ב-1943 הוקמה על ידי האלבנים הליגה השנייה של פריזרן, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים. הליגה הכריזה על ג'יהאד נגד סלאבים, צוענים ויהודים. בראש הליגה נבחר רדז'פ מיטרוביצה, מי שהתמנה גם לראש ממשלת אלבניה שתחת שלטון גרמניה הנאצית. הליגה ומנהיגיה עודדו את האלבנים להתגייס ליחידות אס אס גרמניות.
לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13, החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים אלבנים מוסלמים, מרביתם ממחוז קוסובו. הדיוויזיה הוקמה במרץ 1944 והתקיימה עד מרץ 1945.
הדיוויזיה האלבנית נקראה על שמו של הגיבור הלאומי האלבני, סקנדרבג, נועדה למלחמה נגד הפרטיזנים ולאלבנים הובטח שלאחר המלחמה תוקם מדינה אלבנית גדולה שתכלול, בנוסף לאלבניה עצמה, גם את קוסובו ואת צפון מקדוניה.
בפברואר 1944 הדיוויזיה עצרה כ-280 יהודים ומסרה אותם לנאצים הגרמנים - יהודים אלה לא שבו. הסרבים האשימו את לוחמי הדיוויזיה שביצעו טיהור אתני כנגד הסרבים.
לביאה
גבריאל צורן
גבריאל (גבי) צורן (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה הפתוחה, מתרגם, סופר ועורך ספרותי. צורן הוא חבר בוועדה מקצועית למינוח בנושאי ספרות של האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה.
צורן נולד בחיפה. למד בבית הספר הריאלי ולאחר שירות צבאי, בשנים 1967–1987 התגורר בירושלים. את לימודיו לתואר שני השלים בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודיו לתואר דוקטור בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' בנימין הרושובסקי. נושא שהיה למוקד עבודתו המחקרית הוא תפישת המרחב ביצירה הספרותית. המחקר מבוסס על מושגים מתורת הספרות, מן הפילוסופיה ומן הגאוגרפיה, המתודולוגיה שלו נשענת על הסטרוקטורליזם. ב-1987 שב לאוניברסיטת חיפה ושם משמש פרופסור לספרות ומלמד גם בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטה הפתוחה. בנוסף, מתמחה צורן בספרות גרמנית ובספרות יוון הקלאסית ואף תרגם יצירות מפתח משתי תרבויות אלו לעברית. שימש כעורך כתב העת האקדמי דפים למחקר בספרות.
גבריאל צורן גם חיבר שני ספרי ילדים, "מורד הזמיר" (עם עובד: תשמ"ו 1986), המספר את סיפורו של ילד ממשפחה יקית בחיפה של שנות ה-50; ו"אגס, תפוח וקינמון" (הוצאת שוקן), המבוסס על סיפור אגדה.
גבריאל צורן נשוי למרצה לביבליותרפיה וספרות רחל צורן, בנם הוא המנצח יובל צורן.
יוסי אבולעפיה
יוסי אבולעפיה (נולד ב-6 ביוני 1944 בטבריה) הוא סופר ומאייר של ספרי ילדים, וכן גרפיקאי, קריקטוריסט, במאי ותסריטאי סרטי אנימציה.
ביוגרפיה.
יוסי אבולעפיה נולד וגדל בטבריה (1944). בגיל 17 התקבל לאקדמיה "בצלאל", וסיים 4 שנות לימוד במגמה לגרפיקה. בתום שירותו הצבאי החל אבולעפיה לעבוד בטלוויזיה הישראלית כגרפיקאי וקריקטוריסט.
במשך השנים יצר קטעי אנימציה לתוכניות ילדים, אקטואליה, בידור וסטירה (ניקוי ראש).
ב- 1978 קיבל מלגות מקרן שרת והמכון הישראלי לקולנוע לסיור השתלמות בן 4 שבועות באולפני אנימציה בצפון אמריקה. הסיור התארך לכ- 6 שנים בהן עבד כבמאי אנימציה ותסריטאי בטורונטו (CBC), מונטריאול , וכעצמאי בניו יורק.
במהלך שנים אלה החל לאייר ולכתוב ספרי ילדים.
עד היום אייר כ-130 ספרים בישראל ומחוצה לה, 11 מהם גם כתב.
ספריו זכו בפרסים בישראל ומחוצה לה ביניהם: פעמיים עיטור אנדרסן לאיור, פעמיים פרס בן צבי - מוזיאון ישראל, פרס נחום גוטמן לאיור ועוד.
בשנים הראשונות לאחר חזרתו ארצה ב-1985 פרסם איורים, קריקטורות וקומיקס בעיתונים ישראלים
(בין היתר קומיקס סאטירי שבועי, "המצב חמור" בשנים 1989-1992 ב"מעריב").
היה אחראי לפרויקטים רבים באנימציה, ביניהם 23 קטעי הקישור לאירוויזיון 1999, "עצור בטרם תעבור", "להיטים מצוירים משלנו", קלטות וידאו לילדים ועוד.
בשנים 2000-1996 ניהל את היחידה לאנימציה ב-"בצלאל" והכין תוכנית לימודים ארבע שנתית במתכונת מחלקתית בשיתוף עם חנן קמינסקי ונעם נדב. יוסי אבולעפיה היה פרופסור במחלקה לאמנויות המסך בבצלאל עד פרישתו ב-2011.
פרסים.
להלן חלק מהפרסים בהם זכה אבולעפיה בישראל ובחו"ל:
גיום די בלה
גיום די בלה (בצרפתית: Guillaume du Bellay; 1491 - 9 בינואר 1543), היסטוריון, איש צבא ודיפלומט צרפתי.
נולד למשפחת אצולה בחבל אנז'ו (כיום בחבל פיי דה לה לואר) בצרפת. נודע כלוחם אמיץ והיה נערץ בשל גבורתו ובשל התנהגותו האצילה. שימש כפרש במסדר סן מישל ולקח חלק בקרב פאביה (24 בפברואר 1525), שבו נפל בשבי הספרדי יחד עם פרנסואה הראשון מלך צרפת.
החל ב-1537 היה מושל העיר טורינו בצפון איטליה, ואחר כך התמנה למשנה למלך פיימונטה, שם כבש מספר מקומות מבוצרים מידי צבא האימפריה הרומית הקדושה, ונפצע בקרב מספר פעמים. שימש כשגריר המלך פרנסואה הראשון אל האפיפיור קלמנס השביעי, ואחר כך כשגריר צרפת לאנגליה ולגרמניה. ב-1542 יצא מפיימונטה לפריז כדי לייעץ למלך בענייני הממלכה,
אולם צפונית מערבית מן העיר ליון נתקף בחולשה ונאלץ לחדול ממסעו. הוא נשאר בעיירה סן סמפוראן ונפטר שם ב-1543.
ב-1569 יצאו לאור "הזיכרונות" של מרטאן די בלה (1495 - 1559) בעשרה ספרים ששלושה מהם (5 - 7) נכתבו על ידי אחיו, גיום די בלה שתיאר את הקרבות שבהם לקח חלק ואת המשא ומתן בין הצדדים הלוחמים בשנים 1536 - 1540. זיכרונות אלה מהווים מקור חשוב להיסטוריונים של המלחמות בין פרנסואה הראשון לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. גיום די בלה הוא שהחל לכתוב יצירה זו, ואחיו מרטאן הרחיבה לתקופה 1513 - 1547.
קוד פרופר
בתורת הגרפים, קוד פרווּפֵר (Prüfer Sequence) הוא התאמה בין קבוצת העצים הממוספרים בעלי n צמתים לבין אוסף הווקטורים באורך n-2 המורכבים ממספרים טבעיים בין 1 לבין n, באופן שמהווה מעין קידוד של המידע שדרוש כדי ליצור את הגרף. את הקידוד יצר המתמטיקאי הגרמני היינץ פרווּפֵר (1896-1934) ב-1918, וסיפק בכך את ההוכחה הקונסטרוקטיבית הראשונה למשפט של קיילי (1889) שלפיו מספר העצים הפורשים של הגרף השלם formula_1 הוא formula_2.
קוד פרופר הוא פונקציה חד-חד-ערכית ועל מאפשר לזהות בעיות ספירה של עצים ממוספרים כבעיות הנוגעות לתכונות של סדרות של מספרים ובכך מאפשר ייבוא של שיטות קומבינטוריות בסיסיות לפתרון בעיות מורכבות בתורת הגרפים.
תהליך הקידוד - מעבר מגרף לקוד.
בהינתן עץ formula_3 כלשהו וצומת formula_4 כלשהו בתוכו נסמן ב- formula_5 את העץ המתקבל על ידי הסרת הצומת v וכל הצלעות המחוברות אליו. סימון זה יאפשר להגדיר רקורסיבית את פעולת הקוד.
בכל שלב:
לאחר המחיקה נוצר עץ חדש formula_5 עם מספר צמתים קטן באחד מהעץ המקורי, עליו נפעיל שוב את התהליך.
התהליך יסתיים כאשר יישארו שני עלים המחוברים אחד לשני. היות שאורך הקוד שווה למספר צמתים שהוסרו - אורך הקוד הוא בעל n-2 איברים.
תהליך החילוץ - מעבר מקוד לגרף.
פונקציה הופכית לקוד פרופר, כלומר, מעבר מוקטור באורך n-2 המכיל מספרים טבעיים מ-1 עד n לעץ תואם נדרש להיעזר ברשימה של כל המספרים הטבעיים בין 1 ל-n ובוקטור הקוד. השלבים בתהליך:
כך נמשיך ברקורסיה, לאחר n-2 שלבים יישארו ברשימה שני מספרים והווקטור יהיה ריק. נחבר את שני הצמתים האלו בקשת.
הוגו קאפה
הרייט טובמן
חלוקה מנהלית של צרפת
השלטון המקומי בצרפת פועל במספר רמות. החלוקה הגדולה ביותר של המדינה היא לחבלים והקטנה ביותר היא לקומונות. החלוקה כוללת גם את צרפת המטרופולינית (שטחה של צרפת הנמצא על אדמת אירופה והאיים הקרובים אליה) וגם את המושבות שלה מעבר לים. כל האזרחים בכל הטריטוריות הצרפתיות, מבלי קשר להגדרתן, יכולים להצביע בבחירות.
קולקטיב טריטוריאלי.
אזורים אדמיניסטרטיביים צרפתיים בעלי חופש שלטון מוגבל וממשל נבחר נקראים קולקטיבים טריטוריאליים. בכינוי הזה נקראים חבלים, מחוזות, קומונות, קולקטיבים מעבר לים וכן קורסיקה. כל הקולקטיבים מיוצגים בסנאט הצרפתי.
אווה קסידי
עאדל אמאם
עאדל אמאם (בערבית: عادل إمام; נולד ב-17 במאי 1940 באל-מנצורה) הוא שחקן במה וקולנוע מצרי.
קריירה.
עאדל אמאם שיחק במעל 100 סרטים, יותר מעשר מחזות וסדרות טלוויזיה, והוא נמנה עם השחקנים המוכרים ביותר בקולנוע הערבי. בתפקידיו השונים הוא מציג קשת רחבה של סגנונות הומור וזוכה לביקורות אוהדות הן מצד המבקרים והן מקהל הצופים.
בינואר 2000 מונה על ידי האומות המאוחדות לשגריר של רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים ומאז הוא עוסק ללא לאות בקידום נושא הפליטים בעולם.
עאדל נשוי ואב לשלושה ילדים. אחד מילדיו הוא הבמאי ראמי אמאם. בן נוסף שלו הוא השחקן מוחמד אמאם.
אמאם ידוע בתמיכתו ברשות הפלסטינית ובראשית האינתיפאדה אף דרש מממשלתו לגרש מקהיר את השגריר הישראלי. בשנת 1998 התכבד להיות במטוס הראשון שחנך את שדה התעופה הבינלאומי ברצועת עזה. עאדל אמאם מוכר בישראל בעיקר מסרטי הקולנוע הערבים המשודרים זה שנים רבות בימי שישי (בעבר בערוץ 1 וכיום בערוץ 33), בהם "הטרור והקבב". בשנת 2005 השתתף בסרט "בית יעקוביאן", המבוסס על הרומן של עלאא אל-אסואני. סרט זה הוא ההפקה המצרית היקרה ביותר עד כה.