האלבום הושפע ממוזיקת האיים הקרביים ומדאנס פופ כאשר האלבום מכיל שירי דאנס פופ בשילוב בלדות R&amp;B. הסינגל הראשון של האלבום "Pon de Replay" נכתב על ידי רוג'רס, סטרקן וודה נובלס. השיר הוא שיר דאנס פופ פשוט עם ביטים של דאנסהול ומקצב קולני של רגאיי. בשיר מבקשת ריהאנה מהדיג'יי שבמועדון שינגן את השיר האהוב עליה ובכך יבטיח את קיומם של הרוקדים במועדון. "The Last Time" נכתב והופק על ידי רוג'רס וסטרקן והשיר הוא בלדת גיטרה אקוסטית. בשיר "Now That I Found You" הוא שיר בו נעשה שימוש בכלי מיתר. בנוסף לעבודה עם רוג'רס וסטרקן עבור רוב האלבום, ריהאנה עבדה עם מפיקים נוספים ובניהם פוק וטון וסטארגייט שכתב את הסינגל השני של האלבום "If It's Lovin' that You Want" אותו ריהאנה תיארה כשיר כיפי. השיר "If It's Lovin' that You Want" הוא שיר אר אנד בי שעוסק בבחורה שאומרת לבן זוגה שיש לה את מה שהוא צריך כדי שהוא יהיה מאושר. לשיר גם קיימת גרסת רמיקס בשם "If It's Lovin' That You Want – Part 2", אשר כוללת את השתתפות הראפר קורי גנז. גרסה זאת נכנסה לאלבומה השני של הזמרת שיצא בשנת 2006 כרצועת בונוס. השיר התשיעי באלבום הוא השיר "Let Me", אותו כתבו סטרקן ורוג'רס לצד סטארגייט. האלבום כולל את השתתפות הזמר הג'מייקני דון פן בשיר You Don't Love Me (No, No, No)", ואת השתתפותו של אמן הדאנסהול ויבז קרטל.
ביקורות.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מצד מבקרי המוזיקה. קלפה סאנה מניו יורק טיימס נתן ביקורת מעורבת על האלבום. הוא שיבח בעיקר את הסינגל "Pon de Replay" שעליו אמר: "השיר הוא אחד משירי המועדונים הגדולים ביותר של הקיץ" אך נתן ביקורת שלילית על שאר האלבום. בארי וולטרס מהרולינג סטון כתב: "מצאתי את ריהאנה באלבום חסרת ערך, חוזרת על עצמה ובעלת חוסר כושר המצאה. היא נשמעת כמו שיהוק גנרי של קול וסלסולים וזה מסתיר את כל הקסם הקאריבי שלה." סאל סינקומני ממגזין סלנט רשם: "האלבום הוא שפע של פזמונים העשירים ב-R&amp;B", ותיאר את הסינגל "Pon de Replay" "כתערובת מוזיקלית פשוטה שדומה מאוד ל-"Baby Boy" של ביונסה נואלס". אוון ספרפיק מבידור שבועי כתב כי: "שירתה של ריהאנה בשירים כמו: 'That La La La' ו- 'Let Me' הייתה טובה, אבל האלבום מתאפיין בהרבה שירי דאנסהול ואר אנד בי תפלים שלא יוצרים ריגוש וחוסמים את האלבום". רוברט כריסטאגו מ-"דה וילג' וויס" דירג את האלבום בדרגת "נכשל" וציין: "האלבום הוא שיא של שירים רעים שנראה כי לא הוקדשו להם יותר מדי מחשבה".
בביקורות החיוביות ג'ייסון בירצ'מי מ-Allmusic תיאר את האלבום כ"מקסים ולא שאפתני. היא הצליחה להיבדל מאמני פופ כמו אשנטי, ביונסה נואלס וסיארה." הוא הוסיף ואמר כי: "האלבום באלבום יש רגעים לא טובים, אך אחרי כמה זמן למרות החוסר עקביות בשירים, האלבום מרים את הקצב לקראת הסוף. התוצאה היא אחד מאלבומי הפופ האורבניים הטובים של השנה". צ'נטל ז'נור מ"ג'מייקה אובזרוור", החמיאה על הדאנסהול ועל האלמנטים של ההיפ-הופ בכמה מהישרים ובניהם "Pon de Replay", "Rush", "Let Me", "Music of the Sun" ו-That La La La", ואף כתבה כי ריהאנה גורמת למאזינים להרגיש מאושרים וחסרי דאגות.
מכירות ומיקומים במצעדים.
בארצות הברית, האלבום הגיע למקום ה-10 במצעד ה-בילבורד 200 ב-17 בספטמבר 2005. האלבום שהה בסך הכול 35 שבועות רצופים במצעד. האלבום הגיע לראשונה למקום ה-6 במצעד אלבומי האר אנד בי וההיפ-הופ שבארצות הברית, שם שהה סך הכול 44 שבועות רצופים. לאחר 5 חודשים האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית (500 אלף עותקים). נכון לנובמבר 2013 האלבום מכר 609,000 עותקים (מעמד זהב). בקנדה האלבום הגיע למקום ה-7 במצעד האלבומים הקנדי, אבל לאחר שבוע נשר מהעשירייה הפותחת. האלבום הגיע למעמד פלטינה (100 אלף עותקים) אחרי 4 חודשים.
מחוץ למדינות אלה האלבום לא הצליחה להגיע לאותה ההצלחה. בבריטניה האלבום הגיע רק למקום ה-35 ב-10 באוקטובר אותה שנה. בשבוע השני האלבום נפל אל המקום ה-38, ובשבוע שלאחר כמן ירד שוב אל המקום ה-40. ב-12 במאי 2006 האלבום הגיע למעמד זהב בבריטניה (100 אלף עותקים). גם במדינות אחרות באירופה האלבום לא נחל הצלחה, כאשר הגיע בשווייץ למקום ה-46 בלבד ב-11 בספטמבר 2005, והגיע למיקום השיא שלו 4 שבועות לאחר מכן, כאשר הגיע למקום ה-38. באוסטריה האלבום גם לא זכה להצלחה ובשבוע הראשון שלו הגיע למקום ה-61, ב-18 בספטמבר 2005, ובשבוע שלאחר מכן הגיע למיקום השיא שלו, למקום ה-45. גם בצרפת האלבום לא זכה להצלחה והגיע למקום ה-93 בלבד ב-24 בספטמבר 2005. בהולנד גם האלבום לא זכה להצלחה והגיע למקום ה-98 בלבד ב-29 באפריל 2006. גם בניו זילנד האלבום לא הצליח כאשר הגיע למקום ה-40 בלבד ב-26 בספטמבר 2005. בין ה-29 בספטמבר 2005 ל-10 באוקטובר אותה שנה האלבום נשר מה-40 העליונים, ובשבוע הרביעי שלו הגיע למיקום השיא שלו: 26. בסך הכל האלבום מכר 1.9 מיליון עותקים.
פו פייטרז
איטריה
שון ויליאם סקוט
שון ויליאם סקוט (באנגלית: Seann William Scott; נולד ב-3 באוקטובר 1976) הוא שחקן, קומיקאי ומפיק קולנוע אמריקאי, אשר התפרסם מתפקידו כסטיפלר בסדרת סרטי הנעורים "אמריקן פאי".
ביוגרפיה.
סקוט, הצעיר מבין שבעה ילדים (לשני הוריו יש שלושה ילדים מנישואים קודמים), נולד במינסוטהלוס אנג'לס, שם הוא התגלה בתחרות חיפוש כישרונות. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בקליפ של להקת אירוסמית', "Hole in my Soul". לאחר מכן, הוא הופיע ב"Chad's World", תוכנית טלוויזיה ששודרה באינטרנט.
קריירה.
ההצלחה המסחרית הראשונה של סקוט באה בעקבות השתתפותו בסרט אמריקן פאי, ב-1999 כסטיב "סטיפלר". הוא הופיע גם בשלושת סרטי ההמשך של הכותר המקורי. בשנת 2000 כיכב לצד אשטון קוצ'ר בסרט הקומדיה "אחי, איפה האוטו שלי?" שהפך לסרט פולחן. הוא הופיע בסרט של קווין סמית', "ג'יי ובוב השקט מכים שנית", ושיחק קצין משטרה בסרט "עלילות סאות'לנד".
סקוט הופיע בטקס פרסי המוזיקה של ה-MTV, לצידו של ג'סטין טימברלייק. הם שיחקו בכמה מערכונים, ביניהם חיקוי לסצנה מהסרט "מטריקס רילודד".
חייו האישיים.
לסקוט שלושה קעקועים : סמל של אינסוף בפרק כף ידו, ברק בירך שלו והמילה "Amo" (בלטינית "אני אוהב") בעצם הזנב.
ב-16 במרץ 2011, סקוט אושפז במכון גמילה, בגלל "בעיות בריאות ובעיות אישיוֹת". הנציג מטעמו לא מסר את כל הפרטים על האשפוז, לרבות מיקומו של המכון. עם זאת הוא אמר ש"הוא [סקוט] מעריך את התמיכה של האוהדים הרבים שלו בשלב זה". ב-13 באפריל 2011, נמסר כי סקוט השלים בהצלחה את תוכנית הגמילה.
במרץ 2012 התארס עם דוגמנית ויקטוריה'ס סיקרט, לינדסי פרימונט, אך השניים נפרדו בינואר 2013.
ב-2019 התחתן עם מעצבת הפנים אוליביה קורנברג.
צפון הונג קונג
אזור צפון הונג קונג (בסינית: 北區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הנמצא בצפון הטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 168 קמ"ר, אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2001 ל-298,657 איש, וצפיפות האוכלוסין בו היא 2,055 איש לקמ"ר. זהו האזור השני הכי פחות מיושב בהונג קונג.
תחילה היה המחוז מאוחד יחד עם מחוז טאי פו עד שהופרד בשנת 1980 והפך מחוז עצמאי.
בתחום המחוז עובר נהר סאם צ'אן, המשמש גם כגבול בין הונג קונג לעיר שנג'ן שבסין העממית.
כ-70% מהאוכלוסייה גרה באחוזות החדשות שבעיר פַנְלִינְג-שֶׁאוּ'נְג שׁוֹי. לשם גם מגיעה רכבת ה-KCR העוצרת בשלוש תחנות באזור - פנלינג, שאו'נג שוי ולוֹ ווּ.
אזורים.
אזור הצפון מחולק לארבעה תת-תחומים.
דגני בוקר
דִגני בוקר (ולפי החלטת האקדמיה ללשון העברית: מִדְגַּנִּים) הם מאכל תעשייתי המורכב מפתיתי דגנים אפויים ומיובשים המיועד להוות ארוחת בוקר פשוטה, מאכל המתוכנן ומיוצר במיוחד לשם כך. מקור המאכל בארצות הברית, אך כיום הוא נפוץ ואהוד בכל רחבי העולם המערבי.
דגני בוקר מיוצרים ממגוון דגנים: תירס (קורנפלקס), אורז, חיטה, שיבולת-שועל ועוד. הם נאכלים לרוב בתוספת חלב קר, ועל כן הגדרת מרק מתאימה לשילוב זה, כי החלב מקבל לרוב את טעמם של הדגנים, אם כי ניתן לאכלם גם יבשים, כחטיף. יש המוסיפים להם מוצר חלב אחר כגון יוגורט, רוויון וכדומה.
דגני בוקר שונים כוללים גם תוספות כגון מיני אגוזים ופירות וכן סיבים תזונתיים, ויטמינים ורכיבים תזונתיים אחרים. יש סועדים המוסיפים לקערת הדגנים פירות טריים או יבשים ואגוזים.
מגוון מותגי דגני הבוקר רחב מאוד ופרסומם אינטנסיבי. מותגים רבים מכוונים לפלח שוק הילדים וממותגים בהתאם, בליווי דמויות בדיוניות, חלקן מוכרות לילדים מעולמות תוכן אחרים (סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ומשחקי מחשב). דורות של ילדים, בעיקר בארצות הברית, גדלו על דגני בוקר, לכן מבוגרים רבים צורכים דגני בוקר המיועדים לילדים, אם מתוך נוסטלגיה ואם כהרגל.
דגנים המשווקים לילדים הם לעיתים פחות מזינים, וחלקם אף חסרי ערך תזונתי וניתן לסווגם כמזון מהיר בשל ייצורם מדגנים מעובדים, והיותם בעלי תכולה גבוהה של סוכר, שומן וצבעי מאכל. חלקם מצופים בשוקולד או ממולאים בקרם שוקולד, וניל וכדומה.
חלק מדגני הבוקר משווקים כדגני פרימיום. ביניהם מוצרים העשויים מדגנים מלאים וממותגים כמזון בריאות, לרוב עם תוספים תזונתיים. ישנם גם דגנים המשווקים כמזון דיאטטי, דל קלוריות יחסית למוצרים אחרים מהסוג. אחרים מיועדים לספורטאים והם עתירי קלוריות ממקורות בעלי ערך תזונתי.