בשנת 1969 נהרג בנו בעת מרדף אחרי מחבלים ביום האחרון לשירותו הצבאי. מאורע זה הוביל לפעילות אינטנסיבית של אמל בנושא הטרור ומשפחות שכולות בעדה הדרוזית. בתחילה הצטרף לארגון יד לבנים הארצי. בשנות ה-70 של המאה העשרים פעל להעברת בית אוליפנט בדלית אל-כרמל לבעלות המדינה כדי שישמש בהמשך כבית יד לבנים. לאחר פנייתו לראש הממשלה מנחם בגין בקשתו נענתה. בשנת 1979 נרכש המבנה על ידי המדינה. בשנת 1980 הקים את ארגון יד לבנים הדרוזים שקיבל לשימושו את בית אוליפנט. ארגון זה מהווה את עיקר פעילותו עד היום.
בשנת 1995 פרסם ביחד עם מוסבאח חלבי את "אנציקלופדיית שמות החללים, השייח'ים, המנהיגים והפעילים הדרוזים 1800–1995".
עקב ויכוחים ממסדיים על רצונו להוצאת ענייני הדרוזים מהמחלקה הערבית, פרש מההסתדרות וממפא"י. הוא פנה לתחום העסקי ומונה ליועץ לבעלים של מפעלי "גיבור", גרשון רוזוב. מנחם בגין, ראש סיעת "חרות", זיהה את הפוטנציאל האלקטורלי הטמון בו וצירף אותו למפלגתו (1971). בינואר 1977 הושבע אמל לכנסת במסגרת הליכוד, כשהוא מכהן כחבר הכנסת עד שנת 1988. בשנים אלו פעל לסיוע לקהילה הדרוזית ולשיפור מעמדה, תוך שהוא טוען שישנה עדיפות להשפעה מתוך הסיעות הגדולות ולהשתלבות בחברה הישראלית, מהצטמצמות במפלגה סקטוריאלית.
ב-2005 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות.
בשנת 2008, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, נבחר לאחד מששת הזוכרים, באירוע המרכזי של ארגון זוכרים.
נכדו של אמל, רס"ב לוטפי נסראלדין (הקרוי על שם דודו שנהרג כחייל צה"ל בעת מרדף), נהרג בעת שירותו הצבאי ב-30 בדצמבר 2008 מפגיעת פצצת מרגמה במבצע עופרת יצוקה.
נשוי לחפידה.
גרב (פריט לבוש)
איוואן הגדול
חתול שחור
הביטוי חתול שחור מתייחס לאמונה טפלה לפיה חתול שצבעו שחור הוא התגלמות שטנית וכן שראיית חתול שחור (או חצייתו של חתול שחור את דרכך בבוקר, חתול שחור המפנה אליך את גבו או חתול שחור הנועץ בך את מבטו) היא סימן למזל רע. הביטוי "בין פלוני לאלמוני עבר חתול שחור", שפירושו שהשניים חדלו לשתף פעולה והפכו לאויבים, מגלם את אחת המשמעויות של אמונת טפלה זו. עם זאת, קיימות תרבויות (כגון בבריטניה, ביפן, בלטביה הכפרית ובמצרים העתיקה) בהן סימל חתול שחור דווקא מזל טוב.
חתול שחור מבחינה ביולוגית.
אגודת חובבי החתולים מונה 22 הגזעים של חתול הבית היכולים להופיע עם פרווה בצבע שחור. פרווה בעלת פיגמנט שחור בלעדי (מלנין) נפוצה יותר בחתולים זכרים מאשר בנקבות. הכמות הגבוהה של המלנין גורמת לקשתית עין החתול השחור להופיע בצבע צהבהב.
חתולי הגזע חתול בומביי הוא תמיד שחור כפחם.
זאוס
במיתולוגיה היוונית, זֶאוּס (ביוונית: Ζεύς) הוא אל השמים, מטיל הרעם והברק, בכיר אלי האולימפוס ומלכם. זאוס הוא בנם של הטיטאנים קרונוס וריה. הוא אחראי על המשפט, והוא אחת מדמויות המפתח במיתולוגיה היוונית בהיותו אביהם-מולידם של מרבית האלים החשובים וגיבורי המיתולוגיה. החיה המקודשת לזאוס היא עיט והעץ המקודש לו הוא אלון.
מקדשים הוקמו לכבודו בשטח נרחב של ארצות לחופו של הים התיכון, מאסיה הקטנה שבמזרח ועד סיציליה שבמערב. מוקד הפולחן המרכזי לזאוס היה באולימפיה שבאליס, שם נערכו לכבודו גם המשחקים האולימפיים העתיקים.
השם.
ביוונית עתיקה נהגה שמו תחילה זְדֶאוּס, ולימים בשיכול אותיות "דזאוס", ולבסוף "זאוס" (בהברה אחת, עם דו-תנועה). הכתיב היווני היה תמיד Ζεύς. ביוונית מודרנית הוא נקרא דִיאַס (Δίας). זהו גלגול שמו של אל שמי-היום ההודו-אירופאי, דאוס (Dyēus ph2ter), שפירוש שמו "ברק" או "שמיים". אל זה היה ראש הפנתאון, ושמו התגלגל לשפות רבות.
במיתולוגיה הרומית מכונה זאוס "יופיטר" (שגם שמו מקורו בדאוס), ועל שמו נקרא גדול כוכבי הלכת במערכת השמש, צדק ("יופיטר").
בעבר נהגו לתעתק את שמו לעברית גם באופנים הבאים: זיאוס, זֶוְס, זֶבְס, צאוס (על דרך הגרמנית), ציאוס.
לידתו ועלייתו של זאוס.
זאוס היה השישי והאחרון מבניהם של קרונוס וריאה, הטיטאנים. אחיו היו: הסטיה, דמטר, הרה, פוסידון והאדס. בנבואה אשר רבצה על קרונוס, ואשר סופרה על ידי גאיה ואורנוס, נאמר כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם. בשל כך, נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. אולם ריה סלדה מכך, וכאשר נולד זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו.
ריאה ילדה את זאוס בכרתים, במערה מוסתרת, הנימפות אדרסטיאה ואידיאה השקו אותו בחלב העז אמאלתיאה. הנימפות שרו, רקדו סביבו ועוררו רעש כל זמן שבכה, על מנת שאביו לא יישמע את בכיו. זאוס גדל בסתר עד שהגיע למלוא כוחו, ומשהגיע לבגרות יצא לשחרר את אחיו.
הוא הערים על קרונוס ואמר לו שאם ישתה משקה (כדי שיקיא את אחיו של זאוס, הוא נתן לו יין מעורב במי ורדים וחרדל) מסוים יהפוך לישות החזקה בעולם.
קרונוס, שלא הכיר את בנו, שתה בשמחה את המשקה והקיא את ילדיו מיד. כשחברו האלים יחד, הם נלחמו בטיטאנים, שבראשם קרונוס.
הטיטאנים לא מיהרו לקבל את מרות האלים החדשים. במשך עשר שנים השתוללה מלחמה בין הדורות. לבסוף שחרר זאוס את אחיו של קרונוס, הקיקלופים, מכלאם שבטרטרוס, ואלה העניקו לו את כלי נשקו הקטלני: הברק. בנוסף, שחרר גם את הענקים בעלי מאה הזרועות (הקאטונכרים), ובתמורה ניצבו אף הם לצידו. יחד הכו האלים ובני בריתם בטיטאנים, עד שלבסוף הושלכו הטיטאנים לטרטרוס, אטלס - גנרל הטיטאנים שנאלץ לשאת את השמיים על גבו - הורשה להישאר מחוץ לכלא, אך הוא סבל מאוד.
קרונוס נקצץ לאלף חתיכות בחרמשו שלו עצמו (על ידי זאוס) והושלך לטרטרוס.
אחרי הניצחון.
לאחר הניצחון על הטיטאנים בחרו ששת האלים את הר אולימפוס כמקום מושבם הנצחי, שם נפלה ההחלטה כיצד יחלקו ביניהם את העולם. זאוס נבחר לשליט העליון, וכן לאל השמים, הרעם והברק; יש הטוענים כי הבחירה בו נעשתה בהגרלה, ואילו לפי גרסה אחרת נבחר בשל כך שהנהיג את המאבק בטיטאנים, היה החזק מבין האלים והכריזמטי מכולם. אחיו הזכרים של זאוס חילקו ביניהם את השליטה על כדור הארץ: זאוס - אל השמים ומזג האוויר; פוסידון - אל הים ורעידות האדמה; האדס - אל השאול, המתים, האוצרות ומעמקי האדמה ובנוסף לכך; דמטר קבלה את התפקיד של אלת הצמיחה, הקיץ והתבואה.
זאוס נישא לאחותו הרה, הנזכרת כאלה קנאית ונקמנית - כיוון שזאוס לא שם את הנאמנות לה בראש מעייניו. הוא היה אביהן של מספר דמויות בולטות במיתולוגיה היוונית, לרבות:
תפקיד מרכזי.
זאוס הפך לאל כל כך מרכזי בחיי היוונים כי לפי אמונתם הוא שלט בגורל המלחמה. הומרוס מתאר באיליאדה פעמים רבות את הדבר. זאוס משפיע על גורל הקרב בשני אופנים. ראשית, הוא מטיל את ברקיו לצידי הקרבות כדי להודיע מי ינצח. שנית, במלחמות הרות גורל בשביל האלים זאוס משתמש במאזני הדין שלו. על שתי כפות המאזניים הוא שם גורל מר עבור שני הצדדים והצד הכבד יותר יפסיד. לדוגמה, מתואר באיליאדה (שיר 22, שורות 209–213 בתרגום טשרניחובסקי) שזאוס הציב על המאזניים את גורלות אכילס והקטור. זאוס גם שלט בגשמים, הוריד את המבול והחריב את אטלנטיס.
הכנסת פסל זאוס לבית המקדש על ידי היוונים מוזכרת בתנ"ך בסוף ספר דניאל והוא מכונה "שיקוץ משומם".
תכונותיו.
חרף גדולתו של זאוס, הוא לא היה חף מפגמים. על אף היותו החזק שבאלים, לא היה הפיקח שבהם (ב"איליאדה", לדוגמה, מערימים עליו הרה ופוסידון גם יחד). הוא מצטייר כישות יצרית מאוד: רודף נשים, חם מזג וחובב יין, מה שלעיתים סיבכו בצרות. תאוות הבשרים שלו הביאה אותו ללבוש צורות שונות כדי לפתות אלות, נימפות ובנות תמותה, למורת רוחה של הרה אשתו. למרות זאת, זאוס לא היה אל נקמן, ולא נהג לנטור טינה; אולם היה ידוע בכעסו - כך, פעם אחת הוא תלה את הרה אשתו בין השמים לארץ בשלשלאות כיוון שסיכנה את חיי בנו הרקולס.
לפי הומרוס, זאוס היה יחסית חסר רגישות לילדיו - הוא הניח לבנו, סרפדון שליט ליקיה, למות מידי פטרוקלוס כשהוא אומר משפט אחד להגנתו; עם זאת לאחר מכן הוא משתמש במאזני הדין כדי לנסות להציל את הקטור, כיוון שזה הקריב לו עדרים שלמים של כבשים.
צאצאיו.
חלק מאלף צאצאיו היו:
בתרבות פופולרית.
זאוס הוא אחד האלים המוזכרים בשיר "The Origin of Love" מתוך המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית".
בחוברות הקומיקס של חברת מארוול קומיקס, ובמיוחד של גיבור-העל תור מופיעה דמותו הבדיונית של זאוס, המבוססת על האל מהמיתולוגיה.
קישורים חיצוניים.
יעל רנן, זאוס והרה - הזוג האפל בצמרת השררה (מסה).
תשס&quot;ח
המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר
המועצה לאבטחת אינטרס המשטר (בפרסית: مجمع تشخیص مصلحت نظام) היא ועדה הממונה על ידי המנהיג העליון באיראן. מטרתה ליישב סכסוכים המתגלעים בין המג'לס לבין מועצת שומרי החוקה, ולשמש כגוף מייעץ למנהיג העליון. בידי המועצה הסמכות העליונה ליישוב המחלוקות בחקיקה. מאחר שהיא ממונה על ידי המנהיג העליון, היא נוטה לתמוך בעמדתו, והיא משמשת ככלי שליטה נוסף בידי המנהיג. את המועצה מרכיבים נציגים ממועצת שומרי החוקה, מהרשות השופטת ומהממשלה (הרשות המבצעת).
היסטוריה.
המועצה לאבטחת אינטרס המשטר הוקמה בהוראת המנהיג העליון אייתוללה ח'ומייני ב-6 בפברואר 1988, בעקבות סכסוכים בלתי פוסקים בין מחוקקים מהשמאל לבין מועצת שומרי החוקה. ח'ומייני הורה על הקמת מועצה בת 13 חברים, שתפקידה ליישב את הסכסוכים הללו, והעניק לה סמכות לחוקק חוקים זמניים וצווי חירום. רק בתיקוני החוקה של 27 ביולי 1989, לאחר מותו של ח'ומייני, עוגן קיומה של המועצה בחוקה ונוסף לתפקידיה הייעוץ למנהיג העליון.