פאראדיי הבין כי כל מה שנמצא בחלל הפנימי המוקף לגמרי במוליך יהיה "מוגן" מהשפעתם של שדות אלקטרומגנטיים מחוץ למוליך (כתוצאה מחוק גאוס, השדה החשמלי בתוך מוליך מתאפס). פאראדיי בנה חדר המצופה ביריעות אלומיניום ומיקם בתוכו אלקטרוסקופ. המכשיר הוסיף למדוד מטען חשמלי אפסי בתוך החדר גם כשקירותיו הופגזו במטענים שחולל פאראדיי.
הפיזיקאי האיטלקי ג'ובאני בטיסטה בקריה חזה עוד במאה ה-18 את שפאראדיי הצליח להוכיח.
עקרון פעולה - תיאור פיזיקלי.
ניתן להבין את פעולתו של כלוב פאראדיי אם נתאר לעצמנו שהשדה החיצוני גורם להיווצרותו של התפלגות מטען במעטפת הכלוב אשר יוצרת שדה חשמלי זהה בגודלו והפוך בכיוונו לשדה החיצוני. שני השדות מבטלים האחד את השני.
מקרה אידיאלי.
עקרון הפעולה הפיזיקלי של כלוב פאראדיי ניתן לתיאור על ידי מערכת של מוליך אידיאלי סגור וחלול, החוסם נפח ריק מחומר ובפרט ממטען חשמלי.
בחומר מוליך נושאי המטען (לרוב אלקטרונים) חופשיים לנוע, ולכן כל התפלגות מטען בו - כתוצאה משדה חיצוני כלשהו בסביבתו - תיווצר אך ורק על שפת המוליך. במילים אחרות - לא תיתכן צפיפות מטען נפחית במוליך.
לכן, מחוק גאוס נובע כי השדה החשמלי במוליך חייב להתאפס: formula_1. לפיכך, הפוטנציאל החשמלי במוליך הוא קבוע. כמו כן, בנפח החסום מתקיימת משוואת לפלס: formula_2. פתרון המשוואה עבור תנאי השפה שמקנה המוליך (בעל הפוטנציאל הקבוע) הוא: הפוטנציאל בנפח החסום קבוע גם הוא, ושווה לזה במוליך.
מכאן, לפי הקשר: formula_3, השדה בתוך הנפח מתאפס, ללא קשר לשדה החיצוני בסביבה החיצונית של המוליך.
מקרה כללי.
עבור כל מקרה מורכב יותר (לא אידיאלי) ההתנהגות האיכותית של התופעה נשמרת, אך נוצרים אי-דיוקים בתופעות המתוארות במקרה הפשוט. בפרט, כתוצאה מכך ניתן לעיתים למדוד בכל זאת השפעה של שדה חיצוני בתוך החלל העטוף על ידי המוליך.
כך למשל, תיאור התופעה עבור קיום של גל אלקטרומגנטי בסביבת המוליך נשמר באופן איכותי, אך "בידוד" הכלוב תלוי מאוד במספר גורמים - העיקריים בהם הם ההתנגדות החשמלית של המוליך, עוביו, קיום "חורים" במעטפת שהוא יוצר וגודלם (ביחס לסדר גודל אורך הגל). מסיבה זו, ניתן לעיתים לקלוט ולשדר מידע ממכשיר סלולרי בתוך מעלית (אם כי האיכות ירודה לרוב, בדיוק בשל תופעה זאת).
טנזינג גיאטסו
הליכוד-גשר-צומת
הליכוד-גשר-צומת הייתה רשימה מאוחדת למפלגות הליכוד, גשר, וצומת שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-14 (1996).
היסטוריה.
הרשימה הוקמה כחלק ממאמציו של בנימין נתניהו לאחד את גוש הימין מאחוריו נוכח הבחירות הקרבות, ולמנוע מרפאל איתן ודוד לוי להתמודד בבחירות האישיות לראשות הממשלה שהתקיימו אז לראשונה. במסגרת הסכם האיחוד, שוריינו שבעה מקומות לצומת ושבעה לגשר ברשימה המשותפת. הסכם האיחוד זכה לרוב גדול במרכז הליכוד, למרות שהבטיח לאנשי גשר וצומת הרבה יותר מקומות ברשימה משהם קיבלו בסקרים. בולט בהתנגדותו להסכם היה זאב בנימין בגין אשר נאם נגד ההסכם תוך שהוא לועג לדרישת דוד לוי לקבל את תיק החוץ, למרות שמצע מפלגתו היה חברתי.
בבחירות עצמן זכתה הרשימה ל-32 מנדטים, מתוכם 22 לליכוד, 5 לגשר, ו-5 לצומת.
אמנם מפלגת העבודה בהנהגתו של שמעון פרס זכתה ל-34 מנדטים, אך נתניהו נבחר לכהן כראש הממשלה עקב זכייתו בבחירות האישיות ברוב דחוק של 50.5% מהקולות, לעומת 49.5% לפרס.
במהלך כהונת הכנסת, הסתמן שיתוף פעולה יציב בין הליכוד לבין צומת. אולם עם הזמן נוצרו בקיעים בין דוד לוי, הרוח החיה מאחורי גשר, לבנימין נתניהו. לוי פרש מהממשלה ב-6 בינואר 1998 ברעש גדול לאחר שטען שנתניהו לא משלב אותו מספיק במהלכים המדיניים וגשר התנדנדה בין הקואליציה לאופוזיציה.
ב-23 בפברואר 1999 התרחש פילוג בסיעה. שלושה מנציגי גשר דוד לוי, מקסים לוי, ויהודה לנקרי עזבו את הסיעה המאוחדת והקימו את סיעת גשר. חברי הכנסת בני בגין ודוד ראם מהליכוד יחדיו עם מיכאל קליינר מגשר פרשו והקימו את סיעת חרות. יצחק מרדכי ודן מרידור מהליכוד, דוד מגן מגשר, ואליעזר זנדברג מצומת פרשו והקימו במשותף עם חגי מרום וניסים זווילי מהעבודה את סיעת ישראל במרכז (מפלגת המרכז).
הליכוד וצומת המשיכו לכהן במשך זמן קצר כסיעה משותפת, עד שב-4 במרץ 1999 פרשה גם צומת מן האיחוד, והסיעה התפלגה סופית.
בבחירות לכנסת ה-15 התמודדה כל אחת מהמפלגות בנפרד.
הליכוד ספג מפלה קשה כשזכה ב-19 מנדטים בלבד (ואולם למעשה שמר על כוחו, שכן זהו מספר המושבים שנותרו לסיעה ערב הבחירות בעקבות הפילוג). מפלגת המרכז זכתה ל-6 מנדטים.
גשר, שעברה מגוש הימין לגוש השמאל, זכתה לשני מנדטים במסגרת ישראל אחת. חרות זכתה למנדט אחד במסגרת האיחוד הלאומי, ואילו צומת שהתמודדה עצמאית לא עברה את אחוז החסימה ונותרה ללא ייצוג פרלמנטרי לראשונה מאז הכנסת ה-11.
איתמר (ישוב)
אלון (ישוב)
אלמוג (ישוב)
ארגמן (ישוב)
ברקן (ישוב)
דולב (ישוב)
חרמש (ישוב)
ניל&quot;י (ישוב)
אבשלום (ישוב)
אודם (ישוב)
אמציה (ישוב)
בית חשמונאי (ישוב)
בר גיורא (ישוב)
מירון (ישוב)
קשת (ישוב)
שילה (ישוב)
תקומה (ישוב)
נמרוד (ישוב)
רותם (ישוב)
מסעדה (ישוב)
דלתון (ישוב)
זוהר (ישוב)
גשר (מפלגה)
זכריה (ישוב)
גיתה (ישוב)
כלנית (ישוב)
מולדת (ישוב)
רה-פרצלציה
מצפה (ישוב)
נורית (ישוב)
לוטם (ישוב)
מעופו של פיטר פן
מעופו של פיטר פן הוא אטרקציה מסוג מתקן אפל בדיסנילנד, ממלכת הקסם, דיסנילנד טוקיו, דיסנילנד פריז ובדיסנילנד שאנגחאי.
מתקן זה הוא אחד המתקנים היחידים אשר היו פעילים גם ביום הפתיחה של דיסנילנד בשנת 1955, ועדיין פעילים עד היום.
המתקן מבוסס על סרט ההנפשה של וולט דיסני - פיטר פן המבוסס על הספר פיטר פן.
מבנה המתקן.
האטרקציה מתרחשת בעת שהנוסעים מובלים ב"ספינת פירטים" התלויה ונוסעת באוויר מעל האטרקציה. הספינה עפה דרך חדר השינה של בני משפחת דרלינג, מעל הכלבה ננה (האומנת של הילדים). בחדר השינה רואים את הילדים וונדי, מייקל וג'ון ואת צילו של פיטר פן על הקיר, ואז עפים דרך החלון מעל לונדון, כאשר ניתן לזהות את הביג בן, גשר מצודת לונדון ואת נהר התמזה. לאחר מכן פונה ספינת הפירטים המעופפת לידי הכוכב השני מימין ואז עפים מעל ארץ לעולם לא, בה רואים את הכפר האינדיאני, סלע הגולגולות, וכן את הקרוקודיל הרודף אחרי קפטן הוק.
היסטוריה של המתקן.
כוונתם המקורית של מעצבי המתקן הייתה שהמבקרים בו יראו את המתקן מבעד לעיניו של פיטר פן, ולכן הם רואים באחת הסצנות את צילו של פיטר אך פיטר עצמו אינו מופיע בכל הסצנות במתקן. העובדה שהמבקרים לא הבינו כוונה זו הביאה לכך שבמתקן בממלכת הקסם שבפלורידה הוספה דמותו של פיטר, ובשנת 1983, כאשר נערך שיפוץ מקיף במתקני ארץ הפנטזיה שבדיסנילנד נוספה דמות אודיו אנימטרוניק של פיטר.
בגרסת המתקן המקורית נסעו המבקרים דרך חדר הילדים, מעל לונדון ולעבר ארץ לעולם לא, ולבסוף מעל סלע הגוגלת וספינת שודדי הים בה ראו את קפטן הוק, מר סמי, טייגר לילי והקרוקודיל. הדמויות שהוצגו היו בובות סטטיות.
במתקן שנבנה בפלורידה נוספו מספר סצנות, וכן הדמויות היו דמויות אודיו אנימטרוניק נעות, בדומה למתקנים האחרים שבארץ הפנטזיה של ממלכת הקסם. כמו כן מתקן העלייה למתקן הייתה מדרכה נעה, בדומה לזו שבטירה המכושפת על מנת להאיץ את העלייה והירידה של המבקרים מהמתקן הפופולרי, ולצמצם את התורים הארוכים שבכניסה למתקן. במתקן שבפלורידה נבנו סצנות גדולות יותר, נוספה סצנה של מעוף מעל ארץ לעולם לא, וספינת שודדים שגודלה 13 מטרים שעל תרניה נלחמו פיטר והוק דו-קרב חרבות, בשעה ששודדי הים מנסים לדחוף את ונדי לים מעל קרש קפיצה. בסצנת הסיום של המתקן רואים את פיטר והילדים חוגגים את ניצחונם על ספינת השודדים.
במסגרת השיפוץ שנערך בארץ הפנטזיה בדיסנילנד בשנת 1982 נוספו למתקן סצנות חדשות הכוללות בובות אודיו אנימטרוניק. הסצנות במתקן אמנם אינן זהות לגרסת דיסניוורלד, אולם מדובר בסצנות דומות ביותר, עם הבדלים קטנים, כך למשל בקליפורניה נלחמים הוק ופיטר בחרטום הספינה ולא על אחד התרנים. המתקן המחודש בקליפורניה נפתח לקהל ב-25 במאי 1983.
הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
הסגנון האקלקטי (פירוש בעברית: "לקטני/ליקוטי/אספני" - אוסף של סגנונות שונים יחדיו) הוא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בישראל בשנות ה-20 מתוך הזרם האומנותי הקרוי: אקלקטליזם ועיקרו שילוב אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה - האדריכלות הקלאסית (יוון-רומא-רנסאנס-בארוק), אדריכלות של המזרח הרחוק, אר דקו, המזרח הקרוב, הסגנון הספרדי-מורי (אלהמברה), אר-נובו ואדריכלות מזרח-תיכונית עתיקה. הסגנון היה נפוץ במרבית העולם המערבי, וייחודו של הסגנון האקלקטי בארץ הוא שימוש נפוץ למדי במוטיבים קישוטיים כמו-תנ"כיים: אריחי קרמיקה תוצרת בצלאל עם נופי ארץ ישראל, דמויות מהתנ"ך וסצינות מקראיות; עץ התמר כאלמנט קישוטי מקובל; מוטיבים דמויי קרנות-מזבח; שימוש במגיני דוד ובאותיות עבריות; ועוד.
מאפיינים.
בתים רבים שנבנו בסגנון הבנייה האקלקטי ניתן לראות באזור לב תל אביב, אך לא מעט מבנים בסגנון זה נבנו (וחלקם אף נותרו) במושבות ובערים אחרות שהייתה בהן אוכלוסייה יהודית בשנות העשרים. רבים מבלבלים בין הסגנון האקלקטי לבין הסגנון הארץ ישראלי, שהיה נפוץ בעשור הראשון של המאה העשרים. שני הסגנונות מקושטים מאוד, אך הסגנון הארץ ישראלי מפגין, באופן מובהק ומכוון, שילוב של אדריכלות מקומית ערבית-מוסלמית עם ארכיטקטורה מערבית, בעוד שהסגנון האקלקטי מתייחס כמעט באדישות למקור של הסגנונות שמהם הוא שואב השראה (ומעתיק מוטיבים).