המכונה של אימסאיי תיקנה את הפגמים הבולטים של האלטייר: ספק הכוח היה גדול יותר, המארז היה סולידי יותר, והעיקר - הכרטיסים שחברת אימסאיי מכרה היו אמינים יותר. אימסאי מכרה לוח אם שלם ("לוח האם" של האלטייר מורכב מלוחות בני ארבעה חריצים כל אחד, שהחובב צריך "לשרשר" על ידי הלחמת 100 חוטים קצרים בין לוח לבא אחריו). המחברים של אפיק הנתונים בלוח האם של האימסאיי היו באיכות גבוהה יותר מאלו שבאלטייר, המפסקים הקדמיים היו באיכות גבוהה יותר, והמארז נראה "מקצועי" יותר.
אימסאי החלה למכור קיטים של המחשב שלה בדצמבר 1976, ומחשבים מורכבים בתחילת 1976. MITS עבדה גם היא על דגם שיפתור את הבעיות, ובמרץ 1976 הציגה את דגם Altair 8800B. דגם זה "יישר קו" עם המחשב של אימסאי - ספק כוח גדול, עיצוב מקצועי, לוח אם שלם, ופנל קדמי משופר. דגם זה עדכן גם את לוח המעבד, והוסיף ערוץ תקשורת טורי לדגם הבסיסי. החל ב-1976 ובשנים הבאות, עשרות חברות מכרו מחשבים המבוססים על ערוץ האלטייר, ומאות חברות פיתחו, ייצרו, ומכרו כרטיסים שונים שמתאימים לו - למעשה, ה"מסלול" האופייני לחברה שייצרה מחשבים, מתחיל כיצרנית כרטיסי הרחבה לאלטייר ולתואמיו: כמה מהחברות שהחלו כך הן Processor Technology, שאחרי כרטיסי S-100 לאלטייר מ-1975, פיתחה ב-1976 את המחשב SOL-20 , שהיה אחד המחשבים הראשונים בתצורה "מלאה": מחשב, מקלדת, בקר וידאו, וקלט-פלט טורי ומקבילי (תצורה שמחשב אפל II שהופיע שנה אחר כך הפך פופולרית), "מחשבי כוכב הצפון" (North Star Computers ), Vector Graphic (חברת מחשבים אישיים שהוקמה ונוהלה בידי שתי נשים, בתעשייה בה לא נראו נשים בתפקידי ניהול), קרוממקו (חברה שהחלה במקביל לאלטייר, ומכרה, בין השאר, את המצלמה הדיגיטלית הראשונה, בשם "קיקלופ", שהתחברה לכרטיס של האלטייר, וכן את בקר הווידאו הצבעוני הראשון - Dazzler. קרוממקו החלה לייצר מחשבים לקראת סוף העשור), וחברות רבות נוספות, שהמשיכו להתקיים ולשגשג שנים אחרי ש-MITS ואחריה אימסאי חדלו למעשה להתקיים.
אקו סיסטם.
ב-1976 כבר הייתה סביב האלטייר תחילתה של תעשייה. חברות ייצרו כרטיסים שהרחיבו את יכולות האלטייר, וכאלו שהתחרו במוצרי MITS. חברת קרוממקו מכרה מצלמה דיגיטלית לאלטייר, חברת ProcTec, שהחלה דרכה כיצרנית כרטיסי זיכרון, הרחיבה את ההיצע, ובנוסף לכרטיסי קלט/פלט וזיכרון, הציעה עכשיו כרטיס "מסוף" שהיה המשך הפיתוח של קיט המסוף שדון לנקסטר פרסם כמה שנים קודם. חברת North star יצאה עם כונן הדיסקטים הראשון שעבד עם מחשב אישי, בנוסף לשתי החברות שייצרו אלטייר ותואם-אלטייר, החלו להציע מחשבים, רובם מבוססים S-100. ביולי 1976 יצאה גם ProcTec עם מחשב משלה, SOL 20 . שלא כמו האלטייר והאימסאיי, הסול הגיע מורכב במארז, עם מקלדת, זיכרון, יציאה למסך או טלוויזיה ביתית, יציאות פלט/קלט, ויחד עם זה השאיר מספר חריצים פנויים, כמובן תואמי S-100.
לצד התעשייה הפורחת, התפתחה קהילת משתמשים וחובבים שגדלה בקצב, כרבים מחברי הקהילה "חוצים את הקווים" והופכים למשתתפים פעילים בתעשייה, כיצרני חומרה, מחשבים, תוכנה, ייסוד מגזינים, כתיבה במגזינים, כתיבת ספרים, וכן הלאה. בשנים הראשונות, לפחות עד סוף 1976, האלטייר ותואם היה המרכז, והתעשייה סביבו גדלה והתרחבה גם לכיוונים מרוחקים יותר ויותר מהאלטייר. המעבד של מוטורולה, ה-6800 יצא, והופיעו מחשבים המבוססים עליו. אפילו רוברטס עבד על מחשב המבוסס עליו - אלטייר 680. במגזינים הופיעו מדי חודש פרויקטים, קיטים, מוצרים חדשים ותוכנה. שוק התוכנה המסחרית, גודל, ובנוסף לבייסיק של מיקרוסופט הופיעו תוכנות לניהול חשבונות, מעבדי תמלילים, משחקים ועוד משחקים, וכן הלאה. גארי קילדל, פרופסור למחשבים באקדמיה של הצי, פיתח עבור אינטל מערכת הפעלה עבור ה-8080 בשביל מערכת הפיתוח שלהם, ואינטל לא התנגדה לכך שקילדל ייטול בעלות על המערכת. חברת אימסאיי קנתה מקילדל זכויות הפצה בלתי מוגבלות, וכעת הייתה גם מערכת הפעלה. לצד מועדוני החובבים בכל רחבי ארצות הברית ובארצות אחרות, הופיעו גם חנויות, וכעת ניתן היה להסתכל ולגעת בכל החידושים האחרונים, גם בלי הכרח לרכוש את כולם, והעסקים היו טובים. שני ירידים שנתיים אורגנו, בחוף המזרחי ובחוף המערבי של ארצות הברית, והעיתונות והתקשורת הכלליים החלו לשים לב לתעשייה. המושג "מחשב" החל להופיע בשיח לא כדבר ערטילאי, שרוב האנשים לא ראו מעודם, אלא כחפץ ממשי, שאפשר לגעת בו, מוקף במעט מסתורין, משום שהרבה אנשים עדיין לא ראו למה הוא טוב.
בשנה הבאה, 1977, הופיעו מחשבים שלא כולם היו מבוססים על ה-8080, בלי S-100, חלקם מחברות מבוססות שהחליטו להיכנס לתעשייה. שלושת החשובים בהם היו חברת קומודור אינטרנשיונל עם ה-pet, רדיו שק עם trs-80, וחברת אפל עם האפל II. המחשבים של קומודור ואפל היו מבוססים על מעבד 6502 של חברת mos technology, והמחשב של רדיו שק על מעבד חדש, Z80 של חברת זילוג, אותה הקימו פדריקו פגין ומסטושי שימה, הצוות שפיתח את האינטל 4004 ואת ה-8080. שלושת המחשבים דמו לסול הרבה יותר מאשר לאלטייר: המארז כלל כמעט הכול, ובמקרה של קומודור גם מסך.
שנה זו סימנה גם את שקיעת האלטייר: הופעת המחשבים החדשים, שהיו ידידותיים יותר, והופעת מחשבים מבוססי S-100 עם מעבד Z80, שעלה על ה-8080, ויחד עם זאת היה תואם לאחור והריץ תוכנה המיועדת למעבד הישן, הפכו את האלטייר בן השנתיים ל"דור הקודם". רוברטס מכר את החברה ל-pertec, וזמן קצר אחר כך פסק הייצור.
מחשבי S-100 חדשים (כלומר מחשבים עם הערוץ שפותח עבור האלטייר) המשיכו להופיע עד לאמצע שנות ה-1980. אחד המאוחרים בהם הוא "קייפרו II", שזכה להצלחה בשוק, והשיק את חברת קייפרו שבשנים הבאות המשיכה לפתח ולייצר מחשבים, בדרך כלל "תואמי IBM-BP".
מורשת.
אפשר להסתכל על סיפור האלטייר בראייה רחבה קצת יותר, כסיפור ה-S-100. המחשבים הללו, כקבוצה, המשיכו להיות חשובים: בין 1977 להופעת ה-IBM PC ב-1981, עולם המחשבים האישיים התחלק, ברובו, בין משפחת מחשבי ה-S-100, שאפשר לאפיין גם כמחשבי CP/M, מערכת ההפעלה של קילדל, ובין שורת מחשבים שבראשם האפל, ומאחריו מחשבים של רדיו שק, קומודור, ואטארי. סביב ה-S-100 ומחשב האפל הפתוח נוצרו "תעשיות בית" של כרטיסי הרחבת חומרה, וסביב שני מרכזים אלו הופיעו חדשות לבקרים מחשבים אישיים נוספים, אך רק שני מרכזים אלו היו משמעותיים מספיק לצמיחת "אקו סיסטם" משמעותי סביבן. בקבוצה זו זכור המחשב הנייד של אדם אוסבורן, האוסבורן 1, וסדרת מחשבים של kaypro, שהמשיכו להימכר עד אמצע שנות ה-80.
מורשת האלטייר הפכה בחלקה להגדרת המחשב האישי, עד וכולל IBM PC.
אינרה שטאדט
אינרה שטאדט (בגרמנית: Innere Stadt, ומשמעות השם הוא "העיר הפנימית") הוא רובע 1 (בגרמנית: "Bezirk .1") והמרכז ההיסטורי של העיר וינה שבאוסטריה. זהו האזור העתיק ביותר של וינה, והמאוכלס פחות מכל רבעי העיר. אינרה שטאדט הוא כיום החלק המתויר ביותר של וינה ומהווה את מרכז המסחר העיקרי של העיר.
עד 1850 אזור האינרה שטאדט היה מוקף בחומה ומחולק לארבעה רבעים, אשר נקראו על שם שערי העיר - "Stubenviertel" בחלק הצפון מזרחי, "Kärntner Viertel" בחלק הדרום מזרחי, "Widmerviertel" בחלק הדרום מערבי, ו-"Schottenviertel" בחלק הצפון מערבי.
שדרת הרינגשטראסה מקיפה את אזור האינרה שטאדט באותו התוואי בו עברו חומות העיר.
בשנת 2017 נכנס המרכז ההיסטורי של וינה לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון.
העמק הקדוש
העמק הקדוש (בספרדית: Valle Sagrado), המכונה גם עמק אורובמבה, הוא עמק בהרי האנדים שבפרו. העמק ממוקם כ-20 קילומטרים צפונית לבירת אימפריית האינקה קוסקו.
אזור העמק הקדוש היה מיושב בעיקר על ידי בני האינקה בתקופה שבין המאה ה-11 עד המאה ה-15 לספירה.
אזור העמק הקדוש, אשר מכיל אתרים ארכאולוגיים רבים, מהווה כיום יעד תיירותי מרכזי בפרו במיוחד בזכות אטרקציית התיירות המרכזית שממוקמת בו – מאצ'ו פיצ'ו.
עונת 1984/1985 בסרייה א'
עונת 1984/1985 בסרייה א' הייתה העונה ה-83 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-16 בספטמבר 1984 והסתיימו ב-19 במאי 1985.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אטאלנטה, קומו וקרמונזה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
הלאס ורונה זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו אסקולי, לאציו וקרמונזה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו פיזה, לצ'ה ובארי.
כדורגלנים מצטיינים.
מישל פלאטיני () שחקנה של יובנטוס, כבש 18 שערים וזכה בתואר מלך השערים הפעם השלישית ברציפות.
אדוארד הוג
אדוארד הוג (באנגלית: Edward Hogg; נולד ב-26 בינואר 1979) הוא שחקן אנגלי, הידוע מהופעתו בסרט "White Lightnin" בדמות ג'סקו וייט, בקומדיה "באני והשור" בתפקיד סטיבן טרנבול, ובסדרת הדרמה "Indian Summers" בדמות יוג'ין מת'רס.
ביוגרפיה.
הוג נולד למשפחה בת ארבעה ילדים בדונקסטר וגדל בשפילד. הוא למד בבית הספר התיכון ויילס. אמו היא מורה ואביו מהנדס אזרחי בגמלאות. בנעוריו היה חבר בכמה להקות, בהן "Porno King" להקת פוסט-פאנק שבה שר כסולן. כשהלהקה התפרקה הצטרף לתיאטרון חובבים Sheffield MISTCO, יחד עם אחותו הצעירה ופנה לתחום המשחק.
את הכשרתו המקצועית רכש הוג באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שם למד בשנים 1999 עד 2002.
קריירה.