ז'ומיני כלל ברכיבי המלחמה את המדיניות אך בניגוד לבן דורו, קלאוזביץ, דגל בעליונותה של המערכת הצבאית על המערכת המדינית. הוא סבר שאסור למדיניות להכתיב למערכת האסטרטגית את דרכה, אלא שהמערכת המדינית צריכה להתאים את עצמה לבעיות האסטרטגיות.
הגנה והתקפה.
ז'ומיני העדיף את ההתקפה על פני ההגנה. ז'ומיני ציין את הכלל כי רק ההתקפה תניב הישגים, וגם סבר כי ההתקפה היא צורת הלחימה החזקה. בחירתו של ז'ומיני בהתקפה הייתה חד משמעית, את ההגנה הוא שלל באופן מוחלט וראה בה כישלון, הן ברמה הטקטית והן ברמה האסטרטגית, אפילו כשהיא נדרשה ממניעים מדיניים. ז'ומיני בהתאם לאופן ניתוחו את המלחמה כטכנאי, הציג 12 תבניות למתקפה חזיתית ומנה את יתרונותיהן וחסרונותיהן. אמירתו זו של ז'ומיני השפיעה רבות על שיטת הלחימה הצרפתית ערב מלחמת העולם הראשונה, שסברה כי לא משנה מה יעשה האויב חייבים להיות כל הזמן בהתקפה.
לחימה בקווים פנימיים ובקווים חיצוניים.
ז'ומיני היה מחסידי המלחמה בקווים פנימיים, הוא סבר כי אחת הסיבות העיקריות שבגינם נפוליאון ניצח הייתה דגילתו שוב ושוב בקווים פנימיים. ז'ומיני ציין כי קווים פנימיים עדיפים על קווים חיצוניים שכן כך ניתן לספק תגבורות ממקום למקום במהירות ולהפתיע את האויב. נקודה נוספת שבגינה עדיפים הקווים הפנימיים על פי ז'ומיני היא בעיית הקשר, לחימה בקווים חיצוניים באופן טבעי מתפרסת על שטח רב והזמן הלוקח לידיעות להגיע מצד לצד הוא גדול מדי, בעיה זאת הפסיקה להפריע עם התפתחות אמצעי התקשורת במאה ה19. ז'ומיני, כשם שעשה בסוגיית ההגנה וההתקפה, דבק בעמדתו עד כדי קיצוניות ושלל מלחמה בקווים חיצוניים מכל וכל.
מלחמה עממית.
תחת פיקודו של הגנרל נה השתתף ז'ומיני במלחמה העממית בספרד והיא השאירה עליו רושם רב. ז'ומיני סבר כי מלחמה עממית תגרום רק נזק לעולם ואסור שירבו מלחמות כאלה שכן מלחמת חורמה המתבססת על אמוציות לאומיות היא מטבעה אכזרית ואינה מתבססת על עקרונות הגיוניים.
השפעתו.
לז'ומיני הייתה השפעה רבה על המצביאים והוגי המלחמה שלפני מלחמת העולם הראשונה, בעיקר על הצרפתים שבהם. ז'ומיני נחשב למפרש האסטרטגי החשוב ביותר של נפוליאון וכמי שאי אפשר להבין את קרבות נפוליאון בלעדיו. השיטה האסטרטגית הצרפתית שבתחילת מלחמת העולם הראשונה, שדגלה בהתקפה בכל מחיר ובלא התחשבות במעשי האויב, התבססה רבות על הכרעתו של ז'ומיני כי ההתקפה היא צורת הלחימה החזקה. לאחר מלחמת העולם הראשונה דעכה קרנו של ז'ומיני שכן הוא מתעלם מהגורמים הבלתי ניתנים לחישוב שבמלחמה, וגם מפני ששיטתו ההתקפית נכשלה במבחן מלחמת העולם. היום הוא מוכר יותר כאנטיתזה לקלאוזביץ ופחות כהוגה צבאי חשוב. השפעתו של ז'ומיני על הטקטיקה הייתה חשובה אך זמנית וחולפת.
אזור הזמן של מרכז אירופה או באנגלית Central European Time הוא אזור הזמן שלפיו פועל החלק הגדול ביותר של מדינות אירופה. ה-CET שווה ל UTC + 1.
בעבר נקרא אזור הזמן הזה גם MET או באנגלית Middle European Time.
מדינות שמשתמשות ב־CET.
כל השנה:
בחורף:
אנטואן אנרי ז'ומיני
ז'ומיני
סלומונה רוסי
שלמה בן עזריה מן האדומים, הידוע בשמו באיטלקית סלאמונה רוסי (Salamone Rossi; בסביבות ה'ש"ל, 1570 – בסביבות ה'ש"צ, 1630) היה כנר ומלחין יהודי נתין דוכסות מנטובה שבאיטליה. פעל בתקופת המעבר שבין שלהי הרנסאנס לבארוק המוקדם באיטליה.
קורות חיים.
בצעירותו, יצא לרוסי שם של כנר מוכשר. הוא נשכר כנגן חצר במנטובה ורשומות של פעילויותיו ככנר שרדו שם.
רוסי שירת בחצר מנטובה, לבקשת הדוכסית איזבלה ד'אסטה גונזגה, משנת 1587 עד 1628, והופיע בפני המשפחה המלכותית ואורחיה רמי המעלה. המלחינים רוסי, מונטוורדי, ג'ובאני בטיסטה בואונמנטה,גסטולדי, ז'אק דה ורט ולודוביקו גרוסי דה ויאדאנה כתבו ונגנו, בין השאר, מוזיקה אופנתית לארוחות חגיגיות, למשתאות חתונה, להפקות תיאטרון ולטקסי תפילה.
יצירתו הראשונה, שיצאה לאור בשנת 1589, הייתה קובץ של 19 קנצונטות, חיבורים קצרים וריקודיים לשלושה קולות, לטקסטים קלילים ועגבניים. רוסי הצליח יפה גם בחיבור מדריגלים רציניים יותר, שבהם שילב את שירת הפייטנים הדגולים של תקופתו (כגון גואריני, מרינו, רינאלדי וצ'ליאנו) עם נעימותיו. בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית היה רוסי חדשן ונועז. הוא היה אחד המלחינים הראשונים שיישמו במוזיקה אינסטרומנטלית את עקרונות השיר המונודי, שבו מלודיה אחת חולשת על תפקידי ליווי משניים. הסונאטות שלו, בין הראשונות בספרות המוזיקה, תרמו להתפתחות טכניקה אידיומטית ווירטואוזית בכינור. הן ניצבות בחצי הדרך בין המרקמים ההומוגניים של הקנצונה האינסטרומנטלית של שלהי הרנסאנס לטריו סונאטה של תקופת הבארוק. חלק מהסונטות הן סדרות של וריאציות בדרגת קושי הולכת וגוברת, וחלקן מבוסס על נושאים פופולריים מהתקופה כמו באס "רוג'רו", "ברגמסקה" "רומנסקה" ועוד.
רוסי פרסם גם קובץ של מוזיקה ליטורגית יהודית בשם "השירים אשר לשלמה" בשנת 1622. שירים אלה נכתבו במסורת הרנסאנס והמדריגל עם מילים מהמקורות היהודיים המושרות בעברית. יצירות אלה היו מנותקות כמעט לחלוטין ממסורת הפיוט היהודי. הייתה זו התפתחות חסרת תקדים במוזיקה של בית הכנסת, מאחר שעד תקופתו לא התפרסמה מוזיקה פוליפונית שנועדה לבתי כנסת.
תוכן הספר לפי הסדר המקורי, במספר קולות הולך וגדל:
רוסי נפטר, קרוב לוודאי, או בעת פלישת הצבא האוסטרי, שהרס את הגטו היהודי במנטובה, או במגפה שפרצה לאחר מכן והמיתה רבים.
שושיק שני
שושיק (שושנה) שני-לביא (נולדה ב-2 במרץ 1935 בתל אביב) היא שחקנית, זמרת וקומיקאית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם שושנה שפרונג בתל אביב. בילדותה גילתה כישרון לריקוד וכישרון מוזיקלי, ואף הקליטה תסכיתי רדיו רבים. בגיל 14 הופיעה לראשונה במחזה "חייט כי ימלוך" בתיאטרון הילדים "במתנו" שהוצג במשך שנתיים. לאחר מכן למדה משחק באולפן שפתח התיאטרון הקאמרי, ובתור נערה כבר הופיעה על במת התיאטרון. לאחר מכן התגייסה, והצטרפה ללהקת הנח"ל, לאחר שחרורה שבה אל התיאטרון הקאמרי.
במסגרת התיאטרון הקאמרי שיחקה למעלה משלושה עשורים בהצגות רבות, ביניהן "הנפש הטובה מסצ'ואן", "הוא הלך בשדות", "לעולם אין לדעת", "אלוף הבונים" ומחזות נוספים. אחת ההצגות הבולטות ביותר בכיכובה הייתה המחזמר לילדים "עוץ לי גוץ לי" שכתב אברהם שלונסקי ושביים יוסי יזרעאלי. המחזמר היה הצלחת ענק שהקרינה על שני, ששיחקה את בת הטוחן. בשנת 1970 שיחקה את איבון במחזה "הנסיכה איבון" בבימויו של יוסף מילוא.
שני נישאה ב-1957 לזמר אריק לביא, שהתה עמו ארבע שנים בניו יורק ולמדה שם משחק אצל אוטה האגן. לאחר שובם לישראל ב-1963 העלתה עמו תוכנית בידור מצליחה על חיי זוג נשוי בשם "הוא והיא" שכתב אפרים קישון. היא העלתה עם לביא ערב משירי ברטולט ברכט והקליטה את תקליטי הילדים "טפשוני רוני", "שושיק שני שרה ומספרת: יעל מטיילת", "סיפורים שענת אוהבת במיוחד" ו"החתול שמיל". חלק מהשירים בתקליטים אלו, כמו "מיכאל" (מילים: מרים ילן-שטקליס / לחן: נעמי שמר) ו"מה עושים העצים" (מילים: ע. הלל / לחן: נעמי שמר) התפרסמו מאוד והפכו אותה לזמרת ידועה לילדים. לאחר שהייה בארצות הברית בתחילת שנות השבעים, שם הופיעה עם לביא במחזמר "לחיות עוד קיץ ולעבור עוד חורף", השתתפה יחד עמו בהצגה "הו, הו יוליה" בתיאטרון הבימה מאת אפרים קישון, סאטירה שהתבססה על סיפור המחזה רומיאו ויוליה. עם תוכנית זו הופיעו בארץ וגם בכל רחבי גרמניה. ב-1971 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
בקולנוע הופיעה בסרטים רבים, ביניהם: "חור בלבנה" של אורי זוהר (1965), "עליזה מזרחי" (1967), "לופו" (1970), "מבצע יונתן" (1977), "סוסעץ" (1978), "השועל בלול התרנגולות" של אפרים קישון (1978), "שגעון של אבא" (1981), "המובטל בטיטו" של זאב רווח (1987), "לצוד פילים" של רשף לוי (2013), "הבן של אלוהים" של גיא נתיב וארז תדמור (2014) ו"היורד למטה" (2015).
ב-1981 השתתפה שני בשירוויזיון עם השיר "אושתי הבובה" שזכה במקום השמיני.
החל משנות התשעים החלה ללמד משחק ולעסוק בהדרכת דיבור כמורה להיגוי בבית הספר בית צבי ובמוסדות נוספים. במקביל, עסקה בהנחיית סדנאות תיאטרון במסגרות קהילתיות, כגון בית הכלא נווה תרצה.
שני דיבבה את דמותה של המלכה הרעה בסרט הראשון של דיסני: "שלגיה ושבעת הגמדים",
וכן דיבבה את דמותה של הקסה מכשפת הים בסדרה המצוירת "בת הים הקטנה".
ב-1995 השתתפה שני בקלטת הילדים ״דגדוגים״ בתפקיד הסבתא של אפרים שכתבה דתיה בן דור, וביים אריה בן ציון.
ב-2015 גילמה את הניה בודנהיימר בסדרה "שנות ה-80" של הזכיינית רשת. באותה שנה גילמה את חביבה הפרטיזנית בסדרה "בנות הזהב" בערוץ 10. ב-2018 גילמה את דרורה שר-שלום בסדרה "סטוקהולם" בערוץ כאן 11. בשנת 2020 שיחקה בסדרה "אבא מטפלת". בשנת 2022 שיחקה בסדרה "שנות הירח" ב-HOT 3.
חיים אישיים.
לשני שתי בנות, נועה, שחקנית בעבר וכיום זמרת ומרצה באוניברסיטת תל אביב, ויעל, עיתונאית ובמאית טלוויזיה.
הסטון רוזס
הסטון רוזס (The Stone Roses) היא להקת רוק מהעיר מנצ'סטר. היא נחשבת לאחת הלהקות שבישרו את סגנון הבריטפופ, שהיה אחד הסגנונות הפופולריים במוזיקה הבריטית בשנות ה-90 של המאה ה-20.
היסטוריה.
איאן בראון (Ian Brown) פגש את ג'ון סקוויר (John Squire) בבית הספר ולאחר גילגולים ושינויים התגבשה להקת הסטון רוזס. זה קרה בשנת 1983 עם איאן בראון כסולן, ג'ון סקוויר בגיטרה, גארי מאונפילד המכונה מאני (Mani, Gary Mounfield) בגיטרה בס ואלן רן, המכונה רני בתופים (Reni, Alan Wren).