הגוף המסדיר את ענף ההתעמלות בישראל הוא איגוד ההתעמלות בישראל. הענף נחשב כאחד מהענפים הצומחים ביותר בישראל במהלך העשור השני של המאה ה-21. בתקופה זו עלה מספר הספורטאים העוסקים בהתעמלות מ-1,924 ספורטאים בשנת 2008 ועד 4,323 בספטמבר 2020. בכך הפך ההתעמלות לענף הרביעי מבחינת כמות הספורטאים התחרותיים בישראל, אחרי הכדורגל, הכדורסל והכדורעף
במשחקים האולימפיים, לזכות ישראל מדליה אחת בהתעמלות מכשירים והיא מדליית הזהב בה זכה ארטיום דולגופיאט בתרגיל הקרקע באולימפיאדת טוקיו 2020. מדליה זו היא הישג השיא של מתעמל ישראלי במכשיר בודד. הפעם הראשונה בה השתתפו מתעמלים ישראלים במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת רומא 1960. שלוש מתעמלות ישראליות השתתפו אז במשחקים, רות אבלס, ראלי בן-יהודה ומרים קארה. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 היה אלכס שטילוב למתעמל הראשון שמעפיל לשלב הגמר בתחרות במכשיר בודד, תרגיל הקרקע, וסיים במקום השמיני. בתחום הקרב-רב, המאחד את יכולת המתעמל בכל המכשירים, הישג השיא שייך לאלכס שטילוב שסיים במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון 2012.
באליפויות העולם, לזכות ישראל 5 מדליות, מתוכם 2 כסף ו-3 ארד. המתעמל הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות העולם הוא אלכס שטילוב, שזכה במדליית הארד בשנת 2009 בתרגיל הקרקע. הישג השיא של מתעמל ישראלי באליפות העולם שייך לארטיום דולגופיאט שזכה בשנים 2017 ו-2019 במדליית הכסף בתרגיל הקרקע.
גאנסו
גַאנְסוּ (בסינית: 甘肃 / Gānsù) הוא מחוז במערב הרפובליקה העממית של סין. המחוז גובל במחוזות צִ'ינְגְהַאי, שִׂינְגְ'יַאנְג, נִינְגְשְׂיַה, שַׁאַנְשִׂי וסצ'ואן. בירתו היא העיר לַאנְג'וֹאוּ (兰州/Lánzhōu). שטח המחוז הוא 453,700 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-25 מיליון נפש. זהו מחוז עני ומרבית שטחו הררי וצחיח. עם זאת יש לו חלק חשוב בהיסטוריה של סין, שכן דרך המשי עברה דרכו.
מרבית אוכלוסייתו של מחוז זה נמנית עם בני ההאן, אם כי יש בו כמות לא מבוטלת של בני חווי, קזחים, טיבטים ומונגולים.
בשטחו של המחוז ניתן למצוא אתרים בודהיסטים חשובים, כגון מערות מוֹגַאו (莫高窟/Mògāo kū), הממוקמות באזור מדברי רווי דיונות ומכילות אומנות בודהיסטית; מנזר לאבראנג בעיירה שְׂיַאהֶה (夏河/Xiàhé), המהווה את המנזר הטיבטי החשוב ביותר מחוץ לטיבט עצמה וכן אתרים נוספים.
ג'ג'יאנג
גֶ'גְ'יאנְג (בסינית: 浙江; בפין-יין: Zhèjiāng - IPA: ) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו 101,800 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-64.5 מיליון נפש. בירתו היא העיר הַאנְגְג'וֹאוּ (杭州/Hángzhōu). בדומה למרבית המחוזות במזרח סין, הוא מאוכלס רובו ככולו על ידי בני ההאן.
צפונו של המחוז מהווה חלק מהדלתה של שפך נהר היאנגצה. זהו שטח מישורי המהווה קרקע חקלאית פורייה כבר אלפי שנים והוא רווי נהרות ותעלות השקיה. דרומו של המחוז הררי יותר. חופו של המחוז מפותל ומשונן ולאורכו לא פחות מ-18,000 איים, כשהידוע שבהם הוא פּוּטְווֹשַׁאן (普陀山/Pŭtuóshān), שההר שעליו הוא אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין, והוא רווי במנזרים, חופים וצוקים.
בשנת 2015 פגע במחוז הטייפון צ'אן הום. לקראת הגעתו למחוז פונו כמיליון תושבים, ונזקיו במחוז נאמדו בכמיליארד דולר.
במחוז נמצאת תחנת הכוח השביעית בגודלה בעולם, תחנת הכוח גוודיין ביילון.
תכנות ויזואלי
תכנות ויזואלי הוא שיטה לפיתוח תוכנה שבה כדי לחולל קוד מקור משתמשים במטפורות של אייקונים המסמלים קטעי קוד ואף מודולים שלמים של תכנות, ובו "מציירים" על גבי טופס את קטעי הקוד ואת הפרמטרים שלהם מתוך רשימות בחירה ותיבות סימון. תכנות זה מתבצע לרוב בסביבת פיתוח משולבת (IDE) כשבנוסף לתכנות הוויזואלי יש בה גם מהדר, Debugger וכדומה.
התכנות בשיטה הזו ידידותי למתכנת, מקצר את זמן הפיתוח ומאפשר גישה קלה לתכנות. בכל שפות הפיתוח גישה זו משולבת במידה מסוימת, גם בשפות עיליות טהורות כמו ++C, פסקל ו-Java משולבות באופן כלשהו גישה של תכנות ויזואלי.
תחום נוסף שבו משולב תכנות ויזואלי הוא תחום עיבוד המידע ובסיסי הנתונים, שם אפשר באמצעות מסך GQBE לחולל את הקוד של שפת ה-SQL באמצעות גרירת שדות וטבלאות, ואף לשלב בין כתיבה ידנית טקסטואלית לבין כתיבה ויזואלית.
בשיטה זו של כתיבה ויזואלית ישנו חיסכון בהקלדה מיותרת ומניעת שגיאות כתיב. אין צורך לנחש את הפקודות או השיטות השונות, דבר זה יכול להקל על המתכנת המתחיל, אבל הוא גם טוב למתכנת עתיר ניסיון, שאיננו רוצה לכתוב מחדש את הפקודות ולהסתכן בתחביר לקוי.
חברות החלוצות בשיטה זו היו חברת בורלנד עם מחולל היישומים פרדוקס וחברת התוכנה הישראלית מג'יק, שהוציאו מוצרים חזותיים עוד בימי מערכת ההפעלה DOS.
שפות הידועות בשימוש בתכנות ויזואלי הן VB המייצרת קוד בשפת בייסיק, דלפי היוצרת קוד בשפת פסקל ומחולל היישומים אקסס המאפשר ליצור יישום בסיס נתונים שלם, בלי כתיבת שורת קוד. לאחר מהפכת הדוט נט, נוספו שפות כמו VB.NET ו-C# לתכנות הוויזואלי. ובהן חוזק והועמק התכנות הוויזואלי בהיבטים נוספים.
כיום בסביבות פיתוח חדשניות משלבים גם בכתיבת טקסטואלית תכנות ויזואלי באופנים שונים, כמו הופעת רשימת פקודות או רשימת פרמטרים, כאשר כותבים פקודה מסוימת לשם הקלה על הכתיבה או הוספת כפתורים המחוללים קוד. גם בתיבת העריכה של ויקיפדיה אפשר לראות בהוספת כפתורים המחוללים פקודות פנימיות בסוג של תכנות ויזואלי.
לצד הביקורת על התכנות הוויזואלי שהוא מראש מגביל את המתכנת ומצמצם את דמיונו ואת יכולתו ויוצר מתכנתים שאינן מכירים את הקוד הבסיסי, ישנה הערכה רבה לסוג זה של תכנות, במיוחד כאשר הוא איננו מגביל את האפשרות של התכנות הטקסטואלי, אלא עומד לצידו ומשלים אותו.
הקרב במעבר גלורייטה
הקרב במעבר גלורייטה (באנגלית: Battle of Glorieta Pass) התרחש בין ה-26 ל-27 במרץ 1862 בחלקה הצפוני של טריטוריית ניו מקסיקו (ניו מקסיקו לא הייתה עדיין מדינה של ארצות הברית בתקופה זו). זה היה הקרב המכריע בניסיון לכיבוש ניו מקסיקו על ידי הדרום במלחמת האזרחים. הקרב שכונה "הגטיסבורג של המערב" על ידי היסטוריונים היווה מכה מכרעת של כוחות האיחוד (הצפון) בעצירת פלישת צבא הקונפדרציה למערב לאורך הרי הרוקי.
המערכה לכיבוש ניו מקסיקו.
מפקדי המערכה לכיבוש ניו מקסיקו היו בריגדיר הנרי הופקינס סיבלי בראש צבא הקונפדרציה וקולונל אדוארד קנבי מהאיחוד. סיבלי היטיב לתמרן מקנבי בקרב ואלוורדה בפברואר והדף אותו חזרה למבצרו, אך נכשל בניסיון לגרום לו להיכנע. לאחר מכן, המשיך להתקדם לאורך עמק ריו גראנדה וכבש את סנטה פה ב־10 במרץ. סיבלי הקים את מפקדת הדיוויזיה שלו במחסן חיל המשמר הנטוש של האיחוד באלבקרקי.
במרץ, שלח סיבלי כוח של 200–300 טקסנים תחת פיקודו של רב-סרן צ'ארלס ל. פיירון כחלוץ למעבר גלורייטה, אתר אסטרטגי בשביל סנטה פה בקצה הדרומי של הרי סנגרה דה קריסטו דרומית-מזרחית לסנטה פה. שליטה במעבר הייתה מאפשרת לכוחות הדרום להתקדם לכיוון רמה גבוהה ולהתקיף את מבצר יוניון, מעוז האיחוד לאורך קו הפלישה צפונה דרך מעבר רטון.
קרב.
הטקסנים הונהגו על ידי צ'ארלס ל. פיירון וויליאם ר. סקורי. על כוחות האיחוד פיקד קולונל ג'ון פ. סלוף מהרגימנט הראשון של מתנדבי קולורדו, עם יחידות נוספות תחת פיקודו של רב-סרן ג'ון מ. צ'יבינגטון (John M. Chivington), שנודע לאחר מכן כגיבור הקרב.
כוחותיו של פיירון הקימו מחנה בחווה של ג'ונסון בקצה אחד של המעבר. הצפוניים שמנו כ-400 חיילים בראשותו של ג'ון צ'יבינגטון הגיעו למעבר, ובבוקר ה־26 במרץ יצאו להתקפה. אחר הצהרים אנשיו של צ'יבינגטון לקחו בשבי מספר חיילי משמר קדמי של הדרום ומצאו את הכוח הראשי מאחוריהם. צ'יבינגטון הורה להתקדם לעבר האויב, אך אש ארטילרית הדפה את הכוח בפיקודו אחורה. הצפוניים התארגנו מחדש, פיצלו את חייליהם לשני עברי המעבר ותפסו את המורדים באש צולבת. הדרומיים לא עמדו בעוצמת האש ונסוגו במהרה. פיירון ואנשיו נסוגו למרחק של כ-2 קילומטר באזור צר של המעבר ובנו שם קו הגנה לפני שאנשיו של צ'יבינגטון הגיעו. כוחות האיחוד שוב איגפו את אנשיו של פיירון והמטירו עליהם אש לאורך קו ההגנה. הדרומיים שוב לא הצליחו לעמוד בעוצמת האש הצפוני ונסוגו. פרשי האיחוד הסתערו על הנסוגים והצליחו לשבות כמה יחידות מהמשמר העורפי. בשלב זה צ'יבינגטון פרש למחנה בחוות קוזלאוסקי.
למחרת לא הייתה לחימה ושני הצדדים קיבלו תגבורת. חייליו של סגן-אלוף ויליאם ר. סקורי הגדילו את כוחות הדרום לכדי 1,100 חיילים, בזמן שקולונול ג'ון פ. סלוף הגיע עם כ־900 אנשי תגבורת לצפון. גם סלוף וגם סקורי החליטו לתקוף ויצאו בבוקר של ה-28 במרץ להתקפה. כשסקורי התקדם בקניון, הוא ראה את כוחות האיחוד מתקרבים וכונן קו הגנה, כולל פרשים שירדו מהסוסים. סלוף הורה על התקפה על הדרומיים ב-11:00 בצהריים, אך הדרומיים החזיקו מעמד. לאורך שעות הצהרים התבצעו התקפות והתקפות נגד בין שני הצבאות.
הלחימה נגמרה כאשר סלוף נסוג לחוות פיג'ן ואחר כך לחוות קוזלאוסקי. סקורי גם כן עזב במהרה את שדה הקרב בחושבו שניצח את הקרב. אולם, אנשיו של צ'יבינגטון, השמידו בינתיים את שיירת האספקה ואת בהמות המשא של סקורי בחוות ג'ונסון. איבוד בהמות המשא ושיירת ההספקה הכריח את הדרומיים לסגת לסנטה פה. כוחות האיחוד ניצחו, ובכך עצרו את הפלישות של הקונפדרציה לדרום-מערב ארצות הברית. הקרב במעבר גלורייטה היה נקודת המפנה במלחמה בטריטוריית ניו מקסיקו. קנבי קודם לדרגת בריגדיר שלושה ימים לאחר הניצחון.
חלקים משדה הקרב השתמרו בפארק הלאומי ההיסטורי פקוס.
אסכטולוגיה