בבסיס הפילוד מצוי צוּפָן, אך לעיתים הוא חסר. על צמחים צעירים ועלים מנוצים פעמיים הבלוטות מופיעות לפעמים בקודקוד. הצופן, מייצר צוף שמושך נמלים. ככל הנראה, הנמלים הנמשכות אל הצוף מרחיקות מן הצמח אוכלי-צמחים שונים.
התפרחות הן קרקפות כדוריות, שקוטרן 6.5 עד 9 מ"מ. הקרקפות חיקיות (יוצאות מחיק העלים), מסורגות על ציר אשכול קצר וצבעם צהוב מבהיק. ציר הקרקפת באורך 0.6 עד 2.2 ס"מ.
הפרחים עם שחלה עלית, שמורכבת מעלה שחלה אחד. עלי הגביע כ-4 או 5, זעירים עם מעט פלומה בקודקוד. עלי הכותרת 5 זעירים קירחים.
התרמילים הבשלים חומים, אורכם 5.5 עד 15 רוחבם 0.5 עד 0.6 ס"מ, חלקים, ישרים או מעוקלים במקצת, שטוחים, שוליים לבנבנים מוקשים, השוליים של התרמיל מעט מכווצים בין חלק מהזרעים. התרמיל נפתח לאורכו בשני קשוות.
הזרעים חומים כהים, אורכם 5 עד 7 מ"מ רוחבם x 2.75 עד 3.5 מ"מ, חלקים, שטוחים, דחוסים; עוקץ בולט ליד הפומה, מושך נמלים, המסייעים לפיזור הזרעים. קיים קו עדין על קלפת הזרע שאורכו כ-3.5 עד 5 מ"מ ורוחבו 1.5 מ"מ.
שימושים.
השיטה הכחלחלה היא מקור למספוא ולמרעה באזורים יבשים וכן היא ניטעה בשטחים רחבים. בגלל שהשיטה קצרת חיים, החקלאים מרבים את השיטה ומחדשים את העלווה באמצעות גזום עמוק בתקופת השלכת-התרדמת. גזום בתקופה זו מונע תמותה לא רצויה של הגדמים ומעלה את מספר הנצרים והנבטים. מאידך העלים על עצים צעירים הם עלים מנוצים פעמיים ובעלי פוטנציאל נמוך יותר כמקור למספוא לעומת העלים הבוגרים (פילודים ללא עלעלים).
עצת השיטה מועדפת להסקה בגלל היותה צפופה וכבדה, כמו עצת אקליפטוס וזית היא בוערת זמן רב בהשוואה לעצים "קלים".
השיטה הכחלחלה כמין פולש.
השיטה הכחלחלה משתלטת על מגוון בתי גידול בישראל, בחבל הים התיכוני, בחגורת הספר ובמדבר. מוקדים עיקריים של התפשטות המין הם שטחי חולות במישור החוף, כמו חולות אשדוד וחולות ניצנים; בתי גידול לחים, כמו שמורת עינות גיבתון; ושטחי חורש ים תיכוני באזור הרי יהודה. בנוסף, כמו מינים פולשים רבים אחרים, המין שכיח בצדי דרכים, למשל, לאורך הכביש מקריית שמונה למטולה. ועד ובשטחים עזובים בתוך יישובים. באזור השרון, נוסעים בכביש החוף או ברכבת, יכולים לראות "יערות" של שיטה כחלחלה בצדי הדרך. המין מהווה פולש חמור בארצות נוספות בעלות אקלים ים-תיכוני: בדרום אירופה, בקליפורניה ובדרום אפריקה.
בתור מין פולש, השיטה הכחלחלה גורמת נזק רב לשטחים אליהם היא פולשת על ידי השתלטות על בית הגידול. למין מספר יכולות הגורמות לו להיות דומיננטי: השיטה הכחלחלה מתרבה גם באמצעות זרעים וגם בצורה וגטטיבית; כמויות הזרעים המיוצרים הן אדירות. כריתה של הפרט איננה הורגת אותו והוא צומח מחדש. גם שרפה איננה הורגת אותו ואף מקנה לו יתרון תחרותי על-פני מינים אחרים ואפילו עקירת הצמח בשלמותו אינה מספקת, משום שהוא מייצר בנק-זרעים בקרקע, העמיד למשך כ-50 שנה. השיטה הכחלחלה מגיעה במהירות גבוהה יחסית לגיל בגרות רפרודוקטיבית. השיטה הכחלחלה גורמת להצללה סביבה - כך שלמינים אחרים קשה להתפתח בקרבתה. כמו לשאר מיני הקטניות, גם לשיטה הכחלחלה יכולת ייחודית לקיבוע חנקן אטמוספירי. תכונה זו גורמת לכך שהמין מסוגל לשרוד גם בקרקעות בהן כמות החנקן נמוכה. לצמח מערכת שורשים עמוקה, חזקה ועמידה. השיטה הכחלחלה מסוגלת לגדול בקרקעות לא יציבות (לדוגמה דיונות) ודלות בנוטריינטים.
תכונות אילו מקנות לשיטה הכחלחלה יכולת למנוע את גדילתם של מיני צמחים אחרים בקרבתה ולפגיעה קשה במגוון הביולוגי. האפקט חמור במיוחד בבתי גידול חוליים, בהם התפשטות השיטה הכחלחלה הביאה לשינוי דרסטי באחוזי כיסוי הצומח, ועקב כך לעצירת החולות הנודדים ולהצללה נרחבת - תופעות המשנות את בית הגידול לחלוטין. בית גידול אחר שנפגע קשות על ידי השיטה הכחלחלה הוא נחלים - השתלטות המין על גדות נחלים גורמת לקריסת הגדות ולפגיעה בתוואי הנחל. הסיבה היא שהשיטה מכחידה את הצומח הטבעי שיכול לתמוך בגדות הנחל בזמן שהיא עצמה לא מחזקת את גדות הנחל. בזמן שיטפונות או סחף השיטה נעקרת וגדות הנחל נותרות יתומות מצמחים תומכים ומחזקים.
מיגור הפלישה של השיטה הכחלחלה בישראל מהווה משימה קשה ביותר. הקרן הקיימת משקיעה מאמצים רבים, כורתת ועוקרת אלפי עצי שיטה מדי שנה אולם התוצאות עדיין רחוקות מלהשביע רצון.
טאבולה ראסה
טאבולה ראסה (מלטינית: Tabula rasa, "לוח חלק") הוא מונח המציין תאוריה לפיה בני אדם נולדים ללא מידע פנימי אלא כ"לוח חלק". הידע האינדיבידואלי נצבר כחלק מניסיון החיים ומתפיסת העולם דרך החושים.
היסטוריה.
בתרבות המערבית ניתן למצוא עדויות לרעיון ה"טאבולה ראסה" עוד מימיו של אריסטו:
במסכת אבות אומר התנא אלישע בן אבויה:
אך רעיונותיהם של אריסטו ושל אלישע בן אבויה נשכחו למשך מאות שנים עד למאה ה-13 בה תומאס אקווינס החזיר את רעיונותיו של אריסטו לדעת המחשבה המודרנית. כתביו של אקווינס, למרות שהוצגו בפני הציבור, לא זכו להתייחסות משמעותית במשך כמה מאות שנים עד להופעתו של הפילוסוף ג'ון לוק במאה ה-17. לוק הציג את הגישה האמפיריציסטית, לפיה הילוד הוא דף חלק אשר צובר מידע אך ורק מהסביבה וניסיון חייו. תיאורית "טאבולה ראסה" מופיע גם בכתביו של זיגמונד פרויד.
ראיות סותרות.
למרות שבניגוד לבעלי חיים אחרים שנולדים עם יכולות מתקדמות כמו היכולת לעמוד וללכת, בני האדם נולדים עם מעט מאוד ידע מובנה, הרעיון שהאדם נולד ללא שום מידע פנימי איננו מקובל היום ברוב ענפי המדע. דוגמאות לידע מובנה במוח האנושי הן למשל רפלקס מורו שמופיע בתינוקות שאך נולדו או החיבה של בני אדם למגורים בקרבת נופי טבע של כרי דשא ומים למרות שבימינו כבר אינם רלוונטיים להישרדות של האדם המודרני.
מדע.
במדע, "טאבולה ראסה" נחשב למודל המסוגל לחתור לכיוון מטרה מוגדרת על ידי שימוש בחוקים בסיסיים של לימוד עצמי. כיום סבורים מדענים שהמוח עובד כמכונה הניתנת לתכנות, בעלת סט מוגדר של חוקים אשר בעזרת המידע שנקלט דרך החושים מעדנת את תגובותיו של האדם למען ביצוע טוב יותר של המשימות העומדות בפניו. ניסיון לחקות דרך פעולה זו בעזרת מחשבים הוליד את מודל רשת נוירונים.
ניסוי העולם הקטן
נקמתו של מונטזומה (משחק וידאו)
נקמתו של מונטזומה (באנגלית: Montezuma's Revenge) הוא משחק מחשב שנוצר בשנת 1984 על ידי האחים פארקר. גיבור המשחק הוא דמות בשם פאנמה ג'ו. מהלך המשחק מתבצע במבוך תת-קרקעי (השייך לשליט האצטקי מהמאה ה-16, מונטזומה ה-II) מלא באויבים, מכשולים, מלכודות וסכנות. מטרת המשחק היא לצבור נקודות על ידי מציאת תכשיטים לאורך הדרך. המשחק משלב מאפיינים של מטרואיד וקאסלבניה.
תיאור כללי.
השחקן מוביל דמות בשם פנמה ג'ו מחדר לחדר בתוך לבירינת תת-קרקעי מהמאה ה-16 המצוי תחת מקדש אצטקי אותו הקים הקיסר מונטזומה השני. הלבירינת מכיל אויבים, מכשולים, מלכודות, וסכנות שונים. מטרת המשחק היא לצבור נקודות על ידי איסוף אבני החן המפוזרות במסכי המשחק השונים.
פנמה ג'ו חייב גם למצוא מפתחות כדי לפתוח דלתות, לאסוף ולהשתמש בציוד כגון לפידים, חרבות, קמיעות, מבלי לאבד את חייו. המכשולים השונים במשחק כוללים שערים העשויים מלייזר, רצפות נעלמים ובורות בוערים. האויבים במשחק כוללים גולגולות, נחשים ועכבישים.
הפירמידה בעלת קומות שונות. המטרה היא להגיע אל חדר האוצר, אשר הכניסה אליו נמצאת במרכז החדר הנמצא בקומה הנמוכה ביותר במשחק (מתוך תשע). בשלב הראשון הקומה התחתונה חשוכה, וככל שמתקדמים יותר בשלבים החשכה מטפסת יותר, עד שהחל משלב תשיעי כל השלב חשוך. ג'ו צריך למצוא לפיד כדי להאיר את הדרך, ויש שניים כאלה בכל שלב, אחד בכל כיוון הליכה. החל מהשלב החמישי האויבים אינם מתים אם נפסלים בהם. בגרסה מאוחרת יותר של המשחק ישנו "בוס" בתחתית השלב וצריך לעבור אותו. החל מהשלב התשיעי השלבים חוזרים על עצמם.
איה פלוטו
אַיֵּה פְּלוּטוֹ הוא ספר ילדים עברי מאת לאה גולדברג, המבוסס על סיפור מאת דינה רון ואיורים מאת בן-זוגה ארי רון. הספר, שנחשב לספר קלאסי לגיל הרך, ראה אור בשנת 1957 בהוצאת ספרית פועלים והופיע מאז בעשרות מהדורות.
הסיפור.
בספר מתוארות עלילותיו של כלבלב מקיבוץ מגידו, המחפש הרפתקאות, בורח מבית בעליו, נודד בין אתרים שונים ונפגש עם חיות שונות עד שנמצא ברפת של הקיבוץ.
מקור הסיפור הוא בבני הזוג ארי ודינה רון (בתו של ארנסט אלכסנדר), חברי קיבוץ מגידו. ארי צייר את הכלב המשפחתי פלוטו כדי לשמח את בתו התינוקת אסנת (ילידת 1955). כשראה את שמחת בתו מן הציור החליט לצייר ציורים נוספים של הכלב ובהמשך הוסיפה אשתו דינה קטעי פרוזה. לאחר מכן נתלו הציורים בחדר האוכל כדי לשתף את שאר ילדי הקיבוץ. משנודע למחלקת החינוך של הקיבוץ הארצי על הסיפור, פנו לארי בבקשה שיפרסמו, וכך נוצר הקשר עם הוצאת הספרים של הקיבוץ הארצי – "ספרית פועלים".
לאה גולדברג, שעבדה כעורכת ספרי ילדים ב"ספרית פועלים", המליצה להוסיף חריזה לסיפור ושִכתבה אותו בהתאם. לכן על כריכת הספר כתוב: "חרוזים: לאה גולדברג". ההקדשה בעמוד השער של הספר אומרת: "לאסנת". גולדברג גם שינתה את שם הספר מ"איפה פלוטו" ל"איה פלוטו".
בשנות ה-70, כשהדפיסו מהדורה חדשה של הספר, לא נמצאה גלופת ציור הכריכה, וארי רון צייר מחדש את הכלב המופיע על הכריכה, שמנמן יותר מהמקורי, אך ביתר דפי הספר נותרו הציורים המקוריים.
הבית הפותח את הספר: