מוזס נולד בגרמניה והיה פעיל בהתאחדות ציוני גרמניה (ZVfD) ויושב ראש הארגון מ-1933 עד עלייתו לארץ ב-1937. בתור עורך דין, נוטריון ורואה חשבון התעניין ד"ר מוזס בתחום החוקי-משפטי של המסחר והתעשייה, והיה בין היוזמים המרכזיים לטיפוחו של מקצוע הביקורת החשבונית-משקית, ובין מניחי היסודות המדעיים למקצוע זה. גם לאחר עלייתו ארצה המשיך בטיפוחו המדעי של המקצוע, ופרסם מאמרים רבים. בנוסף, הקדיש את מרצו לעיבוד תוכנית כלכלית כוללת, שהיוותה את אחד היסודות לתכנון המשק הממלכתי.
מוזס היה מהראשונים שהחלו לעסוק, עוד לפני תום מלחמת העולם השנייה, בבסיס המשפטי שעתיד היה לאפשר ליהודים לקבל פיצויים לאחר השואה.
ב-1947 הקים יחד עם רו"ח אלכס וינשטין את משרד רואי החשבון וינשטין ושות', לימים משרד ז'יטניצקי וינשטין ושות', רואי חשבון.
ב-1949 מונה על ידי נשיא המדינה חיים ויצמן לתפקיד מבקר המדינה, שאותו מילא עד 1961. ב-13 בספטמבר 1949 הוא נכנס רשמית לתפקידו. ד"ר מוזס הדגיש בראיונות שבנוסף לביקורת פעולותיה הכספיות והכלכליות של המדינה, בכוונתו לבחון גם את יעילות פעולות הממשלה, מוסדות המדינה והמנגנון הממשלתי. לבדיקה יעמדו בפניו גם העיריות והמוסדות המוניציפליים. החל מ-1 בינואר 1950 הועמדו גם משרד הביטחון וצה"ל לרשות משרד המבקר. במשרד הביקורת עבדו 106 איש, ותקציב המשרד עמד על 100 אלף ל"י
מוזס היה ממנהיגי קהילת יוצאי גרמניה בישראל וממייסדי מכון ליאו בק בירושלים (1955), החוקר את מורשת יהדות גרמניה.
על שמו קרויים רחוב בשכונת תלפיות (ארנונה) ובית אבות בשכונת בקעה בירושלים.
דייגו רודריגס דה סילווה אי ולסקס
נפת טונגיר-אוליוקמה
נפת טוּנְגִירוֹ-אוֹלֶקְמִינְסְקִיי (ברוסית: Тунгиро-Олекминский район) היא אחת מ-29 הראיונים (נפות) במחוז עבר הבאיקל שברוסיה ונמצאת בצפון-מזרח המחוז.
אחוזים משטח הנפה מיוערים. הנפה גובלת במחוז אמור, בסין ובנפות אחרות במחוז.
פרספקט
משחק קווסט
משחקי קווסט
LucasArts
לשון קדר
אבול פקיר ג'ינולבדין אבדול קאלאם
גיז'רמו מורדילו
צריבה תלת-ממדית של זכוכית בלייזר
צריבה תלת-ממדית של זכוכית בלייזר הוא תהליך שמטרתו יצירה של צורה תלת ממדית כלשהי בתוך גוש זכוכית לצורכי נוי או בתעשייה. תהליך הצריבה מבוצע באמצעות קרן לייזר בהספק גבוה (הנפוץ ביותר הוא לייזר המבוסס על גז פחמן דו-חמצני באורך גל של סביב 10 מיקרון) שממוקדת על ידי מערך עדשות לנקודה מיקרוסקופית מסוימת בזכוכית, הלייזר מחמם את הנקודה וגורם לשינוי במבנה החומר, כך שנשאר סימן. אוסף הנקודות (לפעמים אף מיליוני נקודות - תלוי ברזולוציה הרצויה) מקבל צורה של עצם תלת-ממדי. כל נקודה שנצרבה מחזירה את קרני האור בזוויות שונות, וכך האובייקט נראה תלת-ממדי מכל זווית שמביטים בו. העצמים עצמם נראים כאילו הם צפים בזכוכית או בבדולח. השימוש בבדולח נפוץ בתעשיית חפצי הנוי.
עיצוב הצורה נעשה על ידי תוכנת מחשב ששולטת על מיקום מיקוד קרן הלייזר. החברות שמייצרות חפצים אלו משתמשות במחשבים עתירי ביצועים.
ברטה ימפולסקי
ברטה יַמפּוֹלסקי (נולדה ב-1934) היא רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית, מייסדת הבלט הישראלי יחד עם בעלה הלל מרקמן.
ביוגרפיה.
ברטה ימפולסקי נולדה בפריז להורים ילידי האימפריה הרוסית. הוריה יוכבד ונפתלי עלו לארץ ישראל כשימפולסקי הייתה בת שנתיים והתיישבו בתל אביב, אך לאחר כשנתיים עברה המשפחה לחיפה. אמה ד"ר שנקר ימפולסקי, נכדתו של שלום עליכם, סיימה את לימודיה בפריז ועבדה שם שנה וחצי כרופאה, וכשעלתה לארץ המשיכה לעסוק במקצועה. אביה נפתלי ימפולסקי למד כימיה ועבד בפריז תקופה קצרה ולאחר עלייתם ארצה עבד בקרן היסוד.
ימפולסקי החלה ללמוד בלט בגיל 14 אצל המורה החיפאית ולנטינה ארכיפובה גרוסמן. בגיל 15 פגשה את הלל מרקמן, חייל בחיל הים, כשהתחיל גם הוא ללמוד בלט אצל ארכיפובה. השניים התחתנו שלוש שנים לאחר מכן, ונסעו ללונדון להמשך לימודיהם. הם למדו בבתי ספר שונים, ברטה למדה בבית הספר המלכותי בלונדון - Sadlers Wells, ומרקמן בבית הספר למחול של מארי ראמבר. לאחר מכן רקדו כסולנים בפריז - בפוקין בלט, בבלגיה - בבית האופרה של אנטוורפן, ובברן - שווייץ, ייצגו את הבלט השווייצרי בפסטיבל אתונה ביוון, ובניו יורק בבלט רוס מונטה קרלו. בשנת 1965, לאחר 11 שנות השתלמות מחוץ לארץ, חזרו ברטה והלל ארצה והצטרפו כסולנים ללהקת הבלט של האופרה הישראלית.
הזוג הקים את להקת הבלט הקלאסי. הלהקה הופיעה לראשונה ב-25 בינואר 1967 בקולנוע "רינה" בחולון. הלהקה הקאמרית הקטנה כללה את הלל, ברטה, וארבע רקדניות נוספות שפרשו אף הן מלהקת האופרה. תקציבה הלהקה מומן מכספי השיעורים שהעבירו ברחבי הארץ, וכן ממרכז הבלט הקלאסי אותו הקימו ימפולסקי ומרקמן בכיכר המדינה בתל אביב. למרות המימון הדל הצליח מרקמן לארגן מספר הופעות, ובשלהי שנות השישים הלהקה החלה להופיע תחת השם "הבלט הקלאסי", כאשר ימפולסקי מופקדת על הניהול האמנותי. בשנות השבעים קיימה הלהקה שיתופי פעולה עם הכוראוגרף ג'ין היל סאגן והרקדנית ז'נין שארה.
בשנת 1981 הסכים הכוריאוגרף ג'ורג' בלנשין שהלהקה תציג את יצירותיו, בהן "סרנדה", "ארבעה מצבי רוח", "סימפוניה בדו", "קונצ'רטו בארוקו" ו"לה-ואלס". העבודות של בלנשין היו הישג משמעותי לבלט הישראלי. ברטה ימפולסקי, המנהלת האומנותית של הלהקה, נתגלתה ככוריאוגרפית יוצרת שיצרה למעלה משלושים עבודות, בסגנון הקלאסי הנאו-קלאסי והעכשווי. עבודותיה זכו לביקורות נלהבות בארץ ובחול. בין היתר, ביימה ביצועים בימתיים מלאים ראשונים בישראל ל-"מפצח האגוזים" מפצח האגוזים של צ'ייקובסקי, ו-'סינדרלה' לסרגיי פרוקופייב. בשנת 1987 ביימה ימפולסקי הפקה של 'היפהפייה הנמה'. בראשית שנות האלפיים הבלט הישראלי העלה הפקה של הבלט "אונייגין" לג'ון קרנקו.
בשלהי קיץ 2004, 37 שנים לאחר שנוסד הבלט הישראלי, הוקם עבור הבלט הישראלי מבנה ברחוב הר נבו 4 בתל אביב.
על יצירתה "גורה לידר" נכתב בעיתון "הארץ" ב-1993: "ימפולסקי חיפשה פתרונות תנועתיים חדשים, והם היו רעננים ומעניינים, כאילו הבלט נוצר בידי כוריאוגרף מחול מודרני שמכיר את הבלט הקלאסי על בוריו ומנסה לבדוק עד כמה רחוק אפשר להגיע בשימוש ביכולתו של הרקדן הקלאסי. ימפולסקי נתנה דרור לדמיון, בלי להיות כבולה לסגנון ספציפי, הפקה גדולה ומאתגרת".
ציטוט מתוך ביקורת בצעירותה מהושינגטון פוסט:
"Berta Yampolsky, seen other wise only in the opening item, was charming as Estrella, this young lady has the making of a star"
ב-2012 פוטרו ימפולסקי ומרקמן מתפקידיהם בבלט הישראלי בגלל טענות על כשלי ניהול, וגירעון מצטבר של 10 מיליון שקל. בעקבות הפיטורים תבעו בני הזוג את הלהקה, בטענה כי השניים העבירו מכספם האישי כ-2.4 מיליון שקלים לצורכי הלהקה, כאשר זו התחייבה להחזיר את הסכום במקרה של פרישה. בשנת 2018 פוצו השניים בסכום 1.8 מיליון ש"ח
ימפולסקי פרסמה ב-2018 אוטוביוגרפיה בשם "האופטימיים" ובה תיאור חייהם האישיים והאמנותיים של ימפולסקי ומרקמן ופרשת פיטוריהם.
מדד איכות החיים
יעקב דוד אברמסקי
יעקב דוד אברמסקי (י"ד אברמסקי; ה' באדר תרע"ד, מרץ 1914, סמוליאני, פלך מוהילב, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – כ"ד באב תשל"ט, אוגוסט 1979, ירושלים) היה סופר עברי, מתרגם, ביבליוגרף, בלשן ופולמוסן.
קורות חיים.
יעקב דוד אברמסקי נולד בסמוליאני שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בגיל שמונה-עשרה נאסר בעוון ציונות וגורש על ידי השלטון הסובייטי לאלמה-אטה, צ'ימקנט, טורקיסטן, סוזק, טשקנט, טורטקול, וקרטאו. הוא הצליח לצאת מברית המועצות ולעלות לארץ ישראל בשנת 1937 עם אשתו ועם בנו הבכור.
יעקב דוד אברמסקי התגורר תחילה בתל אביב, ולאחר שנתיים, בשנת 1939, עלה לירושלים, ועבד שנים רבות בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בעיר, עד שנת 1963. הוא תרגם, ועסק גם בעריכה. פרסם חוברות, מחקרים, מסות ומאמרים רבים בכתבי עת ובעיתונות היומית בארץ ובארצות הברית בנושאי ספרות עברית בתקופותיה השונות, לשון, מקרא, ציונות, יהדות ותרבות העולם. הוא היה פולמוסן ודעתן, והייתה לו השקפה ייחודית משלו על היהדות בעידן המודרני, על ימין ועל שמאל בארץ, על ברית המועצות ושנאתה ליהודים ועוד. על מאמריו הרבים חתם בכ-30 שמות עט, בהם: יד"א, אביד, דאיב, עקיבא אביון, אבי יאיר, אבי יהושע, אבי שולה. את דעותיו הייחודיות הביע גם באגרותיו הרבות. לאחר מותו כונסו חלק מכתביו וכן חלק מאיגרותיו בספרים שערכה בתו.
משפחתו.
יעקב דוד הוא בנו השני של הרב יחזקאל אברמסקי, בעל "חזון יחזקאל" על התוספתא. מצד אימו הוא נינו של הרידב"ז - הרב יעקב דוד וילובסקי, והוא הראשון להיקרא על שמו.
היה נשוי לצרטה הורוויץ (גנטיקאית) ונולדו להם ארבעה ילדים.
בנו הבכור, יונתן (יוני) אברמסקי (1935–1948), שנולד בהיות הוריו בגלות בטשקנט, אוזבקיסטן, נהרג מכדור צלף ירדני, בגיל 13, במהלך ההפוגה השנייה בעת המצור על ירושלים במלחמת העצמאות. המשורר אורי צבי גרינברג צייר את דמותו במלאת שנה למותו תחת הכותרת "לזכר הנער הקדוש יונתן".
אחיו הצעיר שמעון אברמסקי (Chimen Abramsky; 1916–2010) היה היסטוריון ופרופסור בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
ארכיונו של אברמסקי נמצא במכון גנזים בספריית בית אריאלה תל אביב-יפו
חוק פיזיקלי
מיכאל קסיאנוב
אלכסנדר דונסקוי