ניסיונות הכלאה שנעשו בין נמרון מרגיי לנמרון מנוקד לא צלחו.
בני כלאיים של חתולי בית ובר.
המין המבוית של חתול הבר האפריקאי הוכלא בהצלחה עם מיני בר שונים, לרוב באופן מלאכותי על ידי בני אדם אך גם בטבע.
הכלאות מאומתות.
רוב ההכלאות בית X בר מבוצעות במטרה לייצר גזעי חתולים לשוק חיות הבית האקזוטיות. חלק מבני הכלאיים אינם מוכרים כגזע רשמי על ידי אף אגודה.
בנוסף, קיימים פרטים מאומתים של בני כלאיים של חתול בית עם קרקל, נמרון מנוקד, שחור-רגל, נמרי כהה וחתול חולות. רבים מבני הכלאיים פוריים ויכולים להעמיד צאצאים עם פרטים בני מין טהור או בני כלאיים.
פומפארד.
הפומפארד הוא בן כלאיים של פומה עם נמר ושני הצירופים האפשריים אומתו. לצאצאים נטייה לגמדות וגדילתם עוצרת לרוב כשהם מגיעים למחצית מהגודל של הוריהם. פומפארדים אומתו החל מסוף המאה ה-19 בשיקגו ובגן החיות של המבורג, שם נולדו שלושה זוגות של תאומים מהכלאה בין זכר פומה לנמרה. הפומפרדים מגיעים בדרך כלל לכמחצית מגודלם של הוריהם, יש להם גוף מוארך יחסית, דומה בפרופורציות שלו לגוף הפומה, אך בעל רגליים קצרות. פוחלץ פומפארד מוצג למבקרים במוזיאון הזואולוגי וולטר רוטשילד שבטרינג, אנגליה.
הדיוויזיה ה-69 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-69 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והייתה הדיוויזיה הראשונה שנפגשה עם כוחות הצבא האדום.
היסטוריה.
מלחמת העולם השנייה.
במאי 1943 החלה הקמת הדיוויזיה, ולמפקדה מונה צ'ארלס בולטה. ב-4 בספטמבר 1944 מונה אמיל ריינהרדט למפקד הדיוויזיה, וב-12 בדצמבר נשלחה הדיוויזיה לבריטניה שם המשיכה באימוניה. ב-24 בינואר 1945 נחתה הדיוויזיה בצרפת, וב-12 בפברואר החליפה את הדיוויזיה ה-99 בזירת הקרבות כנגד הוורמאכט בבלגיה. הדיוויזיה השתתפה בשחרור שארית הארץ, וב-27 במרץ חצתה את הריין ופלשה לגרמניה. היא כבשה את לייפציג באמצע אפריל. ב-25 באפריל הגיעה הדיוויזיה אל האלבה, ונפגשה עם כוחות של ארמיית המשמר החמישית, ובכך הייתה לדיוויזיה הראשונה שנפגשה עם כוחות הצבא האדום.
לאחר המלחמה.
באוגוסט 1945 מונה רוברט מארסייט למפקד הדיוויזיה, ובספטמבר חזרה הדיוויזיה לארצות הברית ופורקה.
בשנת 1954 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית אימונים, במקום הדיוויזיה ה-9 שנשלחה לאירופה, אולם במרץ 1956 פורקה שוב הדיוויזיה.
אוראל איירליינס
פיאט 4 HP
פיאט 4 HP (באיטלקית: Fiat 4 HP) היא מכונית משפחתית, בתצורת קבריולה, 2 מושבים, מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1899–1900.
דגם ה-"פיאט 4 HP" היה הדגם הראשון של מכונית אשר יוצר על ידי חברת פיאט.
עקב אורכה, מוגדרת "פיאט 4 HP" כ-מכונית מיקרו.
סך הכול יוצרו 24 יחידות.
מילים (שיר)
מילים הוא השיר עמו ייצג הזמר הראל סקעת את ישראל באירוויזיון 2010. את השיר כתב נועם חורב, הלחין תומר הדדי ועיבדו עמוס בן דוד והדדי.
לפי סדר הצגות השירים בתחרות האירוויזיון 2010, השיר היה העשרים וארבעה במספר, וזכה במקום הארבעה עשר. סגנונו של השיר הוא בלדה איטית.
בחירת השיר לאירוויזיון.
רשות השידור, "IBA", מינתה ועדה שהורכבה מחברים במנהלתה ומומחים מתחום המוזיקה שקיבלו עשרות הצעות, ומתוכם בחרו 4 שירים שביצע הראל סקעת לבחירת הציבור ומספר צוותי שיפוט בתחרות הציבורית. רשות השידור, שאחראית על בחירת השיר והנציג ועל שידור תחרות האירוויזיון בערוץ הראשון, החליטה לשתף פעולה עם ערוץ 2 בבחירת המבצע, וקיבלה שתי הצעות משתי זכייניות השידור בערוץ 2: רשת הציעה להפיק קדם אירוויזיון בהשתתפות סקעת אשר הגיע למקום השני בעונה השנייה של התוכנית כוכב נולד, ואילו שידורי קשת הציעה להפיק את ה-"קדם אירוויזיון" בהשתתפות ולדי בלייברג אשר הגיע למקום השני בעונה השביעית של "כוכב נולד", אך ולדי בלייברג ביטל השתתפותו עקב נסיבות אישיות. במהלך דיון בוועדת החינוך של הכנסת הודיעה רשות השידור על בחירתה בסקעת, במקביל לדיונים שנערכו בכנסת לגבי שיפור הישגי ישראל באירוויזיון, ובחירת הנציגות לאירוויזיון.
באירוויזיון.
סקעת היה מועמד רציני לזכייה ובתחרות עצמה עלה לשלב הגמר, אולם הוא הגיע למקום ה-14 (מתוך 25). למרות זאת הגיע השיר להישג חסר תקדים כשזכה בכל שלושת הפרסים על-שם מרסל בזנסון: "פרס התקשורת", הניתן על ידי העיתונות ואמצעי התקשורת הרשמיים המסקרים את האירוע, "הפרס האמנותי", הניתן למבצע הטוב ביותר שנבחר על ידי השופטים, ו"פרס המלחין", הניתן עבור הלחן המקורי ביותר והטוב ביותר שנבחר על ידי המלחינים המשתתפים.
לאחר האירוויזיון.
נוסף על שיר בעברית, הראל סקעת הוציא גרסה בצרפתית ובאנגלית לשיר. הגרסה הצרפתית נכתבה על ידי זוכת אירוויזיון 1973, אן-מארי דוד. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תש"ע-2010 של רשת ג' וערוץ 24, השיר דורג במקום ה-18 לאחר ארבע שנים רצופות שבהן השיר המייצג של ישראל בתחרות נעדר מהמצעד.
סופת דצמבר 1951 בישראל
באמצע חודש דצמבר 1951 פקדה את ישראל סופת רוח וגשם חריגה בעוצמתה. הסופה, שנמשכה כ-11 ימים ברציפות, פגעה במרבית חלקי המדינה למעט הנגב הדרומי וגרמה להצפות נרחבות ולנזקים כבדים ברכוש. פגיעה קשה במיוחד נגרמה לעשרות מעברות עולים ברחבי המדינה וכן לעיר תל אביב-יפו, שכמה משכונותיה הוצפו.
הסופה ונזקיה.
הסערה החריגה החלה ב-13 בדצמבר 1951 ונמשכה עד 24 בדצמבר 1951. הרוחות העזות שנשבו (במהירויות של עד 80 קילומטר לשעה) הפילו ועקרו ממקומם מאות אוהלים ומבני מגורים ארעיים במעברות, הפילו אלפי עצים, רעפי גגות, תריסים ולוחות מודעות וניתקו חוטי חשמל וטלפון בכל רחבי המדינה. בתל אביב בלבד נפגעו יותר מ-2,000 קווי טלפון. עקב ההצפות ניזוקו ואף קרסו תחתיהם מבנים ביישובים הוותיקים ונותק לזמן ממושך קשר התחבורה לעשרות יישובים. דרכים נחסמו גם עקב נפילת עצים. אלפי תושבים פונו ממקומות מגוריהם.
בימים הראשונים לסערה נפגעו בעיקר הגליל, אזור המרכז, הרי יהודה וירושלים. ב-18 בדצמבר ולאחריו פגעה הסערה פגיעה קשה ביישובים רבים באזור המרכז ובתל אביב.
בחלק מהמקומות ירדו במשך יום אחד מ-5 ועד 20 אחוזים מכמות המשקעים השנתית הממוצעת בהם. השיא היה בראשון לציון, שבה ירדו ב-20 בדצמבר 174 מילימטר גשם. עד ה-24 בדצמבר ירדה ברחובות ובלוד כמות גשם העולה על הממוצע השנתי: ברחובות - 562 מילימטר (ממוצע שנתי 495) ובלוד 513 מילימטר (ממוצע שנתי 505). בתל אביב ירדה ב-12 ימי גשם רצופים עד 24 בדצמבר כמות גשם השקולה ל-75% מכמות הגשם השנתית הממוצעת בעיר.
המעברות.
פגיעת הסופה הייתה קשה במיוחד בעשרות מעברות ברחבי הארץ משום שיושביהן התגוררו באוהלים ובמבנים קלים שונים שלא היו עשויים לעמוד בפני עוצמת הרוחות. גם תשתיות הניקוז במעברות היו רחוקות מלהספיק.
הרוח עקרה אוהלים, העיפה פחונים ואפילו הפכה צריפים. תושבי האוהלים והמבנים שאבדו איבדו חלק ניכר ממיטלטליהם.
היה הכרח לפנות מהמעברות אלפי משפחות שאיבדו את מקומות מגוריהן. הן שוכנו במבנים ציבוריים ביישובים הוותיקים. מאות ילדים מהמעברות הועברו למשך החורף למשקי ההתיישבות העובדת. מאות נקלטו במוסדות עליית הנוער.
באזור הצפון נפגעו מעברת צמח ומעברת אשרת, שחלקה הוצף ותושביה הועברו לנהריה. ממעברת נהריה פונו 400 משפחות. ב-21 בדצמבר הוצפה שוב מעברת נהריה לאחר שתושביה כבר שבו אליה.
בחיפה וסביבתה נפגעו מעברת נווה דוד, מעברת קריית עמל ומעברת טירה, שזרם מים חזק פגע בה ב-20 לחודש. חלק מתושביהן פונה למבנים ציבוריים ולישובים סמוכים. ממעברת טירה לבדה פונו 200 משפחות.
באזור המרכז נפגעו מעברות רבות וביניהן מעברת אגרובנק, מעברת בית ליד, נתניה, ג'ליל (ליד הרצליה), פתח תקווה, חיריה, בני ברק, סקיה ב', חולון, ראשון לציון ורחובות.
מעברות שהוקמו בשטחים נמוכים סבלו במיוחד מהצפות קשות. כך, ב-20 בדצמבר נפגעה קשות מעברת ראשון לציון, שהוקמה בתוך ערוץ נחל. באותו יום הפכה מעברת פתח תקווה לאגם מים. כ-2,000 תושבים הועברו ממנה למבני ציבור בפתח תקווה.
מעברות חיריה ורחובות הוצפו לגמרי. לאחר ההצפה ב-20 לחודש פונו מחיריה כ-1,300 תושבים לתל אביב וכאלף הועברו לרמת גן.
בירושלים וסביבתה נפגעו לפחות שבע מעברות, ובהן תלפיות, מקור חיים, נס הרים, עמינדב וקטרה (ליד הסטף). הדרך אל מעברות אלאר ודיר אל הווא בפרוזדור ירושלים נחסמה ב-13 בדצמבר ומאז לא היה קשר בינן לבין העולם החיצון, כשתושביהן מתקיימים ממנות חירום של מזון. ב-16 בדצמבר יצאו אליהן ג'יפים עם אספקת מזון, אך אלו שקעו בבוץ ורק למחרת הגיע מטענם אל המעברות ברגל. הדרך למעברת מקור חיים שובשה במשך כעשרה ימים בגלל הצפת הדרכים ואספקת המזון הובאה אליה על ידי פרדות. ב-23 בדצמבר התמוטטו כמה מבנים ארעיים במעברת תלפיות.
ב-17 בדצמבר דווח כי עד אותו יום נפגעו קשה 900 מתוך 11 אלף אוהלים במעברות. ב-24 בדצמבר הודיעה הסוכנות היהודית, שהייתה אחראית על המעברות, שכ-5,000 איש פונו מהן בימי הסערה ועוד כ-7,000 ילדים פונו ושוכנו במוסדות ההתיישבות העובדת, עליית הנוער וארגוני נשים. באותו יום חזרו מאות מתושבי המעברות לבתיהם.
פעולות הסיוע למעברות.
השלטונות, עובדי הסוכנות היהודית, שוטרים וחיילי צה"ל הגישו במהלך ימי הסערה עזרה לנפגעים במעברות וסייעו בפינוים למקומות המגורים הזמניים.
ב-20 בדצמבר יצאו לעבוד במעברות מאות מתנדבים וביניהם עובדים של ההסתדרות ומשרד החוץ. עשרות בניינים של ההסתדרות הועמדו לרשות תושבי המעברות שפונו.