ב-2004 דיבב דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "היה היה - הממציאים" ששודרה בערוץ לוגי, דיבב את פרנקי בסרט "תפוס ת'כריש" ודיבב את רב"ט שלומי חנוכה בסדרת האנימציה "מ.ק 22" שביים אסף הראל. ב-2005 דיבב את המספר בסדרת הטלוויזיה "האחים קואלה", והחל לדבב את רב-רגל בסרט "סיפורי כתם שמש - של מי הביצה הזאת?" ששודרה עד 2007. ב-2006 דיבב את אבא ביל בסדרת הטלוויזיה "ביל הקטן". ב-2011 דיבב את רפאל בסרט "ריו".
מוזיקה.
ב-1996 הוציא אלבום שנשא את שמו ובו בלט השיר "יין אדום". האלבום נמכר ב-2,000 עותקים.
באותה שנה השתתף באלבום הילדים "הדרקון הלא נכון" המבוסס על שירי יהונתן גפן.
הגיש תוכנית מוזיקה אישית ברדיו 88FM, והגיש תוכנית אישית ב"רדיו מהות החיים".
חיים אישיים.
החל משנת 2006 שטג שומר על מסורת וקרבה חזקה לדת היהודית, למד בישיבת נתיבות עולם ואינו מופיע בשבת. בראיונות שונים סיפר שטג שהתחיל לעבור את תהליך ההתקרבות לדת עוד בתקופה ששיחק בסדרה 'הפוך' ונאלץ להסתיר זאת מעמיתיו לעבודה בתיאטרון.
שטג משמש כגבאי בית הכנסת הגר"א (תל אביב). מלמד משחק בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
נשוי לענת אדרת, צאצאית של האדר"ת, ואב לשלושה.
מרידה (ונצאולה)
בתו של ריאן
בתו של ריאן (באנגלית: Ryan's Daughter) הוא סרטו של הבמאי דייוויד לין משנת 1970. אישה אירית צעירה ונשואה מנהלת רומן עם חייל אנגלי בתקופת מלחמת העולם הראשונה למורת רוחם של שכניה ובני עמה.
תקציר עלילה.
רוזי ריאן, צעירה יפה ומפונקת, היא בתו של בעל הפאב בעיירה אירית קטנה השוכנת לחוף הים. היא מתאהבת במורה המבוגר ממנה בשנים רבות, ועל אף חוסר ההתאמה ביניהם הם מתחתנים. כשמגיע לעיירה קצין בריטי יפה תואר ופצוע מלחמה, רוזי נשבית בקסמיו ומנהלת איתו רומן. השנאה של התושבים האירים הלאומניים אל הכיבוש הבריטי, מופנית עתה אל רוזי. במקביל אנשי מחתרת ובראשם טים או'לירי מנסים להבריח דרך הים נשק ותחמושת, כל אנשי המקום באים לעזרתם אך הם נתפסים על ידי החיילים הבריטים. התושבים חושדים ברוזי והיא מואשמת בבגידה, לצידה עומדים רק בעלה, הכומר, האב קולינס, ושוטה הכפר האילם, מייקל.
ביקורת.
מבקרי הקולנוע ביקרו את הסרט על כך שהדמויות מתגמדות בבימוי המוגזם של דייוויד לין. ייתכן שהביקורות המחמירות נבעו מהציפיות הגבוהות מדי מהסרט, אחרי שלושת הסרטים האפיים הקודמים שביים לין שהיו שוברי קופות. התגובות לסרט גרמו ללין להימנע מעשיית סרטים במשך יותר מעשר שנים.
פרסים.
הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, וג'ון מילס זכה בפרס בקטגוריית שחקן המשנה על תפקידו כשוטה הכפר.
שרה מיילס הייתה מועמדת לאוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, והסרט היה מועמד על עריכת סאונד.
סאסקי בסקוניה
מועדון הספורט סאסקי בסקוניה ויטוריה-גאסטייס (), הנקראת בקיצור בסקוניה, ומטעמי חסות מוצגת בשם Bitci Baskonia Vitoria-Gasteiz, היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר ויטוריה השוכנת בחבל הבסקים, המתמודדת בליגת העל הספרדית וביורוליג. המועדון נקרא בעבר במספר שמות עקב חסויות מסחריות, אולם כיום הקבוצה נקראת בשמה המקורי.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1959 כחלק מאגודת דפורטיבו וסקוניה. המועדון שיחק לראשונה בליגה הספרדית הבכירה, בעונת 1970/1971 וקודם לכן שיחק בליגות הנמוכות בספרד. המועדון תחילה נחשב למועדון חלש יחסית ותפס תאוצה רק בתחילת שנות ה-90 כשתפס מקום קבע בצמרת הספרדית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 העפילה הקבוצה חמש פעמים לפיינל פור של היורוליג, מתוכן פעמיים העפילה לגמר.
שמות הקבוצה לאורך השנים.
בסקוניה שינתה את שמה מספר רב של פעמים. להלן טבלה של שמות הקבוצה מהקמתה עד עונת :
אבו-גוש
פסטיבל אבו-גוש
בית&quot;ר שמשון ת&quot;א
אולן-בטור
טאיפי
פארק ולנטיינז
פארק ואלנטיינז (באנגלית: Valentines Park) הוא הגדול בשטחים הירוקים המצויים ברובע רדברידג' של העיר לונדון באנגליה. הפארק נמצא בין השכונות אילפורד וגאנטס היל.
הקמת הפארק.
הפארק הוקם בשטחי אחוזת ולנטיינז שהייתה קיימת במקום החל משנות ה-90 של המאה ה-17. בסוף המאה ה-17 נבנה במקום בית האחוזה.
השטחים הפרטיים נתרמו לרובע בשנת 1898 ושטחים נוספים נרכשו עד שנות ה-20 של המאה ה-20, העיקריים שבהם - שטחי אחוזת קרנברוק (Cranbrook Estate) המצוייה מערבית לאחוזת ולנטיינז, אשר בשנת 1899 הוצעה למכירה במטרה שיבנו עליה שכונות מגורים, ועיריית אילפורד רכשה את השטח במטרה להפוך אותו לפארק ציבורי לאוכלוסיית הרובע.
ישיבת ניר קרית ארבע
ימין ושמאל בכלי שיט
בכלי שיט, נהוג לכנות את הצדדים ו באופן יחסי לכיוון החרטום. כשאדם עומד על סיפון אונייה ומביט לכיוון החרטום, מצדו הימני ה-starboard של האונייה (ולא right side) ומצדו השמאלי port side (ולא left side).
הפירוש המילולי של המונח האנגלי starboard הוא "צד משוט ההגה" או "צד ההגה". מקור המונח באנגלית עתיקה: stérbord (צירוף של stéor, משוט הגה, ו-bord, צד). עד אמצע המאה ה-13, אז נכנס לשימוש לוח ההגה התלוי המוכר לנו כיום, נוהגו כלי השיט באמצעות משוט הגה מן החלק האחורי של הספינה. על פי רוב נמצא משוט זה בצד ימין של כלי השיט, ולכן הקשירה לרציף נעשתה בדופן שמאל, כדי לאפשר היגוי ועל מנת להגן על משוט ההגה מפני פגיעה. צד שמאל נקרא לפנים larboard, שפירושו המילולי "צד ההטענה" (מאנגלית עתיקה ladebord); מקור המונח, ככל הנראה, מפתח הטענת המטען (loading or lading port), שהיה ברוב אוניות הסוחר בדופן שמאל. מאחר שצלילי הפקודות להגאי "סטארבורד" ו-"לארבורד" דומים, הוא עלול היה להתבלבל; ואמנם, בתחילת המאה ה-19 הוחלף השם מ-larboard ל-port, והוא נקבע רשמית כצד שמאל של האונייה ב-1844.
צד ימין באונייה היה שמור לתאו של רב-החובל או הקברניט, כדי שיימצא קרוב להגאי האוחז במשוט ההגה. מסורת זו המשיכה להתקיים גם כשפסק השימוש באמצעי היגוי זה. זו הסיבה ההיסטורית, מדוע בכלי שיט מלחמתיים מניפים את נס הקצין הבכיר בצד ימין של התורן.
סימון.
התקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים קובעות כי כלי שיט הנמצאים בדרך בין שקיעת השמש וזריחתה יציגו, בנוסף לאורות אחרים, גם אורות צד: אור ירוק בצד ימין ואור אדום בצד שמאל. לכן נהוג לעיתים לכנות את צדדי כלי השיט בשמות הצבעים האלה - ירוק לצד ימין ואדום לצד שמאל.
יונה אליאן
יונה אליאן-קשת (נולדה ב-31 במרץ 1950) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית. כלת פרס התיאטרון הישראלי ופרס אמ"י על מפעל חיים.
אליאן, מהשחקניות הבולטות בתיאטרון הישראלי, הנחתה פעמים רבות טקסים רשמיים, לרבות טקס הענקת פרסי ישראל וטקסי יום הזיכרון.
ביוגרפיה.
נולדה בשם יונה גליצקי ביפו, לאב ניצול שואה. העידה על עצמה שהייתה שייכת לדור שניסה בתחילה להתנער מהמורשת הגלותית:
את לימודי התיכון עשתה בבית הספר עירוני ז' שבתל אביב. באוניברסיטת תל אביב למדה תיאטרון ופסיכולוגיה.
קריירה מקצועית.
כשנה לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה, ב-1971, שיחקה בהצגה "ביוגרפיה", שהועלתה בתיאטרון הקאמרי. הפריצה הגדולה שלה לקהל הרחב הייתה שנה אחר-כך, בסרט הקולנוע "נורית" של הבמאי ג'ורג' עובדיה, לצידו של ששי קשת, שלימים נישאה לו.
אליאן שיחקה בהצגות רבות בתיאטרון הקאמרי, הבימה, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע ובשנות האלפיים, היא נמנית עם סגל שחקני תיאטרון בית ליסין. היא הרבתה לשתף פעולה על הבמה עם השחקן ששון גבאי ועם המחזאית גורן אגמון. כמו כן העלתה עם בעלה, ששי קשת, את תוכנית הבידור "נוסטלגיה זה לא מה שהיה".
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 נחשבה אליאן גם ככוכבת בקולנוע הישראלי. היא שיחקה בסרטים "הצד השני" (בבימויו של ברוך דינר), "נורית", "The Jerusalem File", "קוראים לי שמיל", "שלושה ואחת", "יהיה טוב סלומוניקו", "יהלומים", "רחוב 60", "יופי של צרות!", "בוא נפוצץ מיליון", "החורף האחרון", "כאסח", "בובה", "תלווה לי את אשתך", "האיטלקים באים"' "כיכר החלומות" ועוד.
בטלוויזיה השתתפה אליאן בשנות השמונים בתוכנית הילדים "שלוש ארבע חמש וחצי" בערוץ הראשון לצד בעלה ששי קשת, והנחתה את המגזינים "משהו מהסרטים", "סטייל", וכן את תוכנית הבוקר בערוץ 2 של טלעד. כמו כן שיחקה בסדרות הטלוויזיה "קסטנר", "האישה האחרת", "מרחב ירקון", "זינזאנה" ו"ילדות רעות", ובשנת 2011 שיחקה בסדרה "סימני שאלה" בערוץ 2 של רשת.
מאז 2011, היא משחקת בקומדיית המצבים "סברי מרנן" בערוץ 2 של קשת (ולאחר מכן בקשת 12), כאם המשפחה הספרדית-מזרחית רחל חסון.
ב-2008, הוציאה אליאן יחד עם בעלה, ששי קשת, DVD לילדים בשם "יונה וששי ופנדה וחצי", אשר הוקדש כולו ליצירותיו של חיים נחמן ביאליק.
ב-2011, השתתפה בסרט הקולנוע "הערת שוליים".
מאז שלהי שנת 2017, מעלה מופע בידור עם בעלה ששי קשת, לרגל 45 שנות נישואיהם, בשם "עדיין נשואים?" בניהולו המוזיקלי של בנם אריאל.
חיים אישיים.
בשנת 1972, במהלך צילומי הסרט "נורית", הכירה אליאן את השחקן והזמר ששי קשת ושנה אחר כך, השניים נישאו. לזוג שני ילדים והם מתגוררים ביפו. בנה, אריאל קשת-אליאן, הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי שניגן במשך תקופה בקלידים בלהקת "בוטן מתוק בקרקס" והוא חבר להקת הבלוז "פול טראנק" ובן זוגה לשעבר של הזמרת גל דה פז. בתה, מאי קשת היא שחקנית, שנישאה באוקטובר 2021 לתסריטאי והבמאי טל רוזנטל, בנו של מיקי רוזנטל.
קישורים חיצוניים.
כתבות
סוריה (ספרד)
סוֹריה (ספרדית: Soria) היא עיר בצפון-מרכז ספרד, בקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון, והיא בירת פרובינציית סוריה. העיר שוכנת על גדותיו של הנהר דוארו ואוכלוסייתה מונה כ-38 אלף נפש (2006).