בעתירה מנהלית שהוגשה לבית המשפט המחוזי על ידי ארגון זכויות אדם ״״ נ' המנהל האזרחי, נדחתה עתירה שעניינה במידע שביקשו העותרים לקבל מן המשיבים בנוגע לחפירות ארכאולוגיה בשטחי יהודה ושומרון. פסק הדין עוסק בסייגים הקבועים בחוק חופש המידע כשבמרכזו עומדים הסייגים הקבועים בסעיף 9(א)(1) לחוק חופש המידע שעניינו בחשש לפגיעה ביחסי החוץ של המדינה, ובסייג שבסעיף 9(ב)(6) לחוק בעניין החרם האקדמי. פסק הדין חידד את החריג של סעיף 9(א)(1) וקבע את ״מבחן החשש״ כמבחן העיקרי לבחינת סוגיית החשש לפגיעה ביחסי החוץ. המבחן נבחן בהתאם לתחולת הפגיעה ביחסי החוץ - מכפלת עוצמת הסיכון במידת הסתברותו. אם כן, ניתן לראות שהחריג לא חל רק בנושאים ביטחוניים גרידא, אלא גם בנושאים אזרחיים הקשורים ליחסי החוץ של המדינה. בשנת 2016 הוגש ערעור על פסק דין זה, טרם התקבלה החלטה בערעור.
לוין אמנות חברה ותרבות
לוין אמנות חברה ותרבות הוקמה בשנת 2010 בירושלים על ידי אספן האמנות עופר לוין.
פעילות.
הקרן מנהלת את אוסף אמנות ישראלית אשר נרכש ממבקר האמנות גדעון עפרת. עפרת התחיל את האוסף בשנת 1970 ונכון לשנת 2019 הוא כולל כ-3000 יצירות הנפרשות על פני למעלה ממאה שנות יצירה ישראלית.
הקרן פועלת לשימור המורשת התרבותית המקומית ולתמיכה בדור העתיד של אמני ישראל. לשם כך היא עוסקת בהוצאת ספרים וקטלוגים, יוזמת ומשתתפת בתערוכות, אירועי אמנות, סיורי אמנות והרצאות אמנים.
תערוכות בנושא אוסף לוין.
באוגוסט 2019 נפתחה במוזיאון פתח תקווה לאמנות תערוכה בשם "G/HOST – דיאלוג עם יצירות מאוסף לוין" בשיתוף בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים. (01.08.19 – 28.12.19). התערוכה נערכה במסגרת הקורס "תערוכה דה פקטו", פרויקט הגמר של תלמידי מגמת אוצרות בשיתוף תלמידי תואר שני לאמנויות (MFA).
במאי 2017, בשיתוף פעולה עם שגרירות ישראל בקנדה וועדת ההון הלאומית (NCC), נתנה לוין אמנות חברה ותרבות חסות לתערוכה של יצירות הצלמת עליזה אורבך, "Aliza Auerbach: From Stone to Sea". התערוכה התקיימה בביתן הבינלאומי של הNCC באוטווה.
במאי 2015 הוצגו 46 יצירות מתוך אוסף לוין במסגרת התערוכה: "Israel: Land and Identity" בגלריית רועי גרין בפדרציה היהודית שבקליבלנד. אוצרת התערוכה: אמה גשינסקי.
ריצ'רד מרטין
ריצ'רד מרטין (באנגלית: Richard Martin; פברואר 1754, אירלנד – 6 בינואר 1834, בולון סור מר, צרפת) היה פוליטיקאי אירי, פילנתרופ, רפורמטור חברתי ופעיל להגנת בעלי חיים. מרטין כיהן כחבר הפרלמנט האירי וכחבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת. בשנת 1822, הצליח להעביר בפרלמנט הבריטי את החוק הלאומי הראשון בעולם להגנת בעלי חיים חוק למניעת אכזריות כלפי בהמות 1822 שכונה 'חוק מרטין'. בשנת 1824, היה ממייסדי הארגון הראשון בעולם להגנת בעלי חיים 'האגודה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים' . הוא נודע בכינוי 'דיק ההומניטרי' (לשון קיצור של הכינוי 'ריצ'רד ההומניטרי') שחברו, מלך בריטניה ג'ורג' הרביעי, נתן לו.
קורות חיים.
מרטין נולד ככל הנראה בדבלין, אירלנד, כבן הבכור של רוברט מרטין, בעל קרקעות ממחוז גולוויי שבאירלנד, ושל ברידג'ט ברנוול (Bridget Barnewall), בתו השלישית של ג'ון ברנוול (John Barnewall), הברון ה-11 מטרימלסטון . הוא צאצא של שבט Ó Flaithbheartaigh , משפחות אביו ואמו הן צאצאיות לקתולים מממלכת אנגליה הנורמנית, וריצ'רד היה בן המשפחה הראשון שגדל כפרוטסטני. בין השנים 1769–1771, מרטין למד בבית הספר הארו, בו נחשף לדברי הביקורת של המורה הבכיר, סמואל פר בדבר 'היחס הברברי' לבעלי החיים - ביקורת שמרטין נחשף אליה בילדותו בשיחות עם אמו, שלימדה אותו לכבד ולאהוב בעלי חיים. בשנת 1773, למד בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' ובפברואר 1776, נרשם לאכסניית המשפט לינקולנ'ס אין . כשאביו נפטר בשנת 1794, הוא ירש את קרקעותיו, התיישב בטירת בולינהינץ' , שלט למעשה בכל חבל קונמארה (כ-200,000 דונם של אדמות) וכונה 'מלך קונמארה'. בין השנים 1782–1783, שימש כשריף של מחוז גולוויי ובשנת 1779, היה הקולונל של מתנדבי רגימנט הפרשים של המחוז. במהלך חייו, דחה פעמיים הצעה לקבל מעמד אצולה.
ב-8 בפברואר 1777, התחתן עם אליזבת וסיי (Elizabeth Vesey), להם נולדו תשעה ילדים, אולם רק שלושה ילדים שרדו לגיל בגרות: הבנים תומאס ברנוול מרטין וג'ורג', והבת לטישה (Letitia). כשהחל לעסוק בפוליטיקה ולהיעדר תדיר מביתו, אשתו ניהלה שני רומנים ולבסוף עזבה אותו בשנת 1791 לטובת מאהבה, ג'ון פטרי, אנגלי תושב פריז. מרטין תבע את פטרי וזכה ב-10,000 פאונד, אולם בחר להשליך את הכסף בהפגנתיות מחלון הכרכרה בה נסע משום שסירב ליהנות מהבגידה של אשתו. בשנת 1793 הם נפרדו בצו כנסייתי, אולם לא הספיקו להתגרש בטרם מותה. ב-5 ביוני 1796, הוא התחתן בשנית עם הסופרת הארייט אוונס מרטין , בתו השנייה של יו אוונס ואלמנתו של קפטן רוברט הסקת' (Robert Hesketh), ולהם נולדו ארבעה ילדים: ריצ'רד, שהיגר בשנת 1833 לקנדה, הארייט לטישה, ג'ורג'ינה ומארי. בתו, הארייט לטישה מרטין הייתה סופרת, ובנו, תומאס ברנוול מרטין , היה חבר הפרלמנט הבריטי משנת 1832 ועד מותו בשנת 1847. נכדתו של מרטין (בתו של ברנוול מרטין) היא הסופרת מרי לטישה מרטין .
מרטין היה איש חברה שנהנה מתיאטרון ואף עסק במשחק והשתתף בנשפי מסיכות. הוא נודע כאדם אקצנטרי, נדבן, בעל השקפות הומניות, בעל חוש הומור מפותח וכן כלוחם דו-קרב. נדיבותו דרדרה את מצבו הכלכלי עד שנכנס לחובות, ובשנת 1827, לאחר שחסינותו הפרלמנטרית פגה, הוא נאלץ להימלט לצרפת מפני החוק. הוא מת ב-6 בינואר 1834 בבולון סור מר בצרפת. המשורר תומאס הוד כתב לזכרו של מרטין את 'אודה לריצ'רד מרטין', וכינה אותו ה'וילברפורס של הסוסים' (Wilberforce of hacks). בספטמבר 1944, במאורעות מלחמת העולם השנייה, קברו ניזוק בהפצצה אווירית, ובשנת 1972, שרידיו נקברו מחדש בבית קברות בבולון סור מר וסומנו על ידי מצבה שהוצבה מטעם האגודה המלכותית למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים, אותה הקים בשנת 1824.
קריירה ופעילות.
בין השנים 1776–1783 ו-1798–1800, כיהן כחבר בית הנבחרים של אירלנד מטעם מחוז ליטרים. הוא נהג לבקר בדבלין, בלונדון ובפריז במטרה לקדם את הרפורמות שלו בפרלמנט. בשנת 1781, החל לעבוד כעורך דין בלשכת עורכי הדין של אירלנד , ושימש כתובע במשפטו של ג'ורג' רוברט פיצגרלד שהואשם והורשע בכליאת שווא של אביו. מרטין כבר רכש בעבר בוז לפיצגרלנד לאחר שזה ירה למוות בכלבו של חברו. בתגובה, מרטין הזמין אותו לדו-קרב אקדחים שהסתיים בפציעות קלות לשני היריבים.
בשנת 1801, לאחר איחוד אירלנד עם האימפריה הבריטית, נבחר לכהן כחבר בית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה גולוויי (החופף למחוז גולוויי דהיום למעט הבורו של גולוויי) עד שנת 1827. הוא נאבק למען אמנציפציה לקתולים , ביטול העבדות, פעל עם ג'יימס מקינטוש לביטול עונש המוות למורשעים בעבירות גנבה, מרמה וזיוף, התנגד לענישת מלקות והגיש הצעת חוק שמטרתה לאסור כליאת בעלי חוב חולים וזאת משום שהתנאים בכלא מסכנים את חייהם. בשנת 1821, ניסח הצעת חוק שמטרתה להבטיח הגנה משפטית למואשמים באישומים שניתן להטיל עליהם עונש מוות. נאמר עליו כי חוש ההומור המפותח שלו הצליח להסיר את מגננות מתנגדיו באופוזיציה. הוא תמך בחנינת מורדים, נחלץ לעזרתם של צעירים וצעירות שנקלעו לצרות מול הרשויות או מול הוריהם, ואימץ אל ביתו עניים ורעבים. נאמר עליו כי אלמנות וילדים, להם הרשה להתיישב באדמותיו, התפללו לישועתו. חברו, המלך ג'ורג' הרביעי, כינה אותו בשל פעולותיו בכינוי 'מרטין ההומניטרי' שהתפרסם ברבים כ'דיק ההומניטרי'.
חוק מרטין.
מרטין היה ידוע בעיקר בזכות מאבקו להגנת בעלי חיים והיה חלוץ בתחום החקיקה להגנת בעלי חיים. הוא התנגד לאכזריות כלפי בעלי חיים, התנגד לניסויים בבעלי חיים, טען כי מדובר בפרקטיקה מבחילה שאין לה שום הצדקה והימם את בית הנבחרים עם תיאורים מפורטים של הניתוחים הפומביים שביצע פרנסואה מז'נדי בכלבים חיים בלונדון. הוא אסר על אכזריות כלפי בעלי חיים בשטחיו בקונמארה, במיוחד על הפרקטיקה הנפוצה דאז, קשירת מחרשה לזנבו של סוס, ופעל כדי לחוקק חוק נגד אכזריות כלפי בעלי חיים שיחול על בריטניה כולה.
היסטוריה.
ההצעה הראשונה בפרלמנט הבריטי בדבר הגנה על בעלי חיים הועלתה בשנת 1800, לפיה יש לאסור את ספורט הדמים הכרוך בהתגרות בשוורים. שר החוץ דאז, ג'ורג' קנינג, תיאר הצעה זו כאבסורדית, תהה איזה עיסוק יכול להיות יותר תמים מהתגרות בשוורים והשווה ספורט דמים זה לתחרויות אגרוף ולריקודים. קנינג הניח שההצעה מבקשת להוציא את ספורט הדמים הזה מחוץ לחוק משום שמסוכנותו נעוצה בהתקבצות ההמון שעלולה להוביל להתנהגות לא מוסרית של בני האדם אחד כלפי השני. הנחה זו נשענה על התפיסה דאז לפיה התנהגות שמזיקה לבעלי חיים אינה מצדיקה חקיקה. עיתון הטיימס החזיק גם הוא בתפיסה זו ופרסם מאמר לפיו "כל מה שיש בו התערבות בשימוש הפרטי האישי בזמנו או ברכושו של האדם הוא עריצות. כל עוד אדם אחר אינו נפגע, אין מקום לסמכות של התערבות" והצעת חוק זו נדחתה. בשנת 1809, לורד תומאס ארסקין הציע חוק למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים שנקרא "החוק למניעת יחס רשלני והתאכזרות כלפי בעלי חיים", אולם גם הצעת חוק זו נדחתה.
חקיקת חוק מרטין.