אצל הספרדים (למעט יהודי מרוקו, אלג'יריה ומערב אירופה) נהוג לעמוד לאורך כל קבלת שבת למעט הפרק "במה מדליקין" בו יושבים. כמו כן נוהגים להסתובב לכיוון הפתח כבר בעת אמירת מזמור כ"ט ולכל אורך אמירת הפיוט 'לכה דודי', ולא רק בבית האחרון. במספר קהילות ספרדיות לא מסתובבים לכיוון הפתח אלא לצד מערב דווקא (ויש שאינם נוהגים להסתובב כלל).
מיקום אמירה 'במה מדליקין'.
ישנם מנהגים רבים בקשר למיקום בקבלת שבת שבו אומרים את הפרק "במה מדליקין": כך למשל, על פי המנהג הספרדי הירושלמי הוא נאמר לאחר "לכה דודי", ואילו בקרב יהודי עיראק הוא נאמר לפני "מזמור לדוד"; בקהילות גאורגיה ומרוקו הוא נאמר אחרי "אנא בכח" ולפני "לכה דודי"; וישנן קהילות ספרדיות אחרות האומרות אותו בסוף "קבלת שבת", לפני ערבית. לפי נוסח אשכנז הנהוג בחו"ל לא אומרים את "במה מדליקין" בקבלת שבת, אלא בתפילת ערבית של שבת, אבל ברוב המקומות בארץ ישראל נהוג לומר אותו בקבלת שבת, בהשפעת הקהילות הספרדיות. במנהג האיטלקי, המנהג המקורי לאומרו אחרי ערבית, אבל היום הוא נאמר לפני קבלת שבת.
בנוסח ספרד אומרים במקום "במה מדליקין" את הקטע "כגוונא" מספר הזוהר קודם לתפילת ערבית של שבת. דניאל גולדשמידט כתב שהטעם שהחסידים לא אומרים במה מדליקין בבית הכנסת הוא מפני שאומרים אותו בביתם בתיקוני שבת.
מנהגים שונים.
מנהג ייחודי אצל יהודי גאורגיה הוא שהחזן אומר נוסח לשם יחוד לפני אמירת ששת המזמורים. ולאחריו אומר בקול: "קבלת שבת", ולפני כל אחד מששת המזמורים, אומר החזן בקול, "מזמור כנגד יום פלוני", כדי להדגיש שכל מזמור מסמל יום אחר בשבוע. לפני אמירת מזמור לדוד נוהגים להוסיף את הפסוק: "וערבה לה' מנחת יהודה וירושלים, כמי עולם וכשנים קדמוניות". מנהג נוסף אצלם, שלפני "מזמור שיר ליום השבת", נוהג הש"ץ לומר לשם ייחוד של תפילת ערבית של שבת בנוסח מיוחד, ולאחר מכן להוסיף: "ברוך המנחיל מנוחה לעמו ישראל ביום שבת קודש". גם בקהילות הבלקן נהוג בדומה לכך לומר "ברוך ה' אשר נתן מנוחה לעמו ישראל ביום שבת קודש" (וריאציה על פי מלכים א' ). כמו כן, נוהגים שכל הקהל (בעיקר בקרב קהילות מערב גאורגיה) לפני אמירת חצי קדיש של ערבית לשבת, מזמרים בניגון מיוחד את הפסוקים הבאים :"השיבה לי ששון ישעך, ורוח נדיבה תסמכני", "הראנו ה' חסדך, וישעך תתן לנו", "קומה עזרתה לנו, ופדנו למען חסדך", "בהיוועדם בבית מועדם, ובגרונם רוממות אל", "להקדיש את קדוש יעקב, ואת אלהי ישראל, ישתבח ויתפאר ויתרומם ויתנשא".
קבלת שבת בחול המועד וביום טוב.
כאשר חלה שבת בחול המועד או ביום טוב, או אם חל יום טוב בערב שבת, נהוג לקצר את נוסח קבלת שבת. לפי נוסח ספרד ורוב קהילות הספרדים, פותחים את קבלת שבת בפרק "מזמור לדוד" (מזמור כ"ט). בקהילות הספרדיות נאמר הפיוט לכה דודי כרגיל, אך לפי נוסח ספרד אומרים רק את שני הבתים הראשונים ושני האחרונים ומשמיטים את השאר. לפי נוסח אשכנז אומרים רק את המזמורים צ"ב וצ"ג ומשמיטים את שאר הפרקים ואת הפיוט לכה דודי. בנוסף מדלגים גם על אמירת פרק "במה מדליקין" או "כגונא", לפי הנוסחים השונים.
הסיבה לקיצור היא מפני כבודו של יום טוב, כאשר קבלת שבת מכוונת רק כלפי השבת ולא כלפי יום טוב, אך בכמה קהילות בצפון אפריקה וכן לפי מנהג גאורגיה אומרים את קבלת שבת כרגיל.
בשבת חנוכה נהוג ברוב קהילות הספרדים (למעט קהילות גאורגיה ועוד כמה קהילות) וחלק מהאשכנזים לדלג על אמירת פרק "במה מדליקין". סיבת השמטה זו היא כיוון שבפרק מתוארים השמנים בהם אסור להדליק את נר שבת, וההלכה קובעת שגם בשמנים בהם אסור להדליק את נר שבת מותר להדליק את נר חנוכה, ומשום כבודו של נר חנוכה שמותר להדליקו בשמן נחות יותר, לא אומרים את הפרק בשבת זו.
ישראל משה תא-שמע
בית סלג'וק
כוכב בית לחם
כוכב בית לחם הוא גרם שמימי שעל פי הברית החדשה הופיע מעל שמי בית לחם לבשר על הולדתו של ישו הנוצרי ולהורות לשלושת האמגושים את הדרך למקום הולדתו של ישו.
תיאור זה מנסה להתאים עצמו לנבואת הכוכב המופיעה בספר במדבר ומאוזכרת במגילות מדבר יהודה.
תיאור האירוע על פי הברית החדשה.
בבשורה על-פי מתי שבברית החדשה מתואר כי הגיעו אנשים חכמים מן המזרח לעיר ירושלים ושאלו: "מי הוא זה אשר נולד מלך היהודים? אשר ראינו את כוכבו אשר זרח, ובאנו לעבוד אותו" (פרק ב' פסוק 2).
בספר "הבשורה על פי לוקאס" מופיעים פרטים נוספים, לפיהם בעת הלידה הופיע כבוד ה' ומלאכים בשמיים בישרו על הלידה לרועים בשדה: "בְּאוֹתוֹ חֶבֶל אֶרֶץ הָיוּ רוֹעִים שֶׁנָּהֲגוּ לָגוּר בַּשָֹדֶה וְלִשְׁמֹר עַל עֶדְרָם בְּאַשְׁמוּרוֹת הַלַּיְלָה. לְפֶתַע נִצַּב עֲלֵיהֶם מַלְאַךְ ה' וּכְבוֹד ה' נָגַהּ סְבִיבָם..." (פרק ב' פסוק 9).
כוכב בית לחם באמנות.
תיאורים של כוכב בית לחם ניתן לראות לרוב באמנות המתארת את סגידת האמגושים בצורה כזאת או אחרת. בציור פרסקו ש האמן ג'וטו די בונדונה, כוכב בית לחם מתואר ככוכב שביט. בעבודת הטפטין (אריגה) של האמן אדווארד ברן-ג'ונס (28 אוגוסט 1833 - 17 יוני 1989, אנגליה), מופיע הכוכב כאשר הוא מוחזק בידיו של המלאך.
בכנסיית המולד, כוכב בעל ארבע עשרה אלומות, מציין על פי המסורת את מקום הולדות של ישו.
כוכב בית לחם משמש כאביזר קישוט עבור צליינים נוצרים המבקרים בארץ הקודש, הוא מיוצר בעיקר מעץ זית, ניתן למצוא אותו בחנויות מזכרות לתיירים בעיר העתיקה בירושלים ובעיר בית לחם. בעץ חג המולד נהוג לשלב קישוטים מוזהבים מנייר, פלסטיק או מתכת בדגם כוכב בית לחם. בנוסף משמש כקישוט המיוצר על ידי צורפים כעגילי אוזניים ותליונים לצוואר.
בעבודות השחזור והשימור של מלון דריסקו במושבה הגרמנית ביפו, אשר נקרא בעבר מלון ירושלים, נעשה שחזור של כוכב בית לחם על פי תמונה המתוארכת לסביבות שנת 1910, המראה את ראשי קהילת הטמפלרים ביפו ושרונה בחזית המלון. הכוכב, אשר שוחזר על ידי סטודיו תכלת לשימור ציורי קיר, נעשה על פי התמונה היחידה וכוכבי בית לחם דומים אחרים, בטכניקה של יציקת פליז. עם חניכת מלון ירושלים החדש בשנת 2018, הושב אחר כבוד כוכב בית לחם למקומו מעל דלת הכניסה למלון.
ניסיונות מדעיים להסביר את האירוע.
אף שהאירוע מתואר רק בברית החדשה, ואין עדויות חיצוניות המתארות אותו, ניסו מדענים נוצרים להסביר את התופעה כתופעת טבע מדעית. הדבר נעשה בהתעלמות מאגדות דומות בדבר הופעת כוכב בעת הולדתו של הקיסר הרומי אלכסנדר סוורוס.
בין התאוריות שהוצעו היו ליקוי כוכבי לכת כגון הליקוי של צדק ושבתאי בשנת 7 לפנה"ס, וכן הליקוי בין שבתאי ונגה בשנת 2 לפנה"ס. הסבר נוסף מתייחס לשביט היילי שעבר בקרבת כדור הארץ בשנת 12 לפני הספירה. יוהאנס קפלר הציע שמדובר היה בסופר נובה.
על פי תאוריה נוספת, בשנת 5 לפנה"ס היו הכוכבים צדק ונגה קרובים זה לזה ועשויים היו להיראות יחד עם הירח ככוכב אחד.
זמן ריצה אקספוננציאלי
זמן ריצה מעריכי
הפוני הקטן שלי
הפוני הקטן שלי (באנגלית: My Little Pony) הוא בובת פוני קטנה בצבעי פסטל מגוונים. בובות הפוני הראשונות יצאו בשנת 1983, על ידי חברת "הסברו" ולאורך השנים נוצרו הבובות בארבע גרסאות שונות. שמות הגרסאות לפי סדר הופעתן: דור ראשון, דור שני, דור שלישי, דור רביעי ובקרוב עתיד לצאת דור חמישי.
בובות הפוני הקטן הן בובות פלסטיק צבעוניות, בעלות רעמה צבעונית. בדרך כלל מגיעות בובות הפוני עם מברשת משלהן, ולעיתים אף עם מוצרים נלווים נוספים כגון: סקטים, ערכת פיקניק, מיטה, חיית מחמד ועוד.
ב-1982 שווקו שישה סוגים של פונים בלבד אך החל משנת 1983, נכנס לשוק מגוון רחב יותר של בובות וביניהן: חדי קרן, פגסוסים, פוני היפוקמפוס, פוני בעלי כנפי פרפר, בייביס, פוני בן, משפחות שלמות, פוני בלרינה, פוני עם שיער שצומח, פוני נוצץ בחושך, פוני מדבר וכן הלאה.
לכל בובות הפוני הקטן, בכל הדורות, ישנו ציור על הישבן - זהו "הסמל" שלהם. למשל, לפוני מסוג Lemon Drops (טיפות לימון) ישנו עיטור של טיפות סגלגלות על רקע צהוב.
הדור הראשון (G1) - "עמק החלומות".
הדור הראשון ראה אור בין השנים 1983–1994 וזכה להצלחה רבה ברחבי העולם. היו אף מספר מדינות כמו הולנד, ברזיל, מקסיקו, ספרד, צרפת, ארגנטינה ותאילנד אשר ייצרו "פוני קטן" הייחודי אך ורק להן. בובות ייחודיות אלו נחשבות כיום בעיני אספנים כפריט נדיר ויקר מאוד.
ה-G1 מאופיין בכך שעל ישבנו יש ציור משני הצדדים (לעומת ה-G3). הוא ה"דור" הכי גדול של פונים (ה-G2 הוא הקטן ביותר בגודלו) וגם הדור הרחב והמגוון ביותר מבחינת האפשרויות השונות. בשנים האחרונות לייצורם של ה-G1, החלה הסברו להשתמש בפלסטיק ממוחזר, מה שגרם לפונים רבים להתכלות במהרה. בחגיגות ה-25 וה-35 למותג והחל משנת 2019 יוצרו מחדש בובות הדור הראשון במהדורת רטרו על ידי Basic Fun.
הדור השני (G2) - "גן החברות".
בשנים 1997–2003 חזרו הפונים הקטנים אל השוק, במראה חדש, הם היו רזים יותר, קטנים יותר, והזכירו במעט חמור קטן. הפוני הקטן הזה אשר מכונה G2 נחל כישלון מהדהד במכירות, וניתן היה למצוא אותו במספר מדינות מצומצם (בהן ישראל והולנד).
הדור השלישי (G3) - "פוניוויל".
הדור השלישי של הפוני הקטן, יצא לאור בשנת 2003 . דור זה דומה הרבה יותר לדור הראשון, ונחל הצלחה. בשנתו הראשונה נראו רק סוסי פוני רגילים ללא כנפיים או קרניים ולא היו "תינוקות", אך כבר בשנה השנייה והשלישית, ראו אור גם תינוקות פוני וכמה פגסוסים, וחדי קרן בשנה הרביעית.