פעילויות אלו הן ברובן התנדבותיות, כלומר ההשתתפות בהן תלויה ברצונו של המלש"ב, חלקן הן הכרח מכורח השתייכות למסגרת תיכונית, או מכוח צו צבאי, חלק מועט מבין הפעילויות ההתנדבותיות (כדוגמת קורסי הכושר הגופני) כרוך בתשלום.
גוף ההכנה לשירות צבאי הראשון בישראל הוא הגדנ"ע - לפני קום המדינה ריכז פעולות שונות של "ההגנה" לרתימת הנוער ושיתופו במאמץ המלחמתי. לאחר מלחמת העצמאות ארגן את החוגים החיליים שמהם צה"ל גייס את אנשי המקצוע הראשונים שלו (לחילות כמו התותחנים והקשר) ומאוחר יותר גובשו והתנהלו באופן עצמאי בצה"ל. בהמשך הוקמו מסגרות שונות לעידוד בני נוער לעיסוק במקצועות דרושים בצבא כמו גדנ"ע אוויר, גדנ"ע קליעה וגדנ"ע מזרחנות.
התוכנית הידועה ביותר להכנה לשירות בצה"ל היא "שבוע התנסות בבסיס צבאי". התוכנית מועברת על ידי חיל החינוך בפיקוח ושיתוף משרד החינוך ובמסגרתה תלמידי תיכון מתארחים במשך שבוע בבסיס צבאי (לרוב בסיס גדנ"ע), לובשים מדים, לומדים על שרשרת הגיוס וערכי צה"ל ומתנסים בהפעלת רובה שירות (בעשורים האחרונים היה זה ה-M16) ובשדאות. תכליתה של התוכנית להקל על המתגייסים לצה"ל בתהליך הקליטה בצבא בטרם התגייסו. מטרה זו מושגת באמצעות מתן שיעורי הסברה ויצירת הדמיה של החיים במסגרת הצבאית: תנאי מחיה, ניתוק מסביבה מוכרת לפרק זמן ממושך, משמעת, שגרה יומית ולוח זמנים צפוף, יחסי מפקד-פקוד (היררכיה ופקודות), תפקוד כפרט וכצוות, שמירה על ציוד והקפדה על זמנים.
תוכנית "הדור הבא" של חיל החינוך והנוער הנה אחת הפעילויות האחרונות שתוכננו, במסגרתה תוכנן להצמיד לכל בית ספר תיכון קצין שיהיה אחראי על מוטיבציית התלמידים לשירות. תוכנית זו זכתה לפרסום בתקשורת בעיקר בעקבות התנגדותם של אנשי חינוך ואקדמיה לתוכנית, שבוצעה בסופו של דבר באופן חלקי בלבד.
כביש 541
כביש 541 הוא כביש רוחב אזורי בישראל, העובר בשטח בנוי בתחומי הערים הרצליה ורעננה. הכביש הוא אחד מצירי הרוחב החשובים בשרון הדרומי ומקשר בין צירי האורך הארציים - כביש 2, נתיבי איילון וכביש 4. אורכו של הכביש כ-9 ק"מ.
כביש 541 מתחיל במערב במחלף הסירה, מקום בו הוא מצטלב עם כביש 2. כחצי קילומטר מזרחית לתחילתו, מצטלב הכביש עם נתיבי איילון במחלף שבעת הכוכבים ועובר מעל למסילת החוף.
בתחומי העיר הרצליה עובר כביש 541 במספר רחובות משדרות שבעת הכוכבים, לרחוב הרב קוק, ובצומת הרב קוק וארלוזורוב מתחבר לקצה הצפוני של כביש 482 שקצהו הדרומי בצומת עלית ברמת גן ומשם פונה שמאלה לשדרות בן-גוריון ממשיך לרחוב סוקולוב, ולבסוף לדרך ירושלים. מעט לאחר כניסתו של כביש 541 לתחומי העיר רעננה הוא הופך לרח' אחוזה, רחובה הראשי של העיר, ומסתיים בצומת רעננה, מקום בו הוא פוגש את כביש 4 ואת כביש 402.
ענישה בצה&quot;ל
בצה"ל, כבכל מערכת היררכית, קיימים מנגנוני ענישה. שלוש דרכי הענישה העיקריות הן:
אישור לביצוע אמצעי זה ניתן בפקודות הצבא תחת הכינוי תרגול נוסף או מניעת חופשה. אמצעי נוסף הוא נזיפה פיקודית על פיו רשאי מפקד בדרגת סגן-אלוף לפחות לנזוף בחייל נזיפה שתירשם בתיקו האישי.
ענישה פלילית.
סמכויות הענישה של בית הדין הצבאי כוללות את כלל העונשים הקבועים בחוק:
בסמכותו של בית הדין הצבאי לדון בכל סוגי העבירות, לרבות אלה המשמעתיות באופיין אך לרוב מובאים בפניו נאשמים בעבירות פליליות במהותן, בהן ייחודיות לצבא (דוגמת העדר מן השרות שלא ברשות) וכאלה שאינן ייחודיות לצבא (כדוגמת עבירות סמים, עבירות מין, ואלימות).
ענישה משמעתית.
ההליך המשמעתי הוא הליך שיפוטי מהיר, בו נדון החייל בפני קצין שיפוט (בדרך כלל מפקדו או קצין מיחידתו), בהליך מהיר. קציני השיפוט אינם משפטנים, והעבירות בהן הם דנים אינן פליליות באופיין, אלא עבירות הנוגעות לסדר ולמשמעת בצבא (למשל: איבוד ציוד צבאי, הפקרת עמדת שמירה, התחצפות למפקד וכיוצא בזה). גם ההליך אינו דומה להליך שיפוטי רגיל - אין תביעה והגנה, אין דיני ראיות, והדיון הוא למעשה בירור של התלונה מול החייל.
הבדל נוסף הוא ברמת הענישה. חוק השיפוט הצבאי מבחין בין קצין שיפוט זוטר (קצין שעבר בהצלחה מבחן על חוק השיפוט הצבאי ומבחן דין משמעתי, שדרגתו היא סגן או סרן) לבין קצין שיפוט בכיר (קצין כאמור, בדרגת רב־סרן ומעלה). סמכויות הענישה של קצין שיפוט בכיר רחבות מסמכויות הענישה של קצין שיפוט זוטר. בפועל צה"ל מצמצם את סמכויות השיפוט של קציני השיפוט ביוזמתו והפרקליטות הצבאית מוציאה הנחיות המצמצמות את סמכויות הענישה הקבועות בחוק השיפוט הצבאי. פירוש הדבר הוא שאף שהחוק מתיר ענישה רחבה יותר, הצבא מעדיף שלא לנצל את מלוא הסמכות שניתנה לו. הנחיות אלה של הפרקליטות עברו רפורמה ועודכנו לאחרונה ב-1 בינואר 2009. חשוב לציין שגם בעבור עבירה שקיבלה ענישה משמעתית בלבד, הצד הנפגע יכול להגיש תביעה אזרחית כנגד הצד הפוגע המצוי במסגרת הצבאית, וזאת מבלי שסמכות השיפוט של הצבא תוכל להתערב בעניין.
ענישה משמעתית בלתי פורמלית.
המבנה ההיררכי של הצבא, מאפשר למפקדים להעניש את פקודיהם גם בלא להיזקק למערכת הדין המשמעתי. סמכויות הענישה של המפקדים במקרים אלה מוגבלות, ואין הם מוסמכים להטיל עונשים חמורים כמו העונשים המשמעתיים. עונשים אלה נתפשים כ"עונשים חינוכיים". כך, למשל, רשאי מפקד להעניש את פקודו בביצוע מטלות שונות או בעיכוב יציאתו לחופשה.
בטירונות, מקובל שימוש בענישה גופנית (המכונה בסלנג "תיזוזים" או "טרטורים") לשם הטמעת הסדר והמשמעת. ענישה מקובלת מסוג זה היא ריצה, נשיאת משאות או שכיבות סמיכה. על דרכי ענישה אלו נמתחה ביקורת במהלך השנים על ידי גופים שונים, לרבות על ידי נציב קבילות חיילים, בטענה שהן משפילות וכן עלולות לגרום לנזקים גופניים לחיילים. בעקבות שינויים בזירה המשפטית בישראל בכלל, ובתחום זכויות האדם בפרט, לרבות חקיקת , החל צה"ל לבצע שינויים בתחום ענישה זה. בשנת 1994, התפרסם מקרה בסיירת גולני, כאשר התגלה כי מפקד אחד הצוותים העניש את חייליו באופן שחורג משמעותית מן הפקודות והכללים, אותם קבעו מפקד הסיירת, זהר דביר, והמח"ט דאז, משה קפלינסקי. הקצין הודח ונשפט האירוע נודע כמקרה "צוות אחי", על שם מפקד הצוות.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, החל הרמטכ"ל שאול מופז בסדרת רפורמות שמטרתן החדרת נושא כבוד האדם לצה"ל. במסגרת רפורמות אלו נאסרו צורות ענישה רבות והתופעה צומצמה בצורה משמעותית. למרות האמור, תופעות של "תיזוזים" ו"טרטורים" עדיין קיימות בכוחות הביטחון. בשנת 2002 נפטר במתקן אדם החייל מיחידת דובדבן כתוצאה מכך שטורטר באופן שחרג מן המותר בצה"ל הן בעצימות והן במשך העונש. כתוצאה מכך נענשה כל שרשרת הפיקוד בבסיס הטירונים: המג"ד, גבי שופן, הודח מתפקידו והורחק מפיקוד למשך שנתיים, עוכב קידומו של מפקד הבסיס, אפי מושקטו, ולבסוף בוטל מינויו למפקד חטיבת ביסלמ"ח, מפקד הפלוגה הודח והורחק לצמיתות מפיקוד בצה"ל, מפקד המחלקה הורחק מתפקיד פיקודי למשך שנה ושני מפקדי כיתות הודחו מתפקידם והורחקו מתפקידי לחימה.
הענשה בצה&quot;ל
תיזוזים
טירטורים
כביש 531
כביש 531, בעתיד כביש 51 הוא כביש רוחב בישראל, החוצה את השרון הדרומי ממערב למזרח, ומקשר בין כביש 6 לכביש 2 ולנתיבי איילון בסמוך למושב רשפון. אורכו הכולל של הכביש כ-17 קילומטר, לרוחבו ארבעה עד שישה נתיבי נסיעה, והקמתו כללה בניית 10 מחלפים ו-36 גשרים.
הכנות להקמה.
בתחילה היה המיזם אמור לצאת לפועל בשיטת PFI, שבמסגרתה מקים היזם, מתכנן, מתחזק ומתפעל את הכביש במשך 25 שנה, ומקבל תשלום קבוע מהמדינה, אולם בשנת 2010 הוחלט במשרד התחבורה כי העבודות יבוצעו על ידי החברה הלאומית לדרכים וימומנו מתקציב המדינה.
בשל מורכבותן והיקפן הכספי הגבוה של העבודות הוחלט לפצל את הפרויקט לחמישה מכרזים שונים. בפברואר 2011 פורסם מכרז לבניית מחלף ג'לג'וליה שנבנה בהצטלבות עם כביש 444. חודש אחר כך פורסם מכרז להקמת מחלף רעננה דרום, שיורכב מגשר, מנהרה ומסילת רכבת בעלות מוערכת של כ-850 מיליון שקל. מכרז זה מכין את הקרקע לסלילת מסילת השרון.
המכרז להקמת הקטע המרכזי של הפרויקט, בין ג'לג'וליה לרעננה דרום פורסם חודש אחר כך והוא משלב בתוכו תחנת רכבת נוספת (רעננה מערב) וקטע ממערכת הסעת ההמונים של השרון, ה-BRT. בחודש יולי 2012 נבחרה קבוצה בראשות חברת אשטרום להקמת קטע הדרך הגדול ביותר בפרויקט. העבודות כללו את הארכת כביש 20 (נתיבי איילון) לכיוון צפון, ממחלף שבעת הכוכבים נכלל חיבור כביש 20 לכביש 531. במסגרת העבודות, הוקמו שלושה מחלפים חדשים ומסילות חדשות ומחברים את מסילות הרכבת הפרבריות החדשות של ערי השרון למערכת המסילתית הארצית.
התנגדות לסלילת הכביש.
לסלילת הכביש קמו מתנגדים רבים. הארגונים הירוקים המליצו על ביטול סלילת הכביש ועל הקמת מסילת הרכבת בלבד. עוד הוקם ועד פעולה שביקש לסלול את קטע הכביש במנהרה כדי להפחית מפגעי זיהום ורעש. עיריית הרצליה ועיריית רעננה ותושבים באזור הסמוך לתוואי הכביש המתוכנן הגישו ערעור לבג"ץ ודרשו שהמדינה תסלול את מרבית הקטע העובר ביניהן בתוך מנהרה, על מנת לצמצם את זיהום האוויר ואת השטחים שיידרשו לצורכי הכביש. בג"ץ החליט לדחות את הערעור ולאפשר את סלילת הכביש במתכונתו המאושרת. בחודש יוני 2009, דחה בג"ץ את כל ארבע העתירות למען מנהורו של הכביש.
פתיחת הכביש בהדרגה.