אראופגוס או אראוס פאגוס (יוונית: Άρειος Πάγος), היא "גבעת ארס", הנמצאת מצפון-מערב לאקרופוליס. ביוון העתיקה תיפקדה אראופגוס כבית המשפט המרכזי להוצאות להורג של אתונה. לפי המיתולוגיה, ארס אל המלחמה היה אמור להישפט בגבעה זו על הריגתו של אלירוטיוס, בנו של פוסידון (דוגמה אופיינית למיתולוגיה אטיולוגית). במחזה "האורסטיאה" של אייסכילוס (458), האראופאגוס הוא מקום משפטו של אורסטס על רציחתם של אמו, קליטמנסטרה, ושל המאהב שלה, אייגיסתוס. כמו כן, על שמה נקרא חיבור אראופגיטיקה של ג'ון מילטון בעד חופש הדיבור.
מקור השם אינו ידוע, ביוונית המילה "pagos" פירושה "חתיכה גדולה של אבן". אראו היה יכול לבוא מן השם ארס או משמן של האריניות, שכן על מורדות ההר נבנה מקדש לאריניות, שם תפסו רוצחים מחסה כדי לא לעמוד בפני התוצאות של מעשיהם.
בתקופות שלפני יוון הקלאסית (לפני המאה ה-5 לפנה"ס) האראופגוס היה מועצת-החכמים של העיר, בדומה לסנאט הרומי. כמו בסנאט, חברות באראופאגוס הוגבלה רק לאלו שהחזיקו משרה ציבורית בכירה. ב-462 לפנה"ס, אפיאלטס העביר רפורמות שנטלו מהאראופגוס כמעט את כל תפקידיו לטובת ההליאיה (בית המשפט העליון של אתונה), והשאיר לו רק את תפקודו כבית-דין לענייני רצח.
בהתפתחות לא שגרתית, האראופגוס קיבל תפקיד חדש במאה ה-4 לפנה"ס, שבמסגרתו חקר שחיתות, למרות שסמכות ההרשעה נשארה בידי האספה המנהלתית של אתונה, האקלסיה.
האראופגוס, כמו שאר המוסדות המנהליים, המשיכו לתפקד גם בתקופת רומא. היה זה במקום הזה, שבו פאולוס העביר את נאומו המפורסם, שנקרא "אריוס פגוס" (על שם המקום), שבו דיבר בשמו של אל לא-ידוע שכבר נעבד שם.
המונח "אראופגוס" מתייחס גם לגוף המשפטי האריסטוקרטי, שניתנה לו סמכות על ידי סולון. הגוף שימש כבית-משפט גבוה ביוון.
מטוסי X
מטוס X
אריוס פגוס
שייטת 11
טייסת הנמר המעופף
נחתת
נַחֶתֶת היא כלי שיט המאפשר הַנְחָתַת כוחות (כלי רכב משוריינים ולוחמים) על חופי אויב. נחתות שימשו את חילות הים בעולם במלחמות רבות, ומפורסמות בעיקר נחיתות במלחמת העולם השנייה בפלישה לנורמנדי ובאיי האוקיינוס השקט. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה שיא בשימוש בנחתות ומספר רב של כלי שיט מסוג זה יוצרו בארצות הברית ובבריטניה, במגוון דגמים.
נחתות מלחמת העולם השנייה היו בדרך כלל בעלות קרקעית שטוחה וחרטומן היה שטוח אף הוא ומצויד בכבש מתרומם. צורתן זו הקשתה על היגוי הנחתות והן נטו להיטלטל מאוד בים סוער. הגה הנחתת היה בדרך כלל בירכתיה, שם גם היו מנועיה.
אפינטי
אפינטי (מיוונית: αφανης, "בלתי נראה") הוא כינוי לסלעי יסוד, כהי-גוון בדרך-כלל, שהגרגרים הבונים אותם הם כה דקים עד כי לא ניתן לראות את הגבישים בעין בלתי מזוינת. מרקם זה נובע מהתקררות מהירה של הלבה כתוצאה מחשיפה לאוויר או למים בהתפרצות געשית או מהתגבשות בסביבה הקרובה לפני השטח.
סלעים אפינטיים הם בדרך-כלל בעלי מרקם פורפירי, שבו גבישים גדולים יחסית המכונים פנוקריסטים – "גבישים נראים", משובצים בתוך מסת אם דקת-גביש.
סלעים אפינטיים בנויים בעיקר מפצלת השדה מסוג פלגיוקלז בתוספת הורנבלנדה או אוגיט ויכולים להכיל גם ביוטיט, קוורץ וכמות מעטה של אורתוקלז. אף שיש מעט מוסדות המכירים במונח "אפינטי" כמייצג מחלקה של סלעים, רוב הפטרולוגים העוסקים במיון סלעים נפטרו ממנו ומתייחסים אל סלעים אלו כאל גרסה, שונה במרקמה, של סוגי סלעים אחרים. המונח נמצא בשימוש בשדה בתיאור סלעים בטרם נשלחו למעבדה לזיהוי. לפיכך, אף שהמונח קשור לסלעי יסוד, כל סלע (יסוד, משקע או מותמר), שהוא דחוס ובנוי מגבישים שהם דקים מדי מכדי שאפשר יהיה לראות אותם בעין בלתי מזוינת, מכונה "אפינטי", מבלי שהמונח משייך את הסלע במדויק לאחת מקבוצת הסלעים העיקריות.
אליפות הבית הבריטית
אליפות הבית הבריטית (באנגלית British Home Championship) הייתה תחרות כדורגל שנתית בין ארבע מדינות הממלכה המאוחדת: אנגליה, סקוטלנד, ויילס ואירלנד המאוחדת (צפון אירלנד החל מ-1921–1922) מעונת 1883/1884 עד עונת 1983/1984.
היסטוריה וסקירה.
התפתחות הכדורגל בממלכה המאוחדת צברה תאוצה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, וארבע הנבחרות הלאומיות שיחקו זו מול זו במסגרת ידידותית על בסיס קבוע, כאשר כמעט כל אחת מהנבחרות שיחקה מול כל הנבחרות האחרות מדי שנה. בזמנו, הנהיגו התאחדויות הכדורגל של כל אחת מהמדינות חוקים מעט שונים, והחוקים שהיו תקפים במשחקים היו אלו של המדינה המארחת. מצב עניינים מקובל זה היה רחוק מאידיאלי. לפתרון הסוגיה נפגשו נציגי ארבע ההתאחדויות במנצ'סטר, ב-6 בדצמבר 1882 והחליטו על חוקים אחידים לכל העולם. הם גם ייסדו את IFAB – ועדת הכדורגל הבינלאומית כדי שתהיה הגוף הממונה על אישור שינויים בחוקי הכדורגל – משימה עליה אחראית IFAB עד היום.
אישור החוקים החדשים הקל על עריכת משחקים בינלאומיים ובאותה הישיבה הוחלט על הקמת אליפות הבית הבריטית – תחרות הכדורגל הבינלאומית הראשונה בעולם.
האליפות נערכה בכל עונת כדורגל, החל מעונת 1883-84, כאשר במשחק הראשון במסגרת האליפות ניצחה סקוטלנד את ויילס 0-5 ב-24 בינואר. תאריכי התחרות לא היו קבועים, אך בדרך כלל נקבעו לקראת סיום העונות, ולעיתים נערכה כל האליפות בתוך מספר ימים בסיום העונה. בתחילה הייתה המנצחת בתחרות נחשבת לנבחרת הטובה בעולם, אך עם התפתחות הכדורגל מחוץ לבריטניה דעכה דעה זו. הקמתן של תחרויות בינלאומיות אחרות, בראשן המונדיאל ואליפות אירופה בכדורגל, סימנה פיחות ביוקרתה של אליפות הבית הבריטית, ברבות השנים.
עם זאת, התפתחותן של התחרויות האחרות, הקנתה לאליפות הבית חשיבות נוספת בשנים מסוימות. האליפויות של 1949–1950 ושל 1953–1954 שימשו כשלבי מוקדמות למונדיאל 1950 ו-1954 בהתאמה, והתוצאות של אליפויות 1966–1967 ו-1967–1968 נכללו בשלבי המוקדמות של יורו 1968.
אליפות הבית הבריטית נפסקה לאחר עונת 1983/1984. להפסקת התחרות היו מספר סיבות, ביניהן האפלתן של אליפות העולם ואליפות אירופה, נתוני קהל נמוכים במרבית המשחקים, צפיפות בלוח המשחקים, גל החוליגניזם הגואה, בעיות בצפון אירלנד וכן רצונן של אנגליה וסקוטלנד לשחק מול מתחרות חזקות יותר. גורלה של התחרות נגזר כאשר התאחדויות הכדורגל של אנגליה וסקוטלנד הכריזו ב-1983 שאינן מתכוונות להשתתף בה לאחר עונת 1983-84. למרבה האירוניה, דווקא הנבחרות ה"חלשות" שמולן לא רצו אנגליה וסקוטלנד לשחק, הרשימו בתחרות האחרונה – צפון אירלנד זכתה בתחרות וויילס סיימה במקום השני. גביע האליפות עומד על כנו במשרדי התאחדות הכדורגל של צפון אירלנד בבלפסט.
בשלב הראשון הוחלפה התחרות בגביע רוס, בו השתתפו רק אנגליה וסקוטלנד ובשלב מאוחר יותר הוזמנה מדינה נוספת מדרום אמריקה. אולם תחרות זו הופסקה אחרי חמש שנים בלבד.
בשנים האחרונות הציעו רבים להחזיר את אליפות הברית הבריטית, כשלצידם עומדות העלייה בכמויות הצופים והירידה הכללית בתופעת האלימות במגרשים. הועלה רעיון שתחרות כזו תוכל להחליף את משחקי הידידות הבינלאומיים בין נבחרות הממלכה המאוחדת, אשר נערכים כיום ונתפשים בעיני רבים כחסרי משמעות. שלבי המוקדמות של מונדיאל 2006 הגבירו את העניין בהחזרתה של האליפות, כאשר אנגליה, ויילס וצפון אירלנד שיחקו באותו בית במוקדמות, מה שעורר תחושה נוסטלגית באי הבריטי. תחושה זו בלטה במיוחד במשחק בו אירחה צפון אירלנד את אנגליה בבלפסט, בו תלו אוהדים צפון אירים רבים כרזות שהזכירו שהם אלופי בריטניה המכהנים.
מבנה התחרות וחוקיה.
במהלך התחרות שיחקה כל אחת מהנבחרות מול שלוש הנבחרות האחרות (שלושה משחקים לכל נבחרת ושישה בסך הכל). בדרך כלל (אך לא תמיד), שיחקו הנבחרות משחק אחד או שניים בבית ואת שאר המשחקים בחוץ, כאשר יתרון הביתיות בין הנבחרות התחלף משנה לשנה.
ניצחון זיכה כל נבחרת בשתי נקודות, תיקו באחת והפסד לא זיכה בנקודות כלל. נקודות אלו חושבו במבנה ליגה של ארבע נבחרות, כאשר מי שדורגה במקום הראשון בתום המשחקים הוכרזה כמנצחת. אם שתיים או יותר נבחרות החזיקו במספר נקודות זהה, היה מקום זה בטבלה משותף לשתיהן. החל מהאליפות של 1978-1979, החל הדירוג להיקבע גם על פי מאזן השערים של הנבחרות. במידה ושתי נבחרות החזיקו במאזני נקודות ושערים זהים, אזי היה נקבע מקומן על פי מספר השערים לזכותן.
רגעים ראויים לציון.
1902: טרגדיה באייברוקס.
המשחק בין סקוטלנד ואנגליה ב-5 באפריל 1902 ייזכר תמיד כאסון אייברוקס של 1902. המשחק נערך באייברוקס פארק (היום אצטדיון אייברוקס בגלאזגו). במהלך המחצית הראשונה, חלק מן היציע המערבי הצפוף קרס. באסון נהרגו עשרים ושישה אוהדים ויותר מ-500 נפצעו. המשחק הופסק, אך למרבה ההפתעה חודש לאחר עשרים דקות, כאשר מרבית הקהל ביציעים לא היה מודע לאסון. מאוחר יותר בוטלה תוצאת המשחק והוא שוחק מחדש באצטדיון וילה פארק, ברמינגהאם.
1950: מוקדמות גביע העולם.
אליפות הבית הבריטית של 1949/1950 שימשה כבית מוקדמות למונדיאל 1950, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון והשני זכו להתברג לגביע העולם. אנגליה וסקוטלנד הבטיחו לעצמן את שני המקומות הראשונים בבית כאשר נותר משחק אחד, אך ההתאחדות הסקוטית הכריזה כי תשתתף בגביע העולם רק אם תזכה באליפות בריטניה. סקוטלנד אירחה את אנגליה באצטדיון האמפדן פארק ב-15 באפריל והפסידה 1-0 משער של רוי בנטלי מצ'לסי, אשר כונה "האיש ששדד מסקוטלנד את ריו". סקוטלנד סיימה במקום השני בבית אך ויתרה על השתתפותה במה שאמור היה להיות טורניר גביע העולם הראשון שלה.
1967: סקוטלנד הופכת ל'אלופת העולם'.