במהלך שנות ה-80 נודע הכביש בכינוי 'כביש רמות' בהקשר של עשרות מחאות והפגנות של חרדים שאירעו במקום כנגד נסיעה בכביש בשבתות, משום שהוא עובר בסמוך לשכונות החרדיות סנהדריה ועזרת תורה. מאידך, תושבי ירושלים החילונים מחו נגד האפשרות לסגירת הציר בשבת, כיוון שבאותה עת הוא היה היחיד שקישר בין שכונת רמות לבין מרכז ירושלים. לאחר שנפתח בסוף שנת 1987 ציר חלופי משכונת רמות לשכונת הגבעה הצרפתית ולמרכז ירושלים ('דרך יגאל ידין'), שככו המחאות והוחלט כי הציר יהיה סגור בשבתות משכונת סנהדריה דרומה, אך ישאר פתוח משכונת רמות להר חוצבים ו'דרך יגאל ידין'. במהלך השנים האחרונות נפתח הכביש בשבתות בשנית.
התפתחות הכביש.
בשנים האחרונות הורחב הכביש בין הר חוצבים לצומת סנהדריה (בר-אילן) ואחד הנתיבים בו נהפך לנתיב תחבורה ציבורית, כחלק מרצף של מסלולים כאלה מהר חוצבים עד הר חומה שאמור לשמש את הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים העתידי. עם פתיחת התוואי החדש של כביש 1 (כביש ירושלים-תל אביב) בעמק הארזים בשנת 2007, גברה חשיבותו של הכביש, במיוחד בקטע המקשר בין כביש 1 לכביש 50 (כביש בגין). בקטע זה הורחב הכביש עד 4 מסלולי נסיעה לכל כיוון.
כיום כל כביש 436 מקצהו הצפוני בצומת גבעת זאב ועד קצהו הדרומי בצומת בר-אילן בירושלים הוא בעל הפרדה בנויה בין הנתיבים, ובו לפחות שני מסלולים לכל כיוון. מהירות הנסיעה המרבית המותרת בקטע הבינעירוני היא 90 קמ"ש (למרות זאת, ישנה עקומה תלולה ליד נבי סמואל). בקטע העירוני המהירות המרבית המותרת היא 70 קמ"ש.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש.
סדר הופעת המחלפים והצמתים בטבלה זו הוא מצפון לדרום מפני שסדר הופעת אבני הדרך בכביש הוא מצפון לדרום (ולא להפך, כמקובל לכביש אורך, כפי שניתן היה לחשוב).
מלחמת העולם I
מלחמת העולם II
זכוכית ספין
זכוכית ספין הוא מונח המתאר חומר בעל מבנה לא סדיר המראה רמה גבוהה של תסכול מגנטי (תסכול מגנטי הוא ביטוי המתייחס לחוסר היכולת של המערכת להישאר במצב אנרגיה נמוך יחיד הנקרא מצב היסוד). מקורה של התנהגות זו עשוי לנבוע מהמבנה הלא סדיר (כמו בזכוכית רגילה) או מגנטיות לא מסודרת הנמצאת בחומר בעל מבנה מסודר.
התלות בזמן היא הגורם המבדיל בין זכוכיות ספין לבין מערכות מגנטיות אחרות. אם מתחילים ניסוי בטמפרטורה הגבוהה מטמפרטורת המעבר של זכוכית הספין, טמפרטורת קירי, הזכוכית מראה התנהגות מגנטית טיפוסית (כגון פאראמגנטיות או צורות אחרות של מגנטיות).
אם מופעל שדה מגנטי חיצוני והמגנטיזציה מתוארת בגרף כנגד הטמפרטורה, ההתנהגות של הזכוכית היא בהתאם לחוק קירי (שלפיו המגנטיזציה נמצאת ביחס הפוך לטמפרטורה) עד שמגיעים לטמפרטורת קירי. בנקודה זו המגנטיזציה הופכת לקבועה (ערך זה נקרא המגנטיזציה של שדה קר).
כאשר מבטלים את השדה החיצוני, מתרחשת ירידה מהירה במגנטיזציה של זכוכית הספין עד לערך שנקרא המגנטיזציה השיורית, ומנקודה זו מתרחשת דעיכה איטית ככל שהמגנטיזציה מתקרבת לאפס (או שבריר קטן מהערך המקורי – דבר זה עדיין לא ידוע).
דעיכה זו היא לא דעיכה מעריכית ואין פונקציה כלשהי המתאימה לעקומת המגנטיזציה כנגד הזמן בצורה ראויה. דעיכה איטית זו ייחודית לזכוכית ספין. מדידות ניסוייות בסדר גודל של מספר ימים הראו כי מתרחשים שינויים מתמשכים מעל לרמת רעש הרקע של המכשירים.
אולם, אם היה מתבצע תהליך דומה עבור חומר פרומגנטי, וכאשר השדה החיצוני היה מוסר, היה מתרחש שינוי מהיר עד לערך השיורי, כאשר ערך זה יישאר קבוע במשך הזמן. במקרה של חומר פאראמגנטי, כאשר השדה החיצוני מוסר, תתרחש ירידה מהירה עד שהמגנטיזציה תשתווה לאפס. בשני המקרים, השינוי הוא מהיר ביותר, ואם בודקים זאת בזהירות, רואים שיש דעיכה מעריכית עם קבוע זמן קטן מאוד.
אם במקום מה שתואר לעיל זכוכית ספין מקוררת אל מתחת לטמפרטורת קירי בהיעדר שדה חיצוני, וכאשר מפעילים את השדה, תתרחשת עלייה מהירה עד לערך הנקרא מגנטיזציה של שדה אפס מקורר. ערך זה קטן מערך המגנטיזיה של שדה מקורר, ובעקבותיו מגיעה עלייה איטית לעבר הערך של שדה מקורר.
באופן מפתיע, הסכום של שתי מערכות מורכבות של משוואות המתארות את הזמן (המגנטיזציה השיורית ושדה האפס המקורר) הוא קבוע. ערך זה נקרא השדה המקורר. באופן זה, שני הערכים חולקים צורה זהה של פונקציה עם הזמן, לכל הפחות בגבולות של שדות חיצוניים קטנים מאוד.
בנוסף לתכונות ניסוייות חריגות, זכוכיות ספין הן הנושא של חקירות תאורטיות וממוחשבות נרחבות.
בחלק גדול מאוד מהעבודה המוקדמת על זכוכיות ספין נעשה שימוש בתאוריית השדה הממוצע שהתבססה על סדרת שכפולים של פונקציית החלוקה של המערכת. ד.שרינגטון וס.קירקפטריק הציגו מודל בעל פתרון מדויק של זכוכית ספין, והם הביאו להרחבות תאורטיות רבות של תאוריית השדה המרכזי על מנת לשקף את הדינאמיקות האיטיות של המגנטיזציה, ומצב שיווי המשקל המורכב הלא-ארגודי.
הפורמליזציה של העתקת תאוריית השדה המרכזי יושמה גם במחקר של רשתות עצבים. היא אפשרה במסגרת המחקר לחשב תכונות מסוימות כגון תכולת המידע של ארכיטקטורה מסוימת של רשת עצבית פשוטה מבלי להזדקק לתכנון או שתילה של אלגוריתם אימון.
ברגר
בֶּרגֶר (Berger) הוא שם משפחה נפוץ יחסית, פירושו בגרמנית "של ההרים" או "מההרים" ובצרפתית "רועה צאן" (מבוטא "ברז'ה").
אוליביה דה הבילנד
אוליביה דה הבילנד (באנגלית: Olivia de Havilland; 1 ביולי 1916 – 26 ביולי 2020) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית ממוצא בריטי, אשר זכתה לעיקר פרסומה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.
בתחילת הקריירה התפרסמה מהשתתפות בסרטי הרפתקאות רבים לצידו של ארול פלין, כ"הרפתקאות רובין הוד" ו"קפטן בלאד", אך לאחר משחקה ב"חלף עם הרוח" החלה לגלם בעיקר דמויות ראשיות. בסוף שנות הארבעים אף זכתה בשני פרסי אוסקר, על משחקה בסרטים "לכל אחד את שלו" ו"היורשת".
דה הבילנד נפטרה ב-26 ביולי 2020, מספר שבועות לאחר שחגגה 104, דבר שהפך אותה לאחד האישים האחרונים מתקופת הזהב של הוליווד.
ביוגרפיה.
נעוריה ותחילת דרכה.
דה הבילנד נולדה בטוקיו בירת יפן, שבה התגוררו הוריה עקב עבודתו של אביה. אמה, ליליאן פונטיין, הייתה שחקנית תיאטרון. אביה, וולטר דה הבילנד, היה עורך פטנטים, ודודו למחצה של הטייס ג'פרי דה הבילנד, מייסד חברת דה הבילנד. כשהייתה דה הבילנד בת שנה נולדה אחותה הצעירה, ג'ואן פונטיין, לימים גם היא שחקנית קולנוע מפורסמת.
בשנת 1919 נפרדו הוריה, ודה הבילנד עברה להתגורר עם אמה ואחותה בסרטוגה שבקליפורניה. בבתי הספר שבהם למדה השתתפה דה הבילנד במספר הצגות, בין היתר בדמותה של אליס ב"אליס בארץ הפלאות" ובדמותו של פוק ב"חלום ליל קיץ". בתפקיד זה לכדה את עיניו של צייד כישרונות של במאי התיאטרון מקס ריינהרדט, והיא לוהקה כממלאת מקום לתפקידה של הרמיה במחזה שהועלה ב"הוליווד בוול". כאשר עזבה גלוריה סטיוארט את ההפקה הפכה דה הבילנד לשחקנית הראשית. בשנת 1935 השתתפה בסרטה הראשון, העיבוד הקולנועי ל"חלום ליל קיץ", שבוים גם הוא על ידי ריינהרדט.
שנות השלושים לצידו של ארול פלין.
בעקבות "חלום ליל קיץ" הוחתמה דה הבילנד על חוזה עם חברת האחים וורנר. לאורך שנות השלושים השתתפה דה הבילנד בשישה סרטים שונים לצידו של ארול פלין, כולם בבימויו של מייקל קורטיז. דמותה ברוב הסרטים הייתה דומה: תפקיד ה"נערה במצוקה", שפלין נחלץ להצלתה.
שיתוף הפעולה הראשון בין השניים היה בסרט "קפטן בלאד" בשנת 1935. שניהם היו אז בתחילת דרכם הקולנועית, והצלחתו של הסרט הביאה להזנקת הקריירה שלהם. תפקידה של דה הבילנד בסרט זה היה משני למדי, והיא השתכרה 200 דולר בשבוע בלבד. עם זאת, כשרונה לא נעלם מעיני המבקרים, שציינו לטובה את השחקנית ה"מקסימה והמוכשרת". כעבור שנה השתתפו השניים בסרט הרפתקאות נוסף, "הסתערות הבריגדה הקלה", שסיפר באופן רופף את סיפור מתקפה זו במלחמת קרים. על אף אי-הדיוקים ההיסטוריים שבו, נחשב הסרט להפקה הוליוודית גדולה ומושקעת, עם תקציב של יותר ממיליון דולר. גם סרט זה זכה להצלחה כספית.
שיאו של שיתוף הפעולה הגיע בשנת 1938, בסרט ההרפתקאות שובר הקופות "הרפתקאות רובין הוד", שבו גילמה דה הבילנד את דמותה של העלמה מריאן. גם הפקת סרט זה הייתה גדולה ומושקעת, והיה זה אחד הסרטים הראשונים שצולמו בטכניקולור. עד סוף העשור שיתפו פלין ודה הבילנד פעולה בשלושה סרטים נוספים- "ארבעה הם קהל", "דודג' סיטי" ו"חייהם הפרטיים של אליזבת' ואסקס". על האחרון עבדה דה הבילנד במקביל לסרטה המפורסם ביותר, "חלף עם הרוח".
"חלף עם הרוח".
לפרסומה הגדול זכתה דה הבילנד בשנת 1939, כשהשתתפה בסרט "חלף עם הרוח", המבוסס על רומנה של מרגרט מיטשל. תפקידה של מלאני בסרט הוצע לה על ידי הבמאי ג'ורג' קיוקור, בהמלצת אחותה ג'ואן פונטיין. דה הבילנד הביעה עניין רב בתפקיד, ואף הרשימה את קיוקור והמפיק דייוויד או. סלזניק במבחני הבד שעברה, אך חוזה עם חברת האחים וורנר אסר עליה להשתתף בסרטים של אולפנים אחרים. לאחר שסירב מנהל האולפנים ג'ק וורנר לשחרר את דה הבילנד לסרט, פנתה דה הבילנד לאשתו של וורנר. לאחר התערבותה, נעתר המפיק לבקשתה, ואישר את השתתפותה בסרט, בתמורה להשכרת שירותיו של ג'יימס סטיוארט מחברת מטרו גולדווין מאייר.
במהלך הצילומים פוטר הבמאי ג'ורג' קיוקור, והוחלף בוויקטור פלמינג. דה הבילנד פיתחה יחסים טובים עם קיוקור, והיא לא הסתירה את מורת רוחה מחילופי הבמאים. במהלך חודשי ההפקה הרבתה דה הבילנד, בדומה לחברתה לסרט ויוויאן לי, להיפגש עם קיוקור בביתו, ולקבל ממנו עצות על משחקה.