בספטמבר 1957 שימש כר"מ בישיבה התיכונית-מקצועית "תורה ומלאכה" בכפר צבי סיטרין שבחוף הכרמל, ושנה לאחר מכן נתמנה כמנהל חינוכי של מוסד זה. בו זמנית עשה שירות צבאי מקוצר במסגרת הרבנות הצבאית, והועבר לסגל המילואים שלה. בהמשך סופח ליחידת המרצים של הרבנות הצבאית, ועד לשחרורו הסופי צבר מאות הופעות שבהן הרצה ולימד התרבות היהודית, לרוב יחידות צה"ל.
ב-1965 עבר לתל אביב ולימד בבתי ספר תיכוניים שונים. שנה לאחר מכן יצא עם רעייתו שפרה בשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית לניו יורק לשלוש שנים, שם לימד בבית הספר התיכון ישיבה דפלטבוש. שם גם התמחה בתלמוד ובפרשנות המקרא וקיבל את התואר MRE לאחר שכתב עבודת מחקר על רבי יוסף בכור שור, בהדרכתו של פרופ' משה צוקר.
עם שובו ארצה המשיך את לימודיו לקראת התואר השני באוניברסיטת בר-אילן, וכתב עבודת מחקר על "תולדותיהן של הלכות סוכה" בהדרכתו של פרופ' יצחק דב גילת. לאחר מכן המשיך את לימודיו לקראת התואר השלישי, וכתב עבודת מחקר על "תולדותיהן של הלכות נדה המתייחסות לימי טוהר" בהדרכתו של פרופ' דניאל שפרבר.
ב-1969 נתקבל כמרצה באוניברסיטת בר-אילן במחלקה לתלמוד ובמרכז ללימודי יסוד, ובעבודה זו שימש במשך 45 שנה עד שפרש לגמלאות, ואף לאחר מכן. בין השנים 1977–1979 שימש כראש המגמה לתושבע"פ במחלקה לתלמוד, ובמקביל עד ל-1991 שימש גם כמרצה במדרשה לבנות של האוניברסיטה.
בין השנים 1980–1991 שימש כמרצה ליהדות בבית הספר לפיקוד ולמטה (פו"ם) של צה"ל. באותן שנים לימד גם במכללת אורות ישראל קורסים ביהדות לקראת התואר הראשון. כמו כן, היה מרצה קבוע בקורסים שקוימו לרבנים צבאיים, ובהשתלמויות לעובדי הוראה וחינוך. בשנת 1988, בהיותו בשבתון בלונדון, לימד ב- Jews College ובשובו ארצה נתמנה כראש בית הספר ללימודי יסוד עד שנת 1992.
עם פרישתו לגמלאות עבר לעסוק בהוראת התלמוד ונספחיו במכללת "אורות" (מורשת יעקב) שברחובות לתלמידים הלומדים לקראת התואר השני.
פרט לעבודתו המדעית במסגרות אוניברסיטאיות ומכללות – עסק במקביל גם בהוראת התנ"ך ב"מדרשיית נעם" החל ב-1965 ועד ל-1998, במשך כשלושים שנה, והכין את תלמידי המוסד לבחינות הבגרות במקצוע זה.
בנוסף לעבודתו בהוראה ובמחקר, נדרש ונתבקש להופיע בפני המוני עם במסגרות פרטיות וציבוריות. הוא היה מרצה קבוע בסמינריונים לתודעה יהודית של 'אל המקורות', 'ערכים', 'אפיקים', 'אז נדברו', 'אל-עמי' ועוד, בערבי עיון, בימי זיכרון, בימי התשובה ובחגי ישראל. מסר שיעורים קבועים בתל אביב, ובמרכזים קהילתיים, בחוגי בית ובכנסים מזדמנים.
משפחה.
גרוזמן היה צאצא מצד אביו לרבי ישעיהו הורביץ בעל השל"ה ולרבי יחזקאל לנדא בעל "הנודע ביהודה". נשא לשפרה זברובסקי, בת להורים יוצאי ליטא שהתגוררו בהרצליה והיו מראשוני המתיישבים. לזוג ארבעה ילדים.
חסידות.
גרוזמן שנולד במשפחה חסידית, חסידות רוז'ין-הוסיאטין, ממשיך מסורת משפחתית זו, ואף היה דבוק באדמור"י בית זה שגרו בתל אביב ברחוב ביאליק 19. עם הסתלקותו של האדמו"ר האחרון לבית הוסיאטין, הצטרף לחסידות סאדיגורא ונתקבל אליה בשנת תשכ"ט (1969) על ידי האדמו"ר מרדכי שלום יוסף פרידמן מסדיגורא בעל "כנסת מרדכי". לאחר הסתלקותו קיבל את מרותו של ממשיך דרכו בעל "עקבי אבירים". לאחר הסתלקותו קיבל את מרותו של ממשיך דרכו בעל ה'עטרת ישראל', וכיום הוא חסידו של האדמו"ר רבי יצחק יהושע העשיל פרידמן. כחסיד הוא משתתף באירועים של חסידות זו ונוטל חלק בהתרחשויות ובהליכותיה של חסידות זו. בהכירו את הבתים הללו פרסם מאמרים וסיפורים על חסידות זו ואף פרסם ספרים אחדים (ראה להלן) על השושלות ודמויותיהן. בניו ממשיכים אף הם ללכת בדרך זו.
הקדשות.
בין השנים 1985–2010 ניהל יחד עם ידידו הרב דב שחור את בית הכנסת "עטרת מרדכי" (הורונצ'יק) שברחוב בלוך 24 בתל אביב, לאחר פטירתו של בעל המקום. הניהול כלל את ארגון התפילה היומיומית, את מערכת השיעורים היומיומית, תחזוקת המקום והפיכת המקום למרכז סביבתי לתפילה ולתורה. ב – 2010 בהגיעו לפתח תקווה נתמנה כאחד משבעת האפוטרופסים הממונים על ההקדש של בית הכנסת "זכר חיים" שברחוב חפץ חיים פינת אחד העם. בנוסף לכך הקים בתרומתו את בית הכנסת "בית מאיר" שבביתר עילית, אשר בשנת תשע"ז נסתיימה בנייתו של המבנה הקבוע של בית הכנסת המכיל כשלוש מאות מקומות ישיבה ויותר. חנוכת הבית שהתקיימה בר"ח אדר תשע"ז הייתה אירוע המוני ומודגש מאוד בעיר.
פרסומים.
מאמרי מחקר עיון וסיפורת.
הרב ד"ר גרוזמן פרסם החל מסיון תשכ"ט (1969) עשרות רבות של מאמרי מחקר ומאמרי עיון בספרות התלמוד ובתנ"ך. המאמרים מוסבים על הלכות, תופעות לשוניות, מנהגים, אירועים, אגדה, תפילה ועוד. מקום מיוחד תופס הסיפור החסידי במאמריו, אולם אלה, בניגוד למאמרי מחקר ועיון, פורסמו רק בקבצים חסידיים היוצאים לאור במגזרים אלה.
חוף הזהב הפורטוגזי
סליהורסק
סליהורסק (בבלארוסית: Салігорск; ברוסית: Солигорск, סוליגורסק) היא בירת מחוז משנה סליהורסק במחוז מינסק בבלארוס. העיר שוכנת על גדות נהר סלוץ' , במרחק של 136 קילומטרים דרומית לעיר מינסק, בירת בלארוס. בעיר מתגוררים 106,839 תושבים (נכון ל-2017).
היסטוריה.
בסביבות 1950, כשהאזור היה תחת שליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית של ברית המועצות, התגלו באזור מרבצי אשלג גדולים. תוך מספר שנים הוקמו כמה מכרות והיה צורך להקים התיישבות חדשה לכורים. ההתיישבות קמה ב-1958, מה שהופך את סליהורסק לאחד היישובים החדשים ביותר בבלארוס, ותחילה התיישבו בה כמה מאות כורים. חלק מהתכנונים היו לקרוא לה "נובה-סטרובינסק" (Нова-Старобінск, מילולית: "סטרובין החדשה") על שם העיירה הקרובה סטרובין אך לבסוף נקבע השם הנוכחי.
היישוב התפתח במהירות גדולה. ב-1962 הוא חובר במסילת רכבת לעיר סלוצק, ב-1963 הוא קיבל מעמד של עיר וב-1965 העיר הפכה לבירת מחוז משנה סליהורסק. באזור אותן שנים התברר שמרבצי האשלג גדולים יותר מההערכות הקודמות מה שהוביל לגידול נוסף של העיר.
כלכלה.
בסליהורסק נמצא המטה הראשי של חברת בלארוסקלי , אחת מחברות האשלג הגדולות והחשובות בעולם. החברה עוסקת בעיקר בייצור דשן מאשלג.
גאוגרפיה.
העיר שוכנת על גדות נהר סלוץ' בקרבת מאגר המים המלאכותי סליהורסק .
אקלים.
סליהורסק נמצאת באזור בו שורר אקלים יבשתי לח (Dfb בשיטת קפן), שנחשב קריר. כמות המשקעים גדולה למדי (ממוצע המשקעים השנתי עומד על 619 מילימטרים) וגם בפברואר, החודש היבש ביותר, יש 28 מילימטרים של משקעים; לעומתו יולי הוא הגשום ביותר, עם 85 מילימטרים של משקעים. יולי הוא גם החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 18.2 מעלות צלזיוס, ואילו ינואר הוא הקר ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של -6.3 מעלות.
ספורט.
בעיר משחקות קבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בכדורגל וקבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בהוקי קרח.
סוליגורסק
צורות חיים ימיות
צורות חיים ימיות (באנגלית: marine life או sea life) הם בעלי חיים המותאמים לחיים בתוך הימים והאוקיינוסים השונים ובמקווי מים מלוחים שונים. ישנן אלפי קבוצות יצורים כאלה; החיים בים קדמו לחיים ביבשה. ישנם בעלי חיים אשר חיים בקרבת החופים, ואחרים החיים במצולות בעומק של כמה קילומטרים מתחת לפני הים. חלק מבעלי החיים יכולים לצאת מהמים לעבר היבשה, ואחרים חיים כל חייהם מתחת למים. מבין האחרונים ישנם כמה מינים, למשל הסלמון, שיכולים לעזוב למים מתוקים.
האוקיינוס מהווה 99% משטח המחיה בכדור הארץ, ורב היצורים החיים מצויים בו. חלקם נעים בצורות של פלנקטון בין הזרמים והרוחות, ואחרים, המכונים נקטון, בעלי שרירים חזקים מספיק להניע אותם לבד. אזורי המחיה בים דומים מאוד לאזורי המחיה היבשתיים אך הם גדולים יותר, תחרותיים יותר ומבוססים על חומרים מזינים קטנים, בהשוואה לצמחייה השופעת ביערות או ערבות על היבשה.
הקטנים שבבעלי החיים חיים בים וגם החיה הגדולה ביותר מעולם, הלווייתן הכחול, חי באוקיינוסים.
חסרי חוליות.
מרבית חסרי החוליות חיים בים. הקדומים והפרימיטיביים בבעלי החיים הם יצורים קטנים חד-תאיים שנעים במים כפלנקטון. יצורים גדולים יותר כמו מדוזות וצורבים שונים גם נעים כפלנקטון אך בעלי יכולת להניע בטפיחת מפרש את מקומם. כמה מהם יוצרים מבנים גדולים כמו האלמוגים. בימים נפוצים מאוד רכיכות כמו תמנונים ודיונונים והרבה מיני חלזונות וצדפות, וכן תולעים טבעתיות ותולעים שטוחות, שיכולות להגיע לגודל רב בעומקים. קווצי עור כמו מלפפון ים וכוכב ים נפוצים בעיקר סביב החופים והקרקעית. מבין פרוקי הרגליים ישנם מיני סרטנאים, עכבישנים ימיים וסרטני הפרסה. החרק היחיד החי בים הוא הסוג "Halobates", רץ מים היכול לנוע במהירות בעזרת רגליו הדקות.
חסרי חוליות שונים מצליחים להעמיק מעבר לעומק של רוב החולייתנים, אפילו עד תהום מריאנה שבעומק 11 קילומטר.
חולייתנים.
כמעט כל הדגים, דגי גרם ודגי סחוס (וכן בני קבוצת עגולי הפה) חיים בים הפתוח או בקרבת הימים הרדודים, ומספר מינים כמו הסלמון יכולים לעזוב לנהרות כדי להתרבות. הדגים התפתחו לחיות היבשה הראשונות; הדגי הריאות והדו-חיים שהתפתחו מהם חיים במים מתוקים. הזוחלים הפכו בחלקם לחיות ימיות כמו צבי ים, נחשי ים וכמה תנינים, ובעבר היו גם זוחלים ענקיים כמו הפלזיוזאורים והאיכתיוזאוריים, שלא יכלו לצאת מהמים.