ניגן מספר פעמים יחד עם יהודי מנוחין ועם תזמורות חשובות בעולם תחת שרביטם של מנצחים כמו אוטו קלמפרר, יוג'ין אורמנדי, קרלו מריה ג'וליני, הרברט פון קאראיאן, גאורג שולטי, לורין מאזל, זובין מהטה, סייג'י אוזאווה, גנאדי רוז'דסטוונסקי ואחרים.
הופעת הבכורה שלו במערב התקיימה ברויאל אלברט הול בלונדון. בהמשך סייר איגור אויסטרך בארצות הברית, באירופה (אוסטריה, דנמרק, צרפת, בריטניה, בגרמניה המזרחית, צ'כוסלובקיה), בקנדה, דרום אמריקה, יפן ואוסטרליה
ב-1964 הופיע בישראל.
משנת 1968 התחיל איגור אויסטרך גם קריירה של מנצח. ניצח על התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה וסולניה. בחוץ לארץ ניצח לראשונה בקופנהגן בפברואר 1968. הוא ניצח על תזמורות סימפוניות כמו התזמורת הפילהרמונית של לנינגרד, על תזמורות בלונדון, ברלין ובריסל.
הקליט, בין היתר, את הקונצרט השני לכינור מאת בלה ברטוק, סונטות לכינור וצ'מבלו של יוהאן סבסטיאן באך (יחד עם אשתו, נ. זרצלובה), את הפואמה של יבגני סבטלנוב לזכרו של דוד אויסטרך.
איגור אויסטרך היה חבר בחבר השופטים של תחרויות יוקרתיות לכינור כמו התחרות הבינלאומית ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה, התחרות על שם המלכה אליזבת בבלגיה, התחרות הבינלאומית ע"ש הנריק וייניאבסקו, התחרות הבינלאומית במוסקבה הנושאת את שם אביו, דוד אויסטרך.
אחרי 1996 חי עם משפחתו בבלגיה ובשנים 1996–2010 לימד בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל. בשנת 2011 חזר לרוסיה.
איגור אויסטרך נודע בפרשנויותיו המצומצמות והמודרניסטיות.
חייו הפרטיים.
משנת 1960 איגור אויסטרך היה נשוי לפסנתרנית נטליה ניקולאייבנה זרצלובה (2017-1930). מעל 50 שנה היא נהגה לנגן מוזיקה קאמרית יחד עם בעלה.
בנם, ולרי אויסטרך (יליד 1961) גם הוא ויולן וכנר, המלמד החל מ-1996 בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל. הנכד רוברט אויסטרך נולד ב-2012.
יחיעם ויץ (לוחם הפלמ&quot;ח)
יחיעם וַיְץ (18 בספטמבר 1918 - 17 ביוני 1946) היה מפקד בפלמ"ח אשר נהרג בפעולת פיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים.
קורות חייו.
יחיעם ויץ נולד בשנת 1918 ביבנאל למשפחה נודעת בתנועת ההתיישבות. אביו, יוסף ויץ, היה מראשי הקק"ל ומהפעילים המרכזיים בהתיישבות וברכישת קרקעות בארץ בתקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה; אמו רוחמה הייתה בתו של יצחק זאב אלטשולר, מאנשי העלייה הראשונה וממייסדי רחובות. אחיו, רענן ויץ, היה מראשי תנועת ההתיישבות ולימים יו"ר המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית.
כשהתבשר אביו בהיותו בסג'רה, כמה חודשים לאחר הצהרת בלפור, על לידת בנו השלישי, פרץ בתרועה "יחי-עם", וכך קראו הוא ואשתו לבנם, ומכאן והלאה היה השם "יחיעם" לשם ישראלי נפוץ. גרסה משפחתית למקור השם: כאשר רוחמה כרעה ללדת, בבית החולים "משגב לדך" בירושלים, נערכה הפגנה בקרבת מקום והמפגינים קראו קריאות קצובות: "יחי-עם ישראל, יחי-עם ישראל..." היולדת שמעה את הקריאות ומכאן מקור השם.
יחיעם ויץ גדל בשכונת בית הכרם בירושלים, שאביו נמנה עם מקימיה, למד בגימנסיה העברית ברחביה ונסע ללונדון ללמוד כימיה ובוטניקה. היה חבר הפלמ"ח מראשיתו ומראשוני המדריכים הפלוגתיים בו. בליל הגשרים שהיה בלילה שבין 16 ו-17 ביוני 1946, הצטרף ויץ לפעולת גשר כזיב, כמשקיף מטעם מטה הפלמ"ח. בעת ההסתערות נפצע פצעי מוות מכדור בחזהו. דבריו האחרונים היו: "המשיכו, בי לא כדאי לטפל יותר. מסרו שלום לאמא ולרמה". הלווייתו החלה בחיפה, משם הועבר ארונו לירושלים והובא לקבורות בבית הקברות בהר הזיתים, במעמד אלפי מלווים ובהם ראשי היישוב היהודי. ויץ הותיר אחריו אלמנה, הזמרת רמה סמסונוב. מכתביו קובצו בספר "מכתבי יחיעם ויץ".
קיבוץ יחיעם, שעלה לקרקע ב-27 בנובמבר 1946, נקרא על שמו. אחיינו, ההיסטוריון פרופ' יחיעם ויץ, נקרא בשמו. אחיין אחר, בנו של אחיו שרון ויץ, נקרא אף הוא יחיעם ויץ, היה סגן-אלוף בחיל-האוויר - קצין קשר, ולאחר פרישתו משירות היה מורה ומחנך.
ויץ מונצח גם בשירה של נעמי שמר "בכל שנה בסתיו גיורא".
יחיעם ויץ ביצירתו של ס. יזהר.
יחיעם ויץ, בן דודו של ס. יזהר וחברו הטוב מילדות (אמו של יזהר, מרים לבית ויץ, הייתה אחותו של יוסף ויץ, אביו של יחיעם), מופיע במספר יצירות שכתב ס. יזהר: עוד קודם למותו של יחיעם כתב עליו יזהר מעין סיפור הומוריסטי בשם "הדוד יחיאל צד גנבים" שנכלל בקובץ סיפוריו לילדים "שישה סיפורי קיץ". כמעט מיד לאחר מות יחיעם הופיע סיפורו של יזהר, שלא כונס מאז, "דרך גשומה", ובשנת 1948 הופיע הקובץ "מכתבי יחיעם ויץ" בעריכת יזהר. הדמות של הרע האהוב חוזרת ומופיעה מאז בשורה ארוכה של סיפורים, כמעט לאורך חמישים שנה, ובסוגות שונות: מסיפור המלחמה "בטרם יציאה" (1948, נכלל בקובץ "ארבעה סיפורים"), בסיפור הילדים "טרזינות" (1959, נכלל בקובץ "ברגלים יחפות") ועד לספרו המאוחר "צלהבים" (1993), שבו חזר יזהר ועיצב במליאות אוהבת את דיוקנו של יחיעם בנעוריו. החוקר אבי מעפיל זיהה בדמותו של עמיחי החובש ברומן המונומנטלי "ימי צקלג" את דמותו של יחיעם ויץ וטען שהשם עמיחי הוא אנגרמה של יחיעם.
לקריאה נוספת.
יחיעם וייץ, הבא ברכה לנערים - יחיעם ויץ: חייו, נפילתו, הנצחתו והנצחת בני דורו, הוצאת כרמל, 2020
פרשת ציורי מוחמד
פרשת קריקטורות הנביא מוחמד
שרות האוויר
תשעת המכובדים
תשעת המכובדים (בצרפתית: Neuf Preux) הוא הכינוי שניתן לתשע דמויות היסטוריות בהן מגולם האידיאל האבירות של ימי הביניים. הופעתם הראשונה של תשעת המכובדים באמנות האירופית הייתה במאה ה-14, בחיבורו של ז'אן דה לונגויון "שבועת הטווס" ("Voeux du Paon"). תשע הדמויות המופיעות בחיבור היו, לפי התפיסה הרווחת בימי הביניים, דמויות אביריות ראויות לציון בעת העתיקה, במקרא ובהיסטוריה ובאגדה הנוצרית של ימי הביניים. לאחר הופעתם של תשעת המכובדים בחיבור הצרפתי, הם הפכו להיות נושא נפוץ בספרות והאמנות של אירופה באותה התקופה, וזכו להערצה ששרידיה ניכרים עד לימינו ביחס לו זוכות דמויות אלו בקרב האגדה והאמנות העכשוויות.
תשעת המכובדים היו:
כמה מהגרסאות המאוחרות של הרשימה כוללות את הגיבורה ז'אן ד'ארק כמכובדת העשירית.
כקבוצה מציגות הדמויות את כל הפנים הקיימים בלוחם המושלם. כל המכובדים, למעט הקטור, נודעו בשל מעשי הכיבוש שביצעו. כל המכובדים, למעט יהושע, היו צאצאים למשפחות מלכותיות או אציליות. כל הדמויות ברשימה זיכו את מדינותיהם ועמם בכבוד ויוקרה וסימנו את הכח והעורמה הצבאית שנחשבו בימי הביניים לתכונות ראשונות במעלה.
ביל טילדן
ויליאם "ביל" טאטם טילדן ה-2 (באנגלית: William "Bill" Tatem Tilden II; 10 בפברואר 1893 – 5 ביוני 1953) היה טניסאי אמריקאי, אחד מהגדולים בהיסטוריה. טילדן דורג במקום ה-1 בעולם למשך 7 שנים. הוא זכה ב-21 תוארי גראנד סלאם (מקום רביעי בכל הזמנים), מהם 10 תוארי יחידים (מקום 8 בכל הזמנים). הוא מחזיק בשיא של 7 תוארי אליפות ארצות הברית הפתוחה, 6 מהם ברציפות, בשנים 1920–1925 (ביחד עם ריצ'רד סירס וביל לרנד). הוא הטניסאי האמריקאי הראשון שזכה באליפות וימבלדון (מתוך 6 פעמים בהם השתתף באליפות, הוא זכה 3 פעמים בתואר, 1920, 1921 ו-1929 ו-3 פעמים הגיע לשלב חצי הגמר 1927–1929), הוא שלט בעולם הטניס במחצית הראשונה של המאה ה-20 ובמהלך 19 השנים שבהן שיחק (1912–1930), זכה ב-138 טורנירים מתוך 192 שבהם השתתף. טילדן המשיך לשחק בסבב המקצועני עד לשנות ה-40.
ביוגרפיה.
טילדן נולד למשפחה אמידה בפילדלפיה, ארצות הברית ב-10 בפברואר 1893. אביו, ווילאם טאטם טילדן, היה סוחר פרוות ומנהיג פוליטי, ואמו סלינה היי הייתה פסנתרנית. ביל צפה בטניסאים בילדותו בהיותו ילד שנולד "עם כפית כסף בפיו". אחיו הגדול, הרב, נחשב לטניסאי המוכשר במשפחה, אבל הוא פרש מהענף בגיל עשרה כדי ללכת בעקבות אביו אל עולם העסקים. בגיל 18 איבד את אמו למחצה ונשלח לגור עם דודתו. בגיל 22 איבד את אחיו הגדול הרברט ואת אביו, ונכנס לדיכאון עמוק. לאחר מספר חודשי דיכאון, בעידוד דודתו התחיל לשחק טניס שהיה האמצעי המרכזי להתאששותו. טילדן למד באוניברסיטת פנסילבניה והוא בוגר מקולג' פירס.
ראשית דרכו בענף.
כבר כאשר שימש כבול-בוי (Ball Boy) בילדותו לטניסאים בכירים ממנו, הוא שם לב שמשהו לא בסדר במשחק הטניס – אף אחד לא באמת מזיע. לטילדן הקטן, זה נראה לא בסדר. במשך שנים רבות, מהגיעו לגיל 15 ועד לגיל 25, טילדן התאמן בטניס כאחוז אמוק – בכל זאת, הוא מעולם לא היה בשיעור טניס רשמי. הוא דרש שירחיקו ממנו את המאמנים, ואמר שהוא מכיר את הספורט טוב כמו כל אחד אחר, והוא ילמד בעצמו את מה שהוא לא יודע. בתחילת דרכו, לא נחשב טילדן לטניסאי מחונן, וגם שחקני מועדון רגילים לעיתים נצחו אותו בלי קושי. מגיל 27 ואילך, הוא הפך לאחד מהכוכבים הגדולים ביותר שעולם הטניס ידע עד לתקופה ההיא, ואחד מהטניסאים המפורסמים והמשפיעים ביותר בהיסטוריה.
ציוני דרך בקריירה.
טילדן שלט בענף באופן גורף, והישגיו בתחום היו רבים. הזכייה הראשונה שלו בטורניר גראנד-סלאם (מושג שלא היה קיים בתקופה ההיא, בה היו רק שני טורנירים גדולים מאוד והם אליפות ארצות הברית הפתוחה ווימבלדון) הייתה באליפות ארצות הברית, בטורניר הזוגות המעורבים עם מארי ק' בראון ב-1913, בהיותו בן 20 בלבד.