מנת קפה מדודה ודחוסה כנדרש מאוחסנת בקפסולה חד-פעמית, שבדרך כלל מסופקת על ידי יצרן המכונה. כל יצרן מכונה יכול לקבוע צורה ייחודית לקפסולה של המכונות מתוצרתו. במכונת הקפה ישנו פתח, דרכו יש להכניס את הקפסולה. לאחר הפעלת המכונה הקפסולה מנוקבת, ומעבר מים בתוכנה מבצע את תהליך חליטת הקפה.
לאחר השימוש יש לזרוק את הקפסולה הריקה. במכונות מסוימות נאגרות הקפסולות המשומשות במיכל מיוחד, שאותו יש לרוקן כאשר הוא מלא.
פוד.
מנת קפה מדודה ודחוסה כנדרש מאוחסנת באריזת נייר סינון חד-פעמית, העונה על תקן E.S.E. במכונת הקפה ישנו פתח, דרכו יש להכניס את הפוד, ולאחר מכן הפוד נלחץ לאורך מסלול זרימת המים ונאטם כנגד דליפות. לאחר הפעלת המכונה המים החמים עוברים דרך נייר הסינון והקפה.
לאחר השימוש יש לזרוק את הפוד המשומש.
תקן E.S.E הוא תקן דה-פקטו בתעשייה. קוטר הפודים בתקן זה הוא 44–45 מילימטר.
מכונות קפה
מכונות אספרסו
אדלברט פון שאמיסו
אדֵלבֵרט פון שאמיסוֹ (במקור לואי שארל אדלייד דה שאמיסו, 30 בינואר 1781 בחבל שמפן, צרפת - 21 באוגוסט 1838), חוקר טבע, סופר ומשורר גרמני יליד צרפת, ממעמד האצולה, אשר השתייך לזרם הרומנטיקה בספרות הגרמנית. זכורים בעיקר יומני המסעות שלו והנובלה "סיפורו המופלא של פטר שלומיאל".
חייו.
שאמיסו נולד רביעי מבין שבעת ילדיו של הרוזן לואי מארי דה שאמיסו באחוזתה של המשפחה, טירת בונקור (Boncourt) בחבל שמפן. רק יום טבילתו, 31 בינואר 1781, נחשב לוודאי, משום שצוין בספרו "מסע מסביב לעולם". עם הרעת התנאים של האצולה הצרפתית עזבו בשנת 1790 הוריו שהתרוששו את אחוזתם, וכעבור שנתיים את צרפת עצמה. במנוסתם מתומכי המהפכה הצרפתית הרחיקו נדוד דרך ארצות השפלה עד לדרום גרמניה, ובשנת 1796 התיישבו לבסוף בברלין, שם עבדו שני אחיו הבכורים כמורים פרטיים. בברלין זכה שאמיסו להתחנך בגימנסיה הצרפתית של העיר, שנוסדה עוד בשנת 1689 על ידי ההוגנוטים.
לאחר שירות צבאי כקצין פרוסי בשנים 1798–1807. בשנת 1805 חווה על בשרו את כניעתה המבישה של העיר המלין לצבאו של נפוליון, שהתאפשרה בגלל בגידה. כשבוי מלחמה צרפתי הועבר לצרפת, ובשנת 1807 פרש מן השירות הצבאי.
החל בשנת 1804 היה שותף ביחד עם רחל ורנהגן להוצאתו לאור של ה-"Musenalmanach" (אלמנך המוזות) שראה אור בברלין, שבו נתפרסמו יצירות של חוג המשוררים שלו שעליו נמנו יוליוס אדוארד היציג, פרידריך דה לה מוט פוקה, קרל אוגוסט ורנהגן פון אנזה (בעלה של רחל ורנהגן) ואחרים. מעתה קרא לעצמו אלדברט פון שאמיסו. לאחר כמה שנים בחוסר כל בברלין, שהה בצרפת מ-1810 עד 1813, ואחר כך עבר לשווייץ ושב לברלין. בשווייץ החל מתעניין במדעי הטבע, ובעיקר בבוטניקה.
בשנים 1815 עד 1818 השתתף כחוקר טבע בהפלגה מסביב לעולם (משלחת רוריק). משלחת חקר זו של רב החובל הרוסי ממוצא גרמני-בלטי אוטו פון קוצבוייה, בנו של המשורר אוגוסט פון קוצבוייה, שאותה מימן שר האוצר הרוסי הרוזן רומאנצוב, חקרה באוקיינוס השקט את פולינזיה ואת הוואי וניסתה למצוא את המעבר הצפון-מערבי. שאמיסו מיפה חלקים גדולים מחופי אלסקה, הגדיר את הצמחייה של אלסקה (על שמו נקרא שם אי שנתגלה בהפלגה) ותיאר את הרגליהם ותנאי חייהם של בני האינואיטים. הוא ביקר בחריפות את השלטון הקולוניאלי הרוסי באזורים אלה.
את ההפלגה המפורסמת תיאר בספרו "מסע מסביב לעולם".
בשנת 1819 קיבל משרה בכירה בעשביית-המרפא המלכותית בגנים הבוטניים בברלין, בשטחו של פארק קלייסט של ימינו. בשנת 1833 היה למנהלו של הגן, והתמיד במשרה זו עד מעט לפני מותו. משרה זו הבטיחה את עתידו הכלכלי. שאמיסו נשא אישה, ובשנת 1831 פרסם מחזור שירים ראשון, ובו שירים משנים עברו. שירים חדשים כמעט ולא כתב עוד.
לפי עדותו שלו, היה שאמיסו בונה חופשי, אף שככל הנראה לא פקד את לשכותיהם בברלין.
נקבר בשכונת קרויצברג בברלין. בקרבת מקום מצויה כיכר שאמיסו הקרויה על שמו.
יצירתו.
אף ששפת האם של שאמיסו הייתה צרפתית, עלה בידו לכתוב בגרמנית, שפתו השנייה, יצירות ששרדו בהצלחה את מבחן הזמן. בין יצירותיו המוכרות ביותר הנובלה "סיפורו המופלא של פטר שלומיאל" (1814) והשיר "צעצוע הענקים" המתאר את טירת נידק באלזס.
מסיבה זו קרוי על שמו הפרס היחיד לספרות גרמנית של מהגרים וזרים. מאז שנת 1985 מוענק בגרמניה פרס אדלברט פון שאמיסו לסופרים וסופרות ששפת האם שלהם איננה גרמנית.
שאמיסו
אדלברט פון שמיסו
אלדברט שמיסו
ישיבת כפר חסידים
מסדר הדרדר
המסדר העתיק ביותר והנאצל ביותר של הדרדר (באנגלית: The Most Ancient and Most Noble Order of the Thistle) הוא מסדר אבירות בריטי השייך לסקוטלנד. בעוד תאריך הקמתו המקורי של המסדר אינו ידוע, ג'יימס השביעי מלך סקוטלנד ייסד את המסדר בגלגולו המודרני בשנת 1687. המסדר כולל את הריבון ו-16 אבירים וגבירות. בנוסף להם חברים במסדר אבירים נוספים, שלא מן המניין - חברי משפחת המלוכה הבריטית ובני מלוכה זרים. הריבון ממנה את חברי המסדר, ובניגוד למסדרים אחרים, הוא עושה זאת ללא עצת הממשלה. שישה-עשר החברים מחויבים להיות ממוצא סקוטי, אך האבירים שלא מן המניין יכולים להיות מכל מוצא שהוא.
סמלו העיקרי של המסדר, כפי שמצביע שמו, הוא הדרדר, הפרח הלאומי של סקוטלנד. סיסמת המסדר היא Nemo me impune lacessit (בלטינית - "איש אינו מתגרה בי מבלי להיענש"). סיסמה זו מופיעה גם על סמל הממלכה המאוחדת בסקוטלנד ועל מטבעות לירה שטרלינג אחדים. הקדוש הפטרון של המסדר הוא אנדרו הקדוש, הקדוש הפטרון של סקוטלנד.
רוב מסדרי הממלכה המאוחדת כוללים את כלל הממלכה, אך שלושת המסדרים הנעלים ביותר שייכים כל אחד לאומה אחת. מסדר הדרדר, השייך לסקוטלנד, הוא השני בחשיבותו מבין השלושה. מקבילו האנגלי, מסדר הבירית, הוא מסדר האבירות העתיק ביותר בבריטניה, ותחילתו כבר במאה ה-14. המסדר השלישי הוא מסדר פטריק הקדוש האירי, אשר הוקם ב-1783. אולם מאז עצמאותה של אירלנד המסדר אינו פעיל, והאביר האחרון שלו נפטר בשנת 1974.
אשדוד ים
אַשְׁדּוֹד יָם הייתה עיר נמל לחוף הים התיכון, שייסודה בתקופת הברזל. שרידיה ממוקמים באתר ארכאולוגי גדול בחוף הים הדרומי של אשדוד המודרנית. העיר מצויה כ-4 ק"מ מערבית לתל אשדוד, התל של אשדוד היבשתית (ביוונית: אזוֹטוֹס מסוֹגיוֹס, "Άζωτος Μεσόγειος") - אחת מחמש ערי פלשתים. בין שתי ערים אלה, היה קשר של עיר יבשתית ועיר הנמל שלה, וההיסטוריה שלהן הייתה שלובה זו בזו לאורך מאות שנים.
העדות הראשונה על אודות המקום היא מכתובתו של סרגון השני, מלך אשור, שביצר את היישוב במהלך המאה ה-8 לפנה"ס כדי שתשמש תחנת מסחר ונמל במחוז האשורי. מאותה עת ועד לתקופה הביזנטית בארץ ישראל לא ידוע מה התרחש באשדוד-ים. במאה ה-4 גדלה והייתה לעיר מסחר משגשגת עם נמל שנקראה בשם ההלניסטי אזוֹטוֹס פאראליוֹס (ביוונית: "Άζωτος παράλιος", שפירושו "אשדוד שעל חוף"), ותועדה במפת מידבא. העיר המשיכה להתקיים בתקופה הערבית הקדומה, בין המאה ה-8 להמאה ה-11 - התקופה ממנה נשמרו השרידים המרשימים של מצודת אשדוד-ים, המכונה בערבית קָלעה אל-מינָא (قلعة الميناء, שפירושו "מבצר הנמל").
שרידי העיר עודם קבורים תחת חולות החוף הדרומי של אשדוד. החל מ-2013 נמשכות באתר חפירות לסירוגין על ידי חוקרים וארכאולוגים מהארץ ומהעולם.
היסטוריה.
אשדוד העתיקה, נזכרת כבר במאה ה-17 לפנה"ס כעיר כנענית מבוצרת. במאה ה-12 לפנה"ס פלשו למישור החוף הדרומי הפלשתים. לאשדוד, שהפכה לאחת מחמש ערי המדינה הפלשתיות החשובות ביותר, הייתה עיר נמל תחת חסותה כבר מאמצע תקופת הברונזה המאוחרת בשפך נחל לכיש, לפי חפירות ארכאולוגיות שבוצעו בתל מור. כלומר, טרם פלישת הפלשתים לחוף הדרומי. הנמל ככל הנראה המשיך להתקיים במהלך התקופה הפלשתית, כאשר לפי תעודות שנמצאו בעיר הנמל אוגרית, אשדוד הייתה עיר מסחר משגשגת באותה תקופה.
במהלך המאה ה-10 לפנה"ס, נחרבה אשדוד. חוקרים משערים כי נחרבה ככל הנראה על ידי פרעה סיאמון, או על ידי דוד המלך באחת ממלחמותיו בפלשתים. במאה ה-9 לפנה"ס היא שוקמה עם חידוש ההתיישבות הפלשתית באזור, אך לא האריכה ימים ונחרבה שוב במאה ה-8 לפנה"ס על ידי עוזיהו, מלך יהודה.
תחת שלטון אשורי.
בשנת 734 לפנה"ס נכבשה אשדוד על ידי תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, שכן מיקומה על דרך הים היווה יעד אסטרטגי חשוב לצבא האשורי ולאשור, שרצתה לשלוט כלכלית במסחר הימי בין פיניקיה, פלשת ומצרים. בשנת 732 לפנה"ס השתעבדה אשדוד לאשור. בכתובת שנכתבה בשנת 722 לפנה"ס על ידי סרגון השני, מלך אשור, ציין כי בעת מסעו לארץ ישראל הוא שיקם את הערים הפלשתיות אשדוד וגת, וכן גם את העיר "אסדודימו" (אשדוד-ים). מאותה עת, העיר המתהווה שימשה כנמל החדש של אשדוד היבשתית. אשדוד-ים נבנתה כמרכז מנהלי, והובאו אליה גולים מארצות אחרות בשליטת אשור. תיאור של כיבוש חבל פלשת באחת מכתובות סרגון: