בדצמבר 1942 גויס גונדה לשרות העבודה (עבודת הכפייה ליהודים בפלוגת עבודה, שסופחו לצבא ההונגרי) הוא נשלח עם הארמייה ההונגרית השנייה, אשר לחמה במזרח לצד הצבא הגרמני, לאוקראינה. רק בסתיו 1944 ניצל גונדה בחזית מסוכנת זו, באופן אירוני, כתוצאה מפציעה קשה שנגרמה ממוקש שריסק את שתי כפות רגליו. ככוח עזר ליחידות הצבא ההונגרי, הוא הוחזר לבודפשט לבית חולים צבאי. משם הוברח לבית החולים היהודי בגטו. לאחר המלחמה וההחלמה מהפציעה הקשה הוא נשאר בבודפשט ועבד כמורה בגימנסיה היהודית המקומית. הגימנסיה פורקה אז לחטיבה עליונה (ט' – י"ב) ולתחתונה. הוא התמנה למנהל החטיבה התחתונה. לאחר שהגימנסיה אוחדה עם בית הספר הממלכתי הכללי הוא ניהל את המוסד המאוחד – עד עלייתו ארצה בשנת 1951.
אחרי העלייה לישראל.
לאחר תלאות בישראל, מגורים בנחלת יהודה וירושלים התיישב גונדה בנתניה. הוא עבד כמורה בבית ספר יסודי, ונזקק לשנים אחדות ולנסיעות למרחקים עד שחזר ללמד בתיכון. אל יעדו הסופי הגיע רק לקראת שנות ה-60, כשהחל לעבוד כמורה במכינות הפדגוגיות של הסמינר בנתניה (לימים תיכון עירוני שרת), שם לימד עד ליציאתו לגמלאות. לקראת סוף שנות הששים, לאחר שחייו נעשו נוחים יותר, החל לעסוק שוב באהבתו האמיתית – מחקר היסטורי. התוצר הראשון של עבודה זאת היה הספר הדו-לשוני (בהונגרית ובעברית) "מאה שנות יהדות דברצן". מונוגרפיה זאת שפורסמה ב־1970 משמשת גם כיד זיכרון לקהילה שנכחדה, אבל היא מהווה גם עבודה מדעית מובהקת שמבוססת על מחקר מקורי ולא רק ספר זיכרונות כמו שהוציאו קהילות יהודיות רבות אחרות. באותן שנים היה לו חלק חשוב בייסודה ובהחזקתה של "החברה לחקר תולדות יהודות הונגריה", הפועלת בישראל. כהכרת תודה על פעילותו כהיסטוריון וכמארגן מדעי, זכה לאסלו גונדה ב־1975 בפרס נורדאו.
גבעת טיפיץ
גבעת טיפיץ או תלולית טיפיץ (באנגלית: Tipits Knoll; בבולגרית: Типицка могила) היא גבעה או הר המכוסה בעיקרה קרח, בקצה הדרומי של הרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכה של הגבעה 800 מטרים בכיוון צפון-דרום;
רוחבה של הגבעה 470 מטרים;
שיא גובהה 1,000 מטרים מעל פני הים.
הגבעה מתנשאת מעל שדה הקרח ניקולס, שמדרום מזרח לה.
הגבעה ממוקמת 3.12 קילומטרים מדרום-מזרח להר קלמנט אוחרידצקי שבהרי אוניברסיטת סופיה; 7.33 קילומטרים דרומית-מערבית לרכס וולה; 4.23 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית לנונאטאק שו; ו-8.1 קילומטרים צפונית - מזרחית להר דבול שבהרי לאסוס.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הגבעה.
הגבעה מופתה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.
הראשונים שהגיעו אל הגבעה (ב-2 בפברואר 1988) היה צוות הסקר הגאולוגי של חריסטו פימפירב (Христо Пимпирев), ובוריסלב קאמנוב (Борислав Каменов), שניהם אנשי המשלחת האנטארקטית הבולגרית הראשונה, וכן פיליפ נל (Philip Nell) ופיטר מארקיז (Peter Marquis) מהסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם.
הגבעה נקראת על שם פסגת טיפיץ בהרי פירין, שבבולגריה.
בג&quot;ץ אדוארדו
בג"ץ 8397/06 ו- 8619/06 אדוארדו ווסר נגד שר הביטחון ואחרים היא עתירה שהוגשה לבג"ץ בשנת 2006 על ידי אדוארדו ווסר כנגד שר הביטחון ושר החינוך בדרישה להשלים את מיגון כיתות הלימוד בבתי הספר בעוטף עזה. בית המשפט העליון קיבל את העתירה ופסק כי יש למגן את כל הכיתות הנבחרות במיגון מלא בבתי הספר בעוטף עזה ובשדרות, ובפרט בבית הספר שער הנגב בשל שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל.
רקע.
רקע העתירה.
ביוני 2006, בעקבות נפילת רקטת קסאם ליד שטח בית ספר בשדרות החליט שר הביטחון למגן בשיטת "המרחבים המוגנים" את מוסדות החינוך בשדרות, הכוללים 24 בתי ספר (16 יסודיים ו-8 על-יסודיים). מיגון שני שלישים מבתי הספר היה אמור להסתיים עד תחילת שנת הלימודים (3 בספטמבר 2006) ומיגון השליש האחרון של בתי הספר העל-יסודיים היה אמור להסתיים עד סוף חגי תשרי (16 באוקטובר 2006). מסיבות שונות לא הושלם מיגונם של כל בתי הספר, ובאוקטובר 2006 הוגשו שתי עתירות בנושא.
עו"ד אדוארדו ווסר, תושב קיבוץ כפר עזה במועצה אזורית שער הנגב ואב לשני ילדים הלומדים בבית הספר "שער הנגב", שבו 1,200 תלמידים, הגיש עתירה (ללא עותרים נוספים) נגד משרד הביטחון ושר הביטחון, משרד החינוך ושר החינוך, המועצה האזורית שער הנגב וראש המועצה האזורית שער הנגב, המתייחסת לאי-השלמת מיגון תיכון "שער הנגב", וכללה ספקות בנוגע לקיום הלימודים במצב כזה.
העתירה השנייה שהוגשה הייתה מטעם ועד ההורים העירוני בשדרות וגורמים נוספים, כגון מטה המאבק להשבת הביטחון לשדרות, בתיה קטר, אלון דוידי והתנועה לאיכות השלטון, כנגד משרד הביטחון ואחרים, לרבות משרד האוצר. היא התייחסה לאי-השלמת המיגון של בתי הספר וגני הילדים בשדרות.
שיטת "המרחבים המוגנים".
שיטת המרחבים המוגנים היא שיטת מיגון שאומצה על ידי ממשלת ישראל למיגון בתי ספר מפני רקטות קסאם. שיטת מיגון זו אינה מתבססת על מיגון מלא של כל הכיתות בבתי הספר השונים, אלא על מיגון חלק מהכיתות והשארת הכיתות האחרות ללא מיגון, אך הכיתות שאינן ממוגנות יהיו סמוכות למרחב ממוגן. התלמידים שבכיתות שאינן ממוגנות יוכלו להגיע למרחב המוגן בזמן קצר מרגע הישמע ההתרעה על שיגור הרקטות.
דיון.
טענות העותרים.
אדוארדו ווסר וועד ההורים העירוני של העיר שדרות ביקשו מהמשיבים נימוק לאי-סיום מיגון בתי הספר בשדרות, בית הספר "שער הנגב" וגני הילדים בשדרות בשיטת המיגון שהוקצתה להם עד התאריך שנקבע, וטענו שאינם מוכנים לשלוח את ילדיהם חזרה למסגרות עד שמיגונם יסתיים לגמרי, משום שזהו סיכון שאינם מוכנים לקחת. ווסר טען בנוסף, שיש למגן את בתי הספר בשיטת המיגון המלא, ולא בשיטת המרחבים המוגנים, מכיוון שבעוטף עזה יש להגיע למרחב המוגן בתוך זמן קצר ביותר בשל הקרבה של היישובים למקום שיגור הרקטות. כך ששיטת המרחבים המוגנים אינה מספקת מענה ביטחוני הולם באזור העוטף, בניגוד לאזורים מרוחקים יותר, שבהם אפשר להגיע למרחב המוגן בתוך זמן ארוך יותר, ושיטת המרחבים המוגנים מספקת ויעילה בהם מבחינה תקציבית וביטחונית כאחד.
טענות המשיבים.
לדברי אלוף פיקוד העורף, הסיבה שמיגון בתי הספר לא הסתיים בזמן שנקבע היא, שכדי ששיטת המרחבים המוגנים תהיה יעילה לזמן התרעה קצר, דרושים פתחים נוספים בכיתות ונדרשת הרחבתם של הפתחים הקיימים. בשל היעדר יועצי מיגון לא הושלם הטיפול בסוגיית הפתחים. אך מלבד בעיה נקודתית זו - המיגון הושלם. לטענת המשיבים, החלטת המיגון של בתי הספר בעוטף עזה בשיטת המרחבים המוגנים התקבלה לאחר שילוב שיקולים תקציביים וביטחוניים שונים. לאחר ניסיונות בבתי ספר אחרים, נראה כי הילדים הספיקו להגיע למרחב המוגן בתוך זמן קצר, והוחלט ששיטה זו היא הטובה ביותר לגבי בתי ספר אלו.
פסק הדין.
הרכב השופטים, בראשותה של נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, ולצדה השופטת דבורה ברלינר והשופט סלים ג'ובראן, פסק פה אחד כי יש למגן את כל כיתות האם בבתי הספר בעיר שדרות וביישובי עוטף עזה בשיטת המיגון המלא עד לתחילת שנת הלימודים ה'תשס"ח (ספטמבר 2007). בנוסף לכך, הוחלט למגן בשיטת המיגון המלא גם את כיתות הספח הנבחרות בכל בתי הספר הללו עד סוף חגי תשרי (אוקטובר 2007). לגבי גני הילדים הוחלט לא להוציא צו מוחלט למיגונם מפני שאין מחלוקת בנושא מיגונם בשיטת המיגון המלא, ותהליך המיגון שלהם מתנהל בקצב סביר.
בני אסתרקין
בני אסתרקין (נולד ב-1989) הוא ראפר ישראלי.
ביוגרפיה.
אסתרקין נולד בבלארוס וגדל בבת ים.
בשנת 2013 הקים יחד עם הראפרים דוד מעיין, נמש, RiffRaff וההרכב "מועצת הפועלים קלאן" את קולקטיב ההיפ הופ "The U Crew", במסגרתו הוציא אסתרקין פרויקטים שונים. באותה השנה, הוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו.
בשנת 2015 הוציא אסתרקין את אלבום הבכורה שלו, "יום אחד כל זה יהיה שלנו". האלבום הופק ברובו על ידי שירוטו וכולל בתוכו הופעות אורח של רביד פלוטניק, שמואל יוסף ואמנים נוספים. בהפקתם של חלק מהשירים הששתפו גם מפיקים נוספים, בהם הראפר והמוזיקאי שקל. האלבום זכה להצלחה רבה ואף הוכתר כאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים של שנת תשע"ה על ידי אתר וואלה! NEWS.
ב-23 באוגוסט 2018 הוציא את השיר "יותר מידי זמן".
ב-2 באוגוסט 2020 הוציא את שירו "הכל או כלום". ב-5 באוקטובר באותה שנה הוציא את השיר "קח את זה" בשיתוף פעולה עם אברהם לגסה.
ב-22 באפריל 2021 הוציא את השיר "ככה זה".
דני הרמן
דני הרמן הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים, שהיה מפקדה הראשון של יחידת מגלן.
שירות צבאי.
הרמן נולד וגדל בגבעת חיים (איחוד). עם גיוסו לצה"ל שובץ לחטיבת גולני והתקבל לסיירת החטיבתית. הרמן עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות לוחמים. בהמשך שימש כמפקד פלוגה, ולאחר מכן השתחרר מצה"ל. בהמשך פיקד על פלנ"ט גולני שהוקמה מחדש. הרמן לחם במלחמת לבנון הראשונה ולאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשנת 1986 שב לצה"ל לבקשת תא"ל דורון רובין, שמינה אותו למפקדה הראשון של יחידת מגלן. בשנת 1988 השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים הגיע לדרגת אל"ם.
המחאה בהונג קונג נגד חוק ההסגרה (2019)
פלורי והדרקונים