כשהיום מגיע, היא לובשת שמלה ורודה שעליה אמה החורגת (אידינה מנזל) זורקת דיו ומבקשת ממנה לא לבוא לנשף מכיוון שכבר הבטיחה שתתארס לתומס, בחור שמחבב את אלה. בעוד אלה עצובה, מגיעה הפיה הסנדקית (בילי פורטר) המופלאה שלה ומלבישה אותה בשמלה בעיצובה של אלה עצמה, עם נעלי זכוכית והופכת את העכברים לבני אדם וארגז לכרכרה. אלה הולכת לנשף ומוצאת מלכה, המציעה לקחת אותה ברחבי העולם כמלבישת עבורה ומבקשת להיפגש איתה למחרת בשעה 4:00 בכיכר השוק. מאוחר יותר מוצא הנסיך את אלה, ומראה לה את אחותו (טלולה גרייב) לובשת את השמלה שרכש מאלה בעבר ומציע לאלה נישואין. היא מסרבת על מנת להתחיל את הקריירה שלה. בחצות היא עוזבת את האולם לאחר שזרקה את הנעל על אחד משומרים של המלך, שמנסה לתפוס אותה.
למחרת, אמה החורגת של אלה מנסה לשכנע אותה להינשא למלך, כאשר אלה מסרבת, היא מוסרת אותה לתומס באותו היום. המלך משנה את דעתו לגבי הנסיך שמתחתן עם אישה פשוטה בשביל אהבה לאחר דיון עם המלכה, ומבקש מהנסיך להינשא לאלה. הנסיך ממשיך לחפש את אלה ומוצא אותה רצה ביער לאחר שהיא בורחת מתומס. הם מצהירים על אהבתם ומגיעים בזמן כדי להראות למלכה שלה את העיצובים שלה, שמקבלת אותם ומבקשים מאלה לבוא איתה.
הנסיך לוקח את אלה למלך ולמלכה, מודיע להם על החלטתם לטייל בעולם. ואז המלך מכריז על אחותו, הנסיכה גוון כראשונה בתור לכס. הסרט מסתיים בהכתרת הנסיכה גוון והנסיך ואלה מאוהבים.
הפקה.
באפריל 2019 הודיעה חברת סרטי קולומביה על סרט מוזיקלי של "סינדרלה", כשקיי קנון מתפקדת כתסריטאית ובמאית הסרט. ג'יימס קורדן הוא אחד המפיקים באמצעות חברת ההפקות "פולוול 73" עם ליאו פרלמן, ג'ונתן קדין ושאנון מקינטוש.
שלב הצילומים החל בחודש פברואר 2020 בבריטניה. הצילומים הושעו בחודש מרץ 2020 בגלל מגפת הקורונה. הצילומים התחדשו בחודש אוגוסט 2020, והסתיימו בספטמבר 2020.
המרכבה של סינדרלה נועדה לקדם את חברת מרצדס בנץ.
מוזיקה.
בחודש אפריל 2019 הוכרז כי קמילה קביו עובדת על המוזיקה לסרט. בחודש אוקטובר 2020 אישרה אידינה מנזל כי לה ולקביו יהיו שירים מקוריים בסרט. בחודש אוגוסט 2021 יצא לאור רשימת השירים הצפויים להיכלל בפסקול הסרט ועטיפת הפסקול. ב-3 באוגוסט פורסם כי הפסקול יצא לאור ביום צאתו של הסרט - 3 בספטמבר 2021.
הפסקו יצא בארצות הברית על ידי חברת אפיק רקורדס, בבריטניה הופץ הפסקול על ידי חברת קולומביה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט הפיצה את הפסקול בשאר העולם. "Million to One", המבוצע על ידי קמילה קביו, יצא לאור ב-21 ביולי 2021 כסינגל המוביל מהפסקול. "Somebody to Love", המבוצע על ידי ניקולס גאליצין, יצא לאור כסינגל שיווקי ב-3 באוגוסט עם פתיחת ההזמנה המוקדמת של האלבום.
הפצה.
ביוני 2019 קבעה חברת סוני את יציאתו לאור של הסרט ל-5 בפברואר 2021. עם זאת, בחודש ינואר 2021 הסרט נדחה ל-16 ביולי 2021.
בחודש מאי 2021 פורסם כי אולפני אמזון קנו את זכויות הסרט והוא יופץ בשירות הסטרימינג של החברה, פריים וידאו בשנת 2021.
ההצצה הרשמית הראשונה יצאה לאור ב-30 ביוני 2021. הקדימון הרשמי לסרט יצא לאור ב-3 באוגוסט של אותה השנה.
אוגוסט דה פורבן
אוגוסט דה פֿוֹרבּן (בצרפתית: Auguste de Forbin; בשמו המלא: Louis Nicolas Philippe Auguste, comte de Forbin; 19 באוגוסט 1777, לה רוֹק-ד'אנתרון , שפך הרון, צרפת – 23 בפברואר 1841, פריז, צרפת) היה צייר צרפתי ואנטיקוואר שכיהן כמנהל מוזיאון הלובר בשנים 1816–1828. במסעו במזרח בשנים 1817–1818 ביקר בארץ ישראל וצייר ממראותיה.
חייו ופועלו.
אוגוסט דה פורבן נולד למשפחת אצולה וניצל מגורל הגברים במשפחתו בעת פרעות המהפכה הצרפתית הודות לגילו הצעיר. פורבן למד ציור באקס-אן-פרובאנס ובליון, ואחרי שנרגעו הרוחות בתקופת הדירקטוריון עבר לפריז ושם השתלם בסדנתו הנאו-קלאסיציסטית של ז'אק-לואי דויד. ציוריו של פורבן התקבלו לסלון הפריזאי כבר ב-1796, 1799 ו-1800.
ב-1799 גויס לצבא, וב-1802 יצא לחופשה ארוכה שבמהלכה התיישב ברומא. בזכות קשריו מוּנָה למנהל משק ביתה של הנסיכה פולין בורגזה, אחותו של נפוליאון, ועד מהרה היה למאהבהּ. ב-1807 חזר לשירות צבאי, נלחם במערכה בפורטוגל בפיקוד ז'וּנוֹ ואף זכה בציון לשבח. בהמשך השתתף במערכה האוסטרית וב-1809, אחרי הסכם שנברון, השתחרר מהשירות הצבאי וחזר לאיטליה ולאומנות הציור.
ב-1816, אחרי נפילת נפוליאון ושיבת בית בורבון, ירש פורבן את מקומו של ויוואן דנון כמנהל המוזיאונים המלכותיים, וסמוך לכך צורף כחבר במכון של צרפת והוקצה לו מושב באקדמיה לאמנויות היפות.
המוזיאונים דולדלו אחרי שצרפת נאלצה להשיב את היצירות שנבזזו בארצות השונות במהלך המלחמות הנפוליאוניות. פורבן, בתמיכת המלכים לואי השמונה עשר ושארל העשירי, הוסיף והגדיל את מוזיאון הלובר ושקד על העשרתו בפריטים ובאוספים באמצעות רכישות ותרומות. בניהולו נוצר אגף מיוחד לעתיקות מצרים ופריטי האמנות האטרוסקית. בתוקף תפקידו כמנהל המוזיאונים המלכותיים היה ממארגני תצוגות 'הסלון' של פריז ומעורב בפועלם של אמנים.
ב-1818 הקים פורבן את מוזיאון לוקסמבורג שיוחד ליצירות "אמנים חיים", כלומר ליצירות בנות זמנו. אחד הבולטים בהן הוא ציורו של אז'ן דלקרואה "מראות מטבח כיוס" , שפורבן דאג לרכישתו אף ללא היתר רשמי מחצר המלוכה. עם גוּלוֹת הכותרת של רכישותיו עבור מוזיאון הלובר נמנה פסל "ונוס ממילו" שהתגלה ב-1820. עוד קודם לכן דחף פורבן לרכישת יצירות המופת של מורו, ז'אק-לואי דוד, "התערבות הנשים הסביניות" ו"ליאונידס בתרמופילאי" . בהשתדלותו של פורבן הסכים המלך לואי השמונה עשר לממן את רכישת הציור "רפסודת המדוזה" של תאודור ז'ריקו למרות המחאה הפוליטית שנמסרה בו.
בסוף 1828 לקה פֿורבין בשבץ שממנו לא התאושש. המלך לואי פיליפ הותיר אותו במִשׂרתו, אולם למעשה נוהלו המוזיאונים בידי עוזרו אלפונס דה קאיו . פורבן הסתגר בביתו ועסק בליטוש – ויש שאמרו בקלקול – ציוריו. ב-1841 מת בפריז ונטמן באקס-אן-פרובאנס שבמחוז ילדותו.
מסע במזרח.
ב-1817 הפליג פורבן למזרח בחברת ציירים ואדריכלים במטרה לתעד ולהשיג יצירות אמנות יווניות ורומיות עבור הלובר. מסעו עבר באתונה, בקונסטנטינופול, בכמה מאיי יוון, באפסוס שבאסיה הקטנה, בחוף הלבנט ובמצרים. בארץ ישראל ביקר בעכו, קיסריה, אשקלון ועזה, ברמלה, בירושלים, בים המלח ובנהר הירדן.
ספרו "מסע במזרח" ("Voyage dans le Levant en 1817 et 1818") ראה אור ב-1819 ונכללו בו 80 לוחות ציורים שנעשו במהלך מסעו, רובם מתארים אתרים בארץ ישראל.
הציורים עובדו להדפסים בידי אמנים שונים והם נבדלים זה מזה בסגנונם. בחלק מהם עוּוַת מראה האתרים משום שהתחריטנים לא חזו במקומות במו עיניהם. לנוכח הפגמים הללו העיר טיטוס טובלר כי "מצעֵר שכל כך הרבה כסף בוזבז על עבודה כה רבה וכה מעוטת ערך".
תוצר נוסף של מסעו היה "מחברת רישומים של נוסע" ("Livre de croquis d'un voyageur"), מבחר הדפסי אבן מציוריו. יהושע בן-אריה כתב כי פורבן "ביקר [בארץ ישראל] באזורים רבים, מהם בלתי ידועים היטב בימיו" וספרו זכה לעניין ולתפוצה גדולה, אך "רשימותיו חסרות כמעט כל ערך ממשי לחקר הארץ". במקום אחר ציין בן-אריה את ייחודם של הדפסי הציורים של פורבן שהופקו בטכניקה חדשנית שאיפשרה הדפסת גוני ביניים.
ב-1843 פורסמה לזכרו אסופה של 45 מעבודותיו של פורבן בעריכת חתנו, הרוזן דה מַרסֶלוּס, שגם חיבר את הטקסט הנלווה.
אותות הוקרה.
פורבן נשא עיטורי כבוד לרוב. מלידתו היה אביר במסדר מלטה. תואר רוזן (Comte), שהיה נחלת משפחתו בימי המשטר הישן , הושב לו עם כינון אצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. בביקורו בירושלים זכה בדרגת אביר במסדר הקבר הקדוש . ב-1822 עוּטר בדרגת מפקד בלגיון הכבוד הצרפתי. ב-1819 העניק לו המלך לואי השמונה עשר את עיטור מסדר סן-מישל שנועד לאנשי מדע, אמנים, סופרים ומשוררים. כמו כן נשא עיטור אביר במסדר לואי הקדוש .
קישורים חיצוניים.
Comte de Forbin, "Voyage dans le Levant en 1817 et 1818", Paris: imprimerie royale, 1819
"Travels in Greece, Turkey and the Holy Land in 1817-18", London: Printed for Sir Richard Phillips and Co., 1820 (ספרו "המסע למזרח" בתרגום לאנגלית)
"Travels in Egypt, being a continuation of the Travels in the Holy Land, in 1817-18", London, 1820
משרד התיאום הבין-קוריאני
משרד התיאום הבין-קוריאני (בקוריאנית: 남북공동연락사무소) היה משרד קישור משותף של צפון קוריאה ודרום קוריאה, שמוקם באזור התעשייה קסונג בצפון קוריאה.
בהיעדר יחסים דיפלומטיים רשמיים, פעל הבניין כשגרירות בפועל וסיפק ערוץ תקשורת ישיר לשתי המדינות. בראשו עמד נציג צפון קוריאה ג'ון ג'ונג-סו, סגן יו"ר הוועדה לאיחוד השלום של המולדת ונציג דרום קוריאה, צ'ון היי-סונג, סגן שר משרד האיחוד של קוריאה הדרומית. בניין המשרדים בן ארבע הקומות נהרס על ידי צפון קוריאה ב-16 ביוני 2020. הוא היה פנוי מאז ינואר בשל מגפת הקורונה.
היסטוריה.