תנועות (כגון a) &gt; חצאי תנועות (w, j) &gt; עיצורים נזילים (l, r) &gt; עיצורים אפיים (n, m) &gt; עיצורים חוככים (f, x) &gt; עיצורים סותמים (p, k)
להיררכיה זו תפקיד מרכזי בהכרעת מבנה ההברה ותפוצת העיצורים בחלקי ההברה השונים. על פי עקרון אוניברסלי המבוסס על היררכיה זו, על ההגה המשמש כגרעין ההברה להיות ההגה הסונורי ביותר בהברה, כאשר ראש ההברה וזנב ההברה סונוריים פחות ממנו. לכן, ברוב השפות גרעין ההברה הוא תנועה או עיצור הברתי סונורנטי.
משחקי וידאו
היטל
היידן פנטייר
היידן לזלי פנטייר (באנגלית: Hayden Lesley Panettiere; נולדה ב-21 באוגוסט 1989) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת אמריקאית, מועמדת לפרס גראמי. התפרסמה לקהל הרחב עם התפקיד הראשי שלה כקלייר בנט בסדרת הטלוויזיה "גיבורים", וכג'ולייט בארנס בסדרת הדרמה "נאשוויל", עליו הייתה מועמדת פעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה בסדרת טלוויזיה. היא זכתה לפרסום בגיל 10 כששיחקה את דמותה של שריל יואסט בסרט "לזכור את הטיטאנים", ובשל גיילום דמותה של שרה רוברטס באופרות הסבון "לחיות את החיים" משנת 1994–1997, ואת דמותה של ליזי ספאולדינג ב"אור מנחה" משנת 1996–2000.
ביוגרפיה.
פנטייר נולדה וגדלה חלקית בעיירה פאלסיידס, מחוז רוקלנד, ניו יורק, ללסלי ר. ווגל, לשעבר שחקנית אופרת סבון, ואלן ל. "סקיפ" פנטייר, קפטן מכבי אש, יש לה אח צעיר אחד בשם ג'אנסן פנטייר, גם הוא שחקן.
אף על פי שפנטייר למדה בחטיבת הביניים סאות' אורנגטאון בניו יורק, היא למדה בבית מכיתה ט' עד סיום התיכון כדי להתאים את לוח הזמנים שלה למשחק.
קריירה.
משחק.
פנטייר החלה לדגמן כשהייתה בת ארבעה חודשים. היא הופיעה לראשונה בפרסומות בגיל 11 חודשים, כשכיכבה בפרסומת לחברת הצעצועים פלייסקול (Playskool). היא קיבלה את התפקיד של שרה רוברטס באופרת הסבון של רשת ABC, "לחיות את החיים" (1994-1997), ובעקבותיו היא גילמה את הדמות ליזי ספאולדינג באופרת הסבון של רשת CBS, "אור מנחה" (1997-2000). באור מנחה, דמותה של פנטייר, ליזי, נאבקת בלוקמיה. כדי למשוך את תשומת הלב של הצופים בשעות היום למחלה, וכדי לשפר את המודעות הלאומית, החברה ללוקמיה ולימפומה נתנה לה פרס הכרה מיוחד.
בשנת 2006 לוהקה פנטייר לתפקיד של המעודדת קלייר בנט בסדרת הטלוויזיה של רשת NBC, "גיבורים", שנוצרה על ידי טים קרינג, כמעודדת בתיכון בעלת כוחות ריפוי. פנאטיר התלוננה כי אפשרויות המשחק שלה מוגבלות לפעמים כיוון ש"אנשים מסתכלים עליה כ'המעודדת הפופולרית' או פשוט כ'הבלונדינית'".
פנטייר הופיעה מעל עשרות סרטים באורך מלא, חלקם מיועדים לטלוויזיה. עבור הופעתה בסרט הטלוויזיה "אם אתה מאמין" (1999), היא הייתה מועמדת לפרס האמן הצעיר. היא סיפקה את הקול לדוט ב"באג לייף".
היא שיחקה את בתו של המאמן יואסט, שריל, בסרט הדרמה של בועז יכין "לזכור את הטיטאנים" (2000). בנוסף, היא דובבה את דמותה של קאירי ב-"Kingdom Hearts", סדרה של משחקי וידאו עבור פלייסטיישן 2. בשנת 2001, הופיעה פנטייר בסדרה של רשת פוקס, "אלי מקביל", כבתה של אלי מקביל. בשנת 2003, היא כיכבה בתפקיד אורח "מלקולם באמצע". בשנת 2004, היא הופיעה בסרט של ערוץ דיסני "Tiger Cruise" ובסרטו של גארי מרשל "המהפך של הלן" כאחייניתה המתבגרת של קייט הדסון.
וב-2005 היא שיחקה ב"נסיכת הקרח" כספורטאית החלקה אומנותית על הקרח, והתארחה בפרק בסדרה ". בשנת 2006 היא כיכבה ב" כמעודדת והיא התארחה בפרק בסדרה "גבירתי הנשיא".
בשנת 2007, היא שיחקה בתפקיד משני כאדלייד בורבון בסרט העצמאי "נשיקת שנחאי".
היא הופיעה בדרמה "Fireflies in the Garden" כגרסה צעירה של דמותה של אמילי ווטסון, ג'יין לורנס.
ביוני 2007, היא חתמה עם הסוכנות ויליאם מוריס אנדבר, לאחר שבעבר הייתה מיוצגת על ידי United Talent Agency. פורבס העריך כי הרוויחה 2 מיליון דולר בשנת 2007.
בשנת 2009, כיכבה פנטייר בתפקיד הראשי בקומדיית הנעורים "אני אוהב אותך, בת' קופר", ובסרט "הלגונה הסודית".
בשנת 2011, כיכבה פנטייר בסרט "הסיפור של אמנדה נוקס" כאמנדה נוקס, אשר הואשמה ברצח שותפתה לדירה, ובסרט ההמשך בסדרת "צעקה", "צעקה 4", שם היא מגלמת את קירבי ריד לצד אמה רוברטס ורורי קולקין.
בשנת 2012 פורסם כי פנטייר לוהקה לצד קוני בריטון בתפקיד הראשי לסדרת הטלוויזיה הדרמה-מוזיקלית "נאשוויל", שם גילמה את ג'ולייט בארנס. תחילה הסדרה שודרה ברשת ABC (ארבע עונות ראשונות), ובשתי העונות הנוספות שודרה הסדרה ברשת CMT. פנטייר קיבלה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה בשנים 2012 ו-2013, אך לא זכתה. הסדרה סיימה את שידוריה לאחר 6 עונות ב-2018.
שירה.
פנטייר הייתה מועמד לפרס גראמי בשנת 1999 עבור "באג לייף" (2000). בשנת 2004, היא הקליטה שיר בשם "הגיבור שלי הוא אתה" עם וידאו עבור סרט של ערוץ דיסני בו היא כיכבה, "Tiger Cruise". שנה לאחר מכן היא הקליטה שיר בשם "אני עפה" עבור סרט של דיסני, נסיכת הקרח, בו היא גם השתתפה. בשנת 2007, היא גם הקליטה את השיר "קרואלה דה ויל" עבור "DisneyMania 5", "נסה" עבור הסרט "גשר לטרביתיה" ובלדה בשם "אני עדיין מאמינה" עבור "".
חייה האישיים.
פנאטיר יצאה עם השחקן מיילו ונטימיליה ששיחק לצידה ב"גיבורים" מסוף 2007 עד לתחילת 2009.
ב-2009 פגשה את המתאגרף ולדימיר קליצ'קו במסיבת השקה לספרה של דיאנה ג'נקינס, ועד מהרה הם החלו לצאת. הם נפרדו ב-2011, חזרו ב-2013 והתארסו בהמשך השנה. ב-9 בדצמבר 2014, נולדה להם בת בשם קאיה. ב-2018, אימה של פנטייר אישרה כי השניים נפרדו שוב אך נשארו חברים.
בשנת 2018, לאחר שנפרדה מקליצ'קו, החלה לצאת עם בריאן היקרסון. בשנת 2020 הם נפרדו לאחר שזה נעצר בגין פגיעה גופנית, תקיפה ואיום של עד (פנטייר). האישומים נבעו מאירועים שהתרחשו בין מאי 2019 ליוני 2020.
בנובמבר 2007, זכתה בפרס מאת ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" על מאבקה להפסקת צייד הדולפינים ביפן. בדצמבר 2013, ביקרה פנאטיר במחאות היברומאידאן שבקייב. אחיו של קליצ'קו היה אחד ממנהיגי המחאה והזוג הגיע כדי להביע הזדהות.
גראהם סונס
נאשוויל (סרט)
נאשוויל (באנגלית: Nashville) הוא סרט קולנוע מוזיקלי משנת 1975 שביים רוברט אלטמן. הסרט עוקב במשך סוף שבוע אחד אחר עשרים וארבע דמויות שונות שהסיפורים שלהן מתערבבים זה בזה, על רקע בירת טנסי, נאשוויל, שהיא גם בירת הקאנטרי האמריקנית. רבים סוברים שהסרט מהווה את פסגת היצירה של אלטמן כבמאי קולנוע, הן מבחינת הביקורת הנוקבת שבו, והן מבחינת העשייה שלו.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, ביניהם לסרט, לבמאי (אלטמן), לשתי שחקניות משנה (לילי טומלין ורוני בלקלי) וכן זכה בפרס אחד, על שיר הנושא של הסרט I'm Easy, שנכתב בידי קית' קאראדין.
עלילה.
במהלך סופשבוע אחד בעיר נאשוויל שבטנסי, מתקבצים שלל דמויות שלכל אחת קשר מסוג זה או אחר למוזיקת הקאנטרי. חלק הם אמני צמרת או שוליים בקהילה, חלק מעריצים של המוזיקאים, וחלק הם אמנים מסוגים שונים כמו שחקנים המקושרים לחוג המוזיקאים. דרך העלילה המורכבת של עשרים וארבע דמויות שונות, מתקבלת תמונה חברתית לא הולמת ואף מעט צורבת את העין של תככים בין מוזיקאים שונים, סחטנות פוליטית ותאבת בצע, כאשר ברקע לכל ההתרחשויות קיים מועמד רדיקל הרץ לנשיאות בשם האל פיליפ ווקר, אשר מטיף על שינויים חברתיים ושנוכחותו מאפילה על כל העלילה (אם כי לאורך כל הסרט הוא לא נראה כלל).
סקירה כללית.
תסריט הסרט נכתב בידי ג'ואן טאווקסבורי, אך כמו רבים מסרטיו של אלטמן, רעיונות מקוריים משל עצמו ואלתורים היוו חלק חשוב בתהליך, כאשר השחקנים בסרט התבקשו לכתוב ולבצע את השירים של עצמם. כמו כן, חלק מהסרט נותק לחלוטין מהתסריט המקורי, כאשר אלטמן נתן לשחקנים יד חופשית במונולוגים שלהם, וכן צילומים מסוימים בוצעו בלי ידיעתם כלל. הייחוד של הסרט הוא באופן בו לא קיימת דמות או עלילה מרכזית אחת, אלא עלילה אישית של דמות אחת או שמספר דמויות יוצרות עלילה משלהן, כאשר בסופו של דבר הסרט מהווה קולאז' קולנועי שמשלב מספר רב של נקודות מבט על כל הדמויות, בלי שגורעים מאף אחת מהן.
רוב הדמויות בסרט מבוססות על אמני קאנטרי אמיתיים: הייבן המילטון, המגולם בידי הנרי גיבסון, הוא שילוב בין רוי אקאף, האנק סנואו ופורטר ווגונר; ברברה ג'ין המגולמת בידי רוני בלקליי מבוססת על לורטה לין; זמר הקאנטרי השחור טומי בראון מבוסס על צ'ארלי פרייד וכמו כן שלישיית הפולק בסרט מבוססת על השלישייה "פיטר פול ומרי", וכן הלאה.
התקציב השמן של הסרט איפשר לאלטמן לביים סרט באורך של ארבע שעות, ועוזר הבמאי, אלן רודלף, הציע ליצור גרסאה מורחבת לסרט שיופץ בשני חלקים: Nashville Red ו-Nashville Blue. אולם, הסרט לבסוף נותר סרט אחד באורך של שעתיים ויותר. רשת ABC הציעה ליצור מיני סדרה בת עשרה פרקים המבוססת על הקטעים שלא הגיעו לסרט הסופי, אך התוכניות לפרויקט בוטלו. הקטעים שנחתכו מהסרט לא הוספו לגרסת ה-DVD.
מיד לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לתגובות עוינות ולסלידה מצד קהילת מוזיקת הקאנטרי החזיתית, כאשר אמנים רבים טענו שהסרט בז לזרם המוזיקלי בו הם חברים וכן שהוא מציג אותם באור גרוטסקי. על אף זאת, שירי הסרט זכו מאז לפופולריות מסוימת בקרב חוגי מוזיקת קאנטרי אלטרנטיביים. בשנת 2002, הוצא אלבום מחווה לסרט שכלל גרסאות כיסוי לשירים שבו בידי אמנים קנדיים.
הדמויות.