הנערה הנעדרת (בספרדית: Perdida) הוא סרט דרמה ארגנטינאי-ספרדי משנת 2018 בבימויו של אלחנדרו מונטיאל. הסרט מבוסס על רומן שכתב העיתונאי הארגנטינאי פלורנס אטצ'בס, "קורנליה". בשנת 2020 יצא המשכון בשם "תחושת בטן".
עלילה.
קצינת משטרה חוזרת לחפש אחר חברת ילדותה שנעלמה לפני שנים.
הנערה הנעלמת
תחושת בטן (סרט)
תחושת בטן (בספרדית: La corazonada) הוא סרט מותחן פשע ארגנטינאי משנת 2020, שכתב וביים אלחנדרו מונטיאל, והוא מהווה פריקוול לסרט הנערה הנעדרת, משנת 2018. הסרט יצא לצפייה ב-28 במאי 2020, והוא הסרט הארגנטינאי המקורי הראשון של נטפליקס.
עלילה.
שוטרת זוטרה במשטרת בואנוס איירס חוקרת רצח נערה וחושדת במפקד שלה כאשם ברציחתה.
יחסי איראן–פקיסטן
יחסי איראן–פקיסטן (בפרסית: روابط ایران و پاکستان, באנגלית: Iran–Pakistan relations) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. אורך הגבול בין המדינות הוא 959 ק"מ.
היסטוריה.
באוגוסט 1947 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות, ואיראן הפכה למדינה הראשונה בעולם שהכירה במעמדה הריבוני של פקיסטן. בשנת 1955 הצטרפה פקיסטן, יחד עם איראן, עיראק וטורקיה, לברית בגדאד, שבשנת 1959, לאחר נסיגת עיראק, שונה שם לארגון האמנה המרכזית. פקיסטן ואיראן כוננו שיתוף פעולה כלכלי הדוק, שבא לידי ביטוי, אם כי בתחילה מטרת ארגון האמנה המרכזית הייתה ליצור ברית הגנתית. המהפכה האסלאמית התרחשה באיראן בשנת 1979, ממשלתו של השאה מוחמד רזא פהלווי הופלה והשלטונות האיראניים החדשים החליטו לפרוש מארגון האמנה המרכזית.
במהלך המלחמה הקרה, המדינות ניסו לפתח יחסים: איראן תמכה בפקיסטן בסכסוך שלה עם הודו, ופקיסטן בתורה, סיפקה סיוע צבאי לאיראן במהלך מלחמת איראן–עיראק. בשנות האלפיים המשיכו היחסים בין איראן לפקיסטן להתחזק כלכלית וצבאית. איראן ופקיסטן משתתפים במאבק נגד סחר בסמים, הבדלנים בבלוצ'יסטן והטליבאן בגבול המשותף.
בשנת 2013 ערך סקר השירות העולמי של ה-BBC סקר בפקיסטן, שחשף כי 76% מהפקיסטנים דירגו באופן חיובי את המדיניות האיראנית. זה הופך את פקיסטן למדינה הכי פרו-איראנית בעולם.
יחסי כלכלה ואנרגיה.
משנת 2005 עד 2009 היקף הסחר הדו-צדדי גדל בכמיליארד דולר (מ-500 מיליון ל-1.4 מיליארד דולר). בשנת 2014 הייתה אמורה להסתיים הקמת צינור גז מאיראן לפקיסטן. ב-29 בינואר 2013 איים הקונסול הכללי של ארצות הברית, מייקל דודמן, על פקיסטן בסנקציות כלכליות אם הוא לא יסרב לשתף פעולה עם איראן בתחום האנרגיה. בשנת 2016 הודיעו ממשלות שתי המדינות כי בכוונתם להגדיל את היקף הסחר ל-5 מיליארד דולר במשך 5 שנים.
שתי המדינות הן חברות בשמונה האסלאמיות, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (ECO) ומשקיפים בארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה (SCO).
שדרות יצחק רגר
יחסי דרום אפריקה–פורטוגל
יחסי דרום אפריקה–פורטוגל הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין פורטוגל לדרום אפריקה.
דרום אפריקה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליות כבוד בפורטו ובפונשל, מדיירה. פורטוגל מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה, קונסוליות-כלליות ביוהנסבורג וקייפטאון, וקונסוליות-כבוד בדרבן, פורט אליזבת וולקום .
היסטוריה.
תקופת התגליות.
הפורטוגזים חקרו את חופי דרום אפריקה בסוף המאה ה-15, וטענו כי הם שלהם, באמצעות הקמת "פדראו" (צלב אבן גדול עליו סמל פורטוגל שהוצב במקום כחלק מתביעת אדמה). בארתולומיאו דיאש עשה זאת בשנת 1486, ואסקו דה גאמה רשם חזקה על כף התקווה הטובה בשנת 1497, בדרך להודו.
אפרטהייד.
לדרום אפריקה היו יחסים קרובים עם פורטוגל, במיוחד בתקופה שבה מוזמביק ואנגולה היו מושבות פורטוגזיות. דרום אפריקה תחת האפרטהייד נשלטה על ידי המפלגה הלאומית, שחלקה דעות משותפות עם משטר "המדינה החדשה" האנטי-קומוניסטי של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר בפורטוגל.
בעקבות החלטתה של בריטניה להעניק עצמאות למושבותיה באפריקה, חששה ממשלתו של הנדריק פרוורד כי המדינות הבלתי תלויות שזה עתה קמו, יפלו תחת השפעת ברית המועצות, ומשנת 1961 ואילך נערכו פגישות תכופות של דרום אפריקה ופורטוגל. פעילי מודיעין וכן ביקורים של פוליטיקאים בדרום אפריקה באנגולה ובמוזמביק בשליטה פורטוגזית.
הגירה.
בראשית המאה ה-20 החל גל של מהגרים ממדיירה שמספרם גדל מאוד בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. מהגרים אלו, הקשורים באופן מסורתי לגננות ומסחר, מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר בקהילה הפורטוגזית של דרום אפריקה.
ההגירה הגדולה ביותר של פורטוגזים לדרום אפריקה התרחשה כאשר אנגולה ומוזמביק נעשו עצמאיות בשנת 1975. בעוד שרוב הפורטוגזים משתי המושבות לשעבר התיישבו בפורטוגל או בברזיל, חלקם הורשו להיכנס לדרום אפריקה. מספרם של הפורטוגזים הדרום אפריקאים בשנת 2010 נאמד בכ-80,476.
כמו כן, מספר גדל והולך של דרום אפריקאים קונים נכסים בפורטוגל כדי להשיג מקום מגורים ולפרוש שם ולהיות מסוגלים לטייל באזור שנגן.
קשרי תעופה.
טיסות ישירות בין המדינות לא מתקיימות מאז טאפ אייר פורטוגל סיימה את השירותים בין נמל התעופה ליסבון לנמל התעופה הבינלאומי או. אר. טאמבו בשנת 2011. סאות' אפריקן איירווייז, שגם הפסיקה את הטיסות בין המדינות, נהגה לטוס לרומא, אתונה ותל אביב דרך ליסבון, מכיוון שנאסר עליה להיכנס למרחב האווירי של מדינות אפריקה בשל מדיניות האפרטהייד שלה.
שתי חברות התעופה חברות כיום בסטאר אלייאנס, ומפעילות טיסות של שותפות קוד.
יחסי איראן–ברזיל
יחסי איראן–ברזיל (בפרסית: روابط ایران و برزیل, בפורטוגזית: Relações entre Brasil e Irã) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל.
היסטוריה.
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1903, אולם בשנת 1957 הם הפכו לממשיים, כאשר הסכם תרבות נחתם, אשר נכנס לתוקף ב-28 בדצמבר 1962. הסכם זה ציין גם את העלאת הנציגות הברזילאית בטהראן, לדרגת שגרירות בשנת 1961. בשנת 1965, המלך האיראני מוחמד רזא פהלווי ביקר בברזיל. הסיבה העיקרית למגע ראשון זה הייתה קידום הנוכחות הברזילאית באיראן וב באמצעות ספרים, סרטים, חילופי מורים ואנשי רוח, וכן מחזות. בהמשך נחתמו מסמכים חדשים בין ממשלת ברזיל לנציגים האיראניים. העיקרי שבהם היה ההסכם שקבע את הקמת ועדת שיתוף הפעולה הכלכלי והטכני, בשנת 1975.
למרות שהצהירה על נייטרליות במהלך מלחמת איראן-עיראק, ממשלת ברזיל החלה למכור מטוסי Embraer EMB-312 לאיראנים. לאחר סיום העימותים, החליטה ברזיל להתקרב אל איראן, שהפילה את שושלת פהלווי והפכה לרפובליקה אסלאמית, במטרה לחתום על מזכר הבנות להקמת ועדה מעורבת ברמת שרים, ב-26 בספטמבר 1988, נחתם ההסכם על ידי נשיא ברזיל, ז'וזה סרניי.
יחסים בילטרליים.
הנשיאים לואיז אינסיו דה סילבה ומחמוד אחמדינז'אד הגבירו את הפגישות הדיפלומטיות במטרה להגדיל לא רק סחר בין שתי המדינות, אלא גם לדון בזכויות האדם ובמחלוקת על תוכנית הגרעין האיראנית, אשר בעקבות כך הוטלו סנקציות על איראן. בנובמבר 2009, מחמוד אחמדינז'אד נחת בברזיליה לביקור מדיני, אשר גרם לכמה מחאות, במיוחד מן הקהילה היהודית בברזיל, בשל ההתבטאויות הקודמות שלו בנושא השואה ועל ישראל.
הממשלה הברזילאית גם פעלה באופן דיפלומטי במקרה של סקינה מוחמדי אשטיאני, שהואשמה בניאוף ונידונה למוות על ידי סקילה. ביולי 2010 הנשיא לולה אף הציע לסקינה מקלט, אך קיבל תגובה שלילית מאת אחמדינז'אד ועלי ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן.
לאחר השבעתה של דילמה רוסף, שנבחרה לנשיאת ברזיל בשנת 2011, היחסים בין המדינות הצטננו. עם אנטוניו פטריוטה במקום סלסו אמור במשרד החוץ, ברזיל אמצה עמדה של זהירות וניתוק יחסי מטהראן, שכבר הביעה את אי הנוחות שלה להנחיות הדיפלומטיות הברזילאיות החדשות. דובר של הנשיא האיראני, עלי אכבר ג'ואנפכר, אמר בריאיון עם פולה דה ובסאו פאולו, "דילמה הרסה שנים של מערכת יחסים טובה". איתמרטי הכחיש כל מתיחות בין המדינות. בתחילת 2020, איראן ביקשה מברזיל הסברים על הודעת תמיכה בארצות הברית.
הולנד הקריבית
הולנד הקריבית (בהולנדית: Caribisch Nederland) הם שלושה איים בים הקריבי, שכל אחד מהם נחשב כרשות מוניציפלית מיוחדת בממלכת ארצות השפלה - בונייר, סאבא וסנט אוסטטיוס.
שלושת האיים הללו היו חלק מהמחוז האוטונומי האנטילים ההולנדיים שכלל 6 איים. ארובה פרשה מהאנטילים ההולנדיים ב-1 בינואר 1986, והאיים קוראסאו וסנט מארטן קיבלו כל אחד מעמד עצמאי במסגרת ממלכת ארצות השפלה בתאריך 10 באוקטובר 2010.
שלושת האיים שנותרו מהאנטילים ההולנדיים בונייר, סאבא וסנט אוסטטיוס הפכו לרשויות מוניציפליות מיוחדות ומכונים ביחד הולנד הקריבית. שם נוסף - איי BES ראשי התיבות של שמות האיים.
יחסי איראן–ארגנטינה
יחסי איראן–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה הארגנטינאית.
סקירה כללית.
בעקבות הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה בשנת 1992 והפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994 הדרדרו מאוד היחסים בין המדינות, לאחר שהתברר שאיראן וארגון החזבאללה עמדו מאחורי הפיגועים.
היצוא של ארגנטינה לאיראן גדל מ-29 מיליון דולר בשנת 2007 ל-1.2 מיליארד דולר בשנת 2008. ארגנטינה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של איראן באמריקה הלטינית אחרי ברזיל.
ב-6 ביוני 2022 נחת בארגנטינה מטוס מטען עם צוות איראני שעבר מבעלות חברה איראנית שהייתה נתונה תחת סנקציות לחברה מוונצואלה כשנה קודם לכן. עם נחיתתו, בעקבות מידע מודיעיני שהועבר לרשויות בארגנטינה מבעלות בריתה, הוחלט לקרקע את המטוס והצוות האיראני הועמד לדין על קשרים לטרור.
Love Me like You Do