שנה לאחר השתתפותה ההיסטורית של הנבחרת האולימפית באולימפיאדת ברצלונה 1992, שוב העפילה קולומביה, תחת הדרכתו של המאמן ריינאלדו רואדה, למונדיאליטו שנערך באוסטרליה. הנבחרת שלא הצליחה לעבור את שלב הבתים, כללה בין היתר את הכובש המצטיין בטורניר, הנרי סמבראנו, את ארליי בטאנקורט, ג'רסון גונסאלס ולאונרדו פאביו מורנו.
מכאן עברה הנבחרת כמה שנים שחונות ללא העפלה לשום מונדיאליטו, עד שנת 2003. באותה שנה השיגה קולומביה את הכרטיס האחרון למונדיאליטו שבאיחוד האמירויות הערביות ובאותו טורניר רשמה את הישגה הטוב ביותר. השחקנים הבולטים היו הקפטן חוסה חוליאן דה לה קואסטה, אדיקסון פראה, מקנלי טורס, ויקטור מונטניו ואבל אגילר. קולומביה הגיעה עד לחצי הגמר, שם הפסידה לספרד 1-0 ובמשחק על המקום השלישי גברה על ארגנטינה 1-2, הישגה הטוב ביותר עד היום.
ב-2005, הפעם תחת המאמן, אדוארדו לארה, שוב אירחה קולומביה את הסודאמריקנו. רבות דובר על הפוטנציאל העצום שבסגל ועל כך שהוא יהיה הבסיס בעתיד לנבחרת הבוגרת. הסגל שכלל שמות כמו רדאמל פלקאו, הוגו רודאייגה, חואן קאמילו סונייגה, אבל אגילר ופרדי גוארין, אכן ענה על הציפיות וזכה שוב בתואר, 18 שנים לאחר הפעם הראשונה. לפני הטורניר סומנה ארגנטינה כפייבוריטית ברורה בזכות הכוכב שלה, ליונל מסי, אבל מי שבלט מעל כולם ואף נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר היה רודאייגה שכבש 11 שערים, שיא שעד היום לא נשבר. ארגנטינה וקולומביה נפגשו שוב באותה שנה במונדיאליטו בהולנד בשלב שמינית הגמר, שם ניצחה ארגנטינה 1–2 תודות לשער בתוספת הזמן של ברושו.
רק שש שנים מאוחר יותר, ב-2011, חזרה קולומביה למונדיאליטו אבל בזכות היותה מארחת הטורניר. הכישלון בטורניר היבשתי הפתיע לא מעט, שכן לקולומביה הייתה נבחרת שצפו שתיאבק על התואר. מאחר שמקומה במונדיאליטו בכל מקרה היה מובטח, זה כנראה גרם לירידת מתח כשהנבחרת שיחקה בטורניר היבשת המוקדם. זו הייתה נבחרת שהוציאה לא מעט שחקנים מוכשרים כאשר הבולט מבין כולם הוא חאמס רודריגס, אבל לצידו בלטו לא פחות גם לואיס מוריאל, פדרו פרנקו וסנטיאגו אריאס. הציפייה שהנבחרת תלך עד הסוף הייתה גבוהה, אבל בסופו של דבר הייתה זו נבחרת מקסיקו שעצרה את קולומביה ברבע הגמר כשניצחה אותה 1-3.
המאמן לארה הוחלף בקרלוס רסטרפו לקראת הסודאמריקנו ב-2013 שנערך על אדמת ארגנטינה. קולומביה לא כל כך הרשימה בשלב המוקדם אבל צברה מספיק נקודות בשביל להעפיל לבית הגמר. שם כבר הראתה את הפוטנציאל הגדול שלה וניצחה ארבעה מתוך חמשת המשחקים, כדי לזכות בפעם השלישית בתולדותיה באליפות היבשת. השחקן הבולט ביותר של הנבחרת היה גם השחקן המצטיין בטורניר, חואן פרננדו קינטרו ולצידו בלטו גם השוער, כריסטיאן בונייה, ג'רסון ורגרה, סבסטיאן פרס וג'ון קורדובה. במונדיאליטו הנבחרת סיימה ראשונה את הבית שלה, אבל הופתעה בשמינית הגמר על ידי דרום קוריאה בבעיטות הכרעה והודחה מוקדם מהצפוי.
ב-2015 שוב הציגה קולומביה יכולת לא גבוהה תחת המאמן רסטרפו. היא הצליחה להעפיל לבית הגמר של הסודאמריקנו ושם שיפרה את היכולת שלה משמעותית כדי לסיים במקום השני אחרי ארגנטינה שהוכתרה כאלופה. המקום השני, שהגיע אחרי ניצחון של 0-3 על ברזיל, נתן לקולומביה את המקום באולימפיאדת ריו 2016, 24 שנים לאחר הפעם האחרונה שבה הנבחרת שיחקה במשחקים האולימפיים. השחקנים הבולטים של הנבחרת היו אנדרס טייו, דווינסון סאנצ'ס, ז'ואאו רודריגס, ג'ייסון לוקומי ורפאל סנטוס בורה.
ב-2017 קולומביה לא הצליחה להעפיל למונדיאליטו בסודאמריקנו שנערך באקוודור. הנבחרת עלתה בקושי רב לבית הגמר ושם סיימה אחרונה. השחקנים הבולטים של הנבחרת היו חואן פבלו רמירס, חואן קאמילו הרננדס, אבר ולנסיה ואדוארדו אטואסטה. בעקבות הכישלון, שוחרר המאמן, קרלוס רסטרפו, מתפקידו לאחר 5 שנים.
ב-2019 חזרה קולומביה למונדיאליטו אחרי שסיימה במקום הרביעי בבית הגמר של הסודאמריקנו שנערך בצ'ילה. הנבחרת לא הציגה יכולת התקפית טובה וכבשה רק שלושה שערים בתשעה משחקים, אבל כן הייתה אחת מנבחרות ההגנה הטובות בטורניר. השחקנים הבולטים היו הקפטן קרלוס קואסטה, קווין מייר, איבן אנגולו, וחיימה אלבראדו.
הנבחרת בגביע העולם.
ברית המועצות 1985.
שחקנים בולטים: רנה היגיטה, ג'ון חיירו טרייס, אורלנדו מאטורנה, ווילמר קבררה
צ'ילה 1987.
שחקנים בולטים: אדוארדו ניניו, מיגל גררו, ווילמר קבררה, אוסקר קורדובה, ווילסון פרס, ג'ון חיירו טרייס, אוסקר פארחה, אנדרס אסטרדה
ערב הסעודית 1989.
שחקנים בולטים: אוסקר קורדובה, מיגל קלרו, חורחה ברמודס, חוסה סנטה, דייגו אוסוריו, איוואן ולנסיאנו, קרלוס קסטרו
אוסטרליה 1993.
שחקנים בולטים: ארליי דינאס, ארליי בטאנקורט, הנרי סמברנו, לאונרדו פביו מורנו, ג'רסון גונסאלס
איחוד האמירויות הערביות 2003.
שחקנים בולטים: חואן חוסה דה לה קואסטה, אדיקסון פראה, חיימה רואיס, מקנלי טורס, ויקטור מונטניו, אבל אגילר, חיימה קסטריון, הקטור לנדסורי
הולנד 2005.
שחקנים בולטים: קרלוס ולדס, כריסטיאן ספאטה, חואן קאמילו סונייגה, הוגו רודאייגה, חואן קרלוס טוחה, רדאמל פלקאו, סבסטיאן הרננדס, הריסון אוטלברו, פרדי גוארין, אבל אגילר, דיירו מורנו, אדווין ולנסיה, כריסטיאן מרוגו, וואסון רנטריה, דויד אוספינה
קולומביה 2011.
שחקנים בולטים: חאמס רודריגס, כריסטיאן בונייה, פדרו פרנקו, סנטיאגו אריאס, פביאן קסטייו, לואיס מוריאל, מייקל אורטגה, דובאן ספאטה, חואן דויד קבסאס, סבסטיאן פרס, ג'ייסון מורייו, חוסה אדולפו ולנסיה
טורקיה 2013.
שחקנים בולטים: חואן פרננדו קינטרו, כריסטיאן בונייה, ג'רסון ורגרה, ג'ון קורדובה, הליבלטון פלסיוס, סבסטיאן פרס, מיגל בורחה
ניו זילנד 2015.
שחקנים בולטים: חואן סבסטיאן קינטרו, אנדרס טייו, ז'ואאו רודריגס, ג'ייסון לוקומי, דאבינסון סאנצ'ס, רפאל סנטוס בורה
פולין 2019.
שחקנים בולטים: איבן אנגולו, חואן קאמילו הרננדס, לואיס סיניסטרה, קרלוס קואסטה, קווין מייר, חיימה אלבראדו
O.Torvald
O.Torvald (באוקראינית: Оторвальд) היא להקת רוק אוקראינית. היא הוקמה בשנת 2005, בפולטבה, אוקראינה. אלבום הבכורה שלהם, O.Torvald, הוקלט בשנת 2008. O.Torvald. הם ייצגו את אוקראינה באירוויזיון 2017 עם השיר "Time".
צ'נדלר (אריזונה)
צ'נדלר ׁ(באנגלית: Chandler) היא עיר במחוז מריקופה, אריזונה, ארצות הברית, והיא מהווה למעשה פרוור של עיר הבירה של אריזונה, פיניקס. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בעיר גרו ביולי 2015 כ-260,000 בני אדם. העיר היא הרביעית בגודלה באריזונה, וה-76 בכל ארצות הברית.
היסטוריה.
בשנת 1891, ד"ר אלכסנדר ג'ון צ'נדלר, הווטרינר הראשון בטריטורית אריזונה, התיישב בחווה בדרום העיר מסה (שכיום גובלת בצפון העיר), ולמד הנדסת השקיה. עד שנת 1900 צ'נדלר רכש כ-18,000 דונם (73 קמ"ר) והחל לתכנן תוכניות על מנת ליישב את האזור. בשנת 1912 העיר הוקמה באופן רשמי ומעשי.
הכלכלה המקומית עברה בהצלחה את המשבר הכלכלי העולמי בשנת 1929. הקמתו של בסיס חיל האוויר ליד העיר בשנת 1941 הוביל לגידול מסוים באוכלוסייה. בשנת 1950 גרו בעיר כ-3,800 בני אדם. בשנת 1980 כבר גרו בעיר כ-30,000 תושבים.
פוליטיקה מקומית.
הנהגת העיר מורכבת מראש העיר, סגנו ומועצה בת חמישה חברים. סגן ראש העיר נבחר מבין המועצה ועל ידה.
רנה פרבאל
רנה גרסיה פרבאל (בצרפתית: René Garcia Préval, בקריאולית האיטית, 17 בינואר 1943 - 3 במרץ 2017) היה מדינאי ופוליטיקאי מהאיטי, אגרונום בהכשרתו, שכיהן פעמיים כנשיא של רפובליקת האיטי: בין השנים 1996 ו-2001 ובין השנים 2006 ו-2011. בין פברואר 1991 לאוקטובר של שנה זו כיהן כראש הממשלה של האיטי.
פרבאל היה ראש המדינה השני מאז הכרזת עצמאות האיטי שנבחר בבחירות דמוקרטיות, הראשון מאז קבלת העצמאות שכיהן בתפקידו קדנציה מלאה, הראשון שנבחר לשתי קדנציות לא רצופות, הראשון שמסר את תפקידו ללא כל התנגדות מצידו, וראש הממשלה הראשון שנבחר לתפקיד נשיא המדינה.
תקופתו השנייה כנשיא זכורה כתקופה בה הייתה עלייה בחטיפות, מלחמות כנופיות, מהומות על רקע עליית מחירי המזון, וסופות טרופיות שגרמו להצפות נרחבות ולמות רבים. בשנת 2010 בענת כהונתו כנשיא התרחשה במדינה רעידת אדמה חזקה שגרמה למעל 230,000 הרוגים ולהרס רב.
ביוגרפיה.
פרבאל נולד במרמלד. למד ארגונומיה בגמבלו ולוון בבלגיה והנדסה גיאותרמית באוניברסיטת פיזה שבאיטליה.
בשנת 1970 עזב לניו יורק ועבד שם כמלצר וכשליח. חמש שנים לאחר מכן חזר להאיטי. בשנת 1988 פתח מאפייה בפורט-או-פרנס.
לאחר בחירתו של אריסטיד לנשיא בשנת 1990, כיהן פרבאל כראש ממשלתו מ-13 בפברואר עד 11 באוקטובר 1991. לאחר שהודח אריסטיד, הוגלה פרבאל ב-30 בספטמבר 1991.
נשיאותו הראשונה.
בשנת 1996 נבחר פרבל כנשיא לתקופה של חמש שנים. כנשיא, הנהיג פרבאל מספר רפורמות כלכליות. בסוף תקופת כהונתו של פרבאל, שיעור האבטלה ירד. אולם, נשיאותו התאפיינה גם בהתנגשויות פוליטיות עזות עם חברי האופוזיציה מהפרלמנט.
נשיאותו השנייה.
פרבל התמודד שוב בבחירות לנשיאות בשנת 2006. התוצאות הראשוניות שפורסמו הצביעו על כך שהוא זכה ב-60% מהקולות, אך לבסוף התברר כי הוא זכה בפחות מ-50%, מה שהצריך סבב בחירות שני.
כשהתוצאות פורסמו, החלו גלי הפגנות ברחבי האיטי, לטובתו של פרבאל. פרבאל טען כי נרשמה הונאה בין ספירות ההצבעות, ודרש להכריז עליו כמנצח. המפגינים חסמו את כבישי פורט-או-פרנס והסתערו על מלון היוקרה מונטנה.