אף על פי שחוקת בהוטן משקפת זכויות אדם בסיסיות, בהוטן עצמה לא חתמה על אמנות בינלאומיות בנושאי זכויות אדם, בהן האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות והאמנה הבינלאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות.
בהוטן חתומה על מספר אמנות אחרות, בהן האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW), ואמנת זכויות הילד, כולל שני הפרוטוקולים האופציונליים.
בהוטן חתמה אך לא אשררה את האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית ואת אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות.
אפליית בני הלוצשאמפה.
בני ה היגרו מנפאל לאזורים הדרומיים של בהוטן בסוף המאה ה-19. במפקד אוכלוסין משנת 1988 נמנו 28% מהתושבים כבני לוצשאמפה, ועל פי ההערכות שיעורם כיום כ-40%. לרובם אין אזרחות בהוטנית.
קיימת במדינה מתיחות אתנית רבה בין ילידי בהוטן לבין הלוצשאמפה, שנתפסים בעיניהם כמהגרים ובני מהגרים מנפאל. משנת 1989 נאסר השימוש בשפה הנפאלית בבתי ספר, ונאכף קוד לבוש ציבורי שהוא בהוטני מסורתי, ואוסר בפועל לבוש נפאלי. מי שאינו לובש את הבגדים המסורתיים ברשות הרבים עלול להיכנס לכלא לכמה ימים או לשלם קנס כספי גבוה.
בשנת 1990 החלו מהומות של בני הלוצשאמפה נגד המשטר, בדרישה לדמוקרטיה ושוויון זכויות. הממשלה החלה לאסור פעילים פוליטיים, שללה לחלקם את האזרחות וסגרה 66 בתי ספר. כוחות הביטחון של בהוטן תועדו במספר מקרים מבצעים עינויים ואונס של מפגינים פוליטיים.
משנת 1990 גורשו לנפאל כ-107,000 מבני הלוצשאמפה, כ-35% מתושבי המדינה, והפכו ל. על פי נתוני נציבות האו"ם לפליטים, בשנת 2008 הם התגוררו בתנאי עוני בשבעה מחנות פליטים במזרח נפאל. לאחר מספר שנים חלקם נקלטו באוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, נורווגיה וקנדה במעמד פליט. ארצות הברית קלטה כ-61,000 פליטים.
בשנת 2015 עדיין נותרו כ-10,000 בני לוצשאמפה במחנות הפליטים.
אפליית מיעוטים דתיים.
חוקת בהוטן מאפשרת לכאורה חופש דת, אך זוכים לו רק בודהיסטים מזרם המהאיאנה והינדואיסטים. החוקה מאפשרת פעילות דתית פומבית רק לדתות שנרשמו במשרד הפנים, ועד היום נדחו כל בקשות הרישום של בני המיעוט הנוצרי והמוסלמי במדינה, וכן בודהיסטים שאינם מזרם המהאיאנה. כתוצאה מכך הם אינם רשאים לקיים טקסים דתיים בפומבי, וכן להקים בתי תפילה, בתי קברות ולפתוח חנויות ספרים.
במספר מקרים, מנהיגים נוצרים נעצרו, אזרחותם נשללה והם גורשו מהמדינה.
זכויות להט"ב בבהוטן.
בשנת 2020 הפכה ההומוסקסואליות לחוקית בבהוטן, עקב החלטת הפרלמנט על ביטול סעיפי ההפללה בחוק העונשין.
מוחמד נאדיר שאה, מלך אפגניסטן
מֻחַמַּד נַאֲדִיר שָׁאָה (בפרסית/דארי/פשטו: محمد نادر شاه, נולד בשם מֻחַמַּד נַאֲדִיר חָ'אן; 9 באפריל 1883 – 8 בנובמבר 1933) היה שאה (מלך) אפגניסטן הרביעי, אשר שלט בין השנים 1929–1933. נאדיר ירש את הכתר בעת מאבק פנימי ממושך שהתלקח לכדי מלחמת אזרחים בין פלגים חילוניים ודתיים. רוב שלטונו עסק בהפלת כוחות בדלנים שונים, הסדר סמכות הממשלה על כל המדינה ותיעוש ומודרניזציה של המדינה לעבר העולם המערבי. התנקשות פוליטית על רקע אתני-אישי בשנת 1933, סיימה את שלטונו של נאדיר ובנו הבכור, מוחמד זאהיר שאה, ירש אותו.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
דרך אביו, סרדאר מוחמד יוסוף, מוחמד נאדיר ח'אן השתייך לשושלת ברקאזי אשר שלטו באמירות אפגניסטן, שהייתה מדינת חסות של הראג' הבריטי מאז המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. אביו של נאדיר, יוסוף, גורש מאפגניסטן לאחר שהפסיד במאבק על הכתר ונאדיר נולד וגדל בדהראדון (כיום בהודו). לנאדיר היו תשעה אחים ואחיות. נאדיר נולד בשנת 1883 וכף רגלו דרכה באפגניסטן לראשונה בגיל 18 כאשר סבו, מוחמד יעיה, שגורש להודו בהוראת האימפריה הבריטית בשנת 1879, הוסמך לחזור לאפגניסטן עם משפחתו בחסות האמיר עבדול רמאן ח'אן זמן קצר לפני מותו של האחרון בשנת 1901.
ענף אל-יאיש של שושלת ברקאזי (הענף לו נאדיר השתייך) מילאה תפקיד חשוב בחצר המלוכה של האמיר חביבאללה אשר שלט בין השנים 1901–1919. מוחמד נאדיר החל בקריירה צבאית מצליחה והועלה לדרגת נאיבסאלאר (מקביל לסגן אלוף) בשנת 1912, ולאחר מכן לדרגת גנרל (ספאהסאלאר) בשנת 1914. כוחות פנימיים באפגניסטן הביאו למרד נגד הבריטים לאחר מלחמת העולם הראשונה ולתחילת המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית. הצלחתו הצבאית של נאדיר נמשכה לאורך כל מלחמת העצמאות, כאשר יכולתו לגייס את שבטים פשטונים מסורתיים מתוך הודו הבריטית הבטיחה את הניצחון האפגני על הבריטים בקרב על תאל וואזיריסטאן במאי 1919, והקנתה לו את מדליית "נסן-י אל-אמיר אללה" היוקרתית.
התחזקות כוחו.
מוחמד נאדיר הפך לשר המלחמה הראשון של אפגניסטן הריבונית בנובמבר 1919 בממשלה שהקים אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן. בתפקיד זה היה אחראי על הארגון המנהלי החדש והחלוקה המנהלית של מחוזות אפגניסטן. עם הזמן המלך אמאנואלה נעשה חשדן ביחס למגעיו ההדוקים של מוחמד נאדיר עם שבטי הגבול. החשד התפתח כתוצאה מעמדתו של נאדיר אשר מצא את מדיניות הרפורמות של אמאנואלה כבלתי-הולמת וקיצונית מדי. נאדיר נאלץ להתפטר בנובמבר 1923 והוא מונה לשגריר אפגניסטן בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית. תפקיד ממנו התפטר מאוחר יותר בנובמבר 1926, באופן רשמי מטעמי בריאות.
מוחמד נאדיר חי מספר שנים בדרום צרפת, משם החליט לחזור לאפגניסטן כשנודע לו על תחילת מלחמת האזרחים האפגנית הראשונה בשנת 1928. הרפורמות החילוניות של אמאנואלה, אשר לא התיישבו בטוב עם האוכלוסייה המסורתית של אפגניסטן, הביאו למרד ולמלחמת אזרחים במסגרתה נפל משטרו של אמאנואלה וחביבאללה קלקאני, מנהיג שבטי טג'יקי, כבש את הבירה האפגנית קאבול.
נאדיר נע תחילה לעבר הודו הבריטית, שם קיבל סיוע דיסקרטי של הבריטים להשיב את הסדר של משטר השושלת שלו לאפגניסטן. קשריו עם מנהיגי השבטים הפשטונים אפשרו לו לגייס כוחות משבטי הגבול, כולל את השבטים החמושים המסעוד והוואזירי. לאחר שני ניסיונות כושלים, התקפה צבאית בהנהגתו של נאדיר הביאה לכיבוש מחודש של קאבול במהלך 13 באוקטובר 1929.
מלך אפגניסטן.
חייליו של מוחמד נאדיר הכריזו עליו כשאה (מלך) החמישי של אפגניסטן ב-15 באוקטובר. בהמשך נסוגו הכוחות הדתיים הרדיקלים לפעולות מחתרת והועלתה הלגיטימציה לשלטונו של נאדיר שאה. נאדיר שאה החזיר את היציבות הפוליטית ופעל לבנות מחדש את המרקם החברתי-כלכלי ולספק למדינה מסגרת משפטית על ידי חקיקת חוקה סדירה. משטרו של נאדיר, אשר נשען על תמיכת הפשטונים, הביא למאבקים אתנים פנים מדיניים, בייחוד עם הטג'יקים וההזארים. נאדיר, לאחר אירועי מלחמת האזרחים, הבין כי אסור לו לתת לאישיות או פלג מסוים בממלכה להסיג השפעה מרכזית על הממשל ולכן נהג לטהר את יריבייו הפוליטיים. עלייתו של נאדיר שאה לכס המלוכה של קאבול סימנה את סופו של המשטר הליברלי של אמאנואלה. שלטונו המוקדם של נאדיר היווה אוטוקרטיה שמרנית ורפורמות מדודות למנוע מאבקים פנימיים.
מבחינת מדיניות החוץ, נאדיר שאה העדיף נייטרליות ויחסים דיפלומטיים ידידותיים ורחבים יותר כדי לאזן את היריבות בין ברית המועצות והאימפריה הבריטית. ההאמנה האנגלו-אפגנית משנת 1921 חודשה במאי 1930 והוסדרה מחדש אמנת הסחר של 1923, אך היחסים בין הבריטים למלך האפגני היו נייטרלים בנושאים אחרים. מצד שני, לא הייתה שום סימפתיה של המשטר המלוכני לברית המועצות, ובמהלך מלחמת האזרחים האפגנית התרחש ניסיון התערבות כושל של הצבא האדום. לרמות מקשות אלו, בשנת 1931 הוסדרה אמנת ידידות ונייטרליות במוסקבה. יתר על כן, אמנות של ידידות ושיתוף פעולה נחתמו עם ממלכת עיראק בשנת 1932 ועם ערב הסעודית באותה השנה לאחר שהוקמה מתוך ממלכת נג'ד וחג'אז.
בהתאם לתוכנית הרפורמה שלו, ועם הסדרת החוקה האפגנית בשנת 1931, בחר נאדיר שאה בשיטת משטר מונרכיה חוקתית עם פרלמנט של שני בתים והפרדת רשויות וכן רשות משפטית המבוססת חלקית על הדין האיסלאמי (שריעה) וחלקית על סדרי המשפט האירופאים. בנוסף, החוקה הפכה את המלוכה האפגנית לתורשתית, משמע שהבן הבכור יירש את השאה. אולם בפועל נאדיר שאה לא ויתר על הסמכות המסורתית של המלוכה, ושמר על שלטון הדוק בענייני פנים בכלל ובקבינט בפרט, והבטיח שמדובר בקבינט המורכב מנאמנים לו ובעיקר פשטונים.
בהיעדר חזונו האידיאליסטי של אמאנואלה, מדיניות המודרניזציה שלו ניתנה לשינויים הדרגתיים וסלקטיביים. הארגון והפיתוח השפיעו במיוחד על הצבא, העיתונות, התקשורת והממשל הביורוקרטי, אך שלטונו של נאדיר שאה הוכיח את עצמו כחדשני ביותר בפיתוח הכלכלה ומבין התשתיות לתיעוש המדינה היה פיתוח כביש 1 אפגניסטן, כביש מהיר הפעיל עד היום ומחבר בין קאבול-קנדהאר-הראת-מזאר-י שריף. נאדיר אישר את הקמת הבנק האפגני המדיני הראשון בשנת 1932, והטיל מס ממשלתי על חברות יבוא ויצוא. המיסים שהוטלו על חברות אלה היוו חלק מהמימון לתקציב המדינה.
ההתנקשות.