No Mythologies to Follow (בעברית: אין מיתולוגיות לעקוב אחריהן) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הדנית מו. האלבום יצא לאור ב-7 במרץ 2014 על ידי חברות התקליטים RCA ו-Chess Club. מתוך האלבום יצאו שבעה סינגלים.
Forever Neverland
Forever Neverland (בעברית: לנצח ארץ לעולם לא) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הדנית מו. האלבום יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מתוך האלבום יצאו שמונה סינגלים.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של דנמרק.
לריסה מילר
לריסה מילר (נולדה ב-9 בינואר 1988) היא ציירת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה.
לריסה מילר נולדה ב-1988 בגרודנו, שבבלארוס. בשנת 1993 עלתה לישראל עם משפחתה וגדלה בנצרת עילית. למדה בתיכון אורט ע"ש יגאל אלון.
בין השנים 2009 ל-2011 למדה אמנות וחינוך בבית הספר לאמנות קלישר והמכון לחינוך דמוקרטי בסמינר הקיבוצים. בהמשך למדה ציור בפרויקט "שמצלאל", שהובילה הציירת נטליה זורבובה.
מ-2018 מנהלת מרחב תרבות חלופי "הגדה השמאלית", עורכת ערבי "שירה בגדה", תערוכות ואירועי תרבות.
עובדת בגן ילדים.
מילר מתגוררת ויוצרת בתל אביב.
ציור.
מילר השתתפה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. להלן מבחר תערוכות בהן השתתפה:
שירה.
מ-2014 שיריה של מילר פורסמו בכתבי העת "מעין", "הליקון", "גרנטה בעברית", באנתולוגיות שירה, וכן וב"הארץ", במעריב וב-ynet.
ב-2019 יצא לאור ספר שיריה הראשון, "ארץ הפז", בהוצאת "מעין" ובעריכת רועי צ'יקי ארד.
ב-2022 יצא לאור ספרה השני, "פירה", בעריכת דניאל עוז והוצאת ברחש.
Bikini Daze
Bikini Daze הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הדנית מו. המיני-אלבום יצא לאור ב-18 באוקטובר 2013 על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA Victor ו-Chess Club. מתוך המיני-אלבום לא יצא אף סינגל.
המיני-אלבום הגיע למקום ה-11 במצעד ה-Heat של בילבורד 200.
קדושות מעונות
קדושות מעונות (בצרפתית: Martyrs) הוא סרט אימה צרפתי-קנדי משנת 2008 בבימויו של פסקאל לאוג'יה.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2008 ושוחרר לאקרנים בספטמבר באותה שנה.
עלילת הסרט עוקבת אחר בחורה במסע נקמה נגד אלה שעינו אותה 15 שנה קודם לכן, אליה מצטרפת חברת ילדות, המוכנה לעשות הכל על מנת לעזור לחברתה לצאת מהטירוף בו היא נקלעה.
הסרט נחשב לשנוי במחלוקת, בעיקר בשל האלימות שבו. הוא נחשב לאחד הסרטים הברוטאלים, המפחידים והאלימים שנוצרו אי פעם ושייך לקיצוניות הצרפתית החדשה, אוסף סרטים צרפתיים קיצוניים שיצאו בתחילת המאה ה-21.
תקציר העלילה.
בשנת 1971, נערה צעירה בשם לוסי ג'וראן בורחת מבניין נטוש, שם היא נכלאה ועברה התעללות פיזית קשה במשך יותר משנה. האנשים והסיבות מאחורי המקרה אינם ידועים. לוסי, המועברת לבית יתומים, יוצרת קשר חברי עם נערה בגילה בשם אנה אסאווי, העוזרת ללוסי להתמודד עם הטראומה וגם עם יצור משונה בדמות ילדה פצועה ומצולקת, שרודף אותה ופוגע בה, לטענתה של לוסי.
15 שנים לאחר מכן, לוסי פורצת לביתה של משפחה רגילה לכאורה, ורוצחת את כולם ברובה ציד. לאחר מכן לוסי מתקשרת לאנה ומספרת לה שהם האנשים שעינו אותה בילדותה. אנה, נחרדת לגלות שהיא רצחה אותם, מגיעה לבית המשפחה בעוד שהיצור עוד פעם פוגע בלוסי בצורה אגרסיבית.
בזמן שאנה מפנה את הגופות של המשפחה, היא מגלה שגבריאל, אם המשפחה עדיין בחיים ומנסה לעזור לה להימלט, אך לוסי מבחינה בכך, ובזעם מכה את גבריאל למוות עם פטיש. לוסי שוב מותקפת על ידי היצור המצולק, אבל אנה שמה לב שהיצור אינו קיים כלל ובעצם לוסי פוגעת בעצמה. היצור הוא למעשה ביטוי פסיכולוגי של לוסי, המאשימה את עצמה בכך שבילדותה, לפני שברחה מהבניין הנטוש, היא ראתה בחדר אחר ילדה נוספת שעברה התעללות קשה במיוחד והתחננה לעזרה. לוסי החליטה לברוח ולא לעזור לה. היצור הוא למעשה בדמותה של אותה ילדה. לוסי מבינה שהטירוף שלה לעולם לא יעזוב אותה, ומתאבדת על ידי שיסוף גרונה, לעיני אנה.
למחרת, אנה, המתאבלת על מותה של חברתה הטובה, שוהה באותו הבית ומדברת עם אמא שלה בטלפון. משיחתם עולה שאנה סבלה מהתעללות מהוריה בילדותה. לפתע אנה שומעת רעשים ומגלה אזור תת-קרקעי סודי בסלון. אנה נכנסת לתוכו ומזדעזעת לגלות בחורה צעירה בשם שרה, מפוחדת, פצועה להחריד וקשורה בשלשלאות, מה שמוכיח שלוסי צדקה בקשר למשפחה והם אכן אלה שעינו אותה. שרה, שכנראה עברה עינוי מסיבי, מקבלת עזרה מאנה, אך קבוצה של אנשים זרים מגיעה והורגת את שרה. הם לוכדים את אנה ומפגישים אותה עם המנהיגה שלהם, אישה מבוגרת המכונה מדמואזל (גברת בצרפתית). היא מסבירה שהיא שייכת לארגון פילוסופי סודי שמטרתם לגלות האם יש חיים לאחר המוות באמצעות יצירת "קדושים מעונים". הם חוטפים נשים צעירות, כולאים אותן במקום קר וחשוך ומענים אותן במשך תקופה ארוכה, מתוך אמונה שהסבל שלהן יביא אותן לראות את העולם הבא. מדמואזל מאמינה גם שהעולם מחולק לקורבנות (אנשים שאינם יכולים לסבול עינויים ומאבדים את השפיות, כמו לוסי ושרה שהיו קורבנות של הארגון) ומרטירים (אנשים ש"מקבלים" על עצמם את העינויים וזוכים בתובנה מהעולם הבא).
אנה נהפכת לניסוי האחרון של הארגון. במשך תקופה ארוכה היא עוברת התעללות אכזרית הכוללת בין היתר מכות והשפלות. אחרי פרק זמן, אנה הוזה שלוסי מדברת איתה. היא עוזרת לה להתמודד עם הסבל והפחד ופשוט להיכנע. לבסוף, אנה מגיעה לשלב הסופי, בו פושטים לה את העור. היא שורדת את התהליך, נכנסת למצב של "אופוריה", ולמעשה הגיעה לצורה של "קדושה מעונה", שזאת המטרה הסופית של הארגון. מדמואזל מגיעה בשקיקה כדי שאנה תגלה לה האם היא רואה את העולם הבא ואנה לוחשת באוזנה (הצופים לא יודעים מה היא לחשה).
חברי הארגון מתכנסים בבית כדי לגלות את התובנות שאנה חלקה עם מדמואזל. בזמן שאנשי הארגון מחכים, מדמואזל והעוזר שלה משוחחים. הוא שואל אותה אם הדברים שאנה אמרה היו ברורים, היא משיבה שכן, ושואלת אותו האם הוא יכול לדמיין מה קורה אחרי המוות. כשהוא עונה לא, מדמואזל אומרת לו "להמשיך לפקפק" ומתאבדת ביריית אקדח.
הסרט מסתיים במבט על אנה, כשהיא שוכבת על השולחן במצב קטטוני.
הפקת הסרט.
פסקאל לאוג'יה אמר כי הסרט נדחה על ידי כל האולפנים הצרפתיים הגדולים וגם על ידי הרבה שחקניות, שלא היו מוכנות להשתתף בסרט כל כך קיצוני. הוא הוסיף: "הסרט נתמך בסוף על ידי Canal +, ערוץ הטלוויזיה היחיד בצרפת שעדיין מממן כמה פרויקטים יוצאי דופן".
הוא מציין גם שהקושי העיקרי מלבד הנושאים הטכניים כמו אפקטים מיוחדים ועריכה טובה, היה להשאיר את השחקניות בוכות לכל אורך הצילומים על מנת לייצר אמינות.
ביקורות ותגובות.
הסרט נחשב לדוגמה עבור סרטי אימה צרפתיים בעידן החדש, סרטים המכילים אלימות קיצונית, בדומה לסרטים כמו: בפנים (2007), מתח גבוה (2003) ובלתי הפיך (2002).
אתר צבירת הביקורות Rotten Tomatoes נתן ציון של 59% על סמך 34 ביקורות של מבקרים, וממוצע משוקלל של 5.96 מתוך 10. הסיכום הביקורתי של האתר קובע: "סרט צרפתי שנוי במחלוקת, השייך לתת הז'אנר המכונה פורנו עינויים (גור). הוא גרפי, אכזרי, מגעיל ומבעית ולא מתאים לכולם."
רן בגנו
רן בגנו (נולד ב-23 בנובמבר 1965) הוא מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי. זוכה פרס אופיר לשנת 2014 בעבור הלחנת פסקול הסרט אפס ביחסי אנוש.
קורות חייו.
בגנו החל בשנת 1987 לעסוק במגוון רחב של מוזיקה, והלחנת פסקולים להצגות תיאטרון, סדרות טלוויזיה וסרטים.
הוא זכה בפרסים רבים בעבור המוזיקה והפסקולים שהלחין לקולנוע, ובהם פרס אופיר בשנת 2014 בעבור הלחנת המוזיקה ל"אפס ביחסי אנוש", פרס חג'ג' על הפסקול בסרט "פלסטלינה" (2013), פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בעבור פסקול הסדרה פלפלים צהובים בשנים 2011 ו-2014, ופרס פורום היוצרים לסרטים תיעודיים על פסקול הסרט "מרגל השמפניה" (2007).
עיבד וניגן בפסקולי הסרטים "המיועד", "שחור" ו"ארץ חדשה" ובמוזיקה להצגות רבות, ביניהן "מלאכים באמריקה" ו"גורודיש" בתיאטרון הקאמרי, "כריתת ראש" ו"ביקור הגברת הזקנה" בתיאטרון הבימה.
לתיאטרון נאפולי (Teatro Stabile Napoli) הלחין את אנטיגונה, הים לא מרטיב את נאפולי, אנטוניו וקלאופטרה, גן הדובדבנים ושלוש אחיות והיה מועמד לפרס התיאטרון האיטלקי ב-2013 ו-2014 על הלחנת המוזיקה לאנטיגונה ולאנטוניו וקלאופטרה.
ב-1989 הפיק את אלבומו השני של דני בסן, "הילד שבי", בו גם היה אחראי על העיבודים יחד עם יזהר אשדות. ב-1998, בגנו הפיק את התקליטור בלדינו "ירושה" ("הרנסיה") של הזמרת סוזי. ב-2019 הלחין לצד אילן שס וצביקה נתן את פסקול הסרט המחשמלים. בגנו הוא המנהל המוזיקלי של להקת המחול "ורטיגו", והלחין את המוזיקה ליצירותיה של נועה וירטהיים: "לימבוס", "חמסין", "איש חוטים", “אסתר”, “סילויה” ו”לידת הפניקס”.
בנוסף להלחנה, בגנו מרצה בשנה ד' במוזיקה לסרט קצר בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
When I Was Young
When I Was Young (בעברית: כשהייתי צעירה) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת הדנית מו. המיני-האלבום יצא לאור ב-26 באוקטובר 2017 על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
המיני-אלבום הגיע למקום השמיני במצעד האלבומים של דנמרק.
נקודת קושן (אנטארקטיקה)
נקודת קושן או נקודת קושון (באנגלית: Caution Point; מילולית: נקודת זהירות) היא לשון יבשה בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 7 קילומטרים מצפון-מזרח להר ברקס, והיא מהווה את הצד הצפוני של הכניסה לפיורד ספיליין.
כמו כן הנקודה מהווה את הגדה הצפונית של קרחון קריין.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי המפרצון.