חיל הנחתים האמריקני, שהיה צריך רובה צלפים בריחי מדויק יותר מה-M14 וה-M21, קנה מספר גדול של רובי רמינגטון מודל 700 ונָשָקֵי המרינס הסבו אותם לרובי צלפים צבאיים, שזכו לציון רובה M40. במהלך השנים שופרו רובים אלו על ידי נשקי המרינס, המעצה המוחלף והם עודכנו בהתאם להתפתחות רובי הצליפה בעולם. דגמים משופרים אלו נקראו M40A1, M40A3 והדגם הנוכחי M40A5. רובי ה-M40 הם בעלי דיוק של 1.0 עד 0.5 דקת קשת לטווח של 800 מטר. צבא ארצות הברית התרשם מרובה ה-M40 של חיל הנחתים, והזמין מרמינגטון רובי צלפים בעלי "פעולה ארוכה" בקליבר .30-06 ספרינגפילד, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ובחר בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. הרובה שפותח ב-1988 נקרא M24 Sniper Weapons System והיה בעל דיוק של 1.0 דקת קשת עם תחמושת רגילה ודיוק של 0.5 דקת קשת עם תחמושת צליפה, וטווח יעיל של בין 800 ל-915 מטר. ביצועים אלו הציבו אותו בשורה הראשונה של רובי הצלפים הצבאיים בתקופתו. ה-M24 היה רובה הצלפים התקני של צבא ארצות הברית בשנים 1988–2010 ועדיין משרת בתפקיד זה בצבאות אחרים בעולם, בהם צה"ל.
הרמינטון 700 זכה לפופולריות עצומה. הוא הרובה השלישי הנמכר ביותר בארצות הברית אחרי וינצ'סטר 94 ומרלין 336. כמו כן, הוא משמש בסיס לרובי צלפים שמייצרות חברות אחרות, ורמינגטון מספקת חלקים לרובים אלה, בהן מכלול (מנגנון הפעולה), קנה ועוד. הטנגו 51 של Tactical Operations, שנחשב לאחד מרובי הצלפים המדויקים בעולם (דיוק של 0.25 דקת קשת), מבוסס על המכלול של הרמינגטון 700 שהוכן לפי מפרט של החברה ואחר כך שופר על ידה.
בפברואר 2017 פורסם בתוכנית 60 דקות כי ביותר מ-200 מקרים שונים הרובה ירה מעצמו לאחר ששוחררה הנצרה, וגרם למוות ופציעות רבות ברחבי ארצות הברית, וכי למעלה מ-1,300,000 רובים עם הדק תקול עדיין נמצאים בשוק.
רמינגטון 700
A Day at the Races
רמינגטון 700P
מחנה שרגא
מחנה שרגא הוא מחנה צבאי, הממוקם מערבית לקיבוץ לוחמי הגטאות (צפונית לעיר עכו) ומשמש את חטיבת גולני. במחנה ממוקמות מפקדת חטיבת גולני (מפח"ט גולני), יחידת אגוז שהייתה מסופחת לחטיבת גולני, סיירת גולני (גדס"ר גולני) ופלוגת הקשר (פלחי"ק) של גולני.
המחנה קרוי על שמו של סרן , שנפל ביוני 1948 בקרב מול כוחות הצבא העיראקי בעמק הירדן. שרגא מוסטוילישקר-גשרי היה איש פלמ"ח וחבר בוועד ההגנה של אזור חיפה, וסגן מפקד גדוד בחטיבת כרמלי. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בהר הרצל בירושלים.
מחנה שרגא הוקם באזור בו הייתה קיימת התיישבות למן תקופת הברונזה ובאתר ארכאולוגי אשר הועבר מחוץ לתחום הבסיס לאור תלונות רשות העתיקות. קיימים ממצאים למן תקופה זו ועד לתקופה הממלוכית.
A Day At The Races (אלבום)
כיפה גאודסית
פרנסואה סלזי פוטוצקי
פרנסואה סלזי פוטוצקי (פולנית: Franciszek Salezy Potocki; 1700–1772) היה אציל פולני ממשפחת פוטוצקי, מושל חבל פודוליה וווהלין במאה ה-18. בנו של יוסף פוטוצקי.
ב-1732, לאחר מות דודו סטניסלב, ירש את נחלותיו שכללו את חבל פודוליה, לבוב, וקייב. הוא היה אחד מחשובי אצילי פולין, ועודד הגירה יהודית לתחומי שלטונו, במיוחד לחבל פודוליה. בשנת 1750 קיבל ממלך פולין אות הצטיינות "הנשר הלבן". פוטוצקי השתתף בבחירות של כל מלכי פולין החל מ-1736.
בגלל נחלותיו הרבות באוקראינה נקרא "נסיך רוסיה" בפי המקומיים.
המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית
המפלגה הסוציאל-רבולוציונית, בראשי תיבות: ס"ר (ברוסית: Партия социалистов-революционеров (ПСР) эсеры - בתרגום מילולי: מפלגת הסוציאליסטים-המהפכנים) הייתה תנועה פוליטית שפעלה ברוסיה בתחילת המאה ה-20.
היסטוריה עד 1917.
המפלגה הסוציאל רבולוציונית נוסדה ב-1900, אולם היו קבוצות סוציאל רבולוציוניות כבר בשנות התשעים של המאה ה-19. המפלגה סייעה בעיקר לאיכרים, ולא לפועלים.
המפלגה השתתפה באופן פעיל במהפכת 1905 והייתה גם חברה בדומה. בשנת 1906 היו בדומה 34 ס"רים, וב-1907 נבחרו 37 ס"רים לדומה.
הטרור היה אחד מדרכי הפעולה של מפלגה זו. הוקמה "הזרוע הצבאית" שהתנקשה באישים בכירים בממשל הרוסי.
בשונה ממפלגות שמאל אחרות ברוסיה כגון הבולשביקים והמנשביקים, הפגינו אנשי המפלגה אהדה כלפי הרעיון הציוני, וויקטור צ'רנוב, ממנהיגיה, התבטא בפומבי בעד התנועה וראה לנכון להכיר ביהודים כלאום. מנהיגים ציונים-סוציאליסטיים בולטים ברוסיה כגון פנחס רוטנברג ויוסף טרומפלדור היו בו זמנית חברים במפלגה במקביל לפעילותם הציונית.
ב-1917 ואחריה.
לאחר מהפכת פברואר הס"רים היו הכוח המוביל בקואליצה הסוציאליסטית-ליברלית. היה קרע בקבוצה בין אלו שתמכו בבולשביקים, והפורשים תומכי הבולשביקים נקראו "ס"רים שמאלנים". הס"רים השמאליים הצליחו לזכות לתמיכה רחבה בקרב החיילים והמרכזים העירוניים של המפלגה אך מרבית הסניפים, לרבות במחוזות הכפריים, נשארו נאמנים לזרם המרכזי.
מאז מהפכת אוקטובר הלך ונחלש כוחם של הס"רים. הבולשביקים הצרו את צעדיהם של הס"רים ואלו התנגדו לחוזה ברסט-ליטובסק. הם התנקשו בשגריר הגרמני ברוסיה, וילהלם מירבאך ופנו לאלימות. משורותיהם יצאה פניה קפלן שביצעה ניסיון התנקשות בלנין. החוזה קומם כנגד לנין גם את הס"ר השמאליים ואלה ניסו לבצע נגדו ניסיון הפיכה משלהם שכשל.
במהלך הבחירות עבור האספה המכוננת הרוסית של נובמבר 1917 (דאז הבחירות החופשיות הראשונות והאחרונות במדינה) זכתה המפלגה במספר הרב ביותר של הקולות לאור הפופולריות הרבה שלה בקרב האיכרים, ובכך הביסה את הבולשביקים שאומנם זכו לתמיכה רחבה בערים הגדולות אך רוב המדינה הייתה כפרית. לצד זאת הבולשביקים חזרו בהם מהבטחתם לכבד את התוצאות ופיזרו את האספה בכוח, ומפגינים שמחו על כך נורו באש חיה על ידם. לאחר מכן פעלה המפלגה להחליש את הבולשביקים במועצות (סובייטים) המקומיות והצליחה לזכות מחדש במקומות על חשבונם ועל חשבון הזרם השמאלי. לצד איכרים, גם פועלים רבים שהתפכחו מהאשליה שהשלטון הבולשביקי יהיה שונה מזה של הצאר מבחינת רמת הדיכוי, הצטרפו לשורותיהם ופתחו בשביתות. כתוצאה מכך פעלו הבולשביקים לבטל, לדחות או לדכא באופן אלים את הבחירות החדשות למועצות.
משהבינו שמאבק לא אלים באופן דמוקרטי לא יועיל לאור אלימות הבולשביקים, עברו רבים מהס"רים להילחם למען הצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה, זאת כשהם תחילה מקימים ממשלה מטעם עצמם שייצגה את האספה הלאומית שנסגרה על ידי הבולשביקים (קומוץ'). מנגד אחרים מפעילי המפלגה שסירבו לשתף פעולה עם כוחות "בורגניים" פנו ביחד עם גורמים מהפלג השמאלי, להקמת הצבא הירוק (אשר ייצג את האיכרים) והיוו גורם בכיר בהנהגתו. לאחר סיום מלחמת האזרחים רבים מהמפלגה פנו מטעמים פרגמטיים למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ואחרים יצאו לגלות.
בשנת 1922 במוסקבה נערך משפט נגד ראשי המפלגה. בהתאם להחלטת בית המשפט 12 (מהם 8 חברי הוועידה המרכזית) מראשי המפלגה קיבלו עונש מוות. בהמשך עונש זה הומר לתקופות מאסר.
במקביל התארגנה המפלגה לפעילות מחוץ לרוסיה. אך בהדרגה הקשר עם חברי המפלגה בתוך רוסיה נחלש ופעילות המפלגה הייתה למעשה רק מחוץ לגבולות רוסיה.
הארגון הלוחם של הס"ר.
הארגון הלוחם של הסוציאל-רבולוציונרים (Боевая Организация) היה אגף הטרור של המפלגה, קבוצת טרור כמעט עצמאית שהופעלה על ידי המפלגה.
היסטוריה.
ב-1902, גריגורי גרשוּני הקים ועמד בראש הקבוצה. ב-1904, יבנו אזף ירש אותו עם סגנו, בוריס סאווניקוב, שלאחר מכן החליף אותו ב-1908 וכעבור זמן קצר הקבוצה פורקה.
באוטוביוגרפיה שלו, "זכרונותיו של מחבל" (1917) הוא קרא לארגון, "הבריגדה הטרוריסטית".
אנטוניו לוטי
אנטוניו לוטי (איטלקית: Antonio Lotti; 1667 - 5 בינואר 1740) היה מלחין איטלקי.
לימודים וקריירה.
לוטי נולד בוונציה או בהאנובר (שם כיהן אביו מתאו כמנצח תזמורת). אחרי תקופת לימודים אצל ג'ובאני לגרנצי, החל לוטי בקריירה מוזיקלית בבזיליקת סן מרקו בוונציה, תחילה כזמר אלט, אחר כך כעוזר לנגן העוגב השני, משם התקדם לנגן עוגב שני בעצמו ובהמשך (משנת 1704) לנגן עוגב ראשון. בשנת 1736 התמנה למאסטרו די קאפלה, משרה בה התמיד עד מותו. כמו כן חיבר מוזיקה עבור "אוספדאלה דליי אינקוראבילי" (בית החולים לחשוכי המרפא), שם גם עסק בהוראה. בשנת 1717 נסע לדרזדן, שם הופקו כמה מהאופרות שכתב. הוא חזר לוונציה בשנת 1719 ונשאר שם עד מותו בשנת 1740.
יצירתו המוזיקלית.
לוטי כתב יצירות במגוון צורות מוזיקליות, ביניהן מיסות, קנטטות, מדריגלים, כשלושים אופרות, ויצירות לכלים שונים. יצירות הקודש הכוראליות שלו נכתבו במקרים רבים למקהלה ללא ליווי (אקאפלה). סגנון יצירתו נחשב לגשר בין סגנון הבארוק הממוסד לניצני הסגנונות הקלאסיים.
לוטי היה מורה בעל שם. עם תלמידיו נמנו דומניקו אלברטי, בנדטו מרצ'לו, בלדאסארה גאלופי, ג'וזפה סאראטלי ויאן דיסמאס זלנקה. אשתו הייתה זמרת הסופרן הנודעת סנטה סטלה.
נמרוד (טיל)
נמרוד הוא טיל נ"ט ארוך טווח תוצרת התעשייה האווירית לישראל. למרות שהטיל במקור פותח נגד טנקים, ניתן להשתמש בו כנגד מגוון רחב של מטרות כמו: נגמ"שים, ספינות, בונקרים וריכוזי חיילים.
הטיל מונחה-לייזר חצי אקטיבי, ובעל יכולת פעולה ביום ובלילה. מסלול המעוף שלו יכול להיות מתחת לגובה העננים, בעוד קבוצה של חיילים משתמשים בציין לייזר על מנת להנחות אותו למטרה ממרחק רב מאחוריו.
ייחודו של טיל זה הוא טווח הפעולה שלו, הנע בין 26 ל-50 ק"מ (תלוי בדגם), לעומת 3–8 ק"מ של טילים כדוגמת טאו, ו-8 ק"מ של הלפייר.