בתחילה, תמכה פקיסטן השכנה בהתקוממות המזוינת של המוג'אהידין נגד בורמה תוך הזדהות עם "אחיהם המוסלמים". בשלב מסוים, לאחר שהחלה לחוות פעילות טרור בתחומה, קיימה פקיסטן דיונים עם בורמה על הדרכים לטיפול בבעיית הטרור ובורמה מצידה דרשה הפסקה של התמיכה שהעניקה פקיסטן למוג'אהידין.
עימותי 2016-ימינו.
בשלהי 2016, לאחר רצח 16 חיילים מיאנמרים, יצא צבא מיאנמר למאבק בארגוני טרור רוהינגיים ובפרט ב-ARSA, או בשמו המלא "צבא הישועה הארקני של הרוהינגיה" השואף להקמת מדינה אסלאמית במיאנמר. פעולות הצבא במיאנמר הפכו לדיכוי צבאי נגד המיעוט הרוהינגי המוסלמי. מאות אלפים מבני הרוהינגיה נמלטו לבנגלדש ולמדינות נוספות. בגל אלימות בקיץ 2017 נמלטו מבורמה 370 אלף בני רוהינגיה.
ב-25 באוגוסט מציינים בני רוהינגיה את "יום רצח העם".
נסיכות הבוחר מהסן
נסיכות הבוחר מהסן (הידועה גם כהסן-קאסל) הייתה מדינה ששודרגה על ידי נפוליאון בשנת 1803 מרוזנות הסן-קאסל. כאשר פורקה האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1806, בחר הנסיך הבוחר לשמור על תוארו, אף שלא היה קיסר לבחור בו.
בשנת 1807 סופחה הנסיכות לממלכת וסטפאליה, אך בשנת 1814 החזיר קונגרס וינה את הנסיכות למעמדה הקודם.
הנסיכות התקיימה כחלק מהקונפדרציה הגרמנית עד 1866, שאז סופחה לממלכת פרוסיה, בעקבות תבוסת האימפריה האוסטרית ובעלות בריתה (שהנסיכות הייתה חלק מהם) במלחמת אוסטריה–פרוסיה.
היסטוריה.
לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו הבכור וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל ירש את רוזנות הסן-קאסל, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. בשנת 1604 ירש מוריץ, רוזן הסן-קאסל את דודו לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, שמת ללא ילדים.
בשנת 1785 עלה לשלטון וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל. וילהלם השתתף בלחימה כנגד צרפת המהפכנית, כחלק מהקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ובשנת 1795 חתם על שלום בזל. בשנת 1801 אולץ וילהלם לוותר על שטחי הנסיכות בגדה השמאלית של הריין, אך קיבל כפיצוי שטחים מנסיכות הבוחר ממיינץ. בשנת 1803 שודרגה הרוזנות למעמד של נסיכות הבוחר, תואר שנשמר בידי וילהלם אף לאחר פירוק האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1806 חתם וילהלם על הסכם נייטרליות עם נפוליאון, אך לאחר קרב ינה-אאורשטדט ושלום טילזיט, כבש נפוליאון את הנסיכות וגירש את וילהלם, וצירף את שטחי הנסיכות לממלכת וסטפאליה.
לאחר קרב לייפציג גורשו הצרפתים משטחי הנסיכות, וב-21 בנובמבר 1813 חזר וילהלם לשלוט בנסיכות. ב-2 בדצמבר 1813 חתם וילהלם על הסכם עם מדינות הקואליציה, שבו הוסכם כי יוחזר לנסיכות כל השטחים שנלקחו ממנה, וכי תונהג מחדש החוקה שהייתה נהוגה בנסיכות קודם הכיבוש, אולם נדחתה בקשתו של וילהלם לקבל את תואר "מלך הקַטֶנִים".
ניסיונות לשנות את החוקה בנסיכות, נדחו על ידי וילהלם בתמיכת קלמנס פון מטרניך. ב-27 בפברואר 1821 מת וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, ובמקומו עלה בנו וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן לשלטון. בתקופת שלטונו של וילהלם השני, שהיה רודף בצע ושקוע ביחסיו עם אשתו ופילגשיו, התגברה ההתנגדות לשלטונו האבסולוטי, וגברה הדרישה להנהיג חוקה ליברלית בנסיכות.
לאחר מהפכת יולי 1830 בפריז החלו מהומות בנסיכות, וב-6 בינואר 1831 חתם וילהלם השני על חוקה יותר ליברלית, וב-30 בספטמבר 1831 פרש להנאו, ובנו פרידריך מונה לשליט בפועל בנסיכות. גם תחת שלטונו של פרידריך המשיכו המחלוקות עם האופוזיציה, וחשודים פוליטיים נעצרו ונרדפו. ב-20 בנובמבר 1847 מת וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן, ופרידריך עלה לשלטון באופן רשמי כפרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן.
בשנת 1848 בעקבות אביב העמים נאלץ פרידריך וילהלם להסכים לרפורמה דמוקרטית, אולם לאחר התמוטטות האספה הלאומית של פרנקפורט וניצחון המשטרים הריאקציונרים, שונתה שוב המדיניות - הדיאט פורק, ומשטר צבאי הוכרז בנסיכות. ב-1 בנובמבר 1850 כוחות אוסטרים ובווארים צעדו לתוך הנסיכות, על פי החלטת האספה הפדרלית לסייע בדיכוי המרידות, אולם ללא הסכמת פרוסיה. הסיוע האוסטרו-בווארי לא התקבל בעין יפה על ידי פרוסיה, מכיוון שהדרכים למחוזות הריין הפרוסים עברו בשטחי הנסיכות, ובעקבות כך נכנסו כוחות פרוסיים לנסיכות, ולרגע היה נראה שהולכת לפרוץ מלחמה, אך לבסוף הכוחות הפרוסיים נסוגו, והכוחות האוסטרו-בווארים כבשו את שטחי הנסיכות ב-16 בדצמבר ושהו בנסיכות עד קיץ 1851.
במרץ 1852 בוטלה החוקה של 1831 והרפורמות של 1848, ובאפריל נכנסה לתוקף חוקה חדשה שהשאירה סמכויות צרות מאוד לדיאט, ואסרה על בניית מפעלים ומסילות ברזל. ב-30 במאי 1860 לאחר תסיסה הולכת וגוברת בנסיכות, הוענקה חוקה חדשה שנתנה יותר זכויות לאזרחים. ב-14 במאי 1862 עקב חשש מכיבוש פרוסי, התקבלה מחדש החוקה של 1831, אולם הנסיך פרידריך וילהלם דאג לטרפדה.
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה קאסל על ידי הכוחות הפרוסים. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הנסיכות לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.
מוקדמות יורו 1968
מוקדמות יורו 1968 הוא טורניר כדורגל שנערך באירופה בין ספטמבר 1966 למאי 1968, ובמסגרתו התמודדו 31 נבחרות לאומיות החברות באופ"א על ארבעה מקומות ביורו 1968 שנערך באיטליה.
טורניר המוקדמות החל בשלב בתים, ממנו העפילו שמונה נבחרות לשלב רבע הגמר. בניגוד לנהוג כיום, המארחת נאלצה להרוויח את מקומה בטורניר בשלב המוקדמות.
שיטת טורניר המוקדמות.
31 הנבחרות חולקו לשמונה בתים, בהם שבעה בני ארבע נבחרות ואחד בן שלוש נבחרות, שהוגרלו לפי קבוצות דירוג. על כל ניצחון ניתנו שתי נקודות, ולא שלוש כפי שנהוג כיום. בסיום שלב הבתים, העפילו שמונה הנבחרות שסיימו במקום הראשון בבתיהן לשלב רבע הגמר. שלב זה התנהל בשיטת בית-חוץ, והסתיים כחודש לפני פתיחת טורניר הגמר באיטליה.
הנבחרות המעפילות.
1 במודגש: זכתה בטורניר, ב"נטוי": מארחת הטורניר
ליגת ה-NBL
ליגת הכדורסל הלאומית (באנגלית: National Basketball League, בראשי תיבות: NBL) הייתה ליגת כדורסל מקצוענית בארצות הברית שהוקמה בשנת 1937. לאחר עונתה ה-12, עונת 1948/1949, התמזגה ליגת ה-NBL עם ליגת ה-BAA כדי ליצור את ליגת ה-NBA.
היסטוריה.
הליגה החלה לפעול בשנת 1935 כ"ועידת הכדורסל המערב-תיכונית" ("Midwest Basketball Conference"), ובשנת 1937 שינתה את שמה ל"ליגת הכדורסל הלאומית" בניסיון למשוך קהל צופים רחב יותר. הליגה, שהתבססה על קבוצות משווקים קטנים באזור הימות הגדולות, הוקמה על ידי שלושה תאגידי ענק: ג'נרל אלקטריק, גודייר ופיירסטון. בעונת הבכורה הרשמית של הליגה, 1937/1938, כללה ה-NBL 13 קבוצות, ובעונות הבאות הצטמצמה בהדרגה עד שבעונת 1943/1944 כללה 4 קבוצות בלבד. מאז 1944 נוספו קבוצות חדשות, ובעת מיזוג ה-NBL ב-1949 הורכבה הליגה מ-10 קבוצות בסך הכול.
הליגה פעלה בשנותיה הראשונות באופן בלתי-רשמי במידת מה, כאשר לוח המשחקים של כל קבוצה נתון לשיקולו של המועדון, ובתנאי שיכלול לפחות עשרה משחקים, ביניהם ארבעה משחקי חוץ. כל משחק חולק לארבעה רבעים של 10 דקות, או לחלופין לשלושה שלישים של 15 דקות, לפי החלטתה של הקבוצה הביתית.
נהוג לחלק את היסטוריית ה-NBL לשלוש תקופות מרכזיות: השנים הראשונות היו בשליטתה של קבוצת אושקוש אול-סטארס, שבהובלתו של הסנטר לירוי אדוארדס הגיעה לגמר הליגה בכל חמש עונותיה הראשונות וזכתה בשתי אליפויות NBL. בשנים הבאות עלה כוחה של פורט ויין זולנר פיסטונס, אותה הוביל הקלע בובי מקדרמוט לארבע הופעות בגמר ה-NBL ושתי אליפויות. בעונת 1945/1946 הצטרף לליגה שחקן היכל התהילה לעתיד ג'ורג' מייקן, שהפך בשורות מיניאפוליס לייקרס לסנטר הדומיננטי של התקופה וזכה עם הלייקרס באליפות עונת 1947/1948.
ב-3 באוגוסט 1949, לאחר מאבק ממושך בין ליגת ה-NBL ו-ליגת ה-BAA על קהל אוהדי הכדורסל ושחקני הכדורסל בארצות הברית, החליטו הליגות על מיזוג ביניהן והקמת ליגת ה-NBA. הליגה החדשה קיבצה שש קבוצות מליגת ה-NBL, עשר מקבוצות ה-BAA ואת קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס כדי ליצור ליגה של 17 קבוצות בסך הכול. בניגוד לתוצאות ולסטטיסטיקות של ליגת ה-BAA, תוצאות וסטטיסטיקות העבר של ה-NBL אינן נחשבות כחלק מהיסטוריית ה-NBA.
מורשת.
ליגת ה-NBL תרמה רבות לתשתית ליגת ה-NBA, בין היתר במתן הזדמנויות לשחקנים אפרו-אמריקאים. בעונת 1942/1943, בזמן ששחקנים רבים גויסו להשתתף במלחמת העולם השנייה, המועדונים "טולדו ג'ים וייט שברולטס" ו"שיקגו סטודבייקרס" מילאו את סגלי קבוצותיהם על ידי החתמת שחקנים אפרו-אמריקאים, כחמש שנים לפני שג'קי רובינסון הפך לשחור הראשון שמשחק במייג'ור ליג בייסבול.
חמש קבוצות פעילות ב-NBA השתתפו בעבר בליגת ה-NBL: שלוש קבוצות עברו ל-BAA בשנת 1948 - מיניאפוליס לייקרס (כיום לוס אנג'לס לייקרס), רוצ'סטר רויאלס (כיום סקרמנטו קינגס) ופורט ויין זולנר פיסטונס (כיום דטרויט פיסטונס), ושתי קבוצות נוספות הצטרפו ל-NBA בעת המיזוג ב-1949 - באפלו ביזונס/טריי-סיטיז בלקהוקס (כיום אטלנטה הוקס) וסירקיוז נשיונלס (כיום פילדלפיה 76').
איוואנו-פרנקובה
איוואנו-פרנקובה (באוקראינית: Івано-Франкове, עד שנת 1946: Янів, יאניב; בפולנית: Janów, יאנוב) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1611 הוענקו לו זכויות עיר, ונקבעו בו ירידים שנתיים ויום שוק. בפשיטות הקוזקים והשוודים באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה.