באמצע שנות התשעים בא אל סיפה של פשיטת רגל בשל אחוזי ריבית גבוהים על הלוואות ענק שלקח להגדלת מסעדתו ולבניית מלון הרלה א שאטו שלו המפואר שלו, אך עובדיו נחלצו לעזרתו, התארגנו והלוו לו מכספם הדל והוא אף הצליח להגיע להסדר עם הבנקים ולפרוש את תשלומיו והוא אף פתח מסעדה שנייה במג'ב Ferme de mon Pere שזכתה אף היא בשלושה כוכבים מהמישלן ונהיה לטבח השני אחרי אלן דיקאס שבבעלותו שתי מסעדות בנות שלושה כוכבי מישלן כל אחת, אך בעוד ששתי מסעדותיו של דיקאס פתוחות לכל אורך השנה, מסעדותיו של ורה הן עונתיות כל אחת פתוחה חצי אחר מהשנה, בשנת 2006 מכר את מסעדת Ferme de mon Pere (שעקב כך מיד נושלה על ידי המישלן מכל כוכביה) ונותר עם מסעדה אחת של שלושה כוכבים.
ורה הוא אשף בישול בצמחים. משתמש בצמחים ובעשבים נדירים על מנת להדהים את לקוחותיו וליצור טעמים שלא נודעו כמותם בעבר כמו מוס חזזית ומוס שוקולד עם סוג נדיר של קורנית. הוא התחתן עם בעלת משרד ליחסי ציבור והשתמש בכישוריה לבנות מסע תעמולה אפקטיבי מאוד לעצמו. הוא בעל אישיות צבעונית וכובע איכרים שחור מדולדל התלוי על ראשו ולא מש ממנו במסעדה או מחוצה לה. ופרסם את עצמו כאומן הבישול הטבעי, בעודו לועג ופוטר את כל המטבח הצרפתי הקלאסי כדבר שאבד עליו הכלח.
למרות הדימוי שיצר ורה על עצמו הרי שמישל בראס קדם לו בהרבה בלהטטנות הצמחים. ורה אף הושפע עמוקות מפראן אדריה בשלן המעבדה הקטלוני. הוא מגיש הרבה מתבשיליו בצורה נוזלית ולא מוצקה, מזריק מרכיבים במזרק לתוך מרכיבים אחרים, לעיתים מציג רטבים צורת קוביות קרח ומשתמש בצלחות המעוצבות בצורה משונה. נותן ללקוחותיו לשתות דרך קשיות אורגניות או מבחנות מעבדה, שם שבבי קרח יבש בתחתית הכוס על מנת ליצור עשן דמוי נחשול עננים.
מסעדתו של ורה היא בין היקרות בצרפת המגיעים לכאלף דולרים לזוג בארוחת הערב, אך למרות זאת הוא מלא כל לילה ורשימת ההמתנה היא בת חודשיים עד ארבעה חודשים.
במרץ 2003 התחוללה סערה במטבח העילי הצרפתי כשורה היה השף הראשון מאז ומעולם שמדריך הגו מיו העניק לו 20/20 נקודות, עד אז לא הוענק כבוד זה אפילו לגדולים מכולם כמו פרדי ז'ירארדה, ז'ואל רובישון ואלן שאפל. המדריכים הקודמים הגבילו את הציון למקסימום 19.5/20, רוב מבקרי המסעדות סבורים שלמרות גדולתו של ורה אין הדבר ראוי.
בפברואר 2009 הודיע ורה כי הוא מתכוון לסגור את מסעדתו.
בין תלמידיו הבולטים ניתן למנות את אדואר לובה.
איצטדיון אנפילד
מיק פולי
מרדכי רכטמן
מרדכי רֶכטמן (נולד ב-16 במאי 1926) הוא מוזיקאי, נגן בסון, מעבד, מנצח ומורה למוזיקה ישראלי, לשעבר פרופסור באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
מרדכי רכטמן נולד בשנת 1926 בעיר וופֶֶּרטל שבגרמניה. בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עזבה משפחתו את גרמניה וב-1934 עלתה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב.
היה תלמידם של אילן שולץ (נגן בסון מהתזמורת הישראלית, כיום התזמורת הפילהרמונית הישראלית) ושל סול שונבאך (נגן בסון ראשון בפילהרמונית של פילדלפיה).
בשנת 1941 החל לנגן בבסון בתזמורת האופרה הארצישראלית בגיל 15, ותוך זמן קצר התמנה לתפקיד נגן הבסון הראשי של התזמורת. בין השנים 1946–1991 ניגן כנגן הבסון הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנים אלה ניצח על תזמורות רבות ובהן התזמורת הפלהרמונית הישראלית. ב-1963 ייסד את חמישיית כלי הנשיפה הישראלית, וב-1976 ייסד את "אנסמבל נשפני הפלהרמונית".
בין השנים 1985–1991 כיהן כמנהל המוזיקלי והמנצח של "אנסמבל נשפני התזמורת הקאמרית הישראלית". ניצח על תזמורות בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון, בקונסרבטריון למוזיקה של ז'נבה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק, וכן באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
בשנים 1969–2002 כיהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב. בשנים 1977–1978 לימד כפרופסור אורח בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה.
בשנת 2004 זכה רכטמן בפרס חבר הנאמנים במסגרת פרסי משרד החינוך על תרומתו המיוחדת לחיי המוזיקה בישראל.
רכטמן עיבד למעלה מ-150 עיבודים ליצירות רבות מבין יצירות העוגב של באך, ויצירות של מוצרט, היידן, בטהובן ורבים אחרים לכלי נשיפה וכלי מיתר בהרכבים שונים. מכלי סולו ועד תשעה כלי מיתר.
רכטמן ניצח על מרבית התזמורות בארץ, ביניהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ועל עוד הרכבים שונים נוספים.
מרדכי רכטמן הוא בעל תואר אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות. בין הישגיו: תיקו 4:4 עם שמואל רשבסקי. בשנת 2016 שיחק בליגה ב' לשחמט.
ב-8 באפריל 2016 נערך בהיכל התרבות ראשון לציון קונצרט מחווה לכבוד יום הולדתו ה-90 של מרדכי רכטמן. בין הנוכחים בקהל היו ראש העיר דאז דב צור והמנצח זובין מהטה (שגם בירך אותו). חלק מנגני התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ביצעו במהלך הקונצרט יצירות מאת באך ובטהובן בעיבודיו של רכטמן.
בנו הוא הפסנתרן והמלחין אילן רכטמן.
פיג'ו 201
פיג'ו 201 - רכב משפחתי מתוצרת יצרן הרכב הצרפתי פיג'ו, שיוצר טרום מלחמת העולם השנייה (1929-1937). הרכב היה מצויד במנוע בעל 4 צילנדרים בנפח של 1,122 סמ"ק. במהלך השנים יוצרו מספר גרסאות כגון: 201T, 201C, 201X, 201E, 201L ועוד. הגרסאות הנוספות צוידו במנועי 1.1 ו 1.3 ליטר וגרסה 201M משנת 1937 צוידה במנוע בעל נפח של 1465 סמ"ק, רכב זה הגיע למהירות מרבית של 100 קמ"ש/60 מייל לשעה.
סך הכל יוצרו 142,309 יחידות.
דגם ה - פיג'ו 301 (1932) התבסס על דגם פיג'ו 201.
שרטרז
שרטרוז
אצטדיון סטנלי פארק
אצטדיון סטנלי פארק (באנגלית: Stanley Park Stadium) הוא שמו של אצטדיון כדורגל בן כ-61,000 מקומות ישיבה שתוכנן להיבנות בסטנלי פארק שבליברפול עבור מועדון הכדורגל המקומי, ליברפול.
היסטוריה.
התוכניות להקמת האצטדיון הוצעו לראשונה בחודש מאי 2002 על ידי ליברפול, שביקשה להחליף את אצטדיון אנפילד הקיים. בהצעה הראשונית עמדה התכולה המתוכננת על 55,000 מושבים, אך שונתה מאוחר יותר ל-60-61,000. המועדון הודיע לראשונה על כוונותיו לבניית אצטדיון חדש כשנה וחצי מוקדם יותר. הרעיון המקורי היה בניית אצטדיון בעל 70,000 מושבים בעלות של כ-200 מיליון לירות שטרלינג, שבנייתו תושלם לקראת עונת 2004-05.
המועצה המקומית העלתה רעיון לבניית אצטדיון משותף עם היריבה העירונית אברטון, אך זה נפסל בשל אי הסכמה של שני מחנות האוהדים למהלך. השם סטנלי פארק הוצע כשם לאצטדיון המשותף, אך ליברפול ככל הנראה העדיפה לקרוא לאצטדיון אנפילד, כשם האצטדיון הקודם.
התוכניות שאושרו לראשונה בחודש פברואר 2005, הועברו לאישור מועצת העיר ליברפול בשנית לאחר כשנה, כדי להבטיח כי תוכניות האצטדיון המוצעת עומדת בדרישות הבנייה החדשות. ב-11 באפריל 2006 דווח כי התוכניות אושרו ללא שינויים. ב-8 בספטמבר 2006 קיבל המועדון אור ירוק ממועצת העיר לבניית האצטדיון. המועדון ככל הנראה יחפש משקיעים חדשים למימון הפרויקט, שעלות השלב הראשון בו מוערכת ב-215 מיליון לירות שטרלינג. בניית האצטדיון אמורה הייתה להתחיל באביב 2007, אך נדחתה עקב קשיים כלכליים.
באוקטובר 2012 הוחלט במועדון לזנוח את התוכניות להקמת האצטדיון, ולקדם את שיפוצו והרחבתו של אצטדיון אנפילד. בספטמבר 2014 פורסם כי מועצת העיר אישרה את הרחבתו של אצטדיון אנפילד ל-58,800 מקומות.
איצטדיון סטנלי פארק
רייגן
טחבי עלים
טחבי עלים (שם מדעי: Bryophyta) היא קבוצה של טחבים הגדלים בדרך כלל ככרים צפופים במקומות מוצלים. בדרך כלל הפרטים בעלי עלים פשוטים שהם לרוב בעובי תא בודד. למרות שלכמה מינים ישנן מערכת הולכה בסיסית של ניוטריאנטים או של מים, לרוב טחבי העלים אין רקמות כאלה הנפוצות בצמחים וסקולריים. אחרי הפריה לטחבי העלים לא נוצרים זרעים אלא ספרופיט המורכב מגבעול ארוך שבראשו קפסולה המכילה נבגים. רוב המינים בעולם ובארץ קטנים מאוד וגודלם אינו עולה על 1-3 סנטימטר אם כי בעולם קיימים גם פרטים המגיעים לגובה של 20 סנטימטר.
מעמדם של טחבי העלים שנוי במחלוקת. בעבר התייחסו אליהם כמחלקה במערכת הטחבים שהכילה גם את טחבי הכבד ואת האנתוצרוטה אך כיום נוטים לסווג אותם כמערכה בפני עצמה תחת השם "Bryophyta" (השם הקודם של הטחבים). טחבי העלים מהווים על פי החלוקה הפילוגנטית המודרנית את מערכת הצמחים החיים הקרובה ביותר לצמחים וסקולריים.
בעולם יש כ-12,000 מינים של טחבי עלים, ומתוכם גדלים בארץ 210 מינים המחולקים ל-64 סוגים ב-20 משפחות שונות.
מורפולוגיה.
טחבי-עלים הם צמחים לא וסקולריים. הדבר מתבטא בכך שהם חסרים את הרקמות שאופייניות בדרך כלל לצמחים וסקולריים, במיוחד העצה. טחבי עלים קולטים מים וניוטריאנטים בעיקר דרך העלים שלהם ובדומה לשאר הצמחים מעבדים אור-שמש ופחמן דו-חמצני בתהליך הפוטוסינתזה. בדומה לאנתוצרוטה ולטחבי הכבד גם בטחבי העלים הגמטופיט ההפלואידי הוא השלב המרכזי במחזור החיים, זאת לעומת הצמחים הוסקולריים שמה הספורופיט הדיפלואידי הוא השלב המרכזי במחזור החיים. טחבי עלים מתרבים באמצעות נבגים ולא באמצעות זרעים, והם חסרי פרחים.
מחזור החיים.