ז'אן ז'ירו נפטר בפריז ב-10 במרץ 2012, בן 73 היה, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן. סיבת המוות הרשמית הייתה תסחיף ריאתי הנגרם על ידי לימפומה. הקולגה שלו, פרנסואה בוק, הצהיר עם הודעת המוות הראשונית, טרם הספיקו כלי תקשורת לפרסם את הידיעה, כי ז'ירו היה "אמן ריאליסטי עם כישרון אמיתי להומור, אותו הוא עדיין החזיק כאשר התלוצץ עם האחיות במיטתו בבית החולים לפני כשבועיים". ז'ירו נקבר ב-15 במרץ בבית העלמין במונפרנאס, זאת לאחר טקס ההלוויה, שנערך בבזיליקת קלוטילדה הקדושה שבפריז. חברים קרובים יותר או פחות, כמו גם נציגים רבים מעולם הקומיקס הצרפתי-בלגי ומחוצה לו, השתתפו במסע ההלוויה והספידה, ויחד סיכמו את הקריירה הענפה של ז'ירו. גם שר התרבות הצרפתי, פרדריק מיטראן, הגיע להלוויה כנציג הממשלה הצרפתית. מיטראן, אחיינו של נשיא צרפת לשעבר פרנסואה מיטראן, העניק באופן אישי לז'ירו את תואר האבירות של מסדר ההצטיינות הלאומי, 27 שנים קודם לכן. ז'ירו השאיר אחריו את "מוביוס הפקות" שבעלותה עברה לאשתו איזבל, ואת אחוזתו אותה הוריש לאשתו וארבעת ילדיו. הזכויות על יצירותיו עברו להוצאות הספרים השונות.
הביוגרפיה של נומה סאדול.
לאורך כל הקריירה שלו, ז'אן ז'ירו העניק ראיונות רבים לעיתונאים מפורסמים הן באירופה והן בארצות הברית, אך דווקא הסיקור הנרחב שהעניק לו העיתונאי ומבקר הקומיקס נומה סאדול ראוי לציון יותר מהשאר. סאדול התעניין באמן באופן ניכר, וסיקר את הקריירה שלו בקביעות החל משנות ה-70 המוקדמות ועד מותו בשנת 2012. במהלך תקופה זו הוא ערך איתו מספר רב של ראיונות עומק נרחבים, שנאספו לבסוף לכדי שלושה ספרים מסודרים כרונולוגית: "Mœbius: Entretiens avec Numa Sadoul", "Das grosse Moebius Buch" ו-"Docteur Mœbius et Mister Gir: Entretiens avec Jean Giraud" (ראו פרק לקריאה נוספת). כל אחד מהכרכים מכיל גם איורים בלעדיים של ז'ירו. למעט חלקים קטנים מן הספר הראשון, אף אחד מהראיונות לא ראה פרסום קודם, בין אם באופן חלקי או מלא. הספר האחרון יצא בשנת 2015, שלוש שנים לאחר מותו של ז'ירו.
ראויים לציון גם העדויות שאסף סאדול מאנשי מפתח בחייו ובקריירה של ז'ירו, שכללו בין היתר את אמו, אשתו הראשונה קלודין, המנטור שלו ז'וזף ז'ילן ורבים אחרים. כמו כן, הראיונות שהעניק ז'ירו לסאדול אופיינו בשחרור ופתיחות יוצאת דופן, אולי משום הפורמט הלא-גנרי שבו נערכו הפגישות של השניים. הספר משנת 2015 פורסם לאחר מותו של ז'ירו ואושר על ידי אלמנתו איזבל (שאף כתבה את ההקדמה לספר בה שיבחה את סאדול על עבודתו, והוסיפה תמונות משפחתיות ואישיות של ז'ירו, כמו גם יצירות אמנות שלא פורסמו בשום מקום עד אז). הספרים, ובפרט זה האחרון, מהווים את הדבר הכי קרוב ל"ביוגרפיה רשמית" של האמן. הדבר השני הקרוב ביותר היו טרילוגיית הרומנים הגרפיים של ז'ירו "Inside Moebius".
על פי הספר האחרון בטרילוגיה של סאדול וז'ירו מ-2015, הראיונות למהדורה הראשונה ארכו כשלושה ימים בלבד, בשנת 1975, אז רק החל ז'ירו את קריירת הקומיקס שלו כ"מוביוס". הראיונות אז נערכו בביתו שפריז. אמנם סאדול הבהיר כי התאריכים אינם מדויקים, משום שהוא לא ערך תיעוד חיצוני לראיונות. עם זאת, המהדורה השנייה כבר תועדה בצורה מפורטת יותר, כאשר הראיונות ארכו בסך הכל 19 שעות ו-45 דקות בין התאריכים 18–21 באוקטובר 1988, הפעם בביתו של סאדול בעיר הדרומית קאנייה סור מר, מה שאילץ את ז'ירו ובת זוגו לעתיד איזבל לקחת חופשה ארוכה מעיסוקיהם. הספר השני גם כלל שעתיים נוספות של ראיון, שנערכו בביתו של ז'ירו בפריז ב-17 באוגוסט 1989, שנה מאוחר יותר.
המהדורה השלישית והגדולה ביותר כללה 10 ראיונות שהושגו במשך 10 שעות ו-48 דקות, בין התאריכים 15 בספטמבר 2000 ל-28 בדצמבר 2011, חלקם בביתו של ז'ירו בפריז וחלקם בטלפון. סאדול הודה לימים כי שלושת הספרים היוו תיעוד של ז'ירו בחלקים שונים מאוד בחייו, מה שגרם לו לסתור את עצמו מדי פעם. לכך התייחס ז'ירו באופן הומוריסטי בקומיקס שלו "Inside Moebius" כאשר צייר את ההתמודדות של ז'ירו הצעיר עם ז'ירו המבוגר.
סגנון ציור.
ז'ירו נודע בעבור שיטות וטכניקות האיור הייחודיות לו אותן פיתח במהלך השנים. הוא השתמש בכלים שונים ורבים המותאמים לרוח היצירה, החל מתחריטים ואיור שחור-לבן, כלה בשרטוט, שימוש במכחולית או עט נובע ועד לשימוש בצבעי מים ושמן. על יצירות הסולו של ז'ירו במסגרת "אוכמניות", הוא ספג לא פעם ביקורת מצד מעריצי הסדרה מכיוון ששינה באופן דרסטי את גוון סגנון הציור והצביעה ובכלל את האופי של הסדרה, זאת כחלק ממעברו משם העט "גיר" שאפיין את ציוריו הריאליסטיים לשם העט "מוביוס" שאפיין את ציורי המדע הבדיוני והפנטזיה שלו, שלעיתים גבלו בסוריאליזם מוחלט.
כדי ליצור הבחנה ברורה בין יצירותיו של ז'ירו כ"גיר" לבין יצירותיו כ"מוביוס", הוא השתמש רבות במברשות ייחודיות בשם העט האחרון, בעוד שהשתמש בעיקר בעט עם דיו ליצירותיו הריאליסטיות. ז'ירו גם נודע כמשרטט מהיר להפליא, מה שעזר לו להגיע במהירות אל שלב הצביעה. פעמים רבות צלל ז'ירו עמוק כל כך אל הסגנונות הלא-אופייניים לקומיקס עד כי סגנונו הובחן לעיתים כריאליזם חדש. סגנון הציור המשתכלל של ז'ירו השווה לא פעם לסגנון המהודק והייחודי של ארז'ה, אם כי ז'ירו שילב גם סצינות של יחסי מין, אלימות ואלמנטים אפלים, מה שלא אפיין את הז'אנר.
סגנונו האמנותי של ז'ירו מתחלק לשניים: גיר ומוביוס. בתקופה המוקדמת של קריירת הקומיקס שלו השתמש ז'ירו בשם העט "גיר", ושם עט זה זוהה עם קומיקס המערבונים של "פורט נאוואחו" ו"אוכמניות". בהתאם לכך, גם סגנון האמנות זוהה עם השם גיר. בשם עט זה ציוריו היו מאוד ריאליסטים, בעלי הצללה רבה וירידה דייקנית לפרטים - לדוגמה, "אוכמניות", ובפרט דמותו של סגן אוכמניות, מאופיינת בסגנון ציור מציאותי מאוד ומושפע מאוד ממערבונים אמריקאים. כך גם עיצוב הדמויות ותנועותיהם, כולם לקוחים מן תרבות המערב הפרוע האמריקאית. לעומת זאת, סגנונו המוכר יותר של ז'ירו, ובפרט בצרפת, הוא דווקא סגנון המדע הבדיוני והפנטזיה המאפיין את איוריו כ"מוביוס", איתו התפרסם בעיקר בזכות מטאל אירלאן. הסגנון הייחודי שפיתח הוא תוצאה של השפעות רבות, מצד אמנים כמו ארז'ה ואלבר אודרזו מצד אחד, ופבלו פיקאסו מן הצד השני. שילוב של איורים ריאליסטים עם סוריאליסטים, צבעים עזים והצללות חדות ופירוט קווי רב לצד משטחים גדולים ואחידים, כל אלה הם המאפיינים של סגנון "מוביוס".
ז'ירו הסתייע מספר עמים בחומרים מרחיבי דעת בקריירה המוקדמת שלו, וחומרים אלו הובילו את האמנות שלו לשדר מחשבות פילוסופיות שונות בדומה לניו אייג'. עם זאת, הוא ויתר על השימוש בסמים לאחר המהפך באורך חייו אותו לקח על עצמו בטהיטי, כאשר ז'אן פול אפל-גווי, הגורו שלו, שכנע אותו לוותר על כך. לימים סיפר ז'ירו כי העדיף למצוא את המחשבות בתוך עצמו, מאשר בסמים. השימוש של ז'ירו בחומרים הללו גם השפיעו לרעה על יחסיו עם פיליפ שרלייה, בנו של ז'אן מישל שרלייה, אשר היה היורש של זיכיון "אוכמניות". לשרלייה הבן לא הייתה סבלנות כלשהי לנטיותיו של ז'ירו להכניס אלמנטים של העידן החדש לקומיקס, ובמיוחד לא ראה בעין יפה את השימוש בסמים. בתור הבעלים של 50% מהקומיקס, שרלייה הבן הטיל וטו על כמה הצעות של ז'ירו שכללו אלמנטים אמנותיים מודרניים ופסיכדליים. היחסים המדורדרים של השניים בעקבות המחלוקת הובילו לכדי כך ששרלייה הבן איים בתביעה משפטית נגד ז'ירו, על כך שהוא מפר את הסכם הבעלות על הסדרה.
הכרה והשפעה.
ז'ירו נחשב לאחד מהקומיקסאים פורצי הדרך והחשובים ביותר בתעשיית הקומיקס האירופאית, ועל כן אמנים רבים מרחבי העולם הזכירו את ז'ירו כהשפעה ישירה על יצירתם. העדות רבת ההשפעה האחרונה לכך הייתה פרסום שני גליונות הוקרה מיוחדים עבור ז'ירו בכתבי העת הצרפתיים 'Casemate' ו-'dBD', חודש לאחר מותו. לאחר המוות ובמשך מספר חודשים, למעלה ממאה אמני קומיקס מכל רחבי תבל הקדישו יצירות אמנות מקוריות לזכרו ורבים מהם ציינו אותו כהשראה הגדולה על עבודתם. קשה לתאר את ההשפעה הרבה שהייתה לז'ירו על אמנים רבים ומפורסמים, אך ניתן לסמן קווי מתאר על כך באמצעות התייחסויות מצד האמנים הללו עצמם.
אחד החברים הוותיקים שהכיר ז'ירו בזמן שהותו ביפן היה יוצר המאנגה והאנימה היפני הנודע, הייאו מיאזאקי. השניים השפיעו זה על זה רבות באופן הדדי, שהתבטא באופן הקיצוני ביותר כאשר קרא ז'ירו לבתו הקטנה נאוסיקה (Nausicaa) על שם הדמות המרכזית בסדרת המנגה של מיאזאקי, "נאוסיקה של הרוח". כשנשאל מיאזאקי על ידי ז'ירו בראיון כיצד גילה לראשונה את עבודתו, השיב מיאזאקי: "נחשפתי דרך 'ארזך', שיצא בערך ב-1975, אני מאמין. קראתי את זה רק בשנת 1980 וזה היה הלם גדול. לא רק בשבילי. כל חברי יוצרי המאנגה נדהמו מהיצירה. למרבה הצער, כשגיליתי את זה כבר היה לי סגנון אחיד ולכן לא יכולתי להשתמש בהשפעתו כדי להעשיר את הציור שלי. גם היום, אני חושב שיש לו [לקומיקס] תחושה מדהימה של מרחב. לכן עיצבתי את נאוסיקה בהשראת ז'ירו."