המוסד לתקינה הוקם בחודש אפריל 1997 על פי הסכם מסגרת בין לשכת רואי חשבון בישראל לבין רשות ניירות ערך. עד להקמת המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות הגוף שעסק בקביעת כללי חשבונאות מקובלים בישראל היה לשכת רואי חשבון בישראל. ההסכם בין לשכת רואי חשבון לבין רשות ניירות ערך קבע כי מעתה המוסד לתקינה יהיה אחראי על תקני חשבונאות ודיווח כספי ואילו לשכת רואי החשבון תהיה אחראית על תקני ביקורת ונוהלי ביקורת.
מבנה.
המוסד לתקינה מורכב משני גופים:
מעבר לתקינה הבינלאומית.
בשנת 1974, כשנה לאחר ייסודו של ארגון ה-IASC, הצטרפה ישראל כחברה בארגון. הצטרפות זו כללת התחייבות לפעול לשם התאמת התקינה החשבונאית המקומית (IL-GAAP) לתקינה החשבונאית הבינלאומית. הצטרפות זו הביאה לפרסומו של גילוי דעת (ג"ד) ביוני 1981 אשר קבע כי בכל עניין בו התקנים הישראלים הקיימים אינם מטפלים, וכן לא קיימת פרקטיקה מקובלת בישראל, ייושמו התקנים הבינלאומיים כפי שמפורסמים על ידי ארגון ה-IASC.
מדיניות זו אשר ננקטה על ידי ישראל, בה התקנים הבינלאומיים משמשים רק במקרים בהם אין כלל מקומי או פרקטיקה, דמתה לנוהג אשר התקיים בתקופה גם בשאר המדינות החברות בארגון.
בתחילת שנות האלפיים, התקבלה החלטה במוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות לפעול לשם התאמתם של התקנים הישראלי לתקן דיווח כספי בינלאומי. כתוצאה מהחלטה זו, בין השנים 2001 ל-2007 פורסמו יותר משלושים תקני חשבונאות ישראליים שהתבססו על התקינה הבינלאומית.
התקנים הישראלים אשר פורסמו בתקופה זו כללו שינויים מעטים ביחס לתקנים המקוריים אשר פורסמו על ידי ארגון ה-IASC (אשר הפך לארגון ה-IASB בשנת 2001). בתקנים אלו נכלל גילוי (Disclousre) כדלקמן: "תקני חשבונאות ישראליים המתפרסמים על ידי המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות מתבססים לעיתים או עשויים לכלול חלקים מנוסח תקני חשבונאות בינלאומיים המתפרסמים על ידי הוועדה לתקני חשבונאות בינלאומיים".
בישיבת מועצת המוסד שנערכה ב-31.05.05 פורסמה הצהרה על אימוץ גורף של התקינה הבינלאומית בשנת 2008.
תקן חשבונאות ישראלי מספר 29 (פורסם ביולי 2006) היה התקן שהשלים את מהלך המעבר לתקינה הבינלאומית. התקן קבע חובת דיווח החלה על כלל החברות ציבוריות הכפופות לחובת עריכת דוחות בהתאם לתקנות ניירות ערך, החל מהדוחות הכספיים של הרבעון הראשון של שנת 2008, כאשר ניתנה אפשרות ליישום מוקדם כבר בדוחות כספיים החל מיום 31 ביולי 2006. אימוץ התקינה הבינלאומית היה במתכונת מלאה, דהיינו מוסדות התקינה המקומיים מוותרים על עצמאותם בתחומים אלה ומאמצים את התקינה הבינלאומית כפי שהיא מתפרסמת ובהתאם להנחיות המוסד הבינלאומי לתקינה חשבונאית.
בשנת 2010 תוקנו תקנות ניירות ערך (דוחות כספיים שנתיים) כך שהוראת תקן חשבונאי ישראלי 29 בדבר החובה החלה על חברות ציבוריות לערוך דוחות כספיים בהתאם לתקינה הבינלאומית הפכה לחלק מהתקנות עצמן.
בעבור חופן דולרים
בעבור חופן דולרים (באנגלית: A Fistful of Dollars; באיטלקית: Per un Pugno di Dollari) הוא מערבון ספגטי איטלקי משנת 1964 בבימויו של סרג'ו לאונה ובכיכובם של קלינט איסטווד וג'אן מריה וולונטה. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1964 באיטליה ובשנת 1967 בארצות הברית. סרט זה היה זה שהניח את הבסיס לז'אנר מערבוני הספגטי. בעבור חופן דולרים הוא חלקה הראשון של טרילוגית האיש ללא שם של סרג'ו לאונה שהחלה ב-1964 איתו, המשיכה ב-1965 עם "הצלפים" והסתיימה ב-1966 עם "הטוב, הרע והמכוער", בכל הסרטים קלינט איסטווד גילם את דמות הגיבור המרכזי.
בעבור חופן דולרים, כמו גם שני הסרטים האחרים בטרילוגיה, צולם באזור מדבר אלמריה שבספרד.
עלילה.
זר רכוב על סוס המציג את עצמו בשם ג'ו, מגיע לעיירת הגבול המקסיקנית סן מיגל, במהרה הוא מגלה כי בעיירה מתנהל סכסוך בין שתי משפחות על השליטה בעיירה; שלושת האחים רוחו, רמון המנהיג (ג'אן מרי וולנטה המשחק גם ב"הצלפים") האינטליגנטי והמוכשר, דון מיגל (אנטוניו פרייטו) ואסטבן, ונגדם השריף ג'ון בקסטר ואנשיו. הזר מבין מיד כי במצב שנוצר הוא יכול לרמות את שתי המשפחות וכך להרוויח כסף רב. ההזדמנות לה מחכה ג'ו מגיעה כאשר פלוגה של חיילים מקסיקנים המלווה משלוח של זהב מגיעה לעיירה, המשלוח אמור להעביר את הזהב לפלוגה של חיילים אמריקאים ליד הנהר בתמורה לתחמושת אמריקאית מודרנית. מנהיג משפחת רוחו, רמון, לוקח את אנשיו לכיוון הנהר כשהם מחופשים לחיילים אמריקאים וכשמגיעים החיילים המקסיקנים עם הזהב הוא טובח בהם ולוקח את הזהב. ג'ו רואה את הטבח ממסתור בקרבת מקום, לאחר שרמון ואנשיו הולכים הוא לוקח שתי גופות אל בית הקברות של העיירה, לאחר מכן הוא מגלה לשני הצדדים כי שני חיילים לא נהרגו בקרב והם יושבים בבית הקברות. כל אחד מהצדדים רוצה להגיע ראשון אל ה"ניצולים", משפחת בקסטר רוצה לתפוס את שני החיילים על מנת שישמשו עדים על הרצח שבוצע כך שהשלטונות יענישו את משפחת רוחו, ורוחו רוצים להגיע על מנת להרוג את שני החיילים ובכך לחסל את הסיכוי האחרון להרשעתם. בבית הקברות מתפתח קרב יריות, לבסוף מצליח רמון לירות ולהרוג (כך הוא חושב) את שני ה"ניצולים" ואחיו אסטבן מצליח לקחת בשבי את אנטוניו, בנו של השריף בקסטר.
בעוד שתי המשפחות עסוקות בקרב ביניהן, מנצל ג'ו את ההזדמנות ומחפש בביתם של הרוחו את הזהב ששדדו מהחיילים המקסיקנים. ג'ו אמנם לא מוצא את הזהב אך במהלך החיפושים בבית, הוא נתקל במריסול (מריאן קוך) - אישה צעירה אשר רמון מאוהב בה. ג'ו לוקח את מריסול למשפחת בקסטר על מנת לארגן חילופי שבויים בהם תוחלף מריסול באנטוניו.
ג'ו שואל את בעל הפונדק בו הוא מתארח, סלבוניטו (חוסה קלבו), אודות מריסול והלה מסביר לו כי מריסול נשואה לאדם שרמון טוען כי רימה במשחק קלפים ועל כן רמון לקח את מריסול כבת ערובה. באותו הלילה, בעוד הרוחו חוגגים את ניצחונם על הבקסטרים, רוכב ג'ו לעבר הבקתה בה מוחזקת מריסול, הוא יורה בשומרים שבבקתה, משחרר את מריסול ואת בעלה הנמצא בבקתה הסמוכה והורס את תוכן הבקתה כך שייראה כאילו ההתקפה ארעה על ידי חבורה גדולה. ג'ו נותן למריסול ולבעלה מעט כסף כדי לחיות ומורה להם לקחת את בנם ולברוח מהעיר. מריסול שואלת את ג'ו "למה אתה עושה זאת בשבילנו" ובפעם היחידה בסרט מספק ג'ו תובנה על מעשיו ואומר "כי הכרתי פעם מישהי כמוך שלא היה מי שיעזור לה, עכשיו לזוז."
ג'ו חוזר בחזרה לביתם של הרוחו אך בדרכו חזרה הוא מתגלה, רמון כולא אותו במרתף הבית ומכה אותו קשות. לאחר העינויים שעובר, משאירים רמון ואנשיו את ג'ו במרתף הבית אך ג'ו מהתל בשומרים ובורח לחצרו של בונה ארונות הקבורה הזקן (ג'וזף אגר המשחק גם ב"הצלפים"). רמון מורה לאנשיו לחפש את "האמריקנו" בעיירה ומשנכשלים כל החיפושים הוא חושב כי ג'ו מצא מקלט אצל הבקסטרים. רמון ואנשיו מגיעים לביתם של הבקסטרים ומעלים אותו באש תוך שהם יורים בכל מי שבורח החוצה כולל בג'ון בקסטר עצמו, באשתו ובבנו. ג'ו מתחבא מספר ימים בביתו של בונה ארונות הקבורה הזקן כשהפונדקאי סלבוניטו ובונה הארונות מספקים לו את צרכיו, לאחר מספר ימים מספר לו בונה הארונות הזקן כי רמון תפס את סלבוניטו והוא מענה אותו בדרישה שיגיד לו היכן נמצא "האמריקנו". ג'ו שומע את המידע ומחליט כי הגיע הזמן לצאת מן המחבוא, הוא נכנס לעיר בצהרי היום ומתקדם לעבר רמון ואנשיו. רמון מנסה לירות בו מספר פעמים ואינו מבין מדוע הכדורים אינם חודרים את גופו, עד שג'ו מרים את בגדו ותחתם מתגלה שריון מתכת, הוא מוריד את השריון ובבת אחת יורה בכל אנשיו של רמון וברובהו. הוא זורק את אקדחו שלו על הרצפה, ומזכיר לרמון את דבריו בעבר על יתרון הרובה הארוך על פני האקדח, רמון וג'ו מתכופפים במהירות וטוענים את נשקיהם, אך בשל העובדה שהרובה גדול ומסורבל יותר מהאקדח, ג'ו עושה זאת מהר יותר ויורה ברמון למוות.
הפקה.
בעבור חופן דולרים יועד מלכתחילה על ידי לאונה לחדש את ז'אנר המערבונים באיטליה. לדעתו המערבונים האמריקאים של שנות ה-50 כבר נמאסו על הקהל על כן גם הפחיתו בהוליווד את תהליך יצורם של סרטים אלו. לאונה ידע שעדיין יש ביקוש רב באירופה למערבונים. בבעבור חופן דולרים הוא ניסה להכניס את נקודת המבט האיטלקית-אירופאית, לתוך המערבון האמריקאי.
בתחילה ניסה לאונה ללהק לתפקיד האיש ללא שם את הנרי פונדה, אך חברת ההפקה לא יכולה הייתה להרשות לעצמה ללהק לתפקיד כוכב הוליוודי כה גדול. לאחר מכן הציע לאונה לצ'ארלס ברונסון לשחק את התפקיד אך הוא דחה את ההצעה בטענה כי התסריט לא מספיק טוב. שחקנים אחרים שדחו את התפקיד היו טאי הרדין, ג'יימס קובורן וריצ'רד הריסון. לאחר שהריסון סירב לקבל את התפקיד ביקשו ממנו המפיקים שיגיד להם שם של שחקן לא מאוד ידוע שמתאים לשחק את התפקיד והריסון הציע את איסטווד כאחד שיכול לשחק קאובוי משכנע, הריסון אמר מאוחר יותר כי זו אולי התרומה הגדולה ביותר שלו לקולנוע.
הסרט צולם בספרד והוא היה בעצם זה שהניח את הבסיס לז'אנר מערבוני הספגטי שהתפתח בשנות ה-60 של המאה ה-20.
איסטווד סייע בעצמו ביצירת הדמות עם הסגנון הייחודי של האיש ללא שם. הוא קנה ג'ינס שחורים בחנות הספורט של שדרות הוליווד, את הכובע בחנות בסנטה מוניקה ואת הסיגרים בחנות בבוורלי הילס. ביום השנה ליציאת גרסת ה-DVD של הסרט, נאמר כי בעת שאיסטווד שיחק בסרט הוא לא היה מעשן, על כן הוא חש טעם רע של הסיגר בפיו ולכן החזיק אותו בצידו השמאלי של פיו ולא באמצע הפה. לאונה התרגל במהירות לסגנון הייחודי של איסטווד ואמר עליו כי "אני אוהב את קלינט איסטווד, כי יש לו רק שתי הבעות פנים, אחת עם כובע ואחת בלעדיו".
מוזיקה.