במהלך העונה מנסה אדם בשם דניס יורק, שהיה שותפו של ויליאם בתחילת דרכה של החברה, לקנות את "אוהיי פודס" בדרכים שונות, תחילה דרך הולי ומאוחר יותר על ידי ניסיון סחיטה של נורה. דניס מאיים עליה שיחשוף סוד אפל מהעבר הנוגע לקווין. הסוד נחשף ומעורר משבר ביחסיה של נורה עם קווין, אך עד תום העונה הם מיישרים את ההדורים. הולי ונורה חוברות יחד לגלות מדוע דניס מעוניין בחברה, ומגלות כי מדובר על פרויקט בשם "אגם נרואו" שיכול להביא עושר רב לחברה.
עונה 5.
פרקים 88–109 (22 פרקים). החלה ב-26 בספטמבר 2010 והסתיימה ב-8 במאי 2011.
אברהם יעקב ברור
אַבְרָהָם יַעֲקֹב בְּרָוֶר (לעיתים ברוור; על פי רוב א. י. ברור; בלועזית: A. J. Brawer; ד' בניסן ה'תרמ"ד, 30 במרץ 1884 – ד' בכסלו ה'תשל"ו, 8 בנובמבר 1975) היה גאוגרף והיסטוריון ישראלי יליד גליציה. ביצירתו על יהודי גליציה ועל היהודים בקהילות המזרח התיכון, בהן הרבה לסייר, ביטוי לצדדים החיוביים בחיי היהודים בגולה. בארץ ישראל עסק בהוראה, במחקר גאוגרפי על הארץ ועל ארצות המזרח התיכון, במסגרת "החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה". חיבר ספרי לימוד לבתי הספר, חלקם היו היחידים במקצוע הגאוגרפיה במשך שנים רבות. הגאוגרף יהודה קרמון מסכם: "דרכי מחקר (מדעי) ומחשבה (יהודית תורנית), הסותרות כביכול זו את זו - הגיעו אצל ברור למזיגה מושלמת, ואישיותו זכתה להערכה גם בחוגי חרדים וגם בקרב אנשי ההתיישבות ומדעי הטבע".
תולדות חייו.
ברור נולד בסטרי שמדרום ללבוב, אז בגליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, למיכאל וללאה לבית זיימר. קיבל את חינוכו בחדר בגליציה. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת וינה. באותו זמן למד גם בבית המדרש לרבנים בווינה, וזכה להסמכה כרב ולתואר דוקטור לפילוסופיה במקצועות היסטוריה וגאוגרפיה.
נישא לשרה (סופי) לבית מאירסון. אביה, הרב מאיר מאירסון, נמנה עם ראשי הקהילה היהודית בווינה.
עלה עם רעייתו ובנו התינוק לארץ ישראל בשנת 1911, השתקע בירושלים, ועסק בחקירת הגאוגרפיה וההיסטוריה של ארץ ישראל. הוא לימד תחילה ב"בית המדרש למורים" של חברת עזרה (בניהולו של אפרים כהן-רייס).
בערב מלחמת העולם הראשונה נמנה ברור עם חוג קטן של אנשי מדע ביישוב היהודי בארץ, שהיו החלוצים בפעילות מדעית בתחומי הגאוגרפיה, האתנוגרפיה, הגאולוגיה, הקלימטולוגיה, הבוטניקה, האגרונומיה ועוד.
בשנת 1914 היה מנהל בית הספר היהודי של חברת "עזרה" בסלוניקי שביוון. משם עבר לאיסטנבול שבטורקיה, שם שימש כרב הקהילה האשכנזית ומנהל בית הספר היהודי של חברת "עזרה". עם שובו לארץ ישראל בשנת 1920 התמסר לחקר ידיעת הארץ, ופרסם מספר רב של מאמרים בכתבי עת מדעיים בישראל ומחוצה לה. כן הרבה לכתוב מאמרים בעיתונים, תחילה ב"הארץ" ואחר כך גם בעיתונים "דבר" ו"הצופה". מ-1920 ועד לפרישתו ב-1950 הורה בבית המדרש הכללי למורים ובסמינר למורים "מזרחי" בירושלים. ב-1922 החל לנהל את בית הספר העברי הראשון למורי דרך בארץ ישראל.
היה חבר מערכת האנציקלופדיה העברית בשנים 1949–1962, וכתב מאות ערכים בתחומי הגאוגרפיה וההיסטוריה.
בתו, חולדה ליברנומה, הייתה כתבת עיתון "הארץ" באיטליה במשך שנים רבות. בנו, משה ברור, היה גאוגרף, שהמשיך בדרכי אביו ועסק בהוצאת אטלסים עבריים.
על שמו קרויים מצפה אבי"ב, יישוב קהילתי בגליל המערבי (אברהם יעקב ברור), רחוב "פרופ' אברהם ברור" בבאר שבע ו"גן ברור" בבת-ים.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
דרכי מחקרו.
בחקר ארץ ישראל היה ברור, מצד אחד, יהודי הבקי בתולדות העם והארץ, שמכיר את כל מקורות המסורת; ומצד שני, הוא חונך על תורת האינטגרציה הגאוגרפית, הרואה בנוף ובתמורות החלות בו תוצאה של שילוב בין תופעות הטבע ובין פעילותו של האדם. ספרו המסכם הראשון "הארץ - ספר לידיעת הארץ" שראה אור בשנת 1928, בנוי על גישה זו: יש בו סיכום של מחקרים שערך, במידה רבה באמצעות "עבודת שדה" באזוריה השונים של הארץ, בהם סייר ברגל או ברכיבה על חמור; אך גם שילוב ממצאי מחקריהם של חוקרים אחרים, רובם לא יהודים, שבחנו את תכונותיה ותופעותיה של "ארץ הקודש" ושל שרידי העבר בה.
התיאור והניתוח התבססו על מיפוי מדויק שבו החלה הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל בשנות השבעים של המאה התשע-עשרה, ואשר נמשך על ידי ממשלת המנדט. על-סמך מיפוי זה הכין ברור מפות של ארץ-ישראל, ששימשו דורות רבים של תלמידים בישראל. הוא חיבר גם אטלס גאוגרפי של העולם, עם שמות אתרים וגורמים גאוגרפיים, הניתנים כולם בתעתיק עברי.
פעילות ציבורית.
פעילותו הציבורית הייתה בתחום יישומו של המחקר הגאוגרפי וההיסטורי בחיי הארץ ובחיי היישוב. עוד לפני מלחמת-העולם הראשונה הגה את הרעיון של הקמת חברה, שתעסוק במחקר הארץ ותולדותיה. כאשר הוקמה חברה כזאת, בשם "החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה", לאחר תחילת המנדט הבריטי, שימש כמזכירה הראשון. ברור היה פעיל בחברה עד סוף ימיו, והיא הביעה לו את הוקרתה על-ירי מינויו ל"חבר כבוד" שלה. במשך כל תקופת המנדט הבריטי היה יועץ גאוגרפי למוסדות ההסתדרות הציונית. הוטלה עליו הכנת "נייר רקע" בעניין גבולות הארץ, בעת המשא-ומתן שהתנהל עם השלטון הבריטי, מיד אחרי תום מלחמת העולם הראשונה, על עתידה של הארץ.
ברור היה לוחם להשתרשות השפה העברית, לא רק בחיי היום-יום, אלא גם לחדירתה בתחום המדעים, במיוחד הגאוגרפיה ומדעים הקשורים בה. למען מטרה זו היה פעיל ב"ועד הלשון העברית" (שנקרא היום האקדמיה ללשון העברית), ובמשך שנים רבות השתתף בוועדותיה השונות, ובעיקר בוועדה למונחים גאוגרפיים. ועדה זו הוציאה לאחר שנות עבודה רבות את המילון למונחים גאוגרפיים. כמו כן היה ברור חבר, מ-1920 ועד לפטירתו, בוועדת השמות, שהעניקה שמות ליישובים ולגורמים גאוגרפיים שונים, והסבה לעברית שמות גאוגרפיים זרים.
שילוב התרבויות שאפיין את ברור מתגלה גם באמצעות פעילותו בוועדים רבים של חוגים דתיים, שעסקו בפעולה תורנית ובצדקה.
ברור ועגנון.
ש"י עגנון תיאר את ברור כידידו הטוב ביותר ואמנם היו ביניהם, על פני עשרות שנים, עד למחלתו האחרונה של עגנון, קשרי ידידות קרובים; סעד את עגנון בימי מחלתו הקשה בסוף חייו ב 1970. הם היו נפגשים באופן תדיר ועוסקים בדברי תורה, בשיח על תופעות בחיי התרבות של היישוב היהודי ובשנותיהם האחרונות על שואת יהדות גליציה. עגנון נועץ בבירור ותיקן תיקונים שונים בנושאים גאוגרפיים, שמות מקומות שהוזכרו בכתביו ועוד. ברור אף כתב לעגנון אגרות ממסעותיו בעולם. עגנון הצטרף מדי פעם לסיורים לימודיים שערך ברור לתלמידיו ברחבי ארץ ישראל.
בסיפורו של עגנון "עידו ועינם" מובאים תיאוריו של גבריאל גמזו, המתאימים לדמותו של ברור: "בן תורה ומכיר את רוב העולם וסייר ארצות רחוקות והגיע למקומות שלא קדמו שם שום תייר"; "קרא הרבה ושנה הרבה ושימש תלמידי חכמים הרבה וסיבב את חצי העולם. ממש אין יישוב של יהודים שלא היה גמזו שם... הביא מכל המקומות סיפורי אגדות ומנהגות ומשלי חכמים ופתגמים ושיחות עוברי דרכים ועל כל מאורע ומאורע היה מספר מעין המאורע" וכן "לימים התחיל נוסע לארצות הרחוקות. לימים התחיל נוסע למקומות שלא עבר בהם אדם אירופי. עד לקדקדו של מדבר הגיע".
כתיבה פובליציסטית.
ברור כתב בקביעות, כל ימיו בארץ, מאמרים לעיתונים, תחילה ל"הארץ" ואחר כך גם לעיתונים אחרים, במיוחד ל"הצופה". תוכנם כלל בעיקר הסברים על הרקע הגאוגרפי וההיסטורי של מאורעות התקופה. הוא הקדיש רבים ממאמריו לבעיות איכות-החיים בארץ, ולא חסך את שבט ביקורתו מפעולות ציבוריות שונות שנעשו בארץ או בחוץ-לארץ. בנימה כואבת הוא סיקר את התופעות השליליות בחיים הציבוריים והפרטיים - את השחתת הנוף והמידות - ולא חסך במילים חריפות על-מנת להוקיע תופעות אלה.
רשימת פרסומים.
בתחום הגאוגרפיה הפיזית:
ממחקריו בהיסטוריה:
ספרות מסעות:
ספר זכרונות:
המאמרים המדעיים העיקריים מפרי טיוליו בארץ:
מאמרים בעיתונות
ליליאן רות
שרל בודלר
חיים פלאג'י
רבי חיים פלאג'י (נהגה: פאלאצ׳י;’החבי"ף‘; י"ט בשבט ה'תקמ"ז (7 בפברואר 1787) – י"ז בשבט ה'תרכ"ח (10 בפברואר 1868)) היה פוסק, פרשן ומקובל, מגדולי חכמי איזמיר.
תולדות חייו.
נולד באיזמיר, לקאלי קאדין ולרבי יעקב פלאג'י (פלאצ'י). סבו מצד אמו היה רבי יוסף רפאל בן חיים חזן מחבר ספר "חקרי לב" אשר בערוב ימיו היה הראשון לציון. כנער שימש את זקנו.
על ילדותו מספר: . בשנת ה'תקס"ז (1807) בגיל 19 התחתן עם אסתרולה, בתו של יצחק רבי. למד אצל רבי פנחס די שיגורה. בשנת ה'תקע"ג (1813) קיבל הסמכה ל"החכם השלם" על ידי סבו רבי רפאל יוסף ועל ידי הרב חיים יצחק אלגזי.
לא הסכים לקבל עליו תפקיד ציבורי בחיי אביו. בשנת ה'תקפ"ח (1828) קיבל עליו להיות דיין בבית דין וראש ישיבת "בית יעקב רבי" באיזמיר, שבה למד בצעירותו. ישב גם בישיבת בית הלל, שם למד וחיבר רבים מספריו. הרביץ תורה גם בישיבת עץ החיים, שם גם לימד זקנו היר"ח.
בשנת ה'תקצ"ז (1837) נתמנה רבי חיים לאב בית דין הגדול באיזמיר שמנה 45 רבנים.
בשנת התקצ"ח נפטרה אשתו מרת אסתרולה.
בשנת ה'תרט"ו (1855) התמנה למשרה הרמה ביותר באיזמיר "חכם באשי" (רב ראשי), ולאחר כשנה אף אושר מינויו על ידי הסולטאן עבד אלמג'יד הראשון באישור מלכותי "נישאן" ובכך ניתנו לו סמכויות לשפוט, להוציא לפועל את פסקיו, והופקד בידיו שלטונה של הקהילה היהודית כולה.
רבי חיים היה ידוע כאוהב שלום ורודף שלום ופעל רבות כדי להרבות את האחדות בארצו ובקהילתו וכן פעל רבות לשפר ולחזק את קהילתו.
בשנת ה'תרי"ז, בהיותו בן שבעים, גמר בדעתו לעלות לארץ ישראל, אלא שהאישים החשובים בקהילת איזמיר מנעו זאת ממנו, והפצירו בו שלא יעזוב את קהילתו.