הרב יעקבזון נפטר בשנת תש"ס ובמקומו מונה לרבה של באר יעקב בנו הבכור הרב אברהם יעקבזון.
משפחתו.
הרב יעקבזון היה נשוי לגיצה טובה לבית פולק (נפטרה בב' בסיוון תשע"ד) והיה אב לתשעה.
אחיינו (בן אחות אשתו) הוא יחיאל יעקבסון.
פוקטלו
פוקטלו () היא בירת מחוז בנוק שבמדינת איידהו שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר בו. חלק קטן משטח העיר נמצא בשטח שמורת האינדיאנים פורט הול שבמחוז פאוור השכן.
פוקטלו היא העיר החמישית בגודלה באיידהו. ב-2007 היא דורגה במקום ה-20 ברשימת היישובים הקטנים הטובים ביותר לעסקים ולקריירה של מגזין פורבס. העיר משמשת כמשכנם של "אוניברסיטת מדינת איידהו" (Idaho State University) ושל מפעל הייצור של חברת ON Semiconductor. את העיר משרת נמל התעופה האזורי הפועל בה.
היסטוריה.
פוקטלו נוסדה כנקודת עצירה חשובה על מסילת הברזל הראשונה באיידהו בעת הבהלה לזהב ומאוחר יותר היא הפכה להיות מרכז חקלאי חשוב. העיר שוכנת על גדת נהר פורטנף, במקום בו הוא משתפך מההרים אל מישור סנייק, לאורך התוואי של שביל אורגון. העיר קרויה על שמו של צ'יף פוקטלו משבט השושון, שהעניק את זכות המעבר למסילת הברזל שחצתה את שמורת האינדיאנים פורט הול. באופן אירוני, הצ'יף לא השתמש בשם פוקטלו, אלא העדיף להיקרא טונדזאושה (Tondzaosha), מילה בשפת שבטו שמשמעותה "גלימת הבפלו". בתו של הצ'יף, ג'נט לואיס, סברה שלשם פוקטלו אין כל משמעות.
חלקה של העיר המשתרע על גדת פורטנף היה מיושב על ידי בני שבט השושון ושבטי הבנוק מאות שנים לפני הגעת האירופאים לאזור בראשית המאה ה-19. ב-1834 הקים נתניאל ג'רביס ווית', סוחר פרוות אמריקאי, את פורט הול (Fort Hall) כנקודת סחר מצפון למיקומה הנוכחי של פוקטלו. תחנת הסחר נרכשה מאוחר יותר על ידי חברת מפרץ הדסון והייתה לנקודת עצירה חשובה על שביל אורגון. כיום העתק של תחנת הסחר פורט הול משמשת כמוזיאון בדרום פוקטלו.
גילוי הזהב באידהו ב-1860 הביא את גל המתיישבים הגדול הראשון לאזור. עמק הפורטנף היה לנתיב חשוב להובלת סחורות ומטענים. ב-1877 רכש והרחיב הברון השודד, ג'יי גולד, מטעם חברת יוניון פסיפיק, את "מסילת הברזל של יוטה והצפון" (Utah and Northern Railway), שעד אז הגיעה עד לגבול יוטה-איידהו ועברה בתוואי נהר הפורטנף. "צומת פוקטלו" כפי שהיא נקראה בתחילה, הוקמה כנקודת עצירה לאורך נתיב זה במהלך הבהלה לזהב. לאחר ששככה הבהלה לזהב, החל האזור למשוך אליו חוואים ומגדלי בקר. ב-1882 התיישבו במקום התושבים הראשונים והחלה התפתחותה הכלכלית של העיר.
"בירת החיוך".
ב-1948 פרסם ראש עיריית פוקטלו, ג'ורג' פיליפס, צו הקובע שהימנעות מחיוך בפוקטלו היא בלתי חוקית. "צו החיוך" הוצא באופן אירוני כתוצאה מחורף קשה באופן יוצא מן הכלל, שגרם לדכדוך לכל תושבי העיר. שלא בכוונה, הצו לא בוטל מעולם. ב-10 בדצמבר 1987, הוכרזה פוקטלו על ידי ראש העירייה כ"בירת החיוך של ארצות הברית" (U.S. Smile Capital). אירוע הקרוי "ימי החיוך" מתקיים מדי שנה בעיר, כולל תחרות חיוכים ו"מעצר" של אנשים שלא מחייכים.
ארנסט פון לייזר
ארנסט פון לייזר (בגרמנית: Ernst von Leyser; 18 בנובמבר 1889 - 23 בספטמבר 1962), היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה. היה בין המורשעים במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה שביצע במהלך המלחמה נגד הפרטיזנים ביוגוסלביה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון לייזר נולד ב-18 בנובמבר 1889 בשטגליץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית (כיום חלק מברלין). בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט המשמר ה-5, ולאחר מכן הועבר לרגימנט המילואים של המשמר ה-1, עמו לחם בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בהמשך מילא פון לייזר תפקידים שונים בחטיבת המילואים של המשמר ה-1, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון לייזר לרייכסווהר, ובשנת 1921 פרש מהצבא, התגייס למשטרה, ומילא בה תפקידים שונים, ובשנת 1922 הועלה לדרגת מיור. באביב 1935 הצטרף פון לייזר לורמאכט, והועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-77. ב-6 באוקטובר 1936 מונה פון לייזר למפקד גדוד הנ"ט ה-2, וב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה.
בפרוץ המלחמה מונה פון לייזר למפקד רגימנט התחלופה ה-6, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-6 בעתודת הארמייה הראשונה, וב-25 באוקטובר 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-169. במהלך המערכה על צרפת לחם פון לייזר עם הרגימנט שבפיקודו, כחלק מהדיוויזיה ה-68 במסגרת הקורפוס ה-7, וב-1 בפברואר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-1 באפריל 1941 מונה פון לייזר למפקד הדיוויזיה ה-269, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-18 בספטמבר 1941 קיבל פון לייזר את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-11, ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 בדצמבר 1942 הועלה פון לייזר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-14 באפריל 1943 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-1 בנובמבר 1943 מונה פון לייזר למפקד הקורפוס ההררי ה-15, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F, ונלחם נגד הפרטיזנים ביוגוסלביה. ב-20 ביולי 1944 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-21. ב-29 באפריל 1945 פרש פון לייזר מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נשפט פון לייזר במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוגוסלביה: רצח שבויי מלחמה ואזרחים. ב-1947 נדון ל-10 שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר בשנת 1951. לאחר שחרורו התגורר פון לייזר בגארשטדט עד למותו ב-23 בספטמבר 1962.
פרידריך-וילהלם פון שאפי
פרידריך-וילהלם פון שאפי (בגרמנית: Friedrich-Wilhelm von Chappuis; 13 בספטמבר 1886 - 27 באוגוסט 1942), היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון שאפי נולד ב-13 בספטמבר 1886 בשובין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס פון שאפי לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5, ולחם עמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה. ב-24 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן, ובשנת 1917 מונה לקצין מטה במפקדת הדיוויזיה ה-206. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון שאפי לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פון שאפי לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. באמצע ספטמבר 1934 מונה פון שאפי למפקד רגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1938 הועלה פון שאפי לדרגת גנרל מיור, ומונה לראש מטה הקורפוס הממונע ה-14.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה פון שאפי ראש מטה הקורפוס הממונע ה-14, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-6 באוקטובר 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-15. ב-1 בינואר 1940 הועלה פון שאפי לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16. ב-12 באוגוסט 1940 מונה פון שאפי למפקד הדיוויזיה ה-16, וב-15 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 במרץ 1941 מונה פון שאפי למפקד הקורפוס ה-38, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שאפי עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-23 באפריל 1942 פרש מתפקידו.
ב-27 באוגוסט 1942 התאבד פון שאפי במגדבורג, והוא בן 55 שנים.
ארגוני ימין בישראל
יובל גז
יובל גז (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש ראש חטיבת שילו"ח באג"ת. קודם לכן שימש מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד חטיבת בנימין, מפקד יחידת מגלן ומפקד גדוד 101.
ביוגרפיה.
גז למד בבית ספר תיכון אחד העם שבפתח תקווה במגמות פיזיקה ומחשבים. התגייס לצה"ל באוגוסט 1996, והתנדב ליחידת מגלן. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם ביחידה. בסיום קורס קציני חי"ר שימש כמפקד צוות בבה"ד 1. בהמשך חזר ליחידת מגלן ומונה למפקד צוות, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון, בזמן הנסיגה מלבנון ובתחילת האינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה למפקד פלגת ההכשרות ביחידה. לאחר פרוץ מבצע חומת מגן הופסקו ההכשרות, והוא קיבל פיקוד על כוח של שישה צוותי לוחמים שהופעלו במגוון משימות במהלך המבצע. בהמשך שימש כמפקד פלגת לוחמים ביחידה. לאחר מכן מונה למפקד פלגת מבצעים מיוחדים במגלן. בתפקיד זה שירת במלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה היה ממפקדי הכוח שהשתתף במבצע נערי החוף. לאחר יותר מעשר שנות שירות ביחידה יצא ללימודים. בהמשך קטע את לימודיו והצטרף לגדוד 101 בחטיבת הצנחנים, בלחימה במבצע עופרת יצוקה. לאחר המבצע מונה לסגן מפקד גדוד 101 בין השנים 2009–2010. בהמשך שימש כמפקד מחזור בבא"ח צנחנים. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.