גארת' נולדה באילינוי, ארצות הברית. יש לה 6 אחים גדולים מנישואין קודמים של הוריה. בגיל 13, עברה גארת' עם משפחתה לאריזונה, שם היא לקחה מעט שיעורי ריקוד, ודגמנה. בגיל 15, צייד כישרונות גילה את גארת' בתחרות כישרונות בה ניצחה, ועודד אותה לפתח קריירת המשחק.
בעקבותיו, היא נשרה מהתיכון בשנה האחת לפני האחרונה, והיא ואמה עברו ללוס אנג'לס, קליפורניה כדי שהיא תוכל להיות שחקנית. מאוחר יותר היא קיבלה את תעודת הבגרות שלה בקליפורניה. שם היא התחילה לקחת שיעורי משחק, והלכה לאודישנים בתדירות רבה. ב-1989, לאחר שגרה בלוס אנג'לס כארבעה חודשים, היא קיבלה את התפקיד של "אריקה מקרי" בסדרה "A Brand New Life".
קריירה.
בשנת 1990 הצטרפה לצוות השחקנים הראשיים של סדרת טלוויזיה ניסיונית העוסקת בחייהם של נערים ונערות, תושביה של שכונת הפאר בוורלי הילס ליד לוס אנג'לס. סדרת הנעורים, שהופקה על ידי אהרון ספלינג, נקראה בוורלי הילס 90210. גארת' קיבלה תפקיד מפתח בסדרה - גילום דמותה של "קלי טיילור", נערה יפה, עשירה וסנובית. "90210" (קיצור לשמה של הסדרה, אחד המיקודים של השכונה שחלק ניכר מפרסומה בעולם בא לה מסדרה זו) זכתה להצלחה רבה בארצות הברית וברחבי העולם במהלכן של שנות התשעים. כוכביה, בהם גם גארת' הפכו לאלילי נוער. גארת' הייתה מהשחקנים הבודדים ששיחקו לכל אורכה של הסדרה (1990 עד 2000).
ב-1993 היא שיחקה את התפקיד הראשי בסדרה "Danielle Steel's Star". בשנת 1994 שיחקה בסרט הטלוויזיה "ללא הסכמה", על פי תסריט של טים קרינג, ובסרט הטלוויזיה "" לצד אלקסיס ארקט.
בין השנים 2002–2006 כיכבה גארת' בקומדיית המצבים "אחיות או לא להיות" עם אמנדה ביינס. בשנת 2005, היא דיבבה פרק בסדרה "סטואי גריפין - הסיפור שלא סופר" וב-2006, היא דובבה פרק בסדרה "אבא אמריקאי". בשנת 2007 התמודדה בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והייתה למודחת התשיעית. בין השנים 2008–2010 שיחקה בסדרה "90210" שהיא ספין אוף לבוורלי הילס 90210. בסדרה היא שיחקה את אותה הדמות שהייתה ב-90210, לאחר שעברה שינויים רבים ונעשתה ליועצת בית הספר בתיכון "ווסט בוורלי".
בשנת 2013, היא התארחה בפרק בסדרה "קומיוניטי", וב-2018 התארחה בסדרה "המיק" בתפקיד עצמה.
סיפור פרי עטה של גארת', בשם "אני בבית" ("I Am Home"), פורסם בסדרת הספרים "מרק עוף עבור הנשמה" ("Chicken Soup for the Soul").
חייה האישיים.
ב-16 באפריל 1994 נישאה גארת' למוזיקאי דניאל קלארק, אך השניים נפרדו לאחר כשנתיים. בשנת 1995, היא פגשה את פיטר פצ'ינלי על הסט של סרט הטלוויזיה "רומן לא גמור". הם נישאו ב-20 בינואר 2001. יש להם שלוש בנות. במרץ 2012 פצ'ינלי הגיש בקשה לגירושים, וביוני 2013, התגרשו השניים סופית.
בשנת 2014, היא הוציאה אוטוביוגרפיה בשם "מחשבות עמוקות של בלונדינית מהוליווד". בספר היא מספרת שסבלה מאגורפוביה בעבר.
בסוף אותה שנה, היא החלה לצאת עם השחקן דייוויד אברהמס לאחר שנפגשו בפגישה עיוורת. הם התארסו באפריל 2015, ונישאו ב-11 ביולי 2015.
קורסאו
On the Run
משבר ישראל לבנון 2006
ג'רארד שוורץ
ג'רארד שוורץ (Gerard Schwarz; נולד ב-19 באוגוסט 1947) הוא מנצח אמריקאי. בעבר היה המנהל המוזיקלי של תזמורת סיאטל, משרה בה הוא כיהן משנת 1985 עד שנת 2011, אחרי שהצטרף לארגון בשנת 1983. הוא גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול ויועץ מוזיקלי לפסטיבל המוזיקה של המזרח. החוזה שלו עם תזמורת ליברפול הסתיים בשנת 2006, אז החליף אותו כמנצחה הראשי וסילי פטרנקו.
חייו.
שוורץ נולד בניו ג'רזי להורים אוסטרים. הוא סיים את ג'וליארד והחל בקריירה מוזיקלית כחצוצרן. עד 1973 ניגן כחצוצרן ראשי בפילהרמונית של ניו יורק בניצוח פייר בולז, אבל במקביל החל לנצח בשנת 1966. הוא שימש מנהל מוזיקלי לעוד כמה ארגונים, שהנודע ביניהם הוא "פסטיבל בעיקר מוצרט" בניו יורק, שעליו ניצח משנת 1982 עד 2001.
שוורץ ידוע בעידוד יצירותיהם של מלחינים אמריקאים, בעבר ובהווה, ו-100 ההקלטות, בקירוב, שעשה עם תזמורת סיאטל כוללות יצירות אמריקאיות רבות. כמו כן הקליט את כל הסימפוניות של מאהלר ואת הפואמות הסימפוניות של ריכרד שטראוס עם הפילהרמונית של ליברפול. כיום הוא אחד המנצחים המוקלטים ביותר בעולם.
שוורץ עשה לו שם בעיקר ביכולתו לבנות תזמורת. כשהחל לנהל את תזמורת סיאטל בשנת 1985, היו לה 3,000 מנויים; נכון לשנת 2004, התקרב מספר המנויים ל-40,000. הוא היה גם ראש החץ במאמץ להקים בית חדש לתזמורת, אולם בנארויה.
בין פרסיו הרבים: מנצח השנה באמריקה לשנת 1994, 11 מועמדויות לפרס גראמי ומועמדות לפרס אמי על ביצוע הרקוויאם של מוצרט בקונצרט חי מלינקולן סנטר.
קוראסאו
קוראסאו (בהולנדית: Curação) היא קבוצת איים בדרום הים הקריבי לחופי ונצואלה, הכוללת את האי הראשי קוראסאו ואת קליין קוראסאו, אי קטן ובלתי מיושב. האי הראשי הוא הרחב והמאוכלס ביותר משלושת "איי ABC" (ארובה, בונייר וקוראסאו). בירת האי, וילמסטאד, נקראת על שמו של וילם מאורנג', מייסד בית המלוכה ההולנדי.
האיים היוו חלק מהאנטילים ההולנדיים עד אוקטובר 2010, עת זכו למעמד של "אזור אוטונומי" מממלכת ארצות השפלה.
גאוגרפיה.
אקלימה של קוראסאו יבש למחצה, מהיותה מחוץ לחגורת ההוריקנים של הים הקריבי. לפיכך, הצמחייה באי אינה טרופית אלא דומה יותר לסוואנה. באי צומחים קקטוסים, וכן שרכים רבים.
הנקודה הגבוהה באי היא סינט כריסטופלברח, שגובהה 375 מטרים, והיא נמצאת בצפון מערב האי, באזור המוכרז כשמורת טבע. באי מצויים מספר אגמי מלח ("סליניאס" - Saliñas), המהווים אתר קינון לציפורי פלמינגו.
כ-24 ק"מ דרומית מזרחית לאי מצוי האי הבלתי מיושב קליין קוראסאו (Klein Curaçao - קוראסאו הקטן).
קוראסאו ידועה בשוניות האלמוגים המצויות סביב האי, המהוות אתרי צלילה פופולריים.
היסטוריה.
התושבים המקוריים של קוראסאו הם אינדיאנים משבט אראוואק. האירופאים הראשונים שגילו את האי היו אנשי משלחתו של אלונסו דה אוחדה הספרדי בשנת 1499. דה אוחדה הכריז על האי כשטח ספרדי, והרג את מרבית תושבי האי המקוריים. האי נכבש על ידי הולנד בשנת 1634 וחברת הודו המערבית ההולנדית הקימה את העיר וילמסטאד על חוף חצי אי שנקרא "סְכוֹטֶחָאט".
קוראסאו לא היוותה אתר התיישבות פופולרי בהיעדר מחצבים באי (בעיקר זהב) אולם הנמל הטבעי באזור וילמסטאד הפך את האי לבעל עניין לחברות הסחר ההולנדיות, והמסחר - ובעיקר סחר העבדים הפך לבסיס כלכלת המתיישבים באי, והעיר אף הפכה למרכז סחר העבדים בים הקריבי.
בניינים רבים באי בנויים בסגנון ההולנדי האופייני לתקופה. אזור זה של העיר, שנשתמר עד ימינו, הפך לאתר מורשת עולמית בהתאם להכרזת ארגון אונסק"ו.
במאות ה-18 וה-19 כבשו האנגלים והצרפתים את האי לתקופות קצרות. הולנד ביטלה את הסחר בעבדים בשנת 1863, אירוע שהביא לשפל כלכלי בשומטו את הבסיס לכלכלת האי, ולהגירה של רבים מתושבי האי לאיים אחרים, ובעיקר לקובה.
בשנת 1914 התגלה נפט בקרבת העיר מנה גרנדה בוונצואלה, ובאי הוקמו בתי זיקוק על ידי חברת 'של' המלכותית ההולנדית - בתי זיקוק שהיוו מוקד חדש לכלכלת האי.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו חיכוכים בין הקבוצות האתניות השונות באי, חיכוכים שהגיעו לשיאם ב-30 במאי 1969.
בשנות ה-70 וה-80 הפכה התיירות למרכיב מרכזי בכלכלת האי.
פוליטיקה.
ב-1 בינואר 1954 הוענקה לאי אוטונומיה כטריטוריה של האנטילים ההולנדיים. במשאל עם שנערך ב-8 באפריל 2005 באי קוראסאו ובאי סן מרטן הצביעו התושבים בעד היפרדות מהאנטילים ההולנדיים והפיכה ליחידה עצמאית כחלק מממלכת ארצות השפלה, בדומה לאי ארובה, ונגד עצמאות מלאה או הפיכה לחלק מהולנד. שינוי זה נכנס לתוקף ב-10 באוקטובר 2010. בשנת 2021 נערכו בחירות בהן המפלגה השלטת חיזקה את מעמדה.
כלכלה.
עיקר כלכלת האי מתבססת על זיקוק נפט, תיירות ובנקאות. הנמל העיקרי באי מצוי בעיר וילמסטאד.
אוכלוסין.
באי מתגוררים, נכון לשנת 2021, כ-152,000 תושבים.
בשל ההיסטוריה של האי, מתגוררת בו אוכלוסייה רבגונית מבחינה אתנית. מרבית תושבי האי הם ממוצא אפריקני - קריבי (בני תערובת של אינדיאנים מקומיים ועבדים שהובאו מאפריקה). על אלה נוספים מיעוטים הולנדיים, מזרח אסיתיים, פורטוגזיים, ולבנטיניים (תושבי הים התיכון). באי התיישבו במאה ה-17 יהודים ספרדים רבים שהגיעו מהולנד. כמו כן, במהלך המאה ה-20 היגרו לאי מהרפובליקה הדומיניקנית, האיטי ואיים נוספים בקריביים.
שפה.
השפות העיקריות המדוברות באי הן פאפיאמנטו, הולנדית, ספרדית ואנגלית. דוברי פאפיאמנטו מהווים רוב באוכלוסייה, אולם תושבים רבים באי מדברים בשפות האחרות ברמת שפת אם. לשפה הספרדית, שהייתה שפה רשמית במהלך השלטון הספרדי באי, יותר דוברים מאשר לשפה ההולנדית - שפה שהפכה רשמית בשנות ה-20 של המאה ה-20. החל משנות ה-20 התקיימו הלימודים בבתי הספר בשפה ההולנדית (במקום בספרדית ופאפיאמנטו). בשנות ה-80 שבו ללמד בבתי הספר בפאפיאמנטו, אולם יש מחלוקת בקרב תושבי האי האם שפה זו תהיה שפת הלימוד היחידה באי.
על פי סקר שנערך באי בשנת 2001, 85% מתושבי האי הם נוצרים קתוליים. היתרה פרוטסטנטים, אדוונטיסטים של היום השביעי, ומתודיסטים. כמו כן, לצד הדת הנוצרית, חלק מתושבי האי מאמינים בוודו וסנטריאה.
באי קהילות מוסלמיות, והינדיות קטנות, וכן קהילה יהודית קטנה שהשפיעה רבות על פיתוח האי.
יהדות.
באי בית הכנסת והקהילה הוותיקים ביותר ביבשת אמריקה - הקהילה נוסדה בשנת 1651 ובית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בשנת 1703.