סרטים רבים מבוססים על התרחשויות אמיתיות, אך הם עדיין נחשבים כסרטים "עלילתיים" ולא "תיעודיים". הסיבה לכך היא שסרטים המבוססים על התרחשויות אמיתיות אינם נוצרים מחומר גלם של ההתרחשויות האמיתיות, אלא הם שיחזורים, המבוצעים על ידי שחקנים בשכר, המגלמים דמויות, לעיתים קרובות יותר באופן דרמטי יותר, ובכך מספרים מחדש את שהתרחש (למשל: "21" של רוברט לוקטיק).
בניגוד לספרות עלילתית, המבוססת בדרך כלל על דמויות, מצבים ואירועים שהם בדיוניים, דמיוניים או היפותטיים לחלוטין, הקולנוע תמיד מציג רפרנט אמיתי, המכונה "pro-filmic", שכולל את כל מה שקיים ומתרחש מול המצלמה.
מאז הופעתו של "הסגנון ההוליוודי הקלאסי" של תחילת המאה ה-20, שבמסגרתו תסריטים הופקו לסרטים על בסיס הפופולריות של הז'אנר, הכוכבים, המפיקים והבמאים המעורבים בפרויקט, הנרטיב, בדרך כלל בצורת סרט באורך מלא, שמר על דומיננטיות בקולנוע המסחרי והפך לשם נרדף עממי ל-"קולנוע". הריאליזם הוא אחד המרכיבים המרכזיים, בסגנון הפופולרי המכונה "הוליוודי קלאסי". המרכיב המרכזי ביצירת קולנוע ריאליסטי טמון בשימוש בעריכה המשכית.
עריכה המשכית
יהודית מארקה-קראוזה
יהודית קראוזה-מארקה
יהודית מארקה
יהודית מרקה
יהודית קראוזה-מרקה
יהודית קראוזה
קראוזה
קראוזֶה (Krause) הוא שם משפחה גרמני, שפירושו "בעל שיער מקורזל".
קלאו לבן-כתר
קלאו לבן-כתר (שם מדעי: "Berenicornis comatus") הוא מין קלאו אסיאתי יחיד בסוגו, שתחום תפוצתו מתפרש על פני חצי האי המלאי, סומטרה, דרום תאילנד ובורנאו. הקלאו מצוי ביערות גשם שרומם נמוך עד בינוני (בדרך כלל מתחת ל-900 מטרים מעל גובה פני הים), ולעיתים גם במטעי דקל השמן, עצי גומי ועצי פרי שונים. הקלאויים לבני-הכתר טריטוריאליים, וניזונים בעיקר מפירות, לטאות, פרוקי רגליים וזחלים. זהו מין ביישן יחסית, וניתן לראותו לעיתים רחוקות. הפרטים ממין זה מעופפים לעיתים קרובות בלהקות קטנות.
האיום המרכזי על הקלאו לבן-הכתר הוא איבוד בתי הגידול הטבעיים שלו, אם כי הוא נפוץ יחסית בתחום תפוצתו. כמו כן, אין כרגע איום על בתי הגידול הגבוהים יותר של הקלאו.
זהו מין גדול יחסית. אורכו כ-83 עד 102 ס"מ, ומשקלו נע בין 1.3 ל-1.5 ק"ג. אצל הזכר, הראש, הצוואר, הזנב והחזה לבנים, בעדו שאר הניצוי שחור. על חלקו העליון של הראש, נוצות לבנות יוצרות ציצה, שהעניקה למין זה את שמו. בין הציצה לבין הגרון, יש אזור של עור חשוף בצבע כחול כהה. המקור שחור, אך בסיסו בעל גוון צהבהב. הנקבות קטנות מהזכרים, ונבדלות מהם בצוואר, בבטן ובחזה השחורים.
הקן מוקם בתוך חור בעץ. הנקבה "כולאת" את עצמה בקן, על ידי חסימת החור בלשלשת, בוץ ופסולת אחרת; היא נמשאירה רק חור קטן, שדרכו יהיה ניתן להעביר לה מזון. לאחר מכן, היא שתי ביצים לבנות. בן-זוגה, זכרים בוגרים אחרים וקלאויים צעירים מביאים אוכל לנקבה ולגוזלים. לאחר שהגוזלים גדלו ויכולים לעוף, הם והנקבה פורצים יחד את המחסום.
לפי מיונים טקסונומיים אחרים, הקלאו לבן-הכתר נמצא בסוג "Aceros".
וולי וולף
ואלאס פרי "וולי" וולף, ג'וניור (באנגלית: .Wallace Perry "Wally" Wolf, Jr; 2 באוקטובר 1930 – 12 במרץ 1997) היה שחיין ושחקן כדורמים אמריקאי-יהודי. בעל מדליית זהב אולימפית בשחייה (לונדון 1948). ייצג את ארצות הברית בשתי אולימפיאדות בכדורמים (מלבורן 1956 ורומא 1960).
ביוגרפיה.
וולף נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
אלוף אולימפי.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) סיים וולף במקום ראשון במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.0 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:01.3 דקות במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם וולטר ריס, ג'יימס מקליין וביל סמית' בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות). האמריקאים שיפרו את שיא העולם הוותיק בן ה-12 שנים של יפן שעמד על 8:51.5 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים וולף במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.6 דקות. במשחקים עצמם הוא שחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. הוא שחה ראשון בשיא אולימפי חדש של 2:11.4 דקות. באותה העת, על אף שחבריו לנבחרת שהשתתפו במשחה הגמר זכו במדליית הזהב, השחיינים ששחו במוקדמות לא זכו במדליות גם כן.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים וולף במקום חמישי עם חבריו לנבחרת הכדורמים. הוא שיחק בחמישה משחקים.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים וולף במקום שביעי עם חבריו לנבחרת הכדורמים. הוא שיחק בכל שבעת המשחקים והבקיע חמישה גולים.
לאחר שפרש מספורט תחרותי, עסק וולף בעריכת דין בלוס אנג'לס. הוא היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
טיצ'ין
טיצ'ין (בפולנית: Tyczyn; ביידיש: טיטשין) היא עיירה במחוז ז'שוב שבפרובינציית פודקרפאטי בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
טיצ'ין נוסדה בשנת 1368, והוכרה כעיר בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במהלך המאה ה-17 נהרסה העיירה בידי הטטרים והקוזקים. עד שנת 1918 הייתה העיירה חלק מגליציה האוסטרו-הונגרית.
יהודי טיצ'ין.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. מאמצע המאה ה-19 הייתה העיירה למרכז חסידי.
רב העיר במהלך שנים רבות במאה ה-19 היה הרב יחיאל מיכל דארלויך. עם פטירתו בתחילת 1888 פרצה מחלוקת בעיר בין תומכי בנו ישראל דארלויך לבין תומכי הרב אשר טייטלבוים שנתמך על ידי הרבי של חסידות שינאווא.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 957 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים, בעיקר מאזור לודז'. ב-1941–1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו ביוני 1942 יהודים נוספים מיישובי הסביבה. זמן קצר לאחר מכן, גורשו כל יושבי הגטו לגטו ז'שוב, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ ביולי 1942.
תותח 57 מ"מ ZiS-2 (ראשי תיבות של Завод имени Сталина - מפעל על שם סטלין) היה תותח נ"ט מתוצרת ברית המועצות שפותח בשנת 1940 על ידי משרד התכנון של וואסלי גרבין. כ-13,710 יחידות של ה-ZiS-2 נבנו בשנים 1941–1949. התותח הותקן גם על משחית טנקים ZiS-30.
גרטרוד קראוז
גנריך ליושקוב
גנריך סמואלוביץ' ליושקוב (ברוסית: Генрих Самойлович Люшков; 1900 – 1945) היה יהודי שהגיע לדרגת גנרל בנ.ק.ו.ד., ארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות בתקופת סטלין. ערק ליפן ב-1938 ונחשב לעריק הסובייטי הבכיר ביותר. נסיבות מותו נותרו עלומות.
ראשית דרכו.
גנריך ליושקוב נולד בשנת 1900, לחייט יהודי בעיר אודסה, אז בתחומי האימפריה הרוסית. הוא החל את לימודיו בבית ספר ממשלתי בשנת 1908. בהשפעת אחיו, שהיה חבר במחתרת הבולשביקית, הצטרף למפלגה הבולשביקית והשתתף במהפכה הרוסית. בשנת 1919 עבר הכשרה פוליטית בעיר קייב, בירת אוקראינה, מטעם הרפובליקה העממית של אוקראינה, ששלטה לאחר המהפכה על חלק משטח אוקראינה ותמכה באותה עת בבולשביקים. בזמן היותו בקייב פרצה מלחמת האזרחים ברוסיה וליושקוב הצטרף לאחת מיחידות הבולשביקים כפעיל פוליטי, במהלך הלחימה נגד כוחות הצבא הלבן של הגנרל אנטון דניקין ונגד כוחות פולניים. בהמשך נתמנה רשמית לקומיסר פוליטי והוענק לו עיטור הדגל האדום, שהיה העיטור הראשון של הצבא האדום והוענק על אומץ יוצא מגדר הרגיל בשדה הקרב.
בשנת 1920 הצרף ליושקוב לצ'קה, הגלגול הראשון של המשטרה החשאית הסובייטית. בשורות הצ'קה שירת לושקוב לראשונה בעיר הולדתו אודסה, ולאחר מכן במוסקבה ובאוקראינה. בראשית שנות השלושים יצא לגרמניה למשימת ריגול תעשייתי במפעל יונקרס לייצור כלי טיס. משימתו זכתה להוקרתו של סטלין. בשובו לברית המועצות מילא בשנים 1931 – 1936 תפקיד בכיר במחלקה הפוליטית של מפקדת הנ.ק.ו.ד..
במשפטי מוסקבה, שהיו משפטי ראווה שהתנהלו בשנים 1936 ו-1937 בניצוחו של סטלין ובישרו את תקופת הטיהורים הגדולים, הוביל ליושקוב את חקירתם של זינובייב וקמנייב ונחשב כחוקר קשוח ואכזרי. לאחר מכן פיקד מטעם הנ.ק.ו.ד על אזור הים השחור וים אזוב, עד שהוחלף על ידי ויקטור אבאקומוב.
טיהור אתני במזרח הרחוק.
ב-31 ביולי 1937 נתמנה ליושקוב לראש הנ.ק.ו.ד בגזרת המזרח הרחוק. בתפקידו זה הביא למאסרם של בעלי תפקידים בכירים כוסבולד בליצקי , קודמו בתפקיד ושל המרשל וסילי בליוכר, שלבסוף הוצאו להורג. בפברואר 1938 הורה לו סטלין אישית לבצע טיהור אתני באזור זה. במהלכו נעצרו באוזבקיסטן כמאתיים וחמישים אלף איש, שבעת אלפים מן העצורים הוצאו להורג ביריות. הוא גם פיקח על הגלייתם של כמאה שבעים וחמישה אלף קוריאנים ושבעת אלפים סינים שנחשבו כמרגלים פוטנציאלים למען יפן, שהוגלו למרכז אסיה בתנאים בלתי אנושיים. על פעילותו זו זכה לעיטור מסדר לנין ונתמנה לנציג בסובייט העליון ולחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
עריקתו ליפן.
בשנת 1938 הועלה ליושקוב לדרגת גנרל. בחודש יוני של אותה שנה, כאשר גל הטיהורים הגדולים הגיע לשיאו, קיבל ליושקוב פקודה לשוב למוסקבה. ליושקוב הסיק כי הזימון נועד כדי להביא למאסרו ולהוצאתו להורג, כאחד מיתר נאשמי הטיהורים, והחליט לערוק ליפן. במטרה להגן על בני משפחתו מן הגורל הצפוי להם בעקבות העריקה, דאג ליושקוב לכך כי אשתו אינה, יהודייה אף היא, ובתו בת האחת עשרה תצאנה מברית המועצות לפולין למטרת טיפול רפואי לבת. התוכנית נכשלה והאישה והבת נתפסו. גורל הבת אינו ידוע, אך האישה נכלאה בכלא לוביאנקה, עברה חקירה בעינויים ולבסוף הוצאה להורג. בני משפחתו האחרים נאסרו גם הם. אמו ואחיו הוצאו להורג והאחרים נשלחו לגולאגים בסיביר.