הוא נולד בבית חולים צבאי בפאייטוויל שבקרוליינה הצפונית. אביו, שעבד עבור חברת טלפוניה, הועבר מדי שנה למקום מגורים אחר. כשהיה בן שנתיים עברה המשפחה לדרום קליפורניה. הוא החל לכתוב כשהוצב בבסיס חיל האוויר ווקר , שם כתב בעיתון הבסיס. הוא למד ספרות אנגלית והיסטוריה רוסית באוניברסיטת ניו מקסיקו, אך פרש לפני שנת לימודיו האחרונה לתואר. הוא עבד לאחר מכן כעיתונאי עצמאי בלוס אנג'לס, ובהמשך היה לכתוב ועורך ב-"Los Angeles Free Times", וכתב בעיתוני תרבות הנגד שונים בעיר. במקביל היה יחצ"ן של תחנות רדיו, ניהל בית קולנוע והפיק פרסומות להופעות רוק. בהמשך למד בבית ספר לקולנוע בברקלי שבקליפורניה. הוא גם למד באוניברסיטת מזרח ניו מקסיקו . בשנות השמונים הצליח למצוא מפיק רק לאחד מהתסריטים שלו, "Stacy's Knights". בסרט כיכב קווין קוסטנר, והפיק אותו ג'ים וילסון. לאחר כמה וכמה תסריטים נוספים שלא נעשה בהם שימוש, חשב בלייק על הרעיון ל"רוקד עם זאבים", שהושפע מהעניין ארוך-השנים שלו בהיסטוריה של העמים הילידים של אמריקה ("אינדיאנים"). הרעיון הושפע גם מהספר ההיסטורי "קברו את לבי בברך פצועה" מאת די בראון , שמתאר את ההתפשטות האמריקאית מערבה מנקודת המבט האינדיאנית, ומסיפורו האמיתי של עגלון שהמוצב שהוא נשלח להעביר אליו אספקה נמצא נטוש. ב-1986 הציג את הרעיון לקוסטנר, והוא הציע לכתוב באמצעותו רומן. בלייק, שמצבו הכספי לא היה מזהיר באותה תקופה, השלים את חיבור הטיוטה בתוך תשעה חודשים, תוך כדי מגורים במכוניתו, והמפיק ג'ים וילסון, חברם המשותף של קוסטנר ובלייק, סייע לו למצוא מוציא לאור לספרו. הספר יצא לבסוף ב-1988 בכמות עותקים קטנה בכריכה רכה. קוסטנר התלהב מהספר, קנה במהירות את הזכויות ליצור סרט על פי עלילת הספר, וביקש מבלייק לעבד את ספרו לתסריט. הסרט שיצא לבסוף הוביל למכירות רבות של הספר המקורי, וגם על התסריט זכה בלייק לשבחים. גם לאחר יציאת הסרט המשיך בלייק לכתוב. היה גם פעיל זכויות אדם.
הוא נפטר ב-2 במאי 2015 לאחר מחלה ממושכת, בטוסון שבאריזונה. הוא התגורר ליד פארק לאומי בטוסון.
מערכה צבאית
הכנסה בסיסית לכל
צ'ארלס ביירד
צ'ארלס פיץ ביירד (באנגלית: Charles Fitz Baird; 4 בספטמבר 1922 - 26 בדצמבר 2009) היה סגן מזכיר הצי של ארצות הברית לניהול פיננסי וביקורת בין השנים 1966–1967 ולאחר מכן ועד 1969 הוא היה תת-מזכיר הצי. בין השנים 1977–1987 הוא היה המנהל הכללי של חברת הכרייה Inco.
ביוגרפיה.
צ'ארלס ביירד נולד בסאות'האמפטון שבמדינת ניו יורק. הוא למד במידלברי קולג' שבמדינת ורמונט וב-1944 סיים את לימודיו. עם סיום לימודיו התגייס ביירד לחיל הנחתים של ארצות הברית ושירת בו במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
לאחר שיחרורו הצטרף ביירד לחברת סטנדרד אויל של ניו ג'רזי, שם הוא התקדם עד שהגיע לתפקידי ניהול, כולל הצבות בלונדון ובפריז.
ב-1966 מינה אותו נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון כסגן מזכיר הצי של ארצות הברית לניהול פיננסי וביקורת, תפקיד בו הוא שימש עד 1967 ובתוקף תפקידו זה הוא שימש כמזכיר הצי בפועל בחודשים יולי-אוגוסט 1967. לאחר מכן מינה אותו הנשיא ג'ונסון כתת-מזכיר הצי ובתפקיד זה הוא שימש עד תום נשיאותו של ג'ונסון בינואר 1969.
לאחר סיום שירותו בממשל הפדרלי החל ביירד לעבוד בחברת "אינקו" (Inco), שם הוא היה בתפקידי ניהול בניו יורק ובטורונטו. בין השנים 1977–1987 הוא היה המנהל הכללי של החברה.
ביירד היה חבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת בקנל בין השנים 1976–1982 ובשנת 1986. מטעם אוניברסיטה זו הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד. ב-1984 העניק לו גם מידלברי קולג' בו הוא למד, תואר כבוד. בתקופות מסוימות שימש ביירד כדירקטור בחברת ביטוחי הבריאות "אתנה", בבנק מונטריאול, בחברת הניהול LMI ובאוניברסיטה של חיל הנחתים.
במשך שנים רבות היה ביירד שחקן פלאטפורם טניס, זכה במספר תוארי אליפות וב-1992 הוא הוכנס להיכל התהילה של ענף ספורט זה.
לאחר פרישתו מ"אינקו" התיישב ביירד בבת'סדה, מרילנד, שם הוא היה חבר במרכז לאנליזה ימית (CNA) ובין השנים 1992–1997 הוא היה יושב ראש מועצת המנהלים שלו. הוא גם היה חבר במועצה ליחסי חוץ.
צ'ארלס ביירד נפטר ב-26 בדצמבר 2009 בביתו שבסקילמן, ניו ג'רזי לאחר מאבק במחלת אלצהיימר.
אלן אדייר
סר אלן הנרי שפטו אדייר, הברונט השישי (באנגלית: Sir Allan Henry Shafto Adair, 6th Baronet; 3 בנובמבר 1897 - 4 באוגוסט 1988) היה קצין בכיר בצבא הבריטי, ששירת בשתי מלחמות העולם; כמפקד פלוגה במשמר הגרנדירים במלחמת העולם הראשונה, וכמפקד דיוויזיית המשמר המשוריינת במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
אדייר נולד ב-3 בנובמבר 1897 בלונדון, והיה בנם היחיד של סר רוברט שפטו אדייר, הברונט החמישי, ומרי בוסאנקט. הוא למד בבית הספר הארו בין השנים 1912–1916.
מלחמת העולם הראשונה.
אדייר לחם במלחמת העולם הראשונה. הוא הצטרף לצבא הבריטי, וב-2 במאי 1916 הצטרף לגדוד ה-5 (מילואים) של משמר הגרנדירים. מינואר 1917 ואילך שירת בתעלות החזית המערבית בצרפת ובלגיה כחלק מהפלוגה ה-2, הגדוד ה-3, משמר הגרנדירים, בדרגת לוטננט. הגדוד היה חלק מחטיבת המשמר ה-2 בדיוויזיית המשמר. הקרב הגדול הראשון של אדייר היה במרדף אחר הצבא הגרמני הנסוג לקו הינדנבורג. הדיוויזיה השתתפה אז בקרב פשנדל, אולם אדייר לא השתתף בקרב, עקב פציעה שנגרמה לו בתאונת אופניים בתחילת יולי 1917. הוא חזר לגדודו בינואר 1918.
מה-22 בספטמבר עד 11 בנובמבר 1918, פיקד אדייר על פלוגה, ואף על פי שנפצע ברגלו ב-4 בנובמבר, הוא המשיך בפיקוד עד שהוחלף למחרת, ועל כך קיבל את עיטור הצלב הצבאי.
בין המלחמות.
לאחר שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, גדודו של אדייר חזר ללונדון, וב-29 בספטמבר 1923 הועלה לדרגת קפטן בגדוד ה-2. הוא הועלה לדרגת מייג'ור ב-22 במאי 1932, וחזר לגדוד ה-3 לשמש כסגן המפקד עד ה-11 באפריל 1940, שבעה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר זמן קצר כמדריך הראשי ביחידה להכשרת צלפים של יחידת הרגלים 161 בסנדהרסט, הוא חזר לגדודו ב-8 במאי 1940 שם מונה למפקד הגדוד ה-3 בדרגת לוטננט קולונל. הגדוד, שהיה חלק מחטיבת המשמר ה-1 של הדיוויזיה ה-1, מצא את עצמו במהרה בעובי הקורה וחייליו לחמו במהלך קרבות בלגיה וצרפת והחזיקו את ההיקף נגד התקפות גרמנים במהלך פינוי דנקירק. רב-טוראי הארי ניקולס מגדודו של אדייר, זכה באחד מצלבי הוויקטוריה הראשונים של המלחמה.
ב-17 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד חטיבת המשמר העצמאית ה-30, וב-15 בספטמבר 1941 מונה למפקד חטיבת המשמר המשוריינת ה-6, והועלה לדרגת בריגדיר.
ב-12 בספטמבר 1942 מונה אדייר למפקד דיוויזיית המשמר המשוריינת במקום אוליבר ליס, ולאחר אימון הדיוויזיה ברחבי בריטניה במשך 21 חודשים, נחתה הדיוויזיה בנורמנדי כחלק מהמערכה בנורמנדי ב-28 ביוני 1944, כחלק מהקורפוס ה-8 בפיקודו של ריצ'רד אוקונור, ונטלה חלק מבצע גודווד ביולי, ולאחר מכן במבצע בלוקוט ביולי / אוגוסט. לאחר הפריצה של בעלות הברית מנורמנדי, התקדמה הדיוויזיה ברחבי צפון צרפת ובלגיה כחלק מהקורפוס ה-30 בפיקודו של בריאן הורוקס. הדיוויזיה שחררה את בריסל, לאחר התקדמות חסרת תקדים מדוואי, משם, תוך 14 שעות בלבד. הדיוויזיה קיבלה תפקיד מוביל במתקפה הקרקעית במבצע גן השוק בספטמבר. היא הוחזקה בעתודה במהלך קרב הבליטה בדצמבר, ולאחר מכן לחמה בקרב הרייכסוואלד (מבצע וריטבל) בפברואר ומרץ 1945. לאחר התקדמותה בגרמניה והכניעה הגרמנית במאי 1945 נותרה דיוויזיה כחלק מחיל הכיבוש, אך ב-12 ביוני 1945 היא הוסבה לדיוויזיית חי"ר, דיוויזיית המשמר.
מדצמבר 1945, שלושה חודשים לאחר כניעתה של יפן, עד נובמבר 1946, שימש אדייר כמפקד הדיוויזיה ה-13, שהוצבה ביוון במהלך מלחמת האזרחים, והועלה לדרגת גנרל ב-25 ביולי 1946. אדייר פרש משירות פעיל ב-11 במרץ 1947, אך נשאר בעתודת המילואים עד ה-3 בנובמבר 1957, יום הולדתו ה-60.
לאחר המלחמה.
אדייר מונה לאקסון ב"יומן של המשמר", שומרי ראש הטקסיים של המלך, ב-21 בנובמבר 1947, זכה לקידום לדגל ב-30 ביוני 1950 ואז לסגן ב-31 באוגוסט 1951, ולבסוף פרש ב-14 בנובמבר 1967.
הוא כיהן כמנהל בית הספר הארו משנת 1947 עד 1952, היה קולונל הכבוד של משמר הגרנדירים בשנים 1961 עד 1974, וסגן הגרנד מאסטר של לשכת הבונים החופשיים בין השנים 1969 עד 1976.
חיים אישיים.
ב-28 באפריל 1919 התחתן אדייר עם אניד ויולט אידה וורד (1897–1984). נולדו להם שני בנים; לוטננט דזמונד אלן שפטו אדייר (1920–1943), נהרג בפעולה באיטליה, ורוברט דאדלי שפטו אדייר (1923–1925), ושלוש בנות; ברידג'ט מרי אדייר (נולדה ב-1928), ג'ולייט אניד אדייר (נולדה ב-1930) ואנבל ויולט אדייר (נולדה ב-1937).
אדייר ירש את אביו בתפקיד הברונט השישי ב-9 באוקטובר 1949 וכן את בית המשפחה בפליקסטון הול בסאפוק. עם זאת, נטל האחזקה והתחזוקה שלו, בשילוב עם חובות מוות כבד, גרמו לו למכור את הנכס בשנת 1950. בזכרונותיו ב-1986 תיאר אדר את פליקסטון הול כ"מוזוליאום עצום ולא נוח, ללא הסקה מרכזית ראויה. בחורף הילדים נאלצו ללבוש את המעילים שלהם כשעברו מחדר לחדר". הוא נהרס תוך שנתיים. לאחר מכן התיישב אדייר בכפר ראוונינגהאם שבנורפוק.
אדייר נפטר ב-4 באוגוסט 1988 בגיל 90, ומאחר ולא הותיר בנים נכחד תוארו.
קארל בודה
קארל פרדיננד ריינהרד בודה (בגרמנית: Karl Ferdinand Reinhard Budde; 13 באפריל 1850 – 29 בינואר 1935) היה תאולוג גרמני, יליד ברגיש גלאדבאך, וסמכות ידועה במקרא.
ביוגרפיה.