לאחר תום מלחמת האזרחים שב קוב לביתו וחידש את עיסוקו בעריכת דין. על אף לחץ מצד תושבי מחוז הבחירה שלו וחייליו הוא סירב להעיר בפומבי הערות על מדיניות תקופת השיקום עד שקיבל חנינה נשיאותית, אף על פי שבחוגים פרטיים הוא התנגד אליה. לבסוף, כאשר בראשית 1868 הוא זכה בחנינה, הוא החל להתנגד נחרצות לחוקי השיקום, ובסדרה של נאומים שנשא באותו קיץ הוא גינה במרירות את המדיניות של הרפובליקנים הרדיקליים בקונגרס.
מותו והנצחתו.
האוול קוב נפטר מהתקף לב בניו יורק ב-9 באוקטובר 1868, כאשר בילה שם את חופשתו. הוא נטמן בבית הקברות אוקוני היל שבאת'נס.
כיושב ראש לשעבר של בית הנבחרים, היה דיוקנו מוצג בלובי של יושבי הראש מחוץ לאולם המליאה של הבית בקפיטול. דיוקן זה הוסר על סמך הוראה שאושרה על ידי יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי ב-18 ביוני 2020.
משפחתו.
על משפחת קוב נמנו דמויות בולטות רבות מג'ורג'יה שלפני מלחמת האזרחים ולאחריה. דודו של קוב, שעל שמו הוא נקרא, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1807–1812 ושירת כקצין במלחמת 1812.
אחיו הצעיר של קוב, תומאס ריד קוטס קוב, היה פוליטיקאי וחייל שנהרג במלחמת האזרחים. בן דודו, תומאס ויליס קוב, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור, ועל שמו נקרא מחוז קוב שבג'ורג'יה. אחייניתו, מילדרד לואיס "מיס לילי" רתרפורד, הייתה מחנכת בולטת ומנהיגה של "בנות הקונפדרציה" . בתו של קוב, מרי אן למאר קוב, נישאה לאלכסנדר ס. ארווין והייתה אחראית על הנהגתו של עיטור "כוכב הכבוד של הדרום" (Southern Cross of Honor) שהוענק על ידי בנות הקונפדרציה לוותיקי צבא הקונפדרציה.
ללא גורל (סרט)
ללא גורל (בהונגרית: Sorstalanság) הוא סרט קולנוע הונגרי בבימויו של לאיוש קולטאי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2005. אימרה קרטס, שכתב את הספר "ללא גורל" שעליו מבוסס הסרט, היה אחראי גם לתסריט. המוזיקה הולחנה על ידי אניו מוריקונה ואחד משיריו בוצע על ידי ליסה ג'רארד. בתפקיד הראשי בתור הנער גיורגי מופיע מרסל נוג', ובתפקיד אורח, בתור חייל אמריקאי, מופיע דניאל קרייג.
זהו אחד הסרטים היקרים ביותר שהופקו בהונגריה, בעלות של 12 מיליון דולר, הפקה הונגרית-גרמנית-בריטית בסיוע קרנות שונות בעולם (כולל קרן רבינוביץ הישראלית), ומופיעים בו 140 שחקנים וכ-500 ניצבים. הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים בעולם, היה הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים בברלין ובפסטיבל הסרטים בקרלובי וארי והוצג בין היתר בפסטיבל טורונטו ובפסטיבלי סרטים באדינבורו, שיקגו ולוס אנג'לס.
קהילת יהודי ברודי
קהילת יהודי בְּרוֹדִי (ביידיש: בראָד, נהגה "ברוֹד") היא קהילה יהודית אשכנזית, שהתקיימה בעיר ברודי שבאוקראינה לפחות מסוף המאה ה-16 ועד הכחדתה בשואה. ברודי מוזכרת במקורות לראשונה בשנת 1084, והיהודים החלו להתיישב בה בתקופת שלטונו של סטניסלב ז'ולקייבסקי, סוף המאה ה-16. שיא פריחתה של הקהילה היה בתקופת שלטונה של האימפריה האוסטרית בברודי, עת הוכרזה העיר כ"עיר חופשית", נטולה ממיסים. הדבר משך לברודי יהודים רבים, שהירבו לעסוק במסחר. ברבע הראשון של המאה ה-19, הגיע אחוז היהודים מכלל אוכלוסיית העיר לשיא, 88 אחוזים. בשל אחוז היהודים הגבוה בעיר, ברודי זכתה לכינויים "ירושלים דאוסטריה" ו"ירושלים הגליצאנית". הקהילה הייתה אחת הקהילות היהודיות הוותיקות והמוכרות ביותר במערב אוקראינה (בעבר באימפריה האוסטרית וברפובליקה הפולנית השנייה. כמו כן, הייתה אחת הקהילות העשירות והמבוססות כלכלית בעולם, ושמרה על קשר מסחר הדוק עם יהדות גרמניה.
קהילת ברודי הייתה ידועה בקלויז המפורסם שלה, שלמדו בו חכמים רבים מכל גליציה. ברודי הייתה ידועה גם ברבנים המפורסמים שלה: הרב אפרים זלמן מרגליות, הרב יחזקאל לנדא, הרב יצחק הלוי הורוביץ ונוספים. בין משפחות הרבנים המפורסמות בברודי בלטו במיוחד משפחת הורוביץ ומשפחת רוקח. הם נודעו בהתנגדותם העזה למשיחי שקר. בברודי חיו שתי משפחות אשר היו מפורסמות ועתיקות-יומין בגליציה: משפחת בלום ומשפחת ראוך.
ברודי הייתה מרכז יהודי אינטלקטואלי, אחד ממעוזי תנועת ההשכלה היהודית והיהדות האורתודוקסית בגליציה. ברודי הייתה מיושבת בצורת היישוב הטיפוסית של יהדות מזרח אירופה, שטעטל. היא הייתה אחת מעיירות השטעטל היחידות שפיתחו תנועות פוליטיות וחברתיות והורשו להשתתף בבחירות כלליות למועצת העיר.
תולדות הקהילה.
ראשית הקהילה.
ראשית ההתיישבות היהודית בברודי הייתה בסוף המאה ה-16. מקובל לחשוב כי יהודים התגוררו באזור העיר ברודי כבר החל משנת 1584, עת הוציא מלך פולין סטפן בטורי תעודה מיוחדת המתירה בנייה באוסטרוב, כפר קטן שממוקם בסמוך לברודי. התיעוד הראשון הרשמי של יהודים היה 4 שנים מאוחר יותר, בשנת 1588. תיעוד זה הוא רשימה העוסקת ביהודי בשם משה ובה נרשם כי משה קנה מבית מבוהדנובה זליקוביץ בסכום של 11 זהובים. מאותה שנה יש תיעוד נוסף של יהודי בשם ברוך, אשר הואשם בהוצאת דיבה. לקהילה מונה רב והיה לה בית כנסת, בית עלמין, בית מרחץ ומוסדות קהילה נוספים. מרבית היהודים התרכזו ברחוב שזכה לשם "רחוב היהודים" (ulica zydowska). ברשומה משנת 1590 מוזכר שמו של בנו של רב הקהילה, ושמו אברהם רבינוביץ'.
עד חלוקת פולין.
עד חלוקת פולין עברה הבעלות על ברודי בין בנים למשפחות-אצולה כמו בערים רבות אחרות בתקופה הפיאודלית. בשנת 1612 הוענקו ליהודים זכויות מידי בני-האצולה שהיו בעלי העיר באותה התקופה וכן ניתנה להם תמיכה כספית מעיריית ברודי ומבעליה לשם פיתוח מוסדות הקהילה השונים. במאה ה-17 פנו מרבית היהודים לעיסוק בהלוואות, בחכירות, בקניית בתים ובמכירתם. בתקופת פרעות ת"ח–ת"ט, פרעות שנערכו ביהודי גליציה בשנת 1648 במהלך מרד חמלניצקי, הפכה העיר למרכז של פליטים יהודים שחיפשו מקום מבטחים מפני הפרעות. באמצע המאה, לאחר תקופה זו, פנו היהודים בעיקר לעסקי מסחר ומלאכה. תושבי המקום הסקוטים, שהגיעו לברודי בשנת 1630 לצורכי הקמת מפעל לייצור אריגים בעיר, בניית טירה בעבור מושלי העיר וכן ביצור הטירה, עסקו גם הם במסחר בשנים אלו והיוו גורם תחרותי ליהודים. בשנת 1643 היו בעיירה 43 בתי מגורים של יהודים. אלו עזבו את המקום בשנת 1648 בשל מגפה שבה נספו רבים מתושבי העיר וכך גדלו סיכוייהם של היהודים להצליח בתחום ולהתפרנס ממנו כראוי.
באמצע המאה ה-17 חיו בברודי 400 יהודים. בסוף המאה נוסדו מספר חברות שפעלו לטובת הקהילה ובהן חברה קדישא וחברות שונות ללימוד וצדקה. דוגמה לחברה כזו היא "החברה דביקור חולים" שהעסיקה רופא שביקר יהודים חולים בביתם. חברות נוספות שפעלו בברודי היו חברת ש"ס, חברת תלמוד תורה וחברת אודיתא. בשנת 1696 נשרף הרובע היהודי בברודי. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-17, בשנת 1699, עברה בעלות העיר ליעקב לודוויק סובייסקי. ראש עיר זה בחר להגדיל את זכויותיהם של היהודים בעיר ונמסר להם מכתב המבשר להם על כך. בין השאר, ניתנה להם זכות הצבעה בבחירות המקומיות, ניתן להם חופש דת מלא ובתי המשפט היהודים קיבלו עצמאות משאר בתי המשפט בעיר. כמו כן, היהודים קיבלו אישור לסחור ולעבוד באופן חופשי. עם זאת, בכתב הזכויות נכתב גם כי על היהודים לשלם שליש מהוצאות העיר. כמו כן, היה עליהם לשלם מיסי האוצר המלכותי, בין היתר את מס הגולגולת, בשונה משאר האוכלוסייה, שלא התבקשה לשלמו.
בשנת 1704 נקנתה העיר בידי משפחת פוטוצקי. יהודים רבים חכרו או ניהלו את אחוזותיהם של בני המשפחה, בעוד אחרים עבדו אצלם בתור חייטים, סורגים או סוחרים. בשנים 1742 ו-1748 פרצו שרפות גדולות. בשריפה הראשונה מביניהן נשרף בית הכנסת. במקומו הוקם בית כנסת חדש בצורת מבצר. בית כנסת זה חרב בשואה וחורבותיו עדיין קיימות. בעלי העיר, משפחת פוטוצקי, סייעו ליהודים בשיקומם ובשגשוגם הכלכלי על ידי כך ששחררו אותם באופן חלקי מתשלום מיסים. בשנת 1756 הוחרמה כת הפרנקיסטים בברודי, ובעקבות זאת הוחרמה הכת בקרב כל קהילות יהודי פולין. בשנת 1765 היו בברודי 163 עובדים שהועסקו על ידי הקהילה: 5 רבנים, 27 פקידים של ועד הקהילה, 9 חזנים, 3 סופרים, 2 בעלי תפילה, 7 מלמדים, 6 סופרי סת"ם, 11 רופאים, 9 רוקחים, 2 מגידים, 12 מרפאים וגלבים ואיש אחד אשר היה אחראי על המיסים.
תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1772, במסגרת חלוקת פולין עברה העיר לשלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. עם החלוקה איבדו היהודים זכויות רבות: היה עליהם לשלם מיסים רבים, בתי המשפט היהודים וכלל מוסדות הקהילה איבדו את עצמאותם ומספר היהודים בעיר הוגבל. בשנת 1784 עלה היקף המסחר בעיר לסכום של 4,226,000 פלורין. רוב המסחר היה בידי היהודים. סוחרים יהודים רבים צברו הון רב, לעיתים אף מעל 10,000 או 20,000 פלורין. 76 מתוך 79 הסיטונאים שעסקו בסחר שהניב רווחים גבוהים בשנים 1795–1797 היו יהודים. באותה תקופה התחזק המעמד החברתי והכלכלי של בעלי המלאכה היהודים בברודי. בשנת 1799 היו בעיר כ-14,000 יהודים. בשנה זו קיבלה ברודי מעמד של עיר חופשית.