בפברואר 2017 הושאל לאורנבורג עד לסוף העונה. אך עם הגעתו של רוברטו מנצ'יני נשלח לזניט-2 סנקט פטרבורג. ביוני 2018 הוחזר להרכב הקבוצה הבוגרת של זניט סנקט פטרבורג, בחסות המאמן סרגיי סמאק. באוקטובר 2019 עלה לראשונה בהרכב הפותח במשחק המחזור ה-13 נגד רוסטוב שהייתה ההופעה ה-12 במדי זניט והראשונה מאז הוחזר לסגל זניט. בעונת 2020/2021 בליגת העל הרוסית בכדורגל הפך לשוער המרכזי בזניט סנקט פטרבורג, בעקבות פציעתו של אנדריי לוניוב ולאחר עזיבתו של האחרון לבאייר לברקוזן, המשיך לעמוד על הקווים כשוערה המרכזי של הקבוצה גם בפתח עונת 2021/2022.
משפחתו.
הוריו הם אנטולי רפאילוביץ', כדורגלן לשעבר ששיחק במועדון מהליגה השנייה "חימיק דזרז'ינסק" ואמו טטיאנה וניאמינובנה. אחיו הגדול אלכסנדר קרז'אקוב, היה גם הוא שחקן כדורגל מקצועי והוכתר כמלך השערים של נבחרת רוסיה בכדורגל.
ג'יאניס אנסטיס
המשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה
נבחרת אוסטריה בכדוריד
נבחרת אוסטריה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של אוסטריה. הנבחרת הייתה בין החזקות בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר הייתה סגנית אלופת המשחקים האולימפיים וסגנית אלופת העולם. הנבחרת ערכה את המשחק הראשון בשנת 1925. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2020 הנבחרת מדורגת במקום ה-16 עם 22 נקודות.
נבחרת אוסטריה בכדוריד בכדורסל
אמץ אמן
"אמץ אמן" היה מיצב שיצר הפסל הישראלי איתמר בגליקטר בשנת 2012 שעסק במעמדו של האמן בחברה הישראלית.
תיאור.
בשנת 2012 עסק איתמר בגליקטר במעמדו של האמן הישראלי בחברה. במרץ 2012 הוא פרסם מודעות אנונימיות תחת הכותרת "דרוש מצנט" (2012) בעיתון הארץ ובה חיפש מצנט (פטרון) עבור "אמן פלסטי צעיר ומבטיח לאחר לימודי אמנות מעמיקים בבצלאל".
בהמשך השנה הציב בגליקטר מערך של "קופת התרמה אישית - אמץ אמן" ששימשו כקופות התרמה עשויות קרטון עבור גיוס כספים "[ל]תערוכת יחיד של אמן צעיר ומבטיח". והן לוו בסיסמה: "להרגיש מצנט בלי לשבור קופת חיסכון!". קופות ההתרמה הוצבו במקומות מרכזיים בשדה האמנות בתל אביב-יפו, ביניהם ברחבת הכניסה של מוזיאון תל אביב לאמנות, בית האמנים על שם יוסף זריצקי, גלריה חזי כהן, גלריה הקיבוץ, גלריה שלוש, גלריה נלי אמן, גלריה P8 ועוד. מחוץ לתל אביב הוצבו קופות בבית האמנים בירושלים, במשכן האמנים בהרצליה ובשלב מאוחר יותר הוצבה הקופה גם במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד.
הצבת הקופות זכתה לסיקור נרחב בעיתונות הישראלית. ב-6 בספטמבר 2012 נפתחה בבית האמנים בתל אביב-יפו התערוכה "מחאה תרבותית - אין תרבות בלי לחם". התערוכה ביקשה למחות כנגד "מצבם הכלכלי של האמנים בארץ המציגים בגלריות ומוזיאונים ציבוריים ללא שכר עבור עבודתם. האבסורד הוא שאמן המציג במוסד ציבורי מממן מכיסו ומזמנו את ההוצאות על הקמת תערוכה ללא כל תמורה. הכל מתוקצב למעט שכר אמן!" וכן הגדלת תקציב התרבות לאמנות החזותית בישראל. בתערוכה הציגו כ-70 אמנים ובהם כמנשה קדישמן, דב הלר, סיגלית לנדאו, אבנר בר חמא, חוה ראוכר, דורון פולק, יעל בלבן, ליאת לבני, מייק דבורקיס, אריה ברקוביץ, נחמה גולן, שלומית באומן ואחרים.
ביוני 2018 הוזכר הפרויקט במסגרת שאילתה של יעל גרמן למשרד התרבות והספורט.
ארפניק צ'ארנץ
ארפניק צ'ארנץ (בארמנית: Արփենիկ Չարենց; 25 ביולי 1932 בירוואן - 12 בפברואר 2008 בירוואן) הייתה סופרת ומבקרת ספרות ארמנית, וחוקרת עבודותיו של המשורר הארמני הנודע יגישה צ'ארנץ, שהיה אביה.
ביוגרפיה.
אביה של צ'ארנץ, המשורר יגישה צ'ארנץ, קרא לבתו על שם אשתו הראשונה, ארפניק. ארפניק מתה בשנת 1927, בעת לידה, בעוד יגישה ישב בבית הכלא הסובייטי. צ'ארנץ הייתה אחת משתי בנותיו עם אשתו השנייה, Izabella Kodabashyan.
הוריה נעצרו בשנת 1937 בתקופת הטיהורים הסטליניסטיים. אביה מת בכלא ואמה הוגלתה לסיביר. היא ואחותה עברו לגור בבית ילדים בירוואן. היא למדה פילולוגיה באוניברסיטה הלאומית בירוואן. היא הייתה מייסדת ומתכננת מרכזית של מוזיאון צ'ארנץ בירוואן, אשר הוקם בבית ילדותה, ושימשה כיו"ר המועצה האקדמית של המוסד. היא אספה וארגנה את 6,000 עבודותיו של אביה, ועסקה במחקרם ובהפצת יצירותיו הספרותיות וסיפור חייו.
בקריירה שלה בתור סופרת, היא כתבה רומנים, סיפורים קצרים ואת זכרונותיה, בעיקר בנושא ילדותה הקשה. היא הייתה חברה באיגוד הסופרים הארמני.
לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן
לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן (בגרמנית: Markgraf Ludwig Wilhelm von Baden-Baden; 8 באפריל 1655 - 4 בינואר 1707), היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1677–1707.
ביוגרפיה.
לודוויג וילהלם נולד ב-8 באפריל 1655 בפריז, לפרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן וללואיזה כריסטינה, נסיכת סבויה, בתם של טומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ומארי דה בורבון, רוזנת סואסון.
בהיותו בן חצי שנה נפרדו הוריו, ואביו חזר מפריז לגרמניה. בשנת 1669 מת אביו, ובשנת 1670 נלקח לודוויג וילהלם לבית סבו בגרמניה.
בשנת 1674 הצטרף לודוויג וילהלם לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ושירת תחת פיקודו של ריימונדו מונטקוקולי, ולאחר מכן תחת פיקודו של קרל החמישי, דוכס לורן במלחמת הולנד–צרפת. בשנת 1677 מת סבו וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ולודוויג וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1683 לחם לודוויג וילהלם בקרב וינה תחת פיקודו של יאן השלישי, מלך פולין, וסייע לניצחון הגדול על האימפריה העות'מאנית, ובשנת 1689 זכה לניצחון גדול על העות'מאנים בניש. בשנת 1689 הוא מונה למפקד הצבא הקיסרי במזרח, ובשנת 1691 הוא זכה לניצחון גדול על העות'מאנים בקרב סלאנקאמן. כהוקרה על הישגיו הוא קיבל תואר אביר מסדר גיזת הזהב, וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד הצבא במלחמת תשע השנים.
במלחמת הירושה הספרדית הוא פיקד על הצבא הקיסרי, ואף הצליח לסיים את המצור על לנדאו בספטמבר 1702, אך עד מהרה נאלץ לסגת על פני הריין והובס על ידי הצרפתים תחת פיקודו של קלוד לואי הקטור דה וילאר בקרב פריידלינגן. בשנת 1704 הוא השתתף במערכה הגרמנית המוצלחת של מרלבורו והנסיך אויגן מסבויה, הוא הצטיין בקרב שלנברג וכבש את אינגולשטדט ולנדאו, ובכך הוציא את הכוחות הבוואריים מן הקרב המכריע בבלנהיים.
ב-4 בינואר 1707 מת לודוויג וילהלם בארמון ראשטאט, ובנו לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו משמשת כעוצרת בשמו. אשתו הייתה פטרונה גדולה של האמנויות, והפכה את באדן-באדן למרכז תרבות ארכיטקטונית.
משפחתו.
ב-27 במרץ 1690 התחתן לודוויג וילהלם עם זיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, בתם של יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג והדוויג מפפאלץ-זולצבאך, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
בהיה ח'אנום
בהיה ח'אנום (בפרסית: بهیه‌خانم; 1846 - 15 ביולי 1923) היא בתו של מירזא חסין עלי הידוע כבהאא אללה, מייסד הדת הבהאאית. לפי האמונה הבהאאית, בכל תקופה דתית ישנה אישה שמתעלה על אחרים ונעשית התגלמות של מעלות נשיות, למשל, מריה בנצרות, ופאטמה בתו של מחמד באסלאם. בהיה ח'אנום ממלאת את התפקיד הזה בדת הבהאאית.
ביוגרפיה.
שנות חייה המוקדמות.
בהיה ח'אנום נולדה בטהראן, בשם פאטימה, ורק לאחר מכן נקראה בהיה. לאמה של בהיה, אסיה ח'אנום, בהאא' אללה נתן את הכינוי "ורקה-י עוליא" (העלה העליון). לאחר מותה של אסיה ח'אנום, הוא העניק את הכינוי לבהיה ח'אנום. בהיה ח'אנום זכתה לכינוי "העלה הקדוש", משום שאביה בהאא' אללה השתמש בדימויים הקשורים לעץ כדי לסמל את בני משפחתו בכתביו. דימוי זה נועד לסמל חוזק, סיבולת, גמישות ותועלת. את בני המשפחה הזכרים כינה "ענפים" ואת בנות המשפחה "עלים".
אחיה של בהיה ח'אנום, מירזא עבאס בוזורג הידוע כעבד אל-בהאא', היה גדול ממנה בשנתיים. כאשר הייתה בת שנתיים, נולד אחיהם הקטן מיהדי. במהלך שנות חייה הראשונות באיראן, אביה נעשה יותר ויותר מעורב בתהליך ההתפתחות של האמונה הבאבית החדשה. במהלך מבצעי מעצר נרחבים של מאמיני הדת הבאבית שביצע השלטון לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו של השליט נאסר א-דין שאה באוגוסט 1852, בהאא' אללה נעצר ונכלא בסיאה צ'אל. היא הייתה אז בת 6. כאשר בית המשפחה הותקף, אמה לקחה את שלושת ילדיה עימה למסתור במקום אחר בעיר. כשהלכה לבקר את בהאא' אללה הכלוא, לקחה עימה את בנה עבד אל-בהאא' שהיה אז בן 8. בהיה ח'אנום הקטנה נשארה לשמור על אחיה בן השנתיים במהלך הימים.
לאחר מכן, המשפחה הוגלתה אל עיראק, ונאלצה לעבור מסע מפרך בהרים ובקור בדרכה לבגדאד. במהלך המסע, הקשר בין שני האחים הגדולים התחזק. המשפחה הגיעה לבגדאד באפריל 1853. בהיה ח'אנום הייתה לצד אביה כאשר הכריז על ההתגלות שלו בגן רצ'ואן בשנת 1863. לאחר עשר שנים, כשהייתה בת 16, המשפחה הוגלתה פעם נוספת. הם הגיעו לאיסטנבול בחודש אוגוסט באותה שנה, ולאחר מכן בדצמבר לאדירנה. בשנת 1868 הגיעו לעכו ונכלאו במצודה על ידי השלטונות העות'מאניים. בזמן שהיו במעצר, אחיה מיהדי נפל מפתח בגג המצודה ונהרג בגיל 22. באותה תקופה, אחיה הגדול עבד אל-בהאא' פיתח קשרים טובים עם הרשויות העות'מאניות המקומיות, ועובדה זו סייעה לו להתערב למען אביו ולהקל על תנאי כליאתו. לבסוף הרשויות איפשרו לבהאא' אללה להשתחרר מהמצודה ולחיות בעיר.
בהיה ח'אנום מעולם לא נישאה. את הסיבה לכך אפשר למצוא בספרה של ליידי בלומפילד שראיינה את בהיה ח'אנום, "הדרך הנבחרת": "כאשר התבגרה, היא הפצירה באביה להניח לה להישאר לא נשואה, כדי שתוכל להקדיש את עצמה לשלושת יקיריה האהובים באופן טוב יותר." (The Chosen Highway, עמ' 69)
חייה לאחר מותו של בהאא' אללה.