עם כניסת הגרמנים לעיירה ב-27 ביוני 1941, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיה. בשבוע הראשון של יולי 1941, ביום שכונה יום הדמים, הקצו הגרמנים לפולנים המקומיים ולאיכרי הסביבה 20 שעות לערוך פוגרום ביהודי היישוב. באותו יום רצחו הפולנים בנשק קר כ-300 יהודים מהעיירה בבתיהם, ובהם זקנים וילדים, תוך התעללות פומבית ביהודי העיירה בכיכר השוק בה. עדי ראייה לטבח דיווחו על מעשי זוועה שבוצעו ביהודים, ובהם ביתור בטניהן של נשים הרות וכריתת ראשי תינוקות.
את המעשים הללו צילמו הגרמנים, ולאחר מכן הציתו את בית הכנסת המקומי, והשליכו לתוכו את רב הקהילה, הרב נחמן שמואל וסרמן. באותם ימים ביצעו הפולנים פוגרומים אכזריים גם במספר יישובים סמוכים לסטוויסקי, ובהם ידוובנה, וונסוש ורדזילוב.
השמדת הקהילה.
ב-15 באוגוסט 1941 פשטו על העיירה אנשי גסטאפו, ורצחו צעירים יהודים רבים ממנה בסמוך לכפר מנטוויצה, וכ-500 ילדים וזקנים יהודים ביער קישילניצה. לאחר האקציה, רוכזו כ-60 יהודים בעלי מקצוע ובני משפחותיהם שהושארו בעיירה בגטו בן כמה בתים שהוקם בה, אשר על יושביו הוטלו תשלומי כופר, והם הועסקו בעבודות כפייה. מעת לעת רצחו הפולנים יהודים מגטו זה.
ב-2 בנובמבר 1942 הועברו באלימות כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה הריכוז בוגושה, בו מתו רבים מהם ברעב וממחלות. לאחר מכן, נערכה ביהודי המחנה סלקציה, בה נורו החולים, והיתר שולחו למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ. יהודים בודדים מהעיירה שהצליחו להימלט מהאקציות הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
מכ-2,000 יהודי העיירה שרדו את השואה בודדים, ואלו לא שבו להתגורר בה, לאחר שהותקפו עם שובם בידי פולנים לאומנים.
אחד השרידים הבודדים מסטאוויסק היה הרב יצחק וסרמן מתלמידי החזו"א וראש ישיבת אהל יעקב בבני ברק- בנו של הרב נחמן שמואל וסרמן (הרב של סטאוויסק בזמן המלחמה ורבו האחרון של גטו לומזה), שנמלט ממנה עם כניסת הסובייטים לעיירה.
סטביסקי
סטאוויסקי
סטאביסקי
רבי שמואל בר נחמן
רפלקס הלפיתה
רפלקס הלפיתה (ידוע גם בשם רפלקס האחיזה) הוא רפלקס מולד, המתבטא בכיווץ של כף יד התינוק, כאשר חפץ נוגע בה ולאחיזה באותו חפץ.
הרפלקס מופיע החל מהגיל העוברי של 16 שבועות ונעלם עד גיל חמישה או שישה חודשים. העדרו של הרפלקס בילוד או אי-היעלמותו לאחר גדילת התינוק עשויים להעיד על מחלה עצבית מולדת. אי היעלמות רפלקס זה מפריעה גם בתפקוד הידיים התקין לשם תמרון חפצים.
אבולוציה.
על פי הדעה הרווחת בקרב חוקרי האבולוציה, רפלקס זה הוא שריד מנוון של הרפלקס, שניתן לראות בקרב חיות מפותחות ופרוותיות, כגון קופים. אצל אותן חיות, רפלקס זה הוא קריטי להשרדות, כי הוא מאפשר אחיזה בפרוות האם ומונע נפילה מגוף האם המצוי בגובה רב, או מונע אובדן של היילוד.
סטולין
סטולין (בבלארוסית: Сто́лін; בפולנית: Stolin) היא עיירה במחוז ברסט שבבלארוס, בסמוך לנהר הורין ולגבול אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
ראשיתה של סטולין במאה ה-11, והיא נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1555. במאה ה-16 הועברה העיירה לבעלות משפחות אצולה פולניות.
בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סטולין.
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובסוף המאה ה-18 נוסדה בה חצר חסידות קרלין-סטולין. בעיירה התגורר רבי לייב, תלמידו של רבי שלמה מקרלין. כמו כן פעל בעיירה רבי יחיאל מיכל פצ'ניק מברזנה. רבי מרדכי מלעכוויטש נפטר ונקבר בעיירה. בשנת 1898 נוסדה בעיירה אגודה ציונית ראשונה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הקימו יהודי העיירה קבוצת הגנה עצמית, עקב פרעות מצד האוקראינים באזור. בשנת 1917 נפתח בעיירה בית ספר עברי מרשת תרבות.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה זו פעל בעיירה קיבוץ הכשרה, שכ-20 מחבריו עלו לארץ. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הגליית מספר משפחות יהודיות פעילות פוליטית מהעיירה לעומק ברית המועצות.
עם נסיגת הצבא האדום מהאזור בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, ניסו תושבים מקומיים לבצע פוגרום ביהודי העיירה, אך הדבר סוכל בעזרת שוחד. עם כניסת הגרמנים לעיירה, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, ואיסור על יצירת קשר עם לא-יהודים. בסוף אוגוסט 1941 הגיעו לעיירה כ-1,500 נשים וילדים יהודים שגורשו מדויד הורודוק. בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים את כל יהודי הכפר חמין, הסמוך לעיירה, בתגובה על פעילות פרטיזנים באזור, ובהשתדלות היודנרט בעיירה, נמנע טבח דומה בסטולין במועד זה.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-7,000 איש, והועסקו בעבודות כפייה. ב-11 בספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה לאחר רצח חברי היודנרט, שולחו כל יהודי הגטו ליער הסמוך, ונרצחו בבורות ירי. בשעת האקציה נרצחו בגטו עצמו חולים ומסתתרים.
סטוויסק
סטביסק
אדוארד פון בלו
אדוארד פון בלו (בגרמנית: Eduard von Below; 29 בדצמבר 1856 – 13 בינואר 1942) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון בלו נולד ב-29 בדצמבר 1856 בזלכו שהשתייכה לממלכת פרוסיה לאדוארד פרידריך וילהלם פון בלו, ולמריה אנה פרדריקה לבית פון קוישטורפ. ב-1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1910 מונה למפקד החטיבה ה-17, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-9.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון בלו מפקד הדיוויזיה ה-9, שהייתה חלק מהארמייה החמישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. ב-13 במאי 1915 מונה פון בלו למפקד זמני של הקורפוס ה-5, וב-2 בפברואר 1917 מונה למפקד הקבוע של הקורפוס ה-5. ב-9 בנובמבר 1918 מונה פון בלו למפקד פלגת הארמייה C, ופיקד עליה עד ה-19 בדצמבר 1918, ולאחר מכן פרש לביתו. על הצלחתו בקרבות קיבל פון בלו ב-18 באוגוסט 1917 את העיטור פור לה מריט.
ב-13 בינואר 1942 מת פון בלו באויטין, והוא בן 85 שנים.
סטופניצה
סטופניצה (בפולנית: Stopnica, ביידיש: סטאָבניץ) היא עיירה במחוז בוסקו שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, כ-55 ק"מ דרומית מזרחית לקיילצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
סטופניצה נוסדה במאה ה-12, ובשנת 1362 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 נחרבה העיירה, והיא שוקמה רק בתחילת המאה ה-18.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי סטופניצה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17, אז קיבלו היהודים היתר לבנות במקום בית כנסת ולקדש בית עלמין. בשנת 1754 התכנסו בעיירה נציגי גליל סנדומייז'-קרקוב של ועד ארבע הארצות.
בשנת 1919 נערך פוגרום ביהודי היישוב, בו הוכו ונשדדו יהודים רבים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,300 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הציתו את בתי הרובע היהודי בה, ורצחו בה מספר יהודים. בד בבד בזזו פולנים מקומיים את חנויות ודירות היהודים ביישוב. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת תשלום סכומי כופר. בערב פסח ת"ש, אפריל 1940, רצחו הגרמנים 13 יהודים מהעיירה שהסבו לשולחן הסדר.
בתחילת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בהמשך, הובאו לגטו זה מאות פליטים יהודים מרחבי פולין, ומספר יושביו הגיע לכ-5,300 איש. כתוצאה מרעב וממגיפות, מתו כ-400 מיהודי הגטו.
ב-5 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים פולנים ואוקראינים, ורצחו בו למחרת כ-400 יהודים, רובם קשישים. כ-1,500 יהודים שולחו למחנה עבודה בסקרז'יסקו-קמיינה, וכ-3,000 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אבא יוסי חלי קופרי איש טבעון
אבא יוסי חלא קופרי איש טבעון
אבא יוסי חולי קופרי איש טבעון
אבא יוסף אלקותרי איש טבעין
סוכי ענק
סוכי ענק (שם מדעי: "Chlamydera nuchalis") הוא מין הסוכי הגדול ביותר, אנדמי לצפון אוסטרליה. בתי הגידול הטבעיים בהם מצוי הסוכי הם יערות, חורשות, כרמים, יערות מונסון וביצות מנגרובים. זהו המין הגדול ביותר במשפחת הסוכיים: אורכו כ-33 עד 38 ס"מ; הזכר גדול מעט מהנקבה, משקלו כ-180 עד 265 גרם, בעוד משקל הנקבה נע בין 153 ל-215 גרם. הזכר והנקבה דומים יחסית, ואצל שניהם הניצוי אפור ונוצות הכנפיים חומות ובעלות קצוות לבנים. ההבדל היחיד במראה הוא שלזכר יש ציצת נוצות ורודה על העורף.
הסוכי הענק ניזון בעיקר מחומרים צמחיים ומחרקים, בין השאר פירות, פרחים, צוף, ירקות וזרעים.
רבייה וסוכה.
אין עונת רבייה מוגדרת והסוכי עשוי להתרבות לכל אורך השנה חוץ מבאפריל ויוני, אך המספר הגדול ביותר של ביצים בכל שנה מוטל בדרך כלל באוקטובר או בנובמבר. הנקבה מגדלת את הגוזלים לבדה, בעוד הזכר מחזר אחרי נקבות במבנה מיוחד שבנה, המכונה "סוכה". במהלך רוב השנה, הזכרים בונים, מתחזקים ומשפרים את הסוכות שלהם ומגנים עליהן ועל ה"מוצגים" שבהן מגנבה, ומעל לכל - מציגים בהן. הזכר בעל הסוכה הטובה ביותר זוכה לסיכוי הגבוה ביותר להתרבות.