לאחר מכן צייר בעקבות סיפוריהם הקצרים של וושינגטון אירווינג וג'יימס פנימור קופר "ספר החלוצים". במהלך חלק זה בקריירה שלו, הוא לקח על עצמו את תומאס באנגס ת'ורפ וצ'ארלס לורינג אליוט כחניכיו. על תקופת עבודתו עם קווידור, נזכר ת'ורפ כי "כל הזמן שהיינו עם קווידור, חודשים רבים, אני לא זוכר שהוא נתן לנו דבר מלבד חדר ציור ותחריטים שכיחים מאוד להעתקה. הוא נעדר מהסטודיו שלו במשך ימים ושבועות. כשהוא וכח, אם לא צייר על כרזה הוא בדרך כלל היה שוכב באורך מלא על הספסל הארוך."
עזיבת ניו יורק.
שרפה הרסה את הסטודיו של קווידור, ב־16 בדצמבר 1835. אירוע זה, בשילוב עם שתי התפרצויות כולרה גדולות באזור ומיתון כלכלי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19, הובילו את קווידור לנטוש את ניו יורק. הוא עבר לקווינסי, אילינוי, בשנת 1837, ובשנת 1844, רכש חווה עליה שילם על ידי צביעת שמונה בדים גדולים דתיים המבוססים על חריטות של עבודות של בנג'מין וסט. בדים אלה הוצגו בניו יורק בשנת 1847, אך מקום הימצאם הנוכחי אינו ידוע.
חזרה לניו יורק.
בשנת 1851 חזר קווידור לניו יורק שם שהה עד פרישתו בשנת 1869. בתקופה זו הסגנון שלו השתנה. הוא יצר קומפוזיציות פשוטות והשתמש במגוון צבעים צר יותר, שאותם דילל בלכה כך שדמויותיו המסוגננות והמעוצבות נעלמות בתוך רקעים מעורפלים. ככל הנראה הוא הפסיק לצייר בשנת 1868.
הוא התגורר בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, שם התגוררה בתו הבכורה, משנת 1869 ועד מותו בשנת 1881.
קריירה.
קווידור לא הוערך בתקופתו, אך התגלה מחדש כדמות חשובה באמנות האמריקאית לאחר תערוכה של עבודותיו ב-1942 במוזיאון ברוקלין לאמנות.
ציוריו יוצרים תצוגה רומנטית מסתורית לסצינות בהן הוא מערבב אלמנטים מקאבריים בהומור ארצי. רבות מיצירותיו, כמו "פרש בלי ראש", במוזיאון האמריקאי לאמנות סמית'סוניאן, קיבלו השראה מכתבי וושינגטון אירווינג, שהיה חבר אישי שלו. סיפוריו של אירווינג מההיסטוריה של ניו יורק העניק לקווידור את הנושאים לארבעת הציורים במוזיאון ברוקלין לאמנות, אלה מציגים את הצבע הרך וההרמוני האופייני של קווידור, דמיון פיוטי והומור נאיבי.
לפעמים הוא צייר נושאים דתיים, כמו ישו מברך את החולים.
דייוויד שוטר
דייוויד שוטר, גם דייוויד שוטר-ויסקה (נולד ב-1991 בהמבורג), הוא שחקן תיאטרון קולנוע וטלוויזיה גרמני. שוטר הופיע בהפקות תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע רבות.
ביוגרפיה.
דייוויד שוטר הוא נכדו של השחקן, ובמאי התיאטרון פרידריך שוטר. הוא סיים את לימודיו למשחק בבית הספר לדרמה בהמבורג בין השנים 2009–2012.
הוא שיחק לראשונה בשנת 2008 בסדרת הטלוויזיה "Die Pfefferkörner". במהלך לימודיו שיחק בתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Da coming Kalle". הוא הופיע בסרט הפשע "גאוות המשפחה" בשנת 2011. היה לו תפקיד משנה קטן, הוא שיחק חבר בכנופיית נוער. 2012 היה לו תפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה הגרמנית "משמר החופים".
שוטר ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע מיד לאחר שהשלים את לימודיו במשחק בסרט העלילתי משנת Spiltrieb" 2013".
בשנת 2013 הוא הופיע בכמה סדרות בטלוויזיה. בסדרת המצליחה של רשת ARD "שלך בידידות". הוא שיחק בתפקידים בכמה סדרות בשנת 2013 "Alles Klara", "Großstadtrevier" והמורה. 2014 הוא נראה שוב בתפקיד בפרק בסדרת "משמר החופים". הוא שיחק את פין יורקסון הצעיר, בעל בלוג וידידה של בתו של הדייג גרוגר (כריסטוף דירו).
בסרט הטלוויזיה של ZDF "מארי ברנד והילדה בזירה" (שודר לראשונה: ינואר 2014) הוא שיחק את גרגור קוהלר, עבריין לשעבר בעל מיגבלת דיבור שנאלץ לקחת חלק בתוכנית שיקום. בסדרה "זירת פשע: המבורג", היה לו תפקיד משנה קטן.
בסרט עלילתי Porn Punk Poetry" ,2014", אשר הוצג ברשת ארטה באפריל 2014, הוא שיחק בתפקיד הראשי. הוא כוסה באיפור בקעקועים, שיערו נצבע לבלונדיני והוא סופר לצורך התפקיד בתספורת מוהוק. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע לונן. הסרט זכה בפרס מייקל באלהאוס לצילום (ג'וליה הונמן) ובפרס הסטודיו המבורג הצעיר לכישרון בשנת 2015. בשנת 2015 הוענק על לו פרס על הופעתו בסרט בפסטיבל הסרטים הקצרים בניס בקטגוריה "השחקן הטוב ביותר".
הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה של Sat.1 "לבד בין שוטרים" (2014). הוא שיחק את המועמד לנציב אוולד פרסיקה. בסרט "אלכסנדר הגדול", סרט תיעודי של טרה X בהפקת ארטה, ZDF ו-ORF, שהוצג לראשונה בארטה באוקטובר 2014, גילם שוטר את אלכסנדר הגדול בסצנות המשחק. באוקטובר 2014 הוא שיחק בתפקיד קטן בסדרת הפשע "סוקו קלן", שם גילם את הנרקומן והפושע הקטן סטפן בלום.
בסרט העלילתי "אנחנו צעירים אנחנו חזקים." (2014), שהוקרן בבתי הקולנוע הגרמניים החל מינואר 2015 המבוסס על התפרעויות ניאו נאצים ברוסטוק-ליכטנהאגן ב־24 באוגוסט 1992 גילם שוטר את סנדרו הצעיר הנאו-נאצי, המנהיג של קבוצת צעירים שגרים במבנה טרומי שומם.
באפריל 2015 הוא שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "Last Trace Berlin". הוא שיחק את הקצין הצעיר אנטול קרוגר, שפיתח מערכת יחסים רגשית עם הרוצח הסדרתי אווה להמן (פיטר שניידר).
בסרט "Das Leben ist kein Bonuslevel", שהוקרן לראשונה בינואר 2016 בפסטיבל מקס אופולס, הוא גילם אדם שחי בבדידות ביער השחור.
באפריל 2017 שיחק שוטר בסדרת הטלוויזיה "Der Kriminalist" (העבריין). בקומדיה של ג'ייקוב לאס "So Was von da" הוא שיחק את פבלו, מנהל המועדון בסנט פאולי, לצד ניקלאס ברון. בסדרת הטלוויזיה "4 בלוקים" (2018) היה לשוטר אחד התפקידים הראשיים כ"כריש הנדל"ן "הצעיר מתיאס קיל. במותחן הטלוויזיה בן שני החלקים "Walpurgis Night - The Girls and Death" גילם שוטר את הצלם החובב אלכס צימרמן. ב־2019 שיחק עובד המפעל הקומוניסטי טומי בסדרה, "השנים הנפלאות שלנו", ששודרה בDas Erste במרץ 2020, לצידם של קטיה רימן, אנה מריה מאווה, אליסה שלוט ופרנץ הרטוויג. בעונה השלישית של הסדרה "ZDF "SCHULD המבוססת על ספרו של פרדיננד פון שיראך (2019), שיחק אסיר.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "ברברים".
שוטר מתגורר בברלין.
Premier Studios
אלכסנדר זבינס
אָלֶכְּסַנְדֶּר זֵבִינְס או אָלֶכְּסַנְדֶּר השני (ביוונית עתיקה: Ἀλέξανδρος θεός; 150 לפנה"ס – 123 לפנה"ס) היה מלך הממלכה הסלאוקית ההלניסטי ושליט על סוריה בין 128 ל-123 לפנה"ס. היה בנו של אלכסנדר באלאס או בנו המאומץ של אנטיוכוס השביעי.
ירושת קודמיו הפילה את הממלכה לכדי מלחמת אזרחים על הכס. אלכסנדר עלה לכוח בעת בשנת 128 לפנה"ס כבש את הבירה אנטיוכיה. לאחר שהובס במלחמת האזרחים הוא נהרג בדרכו למציאת מחסה בעיר צור.
ביוגרפיה.
בנובמבר 132 לפנה"ס, החלה מלחמת אזרחים במצרים התלמיית בין תלמי השמיני לאחותו קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים. ב-128 לפנה"ס פעל דמטריוס השני, מלך הממלכה הסלאוקית בסוריה לתמוך בקלאופטרה, שכן הייתה אמו של קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית אשר הייתה אשתו של דמטריוס. בתגובה תלמי השמיני העביר תמיכה וכספים לאלכסנדר זבינס אשר דרש את הכתר לפי ירושת אביו אלכסנדר באלאס.
עם לקיחת אנטיוכיה הפך זבינס למלך בפועל של הממלכה הסלאוקית בעוד מלחמת האזרחים המשיכה ועל כן הוא לא צלח בהשגת הוקרה מלאה ושליטה על כל הממלכה. בשנת 125 לפנה"ס החל מאבק מרכזי כאשר כוחותיהם של זבינס ודמטריוס השני התנגשו על העיר צור לחופי הים התיכון. עם הזמן עלתה ידו של זבינס על העליונה ובאותה השנה נפל דמטריוס בשבי במהלך קרב על העיר דמשק. זבינס היה מלך אהוב על העם, הוא נודע ברחמנות ושמר על יחסים טובים עם ממלכת החשמונאים תחת יוחנן הורקנוס הראשון.
על אף ירושת הכס, זבינס לא התקבל בברכה על ידי תלמי השמיני אשר בנקודה זאת יצר ברית עם קלאופטרה תאה והתנגד להשמת שליט חזק על הכתר הסלאוקי מחשש להשפעתו שלו מעל סוריה והלבנט. על כן החל תלמי להעביר תמיכה אל בנו של דמטריוס השני, אנטיוכוס השמיני למען האחרון ירש את הכתר הסלאוקי כשליט מדינת חסות של מצרים התלמית. על אף תמיכת החשמונאים, זבינס הפסיד שטחים עם הזמן ולבסוף איבד את כסאו.
הוא נהרג בדרכו למצוא חסות בממלכת החשמונאים, ככל הנראה נתפס והוצא להורג בידי אנטיוכוס השמיני, אשר הפך כעת, ביחד עם קלאופטרה תאה לשליט על הממלכה הסלאוקית.
אנדרטת דווייט ד. אייזנהאואר
אנדרטת דווייט ד. אייזנהאואר היא אנדרטה הניצבת בעיר וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית. היא הוקמה לכבודו של אייזנהאואר, הנשיא ה-34 של המדינה, והיא האנדרטה החדשה ביותר שהוקמה לנשיאי ארצות הברית. האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל פרנק גרי ונחנכה ב-2020.
הקמת האנדרטה.
האנדרטה הוקמה לאחר תהליך עיצוב וגיוס כספים ממושך שהחל בשנת 1999. התהליך נוהל על ידי ועדה שהקים הקונגרס של ארצות הברית. האתר לבניית האנדרטה נקבע בשנת 2004 והאדריכל גרי נבחר לתכנן אותה במסגרת תחרות מתכננים, שהסתיימה בשנת 2009. מימון בניית האנדרטה נעשה מכספים ציבוריים ומתרומות פרטיות.
בניית האנדרטה החלה ב-2017 והאנדרטה נועדה להיחנך ב-8 במאי 2020, יום השנה ה-75 לניצחון על גרמניה הנאצית. עקב מגפת הקורונה בארצות הברית נדחה הטקס והוא התקיים באופן מקוון ב-17 בספטמבר 2020.
האנדרטה מנוהלת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
פרטי האנדרטה.