בשנת 1510 נכבשה לוב על-יד פרדינאנד מלך ספרד, אותו המלך שגירש את היהודים מממלכתו ב-1492. במשך 41 שנים, עד לשנת 1551 עת כבשו העות'מאנים את לוב, יהודי טריפולי היו נתונים לרדיפותיו של פרדינאנד (עד שנת 1530) ושל "אבירי מסדר מלטה" (1530-1551). בתקופה זו נאנסו היהודים להמיר את דתם לנצרות, ונרדפו בשל מוצאם. ואכן, רוב בני קהילת טריפולי המירו את דתם, ברחו לארצות שכנות, או נמלטו דרומה אל פנים ארץ לוב. בתקופה זו, מערכת הקהילה היהודית נסדקה, אבדו מסורות מקומיות, ושירותי דת לא סופקו. מגמות אלו הביאו לבסוף להידרדרות רוחנית ותרבותית בחיי היהודים בלוב. רק לאחר הכיבוש העות'מאני גולים מספרד ופורטוגל החלו להגיע לטריפולי, והמצב הכלכלי בלוב הלך והשתפר אף-הוא.
מצב היסטורי ותרבותי זה, היה הקרקע אשר אפשרה את קליטת הגותו של רש"ל, כפי שזו מתבטאת בכתם פז. היהודים בטריפולי היו חסרי הנהגה וחסרי ידע. הם זנחו את המנהגים היהודיים למשך שני דורות בשל הרדיפות הדתיות. כאשר רש"ל הגיע לטריפולי נוכח המצב העגום של יהדות לוב, הוא נשאר שם והחל "להשיב תורה לישראל". בכך, יהודי לוב אימצו את תפיסת העולם היהודית של רש"ל אשר העניקה לתלמוד, למקרא ולזוהר מעמד קאנוני שווה. יתרה מזאת רש"ל בכתם פז קבע כי ידיעת הזוהר קודמת לידיעת התלמוד. כך עולה כי כתם פז, ספינת הדגל של הגות רש"ל, מהווה גרעין רעיוני לתרבות היהודית בלוב, אשר החלה להתפתח מחדש לאחר התקופה הספרדית-מלטזית, ובראשית התקופה העות'מאנית.
מאפיין נוסף בכתם פז הוא אופיו הפולמסי, דבר אשר מובן לאור מניעי הכתיבה של רש"ל. המקובל בחיבורו מגיב לשני פולמוסים דתיים-אינטלקטואליים. הראשון הוא הפולמוס עם האסכולות הרציונליסטיות והפילוסופיות של היהדות. להם, ביקש רש"ל להוכיח כי ביקורתם נעוצה דווקא באי-ידיעתם או אי-הבנתם את הזוהר, ולכן הוא ביקש לכתוב פירוש לזוהר. הפולמוס השני היה עם יהודים אנוסים, אשר ספגו רעיונות נוצריים, והחלו להביע ספקות באמיתות המקרא. בדומה לתפיסותיו של ברוך שפינוזה במאה ה-17 באמסטרדם.
מקורות השפעה.
מקורות ההשפעה שעיצבו את הגותו של רש"ל, והוזכרו על-ידו בכתם פז הם כתביהם של: הרמב"ן, רבנו בחיי, ר' יוסף ג'יקטיליא, ר' מנחם ריקאנטי, ר' יהודה החסיד, כמו כן הוא מציין את ספר הבהיר, ספר מערכת האלוהות וספר הזוהר. בנוסף, הגותו של הרמב"ם מצוינת אף-היא כמקור השפעה מרכזי (בעיקר מורה הנבוכים). שני גורמים מסתוריים אשר השפיעו על רעיונות כ"פ היו מורהו עלום השם של רש"ל שלימדו בעיקר זוהר, ו"מניע קולמוסי" כפי שקרא לו רש"ל. ככל הנראה המורה עלום השם הוא גם בעל "ביאור המילים הזרות" המבאר קושיות בזוהר (עבור מחקר הקבלה כתם פז מהווה עדות נדירה לשימוש בחיבור "ביאור למילים זרות", ומאפשר למחקר להבין מי אותו מורה עלום שם/ מחבר המילון). המושג "מניע קולמוסי" מתאר טכניקת כתיבה אוטומטית של צירופי אותיות, כלומר הגורם המניע את העט וכותב את הדברים זוהי רוח הקודש. רעיון זה היה מוכר בזמן המדובר בצפון-אפריקה, והוא מופיע בכתביהם של מקובלים נוספים, למשל אצל ר' מרדכי בוזאגלו, ממרוקו בן תקופתו של רש"ל. מבחינת תפיסתו הקבלית כתם פז מהווה המשך ופיתוח של קבלת גירונה וקבלת פרובאנס.
השפעתו וחשיבותו של כתם פז.
לפני הדפסתו הספר זכה לאזכורים מעטים. למשל, בספר יודע בינה, לר' יוסף חמיץ ור' משה זכות שנדפס בשנת התי"ח בוונציה; כמו כן, בפירושי הזוהר בכתב-יד לונדון 56. מובאות פרגמנטריות מתוך כתם פז משובצות גם בספר אשל אברהם לר' אברהם טוביאנה. הספר כתם פז לא נדפס לאחר כתיבתו במשך זמן רב, ולא זכה לתהודה רבה בקרב המקובלים, מה-גם שבמקביל זכתה קבלת האר"י לתפוצה רחבה.
חשיבות כתם פז לתרבות היהודית היא בהיותו ממשיך הדרך של הגות הקבלה הספרדית החל מן המאה החמש-עשרה, תוך חיזוק המגמה לשילוב הזוהר בקאנון היהודי. האסכולה הקבלית בספרד העניקה לאורך פרק זמן זה יותר ויותר משקל לזוהר כגורם מכריע בפסיקות הלכתיות. הזוהר עבר בתקופה זו תהליך קאנוניזציה וחדר לזרם המרכזי של היהדות. בכתם פז מעמיד רש"ל את הזוהר כטקסט קאנוני וקדוש, תוך הסתמכות על הזוהר להכרעת מחלוקות הלכתיות, או תוך נימוק כשליהם של הרמב"ן ורמב"ם משום שלא הכירו את הזוהר.
כיום כתם פז משמש הן את המקובלים והן את החוקרים. ספר הזוהר עם פירוש "מתוק מדבש" למקובל דניאל פריש עושה שימוש בכתם פז, בפירושיו לספר בראשית בזוהר. על-פי גרשם שלום זהו החיבור הקבלי החשוב במרוקו במאה השש-עשרה. חשיבות כתם פז עבור מחקר הקבלה היא בכך שהחיבור מציג רעיונות ופרשנות ייחודיים אשר סמוכים בזמן לגירוש ספרד, ושלא הושפעו מקבלת האר"י וקבלת צפת, אשר ברבות הזמנים הפכו לסמכות הפרשנית המקובלת של הזוהר. כמו כן בספר הזוהר של גרשם שלום, ניכרת בהערותיו התייחסות רבה מאוד לכתם פז כפירוש מרכזי לספר בראשית בזוהר.
הובי אלישע
אהובה (הובי) אלישע (13 ביולי 1927 – 22 במאי 2022) הייתה ציירת ישראלית אימפרסיוניסטית.
קורות חיים.
אהובה (הובי) אלישע נולדה בשכונת הבוכרים בירושלים. אימה הייתה אחות ואביה היה איש עסקים. כשהייתה בת שש, בעקבות עסקיו של אביה, היגרה עם משפחתה לווינה, משם לפראג וב-1935 ללונדון. הבליץ הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה, אילץ את המשפחה לעזוב את לונדון והם עברו להתגורר בעיירה הציורית, טורקי, שבמחוז דבונשייר בדרום מערב אנגליה, אזור הידוע גם בכינוי "הריביירה האנגלית" בשל הצוקים, החופים והגנים המרהיבים שבו. נופיה של דבונשייר מופיעים בציוריה של אלישע.
לאחר מעבר המשפחה לטורקי, החלה הובי את לימודיה בבית הספר המקומי. בתוך זמן קצר הבחינה מנהלת בית הספר, אמנית במקצועה, בכישרון הציור שלה, החלה לעודד אותה לעסוק בתחום ובגיל 14, בהמלצתה של מנהלת בית הספר, החלה הובי את לימודיה בבית הספר היוקרתי לאמנות סיינט מרטינס קולג' לאמנות ועיצוב שבלונדון, שם הייתה לתלמידה הצעירה ביותר שהתקבלה לבית הספר היוקרתי אי פעם.
בגיל 17 נישאה לאלי, סוחר שטיחים ובהמשך נולדו להם שלושה ילדים. ב-1968 חזרה עם בעלה ושלושת ילדיה לישראל והם גרו תחילה בהרצליה פיתוח, תוך שהיא מתקרבת בהדרגה אל הדת עד כי הפכה לחסידת ברסלב. בהמשך עברו היא ומשפחתה להתגורר בשכונה החרדית מאה שערים בירושלים, שם שמרה אלישע על צנעתה מחד והמשיכה לחלוק עם העולם את יצירותיה מאידך.
נפטרה באייר תשפ"ב.
הישגים באמנות.
הובי נבחרה על ידי האנליסט ויועץ האמנות הבינלאומי ניקולאס פורסט כאחת מעשרת האמנים הישראלים שכדאי לעקוב אחר יצירותיהם במכירות פומביות. ברשימה שלו נמצאים גם: נחום גוטמן, ראובן רובין, יעקב אגם ועוד.
בשנת 2012 נמכר ציור שלה בבית המכירות הפומביות בונהמס (Bonhams) באנגליה - אחד מבתי המכירות הפומביות הגדולים והוותיקים בעולם במעל ל-100 אלף דולר. הגלריה של הובי ממוקמת ברחוב המלך דוד בירושלים. מדי שנה, לדברי בעלי המקום, נמכרים בגלריה 4–5 ציורים בכמאה אלף דולר ועוד 15 ציורים בסביבות ה-70 אלף דולר ועשרות ציורים נוספים בעשרות אלפי דולרים בודדים לכל אחד.
להובי היו כמה מוטיבים אייקוניים עליהם היא חזרה ביצירותיה: נופיה של דבונשייר, חתונות יהודיות וריקודים חסידיים.
תערוכות של ציוריה נערכו בלונדון, בניו יורק, בישראל ועוד.
בית הוהנשטאופן
בית הוהנשטאופן (בגרמנית: Haus Hohenstaufen) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה כמאתיים שנה, במהלך ימי הביניים, ומתוכה יצאו כמה מקיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה.
דוכסות שוואביה.
האזכור הקדום ביותר של בני המשפחה הוא משנת 987, שבו מוזכר שפרידריך וזיגיהרד רוזני ריזגאו סייעו לאוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוואריה. בשנת 1079 הודח רודולף, דוכס שוואביה עקב מאבקו בהיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מאבק האינווסטיטורה, ובמקומו מונה פרידריך הראשון, דוכס שוואביה מבית הוהנשטאופן שתמך בהיינריך הרביעי.
פרידריך נאבק בבנו של רודולף - ברטהולד הראשון, דוכס שוואביה ובחתנו - ברטהולד השני, דוכס שוואביה, שטענו לזכותם על הדוכסות, אולם הביס אותם לבסוף בשנת 1098. בשנת 1105 מת פרידריך הראשון, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, דוכס שוואביה. בשנת 1138 מונה בנו של פרידריך הראשון - קונרד למלך גרמניה, לאחר ששימש שאנטי-קיסר ללותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. קונרד דרש מהיינריך לוותר על דוכסות סקסוניה, אולם היינריך סירב ואף נמנע מלהישבע שבועת אמונים לקונראד. בתמורה, נישל קונרד את היינריך בשנת 1139 מנחלותיו, ומסר את דוכסות בוואריה ללאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה, ואת דוכסות סקסוניה לאלברכט "הדב". בשנת 1147 הצטרף קונרד למסע הצלב השני יחד עם לואי השביעי, מלך צרפת, אולם המסע נכשל. באותה שנה מת פרידריך השני, ובמקומו עלה לשלטון בדוכסות שוואביה בנו פרידריך השלישי, דוכס שוואביה.
פרידריך ברברוסה.
בשנת 1152 נבחר פרידריך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך מסר את הדוכסות לקרוב משפחתו פרידריך, דוכס פרנקוניה. פרידריך ברברוסה רצה להשיב ולשמר את עצמתה ותהילתה של האימפריה כפי שהיא הייתה בימיו של קרל הגדול ואוטו הראשון הגדול הוא העריך שהדרך לכך היא שמירה על סדר קפדני בגרמניה עצמה, ועמידה על הזכויות האימפריאליות באיטליה. זכויות אלו כללו בין היתר השפעה רחבה של המלך על מינויים למשרות כנסייתיות, זכויות שקופחו במיוחד במאורע ההליכה לקנוסה של המלך היינריך הרביעי. כמו כן נסוב העימות בין המלך לאפיפיור באשר לזכויותיהן של ערי הצפון, שצברו לעצמן זכויות ולמעשה הפכו לעצמאיות. גם כוחה של האימפריה בדרום איטליה ובסיציליה נחלש מאוד.