אחת מבנותיו, נוף נתנזון, היא עיתונאית בעיתון "ידיעות אחרונות" ומדבבת סדרות טלוויזיה.
ז'אק טיבו
ז'אק טיבו (בצרפתית: Jacques Thibaud; 27 בספטמבר 1880 - 1 בספטמבר 1953) היה כנר צרפתי.
חייו.
טיבו נולד בבורדו ולמד נגינה בכינור תחילה אצל אביו, לפני שנכנס לקונסרבטואר של פריז בגיל שלוש-עשרה. בשנת 1896 זכה במשותף בפרס הכינור של הקונסרבטוריון יחד עם פייר מונטה (שבהמשך היה למנצח מפורסם). הוא נפצע בלחימה במלחמת העולם הראשונה, והיה צריך לשקם את הטכניקה שלו. בשנת 1943 ייסד את תחרות מרגריט לונג-ז'אק טיבו הבינלאומית, תחרות לכנרים ופסנתרנים, יחד עם מרגריט לונג.
בנוסף להופעותיו כסולן, נודע טיבו בנגינת מוזיקה קאמרית, בייחוד כחלק משלישיית קורטו עם הפסנתרן אלפרד קורטו והצ'לן פבלו קזלס. הוא היה ידיד של אז'ן איזאיי, שהקדיש לו את הסונאטה השנייה שלו לכינור סולו. בין תלמידיו היה אריק רוזנבליט.
טיבו נהרג בשנת 1953 כאשר מטוס אייר פראנס שנמצא בו התרסק בהרי האלפים הצרפתיים. כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו בתאונה. כינור הסטרדיוואריוס שלו משנת 1720 נהרס אתו.
רועי רוזן
רועי רוזן (נולד ב-22 באפריל 1963 ברחובות) הוא אמן וסופר ישראלי, פרופסור בבית הספר לאמנות בצלאל ובמדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
ביוגרפיה.
למד במגמת האומנות החזותית בתלמה ילין ולאחר מכן למד פילוסופיה וספרות השוואתית בתל אביב, ואמנות חזותית בניו יורק (תואר ראשון ב-School of Visual Arts ותואר שני ב Hunter College). יצירתו עוסקת בין השאר ביהדות, נאציזם, פורנוגרפיה ובהיסטוריה של האמנות, ועוסקות בכפילויות ובמשבר זהות בעידן הפוסטמודרני.
השתתף בתערוכות רבות בארץ ובעולם. תערוכתו השנויה במחלוקת "חיה ומות כאווה בראון", שהוצגה במוזיאון ישראל ב-1997, גררה דיון ציבורי נרחב. ב"חיה ומות כאווה בראון" הוא לוקח את הקורא למסע וירטואלי בגופה של אווה בראון, מאהבתו של אדולף היטלר, בתוך הבונקר של הפיהרר. התערוכה הוצגה מאז גם בתערוכה Mirroring Evil במוזיאון ליהדות בניו-יורק, לצד עבודות הווידאו של האמן בועז ארד העוסק גם הוא בדמותו של היטלר (2002), בברלין, בוורשה, בלונדון, ואף כחלק מהתערוכה הבינלאומית דוקומנטה 14, באתונה.
בפרויקט רחב היריעה שלו, "ז'וסטין פרנק", הוא בדה אמנית בלגית פרובוקטיבית (1900–1943), שהייתה מקורבת לחוגי הסוריאליסטים. ופעלה מאוחר יותר בארץ ישראל. בנוסף לדמותה של פרנק (שמבחינה חיצונית היא הכלאה של דמותו ודיוקן אשתו), הוא בדה גם את יוהנה פורר-הספרי, את אן קאסטורפ, חוקרת האמנות שדלתה את פרנק ממצולות הארכיונים המאובקים לצורך בחינה מחדש של אמנית שלא זכתה להצלחה שהגיעה לה, ואת עצמו "רועי רוזן" כאמן עכשווי שמושפע מעבודותיה של פרנק. הספר ״זיעה מתוקה״ מכיל את הביוגרפיה של האמנית, את רומן הזימה שהיא חיברה ומאמר פסוודו-אקדמי על פועלה. תערוכות רטרוספקטיביות של ז'וסטין פרנק הוצגו במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (2001), וב Extra-City, אנטוורפן (2009), עיר הולדתה.
בספר הילדים "פנים משונות" מתאר רוזן כיצד הילדה נעמי אלביסה מואסת בצורתן השגרתית של פניה (עיניים, אף ופה) ומחליפה את אלה בחפצים שונים, למשל, את העיניים במברשות שיניים ואת הפה במסרק. בספרו "ציונה", העוסק בגיבורת-על ישראלית, חיבר פלינדרום בן כמעט 200 מילים.
סרטו "צא" הוקרן בפסטיבלים ברחבי תבל; הוא זכה בפרס הסרט לאורך בינוני בפסטיבל ונציה במסלול "Orizzonti" והתמודד בקטגוריית הסרט הקצר בטקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע.
בשנת 2022 יצא סרטו ״קפקא לילדים״ (לעיתים מופיע כקפקא לקטנים).
הסרט הוא סרט אקספרימנטלי המספר את סיפור הגילגול (מטמורפוזיס) באופן תיאטרלי, אופראי וקירקסי, תוך בחינת השאלה ״מהי ילדה״ וכורך את שאלת הילדות של ילדים פלסטינים תחת הכיבוש.
קישורים חיצוניים.
אלי אשד "רועי רוזן -רטרוספקטיבה של קריירה" באתר "המולטי יקום של אלי אשד https://no666.wpcomstaging.com/2016/01/21/%d7%a8%d7%95%d7%a2%d7%99-%d7%a8%d7%95%d7%96%d7%9f-%d7%a8%d7%98%d7%a8%d7%95%d7%a1%d7%a4%d7%a7%d7%98%d7%99%d7%91%d7%94-%d7%a9%d7%9c-%d7%a7%d7%a8%d7%99%d7%99%d7%a8%d7%94/
נימרוד לב
נימרוד לב (נולד ב-2 באוגוסט 1970) הוא יוצר, מוזיקאי, אקטיביסט ונציג ציבור ישראלי.
ביוגרפיה.
נימרוד לב גדל במשפחה מוזיקלית. אמו היא הפסנתרנית נעמי לב. אחיו הוא הפסנתרן הבינלאומי פרופ' תומר לב, ששימש כמנהל הראשון של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
את ילדותו העביר בירושלים.
כשהיה לב בן 11, נהרג אחיו , טייס קרב בחיל האוויר, בהתרסקות מטוסו. ב-2013 פרסם לזכרו את השיר "אחי הגדול". אדי היה הראשון שלימד את נימרוד לנגן בגיטרה.
בפברואר 2013 נישא לב לבת זוגו נועה בנוש. בשנת 2022 פרסם שהחל לשמור שבת.
פעילות ציבורית.
לב משמש כנציג ציבור במסגרות שונות. היה חבר במליאת רשות השידור, חבר ועדת האתיקה ויו"ר ועדת מדיה דיגיטלית וטכנולוגיה של מוסדות הרשות ממרץ 2011 ועד ספטמבר 2014.
מ-2012 מכהן כחבר הוועד המנהל של התזמורת הסימפונית ירושלים.
קריירה.
כבר בגיל צעיר למד נימרוד לב לנגן על כלים שונים כמו כינור, צ'לו, גיטרה ופסנתר. לב הוא בעל השכלה מוזיקלית מקיפה ובוגר בית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין בהתמחות בנגינת גיטרה קלאסית. לב החל להופיע בקונצרטים כגיטריסט קלאסי, אך לאחר תום שירותו הצבאי פנה לב ליצירת מוזיקת רוק והופיע כמה שנים במועדונים ברחבי הארץ במסגרת להקות שונות שהקים כמו "נערת החודש".
לב היה חבר בצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2 והשתתף בצוות המסקר את האירועים בעזה. ב-1998 הוציא נימרוד לב את אלבומו הראשון, "אין חלום אחר" בהפקתו של חמי רודנר. כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי לב מלבד "7 שורות על פלא הירקון" שהלחין לטקסט של המשורר רוני סומק. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "רץ אל תוך הים", "כשתלכי", "עפיפון" ומה שהפך להיות הסינגל הבולט מהאלבום "זה כל הקסם", דואט של נימרוד לב והשחקנית אורלי פרל שהיו בעבר בני זוג אך היו כבר פרודים באותה תקופה. השיר צעד 6 שבועות במקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג', ולאחר מכן זכה בתואר "שיר השנה" הן במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' והן במצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל, והביא לשניהם פרסום רב. לב זכה בתואר "תגלית השנה" במצעד. ב-1999 הופיע לב עם דויד ברוזה במצדה בהופעה שהוקלטה ויצאה באלבום "מתחיל לנשום", ממנו התפרסם ביצוע משותף שלהם לשיר "אל תשאלי אם אני אוהב". לב חימם את הופעתיה של סוזן וגה ויצא לסיבוב הופעות עם שירים מאלבומו. באותה שנה זכה בפרסים רבים, ביניהם "שיר השנה" בטקס פרסי תמוז ובטקס פרסי נוצת הזהב של אקו"ם, ובנובמבר 2000 קיבל אלבום פלטינה על מכירות אלבומו. "זה כל הקסם", על פי פרסומי אקו"ם, הוא השיר השלישי המושמע ביותר בעשור הראשון של המילניום.
בתחילת 2001 הוציא לב את אלבומו השני, "מציאות הפוכה", שכלל את הלהיטים "ימים טובים" (שדורג במקום ה-10 במצעד השנתי של גל"צ ובמקום ה-15 במצעד השנתי של רשת ג' של אותה שנה) ו"כדורים פורחים" . בעקבות רצונו בקריירה עצמאית, ללא תכתיבים מסחריים ובעקבות טענתו על ניצול של האמנים מצד חברות התקליטים, עזב לב לאחר מאבק מתוקשר את חברת "הד ארצי" (שפשטה את הרגל שנה מאוחר יותר ונמכרה לחברת אן-אם-סי) ופצח בקריירה עצמאית.
בעקבות זאת נחשב נימרוד לב לאמן הישראלי הראשון שפנה להיות אמן עצמאי (אינדי) מבחירה. בעקבותיו באו אמנים נוספים וכתוצאה מכך שינתה תעשיית המוזיקה הישראלית את פניה. המונופול של חברות התקליטים הגדולות (המייג'ורים) נפתח לתחרות חופשית של אמנים ומפיקים עצמאים.
בהמשך שנת 2001 יצא "Starlight Flies", הסינגל הראשון של ההרכב Rhythm Beating Silence - RBS, בו חבר נימרוד לב עם אירית ועם יניב שנק, במסגרת "טאלה הפקות", הלייבל העצמאי של RBS. בשנת 2002 הוציא ההרכב את הסינגלים "בשמש העולה" ו"על הכביש" שזכה בפרס נוצת הזהב ל"קליפ השנה", בשנת 2003 את הסינגלים "עולמות אחרים" ו"צ'יינה" (שבו השתתף גם יהל) ובשנת 2004 את "פתאום ורשת החשמל" למילותיו של המשורר מאיר ויזלטיר (שהוקלט במסגרת התוכנית 9 שעות ושיר בערוץ מוזיקה 24). רק השיר "צ'יינה" נכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ, ובעקבות כך הקליט ההרכב את השיר "וגאס", שבו מתוארת התחנה כ"חבורה של רובוטים" שבוחרת מה תשמע מדינה שלמה.
לב השתתף באלבומם של "חיילי הנקמה" ויחד עם חבריו ל-RBS הפיק וביים את הקליפ לשיר "אמריקה" של להקת אתניX.
בין השנים 2003–2006 ערך והגיש נימרוד לב יחד עם חבריו בRBS תוכנית רדיו, "הסינדיקט", ברדיו צפון ללא הפסקה.
בזמן מלחמת לבנון השנייה הוציאו חברי ההרכב RBS, העובדים וחיים בצפון ישראל, את "The Web Digital Album", אלבומם הראשון שאינו ניתן לרכישה בחנויות אלא רק להורדה חופשית באינטרנט תחת רישוי CC. השיר "מקום שהוא בית" המופיע באלבום כולל הקלטות נפילת קטיושות ורעמי תותחים כפי שהוקלטו בעת המלחמה באולפן של RBS בצפון הארץ. השירים "מקום שהוא בית" ו"הפכתי שבוי" מופיעים גם באוסף "לצפון באהבה" שהוציאה רשת ג' אחרי מלחמת לבנון השנייה.
בהזמנת "קול ישראל", הפיק מוזיקלית וביצע בשנת 2010 חידוש לשיר "יש לי חלום" של משה וילנסקי ויחיאל מוהר, לכבוד ספיישל מאה שנה להולדת וילנסקי. השיר יצא במהדורה מוגבלת ושודר לראשונה בפסח אותה שנה.
אקטיביזם.