מפקד כלא אינסברוק וולפגנג נוישמידט הצליח בכמה מקרים לעזור ליהודים לברוח מהנאצים. תחת ניהולו הוא שיפר את תנאי המאסר ליהודים ואסירים רוסים שנכלאו על ידי הנאצים במתקן הכליאה. ב-13 בנובמבר 1944 הגיעו למתקן הכליאה לאוקדיה יוסטמן (לימים לוריין יוסטמן ויסינקי) אישה יהודיה מלודז', אשר הובאה לאוסטריה כעובדת כפייה.
מאוחר יותר נוישמידט גילה כי הגסטאפו עומד לגרש את האסירים למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. בין האסירים שעמדו לפני גירוש היו יוסטמן, מרים פוקס, האחיות רות ורגינה ליטמן ופאולינה יאנסויץ בת ה-12. נוישמידט מנע את שילוחן לאוושוויץ בטענה שהוא זקוק לידיים עובדות במטבח הכלא.
נוישמידט ומנהל המטבח בכלא ארווין לוץ דאגו למחסורן ולשיפור תנאיהן בכלא. לנשים היו תנאים טובים יותר מאשר לאסירים אחרים בבית הכלא. למרות התנאים הטובים להן זכו הנשים, איום הגירוש ריחף מעל ראשן. באחת הפעמים בהם התבקשו שלטונות הכלא למסור אסירים, שמותיהן של הנשים הופיעו ברשימת המיועדים לגירוש שנמסרה על ידי הגסטפו לקצין בכלא קרל דיקבאואר. נוישמידט שיכנע אותו להשהות את הגירוש על מסיבות הומניטריות. אנטון דייץ גם הוא קצין בכלא נרתם לעזור במאמצי ההצלה.
בקיץ 1944 הבינו קציני הכלא כי לא יצליחו להגן לעד על הנשים ושיכנעו אותן להימלט ולחיות במחתרת. לוץ מסר לנשים כתובות והצהיר שהוא מוכן לסכן את עצמו בשביל להצילן. בעזרת עובד המטבח בכלא הגיעו יוסטמן ופוקס לביתה של מריה שטוקר שהם הוסתרו כמה ימים עד שהועברו לביתן של מריה ובתה ונדה פטריקוביץ' שם קיבלו מחסה. מריה שטוקר סיפקה מחסה בדירתה גם ללור יוסטמן-ויסניצקי ומרים פוקס, לאחר שהתבקשה על ידי עובד מטבח בכלא אינסברוק, רודולף מוזר לקחתן.
למרות שהייתה מודעת לסכנה שנגרמה על ידי הסתרת פליטים יהודים מהכלא בדירתה. כשהגיעו שתי הילדות לדירתה, היא חיבקה אותן במילים: "תודה לאל, שאתן כאן, בנותי האהובות". אבל אחרי כמה ימים שתי הבנות נאלצו לשנות את מקום המסתור שלהן, מכיוון שהגסטפו עלה על עקבותיהן. היא העבירה אותן לביתן של מריה וונדה פטריקוביץ' שדאגו למחסורן. כל אותה עת עזרה באספקת מזון ולבוש.
בשנת 1980 הוענק למריה שטוקר תואר הכבוד "חסיד אומות העולם" מיד ושם. את אות הכבוד קיבלו באותו יום מריה ובתה, נוישמידט, מוזר, דייץ ולוץ.
ויטוריה סטובאל
סמואל ג'קסון
סמואל ג'קסון (באנגלית: Samuel Jackson; 31 בדצמבר 1794 – 8 בדצמבר 1869) היה צייר צבעי מים וצייר צבעי שמן אנגלי, שכּוּנה "אבי" אסכולת בריסטול. הוא גם תרם מספר רישומים של סצנות מבריסטול לאוסף הטופוגרפי של סוחר העתיקות והאספן ג'ורג' ווייר ברייקנרידג'.
ביוגרפיה.
ג'קסון נולד ב־31 בדצמבר 1794 בבריסטול. אביו היה רואה חשבון ומאוחר יותר סוחר. ג'קסון הפך לאמן מקצועי בשנת 1822, בעיקר בצבעי מים שצייר נופים. בשנת 1823 נבחר כחבר חבר באגודת הציירים בצבעי מים.
ג'ורג' ברייקנרידג' הזמין אותו להפיק עשרות ציורי צבעי מים, ואסף במשך הזמן סצינות נוספות מבריסטול של ג'קסון. אוסף ציורי צבעי המים של ג'קסון מבריסטול באמצע שנות ה-20 של המאה ה-19 היו עבודתו החשובה ביותר, והם חלק חשוב ביותר בעבודת אסכולת בריסטול. ג'ון לואיס רוגט כינה אותו "אבי בית הספר".
ג'קסון היה חבר לכל החיים של הצייר פרנסיס דנבי, שהשפעתו ניכרת בצבעי המים שלו. ייתכן שהוא היה תלמידו של דנבי. בשנת 1823 הוא שיתף פעולה עם דנבי וג'יימס ג'ונסון בפרויקט ליתוגרפיה.
בשנת 1824 היה ג'קסון ממארגני התערוכה הראשונה של אמנים מקומיים במוסד בריסטול החדש. נראה שהוא גם השתתף בשנים 1832–1833 בהחייאת פגישות הרישום של אסכולת בריסטול.
בשנת 1832 היה האמן הבולט ביותר בתערוכה הראשונה של אגודת האמנים בריסטול, ומאוחר יותר המשיך למלא תפקיד מרכזי ביורשתה של אותה חברה, האקדמיה לבריסטול לקידום אמנות.
ייתכן שג'קסון ביקר באיים הקריביים בשנת 1827. הוא הציג נושאים משם באגודת הציירים בצבעי מים בשנים 1828 ובשנת 1831. בשנות ה-30 של המאה ה-19 ג'קסון גם הפיק סצנות של דבון ויילס, וייתכן שביקר בשווייץ בשנים 1855 וב־1858 כדי לייצר צבעי מים של נוף הררי.
הוא נפטר ב־8 בדצמבר 1869 בקליפטון, בריסטול.
בנו היה צייר הימי סמואל פיליפס ג'קסון (1830–1894).
אוסף ברייקנרידג' נמצא במוזיאון ובגלריה לאמנות של בריסטול.
סינומגצרוס
סינומגצרוס (שם מדעי: Sinomegaceros; מילולית: "מגלוצרוס סיני", בהתבסס על השם הישן: "megaceros") הוא סוג נכחד של אייל שחי במשך תקופת הפליסטוקן במזרח אסיה. המאובנים שלו התגלו בסין וביפן ותוארו ב-1933.
אייל זה היה דומה במראהו וגודלו למגלוצרוס מאירופה ומרבית אסיה והוא היה בעל קרניים מסועפות ורחבות מאוד, גבוהות יותר משל אייל קורא ובעלות רוחב דומה, אם כי הוא לא היה קרוב אליו אלא לבני הקבוצה איילי העולם הישן. הוא הגיע לאורך של 2.2 מטרים, לגובה 180 סנטימטרים בכתפיים ולמשקל של 400 קילוגרם, דומה לאייל קנדי.
התיעוד הראשון של האייל התגלה בממצאים בג'ואוקואודיין, לא רחוק מבייג'ינג, בירת סין והם השתייכו למין "S. ordosianus". בהמשך התגלו עוד חמישה מינים דומים. מרבית הממצאים כללו גולגולות וקרניים מסועפות ורחבות.
אייל זה היה מהגדולים שבאיילי אסיה הקדומה וייתכן שהוא חי בעדרים וכך התגונן מטורפי הפליסטוקן כמו אריות, זאבים, צבועים קדומים ועוד. עם זאת הוא כנראה נכחד מציד של האדם. האייל נכחד בסביבות 11,000 שנה בערך, בסיום עידן הקרח.
עופר ארז (רופא)
עופר ארז (נולד ב-1966) הוא פרופסור ומנהל מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי העמק.
בשנים 1989–1995 למד רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. את מחקר התזה עשה בהנחיית פרופסור רבקה כרמי ומרים כץ. ב-1994 השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד באוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-1996–1997 עשה סטאז' בבית חולים קפלן. את ההתמחות במחלקת נשים ויולדות ב' בית חולים סורוקה בשנים 1997–2005.
בין השנים 2009-2015 - אחראי על היחידה להריון בסיכון גבוה במחלקת נשים ויולדות ב׳.
ב-2013 מונה למנהל היחידה לניהול סיכונים בבית חולים סורוקה. משנת - 2021- 2016 ניהל את יולדות ד' ואחראי אשפוז יום מיילדותי.משנת 2021 מנהל את מערך הנשים והיולדות במרכז הטיפולי העמק
עופר ארז
וולפגנג נוישמידט
וולפגנג נוישמיד (בגרמנית: Wolfgang Neuschmidt; 1901 – 1977) היה מפקד הכלא בעיר אינסברוק, אשר הציל יהודים שהיו תחת חסותו במתקן הכליאה בפיקודו תוך סיכון חייו ועל כך קיבל את אות חסיד אומות העולם.
כמפקד כלא אינסברוק, נוישמידט הצליח בכמה מקרים לעזור ליהודים לברוח מהנאצים. תחת ניהולו הוא שיפר את תנאי המאסר ליהודים ואסירים רוסים שנכלאו על ידי הנאצים במתקן הכליאה. ב-13 בנובמבר 1944 הגיעו למתקן הכליאה לאוקדיה יוסטמן (לימים לוריין יוסטמן ויסינקי) אישה יהודיה מלודז', אשר הובאה לאוסטריה כעובדת כפייה.
מאוחר יותר נוישמיד גילה כי הגסטאפו עומד לגרש את האסירים למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. בין האסירים שעמדו לפני גירוש היו יוסטמן, מרים פוקס, האחיות רות ורגינה ליטמן ופאולינה יאנסויץ בת ה-12. נוישמידט מנע את שילוחן לאוושוויץ בטענה שהוא זקוק לידיים עובדות במטבח הכלא.
נוישמידט ומנהל המטבח בכלא ארווין לוץ דאגו למחסורן ולשיפור תנאיהן בכלא. לנשים היו תנאים טובים יותר מאשר לאסירים אחרים בבית הכלא. למרות התנאים הטובים להן זכו הנשים, איום הגירוש ריחף מעל ראשן. באחת הפעמים בהם התבקשו שלטונות הכלא למסור אסירים, שמותיהן של הנשים הופיעו ברשימת המיועדים לגירוש שנמסרה על ידי הגסטפו לקצין בכלא קרל דיקבאואר. נוישמידט שיכנע אותו להשהות את הגירוש על מסיבות הומניטריות. אנטון דייץ גם הוא קצין בכלא נרתם לעזור במאמצי ההצלה.
בקיץ 1944 הבינו קציני הכלא כי לא יצליחו להגן לעד על הנשים ושיכנעו אותן להימלט ולחיות במחתרת. לוץ מסר לנשים כתובות והצהיר שהוא מוכן לסכן את עצמו בשביל להצילן. בעזרת עובד המטבח בכלא הגיעו יוסטמן ופוקס למריה שטוקר שם הוסתרו כמה ימים עד שהועברו לביתן של מריה וונדה פטריקוביץ' אם ובתה, שם קיבלו מחסה.
נוישמידט סירב לשלוח את רות ליטמן כי חלתה בדלקת ריאות. ב-1 במרץ 1945 היא נשלחה למחנה מעצר לבעלי אזרחויות זרות ביאנסבאך. רישומה למחנה המעצר לא התאפשר בגלל חוקי נירנברג. הוא השביע אותה לא לגלות את מוצאה. ליטמן שרדה את המלחמה.
ב-6 במאי 1980 הוכרו מצילהן של הנשים, נוישמידט, לוץ, דייץ, מוזר, שטוקר ופטריקייביץ' האם והבת כחסידי אומות עולם.
קסנוקריקס
קסנוקריקס (שם מדעי: Xenokeryx; מיוונית: "קרניים מוזרות") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים שחי באירופה של המיוקן לפני 15 מיליון שנה מזמננו.
הקסנוקריקס היה קרובו של האמפלומריקס והוא הגיע לאורך 1.9 מטר, גובה בכתפיים של 130 סנטימטרים ולמשקל 100 עד 250 קילוגרם. במראהו הזכיר מעט אוקפי עם קרניים מוזרות ואולי חי באורח דומה.
המאובנים שלו התגלו בעיקר בספרד, שם התגלה המין "Xenokeryx amidalae", הקרוי על שם הדמות פאדמה אמידאלה ממלחמת הכוכבים שהייתה בעלת תסרוקת דומה (כפי שנראה בסרט ) המזכירה את רכס גולגולתו. למעשה קרניים אלה הזכירו את קרני הג'ירף והיו חלולות בבסיסם ובנוסף היו מעל הגבות שלו עוד זוג קרניים דומות. ייתכן שהזכרים נגחו בהם בעונת הרבייה כדי לזכות בנקבות ובטריטוריה.
Cleopatra Records
Cleopatra Records היא חברת תקליטים שפועלת מהמטה שלה בלוס אנג'לס. היא מתמחה ביצירות של רוק גותי, הארד רוק, אינדסטריאל ומטאל קלאסי.