המנשר האידאולוגי של הפליאד היה לפי רוב הדעות הטקסט הקרוי "La Défense et illustration de la langue française (להגנתה ולתפארתה של השפה הצרפתית, 1549). הוא הציע להרהר על האמצעים שבהם ניתן להעשיר את השפה ואת הספרות הצרפתית על ידי השאלות (מלטינית, איטלקית ושפות אחרות), ליצור מילים חדשות -תחדישים, להחיות מילים שנעלמו, ובאופן כללי לקדם את התרבות הצרפתית לפי דגם הרנסאנס האיטלקי באמצעות הגילוי מחדש של התרבות הקלאסית העתיקה, של אמנויותיה וחוכמתה. זאת מתוך שכנוע כי השפה הצרפתית - בדומה לשפה הטוסקנית של פטראקה ודנטה - הייתה כן מסוגלת להפוך לשפה בעלת ערך מבחינת הביטוי הפואטי.
חברי הפליאד נכנסו לתהליך של התנתקות מקודמיהם - במיוחד מקלמאן מארו ו"המנאמים" הגדולים" - les grands rhétoriqueurs ובמיוחד מהאפיגונים שלהם, היו נחושים להיפרד בדרך כלל משירת ימי הביניים וחיפשו להוכיח את עצמם בצרפתית ("השירה צריכה לדבר את שפת המשורר").
עם זאת הגיעו למסקנה שהשפה הצרפתית היא לעיתים קרובות דלה יותר בהשוואה ללטינית ולאיטלקית בת זמנם, בלתי מדויקת ומותאמת מעט להבעה השירית.
אז החליטו להעשירה על ידי יצירת תחדישים על בסיס הלטינית, היוונית והשפות האזוריות. הם סינגרו על חיקויין את הסוגות והמחברים היוונים והרומאים במטרה להתעלות עליהם. היו מוכנים במטרה זו אפילו לחקות בדיוק את טקסיהם כפי שעשו למשל בשנת 1553 בטקס "פמליית התיש" . הם קידשו את החרוזים האלכסנדרונים, את האודה והסונטה כצורות שיריות ראשיות ופנו לארבעת הנושאים העיקריים של השירה האלגית:אהבת האישה, המוות, בריחת הזמן (והנושא carpe diem) והטבע הסובב ולפעמים כל נושאים אלה יחדיו. (« Quand vous serey bien vieille, au soir, à la chandelle... » - "כשתזקני מאוד, בליל, מול הנר..." (- סונטות ל-הלן, ספר ב', סונטה כ"ג, רונסאר)). פונטוס דה טיאר מצדו הועסק, בין השאר, בסוגיית השירה בהשראה אלהית, של ה"טירוף הקדוש", מתת המוזות, השפעת הפולחן הדיוניסי וההשראתם של אלי האהבה, ונוס וארוס. חברי הפלייאד התנסו גם בתיאטרון בקומדיות וטרגדיות הומניסטיות.
הפליאד לקח חלק בסטנדרדיזציה של השפה הצרפתית ומילא תפקיד חשוב מאוד במפעל "עליית קרנה של השפה הצרפתית" ברנסאנס הספרותי, תוך ביסוס מקומה של צרפת החל מה מאה ה-16, כארץ גדולה של תרבות ואמנות והנחת יסודות למה שעתידה להיות הצרפתית המודרנית.
עקרונות ה"פליאד" לפי המנשר של די בלה היו:
קישורים חיצוניים.
בתקשורת.
קישורים זמניים:
La Page des Lettres, Académie Versailles 2006
אניס מנצור
רום טיסה
בתעופה, רוּם טִיסָה (באנגלית: Flight Level, בראשי תיבות: FL) הוא גובה כלי טיס לפי לחץ אוויר סטנדרטי ומבוטא במאות רגל. הלחץ שנקבע הוא לפי אטמוספירה תִקנית בינלאומית (ISA) שהוא 1,013.25 הקטופסקל (hPa) או 29.92 אינץ' כספית (in/Hg). אמנם אם מכיילים את מד הגובה של כלי הטיס לפי כוונון זה לא מקבלים את הגובה המעשי של כלי הטיס מעל גובה פני הים, אבל זה יוצר אחידות בין המטוסים ומקל על הניווט, הניהול וההפרדה בין כלי טיס בנתיבי הטיסה הגבוהים.
רקע.
מדי גובה ברומטריים של כלי טיס מודדים לחץ אוויר מקומי. לחץ האוויר משתנה לפי הגובה אבל גם לפי תנאים אטמוספיריים מרובים, דוגמת טמפרטורה וכדומה. בשביל לקבל קריאת גובה מעשית מעל הים נדרש לכייל מדי גובה אלה למדידת לחץ בתחנה מטאורולוגית מקומית.
כאשר מדובר בניווט אזורי קצר טווח, צוות האוויר יקבל עדכוני לחץ ייחוס מגורמי הבקרה והפיקוח המקומיים ויקבע את כוונון הלחץ במד. בטיסות אלה מודעות לגובה המעשי היא קריטית, שכן היא מאפשרת שמירה על מרחק בטוח מהקרקע או לשמור על גובה נכון בשלבי הטיסה והנחיתה.
אבל כאשר מדברים על שיוט בגבהים רמים, האופייניים לנתיבי הטיסה הבינלאומיים, קרבה לקרקע או לגורמים טופוגרפיים לא רלוונטית ברוב המקרים. אך מכיוון שכלי טיס הטסים בנתיבים הגבוהים יעברו על פני אזורי לחץ מרובים ולעיתים על פני אזורי לחץ בהם אין אפשרות לבצע מדידה, כגון באוקיינוסים, הסיכון בטעות בכיול מד הגובה גדל. אם צוות האוויר או הבקר שוכחים לבצע את הכיול, המטוס יכול לרדת ולעלות לאורך המסלול באלפי רגל ודבר זה מקשה על שמירת מרחק בטוח בין כלי טיס הטסים בגבהים שונים אבל באותו האזור או הנתיב.
בגלל בעיה זו, מטוסים הטסים מעל גובה מסוים הנקבע על ידי רשות התעופה המקומית, עוברים לטוס לפי אטמוספירה תקנית בינלאומית (ISA). בשלב זה של הטיסה מד הגובה לא יציג את הגובה המעשי של כלי הטיס, שכן הלחץ התקני לרוב לא תואם ללחץ המקומי והמטוס צפוי לטוס על האיזובר (קו גובה בו הלחץ לא משתנה) אבל כל כלי הטיס יטוסו באותו שיעור שגיאה ולכן ישמרו על הפרדה בטוחה בקלות יתרה. יתרון נוסף בשיטה זאת הוא שמכיוון שהמטוס יטוס בלחץ זהה לאורך רוב שלב השיוט, צוותי האוויר יוכלו לקזז את הגאי המטוס, לקבוע כוח שיוט קבוע למנועים ולא לגעת בהם לאורך זמן, מה שיחסוך בשחיקה של ערנות הצוות וגם יחסוך בדלק.
הגדרה.
גבהי רום טיסה הם גבהי לחץ (לפי אטמוספירה תקנית בינלאומית) המצוינים במאות רגל, כלומר את הגובה הנתון ברגל מחלקים ב־100. גובה של 32,000 רגל יצוין כ־"Flight Level 320" לדוגמה. רום טיסה שיוקצו לכלי הטיס יהיה כפולות של 500 רגל, כלומר גובה כזה ייגמר במספר 0 או 5.
בכתב רום טיסה מציינים בקידומת FL (בקשר רדיו תמיד מבטאים Flight Level) והמספר בעל שלוש הספרות ללא רווחים כלומר "FL295" לדוגמה, לגובה של 29,500 רגל.
ברוב המקרים הפרדה אנכית מינימלית ברום טיסה היא 2,000 רגל. אם כי החל משנת 2002 מאפשרים מינימת הפרדה אנכית מופחתת (Reduced Vertical Separation Minima או בראשי תיבות: RVSM) של 1,000 רגל בלבד בין גבהים של FL290 ל־FL410 לכלי טיס מוסמכים. הפרדה קטנה זו מאפשר כמות גבהי רום טיסה זמינים גדולה יותר בנתיבים אלה ונפח טיסות גדול יותר.
מעל FL410 מינימת ההפרדה גדלה ל־4,000 רגל כאשר מקצים גבהים אי זוגיים לדוגמה FL430 או FL510, אם כי מעט מאוד כלי טיס מסוגלים לשייט בגבהים של מעל ל-FL410.
אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון
אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון (באנגלית: Anthony Ashley Cooper, 1st Earl of Shaftesbury; 22 ביולי 1621–21 בינואר 1683) היה פוליטיקאי אנגלי בולט בימי האינטררגנום והרסטורציה. הוא היה חבר בפרלמנט של 1660, שהכריז שצ'ארלס השני הוא הריבון, והכין את הקרקע להשבת המלוכה. החל מ-1661 היה קופר חבר בבית הלורדים. בשנים 1661–1672 היה שר האוצר של אנגליה, ובשנים 1672–1673 כיהן כלורד צ'נסלור. הוא היה אחד משמונת הלורדים-הבעלים של פרובינציית קרוליינה.
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-17, לאחר שהשתכנע שיורש העצר, ג'יימס, הדוכס מיורק, עשוי להוביל את אנגליה לקתוליות ולאבסולוטיזם, הפך קופר ליריב של הכתר. הוא דרש כינוסים תכופים של הפרלמנט, תמך בניסיונות להגן על אנגליה מפני המזימה האפיפיורית (שהתבררה כבדיה) וקידם, ללא הצלחה, הצעת חוק למנוע מג'יימס את הכתר. המשבר הפוליטי שנוצר בעקבות פעולות אלה הניח את היסודות למפלגה הוויגית. לאחר שמאמציו נכשלו וצ'ארלס חלה, הוא קידם רעיונות למרד נגד ג'יימס. לבסוף נאלץ קופר לגלות להולנד, שם נפטר.
שפטסברי היה הפטרון של הפילוסוף ג'ון לוק. תמיכתו בסובלנות דתית כלפי הפלגים הפרוטסטנטיים הלא-אנגליקנים, והתנגדותו לקתוליות ולשלטון אבסולוטי, השפיעו רבות על התאוריה הפוליטית של לוק. השניים שיתפו פעולה בכתיבה של החוקה היסודית של קרוליינה ב-1669.
ביוגרפיה.
ראשית חייו, משפחה והשכלה.
נולד בבית סבו מצד אמו, אן אשלי, בווימבורן סנט ג'יילס שבדורסט. אביו היה סר ג'ון קופר, מרוקבורן שבהמפשייר. הוא היה ברונט וייצג את העיירה פול בפרלמנטים של 1625 ו-1629. הוריו הבטיחו לסבו מצד אמו, סר אנתוני אשלי, שהילד יישא את שמו המלא כשמו הפרטי. גם משפחת אשלי וגם משפחת קופר השתייכו לאצולה הכפרית (gentry) הנמוכה. עם הזמן המשפחות הגדילו את נכסיהן, כך שהנישואים של ג'ון ואן איחדו אדמות נרחבות יחסית בדרום אנגליה. דרך קשרי משפחה ונישואין היו למשפחת קופר קשרים עם מספר אישים רבי השפעה באנגליה.
אמו של אנתוני אשלי קופר מתה ב-20 ביולי 1628, כשהיה בן שבע. פחות משלוש שנים מאוחר יותר, ב-23 במרץ 1631, מת גם אביו. לפני שאביו הלך לעולמו הוא התחתן בשנית עם מרי מוריסון, אלמנה עשירה וסבתו של ארתור קאפל, שעתיד היה להיות רוזן אסקס הראשון. עם מות האב קופר ירש את תאריו (עד 1661 הוא נקרא סר אנתוני אשלי קופר, ברונט), את הונו ואת קשריו הפוליטיים. עם זאת לאב היו גם חובות כבדים בעקבות הפסדים בהימורים. קופר נשלח לאחר מות האב לבית של סר דניאל נורטון, שהיה פוריטן ונאמן של אביו, לא רחוק מפורטסמות'. לאחר שנורטון הלך לעולמו ב-1636, קופר עבר לבית של נאמן אחר של אביו, אדוארד טוקר, ליד סולסברי.
בשנת 1637 קופר התחיל את לימודיו בקולג' אקסטר שבאוניברסיטת אוקספורד. ב-1638 החל ללמוד באכסניית המשפט לינקולנז אין. שנה לאחר מכן הוא התחתן עם מרגרט קובנטרי, בתו של הברון קובנטרי הראשון.
ראשית הקריירה הפוליטית.