שימוש בסיסי במערכות בניין פשוטות כאלמנטים אדריכליים נעשה בסגנונות בנייה מסורתיים בהם טופלו באופן אדריכלי-פיסולי מערכות המחויבות מטבען להיות חשופות. בין אלה ניתן למנות ארובות במרכזי מבנים, שהן מערכות הסקה פשוטות ועתיקות, אשר זכו תמיד לסגנון כחלק בלתי נפרד מהחזית האדריכלית של המבנה. כמו כן, ניתן לציין את הגרגויל הגותי, אשר שימש כמרזב שניקז את מי הגג.
ניצני הרקע למחשבה מתקדמת של שימוש במערכות מודרניות כאלמנט אסתטי החל כבר בתחילת המאה ה-20 עם רעיונות בדבר "האסתטיקה של המכונה" של תנועת הפוטוריזם. אמני התנועה התייחסו למכונות כגון הקטר, מכונות ירייה ומכונות במפעלי תעשייה כעצמים בעלי ערך אסתטי מיוחד ובלתי שגרתי. הגישה הפוטוריסטית נשארה ברמה התאורטית וכמעט ולא צמחה ממנה אדריכלות של ממש, וכמו כן היא לא התייחסה באופן ספציפי למערכות הבניין דווקא, אלא ל"מכונתיות" של הבניין בכלל. עם זאת, השפיעו חלק מרעיונותיהם על אדריכלים בתקופה מאוחרת יותר, בהם ריצ'רד רוג'רס, רנצו פיאנו ופיטר קוק מקבוצת האדריכלים ארכיגראם.
ארכיגראם עסקו בעיקר באדריכלות תאורטית אך בשנות ה-70, נבנה בפריז מרכז פומפידו שנחשב בקרב אדריכלים רבים ליישום מוצלח של כמה רעיונות דומים לאלו של ארכיגראם בדבר אדריכלות בעלת מראה שונה לחלוטין מכל מה שהיה מקובל עד אז. הבניין, שתוכנן על ידי רוג'רס ופיאנו התאפיין בין השאר בהדגשה קיצונית של מערכות הבניין באופן מאוד לא מקובל. מערכות הבניין, כמו גם שלד הבניין החשוף לחלוטין, הודגשו בצבעים שונים ועוצבו כאלמנטים קישוטיים מרובי פרטים אך בעלי שימוש, בניגוד לקישוטים אדריכליים המקובלים בסגנונות הבנייה העתיקים. מרכז פומפידו, שזכה בשל כך לכינוי הגנאי "בית הזיקוק של פריז", גרם דווקא לשינוי דפוס המחשבה בנוגע ליופיים של מערכות הבניין וגרר אחריו עוד מבנים רבים אשר השתמשו בכלי אדריכלי זה.
פז (פירושונים)
לחץ פיזי מתון
ג'ניה אורבוך
בית החלוצות
בית החלוצות (לשעבר בית ליגת נשים למען ישראל) הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים. המבנה מצוי ברחוב אבן גבירול 14 ומשמש מאז העשור השני של המאה ה-21 את יד יצחק בן-צבי.
מטרה.
בתי חלוצות הוקמו על ידי מוסדות התנועה הציונית בארץ ישראל במספר אתרים, לצד משקי פועלות, ונועדו לסייע לנשים צעירות, רובן ככולן עולות חדשות, להיקלט בחברה היישובית וללמוד חקלאות, כלכלת בית ומקצועות נוספים.
בית החלוצות הראשון הוקם בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בחיפה (ברחוב יל"ג), לאחריו הוקם ב-1936 בית בתל אביב (ברחוב המלך ג'ורג') וב-1942 בירושלים.
היסטוריה של הבניין.
בית החלוצות נבנה על מגרש שהיה בבעלות "המרכז החקלאי" של ההסתדרות הכללית. באתר זה, אף שהיה במרכז שכונת מגורים ההולכת ונבנית על ידי חברת הכשרת היישוב, יסדה בשנת 1922 האגרונומית רחל ינאית בן-צבי משתלה של צמחים שכונתה "משק הפועלות". במשתלה זו העבירה רחל ינאית בן-צבי קורסים לחלוצות שהגיעו לארץ ורצו ללמוד חקלאות. במשתלה גידלו בין השאר את עצי האורן אשר נשתלו על מורדות שער הגיא על ידי הקרן הקיימת לישראל, וכן גידלו פרחים אשר נמכרו מצריף שהיה ברחוב אבן גבירול (מכירת פרחים בליל שבת לאחר כניסת השבת גררה הפגנות של תושבי השכונות החרדיות של ירושלים מול הצריף).
בשנת 1928 עבר "משק הפועלות" לאזור ארמון הנציב ולימים הוקמה שם חווה ללימוד חקלאות לבני נוער. ברחוב אבן גבירול בשכונת רחביה הוקמה משתלה לחלוצים וחלוצות בתקופת העלייה השלישית, ולאחר מכן הוקצה מגרש והוקם מבנה שנקרא "בית החלוצות". המבנה בן שתי הקומות, תוכנן על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך. הוקם בשנים 1941–1942 בסגנון הבינלאומי שרווח אז, במימון ליגת הנשים לארץ ישראל מניו יורק. הוא שימש מקום מגורים והכשרה מקצועית בחקלאות וכלכלת הבית לעולות חדשות שבאו לארץ ישראל.
במשך השנים הוא הפך לבית ספר מקצועי לתפירה ולימודים כלליים.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 פעלה מבית החלוצות קול ישראל, תחנת השידור הלא חוקית של ארגון ההגנה שכונתה "תלם שמיר בועז". במקום היה גם סליק של "ההגנה".
במהלך מלחמת העצמאות פעל במבנה האולפן הזמני של תחנת הרדיו קול ירושלים, תחנת שידור ישראלית, שפעלה בירושלים במלחמת העצמאות בעקבות קול ירושלים המנדטורית. התחנה שידרה בירושלים במקביל לתחנת קול ישראל ששידרה בתל אביב. התחנה הועברה לשכונת רחביה לקראת סיומו של המנדט הבריטי, בשל הקרבות הקשים שהתנהלו בקרבת מבנה האולפנים ברחוב הלני המלכה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 צורף הבית ושטחו למתחם יד יצחק בן-צבי, והוקם בו בית הספר ללימודי ירושלים, ע"ש חיים קוברסקי הכולל ספרייה ציבורית גדולה.
מטה יהודה
בית ליגת נשים למען ישראל
מנגו
מנגו (שם מדעי: "Mangifera indica") הוא מין של עץ טרופי, שאזור הגידול הטבעי שלו הוא באזורים הטרופיים של הודו וסין. העץ כולל כ-35 זנים, והוא המין המוכר והנסחר ביותר בסוג מגניפרה.
עץ המנגו זקוק לסביבת גידול חמה ולהשקיה קבועה. עץ המנגו יתפתח היטב במבחר סוגי קרקע, מועשרת ברקבובית ומנוקזת היטב. קרקעות שהן עשירות ועמוקות יגדילו את היבול. רוב פרחי המנגו מתפקדים כזכר ומייצרים אבקנים שנאספים על ידי זבובים, צרעות ודבורים וחלקם דו-מיניים ומהם נוצרים הפירות.
גובה העץ יכול להגיע ל-35-40 מטרים, וקוטרו ל-10 מטרים.
בהתאם לזן פרי המנגו יכול להיות בגדלים שונים, צבעו משתנה בין צהוב, כתום ואדום וטעמו נע בין מתוק לחמוץ. במרכז הפרי גלעין אליפטי גדול המחודד בקצוותיו.
למנגו שימושים שונים מלבד אכילתו כפרי, הוא משמש כמרכיב גם בסלטים, במאפים ובקינוחים. נוסף על כך, מאכל העמבה הנפוץ במטבח הדרום-הודי עשוי ממנגו מוחמץ.
אטימולוגיה.
המילה מנגו מקורה במילה בשפת המלאיאלאם "מאנה" (מלאיאלאם: മാങ്ങ; מהשורש הדראווידי עבור מנגו) דרך המילה הפורטוגזית מנגה ודרך המילה האנגלית מנגו. השימוש הראשון המתועד במילה בשפה אירופאית הוא בטקסט שכתב חוקר הארצות האיטלקי לוּדוֹוִיקוֹ די וֶרתֶמָה באיטלקית בשנת 1510 בתור magna. המופעים המתועדים הראשונים בשפות כמו צרפתית ולטינית מאוחרת הם כנראה תרגומים של הטקסט הזה. מקורה של הסיומת o שהוסף באנגלית אינו ברור.
בארץ ישראל גידול המנגו כיום הוא נרחב, בעיקר בדרום הגליל העליון ובאזור הכנרת, וענף הייצוא החקלאי הוא משגשג ביותר. כשליש מתנובת המנגו המובחר ביותר הגדל בארץ נשלח למדינות אירופה השונות, ואילו שני השלישים הנותרים מהווים כ-90% מהיקף שוק המנגו בישראל.
בית המוסדות הלאומיים
בית המוסדות הלאומיים הוא מבנה שנבנה עבור המוסדות הלאומיים בשכונת רחביה שבירושלים, אשר ממוקם ברחוב המלך ג'ורג' פינת רחוב הקרן הקיימת, והפך לסמל של המדינה היהודית שבדרך עד הקמתה.
הפיגוע שבוצע במבנה ב-11 במרץ 1948 היה אחד מהחמורים בפיגועי מלחמת העצמאות עד לאותה עת, והפך לציון דרך באירועי מלחמת העצמאות. ממרפסת בניין זה הכריזו חברי מועצת העם, אשר שהו בירושלים הנצורה ולא יכלו להגיע להכרזת העצמאות על הקמת מדינת ישראל שהתקיימה בבית דיזנגוף שבתל אביב. במבנה, שבנייתו הושלמה בשנת 1936, נערכו הישיבות הראשונות של הכנסת; נשיא המדינה הראשון חיים ויצמן הושבע בו, ומשרד ראש הממשלה היה בבניין עד שעבר למשכנו הנוכחי בשנת 1962.
הקמת המבנה.
המקום שבו נבנה בית המוסדות הלאומיים יועד על ידי ריכרד קאופמן, מתכנן שכונת רחביה, לבית הספר של השכונה - הגימנסיה העברית רחביה. תושבי השכונה העדיפו שמבנה בית הספר ישכון בתוך השכונה ולא בקצה, ולכן הגימנסיה נבנתה במגרש שיועד להיות בית הכנסת של השכונה, ואילו המגרש שברחוב המלך ג'ורג' ניתן למוסדות הלאומיים.
לצורך הקמת המבנה נערכה תחרות אדריכלית בשנת 1928, לה הוגשו 37 הצעות. בין מגישי ההצעות היו ריכרד קאופמן, אלכסנדר ברוולד, אריה שרון ואליעזר ילין. ראשי המוסדות הלאומיים דרשו מהמתכננים כי גובה הבניין לא יעלה על שתי קומות, במסגרת יחידה אחת בה יהיו שלושה אגפים (להנהלת ההסתדרות הציונית, לקרן הקיימת לישראל ולקרן היסוד) ושהבניין יתאים לאופייה של העיר ירושלים. תקציב המוסדות הלאומיים לצורך בניית המבנה עמד על 30,000 ליש"ט. הבנייה מומנה בהלוואה שנתקבלה מפניקס, וינה.
התוכנית שנבחרה הייתה זו של יוחנן רטנר אשר תכנן את המבנים סביב חצר במטרה ליצור חזית ממלכתית למבנה תוך ניתוקו מהרעש של הרחוב מחד, ושמירה על החזית המרשימה של המבנה על אף היותו נמוך מבנייני הסביבה. רטנר תכנן את המבנה בסגנון הבינלאומי אולם כלל מאפיינים ירושלמיים. למבנה חלקלקה הדומה לחלקלקת מגדל דוד וחלונות המזכירים חרכי ירי בחומת ירושלים. התוכנית נבחרה על אף ביקורות שהוטחו בה, בעיקר על גובהו הנמוך של המבנה בן שתי הקומות. האדריכל בנימין צ'ייקין טען כי הבניין נמוך לעומת בנייני הדתות האחרות בירושלים, ואף לעומת בניין קולג' טרה סנטה הסמוך.