במסגרת מודלים כלכליים היה שותף לניירות עמדה ומדיניות כלכלית שנכתבו עבור איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה,
כנס הרצליה
והמכון הישראלי לתכנון כלכלי בראשות דרור שטרום.
החל משנת 2014 ועד היום (2020) הרצוג הוא שותף, כלכלן ראשי, מנהל יחידת כלכלה סביבה ורגולציה ב-BDO. זוהי פירמת ראיית החשבון החמישית בגודלה בישראל המעסיקה 1697 עובדים
ושייך לרשת רואי החשבון החמישית בגודלה בעולם.
ב-2014 נבחר לחבר נבחרת הדירקטורים של רשות החברות הממשלתיות.
בשנים 2017–2018 עמד בראש התוכנית ללימודי כלכלת אנרגיה בטכניון - היחידה ללימודי המשך בקמפוס שרונה.
בין השנים 2015–2016 שימש פרשן כלכלי בתוכנית הכלכלית של ערוץ i24NEWS.
בשנים 2017–2018 שימש פרשן כלכלי במהדורה המרכזית של יעקב אילון בוואלה.
חן הרצוג נשוי לליאת עברון, מעצבת פנים, מתגורר בתל אביב ולו שלושה ילדים.
פעילותו, עמדותיו ומחקריו.
הרצוג ייעץ לאל על, אותה ליווה במשבר הקורונה;
ייעץ למשרד התקשורת ביחס למתודולוגיה של קביעת המחירים והרפורמה בשוק הסיטונאי,
ייעץ למיזם הסיבים IBC, עבורו כתב תוכנית כלכלית חדשה.
הוא לקח חלק בדיון הציבורי בדבר המיקום המיטבי של שדה התעופה העתידי, בו ייצג את המועצה האזורית עמק יזרעאל
והגיש בנושא דו"ח למשרד האוצר שבו המליץ על הקמת שדה תעופה נוסף בנגב.
הוא מייעץ לחברות במשק האנרגיה ולפורום יצרני החשמל הפרטיים,
עבורם הכין ב-2016 מחקר בנושא "תחזית הביקוש לחשמל 2030-2017".
הוא הכין עבור עובדי סלקום תוכנית כלכלית להבראת החברה, במסגרת המשא ומתן שלהם מול הנהלת החברה.
הרצוג כותב מאז שנת 2015 את דו"ח אובדן המזון הלאומי השנתי עבור לקט ישראל,
הדו"ח לשנת 2019 הוכן עבור המשרד להגנת הסביבה ולקט ישראל.
הדו"ח אומד את העלות הכלכלית למשק הלאומי של המזון האבוד בישראל, את הגורמים לו, את עלותו הכספית והסביבתית והדרכים להצילו.
הוא הכין מחקר בנושא שמצביע על כך שישראל מפגרת ביחס לאירופה במעבר לרכב החשמלי,
הוא הגיש את ממצאיו למשרדי האוצר והאנרגיה. על פי הערכותיו הרווח למשק ממעבר מואץ לרכב חשמלי עשוי להגיע ל-28 מיליארד שקלים עד שנת 2035 אם המדינה תאמץ מדיניות תומכת.
בינואר 2020 הגיש עבור הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים וTheMarker דו"ח בנושא עלות תאונות הדרכים למשק הלאומי.
הוא הגיע למסקנה כי העלות המשקית של תאונות הדרכים בישראל היא כ-17 מיליארד ₪ לשנה ו-19% מתוכן קשורות בשימוש בטלפון חכם.
הוא הכין עבור המשרד להגנת הסביבה מסמך בשם "מדיניות ניהול פסולת מסוכנת בישראל".
הרצוג מרבה לעסוק בתכנון לטווח ארוך של משק האנרגיה, הן מבחינת תשתיות, הן מבחינת הצריכה והן מבחינת השימוש באמצעי היצור: חשמל, פחם, גז ואנרגיות מתחדשות.
ב-2015 הכין דו"ח על מגמות בישראל ובעולם בענף האנרגיה.
ובשנת 2020 פרסם דו"ח בנושא תחזית הביקוש לגז טבעי
התבטא בנושא הכישלון הממשלתי בעמידת יעדי אנרגיות מתחדשות והצורך בביטול המונופול של הממשלה על אנרגיית השמש.
הרצוג הכין דו"ח בשם "מגמות בכלכלת סביבה 2030".
הוא התבטא בנושא אחריות תאגידית.
הוא הכין דו"ח על ההשפעה כלכלית וחברתית של בנק הפועלים על המשק הישראלי
ודו"ח על תרומתה של חברת כימיקלים לישראל לכלכלה הלאומית.
הוא בדק את הנזק הכלכלי שסופג עולם התרבות בגין הקורונה.
התבטא בנושא התמיכה הממשלתית בחקלאות,
חשיבותה של התעשייה המסורתית,
מדיניות הריבית של בנק ישראל,
עסק בעתיד שוק התקשורת
והכין מחקר בנושא "התחרות בשוק הסלולרי".
פרסם דו"ח על מגמות בענף המזון.
קישורים חיצוניים.
מאמרים באתר דה מרקר
מאמרים באתר גלובס
קופ
קופ (בהונגרית: Kup) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקופ מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 465 ובשנת 2020 רק 414 תושבים.
יהודי קופ.
בקופ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ולטר כהן
ולטר כהן (בגרמנית: Walter Cohen; 18 בפברואר 1880 – 8 באוקטובר 1942) היה היסטוריון אמנות, אספן אמנות ואוצר גרמני.
ביוגרפיה.
ולטר כהן היה הצעיר מבין אחד עשר הילדים של פרידריך מוריץ (1836–1912) והלנה (1839–1914) כהן. אחיו היה מוכר הספרים והוצאה לאור פרידריך כהן. ולטר כהן היה כבד שמיעה מילדותו, ולכן בדרך כלל נאלץ לקרוא את המילים מפיו. הוריו המירו את דתו לנצרות פרוטסטנטית, והוא למד בבית ספר נוצרי וסיים לימודי תיכון בשנת 1898.
משנת 1898 כהן למד היסטוריה של אמנות, ארכאולוגיה קלאסית ופילוסופיה תחילה בבון, אחר כך במינכן ובברלין ולבסוף בשטרסבורג, שם קיבל את הדוקטורט בשנת 1903 בהנחייתו של ג'ורג' דהיו. לאחר נסיעה לימודית ארוכה מחוץ לגרמניה, הוא עבד בצוות המערכת של הלקסיקון הכללי לאמנות יפה מהעת העתיקה ועד ימינו בלייפציג בין השנים 1904–1905.
הוא מצא עבודה משנת 1908, תחילה כעוזר מדעי, אחר כך כעוזר מנהל במוזיאון הפרובינציאלי בניהולו של הנס להנר, בבון. כאן הוא סידר מחדש את מחלקות האמנות ימי הביניים והאמנות החדשה ויזם את מיזוג גלריית התמונות עם אוסף ווסנדונק.
כשאוגוסט מאקה הגיע בשנת 1911 והקים את הסטודיו שלו בבון המקום הפך למקום מפגש של חובבי האמנות. הוא הרחיב במהירות את רשת מכריו בבון – ולטר כהן היה אחד מהם, שעבד במוזיאון הפרובינציאלי בבון, ושני אחיו הגדולים פרידריך והיינריך, שניהלו הוצאות ספרים ואמנות מול האוניברסיטה. כהן התיידד עם מאקה, כמו גם עם אמנים רבים.
דמותו העליזה של ולטר כהן, הפתוחה לכל אחד, הביאה לכך שהוא נכנס למערכת יחסים קרובה וידידותית עם אמנים רבים בני זמנו. בבון, לצד מקס ארנסט, זו הייתה קבוצת האקספרסיוניסטים בראשותם של מאקה וזהאוס, שגם עליהם כתב הערכות.
כהן השתתף בהכנות לתערוכת האמנות הבינלאומית של Sonderbund, שנפתחה בקלן ב-25 במאי 1912, והייתה אחת מתערוכות האמנות החלוציות של תחילת המאה ה-20. לתערוכה זו קדמה הקמת אגודת אמנים, מנהלי מוזיאונים, אספנים וסוחרים, שהוקמה בדיסלדורף בשנת 1909, שהתכנסו לחשיפת אומנות האוונגרד לקהל רחב. היו"ר היה קרל ארנסט אוסטהאוס, והדירקטוריון כלל את ולטר כהן.
עבודתו המתוכננת במוזיאונים בברלין נכשלה בשנת 1912 עקב אובדן שמיעה. בשנת 1914 עבר כהן לאוסף האמנות העירוני בדיסלדורף ובשנת 1920 הפך לאוצר אוסף הציורים.
כהן טבע את השם "דאס יונגה ריינלנד", (רנאניה הצעירה) אגודת האמנים המודרנית שהוקמה בשנת 1919. בשנת 1918 הוא ארגן את התערוכה הראשונה עם הקבוצה בקלנישר קונסטפריין. 113 אמנים הציגו שם, ומספר החברים גדל במהירות.
ולטר כהן היה אספן של יצירות רבות של אקספרסיוניסטים גרמנים מובילים מאגודות האמנים "ברוקה", "דר בלאואה רייטר" ו"דאס יונגה ריינלנד", כמו מקס בקמן, אוטו דיקס, קתה קולוויץ, פאולה מודרזון-בקר, אמיל נולדה אוטו פאנקוק, קרל שמידט-רוטלוף, גבריאלה מינטר, אריך הקל, ואמנים רבים אחרים. כהן לא רק אסף, אלא גם היה תומך מחויב לאוונגרד של התקופה.
היה לו קשר ידידותי ומקצועי עם בעל הגלריה אלפרד פלכטהיים. הוא תרם לפתיחתה מחדש של גלריית פלכטהיים לאחר מלחמת העולם הראשונה, חג הפסחא 1919, עם תערוכה ראשונה על האקספרסיוניסטים.
ולטר כהן נהנה מהכרה רחבה בשנות העשרים של המאה העשרים כאוצר מוזיאון יוצא דופן, מבקר אמנות מבריק ופטרון מחויב.
בשנת 1928 הקים את בניין המוזיאון שנפתח בארנהוף. אבל אז הגיעו הנאצים, החרימו 137 רכישות ופיטרו את כהן.
האוסף הפרטי שלו של אמנות מודרנית הושמץ כאמנות מנוונת על ידי הנאצים.
למרות הטבלתו כנוצרי וגידולו כפרוטסטנטי, כהן פוטר מהשירות במוזיאון כלא-ארי לפי סעיף 3 לחוק שירות המדינה בשנת 1933, ואיבד את מעמדו כעובד המדינה וחלק גדול מהפנסיה שלו. תביעתו נדחתה. בשנים שלאחר מכן עבד כשמאי בתחום האמנות. תנאים כלכליים קשים הטרידו אותו, וגם היו לו בעיות בריאות.
תחת כל הלחץ, התפרקו גם נישואיו לאשתו הלא-יהודיה מרגרט אומבאך (1892–1960), בעצמה אמנית ואספנית, לה נישא בשנת 1920.
כהן הועבר למחנה הריכוז דכאו, שם נרצח.
אשתו מרגרט אומבך הסתירה את האוסף הציורים שלו בעיירה ליד מילהאוזן באלזס, אך הוא נהרס כמעט לחלוטין. יחד עם בעלה השני, ריכרד פוגטס (1906–1984), בנו של צייר הדיוקנאות ריכרד פוגטס.
לאחר המלחמה ניסתה לשחזר את האוסף ולהמשיך ברוחו של ולטר כהן. אוסף קרן "כהן-אומבך-פוגטס" במוזיאון בלרך כולל כ-200 הדפסים אקספרסיוניסטים של אמנים כמו מקס בקמן, וסילי קנדינסקי, אוטו דיקס, קתה קולוויץ ואריך הקל ומשקף באופן טרגי את חייהם וגורלם של שלושת אספניהם בגרמניה.
חברת תקשוב
תקשובים - מרכז תקשורת עסקי בע"מ, המוכרת בשם "קבוצת תקשוב", היא חברת מוקדי שירות וטלמרקטינג ישראלית. החברה היא חברה פרטית בבעלות משפחת לבנת, אשר בבעלותה גם "קבוצת תעבורה".
היסטוריה.
חברת תקשוב נוסדה בשנת 1996 לפעילות של שירותי מוקדי שירות ארציים במודל מיקור חוץ. היזם ומנכ"ל החברה הראשון היה שי פרץ. לאחר מכן, שימשו בתפקידי המנכ"ל נורה סיפרמן ובועז סופר. מנכ"ל הקבוצה החל משנת 2012 הוא דניאל ספיר.ב-2022 לאחר מינויו למנכ"ל חברת סלקום, עזב ספיר את תפקידו ואת מקומו תפס אודי עטר.
במהלך השנים 2012 ועד 2022 התרחבה החברה מכ־10 אתרי פעילות ברחבי הארץ ל־36 אתרי פעילות. נכון לשנת 2022 מעסיקה החברה כ-11,000 עובדים.
בשנת 2017 הפכה חברת תקשוב לקבוצת תקשוב, לאחר שרכשה מספר חברות.
פעילות.
החברה עוסקת בניהול והפעלה של מוקדי שירות ומכירות טלפוניים ורב-ערוציים במודל הפעלה במיקור חוץ. תחומי פעילות המוקדים: שירות לקוחות, מידע, מכירות, סקרים, זימון תורים, תמיכה טכנית, גבייה, מענה עסקי, בק אופיס ועוד.
תחום הבריאות: