מסלולו של נחל סכר מתחיל בהר עצם שברכס ירוחם. משם הוא ממשיך דרומה ומערבה לכיוון כביש 40, אותו הוא חוצה צפונית לצומת הנגב ודרומית לרמת בקע. מנקודה זו נכנס הנחל לחולות עגור - חלוצה ופונה צפונה ומערבה לכיוון רמת חובב. הנחל עובר ברמת חובב, ולבסוף מגיע למוצאו בנחל באר שבע.
מדרום לרמת חובב חצתה את אפיק הנחל מסילת הרכבת הטורקית מנחל שורק לקוסיימה ובמקום נמצאים שרידי גשר.
באזור הנחל נעשה ניסיון של שחזור החקלאות הנבטית - שחזור חוות מי הנגר.
יוהאן יוזף פוקס
יוהאן יוזף פוּקס (Johann Joseph Fux; 1660 - 13 בפברואר 1741) היה מלחין, תאורטיקן מוזיקה ומחנך מוזיקלי אוסטרי, מזרם הבארוק המאוחר. ידוע בעיקר כמחבר ה"גראדוס אד פארנאסום", ספר העוסק בקונטרפונקט, שהיה לחיבור המשפיע ביותר אודות סגנונות ג'ובאני פלסטרינה ופוליפוניית הרנסאנס. פוקס מציין את סיומה של תקופת הבארוק באוסטריה.
למרות שהמוזיקה שכתב לא זכתה לאהדה לאחר זמנו, מומחיותו בקונטרפונקט השפיעה על מלחינים רבים דרך חיבורו המפורסם: יוזף היידן למד את הקונטרפונקט על ידי קריאה שלו, וביצוע שני יחד עם בטהובן הצעיר. וולפגנג אמדאוס מוצרט העתיק את הקונטרפונקט והוסיף לו הערות.
חייו.
פוקס נולד למשפחת איכרים בעיירה הירטנפלד שבמדינה האוסטרית שטיריה, אשר כיום היא חלק מן העיירה לאנגג. המעט שידוע לנו על תקופת נערותו הוא שבשנים 1680–1683 למד באוניברסיטת גראץ, שם נחשף כישרונו המוזיקלי, ולאחר מכן למד עד שנת 1687 בעיר אינגולשטאדט שבבוואריה. במשך אותה תקופה נסע לעיתים תכופות לאיטליה, שם הושפעה יצירתו באותה תקופה מהמלחין ארכאנג'לו קורלי וממלחינים בולוניים אחרים.
בשנות ה-90 עבד כנגן עוגב במנזר שוטנשטיפט בווינה. המיסות שהלחין שם משכו את תשומת לבו של הקיסר לאופולד הראשון, והוא קרא לו לעבוד בחצרו. כעבור זמן לא רב, בשנת 1698, מונה למלחין החצר של הקיסר.
בשנת 1700 שב פוקס לגיחות לאיטליה מדי פעם, על מנת ללמוד ברומא; ייתכן כי זו הייתה הנקודה בה קנה את הערכתו של ג'ובאני פלסטרינה, שייחס חשיבות רבה לחינוך מוזיקלי. בשנת 1701 מונה לקפלמייסטר (אחראי המוזיקה) בקתדרלת סטפנוס הקדוש שבווינה, ובשנת 1711 מונה לעורך מוזיקת החצר. בתפקיד זה כתב אופרות ואורטוריות שונות. בשנת 1723 הוכתר הקיסר קרל השישי תחת הקיסר יוזף הראשון אשר הומלך ב 1705 (אותו שירת פוקס גם כן), ולרגל הכתרתו שהתקיימה בפראג כתב פוקס את האופרה "קוסטנצה א פורטצה". בשנת 1725 פרסם את חיבורו המפורסם, "גרדוס אד פראנאסום" (Gradus ad Parnassum).
בשנותיו המאוחרות, אחרי מותה של אשתו (שאותה נשא בשנת 1696) בשנת 1731, הלחין פוקס את כל יצירותיו לעניינים דתיים-נוצריים.
פוקס נפטר ב-13 בפברואר של שנת 1741 בווינה.
באחה קליפורניה הצפונית
בארבי
אולגה האן-נוירת
אולגה האן-נוירת (גרמנית: Olga Hahn-Neurath; ) הייתה מתמטיקאית ופילוסופית יהודייה אוסטרית, חברת החוג הווינאי.
קורות חיים.
האן, ילידת וינה, השלימה תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת וינה ב-1902. שנה אחר כך נרשמה כשומעת קבועה ללימודי מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה. בהמשך הפכה לתלמידת המחקר השלישית בתולדות האוניברסיטה בתחום הפילוסופיה. עבודתה, שפורסמה ב-1911, זכתה לשבחים מאדולף שטולר (מחליפו של לודוויג בולצמן), שהנחה אותה. ב-1911 עזבה את האוניברסיטה לטובת לימודים פרטיים. בתחום המתמטיקה עסקה בעיקר באלגברה בוליאנית.
ב-1912 נישאה לאוטו נוירת שאותו הכירה במהלך לימודיה. האן, שהתעוורה ב-1922, הפכה שנתיים לאחר מכן לחברה קבועה בדיוני החוג הווינאי. בפברואר 1934 בעת שהותה במוסקבה, נאסרה בגרמניה החברות בחוג הווינאי וב"חברת ארנסט מאך". עקב כך נמלטה, יחד עם בעלה, דרך פולין ודנמרק להאג שבהולנד, שם נפטרה שלוש שנים אחר כך.
האן הייתה אחותו של המתמטיקאי האנס האן.
מחר
מחר - היממה שתגיע לאחר היממה הנוכחית. בחיי היומיום, המושג מתייחס לא רק ליום הקרוב אלא גם לעתיד הקרוב. מבחינה רשמית, ההפרדה בין היום למחר היא חצות (או הערב בחלק מלוחות השנה כמו העברי) אך מבחינה אישית, ההפרדה היא שנת הלילה (בניגוד לשנת צהריים). לכן אנשים שנשארים ערים אחרי חצות, באמרם "מחר" כוונתם לאותה יממה.
ההתייחסות למחר עשויה להיות בעלת הקשר שלילי, של דחייה, דחיינות או סירוב, כפי שמתבטא במשפטים כמו: "אטפל בכך מחר", "אשלח לך את ההמחאה מחר", וכדומה. דוגמה ספרותית מפורסמת לכך היא אמרתה של סקרלט או'הרה, גיבורת חלף עם הרוח - "אחרי הכול, מחר יפציע יום חדש".
הפתגם "אל תדחה למחר את מה שניתן לעשות היום" נועד למנוע דחיינות. למולו נוצר בסלנג פתגם מנוגד, שמציע: "אל תדחה למחר מה שניתן לדחות למחרתיים..."
בסלנג הביטוי "מחר כך" הוא פרפרזה על "אחר כך" והארכתו למועד בלתי ידוע. הביטוי בוקרה פיל מישמיש, מילולית (מערבית): "מחר ב (עונת) המשמש", מהווה הבעת סירוב כיוון שמשמעותו - דחייה לתאריך בלתי אפשרי. זאת משום שעונת הבשלת המשמש כה קצרה עד כי התחייבות לבצע דבר מה במהלכה אינה מציאותית.
באנגלית קיים הביטוי "מחר לעולם אינו מגיע" המבטא את העובדה כי אנו חיים תמיד בהווה. דוגמה המקצינה תפישה זו היא סרט הקולנוע "לקום אתמול בבוקר".
גישה אפוקליפטית אל המחר מייצג הביטוי "אָכוֹל וְשָׁתוֹ, כִּי מָחָר נָמוּת." (ישעיהו, כ"ב, י"ג). בעברית המדוברת נעשות פראפרזות רבות על ביטוי זה. אותה גישה מוצגת גם בסרטי אסונות רבים, דוגמת היום שאחרי מחר.
"עולם המחר" הוא ביטוי המתייחס לטכנולוגיה ולחברה של העתיד, לעולם המשתקף בניתוחי עתידנים, יוצרי מדע בדיוני ופילוסופים.
המחר מייצג גם את הלא-נודע, כפי שמשתקף בדברי פרננדו פסואה: "איני יודע מה יביא עמו המחר".
ספר העיון "המצאת המחר" מאת הפילוסוף דניאל ש. מילוא, טוען כי סוד הצלחתו חסרת התקדים של המין האנושי הוא היכולת לתכנן לעתיד, ונקודת המפתח בתולדות האדם היא הרגע שבו נוצרה היכולת הזאת - "המצאת המחר".
שירים רבים מתארים את המחר. אחד המוכרים בהם הוא שירה של נעמי שמר: "מחר".
ריקה זראי
ריקה זראי (19 בפברואר 1938 – 23 בדצמבר 2020) הייתה זמרת ישראלית, שזכתה להצלחה גם בצרפת. פרסמה חמישה ספרים בתחום הרפואה הטבעית שהיו לרבי מכר.
ביוגרפיה.
רבקה גוזמן נולדה בירושלים ולמדה חינוך בבית המדרש למורים בית הכרם, ופסנתר באקדמיה למוזיקה. בטרם מלאו לה 20, נישאה למלחין יוחנן זראי, יליד הונגריה שעלה לישראל מספר שנים לפני כן, ובתחילה עבדה כמורה לפסנתר בבתי ספר בירושלים. בשנת 1959 נולדה לשניים בת בשם יעל.
יוחנן זראי גילה את כישרונותיה. בתחילה הגיש עמה תוכניות בקול ישראל בשם "תו לכל מכתב" ו"צליל וצבע". בהמשך, לאחר שתיאטרון "האהל" הסכים להעלות את ההצגה "חמש חמש" שכתב זראי במקור עבור להקת פיקוד המרכז, התקבלה ריקה זראי לתפקיד הראשי, ופרצה לתודעת הקהל הרחב. זראי הייתה לכוכבת זמר במהלך שנות השישים, ובעלה הלחין לה להיטים רבים, מהם זכור במיוחד הוא "גן השקמים". בשנים אלו הופיעה במחזות זמר ובהצגות בתיאטרונים, בהם התיאטרון הקאמרי והבימה.
משנות ה-60 פיתחה קריירה בינלאומית. לאחר שהתגרשה מיוחנן זראי, ונישאה למוזיקאי הצרפתי, ז'אן-פייר מנייה, העתיקה את מרכז פעילותה לצרפת, שם שיתפה פעולה עם המלחין נחום היימן וזכתה להצלחה רבה. כן עבדה בשיתוף פעולה עם מלחינים מפורסמים, בהם שארל אזנבור וז'אק ברל. בנוסף ללהיטים מקוריים, הביאה זראי למאזין הצרפתי שירים ישראלים ויהודים כ"ירושלים של זהב" או "הבה נגילה". את השיר "צריף ישן" שהלחין בעלה לשעבר, יוחנן זראי, שרה בצרפתית תחת הכותרת Prague.
להיטה הגדול ביותר היה "קאזאצ'וק", גרסה צרפתית לשיר הידוע בעברית כ"קטיושה", שיצא בשנת 1969. באותה שנה עברה זראי תאונת דרכים קשה, ממנה החלימה בכוחות עצמה, תוך שימוש ברפואה טבעית. חוויה זו הביאה אותה לגלות עניין רב ברפואה הטבעית, והיא אף כתבה מספר ספרים בנושא שזכו להצלחה.
הספר "הרפואה הטבעית שלי" בתרגום אביטל ענבר יצא לאור ב"הוצאת ידיעות אחרונות" בשנת 1986. ספר זה היה רב-מכר בצרפת, ונמכר בשניים וחצי מיליון עותקים, אך גם הפך את זראי לדמות שנויה במחלוקת, שכן העקרונות הטבעיים להם הטיפה עמדו בניגוד לדעת הממסד הרפואי. במהלך השנים כתבה כשישה ספרים בנושאי רפואה טבעית, רובם היו לרבי-מכר בצרפת.
גם במהלך שנות ה-2000 הוסיפה זראי להקליט ולהופיע והייתה זמרת אהובה ומקובלת בישראל ובצרפת.
בשנת 2006 פרסמה ביוגרפיה בשם "L'espérance a toujours raison" ("התקווה תמיד צודקת").
בתחילת יוני 2008 דווח כי זראי אושפזה בבית חולים בפריז לאחר אירוע מוחי אשר הביא לשיתוק בחצי גופה השמאלי. ביולי שוחררה לביתה בפריז והחלה תהליך שיקום.
זראי לא חזרה להופיע באופן סדיר במשך כשבע שנים בשל האירוע המוחי. הופעתה האחרונה, כשהיא ישובה על כיסא גלגלים, הייתה בפברואר 2020 בפריז, ובה היא ביצעה בצרפתית את שירה "פראג" שלחנו הוא ואריאציה ללחן של יוחנן זראי לשיר "צריף ישן".
זראי נפטרה ב-23 בדצמבר 2020 בפריז שבצרפת בגיל 82. בתה יעל גרה בלוס אנג'לס והיא אם לבן ולבת, נכדיה של ריקה זראי. נכדתה היא אם לתאומים. בראשית 2022 טען בעז אפלבאום, מי שהיה ראש לשכתו ועוזרו של שמעון פרס, כי זראי הייתה אחת ממאהבותיו.
באחה קליפורניה הדרומית
באחה קליפורניה הדרומית (בספרדית: Baja California Sur), היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. היא ממוקמת בצפון-מערב מקסיקו, בחלקו הדרומי של חצי האי באחה קליפורניה — מדרום לקו הרוחב 28. המדינה גובלת במדינת באחה קליפורניה בצפון, באוקיינוס השקט במערב ובמפרץ קליפורניה (ים קורטס) במזרח. בירתה היא לה פאס.
מרכז משמעו&quot;ת