זלצבורג הייתה ארכיבישופות עצמאית בקיסרות הרומית הקדושה עד 1803 כשהקיסרות אורגנה מחדש וזלצבורג ניתנה לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, אחיו של הקיסר פרנץ השני כפיצוי. בעקבות תבוסת אוסטריה בקרב אוסטרליץ נגד נפוליאון בונפרטה זלצבורג סופחה כפיצוי לבוואריה ופרדיננד גורש לווירצבורג. ב-1816 בעקבות תבוסתו של נפוליאון קיבלה אוסטריה בחזרה את זלצבורג כפיצוי מידי בוואריה בקונגרס וינה. מאז נהייתה זלצבורג מדינה פדרלית באוסטריה. לאחר צאת הסרט "צלילי המוסיקה" זכתה זלצבורג לפרסום ומבקרים רבים עוד באים לראות את הבית בו צולם הסרט.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה זלצבורג באזור הכיבוש האמריקאי.
מדינת זלצבורג
וילהלם פיק
וילהלם פיק (בגרמנית: Wilhelm Pieck; 3 בינואר 1876 - 7 בספטמבר 1960) היה מדינאי מזרח-גרמני, נשיאה הראשון והיחיד של גרמניה המזרחית.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
וילהלם פיק נולד ב-3 בינואר 1876 בעיר הגרמנית גובן (הנקראת כיום גובין בפולין) שבחלק המזרחי של גרמניה. פיק למד בצעירותו נגרות, אך שילוב של אירועים בעולם, אידאולוגיה החלטית ושאיפות פוליטיות הובילו אותו לעולם הפוליטי.
בתור נגר, הצטרף לפדרציית עובדי העץ ב-1894, וזו הובילה אותו להצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ב-1895, פיק התקדם במנגנון המפלגה, ובשנת 1899 הוא היה המזכיר האזורי של המפלגה במחוז הולדתו, ובשנת 1906 מונה למזכיר המפלגה.
בניגוד לעמדת רוב מפלגתו, שתמכה במלחמת העולם הראשונה כשזאת פרצה בשנת 1914, פיק השתייך למיעוט שהתנגד למלחמה, בזמן זה הוא אימץ דעות פציפיסטיות. התנגדותו למלחמה הובילה למעצרו ולישיבתו בכלא צבאי. לאחר המלחמה עבר וילהלם פיק להתגורר תקופה קצרה באמסטרדם וכאשר חזר היה בין מקימיה של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), והיה חבר בפוליטביורו שלה.
ב-5 באוגוסט 1930 נשא נאום חשוב ובו תיאר את תורתו. בנאום זה הבדיל בין השיטה הפשיסטית לקומוניסטית. פיק טען גם כי על הגרמנים "להיאבק נגד איום אימפריאליסטי של מלחמה או פשיזם...".
גלות.
ב-1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון, פיק יצא לגלות בצרפת, וב-1935 עבר למוסקבה שבברית המועצות. במוסקבה שירת בתפקידים שונים, כולל יו"ר הקומינטרן (האינטרנציונל הקומוניסטי) בין השנים 1938–1943.
פיק גם שימש כיועץ לסטלין, וכשגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פיק התגייס למען ברית המועצות בניסיונה להפיץ תעמולה בקרב הכוחות הגרמניים. מאמצים אלה נשאו פרי כשבשנת 1943 הוקם הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, קבוצת התנגדות לנאצים שהורכבה מקומוניסטים גולים ושבויי מלחמה.
נשיא גרמניה המזרחית.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזר וילהלם פיק לגרמניה, שנעשתה לגרמניה המזרחית יחד עם הצבא האדום. ב-1946 הוביל את מפלגתו "המפלגה הקומוניסטית של גרמניה" (KPD) לאיחוד עם מפלגתו של אוטו גרוטהוול, "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (SPD) ובכך ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED). ב-7 באוקטובר 1949 הכריז רשמית על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וארבעה ימים מאוחר יותר נעשה לנשיאה הראשון עד מותו בשנת 1960.
בתור נשיא פעל ביחד עם ולטר אולבריכט, מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, ועם אוטו גרוטהוול, ראש ממשלת גרמניה המזרחית, לכינון מדינה קומוניסטית. לאחר מותו מהתקף לב בוטל מוסד הנשיאות והחליף אותו מוסד דומה בשם מועצת המדינה, אליו התמנה מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ולטר אולבריכט.
משפחה.
לפיק הייתה בת ושמה אלי וינטר (Elly Winter, 1898-1987), חברה במפלגה הקומוניסטית הגרמנית מ-1918. ב-1933 עזבה את גרמניה לברית המועצות. ב-1945, עם תום מלחמת העולם השנייה, חזרה לגרמניה המזרחית ביחד עם אביה, הצטרפה למפלגת האיחוד הסוציאליסטי, ועבדה בארכיונים של המפלגה.
אשם
ג'ונבנה רמזי
ג'וֹנְבֵּנֶה פטרישיה רמזי (באנגלית: JonBenét Patricia Ramsey; 6 באוגוסט 1990 – 26 בדצמבר 1996) הייתה ילדה אמריקאית שנרצחה בקולורדו. הרצח זעזע את ארצות הברית ונותר בלתי מפוענח.
ג'ונבנה רמזי נמצאה ללא רוח חיים במרתף שבבית הוריה, בבולדר, קולורדו, כשמונה שעות לאחר שדווחה כנעדרת. המקרה משך את תשומת לב הציבור לאחר שלא נמצאו חשודים בפרשה, והחשדות הופנו כלפי משפחתה על מעורבותם במקרה. הרמזים המבלבלים במקרה הביאו לכתיבתם של מספר ספרים ומאמרים המנסים לפתור את תעלומת הרצח.
ביוגרפיה.
ג'ונבנה פאטרישיה רמזי נולדה באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית, ובגיל שנה עברה עם הוריה לקולורדו. אמה נהגה לרשום אותה לתחרויות יופי לילדות במספר מדינות שונות בארצות הברית. בנוסף היא גם ארגנה חלק מתחרויות היופי שבהן בתה השתתפה. האם, פאטרישיה רמזי, הייתה מלכת יופי בשנת 1977. האב, ג'ון רמזי, הוא איש עסקים אמיד. נשיא ומנהל של חברת מחשבים.
רמזי זכתה בתחרויות יופי לילדות ובמספר רב של תארים.
ב-26 בדצמבר 1996 נמצאה גופתה על ידי אביה, כך לפי הצהרתו, במרתף של בית המשפחה בן 15 החדרים בבולדר, קולורדו, ארצות הברית.
פרשת הרצח.
לפי עדות האם, היא גילתה, ב-26 בדצמבר 1996, כי בתה נעדרת לאחר שגילתה בבית המשפחה פתק בן שלושה עמודים ובו דרישת כופר על סך 118,000 דולר. למרות הדרישה בפתק שלא לערב את הרשויות או חברים, היא התקשרה למשטרה והזמינה את משפחתה והחברים. המשטרה המקומית ערכה חיפוש בבית אך לא מצאה סימני פריצה ברורים לבית. לפי הפתק, דמי הכופר היו אמורים להיאסף ומיד לאחר מכן ג'ונבנה הקטנה הייתה מוחזרת למשפחתה.
אחר הצהריים של אותו היום הציע חברו של ג'ון רמזי לערוך חיפוש יסודי בבית ולמצוא כל דבר אשר יוצא מגדר הרגיל. ג'ון רמזי ושני חבריו החלו את חיפושם בבית מהמרתף. שם, במרתף היינות, מצא ג'ון את גופת בתו מכוסה בשמיכה לבנה.
תוצאות הנתיחה שלאחר המוות חשפו כי ג'ונבנה נרצחה בחניקה ומפגיעה בראש שגרמה לשבר בגולגולת. חבל ניילון ופנס שימשו לרציחתה. על גולגולתה היו סימני פגיעת ראש קשה וככל הנראה הותקפה מינית. סיבת המוות הרשמית הייתה חניקה ופגיעת ראש כתוצאה מטראומה. חלקה השני של מברשת הצבע נמצא מאוחר יותר בחדר האמנות של האם. מומחים טענו שאמצעי החניקה לא דרש מיומנות וידע בקשירת חבלים. הנתיחה שלאחר המוות חשפה שהילדה אכלה אננס לפני מותה, פרט שהאם טענה כי לא ידעה.
רמזים.
מחקירת המשטרה בסביבת הבית עלו הרמזים הבאים שחלק מפרשים אותם כסימנים לפריצה:
המכתב.
חוקרי ה-FBI קבעו שהנייר והעט ששימשו לכתיבת מכתב דרישת הכופר הם מאותו סוג ובלוק כתיבה אשר נמצאו בבית. כמו כן נמצאה טיוטה של מכתב דרישת הכופר אך לא היה ניתן לקחת ממנה טביעת אצבע.
מספר מוזרויות בלטו בדרישת הכופר, כמו העובדה שסכום הכופר הנדרש היה 118 אלף דולר. אולי במקרה ואולי שלא, באותה השנה הרוויח האב, ג'ון רמזי, בונוס שנתי של 118,117 דולר. במהלך החקירה בבית גילו שספר התנ"ך של האב היה פתוח על שולחן עבודתו בספר תהילים מזמור 118. המשטרה העריכה שדרישת הכופר הייתה חשודה משום שהייתה נמוכה ביחס להכנסת האב.
ההורים טענו בקביעות שהפשע בוצע על ידי פורץ וקבוצת חוקרים תמכה בטענה זו.
דוגמאות לכתבי יד נלקחו ממספר אנשים שנחשדו כי כתבו את פתק דרישת הכופר. חוקרי המז"פ ניקו את כולם מכל חשד למעט האם, פאטרישיה רמזי, שלכתב ידה היה דמיון מסוים לזה שבפתק דרישת הכופר.
התפתחויות מאוחרות.
בדצמבר 2003, חוקרי הזיהוי הפלילי הצליחו לדלות מספיק חומר מדגימת הדם המעורבבת שנמצאה בתחתוניה של ג'ונבנה והצליחו להכין פרופיל DNA. ה-DNA שייך לזכר לא ידוע. ה-DNA הוזן למאגר המידע של ה-FBI, הנקרא CODIS. זהו מאגר מידע המכיל מעל ל 1.6 מיליון פרופילי DNA, בעיקר של עבריינים מורשעים. טרם נמצאה התאמה לדגימה שנלקחה מג'ונבנה במאגר המידע וזאת אף על פי שמחפשים לה התאמות חלקיות במאגר על בסיס שבועי.
חקירות מאוחרות יותר גילו שיותר ממאה פריצות אירעו בחודשים שלפני רציחתה של ג'ונבנה רמזי באותה השכונה, בנוסף 38 עברייני מין ידועים גרו ברדיוס של שלושה ק"מ מביתה.
אמה של ג'ונבנה מתה מסרטן שחלות ב-24 ביוני 2006, בגיל 49, והיא נקברה ליד בתה. בזמן מותה היא הייתה מודעת לעובדה שמשרד התובע המחוזי של מחוז בולדר חוקר חשוד.
המעצר באוגוסט 2006.
ב-16 באוגוסט 2006 דיווחה סוכנות הידיעות רויטרס שחשוד בפרשה נעצר בבנגקוק, תאילנד בעוון עבירות מין שאינן קשורות לפרשה. החשוד בן ה-41, ג'ון מארק קאר, מורה בית ספר יסודי לשעבר. הרשויות, כך דווח עלו על עקבותיו באמצעות האינטרנט. קאר טוען שהיה עם ג'ונבנה בזמן שמתה וטען שמותה היה תאונה. כשנשאל אם הוא חף מכל פשע הוא ענה "לא". נראה שקאר פיתח אובססיה כלפי ג'ונבנה וטען שהיה מאוהב בה. קאר טען שזו הייתה חטיפה שהשתבשה, ואמר שהתכוון לדרוש כופר בסכום של 118 אלף דולר. עובדה זו מתיישבת עם המכתב שנמצא בבית המשפחה. קאר הוסגר לארצות הברית להליכי חקירה נוספים. ג'ון רמזי טוען שהמשפחה אינה מכירה את החשוד.
אשתו לשעבר של קאר סיפקה לו אליבי כשטענה כי הייתה עמו באלבמה בזמן הרצח.
ב-28 באוגוסט 2006 פורסם כי דגימת ה-DNA שנלקחה מקאר לא תאמה לדגימת ה-DNA מזירת הרצח לפיכך לא פתחו נגדו הרשויות בהליכים משפטיים באשמת רציחתה של רמזי.
תביעות הדיבה.
מספר תביעות דיבה נבעו מרציחתה של ג'ונבנה רמזי. לין ווד, עורך הדין של פאטרישיה וג'ון רמזי תבע לדין מספר חברות חדשות בשם הורי ג'ונבנה. בנתבעים: טיים, ערוץ Fox News, ערוץ בית המשפט האמריקאי, סטאר, New York Post, ועוד מספר חברות תקשורת.
השערות.