לאולימפיאדת אתונה (2004) הוא הגיע כמוביל הנבחרת האיטלקית וכמועמד מוביל לניצחון. במרוץ, שפתח למעשה את תחרויות האולימפיאדה ונערך סמוך לאקרופוליס, ברח בטיני כ-21 ק"מ לפני הסיום ורק הרוכב הפורטוגזי סרג'ו פאוליניו הצליח להצמד אליו. במיאוץ שנערך בין שניהם בסיום ניצח בטיני וזכה במדליית הזהב. במרוצי סבב הגביע העולמי שהתקיימו לאחר המשחקים האולימפיים שוב סיים בטיני במקומות גבוהים והצליח לחלוף בדרוג הסבב על רבלין. במרוץ האחרון בסבב, הג'ירו די לומברדיה, רכב בטיני בצורה טקטית ונצמד ליריבו רבלין. רבלין, המתוסכל מחוסר יכולתו לברוח, פרש לפני סיום המרוץ ובטיני חגג את זכייתו השלישית הרצופה בסבב.
על חלקה הראשון של עונת 2005 העיבה פציעה אשר מנעה מבטיני השתתפות ברוב מרוצי האביב. בג'ירו ד'איטליה הוא ניצח בקטע אחד ואף לבש במשך מספר ימים את החולצה הוורודה המציינת את המוביל בדירוג הכללי במרוץ. הוא אף ניצח בקטע נוסף, אך נפסל לאחר שנקבע כי חסם במיאוץ אל קו הסיום רוכב אחר. בוואלטה אספניה ניצח בטיני בקטע אחד והגיע לאליפות העולם שנערכה במדריד בכושר שיא. במהלך מרוץ הכביש הצטרף בטיני לבריחה במהלך שנועד, לכאורה, לשרת את הטקטיקה של נבחרת איטליה ואת מובילה, הספרינטר אלסנדרו פטאקי. בטיני הוכיח כושר מרשים והיה הפעיל ביותר בקבוצת הבריחה, דבר אשר העמיד בסימן שאלה את מידת נאמנותו לפטאקי. פטאקי לא הצליח לעמוד בקצב ההתקפות שהגיעו לקראת הסיום ובמרוץ זכה הבלגי טום בונן, וכך, למרות שאולי היה הרוכב החזק ביותר במרוץ, שוב נכשל בטיני ולא זכה באליפות העולם. שבוע לאחר אליפות העולם זכה בטיני, בפעם השנייה, באליפות ציריך, תוך שהוא מנצח בהפרש ניכר מהמקום השני ומפגין עליונות בולטת על שאר הרוכבים. לאחר עוד כשבועיים, זכה בטיני גם במרוץ סיום העונה, הג'ירו די לומברדיה. גם במרוץ זה הפגין בטיני עליונות ובצע סדרת התקפות במשך מחציתו השנייה של המרוץ, אם כי במרוץ זה נזקק לכישוריו כספרינטר כדי לזכות בניצחון. עם ניצחונו זה, הפך לרוכב הפעיל היחידי, באותה עת, אשר ניצח שלושה מתוך חמשת המונומנטים.
ב-24 בספטמבר 2006, לאחר שנים של אכזבות, הגשים את חלומו הגדול והצליח לנצח במרוץ הכביש של אליפות העולם שנערכה בזלצבורג, לאחר שגבר במיאוץ, בסיומו של מרוץ מרתק, על אריק צאבל ואלחנדרו ולוורדה. שמונה ימים לאחר הזכייה בתואר, נהרג אחיו סאורו בתאונת דרכים. בטיני הצליח להתגבר על הטרגדיה האישית והמשפחתית כאשר זכה, שבועיים אחרי מות אחיו, בפעם השנייה ברציפות, בג'ירו די לומברדיה, תוך שהוא מפגין רכיבה אגרסיבית רצופה בהתקפות. הוא חצה את קו הסיום כשהוא ממרר בבכי וזוקף את אצבעותיו לשמיים בהקדישו את ניצחונו לאחיו המת.
בחלקה הראשון של שנת 2007, נכשל בטיני ברוב מטרותיו. הוא לא הצליח לנצח שום קטע בג'ירו ד'איטליה ואף לא הצליח להגיע לאחד משלושת המקומות הראשונים באף לא אחד מהמרוצים הקלאסיים. הוא הצליח לזכות בניצחון בקטע בוואלטה אספניה ושיאה של השנה, מבחינתו, הגיע בסופה, כשהצליח לזכות בפעם השנייה ברציפות באליפות העולם במרוץ הכביש. הישג גדול זה המתיק במידה רבה את טעמה המר של השנה הלא מוצלחת.
ב-2008 צבר בטיני חמישה ניצחונות נוספים, מהם שני קטעים בוואלטה אספניה. עוד לפני מרוץ זה ניהל משא ומתן מול מנהל קבוצתו, פטריק לאפבר, אודות עתידו בקבוצה. המשא ומתן עלה על שרטון ובזמן הוואלטה אספניה, זעם בטיני כששמע שקבוצתו החתימה את הרוכב הגרמני שטפן שומכר שנחשב אז ככוכב עולה במרוצים החד-יומיים והודיע כי לא ירכב בקוויק-סטפ וכי הוא פורש מרכיבה תחרותית. בעת שניצח בצורה מרשימה בקטע ה-12 בוואלטה אספניה הוא התכופף בזמן שחצה את קו הסיום כדי למנוע מהספונסר של הקבוצה את החשיפה התקשורתית. באליפות העולם שנערכה בווארזה היה בטיני המוביל של נבחרת איטליה אך נוצר מצב בו שלושה רוכבים איטלקיים היו בקבוצה הבורחת ונמנע ממנו להתמודד על הניצחון. את הסיבוב האחרון של המרוץ חגג בטיני בנפנופי פרידה לקהל הצופים המריע לו עם פרישתו.
בטיני נישא בשנת 2000 למוניקה ונולדה להם בת. הוא מתגורר בריפרבלה המרוחקת כ-10 קילומטרים ממקום הולדתו, צ'צ'ינה.
מאפיינים כרוכב.
כינויו של בטיני הוא "Il Grillo" שפירושו באיטלקית - הצרצר. הכינוי נולד בעקבות מנהגו של בטיני לשרוק לעצמו בזמן רכיבות האימון עם חבריו. בטיני נחשב כרוכב תוקפני אשר אינו מהסס לתקוף את הדבוקה גם כאשר מדובר בשלבים מוקדמים יחסית של המרוץ וגם כאשר היה נחשב כמועמד לניצחון במרוץ. ברבים מהמרוצים הוא תקף את הדבוקה וגם את קבוצות הבריחה בהן נמצא שוב ושוב. תכונה זאת, אשר הפכה את המרוצים למעניינים יותר, הקנתה לבטיני אוהדים רבים בקרב חובבי מרוצי האופניים. מנגד, נטען כלפיו בהזדמנויות שונות, כי היה אופורטוניסט שלא היה נאמן למטרות הקבוצה וחיפש את ניצחונו האישי גם כאשר הדבר עלול היה לפגוע במטרות הקבוצה.
שני יתרונות בולטים שהיו לבטיני הם יכולת ההאצה שלו תוך כדי טיפוס, אותה הוא ניצל כאמור לבריחות ויכולת ההאצה שלו במיאוצי הסיום שעלתה לרוב על יכולתם של שותפיו לבריחות והביאה לו ניצחונות רבים. תכונה נוספת אשר סייעה רבות לבטיני הייתה האקטיביות החברתית שלו בקטעים מכריעים במרוץ. בעת שהיה חלק מקבוצת בריחה, אשר כללה לרוב רוכבים יריבים, הוא עודד ושידל את הרוכבים האחרים להמשיך ולפעול למען הצלחת הבריחה המשותפת, תוך כדי הפגנת דוגמה אישית ברכיבה בקדמת קבוצת הבריחה.
נבחרת סין בכדורגל נשים
נבחרת סין בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של הרפובליקה העממית של סין. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסינית.
נבחרת זו נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם, והיא זכתה פעמיים בגביע אלגרב (1999 ו-2002). נבחרת סין הגיעה למקום השני בגביע העולם בכדורגל נשים 1999, בטורניר האולימפי ב-1996, והנבחרת עד גיל 20 הגיעה למקום השני בגביע העולם עד גיל 20 ב-2004.
היסטריית המונים
היסטריה קולקטיבית
הינדוטבה
הינדוטבה (באנגלית: Hindutva; בכתב דוונאגרי: हिन्दुत्व – במשמעות "הינדואיות", צביון או מהות הינדואית) הוא מושג בשפת הסנסקריט המשמש לתיאור אידאולוגיית הלאומנות ההינדואית ותנועות לקידום האידאולוגיה הזו. המונח נטבע על ידי וינאיאק דמודאר סווארקאר בשנת 1923 בכתב עת שבבעלותו, באמצעות הכותרת "הינדוטבה: מיהו הינדואי?".
רוב הלאומנים ההינדואים מאורגנים בארגונים פוליטיים, תרבותיים וחברתיים. הארגון הלאומני ההינדואי הראשון נוסד בהודו ב-1925, ושמו רשטריה סווג'מססווק סאנג – "Rashtriya Swayamsevak Sangh" (ובקיצור, RSS, ראו להלן). כיום ארגון בולט בפוליטיקה ההודית הוא מפלגת בהאראטיה ג'נאטה (BJP), מפלגה המקורבת לארגונים לקידום ההינדוטבה. קבוצת ארגונים זו מכנה עצמה בשם סנג פריוואר.
האידאולוגיה הימנית האופיינית להינדוטבה קיימת בהודו מאז תחילת המאה ה-20, אולם לא שיחקה תפקיד דומיננטי בפוליטיקה ההודית עד לשנות ה-1980 המאוחרות. אחד האירועים הבולטים הבודדים בהם בלטה ההינדוטבה הוא רציחתו של מהטמה גנדהי ב-1948 בידי אחד הקיצוניים מבין הלאומנים ההינדואים. מאז סוף שנות ה-1980 משכה אליה אידאולוגיה זו הינדואים רבים מהזרם המרכזי שבפוליטיקה ההודית, בעקבות שני אירועים מרכזיים. אירוע אחד הוא השימוש שעשתה ממשלת רג'יב גנדי ברוב פרלמנטרי גדול לביטול פסק הדין של בית המשפט העליון של הודו, צעד שהכעיס מוסלמים שמרנים (ראה מקרה שאח באנו). האירוע השני הוא סכסוך סביב מסגד בברי המוגולי מן המאה ה-16 בעיר איודהיה, שכמה הינדואים טענו כי הוא מקום לידתו ומקום המקדש המקורי של האל ראמה – הנחשב בהינדואיזם להתגלמות (אווטארה) נערצת של האל וישנו. המסגד נהרס על ידי אספסוף הינדואי ב-1992. אירוע זה עורר מהומות ברחבי המדינה.
הגדרה ואטימולוגיה.
בפסק דין מטעם בית המשפט העליון של הודו נאמר כי אין מינוח מדויק היכול להתייחס למושגים "הינדו"," הינדוטבה" או "הינדואיזם". נאמר שם גם כי אין שום תמצות היכול להגביל את המונח למשמעות הצרה של דת בלבד, תוך התעלמות מהתכנים של התרבות ההודית ומורשתה.
המונח "הינדוטבה" נעשה רווח כמזוהה עם האידאולוגיה של ארגון הינדו לאומני בשם
"Rashtriya Swayamsevak Sangh". מוצא המילה "הינדוטבה" הוא מהמילה "הינדו" שמקורה בפרסית ואילו המילה "טבה" היא סיומת בשפה הסנסקריט. לכן, המילה "הינדוטבה" מתורגמת בדרך כלל כ"צביון הינדואי", תוך תיאור זהות לאומית המבוססת על דת ההינדו. במובנים רבים זוהי אידאולוגיה סינקרטית: מחד גיסא היא יונקת רבות מהפילוסופיה ההודית ורואה בדמויות דתיות והיסטוריות בתולדות ההינדואיזם מקור להשראה; מאידך גיסא ניכרת בה גם השפעה של מסורות מערביות החסרות כל בסיס בהינדואיזם.
אמונות מרכזיות.
ההינדוטבה מתאפיינת בכמה אמונות מרכזיות:
פילוסופיה.
הלאומנים ההינדים תופסים את עצמם כ"מייסדי האומה" הגדולים. מטרתם המוצהרת היא לאחד את החברה ההינדית, המוטרדת מבעיות של קאסטות, רגיונליזם (נטייה לנקודת מבט מחוזית, בניגוד ללאומית) וגישות פסיביות שמקורן בדת.
השקפות לגבי בני דתות שונות.
חסידי ההינדוטבה משתמשים לעיתים קרובות במושג פסאודו-חילוניות ביחס להגנה שמספקת חוקת הודו לזכויות בני המיעוטים הדתיים. הם מצביעים על הסטנדרטים השונים המופעלים לגבי הינדים, מוסלמים ונוצרים, ופועלים נגד הניסיון ליצור מה שהם תופסים כשיטת "שונים, אבל שווים". חלק מתומכי ההינדוטבה רואים זאת כניסיון של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי לחזר אחר קולות המיעוטים, גם במחיר ויתור על שוויון אמיתי.