על פי הומרוס, אורסטס, בנם של אגממנון וקליטמנסטרה, לא היה במיקנה בעת שובו של אביו ממלחמת טרויה. עם שובו נרצח אגממנון על ידי קליטמנסטרה ומאהבה אייגיסתוס.
שמונה שנים לאחר מכן שב אורסטס מאתונה ונוקם את דמו של אביו על ידי רצח מאהבה של אימו - אייגיסתוס. קליטמנסטרה רוצה לנקום את מות מאהבה ולרצוח את בנה.
על פי גרסת פינדארוס, אומנתו של אורסטס ארסינואה ואחותו אלקטרה מצילות אותו ומבריחות אותו אל מחוץ לארמון. אורסטס בורח לפאנוטה על הר פרנסוס, שם הוא מתגורר בארמון המלך סטרופיוס.
בגיל 20 הוא מצווה על ידי האורקל מדלפי לשוב לביתו ולנקום את מות אביו. הוא שב עם חברו פילאדס, בנו של סטרופיוס. על פי אייסכילוס הוא פוגש את אחותו אלקטרה בקבר אביו, ויחד הם נוקמים את דם אביהם על ידי הרג אמם.
בעקבות רצח זה משתגע אורסטס.
סיפור זה מסופר באופן שונה על ידי סופוקלס במחזהו "אלקטרה" ועל ידי אוריפידס במחזהו "אלקטרה".
מחזות יווניים.
סיפורו של אורסטס היווה את הבסיס למחזות:
במחזהו של אייסכילוס "נושאות הזעם" אורסטס משתגע לאחר רצח אימו ונרדף על ידי האריניות - שתפקידן להעניש חוטאים שחטאו כנגד משפחתם. אורסטס מוצא מקלט במקדש אפולון בדלפי אולם אף שאפולון הורה לו לרצוח את אימו על מנת לנקום את אביו, הוא לא יכול להגן עליו מפני האריניות. עם הגיעו לאתונה מארגנת האלה אתנה משפט בו הוא נשפט על ידי 12 שופטים מאטיקה. השופטים אינם מסוגלים להחליט (ששה מזכים אותו וששה מרשיעים) ולבסוף אתנה קובעת כי הוא חף מפשע, ואורסטס מקים מזבח לאתנה.
על פי גרסתו של אייסכילוס עונשו מסתיים בשלב זה, אולם לפי גרסת אוריפידס, על מנת לברוח מזעם האריניות נאלץ אורסטס, במצוות אפולו להגיע לטאוריס ולקחת משם את פסל האלה ארטמיס שנפל מהשמים, ולהביאו לאתונה.
בהתאם למנהג אנשי טאוריס לאסור את כל הזרים המגיעים לארצם ולהקריבם לאלה ארטמיס, אורסטס וחברו פילאדס נתפסים, נאסרים ומובלים למקדש האלה שם אורסטס פוגש את אחותו איפיגניה, שאינה מזהה אותו. איפיגניה מציעה לשחרר אותו אם ייקח מכתב למשפחתה ביוון. אורסטס מסרב לקחת את המכתב ומציע שחברו ייקח את המכתב במקומו וכך חייו ינצלו בעוד שהוא יוצא להורג. פילאדס מסכים אבל לאחר שהוא מקבל את המכתב הוא מבין מי היא איפיגניה, ומגלה לאחים את זהותם. יחד הם נמלטים עם פסל האלה.
לאחר שובו של אורסטס ליוון הוא הורג את בנו של אייגיסתוס - אלטה ומשתלט על ממלכתו של אביו - מיקנה.
עוד סופר שהוא מת מנשיכת נחש בארקאדיה, ונקבר בספרטה.
על פי סרביוס (ב"אנאידה") הוא נקבר באריקיה וגופתו נלקחה לרומא.
ספרות מאוחרת.
בספרו של הרודוטוס "ההיסטוריה" מצוין כי האורקל של דלפי אמר לספרטנים כי לא יוכלו להביס את טגאה עד שיביאו עצמות אורסטס ויקברו אותם בספרטה. סיפור זה מנסה להסביר את האמונה שאורסטס קבור בספרטה.
מזרח גאורגיה
מזרח גאורגיה (בגאורגית: აღმოსავლეთი საქართველო) היא חלקהּ המזרחי של גאורגיה, שבעת העתיקה נקראה בשם איבריה. בימינו מתייחס מונח זה לאזור שנמצא ממזרח ומדרום-מזרח לרכסי ההרים ליחי ומסחתי , להוציא את מחוז אג'ריה. מזרח גאורגיה כוללת את ה הבאים: סאמצחה וג'אוואחתי (כיום סאמצחה-ג'אוואחתי), כארתלי, קאחתי, פשאבי, מתיאולתי, תושתי, חבסורתי, חבי והבירה טביליסי.
בעבר שלטו במזרח גאורגיה ממלכת איבריה (שבירתה מצחתה), אמירות טביליסי, ממלכת כארתלי-קאחתי, המונגולים ועוד.
אורסטס (פירושונים)
רינופריניים
רינופריניים (שם מדעי: Rhinophrynidae) היא משפחה של חסרי זנב אמריקאים, בה קיים כיום מין יחיד - רִינוֹפְרִין ("Rhinophrynus dorsalis"), אם כי עוד שלושה סוגים נכחדו. משפחה זו קרובה למשפחה חסרי-לשוניים מהקבוצה חסרי לשון.
הרינופרין הוא מין קרפדה קטנה שתפוצתה באמריקה המרכזית ובצורתו דומה למינים שטוחים כמו פיפה מצויה. מינים אלה קטנים מאוד ובעלי עור רך, רגליים קצרות בעלות אצבעות רחבות עם בליטה המשמשת לחפירה והם בעלי פה צר המתאים לאכילת נמלים וטרף דומה. מינים נוספים שנכחדו נמצאו במרכז ארצות הברית ודרומה.
מיון.
סוגים נכחדים:
קנטון (אי)
האי קנטון (Kanton או Canton) הקרוי גם אברירינגה (Abariringa), "האי מרי" או "אי מרי בלקוט" (Mary Balcout Island) או אי השחפים, הוא הגדול ביותר, ונכון ל-2005, גם היחיד המיושב, באיי פניקס, המהווים חלק מקיריבטי. האטול הוא הצפוני ביותר באיי פניקס, בדרום האוקיינוס השקט, בערך בחצי הדרך בין הוואי לבין פיג'י. אורכו של האי 33 ק"מ והנקודה הדרום-מערבית ביותר שבו נקראת "פירמיד פוינט". 63 ק"מ מעבר לים דרומית לקנטון נמצא האי אנדרבורי. המרחק מבירת קיריבטי, דרום טאראווה, הוא 1,765 ק"מ. בשנת 2005, אוכלוסיית האי, המתגוררת בכפר טברונגה מנתה 41 איש, ירידה מ-61 במפקד האוכלוסין של שנת 2000. בשנת 2010 דווח על 24 תושבים, 14 בוגרים ו-10 ילדים.
האירופאים הראשונים הגיעו לקנטון ב-5 באוגוסט 1824, על גבי ספינה לציד לווייתנים, ה"פניקס". אנשי הספינה קראו לאי "האי מרי" או "אי מרי בלקוט" על שם אשתו של בעל הספינה. ב-4 במרץ 1854 הגיעו אירופאים נוספים לאי, הפעם בספינת ציד לווייתנים אשר עלתה על שרטון. הם קראו לאי "קנטון" על שם הספינה. המלחים הצליחו להגיע לטיניאן שבאיי מריאנה לאחר 45 יום ללא נפגעים.
מרכז מסה
בפיזיקה ובמכניקה, מרכז המסה (או מרכז כובד) של מערכת גופים או חלקיקים הוא נקודה במרחב, שגם אם המסה כולה הייתה מרוכזת בה תכונות המערכת לא היו משתנות. חישובים רבים במכניקה הם פשוטים יותר כאשר ניתן להתייחס לגוף כאל גוף נקודתי (שנמצא בנקודה בודדת), כך שאין צורך להתחשב בממדיו, בצורתו או בכיווניות שלו.
למשל, על פי חוק הכבידה של ניוטון, formula_1, כוח הכבידה formula_2 נמצא ביחס הפוך לריבוע המרחק בין הגופים formula_3. כיוון שהמרחק formula_4 נמדד בין שתי נקודות, יש בעיה בהגדרת המרחק בין גופים שאינם נקודתיים. על מנת לפתור זאת, יש לדעת באילו נקודות במרחב יש לרכז את מסתו של כל גוף כך שתכונות המערכת לא ישתנו. נקודות אלו הן מרכזי המסות, ועל פיהן ניתן לחשב את המרחק בין הגופים.
מקומו של מרכז המסה הוא פונקציה של המקום והמסה של כל הגופים המרכיבים את המערכת. בהקשר לכוח הכובד מכונה מרכז המסה גם "מרכז הכובד".
בתורת היחסות הפרטית מוחלף מושג זה במרכז האנרגיה שהוא מושג בעל משמעות דומה.
הגדרה מתמטית.
בכל מקרה מיקום מרכז המסה הוא ממוצע משוקלל של מיקום המסות המרכיבות את המערכת/הגוף.
דוגמאות.
כאשר שתי המסות אינן שוות מרכז המסה קרוב יותר למסה הגדולה יותר ואילו עבור מסות שוות הוא נמצא בדיוק באמצע בין שתי המסות.
שימושים.
מכניקה.
נוח להשתמש במערכת צירים שראשיתה ממוקמת במרכז המסה ונעה יחד איתו. זאת כיוון שמרכז המסה של מערכת נע בהשפעת כוחות חיצוניים בלבד, כלומר רק כוחות שמופעלים על המערכת מבחוץ משפיעים על תנועתו. כמו כן ניתן לפרק את האנרגיה הקינטית של מערכת לאנרגיה הקינטית של החלקים המרכיבים אותה יחסית למרכז המסה ועוד האנרגיה הקינטית של גוף נקודתי בעל המסה הכוללת של המערכת שנמצא במרכז המסה. במקרים בהם לא פועלים כוחות חיצוניים או פועל כח הגרביטציה בלבד, תנועת מרכז המסה פשוטה לחישוב. כך ניתן לדוגמה לפרק תנועה מורכבת של גוף צפיד לתנועה של מרכז המסה שלו וסיבוב של הגוף סביב מרכז המסה.
אסטרונומיה.
במערכת המורכבת משני גופים הנמשכים זה לזה על ידי כח הגרביטציה (כגון כוכב ולוויין), כל אחד מן הגופים נע במסלול אליפטי סביב מרכז המסה המשותף שלהם. כך למשל כדור הארץ נע במסלול אליפטי סביב מרכז המסה של כדור הארץ והשמש (ולא סביב השמש עצמה).
תעופה.
מיקום מרכז הכובד של מטוס משפיע על יציבות המטוס.
הטייס, המחזיק באחריות לבטיחות הטיסה, אחראי גם על ביצוע מתאים של פיזור הנוסעים והמטען בצורה שתאפשר למרכז הכובד להישאר בתוך טווח התנועה המותר שלו, על פי ספרות יצרן המטוס. לעיתים, הנושא באחריות זו הוא פקח העמסה.
אדולף פון באייר
יוהאן פרידריך וילהלם אדולף פון באייר (בגרמנית: Johann Friedrich Wilhelm Adolf von Baeyer; 31 באוקטובר 1835 – 20 באוגוסט 1917) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1905, "על עבודתו על צבעים אורגניים ותרכובת הידרוארומטיות". היהודי הראשון שזכה בפרס נובל. באייר היה הראשון שסינתז את דיו האינדיגו.
תולדות חייו.
באייר נולד בברלין בשנת 1835, למשפחה משכילה, אביו היה נוצרי לותרני ואימו הייתה יהודייה שהמירה את דתה לנצרות. אדולף פון באייר גדל כנוצרי לותרני. אביו שירת בצבא הפרוסי. המשורר אדלברט פון צ'מיסו והאסטרונום פרידריך וילהלם בסל היו הסנדקים שלו. מקטנות התעניין בכימיה, ובגיל 12 גילה סוג חדש של מלח כפול של נחושת. כשהיה עדיין תלמיד בית ספר, המורה שלו לכימיה בגימנסיה פרידריך וילהלם מינה אותו כעוזרו. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1853, הוא נכנס לאוניברסיטת ברלין כדי ללמוד פיזיקה ומתמטיקה. תקופה מסוימת בצבא פרוסיה קטעה את לימודיו עד שנת 1856, אז חזר לאקדמיה באוניברסיטת היידלברג, בכוונתו ללמוד כימיה בפיקוחו של רוברט בונסן. לאחר ויכוח עם הכימאי הנודע, לעומת זאת, הוא שינה את חונכו אוגוסט קקלה. הוא המשיך לשתף פעולה עם קקלה. גם לאחר שחזר לברלין בשנת 1858 להשלמת הדוקטורט שלו בנושא ארסן מתיל כלורי, או קקודיליק. התמנה למרצה בברלין בשנת 1860 ופרופסור בשטרסבורג בשנת 1872. בשנת 1875 נתמנה לפרופסור לכימיה באוניברסיטת מינכן כמחליפו של יוסטוס פון ליביג.