ניתן להשתמש במסננת להכנת גבינות ביתיות, על ידי סינון מוצרי חלב כגון חלב, שמנת ויוגורט דרך בד דקיק בתוך מסננת.
לניפוי קמח משתמשים לעיתים בנפה - מסננת עשויה רשת צפופה מאוד, לעיתים צורתה מרובעת.
כף דמויות מסננת משמשת לשליית פריטי מזון (כגון בשר וירקות) מתוך מרק או תבשיל אחר.
ילדים משתמשים במסננות משחק מפלסטיק, בשלל צבעים וצורות, למשחק בארגז החול או על שפת הים.
אירוס ענף
אירוס עָנֵף (שם מדעי: "Iris pseudacorus") הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג לומנאירוס ("Limniris"), בסקציה לומנאירוס ("Limniris").
אירוס ענף הוא גאופיט עשבוני רב שנתי ירוק עד, גובהו הכללי עד כ-1.5 מטר. קנה שורשו רחב ומסועף. העלים צומחים במניפות בנות כ-6 עלים ירוקים בהירים ארוכים מאוד. העלים עולים זקופים מתוך המים, והם ירוקים כל השנה. הפרחים צומחים על עמודי תפרחת ארוכים ומסתעפים. צבע הפרחים צהוב בולט, עלי העטיף החיצוניים ארוכים וכפופים אחורנית. במרכז עלי העטיף כתם צהוב כהה מעוטר בקווים שחורים עדינים. עמודי העלי קצרים.
הפריחה באביב ובתחילת הקיץ, בחודשים אפריל ומאי. ההבשלה בתחילת החורף. הפרי הוא הלקט קטן, המכיל מספר זרעים.
הרבייה וגטטיבית בעיקרה - מתבצעת בעיקר על ידי חלוקת קנה השורש, אך הצמח מתרבה גם על ידי הפצה איטית של הזרעים.
בעולם צומח האיריס הענף באירופה ובמרכז אסיה. בארץ ישראל הוא צומח בצפון עמק הירדן, על מורדות הגולן ובנחלי מישור החוף. בית גידולו העיקרי הוא ביצות של מים מתוקים וגדות נחלים איטיים. את האירוס הענף ניתן למצוא בעין תינה על מורדות הגולן ובאגם בית ינאי.
תאר המין המדעי נקרא על שם דמיון עליו לעלי הצמח אקורוס (Acorus) - צמח ביצות ששויך בעבר למשפחת הלופיים. תיאר המין העברי מתייחס להסתעפותו של עמוד הפריחה.
כל חלקי הצמח הירוקים מכילים מיץ רעיל המכיל ריכוזים גבוהים של הרב סוכר הרעיל אירוסין וחומרים טאניניים. בעבר שימש מיץ זה ברפואה העממית. זרעי הצמח שימשו בעבר כתחליף לקפה.
עם העלמות הביצות בארץ ישראל הפך האירוס הענף לנדיר, והוא מוגן בה על פי חוק.
אדוארד הלט קר
אדוארד הלט קר (באנגלית: Edward Hallet Carr; 28 ביוני 1892 - 3 בנובמבר 1982) היה היסטוריון בריטי שהתמחה בהיסטוריה של ברית המועצות, ותאורטיקן ליחסים בינלאומיים שנודע כמתנגד תקיף לזרם האמפיריציזם בהיסטוריוגרפיה. קר עבד גם כעיתונאי.
ביוגרפיה.
אדוארד הלט קר נולד בלונדון למשפחה מהמעמד הבינוני, והתחנך בבית הספר "מרצ'נט טיילור", ובטריניטי קולג' שבקיימברידג', שבו סיים לימודי תואר ראשון בלימודים קלאסיים. בשנת 1916 הצטרף קר למשרד החוץ הבריטי ולמשרד הקומונוולת' (בשירות הדיפלומטי). הוא התפטר מעבודה זו בשנת 1936. ב-1919 היה קר חלק מהמשלחת הבריטית לשיחות השלום בפריז והיה מעורב בניסוח חלקים מחוזה ורסאי. בשנות העשרים הוצב קר בסניף משרד החוץ הבריטי אשר עסק בליגת האומות, לפני הישלחו לשגרירות הבריטית בריגה שבלטביה. במהלך שירותו בריגה נשבה קר בקסמיה של הספרות והתרבות הרוסית וכתב מספר עבודות אודות היבטים שונים של החיים ברוסיה.
בשנת 1936 קיבל קר תפקיד של פרופסור לפוליטיקה בינלאומית באוניברסיטת ויילס אברסוטויט. הוא נודע במיוחד בשל תרומתו לתאוריית היחסים הבינלאומיים. עבודתו המפורסמת 'משבר עשרים השנים' פורסמה בשנת 1939. קר שימש מאוחר יותר כעוזר עורך של הטיימס. הוא מילא תפקיד זה בין 1941 ו-1946, פרק זמן שבמהלכו אימץ גישה פרו-סובייטית. הוא לימד פוליטיקה בבייליול קולג' שבאוקספורד מ-1953 עד 1955, אז הפך לעמית בטריניטי קולג' שבקיימברידג'.
בין הספרים שכתב קר: ביוגרפיות של פיודור דוסטויבסקי (1931), קרל מרקס (1934) ומיכאל בקונין (1937) ומחקרים אודות יחסים בינלאומיים. עבודתו מרובת הכרכים "ההיסטוריה של רוסיה הסובייטית" (14 כרכים, 1950 - 1978) נחשבת לפסגת יצירתו. הרקע לכתיבת סדרת ספרים זו נעוץ בהתרשמותו העמוקה של קר ממבצעי הגבורה של העם הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. בשלהי 1944 הוא גמר אומר בדעתו לכתוב היסטוריה שלמה של ברית המועצות מ-1917 עד ההווה, אשר תכלול בחובה את כל ההיבטים של ההיסטוריה החברתית, הפוליטית והכלכלית, זאת על מנת להסביר כיצד עמדה ברית המועצות בפני האתגר של הפלישה הגרמנית לשטחה. על פי השקפתו של קר, ההיסטוריה הסובייטית עברה דרך שלוש תקופות של מלחמות פנים והתגלמה במעבר מלנין לסטלין. קר מפורסם היום גם בשל מחקרו ההיסטוריוגרפי "היסטוריה מהי?".
תרומתו לתאוריה של היחסים הבינלאומיים.
קר תרם להנחת היסודות של מה שנודע כריאליזם קלאסי בתיאורית היחסים הבינלאומיים. דרך מחקרו אודות ההיסטוריה (עבודותיהם של תוקידידס ומקיאבלי והרהורים וחילוקי דעות אפיסטמולוגיים עמוקים עם האידיאליזם, שהייתה תאוריית היחסים הבינלאומיים הדומיננטית בין שתי מלחמות העולם, הוא הגיע לריאליזם. בספרו "משבר עשרים השנים", הגדיר קר שלושה שסעים של הריאליזם האוטופי (אידיאליזם), הנובע מן הריאליזם המקיאבלי. בראש ובראשונה מהווה ההיסטוריה רצף של סיבה ותוצאה, אשר מהלכו יכול להיות מנותח ומובן על ידי מאמץ אינטלקטואלי, אולם אינו (כפי שמאמינים האוטופיסטים) מנוהל בידי "דמיון". שנית, תאוריה אינה (כפי שסבורים האוטופיסטים) יכולה לחולל פרקטיקה, אלא הפרקטיקה היא שמולידה תאוריות. בהתאם למילותיו של מקיאבלי: "יועצים טובים, ברגע שהם מגיעים, נולדים מחוכמתו של הנסיך, ואילו חוכמת הנסיך אינה נולדת מיועצים טובים". שלישית, פוליטיקה אינה (כפי שהאוטופיסטים טוענים) פונקציה של אתיקה, כי אם האתיקה היא פונקציה של פוליטיקה. אנשים נותרים ישרים על ידי אילוצים. מקיאבלי זיהה את חשיבותו של המוסר, אולם סבר כי לא ייתכן כל מוסר יעיל במקום שאין בו סמכות יעילה. מוסריות היא תוצר של כוח (קר, 1939).
הבחנתו של קר בין ריאליזם לאוטופיזם.
בחלקו השני של הספר 'משבר עשרים השנים', מגדיר קר שש הבחנות בין הריאליזם לאוטופיזם. הראשונה היא שני תיאורים כלליים של האידיאליזם והריאליזם (אוטופיה וריאליזם). האוטופיסטים מאמינים באפשרות התמרתה של החברה על ידי צעד של רצון. הבעיה העיקרית של האוטופיסט היא חוסר המידע שלו ביחס לאילוצים שהמציאות כופה עלינו. אם לא יתייחס האוטופיסט למגבלות האלו בכובד ראש, הוא לא יוכל לאמוד את מצבו העכשווי ומכאן שלא יהיה לאל ידו לנוע ממצבו הנוכחי למחוז חפצו. הנך מתאווה לעולם השרוי בשלום, ברם לא מצויה ברשותך כל תוכנית פעולות בת קיימא אשר תהיה מסוגלת להשכין שלום על פני הארץ.
מאידך, מניחים הריאליסטים כי המציאות בה אנו חיים קיימת כתוצאה היסטורית. המציאות החברתית היא תוצר של שרשרת נסיבות ארוכה, אשר תוצאתה נקבעה מראש. לכן, אין היא יכולה להשתנות על ידי מעשה של רצון. הריאליסט המתייחס אל הדברים כפי שהם, מונע מעצמו את אפשרויות שינוי העולם.
ההבחנה השנייה היא בין תאוריה לפרקטיקה. עבור האוטופיסט התאוריה היא המנביעה את התשובה לשאלה "מה עלינו לעשות?". השאלה היא רבת חשיבות על מנת שנוכל להבין את האוטופיה. ברגע שהמטרה מובנית בראש, כל שעלינו לעשות הוא להגיע לשם. לכן, מבלבל האוטופיסט בין מה ש"ישנו" לבין מה ש"ראוי להיות". כשאומר האוטופיסט "אנשים הם שווים" כוונתו היא למעשה "אנשים חייבים להיות שווים". ההבדל הוא מכריע ומבלבל בפוליטיקה עכשווית. עבור הריאליסט נובעת תאוריה מן המציאות, קרי המצב האקטואלי של העניינים. בעוד שהאוטופיסט מנסה לשעתק את המציאות במשולב ובסימוכין מההיסטוריה, הרי שהריאליסט מנסה לעומת זאת לייצר תאוריה הנובעת מן המציאות. לכן, עבור הריאליסט תאוריה המבוססת על שוויון בני האדם היא מוטעית בתכלית או בגדר משאלת לב.
עבור קר יש צורך להבחין בתלות ההדדית המתקיימת בין השניים. רוב רעיונותינו הם תוצאתה של המציאות שעוצבו בצורת מוסדות או יישום חוקים. כל תאוריה נושאת בחובה חלק מהמציאות ולהפך. הבעיות שבפניהן אנו ניצבים במציאות מאלצות אותנו להגות נתיבים חדשים במציאות. על ידי התאוריה (פתרון) אנו מייצרים מציאות משתנה ונהפכים להיות לחלק מן המציאות. ברגע שהמציאות יוצרת בעיות חדשות אנו מציעים תאוריה חדשה על מנת לפתור אותן והדבר ממשיך בדרך זו עוד ועוד. זהו מעגל הקסמים של הסיבתיות.
ההבחנה השלישית היא בין האינטלקטואל הלוקח את האמת מן הספרים, לבין הביורוקרט, הדולה אותה מתוך ניסיונו הממשי. האינטלקטואל מאמין בעליונותה של התאוריה ומכאן מחשיב את עצמו כמדריך האמיתי של איש הפעולה. הביורוקרט כפות לסדר הקיים, אין בידיו כל נוסחה או תאוריה שמנחה אותו, הוא פשוט מנסה להפוך את הסדר הקיים שבתוכו הוא חי וממשיך לקיימו.
ההבחנה הרביעית היא זאת שבין שמאל לימין. השמאל הוא מתקדם במובנו האוטופי בעוד שהימין הוא שמרני במובנו המציאותי.
ההבחנה החמישית היא בין הרדיקלי לקונסרבטיבי (שמאל וימין, על אף שקר מציין כי לא תמיד רדיקלים וקונסרבטיבים מייצגים את הנטיות הפוליטיות הללו). רדיקלים הם אוטופיסטים, אינטלקטואלים ותאורטיקנים, בעוד שהקונסרבטיבים הם ריאליסטים, ביורוקרטים ואנשים מהפרקטיקה.
לבסוף, מופיעה אותה ההבחנה בין אתיקה לפוליטיקה. האוטופיסט מאמין בעליונות האתיקה כקו מנחה לפוליטיקה. הריאליסט סבור כי האתיקה נובעת מיחסי הכוחות כפי שהם. לכן, הפוליטיקה שולטת ברמה. עבור קר, האפשרות להתבונן משתי הזויות יחדיו היא הדרך הראויה לנהוג על פיה.
ביקורת על הריאליזם.