בין השאר הציעו התיאוריות הפופולריות שגל הצונאמי הוא זה שגרם לקריעת ים סוף המתוארת בספר שמות במקרא, ושהשפעות האפר גרמו לחלק או לכל מכות מצרים. הצעות כאלו נראו סבירות יותר בשנים שבהן תוארכה ההתפרצות סביב שנת 1500 לפנה"ס, ולפיכך הייתה עשויה להתאים להצעת התיארוך יציאת מצרים לאמצע המאה ה-15, על פי הכרונולוגיה המקראית המונה 480 שנה מיציאת מצרים ועד הקמת מקדש שלמה. ההתאמה הכרונולוגית הפכה קשה הרבה יותר בעקבות הקדמת תיארוך ההתפרצות למאות ה-16 או ה-17 לפנה"ס, אך קושי זה לא מנע הופעת תיאוריות נוספות, בין השאר בעקבות חילוקי הדעות המדעיים לגבי התיארוך החדש.
התאוריה היחידה מסוג זה שפורסמה בפורומים מדעיים הוצגה בספר "The Parting of the Sea" בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון של הגאולוגית האמריקאית ברברה סיוורטסן מאוניברסיטת שיקגו. בספר זה מציעה סיוורטסן שהיו למעשה שתי יציאות מצרים. הראשונה מביניהן בתאריך המקובל יותר כיום להתפרצות המינואית בשלהי המאה ה-17 לפנה"ס. לפי הצעתה גרם ענן האפר של ההתפרצות לחלק ממכות מצרים, וגל הצונאמי הוא שהטביע את צבא המרכבות המצרי שרדף אחר היוצאים. יציאת מצרים נוספת אירעה לדעתה בתקופה המקובלת יותר במחקר של אמצע המאה ה-15 לפנה"ס, והיא נגרמה כתוצאה מגל צונאמי עקב התפרצות מאוחרת יותר של הר-געש אחר, תת-ימי.
על ספרה של סיוורטסן, כמו גם על תאוריות דומות פחות מדעיות, נמתחה ביקורת מצד גאולוגים, ארכאולוגים וחוקרי מקרא, בין השאר בטענה שהן נוטות לקטסטרופיזם, ועקב כך תלויות מאוד בצירופי מקרים שהסיכוי להתרחשותם נמוך ביותר, עד כי אין בהן יתרון רב על הסברים נסיים ובלתי-טבעיים של אותם סיפורים.
כמו כן הוצע בתאוריות פופולריות לא-מדעיות שתירה היא האי אטלנטיס ששקע בים לפי סיפורו של אפלטון, ושציורי הקיר שנחשפו באקרוטירי מתארים את "ספינות המסחר המרחיקות שוט" של התרבות האבודה. זאת למרות שלא ידועות במחקר עדויות ממשיות לקיום ממלכת אטלנטיס, ומקובל במחקר שהסיפור אינו עובדתי, אלא משל שנועד לחזק נקודה בפילוסופית המדינה של אפלטון.
אסף ברטוב
אסף ברטוב (נולד ב-27 בפברואר 1977) הוא יזם חברתי, מתכנת ומתרגם ישראלי. העורך המייסד של "פרויקט בן-יהודה" ומפעילי התוכן החופשי הבולטים בישראל. חלק נכבד מפעילותו נעשית בהתנדבות.
ביוגרפיה.
אסף ברטוב נולד וגדל ברעננה, השני מחמשת בניהם של אמיר ברטוב, גזבר עיריית רעננה, וחיה ברטוב, סוכנת ביטוח.
בשנת 1992, בגיל 15 וחצי, עזב את התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים שבו למד, והחל לעבוד במשרה חלקית בחברת ההיי-טק "מסכי זהב". את בחינות הבגרות השלים באופן עצמאי.
שירת בצה"ל כמדריך נוער. בשנת 2004 נכלא למשך שלושה שבועות לאחר שמטעמי מצפון סירב לשרת בשטחים במסגרת שירות מילואים.
ברטוב למד לתואר ראשון בחוג לספרות כללית ולימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 לימד באוניברסיטת תל אביב לשון יוונית. מאז הוא מלמד בהתנדבות, יחידים וקבוצות, יוונית עתיקה ולטינית קלאסית.
בין השנים 1999–2011 עבד בחברת שירותי התוכנה "לוג-און", תחילה כמתכנת ומאוחר יותר כארכיטקט תוכנה ויועץ. תכנת ומתכנת בשפות התכנות: C ,C++, Perl ,Ruby ,JavaScript. כותב תוכנה חופשית.
ברטוב עוסק בתרגום. שירים של אלישה סטולינגס, שתרגם מאנגלית, פורסמו בשנת 2017 בכתב העת "הו!".
בשנת 2020 החל לעסוק בהוצאה לאור, כשיזם את הוצאת ״סדרת נמלה״, ששמה לה למטרה להנגיש את הספרות האוקראינית לדוברי העברית. הספר הראשון בסדרה, שאותו גם ערך, הוא "מוסקוביאדה" מאת יוּרי אנדרוּחוֹביץ ובתרגום אנטון פפרני, אשר יצא לאור בהוצאת תשע נשמות, בשיתוף אוריאל קון.
ב-2017, לאחר שהות בת 6 שנים בארצות הברית, שב להתגורר בישראל. עבר לאוקראינה, שם הכיר את אשתו, בת המקום. התגורר עימה ועם בתם בבירה קייב במשך כמה שנים עד הפלישה הרוסית ב-2022, שבעקבותיה נמלטו לישראל.
פרויקט בן-יהודה.
בהשראת פרויקט גוטנברג יזם ברטוב בשנת 1999 את "פרויקט בן-יהודה", מיזם תרבותי על טהרת ההתנדבות, אשר פועל באינטרנט ומטרתו לשמר, להנגיש ולחשוף לציבור את הקלאסיקות של הספרות העברית בקלות ובאופן חופשי לשימוש. הפרויקט כולל, בין היתר, שירה, סיפורת, תרגום, עיון ומסות בעברית מימי הביניים ועד ימינו. אתר הפרויקט החל לפעול בשנת 2001, וברטוב מכהן כעורכו הראשי מאז. בשנת 2004 הקים את "העמותה למחשוב ספרות עברית" התומכת בפעילות הפרויקט, ושימש כיושב ראש העמותה עד שנת 2011, ונכון ל-2020 כחבר הוועד המנהל שלה. אביו של אסף, אמיר ברטוב, הנמנה עם מייסדי העמותה, משמש כגזבר העמותה ובעבר גם כחבר בוועד המנהל שלה, ואחותו של אסף, הילה לוי, שימשה עורכת ראשית שותפה. הפרויקט זכה למספר פרסים: בשנים 2005 ו-2009 בתגי "מלאכים ברשת" ובשנת 2014 זכה ברטוב בפרס יגאל אלון "על מעשה מופת חברתי-חלוצי" עבור הקמת הפרויקט והעביר את הפרס לעמותה.
ברטוב כתב את הפרק "אל פרשת דרכים ? פרויקט בן-יהודה, השפה העברית, החינוך והציבור" בספר "לשון רבים : העברית כשפת תרבות", בעריכת יותם בנזימן, שיצא לאור בשנת 2013 בהוצאת מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד.
מיזמים נוספים.
בשנת 1998 נמנה עם מקימי "העמותה למשחקי תפקידים בישראל" ומילא תפקיד מרכזי בפעילותה בשנותיה הראשונות.
בשנים 2006–2007 ו-2009 היה חבר ועדת הביקורת של עמותת "המקור", הפועלת לקידום תוכנה חופשית וקוד פתוח בישראל. בנוסף, התנדב גם בליבריווקס , מיזם של קריאה והקלטת טקסטים ליצירת ספרי אודיו לרשות הציבור. עם הטקסים שהקריא והקליט נמנה הנוסח העברי של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
בין השנים 2008–2011 היה בין הפעילים המרכזיים בעמותת ויקימדיה ישראל. שימש כחבר הוועד המנהל של העמותה.
מ-2011 החל החל לעבוד בקרן ויקימדיה כאחראי על קהילות מתפתחות, עבר לארצות הברית והתגורר בעיקר בברקלי שבקליפורניה. במסגרת זו הוא מדריך, חונך, מסייע בהפקת מיזמים ומפשר בקהילות בעיקר באפריקה, הודו, דרום אמריקה, דרום-מזרח אסיה ומזרח אירופה. עד נובמבר 2014 כיהן, בנוסף, גם כמנהל תוכנית המענקים של הקרן.
ברטוב כותב ועורך בויקיפדיה העברית והאנגלית. הוא מרבה לכתוב ערכים על נשים. על מנת ללמוד על הפער המגדרי בוויקיפדיה, מיפה ברטוב את אחוז הערכים על גברים ונשים בוויקיפדיות ב-41 שפות, באמצעות ויקינתונים. מהנתונים שפרסם, המעודכנים ליוני 2016, עולה כי אחוז הערכים על נשים מסך כלל ערכי הביוגרפיות נע בין 12.7 ל-48.8, כאשר בוויקיפדיה העברית האחוז עומד על 16.8, מעט מעל ויקיפדיה האנגלית, בה אחוז הערכים על נשים הוא 16.3.
אברז'ל
יעקב שריבום
יעקב שריבום ("שרַייבּוֹם" 1913 - י"ד בכסלו ה'תשנ"ב, 21 בנובמבר 1991) היה מבקר העירייה הראשון של ירושלים, רב מחנות עצורי המחתרות באפריקה ופעל כמקשר בין הגולים העצורים לשלטונות, שימש כרב מחנות המעצר בקפריסין ופעל רבות במבצע החשאי להעלאת יהודי תימן, "מרבד הקסמים".
ביוגרפיה.
יעקב שריבום נולד למשפחה חסידת גור בוורשה שבפולין, בן לחיים אליעזר ורבקה יהודית, ילד שני למשפחה בת שבעה ילדים: הינדה, יעקב, הירש וולף, שמואל, אפרים, שמחה ונחמה. בשנת 1934 נשלח לארץ ישראל על ידי הרבי מגור, על מנת לשמש כאחד ממקימי החסידות בארץ. הרבי מגור, שהכיר את כישוריו, דאג לאיסוף כספים מחסידי ורשה, כספים אשר שימשו להעלאתו ארצה של יעקב. הינדה, האחות הבכורה, עלתה ארצה עם תנועת "השומר הצעיר" שבה הייתה חברה עוד בטרם פרצה מלחמת העולם השנייה, והייתה בין מקימי קיבוץ שמיר שבגליל העליון, שבו התגוררה עם בעלה ליקא עד ליום מותה. ההורים ושאר חמשת האחים למשפחת שריבום נרצחו בשואה במלחמת העולם השנייה.
עם הגיעו ארצה, כשהוא בן 21, החל יעקב את לימודיו בישיבת חסידות גור בירושלים, "שפת אמת", ובהמשך גם לימד באותה ישיבה. בשנת 1937, נשא לאישה את שושנה רייזל לבית שטרנהל והזוג עבר להתגורר בירושלים, שם נולדה בתם הבכורה, יפה.
זמן קצר לאחר מכן הם שבו להתגורר בחיפה ויעקב החל לחפש פרנסה. הוא לא בחל בשום עבודה, ואכן, במהרה החל לעבוד כסבל בנמל חיפה, פועל בניין, פקיד במשרד ניהול חשבונות ואפילו כמדביק מודעות בלילות. אשתו שושנה, שראתה את הפוטנציאל הגלום בו, הציעה ליעקב ללמוד את השפה האנגלית בתקווה שכך יוכל למצוא לעצמו עבודה הולמת יותר. הוא החל ללמוד בעצמו את השפה, כאוטודידקט, ובתוך שלושה חודשים שלט בשפה. בגיל 34, כשהוא כבר אב ליפה ולנתן, החל יעקב בעבודתו הציבורית.
מחנות העצורים באפריקה.
בשנת 1946 נשלח שריבום על ידי הסוכנות היהודית לאפריקה לשמש כרב לעצורי המחתרות אצ"ל ולח"י, שהוגלו לשם על ידי השלטון הבריטי ששלט באותם ימים בארץ. תפקידו היה לדאוג לצורכי הדת של האסירים היהודים. הוא היה באריתריאה-אסמרה, בקניה, בסודאן ובקהיר והגיע אף לג'דה שבסעודיה, בטרם דרכה שם כף רגלו של יהודי. עם הזמן, יצר קשרים מיוחדים עם הצמרת הבריטית במחנות ובמקביל קנה את אמונם של האסירים היהודים. הוא אף שיתף פעולה בתכנון בריחה מהמחנה, לפחות פעם אחת, עם יעקב ואליהו מרידור, שהיו לחברי כנסת במדינת ישראל לאחר הקמתה. בין העצורים במחנה היו גם יצחק שמיר, לימים ראש ממשלת ישראל ומאיר שמגר, לימים נשיא בית המשפט העליון.
מחנות המעצר בקפריסין.