סמיוטיקה גרעינית הוא תת-תחום של סמיוטיקה, העוסק ביצירת סמלים וסימנים שמטרתם למנוע מבני אדם לחדור לאתרי הטמנת פסולת גרעינית בעתיד הרחוק, בסדר גודל של 10,000 שנים ומעלה. המחקר הראשוני בתחום נעשה החל משנת 1981 במסגרת כח המשימה להתערבות אנושית .
WIPP, המתקן השלישי בגודלו בעולם לאחסון לטווח ארוך של פסולת גרעינית, עסק רבות בפיתוח סימנים או הודעות שיזהירו את הדורות הבאים מפני סכנותיו. במסגרת המחקר הועלו פתרונות בשני מישורים שונים:
הודעות כתובות.
כיוון שלא סביר שהשפות הכתובות של ימינו ישרדו פרקי זמנים ארוכים כל כך, כח המשימה הציע ליצור מבנה של מעגלים קונצנטריים, עם כיתובי אזהרה בכל השפות הכתובות הנוכחיות. כל פרק זמן מוסכם מראש הכיתוב ייחרת במעגל נוסף בשפה מעודכנת כך שהמידע יישמר לאורך השנים.
סימנים פיזיים.
בנוסף להודעות כתובות, ניתן להשתמש בפיקטוגרמים וארכיטקטורה עוינת להעברת מסר מאיים, לדוגמה "נוף קוצני": מאסת דוקרנים עצומים המזדקרים מהאדמה לכל הכיוונים, ולצידם איורים של פנים אנושיות מעוותות בכאב.
יחסי הודו–מקסיקו
יחסי הודו–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לבין מקסיקו. שתי המדינות הן חברות ה-G-20 והאו"ם.
היסטוריה.
במהלך הקולוניאליזם בהודו וגם במקסיקו, היחסים והסחר בוצעו על ידי הספרדים אשר באמצעות הגליאון של מנילה סחרו עם סוחרים הודים והביאו את מוצריהם לספרד החדשה (מקסיקו של ימינו). במהלך המאה ה-16 נלקחו כמה מאות הודים כעבדים והועברו למקסיקו. במהלך המאה ה-17 נחטפה אישה הודית במקסיקו המכונה קטרינה דה סן חואן על ידי שודדי ים פורטוגזים והובאה לפיליפינים. משם היא הובאה למקסיקו ונמכרה לגבר במדינת פואבלה המקסיקנית. הנוכחות שלה בפואבלה היוותה השראה ליצירת שמלת הפובלנה הסינית, המבוססת על שמלותיה המסורתיות שלבשה.
בשנת 1947 הפכה מקסיקו לאומה האמריקאית הלטינית הראשונה שהכירה בעצמאות הודו מהממלכה המאוחדת . ב-1 באוגוסט 1950 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ובשנה שלאחר מכן פתחה מקסיקו שגרירות בדלהי. כדי להראות את חשיבות היחסים החדשים בין שתי המדינות, השגריר המקסיקני הראשון בהודו היה נשיא מקסיקו לשעבר אמיליו פורטס חיל. בשנת 1962 מונה חתן פרס נובל לספרות אוקטביו פס לשגריר בהודו.
בשנת 1961 הפך ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו לראש המדינה ההודי הראשון שביקר במקסיקו. בשנת 1962 ערך נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס ביקור רשמי בהודו. יבשנים לאחר מכן התקיימו ביקורים רבים יותר בין מנהיגי שתי המדינות.
במהלך תנועת השחרור של גואה, כאשר המתיחות ההודו-פורטוגזית זינקה, מקסיקו הציעה לממשלת הודו את השפעתה באמריקה הלטינית להפעיל לחץ על הפורטוגזים להפיג את המתחים.
שתי המדינות פועלות באופן הדוק במספר ארגונים רב-צדדיים. מגוון הסונורה של חיטה מקסיקנית היה מהותי במהפכה הירוקה בהודו. בשנת 2010 פתחה הודו מרכז תרבותי במקסיקו סיטי בתגובה לאינטרסים הרחבים המתבטאים במקסיקו על ידי היבטיו השונים של התרבות והאורח החיים ההודי.
ביקורים רשמיים.
ביקורים רשמיים מהודו למקסיקו
ביקורים רשמיים ממקסיקו להודו
הסכמים דו צדדיים.
שתי המדינות חתמו על הסכמים דו צדדיים רבים כמו הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1975); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1975); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ופיננסי (1982); הסכם לשיתוף פעולה תיירותי (1996); מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בתקשורת (1996); הסכם על חילופי תרבות וחינוך (2005); הסכם לפטור ויזה עבור דרכונים רשמיים ודיפלומטיים (2005); אמנת הסגרה (2006); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (2007) והסכם שירות אווירי (2008).
הגירה.
הקהילה ההודית במקסיקו קטנה יחסית ומוערכת בכ-5,500 איש; הכוללים בעיקר מהנדסי תוכנה של חברות IT הודיות. ישנם כמה מנהלים בחברות ההודיות והבינלאומיות, אנשי אקדמיה / פרופסורים באוניברסיטאות המקומיות וכמה אנשי עסקים פרטיים בעסקי טקסטיל ובגדים. בעיקר אנשי אקדמיה ואנשי עסקים הודים אשר הם תושבי קבע במקסיקו, השאר פועלים במשימות עבודה קצרות של 2–3 שנים ויוחלפו לאחר מכן.
יחסי סחר.
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות ב-10 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של הודו למקסיקו כולל: טקסטיל, אבני חן, תכשיטים, עור ותוכנה. הייצוא העיקרי של מקסיקו להודו כולל: נפט, מכונות, דשנים וכימיקלים. בין השנים 1999–2014 השקיעו חברות הודיות 68.9 מיליון דולר במקסיקו. בשנים 2009–2011 השקיעו חברות מקסיקניות בהודו 282 מיליון דולר. כמה חברות רב לאומיות מקסיקניות פועלות בהודו כגון Cinépolis, Gruma, Grupo בימבו, KidZania, ו-Nemak . כ-174 חברות הודיות משקיעות ופועלות במקסיקו.
נציגויות דיפלומטיות.
הודו מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-2 קונסוליות בקנקון וגוודלחרה. מאידך, מקסיקו מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-4 קונסוליות בבנגלור, צ'נאי, קלקוטה ומומבאי.
עלי אכבר ולאיתי
עלי אכבר וֶלָאיָתי (בפרסית: علی‌اکبر ولایتی; נולד ב-24 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי ורופא שמרן איראני. מכהן כפרופסור באוניברסיטת שהיד בהשתי למדעי הרפואה, יועץ בכיר של המנהיג העליון בעניינים בינלאומיים, וראש מועצת המייסדים וחבר הנאמנים של אוניברסיטת אזאד האסלאמית.
ולאיתי חבר בהיכל התהילה של המדע והתרבות האיראניים, המועצה העליונה למהפכת התרבות, נשיא המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר, נשיא המרכז למחקר אסטרטגי, ובכיר באקדמיה האיראנית למדעי הרפואה.
הוא היה שר החוץ במשך יותר מחמש עשרה שנה, מדצמבר 1981 ועד אוגוסט 1997, תחת ראש הממשלה מיר-חוסיין מוסאווי בתקופת הנשיאים עלי ח'אמנאי ואכבר האשמי רפסנג'אני. הוא האדם הראשון והיחיד שמילא תפקיד זה יותר מעשר שנים. בבחירות לנשיאות 2013 הוא היה מועמד, והפסיד כשהגיע למקום החמישי מבין ששת המועמדים, עם 2,268,753 קולות, שהיו 6.18% מהקולות.
ראשית חייו וחינוך.
ולאיתי נולד בכפר רוסטאמבאד, שמיראן, טהראן, ב-24 ביוני 1945. הוא בוגר אוניברסיטת טהראן למדעי הרפואה בשנת 1964. סיים את לימודיו ברפואת ילדים לפני שעבר לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס להתמחות במחלות זיהומיות. בינתיים, לימד באוניברסיטה והיה חבר פעיל בגופים בעלי השפעה כמו המועצה העליונה למהפכה תרבותית וקרן האנציקלופדיה האסלאמית. במהלך שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי, נעצר על ידי שירות הביון סאוואכ כשהיה בן 17.
קריירה.
בשנת 1961 הצטרף לחזית הלאומית, מפלגה חילונית. בעקבות המהפכה האיראנית בשנת 1979, הוא נבחר כחבר פרלמנט מעיר הולדתו בבחירות לפרלמנט באותה השנה. הוא היה גם סגן שר הבריאות מנובמבר 1980 עד יולי 1981 בקבינט של מוחמד עלי רג'אי.
לאחר שניצח בבחירות לנשיאות ב-13 באוקטובר 1981, הציע נשיא איראן עלי ח'אמנאי את ולאיתי כראש ממשלתו לפרלמנט של איראן, אך הפרלמנט הצביע נגדו ב-22 באוקטובר. בהמשך הציע חמינאי את מיר-חוסיין מוסאווי, שזכה לאישור הפרלמנט. בנובמבר 1986 טען ולאיתי כי על איראן לקיים קשרים דיפלומטיים עם כל מדינות העולם.
במהלך ראשות הממשלה של מוסאווי שימש ולאיתי כשר חוץ. לאחר בחירתו של אכבר האשמי רפסנג'אני לנשיא, הוא המשיך לשמש בתפקידו עד 1997, אז הסתיימה כהונתו של רפסנג'אני. הוא היה יועץ לעניינים בינלאומיים למנהיג העליון של איראן מאז 1997.
הפצצת AMIA.
בנובמבר 2006 הוציא השופט הארגנטינאי רודולפו קניקובה קוררה צווי מעצר בינלאומיים עבור ולאיתי, שישה איראנים נוספים ולבנוני אחד בקשר להפצצה של בניין AMIA בבואנוס איירס, שהביאה למותם של 85 בני אדם ו-151 פצועים בדרגות שונות. ולאיתי מופיע ברשימת המבוקשים הרשמית של האינטרפול מאז מרץ 2007, בגין טענות על "רצח מחמיר ונזקים" הקשורים להפצצת AMIA. צו המעצר מבוסס על הטענה כי בכירים באיראן תכננו את הפיגוע בפגישה באוגוסט 1993, בהם חמינאי, המנהיג העליון, מוחמד חג'אזי, יועץ המודיעין והביטחון של חמינאי, רפסנג'אני, הנשיא, עלי פאלחיאן, שר המודיעין, ושר החוץ, עלי אכבר ולאיתי.
שנים מאוחרות יותר.
ולאיתי מונה למועצה האסטרטגית ליחסי חוץ בשנת 2006. נראה שהוא מקורב למנהיג העליון עלי ח'אמנאי, משמש כיועצו לעניינים בינלאומיים וכתב את ההקדמה לספרו של חמינאי "פלסטין". הוא השתתף בטקס הלווייתו של עימאד מורנייה, שנהרג ב-12 בפברואר 2008, כשהוא מייצג את חמינאי ב-14 בפברואר בלבנון.
ב-30 באוקטובר 2013 מונה לראש המרכז לחקר אסטרטגי, כשמונה על ידי אכבר האשמי רפסנג'אני, שירש אותו חסן רוחאני.
בנובמבר 2019 מחלקת האוצר של ארצות הברית הכניסה ולאיתי לרשימת האישים שהוטלו עליהם סנקציות.
חיים אישיים.
ב-12 במרץ 2020, סוכנות הידיעות Tasnim דיווחה כי ולאיתי נדבק בנגיף SARS-CoV-2, הנגיף הגורם למחלת נגיף קורונה 2019. דווח כי הוא נמצא בהסגר.
אלסנדרו טאמבליני
אלסנדרו טאמבליני (באיטלקית: Alessandro Tambellini; נולד ב-30 באפריל 1955) הוא פוליטיקאי ופרופסור איטלקי.
טאמבליני נולד בעיר לוקה שבאיטליה. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
הוא חבר במפלגה הדמוקרטית. נבחר לראש עיריית לוקה ב-20 במאי 2012 ואושר מחדש לקדנציה שנייה ב-25 ביוני 2017.
ב-10 במרץ 2020 הוא הודיע כי נמצא חיובי עבור נגיף SARS-CoV-2.
קינון דייקן ריי ג'קסון (באנגלית: Keenon Daequan Ray Jackson; נולד ב-9 במרץ 1990), ידוע בשם הבמה YG, הוא ראפר, פזמונאי ושחקן אמריקאי.
קריירה.
ב-18 במרץ 2014 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "My Krazy Life", אשר כולל הופעות אורח של טורי ליינז, דרייק, קנדריק לאמאר ועוד. האלבום הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&amp;B\היפ הופ, וזכה במעמד "אלבום פלטינה".