לאחר שהפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בסדרות הגמר של עונות 1980 ו-1982, בפלייאוף זכתה פילדלפיה באליפות ה-NBA לאחר שהביסה את הלייקרס בגמר בתוצאה 4–0. השחקנים המובילים של הקבוצה היו אירווינג והסנטר הוותיק מוזס מלון, ולצדם המשיך ג'ונס להוות עוגן הגנתי והתקפי כשבסדרת הגמר רשם שורה סטטיסטית רבגונית ואופיינית של 12.0 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 2.8 אסיסטים, 2.0 חטיפות ו-2.3 חסימות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה זכה מלון בפעם השנייה ברציפות בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, וג'ונס היה לזוכה הראשון בפרס השחקן השישי של העונה.
בשלוש העונות הבאות נשארו הסיקסרס אחת הקבוצות המובילות באזור המזרחי, אך לא הצליחו להעפיל לסדרת הגמר. בתקופה זו דעכה בהדרגה תרומתו של ג'ונס לקבוצה, שקלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק, ובסיום עונת הודיע ג'ונס על פרישה ממשחק, בגיל 34. ב-7 בנובמבר 1986 הוציאו פילדלפיה 76' לגמלאות את גופייתו של ג'ונס, עם המספר 24.
בכל אחת מ-12 עונותיו ב-ABA וב-NBA העפיל ג'ונס עם קבוצתו לשלב הפלייאוף, ולאורך הקריירה קלע ב-55.0% קליעה מהשדה, נתון שהציב אותו בעת פרישתו במקום העשירי בתולדות ה-NBA. ארבעה שחקנים בלבד נבחרו לחמישיית ההגנה של העונה יותר פעמים מג'ונס - מייקל ג'ורדן, גארי פייטון, קווין גארנט וקובי בראיינט - שנבחרו תשע פעמים.
על אופיו הנוח של ג'ונס העיד צ'ארלס בארקלי, אשר שיתף עמו פעולה בשתי עונותיו האחרונות בקריירה, כשהצהיר: "לו כל האנשים בעולם היו כמו בובי ג'ונס, לא היו שום בעיות בעולם".
בעין החתול
בעין החתול הוא ספר פרוזה פרי עטה של חביבה פדיה, שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008 ויצא במספר מהדורות.
התוכן והמבנה.
מסע חקירה של העיר באר שבע. סוג של אנתרופולוגיה וחקירה עצמית של הזרות, הנוודות וההומלסיות, תוך ניסיון להסתכל על חתול - חיה עירונית קרובה מאוד לבני האדם כמלמדת על האדם ובשלב מסוים (1998–2004) התבוננות בכלבים שהיו נודדים בעיר באר שבע.
הספר יצר משמעויות רבות סביב נחל באר שבע, העיר הטורקית, שכונות, השוק ובפרט זרק אור על תופעת הפסאז'ים בערי הפריפריה בפרק מרכזי שנקרא פריז – באר שבע המתייחס להקמת הפסאז', אבי אבות אבותיו של הקניון, ומתכתב עם המסה הנודעת של וולטר בנימין על הפסאז'ים בפריז.
הספר נע מהאורבניזם והפריפריה בישראל גם למסע בזמן, בעקבות אנשי השוליים בהיסטוריה היהודית, או תפיסות לא קאנוניות, או מומרים ואנוסים - כסוג של חתול.
הספר כתוב בצורה של פרגמנטים, במספר רב מאוד של סגנונות: פילוסופיה, ספרות, שירה, עיתונאות וספרות השו"ת ושואב מכל מקורות היהדות. הוא מנסה לגעת בשורשים של ההיסטוריה הסמויה.
הספר מרבה להשתמש במיתוסים ובתמות קבליים ומנסה לגעת בגלות הקיומית ולהעלות לפני השטח מקורות יהודיים שאינם במיינסטרים, אבל משקפים יחס מאוד סובלני כלפי החיה ומשקפים שלבים בציוויליזציה היהודית בהם יש קרבה יותר לחיים יחד עם החיות.
אש תוקד בקרבי
אש תוקד בקרבי היא קינה לתשעה באב העורכת ההשוואה בין מצבו הטוב של עם ישראל בזמן יציאת מצרים לבין מצבו הרע בימי חורבן הבית. מוכרת בסיומי השורות שלה: "בצאתי ממצרים", "בצאתי מירושלים". הקינה נאמרת ברוב קהילות ישראל, אשכנזים, ספרדים, תימנים ואיטלקים.
אין לקינה ייחוס ידוע בבירור, אך ככל הנראה מחברה הוא רבי יהודה הלוי, או אולי רבי אברהם אבן עזרא.
מבנה הקינה ותוכנה.
הקינה בנויה במחרוזות כפולות, כשכל מחרוזת מורכבת משני טורים מנוגדים זה לזה: הטור הראשון מתאר את שאירע ביציאת מצרים, ומסתיים במילות הקבע "בצאתי ממצרים"; והטור השני את שאירע בחורבן הבית, ומסתיים במילות הקבע "בצאתי מירושלים". כל טור מתחלק לשתי צלעות החורזות זו בזו בחריזה פנימית, וכן סיומת השורה "בצאתי ממצרים" חרוזה עם סיומת השורה הבאה "בצאתי מירושלים". הטור הראשון בכל מחרוזת מצטרף לאקרוסטיכון אלפביתי. החריזה הכפולה, המתחלפת בתוככי השורות והקבועה בסופי השורות, יוצרת דמיון למבנה ה"משולשים" הנפוץ בשירת ספרד, שבו שורות החורזות בחריזה פנימית ומסתיימות בחרוז מבריח.
תוכן הקינה מבליט את הניגוד שבין מצב עם ישראל בראשיתו לבין מצבו בחורבן הבית. מבחינה זו, הסיומת "בצאתי ממצרים" אינה מדויקת, שכן הפיוט עוסק בכלל תקופת הראשית של עם ישראל, לרבות דברים קבועים או דברים שהתרחשו לאחר הכניסה לארץ, כמו השמיטה והיובל. גם תיאורי החורבן אינם מוגבלים לחורבן עצמו, ומזכירים גם את אדריאנוס המאוחר יותר. מצד סדרו, הוא בנוי בתחילה על פי הסדר הכרונולוגי של הטור הראשון: פותח ביציאת מצרים, ממשיך בקריעת ים סוף, בירידת המן, במתן תורה ובמסע במדבר ובכניסה לארץ. בחלקו השני הוא מתאר את המשכן ובית המקדש. בטור השני של כל מחרוזת, לא סודרו האירועים לפי סדר כרונולוגי, אלא נעשית התאמה בין האירוע לאירוע שנזכר בטור הראשון, כך שנוצרת הנגדה בין האירוע החיובי לאירוע השלילי המקביל לו אך הפוך ממנו. בחלק מנוסחי הקינה, המחרוזות החותמות מתארות את השמחה שעתידה לשוב בגאולה העתידה, ובמקום התיבות "בצאתי מירושלים" באות התיבות "בשובי לירושלים".
הניגוד בין העבר המפואר לצרות החורבן המובלט בקינה, תורם להרגשת העצב על המצב הנוכחי ויוצר תחושת אובדן על הפאר שהיה ואיננו. בכך, מטמיע הפיוט בקוראיו את "התרוקנותה של הקדושה" בעת החורבן. להרגשת העצב המתעצמת על ידי ההשוואה בין שני המצבים המנוגדים התייחס רבי יעקב חאגיז בספרו שו"ת "הלכות קטנות": .
מחבר הקינה.
ברוב ספרי הקינות לא מופיע שם מחבר הקינה. בכתבי יד תימניים הופיעה הקינה בקבוצת קינות הכוללת במעורבב קינות משל רבי יהודה הלוי ומשל רבי אברהם אבן עזרא. במספר כתבי יד מיוחסת הקינה בפירוש לריה"ל ובמקצתם לראב"ע. בשל כך, כלל אותה פרופ' ישראל לוין במהדורתו של פיוטי ראב"ע, אולם היא הוכנסה למדור ה'מסופקים'. עם זאת, גם דב ירדן הכליל את הקינה במהדורתו של פיוטי ריה"ל. במקומות רבים הסתמכו על ספרו של לוין וקבעו שהקינה מיוחסת לאבן עזרא, אולם לוין עצמו הבהיר שאין בקביעתו ייחוס ודאי ולכן היא הוכללה במדור המסופקים. עזרא פליישר טען שעל פי מספר כתבי יד ניתן לקבוע בבירור שמחבר הקינה הוא ריה"ל. בנימין בר-תקוה ביסס ייחוס זה על מקבילות לשוניות בין "אש תוקד" לפיוטים אחרים של ריה"ל.
מקורות הקינה.
השוואה בין יציאת מצרים ליציאת ירושלים מופיעה כבר במדרשי חז"ל. השוואה מפורטת, הדומה במובנים רבים לקינה שלפנינו, נמצאת במדרש המובא בילקוט שמעוני. שתי ההשוואות האחרונות במדרש:
. אהרן מירסקי הראה כי הקינה מתבססת על המדרש המובא בילקוט שמעוני לא רק במבנהו ובצורתו, אלא גם בתכניו.
גם הפיוט הקדום משתמש בהשוואה דומה בפיוטיו. יניי, בקדושתא לשבת "דברי", חיבר פיוט המשווה את ימי משה עם ימי ירמיהו ופותח "אזכירה ימים עם ימים". בעקבותיו, ערך השוואה כזו גם רבי אלעזר בירבי קליר באחת מקינותיו לתשעה באב, שנשמרה בנוסח רומניא. אמנם, אם אכן הקינה נתחברה בספרד, לא סביר שהיא הושפעה ישירות מפיוטו של יניי, שלא הגיע לאירופה, אך ייתכן שהיא הושפעה מהקינה הקלירית.
השפעה.
הקינה התפשטה בכל רחבי העולם היהודי והתקבלה לסדר הקינות לתשעה באב ברוב ככל עדות ישראל. המבנה הפשוט שלה המעביר מסר ברור של השוואה בין המצב הטוב דאז למצב הרע דהיום הוביל לכתיבת קינות רבות באותה מתכונת ובאותו מבנה. בספרד, רבי אברהם אבן עזרא חיבר קינה במבנה זהה הפותחת "אחי שמעו נא לי, אזכיר בהרים קולי, צאתי ממצרים" (כאמור, ייתכן שהוא מחבר שתי הקינות). מלבד "אש תוקד" ו"אחי שמעו", לא ידועים חיקויים נוספים של הקינה בספרד, אך באשכנז ובפרובאנס נכתבו כמה וכמה כאלה. הקינה הקדומה ביותר במסורת זו היא קינתו של רבי דוד בן שמואל הלוי משפיירא, הפותחת "אמונים שוררו, בתוך ים עברו, בצאתי ממצרים". נכתבו גם פיוטים המשמרים את הנושא והמבנה הכלליים, אך מחליפים את הסוגרים או את ציר ההשוואה כולו. רבי דוד בן אלכסנדרי חבר קינה שסוגריה הם "בצאתי מצוען" ו"בצאתי מכנען". פייטנים אחרים החליפו את יציאת מצרים במתן תורה, וקבעו את הסוגרים "בלכתי להר חורב" ו"והר ציון חרב" או "בחודש השלישי" ו"בחודש החמישי". קינה אחת מפרובאנס משווה בין ארץ ישראל לגלות ומשתמש בסוגרים "בארץ הצבי" ו"בארץ השבי". רבי עקיבא מפרנקפורט גיוון את השטה וחיבר קינה במבנה הפוך, שבו השורה הראשונה מתארת את ימי החורבן ומסיימת "בצאתי מירושלים", והשורה השנייה מבקשת שה' יעשה נקמה בגויים ויושיע את עם ישראל כמו ביציאת מצרים ומסיימת "כבצאתי ממצרים".
מבנה הקינה, כמנגיד בין עבר מפואר למצב עכשווי, אומץ בידי כותבים שונים עבור קינות על אירועים אחרים: בשנת ה'תשי"א כתב הרב שלום רדאעי, קינות המבכות את ההידרדרות הדתית של עולי תימן בארץ לעומת המצב בתימן. אחת מקינות אלו נכתבה במתכונת "אש תוקד" (ואף אימצה את שורת הפתיחה) וסופי שורותיה "בהיותי בתימנה", "בבואי ציונה". יש שכתבו קינה מעין זו המשווה בין ניצחונו של עם ישראל במרד החשמונאים ובין המצב הביטחוני תחת שלטונו של בנימין נתניהו.
בקרב הזרם המשיחי בחסידות חב"ד נפצה גרסה חדשה לקינה המקורית, ובה נוספה לכל בית שורה שלישית המתארת את המצב שיהיה לדעתם בימי הגאולה.
קינה נוספת שהושפעה מקינה זו, אך לא נכתבה במבנה זהה, היא קינתו של הרב שמואל הלוי וואזנר על השואה הפותחת גם היא במילים "אש תוקד בקרבי, בהעלותי על לבי".
אוברלנד (קנטון)
אוברלנד (בגרמנית: Oberland) היה קנטון של שווייץ במסגרת הרפובליקה ההלווטית, מדינת החסות שהקימה הרפובליקה הצרפתית הראשונה כחלק ממלחמות המפכה הצרפתית.
קנטון אוברלנד
פילדלפיה סיקסרס
אדווין פון רוטקירך אונד טראך