עד שנת 1924 שווקה התוצרת החקלאית של הקיבוץ דרך "המשביר". בשנה זו התארגנו חברי קריית ענבים יחד עם חקלאים במושבה מוצא ובמושב עטרות, והוחלט על הקמת קואופרטיב ליצרני חלב במחוז ירושלים בשם "המחלבה המשותפת של משקי העובדים". בראשיתה, שכנה המחלבה במחסן שכור בשוק מחנה יהודה במרכז העיר. ב-1925 הקימו אנשי קריית ענבים בירושלים, לראשונה בארץ, מזנוני זיכיון למכירת חלב שתייה ותוצרת חקלאית בשם "תנובתנו". בשנים 1926–1927 הם איחדו את המחלבה בירושלים תחת קורת גג ארצית של איגוד חקלאים חברי ההסתדרות הכללית. איגוד זה, אשר הוקם על ידי אליעזר יפה, נקרא בשם: "תנובה".
בין מאורעות תרפ"ט למלחמת העצמאות.
במאורעות תרפ"ט (1929) נחרבו היישובים חולדה, הרטוב וכפר אוריה על ידי פורעים ערבים. חברי קריית-ענבים שמנו אז 104 נפש (41 גברים, 30 נשים ו-33 ילדים) הצטיידו בסך הכול ב"כ-18 רובים בלתי ליגאליים" ותוגברו אקראית בבני נוער ששהו במקום במחנות עונתיים של תנועות הנוער הצופים וחוגי הנוער העובד והלומד. בנסיבות אלה ומפאת מצבו המשקי והחברתי האיתן של הקיבוץ ומיקומו הגאוגרפי הנסתר, בחרה מפקדת ההגנה, ואחר כך הפלמ"ח, בקריית ענבים לבסיס המרכזי באזור. בסיס זה כלל מעבדת ייצור של חומרי נפץ, אתר הדרכה, אימונים וניסויים בשיטות לחימה ובכלי נשק וגם בית הארחה עבור הלוחמים.
בין השנים 1926–1934 חוסל ענף המטעים כמעט לחלוטין וכן הוזנחו גידולי השדה, המספוא והירקות. בשנים אלו הגיע היבול ל-510 טון לשנה. בין השנים 1935–1941 חלה מגמה של חידוש הנטיעות, אך בשנים אלו משק הקיבוץ מתקיים בעיקר מהרפת, מהלול ומעבודה שכירה בתחבורה ובתנובה. בשנת 1937 החלו לגדל מספוא בכמויות גדולות יותר. בעזרת הקרן הקיימת לישראל נרכשה גם חלקת אדמה בת 80 דונם בקרבת נס-ציונה. בין השנים 1942–1948 חלה עלייה ניכרת בנטיעות וענף המטעים תפס מקום מקום חשוב במשק. בשנים אלו חלה ירידה בתפוקת הרפת, שסבלה מקשיים פנימיים ומחוסר רווחיות, אך היבול הגיע לתפוקת שיא של 8,863 טון לשנה.
אחרי כ-30 שנה של ניסיונות בענפים שונים הגיעו חברי הקיבוץ למסקנות שונות לגבי רווחיות הענפים השונים, ולפיהן ענפי הפלחה והמספוא אינם מתאימים לאזור ההר; ענף הנשירים מתאים לאזור ההר רק במידה ותינתן תוספת מים ויוכנס מיכון ובאם יתגברו המתיישבים על המחלות והמזיקים; ענפי הלול והרפת מתאימים לאזור. המסקנה העיקרית של חברי הקיבוץ הייתה כי אי אפשר להתבסס באזור זה על חקלאות בלבד וכי יש להגדיל את הרווחים מהכנסות חיצוניות
ומעבודות שאינן מתחום החקלאות. בשנת 1948 עסקו 56.8 אחוזים מהחברים בחקלאות. שטח הקיבוץ בשנת 1938, כולל אדמות דילב ב' (טרם הקמת קיבוץ מעלה החמישה על שטחן), היה 3,558 דונם, מתוכם הוקצו 49 דונם לשטח בנוי, 287 דונם למטעים, 683 לתבואה, 25 דונם לדרכים ו-2,514 דונמים לא עובדו. באותה השנה מנתה אוכלוסיית הקיבוץ 187 איש, ואילו ב-1945 מנתה האוכלוסייה 380 איש.
במאורעות תרצ"ו (1936) ניסו ערבים לחדור אל היישוב. עמדות מגן הוקמו באתרים נקודתיים גבוהים בשטח היישוב, הקרויים: "המזבח" וה"סנטוריום", ומעל היישוב, במעלה ההר.
בשנת 1940 הועלתה לראשונה הצעה להקמת בית מרגוע בקיבוץ; פונו כמה בתים ביישוב, סודרו מטבח ושירותים, ובמשך שני חודשי הקיץ התארחו בקרית ענבים כ-300 אורחים. הענף החדש זכה להצלחה רבה. הוקמו גם סדנאות ובתי מלאכה, תחילה רק לצורכי המשק, אך עם תוספת במיכון ובכוח אדם מקצועי החלו לייצר מוצרים גם למכירה. כמו כן הוקמו ענפי שירות נוספים: מכבסה, מתפרה וסנדלרייה.
במלחמת העצמאות מילאו קיבוץ קריית ענבים, וקיבוץ מעלה החמישה הסמוך לו, תפקיד חשוב באכסון הכוחות הלוחמים של הפלמ"ח, ולאחר מכן צה"ל. בנוסף, היה הקיבוץ נקודת יציאה לקרבות הרבים שהתחוללו באזור; רבים נפלו בסביבות קריית ענבים במאבק על פתיחת הדרך לירושלים ועל ההגנה על היישוב עצמו, ונטמנו בבית הקברות הצבאי במקום. ב-26 במאי 1948 התקיף כוח משורין של הלגיון הירדני את קריית ענבים והגיע עד לגדרות היישוב. לאחר קרב קשה נבלם הכוח הירדני כקילומטר אחד מצפון ליישוב, שם נקבע קו הגבול של מדינת ישראל וירדן עד למלחמת ששת הימים.
לאחר קום המדינה.
לאחר קום המדינה חל פיתוח מזורז של הקיבוץ; נוספו קרקעות חקלאיות, הוקמה רשת השקיה אשר חוברה אל המוביל הארצי, נבנו לולים ורפתות חדשים והוכנסו מיכון ואוטומציה מודרניים למפעלי הקיבוץ.
בשנת 2007 הקיבוץ הופרט ועבר למודל "רשת ביטחון".
בשנת 2013 נפתח בקיבוץ מלון ספא ויין כרמים בשיתוף רשת ישרוטל.
בשנת 2015 הוקם במבנה בית הספר הישן של הקיבוץ סניף של מכינת "קול עמי" בהנהלת הסוכנות היהודית, הקולט יהודים מהארץ ומהעולם למכינה קדם צבאית חצי שנתית.
ב-כ' בתמוז, יולי 2019 (100 שנה לאחר איחוד הקבוצות לקבוצת "קואופרטיב ארץ ישראל", לימים "קריית ענבים") חגגו חברי הקיבוץ את שנת ה-100 להיווסדו.
במהלך שנת ה-100 נעשו ותוכננו שלל אירועים הקשורים לעברו של הקיבוץ ולקהילה המתגוררת בו, הכול מעשה ידם של החברים.
בקיבוץ קיים ארכיון המכיל חומר רב של יותר מ-100 שנה על הקמת היישוב הכפרי באזור ההר. החומר רב גוני ומורכב מרישום של פרטי כל האסיפות וישיבות הוועדות השונות, פרסומים פנימיים, יומנים אישיים והתכתבות ענפה בין בעלי תפקידים למוסדות המדינה.
קריית ענבים הוא הקיבוץ היחיד בתנועה הקיבוצית שחבריו החליטו שלא לקלוט את בניהם ובנותיהם כחלק מתהליך ההתחדשות, ולהתמקד באוכלוסייה אמידה מאוד, אשר תממן פרויקט פינוי בינוי שאפתני, בו יהיו חברי הקיבוץ זכאים לבית חדש ללא עלות, ובלי קשר לוותק שלהם כחברי קיבוץ. התוכנית היא קליטה מסיבית של מאות משפחות בבת אחת, ובנייתם של בתי יוקרה במקום הצביון הכפרי הקיים.
סקרלט פימפרנל
סקרלט פימפרנל הוא שמו של הרומן הראשון בסדרת הרומנים ההיסטוריים מאת הברונית אמה אורצ'י שגיבורו מתכנה "סקרלט פימפרנל", שמו הלועזי של הפרח מרגנית השדה. הרקע ההיסטורי לרומן הוא שלטון הטרור שבא בעקבות המהפכה הצרפתית: סקרלט פימפרנל מציל אצילים צרפתים מהגיליוטינה לאחר שנידונו למוות על ידי רובספייר.
הרומן "סקרלט פימפרנל" פורסם לראשונה בשנת 1905. הרומן נכתב לאחר שמחזה שכתבה אורצ'י באותו שם בשנת 1903 נהנה מבקורות חיוביות בלונדון, שם הוצג זמן רב לאחר העלאתו הראשונה על הבמה בנוטינגהאם.
עלילה.
סקרלט פימפרנל הוא כינויו של אזרח אנגלי בזמן שלטון הטרור בצרפת שאחרי המהפכה, אשר יחד עם חבורת ג'נטלמנים אחרים, מציל אצילים לפני שהם מוצאים להורג בידי הממשלה הכוחנית. הגיבור נודע בסמלו – הפרח הפשוט מרגנית השדה. הוא מצליח בתוכניתו בעזרת שימוש מחוכם בתחפושות ובחשאיות המוחלטת של פעילות הקבוצה. זהותו של הגיבור אינה ידועה לציבור, למעט חבריו לקבוצה. מרגריט בלקני, אשתו הצרפתייה של ידוען אנגלי, סר פרסי בלקני, מתבקשת על ידי שליח צרפתי לעזור לזהות ולאתר את סקרלט פימפרנל. אם תסרב, חיי אחיה יהיו בסכנה. מרגריט מסייעת לשליח ומגלה לבסוף כי סקרלט פימפרנל הוא אדם היקר לליבה. היא מפליגה לצרפת כדי לעצור את השליח עם המידע.
בספר ישנם אזכורים אנטישמיים רבים, המתבטאים בהצגת היהודים כקבצנים ומלוכלכים. לקראת סוף הספר סקרלט פימפרנל אף מתחזה לסטריאוטיפ של יהודי חמדן.
המחזה.
המחזה המקורי של אורצ'י, "סקרלט פימפרנל", הופק ועובד לבמה בידי ג'וליה נילסן ופרד טרי. הוא עלה לראשונה על הבמה ב-15.10.1903 בתיאטרון המלכותי של נוטינגהאם, אך לא זכה להצלחה מרובה. פרד טרי שכתב את המערכה האחרונה והעביר את המחזה לווסט אנד בלונדון, שם הוא עלה לבמת התיאטרון החדש ב-5.1.1905. המחזה קבל ביקורות נלהבות מצד הקהל, אך המבקרים טענו כי הוא מיושן. למרות הבקורות השליליות, המחזה התפרסם ונעשה פופולרי. המחזה הוצג יותר מ-4000 פעמים על במות אנגליה ונחשב לאחד המחזות הפופולריים ביותר בממלכה.
הרומן סקרלט פימפרנל ראה אור שנתיים לאחר העלאת המחזה לראשונה, והיה הצלחה מיידית באנגליה ומחוצה לה. ההצלחה הזאת עודדה את אורצי לכתוב מספר ספרי המשך לסקרלט פימפרנל במהלך 35 השנים הבאות. לספר נעשו גם מספר עיבודים לקולנוע, לטלוויזיה וכמחזמר.
ב-1934 הופק הסרט "סקרלט פימפרנל" עם לסלי הווארד בתפקיד הראשי. הווארד גם ביים ושיחק בסרט פימפרנל סמית שהופק ב-1941 בהשראת סקרלט פימפרנל אך בתקופת ערב מלחמת העולם השנייה.
עיבודים.
עיבודים לקולנוע.
עלילת הספר הראשון וספרים נוספים שכתבה אורצי שימשו בסיס לעיבודים קולנועיים רבים, אחד המפורסמים שבהם הוא הסרט סקרלט פימפרנל בבימויו של הרולד יאנג משנת 1934.
לשחזור התקופה, השתמש הרולד יאנג בשחקנים שתאמו לתיאורי הדמויות בספר. עיקר השחזור בסרט עוסק בליהוק השחקנים.
את הסרט יצרו שלושה במאי קולנוע שונים בגלל בעיות תקציב והפקה. הראשון, רולנד בראון, ניסה לפרש באופן חופשי את עלילת הספר. השני, ג'פרי ריצ'רדס, ניסה לעקוב ולשחזר תהליכים היסטוריים באופן מדויק. השלישי, הרולד יאנג, השתמש בעבודותיהם של קודמיו וערך את הסרט באדיקות בצמוד לעלילה המקורית. בסרט שחזורים היסטוריים רבים, משחק איכותי (לסלי הווארד) וליהוק ברמה גבוהה. הבמאי, ג'פרי ריצ'רדס, הכניס את עיקר השחזורים ההיסטוריים לסרט. תפאורת הסרט דלה, רובה מורכבת מחדרים קבועים ומחלל קבוע. עיקר השחזורים נעשה בתלבושות האצילים ובתסרוקותיהם. שני הבמאים הראשונים לא צוינו בשמותיהם, וקרדיט ניתן רק לבמאי השלישי, הרולד יאנג.
יתומות הסערה
יתומות הסערה (אנגלית: Orphans of the Storm) הוא סרט ראינוע אמריקאי שהופק בשנת 1921. הסרט העוסק בתקופת המהפכה הצרפתית בוים בידי ד. וו. גריפית'.
עלילה.