עסק בכמה מלאכות בטרם הפך למחזאי וסופר מוכר. בין השאר שירת בצי הסוחר והיה גם קבלן שיפוצים. בעיקר עבד כעיתונאי וכעורך. היה גם כתב צבאי במסגרת שרות המילואים שלו במלחמת ששת הימים, במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה. מ-1953 עבד בעיתונות ומ-1961 במכון לתרגום ספרות עברית. סיפוריו הראשונים פורסמו ב-1951 בכתב-העת הספרותי 'משא' ומאז פרסם קובצי סיפורים, מחזות ורומאנים. ספרו הראשון פורסם תחת שם העט יוסף בר.
החל משנת 1963 עסק בכתיבת מחזות, והיה למחזאי מוכר בישראל ובעולם (בייחוד ברוסיה, שם הוצג בתיאטרונים מרכזיים במוסקבה ("סוברמניק") ובסנקט פטרבורג ("קומדיה ע"ש אקימוב") במשך עשרות שנים, וכן במזרח אירופה - אוקראינה, לטביה (גם בטלוויזיה הלטבית), פולין, צ'כיה (גם בטלוויזיה הצ'כית); כמו כן הועלו מחזותיו בברזיל, בהודו ובסקוטלנד.
מחזהו הראשון, "טורא", הועלה בשנת 1962, בתיאטרון הקאמרי בתל אביב, ומאז הועלו על במות שונות בישראל למעלה מתריסר ממחזותיו.
בר יוסף כתב גם כמה ספרי סיפורים ורומנים, וזכה במספר פרסים על כתיבתו. את שני ספריו הראשונים כתב בשנות החמישים, "שפתיים מלוחות" קובץ סיפורים שהתפרסם ב-1954, והרומן "חייו ומותו של יונתן ארגמן" שיצא לאור ב-1959. לאחר הפסקה של יותר מארבעים שנה חזר לכתוב שורה של ספרים, שהראשון בהם "לא בבית הזה", יצאה לאור ב-2007.
בשנת 2011 ראה אור קובץ כל מחזותיו, "אנשים קשים, מחזות 2010-1963" בסדרת "מסה קריטית" של מכון הקשרים שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בשיתוף עם הוצאת דביר.
פרסים והוקרה.
בשנת 1986 קיבל את פרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה לוי אשכול
בשנת 2003 קיבל את פרס ישראל בתחום התיאטרון. הוועדה נימקה את בחירתו של בר יוסף בכך שמחזותיו "מתייחסים ברובם לטיפוסים ישראליים בעלי אופי שורשי ורקע חברתי ישראלי ויהודי, שיש בהם הווי מסוים, מתחים וקונפליקטים וחתירה של הפרט לאושר ולמימוש יצרי במסגרת הקהילה והמשפחה. מחזותיו של יוסף בר-יוסף נכתבים מתוך מודעות ורגישות לאמנות המשחק ולעיצוב מורכב ותלת-ממדי של דמויות וטיפוסים. מחזותיו של מר בר-יוסף זכו גם להצלחה מרשימה בחוץ-לארץ ובעיקר ברוסיה ובמזרח-אירופה".
בר יוסף היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2020 על ספרו "אבא, בן, סבתא דינה".
חיים אישיים.
היה נשוי למשוררת דליה רביקוביץ ולאחר מכן למשוררת וחוקרת הספרות חמוטל בר-יוסף.
בר-יוסף נפטר ב-15 באוקטובר 2021 בגיל 88, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה.
קישורים חיצוניים.
קישור לעותק ארכיוני של האתר
חפרפרתיים
חפרפרתיים (שם מדעי: Talpidae) הם משפחה בסדרת אוכלי החרקים שבמחלקת היונקים. החפרפרות חיות בתוך הקרקע וחופרות מחילות. גופן גלילי ומכוסה בפרווה, והן ניזונות מחסרי חוליות קטנים החיים בתוך האדמה, בעיקר מתולעים.
בניגוד לסברה הרווחת, החפרפרות אינן עיוורות, ועיניהן הקטנות מסוגלות לחוש בתזוזה וכן להבחין בין אור לחושך. פתחי אוזניהן חבויים בפרוותן ואינם בולטים מגופן.
מייקל הווארד
מייקל הווארד (באנגלית: Michael Howard; נולד ב-7 ביולי 1941) הוא פוליטיקאי בריטי יהודי שכיהן כמנהיג המפלגה השמרנית הבריטית בשנים 2005-2003 והמועמד מטעמה לתפקיד ראש הממשלה בבחירות 2005.
חייו.
מייקל הווארד נולד בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בעיר קטנה בוויילס שבבריטניה. אביו, ברנרד הכט, יליד רומניה היגר לבריטניה בסוף שנות השלושים שם התחתן עם הילדה, ילידת בריטניה. כשהיה מייקל בן שש, החליטו בני הזוג לשנות את שם משפחתם מהכט להווארד. ההורים ניהלו חנות קטנה לפרנסתם. מייקל הצטיין בתחום הלימודים ופנה בבגרותו ללימודי משפטים באוניברסיטת קיימברידג'. בשנות השישים והשבעים היה פעיל במפלגה השמרנית, אך הקדיש את מירב זמנו לעריכת דין. תחום התמחותו היה דיני עבודה.
קריירה פוליטית.
בשנת 1983 נבחר לראשונה לפרלמנט. בשנת 1990 התמנה לשר ושירת בממשלות שונות עד תבוסת השמרנים בבחירות 1997 ועליית מפלגת הלייבור לשלטון. הווארד שימש בתפקידי שר שונים ביניהם שר העבודה, השר לאיכות הסביבה ושר הפנים. לאחר היציאה לאופוזיציה ביקש הווארד להתמודד על ראשות המפלגה אך לא הצליח לזכות בתפקיד. בשנת 2003 ניסה הווארד שוב, והפעם זכה לתמיכה מרשימה.
עם היבחרו לראשות המפלגה השמרנית החל הווארד להתכונן למערכת הבחירות בתקווה לנסות ולהחזיר את השמרנים לשלטון. הוא טען כי השמרנים הפסידו את השלטון בסוף שנות התשעים משום שהמפלגה השמרנית איבדה את אמון הציבור. הווארד קיווה לחולל שינוי בדעת הקהל.
בחירות שנת 2005.
במאי 2005 התקיימו הבחירות לפרלמנט הבריטי. מייקל הווארד בראשות המפלגה השמרנית התמודד מול מפלגת הלייבור בראשותו של ראש-הממשלה טוני בלייר. היה ברור מראש כי ההתמודדות של השמרנים מול הלייבור לא תהיה קלה. בריטניה נהנתה שנים מיציבות כלכלית-חברתית. בשנים האחרונות חל שיפור ברמת החיים והוגדלו התקציבים למערכות הרווחה, הבריאות והחינוך. השמרנים ניסו להעמיד על סדר היום את המלחמה בפשיעה, הקטנת מיסים ושינוי בכללי ההגירה למדינה.
המפלגה השמרנית הצליחה להגדיל את מספר מושביה בכעשרים אחוזים אך תקוותה לכבוש את השלטון בפעם הזו נכזבה, ומפלגת הלייבור שמרה על אחיזתה בשלטון אם כי ברוב מופחת. מייקל הווארד אמר כי הוא רואה בתוצאות את תחילת ההתאוששות של מפלגתו לאחר שנים ארוכות באופוזיציה, אך הודיע עם זאת על פרישתו מההנהגה. הוא המשיך לכהן בתפקיד חבר פרלמנט מן השורה עד 2010.
הלמה של הנזל
פורום רומנום
האביר האפל
האביר האפל (באנגלית: The Dark Knight) הוא סרט גיבורי על בריטי-אמריקאי משנת 2008 מז'אנר הפעולה, שמבוסס על סדרת הקומיקס "באטמן" מבית DC קומיקס, והוא סרט ההמשך ל"באטמן מתחיל" משנת 2005. את הסרט ביים כריסטופר נולאן, הפיקו צ'ארלס רובן ואשתו של נולאן, אמה תומאס, ונכתב על ידי כריסטופר ואחיו ג'ונתן נולאן. הסרט כולל בתוכו אנסמבל שחקנים כדוגמת כריסטיאן בייל, מייקל קיין, הית' לדג'ר, גארי אולדמן, מורגן פרימן, ארון אקהרט ואריק רוברטס.
הכיסוי התקשורתי לסרט היה חסר תקדים לסרט קומיקס, היות שכבר מראשית הפקתו החל שיווק ויראלי מאסיבי שנועד לקדם את הסרט. נוסף על כך, סמוך לסוף הצילומים נפטר השחקן הית' לדג'ר המגלם את דמותו של הג'וקר בסרט, והועלתה האפשרות כי הכנותיו הקדחתניות לתפקיד הן אלה שגרמו למותו.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביולי 2008 בארצות הברית, ב-24 ביולי 2008 בישראל וב-23 ביולי 2008 בבריטניה. עם יציאתו לאקרנים, הסרט צבר שבחים ביקורתיים אדירים ברחבי העולם מצד מבקרי קולנוע וקהילת הקומיקס, אשר שיבחו רבות את העלילה, הכתיבה, הבימוי, המוזיקה מאת הנס צימר וג'יימס ניוטון הווארד, קטעי האקשן, האפקטים, הפעלולים, ההומור ואת המשחק, אך מי שזכה ליותר ויותר שבחים אדירים היה הית' לדג'ר בזכות משחקו בתור הג'וקר. הסרט נבחר למקום ה-9 ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים בשנת 2014, לפי מגזין אמפייר, לפי הצבעה שנערכה בין 10,000 קוראים, 150 במאי קולנוע ו-50 מבקרי קולנוע מוערכים. הסרט הפך לשובר קופות והכניס למעלה מ-1.004 מיליארד דולר ברחבי העולם לעומת תקציב הפקה של כ-185 מיליון דולר. מכירות מארזי הסרט שברו את כל שיאי ההכנסות האפשריים לסרט קולנוע באורך מלא, ונכון לתחילת 2020 הוא ממוקם במקום ה-45 ברשימת הסרטים הקופתיים ביותר. הוא נמצא במקום ה-4 ברשימת הסרטים הטובים ביותר של IMDb.
לאחר מותו של הית' לדג'ר במאי הסרט כריסטופר נולן אמר כי הסרט יוקדש ללדג'ר.
בדצמבר 2020 הסרט הוכנס למרשם הקולנוע הלאומי, לשימור עבור הדורות הבאים.
סקירה.
בסרט זה מוצג מאבקו של באטמן בג'וקר, נסיך הפשע שמשליט טרור, הרס ואנרכיה בעיר תוך שהוא מבטיח למאפיה לחסל את באטמן. מוצגים גם יחסיו של באטמן (או האלטר אגו שלו ברוס ויין) עם הפקד ג'יימס גורדון (לעתיד מפכ"ל המשטרה), עם התובע המחוזי החדש, הארווי דנט, ועם מושא אהבתו רייצ'ל דוז, העוזרת לתובע המחוזי. על באטמן, גורדון ודנט לשתף פעולה כדי להשיב את השלום על כנו, אך הם נתקלים בגל פשע אלים שיוצר הג'וקר, שמחיל את תוכניתו הזדונית רוויית האנרכיה במטרה להשחית את העיר. באטמן מוצא באויבו החדש יריב שקול וצריך להתמודד עמו בדרכים מתוחכמות ולעיתים אף שנוגדות את מצפונו.
מדובר בעיבוד הנאמן ביותר לסדרת הקומיקס מאז הסרט הקודם, שבו מוצג הג'וקר בגרסתו הפסיכופתית, הרצחנית והמצמררת. הסיפור לוקח השראה מהופעותיו הראשונות של הג'וקר בקומיקס, ובעיקר מהסיפור "", שבו אחד ההסברים כיצד הפך הארווי דנט לדו-פרצוף.
עלילת הסרט.
בתחילת הסרט, הג'וקר שודד בנק השייך למאפיה של גות'אם סיטי באמצעות עוזריו, אותם הוא מניע להרוג אחד את השני בתום ביצוע תפקידם. באותו לילה, באטמן משבש פגישה בין אחד מאנשי המאפיה בגות'אם לבין הדחליל, לאחר שמספר חקיינים הלבושים בדמותו ניסו לעצרם. לאחר שסבל מפציעות בתקרית זו, ויין נאלץ לתכנן בעזרת מנכ"ל "תעשיות ויין" לושיוס פוקס חליפה משוריינת חדשה וגמישה יותר, שתעזור לו לנוע ביתר קלות ועדיין תהיה מסוגלת לבלום ירי מנשק קל.