לבישת הקיטל מוזכר בפירוש המפה של הרמ"א על השולחן ערוך לגבי יום הכיפורים. בקהילות מסוימות לובשים קיטל ביום הכיפורים בלבד כעיקר המנהג, אך בקהילות רבות מתקשר מנהג לבישת הקיטל לכלל הימים הנוראים ועל כן לובשים אותו גם בראש השנה; כך הוא המנהג בעיקר בקהילות "אשכנז המערבי" (מערב אירופה), ובמיעוט מקהילות מזרח אירופה (בהן חסידויות מסוימות). אולם רוב החסידים וקהילות אשכנז המזרחיים נוהגים שמלבד בעלי התפילה, בעל התוקע והמקריא (ולעיתים גם הכוהנים), הלובשים קיטל גם בראש השנה, כלל הציבור אינו לובש קיטל בראש השנה אלא ביום כיפור בלבד. יש קהילות מסוימות, בעיקר מחסידי פולין (כגון גור), שאף ביום כיפור אינם לובשים קיטל. יש הנוהגים גם כי שליח הציבור לובש קיטל במהלך תפילות הושענא רבה, משום שיום זה נחשב ליום החיתום האחרון של ימי הדין. בחסידויות ירושלמיות וכן בחסידות סלונים נוהגים כולם ללבוש קיטל בהושענא רבה. יש מנהגים נוספים בהם שליח הציבור לובש קיטל גם במהלך תפילת מוסף של שמיני עצרת, בו נאמרים פיוטי הגשם, ובמהלך תפילת מוסף של יום-טוב ראשון של פסח, כאשר נאמרת תפילת טל.
בנוסף, רבים נוהגים ללבוש קיטל במהלך ליל הסדר. יש סברה שאומרת כי הדבר נעשה כדי להבטיח שלא יהיה שום פירור של חמץ על הבגד, מה שמתאים רק לקיטל אותו נוהגים ללבוש ביום הכיפורים שהוא יום צום.
לבישת הקיטל בחתונה.
על-פי מנהגים רבים, האדם לובש את הקיטל לראשונה בהיותו חתן, מתחת לחופה. צבעו הלבן מסמל טהרה ואיחוד עם הכלה שגם צבע בגדיה לבן. הסבר נפוץ אחר גורס שהדבר בא לרמז על כך שביום הנישואין נמחלים כל עוונותיו של האדם, בדומה לימים הנוראים. כן מובא הטעם להזכיר לחתן את יום המיתה.
המנהג ללבוש בגדים לבנים בחתונה מוזכר כבר אצל הרב אהרון הכהן מלוניל בספר אורחות חיים.
מנהג חב"ד ללבוש קיטל אחת בשנה בלבד, ביום הכיפורים או תחת החופה. לפיכך חתן הלובש קיטל ביום חופתו, אינו לובשו שוב ביום הכיפורים שלאחריו. בקהילות אשכנז המערבי גם נוהגים שאינו לובש קיטל בשנה הראשונה של הנישואין, אבל מאחר שלא נוהגים ללבוש קיטל בחתונה, צריכים לומר שזה בגלל טעם אחר.
מנהגים שונים.
הקיטל של הליטאים עשוי מבד רגיל, בדומה לחלוק רופאים. החסידים הירושלמים לובשים כתונת פסים לבנה וחלק מחסידי סלונים לובשים קפוטה חלקה בצבע לבן.
נהוג שעד גיל 20 לא לובשים קיטל בימים הנוראים מכיוון שעד גיל 20 אין בית דין של מעלה מענישים, ובהרבה קהילות נוהגים שרק מי שנשוי לובש קיטל.
כל ילדיי
כל ילדיי (באנגלית: All My Children) הייתה אופרת סבון של רשת ABC האמריקאית ששודרה מ-5 בינואר 1970. הסדרה מביאה את סיפורם של תושבי עיירה בורגנית בדיונית בשם "פיין ואלי" הממוקמת בפנסילבניה.
במספר מקרים הסדרה פרצה דרך בעיסוק בנושאים שהיוו טאבו בתעשיית הבידור האמריקאית. ב-1983 היא הייתה אופרת הסבון הראשונה שעסקה בגלוי בהומוסקסואליות והציגה דמות לסבית, וב-1987 הייתה בין הראשונות שעסקו במחלת האיידס וביחס החברה לחולים במחלה.
הסדרה היוותה קרש קפיצה לכמה ממשתתפיה, ובראשם שרה מישל גלר ששיחקה בתור קנדל הארט, ולאחר מכן כיכבה בסדרה באפי ציידת הערפדים. ג'סי מקרטני, ששיחק בסדרה מ-1998 ועד ל-2001, זכה על תפקידו בשני פרסי אמי. בסדרה שיחקה גם שאנון קיין. אחת הדמויות האייקוניות של הסדרה היא אריקה קיין, אותה גילמה סוזן לוצ'י במשך 41 שנה, מ-1970 ועד ביטול הסדרה ב-2011.
בישראל, שודרה הסדרה החל מיוני 1999 ועד 2004 באופן יומי בערוץ 2. לאחר הפסקה של מספר חודשים, הסדרה חזרה לשידור בערוץ 1 מנובמבר 2004 עד אמצע ינואר 2006.
באפריל 2011 הודיעה רשת ABC על הפסקת שידורה של הסדרה ב-23 בספטמבר 2011, לאחר 41 שנים.
בחודש אפריל 2013 כל ילדיי ולחיות את החיים חזרו לשדר פרקים חדשים לאחר שחברת PROSPECT PARK שרכשה את הזכויות וההיסטוריה של אופרות הסבון מרשת ABC החלה לשדר פרקים חדשים באמצעות iTunes ו-Hulu בארצות הברית. שידורי הסדרה הסתיימו ב-2 בספטמבר 2013.
קופה
קרל נטר
קרל (יעקב) נֶטֶר או שרל נטר (בצרפתית: Charles Netter; 14 בספטמבר 1826 – 2 באוקטובר 1882) היה מייסד החינוך החקלאי בארץ-ישראל וממקימיו של היישוב החקלאי מקוה ישראל, בשנת 1870, למעשה, זהו היישוב הראשון בתנועת ההתיישבות של הדורות האחרונים. מעטות הן העובדות הביוגרפיות הידועות על חיי נטר, בטרם החל בפעולתו הציבורית ובטרם היותו ממקימי "כל ישראל חברים".
ביוגרפיה.
קרל נטר נולד בי"ב באלול ה'תקפ"ו (14 בספטמבר 1826) בעיר שטרסבורג באלזאס, צרפת. אביו היה נצר למשפחת רבנים ואיש משכיל, אשר התעניין גם ב"חכמות חיצוניות".
עניינו ביהודים מחוץ לארץ מולדתו החל כאשר היה תלמיד בבית-המדרש למורים בבלפור, שם הוא שמע על סבלם של יהודי פולין. כשסיים את לימודיו החל לעסוק במסחר, תחילה בלונדון ולאחר מכן בפריז. כיוון שהיה אדם אמיד, יכול היה להרשות לעצמו לעסוק גם בענייני ציבור. הוא יסד בית-ספר למלאכה לילדי ישראל, השתתף בייסודה של חברה להגנה על פועלים ובבנייתו של בית מחסה לאמנים עניים.
הקמת "כל ישראל חברים".
נטר נמנה עם מייסדי "כל ישראל חברים", ארגון שמטרתו הייתה הגנה על זכויות היהודים, הנהגת תרבות מערבית, לימוד מקצועות מודרניים ושיפור המעמד החברתי והפוליטי של היהודים. ביתו של נטר שימש לאסיפות ראשונות של ועד החברה. נטר היה הרוח החיה בפעולות החברה, הוא פעל במסירות ובהתמכרות. ביקר בארצות שונות וספג את כאב היהודים הנרדפים.&lt;BR&gt;
כששהה בקהיר בשנת 1867, כתב נטר מכתב להנהלת "כל ישראל חברים", בו הציע לכונן "סוכנות להגירה", שתפקידה יהיה לפעול למען יישובם של יהודים עניים בארץ ישראל.
שנה לאחר מכן, הביע נטר את נכונותו לבוא לביקור בארץ-ישראל, בו הוא יבחן את התנאים להתיישבות יהודית. ועד "כל ישראל חברים" קיבל את הצעתו ופנה אליו בבקשה לבחון גם את מצבם הקשה של יהודי ג'ורג'יה ובנוסף, לנסות ולהשיג רישיון לרכישת קרקעות מהשלטונות הטורקיים. ועד "כל ישראל חברים" התעלם מהצעתו של נטר להקמת "סוכנות הגירה".
הביקור הראשון בארץ-ישראל.
ביולי 1868 הגיע קרל נטר לראשונה לארץ ישראל. הוא שהה בארץ כחודשיים וביקר בכל היישובים שבהם חיו יהודים: ירושלים, יפו, חברון, צפת וטבריה. הוא נפגש עם יהודים, האזין למשאלותיהם, שאל על מקורות הפרנסה, ביקר במוסדות החינוך והתעניין בדרכי הלימוד ובשגרת חייהם. לאחר ביקורו, כתב דו"ח ל"כל ישראל חברים", בו הוא ציין כי יהודים רבים מאסו בחיי בטלה וכי קיימים רצון ודרישה מן הציבור הרחב לפתח את החקלאות ואת עבודת האדמה בארץ-ישראל. הוא עוד ציין בדו"ח, כי אלו העוסקים בחקלאות בארץ נתקלים בקשיים רבים, עקב חוסר תמיכה מן החוץ והם מתדרדרים לעוני. נטר ציין את אי השוויון בחלוקת התרומות. ה"כוללים" השונים שולחים את תרומתם, אך הכספים מתחלקים באופן לא שוויוני בין המיוחסים לבין העניים. כך, מקבלים המיוחסים את מרבית התרומות ומתעשרים אף יותר על חשבון אלו, שמלכתחילה חיו במחסור. בדו"ח צוינו הצעות לשיפור בענייני חינוך והמלצות לפתיחת החינוך גם לבנות.
בסיכומו של הדו"ח כתב נטר, כי רק על ידי עבודת אדמה ניתן יהיה לשפר את מצבם של היהודים בארץ-ישראל. יש לעשות את כל המאמצים, על מנת לקרב את היהודים לעבודת האדמה. הצעתו הייתה להקים מוסד לחינוך הדור הצעיר לעבודת אדמה ולחקלאות.בשנת 1869 דנו חברי "כל ישראל חברים" בהצעותיו ובהמלצותיו של נטר בעניין הקמת בית-ספר חקלאי. התקבלה ההחלטה להקים בית-ספר ראשון מסוגו בארץ ישראל. הוחלט, כי מיקומו של בית-הספר יהיה ביפו וכי שמו יהיה: "בית לימוד לעבודת האדמה של חברת "כל ישראל חברים". רעיון הקמתו של בית-הספר היה חיובי אך התכנון לטווח הארוך היה לקוי ולא כלל תקציבי ניהול והקמה של בית-ספר מסוג זה. כל כובדה של האחריות והתמיכה הכלכלית נפל על טוב לבם ותרומתם של יהודים בגולה. עם זאת, הציבור ואיתו גם העיתונות, התלהבו מן הרעיון ופרשו זאת כנדבך נוסף בהתיישבות יהודית בארץ-ישראל.
הקמתו וניהולו של בית-הספר החקלאי מקוה ישראל.
נטר החל בגיוס תרומות בלונדון. למרות מאמציו וקשריו, מסע ההתרמה לא צלח במיוחד ורבים מיהודי אנגליה, למעט משפחת רוטשילד, לא פתחו את ארנקיהם.
מלונדון הוא נסע לפריז, שם נפגש עם שגריר האימפריה העות'מאנית בפריז ובקש שימליץ לשלטונות על הקמתו של בית-הספר החקלאי. הוא הדגיש את פיתוח החקלאות, שיפתח בית-הספר ואת היתרונות, שיוכלו לנצל גם בני הדתות האחרות. נטר ביקש שטח אדמה חינם, שטח נוסף בחכירה לצורכי בית-הספר, ביטול המיסים בעשור הראשון, כולל על ציוד שיובא מחו"ל. נטר הדגיש בפני השלטונות הטורקיים כי בית-הספר יהיה תחת חסותו של הסולטאן. שלטונות טורקיה השהו את התהליך והקשו על המשא והמתן, אך לבסוף, אישרו את הקמתו של בית-הספר.
בשנת 1870, נחצבה בסלע כורכר, סמוך ליפו, מערה ששמשה את נטר ואת אנשיו כמקום מגורים זמני, עד להקמתם של המבנים הראשונים של בית-הספר.