קישורים חיצוניים.
Balázs A. Szelényi - "Ethnic and Class Identity Formation within the Germans of Hungary" ,NCEER (National Council for Eurasian and East European Research), Washington, 2004
Zoltán Illyés- "A szepességi autonomiatörekvések és lojalitáskényszerek a két világháboru között"
Magyar Katolikus Lexikon ברשת - גישה ב-28 באוגוסט 2011
Sokołowska, Justyna: Spisz – przeszłość i teraźniejszość siedmiu narodów. = Rocznik Wschodni, 7. no. Rzeszów 2001. 83–88. p.תרגום להונגרית (ז'.ראדוי), באתר על חקר מיעוטים.
Károly Manherz -A Magyarországi németek
kötet 23 Változó világ - Többnyelvű Könyvtár
ממשלת מעבר
ממשלת מעבר, או ממשלה זמנית היא ממשלה שמכהנת כדי למלא רִיק שנוצר במערכת הפוליטית, בנסיבות שונות.
בדמוקרטיה פרלמנטרית, מכהנת ממשלת מעבר בפרק הזמן שבין נפילתה של ממשלה מכהנת ועריכתן של בחירות חדשות, וכן בפרק הזמן שבין הבחירות לכינון ממשלה חדשה. בדיקטטורות, מוקמת לעיתים ממשלת מעבר לאחר מותו הפתאומי או הדחתו של שליט מכהן.
ממשלת מעבר מוקמת גם בעקבות נפילת השלטון הקודם כתוצאה ממהפכה, מלחמת אזרחים או תבוסה במלחמה. במקרה של כיבוש בידי כוח זר, מוקמת לעיתים ממשלה זמנית גולה על ידי גורמים מהשלטון הקודם, ולעיתים מוקם ממשל זמני על ידי הכוח הכובש, בשיתופם של גורמים מקומיים. ממשלה כזו מכונה בפי יריביה ממשלת בובות.
מקרה נוסף שבו מוקמת ממשלה זמנית הוא הקמתה של מדינה חדשה, שקודם לכן נשלטה על ידי גורם חיצוני או הייתה חלק ממדינה פדרטיבית. על פי רוב נמסר השלטון הזמני לידי גוף קיים, שקודם לכן היה בעל סמכויות מוגבלות, או נלקח על ידיו ביוזמתו.
דוגמה לממשלת מעבר שהוקמה בעקבות מהפכה היא הממשלה של חזית ההצלה הלאומית שהוקמה לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה ב-1989. הממשל הזמני שהוקם על ידי הטורקים ברפובליקת קרס שבקווקז ב-1918 הוא דוגמה לממשלה זמנית שהוקמה בעקבות מלחמה, בישות מדינית חדשה (שלא האריכה ימים).
ממשלת מעבר בישראל.
עם הקמתה של מדינת ישראל הפכה מנהלת העם להיות ממשלת מעבר שנקראה הממשלה הזמנית, וניהלה את ענייני המדינה כעשרה חודשים, עד שהוקמה הממשלה הראשונה לאחר הבחירות לאספה המכוננת בשנת 1949.
ממשלת מעבר מתקיימת בישראל לאחר מותו, התפטרותו או נבצרות קבע של ראש הממשלה, או עקב הרשעתו בפסק דין חלוט בעבירה שיש עמה קלון, כמו גם עם פרסום בקשתו של ראש הממשלה לפיזור הכנסת (פעולות אלו כהתפטרות הממשלה) או לכינוס כנסת חדשה אחר בחירות ולפני כינונה של ממשלה רגילה (אם הממשלה לא הייתה ממילא ממשלת מעבר "עם בחירתה של כנסת חדשה"). עד לתיקון חוק־יסוד: הממשלה משנת 2014, גם החלטת הכנסת על אי-אמון בממשלה הביאה להקמת ממשלת מעבר.
בניגוד לעבר, לפי (2001) שר בממשלת מעבר יכול להתפטר ואפשר למנות במקומו שר חדש ללא אישור הכנסת, כאשר הממונה מכהן כחבר הכנסת. ניתן גם למנות שר שאינו חבר הכנסת, אולם מהלך זה טעון אישור הכנסת.
החל מחוק יסוד: הממשלה (2001) הפלת הממשלה בהצבעת אי-אמון מחייבת רוב מוחלט של 61 חברי כנסת לפחות, וכוללת בתוכה הצגת מועמד חלופי לראש ממשלה (אי-אמון קונסטרוקטיבי), כמו גם עם פרסום צו ראש הממשלה לפיזור הכנסת, בהסכמת נשיא המדינה.
כאשר הכנסת מחליטה על התפזרותה, הממשלה נחשבת ממשלה רגילה (עד השבעת הכנסת החדשה). ממשלה שאחד מחבריה ממלא את מקום ראש הממשלה עקב נבצרות זמנית של ראש הממשלה נחשבת גם היא לממשלה רגילה (אלא אם כן הייתה ממילא ממשלת מעבר), והוא אינו מתמנה לראש הממשלה בפועל לאחר שזה האחרון הפך נבצר קבע (וכתוצאה מכך הממשלה הפכה לממשלת מעבר), אלא בהצבעת ממשלה על אחד משריה החבר בסיעתו של ראש הממשלה (ממלא מקום ראש הממשלה או שר אחר). אחת המשמעויות של ממשלה רגילה היא שמינוי של שרים חדשים מחייב את אישור הכנסת.
ממשלת ישראל השלושים וארבע כיהנה, לראשונה בתולדות מדינת ישראל, כממשלת מעבר במשך כל תקופת הכנסות העשרים ואחת והעשרים ושתיים. זאת מכיוון שלאחר כינון כנסות אלו, אף מועמד לא הצליח להקים ממשלה (בשתי כנסות אלו, ה-21 וה-22, הכנסת פיזרה את עצמה בחוק). בכך, הפכה ממשלה זאת לממשלת המעבר הארוכה ביותר מקום המדינה, והיחידה שהתקיימה בארבע כנסות שונות. כמו כן, הפכה ממשלה זאת לממשלה הארוכה ביותר, כשפעלה במשך למעלה מחמש שנים.
סמכות.
החוק אינו מגביל את סמכויותיה של ממשלת מעבר, ואולם בפסיקת בית המשפט העליון נקבע כי ממשלה שכזו, שאינה נהנית מאמון הכנסת, מחויבת "באיפוק בהפעלת סמכויותיה לגבי כל אותם עניינים שאין כורח ודחיפות מיוחדת לפעול בהם בתקופת המעבר".
פסיקה זו מעוררת מחלוקות מעת לעת סביב מהות העניין. כך למשל, טענו היועץ המשפטי לממשלה ונשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, בניגוד לעמדת שר המשפטים, דניאל פרידמן, שלא ראוי למנות שופטים בתקופת ממשלת מעבר (למרות שהיא עצמה מונתה בימי ממשלת מעבר) ובג"ץ סירב להתערב בהחלטה. לעומת זאת, היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, קבע שממשלת מעבר יכולה לנהל משא ומתן מדיני. קביעה זאת התבססה על פסיקה קיימת של בית המשפט שקבעה זאת וציינה שאישור הסכם ידרוש את אישור הכנסת. מינויו של דוד ברנע לראש המוסד עוכב בידי היועץ המשפטי לממשלה, בהתאם למגבלות הנהוגות בתקופת בחירות, אך בסופו של דבר אישר את המהלך, וההודעה על המינוי ניתנה בעת כהונתה של ממשלת ישראל השלושים וחמש כממשלת מעבר.
היהודי זיס (סרט, 1940)
היהודי זיס (בגרמנית: Jud Süß) הוא שמו של סרט תעמולה אנטישמי שיצא בגרמניה הנאצית בשנת 1940, בבימויו של במאי הקולנוע פייט הרלן, על פי הזמנתו של שר התעמולה יוזף גבלס. הסרט מציג פרשנות אנטישמית על ספרו של ליון פויכטוונגר "היהודי זיס", המבוסס על סיפור חייו של יוזף זיסקינד אופנהיימר.
"היהודי זיס" הוא גם שמו של סרט קולנוע בריטי מוקדם יותר, משנת 1934, שנוצר בידי מייקל בלקון שלא למטרות אנטישמיות, אלא דווקא ככתב ביקורת ותמרור אזהרה נגד עוולות האנטישמיות הגרמנית, ברוח יצירתו המקורית של פויכטוונגר.
רקע.
הבנקאי יוזף זיסקינד אופנהיימר (שנודע בכינוי הגנאי "יוד זיס"), יהודי בן המאה ה-18, היה יועצו הכספי של קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג. לאחר מותו של הנסיך הוצא להורג מסיבות מפוקפקות. עלייתו של היהודי זיס מחיים בגטו אל פסגת החברה וחצר המלוכה הייתה חסרת תקדים, היות שעל היהודים הוטלו מגבלות קשות. בשל כך שימש סיפורו בסיס ליצירות רבות.
בשנת 1827 הופיעה הנובלה "היהודי זיס" מאת וילהלם האוף, אשר התבססה בעיקר על מסורת שמיעה ופרשנות מאוחרת, משום שתיקי המשפט המקוריים פורסמו רק בשנת 1919. למרות שהאוף תמך בהפרדה בין יהודים לגויים, הוא תקף את העוול שבגזר דינו של אופנהיימר. בשנת 1925 יצא הרומן "היהודי זיס", פרי עטו של ליון פויכטוונגר, וזכה לפרסום כלל עולמי. מחזה על-פי הספר הוצג בתיאטרון "הבימה".
בהמשך לספר יצר מייקל בלקון באנגליה בשנת 1934 את הסרט "היהודי זיס" (Jew Suess), בכיכובו של קונרד ויידט, כסרט שנועד להזהיר מפני האנטישמיות הגרמנית. סרט פרו-יהודי זה לכד את תשומת לבו של יוזף גבלס, שר התעמולה הנאצי, אשר יזם הפקת גרסה גרמנית שהיא אחד מסרטי התעמולה האנטישמיים החריפים והמפורסמים שנוצרו אי פעם. למרבה האירוניה, סיפורו של אופנהיימר התפרסם יותר מכל בסרט תעמולה זה, שנקרא אף הוא "היהודי זיס", שאותו ביים פייט הרלן בשנת 1940 בגרמניה.
הפקת הסרט.
גבלס ביקש מהרלן לביים את היצירה האנטישמית החריפה "היהודי זיס" על פי תסריט מאת אברהארד וולפגנג מילר, המספר את סיפורו של יוזף זיסקינד אופנהיימר, אך בהיבט המאמץ את ההשקפה הנאצית ביחס ליהודים ומשרת את תעמולת המפלגה. הרלן היה מעורב בכתיבת התסריט ולקח על עצמו את עבודת הבימוי.
לגילום דמותו של זיס נבחר השחקן האוסטרי פרדיננד מריאן, גבר שאינו בעל חזות ארית טיפוסית, ושכבר רכש ניסיון בגילום תפקידי נבל על במת התיאטרון ובקולנוע. מריאן נרתע מלשמש כלי בתעמולתו של גבלס ולא חפץ בזיהוי עם דמות היהודי או עם התעמולה הנאצית, אך לבסוף נאלץ בלית ברירה להיעתר ללחציו של גבלס. בתו מנישואיו הראשונים של מריאן הייתה יהודייה למחצה ובעלה לשעבר של אשתו השנייה היה יהודי והוא חשש לגורלם. כדי לפצות את מריאן הוא קיבל סכום של חמישים אלף מארק, כפול מכל משכורת שקיבל עד כה. גם שאר המשתתפים בסרט באו במגע בחייהם עם יהודים.
היינריך גאורג (שגילם את הדוכס קארל אלכסנדר) היה פעיל במפלגה הקומוניסטית הגרמנית וידיד קרוב של ברכט. עם עליית הנאצים לשלטון נאסר עליו בתחילה לשחק, אך לבסוף הוא הגיע להסדר עם השלטון, הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל לידיו את ניהול תיאטרון שילר. הרלן עצמו היה נשוי לראשונה לשחקנית היהודיה, דורה גרשון שנספתה באושוויץ. ורנר קראוס שנודע כשחקן בעל אלף פרצופים והיה התומך הכי גדול במפלגה הנאצית, היה בעל אחיינית יהודייה למחצה.
עלילת הסרט.