פסקואל החל את קריירת האימון המקצוענית שלו בקבוצת גאבה מעיר הולדתו, בשנת . הוא אימן את הקבוצה במשך שנתיים והמשיך לעבוד בה עד שנת 1994. לאחר מכן הוא עבר לעבוד כמאמן בקבוצה עד גיל 20 של מועדון הכדורסל קורנלה. משם התקדם לאימון קבוצת המילואים של המועדון, וב- הפך לעוזרו של המאמן אגוסטי קואסטה בקבוצה הראשונה של המועדון. בתפקיד זה שימש פסקואל במשך כשנתיים, שהישג השיא של הקבוצה בהן היה מקום שני בליגת המשנה.
מ-2001 החל לשמש כמנהל המקצועי של קבוצת הנוער של ברצלונה, תפקיד שעזב רק ב-2005. במסגרת תפקידיו כמאמן ראשי, עבר לאמן את סנטפליואנק מהליגה המקומית בקטלוניה. אחרי שנתיים החל לשמש כמאמן הראשי של קבוצת אולסה. בשתי עונותיו בקבוצה העלה אותה לליגת ה-EBA (הליגה השלישית באותו זמן) וסיים איתה במקום השני בליגה. משם עבר לאמן את קבוצת ארסנה מה-EBA, סיים איתה במקום הראשון בליגה ועלה לליגת ה-LEB-2. אחרי שתי עונות, בעונת , העפיל איתה לליגת המשנה. בעונה שלאחר מכן הקבוצה חזרה לליגה השלישית, על אף שזכתה בגביע הליגה הקטלאנית.
ברצלונה.
ברצלונה ב' והשנים הראשונות כמאמן ראשי.
לקראת עונת עבר לאמן את ברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה הרביעית. שנה לאחר מכן עבר להיות עוזרו של המאמן המונטנגרי דושקו איבאנוביץ' בקבוצה הראשונה של המועדון, ששיחקה בליגת העל וביורוליג. פסקואל שימש כעוזרו של איבנוביץ' במשך שלוש עונות, עד שלאחר פיטוריו של האחרון באמצע עונת מונה במפתיע למאמן ראשי זמני בהחלטת הנהלת הקבוצה, שתכננה למנות בסיום העונה את אטורה מסינה לתפקיד. המנהל הטכני של הקבוצה דאז, יואן קראוס, הוא שהמליץ על פסקואל הצעיר לתפקיד.
את העונה סיים פסקואל עם הישגים כהגעה לגמר הפלייאוף בליגה, בו הפסיד לטאו ויטוריה, והעפלה לשלב ההצלבה ביורליג, בו הפסיד למכבי תל אביב שהגיעה עד גמר המפעל תחת צביקה שרף. בסיום העונה הוחלט להשאיר את פסקואל בתפקיד ולהחתימו על חוזה לשלוש שנים נוספות. בעונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה באליפות, והגיע עד לחצי גמר היורוליג.
הישגים ופריחה.
בעונת זכה פסקואל עם ברצלונה באליפות אירופה, מה שהפך אותו למאמן הצעיר ביותר שמגיע להישג זה בעידן היורוליג, כשהוא בן 37 בלבד, עם ניצחון יוקרתי על אולימפיאקוס פיראוס בגמר. בעונה זו זכתה הקבוצה גם בגביע המלך, והגיעה פעם נוספת עד לגמר בליגה המקומית, בו הפסידה שוב לוויטוריה.
בעונת זכה פסקואל עם ברצלונה בדאבל בזירה המקומית, אך הודח בשלב ההצלבה ביורוליג על ידי פנאתינייקוס, שהייתה אז תחת המאמן הסרבי ז'ליקו אובראדוביץ'. בינואר 2011 הוארך חוזהו של פסקואל בקבוצה עד תום עונת . בעונה הבאה השלימה הקבוצה זכייה שנייה ברציפות בליגה, והגיעה בפעם הראשונה מתוך שלוש ברציפות לחצי הגמר באירופה. בספטמבר 2012 חתם פסקואל על הארכת חוזה בברצלונה עד סוף עונת . בעונת ניצחה ברצלונה שוב בגמר הפלייאוף, אחרי שזכתה בגביע בעונה הקודמת. ביורוליג באותה עונה הפסידה הקבוצה, כאמור, בחצי הגמר, ליריבתה המושבעת ריאל מדריד, בתוצאה 62–100.
סוף דרכו בברצלונה.
עונת הייתה העונה הראשונה של פסקואל בתפקידו כמאמן ראשי בברצלונה בה לא זכה באף תואר, כשהפסיד בשלב ההצלבה באירופה לאולימפיאקוס, ובגמר הפלייאוף לריאל. לאחר עונה נוספת בה לא זכה באף תואר, כשהוא מפסיד בשלב ההצלבה לאוניקס קאזאן ובליגה שוב לריאל בגמר, פוטר מהקבוצה אחרי שמונה וחצי עונות כמאמן ראשי.
פנאתינייקוס.
באוקטובר 2016 חתם פסקואל בפנאתינייקוס לשלוש שנים, זכה עמה בגביע יוון - אך איכזב ביורוליג בעונתו הראשונה בקבוצה, כשהודח ב נגד פנרבחצ'ה בשלב הסדרות של רבע הגמר. בעונתו השנייה בקבוצה, הודחה הקבוצה שוב בסדרת משחקי רבע הגמר על ידי ריאל מדריד, האלופה העתידית, למרות יתרון ביתיות.
בעונה הבאה, בעוד מאזן הקבוצה עומד על שמונה ניצחונות ללא הפסד בליגה, ושישה ניצחונות ושבעה הפסדים באירופה, פוטר פסקואל מפנאתינייקוס.
זניט סנקט פטרבורג.
למשך כשנה אחרי פיטוריו מפנאתינייקוס נותר פסקואל ללא קבוצה. באמצע עונת מונה במקומו של חואן פלאסה לאמן את קבוצת זניט סנקט פטרבורג, המשחקת בליגת VTB וביורוליג, עד תום העונה הבאה.
חיים אישיים וסגנון אימון.
פסקואל הוא בעל תואר מהנדס תעשייתי בתחום הטכני. בשנת 2001 החל לשמש כמהנדס בעיר וילדקאנס שבפרובינציית ברצלונה, בתחום תכנון הערים. בשנת 2005 פרש מתחום זה כדי להתעסק בכדורסל באופן בלעדי.
קבוצותיו של פסקואל ידועות בסגנון משחק היררכי ומסודר בהתקפה וב"סבלנות" בבחירת זריקות, והקבוצות שהרכיב בברצלונה היו ידועות בהסתמכות רבה על יכולות הקליעה של חואן קרלוס נבארו. בהגנה משליט פסקואל סגנון אגרסיבי ולוחץ לעיתים.
חואן דרטס
חואן דרטס (בספרדית: Juan Darthés; נולד ב-28 באוקטובר 1963) או בשמו האמנותי הבדוי חואן רפאל פסיפיקו דאבול (Juan Refael Pacifico Dabul) הוא שחקן וזמר ברזילאי-ארגנטינאי שמשחק בסדרות מארגנטינה.
ביוגרפיה.
דרטס נולד בסאו פאולו.
הוא מוכר מסדרות שונות כגון Ilusiones compartidos ("אשליות משותפות"), Central 099, Soy gitano ("אני צועני"), Culpable de amor ("אשמת האהבה"), Se dice amor ("קוראים לזה אהבה"), Patito feo ("ברווזון מכוער"), Dulce Amor ("אהבה מתוקה"), Camino al amor ("דרך לאהבה"), Los ricos no piden permiso ("עשירים לא מבקשים רשות"), Los Unicos ("הייחודיים") ועוד.
דרטס הוא בנה של השחקנית ליילה דר-טל ושמו מורכב משם המשפחה המקורי של אמו ושם המשפחה של אביו פואנטס ודר-טל בהתאמה. דרטס גדל ובילה את ילדותו בעיירת טמפרלי, בדרום גראן בואנוס איירס. הוא סיים את בית הספר העירוני לאמנויות הבמה בבואנוס איירס. דרטס אוהב ספורט, במיוחד כדורגל, והוא מעריץ של בוקה ג'וניורס.
במהלך סיבוב ההופעות של הסדרה "פטיטו" בה שיחק הוא הואשם בכך שאנס את השחקנית תלמה פרדין ששיחקה לצידו בסדרה.
סולם הסטטוס קוו
סולם הסטטוס קוו (באנגלית: Immovable Ladder, מילולית: "הסולם שאי אפשר להזיז", בערבית: السُّلَّم الثَّابِت, מילולית: "הסולם העומד במקומו") הוא סולם מעץ ארז, העומד לרגלי אחד מחלונות הקומה השנייה, של כנסיית הקבר בירושלים.
הסטטוס קוו בין העדות הנוצריות בירושלים.
במהלך ההיסטוריה, עדות נוצריות שונות קנו להן "חזקות" על חלקים בכנסייה. הוויכוחים בין העדות על גבולות חזקות אלו הביאו במהלך המאה ה-19 לניסוחם של הסכמי סטטוס קוו: נקבעו שעות תפילה לכל עדה, סדר הדלקת הפמוטים ומנורות השמן בכנסייה ואפילו על אילו מרצפות מותר לבני עדה מסוימת לדרוך בדרכם ממקום התפילה שלהם אל הקבר הקדוש.
כחלק מהסכם הסטטוס קוו, לא ניתן להזיז את הסולם ממקומו, והוא ניצב במקום זה כבר יותר מ-250 שנה (מלבד מספר פעמים בהן הוזז).
הסולם.
עד שנת 1831, היו שערי הכנסייה נפתחים רק בחגים מיוחדים, באישור השלטון המוסלמי. בכל זמן אחר היו השערים נעולים והנזירים הנוצרים נאלצו לשהות בכנסייה ב"מאסר בית". מזונם של הנזירים בני העדה הארמנית הועלה אליהם מבעד לחלון הפתוח שבקומה העליונה, והנזירים היו משתמשים בסולם על מנת לצאת מהחלון. כיום, אין לסולם שימוש. אולם, מכיוון שהסולם נכלל בהסכמי הסטטוס קוו, אסור להזיזו ממקומו למרות שמכול בחינה מעשית ורוחנית, הוא מיותר.
האפיפיור פאולוס השישי קבע בשנת 1964 כי הסולם יישאר במקומו עד שהכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית תתאחדנה.
אי-שוויון
אוקטביה היל
אוקטביה היל (באנגלית: Octavia Hill; 3 בדצמבר 1838 – 13 באוגוסט 1912) הייתה מנהיגה ורפורמטורית חברתית בריטית, שעיקר דאגתה הייתה לרווחתם של תושבי הערים, במיוחד לונדון, במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. היא נולדה למשפחה עם מחויבות חזקה להקלת העוני, בעוד היא עצמה גדלה בנסיבות קשות בשל כישלון כלכלי של אביה. כבר מגיל 14, ללא השכלה פורמלית, עבדה למען רווחתם של פועלים מן המעמד הנמוך.
היל הייתה הכוח המניע מאחורי פיתוח הדיור הציבורי. קשר ידידותי עם ג'ון ראסקין איפשר לה ליישם את רעיונותיה לכדי פעולה בעזרת השקעה ראשונית שהעמיד לרשותה. היא האמינה כי שינוי מגיע מתוך הסתמכות על עצמך והעמידה זאת כעיקרון מפתח במערכת הדיור שפיתחה. היא ועוזריה הכירו את הדיירים באופן אישי ועודדו אותם להאמין בעצמם ולפעול כדי לשפר את חייהם. היא התנגדה לאספקת דיור ציבורי מטעם העירייה בהאמינה כי צעדים בירוקרטיים ללא מגע אישי ועידוד לא יעזרו.
דאגה נוספת של ויקטוריה היל היה הזמינות של שטחים פתוחים עבור אנשים עניים. היא מחתה נגד פיתוח פרברים בשטחי יערות פתוחים, ובין היתר עזרה להציל את שטחי המפסטד הית' ושדות פרלמנט היל מבנייה עליהם. היא הייתה אחד משלושת המייסדים של "הקרן הלאומית" שהוקמה כדי לשמר אתרים בעלי עניין היסטורי או נופי להנאת הציבור הבריטי. היא הייתה חברה מייסדת של חברת ארגון צדקה (Charity Organization Society) (כיום ידוע בשם Family Action) אשר ארגן מענקי צדקה והיה חלוץ בשירות ביקורי בית ששימש בסיס לעבודה הסוציאלית המודרנית. היל הייתה חברה בוועדת חקירה ממלכתית בנוגע לחוקי העניים ב-1905, והייתה האישה הראשונה לשאת בתפקיד מסוג זה.
מורשתה של היל כוללת את החזקות גדולות של הקרן הלאומית המודרנית, מספר פרויקטים של דיור המנוהלים עדיין ברוחה, מסורת של הכשרת מנהלי דיור, ומוזיאון אוקטביה היל במקום הולדתה.
ביוגרפיה.
השנים המוקדמות.