צה"ל טען כי בחלק מהמקרים שימשו פעילי התנועה מגן אנושי גם למחבלים פלסטינים. לטענת מפקדים בצה"ל הפעילים עוסקים בסיוע של ממש למחבלים. בכתבה של עמית כהן ב-nrg מעריב מצוטטות טענות השב"כ בהן מובאות דוגמאות כיצד פעילי התנועה משבשים את פעולות צה"ל ומסייעים למחבלים: חשיפת מארב של צה"ל אחרי שהאירו עליו בפנסים, פתיחת צירים לפלסטינים כדי לוודא שאין מחסומים וחסימות של צה"ל בהמשך הדרך ותקיפת חיילים במחסום בית פוריכ על ידי שני פעילי התנועה בחודש יולי.
במהלך מבצע חומת מגן ב-2002 פעילי הארגון התבצרו במוקטעה יחד עם יאסר ערפאת ובכנסיית המולד בבית לחם בעת המצור על 13 המבוקשים שהתבצרו שם.
ב-2003 התקיפו טרוריסטים מבריטניה את הבר מייק'ס פלייס בתל אביב ורצחו שלושה אזרחים. נטען שהמחבלים הגיעו לארץ דרך ביסוס קשרים עם פעילי הארגון, אך לא נטען כי פעילי הארגון ידעו על כוונותיהם. על פי הודעת משרד החוץ שפורסמה בעקבות האירוע: "חברים ב-ISM לוקחים חלק פעיל בפעולות המנוגדות לחוק ובפעולות אלימות כנגד חיילי צה"ל. לעיתים, פעילותם נעשית בחסות ארגוני טרור פלסטינים".
במרץ 2003 שהאדי סוקיה, טרוריסט בכיר בג'יהאד האסלאמי, נעצר בעודו מסתתר בתוך משרדי ISM בג'נין, בסיוע פעילי הארגון. אנשי הארגון אף ניסו להטעות את החיילים, ולאחר מכן - למנוע בכוח, את מעצרו של סוקיה. בעקבות התקרית נדרשו ISM לפנות את משרדיהם מהבניין שבו שכנו גם משרדי הצלב האדום.
ריצ'רד דייוויד האפר, חבר ב-ISM, הורשע על ידי בית משפט פדרלי בארצות הברית בסיוע לארגון הטרור חמאס אחרי שהודה "...כי הוא נתן כ-20,000 דולר לחמאס בזמן שעבד בישראל עם הארגון הלא ממשלתי תנועת הסולידריות הבינלאומית".
פסיקת בתי משפט בנוגע לפעילות הארגון.
שופט בית המשפט המחוזי עודד גרשון, שדחה את תביעת הנזיקין של משפחת קורי, שבתם, רייצ'ל, נהרגה בתאונה עם דחפור בציר פילדלפי ב-2003, מתח ביקורת על פעילותה של ה-ISM וכתב בפסיקתו כי "הארגון שבו פעלה קורי, תנועת הסולידריות הבינלאומית (ISM), שם לו למטרה לפעול נגד ישראל לצד הפלסטינים על ידי מה שהוא מכנה 'שימוש בפעולות מחאה לא אלימות'..." וכן כי "מחומר הראיות עלה פער גדול בין הצהרות הארגון לבין האופי האמיתי של פעולותיו ומעשיו. למעשה, הארגון מנצל לרעה את השימוש בשיח זכויות האדם והמוסריות כדי לטשטש את חומרת מעשיו המתבטאים באלימות בפועל". גרשון כתב בפסק הדין כי פעילי הארגון "התמחו" בשיבוש פעולותיו המבצעיות של צה"ל וכתב כי "הפעילות כללה בין השאר הצבת צבא פעילים 'כמגן אנושי' על פעילי טרור שהיו מבוקשים על ידי כוחות הביטחון הישראליים, סיוע כספי, לוגיסטי ומורלי לפלסטינים כולל מחבלים ובני משפחותיהם, והפרעה להריסה או אטימה של בתי מחבלים שביצעו פיגועי התאבדות רבי נפגעים".
ביקורת.
בדו"ח שפרסם על ה-ISM אפיין מרכז המידע למודיעין ולטרור את התנועה כארגון שמאל רדיקלי אנטי-ישראלי ואנטי-ציוני המתנגד לקיומה של ישראל כמדינת הלאום היהודי ותומך בזכות השיבה. לפי הדו"ח, חלק ניכר מפעילות התנועה מוקדשת לחתירה תחת מדינת ישראל וביצוע דה-לגיטימציה לזכותה להתקיים.
הניו יורק פוסט כינה את מייסד הארגון אדם שפירו - "טליבאן יהודי", ואילו הדיילי ניוז השווה אותו לג'ון ווקר-לינד שנידון לעשרות שנות מאסר אחרי שהואשם בחברות באל-קאעידה.
כנגד פעילי ISM נטען שהם פועלים בצורה מסוכנת וחסרת אחריות בעת ניסיונותיהם להפסיק פעילויות ומבצעים של צה"ל בערים הפלסטיניות. כמו כן נמתחת עליהם ביקורת על כך שהם מסתירים זהותם כדי לעבור את מעברי הגבול ולהיכנס לישראל ולשטחי יש"ע, בין היתר על ידי שקרים ואימוץ סיפורי כיסוי כוזבים, הגעה בדרכונים בשם בדוי והכחשת כל קשר לארגון. גם באתר של ISM נכתב בצורה רשמית: "הכן סיפור טוב שיסביר מדוע אתה מגיע לישראל. הבא איתך מידע וחומרים שיתמכו בסיפור שלך". עם זאת יש לציין, שלישראל מונופול על כניסת אנשים לשטחי יהודה ושומרון, וכי היא מסרבת לאשר כניסה לפעילים אשר מצהירים שהגיעו לפעילות הומונטירית בשטחים, ואף עצרה בעבר רבים מהם.
העיתונאי לי קפלן שהתחזה לפקיסטני שמעוניין להתנדב בשטחים, עבר סדרת חינוך בת שעתיים במהלכה קיבל סקירה היסטורית על המתרחש במזרח התיכון. לדבריו, המצגת הייתה חד-צדדית, והציגה את ישראל כמי שמדכאת את הפלסטינים באופן שיטתי. קפלן טוען שבשלוש השנים האחרונות הגדיל ה-ISM את הנוכחות שלו בארצות-הברית, והוא פועל בשמות שונים כדי להימנע מחשיפה: "הם קוראים לעצמם ISM, אל-עוודה או SUSTAIN, אבל זה הכל אותו דבר. הייתי בכינוסים שהם עורכים בארצות-הברית, וקשה להאמין מה הם מספרים לאנשים על בסיס שבועי. שמעתי מישהי אומרת שחיילים ישראלים הורגים עשרה ילדים פלסטינים בכל יום. לפני חמש שנים היו צועקים 'מוות ליהודים'. היום הם מדברים על 'ציונים', לא על יהודים. ה-ISM מסתמך על הבורות של האמריקני הממוצע. הם חוזרים שוב ושוב על כך שהפלסטינים נתונים בכיבוש ושהם נהרגים בכל יום - וזה עובד. הם חותרים תחת ישראל בצורה שקטה וחשאית, לא כמו ארגון שלום"
בהתייחס לשטחים בהם פועלת התנועה, הם מכונים באתר האינטרנט שלה "פלסטין" (Palestine). הארגון אינו שולל את קיומה של מדינת ישראל, אך קורא לפעיליו להתנגד לציונות, בנוסף להתנגדות לאנטישמיות ואיסלאמופוביה. המונח "ישראל" מוזכר מספר פעמים באתר, הן בהקשרים שלטוניים(Israeli Authorities, Israeli soldiers), והן בהקשרים אזרחיים-Israeli civilians, וההתייחסות אל מקימת הארגון נטע גולן "כישראלית".
ב-ISM דוחים את הטענות שלפיהן הארגון פועל ממניעים אנטישמיים: "לאנשים שהקימו את ISM יש מסורת ארוכה, שנים של עבודה בפיוס ודיאלוג בין ישראלים לפלסטינים. אנחנו אנשים שאכפת להם משני העמים. הגענו למסקנה שחלק מהישראלים לא מסכימים איתנו, אבל עכשיו זה הזמן לסיים את הכיבוש, אחרת לא יהיה סיכוי לשלום. חלק מהישראלים הצטרפו אלינו, ואנחנו מקווים לקבל תמיכה מישראלים נוספים
באוגוסט 2013 פורסם סרטון של פעילי התנועה לאחר שתקפו נערה יהודיה צעירה שכתבה "עם ישראל חי" בהפגנה של הפעילים באוקלנד.
דוגמנית
בית כנסת בית אלפא
הצי הגרמני
פייר אבלאר
שרלי טמפל
חיל הים הגרמני
שרי 420
הצי הסובייטי
הצי הסובייטי (ברוסית: Военно-морской флот СССР) היה הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. צי זה, שכונה לעיתים קרובות בשם "הצי האדום", נועד למלא תפקיד מרכזי במלחמה כוללת אפשרית בין כוחות ברית ורשה לכוחות נאט"ו, ועליו הוטלה המשימה למנוע העברת תגבורות בדרך הים אל מערב אירופה. מלחמה שכזו לא פרצה אומנם, אך הצי הסובייטי עדיין היה פעיל ביותר בתקופת המלחמה הקרה.
הצי הסובייטי נחלק לכמה ציי-משנה: צי הים הצפוני, צי האוקיינוס השקט, צי הים השחור והצי הבלטי. השייטת בים הכספי הייתה עצמאית למחצה, וכפופה מבחינה מינהלית לפיקוד צי הים השחור. השייטת באוקיינוס ההודי הייתה תחת פיקוד צי האוקיינוס השקט. יחידות אחרות של הצי הסובייטי כללו את זרוע האוויר של הצי, חיל הרגלים של הצי (חיל הנחתים) ויחידת הארטילריה החופית. בסיום המלחמה הקרה ב-1991 אורגן הצי הסובייטי מחדש והפך לצי הרוסי.
היסטוריה.
לרוסיה אין מסורת ימית ארוכת שנים, לפחות לא כמו זו של מעצמות אירופיות אחרות דוגמת בריטניה וצרפת. בשל מיקומה הגאוגרפי אין לרוסיה גישה לים הפתוח, והמקומות בהם יש לה גישה לים חסומים על ידי קרח בעונת החורף. יתר על כן, גודלה העצום של רוסיה ומיקומה במרכז אירואסיה איפשרו "סלילת" נתיבי-סחר יבשתיים אל רבות משכנותיה, ועל כן לא נזקקה לצי מלחמתי להגנת המסחר הימי.
ראשית תולדות הצי.
הצי המלחמתי הסובייטי הוקם ב-1917 על שרידיו של הצי הרוסי הקיסרי. כלי שיט רבים הוסיפו לשרת לאחר מהפכת אוקטובר, אם כי נשאו שמות חדשים. אָבְרוֹרָה (Авро́ра), הסיירת שצוותה מרד בקיסר ב-1917 והצטרף לבולשוויקים, נחשבת לאונייה הראשונה של הצי הסובייטי. מרד בולשוויקי אחר בצי אירע עוד ב-1905 באוניית המערכה "פוטיומקין".
הצי הסובייטי, שנקרא אז בשם "הצי האדום של הפועלים והאיכרים" (RKKF - Рабоче-Крестьянский Красный флот), סבל מהזנחה בשנים שבין מלחמות העולם, ולרשותו עמדו אוניות-מערכה מיושנות אחדות ואף לא נושאת-מטוסים אחת. מאחר שעיקר דאגתה של המדינה הופנתה לענייני פנים, לא זכה הצי למימון או לאימונים. סימן בולט לחולשתו של הצי היה כשלא הוזמן להשתתף באמנת וושינגטון, אשר הגבילה את גודלם ויכולותיהם של ציי המלחמה החזקים ביותר.
ברם, בשנות השלושים, עם תיעושה הגובר והולך של ברית המועצות, הוכנו תוכניות להגדלת הצי הסובייטי ולהפיכתו לחזק ביותר בעולם. כוח זה אמור היה להיבנות סביב גרעין של אוניות מערכה רבות-עוצמה מסוג "סובייצקי סויוז". כשפלשו הגרמנים לברית המועצות ב-1941 הייתה התוכנית בתחילת יישומה, ועל כן נזנחה.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת החורף ב-1939 ביצע הצי כמה פעולות קטנות בים הבלטי, שהוגבלו בעיקר לחילופי אש ארטילריים בין המבצרים הפיניים לבין הסיירות ואוניות המערכה הסובייטיות.
רק כשפתחה גרמניה במבצע ברברוסה ב-1941 הבינו הסובייטים את חשיבותו של הצי המלחמתי. רבות מאוניות הצי במלחמת העולם השנייה היו משחתות לשעבר של הצי האמריקני שנמסרו במסגרת החוק "השאל-החכר". הן היו חיוניות להגנה על השיירות הימיות מפני צוללות הצי הגרמני. אך עיקר הצי הסובייטי בים הבלטי היה סגור בין השנים 1941–1944 בנמלי לנינגרד וקרונשטדט בשל שדות מוקשים פיניים וגרמניים, והוא ספג אבדות כבדות ממוקשים ומהתקפות מן האוויר. אוניות אחדות שרדו בים השחור, שם הגנו על סבסטופול בעת המצור על העיר.
המלחמה הקרה.