השם "לה לצ'ה" מקורו במילה הספרדית Leche (נהגה בשני עיצורים: לה-צ'ה) שמשמעותה חלב. השם נבחר בגלל מקדש בסנט אוגוסטין, פלורידה, שהוקדש ל- "Nuestra Señora de la Leche y Buen Parto", שמשמעותו "גבירתנו של קסם הלידה וחלב בשפע".
מטרות ומסרים.
המשימה של ליגת לה לצ'ה, כהגדרת הארגון, היא "לעזור לאמהות בכל העולם להניק באמצעות תמיכה של אם לאם, עידוד, מסירת מידע וחינוך, ולקדם הבנה טובה יותר של הנקה כמרכיב חשוב בהתפתחות הבריאה של התינוק והאם".
הליגה דוגלת במספר עקרונות:
מתנגדים.
ישנן אמהות שטוענות שהארגון מגזים בתיאוריו את יתרונותיה של ההנקה. במגזין שהארגון הוציא לאורך השנים, משבחים את ההנקה, וטוענים שהיא מעלה את רמת המשכל, מגנה מפני מחלות ומונע מוות בעריסה, על אף שהמחקר בנושאים אלה אינו חד משמעי בתוצאותיו. יש גם רופאים שטוענים שהמסרים שהארגון מעביר שגויים, ואף על פי שהנקה היא טובה, גם שימוש בתמ"ל יכול להיות בסדר, במיוחד במקרים בהם האשה מתקשה להניק.
פעילות.
הארגון פועל על מנת לסייע ולייעץ לנשים בדרכים שונות. הארגון מארגן מפגשים בבתים, כנסים, פגישות באופן מקוון ופעילות דרך רשתות חברתיות או שירותי תקשורת מקוונת שונים (כמו דואר אלקטרוני ושיחות וידאו). כל המדריכות (שנקראת בארגון העולמי מנהיגות - "Leaders") הן נשים אשר הניקו את ילדיהן, ועברו הכשרה ומבחני IBCLC. הליגה מקפידה להישאר עדכנית בכל התפתחות רפואית בתחום ההנקה. הארגון גם פועל עם מרכזי הורות, טיפות חלב, מיילדות, רופאים ובעלי מקצוע שונים כדי לעזור לנשים. נכון ל-2019 יש יותר מ-5000 מדריכות ב-81 מדינות בעולם.
בניהו
כרומטוגרפיה נוזלית בביצוע גבוה
כרומטוגרפיה נוזלית בלחץ גבוה
שגרירות מולדובה בישראל
שגרירות מולדובה בישראל פועלת לקידום האינטרסים השונים של מולדובה בישראל, ומהווה חלק מהמאמץ המולדבי לעודד קשרים שונים בין שתי המדינות. השגרירות ממוקמת ברחוב לאונרדו דה וינצ'י 21 בתל אביב.
שגרירת מולדובה בישראל היא גבריאלה מורארו שמונתה בדצמבר 2015.
קרב נסייאר
קרב נסייאר (בנורווגית: Slagt ved Nesjar) היה קרב ימי שהתרחש בפיורד אוסלו שבנורווגיה ב-25 במרץ 1016. היה זה המאורע הראשון בשלטונו של המלך אולף האראלדסון (הנודע לאחר מכן כ"אולאף הקדוש"). משורר החצר בחצר המלוכה האיסלנדית זיגווטר ת'ורט'רסון (Sigvatr Þórðarson) חיבר שיר לזכרו של הקרב ולתוצאותיו הטראגיות. כ-1,000 שנה לאחר התרחשות הקרב הקימו גם כן אנדרטה בכפר הלגרואה, שם מאמינים שעל פי מקורות היסטוריים היה מקום התרחשות הקרב.
רקע היסטורי.
מקורות עממיים ממקמים את זירת ההתרחשות בקצה המערבי של פיורד אוסלו, אך המקום המדויק אינו ידוע. הקבוצות הלוחמות היו תובעי הכס ובראשם אולאף האראלדסון, כנגדו ניצב השליט סוון הוקונסון ואלו שתמכו בו.
לאחר הפסדו ומותו של אולף טריגבאסון בקרב סבולדר, חולקה נורווגיה בין שלושת המנצחים, חלקה הצפון-מזרחי עבר לחזקתה של שוודיה ומלכה, אולוף סקטקונונג, חלקה הדרום-מערבי עבר לחזקתו של איריק הוקונסון ואחיו-למחצה הסוון הוקונסון, שניהם שליטי נורווגיה דה פקטו, אך למעשה חלק זה נשלט על ידי ממלכת דנמרק ובראשה סוון פורקבירד, ואילו דרומה נשאר עצמאי, מנוהל על ידי אצילים מקומיים. עם זאת, כשאיריק הוקונסון הצטרף לגיסו קנוט הגדול במסע לכיבוש אנגליה, הדנים שהיו שם נסוגו והתקפלו מהשטח. את השטח הזה תפס האראלד האראלדסון, אשר טען לבעלותו, עקב היותו נצר למשפחת המלוכה "פיירהייר". סוון, אשר בסיס מושבו היה בנידרוס (טרונדהיים, בטרנדלג של היום), נודע כי אולאף גייס תמיכה במזרח נורווגיה. הוא הפליג לאורך חופי נורווגיה. בדרך הוא איחד כוחות עם כמה בעלי ברית בקרב ראשי החקלאים בנורווגיה, הבולט שבהם היה ארלינג סקיאלסון. לעומת זאת, אולאף האראלדסון סיים לאסף את כוחותיו מוקדם יותר והחל את נסיעתו צפונה כדי להתעמת עם סוון. הציים התעמתו מול החוף ב"יום ראשון של הדקלים", 25 במרץ 1016. במהלך הקרב נגרמו אבדות כבדות לשני הצדדים, עם זאת, שום דמות חשובה לא נהרגה. עם זאת, תוצאת הקרב נסתיימה בניצחונו של אולף האראלדסון וברדיפתו אחר סוון הוקונסון. לאחר הקרב סוון נמלט לשוודיה, אך מת בדיוק כשהחל לגייס צבא כדי להחזיר את השטחים הכבושים חזרה לשליטתו.
ג'ון מקפרסון ברין
ג'ון מקפרסון ברין (באנגלית: John Macpherson Berrien; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור מטעם ג'ורג'יה וכתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא אנדרו ג'קסון.
ראשית חייו.
ג'ון מקפרסון ברין נולד בבית רוקינגהאם שבעיירה רוקי היל שבניו ג'רזי, למייג'ור ג'ון ברין, בנו של השופט ג'ון ברין , ולמרגרט מקפרסון. ב-1782 הוא עבר עם הוריו לסוואנה שבג'ורג'יה. ב-1796 הוא סיים את לימודיו בקולג' פרינסטון. הוא למד משפטים בסוואנה ובגיל 18 התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בלואיסוויל, ג'ורג'יה. לאחר שובו לסוואנה הוא נבחר ב-1809 כיועץ המשפטי של הסבב השיפוטי המזרחי של ג'ורג'יה. בשנים 1810–1821 הוא כיהן כשופט באותו סבב שיפוטי עד להתפטרותו. במלחמת 1812 הוא שירת כקפטן בפלוגת הפרשים המתנדבים של ג'ורג'יה.
קריירה פוליטית.
בשנים 1822–1823 כיהן ברין כחבר הסנאט של ג'ורג'יה. לאחר מכן הוא נבחר מטעם סיעת תומכי אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו החל ממרץ 1825.
ב-9 במרץ 1829 הוא התפטר מהסנאט כדי לקבל את משרת התובע הכללי של ארצות הברית בקבינט של הנשיא אנדרו ג'קסון. משימתו הראשונה הייתה לנהל את התביעה נגד המבקר הרביעי של מחלקת האוצר, טוביאס ווטקינס על מעילה בכספי ציבור. ברין הצליח להביא לידי הרשעתו של ווטקינס. בהמשך תמך ברין בזכויות המדינות ב. במקרה של חוקי הימאים השחורים, הוא ראה בהם כיישום מתאים של סמכויות השיטור של המדינות וככאלה שמעבר לסמכות הממשל הפדרלי. ב-22 ביוני 1831 התפטר ברין מתפקידו כתובע הכללי על רקע פרשיית התחתונית.
לאחר סיום תפקידו המשיך ברין לעסוק בעריכת דין עד שנבחר שוב כנציג המפלגה הוויגית לסנאט וכיהן בו ממרץ 1841 ועד מאי 1845, כאשר הוא התפטר שוב כדי לקבל את המינוי כשופט בבית המשפט העליון של ג'ורג'יה. בנובמבר אותה השנה הוא התפטר מכהונתו כשופט כדי לשוב לסנאט לאחר שלא נמצא לו מחליף. ב-1846 הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט וכיהן בו עד מאי 1852 כאשר הוא התפטר בפעם השלישית.
השקפותיו של ברין בנושאים שנויים במחלוקת הקצינו במהלך כהונתו בסנאט והוא היה מזוהה עם מפלגת זכויות הדרום קצרת הימים כצעד של התנגדות לפשרת 1850 ול.
ברין שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט בשנים 1827–1829 ובשנים 1841–1843. ב-1855 הוא היה נשיא הוועידה של המפלגה האמריקנית שהתקיימה במילדג'וויל, ג'ורג'יה.
חייו האישיים, מותו ומורשתו.
ברין החזיק בבעלותו עבדים. ב-1830 היו בבעלותו 90 עבדים. ב-1840 שירתו בביתו שבסוואנה 8 עבדים ובנוסף הוא החזיק ב-140 עבדים באדמותיו שברחבי המחוז. ב-1843 היו בבעלותו 143 עבדים.
ג'ון מקפרסון ברין נפטר בסוואנה ב-1 בינואר 1856. הוא נטמן בבית הקברות לאורל גרוב שבעיר. על שמו נקראו מחוזות בג'ורג'יה ובמישיגן.
ברין היה אחד ממייסדי האגודה ההיסטורית של ג'ורג'יה ב-1839 ושימש כנשיאה הראשון. האגודה מחזיקה אוסף של מסמכיו ומעניקה מדי שנה פרס על שמו על תרומה יוצאת מן הכלל להיסטוריה של ג'ורג'יה.
הישיבה הגדולה עפולה
הישיבה הגדולה עפולה היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי. הישיבה שוכנת בשכונת עפולה עילית, בעיר עפולה.
הישיבה מונה נכון ל-2021, כ-220 תלמידים ומאות בוגרים. דרך הלימוד בישיבה מבוססת על דרכו הלימודית והמוסרית של הרב שלמה וולבה, ובהכוונת תלמידו רבי אברהם אליהו וינקלר.
בישיבה - בניגוד לרוב הישיבות - גם התלמידים המבוגרים, כולל ועד רביעי, שומעים שיעור יומי מהר"מים.
יסוד הישיבה.
הישיבה הוקמה בשנת 2010 (קיץ תש"ע) על ידי הרב רפאל מנחם בלום ובעצתו של הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, לצורך הקמת קהילה חרדית בעיר עפולה. רבים מרבני הישיבה הם בוגרי ישיבת נחלת הלויים לכן, בתחילת שנותיה, נקראה הישיבה 'נחלת עפולה' (במלעיל), עם זאת בשנים האחרונות התנתקה הישיבה מישיבת האם- נחלת הלויים.
גרעין התלמידים הראשון מנה 20 בחורים, ממגוון ישיבות ברחבי הארץ והשתכנה בעזרת נשים של בית הכנסת "נצח ישראל". כעבור שנה הישיבה רכשה מבנה בסמוך לאזור התעשייה בעפולה עילית.
בתחילת שנת תשע"ה נכנסה הישיבה לבית מדרש החדש שנתרם על ידי ידידת הישיבה אריאלה בן ארי לעילוי נשמת בעלה. בתחילת שנת תשע"ט נחנכה פנימייה חדשה.
הישיבה שומרת על מספר תלמידים קטן ככל האפשר ובשנת 2017 נוספו לישיבה 42 תלמידים ובשנת 2021 נוספו 48 תלמידים.
באלול תש"פ הוקם סניף לישיבה לבני הקיבוץ בשם "בית שלמה" ביישוב יבנאל בשכונת סמדר, בראשות הרב אברהם אליהו וינקלר ואיתו המשגיח הרב אליעזר וולבה.
צוות הישיבה.
ראשי הישיבה הם הרב רפאל מנחם בלום והרב אליהו מרדכי לנג, המשגיחים של הישיבה הם הרב בנימין ברויאר והרב יהודה בלום. ובנשיאותו של הרב אברהם אליהו וינקלר מראשי ישיבת נחלת הלויים
הקהילה החרדית.
כשנה לאחר קום הישיבה החלה הגירה גדולה של זוגות צעירים חרדים מחסידות ויז'ניץ לשכונת עפולה עילית שהגיעה לשיאה בשנת 2020 בשכונת עפולה עילית מתגוררות כ-300 משפחות חרדיות. רבני הישיבה גרים בשכונה הסמוכה שמאופיינת בזרם הליטאי גבעת המורה המונה כ-450 משפחות. הוקמו באזור כוללים, שחלקם יועדו גם לבוגרי הישיבה. הישיבה פעילה מאוד בעיר בכלל ובקהילה החרדית בפרט ומהווה גרעין חזק להתיישבות חרדית באזור. הקהילה החרדית בעפולה היא הקהילה החרדית הגדולה בפריפריה.