הכפר נזכר לראשונה במאה ה-15. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל הכפר בשטחי האימפריה הרוסית.
יהודי ז'ורוויצ'י.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,600 יהודים, כ-60% מתושביו. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי.
ב-14 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש בכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו תוך זמן קצר גזירות שונות על יהודיו, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו, בו הועסקו בעבודות כפייה.
בדצמבר 1941 נרצחו 72 יהודים מהגטו. ב-1 בינואר 1942 נרצחו כל יתר יושבי הגטו בידי גרמנים ושוטרים בלארוסים בערוץ הנחל הסמוך לעיירה.
האת'אוויי
נואה האת'אווי
ההשכלה הסקוטית
הפיגוע בתחנה המרכזית של באר שבע (2015)
הפיגוע בתחנה המרכזית בבאר שבע הוא פיגוע ירי שהתרחש ב-18 באוקטובר 2015, בעיצומו של גל הטרור שפקד את ישראל. מחבל בדואי, חמוש באקדח וסכין, נכנס לתחנה המרכזית בבאר שבע. הוא ירה למוות בחייל צה"ל, חטף את נשקו ופתח בירי אל עבר האנשים, לפני שחוסל. בפיגוע נפצעו עשרה בני אדם, 3 מתוכם באורח קשה. עקב טעות בזיהוי, נורה על ידי אנשי ביטחון גם אזרח אריתראי, ובעת שגסס הותקף על ידי חלק מהנוכחים בזירת האירוע וכנגד ארבעה מהם הוגש כתב אישום.
הפיגוע.
ב-18 באוקטובר 2015 הגיע המחבל, מהנד ח'ליל סאלם אלעקבי (مهند خليل سالم العقبي), בן 21, בדואי תושב הפזורה הבדואית באזור חורה, אל התחנה המרכזית בבאר שבע, כשהוא חמוש באקדח ובסכין. המחבל עקב אחרי סמל עומרי לוי, חייל גולני בן 19, עד מסדרון השירותים, ירה בו למוות מטווח קצר ולקח את נשקו, רובה סער מסוג "תבור". באמצעות הרובה והאקדח המשיך במסע הירי שלו ופצע אנשי ביטחון. אחרי שניסה להימלט התפתח קרב יריות בינו לבין לוחמי יס"מ של משמר הגבול וחיילים, עד שחוסל.
הירי המוטעה באזרח האריתראי והלינץ' בו.
למקום נקלע הבטום זרהום (ולדה-מיכאל), מבקש מקלט בן 29 מאריתריאה, שהסתנן לישראל כארבע שנים קודם לכן, והיה בדרכו לחדש את אשרת השהייה. הוא זוהה בטעות כמחבל ונורה על ידי שוטר משמר הגבול וחיילת, ולאחר מכן על ידי קצין הביטחון של התחנה המרכזית, שהעיד בחקירתו במשטרה כי שמע את זרהום צועק "אללה אכבר". לאחר שזרהום נפצע קשה מהירי ושכב על הרצפה, ביצעו בו ניסיון לינץ' תשעה אנשים על ידי הטחת כיסאות ובעיטות בגופו ובראשו. הוא פונה לבית החולים כעבור 18 דקות ושם מת מפצעיו. בניתוח שלאחר המוות שנערך במכון לרפואה משפטית התברר כי הוא נהרג כתוצאה מהירי לעברו, ולא מהתקיפה. בגופו נמצאו שמונה קליעים, שניים מתוכם קטלניים.
לאחר הפיגוע עצרה המשטרה חמישה אנשים בחשד שתקפו את זרהום לאחר שכבר נורה, בהם קצין וסוהר בשירות בתי הסוהר. קצין השב"ס אמר בחקירתו שראה את זרהום ממשיך לזוז בזמן שאנשי ביטחון אחרים חשו לזירה שממנה ירה המחבל האמיתי, חש סכנה, ובעט בראשו במטרה לנטרלו. ב-12 בינואר 2016 הוגש כתב אישום נגד ארבעה נאשמים, בהם קצין השב"ס וחייל צה"ל, בגין חבלה בכוונה מחמירה. סוהר שהועמד לדין משמעתי על חלקו באירוע זוכה ואף זכה לשבחי בית הדין על שניסה להגן על הנוכחים תוך סיכון עצמי.
במרץ 2018 הרשיע בית המשפט המחוזי בבאר שבע את דוד מויאל בהסדר טיעון, שלפיו הודה מויאל בעבירת התעללות בחסר ישע. ביוני אותה שנה גזר עליו בית המשפט 100 שעות עבודות שירות ופיצוי של 2,000 ש"ח למשפחתו של זרהום. בדצמבר 2018 נגזרו על אביתר דמרי ארבעה חודשי מאסר בפועל, שמונה חודשי מאסר על תנאי ופיצוי של 2,000 ש"ח למשפחתו של זרהום, לאחר שהורשע גם הוא בעברה דומה במסגרת הסדר טיעון. ביולי 2020 זוכו מחמת הספק שני הנאשמים הנותרים, חייל צה"ל וקצין שב"ס.
לאחר הפיגוע.
מותו של זרהום התקבל בקרב הקהילה האריתריאית בישראל בתחושות קשות ונערכו טקסים לזכרו במתקן חולות ובגינת לוינסקי. חוק נפגע פעולות איבה מכיר באדם כנפגע גם אם נפגע בשגגה מירי עקב פעולת איבה של כוחות אויב, אך זרהום לא הוכר כך כיוון שנכנס לישראל שלא כחוק. ביוני 2016 תבעו הוריו של זרהום מהמדינה את הפיצויים המגיעים ליורשי נפגע פעולות איבה.
בפברואר 2017 הוכר כנפגע פעולות איבה במסגרת הסכם שלפיו שולמו למשפחתו לפנים משורת הדין 50 אחוזים מסך הפיצויים לפי חוק.
שר הביטחון משה יעלון אמר: "עלינו לגנות בקול רם וברור מעשי לינץ', כפי שבוצע אתמול באזרח האריתראי הבטום זרהום, ולהעמיד לדין את מבצעיו. אסור לאיש לנהוג כך, גם כשהכעס רב והעצב גדול. גם בימים אלו, בהם הטרור מרים ראשו, אל לנו לאבד את דרכנו".
חלק מהאירועים בתחנה המרכזית צולם במצלמות אבטחה, לרבות הירי והתקיפה של זרהום, ושודר לאחר מכן באמצעי התקשורת. בין השאר הראו המצלמות חיילי צה"ל נושאי נשק שנמלטו מאזור הפיגוע, בניגוד לקוד האתי של חיילי צה"ל הדורש מהחיילים דבקות במשימה וחתירה לניצחון. בעקבות זאת, וגם בשל מעורבותם של שני חיילים בתקיפה של זרהום, נפתחה חקירה של המשטרה הצבאית החוקרת.
לאחר שהתבררה זהותו של המחבל כבדואי, נערכה מסיבת עיתונאים במועצה אזורית אל קסום שבה גינו ראשי רשויות ומועצות בדואיות את הפיגוע. לנוכח העובדה שאמו של אלעוקבי נולדה בעזה ועברה לגור בישראל לאחר שהתחתנה עם אזרח ישראלי, קראה שרת התרבות והספורט, מירי רגב, לשלול מאמו של המחבל את תעודת הזהות, ולגרש אותה ואת כל משפחתו חזרה לעזה.
בחקירת ימ"ר נגב של מחוז הדרום של המשטרה התברר שאלעוקבי החזיק במכשיר הטלפון שלו תמונות של פעילי חמאס, של כלי נשק וחומרים נוספים. נגד אחיו של אלעוקבי הוגשה הצהרת תובע בחשד לאי מניעת פשע, לאחר שעל פי חקירתו ידע האח על רכישת האקדח, והיה עד לתהליך ההקצנה שעבר אחיו ולא דיווח על כך.
סרט דוקומנטרי.
במאי 2016 זכה הסרט התיעודי "מוות בבאר שבע" בשלושה פרסים ובהם פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב. הסרט, בבימויים של טלי שמש ואסף סודרי, עושה שימוש בצילומי אבטחה ומתמקד במותו של הבטום זרהום.
דון סטארי
דון אלברט סטארי (באנגלית: Donn Albert Starry; 31 במאי 1925 - 26 באוגוסט 2011) היה גנרל אמריקאי בדימוס, אשר שימש כראש פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC).
ביוגרפיה.
סטארי נולד וגדל בקנזס. בשנת 1943 התגייס סטארי לצבא ארצות הברית כטוראי. בהמשך שירותו נשלח לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1948, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט עבר הכשרה כלוחם, קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה כמו גם כקצין מטה בגדוד שריון. בהמשך לחם במלחמת קוריאה כקצין מטה בשורות הארמייה השמינית. במלחמת וייטנאם לחם סטארי כמפקד רגימנט הפרשים המשוריין ה-11 ופיקד עליו במהלך החדירה האמריקנית לקמבודיה בשנת 1970. אז נפצע מרימון יד בעת שנתקלו כוחותיו בחיילים מצבא צפון וייטנאם. לאחר מכן פיקד על בית הספר ללוחמת שריון של צבא ארצות הברית. בשנת 1974 נשלח סטאר על ידי ראש מטה הצבא, קרייטון אברמס לישראל בראש משלחת נציגים מפיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית (TRADOC) במטרה לנתח את הישגי צה"ל במלחמת יום הכיפורים. המשלחת פגשה במוסה פלד, אביגדור קהלני ובכירים נוספים בצה"ל. בעקבות פגישות אלו, בדגש על לקחים מן הלחימה שניהלו כוחות צה"ל בחזית הצפון, עודכנה הדוקטרינה של צבא ארצות הברית.
בשנת 1976, והוא בדרגת גנרל, פיקד על הקורפוס ה-5 בגרמניה. לאחר מכן שימש כראש פיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית והיה ממעצבי "קרב האוויר-יבשה", אסטרטגית הלחימה של הכוחות האמריקנים במלחמת המפרץ. בתפקידו האחרון שימש כראש פיקוד המוכנות האמריקני. הוא פרש לגמלאות בשנת 1983.
הארמון המלכותי של מדריד
הארמון המלכותי של מדריד (בספרדית: Palacio Real de Madrid) הוא מעונה הרשמי של משפחת המלוכה של ספרד בעיר הבירה מדריד, אך הוא משמש כיום בעיקר לטקסים לאומיים. מלך ספרד פליפה השישי ובני משפחתו בחרו להתגורר בארמון צנוע יותר בפרברי מדריד, ארמון סרסואלה.
הארמון הוא בבעלות המדינה, ומנוהל על ידי סוכנות ציבורית של משרד הנשיאות. הוא ממוקם ברחוב בלן, במערב המרכז העסקים הראשי של מדריד, ממזרח לנהר מנסנרס. מספר חדרים בארמון פתוחים בקביעות לקהל הרחב, מלבד במהלך פעילות ממשלתית.
היסטוריה.
הארמון הוקם באתר שבו ניצב במאה ה-9 אלקזאר (מצודה גדולה), ליד העיירה מג'ריט; המצודה נבנתה על ידי מוחמד הראשון מקורדובה. בשנת 1036 ירשה אותה הטאיפה המורית העצמאית של טולדו. לאחר נפילת מדריד לידי אלפונסו השישי מממלכת קסטיליה, מלכי קסטיליה כמעט לא השתמשו במצודה. ב-1329 כינס שם לראשונה המלך אלפונסו האחד עשר את ה"קורטס" של מדריד. פליפה השני העביר את חצר המלוכה שלו למדריד ב-1561.
במאה ה-16 נבנה באתר אלקזאר אחר ("המצודה הישנה"), אך הוא נשרף ב-24 בדצמבר 1734. פליפה החמישי הורה לבנות ארמון חדש באותו מיקום, והבנייה נמשכה בין השנים 1738–1755. המבנה עוצב בסגנון ברניני על ידי האדריכלים פיליפו יוברה וג'ובאני בטיסטה סצ'טי. המלך קרלוס השלישי היה הראשון שהתגורר בארמון זה לאחר סיום בנייתו.
המלך האחרון שהתגורר בארמון באופן רציף היה אלפונסו השלושה עשר, שמלך עד 1931. שליט נוסף שהתגורר לאחר מכן בארמון היה מנואל אסאניה, נשיא הרפובליקה הספרדית השנייה, שפעל עד 1939; בתקופה זו נודע הארמון בשם "הארמון הלאומי".