בפולין מכונה הסמל "העיט הלבן" (בפולנית: Orzeł Biały).
מקור הסמל.
מקורו של הסמל באגדה, לפיה מייסד פולין לך ראה קן של עיט לבן על רקע שמש אדומה שוקעת, שגרמה לו לראות את פלומת הראש של העיט בצורת כתר מוזהב.
היסטוריונים משייכים את הסמל לנס הלגיון הרומאי וכן לסמל האימפריה הרומית הקדושה, שהיה מבוסס על עיט שחור (עיט הרייך).
היסטוריה.
סמל העיט הלבן, המופיע כבר על מטבעות מתקופת מלכותו של המלך בולסלאב הראשון, היה סמל שלט האצולה של משפחת המלוכה.
המלך פשמישל השני הפך את הסמל לסמלה של ממלכת פולין.
הסמל הנוכחי מקורו בתיקון של החוקה שנערך בשנת 1927. בשנת 1945 הוריד השלטון הקומוניסטי את הכתר מראשו של העיט, והחליף את הרוזטות על כנפי העיט בכוכבים (המזכירים את הסמל הקומוניסטי). בשנת 1990 הושב הסמל לצורתו המקורית משנת 1927.
חיים חורי
הרב חיים חורי (ה'תרמ"ה, 1885 - כ"ה באייר ה'תשי"ז, 26 במאי 1957) היה רב העיר גאבס. מהבולטים ברבני יהדות תוניסיה במאה ה-20.
ביוגרפיה.
נולד ברובע דיג'ת (חארה צגירה), הרובע הקטן שבאי ג'רבה לאברהם-זקן ומבירכה. היה בן יחיד להוריו. בצעירותו למד אצל הרב משה זקן מאזוז ורבי פראג'י עלוש, ובמקביל עבד בדפוס. בגיל 18 הוסמך לרבנות והתמנה למורה ושליח ציבור בקהילת גאבס, בדרום תוניסיה. בהמשך חזר לדיג'ת והחל לכהן כרב וכדיין עם חברו הרב מכלוף עידאן. בשנת 1926 בעקבות עזיבתו של רב קהילת גאבס נקרא הוא למלא את מקומו.
הרב חורי הקים בג'רבה את ישיבת "תורה וחיים" ומוסדות צדקה וחסד, עסק בחינוך ובהדפסת ספרים והפצתם, כאשר את חלקם תרגם בעצמו לערבית יהודית. היה ידוע באהבתו לארץ ישראל, לחכמיה ולשליחיה. בשנת 1917 היה ממייסדי אגודת "עטרת ציון" שעסקה בלימוד השפה העברית ובעבודת אדמה כהכנה לקראת עלייה לארץ ישראל. הוא עודד את עליית יהודי תוניסיה לארץ ישראל ואף נקט בפעולות מעשיות שונות כדי לסייע בידי יהודים שעלו לארץ ישראל.
בשנת ה'תשי"ד (1954), בגיל 70, עלה לישראל והתגורר בבאר שבע עד לפטירתו בשנת 1957. נקבר בבית הקברות הישן בבאר שבע ועל קברו הוקם אוהל גדול. את מקומו בגאבס כרב וכדיין מילא תלמידו הרב שמעון מימון.
הרב חיים חורי היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה נולדו לו שתי בנות, ומאשתו השנייה נולדו לו שבעה בנים וארבע בנות שחלקם נפטרו בגיל צעיר מאוד. בין חתניו היה הרב פרץ מימון, בעל בתו הבכורה נינה, ורב מושב גילת ואזור מרחבים. בנו הרב ינון חורי היה מרבני ישיבת כיסא רחמים.
הנצחתו ומורשתו.
ה"עמותה להנצחת הרב חיים חורי" עוסקת בהקמת בתי כנסת על שמו ומסייעת במימון ספרי תורה עבור הרבנות הצבאית. בשנת 1981 הוקמה בבאר שבע ישיבת "רבנו חיים חורי". על שמו רחובות באשדוד, לוד, אופקים ונתיבות. על קברו בבית העלמין בבאר שבע הוקם אוהל ומתפללים רבים פוקדים אותו במשך כל השנה ובמיוחד ביום ההילולה שלו, אז מגיעים למקום אלפי אנשים.
הרב כדיר שלמה עטון, ואחרים, בנו את בית הכנסת "תורה וחיים" על שמו בבאר שבע.
ספריו.
תרגם ספרים רבים ביניהם 'ציפורן שמיר' של החיד"א.
כמו כן חיבר ארבעה ספרים:
קישורים חיצוניים.
ספריו
אודותיו
מגן אבירים
סימטריה גבישית
סימטריה בגבישים היא אוסף הפעולות שניתן לבצע לתא היחידה של הגביש כך שלא יהיה ניתן להבחין בין המצב התחילי למצב הסופי. דוגמאות מובהקות לפעולות שתא יחידה עשוי להיות סימטרי תחתיהן הן שיקוף, סיבוב והזזה.
לסימטריה של גביש שני היבטים: סימטריה נקודתית וסימטריה מרחבית. סימטריה נקודתית משאירה נקודה מסוימת בתא היחידה אִינווַריאַנטית, כלומר אותה נקודה לא משתנה בכלל עקב פעולת הסימטריה. עם פעולות הסימטריה הנקודתית נמנות שיקוף (רפלקציה, reflection), סיבוב (רוטציה, rotation) וצירופיהן.
סימטריה מרחבית של גביש מחזורי כוללת הזזה (טרנסלציה, translation) וצירופיה עם הפעולות הנזכרות לעיל. כלל הסימטריות מהווה חבורה. לפיכך, גביש מסוים מאופיין על ידי חבורת הסימטריות הנקודתית והחבורות הסימטריות המרחביות שלו. בדיבור מכלילים ומדברים על "סימטריית הגביש", כאשר הכוונה היא לכלל הסימטריות. אין זה מטעה, כי הכוונה תמיד ברורה מן ההקשר.
מיפל סטורי
ילוסטון
ר' חיים חורי
זאב וילנאי
זאב וילנאי (וילֶנְסְקי; ט"ו סיוון ה'תר"ס (12 ביוני 1900) – ב' שבט ה'תשמ"ח (21 בינואר 1988)) היה גאוגרף והיסטוריון ישראלי, נחשב לאחד מגדולי חוקרי ארץ ישראל ועתיקותיה בדורות האחרונים, חתן פרס ביאליק ופרס ישראל.
קורות חיים.
וילנאי נולד בשנת 1900 בקישינב, אז חלק מהאימפריה הרוסית. לאחר פרעות קישינב, בשנת 1906 עלתה משפחתו לארץ ישראל. למד בבית הספר הריאלי בחיפה והיה תלמידו של פנחס כהן וחבר באגודת המשוטטים שהקים מורו. לאחר תום לימודי התיכון המשיך ולמד במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין ולאחריהם בשנת 1922, עסק בהדרכה בידיעת הארץ, בטיולים מטעם ועדת התרבות של הסתדרות העובדים וכן נתן הרצאות בליווי תמונות שהוקרנו בפנס קסם. לאחר מכן יצא ללימודים גבוהים בלונדון ופילדלפיה וקיבל תואר דוקטור על עבודת המחקר שלו על שמות היישובים בארץ ישראל.
במהלך חייו כתב ספרים, מאמרים ומחקרים רבים בנושא חקר ישראל ועתיקותיה, בהם הספרים "מדריך ארץ ישראל" ואנציקלופדיית "אריאל". בנוסף למחקריו נודע וילנאי בסיורים הרבים שהדריך בכל רחבי הארץ, בהרצאותיו על טבע הארץ ותולדותיה בפורומים שונים ובהנחלתו את אהבת הארץ לשומעיו.
עם הצייר הישראלי צבי ברגר, ידידו הטוב, הוציא אלבום אמנותי בשם "Israel Horizons", שכלל 56 ליתוגרפיות מקוריות. העבודה על האלבום נמשכה שלוש שנים - וילנאי תרם לאלבום מעושר ידיעותיו בנופי ישראל וברגר רשם בעפרונו את המראות. האלבום זכה במדליית כסף בפסטיבל ה-6 לאלבומים אמנותיים במילאנו, בשנת 1965.
לאחר מלחמת ששת הימים היה ממייסדי "התנועה למען ארץ ישראל השלמה".
בשנת 1974 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים". וילנאי היה חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תשמ"א, וחתן פרס ישראל לשנת ה'תשמ"ב (1982).
עם הקמת המועצה לשימור אתרים בשנת 1984, עמד וילנאי בראשה והיה נשיאה הראשון. היה חבר בוועדת השמות הממשלתית, והיה אחראי לרבים משמות היישובים בישראל.
בשנת 1974 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי ואהבת לארצך כמוך ובו תיאור על חייו כילד בשכונת חראת אל יאהוד בחיפה, חוויותיו מהכיבוש הבריטי במלחמת העולם הראשונה, מלימודיו בסמינר למורים בירושלים ועוד. הוא מתאר מספר מתגליותיו בארץ ישראל:
משפחתו.
ב־1940 נשא וילנאי לאשה את אסתר, בת זאב מרגוליאש, מעסקני הציונים במצרים. נולדו להם שני בנים: הבכור פרופסור אורן וילנאי, מומחה להנדסת מבנים באוניברסיטת בן-גוריון. השני הוא מתן וילנאי, אלוף בצה"ל, חבר הכנסת ושר מטעם מפלגת העבודה, ושגריר ישראל בסין.
פטירתו והנצחתו.
וילנאי נפטר ב-1988 והותיר אחריו שני בנים. לפני מותו ביקש להיקבר ליד בית שמש, בסמוך למושב נחם, מפני שבצעירותו ביקר בין צרעה ואשתאול, ודמותו של שמשון הגיבור הותירה בו רושם כה עז, עד כי ביקש להיקבר שם באחרית ימיו לצד קברה של אסתר רעייתו.
לאחר מותו הוקם על שמו 'מרכז וילנאי' ובו ספרייה גדולה בחצר סרגיי בירושלים. המרכז שם לו למטרה להוות מוקד מידע בתחום חקר ירושלים ושימור האתרים ההיסטוריים המצויים בה. על שמו רחובות בחיפה ובבאר שבע, כמו כן יש רחוב על שמו בירושלים "דרך זאב וילנאי " ובו בתי מלון ידועים. חטיבת הביניים 'דקל וילנאי' ותיכון 'דקל וילנאי אורט' במעלה אדומים נקראים על שמו. בישיבה החילונית של בינ"ה במתחם גני הטבע בתל אביב קרוי על שמו בניין מרכזי.
בנו אורן ומשפחתו הוציאו לאור, על פי מצוותו, את מדריך ארץ ישראל באנגלית לקראת המילניום (The Vilnay Guide to Israel), סיימו לערוך את "אנציקלופדיית וילנאי לירושלים" וסדרה בעלת שלושה ספרונים של אגדות ארץ ישראל לילדים: "אגדות ארץ ישראל שסבא סיפר לאסתר".
בשנים 2006 ו-2007 פורסמו על ידי ספר וספל ספרי אגדות נוספים מאת זאב וילנאי.
בשנת 2021 הוקמה במסגרת המחלקה ללימודי ארץ-ישראל במכללה האקדמית כנרת קתדרה לתולדות המחקר של ידיעת הארץ והארכאולוגיה על-שם זאב וילנאי. מטרת הקתדרה להוות מסגרת לקידום מחקרים אקדמיים העוסקים בתולדות המחקר של ידיעת הארץ והארכאולוגיה של ארץ-ישראל וכן להפיץ ולהנגיש את המחקר בתחום זה לציבור שוחר הידע ואוהב הארץ שמחוץ לאקדמיה.
שיר חוטב העצים
אשמורות הלילה
אשמורות הלילה כלשון המקרא, או משמרות הלילה כלשון המשנה, הן חטיבות זמן אליהן מתחלק הלילה על פי היהדות. אשמורה אחת היא כשיעור זמן עמידתם של אנשי משמרת לילה עד בוא המשמרת הבאה. להלכה הלילה נחלק ל-3 אשמורות שוות.
משמעות המושג.
רבי חזקיה בר מנוח מחבר ספר החזקוני סובר כי השם אשמורה מקורו מלשון ציפייה והמתנה, שכן בלילה ישנן משמרות מלאכים האומרים שירה לפני האלוהים על פי חלוקת משמרות, כשכל משמר מצפה ומייחל לבוא תורו.
חלוקת הלילה לאשמורות.
ישנן דעות בהלכה הסוברות כי ראשיתן של האשמורות בשקיעת החמה וסופן בהנץ החמה, אולם רש"י ותוספות סוברים כי ראשיתן בצאת הכוכבים וסופן בעלות השחר. בספר הזוהר נכתב כי משכן של שלוש האשמורות בכל ימות השנה שווה - 12 שעות שוות, וישנן דעות שונות להבנת דברי הזוהר.
בתלמוד בבלי, מסכת ברכות (ג, א) נאמר: