על אף תקופתו הקצרה יחסית בתפקיד, היה לגולדברג תפקיד מרכזי בעיצוב תורת המשפט של בית המשפט העליון, והשקפת עולמו הליברלית בנושאים חוקתיים הניעה את בית המשפט להחמרה עמוקה בנושא שמירת הזכויות החוקתיות. השקפתו באה לידי ביטוי בפסק הדין גריסוולד נגד קונטיקט, כשטען שהתיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית תומך בזכות בלתי-מתפשרת לפרטיות.
ככל הנראה, השפעתו הגדולה ביותר של גולדברג על בית המשפט הייתה בנושא עונש המוות. ב-1963, טען גולדברג בתזכיר פנימי של בית המשפט העליון שהטלת עונש מוות מגונה בקהילה הבינלאומית וצריכה להיות מוגדרת כ"עונש אכזרי ויוצא דופן", ציטוט מהתיקון השמיני לחוקת ארצות הברית. גולדברג היה הראשון שהחזיק בעמדה זו. לפניו, בשום פסק דין של בית המשפט העליון לא נדונה השאלה האם עונש המוות מפר את התיקון השמיני לחוקה. בתמיכתם של שני שופטים אחרים, ויליאם ברנן וויליאם דוגלס, חלק גולדברג על החלטת בית המשפט שלא להוציא לפועל צו בירור (Certiorari) במשפט "רודולף נגד אלבמה", בו הוטל עונש המוות על מעשה אונס. גולדברג ציין את העובדה שעל פי סקר מטעם ארצות הברית בנושא עונש מוות, חמש מדינות בלבד השיבו כי הטילו עונש מוות במקרה אונס, ובנוסף, את העובדה ש-33 ממדינות ארצות הברית הוציאו את עונש המוות אל מחוץ לחוק. בספטמבר אותה שנה פנה גולדברג, במשותף עם הסנאטורים היהודיים אברהם ריביקוף ויעקב יעבץ, לנשיא קנדי בבקשה לבחון אפשרות של התערבות דיפלומטית אמריקנית למען יהדות ברית המועצות
התנגדותו של גולדברג גרמה לעורכי דין ברחבי המדינה לחלוק על החוקתיות של הטלת עונש מוות. כתוצאה מכמות העתירות נגד חוקתיותו, עונש המוות הופסק בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70, ובפסק הדין "פורמן נגד ג'ורג'יה", השופטים, ברוב של 5 אל מול 4, ביטלו לחלוטין את עונש המוות במדינות ארצות הברית. ההחלטה נהפכה ב-1976, בתיק "גרג נגד ג'ורג'יה", בו החליטו השופטים לאשר עונש מוות בנסיבת כאלה או אחרות, אך הטלת עונש מוות על אונס הוצאה אל מחוץ לחוק ב-1977.
בתקופתו בבית המשפט העליון, שניים מעוזריו היו סטיבן ברייר, שופט בית המשפט העליון לעתיד, ואלן דרשוביץ, מומחה במשפט פלילי.
המשך הקריירה.
ב-1965 שכנע אותו הנשיא לינדון ג'ונסון לפרוש מתפקידו כשופט בית המשפט העליון ולהחליף את עדלי סטיבנסון בתור שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. לאחר לחצים רבים קיבל גולדברג את הצעתו, בתקווה לפתיחה במשא ומתן לסיום הסכסוך המתמשך בווייטנאם, ואף התעמת עם ג'ונסון על מטרת מלחמת וייטנאם. בתקופתו התקבלה החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם שקראה להחזרת חלק מהשטחים שכבשה ישראל במלחמת ששת הימים. גולדברג הדגיש שההחלטה אינה מתייחסת לירושלים וש"קווי שביתת הנשק שחילקו את ירושלים איבדו את תוקפם". ב-1968, מתוסכל מהמשך המלחמה וכמה לחזור לבית המשפט, התפטר גולדברג מתפקיד השגריר. הוא הוזכר כמועמד לנשיאות בית המשפט העליון כאשר ארל וורן הודיע על פרישתו, אך הוחלט לתת את המשרה לאייב פורטאס, שמינויו בוטל לבסוף.
ב-1970 התמודד גולדברג על תפקיד מושל מדינת ניו יורק, אך הפסיד לנלסון רוקפלר. לאחר מכן חזר גולדברג לעסוק במשפטים בוושינגטון הבירה ושימש כנשיא הוועדה היהודית-אמריקאית. תחת הנשיא ג'ימי קרטר, נשלח גולדברג לשמש כנציג ארצות הברית בוועידת בלגרד לזכויות אדם ב-1977, ושנה לאחר מכן קיבל את מדליית החירות הנשיאותית.
ארתור גולדברג מת ב-1990 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הפואטיקה של אריסטו
לודוש
לודוש (ברומנית: Luduş) היא עיר במחוז מורש, בחבל טרנסילבניה ברומניה.
העיר שוכנת על שתי הגדות של המורש. בשנת 2002 היו בלודוש 17,497 תושבים.
לפני מלחמת העולם השנייה במשך 51 שנה שימש הרב גרשון שטרן מלודאש (מחבר הספר "ילקוט הגרשוני" ותלמיד המהר"ם שיק) כרבה של העיר כמו כן עמד בראשות ישיבה גדולה עד לפטירתו בט"ז אייר תרצ"ו.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה נעשה בעיר טבח לודוש, בו כוחות צבא הונגריים, שכבשו את המקום, רצחו 15 יהודים ו-2 רומנים, מרביתם נשים שנאנסו לפני רציחתן.
חוק גראם
שער חליפין
יוונית איולית
יוונית אַיולית הוא מונח בלשני המשמש לתאר מספר ניבים יווניים עתיקים, שדוברו בעיקר בבויאוטיה, תסאליה, באי לסבוס ובמושבות יווניות אחרות. המונח נטבע על שם השבט היווני הקדום, האיולים.
ישנה סברה לפיה דוברי האיולית מייצגים את גל העלייה היווני השני (של האכאים) ממרכז אירופה (או לפי דעות אחרות, משטח אוקראינה של ימינו). הניב האיולי עתיר ארכאיזמים בהשוואה לניבים האחרים של היוונית העתיקה, אבל גם הרבה חידושים.
שיריהם של סאפפו ואלקאיוס נכתבו באיולית.
איולית
בגילגול הזה
בגילגול הזה הוא אלבום הסולו ה-7 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלום חנוך, שיצא במרץ 1991.
עם יציאתו זכה האלבום להצלחה מסחרית גדולה וכמה משיריו הפכו ללהיטים בשעתם: "ככה וככה", "בגילגול הזה" ו"בדיוק כמוך" המתייחס ליחסי ישראל והפלסטינים.
חנוך כתב והלחין את כל שירי האלבום, למעט שני שירים ("ויקטוריה" ו"אומרים שבלי") שנכתבו על ידי מאיר אריאל.
בקולות רקע השתתפו בנות מקהילת "העבריים מדימונה"
את עטיפת האלבום עיצב וצייר המעצב יוסי רום.
בגלגול הזה
לוחות העדות
עיטורי צבא הפדרציה הרוסית
אדוארד קוזנצוב
אדוארד קוזנצוב (ברוסית: Эдуард Кузнецов; נולד ב-1939) הוא עיתונאי וסופר אשר ידוע בעיקר כמי שהיה אסיר ציון בברית המועצות.
ביוגרפיה.
קוזניצוב נולד במוסקבה ב-1939, לאב יהודי ואם רוסייה אשר גידלה אותו לאחר מות אביו בשנת 1941. בשנת 1960 ביחד עם ולדימיר בוקובסקי ויורי גלנסקוב הוא היה בין מארגני אספות נוער ליד פסל מאיאקובסקי במוסקבה. ב-1961 נעצר לראשונה על ידי המשטר הסובייטי ונכלא לשבע שנים, לאחר שהקריא שירי מחאה מפרי עטו בכיכר מאיאקובסקי במוסקבה, ולאחר שפרסם סאמיזדאט נגד המשטר.
ב-15 ביוני 1970 היה קוזניצוב, לצד מארק דימשיץ, מנהיג ניסיון של ציונים מתנגדי משטר סובייטים לחטוף מטוס ריק מלנינגרד לשוודיה בדרך לישראל, על מנת לברוח מברית המועצות לאחר שלא קיבלו אישור יציאה. קוזניצוב ודימשיץ נידונו למוות אך בעקבות לחץ בינלאומי הומתק עונשם ל-15 שנות מאסר. אשתו דאז של קוזניצוב, סילווה זלמנסון נדונה ל-10 שנות מאסר (שוחררה ב-1974 בעסקת החלפת אסירים ועלתה לישראל). ב-1979 שוחרר קוזניצוב מן הכלא במסגרת עסקת חילופי אסירים עם ארצות הברית, יחד עם ארבעה אסירים נוספים, מתנגדי המשטר.
לאחר ששוחרר מהכלא, עלה קוזניצוב לישראל. ב-1980 נולדה לו ולאשתו דאז, סילווה זלמנסון בת בשם ענת. ב-1981 הזוג התגרש. בשנת 1982 התמודד בבחירות לכנסת במסגרת מפלגה רוסית ראשונה. הוא ניהל את מחלקת החדשות של רדיו חירות (1983–1990). ב 1991 קוזנצוב היה העורך ביומון בשפה הרוסית "ורמיה" ועבר ב 1992, יחד עם קבוצה גדולה של עיתונאים אשר מחו נגד תנאי העסקתם, לעבוד ב"ווסטי", העיתון הרוסי הנפוץ בישראל, כעורך הראשי. בשנת 1999 החל לערוך את "מיג ניוז" ובשנים 2003–2007 היה העורך הראשי של האלמנך הספרותי והאמנותי "Nota Bene".
קוזנצוב נישא בשנית ללריסה גרשטיין, פעילת ישראל בעליה. הזוג מתגורר כיום ליד ירושלים.
ב-2017 קיבל פרס מפעל חיים מערוץ 9 על תרומתו לעיתונאות בשפה הרוסית בישראל.
האספה הפדרלית של אוסטריה
האספה הלאומית של אוסטריה (בגרמנית: Bundesversammlung, תעתיק לעברית: בונדספרזמלונג) היא אספה של שני בתי הפרלמנט האוסטרי: המועצה הפדרלית והמועצה הלאומית. נשיא המועצה הפדרלית ונשיא המועצה הלאומית ממלאים את תפקיד נשיא האספה לסירוגין.
האספה הפדרלית אינה משמשת כרשות מחוקקת, ותפקידה המרכזי של האספה כיום הוא להתכנס בטקס השבעתו של נשיא אוסטריה. באופן תאורטי, לאספה זכויות נוספות, המתממשות בנסיבות מיוחדות: לפי בקשת הרוב במועצה הלאומית, האספה יכולה להדיח את הנשיא או לקרוא למשאל עם לפיטורו, ואפילו להכריז על מלחמה, אך למעשה אף אחת מהיכולות האלו עדיין לא הוצאו לפועל.
סוויטות תזמורתיות של באך
ארבע הסוויטות התזמורתיות, רי"ב 1066-1069 היא קבוצת יצירות מאת יוהאן סבסטיאן באך, אשר הולחנה ככל הנראה בשנת 1720 בעיירה קתן. באותה תקופה הן נקראו אוברטורות, על שם הפרק הראשון בהן, אך היום נהוג לקרוא להן בשם המודרני - סוויטות תזמורתיות. בכל הסוויטות התזמורתיות משתתפים כלי סולו: בסוויטה הראשונה שני אבובים ובסון, בשנייה טרברסו (חליל בארוק), בשלישית שני אבובים וברביעית שלושה אבובים ובסון.
סוויטה תזמורתית מס' 1.
סולם: דו מז'ור.
תיזמור: 2 אבובים, בסון, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו.
פרקים:
סוויטה תזמורתית מס' 2.
סולם: סי מינור.
תיזמור: חליל, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו.
פרקים:
מה שמייחד סוויטה זו מן האחרות הוא תפקיד הסולו, שבנגינה על חליל תקופתי (טרוורסו) נחשב לווירטואוזי. פרק ה"בדינרי" (Badinerie) הוא המפורסם ביותר, ואף משמש בשנים האחרונות כמפגן-ראווה.
סוויטה תזמורתית מס' 3.
סולם: רה מז'ור
תיזמור: 3 חצוצרות ברה, טימפני, 2 אבובים, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו
פרקים:
פרק ה"אריה" נחשב כיום לאחת מיצירות המוזיקה הקלאסית המפורסמות ביותר.
סוויטה תזמורתית מס' 4.
סולם: רה מז'ור
תיזמור: 3 חצוצרות ברה, טימפני, 3 אבובים, בסון, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו
פרקים:
הפתיחה של סוויטה זו מופיעה בנוסף גם בקנטטה של באך, "Unser Mund sei voll Lachens", רי"ב 110.
רכבת Maglev
רן יגיל
רן יגיל (נולד ב-26 באוגוסט 1968) הוא משורר, סופר ומבקר ספרות ישראלי.
חייו ופועלו.