נפוליאון, שכבר חזר עם צבאותיו, סיים את כיבושה של מצרים ופנה לכבוש את סוריה אבל המצב הפוליטי בפריז השתנה. הוא נטש את היחידה שלו ונסע לצרפת כדי לקחת אחריות על מהפכת השלטון ולהבטיח את מקומו כקונסול.
ב- 2 בדצמבר 1804 הכתיר נפוליאון את עצמו כקיסר.
פוליטרוק
פּוֹלִיטְרוּק (רוסית: политру́к, קיצור של полити́ческий руководи́тель, מדריך פוליטי) היה קצין חינוך בצבא האדום, האחראי על הדרכה אידאולוגית של חיילים. באחריות הפוליטרוק היה לערוך שיעורים על הקומוניזם, לעורר את המורל של החיילים ולהטיף להם על צדקת דרכם, לעודד את החיילים לפעילות יצירתית-אידאולוגית (כגון העלאת הצגות בנושא מהפכת אוקטובר), ולציין בטקסים את "חגי המעמד" (כגון האחד במאי ויום הולדתו של לנין). תפקיד דומה היה נהוג גם בצבאות של חלק מהמדינות הקומוניסטיות האחרות.
הפוליטרוק היה קצין שלא היה כפוף לשדרת הפיקוד הצבאית, אלא להיררכיה מפלגתית מקבילה. הפוליטרוקים היו בעלי כוח רב - ללא חתימתם פקודות הקצונה המקצועית לא היו תקפות. חלק מהפוליטרוקים נודעו כבעלי יכולת לרומם באמת את המורל ביחידותיהם ולצקת לתוכו תוכן, בעוד רבים אחרים היו סוכני אנ קה וה דה שרק חיפשו חיילים ומפקדים סוררים במטרה להצדיק את תפקודם בפני הממונים עליהם.
מספר אישים ידועים היו פוליטרוקים בשירותם הצבאי, ביניהם המשורר הטטרי הקומוניסטי מוסא ג'ליל, מנהיגי ברית המועצות גאורגי מלנקוב (בשנות ה-20 של המאה ה-20), ניקיטה חרושצ'וב וליאוניד ברז'נייב (בזמן מלחמת העולם השנייה) וכן נשיא בלארוס מאז 1994, אלכסנדר לוקשנקו (בשנות ה-70 של המאה ה-20).
בתולדות היישוב בארץ ישראל שימש המושג פוליטרוק בפלמ"ח, בו פעלו החל מייסודו קציני הסברה. למרות שראשי הפלמ"ח הסתייגו מהאינדוקטרינציה בחינוך הצבאי של הצבא האדום ושאפו להציב במרכז את המפקד המחנך ולהפוך את קצין ההסברה לעוזר שלו, כונו כמה מקציני ההסברה הראשונים "פוליטרוקים" וניתן לזהות קווים מקבילים בין הדומיננטיות שלהם ביחידה לדומיננטטיות של הפוליטרוקים. בין הדמויות הללו ניתן למנות את זרובבל גלעד שגם כתב את המנון הפלמ"ח ואת בני מהרשק קצין ההסברה של חטיבת הראל. אליהם הצטרף במהלך מלחמת העצמאות אבא קובנר קצין ההסברה של חטיבת גבעתי שנודע בדפים הקרביים אותם כתב. קצינים אלו השפיעו על התפתחותו העתידית של חיל החינוך והנוער ועל דימויים של קציני החינוך.
חוג'אלי
חוג'אלי (באזרית: Xocalı), היא עיירה ומחוז באזור נגורנו קרבאך של אזרבייג'ן שנמצאת עכשיו תחת שליטת הבדלנים הארמנים. בפברואר 1992 התרחש באזור זה טבח הידוע כטבח חוג'אלי. הממשלה הבדלנית המקומית מציינת אותה כמחוז של אסקראן.
שייקה לוי
ישעיהו (שייקה) לוי (נולד ב־13 בדצמבר 1939) הוא שחקן, קומיקאי וזמר ישראלי. הוא ידוע במיוחד כחבר בשלישיית "הגשש החיוור". חתן פרס ישראל לשנת 2000 (ה'תש"ס) כחלק מחברותו בשלישייה.
ביוגרפיה.
נולד בקהיר בירת מצרים בשם שעיה לוי, למשפחה בת שבע נפשות. ב־1944, כשנה אחרי שמת אביו משה, עלה לישראל עם אימו, אחיו ואחותו והם הגיעו למחנה העולים בגבעות זייד. בהגיעם שינה פקיד את שמו של לוי לישעיהו. ממחנה העולים עבר שייקה לבדו לקיבוץ עין הים לבקשת שלום סגל, לימים מחנכו. את כל שנות ילדותו ונעוריו עד גיוסו לצה"ל הוא העביר בקיבוצים עין הים, עין כרמל וגבעת ברנר. את שירותו הצבאי עשה בלהקה הצבאית של פיקוד הגדנ"ע ואחר כך בלהקת פיקוד המרכז. לאחר שחרורו התקבל לתיאטרון הקאמרי, ואף הספיק לשחק בתפקיד קטן במחזה "הלילה השנים עשר". זמן קצר לאחר מכן הצטרף ללהקת התרנגולים.
ב־1963 הקים אברהם דשא (פשנל) בצוותא עם לוי, גברי בנאי וישראל פוליאקוב, גם הם מלהקת התרנגולים, את שלישיית "הגשש החיוור". הגשש החיוור העלתה במשך ארבעים שנה עשר תוכניות בידור, יצרה כמה סרטי קולנוע, הקליטה שירים רבים והפכה לנכס צאן ברזל של הבידור הישראלי.
ב־1962 שיחק בסרט "סיניה". ב־1964 שיחק בסרט "סלאח שבתי". ב־1966 שיחק בסרט "פורטונה", ב־1967 שיחק בסרט "ארבינקא" וב־1968 שיחק בסרטים "השכונה שלנו", "כל ממזר מלך" ו"המטרה טיראן".
ב־1976 גילם את ויקטור חסון, דמות שהפכה לקאלט, בסרט "גבעת חלפון אינה עונה". ב־1979 הופיע בתפקיד שוקי חפציבה בסרט "שלאגר". ב־1986 גילם את יו"ר הוועד הבניין, מר עצמון, בסרט "הקרב על הוועד".
בין 1993 ל־1999 שימש לוי יושב־ראש אמ"י, אגודת אומני ישראל.
ב־1999 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו: "שייקה לוי".
משנת 1993 ועד היום לוי משמש כחבר הנהלת "אשכולות".
ב־1996 הוציא את "סיפורים עם רוטב", ספר בישול פרי עטו שהכיל מתכונים וסיפורים משעשעים מהחיים.
ב־2000 זכתה שלישיית הגשש החיוור בפרס ישראל למפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. באותה השנה, התפרקה השלישייה וחדלה מלהופיע עוד.
בין השנים 2003–2006 גילם את אלביס בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת".
ב־2004, ביום העצמאות ה־56 של מדינת ישראל הנחה בטלוויזיה את המשדר "56 סיבות לאהוב את ישראל".
בעת המחאה החברתית בשנת 2011 הלחין ושר את שיר המחאה של חברו קובי לוריא "נומי ארץ אהובה". השניים כתבו, הלחינו ושרו שירים יחד במשך שנים אחדות.
ב־2012 שיחק בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק" בתפקיד עצמו.
ב־2013 קיבלה שלישיית הגשש החיוור פרס מפעל חיים במסגרת טקס פרסי אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ופרס מפעל חיים בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס.
ב־2020 הוענקו לשייקה לוי ולגברי בנאי תוארי "יקיר העיר תל אביב-יפו".
חיים אישיים.
לוי נשוי לאורנה ומתגורר בתל אביב.
אסקראן
אסקראן היה מחוז של נגורנו קרבאך. אסקראן נמצאת במרכזו של החבל, מקיפה את עיר הבירה סטפנקרט (חאנקנדי). אסקראן גובלת עם המחוז האזרביג'אני חוג'אלי, נמצאת תחת שליטה ארמנית מלאה.
רוב שטח המחוז היה חלק מאזור אוטונומי נגורנו קרבאך בתקופת ברית המועצות.
החל משנת 1990 הוא כולל גם חלק ממחוז אגדם של אזרבייג'ן. שטח המחוז הוא 1222 קמ"ר ומתגוררים בו כ-17000 תושבים (2005).
בהתאם להסכם שנחתם בשנת 2020 השליטה באוזר חזרה לאזרבייג'ן.
סנוזילנד
האשם אל אטסי
נאגורנו קאראבאך
נור אל-דין אל-אטסי
Smells Like Children
Smells Like Children ("מריח כמו ילדים") הוא אלבום של להקת המטאל מרילין מנסון.
האלבום יצא בשנת-1995. תחילה תוכנן להיות מיני-אלבום של רמיקסים, אך לאחר שהתווספו תרומותיהם של דייב אוגילבי, צ'ארלי קלאוזר (הקלידן של ניין אינץ' ניילז), וחומר חדש של הלהקה, השתלב הוא לאלבום מלוקט. גרסאות הכיסוי אשר צורפו לאלבום, ובהם גרסה ל-Sweet Dreams של להקת יורית'מיקס, אפשרו ללהקה לזנק אל המיינסטרים.
גרסאות פרומו מוקדמות של האלבום כללו קטעים לא מורשים מהסרט המוזיקלי וילי וונקה ומפעל השוקולד, בנוסף על קטעי אודיו אשר נחשבו כנועזים מדי. בהמשך נערך האלבום מחדש ויצא לאור לציבור. בין שני הקטעים שהוסרו היה הקטע הפותח המקורי, "Abuse part 1", בו נשמעים מנסון והנהג טום ויגינס כשהם מדברים עם נערה מזוכיסטית ומנסים להרגיעה לאחר שהדברים אובדים שליטה. בקטע השני, "Abuse part 2", מרואיין פדופיל אשר מתוודה על התעללות המינית שלו בבן-הדוד הצעיר שלו.
ה"פרנקי" אליו ההתייחסות בקטע "Fuck Frankie" הוא פרנקי פרויה, מנהל סיבובי ההופעות של מנסון באותו הזמן, אשר מעל $10,000 מהלהקה במשך סיבוב ההופעות של אלבום ה-Portrait of An American Family. ה"חד רגל" אליו ההתייחסות בקטע Dancing with the One Legged הוא בובת Huggy Bear (הסרסור מתוכנית הטלוויזיה סטארסקי והאץ') חסרת רגל בה השתמשו חברי הלהקה להובלת סמים בחשאי.
אלחנן ניר
הרב אלחנן נריה ניר (נולד ב-1980) הוא משורר וסופר ישראלי. משמש כר"מ בישיבת שיח יצחק ועורך מוסף "שבת" של "מקור ראשון". זוכה פרס ראש הממשלה ליצירה לשנת 2011 ובפרס שר החינוך לתרבות יהודית לשנת 2019.
ביוגרפיה.
נולד לרחל ולרב חגי ניר (שכיהן עשרים שנה כרב היישוב מעלה מכמש). בעת שלמד בישיבת ירושלים לצעירים החל לכתוב שירה ויצר קשרים עם הסופר משה שמיר ועם המשוררים נתן יונתן ודליה רביקוביץ. למד בישיבת מדברה כעדן ובישיבת מרכז הרב, שם היה קרוב לרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, קשר מיוחד שהחל עוד בילדותו ועד לימיו בישיבה. באותן שנים שמע בקביעות שיעורים בתלמוד מהרב אשר אריאלי, במוסר מהרב שלמה וולבה ובקבלה מהרב יוסף ליב זוסמן והוסמך לרבנות בידי הרב זלמן נחמיה גולדברג (הגרז"ן). לאחר שירותו הצבאי כתצפיתן-לוחם ביחידת דובדבן למד בישיבת שיח יצחק באפרת, התקרב לרב שג"ר ולמשנתו והשתלב בעריכת כתביו.
משנת 2004 משמש ניר כר"מ בישיבת שיח יצחק. בשיעוריו במחשבה הוא מחבר בין החסידות ותורת הקבלה לדרכי חשיבה מזרחיות ומערביות, דוגמת אמנות, ספרות ופסיכולוגיה. ניר מלמד גם בישיבת ההסדר מחניים ובבית המדרש "שמיא" בירושלים, ולימד ב"מרכז שטיינזלץ" ובישיבת ההסדר ביפו. בשנת 2015 הקים בישיבת שיח יצחק את בית המדרש "נהלך ברגש" - חבורה של אברכים חרדים העוסקת בבירור נושאי יסוד עכשוויים בהלכה, מחשבת ישראל ועבודת ה'. בשנת 2019 נוספה לבית המדרש חבורה של בחורי ישיבה חרדים, ובשנת 2021 נוספה קבוצת נשים חרדיות. כל קבוצה פועלת באופן עצמאי.
ניר היה מבקר התרבות של כתב העת נקודה במשך כשנתיים, ועורכו הראשון של עלון השבת לצעירים עולם קטן במשך כמה חודשים. בשנת 2004 ייסד את מדור הספרות במוסף "שבת" בעיתון מקור ראשון, ובראשית שנת 2012 החליף את יואב שורק ומונה לעורך המוסף.