פינקלשטיין בחן גם את המסורות המקראיות הקשורות לממלכה הצפונית, כמו מחזור סיפורי יעקב בספר בראשית (מחקר שנערך יחד עם תומאס רמר), מסורת יציאת מצרים, סיפורי הגבורה בספר שופטים ושרידים של מסורות מלוכה בספרי שמואל ומלכים. הוא הציע שהמסורות הישראליות הצפוניות האלה החלו להכתב בימי ירבעם ב (המחצית הראשונה של המאה השמינית לפסה"נ), הובאו ליהודה עם פליטים ישראלים אחרי ההשתלטות של אשור על ישראל, ושולבו אחר כך בחיבורי המקרא שנכתבו בירושלים. לדעת פינקלשטיין, הסוגה המקראית של הצגת "היסטוריה" בשרות אידאולוגיה מקראית התחילה בממלכת ישראל הצפונית במאה השמינית לפסה"נ.
ארכאולוגיה והיסטוריה של ירושלים.
פינקלשטיין עסק לאחרונה במיקום התל הקדום של ירושלים (עם עידו קוך ועודד ליפשיץ). הדעה המקובלת היא שרכס עיר דוד הוא מקומו של היישוב המקורי בירושלים. פינקלשטיין ועמיתיו טענו שלרכס עיר דוד אין מאפיינים של תל מתקופות הברונזה והברזל, שהוא נמצא בנחיתות טופוגרפית ביחס לסביבתו, ושהעדות הארכאולוגית ברכס אינה כוללת תקופות התיישבות המתועדות במקורות טקסטואליים מהימנים. לדידם, המקום המתאים ביותר לליבה של ירושלים הקדומה הוא הר הבית. המתמך הגדול שבנה הורדוס (מתחם הר הבית) עשוי להסתיר תל בן חמישים דונם ויותר, שכמו ערי בירה אחרות בלבנט כלל הן את המתחם המלכותי, הן את רבעי המגורים. מיקום התל של ירושלים הקדומה בהר הבית פותר קשיים רבים הנוגעים לרכס עיר דוד.
לפי פינקלשטיין, יש לחלק את ההיסטוריה של ירושלים בתקופת המקרא לשלושה שלבים עיקריים: (א) עד המאה התשיעית לפסה"נ ירושלים הייתה בגבולות התל של הר הבית ושלטה על אזור קטן בחבל ההר הדרומי. לפיכך אפשר להשוות את ירושלים בימי דוד ושלמה לירושלים בתקופת אל-עמרנה במאה הארבע-עשרה לפסה"נ: היא הייתה בגודל של תל הררי טיפוסי (למשל שכם), שלטה על אזור מוגבל, ובכל זאת הייתה לה השפעה מעבר לאזור ההר; (ב) ההתפשטות הראשונה של ירושלים הייתה במאה התשיעית לפסה"נ, אולי במחצית השנייה שלה. אז גדלה העיר במידה משמעותית דרומה. ממצאים מתקופת הברזל ב1 נחשפו מדרום למסגד אל-אקצה, מעל מעיין הגיחון ומדרום לשער האשפות של העיר העתיקה. במקביל להתפתחות הזאת התפשטה יהודה לשפלה במערב ולבקעת באר-שבע בדרום, ולראשונה הפכה לממלכה טריטוריאלית – מעבר לעיר-מדינה המוגבלת לחבל ההר הדרומי; (ג) השלב המרשים הראשון בהיסטוריה היישובית של ירושלים התחיל בשלהי המאה השמינית לפסה"נ והמשיך עד הריסתה בידי הבבלים בשנת 586 לפסה"נ. בתקופה הזו ירושלים התפשטה בצורה דרמטית וכללה את כל רכס עיר דוד ואת ה"גבעה המערבית" (היום הרובע היהודי והרובע הארמני בעיר העתיקה). התפשטות זאת התרחשה בשל הגעת פליטים ישראלים לאחר הרס הממלכה הצפונית בשנים 722–720 לפסה"נ. הקבוצות האלה הביאו איתן מאפיינים של תרבות חומרית צפונית, וחשוב יותר – את מיתוסי הייסוד, המסורות המלכותיות וסיפורי הגבורה שלהן. מסורות צפוניות אלה שולבו אחר כך בטקסט המקראי, היהודאי.
ירושלים ופחוות יהוד בתקופות הפרסית וההלניסטית.
פינקלשטיין ציין שבתקופה הפרסית הייתה ירושלים מוגבלת לתל של הר הבית – ואפילו שם הייתה מיושבת בדלילות – ושיהודה בת התקופה הייתה גם היא מיושבת בדלילות. מכיוון שתיאור בניית חומת ירושלים בנחמיה ג מתייחס בהכרח לעיר הגדולה (המתפרסת מעבר לתל הישן של הר הבית), הוא מייצג כנראה את בניית הביצורים בידי החשמונאים.
פינקלשטיין ציין גם שאתרים רבים הנזכרים ברשימות השבים בספרי עזרא ונחמיה לא היו מיושבים בתקופה הפרסית, ולכן הוא רואה את הרשימות האלה כמייצגות את המצב הדמוגרפי בימי החשמונאים. אותו דבר תקף לדעתו גם לרשימות היחס בדברי הימים א. פינקלשטיין התבונן בדיווחים על מלכי יהודה בדברי הימים ב שאינם מופיעים בספר מלכים. הוא הסב את תשומת הלב לדמיון שבין הטקסטים האלה לבין תיאורי ההתפשטות הטריטוריאלית של החשמונאים בספר מכבים א, והציע להבין את התיאורים בדברי הימים כמייצגים את הצורך בלגיטימציה של החשמונאים. משמעות הדבר היא שלפחות דברי הימים ב מתוארך לשלהי המאה השנייה לפסה"נ, כנראה לימי יוחנן הורקנוס.
פרסים.
פינקלשטיין היה חתן פרס דן דוד לשנת 2005 יחד עם הארכאולוג גרהם ברקר מאוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה.
בשנת 2014 זכה פינקלשטיין ב-Prix Delalande Guérineau מאת המוסד הצרפתי Institut de France, l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres בעבור ספרו Le Royaume biblique oublié (The Forgotten Kingdom).
פרסים אחרים שזכה בהם כוללים את העיטור הצרפתי Chevalier de l’ordre des Arts et des Lettres (2009) ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לוזאן (2010).
פרסומים.
ספרים.
I. Finkelstein, "Izbet Sartah: An Early Iron Age Site near Rosh Ha‘ayin, Israel", Oxford 1986 (BAR* International Series 299).
מאמרים.
פינקלשטיין כתב כ-350 מאמרים אקדמיים. רבים מהם ניתן למצוא ב דף שלו באתר אקדמיה.
ספר יובל.
"Bene Israel: Studies in the Archaeology of Israel and the Levant during the Bronze and Iron Ages in Honour of Israel Finkelstein", Leiden and London 2008 (eds. Alexander Fantalkin and Assaf Yasur-Landau)
לרשימות פרסומיו של פינקלשטיין ראו גם
חיים אישיים.
נשוי לג'ואל לבית כהן ולהם שתי בנות – אדר (נולדה ב-1992) ושרי (נולדה ב-1996).
גדודי התשעים
פולטרגייסט
הכור הגרעיני בדימונה
אוגוסטה
קשר (חבל)
קשר הוא חיבור של חבל, חוט ודומיהם לעצם אחר או לעצמו, כאשר החיבור מתבצע רק בכריכות ופיתולים בחבל, ללא שימוש באמצעים או בחומרים נוספים. השימוש בקשרים ידוע כבר מהתקופה הפרהיסטורית, והוא שוכלל במיוחד בתחומי הצופיות, הימאות, המחנאות והטיפוס.
בימי קדם שימשו קשרים גם לצורך מדידה, רישום ומעקב; כך נולדה למשל יחידת המהירות הימית קשר, שאומצה גם בתעופה.
לבני האינקה, שחיו ברכס האנדים בפרו שימשו קשרים לצורך רישום ותקשורת. הם ניהלו את ממלכתם ללא כתב של ממש, והרשומות שלהם נוהלו בחבלים קשורים, מעין כתב, שנקרא קיפו (Kiphu).
אחת הטכניקות ליצירת שטיחים היא קשירת חוטים קצרים לרשת, ולמעשה ניתן להתייחס לכל אריג כאל "קשר אחד גדול", כאשר הקשירה המשמשת ליצירת הבד נקראת אריגה או סריגה.
קשרים משתלבים גם בדתות ובאמנות מימי קדם ועד היום.
קשרים בהיסטוריה.
פרהיסטוריה.
הקדמונים השתמשו לצורך קשירה בחוטים מהטבע; למשל – קנוקנות של גפנים, עלי במבוק, סיבים שהופקו מעלי צמח האֲגָבָה, או גידים מהחי. לקשירה היה תפקיד מעשי בחיי האדם, למשל לחיבור להב גרזן העשוי מאבן צור לידית העץ שלו, קשירת קרס עשוי עצם ליצירת חכה, או לחיבור כלונסאות לבנית צריפים, גשרים וכדומה. בנוסף, קליעה (למשל קליעת סל מנצרים) היא במובן רב קשר מורכב.
סין העתיקה.
בסין, גשר הקשת הבנוי על ידי קשירה של קורות במבוק באמצעות חבלי במבוק הוא אייקון ארכאולוגי שמידת פרסומו משתווה לפרסומו של מגדל אייפל, למשל, במערב. גשרים אלה ידועים בין השאר מציורים סיניים עתיקים.
אלכסנדר מוקדון והקשר הגורדי.
הקשר המפורסם ביותר בהיסטוריה המערבית הוא כנראה קשר גורדי אשר הפך בהשאלה למושג המתאר תסבוכת של אירועים שקשה להתירה:
קשרים בדתות השונות.
קשרים בנצרות.
נזירי הכנסייה היוונית משתמשים בקומבולוגיון (או קומבושוינון) - חבל עם מאה קשרים לספירת כריעות ברך והצטלבויות בזמן התפילה.
קשרים בבודהיזם.
הבודהיסטים מציירים תבניות דו-ממדיות בהשראה של קשרים ללא קצוות. למשל, הקשר הבלתי נגמר הוא אחד משמונה סמלי המזל של הבודהיזם הטיבטי, אשר מהווה גם סמל לאהבה, שמחה ושגשוג אינסופיים.
תורת קשירת הקשרים.
קושרי הקשרים המקצועיים, למשל בתחום ההובלה, הימאות וטיפוס הצוקים, פיתחו במשך השנים סוגי קשרים רבים – קשר לכל מטרה ולכל סוג של חבל.
מושגי יסוד.
בהוראת הקשירה משתמשים במושגים הבאים לגבי החבל הנקשר:
סיווג-משנה של קשרים.
בימאות ובמחנאות משתמשים במילה קשר רק לתיאור חיבור בין שני חבלים. לסוגים אחרים של קשרים הם נותנים שמות שונים:
פיזיקה של קשרים.
התופעה הפיזיקלית החשובה ביותר בקשר היא החיכוך. אילולא החיכוך, כל קשר היה מחליק ונפתח. חבלים חלקים או רטובים מחייבים קשרים מיוחדים – למשל, קשר הדייגים המשמש לחיבור חוטי ניילון.
מציינים את חוזק הקשר במידה בה הוא מחליש את החבל, והוא נמדד באחוזים מעומס הקריעה של החבל. לדוגמה, לולאת שמינית מחלישה את החבל בכעשרים אחוזים. לקשרים שונים חוזק שונה, ורוב הקשרים השימושיים מחלישים את החבל בין 15 ל-40 אחוזים. חוזק הקשר תלוי במידה רבה בתכונות הנובעות ממבנה החבל ומן החומר ממנו הוא עשוי, ובמיוחד באלאסטיות שלו, בקשירוּת (עד כמה הוא "נוח" לקשירת קשרים) שלו ובהבדלים בין אלמנטים שונים בחבל (למשל, ליבה ומעטפת). ההבדל בין מידת ההחלשה בין קשרים שונים תלויה במספר גורמים:
רדיוס העקמומיות המינימלי של החבל בתוך הקשר.