דוכס את'ול (באנגלית: Duke of Atholl או Athole) הוא תואר אצולה סקוטי הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש שבט מארי ונושא לצידו מספר תארים נוספים, כמו גם את הפיקוד על רגימנט האת'ול היילנדרים - הכח הצבאי הפרטי היחיד באירופה. דוכסות את'ול נוסדה על ידי המלכה אן ב-1703 עם הפיכת מרקיז את'ול ג'ון מארי לדוכס את'ול הראשון. נכון ל-2012, נושא בתואר זה ברוס מארי, דוכס את'ול ה-12, בעל חברה לייצור שלטים בדרום אפריקה אשר למעשה כלל לא חי בממלכה המאוחדת.
לצד התואר 'דוכס את'ול' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז טוליברדין, מרקיז את'ול, רוזן סטרת'טי וסטרת'רדל, רוזן טוליברדין, רוזן את'ול, ויקונט בלקוהידר גלנאלמונד וגלנלין, ויקונט בלקוהידר, לורד מארי בלווני וגסק, לורד מארי גסק ובלוקהידר, ולורד מארי מטוליברדין. אחוזת הדוכסות היא טירת בלייר שם שוכנת גם מפקדת הרגימנט של הדוכס.
סמל הדוכסות.
שלט האצולה של הדוכסות מורכב ממגן המחולק לארבע רבעים, ובמרכזו מגן בצבע אזור בעל מסגרת כפולה ושלושה כוכבים - שלט האצולה של שבט מארי. מעל למגן המרכזי מוטען כתר דוכס.
יוסל קוטלר
יוסל קוטלר (ביידיש יאָסל קאָטלער ; 1896 האימפריה הרוסית - 11 ביוני 1935 ניו יורק ארצות הברית) היה אומן רב תחומי, משורר, סופר, סאטיריקן, מחזאי שכתב ביידיש, מאייר, מעצב, בובנאי ומייסד תיאטרון הבובות הראשון ביידיש בארצות הברית ומהבולטים בתאטרוני הבובות שם.
ביוגרפיה.
קוטלר נולד בעיירה במחוז ווהלין (כיום באוקראינה). התייתם מהוריו בגיל צעיר והיגר עם אחיו כנער בשנת 1911 לארצות הברית. הוא החל לעבוד בעיתון היידי הסאטירי "גרויסער קונדעס" בעריכת משה נאדיר.הוא שימש בעיתון כמאייר וכתב סיפורים קצרים, שם בשנת 1922 פגש את זוני מאוּד שהפך לשותפו לעשייה. בעידוד משה נאדיר כתב שירים וסיפורים חלקם פורסמו בעיתוני ילדים ובכתבי עת לספרות, כגון "נייַ ייִדיש" בעריכת המשורר אברהם רייזן. כמו כן פרסם טור יומי בעיתון היידי הקומוניסטי "מאָרגן־פרײהײט". קוטלר ומאוד החלו לעסוק גם בעיצוב תפאורה ופתחו ביחד סטודיו בכיכר יוניון.
תיאטרון מודיקוט (מאדיקאט).
בשנים לאחר מלחמת העולה הראשונה עלתה בארצות הברית הפופולריות של תיאטרון הבובות. בשנת 1923 שכר מוריס שוורץ את קוטלר, מאוּד וחברם האומן יעקב טוורקוב(Jack tworkov) כמעצבי תפאורה לתיאטרון שלו. בעונת 1924-1925 העלה התיאטרון של שוורץ את ההצגה"כישופמאכערין". הוא רצה לשלב בסצנת השוק גם תיאטרון הבובות. הוא הזמין אצל השלושה את עיצוב התפאורה כולל יצירת תיאטרון הבובות. בסופו של דבר, שוורץ לא שילב את הבובות בהצגה אבל כתוצאה מהחוויה החליטו השלושה ליצור תיאטרון בובות משל עצמם.
בשנת 1925 הקימו השלושה את תיאטרון הבובות היידי מודיג'אקוט ששמו הוא הלחם של שמותיהם. טוורקוב שהתנגד ליצירה פוליטית פרש מהתיאטרון, ששמו הפך למודיקוט. הצגות התיאטרון עסקו בפולקלור יהודי, בהווית המהגרים היהודיים בארצות הברית ובביקורת פוליטית. התיאטרון זכה להצלחה בקרב דוברי היידיש ובקרב מעמד הפועלים. התיאטרון יצא למסע הופעות תחילה בצפון אמריקה וקובה ובשנת 1929 יצא למסע ממושך באירופה והופיע בין השאר בערים לונדון פריז וורשה וילנה ומוסקבה, המסע זכה להצלחה גדולה. במקביל לפעילות התיאטרון המשיך קוטלר לכתוב ולאייר ספרים וכתבי עת לילדים ביידיש, לעיתים בשיתוף עם מאוּד. בשנת 1933 נפרדו מאוד וקוטלר. קוטלר המשיך ליצור תיאטרון בובות, לאייר ולכתוב. בשנת 1934 פרסם את הספר מונטערגאנג.
קוטלר החל לעבוד על פרויקט של הפקת סרט תיאטרון בובות על פי ההצגה הדיבוק הוא הכין גרסה ראשונית של סרט כדי לעניין מפיקים בהוליווד. בשנת 1935 בדרכו מערבה נהרג בתאונת דרכים במדינת איווהבלווייתו השתתפו כעשרת אלפים מלווים
פּאַרטיזאַנער ליבע (עלי בריקדות).
השיר פּאַרטיזאַנער ליבע (אהבת פרטיזן) נכתב על ידי קוטלר והולחן על ידי אליהו טייטלבוים, עבור אחת מההצגות בתיאטרון הבובות. השיר פונה ל"מרים האהובה" (ליבע מאַריאָן) ומתייחס למאבק קומוניסטי. לשיר נכתב תרגום לעברית בשם "עלי בריקדות". בגרסה העברית, השיר פונה ל"שרה האהובה" והוא ניכתב ברוח רוויזיוניסטית בידי איש האצ"ל מיכאל אשבל והפכה להמנון של אנשי האצ"ל.
דיסט
דיסט (בפלמית: Diest) היא עיר ועיירה במחוז ברבנט הפלמית שבפלנדריה שבבלגיה.
העיקר ממוקמת כ-60 ק"מ מהבירה בריסל. דיסט ממוקמת בצפון-מזרח המחוז, והמחוזות שקרובים אליה הם אנטוורפן בצפון ולימבורג ממזרח. העיירה יושבת לגדות נהר דמר.
העיר הייתה בשליטת בית נסאו בין השנים 1499 ל-1795. אחד מצאצאיה של המשפחה, פיליפס וילם, נסיך אורנז' , נקבר בעיר.
יש עתיד – תל&quot;ם
יש עתיד – תל"ם הייתה סיעה בכנסת העשרים ושלוש, שייצגה את המפלגות "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד ו"תל"ם" בראשות משה יעלון. הסיעה נוצרה ב-29 במרץ 2020, כתוצאה מהתפרקותה של רשימת "כחול לבן".
היסטוריה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, יו"ר מפלגת "חוסן לישראל" בני גנץ ויו"ר מפלגת "יש עתיד" יאיר לפיד הודיעו, ב-21 בפברואר 2019, על ריצה ברשימה משותפת, שתכלול גם את מפלגת "תל"ם" של משה יעלון. אליהם הצטרף גם גבי אשכנזי, והרשימה נקראה "כחול לבן". נקבע כי גנץ ולפיד ירוצו יחד כמועמדים לראשות ממשלת ישראל, ויכהנו בתפקיד ברוטציה. בבחירות אלה הרשימה קיבלה 35 מנדטים.
עם התפזרותה של הכנסת העשרים ואחת וההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הוכרז כי המפלגות ימשיכו בריצה משותפת גם בבחירות אלו. גם הסכם הרוטציה נותר בעינו. בבחירות אלה, הרשימה קיבלה 33 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בכנסת.
בדצמבר 2019, לקראת ההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוסכם שגנץ יהיה מועמד הרשימה לראשות הממשלה ללא רוטציה. בבחירות אלה שמרה "כחול לבן" על כוחה והייתה למפלגה השנייה בגודלה.
בעקבות המשבר הפוליטי ותקופת החירום של מגפת הקורונה, נתגלעו חילוקי דעות בין ראשי "כחול לבן" על חבירה לממשלה עם הליכוד בראשות בנימין נתניהו.
ב-26 במרץ 2020 הגישו מפלגות "יש עתיד" ו"תל"ם" בקשה להתפלג מ"כחול לבן", בעקבות המגעים להצטרפות המפלגה לממשלה עם "הליכוד".
ב-29 במרץ אישרה הוועדה המסדרת בכנסת את התפלגות "כחול לבן" לשלוש סיעות – כחול לבן, בראשות בני גנץ וגבי אשכנזי, "יש עתיד – תל"ם", בראשות לפיד ויעלון, ו"דרך ארץ" של צבי האוזר ויועז הנדל.
חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה ממפלגת "יש עתיד" הודיעה על הישארותה בסיעת "כחול לבן", ואילו חברת הכנסת ר'דיר מריח מ"חוסן לישראל" הודיעה על חבירתה לסיעת "יש עתיד – תל"ם". גם תהלה פרידמן, שהייתה במקום ה-38 ברשימת "כחול לבן", הודיעה על עזיבת "יש עתיד".
לאחר הפיצול, הפכה יש עתיד-תל"ם לסיעה השנייה בגודלה בכנסת, ועם הקמת הממשלה, ב-17 במאי 2020, לסיעה הגדולה ביותר באופוזיציה. כתוצאה מכך, מונה יו"ר הסיעה, יאיר לפיד, לראש האופוזיציה. ב-19 ביוני 2020 הסיעה גדלה ל-17 מנדטים, בעקבות התפטרותו של חילי טרופר מסיעת כחול לבן מהכנסת על-פי "החוק הנורווגי" וכניסתו של יוראי להב-הרצנו. חברות הכנסת מיכל קוטלר-וונש ותהלה פרידמן, שהושבעו גם הן במסגרת החוק הנורווגי, בחרו שלא להצטרף ליש עתיד-תל"ם למרות השתייכותן למפלגות המרכיבות את הסיעה, והצטרפו תחת זאת לסיעת כחול לבן.
בתחילת ספטמבר 2020 קרא עפר שלח לקיום פריימריז לראשות מפלגת יש עתיד. לאחר סירובו של יאיר לפיד ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע פרש שלח מהמפלגה ומהכנסת והקים את מפלגת תנופה. במקומו נכנסה יעל רון בן משה מסיעת כחול לבן.
בעקבות התפטרות מהכנסת של חברי הכנסת אבי ניסנקורן ועינב קאבלה מסיעת כחול לבן, הושבעו שני חברי כנסת נוספים מיש עתיד - ולדימיר בליאק ומשה טור-פז.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הוחלט על פירוק הרשימה וריצה עצמאית של כל אחת משתי המפלגות. בסופו של דבר מפלגת תל"ם פרשה מההתמודדות לכנסת ויעלון הכריז על פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
ריצ'י ריגן
ריצ'רד ג'וזף "ריצ'י" ריגן (באנגלית: Richard Joseph "Richie" Regan; 23 בנובמבר 1930 – 24 בדצמבר 2002) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת רוצ'סטר/סינסינטי רויאלס מליגת ה-NBA בין השנים 1955–1958. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ולאורך 3 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 8.3 נקודות, 2.9 אסיסטים ו-2.6 ריבאונדים למשחק.
ביוגרפיה.
ריגן נולד וגדל בעיר ניוארק שבניו ג'רזי, ובין השנים 1949–1953 למד באוניברסיטת סיטון הול אשר בסאות' אורנג' הסמוכה. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל האני ראסל, ולצידו של השחקן וולטר דיוקס. לאורך התקופה העמיד ממוצעים של 12.7 נקודות, 5.4 אסיסטים ו-5.0 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1953 נבחר ריגן על ידי רוצ'סטר רויאלס בבחירה הרביעית, אולם באותה שנה התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, במדיה שירת בשנתיים הבאות. לקראת עונת הצטרף לרוצ'סטר, יחד עם שחקני הרוקי ג'ק טווימן ומוריס סטוקס. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצדם של טווימן וסטוקס, על אף שרשם ממוצעים צנועים יחסית של 9.8 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק. בסיום עונת עזב את הקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 27 בלבד.
בין השנים 1960–1970 שימש כמאמן הראשי של קבוצת הכדורסל באוניברסיטת סיטון הול, בה שיחק בעברו כסטודנט. מאזנה הכולל של הקבוצה לאורך התקופה עמד על 112 ניצחונות ו-131 הפסדים (46.1%).
ב-24 בדצמבר 2002 נפטר ריגן כתוצאה מאי-ספיקת לב, בגיל 72.
פסגת ראבנוגור