בניין החברה התנ"כית הוא בניין היסטורי מתקופת המנדט המהווה כיום חלק מבנייני קריית עיריית ירושלים.
הבניין נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בתכנונו של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי ובשיתוף האדריכל זולטן שמשון הרמט, כחלק מרצף מבני השלטון שנבנו בתקופה זו בחלקו הדרומי של רחוב יפו (יחד עם בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי ובניין הדואר המרכזי). בניין החברה התנ"כית נבנה בסמטת יוחנן מגוש חלב, למול גן העיר ולצד בניין עיריית ירושלים.
בניין ארבע קומתי זה נבנה עבור החברה הבריטית המיסיונרית להפצת הנצרות. אבן הפינה למבנה הונחה בטקס רשמי ב-22 בדצמבר 1926 בנוכחות נשיא החברה התנכ"ית, הדוכס מקונוט, הנציב העליון הבריטי באותה עת, הרברט פלומר והאדריכל קליפורד הולידיי. טקס החנוכה הרשמי של הבניין נערך ב-10 באפריל 1928.
הבניין עוצב בסגנון הבינלאומי - מבנה רבוע בעל קווים ישרים - אולם הולידיי שילב במבנה אלמנטים מקומיים ירושלמים ובהם כניסה מעוטרת בקרמיקה ארמנית, שמעליה כיפת נחושת. בגג המבנה עיצב הולידי שבכת "כיזאן" האופיינית לבתי העיר העתיקה (שבכה המאפשרת אוורור של מרפסת הגג מחד, ופרטיות מאידך).
במסגרת תוכנית מנספלד עבור הקמת קריית עיריית ירושלים, הוצע להרוס מבנה זה, אולם תוכניות מאוחרות יותר, כגון תוכנית ניב, הכירה בחשיבותו ההיסטורית והארכיטקטונית, והמבנה שומר, ומשמש כיום חלק ממשרדי עיריית ירושלים.
בייגלמאכר
צ'ארלס הוהי
צ'ארלס ג'יימס הוהי (באנגלית: Charles James Haughey, באירית: Cathal Ó hEochaidh; ) היה מדינאי אירי, שכיהן כטישך (ראש ממשלת אירלנד) מטעם מפלגת פיאנה פול. הוא כיהן במשרה במשך שלוש קדנציות לא-רצופות, בין השנים 1979–1992. הוהי נבחר לראשונה לדאל אירן, הפרלמנט האירי ב-1957 ונבחר מחדש בכל מערכות הבחירות עד 1992. הוהי כיהן גם כשר הבריאות והרווחה (1979-1977), כשר האוצר (1970-1966), כשר החקלאות (1966-1964) וכשר המשפטים (1964-1961). הוא גם כיהן כמזכיר הפרלמנטרי של שר המשפטים בראשית הקריירה הפוליטית שלו.
הוהי נחשב לאחד הפוליטיקאים האירים הדומיננטיים והשנויים במחלוקת בתקופתו. עם כניסתו לממשלה בתחילת שנות השישים, הוהי הפך לסמל לדור חדש של שרים אירים. כראש ממשלה, נזקף לזכותו, על פי כמה כלכלנים, השינוי לטובה בכלכלת אירלנד של סוף שנות השמונים. עם זאת, הקריירה הפוליטית שלו עמדה גם בסימן של כמה שערוריות. הוהי היה מעורב בשערוריית הנשק ב-1970 שכמעט וחיסלה את הקריירה שלו. לאחר שהמוניטין שלו שוקם, כראש ממשלה הוא ניזוק שוב עקב פרשת רצח מוזרה שאירעה ב-1982. ארבע פעמים הוא עמד בפני הדחה מתפקידו כמנהיג המפלגה ובכל פעם ללא הצלחה, בכך הוא זכה לכינוי "הודיני הגדול". גילויים על חלקו בשערוריית הציתות לטלפונים אילצו אותו להתפטר מתפקידו כראש הממשלה ולפרוש מהחיים הפוליטיים ב-1992.
לאחר פרישתו של הוהי, גילויים נוספים על שחיתות, מעילות, העלמות מס ורומן מחוץ לנישואין שנמשך 27 שנים, הכתימו לחלוטין את המוניטין שלו. הוא מת מסרטן הערמונית ב-2006 בגיל 80.
ראשית חייו.
צ'ארלס הוהי נולד בעיירה קאסטלבר (Castlebar) שבמחוז מאיו כילדם השלישי מתוך שבעה של ג'ון הוהי ושרה מק'ויליאמס, שניהם ילידי מחוז לונדונדרי, לאומנים קתולים שנולדו במה שיהפוך בהמשך לחלק מצפון אירלנד. אביו של צ'ארלס הוהי היה חבר בצבא האירי הרפובליקני במהלך מלחמת העצמאות האירית ולאחר מכן שירת בצבא של מדינת אירלנד החופשית. ג'ון הוהי פרש מהצבא ב-1928 והמשפחה עברה להתגורר במחוז מית', שם הוא חלה בטרשת נפוצה והמשפחה נדדה שוב לפרבר דוניקרני (Donnycarney), פרבר של דבלין, שם בילה צ'ארלס הוהי את ימי נעוריו.
הוהי התחנך בבית הספר התיכון ע"ש ג'וזף הקדוש של קהילת האחים הנוצריים (Congregation of Christian Brothers) בפיירויו שבדבלין. אחד מחבריו לספסל הלימודים היה ג'ורג' קולי. לימים ישבו השניים סביב אותו שולחן בממשלת אירלנד והיו יריבים פוליטיים במפלגת פיאנה פול. בנעוריו היה הוהי ספורטאי חובב ושיחק כדורגל גאלי במועדון המקומי. הוא זכה במדליה באליפות דבלין לבוגרים ב-1945. הוהי למד מסחר באוניברסיטת דבלין, שם החל להתעניין בפוליטיקה ונבחר להיות העורך של האגודה למסחר וכלכלה. שם הוא הכיר גם את אחד מיריביו הפוליטיים לימים, גארט פיצג'רלד.
הוא הצטרף לכוח ההגנה המקומי במהלך "מצב החירום" (The Emergency, הכינוי באירלנד של מלחמת העולם השנייה, בה אירלנד נקטה עמדה נייטרלית) ושקל לפתח קריירה צבאית. הוא המשיך לשרת בצבא המילואים עד שנבחר לראשונה לפרלמנט ב-1957.
ביום הניצחון באירופה, שרפו הוהי וסטודנטים נוספים של אוניברסיטת דבלין את היוניון ג'ק בקולג' גרין, מחוץ לטריניטי קולג' שבדבלין, בתגובה למה שמבחינתם נתפס כחוסר כבוד של דגל אירלנד שהונף על הקולג' יחד עם כל הדגלים של המדינות שניצחו במלחמה.
הוהי הוסמך כמנהל חשבונות וכן למד בקינגס אינז והחל לעסוק בעריכת דין. זמן קצר לאחר מכן הוא פתח עסק להנהלת חשבונות בשותפות עם הארי בולנד, בנו של השר מטעם פיאנה פול, ג'רלד בולנד.
ב-18 בספטמבר 1951 נשא הוהי לאישה את מורין למס, בתו של השר ולימים ראש הממשלה, שון למס, שאותה הוא הכיר עוד מימי לימודיו באוניברסיטת דבלין. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שהצעיר מהם, שון הוהי, היה לימים חבר פרלמנט ושר בממשלה.
קריירה פוליטית.
ניסיונו הראשון של הוהי להיבחר לפרלמנט היה ב-1951. בבחירות הכלליות של 1957 הוא נבחר לראשונה לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של צפון-מזרח דבלין. היה זה ניסיונו הרביעי והניסיון המוצלח הראשון לזכות במושב בפרלמנט. עד 1992 נבחר הוהי מחדש לפרלמנט בכל מערכות הבחירות.
ב-1960 מונה הוהי לתפקידו הראשון בממשלה כמזכירו הפרלמנטרי של שר המשפטים, אוסקר טריינור. לא ברור אם הבחירה בהוהי נעשתה ישירות על ידי ראש הממשלה שון למס, או על ידי הקבינט עצמו כנגד רצונו של למס. בכל אופן, הצעתו של למס להוהי הייתה: "כראש ממשלה, תפקידי הוא להציע לך את תפקיד המזכיר הפרלמנטרי, כאביה של אשתך, אני מציע לך לא לקבל את התפקיד".
הוהי התעלם מעצת חמו וקיבל על עצמו את התפקיד. אף על פי שהיה כפוף לטריינור, היה הוהי למעשה השר בפועל. טריינור, שמונה לתפקיד עוד בימיו של איימון דה ואלירה, היה כבר זקן וחולה ועמד בראש המשרד רק להלכה. השניים התעמתו בגלוי. מצדדיו של הוהי מסבירים את חילוקי הדעות בין השניים על רקע כישרונו של הוהי ורעיונותיו החדשניים, שהרגיזו את השר הזקן והשמרן. ב-1961 התבלט הוהי בתפקידו, כך שאפילו מנהיג האופוזיציה, ג'יימס דילון, החמיא לו בפומבי.
שר המשפטים.
עם פרישתו של טריינור ב-1961, ירש אותו הוהי בתפקיד. כשר המשפטים, הוא יזם רפורמות נרחבות. הוא הגיש לפרלמנט חוקים כגון: חוק האימוץ, חוק הירושה, שהגן על זכויותיהם של האלמנות והיתומים, חוק הדין הפלילי, שביטל את עונש המוות ואת חוק ההסגרה, שמנע את הסגרתם של חברי הצבא האירי הרפובליקני. הוהי גם ייסד בתי דין צבאיים מיוחדים שסייעו להביס את המערכה על הגבול של הצבא האירי הרפובליקני.
שר החקלאות.
ב-1964 מינה למס את הוהי כשר החקלאות. ביקורת על המינוי הושמעה מצדם של חברי התאחדות החקלאים הלאומית על רקע מינויו של אדם ללא רקע חקלאי לתפקיד והעוינות של המגזר כלפי הממשלה גברה. הוהי הסתבך בשורה של חילוקי דעות עם התאחדות החקלאים ועם ארגון נוסף, ארגון ספקי החלב. 27 מפגינים מטעם ארגון זה נעצרו בחזית בניין הפרלמנט ב-27 באפריל 1966 על פי חוק שבדרך כלל הופעל כנגד טרוריסטים. למחרת נעצרו 78 מפגינים נוספים ו-80 נוספים ביום שלאחר מכן, ככל שהסכסוך החל להסלים. היה זה צעד קשוח כלפי חקלאים שמחו על נושא שמשפיע על פרנסתם. הציבור הכללי תמך בחקלאים, שלא היו בעמדה שתאפשר להם לשבות ושברור היה שהם פשוט מוחים כנגד השר ולא כנגד המדינה. בשלב זה החלו החקלאים לקיים מערכה ארצית ואפילו חקלאים שמלכתחילה תמכו בפיאנה פול פנו עורף לממשלה. הוהי, שלא נבחר מקולותיהם של מצביעים מהמגזר החקלאי, היה תחת לחץ מתמיד מצדם של חברים למפלגתו לשאת ולתת עם החקלאים כדי להפיג את המתיחות. בסופו של דבר, נמנע הוהי מעימות מסיבות פוליטיות, עקב הבחירות לנשיאות שהלכו וקרבו באותה עת. החקלאים, שזכרו להוהי את עמדתו בפרשה גם שנים לאחר מכן, היו הציבור הראשון שהתייצב נגדו ופגע בכוחו האלקטורלי.
הבחירות לנשיאות של 1966.
ב-1966 מונה הוהי על ידי מפלגת פיאנה פול לנהל את מסע הבחירות לנשיאות של איימון דה ואלירה לתקופת כהונה שנייה. התנהלותו כאן הייתה שנויה במחלוקת. מפלגת פינה גייל בחרה בחבר הפרלמנט מטעמה ועורך דין צעיר, טום או'היגינס (אחיינו של קווין או'היגינס, סגן ראש ממשלת מדינת אירלנד החופשית בשנות העשרים), למועמדה לתפקיד הנשיא. בהיותו מודע שגילו המופלג של דה ואלירה, שהיה אז בן 84, ושהוא היה עיוור כמעט לחלוטין, עלולים להיות לו לרועץ בהשוואה הבלתי נמנעת לאו'היגינס הצעיר, שמסע הבחירות שלו שאב השראה מזה של הנשיא האמריקאי, ג'ון קנדי, שיגר הוהי את מה שנראה כמחטף פוליטי. הוא עמד על כך שזה מתחת לכבודו של מוסד הנשיאות לנהל מסע בחירות של ממש ושעל דה ואלירה לשמור על פרופיל נמוך. לפיכך, למען ההגינות, התבקשה התקשורת שלא לסקר הן את נאומיו של דה ואלירה, אך גם את נאומיו של או'היגינס. התקשורת הכתובה, הארצית והמקומית, התעלמה מהצעתו של הוהי, אך תחנת הטלוויזיה, Teilifís Éireann (לימים RTE), שנוהלה על ידי המדינה, הסכימה להצעה ולמעשה התעלמה לחלוטין ממסע הבחירות של או'היגינס.