אלפבית לטיני חדש נכנס לשימוש בשפה האוזבקית לאחר שאוזבקיסטן קיבלה עצמאות מברית המועצות. כיום, משתמשים באלפבית הלטיני בספרי הלימודים של בתי הספר והאוניברסיטאות, בחלק מהעיתונים ובכמה מסמכים רשמיים. מאז שנת 2004 מספר אתרים רשמיים עברו לכתיבה באלפבית הלטיני כאשר הם כתבו באוזבקית. למרות זאת, השימוש באלפבית קירילי בעת כתיבה באוזבקית נפוץ מאוד, במיוחד בקרב הציבור האוזבקי המבוגר ובקרב אוזבקים החיים במדינות אחרות.
כיום, בוויקיפדיה האוזבקית קיימת פונקציה הנקראת "vikifikator", המאפשרת להמיר בקלות טקסט קירילי ללטיני בזמן עריכה. באוגוסט 2012, ממיר טקסט מאלפבית לטיני לקירילי התווסף לוויקיפדיה האוזבקית כדי לאפשר למשתמשים לקרוא ערכים בשתי צורות הכתיב השונות.
סטטיסטיקה.
מספר הערכים בוויקיפדיה האוזבקית הגיע ל-10,000 ב-5 ביוני 2012. הערך ה-10,000 היה מצפן. חודש לאחר מכן, ב-5 ביולי 2012, מספר הערכים באנציקלופדיה עלה ל-20,000. הערך ה-20,000 היה מטאורולוגיה. ויקיפדיה האוזבקית הגיעה ל-50,000 ערכים ב-8 בנובמבר 2012. הערך ה-50,000 היה משוואה ממעלה שנייה. האנציקלופדיה הגיעה ל-100,000 ערכים ב-20 במרץ 2013. הערך ה-100,000 היה עובד. עלייה משמעותית זו במספר הערכים הייתה בעיקר בעזרתם של בוטים.
נכון ל-29 בנובמבר 2017, בוויקיפדיה האוזבקית 129,104 ערכים, 34,725 משתמשים רשומים שמתוכם 94 משתמשים פעילים ו-8 מפעילי מערכת. מספר העמודים הכולל בוויקיפדיה האוזבקית (כולל דפי שיחה, קטגוריות וכו') הוא 617,030. מספר העריכות הכולל הוא 2,670,846. עומק התוכן של ויקיפדיה האוזבקית, מדד המראה גם על איכות הערכים בוויקיפדיה, הוא 62, לעומת עומק של 253 בוויקיפדיה העברית. ויקיפדיה האוזבקית מדורגת 51 בגודלה מבין כל מיזמי הוויקיפדיה בשפות השונות.
צנזורה.
ויקיפדיה כולה נחסמה באוזבקיסטן פעמיים לתקופות קצרות של זמן, בשנת 2007 ו-2008. ויקיפדיה האוזבקית נחסמה באוזבקיסטן מתישהו בין סוף ספטמבר לתחילת אוקטובר בשנת 2011, אך החסימה זכתה לחשיפה ועלתה לסדר היום הציבורי רק ב-16 בפברואר 2012, לאחר כתבה בנושא של תחנה מקומית של רדיו אירופה החופשית. משתמשים באוזבקיסטן יכולים בקלות לפתוח ערכי ויקיפדיה בשפות אחרות, רק ערכים בוויקיפדיה האוזבקית נחסמו.
הסיבה לחסימתה של ויקיפדיה האוזבקית לא ידועה. אחת מההשערות היא שהאנציקלופדיה נחסמה מכיוון ממשלת אוזבקיסטן חוששת שחלק מהערכים מבקרים את פעולותיה. שרה קנדזיור, אנתרופולוגית אמריקאית, מאמינה כי הוויקיפדיה האוזבקית נחסמה בצעד של הצגת כוח, זאת כיוון שהממשל האוזבקי רואה את התוכן הנכתב בשפה האוזבקית בתחום השיפוט של הממשלה.
החסימה אינה מאוד נוקשה: נכון לרגע זה, ניתן לגשת לערכים של ויקיפדיה האוזבקית דרך חיבור HTTPS. בעקבות זאת, בשנת 2013 גוגל החלה לקשר לתוצאות חיפוש של ערכים דרך חיבור HTTPS כברירת מחדל.
יחסי המלדיביים–צרפת
יחסי המלדיביים–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין רפובליקת המלדיביים.
סקירה כללית.
נשיא האיים מוחמד נשיד ביקר בפריז ב-13 באוגוסט 2011 על ידי שר המדינה. שר האקולוגיה הצרפתי חתם על הסכם עם עמיתו המלדיבי מוחמד אסלאם, במסגרתו הצטרפה המדינה להסכם פריז-ניירובי שנותן למדינות המשתתפות בו גישה לאנרגיה נקייה. השר ביקר מספר פעמים נוספות בפריז בשנת 2015 לאור הכנות לכנס האקלים ויישום ההסכמים בין שתי המדינות.
במלדיביים קיים סניף של אליאנס פרנסייז מאז דצמבר 2009.
סטפאן אורוש השני מילוטין
סטפאן אורוש השני מילוטין הידוע גם כסטפאן מילוטין או המלך הקדוש מילוטין (בסרבית: Стефан Урош Други Милутин או Стефан Милутин, או Свети краљ Милутин 1253 - 29 באוקטובר 1321) היה מלך סרביה משושלת נמאניץ' ששלט בשנים 1321–1282. הוא היה אחד מחשובי השליטים הסרבים בימי הביניים.
הוא היה בנו הצעיר של המלך סטפאן אורוש הראשון, אחיו הצעיר של המלך סטפאן דרגוטין ואביו של המלך סטפאן אורוש השלישי.
בעת שלטונו, שנמשך כמעט ארבעים שנה, התחילה ממלכת סרביה להתפשט באופן משמעותי דרומה על חשבון האזורים הסמוכים מתוך האימפריה הביזנטית כשבשנת 1299 נקבע גבול חדש עם האימפריה על הקו אוחריד-פרילפ-שטיפ והסרבים סיפחו את צפונה של אלבניה של היום וכמעט את כל שטחה של מקדוניה הצפונית של היום. מילוטין ניהל בנוסף מלחמות מוצלחות נגד האימפריה הבולגרית השנייה ובני חסותה מהם לקח לצמיתות את אזורי ברניצ'בו וקוצ'בו.
אחרי מות אחיו דרגוטין ב-1316 נכנס מילוטין לעימות עם מלך הונגריה קארוי רוברט על נחלותיו של אחיו המנוח. במלחמה זו איבד לטובת הונגריה את הבאנות מאצ'בה ואת בלגרד, אולם הצליח לשמור לעצמו את המבצר ראדניק ואת האזור ברניצ'בו.
שטפאן מילוטין היה המלך הסרבי הראשון שהפך לגורם פוליטי חשוב באזור ואחרי עימותים צבאיים, הצליח לכרות בריתות חזקות עם המדינות השכנות, לעיתים קרובות תוך הסתייעות בקשרי נישואים. את הסכסוך עם הטטרים מאורדת הזהב סיים על ידי שליחת בנו, יורש הכתר, לימים סטפאן אורוש השלישי, כבן ערובה לחצר החאן הטטרי.
סטפאן מילוטין הצטיין כמגן של הכנסייה האורתודוקסית המקומית, כמייסד מוסדות דת רבים - מנזרים וכנסיות בארצו וביוון - והתנגד בחריפות למאמצים לכפות על סרביה את הדת הרומית-קתולית אחרי שהקיסר הביזנטי מיכאיל השמיני פלאולוגוס (1282-1261) הסכים לתנאי האיחוד בליון משנת 1274.
בדומה לרבים מהמלכים משושלת נמאניץ' הוכרז מילוטין לקדוש של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, שאותו חוגגים בתאריך 30 באוקטובר.
(ב-12 בנובמבר לפי הלוח הגרגוריאני).
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
סטפאן מילוטין היה בנו הצעיר של מלך הסרבים, סטפאן אורוש הראשון, ושל אשתו, הלן לבית אנז'ו (בסרבית:ילנה), הוא הפך למלך סרביה ולשליט על חלק גדול משטחיה באופן פתאומי בגיל 29, ייתכן בעקבות הפיכת ארמון ללא שפיכות דמים, אחרי התפטרות אחיו, סטפאן דרגוטין שהסתפק בתואר מלך סרם. התפטרותו של דרגוטין התרחשה באספה מלכותית שכונסה ביישוב דז'בו. מיד אחרי עלייתו לכס המלוכה הוא פלש לשטחים במקדוניה שהיו בשליטת האימפריה הביזנטית. ב-1282 הוא כבש את צפון מקדוניה, לרבות העיר סקופליה, שהפכה לאחת מבירותיו. הקיסר הביזנטי מיכאיל השמיני פלאולוגוס תכנן לפתוח במלחמה נגדו אך מת בתראקיה בלי שיוכל לממש את תוכניותיו. אחרי מותו מילוטין יחד עם אחיו פלש עוד יותר עמוק לתוך שטח האימפריה הביזנטית עד לקוואלה.
ב-1284 הוא השתלט גם על צפון אלבניה ועל העיר דיראכיון (דורס של ימינו).
ב-15 השנים הבאות נשאר מצב מלחמה אך ללא שינויים בסטטוס קוו. ב-1299 נחתם הסכם שלום, שלפיו סוכם שהשטחים שכבש מילוטין יישארו בשליטתו כנדוניה של סימוניס, בתו של הקיסר אנדרוניקוס השני פלאולוגוס, שנישאה על ידו כאישה רביעית.
מילוטין החזיק בנרודימליה ז'ופה שלוש חצרות - בנרודימליה - המוגנת על ידי מבצר פטרוביץ'-, סוורצ'ין ופאוני.
מלחמותיו נגד הנסיכויות הבולגריות.
בשלהי המאה ה-13 המגנטים הפאודלים הבולגרים דרמן וקודלין שלטו באזור ברניצ'בו (כיום בסרביה) כשליטים כמעט עצמאיים. הם נהגו לתקוף בקביעות את ממלכת סרם של סטפאן דרגוטין באזור מצ'בה, שנמצא בעבר תחת חסות מלכת הונגריה, ארז'בט. בשנים 1284-1282 המלכה שלחה כוחות במטרה להשתלט על מצ'בה אולם הם הובסו פעמים חוזרות על ידי האצילים הבולגרים שאף פשטו בשטחים שהיו בחסותה ושדדו אותם.
ב-1285 ניסתה המלכה יחד עם דרגוטין לכבוש את אחוזותיהם של דרמן וקודלין אך נכשלו. כתגמול פשטו שוב שני האחים הבולגרים לממלכותיהם. רק ב-1291 הצליח כוח מאוחד של דרגוטין ושל המלך סטפאן מילוטין לנצח את האחים ולספח את נחלותיהם אל הממלכה הסרבית של דרגוטין.
כתגובה קם נגדם הנסיך הבולגרי שישמן מווידין.
שישמן היה בן חסות של נוגאי חאן, החאן של אורדת הזהב והרגיש מספיק חזק כדי לשאוף להתפשט מערבה על חשבון סרביה. הוא פלש עד לחבוסנו וכשל מול ז'דרלו, על ידי פץ'. בנסיגתו נרדף על ידי הסרבים עד לבירתו ווידין. מילוטין זרע הרס בווידין ובשאר נסיכותו של שישמן, וגרם לנסיך הבולגרי להימלט מעבר לדנובה.
בסופו של דבר שני האויבים המרים הסכימו להתפייס כאשר מילוטין השיא את הז'ופן הסרבי דראגוש עם בתו של שישמן ומאוחר יותר הסכים מילוטין לתת את יד בתו אנה לבנו של שישמן, מיכאיל, שהוכתר כצאר בולגריה בשנת 1323
נוגאי חאן לא היה שלם עם הצלחות סרביות אלה ויזם מסע צבאי נגד סרביה, אך גם במקרה זה מצא מילוטין פתרון של שלום והסכים לשלוח את בנו סטפאן דצ'אנסקי כבן ערובה לחצרו של נוגאי, יחד עם עוד כמה אצילים סרבים. סטפאן נשאר שם עם פמלייתו עד שנת 1296 או אולי 1299, שנת מותו של נוגאי חאן.
מאבקים בין האחים.
אחרי חתימת הסכם חדש עם האימפריה הביזנטית בשנת 1299 פרץ סכסוך בין מילוטין לאחיו, דרגוטין. דרגוטין שלט באותה עת על שטח שהשתרע מברניצ'בו במזרח ועד לנהר בוסנה במערב. בירתו הייתה בלגרד.
המלחמה בין מילוטין לאחיו נמשכה עם הפסקות ושביתות נשק מדי פעם עד למותו של דרגוטין ב-1314. במהלך מלחמה זו מינה מילוטין את סטפאן דצ'אנסקי כעוצר ב-זטה, מונטנגרו של ימינו. משמעות הדבר הייתה שסטפאן דצ'אנסקי ולא בנו של דרגוטין, סטפאן ולדיסלבה השני, נועד להיות יורש הכתר בסרביה.
ההגמוניה של מילוטין בסרביה.
בשנת 1296 שוב כבש מילוטין את דורס.
ב-15 במרץ 1306 הוציא המלך כתב זכויות במנזר ראטאץ' שבו הכריז על סטפאן דצ'אנסקי כיורש הכתר.