בשנת 1839 נאלצו יהודי משהד לבחור בין התאסלמות למוות. הרמב"ם כותב בספרו איגרת השמד כי התאסלמות פחות חמורה מהתנצרות ואינה נחשבת לעבודה זרה, ובנוסף עקב העובדה שאחר ההתאסלמות אין כפייה מעשית ולכל ברור שהיהודים נשארים נאמנים לדתם, מותר להתאסלם כדי להישאר בחיים. לאור פסיקה זו יהודי משהד התאסלמו והמשיכו לקיים מצוות בסתר.
בגטאות ומחנות הריכוז הנאצים.
במחנות הריכוז הנאצים לא הייתה כלל מטרה של המרת דת, אלא ראייה של היהודים כגזע ביולוגי ורצון להשמידם בלי קשר לאמונתם. התנאים במחנות היו קשים ביותר, ובין היתר נאלצו לחלל שבת באופן קבוע. למרות זאת יש עדויות רבות על יהודים שקיימו מצוות תוך סכנת מוות על אף שמבחינה הלכתית לא היו חייבים לעשות זאת. לעומת זאת נכפה על היודנראט לעיתים קרובות להעביר את יושבי הגטאות למוות; היו שהזהירו מלעשות זאת מאחר שמדובר בעבירה על אחת משלוש עברות החמורות, שפיכות דמים.
השייח' יאסין
אניתש
אַנִיתַש היה מלך החתים ובנו של פיתחנש באמצע המאה ה-17 לפנה"ס, אשר מלך מהעיר קוּשַרַש ( העיר נמצאת בדרום-מזרח אנטוליה אולם טרם נחשפה). אניתש היה השליט החתי הראשון שהותיר אחריו מסמכים רבים בשפה החתית אודות תקופתו, ואלה נודעו כ"כתבי אַנִיתַש". המסמכים נחשבים יקרי ערך מכיוון שזהו גם האזכור הראשון בהיסטוריה של שפות הודו-אירופיות. המסמכים מספרים בעיקר על כיבושי פיתחנש של העיר כנש (נשש), שהפכה בהדרגה לעיר הבירה החתית. בתקופת שלטונו של אניתש פרצה מלחמה בינו לבין המלך החתי פיוסתיש. אניתש הביס אותו וכבש את עיר בירתו חתושש שעתידה להפוך לבירת החתים בבוא הימים. לאחר כיבוש העיר, הרס אותה אניתש וקילל את המקום.
שמו של אניתש נתגלה חרוט על פגיון יחד עם שם אביו בעיר קילטפה סמוך לכנש.
אובליסק השחור
צ'רניהיב
צ'רניהיב (באוקראינית: Чернігів) או צ'רניגוב (ביידיש: טשרניגוב) היא עיר בצפון אוקראינה, בירת מחוז צ'רניהיב. אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2015 294,552 תושבים.
לעיר יש חשיבות רבה בהיסטוריה של רוס של קייב והעמים הסלאביים. היא הייתה העיר האוקראינית השנייה בחשיבותה ברוס של קייב ומושל העיר דאנילו כתב על מסעותיו לארץ ישראל ועליית הרגל לירושלים.
היסטוריה.
העיר הוזכרה לראשונה בשם צ'רניגוב (Черниговъ) בחוזה בין רוס לבין ביזנטיון משנת 907. ממצאים ארכאולוגיים, בהם גם פריטים שמשויכים למאה התשיעית, מראים שבאזור הייתה התיישבות כבר במאה התשיעית. באותו אזור נמצא גם הקבר השחור, תל קבורה מהמאה העשירית.
העיר הייתה השנייה בחשיבותה ברוס של קייב, אחרי קייב עצמה. שליטיה נלחמו לעיתים קרובות עם שליטי קייב, ולעיתים אף הצליחו להשתלט על העיר הגדולה. תקופת הזהר של צ'רניגוב העתיקה, שבשיאה חיו בה 25,000 תושבים, נמשכה עד שנת 1239, שבה העיר נחרבה על ידי המונגולים בהנהגת באטו חאן.
העיר נכנסה לאזור שליטתה של הדוכסות הגדולה של ליטא ב־1353. במשך תקופה ארוכה השליטה בעיר עברה בין נסיכות ולדימיר, נסיכות מוסקבה, טטרים של קרים, והאיחוד הפולני-ליטאי שבשנת 1623 העניק לה את זכויות מגדבורג. ב־1635 העיר הייתה לבירת מחוז צ'רניהוב (Czernihów) הפולני. בתקופת פרעות חמלניצקי העיר הייתה מרכז הקוזקים שבהנהגתו.
כחלק מהסכם אנדרוסובו אשר נחתם בשנת 1667 בין רוסיה הצארית לבין האיחוד הפולני-ליטאי, הריבונות בעיר עברה לרוסיה, אך הקוזאקים קיבלו שלטון עצמי. עם הזמן השלטון העצמי נשחק והאזור הפך למחוז רגיל של האימפריה הרוסית, שמושלו מונה על ידי השלטון המרכזי.
בשנת 1919 התבסס בעיר השלטון הסובייטי ומשנת 1932 היא הוגדרה כבירת מחוז צ'רניהיב של אוקראינה.
יהדות.
משנת 1883 עד שנת 1925 כיהן הרב דוד צבי חן כרב העיר במקום אביו.
תחת שלטון הקומוניסטים המשיכה קהילת צ'רניהיב לפעול במהלך שנות ה-20 תוך שקבלה סיוע מיהדות ארצות הברית לצורך אחזקת המקווה ובית הקברות היהודי.
ה.י.ם
מיכאיל יאנגל
מיכאיל קוזמיץ' יאנגל (ברוסית: Михаил Кузьмич Янгель; 7 בנובמבר 1911 - 25 באוקטובר 1971), מחשובי מתכנני הטילים בברית המועצות.
חייו.
יאנגל נולד במשפחת חקלאים בת 12 ילדים בכפר סיבירי. בשנות ה-20 עבר להתגורר עם אחיו במוסקבה, ובשנת 1931 החל ללמוד הנדסה. החל את עבודתו כמהנדס אווירונאוטי לאחר סיום לימודיו במכון האווירונאוטי במוסקבה בשנת 1937. בצעירותו עבד יאנגל עם מתכנני המטוסים הסובייטיים פוליקרפוב וארטיום מיקויאן. יאנגל החל לעסוק בתחום של טילים בליסטיים לאחר מלחמת העולם השנייה, ובתחילה הופקד על תכנון של מערכות הנחיה לטילים.
יאנגל עבד בצמוד לסרגיי קורוליוב, וביצע עבורו עבודות תכנון שונות, לפני שקיבל לידיו משרד תכנון משלו - משרד התכנון 586 (לימים - "משרד התכנון יאנגל") שהיה ממקום בעיר דנייפרופטרובסק (אוקראינה של היום).
טילים בליסטיים מתכנונו של יאנגל.
יאנגל היה חלוץ בתחום פיתוח מנועים המונעים על ידי דלק היפרגולי - הניצת במגע. משרד התכנון שלו היה אחראי לפיתוח מספר דגמים של טילים בליסטיים, ובהם:
מטילים בליסטיים אלה פותחו עם השנים משגרי הלוויינים ציקלון, קוסמוס ודנייפר. יאנגל ניצל ממוות בעת אסון נדלין בשנת 1960, כשטיל בליסטי בניסוי התפוצץ על כן השיגור והרג כ-200 איש.
פרסים.
יאנגל עוטר בעיטורים סובייטיים רבים, ובהם:
אשור-נצירפל השני
טיוב
היכל התהילה (WWE)
על אמנות הפיוט
אמנות הפיוט (בלטינית: "Ars Poetica") הוא השם המקובל של שמה יצירה מאת המשורר הרומי הורטיוס. זמן חיבורה של היצירה אינו ידוע. הוצעו תאריכים שונים ואף לא לאחד מהם יש עדויות מוצקות המאששות אותו.
הסוגה של היצירה.
הסוגה של היצירה אינה ברורה. מצד אחד, היצירה מסתמנת כשירה דידקטית. היא עוסקת בעקרונות ביקורת ספרות, בדרכי הסברתה, בהוראות טכניות כיצד לכתוב שירה, ולא ביצירת תאוריות. הורטיוס הופך תאוריות שקיבל מאחרים לשירה אמנותית פיוטית, שהנאתה בסגנונו ובשנינותו. מצד שני, לאורך כל היצירה אין תזכורת לתהליך הלימודי או למורים ולתלמידים.
טענה אחרת היא שהיצירה היא למעשה מכתב ספרותי הכתובה במשקל הקסמטר, בגוף ראשון יחיד. היא אף ידועה בשם "מכתב אל הפיסונים" ("epistula ad Pisones") מאחר שהורטיוס הקדיש אותה ל"פיסונים", פיסו ושני בניו, אשר שלושתם היו משוררים. לפיכך, יש אשר טענו כי מדובר על מכתב ספרותי. עם זאת, אין ליצירה מאפיינים צורניים של מכתב. מכאן ששאלת הזהות של הסוגה עדיין לא נפתרה.
נושאי היצירה.
ביצירה ארבע חטיבות:
אמנותיות ב"אמנות הפואטיקה".
אחידות העלילה.
היצירה נפתחת בתיאור של מפלצת חסרת אחדות. הורטיוס נעזר בתיאור כדי להמחיש פיזית את החשיבות של אחדות העלילה. תיאור זה, עד כמה שהוא מתאר מפלצת, הוא מפלצתי בעצמו. החיבור מתחיל במושא (לראש של אדם). באמצע השיר מופיע הנושא (אם צייר רצה, pictor...si uelit) ולאט לאט מתקבלת התמונה של חייה עם נוצות (המעטפת של השיר) שהתוכן בה מתקבל רק בסיום היצירה - אישה עם דג שחור. הפסיחות בין כל שתי שורות שאינן משלימות את הרעיון שלהן עצמן מוסיף לאי הבהירות של הפסקה.
תמצות, שינון ותחכום.
הורטיוס הושפע מזרם המשוררים החדשים שבראשם עמד קאלימאכוס. הזרם דגל ביצירת חיבורים קצרים, מתומצתים, שנונים, מלוטשים, מתוחכמים וברוח המסורת. לאורך כל שירי הורטיוס יש אלמנטים ששורשיהם מהביקורת האלכסנדרית, . הליטוש, לדעת הורטיוס, מעניקים ליצירה את עקרון התואם, . הוא כתב בחיבורו . לכן הורטיוס המליץ שיצירה תבחן בידי מומחה ותחכה תקופת צינון של תשע שנים לפני הוצאה לאור.
In medias res.
אחד מטכניקות התמצות שמציע הורטיוס הוא In medias res. כלומר, שיר שמתחיל ב"אמצע הדברים" (In medias res), ישר אל התיאור הדרמטי בו, ללא אקספוזיציה.
ab ovo.
"מההתחלה", מהמקור, מהביצה (ab ouo). הורטיוס יוצא נגד הגישה שמתארת את הסיפור מ"ההתחלה", כלומר מסיפור הראשית. הוא מקביל זאת ליצירתו של הומרוס. לדה הטילה שתי ביצים. הראשונה של הלנה וקלימנסטרה שנוצרו לאחר שזאוס התחפש לברבור ופיתה את לדה בלילה הכלולות. בביצה השנייה היו קסטור ופולוקס שהיו בני בעלה של לדה טינדראוס. באזכור הביצה הורטיוס מנסה להסביר שכפי שהומרוס לא החל את סיפור מלחמת טרויה בלידת הלנה, כך גם יוצר מתוחכם צריך להתחיל את יצירתו, ב"אמצע הדברים" (In medias res), מהיכן שהעלילה מתחילה להתפתח וזאת כדי לעניין את הקוראים.
Showing instead telling.
עדיף להראות במקום לומר
quandoque bonus dormitat Homerus.
הורטיוס מבקר את הומרוס בגלל השגיאות המרובות הקיימות בטקסט שלו. עם זאת, המשמעות שהביטוי הזה משתמש היום בספרות הוא בדיוק ההפך מכוונת הורטיוס:
purpureus pannus.
הורטיוס התנגד לשפה נמלצת, ראוותני ומצועצעת שאינה מציע תוכן לתיאורים בה. הורטיוס נעזר במטפורה של תפירה, וממליץ למשורר לא לתפור סצנה לסצנה אחרת, רק בגלל שבעל הכישרון לכתוב את הסצנה הראשונה באופן יפה אך ללא קשר אל הראשון. בהמשך הוא מדגים את דבריו בשיח על הברושים וטביעה בלב הים. הברושים סמלו הבל בתרבות היוונית. אומר הורטיוס, אל תצייר ברושים כמשל לאדם שטבע בים רק בגלל שידעת לצייר אותם.
ההר הוליד עכבר.
מיצירה זו נולד הניב הידוע "ההר הוליד עכבר": . הורטיוס מנסה להסביר לקוראי כי אל להם להפגיז בכישוריהם בתחילת יצירותיהם כשאין הם יכולים לעמוד בהם לאורכה של כל היצירה.
Breuis esse laboro, obscurus fio.
כאשר הורטיוס מדבר על האורך הנכון של תיאורים, הוא אומר את אחד המשפטים המוכרים ביותר בדיוני ביקורת הספרות :
הורטיוס מנסה להדגיש שלעיתים הניסיון להיות תמציתי לא נובע מיעילות אלא מחוסר ביהירות, אפוא מסתמן שיש לדעת איך ומתי לתמצת.
רעיון השלמות.