ב־26 באפריל 2005, לאחר 29 שנות נוכחות סורית בלבנון (שהחלה בכניסת כוח ההרתעה הערבי ללבנון ב-1976 בתקופת מלחמת האזרחים במדינה), עזב החייל הסורי האחרון את אדמת לבנון. לאחר השמדת חומר רגיש או החזרתו לסוריה, הועברו כל בסיסי הצבא והמודיעין הסוריים לידי ממשלת לבנון. לאחר מכן נותרה ממשלת לבנון המפרה היחידה של ההחלטה, כשהיא עומדת בסירובה לפרק מנשקם את הארגונים הפרו־סוריים, ובהם חזבאללה.
ב־12 ביולי 2006 - החלה מלחמת לבנון השנייה, לאחר שחזבאללה חטף שני חיילים ישראלים תוך כדי שיגור רקטות לעבר צפון ישראל, קראה ממשלת ישראל ליישם את החלטת האו"ם מיידית, כתנאי בסיסי להפסקת אש באזור.
חסן נאסראללה
החלטה 1559 של מועצת הבטחון של האו&quot;ם
אוטיזם בתפקוד גבוה
אוטיזם בתפקוד גבוה הוא ביטוי סובייקטיבי, המתאר, על פי רוב, את מצבם של אנשים המאובחנים כאוטיסטים, המסוגלים לתפקד בחברה באופן ששואף לנורמלי. ביטוי זה אינו מוגדר בספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי (DSM), אך שגור בקרב הקהילה המטפלת באוטיזם. עם פרסום ה-DSM 5 שבו אוחדה תסמונת אספרגר עם אבחנת אוטיזם, נהוג להגדיר אנשים שבעבר אובחנו כבעלי תסמונת אספרגר כ"אוטיסטים בתפקוד גבוה".
אף על פי שהביטוי "אוטיזם בתפקוד גבוה" אינו מוגדר היטב ועל אף שהוא סובייקטיבי, פעמים רבות אין מנוס משימוש בו. לדוגמה, במחקרים רבים המשווים מאפיינים פסיכולוגיים או נוירולוגיים בין אוטיסטים לבין אנשים נוירוטיפיקלים, חלק נכבד מהאוטיסטים אינם מצליחים להשתתף בשל לקותם (אינם מצליחים להבין מה רוצים מהם, אינם מנסחים תשובות ברורות, מפחדים מהשינוי בשגרה שדורש הניסוי, מפחדים ממכשירי הניסוי או שמקבלים מהם גירויים בלתי נסבלים וכיוצא בזה). לכן, ספק אם תוצאות ניסויים אלה תקפות לכל האוטיסטים, ובדיווח על תוצאות ניסויים כאלה אין מנוס מכינוי קבוצת האוטיסטים שהשתתפה בהם כקבוצת "אוטיסטים בתפקוד גבוה".
אומנם המונח מוכר והשימוש בו רווח, אך אוטיסטים רבים מעדיפים שימוש במינוח אחר, כגון "צורכי תמיכה נמוכים", מכיוון שהמונח "תפקוד נמוך" או "תפקוד גבוה" אינו מדויק ויכול להיחשב פוגע.
"תפקוד נמוך" ו"תפקוד גבוה".
"גבוה" ו"נמוך" הם מושגים יחסיים. פעמים רבות כשאדם מתאר "אוטיסט בתפקוד גבוה" הוא מתאר אדם אוטיסט המתפקד באופן טוב יותר מאוטיסטים אחרים שהכיר ולא אדם המתפקד היטב ביחס לאוכלוסייה הכללית. באוכלוסייה הכללית, אדם שמצליח לשמור על קשרים חברתיים יציבים ומספקים, מצליח ללמוד במוסדות חינוך שנועדו לציבור הכללי, מצליח להתפרנס, ומצליח לגדל ילדים הוא אדם בתפקוד גבוה (ראו המושג לקות).
המומחים עשויים לחלק את בעלי תסמונות הספקטרום האוטיסטי, לבעלי תפקוד גבוה או נמוך במספר דרכים שונות. יש, למשל, המחלקים את האוטיסטים למתפקדים גבוה או נמוך על פי מנת המשכל שלהם, יש המחלקים לפי חומרת המאפיינים של האוטיזם עצמו ויש המחלקים על פי היכולת להסתדר בחיים. אלה המחלקים לפי היכולת להסתדר בחיים עשויים להחשיב אדם שיש לו מנת משכל גבוהה וגם מאפיינים קשים של אוטיזם כבעל תפקוד דומה לזה של אדם בעל מנת משכל נמוכה ומאפיינים קלים של אוטיזם. על פי גישה זו, לא רק מנת המשכל וחומרת המאפיינים משפיעים על התפקוד אלא גם גורמים רבים נוספים. אם נביט בלקויות אחרות, נראה שמי שלמד ידע שימושי להשתלבות בחברה (כמו קריאת שפתיים אצל חירשים) או מי שגר במקום נגיש (כמו משתמש כיסא גלגלים שגר בעיר מישורית ולא הררית) עשויים להיות בתפקוד גבוה יותר מאנשים שיש להם יכולות דומות להם.
תסמונת אספרגר ואוטיזם בתפקוד גבוה.
יש מי שמכנה "אוטיסטים בתפקוד גבוה" את כל המאובחנים בתסמונת אספרגר. אחרים, למשל טמפל גרנדין, טוענים שיש הבדלים בין הקבוצות. לדידה של גרנדין, אוטיסט בתפקוד גבוה יכול להיות אדם עם אוטיזם קלאסי, שעבר הליך שיקומי מוצלח ואילו אדם עם תסמונת אספרגר הוא אדם עם לקות שונה לחלוטין. יש גם מי שמותיר את השאלה הזו בלא הכרעה, על אף שהוא חוקר את התחום.
חלוקה על פי מנת משכל.
הן מבחינת סיווג והן מבחינת טיפול, לעיתים קרובות מחלקים את האוטיסטים לאלה עם מנת משכל נמוכה מ-80, עליהם נאמר שיש להם "אוטיזם עם תפקוד נמוך" (LFA), ואלה עם מנת משכל של 80 או יותר, עליהם נאמר שיש להם "אוטיזם עם תפקוד גבוה" (HFA). באופן כללי יותר מסווגים אוטיסטים לתפקוד נמוך או גבוה על פי יכולתם להתמודד עם משימות של חיי יום-יום, ולא על פי מנת המשכל שלהם.
אי-התאמה זו עשויה להוביל לבלבול בקרב ספקי שירותים המבלבלים בין מנת משכל לבין תפקוד ועלולים לסרב לשרת אוטיסטים בעלי מנת משכל גבוהה המוגבלים מאוד ביכולתם לבצע משימות יום-יומיות, או להתעלם מהיכולת האינטלקטואלית של אוטיסטים רבים הנחשבים לבעלי תפקוד נמוך. ישנם למשל אנשי מקצוע המסרבים לסווג כאוטיסטים את כל האוטיסטים המסוגלים לדבר, משום שהם עדיין מחזיקים בדעה שאוטיזם הוא ליקוי בתקשורת.
חלוקה על פי חומרת המאפיינים.
אוטיזם היא תופעה רפואית בעלת מגוון מאפיינים רחב מאוד. בהינתן מקרה יוצא דופן, של שני אנשים עם אוטיזם, שהמאפיינים שלהם דומים יחסית ואצל אחד מהם, אותם מאפיינים הם חריפים יותר, טבעי להגדיר את בעל המאפיינים החריפים יותר כאוטיסט בתפקוד נמוך יותר. אולם, על פי רוב, השוואת מאפיינים כזו היא די מסובכת. לאדם אחד עם אוטיזם יכולות להיות יותר שגיאות דקדוק מאשר לחברו ואילו לחברו, שנוטה פחות לשגיאות דקדוק, יש נטייה כללית להשתמש פחות ביכולת הדיבור שלו. אחד יכול ליצור קשר עין טוב יותר מאשר לחברו ואילו לחברו יכולות להיות הבעות פנים ברורות יותר. האחד יכול להבין מצבים חברתיים טוב יותר מחברו ואילו חברו יכול לפחד פחות מהפתעות ולהצליח להסתגל טוב יותר לשינויים באורח החיים.
ישנם מדדים לאבחון ולהערכה של אוטיזם. יש מי שטוען כי תוצאה קרובה יותר למצב חסר לקות, במדדים אלה, מורה על אוטיזם בתפקוד גבוה יותר. אולם, מדדים אלה מכמתים באופן שרירותי תופעות פתולוגיות שונות למטרת ההשוואה. האם באמת מי שקיבל על הבעות פנים ציון של 4 מתוך 5 הוא פחות אוטיסט ממי שקיבל על קשר עין ציון של 3 מתוך 5? מעבר לזאת, ייתכן שהמשמעות של ציונים גבוהים יותר במדדים אלה היא שקשה יותר להחליט אם האדם הוא אוטיסט, ולא שהאוטיזם שלו קל יותר.
מבין סוגי האוטיזם הנפוצים, תסמונת קנר מתוארת בדרך כלל כ"אוטיזם קלאסי", המקושר עם תפקוד נמוך (בחלוקה על פי חומרת מאפיינים), בעוד שתסמונת אספרגר מתוארת כצורת אוטיזם עם תפקוד גבוה (בחלוקה על פי חומרת מאפיינים); אולם לא תמיד הדבר נכון.
ב-DSM-IV-TR של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית, ההבדל החשוב ביותר בין תסמונת קנר לתסמונת אספרגר הוא שאבחון של הראשונה כולל את האבחנה לגבי "תפקוד לקוי או איטי לפחות באחד משלושת התחומים הבאים, שהחל לפני גיל 3 שנים: (1) אינטראקציה חברתית, (2) שימוש בשפה לתקשורת חברתית, או (3) משחק סימבולי או דמיוני", בעוד שבאספרגר, בתחומים אלה "אין עיכוב בעל משמעות קלינית". עם זאת, ב-DSM-5 שתי האבחנות כבר לא מופרדות זו מזו.
ב-DSM אין התייחסות למידת התפקוד האינטלקטואלי (מנת משכל), אולם העובדה שבאופן טיפוסי, הלוקים בתסמונת אספרגר נוטים לתפקד טוב יותר מהלוקים בתסמונת קנר הובילה לסברה הנפוצה כי תסמונת אספרגר שקולה ל-HFA, או שהיא הפרעה קלה יותר מאוטיזם. ישנה גם סברה נפוצה אך שגויה לפיה כל האוטיסטים עם תפקוד אינטלקטואלי גבוה הם בעלי תסמונת אספרגר; או ששני הסוגים הם פשוט "חנונים" עם תווית של תסמונת רפואית.
ההבנה הציבורית של האוטיזם התפתחה, אולם הזיהוי הפופולרי של אוטיזם עם מקרים קשים יחסית, כמו זה המתואר היטב בסרט "איש הגשם", מוביל קרובי משפחה רבים של לוקים באוטיזם קלאסי לתאר אותם כבעלי תסמונת אספרגר כאוטיסטים.
מונח קליני בהתהוות.
המונח "אוטיזם בתפקוד גבוה" נטבע לראשונה כדי לתאר אנשים שאובחנו כאוטיסטים אבל יכלו לבצע פעולות יומיומיות כגון דיבור, אכילה ולבישת בגדים. מאוחר יותר, החלו חוקרים להשתמש במונח באופן עצמאי, כדי לתאר רמה של תפקוד ועצמאות.
רבים מאנשי הקשת האוטיסטית טוענים שהחלוקה לתפקוד גבוה מול תפקוד נמוך היא מלאכותית. הם רואים את הקשת האוטיסטית כהווייה רב ממדית, עם תכונות אוטיסטיות שונות בעוצמתן המשתנות לאורך ציר הזמן. לדוגמה, הטענה שתסמונת אספרגר היא אוטיזם נטול הפרעות דיבור יוצרת הפרדה מלאכותית בתוך מצב משותף.
ישנן עדויות לכך שהמונח הפך למונח כללי לתיאור ילדים בעלי בעיות התנהגותיות. בשנת 2000, פרסם ד"ר תום ברני מבריטניה מאמר המתייחס לכך. הוא כתב בירחון הבריטי לפסיכיאטריה: "קיים סיכון שמושג האוטיזם יורחב עד שיכלול את כל אלה שאישיותם המוזרה והבעייתית אינה מתאימה לקטגוריות אחרות. הרחבה כזו עלולה לגרום לאוטיזם להפוך למושג חסר משמעות". הרבה תלמידים מחוננים מאובחנים אף הם כאנשי הקשת האוטיסטית.
היבטים חברתיים.
באופן כללי, אוטיסטים בתפקוד גבוה נוטים לעבור על כללים חברתיים בלתי כתובים. לדוגמה, לרוב קשה להם לחזות את מחשבותיהם, רגשותיהם ותגובותיהם של אנשים אחרים לנאמר. הם גם עשויים לא לציית לכללי נימוס בסיסיים, כמו לא לדפוק בדלת לפני שהם נכנסים לחדר, לא לשאול בחזרה מה שלום השואל כאשר זה שאל אותם לשלומם או לאכול בצורה בלתי מנומסת. לרוב, אוטיסטים בתפקוד גבוה מצליחים להבין את הסיטואציות, אך מתקשים לפרש אותן בהתאם לכוונה המקורית.
תפיסתם הנאיבית את הכללים החברתיים עשויה להוביל לניצולם על ידי זולתם. פעמים רבות ההיגיון שלהם לא תואם להיגיון החברתי המקובל. אוטיסטים בתפקוד גבוה עשויים להתעקש זמן רב על נושאים שנראים לרוב האנשים שוליים אך לוותר לזולת במקרים קריטיים.