בשנת 2011 השתתפה בסרט התיעודי "לאן נעלם משה גז" בבימויו של אבידע ליבני. במהלך הסרט, המתעד את חיפושו של ליבני אחרי במאי "המלאך היה שטן" חושפת שטראל את התחושות שליוו אותה במהלך צילומי הסרט, ולאורך השנים שחלפו מאז.
שטראל ניהלה את להקת "תיאטרון שוליים".
חיים אישיים.
שטראל לא נישאה מעולם. משנת 1964 ועד מותה התגוררה ברמת אביב.
נפטרה ב-4 באפריל 2022, בגיל 81, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
אופליה שטראהל
יוליאן טובים
יוליאן טובים (בפולנית: Julian Tuwim; נכתב לעיתים יוליַן; 13 בספטמבר 1894, לודז' – 27 בדצמבר 1953, זאקופנה) היה סופר ומשורר פולני - יהודי.
יוליאן טובים נחשב לאחד מגדולי הסופרים הפולנים במאה ה-20. תרומתו לשירה הפולנית בתחום השירה לילדים הייתה גדולה לאין ערוך, אך הוא ידוע בעיקר עבור תרומתו לשירה הפולנית המודרנית בין שתי מלחמות העולם.
ביוגרפיה.
את הקריירה הספרותית שלו החל יוליאן טובים בשנת 1913. הוא הקים קבוצת משוררים שכתבו בפולנית בעלי נטייה מודרנית בשם "סקמנדר". טובים אהב לתאר את האנשים ברחוב ואת שפתם באופן שבו נשמעה, וזכה לביקורת שייחסה לספרותו וולגריזם. תחילת דרכו הייתה מלאה באופטימיות, אך כבר בשנות ה-20 אפף את יצירותיו פן פסימי. בשנות ה-30 יצא בביקורת נגד הממשלה הפולנית (ביצירתו 'הנשף באופרה'), וכן כתב יצירות שמהן נשמעה ביקורת נגד גרמניה הנאצית. בתקופת השואה היגר לרומניה, משם לצרפת, לברזיל ולבסוף לארצות הברית. לאחר המלחמה חזר לפולין. בפולין הקומוניסטית נרדף בגלל השקפותיו, כמו כן לעיתים קרובות הזכירו לו את יהדותו.
יהדותו.
טובים מעולם לא התכחש ליהדותו, אך ראה עצמו קודם כל כפולני, ורק אחר כך כיהודי. מפורסמת אימרתו: "מאחד אותי עם היהדות לא הדם שבגוף, אלא הדם שיוצא מתוך הגוף" (כרמז להזדהות עם היהודים שנהרגו בשואה). באפריל 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, כתב את המסה "אנו יהודי פולין", בה הצהיר, בין השאר:
הידמות חלקית בקוליות
הקונגרס הציוני העולמי
הקונגרס הציוני העולמי (כונה בעבר גם "הכנסייה הציונית") הוא כינוס פומבי של נציגי היהודים הציוניים ממדינות שונות, המוסד העליון מבחינת חקיקה וקבלת ההחלטות של ההסתדרות הציונית העולמית, מעין "בית מחוקקים" יהודי כלל-עולמי.
צירי הקונגרס הם נציגים נבחרים מהפדרציות הציוניות בכל העולם, שחבריהן חברי ההסתדרות הציונית על פי מפתח של מפלגות, תנועות וארגונים שונים. חברי הקונגרס מקיימים דיונים בנושאים העומדים על הפרק, קובעים את התקציב והחוקה, ובוחרים את חברי מוסדות התנועה, כגון ההנהלה הציונית והוועד הפועל הציוני, המופקד על ניהול התנועה הציונית.
הקונגרס הציוני העולמי הראשון התכנס בשנת 1897 בבזל, ביוזמתו ובהנהגתו של בנימין זאב הרצל. היה זה הבנקאי היהודי-הולנדי יעקובוס קאן (Jacobus Henricus Kann) שהעמיד לראשונה לרשותו של הרצל והתנועה הציונית את המימון והקשרים הפוליטיים הדרושים לקיום הקונגרסים הציונים ולהגשמת הרעיון הציוני. מאז התכנס הקונגרס מדי שנה-שנתיים, באחת ממדינות אירופה, ודן בעניינים שונים בנוגע לדרכה ופעילותה של התנועה הציונית. לאחר הקמת מדינת ישראל ב-1948 פחתה מאוד השפעתו, והוא מתכנס בירושלים, מדי ארבע שנים.
הקונגרסים עד הקמת המדינה.
מהקונגרס הראשון ועד החמישי התכנסו הקונגרסים מדי שנה, ולאחר מכן-כל שנתיים, באחת מהערים: בזל, לונדון, האג, וינה, קרלסבאד, ציריך, ז'נבה, המבורג, פראג ולוצרן.
דיוני הקונגרסים ותרומתם.
ההחלטות שהתקבלו בקונגרסים קבעו במידה רבה את דרכה של התנועה הציונית. בין היתר הוחלט בהם על הקמת מוסדות חינוך שונים בארץ ובראשם – האוניברסיטה העברית בירושלים, ייסוד ארגונים כלכליים והתיישבותיים כגון בנק "אוצר ההתיישבות היהודית", קרן קיימת לישראל וקרן היסוד, והוחלט על רכישת קרקעות בארץ ישראל ופעולות התיישבות בה. בקונגרס ה-12 אושרה הצהרת בלפור ובקונגרס ה-16 (1929) אושרה הקמתה של הסוכנות היהודית לניהול חיי היישוב העברי בארץ. בקונגרס ה-21, מספר ימים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נדחו גזרות הספר הלבן של אותה שנה. בקונגרס הבא, ה-22, אושרה התוכנית להקים מדינה יהודית.
הקונגרסים דנו במהלך השנים בנושאים רבים הקשורים ליהודי העולם, להתיישבות בארץ והקמת מדינה יהודית. לא מעט ויכוחים התגלעו בהם. העיקריים שבהם:
הקונגרסים שלאחר הקמת המדינה.
לאחר הקמת מדינת ישראל פחתה בהרבה השפעתם של הקונגרסים הציוניים. הם הועברו לירושלים ומתכנסים אחת לקדנציה בבנייני האומה למשך 3 ימים. הקונגרס הראשון בירושלים לאחר הקמת המדינה נפתח ב-1951 (הקונגרס ה-23 במניין הכולל). הקונגרסים עמדו בסימן דאגה לביטחון ישראל וקליטת העלייה, פתיחת שערי ברית המועצות לעלייה, עצירת יהדות התפוצות מהתבוללות ועוד. יושבי ראש הקונגרסים בשלושים השנים האחרונות הם יושבי ראש הסוכנות היהודית.
ב-1964, ערב הקונגרס הציוני ה-26 בירושלים, התייחס יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית וראש ממשלת ישראל לשעבר, משה שרת, לשאלת הצורך בקיומו של קונגרס ציוני לאחר הקמת מדינת ישראל:
הרכב הקונגרס.
חוקת ההסתדרות הציונית העולמית קובעת שמספר צירי הקונגרס מטעם הבריתות העולמיות הלוקחות חלק בבחירות לקונגרס הציוני, מלבד אלה הנבחרים לפי רשימות עולמיות וצירים מטעם הארגונים היהודיים הבין ארציים, לא יעלה על 500. הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית העולמית רשאי להחליט, לא יאוחר משנה לפני כינוס הקונגרס, להגדיל את המספר ב–5% לכל היתר, כך שמספר הצירים מקבוצה זו יגיע עד ל-525. מספר צירי הקונגרס מחולק כדלקמן: ישראל 38% (190 צירים), ארצות הברית 29% (145 צירים), ויתר ארצות התפוצה 33% (165 צירים).
הצירים מישראל נבחרים על-פי מפתח תוצאות הבחירות לכנסת, כאשר בפועל רוב המפלגות בישראל ממנות לתפקיד חברי הקונגרס נציגים זוטרים.
לואיס סאליבן
לואיס הנרי סאליבן (באנגלית: Louis Henri Sullivan; 3 בספטמבר 1856 – 14 באפריל 1924) היה אדריכל אמריקאי שפעל בעיקר בעיר שיקגו, כונה "אבי המודרניזם" באדריכלות והיה דמות חשובה באדריכלות בארצות הברית. רבים מתייחסים אל סאליבן כאל אבי גורד השחקים המודרני ואחד האישים המשפיעים ביותר באסכולת שיקגו. סאליבן גם היה האדריכל בעל ההשפעה הרבה ביותר על פרנק לויד רייט (לדעת רבים גדול האדריכלים האמריקאים של המאה ה-20) ומעסיקו בתקופת התלמדותו.
סאליבן טבע את הביטוי "Form follows Function" (הצורה נובעת מהפונקציה) המבטא אחד מעקרונות היסוד באדריכלות המודרנית, ובעיקר בהקשר של אדריכלות פונקציונליסטית. אף על פי שהניח את התשתית לעקרון קדימות הפונקציה לאסתטיקה, היה סאליבן מתון ביחס לאדריכלים מאוחרים יותר שהובילו את הסגנון הבינלאומי הלבן, ועל פני המאסות הפשוטות של בנייניו נוסף גם האורנמנט. סאליבן נחשב לאדריכל הקרוב לסגנון האר נובו, ובבנייניו שילב מוטיבים אופייניים לו, כמו חיפויי טרקוטה או ברזל מעוטרים בדימויים בהשראת צמחים. כמו כן שאב סאליבן השראה מעיטורים שהיו אופייניים לתרבות הקלטית וחדרו לשימוש באותה תקופה כחלק מהתחיה הקלטית. בנוסף כוללים בנייניו השפעות ברורות של האדריכלות הנאו-קלאסית.
אחי איפה האוטו שלי
אחי, איפה האוטו שלי? (באנגלית: Dude, Where's My Car?) היא קומדיה שהופקה בשנת 2000 על ידי דני ליינר בארצות הברית. הסרט קיבל ביקורות גרועות ביותר אולם הצליח בקופות ואף הפך לסרט פולחן.
עלילה.
ג'סי וצ'סטר (אשטון קוצ'ר ושון ויליאם סקוט) הם שני חברים סטלנים המתעוררים לאחר לילה של מסיבות ומגלים שהאוטו שלהם נעלם. הסרט מספר על מסע החיפושים שלהם אחר האוטו ועל הסתבכויותיהם. ניתן לראות בדמותו של אשטון קוצ'ר את דמותו של מייקל קלסו ממופע שנות ה-70.
פוטורצפטורים
ז'יטומיר
ז'יטומיר (אוקראינית: Житомир; רוסית: Жито́мир; יידיש: זשיטאמיר) היא עיר בצפון מערב אוקראינה בחבל ווהלין, מרכז מחוז ז'יטומיר. אוכלוסיית העיר מונה כיום כ-263,507 איש. העיר נמצאת במרכזו של יער טבעי על 4 נהרות: טטריב, קמיינקה, ירושנקה ופוטינקה. את העיר חוצים שני כבישים מרכזיים באוקראינה: קייב-ורשה וקייב-ברסט. העיר נודעה כמרכז יהודי חשוב מן המאה ה-18.
היסטוריה.
שנת 884 נחשבת כשנת יסוד העיר. לפי האגדה השם בא משותפם של אסקולד ודיר, מייסדי רוסיה העתיקה, ז'יטומיר. העיר הייתה מרכזם של שבט ז'יטצ'ים, אחד מהשבטים הסלאווים העתיקים. ב-945 בעיר התחיל מרד אנטי-פאודלי. ב-1240 נכבשה על ידי הטטרים. ב-1320 על ידי הליטאים. ב-1444 קיבלה זכויות מגדבורג. לאחר הסכם איחוד לובלין ב-1569 חלק מפולין. מאז ז'יטומיר נחשבת למרכז המחוז. ב-1793 לאחר חלוקת פולין השלישית צורפה לרוסיה והוכרזה כבירת חבל ווהלין. ב-1918 בזמן מלחמת האזרחים בעיר פעלה מספר שבועות ממשלת הרפובליקה העממית של אוקראינה. במרץ 1919 התרחשו בעיר כמה פוגרומים נגד הקהילה היהודית שנערכו על ידי חיילי ממשלת הרפובליקה. לאחר ניצחון הבולשביקים במלחמת האזרחים נכללה ז'יטומיר באוקראינה הסובייטית. בתקופת השלטון הסובייטי עברו על העיר תלאות ההולודומור כביתר חלקי אוקראינה.