הרב קוק הגדירו "הרומנטיקן של העיתונות התורנית".
חייו ופועלו.
הלל פוסק נולד בזלטופול, פלך קיוב, אוקראינה, לאביו הרב אליהו פוסק, ולאמו מטליא בת צבי סאניק שפירא. למד תורה מפי אביו וסבו הרב משה צבי פוסק. נסמך לרבנות בידי גדולי הרבנים בדרום רוסיה, הרב משה נתן רובינשטיין מוויניצה והרב ד' יוסף הלפרין אב"ד אודסה. בשנת תרנ"ח נשא לאשה את גיטל (טובה), בת דודו של הרב זליג שפירא ששימש כרב בטטרבונר (Tatarbunar, Romania-Bassarabia) ובתל אביב.
בשנים תרנ"ט-תרפ"א כיהן הרב פוסק כרב בזלטופול. משנדרשה הקהלה למנות "רב מטעם" דרשו ממנו ראשי הקהילה להשיג תעודת בגרות כדי שיהיה כשיר לשמש גם בתפקיד זה. הוא התכונן לבחינות באופן פרטי ובהסתר, מפני חסידים קנאים שהתנגדו ללימודי חול, עמד בבחינה וקיבל תעודת בגרות.
משהתחילו הפוגרומים באוקראינה בשנת תר"פ, וכנופיות השודדים השונות הציקו לו במיוחד ולא פעם השליכוהו לבית הכלא, החליט לעבור לרומניה. אחרי הרפתקאות שונות הגיע בחוסר כל לעיירה רשקוב שעל הדניסטר. משם הוכרח לעקור מפחד המשטרה ושוב עברו עליו טלטולי דרך עד שהגיע כאזרח רומני לעיר טשרביונר, מחוז אקרמן. הוא נתקבל בה לרב רשמי. החל בעסקנות צבורית, יסד מוסדות צדקה ועסק בהפצת תורה בין עניים.
בתרפ"א נמלט עם משפחתו מתוך ההפיכה, הפוגרומים ודיכוי הדת ברוסיה, ועבר לבסרביה שהייתה אז תחת שלטון רומניה. שימש שנה אחת ברבנות במארקולשט ואחר כך בטטרבונר, שם היה גם מורה לדת ישראל בבתי הספר התיכוניים הממשלתיים, פעיל בהסתדרות המזרחי ויו"ר הוועדים המקומיים למען הקרנות הלאומיות (קק"ל וקרן היסוד). ביתו שימש אכסניה לתלמידי חכמים ולשד"רים ולעסקנים בכל ענפי הפעולה הצבורית. כן יזם הקמתם והחזקתם של מוסדות חסד וחינוך דתי ושרותי צבור בקהילה.
בימי מלחמת העולם הראשונה היה הרב פוסק פעיל מאוד בעניין התרת עגונות. הוא מילא תפקיד בשרות דתי ליד המטה הראשי בדרום רוסיה ועמד על מצבן העגום של נשים רבות שנתעגנו מבעליהן, שנספו במלחמה או שברחו מרוסיה ואבדו עקבותיהם. הוא השקיע מאמץ רב בהשגת עדויות – בעזרת שלטונות הצבא ובדרכים אחרות, אף במחיר טורח וסיכון עצמי – על מותם של חיילים נעדרים, ידיעות וגיטין לנשי אנשים שברחו לאמריקה ולארצות אחרות, בעזרת חליפת מכתבים לרוב עם רבנים ואנשים ומוסדות בארצות ההן. הרב פוסק הצליח להתיר מאות נשים מכבלי העיגון.
בשנת תרפ"ה ארגן קבוצת יהודים מקהילתו לרכישת אדמה בבני ברק באמצעות חברת "פלשתינה החדשה" מקישינב. בשנות תרפ"ט ותרצ"ב ביקרה רעייתו גיטל בארץ, שהתה בכל פעם קרוב לשנה וביקרה במוסדות ובנקודות היישוב מכל הסוגים. בשובה הרצתה ברבים על רשמי ביקוריה ועשתה בכך תעמולה לציונות ובניין הארץ.
בסופו של דבר השפיע עליו הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשנת תרצ"ב לעלות לארץ ולהתיישב בה.
בשנותיו האחרונות ברומניה פתח במלחמה ציבורית תקיפה נגד הרב יהודה לייב צירלסון, בסדרת ספריו 'דבר הלל' הרבה לתקוף פסקים הלכתיים של האחרון בצורה בוטה ומזלזלת, תוך שהוא מרבה להאשים אותו בגאוה והתנשאות, ומביא הסכמות מרבנים נוספים מרחבי אירופה. הפסק העיקרי אותו תקף היה היתר שהרב צירלסון נתן להשיא גיורת לכהן כאשר שניהם מאיימים להשתמד אם לא יתירו להם להינשא וגם הנוצרים בעיירה נפגעו מהאיסור שלדעתם מהווה אפליה וגזענות נגד נכרים והדבר עלול להגיע לפיקוח נפש. כמו כן, הרב פוסק נעלב עמוקות מכך שהרב צירלסון סירב להצטרף לפסק של אביו שהתיר גבר עגון. על שני הפרשיות האלה הוא כתב: . הרב צירלסון לא חזר בו מהוראתו, ובספרו 'מערכי לב' הסביר מדוע למרות שזו הייתה הוראת שעה נקודתית נכון היה להדפיס אותה בספרו.
בתרצ"ה, כשהורע המצב ברומניה והאנטישמיות הרימה ראש, החליט הרב פוסק לעלות ארצה והשפיע בהצלחה על רבים מקהלתו לעשות כמוהו. בערב פסח תרצ"ה הגיע לארץ עם בני ביתו והשתקע בתל אביב. בארץ התמסר לעריכת כתביו והשלמת חלקים מהם שאבדו בנדודיו מרוסיה. בהמשך לפעילותו בימי מלחמת העולם הראשונה, כשנוכח בריבוי נשים עגונות בשל ההגירות והטלטולים הרבים באירופה, יסד בשנת תרצ"ח אגודה לתקנת עגונות, עמד בראשה ופעל לברר עובדות וסוגיות הלכה בנידון.
באותה שנה החל את פעילותו הרבנית בתל אביב בבית כנסת שנוסד בביתו של ר' צבי ויינר ברח' הס 7. במשך ארבע שנים העביר מדי ערב שיעור בתלמוד ונשא מדברותיו בשבת ומועד לצבור המתפללים שהלך וגדל. עם מותו של ר' צבי ויינר נסגר בית הכנסת בידי אלמנתו. כדי לקיים את ציבור המתפללים בתור חטיבה אחת נוסד ועד מבין המתפללים אשר שכר מקום מתאים ברחוב יונה הנביא, ולאחר התרחבות הקהל ברח' פינסקר. שמו של בית הכנסת הישן-חדש הוסב ל"בית הלל".
הרב הלל פוסק נפטר כבן 72 שנה בתל אביב בי"ב באייר תשי"ג ונקבר בשכונה נחלת יצחק בעיר.{
רב הלל פוסק כדרשן.
בן ציון אילון מעיד על הרב הלל פוסק כדלקמן:
אפרים טובנהויז העיד כי הרב הלל פוסק היה בקי לא רק בספרי פוסקים ראשונים, אלא גם ברבנים של דורו ובחידושיהם בתורה. בהתאם לכך הוא ידע בעל-פה כל מה שנדפס בעיתונים התורניים "אפריון" (בעריכת הרב שמואל מילר), "אוצר החיים" (בעריכת אהרנרייך), "אוהל תורה" (בעריכת הרב פנחס הירשפרונג), "יגדיל תורה" (בעריכת א. גלאוויטשער), "יבנה - ירחון ליהדות ולספרות", "הפסגה", "הכרם", "הירדן", "המאסף" "הפרדס", "הדביר" "המטיף", "מגיד ירחים" וכו'.
ועוד מעיד טולמצקי על הרב הלל פוסק כדרשן כדלקמן:
הלכות נישואין.
הרב הלל פוסק ערך חתונות רבות בארץ ישראל. בשל עיסוק זה היה בעל ידע רחב בהלכות נישואין, והקדיש להן מקום רב בספר השו"ת שלו, "הלל אומר", אשר לוקט והובא לדפוס על ידי בנו אשר זליג פוסק. בבירוריו עסק בין השאר בטבעת הקידושין, כיסוי הכלה תחת החופה, ברכות הנישואין, טעימת החתן והכלה מהכוס, שבירת הכוס תחת החופה, מועד החופה, הכתובה וריקודים בחתונה.
אליהו פוסק
הרב אליהו פוסק (1859 – 1932) שימש כרב במוהליקה ובזלטופול שבאוקראינה, מחבר ספרים תורניים רבים. כונה גם "גאון" ו"שר התורה".
חייו ופועלו.
אליהו פוסק נולד לרב משה צבי פוסק בעיר וסילקוב, שהיה מקורב לאדמו"ר ר' נחום ממקרוב. משה צבי פוסק היה רב בצוויטנא–ווערשאק על יד ציגרין. הוא הובא בשנת תר"ה בערך לזלטופול על ידי שני הגבירים המפורסמים שלה, אילי הזהב ברודסקי והאראל, על-מנת לשמש בזלטופול בתור דיין ומורה צדק. הוא היה גם ראש החברה קדישא דזלטופול (ח"ק דז"פ). משה צבי פוסק נפטר בגיל 78 בכ' בתשרי תרס"א בעיר זלטופול.
הרב משה צבי פוסק היה הראשון לשלושה דורות הרבנים (משה, אליהו והלל) למשפחת פוסק ששימשו בקהילה היהודית בזלטופול. בעיר זו היה מפורסם ה"סבא משפולי", שהיה יריבו של ר' נחמן מברסלב. חסידות שפולי היא חטיבה מיוחדת בחסידות של אוקראינה. היא מאופיינת באמירת התפילה בניגון מיוחד.
הרב אליהו פוסק שימש כמורה צדק בקהילת מוהייליווקי מחוז חרסון, היה רב עדה בעיר זלטופול, היה אבד"ק זריווקא וגם שימש כרב ואב בית דין בעיר אלאפאליא שבפלך פודוליה.
הוא נישא למאטליא בת צבי סאניק-שפירא, שהייתה נכדתו של הרב חיים חייקל שפירא, אב"ד בעיירה קאלניבל (א)ט שבקייב. לזוג נולדו שלושה בנים (יוסף יהודה, יוחנן והלל) ושתי בנות (לאה ורחל).
על הנסיבות הטראגיות, שבהן מצאו שני הבנים את מותם, מסופר בהפוסק ל"ה, סימן תסט כדלהלן:
שתי הבנות, לאה (נפטרה בשנת 1940 באודסה) ורחל, נישאו לרבנים. לאה (פוסק) נישאה לר' הלל (זידל) וועקסילמן, שהיה נכדו של הרב אשר נחמן מקאניעוו. זידל שימש כשוחט בזלטופול ובשלהי שנות השלושים של המאה ה-20, כאשר בזלטופול לא היה רב קהילה, שימש זידל ככל הנראה כרב קהילה בזלטופול. זידל ודינה אחותו נרצחו עם שאר יהודי זלטופול על ידי הנאצים בשנת 1941 או 1942.
רחל (פוסק) נישאה לר' זידל אורנשטיין מפאלעשטי. שניהם נרצחו עם 7 בניהם. בן אחד נשאר בחיים והוא בא לא"י – הרב אברהם אורנשטיין.
עמל בשנותיו האחרונות על ספרו "עץ השדה", שאותו הוציא לאור בסופו של דבר בנו, הרב הלל פוסק.
בשונה מבנו הלל לא רצה אליהו לבזבז מזמנו על ענייני ציבור, על דברים שבין אדם לחברו. שקוע היה וראשו בתורה ומטעם זה לא רצה לקבל על עצמו שום רבנות בערים גדולות שלא יטרידוהו ולא יבלבלו אותו מלימודיו.
עם זאת, הייתה נודעת לו השפעה בעיצוב אופיו וחיי רוחו של בנו הלל. הוא הלעיט את בנו הלל בדברי תורה וכאשר היה הלל צריך להסתמך לרבנות על ידי גדולי הרבנים בדרום רוסיה כבר ידע בעל-פה הרבה גמרות עם שלושת ה"בבות" (בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא) ביחד עם התוספות והמהרש"א.
עסק בפסיקותיו בעיקר בהתאמת סוגיות הלכתיות לחיי היומיום של בני קהילתו, כגון אכילת בשר בראש חודש (שו"ת מור ואהלות אוהל ברכות והודאות סימן ל"י), ענייני ברית מילה (המהרש"ם, להרב אליהו פוסק. שו"ת מהרש"ם, ח"ח, סי' נב, עמ' נב; סי' מט, עמ' מט; סי' רג, עמ' ר), הדלקת נרות שבת וחנוכה בחשמל (אהל יצחק אייר תרסח, חוברת ח' סי' ג', הובא בירחון הפוסק, חדש טבת תש"ג סימן שפ), קריאת התורה (פסקי אליהו ג 1), הלוואות ומתנות (מרבה תורה להר"ר אליהו פוסק סי' קס סקי"ט), לימוד בלשון זרה ודיבור בה (מתוך מכתב של ר' אליהו פוסק בשנת תרס"ג הנמצא באוסף שבדרון שבמכון לכתבי-יד של האוניברסיטה העברית בירושלים).
לאחר מות בנו הלל פוסק נמסרו כל כתבי הרבנים לבית פוסק למוסד הרב קוק בירושלים.
טייט מודרן
שקיעת דם
שקיעת דם (erythrocyte sedimentation rate או בקיצור ESR) היא בדיקת דם המשמשת לאיתור דלקת ובמקרים מסוימים לניטור מהלך מחלה ויעילות הטיפול בה.