רודולף נולד בלאקסנבורג ב-21 באוגוסט 1858, והיה בנו היחיד של הקיסר פרנץ יוזף הראשון (היו לו שתי אחיות, ואחות נוספת שמתה בילדותה), והנסיכה סיסי נכדתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. רודולף היה ביחסים קרובים מאוד עם אחותו גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, ואף לאחר שהחל את הכשרתו כנסיך הכתר נשאר עמה ביחסים טובים, עד לאחר נישואיה ללאופולד, נסיך בוואריה.
ב-10 במאי 1881 אולץ רודולף להתחתן עם סטפני, נסיכת בלגיה, בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים, שלא הייתה נאה בעיניו. ב-2 בספטמבר 1883 נולדה בתם היחידה הארכידוכסית אליזבת מריה, ארכידוכסית אוסטריה. עם לידתה נפרדו בני הזוג.
פרשת מאיירלינג.
בשנת 1887 רכש רודולף ביתן ציד בעיירה מאיירלינג שבוינר ואלד (אזור מיוער ממערב לווינה). זמן מה מאוחר יותר החל הנסיך בן ה-30 לנהל פרשת אהבים עם הברונית מרי וטסרה (Marie Alexandrine von Vetsera) בת ה-17. ב-30 בינואר 1889 נמצאו הנסיך ופלגשו מתים בביתן הציד. תעלומת מותם הכתה גלים בכל העולם ונחשדה כזירת רצח-התאבדות. על פי דוחות רשמיים, התאבדותם הייתה כתוצאה מדרישתו של פרנץ יוזף, אביו של רודולף, שיסיים את הרומן.
בית המלוכה הודיע שהשניים התאבדו ביריית אקדח, אבל הקבר של הברונית נפתח שלש פעמים כדי לחקור את נסיבות מותה. מספר פעמים הוטל ספק בכך שהנסיך ירה בה לאחר שבגולגולתה לא נמצא סימן לירי. הפעם האחרונה הייתה בדצמבר 1992 לאחר שגופת הברונית נגנבה מקברה ובעקבות זאת מומחים בדקו אותה. בכתר הגולגולת נמצאה עדות על שטח גדול של טראומה, מה שמעיד שייתכן שמתה מפגיעה בגולגולתה ולא נורתה על ידי רודולף. עם זאת, השלד לא היה שלם ולא ניתן היה לאשר זאת. במקביל, טען דו"ח כי הנסיך נורה שש פעמים ברובה שלא היה שלו. אביו של הנסיך, הקיסר, שחשב שבנו התאבד ציווה להפוך את מקום התאבדותו לכנסייה. רודולף הוכרז כלא היה יציב מבחינה נפשית, וזאת על מנת לאפשר את קבורתו הנוצרית בחלקה המלכותית. גופתה של מריה נלקחה בחשאי מבקתת הציד ונקברה בבית קברות אחר. הקיסר פרנץ יוזף הפך את בקתת הציד הידועה לשמצה למנזר נשים, שעד היום מתנהלות בו תפילות יומיות לנשמתו של רודולף.
התאהבותם ומותם של הנסיך והברונית הייתה כר לתאוריות קונספירציה רבות במרחב האוסטרו-הונגרי ושימשה השראה לספרים וסרטים רבים, בהם " Tragödie im Hause Habsburg" (טרגדיה בבית הבסבורג, סרט אילם מ-1924 בבימויו של אלכסנדר קורדה) ו-"Mayerling" מ-1968 בכיכובם של עומר שריף וקתרין דנב והיא זוכה להתייחסות גם בסרט אמן האשליות מ-2006.
נסיבות התאבדותם נותרו לא ברורות זמן רב. חלק מהסיפורים תמכו בגרסה שבה הנסיך ירה בברונית, ואז התאבד. אחרים טוענים שהם הרגו זה את זה, וישנה גרסה שטוענת שהם בכלל נרצחו בזמן שישנו. כמו כן, ישנן טענות לגבי כך שהברונית הייתה בהריון כשמתה, חודשיים בלבד לפני יום הולדתה ה-18, בעוד אחרים מפריכים טענות אלה .
ב-2015 התגלה אוסף מכתבים שכתבה הברונית מריה וותסרה למשפחתה וחשף את תעלומת מותם, 126 שנים לאחר מכן. המסמכים הופקדו בכספת בנק אוסטרית 36 שנה לאחר מותה, ככל הנראה על ידי משפחתה, והועברו לספרייה העירונית האוסטרית בתיקיית מכתבים שהכילו מסמכים אישיים, מכתבים, ותמונות של משפחת וטסרה. מהמכתבים שנכתבו במאיירלינג זמן קצר לפני האירוע, עולה כי וותסרה התכוונה להתאבד יחד עם רודולף בעקבות חוסר יכולתם לממש את אהבתם.
הביקור בירושלים ויחסו ליהודים.
בשנת 1881 ביקר הנסיך רודולף בארץ ישראל והגיע לעיר ירושלים. רישומיו האישיים הם עדות היסטורית על הקהילות היהודיות בעיר. העיתון הירושלמי שערי ציון (שנה ו' גיליון 10, מיום ב' ניסן תרמ"א) מתאר את טקס קבלת הפנים שערכו לכבודו יהודי ירושלים וכותב: . במאי 1881, לקראת נישואי רודולף עם הנסיכה סטפני מבלגיה, פרסם בפולין העיתון היהודי-אורתודוקסי מחזיקי הדת שיר שחובר ליום החתונה. ספרו, "מסע אל המזרח", מתאר את החי בארץ ישראל.
לזכרו של רודולף, שהיה אהוד מאוד על היהודים, נערכו תפילה ומספד בבתי מחסה שברובע היהודי.
הסופר מאיר שלו תיאר את הביקור ברוח הומוריסטית, אך לפי דיווחי הזמן, בפרק הראשון של ספרו "עשו".
לפרויג
לפרויג או לאפרויג (באנגלית: Laphroaig) הוא ויסקי סינגל מאלט המיוצר באי איילה שנמצא במערב סקוטלנד.
בתהליך הייצור, שלב ההלתתה מופסק באמצעות עשן. בדומה לסוגים אחרים של ויסקי מהאי איילה, מוסיפים לחומרי הבעירה של האש כבול מקומי מהאי, אשר נותן את הטעם האופייני של כבול עשיר במלח ויוד מאצות ים. הלפרויג הוא אחד מסוגי הוויסקי בהם טעמו של הכבול עשיר ביותר ביוד ומלח ים, וכנראה שהוא גם הוויסקי המעושן ביותר. בעבר היה יישון הוויסקי בחביות מתבצע בקרבה לים, זאת כי נאמר שסביבה זו מוסיפה לטעם ולארומה של הוויסקי מעין מליחות ים. למרות זאת, כמו רוב מותגי הוויסקי באי איילה בימינו, מתיישן הוויסקי במחסנים ביבשת ולא על האי. הטעמים המיוחדים מגיעים מהעישון הכבד של הלתת ומהמים העשירים שבהם עושים שימוש במזקקה, לאחר שזרמו דרך מרבצי הכבול העשירים שמצפון למפרץ המזקקה.
ויסקי זה הוא ככל הנראה הוויסקי הסקוטי המעושן ביותר (כ-60 חלקים למיליון) ואיתו באותה נשימה נספרים בדרך כלל שכניו לחוף וגם לרמת העישון המאלטים של מזקקות לגבולין וארדבג ברמות עישון דומות ובעלות טעם כבול ייחודי לאיילה.
בשל טעם היוד החזק במשקה, הוא שווק כבעל תכונות רפואיות והיה הוויסקי היחידי שיובא ונמכר חוקית בתקופת היובש בארצות הברית.
היסטוריה.
מזקקת לפרויג (משמעות השם לפרויג בגאלית סקוטית היא "החלל היפהפה ליד המפרץ הרחב") נפתחה לראשונה בשנת 1815 על ידי האחים אלכס ודונלד ג'ונסטון. האחים ג'ונסטון היו מומחי ערבוב ויסקי (או בקיצור McCrae's) השייכים לשבט מקדונלד. האחים ג'ונסטון שינו את שמם לאחר כישלון המרד היעקוביטי והתיישבו על האי איילה. המזקקה נוהלה על ידי משפחת ג'ונסטון עד לשנת 1887 ולאחר מכן הועברה הבעלות על המזקקה למשפחת הנטר. משפחת הנטר ניהלה את המזקקה עד לשנת 1954 על ידי לן הנטר. לאחר מותו של לן הנטר (שלא היו לו ילדים), הבעלות על המזקקה הועברה לאחד ממנהליה, בסי ויליאמסון.
לאחר מכן המזקקה נמכרה לארגון ללונג ג'ון ב-1960 והפכה לחלק מתאגיד ענק, "אלייד דומיק" (Allied Domecq). בשנת 2005 נרכשה החברה שוב על ידי תאגיד הענק "פורצ'ן ברנס".
מאז 1994 היה לפרויג הוויסקי הראשון בעל התוית "Royal Warrant" (בתרגום חופשי: יקיר המלך) שקיבל באצולה מהנסיך מוויילס אשר הכריז כי לפרויג 15 הוא המשקה האהוב עליו מכל, במהלך סיורו במזקקה. מזקקות אחרות שזכו לתוארי כבוד כגון "by royal appointment" גם הוסיפו את התואר לשמן (רויאל בראקלה ורויאל לוכנגר).
חומיין
טפסות
טפסות הן תבנית שלתוכה יוצקים בטון. תפקידן לתמוך בבטון הנוזלי ולשמור על צורתו בזמן היציקה, עד אשר הבטון יתמצק ויהיה חזק דיו לשאת את משקלו באופן עצמאי. פרק זמן זה נמשך בדרך כלל 24 שעות. לאחר שהבטון מתמצק, מפרקים את הטפסות.
טפסות יכולות להיות לוחות או קרשי עץ, תבניות פלדה וקיימים גם חומרים אחרים בהם משתמשים, כגון פח מכופף, פלסטיק ואפילו קרטון (נהוג ביציקה של עמודי בטון עגולים). לעיתים, חלק מהטפסות הם למעשה רכיבי בטון אחרים, כגון יציקה קודמת, לבני בטון או לבנים מסוגים אחרים. בתקרת צלעות לדוגמה, משמשות לבני איטונג כחלק מהטפסות התחתונות של התקרה. סוג הטפסות בהן משתמשים ליציקה כלשהי נבחר לפי כמה שיקולים:
בסגנון הבנייה הברוטליסטי, בו הבטון נשאר חשוף, יש משמעות רבה לבחירה של הטפסות. אם מדובר בטפסות עץ, כיוון הקרשים ואורכם נראה אחר כך על גבי הבטון ולכן נבחר בקפידה.
מלבד מתן צורה לבטון, על הטפסות לעמוד בלחץ הבטון, השואף להישפך כלפי חוץ. מסיבה זו, כחלק מעבודת הטפסנות, בונים תמיכות המונעות מהטפסות להתפרק לאחר יציקת הבטון לתוכן. תמיכות אלה יכולות להיות מוטות אלכסוניים (כמו בתמונה) או מוטות פלדה קצרים המחברים את הלוחות דרך חלל היציקה ונמתחים כאשר הלוחות נלחצים כלפי חוץ (לאחר מכן הם נשארים בתוך הבטון הקשה).
פעמים רבות קורה, שהטפסות לא נבנו היטב, ולכן, הקרשים נבקעים מלחץ הבטון. לעיתים, שלדת העץ צפה למעלה ואז הבטון פורץ מתחת. במקרים אלו, כסף רב מתבזבז, הן עלות הבטון והן שעות עבודה רבות יורדות לטמיון.
טפסנות בטון
תומאס לורז
טפסנות
פיוס השנים-עשר
מסכתיה
איזבלה הראשונה מקסטיליה
הדתיים השלובים
שרה קליין ברסלבי
מוזיאון פראדו
פראדו
יוסי בן יוחנן
יוסי בן יוחנן איש ירושלים היה אב בית הדין הראשון מתקופת הזוגות. בן זוגו, נשיא הסנהדרין, היה יוסי בן יועזר.
במקורות.
במחלוקת הגדולה בתקופת הזוגות אודות הסמיכה ביום טוב מוזכר שמו כמצדד בדעה שלא לסמוך. בצירוף העובדה כי הוא הראשון לחלוק במחלוקת זו והמסורת כי זו המחלוקת הראשונה המתועדת בהלכה היהודית, נמצא שיחד עם יוסי בן יועזר הוא הראשון לחלוק בתולדות ההלכה.
המימרא הידועה ביותר שלו היא המוזכרת בפרק הראשון במסכת אבות: "יהי ביתך פתוח לרווחה, ויהיו עניים בני ביתך, ואל תרבה שיחה עם האשה. באשתו אמרו, קל וחומר באשת חברו".
יחד עם יוסי בן יועזר גזר טומאה על ארץ העמים ועל כלי זכוכית.
לאחר מותם של יוסי בן יועזר ויוסי בן יוחנן נאמר עליהם: "משמת יוסף בן יועזר איש צרידה ויוסף בן יוחנן איש ירושלים בטלו האשכולות - איש שהכל בו".
במחקר.