בתחרות שנערכה בסירקיוז במאי 1921 קבע וודרינג בריצת 100 יארד שיא עולם חדש של 9.6 שניות ובריצת 200 מטר תוצאה של 21.6 שניות.
הוא עבד כאיש מכירות עבור חברת ספולדינג.
דורותי ווהן
דורותי ג'ונסון ווהן (באנגלית: Dorothy Johnson Vaughan; 20 בספטמבר 1910 – 10 בנובמבר 2008) הייתה מתמטיקאית ומחשבת אפרו-אמריקאית שעבדה במכון הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), קודמה של סוכנות נאס"א ובנאס"א לאורך 28 שנים. ב-1949, היא הייתה האפריקנית-אמריקאית הראשונה שקודמה לתפקיד של ראש-סגל בנאס"א. ווהן לימדה את עצמה ואת הצוות שלה את שפת התכנות Fortran ובהמשך היא הפכה להיות ראש-צוות התכנות של מחלקת החישוב והניתוח במרכז המחקר לנגלי.
ביוגרפיה.
ווהן נולדה בקנזס סיטי, מיזורי, בתה של אנני לאונרד ג'ונסון. משפחתה עברה לגור במורגנטאון, וירג'יניה המערבית. היא סיימה תיכון בשנת 1925.[3] בשנת 1929, בגיל 19, סיימה את לימודיה עם תואר במתמטיקה מאוניברסיטת וילברפורס בקסניה, אוהיו. היא עבדה בתור מורה כדי לסייע למשפחתה בשנות . היא נישאה להווארד ווהן ב-1932, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנת 1943 החלה קריירה בת 28 שנה במרכז המחקר לנגלי, המתמחה בין היתר בנתיבי טיסה ובתוכנת Fortran לתכנות מחשבים. אחד מילדיה הועסק לימים בנאס"א.
לפני שהגיעה ל-NACA ב-1943, עבדה ווהן בתור מורה למתמטיקה בבית ספר תיכון בפארמוויל שבווירג'יניה.
עם חקיקת צווים נשיאותיים שאפשרו העסקת שחורים במוסדות ציבור ומשרדי ממשל פדרלי, הצליחה ווהן להתקבל לעבודה כשכירה ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, ולעבוד בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), אשר הייתה פעילה בגיוס מתמטיקאיות בעלות תארים. ווהן הוקצתה לעבודה באזור בו התקיימה הפרדה גזעית ועבדה בקבוצה נפרדת של נשים אפרו-אמריקאית. הקבוצה עבדה על חישובים מתמטיים ידניים לשם שיפור דיוק בטיסות חלל. ההפרדה התקיימה עקב חוקי ג'ים קרואו שהיו תקפים בווירג'יניה. ווהן תכנתה מחשבים והתמחתה בשפות תכנות וקידוד, כגון פורטרן, וגם תרמה לתוכנית החלל בעבודתה על תוכנית רכב השיגור.
ב-1949 הפכה ווהן למנהלת האזור, במקום לבנה שמתה, בתקופה בה עדיין שלטה גזענות ברוב המדינה. בקידום זה הפכה למפקח השחור הראשון ב-NACA. היא הובילה קבוצה שהורכבה רק ממתמטיקאיות אפרו-אמריקאיות. עם זאת, שנים עברו עד שקיבלה תואר רשמי של מפקחת. קידום זה אפשר לווהן לסייע בקידומן של נשים בארגונה, כמו גם נשים במחלקות אחרות.
כמנהיגת הקבוצה, הצליחה ווהן ללמד קונספציות חדשות לעובדים. המתמטיקאית קתרין ג'ונסון הוקצתה לקבוצה של ווהן לפני שהועברה לחטיבת טכנאי התעופה של לנגלי. בראיון ב-1994 נזכרה כי בעבודתה בלנגלי במהלך המירוץ לחלל חשה כ"חוד החנית של משהו מאוד מרגש". לגבי היותה אישה אפרו-אמריקאית בתקופה זו, טענה: "שיניתי את מה שאני יכולה, ומה שלא יכולתי לשנות, עמדתי בו." בשנות השישים עבדה ווהן במחלקת הטכניקות המספריות (Numerical Techniques division).
ווהן המשיכה בלנגלי אחרי ש-NACA הפכה לנאס"א בשנת 1958. בתקופה זו בוטלה ההפרדה הגזעית בנאס"א. ווהן הצטרפה ליחידת הניתוח והמחשוב (ACD). הקריירה של ווהן בלנגלי התפרשה על פני 28 שנים.
במהלך כהונתה בלנגלי, גידלה ווהן את ארבעת ילדיה. היא גרה בניופורט ניוז, וירג'יניה ונסעה לעבודה באמצעות תחבורה ציבורית.
ווהן פרשה מנאס"א ב-1971, בגיל 60, ומתה ב-10 בנובמבר 2008 בגיל 98. היא הייתה חברה פעילה בכנסייה המתודיסטית האפיסקופלית האפריקנית והשתתפה בפעילות מוזיקלית ומיסיונרית.
ב-2019 הוענקה לה מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
בתרבות הפופולרית.
דמותה של ווהן היא אחת הדמויות הראשיות בסרט "מאחורי המספרים" על שלוש נשים אפריקאיות-אמריקאיות בנאס"א שחישבו מסלולי טיסה עבור פרויקט מרקורי ו"אפולו 11" ב-1960. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת מרגוט לי שטרלי בו מתועדות הקריירות של ווהן ועמיתותיה קתרין ג'ונסון ומרי ג'קסון בנאס"א. את דמותה של ווהן שיחקה אוקטביה ספנסר.
הדוור מצלצל פעמיים (סרט, 1981)
הדוור מצלצל פעמיים (באנגלית: The Postman Always Rings Twice) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1981 מסוגת דרמת פשע, סרט ארוטי ונאו נואר.
התסריט שנכתב על ידי דייוויד מאמט מבוסס על ספר בשם זה משנת 1934 מאת ג'יימס מ. קיין. קיין קבל השראה לכתיבת הספר מפרשת הרצח של רות סניידר שרצחה בעזרת מאהבה את בעלה בשנת 1925. הספר זכה עוד למספר עיבודים:
הסרט משלב סצנות של פשע ורצח עם סצנות של יחסי מין אלימים. אחת הסצנות המפורסמות היא קיום יחסי מין על שולחן המטבח בתחילת הסרט.
תקציר העלילה.
פרנק צ'יימברס (ג'ק ניקולסון) הוא נווד חסר כל המגיע יום אחד למסעדה נידחת בקליפורניה. אין לו כסף לשלם בעד הארוחה אבל בעל המקום, ניק פאפאדקיס (ג'ון קוליקוס) מוותר לו על כך אבל מציע לו להישאר ולעזור לו בתפעול המקום ותחנת הדלק הצמודה אליו.
פרנק מסרב, אבל כשהוא רואה את קורה סמית' (ג'סיקה לאנג), אשתו הצעירה והיפהפייה של ניק, הוא משנה מיד את דעתו. תוך זמן קצר מתפתחת בין פרנק לקורה מערכת יחסים הכוללת יחסי מין סוערים ורבים. קורה אינה מרוצה מחייה עם ניק המבוגר ושניהם מחליטים לחסלו. ניק מכין לקורה שקית עם כדורי מתכת בו תהלום בראשו של ניק והם יסוו זאת כתאונה ביתית. המשימה נכשלת, ניק רק מאבד הכרה ונפצע קל. למזלם אין הוא זוכר דבר מהאירוע.
כאשר ניק חוזר מבית החולים הם מחליטים לנסות לחסלו בפעם השנייה. שלושתם נוסעים במכוניתם בלילה. קורי נוהגת, ניק השיכור לידה ופרנק מאחור. הם נעצרים ופרנק חובט בראשו של ניק במוט ברזל והורג אותו. הם מביימים תאונת דרכים ופרנק נפצע בניסיון זה.
חוקר המשטרה אינו מאמין לפרנק שמדובר בתאונה, היות שלפרנק יש עבר פלילי. הוא מסכסך בין פרנק וקורה בכך שהוא מחתים אותו על תביעה נגד קורה הנהגת. הם מובאים למשפט וחוקר של חברת הביטוח מופיע מטעם התביעה ומוכיח כי זה רצח. עורך הדין הממולח שלהם, כץ (מייקל לרנר), מגלה שלניק היה גם ביטוח תביעות בחברה אחרת. חברות הביטוח משתכנעות להסתדר ביניהן ולבטל את העדות בפני המושבעים.
המשטרה נאלצת להגיע לעסקת טיעון והם משוחררים לתקופת מבחן.
הם חוזרים שוב למסעדה ופרנק מנהל רומן קצר עם מאדג' (אנג'ליקה יוסטון) המופיעה עם חיות בקרקס.
כאשר הוא חוזר, מגלה לו קורה שהיא בהריון ממנו. האהבה ביניהם ניצתת שוב והם מחליטים להתחתן. לאחר רישום הנישואים הם נוסעים לביתם ופרנק מאבד את השליטה על ההגה. קורה נזרקת החוצה ונהרגת. פרנק בוכה ליד גופתה המתה.
גירוש האינטלקטואלים הארמנים
גירוש האינטלקטואלים הארמנים שחל ב-24 באפריל 1915 (נקרא גם "יום ראשון האדום", בארמנית: Կարմիր կիրակի) מציין את האירוע הראשון של רצח העם הארמני השיטתי באימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בלילה שבין ה-23 וה-24 באפריל פרצה משטרת איסטנבול אל בתי המשפחות הארמניות הנכבדות של העיר ולקחה 235 מנהיגים ומשכילים ארמנים אל תחנת המשטרה וגירשה אותם למחנות ריכוז ליד אנקרה, רובם נרצחו או גורשו אל מחוץ לתחומי האימפריה העות'מאנית. חיסול ההנהגה החליש את כוח ההתנגדות של הקהילה הארמנית המבוהלת. הדגם של חיסול המנהיגים תחילה, חזר על עצמו גם ב-6 המחוזות המזרחיים ובקיליקיה.
הגירוש.
פקודת הגירוש ניתנה על ידי שר הפנים העות'מאני, טלעת פאשה והוצאה לפועל מיידית על ידי משטרת איסטנבול. מטרת הפעולה הייתה לאסוף מבתיהם באישון לילה את ראשי הציבור הארמני. בהם רופאים, עיתונאים, אנשי כמורה, מורים, עורכי דין ופוליטיקאים, כמו גם מובילי דעת קהל אחרים. בשל אי-סדרים ברישום, מספר העצורים הרשמי באותו לילה עומד על בין 235 ל-270 איש. בגל שני של מעצרים בימים שלאחר מכן, נעצרו עוד כ-500 אינטלקטואלים ומנהיגי ציבור. העצורים נלקחו למחנות בסביבת אנקרה ברכבת מיוחדת שיצאה מתחנת הרכבת היידארפשה. חלק מהעצורים נשפטו בפני בית דין צבאי בדיארבקיר, וחלקם נרצחו בדרך לשם על ידי החיילים שליוו אותם. כ-15 עצורים שוחררו חזרה לאיסטנבול ולקוניה, בעקבות התערבותו של שגריר ארצות הברית הנרי מורגנטאו. כ-150 איש בעלי אזרחות רוסית גורשו לרוסיה עד סוף אוגוסט. בשלוש השנים הבאות סבלו העצורים התעללות, הוצאות להורג, מחלות ורעב אך נמצאו תחת הגנה שלטונית מפני גירוש למחנות הריכוז באנטליה.
לדוגמה: קריקור זוהרב שהיה חבר פרלמנט באימפריה העות'מאנית שנאסר ב-21 במאי 1915.
לאחר השחרור.
העצירים ששרדו שוחררו לאחר הפסקת האש של מודרוס (30 באוקטובר 1918). רובם שבו לאיסטנבול. רבים מהם כתבו ספרי זיכרונות ורבים פיתחו תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (הידוע שבהם הוא המלחין קומיטאס, שלא חזר לעצמו ואושפז לסירוגין במוסדות לבריאות הנפש עד מותו 20 שנה לאחר השחרור).
ה-24 באפריל כיום זיכרון.
יום הגירוש הוגדר על ידי ההנהגה הארמנית כיום הזיכרון לטבח עמם. היום צוין לראשונה ב-1919 ומתקיים מאז בריכוזים ארמניים ברחבי העולם. עם זאת, היום מוכר כיום זיכרון רשמי רק בארמניה, בנגורנו קרבאך ובקליפורניה.
טאונוס 12M
פורד טאונוס 12M (בגרמנית: Ford Taunus 12M) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב פורד. הטאונוס 12M היה הפורד הגרמני הראשון שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1952–1970, ויוצר במשך ארבעה דורות.
הטאונוס 12M החליף את פורד טאונוס G93A, שיוצר משנת 1939–1942 ואת הפורד טאונוס G73A שיוצר משנת 1948–1952. יוצרו מדגמי הטאונוס G73A ו-G93A סך של 74,128 יחידות.
פולמוס של קיטו
היינץ שטרהל