עוד בטרם הסתיימה כהונתו בת חמש השנים כמושל הכללי של קנדה, קיבל וילינגדון הודעה על חזרתו להודו, והפעם בתפקיד מושל הודו. לאחר אישור המינוי על ידי המועצה המלכותית ב-20 במרץ 1931, הוא הושבע לתפקידו החדש ב-18 באפריל, פחות משבועיים לאחר שהוחלף בקנדה על ידי ויר פונסונבי. בשובו של וילינגדון להודו הייתה הארץ בעיצומה של השפעת השפל הגדול ועד מהרה נטשה בריטניה את תקן הזהב, כך שאלפי טונות של משלוחי זהב יצאו לבריטניה דרך נמל בומביי. על כך אמר וילינגדון: "בפעם הראשונה בהיסטוריה, הודות למצב הכלכלי, יוצא מהודו זהב. בחודשיים-שלושה האחרונים שלחנו ללונדון 25 מיליון ליש"ט וכולי תקווה שתהליך זה ימשיך".
מאסר מנהיגי מפלגת הקונגרס.
באותה תקופה מצא עצמו וילינגדון מתמודד עם תוצאות פעילותה של התנועה הלאומית שגנדי הוביל עוד קודם לכן בעת כהונתו של וילינגדון כמושל בומביי ולאחר מכן כמושל מדראס. המשרד לענייני הודו הורה לו לנקוט בגישה פייסנית רק כלפי החלקים בציבוריות ההודית שיהיו מוכנים לשתף פעולה עם בריטניה. הגדרה זו לא כללה את ג'ווהרלל נהרו ואת הקונגרס הלאומי ההודי, שב-4 בינואר 1932 פתחו בתנועת אי-הציות האזרחי. לפיכך, קיבל וילינגדון החלטה מכרעת. הוא אסר את גנדי, הוציא את מפלגת הקונגרס אל מחוץ לחוק, אסר את כל חברי הוועד הפועל של המפלגה ואת חברי הוועדות הזמניות ואסר על פעילותן של ארגוני הנוער של המפלגה. בסך הכול נכלאו כ-80,000 פעילים. ללא נוכחותם בשטח של המנהיגים, היו פעולות המחאה בלתי מאורגנות, צעדי החרם היו בלתי יעילים, מספרם של ארגוני הנוער הבלתי חוקיים עלה אך אלו היו חסרי השפעה, מעורבותן של הנשים התגברה ופעילות הטרור התרחבה, בעיקר במחוז הגבול הצפון מערבי. גנדי נשאר בכלאו עד 1933.
מיזמיי בניה.
בעת כהונתו של וילניגדון כמושל הודו הוחלט על הקמתו של סכר לויד (כיום סכר סוקור) על שפך הנהר אינדוס בהשקעה של 20 מיליון ליש"ט, ושסיפק לא רק מקומות עבודה, אלא גם תרם להפיכתם של שטחים עצומים במדבר טהאר לשטחים מושקים. בהמשך יזם וילינגדון את בנייתו של שדה התעופה שנקרא על שמו (כיום נמל התעופה ספדרג'ונג) בדלהי. לאחר שנמנעה ממנו הכניסה למועדון היאכטות המלכותי של בומביי, בשל העובדה שהוא היה מלווה בידידים הודים, למרות היותו המושל, דחף וילינגדון להקמתו של מועדון הספורט בבומביי שנקרא על שמו, שבו החברות הייתה פתוחה הן להודים והן לבריטים, מועדון שפעיל עד היום.
שנותיו האחרונות.
לאחר שובו לבריטניה הוענק לוילינגדון התואר לורד חמשת הנמלים, תואר כבוד מן הגבוהים ביותר בבריטניה שבדרך כלל מוענק לחברי המשפחה המלכותית ולראשי ממשלה לשעבר, וב-26 במאי 1936 הוענק לו על ידי אדוארד השמיני תואר אצולה גבוה יותר של מרקיז, האחרון עד כה שקודם לדרגת אצולה שכזו.
וילינגדון לא הפסיק את הקריירה הדיפלומטית שלו וקיבל על עצמו שליחות של רצון טוב באמריקה הדרומית לייצג את המכון האיברו-אמריקאי וישב בראש הוועדה למינוי קציני צבא. ב-1940 הוא ייצג את בריטניה בחגיגות לציון מאה שנה להקמתה של ניו זילנד.
המרקיז מווילינגדון מת ב-12 באוגוסט 1941 בלונדון. אפרו נטמן במנזר וסטמינסטר.
ג'ודית ג'רוויס תומסון
ג'ודית ג'רוויס תומסון (באנגלית: Judith Jarvis Thomson; 4 באוקטובר 1929 – 20 בנובמבר 2020) הייתה פילוסופית יהודייה-אמריקאית, שעסקה בעיקר בפילוסופיה של המוסר ובמטפיזיקה. היא הייתה ידועה בשל תמיכתה ברעיון של מוסר אובייקטיבי ובזכויות מוסריות, בשל דעותיה על חוסר השלמות של המונח "טוב" ובשל השימוש היצירתי שלה בניסויי מחשבה כדי לחזק טיעונים פילוסופיים. היא זכתה להכרה בינלאומית בעיקר בשל מאמרה "הגנה על הפלה" (A Defense of Abortion) מ-1971, שבו טענה כי הזכות לערוך הפלה מלאכותית נובעת מזכותן של נשים על גופן, בעזרת האנלוגיה של טיעון הכנר.
קורות חיים.
תומסון נולדה ב-4 באוקטובר 1929 בניו יורק, בתם השנייה של הלן שהייתה מורה, ותאודור ג'רוויס, שהיה חשבונאי. אמה הלן הייתה ממוצא צ'כי-קתולי, ואביה תאודור ממשפחה יהודית שומרת מצוות, צאצא של הרבנים חיים אלעזר וקס (מחבר הספר "נפש חיה") ושל יַעְבֶ"ץ. אמה נפטרה כאשר ג'ודית הייתה בת שש, ואביה התחתן בשנית לאחר שנתיים. לאשתו השנייה נולדו שני ילדים. היא הייתה מעצבת פנים מצליחה וסוחרת ויצואנית אומנויות ועתיקות. היא סיימה תואר ראשון בפילוסופיה בברנרד קולג' ותואר ראשון נוסף ותואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת קיימברידג' ותואר שלישי בפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה. בהמשך היא לימדה גם באוקספורד ובMIT. בשנת 1962 היא חזרה לברנרד קולג' כדי ללמד פילוסופיה. שם פגשה את הפילוסוף ג'יימס פ. תומסון ונישאה לו. במהלך השנים הם התגרשו ונישאו מחדש, עד למותו בשנת 1984.
תומסון נפטרה ב-20 בנובמבר 2020.
מחקר.
תחומי המחקר העיקריים של תומסון היו מוסר ומטאפיזיקה. בפילוסופיה המוסרית היא תרמה תרומות משמעותיות למטא-אתיקה, לאתיקה נורמטיבית ולאתיקה יישומית. בספר "רלטיביזם מוסרי ואובייקטיביות מוסרית" (Moral Relativism and Moral Objectivity) משנת 1996 שכתבה במשותף עם גילברט הרמן , היא הגנה על האובייקטיביות המוסרית כנגד תפיסתו הרלטיביסטית של הרמן. מאמריה שנאספו בספר "זכויות, השבה וסיכון" (Rights, Restitution and Risk) משנת 1986, נכללו דיונים על התאבדות בסיוע, הפלות, הגנה עצמית ושכירות מועדפת. ספריה "תחום הזכויות" (The Realm of Rights) משנת 1992 ו"טוּב ועצה" (Goodness and Advice) משנת 2001, כיסו סוגיות בסיסיות בתורת המוסר הנורמטיבית, שנגעו ליסודות של זכויות מוסריות ולהגדרת הטוּב. עבודתה במטפיזיקה התמקדה בסוגיות שנגעו לפעולה לאירועים, זמן ויחסים בין ישיות. ג'ודית הייתה ידועה גם בשל המשך פיתוח ניסוי המחשבה "בעיית הקרונית" של הפילוסופית הבריטית פיליפה פוט, דרך ניסוי ה"השתלה".
הגנה על הפלה.
הטיעון הנפוץ ביותר של מתנגדי ההפלות הוא שזכותה של האשה על גופה אינה עולה על זכותו של העובר לחיים ומכאן שהפלה היא לא מוסרית. לכן רוב הטיעונים שמגנים על זכותה של אשה לעשות הפלה טוענים שלעובר אין זכות לחיים ומכאן מסיקים שלאשה יש זכות לבצע הפלה. תומסון לעומת זאת קיבלה את ההנחה שלעובר יש זכות לחיים כדי להוכיח שאפילו בהתחשב בזכות זו לאשה יש זכות לבצע הפלה. הטיעון המרכזי של תומסון היה זה שיש לאדם זכות לחיים אינו אומר שיש לו זכות שאדם אחר יתן לו את מה שהוא צריך כדי שימשיך לחיות. תומסון השתמשה בניסוי מחשבתי על מנת לשקף את הטענה שלה.
תומסון תיארה ניסוי מחשבתי בו כנר מפורסם גוסס, ואת/ה מתעורר בבית החולים כאשר הכנר מחובר לגופך בעזרת צינור. כדי להציל ולנקות את הרעלים בכליות של הכנר צריך לחבר בין הכליות של הכנר לבין הכליות של מישהו אחר. משום כך, קבוצה של חובבי מוזיקה חטפו אותך והביאוך לבית החולים וחיברו אותך לכנר. בבית החולים הרופא מספר לך שאתה צריך להיות מחובר אל הכנר למשך תקופה של תשעה חודשים כדי שהכנר יבריא ובמקרה שאתה מחליט לנתק את הכנר לפני כן אתה תגרום למותו של הכנר. הרופא מספר לך שאף על פי שזה לא אשמתך, אין לך זכות לנתק את הכנר מגופך משום שלכנר יש זכות לחיים.
תומסון טענה שאף על פי שלכנר יש זכות לחיים אין לו זכות לגופך ולכן אתה לא מחויב לאפשר לכנר להשתמש בגופך. תומסון טענה שניסוי מחשבתי זה מוכיח שגם לאשה יש זכות לעשות הפלה אף על פי שכתוצאה מכך העובר ימות כמו שלאדם יש זכות לנתק את הכנר מגופו אף על פי שפעולה זו תוביל למות הכנר.
סביבון (פירושונים)
ארכתותריום
פיטר סטרוסון
סר פיטר פרדריק סטרוסון (באנגלית: Sir Peter Frederick Strawson או בקיצור, P. F. Strawson; 23 בנובמבר 1919 – 13 בפברואר 2006) היה פילוסוף אנגלי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד. תחומי העניין העיקריים שלו היו פילוסופיה של השפה ופילוסופיה של הנפש.
ביוגרפיה.
פיטר סטרוסון נולד ב-1919 בפרבר אילינג, שבמערב לונדון לזוג מורים. לאחר שאביו מונה למנהל בית-ספר, משפחתו עברה להתגורר בפינצ'לי, שם למד סטרוסון בכרייסט קולג', וזכה במלגת לימודים עבור סיינט ג'ונס קולג' באוקספורד.
ב-1940, לאחר שלמד פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (PPE) החליט לעזוב את אוקספורד ולהתגייס לצבא. בזמן מלחמת העולם השנייה עסק בתפעול מכ"ם. בשנת 1952 נולד בנו גלן סטרוסון שהפך גם הוא לפילוסוף. לאחר המלחמה חזר לקריירה אקדמית. הוא לימד במשך תקופה קצרה ביוניברסיטי קולג' בבנגור שבצפון ויילס, ומשנת 1948 עד פרישתו ב-1987 פעל באוקספורד. בשנת 1977 זכה בתואר אבירות.
הוא נפטר באוקספורד בשנת 2006.
ממוטיים
ממוטיים (שם מדעי: Mammutidae) היא משפחת פרסתנים מסדרת הפילאים שחיו בתקופת האוליגוקן וההולוקן, מ-28 מיליון שנה עד 11,000 שנה לפני זמננו ונכחדו. למרות שמה של משפחה זו, הסוג ממותה משתייך למשפחה אחרת: משפחת הפיליים.
בני המשפחה חיו ברוב הערבות והיערות של אמריקה הצפונית, אפריקה ואירואסיה. הם דמו במראם לפילים המודרניים והיו קרוביהם. הממוטיים היו שעירים וחלקם גם גדולים יותר מהפילים. המסטודון הגיע לגובה מרבי של 3.25 מטרים ולמשקל 11 טונות.
חולדה אוגרת אפריקנית
חולדה אוגרת אפריקנית (שם מדעי: Cricetomys emini) הוא מין של מכרסם אפריקני ממשפחת הנסומיים וקרוב משפחה של חולדה אוגרת גמביאנית. למרות השם הוא איננו סוג של חולדה אך מכונה "חולדה" עקב דמיונו לה.
זו חולדה באורך 25-35 ס"מ ואפילו עד 40 ס"מ. משקלה מגיע ל-1 קילוגרם. החולדה אפורה ודומה לחולדה למעט גודלה ולחייה הגדולות המזכירות אוגר. היא פעילת לילה.