ב-22 בפברואר 1919 התחתן גאורג עם קלרה מריה רוזנת קרוף, רוזנת שמיסינג-קרסנברוק, בתם של אלפרד, רוזן קרוף, רוזן שמיסינג-קרסנברוק והברונית הלנה פון הילגרס, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
Anoplopomatoidei
Dactylopteroidei
Hexagrammoidei
דברה ג'ו רופ
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Prinzessin Feodora zu Hohenlohe-Langenburg; 7 ביולי 1839 - 10 בפברואר 1872), הייתה אשתו השנייה של גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן.
ביוגרפיה.
פאודורה נולדה ב-7 ביולי 1839 בשטוטגרט, לארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולפאודורה, נסיכת ליינינגן, בתם של אמיך קרל, נסיך ליינינגן וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
ב-23 באוקטובר 1858 התחתנה פאודורה עם גאורג, נסיך הכתר של מיינינגן, שהיה בן דודה מדרגה שנייה, ונולדו להם 3 ילדים.
גאורג ופאודורה לא הסתדרו כל כך טוב, בין השאר משום שגאורג לא התנחם על מות אשתו הראשונה, אולם הוא חיבב אותה. בשנת 1866 נאלץ חמיה ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן לוותר על השלטון לטובת בעלה גאורג, בעקבות תבוסת אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. שלא כמו אביו, גאורג היה נאמן לפרוסים בזמן המלחמה, ואף קיבל דרגת גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. כמו כן בניגוד להוריו, גאורג הכיר טוב את הפוליטיקה הפרוסית, וידע שכוונותיהם מעשיות. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה גאורג הוביל שני רגימנטים של חיילים ממיינינגן, ואף זכה בכבוד של לכידת הדגלים הצרפתיים הראשונים בקרב ורט. לאחר מכן, נלחם גאורג כמעט בכל הקרבות שהיו במהלך המלחמה. גאורג היה חלק מהפמליה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה בכניסתו לפריז, והוא נשאר חבר קרוב של הקיסר עד מותו. ב-10 בפברואר 1872 מתה פאודורה במיינינגן ממחלת השנית, ובעלה גאורג התאבל על מותה.
משפחתה.
ב-23 באוקטובר 1858 התחתנה פאודורה עם גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, שהיה בן דודה מדרגה שנייה, ונולדו להם 3 ילדים:
מסורן סכיני
מסורן סכיני או מסורן קצר-שן (שם מדעי: "Anoxypristis cuspidata") הוא מין בטאי ממשפחת המסורניים בעל חוטם דמוי-מסור. הוא שייך לסוג יחידי.
אורכו של המסורן עד 4.7 מ'. לדג ישנם סנפירי חזה מחודדים וארוכים וצבעו חום עם תחתית אפורה בהירה וסנפירים ורודים. החוטם ישר עם שיניים קצרות בולטות בלסת העליונה.
דג זה חי באזור האינדו-פסיפי וגם בים הערבי והים האדום. הוא שוחה באזורי חולות או שוניות עד לעומק 40 מ' ומחפש להקות דגים, דיונונים או סרטנים אותם הוא משפד עם חוטמו.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי כריש שורי, פטישן פגום-חרטום, כריש קופר ובידי תנין הים.
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג
חדקן שיניים אמריקאי
חדקן שיניים אמריקאי (שם מדעי : "Polyodon spathula") הוא מין של דג ממשפחת חדקני השיניים שבסדרת החדקנאים. מין זה הוא המין היחיד בסוגו ונותר גם היחיד במשפחתו לאחר היכחדותו של חדקן השיניים הסיני. הוא חי בנהרות ואגמים באמריקה הצפונית.
אורכו של דג זה 1.5 מ' בממוצע ומשקלו 27 ק"ג ואולם מספר פרטים הגיעו לאורך 2.6 מ' ולמשקל 69 ק"ג. הוא בעל חרטום ארוך המזכיר את חרטום המפרשניים אך בצורתו רחב יותר ומעוגל. שלד הדג עשוי מסחוס והוא בעל סנפירים שמזכירים כריש.
דג זה חי בנהרות ואגמים לאורך ארצות הברית ובעיקר במיסיסיפי ויובליו וגם בימות הגדולות שבטווח הצפוני שלו. זהו מין המצוי בסיכון והוא מוגן בכל מדינות אמריקה.
החדקן ניזון מזואופלנקטון והוא פוער את פיו המכיל שורת "מזיפות" בדומה ללווייתנאים, איתם הוא אוסף את היצורים ומוציא את המים. לחדקן ישנה אמפולות לורנציני בחוטמו הקולטת חשמל, איתה הוא קולט יצורים את היצורים הקטנים.
חדקן שיניים סיני
חדקן שיניים סיני (שם מדעי: "Psephurus gladius") הוא מין נכחד של דג ממשפחת חדקני השיניים שבסדרת החדקנאים והיה המין היחיד בסוגו. הוא חי באגני הנהרות הגדולים, היאנגצה והנהר הצהוב, שבסין וחי גם במים המלוחים שלשפכי הנהרות.
מאפיינים.
מין זה היה דג גדול מאוד ואחד מהגדולים שבבני סדרתו. אורכו יכול היה להגיע ל- ומשקלו ל-300 ק"ג. הוא היה בעל חוטם גדול מאוד ולסת עליונה גדולה מהתחתונה. לדג היית רשת "מזיפות" בדומה ללווייתנאים איתה הוא היה מסנן יצורי פלנקטון מהמים ובולע אותם.
דיג חדקן השיניים הסיני התנהל במשך מאות שנים, ובשנות ה-70 הגיע שלל התפיסה לכ-25 טונות. מאז שנות ה-90 סווג חדקן שיניים סיני על ידי ה-IUCN כנתון בסכנת הכחדה חמורה ולא נצפה פרט חי שלו מאז שנת 2003. ב-2019 התפרסם מסמך מאת מכון המחקר הסיני לדגה ובו דווח כי המין נכחד סופית, ככל הנראה בין 2005 ל-2010, אם כי נכחד למעשה כבר ב-1993. ביולי 2022 הרשימה האדומה של IUCN התעדכנה ושינתה את מצב שימורו ל"נכחד".
הסיבה העיקרית להכחדת חדקן השיניים הסיני הייתה בנייתם של סכרי גזובה ושלושת הערוצים, אשר גרמו להפרדה בין האוכלוסיות ולחסימת חזרת הבוגרים מן הים אל פנים היבשת על מנת להשריץ. דיג יתר שימש גם הוא גורם משמעותי.
צ'ווה – קבוצה אתנית
אדוארד קלרק פוטר
שבט הסותו
פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן
פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Friedrich Johann von Sachsen-Meiningen; 12 באוקטובר 1861 – 23 באוגוסט 1914), היה נסיך גרמני וגנרל בצבא הקיסרות הגרמנית.
ביוגרפיה.
פרידריך יוהאן נולד ב-12 באוקטובר 1861 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג, נסיך הכתר של סקסוניה-מיינינגן ולפאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן.
פרידריך יוהאן למד באוניברסיטת בון, אולם התרחק מגינוני המלוכה, ולא החזיק ברכב אישי לצידו. על אף היותו חבר באגודת הסטודנטים "בורוסיה", שבו היה חבר פעיל במיוחד וילהלם השני, קיסר גרמניה לעתיד, הוא כמעט ולא היה פעיל בה, והתמקד בעיקר בלימודיו. במהלך הלימודים נפצע פרידריך יוהאן באורח קשה, במהלך ניסוי כימי. בשנת 1878 התגייס פרידריך יוהאן לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-95 (תורינגיה ה-6). בשנת 1881 הוא הוסמך כקצין ברגימנט הארטילריה ה-15 (אלזס העליונה ה-1), ובשנת 1883 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט ברגימנט הארטילריה של המשמר ה-1. בשנת 1889 הוא הועבר לרגימנט האולאנים ה-13 (הנובר ה-1), ובשנת 1890 הוא הועבר שוב לרגימנט הארטילריה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן ה-1). בשנת 1891 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומונה למפקד סוללה, ולאחר שירות קצר במטה הכללי הוא הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד ברגימנט הארטילריה ה-23 (ריינלנד ה-2). לאחר מכן הוא הועבר לרגימנט הארטילריה ה-59 (ברג), ובשנת 1902 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-76 (באדן ה-5). בשנת 1907 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת הארטילריה ה-20, ובשנת 1913 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ולאחר מכן פרש מהצבא.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פרידריך יוהאן מחדש לצבא, ומונה למפקד חטיבת הרגלים ה-39. ב-23 באוגוסט 1914 נהרג פרידריך יוהאן בטירת טארסיין בוואלקור בבלגיה, בעת שהיה בתצפית במהלך קרב שרלרואה, וכעבור 3 ימים נהרג בנו ארנסט ליד מובז'.
משפחתו.
ב-24 באפריל 1889 התחתן פרידריך יוהאן עם אדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד, בתם של ארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד וקרולינה, רוזנת ורטנסלבן, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
סלה מריל
סלה מריל (באנגלית: Selah Merrill; 2 במאי 1837 - 22 בינואר 1909) היה איש דת פרוטסטנטי אמריקאי שכיהן כקונסול ארצות הברית בירושלים במספר קדנציות לא-רציפות, במהלך עשרים וחמש השנים שבין 1882 ל-1907. הוא היה ארכאולוג, חוקר ארץ ישראל, זואולוג, חוקר טבע ואספן של פריטים ארכאולוגיים, זואולוגיים ובוטניים של ארץ ישראל.
ביוגרפיה.
מריל נולד בעיירה קנטון במחוז הרטפורד, קונטיקט, נצר למשפחה מכובדת מראשוני המתיישבים האנגלים במסצ'וסטס. בשנת 1863 סיים את לימודי הדת באוניברסיטת ייל, ושנה לאחר מכן הוסמך ככוהן דת. שימש קצין דת בגדוד של שחורי עור בצבא ארצות הברית.
מריל הושפע מהארכאולוג המפורסם אדוארד רובינסון. בשנים 1868-1870 למד גרמנית באוניברסיטת ברלין. בשנת 1869 ערך מסע ליוון, מצרים, סוריה וארץ ישראל, ומסע זה עורר את התעניינותו בארץ הקודש. ב-1874 שב מריל לאזור כארכאולוג מטעם "החברה האמריקנית לחקר ארץ ישראל". בשנים שלאחר מכן הוא עמד בראש שלושה מסעות לעבר הירדן. את ממצאיו הארכאולוגיים, הטופוגרפיים והאתנוגרפיים פרסם בשנת 1881 בספרו "מזרחית לירדן" (East of Jordan).
בין השנים 1880–1882 לימד עברית בסמינר התאולוגי באנדובר. באותה תקופה ייסד מוזיאון תנכ"י באנדובר שבו הוצג אוסף מרשים שהביא מארץ ישראל וכלל ציפורים ויונקים מפוחלצים, צמחים ומוצגים ארכאולוגיים שונים.
קונסול בירושלים.
מריל כיהן כקונסול ארצות הברית בירושלים במשך ארבע עשרה שנה לא רצופות – יותר מכל קונסול אחר. לראשונה התמנה כקונסול בשנת 1882, וכיהן בתפקיד שלוש שנים. ב-1891 חזר לירושלים לכהונה שנייה למשך שנתיים. בשנת 1898 הטיל עליו הנשיא מק-קינלי את תפקיד הקונסול האמריקאי בירושלים בפעם השלישית, ומריל פעל בירושלים עוד תשע שנים – עד 1907.
שהותו הממושכת בארץ ישראל אפשרה לו לחקור את ההיסטוריה והארכאולוגיה של ארץ ישראל ולהשתתף במחקרים ובמסעות בנושאים אלו. מריל סייע לכמה מחוקרי הארץ הנודעים, בהם צ'ארלס וילסון, צ'ארלס וורן וג'ורג' אדם סמית. פעילותו המחקרית והארכאולוגית של מריל זכתה לביקורת של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF).
כקונסול סייע להקמת בית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים, שנוסד בשנת 1900.