ב-17 בפברואר 1909 נפטר האב דוד והאם החלה לעבוד בחנות מכולת ביפו כדי לפרנס את משפחתה תוך שהיא מסרבת להצעה לקבל דמי חלוקה (מטעם ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב). על מנת לעזור בכלכלת הבית, מתחיל יוסף לתת שיעורים פרטיים לתלמידים בנווה שלום ונווה צדק. עם סיום בית הספר היסודי ממשיך יוסף את לימודיו בגימנסיה הרצליה. לשם כך עליו לצעוד כל יום, בחולות, מיפו לתל אביב.
תקופת מלחמת העולם האשונה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גרשו הטורקים את כל מי שאינו בעל אזרחות עות'מאנית. בדרך לגירוש מנמל יפו מסתתרת המשפחה בחנות של בן משפחה ברחוב בוסטרוס, מתעתמנת למחרת וחוזרת אל ביתה. ב-16 באפריל 1916 נכלא יוסף (עם צעירים נוספים) בבית הסראייה של יפו ונלקח משם למאסר ברמלה אך מוחזר לאחר זמן לביתו.
ב-12 במאי 1916 גויס יוסף לצבא האימפריה העות'מאנית ונשלח ברכבת לקושטא שם צורף לבית ספר לקדטים. בהשתדלותו של ד"ר ארתור רופין (שגלה לקושטא) ובסיוען של שגרירויות זרות שובצו רוב המגויסים היהודים לתפקידי קצונה עורפיים לא קרביים. יוסף נשלח לבית ספר למכונות ירייה בכפר סן סטפנו שליד קושטא (כיום ישילקיי , שכונה בעיר) שם מונה לתפקיד מתורגמן מגרמנית לטורקית ובחזרה לגרמנית. תפקידו היה לסייע בקליטת מכונות ירייה גרמניות חדשות ולתמוך במערך ההדרכה של החיילים הטורקים עליהן. ב-1918, עם סיום המלחמה, חזר יוסף ארצה על גבי אוניית פחם כשאיתו חיילים משוחררים נוספים וכן מגורשי יפו ותל אביב (וביניהם אברהם שפירא, אליעזר שוחט ואחרים).
לאחר המלחמה.
עם חזרתו ליפו בתום המלחמה עובד יוסף במתן שיעורים פרטיים ובהוראה בבית הספר לבנים. במקביל הוא משתלב בפעילות ארגון ההגנה ביפו כשהגזרה עליה הוא אחראי לשמור היא רחוב בוסטרוס.
ב-1920, לאחר מאורעות תל חי, נענה יוסף לקריאת הנהגת היישוב לעלות לעזרת הגליל והוא עובר לחוות בלפוריה שם הוא מלמד ותורם מהידע שלו בהגנה. לאחר תקופה עבר לעבוד כפועל בקבוצת כנרת ובקיבוץ מרחביה. לאחר שחלה בקדחת חזר ליפו להבריא שם החליט לנסוע לווינה, כדי להתמקד בהרחבת השכלתו וידיעותיו על ארץ ישראל. לאחר כשנה בווינה חזר ארצה והחל להדריך טיולים בתחום ידיעת הארץ. ב-1926 נסע לברלין ללמוד עוד על ארץ ישראל ואף החל לכתוב את עבודת הדוקטורט שלו אך עם עליית היטלר לשלטון ב-1933 חזר ארצה. ב-1938 יצא, עם רחל כצנלסון-שזר, לפולין שם הרצה בסמינר של מרכז החלוץ בוורשה, בסמינרים של קיבוצי הכשרה ובסמינרים של מורים מרשת הלימוד "תרבות" בוורשה, וילנה, רובנו ופינסק.
משפחתו.
בשנת תש"א (1941) נישא לד"ר מרים בת נתן גרינשפן והיה אב לבן ובת.
בתו, שרה קליין-ברסלבי, היא פרופסור אמריטה לפילוסופיה יהודית של ימי הביניים בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, הנמנית עם חוקרי הרמב"ם.
אחיו הצעיר היה ההיסטוריון משה ברסלבסקי.
החברה לחקר המקרא העניקה פרס על שמו.
פועלו.
עסק בחקר ארץ ישראל ושימש כמדריך טיולים. בסיוריו עם מטיילים רבים לאורכה ורוחבה של הארץ, הקנה לציבור רחב מידע על ההיסטוריה והגאוגרפיה של ארץ ישראל.
כמו כן, עסק ברסלבי בחקר המקרא. במאמריו ניסה למצוא התאמה בין התנ"ך ובין ידיעת הארץ, לצורך זיהוי וחקר אתרים בארץ, או כדבריו: תוצאות מחקריו באו לידי ביטוי בספרו "מידע הארץ למקרא".
בשנת 1947 קיבל את פרס יהושע חנקין מטעם הדירקטוריון של קרן קיימת לישראל, עבור ספרו "ארץ הנגב".
תפקידים ציבוריים.
בחייו, מונה יוסף לתפקידים הבאים:
ספריו.
הידעת את הארץ.
חלק גדול ממחקריו מופיע בששת כרכי הסדרה שכתב: הידעת את הארץ:
לחקר ארצנו.
בשנת 1954 קיבץ מאמרים נוספים שלו, שהתפרסמו קודם לכן בכתבי העת: "ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה", "ציון - רבעון לחקר תולדות ישראל", "תרביץ - למדעי היהדות", "עדות - רבעון לפולקלור ואתנוגרפיה" וב-"Journal of the Palestine Oriental Society" ואחרים, והוציאם לאור בספר: לחקר ארצנו - עבר ושרידים (תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשי"ד). הספר מחולק לארבעה מדורים:
הספר עוסק בהיבטים היסטוריים ואחרים מתקופת כיבוש הארץ על ידי המוסלמים ועד לשנים האחרונות. בין היתר שולבו בו מאמריו על עליית יהודי כ'יבר, מסמכי גניזה על יישובים ומאורעות בארץ, מיקום וטופוגרפיה של יישובים בארץ, בתי כנסת ומקומות קדושים ועוד.
הנצחתו.
בעיר מגוריו תל אביב נקרא רחוב קצרצר על שמו.
ארכיונו האישי הופקד לצמיתות בספרייה הלאומית בשנת 2012 על ידי בנו האדריכל דוד ברסלבי ובתו פרופסור שרה קליין- ברסלבי.
לקריאה נוספת.
ספר יובל לכבודו:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
לודוביקו ג'וקרדיני
שרה קליין-ברסלבי
שרה קליין-ברסלבי (נולדה ב-1 ביולי 1942) היא פרופסור אמריטה לפילוסופיה יהודית של ימי הביניים בחוג ללימודי התרבות העברית, במגמת פילוסופיה יהודית, באוניברסיטת תל אביב, ידועה במחקריה על הרמב"ם.
ביוגרפיה.
שרה ברסלבי נולדה בשנת 1942, בת לחוקר יוסף ברסלבי (ברסלבסקי).
בשנים 1960–1965 למדה לתואר ראשון בפילוסופיה וספרות עברית, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1964–1967 למדה לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב, בה קיבלה את התואר בהצטיינות.
היא המשיכה את לימודיה באקול פראטיק דה אוטז אטוד (École Pratique des Hautes Études) בפריז אצל פרופ' ז'ורז' ויידה. בשנת 1972 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת סורבון (אוניברסיטת פריז IV) על עבודתה בנושא: "ר' נסים בן ראובן גירונדי מול הפילוסופיה של תקופתו" (R. Nissim Ben Reuben de Gèrone devant la philosophie de son temps)
בשנת 1969 הצטרפה לסגל החוג לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1994–1998 כיהנה כראש החוג. ב-1997 קודמה לדרגת פרופסור מן המניין.
מחקריה עוסקים בפילוסופיה היהודית של ימי הביניים, ובאופן מיוחד בפרשנותו הפילוסופית של הרמב"ם למקרא, ובהגותו של הרלב"ג בדגש על מתודות החקירה והכתיבה שלו.
הייתה נשואה לד"ר יצחק קליין עד לפטירתו בשנת 1990.
אושגולי
אוּשְׁגּוּלִי (בגאורגית: უშგული) הוא השם של קבוצת כפרים השוכנת ברכס אנגורי בסוואנתי עילית שבגאורגיה. ארבעת הכפרים הם:
בכל אחד מארבעת הכפרים הללו נמצאים מספר מבנים שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1996, כחלק מההכרזה על חבל הארץ ההיסטורי סוואנתי עילית. בהכרזה של אונסק"ו נאמר כי ההיסטוריה של הכפרים נמשכת לאורך של יותר מ-2,000 שנים. גובהם הרב גרם לבידודם משאר גאורגיה. כתוצאה מכך נשתמרו בהם רבות מהמסורות הדתיות והתרבותיות של הסוואנים.
הכפרים שוכנים למרגלות פסגתו של ההר שחארה, שהוא ההר הגבוה ביותר בגאורגיה ואחד הגבוהים ביותר בהרי הקווקז.
גובה הכפרים באושגולי הוא בין 2,086 ל-2,200 מטרים, והם נחשבים לחלק מהכפרים הגבוהים ביותר באירופה. במשך שישה חודשים בכל שנה הכפרים מכוסים בשלג, ולעיתים קרובות לא ניתן להגיע אליהם ממסטיה בגלל סגירת דרכי תחבורה.
באזור מתגוררות כ-70 משפחות (200 תושבים בקירוב), ויש בו בית ספר קטן. בכפרים יש מגדלי מצור רבים בסגנון סוונתי, וקפלת אושגולי הנמצאת בראש גבעה ליד הכפרים מתוארכת למאה ה-12.
בספרו "כפר בפרשת דרכים" יצר הסופר הגאורגי צ'אטאראשווילי תמונה של החיים באושגולי, שמבוססים על מערכת יחסים של 10 שנים עם אנשי הכפר.
ארקנסו (נהר)
נהר ארקנסו (באנגלית: Arkansas River) הוא נהר בארצות הברית, אחד היובלים הראשיים של נהר המיסיסיפי. אורכו הוא 2,350 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 435,123 קמ"ר וספיקתו 1,147 מ"ק לשנייה. כיוונו הכללי של הנהר הוא מזרחה ודרום-מזרחה. ראשית הנהר בהרי הרוקי שבקולורדו והוא עובר במדינות קולורדו, קנזס, אוקלהומה וארקנסו.
ארמזי
ארמַזי (בגאורגית: არმაზი) הוא אבי האלים במיתולוגיה הגאורגית. פולחן ארמזי היה מקובל מהמאה הרביעית לפנה"ס עד למאה הרביעית לספירה.
ההיסטוריון סטרבו, בתחילת המאה הראשונה לפני הספירה, מביא את סיפורו של ארמזי. על פי המיתולוגיה הגאורגית, מוצג ארמזי בצורת חייל עשוי זהב, גובהו 30 מטר, עיניו ירוקות, ובידו הימנית הוא מחזיק חרב.
המקורות הגאורגיים, מתארים באופן מדויק, את הפסטיבל הפגני ההמוני במצחתה בירת כארתלי, שאף המלך עצמו משתתף בו.
כשהנינו הקדושה, האישה שניצרה את הגאורגים (יחד עם המלך מיראן), נכנסה למצחתה, וראתה את החגיגה השנתית של פסטיבל ארמזי, היא החלה להתפלל, והפסל נשרף מפגיעת ברק.
מנזר הצלב ჯვრის მონასტერი במצחתה נבנה במקור לכבוד ארמזי. מאוחר יותר עם הגעת הנצרות לגאורגיה הפך המקום למקום פולחן נוצרי.
לארמזי ישנן מקבילות גם במיתולוגיות אחרות. תכונותיו זהות לאלה של ארמזד (Armazd) מהמיתולוגיה הארמנית. יש המזהים את ארמזי גם עם אל הירח בפנתאון החיתי. אחרים טוענים כי זו הגרסה הגאורגית לאל הפרסי אורמזד (ormazd).
ועד ההצלה של הסוכנות היהודית
ועד ההצלה, ובשמו המלא ועד ההצלה המאוחד שליד הסוכנות היהודית, היה גוף שנוסד בארץ ישראל ב-22 בנובמבר 1942 על ידי הסוכנות היהודית במטרה להציל את יהודי אירופה, שהיו נתונים תחת הכיבוש הנאצי בתקופת השואה. בראש הוועד עמד יצחק גרינבוים, ועם חבריו נמנו נציגי הסוכנות, נציגי הוועד הלאומי ונציגים מהמפלגות הציוניות השונות.
הרכבו של הוועד סימל את אחדותו של היישוב היהודי בארץ ישראל במאמץ להצלת יהודי אירופה. הוא החל לפעול באופן רשמי ב-31 בינואר 1943.
הרקע להקמת הוועד.