וולפה שהה בארץ ישראל 4 שנים בסך הכל, 1934-1938, והתגורר בקיבוץ קריית ענבים. הוא היה חלק מקבוצת מלחינים (ביניהם יוסף טל) אשר עלו מגרמניה לארץ ישראל בעקבות עליית הנאצים לשלטון. בתקופה זו ייסד את האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים יחד עם חנוך יעקבי ולימד הלחנה. בין תלמידיו חיים אלכסנדר ואפרים בן־חיים (לייבינזון). וולפה היה קומוניסט/מרקסיסט, פציפיסט ולא ציוני. אולם, בשנותיו בארץ "נתפס להתלהבות חלוצית, התמסר לחינוך מוזיקלי ולפעילות עסקנית-אמנותית, כתב שירים רבים למקהלות חובבים וניצח על מקהלות בקיבוצים. על אף היותו חדשן, הדוגל במהפכנות מוזיקלית, וולפה חיפש דרכים להגיע אל הציבור הרחב, אם באמצעות חינוך ואם במוזיקה שכולם יכולים ליהנות ממנה". וולפה שיתף פעולה עם המשורר נתן אלתרמן והלחין מספר משיריו. כמו כן לחניו לשיריו של טשרניחובסקי זכו לפרסום. אולם המוזיקה שכתב לביצוע באולמות קונצרטים נשארה מסובכת ואטונאלית. על פי יהואש הירשברג, עמיתיו של וולפה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים הסתייגו מסגנונו החדשני. אחת מהם, הצ'לנית תלמה ילין אמרה לו כי "יצירותיו מסבות לה יותר סבל ממה שגורם כאב שיניים". דחייה זו בנוסף לכך שלא הוארך חוזה ההוראה של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים הובילה להחלטתו לעזוב את הארץ. היחס לוולפה התבטא לא רק בהסתייגות אלא גם בהתעלמות, בספרים חשובים אשר סיכמו את חיי המוזיקה בישראל וולפה אינו נזכר כלל.
ציפחה
אפיק רום
אפיק רום הוא מערכת לחץ נמוך הנמצאת בשכבות הגבוהות של האטמוספירה.
מדד מקובל למערכות לחץ ברום הוא מפלס 500 מיליבר - משטח לחץ שנע בממוצע בישראל בין הגבהים 5,500–5,800 מטר מעל גובה פני הים. (לשם השוואה, 1013.2 מ"ב הוא לחץ האוויר הממוצע בקרקע). אפיק רום הוא אזור בו גובה משטח הלחץ (500 מיליבר) נמוך מהאזורים שמסביבו, כלומר באזורים הסובבים את האפיק, הלחץ בן 500 מ"ב נמצא בגובה רב יותר מאשר באפיק עצמו.
מערכת זו מאופיינת באוויר דחוס יותר ולכן הוא גם קר יותר. נוכחותו של האפיק מעידה על נוכחות אוויר קר וכבד ברום, דבר המעודד עליית אוויר חם וקל מהמפלסים הנמוכים. הרום תמיד קר יותר, עם זאת, האוויר מטה לא יעלה תמיד אלא רק החל מהפרש מסוים. האוויר העולה מתעבה ויוצר עננים.
בנוסף, לאפיק הרום יש היכולת ליצור שקע ברומטרי בקרקע. הוא זה שאחראי להיווצרות שקע קפריסאי חורפי סמוך לישראל. בקדמת האפיק (חלקו המזרחי), ישנה התבדרות ברום, כלומר, נותר ריק (ואקום) המעודד את האוויר מטה לעלות ולתפוס את מקומו.
האוויר מן הקרקע עולה מעלה כך שבקרקע נותר פחות אוויר ולחץ האוויר יורד ונוצר שקע. ככל שאפיק הרום יהיה עמוק יותר (משטח לחץ נמוך יותר ביחס לסביבה) הוא ייצור שקע עם לחץ נמוך יותר תחתיו.
בישראל, במהלך החורף מגיע בממוצע אפיק רום אחד בשבוע (עם השקע הקפריסאי שמתחתיו).
האפיק מגיע לרוב מאיטליה, הנמצאת במערב הים התיכון ובדרכו לישראל נוטה להיחלש. בממוצע שוהה כיומיים בישראל וכאשר האפיק עמוק במיוחד, עשוי לרדת שלג בירושלים.
בחורף האפיקים ה"בשרניים" הם הירוקים. אבל בסופו של דבר האפיק נמדד ביחס לסביבתו, לכן נגדיר כלל אצבע- כדי להקל על זיהוי אפיק הרום במפות 500 נגדיר אותו כ"קערה". צורת U. הצורה שבה מתעקלים הקווים הצבעוניים במפה.
במפה המצורפת ניתן לראות אפיק רום מעל יוון. נציין כי הערכים בסקאלה נמדדים בדקה-מטרים (deca=10) לכן צריך להכפיל ב-10 על מנת לקבל את הגובה במטרים.
אפקט דו-שקע.
אפקט דו-שקע (או בעגה המטאורולוגי בישראל "ביצי השור", לפי המטאורולוג ד"ר ברוך זיו) מתאר מצב שבו אפיק רום, הנוצר בדרך כלל במערב הים התיכון, מתקדם לעבר ישראל. טרם הגיעו לחופי הארץ בוחר לפתע במסלול צפוני הפונה לכיוון הים השחור. במצב זה, אפיק הרום לא מגיע ומערכת גשם פוטנציאלית "מבטלת" את הגעתה לארץ.
סוגיה זו מתעתעת רבות בחזאים ולמעשה הופכת את חיזוי מזג האוויר למשימה קשה ביותר.
הסיבה לבריחת האפיק צפונה נעוצה בהיווצרות של אפיק רום נוסף מערבית לאפיק הקיים ובצמוד אליו. במצב כזה, האפיק הקיים נחלש במהירות ומצפין.
ניתן לראות דוגמה לאפקט זה מחורף 2004/5 בתמונות להלן:
קישורים חיצוניים.
מפות של אפיקי רום.
שלושת המודלים המובילים: GFS, EC, UKMO
בכל אחד מהם יש תפריט. מפת 500 היא הראשונה בתפריט ומשמשת כברירת מחדל. ישראל נמצאת על גבול המפה בצד ימין.
הרנסאנס האיטלקי
הרנסאנס (בצרפתית: Renaissance – "לידה מחדש", המונח הפך לנפוץ במאה ה-19; באיטלקית נקרא Rinascimento או Rinascita, מונח שהוזכר לראשונה על ידי ג'ורג'ו וזארי במאה ה-16) החל להופיע באיטליה בשלהי המאה ה-14. בתקופה זו, הייתה איטליה מפורדת ומפוצלת למדינות עצמאיות, שכל אחת מהן ניהלה את שלטונה, ודאגה לביטחונה וכלכלתה. לכל אחת מהן הייתה שפה או ניב משל עצמה, וכולן הושפעו מן הכנסייה הקתולית, והאפיפיור בראשה. המפורסמות שבהן, ונציה, פירנצה ומילאנו, נודעו בשל עוצמתן הכלכלית. עוצמה זו, היוותה בסיס להתפתחות אינטלקטואלית ולצמיחת הרנסאנס מימי הביניים.
פרנצ'סקו פטרארקה.
הראשון שביטא וסימל, למעשה, את תחילת הרנסאנס היה המשורר פרנצ'סקו פטרארקה (שחי בין השנים 1304 -1374). פרנצ'סקו, הושפע רבות מן העולם העתיק, ובמיוחד מקיקרו, פילוסוף שחי בשלהי הרפובליקה הרומית. קיקרו האדיר את האדם לכדי אידיאל, שיכול להגיע לשלמות הנפש רק אם ילמד וישכיל להרחיב את דעתו על ידי למידת "הומניטאס". הביטוי, שמקורו במילה HOMO שפירושה אדם ביוונית, מסמל מקצועות תרבותיים חילוניים כגון אומנות, שירה, מתמטיקה, ריקוד, פיסול, ציור ועוד.
לעומת זאת, בתקופת פטרארקה, כל תחום ההשכלה עבר תחת פיקוחה של הכנסייה הקתולית. כל כתבי היד והספרות עברו תחת השגחתה הצמודה של הכנסייה, ששלטה הן על הערכים הנכתבים והן על תיעודם של הכתבים במרתפיה. הכנסייה דגלה בכך שאין האדם תבוני דיו על מנת להגיע לכדי שלמות ורק על ידי תיווכה ועזרתה, הניתנת תחת השגחה אלוהית, ניתן לעשות כן.
פטרארקה הניף את דגל האדם התבוני וטען כי האדם יכול בעצמו ללמוד מקצועות חילוניים, שאינם קשורים לדת, ובכך להגיע לכדי שלמות. פטרארקה פיתח את המושג "הומניטאס" שהציג קיקרו לכדי "הומניזם"- לימוד מקצועות חילוניים שאינם קשורים לדת.
פטרארקה כתב באיטלקית, דבר שהיה לחידוש באותה תקופה, מאחר שעד אז כתבו רק בשפת הכנסייה - הלטינית. כתיבת יצירות שונות בשפה האיטלקית המדוברת, העניקה חשיפה גדולה לתחום הספרות, שהיה נגיש רק לאנשי הדת והאצולה המשכילה לפני כן. כעת יכול היה החקלאי הפשוט להעשיר את עולמו על ידי קריאת יצירות בשפתו שלו, וכך גדל מספר הקוראים ומספר האנשים המשכילים ברחבי המדינות האיטלקיות.
דמויות נוספות.
אישים נוספים שתרמו להתפתחות הרנסאנס באיטליה היו דנטה אליגיירי (שחי בין השנים 1265-1321) וג'ובאני בוקאצ'ו (שחי בין השנים 1313-1375). כל אחד מהם בתחומו, תרם להתפתחות הספרות האיטלקית החילונית המנותקת מכבלי הדת- ברוח הרנסאנס, כלידה מחדש.
בהמשך הזמן גדל מספר האנשים שהתעניין במקורות הרנסאנס. הציבור היה מעוניין להיחשף למקורות ההומניזם, ספרות ופילוסופיה יוונית ורומית, ונערכו חיפושים אחר כתבי יד מקוריים מן העת העתיקה.
החיפושים העלו מן הארכיונים כתבי יד קרועים, בהם אותיות רבות היו מחוקות. מצבם הרעוע של הכתבים אף שיבש את תהליך העתקתם ותרגומם. ההומניסטים החלו להשוות עותקים, תיקנו שגיאות, וביצעו מחקר מקיף על התכנים השונים. בעקבות זאת, החלה פריחה ספרותית, משכילים רבים קיבלו השראה מכתבים אלו והחלו לכתוב חיבורים, ספרי דקדוק, מילונים ופירושים ליוונית ולטינית.
תנועת הרנסאנס נתנה את שמה לתקופה היסטורית שנמשכה בערך מהמאה ה-14 ועד למאה ה-17 (לחלופין יש הרואים אותה מהמאה ה-15 ועד למאה ה-18). הווייתה ורעיונותיה של התנועה חפפו את אירועי השעה של אותה עת - ובמרכזם עמדה תחייתם של טקסטים מהעת הקלאסית (תקופת יוון ורומא העתיקות), עליית הפטרונות מצד האפיפיורות והאצולה, התפתחות טכניקות חדשות באמנות (לדוגמה טכניקת הפרספקטיבה בציור) והתקדמות רבה בתחומי המדע. לזרם הרנסאנס הייתה השפעה רבה כמעט על כל תחומי החיים אך הוא ידוע בעיקר בשל השפעתו המכרעת על עולם האמנות שבאה לידי ביטוי בתרומות של אדריכלים, פסלים, ציירים ואנשי אשכולות שהבולטים ביניהם היו רפאל, לאונרדו דה וינצ'י ומיכלאנג'לו, שהיו המקור למונח "איש הרנסאנס". תנועה זאת התפשטה לאזורים רבים באירופה.
איטליה כללה ערי מדינה רבות באותה העת. חלקו הראשון של הרנסאנס נתפס כלוחמה כמעט מתמדת על היבשה והים כאשר ערי המדינה נאבקו אחת בשנייה.
בים, ערי המדינה האיטלקיות היו שולחים צי גדול לצרכים שונים. במאה ה-14, חמש רפובליקות ימיות עצמאיות יצאו מאיטליה למטרות סחר: ונציה, גנואה, פיזה, אנקונה ונולי . נאבקו בעיקר פיזה, ג'נובה (מכונה גם גנואה) וונציה, אך לאחר סכסוך ארוך הצליחו הגנואים להחליש את פיזה. ונציה הוכיחה את עצמה כיריבה חזקה יותר, ועם דעיכת הרפובליקה של ג'נובה במהלך המאה ה-15 ונציה הפכה לדומינטטית בים. במאה ה-15, שלוש רפובליקות ימיות עצמאיות יצאו מאיטליה למטרות סחר: ונציה, גנואה ואנקונה (שסופחה למדינת האפיפיור בשנת 1532).