ב-1941, לאחר שגרמניה הנאצית ובת בריתה, רומניה, פתחו במתקפה נגד ברית המועצות, התבקש פאנט על ידי המפלגה הקומוניסטית לסייע בחבלה במאמץ המלחמתי של גרמניה נאצית ורומניה על ידי הכנת מטעני נפץ, שישמשו נגד מסילות ברזל ויעדים אחרים. פאנט אסף סביבו קבוצה של חמישה קומוניסטים, כולל הוא ורעייתו, ארבעה מתוכם יהודים והחמישית הונגריה. בקבוצה הייתה עוד כימאית, עדה מארינסקו ורופא, אדאלברט קורנהאוזר. בחדר האמבטיה פתח פאנט מעבדה כימית וחבריו רכשו עבורו חומרי גלם והמכשור הדרוש למלאכתו. הם הכינו מטעני נפץ ומסרו אותם לאנשי מחתרת אחרים במפגשים מחוץ לדירת פאנט, אך למרות אמצעי הזהירות השלטונות עלו עליהם וב-31 באוקטובר פשטו על הדירה וכל הקבוצה נעצרה. בעת המעצר נמצאו בדירת פאנט 140 מטענים מוכנים. ב-5 בנובמבר הועברו למשפט בז'ילבה ולאחר משפט שערך שעתיים נידונו למוות על ידי בית דין בראשותו של קולונל אלכסנדרו פטרסקו. בקשות החנינה, שהגישו עורכי הדין, נדחו וב-7 בנובמבר הם נלקחו להוצאה להורג ליער ז'ילבה, שם נקשרו לעצים. פאנט פתח בשירת האינטרנציונל וכיתת יורים הוציאה אותם להורג.
חברי קבוצת פאנט.
לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, הונצחו חברי הקבוצה בשמות רחובות בערי רומניה השונות.
אמסלם תיירות ונופש
אמסלם תיירות ונופש בע"מ, המוכרת במותג אמסלם טורס, היא סוכנות נסיעות ישראלית המתמחה בתחום הנסיעות העסקיות. בחברה, שנוסדה בשנת 1983, מועסקים כ-400 עובדים בישראל ומחוצה לה והיא נמצאת בבעלות משותפת של יעקב ואליעזר אמסלם.
הסניף המרכזי של החברה נמצא בטבריה וסניפים נוספים נמצאים בתל אביב, כרמיאל, כפר סבא, פתח תקווה, ירושלים מעגן מיכאל ובבני ברק.
לחברה חברות בנות תחת המותג וסניפיה ממוקמים בארצות הברית (בחוף המזרחי ובחוף המערבי), מקסיקו, בריטניה, טורקיה, הודו והונג קונג. כולן בעלות רישיונות מקומיים למכירת מוצרי תיירות.
החברה כוללת ארבע חטיבות: תיירות עסקית, תיירות פרטית לחו"ל, תיירות פנים: משווקת נופש בישראל וחטיבת תיירות נכנסת. החברה עוסקת גם בארגון אירועים וכנסים. בנוסף, פועלות בחברה מחלקת כנסים ואירועים, מחלקת סידורי קרקע, מחלקת ויזות ודרכונים, מחלקת און ליין וחברות בנות נוספות: מסעות וטיולים גאוגרפיים, אמסלם מדיקל (תיירות רפואית והטסות רפואיות), אמסלם שור (ביטוחים וביטוחי נסיעה), פאנטסתי FUNטסתי (חבילות נופש בחו"ל) וא-קרוז A-Cruise (חופשות שיט).
לחברה מרכז הזמנות ותפעול הפועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ומפעיל צוות של סוכני נסיעות המסתייע במחלקות החברה.
אמסלם טורס
תיאדור רוזוולט
ג'ין שהין
קרוליין הרקר
קרוליין הרקר (באנגלית: Caroline Harker; נולדה ב-1966) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה.
הרקר היא בתם של השחקנים פולי אדמס וריצ'רד אוונס, ואחותה של השחקנית סוזאנה הרקר.
היא מוכרת מתפקידים כמו סיליה במיני סדרה "מידלמארץ'" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט, ובתפקיד השוטרת (ואחר כך סמלת בילוש) הייזל וולאס בסדרת המשטרה " A Touch of Frost" של רשת ITV ששודרה בשנים 1992 ועד 2003.
עוד שיחקה הרקר בשנת 2012 בארבעה פרקים באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
בעיבוד של מייק קני לספר "ילדי המסילה" בבימויו של דמיאן קרודן גילמה הרקר את דמות ה'אמא', בהצגה שהועלתה בתחנת הרכבת הבינלאומית ווטרלו .
חיים אישיים.
הרקר נשואה לשחקן אנתוני קאלף.
קרוליין הארקר
הנוסע המתמיד
סטפאן דיון
קבוצת פאנט
לילי פאנט
אדאלברט קרונהאוזר
עדה מארינסקו
אליסבטה נאגי
לימפקין
לוטרה חלקת פרווה
קלן לוץ
משה ינוביץ'
משה ינוביץ' (נולד ב-1927) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה המקומית השני של הוד השרון, בשנים 1969–1978.
ביוגרפיה.
משה ינוביץ' נולד בטקוץ, רומניה. הוא בוגר בית-ספר למנהל וכלכלה. פעל במסגרת תנועת "החלוץ". בשנת 1947 עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך קפריסין.
הצטרף לגרעין הכשרה בדגניה א', ואחר כך התגייס לצה"ל. עם שחרורו עבר לרמתיים. בשנים 1963-69 שימש מנהל סניף בנק הפועלים המקומי, ובמקביל כיהן כחבר המועצה המקומית.
בשנת 1969 עמד בראש רשימת "המערך" למועצה המקומית, ונבחר לראשות המועצה. בשנת 1974 נבחר לקדנציה נוספת, וכיהן בתפקיד זה עד 1978. בעת כהונתו פונו המעברות האחרונות בעיר, נבנו שכונות מגורים, נבנתה חטיבת הביניים הראשונה בעיר, שנקראה "הראשונים", ונבנה מרכז נוער יישובי.
קלם (עיירה)
צ'רלס קוגלין
Erschallet, ihr Lieder, erklinget, ihr Saiten, רי&quot;ב 172
Erschallet, ihr Lieder, erklinget, ihr Saiten (בעברית: השמעו השירים, התרוננו המיתרים) רי"ב 172, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר לכבוד חג הפנטקוסט. ביצועה הראשון היה ב-20 במאי 1714 בכנסייה שבארמון הדוכס של ויימאר, מעסיקו. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה מספר פעמים נוספות מאוחר יותר, בין היתר כשעבד בלייפציג, ב-1724.
היסטוריה ומילים.
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השלישית בשנה לאחר רי"ב 182 ורי"ב 12, מתוך שמונה שהלחין באותה שנה. בעוד את שתי הקודמות הלחין עבור ימי ראשון, זו הראשונה בשנה שהלחין לכבוד חג מרכזי בלוח השנה הנוצרי.
סדר הקריאה לחג כולל פסוקים ממעשי השליחים ומהבשורה על-פי יוחנן. הטקסט מיוחס לסלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הליברטו לקנטטות נוספות של באך מתקופה זו, למרות שזה לא מופיע בגרסה המודפסת של מזמורי פרנק. הליברטו כולל פסוק מקטע הקריאה של יוחנן: "מי שאוהב אותי ישמר את דברי ואבי יאהב אותו; גם נבוא אליו ונשכן אצלו", המתקשר למהות החג ולשאר הטקסט שכולל גם פסוקים ממזמורים של מרטין לותר ושל פיליפ ניקולאי (משורר לותרני בן המאה ה-16). הוא מזוהה כבעל השפעה של תנועת הפייטיזם שרווחה בגרמניה באותה עת ובא לידי ביטוי בקשר הישיר של הנשמה אל אלוהים המבוטא בדיאלוג בחלק החמישי של הקנטטה, ובחלק האחרון המביע קשר מיסטי אל ישו.
בעוד דפי התווים של הביצוע הראשון אבדו, אלו של הביצועים המאוחרים יותר, שרדו. הוא ביצע את הקנטטה שוב בקטן בין 1717 ל-1722 ומספר פעמים בלייפציג, ב-1724 וב-1731, עם שינויים קלים בסולם או בהרכב. בקנטטות נוספות של באך לכבוד פנטקוסט (ציון מקביל לחג שבועות) נכלל הפסוק מהבשורה על-פי יוחנן, כגון רי"ב 59 ורי"ב 74, כמו גם חומר הלחנה.
מבנה והרכב מבצע.
הקנטטה נכתבה עבור ארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שלוש חצוצרות, טימפאני, חלילית (או חליל), אבוב ד'אמורה, שני כינורות, שתי ויולות, בסון, צ'לו ובאסו קונטינואו. ההרכב הוא חגיגי ועשיר יחסית לקנטטות אחרות. בניגוד לחלק מקנטטות אחרות שלו, זו לא נפתחת בסינפוניה. במקור היא הורכבה משישה חלקים, ובביצוע בלייפציג הוא הוסיף חלק שביעי שמהווה חזרה של מקהלת הפתיחה:
הלחן המסורתי של הכוראל (הפרק השישי) משותף לכוראל המסיים של קנטטה רי"ב 1, אך בהירמון שונה, כמו כן ניתן לזהות הקרבה ללחן הכוראל המסיים קנטטה רי"ב 195. שלש הקנטטות דומות גם בתזמורן ונכתבו בשנים סמוכות.
הקלטות.
את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-26 פעמים חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
קצאל
קצאל זהוב-ראש
קצאל הדור
ג'וליוס אירווינג
ויסנס רץ'
ויסנס רץ' אי פלומיר (בקטלאנית: Vicenç Reig i Falomir, לעיתים נקרא בשם הספרדי "ויסנטה" (Vicente); נולד ב-1866 או ב-1867 בבוריול שבספרד, נפטר ב-18 בדצמבר 1918 בברצלונה שבספרד) היה שוער כדורגל קטלאני ששיחק בברצלונה בין 1900 ל-1903. ב-1908 היה נשיא המועדון, תפקיד אותו מילא במשך 22 ימים, פרק הזמן הקצר ביותר לנשיא בהיסטוריית המועדון.
קריירה כשחקן.
בצעירותו עסק רץ' בספורט, בעיקר ברכיבת אופניים ובכדוריד בסקי, ענף ספורט שדורש כישרון עם הידיים. בזכות כך הצליח לעשות את המעבר לכדורגל כשוער, ובסתיו 1900, כשהיה בן 33 או 34, הצטרף לברצלונה כשוערה.
רץ' עמד בשערה בשתי המהדורות הראשונות של קופה מקאיה, תחרות הכדורגל המסודרת הראשונה בספרד, שהוכרה מאוחר יותר כאליפות קטלוניה. לאחר שהגיעה לגמר ב-1901, זכתה ברצלונה בתואר ב-1902 - היה זה התואר הראשון בהיסטוריית המועדון. במהדורה זו ניצחה ברצלונה את כל 8 משחקיה, תוך שהיא מבקיעה 60 שערים וסופגת שניים בלבד. בהמשך השנה השתתף עם הקבוצה בגביע המלך דון חואן קרלוס הראשון, שהפך מאוחר יותר לטורניר הגביע הרשמי של ספרד. ב-13 במאי 1902 שיחק רץ' בחצי הגמר נגד ריאל מדריד, שהיה למעשה הקלאסיקו הראשון בהיסטוריה, והוא היה שותף לניצחון קבוצתו 3-1. בגמר הפסידה ברצלונה לביסקאיה.
ב-1903 זכה רץ' עם ברצלונה בתואר נוסף, גביע ברצלונה, שמאוחר יותר הוכר כמהדורה הרביעית של אליפות קטלוניה. בסך הכול, השתתף ב-40 משחקים במדי ברצלונה.
נשיא ברצלונה.