ביוני 2008 מונה למפקד להק מבצעים מיוחדים מסווג (Aviation Tactics Evaluation Group) הפועל תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, וכן שימש מפקד מפקד כוח בראבו בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר שפעל בעיראק ובאפגניסטן. ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. ביוני 2012 מונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף תחת פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן.
במאי 2013 מונה לראש אגף המבצעים המיוחדים והלוחמה בטרור במטות המשולבים והועלה לדרגת בריגדיר גנרל. ביולי 2015 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
ביוני 2016 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן. ביולי 2017 הועלה לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ביולי 2018 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. באוגוסט 2021 פרש משירותו הצבאי.
במהלך שירותו צבר הוואל כ-2,600 שעות טיסה על מסוקי בל UH-1 אירוקוי, TH-53, MH-53, MH-6 ליטל בירד, CH-47 צ'ינוק. הוא פעל במשימות חילוץ ומבצעים מיוחדים בין השאר בג'יבוטי, כווית, מוזמביק, עיראק, בוסניה, קוסובו, האיטי ואפגניסטן.
האוול בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי, הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר ובעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי ממכללת המלחמה הלאומית. נשוי לסוזאן ואב לילדים.
אפיוס קלאודיוס קראסוס
אפיוס קלאודיוס קראסוס (בלטינית: Appius Claudius Crassus Sabinus Regillensis) היה פוליטיקאי רומי, בן למשפחה פטריקית נכבדה, שנבחר לכהן כאחד משני הקונסולים של רומא בשנת 451 לפנה"ס. עשרים שנה קודם לכן, בשנת 471 לפנה"ס, כבר כיהן נכבד רומאי שנקרא אפיוס קלאודיוס כקונסול, אך קיים ויכוח בקרב החוקרים אם מדובר באותו אדם או באביו. מכל מקום, זמן קצר לאחר שנבחר לקונסולט הרומי, הוסכם ברומא לבחור בוועדת העשרה, כדי להעלות על הכתב את חוקי רומא. מינוי הקבוצה הביא להַשְׁעָיָה של כהונות המגיסטרטים הרגילים (שני הקונסולים וחבר הטריבונים הפלבאים). שני הקונסולים הנבחרים נכללו בעשיריה וקלאודיוס כיהן כחבר בוועדת דקמווירים בגוף ממשלי זה. חברי הקבוצה קבלו סמכויות קונסולאריות ללא זכות ערעור. הדקמווירט פרסם 10 לוחות של חוקים אשר קבלו את אישור אספת הקנטוריות, אך המלאכה לא נשלמה ולכן הוחלט להמשיך בשלטון הדקמווירי עוד שנה. אפיוס קלאודיוס היה החבר היחיד של הוועדה הראשונה שכיהן גם בתקופה השנייה, ב-450. הוועדה השנייה נהגה באופן טיראני ולאחר שחבריה הודחו בהתקוממות עממית, הושב הממשל הקונסולרי על כנו. הדחת הדקמווירט השני סימנה את סוף דרכו של קלאודיוס וזמן לא ארוך לאחר מכן הוא סיים את חייו כפי שדיווחו דיוניסיוס מהליקרנסוס וליויוס. לפני ההדחה הוסיף הדקמווירט השני ופרסם עוד שני לוחות עם חוקים והשלים בכך פרסום "שנים עשר הלוחות" ("Duodecim Tabulae"; ) של החוק הרומי ואלה הוצבו במקום פומבי (אך אבדו ולא הגיעו אלינו).
משפחה.
אפיוס קלאודיוס קראסוס נחשב כבנו של מי שהיה קונסול בשנת 471 לפנה"ס, אפיוס קלאודיוס סבינוס (Appius Claudius Sabinus Regillensis), ונכדו של אבי משפחת קלאודיוס, שנקרא גם הוא אפיוס קלאודיוס סבינוס, ושהיה בן העם הסביני. על פי ליויוס שמו הסביני של אבי המשפחה היה אטיוס קלאוסוס - Attius Clausus, והוא הגיע מהעיר הסבינית Inregillum; על פי דיוניסיוס מהליקרנסוס שמו הסביני היה טיטוס קלאודיוס - Titus Claudius, והוא הגיע מהעיר הסבינית Regillum . אבי המשפחה הגיע לרומא ב-504 לפנה"ס בראש 5,000 קליינטים חמושים ונקלט במעמד האצולה הפטריקי, ואף כיהן כקונסול ב-495. דודו של אפיוס קלאודיוס קראסוס, גאיוס (או קאיוס) קלאודיוס סבינוס (Gaius [Caius] Claudius Sabinus Regillensis), כיהן כקונסול ב-460. לאפיוס קלאודיוס קראסוס היו לפחות שני בנים: הבוגר, אפיוס קלאודיוס קראסוס, כיהן כטריבון קונסולרי ב-424, והצעיר נקרא פובליוס.
יש המניחים שהדקמוויר אפיוס קלאודיוס הוא אותו אדם שכיהן כקונסול ב-471, על סמך אופן רישום שמו ברשימות הקונסולים (') בה הוא רשום בשנת 451 בשם "Ap. Claudius Ap. f. M. n. Crassin. Regill. Sabinus II" (הסיבה מדוע שני השמות סבינוס ורגילנסיס רשומים בסדר הפוך אינה ידועה). מילונים ואנציקלופדיות מודרניים קובעים שהקונסול של 471 והדקמוויר הם אותו אדם, בהסתמכם על ליויוס ודיוניסיוס מהליקרנסוס. אחרים קובעים שהקונסולט ב-471 הוא חלק מקריירה בדיונית שהוצמדה לדקמוויר. אישוש נוסף להיות שני הגברים אותו אדם אפשר אולי למצוא בעובדה שנאמר על שניהם שהם התאבדו לפני שעמדו למשפט על עוולותיהם, אף על פי שדיוניסיוס טוען שהדקמוויר הוצא להורג בהוראת הטריבונים של הפלבס (plebeian tribunes). אך על פי סדר העניינים נראה שמדובר בשני אנשים שונים, כנראה אב ובנו: זה ששרת כקונסול בשנת 471 היה מועמד לקונסולט כבר אחת-עשרה שנים קודם לכן, בשנת 482. מכאן שהקונסול היה צריך להיות אדם די מבוגר בזמן הדקמווירט, אך ליויוס מציין שהוא היה הצעיר בחבר הדקמווירים. הן ליויוס והן דיוניסיוס מהליקרנסוס מתייחסים אל גאיוס קלאודיוס כאל דודו של הדקמוויר והיותו של זה דור שני לקלאודיאנים ברומא מצביע גם כן על שני אישים שונים בעלי אותו שם. יתר על כן, הקונסול של 471 נודע באיבתו כלפי הפלבאים בעוד שהדקמוויר העמיד פנים ידידותיות כלפי העם הפשוט, ואף מינה כמה פלבאים לכהונת דקמווירים, עד שנחשף אופיו האמיתי. לאור כל זאת לא ניתן להכריע, באופן שאינו משתמע לשתי פנים, איזו מהגרסאות היא הנכונה.
השם.
אפיוס קלאודיוס ירש מאביו את שמות המשפחה סבינוס רגילנסיס (Sabinus Regillensis). קראסוס (Crassus) היה כינוי פרטי שלו, ואת השם הזה הוא הוריש לצאצאיו שחדלו להשתמש בשמות סבינוס רגילנסיס.
קריירה.
אפיוס קלאודיוס נבחר לכהן כקונסול של שנת 451 לפנה"ס, יחד עם טיטוס גנונקיוס (Titus Genucius Augurinus). כבר שלוש שנים קודם לכן, יצאו שלושה שליחים לערים היווניות באיטליה וליוון כדי ללמוד את החוק היווני, והם חזרו ב-452 עם הממצאים. זמן קצר לאחר שקלודיוס ועמיתו תפשו את משרותיהם, הוחלט למנות ועדה של עשרה אנשים לדרג קוסולרי כדי לנסח בכתב את החוק הרומי, בהתבסס על המסורות הקיימות ברומא והדוגמאות היווניות.
הדקמווירט הראשון.
הדקמווירים, שהתמנו כמקובל לשנת כהונה אחת, קיבלו סמכויות קונסולריות מלאות. שני הקונסולים הנבחרים התפטרו מתפקידם ונבחרו לכהן כחברים בעשיריה. בין חבריהם נכללו גם שלושת השליחים ליוון. הדקמווירים שיתפו פעולה וניסחו 10 לוחות של חוקים, שזכו לאישור אספת הקנטוריות. מאחר שהמלאכה לא הושלמה הוחלט לבחור צוות נוסף של דקמווירים לשנה הבאה.
למרות המוניטין של משפחתו, שנודעה ביחס הרע והעוין שהפגינו בניה כלפי הפלבאים, הפגין אפיוס קלאודיוס גישה אצילית ואוהבת-אדם, וזכה לאמון העם. חבריו חששו שהוא ינסה להתמנות למשרת דקמוויר גם בשנה הבאה, ולכן הטילו עליו מלאכת הבחירה של הדקמווירים לשנת 450, והפגינו דוגמה אישית כשהתפטרו מתפקידם, בציפייה שינהג כמותם. למגינת לבם הוא מינה את עצמו ביחד עם תשעה חברים חדשים לגמרי, שלהערכתו החזיקו בדעות דומות לאלה שלו, או שהיו נתונים להשפעתו בקלות. חמישה מהעשיריה היו פלבאים ורק שנים מהעשיריה כיהנו קודם כקונסולים והיו בעלי ניסיון קונסולרי.
הדקמווירט השני.
סימן מבשר רע לכך שהדקמווירט השני לא יהיה הוגן וישר כמו הראשון היה כשהשתנה סמל השלטון. ב-451 זכו עשרת הדקמווירים לליווי של שנים-עשר ליקטורים, כשכל אחד מהם מקבל את הכבוד בתורו. אך בשנה שלאחר מכן, התלוו תריסר ליקטורים לכל אחד מעשרת הדקמווירים; ובניגוד לליווי של קונסול, שמרו ליקטורים אלה על הגרזן (axe) בחפיסת הזרדים שנשאו, גם בתוך המתחם הקדוש של רומא . מאז הולדת הרפובליקה הסירו הליקטורים את גרזניהם כשנכנסו לתחום העיר, מתוך יחס של כבוד לריבונות העם; רק ליקטורים של דיקטטור המשיכו לאחוז בגרזניהם גם ברחבי העיר.
הדקמווירים לא היססו לפגוע במתנגדיהם במכות ואף בהוצאה להורג, והחרימו את רכושם של מי שפגעו בכבוד הדקמווירים. באווירה הקשה ששררה בקרב ההמונים נפוצו שמועות שאין בכוונת הדקמווירים לקיים בחירות בשנה הבאה, והם מתכוונים לאחוז בתפקידם ללא הגבלת זמן.
מועד הבחירות הגיע וחלף, והדקמווירים שמרו על שלטונם. הם ערכו ופרסמו עוד שני לוחות של חוקי המשפט הרומי, והשלימו בכך פרסום שנים-עשר הלוחות . חלק מהחוקים עוררו התנגדות, בעיקר אלה שהגבילו את זכויות הפלבאים, והבולט ביניהם היה החוק שהופיע בלוח ה-11 ושאסר נישואי-תערובת של פטריקים ופלבאים, חוק שבוטל במהרה, בשנת 445. כאשר הגיעו לעיר הידיעות על פשיטות הסבינים והאיקווים על תחומי רומא, ניסו הדקמווירים לכנס את הסנאט אך המהלך נתקל בקשיים. הסתבר שסנאטורים רבים עזבו את העיר כדי להתרחק ממורא הדקמווירים, ואחרים סירבו להעתר לזימון, בטענה שאין לדקמווירים שום סמכות חוקית.