צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי.
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
טייסות חיל האוויר הישראלי
רשימת טייסות הטיסה של חיל האוויר הישראלי. כלי הטיס המודגשים הם כלי הטיס המשרתים בטייסת כיום.
הלו קיטי
"הלו קיטי" (ביפנית: ハローキティ ; באנגלית: Hello Kitty) היא מותג פופולרי אשר הצמיח כמות רבה של מוצרים נלווים ואף מספר סדרות אנימה לילדים (קודומו), אחת מהן - מיצי מימי ועוד - שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות התשעים. המותג נוצר על ידי חברה יפנית בשם סאנריו (Sanrio), המתמחה בשיווק מוצרי תרבות פופ, בשנת 1974. המוצרים מתאפיינים בהבלטת הצבע הוורוד ובסגנון הציור של דמויות הסדרה, ברובן חתולים מואנשים. הדמות הראשית בסדרה – ילדה בשם קיטי – הפכה למותג תרבות מסחרי ופורסמה על גבי מגוון סוגי מוצרים, החל ממוצרים נלווים "מסורתיים" כגון משחקים, בובות, ופסלים; עבור במוצרי אופנה שונים; וכלה במוצרי צריכה שבדרך כלל אינם מקודמים תוך שימוש בדמות אנימה, כגון טלפונים ניידים, כלי נגינה ואף מכונית.
הבניית הדמויות בסדרה.
הדמות הראשית בסדרה היא הילדה קיטי (בגרסה העברית: מיצי), אך קיים מגוון רב מאוד של דמויות סביבה, ודמויות חדשות נוצרות תדירות. בכלל זאת בני משפחה (אביה, אמה ואחותה התאומה) וחברים. כך, למשל, הוצג ב-1997 "חבר" לקיטי בשם דניאל ("דניאל היקר"); וזה האחרון, כמו גם אביה של קיטי, רכשו לה "חיות מחמד" אשר הפכו בעצמן לדמויות בסדרה החל מ-2004: אוגר וחתלתולה בשם צ'ארמי קיטי.
יוצרי הסדרה הקנו לעיתים לשמות הדמויות והסדרה משמעויות תרבותיות. שמה של קיטי (קיטי וייט) הוא מחווה לחתולתה של אליס בספרו של לואיס קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם"; שמו של חברה של קיטי, "דניאל היקר", הוא שמה של הדמות הראשית בסרט "מלודי", המתאר אהבה ראשונה בין שני ילדים.
שם הסדרה "הלו קיטי" הוא עיוות של תרגום של שמו של המנקי נקו, פסל חתול יפני, אשר יש המאמינים בו כמביא מזל.
קיטי היא ילדה, תלמידת כיתה ג' שמתגוררת מחוץ ללונדון. היא לבנה וקטנה, בעלת עיטור (סרט או פרח) באוזן השמאלית. דמותה של קיטי ("מיצי") מעוצבת בדרך כלל ללא פה. נציג חברת סאנריו הסביר את הדבר בכך ש"קיטי מדברת מהלב".
הלו קיטי כמותג.
אחד הפנים החשובים ביותר של השפעת הסדרה "הלו קיטי" בעולם הרחב אינו תרבותי, אלא דווקא מסחרי: דמויות הסדרה (ובראשן הדמות הראשית) הפכו לסמלים אשר משווקים באופן עצמאי מעלילות הסדרה; מתוך הנחה כי יסייעו בשיווק המוצר למעריצי העיצוב. בכך דומה תופעת "הלו קיטי" להפיכתה של דמות אחרת בתרבות הפופולרית לסמל מסחרי במנותק מעלילותיה, אמילי המוזרה. אך היקף מכירותיהם של מוצרי "הלו קיטי" עולה על זה של מוצרי "אמילי המוזרה".
דמויות הסדרה, ששווקה במקור כסדרה מצוירת לילדים, הפכו לפופולריות בעיקר בשל אימוצן כסמל אופנה על ידי שורה של "מפורסמים", ביניהם פריס הילטון, ריקי מרטין, קמרון דיאז, מריה קארי, היידי קלום, סטיבן טיילר, כריסטינה אגילרה, כרמן אלקטרה, ומנדי מור. הזמרת ליסה לוב אף הגדילה עשות ושחררה אלבום שלם המוקדש לקיטי - "האלו ליסה" - ואף קידמה גיטרה המעוצבת עם דמויות הלו קיטי.
המוצר הראשון ששווק עם דמותה של קיטי היה ארנק ויניל קטן למטבעות אשר נמכר במחיר של 240 ין (כ-12 ש"ח). כיום, כמעט כל מוצר אפשרי שווק גם עם עיצובי "הלו קיטי", כולל שמלות כלה ותחתונים למבוגרים. מעבר למוצרי אופנה, אשר נפוצים למדי בשיווק מוצרים לקהל חובבי האנימה, עיצובי "הלו קיטי" שווקו גם במוצרים פחות שגרתיים, ביניהם טלפון נייד, מצלמה של פנסוניק, ואף מכונית של חברת מיצובישי. החל מ-2004 משווק גם כרטיס חיוב של חברת מסטרקארד עם דמותה של קיטי. קיימות חנויות ייעודיות, המוכרות רק את מוצרי "הלו קיטי" השונים. בסך הכול קיימים כ-22,000 מוצרי "הלו קיטי" שונים; והמותג מגלגל הכנסות של כמיליארד דולר בשנה. הכנסות אלו מהוות כמחצית מהכנסות סאנריו בשנה.
מעבר למוצרים אלה, קיימים יצרנים המשווקים באופן בלתי חוקי מוצרי "קיטי", חלקם כביכול אינם תואמים את מדיניות החברה. עם זאת, סאנריו עצמה שיווקה מוצרים שהטעם מאחוריהם מפוקפק, כמו למשל ויברטור "הלו קיטי".
הסדרה המצוירת.
דמותה של קיטי הומצאה בשנת 1974 והופיעה במסגרות שונות, אך רק החל מ-1987 הופיעה סדרת האנימציה "הלו קיטי" ביפן וכמעט מיד לאחר מכן בארצות הברית ובשווקים אחרים. בנוסף לאנימציית אנימה, ב-2006 הוכרז כי תופק גם סדרה בסגנון אנימציית דמויות חימר.
הסדרה בישראל.
בישראל שודרה הסדרה תחת השם "הלו קיטי" כסדרת אנימציה בטלוויזיה החינוכית. המדבבת של הדמות הראשית, שנקראה בעברית קיטי אינה ידועה. שמות אחרים תורגמו גם כן, שם המשפחה "וייט" תורגם ל"לבן". ניתן למצוא את הגרסה לפעוטות בערוץ הופ.
טענות לחוסר מקוריות.
קיימות טענות כי דמותה של קיטי, והסדרה כולה, מושפעות במידה זו או אחרת מדמות קומיקס בשם "מאסטי" שנוצרה על ידי האמן הבלגי ריי גוסנס ב-1945. היא גם דומה מאוד ל"מיפי" (שמה הבינלאומי של Nijntje), דמות ארנבת לבנה שעיצב המאייר ההולנדי דיק ברונה ב-1955.
ראלף אמרסון
כנף 28
זנות
זנות היא קיום פעילות מינית (לרוב יחסי מין) תמורת תשלום או תמורת טובות הנאה. מרבית העוסקים בזנות הן נשים, אך קיימת גם זנות גברית, בין אם עבור גברים אחרים ובין אם עבור נשים. זנות מתרחשת במספר צורות. בתי בושת הם מוסדות אשר מיועדים במיוחד לזנות. בזנות של נערות ליווי יחסי המין מתבצעים במגורים שלה או של הלקוח, או בחדר בית מלון אשר נשכר לשם כך. לעיתים זנות מתבצעת ברחוב.
מעמדה החוקי של הזנות, קרי האחריות הפלילית של האנשים במעגל הזנות, משתנה בין מדינה למדינה, ולעיתים בין אזורים שונים בתוך אותה מדינה. מנעד החוקיות של הזנות נע בין היתר חוקי ללא רגולציה, דרך עבירה פלילית שנאכפת או לא נאכפת ועד לעיסוק שנמצא תחת רגולציה ממשלתית.
היחס לזנות נתון במחלוקת חברתית. העוסקים בזנות חווים לעיתים ניצול, פגיעות נפשיות וגופניות. העוסקים בזנות שאינם עובדים באופן עצמאי הם לפעמים קורבנות לתופעות כמו סרסרות, סחר בבני אדם וחשופים לקלון חברתי. במספר מדינות שבהן הזנות עצמה חוקית עולים קולות מחד למיסוד הזנות ( זה יכול לכלול לגליזציה של פעילות שאסורה), ומאידך להפללת לקוחותיה, (או ביטול אי-ההפללה). הרוב המכריע של נשים העוסקות בזנות סובלות מנזקים פיזיים ונפשיים חמורים עקב העיסוק בזנות, ומחקרים רבים מראים כי רובן של הנשים בזנות עברו התעללות מינית בילדות.
במדינות שונות ובהן ישראל חלים איסורים על פעילויות שמעודדות זנות, ובהן איסור על הבאת אדם לידי מעשה או עיסוק בזנות, איסור פרסום שירותי זנות ועוד. בשנת 1999 עבר בשוודיה חוק שאוסר רכישת שירותי זנות, וחקיקה דומה נעשתה במדינות נוספות בהן אירלנד, צרפת, נורווגיה, צפון אירלנד, קנדה ומדינות בארצות הברית. בישראל חוקק חוק איסור צריכת זנות, שנכנס לתוקף ביולי 2020, המטיל קנס על צריכת מעשי זנות בישראל ועל הימצאות במקום המשמש למעשה זנות.
הזנות בעת העתיקה.
בעת העתיקה הייתה הזנות מקובלת בתרבויות רבות, ומשום כך היא מכונה לעיתים "המקצוע העתיק בעולם". היא עתיקה לפחות כימיו של הספר הראשון בתולדות האנושות – עלילות גילגמש מן התקופה השומרית, בסוף האלף השלישי לפני הספירה. בספר זה ממלאת זונה בשם שׁמְחָ'ת תפקיד מרכזי בתהליך חניכותו וחברותו של הצייד אֶנְכִּדוּ הפרא. לאחר שבילו במשך שישה ימים ושבעה לילות גילה אֶנְכִּדוּ כי איבד את כוחו הפיזי החייתי אך זכה בחכמתה. משל ל'תירבות' אֶנְכִּדוּ הפרא באמצעות מיניותה של שׁמְחָ'ת.
זנות במצרים הפרעונית.
בממצאים ההיסטוריים מימי מצרים הפרעונית לא נמצאו מקורות חד משמעיים שניתן להסיק מהם כי ניתן היה לרכוש במצרים שירותי מין תמורת תשלום. הדבר נובע מהפירושים השונים שהעניקו ההיסטוריונים עת פענחו את כתבי המצרים. רקדניות וזמרות הופיעו לעיתים בעירום בפני קהל, קיימות עדויות למגעים מיניים בזמן קיום פולחנים ונמצאו כתבים המספרים על בתי עינוגים, אך לא הוכח ששירותים ניתנו תמורת תשלום.
הדוגמה המפורשת הראשונה המתארת קיום יחסי מין תמורת תשלום במצרים העתיקה מובאת על ידי מקור לא מצרי. בעת ביקורו בפירמידות גיזה מתאר ההיסטוריון היווני הרודוטוס סיפור ששמע, לפיו המלך המצרי חוּפוּ, שהיה להוט לסיים את בניית הפירמידה שתכנן, שלח את בתו לעבוד בבית זונות כדי לממן את בנייתה.
זנות בתקופה התלמאית.
מן התקופה התלמאית, כאשר מצרים העתיקה נפלה לידיו של אלכסנדר מוקדון, החלו להופיע עדויות ודאיות לקיומן של זונות שהעניקו את שירותיהן תמורת תשלום. אחת העדויות מובאת בסיפורו של הנסיך סֶתְנֵה. הנסיך גנב מקבר, בעת מסע הלוויה, פפירוס ובו טקסטים בעלי כוח כישוף. ימים לאחר מכן פגש הנסיך אישה מהממת ביופיה, אליה שיגר מכתב ובו כתב: "עשר מטבעות זהב אתן לך, בלי נא שעה במחיצתי" האישה היפה ענתה לו: "טהורה אני ולא ממוצא נחות, אם תחפוץ לעשות בי כרצונך בוא לביתי ונעשה זאת מבלי שיגלה איש ושמי לא יתבזה". לבסוף מגלה הנסיך שחלם חלום בלהות, עונש על גנבת הפפירוס. הוא החזירו והכל בא על מקומו בשלום. הצעתו הכספית של סֶתְנֵה מבהירה כי אכן שירותי מין ניתנו תמורת תשלום, וכן שכבר אז עיסוק בזנות היה עלול להמיט קלון הן על הזונה והן על הלקוח.
הזנות בתנ"ך.
על פי המסופר בתנ"ך, בתקופת האבות זונות היו יושבות בצדי דרכים.