בשנת 1995 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת מרוקו. הוא הוביל את הקבוצה לשני טורנירים גדולים, הראשון שבהם היה גביע אפריקה לאומות 1998. בטורניר זה צלחה מרוקו את שלב הבתים מהמקום הראשון וללא הפסד, כולל ניצחון דרמטי בדקה האחרונה 1-0 על מצרים משער של מוסטפא חאג'י. ברבע הגמר נעצרה מרוקו עם הפסד 2-1 ל, בעוד מצרים המשיכה לזכייה בטורניר, עם ניצחון בגמר על אותה דרום אפריקה. עוד באותה השנה הוביל מישל את נבחרתו למונדיאל 1998, הופעה שנייה ברציפות למרוקו בטורניר גמר גביע העולם. מרוקו פתחה את משחקיה בטורניר עם שוויון 2-2 מול נורווגיה, שלאחריו נוצחה 3-0 על ידי ברזיל. גם ניצחון מרשים של 3-0 על לא הספיק למרוקו, שסיימה שלישית בלבד והודחה בתום שלב הבתים. שנתיים אחר כך, הוביל מישל את מרוקו לגביע אפריקה לאומות 2000. מרוקו כבשה רק פעם אחת בשלב הבתים, ובסיומו הודחה מהמשך המשחקים. בעקבות ההדחה סיים מישל את דרכו בנבחרת. כחצי שנה אחר כך התמנה מישל לתפקיד מאמן , אך כיהן בתפקיד במשך פחות משנה.
לקראת עונת חזר מישל לאמן מועדון לראשונה מזה שש שנים, והתמנה לתפקיד מאמן אריס סלוניקי. כבר בחודש אוקטובר, כשלושה חודשים מפתיחת העונה, פוטר מישל מתפקידו כמאמן הקבוצה. כבר באותו החודש חזר לאמן נבחרת אפריקאית נוספת, . מישל כשל עם תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 2002, לאחר שתוניסיה הודחה כבר בשלב הבתים, מבלי שהצליחה להשיג שער זכות. מספר חודשים בלבד לאחר מינויו, ועוד בטרם הדריך אותה במונדיאל 2002 הקרב, התפטר מישל מתפקידו
בעונת אימן מישל את רג'א קזבלנקה. לראשונה בקריירה כמאמן מועדונים זכה מישל בתארים, כשהוביל את קבוצתו לזכייה באליפות מרוקו ובגביע CAF 2003, לאחר ניצחון בגמר כפול על קוטונספורט. בשנת 2004, בתום עונה אחת כמאמן הקבוצה, עזב מישל והתמנה לתפקיד מאמן נבחרת חוף השנהב. בשנת 2006 הוביל מישל את חוף השנהב לשני טורנירים, ובשניהם הציגה הנבחרת יכולת טובה. בגביע אפריקה לאומות 2006 העפילה נבחרתו עד לגמר הטורניר, לאחר שצלחה את שלב הבתים, הדיחה ברבע הגמר את קמרון בתום דו-קרב פנדלים בו בעטה כל קבוצה 12 בעיטות (חוף השנהב כבשה את כל הבעיטות בדו-קרב וניצחה 12-11), ובחצי הגמר הדיחה את . במשחק הגמר נכנעה חוף השנהב למצרים 4-2 בדו-קרב פנדלים, וסיימה כסגנית אלופת אפריקה. באותה השנה הצעיד מישל את חוף השנהב למונדיאל 2006. חוף השנהב הפגינה במשחקיה יכולת גבוהה, אך נכנעה ל 2-1 במשחק הפתיחה, והפסידה בתוצאה זהה ל. במחזור הנעילה גברה חוף השנהב 3-2 על . בתום הטורניר נפרד מישל מהנבחרת לאחר כשנתיים.
לקראת עונת התמנה מישל לתפקיד מאמן אל-ערבי מליגת העל הקטרית, אך שישה מחזורים בלבד מפתיחת העונה פוטר מתפקידו. בחודש דצמבר במהלך אותה העונה התמנה לתפקיד מאמן א-זמאלכ, קבוצת הפאר המצרית, אותה הדריך עד לסיום העונה במקום השלישי בטבלה. על אף שהסכים להארכת חוזה וזכה להערכה במועדון, עזב מישל בתום העונה כדי לחזור לקדנציה שנייה כמאמן נבחרת מרוקו. בניגוד לקדנציה הראשונה והמוצלחת בנבחרת, שנמשכה כחמש שנים, הקדנציה השנייה הייתה קצרה יותר, ונמשכה כחצי שנה בלבד. הוא פוטר מתפקידו בתום גביע אפריקה לאומות 2008, בו כשלה נבחרתו להעפיל משלב הבתים.
ב-12 בנובמבר 2008 התמנה לתפקיד מאמן ממלודי סאנדאונס מה-PSL. לאחר ארבעה חודשים בלבד התפטר מישל מתפקידו, וזאת לאחר שנרדף על ידי המון זועם שדרש את התפטרותו. ב-30 באוגוסט 2009, לקראת עונת , חזר לקדנציה שנייה בא-זמאלכ, אך שלושה חודשים בדיוק לאחר מכן פוטר מתפקידו בעקבות שורת תוצאות חלשות שהותירו את הקבוצה עם 15 נקודות פחות מיריבתה המרה אל-אהלי. סיפור דומה קרה לו כשהתמנה לקדנציה שנייה ברג'א קזבלנקה, אך סיים את תפקידו לאחר שלושה חודשים בלבד.
ב-10 בדצמבר 2010 התמנה מישל לתפקיד מאמן נבחרת גינאה המשוונית, שנבחרה לארח את גביע אפריקה לאומות 2012 ביחד עם גבון. הוא התפטר במפתיע ב-19 באוקטובר 2011, שלושה חודשים לפני תחילתו של הטורניר, בטענה כי נמנע ממנו לזמן את השחקנים הטובים ביותר לסגל הנבחרת. התפטרותו של שר הספורט במדינה הביאה את מישל לחזור לתפקיד המאמן, אך ב-21 בדצמבר התפטר פעם נוספת, בטענה כי התערבות גורם חיצוני היא זו שהביאה להתפטרותו.
ב-28 באוגוסט 2012 החל מישל לאמן את נבחרת קניה, אך החזיק מעמד בתפקיד רק ארבעה חודשים עד שהתפטר מתפקידו.
נפטר באקס-אן-פרובאנס ב-24 באפריל 2018.
עין הסערה
עֵין הַסְּעָרָה הוא אזור של מזג אוויר שקט יחסית במרכז סופות טרופיות חזקות. עין של הסופה עגול פחות או יותר, בדרך כלל בקוטר של 30-65 ק"מ. הוא מוקף בחומת העין (eyewall), טבעת מתנשאת של סופות רעמים בה מתרחשים הפגעים הקשים ביותר של מזג האוויר. הלחץ הברומטרי הנמוך ביותר נמצא בעין, ויכול להיות כ-15% נמוך יותר מאשר הלחץ מחוץ לסערה.
טעות נפוצה, במיוחד באזורים שבהם הוריקנים הם נדירים, היא של תושבים היוצאים מבתיהם כדי לבדוק את הנזק בזמן שהעין חולפת על פניהם, כי נדמה שחלפה הסערה פתאום, אולם, בכך הם מסתכנים את הסיכון הרב ביותר מפני שהם עלולים תוך זמן קצרצר להיתפס במזג האוויר האלים ביותר בחומת העין הנגדית.
בסוק
כוכב לויטן
כוכב לוּיטֶן (באנגלית: Luyten's Star על שם האסטרונום וילם יקוב לויטן, נקרא גם גליזה 273 או LHS 33) הוא ננס אדום שנמצא במרחק של כ-12.2 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים כלב קטן. בשנת 1935 גילו האסטרונומים לויטן ואדווין אביגהאוזן שלכוכב תנועה עצמית גדולה של כ-3.7 שניות קשת בשנה.
תכונות.
כוכב לויטן הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M3.5V עם מסה של כרבע מסת שמש ורדיוס של כשליש רדיוס שמש. טמפרטורת פניו מוערכת בכ-3,150 קלווין והוא מאיר בעוצמה של קצת יותר מאלפית מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 100 מכך באור תת-אדום. בהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 9.87 ונדרש טלסקופ על מנת לצפות בו. הכוכב מסתובב על צירו במהירות נמוכה מאוד ונראה שהוא משלים סיבוב ביותר מ-100 ימים. אם לכוכב יש כוכב לכת שמאפשר את קיומם של מים במצב צבירה נוזלי, הוא צריך להיות במרחק של כ-0.15 יחידה אסטרונומית עם זמן הקפה של כ-40 ימים, אך לא ידוע על קיומם של כוכבי לכת המקיפים אותו.
שכנים.
כוכב לויטן נמצא במרחק של כ-1.2 שנות אור מפרוקיון, שהוא הכוכב הקרוב ביותר אליו, וממרחק זה נראה ככוכב הבהיר ביותר בשמים עם בהירות מדרגה 4.5-, דומה לבהירות המרבית של נוגה כפי שהוא נראה מכדור הארץ. ניתן להיעזר בפרוקיון על מנת לאתר את מיקומו של כוכב לויטן כ-3 מעלות ממערב לו או כ-3 מעלות מדרום ל-β בכלב קטן. סיריוס נמצא במרחק של 5.8 שנות אור ממנו ועם בהירות נראית מדרגה 2.3- הוא הכוכב השני הכי בהיר בשמים עם בהירות דומה לשל צדק או של מאדים. שאר השכנים של כוכב לויטן הם ננסים אדומים כמוהו, ביניהם DX בסרטן שנמצא במרחק של כ-5.5 שנות אור ממנו. השמש תראה מכוכב לויטן ככוכב חסר יחוד עם בהירות מדרגה 2.7.
אלי שוסהיים
אלי (אליהו יוסף) שוסהיים (1941 – כ"ט בסיוון תשפ"א, 9 ביוני 2021) היה יושב ראש אגודת אפרת, מייסד בית החולים הסיעודי נווה שמחה בירושלים, ומנהלו עד שנת תשמ"ג (1983), יושב ראש הוועדה הבין־משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל וזוכה פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 לשנת 2013.
ביוגרפיה.
שוסהיים נולד בארגנטינה בעיר בואנוס איירס, לשמשון ורחל שוסהיים, שנמלטו מפולין לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת תשכ"ג (1963), לאחר שהשלים את לימודי הרפואה והתמחה בכירורגיה כללית, עלה ארצה. עבד בבית החולים שערי צדק ולאחר מכן בהדסה עין כרם. בין השנים 1971–1967 שימש כרופא הכנסת. במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא בתעלה ובמצרים וניהל שם בית חולים שדה.
בשנת תשל"ה (1975) הקים את בית החולים הסיעודי נווה שמחה בירושלים, וניהל אותו עד שנת תשמ"ג (1983).
משנת תשכ"ח (1978) ועד יומו האחרון שימש כיושב ראש הוועדה הבין־משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל.
בשנת תשל"ז (1977) הצטרף לאגודת אפרת, הפועלת לשכנוע נשים יהודיות להימנע מביצוע הפלה מלאכותית בעיקר על רקע כלכלי, ולאחר זמן קצר הועמד בראשה. במסגרת תפקידו זה, בו שימש עד יום פטירתו, נודע בהופעותיו הציבוריות. בשעת ההספדים נמסר כי בזכותו נצלו למעלה מ-79,000 ילדים.
בשנת 2013 זכה בפרס ירושלים מטעם ערוץ 7.
שוסהיים פרסם מאמרים הנוגעים לענייני הלכה ורפואה. מאמריו פורסמו באסיא ובכתבי עת תורניים נוספים. במאמר שפרסם בעיתונות החרדית על נזקי העישון פנה לרב אליעזר יהודה וולדנברג, עמו עמד בקשרים הדוקים, על מנת שיאסור את העישון על פי ההלכה. בעקבות פנייתו פסק הרב ש"יש לאסור את העישון על פי דין תורה".
כרופא טיפל ברבנים שונים, דוגמת הרב אריה לוין, המקובל הרב יצחק כדורי, האדמו"רים מגור ה"בית ישראל", ה"לב שמחה", "פני מנחם", הרב אליעזר יהודה ולדנברג, הרב יוסף שלום אלישיב, הגאב"ד העדה החרדית רבי ישראל משה דושינסקי, הרב מרדכי אליהו, האדמו"ר מבעלז ישכר דב רוקח ועוד. היה מקורב לרב עובדיה יוסף. שימש כרופאם האישי של ראשי ישיבת מרכז הרב הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא, ועוד כארבעים מגדולי ישראל.
ד"ר אלי שוסהיים נפטר ב-9 ביוני 2021 (כ"ט בסיוון תשפ"א). נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
חיים אישיים.
היה נשוי לשושנה רחל ואב לחמישה. ארבעה בנים, אריאל, דרור, יאיר, יונתן, ובת זיוה. התגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
רחל גלי צינמון
רחל גלי צינמון היא פרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב המכהנת כדקאנית הפקולטה למדעי הרוח על שם סאלי ולסטר אנטין. מומחית לחינוך מיוחד ולייעוץ חינוכי.