ב-2020 יצר (יחד עם רותי יובל ואלון וולפיילר בהפקה של שולה שפיגל ודנה עדן) ומגיש את הסדרה הדוקומנטרית "עושים לביתנו" בכאן 11 על האירועים הכלכליים שעיצבו את הכלכלה והחברה הישראלית מהקמת המדינה ועד היום. הסדרה עוסקת בחמישה פרקים באירועים כמו השילומים מגרמניה, הצנע, גלי העלייה, המאבק על קצבאות הילדים, פרויקט מטוס הלביא, האינפלציה הגבוהה וקריסת הבנקים בשנות ה-80', תוכנית הייצוב ששיקמה את הכלכלה ב-1985 ואת אחת מתוצאות הלוואי שלה - הפרטת חברות ממשלתיות שיצרה בין השאר את דור הטייקונים.
חיים אישיים.
נשוי ואב לשני ילדים.
אקונומיזם
אֵקוֹנוֹמִיזְם (מאנגלית: Economism) או כַּלְכְּלָנוּת היא תורה חברתית הגורסת שהחברה האנושית מושתתת על עקרונות כלכליים בלבד. עקרונות אלו הם בעיקר: היצע וביקוש, ייצור ורכישה ותלות בגורם היד הנעלמה כפי שתואר על ידי אדם סמית וממשיכי דרכו. האקונומיסטים מקנים ערך מופחת לעקרונות אחרים בחיי החברה כמו עקרונות פוליטיים, אתיים או תרבותיים. גישת "היד הנעלמה" גם מפחיתה, בעיניהם, את הצורך ברגולציה ובקרה של המוסדות הכלכליים והחברתיים. לדעתם, הרגולציה תתבצע מעצמה על ידי כוחות השוק מצד אחד ועל ידי רצון אינדיבידואלי של הפרט מצד שני (למשל, התנגדות, מרד, חרם וכו').
הרחבת המושג.
במישור האידיווידואלי האקונומיזם יוצא מהנחה שהאדם הוא יצור רציונלי והוא מפעיל רציונליות זו בעת החלטה או בחירה. למשל - הסתכלות בבעיית הסמים כבעיה שנוצרת מההיצע והביקוש של הסמים או הסתכלות בבעיית הפשע כנובעת משיקול של מחיר מול תוצאה.
במישור החברתי האקונומיזם יוצא מהנחה שכל התופעות החברתיות הן על רקע כלכלי. בזה, הם נבדלים מהמרקסיזם שגם הוא תורה חברתית מטריאליסטית. המרקסיזם עוסק בהתפתחות חברתית המבוססת על מאבק בין מעמדות וכוחות כלכליים במטרה לבנות מבנה חברתי מסוים וצודק יותר. מאידך, האקונומיזם רואה את המעמדות החברתיים באור אחר. המאבק אינו בין המעמדות אלא בתוך המעמדות. המעמד הגבוה נאבק לשמירה על עושרו ולהגדלתו ואילו המעמד הנמוך נאבק להשגת עושר ועליה במעמד. אין כאן שום מטרה לשנות את המבנה החברתי הקיים.
ביקורת האקונומיזם.
המרקסיסטים התנגדו, כמובן, לאקונומיזם ולתורות קרובות לו כמו התועלתנות והליברליזם. במתנגדים המרקסיסטים הבולטים יש לציין את ז'ורז' סורל, הפילוסוף הצרפתי הנודע מזרם הסינדיקליזם המהפכני.
לנין, בפמפלט "מה יש לעשות?" (1902), יצא נגד הזרם האקונומיסטי במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. לנין טען שהאקונומיסטים נלחמים רק להשגת תנאי עבודה ושכר טובים יותר למעמד העובדים אך משאירים בידי הבורגנות הליברלית את ניהול המהפכה למיגור שלטון הצאר. על ידי כך מונעים האקונומיסטים את הקמתו של כח פרולטרי מרכזי ומאורגן במפלגה ומשאירים את הבמה פנויה לאידאולוגיה הבורגנית.
שנים רבות לאחר מכן, הואשמה גם המפלגה הקומוניסטית של ברית-המועצות באקונומיזם על ידי הוגים שונים כמו הפילוסוף הצרפתי הסטרוקטורליסט לואי אלתוסר. הם טענו שבעלות המדינה ומפלגת העובדים על ההון, העושר וכוחות היצור יצרה אליטות טכנוקרטיות ובירוקרטיות חדשות המנצלות את כוחות היצור למטרותיהן.
מתנגדי האקונומיזם המודרני הם מתנגדי הליברליזם ובייחוד הנאו-ליברליזם. הם רואים בתורות אלו (שמקורן באדם סמית), תורות מסוכנות ואף "חזיריות". הם מתנגדים לדעה לפיה חוקי השוק, ההיצע והביקוש הם המרכיב העיקרי של ההתנהגות החברתית-כלכלית. לא ייתכן, הם אומרים, שחוקי השוק עולים בחשיבותם על גורמים כמו תרבות, מוסר ופוליטיקה. הם שוללים את דבריו של אדם (בספרו "עושר העמים") - "לא טוב לבם של הקצב, מוכר הבירה או האופה מספק לנו את ארוחתנו, אלא האינטרסים האישיים שלהם".
לא רק השמאל מתנגד לאקונומיזם. גם הימין השמרני האמריקאי המכונה "ימין ישן" (Old Right) הביע התנגדות לדעה זו. אחד מחשובי הימין הישן, אלברט ג'אי נוק (Albert Jay Nock) טען שהאקונומיזם יכול, ללא ספק, לבנות חברה עשירה, מפותחת, חזקה ומרוצה אך הוא אינו מסוגל לבנות חברה שבה התקיימו יופי ואהבה, חברה שיש בה עומק וטעם. חברה מכוערת זו תמאס על עצמה במהרה, תתנוון ותעלם עם הזמן.
בסין האשימו המאואיסטים הוותיקים את הנשיא דנג שיאופינג, אשר שלט בסין לאחר מותו של מאו, באקונומיזם ועזיבת רעיון הסוציאליזם וזאת כדי לפתוח את שערי כלכלת סין להשפעות קפיטליסטיות בתקוות שווא שזה יביא לפריחה כלכלית בסין. בתורו, האשים דנג את מתנגדיו בכישלון הנובע מבנית חברה סוציאליסטית במדינה שלא הייתה מוכנה לכך מבחינה כלכלית.
היום, יש המדברים על "נאו-אקונומיזם" בניסיון לשלב עקרונות של האקונומיזם עם מרכיבים אתיים והומניסטיים (למשל, הפילוסוף האיטלקי פרנצ'סקו טוטרו).
יחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד
יחידת התקיפה להריסה תת-ימית (בתאית: หน่วยทำลายใต้น้ำจู่โจม) היא יחידת קומנדו ימי של הצי המלכותי התאילנדי.
היחידה ידועה בשם หน่วยซีล, שפירושו בתאית "אטמים" (באנגלית: Seals). בשל כך, היחידה ידועה יותר בשם אריות הים של תאילנד (אריה ים באנגלית: SEALs). כמו אריות הים של ארצות הברית.
היסטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נלחמה תאילנד בבעלות הברית ובמדינות הציר לסירוגין, במהלך המלחמה השתמשו התאילנדים בכוחות מיוחדים מאולתרים. הם היו קבוצות אליטה קטנות של חיילים המאומנים להרוס ספינות, מבנים, ומקומות אסטרטגיים אחרים. כמו גם פעולות חבלה ומשימות חשאיות אחרות. לאחר סיום המלחמה, המשיך הצבא המלכותי של תאילנד להשתמש ביחידות קומנדו מיוחדות, אם כי לא הייתה יחידת קומנדו ימית. בשנת 1952, במשרד הביטחון התאילנדי החלו לחשוב על ארגון צוותי קומנדו ימי. נציגים תאילנדיים נפגשו עם קצינים מצבא ארצות הברית, במטרה לתאם פעילות אימונים משותפת. התוכנית בוטלה לבסוף מכיוון שלא נמצאו מדריכים אמריקאיים מתאימים.
היחידה הוקמה בפועל רק בשנת 1956, בהשראת אריות הים של ארצות הברית ובסיוע אמריקאי נלהב. היחידה כוללת 144 אנשים, המחולקים לשתי מחלקות נפרדות, הראשונה עוסקת בלחימה בים באוויר וביבשה, והשנייה עוסקת באיסוף מודיעין ובפעולות חשאיות מיוחדות. מרבית הנשק של היחידה נקנה מגרמניה וארצות הברית, ואנשיה פועלים בשיתוף פעולה עם ה-CIA האמריקאי במסגרת המלחמה העולמית בטרור. נכון להיום צוותים של היחידה פועלים במפרץ עדן נגד שודדי ים סומלים וייתכן שגם בפיליפינים.
חיילי היחידה השתתפו בחילוץ הנערים מהמערה בתאילנד בשנת 2018.
סוגדיאנוס
סוגדיאנוס (ביוונית: Σογδιανός της Περσίας΄ בפרסית: سغدیانوس) היה מלך ממלכת פרס האחמנית, במשך זמן קצר. הוא דמות היסטורית מעורפלת ושנויה במחלוקת.
ביוגרפיה.
עיקר המידע אודותיו מגיע מההיסטוריון היווני קטסיאס, הנחשב כמקור לא אמין ומפוקפק. על פי קטסיאס, סוגדיאנוס היה אחד מבניו הבלתי-חוקיים של ארתחששתא הראשון, שמלך בין השנים 465 לפנה"ס - 425 לפנה"ס. על פי קטסיאס, לארתחששתא היו 17 בנים לא חוקיים מפילגשים שונות, ובנו החוקי היחיד היה חשיארש השני. חשיארש ירש את ארתחששתא כמלך בשנת 425 לפנה"ס, ומלך 45 ימים. סוגדיאנוס, ששימש כסטרפ (מושל פרובינציה) של עילם, שיתף פעולה עם עוד מספר אישים רבי השפעה בחצר המלכות הפרסית, ורצח את חשיארש בעת ששכב שיכור.
סוגדיאנוס ירש את הכתר, אולם הצבא שנא אותו על רצח אחיו. קטסיאס מציין שהוא חילק סכומים גדולים כדי לזכות בתמיכת הצבא, אולם ללא הועיל. האח השלישי בסדר הירושה, אוכוס, היה מסוכסך עם סוגדיאנוס, ואף נהנה מתמיכת הצבא. הוא פתח במרד, ובסיוע הצבא כבש את פרסוליס, והכריח את סוגדיאנוס להניח בעצמו את הכתר על ראשו. אוכוס הכתיר עצמו כדריווש השני, אולם המשיך לחשוש מסוגדיאנוס, ורצח אותו באמצעות קבורתו בתוך אפר. סוגדיאנוס מלך בסך הכל שישה חודשים ו-15 ימים.
הלוחות הכרונולוגיים מאותה תקופה אינם מזכירים כלל את חשיארש או סוגדיאנוס, והם לא נזכרים גם בשום מקור אחר. על כן חלק מהחוקרים סבורים, שמיד כאשר מת ארתחששתא, הכריזו על עצמם בו זמנית חשיארש, סוגדיאנוס ואוכוס כמלכים. על פי השערות אותם חוקרים, חשיארש הפך למלך לתקופה קצרה, בעוד סוגדיאנוס הפך לשליט בשטח עילם, ואוכוס בשטח הירקניה שבו שימש כסטרפ.
כף הרגל בארגמן
אתר כף הרגל בארגמן
אתר כף הרגל
דימיטרה גלני
דימיטרה גלני (, נולדה ב-14 בנובמבר 1952 באתונה) היא זמרת-יוצרת יווניה בסגנונות "לאיקו", "אנטכנו", "הגל החדש" וכו' ומלחינה בתחום המוזיקה הקלה והמוזיקה לסרטים.
חייה.
דימיטרה גלני נולדה באתונה במשפחה שוחרת מוזיקה שמוצאה בפרווזה בחבל אפירוס. אביה למד אמנות ופיתוח קול, וסבה היה זמר כנסייה באפירוס.
מגיל 10 למדה נגינת גיטרה ותורת המוזיקה בקונסרבטוריון היווני למוזיקה ואמנויות של אתונה. הקריירה המוזיקלית שלה התחילה ב-1968 כשהייתה בת 16.
שיריה הראשונים, עם לחנים מאת דימוס מוציס ומילים מאת ניקוס גאצוס נכללו באלבומה "אנא חמויילו" (חיוך אחד),
מאוחר יותר, בשנת 1971 לקחה גלני חלק באלבום של מאנוס חג'ידאקיס "טיס יס טו חריסאפי", שבו ששה מתוך תריסר שירים מושרים על ידה.
באותה שנה הוציאה לאור אלבום אישי ראשון תחת הכותרת "דימיטרה גלני". המשיכה אחר כך, בשנות ה-1980-1970 לשתף פעולה עם מלחינים יוונים ידועים של התקופה כמו חאג'ידקיס, דימוס מוציס, מאנוס לאויזוס, סטברוס קסרחקוס יאניס ספנוס, כריסטודולוס חאלאריס, ואסיליס ציצאניס, מיקיס תאודוראקיס, אלני קאראינדרו ואחרים.