הוד התפתחותו הוא האלטר אגו של הרברט אדגר וינדהאם, סטודנט ממנצ'סטר, אנגליה אשר למד באוניברסיטת אוקספורד בשנות ה-30 של המאה ה-20 והתעניין בממצאיו של הביולוג הגנטי נתניאל אסקס. הוא החל להתנסות במניפולציה גנטית ובנה מכונה לה קרא "מאיץ גנטי". בעזרת מכונה זו הוא ניסה לגרום להתפתחותן האבולוציונית של חולדות. בהמשך, הוא השתמש בכוחותיו כדי ליצור מוטציות או צורות חיים לא מוגדרות בעלי אופי והתנהגות אנושית המצייתים לפקודותיו. בדרך כלל הוא משתמש בסוגי בעלי חיים מסוכנים כדי שמשרתיו יהיו חזקים ומסוכנים ויוכלו לבצע את מזימותיו הזדוניות, שמטרתן בדרך כלל היא השתלטות על העולם או על אזור מסוים ביקום מארוול.
בעלילת קומיקס שנקראה "מלחמת ההתפתחות", הוד התפתחותו חזר לכדור הארץ לאחר הרפתקאות בעולם חלופי, ונכנס לעימות עם מספר גיבורי-על, ביניהם האוונג'רס ואדם וורלוק, משום שניסה לכפות התפתחות מוטנטית על אוכלוסיית כדור הארץ בעזרת "פצצת ההתפתחות" שלו.
אזכור במדיות אחרות.
ב (1992-1995) הוא הופיע בתור אדון ארמון ונדגור שבו ערך ניסויים ב-DNA של יצורים חיים כדי ליצור גזע חדש ועליון שישלוט בבני האדם, הוא כינה את הגזע הזה בתור "האנשים החדשים". הוא הופיע בפרק שבו ניסה להציב מלכודת למגנטו בכך שחטף את ילדיו קוויקסילבר ומכשפת השני, מבלי לדעת שהם ילדיו. כמו כן, הוא גרם לוולברין להפוך למוטציית זאב מפלצתי ענק שכמעט חיסל את פרופסור צ'ארלס אקסבייר, לאחר מספר ניסויים שערך עליו, וכן הופיע בפרק שבו הוא נלחם במוטנט גארוק באיי הפרא הידועים לשמצה.
בסדרת הטלוויזיה ספיידרמן ללא גבולות (1999-2001) הוא הופיע בתור שליט הארץ הנגדית שאליה הגיע מכדור הארץ בתור אסטרונאוט שמאס באנושות וברשע שלה והחליט ליצור גזע של בעלי חיים עם תכונות אנושיות שנקראים "אנשי חיה" כדי שישלטו בבני האדם שלדעתו הם מקור הרשע בעולם. בהמשך הסדרה הוא מתגלה גם בתור הסבא של אחת מבכירות המורדים בכוכב שנקראת קרן א'ומיילי שמנסה להרוס את שלטונו העריץ מבלי לדעת את הקשר המשפחתי ביניהם. הדמות דובבה בישראל על ידי יורם יוספסברג.
צפוי להופיע כנבל הראשי בסרט שומרי הגלקסיה חלק 3 שיצא ב 5/5/2023
אליס ווקר
אליס ווקר (אנגלית: Alice Malsenior Tallulah-Kate Walker; נולדה ב-9 בפברואר 1944) היא סופרת אפרו-אמריקאית, פמיניסטית ופעילה חברתית, זוכת פרס פוליצר.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
אליס מלסניור ווקר נולדה באיטונטון שבמדינת ג'ורג'יה, עיירה חקלאית כפרית, לווילי לי ווקר ומיני טלולה גרנט. שני הוריה של ווקר היו איכרים, אם כי אמה עבדה גם כתופרת כדי להרוויח כסף נוסף. ווקר, שהיא הצעירה מבין שמונה ילדים, נרשמה לבית הספר כשהייתה רק בת ארבע. כילדה בת שמונה, ווקר ספגה פציעה בעינה הימנית לאחר שאחד מאחיה ירה באקדח. מכיוון שלמשפחתה לא הייתה גישה למכונית, ווקר לא יכלה לקבל טיפול רפואי מיידי, מה שגרם לה להתעוור לצמיתות בעין זו. לאחר הפציעה בעינה, ווקר החלה לקרוא ולכתוב. רקמת הצלקת הוסרה כאשר הייתה בת 14, אך עדיין נותר סימן בעינה.
מכיוון שבתי הספר באיטונטון התנהלו בהפרדה גזעית, ווקר למד בבית הספר התיכון היחיד שעומד לרשות השחורים, "תיכון באטלר בייקר". שם, הייתה תלמידה מצטיינת, ונרשמה למכללת ספלמן שבאטלנטה ב-1961, לאחר שהוענקה לה מלגה מלאה ממדינת ג'ורג'יה, על ההישגים האקדמיים הגבוהים ביותר בכיתתה. לווקר הוצעה מלגה נוספת, הפעם ממכללת שרה לורנס שבניו יורק, שם למדה שנה אחת במהלכה ביקרה במזרח אפריקה. ווקר נכנסה להריון בתחילת שנתה האחרונה בקולג' ועשתה הפלה; החוויה הזו, כמו גם התקף המחשבות האובדניות שבאו בעקבותיו, היוו השראה להרבה מהשירים שפרסמו ב-Once, אוסף השירה הראשון שלה, שפורסם ב-1968. ווקר סיימה את לימודיה בהצטיינות וקיבלה תואר ראשון בשנת 1965.
קריירה.
לאחר סיום הלימודים עבדה לזמן קצר במחלקת הרווחה של העיר ניו יורק, לפני שחזרה לדרום. היא קיבלה עבודה בקרן ההגנה המשפטית של האגודה הלאומית לקידום מיעוטים בג'קסון, מיסיסיפי. מאוחר יותר היא חזרה לכתוב כסופרת הבית (writer-in-residence) באוניברסיטת ג'קסון סטייט (בשנים 1968–1969) ובמכללת טוגלו (בשנים 1970–1971).
ווקר פרסמה את הרומן הראשון שלה, "The Third Life of Grange Copeland", בשנת 1970. הרומן עוקב אחר חייו של בעל ואב מתעלל וחסר אחריות.
בסתיו 1972, ווקר לימדה קורס בספרות של נשים שחורות באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון.
ב-1973, לפני שהפכו לעורכת של מגזין Ms., גילו ווקר, וחוקרת הספרות שרלוט ד. האנט, קבר לא מסומן שלדעתם הוא של זורה ניל הרסטון בפירס, פלורידה. מאמר שפרסמה בשנת 1975 בשם "בחיפוש אחר זורה ניל הרסטון", שפורסם במגזין Ms., עזר להחיות את העניין בעבודתה של הסופרת והאנתרופולוגית זורה ניל הרסטון.
ב-1976 יצא לאור הרומן השני של ווקר, "מרידיאן", רומן על פועלים אקטיביסטים בדרום, בתקופת התנועה לזכויות האזרח, עם אירועים המקבילים במידה רבה לחלק מחוויותיה של ווקר עצמה. ב-1982 היא פרסמה את מה שהפך ליצירתה הידועה ביותר, "הצבע ארגמן". הרומן עוקב אחר אישה שחורה צעירה, בעייתית, הנלחמת בדרכה לא רק בתרבות הלבנה הגזענית אלא גם בתרבות השחורה הפטריארכלית. הספר הפך לרב מכר ולאחר מכן עובד לסרט שזכה לשבחים מ-1985 בבימויו של סטיבן ספילברג, בהשתתפות אופרה ווינפרי ווופי גולדברג, וכן למחזמר בברודוויי משנת 2005, שעלה 910 פעמים, בהפקת אופרה ווינפרי.
בשנת 2000, ווקר הוציאה אוסף סיפורים קצרים, המבוססים על חייה שלה, בשם "הדרך קדימה עם לב שבור", בה היא בוחנת את יחסיה עם מלווין רוזנמן לוונטל, בן זוגה בשנות ה-70.
בשנת 2007, ווקר תרמה את הארכיון וכתבי היד שלה לספריית אוניברסיטת אמורי. בנוסף לטיוטות של רומנים כמו "הצבע ארגמן", שירים וכתבי יד שטרם פורסמו והתכתבויות עם עורכים, האוסף כולל התכתבות ענפה עם בני משפחה, חברים ועמיתים, טיפול מוקדם בתסריט הסרט של "הצבע ארגמן", סילבס מקורסים שהיא לימדה, ודואר מעריצים. האוסף מכיל גם אלבום של שירה שנערך כשהיייתה בת 15, שכותרתו "שירי משוררת ילדות".
בשנת 2013 פרסמה ווקר שני ספרים חדשים, אחד ספר עיון והשני ספרה שירה.
אקטיביזם.
זכויות אזרח.
ווקר פגשה את מרטין לותר קינג כשהייתה סטודנטית במכללת ספלמן בתחילת שנות ה-60. היא העידה שבזכות קינג החליטה לחזור לדרום ארצות הברית כפעילה בתנועה לזכויות האזרח. היא השתתפה במצעד בוושינגטון למען תעסוקה וחירות ב-1963. מאוחר יותר, היא התנדבה לרשום מצביעים שחורים בג'ורג'יה ובמיסיסיפי.
ב-8 במרץ 2003, יום האישה הבינלאומי, ערב מלחמת עיראק, ווקר נעצר יחד עם 26 אחרים, כולל עמיתיו הסופרים מקסין הונג קינגסטון וטרי טמפסט וויליאמס, בהפגנה מחוץ לבית הלבן, על חציית קו משטרה במהלך עצרת נגד המלחמה. ווקר כתבה על החוויה במאמרה "אנחנו אלה שחיכינו להם".
וומניזם.
הפמיניזם של ווקר כולל התייחסות לבנות מיעוטים. היא טבעה את המונח, שפירושו "פמיניסטית שחורה או פמיניסטית צבעונית", בשנת 1979 בסיפור "Coming Apart", ולאחר מכן הרחיבה אותו בשנת 1983 באוסף "In Search of Our Mothers' Gardens". המונח נוצר כדי לאחד נשים צבעוניות והתנועה הפמיניסטית ב"צומת של דיכוי גזע, מעמד ומיגדר". ווקר קובע כי "'וומניזם' נותן לנו מילה משלנו". "כי זה שיח של נשים שחורות והסוגיות שהן מתמודדות איתן בחברה". וומניזם כתנועה יצאה לפועל בשנת 1985 באקדמיה האמריקנית לדתות ובאגודה לספרות תנ"כית כדי להתייחס לדאגותיהן של נשים שחורות מנקודת המבט האינטלקטואלית, הפיזית והרוחנית שלהן.
פציפיזם.
ווקר הייתה נותנת חסות ותיקה לליגת הנשים הבינלאומית לשלום וחופש. בתחילת 2015 היא כתבה: "אני חושבת על כל תנועה לשלום וצדק כמשהו שנוגע לייצוב הרוח הפנימית שלנו, כדי שנוכל להמשיך ולהביא לעולם חזון שהוא הרבה יותר אנושי מזה שדומיננטי היום".
חיים אישיים.
ב-1965 פגשה ווקר את מלווין רוזנמן לוונטל, עורך דין יהודי לזכויות אזרח. הם נישאו ב-17 במרץ 1967 בניו יורק. מאוחר יותר באותה שנה עברו בני הזוג לג'קסון, מיסיסיפי, והפכו לזוג הבין-גזעי הראשון שנשוי כחוק במיסיסיפי מאז שהוכנסו החוקים נגד נישואים בין גזעיים במדינה. הם הוטרדו ואיימו על ידי לבנים, כולל הקו קלוקס קלאן. לזוג נולדה בת, רבקה ווקר, בשנת 1969. ווקר ובעלה התגרשו ב-1976. רבקה ווקר היא סופרת, חוקרת פמיניסטית בנושאים תרבותיים וחברתיים ואחת ממייסדות "הגל השלישי של הפמיניזם".
בסוף שנות ה-70 עברה ווקר לצפון קליפורניה. ב-1984, היא וסופר רוברט ל' אלן הקימו יחד את Wild Tree Press, חברת הוצאה לאור פמיניסטית. ווקר הוסיפה באופן חוקי את השם "טלולה קייט" לשמה בשנת 1994 כדי לכבד את אמה, מיני טלולה גרנט, ואת סבתה מצד אביה. סבתה של מיני טלולה גרנט, הייתה צשבט הצ'ירוקי.
ווקר טענה שהיא הייתה במערכת יחסים רומנטית עם הזמרת-יוצרת טרייסי צ'פמן באמצע שנות ה-90, ואמרה, "זה היה מקסים ונפלא ונהניתי לגמרי, והייתי מאוהבת בה לגמרי, אבל זה לא היה עניין של אף אחד, אלא שלנו". צ'פמן לא הגיבה בפומבי על קיומה של מערכת היחסים, ומקיימת הפרדה קפדנית בין חייה הפרטיים לציבוריים.
יצירותיה.
אליס ווקר כתבה יצירות רבות השייכות לז'אנרים שונים: רומנים, סיפורים קצרים, שירים, מאמרים, כתבות ועוד.