ב-2005 פרש מניהול הטור דה פראנס לטובת סגנו, בשנים שלפני כן, כריסטיאן פרודום, אך נשאר כמנהל בחברת Amaury Sport Organisation אשר מלבד הטור דה פראנס, מארגנת גם את מרוצי האופניים של פריז-ניס, פריז - רובא ולייז'–בסטון–לייז' ואת מרוץ המכוניות ראלי דקר.
פרש מעבודתו בחברת A.S.O. ב-31 בינואר 2007. אקורד הסיום שלו היה ארגון מרוץ האופניים בקטר, הטור של קטר, בינואר 2007. הודיע כי לאחר פרישתו יתמסר לתחביבו - מוזיקה ולנגינה בקלרינט בהרכב ג'אז בו הוא חבר.
אברהם צבי אידלזון
משפט הפונקציה הסתומה
גשר גליניקה
גשר גליניקה (בגרמנית: Glienicker Brücke) הוא גשר בגרמניה מעל הנהר האפל , אשר מקשר בין ברלין לפוטסדאם.
היסטוריה.
הגשר נבנה בשנת 1907. בשנת 1945, לאחר שבעלות הברית חילקו ביניהן את העיר ברלין, הפך הגשר לנקודת גבול בין האזור האמריקאי (המערבי) לבין האזור הסובייטי (המזרחי). במהלך המלחמה הקרה בוצעו על גשר גליניקה חילופי מרגלים בין ברית המועצות לארצות הברית, ובשל כך זכה גשר זה לכינוי "גשר המרגלים".
החלפה הראשונה בוצעה ב-10 בפברואר 1962, כאשר רודולף אבל, מרגל של הק.ג.ב. אשר נתפס על ידי ה-FBI בארצות הברית, הוחלף תמורת פרנסיס גארי פאוורס, טייס מטוס ריגול אמריקאי שהופל בשמי ברית המועצות.
ההחלפה השנייה בוצעה ב-12 ביוני 1985, כאשר 23 סוכני ריגול אמריקאים, אשר נתפסו במזרח אירופה, הוחלפו תמורת 4 סוכנים סובייטים שנתפסו במערב.
ההחלפה השלישית בוצעה ב-11 בפברואר 1986, כאשר במסגרת עסקת חילופי מרגלים שוחרר אסיר ציון נתן שרנסקי. לעומת החילופים הקודמים, אשר בוצעו בחשאי, החלפה זו בוצעה לאור מצלמות התקשורת. שרנסקי התעקש להתריס כנגד ברית המועצות, ובניגוד להוראה שקיבל מהחייל ששחררו, לצעוד ישר – הוא חצה את הגשר בעקלתון.
בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה, חדל הגשר לשמש נקודת גבול והפך לגשר רגיל.
קידום מותג
קד&quot;מ
תיאודור אור
תיאודור אור (נולד ב-20 במרץ 1934) הוא משפטן ישראלי, שכיהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון וכשופט בית המשפט העליון.
קורות חייו.
תיאודור אור נולד ב-20 במרץ 1934 בפולין, וכשהיה בן שנתיים עלה לישראל. סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון מחוזי בעפולה (כיום תיכון בן-גוריון). כספורטאי, שיחק בעמדת הרץ הימני ב"הפועל בלפוריה" עד שנפצע במשחק בעת היותו סטודנט והחליט לפרוש מכדורגל.
בשנת 1952 התגייס לצה"ל ושירת בו תוך כדי לימודי משפטים באוניברסיטה העברית, אותם החל שנה טרם גיוסו, בשנת 1951. בשנת 1955 סיים את שירות החובה בצה"ל ובמקביל סיים בהצטיינות גם את לימודי המשפטים. במאי 1957 קיבל תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית. בדצמבר 1957 החל לעסוק בעריכת דין. הוא פתח את משרדו בעיר עפולה, שפעל בשותפות עם משרד עורכי הדין בר-רב-האי-ארדשטיין מחיפה.
אור עסק בעריכת דין במשרד הפרטי במשך עשור, עד דצמבר 1967, עת מונה לכהן כשופט בית משפט השלום בעפולה. כשלוש שנים לאחר מינוי לשופט בית משפט השלום בעפולה, באוקטובר 1970, מונה לשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בנצרת. אור מונה לשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בנצרת מספר פעמים, עד שבשנת 1973 מונה במינוי של קבע.
בספטמבר 1982 מונה לשופט בפועל בבית המשפט העליון למשך שישה חודשים, עד למרץ 1983. עם סיום כהונתו כשופט בפועל בבית המשפט העליון מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, ואף שימש מספר פעמים כנשיא בפועל של בית משפט זה.
ב-22 במאי 1989 אור מונה לשופט בבית המשפט העליון.
אור כיהן כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה שנערכו בשנת 1996.
ביוני 2003 מונה אור לכהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון אהרן ברק. ב-18 במרץ 2004 פרש אור מבית המשפט העליון לגמלאות עם הגיעו לגיל 70.
התגרש מאשתו הראשונה ואם ילדיו, אביבה, ונישא למיכאלה אור-שידלובסקי שכיהנה כשופטת אף היא. מבין ילדיו, בנו גיא הוא פסיכיאטר המלמד באוניברסיטת אריאל, בתו דלית היא עורכת דין הנשואה לשופט רון סוקול, סגן נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, ומלמדת באוניברסיטת חיפה.
תפקידים ציבוריים.
מה-1 בדצמבר 2007 כיהן אור כיו"ר הוועדה לבחירת היועץ המשפטי לממשלה, לקדנציה בת ארבע שנים.
בתפקיד זה, זכה השופט לביקורת לאחר שלא גילה לוועדה כי אחד ממומלציו לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, מנהל בתי המשפט משה גל, מעסיק את אשתו כיועצת בתפקיד אמון (ללא מכרז), התברר גם כי משה גל פעל לסלק תביעה מביכה (על ידי מתן פיצוי כספי מהקופה הציבורית) של אדם שנפגע מסחבת שנקטה רעייתו של תיאודור אור.
בין תפקידיו, משמש אור כיו"ר הוועדה הממנה של מועצת הנאמנים של המרכז הישראלי לאפוטרופסות, כנשיא האיגוד הישראלי לשחמט, וכיו"ר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
ספר אור.
לרגל פרישתו מכס השיפוט נערך על ידי פרופ' אהרן ברק, והשופטים רון סוקול ועודד שחם ובסיוע מערכת כתב-העת "משפט ועסקים" של בית ספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, ספר לכבודו בשם "ספר אור".
הספר הוא אסופת מאמרים שנכתבו על ידי כותבים שונים בהוקרה וכמחווה על פועלו השיפוטי הרב. הספר משקף את תחומי העיסוק המגוונים שבהם עסק. הספר כולל שישה שערים ובהם 21 מאמרים בתחום דיני הנזיקין, דיני חוזים, משפט העבודה, המשפט הפלילי, השפיטה, המשפט החוקתי, המנהלי ומשפט המס. כמו כן, כולל הספר את תמצית דו"חות הוועדות הציבוריות בראשן עמד השופט אור, הוועדה לבדיקת מבנה בתי המשפט בישראל וועדת החקירה לבירור ההתנגשויות בין כוחות הביטחון לבין אזרחים ישראלים באוקטובר 2000.
משפט אלי הורביץ.
מנכ"ל טבע אלי הורביץ הואשם על ידי הפרקליטות בעבירות מס, הורשע במחוזי על ידי השופטת המחוזית איילה פרוקצ'יה, ונדון למאסר. הערעור נידון על ידי הרכב שכלל את השופטים אור, יעקב טירקל ויצחק אנגלרד. הורביץ יוצג על ידי פנחס רובין, חברו הטוב של השופט אור, בניגוד לכללי האתיקה של השופטים, שחוברו על ידי הנשיא בדימוס מאיר שמגר. השופט אור סירב לפסול עצמו ואף זיכה את הורביץ, ואילו עתירה לבג"ץ שהגיש העיתונאי יואב יצחק נדחתה.
תאודור אור
חמשת הכללים
חמשת הכללים, או חמשת הצווים (בפאלי: פאנצ'אסילה), הם חמישה חוקים המהווים את קוד ההתנהגות הבסיסי בבודהיזם. בודהיסטים מכל הזרמים הבודהיסטים שאינם נזירים, מקבלים על עצמם צווים אלה.
חמשת הצווים הם:
האנשים הרגילים מבטיחים ללכת על פי צווים אלה בזמן שהם הופכים לבודהיסטים, כאשר הם "לוקחים מחסה" בשלוש אבני החן: בבודהה (מורה), בדהרמה (לימוד), ובסנגהה (קהילת הנזירים והנזירות). מתרגל שאינו נזיר הלוקח על עצמו את הצווים נקרא אופאסקה (חסיד בעל בית).
נאמר שהבודהה חשב על חמשת הכללים מתוך חמלה, ולא מתוך רצון לשלוט בהולכים אחריו, ולכן יש לקחת אותם מתוך רצון חופשי ולא בתור צווים שמקורם בישות אלוהית. יש לראות בהם קווים מנחים לעבר חיים של הארה, ולא סתם כחוקי מוסר שנכפים מבחוץ ושיש לציית להם בכל זמן. החוקים נועדו לאפשר חיים בצוותא שתומכים בתרגול הדרך הבודהיסטית וכן לתת איזון פסיכולוגי ומניעה של קונפליקטים.
הבודהה אמר שציות לכללים הוא מתנה של אדם לעצמו ולאחרים. הוא גם תיאר את התגמולים של הליכה אחר הכללים, ואת ההשלכות הרעות של שבירתם.
מלבד חמשת הכללים, כל אדם יכול לקבל על עצמו דרגות גבוהות יותר של תרגול: שמונה, עשרה – או נזירות מלאה, שבה מעל מאתיים כללים.
קלס אולדנבורג
הבזיליקה של סן ויטאלה
ט' בניסן
זר פרחים
זר פרחים הוא מקבץ פרחים המאוגדים בצורה דקורטיבית תוך התחשבות בסוג הפרחים ובצבעם.
קיימים עיצובים רבים ושונים לזרי פרחים הנשזרים בטכניקות שונות ובהתאמה לסוג האירוע. כמו כן, בכל סוג של עיצוב ישולבו סוגי פרחים שונים.
אדריכלות רנסנס
אדריכלות בארוק
נח&quot;ל מוצנח
כתיב מתמטי
ועדת וינוגרד
ועדת וינוגרד (שמה הרשמי: הוועדה לבדיקת אירועי המערכה בלבנון 2006) היא ועדת בדיקה ממשלתית בראשות השופט בדימוס ד"ר אליהו וינוגרד, לחקר אירועי מלחמת לבנון השנייה והאירועים שקדמו לה, שמונתה ב-17 בספטמבר 2006. ב-30 באפריל 2007, פרסמה הוועדה דו"ח חלקי. ב-30 בינואר 2008 לאחר שנה וארבעה חודשים מהקמתה פרסמה הוועדה את הדו"ח הסופי שלה, וסיימה את תפקידה.
הרכב הוועדה.
בראש הוועדה עמד השופט (בדימוס) ד"ר אליהו וינוגרד.
יתר חברי הוועדה:
לצדה של הוועדה פעלו 12 עוזרים, שמונה מהם קציני מילואים בדרגת תת-אלוף.
עלותה של הוועדה נאמדה ב-21.4 מיליוני שקלים. תקציבה של הוועדה נקבע על ידי מזכיר הממשלה ישראל מימון ורואה חשבון ממשרד האוצר, על פי מעמדה, היקף העבודה ותקדימים מוועדות חקירה ממשלתיות קודמות.
הרקע להקמת הוועדה.
הקריאות להקמת ועדת חקירה לאחר מלחמת לבנון השנייה.
כבר במהלך הלחימה נשמעו קולות, בעיקר מצד חיילי מילואים ועיתונאים, שדרשו חקירה מקיפה של שגיאות ומחדלים שנעשו לקראת מלחמת לבנון השנייה ובמהלכה. עלו טענות לגבי השגיאות המבצעיות והלוגיסטיות הלא מעטות שהתרחשו לדבריהם.
הקריאות לחקירת המלחמה התגברו לאחר סיומה. מאהלי מחאה של התנועה למען איכות השלטון בישראל ושל חיילי מילואים, התמקמו בירושלים סמוך לבית המשפט העליון ולמשרד ראש הממשלה, בקריאה למנות ועדת חקירה ממלכתית, ובמקביל העלו קריאה להתפטרות של מובילי המבצע, אהוד אולמרט, עמיר פרץ ודן חלוץ.
הקמת ועדות בדיקה שונות.