מילטוס הייתה פוליס באיוניה (טורקיה של היום), לחופי הים האיגאי. ההיסטוריה של העיר משתרעת מתקופת הברונזה, התקופה המינואית, התקופה המיקנית, היוונית, הרומית הביזנטית והעות'מאנית. היא הייתה עיר נמל עשירה בחוף המערבי של אנטוליה. נעזבה בתחילת השלטון העות'מאני ונמלה נסתם. כיום חורבותיה נמצאות במרחק 10 ק"מ מהחוף.
לשער שתי קומות. הוא בנוי משיש ברוחב 30 מטר בגובה 16 מטר ובעומק 5 מטר. הוא נחפר בשנים 1899–1911 על ידי משלחתו של תאודור ויגאנד וחלקיו הובלו לברלין שם הורכבו בשנים 1925–1929.
השער נפגע קשה בהפצצות במלחמת העולם השנייה ועבר שיקום ושחזור בשנים 1952–1954; 40% ממנו הם חלקים לא מקוריים.
בחדר התצוגה יש גם רצפת פסיפס ממילטוס ובמרכזה אורפאוס פורט על לירה ומוקף בחיות. מול השער נמצאת במה מוגבהת מקושטת מעתיקות ממילטוס ועליה דגם של העיר ושער השוק.
הארמייה השישית (האימפריה הרוסית)
הארמייה השישית (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה קונסטנטין פטרוביץ' ואן דר פליט. משימת הארמייה מיום הקמתה הייתה הגנה על חופי הים הבלטי, הים הלבן והגישות לעיר הבירה סנקט פטרבורג. באוגוסט 1915 היא הפכה לחלק מהחזית הצפונית, ופורקה בדצמבר 1916. לאחר הצטרפות רומניה למלחמה באותה שנה, הארמייה השישית הוקמה מחדש והועברה ללחימה בזירה זו. הארמייה פורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
הארמייה החמישית (האימפריה האוסטרו-הונגרית)
הארמייה החמישית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הארמייה החמישית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה ליבוריוס פון פרנק. הארמייה השתתפה בפלישה לסרביה בין יולי - אוגוסט של אותה שנה. הסרבים הדפו את הפלישה, ואף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף. בנובמבר 1914 זכתה הארמייה החמישית במספר ניצחונות התקדמה לעומק סרביה וכבשה את בלגרד. עם זאת, הצבא הסרבי הצליח לבלום את המתקפה ואף להודפה, וב-15 בדצמבר הסתיים קרב קולובארה בו הביסו הסרבים את הארמייה החמישית ופגעו או שבו בלמעלה ממחצית הכוח הלוחם האוסטרו-הונגרי. פון פרנק הודח מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה סבטוזר בורוייביץ'.
בעקבות הצטרפותה של איטליה למלחמה, הועברה הארמייה לחזית האיטלקית. הארמייה הצליחה לעמוד מול האיטלקים ב-11 קרבות הנהר איזונצו, ובאוקטובר 1917 הנחיל בורוייביץ' לאיטלקים ביחד עם עמיתו הגרמני אוטו פון בלוב, תבוסה קשה בקרב קפורטו. הארמייה זכתה לתהילה רבה, ואנשיה כינו את בורוייביץ' Naš Sveto ("סבטו שלנו"). הארמייה פורקה ב-1918 יחד עם כל הצבא האוסטרו הונגרי.
הארמייה הראשונה (צרפת)
הארמייה הראשונה הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה במערכה בצפון אפריקה ובחזית המערבית.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור לורן תחת פיקוד גנרל אוגוסט דובאי. הארמייה השתתפה יחד עם הארמייה השנייה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית. בשנת 1917 לחמה הארמייה בקרב פשנדל, ובהמשך המשיכה הארמייה להילחם עד סוף המלחמה, והשתתפה במתקפת מאה הימים, וב-11 בנובמבר 1918 פורקה.
מלחמת העולם השנייה.
1939 - 1940.
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה הראשונה בפיקוד גנרל ז'ורז' בלנשאר פרוסה בבלגיה, כחלק מקבוצת הארמיות הראשונה. ב-10 במאי 1940 פתחו הגרמנים במתקפה על צרפת וארצות השפלה, ותוך זמן קצר כיתרו את כוחות בעלות הברית בכיס דנקירק. חלק מהארמייה חולץ במהלך פינוי דנקירק, וחלק מהארמייה נפל בשבי הגרמנים. ב-26 במאי מונה בלנשאר למפקד קבוצת הארמיות הראשונה, ורנה פריו מונה למפקד הארמייה עד ל-29 במאי שאז התפרקה הארמייה.
1944 - 1945.
לאחר נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת, הוקמה מחדש הארמייה ב-25 בספטמבר 1944, והועמדה תחת פיקוד ז'אן דה לאטר דה טסיני. הארמייה לחמה במזרח צרפת ובדרום גרמניה, כחלק מקבוצת הארמיות השישית של בעלות הברית. הארמייה לחמה בכיס קולמר, וכבשה את שטרסבורג, קרלסרוהה ודרמשטאדט.
המלחמה הקרה.
במהלך המלחמה הקרה הייתה הארמייה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו, ומפקדת הארמייה הייתה מוצבת בשטרסבורג.
איזוטופסידים
הארמייה השישית (האימפריה האוסטרו-הונגרית)
הארמייה השישית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הארמייה השישית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה אוסקר פוטיורק. הארמייה לקחה חלק בניסיון הפלישה הראשון לסרביה ביולי - אוגוסט 1914. הפלישה נהדפה לחלוטין, כמו כן אף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף. בנובמבר 1914 זכו האוסטרו-הונגרים במספר ניצחונות והתקדמו לעומק סרביה, אך הצבא הסרבי הצליח לבלום את המתקפה ואף להודפה, וב-15 בדצמבר הסתיים קרב קולובארה בו הביסו הסרבים את כוחותיו של פוטיורק ופגעו או שבו בלמעלה ממחצית הכוח הלוחם האוסטרו-הונגרי. הארמייה השישית פורקה ב-27 בדצמבר 1914.
הארמייה הוקמה מחדש בחזית האיטלקית בשנת 1918, וכמפקדה מונה יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה. הארמייה לקחה חלק פעיל בקרב הנהר פיאווה, שהסתיים בתבוסה כואבת לאוסטרו-הונגרים. הארמייה המשיכה להיות פעילה בחזית זו עד שפורקה יחד עם כל הצבא האוסטרו-הונגרי בנובמבר של אותה שנה.
יונה קסטל
יונה קסטל (9 בנובמבר 1951 - 25 במרץ 2011) היה מקצוען העוסק בתחום השיקום.
בשנת 2008 היה קסטל לאדם הראשון שאכלס את תפקיד הנציב השלישי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, בעוד עצמו סבל ממוגבלות.
ביוגרפיה.
קסטל נולד בטבריה. לקה בינקותו בשיתוק ילדים, אשר נגרם על ידי נגיף הפוליו. הוא נזקק לקביים ומכשיר לקיבוע ברכיים לצורך ניידות, והוכר על ידי המוסד לביטוח לאומי כבעל נכות רפואית בהיקף 100%.
קסטל גדל במשפחה בת חמש נפשות עם אח תאום ואחות בוגרת.
המסר שקיבל במשפחתו היה להתמודד ולא לוותר. אמו דחפה אותו לעצמאות מלאה. הוא למד בבתי ספר רגילים והשתלב באופן מלא בכל הפעילויות. מאידך, הכיר את גבולות יכולתו והתמודד עם הקשיים ביצירתיות וברוח טובה. האמירה בדרך חייו הייתה: להיות חזק ועצמאי, אך מאידך לא להתבייש במגבלה, להכיר בה ובמידת הצורך לאפשר עזרה.
קסטל היה נשוי לד"ר חנה קסטל ואב ל-6 ילדים.
פעילות מקצועית.
בשנת 1977, לאחר סיום לימודיו בבית ספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, התיישב במצפה רמון. הוא החל את דרכו המקצועית בשירות המבחן למבוגרים במשרד הרווחה, ושימש כקצין מבחן למבוגרים במצפה רמון, ירוחם ודימונה. לימים מונה לאחד מנציגי מחוז הדרום של שירות המבחן בארגון הארצי לקציני מבחן, ואף שימש יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים במחוז הדרום.
משנת 1986 עד שנת 1992 כיהן כמנהל השירות הסוציאלי במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע. בשנים אלו יזם ופיתח תוכניות שיקום לחולים כרוניים, והיה אחראי על תכנון ופיתוח מחלקת אשפוז שפעלה לפי מודל חברתי. מחלקה זו פועלת עד היום באוריינטציה שיקומית ונקראת "בית רותם". המחלקה נמצאת מחוץ לכותלי בית החולים ונותנת מענה לאנשים אשר הועברו אליה ממחלקה סגורה לאחר אשפוז ממושך לצורך הכנה לחיים עצמאיים בקהילה.
בשנת 1992 מונה קסטל לתפקיד מנהל מרכז הכשרה ושיקום מקצועי של הקרן למפעלי שיקום בדרום, וכיהן בתפקיד זה במשך 16 שנים. במסגרת התפקיד ניהל צוות רב מקצועי של עובדים סוציאליים, מאבחנים תעסוקתיים, פסיכולוגים, מורים, מדריכים, עובדי השמה ועובדי מנהלה ומשק. בזמן כהונתו יצר פתרונות תעסוקה ושיקום לאנשים עם מוגבלות מסוגים שונים, מינף את היקף פעילות הסניף והפך אותו ליחידת השמה משמעותית והגדולה ביותר בארץ. במסגרת זו הוא הקים מפעלים תעסוקתיים באילת, ירוחם, מצפה רמון, ערד, נתיבות, אופקים, כסייפה (מרכז זה ריכז אליו אנשים עם מוגבלות ממספר יישובים בדואים). כמו כן הוא היה שותף לפיתוח שירותים שונים: בתקופת ניהולו הוקמו בשיתוף עם גורמים נוספים היחידה לאבחון האדם המפגר במשרד הרווחה, מרכז תעסוקה לנגמלי סמים וסדנא לנפגעי סמים, וכן פותח והורחב מכון לכבדי ראייה שנותן שירותים בכל הנגב.
בשנת 2008 נבחר קסטל לעמוד בראש נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים והיה הנציב הראשון עם מוגבלות בתפקיד זה. כעבור שנה נאלץ לפרוש מהתפקיד בשל מחלה קשה. בחירתו לתפקיד, שהוא התפקיד הבכיר ביותר במשרדי הממשלה הנוגע לזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, סימנה עבור רבים בקהילת הנכים תחילתו של עידן חדש בו מיושם העיקרון שהוביל את תנועת הנכים בארה״ב ובבריטניה "שום דבר עלינו בלעדינו".
עם פרישתו ממשרד המשפטים חזר קסטל לקרן למפעלי שיקום כמנהל ידע ארצי, ושימש בתפקיד זה עד למותו בנובמבר 2011. כמנהל ידע של הקרן תרם רבות להטמעת ידע, הבנה מעמיקה יותר של סוגיות שיקומיות בעייתיות ובעיקר הפצת ידע בתחום השיקום.
בחודש דצמבר 2010 קיבל אות הוקרה בגין פעילותו, מטעם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.