רביכה קרה (beurre manie) היא רביכה המיועדת לשיפור סמיכות של רטבים לבנים, חומים, מרקים או תרביכים שונים בשלב שבו כבר אי אפשר להכין רביכה רגילה.
להכנת רביכה קרה משתמשים בכמויות שוות של שומן וקמח ויוצרים כדוריות קטנות בעזרת חיכוך בכפות הידיים של הקמח והשומן. את הכדוריות ניתן להכניס למרק/רוטב ולפזרן בעזרת מטרפה ובחישה מהירה. לאחר בישול קצר מתמוססים כדורי הרביכה ומסמיכים את התבשיל. הוספת הרביכה הקרה היא באמצעות פיזורה על המרק/רוטב ולא על ידי יציקת המזון הנדרש להסמכה על הרביכה.
שיטות הסמכה אחרות.
בליל קורנפלור - שיטת הסמכה לרטבים חומים בדרך-כלל. מקובל להשתמש ב-15–25 גרם קורנפלור בלולים בנוזל קר כגון: מים, יין, ברנדי, חלב וכדומה בכמות שווה לקורנפלור, להסמכת ליטר רוטב.
ניתן להסמיך באותה שיטה עם קמח תפוחי אדמה.
חומרי קשירה ועידון.
ליאזון (liaison) - תערובת חלמונים ושמנת, מיועדת לקשירה ועידון טעם למרקים ולרטבים לבנים.
כמויות מקובלות:
להכנת הליאזון דרושה השוואת טמפרטורות לזו של התבשיל, המושגת בכך שמערבבים את השמנת עם החלמונים ולזה מוסיפים מעט מהתבשיל, כדי שהחלמון לא יקרש. בעקבות זה מרקים ורטבים שהושבחו על ידי ליאזון אסור להרתיח.
השלמה בחמאה או במרגרינה.
Monte au beurre - מקובל ברטבים חומים ובמרקים מחיתיים.
הוספת החמאה/מרגרינה נעשית על ידי פיזור פתיתי חמאה/מרגרינה על פני הרוטב או המרק, והבלעתם בתוכו על ידי בחישה סיבובית מתמדת בעזרת מצקת עד להעלמות הפתיתים. אסור להרתיח לבל יצוף השומן.
מישל אליו-מארי
מישל אליו-מארי (בצרפתית: Michèle Alliot-Marie; נולדה ב־10 בספטמבר 1946) היא פוליטיקאית צרפתית, ב־14 בנובמבר 2010 מונתה לשרת חוץ של צרפת במקום ברנאר קושנר וכיהנה בתפקיד עד 2011, כאשר התפטרה בשל ביקורת שהופנתה נגדה על קשריה האישיים עם נשיא תוניסיה המודח במהפכה באותה שנה. החליף אותה בתפקיד שר החוץ של צרפת אלן ג'וזפן, שכיהן עד אז כשר ההגנה, בעבר היה גם ראש ממשלת צרפת.
משפטנית, אתנולוגית ופוליטולוגית בהכשרתה, מישל אליו-מארי מייצגת את זרם בעל המורשת הגוליסטית בפוליטיקה הצרפתית. כיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים וכשרת המשפטים של צרפת בממשלות פיון הראשונות מזמן כהונתו של הנשיא סרקוזי. קודם לכן, כיהנה בימי הממשל של ז'אק שיראק כשרת ההגנה. היא הייתה האשה הראשונה שכיהנה כשרת הגנה. היא הייתה גם האשה הראשונה שכיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים של צרפת.
ביוגרפיה.
נולדה בוילנב לה רוי, פרבר דרומי של פריז הסמוך לנמל התעופה אורלי. אביה, ברנאר מארי, היה ידוע בזמנו כשופט רוגבי וכראש עיריית ביאריץ, עיר חוף השוכנת בחבל הבסקים הצרפתי בקרבת מפרץ ביסקיה, שבדרום-מערב צרפת.
בעלת שני תוארי דוקטור: במשפטים ובמדע המדינה, וכמו כן בעלת תואר ראשון באתנולוגיה. הייתה מרצה בכירה באוניברסיטה של פריז טרם כניסתה לפוליטיקה המקומית והארצית.
בין השנים 1983–1988 הייתה חברת המועצה העירונית של סיבור, שבאזור ביאריץ. כמו כן הייתה חברת המועצה העירונית של ביאריץ בין השנים 1989–1992. באותן שנים הייתה גם חברת הפרלמנט האירופי. בין השנים 1992–2002 כיהנה כראש עיריית סן-ז'אן-דה-לוז (Saint-Jean-de-Luz).
נבחרה כחברה באספה הלאומית מטעם המפלגה הגוליסטית "אספה למען הרפובליקה" (Rassemblement pour la République) בשנת 1986. בשנים 1993–1995 הייתה שרת הספורט בממשלתו של אדואר בלאדור. ב-1999 נבחרה לעמוד בראש מפלגת "אספה למען רפובליקה" ובכך הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש מפלגה בצרפת. היא הייתה ליושבת ראש המפלגה עד למיזוג בתוך "האיחוד למען תנועה עממית" בשנת 2002.
הייתה לשרת ההגנה הראשונה של צרפת החל מה-7 במאי 2002 ועד לבחירות 2007, אז ניצח ניקולא סרקוזי ואליו-מארי מונתה לשרת הפנים (והטריטוריות שמעבר לים) של צרפת.
דג המרשלד
שעת שיא
שעת שיא היא פרק זמן במהלך היממה בו ערוצי תחבורה עמוסים במיוחד. מדובר בדרך כלל בזמן שבו מרבית האוכלוסייה נעה אל או ממקום העבודה/לימודים שלה.
בדרך כלל, מדובר ביותר משעה ביום: שעות שיא מתרחשות בין 6 ו-10 בבוקר, ובין 3 אחרי הצהריים ל-7 בערב. תחבורה ציבורית פועלת לעיתים קרובות בתדירות גבוהה יותר במהלך שעות השיא; ועם זאת, לעיתים קרובות התחבורה הציבורית סובלת מעומס יתר בשעות אלו.
להקלת העומס בשעת השיא, בדרך של פיזור התנועה על פני שעות רבות יותר, הונהג במקומות עבודה רבים זמן גמיש - החלפת שעת התחלה אחידה של יום העבודה בגמישות המאפשרת התחלה במשך טווח של שעות אחדות, כרצון העובד.
סדקית
סִדְקִית או גָּלַנְטֶרְיָה (מצרפתית: Galanterie) הם מוצרי עזר קטנים לתפירה ורקמה כגון חוטים, מחטים, מסרגות, כפתורים, טלאים, אצבעונים וכדומה.
מוצרים אלה נמכרים בחנויות קטנות המתמחות בכך ("חנויות סדקית") ולעיתים על ידי רוכלים. לעיתים נמכרים בחנויות הסדקית (בעיקר בגדולות שבהן) גם חוטי סריגה מצמר ובדים.
בחנויות סדקית נמכרים לעיתים גם אביזרי אופנה כגון גרביים, צעיפים וכפפות.
בעבר היו מצויים רוכלי סדקית שהציעו את סחורתם ללקוחותיהם בבתי הלקוחות. בקרב יהודי השטעטל היו סוחרי סדקית שסבבו עם מרכולתם בין העיירות.
גלנטריה
איווריאה
אִיוֵורֵיאַה (באיטלקית: Ivrea) היא עיר בפרובינציה טורינו שבמחוז פיימונטה, בצפון-מערב איטליה. העיר שוכנת על גדת נהר דורה בלטאה, על הדרך לואלה ד'אאוסטה שהיא חלק מדרך ימי הביניים "פרנסיגנה" (Via Francigena), ונחשבת למרכז אזור "קנווסה" (Canavese). איווריאה מוקפת אגמים קטנים, שריד לאגם פרהיסטורי גדול.
ב-2018 העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשל עברה התעשייתי הענף במאה ה-20 והאדריכלות שנבעה ממנו.
תולדות העיר.
איווריאה מוזכרת בהיסטוריה כבר משנת 100 לפנה"ס. היא שימשה כתחנת דרכים בדרך בין צפון איטליה לארצות שמעבר להרי האלפים. שם העיר בלטינית היה Eporedia שמשמעותו "מקום בו מחליפים סוסים". כינוי זה דבק בתושבי העיר הנקראים עד היום "אפורידייאסי" (Eporediesi).
לאחר נפילת האימפריה הרומית הקדושה, הייתה איווריאה למושב הדוכס אלסנדרו מנצוני תחת שלטון הלומברדים. במאה ה-9 עברה העיר לשלטון הפרנקים. במאה ה-11 הייתה לעיר עצמאית, אך ב-1238 חזרה לשליטת פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. השליטה בעיר הייתה נושא למחלוקת בין המרקיז של מונפראטו לבין בית סבויה ובשנת 1356 נרכשה העיר על ידי אמדאו ה-4 מבית סבויה. ב-26 במאי 1800 כבש נפוליאון בונפרטה את העיר ושלט בה עד לנפילתו בשנת 1814.
במאה ה-20 התבסס מוניטין העיר על מפעל אוליבטי לייצור מכונות כתיבה, מכונות חישוב ומאוחר יותר מחשבים. החברה אינה קיימת עוד, אם כי חברות אחרות עושות שימוש בסימנה המסחרי. בשנת 1970 הועסקו במפעלי החברה 90,000 עובדים, כולל רבים מדרום איטליה, ובעקבות סגירת מפעליה הצטמצמה אוכלוסיית העיר ב-70%.
קרנבל התפוזים.
באיווריאה מתקיים קרנבל המבוסס על "קרב תפוזים". אלפי התושבים נחלקים לתשע קבוצות, המטילות תפוזים זו על זו בעוצמה רבה. הקרנבל נמשך שלושה ימים במהלך חודש פברואר ובסופו מתקיימת תהלוכת "אבל" חגיגית שבסופה מברך מושל העיר את המשתתפים בברכה מסורתית: "להתראות בשנה הבאה בשעה אחת אחר חצות".
מקור מסורת הקרנבל באגדה על כלה, בת הטוחן, (Mugnaia) אשר חוללה מהומה ומרד כאשר סרבה לשהות במחיצת הדוכס בליל הכלולות כמקובל באותם הימים, וכרתה את ראשו. הכרכרות העוברות בעיר בזמן הקרנבל מסמלות את משמרות השליט והתפוזים הנזרקים עליהן מסמלים את ראשו הכרות של הדוכס ומבטאים את זעם המורדים. הצופים ב"קרב" אינם רשאים לזרוק תפוזים, אלא אם בחרו להשתייך לאחת הקבוצות. משתתף החובש כובע אדום נחשב ל"מורד" ואינו סופג תפוזים ברקתו.
נראה כי בגרסתו המקורית של הקרנבל נעשה שימוש בתפוחים. המעבר לשימוש בתפוזים תמוה, שכן אינם גדלים באזור אלא מובאים מסיציליה הרחוקה. לקראת הקרנבל בשנת 1994 הובאו לעיר 265,000 ק"ג תפוזים, רובם שאריות מיבול החורף.
איבראה
איויריאה
באב א-זהרה
באב א-זהרה (בערבית: باب الساهرة, תעתיק מדויק באב אלסאהרה) היא שכונה במזרח ירושלים, מצפון לעיר העתיקה, השוכנת בין שער שכם ושער הפרחים מדרום, למושבה האמריקאית ושייח ג'ראח בצפון. ובין שדרות בר-לב ושכונת מאה שערים במערב, לשכונת ואדי אל-ג'וז במזרח. שער הפרחים, הקרוי בערבית "באב א-זהרה", העניק לשכונה את שמה.
השכונה נוסדה בסוף המאה ה-19 לאורך הדרך לשכם ובקרבת גן הקבר. השכונה הייתה אחת השכונות הראשונות מחוץ לחומות ירושלים. בתקופת המנדט הבריטי, וביתר שאת לאחר חלוקת ירושלים בשנת 1948, הפכה השכונה למרכז העסקי והמסחרי במזרח ירושלים.
רחובותיה הראשיים של השכונה, דרך שכם ורחוב צלאח א-דין, הם עורקי המסחר של הקהילה הערבית בירושלים, בהם שוכנים סניפי הבנקים המרכזיים ומסעדות, והם למעשה המשכו הצפוני של שוק העיר העתיקה בירושלים. במזרח השכונה, שוכן מוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה שנחנך ב-1937. בצפון השכונה, המזוהה כמושבה האמריקאית, לאורך רחוב צלאח א-דין, שוכנים בית המשפט המחוזי, משרד המשפטים ולשכת היועץ המשפטי לממשלה, וכן אתרים נוצרים רבים. ברחוב אבו עובידה בשכונה ניצב האוריינט האוס. ברחוב נוזהה ממוקם תיאטרון אל-חכוואתי.
גריסיני
גריסיני (באיטלקית: grissini) הם לחמים צרים יבשים וארוכים, בעלי צורת עיפרון המקובלים במטבח האיטלקי ומוגשים בראשית הארוחה כמתאבן.