים 1996–2000 עמד בראש ועדת ההוראה של הפקולטה לרפואה בירושלים. בתפקידו זה חיבר את מסמך "הבטחת תלמידי הרפואה", הבטחה הנישאת מאז מדי שנה על ידי תלמידי הרפואה בפקולטה במסגרת טקס "החלוק הלבן" בכניסתם ללימודים הקליניים.
בשנים 2013–2014 שימש משנה למנכ"ל הדסה למחקר ואקדמיה.
עומד בראש ועדת הלסינקי הלאומית לטיפול תאִי ובראש ועדת ההלסינקי הלאומית לטיפול גנִי. ביחד עם חברי הוועדות יצר את הכללים המקצועיים והאתיים לניהול ניסויים קליניים בתרפיות מתקדמות בישראל.
משנת 2014 עומד בראש תוכנית תואר שני למנהל מערכות בריאות במכללת רמת-גן.
בשנת 2015 הקים ביחד עם פרופסור גבי ברבש את חברת קונסיליום לייעוץ רפואי.
משנת 2019 משמש המנהל המדעי של מכון המחקר של קופת חולים מאוחדת, העוסק ברפואה אישית ובמחקר המבוסס על ביג דאטה.
גר בתל אביב-יפו, נשוי לאלה נפרסטק, פרופסור להמטולוגיה.
תפקידים ציבוריים.
בשנת 1979 השתתף במשלחת הסיוע הישראלית הראשונה לסיוע לפליטי קמבודיה במחנה הפליטים ב-סא קאאו בתאילנד.
ב-2004 שימש שליח משרד החוץ ויועץ לממשלת גיאנה הבריטית להקמת מחלקות פנימיות ותפעולן.
שימש כחבר בוועדות סל הבריאות של משרד הבריאות.
פעילות מחקרית.
בשנת 1979, ביחד עם ד"ר אלה נפרסטק, ביצע בהדסה את השתלת מח עצם הראשונה בארץ.
עמד בראש קבוצת מחקר העוסקת בחקר מחלות אוטואימוניות, תוך מתן דגש על Bench to bedside research וניסיון מתמשך לתרגם את תוצאות המחקר לכיוונים יישומיים בחולים עם מחלות אוטואימוניות, כגון זאבת אדמנתית מערכתית, ודלקת מפרקים ראומטואידית. קבוצת המחקר בראשו פרסמה למעלה מ-130 פרסומים, שזכו ללמעלה מ-5000 ציטוטים בספרות המדעית.
במימון קרן הורוביץ' הקים מיזם להקמת רשומה לאומית לחולי לופוס, SLERI ISRAEL, המאחדת את המידע על חולי הלופוס בכל המרכזים הרפואיים בארץ כבסיס למחקר להבנת המחלה.
על בסיס עבודת המחקר שלו רשם 16 פטנטים בתחומי הטיפולים הרפואיים.
נפרסטק הקים ושימש כמדען הראשי בכמה חברות הזנק, כגון ורטו מדיקל (Verto Medical), ופרוטאב (Therapeutic Protab), לפיתוח טיפולים חדשניים לזאבת אדמנתית מערכתית, דלקת מפרקים שגרונתית ומחלת מעי דלקתית. ביחד עם ד"ר רפי הופשטיין הקים ושימש כחבר בוועדה המדעית של הדסית, Hadassit Bio Holding ltd - חברה בורסאית שאיגדה חברות ביו-הייטק של בית החולים הדסה. מודל ייחודי שבו חברת tech transfer של בית חולים מגייסת כסף בבורסה. המודל שימש מקור לחיקוי למרכזים רפואיים אקדמיים אחרים בעולם.
נפרסטק יזם והקים בהדסה את (clinical research center (CRC לקידום מחקרים קליניים בפאזה ראשונה.
בשנת 2012 עמד בראש כנס ים המלח של המכון הלאומי לחקר שירותי בריאות על רפואה מותאמת אישית.
פרסים לפעילות מחקרית.
בשנת 1993 קיבל את פרס טבע למחקר רפואי. בשנת 2011 קיבל את פרס סמואל ופאולה אלקלס על מצוינות במחקר רפואי.
רודריק לורן פטרי
רודריק לורן פטרי (באנגלית: Roderic Loraine Petre; 28 בנובמבר 1887 – 1971) היה גנרל בריטי, שפיקד על הדיוויזיה ה-12 במהלך המערכה על צרפת.
ביוגרפיה.
פטרי נולד ב-23 באוקטובר 1898, ובשנת 1905 התגייס ל. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נשלח עם יחידתו לצרפת, ולחם שם בקרבות השונים. לאחר המלחמה הוא נותר בצבא, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1932 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט דורסט, ובשנת 1935 מונה לקצין אג"ם של כוח ההגנה בסודאן. בשנת 1938 הא מונה למפקד בית הספר לקצינים בכירים, ופיקד עליו עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-12, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת. לאחר הפינוי מדנקירק הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-48. בשנת 1941 הוא מונה למפקד אזור דרהם ונורת' ריידינג, ובשנת 1942 מונה למפקד מחוזי. בשנת 1944 פרש מהצבא, ובשנת 1971 מת בביתו.
אלן בייבל
אלן הארווי בייבל (באנגלית: Alan Harvey Bible; 20 בנובמבר 1909 – 12 בספטמבר 1998) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נבדה במשך עשרים שנה. קודם לכהונתו בסנאט היה התובע הכללי של נבדה.
ביוגרפיה.
אלן בייבל נולד בלוברלוק שבנבדה, מושב המחוז של מחוז פרשינג, בנם של ג'ייקוב הארווי ואיזבל (לבית וולש). שורשי משפחתו בגרמניה, ועם הגעתה לארצות הברית התיישבה במדינת וירג'יניה. סבו של בייבל עבר לאוהיו לפני מלחמת האזרחים האמריקנית ונלחם אחר כך בצבא האיחוד. אביו היה חֶנְוָנִי, שניהל מכולת וחוות בקר מחוץ לעיר, ואילו אמו עבדה כמורה בבית ספר. המשפחה התגוררה בחווה החקלאית של אביו עד שנת 1919, אז שרפה כילתה את ביתם. בעקבות זאת הם עקרו לפאלון, שם למד בייבל בבית הספר אוטס פארק ובבית הספר התיכון של מחוז צ'רצ'יל. במהלך לימודיו התיכוניים הוא היה פעיל באירועי דיבייט וכיהן כנשיא הכיתה שלו.
לאחר לימודיו התיכוניים המשיך בייבל לאוניברסיטת נבדה ברינו, שם השלים ב-1930 לימודי תואר ראשון בכלכלה. בשנתו השנייה כסטודנט הצטרף לאחווה"למבה צ'י אלפא", ונבחר לגזבר הכיתה ועוזר עורך "The Nevada Sagebrush", כתב העת של האוניברסיטה. ב-1934, בייבל השלים לימודי תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. בזמן לימודיו בוושינגטון הבירה, ניתנה לו מִשׂרָת מפעיל מעליות במשכן הקפיטול בידי הסנאטור פט מקארן מנבדה.