כמו ברוב ספרי הסדרה, גם כאן הפרולוג מיועד לסגירת קצוות. במרתף המגדל הלבן ציידות האופל סארין' דוסיין, פברה, סייאין ויוקירי מענות את טלין (בדמיונות)- עד שהיא מודה שהיא מהאג'ה השחורה. פרין מגלה שפייל, מורגז, אליאנדרה ופמלייתן נחטפו על ידי השאידו, וסוטה מהנתיב שחשב עליו לכיוון קאירהיין לרנד, כדי לחפש אותן.
הספר.
האמירלין אלאידה מכריזה על רנד כדרקון בחסד המגדל הלבן וקוראת לעמים שלא לפנות אליו עצמאית אלא דרכה- ואף מכריזה על כך כחרם.
רנד מגיע לקאמלין בתחפושת עם מין, והיא, אליין ואביינדה קושרות אותו כעוצר משותף. אליין מאבדת לו את בתוליה ומין חוזה שנוצרו תאומים. אביינדה, מין, בירגיט (העוצרת של אליין) ואלנה מוסבני (אליה רנד קשור כעוצר) מרגישות היטב את הרגע.
מאט באבו דאר הכבושה על ידי הסינצ'נים סובל מניסיונות התנקשות של הגולם. הוא מגלה אאס סדאי מתחבאת בפונדק ועוד שתיים שבויות באדאם. טסלין דומון, גבירה סינצ'נית מבוקשת, משיגה לו 2 סולדאם נוספות- והוא מתכנן להבריח את שלושת האאס סדאי מאלטרה, אבל מגלה שהנסיכה הסינצ'נית המקומית, טואון פנדראג, היא בת תשעת הירחים המיועדת לו בנבואה. הוא חוטף אותה ואת המשרתת שלה סלוציה- וטואון מסכימה לבוא בשקט (בהמשך נגלה שזה בגלל החותם שלו). נואל צ'ארין מצטרף לחבורה יחד עם בייל דומון, בעלה של טסלין, מבריח שהופיע בספר הרביעי. כהסחה מאט משחרר גם אשת ים שתחולל מהומה, ונאמנים לבסלן (נסיך אלטרה) גורמים לדליקה.
רנד מגיע לפאר מדינג, עיר שלא ניתן לתעל בה, במרדף אחרי ארבעה אשא'מאן בוגדים. הוא הורג אחד ופדן פיין הורג את השני. כשהוא ולאן מנסים להרוג את השניים האחרונים הם נתפסים. מועצת אבו דאר מחליטה להחזיק ברנד עד שמשלחת מהמגדל הלבן תגיע לקחת אותו למשמר. קדסואן ונינאב מתפרצות לאולם המועצה ולהפתעת חברות המועצה הן מתעלות את סאידר (באמצעות "בארות" של קיבול כוח שיש לשתיהן) ועוטפות את החברות בזרמים. הן נאלצות לשחרר את רנד ולאן.
הפמליה, יחד עם כמה אשאמאן בהם רנד בוטח, מגיעה לשדאר לוגות בעקבות הצהרה של רנד: לטהר את סאידין מכתם האופל. הוא ונינאב משתמשים בשני סאנגרילים חזקים, אחד ביבשת ואחד באיים, כדי להזיז את הכתם ממקומו. סאידין המוכתם מתפרץ מתוך האדמה ככיפה שחורה גדולה. השימוש העצום בכח מזמן למקום חמישה ארורים- מספר שיא עד כה: דמנדרד, ארנג'ר, אסנג'ר, ציידין ומוגהדין. אלזה פנפל מצליחה להרוג את אסנג'ר (הידוע גם כקורלן דאשיבה) והשאר בורחים. בסוף התהליך הכיפה מתפוצצת, והאשאמאן מכריזים: סאידין נקי. האאס סדאי שקשורות אליהם מאשרות את זה.
קישורים חיצוניים.
תקציר הספר באנציקלופדיית הסדרה
דרכנו (ארגון)
דרכנו (השם המלא: "דרכנו - יוצאים לפעולה (חל"צ)") היא תנועת שמאל ציונית שהוקמה לאחר הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 כתוצאה מאיחוד בין "V15" ו"קול אחד", על ידי פולי ברונשטיין ונמרוד דוויק. מ"מ יו"ר התנועה הוא דוד שמחה וסגנו הוא ברוך שפיגל. התנועה מאוגדת כחברה לתועלת הציבור.
החברה מגדירה את עצמה כ"תנועת הרוב המתון". היא רואה את ישראל כמדינתו הדמוקרטית של הלאום היהודי ושואפת לכך שיתקיים בה שוויון בין כל אזרחיה. היא מאמינה בהיפרדות של ישראל מהפלסטינים באמצעות שתי מדינות לשני עמים ובצדק חברתי ומתנגדת לגזענות. החברה מצהירה על עצמה כארגון "פוליטי א-מפלגתי".
היסטוריה.
בנובמבר 2017 הפיקה התנועה, עם תנועת מפקדים למען ביטחון ישראל, את העצרת השנתית לציון רצח יצחק רבין. העצרת משכה כ-85,000 אנשים והייתה בסימן אחדות בעם למרות המחלוקות הפוליטיות. בנובמבר 2018 הפיקה שוב את העצרת בשיתוף התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית.
ארבעה ימים לפני הבחירות לכנסת העשרים ואחת קיבל יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט חנן מלצר, את עתירת הליכוד וקבע כי הארגון פעל כגוף "פעיל בבחירות", ועל כן עליו להירשם כך באתר מבקר המדינה ולפעול תחת ההגבלות בחוק.
ב-24 בינואר 2020 מונה יאיא פינק למנכ"ל התנועה.
ב-21 במרץ 2020 ארגנה התנועה עם ארגונים נוספים מחאת רשת שבה צפו מעל למאה אלף איש. המחאה אורגנה על רקע המשבר הפוליטי בישראל והתפרצות נגיף הקורונה בישראל, בעקבות עיכוב הצבעה על מינוי קבוע של יושב ראש הכנסת וחוסר פיקוח של כנסת על הממשלה בעת הטלת צעדי חירום.
ב-12 ביולי 2022 מונה יזהר שי ליו"ר התנועה.
דמוקרטtv.
ב-17 במאי 2020 השיקה תנועת דרכנו את דמוקרטtv - שידורי וידאו חיים באינטרנט, בהובלת לוסי אהריש. האתר פועל באמצעות תשתיות האינטרנט והאולפנים של וואלה! תקשורת. השידורים נסמכים על מימון המונים, המתפרסמים באופן גלוי. מנחים ומגישים נוספים הם אורלי וילנאי, גיא מרוז וישראל פריי. במרץ 2021, הצטרפו לערוץ מגישים נוספים: טל שניידר וגדי סוקניק.
תומאס וולש
תומאס וולש (באנגלית: Tomas Walsh; נולד ב-1 במרץ 1992) הוא אתלט ניו זילנדי, אלוף העולם (לונדון 2017), זוכה פעמיים ברציפות במדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020) ופעמיים רצופות אלוף העולם באולם (פורטלנד 2016, ברמינגהאם 2018) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה.
וולש התחרה ב-2009 באליפות העולם לנוער, הוא סיים שישי בהדיפת כדור ברזל ובמקום ה-17 במוקדמות זריקת דיסקוס. באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה ב-2010 סיים במקום העשירי במוקדמות הדיפת כדור ברזל.
בשנת 2012 זכה לראשונה באליפות ניו זילנד לבוגרים בהדיפת כדור ברזל. בדצמבר 2013 שבר את שיא ניו זילנד כשקבע תוצאה של 20.61 מטר. ב-2014 זכה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם בתוצאה של 21.26 מטר. ביולי אותה שנה זכה במדליית כסף במשחקי חבר העמים בשיא ניו זילנד של 21.19 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2015 סיים במקום הרביעי בשיא ניו זילנד של 21.58 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 זכה במדליית זהב לאחר ששיפר את שיאו הלאומי ל-21.78 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית ארד לאחר המנצח ראיין קראוזר וסגנו ג'ו קובץ' כשקבע תוצאה של 21.36 מטר. בספטמבר אותה שנה קבע שיא אישי של 22.21 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 שהתקיימה בלונדון זכה במדליית זהב בתוצאה של 22.03 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה שוב בזהב בשיא אליפות ושיא לאומי של 22.31 מטר.
במרץ 2018 שיפר את שיא אוקיאניה בתוצאה של 22.67 מטר. באפריל 2018 זכה במדליית זהב במשחקי חבר העמים הבריטי בתוצאה של 21.41 מטר. בשנים 2018 ו-2019 זכה באליפות ליגת היהלום.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכה במדליית ארד בשיא אוקיאנייה של 22.90 מטר, אחרי ג'ו קובץ' (22.91 מטר) וראיין קראוזר (22.90 מטר, אך עם תוצאה שנייה טובה יותר).
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית ארד בתוצאה של 22.47 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 זכה במדליית ארד בתוצאה השווה לשיאו האישי 22.31 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים רביעי בתוצאה של 22.08 מטר.
יחסי ליכטנשטיין–שווייץ
בין נסיכות ליכטנשטיין לבין שווייץ מתקיימים יחסים דיפלומטיים קרובים, ונציגויות שווייץ אף מייצגות את ליכטנשטיין ברחבי העולם.
שיתוף פעולה.
על פי בקשת ממשלת ליכטנשטיין משנת 1919, שווייץ שומרת על האינטרסים של ליכטנשטיין ועל אזרחיה בשאר העולם. השניים מהווים אזור כלכלי וכספי משותף (ליכטנשטיין משתמש בפרנק השווייצרי (מאז 1920), ויש לה איחוד מכס (מאז 1924) עם שווייץ), ויש להן גבולות פתוחים (אם כי כיום שניהן חתומות ממילא על הסכם שנגן), ומשום כך אשרת כניסה לשווייץ חלה גם על ליכטנשטיין. לשתי המדינות יש גם מערכת פטנטים משותפת. כמו כן, שווייץ מוסמכת להיכנס לאמנות על שם ליכטנשטיין, אם כי ליכטנשטיין אינה מיוצגת במשא ומתן על האמנה; כוח זה מופעל לרוב באמנות הקשורות במכס או בהליכים.
הנציגויות הדיפלומטיות של שווייץ מייצגות גם את ליכטנשטיין בשאר העולם, אלא אם כן מעדיפה ליכטנשטיין לשלוח נציג משלה. לפני שליכטנשטיין הפכה לחברה בזאיגוד הסחר החופשי האירופי, ייצגה שווייץ את האינטרסים שלה בארגון זה.
לשתי המדינות יש גם שפה משותפת (גרמנית) ושתיהן אינן חברות באיחוד האירופי. ליכטנשטיין מסתמכת על שווייץ גם בנושא ההגנה הלאומית שלה, שכן אין לה צבא משלה. כמו שכנתה, היא שומרת על מדיניות של נייטרליות. שגרירים של מדינה אחת פועלים בדרך כלל כנציגים של שתי המדינות.
תקריות של הצבא השווייצרי.
לשווייץ יש צבא פעיל יחסית המקיים גיוס חובה, ומספר אירועים אירעו במהלך השנים באימון שגרתי:
שמחה קוגוט
שמחה קוֹגוּט (נולד ב-1937 בתל אביב) הוא פרופסור אמריטוס בחוגים ללשון העברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה.
קוגוט הוא בוגר בית המדרש למורים ליפשיץ (1956). למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בחוגים ללשון העברית ולספרות עברית, ולתואר שני בחוגים ללשון העברית ולמקרא. הגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא "המשפט המורכב ב'ספר חסידים'" בשנת 1975.
כיהן כמרצה בחוגים ללשון העברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, והיה ראש החוג למקרא וראש היחידה להוראת עברית בבית הספר לתלמידים מחו"ל. שימש מרצה אורח באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטת בר־אילן, במכון שכטר, במכון לנדר ובמכללת ליפשיץ, והיה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד.
תחומי מחקרו העיקריים הם אלה: העברית של אשכנז בימי הביניים; תחביר העברית לתקופותיה; עברית מקראית ועברית חדשה – קווי שיתוף ובידול; פרשנות המקרא ותרגומי המקרא הארמיים והיסוד הלשוני שבבסיסם; טעמי המקרא – ההיבט התחבירי והפרשני.
משפחתו.
היה נשוי ללאה (עד פטירתה בשנת 2019). אב לחמישה ילדים וסב לשמונה נכדים.
כריש חול קטן שניים
יחסי ארצות הברית–ליכטנשטיין