היערות בווייטנאם חווים רמות גבוהות של ציד ללא הבחנה במיוחד עבור יונקים קטנים. באופן כללי, לחץ הציד נמוך יותר בדרום וייטנאם שבה האיילון נוכח מאשר בצפון ובמרכז וייטנאם. מכיוון שאין נתונים רלוונטיים, לא ברור האם המין יכול להתמודד עם רמה מסוימת של ציד, אבל ידוע שהאיילון הזוטר שורד היטב אפילו באזורים עם רמות ציד גבוהות ביותר. בירוא יערות וחדירה לבית הגידול יכולים גם הם להוות איומים על האיילון - תלוי עד כמה הוא נוכח באזורים הללו. בדרך כלל, חדירה לבית הגידול גורמת לירידה באוכלוסייה אך לא ידוע האם המין הווייטנאמי מסתגל לחיים במטעים בדומה לקרובו הזוטר. פעולות השימור המוצעות על ידי IUCN כוללות בעיקר ביצוע סקרים באזורים הבלתי ידועים של וייטנאם לאוס וקמבודיה וחקירת עולם החי שבהם, וכן הקמת אזורים מוגנים ברחבי הודו-סין.
במהלך 2019 התגלו מספר פרטים ביערות וייטנאם.
איילון ויליאמסון
איילון ויליאמסון (שם מדעי: "Tragulus williamsoni"; קרוי גם איילון צפוני), הוא מין של איילון נדיר המצוי באזור הודו-סין. הוא תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1916 על ידי הזואולוג האנגלי ססיל בודן קלוס ומאז ועד היום לא ידוע עליו כמעט מאומה. הסיבה המרכזית לכך שהוא נחשב כמין נפרד, היא גודלו היוצא דופן יחסית לאיילונים אחרים בדרום-מזרח אסיה. ניתן לקבוע בבירור שהוא נפוץ בצפון תאילנד אך ייתכן שהוא מצוי גם בדרום סין העממית ואולי גם במדינות נוספות באזור. ארגון השימור IUCN לא הצליח לקבוע את מצב שימורו של המין בשל מחסור במידע על הביולוגיה והנוכחות שלו בהודו-סין.
טקסונומיה.
טקסונומים משנת 2004 כתבו כי אף על פי שכל מעמדו של המין מבוסס על פרט יחיד בלבד שנתפס בעבר, הוא זכאי למעמד של מין נפרד בגלל הגודל היוצא דופן שלו. בעת גילויו הוא כמעט סווג מיידית כתת-מין של איילון זוטר שאז היה נחשב למין אחד יחד עם איילון ג'אווני. מאחר שמעמדו הטקסונומי של המין מבוסס על פרט אחד קשה למעשה לקבוע בבירור האם הגודל יוצא הדופן שלו הוא מאפיין של אוכלוסייה שלמה או של פרט מסוים. בעיה נוספת היא שכמעט ולא זמינים לחוקרים במערב פרטים מאזור של צפון הודו-סין בו יש את מירב הסיכויים שהמין מתרחש. בנוסף, ייתכן שאיילונים שתוארו בעבר כשייכים למין איילון זוטר מהווים למעשה אוכלוסיות לא ידועות של איילון ויליאמסון; בדרום וייטנאם ובאזורים נוספים בהודו-סין נמדדו גולגולות גדולות יחסית לאיילון זוטר וחלקם אפילו הגיעו כמעט לגודל שדווח לאיילון ויליאמסון.
תיאור.
כאמור, איילון ויליאמסון הוכר כמין נפרד בעיקר על סמך היותו גדול יותר מהאיילון הזוטר. על פי התיאורים, צבע הפרווה שלו דומה מאוד לאיילון הזוטר. היא בעלת גוון חום בהיר אחיד עם פס עורף כהה ודהוי מאוד. החלקים העליונים של גופו כהים יותר. דופס הסימונים בגרון זהה לזה של האיילון הזוטר.
התרחשות.
איילון ויליאמסון ידוע רק מפרט שניצוד באזור מה-לם הכולל יערות נשירים בצפון תאילנד. הטווח המשוער של המין אינו ברור ולא ניתן לקבוע זאת עד שיהיה חומר זמין על איילונים מהרמות הצפוניות של דרום-מזרח אסיה ודרום סין העממית. ייתכן שחוסר ההבחנה בפרטים של איילון ויליאמסון נובעים מהעובדה שרוב הסוקרים והביולוגים באזור לא היו מודעים ליחודו של הטקסון ולכן לא חיפשו אותו כלל, או אף תפסו אותו אך חשבו שמדובר במין איילון אחר. שני פרטים שניצודו במחוז יונאן בסין נחשבים באופן זמני כשייכים למין זה. ייתכן שהמין מצוי בלאוס, מיאנמר או צפון וייטנאם. האזורים שבהם יש סבירות גבוהה לנוכחות המין, מראים שבית גידולו קשור באופן הדוק ליערות הרריים נשירים וירוקי-עד עם צמחייה צפופה וסבוכה ונמצא באזורים גבוהים יותר מאיילון זוטר, אך בסופו של דבר מדובר בספקולציות מאשר במידע מבוסס.
מצב.
בשל מיעוט נתונים על היקף ההתרחשות, האיומים, העדפות בית הגידול והביולוגיה, לא ניתן להעריך את מצבו של המין ועל כן הוא מסווג כמין חסר נתונים (DD). לא ניתן אפילו להעלות ספקולציות על היקף התרחשות המשוערת בשל מיעוט נתונים באופן כללי על אוכלוסיות האיילונים בצפון תאילנד, סין והודו-סין. בעוד שהציד באזורים אלה כבד מאוד, לא ניתן לקבוע שהמין חווה ירידה בשל חוסר ההבנה של הביולוגיה, בית הגידול וההסתגלות של המין לציד. סביר להניח שכאשר יהיה מידע מועט על המין ניתן יהיה לסווג באחת מהקטגוריות המאוימות או הקרובות לסיכון.
מעמד האוכלוסייה אינו ידוע; ניסיונות לקבוע את מגמת אוכלוסיית האיילונים באופן כללי בהודו-סין באמצעות ראיונות עם ציידים כפריים בלאוס למשל הראה שמספרי האיילונים אינם יורדים והם בין מיני הציד הנפוצים באזור. עם זאת, הכפריים טענו זאת גם לגבי טיגריס הודו-סיני, פנגולין סיני, אייל סמבר אשר אוכלוסייתם יורדת בבירור בהודו-סין, כך שלא ניתן להסתמך עליהם. סביר להניח יותר שמגמת האוכלוסייה בירידה. ייתכן שהמין סובל רבות מציד ואובדן בית גידול, ומאידך ייתכן שהוא מפגין הסתגלות לציד ולמטעים חקלאיים בדומה לאיילון הזוטר. ישנם אזורים מוגנים באזורים שבהם נוכחות ידועה, אך רמת ההגנה בהם נמוכה. על פי IUCN, נדרשת בעדיפות גבוהה הערכה טקסונומית מחודשת של המין, כמו גם סקרים, רכישת שרידים מציידים, בחינת פרטים שתוארו כאיילון זוטר, ובחינת אוספים זואולוגים בתאילנד ובסין.
איילון זוטר
איילון זוטר (שם מדעי: "Tragulus knchil"; ידוע גם כאיילון מלאי קטן או כקאנצ'יל), הוא מין של מעלה גירה זעיר במשפחת האיילוניים, המצוי בדרום-מזרח אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1821 על ידי המדינאי הבריטי סר תומאס סטאמפורד רפאלס ששימש כסגן מושל ג'אווה. בעבר המין נחשב כתת-מין של איילון ג'אווני בשל המראה הזהה של שניהם, אך כיום השניים נחשבים למינים נפרדים ומופרדים גאוגרפית. מלבד השוני המועט במידות הגוף, הזיהוי בין השניים כמעט בלתי אפשרי במבט מרחוק.
מקור שמו המדעי הוא כדלהלן: "Tragulus" = "תיש קטן" - מתייחס לגודל הזעיר שלו; "knchil" הוא כינוי אידונזי או מלאי עבור האיילון ופירושו "חכם" בהתייחס לסיפור עממי אודותיו (ראו למטה). האיילון הזוטר הוא הקטן בסוגו ובמשפחת האיילונים, והוא מחזיק בתואר "הפרסתן הקטן ביותר בעולם".
אנטומיה.
האיילון הזוטר כשמו הוא בעל חיים קטנטן וזעיר, ובהתאם לכך גופו קומפקטי בצורה קיצונית ומותאם היטב לתנועה זריזה ושקטה בסבך היער. שדרתו גמישה ועגלגלה, צווארו קצר, וראשו קטן ומשולש. החרטום שלו בולט על פני משטח הפנים, והוא בעל עיניים ענקיות יחסית לגודלו; אפו לעומת זאת קטן למדי ובעל נחיריים גדולים.
השוקיים של האיילון גדולות למדי ובעלות עור עבה כדי למנוע ממנו להיפצע מנשיכות והגפיים קטנות יותר. הרגליים באופן כללי דקיקות מאוד כגפרורים, ויש לו פרסות דקיקות ומחודדות. האוזניים קטנטנות ועגלגלות והן קירחות ברובן; בנוסף, האזור שסביב העיניים וצדדי החרטום עשוי להיות קירח אף הוא. במרכז הסנטר יש לאיילון בליטה גדולה קרחה משיער שלעיתים מחופה בשיער הלבן שבצדדיה; האיילון משתמש בה כאמצעי לסימון הטריטוריה. הזנב קצר ודקיק ובאורך של 5 ס"מ. האורך המלא של גופו: 45 ס"מ, משקלו: 2 ק"ג בלבד וגובהו בכתפיים פחות מ-18 ס"מ - קטן יותר משאר מיני האיילון, מאנטילופה ננסית, מפודו מחזיר גמדי או מדיקדיק.
הפרווה של האיילון הזוטר מורכבת משערות עבות וצפופות. צבע הפרווה באופן כללי הוא גוונים של חום-חאקי כהה וחום צהבהב הנוטה להתכהות בחלק העליון ובצוואר ולהתבהר באזור התחתון. יחסית לאיילונים אחרים, גרונו של האיילון הזוטר בעל צבע בוהק יותר ונע בין תפוז וחום בהיר לצהוב עז או זהב - המתפשט אצל פרטים מסוימים לעבר המותניים והצלעות. הרגליים הקדמיות נוטות אף הן להיות בצבע כתום עז בעוד שהאחוריות דהויות יותר בצבען. לאיילון הזוטר יש שלושה פסים לבנים עבים וברורים לאורך הצוואר, המתחילים בסנטר ומסתיימים בסמוך לחזה. השערות שבין הפסים כהות יותר מהצבע הכתום של שאר הגרון - כמעט חום שוקולד. בנוסף ישנו כתם לבן קטן באזור החזה, אשר לעיתים מתחבר עם הפסים הלבנים וגורם לכך שהגרון נראה בצבע לבן עם כתם V חום כהה. ראשו של האיילון לעיתים בצבע שחרחר כהה יחסית לשאר הגוף, ולעיתים יהיה בצבע צהבהב בהיר עם כתם אפרפר במצח.
במבט שטחי, האיילון הג'אווני והאיילון הזוטר זהים לחלוטין; עם זאת, ניתן להבדיל עדיין ביניהם על ידי המאפיינים הבאים: הצבעים של האיילון הגא'ווני בצוואר אינם עזים כל כך, ונראים יותר בצבע כתמתם אפרסק עדין (כנ"ל לגבי הרגליים הקדמיות). הפסים הלבנים בצווארו צרים ודהויים יחסית. לפרוותו יש גוונים אפרפרים ולא מצוי אצלו גוון צהבהב עז במותניים ובצלעות. שני המינים מצויים באיים נפרדים באינדונזיה כך שאין חפיפה ביניהם.
תפוצה ובית גידול.
האיילון הזוטר מצוי באזורים רבים בדרום-מזרח אסיה. תפוצתו כוללת את דרום מיאנמר, מרבית תאילנד (כולל האי קו-אה), וייטנאם לאוס, קמבודיה, חצי האי המלאי, וסינגפור, והוא מצוי באיים רבים של אינדונזיה: סומטרה, סימברוט, בנגקה, בליטונג, ניס, איי בטו, איי בניק, איי ריאו, איי נטונה, איי לינגה ואיי אנמבס; באי בורנאו הוא נמצא גם בקלימנטן וגם בחלקים השייכים למלזיה וברוניי. לא ידוע האם המין מצוי בוודאות בפרובינציית יונאן בסין העממית.
האיילון הזוטר שוכן ביערות שפלה וביערות למרגלי ההרים, והוא מצוי הן ביערות ראשוניים והן ביערות משניים. כמו כן הוא מצוי בשטחים מעובדים ובבתי גידול עם פסיפס של נהר, ביצות, חורשים, וצמחיית קטניות – כל זאת בגבהים של עד 600 מטר מעל פני הים המהווה את הגבלת הגובה שבו חי המין. בסבח הוא שוכן גם ביערות מנגרובים.