במאי 2006 קיבלה רונן קנס מנהלי מהמחלקה המשפטית של משרד החקלאות, לאחר שאישרה ל-33 גורי כלבים שהובאו לישראל מאוזבקיסטן, ללא היתרים מתאימים, לעזוב את מסוף המטענים של ממן. זאת בניגוד מוחלט לדרישת השירותים הווטרינריים של משרד החקלאות, תוך הפרת תנאי ההסגר שנועדו לגורים. חודש אחר כך בוטל הקנס בשל "נסיבותיו המיוחדות של המקרה", לאחר שכמה מהם מתו במסוף המטענים, בשל התנאים במקום.
ביולי 2007 מונתה לדירקטורית בחברת בתי זיקוק לנפט. על מינויה לדירקטורית נמתחה ביקורת מאחר שקודם הייתה מנכל"ית המשרד להגנת הסביבה, המפקח על הזיהום של בתי הזיקוק.
בינואר 2010, מונתה לדירקטורית בבנק הפועלים, אך בדצמבר 2015, על רקע מגבלות חוק הריכוזיות, הקובע בין היתר שדירקטור בתאגיד פיננסי לא יכול לשמש גם כדירקטור בתאגיד ריאלי, נאלצה להתפטר מדירקטוריון בנק הפועלים.
במהלך 2010 נחקרה מעורבותה בפרשת הולילנד ובפרשת חברת הזרע, עליהן נידון אהוד אולמרט, ראש ממשלת ישראל לשעבר ל-6 שנות מאסר בפועל. בפרשת הולילנד נחשף כי מפלגת "קול הסביבה" שהקימה והעמותה הקשורה אליה, קיבלו תרומה משמואל דכנר, שנשכר כמאכער לצורך קידום פרויקט הבנייה של שכונת הולילנד. את הכספים העביר דרך עידו דיסנצ'יק (לשעבר עורך העיתון "מעריב") שנשכר כאיש יחסי הציבור של הפרויקט. דיסנצ'יק ורונן נוקו מכל חשד לאחר שלא נמצאו ראיות שנתבקשה טובת הנאה עבור התרומה. בפרשת חברת הזרע נחשף כי ב-2004 נשכרה רונן על ידי חברת הזרע, אז חברה בת של קבוצת פולאר השקעות שבשליטתו של אביגדור קלנר, כדי לסייע בתוכניות בנייה שניסתה חברת הזרע לקדם באדמות שליד מזבלת חירייה. רונן קיבלה 107 אלף שקל תמורת ייעוץ. החברה חכרה במקור את הקרקע ממינהל מקרקעי ישראל לשימוש חקלאי, אך קיבלה אישור לתכנן בה בנייה למגורים, מהלך שנחקר במסגרת הפרשה. בדצמבר 2010 רונן הגיעה למשרדי היחידה הארצית לחקירות הונאה כדי לתת עדות. לא הוגש נגדה כתב אישום, אך מעורבותה עוררה ביקורת על העובדה שרונן, שבמשך השנים ידעה למתג את עצמה כבעלת אג'נדה ירוקה, נשכרה על ידי יזמי נדל"ן לטובת בניית דירות על חשבון פארק אריאל שרון, שתוכנן באותה עת במקום.
במרץ 2019 פרשה מתפקידה כיו"ר תאגיד המחזור אל"ה, לאחר חמש עשרה שנים בתפקיד.
חיים אישיים.
רונן נשואה ואם לשלושה.
קאיין
קָאיֶין () היא עיר הבירה של גיאנה הצרפתית, מחוז מעבר לים של צרפת.
היסטוריה.
קאיין נוסדה ב-1664, 21 שנה לאחר הכיבוש הצרפתי של האזור. העיר הייתה תחת שלטונן של הולנד, בריטניה וברזיל לפני שחזרה לשלטון צרפת. העיר שימשה כמושבת עונשין מ-1854 עד 1938.
שטח השיפוט של קאיין הוא כ-23.6 קמ"ר ובשנת 2015 התגוררו בה כ-57,614 תושבים (צפיפות של 2,144 תושבים לקמ"ר). היא ממוקמת על חצי אי בין הנהרות Cayenne ו Mabury. מזג האוויר הוא טרופי, חם ולח לאורך כל השנה.
האתרים המרכזיים בקאיין הם:
קיין (עיר)
יז'י סמקוב
יז'י סמקוב (בפולנית: Jerzy Semkow; 12 באוקטובר 1928 - 23 בדצמבר 2014) היה מנצח פולני.
חייו.
נולד בפולין. הוא כיהן כמנהל מוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, מנצח ראשי של האופרה והתזמורת המלכותית של דנמרק בקופנהגן, יועץ מוזיקלי ומנצח ראשי של הפילהרמונית של רוצ'סטר, מנהל מוזיקלי של תזמורת הרדיו והטלוויזיה של איטליה ברומא ויועץ מוזיקלי של האופרה הלאומית בוורשה.
הוא כיהן כמרצה למוזיקה באוניברסיטת קולורדו והנחה כיתות אמן בניצוח באוניברסיטת ייל ובבית הספר למוזיקה של מנהטן, ניו יורק.
היה אזרח צרפתי והתגורר בפריז. נפטר בדצמבר 2014 ליד לוזאן שבשווייץ.
ירז'י סמקוב
וסטרבורק
מחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק (גרמנית: Polizeiliches Judendurchgangslager Westerbork) היה אחד משני מחנות המעבר שהקימו הנאצים בהולנד (השני היה פיכט, בדרום הולנד) לשם שילוח יהודי הולנד למחנות הריכוז וההשמדה במזרח. המחנה ממוקם בצמוד לכפר הזעיר וסטרבורק בחבל דְרֶנְתֶה, הקרוב לגבול גרמניה-הולנד בחלקו הצפוני.
היסטוריה.
הקמת המחנה.
מעט לפני תחילת מלחמת העולם השנייה הקימה ממשלת הולנד את מחנה הפליטים המרכזי וסטרבורק במחוז דרנתה שבמזרח הולנד. מטרת המחנה הייתה לרכז בו את זרם הפליטים היהודים שנמלטו מגרמניה הנאצית מבלי לקלוט אותם ביישובים הולנדיים. בצעד שנועד להתחבב על גרמניה, סגרו ב-15 בדצמבר 1938 שלטונות הולנד את הגבולות בפני הפליטים, ובכך סימנו אותם כאזרחים זרים לא-רצויים. בפברואר 1939 הוחלט על הקמת המחנה, שבו ייכלאו הפליטים.
בתחילה נועד המחנה להיבנות ליד העיר אֶלְסְפֶּט, אבל וילהלמינה, מלכת הולנד התנגדה לכך, משום שהמקום הנבחר היה מרוחק רק 12 קילומטר מארמון הקיץ שלה, הֶט לוֹ. גם איגוד רוכבי האופניים ההולנדי התנגד לכך, בטענה שיש לשמור על השטח פתוח לתיירים. לכן התקבלה ההחלטה לבנות את המחנה עשרה קילומטר צפונית לכפר וסטרבורק.
במלחמת העולם השנייה.
ב-9 באוקטובר 1939 הגיעו 22 הפליטים היהודיים הראשונים למחנה, מתוך קבוצה של יותר מ-900 יהודים מגרמניה הנאצית שניסו לשווא להגיע לקובה על סיפון האנייה סנט לואיס.
כאשר כבשו הגרמנים את הולנד, המשיך המחנה לתפקד כרגיל. ב-1 ביולי 1942 הפך "מחנה הפליטים המרכזי" באופן רשמי ל"מחנה מעבר" בניהול גרמני. במחנה נכלאו מלבד יהודים גם צוענים ואנשי מחתרת. האסירים נשלחו ברכבות מזרחה, תחילה דרך העיירה הוכהאלן ולאחר מכן, משנבנתה שלוחת רכבת למחנה, ישירות לגרמניה. תושבי המחנה המקוריים, שישבו בו עוד קודם לכיבוש הגרמני, זכו ליחס טוב יותר ותנאים קלים יותר, והייתה להם ודאות מסוימת שלא יישלחו מזרחה.
מפקד המחנה מאוקטובר 1942 עד אפריל 1945, במשך רוב תקופת קיומו, היה אלברט גמקר. הגרמנים השאירו את רוב משימות ניהול המחנה בידי מנהלים יהודים (בעיקר יהודים גרמנים); כמו כן התקיים במחנה כוח משטרה יהודי, שמחציתו יהודים גרמנים ומחציתו השנייה יהודים הולנדים. במחנה התקיימו אירועי תרבות ואמנות, והיה בו בית חולים גדול ובית מרקחת. במשך תקופה ארוכה פעל במחנה תיאטרון בראשות מקס ארליך בו השתתפו שחקנים יהודים ידועי שם. בדרך כלל לא שרר מחסור במזון, כי המנהל האזרחי ההולנדי דאג לכך, וכן היה למחנה תקציב משלו (שהתבסס על כסף ורכוש שהוחרמו מן האסירים).
מדי יום שלישי יצאה רכבת משא ועליה קבוצה גדולה של אסירים דרך אָסֶן, חרונינגן ותחנת הגבול נִיוֶוסְכָנְס לכיוון "המזרח" - בדרך כלל לאושוויץ וסוביבור. משך המסע היה כשלושה ימים. את רשימת המשולחים הרכיבה בדרך כלל ההנהלה היהודית, וימי שלישי, שבהם הקריאו את הרשימות, הפכו לימים מסוייטים עבור תושבי המחנה.
עד הגבול ההולנדי טיפלו ברכבות צוותי חברת הרכבות ההולנדית, וממנו צוותים גרמנים. בסך הכול שולחו בשנים 1942-1944 יותר מ-102,000 יהודים ברכבת מווסטרבורק. רק 5,000 מהם שרדו.
הרכבת האחרונה יצאה מווסטרבורק ב-3 בספטמבר 1944.
בין אסירי המחנה נמנו אנשים ידועים: אתי הילסום הייתה כלואה בווסטרבורק לפני שנשלחה למחנה ההשמדה אושוויץ ב-1943, שם נרצחה.
אנה פרנק הייתה בווסטרבורק בין ה-7 באוגוסט וה-3 בספטמבר 1944, לפני שנשלחה לאושוויץ ומשם לברגן-בלזן, שם מתה מטיפוס קצת לפני שחרור המחנה.
ב-11 באפריל 1945 מסר אלברט גמקר את הנהלת המחנה לקורט שלזינגר, שבאותו יום מסר את התפקיד לאדריאנוס ואן אס, נוצרי שעמד בראש מנהלת המזון במחנה מאז 1942. ב-12 באפריל 1945 שחררו חיילים קנדים את המחנה. באותה עת היו כ-900 אסירים יהודים במחנה.
המחנה חזר לשליטת הולנד, אבל האסירים נאלצו להישאר שם עוד שבועות אחדים עד שהותר להם לחזור לביתם.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
מתקן כליאה וצבא הולנדי.
לאחר המלחמה שימש המחנה כמה שנים לכליאת חברי המפלגה הנאצית ההולנדית ומשתפי פעולה אחרים עם משטר הכיבוש הנאצי, שנכלאו בו ללא משפט וסבלו מהתעללויות.
לאחר מכן, ב-1951, הפך המחנה לבסיס צבאי בשם סְכָאטֶנְבֶּרְך (Schattenberg), לחיילי הצבא ההולנדי-הודי המלכותי (Koninklijk Nederlandsch-Indisch Leger; KNIL) מאיי מאלוקו.
אתר הנצחה וזיכרון.
ב-1970 התפנה הבסיס הצבאי מיושביו והמלכה יוליאנה חנכה בו אנדרטה, במקום שבו הסתיימו פעם פסי הרכבת.
מאז 1983 קיים בקרבת המחנה אתר זיכרון המציג את ההיסטוריה של מחנה המעבר וסטרבורק. המקום שבו עמד המחנה עצמו הוא שטח פתוח באזור מיוער. אבנים בצורת משולש מציינות את מיקומם של הצריפים ורציפי הרכבת.
פיטר קראוץ'
פיטר ג'יימס קראוץ' (באנגלית: Peter James Crouch; נולד ב-30 בינואר 1981) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ במספר קבוצות בפרמייר ליג ובנבחרות אנגליה. הוא ידוע בזכות גובהו - 2.01 מטר, שהופך אותו לשחקן הגבוה ביותר ששיחק בנבחרת אנגליה בכל הזמנים.
ב-12 ביולי 2019 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ווכט
וסילי השלישי
וסילי השלישי (רוסית: Василий III Иванович) הנסיך הגדול של מוסקבה. (1533-1479) משל בשנים 1505–1533. בנו של איוואן השלישי והנסיכה הביזנטית סופיה פלאולוג. אביו של איוואן הרביעי (האיום)
ביוגרפיה.