נובה היא סוג של כוכב משתנה שנקרא משתנה קטקליזמי (CV - Cataclysmic Variable) כלומר שהשינוי הוא חד ופתאומי. כמו כן היא נחשבת ל"משתנה מסיבות פנימיות" - כלומר שהתנודות בעוצמת הקרינה הנמדדת מקורן בשינויים בכוכב עצמו.
למעשה, שלושה עצמים קוסמיים נכללים תחת המונח "נובה": נובה קלאסית (classical nova), נובה מחזורית (recurrent nova) ונובה ננסית (dwarf nova).
עקומת הקרינה הנמדדת מהווה תת-אפיון נוסף של הנובה:
הערה: ישנם המשתמשים בשלושה מאפייני חלוקה (מהירה, איטית, איטית מאוד), במטרה לסווג ביתר דיוק את הנובה.
נובה של קרני X: תופעה דומה לנובה, שבה כוכב נייטרון מחליף את הננס הלבן. מרבית הקרינה של התפרצות זאת נפלטת בתחום קרני ה-X. כיום לא מקובל לכנות תופעה זו כנובה אלא כהתפרצות קרני X.
התהוות נובה.
נובה קלאסית.
התפרצות נובה קלאסית מתרחשת במערכת בינארית בעלת זמן מחזור קצר, המורכבת מננס לבן וכוכב רגיל (הכוכב הרגיל הוא לרוב מטיפוס M או K, כוכב בשלב מעבר לננס אדום או לעיתים לתת-ענק). הננס הלבן סופח באיטיות מהכוכב האחר גזים לדיסקה המקיפה אותו והנתונה להשפעת כבידתו הרבה. הגז המהווה את לב התהליך הוא מימן המצוי בשפע בדיסקת הספיחה. קצב הספיחה האיטי, עד כ- 10-8 מסות שמש לשנה, הוא גורם מפתח להתהוות נובה. קצב מהיר יותר יגרום לאפקט דרמטי מסוג סופרנובה.
גזי המימן הנספחים, המעורבים בחומרים אחרים, מצטברים על פני הננס הלבן. שכבת גזים זו נדחסת ומתלהטת כל העת כתוצאה מספיחת חומר נוסף. כמות קטנה של המימן מפעפעת אל פני הננס הלבן העשירים בפחמן וחמצן אינרטיים והם מצידם מפעפעים אל תוך המעטפת. כאשר הלחץ והטמפרטורה עולים על ערך קריטי מסוים, כ- 10-20 מיליון מעלות קלווין, מתרחשת תגובה גרעינית מהירה וקטקליזמית על פני הננס הלבן (תגובת פחמן-חנקן-חמצן - CNO). תגובה גרעינית זו, המכונה גם "הבזק מימן", פולטת כמות אדירה של אנרגיה בצורת קרינה מפני הננס הלבן וכן מפזרת בצורה אלימה את מעטפת החומר הבוער שהצטברה קרוב לפניו. תהליך ההתפרצות כולל יצירה של איזוטופים בתהליך rp, שחלקם מתפזרים לחלל הבין-כוכבי. באופן זה מעשירות הנובות את הרכב היסודות בחלל הבין כוכבי עד למספר מסה 40.
עיקר החומר שנזרק מקורו בספיחה, מכאן יכולת המחזוריות של הנובה. לאחר שלב ההתפרצות הקצר יחסית, שנמדד בימים, מגיע שלב הדעיכה שנמשך בדרך כלל חודשים. לאחריו מתחיל התהליך מחדש בספיחת חומר קרוב לפני השטח של הננס הלבן. למרות האופי האלים של התהליך נפלטת כמות חומר מועטה יחסית בהתפרצות, כ- 10-4 מסות שמש. העלייה בבהירות הכוכב היא מפעמים בודדות עוצמת הכוכב עד פי 106 מהעוצמה המקורית.
זמן קצר לאחר התפרצות נובה יכולה להגיע לרמת בהירות גבוהה. V1668 בברבור הגיע לרמה של 6.22 למספר ימים בודדים וירדה ל-3 תוך 24 ימים.
נובה ננסית.
בדומה לנובה קלאסית, נובה ננסית (או נובה מטיפוס U Geminorum, על שם כוכב בשם זה), מתהווה במערכת בינארית המורכבת מננס לבן וכוכב רגיל. אלא שהאנרגיה להתפרצות מקורה בשחרור פתאומי של אנרגיה גרביטציונית בתהליך ספיחת הגזים ולא מתגובות גרעיניות.
עוצמת האור בהתפרצות זו היא פי 10 עד 100 מעוצמת האור הרגילה של המערכת. ככלל, ככל שמחזור ההתפרצות ארוך יותר, עוצמת האור הנפלטת גבוהה יותר. מחזור טיפוסי של התפרצות הוא בן 40-130 ימים. רובו של זמן מחזור מוקדש לספיחת חומר, ההתפרצות עצמה נמשכת יום-יומיים ואחריה שלב הדעיכה עד להתפרצות הבאה.
התאוריה המקובלת להסבר המחזוריות: הגזים הנספחים סביב הננס הלבן מצטברים סביבו במרחק מה. כאשר צפיפותם עוברת ערך קריטי מסוים - קורס החומר במהירות לכיוון הננס הלבן, קריסה זו היא שגורמת לפליטת הקרינה העצומה.
כיום מוכרים כמה מאות עצמים מטיפוס נובה ננסית.
זמן מחזור.
על סמן תצפיות וחישובים תאורטיים, מעריכים האסטרונומים כי התפרצות הנובה היא ברוב המקרים תופעה מחזורית או כמעט מחזורית. ההערכות הן שזמן המחזור של נובה הוא מ-1,000 ועד 100,000 שנים ותלויה בעיקר במסת הננס הלבן. ישנן נובות נדירות יחסית שזמן המחזור שלהן קצר בהרבה, עשרות בודדות של שנים.
נובות ידועות.
נובות קלאסיות:
נובות ננסיות:
אמריקה הספרדית
אמריקה הספרדית (ספרדית: Hispanoamérica) הוא כינוי קיבוצי למדינות ביבשת אמריקה (אמריקה הדרומית, המרכזית והצפונית, וכן בקריביים) בהן דוברים את השפה הספרדית. מדינות אלו היו מושבות של האימפריה הספרדית בין סוף המאה ה-15 וראשית המאה ה-19 (להוציא את קובה ופוארטו ריקו, שהשתחררו מעול הקולוניאליזם הספרדי רק בסוף המאה, בשנת 1898). בשטחים אלו התקיימו מספר מלכויות משנה. לאחר קבלת עצמאות מספרד קמו בהן שמונה-עשרה רפובליקות. במונח "אמריקה הספרדית" נכללת גם פוארטו ריקו, שאינה מדינה עצמאית, אלא טריטוריה בחסותה של ארצות הברית.
המונח "אמריקה הספרדית" אינו חלופי למונח איברו-אמריקה, שכן אמריקה הספרדית אינה כוללת את ברזיל, דוברת הפורטוגזית, אשר באמריקה הדרומית. מונח דומה, אך אינו זהה, הוא אמריקה הלטינית, הכולל את איברו-אמריקה וכן את המדינות והטריטוריות דוברות הצרפתית אשר בקריביים ובאמריקה הדרומית.
מדינות אמריקה הספרדית.
מדינות אמריקה הספרדית הן:
נהר המיזורי
עברי
מייקל גמבון
סר מייקל גמבון (באנגלית: Michael Gambon; נולד ב-19 באוקטובר 1940) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי יליד אירלנד. בשנים האחרונות זכה לפרסום בינלאומי בעקבות תפקידו כאלבוס דמבלדור בסדרת סרטי הארי פוטר.
ביוגרפיה.
גמבון נולד בדבלין שבאירלנד. כשהיה בן 5 היגרה משפחתו לאנגליה והוא גדל בקמדן טאון שבלונדון. ב-1963 נבחר על ידי סר לורנס אוליבייה להצטרף לתיאטרון הלאומי הבריטי, ועד מהרה החל לגלם תפקידים ראשיים. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב"אותלו", סרטו של לורנס אוליבייה משנת 1965. אחרי כן שיחק בתפקידים שונים בקולנוע ובטלוויזיה, הבולט שבהם היה בסדרת הטלוויזיה "The Borderers" של ה-BBC. בתיאטרון היה ידוע במיוחד בתפקידיו במחזות של אלן אייקבורן. ב-1980 גילם את התפקיד הראשי בהפקה של "חיי גלילאו", ולאחר מכן הופיע בקביעות גם בתיאטרון הלאומי וגם ברויאל שייקספיר קומפני. בשנת 1987 זכה גמבון לשבחים רבים ולפרסי דרמה על תפקידו במחזה "מראה מעל הגשר".
גמבון נחשב לשחקן אופי מוכשר והוא זכה להכרה נרחבת כשהופיע ב-1986 בסדרת הטלוויזיה "הבלש המזמר" מאת דניס פוטר, על תפקידו זה זכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. תפקידו החשוב הראשון בקולנוע היה בסרט "הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" של פיטר גרינוויי מ-1989 לצידה של הלן מירן.
ב-1992 גילם את דמותו של המפקח מגרה, גיבור ספריו של הסופר ז'ורז' סימנון, בסדרת הטלוויזיה "מגרה" של רשת ITV. ב-1997 שיחק בדמות דוסטויבסקי בסרט "המהמר" של הבמאי ההונגרי קרול מאק, שנושאו הוא כתיבת הספר "המהמר". בסוף שנות התשעים הופיע בסרטי קולנוע כגון "רוקדים בלונאסה" (1998), "פלנקט ומקלין" (1999), ובסדרות טלוויזיה ביניהם "רעיות ובנות" (לפי רומן של אליזבת גסקל) בתפקיד שזיכה אותו בפרס באפטא. כישרונו הקומי התגלה בסרטים כגון "Endgame" ו-"Perfect Strangers".
בשנת 2004 שיחק בחמישה סרטים: בקומדיה של וס אנדרסון "עמוק במים", בסרט הגנגסטרים הבריטי "לאייר קייק", בדרמה התיאטרלית "להיות ג'וליה" ובסרט הפנטזיה "סקיי קפטן", ובסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" גילם את דמותו של אלבוס דמבלדור, מנהל בית הספר הוגוורטס. גמבון התחיל לגלם את התפקיד אחרי מותו של ריצ'רד האריס ב-2002. ב-2005 שב וגילם את אלבוס דמבלדור בסרט ההמשך הארי פוטר וגביע האש. גמבון שב וגילם את דמות דמבלדור לאורך כל יתר סדרת הסרטים עד סיומה בשנת 2011.
ב-2016 גילם את דמותו של מורטימר בסדרת ה-BBC "הכתר החלול".
ב-1992 קיבל גמבון תואר CBE, ובשנת 1998 קיבל תואר אבירות. על שמו קרוי סיבוב/פנייה במסלול התחרות של טופ גיר, אחרי שהחליק מהמסלול בפנייה זו במסגרת אתגר "הידוענים במכונית במחיר סביר" של התוכנית.
מייקל גאמבון
רגלבחנין
רגלבחנין (פֶּדִיפַּלְפִּי; בלטינית חדשה: Pedipalpi; מלטינית: בחנין palpus רגל pēs) לעיתים כקיצור פַּלְפִּי או רגלי בַּחְנִין הם זוג גפיים הקבועים ליד הכליצרות בקדמת הראש של בעלי כליצרות - קבוצה של פרוקי-רגליים הכוללים את העכבישים, העקרבים, סרטני פרסה, ועכבישנים ימיים. הפדיפלפי צידיים (lateral) לכליצרות (chelicerae ,מלתעות) וקדמיים (anterior) לזוג רגלי הליכה הראשונות.
הפדיפלפי משמשות בעכבישאים רבים כבחנינים בעלי אברי חישה. במשפחות מסוימות הפכו לרגלי צייד בעלות צבטות כגון אצל העקרבים או בעלי שלפוחיות הצמדה דוגמת האקריות. אצל זכרים אחדים הן משמשות בתהליך הרבייה כאמצעי להעביר את הזרע אל הנקבה.
מבחינה אבולוציונית נהוג היה לחשוב שהפדיפלפי הומולוגים ללסתות של סרטנאים וחרקים, אך מחקרים מאוחרים יותר (בעזרת גני HOX מציעים את סט המחושים השני שיש לסרטנאים כאיבר ההומולוגי.
אין להתבלבל בין פדיפלפי לבין בחנינים אחרים כגון הבחנינים על שפה תחתונה (labial palps) או הבחנינים על שפה העליונה (maxillary palps) שקיימים אצל פרוקי רגליים אחרים כגון חגבאים.
רגלי בחנין
Stylophora pistillata
Dendronephthya
לואי קאן
קולינן
הקוּלינן (מאנגלית: Cullinan) הוא היהלום הגולמי הגדול ביותר שנתגלה עד כה. הוא התגלה ב-26 בינואר 1905 במכרה פרמייר שבעיירה קולינן שבדרום אפריקה. משקלו היה 3,106.75 קרט (כ-621 גרם).
ממשלת הרפובליקה הדרום-אפריקאית קנתה אותו כדי להגישו מתנה לאדוארד השביעי מלך אנגליה.
הקולינן פוצל ל-9 יהלומים מלוטשים, שנקראו בשמות: קולינן 1, קולינן 2 וכן הלאה.