הקונפליקטים שהתעוררו בין הסוחרים האירופאים השונים — אנגלים, הולנדים ופורטוגזים — היוו מטרד רציני עבור הפקידים האימפריאליים והסוחרים שבשפת-הים. ג'האנגיר עצמו שאף לקיים יחסים חברותיים עם הרשויות הפורטוגזיות בגואה. בשנת 1613, לכדו הפורטוגזים ארבע ספינות אימפריאליות בעלות אוצר רב שחלקן אף היו שייכות לאמו של ג'האנגיר, מרים א-זמאני. ג'האנגיר זעם ושיגר את מושל סוראט לתבוע פיצויים. המפקד המוגולי הגיע להסדר עם רב החובל האנגלי אותו הוא גייס לעזרתו, וכך המשנה למלך הפורטוגזי הובס על ידי הצי האנגלי. במקביל הכוחות האימפריאליים כתרו את מחוז דמאן ורוב הפורטוגזים שחיו בגבולות האימפריה המוגולית נעצרו, מיסיונרים פורטוגזיים סולקו ודתם ופולחנם נאסרו. מוכרעים מכל הבחינות, הפורטוגזים פתחו במשא ומתן לשלום, שבסיומו נחתמה ברית בין הצדדים. עד לסיום שלטונו של ג'האנגיר לא פרצו מלחמות נוספות בין המוגולים והפורטוגזים.
יחסו לדת.
השקפותיו הדתיות של ג'האנגיר בלבלו את בני זמנו ואת הדורות שלאחריו כאחד. היו שייחסו לו אתאיזם או אקלקטיות, חשבו כי הוא מוסלמי אדוק, נוצרי בליבו, בעל אמונות תפלות ואפילו סברו כי הוא בז לכל האמונות. בני פּראסאד מתאר בספרו כי ג'האנגיר האמין באלוהים ובקדושים. דוקטרינת התגלמויותיו של האל ההינדואיסטית נראתה בעיניו כחסרת ערך, האמונות בנוגע להולדתו, עוניו וצליבתו של ישו לא התקבלו על דעתו והוא ידע רק מעט אודות הכיתות המוסלמיות וההינדיות שצמחו באימפריה שלו. ג'האנגיר היה שבע רצון ומסופק מתרגול מדיטציה ביחס לאל האחד ומהקפדה על הטקסים הדתיים. מבחינה אינטלקטואלית הוא התעניין מאוד בסופיזם, בודאנטה וביוגים. ג'האנגיר סבר כי מטיפים פופולריים ופנאטיים מסכנים את היציבות החברתית והפוליטית וטיפל בהם באופן נוקשה. הוצאתו להורג של הגורו ארג'ן הוצגה כרדיפה, אך היא נעשתה בגין סיבות פוליטיות. לרוב ג'האנגיר נמנע מרדיפות דתיות. הבטחתו, כאשר עלה לשלטון, לקבוצה מתומכיו להאדיר את האסלאם, אלצה אותו לאמץ גישה נוקשה. לתקופה מסוימת הוא הטיל חרם על מסדר הישועים והוא טבע את סמלי הדת המוסלמית על מטבעותיו במשך כשלוש שנים. ג'האנגיר הרשה למיסיונרים נוצריים להטיף באופן חופשי ברחבי האימפריה. הוא לא הטיל מחדש את מס הג'יזיה, שבוטל על ידי אכבר עוד בשנת 1564, ולאחר נישואיו לנור ג'האן זכו השיעים בכוח פוליטי והשפעה בממלכתו. למעט מקרים יוצאים מן הכלל, מדיניותו הדתית של ג'האנגיר הייתה סובלנית. ביומנו הוא שיבח את עיקרון ה'שלום עם כולם' שייסד אביו ולרוב נהג לפיו.
זודיאק (סרט)
זודיאק הוא מותחן מסתורין אמריקאי משנת 2007 המבוסס על ספר בעל אותו שם מאת רוברט גרייסמית'. הסרט בוים על ידי דייוויד פינצ'ר ומככבים בו ג'ייק ג'ילנהול, מארק רופאלו ורוברט דאוני ג'וניור.
זודיאק מספר על המצוד אחר הרוצח הסדרתי הידוע לשמצה, המכנה את עצמו "רוצח הזודיאק" ורצח בתוך ובסביבות אזור מפרץ סן פרנסיסקו במהלך סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. רוצח הזודיאק השאיר אחריו מספר קורבנות והתגרה במשטרה באמצעות מכתבים, ביגוד מוכתם בדם וקודים שנשלחו לעיתונים.
עלילה.
ב-4 ביולי 1969, אלמוני מתקיף את דרלין פרין ואת מייק מיג'ו עם אקדח. מג'יו שורד, אך פרין מתה.
חודש לאחר מכן, מפורסמים בעיתון 'הכרוניקל' מכתבים מוצפנים שנכתבו על ידי רוצח הקורא לעצמו "זודיאק", וזוג נשוי מצליח לפענח אחד מהם. הקריקטוריסט רוברט גרייסמית' (ג'ייק ג'ילנהול) לא נלקח ברצינות בידי הכתב פול אייברי (רוברט דאוני ג'וניור) ובידי העורכים, והם מונעים ממנו את הפרטים הראשונים על ההריגות, למרות התעניינותו במקרה. גרייסמית' מצליח לפענח את המכתב, ואייברי מתחיל לחלוק איתו מידע כי הוא מבין שהוא יעיל. רוצח הזודיאק תוקף את בריאן הארטנל ואת ססיליה שפרד. שפרד מתה יומיים לאחר מכן, והארטנל שורד. אחת מהתובנות של גרייסמית' לגבי המכתבים היא שההתייחסות של זודיאק לאדם כ"החיה המסוכנת מכולן" מתייחס לסיפור ולסרט "המשחק המסוכן ביותר" (שמציג דמות ששמה הרוזן זארוף). העובדה שגם שמו של זארוף וגם השם זודיאק מתחילים באותה האות, נראית חשובה.
שבועיים לאחר מכן, נהג המונית פול סטיין נורה ונהרג מיד לאחר שהסיע את הרוצח. הזודיאק שולח לכרוניקל חתיכות של חולצתו של סטיין שמוכתמות בדם, ביחד עם מכתב לועג.
הבלש דייב טוסקי (מארק רופאלו) ושותפו ביל ארמסטרונג מוקצים לתיק של סטיין. הרוצח, או מישהו שמעמיד פנים שהוא הרוצח, ממשיך להשתעשע עם הרשויות בשליחת עוד ועוד מכתבים, ומדבר בטלפון עם עורך הדין מלווין בלי כשהוא מופיע בתוכנית אירוח. בזמן זה, אייברי וגרייסמית' מחליטים לעבוד ביחד, ומתעמקים עמוק יותר לתיק.
בשנת 1971, הבלשים טוסקי וארמסטרונג מתחקרים את ארתור ליי אלן, חשוד ברצח דרלין פרין. אלן מתנהג באופן מחשיד בזמן התחקור, והבלשים שמים לב שהוא עונד שעון עם סמלים מגלגל הזודיאק, עם אותו הסמל של הרוצח. לעומת זאת, מומחה בניתוח כתב יד מתעקש שאלן לא כתב את מכתבי הזודיאק. אייברי מקבל מכתב שמאיים על חייו; הוא הופך לפרנואידי, ומתחיל להשתמש בסמים ולשתות אלכוהול.
בשנת 1978, אייברי מחליט לעזוב את הכרוניקל, ועובר לסקרמנטו בי. גרייסמית' יוצר קשר עם טוסקי על רציחות הזודיאק, ומרשים את הבלש עם ידיעותיו על התיק. אף על פי שטוסקי לא יכול לתת לגרייסמית' גישה ישירה לראיות, הוא נותן לו שמות ופרטים של תחנות משטרה במדינות אחרות שרציחות הזודיאק התרחשו בהן. טוסקי מורד בדרגה משום שלכאורה זייף מכתב מרוצח הזודיאק, וגרייסמית' ממשיך את חקירתו שלו, שמופיעה בכרוניקל, ומרואיין בטלוויזיה על התקדמותו בנוגע למקרה. הוא מתחיל לקבל שיחות טלפון אנונימיות בהן נשמעת נשימה כבדה. בגלל שקיעתו במקרה, גרייסמית' מאבד את עבודתו ואשתו, מלאני, עוזבת אותו ולוקחת את ילדים איתה. גרייסמית' משיג עוד מידע שרומז על כך שאלן הוא רוצח הזודיאק, ולמרות שראיה נסיבתית מקשרת אותו לרצח, הראיות הפיזיות, כמו טביעות אצבעות וכתב יד, לא מקשרים אותו לרצח.
בשנת 1983, גרייסמית' עוקב אחרי אלן לחנות, בה הוא עובד כפקיד. השניים נתקלים לקצרה עד שגרייסמית' עוזב. שמונה שנים לאחר מכן, הקורבן מייק מיג'ו נפגש עם הרשויות ומזהה את אלן דרך תמונה. בעוד הרשויות עוברות אחר חנות ספרים, עותקים של ספר של גרייסמית', "זודיאק", מופיעים.
הסרט מסתיים בכיתוב בו מתואר שלאחר מותו של אלן, בדיקה מצאה שאין קשר בין ה-DNA של אלן ובין דגימה שנאספה מאחד מהבולים ממכתבי הזודיאק.
אוריינות חזותית
אוריינות חזותית היא היכולת להפיק ולעשות שימוש בייצוגים חזותיים (באנגלית: images), והיכולת להפיק ולבנות משמעות מאובייקט ויזואלי שאנו רואים כגון: תמונה, סרטון, אנימציה ומיצג, והיכולת לחשוב, ללמוד ולהתבטא במונחים הקשורים לייצוגים חזותיים. אוריינות חזותית כוללת גם חשיבה ביקורתית, המקדמת את היכולת האינטלקטואלית של האדם בעולם שבו מסרים חזותיים תופסים מקום שאינו נופל בחשיבותו ממקומם של המסרים המילוליים, ובו מוצפים בערב רב של מסרים חזותיים במגוון רחב של אמצעים, כמו באינטרנט, בטלוויזיה, במרחבים פרטיים ובמרחבים ציבוריים. היכולת לפענח ביטויים חזותיים ולחשוב עליהם באופן ביקורתי הפכה למיומנות חיונית, כשאוריינות חזותית היא למעשה תהליך "פתיחת העיניים" למה שאנחנו חווים דרך חוש הראייה. אוריינות חזותית, בין אם דרך תמונה, קול, סרט, ציור, מפה, כתיבה, סמלים, איור, מצגת, כרזה או בול, מאפשרת לאדם להיות מסוגל לקרוא במשולב מידע המגיע בשני ערוצים - תמונה וטקסט. למעשה המוח שלנו בנוי כך שיש לו שני אזורי עיבוד מידע - אזור לעיבוד מידע ממילים ואזור לעיבוד מידע מתמונות. אוריינות חזותית, היינו קריאה וכתיבה של טקסט ותמונה במשולב, מאפשרים לאדם לדבר בשפה אוניברסלית, אם כי הרבה מהפרשנות של המידע הזה הוא גם תלוי תרבות. לאוריינות החזותית שלושה מרכיבים: חשיבה חזותית, הכוללת ארגון דימויים מנטליים סביב צורות, קווים, צבעים, טקסטורות ומיחברים (קומפוזיציה); למידה חזותית, הכוללת למידה מדימויים חזותיים ומחקר דימויים חזותיים לצורך הוראה; ותקשורת חזותית, הכוללת שימוש בסמלים חזותיים כדי להביע רעיונות ולהעביר משמעות.
רקע היסטורי.
המין האנושי יצר ייצוגים לצורך קריאה ותקשורת עוד בימי קדם כדי להבין את המציאות ולהעביר אותה לאחרים. אוריינות חזותית כתחום דעת התמסד רק בשנות השישים בארצות הברית. את המושג טבעו אנשי חינוך שביססו את ההכרה בכוחה של האוריינות החזותית לפתח אצל הלומדים את יכולת החשיבה ואת ההערכה העצמית ותחושת העניין והשייכות לסביבה ולקהילה. מרצה בתחום האוריינות החזותית בנושא החיבור בין הראיה שלנו לקוגניציה- החשיבה טוען, שהחלו לדבר על אוריינות חזותית כבר מ-1969, ומאז "הפסדנו" את התחום החשוב הזה משום שהוא נתפס כשייך לאמנויות ולתרבות החזותית.
מרכיבי אוריינות חזותית.
חשיבה חזותית.
חשיבה חזותית (מכונה גם עיבוד חזותי או חשיבה בתמונה) היא תופעה של חשיבה באמצעות עיבוד ויזואלי. חשיבה חזותית תוארה כשאנשים רואים מילים כסדרה של תמונות. זה נפוץ בקרב כ -60% -65% מכלל האוכלוסייה. חשיבה חזותית\ויזואלית היא דרך לארגן את המחשבות, לשפר את היכולת לחשוב ולתקשר וזוהי דרך מצוינת להעביר מידע מורכב או מבלבל .על ידי שימוש בכלים כמו: עט, נייר, כרטיסיות וכלי תוכנה ניתן להעביר תהליכי החשיבה הפנימיים למשהו חזותי יותר ברור ומפורש.
למידה חזותית.