מיד לאחר ישיבה שהתכנסה בליל ה-13 וה-14 באוגוסט והוחלט באופן סופי על כניעה, קבוצת קצינים בכירים לרבות אנאמי התאספו בחדר סמוך. כל הנוכחים היו מוטרדים מאפשרות של פרוץ הפיכה צבאית כשחלק הביעו תמיכה בהפיכה שכזו. לאחר שתיקה, הגנרל טוראשירו קוואבה הציע שכל הקצינים הבכירים הנוכחים יחתמו על הסכם למילוי פקודות הקיסר באשר לכניעת יפן—"הצבא יפעל בהתאם
להחלטה הקיסרית עד האחרונה שבהן". ההסכם נחתם על ידי כל קציני המטה הנוכחים לרבות אנאמי, הג'ימה סוגיאמה, יושיג'ירו אומזה, קנז'י דויהארה, טוראשירו קוואבה, מסאקזו קוואבה וטדאיצ'י וקאמאצו.
בסביבות השעה 21:30 ב-14 באוגוסט המורדים של האטאנקה הוציאו את זממם לפועל. הגדוד השני של משמרות הקיסר הראשונים נכנסו לשטחי הארמון בטוקיו והצטרפו לכוח גדודי שכבר היה ממוקם במקום ונועד להגן על הקיסר. אך האטאנקה יחד עם רב-סרן ג'ירו שייזאקי שכנעו את מפקד הגדוד השני, קולונל טויוג'ירו האגה, להצטרף למרד באומרם כי אנאמי, אומזה ומפקדי המחוז המזרחי ומשמרות הקיסר תומכים בהפיכה אף שלא כך היה הדבר למעשה. האטאנקה אף פנה למשרדו של הגנרל שיזואיצ'י טנאקה, מפקד המחוז המזרחי וניסה לשכנעו להצטרף למרד אך הגנרל סירב במשנה תוקף וציווה על האטאנקה ללכת הביתה.
מלכתחילה, האטאנקה קיווה לכבוש את הארמון וכי תחילת המרד תסחוף את שאר הצבא להתקומם כנגד הכניעה. תקווה זאת הניעה אותו לאורך כל הימים והשעות האחרונים של המרד והעניקה לו אופטימיות עיוורת להמשיך בתוכניתו חרף התמיכה המזערית שקיבל. לאחר שנראה שהכל אורגן תוכננה ההפיכה לשעה 2:00 בלילה כשמשמר הארמון ישתלט על הארמון. השעות שחלפו עד לפרוץ ההפיכה היו מורטות עצבים. במהלכן הגנרל אנאמי שלח יד בנפשו והותיר מכתב בזה הלשון "אני - במותי - מתנצל עמוקות בפני הקיסר על הפשע הנורא", האם כיוון הגנרל לניסיון ההפיכה או להפסד במלחמה נותר לא ברור עד היום.
בינתיים האטאנקה ואנשיו צרו על הארמון. האטאנקה, שייזאקי וקפטן שיגטארו אויהארה (מאקדמיית חיל האוויר) הגיע למשרדי רב-סרן טאקשי מורי בבקשה להצטרף למרד מורי נפגש אז עם קרוב משפחתו, מיצ'ינורי שיראישי. שיתוף הפעולה
של מורי, כמפקד החטיבה הראשונה של משמר הקיסר היה חיוני אך מורי סירב והאטאנקה בתגובה הרג אותו, מחשש שמורי יצווה על המשמר למנוע את המרד. אויהארה הרג את שיראישי ואלה היו הרציחות היחידות באותו הלילה. האטאנקה השתמש במשרד הגנרל על מנת לשלוח מברק למשמר הקיסרי ולהורות להם לסייע להפיכה.
משטרת הארמון פורקה מנשקה והכניסות נחסמו. במהלך הלילה אנשי האטאנקה עצרו 18 איש לרבות עובדי משרד משק הבית הקיסרי בעוד עובדי רשות השידור נשלחו להקליט את הודעת הכניעה.
קויצ'י קידו, ראש משק הבית הקיסרי הסתתר בזמן ההקלטות. המורדים בהנהגת האטאנקה סרקו את הארמון בחיפוש אחר שר הבית הקיסרי סוטארו הישיוואטה וקויצ'י קידו. השניים הסתתרו למעשה ב"כספת הבנק", חדר ששכן תחת הארמון. בשל ארגונו הארכאי של משרד בית הקיסר וההחשכות שהתרחשו בשל הפצצות בעלות הברית החיפוש נמשך שעות. שמות החדרים גם לא היו ידועים למורדים וכשמצאו את איש הצוות יושיהירו טוקוגאווה האטאנקה איים לשסף אותו בחרב סמוראית אך הוא שיקר ואמר שאינו יודע היכן שני האישים מסתתרים. המורדים חתכו כמעט את כל קווי הטלפון כדי למנוע קשר עם העולם שבחוץ.
באותה עת בעיר יוקוהאמה, בשכונת קנגאווה קבוצת מורדים נוספת בהנהגת טאקאו ססאקי פרצה אל משרדו של ראש הממשלה קנטארו סוזוקי כדי להורגו, אך כשמצאו את משרדו ריק ירו במכונת ירייה על הבניין והעלו אותו באש ומיהרו אל מעונו. ראש הממשלה ניצל מהתנקשות כשנמלט דקות בלבד לפני בוא המורדים, בזכות התרעה שקיבל מהקצין היסאצונה סאקומיזו. לאחר שגם הבעירו את המעון באש
יצאו המורדים להתנקש בקייצ'ירו היראנומה שאף הוא הצליח לברוח וביתו נפל גם קורבן לשריפה. את שאר חודש אוגוסט ראש ממשלת יפן העביר תחת אבטחה משטרתית והיה ישן מדי לילה במקום אחר.
בשעה 3:00 לפנות בוקר נודע להאטאנקה על ידי מוסאטקה אידה שצבא המחוז המזרחי מגיע לארמון לעצור אותו וכי עליו להיכנע להם. לבסוף כשראה שתוכניתו קורסת הוא ביקש ממפקד מטה צבא מחוז המזרח טצואיקו טקאשימה לעלות לשידור כדי להסביר לאומה את מעשיו אך הלה סירב. כשקולונל האגה מהגדוד השני של משמר הקיסר ראה כי צבא המחוז המזרחי לא תמך במרד הוא הורה להאטאנקה לעזוב את הארמון.
מעט לפני 5:00 בבוקר בעוד המורדים ממשיכים בסריקות, האטאנקה יצא אל משרדי רשות השידור וניסה באיומי רובה לעלות לשידור בכוח. כשעה לאחר מכן, משהתקבלה שיחה ממטה צבא המחוז המזרחי, האטאנקה נכנע לבסוף. הוא אסף את תומכיו והם יצאו את אולפני רשות השידור. המרד נכשל סופית לאחר ששיזואיצ'י טנאקה שכנע את הקצינים המורדים ללכת לביתם. הוא עצמו התאבד 9 ימים לאחר מכן.
עם שחר, נודע לטנאקה כי פלשו לארמון והוא יצא להתעמת עם המורדים כשהוא מאשים אותם בפגיעה ברוח הצבא. בשעה 8:00 בבוקר המרד הסתיים לאחר שמארגניו הצליחו לכבוש את הארמון אך נכשלו במציאת ההקלטות של הכרזת הכניעה.
האטאנקה, על אופנוע ושייזאקי רכוב על סוס, יצאו לרחובות טוקיו להסביר את מעשיהם.
כשעה לפני שידור הצהרת הקיסר הירוהיטו בדבר כניעת יפן לבעלות הברית, בשעה 11:00 לערך, האטאנקה מיקם את אקדחו ברקתו וירה בעצמו למוות. שייזאקי דקר את עצמו וירה בעצמו. בכיסו של האטאנקה נמצא פואמת המוות שלו: "אין לי על מה להתחרט, עכשו שהעננים האפלים התפוגגו מעל שלטון הקיסר."
ריטה טושינגהאם
The Israel Law Review
וילהלם, נסיך פרוסיה (1783–1851)
וילהלם, נסיך פרוסיה (; 3 ביולי 1783 ברלין - 28 בספטמבר 1851 ברלין) היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה.
וילהלם נולד ב-3 ביולי 1783 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1799 הצטרף וילהלם לצבא הפרוסי, ושירת ברגימנט המשמר, ובשנת 1806 פיקד על חטיבת פרשים בקרב ינה-אאורשטדט. בדצמבר 1807 נסע וילהלם לפריז, כדי לנסות לקבל תנאים נוחים יותר לפרוסיה מנפוליאון, אך הצליח להשיג רק הפחתה צנועה. בשנת 1808 ייצג וילהלם את פרוסיה בקונגרס ארפורט, ובסוף 1808 ליווה את אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לסנט פטרסבורג. בהמשך נטל וילהלם חלק מרכזי ביישום הרפורמות בפרוסיה ובצבא הפרוסי.
במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בשנת 1813, הוצב וילהלם במטה של גבהרד לברכט פון בליכר. בקרב ליצן פיקד על עתודת הפרשים באגף השמאלי של הצבא, ובמהלך קרב לייפציג היה חלק מצבא הצפון של בליכר. בהמשך פיקד וילהלם על חטיבה 8 בקורפוס של לודוויג יורק פון וארטנבורג על הריין, ולחם עימה בהצטיינות בקרבות סביב פריז.
לאחר הסכם פריז הראשון, ליווה וילהלם את אחיו המלך ללונדון, ולאחר מכן השתתף עמו במשא ומתן בקונגרס וינה. במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על עתודת הפרשים של הקורפוס ה-4 בפיקודו של פרידריך וילהלם פון בילוב. לאחר הסכם פריז השני, חי וילהלם בעיקר בפריז, ולפעמים גם בטירת פישבך שהייתה בבעלותו.
בין השנים 1824–1829 היה וילהלם מושל המבצר הפדרלי מיינץ, ובין השנים 1830–1831 היה המושל הכללי של פרובינציית הריין ופרובינציית וסטפליה. במסגרת תפקידו, חנך ב-20 בספטמבר 1831 את קו הרכבת הראשון על אדמת גרמניה. בשנת 1834 מונה וילהלם שוב למושל המבצר הפדרלי מיינץ.
לאחר מות אשתו בשנת 1846 פרש וילהלם מתפקידיו הציבוריים, וב-28 בספטמבר 1851 מת בביתו שבברלין.
משפחתו.
בשנת 1804 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
מרי, נסיכת בריטניה הגדולה
מרי, נסיכת בריטניה (, 5 במרץ 1723 - 14 בינואר 1772), הייתה בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ורעייתו של פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל.
ביוגרפיה.
ילדותה.
הנסיכה מרי נולדה כבתו הרביעית של ג'ורג', נסיך ויילס, ורעייתו קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. כשהייתה בת ארבע נפטר סבה, ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה, ואביה עלה לשלטון כמלך ג'ורג' השני.
משפחתה.
ב-8 במאי 1740 התחתנה מרי על ידי שליח עם פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל, וב-28 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בקאסל. לפרידריך ומרי נולדו 4 ילדים:
בשנת 1745 נחת בעלה פרידריך בסקוטלנד עם 6,000 חיילים הסיאנים, על מנת לסייע לאביה ג'ורג' השני, מלך בריטניה במיגור המרד היעקוביטי.
בשנת 1747 נטש פרידריך את משפחתו וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואיהם באופן רשמי. לאחר פרידתם, עברה מרי וילדיה לדנמרק, שם התגוררה אחותה לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
מותה.
ב-14 בינואר 1772 מתה מרי בהנאו שהשתייכה לרוזנות הסן-קאסל.
מרי, נסיכת בריטניה
סקסוניה-מיינינגן
חואן דוליו
חואן דוליו () היא עיירה קטנה ואתר תיירות, על שפת הים, במחוז סן פדרו דה מקוריס, על חופה הדרומי של הרפובליקה הדומיניקנית, שבאי היספניולה. בחואן דוליו חיים 2,488 תושבים (2010) והיא שייכת לרשות המקומית Guayacanes.
מיקום גאוגרפי.
כפר הדייגים לשעבר חואן דוליו ממוקם על הים הקריבי והוא משתרע כ-7 ק"מ לאורך החוף משני צידי הכביש הראשי מס' 3.
המרחק מעיר הבירה של המדינה סנטו דומינגו, מערבית לחואן דוליו הוא כ-50 ק"מ ומבירת המחוז סאן פדרו דה מקוריס הוא כ-12 ק"מ. לכיוון מזרח. בעוד שצפון מזרחו של הכפר מורכב בעיקר מכרי מרעה, אדמה חרושה ושדות קנה סוכר, הרי שהחלק המערבי של חואן דוליו גולש בצורה חלקה לתוך היישוב Guayacanes. מערבית לשם נמצאת עיר התיירות בוקה צ'יקה (23 ק"מ) ושדה התעופה הבינלאומי Las Américas.
היסטוריה.