ב-1992 הוציא לרדיו את השיר "מה שתיכון נכון", שכתב אהוד מנור והלחינה נורית הירש. את השיר הקליט בטריו יחד עם מרגלית צנעני ואלי לוזון.
ב-1998 דיבב לעברית את דמותו של משה בסרט האנימציה האמריקאי "נסיך מצרים", ואף שר בסרט. באותה השנה השתתף פישר במופע "פעמוני היובל".
בשנת 2002 הופיע במופע יחיד נוסף באוף ברודוויי, "Something Old Something New" - שירים מתוך מחזות זמר.
בשנת 2008 כיכב לראשונה בתוכנית טלוויזיה שצולמה בישראל ושודרה בערוץ PBS בפלורידה. על כך זכה בפרס Telly. בשנת 2016 כיכב בתוכנית נוספת בערוץ PBS שצולמה ועסקה בירושלים, בהפקתה של אשתו רויטל. על אף חששות הנהלת הערוץ מהפגנות מוסלמים זכתה התוכנית לרייטינג גבוה ושודרה בכל מדינות ארצות הברית. התוכנית הייתה מועמדת לפרס אמי העולמי.
במסגרת הסדרה הפופולרית "בגן של דודו" הוא גילם "גנן" בגן ילדים ושר עם הילדים שירים בשלל נושאים הקשורים לערכי היהדות, פרי עטה של הפזמונאית והמלחינה אורית וגנפלד. עד היום יצאו לאור 19 קלטות וידאו של "בגן של דודו". הקלטות זכו לפופולריות רבה, בעיקר בציבור הדתי-לאומי והחרדי. במהלך הסדרה פגש את המוזיקאי עמית סופר שעיבד חלק מקלטות הסדרה, ויחד הם הפיקו מספר אירועים ומופעים מוזיקליים בהמשך הדרך.
בשנים 2010–2015 הופיע פישר מדי שנה למשך חודש ימים בתיאטרון במיזורי בתוכנית קבועה ששודרה לכל תושבי חגורת התנ״ך בארצות הברית.
בשנת 2016 הופיע באוף ברודוויי במחזה "Jerusalem". המחזה זכה להצלחה. בשנת 2018 יצא פישר במופע חדש ברחבי העולם ובישראל: ״סיפור חיי״. את שני המחזות הללו כתבה רויטל אשתו.
בדצמבר 2020 קיבל את פרס מפעל חיים של הרשות הלאומית לתרבות היידיש לשנת תש"ף-2020.
במאי 2022 השתתף פישר בסדרת הקומדיה-צבאית-מוזיקלית - "שישו ושמחו", בהפקת כאן 11.
חיים אישיים.
ב-1975 התחתן עם טובה והם התגוררו בפתח תקווה ולהם שלושה ילדים.
ב-2015 הזוג התגרש ופישר התחתן עם רויטל אליה, הצעירה ממנו ב-29 שנה, גרושה ואם לשלושה ילדים, יזמית תקשורת, עיתונאית ומפיקה והמנהלת האישית שלו. הם התגוררו ביישוב מגדל. ביוני 2016 נולד לזוג בן. בפברואר 2020 הם נפרדו.
בנובמבר 2017 נודע שהגיע למשבר כלכלי, עד כדי חשש מפשיטת רגל, על רקע אי יכולת לעמוד בדרישות הכספיות של הסכם גירושיו.
כיום פישר מתגורר בנתניה.
סוכרלוז
סוכרלוז (Sucralose) הוא ממתיק מלאכותי המשמש כתחליף סוכר. ידוע בשמו המסחרי בתור "Splenda" בארצות הברית ו"סוכרזית סוכרלוז", "סוכרה דיאט", "מתוקלייט" ו"סוכרלוז" בישראל. באיחוד האירופי הוא מסומן בתור תוסף E955.
הממתיק התגלה בשנת 1976. הוא מתוק פי 500-600 מסוכרוז, כלומר פי שניים יותר מתוק מסכרין ופי שלושה מאספרטם. הוא מיוצר על ידי החלפת שלוש קבוצות הידרוקסיל בסוכרוז במולקולות כלור כדי ליצור 1,6-dichloro-1,6-dideoxy-β-D-fructo-furanosyl 4-chloro-4-deoxy-α-D-galactopyranoside. בניגוד לאספרטם, הסוכרלוז נשאר יציב בטמפרטורות גבוהות וב-PH משתנה, ולכן יכול לשמש כתחליף סוכר גם באפייה או במוצרים הדורשים חיי מדף ארוכים.
מחקר על אנשים בריאים שהתפרסם באוגוסט 2022 טוען שסוכרלוז גרם לשינוי משמעותי ביכולת הגוף להתמודד עם סוכר. הוא שינה את הרכב חיידקי המעי ופעילותם וכתוצאה מכך נפגע חילוף החומרים. החוקר מציין, כי שינויים אלה משתנים מאוד מאדם לאדם, שכן לכל אדם יש הרכב חיידקי מעי שונה וייחודי.
אשרה (ויזה)
אַשְׁרָה, או וִיזָה היא מסמך דיפלומטי המאפשר כניסה של נתין ממדינה אחת לתוך תחומה של מדינה אחרת.
אזרח של מדינה המבקש לנסוע למדינה זרה צריך לקבל אישור מאת מדינת היעד, בין מראש ובין בשער הכניסה. אשרה זו ניתנת על פי רוב בצורת הטבעת חותמת בדרכון.
למדינות רבות יש הסכם הדדי המבטל את הצורך בוויזה, עבור כניסה של אזרחי המדינה. כמו כן ישנן מדינות החתומות על אמנת שנגן, והן מכירות באשרות שהנפיקה מדינה אחת לנכנסים בשעריה, כך שבמעבר למדינה שלישית אין צורך באשרה. רוב מדינות האיחוד האירופי חתומות על אמנה זו.
בנוסף לאשרה בסיסית, המתירה כניסה למדינה כתייר, נהוגות אשרות נוספות, כגון אשרת עבודה, המתירה עבודה במדינה, או אשרת לימודים המתירה לימודים במדינה. בישראל, אשרות עבודה, לדוגמה, יומרו לרישיונות עבודה לאחר הכניסה למדינה, והן יוארכו מדי שנה. חוק הכניסה לישראל מגביל את תקופת השהייה הכוללת לשהייה מרבית של חמש שנים. לאחריהן העובד הזר יהיה חייב לעזוב את ישראל.
סוכרלייט
STS-51-D
STS-51-D, היא המשימה ה-16 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה היא החמישית שנוחתת במרכז החלל קנדי, פלורידה.
STS-51-B
STS-51-B (מוכרת גם כ"ספייסלאב 3") היא המשימה ה-17 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השביעית של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
המשימה.
המשימה המריאה בתאריך 29 באפריל 1985 בשעה 12:02:18 (שעון מזרח ארצות הברית). המשימה הייתה הראשונה שלקחה יונקים (פרט לבני אדם). שני קופים ו-24 מכרסמים הוחזקו בכלובים מיוחדים.
הייתה זו משימת "מעבדת החלל" (Space Lab) השנייה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ומטרתה הייתה ביצוע ניסויים הדורשים תנאי חוסר כבידה. ניסויים מדעיים בכל התחומים התבצעו במשך 24 שעות ביממה. הצוות התחלק לזוגות, כל זוג פעל 12 שעות, ואז התבצע חילוף בין הזוגות.
המשימה חזרה לכדור הארץ ב-6 במאי 1985 בשעה 9:11:04 בבוקר (שעון החוף המערבי בארצות הברית).
וינפריד גיאורג זבאלד
וינפריד גיאורג (מקסימיליאן) זבאלד (בגרמנית: Winfried Georg Sebald; 18 במאי 1944 – 14 בדצמבר 2001) היה סופר, משורר, מסאי ומבקר גרמני, שישב באנגליה.
ביוגרפיה.
זבאלד נולד למשפחה כפרית קתולית בורטאך, בוואריה, גרמניה. אביו שירת בצבא הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה, נשבה ונעצר בצרפת ושב לגרמניה רק בשנת 1947. לאחר סיום לימודי התיכון שלו, המשיך זבאלד בלימודים גבוהים. הוא למד ספרות גרמנית באוניברסיטת פרייבורג.
עם תום לימודיו, בשנת 1966, היגר זבאלד לאנגליה, בה גר עד מותו. תחילה השתקע במנצ'סטר, ולימד ספרות גרמנית באוניברסיטה שם. לאחר כמה שנים עקר למזרח אנגליה, לנוריץ', והיה מרצה לספרות ולשון גרמנית באוניברסיטת איסט אנגליה. על אף ישיבתו באנגליה, כל חייו כתב גרמנית, ולפי דבריו הריחוק האמנותי שהושג בדרך זו, עמד לו לטובת כתיבתו.
זבאלד נחשף לשואת יהודי אירופה מידי הגרמנים כשהיה כבן שמונה עשרה, ומאז הפך נושא השמדת היהודים בידי הגרמנים לנושא מרכזי בחייו וביצירתו. הוא היה בין המבקרים החריפים של ההתעלמות מהשואה בשיח התרבותי הגרמני. יצירתו הספרותית נסובה על שאלות הזיכרון התרבותי, הגלות וההגירה, האובדן לגילוייו השונים, העקירה והנדודים, וכן חשבון הנפש של הגרמנים.
זבאלד נהרג בתאונת דרכים באנגליה, כאשר סטה מהדרך לאחר שכנראה לקה בהתקף לב. בתו שהייתה עמו ברכב ניצלה.
פרסים ספרותיים שזכה בהם.
וכן זכה בפרסים ספרותיים נוספים. רבים מקוראיו ומן המבקרים, ראו בו מועמד טבעי לזכייה בפרס נובל לספרות.
זבאלד פרסם בחייו כעשרה כרכים של סיפורת ומסות, אחדים מספריו תורגמו גם לאנגלית.
סכרין
סכרין (Saccharin) הוא הממתיק המלאכותי הראשון. הוא התגלה בשנת 1879 על ידי קונסנטין פאלברג, כימאי שעבד במעבדה של אירה רמסן באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא חש טעם מתוק על ידיו בערב, וקישר זאת לחומר עליו עבד במעבדה במשך היום.
הסכרין מתוק פי 300 מסוכרוז, אבל משאיר אחריו טעם לוואי מתכתי מר, במיוחד בריכוזים גבוהים. טעם לוואי זה מוזכר לשמצה בספרו של ג'ורג' אורוול 1984. טעם הלוואי שימש זרז לפיתוח הציקלמאט שאמנם מתיקותו נמוכה יותר (רק פי 200 מסוכרוז) אבל הוא נטול טעם לוואי.
בניגוד לממתיק החדש יחסית אספרטם, הסכרין נשאר יציב גם כשמחממים אותו או בנוכחות חומצות. כמו כן, הוא אינו מגיב כימית יחד עם חומרי מזון אחרים ונשמר היטב לאורך זמן. ערבוב של ממתיקים שונים עוזר להתגבר על החסרונות של כל אחד מהם בנפרד. לדוגמה, במשקאות דיאטטיים רבים נעשה שימוש בסכרין מעורבב עם אספרטם; האספרטם מבטל את טעם הלוואי המר של הסכרין, והסכרין שומר על מתיקות גם אחרי שחיי המדף הקצרים של האספרטם פגים.
במצבו החומצי, לסכרין מסיסות נמוכה במים, לכן השימוש העיקרי כממתיק הוא בסכרין כמלח - נתרן. מלח-סידן נמצא בשימוש, בעיקר על ידי אנשים המעוניינים להגביל את צריכת הנתרן בדיאטה שלהם. שני סוגי המלחים מסיסים ביותר: 0.67 גרם לכל מ"ל מים בטמפרטורת החדר.
השפעה על חילוף החומרים.
מחקר על אנשים בריאים שהתפרסם באוגוסט 2022 טוען שסכרין גרם לשינוי משמעותי ביכולת הגוף להתמודד עם סוכר. הוא שינה את הרכב חיידקי המעי ופעילותם וכתוצאה מכך נפגע חילוף החומרים. החוקר מציין, כי שינויים אלה משתנים מאוד מאדם לאדם, שכן לכל אדם יש הרכב חיידקי מעי שונה וייחודי.
סכרין וסרטן.
מאז שהתגלה עורר הסכרין דאגות לגבי נזקיו לבריאות. כבר בתקופת כהונתו של נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט, נשאלו שאלות רבות בנוגע להשפעות הממתיק על מערכת העיכול. רוזוולט, שבאותו זמן היה בדיאטה עקב סיכון לסוכרת, אמר לשואלים: "כל מי שחושב שסכרין מסוכן, הוא אידיוט!".