רבי אברהם אבן דאוד, בספרו "ספר הקבלה", מזכיר אותו בין חכמי הדור השני של הסבוראים, בשם רבינא מן אומצא. לפי "ספר הקבלה", היה רבינא זה ראש ישיבת פומבדיתא במשך שנה אחת, אחרי רב שמואל בר רבא, ונפטר בשנת ד'רע"ט (519). אחריו היה רב סימונא לראש הישיבה. מאיגרת רב שרירא גאון משמע שרבינא בר אמוציא נמנה עם חכמי הדור הראשון, דורו של ראש הישיבה רבה יוסי, ולא היה ראש ישיבה.
רבינא מן אומצא
רבינא בר אומצא
תכסיס
אנריקו לוי
אנריקו לוי (6 באפריל 1918, קרמונה – 24 בינואר 2007, חיפה) היה ימאי מקצועי שהחל דרכו באיטליה. סייע ל, השיט ספינת מעפילים ושימש רב חובל לאניית הנוסעים הראשונה של צים. ניהל את בית הספר לקציני ים עכו בשלב התבססותו. ניהל את נמל אילת והיה המנהל הראשון של נמל אשדוד.
משפחה ולימודים.
משפחת לוי יוסף וג'מה (לפני נישואין רייטי) התגוררה בעיר פדובה האב יוסף כתב ספרי לימוד למתמטיקה ולימד בבתי ספר תיכוניים בערים שונות בצפון איטליה. בשנת 1913 נולדה הבת הבכורה עדה. בסוף מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה באופן זמני לקרמונה ושם נולד בן – אנריקו, כילד שני במשפחה. המשפחה חזרה לפדובה עשר שנים מאוחר יותר נולדה האחות אנה.
המשפחה לא הייתה קרובה ליהדות אך בהשפעת הרב של קהילת פדובה גוסטוו קסטל-בולוניזי, חגגו לאנריקו בר מצווה. הרב הציע את שמו היהודי משה אך לא נעשה שימוש בשם זה. האחות עדה שהייתה מורה הייתה פעילה במחנות קיץ והכשרה לנוער יהודי במגמה לעלייה לארץ ישראל. אף כי שאפה לעלות נדרשה להמשיך בפעילותה הציונית. כתוצאה מהקשר עם הרב של פדובה החל להתענין ביהדות. שליח של הקרן הקיימת שהגיע לאיטליה סיפר על החיים בארץ ישראל ושכנע בצורך ללמוד עברית והכניס את הרעיון שאולי יום אחד יצטרכו להגיע לשם.
אנריקו הצעיר אהב סקי, אופנועים, בחורות ומכוניות מרוץ, בשנת 1934 מת האב יוסף באופן פתאומי. האחות עדה נישאה בשנת 1938 בפדובה לרב פאולו שאול נסים. בעקבות כך התפתח אנריקו להיות בעל אופי עצמאי כמו גם קשר חזק למשפחת נסים.
שירות ימי.
אביו יוסף שאף שבנו יהיה מהנדס אזרחי, אך הנער שאף להיעשות ימאי. בין השנים 1932 עד 1937 למד במכללה הימית על שם סבסטיאנו ונייר בוונציה – Istituto Nautico Venezia. לוי היה התלמיד היהודי היחידי והיהודי הראשון שלמד שם בכל בהיסטוריה של בית הספר. לוי לא הרגיש בודד והיה מעורב מאוד בין התלמידים. אהב לשאול שאלות ולהתווכח היה חובב כדורגל ויזם לקרוא את שמה של נבחרת בית הספר על הנביא חבקוק. את הניסיון המעשי רכש בספינת בית הספר 'אמדיאה' ספינת מפרשים עתיקה יחסית עם מנוע עזר.
במהלך חופשת הקיץ מ-8 באוגוסט עד סוף אוקטובר 1936 שירת כנער סיפון במכלית. המכלית עשתה מספר הפלגות לבאטום בים השחור והביאה דלק לאיטליה. במהלך ההפלגה נפגש עם ימאים מחלקיה של איטליה והתרשם מנדיבותם כאשר הגיעו לבאטום וחילקו מזון לאנשי העיר.
כאשר חזר ללימודים נעשה מוקד לוויכוחים אנטי-פשיסטים בבית הספר. דיבר בצורה גלויה ולא חשש. לוי מעריך שאופיו התעצב בעת לימודיו בוונציה. באותה עת התוודע לרפאל קנטוני שלמד עם אחותו עדה בבתי הספר. לאחר סיום הלימודים הרגיש חובה למען אביו שנפטר ונרשם לאוניברסיטת ונציה ללימודי כלכלה ומסחר אך לא המשיך בכך.
במקביל הגיש מועמדות לשירות באניית בית ספר ונתקבל לשרת כקדט על אוניית המפרשים Patria. האנייה הייתה בעלת חמישה תרנים דרשה הרבה עבודת ימאות ושימשה כאניית אימונים לבתי הספר הימיים. גם כאן היה היהודי היחידי ונעשה מנהיג. עם אנייה זאת הפליג לדרום אמריקה כ-60 יום לכל כיוון. היה זה המחזור האחרון של אנייה.
ב-22 בנובמבר 1938, התייצב לוי בשלטבמשרדי הצי האיטלקי בגנואה ואמרו לו שלא רוצים יהודים יותר כל יהודי שהיה בצי המלחמתי או בצבא נדרש לצאת משם, אך אסור לו לעזוב את איטליה. לוי ניסה לברר מה יוכל לעשות. בשנת 1939 אושר ללוי להפליג באוניות איטלקיות והכוונה שלו הייתה לצאת מאיטליה.
פעילות למען העקורים.
בשנת 1940 ניהל את מחנה ה ב'אורצ'יאנו' ו'סן מרקו' ליד פיזה.
באמצע השנה עבר לנהל את סניף פירנצה של הוצאת הספרים היהודית Casa Editrice Israel. בתפקיד זה הפיק את ספרו של שמעון דובנוב, ההיסטוריה של העם היהודי בתרגום לאיטלקית. ובסיכום הוסיף משפט משלו למרות קשיים שהעמידה הצנזורה הופק הספר ב-3000 עותקים.
בשנת 1941 התנדב לוי לעבודה במוסד DELASEM שהיה ארגון מיסודם של הקהילות היהודיות באיטליה שבשיתוף הכמורה הקתולית יחד סייעו לפליטים יהודים שנמצאו באיטליה. מצב הפליטים היה בכי רע כי החוקים מנעו מהם אפשרות להתיישב ולעבוד. מטרת הארגון הייתה לסייע להם לצאת מאיטליה לארצות אחרות. הארגון פעל בהתאם לחוק עד שנת 1943 עם שחרור דרום איטליה וכניסת הכיבוש הגרמני נאסרה פעילותו.
בשנת 1942 נרשם אנריקו לוי לאוניברסיטת נשאטל בשווייץ ללימודי כלכלה ומשפטים. השלטונות קיימו עליו מעקב. לצורך בתנועה הציג לוי את עצמו כסוכן מכונות וכלי עבודה וביקש מינוי לרכבות. הוא נחשד כסוכן של האנגלים והשלטונות החליטו לא לתת לו מינוי כמבוקש.
מעצר ובריחה.
בשנת 1943 נעצר אנריקו לוי במחנה עבודות בכפייה בקרבת פדובה. העבודה כללה סידור אבנים כבדות על גדת הנהר. מאוחר יותר הועבר לעבודת סבלות במחסנים. ב-9 בספטמבר 1943 נכנסו הגרמנים לאזור והסכנה ליהודים גברה. אנריקו לוי ארגן קבוצה של חמישה צעירים נוספים ממכריו, הם הצטיידו באופניים וברחו לאורך כ-400 ק"מ בשטח הררי. כשבועיים עד שהצליחו לעבור את קו החזית לשטח המשוחרר על ידי בעלות הברית.
אמו ואחיותיו של אנריקו לוי חשבו להצטרף לקבוצת יהודים שניסו לברוח דרך הגבול לשווייצריה. הדבר היה בנובמבר 1943. ידידה קרובה של אנריקו לוי אנה סלה מנעה אותם מהמסע הקשה לקחה אותם לבית של משפחתהבכפר 'קונארדו' שם התחבאו בקרבת הגבול השווייצרי, עד סילוק הגרמנים מאיטליה באפריל 1945. משפחת קונסטנטיני שיצאה במקומם לא הצליחה לחצות את הגבול נתפסה ונשלחה לאושוויץ. השמועה על כך הגיעה לאוזני אנריקו לוי וחשב שמשפחתו אבדה. רק לאחר המלחמה חודש הקשר.
בסוף חודש מאי 1944 הגיע לוי לבארי והתייצב לשירות הצי הבריטי. החל לשרת כקצין ים על המכלית האיטלקית Annarella שגויסה לשירות הצי הבריטי. באנייה זאת הוסמך בשנת 1945 כרב חובל להפלגות ארוכות.
פעילות למען המדינה בדרך.
בהיות המכלית בנמל נאפולי ראה על לוח המודעות, של המפקדה הבריטית, הזמנה לסדר פסח שעורך הרב הצבאי הבריטי. הגיע לסדר ופגש שם באנשי המוסד לעלייה ב', מאיר בר-רב-האי וחזקאל סחרוב, שהופתעו מנוכחותו. שמעו את סיפורו וביקשו להיות בטוחים בו לשם כך ליוו אותו לאונייתו ואחרי שהוכיח להם כי הובא בבריתו של אברהם אבינו' נתנו בו את אמונם.
אנשי המוסד לעלייה מצאו בלוי אדם המכיר נושא הימאות ותנאי השוק באיטליה. בתחילה התבקש להבריח נוסעים סמויים באנייתו. הפעולה הבלתי חוקית לצורך הברחת מספר קטן של אנשים עם סיכון רב שתתגלה נראתה ללוי חסרת תוחלת. הוא שכנע את אנשי המוסד לרכוש ספינות ולהוביל כמות גדולה של מעפילים. כניסתו של אנריקו לוי לעבודה עם המוסד לעלייה ב' עוררה מחדש את העלייה החשאית בדרך הים אחרי מלחמת העולם. כמשימה ראשונה הוטל עליו לחפש ולהציע ספינות שיתאימו למשימה.
ספינות מעפילים.
לוי מצא למען המוסד לעלייה ב' בדרום מזרח איטליה מספר ספינות שנרכשו והוכנו לשכן את המעפילים ויצאו לארץ ישראל:
הספינה דלין – לוי רכש בכספי המוסד בדרום איטליה ספינה באורך 29 מטר, ולתפעולה נדרשו ארבעה אנשי צוות, שנמצאה בבנייה במספנת 'דורמיו' בעיירה 'מונופולי' . כינוי הספינה 'דלין' כמו אחד הכינויים המחתרתיים של אליהו גולומב. שנהייתה ספינת המעפילים הראשונה של עלייה ב׳ לאחר המלחמה. לוי ראה יתרון במבנה העץ היות שנתיב ההפלגה עבר בין שדות מוקשים שפוזרו במלחמת העולם וכללו מוקשי השפעה מגנטית. מצב הבנייה המתקדם יאפשר לצאת מוקדם להפלגה ולכן יעד את עצמו להיות רב החובל.
בתום הבניה נערך טקס השקת הספינה כמקובל באיטליה בברכת הבישוף. בקבוק שמפניה נופץ על ידי גב' ג'יקלה פרמדר ידידתו, ומאוחר יותר אשתו, של רב החובל כ קראה את הספינה בשם 'Dalia'. מונסיניור קסטלו ביאנקי, הבישוף של 'מונופולי', ששיער את יעוד הספינה. בירך את הספינה ואמר .
כספינה חדשה קיבלה 'דליה' היתר להפלגת ניסיון. אניית המעפילים 'דלין' יצאה ממונופולי ב–21 באוגוסט 1945. כשהיא מובילה 37 מעפילים מתוכם שלוש נשים.
לאחר שמונה ימים הגיעה לחוף ארץ ישראל. בהתקרבה לחוף לא נוצר עימה קשר אלחוטי. אברהם זכאי מפקד הפלי"ם יצא בסירת מפרש למפגש בים. הורדת המעפילים בחוף שדות ים נעשתה על ידי אנשי הפלי"ם. לאחר פריקת המעפילים עלו עליה שליחים לאירופה ועם המלווים יצאו באותו הלילה חזרה מבלי שהתגלו לבריטים.
בדרך חזרה היו המזון והמים במחסור בדרכה עברה ליד האי היווני סקרפנטו. המלווים ירדו לחוף לקנות כבש, אך המקומיים סירבו למכור והזמינו את המשטרה. המלווים לא חיכו הכבש הגיע ל'דלין' שיצאה מיד לים. אך לא היה מי שיבצע את השחיטה כך יצא שאנריקו לוי נאלץ לעשות זאת. לאחר שנים עשר ימי הפלגה הגיעו לבארי. היה זה הישג גדול לספינה הקטנה וצוותה. אנריקו לוי המשיך כרב חובל הספינה דלין לבצע הפלגות עבור המוסד בים התיכון שכללו הברחת פעילים ממחנות המעצר בקפריסין.
הספינה נתן – בנמל ברלטה רכש אנריקו לוי את הספינה 'Nettuno' שהוכנה כנתן (אוניית מעפילים) אוישה בצוות איטלקי, רב חובל מינרוויני, ויצאה לדרך ב-27 באוגוסט 1945 עם 73 מעפילים. הגיעה לקיסריה ב-4 בספטמבר הורידה את המעפילים ושבה עם שליחים לאיטליה.