פוקרישקין ניצל באותם ימים מספר פעמים ממוות: קליע חדר מימין לתא הטייס שלו, קרע את רתמות הכתף וניתז מצד שמאל תוך שהוא חותך את סנטרו ומתיז דם על כל חופת התא. מספר פעמים פצצות שלא התפוצצו נחתו ממש בין רגליו, בעת שבסיסו הותקף על ידי צמד "שטוקות". פוקרישקין ניסה להגן על בסיסו מפני המפציצים באמצעות מקלע אותו פירק ממפציץ אחר והשעין על גוף מטוסו, אך למרבה מזלו השטוקות הטילו את פצצותיהם לעברו נמוך מדי, ואלו לא נדרכו ולא התפוצצו.
ב 5 באוקטובר 1941 מטוסו הופל על ידי מסרשמיטים גרמניים באזור אורחובו, שם נחת נחיתת אונס בלב כוחות סובייטיים שהיו בנסיגה חפוזה. הוא ארגן מספר חיילים ומשאית כדי להציל את מטוסו, אך בשל לחץ הנסיגה נאלץ לבסוף לשרוף את המטוס כדי שלא יפול שלל.
במהלך שנת 1941 הוצבה יחידתו באזור קוטובסק, וממטוסי המיג-3 שלהם פורקו מקלעי 12.7 המ"מ לצורך התקנה במטוסים חדישים יותר. המטוסים נותרו עם חימוש של צמד מקלעי 7.62 מ"מ בלבד. היחידה הוסטה לתקיפות קרקע שכן חימוש זה לא יכול להתמודד עם מטוסי הקרב הגרמניים. הטייסת קיבלה 10 מטוסי פוליקרפוב I-16 וכמה מטוסי יאק-1 לחיפוי. בסתיו 1941 הטיס פוקרישקין מיג-3 בתנאי מזג אוויר קשים ביותר, שגרמו להתרסקות שניים מעמיתיו, במטרה לאתר את קבוצת הטנקים של אוואלד פון קלייסט שעקבותיה אבדו לסובייטים באזור שאחטי. פוקרישקין הסתכן בטיסה בגובה נמוך ביותר בתנאי מזג אוויר קשים ואיתר את קבוצת הפיקוד. על מבצעו זה הוא קיבל את עיטור מסדר לנין.
בסוף קיץ 1942 הועברה יחידתו מהחזית לאימונים במטוסי הבל P-39 איירקוברה החדישים שנתקבלו מארצות הברית. פוקרישקין הסתכסך רבות באותה תקופה עם מפקדיו על רקע שיטות הקרב המיושנות שלומדו, שלדעתו לא עמדו במבחן המלחמה. פוקרישקין נשפט במשפט צבאי בגין מרדנות, פחדנות וסירוב פקודה. הוא קורקע, נשללו ממנו סמכויות הפיקוד וחברותו במפלגה בוטלה. עם זאת, עד מהרה התערבו לטובתו בכירים ממוסקבה שביטלו את המשפט והחזירוהו לתפקידו הקודם.
קרבות בקובן.
פוקרישקין זכה במרבית הניצחונות האוויריים שלו במהלך המערכה על חצי האי טאמאן באזור קובן בשנת 1943. הגרמנים התעקשו להחזיק בחצי האי לאחר נסיגתם מהקווקז, וריכזו בו כוחות חזקים מקבוצת ארמיות A, והצבא האדום ניסה לחסל את ראש הגשר הגרמני באזור. במסגרת הלחימה סביב חצי האי טאמאן, נערכו קרבות אוויר נרחבים בשמים מעל שדה הקרב. טייסות הקרב הסובייטיות המריאו מקובן והתנגשו בכוחות הלופטוואפה, שפעלו מחצי האי קרים, שכללו גם טייסות נודעות JG דוגמת 51 'מאלדרס', JG 52 ו-JG 3 'אודט'. בכל יום התרחשו באזור קרבות אוויר בהם השתתפו עד 200 מטוסים משני הצדדים בבת אחת.
פוקרישקין המציא באותה עת מספר טקטיקות חדשניות, כשיטת ה"מטוטלת" לפטרול אווירי. באמצעות שימוש בבקרת קרקע קדמית, שליטה ובקרה מתקדמים ומכ"ם קרקעי השיג חיל האוויר הסובייטי את הניצחון האווירי המשמעותי הראשון על הלופטוואפה.
1944-1945.
בפברואר 1944 הוצע לפוקרישקין קידום ותפקיד מטה קל כאחראי על הכשרת טייסים. הוא דחה הצעה זו והעדיף להישאר בטייסתו ובדרגתו, אך עם זאת הוא טס פחות במשימות קרביות, שכן התעמולה הסובייטית הציגה אותו כגיבור נדיר ומותו היה עלול להיות אסון תעמולתי. פוקרישקין שהה רוב זמנו בבונקר הפיקוד של הרגימנט והנחה את עמיתיו ברדיו. ביוני 1944 הוא הועלה לדרגת קולונל ופיקד על דיוויזיית המשמר האווירית התשיעית.
ב-19 באוגוסט 1944 הוענק לפוקרישקין אות גיבור ברית המועצות בפעם השלישית, לאחר שהשלים 550 גיחות קרב ו 53 הפלות רשמיות. הוא היה האדם הראשון שקיבל עיטור זה שלוש פעמים, והיחיד שקיבל אותו בזמן המלחמה עצמה. לאחר קבל עיטור זה נאסר עליו לחלוטין לטוס, אך הוא הצליח להתחמק מספר פעמים ולהשיג הפלות נוספות.
לאחר המלחמה.
כשנסתיימה המלחמה, נמתחה על פוקרישקין ביקורת חריפה בשל העדפתו למטוסים אמריקאיים ולא סובייטיים. דילגו עליו מספר פעמים בסבבי הקידום ורק לאחר מותו של סטלין הוא קודם לדרגת גנרל, אם כי לא קודם מעבר לכך אלא נותר בתפקידי פיקוד אזוריים. משרתו הבכירה ביותר הייתה ראשות ה-DOSAAF (מעין מקבילה לגדנ"ע אוויר). פוקרישקין עוכב בקידום גם בשל יושרו: הוא סירב בתוקף לכתוב דברי שבח והלל על חלקו של ברז'נייב בקרבות קובן, שבהם היה מפקד זוטר בלבד. אלכסנדר פוקרישקין מת ב-13 בנובמבר 1985 ונקבר במוסקבה. רחוב, כיכר ותחנת רכבת תחתית בנובוסיבירסק, מולדתו, קרויים על שמו.
מטוסיו של פוקרישקין.
פוקרישקין החל את המלחמה במטוס מיג-3, שבו הפיל 11 מטוסי אויב. באוגוסט 1942 הוסבה יחידתו, רגימנט משמר של מטוסי קרב מס' 16, למטוסי בל P-39 "איירקוברה" שהגיעו מארצות הברית במסגרת העזרה מבנות הברית המערביות דרך "השאל-החכר". הטייסים הסובייטיים חיבבו מטוס זה ומצאו אותו בן תחרות למסרשמיט Bf-109 ואף עליון על הפוקה-וולף Fw 190 בגובה נמוך.
פוקרישקין חיבב מטוס זה בשל עוצמת האש של תותח 37 המ"מ הראשי שלו, ואף התקין מערכת אשר בלחיצת הדק ירתה בתותח הראשי ובמקלעי ה-0.5 אינץ' בכנפיים בבת אחת. פוקרישקין תיאר בכתביו כיצד מטוסי האויב היו מתפרקים לגזרים במטח משולב שכזה. הטייסת של פוקרישקין הייתה מיועדת מספר פעמים למעבר למטוסי קרב חדישים כמו La-5 ומטוסי יאק-9, אך פוקרישקין סירב שכן ראה את La-5 כנחות בכוח האש שלו, ועם אלכסנדר יאקובלב היה לו סכסוך אישי.
ב-1944 הוא הסכים לעבור למטוסי La-7. אחד מידידיו, טייס קרב מנוסה בשם אלכסנדר קלובוב, נהרג בתאונת נחיתה בעת ההסבה לLa-7 בשל תקלה טכנית במערכת ההידראולית של המטוס. פוקרישקין ביטל את ההסבה וכפי הנראה טייסתו צוידה במטוסי P-63 "קינגקוברה". מטוסים אלו לא הותרו לשימוש נגד גרמניה, אלא במקרה של מלחמה כנגד יפן בלבד, ולכן השימוש בהם לא אוזכר במקורות רשמיים. עם זאת, טייסי קרב וצוותי נ"מ גרמניים זיהו בוודאות מטוסים כאלו בחזית המזרחית.
הפלות.
על פי זכרונותיו ויומניו של פוקרישקין, הוא הפיל למעלה מ-100 מטוסי אויב. עם זאת, חיל האוויר הסובייטי לא החשיב באופן רשמי מטוס אויב כמופל אם שרידו לא נמצאו. לכן מטוסי אויב רבים שהפיל פוקרישקין מעל שטח האויב לא נזקפו לזכותו. בנוסף לכך, פוקרישקין השתתף במנהג של טייסים סובייטים רבים אחרים, ולפיו ביום שנהרג בו טייס - נרשמות כל הפלות טייסתו על שמו, כדי שמענק ההפלה הנדיב יגיע למשפחת הטייס ההרוג ויסייע בקיומה. בנוסף, החלק המכריע של הפלות פוקרישקין היה לפני 1943, שכן מקיץ 1944 נאסר עליו באופן מוחלט להשתתף בקרבות אוויר. לולא איסור זה היה קרוב לוודאי משיג הפלות רבות נוספות, שכן באותה עת שלט הצבא האדום בשמי החזית המזרחית.
הפלות מתועדות לפי כתבי פוקרישקין:
הילארי קלינטון
Fordinae
Metlink
מטלינק (אנגלית: Metlink) היא רשת התחבורה הציבורית של מלבורן שבאוסטרליה. המותג הוצג לראשונה ב-2003 כמותג-על לתחבורה הציבורית של מלבורן. לפני הפרטת הרשת המערכת נקראה "The Met", אך שם זה נשמר אך ורק עבור מערכת הכרטוס האוטומטית, ה-Metcard.
בשנת 2003 הוצג המותג המאחד עבור כל אמצעי התחבורה הציבורית במלבורן: רכבות, חשמליות וקווי אוטובוס. המותג תוכנן להחליף את המיתוג הקודם בו נעשה שימוש על ידי מפעילי התחבורה הציבורית השונים. תחת המותג החדש, מסומנות תחנת רכבת ולוחות זמנים בצבע כחול, חשמליות בצבע ירוק ורשת וקווי האוטובוס בצבע כתום. בנוסף מסומלת רשת הרכבות האזורית בצבע סגול.
כמו כן בנוסף למיתוג החדש של הרשת, יוזמת ה-Metlink שילבה את שלושת אמצעי התחבורה העיקריים וסיפקה מידע מרוכז בנוגע לשירותים המשולבים.
ב-2 באפריל 2012 הועברה הפעילות של מטלינק לרשות התכנון והניהול של התחבורה הציבורית שזה עתה הוקמה, תחבורה ציבורית ויקטוריה.
מאור שיטרית
ניר רפפורט
דור יאן
נתך
אליעזר לודביג זמנהוף
בית הספר המרכזי לתיירות - תדמור
הנרי וודסוורת' לונגפלו
הנרי וואדסוורת' לונגפלו (באנגלית: Henry Wadsworth Longfellow; 27 בפברואר 1807 - 24 במרץ 1882) היה משורר אמריקאי פטריוטי. רוב חייו התגורר בקיימברידג' במדינת מסצ'וסטס בבית ששימש בעבר את ג'ורג' וושינגטון.
עבודתו של לונגפלו הייתה מאוד פופולרית בתקופתו וגם בימינו. שיריו נחשבים רגשניים בלשון פשוטה וברורה. לונגפלו היה משורר נערץ עוד בחייו ויום הולדתו השבעים היה מעין חג לאומי בארצות הברית, שכלל צעדות, נאומים וקריאה משיריו.
ביוגרפיה.
לונגפלו נולד למשפחה אמריקאית מיוחסת במדינת מיין. הוא היה צאצא של ג'ון אלדן שהגיע לאמריקה על סיפון המייפלאואר וסבו לחם במלחמת העצמאות האמריקאית. אביו היה עורך דין. לונגפלו התחיל ללמוד בבית ספר פרטי בגיל שלוש, ובגיל שש הלך לבית ספר בפורטלנד. בגיל ארבע עשרה החל ללמוד בקולג' בודוון במיין.
לונגפלו הוא הראשון שתרגם את הקומדיה האלוהית של דנטה בשנת 1881 ונחשב עד היום לתרגום מהמכובדים והנקראים עד היום
הכנסת
הכנסת היא הרשות המחוקקת ובית הנבחרים של מדינת ישראל. מקום מושבה הוא משכן הכנסת שבקריית הממשלה בירושלים. בהיות ישראל דמוקרטיה פרלמנטרית, בוחרים אזרחי המדינה את נציגיהם בכנסת והם אלה שממנים את הממשלה, הזקוקה לאמונם. שיטת הבחירות היא ארצית-יחסית, והאזרחים בוחרים ברשימות של המפלגות השונות.
במערכת האיזונים שבין רשויות השלטון, הרשות המבצעת, הממשלה, יונקת את כוחה ואת סמכויותיה מהכנסת, וזו מפקחת עליה באופן שוטף. הרשות השופטת, הכוללת את מערכת בתי המשפט, מקבלת את מעמדה וסמכויותיה מ שחוקקה הכנסת, ופועלת לפי החוקים שמחוקקת הכנסת, ובסמכותה לפרשם. לעיתים, מפעילה הרשות השופטת ביקורת שיפוטית על חוקי הכנסת.