פשעי רצח העם התחלקו לשלוש קטגוריות; הקטגוריה הראשונה כללה את מתכנני רצח העם, ואלה נשפטו בבית הדין הבין לאומי בארושה ונענשו בחומרה. הקטגוריות השנייה והשלישית, עבירות של רצח, ועבירות רכוש, נשפטו בגצ׳אצ׳ה ועונשם היה קל בהרבה מזה של הקודמים.
השופטים היו אמונים על חקירת הפשע ועל ניהול המשפט שארך בין יום אחד לשלושה בממוצע. בכל משפט נכחו השופטים, הקורבנות, הנאשמים ושאר חברי הקהילה. מהלך המשפט כלל הכרה בפשע, הודאה וחרטה, ועונשי הגצ׳אצ׳ה היו לרוב עבודות שירות בקהילה, קנסות, פיצויים ועונשים מבוססי שיקום.
תוצאות והצלחות הגצ'אצ'ה.
הגצ'אצ'ה ככלי צדק השונה מבתי המשפט המערביים, התבסס על משפטים מהירים יותר המתקיימים בכפר בו התבצע הפשע. כתוצאה מכך, הצליחה רואנדה לטפל במקרים רבים מאוד תוך זמן קצר יחסית. הגצ׳אצ׳ה סיימה את פעילותה בשנת 2012, לאחר 10 שנים בהם טופלו כ-2 מיליון מקרים הקשורים לרצח העם. ניסיונה של רואנדה במערכת צדק מבוססת קהילה נחל הצלחה בקרב אזרחים רבים. במחקר שנערך על ידי המרכז לניהול סכסוכים ברואנדה (CNLG) והאוניברסיטה הלאומית של רואנדה נבדקה הערכתם של התושבים את מידת ההצלחה של משפטי הגאצ'צ'ה. על פי המחקר:
רבים מאזרחי רואנדה מאמינים כי הגצ'אצ'ה חשפה את אשר קרה בקהילות השונות במהלך ימי רצח העם. יש אשר טענו ששיטה זו, אשר בעזרתה פושעים רבים נאלצו לתת דין וחשבון על מעשיהם עזרה בשיקומן של קהילותיהן לאחר ההרס שהביא רצח העם. הניסיון של רואנדה במשפט המוני קהילתי היה הצלחה עבור רבים, הטוענים כי מערכת צדק זו שפכה אור על העוולות שהתרחשו במהלך 100 ימי רצח העם, גם אם לא כל האמת נחשפה לחלוטין.
ההצלחה של הגצ'אצ'ה התבססה בעיקר על השתתפות הקהילה המקומית. המטרות של המעורבות בקהילה היו לחשוף את האמת בנוגע למה שקרה במהלך רצח העם, לשמור על זכויות משפט הוגן ולתרום לתהליך הריפוי של הקהילה כולה. לעיתים, ההשתתפות המקומית סייעה לשמור על שלמות התהליך והשגת מטרות אלו. עם זאת, לאנשים הייתה סיבה מבוססת היטב לחשוש שאם הם ידברו, הם עלולים להסתכן בהעמדתם לדין או בבעיות עם שכנים או עם הממשלה. מניפולציה של כמה משפטים, עם אזרחים פרטיים או הממשלה שהשתמשו בהם כדי להשתיק מבקרים, והשפעה בלתי הולמת של שחקנים אחרים כגון רכזי מחוז, תרמו עוד רמה מסוימת של התפכחות והבנה כי התהליך לא גרר הצלחה בלבד.
שותפים לתהליך וניצולים דיווחו כי התהליך מילא תפקיד חיובי וחשוב בחייהם. החלק החשוב ביותר היה כי כלל הקהילה למדה והחלה להכיר בזוועות שהתרחשו. התהליך עזר לתת לקרוביהם, באופן סמלי, קבורה נאותה. עם זאת, היו ניצולים שקראו תיגר על עמדה זו וטענו כי לא כל האמת התגלתה במהלך המשפטים. זאת בשל הודאות חלקיות, האשמות שווא על ידי כל הצדדים המעורבים בתהליך, ופסקי הדין שלא תמיד שיקפו את הראיות שהוצגו במשפט.
ביקורת על הגצ'אצ'ה.
החלטתה של רואנדה לקדם צדק ושוויון בדרך קהילתית, ללא עורכי דין או שופטים, נתקלה בביקורות חריפה בעיקר מצד ארגוני זכויות אדם בינלאומיים ומומחים משפטיים זרים. לרוב, עסקה הביקורת בטענה שהגצ׳אצ׳ה אינה עולה בקנה אחד עם עקרונות הצדק על פי הגדרתו הבין לאומית.
נוסף על כך, מושא עיקרי נוסף לביקורת התבסס על מבנה המשפט הקהילתי כמשפט שאינו מבוסס על בעלי מקצוע. המבקרים חששו שתהליך הווידוי והחתירה לאמת יעורר תחושות קשות של זעם ורצון לנקום ובכך יתעוררו מחדש מהומות ואלימות. השלכות אשר ממשלת רואנדה לא הייתה מסוגלת להתמודד איתן בעת ההיא. כתוצאה מכך, הוטלה בספק אמינות הגצ'אצ'ה ונטען כי לא ניתן לסמוך על ראיות אשר גם נאספות על ידי הקהילה, גם נידונות על ידי הקהילה וגם נשפטות על ידי נציגים מן הקהילה.
בשנת 2002 פרסם ארגון אמנסטי העולמי (Amnesty International) דו"ח אשר פורסם כחצי שנה לאחר תחילת פעילות הגצ'אצ'ה. הדו"ח מבקר את החלטת ממשלת רואנדה להעמיד את החשודים בהשתתפות ברצח העם לדין ובבחירתם בגצ'אצ'ה ככלי צדק מעברי מרכזי. בפברואר 1999, בזמן שממשלת רואנדה בחנה את מידת ההתאמה של הגצ'אצ'ה לצורכי המדינה, משרד האו״ם של הנציב העליון לזכויות אדם פרסם את "הדו"ח על מצב זכויות האדם ברואנדה". המסמך סוקר את מצב זכויות האדם ברואנדה בפן המשפטי, בתנאים החברתיים והכלכליים ברואנדה ובמצבם של האסירים במדינה.
הביקורת כלפי גצ'אצ'ה, התמקדה בכך שמשפט קהילתי אינו מבוסס מספיק כדי להתמודד עם מקרים מורכבים של רצח עם. נטען כי הגצ'אצ'ה אינה נראית כמנגנון צדק פלילי ונראית יותר כמנגנון להסדרת מחלוקות. האזרחים שהוסמכו להיות שופטים בגצ'אצ'ה חסרי ניסיון מספק ועל כן לא יהיו מסוגלים להתמודד עם התיקים. כמו כן, נטען בדו"חות כי מטרות הממשלה מהגצ'אצ'ה, איחוי החברה וסיום תרבות אי ההפללה, לא יתממשו אם לא תהיה עמידה בסטנדרטיים בינלאומיים של הגינות. לטענת ארגון אמנסטי, אין למערכת משפט קהילתית יכולת להתמודד עם המקרים המורכבים של רצח העם. והגצ'אצ'ה מוגדרת כ"מבוי סתום" ללא יכולת לגרוף הישגים משמעותיים. בשנת 2009, משמר זכויות האדם, ארגון זכויות אדם לא ממשלתי, תיאר את בתי המשפט של הגצ׳אצ׳ה כמפוקפקים ולא אמינים. אמנם הם תוארו על ידי הארגון כמערכות משפט פליליות, אך כאלו המבוססות על שמועות, המוצגות בפני אנשים שאינם מתמחים בנושא.
בדו"ח נוסף שפורסם בשנת 2011, נכתב, כי עצם הבחירה בשופטים שאינם אנשי משפט מוסמכים, גרמה לכך שהחלטות של רבים מהם הושפעו, לכאורה, משיקולים אישיים או מתפיסה פרטית מוקדמת של מה שקרה במהלך רצח העם. הדו"ח גרס כי מכיוון שהשופטים לא קיבלו שכר על עבודתם, שיקול דעת השופטים הושפע ממקורות חיצוניים. גזר הדין נקבע גם על ידי האינטרסים הכלכליים של השופטים ושחיתות הייתה נפוצה. גם ארגון אמנסטי, כתב בדו"ח על הפוטנציאל ללקיחת שוחד וטען כי עצם העובדה ששופטי הגצ'אצ'ה פועלים ללא שכר, מזמנת את השחיתות ותפגע באובייקטיביות של השופטים. בנוסף, טענה מרכזית נוספת גורסת כי חלק מההאשמות בהשתתפות ברצח העם התגלו כשקריות. לטענת הדו"ח חלק מן ההחלטות הושפעו מסכסוכים בין שכנים וקרובים ובנוסף חלקן היו ניסיונות הממשלה להשתיק את מתנגדיה או מבקריה ובכך לא שיקפו ממצאים אמיתיים. באופן כללי, הביקורת התמקדה בכך שמסגרת משפטית קהילתית ובלתי פורמלית לא יכולה להבטיח עמידה בסטנדרטים של משפט צדק, כפי שמנוסחים באמנות הבינלאומיות של האו"ם, ועל כן יש בזה פגיעה בזכויות אדם ובתי המשפט של הגצ'אצ'ה אינם תקינים. האופי הלא פורמלי של הגצ'אצ'ה עומד במרכז הביקורת. חוסר ההתמחות של השופטים, מחסור בעורכי דין מקצועיים, ועוד סטנדרטים בינלאומיים של משפט לא התקיימו במשפטי הגצ'אצ'ה.
תגובתה של רואנדה לביקורת.
ממשלת רואנדה, שהצהירה זה מכבר כי היא מעוניינת לתת "פתרון אפריקאי לבעיות אפריקאיות", התייחסה לביקורות בעיון. כל הסבר ונימוק כנגד הטענות לווה ברציונל הקיים מאחורי הבחירה בגצ'אצ'ה ככלי ליישום צדק לאחר רצח העם במדינה. כמה מסמכים פורסמו על ידי שר המשפטים, בית המשפט העליון, וכן פורסמו מסמכים רשמיים של ממשלת רואנדה כתגובות לכלל הביקורות שהופנו כלפיהם. בפרסום נכתב שהארגונים המבקרים לא הבינו את המטרה המרכזית של הגצ'אצ'ה- בנייה מחדש של המרקם החברתי שהתרסק לחלוטין בעקבות רצח העם.
כתגובה לטענה כי הרקע המשפטי של שופטי הגצ'אצ'ה לוקה בחסר, ציינה רואנדה כי הגצ'אצ'ה עבדה על סמך היגיון מבוסס קהילה והצליחה לתפקד כמנגנון צדק גם ללא חוקים כתובים, כל זאת, לפני הגעת מערכת המשפט המערבית למדינה. כתוצאה מכך, גם כאשר ישנם כיום חוקים כתובים, אין סיבה כי הגצ'אצ'ה תוביל לחוסר הצלחה בתהליך הצדק. מקורות הגצ'אצ'ה נמצאים בהיסטוריה ובתרבות של רואנדה, אזי, לא ניתן למדוד את הצלחתה על סמך הקריטריונים של המשפט הפלילי שמקורו בתרבות המערבית. כלומר, הניסיון לבקר את הגצ'אצ'ה על סמך סטנדרטים מעולם המשפט הפלילי בכלל אינו רלוונטי.
בתגובת רואנדה לטענה כי הגצ'אצ'ה אינה מספקת הגנה משפטית לנאשמים, נחשפת בצורה מסוימת עמדתה של רואנדה לגבי מבנה המשפט הפלילי-מערבי שמבוסס על עורכי דין. תפקיד עורך הדין נתפס בעיניהם כפחות משמעותי ביחס לאנשים שהשתתפו וחוו על בשרם את רצח העם- אנשים וניצולים שגרו ונכחו באזורים בהם התבצעו הפשעים, היו מודעים לעוולות ולמעשים שהתרחשו שם יותר מכל בעל הסמכה בתחום המשפטי, שלא חשוף למתחולל. כלומר, המהימנות נתפסת באופן שונה על ידי רואנדה והארגונים. על פי רואנדה, אנשים שנכחו במקום בזמן הפשע, הם שיכולים להוציא את האמת לאור. אולם, על פי המבקרים, הכשרה אקדמאית ומקצועית הם הכלים לגילוי האמת.
המטרה המרכזית של הגצ'אצ'ה, איחוי החברה, מתוארת במסמכים בפירוט. מבחינת ממשלת רואנדה זהו אחד ההישגים הגדולים של התהליך. השיח הפתוח שזימנה הגצ'אצ'ה, הוביל את אזרחי רואנדה לחלוק, ולעבד ביחד את החוויות הקשות שעברו בזמן רצח העם, וזאת ללא הבדל אם היו קורבנות או פושעים.
אחימאיר
Hi (שיר)
להתראות שם למעלה (סרט)
להתראות שם למעלה (בצרפתית Au Revoir La-Haut) דרמה צרפתית משנת 2017, על פי רומן מאת פייר לֵמֶטְר .
עלילה.