ועדה נוספת הוקמה ב-1926, כדי לבחון את האפשרויות לצמצום גודל צבא, נתקלה בקשיים דומים, מה שגרם לשר החוץ הצרפתי אריסטיד בריאן ולמזכיר המדינה האמריקאי פרנק קלוג לנסח אמנה הידועה בשם הסכם קלוג-בריאן, ששלל תוקפנות המובילה למלחמה. אף על פי שהיו 65 חתומים על האמנה, היא לא השיגה דבר, שכן היא לא קבעה הנחיות לפעולה במקרה של מלחמה.
ניסיון אחרון נעשה בוועידת פירוק הנשק בז'נבה, 1932–1937, בראשות שר החוץ הבריטי לשעבר, ארתור הנדרסון. גרמניה דרשה את תיקון חוזה ורסאי כך שיוענק לה שוויון צבאי עם המעצמות האחרות, ואילו צרפת הייתה נחושה בדעתה לשמור על גרמניה מפורזת לביטחונה שלה. בינתיים, הבריטים והאמריקנים לא היו מוכנים להציע התחייבויות ביטחוניות לצרפת תמורת פיוס עם גרמניה. השיחות התמוטטו ב-1933, כאשר אדולף היטלר פרש עם גרמניה מהוועידה.
פירוק נשק גרעיני.
פירוק נשק גרעיני מתייחס הן לפעולה של צמצום או סילוק הנשק הגרעיני והן למצב של עולם נטול הגרעין, שבו נשק גרעיני מחוסל לחלוטין.
בבריטניה, ב-17 בפברואר 1958, התקיימה פגישה פומבית ראשונה של התנועה לפירוק נשק גרעיני בהיכל המרכזי של הסיטי של וסטמינסטר, בהשתתפות 5,000 איש. אחרי הפגישה נשארו כמה מאות להפגין ברחוב דאונינג.
המדיניות המוצהרת של התנועה הייתה ויתור ללא תנאי על השימוש, ההפקה או התלות בנשק גרעיני על ידי בריטניה ויצירת אמנה כללית לפירוק הנשק. צעדת אלדרמסטון הראשונה אורגנה על ידי התנועה והתקיימה בחג הפסחא 1958, כאשר כמה אלפי אנשים צעדו במשך ארבעה ימים מכיכר טרפלגר, לונדון, למכון לחקר כלי נשק אטומיים ליד אלדרמסטון בברקשייר שבאנגליה, כדי להפגין את התנגדותם לנשק גרעיני. צעדות אלדרמסטון נמשכו עד סוף שנות השישים, כאשר עשרות אלפי אנשים השתתפו בצעדות של ארבעה ימים.
ב-1961 נשא נשיא ארצות הברית, ג'ון פ. קנדי, נאום בפני העצרת הכללית של האו"ם, שבו הכריז על כוונת ארצות הברית לאתגר את ברית המועצות, לא למרוץ חימוש אלא למרוץ שלום, להתקדם יחד צעד אחר צעד שלב אחר שלב, עד שיושג פירוק נשק כללי. הוא המשיך וקרא לפירוק נשק מלא, והציע מתווה גס כיצד ניתן להשיג זאת.
קבוצות עיקריות שעושות קמפיינים לפירוק נשק גרעיני כוללות את גרינפיס והאגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית. היו הרבה הפגנות אנטי-גרעין גדולות. ב-12 ביוני 1982, מיליון אנשים הפגינו בסנטרל פארק בניו יורק נגד נשק גרעיני ולסיום מרוץ החימוש של המלחמה הקרה. זו הייתה המחאה הגדולה ביותר נגד הגרעין וההפגנה הפוליטית הגדולה ביותר בהיסטוריה האמריקנית.
פירוק נשק כימי.
פירוק נשק כימי הוא תהליך הפיכתו של נשק כימי ללא-שמיש ובטוח לסביבה. תהליך הפירוק מורכב וממושך בשל רעילות החומרים וריכוזם. על פי רוב יש לשנע את כלי הנשק למתקני פירוק ייחודיים ולא ניתן לבצע את הפירוק במקום האחסון. דרכי הפירוק המותרות מוגדרות באמנת הנשק הכימי.
הארגון למניעת הפצת נשק כימי הוא ארגון בינלאומי המקדם ובודק את העמידה באמנת הנשק הכימי. הארגון נוסד ב-1997 וממוקם בהאג, הולנד. בארגון חברות 189 מדינות שאשררו את חתימתן על אמנת הנשק הכימי. הארגון בודק את העמידה של מדינות באמנת הנשק הכימי, האוסרת על השימוש בנשק כימי ודורשת את השמדתו. האימות מורכב הן מבדיקה של ההצהרות של המדינות החברות והן מבדיקות באתרים עצמם. נוסף על כך, הארגון אחראי על פירוק הנשק הכימי. ב-2013 זכה הארגון בפרס נובל לשלום.
לאחר התקפות אחדות בנשק כימי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה החל בספטמבר 2013 פירוק הנשק הכימי בסוריה, תהליך שבמסגרתו הושמד רוב מלאי הנשק הכימי שהיה בידי סוריה.
ז'והאן מרסיאל
ז'והאן מרסיאל (בצרפתית: Johan Martial; נולד ב-26 במאי 1991) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם. ז'והאן הוא אחיו של הכדורגלן אנתוני מרסיאל המשחק במנצ'סטר יונייטד.
קריירה.
מרסיאל התחיל את דרכו בכדורגל בקבוצת הילדים של לה אולי ובהמשך גם שיחק בפריז סן-ז'רמן, אנטוני ספורטס, קלרמון אוברגן ובסטיה ממנה המשיך לקבוצה הבוגרת. ב-13 במרץ 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד מונפלייה.
ב-2 באוגוסט 2010 הושאל לברסט עד לסיום העונה, בה עזב את בסטיה ועבר רשמית לברסט.
ב-5 בספטמבר 2015 חתם בטרואה.
ב-20 ביוני 2017 עזב לראשונה את צרפת וחתם במכבי פתח תקווה. ב-5 בפברואר 2019 חתם במ.ס. אשדוד עד לסוף העונה.
ב-4 ביולי 2019 מרסיאל חתם בפאנטוליקוס מליגת העל היוונית. ב-24 בספטמבר 2020 חזר לצרפת ולחתם בסושו
בינואר הצטרף לסרי פהנג מליגת העל המלזית.
מרסיאל שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער של צרפת, עמה זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת .
אולכסנדר סקיצ'קו
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' סקיצ'קו (באוקראינית: Олександр Олександрович Скічко; נולד ב-28 באפריל 1991) הוא פוליטיקאי, שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה אוקראיני.
ביוגרפיה.
סקיצ'קו נולד בצ'רקאסי באוקראינה, וכילד למד בבית ספר למוזיקה, ניגן בסקסופון ושיחק בתיאטרון של בית הספר. הוא סיים תואר בכלכלה בינלאומית באוניברסיטה הלאומית לכלכלה של קייב.
בגיל חמש עשרה הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל בינלאומי לילדים ונוער, הוא התחיל את הקריירה שלו בטלוויזיה בערוץ O-TV כשהנחה תוכנית נוער הנקראת "מועדון נעורים" והשתתף ועלה לגמר התוכנית "ukraine's got talent", לאחר מכן הנחה תוכניות נוספות במדינתו ובין היתר תוכנית הבוקר "Wake Up".
נכון ל-2018, הוא מגיש תוכנית קבועה ברדיו NRJ האוקראיני.
ב-2016 ו-2017 הנחה את תחרות מיס תבל אוקראינה. בנוסף, באותן שנים הוא התחרה בגרסה האוקראינית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" ושימש אחד משלושת מנחי אירוויזיון 2017.
בג&quot;ץ בז'רנו
בג"ץ 1/49 סלומון שלמה בז'רנו נגד שר המשטרה, המוכר בשם בג"ץ בז'רנו, הוא פסק דין של בג"ץ משנת 1949 בו התקבלה בקשתו של סלומון בז'רנו לבטל את האיסור, שמנע מאנשי צד שלישי לבוא למשרד הרישוי ולמלא טפסים בשם בעל מכונית. בג"ץ בז'רנו חשוב בשל היותו פסק הדין הראשון של בג"ץ בו הוכרה זכות חופש העיסוק כזכות יסוד, ופעם ראשונה בה נפסלה החלטה של גוף ממשלתי בשל העדר סמכות.
רקע.
סלומון שלמה בז'רנו ושני העותרים האחרים היו מאכערים, כותבי בקשות מוסמכים, שמטפלים בהליכים ביורוקרטיים של לקוחות בעבור תשלום. בז'רנו ושאר העותרים עסקו במקצוע זה משך שנים רבות, במהלכן כתבו בקשות, מילאו טפסים, פנו לרשויות המוסמכות והביאו מכוניות לביקורת ובדיקה בשם לקוחותיהם. בתחילת מאי 1948, נאסר על העותרים להיכנס למשרדי התנועה בתל אביב ונאסרה המשכת עבודתם. בז'רנו וחבריו פנו לשר המשטרה, המפקח הראשי של המשטרה ומפקח משטרת תל אביב בבקשה לבטל את האיסור אך הם סירבו, בטענה שהעבודה שאותה הם ביצעו אינה נחוצה. לאור זאת פנו העותרים לבית משפט.
דיון.
טענות העותרים.
העתירה עסקה בהחלטה של משרד הרישוי שלא לאפשר ל"אנשי ביניים", או מאכערים, להיכנס למשרדיה ולייצג את בעלי כלי הרכב במבחן הרישוי השנתי. טענת העותרים הייתה שעבודתם מביאה תועלת ללקוחותיהם, בעלי המכוניות, שצריכים להגיע ממרחק רב ואין להם את הזמן לעמוד בתור העמוס במשרד הרישוי ולבצע פעולות ביורוקרטיות כגון תשלום מיסים ובדיקת רכב שנתית. הם הוסיפו כי הפסקת עבודתם תביא לפגיעה קשה באותם בעלי המכוניות.
טענות המשיבים.
טענת רשות הרישוי היא שאין שום חוק אשר מקנה לעותרים את הזכות לעסוק במשרדי הרשות כ"שליחים מקצועיים". בנוסף, אין שום חובה כתובה בחוק אשר מחייבת את רשות הרישוי לעזור לעותרים בעת מילוי תפקידם במשרדי הרשות ולכן אין לבית המשפט הצדקה לקבל את טענת העותרים.
פסק הדין.
בית המשפט קבע כי העותרים לא צריכים לחפש בחוק זכות המאפשרת להם לעסוק במקצוע, אלא על המשיבים לחפש בחוק הצדקה לאיסור שלהם לעסוק במקצוע. בהיעדר הסמכה בחוק, רשות הרישוי אינה רשאית לאסור על העיסוק במקצוע ואף מוטלת עליה חובה לאפשר למתווכים להיכנס למשרדי הרישוי ולספק להם שירותי רישוי של כלי הרכב. בית המשפט לא נשען על טענת העותרים שקיימת זכות לבעלי המכוניות להיעזר בשליחים לשם הסדרת הרישוי, אלא על הזכות של השליחים לעבוד לפרנסתם, שאינה יכולה להישלל ללא סמכות בחוק. כלומר, מחופש העיסוק נובע שזכותו הבסיסית של אדם לחפש אחר מקורות פרנסה ומחייה, וזו ההצדקה לניצחון של העותרים בתיק.
השלכות פסק הדין.
פסק הדין הזה הוא פסק הדין הראשון בתולדות מדינת ישראל שעסק בחופש העיסוק, ומכיל את הקביעה הראשונה של בית המשפט העליון שבה הוכר מעמדו של חופש העיסוק כזכות יסוד.
פסק הדין מהווה בסיס למשפט בישראל ולהכרה בזכויות יסוד של האדם. נקבעה בו זכותו של האדם שתישמע טענתו לפני פגיעה בזכויותיו ועל חובת הבירור של הרשות לפני קבלת החלטה לפגוע בזכותו. פסק הדין קבע גבולות ברורים בכל מה שקשור לזכויות האדם ביחס לשלטון ועקרון שלטון החוק שלפיו אין הצדקה לקיפוח אחת מזכויות היסוד של האזרח, כל עוד אין לשלטון סמכות מפורשת מתוך החוק לעשות כך. פסק דין זה היווה אבן דרך מרכזית בעשרות פסקי דין של בית המשפט העליון. פסק הדין מייצג מערכת משפט ערכית שמכבדת ונותנת ערך משפטי גדול ומשמעותי לזכויות האדם גם כשאינן כתובות בחוק.