גנרל גאלטירו צרפתי נעזר במעמדו הרם כדי להשיג לבנו הציוני אשרת תייר לארץ ישראל בשנת 1939. ג'ורג'ו צרפתי החליט להישאר בארץ ישראל, וכשפגה אשרת התייר שינה את שמו הפרטי לגד בן-עמי. שהה בקיבוץ גבעת ברנר בניסיון להקים יישוב משותף לדתיים וחילוניים - ניסיון שלא צלח. גד היה מדריך בהכשרה שעלתה לטירת צבי, שם שימש בתפקידים שונים, בין היתר נעזר בניסיונו כפרש איטלקי ושימש כשומר רכוב. באחד הסיורים נתקל בהתגרות של בדואים מקומיים, התפתחה קטטה, וגד נאלץ לשנות את שמו לגרשון מחשש לנקמה או למעצר על ידי הבריטים. בהמשך, מתוך רצון להעמיק בלימודי קודש, הצטרף לצעירים ממנו בלימודים תורניים בישיבות כפר הרוא"ה ומרכז הרב. במלחמת העצמאות הוצב במפקדת חיל התותחנים ועסק בעריכה ותרגום של ספרי הדרכה לתותחנים.
גד בן עמי נשא לאישה את רחל לבית לוי ולזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1984 נהרגה רחל בתאונת דרכים, בעת שהשניים שהו בשבתון באוניברסיטת הרווארד. נישא בשנית לבלה לבית שור, ובשנותיו האחרונות התגרש ממנה.
לגד בן עמי ולרחל צרפתי תשעה עשר נכדים ונינים רבים.
פעילות אקדמית.
ב-1946 החל ללמוד תלמוד ולשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, בין השאר אצל יחזקאל קוטשר. הדוקטורט שלו שילב את הרקע המתמטי ואת הידע הבלשני ועסק בנושא "מונחי המתמטיקה בספרות העברית והמדעית בימי הביניים", ויצא לאור לימים כספר בהוצאת מאגנס. את התואר דוקטור בלשון עברית קיבל ב-1963 ואז החל ללמד במחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן. מ-1978 עמד בראש המחלקה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1984. מלבד זאת היה חבר האקדמיה ללשון העברית, פעיל בוועדות המקצועיות וסגן הנשיא של האקדמיה, והשתתף בעריכת המילון ההיסטורי ללשון העברית. בתש"ס (2000) זכה בפרס ישראל בחקר הבלשנות על מחקריו.
גד בן-עמי צרפתי עסק בעיקר בסמנטיקה של העברית, והוציא לאור שני ספרים בתחום זה: "סמנטיקה עברית" (1978) ו"העברית בראי הסמנטיקה" (2001). ספרים אלו משמשים כספרי היסוד בתחום הסמנטיקה בעברית. כן עסק במינוח המדעי בעברית של ימי הביניים ובשנותיו האחרונות חקר כתובות עבריות ביצירות אמנות מתקופת הרנסאנס ואילך. אסופה של מחקריו בשם "כלשון עמי" יצאה לאור בהוצאת האקדמיה ללשון העברית בתשנ"ז (1997).
יעקב יצחק מפשיסחא
אווירון זעיר ממדים
אווירון זעיר משקל (בראשי תיבות: אז"מ) הוא כלי טיס קל מאוד, המשמש בעיקר לצורכי תחביב.
יש המנצלים את מהירותו הנמוכה והגובה הנמוך שמותר לאז"מ לטוס בו לצורכי צילום אוויר.
שימושי האז"ם ושונותו ביחס לכלי טיס אחרים.
בשונה ממטוסים, האז"מ אינו מיועד לשימושים מסחריים. גודלו, משקלו וטווח הטיסה שלו קטנים משל המטוסים בקטגוריית התעופה קלה. האז"מ מכיל בדרך כלל 2 מקומות ישיבה. בשונה ממטוסים, לרבים מהאז"מים, תא טייס פתוח או פתוח למחצה, ולעיתים אפילו ללא חופה כלל, במתכונת של גלשן ממונע או טרקטורון מעופף. רישוי האז"ם ועלות רישיון הטייס זולים בדרך כלל ביחס למטוסים קלים.
תאונות והחוק בנושאי האז"ם.
בעבר אירעו בישראל מספר תאונות לאז"מים. חלקן נגרם בשל אי ציות לחוקי התעבורה האוויריים, כגון אי הקפדה על גובה ביטחון או ביצוע תמרונים מסוכנים בסביבת אזורי מגורים.
שימוש גורמי טרור באז"מ.
בעבר נעשו מספר ניסיונות לבצע פעולות טרור באמצעות אז"מ. ארגון חזבאללה ניסה לבדוק שיטות לביצוע פיגועים באמצעות אז"מ. צה"ל מודע לתופעה ומתדרך את חייליו בנושא, ואף המציא קוד דיווח מיוחד בנושא. בשנת 2005 ניסה ארגון חזבאללה לשגר לגבול הצפון מחבל באמצעות אז"ם, ללא הצלחה.
חבורת A4
"חבורת A4" הייתה קבוצה ישראלית של אמני קומיקס, בראשם דודו גבע, שיזמו, יצרו ומכרו יחד עבודותיהם בין 2003 ל-2004.
היסטוריה.
"חבורת A4" הוקמה בשנת 2003 על ידי דודו גבע, יובל כספי, ניר מטרסו, רפאל פוגל, פאולינה פוגל, אורן ג'קמן וגלנדון ואיזבלה. רעיון היוזמים היה יצירת קבוצה פתוחה שתדפיס במסגרת עצמאית יצירות קומיקס אינדיבידואליות של מגוון אמנים, ותמכור אותן, בצורה משותפת ובפורמטים שונים, לקהל הרחב. הקבוצה, שהוקמה ביוזמתו הראשית של גבע, קמה כאלטרנטיבה לאמנים, מחוץ למסגרות ממסדיות כמו מערכות עיתונים והוצאות ספרים.
רעיון אנטי-ממסדי זה הפתיע אמנים ומעריצים רבים של גבע, שראו בו, למרות החתרנות והעוקצנות הרבה של עבודותיו, אמן ממוסד, וזאת עקב עשרים שנות עבודותיו האחרונות, שכללו מדורי עיתונות בעיתונים כמו "הארץ" ו"מעריב" וספרים שיצר במשך השנים לבדו ועם קובי ניב. החלטה משונה זו של גבע הייתה חלק מהשינוי האידיאולגי שעבר, בו החליט ללכת נגד העיתונים וההוצאות הגדולות. בריאיון לעיתון "ידיעות אחרונות" אמר גבע: "העיתונות לדעתי לא מעניינת ולא תשרוד עוד הרבה זמן ולכן כדאי לברוח כבר עכשיו. כל החוברת שאני מוציא עכשיו התחילו מקומיקס שהעורכים והמו"לים סירבו להוציא".
גבע חבר לחבריו האמנים, ביניהם יובל כספי ומשפחת פוגל, במטרה להוציא קומיקס עצמאי חסר גבולות ופשרות, במטרה לתת לאמנים, מוכרים ולא מוכרים, במה עצמאית ופתוחה: "דודו חש שיש יוצרים רבים וטובים שלא מקבלים במה בגלל לחץ של עורכים ושל הממסד" אמר יובל כספי: "וכך הוחלט להוציא את סדרת חוברות 'A4'". לאחר יצירת הרעיון הכללי והמטרות, הוחלט על פורמט; "חוברות" קומיקס נפרדות על נייר פשוט בגודל A4 מקופל לשניים, כך שנוצרים שער, שני עמודים פנימיים ושער אחורי. הוחלט שכל אמן המשתתף במיזם ייצור עמוד A4 מאויר משל עצמו באותו הפורמט, ועמוד זה יימכר בשקל חדש אחד בלבד.
במהרה הצליחו היוזמים ליצור קשר עם רוב אמני הקומיקס האלטרנטיביים, ששמחו להיות חלק מהחבורה החדשנית, עד שכעבור זמן נוצרו 100 חוברות A4. בין האמנים שהשתתפו בפרויקט: זאב אנגלמאיר, אורי פינק, אמיתי סנדי, שז, בועז קדמן וגיל לביא, דדי ונגר, אריאל ויסמן, אמיר דורי, נדב יהל, מושיק גולסט, רחלי רוטנר, חבורת "כלום בפיתה" וכמובן גבע, כספי, גלנדון, איזבלה, מטרסו וג'קמן עצמם. החבורה הצליחה להמריא ולגבש קהל קוראים, רובם מסצנת הקומיקס והאמנות התל אביבית. רוב החוברות נמכרו באירועים עצמאיים של החבורה וחלקם באירועי קומיקס שונים ברחבי הארץ. החבורה הוציאה שש חוברות אוספים, שבכל אחת מהן התפרסמו שש-עשרה עבודות.
בשנת 2004 התפרקה החבורה מסיבות שונות. אך יוזמיה, חבריה ומשתתפיה המשיכו לפרויקטים שונים בתחום הקומיקס והאיור; חלקם מפרסמים חומריהם במסגרות אישיות (לרוב אתרי אינטרנט) וחלקם פונים למסגרות ולחבורות קומיקס שונות: למשל לפרויקט החדשני שדודו גבע יזם בשנת 2005- פרויקט ספרות זולה: "כמעט כל המשתתפים ב'ספרות זולה' הם אנשים שהכירו בחבורת 'A4'" אמר כספי בראיון. &lt;br&gt;
בפברואר 2005 נפטר גבע מהתקף לב, רוב חברי הקבוצה, אותם גילה גבע, השתתפו במחוות שונות לכבודו; ביניהן הפרויקט שיצרו ילדיו של גבע יחד עם עפרה רודנר, ומחוות עיתונאיות שונות.
בשנת 2016 התאחדה החבורה, בהרכב מרוענן שכלל שמות מהגרעין המייסד לצד משתתפים חדשים.
בשנת 2019 שבה החבורה לפעילות. הרכב המשתתפים השתנה והתעדכן. כשישים קומיקסים חדשים, שנוצרו בהתאם לפורמט המוכר וסביב הנושא "מחאה חברתית", הוצגו ונמכרו באירוע שנערך באוזן בר בתל אביב, וכלל הופעות חיות של להקות אינדי. בהמשך קובצו הקומיקסים לאסופה שיצאה לאור בחודש יוני 2020, בספר "חבורת A4: עידן המחאה". עורכי הספר, גלנדון ואיזבלה, כתבו בהקדמה כי "הקומיקסים בספר הזה נוצרו רגע לפני הבחירות הראשונות ב-2019. יש כיום הוכחות ברורות שאותו אירוע אי 4, גרם באופן ישיר לקריסת המדינה אל תוך לופ כיפי של מערכות בחירות חוזרות...".
אז&quot;ם
אזם
אווירון זעיר מימדים
סטיב מקווין
סטיב מקווין (באנגלית: Steve McQueen; 24 במרץ 1930 - 7 בנובמבר 1980) היה שחקן קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה.
מקווין נולד בשם טרינס סטיבן מקווין באינדיאנה. אביו היה טייס פעלולים בקרקס אווירי, ונטש את סטיב ואת אמו זמן קצר לאחר שנולד. גם אמו של סטיב נטשה אותו בגיל צעיר, ונתנה אותו לאחיה קלאוד שיגדלו. בגיל 12 פגש סטיב את אמו בחוסר שמחה, והכיר את אביו החורג אשר היה מעליבו, ועבר לגור עמם בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בגיל 14 הסתובב מקווין עם כנופיות רחוב, ואמו החליטה לשלוח אותו לבית ספר רפובליקני לבנים בקליפורניה. ב-1947 הוא הצטרף לחיל הנחתים האמריקני ושירת שם עד 1950.
בשנת 1952 הוא החל ללמוד משחק ונבחן ללימודים ב"אולפן השחקנים" של לי סטרסברג בניו יורק. מתוך 2,000 המתמודדים שנבחנו, רק מקווין ומרטין לנדאו התקבלו.
בתחילת דרכו שיחק מקווין בתיאטרון ובטלוויזיה. בין הופעותיו הבולטות הראשונות היו ההצגה בברודוויי "A Hatful of Rain" ב-1955 ובסדרת הטלוויזיה "Wanted: Dead or Alive".
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "אלימות בשכונות העוני" שיצא ב-1956, והתפקיד הראשי הראשון שלו היה בסרט האימים דל התקציב מ-1958 "הבועה", שזכה להצלחה מפתיעה והפך לסרט פולחן. ההצלחה ההוליוודית הראשונה שלו הגיעה עם "שבעת המופלאים", החידוש ההוליוודי של ג'ון סטרג'ס לקלאסיקה של אקירה קורוסאווה, "שבעת הסמוראים".
מעמדו הלך והתחזק כשקיבל את אחד התפקידים הבולטים בסרט אחר של סטרג'ס, "הבריחה הגדולה" שגם הוא זכה להצלחה גדולה, עד שב-1966 הוא כיכב בסרטו של רוברט וייז היאנגצה הגועש שהביא לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (רבים גם טוענים שזהו תפקידו הטוב ביותר לאורך הקריירה שלו). באותה שנה שיחק גם במערבון "נבדה סמית'.
ב- 1965 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הנער מסינסינטי" לצידה של טיוזדיי ולד.