המכון מסר כתבי יד לרב משה צוריאל לצורך הספר אוצרות הראי"ה וכן למכון התורה והארץ לצורך הספר שבת הארץ (על הלכות שמיטה) ו'חוקות הארץ' (על הלכות כלאים).
המפלגה הירוקה של ארצות הברית
השדר
איגל (נהר, קולורדו)
הנהר איגל (באנגלית: Eagle River – "נהר העיט") הוא יובל של נהר הקולורדו הזורם כולו במחוז איגל במרכז מערב מדינת קולורדו שבארצות הברית. בחלקו העליון הנהר זורם דרך היער הלאומי וייט ריוור (White River National Forest). אורכו 97.4 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 2,450 קמ"ר וספיקתו הממוצעת 16.3 מ"ק לשנייה, אם כי בשנים שחונות יורדת הספיקה בשלהי הקיץ ל-5.7 מ"ק לשנייה, ובשנים ברוכות היא מגיעה באביב עד 200 מ"ק לשנייה.
מקור הנהר בקו פרשת המים של אמריקה בהתמזגות היובלים המזרחי (East Fork Eagle River) והדרומי (South Fork Eagle River). בתחילה הוא זורם בכיוון צפון-מערב דרך הרי הרוקי. הוא עובר ביישובים רד קליף (Red Cliff) ומינטרן (Minturn). כביש 24 עובר בקטע זה במקביל אליו. בוולקוט (Wolcott) הנהר פונה מערבה. בנקודה זו נשפך אליו הנחל גור (Gore Creek) מהמזרח. מכאן מקבילים לנהר כביש 6 וכביש בין-מדינתי 70. הוא עובר ביישוב איגל-וייל (Eagle-Vail), ובעיירות הקטנות אוון (Avon), איגל (Eagle) וג'יפסיום (Gypsum), ונשפך לקולורדו מדרום בעיירה דוטסרו (Dotsero). מנקודה זו ניתן, בשנים מסוימת, לשוט במעלה הנהר עד איגל-וייל בסירות קטנות.
סמוך לעיירה הנטושה גילמן (Gilman), בקרבת העיירה מינטרן, פעל בין שנות ה-80 של המאה ה-19 ועד 1984 מכרה איגל שבו כרו זהב, כסף ובעיקר אבץ. מים שזרמו מהמכרה כללו רמות גבוהות של ארסן, קדמיום, נחושת, עופרת ואבץ וזיהמו את הקרקע ואת מימיו של הנהר איגל, והיוו סיכון למי השתייה של מינטרן. הטיפול בשאריות הרעילות של המכרה הוטל על הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית, ואנשיה הצליחו לעצור את זיהום הנהר.
המשפחה שלי
המשפחה שלי (באנגלית: My Family; היא קומדיית מצבים בריטית שיצר פרד ברון. הסדרה הופקה על ידי "DLT Entertainment" ו-"Rude Boy Productions", ושודרה בערוץ BBC One במשך 11 עונות בשנים 2000 עד 2011. בנוסף שודרו פרקי ספיישל חג המולד משנת 2002 והלאה. בשנת 2004 נבחרה הסדרה "המשפחה שלי" במקום ה-24 ברשימת "הסיטקום הטוב ביותר בבריטניה" של ה-BBC, וב-2008 הייתה הסדרה קומדיית המצבים הנצפית ביותר בבריטניה. נכון ל-2011 היא אחד מתריסר הסיטקומים שלהם יותר מ-100 פרקים.
מקום ההתרחשות הוא בבית משפחת הרפר בצ'יזוויק שבמערב לונדון. רוברט לינדזי בתפקיד בן הרפר, זואי ואנאמייקר בתפקיד אשתו סוזן, וקריס מרשל, דניאלה דנבי-אש וגבריאל תומסון בתפקיד ילדיהם ניק, ג'ייני ומייקל. מאז תחילת שידור הסדרה חלק מהדמויות התחלפו. ג'ייני עזבה את הסדרה ב-2002, חזרה ב-2004 ונשארה עד לעונה האחרונה. ניק, בגילומו של קריס מרשל, עזב ב-2005 וחזר לעיתים בהופעות אורח קצרות. מדי פעם אחרים בסדרה מזכירים את שמו. הדמות של אבי, בגילומה של שיבון הייז Siobhan Hayes הצטרפה ב-2002 ועזבה ב-2008. רוג'ר, בגילומו של קיירון סלף, הוצג ב-2003. אלפי, בגילומו של רודרי מייליר הוצג ב-2005.
רקע.
ב-1999 שקל פרד ברון להפיק קומדיית מצבים בריטית בדומה להפקות בארצות הברית, שבכתיבה ישתתפו קבוצה של כותבים במקום אחד או שניים. הסיטקום "המשפחה שלי" תוכנן לפנות לקהל הרחב, עם דמויות שהצופים יוכלו להתקשר אליהם כמו בסיטקום קודם של ה-BBC "2.4 ילדים בממוצע" שהיה אף הוא בנוי סביב משפחה דומה.
הסדרה מגוללת את קורותיהם של בני משפחת הרפר, משפחה בדיונית מהמעמד הבינוני שמתגוררת ברחוב לנקסטר 78 בצ'יזוויק שבלונדון. בן הוא רופא שיניים ואשתו סוזן היא מדריכת תיירים (מאוחר יותר היא עובדת בגלריה לאמנות). להם שלושה ילדים: ניק, ג'ייני ומייקל שמסבכים להם את החיים. סוזן היא חולת שליטה, אבל בן משתדל ככל האפשר לא להיות מעורב בגידול הילדים. בהמשך הסדרה ג'ייני הולכת ללמוד באוניברסיטה, אבל נושרת אחרי זמן מה וחוזרת לבית ההורים. ניק לעומת זאת עוזב את הבית ומוצא מקום משלו.
על אף ההתמקדות בחייהם של בן וסוזן, הסדרה כוללת תתי-עלילות שונות כמו תוכניותיו הפזיזות של ניק וחיי האהבה של רוג'ר ואבי. הסיטקום הוא בסגנון של "משפחה לא מתפקדת" אבל בפרקים רבים בני המשפחה מחלצים זה את זה מצרות. אחד האפיונים החוזרים בעונה הראשונה היו העבודות המוזרות של ניק. אחרי עזיבתו של ניק בלטו בתוכנית עלילות משנה על חיי האהבה של אבי ורוג'ר, התחבולות של מייקל, רשימת בני הזוג של ג'ייני, וחלומו של אלפי להיות כוכב.
במהלך הסדרה השתנו חייהם של חלק מהדמויות. ג'ייני הפכה ממתבגרת מרדנית לאמא, ניק הפך מאידיוט לאידיוט אחראי, אבי התחתנה עם רוג'ר, ומייקל סיים ללמוד בבית הספר. בינתיים בן נשאר אותו רופא שיניים המרוכז בעצמו, וסוזן נשארה חולת שליטה כמקודם. גם אלפי נשאר אותו דייר קשה תפיסה. במשך השנים עוזבות את הסדרה הדמויות של ניק, בריג'יט, אמי ואלפי.
שחקנים ודמויות.
לאורך כל הסדרה מוצגות שמונה דמויות ראשיות ומספר רב של דמויות משנה שמופיעות מדי פעם. השחקנים היו מוכרים לקהל צופי הטלוויזיה לפני "המשפחה שלי", אולם לא כולם נחשבו לכוכבים.
במרכז הסדרה עומדים ההורים, בן וסוזן הרפר. להם שלושה ילדים: ניק, ג'ייני ומייקל. ניק הופיע בקביעות בסדרה עד לפרק ספיישל חג המולד ב-2003. הוא חזר לגלם את הדמות בפרק אחד בעונה החמישית ב-2004, וגם בתוכנית 'קומיק ריליף' משנת 2005. השחקן שגילם את ניק, קריס מרשל רצה להימנע מלהיות מזוהה עם הדמות. ג'ייני הופיעה בקביעות בסדרה עד ספיישל חג המולד 2002. היא לא הופיעה בעונה הרביעית ב-2003, בה הייתה אמורה להיות באוניברסיטה. בעונה החמישית חזרה ג'ייני להופיע כדמות ראשית בסדרה.
בעונה השלישית של הסדרה הצטרפה למשפחה אבי הרפר, בתו של ריצ'רד, דודנו של בן. בעונה השלישית מופיע לראשונה גם רוג'ר ביילי, שהופך לדמות ראשית בעונה הרביעית. גם רוג'ר הוא רופא שיניים והוא הבן של מי שהיה מנטור של בן הרפר. בפרק ספיישל חג המולד 2005 הצטרף לבית משפחת הרפר חבר של ניק בשם אלפי באטס.
הסדרה כוללת דמויות אחדות שחוזרות ומופיעות בפרקים שונים. בעונה הראשונה מופיעה דייזי דונובן בתפקיד בריג'יט העוזרת של בן במרפאת השיניים. בעונה השנייה משתתף בריאן "הטיפש" החבר של ג'ייני. בעונה הרביעית מופיעה פיונה החברה של מייקל. עוד בעונה הרביעית מוצגים יוברט, שהוא חבר של מייקל, וגרייס ריגס, שהיא אמא של סוזן. השניים המשיכו להופיע בסדרה עד העונה השביעית. דניס, הכומר המקומי, הופיע בספיישל חג המולד ובעונה השביעית. השכן של משפחת הארפר, אלכסנדר קייסי, מופיע בשלושה פרקים: "Driving Miss Crazy" (מ-2001), "Neighbour Wars" (מ-2008) ו-"Mary Christmas" (מ-2010).
תפקידי אורח.
בסדרה "המשפחה שלי" השתתפו שחקנים מקומדיות מצבים פופולריות אחרות. בלטו בהם דייוויד הייג מהסיטקום "The Thin Blue Line", בלינדה לאנג מהסדרה "2.4 ילדים בממוצע", דיאנה וסטון (שהייתה בת זוגו של רוברט לינזי) מהסדרה "The Upper Hand" גילמה דמות של טרנסקסואל בשם צ'ארלי, פולין קווירק מהסדרה "Birds of a Feather" שיחקה בתפקיד שודדת בנק, וסם קלי מהסדרה "On the Up".
אניה מירקין
אניה מירקין (1987, אוקראינה - 4 ביוני 2016) הייתה לוחמת טאקוונדו ודוגמנית ישראלית. היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד באליפות אירופה (2008).
ביוגרפיה.
מירקין עלתה מאוקראינה בגיל 14 עם משפחתה והשתכנה בפתח תקווה. בתחילה למדה בלט. אחר כך עברה להתחרות בטאקוונדו בישראל. היא התחרתה במשקל של עד 51 ק"ג בהדרכתו של המאמן הלאומי יחיעם שרעבי.
מדליית ארד באליפות אירופה.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 2008 זכתה מירקין במדליית ארד במשקל של עד 51 ק"ג. בתחרות היא ניצחה בשלושה קרבות, אך בחצי הגמר היא נאלצה לפרוש 20 שניות מתחילת הקרב מול קרולין פישר מבריטניה בשל פציעה.
באותה שנה היא גם רשמה רצף זכיות במדליות שונות בתחרויות גדולות ברחבי אירופה. היא הייתה יריבת האימון של בת אל גטרר במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008.
מירקין הלכה לעולמה בגיל 29 בלבד, לאחר שלקתה בדום לב.
בן דיוויס
אמי ברידג'ווטר
אמיליה "אמי" ברידג'ווטר (אנגלית: Emmilia "Emmy" Bridgwater; 10 בנובמבר 1906 – 13 במרץ 1999) הייתה אמנית ומשוררת ממוצא אנגלי הקשורה לתנועה הסוריאליסטית.
ממקום מושבה בברמינגהאם ולונדון, הייתה לה תרומה משמעותית כחברת ארגון "הסוריאליסטים של בירמינגהם" ושל קבוצת הסוריאליסטים הבריטית, ושימשה כחוליה מקשרת חשובה בין קבוצות הסוריאליסטים של שתי הערים.
מישל רמי, פרופסור להיסטוריה של אמנות באוניברסיטת ניס בצרפת, ומחבר הספר "סוריאליזם בבריטניה", מתאר את השפעתה כ"בעלת אותה חשיבות עבור הסוריאליזם הבריטי כמו הצטרפותו של דאלי לסוריאליזם הצרפתי".
ביוגרפיה.
אמי ברידג'ווטר נולדה במחוז אדגבסטון היוקרתי בבירמינגהם. היא הייתה בתו השלישית של רואה חשבון מוסמך ומתודיסטית. כמי שהראתה עניין בציור ואיור מגיל צעיר, היא הייתה תלמידתו של ברנרד פליטווד-ווקר בבית הספר לאומנות של בירמינגהם במשך שלוש שנים, משנת 1922, ולאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית ספר לאומנות באוקספורד, ומימנה את לימודיה בזכות שכרה כמזכירה.