ויטוס קויאוכיצוק (Vittus Qujaukitsoq; נולד ב-5 באוקטובר 1971 בקאנאק, גרינלנד, ממלכת דנמרק) הוא פוליטיקאי גרינלנדי. בעבר היה חבר בסיומוט, וכיהן כשר לענייני עסקים, עבודה, סחר ויחסים בינלאומיים בממשלת קילסן.
הוא היה ממייסדי מפלגת נונאטה קיטורנאי בספטמבר 2017.
חיים שלמה גולובנציץ
הרב חיים שלמה גולובנציץ (ה'תרכ"ט – י' בחשוון ה'תרצ"ט, 4 בנובמבר 1938) היה ראש ישיבה במינסק, רבן של מוהילנה ומוהילב, וראש המועצה הדתית בירושלים.
קורות חייו.
נולד ליצחק ואסתר עטיה גולובנציץ (גולוב) בהורודוק שבפלך מינסק. בגיל 14 ברח מבית אביו והחל ללמוד בישיבת וולוז'ין. למד בחברותא עם ראש הישיבה הרב חיים סולובייצ'יק, עד סגירת הישיבה לאחר כשנתיים וחצי. לאחר מכן למד בישיבת מיר ובישיבת סלבודקה, וכן אצל הרב יצחק בלאזר, ממנו הושפע רבות.
בשנת תרנ"ד (1894 לערך) החל לכהן כראש ישיבה במינסק בבית הכנסת "משכיל לאיתן". הוא עמד בראש הישיבה במשך ארבע עשרה שנים, והעמיד מאות תלמידים ששימשו ברבנות. ביניהם, לדוגמה, הרב שמואל אליהו קאהן, הרב אריה לוין, הרב יעקב קמנצקי, הרב אהרן קוטלר ועוד. גידל בביתו את אחיינו היתום, הרב נחום מאיר קרליץ. כן למדו אצלו דוד זכאי, ברוך ולאדק-צ'ארני ועוד.
בשנת תרס"ח (1908 לערך), עקב מחלה, עבר אל העיירה מוהילנה הסמוכה למינסק, וכיהן בה כרב. בשנת תר"ע, לאחר כשתי שנות הבראה, מונה לרבה של מוהילב, לצד הרב שמחה סולובייצ'יק. הוא כיהן כרבה של העיר יותר מעשרים שנה. במסגרת תפקידו עסק רבות בהתרת עגונות ובמאבק לשימור המסורת היהודית, תחת השלטון הבולשביקי שרדף אותו.
בתחילת בשנת תרצ"א (1930), לבקשת אחיינו הרב נחום מאיר קרליץ, נחלץ הרב חיים עוזר גרודזינסקי לסייע כלכלית לרב גולובנציץ, באמצעות הג'וינט וד"ר ברנרד כהן.
בשנת תרצ"ב (1932) עלה לארץ ישראל והתיישב בבתי ברוידא בירושלים. בירושלים נודע בעיקר בכינוי: "הרב ממוהילב". הוא התמנה לרבה של קהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה" ("אמריקאנער שול") בשכונת אחווה, והיה מעורה בחיי הדת והרבנות בעיר. בשנת תרצ"ז (1937), עם הקמת המועצה הדתית בירושלים, הועמד בראשה כשלצדו סגניו: הרב משה אוסטרובסקי ויוסף שאול אלישר. במסגרת תפקידו פיקח על מערך הכשרות של המועצה.
הרב חיים שלמה גולובנציץ נפטר כבן שבעים בירושלים ביום שישי, י' בחשוון תרצ"ט (1938), ונטמן בבית העלמין בהר הזיתים. בהלווייתו הספידו הרב הראשי, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
משפחתו.
אחיו הוא הרב שניאור פייבוש גולוב, רבה של דרבנה. אח נוסף הוא הרב יחיאל מיכל ברקמן, מחבר שו"ת "לב ים". אחיינו בן אחותו פייגא ציבולניק הוא הרב נחום מאיר קרליץ.
לרב גולובנציץ ורעייתו חיה רחל נולדו שבעה ילדים. בנו הרב יהושע מילא את מקום אביו בקהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה", שימש כמו"ץ בירושלים, ומפקח המקוואות במשרד הדתות. נכדו אריה גולובנציץ, בן בנו יצחק, הוא איש עסקים ונדבן חרדי, אשר התפרסם בעקבות פולמוס מתחם גולובנציץ בבית שמש שבבעלותו.
קומיי, קיסר יפן
קומֶיי, קיסר יפן (ביפנית: 孝明天皇; 22 ביולי 1831 – 30 בינואר 1867) היה הקיסר ה-121 בסדרת הקיסרים היפנים. בתקופת שלטונו הארץ עוד נשלטה בידי שוגונות טוקוגאווה והגיעה המשלחת האמריקאית הראשונה של מת'יו פרי אל יפן והורתה על תחילת סחר וסיום תקופת סאקוקו הבדלנית במדינה.
ביוגרפיה.
מקורות.
קומיי היה הילד הרביעי והבן הראשון של הקיסר נינקו אמו האומנת הייתה סדאג'ין, בת אצולה והקיסרית הראשית. אמו הביולוגית הייתה סנמיצו אוגימאצ'י, אחת הפילגשות של הקיסר נינקו.
שמו בתקופת ילדותו היה אוסהיטו.
קיסר יפן.
הוא הפך לנסיך הכתר בשנת 1840 וצלח לירושת המלוכה לאחר מותו של אביו, הקיסר נינקו בשנת 1846. הקיסר הצעיר נודע באהבתו לקריאה וללמידה, קומיי לקח את צוואת אביו והקים את מרכז הלמידה של אצילי החצר, גאקושוין בקיוטו.
מאבק השפעת חוץ.
מאז שמתיו פרי הגיע ליפן עם כוחות צי ארצות הברית ודרש לפתוח את יפן למסחר עם ארצות הברית בשנת 1853, לקיסר היה קול רב השפעה בפוליטיקה, הוא איבד אמון עם השר העליון של שוגונות טוקוגאווה לאחר שהאחרון יצר הסכמי סחר עם מדינות אירופאיות ואמריקאיות על דעת עצמו. הייתה אף פעם אחת שבה הקיסר הביע את רצונו להוציא את כל הזרים מיפן.
לאחר הוצאת צו אימפריאלי נגד הזרים במדינה, התרחשה בקיושו התנגשות כוחות בין שבט סצומה לבין אוניות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי לאחר תקרית נממוגי. ההתנגשות אשר נגמרה בהפגזת קגושימה רק האדירה את הרצון ביפן להישאר ללא כל השפעה מחוץ, אירופאית או אמריקאית.
הקיסר קומיי הפך למאמין חזק בבדלנות של יפן, הוא נתן לאחותו הצעירה הנסיכה הקיסרית קזונומיה צ'יקאקו להתחתן עם סיי סיישוגון, גנרל סמוראי אשר פעל נגד דריסת הרגל המערבית ביפן, אותה כינו היפנים כ"ברברית". נוסף על כך הקיסר עודד תנועות לאיחוד כלל יפן כמדינה ריכוזית.
חצר המלוכה של השוגון באדו וחצר המלוכה של הקיסר בקיוטו עשו כל שביכולתם למנוע את המשך ההשפעה המערבית על המדינה. כאשר השוגון אימוצ'י טוקוגאווה הגיע לקיוטו, הוא הלך למקדש השינטו קאמו-ג'ינג'ה ולמקדש איוואמימיו האכימאן-גו כדי להתפלל לעתיד מזהיר של מדיניות עצמאית ובדלית לאומתו.
הסדר.
נאמר שהשוגון סמך במיוחד על המושל הצבאי של קיוטו, קטאמורי מאטסודיירה לכל מקרה אפשרי של מלחמה. עם זאת, בשנת 1865 הגיעה לבסוף הפעולה המערבית בכל הכוח, ספינות מלחמה של מדינות מערביות החלו להגיע דרך ים הפיליפינים, הן עברו את מפרץ אוסקה ודרשו במידית את שיתוף הפעולה של יפן עם דרישות המסחר שלהם, היה זה באותה העת שהקיסר קומיי הבין את חומרת המצב ואת כוחם כמו גם נחישותם של הכוחות המערביים.
בהבנת ההכרח הקיסר נתן ידו לתחילת הסחר עם המערב. עדיין הייתה תנועה שמרנית אשר טבעה את האיסור ללמוד רפואה אירופאית, אם כי תנועה כזו חוזקה בתוך הארמון הקיסרי לא הייתה הכחשה גמורה לתרבות המערבית, הקיסר עצמו ענד שעון יד ברוב שעות היום.
ב-25 בדצמבר 1866, שנה שלאחר הסכם הסחר, נפטר הקיסר לאחר 21 שנות שלטונו, לפי המקורבים אליו, הקיסר ככל הנראה נפטר עקב אבעבועות שחורות. היו אשר טענו כי למעשה הקיסר נרצח אך למעשה, המסתורין הסובב את מותו של הקיסר קומיי ממשיך להתקיים עד לימינו.
שלמה חיים גולובנציץ
ה' מלך
ה' מלך הוא כינוי למספר פרקי תהלים וקטעי תפילה, המכונים כך על שם פתיחתם.
בית החולים קינגסיט
בית החולים קינגסיט (באנגלית: Kingseat Hospital) היה בית חולים פסיכיאטרי שנחשב לאחד מהמקומות הרדופים והידועים לשמצה בניו זילנד, עם דיווחים על למעלה מ-100 הופעות של רוחות רפאים. הוא ממוקם בקראקה, ניו זילנד, דרומית לאוקלנד ומאז 2005 משמש כאתר שמיועד להפחדות; כמו כן, מאז 2013 הוא משמש גם כאתר לפיינטבול ומשחקי לייזר; המקום כונה כ"האטרקציה מספר 1 הרדופה בחצי הכדור הדרומי". על פי stuff.co.nz, בית החולים קינגסיט נחשב לאחד המקומות הרדופים ביותר בניו זילנד.
מקור ושם.
בית החולים הפסיכיאטרי הוקם בקראקה בשנת 1929. הבנייה החלה כאשר עשרים מטופלים ממוסד נפשי סמוך, הגיעו לאתר יחד עם שתים עשרה מריצות ועשרה אתים. ד"ר הנרי בנט היה במקור הבעלים לשעבר של בית החולים קינגסיט בשנות החמישים. בית החולים קינגסיט נקרא על שם בית חולים באברדנשייר, סקוטלנד בעקבות ד"ר גריי (המנהל הכללי של מחלקת בריאות הנפש במחלקת הבריאות באותה התקופה) שחזר מטיול בחוץ לארץ והחליט שזהו השם הנכון לתת לו. גינות פרחים, שיחים ועצים גודלו בשטח בית החולים.
היסטוריה.
בית החולים קינגסיט פעל מאז שנת 1932. בשנת 1939 הסכימו מחלקת העבודות הציבוריות וחברת הבניה פלצ'ר בע"מ להקים בית אחיות דו-קומתי בבית החולים קינגסיט, תוך שהוסכם שהממשלה תספק את הפלדה לבניין. בית החולים התרחב לאורך אמצע סוף שנות השלושים והארבעים של המאה העשרים עד כדי כך שבתחילת 1947 היו שם למעלה משמונה מאות מטופלים. במהלך שנות החמישים, ד"ר הנרי בנט (האיש שעל שמו נקרא האגף לבריאות הנפש בבית החולים ואיקטו) היה קצין רפואה בכיר בתחום הבריאות בבית החולים קינגסיט.
משנת 1964 קיבלו צוותי אחיות בקינגסיט לבוש רשמי של בית החולים. בשנת 1968, אחיות מסוימות בבית החולים פתחו בשביתה, מה שאילץ את הממשלה להזמין אנשים מובטלים ומתנדבים לסייע בעבודות בו. בשנת 1973 נפתחה שם בריכה טיפולית על ידי ראש עיריית אוקלנד דאז, ברברה גודמן. בית החולים חגג 50 שנות פעילות בשנת 1982. בשנים מאוחרות יותר קיבל בית החולים חולים מרצון. בשנת 1996 נמכר בית החולים קינגסיט לאחר שהממשלה החליטה על כך. הדבר הוביל לסגירתו הסופית שקרתה ביולי 1999.
שימוש לאחר הסגירה.
לאחר סגירת בית החולים קינגסיט בשנת 1999, היו תוכניות לנצל השטח כאתר פוטנציאלי לכלא חדש, שיוכל להכיל שש מאות אסירים. בשנת 2000 ננקטו צעדים משפטיים נגד שבט טאינוי בגין נושאים כספיים הקשורים לבית החולים לשעבר. עד שנת 2004 יותר ממאתיים בני אדם התייצבו להגיש תלונות נגד הממשלה הלאומית, בגין האשמות של טיפול לרעה והתעללות בחולים במוסדות הפסיכיאטריים בניו זילנד (כולל בית החולים קינגסיט) במהלך שנות השישים והשבעים. בשנת 2005 שודר הפרק "Ghost Hunt", שהציג את אתר בית החולים לשעבר. בשנת 2009, החברה שבבעלותה בית החולים לשעבר טענה כי תמשיך בתוכניות לניתוק אספקת המים של התושבים באזור המקומי.