בשנת 1997, לאחר שהדיסק השלישי שלהם "Dude Ranch" יצא, בלינק-182 יצאו לסיבוב הופעות, ובמהלכו המתופף טראוויס בארקר מלהקת "The Aquabats" החליף את סקוט בתור המתופף של בלינק, והפך למתופף הקבוע של הלהקה. השלישייה הזו, הופס, דה-לונג ובארקר הובילו את בלינק-182 להצלחה מסחררת, למכירת עשרות מיליוני תקליטים ולמעמד של אחת מלהקות הרוק המצליחות בעולם בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. האלבומים Enema of the State, Take off your pants and jacket ו-Untitled נחשבו לפורצי-דרך ומכוננים בסצנת הפופ-פאנק והשפיעו על מוזיקאים ואומנים רבים.
אולם, 8 שנים ו3 אלבומים מאוחר יותר (22 בפברואר 2005) בלינק-182 התפרקו. בראיון שנערך עמו לאחר הפירוק, הוציא מארק הופוס את "הכביסה המלוכלכת" מאחורי סיפור הפירוק של הלהקה המצליחה וחשף מערכת יחסים שהלכה והידרדה בין טום דה-לונג' לבין שני חברי הלהקה האחרים וסיפר כי דה-לונג' רצה זמן עם משפחתו.
לאחר פירוק הלהקה, הקימו הופוס וטראוויס בארקר את להקת +44 יחד עם שיין גאלאגר וקריג פיירבאוג. האלבום הראשון שלהם יצא ב-14 בנובמבר 2006.
הופוס התחתן עם חברתו סקיי אברלי ב-2 בדצמבר 2000. בנם, ג'אק הופוס, נולד ב-5 באוגוסט 2002. הופוס גר בבוורלי הילס, לוס אנג'לס, קליפורניה. בביתו יש אולפן הקלטות בו הקליטה להקתו +44 את אלבומם.
4 שנים לאחר מכן בשנת 2009 בלינק-182 הכריזו על במת טקס גראמי שהם חוזרים להיות כלהקה.
ב-24 ביוני 2021 צייץ הופוס שהוא חולה בסרטן מסוג לימפומה ועובר תהליכי כימותרפיה, הופוס פרסם את הדברים בחשבונות המדיה החברתית שלו, וחשף כי עבר את הכימותרפיה במהלך שלושת החודשים האחרונים, אולם לא חלק עם עוקביו את סוג הסרטן ממנו הוא סובל. "זה מעפן ואני מפחד, אבל בו זמנית התברכתי ברופאים מדהימים ומשפחה וחברים שיעזרו לי לעבור את זה", כתב. "עדיין יש לי חודשים של טיפולים בהמשך, אבל אני מנסה להישאר מלא תקווה וחיובי". טום דה לונג' סולן וגיטריסט הלהקה בעבר הביע בו תמיכה. בנוסף טראוויס בארקר מתופף הלהקה כיום.
ב-29 בספטמבר 2021 צייץ הופוס שהוא החלים מהסרטן ויעבור בדיקה כל 6 חודשים על מנת לוודא שהוא נקי מהמחלה .
פרויקטים נוספים.
הופוס ניגן בס בשיר "Sonny" מתוך האלבום "Sticks and Stones" של ניו פאונד גלורי.
הופוס השתתף בשיר "Wrecking Hotel Rooms" מתוך האלבום "Panic" של להקת MxPx, ובשיר "Empire" מהפסקול של "The Passion of the Christ".
בנוסף הוא השתתף בשיר "I'd Do Anything" של להקת סימפל פלאן ובקליפ, ובשיר "Paper Doll" של הראפר האלקטרוני ריני ריני.
לאחר ששמע דיסק שלהם, הפך הופוס לאמרגן של Fenix*TX במשך תקופה מסוימת, אך בשנת 1999 עקב ההצלחה הענקית של בלינק-182 בגלל הדיסק "Enema of the State", הוא עזב את התפקיד.
הופוס הפיק את האלבום "Commit This to Memory" של להקת "Motion City Soundtrack".
בנוסף הוא הפיק מספר שירים באלבום "Decomposer" של להקת The Matches יחד עם ניק הקסיום מ-311.
חברות.
למארק הופס ולטום דלונג היו שתי חברות שניהלו יחד והן היו ATTICUS ו-Macbeth Footwear. לאחר ראיון שנערך לא מזמן עם מארק, הוא אמר שהוא פרש מן החברות האלה וכיום יש לו חברה משותפת אחת עם טראוויס ששמה הוא Famous Stars and Straps.
HiMyNameIsMark.
HiMyNameIsMark הוא פודקאסט + בלוג שמארק מנהל באתר himynameismark.com.
כל מספר שבועות יוצא פודקאסט חדש והוא כולל שירים וראיונות עם כל מיני להקות חדשות. בשנת 2005 מארק זכה בתחרות ה"פודקאסט הטוב ביותר".
בפודקאסט מספר 24 מארק פרסם את מספר הטלפון של האמרגן של 44+. הרבה אנשים שהקשיבו לפודקאסט התקשרו למספר ולא פעם טענו שמארק החזיר להם שיחה. הפודקאסט נערך מחדש והמספר צונזר.
מקסימיליאן קולבה
הקדוש מקסימיליאן מריה קוֹלְבּה (בפולנית: Święty Maksymilian Maria Kolbe; 8 בינואר 1894 - 14 באוגוסט 1941) היה נזיר פרנציסקני פולני שנכלא באושוויץ בשנת 1941 על שסיפק מקלט לנרדפי הנאצים, בהם כ-2,000 יהודים. בזמן שהותו במחנה התנדב קולבה להיענש ולגווע ברעב במקומו של אסיר אחר.
ב-17 באוקטובר 1971 הכריז האפיפיור פאולוס השישי על קולבה כעל מרטיר, וב-10 באוקטובר 1982 הכריז עליו האפיפיור יוחנן פאולוס השני כקדוש. קולבה נחשב לקדוש המגן של מכורי הסמים, המשפחות, עובדי תחנות הכוח, חובבי הרדיו והמאה ה-20.
חייו.
נולד בשם רַיימוּנד קולבה (Rajmund Kolbe) בעיירה זְדוּנְסְקָה וְוֹלָה שבאזור לודז', (אז באימפריה הרוסית), בן שני ליוליוס קולבה, אורג במקצועו וגרמני-אתני ולמריאנה קולבה לבית דומברובסקי. שתי אחיותיו מתו בצעירותן משחפת. אחיו יוזף ופרנץ היו פעילים במחתרת למען עצמאות פולין. ב-1907 חצו הוא ואחיו את גבול רוסיה-אוסטרו-הונגריה באופן בלתי-חוקי והצטרפו למסדר הפרנציסקני.
ב-1912 שהה בקרקוב. הוא למד תאולוגיה, פילוסופיה, מתמטיקה ופיזיקה. קולבה הוסמך כדוקטור לפילוסופיה (1915) ולתאולוגיה (1919). קולבה סיים את הכשרתו ככומר ברומא ב-1918.
ב-1914 הצטרף אביו, יוליוס, לשורות הלגיון הפולני, שלחם לצד צבא גרמניה, בראשות הגנרל יוזף פילסודסקי במלחמה לעצמאות פולין, אך נתפס והוצא להורג על ידי הרוסים.
כתגובת-נגד להפגנות שארגנו הבונים החופשיים נגד האפיפיורים פיוס העשירי ובנדיקטוס החמישה עשר ייסד קולבה ב-1917 את ה-Militia Immaculata ("מיליציית הטהורים"), שמטרתה להחזיר חוטאים בתשובה ולעודד אנשים להתפלל לבתולה מריה. בנאומים שנשא מתוקף תפקידו במיליציית הטהורים, נהג לגנות את הקומוניזם, את הקפיטליזם, את האימפריאליזם, את הבונים החופשיים ואת היהודים.
בשובו לפולין העצמאית ב-1919 ייסד קולבה את הקהילה הנוצרית בכפר נייפוקלנוב (Niepokalanów) שליד ורשה, וכן מדרשה דתית ותחנת רדיו עצמאית. בין השנים 1930 ל-1936 נסע קולבה מספר פעמים ליפן, שם בנה מדרשה וכנסייה קתולית בפאתי נגסאקי. הכנסייה שייסד היא הכנסייה הקתולית הראשית ביפן.
בשנות ה-30 הוציא לאור את העיתון "Rycerzy Niepokalanej" - "אבירי הנקייה מכל רבב" (=מריה הקדושה) שהוביל קו אנטישמי חריף.
ערב מלחמת העולם השנייה הייתה נייפוקלנוב כפר משגשג. הכנסייה בה הייתה הכנסייה הקתולית הגדולה בעולם, היו בה תחנת כוח, בית דפוס, סדנאות מקצועיות רבות ותחנת רדיו. ב-19 בספטמבר 1939 השתלטו הנאצים על המקום ועצרו את קולבה יחד עם עוד 40 כמרים בערך. קולבה שוחרר ב-8 בדצמבר, יום הבתולה מרים בנצרות הקתולית, ומיד חזר לנייפוקלנוב והחל לארגן מקום מגורים חלופי לאוכלוסיית פוזנן שהנאצים גירשו מבתיהם, ובהם כ-2000 יהודים. ב-17 בפברואר 1941 נעצר קולבה על ידי הגסטאפו בטענה שעזר ליהודים, פולנים ואוקראינים להסתתר בכפר. ב-25 במאי נשלח לאושוויץ (מספר אסיר: 16670).
סיפור גבורתו.
אפילו כאסיר באושוויץ היה קולבה ידוע בנכונותו לעזור לאחרים. בשעת חלוקת האוכל נהג להתייצב בסוף התור, כך שפעמים רבות נותר ללא מזון. את מעט האוכל שקיבל היה לרוב חולק עם חבריו לצריף, ובשעות המנוחה המעטות היה מסתובב בין האסירים, מציג את עצמו ככומר קתולי ושואל כיצד הוא יכול לעזור להם. אסירים פולנים היו מתוודים באוזניו.
בעקבות ניסיון בריחה של אחד האסירים (שמאוחר יותר נמצא טבוע בשירותי המחנה), ערך מפקד הבונקר, קצין האס אס האופטשטורמפיהרר קארל פריטש (Fritzsch) מסדר של כל חבריו של האסיר לצריף ובחר כעשרה מהם באקראי למיתה ברעב, למען יראו וייראו. אחד האסירים שנבחרו, פראנצישק גאיובינצ'ק, פרץ בבכי וקונן על אשתו וילדיו, שלא יזכה עוד לראותם. הכומר קולבה צעד מיד קדימה וביקש להחליף את גאיובינצ'ק ולמות במקומו. פריטש שאל אותו מי הוא, וקולבה ענה: "אני כומר קתולי". להפתעת האסירים, נעתר פריטש לבקשה ושלח את קולבה יחד עם תשעת האסירים האחרים לתא 18 במרתף בלוק 11 הנודע לשמצה, שם הם גוועו לאטם ברעב. אסירים שהיו עוברים ליד התא בו נכלאו מעידים כי היו יכולים לשמוע את האסירים מתפללים ומזמרים המנונים נוצריים כמיטב יכולתם, בהשראת הכומר קולבה.
מותו.
לאחר שבועיים בתא באושוויץ, נותרו רק ארבעה אסירים בחיים, בהם קולבה. כיוון שהיה צורך בתא שבו נכלאו, קיבל כל אחד מהם זריקה קטלנית של פנול. זמן מותו המדויק של הכומר קולבה, לפי הרישומים באושוויץ, הוא ב-14 באוגוסט 1941, בשעה 12:30 בצהריים. גופתו נשרפה לאחר מכן בקרמטוריום.
א' באדר
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' באדר א' או שבר המצווה בשנה פשוטה, היא ברוב השנים, פרשת תרומה. אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא שהיא שנה פשוטה או זחג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת משפטים. עבור ילד שנולד בא' באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת פקודי. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת ויקרא.
ב' באדר
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' אדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, היא ברוב השנים פרשת תרומה. אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה פשוטה מקביעות השא או שנה מעוברת מקביעות השג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת תצוה. עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת פקודי. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת ויקרא.
ג' באדר