עונת הבכורה בליגה הסתיימה במאזן 20-30 והגעה לסיבוב השני של הפלייאוף בו הפסידה לדקוטה ויזארדס. מאז הצליחה הקבוצה להגיע לפלייאוף עוד 4 פעמים, אך לא הצליחה להגיע לסדרת הגמר.
ביוני 2013 הודיעה קבוצת מיאמי היט על חתימת חוזה לחסות בלעדית עם הסקייפורס, בעקבות כך התווספו לסמל המועדון הצבע האדום והצהוב.
אחזור אדמה
ארגון סודי
פייטרו קווליני
פייטרו קווליני (באיטלקית: Pietro Cavallini) (1259, כנראה רומא – כנראה 1330, איטליה), צייר ויוצר פסיפסים איטלקי. לדעת חלק מהחוקרים קווליני היה הראשון שעבר מהסגנון הביזנטי לכיוון ציור יותר נטורליסטי כולל יצירת תחושת משקל ועומק.
קורות חייו.
המידע על חיי קווליני הוא קלוש. פעילותו הייתה ברובה ברומא וניתן לומר שהיה האמן הבולט בעיר בתקופתו.
מניחים שגם נולד ברומא, כיון שחתם על יצירותיו בכינוי pictor romanus (צייר רומאי).
יצירתו המאומתת המוקדמת ביותר היא מהשנים 1277 ל-1280 שבהן היה שותף לרסטורציה של הפרסקאות העתיקים בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות.
מ-1308 היה פעיל בנאפולי בחצר המלך שארל השני בין השאר בכנסיית San Domenico Maggiore (1308) ובכנסיית Santa Maria Donnaregina (1309). ב-1321 קווליני חזר לרומא שם עבד על סדרת פסיפסים בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות.
מועד ומקום פטירתו של קווליני אינם ידועים. משערים שנפטר בסביבות 1330.
ביוגרפיה של קווליני נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
יצירתו.
קווליני היה בן דורם של צ'ימבואה וג'וטו והיה חלק מהמגמה של סוף המאה ה-13 ותחילת המאה ה-14, לקראת ציור יותר נטורליסטי כולל יצירת תחושת משקל ועומק. לדעת חלק מהחוקרים דווקא קווליני היה הראשון שנטש את הסגנון הביזנטי ובכך היה פורץ דרך בהתפתחות הציור באיטליה. על פי גישה זו, בן דורו המפורסם יותר ג'וטו הושפע ממנו
לפי דעה זו, ליום הדין של ג'וטו בקפלת סקרובני בפדואה מאפיינים זהים לאלו של פרסקו מוקדם יותר של קווליני
אגודה סודית
Off our backs
off our backs (oob) הוא קולקטיב פמיניסטי רדיקלי, שפרסם כתב עת באותו השם בין השנים 1970 ל-2008. לשם יש משמעות כפולה - המשמעות הברורה "לרדת לנו מהגב", כלומר, להפסיק להפריע, להציק, או להעמיס עלינו, המתייחס לדיכוי מגדרי של נשים, ומשמעות שנייה - שנשות הקולקטיב מצהירות שהן (כבר) לא שוכבות על הגב בסקס הטרונורמטיבי.
הקולקטיב נוהל באופן שיתופי, עם קבלת החלטות על ידי קונצנזוס. מטרת הקולקטיב וכתב העת שפרסם היה לספק חדשות ואינפורמציה לגבי חייהן של נשים ואקטיביזם פמיניסטי, לחנך את הציבור לגבי מעמד נשים ברחבי עולם, להוות מקור מידע על פמיניזם, תרבות נשים ותרבות לסבית, ולקדם צדק חברתי עבור נשים.
הקולקטיב הוקם ב-1970 על ידי מרילין ווב, היידי סטפנס, מרלין ויקס, קולט ריד ונורמה לסר.
כתב העת.
off our backs (oob) היה כתב עת שלא למטרות רווח, שבא לקדם אג'נדות פמיניסטיות ולסביות, ופעל בין השנים 1970 ו-2008. בהתחלה, המגזין פורסם פעם בחודש, ובשנות ה-2000 הוא החל לצאת פעם בחודשיים. בין הנושאים שסוקרו בעיתון היו ידיעות חדשותיות בענייני נשים ופמיניזם, מאמרי נושא וטורי דעה, בנושאים מגוונים הכוללים אלימות מגדרית, פורנוגרפיה, פוליאמוריה, צבא, מלחמת וייטנאם, פוליטיקה שמאל-רדיקלית, מעמדיות, צנזורה, גזענות, ודת.
oob הוא כתב העת הפמיניסטי שפורסם ברציפות לאורך טווח הזמן הארוך ביותר בארצות הברית - כמעט 40 שנה. העיתון נחשב בעולם העיתונות לאיכותי, ואף כונה בידי ארגונים פמיניסטים "הניו יורק טיימס של הפמיניזם". הכתבות בו היו מדויקות ומבוססות על מחקר, אף על פי שהעיתון לא ניסה לכסות על הכיוון המוצהר שלו כבעל אג'נדה פמיניסטית. בהצהרת הכוונות של העיתון נכתב: "בכוונתנו להיות הוגנות, אך לא אובייקטיביות. אנו מחויבות למאבק וננקוט בעמדות כדי לקדם אותו."
הקולקטיב.
הקולקטיב התנהל על פי פרקטיקת קבלת החלטות על ידי קונצנזוס, וחברותיו האמינו שפוליטיקה הומניסטית היא לא רק אג'נדה פוליטית, אלא פרקטיקה בפועל, והקפידו לקיים ערכים אלו בניהול העיתון והקולקטיב. דוגמה להפעלת עקרון זה היה כשהמהדורה השנייה לא יצאה בתאריך היעד, ובעיתון נכתב שהסיבה היא ששתיים מחברות הקולקטיב ילדו באותה תקופה. וכן ש"בשונה מרוב היוזמות שבשליטה גברית, אנו מוכנות ומאושרות לספק את הצרכים האנושיים של הצוות שלנו".
אך התאוריה והפרקטיקה של שיתוף מוחלט לא תמיד עלו בקנה אחד בפעילות הקולקטיב, ולקראת סוף השנה הראשונה של הפעילות, התבקשה מרילין ווב לעזוב, כי הורגש שיש לה בתור מייסדת עיקרית יותר מידי כוח. בעיה אחרת הייתה מחלוקת בין החברות שעיקר עניינן היה פוליטיקת שמאל, לעומת החברות הלסביות שהעדיפו שהעיתון יוכר כעיתון לסבי. בסופו של דבר, שיטת הקונצנזוס עבדה, אם לא בקלות, כאשר בכל מהדורה הכיוון הוחלט על ידי כלל החברות. גם שלושה-ארבעה עשורים לאחר מכן, נשמר העקרון לפיו כל אחת מחברות הקולקטיב לוקחת אחריות על עריכת והפקת דף מהעיתון. עוד רעיון מרכזי בניהול הקולקטיב והוצאת העיתון היה הכללת מתנדבות בפעילות - רבות מהכותבות בעיתון הגיעו משורות הקוראות בו, אשר הביעו עניין להשתתף.
היוזמה של oob הייתה מודל לפרסומים פמיניסטיים רבים שבאו אחריו, שגם בהם התוצר היה משני לבניית קהילה ופעולה על פי עקרונות פמיניסטים.
התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה
התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה היא תזמורת הנוער הסימפונית הלאומית של מדינת ישראל, המאגדת נגנים צעירים מוכשרים מכל רחבי הארץ.
היסטוריה.
התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה נוסדה בשנת 1984 על ידי חנן זוז, שלום רונלי-ריקליס וברונו לנדסברג, בשיתוף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בשאיפה להקים חממה לטיפוח דור העתיד של נגני התזמורות בישראל, ואגב כך להחיות את המסורת המפוארת של תזמורת הגדנ"ע, שפעלה בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20 והייתה לסיפור הצלחה בישראל ובעולם. החל משנת 2005 התזמורת מנוהלת על ידי המרכז למוזיקה ירושלים, בשיתוף פעולה הדוק עם המנצח זאב דורמן, שהוביל אותה במשך שנים רבות.
להקמת התזמורת מונתה יפה שרת שניהלה את התזמורת במשך עשר שנים. בתקופה זו עבדו עם התזמורת מספר מנצחים מפורסמים, ביניהם קלאודיו אבאדו, קורט מאזור, רפאל פריבק דה בורגוס, בנג'מין זנדר, מנדי רודן, זובין מהטה ולהב שני.
על התזמורת ניצחו הנס פטר אוקסנהופר (אוסטריה), אי-אן שו (סין-ישראל), אבנר בירון, סלבדור ברוטונס (ספרד), נועם צור, יוהאנס וילדנר (אוסטריה), אילן וולקוב, ירון טראוב (ולנסיה-ישראל), ארתור פוסט (ארצות הברית) ואריאל צוקרמן (גרמניה-ישראל). בין רגעי השיא של פעילות התזמורת: סיור משותף בגרמניה עם תזמורת ריאס הצעירה, ששיאו קונצרט והקלטה באולם הפילהרמונית של ברלין לרגל יובל ה-60 למדינת ישראל (2008) וקונצרט משותף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית (2009).
הפעילות.
נגני התזמורת נבחרים ברובם הגדול על סמך מבחני קרן התרבות אמריקה-ישראל. במקרים מיוחדים מצורפים צעירים מוכשרים שאינם מזוכי מלגות הקרן.
רובם הגדול של 90 חברי התזמורת הם בני 14 עד 18, אבל לעיתים קרובות חוברים אליהם כמה בוגרים צעירים, בני 19–20, המשרתים בצה"ל כמוזיקאים מצטיינים.
התזמורת מתכנסת פעמיים בשנה לעבודה משותפת: שבוע בחנוכה ושבועיים-שלושה בחופשת הקיץ. בכל כינוס כזה מתקיים גיבוש אמנותי וחברתי וחזרות על רפרטואר סימפוני ליצירות שאינן מהוות חלק מחווייתם המוזיקלית היומיומית. בשנות השתתפותם בתזמורת זוכים הצעירים לקבל הדרכה מטובי הנגנים והמורים מישראל ומן העולם.
בנוסף קיימים מפגשים עם מלחינים ויוצרים, סדנאות קצב ושירה במקהלה. בכל מפגש מתמודדים הצעירים עם יצירות מתקופות שונות ומכינים תוכנית מגוונת של קונצרט סימפוני מלא, המבוצע בהיכל התרבות בתל אביב, באולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים ולפעמים גם באודיטוריום חיפה.
שותפים.
התזמורת פועלת מיום הקמתה בסיוען של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וקרן התרבות אמריקה-ישראל. מייסדי התזמורת הם ברונו לנדסברג וחנן זוז, אליהם הצטרפו הקרן לירושלים, קרן לאזוף, תא"ל (מיל') נחמיה דגן, בסיוע ניהולי של קרן קרב ליוזמות בחינוך, ההקדש ע"ש ביאטריז (בת שבע) כהן, קרן Seed The Dream, סנו, קרן הורביץ, וקרן מלגות נגן מצטיין ע"ש משה שלוש.
קרב מסין (1914)
קרב מסין (בצרפתית: Bataille de Messines, באנגלית: Battle of Messines) היה חלק מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
הקרב נערך בין ה-12 באוקטובר ל-2 בנובמבר 1914, בין הצבא הגרמני לבין חיל המשלוח הבריטי והצבא הצרפתי. קרב זה היה חלק מתהליך ייצוב החזית המערבית בעקבות המרוץ אל הים. הקרב נערך במסין שבפלנדריה, בדרומה מערבה של בלגיה, וסמוך מאוד לגבולה עם צרפת. הקרב החל בהתקדמות מוצלחת של כוח פרשים בריטי. לאחר מספר ימים כוח זה נתקל בהתנגדות גוברת והולכת של הגרמנים, ואף בהתקפות נגד שהסיגוהו קמעה אחורה. בתחילת נובמבר התייצבה החזית באזור רכס מסין.
רקע.