STS-7 שבה לכדור הארץ ב-24 ביוני 1983 בשעה 6:57 בבוקר לפי השעון הפסיפי (PST), והייתה אמורה להיות למשימה הראשונה שנוחתת היישר במרכז החלל קנדי, אך בגלל תנאי מזג אוויר קיצוניים הופנתה למסלול נחיתה 15 בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. המשימה ארכה 6 ימים, שעתיים 23 דקות ו-59 שניות שבהם עברה המעבורת מרחק כולל של 4,072,553 ק"מ, ב-97 הקפות סביב כדור-הארץ.
צ'לנג'ר חזרה אל מרכז החלל קנדי ב-29 ביוני 1983.
אופטימאטים
האופטימאטים (הטובים ביותר optimates) או הבונים (boni - 'אנשים טובים') היו סיעה אריסטוקרטית ברפובליקה הרומית המאוחרת שחבריה הגיעו בדרך כלל מקרב המשפחות המיוחסות ביותר ברפובליקה הרומית. הסיעה ביקשה להגביל את כוחן של אספות העם ושל הטריבונים הפלבאים ולעומת זאת להגביר את השפעתו של הסנאט, שבראייתה היה יציב יותר ומחויב יותר לטובת המדינה הרומית.
האופטימאטים העדיפו את האצילים (nobilis) והתנגדו במידה מסוימת לכניסתם לפוליטיקה של "אנשים חדשים" (novi homines), אנשים שלא הגיעו ממשפחות בעלות עבר פוליטי. באופן אירוני אחד האופטימאטים הידועים ביותר, קיקרו, היה בעצמו "איש חדש" והראשון ממשפחתו שהגיע לסנאט, לאחר שנבחר הודות לתמיכה עממית רחבה. בנוסף למטרותיהם הפוליטיות התנגדו האופטימאטים להרחבת האזרחות הרומית ותמכו בשימור "מנהגי האבות" (mos maiorum).
האופטימאטים היו מודאגים במיוחד מעלייתם של מצביאים, כדוגמת גאיוס מריוס, פומפיוס ויוליוס קיסר, שבהשתמשם בטריבונאט, באספות ובחייליהם עלו בכוחם על הסנאט עצמו. ראשית התנגדו האופטימאטים לתוכניתו של מריוס לגייס רומאים עניים לצבא ולספק להם נשק על חשבון המדינה (בניגוד לנוהג הרומאי לפיו על החייל לרכוש בעצמו את ציודו) ובכך ליצור תלות בינם לבין המצביא שלהם. בהמשך התנגדה הסיעה לניסיונות ליישב את החיילים הוותיקים (שכבר היו נאמנים למצביאים שונים) על אדמות מדינה.
שיא השפעתם של האופטימאטים היה תחת הדיקטטורה של לוקיוס קורנליוס סולה, שבמהלך שלטונו נושלו האסיפות כמעט לחלוטין מכוחן, מספר חברי הסנאט הוגדל, ופופולרים (הסיעה הנגדית) רבים הוצאו להורג. עם זאת לאחר התפטרותו של סולה ומותו הושבו לאחור רבים מתיקוניו.
אופטימאטים ראויים לציון, לצד קיקרו וסולה, הם קאטו הצעיר ומרקוס יוניוס ברוטוס. על-אף שהתנגדו לפומפיוס במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו, בסופו של דבר תמכו בו האופטימאטים בזמן מלחמת האזרחים נגד יוליוס קיסר.
מקל&quot;ר
מייקל בלזארי
משפט וייטה
STS-8 היא המשימה השמינית בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השלישית של מעבורת החלל צ'לנג'ר. משימה זו הייתה הראשונה שהמריאה ונחתה בלילה.
המשימה.
המשימה יצאה לדרכה ב-30 באוגוסט 1983 בשעה 2:32:00 בלילה ממרכז החלל קנדי שבפלורידה, כשעל סיפונה של המעבורת 5 אסטרונאוטים: מפקד המשימה, ריצ'רד טרולי, שהיה הטייס במשימת STS-2; שלושה מומחי משימה - בלופורד, שהיה האמריקאי-אפריקאי הראשון שטס לחלל, דלה גרנדר, ויליאם טורונטון; וטייס המשימה דניאל ברנדנשטיין.
במשימה זו היו מספר רב של ניסויים, ונפרס הלוויין הרב תכליתי, INSAT-1B של הודו בחלל. בנוסף, הוסט סיפון הטיסה מהשמש למשך 14 שעות, כדי לבדוק את עמידותו לתנאי קור קיצוניים. הצוות גם ערך ניסוי ובו צילם צינור חוֹם שהותקן בתא המטען של המעבורת.
ניסוי נוסף התבצע בגובה 250 ק"מ כדי לבדוק את הזוהר המקיף את המעבורת בזמן חשכה, שנגרם מאטומי חמצן. המפרקים של הזרוע הרובוטית נבדקו בעומסים גבוהים. שש חולדות שהוטסו במעבורת נבדקו, כדי לבדוק את תגובתן לתנאי החלל. גם תגובתם של אנשי הצוות לתנאי חוסר המשקל נבדקה במספר ניסויים קוגניטיביים.
ניסויים נוספים כללו ניסוי נוסף באלקטרופורוזה, ניסוי של תלמידים, וניסויים אחרים. בנוסף, שמונה פחיות עם 250,000 מעטפות היום הראשון מטעם שירות הדואר של ארצות הברית הוטסו במעבורת.
ניסויי תקשורת בין המעבורת ולוויין מעקב וממסר נתונים, ששוגר במשימה STS-6, בוצעו בעזרת אנטנת ערוץ ה-Ku של המעבורת.
נחיתת הצ'לנג'ר התבצעה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, בקליפורניה, במסלול נחיתה 22, בשעה 12:40:43 בלילה לפי השעון הפסיפי.
המעבורת חזרה למרכז החלל קנדי ב-9 בספטמבר 1983.
טובת הילד
טובת הילד היא מושג חברתי ומשפטי הבא לידי ביטוי בנורמה הקובעת כי לחברה יש זכות להביע את דעתה על האופן בו יגדלו ילדים, גם אם דעה זו אינה תואמת את רצונם או את רצון הוריהם הביולוגיים או המאמצים. במקרים קיצוניים פועלת החברה לאכוף את דעתה, ולמצוא תנאי גידול לילדים על פי שיקולים של אנשי מקצוע בתחום הנתון לוויכוח.
השימוש במושג קשור גם למערכת הערכים הקיימת בתקופתנו, הרואה בילד ישות שיש לה זכויות משל עצמה אך אינה כשירה לממשן באופן עצמאי, וחובתה של החברה לדאוג לקיומן. כך, למשל, האמנה הבינלאומית לזכויות הילד קובעת כי טובת הילד הוא שיקול ראשון במעלה והוא מחייב את המדינה כל אימת שהיא מקבלת החלטה שיש בה כדי להשפיע על כל הילדים או על ילד מסוים.
טובת הילד מתעוררת במגוון רחב של נושאים. להלן מספר דוגמאות בולטות:
השימוש הנפוץ ביותר במושג נעשה בקביעת גורלם של ילדי מריבה, שעניין גידולם נתון במחלוקת בין שני צדדים המעוניינים להעניק להם בית. עובדים סוציאליים לעניין סדרי דין ממליצים בפני בתי משפט הנדרשים לקבל החלטה אשר עשויה להעדיף את אחד הצדדים, ובמקרה כזה טובת הילד היא מכלול התנאים בהם יזכה הילד לתנאי גידול טובים יותר מבחינה חומרית ורגשית.
כאשר הצדדים למאבק הם הוריו של הילד, העיקרון של טובת הילד מעוגן בסעיף 24 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב-1962, אשר קובע:
בכל הנוגע לאימוץ ילדים מעוגן העיקרון בסעיף 1(ב) לחוק אימוץ ילדים, התשמ"א-1981, אשר קובע:
מקרים אחדים בישראל עלו לדיון ציבורי, בעקבות החלטות של גורמים מקצועיים שהעדיפו צד אחד על פני הצד השני, בשם טובת הילד. כמה מהם נחרתו בתודעה הציבורית, וממשיכים לעורר מחלוקת עד היום:
בפסק דנ"א 7015/94, היועמ"ש נגד פלונית, פ"ד נ(1) 119 נכתב:
לרכב על הברק
אדון הבובות
האלבום השחור
משפט ויאטה
רשימת נשיאי ברזיל
ווילי שטוף
חוק מור
חוק מוּר (באנגלית: Moore's law) הוא תחזית או ניבוי משנת 1965 של המהנדס האמריקאי גורדון מור לפיה צפיפות הטרנזיסטורים במעגלים משולבים במחיר מינימלי, תוכפל כל שנה וחצי עד שנתיים.
הגדרת קצב הגידול של צפיפות הטרנזיסטורים גרמה ליצרנים להשתדל להגשים את התחזית. מאוחר יותר, יצרני המעגלים המשולבים והשבבים האלקטרוניים החלו להנמיך את הציפיות ואת קצב הגידול בפועל לעומת הצפוי לפי חוק מור, על אף שככל הנראה יכלו להגדיל את צפיפות הטרנזיסטורים מהר יותר. יש הגורסים כי טענה זו אינה נכונה ואינה מתאימה לשוק תחרותי. התחזית של מור שונתה כך שעוצמת המחשוב באופן כללי תוכפל כל שנתיים בערך.
התפתחות חוק מור.
חוק מוּר עוסק בקצב הגידול של צפיפות הטרנזיסטורים שעל מעגל משולב בעל שבב יחיד, ללא גידול בעלויות הייצור. החוק הוצג לראשונה במאמר במגזין אלקטרוניקה (Electronics), תחת הכותרת: "Cramming more components onto integrated circuits". ב-1965, כאשר נהגה החוק לראשונה, השבבים המורכבים ביותר החזיקו 64 טרנזיסטורים, אך היום מדברים על חוק מור בעיקר בהקשר למעבדי מחשב, המכילים מיליארדי טרנזיסטורים.
גורדון מור היה מנהל המחקר והפיתוח בחברת Fairchild Semiconductor כאשר פרסם את חוק מור. הוא התבקש להעריך את קצב התפתחות תעשיית המוליכים למחצה ב-10 השנים הבאות שהן 1965–1975. במאמר כתב כי מאז פותח אב הטיפוס של השבב הראשון בשנת 1959, המורכבות של המוליכים למחצה במחיר מינימלי הוכפלה מדי שנה. על סמך התבוננות זו הוא העריך כי הגידול הזה יישמר ויתקיים גם בעתיד. גורדון מור היה לימים ממייסדי אינטל.
עשר שנים לאחר כתיבת המאמר הרצה מור בכנס בנושא מכשור אלקטרוני. בהרצאה בחן את התחזית והראה שהייתה מדויקת. מור תיאר שלושה גורמים מרכזיים האחראים להבנתו לגדילה המעריכית והם: גידול בגודל הליבה, הקטנה של גודל הרכיבים, וניצול טוב יותר של שטח המעבד. מור הציע בשנת 1996 את האפשרות שלחוק ישנה תכונה של נבואה המגשימה את עצמה. התחרות בשוק המעבדים גורמת לחברות לפרסם תחזיות פיתוח התואמות את חוק מור תוך הבנה שפיתוח איטי יותר עשוי להותיר אותן מחוץ לתחרות. החברות מתאמצות לעמוד בתחזית.
הדיון בדבר סופו של חוק מור.
בשנת 2007, בוועידת הטכנולוגיה של אינטל, אמר מור כי עקב מזעור השבבים, הרי שתוך 10 עד 15 שנים לא יתאפשר מזעור נוסף שלהם בהתאם לחוק שהוא עצמו חזה. כמו כן, בשנת 2014 נוצר עיכוב במכירות מעבדים מסדרת ברודוול כתוצאה מפגמים בתהליך היצור, אך החברה טענה כי לא ניתן להסיק מכך שסופו של חוק מור קרוב. באוקטובר 2015 פורסם שחברת IBM מפתחת טרנזיסטורים ממוזערים שעשויים להשאיר בתוקף את חוק מור עד לאחר שנת 2028 אך בשנת 2016 הצהיר סמנכ"ל אינטל וראש חטיבת הטכנולוגיה והייצור, ויליאם הולט, שבעתיד לא יוכלו לשפר את ביצועי המעבדים אלא רק את צריכת החשמל שלהם. למרות אלו, והצהרתו של מנכ"ל אינטל מ-2015 שאינטל לא תוכל לעמוד עוד בחוק מור בעתיד הנראה לעין, הצהיר סגן נשיא אינטל, סטייסי סמית', ב-2017 כי חוק מור עודנו תקף מבחינת אינטל, עקב השקתם המתוכננת של שבבי 10 ננומטר, במקום שבבי ה-14 ננומטר.
ביקורת.
על פי נתוני חברת אינטל קצב ההכפלה של צפיפות הטרנזיסטורים משנת 1971 ועד שנת 2000 עמד על קצת יותר משנתיים. קצב זה איטי מהקצב שאמור היה להיות על פי חוק מור המתבסס על הכפלה כל שנה וחצי.
ההבדל בין קצב הכפלה כל שנה וחצי לבין קצב הכפלה כל שנתיים הוא הבדל גדול לאורך זמן, לדוגמה: