בגרמניה נוהגים קתולים להסיר את העצים כבר ב-2 בינואר.
במדינות ברית המועצות לשעבר נוהגים להציב עץ אשוח בחג ה"נובי גוד" (שנה חדשה) ב-31 בדצמבר, ובראש השנה הישן שנחגג ב-14 בינואר.
סוגי עצים.
הן עצים טבעיים והן עצים מלאכותיים משמשים כעצי חג מולד.
עצים טבעיים.
נהוג להשתמש בעצי אשוח, שהם עצים ירוקי עד, שאינם משירים את מחטיהם כשהם מתייבשים. נהוג להשתמש בעיקר ב:
במקרים נדירים משתמשים בעיקר בסקויה, ברוש ובאורן וירג'יניה.
עצים מלאכותיים.
עצים מלאכותיים משמשים בעיקר מטעמים של נוחות - הם אינם משירים, הם זולים יותר מעצים טבעיים, וכן ניתן להשתמש בהם מדי שנה בשנה שימוש חוזר. סיבה נוספת לשימוש בעץ מלאכותי הוא מטעמי בטיחות וחשש משרפות. עצים אלה נמכרים לעיתים על קישוטיהם והתאורה הנלווית להם. בארצות הברית 70% מהעצים בהם משתמשים הם עצים מלאכותיים.
עצי נוצות.
העצים המלאכותיים הראשונים היו "עצי נוצות" ונעשו מנוצות אווז שנצבעו ירוק. עצים אלה נוצרו לראשונה בגרמניה במאה ה-19 בשל חשש מכריתת יערות המדינה.
עצים מלאכותיים מודרניים.
עצים מלאכותיים מודרניים עשויים בעיקר מפלסטיק אך גם משיער של חיות (בעיקר זיפי חזיר), אולם ישנם גם עצים העשויים מתכת, וחומרים נוספים.
קישוטי העץ.
קישוטי העץ כוללים סרטי בד, וכן כדורים צבעוניים העשויים זכוכית, בדולח ומתכת המצוירים או צבועים ביד. קישוטים נוספים כוללים מנורות או תאורה אחרת, וכן בובות המסמלות את החג (לדוגמה: סנטה קלאוס ובובות של מלאכים). עצים הניצבים מחוץ לבניין מקושטים לעיתים בקישוטים שבעלי חיים יוכלו לאכול כגון שרשראות של פופקורן או פרות יער כגון אוכמניות.
מאחר שבעבר נהגו להאיר את העצים בנרות, הונח העץ על שטיחים מיוחדים לצורך זה. כיום נשאר המנהג להניח את העץ על שטיח מיוחד וכן להניח תחתיו סצנת לידה או כפר חג מולד.
תולדות המנהג.
מנהג הצבת עצי חג המולד מקורו במנהג הפגאני של הצבת עץ המסמל את החיים בשיאו של החורף. פסיפס רומאי שנתגלה בתוניסיה מראה את האל הרומי בקכוס נושא בידו ענף עץ מחט כסמל לחיים. מנהג זה חדר אל הנצרות, ונשאר כמנהג נוצרי המסמל את נצחיותו של ישו על ידי הצבת עץ ירוק עד בחג המסמל את היוולדו.
המנהג המודרני של הצבת העץ מוזכר לראשונה בגרמניה במאה ה-16, בתיאור העיר ברמן משנת 1570 בה מפורטים קישוטי בית הגילדות של העיר לקראת חג המולד הכוללים עץ אשוח שקושט בפרות, אגוזים, פרחי נייר ובייגלה. מטרת העץ היה לשעשע את ילדי חברי הגילדה בחג המולד.
תיאור נוסף של העץ מופיע בתיאור מהעיר בזל משנת 1597.
רק במאה ה-17 החלו להציב את העצים בבתים פרטיים, בדרך כלל בניגוד לעמדתם של הכמרים הפרוטסטנטים. המנהג נותר מקובל בגרמניה בלבד, שהאשוח הוא אחד מסמליה הלאומיים, עד לאחר קונגרס וינה של 1815 כשאצולת אירופה נחשפה למנהגיהם של הקצינים הפרוסים. הנסיכה הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג הביאה את המנהג להציב עץ חג מולד לווינה בשנת 1816, והמנהג התפשט באוסטריה תוך זמן קצר.
בצרפת, עץ חג המולד הראשון הוצב בשנת 1840 על ידי הלנה ממקלנבורג-שוורין, אשתו של יורש העצר פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן.
בבריטניה, עץ חג המולד הראשון הובא על ידי אשתו הגרמנייה של המלך ג'ורג' השלישי - שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ, אולם המנהג נותר מנהג של משפחת המלוכה בלבד. רק לאחר נישואיה של המלכה ויקטוריה לנסיך הגרמני אלברט מסקס קובורג גותה הפך המנהג מקובל בקרב האצולה, ומאוחר יותר יתרת תושבי בריטניה. תמונת משפחת המלוכה עם עץ חג מולד פורסמה בעיתונים רבים, ועזרה להפצת המנהג.
ככל הנראה עץ חג המולד הראשון בארצות הברית הוצב בשנת 1777 בוינדזור לוקס שבקונטיקט. אולם העיר איסטון שבפנסילבניה טוענת אף היא שהעץ הראשון הוצב בה בשנת 1816.
כיום, מרבית הערים הנוצריות בעולם נוהגות להציב עץ מרכזי - כגון עץ חג המולד של מרכז רוקפלר בניו יורק וכן העץ המוצב בכיכר טרפלגר בלונדון מדי שנה - מתנת תושבי נורווגיה לתושבי בריטניה לאות תודה על עזרתם של תושבי בריטניה למחתרת הנורווגית במלחמת העולם השנייה.
עץ חג המולד הלאומי של ארצות הברית מוצב מדי שנה דרומית לבית הלבן שבוושינגטון בירת ארצות הברית. הדלקת תאורת העץ נעשית על ידי נשיא ארצות הברית, מלבד עץ חג המולד הלאומי מוצב גם עץ חג מולד קטן נוסף, שהוא קטן יותר ומוצב במרבית הפעמים בחדר הכחול של הבית הלבן.
ברוסיה העץ הגיע כחלק מפקודה לשנה החדשה שהונהגה בידי פיוטר הגדול לפיה המדינה עברה משנת 7208 לבריאת העולם לשנת 1700 לפי הלוח היוליאני. כעץ חג המולד הוא הופיע רק במאה ה-19 אצל סוחרים גרמנים שגרו בעיר הבירה דאז כשבכנסייה האורתודוקסית ובאוכלוסייה הכפרית המסורת החדשה התקבלה כזרה וסינוד הכנסייה האורתודוקסית הוציא כל שנה איסור על הצבת עצי חג המולד בבתי ספר. האיסור האחרון פורסם לקראת שנת 1917.
לאחר מהפכת אוקטובר עץ חג המולד נהיה נדיר בעקבות בעיות כלכליות במדינה ונאסר בשנת 1929 כליל יחד עם החג עצמו בעקבות אי הצלחה של הקומסומול ליצור טקס חלופי לו. בסוף שנת 1935 הוחזר העץ לשימוש כ"עץ האשוח של השנה החדשה" () ארבעה ימים לפני כניסת השנה החדשה והפך לסמל חג הנובי גוד. לאחר נפילת ברית המועצות ממשיכים רוב תושבי רוסיה ומדינות אחרות מברית המועצות לשעבר להציב בביתם עץ כסמל לשנה החדשה ולא כסמל לחג המולד.
קישוט עץ בישראל.
האוכלוסייה הנוצרית המתגוררת בישראל מקשטת עצים לכבוד חג המולד שלהם. הצבת והדלקת העץ מתקיימים בתחילת דצמבר.
התנגדויות לשימוש בעץ.
מספר כתות נוצריות מתנגדות להצבת עצי חג המולד, מאחר שלטענתם הצבת העץ היא חטא הנאסר במקרא:
היהודים באירופה נהגו להציב עצים בחג השבועות, אלא שבגלל עץ חג המולד הנוצרי, החליטו כמה רבנים (ביניהם הגר"א) לבטל את המנהג. עדות אחת מני רבות מובאת במשנה ברורה סימן תצ"ד סעיף קטן י:
לאפה
לאפה (בערבית: لَفَّة) היא סוג לחם שטוח ודק כעין רדיד בצק עגול. מקורה המדויק איננו ידוע בשל שכיחותה הרבה בקרב עמים רבים במזרח התיכון ומערב אסיה. מרכיביה הם קמח ומים בלבד (עם קורטוב מלח). היא נאפית בטאבון בחום גבוה ובאש גלויה. ללאפה הרגילה הנפוצה קיימות שתי גרסאות הנפוצות בארץ, פיתה עיראקית ופיתה דרוזית, הראשונה עבה יותר וכוללת גם שימוש בשמרים, והשנייה דקה יותר ואינה מכילה שמרים.
בעגה ירושלמית שמה של הלאפה הוא אֶשְׁתַּנּוּר (יש ההוגים אַשְׁתַּנּוּר). שני הסברים הוצעו: האחד קובע כי מקור השם בחום ובאש העזים הבוקעים מתנור הטאבון שבמאפיות; והאחר מתבסס על השם בערבית עיש תנור (عيش تنور = "לחם תנור"). במטבח התימני הפיתה מכונה סַלוּף.
הלאפה, בדומה לפיתה, משמשת לעטיפתם של מאכלים המוכנסים לתוכה, כדוגמת חומוס, פלאפל או שווארמה. להבדיל מפיתה, הלאפה אינה בצורת כיס, אלא מניחים עליה את המאכל ומגלגלים אותה לשם עטיפתו. מאכל שנהוג לעטוף דווקא בלאפה אך לא בפיתה הוא לבנה.
פיתה דרוזית.
פיתה דרוזית היא סוג של פיתה שטוחה וגדולה יותר הנאפית בטאבון או על סאג'. מקורה בעדה הדרוזית אך היא נפוצה גם במטבח הים התיכוני ובמטבח המזרחי.
מכיוון שבפיתה הדרוזית, בדומה ללאפה, אין כיס, הפיתה הדרוזית משמשת לעטיפתם של מאכלים המוכנסים לתוכה.
על הפיתה הדרוזית נהוג לרוב למרוח לבנה או חומוס, אך יש מקומות בהם מציעים לסועד למרוח ריבות, דבש או ממרח שוקולד. בכפרים הדרוזיים ניתן לקנות פיתה דרוזית החל מדוכני מזון מהיר וכלה במסעדות.
יוסוף לול
יוסוף קירונדה לול (10 באפריל 1912–1985), היה נשיאה הזמני של אוגנדה בין ה-13 באפריל ל-20 ביוני בשנת 1979. לול מונה לנשיא בידי טנזניה לאחר שמנהיגה הקודם של אוגנדה, אידי אמין, נכשל בניסיון לספח שטחים ממנה לארצו ונמלט לגלות. לול היה הראשון מבין שורה של מנהיגים באוגנדה אשר התחלפו במהירות בזה אחר זה עד חזרתו של מילטון אובוטה ב-1980. ממשלת אוגנדה בראשות לול אימצה שיטת ממשל המבוססת על שרים והקימה גוף מעין פרלמנטרי הידוע בשם "ועדת הייעוץ העממית". הוועדה וממשלתו של לול הציגו השקפות פוליטיות מנוגדות. ביוני 1979, בעקבות ויכוח בנוגע להיקף סמכויותיו של הנשיא, ועדת הייעוץ הדיחה את לול מהנשיאות ומינתה במקומו את גודפריי בינייסה.
פאולו מוואנגה
פאולו מוואנגה (באנגלית: Paulo Muwanga; 1924- 1 באפריל 1991), היה נשיא אוגנדה למשך מספר ימים במאי 1980 מתוקף תפקידו כיו"ר הוועדה הצבאית הממשלתית. מוואנגה סיים את תפקידו עם הקמתה של "הועדה הנשיאותית של אוגנדה". ב-12 במאי 1980, הוא חבר ליוורי מוסבני וטיטו אוקלו ויחדיו הדיחו את גודפריי בינייסה מהנשיאות. הוא תיפקד כראש ממשלה מן ה-1 באוגוסט ועד ה-25 באוגוסט בשנת 1980. מוואנגה מינה את עצמו לראש ועדת הבחירות וב-10 בדצמבר 1980, הוא הכריז על מפלגתו של מילטון אובוטה כמנצחת. רבים טוענים כי תוצאות הבחירות זויפו ומערערים על נכונותן. במחאה על כך, ניהל יוורי מוסבני מלחמת גרילה בשלטון שקידמה אותו, בסופו של דבר, לנשיאות.
טריאסט
לואיז לבה
לואיז לבה (בצרפתית: Louise Labé; סביבות 1524 - 25 באפריל 1566) הייתה משוררת צרפתייה.
ביוגרפיה.