הדרישות המינימליות להגשת מועמדות לקורס הן אזרחות ישראלית, תואר ראשון ממוסד אקדמי המוכר על ידי המל"ג ושליטה בשפה האנגלית. המועמדים אשר עוברים את סף הקבלה הראשוני ימשיכו לשלבים נוספים הכוללים מבחנים שונים, סדרה של ראיונות, בחינת כישורים חברתיים ודינמיקה קבוצתית, תחקיר ביטחוני ואבחון פסיכולוגי. השלב הראשון של המבחנים דומה למבחן פסיכוטכני וכולל שאלות בהבנת הנקרא, מתמטיקה, אנגלית, חשיבה צורנית, לוגיקה, אנלוגיות וידע כללי. בנוסף מתבקש הנבחן לכתוב חיבור או לבצע עבודת תרגום בשפות בהן הוא בקיא. השלב השני כולל יום מרוכז ובו בחינת כישורים חברתיים, כישורי מנהיגות, יכולת הבעה בעל פה, עמידה מול קהל ודינמיקה קבוצתית. השלב השלישי מתפרס בדרך כלל על פני יומיים וכולל לינה. שלב זה נועד לבחון לעומק כישורים ייחודיים הנחוצים לעבודת הדיפלומט בנציגות בחו"ל. מועמד אשר צולח את שלושת השלבים מוזמן לתחקיר ביטחוני ולאבחון פסיכולוגי. מי שנמצא כשיר מבחינה ביטחונית ואישיותית מתקבל לקורס.
ביקורת.
בדו"ח שפרסם מבקר המדינה בשנת 2015 על ניהול כוח האדם במשרד החוץ, נמתחה ביקורת חריפה על כך שבשנים 2010–2014 משרד החוץ לא קלט צוערים חדשים בהתאם לצרכיו או בהתאם למספר העובדים שפרשו באותה תקופה, והעדיף תחת זאת לאייש את תקני שירות החוץ בעובדי השירות המינהלי, אשר חלק ניכר מהם אינו כשיר לשרת בנציגויות. הדו"ח מצטט את מסמכי הנהלת המשרד מהם עולה, כי קיים מחסור בצוערים הנובע מפערים בהיקף גיוס הצוערים שהחלו בשנת 2000 עקב יישום החלטות ממשלה לקיצוץ כוח אדם בשירות המדינה.
לודוויג פון רויטר
לודוויג פון רויטר (בגרמנית: Ludwig von Reuter; 9 בפברואר 1869 – 18 בדצמבר 1943) היה אדמירל גרמני במלחמת העולם הראשונה, אשר פיקד על צי הים הפתוח הגרמני בעת היותו במשמורת בסקפה פלו בסוף המלחמה. ב-21 ביוני 1919 הוא פקד על הטבעת האוניות, כדי למנוע את נפילתן לידי הבריטים.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון רויטר נולד ב-9 בפברואר 1863 בגובן (Guben), למשפחת אנשי צבא פרוסית. בשנת 1870 נהרג אביו במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1885 הוא הצטרף בעידוד אמו לצי הגרמני הקיסרי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כמפקד סיירת המערכה "דרפלינגר" (SMS Derfflinger), עליה פיקד גם במהלך קרב דוגר בנק. בספטמבר 1915 הועלה לדרגת קומודור וקיבל את הפיקוד על פלגת סיור הכוללת חמש סיירות קלות, שהשתתפו בפיקודו בקרב יוטלנד. הוא קודם לדרגת קונטראדמירל, ובקרב הלגולנד השני פיקד על שתי אוניות המערכה "קייזר" (SMS Kaiser) ו"קייזרין" (SMS Kaiserin).
סקפה פלו.
לאחר שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה, נצטווה פון רויטר ליטול את הפיקוד על הצי הנתון במשמורת בבסיס הימי הבריטי בסקפה פלו עד שיוחלט בורסאי על גורל האוניות. אדמירל פרנץ פון היפר, המפקד הראשי של צי הים הפתוח, סירב להוביל בעצמו את אוניותיו למעצר.
משהתקרבה שעת החתימה של הנציגים הגרמנים על הסכם ורסאי, העריך רויטר שאוניותיו יועברו לבנות הברית המנצחות. כדי למנוע זאת, פקד על כל 74 האוניות להטביע עצמן, כשהוא מעביר את הפקודה באמצעות דגל איתות יוצא דופן שהוסכם עליו מבעוד מועד. בתוך חמש שעות טבעו במימי המעגן בסקפה פלו 10 אוניות מערכה, 5 סיירות קרב, 4 סיירות קלות ו-32 ספינות טורפדו. אוניית המערכה "באדן" (SMS Baden), ארבע הסיירות הקלות "אמדן" (SMS Emden), "נירנברג" (SMS Nürnberg), "פרנקפורט" (SMS Frankfurt) ו"ברמזה" (SMS Bremse) ועוד 14 ספינות טורפדו הועלו על החוף, אך הבריטים מיהרו להגיע אליהן ולגררן למים רדודים. רק ארבע ספינות טורפדו נותרו שלמות. תשעה אנשי צוות גרמנים נהרגו, מהם שטבעו ואחרים נורו למוות כשניסו לחמוק בסירות ההצלה. היו אלה החללים הגרמנים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה.
פון רויטר ועימו עוד 1,773 קצינים ומלחים נתפסו ונשבו על ידי הבריטים. בגרמניה ראו בו גיבור מלחמה, שהגן על כבוד הצי.
אחרית חייו.
לאחר שחרורו מהשבי פרש מן הצי, ולא מילא עוד כל תפקיד בשירות הציבור.
באוגוסט 1939 הוא הועלה לדרגת אדמירל מלא, וב-18 בדצמבר 1943 נפטר פון רויטר בפוטסדם.
תורת איווסווה
תורת איווסווה היא תחום בתורת המספרים, העוסק בחבורות מחלקות של שדות מספרים, מנקודת מבט של הפעולה של חבורת גלואה האבסולוטית. את התורה החל לפתח קנקישי איווסווה בשנות ה-50, עבור שדות ציקלוטומיים. בראשית שנות ה-70 הכליל בארי מזור את הרעיונות של איווסווה ליריעות אבליות. לאחרונה הוחל בפיתוח תורה מקבילה עבור מוטיבים.
מבוא.
נקודת המוצא של איווסווה הייתה שקיימים שדות בתורת המספרים האלגברית, שחבורת גלואה האבסולוטית שלהם איזומורפית לגבול ההפוך של החבורות הציקליות formula_1, כאשר p מספר ראשוני קבוע. חבורה זו, אותה מקובל לסמן בהקשר זה באות formula_2, היא החבורה האדיטיבית של חוג המספרים ה-p-אדיים - אחת החבורות הפרו-סופיות הפשוטות ביותר.
דוגמה.
נסמן באות formula_3 את השורש ה-p-י של היחידה, ונתבונן בשרשרת ההרחבות formula_4, כאשר formula_5 הוא השדה הנוצר על ידי שורש היחידה הפרימיטיבי מסדר formula_6. נסמן ב- formula_7 את איחוד השדות בשרשרת הזו, אז חבורת גלואה של ההרחבה L/K איזומורפית ל- formula_2, משום שחבורת גלואה של formula_9 היא formula_10. כדי לקבל מודול גלואה מעניין, איווסווה התבונן בחבורת המחלקות של formula_5; נסמן ב- formula_12 את החלק בעל פיתול p בחבורה זו. לכל formula_13, העתקת הנורמה formula_14 משרה העתקת נורמה גם בין החבורות, formula_15, וזוהי מערכת עקבית של העתקות. הגבול ההפוך formula_16 הוא חבורה פרו-p, שיש עליה פעולה טבעית של formula_17. אם מכניסים לחשבון את האוטומורפיזם היוצר (טופולוגית) את החבורה formula_2, מתקבלת פעולה של החוג formula_19. המטרה של תורת איווסווה היא לתאר פעולה זו, ודומות לה.
מקרה זה, העוסק בחלק בעל פיתול p של חבורות המחלקות של שדות ציקלוטומיים, נחקר בעבר על ידי קומר; קומר חקר את המשפט האחרון של פרמה, ומצא לו הוכחה קלה יחסית, שתקפה בדיוק כאשר בחבורת המחלקות של formula_20 אין איברים מסדר p. איווסווה ביקש 'לדחוף את הבעיה לאינסוף', בתקווה שאפשר יהיה לטפל בה באמצעים אחרים. מכיוון ש- formula_19 הוא חוג מקומי רגולרי מממד 2, המבנה של מודולים מעליו אינו מסובך יתר על המידה, וכך אפשר להשיג מידע רב ערך על I.
היסטוריה.
כבר בתחילת דרכה, הפכה תורת איווסווה לתחום מרכזי בתורת המספרים האלגברית. Kubota ו- Leopoldt מצאו בשנות ה-60 קשר בין תורת המודולים לבין פונקציות L
p-אדיות; כאן מופיעים מספרי ברנולי, ואנלוגים p-אדיים של פונקציות L של דיריכלה. תוצאות אלה היוו פריצת דרך לכיוון ההוכחה של המשפט האחרון של פרמה, מעבר לראשוניים הרגולריים שחקר קומר.
לפי "ההשערה המרכזית של תורת איווסווה", שנוסחה באותו זמן, שתי הדרכים האפשריות להגדיר את פונקציות L ה-p-אדיות (בעזרת תורת המודולים, ובעזרת אינטרפולציה p-אדית) נותנות את אותה תוצאה. אנדרו ויילס ובארי מזור הצליחו להוכיח השערה זו עבור שדה המספרים הרציונליים, וויילס הכליל את התוצאות לכל שדה מספרים ממשי לחלוטין. הגישה בשני המקרים הייתה מבוססת על ההוכחה שנתן קן ריבט לכיוון ההפוך של משפט הרברנד (תוצאה הידועה בשם משפט הרברנד-ריבט). מתוצאות אלה נובע שפונקציית זטא ה-p-אדית (הגרסה ה-p-אדית של פונקציית זטא של רימן) אינה מתאפסת.
יצחק אפשטיין
יצחק אפשטיין (ט"ו בכסלו תרכ"ג, 7 בדצמבר 1862 – כ"ג באדר א' תש"ג, 26 בפברואר 1943) היה מחנך, חוקר לשון, הוגה דעות וממחדשי השפה העברית בארץ ישראל.
ממנהלי "בית הספר הישן", בית שמחה וילקומיץ, מבתי הספר הראשונים בארץ שלימדו בהם בעברית.
בין המילים שחידש: תורשה, פעילות, , , תופעה, תודעה, תבליט, פעיל וסביל, לתפקד.
היה נשוי לרחל וידנפלד, בת המושבה ראש פינה, ולזוג נולדו שישה ילדים. הסופרת גיל הראבן היא נינתו (בתו של נכדו, אלוף הראבן).
תולדות חייו.
נולד ברוסיה, בעיירה הליטאית הקטנה ליובאן שבפלך מינסק, כבנו של המורה לעברית המלומד נחום אפשטיין ושל אשתו, בלה-פייגה לבית שפירא. גדל באווירה דתית. למד בחדר חינוך מסורתי (גם עברית). אחיו המבוגר זלמן אפשטיין (1936-1860), לימים פובליציסט נודע בדורו ומראשוני המטיפים ל"חיבת ציון ולציונות", קירבוֹ לרעיונות "חיבת ציון" והציונות. נמשך להוראה כבר בצעירותו, ובזִכרונותיו כתב: "מנעוריי התגלתה בי נטייה להוראה. דעת כל אמת הייתה גורמת לי נחת, וכאשר הסברתיה לאחרים – התענגתי כפליים". בן 14 עזב לבית-ספר ראלי בעיר אודסה, ועדיין המשיך ללמוד את הלשון העברית ולקרוא ספרות עברית, בהדרכת הסופר והפובליציסט משה לייב ליליינבלום. בזכות ליליינבלום התקרב לאידאולוגיה של "חיבת ציון". נאלץ להתפרנס משיעורים פרטיים, אך עד מהרה נוכח לדעת שהוא נמשך בכל נימיו אל ההוראה.
בן 21 גמר את לימודיו בבית הספר ופנה ללמוד חקלאות באוניברסיטה. מהודעת הסירוב הבין שלא התקבל לאוניברסיטה רק משום שהיה יהודי. הדבר חרה לו מאוד והוא חיפש דרך אחרת להגיע לחקלאות.
עלייתו ארצה.