הפרעת אישיות נרקיסיסטית נלווית לעיתים קרובות להפרעות אחרות, במיוחד הפרעות בשימוש בחומרים, הפרעה דו-קוטבית, דיכאון קליני, הפרעות חרדה, הפרעות אכילה, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, והפרעות אישיות אחרות. הפרעות נלוות אלה הן לעיתים קרובות ההפרעות שמובילות אנשים עם ההפרעה לטיפול פסיכולוגי. דרגת התחלואה הכפולה קשורה לחומרת ההפרעה. הפרעת אישיות נרקיסיסטית יכולה להתרחש יחד עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, הפרעת אישיות היסטריונית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות סכיזוטיפלית, והתנהגות פסיבית-אגרסיבית עם שיעורים שעולים על 50%. מחקר אחד שנערך על הקהילה מצא כי 39% מהסובלים מהפרעת אישיות גבולית גם סבלו מהפרעה זאת. לתחלואה עם הפרעת אישיות אנטי-חברתית יש השפעה שלילית חמורה ביותר על הפרוגנוזה.
תתי הסוגים של ההפרעה, סמוי וגלוי, קשורים לדפוסים שונים של תחלואה נלווית. חרדה ודיכאון הם הפרעות שכיחות יותר בקבוצת הנרקיסיסטים הפגיעים, כמו גם פגיעה עצמית לא-אובדנית וניסיונות התאבדות. לעומת זאת, אלו עם תת-סוג ממאיר / גלוי עשויים להיות חופשיים יחסית ממצוקה סובייקטיבית, אלא אם כן הם מתמודדים עם כשלים מקצועיים או בין-אישיים. תכונות גרנדיוזיות בדרך כלל קשורות לשימוש לרעה בסמים ואלכוהוליזם, כמו גם להפרעת אישיות אנטי-חברתית והפרעת אישיות פרנואידית.
שכיחות.
שכיחות ההפרעה נאמדת בכ-1% מהאוכלוסייה הכללית, ובין 2-16% במסגרות קליניות (למשל, מסגרות גמילה). סקירה שיטתית שנערכה בשנת 2010 מצאה כי שכיחות ההפרעה בכלל האוכלוסייה היא בין 0% ל-6.2%. ההפרעה (או תכונות של ההפרעה) הם שכיחות מאוד במסגרות צבאיות עם שיעור שמגיע עד 20%. בקרב תלמידי שנה א' לרפואה שכיחות ההפרעה היא 17%. ההפרעה גם שכיחה במסגרות פורנזיות כגון בתי סוהר ומשוערת כ-6%. קיימת מחלוקת לגבי ההבדלים בשיעורי השכיחות בין גברים לנשים. למרות שכמה מחקרים מצאו שיעור שכיחות גבוה יותר של NPD בקרב גברים לעומת נשים, מחקרים אחרים לא הצליחו למצוא הבדלים כאלה.
מחקר שנערך בישראל על גברים שהתאבדו במשך שירותם הצבאי בצה"ל מצא כי ל-23.3% מהם הייתה הפרעת אישיות נרקיסיסטית או תכונות של ההפרעה. במחקר נוסף שנערך בישראל נמצא כי התכונות השכיחות ביותר בקרב מתאבדים היו תכונות נרקיסיסטיות (14.1%). הפרעת אישיות נרקיסיסטית אינה עוברת רמיסיה בגיל מתקדם. גיל הביניים הוא תקופה קריטית במיוחד להחמרה של הפרעת האישיות זאת, והיא גם נמצאה בקרב אנשים קשישים. הבדלים תרבותיים והתמודדות עם קשיי הסתגלות לאחר הגירה או מעבר גם הם יכולים להסלים תגובות נרקיסיסטיות ותכונות פתולוגיות נוספות.
בשנים האחרונות נשמעו טענות שונות כי חלה עלייה משמעותית בהפרעה בקרב נשים ובני נוער אך על פי ניתוח-על שנערך בשנת 2015 המחברים מצאו כי זה לא בא לידי ביטוי בנתונים וכי השכיחות נותרה יציבה יחסית לשני המינים במהלך 30 השנים האחרונות (כאשר הנתונים על ההפרעה נאספו לראשונה).
גורמים אטיולוגיים.
הגורם הספציפי שמוביל להתפתחות ההפרעה אינו ידוע. מומחים נוטים ליישם מודל ביופסיכוסוציאלי הדוגל בגישה העקרונית כי שילוב של גורמים נוירו ביולוגיים, גנטיים, פסיכולוגיים, וסביבתיים תורמים להתפתחותה של ההפרעה.
גנטיקה.
ישנם מספר ראיות לכך שהפרעת אישיות נרקיסיסטית מקורה בגנים תורשתיים, ושסביר יותר שההפרעה תתפתח אצל אנשים שיש להם היסטוריה משפחתית של ההפרעה.
מחקר שנערך בשנת 2001 קבע כי להפרעת אישיות נרקיסיסטית יש תורשתיות גבוהה של 66%. מחקר תאומים נוסף מצא קשר של 43.6% בין תורשתיות להפרעת אישיות נרקיסיסטית.
עם זאת, הגנים הספציפיים והאינטראקציות הגנטיות שתורמים לסיבתה של ההפרעה וכיצד הם עשויים להשפיע על התהליכים ההתפתחותיים והפיזיולוגיים שבבסיס מצב הזה – טרם נקבעו.
גורמים סביבתיים.
גורמים סביבתיים וחברתיים נחשבים גם הם כבעלי השפעה משמעותית על התפתחותה של ההפרעה. נמצא שלסגנונות הורות שונים תפקיד חשוב בהתפתחות הקוגניטיבית, הרגשית, הפיזית והחברתית של הילד.
גלן גבארד מזהה את הגורמים הבאים בספרו "טיפול בהפרעות נפשיות" כגורמים סביבתיים שתורמים להתפתחות ההפרעה:
מחקרים.
בין הראשונים לחקור הפרעת אישיות נרקיסיסטית היה אוטו קרנברג, שבמאמריו וספריו משנות השמונים של המאה העשרים, תרם רבות להבניית הקונספט של הפרעת אישיות זו ואפיונה הקליני. בין הנושאים הנחקרים כיום בהקשר הספציפי של הפרעת אישיות נרקיסיסטית: ביטויי ההפרעה בגילאים שונים, גורמים להתפתחות ההפרעה, מתאמים בין ההפרעה לבין תכונות רקע שונות (באיזו משפחה גדל האדם, איך תפקדו הוריו, משתנים כלכליים ודמוגרפיים ועוד).
פסיכופיזיולוגיה.
נמצא כי לאנשים בעלי הפרעת אישיות נרקיסיסטית נפח קטן יותר של חומר אפור במוח:
במערכת הפרה-לימבית (חלק מקליפת המוח הקדם-מצחית), ששולטת על עיבוד רגשות, הגדרת מטרות, ושליטה עצמית; באינסולה, הקריטית וההכרחית למודעות רגשית, ולרגשות פרו-חברתיים (כגון תחושת אשם); ובפיתול החגורה, שמעורב בקבלת החלטות והיכולת לרסן התנהגויות שליליות.
עדיין לא ידוע אם לפגמים בהתפתחות המוח מקור גנטי, או שהם תוצר של השפעות סביבתיות.
אמפתיה.
מחקרים מראים כי בעוד שהאמפתיה הרגשית של נרקיסיסטים היא נמוכה, לנרקיסיסטים יש את היכולת לחוות אותה. מחקר של אוניברסיטת סארי טוען כי נרקיסיסטים מסוגלים לחוות אותה, ושהם יכולים להגיב בצורה רגשית לסבלו של האחר, כאשר הם מנסים להזדהות עם נקודת המבט שלו. המחקר מראה כי הליקויים באמפתיה הרגשית הם לא מתוך חוסר יכולת אלא אולי מתוך חוסר נכונות או רצון.
החוקרים שביצעו את המחקרים מצאו כי יכולתם הרגשית של נרקיסיסטים לאמפתיה עשויה להיות לקויה בשל רגשות אינטנסיביים שהם חווים כגון כעס, בושה או פחד. הלקות הרגשית יכולה להיות מוסברת מבושה, והימנעות מסיטואציות טעונות רגשית. הסבר אפשרי נוסף הוא שהלקות קשורה לחוסר נכונות להזדהות עם אחרים, ניסיון מכוון להימנע מפְּגִיעוּת.
מחקרים אלה מראים כי לעיתים קרובות נרקיסיסטים אינם מודעים לליקויים שלהם ונוטים להעריך ולהגזים בכמות האמפתיה הרגשית שלהם.
טיפול.
היעילות של טיפול פסיכותרפי וטיפולים פסיכו-פרמקולוגיים בהפרעת אישיות נרקיסיסטית לא נבדק באופן שיטתי או אמפירי. הטיפול באנשים החיים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מתמקד בעיקר סביב פסיכותרפיה והוא קשה וממושך מאד. כמו הפרעות אישיות רבות, הפרעת אישיות נרקיסיסטית היא הפרעה אגו-סינטונית; תכונותיה נתפשות על ידי הלוקה כחלק מעצמו ומאישיותו, והן הולמות את רצונותיו, ערכיו ושאיפותיו. יתר על כך, בשל השאפתנות הגבוהה הקשורה להפרעה, חלק מהאנשים אינם רואים את האבחנה כדבר שפוגע בחייהם או מצריך שינוי.
אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית עשויים להגיע לטיפול מסיבות שונות. כאשר אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית נכנסים לטיפול, הוא מתבקש בדרך כלל בגלל קשיים בחיים (למשל, חוסר שביעות רצון; אינו מצליח להגשים את שאיפותיו) או כדי לחפש הקלה מהפרעה אחרת, כגון דיכאון קליני חוזר ונשנה, הפרעות בשימוש בחומרים, הפרעה דו-קוטבית, הפרעת אכילה, או על פי התעקשותם של קרובי משפחה וחברים. בין היתר, זה בגלל שלאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית יש תובנה לקויה, לרוב, הם אינם מסוגלים לתפוס את ההתנהגות שלהם כלא הולמת בשל הדימוי העצמי החיובי מאוד שלהם ולכן הם עלולים לפרש את הטיפול כניסיון לערער את ההגנות הגרנדיוזיות שלהם.
ההמלצות הנוכחיות בנושא הטיפול מבוססים במידה רבה על ניסיון קליני ועל ניסוחים תאורטיים. ניסוחים אלה הובילו להתפשטות גישות טיפוליות שונות, ותיאורי מקרים שונים מדווחים כי טיפולים אלה יכולים להיות יעילים עבור חלק מהלוקים בהפרעה.
זה חיוני לעודד את המטופל לחקור את הבעיות הרלוונטיות שהביאו אותו לטיפול ואת נכונותו לטפל בבעיות אלה בצורה משמעותית עם המטפל. ייתכן שיידרשו מספר מפגשים לשם כך. מומחים בתחום ממליצים על גישת טיפול גמישה, המותאמת לתפקוד המטופל, למוטיבציה שלו, למידת המודעות העצמית שלו, כמו גם יחס טיפולי מכבד, עקבי, וקשוב. בניית ברית טיפולית עם מטופל נרקיסיסט היא תהליך איטי והדרגתי. משימה מרכזית בטיפול היא לאזן את הימנעותו של המטופל והדחפים הפתאומיים לדחות את המטפל ולנטוש את הטיפול. התמודדות ישירה או ביקורתיות כלפי הגרנדיוזיות של המטופל, עיסוק בקשר תחרותי ושולט עם המטופל, או נקיטת גישה פסיבית תוך ציפייה שהמטופל ייצור התקדמות ללא עזרה חיצונית, הן טעויות נפוצות עם מטופלים נרקיסיסטים. לטיפול ממושך ערך רב, שכן כדי לחולל שינויים בדפוסים העקשניים של ההתרכזות בעצמי, נדרשים יחסי טיפול ארוכי טווח, עם שימת דגש ייחודית להתמקדות בצרכים הבלתי מסופקים, על מנת לאפשר את ביטויים ולתת לגיטימציה תוך כדי חיזוק בוחן המציאות.
בהיעדר גיבוי אמפירי לטיפולים התומכים בפתולוגיה זאת, זה מקובל להשתמש בטיפולים שידועים כיעילים בהפרעות שנחשבות "שכנות" להפרעה זאת, בדרך כלל עם שינויים המבוססים על הנימוקים התאורטיים והקליניים על ההבדל בין ההפרעות. בפרט, שיטות הטיפול המומלצות עבור הלוקים בהפרעה הם טיפול ממוקד העברה, טיפול מבוסס מנטליזציה, וטיפול ממוקד סכמה. טיפול דיאלקטי התנהגותי הוא אפשרות נוספת עבור אלה עם תחלואה נלווית של הפרעת אישיות גבולית ודפוסים של הרס עצמי.
הוזייל
פוליטיקה של הודו