כאשר עלה לבוגרים שיחק בקבוצות הפועל כפר סבא, הפועל מטה אשר עכו אשר איתה זכה בדאבל בשנת 2013, שיחק גם במכבי תל אביב, עד שחזר לקדנציה שנייה בהפועל כפר סבא, ואף שיחק גם בנבחרת ישראל. החל מעונת 2018/2019 הוא משחק בהפועל המעפיל/מנשה/עמק.
בעונת 2019/2020 חזר למכבי תל אביב.
מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד
מצפה מכללת הרווארד (באנגלית: Harvard College Observatory או בראשי תיבות: HCO) הוא מוסד המנהל קומפלקס של מבנים הכוללים מכשירים רבים המשמשים למחקר אסטרונומי המיועדים לשימוש המחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת הרווארד.
מיקום.
המצפה ממוקם בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. והוא נוסד בשנת 1839. יחד עם המצפה האסטרופיזיקלי סמית'סוניאן, הוא מהווה חלק ממרכז הרווארד-סמית'סוניאן לאסטרופיזיקה.
מידע לגבי בתי HCO.
בתי HCO הם אוסף של כ-500,000 לוחות אסטרונומיים שנלקחו בין 1880 ל-1989 (עם פער 68–1953). זהו כיסוי 100 שנה הוא משאב ייחודי לחקר וריאציות הזמני ביקום. הגישה הדיגיטלית לפרויקט, שנקראת "Sky Century @ Harvard", מבצעת סריקה דיגיטלית ומאחסנת את לוחות הצילום הללו.
היסטוריה.
ב-1839 הצביעה אוניברסיטת הרווארד על מינויו של ויליאם קראנץ' בונד, שען בולט מבוסטון, כ"אסטרונום משקיף לאוניברסיטה "(ללא שכר). מינוי זה הביא להקמתו של המצפה הראשון באוניברסיטה. הטלסקופ הראשון של האוניברסיטה, בגודל 15 אינץ', כונה: "Refractor", והותקן בשנת 1847. הטלסקופ היה הגדול ביותר בארצות הברית מזמן התקנתו ועד לשנת 1867.
בין השנים 1847–1852 השתמש צלם הבונד והחלוץ ג'ון אדמס ויפל בטלסקופ המפלט הגדול כדי להפיק תמונות של הירח אשר בלטו באיכות הפירוט ובעצמה האסתטית. זה היה הטלסקופ הגדול ביותר בצפון אמריקה באותו זמן, ותמונותיהם של הירח זכו בפרס על מצוינות טכנית בצילום בתערוכה הגדולה של שנת 1851 בקריסטל פאלאס, לונדון. בלילות של ה-16 וה-17 ביולי 1850, ביצעו ויפל ובונד את הדאגרוטיפ הראשון של כוכב נוגה.
למכללה האקדמית הרווארד חשיבות היסטורית רבה לאסטרונומיה, שכן נשים רבות, כולל אנני ג'אמפ קאנון, הנרייטה ליוויט, ססיליה פיין-גפושקין ווילמינה פלמינג ביצעו בה מחקר סיווג מרכזי. קנון וליוויט נקלטו תחילה כ"מחשבות" כדי לבצע חישובים ולבחון תמונות כוכבים, אך בנוסף ביצעו גם מחקר משמעותי.
לא תודה
לא תודה הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-28 במרץ 2017 ביחד עם צאת אלבום האולפן ה-23 שלה, שרה שרה, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות.
השיר הגיע למקום השני במצעד ה-TV של מדיה פורסט, בשל הקליפ שיצא ביחד איתו.
רקע.
השיר נכתב והולחן על ידי הנרי והופק על ידי עוזי ג'ורג'. מילותיו של השיר מדברות על מערכת יחסים שקרתה בין חדד לבחור, אשר נפגעה עקב דברים שהוא עשה וכתוצאה מכך, גרמה לחדד להיפגע בצורה בלתי הפיכה.
רבים טוענים כי הקליפ של "כולם באילת", של הזמרת עדן בן זקן, הוא העתק של הקליפ הזה. מאקו אף דיברו על כך באחת מן כתבתם.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם במלון פולי האוס, על ידי עוזי ג'ורג'. בקליפ, מגלמת חדד את רוב הדמויות, כאשר בכל דמות היא לובשת בגדים אחרים, חובשת עשרות פאות ומאופרת בשלל סגנונות שונים.
מאקו ערכו מחקר מעמיק על הקליפ בשל הופעת המספר 143 לאורך כל הקליפ. על פי אתר הסלנג אורבן דיקשיונרי, 143 פירושו "I Love You", על פי מספר האותיות שמופיעות בכל מילה. ב-"I" יש אות אחת, ב-"Love" ארבע אותיות וב-"You" שלוש. אחד, ארבע, שלוש והנה המספר 143.
עלילת הקליפ מתרחשת ברחבי בית מלון עם תחושה עתידנית, והדמויות בו סובלות מניכור ובידוד. הן לא מתקשרות כלל אחת עם השנייה, ומזניחות את הקשרים האישיים ביניהן. כולן גם מגולמות על ידי חדד בעצמה (פתקי האהבה של שרית חתומים בראשי התיבות שלה: .S.H, והם מחולקים לדמויות על ידי בנה שמניח אותם ליד מפתן הדלתות שלהן) ולכן משקפות יסודות שונים מהנפש של אותה הדמות. ככל הנראה הפתקים מסמלים את יצירת הקשר האנושי בין הזרים.
היסטוריה של רמת השרון
רָמַת הַשָּׁרוֹן היא עיר במחוז תל אביב בישראל אשר הוקמה בשנת 1923. העיר גובלת בצפון בהרצליה, בקיבוץ גליל ים שבמועצה האזורית חוף השרון, בדרום בתל אביב, במזרח בהוד השרון ובדרום-מזרח בפתח תקווה. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1949 וכעיר בשנת 2002.
לפני הקמת רמת השרון.
בדרום תחום שיפוטה של רמת השרון נמצאו מספר ממצאים ארכאולוגיים המעידים על התיישבות במקום במאה השנייה לספירה. האתר הבולט ביותר הוא מערות אפקה, בסמוך לגבול רמת השרון-תל אביב, צפונית לרמת אביב ג'. מערכת זו של מערות קבורה שומרוניות הייתה בשימוש עד המאה השישית. באתר נמצאו כלים, מטבעות ותכשיטים. המערות שימשו את היישוב ח'ירבת אל ע'ורה, ששרידים מעטים ממנו נמצאו מזרחית למערות. אתר נוסף בו נמצאו שרידים המיוחסים לתקופה הרומית ולתקופה הביזנטית הוא גבעת הגולגולות, מזרחית למרכז הטניס.
במהלך התקופה העות'מאנית הוקם ברכס גלילות הכפר אג'ליל, שמספר מבנים ממנו שרדו בסמוך למתחם סינמה סיטי גלילות שבמערב העיר. כפר נוסף, אבו כישכ, הוקם בידי שבט בדואי שהגיע ממצרים בחלקה המזרחי של רמת השרון דהיום. בגבעת הגולגולות פעל בית קברות מוסלמי, שכמעט לא נותר ממנו זכר, ובמפות מנדטוריות מסומן באתר זה קבר שייח' סעיד.
הקמת עיר שלום.
בשנת 1922 התארגנה קבוצת יהודים מיפו בראשותו של הרב יעקב בן-שלום (ברויאר), במטרה לחפש קרקע לצורך הקמת יישוב חדש במרחב פתוח, מחוץ לשטח העירוני הצפוף והדחוק של יפו. בן-שלום, שעלה לארץ ישראל שנתיים קודם לכן מפולין ופתח מסעדה בשכונת נווה שלום ביפו, שאף להקים עיר גנים שלא תהיה חלק מההתיישבות הממוסדת. הקבוצה הקימה אגודה בשם "עיר שלום", והחלה בחיפוש אחר קרקעות. בתחילה ניהלו משא ומתן לרכישת קרקעות באזור מקוה ישראל, אך משזה לא צלח, מצאו קרקעות צפונית לשייח מוניס, בסמוך לכפר אג'ליל.
כך מתאר פרוטוקול האספה הכללית השנייה של אגודת "עיר שלום" (י' בניסן ה'תרפ"ב-1922) את בחירת מיקומה של "עיר שלום", היא רמת השרון של ימינו. במקורות אחרים עולה תיאור שומם של הקרקע
האמביוולנטיות בתפיסתם של המתיישבים הראשונים לשטח באה לידי ביטוי גם בדבריו של יוסף ביאליק, לימים מזכיר היישוב:
המחיר ששולם לערבים בעלי הקרקע תמורת 2,000 הדונמים, היה 5 לירות מצריות לדונם, מחיר שנחשב זול, וזאת בשל האיכות הירודה שייחסו הערבים לאדמה. בתחילה הסתייעו חברי האגודה בסוחר הקרקעות קנדינוף, אך לאחר ששילמו לו מקדמה התברר כי הונה אותם. בסופו של דבר הושלמה העסקה בסיועו של משה מטלון.
במהלך 1923 ערכה האגודה תחרות לתכנון עיר הגנים החדשה, בה זכו שתי תוכניות שהצליחו לענות על הדרישות שהציב הוועד: "...לייסד ישוב מרוכז, שהוא עיקר גדול מבחינת הביטחון, הכלכלה, הבריאות וכו' - שביחד עם זה יהיה השדה קרוב אל הבית. כמו כן חשוב לקמץ בדרכים וברחובות", כפי שנכתב בעיתון "הארץ" מיום 14 במרץ 1923. בסופו של דבר נבחרה מבין השתיים תוכניתו של מרדכי מסטיצ'קין. ב-3 בנובמבר נערכה הגרלת המגרשים בין 53 בעלי הקרקעות, שכל אחד מהם שילם 20 לירות מצריות עבור חלקה של חמישה דונמים.
זמן קצר לאחר הגרלת המגרשים עלו לקרקע ששת המתיישבים הראשונים: דוד משורר, נחום הופנברג, לוי הורביץ, צבי הורביץ, פלטיאל פינקלשטיין וחיה פלוסקר. מסעם מיפו היה מפרך ונמשך שלושה ימים, עקב תנאי מזג האוויר הקשים ששררו באזור. בעצתו של האגרונום מלך זגורודסקי שבדק את תנאי הקרקע במקום, הוחל בגידול טבק.
בשנתם הראשונה ביישוב החדש ידעו המתיישבים תלאות רבות. הטבק ששתלו נפגע ממחלות, ולאחר שהביאו שתילים חדשים מרעננה, חוסלו כשלושה רבעים מהם בידי נחיל ארבה. בתחילה, בהיעדר מקורות מים מספיקים, נאלצו המתיישבים להביא מים בחביות מאג'ליל ומכפר מל"ל. כן סבלו המתיישבים מגנבות של תושבי האזור. קשיים נוספים עמם התמודדו המתיישבים נבעו מחוסר תמיכה של המוסדות הלאומיים ביישוב שהוקם ללא עזרתם. חרף הכישלון בגידול הטבק, החלו להגיע בהדרגה משפחות נוספות. מאחר שכל אחת מהן התיישבה במגרש אותו הגרילה, בעוד חלק מהמשפחות טרם התיישבו במגרשיהן, נוצרו בכמה מן המקרים מרחקים גדולים בין החלקות, מה שהקשה על השמירה ועל אספקת המים. לכן החליט הוועד לבטל את ההגרלה, וליישב את החלקות בשיטת "כל הקודם זוכה".
חרף חפירת באר, היא לא הספיקה לצורכי המתיישבים, וניסיונות קידוח נוספים נכשלו בשל חוסר ניסיונם. בשנים הראשונות עדיין הובאו מים מהרצליה, והשדות הושקו כל אחד בשעה אחרת, כדי לא לפגוע בלחץ המים.
התרחבות והתבססות כמושבה חקלאית.
העלייה הרביעית הביאה עמה מתיישבים חדשים, ובהם קבוצה גדולה מקיילצה שבפולין, שרכשה יחד שטח של 400 דונם. עם זאת, בצד המתיישבים, רבים מרוכשי הקרקעות לא מיהרו להתיישב על הקרקע. והממסד הציוני, שעדיין לא ראה בעין יפה את היישוב שקם בלעדיו, אף ניסה לשכנע את הערבים לחזור בהם ממכירת הקרקעות. כן פעלו לשם כך אנשי קהיליית ציון מהרצליה, שחשקו בקרקעות לעצמם.