הגילוי הראשון של גלובולת בוק התרחש בשנות ה-40 על ידי בארט בוק. במאמר שהתפרסם בשנת 1947, הוא ואדית' ריילי שיערו שעננים אלו חווים קריסה כבידתית ומהם נוצרו כוכבים וצבירי כוכבים. השערה זאת הייתה קשה לאימות בגלל קשיי ראייה וביסוס מה קורה בתוך ענן חשוך וצפוף שהסתיר כל אור שהופק ממנו. ניתוח תצפית באינפרה-אדום שהוצא לאור בשנת 1990 אימת שכוכבים נוצרים בתוך גלובולת בוק. תצפיות נוספות גילו שחלק מגלובולות בוק מכילות מקורות חימום, חלק מכילות אובייקט הרביג-הארו, וחלק מראות פליטה של גז מולקולרי. מחקרי הרחבות ספקטרליות של גל מילימטרי הראו הוכחות לתנועה של חומרים לעבר קדם כוכב גדל. זה עכשיו ידוע שגלובולת בוק טיפוסית מטילה בערך 10 מסות שמש של חומר באזור של בערך שנת אור, ושכמעט תמיד גלובולת בוק מסתיימת ביצירת כוכב כפול או מרובה.
גלובולות בוק הן עדיין נושא למחקר אינטנסיבי. ידוע כאחד האובייקטים הקרים ביקום הטבעי, המבנה והצפיפות שלהם נשארו כתעלומה. שיטות שיושמו עד כה הסתמכו על צפיפות עמוד שנחתך על ידי תצפית אינפרא-אדומה. ואפילו ספירת כווכבים על מנת לנסות לחקור את האובייקטים הללו יותר לעומק.
גלריית תמונות.
גלובולות בוק שנמצאו בערפילית ׁׁׁׂׂׂׂNGC 281.
IC 2944, קבוצה של גלובולות בוק שנמצאו באזורי H II, נלקח על ידי WFPC2 שנמצא על טלסקופ החלל האבל.
Barnard 68, במרחק של רק 410 שנות אור, אחד מגלובולות בוק הכי קרובות. גודלו כבערך 12,500 יחידות אסטרונומיות (2 טריליון ק"מ)
מרדכי ארציאלי
מרדכי (מוטק'ה) ארציאלי (18 בספטמבר 1924, י"ט באלול ה'תרפ"ד - 16 באפריל 2004, כ"ד בניסן ה'תשס"ד) היה עיתונאי בעיתון "הארץ", נודע כ"קול הדרום". חבר וועד הפועל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חבר הנהלת הסינפונייטה והנהלת תיאטרון באר-שבע, ייסד את תוכנית הראיונות והאירוח "שבתרבות" הראשונה בישראל והנחה את התכנית ברציפות כ-13 שנים (1973–1986).
ביוגרפיה.
ארציאלי נולד וגדל בשכונת נחלת שבעה בירושלים, בנם של פרץ, פעיל במפלגה הרוויזיוניסטית וחווה. למשפחה דתית, דור רביעי לתושבי העיר. למד בבית ספר "גאולה". בסיום לימודיו הצטרף לאצ"ל בירושלים יחד עם אחותו יונה (ברזילי) והיה אחד ממפקדיו. בשל פעילותו נעצר על ידי הבריטים ביחד עם שמואל תמיר והוגלו למחנה מעצר "גילגיל" בקניה שבאפריקה.
ארציאלי ישב בכלא במשך כ-3 שנים וחצי ולמד שפות ופסיכולוגיה. הוא שוחרר אחרי קום המדינה והתיישב בבאר שבע. הוא הצטרף כעיתונאי לביטאון צה"ל, "במחנה" וסיים את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
באמצע שנות ה-50 עבר לכתוב בעיתון הארץ במשך כ-40 שנה, ככתב באר שבע והדרום של העיתון עד לפרישתו בשנת 1990.
ביחד עם רעייתו אלינור ארציאלי סייע להביא תורמים להקמתה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היה חבר בהנהלות של הסינפונייטה הישראלית באר שבע ותיאטרון באר-שבע. בשנת 1973 ייסד באולם הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע את תוכנית הרעיונות "שבתרבות", הראשונה בישראל והנחה אותה במשך כ-13 שנים ברציפות עד לשנת 1986.
משפחתו.
היה נשוי לאלינור ולהם שתי בנות ובן. נוסף לכך, יש לו בת מנישואיו הראשונים. בשנת 2004 נפטר ממחלת הסרטן.
הנצחה.
ב-11 בפברואר 2018 נחנכה כיכר על שם מרדכי ארציאלי הסמוכה לקונסרבטוריון העירוני והמשכן לאמנויות הבמה באר שבע, מפגש הרחובות יעקב כהן פינת לאונרד ברנשטיין, הוצב פסל נבל בגובה 6 מטר, יצירה של האמן ישראל פרימו.
ויסוצקי. תודה שאני חי
ויסוצקי. תודה שאני חי (ברוסית: Высоцкий. Спасибо, что живой) הוא סרט דרמה רוסי משנת 2011 על ולדימיר וויסוצקי, שמבוסס על תסריט מאת בנו ניקיטה ובבימויו של פיוטר בוסלוב.
הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי בכיכובם של סרגיי בזרוקוב (שזמן רב נותר ללא קרדיט ורק מאוחר יותר נחשף כי בוצעה עליו עבודת CGI ואיפור כבד), איוואן אורגנט, אנדריי פאנין, אנדריי סמוליאקוב ואוקסנה אקינשינה. סמוליאקוב זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
הסרט הוקרן בבכורה ב-1 בדצמבר 2011 והפך לסרט המכניס ביותר בקולנוע הרוסי, כשהכניס 868 מיליון רובלים (כ-27.4 מיליון דולרים). הסרט זכה לשבחים ופרסים והתסריט נכתב על ידי בנו של הזמר, ניקיטה ויסוצקי.
בשנת 2013 שודרה גרסה מורחבת בערוץ 1 הרוסי.
תקציר עלילה.
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי על סיבוב הופעות של ויסוצקי לאוזבקיסטן ומוות קליני שחווה בשנת 1979.
הפקה.
השחקן שגילם את ויסוצקי בילה 4 - 6 שעות בכל יום באיפור וכשעה וחצי לערך כדי לבטל את האיפור. בכמה סצנות "שוחזר" ויסוצקי לסרט בעזרת טכנולוגיית CGI. באביב 2012 הודה סרגיי בזרוקוב בתוכנית אירוח בטלוויזיה שהוא למעשה היה השחקן שגילם את ולדימיר וויסוצקי. כמו כן, עבור גרסת הטלוויזיה המורחבת ששודרה בינואר 2013, בזרוקוב תואר בקרדיטים לראשונה כמי שגילם את ויסוצקי.
פסקול.
בנוסף לשיריו של ויסוצקי עצמו: («Баллада об уходе в рай», «Ах милый Ваня, я гуляю по Парижу», «Певец у микрофона», «Охота с вертолётов», «Баллада о детстве»), בסרט הושמעו גם שירו «Мой чёрный человек» והשירים הבאים:
קבלה.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, כאשר רבים מתחו ביקורת על ההחלטה שהשחקן שגילם את ויסוצקי לבש מסיכה. גם אשתו האחרונה של ויסוצקי, מרינה ולדי, התייחסה בשלילה לסרט, ואמרה כי הסרט הוא "עלבון לוויסוצקי, לאמנותו, לזכרו ולחיים שלנו יחד".
יחסי לטביה–שווייץ
יחסי לטביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת לטביה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
הקשרים הראשונים שבין שווייץ ללטביה החלו בשנת 1868 כאשר פתחה שווייץ קונסוליה בריגה. לטביה כוננה קונסוליה משלה בשווייץ בשנת 1919. מספר קונגרסים שהובילו להכרזת העצמאות של לטביה בשנת 1918 התקיימו בשווייץ. בשנת 1921 מועצת הברית של שווייץ הכירה ברפובליקה הלטבית. יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות היו קיימים עד לכיבוש ברית המועצות את לטביה, וכוננו מחדש אחרי התפרקותה של ברית המועצות. שווייץ הכירה בעצמאותה המחודשת של לטביה באוגוסט 1991, מיד לאחר שהמדינה הכריזה על עצמאותה מחדש.
במהלך שלב ההתפתחות של לטביה מחדש כאומה עצמאית בשנות התשעים של המאה העשרים, הייתה לטביה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה עם שווייץ במזרח אירופה, היא קיבלה סיוע בשווי של עשרות מיליוני פרנק שווייצרי בדמות תמיכה טכנולוגית, תמיכה כספית למערכת הבריאות, הסביבה והבנקים של לטביה.
בשנת 1992 פתחה שווייץ שגרירות בריגה האחראית גם על היחסים של שווייץ עם ליטא ואסטוניה. השגרירות הלטבית בווינה, בירת אוסטריה, אמונה על היחסים שבין לטביה לשווייץ.
מרכז פיננסי פינג אן
מרכז הכספים הבינלאומי פינג אן (הידוע גם בשם Ping An IFC; בסינית מפושטת: 平安国际金融中心) הוא גורד שחקים בן 115 קומות, המתנשא לגובה של 599 מטרים, בעיר שנג'ן, שבמחוז גואנגדונג בסין. הבניין הוזמן על ידי פינג אן ביטוח ותוכנן על ידי חברת האדריכלים האמריקאית . בנייתו הושלמה בשנת 2017, והוא היה לבניין הגבוה בעיר, השני בגובהו במדינה, והרביעי בגובהו בעולם. כמו כן, הוא מחזיק בשיא של מרפסת התצפית הגבוהה ביותר בבניין, כשגובה מרפסת התצפית הוא 562.2 מטרים.
התקדמות.
הבניין ממוקם במחוז העסקים המרכזי של שנזן שבפוטיאן. המגרש משתרע על שטח של 18,931 מ"ר, ונרכש על ידי חברת הביטוח פינג אן במכירה פומבית במחיר של 1.6568 מיליארד יואן ב-6 בנובמבר 2007. תכנון הבניין החל בשנת 2008 כששותפות קוהן פדרסן פוקס מספקת את העיצוב האדריכלי ותורנטון טומאסטי סיפק תכנון מבני. אבן היסוד של המבנה הונחה ב־29 באוגוסט 2009, והבנייה החלה בנובמבר אותה השנה. קבוצת הבנייה הראשונה של סין בניין נשכרה כקבלן הכללי לבניית הבניין.
ב־15 במרץ 2013 הופסק תהליך הבנייה באופן זמני, עקב חשד לשימוש בבטון שנעשה בחול ים לא מעובד, מה שעלול לשבש את מבנה הפלדה. הבנייה התחדשה בבניין לאחר בדיקת דגימה שיצאה תקינה.
בבוקר ה-15 ביולי 2014, עם הרמת עמוד פלדה באורך 10 מטרים למקומו, גורד השחקים שבר את שיא הגובה של בניין בעיר, 443.8 מטרים, כשהוא מדיח את מגדל KK100 מהתואר.
הבניין הושלם ב־30 באפריל 2015 והפך לגורד השחקים השני בגובהו בסין. התוכנית המקורית הייתה להוסיף אנטנה באורך של 60 מטרים על גבי הבניין כדי לעקוף את מגדל שאנגחאי ולהפוך לבניין הגבוה ביותר בסין. עם זאת, בפברואר 2015 הוחלט כי לא תוצב אנטנה בשל החשש שהיא עלולה לשבש מסלולי טיסה.
מאפיינים.
הבניין מכיל משרדים, מלונות וקמעונאות, מרכז כנסים וקניון יוקרה. בקומה 116 יש מרפסת תצפית בשם Free Sky. כפי ששם הבניין רומז, זהו גם המטה של חברת פינג אן ביטוח. תכנון המבנה אמור להיות ייחודי ואלגנטי, ולייצג את ההיסטוריה וההישגים של הדייר הראשי. חזית פלדת אל חלד שמשקלה כ־1,700 טון מספקת עיצוב מודרני למבנה.
שטח הבניין ברוטו עומד על 378,600 מ"ר. למגדל בן 115 הקומות יחס רוחב לגובה של 1:10, ויש לו גם פודיום בן 11 קומות. כולל הפודיום, הבניין מכיל 495,520 מ"ר שטח רצפה. מרתף בן חמישה מפלסים מוסיף עוד 90,000 מ"ר נוספים. מסת המבנה היא 620,000 טון מטרי, והוא מכיל שמונה עמודים עיקריים המהווים את מבנה העל. מידות העמוד נעות בין 6 ל־3.2 מטר, ברמה הנמוכה ביותר ל -2.9 על 1.4 מטר בראש המגדל.
בגובה של 562 מטר נבנה סיפון תצפית.
מעליות.
גורד השחקים מצויד בכ33 מעליות סיפון זוגיות, כאשר בקרת היעד שלו עוברת במהירות של עד 10 מטר לשנייה.
ניסיונות טיפוס.
הבניין היה עד למספר ניסיונות טיפוס לגג. בינואר 2015, הצלם המלזי קאו וויי לונג, טיפס על הבניין הלא שלם אז ושחרר קטעי וידאו ותמונה שצולמה מנוף בראש המגדל.