זו גם הייתה הפעם הראשונה שבה משימה מאוישת אמריקאית החזיקה בשיא של אורך המשימה, שנשבר ב-26 באוגוסט 1965. עד לתאריך זה אחזה בתואר ווסטוק 5 הסובייטית.
מטרת המשימה.
המשימה, ששוגרה ב-21 באוגוסט 1965, הקיפה את כדור הארץ במשך 120 הקפות ונמשכה 190 שעות ו-56 דקות, שיא חדש לאותה תקופה. המשימה נועדה להראות כי האסטרונאוטים יכולים לשרוד בחלל לשהות הנדרשת כדי לטוס לירח ובחזרה. קופר היה האסטרונאוט הראשון ששב לחלל בטיסה מסלולית. קופר וקונארד התאמנו לבצע מפגש (rendezvous) עם פוד שנפרס מהחללית אולם עקב בעיות הספק חשמל הם אולצו להחליף ל"מפגש דמה", שכלל תמרון של החללית למיקום שנקבע מראש בחלל. בנוסף, קופר וקונראד צילמו צילומים ברזולוציה גבוהה בשביל משרד ההגנה האמריקאי. בעיות בתאי הדלק המספקים את האנרגיה והבעיות במערכת המפגש מנעו ביצוע חלק מהניסויים. על כן לאסטרונאוטים היה זמן פנוי.
טלאי משימה.
לכבוד טיסת ג'מיני 5 ביקש קופר לעצב טלאי משימה ייעודי למשימה. עד לטיסה זו לא היו טלאי משימה. קופר היה הראשון שעיצב את הטלאי יחד ען פיט קונארד. הטלאי היה בד לבן עליו נרקמו שמו שלו ושמו של קונראד, עגלה מכוסה, והכיתוב "Days or Bust 8" (8 ימים או כלום) שהתייחס למשך המשימה. מנהל נאס"א דאז, ג'יימס ווב, אישר את העיצוב של קופר אך דרש להסיר את הכיתוב מהגרסה הרשמית של הטלאי. טלאי המשימה, שנקרא טלאי קופר, נתפר למדי האסטרונאוטים על החזה מצד ימין, מתחת ללוחית עם שמם ומול סמל נאס"א (שנתפר לשמאל החזה).
הבשורה על פי מפלצת הספגטי המעופפת
חמאיות
תנועה הרמונית
איכר
המונח אִיכָּר (Peasant) מתייחס כיום לאדם העובד בחקלאות בחברה לא מתועשת, ובייחוד לאנשים שעסקו בחקלאות בתקופת ימי הביניים תחת משטרים פיאודליים. המילה "איכרים" משמשת כיום פעמים רבות כשם קולקטיבי לאוכלוסייה הכפרית במדינות העניות והלא מפותחות של העולם.
אנשים העובדים בחקלאות בחברות מתועשות מכונים חקלאים.
היסטוריה.
ברוב המכריע של החברות הפרה-תעשייתיות האיכרים היוו את חלק הארי של האוכלוסייה. בחברות הפיאודליות של ימי הביניים נאלצו האיכרים לבצע עבודות שונות במשק. הם חיו באזורים כפריים והרכיבו כמות גדולה של אוכלוסייה. רוב האיכרים לא ידעו לקרוא או לכתוב. בדרך כלל האיכרים לא קיימו אינטראקציה כולשהי עם בני המעמד הגבוה, אלא אם כן היה צורך בכך במסגרת עבודתם. חלקם היו צמיתים (serfs), כלומר הם לא היו חופשיים לעזוב את אדמות אדוניהם.
מעמדם היחסי של האיכרים במערב אירופה השתפר מאוד לאחר שהסתיימה מגפת המוות השחור אשר גרמה למותם של רבים מתושבי אירופה בימי הביניים, וכתוצאה מכך גדל כוחם הכלכלי והפוליטי של אותם האיכרים שהיו בני מזל לשרוד את המגפה.
פוטוגניות
פוטוגניות (מאנגלית: Photogenic - מהמילה Photography, צילום) הוא מושג כללי המשמש לתיאור מושא, בדרך כלל אדם, המופיע כנאה בצילומים. תיאור אדם כפוטוגני או לא פוטוגני הוא סובייקטיבי בהכרח.
אדם המתואר כפוטוגני לא בהכרח נראה נאה במציאות, ואף להפך. "תופעת" הפוטוגניות נגרמת גם בשל אפקט הניגוד בין הדו-ממד והתלת-ממד, ויכולה להסביר מדוע אדם נראה "טוב יותר" בדו-ממד מאשר בתלת-ממד או להפך. לכן אדם המתואר כפוטוגני, נראה לעיתים טוב יותר בדו-ממד מאשר בתלת-ממד.
ג'מיני 8
ג'מיני 8 (או ג'מיני VIII) הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966, חלק מתוכנית ג'מיני.
ג'מיני 8 הייתה המשימה השישית המאוישת בתוכנית, המשימה ה־12 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה־22 בתולדות הטיסות המאוישות לחלל. זו הייתה גם המשימה הראשונה בה שתי חלליות נפרדות התחברו זו לזו בחלל.
בעודה מחוברת אל חללית המטרה "אג'ינה" (Agena Target Vehicle) אירעה תקלה באחד ממנועי ההיגוי של החללית ג'מיני, והשתיים החלו להסתחרר. האסטרונאוטים, שסברו שמקור הסחרור עשוי להיות מנועי האג'ינה, ניתקו את החללית ג'מיני ממנה. פעולה זו גרמה לחללית ג'מיני להסתחרר בקצב הולך וגובר, עד כדי סכנה של אובדן הכרה של אנשי הצוות, ובעקבותיו מוות באין מי שינהג בחללית. כדי להפסיק את הסחרור נאלץ ארמסטרונג לכבות את מערכת מנועי ההיגוי הבעייתית ולהשתמש במערכת מנועי היגוי אחרת, זו שנועדה לתמרן את החללית לקראת הכניסה לאטמוספירה. צריכת הדלק ממערכת זו הכתיבה הפסקה מוקדמת של המשימה ונחיתת חירום.
הביטאט
ארתור פרידנרייך
ארתור פרידנרייך (18 ביולי 1892 - 6 בספטמבר 1969, Arthur Friedenreich), שנודע גם בכינויו "הנמר", היה כדורגלן ברזילאי. פרידנרייך נחשב לכוכב-העל הראשון שהציג הכדורגל הברזילאי.
חייו.
פרידנרייך, שנולד בעיר סאו פאולו, היה בן תערובת לאב מהגר מגרמניה ואם ברזילאית שחומת עור. הוא החל את הקריירה בגיל 17, בקבוצת מ.כ גרמניה, ועבר בין מספר מועדונים במדינת סאו פאולו. הוא זכה בשבע אליפויות של סאו פאולו ועבר ב-1931 לשחק בפלמינגו מריו דה ז'ניירו, שם שיחק עד לפרישתו.
פרידנרייך נודע בזכות הטכניקה הגבוהה וחוכמת המשחק שלו, ויש לו חלק בהתפתחות סגנון הכדורגל שברזיל מזוהה עמו. הוא סבל מגילויי גזענות במהלך הקריירה שלו בשל אמו השחורה. במקרים רבים לא שרקו בגין עבירות שנעשו נגדו. כדי להתחמק מעבירות אלו פיתח פרידנרייך הטעיות גוף ייחודיות שבאמצעותן הקשה על יריביו לעצור אותו בעבירות.
ב-1914 זומן פרידנרייך לנבחרת הלאומית, ולזכותו 22 הופעות בינלאומיות. אף שהיה שחום עור, יכול היה לשחק בנבחרת משום שאביו היה גרמני לבן; רק משנת 1918 יכלו שחקני כדורגל שחומי עור להצטרף לנבחרת הלאומית. פרידנרייך שותף לזכיות בקופה אמריקה בשנים 1919 ו-1922. הוא כבש בהארכה את השער היחיד בגמר של 1919 נגד נבחרת אורוגוואי, והיה למלך שערי הטורניר עם ארבעה שערים - שם הדביקו לו האורוגוואים את כינויו "הנמר". הוא נטל חלק בסיבוב ההופעות שערכה נבחרת ברזיל באירופה ב-1925 והציג את סגנון משחקו החדשני לאירופאים. בשל סכסוך בין מדינות ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו רק שחקנים מריו נסעו עם נבחרת ברזיל למונדיאל הראשון באורוגוואי ב-1930, ועל כן פרידנרייך לא יכול היה להשתתף בטורניר.
פרידנרייך היה לשחקן הראשון שעבר את רף אלף השערים. הוא כבש למעלה מ-1,200 שערים בכל המסגרות השונות במהלך הקריירה, אם כי ההישג לא הוכר באופן רשמי על ידי פיפ"א. פרידנרייך היה מלך שערי הליגה של סאו פאולו בשנים תשעה פעמים ובחלק מן השנים חלק את תואר מלך השערים, עקב פיצול הליגה, שנבע מסכסוך בכדורגל הברזילאי.
ארתור פרידנרייך שיחק עד גיל 42 ובשנת 1934 פרש מתחום הכדורגל. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 1969.
תארים.
★חלק את תואר מלך השערים
ג'מיני 11
ג'מיני 11 (גם ג'מיני XI), הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966. היא המשימה התשיעית המאוישת בתוכנית ג'מיני, המשימה ה-17 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-25 של כל הזמנים.
נאס"א התחברו לרכב לא מאויש מסוג "אג'ינה" ששוגר מראש, ובשימוש בדלק שלו, הכניסו את חלליתם למסלול חדש שהאפוגיאה שלו 1368 ק"מ, הגובה הרב ביותר אליו הגיעו אנשים באותה תקופה. גורדון אף ה"אג'ינה" לחלליתם בכבל שאורכו כ-30 מ' בפעילות חוץ רכבית שעייפה אותו כהוגן עקב חוסר המשקל, ולאחר זאת הכניסו את חלליתם לתנועה סיבובית והמיתר המתוח ביניהן יצר מעין "כבידה מלאכותית".
חללית זו הייתה הראשונה ששבה לכדור הארץ באמצעות מחשב בלבד.
יעקב שרת
יעקב (קובי) שרת (26 ביולי 1927 – 19 במאי 2022) היה עיתונאי, מתרגם, מוציא לאור ופזמונאי ישראלי. בנו בכורו של משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל, מנהל "העמותה למורשת משה שרת" והמוציא לאור של כתבי אביו.
ביוגרפיה.
יעקב שרת למד בבית הספר התיכון בית הכרם בירושלים. עם מוריו נמנו דוד בנבנישתי וישעיהו ליבוביץ'.
ב-1944, במסגרת הכשרה של הפלמ"ח, שהה ביישוב בית הערבה.
בגיל 17 התגייס לבריגדה היהודית, שאביו היה בין מקימיה.
היה בין מייסדי קיבוץ חצרים שבנגב.
אחר כך למד היסטוריה רוסית בלונדון, וב־1960 שימש כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בברית המועצות וגורש ממנה ב-1961, באשמת ריגול.
ספריו.
בשנת 1989, תקופת האינתיפאדה הראשונה, הוציא לאור את ספרו "מדינת ישראל לבית אלטנוילנד איננה", ובו הוא ניבא את מותו של המפעל הציוני, משום שאם ה'כיבוש והדיכוי' לא ייפסקו, מרחץ הדמים במזרח התיכון לא יסתיים, דבר שחשב שיסכן את המפעל הציוני.
מפעלו הגדול היה הוצאתם לאור של יומני משה שרת, שפורסמו ב-1978 ועוררו הדים רבים.
כן הוציא לאור ספרים המבוססים על מכתביו של אביו.
ב-2012 יצא לאור ספרו "פניני קדם" בהוצאת ידיעות ספרים, אסופת פתגמים וניבים עבריים קדומים.
שיריו.
בין פעילויותיו חיבור פזמונים להם כתבו לחנים טובי המלחינים בזמר העברי. בין הידועים שבהם נמנים "נגן לי ירדן", "אהבה פשוטה" ו"כנרת אחרת".
את שירו "נמה יפו" עיבד גיל אלדמע, למילים של יוסף מילוא וליצירה של יוני רכטר.
שרת היה מתרגם פורה ומגוון מאנגלית ומרוסית. בין היתר תרגם את ספרו של בני מוריס "קורבנות: תולדות הסכסוך הציוני - ערבי", את ספרו של דזמונד מוריס, "הקוף העירום", וכן ספרי ילדים קלאסיים כספרי ההרפתקאות של פרידריך וילהלם מדר והספר "מונפליט" של ג'ון מיד פוקנר.
פרסים.
בשנת 2019 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
העמותה למורשת משה שרת.
בשנת 1993 הקים יעקב שרת את "העמותה למורשת משה שרת" ועמד בראשה עד 2022. איתו עבדה אשתו רנה שרת, גיסתו תמי גדרון (בת רבקה ודב הוז) ובנו יורם שרת כאחראי על אתר העמותה. בהמשך הצטרף גם אחיו הצעיר חיים שרת.