כיום ישנם כ-300,000 אינדונזים העובדים בבחריין.
ביקורים ממלכתיים.
נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד ביקר בבחריין ביוני 2000.
יחסים דיפלומטים.
אינדונזיה מחזיקה בשגרירות במנאמה. מאידך, בחריין לא מחזיקה בשום נציגות באינדונזיה.
קרב בסינג
קרב בסינג (באנגלית: Battle of Basing) נערך ב-22 בינואר 871 סמוך לכפר אולד בסינג בהאמפשייר של ימינו, אז חלק מממלכת וסקס. היה זה הרביעי מתוך סדרת קרבות בין כוח הפלישה של הוויקינגים הדנים אשר היו חלק מהצבא הוויקינגי הגדול, לבין האנגלו-סקסונים בפיקודם של המלך אתלרד הראשון ואחיו אלפרד (לימים המלך אלפרד הגדול). הקרב והמערכה כולה מתוארים בכרוניקה האנגלו-סקסונית.
רקע לקרב.
לאחר פלישת הדנים לממלכת וסקס וכיבושה של רדינג ב-28 בדצמבר 870, התחוללו שלושה קרבות בין הדנים לבין צבא ממלכת וסקס. הדנים תכננו לפשוט על הממלכה, לבזוז את יישוביה, לקבל תשלום בעבור נסיגתם ולבסוף לכובשה וליישבה, כפי שעשו בסופו של דבר במסעותיהם בממלכות הנוספות שבאי הבריטי: נורת'מבריה, מזרח אנגליה ומרסיה.
האנגלו-סקסונים ניצחו כוח סיור דני סמוך לרדינג בקרב אנגלפילד ב-31 בדצמבר 870, הובסו בקרב רדינג ב-4 בינואר 871 וניצחו פעם נוספת ב-8 בינואר, בקרב אשדון. הקרב הסתיים באבדות כבדות לשני הצדדים, אך האבדות היו משמעותיות יותר לאנגלו-סקסונים. הצבא האנגלו-סקסוני, אשר הורכב בעיקר מכוח מגויס לשעת חירום של איכרים (פירד) שחלקם שב לכפריו, נחלש מאוד ולא היה מסוגל לנצל את ההצלחה ולהכות בבסיס הדני ברדינג על מנת לסלק סופית את הפולשים. הדנים מצידם, התאוששו במהירות, ושבועיים לאחר תבוסתם יצאו שוב מרדינג, כאשר יעדם היא העיר וינצ'סטר, בירת ממלכת וסקס.
הקרב.
הצבא המוחלש של אתלרד ואלפרד נאלץ לחסום את דרכם של הדנים סמוך לכפר בסינג (נקרא בימינו אולד בסינג), השוכן כ-30 ק"מ דרומית לרדינג. לוחמי שני הצדדים יצרו מערך של "קיר מגנים" (Shield wall) ונעו חזיתית אלה כנגד אלה. בניגוד לקרב אשדון, הפעם לא זכו הלוחמים האנגלו-סקסונים לתגבורת במהלך הקרב, המערך אותו החזיקו קרס ואתלרד, אלפרד ואנשיהם נאלצו לסגת משדה הקרב. בדומה לקרב אשדון, גם הפעם לא הסתיים הקרב בניצחון מכריע, כאשר האבדות שספגו הדנים מנעו את המשך מסעם לוינצ'סטר והם שבו לרדינג.
תוצאות.
קרב בסינג היה הראשון בסדרה של תבוסות, שהדפו בהדרגה את הכוחות האנגלו-סקסונים אל פנים הממלכה. לאחר הקרב הוביל אלפרד קבוצות לוחמים קטנות אשר שימשו להטרדת הדנים באמצעות פגיעה ביחידות סיור שחיפשו מזון באזורים הכפריים, אך לא הצליח לגייס כוח גדול מספיק כדי לתקוף את בסיסם ברדינג. חמור מכך, עם בוא האביב הפכה האפשרות שהדנים יקבלו תגבורת מיבשת אירופה לסבירה ביותר.
כחודשיים לאחר מכן הובסו האנגלו-סקסונים גם בקרב מרטון ב-22 במרץ 871. ככל הנראה נפצע אתלרד במהלך הקרב, ומת מפצעיו ב-23 באפריל, זמן קצר לאחר חג הפסחא. אלפרד הוכתר כיורשו וקיבל ידיעות על הגעת צי תגבורת ויקינגי לרדינג, בעוד צבאו הלך והתדלדל כתוצאה מהקרבות וממספר רב של התכתשויות לא מתועדות. ככל הנראה נערכו שני קרבות נוספים לא מזוהים בתקופה שבין הקרב בבסינג לקרב במרטון.
כחודש לאחר הכתרתו של אלפרד, נחלו האנגלו-סקסונים תבוסה נוספת בקרב וילטון. על מנת להרוויח זמן, נאלץ אלפרד להגיע להסכם עם הדנים, שתמורת תשלום נכבד פינו את כוחותיהם מהממלכה, תוך שהם נוטשים את רדינג ומקימים בסיס חדש בלונדון שבממלכת מרסיה, בו בילו את החורף. במהלך חמש השנים הבאות ערכו הדנים מסעות כיבוש וביזה באזורים אחרים באי הבריטי והניחו לממלכת וסקס, עד לחידוש פלישתם בשנת 876.
סיסי ואן מרקסוולט
סטקה דה האן (בהולנדית: Setske de Haan; 24 בנובמבר 1889 - 21 באוקטובר 1948), הידועה יותר בשם העט שלה "סיסי ואן מרקסוולט" (Cissy van Marxveldt), הייתה סופרת ילדים הולנדית, אשר התפרסמה בעיקר בשל סדרת הספרים "יופ טר הול" אותה כתבה. נודעה גם בשל השפעתם של ספריה על אנה פרנק.
ביוגרפיה.
סטקה דה האן נולדה ב-24 בנובמבר 1889 באוראנג'ווד, כפר במחוז פריסלנד בהולנד. היא נודעה כתלמידה גרועה מאוד בבית הספר, ולא הצליחה לגשת לבחינות הסיום. ב-1908 היא נסעה לבריטניה כאו-פר, ולאחר כמה חודשים נרשמה ללימודים בפנימייה בבאת'. ב-1909 היא חזרה להולנד, וניסתה לעבוד ככתבת, אולם החליטה שהתפקיד אינו מתאים לה. ב-1912 היא עברה לגור באמסטרדם שם סיימה את לימודי הקצרנות שלה. היא החלה לעבוד כקצרנית בבית מסחר, וב-1915 החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת תחת השם הבדוי "סיסי ואן מרקסוולט".
ב-1916 היא נישאה לאיש הצבא ליאון בק. בסוף אותה שנה נולד בנם הראשון, וב-1920 בנם השני. בהמשך פרש ליאון מחיי הצבא ונכנס לעסקי הטקסטיל. ב-1927 הוא קיבל עבודה בסניף דה ביינקורף באמסטרדם. היא פרסמה את הספר הראשון שלה - Game and set! ב-1917, ובהמשך אותה שנה היא כתבה ספר נוסף. ספריה הראשונים לא נהנו מהצלחה, אולם בשנת 1919 היא נענתה להצעת מגזין והחלה בכתיבת הסדרה "יופ טר הול". הסדרה כללה במקור 4 ספרים. בסדרה זו מתוארים חייה של נערה בת למשפחה מבוססת מאמסטרדם בשם יופ טר הול. הסדרה עוקבת אחר התבגרותה, נישואיה, לידת ילדיה ומעורבותה במפעלי צדקה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה בהולנד, בשל סגנונה הקליל והמודרני יחסית. בין מעריצותיה נמנתה גם הנסיכה יוליאנה.
ב-1927 היא פרסמה שובר קופות נוסף - Zomerzotheid. מרבית ספריה מאופיינים בסגנון העליז והקליל של שנות העשרים הסוערות. אולם בעקבות השפל הגדול הפך סגנונה לרציני יותר. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה הולנד בידי גרמניה הנאצית. בעלה היה ככל הנראה חלק מההתנגדות ההולנדית, והוא נעצר בידי הגרמנים ב-1943. ב-1944 הוא הוצא להורג, אולם עובדה זו לא נודעה לה מעולם, והיא המשיכה לנסות לאתר אותו עד מותה. ב-1946 היא פרסמה ספר המשך לסדרת יופ טר הויל אשר אותו הקדישה לבעלה. הספר עוסק בבתה של יופ טר הויל החברה בהתנגדות ההולנדית לנאצים. עם זאת, ספר זה נשכח כמעט לחלוטין. דה האן נפטרה ב-21 באוקטובר 1948.
ספריה של ואן מרקסוולט אינם נחשבים לספרות מופת הולנדית אך היו פופולריים בקרב נערות ונשים הולנדיות צעירות החל משנות ה-20 של המאה ה-20 ועדיין נמכרים לקהל של נשים צעירות במספרים לא מבוטלים. בין מעריצותיה המפורסמות של סיסי ואן מרקסוולט נמנתה אנה פרנק, אשר קראה את כל סדרת יופ טר הול בטרם נכנסה למחבוא שלה, והמשיכה לקרוא אותה ואת שאר ספריה של ואן מרקסוולט במחבוא. ביומנה המפורסם היא מציינת: "סיסי ואן מרקסוולט כותבת נהדר. בטוח שאתן גם לילדים שלי לקרוא אותה". מחקרים מראים את ההשפעה של ספריה של ואן מרקסוולט על יומנה של אנה פרנק הן במבנה והן בתוכן. הדמות שאליה פונים המכתבים ביומן, "קיטי" מבוססת על דמות מתוך יופ טר הול, ובגרסה המקורית של היומן (טקסט א') אף היו מכתבים המיועדים לדמויות אחרות בסדרה (למעט יופ עצמה).
שביל רגליים יחפות
שביל רגליים יחפות (קרוי גם: פארק רגליים יחפות) הוא שביל או מתחם שמיועד להליכה בכפות רגליים יחפות, המאפשר לחוות חוויות חושיות שונות בסוליות כפות הרגליים על ידי כך שהן דורכות על משטחים עם מרקמים מסוגים שונים. מסלולים קצרים עם סוגי אדמה וקרקע שונים, כמו גם מסלולים ארוכים של שבילי הליכה יחפים נכללים תחת ההגדרה של "שביל רגליים יחפות". פעילויות פנאי אלו נועדו לקדם טיפולים בריאותיים ופיזיים (לא רק לילדים), לעורר עניין בציבור לטבע או פשוט ליצור אטרקציות תיירותיות מקוריות עבור המבקרים.
רעיון ההליכה היחפה.
רעיון ההליכה היחפה פותח לראשונה במאה ה-19 על ידי סבסטיאן קנייפ - אחד ממקימי התנועה לרפואה נטורופתית. קנייפ האמין כי חשיפה ומגע של כפות הרגליים למגוון של גירויים טבעיים תהווה צעד ליתרונות טיפוליים. שיטה זו של קנייפ התבססה על פרקטיקה עתיקה של רפלקסולוגיה, שהונהגה בסין במשך אלפי שנים לצורך הרפיה וקידום אריכות ימים.
תפוצה.
במדינות אירופה, כולל אוסטריה, דנמרק, צרפת, גרמניה, הונגריה, שווייץ ובריטניה, ישנו מגוון רחב מאוד של פארקים יחפים או שבילי הליכה יחפה. פארקים אלו נשמרים נקיים ומתוחזקים על בסיס קבוע, כך שאת ההליכה היחפה ניתן לבצע בסביבה מתאימה לאנשים הרגילים בכך. פארקים יחפים כוללים מגוון של תחנות הרפתקה, המאפשרים למבקרים לחוות תחושות של אדמה עם מרקמים שונים מתחת כפות הרגליים, כמו לדלג בין נהרות, הליכה בבוץ, בנחלים ובבריכות ומספקים מקומות שבהן ניתן לבצע התעמלות לכפות רגליים, איזון וטיפוס. השביל היחף (Barfußpfad) בעיר בד סוברנהיים שבגרמניה, מושך למעלה מ-100,000 מבקרים מדי שנה וראה למעלה ממיליון מבקרים מאז הקמתו בשנת 1999.
בשנים האחרונות, גם בישראל נפתחו כמה שבילי רגליים יחפות.
שביל יחף
פארק רגליים יחפות
פארק יחף
שביל הרגליים היחפות
פארק הרגליים היחפות
אגמי ניישן
אגמי ניישן (באנגלית: Nation Lakes) הם סדרה של ארבעה אגמים לאורך נהר ניישן, באזור אומינקה, שבמרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ארבעת האגמים הם, ממערב למזרח (במורד הזרם): אגם צאייטה, אגם אינדאטה, אגם צ'נטלו ואגמי צ'וצ'י.
בשנת 2004 הוכרז אזור האגמים כפארק פרובינציאלי - הפארק הפרובינציאלי אגמי ניישן, שהיה לאתר נופש פופולרי המהווה יעד לשיט קיאקים.
שמם של האגמים ניתן להם רשמית ב-2 ביוני 1950, והם נקראים על שם נהר ניישן המקשר ביניהם.
לקריאה נוספת.
Michel Gauthier, The Nation Lakes Canoe Route, Dogwood Avenue Books, 2012
יופ טר הול