כולל זה ניצב בין שורה של כוללים שנוסדו במאה ה-19 על ידי עולי הארצות השונות, מתוך מטרה לתמוך בתלמידי חכמים שבחרו את תורתם לאומנותם. כמקובל באותם ימים, הרי שחלק נכבד מהמשפחות העולות בחרו באורח חיים זה. מה גם שמשפחות אלו בחרו לעלות לישראל ממניעים רוחניים חרף תנאי העוני ששררו בארץ, ובין השאר סיבת עלייתם הייתה כדי לעמול בתורה בארץ ישראל. בני הגולה ראו זכות להחזיק ולקיים את הכוללים השונים, באמצעות השד"רים הרבים שנשלחו לרחבי העולם על ידי הנהלות הכוללים. שד"ר שימש תפקיד של כבוד, ואליו נבחרו דווקא אישים נבחרים שהתאפיינו גם בכושר הבעה ושכנוע.
פעילות.
פעילותה המרכזית היא דמי 'החלוקה' למשפחות נזקקות. ברשימת החלוקה יש יותר מ-4,000 משפחות שכולל יותר מ-16,000 נפשות. החלוקה נהוגה כבר משנות יסוד הכולל, ונמשכה ללא הפסקה כמאתיים שנה. כמקובל, הזכות לקבלת התמיכה עוברת מאב ולבן, אולם בת שנישאת למי שאינו יוצא גליציה, מאבדת את זכותה לקבלת התמיכה. כיום מחולקת ה"חלוקה" בארבעה מועדים בשנה, ערב פסח, חודש תמוז, ערב ראש השנה וחג החנוכה.
החלוקה איננה פעילותה היחידי של הכולל, גם משפחות שאינם ברשימת החלוקה פונות לקופת הכולל לפני נישואי ילדיהם לעזרה וסיוע בהוצאות החתונה.
במסגרת מוסדות הכולל פועלת מפעל הלבשה המוכר בגדים למשפחות מעוטי יכולת ב-60% מהמחיר המקובל.
בין נשיאי ומנהלי הכולל היו הרב טוביה הלברשטאם (בנו של רבי יצחק מברדיוב), הרב זאב וולף וויינרב והרב משה הלברשטאם והרב ישראל סג"ל לנדא מדראהביטש. כיום משמשים בתפקיד הרב נפתלי נוסבוים, רבי דוד ברנדר מסטריקוב ורבי בעריש שפירא מנארול.
צדקת רבי מאיר בעל הנס.
בעת הקמתו הונהגה חלוקת קופות צדקה ליהודים בגליציה שהיו תורמים מדי יום ביומו כדי לחזק את הארגון, ופעמים אחדות בשנה היו גבאי הצדקה מאספים את תכולת הקופות. קופות אלו נקראו "צדקת רבי מאיר בעל הנס". הכספים שנאספים מקופות אלה הם מהכנסותיה הגדולות של קופת הכולל. אלפי קופות מחולקים ברחבי העולם, ורבים נוהגים לתת בו צדקה מדי יום ביומו. יש הנוהגים לתת צדקה לפני הדלקת נרות בערב שבת.
גם בבתי כנסת ובעסקים שונים ברחבי העולם ניתן למצוא קופות של כולל חבת ירושלים.
נשיאי הכבוד של הכולל.
רבי חיים הלברשטאם מצאנז - היה נשיאו הראשון של הכולל. הנשיא הראשון של צדקת רבי מאיר בעל הנס בגליציה היה רבי מנחם מנדל מרימנוב.
לאחר השואה הוכתרו כנשיאים אדמו"רים מגליציה בארצות הברית ובאירופה, בהם אדמו"רי באבוב ואדמו"רי חסידות פשעווארסק.
רשימות תורמים.
בכולל חבת ירושלים ניתן לעלעל ברשימות התורמים לכולל בחתך של עיירות גליציה. הרשימות מתייחסות לשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ובעלות ערך גנאלוגי רב. שלוש פעמים בשנה היו פוקדים שליחי הכולל מארץ ישראל את בתי היהודים בכפרי ועיירות גליציה בבקשה לתרומה ובשובם מירושלים היו נושאים עמם קבלות לתורמים.
האמפריה הגרמנית
עזיז עלי אל-מסרי
עזיז עלי אל-מסרי (בערבית: عزيز علي المصري; תעתיק מדויק: עזיז עלי אלמצרי) (1879 – 15 ביוני 1965) היה קצין ופוליטיקאי טורקי עות'מאני.
ביוגרפיה.
הוא סיים בית ספר צבאי עות'מאני בשנת 1904 ובהמשך שירת בצבא במקדוניה. אותה שעה הייתה שעת ההתאחדות של "מועצת האיחוד והקידמה" (İttihad ve Terakki Cemiyeti), איחוד שמטרתו הצבאית הייתה להפיל את הסולטאן עבדול חמיד השני בשנת 1908. השתתף במערכה בתימן בשנת 1910 ובאזור טריפוליטניה שבלוב בשנים 1911–1912 והוחלף בשנת 1914. לאחר מכן הגיע למצרים והצטרף למרד של השריף חוסיין בחג'אז נגד האימפריה העות'מאנית בשנת 1916. לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר למצרים והמשיך בקריירה צבאית. בשנת 1940 קודם על ידי עלי מאהר לתפקיד של ראש הצבא המצרי אך במהרה הוחלף בלחץ הבריטים. ניסה להימלט ב-1941 בטיסה למדבר הלובי, במטרה להצטרף לכוחות הגרמנים, אך נעצר ונשפט.
בשנת 1953 הוא מונה לשגריר מצרים בברית המועצות, אך התפטר בשנת 1954 והפסיק כל פעילות פוליטית.
מרהתי יהודית
אורלנדו די לאסוס
אורלנדו די לאסו
אורלנדוס לאסוס
הכח לשחות
הכח לשחות הוא סרט תיעודי משנת 2004 בבימויו של ירון זילברמן, שמציג את סיפורן של נשות קבוצת השחייה של "הכח וינה" במהלך תקומת הפאשיזם באוסטריה של שנות ה-30. הסרט מציג את הצלחותיהן של השחייניות באוסטריה עד לתקופת האנשלוס. אז היגרו גיבורות הסרט מארצן לארץ ישראל, אנגליה וארצות הברית. בסופו של הסרט, חלק מהשחייניות חוזרות לווינה 65 שנים לאחר מכן, להתאחד בבריכת השחייה שלהן מתחילת המאה ה-20.
אחת הנשים שמוצגות בסרט, יהודית הספל, הייתה בעלת שיאים אוסטריים בשחייה חופשית, והיא נבחרה לייצג את אוסטריה בתחרויות אולימפיאדת ברלין, שנערכו בשנת 1936. הספל סירבה להשתתף באולימפיאדה, ובעקבות כך נלקחו ממנה שיאיה והיא לא הורשתה להתחרות עוד. שיאיה הוחזרו באופן רשמי לספרי השיאים האוסטריים בשנת 1995.
לנגדוק-רוסיון
לנגדוק-רוסיון (בצרפתית: Languedoc-Roussillon, באוקסיטנית: Lengadòc-Rosselhon, בקטלאנית: Llenguadoc-Rosselló) היה אחד מ-26 חבלי הארץ (régions) של צרפת על פי החלוקה המנהלית שנהגה בה עד לסוף 2015. משנת 2016 הוא כלול בחבל החדש אוקסיטניה.
חבל ארץ זה מורכב מחמשה מחוזות (départements), והוא גובל במדינות ספרד, אנדורה, ובמפרץ של הים התיכון, אשר נקרא "מפרץ האריה" (Golfe du Lion).
לנגדוק-רוסיון גובל בחבלי הארץ הבאים: פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, אוברן-רון-אלפ ודרום פירנאים. כמו כן גובל חבל הארץ בהרי הפירנאים.
68.7% משטח לנגדוק-רוסיון הוא שטחה המקורי של חבל לנגדוק.
השפות המדוברות בחבל ארץ זה בנוספות לצרפתית הן אוקסיטנית וקטלאנית.
מקור השם לנגדוק הוא בכינוי אשר הודבק לאוקסיטנית ולדובריה "lenga d'òc" - שפת ה"אוק", שזוהי המילה "כן" בשפה הזאת.
גאוגרפיה.
הגאוגרפיה של חבל ארץ לנגדוק-רוסיון מאוד מגוונת. מצד אחד יש את האזורים ההרריים לפנים הארץ, ומצד שני שפלת החוף המורכבת מחופים חוליים ארוכים המגנים על אגמים נרחבים, כשהאגם הגדול יותר הוא "אגם תו", Étang de Thau.
לנגדוק-רוסיון מתאפיין באופן כללי באקלים ים תיכוני, אולם ישנם חלקים בחבל בהם החורף קשה יותר ואף יכול לכלול סופות שלג.
ערים.
עיר הבירה של החבל במהלך קיומו העצמאי הייתה מונפלייה. ערים חשובות אחרות: נים, קרקסון, בזייה.
כלכלה.
הכלכלה של לנגדוק-רוסיון מבוססת על אלמנט בסיסי, השמש, המשרתת את שני המגזרים החיוניים - התיירות והחקלאות.
חבל ארץ זה נגוע קשות באבטלה - שיעור האבטלה בו הוא מן הגבוהים בצרפת, 12.6%.
פוליטיקה.
בבחירות המקומיות שנערכו בשנת 2004, כבש ראש העיר של מונפלייה, ז'ורז' פרש (Georges Frêche) הסוציאליסט, את נשיאות האזור כשהוא מביס את הנשיא המרכזי-ימני הקודם, ז'אק בלאן (1986-2004). פרש המשיך לכהן כנשיא החבל עד למותו באוקטובר 2010.
יהודית דויטש-הספל
יהודית דויטש-הספל (בגרמנית: Judith Deutsch-Haspel 18 באוגוסט 1918 - 19 בנובמבר 2004) הייתה שחיינית אוסטרית-ישראלית.
ביוגרפיה.
יהודית דויטש נולדה בווינה למשפחה ציונית במשפחה בת שתי בנות. אביה, תיאודור דויטש היה ממקימי מועדון הספורט הכח וינה. אמה, רחל דויטש, הייתה ד"ר לתולדות האמנות ומהיהודיות הראשונות בווינה שזכו לתואר אקדמי שלישי ואחותה הצעירה חנה.
כילדה יהודייה, לא הורשתה דויטש להצטרף למרבית מועדוני האתלטיקה באוסטריה, והיא הצטרפה למועדון היהודי הכח וינה, היא התאמנה בתחילת דרכה על ידי ארנסט וייגלר וזכתה בתארים רבים וקבעה שיאי אוסטריה חדשים בשחייה חופשית למרחקים בינוניים וארוכים. דויטש הייתה התלמידה היהודיה היחידה בבית הספר לבישול של עיריית וינה.
במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 זכתה הספל במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 5:34.6 דקות וסיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי.
בשנת 1935 קבעה דויטש 12 שיאי אוסטריה חדשים בשחייה וזכתה בפרס ספורטאית השנה, שניתן על ידי רשות הספורט האוסטרית.
בשנת 1936 קיבלה דויטש את עיטור הכבוד האוסטרי כאחת משלוש האתלטיות הטובות ביותר במדינה ונבחרה לייצג את אוסטריה באולימפיאדת ברלין (איגוד הספורט האוסטרי איפשר באופן מפורש לספורטאים יהודים להצטרף למשלחת הלאומית).
דויטש סירבה להשתתף באולימפיאדה, יחד עם השחייניות רות לנגר ולוסי גולדנר, במחאה על מדיניותו של אדולף היטלר, באומרה במכתבה "המצפון אינו מאפשר לי להתחרות בגרמניה. אני מבינה שאני מוותרת על זכותי לייצג את אוסטריה. אבקש כי לא ייעשו מאמצים לשנות את דעתי". בדיעבד הסבירה שהחליטה שלא לצאת למשחקים כי הושפעה מן השלטים שהציבו הנאצים בבריכות השחייה בגרמניה לפיהן הכניסה לכלבים וליהודים נאסרה.
בעקבותיה הודיעו ספורטאים יהודים-אוסטרים נוספים על סירובם לצאת לאולימפיאדה.
בתגובה פדרציית השחייה האוסטרית שללה את חברותה בנבחרת ללא הגבלת זמן, אולם בעקבות לחץ בינלאומי הופחתה השלילה לשנתיים. בנוסף נשללו ממנה כל תאריה ומחקו את שמה מספרי השיאים.
בשנת 1938, בעקבות ה"אנשלוס", עלתה דויטש עם משפחתה לארץ ישראל והשתקעה בחיפה והתאמנה בקבוצת מכבי חיפה שבה שכנה הבריכה האולימפית היחידה באותם ימים. מיד עם עלייתה זכתה דויטש באליפות ארץ ישראל בשחייה לנשים. בשנת 1938 קבעה שיא ארץ ישראל במשחה ל-100 מטר חופשי, שיא שהחזיק מעמד 14 שנה. בשנת 1939 ייצגה את האוניברסיטה העברית בתחרות סטודנטים בינלאומית.
היא נישאה לברנרד הספל, רופא במקצועו, אותו הכירה ב"הכח וינה" כשוער קבוצת ההוקי שדה ונבחרת אוסטריה.
בשנת 1995 התנצל איגוד הספורט האוסטרי רשמית בפני דויטש והחזיר את שיאיה לספרים.