מרגריט יורסנאר הוא שם העט של הסופרת מרגריט קְלֶנֶוֶורק דה קְרָאיָינקוּר שנולדה בבריסל. אמה נפטרה עשרה ימים אחרי לידתה, והיא קיבלה את חינוכה באופן פרטי באחוזת אביה בצפון צרפת. בהיותה בת שמונה קראה את רסין ואת אריסטופאנס. אביה, שהיה אדם משכיל שהרבה לנסוע, לימד אותה לטינית ויוונית. בסוף מלחמת העולם הראשונה התלוותה לאביה במסעותיו ללונדון ולדרום צרפת, ועברה את בחינות הבגרות בעיר ניס מבלי להזדקק לבית ספר. הם המשיכו לשווייץ ולאיטליה, שם גילו את וילה אדריאנה בטיבולי שליד רומא.
ב-1921 פרסמה את יצירתה הראשונה, הפואמה "גן ההזיות", שעליה חתמה בשם העט "יורסנאר" (כמעט היפוך של שם משפחתה). ב-1928 פרסמה את "אלכסיי", שהיה הרומן הראשון שלה ואשר ניכרת בו השפעתו של אנדרה ז'יד. ברומן זה מדובר במכתבו של מוזיקאי מפורסם לארוסתו, שבו הוא מתוודה כי הוא הומוסקסואל, ונפרד ממנה מתוך דאגה כנה לשלומה. אחרי מות אביה ב-1929 בילתה יורסנאר את זמנה בחיי בוהמה בפריז ונסעה לשווייץ, לאתונה, לאיי יוון, לאיסטנבול ולבריסל. היו לה פרשיות אהבים עם נשים, והיא התאהבה בסופר שהיה הומוסקסואל.
ב-1937 פגשה בגרייס פריק, מתורגמנית אמריקנית שהפכה למאהבתה. ב-1939 נסעה לארצות הברית על פי הזמנתה של פריק, ושימשה כמרצה לספרות בניו יורק. ב-1942 עקרה אל האי מאונט דזרט שבמדינת מיין, ולימדה ספרות צרפתית עד 1949. ב-1951 פרסמה את הנובלה "זכרונות אדריאנוס", שזכתה להצלחה מיידית. בנובלה זו מתארת יורסנאר את חייו ומותו של אדריאנוס, אחד משליטיה הנאורים של האימפריה הרומית, הכותב מכתב ארוך אל נכדו המאומץ והקיסר העתידי, מרקוס אורליוס.
יורסנאר, שכתבה בצרפתית, פרסמה נובלות, מאמרים ופואמות, והותירה את זיכרונותיה בשלושה כרכים. ב-1980 הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה הצרפתית. היא בילתה את מרבית חייה בעיירה נורת'איסט הארבור (באי מאונט דזרט שבמדינת מיין), ושם הוקם מוזיאון המוקדש לזכרה.
יו&quot;ט
רצח שלהבת פס
רצח שלהבת תחיה פס, שבוצע ב-26 במרץ 2001, היה פיגוע ירי שבו מחבל פלסטיני צלף למוות בשלהבת פס, תינוקת בת עשרה חודשים, בעת ששכבה בעגלת תינוק, קרוב לפתח ביתה בשכונת אברהם אבינו בחברון.
הפיגוע.
ב-26 במרץ 2001 בשעה 16:00, ירה מחמוד עמרו, צלף פלסטיני מארגון הטרור תנזים, משכונת אבו סנינה בחברון אל עבר יצחק פס ובתו התינוקת שלהבת, שעמדו בפתח ביתם בשכונת אברהם אבינו. שלהבת נפגעה בראשה ומתה ואילו יצחק נפצע באורח בינוני. עמרו נמלט מזירת הפיגוע בעזרת פעילי תנזים, ארגון הטרור המסונף לפת"ח. הפיגוע גרר זעזוע עמוק היות שהצלף הפלסטיני, מוחמד עמרו, התביית על התינוקת בטרם ירה.
בעקבות הפיגוע.
ראש הממשלה דאז אריאל שרון גינה את הפיגוע ושלח את תנחומיו למשפחה. שרון אמר שהוא רואה ברשות הפלסטינית אחראית לפיגוע.
ביישוב היהודי בחברון דרשו מצה"ל לכבוש מחדש את שכונת אבו סנינה, ומשפחת פס הודיעה שלא תקבור את התינוקת עד שצה"ל יכבוש מחדש את השכונה. בתגובה לרצח, התנחלו תושבים מהיישוב היהודי בחברון בשוק הסיטונאי בעיר והקימו בו שכונה בשם "מצפה שלהבת" על שם התינוקת שנרצחה. החלקה שעליה נמצא השוק הייתה בבעלות יהודית לפני הטבח בחברון במאורעות תרפ"ט (1929), ופונתה לאחר טבח מערת המכפלה.
לאחר רצח התינוקת בזזו יהודים חנויות ערביות בחברון ושרפו מבנים של הווקף. בחודשים שלאחר רצח התינוקת בוצעו שלושה פיגועי ירי לעבר כלי רכב פלסטינים. מהירי נהרג פלסטיני אחד ושבעה נפצעו. גוף לא מוכר בשם "שלהבת גלעד" לקח על עצמו את האחריות לפיגועים בנימוק שמדובר בפיגועי נקמה.
בשנת 2003 נתפס אבי התינוקת יצחק פס יחד עם גיסו, מתתיהו שבו, כאשר ברשותו לבנות חבלה. הוא הורשע בהחזקת אמצעי לחימה ונשפט למאסר של שנתיים. בית המשפט ציין כי לא הוכח שמטרתם של פס ושבו הייתה לשם "עבריינות אידאולוגית שנועדה לנקום בערבים", אולם כיוון שהם לא סיפקו הסבר למעשיהם הסיק בית המשפט כי החזקת לבנות החבלה הייתה למטרה לא חוקית.
ביולי 2012 נפצעה אחותה של שלהבת מיידוי אבנים של פלסטינים. במרץ 2021, במלאת עשרים שנה לרצח, פורסם תיעוד וידאו של הקרב שהתנהל לאחר הירי, ושל הטיפול באב ובתו.
תפיסת הרוצח ומשפטו.
הרשות הפלסטינית עצרה את מבצע הפיגוע אך שחררה אותו לאחר זמן קצר. ב-9 בדצמבר 2002 נתפס רוצח התינוקת, מחמוד עמרו, על ידי השב"כ. בדצמבר 2004 הרשיע בית משפט צבאי את הרוצח וגזר עליו שלושה מאסרי עולם.
בפסק הדין הביעו השופטים את זעזועם ממעשה הרצח:
חיים אבולעפיא
אראם חצ'אטוריאן
איפוליטוב-איבנוב
פבלו אסקובר
פבלו אמיליו אסקובר גוויריה (בספרדית: Pablo Emilio Escobar Gaviria; 1 בדצמבר 1949 – 2 בדצמבר 1993) היה עבריין, סוחר סמים ונרקו-טרוריסט קולומביאני. בהיותו הבוס של קרטל מדיין, נחשב לאחד מסוחרי הסמים האכזריים, השאפתניים ובעלי העוצמה הרבה ביותר בהיסטוריה.
בשיא כוחו דורג על ידי המגזין האמריקאי "פורבס" במקום השביעי מבין עשירי העולם, עם הון שהוערך בכ-30 מיליארד דולרים אמריקניים. לפי מספר הערכות, שלט אסקובר ב-80% מסך הקוקאין שהוברח לארצות הברית.
אסקובר חוסל בשנת 1993.
נעוריו.
אסקובר החל את חיי הפשע שלו עוד בהיותו נער, כגנב מכוניות ברחובות מדיין.
בשנת 1970, בגיל 21, עבר לעסקי סחר בקוקאין.
בשנת 1975 עלה שמו לכותרות, לאחר שרצח סוחר סמים מקומי בשם פביו רסטרפו שממנו רכש 14 ק"ג קוקאין.
במאי 1976 נאסרו אסקובר וכמה מאנשיו כאשר חזרו מעסקת סמים באקוודור, והוגש נגדם כתב אישום בגין סחר ויבוא של סמים. לאחר מעצרו, צולמה תמונת המעצר המפורסמת, בה אסקובר לבוש בחולצה פרחונית ומחייך למצלמה.
אסקובר ניסה לשחד את השופט, אך ללא הצלחה. לאחר דיון משפטי ארוך, ארגן אסקובר את הרצח של שני הקצינים שאסרו אותו, והמשפט בוטל.
פרסום.
בשנת 1982, נבחר אסקובר כציר מייצג לאספת הנציגים של הקונגרס של קולומביה, כחלק מהמפלגה הליברלית הקולומביאנית. עובדת עיסוקיו הפליליים הייתה ידועה מפה לאוזן אך לא היו לה הוכחות בהיעדר הרשעות ותיעודים (שאסקובר דאג להעלים וגם לחסל את השוטרים, השופטים ואפילו עיתונאים שהיו קשורים למעצרו ב-1976). רק כאשר בעבודה מאומצת סוכני DEA הצליחו למצוא תשלילים של תמונת מעצרו וגם לפרסמם בעזרת שר המשפטים של קולומביה, אסקובר נאלץ לפרוש מהקונגרס ומהפעילות הפוליטית אך לא לפני שחיסל גם את שר המשפטים.
בשנות ה-80, שלט אסקובר על נתח משמעותי מהסמים שהוכנסו לארצות הברית, מקסיקו, פוארטו ריקו ולרפובליקה הדומיניקנית, באמצעות קוקאין שיובא בעיקר מפרו ומבוליביה, מאחר שהקוקאין של קולומביה היה באיכות ירודה.
אסקובר שיחד פקידי ממשל רבים, שופטים, פוליטיקאים ואחרים. הוא הוציא להורג לעיתים קרובות עובדים שלא שיתפו פעולה, וחיסל את כל מי שהיווה איום מבחינתו. כתוצאה ממדיניות זו נהרגו ונרצחו אלפי אנשים. שחיתות והפחדה אפיינו את המערכת הקולומביאנית בתקופת שלטון הכוח של אסקובר. הייתה לו אסטרטגיה יעילה שנקראה "plata o plomo", שפירושה בספרדית "כסף או עופרת" ושכוונתה - קבל שוחד (כסף) או שתוצא להורג (עופרת – הכדורים). בין השאר, היה אסקובר אחראי לרצח שלושה קולומביאנים מועמדים לנשיאות, פיצוץ טיסה 203 של אוויאנקה, על מאה ושבעה איש אשר היו באותה הטיסה (מטרתו של אסקובר הייתה לחסל את המועמד לראש הממשלה, ססאר גוויריה, אשר תמך בהליך ההסגרה של סוחרי סמים לארצות הברית והיה אמור להיות על טיסה זו) ופיצוץ בניין ביטחוני בבוגוטה ב-1989.
קיימת טענה כי אסקובר עמד מאחורי ההשתלטות על בית המשפט העליון של קולומביה ב-1985, שבוצעה על ידי ארגון הגרילה המרקסיסטי תנועת ה-19 באפריל (M-19). במהלך ההשתלטות נרצחו מחצית משופטי בית המשפט. חלק מטענות אלה נכללו בדו"ח מאוחר יותר שהוגש ב-2006 על ידי ועדה שכללה שלושה שופטים מבית המשפט העכשווי. אחת העדויות בדוח הייתה של "פופאי", מתנקש לשעבר של אסקובר. בזמן המצור, בחן בית המשפט את חוקיותו של הסכם ההסגרה של קולומביה עם ארצות הברית. מנהיגים לשעבר של M-19 שלא השתתפו במאורעות, הכחישו שמנהלם עמד מאחורי ההתקפה על בית המשפט.
בשיא כוחו.
כתב העת "פורבס" דירג את אסקובר במקום השביעי מבין עשירי העולם, כאשר קרטל מדיין שבהנהגתו שולט ב-80 אחוז משוק הקוקאין. ישנה הערכה שבשיאה החברה שלו הייתה בעלת הכנסה שנתית של יותר מ-75 מיליארד דולרים. אסקובר נחשב אויבה של ארצות הברית ושל ממשלת קולומביה בזמן שעבור אנשי מדיין, במיוחד לאלה משכונות העוני, הוא נחשב לגיבור כל חייו. אסקובר היה אוהד ספורט, פורסם שהוא בנה מגרשי כדורגל ומימן קבוצות כדורגל קטנות בעיר. הוא גם היה אחראי לבניית כנסיות רבות, והוא הרוויח את האהדה בקרב הכנסייה הקתולית המקומית. הוא עבד קשה על מנת לטפח את התדמית שלו, ופיזר כסף רב לעניים, עבורם בנה גם בניינים, ועל כך רכש לו אוהדים רבים. אוכלוסיית מדיין עזרה לאסקובר לעיתים קרובות בשמירה, והסתרת מידע מהרשויות.
בבית הסוהר.