ב-14 באוקטובר הועברו מרמת הגולן לחזית סיני שני גדודי תותחים מתנייעים וגדוד הקטיושות. חיילי גדוד בית הספר לתותחנות שבו לבסיסם בצריפין לשם השלמת הכשרתם והעבירו את התותחים המתנייעים שלהם לגדוד 826. ב-19 באוקטובר ירדה לסיני גם מפקדת אגד 213 ועמה גדוד מרגמות כבדות (352). במקום האגד התמקם בדרום הרמה מעין אגד מאולתר תחת פיקודו של גדוד 334, שכלל בנוסף את גדוד 826, גדוד התותחים המתנייעים 829, גדוד המרגמות המתנייעות 325 ושני קנים מגדוד 55, שיתר תותחיו הועברו לסיני.
הפעולה האחרונה של כוחות הארטילריה ברמת הגולן לפני הפסקת האש הייתה סיוע למבצע קינוח - התקפת חטיבת גולני וחטיבה 317 לכיבוש מוצב החרמון מידי הסורים. שישה גדודים של תותחים ומרגמות הוקצו למבצע. מפקד הסיוע הקצה ליחידות המשנה התוקפות סוללות בסיוע ישיר. לפיקוד הצפון חסרה תחמושת ארטילרית, והמטה הכללי העביר לו לצורך המבצע 15,000 פגזים ופצצות מרגמה, שמהם נורו במהלכו 13,000. כ-2,700 מהם נורו בסיוע לחטיבה 317 בחלקו הגבוה של החרמון. יתר האש נורתה בסיוע לחטיבת גולני, כאשר במשך שעתיים עם שחר נורו כ-5,000 פגזים ופצצות. בין החללים הרבים בקרב היה גם קצין המבצעים של גדוד 405, שנלווה לחיילי גדוד 51 של גולני כקצין קישור ארטילרי. מפקד הסיוע החטיבתי (בן עמי כהן) המשיך להפעיל את הארטילריה במקומו.
לאחר הפסקת האש ובמהלך מלחמת ההתשה במובלעת עד לאביב 1974 נותרו גדודי ארטילריה ברמה בסיוע לכוחות צה"ל. הגדודים שנמצאו במובלעת עמדו בתקופה זו תחת פיקודו של אגד 282.
אבדות ועיטורים.
במלחמה ספג החיל אבדות קשות: כ-180 מחייליו נפלו בקרב, כמחציתם בזירת הדרום ומחציתם בצפון. רובם נפגעו מאש ארטילרית או מתקיפות של מטוסי אויב נגד עמדות הארטילריה. עשרות חיילים אחרים נהרגו בהיתקלויות עם טנקים או חיילי רגלים של האויב, בעיקר בזירת הצפון. עשרה קציני תצפית קדמיים (קש"א) שהצטרפו לכוחות הקרקע נהרגו כאשר כיוונו מן הקו הקדמי את אש הסיוע של גדודי הארטילריה. בין 38 הקצינים שנפלו היה גם מפקד גדוד אחד - מפקד גדוד הקטיושות סגן אלוף אוריאל קידר (קולסקי), שנהרג בחזית הדרום ב-18 באוקטובר. הגדוד שספג את האבדות הכבדות ביותר במלחמה היה גדוד 405, שאיבד 21 מחייליו.
22 מחיילי החייל עוטרו בעיטורים בעקבות המלחמה. שניים מהם - בוריס וכטרמן ושלום (יצחק) יודקוביץ' - עוטרו בעיטור המופת. האחרים עוטרו בציונים לשבח.
גדודי הארטילריה שהוצבו בפיקודים.
פיקוד הצפון.
מספר גדודים הועברו במהלך המלחמה מחזית הצפון אל חזית הדרום.
וולוו קונספט קופה
וולוו קונספט אסטייט (בשוודית: Volvo Concept Coupe) היא מכונית קונספט, בתצורה מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 2013.
בית מלנכתון
בית מלנכתון (בגרמנית: Melanchthonhaus) הוא מבנה מוזיאון בעיר ויטנברג במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, המשמש כאנדרטת הנצחה לרפורמטור פיליפ מלנכתון. המבנה נחשב לאחד מבתי המידות היפים בעיר. בניין הרנסאנס עם חלונותיו בסגנון גותי מאוחר והגמלון המדורג, מאכלס את חדר העבודה המרוהט של פיליפ מלנכתון והחדר שבו מת, ושבו התגוררו הוא ומשפחתו. מאז 1954 שימש הבית כמוזיאון בו מוגשים לציבור חייו ויצירתו של פיליפ מלנכתון. תמונות, הדפסים וכתבי יד מאת מלנכתון ובני דורו מוצגים באותנטיות. ב-1996 הוכרז הבית כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג.
היסטוריה.
פיליפ מלנכתון מונה לפרופסור בוויטנברג בשנת 1518. לאחר נישואיו לקתרינה קראפ (Katharina Krapp) ב-25 בנובמבר 1520, עברו שניהם לנכס בקולגיינשטראסה (Collegienstraße) מספר 62. בתחילה היה במקום בניין חימר מתפורר, שלו קרא גם מלנכתון "בודה" (Bude, "תא").
כשמלנכתון איים לעזוב את ויטנברג בשנת 1536, נבנה עבורו הבית החדש בן שלוש הקומות עם הגן הגדול הצמוד על חשבונם של יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואוניברסיטת האלה-ויטנברג. פעולה זו הביאה אותו להתגורר בוויטנברג בשנת 1537, מכיוון שהנכס העלה אותו למעמד של אזרח מלא עם הזכויות הנלוות ובבית היו מים זורמים כבר בשנת 1556 בגלל החיבור למערכת הצינורות.
לאחר מותו של מלנכתון ב-19 באפריל 1560, סופר כי הסלון והחדר שבו מת בצד הרחוב סוידו בשחור, והבית שימש מאוחר יותר כדירת פרופסור מהאוניברסיטה. בין השנים 1796–1808 נבנו אורוות לסוסים וחזירים לצד בניין קיים בחצר. בשנת 1810 הכינו את חדר הסלון, חדר העבודה והחדר שבו מת והם נפתחו למבקרים. בשנת 1845 נמכר הבניין הפרטי למדינה הפרוסית ושופץ. ציורי קיר בקומה השנייה נחשפו וחלון עם שמשות עגולות בסגנון ימי הביניים נוצר מחדש.
במהלך עבודות תיקון נוספות בשנת 1897, נמצאו ציורים נוספים בחדר שבו מת מלנכתון. מכיוון שאלו נשמרו רק בחלקם, הוחלט לחדש אותם. מאז, פנים הבניין הוא נראה כפי שהוא כיום. לאחר שהבית השכן ממזרח נהרס בהפצצה אווירית ב-20 באפריל 1945, פורק בניין החצר הצמוד אליו. בשנת 1954 הוקם המוזיאון להיסטוריה מקומית בבית מלנכתון.
המוזיאון על חייו ומעשיו של מלנכתון.
מוזיאון עצמאי שהנגיש את חייו ועבודתו של פיליפ מלנכתון לציבור הוקם בשנת 1967 על ידי מנהל התרבות העירוני. החל משנת 1983 (שנת ה-500 להולדת מרטין לותר) התפתח בית מלנכתון כמשקל נגד לבית לותר, ובעיקר הציב את מלנכתון ההומני בחזית.
כתוצאה מהניסיון, השתנתה תפיסת המוזיאון בשנת 1997 לתערוכת הקבע של מלנכתון "אד פואנטס" (Ad fontes, לטינית: "למקורות", כלומר חזרה לטקסטים המקוריים של אמונה והומניזם).
בוריס וכטרמן
בוריס וכטרמן היה חייל צה"ל, שעוטר בעיטור המופת על פעולתו במלחמת יום הכיפורים.
פעולתו.
בוריס וכטרמן שירת כנהג תותח מתנייע ביחידת תותחנים. במלחמת יום הכיפורים נשלחה יחידתו לרמת הגולן.
ב-22 באוקטובר 1973, בעת שהסוללה אליה השתייך הייתה פרוסה בשטח, נורתה לעברה אש ארטילרית סורית. אחד מהתותחים בסוללה נפגע וזחלילית התחמושת של הצוות התלקחה והייתה סכנה שהיא תתפוצץ בעמדה על מטענה. וכטרמן נכנס לתא הנהג של הזחלילית הבוערת והסיע אותה תוך סיכון עצמי אל מחוץ לעמדה. לאחר שנטש את הרכב הבוער נוכח שבקרבת מקום מצוי צוות של תותח מתנייע אחר, שהיה עלול להיפגע כשתתפוצץ הזחלילית. הוא הזהיר את צוות התותח ולאחר מכן נכנס לתא הנהג שלו והסיע אותו אל מחוץ לטווח הסכנה.
בספטמבר 1975 עוטר וכטרמן בעיטור המופת על פעולתו.
סורת י.ס.
סורת י.ס. (בערבית: يس, "יא. סין") היא הסורה ה-36 בקוראן. הסורה מונה 83 פסוקים, ושמה נגזר משתי האותיות המסתוריות יא ו-סין, בתחילת הפסוק הראשון. ישנם פרשנים המחשיבים את הסורה הזאת "הלב של הקוראן".
תוכן הסורה.
הסורה עוסקת בשלושה נושאים עיקריים: מונותאיזם, שליחותו של מוחמד, ויום הדין.
ניתן לחלק את נושאי הסורה לפי פסוקים כלהלן:
במסורת האסלאמית.
חלק מהמוסלמים מייחסים לקריאת הסורה הזאת סגולות רבות, וביניהן:
ג'עפר א-צאדק טען כי האדם שקורא את הסורה הזאת לפני השינה יזכה להגנתם של אלף מלאכים. ישנם מקורות אסלאמיים הגורסים כי האדם שקרא את סורה זו, כאילו קרא את כל הקוראן עשר פעמים.
רוארי אוקונור
רוארי אוקונור (באנגלית: Ruairi O'Connor; נולד ב-9 ביולי 1991) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אירי, אשר ידוע בתפקידו כהנרי השמיני בסדרת הטלוויזיה "הנסיכה הספרדייה".
ביוגרפיה.
אוקונור גדל בהוט שבמחוז דבלין, באירלנד. לאחר מכן עברה משפחתו לאזור כפרי באירלנד. אוקונור סיים תואר ראשון במשחק באקדמיית ליר בטריניטי קולג' בדבלין בשנת 2015.
קריירה.
אוקונור הופיע לראשונה בתפקיד ניאל בסרטו של לני אברהמסון "מה שריצ'רד עשה".
בשנת 2016 היה לאוקונור תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "Can't Cope, Won't Cope" ותפקיד בסדרה "אמא שלי ואנשים זרים אחרים" של רשת BBC. הוא קיבל תפקיד ראשי כמייקל וינסנט בסדרת הטלוויזיה One "Delicious" משנת 2016 עד 2018. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "שד נאה".
אוקונור כיכב לצד אל פנינג בסרט "Teen Teen". בחודש מאי 2018 פורסם כי אוקונור יגלם את הנסיך הארי טיודור (לימים הנרי השמיני) בסדרת הטלוויזיה "הנסיכה הספרדייה". עונה שנייה בת שמונה פרקים הוזמנה על ידי Starz והחלה להצטלם בספטמבר 2019.
אוקונור שיחק בתפקיד ארני שאיין ג'ונסון בסרט הקולנוע "", שהוקרן בהקרנת בכורה ביוני 2021.
חיים אישיים.
אוקונור גר בין לונדון ובדבלין לסירוגין.
ג'ון סקינר פרוט
ג'ון סקינר פרוט (באנגלית: John Skinner Prout; 1805–1876) היה צייר, סופר, ליתוגרף ומורה לאמנות שעבד באוסטרליה בשנות ה-40 של ה-19.
ביוגרפיה.
ג'ון סקינר פרוט נולד ב-19 בדצמבר 1805 בפלימות', דבון, אנגליה. הוא ילדם הבכור של ג'ון פרוט ומריה סקינר. אביו היה אחיו הבכור של הצייר סמואל פרוט. סקינר פרוט התחתן עם מריה היתילה ב־19 ביוני 1828. נולדו להם שמונה ילדים; ארבע בנות (מטילדה ילידת 1828, אנה מריה ילידת 1831, רוזה היתילה ילידת 1833 ואנייס ילידת 1838) וארבעה בנים (פרידריך יליד 1834, ויקטור אלברט יליד 1835, אדווין יליד 1837 ואדגר יליד 1839).
ב־3 בדצמבר 1838, בלונדון, נבחר פרוט לחבר באגודת הציירים החדשה בצבעי מים.
בתקווה לשפר את מצבו הכלכלי היגר פרוט לאוסטרליה עם אשתו ושמונה ילדים והגיע לסידני ב-14 בדצמבר 1840. בין הציוד שהביא עמו למושבה ניו סאות' ויילס היה מכבש ליתוגרפי, שאפשר לו להקים מפעל ליתוגרפיה באוסטרליה.