האימפריה הלטינית או האימפריה הלטינית של קונסטנטינופוליס (בלטינית: "Romania") הוא השם שניתן למדינה הצלבנית שהוקמה על ידי מנהיגי מסע הצלב הרביעי ביוזמת הדוג'ה של ונציה, אנריקו דאנדולו, על אדמת האימפריה הביזנטית אחרי בזיזת קונסטנטינופול ב-1204. האימפריה הייתה מיועדת לתפוס את מקום האימפריה הביזנטית כיורשת של האימפריה הרומית במזרח, עם שליט מערבי קתולי במקום הביזנטים האורתודוקסיים דוברי היוונית. בלדווין התשיעי, רוזן פלנדריה, הוכתר כשליט בלדווין הראשון ב-16 במאי 1204.
לפי ההסדר בין הצלבנים, האימפריה הביזנטית חולקה כך ששלוש שמיניות (כולל כרתים ומספר איים נוספים) ממנה יהיו בשליטת הרפובליקה של ונציה.
האימפריה הלטינית לקחה את שאר השטחים, והפעילה מאמץ רב להשתלט על השטחים היווניים (שחולקו לישויות וסאליות - ממלכת סלוניקי, נסיכות אכאיה ודוכסות אתונה). עם זאת, רוב הטריטוריה נשארה בידי המדינות היווניות האויבות שקמו אחרי כיבוש קונסטנטינופול, כמו דספוטט אפירוס, האימפריה של ניקאה והאימפריה של טרפזונטס. אף על פי שמשפחתו וצאצאיו של בלדווין רוזן פלנדריה נאבקו למשך כמה שנים כדי לבסס את שלטונם, האימפריה נפלה ב-25 ביולי 1261, כאשר מיכאל השמיני פלאולוגוס כבש בחזרה את קונסטנטינופול, כאשר הוא מדיח את השליט הלטיני האחרון - בלדווין השני מקורטנה.
להמלכת בלדווין ויצירת האימפריה הלטינית התלווה הרושם המוזר של יצירת שלוש אימפריות רומיות באירופה באותו הזמן; האימפריה הלטינית, האימפריה הרומית הקדושה ושאריות האימפריה הביזנטית.
למשך מאה שנים אחר-כך, יורשיו של בלדווין השני המשיכו להשתמש בתואר 'שליט קונסטנטינופול', ונחשבו לאדון העליון של המדינות הלטיניות שנשארו בים האגאי. הם מימשו ביעילות את סמכותם ביוון רק כאשר שלטו כנסיכי אכיאיה, בין 1333 ל-1383. למרות שבכלליות התייחסו אליהם כשליטים נומינליים, קיומן הממושך של המדינות הלטיניות בים האגאי שהתייחסו אליהם כמושלים, גרם לשימוש לא נכון בשם; תיאור מדויק יותר למצבם הוא שליטים בגלות.
מנהרת-הזמן (סדרת ספרים)
מנהרת-הזמן היא סדרת ספרים, שכתבה גלילה רון־פדר-עמית בסוגת ההיסטוריה והמדע הבדיוני. הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 1997. כיום הסדרה כוללת 80 ספרים.
עלילה.
עלילת הספרים מספרת על ילד בן עשר, בשם דן שחורי שגר בשכונת רמות בירושלים. לאחר שגילה מנהרה קרוב לביתו, סיפר על כך לחברתו, שרון, והם מחליטים לחקור את המנהרה, ומגלים שהיא הובילה אותם אל תקופת מלחמת העצמאות, המצור על ירושלים. בכל ספר דן ושרון מסיירים בתקופה שונה, לשם לוקחת אותם המנהרה.
לפעמים נוצרים סיבוכים בעלילה כאשר אנשים אחרים מגיעים למנהרת הזמן, למשל בת-דודה של שרון שנכנסת למנהרה או ילד שקרא את הספר מנהרת-הזמן.
דן ושרון מגלים במשך הספרים יותר ויותר על המערה שלהם. הם מגלים שהזמן בהווה נעצר תוך כדי המסע בזמן, הם מגלים גם שהמערה אינה סתם מקום כי אם כח (שמהותו נשארת בלתי ברורה), כי היא מאוד לא אוהבת שנכנסים אליה עוד אנשים חוץ מדן ושרון, אך יש פעמים שהיא מזמינה ילדים אליה לפי רצונה האישי, שבכוחה להגן עליהם (דן ושרון והאורחים) כאשר היא מביאה אותם למקומות וזמנים מסוכנים ביותר (כולל תקופת השואה) ולהעניק להם את היכולת להבין את השפה המדוברת שם ולדבר בה, וכי בכל מסע בלי יוצא מהכלל המנהרה תמיד מביאה אותם למקום וזמן בעל משמעות בתולדות מדינת ישראל, הציונות, או העם היהודי.
בכל פעם שדן ושרון נפגעו/נעלם להם משהו בעבר, הם נרפאים בהווה ולא ישאר זכר לפצעים או למקרה מוות שקרה בעבר ומה שנעלם יחזור.
יצחק בן-אהרון
עין נוטרה
שְׁמוּרַת עֵין נוֹטֵרָה או עין א-תינה (מעיין התאנה) היא שמורת טבע קטנה במורדות המערביים של רמת הגולן, סמוך לעמק החולה.
עין א-תינה הוא מעיין הנובע כל ימות השנה ועל שמו קרויה השמורה. מי המעיין פורצים מבין שכבות של מסלע געשי ונתפשים בברכת בטון. עודפי המים המציפים את הבריכה פורצים דרך ראשו של צינור גדול ומבעד לצינורות על דופנות הבריכה. המים זורמים במורד הגבעה וניקווים לברכה נאה סמוך לחורשת אקליפטוסים מוצלת סמוך לערוץ מלאכותי של נהר הירדן. סביב המעיין גדלים עצי תאנה רבים והם שהעניקו למעיין את שמו. בשמורה גדלים גם עצי אלון, שיחי פטל, גומא ואירוס ענף, צמח נדיר, הפורח באביב בצהוב.
שמורת הטבע פתוחה לציבור ללא תשלום. ניתן להשתכשך ולשחות במי הבריכה, וכן לצעוד במעלה הפלג עד לנביעת המעיין. המסלול מתאים למשפחות, אך אין גישה למוגבלי ניידות.
שימוש במי המעיין.
מי המעיין נתפסים בחלקם ומשמשים להשקיית שטחים חקלאיים של קיבוץ מעיין ברוך, והיתרה מוזרמת לערוץ העובר בשמורה. במרץ 2002 פורסמה ידיעה לפיה חברת מי עדן וקיבוץ מעיין ברוך ביקשו לנצל את מי המעיין, המצטיינים באיכותם ונקיונם, לצורך מכירתם כמים מינרליים. חברת הכנסת (דאז) נחמה רונן הוזכרה כמי שפעלה לעצירת התוכנית. היזמים-לכאורה הכחישו את התוכנית, ובנציבות המים לא התקבלה בקשה רשמית בעניין.
מאגר הגז נוטרה.
בשנת 1980 ערכה שותפות חיפושי הגז "אבג'ק" וחברת "פז חיפושי נפט" קידוחי גז סמוך לשמורה בהם נתגלה גז. השותפות הפיקה גז בכמות השווה ל-175 חביות נפט ליום, שסופק לקיבוץ גונן לתקופה של עשרה חודשים. בשנת 1994 נערכו בסמוך קידוחים נוספים שקיבלו את השם "אסתר" שבהם גם נתגלה גז. בשנת 1996 החל קידוח "אסתר 3" לספק גז לקיבוץ נאות מרדכי ולמתקן של חברת החשמל במשך כחמש שנים. בשנת 2001, ניסתה "אבג'ק" שוב להפיק גז מנוטרה, אך בשנת 2002 השותפות נסגרה לאחר שנותרה ללא מזומנים.
שרגא אירמאי
שרגא אירמאי (17 ביוני 1912 - 30 ביוני 2008) היה פרופסור בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, וחבר האקדמיה ללשון העברית.
ראשית חייו.
שרגא אירמאי נולד בשם פייבוש שרגא שפס בעיר לודז' שבפולין, נכד למאיר דנציגר, ממייסדי בית החרושת לטקסטיל "לודז'יה", איתו גם עלה לארץ ישראל בשנת 1924. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ולאחר מכן באוניברסיטת לייז' שבבלגיה. בסיום לימודיו קיבל את התארים מהנדס אזרחי ומהנדס קולוניאלי.
פעילותו המחקרית.
בשנת 1938 נתמנה לאסיסטנט בטכניון, ובמקביל שימש כמורה בבית הספר. בשנת 1952 הקים את המעבדה ההידרוטכנית למכניקת קרקע בטכניון. שש שנים מאוחר יותר נתמנה לפרופסור בקתדרה להידראוליקה ע"ש דוד מ' סיגל, ונשאר בתפקידו זה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1980.
פרסם למעלה מ-300 מחקרים, מאמרים ופרסומים בתקופונים ובאנציקלופדיות בעברית, באנגלית ובצרפתית, בתחומים של מכניקת זורמים, הידראוליקה, הנדסת מים והנדסת קרקע, הנדסה חקלאית, הידרולוגיה, חינוך הנדסי, מינוח ובלשנות. כתב, ערך והשתתף בעריכת יותר מ-100 מילונים טכנולוגיים.
אהבתו ללשון העברית.
פרופסור אירמאי פעל רבות לקידום השפה העברית בתפקידים שונים שמילא בוועד הלשון העברית ולאחר מכן באקדמיה ללשון העברית. הוא שימש מזכיר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה, חבר-יועץ של ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית, ויו"ר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה. בין השנים 1975–1980 היה חבר הנהלת האקדמיה ללשון העברית.
פעילות ציבורית.
פרופסור אירמאי היה פעיל רוב חייו גם בענייני הציבור. בין היתר שימש כמזכיר אגודת האסיסטנטים בטכניון, חבר המועצה החקלאית, יושב-ראש ראשון מטעם מדינת ישראל בוועידת האו"ם הראשונה ב-1949 בנושא מים וקרקע, חבר בוועדות משרד החינוך והתרבות (מחקר, רפורמה בבחינות בגרות, שקילות דיפלומות חו"ל, חינוך טכנולוגי גבוה) ובמועצה האקדמית באוניברסיטת בן-גוריון. שימש במהלך השנים יועץ למשרד החקלאות, משרד התחבורה, משרד החינוך, תה"ל, עיריות, תעשייה וכדומה.
היה נשוי לרינה, אב לשני בנים.
מרד אורלוב
מרד אורלוב (1770) היה מבשרה של מלחמת העצמאות היוונית, במהלכו התקוממו היוונים יושבי הפלופונסוס נגד השלטון הטורקי. את המרד הצית הרוזן אלכסיי אורלוב, מפקד הצי הרוסי במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768). ביוון ידוע המרד בשם "אורלופיקה" (Ορλωφικά, "אירועי אורלוב").
הרוסים, שביקשו להחליש את האימפריה העות'מאנית ולהקים בבלקנים מדינה יוונית פרו-רוסית, שיגרו באמצע שנות השישים של המאה ה-18 שליחים אל חצי האי מאני, כדי לכרות ברית עם המנהיגים המקומיים שייצגו את הכוח הצבאי החזק ביותר ביוון באותה תקופה. ב-1769, במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, הפליג צי בן 14 אוניות מלחמה בפיקוד הרוזן אלכסיי גריגורוביץ' אורלוב (Orlov) מן הים הבלטי אל הים התיכון. הצי הגיע למאני בפברואר 1770, ועודד את המניאטים להניף את נס המרד. 50 חיילים רוסים נותרו במקום כדי לסייע ללחימה ביבשה, ואילו האוניות הפליגו אל הים האגאי.
בתחילה צלחה דרכו של הצבא היווני ובתוך זמן קצר הוא שחרר חלקים גדולים של הפלופונסוס, אך המרד לא התפשט לשאר חלקי יוון. בעזרת יושבי האיים היווניים הכה הצי הרוסי את הצי הטורקי בקרב צ'סמה (Çeşme), אך לא היה בכך כדי לסייע לצבא היווני בפלופונסוס, ועד מהרה דוכא המרד.
מנקודת מבטה של רוסיה, משימתו של הרוזן אורלוב הושגה, משום שהצליח לפגוע בצי הטורקי, להכריח את טורקיה להפנות חיילים דרומה ולתרום לניצחון שהוביל לחתימה על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה (Küçük Kaynarca).