ערים תאומות.
לקופשטיין יש 3 ערים תאומות:
דייב קלארק 5
חמישיית דייב קלארק
מלון אשל השומרון
מלון אשל השומרון הוא בית מלון, השוכן בצומת אריאל שבשומרון. זהו בית המלון היחיד בשומרון המופעל על ידי צוות ישראלי. במלון כ-94 חדרי אירוח וארבע סוויטות, וכן בריכת שחייה, גן ואולמות כנסים. שירות ייחודי שמציע מלון "אשל השומרון" הוא מטווח וחנות לנשק ותחמושת. את המלון תכננו האדריכלים טומס לייטרסדורף ודודי גלוסקין.
יזמי המלון והבעלים הם בני הזוג טובה ומנחם גלבוע מאריאל. עד היום פעילים הבעלים בניהול המלון יחד עם טוביה גלברד.
היסטוריה.
המלון נחנך בשנת 1991, אך עקב פריצת האינתיפאדה הראשונה נרתעו ישראלים רבים מלהתארח במלון והוא עמד על סף סגירה. עם דעיכת האינתיפאדה הראשונה החל המלון להתאושש, והפך פופולרי בקרב בני הציונות הדתית וכן בקרב נוצרים פרו-ישראלים.
בחודש מרץ 2002 אירע פיגוע התאבדות בלובי המלון, ובו נפצעו 14 אנשים. לאחר הפיגוע עבר המלון שיפוץ נרחב. ב-27 באוקטובר 2002 מחבל פלסטיני ביצע פיגוע התאבדות בתחנת דלק הסמוכה למלון, אשר גרם למותם של שלושה חיילי צה"ל.
בפיגוע במלון במרץ 2002 נפצעה טובה גלבוע ובפיגוע בתחנת הדלק באוקטובר 2002 נפצע קשה מנחם גלבוע. בפיגוע ביצע מנחם גלבוע פעולת גבורה וסייע בניטרול המחבל ובכך מנע מותם של חיילים רבים. על מעשה גבורה זה קיבל האזרח גלבוע אות הוקרה מיוחד מאלוף פיקוד המרכז.
במרץ 2007 עתר המלון לבג"ץ בדרישה לנתקו מאריאל ולהעניק לו מעמד של רובע אוטונומי, בנימוק שאינו זוכה להסדרי ביטחון נאותים, ואינו מקבל מהעירייה פתרונות בתחום המוניציפלי. עתירת הבג"ץ נמחקה בהסכמה. במקביל הוגשה תביעת נזיקין נגד העירייה בה היא נדרשת לשלם הוצאות עבור פעולות שהייתה אמורה לבצע על פי חוק ולא ביצעה.
אשל השומרון משמש כיום בעיקר כמרכז אירוח לאנשי אקדמיה ואינטלקטואלים מהימין. המלון הוא מרכז הכנסים של מועצת יש"ע ושל מכונים המזוהים עם הימין, דוגמת מרכז שלם. כמו כן נערכות במלון שבתות אירוח וסמינרים, הן פרטיים והן ציבוריים. זוגות צעירים רבים מהתנחלויות ובני הציונות הדתית עורכים את חופותיהם במלון, סביב הבריכה. המלון פופולרי גם בקרב קבוצות תיירים נוצריות פרו ישראליות, המזוהות ברובן עם האוונגליזם, בעיקר מארצות הברית ובמידה פחותה גם מסקנדינביה וממדינות בנלוקס, המבקרות בשומרון.
במאי 2017 החליטה הנהלת המלון לעבור להשגחת כשרות פרטית במקום השגחת הכשרות של הרבנות. משמעות ההחלטה היא שהמלון אינו יכול לפרסם עצמו ככשר משום שעל פי החוק, ופסיקת בג"ץ בעניין, יכולה רק כשרות מטעם הרבנות להציג עסק ככשר.
לזלי וויט
די-קיור
די-קיור - ריפוי סוכרת בישראל היא עמותה רשומה המהווה ארגון גג לחקר מחלת הסוכרת בישראל.
די-קיור נוסדה בשנת 2004 על ידי פרופ' איתמר רז ומר בועז משעולי, מתוך מטרה להוביל את המחקר למציאת תרופה לסוכרת ולסיבוכים הנגרמים ממנה. לעמותה מספר שותפים לדרך, כאשר השותפה המרכזית היא קרן ראסל ברי (Russell Berrie Foundation). בבסיס הקמת העמותה עמדה התחושה כי קיים חסר בגופי מחקר סוכרת המתמקדים בריפוי (Cure), לעומת הדגש הקיים במרבית המוסדות על טיפול (Care).
על פי העמותה, לישראל יתרונות יחסיים המאפשרים לה התמחות בחקר ריפוי הסוכרת, ובהם: מספר רב של מדענים ומוסדות ברמה גבוהה, המתמקדים בחקר הסוכרת; תעשיית ביוטכנולוגיה פורחת; עלות מחקר נמוכה יחסית הנובעת מרמת שכר נמוכה מאשר במדינות מפותחות אחרות; וכן קרבה גאוגרפית בין המוסדות, המאפשרת שיתוף פעולה יעיל.
פעולות העמותה.
העמותה פועלת לשיתוף מדענים ומוסדות מחקר בישראל בחקר המחלה, במטרה להגדיל את קצב המחקר ואת ערכו המוסף. היא יוזמת שיתופי פעולה רב-תחומיים בחקר המחלה, בארץ ובעולם, ומקיימת כנסים בינלאומיים, מפגשים וסדנאות. כן היא תומכת במחקרים רלוונטיים לנושא בכל המוסדות האקדמיים בישראל, ומשתפת פעולה עם תעשיות היי-טק בישראל למציאת פתרונות חדשניים.
יוזמות נוספות של העמותה הן הקמת מרכזים לחקר הסוכרת וליישומו הראשוני בטיפול בחולים, כגון מרכז מחקר והשתלת תאי בטא, הקמת מרכז תזונה, ייזום תוכנית למניעת גורמי סיכון לסוכרת, ושיתופי פעולה עם גורמים המוכרים כמובילים בעולם בתחום הסוכרת.
תחומי המחקר.
המחקרים הנתמכים על ידי העמותה מתחלקים ל-4 תחומים:
AUG Steyr
קילט
קילט (בסקוטית: kilt) הוא לבוש סקוטי מסורתי הקיים בצורות מודרניות ומסורתיות שונות, הכוללות את הלבוש הסקוטי המודרני, הלבוש הסקוטי ההיסטורי (ראו ההיסטוריה של הקילט), קילטים לאומיים אחרים כמו הקילט האירי או הוולשי וחצאיות של מדי בית ספר.
באירועי משחקי הרמה המודרניים בסקוטלנד וברחבי העולם ניתן לראות את הגרסה המודרנית של הקילט הסקוטי המסורתי. הצורות ההיסטוריות של הקילט הסקוטי מאוד שונות מהגרסה המודרנית. לשופטי ומארגני התחרות יש תקנות לגבי הלבוש המקובל למשתתפים, והמתחרים מחויבים ללבוש קילט. המילה קילט בערך זה מתייחסת ללבוש הסקוטי הנראה במשחקים אלו.
ההיסטוריה של הקילט.
ההיסטוריה של הקילט קיימת לפחות מסוף המאה ה-16. אף על פי שהקילט נחשב לפריט לבוש מסורתי של הרמה הסקוטית, הלאומיות של מסורת זו היא יחסית חדשה. הקילט הפך למזוהה עם אנשי הרמה רק עם התעוררות הרומנטיזם במאה ה-19, ולאחר מכן אומץ על ידי סקוטים ברחבי העולם. עמים קלטים אחרים כאירים, קורנים, וולשים ומנקסים גם הם אימצו את הקילטים בשנים האחרונות.
המילה קילט באה מהמילה הסקוטית "Kilt" שמשמעותה "לקפל את הבגד מסביב לגוף".
"הקילט הגדול".
הבד של הקילט המקורי נקרא ""Breacan an Fhéilidh" או "Féileadh Mòr"" והיה חתיכת בד צמרי עבה ברוחב של כ-1.5 מטר ובאורך של כ-6.5 מטר. הקילט הגדול, שנקרא גם אריג צמר חגור (Belted plaid) היה בגד תלוי שהיה עשוי מהבד שנאסף ידנית לקפלים והודק על ידי חגורה רחבה. החלק העליון יכל לשמש כגלימה שנתלתה על כתף שמאל ונאספה מלפנים או הועלתה על הכתפיים או הראש כהגנה מפני מזג האוויר. הקילט נלבש מעל כותונת שנקראה "léine" ויכל גם לשמש כשמיכה. ידוע גם כי הקילט האירי הוספג בשומן אווז כדי להפוך אותו לחסין מים.
תיאור משנת 1746 מציין:
בזמן קרב היה נהוג להוריד את הקילט ולשים אותו בצד, כשההסתערות הייתה נעשית בכותנות או חולצות מלחמה.
לא ידוע בדיוק מתי התחיל עידן הקילט הגדול אך ידוע בוודאות כי הוא היה קיים כבר בתחילת המאה ה-17. הוא מזוהה בעיקר עם הרמה הסקוטית אך הוא היה בשימוש גם באזורים כפריים עניים בשפלה. שימוש נרחב בקילט הגדול נמשך לתוך המאה ה-19 וישנם כאלו שלובשים אותו עד היום.
"הקילט הקטן" או "הקילט להליכה".
לפי מכתב שנשלח בשנת 1785 ל"מגזין אדינבורו", הלבוש לו אנחנו קוראים כיום "קילט" הומצא בסביבות שנת 1720 על ידי תומאס ראולינסון, קווייקר מלנקשייר, שעיצב את הקילט לאנשי הרמה שעבדו במפעל הפחם החדש שלו ביערות צפון סקוטלנד. הקילט הגדול נחשב ללא נוח לעבודה בכריתת עצים ולכן ראולינסון לקח אותו לתופר במטרה שיהפוך אותו ליותר פרקטי. התופר פשוט חתך את הקילט לשניים. ראולינסון היה כל כך מרוצה מהתוצאה שהוא התחיל ללבוש את הקילט החדש בעצמו, ולאחר זמן קצר העמיתים הסקוטים שלו, שבט מקדונל, לבשו אותו גם הם.
עם זאת קיימים איורים רבים המתוארכים להרבה לפני תקופתו של ראלינסון מראים את אנשי הרמה לובשים רק את החלק התחתון של הקילט הגדול. "אריג הצמר החגור" היה עשוי בשני רוחבים של בד שנתפרו יחדיו. אם היו משתמשים רק ברוחב אחד ולובשים רק כ-3.5 מטר מהבד בחגורה מתחת למתניים מתקבל לבוש הנקרא "fèileadh beag", שכנראה היה בשימוש כבר בתחילת המאה ה-17 והיה פופולרי בתחילת המאה ה-18. קרוב לוודאי שהקילט החדש הזה היווה אבולוציה טבעית מהקילט הגדול וככל הנראה ראולינסון הבחין בו, הסיק במהירות את תועלתו והתעקש על לבישתו בקרב עובדיו.
הקילט הקטן התפתח לקילט הטארטן המודרני שבו הקפלים נתפרים לתוך הבד על מנת להקל על לבישתו.
"חוק האיסור" ותחייתו של הקילט.
המהומות היעקוביטיות הדגימו את הסכנה לממשלה המרכזית שהיוו לוחמי הרמה שצייתו רק לצ'יפים שלהם, וכחלק מסדרה של תקנות כפתה ממשלתו של המלך ג'ורג' השני ב-1746 את חוק הלבוש (ר' חוק האיסור), שהוציא מחוץ לחוק את כל פרטי הלבוש המזוהים עם הרמה הסקוטית, כולל הקילטים החדשים (לא כולל מדים צבאיים), בכוונה לדכא את תרבות הרמה. האיסור נשאר בתוקף במשך 35 שנה.
אף על פי שהקילט כמעט ונשכח ברמה הסקוטית, באותה תקופה היה זה אופנתי בקרב הרומנטיקנים הסקוטים ללבוש קילטים כצורת מחאה נגד האיסור. הייתה זו תקופה בה עמים "פרימיטיבים", כמו אנשי הרמה, נחשבו לרומנטיים. רוב אנשי השפלה פחדו מאנשי הרמה לפני שנת 1745, אך רבים הזדהו איתם לאחר שכוחם אבד. הקילט, יחד עם מאפיינים אחרים של התרבות הגאלית הפך למזוהה עם יעקוביטיזם, וכשהאיום היעקוביטי הוסר הקילט הפך לחלק מהנוסטלגיה הרומנטית.
כשהאיסור הוסר ב-1782 בעלי אדמות ברמה הקימו "אגודות רמה" (Highland Societies) במטרה לעודד את השימוש בלבוש הרמה הישן. "האגודה הקלטית של אדינבורו" בניהולו של וולטר סקוט עודדה את אנשי השפלה להשתתף בתחייה זו.
הקילט הפך למזוהה עם סקוטלנד כולה לאחר ביקורו של המלך ג'ורג' הרביעי ב-1822. אגודות הרמה ארגנו "מפגשים גאלים" וייסדו מסורות סקוטיות חדשות, כמו לבישת הלבוש "המסורתי" של הרמה על ידי אנשי השפלה וחיבורם של טארטנים לשבטים.
מתקופה זו ואילך הקילט צבר תאוצה כסמל התרבות הסקוטית. המלך ג'ורג' הרביעי הופיע מספר פעמים לבוש בקילט ויורשתו, המלכה ויקטוריה, נהגה להלביש את בניה בקילט, עובדה שהגדילה את הפופולריות שלו.
שימוש צבאי.