היסטוריונים רבים במהלך התקופות כתבו על אלינור עלילות שונות, ביניהם על פרשיות האהבה שניהלה, ותיאורים שונים המציגים אותה כנקמנית, קנאית, שוחרת כח שעושה שימוש בבניה ובנותיה. היא לא זכתה לאהדה רבה בגין כוחה והאיום שנוכחותה היווה על שני בעליה. אהבתם ומסירותם של ילדיה לצד עוינותם הקיצונית לאביהם, הנרי ה-2, הביאה את ההיסטוריונים להאשים את אלינור כי הסיתה את ילדיה ושיחקה בהם כרצונה. עם זאת, במהלך השנים השתנתה רבות דמותה של אלינור. בעוד במאה ה-12 יחסם של ההיסטוריונים אל אלינור היה אמביוולנטי, ולצד גינוי נכתבו אודותיה דברי שבח, החל מהמאה ה-13 הדו-ערכיות נעלמת כדי לפנות מקום לדימויים שליליים בלבד. אלינור מאקוויטניה הפכה אט אט להיות המלכה "הידועה לשמצה". מחקרים עכשוויים מציעים, כי השינוי התקיים בגין מאבקי כח בין קבוצות ומוסדות, בהכנעת האריסטוקרטיה על ידי המלך, בפיתוח מוסד הנישואים תחת שלטון הכנסייה, אימוץ עיקרון הפרימוגנטורה ונישול נשים מירושת המשפחה. מהלכים אלה דחקו את הנשים ממרכזי הכח, והזיכרון ההיסטורי של אלינור ומעשיה שוכתב מחדש על מנת להתאים לחוקי הכנסייה החדשים.
מסמכים ותעודות המראים את מסירותה הרבה של אלינור לילדיה קיימים עד היום, ובהם ניכרים תשומת הלב והדאגה לשלומם. אלינור הקפידה להעניק לא רק לבניה אלא גם לבנותיה מקום ומעמד בחצרה ובעת עריכת נישואיהם, כשם שאביה שלה העניק לה חופש כלכלי ושמר את דוכסות אקוויטניה ברשותה. בכך יצרה אלינור קשרים משפחתיים ומלכותיים שהעניקו רשת תמיכה ענפה לכינון בריתות באמצעות נישואים ופטרונות של אמנות וספרות ברחבי אירופה.
סאות'פרק
רוברט וודלו
רוברט פרשינג וודלו (באנגלית: Robert Pershing Wadlow; 22 בפברואר 1918 – 15 ביולי 1940) היה האדם הגבוה ביותר שתועד מאז ומעולם, שלגבי גובהו (2.72 מטר) קיימות ראיות מתועדות היטב.
ביוגרפיה.
וודלו נולד בעיר אלטון שבמדינת אילינוי בארצות הברית. כבר בגיל 6 חודשים החלה גדילתו המואצת, כתוצאה ממחלת הענקיות ממנה סבל. המחלה התבטאה בגידול בבלוטת יותרת המוח שלו, ששיבש והגביר את פעילותה. בגיל 8 התנשא לגובה 188 סנטימטרים, ובגיל 13 הוכרז עליו בתור "הצופה הגבוה ביותר בעולם". גובהו אז היה 2.32 מטר. כפות הידיים שלו הן הגדולות ביותר שתועדו מעולם.
וודלו מעולם לא הפסיק לגדול, ובסופו של דבר הגיע לגובה 2.72 מ' ולמשקל של 199 ק"ג. גובהו הקשה עליו את ההליכה, והוא נעזר בקביים מיוחדים לשם כך. הוא נפטר בגיל 22 כתוצאה מזיהום ברגלו, והמשיך לגדול על ערש דווי. הוא נקבר בעיר הולדתו אלטון.
בהלווייתו של וודלו, שהיה סלבריטאי אמריקאי בחייו הקצרים והופיע במסגרת קרקס האחים רינגלינג, נכחו כ-40,000 איש. 12 אנשים נדרשו כדי לשאת את ארונו, שאורכו היה 3.28 מטרים. שיאו הוא מן הפופולריים ביותר בספר השיאים של גינס.
גרין ריבר
גרין ריבר (באנגלית: Green River - נהר גרין או נהר ירוק) הייתה להקה משפיעה מסיאטל שפעלה בשנות השמונים. היא נקראה על שמו של הרוצח הסדרתי גארי רידג'ווי, שכונה "גרין ריבר קילר", ועל שם אלבום של להקת הרוק משנות השבעים קרידנס קלירווטר ריבייבל. היא נחשבת לאחת מלהקות הגראנג' הראשונות.
גרין ריבר כמעט שלא הורגשה מחוץ לסיאטל, אך ההשפעה שהייתה לה על סצנת המוזיקה של סיאטל הורגשה בסופו של דבר בכל רחבי העולם, דרך השפעתה על הלהקות שקמו באותן שנים שבהן היא קמה (סאונדגארדן, מלווינס) ולהקות סיאטל מאוחרות יותר (נירוונה, אליס אין צ'יינס), על הלהקות שהיו חתומות יחד איתה בחברת סאב פופ, וכן על הלהקות שהוקמו כתוצאה מהתפרקותה (מאת'ר לאב בון, פרל ג'אם, מאדהאני).
הלהקה נחשבת בעיני רבים ללהקה הראשונה בסיאטל שעירבה בין מטאל לפאנק (וכן גלאם רוק), תוך יצירתו של צליל שיהיה ידוע מאוחר יותר כ"גראנג'" - ומרק ארם, סולנה של הלהקה, מתואר רבות כאדם הראשון שהשתמש במונח, למרות שהוא לא השתמש בו בהקשר של סגנון מוזיקלי.
הלהקה הוקמה ב-1983, והתפרקה ב-1987. מרק ארם וסטיב טרנר הקימו לאחר מכן את מאדהאני, וג'ף אמנט וסטון גוסארד הקימו את מאת'ר לאב בון (עם ברוס פיירוות'ר) ואת פרל ג'אם.
סטיב טרנר היה חבר ההרכב הראשון שעזב, כאשר הוא מייחס את עזיבתו לנטיותיהם של שאר החברים לכיוון של הבי מטאל. מאוחר יותר השתמש גם מרק ארם באותן הסיבות על מנת להסביר את התפרקותה של הלהקה. אך הסיבה העיקרית לדעתו הייתה מה שהוא ראה כגישה ממוסחרת של שאר החברים, בייחוד זו של הבסיסט ג'ף אמנט. האירוע שבו שלח אמנט את כל כרטיסי הכניסה אל מאחורי הקלעים של אחת מההופעות האחרונות של הלהקה לאנשי יחסי ציבור, הרגיז את ארם במיוחד. ארם רצה להעניק מספר כרטיסים לחבריו, והעובדה שאף לא אחד מהיחצ"נים שהוזמנו הגיעו להופעה לא סייעה במיוחד.
ויכוח זה הוביל בסופו של דבר לאנטגוניזם בין קורט קוביין, חברו של מרק ארם, לבין להקת פרל ג'אם. למרות שקוביין התפייס לבסוף עם אדי ודר, הוא עדיין נותר בדעה שלילית כלפי ג'ף אמנט וסטון גוסארד.
קנזס סיטי צ'יפס
קנזס סיטי צ'יפס (באנגלית: Kansas City Chiefs - ראשי השבט של קנזס סיטי) היא קבוצת NFL אשר משחקת בעיר קנזס סיטי שבמדינת מיזורי.
הקבוצה הוקמה בשנת 1960 בשם דאלאס טקסנס והייתה לחלק מן ה־AFL טרם האיחוד עם ה־NFL.
היסטוריה.
תחילת הדרך.
בשנת 1959, למאר האנט החל בשיחות עם אנשי עסקים אודות פתיחתה של ליגת פוטבול שתתחרה ב- NFL. לאחר ניסיונות כושלים לקנות ולהעביר את השיקגו קרדינלס לעיר הולדתו דאלאס, האנט פנה ישירות אל ליגת ה-NFL במטרה לרכוש קבוצה חדשה. הליגה סירבה לבקשתו, ועל כן האנט הקים את ה-AFL אשר התחרה בליגה המקורית, ה- NFL. האנט הקים קבוצה בשם הדאלאס טקסנס. הקבוצה התקשתה למשוך קהל בעיר (שכן הקאובויז כבר שיחקו בה), ולכן האנט חיפש יעד חדש לקבוצה.
האנט הסכים להעביר את הקבוצה לקנזס סיטי במאי 1963, ושמה שונתה לקנזס סיטי צ'יפס. הקבוצה חוותה הצלחה אדירה ואף הגיעה לסופרבול הראשון (בו הפסידה) ולסופרבול הרביעי (בו ניצחה).
1989 - 1998.
בדצמבר 1988, הבעלים למאר האנט החתים את קארל פטרסון כנשיא ומנכ"ל החדש של המועדון, וזה בתמורה פיטר את המאמן פרנק גנזס והעסיק את מרטי שוטנהיימר. בשנתיים הבאות, הצ'יפס בחרו בשני שחקני הגנה בדראפט: ניל סמית' ודרק תומאס. במהלך כהונתו של שוטנהיימר, הצ'יפס הגיעו לפלייאוף במהלך שש שנים רצופות והחזיקו במאזן של 101 ניצחונות, 58 הפסדים ותוצאות תיקו בודדת.
בשנת 1993 הצ'יפס אף הגיעו לגמר הAFC, שם הפסידו לבאפלו בילס. למרות זאת, 1993 הייתה השנה המוצלחת ביותר עבור הצ'יפס מאז תחילת שנות השבעים. הקבוצה התגאתה בשמות כמו ג'ו מונטנה, מרקוס אלן, דרק תומאס, ניל סמית' ואחרים.
1999 - 2000.
המאמן שוטנהיימר הגיש את התפטרותו לאחר עונת 1998, והוא הוחלף במאמן ההגנה ג'נתר קנינגהאם. המאמן לא הצליח לשחזר את ההצלחה ההגנתית שלו כמאמן ראשי, והוא הוביל את הצ'יפס למאזן 16-16 לאחר שתי עונות. סוף המאה העשרים סגר את סיפור הדומיננטיות של הצ'יפס, כאשר הקווטרבארק המצטיין ריץ' גנון עבר ליריבה השנואה אוקלנד ריידרס ושחקן ההגנה המצטיין ניל סמית' ערק לשורות הדנוור ברונקוס. אך החדשות הגרועות ביותר הגיעו מהכוכב הבלתי מעורער של הצ'יפס, דרק תומאס. תומאס נפצע קשה בתאונת דרכים ב-23 בינואר 2000. הוא הועף מהרכב בו ישב ונשאר משותק. לאחר מספר שבועות, תומאס נפטר מסיבוכים בעקבות פציעתו.
לאחר שתי עונות מאכזבות מאוד, גנת'ר קנינגהאם פוטר.
2001- 2005.
המנכ"ל פטרסון חיפש לשנות את יסודות הקבוצה (הגנה חזקה), ומינה את דיק ורמיל למאמנה החדש. ורמיל הוליך את הסנט לואיס ראמס לזכייה בסופרבול בשנת 2000. הקבוצה ביצעה טרייד בה שלחה את הבחירה הראשונה שלה לראמס, ובתמורה קיבלו את הקוורטרבק טרנט גרין. לאחר מכן, הקבוצה החתימה את הרץ פריסט הולמס מבולטימור.
בשנתיים הראשונות לכהונתו, הצ'יפס היו תחת בנייה, ועל כן סיימו פעמיים ברציפות במקום האחרון בבית. בעונתו השלישית, עונת 2003, הצ'יפס התחילו את העונה עם מאזן 0–9, הטוב ביותר של הקבוצה מאז ומעולם. הצ'יפס סיימו במקום הראשון בבית עם מאזן של 13 ניצחונות ו3 הפסדים. תשעה משחקני הקבוצה נבחרו לפרו בול (האולסטאר של ה-NFL), והקבוצה הפסידה בסיבוב השני של הפלייאוף לקולטס. הצ'יפס של ורמיל לא חזרו לפלייאוף, והמאמן עצמו הודיע על פרישתו בסוף עונת 2005.
2006- 2008.
הצ'יפס חזרו לשורשים ההגנתיים של המועדון, ומינו את הרמן אדוורדס למאמן הקבוצה. הצ'יפס סיימו את עונתו הראשונה של אדוורדס כמאמן עם מאזן של 9 ניצחונות ו 7 הפסדים, מה שהוביל אותם למקום השני בבית והופעה בפלייאוף. אך שוב, הקבוצה הפסידה לקולטס בסיבוב הראשון. בסוף שנת 2006, למאר האנט, בעלי הקבוצה, נפטר בגיל 74. ניהול הקבוצה עברה לבנו של האנט, קלארק.
בשנת 2007, הקבוצה החליטה לבנות עצמה מחדש ושלחה את הקוורטרבק והמנהיג שלה, טרנט גרין, בטרייד למיאמי דולפינס. תקופת מחנה האימון וטרום העונה תועדו בסדרת של רשת HBO בשם "Hard Knocks". אדוורדס התפטר לאחר עונת 2008, בה הקבוצה סיימה עם שני ניצחונות בלבד.
2009- 2012.
לאחר האכזבה העצומה של שנת 2008, מנכ"ל הקבוצה קארל פטרסון הגיש את התפטרותו. הוא הוחלף על ידי סקוט פיולי, שהיה עד אז הסמנכ"ל של הניו אינגלנד פטריוטס. פיולי החתים את טוד היילי כמאמן הבא של הצ'יפס. היילי, שהיה מאמן ההתקפה של האריזונה קרדינלס, הגיע לאחר שבנה התקפה מצוינת שהובילה את אריזונה לסופרבול. אחד הדברים הראשונים שעשו הצמד היה לשלוח בטרייד את הטייט-אנד המצטיין טוני גונזאלס, שנשלח לאטלנטה פלקונס לאחר שהוא ביקש לעבור לקבוצה שיכולה להתמודד על תואר.