החזרה לליגה השנייה התרחשה בשנת 1991, אך עונה לאחר מכן הקבוצה ירדה לליגה השלישית. בעונת 1993 הקבוצה שוב עלתה לליגה השנייה ל-4 שנים, לאחריהן ירדה שוב לליגה השלישית. ב-1997 הקבוצה הייתה אמורה לרדת לליגה הרביעית, אך היא ניצלה בשל התפרקות כלכלית של קבוצה אחרת.
שנות ה-2000 ואילך.
פלרמו, שנקנתה על ידי בעלי רומא, פרנקו סנסי, עלתה לליגה האיטלקית השנייה, הסרייה ב', ב-2001. לאחר עונה שקטה בליגה השנייה הקבוצה נמכרה לבעלים חדשים בקיץ 2002, והיא הגיעה למקום החמישי בעונה זו, כאשר פספסה את העלייה רק במחזור האחרון, נגד לצ'ה. פלרמו זכתה באליפות הליגה השנייה ב- בהפרש שערים מעל קליארי. עונת הייתה העונה הראשונה של הקבוצה המחודשת בסרייה א', ליגת העל האיטלקית, והראשונה של הקבוצה בכלל מאז 1973.
ב-4 בספטמבר 2004, במהלך משחק מוקדמות מונדיאל 2006 בין איטליה לנורווגיה, שהתקיים בפלרמו, חלוץ פלרמו, לוקה טוני, מלך השערים של הליגה השנייה בעונת 2003/2004 עם 30 כיבושים, כבש את שער הניצחון. זה היה השער הראשון של שחקן פלרמו בנבחרת איטליה.
פלרמו סיימה את עונת במקום השישי המפתיע, ועלתה לשחק בגביע אופ"א בעונת , בפעם הראשונה בתולדותיה. בשלב הבתים של גביע אופ"א, הקבוצה סיימה בראשות הבית לאחר שני ניצחונות על מכבי פתח תקווה הישראלית (2-1 באצטדיון רמת גן) וברונדבי הדנית ושתי תוצאות תיקו נגד אספניול הספרדית ולוקומוטיב מוסקבה הרוסית. בשלב 32 האחרונות של הגביע פלרמו ניצחה את קבוצת סלביה פראג ובשלב שמינית גמר גביע אופ"א הפסידה לקבוצת שאלקה 04.
בעונת פגשה פלרמו את קבוצת וסטהאם יונייטד האנגלית, ניצחה אותה 0–4 בסיכום 2 המשחקים ועלתה לשלב הבתים של גביע אופ"א.
בעונת הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון של גביע אופ"א בפנדלים לקבוצת מלאדה בולסלאב.
בעונת הקבוצה הגיעה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
במאי 2011 העפילה לגמר הגביע האיטלקי, והפסידה במשחק הגמר לאינטר מילאנו 3-1.
בסיום עונת 2012/2013 ירדה הקבוצה לליגה השנייה באיטליה אחרי 9 עונות ברציפות בליגה הראשונה באיטליה. עונה אחת בלבד לאחר מכן חזרה הקבוצה לליגה הראשונה, לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה.
ב-24 ביוני 2019 סורבה בקשתה של פלרמו להיכלל בסרייה ב' מפאת קשיים כלכליים. ב-12 ביולי 2019 הקבוצה הוצאה מהסרייה ב' ולא נכללה ברשימת הקבוצות לעונה הבאה. יותר מאוחר ביולי, לאחר התעניינות של 6 קבוצות רכישה, המועדון הוקם מחדש על ידי חברת "Hera Hora S.r.l." בראשות דאריו מירי, וזאת על מנת שיוכל להשתתף בעונת 2019/2020 ולהתחיל את דרכו בסרייה D מיידית. ב-18 באוקטובר 2019, מועדון המקור הגיע לפשיטת רגל ופורק רשמית עקב חובות וחדלות פרעון, והמועדון החדש שהוקם עוד לפני כן לקח את הזכויות על המועדון ששיחק בסרייה די בשם: "אס. אס. די. פלרמו" (SSD Palermo). כבר בעונתה הראשונה בסרייה די, סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לסרייה סי. ב-16 ביוני 2020 המועדון שינה את שמו לשם: "מועדון הכדורגל פלרמו" (Palermo Football Club).
בסיום עונת 2021/2022 שבה הקבוצה לשחק בסרייה ב'.
אצטדיון ואוהדים.
פלרמו משחקת באצטדיון רנצו ברברה שנמצא בעיר פלרמו, החל כבר מפתיחתו ב-1932, בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה, ושמו היה "סטאדיו ליטוריו" משחק הבכורה שהתקיים ב-24 בינואר 1932 נגמר בניצחון 1–5 של פלרמו על אטאלנטה. בשנת 1936 שונה שם האצטדיון ל"סטאדיו מישל מארון" - על שם גיבור פשיסטי שנהרג במלחמת האזרחים בספרד. לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שם האצטדיון ל"סטאדיו לה פבוריטה" על שם שכונת "Favorita" שם האצטדיון נמצא. ב-1984 האצטדיון הורחב לכ-50,000 מקומות. ושופץ עוד פעם ב-1989. ב-2002 שונה שם האצטדיון שוב לשמו הנוכחי "אצטדיון רנצו ברברה" על שם היו"ר המיתולוגי של המועדון רנצו ברברה בשנות ה-70.
אוהדים פלרמו ברובם מגיעים מהעיר פלרמו, אולם הקבוצה פופולרית ביותר באזור מערב סיציליה, ובקרב מהגרים סיציליאנים שהיגרו לצפון איטליה, מה שגורם לכך שלפלרמו יש ממוצע קהל חוץ גבוהה מאוד ביחס לליגה האיטלקית. למועדון שלוחות אוהדים בעיר סולינגן הגרמנית שם הקימו מהגרים סיציליאנים בשנת 2007 קבוצה בשם "FC Rosaneri" על שם הכינוי של פלרמו, שמשחקת בליגות הנמוכות בגרמניה. נפוץ בקרב אוהדי הקבוצה להציג את דגל סיציליה במשחקים.
היריבה הכי גדולה של פלרמו זו קבוצת הכדורגל של קטניה, והמפגשים בין הקבוצות נקראים "Derby di Sicilia" ("הדרבי הסיציליאני"), אולם קיימת עוד קבוצה סיציליאנית, מסינה, ששיחקה בסרייה א' לפרקים ביחד עם קטניה ופלרמו, אבל היריבות איתה היא בעוצמות נמוכות הרבה יותר מהיריבות בין קטניה לפלרמו.
בעונת 2006/2007 התקיים דרבי סיציליאני בין פלרמו לקטניה, אצל האצטדיון בקטניה, והשוטר פיליפו רצ'יטי נהרג במהומות בין אוהדי קטניה לבין המשטרה, מה שגרם לנציב המשטרה האיטלקית לוקה פנקאלי להשעות את כל ליגות הכדורגל באיטליה לשבועות מספר.
לפי סקר מקיף שנעשה ב-2008, לקבוצה 1.47 מיליון אוהדים ברחבי איטליה, והוא אחד מעשרת המועדונים האהודים ביותר באיטליה. בעונת 2011/2012 נבחרו אוהדי פלרמו לזכות בגביע ההגינות של הסרייה א' ה- "Gaetano Scirea".
מדים וסמל.
בתחילת דרכו של המועדון המדים היו בצבע כחול-אדום חצי-חצי.
מ-1907 ועד היום המועדון משחק עם מדים בצבעים ורוד ושחור, ומכונה "הרוזנרו" (הורודים-שחורים).
סמל המועדון לאורך השנים היה בצבעי המועדון ועם תמונת נשר בשילובים שונים, מה שנתן למועדון את הכינוי "לה-אקילה" ("הנשרים").
הסמל האחרון שעוצב בשנת 2019 לאחר הקמת המועדון מחדש בסרייה די, עוצב כראש של נשר, עם 3 פסים שמייצגים את שיאפת המועדון לחזור ולעלות בתוך 3 שנים חזרה לפסגת הכדורגל האיטלקי - הסרייה א'.
Dance of Death
Dance Of Death (ריקוד המוות) הוא אלבום האולפן ה-13 של להקת ההבי מטאל קלאסי האנגלית איירון מיידן שיצא לאור בשנת 2003.
על האלבום.
Dance Of Death הוא האלבום השני שהוציאה הלהקה מאז חזרתם של הסולן ברוס דיקינסון והגיטריסט אדריאן סמית' ללהקה. לדעת מעריצים רבים, האלבום הוא בין הטובים שמיידן הוציאו, ובעיני אחרים הוא בין החלשים. מה שניתן להגיע להסכמה הוא שהאלבום עלה על הציפיות מהלהקה, מיידן הוכיחו שגם אחרי יותר מ-20 שנות הצלחה הם יכולים גם לחדש וגם לשמור על סגנון הלהקה הייחודי.
האלבום יחד עם האלבום הקודם, Brave New World, מכר פחות ביחס לאלבומים הישנים של מיידן עם ברוס, אך ניתן ליחס לזה את ירידת הפופולריות של הלהקה ושל הרוק בעולם מאז, ולאו דווקא לשפוט לפיכך את איכות האלבומים.
אחד הדברים שמייחדים את האלבום הוא השינוי בסאונד: "הזזת" הבס והתופים לעמדות פחות מרכזיות לטובת שלוש הגיטרות. שירים בולטים באלבום הם No More Lies, Paschendale ו-Dance Of Death.עד היום, השיר New Frontier הוא השיר היחידי בו יש למתופף ניקו מק'בריין מעורבות בכתיבה.
שיר הנושא.
דנס אוף דת' ("ריקוד המוות") הוא שיר הנושא של האלבום, השיר מספר על נקודת מבטו של אדם הבטוח שרקד עם המוות, והוא מספר ומעביר את חווייתו בשיר. השיר בנוי מ-3 חלקים עיקריים, בחלק הראשון מתאר המספר את המתרחש עד לתחילת הריקוד, לרקע מלודיה שהולכת ותופסת מורכבות, עד לשקט של פחות משנייה המפריד בין החלק הראשון לשני. בחלק השני נכנסת המלודיה המסחררת (והפרוגרסיבית מעט) של השיר, מלודיה ברמה של איירון מיידן הישנה, ממכרת וסוחפת. המלודיה תופסת תאוצה לקראת סוף החלק השני ונגמרת במעין "התפוצצות". החלק השלישי מתחיל בערך 50 שניות לפני סיום השיר, והוא מעין חזרה למלודיה הרגועה של ההתחלה, עם סוף שסוגר את השיר.
רוב המעריצים מסכימים שזהו אחד השירים שעשו את איירון מיידן ה"חדשה", והחזירו את מיידן אל מרכז עולם ההבי מטאל.
זאב פון וייזל
רובה צלפים M89SR
רובה M89SR הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי בתצורת בולפאפ, שתוכנן על ידי ד"ר נחמיה סירקיס ויוצר על ידי מספר חברות מישראל, ובהן: חברת Sardius, חברת Technical Consulting International וחברת Technical Equipment International שאף מייצרת כיום את הרובה.
הנדסה.
רובה ה-M89SR הוא למעשה רובה M-14 בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו שהומר לתצורת בולפאפ (bullpup) ושודרג בארגונומיה על מנת לתפקד כרובה צלפים או רובה קלעים קומפקטי ומדויק. הרובה קצר מאוד (85 ס"מ) וקל למדי (רק 4.5 ק"ג ריק, כ-6 ק"ג טעון עם כוונת טלסקופית).
תצורת bullpup היא תצורה של רובה בה המחסנית ומנגנון הפעולה נמצאים בתוך הקת, הרבה מאחורי ההדק. באמצעות תכנון זה אפשר לייצר רובה קצר, ללא התפשרות על אורך הקנה (שחיוני לעוצמת הירי ולדיוק, בייחוד לטווחים ארוכים). תצורת ה-bullpup הייתה נפוצה אז באירופה עבור רובי סער (דוגמת ה-FAMAS הצרפתי או ה-SA80 הבריטי) אך רוב רובי הצלפים היו רובים בריחיים עם קנים ארוכים, על מנת להשיג דיוק מרבי. היתרון המרכזי בתצורת ה-bullpup הוא השגת רובה קצר עם קנה ארוך. רובה צלפים קצר הוא רובה שקל להחביא ולפרוש בשטח במתארים של לחימה אורבנית וקצב האש החצי-אוטומטי שלו הופך אותו לנשק קלעים מצוין. יתרה מכך, הרובה כה קצר, עד שניתן להרכיב עליו גם משתיק-קול ולשמור על אורך של כמטר - קצר ביחס לרובי צלפים אחרים.
למרות התצורה החדשנית, ה-M89SR מציג ביצועי צליפה טובים מאוד עבור רובה צלפים חצי-אוטומטי: טווח ירי אפקטיבי מקסימלי של 1,000 מטר, עם דיוק של 1 דקת קשת (1 MOA) עם תחמושת צבאית תקנית.
היסטוריה.