הפדמלון הכהה הוא כיסאי בינוני עם מבנה גוף מוצק ועגלגל וזנב קצר ועבה. ראשו גדול וחרוטי, והחרטום המחודד שלו ארוך יותר משל פדמלונים אחרים וגורם לבלבול בינו לבין וולבי צבי אפור. עיניו ואפו גדולים ושחורים, ואוזניו גדולות, רחבות ומחודדות בקצוותיהן. גפיו הקדמיות קצרות אמנם מהגפיים האחוריות הגדולות והמפותחות, אך בכל זאת הן ארוכות משמעותית משל המינים האחרים בסוגו. הפדמלון הכהה גדול יחסית: משקל הזכר עד 11 קילוגרם, ומשקל הנקבה 5–9 קילוגרם. אורך ראשו וגופו עד 67 סנטימטרים, וזנבו באורך של כחצי מטר בממוצע.
הפרווה של הפדמלון הכהה צפופה, עבה וחלקה, והיא אינה צמרירית כיתר הפדמלונים. צבע הפרווה הבסיסי הוא אפור כהה או כסוף עם נטייה עקבית לאפור-שוקולדי כהה בפלג הגוף האחורי, בגב, בצוואר ובמותניים לעומת הצלעות שבהירות יותר; במקרים רבים הגוף עשוי להיות כהה כולו. הגוון הכהה עשוי להיות גם בצבע אפור-סגלגל כהה, שחור-כחלחל, ועוד. בניגוד מוחלט לצבע הכהה בחלק העליון, החזה, הבטן והגרון בצבע לבן בוהק או צהבהב-קרמי. הזרועות והרגליים בצבע אפור בהיר יחסית, וכפות הידיים והרגליים שחורות. על הירכיים האפורות, ישנו פס לבן דהוי, ומעליו פס שחור עמום.
ראשו של הפדמלון בצבע אפור כהה, והמצח והחרטום שחרחרים. על הלחיים יש פס לבן בוהק, ומעליו יש לעיתים גם פס שחרחר דהוי בדומה לצבי. האוזניים שחרחרות בצידן החיצוני וורודות בצידן הפנימי. סביב העיניים יש טבעות ורודות, והשפתיים גם הן ורודות בדרך כלל.
הזנב עשוי להיות אפרפר כולו, או שחרחר בצידו העליון ולבנבן בצידו התחתון; קצהו הדליל בשיער עשוי להיות ורוד.
תפוצה ואקולוגיה.
הפדמלון הכהה אנדמי לגינאה החדשה, בה הוא מצוי בעיקר בשפלות הדרומיות של האי (הן בשטח פפואה והן בשטח אינדונזיה). הוא מצוי גם באיי ארו ובחלק מאיי קאי הנמצאים בקצה הדרום-מזרחי של איי מאלוקו בים אראפורה ליד חופי גינאה האינדונזים. בעבר, הייתה אוכלוסייה נוספת בחצי האי זנב-ציפור במזרח פפואה (רצועת החוף ליד פורט מורסבי), אולם היא נכחדה כליל כתוצאה מציד.
בית הגידול של הפדמלון כולל את סוואנות טרנס-פליי הגשומות והטרופיות בדרום האי, יערות גשם טרופיים, פסיפס של יער וסוואנה, ויערות משניים שבהם יש הפרעה אנושית נרחבת (כריתת עצים וכדומה). באזורים מסוימים, הוא מוגבל ליערות גדותיים הצומחים בצידי הנהרות. סביבת המחיה שלו נמצאת כמעט בגובה פני הים, והוא אינו מצוי באזורים הרריים.
מעט ידוע על אורח החיים של הפדמלון הכהה. זהו כיסאי פעיל לילה אשר נוהג לבלות את מרבית שעות היום כשהוא ספון בצמחייה הצפופה. בשעות הערב הוא יוצא לתור אחר מזון בקרחות ובשולי היער, בדרך כלל עשבים, עלים ועשבי תיבול. הנקבה ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון של 30 יום, והם שוהים בכיס כ-6 וחצי חודשים ומגיעים לבגרות עד גיל 15 חודשים. תוחלת החיים המרבית של הפדמלון הכהה בשבי היא עד 10 שנים.
מצב שימור.
הפדמלון הכהה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מאחר שעל פי ההערכה אוכלוסייתו חוותה צמצום בשיעור של 30% במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. האיום העיקרי המרחף על המין הוא ציד למזון על ידי ילידי גינאה החדשה, אשר הקטין בצורה משמעותית את האוכלוסייה, וגרם להכחדתו של הפדמלון מהחלק הדרום-מזרחי של טווח התפוצה. נכון לשנת 2020, מין זה אינו נמצא עדיין באזור מוגן רשמי. ארגון IUCN ממליץ לווסת את הציד שלו ולנטר את האוכלוסיות בקביעות.
פדמלון קלבי
פדמלון קלבי (שם מדעי: Thylogale calabyi; קרוי גם וולבי אלפיני) הוא מין של כיסאי נדיר ולא מוכר בסוג פדמלון שאנדמי לאזורים ההרריים באי גינאה החדשה. פדמלון זה מין חדש יחסית: הוא תואר מדעית רק בשנת 1992 על ידי הזואולוג האוסטרלי , וקרוי על שמו של הממולוג האוסטרלי ג'ון קלבי, שחקר רבות את משפחת הקנגוריים. לתקופה קצרה, פדמלון קלבי נחשב כתת-מין של פדמלון כהה, עד שקיבל מעמד של מין נפרד.
מידע כללי.
פדמלון קלבי הוא יונק כיס קומפקטי ועגלגל, עם ראש גדול וקצר ואוזניים גדולות. זנבו קצר ועבה, גפיו הקדמיות קטנטנות וגפיו האחוריות מפותחות וחזקות. הפרווה שלו עבה, צפופה וצמרירית, ונועדה להגן עליו מפני טמפרטורות קפואות בבית גידולו ההררי. צבעו חום אפרורי כהה בחלק העליון, עם גוון חיוור ובהיר יותר בחלק התחתון. יש לו פס בהיר על הירכיים. גופו בנוי בצורה מקושתת המאפשרת לו לצלול במהירות בסבך השיחים ולהיעלם. משקלו נע בין 3 ל-6 קילוגרם, כשהזכרים שוקלים בדרך כלל כפול מהנקבות.
פדמלון קלבי אנדמי לפפואה, בה הוא מוגבל לשלושה הרים מבודדים ומרוחקים זה מזה: הר אלברט אדוארד, הר וילהלם והר גילווה (השניים האחרונים הם ההרים הגבוהים ביותר באוקיאניה). ההימצאות שלו בהרים המבודדים הללו המפוזרים ברכס אואן סטנלי וברכס ביסמרק, עשויה להצביע על כך שטווח התפוצה ההיסטורי שלו ברכסים הללו היה רחב לאין שיעור מהטווח הנוכחי.
פדמלון קלבי חי ברום רכסי ההרים בגובה של 2,800 מטר מעל פני הים ומעלה באזור אקולוגי ייחודי המכונה טונדרה אלפינית, שדומה במובנים רבים לטונדרה ארקטית: הטמפרטורות נמוכות בו בצורה קיצונית עם רוחות עזות, הוא נטול עצים, והצמחייה העיקרית שבו כוללת כרי דשא ושיחים נמוכים לצד טחבים וחזזיות. אף על פי שפדמלון קלבי חי באופן כללי מעל קו העצים, באזורים מסוימים הוא נמצא גם באזור התת-אלפיני בקצה העליון של יערות הגשם הממוזגים שבהם נפוצה תופעת הקרומהולץ.
אין מידע זמין אודות האקולוגיה של המין; סביר להניח, שפדמלון קלבי הוא יונק יחידאי החי מרבית הזמן בגפו להוציא את עונת הרבייה. בהתבסס על אורח החיים האופייני לפדמלונים האחרים, ככל הנראה גם מין זה הוא פעיל לילה או פעיל דמדומים הניזון מעשבים, עלים ועשבי תיבול. הנקבה ממליטה גור אחד בדרך כלל לאחר תקופת היריון קצרה, והגור שוהה בכיס כ-6 חודשים. לא ידוע על טורפים טבעיים של המין מלבד האדם.
מצב שימור.
פדמלון קלבי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), היות ששטח התפוצה הכולל שלו קטן מ-500 קילומטרים רבועים ומוגבל כולו לכרי דשא תת-אלפינים, כאשר כל האוכלוסייה מרוכזת בחמישה מוקדים הסובלים מירידה באיכות בית הגידול שנגרמת על ידי חזירים פראיים, ומציד על ידי האדם וכלבי בית למזון. שינויי האקלים שמובילים לטמפרטורות קפואות מן הרגיל, הופכים לאיום משמעותי יותר ויותר, ומשפיעים לרעה על איכות בית הגידול ועל יכולת השרידות של הפדמלון.
אין מידע עדכני אודות האוכלוסייה הכוללת של המין, ואף אין מידע על האוכלוסיות המבודדות בהר גילווה והר אלברט אדוארד שבהם הפדמלון דווח כנפוץ בעבר על ידי טים פלנרי. האוכלוסייה על הר וילהלם נכחדה ככל הנראה. פדמלון קלבי אינו נמצא עדיין בשום אזור ממשלתי מוגן, ונדרשת תוכנית שימור מקיפה להצלת המין וכן חקיקת חוקי ציד מחמירים בסביבת המחיה המצומצמת שלו.
פוסום הסלע
פוסום הסלע (שם מדעי: Petropseudes dahli; קרוי גם פוסום זנב-טבעת סלעי) הוא מין של פוסום גדול במשפחת הפוסומים הטבעתיים שאנדמי לצפון יבשת אוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. הפוסום תואר מדעית לראשונה בשנת 1895 על ידי הזואולוג הנורווגי והוא המין השני בגודלו במשפחת הפוסומים הטבעתיים. מבחינה גנטית, פוסום הסלע קרוב בעיקר לפוסום זנב-טבעת ולפוסום זנב-טבעת דק, והוא מפגין מספר מאפיינים פיזיים והתנהגותיים יוצאי דופן למשפחתו. בנוסף, זהו הנציג היחיד במשפחה שחי בעיקר על הקרקע.
אנטומיה ומראה.
מבחינה מסת גוף, פוסום הסלע הוא הנציג הגדול ביותר במשפחתו לאחר הפוסום הנחושתי, אף שהדאון הענק עשוי להראות גדול משניהם. גודלו כשל ארנבון או חתלתול, ומבנה גופו חסון ומוצק כיאה ליונק שוכן סלעים. ראשו החרוטי גדול יחסית, ארובות עיניו בולטות, וחוטמו מחודד וזקוף. עיניו האדומות גדולות במיוחד ומותאמות לראיית לילה, והן ידועות באישוני החתול האנכיים שלהם - תכונה נדירה אצל הקנגוראים. האוזניים של פוסום הסלע קצרות ומחודדות, אך נחשבות לארוכות ביחס לסוגים מסוימים במשפחה. האף ריבועי ודמוי פקק, והוא מוקף בזיפים ארוכים המיועדים לחוש את זרמי האוויר בסביבתו בלילה.
לפוסום הסלע התאמות רבות לאורח חיים קרקעי: רגליו קצרות ועבות, טפריו קצרים וחזקים, חוטמו מוארך וזנבו החרוטי יוצא דופן בהיותו קצר יותר מכל פוסום טבעת אחר; הניגודיות בין בסיס הזנב העבה לבין קצהו הדקיק בולטת במיוחד ושלישו התחתון חשוף וחלק. חרף ההתאמות הקרקעיות, פוסום הסלע הוא טפסן מצוין הודות לטפריו החזקים, כריות ההצמדה בכפות, וטבעת לפיתה דמוית קרס בקצה הזנב שאופיינית למשפחה. אורך ראשו וגופו של פוסום הסלע: 38-33 סנטימטרים אורך זנבו: 28-20 סנטימטרים ומשקלו: 2-1.3 קילוגרם. הנקבות גדולות וכבדות במקצת מן הזכרים.
הפרווה של פוסום הסלע שעירה, עבה וזיפית. צבעה נע בין אפור כהה לאפור-כסוף או אפור-כחלחל, כשהיא נוטה לגוון כהה באזור הגב ולגוון חום באזור המותניים, הגפיים והכפות. את חלקו העליון של הפוסום חוצה פס שחור צר - מהמצח עד לבסיס הזנב. צידו התחתון של הפוסום בצבע לבן בוהק או שמנת, ובאזור המפשעה והחזה יש לעיתים קרובות סימנים כתומים. ראשו של פוסום הסלע זהה לצבע הגוף, ויש לו סימונים בולטים בדמות טבעות לבנות בוהקות סביב העיניים וכתמים לבנים בבסיס האוזניים ובסנטר. הזנב בצבע אפרפר עד חום-אדמוני וקצהו ורוד. חלקי גוף ורודים נוספים הם החוטם, פנים האוזניים והכפות.
תפוצה וסביבת מחיה.