הדיונים לסרט המשך החלו שבעה חודשים לפני יציאת הסרט הראשון. הפרויקט הוכרז רשמית באפריל 2015. הצילומים החלו בספטמבר 2017 והתקיימו בבוסטון כמו גם באזורים אחרים במסצ'וסטס. זו גם הפעם הראשונה שוושינגטון מככב בסרט המשך לאחד מסרטיו. הסרט שוחרר בארצות הברית ב-20 ביולי 2018 על ידי Sony Pictures Releasing. הסרט הרוויח 190 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות מעורבות, כשהמבקרים שיבחו את ביצועיו של וושינגטון ואת רצפי הפעולה של הסרט, אך מתחו ביקורת על ההתקדמות ומספר עלילות המשנה.
עלילה.
איש חיל הנחתים לשעבר וקצין הביון הצבאי רוברט מק'קול מתגורר במתחם דירות מגוון ברוקסברי, בוסטון. הוא עובד כנהג ומסייע לחברתו הקרובה ועמיתתו לשעבר, סוזן פלאמר. מק'קול נוסע לאיסטנבול כדי להחזיר את בתו של בעל חנות ספרים בבוסטון, שנחטפה על ידי אביה. הוא גם עוזר לסם רובינשטיין, ניצול שואה קשיש שמחפש ציור של אחותו; האחים הופרדו במחנות ההשמדה הנאציים והציור נמכר במכירה פומבית. לאחר שגילה שחצר הדירה הושחתה, מק'קול מקבל הצעה מאת מיילס וויטקר, תושב צעיר עם רקע אמנותי אך מטריד, לצבוע מחדש את הקירות. מאוחר יותר מציל מק'קול את מיילס, שהובל על ידי חבורה מקומית.
סוזן וקצין סוכנות הביון הצבאית, דייב יורק, שותפו לשעבר של מק'קול, נקראים לחקור את רצח או התאבדותו של סוכן ואשתו בבריסל. במלון שלהם, סוזן מותקפת בחדרה ונהרגת; ההערכה היא שהיא מתה במהלך שוד על ידי שני גברים שירדו מהמעלית בקומתה. כשהוא מקבל את החדשות, מק'קול מתחיל לחקור הן את מותה והן את המקרה עליו עבדה. מק'קול קובע כי זה היה רצח מכוון. הוא גם מאשר כי האירוע שסוזן בדקה בו הוצג כביכול נראה כמו התאבדות רצח, וכי ככל הנראה מותה של סוזן קשור אליו. מק'קול יוצר קשר עם יורק, שחשב שהוא מת במשך שנים, ומודיע לו על ממצאיו.
במהלך אחת מנסיעותיו, מק'קול מותקף על ידי נוסע. הוא הורג את התוקף ומאחזר את הטלפון שלו, מגלה שיורק נמצא ברשימת השיחות של הטלפון. הוא מתעמת עם יורק בביתו. יורק מודה שהוא הפך לשכיר חרב לאחר שהרגיש שהממשלה השתמשה בו ומוסיף שהוא עצמו הרג את סוזן, מאחר שהיא הייתה מגלה שהוא עומד מאחורי הרצח בבריסל. מק'קול עוזב את הבית בו ממתינים שאר חבריו לשעבר של מק'קול - חברי הקבוצה הנוכחיים של יורק, קובאש, ארי ורזניק. מק'קול מבטיח להרוג את כל הצוות לפני שהוא בורח בבטחה באמצעות נסיעה עם אשתו וילדיו של יורק.
רזניק וארי פונים לביתה של סוזן כדי להרוג את בעלה בריאן, אך מק'קול עוזר לו לברוח. יורק וקובאש פורצים לדירתו של מק'קול, שם מיילס מצייר את הקירות. במקביל למעקב באמצעות מצלמות רשת, מק'קול מורה למיילס לחווט קטע שהוסתר מאחורי מדף ספרים; כשנראה כי יורק נתפס במראה הדו-כיוונית של המעבר, מק'קול מתקשר אליו כדי להתגרות בו. מיילס יוצא מהמסתור זמן קצר לאחר יורק ונדמה כי קובאש עוזב, אך נלכד כשפותח את דלת הכניסה של הדירה.
יורק מסיק כי מק'קול הלך לעיר הולדתו על חוף הים, שפונתה בעקבות הוריקן מתקרב. קובאש, ארי ורזניק מתחילים לחפש את העיירה ברוחות החזקות, בעוד יורק מציב את עצמו על מגדל השמירה של העיירה בעמדת צלף. קובאש נכנס לחנות לציוד ונהרג. כאשר ארי פונה לכיוון חוף הים, הוא נתקל בתמונות של סוזן שהוא רואה לאורך הדרך; כשהוא מוציא אותו ממשמר, מק'קול הורג אותו בסכין.
לאחר מכן מק'קול נכנס למאפיה הישנה של אשתו המנוחה כדי לפתות את רזניק, שנשרף בפיצוץ קמח שיצר רימון הלם משלו. יורק מגלה שמיילס נקשר בתא המטען של מכוניתו ומתחיל לירות בו כדי לפתות את מק'קול. עם הסערה ההולכת ומתחזקת, יורק מוכהממשב רוח לפני שהוא מספיק להתעמת עם מק'קול בראש המגדל. מק'קול הורג את יורק באותו אופן שבו נהרגה סוזן ואז משליך אותו אל הסלעים שמתחתיו, שם גופתו נשטפת לאוקיינוס.
שוב בבוסטון, המידע של סוזן על הציור של סאם עוזר למקק'ול לאחד את סם עם אחותו האבודה. מיילס מסיים לצייר את ציור הקיר שלו על קיר הלבנים של מתחם הדירות, חוזר לבית הספר ומתמקד באמנות שלו. לאחר שחזר לביתו הישן, מק'קול מביט אל הים הרגוע.
הפקה.
ב-24 בפברואר 2014, שבעה חודשים לפני יציאת "נקודת שוויון", הוכרז כי סוני מתכננים סרט המשך, כאשר ריצ'רד וונק יכתוב שוב את התסריט. בתחילת אוקטובר 2014 הצהיר אנטואן פוקואה כי יהיה סרט המשך רק אם הצופים ודנזל וושינגטון ירצו בכך. הוא אמר שמדובר בדמות מעניינת, ושההמשך יכול להיות בעל טעם בינלאומי יותר.
ב-22 באפריל 2015 הודיעה סוני רשמית על סרט המשך, כאשר וושינגטון חוזר לתפקידו כרוברט מק'קול. חזרתו של פוקואה טרם אושרה תחילה. בספטמבר 2016 חשף המפיק טוד בלאק כי התסריט של הסרט הושלם, וכי פוקואה ישוב לביים, כשהצילומים יתחילו בספטמבר 2017.
ב-21 באוגוסט 2017 לוהק פדרו פסקל לתפקיד בסרט יומיים לאחר מכן אושרו מליסה לאו וביל פולמן כי ישובו לגלם את תפקידיהם מהסרט הראשון, בתור סוזן ובריאן פלאמר, ודווח כי הסרט יופק על ידי ג'ייסון בלומנטל, בלאק, וושינגטון, סטיב טיש, מייס נויפלד, אלכס סיסקין וטוני אלדרידג'. ב-24 באוגוסט 2017, אשטון סנדרס הצטרף לסרט כדי לשחק דמות שתהווה למק'קול דמות אב. ב-25 במרץ 2018, נחשף כי סקינה ג'פרי הצטרפה לצוות.
הצילומים החלו באזור הדרום אנד בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-14 בספטמבר 2017. הצילומים התרחשו גם בלין שור דרייב, מסצ'וסטס, גשר פוינט פאודר וכן בברנט רוק, מסצ'וסטס.
בעוד שסוני ופרסומים אחרים דיווחו כי הסרט נוצר בתקציב הפקה נטו של 62 מיליון דולר, "דדליין הוליווד" הצהירה כי מקורותיהם התעקשו שהעלות הייתה "בטווח הגבוה [70 מיליון דולר]" לאחר זיכוי מס שהעניקה מדינת מסצ'וסטס.
גרגורי דלברג
גרגורי רוברט דלברג (באנגלית: Gregory Robert Dahlberg; נולד ב-23 בנובמבר 1951) הוא פקיד ממשל אמריקאי לשעבר, שכיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 2000–2001.
ביוגרפיה.
גרגורי דלברג נולד בפיקסטאון, דקוטה הדרומית וגדל באזור מיניאפוליס-סיינט פול. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא למד בקולג' לותר שבאיווה וב-1973 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים ובמדע המדינה. לאחר מכן הוא למד באמריקן יוניברסיטי וב-1976 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במינהל ציבורי.
לאחר סיום לימודיו החל דלברג לעבוד במחלקת התחבורה של ארצות הברית במשרדו של סגן המזכיר לתקצוב ותכנון, כשעבודתו התמקדה בבניית כבישים ובנושאי תקציב ופיננסים הקשורים לתחבורה. ב-1981 הוא הצטרף לצוות של וועדת ההקצבות של בית הנבחרים של ארצות הברית לתחבורה, שיכון, פיתוח עירוני וסוכנויות קשורות, שהיא ועדת משנה לוועדת ההקצבות של הבית. שם הוא עבד בנושא התקציבים של מנהל הכבישים הפדרלי, מנהל הבטיחות בדרכים הלאומי, מנהל הסעות ההמונים העירוני, חברות הרכבות אמטרק וקונרייל, ומשמר החופים של ארצות הברית. ב-1990 הוא הצטרף לצוות של ועדת ההקצבות הכללית. במהלך דיון על "חוק השלמת התקציב הכוללני" של 1990 (שבו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש נסוג מהבטחת הבחירות שלו "קראו את שפתי, לא עוד מיסים"), סייע דלברג לנסח את "חוק אכיפת התקציב" של 1990. בעת היותו חלק מצוות הוועדה הוא גם עבד על תוכנית "המסלול המהיר" של מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ועל תוכנית המימון המהיר של מלחמת המפרץ. ב-1995 הוא היה למנהל הצוות הדמוקרטי של ועדת ההקצבות להגנה של בית הנבחרים, ובתפקיד זה הוא היה מעורב בכל הדיונים הקשורים לתקציב של מחלקת ההגנה.
ב-2000 מינה הנשיא ביל קלינטון את דלברג כתת-מזכיר הצבא ובתפקיד זה הוא שימש ממאי 2000 ועד מרץ 2001. מה-20 בינואר ועד ה-4 במרץ 2001 כיהן דלברג גם כמזכיר הצבא בפועל.
לאחר פרישתו הממשל הפדרלי, עבד דלברג בלוקהיד מרטין כסגן נשיא בכיר למיזמים אסטרטגיים. באוגוסט 2015 הוא פרש ומאז הוא עובד כיועץ עצמאי.
רביעיית מיתרים מספר 14 (שוברט)
רביעיית המיתרים מספר 14 ברה מינור, 810 ברשימת דויטש מאת פרנץ שוברט, שידועה גם בכינויה העלמה והמוות (מגרמנית: Der Tod und das Mädchen) היא אחת מן היצירות החשובות ביותר במוזיקה הקלאסית להרכב של רביעיית מיתרים.
היצירה נכתבה בשנת 1824. שמה של היצירה נובע מן הפרק השני, שהוא פרק ואריאציות אשר נכתב על בסיס שיר שהלחין שוברט כשש שנים מוקדם יותר, העונה לשם "העלמה והמוות" , על בסיס טקסט מאת מתיאס קלאודיוס .
רקע.
השנים 1823 ו-1824 היו לא פשוטות לשוברט: בחלק גדול מ-1823 הוא היה חולה. על פי עדויות שונות זו הייתה התפרצות השלב הסופי של מחלת הסיפיליס, ובחודש מאי נשלח שוברט לבית החולים. הוא היה מרושש, נכנס למחלוקות עם אנטון דיאבלי אודות הוצאה לאור של יצירותיו וקיבל תשלום זעום, ואופרת הזינגשפיל שלו - Fierabras אפילו לא בוצעה.
למרות מצבו הבריאותי והנפשי, המשיך שוברט לכתוב בשנה זו יצירות מופת, ביניהן מחזור השירים הטוחנת היפה, האוקטט לחמישיית מיתרים, קלרינט בסון וקרן יער , יותר מ-20 שירים וקטעים רבים לפסנתר.
ב-1820 כתב שוברט את קטע הרביעייה שלו בדו מינור ולאחר מכן הפסיק לכתוב בסוגה לכמה שנים בודדות. הוא חזר וכתב בתחילת 1824 את רביעיית מיתרים ה-13 שלו, הידועה בכינוייה "רוזמונדה", שהתבוססה על מנגינות מתוך זינגשפיל באותו השם, שכתב כשנה לפני כן ולא הצליח בבמות . שוברט אף הכיר ברמה המוזיקלית הגבוהה של שלוש רביעיותיו האחרונות (מספרים 13, 14 ו-15).