במאמרם של ג'ון באק וחרארד אנדנבורג, Creative Forces of Self-Organizing, מתוארים מספר יתרונות וחסרונות למודל הסוציוקרטי. היתרונות נובעים מכך שתהליך ההתארגנות-העצמית מדרבן חשיבה יצירתית ומאיץ חדשנות במבנים ארגוניים ובדפוסי עבודה: מודל הסוציוקרטיה משפר יצירתיות ופתרון בעיות בארגון, מיטיב עם כל קבוצות העניין (משקיעים, הנהלה ועובדים), מאיץ הסתגלות לשינויים, ממצה את הפוטנציאל של כל חברי הארגון, מעלה את רמת השירותים והמוצרים של הארגון, מגביר את מחויבותם של העובדים לארגון ואת מידת ההזדהות שלהם עמו, מצמצם את מספר הישיבות ומשפר את יעילותן, מפחית את מספר ימי המחלה שעובדים לוקחים, מעלה מודעות כלפי עלויות, מפחית את הסיכוי לשחיקה של העובדים, ומעודד משמעת עצמית ויוזמה. החסרונות שמעלים באק ואנדנבורג הם: מודל הסוציוקרטיה דורש תכנון והטמעה מוקפדים, מחייב להכשיר את העובדים בתפיסות חדשות, עלול לעורר רגשות מורכבים במהלך ההטמעה הראשונית, ועלול להקשות על אנשים שאינם רגילים ללקיחת האחריות הכרוכה בקבלת החלטות קשות.
סקירה היסטורית.
מקור המושג.
הפילוסוף אוגוסט קונט, אבי הסוציולוגיה המדעית, טבע לראשונה את המונח סוציוקרטיה בתחילת המאה ה-19. על אף שקונט הציע בכתביו שגוף של מדענים חברתיים ימשלו על העם, התרגום מלטינית של המונח מתייחס ל"שלטון של אנשים בעלי קשרים חברתיים אחד עם השני" (לעומת דמוקרטיה שמתייחסת לשלטון של מסת אנשים שאין ביניהם משותף). עם זאת, קונט לא הצליח להציע מבנה פרקטי למימוש הסוציוקרטיה.
התרחבות לארצות הברית.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, הסוציולוג לסטר פרנק וורד היה תומך נלהב של סוציוקרטיה בארצות הברית. וורד הציע מודל שבו גוף של מדענים חברתיים מייעץ לממשלה, בניגוד להצעתו של קונט שבה הגוף המדעי הוא הממשלה.
יישום ראשון בארגון.
בשנת 1926, קיז בק ואשתו בטי קאדבורי, אנשי חינוך הולנדיים, הקימו את הארגון הסוציוקרטי הראשון מאחר שילדיהם הזדקקו למסגרת לימודית. בית הספר הוקם בהשראת העקרונות השוויוניים של קהילת הקווייקרים, כאשר החלטות התקבלו לפי קונצנזוס מלא. בית הספר עדיין קיים וממשיך לפעול על פי אותם עקרונות.
סוציוקרטיה מודרנית: פיתוח 4 העקרונות על ידי אנדנבורג.
בשנות ה-70 המוקדמות החל גרארד אנדנבורג לפתח את עקרונות ההתארגנות המעגלית של הסוציוקרטיה (באנגלית: Sociocratic Circle-Organization Method), במסגרת ניהול חברת אלקטרוניקה שירש מהוריו. מספר שנים לפני כן, החברה נתקלה בבעיות עם הקמת ועד עובדים, גוף שנדרש לפי חוק חדש שיצא באותו הזמן בהולנד. ועד העובדים לא הצליח לתמוך בעובדים ואף יצר עימותים בין העובדים להנהלה, ולכן אנדנבורג חיפש פתרונות חלופיים לשיתוף העובדים במקום פעילות הוועד. מאחר שלא מצא תשובות בגוף הידע של המדעים החברתיים, אנדנבורג פיתח את ארבעת העקרונות בהשראת קבלת החלטות בקונצנזוס שלמד בצעירותו בבית הספר של קיז בק, ובהשראת רעיונות מתחום הקיברנטיקה שלמד כמהנדס. לאחר הניסוח הראשוני של מודל הסוציוקרטיה, ובמשך שני העשורים שלאחר מכן, החל לערוך ניסויים בתוך חברת האלקטרוניקה שלו על מנת לבחון את העקרונות שניסח ולהכניס שיפורים בהתאם לצורך.
פרסום הספר We the People.
במהלך שנות ה-90 ועד תחילת שנות ה-2000 היו רק מעטים מחוץ להולנד שנתקלו במודל הסוציוקרטיה. לאחר פרסום הספר We the People: Consenting to a Deeper Democracy על ידי שרון ויליינס וג'ון באק, המונח נהיה נגיש לדוברי האנגלית ברחבי העולם. בנוסף, בעקבות המחשבה שדוברי אנגלית יתקשו עם המונח סוציוקרטיה, ויליינס טבעה את המונח Dynamic Self-Governance, שהפך בהמשך ל-Dynamic Governance, ועדיין מופיע כך בכתבים רבים על הנושא באנגלית.
סוציוקרטיה 3.0.
ב-2014 ג'יימס פריסט וברנהרד בוקלברינק ייסדו את התנועה והמודל של סוציוקרטיה 3.0 (בקצרה: S3). מדובר בתנועה שיתופית, המורכבת מיועצים ומאמנים המתמחים בעקרונות הסוציוקרטיה, שעדכנה את עקרונות הסוציוקרטיה למאה ה-21 ושילבה חשיבה רזה וזמישה (באנגלית: Agile Management). התנועה מנגישה באופן חינמי תבניות לעבודה עם עקרונות S3 המחודשים במצבים ארגוניים שונים, כמו סנכרון יעדים, תיאום תהליכי עבודה, ניהול ישבות אפקטיבי וכדומה.
ארגונים שמיישמים סוציוקרטיה.
ניתן למצוא כיום ארגונים ברחבי העולם ובמגוון תחומים שמיישמים את מודל הסוציוקרטיה במלואו או בגרסאות שונות. לדוגמה, ניתן למצוא ארגונים סוציוקרטיים בתחום החינוך, החל בבית ספר יסודי אלטרנטיבי בארצות הברית הנקרא Rainbow Community, וכלה במוסדות להשכלה גבוהה כדוגמת החוג למדיה באוניברסיטת וודברי. כמו כן, ניתן למצוא ארגונים סוציוקרטיים בתחום הפעילות האזרחית, כדוגמת בית האבות Living Well, וכן בתחום העסקי, כמו למשל חברת ייצור פלסטיק האמריקאית Creative Urethanes. בישראל פועל המכון הדמוקרטי בשיטה זו ואף מלמד ארגונים אחרים, ובעיקר רשויות מקומיות ומערכות חינוך, כיצד ליישם את השיטה ומלווה אותם בתהליכים השונים.
השוואה עם הולוקרטיה.
בשנת 2007, בריאן רוברטסון פיתח את מודל ההולוקרטיה על בסיס ארבעת עקרונות הסוציוקרטיה. מטרתו של רוברטסון הייתה מציאת מבנה חלופי למבנה היררכי שאינו מאפשר שיתוף של עובדים בקבלת החלטות, ואינו גמיש דיו להסתגל לשינויים. ההבדל המרכזי בין סוציוקרטיה להולוקרטיה הוא שהמודל הסוציוקרטי שם את הדגש על טובת הפרט ואילו ההולוקרטיה שמה את הדגש על טובת הארגון. לדוגמה, מטרת עקרונות הסוציוקרטיה היא להבטיח שוויון בין המשתתפים בתוך מסגרת עבודה ברורה, בעוד שמטרת עקרונות ההולוקרטיה היא יצירת בהירות, ולמעשה אינם מתייחסים מפורשות לערך השוויוניות.
ביקורת.
בכתבת ביקורת שפורסמה במגזין Communities בשנת 2014, נכתב שמודל הסוציוקרטיה לא נותן מענה להתמודדות עם רגשות שעשויים לעלות בישיבות המעגליות. עוד בהקשר הרגשי, הועברה ביקורת על תהליך המינויים, הכולל דיון פתוח בפני המועמד; אמנם השאיפה לדיון פתוח ראויה להערכה, אך היא מציבה אתגרים לא פשוטים הן בפני המועמד, הנדרש לקבל ביקורת ישירה, והן בפני חברי המעגל, הנדרשים להביע ביקורת, שעלולה להיות קשה מאוד, באופן בונה. לאור זאת, כותב המאמר מפקפק ביכולתו של התהליך לעודד באמת ובתמים חשיפה כנה של הסתייגויות לגבי המועמד ולאפשר לחברי המעגל לעכל באופן מלא את הנימוקים שהועלו בדיון. ביקורת נוספת שעולה בכתבה היא שמודל הסוציוקרטיה מספק פתרון מבני לבעיות של קבוצות שמעוניינות לפעול באופן שיתופי, אך אינו מתייחס לכך שהתרבות השיתופית מאלצת אנשים להגיב בסקרנות לדעות הסותרות את דעותיהם, במקום להיאבק בהן. בנוסף, הכתבה מעלה ספקות באשר ליישום הטכני של המודל: ראשית, עיקרון הקישור הכפול עלול להכביד על ארגונים שתלויים במידה רבה במתנדבים, מאחר שעלול להיווצר מצב שבו אין מספיק אנשים לאייש את כל התפקידים. שנית, סבבים אינם תמיד הפורמט הטוב ביותר לניהול ישיבה אלא רק אפשרות אחת מתוך רבות.
שובנה גולטי
שובנה גולטי (באנגלית: Shobna Gulati; נולדה ב-7 באוגוסט 1966) היא שחקנית, סופרת ורקדנית בריטית. גולטי שכיכבה באופרות סבון ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אניטה בסדרה "נשות המזנון" של ויקטוריה ווד, ובדמות סוניטה אלהאן באופרת הסבון הוותיקה "קורוניישן סטריט". היא שיחקה ב"קורוניישן סטריט" בין השנים 2001 עד 2006, וחזרה להופיע באותו תפקיד מסוף 2009 עד שנת 2013. בין 13 במרץ 2013 עד 30 במאי 2014 השתתפה גולט בתוכנית האירוח "Loose Women" כחברת פאנל.
גולטי היא אחת השחקניות הבודדות שהופיעו בשתי אופרות הסבון הפופולריות "קורוניישן סטריט" ו"איסטאנדרס".
ביוגרפיה.
גולטי נולדה באולדהאם שבלנקשייר להורים ממוצא הודי-הינדי. יש לה תואר בערבית ופוליטיקה מזרח תיכונית מאוניברסיטת מנצ'סטר.
קריירה.
אחת מהופעותיה הראשונות של גלטי הייתה ב-1991 כרקדנית בווידאו קליפ לסינגל "Bow Down Mister" של בוי ג'ורג'. בסוף שנות התשעים של המאה העשרים זכתה לביקורות מצוינות על הופעתה בסיטקום "נשות המזנון" של ויקטוריה ווד. הסדרה שודרה עד שנת 2000 וגולטי השתתפה בשתי העונות של הסדרה. מאוקטובר עד דצמבר 2000 שיחקה גולטי בתפקיד אמינה באדאווי באופרת הסבון "איסטאנדרס". היא אחת השחקניות הבודדות ששיחקו באופרות הסבון המתחרות "איסטאנדרס" ו"קורוניישן סטריט". כמו כן הופיעה גולטי בקרוסאובר של שתי הסדרות בשם "East Street" בדמות סוניטה. ב-2001 שיחקה בסרט קצר בשם "Shadowscan" בבימויו של טינג' קרישנאן שזכה בפרס באפט"א. ב-2004 הייתה גולטי מועמדת לפרס התיאטרון של העיתון "מנצ'סטר איבנינג ניוז" על הופעתה במחזה "Dancing Within Walls" שהוצג בתיאטרון קונטקט במנצ'סטר.
גולטי הופיעה בשעשועוני הטלוויזיה "Call My Bluff", "החוליה החלשה", "Have I Got News for You", "רולטה רוסית", ובדמות דיאנה רוס הופיעה בתוכנית הכישרונות לידוענים בשם "Stars in Their Eyes". ב-2006 השתתפה בתוכנית המציאות "Soapstar Superstar".
אחרי שגולטי עזבה את "ו"קורוניישן סטריט" ב-2006, שיחקה בתפקיד נישה קלייטון בעונה האחרונה של הסדרה "מקום בו נמצא הלב" והופיעה בסדרה המשפטית "New Street Law", וכן בדרמה "מגנוליה" שכתב דייב ספייקי עבור סדרת "Comedy Playhouse" של ה-BBC.
באוקטובר 2006 הופיעה גולטי ברויאל אלברט הול במערכון "The Secret Policeman's Ball". גולטי והשחקן ניטין גאנאטרה שכיכב לצדה גילמו במערכון בני זוג שיוצאים לחופשה, ומאמינים בטעות שמתקן המעצר בגואנטנמו הוא מקום נופש. במערכות כיכבו גם השחקנים האמריקאים צ'בי צ'ייס וסת' גרין.