בתור עצמו.
בשנת 2007 השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת.
בשנת 2011 החל להשתתף בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם" ברצועת "לילה ביפ" בערוץ 2.
בשנת 2016 השתתף בתפקיד היועץ בשעשועון "פיצוחים" שהיה לכבוד 50 שנה לטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2017 השתתף ב"הצחוקייה" בערוץ ניקלודיאון.
כתסריטאי.
בשנת 2000 כתב לסדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים" בערוץ הילדים.
בשנת 2005 כתב לסדרת הטלוויזיה "בצפר" בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2009 כתב לסדרת המערכונים הקומית "קצרים" ששודרה בערוץ 2.
כעורך.
בשנת 2003 שימש כעורך משנה של התוכנית "המופע המרכזי" בערוץ 2.
בקולנוע.
משחק.
בשנת 1990 שיחק בסרט "המחצבה" של הבמאי רוני ניניו בתפקיד הילד שלום.
בשנת 1998 שיחק בסרט "סודות משפחה" בתפקיד ראשי, לצד רומי אבולעפיה.
בשנת 2001 שיחק בסרט "אינג'יל" של הבמאי ארנון צדוק.
בשנת 2004 שיחק בסרט "אהבה קולומביאנית" בתפקיד עידן.
הנגבי חבר בקבוצת הבמאים הצעירים "באבון", אשר במסגרתה הוא כותב ומביים סרטים קצרים. בשנת 2004 ביים את הסרט "קאמבק", שהשתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים באותה שנה.
בשנת 2010 השתתף בסרט הטלוויזיה הקומי "חצי טון ברונזה", שהוקרן ב-VOD.
בשנת 2012 יצא לאקרנים הסרט בהשתתפותו "חתולים על סירת פדלים". באותה שנה שיחק בסרט "ד"ר פומרנץ" של אסי דיין. ב-2017 השתתף ב"".
בשנת 2019 שיחק בקומדיה "אול אין".
דיבוב.
כבר בילדותו דיבב בסרטים, וגם כמבוגר הוא דיבב דמויות שונות: את כריסטופר רובין בחלק מסרטי "פו הדב", ב-2003, דיבב את דינאהי בסרט "אחי הדוב". ב-2011 דיבב בסרט "הופ ארנב".
ב-2014 דיבב את הדמות פרד בסרט "6 גיבורים" מבית דיסני.
בתיאטרון.
שיחק בהצגות "מקבת'", "אבודים ביונקרס" ו"ילדים רעים".
עיסוקים אחרים.
בשנת 2015 זכה סרטון הפיילוט לסדרה עלילתית ברשת האינטרנט "עסק משפחתי" של הנגבי בתחרות "יוצרים ברשת 2.0", ביוזמת איגוד המפיקים בישראל בשיתוף YouTube ומשרד הכלכלה. "עסק משפחתי" היא סדרת רשת, שיצרו יחד עם הנגבי עמיתיו - גל דרן, ניר נחום, דניאל אדר, אורן קסטנבאום ורודי סעדה, המספרת על עלילותיהם של רודי ומיכאל, שני אחים שיורשים מאביהם חנות כלי עבודה ורבים מי מהם צריך לנהל את העסק המשפחתי.
נמל התעופה הבינלאומי של ביירות
שדה התעופה לונדון הית'רו
תורת הסוד
אלוגרפט
אלוגרפט הוא רקמת תאים או איבר מושתלים שנלקחו מתורם מאותו המין, אך שאינו קשור גנטית לנתרם. ברובן המוחלט של השתלות איברים ורקמות נעשה שימוש באלוגרפטים.
רקמת תאים או איבר מושתלים שנלקחו מגוף הזהה לחלוטין מבחינה גנטית לזה של הנתרם נקראים איזוגרפט. השתלה של רקמה ממקום אחד לאחר באותו הגוף, כמו השתלת עור, נקראת אוטוגרפט. איבר מושתל הנלקח מתורם ממין אחר נקרא השתלה שלא מבן-מינו או קסנוגרפט.
אלוגרפטים וקסנוגרפטים יזוהו על ידי מערכת החיסון של הנתרם כגופים זרים ולכן יותקפו על ידה בתהליך הנקרא דחייה. תהליך זה אינו מתרחש באוטוגרפטים ואיזוגרפטים למרות שבהשתלות שבין תאומים זהים נעשה שימוש בחומרים המדכאים את מערכת החיסון למקרה שאין התאמה גנטית מוחלטת ביניהם.
סימני פיסוק
מושיות
ימת הלשון
ימת הלשון (גם: אגם הלשון) הייתה אגם שכיסה בעבר את אזור בקע ים המלח, כולל בקעת הירדן וחלק מאזור הערבה. בשיאו, לפני כ-25,000 שנה, השתרע האגם מהכנרת בצפון, ועד לאזור חצבה בדרום (נחל גדרון). אורכו המרבי היה כ-230 ק"מ ורוחבו המרבי כ-17 ק"מ. האגם מכונה "לשון" על שם רובדי הסלע המורכבים מארגוניט וחרסיות מהם בנויה לשון ים המלח. רובדי סלע אלה נקראים תצורת הלשון ובשמם העממי "חוואר הלשון". ימת הלשון הצטמקה סופית לפני 17,000–15,000 שנה כתוצאה משינויי אקלים, ובסופה נותרו ים המלח וים הכנרת כפי שאנו מכירים אותם כיום.
אגמי הבקע.
לגונת סדום.
ראשיתם של גופי מים עמוקים ומלוחים בבקע ים המלח הייתה בפלישה של מי הים התיכון אל הבקע במהלך תקופת הפליוקן (לפני 5.3–2.6 מיליוני שנים). מי הים חדרו קרוב לוודאי דרך עמק יזרעאל אל תוך הבקע, ויצרו לשון של ים צרה וארוכה מאזור הכנרת ועד לאגן הדרומי של ים המלח. לשון ים זו מכונה "לגונת סדום".
השילוב של זרימת מים מוגבלת מהים התיכון אל הבקע, ותנאי אקלים מדבריים עם קצב אידוי גבוה, הביאו לעלייה בריכוז המלחים בלגונה ולהשקעת שכבות עבות של מלח (הליט) לאורך כל הבקע. לפני כ-3.4–3.0 מיליון שנים נותק הקשר אל הים התיכון, ובמקום נותר אגם מלוח שמקורות מימיו הם מי גשמים ומי מעיינות.
אגמי הבקע, אגמים טרמינליים.
ניתוק הקשר מהים הפתוח הפך את אגמי הבקע לאגמים טרמינליים (סופיים). אגם טרמינלי הוא אגם סגור שמים מתנקזים אליו, אך אינם יוצאים ממנו באמצעות נחל אחר (הכנרת למשל, אינה אגם טרמינלי, מי הירדן נכנסים אליה מצפון ויוצאים ממנה בדרום). באגם טרמינלי מושפע מפלס המים בעיקר מהיחס שבין כמות המים הנכנסת לאגם על ידי נחלים ומעיינות, לעומת כמות המים היוצאת בתהליכי התאדות. משמעות הדברים היא שבתקופות גשומות בהן זורמים מים רבים באגן הניקוז, יעלה מפלס האגם, לעומת תקופות שחונות שיגרמו לירידת מפלס האגם. שינויים במפלס האגם יביאו לשינוי בסוגי המשקעים השונים המורבדים על קרקעית האגם. למשל ירידה משמעותית במפלס תביא להשקעת מלח (הליט). מתוך כך אפשר להניח כי שינויי המפלס בעבר ושינויים בסוג סלעי המשקע המופיעים בקרקעית האגם, יכולים לשקף לנו את השינויים האקלימיים שהתרחשו באזור.
אגם עמורה.
אגם עמורה הוא גוף המים הראשון בבקע לאחר ניתוק לגונת סדום מהים התיכון. אגם עמורה התקיים בכמה מחזורי התפשטות והתכווצות עד תחילת תקופת הקרח האחרונה לפני 70,000 שנים. באגם עמורה הורבדו סלעי משקע קלסטים, ארגוניט, חוואר, גבס, וכן יחידות חול וקונגלומרטים. עובי שכבות הסלע במרכז האגן הוא כ-5 קילומטרים.
אגם הלשון.
אגם הלשון (ליסן) התקיים בבקע בתקופה שבין 70–14 אלפי שנים לפני זמננו. האגם השתרע מאזור חצבה שבדרום עד לכנרת שבצפון. בשיאו, לפני כ-26,000 שנים, הגיע מפלסו עד כ-160 מטרים מתחת לפני הים, כלומר יותר מ-270 מטרים מעל מפלס ים המלח הנוכחי. עליה במפלס מי האגם הביאה להיווצרות מפרצים ארוכים אל תוך קניוני הנחלים של מדבר יהודה. עליה במפלס מי האגם מקורה בעליה בכמות המשקעים באגן הניקוז של האגם. בתחתיתו של מצוק ההעתקים במדבר יהודה, אפשר לראות את קווי החוף הקדומים של ימת הלשון.
באגם הלשון הושקעו שכבות סלע דקיקות (ורוות). סלע זה מכונה תצורת הלשון. הורוות, אלה רבדים דקים בסלע שמקורם בשינויים עונתיים בתנאי ההרבדה באגם. הורוות הבהירות מורכבות מהמינרל ארגוניט (שקיעת ארגוניט בקיץ, כתוצאה מעליה בריכוזו מעבר לנקודת הרוויה). הורוות הכהות מורכבות מחרסיות (מקור החרסיות הוא בסחף נחלים המגיע בשיטפונות החורף). הפיתולים בתצורת הלשון מקורם ברעידות אדמה שגרמו לשינוי בתנוחת השכבות. עובי תצורת הלשון הוא כ-60–80 מטרים. ריכוז המלחים באגם היה כ-20-17% (לשם השוואה, ריכוז המלחים בים המלח כיום הוא כ-34%, ובים התיכון 3.6%–3.9%). במשקעי ימת הלשון נמצאו שרידי אצות צורניות. אצות אלה עמידות מאוד למליחות. בתצורת הלשון זוהו כ-300 מינים של אצות צורניות המסוגלות לחיות בתחום רחב של ריכוזי מליחות מים.
השינויים בסוגי המסלע במשקעי אגם הלשון והשינויים במפלסי האגם מבטאים שינויי אקלים שחלו באזור בתקופת הקרח האחרונה. תקופת הקרח הסתימה לפני כ - 10,000 שנה עם הנסיגה הסופית של הקרחונים מצפון אירופה וצפון אמריקה. עליה בהתאדות והקטנה בכמות המשקעים, הביאה להתכווצות אגם הלשון. בסופה של התכווצות זו, נותרו ים המלח וים הכנרת כפי שאנו מכירים אותם כיום.
עקבות הצטמצמות הימות ניכרות היטב בסימני החופים הקדמונים במדרגות ההרים היורדים אל הימות, המעידות על המפלסים השונים של פני ימת הלשון בתקופות השונות.
ממחקרים שונים עולה שמפלסי האגמים היו גבוהים בתקופות קרחוניות ונמוכים בתקופות בין קרחוניות. למשל בתקופת הקרח האחרונה (בין 70 ל-14 אלפי שנים לפני זמננו) מילא אגם הלשון אזורים נרחבים של בקע ים המלח ומפלסיו עלו במאות מטרים מעל המפלס המודרני הטבעי.
אגם הלשון
הצטננות
הצטננות (Common Cold - התקררות, צינון, צננת), או בשמה המדעי דלקת חריפה של הלוע העליון והאף (Acute Nasopharyngitis), היא מחלה נגיפית קלה ומידבקת של דרכי הנשימה העליונות (האף, הגרון, בית-הקול וקנה-הנשימה). תסמיניה כוללים, בין השאר: התעטשויות, נזלת, גודש באף, דמעות, שיעול, גרון צורב, כואב או מלא ליחה, כאב ראש, חום ועייפות. החולים עשויים לחוש גם צמרמורות.
ככלל, הצטננות נמשכת כשבעה ימים בממוצע, ואילו שיעול עם כיח או נזלת יכולים להימשך עד שלושה שבועות. הצטננות היא המחלה האנושית הנפוצה ביותר. בממוצע, שיעור ההידבקות של מבוגרים עומד על 2-4 הידבקויות בשנה, ובקרב הילדים בגיל בית-הספר אף עד 12 פעמים בשנה. ישנן אוכלוסיות בהן שלוש הידבקויות ומעלה בשנה הן מקרה שכיח. ילדים ומטפליהם חשופים יותר למחלה, כנראה בעקבות הדוחק האנושי הרב בבתי-הספר ויעילות ההדבקה בתוך המשפחה.