ב-1928 שכנע מונד קבוצת בעלי הון בריטים לא-יהודים להשקיע ברכישת קרקעות בארץ ישראל, כמיזם עסקי, ולצורך כך הוקמה "חברת מטעי ארץ ישראל". במהלך שנת 1929 רכשה החברה 2,500 דונם קרקעות חקלאיות באזור השרון, מצפון לכפר סבא, שם ניטעו פרדסים והוקמה התיישבות לחקלאי המקום. במקום נוסדה מושבה שנקראה על שמו של אלפרד מונד - תל מונד (לימים מועצה מקומית). אחד משבעת הבתים הראשונים במושבה היה ביתו של אלפרד מונד (לימים מוזיאון בית הלורד). מבנה נוסף עם ראשית ההתיישבות היה בית המחנה, לימים אתר מורשת לאומית. בנוסף, רכש מונד שטח אדמה במגדל שעל שפת הכנרת מצפון לטבריה, והקים שם בית (וילה בסגנון אנגלי קולוניאליסטי) שנודע לימים כ"וילה מלצ'ט".
מורשתו והנצחתו.
ילדיו של מונד, הנרי ואווה, הלכו בעקבות דרכו הציונית של אביהם ושניהם התגיירו ב-1933. הנרי מונד, הברון השני מלצ'ט כיהן כיושב ראש הסוכנות היהודית, כיו"ר חברת החשמל וחברת מטעי ארץ ישראל (בעלת אדמות תל מונד) וכנשיא מכבי העולמי. הבת אווה (חווה) נישאה לג'ראלד אייזקס, המרקיז השני מרדינג, בנו של רופוס דניאל אייזקס, המרקיז מרדינג. היא כיהנה כנשיאת הקרן הציונית הבריטית ועמדה בראש הסניף הבריטי של הקונגרס הציוני העולמי.
על שמו של אלפרד מונד, הלורד מלצ'ט, רחובות בשם "לורד מלצ'ט" בעיר תל אביב ובעוד כמה ערים בישראל, אחוזת "וילה מלצ'ט" לשפת הכנרת, והיישוב תל מונד ומוזיאון "בית הלורד" שבו. בשנת 1934 יצרה בתיה לישנסקי את הפסל "לורד מלצ'ט" המציג את דמותו של אלפרד מונד כאנדרטה לזכרו ביישוב תל מונד.
לורד מלצ'ט
Songs of Faith and Devotion
Songs of Faith and Devotion (שירים של אמונה ומסירות) הוא אלבום האולפן באורך מלא השמיני של להקת הסינת' פופ הבריטית, דפש מוד שהגיע לפסגת מצעדי האלבומים בבריטניה ובארצות הברית.
בניגוד למסורת של הלהקה, היה לאלבום צליל רוק והכיל לראשונה גיטרות ותופים, בעוד שהסינתיסייזר והקלידים פחות הורגשו כאן. זהו האלבום האחרון בו השתתף אלן ויילדר, שפרש ב-1995 מהלהקה. זוהי הפעם הראשונה (והיחידה) שבה חברי הלהקה מופיעים על עטיפת האלבום. סיבוב ההופעות של האלבום, "The Devotional Tour", התחיל ב-19 במאי 1993 בליל, צרפת והסתיים ב-20 בדצמבר 1993 בלונדון, אנגליה וכלל 95 הופעות. ב-6 בדצמבר 1993, יצא האלבום Songs of Faith and Devotion Live, שהכיל גרסאות חיות של כל שירי האלבום שהוקלטו בסיבוב ההופעות.
נכון ל-2006, האלבום מכר למעלה ממיליון יחידות מעותקיו בארצות הברית.
היסטוריה.
"Songs of Faith and Devotion" הוקלט במשך שמונה חודשים בווילה שכורה במדריד במהלך 1992. סטודיו ההקלטות הוקם במרתף עם שתי מערכות תופים, במרחבים שונים במטרה להשיג צלילים שונים. בכוונת הלהקה היה להקליט אלבום שונה מאלבומיהם הקודמים ולשנות דברים שונים בגישתם על מנת ליצור מוזיקה כפי שהם מסוגלים.
חברי הלהקה היו מודעים לכך שכתיבת האלבום בהתאם לשגרת אלבומיהם הקודמים תוביל לשעמום. גישה חדשה להקלטת האלבום הייתה הביצועים; בהקלטותיהם הקודמות הסתמכה הלהקה על המשכיות יותר מאשר על ההופעה. חברי הלהקה חשו שהם אינם מסוגלים להקליט את האלבום ביחד מפני שהם הרגישו שיישום הטכנולוגיה תהפוך את צלילי האלבום ליותר ספונטניים ואנושיים. בכוונתם הייתה ששירי האלבום יהיו משוחררים ופחות מתוכנתים.
גראז' רוק
הגראז' רוק (Garage Rock) הוא סוגת רוק שהתפתח בארצות הברית בשנות ה-60. הסגנון אופיין בצליל רוק אנד רול פשוט וגולמי, והושפע מלהקות הפלישה הבריטית כמו הביטלס, הרולינג סטונז והקינקס.
מרבית הלהקות הדגישו את החובבניות וחוסר המקצועיות שלהן על ידי כך שניגנו את אותם 3 אקורדים בסיסיים, הלמו בגיטרות שלהם ונהמו וצרחו את מילות השירים. בשיאו של הסגנון, היו אלפי להקות גראג' בארצות הברית וחלק מהן (כמו ה-Seeds וה-Standells) הוציאו שירים שהפכו ללהיטים, אבל רוב הלהקות נשארו בגדר האלמוניות. הז'אנר נעלם כמעט סופית כאשר הפסיכדליה נכנסה לתמונה בין השנים 1967–1968. בשנים אלה כבר כמעט ולא היו קיימות להקות גראז' והיו שהכריזו על מותו של הז'אנר.
יש המגדירים את הז'אנר כ"סבו" של הפאנק, וזאת מפני שהפאנק הפך לאידיולוגיה את פעילות להקות הגראז' כגון נגינת מוזיקה טובה מבלי להבין במוזיקה. הגראז' היה האקט האחרון של הרוקנרול הפרימאלי בשנות השישים. מכאן ועד הולדת הפאנק הרוקנרול כמעט ולא היה קיים במרחב המוזיקלי של אותן שנים (1967–1976). הגראז' הוא דוגמה למה שנעשה ברוק בתדירות משתנה כבר עשרות שנים, ובעצם מהווה את הנחת היסוד החשובה ביותר לגבי מוזיקה לפיה אין משמעות לרמת הטכניקה של המבצע, ולא לשום ייפוי אסתטי חיצוני (הפקה, נגנים מקצועיים, יחסי ציבור וכיוצא בזה).
בתחילת שנות ה-80, נוצר סגנון תחיית הגראז' רוק, שבו להקות רבות ניסו לחקות את הצליל, המראה והגישה של הגראז' רוק המקורי. סגנון זה מחזיק מעמד עד היום.
פארק באטרסי
פארק באטרסי (באנגלית: Battersea Park) הוא פארק ציבורי באזור באטרסי בלונדון, המצוי בגדה הדרומית של נהר תמזה, למול צ'לסי.
הפארק מצוי באזור ביצות שיובשו במהלך המאה ה-19.
היסטוריה.
בטרם הוקם הפארק נקרא האזור "שדות באטרסי" (באנגלית: Battersea fields ) והיה אתר פופולרי לקיום דו-קרב.
התוכניות להקמת הפארק הוכנו על ידי סר ג'יימס פנת'ורן בשנת 1846 אולם הפארק שהוקם בשנת 1858 נבנה באופן שונה במעט מהתוכניות.
בפארק נערך משחק הכדורגל הראשון בהתאם לכללים של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-9 בינואר 1864.
בשנת 1951 נערך בפארק פסטיבל בריטניה ונבנו לצורך זה מזרקות חדשות וסדרת "בתים" בצמרות העצים המחוברים ביניהם בגשרים תלויים. כמו כן נבנו בפארק רכבות הרים, קרוסלות ומתקני משחקים לילדים. מתקנים אלה הונצחו בשירה של פטולה קלארק "פגוש אותי בבאטרסי פארק" (ושיר זה הוא שמו של אלבום האוסף שלה משנת 2001).
מתקן השעשועים המרכזי בפארק - "העגלה הגדולה" ("The Big Dipper") נסגר בשנת 1972 לאחר מותם של חמישה ילדים בתאונה. בעקבות סגירת מתקן זה פחתה הפופולריות של הפארק ומספר המבקרים בו פחת. יריד השעשועים נסגר לבסוף בשנת 1974 וכיום השטח משמש לתערוכות וירידים נודדים.
שיפוץ הפארק.
בין השנים 2002 - 2004 נערך בפארק שיפוץ בעלות של 11 מיליון לירות שטרלינג במימון קרן הלוטו לשימור. הפארק נפתח ב-4 ביוני 2004 בנוכחות הנסיך פיליפ.
מתקני הפארק.
בפארק מצוי גן חיות קטן, מגרשי טניס, מסלול ריצה ומגרשי כדורגל. כמו כן מצוי בפארק אגם קטן המשמש לשייט סירות.
בפארק נמצאת פגודת השלום.
העמותה לקידום משחקי תפקידים
מוזיקה רומנטית
מידרוג
קלוד אבלין
קלוד אבלין (בצרפתית: Claude Aveline; 19 ביולי 1901 - 4 בנובמבר 1992), הוא שם העט של יבגני אבצין (Evgen Avtsine) סופר ומשורר צרפתי.
חייו.
אז'ן אבצין נולד בפריז להורים שהיגרו מרוסיה ב-1891, וקיבלו אזרחות צרפתית ב-1905. הוא למד בבית הספר אנרי הרביעי בפריז, ואחר כך בעיר ורסאיי, שאליה עברו הוריו. ב-1915 התנדב כחובש במלחמת העולם הראשונה, ואחר כך למד בקולג' בפריז, אך בריאותו התערערה והוא נאלץ להפסיק את לימודיו. ב-1918–1919 התגורר ליד העיר קאן שבדרום מזרח צרפת, ושם החל לכתוב בשם העט קלוד אבלין.
ב-1919 פרסם את שיריו הראשונים בכתבי עת, התוודע אל הסופר אנטול פראנס והפך לבן חסותו. ב-1920 שב קלוד אבלין לפריז, שימש כמזכיר של אגודת חובבי ספרים וכעורך של כתב עת לענייני אמנות וקיבל הזמנה לכתוב את "האגדה הנפלאה של בודהא". ב-1924, אחרי מות אנטול פראנס, קלוד אבלין דאג להציגו כסמל החירות, בסדרת מאמרים פוליטיים שעסקו בנושאים חברתיים ("שלושים שנה של חיים חברתיים"). עד 1930 הספיק קלוד אבלין לכתוב עשרה כרכים בשם "קובץ פילוסופי" שבו כתב אודות: סנט אברמונד, וולטר, דני דידרו, ארנסט רנאן, אנטול פראנס, רמי דה גורמון, מוריס מטרלינק, אנדרה ז'יד, פול ואלרי וז'ורז' דיאמל. ב-1932 פרסם את הרומן "מותו הכפול של פרדריק בלו", שזכה להצלחה רבה בציבור, וב-1936 - את הרומן "האסיר".
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת במלחמת העולם השנייה הצטרף אבלין למחתרת הצרפתית. כנוטה לשמאל הפוליטי, הוא פגש באלבר קאמי שאתו השתתף בהוצאה לאור של עיתון אנטי פאשיסטי, יחד עם אמיל שארטייה, ז'אן שלומברגר ושטפן צווייג. כמו כן השתתף בכתבי עת של אינטלקטואלים קומוניסטים. הוא היה חבר הנהלת האגודה האירופית לתרבות שנוסדה בוונציה ב-1950. ב-1952 זכה בפרס הגדול של אגודת הסופרים הצרפתיים. הוא נודע כיוצר רבגוני שכתב רומנים, שירים, מחזות, אמרות ומאמרים. החל ב-1974 כתב את זיכרונותיו.
קלוד אבלין נפטר בפריז ב-1992.
פארק ברג'ס
פארק ברג'ס (באנגלית: Burgess Park) ממוקם ברובע סאת'ק בעיר לונדון. הפארק ממוקם בין קמברוול, וולוורת' ופקהאם.
הפארק הוא אחד הפארקים הגדולים ביותר בדרום לונדון, ושטחו 0.45 קמ"ר.
הקמת הפארק.
בניגוד לפארקים אחרים בלונדון שהוקמו בשטחים פתוחים, פארק זה הוקם באזור בנוי של הפארק. כמעט כל שטחי הפארק היו בעבר אזורי מגורים ותעשייה. בשנת 1943 החלה היוזמה להקמת הפארק והקמתו נמשכה עד אמצע שנות ה-80 על ידי מועצת העיר לונדון ובהמשך עיריית רובע סאות'ארק.
האזור בו נבנה הפארק ספג נזק רב במהלך הבליץ, ומרבית בתי האזור הפכו להריסות, אולם לצורך הקמת הפארק נהרסו גם מספר רב של מבנים ששרדו את ההפצצות - פעולה שגרמה עוינות רבה מצד תושבי האזור.
שם הפארק ניתן לו בשנת 1973 והוא קרוי על שם ג'סי ברג'ס - ראש העיר הראשונה של הרובע שהייתה אישה.