בשנת 2013, הקמפיין לזכויות אדם הצהיר על תמיכתו הרשמית ברפורמת הגירה מקיפה והתחייב לסייע למהגרים, הזקוקים לשירותי בריאות, ביטחון, מקלט או אזרחות. הצהרת התמיכה פורסמה ימים ספורים בלבד לאחר תקרית שבה נמנע ממהגר, הפעיל למען זכויות להט"ב, לשאת דברים בעצרת של הקמפיין לזכויות אדם, שמאוחר יותר פרסם התנצלות על כך. הפינגטון פוסט תיאר את התנהגותו של הקמפיין לזכויות אדם כפינקוושינג, בכך שהוא "מציג את רפורמת ההגירה כפעולה למען זכויות להט"ב, על מנת לגייס את תמיכת הקהילה הלהט"בית, ולהסתיר את החסרונות החמורים של החקיקה" - חסרונות כגון מימון של אכיפה, גירוש ומיליטריזציה נוספת של ארצות הברית.
בשנת 2012 הואשם ג'ייסון קני, שר האזרחות וההגירה של קנדה, בפינקוושינג לאחר שהודעת דוא"ל שכותרתה "פליטים להט"בים מאיראן" נשלחה לאלפי קנדים. בהודעה נוספו הערות מאת ג'ון ביירד, שר החוץ, על עמדתה של קנדה נגד הרדיפה והיחס כלפי הומוסקסואלים ולסביות ברחבי העולם. קבוצת פעילים טענה כי זהו ניסיון אומלל להסית את תשומת הלב מהרצון הברור של הממשלה השמרנית לעודד מלחמה עם איראן.
ארצות הברית.
לדברי עומר ג' אנקארנסיון, פרופסור ללימודים פוליטיים במכללת בארד שבמדינת ניו יורק, ממשלו של ברק אובמה הואשם על ידי מספר מבקרים בפינקוושינג "כדי להסיח את דעת [הקהל] ממדיניויות אחרות, לא מוצהרות, כגון גירוש מיליוני מהגרים לא מתועדים ואי-העמדתם לדין של האחראים להפרות זכויות האדם במסגרת מלחמתו של בוש בטרור".
ישראל.
שרה שולמן, סופרת ופרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, טוענת שמסע ההסברה של ממשלת ישראל מנצל את התפיסה של מדינת ישראל כגיי פרנדלי על מנת לקדם את התפיסה הציבורית כי מדינת ישראל היא "דמוקרטיה מודרנית", "מקום בטוח ומבטיח למשקיעים", ו"יעד תיירותי של שמש וחופים". באוגוסט 2011 דיווח הג'רוזלם פוסט כי משרד החוץ מקדם את ישראל הגאה (Gay Israel) כחלק ממאמציה נגד הסטריאוטיפים השליליים שיש לאמריקאים ולליברלים נגד ישראל. מבקרי ישראל כמו ג'סביר פואר, מרצה ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת ראטגרס, מציגים את ההבדל בין זכויות להט"ב בישראל לבין אלו שבשטחים הפלסטיניים הכבושים כדוגמה לפינקוושינג. תוך התייחסות ל-WorldPride, אירוע גאווה בינלאומי שנערך בשנת 2006 בירושלים, פואר כותבת: "בתוך המעגלים ההומו-לסביים הגלובליים, להיות גיי פרנדלי זה להיות מודרני, קוסמופוליטי, מפותח ... ובעיקר - דמוקרטי". ג'וזף מסעד, פרופסור לפוליטיקה ערבית מודרנית והיסטוריה אינטלקטואלית באוניברסיטת קולומביה, כתב כי ממשלת ישראל "מתעקשת לפרסם ולהגזים ב[קידומה את] זכויות הלהט"ב ... כדי להדוף גינוי בינלאומי על הפרותיה של זכויות העם הפלסטיני".
אחרים טוענים כי קיים כשל לוגי בטענות לפינקוושינג מצד מדינת ישראל, מאחר שמעולם לא עשתה שימוש ביחס שלה לקהילת הלהט"ב כדי להצדיק או לתרץ את הכיבוש הישראלי של פלסטין, ומציינים כי הסובלנות הכללית של מדינת ישראל כלפי אנשים וקבוצות להט"ביים, הן ברמה הממלכתית והן ברמת הפרט, היא עובדה המנוגדת ליחס המפלה, ולעיתים קרובות אף אלים, כלפי להט"ביים מצד קבוצות ערביות ומוסלמיות. עידו אהרוני, לשעבר ראש פרויקט "Brand Israel", הגיב לביקורת זו ואמר: "אנחנו לא מנסים להסתיר את הסכסוך אלא להרחיב את השיחה, אנחנו רוצים ליצור תחושה של רלוונטיות עם קהילות אחרות". הוא התייחס לשימוש במונח כ-"לא יותר מאנטישמיות עם פנים ורודים".
יאיר קדר, במאי קולנוע הומוסקסואל ישראלי ופעיל זכויות אדם, אמר כי מדינת ישראל ראויה לשבח על יחסה כלפי הקהילה הלהט"בית, והטוענים אחרת "משרתים בסופו של דבר הומופוביה הרבה יותר מאשר דיאלוג ושלום". הוא מתח ביקורת על קבוצות להט"ביות ישראליות על שלא יצאו נגד ההאשמות.
שיווק תאגידי.
קמפיין לגיוס דעת הקהל בעד קו צינור קיסטון, אשר יוביל נפט קנדי דרך ארצות הברית, הואשם בפינקוושינג בכך שהקמפיין מנסה להרחיב את התמיכה בפרויקט בהתבסס על יחסה המתקדם של קנדה לקהילה הלהט"בית, בהשוואה למדינות אחרות המייצאות נפט.
בשנת 2014 השיק תאגיד BP את "אירוע הקריירה הלהט"בי", מהלך שהתמודד עם ביקורת כניסיון להשכיח את מהלכיו של התאגיד אשר הובילו לדליפת הנפט במפרץ מקסיקו - אירוע המתואר כ-"האסון הסביבתי הגרוע ביותר שאמריקה נתקלה בו".
באוסטרליה, הועלה חשש בנוגע למיסחור של זכויות להט"ב על ידי תאגידים גדולים.
פעילים אנטי-אסלאמיים.
מספר תנועות חברתיות באירופה, לרבות ליגת ההגנה האנגלית, קיימו יחדיו הפגנות במקביל לחגיגות שבוע הגאווה בהלסינקי ובסטוקהולם ביולי ובאוגוסט 2012. בריאיון לרשת "רדיו שוודיה" טענה הסופרת והפעילה השוודית ליסה בייורוולד כי הליגה נגד השמצה ניצלה את אירועי הגאווה בבריטניה בכך שהסיטה את תשומת הלב מההומופוביה האיסלאמית וכי "Queers against Pinkwashing" (קבוצה שמחתה נגד הצעדה בסטוקהולם) מתנגדת לדון בהומופוביה האיסלאמית ומייחסת את כל הניסיונות לקיום דיונים כאלו כאל "פינקוושינג" וטקטיקה של "הפרד ומשול".
תנועת אינטרסקס.
בחודש יוני 2016, OII Australia (ארגון האינטרסקס הבינלאומי באוסטרליה) הצביע על הסתירות בהצהרותיהם של נציגי ממשלת אוסטרליה, וטען כי למרות ההכרה בכבודם ובזכויותיהם של חברי הקהילה הלהטב"אית (להט"ב + אינטרסקס), עדיין נמשכים נהלים הפוגעים בקטינים אינטרסקסיים.
באוגוסט 2016, ארגון הזכויות למען אינטרסקסואלים Zwischengeschlecht תיאר פעולות לקידום שוויון או חקיקה אזרחית, ללא איסור על "פגיעה באיברי המין של אינטרסקסואלים", כסוג של פינקוושינג. הארגון הבליט הצהרות ממשלתיות מתחמקות בנושא שהועברו בעבר לגופי האומות המאוחדות, במקום לטפל בנהלים פוגעניים כלפי בתינוקות.
השוואות בין מדינות.
סטפן לפבר מהמרכז לחקר הכלכלה והמדיניות (Center for Economic and Policy Research) ציין כיצד ממשל ברק אובמה, ובעקבותיו אמצעי התקשורת המרכזיים של ארצות הברית, מתחו ביקורת על רוסיה על כישלונה לספק חירויות אזרח בסיסיות לאוכלוסיית הלהט"ב שלה. הוא שציין שעם זאת, הממשל האמריקני איננו מגנה הפרות דומות של זכויות להט"ב על ידי מדינות בעלות בריתה של ארצות הברית, כמו הונדורס, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות, מצד אחד, כמו גם אי-הכרה בקידומן של זכויות הלהט"ב על ידי קובה. בניתוחו, לפבר טוען שמדובר בפינקוושינג - "הבלטה מכוונה של תמיכה בהומואים תוך התעלמות או הפחתה בערכן של סוגיות רלוונטיות אחרות של זכויות אדם". לורי פני, סופרת ופעילה פמיניסטית, עימתה את מי שביקרו את מדיניותה של רוסיה כלפי הלטה"ב במהלך אולימפיאדת סוצ'י אל מול שתיקתם על מקרים של גילויי הומופוביה במעברי הגבול של ארצותיהם. היא כתבה:
דגל גאווה
דגל גאווה מתייחס בדרך כלל לכל דגל המייצג פלח או חלק מקהילת הלהט"ב. גאווה במקרה זה מתייחס למושג גאווה הומוסקסואלית. דגל הגאווה הוא דגל הלהט"ב הנפוץ ביותר וסמל הלהט"ב באופן כללי. ישנן נגזרות של דגל הקשת המשמשות למיקוד תשומת הלב בקבוצות ספציפיות של אינטרסים דומים בקהילה (למשל, תת תרבות העור). ישנם גם כמה דגלי גאווה שאינם קשורים באופן בלעדי לענייני להט"ב, כמו דגל הפוליאמוריה.
גלריה.
דגלי גאווה להט"בים.
דגלי הלהט"ב הללו מייצגים את תנועת הלהט"ב כמכלול או כחלקים שונים של המיניות, זהויות מגדריות, אוריינטציות רומנטיות ו/או מיניות.
מיפוי גאוס
בגאומטריה דיפרנציאלית, מיפוי גאוס (שנקרא על שם קרל פרידריך גאוס) ממפה משטח במרחב אוקלידי R3 לספירת היחידה "S"2. כלומר, בהינתן משטח "X" ב-R3, מיפוי גאוס הוא העתקה רציפה "N": "X" → "S"2 כך ש-("N"("p" הוא וקטור יחידה הניצב ל-"X" ב- "p", כלומר וקטור הנורמל ל-"X" ב-"p".
גאוס כתב מאמר על הנושא ב-1825, אותו פרסם ב-1827.
הקשר לעקמומיות גאוס.
גאוס, שבעבודתו על גאומטריה דיפרנציאלית שאב השראה רבה מאסטרונומיה תאורטית, הגדיר את עקמומיות גאוס בנקודה A כיחס בין שטח התמונה של סביבה שלה (התמונה על ספירת היחידה תחת מיפוי גאוס) לשטח המקורי של הסביבה שלה (שטח האזור המועתק):
formula_1
כאן formula_2 היא סביבה אינפיניטסימלית של הנקודה A. גאוס הוכיח שהגדרה זו שקולה להגדרה השנייה של עקמומיות משטח בנקודה, דהיינו כמכפלת שתי העקמומיות הראשיות (principle curvatures) שלו בנקודה. גאוס סיפק גם נוסחה אנליטית לחישוב עקמומיות גאוס, דרך הדטרמיננטות של התבנית היסודית הראשונה והשנייה. בניסוח פורמלי, עקמומיות גאוס שווה ליחס בין הדטרמיננטה של התבנית היסודית השנייה לדטרמיננטה של התבנית היסודית הראשונה:
formula_3.
השטח של התמונה של מיפוי גאוס נקרא על ידי גאוס העקמומיות הכוללת (Total Curvature) והוא שווה לאינטגרל המשטחי על עקמומיות גאוס.
מעברת דימונה
מעברת דימונה הייתה מחנה צריפים ששימש למגורים זמניים של המשפחות הראשונות בדימונה עד הקמת מבני הקבע של העיירה. המעברה הוקמה החל ממאי 1955, אוישה בספטמבר 1955, התרוקנה בסוף ספטמבר 1957 ופורקה בתחילת 1960.
רקע.
במסגרת הרצון ליישב את הנגב ולפזר את אוכלוסיית ישראל, הוחלט להקים עיר ליד ממשית, שתתבסס על תעסוקה במפעלי ים המלח ותעשיות נוספות לכריית מחצבים. כבר בשנת 1952 נקבע שם העיר כדימונה. בניגוד לערי פיתוח אחרים בנגב, כמו נתיבות, מצפה רמון, ירוחם ושדרות, יועדה דימונה להיות עיר גדולה וחשובה, והיו שראו בה אף "ברזיליה" ישראלית.
בתחילת 1954 ביוזמת שר הפיתוח דב יוסף, הוחלט באגף השיכון של משרד העבודה על תחילת העבודות להקמת העיר, אולם במאי 1954 הוקפאו העבודות, לבקשת דוד בן-גוריון, שטען שהעלות גבוהה מדי.
המעברה.