נישא לחיה, והם גרו תקופה ממושכת בתל אביב. לזוג שלושה ילדים: בנו הרב שלמה הוא ראש מכון כת"ר.
בשנת 2001 קיבל את פרס יקיר העיר תל אביב-יפו.
אמיל פינו
אמיל פינו (בצרפתית: Emile Peynaud; 29 ביוני 1912 - 18 ביולי 2004) היה יועץ יין צרפתי.
ביוגרפיה.
פרופסור לאונולוגיה באוניברסיטת בורדו, ומי שנחשב לגורו של עשיית היין החדישה בבורדו. פינו היה האיש החשוב ביותר מאחורי השינוי שחל בעשיית היין בצרפת במאה העשרים, בעיקר בבורדו. הוא המציא את מה שנחשב לסגנון בינלאומי של יין, במיוחד ביין אדום: בשל, פירותי, עם טאנינים רכים וטעמו של עץ חדש, יינות שנטעמים מצוין בעודם צעירים, אך גם בעלי יכולת התיישנות.
במהלך שנות השישים ושנות השבעים של המאה העשרים, התעקש פינו שענבים יקטפו רק כאשר יהיו בשלים לחלוטין. הוא טען שטאנינים בשלים הם אלו שיאפשרו ליינות להתבגר. בבורדו דאז, הייתה זו מחשבה מהפכנית. יצרנים לרוב קטפו מוקדם יותר כיוון שדאגו פן ייקחו סיכון גדול: אם יירד גשם הענבים יכולים להיתקף על ידי הריקבון, אם ירדו ממטרי ברד היבול כולו עלול להיהרס.
פינו שם כובד משקלו על מכלי תסיסה מבוקרי טמפרטורה על מנת לשמור על טריות ורעננות היינות. הוא הציע את הרעיון של בחירה קפדנית של הענבים: לקחת את החביות המובחרות ביותר עבור היין הראשון, Grand Vin הטוב יותר של השאטו, וטען בזכות הצורך לשמור את החביות הטובות פחות עבור היין השני. הוא אף הטיף לשימוש בחביות עץ אלון חדשות.
במהלך שנות השבעים שאטואים רבים, שלבסוף החלו לייצר ממון רב הודות לשוק האמריקני החלו להעסיק אותו כיועץ. לא רק על מנת להציל יין בצרה, אלא גם כדי לסייע כך שייצא טוב כבר מן ההתחלה. בשיאו ייעץ פינו לשבעים יקבים. הבציר של שנת 1982 שהעלה את רוברט פארקר למעלת האיש המשפיע ביותר בעולם היין, היה לבציר שבו לראשונה הופקה תועלת מרעיונותיו של פינו אשר באו לידי ביטוי דרך יינות בורדו. פינו, בדומה לפארקר, ראה בבציר זה את אחד המשובחים של המאה הן איכותית והן כמותית, כמו הבצירים של 1947, 1949, 1959 ו-1961.
אמיל פינו האמין שייננים אחראים לשינוי סגנונות על ידי עשיית יינות שמרצים אותם עצמם ועיצוב טעמו של הציבור לפי טעמם הם: "אם טעמים משתנים זה בגלל שהמוצר משתנה. הציבור לא יכול לדמיין טעם שאינו קיים". בדיוק כפי שבכל תקופה ישנו סגנון אחר במוזיקה, בבגדים ובסטנדרטים של התנהגות, כך גם ישנו סגנון אחר של יין. פינו אף הוסיף: "אבל, זוהי גם פחות שאלה של אופנה מאשר של תפישה, טכנולוגיה וארגון הייצור והשיווק".
פינו אף החל את המגמה שהונהגה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (אותה פיתח פארקר) בספרו Le Gout de Vin עם רשימת הקטגוריות של ארומות היין.
תלמידו החשוב ביותר של פינו הוא מישל רולאנד, הנשחב בעיניי רבים כיינן המשפיע ביותר בעולם.
סימון בוליבאר
קאנדיד
קבב רומני
אלן פרקר
מאלין ברגרן
מאלין סופיה קטרינה ברגרן (אנגלית: Malin Sofia Katarina Berggren; נולדה ב-31 באוקטובר 1970) היא זמרת שוודית שהקימה בשנת 1990 את להקת הפופ אייס אוף בייס עם אחיה יונאס, אחותה ייני וחברם אולף אקברג.
לין, ילידת גטבורג, שוודיה, החלה כסולנית הדומיננטית בלהקה, אך משנת 97' לערך פינתה את קדמת הבמה לאחותה הצעירה ג'ני. בשנת 2002 אושר כי לין עזבה את הלהקה באופן רשמי כמה שנים לפני. הודעה זו חתמה שורת ספקולציות באשר לתפקודה של לין כחלק מהלהקה, כשנראתה בהופעות לרוב בקצה הבמה מנגנת בסינתיסייזר, הופיעה בקליפים כשדמותה מטושטשת.
אצטדיון אייברוקס
אצטדיון אייברוקס (באנגלית: Ibrox Stadium), במקור אייברוקס פארק, הוא אצטדיון כדורגל הממוקם באזור אייברוקס מדרום לנהר הקלייד בגלאזגו שבסקוטלנד, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת גלאזגו ריינג'רס.
היסטוריה.
אתר אייברוקס פארק שימש כביתם של הריינג'רס מאז 1899. ב-2 באפריל 1902, במהלך המשחק השנתי מול אנגליה, 25 אנשים נהרגו ויותר מ-500 נפצעו כאשר יציע מעץ התרסק במה שנחשב אז אסון הכדורגל הנורא בהיסטוריה.
ב-1929 החלה בנייתו של היציע המרכזי, בצדו הדרומי של המגרש. מעצב היציע היה האדריכל הסקוטי ארצ'יבלד לייטץ' שתכנן בין השאר גם את האצטדיונים של ארסנל, מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, טוטנהאם הוטספר, צ'לסי ואברטון. עבודותיו של לייטץ' הפכו מאוחר יותר למפורסמות שבאדריכלות הכדורגל. היציע המרכזי באייברוקס מהווה דוגמה קלאסית למעקות המתכת המוצלבים האופייניים ללייטץ'. כמו היציע והדוכן של לייטץ' באצטדיון הקרייבן קוטג' של פולהאם, כך חשיבותו האדריכלית של היציע המרכזי באייברוקס באה לידי ביטוי בהיותו מבנה מיועד לשימור.
לאחר השלמת היציע המרכזי, הפך המגרש לאחד מאצטדיוני הכדורגל הגדולים בבריטניה והשני בגודלו בסקוטלנד אחרי האמפדן פארק, הממוקם גם הוא בחלקה הדרומי של גלאזגו. קהל שיא של 118,567 צופים התאסף בינואר 1939 למשחק ליגה מול סלטיק - שיא הצופים במשחק ליגה בבריטניה עד עצם היום.
שדרוג האצטדיון.
מראה האצטדיון השתנה מעט במשך כמה עשורים, עד שבוצעו שיפוצים נרחבים במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. החידוש הרציני הראשון הגיע עם בנייתם של יציעי קופלנד (Copland), ברומלואן (Broomloan) וגובן (Govan) בסוף שנות ה-70 ותחילת ה-80. שדרוג זה כלל שינוי צורה כללית של האצטדיון, כאשר המבנה דמוי הקערה הישן פינה את מקומו ל-3 יציעים חדשים עצמאיים, לצדו של היציע המרכזי שנותר על כנו. הסיבה לשדרוג הייתה אסון אייברוקס של 1971, אשר גרם למועדון, בראשותו של הג'נרל-מנג'ר ווילי וודל, להתחיל בשינוי האצטדיון למודרני ובטוח יותר. שינוי זה החל עם הסרתן של הטריבונות המזרחיות והחלפתן ביציע קופלאנד רואד בן 7,500 המושבים. יציע זהה - הברומלואן, נוסף שנה מאוחר יותר בצד המערבי של האצטדיון. השדרוג הושלם עם בנייתו של יציע גובן שהכיל 11,000 מושבים - במקומו של יציע המאה שנבנה בשנת 1973.
כתוצאה של השדרוג השאפתני, נחשב היה האצטדיון למודרני ביותר בבריטניה בהפרש ניכר מאצטדיוני הקבוצות האחרות. תכולה של 44,000 צופים הייתה קטנה באופן משמעותי מכ-85,000 שהכיל האצטדיון קודם לכן, אך אייברוקס המחודש, עם כ-36,000 מושבים הקדים את דור אצטדיוני הכל-מושבים במועדונים הגדולים בבריטניה, שנדרשו לפי דו"ח טיילור מ-1989.
סדרה נוספת של שיפוצים החלה בתחילת שנות ה-90 כדי להתאים את האצטדיון לדרישות דו"ח טיילור. שכבה שלישית נוספה ליציע המרכזי של לייטץ' וטריבונות העמידה האחרונות ממזרח וממערב ליציע המרכזי, הוחלפו במושבים. בניסיון להגדיל את תכולת האצטדיון, מבנה האצטדיון שונה באמצע שנות ה-90 ו-2 אזורי ישיבה נוספו - האחד בין יציע גובן לקופלאנד והשני בין יציע גובן לברומלואן. תכולתו של האצטדיון הכל-מושבי ב-2014 עמדה על 50,987 מקומות. לאחר השיפוצים האחרונים שהושלמו בשנת 1997, הוחלף רשמית שמו של האצטדיון לאייברוקס. בשנת 2006 הוחלף שמו של היציע המרכזי ל"יציע ביל סטרות'" לציון 50 שנה למותו של מי שאימן את הקבוצה במשך 34 שנים בין 1920 ל-1954 וזכה עימה ב-18 אליפויות.
האצטדיון זכה לדירוג של 5-כוכבים על ידי אופ"א, אשר מאפשר לו לארח את משחק הגמר של ליגת האלופות האירופית וכן את משחקי אליפות אירופה לנבחרות (היורו).
המועדון מחפש כעת אפשרויות הרחבה נוספות של האצטדיון, עם תוכניות לבניית בית קזינו ומתחם פנאי בעלות של 150 מיליון ליש"ט. כמו כן, מתכננת ריינג'רס להוסיף כ-4,000 מקומות ישיבה על ידי הוספת שורות בקדמת יציע גובן. אפשרות נוספת שנבדקת היא הנמכת גובה כר הדשא.
האופרה הלירית של שיקגו
האופרה הלירית של שיקגו (באנגלית: Lyric Opera of Chicago) היא אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בארצות הברית. היא נוסדה בשיקגו ב-1954.
מעונה הקבוע של הלהקה הוא בית האופרה העירוני, בניין משנת 1929 שפנימו מעוצב בסגנון אר דקו. קיבולתו בת 3,563 המושבים מציבה אותו במקום השני בגודלו בין אולמות האופרה בצפון אמריקה.
ויליאם מייסון הוא המנהל הכללי הנוכחי של האופרה הלירית, משרה בה הוא מכהן מאז נובמבר 1997. מייסון נמצא בלהקה זה למעלה מ-40 שנה. סר אנדרו דייוויס הוא המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של הלהקה מאז ספטמבר 2000. הוא ניצח על שלושה מחזורים מלאים של טבעת הניבלונגים בעונת 2004-2005 לציון שנת היובל של הלהקה.
נוסף לרפרטואר האופראי המקובל, האופרה הלירית מציגה יצירות בנות זמננו. בין ההפקות של הזמן האחרון "גטסבי הגדול" של הרביסון (2000-2001), "סצנת רחוב" של קורט וייל (2001-2002) ו"סוזנה" של קרלייל פלויד ו"סוויני טוד" של סטיבן זונדהיים (2002-2003).
המלחין ויליאם בולקום כתב את האופרה האחרונה שלו עד כה, "חתונה", לאופרה הלירית. האופרה מבוססת על סרטו של במאי הקולנוע רוברט אלטמן, באותו שם, משנת 1978. הצגת הבכורה הייתה בעונת היובל של האופרה הלירית. בולקום עתיד לכתוב עוד אופרה ללהקה, שהצגת הבכורה שלה מתוכננת לעונת 2009-2010.
אמריקאים-אפריקאים
צו הסובלנות
בניין הפרלמנט הבריטי
מן בסיפור המקראי, הוא מזון שירד מהשמים לבני ישראל במסעותיהם לאחר צאתם ממצרים בדרכם לארץ ישראל. הוא החל לרדת ביום ט"ז באייר, חודש ימים לאחר שיצאו ממצרים. הוא הפסיק לרדת כעבור 40 שנה, לקראת מעבר הירדן וכניסה לארץ ישראל.
המן במקרא.
על פי המקרא, לאחר יציאת מצרים וקריעת ים סוף, החלו בני ישראל במסע לעבר ארץ כנען דרך מדבר סיני. במהלך המסע אזל המזון, ובני ישראל באו בתלונות אל משה ואהרון כי הם מעדיפים את שעבוד מצרים, על פני מוות מרעב במדבר. בתגובה, הבטיח אלוהים למשה כי יוריד לעם לחם מן השמים.
סיפור המן מופיע באריכות ב:
ובהמשך הפרק:
מקור השם.