התחייה המחודשת בתיאטראות ברודוויי.
ההפקה על גבי תיאטראות ברודוויי, שבוימה על ידי ג'ו מנטלו, נפתחה בתצוגות מקדימות בתיאטרון בות' ב-30 באפריל 2018, נפתחה באופן רשמי ב-31 במאי, ורצה עד ה-11 באוגוסט. בהפקה זו, שהועלתה לציון 50 שנה להעלאת ההפקה המקורית, כיכבו מאט בומר, ג'ים פרסונס, זאכרי קווינטו ואנדרו ראנלס, צ'ארלי קארבר, בריאן האצ'יסון, מייקל בנג'מין וושינגטון, רובין דה חזוס וטאק ווטקינס. בהפקה זו דמותו של הרולד גולמה על ידי קווינטו. כל צוות השחקנים שהשתתפו בהפקה הזו הם הומוסקסואלים הנמצאים מחוץ לארון.
הפקה זו זכתה בפרס טוני לשנת 2019 בקטגוריית "תחיית המחזה הטובה ביותר".
ביקורת והשפעה.
כאשר המחזה עלה לראשונה בשנת 1968, הקהל הצופים אליו כוונה המחזה הוכה בתדהמה. המחזה זכה לפרופיל וניתוח מעמיק בספרו של ויליאם גולדמן, "The Season: A Candid Look at Broadway", שהתמקד בעונת הברודוויי בין השנים 68–1967. באותה שנה הופצו שני דיסקי ויניל, שהכילו את הקלטת הדיאלוג המלא של צוות השחקנים בהפקה המקורית. בעקבות ההצלחה לה זכה המחזה, כתב קרולי את "The Men from the Boys" בשנת 2002, מחזה המשך, המתרחש 30 שנה אחרי אירועי המחזה המקורי. "The Men from the Boys" הועלה לראשונה בסן פרנסיסקו בשנת 2002, בבימויו של אד דקר, והועלה בלוס אנג'לס בשנת 2003.
בשנת 2002, פיטר פיליצ'יה מ-"Theater Mania" טען כי ההפקה המקורית של ההצגה סייעה בהשראה למהומות סטונוול ולתנועה לזכויות ההומואים בשנת 1969:
בשנת 2004 שיבח דייוויד אנתוני פוקס מ"פילדלפיה סיטי פייפר" את המחזה, את השנינויות ואת מופע הלייב שלו בפילדלפיה. עם זאת, הוא הסתייג בטענה כי המחזה מציג "גברים הומוסקסואליים עירוניים כנרקיסיסטים, מרירים, רדודים".
בשנת 2010, אליזה סאמר מ-"CurtainUp" כינתה את המחזה בביקורתה כ"גימיק חכם" מלא בדמויות שמלאות ב"הערכה הומופובית עצמית ונמוכה". באותה שנה, סטיב ויינשטיין מהאתר "Edge" תיאר את המחזה כ"שייקספירי".
עיבוד קולנועי.
המחזה עובד לראשונה לסרט קולנועי בעל אותו השם והופק על ידי חברת ההפקות "Cinema Center Films" בשנת 1970, בבימויו של ויליאם פרידקין. בסרט השתתפו צוות השחקנים המקורי שהשתתפו באוף ברודוויי.
המפיק ראיין מרפי עיבד את המחזה כסרט עלילתי באותו השם עבור שירות הזרמת המדיה של נטפליקס, במסגרת עסקת ה–300 מיליון דולר שלהם. הסרט בוים על ידי הבמאי ג'ו מנטלו וכמו בסרט המקורי, שבו אליו כל צוות השחקנים שהשתתפו בתחייה של המחזה בתיאטראות ברודוויי משנת 2018. הסרט עלה לשידור ב-30 בספטמבר 2020.
מורתי התמנונית
מורתי התמנונית (באנגלית: My Octopus Teacher) הוא סרט תיעודי זוכה אוסקר בהפקת נטפליקס משנת 2020 בבימויו של פיפה ארליך וג'יימס ריד. מככב בו קרייג פוסטר, שהפיק גם את הסרט. הסרט מתאר שנה שפוסטר בילה עם תמנון בר ממין נקבה. פוסטר עקב אחר התמנונה במשך רוב חייה.
יצירת הסרט ארכה כעשר שנים. הצילום נעשה על ידי הצלם התת-ימי רוג'ר הורוקס.
תקציר.
הסרט מתאר כיצד, בשנת 2010 החל פוסטר לצלול בדרום אפריקה. הוא החל לצלם את חוויותיו, ועם הזמן תמנונה צעירה משכה את תשומת ליבו. הוא עקב אחר תנועותיה מדי יום במשך חודשים, וזכה באמונה. בסרט מתאר פוסטר את ההשפעה על חייו בעקבות יחסיו עם התמנונה. במהלך צלילותיו הוא צולל במים קרים מאוד עד כדי 8-9 מעלות, ללא חליפת צלילה וללא מיכל גז דחוס, כדי להרגיש יותר טבעי עם עצמו וחלק מהסביבה ולכן הוא נאלץ לעלות כל פעם מעל פני המים כדי לנשום.
הסרט מראה את חכמתה הרבה של התמנונה, את סקרנותה כלפי פוסטר, ואת יחסי האמון והקרבה שנבנים אט אט בין השניים. במהלך הסרט התמנונה מתגוננת מפני כריש גלדן מפוספס. באחת ההתקפות, התמנונה מאבדת את אחת מזרועותיה ואז נסוגה למאורה שלה כדי להתאושש, ושם מתחדשת הזרוע. מאוחר יותר, לאחר הזדווגות עם תמנון אחר והפקת מספר גדול של ביציות, התמנונה מאכילה את צאצאיה בחלקים מגופה ובהמשך גוססת וכריש מוצא את גופתה. פוסטר לומד הרבה מהתמנונה ומספר כיצד המפגש הכמעט יומיומי איתה במשך קרוב לשנה שינה את חייו.
פוסטר מתאר אז את השפעת החוויה שלו עם התמנונה על יחסיו עם בנו, ואת התפתחות בנו כצוללן. במהלך המסע עם התמנונה סיפר שהתפתחה אצלו תחושת עצמיות חזקה, ביטחון ועדינות ובעקבות כך גם השתנו אצלו היחסים מול בני האדם ומשפחתו מה שמאפשר לו לתת היום יותר לסביבה ולבנו.
הפצה.
מורתי התמנונית שוחרר לצפייה ב־7 בספטמבר 2020 בנטפליקס.
יחסי מקסיקו–פרו
יחסי מקסיקו–פרו הם היחסים הדו-צדדיים ההיסטוריים והנוכחים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לרפובליקת פרו. שתי המדינות חברות ב-APEC, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, קבוצת לימה, ארגון מדינות איברו-אמריקה, ארגון מדינות אמריקה, הברית הפסיפית והאו"ם.
היסטוריה.
מבחינה היסטורית, שתי המדינות היוו משכן לתרבויות ילידיות גדולות; האצטקים והמאיה במקסיקו והאינקה בפרו. במהלך הקולוניזציה, שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19. מקסיקו הייתה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה ואילו פרו הייתה חלק ממלכות המשנה של פרו. היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לפרו כוננו בשנת 1883, שנתיים לאחר שפרו קיבלה את עצמאותה מספרד. באוקטובר 1892, מקסיקו פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בלימה וב-14 ביוני 1937 שדרגה אותה למעמד של שגרירות.
בשנת 1932 פרסם עיתון פרואני מכתב מאת הפוליטיקאי הפרואני ויקטור ראול איה דה לה טורה, שם הוא מדבר על הרצון לבסס סגנונות שלטון שונים באמריקה הלטינית. המכתב הופנה לעמית ומציין את התוכנית בפירוט לחבר אחר אליו הוא שלח את מכתב (שמעולם לא הגיע) דרך שק דיפלומטי מקסיקני ללימה. מכתב זה עורר זעם גדול בפרו עד שהממשלה האשימה את ממשלת מקסיקו ב"התערבות" בענייניה הפנימיים וניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם מקסיקו. היחסים הדיפלומטיים חודשו שוב בשנת 1933 עם כניסתו של נשיא חדש לפרו.
בשנת 1960 היה הנשיא אדולפו לופס מטאוס הבכיר הראשון במקסיקו שביקר בפרו, ואחריו הנשיא לואיס אצ'ווריה אלווארס בשנת 1974. רק בשנות התשעים הגיעו נשיאי פרו אלאן גארסיה ואלברטו פוג'ימורי לביקורים רשמיים במקסיקו. מאז, היה זרם מתמשך של ביקורים רשמיים של שתי המדינות במדינות זו בזו בהתאמה.
בשנת 2012 שתי המדינות הפכו למייסדות הברית הפסיפית (יחד עם קולומביה וצ'ילה). ביולי 2016 נכח נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו בהשבעה של הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי. בדצמבר 2018 נכח נשיא פרו מרטין ויסקרה בהשבעה של הנשיא אנדרס מנואל לופס אוברדור.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רשמיים ממקסיקו בפרו
ביקורים רשמיים מפרו למקסיקו
הסכמים דו-צדדיים.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו צדדיים כגון הסכם להחלפת דואר דיפלומטי; הסכם לשיתוף פעולה תרבותי וחינוכי; הסכם לשיתוף פעולה בתיירות; הסכם על הובלה אווירית; הסכם שיתוף פעולה במאבק בסחר בסמים ותלות בסמים; הסכם לשיתוף פעולה טכני ומדעי; אמנת ההסגרה; הסכם לסיוע משפטי בעניינים פליליים; הסכם לשיתוף פעולה בהליכי פסקי הדין הפליליים; הסכם להגנה, שימור, התאוששות והחזרת טובין ארכאולוגיים, אמנותיים, היסטוריים ותרבותיים; הסכם לשילוב מסחרי; הסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למיסים על הכנסה והסכם של התאגדות אסטרטגית.
תחבורה.
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם חברות התעופה הבאות: אארומקסיקו, Interjet ו-LATAM פרו.
יחסי סחר.
ב-1 בפברואר 2012 נכנס לתוקף הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות. בשנת 2018, הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-1.9 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לפרו כולל: טלוויזיות בעלות מסך שטוח; טרקטורים לטריילרים; שמפו; סורגים גלי; מינרלים מכסף; אלקטרוניקה ומכוניות. הייצוא העיקרי של פרו למקסיקו כולל: גז טבעי; מינרלים מנחושת; עגבניות; קלמרי; קופסאות, ארגזים וכלובים; מינרלים עופרת; ממתקי צ'ילי או פלפלים; שולחנות, קרשים וקורות. פרו היא שותפת הסחר ה-26 בגודלה של מקסיקו ומקסיקו היא המשקיעה הזרה השנייה בגודלה בפרו (אחרי ברזיל) עם יותר מ-14 מיליארד דולר שהושקעו במדינה. כמה חברות רב לאומיות מקסיקניות כגון אמריקה מוביל, גרופו בימבו, גרופו מקסיקו, גרופו סלינס, Mexiquem ו-Sigma Alimentos (בין היתר) פועלות בפרו. החברה הרב לאומית הפרואנית Kola Real פועלת במקסיקו. חברות פרואניות השקיעו מעל 31.1 מיליון דולר במקסיקו.
רון זיסנבך
רון זיסנבך (ידוע גם כזוס; 1970 – 29 בספטמבר 2018) היה קריקטוריסט, קומיקסאי וסופר ישראלי. היה ידוע בעיקר בזכות סדרת הקומיקס שלו, יתומי הסערה, שפורסמה במוסף "גלריה" מבית הארץ פעם בשבוע.
ביוגרפיה.
זיסנבך נולד בשנת 1970 בישראל.
בין השנים 1992 ל-1994 למד בבית הספר לאומנויות בצלאל, במחלקה לעיצוב גרפי. לאחר מכן בשנים 1994–1998 למד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
הוא פרסם מדורים וטורים שונים בעיתונים, כשהמפורסם שבהם היה יתומי הסערה, קומיקס שסיפר על כמה בני נוער שניצלו מרעידת אדמה בפתח תקווה (שם איבדו את הוריהם) ועברו לחיות מחדש בתל אביב.
הוא נפטר ב-29 בספטמבר 2018 לאחר מאבק של שני עשורים במחלת הפרקינסון. לאחר מותו אמני קומיקס רבים פרסמו מכתבי פרידה, בהם מישל קישקה, צחי פרבר ואורי פינק אך גם חברים כגון אמיר חדד ועוד.
בשנת 2020 נפתחה תערוכה של עבודותיו במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, שם הוצגו עבודותיו לצד תמונות וסיפורים מחייו.
Let It Rain (שיר של דלתא גודרם)