בעונת 1986/1987 דעך מעמדו של אסטבן, שפתח ב-9 משחקי ליגה בלבד. הוא הבקיע 2 שערים במהלך העונה, הראשון היה השער היחיד של ברצלונה בשני המשחקים מול פלאמורטרי ולורה בגביע אופ"א, שהביא לכך שהיא העפילה לשלב הבא, והשני בניצחון 2-0 על ריאל בטיס בליגה. בסוף העונה עזב את ברצלונה ושב למאלגה, שהייתה בליגה השנייה באותן שנים. אסטבן עזר למאלגה לשוב לליגה הראשונה מהמקום הראשון, עם 11 שערים ב-28 הופעות. בעונת 1988/1989 נשארה מאלגה בליגה הראשונה בקושי רב, לאחר שסיימה במקום ה-16, ואסטבן הבקיע 4 שערים ב-32 משחקים. בעונה הבאה, בה שיחק ב-26 משחקים והבקיע שער אחד, ירדה מאלגה פעם נוספת לליגה השנייה, לאחר שהפסידה לאספניול בפלייאוף על המקום בליגה הראשונה. אסטבן נשאר במאלגה בעונת 1990/1991 והוא עזר לה לסיים במקום ה-4, שהוביל אותה פעם נוספת לפלייאוף להעפלה לליגה הראשונה. במשחק הראשון מול קדיס כבש אסטבן את השער היחיד במשחק, שהסתיים בניצחון 1-0 לזכות מאלגה, אך בגומלין, לאחר ניצחון 1-0 לקדיס, הוכרע המשחק בדו-קרב בעיטות עונשין בו הפסידה מאלגה 5-4. אסטבן פרש ממשחק לאחר הפסד זה, בגיל 36.
אסטבן ייצג את מדינתו באולימפיאדת מונטריאול בקיץ 1976. הוא פתח בשני הפסדיה של נבחרתו בשלב הבתים, בגללם הודחה כבר אז. את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד ערך במשחק ידידות מול בלבד במדי הנבחרת - שניהם בהמשך השנה, במשחקי ידידות נגד ו. הוא לא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1982 שנערך על אדמת ספרד.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו ממשחק, פנה אסטבן לקריירת אימון. תפקידו הראשון היה כמאמן זמני באלמריה, שהייתה אז בליגה השנייה, לשלושה משחקים בחודש מאי 1996. הוא עזר לאלמריה להישאר בליגה השנייה עם שתי תוצאות תיקו, ששמרו עליה מעל לקו האדום. בין 2001 ל-2003 אימן את ברצלונה ג', קבוצת המילואים השנייה של ברצלונה, ששיחקה באותן שנים בליגה הרביעית. תחתיו הגיעה הקבוצה למקום ה-5 בעונת 2001/2002 ולמקום ה-6 בעונת 2002/2003.
באמצע עונת 2003/2004 החל לאמן את חרס שמהליגה השנייה. תחתיו עלתה הקבוצה מהמקום ה-20 למקום ה-9 במהלך העונה, אך הוא פוטר עוד לפני סוף העונה, מכיוון שתמך בשחקנים, שמחאו לנשיאות המועדון על כך שלא שולמו משכורתיהם. בפתח עונת 2004/2005 מונה לתפקיד מאמנה של קורדובה, גם היא מהליגה השנייה, והוא פוטר כעבור 7 מחזורים, בהם הפסידה הקבוצה 6 פעמים. בהמשך עבד כעוזר מאמן ברומניה, ובפגרת החורף של עונת 2005/2006 התמנה למאמנה של דינמו בוקרשט, אך הוא סיים את תפקידו עוד לפני שתמה הפגרה. באמצע עונת 2006/2007 אימן את ליידה ששיחקה בליגה השלישית, אך הוא פוטר לאחר 10 משחקים בלבד, בהם ניצחה הקבוצה 3 פעמים בלבד. בארבעת תפקידי אימון אלה ליווה אותו אורבנו אורטגה כעוזר מאמן.
בפברואר 2008 שב לקדנציה שנייה בחרס, שהייתה במקום ה-21 ולפני האחרון בליגה השנייה. למרות 3 הפסדים בתחילת דרכו, הצליח אסטבן להדריך את הקבוצה במעלה הטבלה, והיא סיימה את העונה במקום ה-15, הודות לכך שצברה 30 נקודות ב-18 המשחקים תחת אסטבן. העונה הבאה, עונת 2008/2009, הייתה מוצלחת הרבה יותר עבור חרס, שזכתה באליפות הליגה השנייה עם 82 נקודות, הכמות השנייה הכי גבוהה בהיסטוריית הליגה השנייה עד אותה עונה, והיא העפילה לראשונה ב-62 שנות קיומה לליגה הראשונה.
למרות חיבת האוהדים של חרס, עזב אסטבן את הקבוצה, וב-30 ביוני 2009 חתם על חוזה ל-3 שנים בהרקולס, קבוצה נוספת מהליגה השנייה. גם בהרקולס זכה אסטבן להצלחה, היא הובילה לפרקים את הליגה, והיא העפילה לליגה הראשונה בסוף עונת 2009/2010, כששני ניצחונות במחזורים האחרונים מעלים אותה מהמקום ה-4 לשני. בכך הפך אסטבן למאמן הראשון שעולה עם שתי קבוצות שונות מהליגה השנייה לראשונה בשתי עונות רצופות. תחילת עונת 2010/2011 הייתה מוצלחת עבור הרקולס, והיא אף ניצחה את ברצלונה בקאמפ נואו בתוצאה 2-0. באמצע העונה התייצבה הקבוצה במרכז טבלת הליגה, אך בהמשך הידרדרה עד למקום האחרון, כשהיא לא מצליחה אף לכבוש במשחק חוץ במשך יותר מאלף דקות רצופות, ואסטבן פוטר בעקבות תבוסת 4-0 לאוססונה בבית ב-20 במרץ 2011.
בקיץ 2011 פנתה חרס פעם נוספת לאסטבן בהצעה להעסיקו כמאמן, אך הצדדים לא הגיעו להסכמה. באפריל 2012 התמנה למאמנה של אלמריה פעם נוספת, במטרה לבלום את הידרדרות הקבוצה, שהייתה במקום ה-3 והגיעה למקום ה-7, ולהשיבה לליגה הראשונה. אולם הקבוצה נותרה במקום ה-7, במרחק נקודה בלבד מהמקום ה-6 המוביל לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה, ודרכו של אסטבן באלמריה תמה. בפתח עונת 2012/2013 שב אסטבן לקדנציה שלישית בחרס. קדנציה זו הייתה שונה לחלוטין משתי קודמותיה, וחרס הציגה יכולת דלה מאוד. אסטבן פוטר בפברואר 2013 לאחר 6 הפסדים רצופים ואף ניצחון מזה 14 משחקים, כשהקבוצה במקום האחרון. בסוף העונה ירדה חרס לליגה השלישית.
עונת 2011/2012 בליגת העל בכדורגל
עונת 2011/2012 בליגת העל הייתה העונה ה-13 של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 16 קבוצות שתחילה שיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. לאחר מכן פוצלה הליגה לפלייאוף עליון (8 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך סיבוב אחד בן 7 משחקים) ותחתון (8 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך סיבוב אחד בן 7 משחקים). העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל בעונה זו היו הפועל רמת השרון והפועל ראשון לציון. העונה הסדירה החלה ב-20 באוגוסט 2011 ומשחקי הפלייאוף הסתיימו ב-12 במאי 2012. בתום העונה זכתה עירוני קריית שמונה באליפות הראשונה בתולדותיה. מלך השערים של העונה היה אחמד סבע (מכבי נתניה) עם 20 שערים.
בסיום העונה מכבי פתח תקווה, הפועל ראשון לציון והפועל פתח תקווה ירדו לליגת המשנה. בעקבות ההחלטה להקטין את הליגה ל-14 קבוצות, רק קבוצת הפועל רמת גן עלתה לליגת העל לעונת 2012/2013.
ארפ
חוות קינג
חוות קינג (באנגלית: King Ranch) היא חווה חקלאית הממוקמת בין קורפוס כריסטי לבראונסוויל שבדרום טקסס. היא חולשת על שטח כולל של 3,340 קילומטרים רבועים והיא אחת החוות הגדולות בעולם. החווה נוסדה בשנת 1853 על ידי ריצ'רד קינג וגדעון קיי לואיס. החווה גדולה יותר משטחה של רוד איילנד וממדינת לוקסמבורג.
החווה מחולקת לארבע "מחלקות" (divisions) הנקראות "Santa Gertrudis", ה-"Laureles", ה-"Encino" וה-"Norias", אשר רק שתיים מהן גובלות פיזית אחת בשנייה וגם גבול זה יחסית קצר.
בשנת 1961 הוגדרה החווה אתר מורשת לאומי (NHL).
החווה המודרנית.
בחווה עדרי בקר, חקלאות, כולל כותנה, קנה-סוכר, חיטה, דשא ומקורות הכנסה אחרים כגון מוצרי יוקרה ופעילות ציד ספורטיבי.
סוסים.
בנוסף לעדרי הבקר, החווה מגדלת סוסים, כולל קאורטר, קאטינג ות'ורוברד וסוסיה אף זכו במספר תחרויות.
רכב פורד.
בשנת 2001 חברת פורד הוסיפה דגם בשם King Ranch לסדרת F150, עם סימול הבקר של חוות קינג כלוגו.
ציד.
בנוסף לפעילות ציד ספורטיבי "רגילה" קיימת חיה מיוחדת בחווה - הנילגאי, אשר מקורו בהודו והוא נרכש בשנת 1920 מהגן הזואולוגי בסן דייגו. כיום ישנה פעילות ציד מבוקרת של הנילגאי בחווה.
החזית הבלארוסית הראשונה
החזית הבלארוסית הראשונה הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש פולין וגרמניה, תוך שהיא כובשת לבסוף את ברלין.
היסטוריה.
ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית הבלארוסית לחזית הבלארוסית הראשונה, ולמפקדה מונה קונסטנטין רוקוסובסקי.
החזית לחמה במבצע רגושב-זלובין, ולאחר מכן השתתפה במבצע בגרטיון שבו השמידה את הארמייה הגרמנית התשיעית, ובהמשך השתתפה החזית במבצע לובלין-ברסט. בנובמבר 1944 החליף גאורגי ז'וקוב את רוקוסובסקי בפיקוד על החזית, ובינואר 1945 השתתפה החזית במבצע ויסלה-אודר שבו התקדמה בזינוק אחד מהויסלה אל האודר.
ב-16 באפריל 1945 פתחה החזית יחד עם החזית האוקראינית הראשונה בקרב על ברלין. בתחילה הסתבכה החזית בקרב על רמת זלו, אך לבסוף פרצו כוחות החזית והגיעו לברלין, שם ניהלו קרבות קשים עד לכניעת העיר ב-2 במאי.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים בגרמניה.
אובדוליו וארלה
אובדוליו יאקינטו מויניוס וארלה (בספרדית: Obdulio Jacinto Muiños Varela; 20 בספטמבר 1917 - 2 באוגוסט 1996) היה כדורגלן אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם.
וארלה היה קפטן אורוגוואי שזכתה בגביע העולם במונדיאל 1950. הוא זכה לכינוי "הצ'יף השחור" (בספרדית: El Negro Jefe) בשל צבע עורו הכהה ובזכות השפעתו והנהגתו על המגרש, שבאה לידי ביטוי באופן מיוחד במרקנאסו, המשחק המכריע במונדיאל 1950 מול .
וארלה שיחק במרבית הקריירה בקבוצת פניארול, במדיה זכה בשש אליפויות אורוגוואי, ורשם בסך הכל 45 הופעות במדי הנבחרת.
קריירת משחק.
וארלה החל את דרכו במדי דפורטיבו חובנטוד בשנת 1936. כעבור שנתיים החל לשחק בליגה הבכירה, כשחתם במדי מונטווידאו וונדררס. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך חמש עונות, ובשלוש מתוכן הצליח לסיים איתה במקום השלישי בטבלה.
ב-1943 עבר למועדון האחרון בקריירה שלו, פניארול. הוא שיחק במועדון במשך 13 עונות, וזכה בשש אליפויות מקומיות. וארלה פרש ממשחק פעיל ב-1955, בגיל 38.
נבחרת אורוגוואי.
וארלה התחיל את הקריירה הבינלאומית בנבחרת אורוגוואי ב-1939, במסגרת טורניר קופה אמריקה בפרו, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-2 על . אורוגוואי המשיכה לסגנות באותו הטורניר. שלוש שנים אחר כך, ב-1942 זכה וארלה עם הנבחרת בטורניר הקופה אמריקה אותו אירחה אורוגוואי, והיה לאחד ממצטייני הטורניר.