סנופקין הוא אחד מבני האנוש היחידים המתגוררים בעמק המומינים. בספר "ספר הזכרונות של מומינאבא" (1950) סנופקין מגלה כי אביו הוא יוסטוס (בגרסה השוודית שמו הוא Joxaren) אשר היה חברו של מומינאבא בצעירותו וכי אביו היה דומה לו מאוד בנעוריו. כמו כן סנופקין מגלה גם כי אמו היא מימבל, עובדה שמטרידה את סנופקין משום שמשמעות הדבר היא שהוא אחיה למחצה של מאי הקטנה.
מקור השראה.
דמותו של סנופקין מושפעת מידידה של הסופרת וארוסה לשעבר, אטוס וירטאנן (Atos Wirtanen), שהיה עיתונאי שמאלני, אינטלקטואל וחבר בפרלמנט הפיני. את הכובע הירוק שלראשו של סנופקין שאלה הסופרת מהכובע הירוק שאטוס נהג לחבוש.
קישורים חיצוניים.
__noTOC__
פרדי גרסיה
פדריקו "פרדי" אנטוניו גרסיה (בספרדית: Freddy Antonio García; נולד ב-10 ביוני 1976 בקראקס, ונצואלה) הוא שחקן בייסבול ונצואלי לשעבר ששיחק בליגת ה-MLB בעמדת המגיש.
הוא הוחתם בידי היוסטון אסטרוס כשחקן חופשי ללא בחירת דראפט ב-1993, הובא לסיאטל ב-1998 ביחד עם קרלוס גילן וג'ון האלאמה באותה העסקה ששלחה את רנדי ג'ונסון לאסטרוס. ב-1999 רשם את עונת הבכורה שלו ב-MLB, הוא הגשים את הציפיות ממנו כרוקי שנכנס לתפקיד קשה, המחליף של רנדי ג'ונסון. הוא נתן הופעות יציבות ויעילות, וצבר 201 אינינגים. בשנים 2001 ו-2002 נבחר למשחק האול סטאר.
גרסיה הגיע בעסקת החלפה לשיקגו וייט סוקס באמצע עונת 2004, וזכה עימם בוורלד סיריס ב-2005. ב-2006 הועבר לפילדלפיה פיליז, אך נפצע ושיחק 11 משחקים בלבד בעונת 2007. ב-2008 שיחק במדי דטרויט טייגרס ובשנים 2009-2010 חזר לוייט סוקס. ב-2011 עבר ליאנקיז. הוא חובט ומגיש ביד ימין.
רפאל (צייר)
רַפָאֵלוֹ סַאנְצְיוֹ דָה אוּרְבִּינוֹ (באיטלקית: Raffaello Sanzio da Urbino; ) מוכר בשם רָפָאֵל, היה צייר ואדריכל איטלקי פלורנטיני, הנחשב למייצג המושלם של תקופת הרנסאנס בשיאו בציור.
חייו.
רפאל נולד באורבינו שבאיטליה, בן לג'ובאני סנטי ומאג'ה די בטיסטה צ'רלה. שמו מוכר בגרסאות שונות, על פי שם אביו (רפאלו סנטי), שם אביו בצורה מלוטנת (רפאלו סנציו), שמו ושם עיר מוצאו (רפאלו דה אורבינו) או כולן ביחד (רפאל סנציו דה אורבינו). הגרסה המקובלת בעברית אומצה מן הגרסה הגרמנית המקובלת.
אמו של רפאל מתה ב-1491, כאשר היה בן שמונה. אביו היה משורר וצייר עבור חצר נסיכות מנטובה ובזמן הולדתו עמד בראש סטודיו ציור מוכר באורבינו. ג'ובני הדריך את בנו בציור והציג אותו בחצר שליט אורבינו, שנחשבה אחד המרכזים התרבותיים הפעילים באיטליה אותה תקופה. כאן, התוודע רפאל ליצירותיהם של כמה מן הציירים החשובים של הרנסאנס האיטלקי כמו פאולו אוצ'לו, לוקה סיניורלי ומלוצו דה פורלי. לטענת ג'ורג'ו וזארי, הביוגרף של ציירי הרנסאנס, למד רפאל אצל פייטרו פרוג'ינו בפרוג'ה מגיל אחת עשרה. טענה זו שנויה במחלוקת וייתכן כי נועדה לבאר את ההשפעה הניכרת שהייתה לפרוג'ינו על רפאל הצעיר, אך ידוע כי רפאל שהה בפרוג'ה החל משנת 1492. רפאל הפגין כישרון ציור רב כבר בגיל צעיר ובגיל 17, בשנת 1500 כבר הוכרז "מסטר", אמן הרשאי להציג את יצירותיו ואף לפתוח סטודיו משלו.
רפאל עבר לפרוג'ה, שם יצר בארבע השנים הבאות מספר עבודות שהשפעתו של פרוג'ינו ניכרת בהן. עבודתו המתועדת הראשונה הייתה ציור מזבח לכנסיית סן ניקולה דה טולנטינו בצ'יטה די קסטלו שליד פרוג'ה. עבודה זו הוזמנה בשנת 1500 והושלמה שנה לאחר מכן. העבודה ניזוקה קשות ברעידת אדמה בשנת 1789 ורק קטעים ממנה נותרו בפינקוטקה טוסיו מרטניג'ו בברשה, בלובר ובאוספים פרטיים ברחבי העולם. יצירה זו, כמו גם הציור סבסטיאן הקדוש משנת 1501 משקפים את השליטה החלקית שהייתה אז לרפאל בחלק מהתנוחות ואת השפעתו הניכרת של פרוג'ינו.
עבודות חשובות אחרות של רפאל מאותה תקופה היו הצליבה מצ'יטה די קסטלו (1502-1503), מספר ציורי מדונות, שלוש הגרציות, וציורי מיכאל וג'ורג'ו הקדוש, אך גולת הכותרת של התקופה היו עבודות המזבח בקפלת אודי 1503-1504 בכנסיית סן פרנצ'סקו שבפרוג'ה ו"נישואי הבתולה" משנת 1504. המזבח, שנבנה כתחנות בחייה של מריה (הבשורה, הערצת המאגים, ההצגה בהיכל, והכתרת מריה בגן עדן) שיקף את יכולתו הגוברת והולכת של רפאל לשלוט בנושאים מורכבים ובכמות גדולה של דמויות הנעות בחלל. נישואי הבתולה (ה-Sposalizio) נוצרה בהשראת תמונת "ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס" של פרוג'ינו משנת 1481–1482 (ראו כאן) ובהשראה ישירה יותר של תמונת נישואי הבתולה של פרוג'ינו, שנוצרה באותן שנים בהן צייר רפאלו את תמונתו. ההשוואה בין שתי התמונות מבהירה לחלוטין שבשלב זה כבר מפגין רפאל בן העשרים ואחת כישרון העולה במידה ניכרת על זה של רבו, במיוחד ביכולתו להציג דמויות ומערך קומפוזיציוני משכנע.
ב-1504 עבר רפאל לפירנצה ובה התמקד ביצירותיהם של האמנים הגדולים שקדמו לו ובעיקר של לאונרדו דה וינצ'י ומיכלאנג'לו. ב-1508, כשהוא בן 25, יצא לו מוניטין בשל ציוריו. האפיפיור יוליוס השני הזמין אותו כדי לצייר בציורי פרסקו את אחד מאולמות קריית הוותיקן. רפאל צייר ציורי קיר גדולים בחדרים רבים בוותיקן. בציור הנודע "אסכולת אתונה" נראים חשובי הפילוסופים, ובראשם אפלטון ואריסטו.
רפאל השתקע ברומא ובה הוסיף לעבוד עד מותו בגיל 37. בין יצירותיו ברומא:
עם מותו ערך לו האפיפיור לאו העשירי הלוויה מלכותית והוא נקבר בפנתאון ברומא.
הביוגרפיה של רפאל נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
יצירתו.
יצירותיו של רפאל הביעו הישגים טכניים של אמנות הרנסאנס בשיאה וגם רוח ההומניזם.
תמונותיו הרמוניות, ובהן דמויות ארציות וטבעיות שהבעתן אנושית ופשוטה. קדושי הכנסייה מוצגים בציורים כנעימי סבר ואצילים וסמלי קדושתם מרומזים.
רפאל השתמש בפרספקטיבה בחללים גדולים שיוצרת אשליה שהתמונה ממשיכה את חלל החדר ובטכניקה הזו הקדים את הבארוק.
למרות הדימוי הריאליסטי שבציוריו, היו ציוריו כפופים לכללים נוקשים וקפדניים של עיצוב ומבנה.
איורי שטיח של רפאל- בשנת 1515 הוזמנו מהצייר רפאל על ידי האפיור ליאו ה-10 עיצובים בקנה מידה מלא לשטיח בשביל הקפלה היססטינית. הציורים האלו שצייר הצייר רפאל נחשבים לאחד האוצרות הגדולים ביותר של הרנסאנס. הם מתארים את חיי השליחים פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש אבות הכניסה הנוצרית.
"אסכולת אתונה".
רפאל היה צייר צעיר יחסית אך ידוע, זכה לשבחים ברחבי איטליה. הגם שהיה בעל קשרים מעטים בעולם האמנים, התחבב רפאל על אנשי הבורגנות העשירה שהיו נוהגים להזמין ממנו ציורים. הדבר זימן לו אפשרויות טובות לביטוי. בעזרת קרוב משפחתו, האדריכל ברמנטה, הוזמן רפאל על ידי האפיפיור לרומא. האפיפיור הזמין את מיטב אמני התקופה לבניית רומא החדשה, ודרש מרפאל שיכיר את רומא העתיקה והמודרנית, לפני שיקבל לידיו כל עבודה. ימים שלמים התבונן רפאל בעבודות החופרים, אשר חשפו פסלים ומבנים מתקופת רומא העתיקה. נמצאו פנקסי טיוטה של רפאל, ובהם ניסיונותיו בשרטוט דמויות שונות שתכנן לציוריו. הפרסקו, ציור הקיר, "האסכולה של אתונה", בוצע על ידי רפאל במשכנו החדש של האפיפיור. נושאי הציורים נבחרו על ידי האפיפיור בעצמו. ארבעת החדרים העיקרים היו אולמות ענקיים, כל אחד כ-100 מ"ר. על רפאל הוטל לכסות בציורי פרסקו - ציור על הקיר, את התקרה ואת ארבעת הקירות של כל אחד מהאולמות. ה"אסכולה של אתונה" צויר בחדר שנקרא "דה לה סינייטורה", פירושו באיטלקית ה"חותם", אולם זה שימש כבית דין של האפיפיור ובו היו נחתמים פסקי הדין המרשיעים והמזכים. כאן היה על רפאל לתאר את ארבע הדרכים באמצעותן יוכל אדם לרכוש לו תהילה: התאולוגיה – חקר האלוהות, הפילוסופיה – בקשת האמת, הצדק – כיבוד החוקים, השירה – ביטוי הדמיון. כל גיבורי הספרות מן התקופות הקלסיות והנוצריות, פילוסופים קדומים מ"אסכולה של אתונה", תאולוגים הדנים במסתורין של לחם הקודש (הפיכת הלחם והיין לבשרו ולדמו של ישו – ציור שנמצא בחדר השכן). בגלל גודלם העצום של הקירות, החליט רפאל לצייר דמויות רבות ולסדר אותן בקבוצות, כמו בהצגת תיאטרון רבת משתתפים. נוסף לכך הגה רפאל רעיון מעניין, לצייר אישים ידועים מן העת העתיקה לצד אישים שחייו בתקופתו. בשנת 1511, והוא בן 26 שנה. ההיכל שבו שכנו הציורים שימש מופת לתבניתו וקישוט של פנים בזיליקת פטרוס הקדוש של ברמנטה ומיכלאנג'לו. פרסקו שצייר בין השנים 1511–1512 בארמון האפיפיור שבוותיקן הוא גירוש הליודורוס מהמקדש.
שני ציורי הפרסקו הם גולת הכותרת של מימוש עקרונות הרנסאנס בשיאו.
הם מגלמים את יישוב הניגודים וההשלמה בין הנצרות לתרבויות יוון ורומא הקלסיות. מן העבר האחד נראית כאן האוכריסטיה, התגלמות גופו של ישו בלחם הקודש והיין, שהוא טקס המסתורין הראשי בנצרות. ומן העבר השני "אסכולת אתונה", תיאור חזותי רחב יריעה, כולל ומקיף, של הפילוסופיה, מעשה הלל בשבחה של הפילוסופיה היוונית הקלאסית, שבמרכזו דמויותיהם של אפלטון ואריסטו.
שני ציורי הפרסקו מפליאים בהרמוניה שביניהם. על רקע אדריכלי רב רושם המתאים בצורתו ובממדיו ובהדרו לאידיאלים של המאה ה-16. מחד מופעים מוטיבי קישוט יוונים, העיטורים בקשת הראשונה ולידם פסלים בסגנון יוון העתיקה. עיצוב הקשתות והתקרה הגבוהה מזכירים סגנון ביזנטי, קווים ישרים ופשוטים, הרצפה עם דוגמאות הריבועים, והמדרגות, הם מוטיבים רנסאנסיים הנותנים את תחושת הפרספקטיבה. העיצוב כלפי המרכז נותן תחושה הפרספקטיבה לגבי האין סופיות. הפרספקטיבה לא נשארה שיטה של תיאור החלל המבוססת על עקרונות של קונסטרוקציה מתמטית, היא הופכת במידה רבה לאמצעי של חשיפת חוויות ושל השראה על הלכי הרוח של הצופה.