הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית
קורנט (כלי נגינה עתיק)
קוסמטיקה
קוסמטיקה (בעברית: תמרוקים, באנגלית: Cosmetics, ידוע גם כ-Makeup או Make-up) היא מכלול כלים וטיפולים לטיפוח המראה של הגוף, ובפרט טיפוח העור, שיער הראש והציפורניים.
טיפולים קוסמטיים.
בטיפולים הקוסמטיים נכללים:
טיפולי קוסמטיקה משרתים בעיקר נשים, אך יש גם טיפולי קוסמטיקה לגברים.
טיפולי קוסמטיקה נעשים כטיפול אישי של אדם בגופו, וכן על ידי מי שמקצועם בכך - קוסמטיקאים. ניתוחים קוסמטיים - ניתוחים שאינם נובעים מצורך רפואי אלא מרצון לקבל מראה נאה יותר - נערכים על ידי רופאים שהתמחותם בכך. דוגמה לניתוח קוסמטי היא ניתוח להבלטת השפתיים - כל מטרתו היא שפתיים נאות יותר, כצו אופנתי.
תעשיית הקוסמטיקה.
נכון לשנת 2003, המכירות בשוק הקוסמטיקה מגיעות לסך 18 מיליארד דולר ארצות הברית בשנה. השוק נשלט בידי מספר מצומצם של חברות רב-לאומיות. רובן נוסדו בתחילת המאה ה-20.
תכשירי קוסמטיקה המשמשים גם לניקוי הגוף ולא רק לטיפוחו (כגון שמפו), מיוצרים גם על ידי יצרנים של חומרי ניקוי.
בשנים האחרונות ישנה נטיית צרכנים לקוסמטיקה טבעית: כלומר קוסמטיקה שאינה מכילה כימיקלים סינתטיים ובעיקר ללא חמרים משמרים. בעקבות זאת החלו גם חברות קוסמטיקה גדולות להציע קוסמטיקה על בסיס טבעי. כיום קיימים תווי תקן למוצרים קוסמטיים טבעיים כמו BDIH ,ECOCERT ואחרים.
מזראטי
מזראטי (באיטלקית: Maserati) היא יצרנית מכוניות איטלקית המתמחה בייצור מכוניות יוקרה. החברה נוסדה ב-1 בדצמבר 1914 בבולוניה שבאיטליה. משרדי החברה ממוקמים כיום במודנה. מזראטי היא חברה-בת של ענקית הרכב האיטלקית פיאט מאז שנת 1993. סמל החברה מורכב מטרידנט.
היסטוריה.
האחים מזראטי.
האחים מזראטי, אלפיירי, בינדו, קארלו, אטורה וארנסטו, היו כולם מעורבים בתעשיית הרכב מתחילת המאה ה-20. שלושה מהאחים: אלפיירי, בינדו וארנסטו בנו ב-1923 מכוניות גראנד פרי 2 ליטר לחברת מכוניות המרוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו. ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ. הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה, וכמובן להיווסדותו של המותג מזראטי. אחת המכוניות הראשונות שיוצרו על ידי מזראטי זכתה בשנת 1926 במרוץ טארגה פלוריו, מרוץ מכוניות מפורסם באותה תקופה שנערך בהרי סיציליה ליד פאלרמו. לאחר ההצלחה במרוצים האלו, חברת מזראטי התחילה לייצר מכוניות מרוץ עם 4, 6, 8 ו-16 צילינדרים
סמל הטריידנט של חברת מזראטי מושפע ממזרקת נפטון שבפיאצה מג'ורה בבולוניה. ב-1920 אחד מהאחים מזראטי, מריו (שהיה גם אמן), השתמש בסמל הזה ללוגו של החברה לאחר ששמע לעצתו של חבר המשפחה מרקיס דייגו דה סטרליך. מאוחר יותר סיפרו מקימי החברה כי הסמל התאים במיוחד לחברה שלהם מכיוון שנפטון מסמל כוח ומרץ, בדיוק כמו מכוניות מזראטי, לדבריהם. בנוסף לזאת, מקימי החברה רצו לבחור בסמל שמייצג את העיר ממנה באו, ולכן בחרו במזרקה המפורסמת שנמצאת בעיר הולדתם.
האח הבכור אלפיירי מזראטי מת ב-1932, אך שלושת האחים האחרים (בינדו, ארנסטו ואטורה) המשיכו את מורשתו וייצרו מכוניות שזכו במרוצים ובתהילה.
בעלותה של משפחת אורסי.
ב-1937, האחים מזראטי החליטו למכור את המניות שלהם בחברה לאדולפו אורסי, תעשיין איטלקי שהיה מפורסם באותה תקופה. ב-1940 העביר אדולפו אורסי את משרדי החברה לעיר הצפונית מודנה בה גדל. משרדי החברה נמצאים עד היום בעיר הזו. בינתיים, האחים מזראטי המשיכו לעבוד בחברה באגף ההנדסה. הצלחת מכוניות מזראטי במרוצים המשיכה, אפילו כשהיא התחרתה מול ענקיות הרכב הגרמניות אאודי ומרצדס. ב-1939 וב-1940 ניצח דגם 8CTF של מזראטי במרוץ אינדיאנופוליס 500, עוד מרוץ מפורסם באותה התקופה. בכך הפכה מזראטי ליצרנית הרכב האיטלקית הראשונה אי פעם (ועד היום) שמנצחת במרוץ הזה.
באותה תקופה החלה מלחמת העולם השנייה, וחברת מזראטי זנחה את עבודתה כיצרנית רכב כדי לעזור במאמץ המלחמה לממשלה האיטלקית. במהלך המלחמה, חברת מזראטי השקיעה את מירב המאמצים שלה כדי לייצר מכונית V16 עירונית לבניטו מוסוליני, לפני שפרי פורש, המעצב הראשי ודמות מפתח בחברת פולקסוואגן ייצר מכונית דומה לאדולף היטלר. בסופו של דבר, פרי פורש הצליח לייצר את הרכב לפני חברת מזראטי, והתוכניות בוטלו. לאחר שנגמרה המלחמה והשלום הוחזר לאירופה, מזראטי חזרה לייצר רכבים והניבה תוצאות. מכונית המרוץ מזראטי A6 היוותה הצלחה מהדהדת לחברה בתקופת מרוצי המכוניות שלאחר המלחמה.
אנשי מפתח החלו להצטרף לחברת מזראטי. אלברטו מסימינו, מהנדס רכב נודע שעבד לפני כן בפיאט, אלפא רומיאו ובפרארי, פיקח על העיצוב של כל דגמי מכוניות המרוץ במשך 10 שנים בהן עבד בחברה. יחד איתו, הצטרפו לחברה מהנדסים מפורסים כגון ז'וליו אלפיירי, ויטוריו בלטאני וג'יואצ'ינו קולומבו. ההתמקדות של חברת מזראטי בייצור המנוע והשלדה הטובים ביותר, הביאו להצלחה גורפת במרוצים שהתקיימו. לאחר ההצלחה הזו, חברת מזראטי איבדה את מייסדי החברה, האחים מזראטי, שסיימו את חוזה ההעסקה שלהם בחברה, שהייתה אז בבעלות משפחת אורסי, לאחר 10 שנים.
נהג המרוצים הארגנטינאי, חואן מנואל פנג'יו, החל בשנות ה-50 להתחרות במרוצים עם מכוניות מזראטי למשך מספר שנים. פנג'יו הפיק מספר ניצחונות מרשימים מאוד שכללו גם ניצחון באליפות העולם ב-1957, עם מכונית המזראטי 250F שהייתה אז אחת ממכוניות המרוץ המשוכללות והטובות ביותר.
הפסקת ייצור מכוניות מרוץ.
מזראטי חדלה מלייצר מכוניות מרוץ ב-1957, לאחר טרגדיית גווידיצולו. במהלך המילה מילייה של אותה שנה מכונית מרוץ של פרארי שנסעה במהירות 250 קמ"ש איבדה שליטה באזור העיירה גווידיצולו ונסעה לכיוון קהל הצופים. כתוצאה מכך נהרגו הנהג אלפונסו דה-פורטגו, עוזר הנהג, ו-10 צופים (מהם 5 ילדים). לאחר שחדלה מלייצר מכוניות מרוץ, חברת מזראטי התרכזה בייצור מכוניות גראן טוריסמו.
בעלות סיטרואן.
ב-1968 רכשה יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן את חברת מזראטי ממשפחת אורסי. הבעלים לשעבר, אדולפו אורסי, נשאר בחברה בתפקיד הנשיא, אבל חברת מזראטי השתנתה מאוד. מערכת היחסים עם סיטרואן החלה כמיזם משותף, שפורסם בהודעה לעיתונות בינואר 1968. במסגרת המיזם המשותף, על חברת מזראטי היה לעצב ולייצר מנוע ייחודי למכונית הדגל החדשה של סיטרואן, מדגם SM, שהושקה ב-1970. דגם ה-SM היה מכונית עם ארבעה כיסאות, הנעה קדמית ומנוע "טיפו C114 2.7 L 90"° V6.
עם גיבוי כלכלי מובטח, דגמים חדשים הושקו ומנועים חדשים יוצרו.
מכירות בישראל.
מזראטי מיובאת לישראל על ידי קבוצת סמלת מסוף שנת 2011 (לשעבר אוטו איטליה, עד שהשתלטה עליה בשנת 2019).
להלן נתוני המכירות של מזראטי בישראל:
הנס מאייר
הנס אמיל מאייר (בגרמנית: Hans Emil "Hannes" Meyer; 18 בנובמבר 1889 – 19 ביולי 1954) היה אדריכל שווייצרי ומנהלו השני של בית הספר "הבאוהאוס".
מאייר, יליד בזל שבשווייץ, היה אדריכל מודרניסטי אשר השפיע רבות על התגבשות האדריכלות המודרנית באירופה של שנות ה-20 וה-30. היה ממייסדי CIAM (הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית) ב-1928 וניהל את הבאוהאוס מאותה שנה ועד 1930.
טרנטולה
הרפתקאותיו של הקלברי פין
לאופולד הראשון
לאופולד השני
הפילהרמונית של אוסלו
לימאנדה
לימאנדה (באסטונית: Lümanda vald) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במערב האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת קארלה, מדרום סאלמה, ומצפון קיהלקונה.
שטחה של לימאנדה – 199 קמ"ר. בשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 915. היישוב הגדול ומרכזי בלימאנדה ("בירת הנפה") הוא העיירה לימאנדה (210 תושבים) שעל-שמה נקראת הנפה, וישנם גם 25 כפרים נוספים.
נפת לימאנדה הוזכרה לראשונה בכתב בשנת 1522.
חלק מהנפה נכללת בתוך שמורת וילסאנדי שעיקרה בקיהלקונה. יערות לא מוגנים מושכים חובבי-טבע בקיץ.
בשנת 2014, היא מוזגה עם העיריות קרלה וקארמה והפכה לעיריית לאנה-סארה.
קרקעות לטריטיות
הפילהרמונית המלכותית של שטוקהולם
הפנינג
הֶפֵּנִינְג (מאנגלית: הִתְרַחֲשׁוּת) הוא אירוע, הופעה או סיטואציה אשר נתפשת כאמנות.
הפנינג יכול להיערך במקומות מסוגים שונים, תוך שימוש בטכניקות אמנותיות שונות והוא נוטה לשתף את הקהל באירוע. על פי רוב אין להפנינג רצף עלילתי קוהרנטי. ההפנינג הוא אחד מן המקורות הבולטים של אמנות המיצג.
המונח הפנינג נטבע בשנת 1957 על ידי האמן האמריקאי אלן קפרו (Allan Kaprow). המונח הופיע לראשונה בדפוס בשנת 1958 בכתב עת אוניברסיטאי לספרות (Rutgers University undergraduate literary magazine).
ההפנינג התפתח בארצות הברית בשנות השישים. אירועים אלו כללו יצירות אמנות מתחומים שונים שהוצגו זה לצד זה במעין פסטיבל. אחד מן המקומות המרכזיים שבו התפתח ההפנינג היה בקולג' "בלאק מאונטן" (Black Mountain College), שבו קבוצה של מורים ותלמידים כגון ג'ון קייג', רוברט ראושנברג, מרס קנינגהם ואחרים יצרו אירועים קטנים הכוללים מחול, נגינה והצגת יצירות אמנות.
בשנת 1961 הציג אלן קפרו, בוגר נוסף של "בלק מאונטן" עבודה שנקראה "חצר" (Yard). בעבודה, אשר הוצגה בחצר של גלריה לאמנות, מילאו עשרות צמיגי מכוניות את החצר והצופים בתערוכה התבקשו לעבור בין הררי הצמיגים. באירועים אחרים, דוגמת אירועי ההפנינג שערך האמן רוברט ראושנברג, ניתן דגש גדול יותר על חלקו של האמן המופיע באירוע. במסגרת אירועים אלו הופיע ראושנברג כשהוא רוכב על גלגיליות ונושא על גבו מעין חופה גדולה הדומה למצנח או כנפיים.
קבר יהו אשר על הבית
צ'ארלס וורן