מותו בגיל 48 אירע מחמת דלקת ריאות שנבעה משאיפת אדי הגז פחמן חד-חמצני שפלטו תנורי הפחם של אותה עת במרתפים החשוכים והלא מאווררים, בהם היו אז מבשלים והעבודה הקשה והמרובה. למרבה האירוניה דגם המרתף בא לו מאנדראה פלדיו, ארכיטקט בעל שם, שהעניק לו את ההשראה ליצירותיו הגסטרונומיות רבות ההוד.
את תנאי העבודה המחפירים של תקופתו הוא תיאר בספריו. על מצבתו שבבית הקברות של מונמארטר לא נכתב דבר ואיש לא נכח בהלווייתו, עקב מגפת הכולרה אשר פשתה בימים ההם בפריז.
איאן קלי הבריטי כתב עליו ספר בשם "בישול למלכים: חייו של אנטואן קארם, השף הידוען הראשון", שראה אור בשנת 2001 ואף העלה הצגת יחיד שנסובה אודותיו והציגה כשנתיים מעל בימות ברודוויי. בהצגה התכבדו הצופים במאפי ברבורים ממולאי קצפת, שהיו אהובים על ז'וזפין, רעייתו של נפוליאון.
חשיבותו ופועלו.
קארם העלה את מעמד השף והשתמש בכישרונו ככלי למינוף חברתי, עת עלה מבירא עמיקתא של משפחתו העניה לעושר ומעמד, להם זכה כגדול הטבחים בימיו.
היה בכוונתו, דבר שהיה לאל ידו לממש, לייסד בית ספר לבישול, שבו ילמדו טובי השפים הצרפתיים וינציחו את עובדת היות המטבח הצרפתי הטוב בעולם.
קארם הוא אביו מולידו של ה-grande cuisine, "המטבח הגדול" ומוכר כחוד החנית של מקצועו באותם ימים. הוא וקיטלג את מאות רוטבי הבסיס שהיו רווחים במטבח הצרפתי הקלאסי והמציא מתכונים רבים, שרבים מהם, במיוחד הרטבים, תקפים גם לימינו.
קארם שידע לקלוע לטעמם של האלפיון העליון דאז, שם דגש על היות מטעמיו יצירות אומנות גרנדיוזיות ומרהיבות ביופיין, לא פחות מטעמן, ויצר עוגות מסוכרות ענקיות, הידועות כ"Pièces montées", שהורכבו אומנם מחלקים אכילים כמו מרציפן, בצק סוכר ונוגט, אך עיקר שימושן היה לראוותנות במשתים ובאירועים חגיגיים. כחנופה נהג לחרוט את שמותיהם של האנשים שחפץ ביקרם בזיגוג רויאל על גבי העוגות, למשל לליידי מורגן, שהייתה סופרת טיולים ידועה בת התקופה, שעימה התחבר.
קארם המציא את המרנג, את הקינוח שארלוט רוס המבוסס על קרם עשיר משמנת, שיוצקים לתוך תבנית המצופה בעוגת ספוג. וכן קונכיות בצק עלים למילוי הנקראות וול או וון (Vol-au-vent). הוא שכלל את הסופלה, שהיה עד אז נחלתו של הבישול העממי ולמעשה המנה המפורסמת ביותר שיצאה תחת ידו הייתה סופלה בזוק בזהב אמיתי.
בזכותו נכנסו לפנתיאון המטבח הצרפתי מספר תבשילים רוסיים כמו בורשט וקוליביאק וכמו כן גם אומצה שיטת הגשת המנות הרוסית, הגשת המנות בזו אחר זו ולא את כולן יחד בבת אחת, שהפכה מאז לצורת ההגשה המקובלת בעולם.
מאכלים רבים שהומצאו מאז ימיו, נקראו על שמו, כהומאז' לפועלו.
קארם גם המציא כלי מטבח רבים כמו שבלונות, מכסים לכיסוי הסירים על מנת לשמור על חומם וכלי לבזיקת סוכר ואפילו התעכב על שיפור מראם של בגדי הטבחים, כמו עיצוב הכובע.
ספריו של קארם נכתבו בסגנון מלכותי והזמינו את קוראיהם לסעוד אצל שולחנם של הקיסרים, המלכים, ובני אצולה אצלם הוא עבד. אלכסנדר הראשון אמר לטייראן: "מה שלא ידענו היה שהוא לימד אותנו לאכול". ספריו אף מהווים מעיין נובע של תיעוד היסטורי של החברה הגבוהה בתקופתו ומתעדים אלפי ארוחות שסעדו דמויות שהותירו חותמן בדברי ימי ההיסטוריה.
הוא הגשים את חלומו: "לפרסם ספר שלם של המקצוע שלי בזמננו".
קונטרה פוסטו
"קונטרה פּוסטו" (מאיטלקית: Contrapposto) הוא מונח המשמש באמנות הוויזואלית ובתולדות האמנות לתיאור תנוחה של דמות אדם.
תנוחת ה"קונטרה פוסטו" נחשבת לתנוחה הקלאסית באמנות של יוון העתיקה. בקאנון הקלאסי הדמות נמצאת במצב של עמידה, רגל אחת של הדמות מונחת קדימה ישרה וכנגדה היד הנגדית מכופפת. כך נופל משקל הגוף על רגל אחת. בתנוחה זו, כתפי הדמות נוטות מעט ואילו קו המותן של הדמות נוטה לכיוון הנגדי כך שהגוף מקבל תנוחה המזכירה את האות S. לעיתים מקבל הגוף גם נטייה סיבובית מסוימת בכתפיים או במותן. הצלבה בין פרקי הגוף נקראת גם "מבנה כיאסטי" (מונח הלקוח משם האות היוונית כי). היא יוצרת תחושה של שלמות וקומפוזיציה המכילה הרמוניה של ניגודים ומשלימה את תנוחת הקונטרה פוסטו.
אמני הרנסאנס גילו מחדש את עקרון הקונטרה פוסטו ואת הטבעיות האנושית הגלומה בו.
קבוצה 47
סטברופול
סטברופול (ברוסית: Ставрополь) היא עיר בדרום-מערב רוסיה באזור הקווקז, בירת מחוז סטברופול. אוכלוסיית העיר מונה כ-450 אלף תושבים.
בעיר ממוקמת האוניברסיטה הפדרלית של צפון הקווקז, המהווה אחת מתשע אוניברסיטאות פדרליות ברוסיה.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-1777 לפי תוכניתו של גריגורי פוטיומקין על קו אזוב-מוזדוק כמבצר ומחנה צבאי כדי להגן על גבולה הדרומי של רוסיה. תושבי העיר הראשונים היו קוזקים של טרק. שמה נגזר משם העיר היוונית-מיתולוגית, סטארופוליס, שמשמעותה ביוונית היא "עיר הצלב". לפי המסורת, מצאו החיילים שם צלב עתיק. מיקומה האסטרטגי של העיר עזר לרוסים בכיבוש הקווקז.
בשנת 1843 העיר נהפכה למקום מושבו של בישוף אורתודוקסי וב-1847 מרכז החבל (גוברניה).
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה התחוללו בעיר קרבות בין חברי הסיעות השונות והעיר עברה מיד ליד מספר פעמים עד שבסופו של דבר נכבשה על ידי הצבא האדום מידי צבא המתנדבים של הגנרל אנטון דניקין ב-19 בינואר 1920. בשנת 1935 שם העיר שונה לוורושילובסק ע"ש קלימנט וורושילוב, אך ב-1943 חזרה לשמה המקורי.
באוגוסט 1942 נכבשה העיר בידי הגרמנים ובינואר 1943 נכבשה בחזרה. בשנת 1946 התגלה באזור גז טבעי, שנתן דחף לפיתוח המואץ של העיר ובניית צינור גז סטברופול-מוסקבה. עם העיר קשור מיכאיל גורבצ'וב, שנולד במחוז סטברופול, ובתקופה מסוימת גם היה יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של האזור.
ספורט.
ממועדוני ספורט של העיר להישגים הגדולים בזירה ארצית הגדולים הגיע קבוצת כדור יד ויקטור סטברופול.
יוסף מניס
יוסף מניס (נולד ב-1944) האו פרופסור אמריטוס בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כרקטור ה-15 של האוניברסיטה החל מ-1 באוקטובר 2006, כשהחליף את פרופסור יוסף ישורון ועד 4 באוקטובר 2010, עת החליפו פרופסור חיים טייטלבאום.
מניס מחזיק בתואר ראשון בכימיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, בתואר שני בהוראת המדעים מן האוניברסיטה העברית, ובתואר שלישי בחינוך ובהוראת המדעים, מבר-אילן. פרופסור מניס הוא חבר הועדה הלאומית לחינוך יהודי בישראל, קרן רש"י, והמועצה להשכלה גבוהה. בתפקידו הקודם היה דיקן הפקולטה למדעי החברה בבר-אילן.
מחצ'קלה
מחצ'קלה (ברוסית: Махачкала, באווארית: МахIачхъала, בקומיקית: Анжи/Магьачкъала) היא עיר ברוסיה, בירת הרפובליקה של דאגסטן. היא ממוקמת על החוף המערבי של הים הכספי, באזור קווקז שבדרום-מערב המדינה.
אוכלוסיית העיר מונה 592,976 תושבים (2017), ביניהם דרגינים, אווארים, רוסים, לזגינים, קומיקים, לאקים ועמים דאגסטניים אחרים. כלכלת העיר מבוססת על תעשיות שונות, בהן תעשיית מכונות, מדרגות נעות, עיבוד מתכות ומיכשור לריתוך חשמלי.
היסטוריה.
קודמתה ההיסטורית של מחצ'קלה הייתה העיר טארקי (Тарки́), שהייתה קיימת כבר במאה ה-15 ואולי אף מוקדם יותר. העיר הנוכחית נוסדה ב-1844 כמבצר בשם פטרובסקויה, על בסיס מבצר "אנז'י-קאלה". מבצר פטרובסקויה נקרא על שם הצאר פטר הגדול שביקר במקום ב-1722 בזמן מסעו לפרס. ב-1857 שונה שם העיר לפורט-פטרובסק, לאחר שנבנה בה נמל. חשיבותה של העיר גדלה אחרי בניית מסילת הברזל מרוסיה לבאקו בשנים 1894–1896, העוברת דרכה. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלו להתפתח בעיר תעשיות שונות: נפט, נייר, חביות, טבק ובתי חרושת לקרונות. ב-1921 העיר הפכה לבירת רפובליקת דאגסטן כחלק של רוסיה הסובייטית. באותה שנה שונה שם העיר למחצ'קלה (העיר של מחץ') על שם מחץ' דחדייב, פעיל קומוניסטי מילידי האזור שסייע לניצחון הקומוניסטים בדאגסטן, נתפס ונידון למוות על ידי הצבא הלבן ב-1918.
ב-14 במאי 1970 נפגעה העיר קשה ברעידת אדמה, אך השתקמה במהירות הודות לסיוע מהממשלה.
כיום (2011) רוב אוכלוסיית העיר היא אוכלוסייה מוסלמית. על אף המצב הביטחוני הבלתי יציב בחבל קווקז, גדלה אוכלוסיית העיר בקצב מהיר. הקהילה היהודית בעיר, לעומת זאת, מצטמקת והולכת.
דוכס
דוכס הוא תואר אצולה אירופי. בהיררכיה של תוארי האצולה נמצא הדוכס מעל למרקיז ונופל בחשיבותו ממונרך, היסטורית ניתן לשולט בדוכסות.
מקור המילה בלטינית - Dux ("מנהיג"). בתואר נעשה שימוש לראשונה ברפובליקה הרומית כדי להתייחס למפקד צבאי שאינו בעל דרגה רשמית. תואר זה שימש גם לתיאור מפקדים של צבאות זרים. בספר על מלחמת גאליה, יוליוס קיסר השתמש בתואר דוכס רק כאשר התייחס למפקדים קלטים.
בתקופה בה שלט הצבא הרומי על ארץ ישראל, שימש התואר דוכס הן לתיאור פיקוד על כוח צבא והן כדי להתייחס למושל רומי של פרובינקיה. מהרומית הגיע הביטוי גם לעברית וכך נאמר באיכה רבה א, פרק ל"א "שלש שנים ומחצה הקיף אספסיאנוס את ירושלם והיו עמו ארבעה דוכסין, דוכס דערביא, דוכס דאפריקא, דוכוס דאלכסנדריא, דוכוס דפלסטיני".
בימי הביניים נעשה שימוש בתואר "דוכס" במונרכיות גרמאניות.
הדוכסים היו שליטי הפרובינציות, מעל לרוזני הערים, ולאחר מכן, במונרכיות הפאודליות, היו הדוכסים עמיתיו רמי המעלה של המלך. גם במאה ה-19 נשלטו מדינות גרמניות ואיטלקיות רבות על ידי דוכסים או ארכידוכסים, אך כיום הדוכסות היחידה בעולם היא לוקסמבורג, ורק אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, מחזיק בסמכויות שלטון.