בשנת 1889 ארגן ויליאמס נסיעה לאירופה כדי לכתוב מאמרים כנציג עיתונות הספרות המזוהה של SS McClure. הוא קיבל ראיון לא רשמי עם מלך הבלגים לאופולד השני, ממנו התרשם בתחילה מאוד. הוא החל להתעניין בנסיעה לקונגו החופשית, שהייתה בשליטת המלך ודן בעניינו בפיתוח. וויליאמס קיבל תמיכה נוספת מממשל הנשיא בנג'מין הריסון ונסע לקונגו בשנת 1890. הוא נחרד ממה שגילה, מכיוון שהמלך הפעיל מיליציה פרטית לאכיפת ייצור גומי על ידי הקונגו. וויליאמס מצא עדויות התומכות בשמועות שנפוצו על התעללות קשה נגד עבדים ובני משפחותיהם, שהביאו למצב של עבדות למשפחות רבות, מום פיזי של עובדים שלא יכלו לעמוד ביעדי הייצור ולשיעור גבוה של מקרי מוות.
מסטנלי פולס כתב וויליאמס "מכתב גלוי למלכותו השלווה לאופולד השני, מלך הבלגים וריבון מדינת קונגו החופשית" ב-18 ביולי 1890. במכתב זה הוא גינה את היחס האכזרי והלא אנושי לקונגולזים בידי אירופאים ואפריקאים המפקחים עליהם למען מדינת קונגו החופשית. הוא הזכיר את התפקיד שמילא הנרי מ. סטנלי, שנשלח לקונגו על ידי המלך, בהונאה והתעללות בקונגולזים המקומיים. וויליאמס הזכיר למלך שהפשעים שבוצעו נעשו כולם בשמו, מה שהופך אותו לאשם כמו העבריינים. הוא פנה לקהילה הבינלאומית בבקשה "להתקשר וליצור ועדה בינלאומית שתחקור את ההאשמות... בשם האנושות...".
המלך ותומכיו ניסו להכפיש את וויליאמס, אך הוא המשיך להתבטא על ההתעללויות במדינת קונגו החופשית, ועזר לייצר פעולות בבלגיה ובקהילה הבינלאומית. בסופו של דבר השתלטה ממשלת בלגיה על הפיקוח על מדינת קונגו החופשית וניסתה לשפר את הטיפול בקונגולזים.
מוות באנגליה.
כשנסע חזרה מאפריקה, הוא חלה בקהיר ונסע חזרה ללונדון עם ארוסתו אליס פרייר כשהוא גר בנפרד מאשתו. ויליאמס מת בבלקפול, אנגליה, ב-2 באוגוסט 1891, משחפת וצדרת. הוא קבור בבית העלמין לייטון, בלקפול. בשנת 1975 הונחה מצבה על קברו על ידי היסטוריון אמריקני ותומכים מקומיים, שהנציח את וויליאמס כ"היסטוריון אפרו-אמריקאי".
דמותו הופיעה בסרט "האגדה של טרזן" וגולמה על ידי סמואל ל. ג'קסון.
Tozinameran
קריסטינה בונווייה
קריסטינה אליזבת הוּך בונווייה (בנורווגית: Kristine Elisabeth Heuch Bonnevie; 8 באוקטובר 1872 – 30 באוגוסט 1948) הייתה ביולוגית נורווגית והפרופסורית הראשונה בנורווגיה. תחומי המחקר שלה היו ציטולוגיה, גנטיקה ואמבריולוגיה.
חיים אישיים.
בונווייה הייתה החמישית מבין שבעת ילדיהם של יאקוב בונווייה (Jacob Aall Bonnevie; 1838–1904) ואנה יוהאנה דאה (Anne Johanne Daae; 1839–1876). ליאקוב בונווייה נולדו שני ילדים נוספים מאשתו השנייה סוסנה ברין (Susanne Bryn; 1848–1927). משפחתה עברה מטרונדהיים לכריסטיאניה בשנת 1886.
בונווייה מעולם לא נישאה. אחותה הונוריה (Honoria), הבת הבכורה של יאקוב ואנה, התחתנה עם הפיזיקאי והמטאורולוג הנורווגי .
קריירה.
בונווייה עברה את בחינות הכניסה לאוניברסיטה (Examen artium) בשנת 1892, החלה ללמוד זואולוגיה בשנת 1892, ואחר כך עברה לביולוגיה. היא סיימה את עבודת הדוקטורט שלה: "Undersøgelser over kimcellerne hos Enteroxenos østergreni" (מחקרים על תאי הזרע של "Enteroxenos oestergreni" (מין של שבלול ימי)) בשנת 1906. היא למדה גם אצל בציריך בשנים 1898–1899, תחת בווירצבורג בשנים 1900–1901, ותחת באוניברסיטת קולומביה בניו יורק בין 1906 ל-1907. היא ירשה את כמנהלת המעבדה הזואוטומית (אנטומיה של בעלי חיים) בשנת 1900. היא הייתה פרופסור באוניברסיטת פרדריק המלכותית בשנים 1912 עד 1937, והקימה את המכון לחקר התורשה בשנת 1916.
בשנת 1911 הפכה בונווייה לחברה הנשית הראשונה ב. מאוחר יותר היא הקימה את האגודה הנורווגית לאקדמאיות, וניהלה אותה בין השנים 1922 ל-1925. היא הקימה מכון מחקר לנערות צעירות בשנת 1916 ובית לסטודנטים בשנת 1923. בונווייה הייתה חברה בוועדת השידור של האוניברסיטה בשנים 1927–1937. תלמידיה כללו את תוּדָאר קֶלפּרוּד (Thordar Quelprud) ותור היירדאל.
בונווייה הייתה חברה מרכזית בוועד המנהל של בשנים 1909–1918. היא נבחרה כחברה במועצת העיר כריסטיאניה (לעתיד אוסלו), כיהנה בשנים 1908–1919, וכחברה בפרלמנט של נורווגיה בשנת 1915. כיהנה בקדנציה בפרלמנט בשנים 1916–1918 כסגניתו של ממחוז הבחירה אקר העתיקה (Gamle Aker).
בונווייה קיבל את בזהב בשנת 1920, מסדר אולף הקדוש, דרגה ראשונה, בשנת 1946, ו"פרס פריטיוף ננסן" בשנת 1935. בניין הביולוגיה בקמפוס בלינָּרן (Blindern) באוניברסיטת אוסלו קרוי בית קריסטין בונווייה (Kristine Bonnevies hus).
בשנים 1922–1933, תרמה בונווייה לעבודות של חבר הלאומים (עם אנרי ברגסון, אלברט איינשטיין, מארי קירי וכו').
מנשר אוברהאוזן
מניפסט אוברהאוזן היה הכרזה של קבוצה של 26 יוצרי קולנוע צעירים גרמנים בפסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי באוברהאוזן, נורדריין-וסטפאליה ב-28 בפברואר 1962. המניפסט היווה קריאה לדגל להקמת "קולנוע עלילתי גרמני חדש". פרי יוזמתו של הרו סנפט, בין החותמים היו הבמאים אלכסנדר קלוגה ואדגר רייץ . המניפסט נקשר במוטו "Papas Kino ist tot" (בגרמנית: הקולנוע של סבא מת), אם כי ביטוי זה אינו מופיע במניפסט עצמו.
חותמי המניפסט נודעו כקבוצת אוברהאוזן ונתפסו כמבשרים החשובים של הקולנוע הגרמני החדש שהחל מאוחר יותר במהלך העשור השביעי של המאה העשרים.
קבוצת אוברהאוזן קיבלה את פרס הדויטשר פילמפרייס בשנת 1982.
הנרי פירס
הנרי "הן" פירס (באנגלית: Henry "Hen" Pearce; 7 במאי 1777, בריסטול, אנגליה - 30 באפריל 1809, בריסטול, אנגליה) ידוע בכינוי 'The Game Chicken' היה מתאגרף אנגלי, אלוף אנגליה לשנת 1805.
ראשית חייו.
פירס נולד בבריסטול, אנגליה. אביו עבד בכריית פחם ובני משפחה רבים שלו עסקו בניקוי ארובות. בצעירותו היה שוליה של קצב ולאחר מכן עסק לפרנסתו בניקוי ארובות. במסגרת עבודתו, ביקר במקומות רבים באנגליה בהם יכול היה להתאגרף ולצבור ניסיון בתחום.
קריירת איגרוף.
פירס נודע בכינוי The Game Chicken משום שנהג לכנות את עצמו Hen (תרנגול בעברית) כצורת קיצור לשמו - הנרי. כנהוג בתקופתו, הוא נלחם במפרקים חשופים (ללא כפפות איגרוף ). בין השנים 1803–1805, הוא ניצח בכל שמונת הקרבות בהם השתתף, ובקרב האחרון שלו - הוכתר לאלוף אנגליה.
בשנת 1803, ידידו של פירס, אלוף האגרוף המכהן של אנגליה, ג'יימס בלצ'ר שקל לפרוש מאגרוף לאחר שעינו השמאלית הוסרה לאחר תאונה. הוא הזמין את פירס לעיר מגוריו לונדון במטרה להעביר אליו את תואר האליפות מתוך מחשבה ששניהם ילידי בריסטול וכך התואר יישאר בידיו של בן עיר הולדתו. פירס נענה להצעה, הגיע ללונדון וב-3 ביוני 1803, נלחם בקרב אגרוף שנערך בפאב מול ג'ק פירבי וניצח אותו. בלצ'ר וחבריו התרשמו מפירס והחליטו לקחת אותו תחת חסותם (אחד הפטרונים היה איש הקריקט הנודע, אדוארד באד ).
ב-23 בפברואר 1804 התמודד פירס מול ג'ו ברקס וניצח אותו בסיבוב ה-24 לאחר שעה ועשרים דקות. ב-20 ביולי 1805 התמודד בקרב נוסף מול המתאגרף ג'ון גלי וניצח אותו. הקרב נערך בכלא בו גלי נכלא עקב אי תשלום חוב. הקרב הרשים מאוד את הצופים, ואחד מהם אף החליט לשלם את חובו של גלי כדי לאפשר לו להשתחרר מהכלא ולהמשיך להתאגרף. ב-8 באוקטובר 1805, התמודדו השניים בקרב חוזר ולאחר 64 סיבובים, פירס שוב ניצח את גלי. ב-8 בדצמבר 1805 התמודד פירס מול חברו והפטרון שלו, ג'יימס בלצ'ר. פירס ניצח בסיבוב ה-18 וזכה רשמית בתואר אלוף אנגליה. לאחר מכן, פרש מאגרוף עקב בעיות בריאות.
פירס חזר לבריסטול, ובה הפך לגיבור מקומי לאחר שני מקרים בהם נחלץ לעזרת הזולת: במקרה הראשון, הציל ילדה לכודה בעליית גג בוערת, ובמקרה השני הכה שלושה גברים שתקפו אישה. בבריסטול הוא התחתן אולם נישואיו התפרקו.
פירס מת ממחלת השחפת בגיל 32 ב-30 באפריל 1809.
אלביס (סרט, 2022)
אלביס (באנגלית: Elvis) הוא סרט דרמה מוזיקלית ביוגרפית משנת 2022, שבוים על ידי באז לורמן, שכתב את התסריט יחד עם סם ברומל, קרייג פירס וג'רמי דונר על פי סיפור מאת לורמן ודונר. בסרט מככב אוסטין באטלר בדמותו של אלביס פרסלי, כשלצדו מככבים טום הנקס, הלן תומסון, ריצ'רד רוקסבורו, אוליביה דה-ג'ונג, לוק ברייסי, נטשה באסט, דייוויד ונהאם, קלווין הריסון ג'וניור, זאווייר סמואל וקודי סמית'-מקפי בתפקידי משנה. הסרט מוקדש לזכרו של מייסד חברת לאד, אלן לאד ג'וניור, שמת במרץ 2022.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן ב-25 במאי 2022, ועלה לאקרנים בישראל ב-23 ביוני 2022, ובארצות הברית ב-24 ביוני 2022. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, אך ביצועיו של באטלר זכו לשבחים אוניברסליים.
תקציר העלילה.
הסרט מתאר את חייו של אלביס פרסלי והמוזיקה שלו כפי שנראים דרך מערכת היחסים המורכבת שלו עם מנהלו המסתורי, קולונל טום פרקר. הסיפור מתאר את הדינמיקה המורכבת בין פרסלי ופרקר, המתמשכת על פני עשרים שנה, מעלייתו לתהילה של פרסלי ועד שהגיע למעמד חסר-תקדים ככוכב-על, על רקע נוף התרבות המתפתחת ואובדן התמימות באמריקה. כמו כן מתוארת מערכת היחסים של אלביס עם אשתו פרסילה.
הפקה.
פיתוח וליהוק.
הפיתוח על פרויקט שיגולל את קורות חייו של פרסלי הוכרז לראשונה באפריל 2014, כשהבמאי באז לורמן נכנס למשא ומתן על בימוי הסרט, ודווח על כך שהתסריטאית קלי מרסל תכתוב את התסריט.