עם השיר הופיעה איימי ב-BBC Radio 1 בסמוך לצאתו, וירדן גלאנד היה זה שניגן על הפסנתר אלקטרוני בשיר. הרולינג סטון אמרו שהשיר הוא "הקלטה בולטת", לאחר הוצאת אלבומה השני והאחרון, Back to Black. בנוסף לכך, ויינהאוס ביצעה גרסה נוספת ואיטית יותר של השיר, וזאת נכללה בגרסת הדלוקס של אותו האלבום.
השיר נכלל גם בסרט שיצא לאחר מותה ונקרא על שמה, Amy בשנת 2015. השיר אף נוסף גם לפסקול שיצא עבור הסרט. בסרט 27 שמלות שיצא בשנת 2008, השתמשו אף בשיר כחלק מהפסקול.
וידאו קליפ.
הווידאו הקליפ הנלווה שיצא לשיר, היה בבימויו של רוברט הלס, והוא צולם בלונדון ב-28 באוגוסט 2007. תחילה מראה הקליפ את רונסון וקבוצת נגני ג'אז שרים ומנגנים, ולאחר שהם מסיימים הם מזמינים אישה מהקהל (איימי ויינהאוס), ומיד אחריה עולים לבמה גם חבריה.
ברובו הקליפ הוא בסגנון של מופע קריוקי. מאחורי איימי ניתן לראות קבוצת אנשים המתרגמת לפנטומימה את כל אשר היא שרה.
מכבי נס ציונה (כדורגל)
מכבי נס ציונה הייתה קבוצת כדורגל מהעיר נס ציונה בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. המועדון הוקם ב-1912 והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר והמייסדים של הליגה הבכירה בארץ ישראל כשהשתתף בעונת הבכורה (1931/1932). בתקופה שקדמה להקמת המדינה, הקבוצה נחשבה לקבוצה חזקה יחסית שהשתתפה ברוב הטורנירים הראשונים של ההתאחדות בארץ ישראל. הקבוצה המשיכה לשחק גם בעונה הראשונה של הליגה הישראלית ב-1949/1950, והייתה היורדת הראשונה של הליגה הבכירה, עד שפורקה ב-1955.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה ב-1912 והייתה בין הקבוצות העבריות הראשונות שהוקמו בארץ ישראל.
הקבוצה זכתה בגביע מגן שמשון של 1923 ו-1924 - גביע של קבוצות מכבי בארץ ישראל.
הקבוצה השתתפה במשחקי הליגה הבכירה המאורגנת הראשונה של ארץ ישראל בעונת 1931/1932, וסיימה במקום השמיני.
כמו כן השתתפה הקבוצה לראשונה במשחקי הגביע הארץ ישראלי של 1932, והפסידה 6:0 בסיבוב הראשון.
הקבוצה המשיכה להשתתף במשחקי הליגה הבכירה בתקופת המנדט, ובעונות 1940 ו-1941/1942 רשמה את הישג השיא שלה - מקום 3 בליגה הבכירה.
לאחר הקמת מדינת ישראל השתתפה בעונה הראשונה של הליגה הבכירה ב-1949/1950, אך רשמה שיא שלילי בהיסטוריה של הליגה הישראלית, כשסיימה במקום האחרון עם 24 הפסדים מתוך 24 משחקים, כאשר כבשה 7 שערים בלבד וספגה לא פחות מ-95.
הידרדרות הקבוצה המשיכה בשנים הבאות ובעונת ההמשך, 1951/1952 הקבוצה ששיחקה בליגת המשנה ירדה פעם נוספת, הפעם לליגה ג' מהמקום ה-13 בבית הדרום.
הקבוצה המשיכה ביכולתה הבינונית והמשיכה לשחק בליגות הנמוכות בשנים הבאות, עד שב-1955 לאחר קשיים כלכליים הקבוצה הפסיקה את פעילותה, ומעט המשאבים והשחקנים שנשארו לה אוחדו עם הקבוצה החדשה שנוסדה בעיר סקציה נס ציונה שהוקמה באותה השנה, שקיבלה תמיכה מהעירייה ומייצגת את העיר נס ציונה עד היום.
פורד Squire
ואלי אקספורט
ואלי אקספורט (באנגלית: Valie Export; נולדה ב-17 במאי 1940 בלינץ) היא אמנית אוסטרית.
עבודותיה האמנותיות כוללות התקנות וידאו, מיצג, קולנוע מורחב, אנימציות מחשב, צילום, פסלים ופרסומים העוסקים באמנות עכשווית.
ביוגרפיה.
ואלי למדה במנזר עד גיל 14, למדה ציור ועיצוב בבית הספר הלאומי בתעשיית הטקסטיל בוינה, ועבדה תקופה קצרה בתעשיית הקולנוע כתסריטאית, עורכת ועוד.
הפמיניזם האוסטרי נאלץ להתייחס לעובדה שעד שנות ה-70 היה עדיין דור אוסטרי שגישתו כלפי נשים התבססה על האידאולוגיה הנאצית. הם גם נאלצו להתמודד עם אשמת שביעות הרצון של ההורים (האמהות) במשטר הנאצי. ואלי אקספורט, לפני מהפכתה הפוליטית והאמנותית, הייתה אם ורעיה. בשנת 1967, היא שינתה את שמה לואלי אקספורט (VALIE EXPORT) הנכתב באותיות גדולות כמו לוגו אמנותי, משילה את שמות אביה ובעלה ואת שם משפחתה החדש מתוך מותג סיגריות פופולרי. בשיחה עם ג'רי אינדיאנה ממגזין "בומב" (BOMB), אקספורט תיארה כך את השינוי בשמה:
עם מחווה זו של הגדרה עצמית, אקספורט הצהירה בהדגשה את זהותה בסצנת האמנות הווינאית, אשר נשלט אז על ידי טאבו אמנות הביצועים של פעילי וינה, למשל: הרמן ניץ', גאנטר בראס, אוטו מוהל ורודולף שוורצקוגלר. בתנועה האקטיוויסטית, אקספורט אמרה, "הייתי מאוד מושפעת, לאו דווקא מהאקטיביזם עצמו אלא מכל התנועה בעיר. זו הייתה בהחלט תנועה נהדרת. היו לנו שערוריות גדולות, לפעמים נגד הפוליטיקה, זה עזר לי להביא את הרעיונות שלי".
כמו בני זוגה, היא חשפה את גופה לכאב ולסכנה בפעולות שנועדו להתמודד עם השאננות הגוברת והקומוונציונליזם של התרבות האוסטרית שלאחר המלחמה. אבל האבחון שלה לדרכים שבהן יחסי הכוח הגלומים בייצוגים בתקשורת מכתיבים גופים ותודעה של נשים ומבדילים את פרויקט אקספורט כפמיניסטית באופן חד משמעי.
קריירה מוקדמת.
הופעות הגרילה של אקספורט המוקדמים הגיעו למעמד אייקוני בתולדות האמנות הפמיניסטית. "Tapp- und Tast-Kino" (נקישה ונגיעה בסינמה) בוצע בעשר ערים אירופאיות ב-1968-1971. בעבודתה המהפכנית המתוחכמת הזאת, לבשה ואלי אקספורט "אולם קולנוע" זעיר סביב גופה העירום העליון, כך שלא היה ניתן לראות את גופה אך ניתן היה לגעת ולהגיע אל חזית המכוסה וילונות של ה"תיאטרון". לאחר מכן הלכה לרחוב להזמין גברים, נשים וילדים לבוא ולגעת בה. התקשורת הגיבה לעבודה הפרובוקטיבית של ואלי בפאניקה ובפחד, ועיתון אחד היווה אותה למכשפה. אקספורט הגיבה, "היה באוסטריה מסע גדול נגדי".
חלק מעבודותיה האחרות הכוללות,"יריבים בלתי נראים", "סינטגמה","קורפרספליטר" הראו את גוף האמן בהקשר למבנים היסטוריים לא רק פיזית, אלא גם באופן סמלי. ההתקשרות הגופנית להתקדמות ההיסטורית של המרחב המגדרי והתפקידים הסטריאוטיפיים מייצגת את הגישה הפמיניסטית והפוליטית של אקספורט לאמנות.
סרטה הקצר של אקספורט ב-1973,"מרוחק, מרוחק"(remote, remote), מדגים את ההשלכות הכואבות של הגוף הנשי העומד בסטנדרטים חברתיים. ביצירה זו היא חופרת את ציפורניה בסכין במשך שתים עשרה דקות, ומייצגת את הנזק המושרה שמקורו בגוף הנשי המנסה לשמור על סטנדרט היופי והמסורת.
בתצלום שלה בשנת 1970, "גוף סימן פעולה" אקספורט מייצגת סדר יום טעון פוליטית באמצעות יצירות האמנות שלה. היצירה מכילה קעקוע של חגורת ביריות על הרגל העליונה של אקספורט. הבירית אינה מחוברת למעלה ורק מחוברת לרסיס של גרב בתחתית - ולכן תלויה על הרגל. במקום שהבירית תגדיר את הגוף באופן אובייקטיבי, הגוף מגדיר את הבירית באופן זה, היפוך תפקידים חברתיים נבנים ביחס לגוף הנשי.
בהופעה שלה בשנת 1968 "מכנסי פעולה: פאניקה של איברי המין" (Aktionshose:Genitalpanik), אקספורט נכנסה לקולנוע אמנות במינכן, לבושה מכנסיים נטולי פרווה והסתובבה בקהל עם איברי המין החשופים שלה בגובה הפנים. התצלומים הנלווים צולמו ב - 1969 בווינה, על ידי הצלם פיטר הסמן (Peter Hassmann).
המופע בקולנוע האמנות ובתצלומים ב -1969 נועדו לעורר מחשבה על תפקידם הפסיבי של נשים בקולנוע ועל העימות עם האופי הפרטי של המיניות עם המקומות הציבוריים של הופעותיה. סיפורי אפוקליפטי קובעים כי האקציות: הופעה של "מכנסי פעולה" התרחשה בתיאטרון פורנו, וכללה את אקספורט מנופף מקלע ומאתגרת את הקהל, כפי שמתואר בכרזות ב-1969, אבל היא טוענת שזה מעולם לא קרה.
הניגוד עם מה שמכונה בדרך כלל "קולנוע" ברור, והוא חיוני למסר. בביצועי אקספורט, הגוף הנשי אינו ארוז ונמכר על ידי מנהלים ומפיקים גברים, אך הוא נשלט ומוצע בחופשיות על ידי האישה עצמה, בניגוד לכללים החברתיים ולמצוות המדינה. כמו כן, הקולנוע הרגיל שאושר על ידי המדינה הוא חוויה מציצנית במהותה, ואילו בביצועי אקספורט, ל"קהל " מגע ישיר ומישורי עם אדם אחר, וכמו כן עושה זאת בראייה מלאה של אקספורט ועוברי אורח.
קטעי וידאו פורצות דרך של ואלי, מול משפחתה (1971) היה אחד המקרים הראשונים של התערבות בטלוויזיה ושידור וידאו ארט. הסרטון, ששודר במקור בתוכנית הטלוויזיה האוסטרית קונטקטה(kontake) ב-2 בפברואר 1971, מציג משפחה אוסטרית בורגנית צופה בטלוויזיה בזמן ארוחת הערב. כאשר משפחות אחרות מהמעמד הבינוני צפו בתוכנית זו בטלוויזיה, הטלוויזיה הייתה מחזיקה מראה עד לניסיון שלהם ותסבך את הקשר בין הנושא, הצופה והטלוויזיה. בשנת 1977 יצא לאור הסרט האופייני הראשון שלה,"יריבים בלתי נראים". עבור תסריט הסרט, היא שיתפה פעולה עם השותף לשעבר שלה, פיטר ווייבל. סרטה משנת 1985, "הפרקטיקה של אהבה", נכנס לפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה -35 של ברלין.
מאז 1995/1996 אקספורט החזיקה פרופסורה עבור ביצועי המולטימדיה באקדמיה לאמנויות מדיה קלן.
בסרט הניסוי שלה, 1983, סינטגמה, אקספורט ניסתה לשפץ את הגוף הנשי באמצעות מספר רב של "טכניקות מונטאז קולנועיות שונות - להכפיל את הגוף באמצעות שכבות, למשל". הסרט עוקב אחר אמונתו של אקספורט כי הגוף הנשי טופל לאורך ההיסטוריה על ידי גברים באמצעות אמנות וספרות. בריאיון עם "ראיון מגזין", אקספורט דנה על הסרט שלה, סינטגמה (Syntagma), ואמרה, "הגוף הנשי תמיד היה בנייה".