עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח וייל הפציפיסט לפינלנד על מנת להתחמק מגיוס לצבא הצרפתי. בפינלנד נעצר באשמת ריגול, והיה נתון בסכנה של הוצאה להורג. לבסוף, בזכות התערבותו של המתמטיקאי רולף הרמן נבנלינה, הוחלף עונשו בגירוש לצרפת. וייל נכלא לזמן מה עם חזרתו לצרפת והיה נתון בסכנה רבה בשל עמדותיו הפציפיסטיות, מוצאו היהודי וקישורו המשפחתי לפילוסופית סימון וייל, אחותו הצעירה. וייל התגייס לצבא הצרפתי במטרה להגן על עצמו ולהשתחרר ממעצרו, ובהזדמנות הראשונה שנקרתה בדרכו ברח לארצות הברית.
ארצות הברית.
בארצות הברית לימד באוניברסיטת שיקגו. לאחר מכן הצטרף לשורות המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שם כיהן כחבר סגל עד לפרישתו בשנת 1976. בשנת 1979 זכה בפרס וולף למתמטיקה, אותו חלק עם ז'אן לרה.
לווייל הייתה השפעה רבה על המתמטיקה במהלך המאה ה-20, כחלק מהיותו חבר בקבוצת בורבאקי. בנוסף תרם רבות לענפי תורת המספרים והאלגברה המופשטת. בתורת המספרים ידועה תרומתו לפיתוחה של השערת טניאמה-שימורה, שהוכחה חלקית שלה על ידי אנדרו ויילס הביאה להוכחה של המשפט האחרון של פרמה.
ב-1994 קיבל ביפן את פרס קיוטו במתמטיקה על תרומתו לאנושות בתחום זה.
עין עירון
עין עירון הוא מושב הממוקם מזרחית לפרדס חנה-כרכור השייך למועצה אזורית מנשה.
המושב הוקם בשנת 1934, על ידי קבוצת תושבים אשר עלו לארץ ישראל בימי העלייה השנייה. שמו של המושב ניתן לו עקב מיקומו הצופה על נחל עירון הסמוך. בשנת 1939 נמנו ביישוב 174 תושבים ב-54 משקים.
בסמוך למושב נמצא האתר הארכאולוגי תל אסור ושמורת עין ארובות.
פעילויות במושב.
זוהי קהילה עשירה בפעילות תרבותית וחברתית. הילדים במושב עין עירון לומדים במערכות החינוך של המועצה האזורית מנשה והם חלק בלתי נפרד מקהילת הנעורים באזור. איכות החיים נובעת גם מן העובדה שהמושב קרוב יחסית למושבה פרדס חנה-כרכור ולצירי התחבורה המרכזיים המובילים לצפון ולדרום. היישוב מתנהל באמצעות וועדות שונות בהם חברים תושבי המקום בהתנדבות. הוא מפעיל אתר אינטרנט המספק מידע עדכני ומהווה מקור לתקשורת בין התושבים. שירותיה המוניציפליים של המועצה האזורית מנשה, והאגפים העוסקים בחינוך, תרבות, תעסוקה, נוי, חקלאות, קליטה ועוד, מהווים מקור לפעילות המושב.
עמוקה
עמוקה (עֲמֻקָּה) הוא יישוב קהילתי קטן בגליל העליון ליד חצור הגלילית וצפת, השייך למועצה אזורית מרום הגליל. היישוב הוקם בשנת 1980 כחלק מתוכנית המצפים בגליל. במקום שכן עד קום המדינה הכפר הערבי עמוקה (ערבית: عمّوقة).
צפונית-מערבית ליישוב שוכן קבר המיוחס לרבי יונתן בן עוזיאל שיש המייחסים לו סגולות לשידוך.
היסטוריה.
יישוב בשם כפר עמיקו, מתקופת המשנה, שכן ככל הנראה באזור.
במפה המצורפת למאמרו של אריה גראבויס, "הגליל בתקופת מסעי-הצלב", מופיעה עמוקה כקהילה יהודית בתקופה הצלבנית.
הרב משה באסולה ביקר בעמוקה בין השנים 1521–1523 וסיפר: "רכבתי עם יהודי אחד לעשות סיבוב לראות כל הגליל העליון והצדיקים אשר בו..באנו לעמוקה, מקום כשמו כן הוא, עולה להר גבוה מאד ואחר כך יורדים בעמק ושם כפר כ-60 בתים ואין שם יהודים".
הכפר הערבי עמוקה מנה לפי "סקר הכפרים" משנת 1945 כ-140 תושבים, נכבש על ידי צה"ל במאי 1948.
עמוקה הוקמה כמצפה, יישוב קטן של עד 15 משפחות, ומונה נכון לסוף 2019 כ-130 תושבים, המתפרנסים מתיירות וממקצועות חופשיים. ילדי היישוב לומדים בבתי ספר חיצוניים: יסודי – "נוף הרים" בסאסא, תיכון – "אנה פרנק" בסאסא, תיכון "הר וגיא" ותיכון "עינות ירדן".
אתרים בעלי עניין.
קברו של רבי יונתן בן עוזיאל.
על פי המסורת מצוי קברו של התנא יונתן בן עוזיאל בעמוקה. רבי יונתן היה מגדולי תלמידיו של הלל הזקן. אזכור ראשון בכתב מופיע ב"מגילת אביתר" מסוף המאה ה-11 (כאלף שנה לאחר מותו של בן עוזיאל). זאב וילנאי כותב כי "רבי שמואל בן שמשון, בשנת 1210, מספר על הקבר הזה: ועליו אילן גדול והישמעאלים מביאין עליו שמן ומדליקין נר לכבודו וגם נודרים שם נדרים לכבודו". ציון הקבר של יונתן בן עוזיאל מובא בציור משנת רצ"ו, 1537, מתוך "יחוס אבות ונביאים". נהוג לעלות אל קברו בראשי חודשים, באמצע החודש וב־כו בסיון (יום פטירתו), אך ניתן למצוא שם עולי רגל כל ימות השנה.
מנהג שהחל במאה ה-17 הוא לבקש על קברו זרע בר קיימא, פרנסה טובה, נחת מהילדים, בריאות טובה, זיווג הגון וזוגיות טובה. מקור המנהג אינו ברור. וילנאי, בספרו "מצבות קודש בארץ־ישראל", מעלה שתי השערות: האחת, שהמנהג התפתח בעקבות הכתוב בתרגום פסבדו-יונתן () הכותב כי כל המונע את הקשר בין חתן לכלה הרי הוא כופר בחיי העולם הבא. השנייה, כי מדובר בקריאה מוטעית של דברי רש"י: . למעשה, צמד המלים "והיא עמוקה" משתייך ל"דיבור המתחיל" הבא בדברי רש"י, ומתייחס לדברי הגמרא "והיא עמוקה משאול", אך הקריאה המוטעית קשרה דברי רש"י עם היישוב עמוקה.
בנוסף לשני הסברים אלו, קיימת טענה נפוצה שיונתן בן עוזיאל היה רווק או חשוך ילדים, ולפיכך עלייה לקברו מהווה סגולה לאנשים עם בעיה דומה, אך במקורות חז"ל אין זכר לקביעה זו. על דרך הלצה אומרים אנשים לקשר מנהג זה למסופר על יונתן בן עוזיאל - "שכאשר היה לומד תורה, כל עוף הפורח מעליו היה נשרף". קשיים בזיווג נובעים כתוצאה מ"ציפורים בראש", יונתן בן עוזיאל שורף את הציפורים שבראש ובכך מסיר את העיכובים לשידוך .
קברו של מוקרט.
"מוקרט" (או: דמן מוקרט) הוא האדם לו מיוחס הקבר בעמוקה, סמוך לקברו של התנא רבי יונתן בן עוזיאל. תקופת חייו איננה ברורה, אך ככל הנראה היה תנא או אמורא, לאחרונה אותר קברו ועליו נכתב: "ציון התנא מוקרט זיע"א".
בית כנסת.
חורבה ומבנה גדול מעל הקבר המיוחס ליונתן בן עוזיאל. שרידיה מצויים ממזרח לגיא, בו היה היישוב הקדום כפר עמיקו, עמיקין. במאה ה-19 כתב החוקר ויקטור גרן שראה במקום "בסיס עמוד וכמות של אבני גזית - שרידיו של בניין עתיק, אולי בית כנסת". צבי אילן כותב כי כיום יש במקום חוליה מגולפת של קורה או כרכוב ואבני גזית. חלק מאבני הגזית מרוכזות במרכז החורבה, במעין "במה". מערבה נמצא משטח של 20 על 30 מטר מתאים לבית כנסת. בעבר נמצא במקום לוח שבור משיש שעליו תבליט גפן, אולי חלק מהסורג.
רמת צבי
רָמַת צְבִי הוא מושב ברמת יששכר (בין עפולה לבית שאן), השייך למועצה אזורית הגלבוע. הוקם בשנת 1942 על ידי צעירים יוצאי אירופה חברי ארגון הגליל.
היסטוריה.
חברי ארגון הגליל התארגנו לצורך הקמת מושב ועברו הכשרה במשך מספר שנים על גבעת שמרון. במסגרת מפעל היישובים על שם דב הוז ויצחק בן-יעקב נרכשו כ-6,000 דונם מאדמות הכפר הערבי טמרה והם הוקצו להתיישבות לארגון הגליל. הקמת היישוב נעשה בסיוע של ארגון בני ברית שתרמו 100,000 דולר לצורך כך. בסוף 1941 עלו חברי הארגון לחריש במקום. בינואר 1942 עלו חברי הארגון להתיישב באופן זמני במולדת. בשנה הראשונה התגוררו החברים במקום בתנאים קשים, ללא כביש, תוך הבאת מים בעגלה מגבע. בשנת 1947 טרם נפתרה בעיית המים ועיקר החקלאות התבסס על פלחה. במושב היו 38 משפחות מתוך 62 שיועדו לה על פי התוכנית. המושב נותר בגודל זה במשך שנים רבות.
היישוב נקרא בראשית דרכו "תמרה" ושמו הוסב במרץ 1953 ל"רמת צבי", על שם הנרי צבי מונסקי, שהיה פעיל ציוני ונשיא ארגון בני ברית בארצות הברית. ארגון בני ברית המשיך ללוות את המושב בשנים שלאחר מכן ובשנת 1960 נחנך במושב גן ילדים שנתרם על ידי הארגון. במרץ 1962 הונחה אבן פינה לבית העם במושב, שהוקם גם הוא בסיוע בני ברית. תנועת הנוער הפועלת ביישוב נקראת "התנועה החדשה".
רוויה (מושב)
רוויה (רְוָיָה) הוא מושב בעמק בית שאן השייך למועצה אזורית עמק המעיינות, וממוקם כ-6 ק"מ מדרום מערב לבית שאן.
היסטוריה.
המושב הוקם בשנת 1952 על ידי ארגון "הפועל המזרחי", האחרון מבין שלושת יישובי ביכורה: רוויה, שדי תרומות ורחוב. רוויה כונתה פרונה ב', על שם הכפר הערבי פרונה (תל רחוב הסמוך). תחילה יושבו במקום כ-20 מעולי כורדיסטן ממעברת זרעין. אולם בהיעדר מתיישבים נוספים, הם נדרשו לעבור לשדה תרומות או בית שאן ולאחר שלושה חודשים בהם המושב נותר ריק, נכנסו אליו באוגוסט 1954 עולים ממרוקו שהובאו ישר מהאנייה. תוכנן להביא למקום 50 משפחות מעולי מרוקו, אולם 11 משפחות סירבו לצאת לדרך ועוד 14 משפחות סירבו לרדת במקום והושבו באותו יום לשער העלייה. בתחילה בקשו בארגון הפועל המזרחי לפנות את המתיישבים ממרוקו, שכן המקום יועד על ידיהם לגרעין מג'רבה, אולם לאחר מספר ימים הוסכם שעולי מרוקו יישארו במקום. בהמשך אוגוסט 1954 נשלחו למושב עוד מעולי מרוקו כדי להשלימו ל-60 משפחות. בפברואר 1956 חובר המושב לרשת החשמל הארצית.
שמו הנוכחי ניתן בראשית 1953 ונגזר משפע המים באזור ומעיין עין רוויה הסמוך.
עם בוא העלייה של יהודי אתיופיה בשנות ה-90 קלט המושב חלק מהעולים.
מושב רוויה משתרע על כ־2000 דונם.
רם און
רָם אוֹן הוא מושב עובדים בחבל תענך השייך למועצה אזורית הגלבוע. המושב נמצא 8 ק"מ מדרום לעפולה.
היסטוריה.
גרעין ההקמה של רם און, שהורכב מבני מושבים ובוגרי בתי ספר חקלאיים מהנח"ל, שהשתייכו לארגון שלח, עלו ביוני 1958 באופן זמני לנורית שעל הגלבוע. בשנת 1961 ירדו החברים מהגלבוע אל ההיאחזות הקבועה, שבה נמצא המושב כיום.
במושב הוקמה חברת פולירם העוסקת בפיתוח, הנהלה המפעל, ייצור ושיווק חומרי גלם לתעשיית הפלסטיק.
המושב נקרא על שמו של , בנו של הצייר ישראל פלדי, ממייסדי היישוב, שנפל בהיאחזות הנח"ל כרם אבשלום 1957.
בתחילת דרכו של המושב היה חדר אוכל משותף ומכבסה משותפת.
בין חברי המושב הזמר עוזי מאירי, מהבולטים במבצעי שירי ארץ ישראל.
שומרה (מושב)