מאז 2015 הוא בזוגיות עם ישראלית בשם ג'ני זבישה. ב-10 ביוני 2019 השניים התארסו.
קיגומה
קיגומה (אנגלית: Kigoma) היא עיר במערב טנזניה.
גאוגרפיה.
העיר שוכנת על החוף המזרחי של אגם טנגניקה ובקרבת הגבול עם בורונדי. היא משמשת כבירת מחוז קיגומה ונכון ל-2007 אוכלוסייתה מונה 135,234 נפשות. העיר ההיסטורית אוג'יג'י נמצאת כ-6 ק"מ דרומית לקיגומה.
נמל קיגומה הוא הנמל הפעיל ביותר בטנזניה והיחיד המקושר עם ערים אחרות באמצעות מסילת ברזל. הנמל סובל בשנים האחרונות מבעיית סחף אשר הורידה את גובה המים במעגן ולפיכך גם את הפוטנציאל שלו. באמצע שנת 2007 הכריזה ממשלת טנזניה על כוונתה להקים אזור סחר בנמל.
מן העיר מפליגות מעבורות לבוג'ומבורה, בירת בורונדי, למפלונגו אשר שוכנת לחופו הדרומי של האגם, לאובירה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בנוסף, מסילת ברזל שמפעילה חברת הרכבות הטנזנית מקשרת בינה לבין העיר דאר א-סלאם שלחוף האוקיינוס ההודי. המסילה הוקמה בשנת 1915 כשהאזור היה חלק ממזרח אפריקה הגרמנית. הכבישים המשרתים את העיר הם דרכי חצץ או עפר ומתחברים למערכת התחבורה הלאומית של טנזניה.
ג'סיקה ראביט
ג'סיקה ראביט (באנגלית: Jessica Rabbit) היא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הסופר גארי וולף ברומן ההומוריסטי שלו "מי צינזר את רוג'ר ראביט?". לימים נעשה שימוש בדמות על ידי חברת וולט דיסני ואמבלין אנטרטיינמנט, בסרט שהפיקו תחת השם "מי הפליל את רוג'ר ראביט" המבוסס אך בקושי על ספרו של וולף.
על פי הספר, ג'סיקה הייתה דמות פורנו-קומית שתמונותיה הופיעו בלוחות שנה זולים ושהתאפיינה בגילויי אובססיביות ביחס לבעלה המנוכר אליה, שהיה כוכב פורנו-קומי בשם רוג'ר ראביט.
בסרט, דמותה לובשת צורה מעט שונה בהשוואה לספר, בהיותה אדם "לוהט" למדי (ראביט היה שם משפחתו של בעלה) בצורת זמרת מונפשת במועדון ערב הקרוי בשם "מועדון הדיו והצבע". בסרט היא אחת ממספר דמויות אחרות החשודות בהפללת בעלה, כוכב מונפש מפורסם אחר. דיבוב קולה של ג'סיקה נעשה על ידי השחקנית קת'לין טרנר, שאומנם לא זכתה לשבחים רבים במיוחד על כך, אך זכתה להם בסרטים דומים שהופקו בעקבותיו.
בסצנה הראשונה של ג'סיקה בסרט, רעייתו של מפיק הסרט סטיבן ספילברג, איימי אירווינג, לוהקה לשירת השיר "Why Don't You Do Right?" (מדוע אינך עושה כמו שצריך?).
היא אמרה לווליאנט:
חובבי קולנוע רבים ראו בג'סיקה ראביט מעין "פרנקנשטיין של אלילות הקולנוע", שהורכב מקולה המדבר של לורן באקול, רגליה של בטי גרייבל, גופה וישבנה של מרילין מונרו, החזה של ג'יין מנספילד, השיער של ורוניקה לייק, העיניים של מרלן דיטריך וקול שירתה של ג'ודי גארלנד. לא פחות מכך, היא נחשבת לאישה המונפשת הסקסית ביותר לפי אתר הבידור Retrocrush.
כשהסרט הופיע לראשונה, נתגלעה מחלוקת בענף הבידור הנוגעת לסצנה שבה נראים בחטף חלקיה המוצנעים של ג'סיקה. במהלך הסצנה, ג'סיקה ואדי נזרקים יחדיו ממונית, דבר שגרם לשיפולי השמלה האדומה שלה להשתפל לעבר ירכיה שנפשקו מעט.
במשך מספר תמונות במהלך נפילתה השנייה, לבושה התחתון נעלם לכאורה תוך חשיפת אבריה המוצנעים. במהלך שלוש התמונות הללו האזורים המוצנעים של ג'סיקה כהים יותר בצבעם בהשוואה לעור רגליה החשופות ובוודאי שלא כמו הצבע האדום הכהה הדומה לצבע הלבוש התחתון שלה. צייר האנימציה וההיסטוריון של חברת דיסני, מארק קאוזלר, חקר את התמונות הללו והסיק שמדובר בטעות צבע.
בודואן הראשון מלך הבלגים
בוריס אקונין
בוריס אקונין (ברוסית: Борис Акунин), הוא שם העט של גריגורי שלבוביץ' צ'חארטישווילי (בגאורגית: გრიგოლ შალვას ძე ჩხარტიშვილი; נולד ב-20 במאי 1956 בזסטפוני, גאורגיה), חוקר ספרות, מתרגם, יפנולוג (חוקר יפן), וסופר גאורגי יהודי רוסי, מחברה של סדרת ספרי הבלש ההיסטוריים "הבלש החדש" (Новый детективъ; בהוצאה העברית היא נקראת "תיבת פנדורין"), שבעקבותיה התפרסם ברחבי העולם.
מאז 1998 - שנת פרסום "עזאזל", הספר הראשון בסדרה, הוא מנהל את כתיבת הפרסומים שלו בשתי הזהויות במקביל - יצירות ספרותיות בשם אקונין, ומחקרים ספרותיים ותרגומים בשמו האמיתי - צ'חארטישווילי.
חייו (סיפור הזהות הכפולה).
גריגורי שלבוביץ' צ'חארטישווילי נולד בזסטפוני שבגאורגיה לאם יהודייה ואב גאורגי, ועבר בגיל שנתיים עם משפחתו למוסקבה. הוא סיים את אוניברסיטת מוסקבה תוך התמחות בחקר יפן.
הוא היה עורך כתב עת ספרותי, מתרגם וחוקר תרבות יפן במרכז לחקר היסטוריה ובלשנות של אסיה ואפריקה, באוניברסיטת מוסקבה. כשפרסם את הספר "עזאזל" השתמש לראשונה בשם עט.
הספר פורסם תחת שם העט ב. אקונין, שנת ההוצאה שהופיעה בו הייתה 1876, ועיצובו יצר את הרושם של ספר עתיק שהתגלה, כולל תחריט מיושן בשחור-לבן על העטיפה וכיתוב באותיות עתיקות. המוטו של הספר (ובעתיד של ממשיכיו בסדרה) הוא: "לזכר המאה התשע-עשרה, שהספרות בה הייתה גדולה, האמונה בקדמה - חסרת גבולות, והפשעים בוצעו ופוענחו בחן ובטוב-טעם". המוטו של הספר ורמזים ליצירות ספרותיות מאוחרות יותר שללו את הרושם הראשוני שהספר נכתב בתקופה עליה הוא מדבר.
שם העט אובחן כאזכור למיכאיל באקונין, פילוסוף ואנרכיסט רוסי, ששנת ההוצאה המדומה של הספר 1876 הייתה שנת מותו.
חידת זהותו של הסופר העסיקה את הקהילה הספרותית במוסקבה, מה גם שספרים בסדרה המשיכו לצאת לאור. רק לאחר כשנתיים, עם הופעתו של הספר הרביעי, שהפגין ידע רב בתרבות יפן, החידה פוענחה: צ'חארטישווילי נחשד שהוא העומד מאחורי דמותו של אקונין, והודה. עכשיו לאקונין התווסף רובד נוסף של משמעות: המילה "אקונין" ביפנית (悪人), בתרגום חופשי, היא "האיש הרע", או כפי שמוגדר בספר "מרכבת היהלום" – האיש שיוצר את חוקיו בעצמו.
אקונין כותב תחת מספר זהויות:
כבוריס אקונין הוא ממשיך לכתוב מותחנים על רקע המאה ה-19, על אראסט פנדורין וגיבורים אחרים.
כגריגורי צ'חארטישווילי, הוא עורך ראשי של ה"אנתולוגיה לספרות יפנית" ונשיא פרויקט "ספריית פושקין" של קרן סורוס, בשם זה הוא ממשיך לפרסם מאמרי בקורת ספרות, ותרגומים לרוסית מהספרות היפנית, האנגלית והאמריקאית.
כאנה בוריסובנה, פרסם רומן בשם "שם". הרומן יעובד לסדרת טלוויזיה בת 12 פרקים.
כאנטולי ברוסניקין, פרסם שלושה רומנים היסטוריים המתרחשים בתקופות שונות.
ובזהות כפולה, בביטוי אולטימטיבי לפיצול אישיות ספרותי, הוא מפרסם ספר המכיל מאמרים וסיפורים על בתי קברות בעולם, אשר על כריכתו מתנוססים שמותיהם של בוריס אקונין וגריגורי צ'חארטישווילי בהתאמה לשני סוגי הטקסטים שבספר.
ב-2009 הוענק לאקונין עיטור מסדר השמש העולה מדרגה רביעית.
החל משנת 2014 הוא מתגורר בצרפת.
יצירתו הספרותית.
אקונין זיהה צורך בחברה הרוסית, לסוג חדש של ספרות, שיתאים למעמד הביניים החדש שצץ אחרי הפרסטרויקה. ספרות ביניים, שהיא לא טולסטוי, דוסטויבסקי ודומיהם, אך גם לא ספרות נחותה, מתורגמת או רוסית, שהייתה נפוצה ברוסיה באמצע שנות ה-90. את המודל - ספרות בלשית אינטליגנטית, שהתאים לדעתו למילוי החסר שנוצר בעולם הספרות הרוסי, הציע לכמה מחבריו הסופרים, וכאשר אף אחד מהם לא הרים את הכפפה - הרים אותה בעצמו.
אקונין מיקם את גיבורו אראסט פנדורין (Эраст Петрович Фандорин) ברוסיה הצארית, בשלהי המאה ה-19, תקופה מיוחדת של דמדומים וחוסר שקט, בין סופו של השלטון הצארי לתחילת המהפכה הקומוניסטית, כשרוחות חדשות של שינוי ואופטימיות נשבו באוויר לצד טרור, חרדה קיומית ואי בהירות לגבי העתיד. לדברי אקונין, הוא בחר בתקופה זו, מעבר לאטרקטיביות שלה כרקע ציורי לסיפורו, מכיוון שאז התמודדו תושבי רוסיה עם בעיות הדומות לאלה שאתן הם מתמודדים היום.
גיבור ספרי "תיבת פנדורין", אראסט פנדורין, צעיר משכיל ממשפחה טובה, מצטרף כפקיד זוטר למשטרת הבילוש של מוסקבה, לאחר שמשפחתו ירדה מנכסיה והוא נאלץ לפרוש מלימודיו. הוא מטפס חיש מהר בסולם הדרגות, לאחר שפענח באופן מזהיר את המזימה הבינלאומית שהוא חוקר בספר הראשון "עזאזל". מסוף הספר הראשון, הוא ממוצב, כקודמיו בז'אנר, הרקול פוארו, שרלוק הולמס ודומיהם, כבלש כל יכול שאין תעלומה שפתרונה נבצר ממנו. אך בניגוד להם, הוא צנוע, קצת ביישן, וזהותו וכישוריו נסתרים בדרך כלל מסביבתו הקרובה, להוציא מפקדיו.
הספרים מתרחשים כולם בשלהי המאה ה-19, המשוחזרת באופן משכנע ביותר, אך לכל אחד מהם מיקום ורקע אחרים, וכך מצליח אקונין לא ליפול במלכודת שספרים בלשיים רבים נופלים בה - התבנית שחוזרת על עצמה. "עזאזל" מתרחש במוסקבה, ממנה נוסע פנדורין לאנגליה, בעקבות פושעים בינלאומיים; "גמביט טורקי" הוא רומן ריגול היסטורי שמתרחש בזירת הקרבות במלחמת רוסיה-טורקיה, ומסופר מזווית ראייתה של אישה. עלילת "לוויתן" מתרחשת כולה על סיפון ספינה במהלך שיט להודו (אזכור לספרי אגאתה כריסטי) ועוד.
הדרמטיות והחידתיות ששימשו את אקונין בעיצוב הופעתו המסתורית על במת הספרות, אופיינית גם לספריו ולסגנונם.
התעלומות הבלשיות, שהן שנונות ובנויות כהלכה, הן רובד אחד בלבד של הסיפורים. אקונין מקשר ומושפע בספריו מהספרות הרוסית והעולמית ועם ההיסטוריה הרוסית. הספרים שזורים ברמזים ספרותיים ואזכורים לכתביהם של דוסטויבסקי, טורגנייב, צ'כוב, בולגקוב, אגאתה כריסטי ואחרים. "גמביט טורקי", למשל יכול להיקרא כרומן מפתח היסטורי, מכיוון שמאחורי כמעט כל דמות בספר, ניצבת דמות אמיתית בהיסטוריה הרוסית.