משרד העתיקות, רשמית משרד התיירות והעתיקות הוא הארגון הממשלתי המצרי המשמש להגנה ולשימור המורשת וההיסטוריה העתיקה של מצרים. המשרד אחראי להגדרת הגבולות סביב אתרים ארכאולוגיים והיא גם הגוף האחראי על שחזור או שימור מונומנטים מצריים. הארכאולוגים הזרים שעובדים במצרים נדרשים לדווח על כל התגליות והמציאות למשרד לפני פרסומם. אי קיומה בעבר אף הובילה בעבר לגירושם של ארכאולוגים ממצרים. המשרד גם מפקח על שחזור ומציאת עתיקות גנובים והוא האחראי הבלעדי להוצאת עתיקות ממצרים. ככלל החוק המצרי אוסר על הוצאת עתיקות ממצרים.
המשרד מעורב כיום בסכסוך עם המוזיאון המצרי בברלין על השבת פסל ראשה של נפרטיטי, שלטענתו הוצא מהארץ במרמה ושלא כחוק. בעבר המשרד כבר דרש להחזיר את אבן רוזטה מהמוזיאון הבריטי וגלגל המזלות של דנדרה (Dendera zodiac) מהלובר. מטה המשרד (כמו כל גופי העתיקות הקודמים) ממוקם בשכונת זמאלכ בקהיר.
עד ינואר 2011 גוף העתיקות העיקרי היה המועצה העליונה לעתיקות שהפכה למשרד עצמאי בשם המשרד לענייני עתיקות וביולי אותה שנה שוב נקראה בשם המועצה העליונה לעתיקות, אך לאחר מכן אורגן מחדש כמשרד ממשלתי לענייני עתיקות. בדצמבר 2019 הוא מוזג למשרד התיירות ובראשו ח'אלד אל-ענאני.
רקע.
עד אמצע המאה ה-19 לא הייתה חקיקה בנושא הסחר בעתיקות במצרים ואלפי חפצים של תכשיטים, פסלים, תחריטים ואפילו מונומנטים שלמים הוסרו כדי להצטרף לאוספים פרטיים או לאוספים שונים של מוזיאונים ברחבי העולם. החיבה המערבית לעתיקות מצריות החלה בזמן המעורבות הצבאית הצרפתית (1798–1801) ופרסום כרכים רצופים של הספר "תיאור מצרים", שיצר עניין עולמי במצרים ובמונומנטים העתיקים שלה.
הצעד הראשון לצמצום תופעת גניבת העתיקות המצריות מחוץ למדינה התקיים ב-15 באוגוסט 1835, כאשר מוחמד עלי פאשה, מושל מצרים, הוציא צו האוסר לחלוטין על ייצוא וסחר בעתיקות המצריות, שכללו גם בניית מבנה בגן אזבקיה בקהיר ששימש כבית שימור. חפצים אלה ניתנו בדרך כלל למנהיגי אירופה על ידי שליטי מצרים כמתנות, ועד אמצע המאה ה-19 אוסף החפצים הצטמצם לאולם קטן. ב-1855, כאשר הארכידוכס האוסטרי מקסימיליאן (בן משפחת המלוכה האוסטרית) ביקר באולם זה בזמן שהיה בקהיר, הוא העריץ את האוסף הארכאולוגי וזה ניתן לו על ידי מושל מצרים עבאס פאשה כשי והועבר לווינה.
במהלך 1858 תמך השלטון בהקמת מחלקת עתיקות והמדען הצרפתי אוגוסט א. מריאן מונה למנהל הראשון של מחלקה זו. המחלקה הממשלתית הייתה אחראית להקמת מוזיאונים, מתן אישור ופיקוח על משימות ארכאולוגיות זרות. באישור ח'דיב איסמעיל בנה מריאן את המוזיאון הלאומי הראשון במזרח התיכון והוא נפתח בשנת 1863 עם בניין ממשלתי זמני בבולאק (אנקח'אן).
ב-1956, עם פינוי כוחות הכיבוש הבריטיים, הפכה רשות העתיקות לגוף ממשלתי. המנהל המצרי הראשון היה מוסטפא עאמר, שנכנס לתפקידו ב-1953 ושימש כשלוש שנים. המחלקה לעתיקות פעלה על פי הסדר עם משרדי העבודות הציבוריות, החינוך וההכוונה הלאומית ובמהלך 1960 הועברה המחלקה לאחריות משרד התרבות. בשנת 1971, הפכה רשות העתיקות לרשות העתיקות המצרית והשם שונה מסמכות העתיקות המצרית למועצה העליונה לעתיקות במהלך 1994 ופרופסור ד"ר מוחמד עבדאל חלים נודין הפך למזכ"ל הראשון של המועצה העליונה לעתיקות.
היסטוריה.
בשנת 2011 המועצה העליונה לעתיקות הפכה למשרד עצמאי בממשלתו של אחמד שפיק ומונה שר ראשון של משרד המדינה לענייני עתיקות. במהלך 2015 הפך המשרד למשרד העתיקות תחת ממשלתו של ראש הממשלה שריף איסמעיל. בתקופת נשיאותו של חוסני מובארק לטיפול באבטחה וגניבת עתיקות מצריות. בשנים 2009–2014 המשרד עבד עם מכון גטי לשימור, לצורך ניהול ושימור קבר תות ענח' אמון.
שודדי קברים מצריים קדומים קיימה מזה מאות שנים. משרד העתיקות פועל להחזרת הפריטים למצרים, במידת האפשר. במהלך השנים אלפי עתיקות גנובות עשו את דרכן חזרה למצרים. למשל, בסוף 2016, השיב המשרד שניים מארבע מנורות העידן האסלאמי שנגנבו בשנת 2015. בשנת 2018 הוחזר גילוף בצורת אוזיריס שהוסתר ברהיטים ונשלח לכווית, למשרד העתיקות במצרים.
חובות ומטרות.
ב-2016 הצהיר השר, חאלד אל-ענאני, כי ההתמקדות העיקרית שלו תהיה בפתרון הגירעון התקציבי של המשרד, בהתחשב בכך שפרויקטים רבים נתקעו מחוסר מימון.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1918
הבחירות הכלליות בבריטניה 1918 התרחשו ב-14 בדצמבר 1918, מיד לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה. בבחירות אלו ניצח דייוויד לויד ג'ורג' מן המפלגה הליברלית את אנדרו בונאר לואו מן המפלגה השמרנית. בבחירות אלו המפלגה הליברלית התפלגה לשתי רשימות- קואליציה ליברלית בהובלת ג'ורג' (זו אשר ניצחה בבחירות), ורשימה שנייה (שהיוותה למעשה את תשתית המפלגה המקורית) בהובלת הרברט אסקווית' אשר ניצחה בכ-36 מושבים בלבד, ומעולם שחזרה את כוחה שנית.
היו אלה הבחירות הראשונות בבריטניה שהתרחשו ביום אחד, אם כי עברו שבועיים מיום הבחירות, עד שנספרו קולות החיילים הבריטים שמעבר לים. בבחירות אלו לראשונה נשים מעל גיל 30 וגברים מעל גיל 21 יכלו להצביע. עד אותה העת כלל הנשים וחלק מן הגברים היו פסולים מן ההצבעה. אלו היו גם הבחירות הראשונות שבהן נשים התמודדו לפרלמנט (ואחת מהן אף נבחרה - קונסטנס מרקייביץ' ממפלגת שין פיין). הבחירות התקיימו זמן קצר לפני מלחמת העצמאות האירית, ובכך היו גם הבחירות האחרונות שכללו את מחוזותיה של אירלנד.
הבחירות התקיימו לאחר שהפרלמנט התפזר ב-14 בנובמבר. פרלמנט זה היה אמור להתפזר עוד במהלך 1915, א המשיך לפעול לאור המלחמה.
לאחר הבחירות התברר שאמנם המפלגה השמרנית קיבלה את רוב מושבי הפרלמנט (379 מתוך 707), אך הקואליציה הליברלית הצליחה להקים ממשלת מיעוט עם חלק מן חברי המפלגה השמרנית. לראשונה, מפלגת הלייבור הבילה את האופוזיציה בעצמה, לאחר שקיבלה כ-57 מושבים ולראשונה גם ניצחה במספר מחוזות בויילס. למרות ההישג, שני אישים בולטים במפלגה איבדו את מקומם בפרלמנט - רמזי מקדונלד וארתור הנדרסון.
גינוע
גינוע (מלשון: גינה ו-תנועה. באנגלית: Parklet, פארקלט) היא רחבה על מדרכה או על שטח של הולכי רגל המספקת יותר מרחב ושירותים לאנשים המשתמשים ברחוב (בדרך כלל ברחוב מסחרי הכולל חנויות) הכוללת פינת ישיבה עם שולחן (לעיתים גם עם: "חנייה לאופניים" או כלי תחבורתי אחר שאינו נוסע על כבישים). בדרך כלל רחבה זו מותקנת על חניונים מותקנים או על מקומות חניה ולעיתים גם על מספר מקומות חניה או בגן המצוי לצד רחוב. לעיתים גינוע נועד בתור מקום לעצור בו, לשבת, ולנוח בו עם אפשרות לאכול או לשתות. במקרים בהם גינוע אינו מיועד לאירוח אנשים, לעיתים גינוע עשוי גם לספק "צל" באמצעות גג או צמחייה ואף לספק שירותי מידע פרסומיים כגון: מידע היסטורי, מיצג אמנות כלשהו או מתקנים חזותיים אחרים. ניתן לראות בגינוע בתור מבנה קבוע ברחוב אך במקומות מסוימים הוא אינו "מבנה קבע" ועליו להיות מתוכנן להסרה מהירה וקלה מסיבות חירום או סיבות אחרות עקב מזג אוויר כגון שיטפונות או שלג ללא נזק לשוליים או לרחוב. כפי שנהגה לראשונה. גינוע תמיד פתוח לציבור, אך עם זאת בערים מסוימות בעולם אפשרו לבעלי חנויות, קיוסקים ומסעדות להשתמש בגינוע עבור צורכיהם הפרטיים.
יוסף בן יצחק סמברי
המכון לארכאולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים
המכון לארכאולוגיה (ברוסית: Институ́т археоло́гии) הוא אחד המוסדות הארכאולוגיים המובילים ברוסיה והמוסד הארכאולוגי הגדול ביותר באקדמיה הרוסית למדעים, המתמחה בחקר תרבויות עתיקות מימי הביניים של אירואסיה. עבודתם של כמה דורות מעובדיה הניחה את היסודות לידע המדעי אודות רבות מהתופעות החשובות בתולדות האנושות מרגע היווצרותה ועד ראשית עידן התיעוש. הצוות כולל מומחים בתחומים שונים של ארכאולוגיה והיסטוריה, כמו גם תחומי מדעי הטבע.
מאז 1995, במסגרת מדיניות שילוב המדע והחינוך על בסיס המכון לארכאולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים, פועלת המחלקה להיסטוריה של האוניברסיטה האקדמית המדעית למדעי הרוח. המכון עובד בצמוד למשרד התרבות של רוסיה בהגנה על עתיקות רוסיות ובארגון חפירות ארכאולוגיות במדינה והיא הגוף העיקרי ברוסיה הפועל בתחום.
היסטוריה.
המכון יונק את שורשו מהוועדה הארכאולוגית הקיסרית הרוסית, שהוקמה בשנת 1859.
ב-18 באפריל 1919, על פי צו מועצת הקומיסרים העממיים בפטרוגרד, הוקמה האקדמיה הרוסית להיסטוריה של תרבות חומרית, תפקידיה של הוועדה הארכאולוגית הקיסרית הרוסית הועברו לידי אותה אקדמיה. בשנת 1926 אורגנה האקדמיה מחדש כאקדמיה ממלכתית להיסטוריה של תרבות חומרית. הפעילות שלה פותחה בפטרוגרד - לנינגרד ובמוסקבה, שם הוקם אגף מוסקבה והיה למוסד מחקר שעסק בחקר תרבות חומרית מכל הסוגים והצורות.
בשנת 1937 הפכה האקדמיה למכון לתולדות התרבות החומרית כחלק מהאקדמיה למדעים של ברית המועצות. המכון הראשי היה ממוקם בלנינגרד, והסניף שלו, פעל במוסקבה. בשנת 1943 הועבר המכון למוסקבה, והסניף שלו נותר בלנינגרד. על פי צו של נשיאות האקדמיה למדעים של ברית המועצות מ-4 בספטמבר 1957, שונה שמה ל"מכון לארכאולוגיה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות".
בשנת 1991 שונה שמו ל"מכון לארכאולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים" ועל בסיס סניף לנינגרד נוצר מכון נפרד להיסטוריה של התרבות החומרית של האקדמיה הרוסית למדעים. מאז 2018 המכון נוטל חלק בשיקום ושיפוץ אתרי העתיקות בתדמור, סוריה.
הוועדה הארכאולוגית הקיסרית הרוסית
הוועדה הארכאולוגית הקיסרית (ברוסית: Императорская археологическая комиссия) הייתה המוסד הממשלתי הראשון באימפריה הרוסית שניהל את המחקר הארכאולוגי במדינה.
היסטוריה.