מה שמייחד את צ'וסר הוא הדמויות של סיפורי קנטרברי. לעומת דמויותיו של בוקאצ'ו, שבע נשים ושלושה גברים, צעירים כולם ובני המעמד הגבוה, דמויותיו של צ'וסר מצטיינות בגיוון אנושי רחב מאוד ובכלל זה ייצוגם של מרבית טיפוסי המעמד הבינוני של זמנו. בתארו את הדמויות השונות נוקט צ'וסר באירוניה דקה מן הדקה באמצעות אמירות המשתמעות לכמה פנים ומאפשרות קשת פרשנויות ושיפוט באשר לדמויות ופועלן.
לא די בכך שהמשתתפים עצמם מגוונים, הסיפורים שצ'וסר שם בפיהם מגוונים לא פחות ומעידים על ההרכב האנושי הרבגוני. גם בכך מפגין צ'וסר את כישרון הכתיבה הייחודי שלו.
הבחירה במסע צלייני כסיפור מסגרת משרתת היטב את האפשרות ליצור מגוון כה רחב של אנשים וסיפורים. אופיו של מסע זה על משתתפיו המוזרים הרוכבים בנוחות על סוסיהם, ללא אזכור תפילות או התעכבות במקומות קדושים הנקרים בדרכם, משווים למסע אופי תיירותי לא פחות מאשר דתי.
היבטי מציאות ובדיון.
המסע, שבקצב רגיל של רכיבה על סוס היה צפוי להסתיים תוך יום אחד, מתנהל באיטיות בשל כמות המשתתפים וסיפוריהם. צ'וסר איננו מרבה לתאר את התקדמות המסע או את עצירות הביניים אך רומז לכך שהמסע נמשך מספר ימים ואף מזכיר את ה-18 באפריל כאחד מימי המסע. אחד מחוקרי צ'וסר ציין את ה-17 באפריל 1387 כתאריך יציאת החבורה למסעה.
באשר למידת הריאליה שביצירה, הסיפור הוא בדיוני לפי אופיו על אף שכמה מהדמויות הנזכרות, כגון צ'וסר עצמו, הפונדקאי והטבח, ידועות לנו ממקורות אחרים כדמויות היסטוריות. במחקר הועלתה הטענה כי בסיפורי קנטרברי קיימות התייחסויות להתרחשויות פוליטיות בנות זמנו של צ'וסר וכי כמה מהסיפורים מכוונים ישירות כביקורת כנגד אישים ספציפיים. אחד האירועים המרכזיים המצוינים ככאלה המהווים רקע לעלילה כולה הוא מרד האיכרים באנגליה ביוני 1381, שבו צעד ההמון מקנטרברי ללונדון במסע ביזה ורצח בתביעה להקלה במסים ולהוצאתו להורג של הארכיבישוף מקנטרברי. האיכרים פרצו לבירה דרך השער שמעליו התגורר צ'וסר עצמו (Aldgate).
תחכום וערמומיות.
בפרולוג הכללי מתנצל צ'וסר על כי "שכח" לסדר את הדמויות על פי מעמדן וכן על כך ש"ייאלץ" לצטט את הסיפורים כלשונם, ובכלל זה תיאורים גסים ושאינם הולמים, כל זאת מתוך "נאמנות לאמת". בערמומיות מציע צ'וסר לקורא לדלג על הסיפורים שאינם לרוחו. גם ב"דברי החרטה" המובאים בסופה של היצירה ונכתבו ככל הנראה כשהבין צ'וסר באחרית ימיו שלא יספיק להשלים את המלאכה, מביע צ'וסר חרטה על כתיבת אחד הסיפורים ככזה ש"אינו מוסרי". גם כאן, על אף ההשערות, נותרה כוונתו מסתורית מאחר שהוא אינו מציין לאיזה סיפור הוא מתכוון. נקודות אלו והאירוניה בעיצוב הדמויות שהוזכרה לעיל הן דוגמאות ספורות למידת הערמומיות והתחכום שנוקט צ'וסר כדי להחביא את כוונותיו שלו, ערמומיות ותחכום המצריכים מידה רבה של קריאה זהירה ורגישה מצד הקורא כדי לעמוד על המשמעויות הסמויות הטמונות ביצירה.
סיפורי קנטרברי במבט היסטורי.
רבים רואים בצ'וסר את אחד מאבותיה של הספרות האנגלית ואחד מהחלוצים שביכרו את השפה האנגלית על פני הצרפתית (השפה הרשמית באנגליה הנורמנית של אותם ימים) והלטינית (השפה הבינלאומית, ה"לינגואה פרנקה" באירופה דאז). עם זאת, עולם המחקר חלוק בשאלה האם צ'וסר הוביל את המגמה הזו או היה רק חלק ממנה, אחד מני רבים בני דורו. כך או כך, סיפורי קנטרברי תרמו תרומה משמעותית להפיכתה של האנגלית לשפה שבה נכתבת ספרות.
סיפורי קנטרברי קבעו את מקומם כנכס תרבות ראשון במעלה בספרות האנגלית והפכו מושא לחיקוי. החל מימי הביניים ועד ימינו יצירות רבות נכתבו כפרפרזה לסיפורי קנטרברי וכתגובה להם, והסיפורים עצמם הומחזו, הוסרטו ואף זכו לעיבוד טלוויזיוני ואנימטורי.
במאתיים השנים האחרונות הפכו סיפורי קנטרברי גם למושא מחקר, הואיל ויש בהם כדי לנסוך אור על תופעות ותהליכים שונים שהתרחשו באירופה בכלל ובאנגליה בפרט של אותם ימים. המחקר עוסק בעיקר בשלוש זירות:
סוגיה חשובה נוספת אשר זוכה לעיסוק במחקר היא שאלת צ'וסר והיהודים. סיפורה של אם המנזר הוא סיפור הנוגע לעלילת דם ורווי אנטישמיות המתוארת בצבעים עזים. קיומו של הסיפור ואופן כתיבתו עורר את השאלה באשר לדעתו של צ'וסר עצמו בסוגיית היהודים - האם סיפורה משקף אך ורק דעה הקיימת בחוגי הכמורה, או שמא היקפה של שנאת היהודים באנגליה רחב הרבה יותר וכלל גם משכילים מקרב בני המעמד הבינוני. קיימת טענה שהסיפור הוא למעשה ביקורת סרקסטית של צ'וסר על אם המנזר, שמתוארת בפרולוג כצדקנית ובעלת מוסר כפול. צ'וסר עצמו חי עשרות שנים רבות לאחר גירוש יהודי אנגליה ב-1290, בתקופה שבה, באופן רשמי, כף רגלו של יהודי לא הורשתה לדרוך על אדמת אנגליה. עובדה זו מחדדת את השאלה שטרם באה על פתרונה המוחלט.
תרגומים.
כאמור, סיפורי קנטרברי נכתבו באנגלית שאיננה זהה לאנגלית המודרנית, ועם השנים תורגמה היצירה לאנגלית מודרנית מספר פעמים.
כמו כן, חלקים מהיצירה תורגמו במהלך השנים לעברית. התרגום המלא היחיד שנעשה לעברית הוא של פרופ' שמעון זנדבנק (ירושלים תש"ם), תרגום המשמר את צורות החריזה והמשקל המקוריות.
להלן השוואה בין לשונו של צ'וסר באנגלית התיכונה, אחד התרגומים לאנגלית מודרנית והתרגום העברי. הקטע המצוטט הוא הקטע הפותח את הפרולוג הכללי - שמונה עשרה השורות הראשונות של פסקת הפתיחה שהפכו לקלאסיקה, שורות שתלמידים רבים ברחבי העולם דובר האנגלית נדרשים לשנן על פה. כמו כן, כאן ניתן להאזין לגרסה מוקלטת של פיסקה זו בהגייה אשר על פי המשוער קרובה לזו של צ'וסר.
עיבודים.
בשנת 2009 יצא לאור עיבוד לפרוזה של "סיפורי קנטרברי", מעשה ידי פיטר אקרויד. תרגום לעברית של עיבוד זה, בידי מאיר ויזלטיר, יצא לאור בשנת 2013.
מרג'ע תקליד
מרג'ע תקליד (בערבית: مرجع تقليد), או בקיצור מרג'ע, היא הדרגה הדתית השנייה בחשיבותה באסלאם השיעי התריסרי, אחרי הנביא (מוחמד) והאימאמים השיעיים. פירוש השם: "מקור לחיקוי" או "סמכות במסורת". בעלי התואר "מרג'ע" נושאים בדרך כלל את התואר "אייתוללה" או "אייתוללה עליון" (אייתוללה עט'מא). דרגה זו היא למעשה דרגה מוסרית, ומשמעותה היא שיש לחקות את מעשיו ורעיונותיו של הנושא אותה.
דרגה זו דומה לדרגת האייתוללה בחשיבותה, אך הן נבדלות בכך שהאייתוללה היא דרגה דתית המעניקה סמכות פסיקה הלכתית, בעוד שדרגת המרג'ע תקליד היא דרגה מוסרית אשר מהווה למאמינים מודל לחיקוי. הנושא בדרגה זו צריך לעמוד במספר קריטריונים: בגרות, חכמה, אמונה, צדק, להיוולד בדרך לגיטימית (להורים נשואים), ולהיות זכר (נשים יכולות לבצע אג'תהאד, אך לא להגיע לדרגת מרג'ע תקליד). נוסף על תנאי אלה, המרג'ע צריך להיות גם אדם הידוע בידע הדתי שלו, בפסיקותיו, ובהיותו מורה ונושא דרשות בעל ניסיון.
החל מהמאה ה-19, רק אדם אחד יכול להחזיק בה בזמן נתון, ועל כן מספרם מועט:
לאחר תקופה זו ומותו של בורוג'ידרי עברה דרגת המרג'ע תהליך של דיסאינטרגציה, וכבר לא הייתה הסכמה בנוגע לזהותו של המרג'ע. מחכמי הדת הבולטים שנחשבו למרג'ע לאחר מות בורוג'ידרי ניתן למצוא את האייתוללה רוחאללה חומייני אשר הנהיג את המהפכה האסלאמית באיראן בשנת 1979, ואת מוסא סדיק א-צדר אשר היה דמות בולטת בלבנון ובמזרח התיכון בחצי השני של המאה ה-20.
קוריאנדר
LCD (תצוגת גביש נוזלי, ראשי תיבות באנגלית של Liquid Crystal Display) היא טכנולוגיית צגים דקים העשויים ממספר מקטעים. בדרך כלל, כל מקטע מהווה מרכיב צבע אחד של פיקסל. יתרונותיו העיקריים, העובי הדק וצריכת אנרגיה נמוכה, הפכו את הטכנולוגיה למתאימה לשימוש במכשירים אלקטרוניים ניידים המופעלים באמצעות סוללה. יתרונות נוספים של עובי קטן, משקל נמוך, רוחב וגודל תצוגה וכן קלות ההתקנה, נותנים לטכנולוגיה עדיפות גם לייצור צגי מחשב וטלוויזיות.
כל מקטע (או תת-פיקסל) בצג מורכב מאוסף מולקולות הגביש הנוזלי, הנתונות בין שתי אלקטרודות שקופות, ובין שני מקטבים אשר בדרך כלל מצויים בקיטוב אנכי זה לזה. ללא מולקולת הגביש, אור שיעבור דרך אחד המקטבים, ייחסם על ידי השני. מולקולות הגביש מסתדרות בסיבוב כך, שאור שיעבור דרכם ישנה את קיטובו בהדרגה ויוכל לעבור דרך המקטב השני.
מולקולות הגביש הן בעלות צד חיובי וצד שלילי מבחינה חשמלית. כאשר מופעל שדה חשמלי (על ידי מתח באלקטרודות) יסתובבו המולקולות כתוצאה מהכוח האלקטרוסטטי. שינוי זווית המולקולות יגרום לשינוי קיטוב האור, כך שחלק מהאור ייחסם במקטב. רמת המתח המופעל באלקטרודה שולטת על מידת האור העובר.
היסטוריה.
הפיתוח הראשוני היה פתרון של תצוגה מונוכרומטית לאור יום של ספרות, בעיקר עבור שעונים דיגיטליים. התצוגה ניצלה את העובדה שאור שעובר בגבישים מסוימים משנה את מישור הקיטוב שלו לפי המתח המופעל על הגביש. הטכנולוגיה התפתחה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 לטכנולוגיה הנפוצה במערכות דיגיטליות, כמסכי מחשב, טלוויזיה, מצלמות ונגני מוזיקה דיגיטליים. טכנולוגיה זו הומצאה והוצגה לראשונה על ידי חברת שארפ היפנית שהיא גם בעלת הפטנט לייצור בטכנולוגיה זו. הדגמים הראשונים שעשו שימוש בטכנולוגיית LCD היו שעונים דיגיטליים ומחשבונים אלקטרוניים שהוצגו על ידי שארפ ב-1973.
שליטה באלקטרודות.
שליטה ישירה.
בתצורה הפשוטה ביותר, כל אלקטרודה מחוברת ישירות למעגלי הבקרה. צורה זו מתאימה למחשבונים או שעוני יד דיגיטליים, והיא מבוססת בדרך כלל על רכיב אלקטרוני בשם Seven Segment Display , אשר מסוגל להציג כל סיפרה בין 0–9 (ואת הסמלים ההקסדצימלים A-F) באמצעות הדלקה וכיבוי של 7 מקטעים נפרדים (ראו תמונה משמאל/למעלה).