מנהלת ארכיון הטלוויזיה והרדיו בתאגיד השידור הישראלי היא בילי סגל-גזליוס. בעבר כיהנה במנהלת ארכיון רשות השידור. סגל-גזליוס מעידה כי בעבר לא נשמרו חומרי גלם, למשל לא הוקלטו מהדורות במלחמת יום כיפור. ב-2018 זכתה בפרס הוקרה מיוחד על שימור הארכיון במסגרת טקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי.
ב-8 בדצמבר 2018 נודע כי ארכיון רשות השידור הועבר מרוממה למבנה החדש ומתכוונים להתחיל בתהליך הדיגיטציה. תהליך אריזת חומרי הארכיון מורכב עקב הצורך לשים ברקוד על כל קובץ וכל ארגז על מנת שפריטים לא ילכו לאיבוד. משך הדיגיטציה מוערך בין שלוש לחמש שנים. ב-12 בדצמבר 2019, פרויקט הדיגיטציה החל.
דארין טאטור
דארין תוופיק טאטור (בערבית: دارين توفيق طاطور; נולדה ב-16 באפריל 1982) היא משוררת וצלמת פלסטינית מוסלמית, אזרחית ישראל.
בעקבות פרסומיה בפייסבוק וביוטיוב הורשעה במאי 2018 בהסתה לטרור ובתמיכה בארגון טרור, ונידונה לחמישה חודשי מאסר. בספטמבר 2018 השתחררה מהכלא. במאי 2019 זיכה אותה בית המשפט המחוזי בנצרת מעבירות של הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור בעקבות השיר שכתבה, אך השאיר את הרשעתה בעבירות אלה בגין פרסומים אחרים שלה.
ביוגרפיה.
דארין טאטור נולדה בריינה. אמה איח'לאס עקרת בית ואביה, תאופיק, נגר. למדה הנדסת תוכנה, תקשורת וקולנוע.
טאטור מצלמת ומשלבת בין שיריה וצילומיה. היא הציגה את עבודותיה בתערוכה בנצרת. בבעלותה הייתה חנות נעליים.
יצירתה.
טאטור כותבת בערבית. שירתה עוסקת בעיקר בשבירת קשר השתיקה סביב סבלן של נשים פלסטיניות. בשנת 2010 פרסמה ספר שירה בשם "הפלישה האחרונה" (الغزو الأخير). בשנת 2017 יצאה לאור אנתולוגיית שירה באנגלית בשם "להב של דשא: שירה פלסטינית חדשה" (A Blade of Grass: New Palestinian Poetry), המכילה מספר שירים מתורגמים של טאטור.
טאטור הקריאה משיריה במספר אירועים ציבוריים, בהם אירוע ליום האישה הבינלאומי בנצרת ואירוע לזכר טבח כפר קאסם.
באוגוסט 2018 הוצג שירה של טאטור "התקומם עמי, התקומם נגדם" (قاوم يا شعبي قاومهم), שבגינו נכלאה, בפסטיבל האמנות של אדינבורו במסגרת מיצג של האמנית ההודית שילפה גופטה.
שיריה פורסמו, בין היתר, בכתב העת "גרנטה בעברית".
ב-2018 כתבה טאטור בשיתוף עינת ויצמן הצגה שהועלתה בתיאטרון תמונע "אני, דארין טאטור", המספרת את סיפור חייה, בבימויו של ניצן כהן ובביצועה על עינת ויצמן.
בדצמבר 2018, בעקבות פנייה של שרת התרבות מירי רגב לשר האוצר משה כחלון, החליטו מארגני תערוכה בבית הנסן בירושלים, שקיבלה תמיכה כלכלית ממינהל התרבות, מעיריית ירושלים וממפעל הפיס, להסיר מהתערוכה מיצג שתוכנן כחלק מפרויקט "ארכיון הצנזורה" שהוצג בה, שהכיל קישור לשיר "התקומם עמי".
בספטמבר 2019 הושק ספרה שנקרא בערבית "השיר המסוכן שלי" (قصيدتي الخطرة), שבו טאטור מגוללת את סיפור חייה, ובעיקר את תקופת מעצר הבית והמאסר.
מעצר ומשפט.
באוקטובר 2015 נעצרה על ידי משטרת ישראל ובנובמבר 2015 הוגש נגדה כתב אישום בגין הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור. במרכז כתב האישום מופיעים פרסומים בפייסבוק, בהם תמונת פרופיל עם הכיתוב (בערבית) "אני השהיד הבא" ופוסט הקורא לאינתיפאדה בתחומי הקו הירוק למען מסגד אל-אקצא, וכן שיר שפרסמה ביוטיוב ובפייסבוק תחת הכותרת "התנגד עמי, התנגד להם". לשיר, שנכתב במקור בערבית, הופיעו שלושה תרגומים בעברית: של שוטר, המופיע בכתב האישום; של ד"ר יונתן מנדל, מומחה מטעם ההגנה; ושל תמר גולדשמיד, אילנה המרמן ואיריס בר, שפורסם באתר "שיחה מקומית".
טאטור שהתה במעצר במשך כשלושה חודשים, חצי שנה במעצר בית בקריית אונו, ולאחר מכן במעצר בית בבית הוריה בריינה.
במאי 2018 הרשיע אותה בית משפט השלום בנצרת בהסתה לטרור ובתמיכה בארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וב-31 ביולי 2018 נגזר דינה לחמישה חודשי מאסר בפועל ושישה חודשי מאסר על תנאי. ב-20 בספטמבר 2018 השתחררה מהכלא. ב-16 במאי 2019 זיכה אותה בית המשפט המחוזי בנצרת מעבירות של הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור בעקבות השיר שכתבה, אך השאיר את הרשעתה בעבירות אלה בגין שני פרסומים אחרים שלה בפייסבוק. בקשת רשות ערעור מטעם המדינה על הזיכוי נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
בספטמבר 2020 היגרה מישראל לשוודיה, שם קיבלה מגורים מארגון ICORN, המאגד ערים ומחוזות המציעים מקלט לסופרים, עיתונאים ואומנים הנמצאים בסכנת רדיפה, למען קידום חופש הביטוי.
תמיכה והזדהות.
ביוני 2016 נערך בתל אביב אירוע מחאה נגד מעצרה של טאטור, ובו השתתפו כ-20 משוררים, סופרים ומתרגמים, בהם אסתי ג. חיים, ליאת קפלן ואלי הירש. אירוע דומה התקיים בחיפה ובו דיברו, בין היתר, סמי מיכאל וסיגל בן יאיר, וכן נערכה הפגנת הזדהות איתה ביפו. בעיתונות התפרסמו מאמרים הקוראים לשחרורה. הסופר סמי מיכאל כתב על מעצרה כי הוא "ביטוי לאוזלת יד וכשל תרבותי של חברה שאינה מסוגלת להתגונן אלא באמצעי השתקה כפויים". המשוררת לילך ובר כתבה לכבודה שיר.
בספטמבר 2016 פרסם ארגון הסופרים הבינלאומי, פא"ן, גילוי דעת שבו נאמר כי הארגון משוכנע כי טאטור סומנה כמטרה בגין שירתה ופעילותה הפוליטית והוא קרא לשחרורה המידי וביטול כל ההאשמות נגדה. הארגון הקדיש לה את "יום התרגום הבינלאומי" ותרגם את שירה "משוררת מאחורי הסורגים" ל-13 שפות. עם מעל ל-300 האישים שקראו לשחרורה של טאטור, במסגרת עצומה שהסלוגן שלה היה "שירה אינה פשע", נמנים נועם חומסקי, אליס ווקר, קלודיה רנקין, דייב אגרס, ג'קלין וודסון ועשרה זוכי פרס פוליצר, בהם נעמי קליין וקתרין שולץ .
באוקטובר 2016, שנה לאחר מעצרה, חתמו על עצומה למען שחרורה מעל 180 משוררים, סופרים ואנשי רוח ואקדמיה, בהם: ארבעה חתני פרס ישראל: א.ב. יהושע, טוביה ריבנר, אבישי מרגלית ושמעון זנדבנק. בגילוי הדעת נכתב: "מצב זה שבו משוררת נעצרת ונשפטת בגין כתיבת שיר סותר את יסודות הדמוקרטיה, חופש הביטוי וחופש היצירה האמנותית... היחס לטאטור מבטא מדיניות של אפליה חמורה ביחס לחופש הביטוי של אזרחי ישראל הערבים הפלסטינים. הניסיון להציג באור פלילי מחאה פוליטית לגיטימית מונע אפשרות של שיח כן ונועד לחסום כל אפיק להידברות בין יהודים וערבים במדינה". את אירועי המחאה וכתיבת העצומה בישראל הובילה המשוררת והפעילה החברתית טל ניצן.
באוגוסט 2017 נערך בתיאטרון הערבי-עברי ביפו ערב תמיכה והזדהות עם טאטור, שבמהלכו הומחזו קטעים ממשפטה בהשתתפות השחקנים לאורה ריבלין ודורון תבורי. באוקטובר 2017 תיאטרון תמונע דחה את המופע "גחליליות" של עינת ויצמן ועמוס גיתאי שבו השיר "התקומם עמי" של טאטור, שנמצא במוקד כתב האישום נגדה.
עם הארגונים שהביעו תמיכה והזדהות עם טאטור נמנים קואליציית נשים לשלום, קול יהודי לשלום, עדאלה ניו יורק, מפלגת בל"ד, ההתאחדות הכללית של הסופרים הפלסטינים והתאחדות הסופרים הפלסטינים בשטחי 48.
הסניף האמריקני של ארגון הסופרים הבינלאומי הכריז שהרשעתה של טאטור היא התקפה על חופש הביטוי בישראל.
ב-2017 טאטור זכתה בפרס קרל שרנברג (Carl Scharenberg) הדני, וב-2019 זכתה בפרס OXFAM Novib/PEN לחופש הביטוי. ביולי 2020 זכתה טאטור בפרס חופש הביטוי של ארגון הסופרים הנורווגי.
חיים אישיים.
טאטור רווקה ולה ארבעה אחים.
קישורים חיצוניים.
ראיונות
משיריה
לא תתגודדו
לא תתגודדו היא מצוות לא תעשה המופיעה בתורה () ועיקרה שלא לפצוע את הגוף בשריטה או בחבורה לאות אבל על המת.
מקור וטעם המצווה.
מקור המצווה הוא בלשון הפסוק:
על כך פירש רש"י:
מקור נוסף מופיע ב:
לכהנים, האיסור הזה הוזכר פעם שלישית ב:
ספר החינוך מבאר את שורש המצווה: .
דיני המצווה.
האיסור לשרוט את הגוף.
האיסור לעשות שריטה כולל גם איסור עשיית חבורה בכל מקום בגוף, והוא חל על גברים ונשים כאחד. אמנם בפסוק כתוב שהאיסור הוא לשרוט לאות צער על אדם שנפטר, מלשונו של הרמב"ם משמע שהאיסור הוא חלק מאיסורי הליכה בחוקות הגויים שהיו עושים כן לשם עבודה זרה: .
איסור 'לא תתגודדו' כולל את העושה שריטה על המת בין ביד בין באמצעות כלי, אך מי שמתגודד לעבודה זרה עובר רק אם עשה זאת בכלי. דין זה נלמד מהפסוק , כלומר שצורת ההתגודדות לעבודה זרה היא באמצעות חרב או כלי אחר אך לא ביד.
בחינוך פסק שהשורט את עצמו בעקבות צער על אובדן ממון אינו עובר בלאו, אך זהו דבר אסור ומאוס.
בתלמוד בבלי מסופר שרבי עקיבא הצטער מאוד כשנפטר רבי אליעזר בן הורקנוס, והכה את עצמו עד שדמו שתת-לארץ, ואמר: , כלומר: יש לי הרבה שאלות בהלכה אך אין לי את מי לשאול. בעלי התוספות מסבירים שאין במעשיו איסור "ושרט לנפש לא תתנו בבשרכם" משום שהוא עשה זאת על דברי התורה שאבדו עם פטירתו של רבי אליעזר ולא על רבי אליעזר עצמו.
הרמב"ן כתב שמהפסוק "לא תתגודדו" למדו חכמים שאסור להתאבל יותר מדי על אדם שנפטר.
עונש המתגודד.
השורט עצמו על המת עובר בלאו, ואם עשה זאת בעדים והתראה חייב מלקות. שרט שריטה אחת על חמישה מתים או חמש שריטות על מת אחד, לוקה חמש מלקות.
האיסור לעשות אגודות אגודות.
בתלמוד מובא איסור נוסף שנלמד מאותו פסוק:
כלומר: לשיטת אביי האיסור הוא על מחלוקת בין שני בתי דין בעיר אחת ולא בין שני בתי דין בעיירות שונות, ולשיטת רבא האיסור הוא על מחלוקת בתוך בית דין אחד ולא על מחלוקת בין שני בתי דין.
הרמב"ם פסק כשיטת אביי וכתב: .
בספר החינוך מובא הסבר שונה: .
Short interspersed nuclear elements ובקיצור SINEs, הם רצפי DNA שאינם מקודדים המופיעים בשכיחות גבוהה בגנומים איקריוטים שונים, ומהווים כ-13% מהגנום של יונקים. הם סוג של רטרו טרנזפוזום (אלמנטים של DNA אשר מגבירים את עצמם בגנומים איקריוטים בתיווך רצפי RNA).