בשלב רבע הגמר פגשה המבורג את היידוק ספליט. המשחק הראשון נערך בהמבורג, והמארחת ניצחה משער בודד על סף סיום המחצית הראשונה. משחק הגומלין בספליט היה צמוד ודרמטי. המבורג עלתה ראשונה ליתרון כבר בדקות הפתיחה, אך ספגה את השוויון לאחר כעשרים דקות. שתי דקות אחר כך שוב נטלה המבורג את היתרון, אך עם פתיחת המחצית השנייה שוב מצאה האורחת את שער השווין. בדקה ה-86 עלתה היידוק ליתרון ראשון במשחק, 3-2, אך לא הצליחה לכבוש שער נוסף. ההתמודדות הכפולה הסתיימה בשוויון 3-3, והמבורג העפילה בזכות חוק שערי חוץ.
חצי הגמר הפגיש בין המבורג לשיאנית הזכיות בתואר, ריאל מדריד הספרדית. ריאל רצתה להעפיל לגמר באצטדיונה הביתי, ועשתה צעד חשוב לקראת הגמר עם ניצחון ביתי 2-0 מצמד של סנטיאנה. במשחק הגומלין הדהימה המבורג את הספרדים. רובש ומנפרד קאלץ כבשו צמדים, והמבורג הביסה 5-1 את ריאל מדריד. עם 5-3 בסיכום המפגשים, העפילה המבורג לראשונה בתולדותיה לגמר גביע אירופה.
סיכום המשחק.
משחק הגמר ציין חצי יובל לטורניר, ולכבוד המאורע נבחר אצטדיון סנטיאגו ברנבאו המפואר כאצטדיון המארח. בפועל, הגעתן של שתי קבוצות קטנות יחסית בקנה מידה אירופי, הובילה ליציעים ריקים בחציים. נוטינגהאם פורסט, תחת המאמן המצליח בתולדותיה בריאן קלאף, הגיעה למשחק כאלופה המכהנת, אך עם זאת לא הגיעה כפייבוריטית. היא חסרה במשחק את החלוץ הבכיר בסגל שלה, טרבור פרנסיס, שסבל מקרע בגיד אכילס. מנגד, גם המבורג שניצבה לגמר הראשון בתולדותיה הייתה קבוצה צנועה, ואף היא חסרה את החלוץ הבכיר שלה, הורסט רובש, שפציעה בקרסול מנעה ממנו לפתוח בהרכב והוא שולב מהספסל בלבד במהלך המשחק.
פתיחת המשחק התנהלה בשליטה של המבורג. נוטינגהאם הציגה משחק הגנתי והייתה נתונה ללחץ מצדם של הגרמנים. המצב הטוב ביותר בפתיחת המשחק היה פליקס מגאת, שבעט היטב בעיטה חופשית שנעצרה על ידי פיטר שילטון. על אף הלחץ של המבורג, הראשונה לכבוש הייתה דווקא נוטינגהאם פורסט, באחת ההתקפות הבודדות שלה עד אז. בדקה ה-20 החל ג'ון רוברטסון, ששיחק כקיצוני שמאלי, בפריצה למרכז. הוא החליף מסירה כפולה עם גארי בירטלס, ובעט מכ-18 מטרים שטוח לפינה. רודולף קארגוס נכנע לכדור, ונוטינגהאם עלתה ליתרון ראשון במשחק.
המבורג מצדה כבשה כשתי דקות לאחר מכן. וילי ריימן הגיע ראשון לכדור חוזר מהדיפה של שילטון לאחר בעיטה של מגאת, אך השער נפסל בטענת נבדל. מנקודה זו ואילך, התבצרה נוטינגהאם בהגנה. צמד הבלמים לארי לויד וקני ברנס מנעו מהמבורג להתקרב לשער, וכשבכל זאת הצליחה המבורג לייצר בעיטות למסגרת, היא נתקלה בשלטון שהיה בטוח מאוד בשערו.
עוד בתוך המחצית הראשונה הייתה קרובה המבורג לשוויון. כדור שהוגבה לתוך הרחבה הורד בחזה על ידי קווין קיגן לעברו של יורגן מילבסקי, שבעט מ-16 מטרים בנגיעה, אך נהדף בזינוק מרשים של שילטון.
המחצית השנייה המשיכה את המגמות מן החצי הראשון. רובש החלוץ עלה במקומו של הולגר הירונימוס הקשר והמבורג לחצה כדי להשיג את השוויון, בעוד האנגלים היו עסוקים בעיקר בהתגוננות. מגאת שוב היה קרוב לשוויון, כשבעט מהאוויר לאחר הגבהה מאגף ימין. שילטון כבר נכנע לכדור, אך לויד היה במקום כדי להציל. מנפרד קאלץ גם הוא ניסה את מזלו מחוץ לרחבה אך נעצר בעמוד השער. שילטון רשם הצלה מרהיבה נוספת, לאחר שזינק לבעיטה ממרחק של הקפטן פיטר נוגלי שעשתה דרכה לחיבורים הרחוקים. מספר דקות נוספות עברו, וכדור קרן של המבורג מאגף ימין הורחק לא טוב, נוגלי בעט לכיוון השער ויצר ערבוביה ברחבה, עד שאיוואן בוליאן החמיץ מקרוב ובעט החוצה.
כרבע שעה לסיום הגיעה נוטינגהאם למצב נדיר בהתקפה מתפרצת. בירטלס דהר לבד כמחצית המגרש, הותיר מאחור את נוגלי וניצב לבדו מול קארגוס, אך ברגע האחרון שעט קאלץ מאחוריו וחילץ ממנו את הכדור.
שריקת הסיום הותירה את הגרמנים מתוסכלים, לאחר שבהחלט היו ראויים לשער במשחק. עם זאת, המשחק הנחוש של הקבוצה שלא הגיעה כפייבוריטית העניק לה את התואר השני ברציפות.
דוד מלובין
רבי יִצְחָק דָּוִד מִלּוּבִּין (מכונה: ר' דוידל' לובינער או ר' דוד לובינער; תקע"ו – ז' בטבת תרנ"ב) היה מצדיקי תנועת החסידות, עלה לארץ ישראל בשנת תרי"ז עם משפחתו, והתגורר בצפת עד פטירתו.
קורות חיים.
נולד לרבי יוסף (בנו של רבי משה שמואל מלובער אשר ניהל עדה בעיר לובין) בשנת תקע"ו, לאחר נישואיו קבע מושבו בלובין בסמוך לזקנו.
רבו המובהק היה רבי שמואל מקאמינקא כמו כן הסתופף אצל רבי ישראל מרוז'ין ורבי מנחם נחום ממקארוב (בנו של רבי מרדכי מצ'רנוביל) שהוקירוהו וכבדוהו.
בשנת תרי"ז עלה לא"י עם זוגתו חיה, בנם ובתם, והם השתקעו בצפת שם שימש את רבי משה מברדיטשוב, בצפת דבקו בו תלמידיו רבי נפתלי חיים הורוויץ מדזיקוב ורבי מרדכי חיים סלאנים.
צאצאיו.
בתו נפטרה על פניו בשנה הראשונה לנישואיה, ואביה השלים את יתרת נדונייתה לבעלה אחר פטירתה.
בנו יוסף התארס עם בת רבי מרדכי לידר, אולם בערב שבת שקודם החתונה התמוטטה חלק מתקרת ביתו על ראשו של החתן, וכתוצאה מהפגיעה נהרג יוסף במקום. במשך כל השבת נהג כהרגלו בכל שבוע, והזמין את הנוהגים לבוא אליו בכל שבת להמשיך במנהגם גם בשבת קשה זו, ורק במוצאי שבת פרץ בבכי ומספד על אסונו הכבד בהצדיקו את הדין עליו. נפטר בז' טבת תרנ"ב, ונטמן בבית החיים הישן בצפת. נוסח המצבה כפי שצווה בצוואתו: פ"נ ר' דוד ב"ר יוסף מלובין נכד הרה"צ ר' משה שמואל מלובער, נלב"ע ז' טבת תרנ"ב.
תיאודור גברה סלאסי
שושנה צחור
שושנה צחור-הניגסבר (23 בינואר 1925 - 21 בפברואר 2016) הייתה מפיקת טלוויזיה ישראלית.
קורות חיים.
צחור נלדה בצ'כוסלובקיה ליעקב ומלוין הניגסבר בשנת 1925. בגיל 16 עלתה לארץ ישראל. עבדה בתחילת דרכה כגננת, מורה ומפקחת. מאוחר יותר הצטרפה לטלוויזיה הלימודית (שהפכה לימים לטלוויזיה החינוכית הישראלית), שם שימשה כמנהלת התוכניות. צחור הפיקה בין היתר את סדרות הטלוויזיה לילדים "פרפר נחמד", "רגע עם דודלי", "הבית של פיסטוק", "מה פתאום?" ו"ציפיטפוט".
צחור היא זו שנתנה לתוכנית "פרפר נחמד" את שמה (כמחווה לשיר הילדים של פניה ברגשטיין), וחלק מספרי הילדים שיצאו לאור בעקבות התוכנית היו בעיבודה ובעריכתה (כגון: "שלושת הדובים", "מי יתלה את הפעמון?" ו"נרקיס מלך הביצה").
מספר חודשים לפני מותה הוציאה צחור את הספר "אנחנו פה", המתאר את קורותיה.
ההוצאה להורג של רוי מיטשל
רוי מיטשל היה אפרו-אמריקאי מוייקו, טקסס, שהורשע ברצח של שישה אנשים, והוצא להורג ב-30 ביולי 1923. מעצרו, המשפט שלו, הרשעתו והוצאתו להורג נחשבו כדוגמאות לקנאות במערכת המשפט בטקסס בשנות ה-20, אך גם בשינוי ביחס לאלימות המונית ולינצ'ים פומביים. מיטשל היה הטקסני האחרון שהוצא להורג בפומבי, והוא נחשב לאחרון שנתלה לפני שהחלו להשתמש בכיסאות חשמליים.
רקע.
בתחילת המאה ה-20, וייקו הייתה עיר משגשגת וביתה של קהילה אפרו-אמריקאית, שכללה אף מעמד ביניים מצומצם. המתח הגזעי בעיר היה גבוה, והגיע לשיאו בשנת 1916, לאחר הלינץ' בג'סי וושינגטון, שהואשם ברצח אישה לבנה. בעקבות חקירת הנושא, וכן פרסום תמונות מהלינץ' על ידי ה-NAACP, רשויות וייקו היו תחת לחץ פוליטי למנוע תקריות נוספות של המון אלים. הלינץ' הבא שנערך בווייקו היה בשנת 1921, הקורבן במקרה זה היה אדם לבן ונכה בשם קורלי הקני.
בשנת 1919 טקסס הייתה במקום השני בארצות הברית אחרי ג'ורג'יה במספר הלינצ'ים שהתרחשו בשטחה. 38 אנשים עברו לינץ' ב-1917, 64 ב-1918, ו-83 ב-1919. הקו קלוקס קלאן היו פופולריים בתחילת שנות ה-20, ומנו כ-170,000 חברי בטקסס. בדצמבר 1921, השופט המחוזי ריצ'רד מונרו נאם בנושא, וגינה את אלימות ההמון, והכריז שכל מי שלקח חלק בה אשם בעצמו ברצח. למרות זאת, הפופולריות של התנועה הגזענית רק התגברה ברחבי טקסס, ואדם נוסף חווה לינץ' באותה השנה.
באביב של 1922, וייקו הייתה אחוזת היסטריה לאור תקיפות של כמה זוגות במקומות ציבוריים. הארולד בולטון נהרג ב-25 במאי, ובת לווייתו נאנסה. ב-27 במאי, שכן חטף את ג'סי תומאס, נהג מונית שחור, שנטען שהוא הרוצח של בולטון. הוא נרצח על ידי מקומי בשם סאם האריס. המון חילל את גופתו. הרצח של תומאס לא עצר את התקיפות בווייקו.
המשפט וההוצאה להורג של מיטשל.
ב-29 בינואר 1923, רוי מיטשל נעצר על ידי רשויות וייקו, אחר שחבר שלו בשם ג'סי וודלאו סיפר לשריף המקומי לסלי סטגל שהוא מאמין שכובע שהושאר על ידי תוקף נמלט, שייך למיטשל. סטגל תיאר את מיטשל כ-"שחור צהוב עם זהב בשיניו הקדמיות, מדבר בשפה נכונה." בתחילה המשטרה טענה שמיטשל ידוע למשטרה כבר מספר חודשים, ולאחר מכן שינתה את גרסתה לשנים.
כאשר התבקש להודות בפשע, מיטשל השיב שעם ראיות כה חותכות נגדו, לתביעה אין צורך בהתוודות שלו. במהלך חקירתו, מיטשל הודה ברצח של חמישה אנשים, אונס ארבעה, ושלוש תקיפות, כולל הפשעים בהם הואשם ג'סי תומאס ועליהם נרצח. עיתונים הציגו את פשעיו כפשעי "גנבה ותעבה". בתחילת המשפט שלו, מיטשל חזר בהתוודותו וטען שהוא עונה במכות, מסמרים, גפרורים וכן האיום שיעבירו אותו לינץ' על ידי המון. מקור אחד טען שמישטל הודה מתוך פחד ומניפולציות פסיכולוגיות שהופעלו עליו.
גזר הדין של מיטשל הוחלט לאחר דקות של התייעצות בקרב חבר המושבעים. אישו של מיטשל, מיני, וביתו בת ה-10 מרגרט ליוו אותו במשפטו והעידו שבעת הפשעים הוא היה בבית. לאחר שהורשע ונידון למוות בגין כל האשמות נגדו, מיטשל נאשם והורשע ברצח נוסף, של אישה בשם לולה ברקר. זאת למרות ששני גברים שחורים אחרים הודו ברצח שלה אחרי חקירתם.