שבע שנים לאחר שהשלים את מחקרו על חדרי אוכל, פרסם טל את מחקרו על ראשית התכנון האדריכלי של הקיבוץ והתהוותו הפיזית. תכנון זה היה, כפי שחשף, דגם חדשני וייחודי בעולם לצורתו של יישוב. המחקר חקר ובחן את מקורותיה הרעיוניים והאדריכליים של תוכנית הקיבוץ החל משלביו הראשונים של התכנונים ועד להתגבשותו של הדגם הכללי לתכנון שמאז 1930 התאפיין במרכיבי תכנון קבועים שהחלו לחזור ולהופיע בכל תוכנית של קיבוץ חדש שהוקם מאז. בין האדריכלים שתכנוניהם נסקרים במחקר ניתן למצוא את אלכסנדר ברוולד, פריץ קורנברג, ריכרד קאופמן ולוטה כהן.
רחוב פוברסקאיה
רחוב פוברסקאיה (ברוסית: Поварская улица) הוא רחוב הממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה.
במהלך המאות ה-18–19, פוברסקאיה היה אחד הרחובות האריסטוקרטיים ביותר במוסקבה. כאן התגוררו נציגים של משפחות אצילות רבות. בסוף המאה ה-19 - תחילת המאה העשרים, אופי הרחוב השתנה לבורגני. הרחוב קשור לחייהם ועבודתם של הרבה דמויות מצטיינות של התרבות הרוסית: מיכאיל לרמונטוב, גברייל דרז'אבין, איוואן בונין, בלה אחמדולינה, איליה גלזונוב, אלכסנדרה יבלוצ'קובה, מיכאיל איפוליטוב-איבנוב, ניקולאי מיאסקובסקי ורבים אחרים.
גרבי משי
גרבי משי (באנגלית: Silk Stockings) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של רובן ממוליאן, עם פרד אסטר וסיד צ'ריס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזמר "גרבי המשי" של קול פורטר משנת 1955 שהוא מבוסס חלקית על הסרט נינוצ'קה (1939) שהוא מבוסס על הרומן "נינוצ'קה" של מלכיאור לנדיאל (1937).
סיד צ'ריס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
הסרט היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
השירים והלחנים נכתבו על ידי קול פורטר שזה היה המחזמר האחרון שלו. מבין השירים - "All of You" הפך לפופולרי וזכה לביצועים של זמרים רבים כמו פרנק סינטרה, אלה פיצג'רלד, בובי דארין, מיילס דייוויס, סמי דייוויס ג'וניור ואחרים.
תקציר העלילה.
סטיב קנפילד (פרד אסטר) הוא מפיק אמריקאי שנמצא בפריז לשם הפקת סרט מוזיקלי בהלחנת המלחין הרוסי בורוף (וים סונוולד). הקומיסר לענייני תרבות במוסקבה, וסילי מרבוביץ' (ג'ורג' טוביאס) לא מרוצה משהותו הממושכת בעיר האורות ושולח שלושה קומיסרים להחזירו. הקומיסרים הם ברנקו (פיטר לורה), ביבינסקי (ג'ול מנשין) ואיבנוב (יוסף בולוף).
קנפילד מצליח לשכנע את השלושה בעזרת נשים, שמפניה ומועדוני לילה אותה כי העולם המערבי אינו כל כך דקדנטי והם רוצים להישאר בפריז. קלפילד גם מפגיש את הזמרת הראשי בהפקה, פגי דייטון (ג'ניס פייג') עם בורוף והוא מתאהב בה ורוצה להישאר, אף על פי שהמוזיקה שלה לא מתאימה למוזיקה הסובייטית שהוא מחבר.
מרקוביץ' חושש לתפקידו היות שהארבעה אינם חוזרים והוא מטיל על הקומיסרית נינה (נינוצ'קה) יושנקו (סיד צ'ריס) להחזיר אותם למוסקבה למשפט. נינוצ'קה היא קומיסרית מסורה לעניין שמדברת בקול מונוטוני כמו רובוט ומשוכנעת שהעולם המערבי הוא מושחת ושוקע ורק הדרך הסוציאליסית בברית המועצות היא הנכונה. לאט לאט מצליח קנפילד לקלף ממנה את כל המעטה הסובייטי. הוא מראה לה את מנעמי פריז והיא בעיקר מתלהבת מגרבי משי שחונכה שהם סמל הדקדנס, ומחליפה אותן בשמחה במקום גרבי הצמר הסובייטיות שלה. הם מתאהבים, רוקדים ביחד וקנפילד שר לה "אני אוהב את כולך". הוא רוצה להתחתן אתה אך היא מחויבת לתפקידה. הם חוזרים למוסקבה ובגלל דו"ח חיובי שלה, לא מועמדים לדין. בינתיים נפגשים כולם בהסתר מהשלטונות ורוקדים ריקוד סוער "רד בלוז" לפי לחנו של בורוף.
קנפילד נשאר בפריז ולא יכול לקבל ויזה למוסקבה. הוא מארגן תוכנית למשוך אותם בחזרה לפריז בהכריזו כי ברצונו לרכוש סרטים סובייטים. השלושה נשלחים שוב לפריז והפעם הם מחליטים לא לחזור כי שם מחכה להם סיביר.
נינוצ'קה נשלחת שוב לפריז להחזיר את השלושה. הם מביאים אותה למועדון רוסי שהקימו ובו מופיע קנפילד במופע חדש ""The Ritz Roll and Rock". לאחר המופע המרהיב הם נפגשים ומחדשים את אהבתם.
פיודור אוגורודניקוב
פיודור אוולמפייביץ' אוגורודניקוב (; 16 ביוני 1867 – 3 במרץ 1939) היה לוטננט גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על החזית הדרום-מערבית במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
אוגורודניקוב נולד ב-16 ביוני 1867, בעיר סנט פטרבורג באימפריה הרוסית. אביו היה אתנוגרף וסטטיסטיקאי. הוא סיים את בית הספר לצוערים במוסקבה, וב-1887 סיים את בית הספר להנדסה ניקולייב והוצב כפודפורצ'יק בגדוד חבלנים. בהמשך הועבר למשמר הקיסרי. ב-7 באוגוסט 1891 הועלה לדרגת פורוצ'יק. ב-1893 סיים את לימודיו באקדמיית המטה הכללי והוצב במטה הדיוויזיה הראשונה של המשמר. ב-1895 הועבר לרגימנט המשמר ה-2 ברוסטוב, וב-1898 הוצב במטה פיקוד הכוחות הקוזאקים. ב-6 בדצמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פודפולקובניק. בין 1899–1901 מילא תפקידי פקידות וניהול, וב-1902 מונה לפרופסור לסטטיסטיקה וגאוגרפיה באקדמיית המטה הכללי. בין 1904–1907 היה הנספח הצבאי בקונסוליה הצבאית הרוסית בטיינג'ין. ב-1907 מונה למפקד הרגימנט ה-15 שלוסלבורג. ב-1911 הועלה לדרגת גנרל-מיור.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה אוגורודניקוב לראש מטה הקורפוס ה-22. ב-14 בנובמבר הוא הועבר למטה הארמייה העשירית. ב-25 באוגוסט 1915 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26. ב-11 באוגוסט 1916 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-125 והועלה לדרגת לוטננט גנרל. בעקבות מהפכת פברואר ונאמנותו למשטר החדש, הוא מונה למפקד הקורפוס ה-17. הוא השתתף במתקפת קרנסקי, אולם התנהלותו הייתה גרועה ולפיכך הוא הועבר לכוחות העתודה באזור קייב. בעקבות פרשת קורנילוב והדחה של מספר קצינים בכירים, הוא הוחזר לחזית ומונה למפקד החזית הדרום-מערבית. הוא פיקד על החזית במשך עשרה ימים (מ-29 באוגוסט 1917 עד 9 בספטמבר) ובמהלכם טיהר אותה מהקצינים שתמכו בלאוור קורנילוב. במהלך הימים הללו כוחות החזית יצאו משליטה לחלוטין.
בפברואר 1918 הוא התגייס לצבא האדום בדרגת קומדיב (מפקד דיוויזיה). הוא מונה למפקד האזור הצבאי בלומורסקי. לאחר מכן מילא תפקידי מטה לפני שסולק משירות פעיל ב-1931. מאז הוא שימש כמורה באקדמיה הצבאית פרונזה וכתב עבודות על טקטיקה והיסטוריה צבאית. הוא נפטר במוסקבה ב-3 במרץ 1939.
הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות
הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות (בצרפתית: Déclaration des droits de la femme et de la citoyenne), המכונה גם הכרזת זכויות האישה, נכתבה ב־5 בספטמבר 1791 על ידי המחזאית והפעילה הפמיניסטית הצרפתייה אולמפ דה גוז'; זאת בתגובה ובהתכתבות עם הצהרת זכויות האדם והאזרח. בפרסום מסמך זה קיוותה דה גוז' לחשוף את כישלונות המהפכה הצרפתית בהכרה בשוויון מגדרי, אך לא הצליחה ליצור השפעה מתמשכת על תוצאות המהפכה. כתוצאה מכתביה, כולל הצהרה זאת, הואשמה דה גוז', נשפטה והורשעה בבגידה, מה שהביא להוצאתה המידית להורג, בימי הטרור שנלוו למהפכה. באופן זה הפכה דה גוז' לאחת משלוש הנשים שנערפו תחת שלטון הטרור - והיחידה שהוצאה להורג בשל כתיבתה הפוליטית.
הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות שכתבה בעלת משמעות רבה בשל היותה פורצת דרך. היא הצליחה לראשונה למקד את תשומת הלב הציבורית במגוון נושאים פמיניסטים וזכתה להשפעה רבה.
הקשר היסטורי.
ניסיונות קודמים לשוויון.
הצהרת זכויות האדם והאזרח אומצה בשנת 1789 על ידי האספה המכוננת הלאומית ("Assemblée nationale constituante"), במהלך המהפכה הצרפתית. ההצהרה, שהוכנה והוצעה על ידי המרקיז דה לה פאייט, קבעה כי כל הגברים "נולדים ונשארים חופשיים ושווים בזכויות" וכי זכויות אלה היו אוניברסליות. הכרזת זכויות האדם והאזרח הפכה למסמך מפתח מרכזי לזכויות אדם ולניסוח קלסי של זכויות הפרט מול המדינה. ההצהרה חשפה חוסר עקביות בחוקים שהתייחסו לאזרחים באופן שונה על בסיס מין, גזע, מעמד או דת. בשנת 1791 נוספו לחוקה הצרפתית סעיפים חדשים שהרחיבו זכויות אזרחיות ופוליטיות לפרוטסטנטים ויהודים, שנרדפו בעבר בצרפת.
בשנת 1790, קראו ניקולא דה קונדקורט ואטה פאלם ד'אלדרס ללא הצלחה בפני האספה הלאומית להרחיב זכויות אזרחיות ופוליטיות לנשים. קונדקורקט הצהיר כי "מי שהצביע נגד זכותו של אחר, יהא דתו, צבעו או מינו של אותו אדם אחר, מעתה מעולם לא פגע בשלו".
באוקטובר 1789, נשים בשוקי פריז, שהתפרעו בגלל מחירם הגבוה ומיעוט הלחם, החלו לצעוד לורסאי, בצעדה המכונה לעיתים "צעדת הנשים על ורסאי". אמנם הצעדה לא התבססה רק על ניסיון להרחיב את הזכויות הטבעיות והפוליטיות לנשים, אך המפגינות האמינו כי שוויון בין כל אזרחיה הצרפתים ירחיב את הזכויות הללו לנשים, מיעוטים פוליטיים ואזרחים חסרי אדמה. אף כי במהלך הצעדה, המלך הכיר בשינויים הקשורים במהפכה הצרפתית וכבר לא התנגד לרפורמות ליברליות כאלה, מנהיגי המהפכה לא הצליחו להכיר בכך שנשים הן הכוח הגדול ביותר במצעד, ולא הרחיבו זכויות טבעיות לנשים.
בנובמבר 1789, בתגובה הן "להצהרת זכויות האדם והאזרח" והן לכישלונה של האספה הלאומית להכיר בזכויות הטבעיות והפוליטיות של נשים, קבוצת נשים הגישה עתירה להרחבת "השוויון" לנשים, ופנתה לאספה הלאומית בבקשה להוספת נשים. בעוד שאלפי עצומות הוגשו שוב ושוב לאספה הלאומית, מעולם לא הועלתה או נדונה זו.
המהפכה הצרפתית לא הובילה להכרה בזכויות האישה, והדבר הוביל את דה גוז' לפרסם את הצהרת זכויות האישה והאזרחית בתחילת שנת 1791.
הפוליטיקה של גוז'.