פוסום הסלע אנדמי לצפון אוסטרליה והוא הסוג היחיד ממשפחתו המצוי באזור זה. טווח התפוצה העיקרי שלו משתרע על פני אזור קימברלי בצפון-מזרח אוסטרליה המערבית וארץ ארנהם בטריטוריה הצפונית, עם גלישה קטנה לצפון-מערב קווינסלנד. קיימת אוכלוסייה מבודדת שלו גם על האי גרוט במפרץ קרפנטריה.
כפי שמרמז שמו, בית הגידול של פוסום זה חריג ביחס לבני משפחתו ומורכב ממחשופי סלע, אבן חול וצוקים, עם העדפה למקבצי סלעים גדולים ומבותרים שבהם קל יותר למצוא מקלט מפני טורפים וטמפרטורות גבוהות במהלך היום. במחשופי הסלע הללו קיימים כיסים קטנים מיוערים שמשמשים את הפוסום למזון, וברובם אספקת מים קבועה מנקיקים בעקבות הצפות תדירות של נהרות הנמצאים בקרבת מקום. מחשופי הסלע נמצאים לרוב במישורים ומוקפים בסוואנות עשב דלילות שמנוקדות בשיטה ובאקליפטוס.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
פוסום הסלע מבלה את שעות היום בשינה בנקיקי ומפרצי סלע, ואינו בונה לעצמו קן. לאחר רדת החשיכה, הוא יוצא מהאזור הסלעי והמוגן לבתי גידול פתוחים יותר בתורו אחר מזון, ומטפס על העצים שבסביבה בעיקר לצורך זה ולא מעבר. בכך, פוסום זה מפגין הסתגלות ייחודית לחיים על האדמה, ונבדל לחלוטין מקרוביו האחרים שוכני העצים שיורדים לאדמה לעיתים נדירות. הפוסום הוא יונק חשאי ושקט שנמנע ככל האפשר ממפגש ועימות עם יונקים אחרים. ניתן לאתר אותו בלילה באמצעות אור זרקורים שגורם לעיניו האדומות לזהור בחשיכה, אך בניגוד לקרוביו הוא אינו קופא לנוכח האור אלא נסוג לתוך מקלט סלע או תוחב את ראשו בנקיק מזדמן כשגופו נותר חשוף.
פוסום הסלע משתמש בעיקר בחוש הריח כדי לתקשר עם בני מינו. לפוסומים הבוגרים יש בלוטת ריח על החזה, ולזכרים בלוטה נוספת בקוטר של 2 סנטימטרים. הפוסום נוהג לסמן תדיר את שטחי הפעילות שלו, וחותמי הריח שלו מותירים על העצמים ציפוי עבה דמוי לכה שנשאר לאורך זמן. מלבד בלוטות הריח, הפוסום משתמש גם בשתן ובצואה כדי לסמן את שטחו. חוץ מהתקשורת הכימית, הפוסום מסוגל לתקשר גם קולית באמצעות נהמות נמוכות.
מין זה הוא יונק חברתי שחי בטריטוריה קבועה שגודלה נע בין 0.9 ל-1.2 דונם, ללא הבדל משמעותי בין הזכר לנקבה. הטריטוריה מוחזקת על ידי קבוצה משפחתית שמורכבת מזכר, נקבה או שתיים, וצאצאיהן הצעירים והמתבגרים. קבוצה משפחתית ממוצעת כוללת 4 פוסומים, אך עשויה לנוע בין 2 ל-10. הקשר בין הפוסומים בקבוצה חזק, ורובם בעלי קרבה משפחתית. גם במהלך שיחור המזון לאורך הלילה, הפוסומים בקבוצה נשארים קרובים זה לזה והמרחק ביניהם אינו עולה על 3 מטר. הטריטוריה המשותפת מסומנת בעיקר על ידי הזכר, שנעזר לצורך כך בשפשוף בלוטות הריח בחזה. אף על פי שנפוץ סימון של סלעים ועצים, עיקר הסימון נעשה סביב אתרי הלינה.
יחסי גומלין.
התזונה של פוסום הסלע מורכבת מעלים, פירות ופרחים של מגוון עצים הפזורים בסביבת המחיה שלו, ומדי פעם הוא מעשיר את תזונתו גם בטרמיטים. בדרך כלל, הפוסום נשאר קרוב לאזור הסלעי בתורו אחר מזון (10 מטר בממוצע) ואינו מתרחק מעל 100 מטר. מבין העלים הנאכלים על ידו, עלי הפלאגלריה ("Flagellaria") ועץ פוטריה ("Pouteria") הם המבוקשים ביותר, ומבין הפירות: שיח אברהם, שיזף, ארז בצלי ("Owenia") וטרמינליה ("Terminalia"); תפרחות המועדפות עליו הן של אקליפטוס צמר גפן ("Eucalyptus miniata") ואקליפטוס דרווין ("Eucalyptus tetrodonta").
הטורפים הטבעיים של הפוסום הסלעי הם הדינגו, פיתון אונפלי, פיתון זית, נמיית כיס, דורסי לילה, ועליהם נוספו חתולים וכלבים לאחר הגעת המתיישבים האירופאים ליבשת. הילידים האבוריג'ינים צדו גם הם את הפוסום למזון; הם נהגו לפתות אותו לתוך מארב באמצעות משיחת סוכר או דבש על הסלעים. על מנת להימנע מטורפים קרקעיים, פוסום הסלע מפגין התנהגות חריגה נוספת לבני מינו: הוא נוהג לעמוד על סלעים או לשבת על ענפים ולסרוק את סביבתו בדומה לסוריקטה או לסנאי קרקע; בפעילות בקבוצות, מתקיימת תורנות זקיף בין הפוסומים. כאשר הפוסום מבחין בסכנה, הוא נוהג להכות במרץ על הענפים ולגרום לעץ כולו לרעוד במטרה להרתיע טורפים ולהזהיר פוסומים אחרים בסביבה. במידת האפשר, הפוסום יימלט לעבר הסביבה הסלעית, ויסתתר בנקיק סלע עד חלוף הסכנה.
רבייה, טיפול בצאצאים ומחזור חיים.
פוסום הסלע הוא אחד המינים המעטים במשפחתו שנחשב ליונק מונגומי באופן מלא. הקשר הזוגי בין בני הזוג יציב וחזק, עם מגוון רחב של אינטראקציות זוגיות לטיפוח ושמירת הקשר. בדרך כלל, הזכר משקיע יותר מן הנקבה בתחזוק הקשר ביניהם. הן הזכר והן הנקבה שותפים במידה שווה לקבלת החלטות הקשורות לפעילות היום-יומית בטריטוריה (תנועה ושיחור מזון באזור מסוים, פרישה לשינה, בחירת מחסה ועוד).
הפוסום מתרבה בכל השנה ללא עונה קבועה, אך עם זאת יש שיאי המלטות במרץ, יולי, אוגוסט וספטמבר. ההיריון נמשך 16–30 ימים, לאחריהם הפוסומית ממליטה צאצא יחיד שזוחל בכוחות עצמו לכיס ונצמד לאחת משתי הפטמות שבתוכו. הגור מבלה בכיס חמישה שבועות ולאחר מכן נגמל ועוזב אותו לטובת הגור הבא שעומד להיוולד. אחת התכונות הבולטות אצל פוסום הסלע היא הטיפול ההורי המסור של בני הזוג והקשר ארוך הטווח בין ההורים לצאצא. הן הזכר והן הנקבה מתחלקים כמעט באופן שווה בטיפול בגור לאחר עזיבת הכיס: שניהם נושאים אותו על גבם, מטפחים אותו ומגוננים עליו מסכנות. הם מקפידים שהגור ישהה בקרבתם, ויגיבו בנהמות נמוכות כאשר הוא יתרחק מהם יתר על המידה. כשאחד מבני הזוג מטפל בצאצא, השני עסוק בסריקה תמידית של הסביבה מפני סכנות. יתרה מזו, הפוסומית עשויה לגונן על הגור הצעיר עד כדי כך שהיא אפילו מאיימת על הזכר או על הגור המתבגר שלה במקרה שהנוכחות שלהם בקרבת הגור הצעיר אינה לרוחה.
לפוסום הסלע מספר אינטראקציות חריגות נוספות בהקשר של טיפול בצאצאים: הפוסומית מסייעת לגור לעבור מענף לענף על ידי שימוש בגופה כגשר - דבר שלא נצפה אצל אף יונק כיס אחר; אינטראקציה אחרת לא שכיחה היא ההרגל של הזכר והנקבה לחבק את הגורים, התנהגות שנראית רק אצל קופי אדם; אינטראקציה שלישית יוצאת דופן, היא שהגורים המתבגרים נרתמים גם הם למאמץ המשפחתי בטיפול בגור הצעיר ובהגנה עליו. הגור מגיע לבגרות בגיל שבעה חודשים.
תוחלת החיים של פוסום הסלע אינה ידועה בבירור, ועשויה לנוע בין 5 ל-10 שנים.
מצב.
פוסום הסלע מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, וכי לא סביר שתהיה ירידה משמעותית במספריו בשיעור הנדרש על מנת להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר. נכון לשנת 2020, אין איומים משמעותיים על הפוסום; קיים חשש לירידה במספרים כתוצאה ממשטרי אש לא הולמים שכן מצד אחד הפוסום זקוק לחידוש הצמחייה בעקבות השריפה, ומאידך זקוק גם לכיסי סבך ועצים למזון. צפיפות האוכלוסייה הדלילה, והתפוצה המפוצלת של הפוסום גורמת לאוכלוסיות מבודדות להיות פגיעות יותר לשינויים בבית הגידול.
פוסום הסלע מצוי באזורים מוגנים רבים בצפון אוסטרליה, ביניהם בולטים הפארק הלאומי קקדו בטריטוריה הצפונית והפארק הלאומי בודג'מולה בקווינסלנד. מגמת האוכלוסייה והאומדן העולמי אינו ידוע. ארגון השימור IUCN ממליץ לערוך מחקרים נוספים אודות התפוצה ומגמת האוכלוסייה של הפוסום, וכן לקבוע את מידת ההשפעה שיש לשריפות מבוקרות עליו.
פוסום זנב-קשקש
פוסום זנב-קשקש (שם מדעי: Wyulda squamicaudata) הוא מין פוסום דמוי חולדה במשפחת הקוסקוסיים שאנדמי לצפון-מערב יבשת אוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. מעט מאוד ידוע על מין זה, בשל אורח חייו הלילי, אופיו הביישני והחמקמק ובית גידולו המחוספס והנידח. הפוסום הקשקשי הוא אחד מתוך שלושת הפוסומים היחידים שחיים בחלק הצפון-מערבי של אוסטרליה.
מיון וטקסונומיה.
פוסום זנב הקשקש שייך למשפחת הקוסקוסיים בתת-סדרת דמויי-קוסקוס שבסדרת הקנגוראים, לצד הסוגים הבאים: קוסקוס, קוסקוס נמרי, קוסקוס דובי, קוסקוס גמדי ופוסום זנב-מברשת; פוסום זנב-קשקש הוא הקטן מבין הסוגים הנזכרים, והיחיד שמהווה טקסון מונוטיפי; מבחינה חיצונית וגנטית הוא קרוב בעיקר לסוג פוסום זנב-מברשת, ועשוי להיות חוליה פילוגנטית המקשרת בין האחרון לבין הסוג קוסקוס.
פוסום זה הוצג בפני החברה המלכותית של מערב אוסטרליה בשנת 1918 על ידי הצפר האנגלי וילפרד באקהאוס אלכסנדר, שהועסק באותה עת במוזיאון אוסטרליה המערבית, והתיאור המדעי שלו פורסם בכתב העת של החברה באותה השנה. התיאור המדעי לווה בציור מאת החרט והצייר ג'ורג' פיט מוריסון (מופיע בראש הערך), יחד עם שתי תמונות של גולגולת הדגימה שעליה התבסס התיאור. ההולוטיפ נאסף באזור קימברלי בתחנת עמק ויולט, והועבר לסר וולטר קינגסמיל ששלח אותה לגן הזואולוגי של פרת'.
וילפרד אלכסנדר הקצה לפוסום זה סוג חדש הקרוי Wyulda, שמקורו בשם עממי של ילידים אבוריג'ינים ליד נהר ליונס עבור פוסום המברשת הצפוני; שמות מקומיים נוספים עבור המין הם יילנגל וילאנגורה. השם המדעי הספציפי למין ("squamicaudata") כמו גם השם הרשמי שהוצע על ידי אלכסנדר (אופוסום זנב-קשקש) מציינים שניהם את התכונה הייחודית של פוסום זה שאינה נמצאת אצל אף מין אחר ממשפחת הקוסקוסים; מכיוון שמדובר בכיסאי אוסטרלי ולא אמריקני, החלק הראשון של השם הרשמי הוחלף לפלנגר ובהמשך לפוסום.
אנטומיה ומראה.