גבריל קצרוב נולד בקופריבשטיצה. ב-1899 רכש תואר דוקטור בהיסטוריה של העת העתיקה באוניברסיטת לייפציג. ב-1901 יצא להתמחות בברלין ובמינכן וב-1906 בממלכת איטליה. עם שובו לבולגריה החל ללמד באוניברסיטת סופיה. ב-1910 זכה לתואר פרופסור באוניברסיטת סופיה. בין 1915 ל-1918 כיהן כדקאן הפקולטה להיסטוריה ובין 1927 ל-1928 כיהן כרקטור האוניברסיטה. בהמשך, כיהן קצרוב כמנהל המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של בולגריה. היה חבר האקדמיה למדעים של בולגריה (מ-1909), של רומניה (מ-1936) ושל אוסטריה (מ-1939). לאורך הקריירה ערך קצרוב מחקרים שהתמקדו בהיסטוריה של חבלי תראקיה ומקדוניה וכן בשלטון הקיסרות הרומית בשטחי בולגריה. הוא פרסם מספר רב של ספרים ומאמרים בתחומי התמחותו.
במחקריו ובכתביו עסק גבריל קצרוב גם בתולדות היהודים בבולגריה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1912 לידי הכפר גיגן נתגלו חורבותיה של העיר הרומית אוּלְפִּיָה אֶסְקוּס שהוקמה ב-106 על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס. במקום נמצאה מצבה ועליה כיתוב שכלל את הביטוי ארכי-סינאגוגוס יוספוס. הכתובת המלאה תורגמה ל"יוסף ראש בית הכנסת ומנהל ראשי, בנו של מקסימיני מפנוניה". קצרוב תארך את המצבה לאמצע המאה ה-2 ובמאמר שהוציא לאור קבע שתולדות יהודי בולגריה קודמות להגעת השבטים הסלאבים לאזור בולגריה. בהמשך, תארך חוקר נוסף את המצבה למאה ה-4. באותה העת, הייתה זו העדות הארכאולוגית הקדומה ביותר להתיישבות יהודים באזור בולגריה (פרובינקיית מואסיה התחתונה של הקיסרות הרומית).
סיוויד סטאבס
ביארוזה
ברזנה (מחוז רובנו)
ברזנה (באוקראינית: Березне, בפולנית: Bereźne, ביידיש: בערעזנע) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סלוץ', בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
התיעוד הראשון לעיירה הוא מאמצע המאה ה-15, עת הועברה לרשות האיחוד הפולני-ליטאי. באמצע המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר.
העיירה מהווה מרכז של ראיון ברזנה של מחוז רובנו. ראיון החל משנת 1962 כולל גם סוסנובה וסביבתה שקודם לכך היו ראיון נפרד.
יהודי ברזנה.
נראה שיהודים החלו להתיישב בברזנה מעת שקיבלה מעמד עירוני. בפרעות ת"ח ות"ט נרצחו בה כחמישים משפחות יהודיות, והקהילה היהודית במקום השתקמה וגדלה רק במאה ה-19. זרז משמעותי להתפתחות הקהילה בעיירה היה התיישבותו במקום של האדמו"ר יחיאל מיכל הלוי פיצ'ניק, אשר הקים בה את חסידות ברזנה. בקרב שנערך בסמוך לעיירה במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית פרעו חיילים פולנים ביהודי המקום.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה בתי ספר מרשת יבנה ומרשת תרבות, וכן ספרייה עברית. כמו כן, בעיירה התקיים ייצוג למפלגות הציוניות השונות, תוך דומיננטיות של הרוויזיוניסטים, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות שונות, ואף קיבוץ הכשרה של החלוץ, שמבין בוגריו היו ממייסדי קיבוץ נגבה. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, רוב תושביה.
בשואה.
הגרמנים נכנסו לעיירה ביום 6 ביולי 1941. עם כניסתם, ערכו האוקראינים המקומיים מעשי שוד והתעללות בקרב האוכלוסייה היהודית. כמו כן, נאסרו 250 מנכבדי הקהילה, ואלו שוחררו רק לאחר תשלום סכום כופר גבוה. עם כניסתו של הוורמאכט הגרמני לעיירה הציתו חיילים את בתי היהודים על כל תכולתם.
עד מהרה ציוו הגרמנים על יהודי העיירה לשאת אות עם מגן דוד, והם נלקחו לעבודות כפייה בסביבתה. כ-300 צעירים יהודים מהעיירה נלקחו למחנה עבודה בקוסטופול. לראש היודנרט בעיירה מונה יואל גילברג.
ב-6 באוקטובר 1941 הוכנסו יהודי העיירה לשני גטאות: האחד סגור, והשני, קטן יותר ולבעלי מקצועות, פתוח. בשל הקצבת מזון מזערית לגטאות, שררו בהם תנאי רעב כבדים, לצד תנאי צפיפות דוחקים.
ביוני 1942 הובאו לגטאות שבעיירה יהודים שגורשו מכפרי הסביבה, ומספר יושביהם הגיע לכ-3,000.
ב-25 באוגוסט 1942 כותרו שני הגטאות שבעיירה בידי שוטרי אס אס מיחידות האיינצגרופן הגרמניות ואוקראינים, ויושביהם הובלו לבורות שהוכנו מראש ליד בית העלמין במאלינסק, שם נורו, וחלקם נקברו חיים. יהודים רבים שהצליחו להימלט מהאקציה נתפסו בידי אוקראינים, והוסגרו לגרמנים או נרצחו במקום.
יהודים מהעיירה שהצליחו להסתתר ביערות הסביבה הקימו יחידה פרטיזנית, אשר דאגה לנמלטים נוספים מהאזור, וביצעה פעולות חבלה במסילת הברזל רובנו-סארני. חלק מהיהודים שרדו בשל עזרה משלושה כפרים שהיו מאוכלסים במיעוט הפולני המזורי.
העיירה שוחררה בידי הצבא האדום ב-9 בינואר 1944. מתושביה היהודים שרדו כ-150 איש.
זבד אפריקני
חריסטו דאנוב
פרופסור חריסטו מִילוּשֶב דאנוב (בבולגרית: Христо Милушев Данов; 4 ביולי 1908, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 28 בינואר 1999, סופיה, בולגריה) היה היסטוריון ופילולוג בולגרי ומומחה להיסטוריה של תראקיה.
ביוגרפיה.
חריסטו דאנוב נולד בפלובדיב. ב-1932 רכש תואר דוקטור בהיסטוריה של העת העתיקה באוניברסיטת וינה. בהמשך, יצא להתמחות ברומא, נאפולי, פירנצה ופריז. לאחר שובו לבולגריה הועסק במוזיאון הארכאולוגי בסופיה. הוא שירת כמתורגמן בחזית האוקראינית השלישית בשלהי מלחמת העולם השנייה.
ב-1945 זכה לתואר פרופסור ולימד באוניברסיטת סופיה. בין 1960 ל-1976 כיהן כראש מחלקה בפקולטה להיסטוריה שבאוניברסיטה. דאנוב התמחה בהיסטוריה של חבל תראקיה ופרסם עשרות ספרים ומאמרים. כיהן כמנהל מכון המחקר הבולגרי בווינה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 היה פרופסור אורח בסורבון ובאוניברסיטת אוקספורד.
מקצת ממחקריו של חריסטו דאנוב עסקו בתולדות יהודי בולגריה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 התגלו בעיר העתיקה של פלובדיב שרידי בית כנסת מתקופת הקיסרות הרומית. דאנוב חקר את התגלית ביחד עם הארכאולוגית אלינה קסיאקובה ובמאמר שפרסמו ב-1984, תארכו את חלקו התחתון הקדום יותר של המבנה למאה ה-2 ואת חלקו העליון למאה ה-4. דאנוב ציין, כי המבנה היה גדול ממדים ושימש גם כמרכז כלכלי, ארגוני ותרבותי ליהודי פלובדיב. במאמרו, מציין דאנוב כי בני הקהילה הגיעו בנתיב הסחר מארץ ישראל לקונסטנטינופול ומשם לאדריאנופול ולפלובדיב. במחקרו, טען דאנוב כי בני קהילת פלובדיב היו בעלי מעמד כלכלי וחברתי רמים והוו נדבך חשוב בפעילות המסחר בתראקיה. עדות זו ביחד עם הממצאים הארכאולוגיים שנתגלו ליד גיגן מהווים את הממצא הראשוני הקדום ביותר המעיד על התיישבות יהודים באזור בולגריה.
מקדש בל
מקדש בל (ידוע גם בשם מקדש בעל) היה מקדש עתיק בעיר תדמור בסוריה. המקדש הוקדש לאל המסופוטמי בל. אל זה היה חלק משלישיית אלים שתושבי תדמור סגדו להם. האלים האחרים בשלישייה היו אל הירח אגיבול ואל השמש ירהיבול. מרכז זה לשלישיית האלים, הוקם בשנת 32 לספירה. שרידי המקדש היו בין השרידים השמורים ביותר בתדמור. מתחם המקדש הוכרז בשנת 1980 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
המקדש נהרס בחודש אוגוסט 2015 על ידי ארגון המדינה האסלאמית.
היסטוריה.
המקדש נבנה על גבי תל וממוקם בצידה המזרחי של שדרת העמודים הגדולה של תדמור. הסטרטיגרפיה בתל מצביעה שהתל היה מיושב כבר באלף השלישי לפנה"ס. לפני התקופה הרומית שכן במקום מקדש נוסף שנקרא "המקדש הראשון של בל" או המקדש ההלניסטי. תחילת הקמתו של מתחם המקדש היה בשנת 32 לספירה. הקירות של הטמנוס (המתחם המקודש בו רוכזו כמה מקדשים ומזבחות) ושל הפרופילאה (מבנה שער הכניסה לטמנוס) נבנו בשלב מאוחר יותר, בסוף המאה הראשונה ובמחצית הראשונה של המאה השנייה. האדריכל של המקדש היה יווני בשם אלכסנדרס (Αλεξάνδρας). שמותיהם של שלושת היוונים שעבדו על המקדש ידועים מתוך כתובות שנשמרו. בתקופת הביזנטית המקדש הפך לכנסייה. חלקים של המבנה שונו על ידי הערבים בשנת 1132, אבל הם שמרו על המבנה הכללי של המקדש. על רוב העמודים הקורינתיים הסדר הקורינתי בתוך האכסדרה הפנימיות ניתן לראות את הכנים שעליהן היו מונחים פסליהם של התורמים להקמת המקדש.
העיר תדמור נשכחה במהלך השנים ממדינות המערב, ביקורים על ידי נוסעים התקיימו במהלך המאות ה-17, 18 וה-19. בתחילת המאה ה-20 החלו חפירות ארכאולוגיות באתר. אזור מתחם מקדש בל היה מיושב על ידי בית חומר של בדואים, היה צריך לפנות אותם ולכן חפירת המתחם לקחה זמן רב.
ארכיטקטורה.
המקדש שילב אדריכלות יוונית-רומית ביחד עם אדריכלות של המזרח הקדום. שרידי המקדש שוכנים בתוך מתחם הכולל אכסדראות, והוא נמצא בקצה השדרה המזרחית של האכסדרה הגדולה. המבנה היה בעל צורה מלבנית שכיוונו הכללי הוא צפון-דרום. המקדש שכן בתוך חצר מרוצפת מוקפת בקיר מסיבי באורך של 205 מטר שכללה פרופילאה. במרכז החצר על גבי פודיום נמצא המקדש עצמו. החדר הפנימי של המקדש (הנאוס) היה מוקף בעמודים קורינתיים. בצלע הארוכה של המבנה נמצא שער הכניסה מהחצר שכלל גרם מדרגות גדול. בתוך החדר הפנימי נמצאו שני חדרי פולחן אחד בצד הצפוני ואחד בצד הדרומי. חדרי הפולחן הוקדשו לאל בל ולאלים נוספים. בחדר הפולחן הצפוני נמצא תבליט של שבעה כוכבי לכת שהיה ידוע לקדמונים כשהוא מוקף ב-12 הסמלים של גלגל המזלות. בנוסף כלל התבליט גילופים של תהלוכת גמלים ונשים מצועפות. האור בחדר הפנימי נכנס באמצעות שני חלונות  ששכנו גבוה לאורך שני צידי הקירות הארוכים. בתוך 3 פינות בחדר הפנימי נמצאו גרמי מדרגות שהובילו למרפסות גג.
בתוך החצר היו  שרידים של אגן רחיצה, מזבח, אולם אוכל, ובניין עם נישות. בצידה הצפון-מערבי של החצר נמצאה רמפה ששימשה לחיות שהוקרבו במקדש. בחצר היו שלושה שערים מונומנטליים. הכניסה נעשתה דרך השער המערבי. בתקופה הערבית בשנת 1132 נעשו שינויים. הוקם באסטיון, המקדש הפך למסגד. הסבה זאת שמרה על המבנה מהתפוררות נוספת.
הרס המבנה.