ב-1985, פרש מהחוג לפסיכיאטריה באוניברסיטת ליידן אך המשיך לעסוק בטיפול בקליניקית ילחסרמה. חקירה של מועצת הבריאות הציבורית, הובילה למסקנה שבסטיאנס סייע למטופלים בעזרת השימוש בסמים אך אין הוכחות מדעיות להשפעות הטיפול וכי עליו לחדול מהמשך השימוש בו. הביקורת הציבורית פגעה במצב רוחו והובילה אותו לדכדוך ולדיכאון.
ב-1988, פרש מהקליניקה אבל המשיך לקבל מטופלים בביתו.
בסוף שנות השמונים, פנה הווארד לוצוף, נרקומן שנגמל מהרואין וטיפל במכורים לסמים באמצעות איבוגאין, במטרה לקבל את חסותו של בסטיאנס כסמכות רפואית בפרויקט טיפול בגמילת נרקומנים ברוטרדם. שותף נוסף היה בועז וכטל, לימים מייסד מפלגת עלה ירוק. הקבוצה העבירה את פעילותה למלון הדרכים "הבית הלבן" באוחסטכסט. ב-1994 במהלך השהות במלון, מתה אחת המטופלות. בסטיאנס, נשא באחריות כסמכות הרפואית הבכירה אף שהגיע מאוחר למלון לאחר קביעת מותה של המטופלת. לא נפתחה חקירה פלילית נגדו אך נשלל ממנו הרישיון הרפואי ומשרד הבריאות ההולנדי הורה לו להפסיק את טיפוליו.
למרות הביקורת שהועברה על פעילותו, ב"צנטרום 45", נערכים ניסויים בMDMA לטיפול ביוצאי מלחמה בעלי פגיעה נפשית בהובלת פרופ' אריק ורמטן, ראש תחום בריאות הנפש בצבא הולנד, שמחזיק גם במשרתו הקודמת של בסטיאנס באוניברסיטת ליידן.
חיים אישיים ומשפחה.
בסטיאנס נישא להלנה, אחות שפגש ב-1944 בבית חולים בהאג ולהם שלושה ילדים, מתוכם שני תאומים.
בנו רולנד, התגייר וב-1972 עלה לישראל. הוא נישא לחיפאית ולו שלושה ילדים. בהמשך לעיסוקו של אביו, למד רפואה ושירת כפסיכיאטר החיילי של חיל האוויר ועבד כמנהל המחלקה הפסיכו גריאטרית במרכז לבריאות הנפש באר שבע. בראיון שנערך עימו, טען שלדעתו אביו היה בעל הפרעת הדחק "Survivor's Guilt" לאחר שפציעתו ברגל, לא אפשרה לו להילחם כשאר חבריו והוא חש אשמה שרדפה אותו במהלך כל חייו והיא שהובילה אותו לסיוע הנרחב לניצולי השואה.
יאן נפטר בסוף אוקטובר 1997.
בסטיאנס הוכר כחסיד אומות העולם, אולם הוא סירב לקבל את האות בטענה שפעל מתוך אנושיות ולא מתוך רצון לקבלת פרס.
Baby One More Time Tour...
עוגת בטנברג
טיבור פלייס
טיבור פלייס (בגרמנית: Tibor Pleiß; נולד ב-2 בנובמבר 1989) הוא כדורסלן גרמני, המשחק בקבוצת אנאדולו אפס אשר משתתפת בליגת העל הטורקית וביורוליג. פלייס, המתנשא לגובה של 2.21 מטרים, משחק בעמדת הסנטר.
קריירה מקצועית.
תחילת הקריירה בגרמניה.
פלייס נולד בעיר ברגיש גלאדבאך הסמוכה לקלן, שבעה ימים לפני נפילת חומת ברלין. בשנת 2006 החל לשחק באופן מקצועי בקבוצת הכדורסל של קלן, אשר השתתפה בליגת העל הגרמנית. בשלוש עונותיו בקבוצה קלע 4.0 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2006/2007 זכה עם קלן בגביע הגרמני, לאחר שגברה על ארטלנד דראגונס במשחק גמר הגביע.
לקראת עונת 2009/2010 עבר לשחק בברוזה במברג, אף היא מליגת העל הגרמנית. בכל שלוש עונותיו בקבוצה זכתה במברג הן באליפות הליגה הגרמנית והן בגביע הגרמני, ולאורך התקופה רשם פלייס ממוצעים של 9.0 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונות 2010/2011 ו-2011/2012 השתתף עם במברג בליגת היורוליג, ממנה הודחה בשתי העונות בשלב הבתים הראשון.
סאסקי בסקוניה.
ביוני 2012 חתם פלייס על חוזה בסאסקי בסקוניה הספרדית. בעונת סיימה בסקוניה במקום החמישי בליגת העל הספרדית, והודחה מהיורוליג בשלב רבע הגמר, על ידי צסק"א מוסקבה. בעונה העוקבת הפך פלייס לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה, תחת המאמן הנכנס סרג'יו סקריולו, ורשם ממוצעים של 12.4 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק בכל המסגרות. בסקוניה סיימה את אותה עונה במקום השישי בליגה הספרדית, והודחה מהיורוליג בשלב שמינית הגמר ("טופ-16").
ברצלונה.
באוגוסט 2014, לאחר שנתיים בבסקוניה, חתם פלייס על חוזה בקבוצת ברצלונה. בעונתו היחידה בקבוצה מיעט לשחק, ותרם 5.5 נקודות בממוצע למשחק בכל המסגרות. ברצלונה הפסידה מול ריאל מדריד הן בסדרת גמר הליגה הספרדית (0–3) והן במשחק גמר הגביע הספרדי (71–77), והודחה מהיורוליג בשלב רבע הגמר, מול אולימפיאקוס (1–3).
יוטה ג'אז.
בדראפט ה-NBA 2010 נבחר פלייס בבחירה ה-31 על ידי ניו ג'רזי נטס, אך בהמשך הועברו זכויות הדראפט עליו לאטלנטה הוקס, לאוקלהומה סיטי ת'אנדר ולבסוף ליוטה ג'אז. ביולי 2015 התיר פלייס את חוזהו בברצלונה, וחתם ביוטה על חוזה לשתי עונות. לאורך עונת הרוקי שלו ב-NBA נשלח פעמים רבות לקבוצת הבת של הג'אז מליגת הפיתוח של ה-NBA – איידהו סטמפיד – וב-28 משחקיו בקבוצה העמיד ממוצעים של 12.3 נקודות ו-10.4 ריבאונדים למשחק. כשחקן יוטה ג'אז שותף ב-12 משחקי NBA בלבד, וקלע 2.0 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונת הועבר בטרייד לפילדלפיה 76', אשר שחררה אותו מהסגל בטרם שיחק עבורה.
גלאטסראיי.
בקיץ 2016 חזר פלייס לשחק באירופה, כאשר חתם על חוזה בגלאטסראיי הטורקית.
ולנסיה.
לקראת עונת עבר לשחק בקבוצת ולנסיה הספרדית. בעונתו היחידה בוולנסיה הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 9.9 נקודות ו-5.7 ריבאונדים למשחק, וקבוצתו סיימה במקום החמישי בליגה הספרדית.
אנאדולו אפס.
באוגוסט 2018 חתם על חוזה לשנתיים באנאדולו אפס, ובכך חזר לשתף פעולה עם המאמן ארג'ין עתמאן אשר אימן אותו בגלאטסראיי. בעונתו הראשונה בקבוצה גברה אנאדולו על פנרבחצ'ה בסדרת גמר ליגת העל הטורקית (4–3) בדרך לזכייה באליפות הליגה, והפסידה מולה במשחק גמר הגביע הטורקי (70–80). ביורוליג העפילה אנאדולו לשלב הפיינל פור בפעם השלישית בתולדותיה, ואף גברה על פנרבחצ'ה במשחק חצי הגמר, בדרך להשתתפותה הראשונה אי פעם בגמר היורוליג. במשחק הגמר עצמו הפסידה הקבוצה מול צסק"א מוסקבה, בתוצאה 83–91.
נבחרת גרמניה.
מאז שנת 2009 משחק פלייס עבור נבחרת גרמניה בכדורסל. לאורך השנים השתתף עם נבחרתו בטורנירי יורובאסקט 2009, אליפות העולם בכדורסל 2010, יורובאסקט 2011, יורובאסקט 2013 ויורובאסקט 2015. באף אחד מהטורנירים בהם השתתף לא הצליחה גרמניה להעפיל לשלב רבע הגמר.
פיתוי קטלני
פיתוי קטלני (באנגלית: To Die For) הוא סרט דרמה קומית שחורה פלילי משנת 1995, המצולם במתכונת מוקומנטרית, בבימויו של גאס ואן סנט עם תסריט מאת באק הנרי, המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ויס מיינארד, שהתבסס בעצמו על סיפורה של פמלה סמראט. בסרט מככבים ניקול קידמן, מאט דילון וחואקין פיניקס. בתפקידי המשנה מופיעים אילנה דגלאס, ויין נייט, קייסי אפלק, קורטווד סמית', דן הדייה ואליסון פולנד. קידמן הייתה מועמדת לפרס באפט"א וזכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי אמפייר על הופעתה. בכתב העת המדעי "BMC Psychiatry", דמותה תוארה כסובלת מהפרעת אישיות נרקיסיסטית.
הסרט כולל הופעות אורח של ג'ורג' סיגל, דייוויד קרוננברג, הסופרת מיינארד והתסריטאי הנרי עצמם.
המוזיקה עבור הסרט הולחנה על ידי דני אלפמן.
הסרט עלה לאקרנים ב-6 באוקטובר 1995.
עלילת הסרט.
סוזן סטון היא אישה שתמיד הייתה אובססיבית ונחושה להופיע בטלוויזיה, בשאיפה להפוך לכתבת מפורסמת בעולם. סוזן מתחתנת עם לארי מארטו, משתמשת בעסקי המסעדות המשפחתיות שלו כדי לשמור על היציבות הכלכלית שלה, ולוקחת עבודה כמזכירה במשרה חלקית בתחנת הכבלים המקומית, "WWEN", בתקווה לטפס בסולם הדרגות של הרשת. באמצעות התמדה בלתי נלאית, בסופו של דבר סוזן מקודמת בעבודתה וממונה להגיש את פינת מזג האוויר במהלך חדשות הערב של התחנה.
כאשר לארי מתחיל לבקש ממנה לוותר על הקריירה שלה על מנת להקים משפחה ולעזור בעסקי המסעדות, סוזן מתחילה מיד לרקום תוכנית במטרה להיפטר ממנו. לשם כך היא משתמשת בסרט התיעודי הטלוויזיוני שהיא עובדת עליו העוסק בבני נוער הלומדים בתיכון המקומי; היא מפתה אחד מהם, ג'ימי אמט, ומתמרנת אותו ואת חבריו, ראסל היינס ולידיה מרץ, להרוג את לארי. בעזרת ראסל ולידיה, ג'ימי בסופו של דבר מבצע את הרצח.
אף על פי שמותו של לארי נקבע לבסוף כתוצאה מפריצה מזוינת, המשטרה מוצאת את הסרט התיעודי שסוזן מכינה, שמרמזת על מערכת יחסים בינה לבין ג'ימי. בני הנוער נעצרים ומקושרים דרך הראיות לזירת הפשע. לידיה עושה עסקה עם המשטרה במסגרתה היא משוחחת עם סוזן כשעליה מכשיר האזנה, וסוזן חושפת מבלי משים את חלקה בתכנון הרצח. עם זאת, למרות הראיות החד-משמעיות, סוזן טוענת כי היא רומתה על ידי המשטרה שכפתה עליה להודות ברצח ומשוחררת בערבות.
כשהיא מתענגת על אור הזרקורים, סוזן מפברקת סיפור על כך שלארי היה מכור לסמים שנרצח על ידי ג'ימי וראסל, סוחריו כביכול. ג'ימי וראסל נידונים למאסר עולם; אך ראסל עושה עסקת טיעון להפחתה בעונשו בעוד לידיה משוחררת במאסר על תנאי. בינתיים, אביו של לארי, ג'ו, מבין שסוזן עמדה מאחורי מות בנו ומשתמש בקשריו במאפיה שלו על מנת להזמין את רציחתה. המתנקש מפתה את סוזן לצאת מביתה, הורג אותה ואז מסתיר את גופתה מתחת לאגם קפוא.
בסצנת האפילוג, לידיה זוכה לתשומת לב לאומית בכך שהיא מספרת את הצד שלה בהתרחשויות האחרונות בראיון טלוויזיוני, והופכת לסלבריטאית; ואילו אחותו של לארי, ג'ניס, מתאמנת בהחלקה על הקרח באגם הקפוא בו מוסתרת גופתה של סוזן.
הפקה.
הסרט הוא תערובת של סגנונות וסוגות שונות, המשלבים דרמה מסורתית עם מונולוגים קומדיה שחורה קומיים שחורים ישירים למצלמה קומיים על ידי דמותה של קידמן, וראיונות מוקומנטריים, חלקם טרגיים, עם כמה מהדמויות האחרות בסרט.
הסרט והרומן עליו הוא מבוסס שאבו השראת מעובדות שעלו והתגלו במהלך משפטה של פמלה סמארט, רכזת שירותי תקשורת בבתי ספר שנכלאה באשמת פיתוי תלמיד תיכון בן 16 ושידולו להרוג את בעלה.