הוא מעיד כי העברית הייתה לשון חיה ונמצאה בשימוש יומיומי בירושלים, משום שהיא השפה המשותפת ליהודים מכל העולם הבאים לירושלים, כמו למשל בין יהודי מקאבול ליהודי מקליפורניה.
במספר מקומות בספרו, מופיעות במקור מילים עבריות באותיות עבריות.
על השקפתו בנוגע למצב היהודים בארץ כתב: "לעולם לא יוכלו היהודים בארץ־ישראל לשוב אל מצב הדיכוי בו מצאנום בראשונה ואשר ממנו נגאלו בעיקר הודות לחסות שפרשׂה עליהם הקונסוליה הבריטית... ראוי היה שיתפללו ויתנו תודות להוד־מלכותה רבּת־החסד, המלכה ויקטוריה".
פין מתאר בספרו את אופי הזהות המשותפת של ערביי ארץ ישראל ואת יחסם אל השלטון הטורקי: "רוחם קצרה בשלטון הזרים, אף שנאמנים הם לשליט העליון באשר הוא ראש הדת המוסלמית... המילה 'פאטריוטיות' אינה מצויה בלשונם. המילה היחידה מסוג זה שאימצו להם העיתונים הערביים בחינת שוות-ערך היא 'אהבת הבית'...'אהבת המולדת'...אבל זו אינה פאטריוטיות: יכולה היא להיות תכונתו האופיינית של איכר שלא יצא ממקומו...אין לה שום נגיעה לארצות-חוץ ביחסיהן עם ארצך שלך...אין זה הרגש הגדול שפיעם בבני ישראל הקדומים, הרגש שתפקידו להגן על כבוד ארצך...זה שמכוחו מקנא אדם לייחוד היותו צרפתי, אמריקאי, רוסי או בריטי; המעוררו...להקריב את נפשו לטובת ארצו. המוסלמים של סוריה, הרוב האיכרי, יש להם קשר מאחד בדתם המוסלמית...הפלאחים של ארץ ישראל יש להם סיעות שבטיות משלהם, שבאין דרכים ומרכבות תחומיהן מצומצמים; אך אפילו על חלקים אחרים של אותה ארץ קטנה אין הבריות יודעים דבר. המחוזות השונים אין להם ממש כל מגע-ומשא זה עם זה. מסכימים הם ביניהם רק בתיעוב שמם ואופיים של מושליהם העותמאנים".
תחנת הרכבת גן החיות התנכ&quot;י
Physeter macrocephalus
רון שפירא
רון שפירא (נולד ב-1964) הוא עורך דין ופרופסור למשפטים ישראלי. משמש נשיא המרכז האקדמי פרס ובעבר היה מרצה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
רון שפירא נולד בתל אביב. אביו, חיים שפירא, היה נשיא בית משפט השלום בתל אביב. בגיל שבע עשרה החל ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה ונרשם לעתודה האקדמית במשפטים. הוא עורך דין החל משנת 1987. בין השנים 1985 ל-1990 שימש במסגרת שירותו בצה"ל כעוזרו של מנחם פינקלשטיין, התובע הצבאי הראשי.
לאחר סיום שירותו הצבאי בשנת 1990, החל לעסוק בפרקטיקה עצמאית בעריכת דין. הוא התמחה בנדל"ן ובמשפט פלילי, בעיקר בכל הקשור לעבירות צווארון לבן. ייצג את העמותות של אהוד ברק, כתב את חוות הדעת של המרכז החקלאי כתשובה לעתירה לבג"ץ שהגישה הקשת הדמוקרטית המזרחית. ייצג את איש העסקים דוד אפל ומשמש כיועץ למפעל הפיס.
בין השנים 1994 ל-2000 כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב והיה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה. החל משנת 2001 שימש פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וכיהן כדיקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה בין השנים 2001 ל-2004. ב-2008 פרש מאוניברסיטת בר-אילן והתמנה לנשיא המרכז האקדמי פרס שברחובות, כשבמקביל הסיר את מועמדותו לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
במרץ 2007 מיזג את משרדו עם משרדו של עוה"ד ד"ר יעקב וינרוט.
באוקטובר 2014 התבטא בראיון נגד תקצוב לימודי המשפטים ומנהל עסקים.
במאי 2017 מונה ליו"ר "הוועדה המיוחדת למתן חוות דעת על המועמד לתפקיד נציב שירות המדינה", ופרש מתפקיד זה כעבור חצי שנה.
חבר הוועדה המייעצת של הפורום הישראלי למשפט וחירות.
נשוי לד"ר קרן שפירא-אטינגר. בתו הבכורה, יערה שפירא, משמשת ככתבת בכנסת בתאגיד השידור הישראלי ומבזקנית.
הילה זיתון
הילה זיתון (נולדה ב-11 בדצמבר 1977) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
זיתון נולדה באילת, אך בצעירותה עברה לראשון לציון יחד עם משפחתה.
זיתון היא בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" (מחזור מ"ג), אליו הגיעה מיד לאחר תקופת עבודה בצוותי הבידור של רשת מלונות "ישרוטל" באילת. שיחקה במחזמר שלמה המלך ושלמי הסנדלר (גרסת 2005, אחרי ששיחקה בתור מחליפתה של מירי מסיקה), במרי לו בתפקיד טינה ובמחזמר אויטה בתפקיד הראשי. כמו כן, שיחקה זיתון במחזמר "מי שחלם" בתפקיד לאה רבין הצעירה ובמחזמר "מיקה שלי" בתפקיד "מיקה". מאז 2008 משחקת זיתון בתיאטרון בית ליסין כחלק מקבוצת הצעירים של התיאטרון. בין תפקידיה, "טיטניה" בהצגה "חלום של לילה בלב קיץ" (עיבוד של "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר), ו"סוסטרטה" בהצגה "מנדרגולה" (עיבוד של "לה מנדראגולה" מאת ניקולו מקיאוולי). ב-2010 שיחקה במחזמר "אביב מתעורר" לצד נינט טייב, וב-2011 שיחקה במחזמר "אחים בדם". באוגוסט 2012 שיחקה בהצגה "משאלה אחת ימינה", על פי ספרו של אשכול נבו. משחקת בערב המוזיקלי "הלילה הוא שירים" ובמחזמר "היירספריי".
קריירה מוזיקלית.
בשנת 2007 חתמה זיתון על חוזה אישי בסוכנות האמנים של רוברט בן-שושן, והוציאה את הסינגלים "תישאר" שכתב והלחין דור דניאל, "הבוקר הבנתי" שכתב והלחין עמית צח ו"רק להיות איתו" שכתבה והלחינה איה כורם.
חכמי יבנה ברומא
ביקוריהם של חכמי יבנה ברומא בסוף המאה הראשונה, בראשות או בהשתתפות הנשיא רבן גמליאל דיבנה, אשר נחשב לבעל סמכות רוחנית על ידי השלטון הרומאי, מתוארים בעשרים ואחד מקורות בספרות חכמים. ניתוח המקורות מראה כי מדובר בשני מסעות עיקריים, שלכל אחד מהם הרכב משלחת שונה. ברם, חבר אחד היה משותף לשתי המשלחות, רבן גמליאל. בחלק מן המקורות נזכרת רומא במפורש, ובאחרים מתברר מן הנסיבות שככל הנראה הם קשורים לביקור ברומא.
בספרות חכמים ישנן עדויות רבות לביקורי חכמים מארץ ישראל בתפוצות ישראל, לאחר חורבן הבית השני. קיימים פרטים על ביקורים שנערכו בערים: נהרדעא, אנטיוכיה, אלכסנדריה ועוד. אולם נראה שלביקור ברומא הייתה מעבר לכך גם משמעות פוליטית, מאחר שהעיר שימשה כמרכז ההנהגה של האימפריה הרומית.
מטרת שתי המשלחות הייתה להציל את יהדות התפוצות מגזֵרות שעמדו לחול עליה לאחר חורבן הבית השני: הראשונה ביקשה למנוע את הגזֵרה המתוארת במקורות: "מכאן ועד ל' (30) יום לא יהיה בכל העולם יהודי" והשנייה הייתה שתדלנות למען ביטול המס היהודי שהסתיימה בהצלחה מסוימת כפי שמעיד המטבע שטבע הקיסר נרווה: Fisci Judaici Calumnia Sublata ("בוטלה אכזריות גביית המס היהודי").
תיאור הביקורים.
מסורות אחרות מספרות על מסעו של רבן גמליאל עם "זקנים" או עם "תלמידיו", אך יעד המסע לא מצוין.ישנן מסורות נוספות המתארות שהייה ברומא של החכמים שהיו עם רבן גמליאל. מהם על שני החכמים: רבי אליעזר ורבי יהושע בן חנניה. ויש מסורות על ביקור של כל אחד מהחכמים: רבי יהושע, רבי אלעזר בן עזריה או רבי עקיבא.
פירוט המסעות.
במקורות נמצא כי מסעות רבן גמליאל היו חמש עשרה: מהם שתים עשרה כראש המשלחת, במקרים אלה שמו מופיע בתחילת רשימת חברי המשלחת. נביא רק אחדים מהמקרים:
מקורות נוספים מזכירים רק את הזקנים ללא רבן גמליאל.
מעשה שהיו רבותינו ברומי.
בשנת 95, בימיו של הקיסר דומיטיאנוס, הגיעה לרומא משלחת מארץ ישראל, הכוללת את רבן גמליאל דיבנה, אשר נחשב לבעל סמכות רוחנית על ידי השלטון הרומאי, אליעזר בן הורקנוס ויהושע בן חנניה. המשלחת באה במטרה לבטל את הגזרות הצפויות ליהודים מפעולותיו הצפויות של הקיסר, כפי שמובא במקורותינו : מכאן ועד ל' (30) יום לא יהיה בכל העולם יהודי.
תיאור ביקורם מובא במדרש מואתחנן רבא ומוזכר גם במקורות רומאיים:
המקרה הובא גם במקורות רומאיים, לפיהן המשלחת גרמה לסנטור להמיר את דתו ליהדות ועל מנת להגן על היהודים הוא נאלץ לאבד עצמו לדעת. ההיסטוריון הרומאי דיו קסיוס כותב כי בזמן הקיסר דומיטיאנוס סנטור בשם טיטוס פלביוס קלמנס הוצא להורג ואשתו דומיטיליה (Domitilla) הוגלתה כי גילתה רגשות חיבה ליהודים.
בין שני המסעות.
עיון בכל המובאות מצביע על כך שהיו שתי משלחות לרומי: האחת, רבן גמליאל ועימו (לפי סדר זה): רבי יהושע בן חנניה, רבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא, השנייה, רבי אליעזר בן הורקנוס, רבי יהושע בן חנניה ורבי גמליאל (אחרון ברשימה). סדר הרשימה הוא לפי הגיל והמעמד בסנהדרין. בקבוצה הראשונה נמנה תחילה רבי יהושע שהיה מקובל עוד בימי הבית השני ונמנה עם תלמידי רבי יוחנן בן זכאי שיצא מירושלים והלכו ליבנה. רבי אלעזר בן עזריה היה מבוגר בימי הבית ורבי עקיבא היה תלמידו של רבי יהושע. בקבוצה השנייה נמנה רבי אלעזר בן הורקנוס שהיה לפני רבי יהושע שהרי רבי אלעזר נמנה כראשון בין תלמידי יוחנן בין זכאי. מתמיה כיצד נמנה רבי גמליאל באחרונה.
מסתבר כי הקבוצה השנייה היא דווקא הייתה במסע הראשון. המסע הראשון היה של רבי אליעזר בן עזריה, רבי יהושע ורבן גמליאל. במסע זה משתתף רבע אלעזר הורקנוס בפעילות בבית הוועד ביבנה ולפני שרבי אלעזר בן עזריה הגיע למעמד ביבנה. רבי אלעזר בן עזריה לא היה ידוע לפני המרד שבו הורידו את רבן גמליאל מהנשיאות. אז חיפשו חכם בעל יחוס לעמוד בראש המשלחת ואז גילו את רבי אלעזר בן עזריה. רבי עקיבא לא היה יכול להיות בקבוצה הראשונה, שכן הוא לא ראה את רבן יוחנן בן זכאי. הוא היה תלמידם של רבי אליעזר ורבי יהושע. רבן גמליאל מופיע בסוף הרשימה שכן הוא היה עדין צעיר לימים בימיו של רבי יוחנן בן זכאי וכן היותו צאצאי לבית דוד המלך לא איפשר לו לעמוד בראש ההנהגה. יש עדויות על רדיפות בית דוד בימי הקיסרים אספסיאנוס ודומיטיאנוס. רק ירידת השושלת הפלאבית איפשרה את הופעת רבן גמליאל בפומבי ובראש המשלחת לרומא.