הפואיג'ילה נחשב לסוג הטורף הימי הקדום ביותר שנמצא. הוא הגיע לאורך מטר אחד ולמשקל 20 קילוגרם. במראהו דמה ללוטרה, והיה בעל ראש קטן מעוגל וזוג ניבים ארוכים בקדמת לסתו, רגליים קצרות בעלות סנפירים ובעל זנב ארוך ששימש כהגה. מבנהו מרמז שהיה מימי למחצה ולא הותאם במיוחד לחיים בים, אך הוא כנראה ניזון מדגים. המבנה של העצמות שלו מזכיר מעט דובים או סמורים וייתכן כי מהם התפתחו טורפי הים.
הוא חי לצד האנליארקטוס הדרומי יותר, ונראה שהוא התפתח מהאחרון והוא נחשב למאובן מעבר חשוב בהתפתחות כלבי הים.
פרוקמלוס
פרוקמלוס (שם מדעי: Procamelus; משמעות השם: "גמל קדום") הוא סוג נכחד של יונק צמחוני ממשפחת הגמליים, שחי באמצע עד לסוף המיוקן שלפני 16 עד 5.3 מיליון שנה. מאובניו התגלו באמריקה הצפונית והוא תואר ב-1858 בידי החוקר ג'וזף ליידי.
גמל קדום זה חי באמריקה והוא דמה בצורתו לג'ירף קדום, עם רגליים וצוואר ארוכים מאוד. הוא היה קרובם של האייפיקמלוס והאוקסידקטילוס ("Oxydactylus") שחיו באותו מקום וגופם היה בנוי בצורה דומה, מותאמת לאכילת עלי עצים.
לגמל קדום זה היו שיניים חותכות קטנות בלסת העליונה שהתאימו ללעיסת עלים ולא עשבים, אך מאחוריהם היו שיניים קשיחות יותר שהותאמו לתזונה יותר קשה. בדומה לגמלים המודרניים היו לו פרסות רחבות בעלות כרית, איתם היה יכול לחצות אזורים של קרקע רכה כמו חול או בוץ.
למרות הדמיון לג'ירפה הוא היה קטן יחסית והגיע לגובה 1.3 מטר, קצת פחות מלמה מצויה. עם זאת הוא היה זריז יותר עקב מבנה הרגליים החזקות והארוכות שלו. מסת הגוף שנמדדה עבור גמל זה הגיע ל-532.7 קילוגרם.
איכתיולסטיס
איכתיולסטיס (שם מדעי: Ichthyolestes; מילולית: "גנב דגים") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הפקיצטיים. הוא היה מראשוני הלווייתנאים, והוא היה יצור יבשתי בעל ארבע רגליים מפותחות וזנב ארוך ורחב מאחוריו. הוא היה קטן יחסית ללווייתן ולא עלה על 60 סנטימטרים. סוג זה, שהוא הראשון שבפקיצטיים, התגלה בצפון פקיסטן והוא הוגדר ב-1958 על סמך מחקרים שהפרידו בינו לבין לווייתנים קדומים נוספים. הסוג כלל מין אחד - "Ichthyolestes pinfoldi".
בניגוד ללווייתנאים המפותחים יותר, הוא היה בעל תעלות עגולות למחצה באוזן הפנימית שהייתה גדולה יחסית, בדומה לאוזן של אריות ים וכנראה של כמה מכפילי פרסה נכחדים שהתפתחו לחיות ימיות, כך שהוא התאים לפחות חלק מחייו לחיים תת-מימיים. ייתכן שהוא חי בדומה ללוטרה או להיפופוטם רוב זמנו במים ונח על החופים. בהתבסס על מבנה לסתותיו הוא היה צייד דגים מוצלח שניזון בעיקר במים הרדודים.
ספנוקואלוס
ספנוקואלוס (שם מדעי: Sphenocoelus; במקור נקרא בשם Dolichorhinus) הוא סוג נכחד של יונק בן למשפחת הברונתותריומים, אשר חי במהלך תקופת האאוקן של אמריקה הצפונית שלפני 46.2 עד 40.4 מיליון שנים מהיום. מאובניו התגלו בוויומינג ובמזרח יוטה, והם הוגדרו ב-1929 בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן .
במראהו ברונתותריום זה היה קטן יחסית, באורך של 2 מטרים וגובה של 1.2 מטר בכתפיים והוא דמה מעט לקרנף חסר קרניים עם גולגולת מוארכת. השיניים שלו היו חלשות ובעלות שיניים טוחנות בעלות כותרים גבוהים וחדים והיו לו גם ניבים בולטים בלסת הקדמית, אשר שימשה כנראה להתגוננות מטורפים. הוא היה בעל ארבע אצבעות ברגליו הקדמיות ו-3 אצבעות באחוריות וכנראה הוא היה איטי מאוד. המבנה המוארך של הגולגולת מרמז על קיום חוש ריח חד מאוד של היונק הקדום.
ככל הנראה הוא חי ביערות ואזורי ביצות בהם רעה. הוא התפתח לאורך הזמן למינים גדולים ומרשימים יותר כמו המגצרופס.
רונטי רומאן
רונטי רומאן או מויסה רומטי-רומאן (ברומנית: Ronetti Roman או Moise Ronetti Roman; 1853 - 7 בינואר 1908) היה שם העט של ארון בלומנפלד, סופר, משורר, מחזאי ופובליציסט יהודי-רומני, שיצירתו המפורסמת ביותר היא המחזה מנשה.
ביוגרפיה.
רונטי רומאן נולד ביישוב Jezierzany, בגליציה, והתייתם מהוריו בגיל צעיר. לפי הנרמז באחת מיצירותיו הוא גודל על ידי אחת הסבתות. ב-1868 התיישב בחרלאו, שם למד גרמנית עם מורה פרטי. התחיל לעבוד כמורה בסדיגורה ואז עבר לבקאו, שם עבד כמנהל חשבונות והתכונן לבחינות הבגרות.
בסתיו 1869 עבר לברלין ונרשם ללימודי רפואה. עזב את הרפואה לטובת הבלשנות ב-Akademie für Philologie ובו זמנית גם האזין לשיעורי פילוסופיה. הוא לא התמיד בכך, עבר ללמוד בערים אחרות, אך לא סיים אף פקולטה.
בשנים 1868 - 1872 פרסם בהמגיד ובכתבי עת עבריים נוספים מאמרים בתחום הספרות העברית תחת שמות העט מויסה רומאן או רומאנו. הוא נסע דרך איטליה ודרך צרפת, כשהוא משתמש בשם רונטי רומאן. בשובו לרומניה, התחיל לעבוד כמחנך ומורה לגרמנית במכון של וסילה אלכסנדרסקו אורקיה.
ב-1876 פרסם לראשונה שיר ב-Revista literară și științifică. ב-1877, בעקבות הערות אנטישמיות של אורקיה התפטר ופרסם בעיר רומאן את הסטירה Domnul Kanitferstan, extras din jurnalul unui trândav (אדון קניטפרסטן, מובאה מיומנו של בטלן) המופנית לכיוונו של אורקיה.
הוא השתתף בז'ונימאה, שם התיידד עם יון לוקה קאראג'יאלה ועם מיכאי אמינסקו. ב-1878 היה לזמן מה חבר במערכת כתב העת Timpul (הזמן) יחד עם קאראג'יאלה ועם אמינסקו. הוא התחיל לעבוד במשרד החוץ, כמתורגמן לגרמנית.
בשנים 1881 - 1882 נשא לאישה את אלאונורה, בתו של חוכר הקרקעות שמיל הרשקוביץ', והזוג עבר לחיים באזור הכפרי. מרד האיכרים ברומניה ב-1907, הפחיד אותו, והוא נמלט עם משפחתו ליאשי, שם מת מאירוע לבבי כעבור שנה. הוא ניסה להסביר את התופעה במאמר, שהופיע לאחר מותו, ב-1908.
רומאן פרסם ב-1900 את המחזה מנשה, העוסק בנישואי יהודייה עם נוצרי, שהופיע כעבור שנה ביאשי ומשם הגיע לבוקרשט. המחזה זכה לשבחי המבקרים והפך למחלוקת פוליטית בגלל התנגדות הלאומנים הרומנים להופעתו בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט.
ועד הנחות בלשון הקודש
איסוזו באלאט
איסוזו באלאט (ביפנית: いすゞ・ベレット, באנגלית: Isuzu Bellett) היא מכונית משפחתית מתוצרת קונצרן הרכב היפני איסוזו, אשר יוצרה בין השנים 1963–1973 ביפן, ניו זילנד, ובין השנים 1965–1974 בפיליפינים.
ג'ון מייסון
ג'ון יאנג מייסון (באנגלית: John Young Mason; 18 באפריל 1799 - 3 באוקטובר 1859) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם וירג'יניה, מזכיר הצי ה-16 וה-18 והתובע הכללי ה-18 של ארצות הברית, שגריר ארצות הברית בצרפת, שופט פדרלי ושופט מחוזי.
קריירה.
ג'ון מייסון נולד ב-18 באפריל 1799 בהיקספורד (כיום אמפוריה) שבמחוז גרינסוויל, וירג'יניה. ב-1816 הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, למד בבית הספר למשפטים בליצ'פלד, והשתלם במשפטים ב-1819. לאחר מכן ועד 1821 הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי במחוז הולדתו. הוא המשיך בעיסוק זה במחוז סאות'המפטון שבווירג'יניה עד 1831. במקביל, בין השנים 1823–1827 הוא היה חבר בית הנבחרים של וירג'יניה ולאחר מכן ועד 1831 חבר הסנאט של וירג'יניה, במקביל לתפקיד לפרקליט מחוז גרינסוויל. בשנים 1829 ו-1850 הוא היה נציג בוועידות החוקתיות של וירג'יניה.
מייסון נבחר כחבר המפלגה הדמוקרטית מטעם וירג'יניה לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו מה-4 במרץ 1831 ועד התפטרותו ב-11 בינואר 1837. בשנים 1835–1837 הוא היה יושב ראש ועדת החוץ של בית הנבחרים. לאחר סיום כהונתו בקונגרס הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין בהיקספורד עד 1841.
ב-26 בפברואר 1841 הוצגה מועמדותו של מייסון על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן למשרת שופט בית המשפט של המחוז המזרחי של וירג'יניה שהתפנתה בעקבות מועמדתו של פיטר ויויאן דניאל לבית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-2 במרץ אושרה מועמדותו על ידי הסנאט של ארצות הברית ולמחרת היום נכנס מינויו לתוקף. בתפקיד זה הוא כיהן עד התפטרותו ב-23 במרץ 1844.
ב-14 במרץ 1844 מונה מייסון כמזכיר הצי של ארצות הברית בקבינט של הנשיא ג'ון טיילר וכיהן בתפקיד זה עד ה-10 במרץ 1845. ב-9 במרץ 1846 הוא מונה שוב לתפקיד זה בקבינט של הנשיא ג'יימס פולק וכיהן בו עד ה-7 במרץ 1849. בין שתי תקופות כהונה אלו הוא שימש בתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית. לאחר כהונתו השנייה כמזכיר הצי הוא שב לעיסוקו בעריכת דין, הפעם בריצ'מונד וירג'יניה. ב-22 בינואר 1854 הוא החל את כהונתו כשגריר ארצות הברית בצרפת, תפקיד בו הוא כיהן עד יום מותו.
חיים אישיים.
ב-1821 נשא מייסון לאישה את מרי אן פורט, בתו של בעל קרקעות עשיר והיה לבעל מטעים בעצמו במקביל לעיסוקו המשפטי. בבעלותו הייתה אחוזת פורטסוויל שליד גריזרד, מחוז סאסקס, וירג'יניה.
ג'ון מייסון נפטר בעודו מכהן כשגריר בפריז ב-3 באוקטובר 1859. הוא נטמן בבית הקברות הוליווד שבריצ'מונד, וירג'יניה. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו שהייתה בשירות בין השנים 1920–1940, ובקריאת משחתת נוספת על שמו מסדרת המשחתות ארלי ברק שנכנסה לשירות ב-2003.
חוג גלילאו