לאור הדמיון התורשתי בין הפוטופסינים השונים לבין הרודופסין, היה זה אך טבעי לשער כי מקורם של הפוטופסינים במוטנטים של רודופסין שהתפלגו ממנו במהלך ההתפתחות האבולוציונית של בעלי חוליות. מנגד הציע גורדון וולס (Gordon Lynn Walls) בשנת 1942 כי תאי הקנים בעלי הרודופסין הם שהתפתחו מהמדוכים, לצורך שיפור רגישותם לאור קלוש. השערה זו, שנשענה על מחקריו על רשתית דג צמד (, חסר לסתות ממשפחת הצמדיים ), נתקלה בספקנות מצד הקהילה המדעית.
במפתיע, העלה חקר הקירבה התורשתית בין בעלי חוליות שונים ממצאים התומכים בהשערתו של וולס. נמצא כי עוד בעידן הקמבריון לפני 540 מיליון שנים בוטאו 4 פוטופסינים שונים בבעלי חוליות, בטרם התפצלו אלה לחולייתנים לסתניים ולחסרי לסתות. פוטופסינים קדומים אלה הסתעפו לשש קבוצות המכילות למעלה מאלף מינים של אופסינים, בהם הרודופסין המצוי בתאי קנים אנושיים. בעלי החוליות של ימינו מבטאים חמישה גנים שונים של אופסינים ברשתיותיהם, המקודדים לקולטנים הפורשים את מקטע הספקטרום האלקטרומגנטי לו רגיש היצור. חלקם מבטאים יותר מצבען אחד באותו תא קולט אור.
תאי גנגליון קולטי אור.
תא גנגליון או גנגליוציט הוא סוג של תא עצב שנמצא ברשתית העין, שמקבל מידע חזותי מתאים קולטי-אור דרך תאי ביניים שונים כמו תאים דו-קוטביים (bipolar cells), תאי אמקרין (amacrine cells) ותאים אופקיים (horizontal cells). לאחר עיבוד מסוים של המידע, הוא מועבר אל המוח, בעיקר לגרעין הברך הצדי (LGN), אבל גם למרכזים נוספים. הסיבים העצביים של תאי גנגליון ברשתית העין עטופים חלקית במיאלין, כשהחלק העטוף נמצא מחוץ לעין, והם המרכיבים את עצב הראיה.
תאי גנגליון קולטי-אור מכילים את הצבען מלאנופסין, שהופך אותם לרגישים ישירות לאור, גם בהיעדר קנים ומדוכים. הסיבים העצביים של תאי גנגליון אלה עוברים דרך הצרור הרשתיתי-היפותלמי () אל הגרעין העל-תצלובתי בהיפותלמוס. מסלול זה משמש לתיאום המקצב היממתי של השעון הביולוגי ביחס לרמות התאורה השוררות בסביבה, על ידי תזמון ייצורם והפרשתם של הורמונים בהיפותלמוס ובבלוטת יותרת המוח, שמווסתים תפקודי ערות שונים. כמו כן שולחים תאי גנגליון אלה את סיביהם לעבר הפרטקטום () שבמוח הקדמי, השולט על שרירי הקשתית המווסתים את קוטר האישון. מקצת הסיבים העצביים מתאי גנגליון קולטי-אור אלה נשלחים לעבר התליל העליון ואף לעבר גרעין הברך הצדי, אך בשלב זה לא ידוע אם הם מעורבים ישירות בעיבוד התפיסה החזותית של העולם.
השליטים
השליטים (באנגלית: The Puppet Masters) הוא ספר מדע בדיוני מאת רוברט היינליין שיצא בשנת 1951. הספר תורגם לראשונה לעברית על ידי עמוס גפן בשם "פלישה לכדור הארץ" ויצא לאור בישראל בשנת 1961 בהוצאת "מצפן". הוא יצא לאור בשנית בשם "השליטים" בהוצאת מסדה בשנת 1979.
הספר, שנכתב בהשפעת המלחמה הקרה, עוסק באחד הנושאים הנפוצים במדע בדיוני: חייזרים המשתלטים על גוף האדם.
הספר עובד לגרסה קולנועית בכיכובו של דונלד סאת'רלנד.
בספור מוצג מנקודת-מבטו של סֶם נֶיבֵנְס (למרות העובדה ששמו האמיתי אינו ידוע לקורא; בנקודה מסוימת בספר מתברר כי שמו הפרטי "אליהו", אך ייתכן כי גם זה שם בדוי), סוכן חשאי בארגון הסודי ביותר בעולם, המוזכר רק בשם "המדור". ראש המדור נקרא בפי כל "הזקן" והוא אביו של סם.
העלילה מתארת פלישת חייזרים מטיטאן, ירחו של שבתאי, לכדור הארץ - חייזרים טפיליים הנקראים "שליטים". עלילת הספר מתחילה ב-12 ביולי 2007.
עלילה.
הספר נפתח בקריאה טלפונית לסם, הקוראת לו להתייצב מיד במשרדו של הזקן, שם הוא מוצג בפני 'אחותו' - סוכנת בשם "מרי" (שמה האמיתי, כך מסתבר בהמשך, הוא "אלוקר"). הוא, מרי והזקן יוצאים לגרינל שבאיווה, כדי לחקור התרסקות של צלחת מעופפת. אחרי קרב עם אדם נשלט בשם ברנס בתחנת-טלוויזיה מקומית הם חוזרים למשרדי המדור.
בניסיון לשכנע את הנשיא באמיתותם של הדברים, סם ושני סוכנים אחרים יוצאים לגרינל כדי לבדוק את העובדות מקרוב – והפעם באלימות. כשחזרו למשרדי המדור התגלה שאחד מהסוכנים נשלט. השליט ברח מן הסוכן והשתלט על סוכן אחר. לאחר קרב קצר הוא השתלט על סם, וסם ברח.
סם הנשלט ונשלטים נוספים עזרו להשתלט על כל עמדות-המפתח – שוטרים, כמרים, עובדי-ציבור וכל האנשים שעסקו בתקשורת המונים – בעיר בה נמצאו משרדי המדור. לבסוף סם נלכד על ידי הזקן עצמו, נלקח למשרדי המדור ונחקר. כתוצאה מהחקירה התברר כי השליטים מקורם בטיטאן.
לאחר היתקלות עם השליטים בקונגרס, הנשיא משתכנע לפעול ופותח ב"מבצע גב-חשוף", במהלכו נדרשת האוכלוסייה להתפשט מבגדיהם העליונים. כאן הוכחה חשיבותה של התקשורת: הדו"חות מאזורים 'נגועים' לא היו שונים כלל מדוחות מאזורים מטוהרים – למרות העובדה שלא כל האוכלוסייה נשלטה, המבצע לא היה ידוע לאיש באזורים הנגועים מלבד השליטים.
סם יוצא בפקודת הזקן לקנזס סיטי, במסווה, כדי לבדוק מה מתרחש באזורים נגועים. כאשר סם מגיע לשם ישנה מלכודת בשערי העיר – 'בדיקות עיניים' שבמהלכן מוצמד שליט לגבו של הנבדק. סם מתחמק מהבדיקה, ולאחר היתקלות עם קהל נשלטים שצבאו עליו הוא ממריא ונמלט מן העיר.
מרי וסם נישאים, ולאחר היתקלות נוספת עם השליטים בבקתתו של סם בהרים הם חוזרים לוושינגטון, רק כדי למצוא את האוכלוסייה בעיצומה של "מבצע-שיזפון" – כל איש, אישה וילד נדרש להתפשט לחלוטין.
סם והזקן תכננו לחדור לרוסיה כדי לבדוק מה מתרחש במדינות אחרות כאשר נחתה חללית נוספת במיצר כריסטיאן, ליד נהר המיסיסיפי. כוחות משותפים של הצי וחיל האוויר האמריקאיים לחמו בנשלטים והחזיקו אותם רחוק מהחללית, וסם, מרי והזקן נכנסו לתוכה כדי לבדוק אותה. בחדר מסוים הם ראו 'אקווריומים' גדולים שהכילו עשרות גברים, נשים וילדים, ובנקודה זו מרי החלה להיזכר שהייתה גם היא שבויה באחד ממיכלים אלה.
סם, הזקן ומרי חוזרים למעבדה סודית בהרים. במעבדה נחקרים השליטים וכל המידע הקשור אליהם. מרי נחקרת גם היא, בהשפעת היפנוזה, כי זכרה שחלתה במחלה שהרגה את השליט שלה אך לא אותה.
לאחר שהרופאים אינם מוצאים דבר, סם מדבר עם מרי, ומתברר שחלתה במחלה בשם "קדחת-תשעת-הימים" כיוון שכל חולה שלא חוסן בה מת תוך בין 8 ל-10 ימים (בגרסה הקולנועית המחלה הייתה דלקת קרום המוח). מכיוון שהמחלה התפרצה רק על נוגה, לא טרח הממשל האמריקני לחסן את תושביו. בזיכרונה של מרי השליט מת ונפל ממנה הרבה לפני משבר-היום-השביעי.
בעקבותיה סם מעלה רעיון: לשלוח מאתיים קופים נשלטים לאזור הנגוע, וכך להדביק את כל האוכלוסייה הנשלטת. ניסויים מוכיחים שסם צדק, ו"מבצע-חמלה" יוצא לדרך. לאחר שבוע של ציפייה מתוחה, התחילו להגיע אישורים למות השליטים. סם, ומיליון גברים אחרים, צונחים אל האזור הנגוע כדי להזריק את תרופת-הנגד לכל אדם ששליטו מת.
סם והזקן התפרשו על רבעים קרובים בג'פרסון סיטי. הזקן משמיע לפתע קריאת-מצוקה, וסם חש לעזרתו, אך מתברר שוב שזו הייתה מלכודת; הזקן נתקל בשליט בריא, אולי אחד מאחרוני השליטים הבריאים שנשארו. הזקן כבל את סם למושבו במטוסית (מכונית בעלת יכולת-תעופה), וכיוון את ההגאים האוטומטיים לחצי האי יוקטן. באוויר, שליטו של הזקן התחיל להתפצל לשניים כדי להשתלט על סם. סם טפח בעצמה על גבו של הזקן, שם רַכָב שליטו, והרג את השליט. המטוסית החלה לצנוח, ולמזלו של סם הם נפלו לתוך מים.
הספר נחתם במסע של החללית "הנוקם" לטיטאן; סם, מרי והמון רב של אנשים יוצאים לטיטאן כדי למגר את השליטים – "שליטי הבובות, בני-האדם החופשיים באים לחסל אתכם! מוות ואבדון!" היא השורה האחרונה בספר.
השקפות.
הספר מוקיע מכל וכל את הקיצוניות של המשטר הקומוניסטי, כיאה לספר שנכתב בהשפעת המלחמה הקרה. צורת השלטון שהשליטים הנהיגו מזכירה באספקטים רבים את המשטר הקומוניסטי. רוסיה תוארה כ"בלתי-אפשרית לשליטה" בגלל גודלהּ; זוהי עקיצה נוספת כנגד הקומוניזם.
הספר גם מוקיע את הביורוקרטיה והסחבת הממשלתית, ומתאר איך רק כשהדברים הגיעו אל מול פניהם הסכימו חברי הקונגרס לפעול.
מיגל אינדוראין
מיגל אנחל אינדוראין לאראיה (בספרדית: Miguel Ángel Indurain Larraya; נולד ב-16 ביולי 1964), הוא רוכב אופניים עבר ספרדי.
מיגל אינדוראין נחשב לאחד מגדולי רוכבי האופניים בהיסטוריה. הוא קנה את פרסומו כאשר היה לרוכב הראשון אשר ניצח בטור דה פראנס חמש פעמים ברציפות, בין השנים 1991 ו-1995 (הרוכב הראשון אשר זכה חמש פעמים במרוץ, אך לא ברציפות, היה הצרפתי ז'ק אנקטיל). הוא הרוכב היחידי אשר הצליח לזכות, באותה שנה, בשני המרוצים הגדולים ביותר של עולם מרוצי האופניים הטור דה פראנס והג'ירו ד'איטליה, במשך שנתיים רצופות (1992 ו-1993). גודל גופו (גובה: 1.88 מ' ומשקל: 80 ק"ג) ויכולתו הפיזית הקנו לו הכינוי "Big Mig" בארצות דוברות אנגלית ואת הכינוי "El Rey" (המלך) באירופה.
תחילת הקריירה.
אינדוראין נולד בעיר ויליאווה שבנווארה, ספרד. בילדותו עבר אינדוראין מעיירת הולדתו לבירת נווארה, פמפלונה, כדי להשלים את חינוכו היסודי. המעבר לא עלה יפה ואינדוראין הצעיר תעל את כוחותיו לעיסוק בספורט. הוא עסק בסקי, הטלת כידון, הדיפת כדור ברזל, קפיצה במוט, קפיצה למרחק וברכיבה על אופניים. ב-1976, בהיותו בן 12, הצטרף למועדון אופניים מקומי בויאווה. הוא נצח כבר במרוץ השני בו השתתף כילד. כבר בנעוריו הוא התבלט באופיו השקט והצנוע וביכולתו להשתלב בעבודה הקבוצתית הנדרשת במרוצי אופני כביש. הוא החל להתפרסם בקרב אוהדי הענף בספרד אך רק ב-1983 זכה להכרה רחבה יותר כאשר נצח באליפות ספרד לחובבים ובמרוץ חד-יומי בו נטלו חלק גם רוכבים מקצוענים.