ב-17 באוקטובר 1637, הופנו הזרקורים לראשונה אל דייר כאשר ילדה תינוק מעוות-צורה אשר מת בלידתו. באותו בוקר החלה מארי להרגיש בצירים חזקים והבינה שהיא לקראת לידה בטרם-עת. כאשר החדשות הגיעו לחברתה, אן האצ'ינסון, היא ומיילדת נוספת הגיעו על מנת ליילד את התינוק הממשמש ובא. לאחר שעות של ניסיונות יילוד, נכנע גופה של מארי ורק לאחר שהתעלפה יצא התינוק. כיוון שצורת התינוק הייתה מעוותת, החליטו האצ'ינסון וויליאם, בעלה של דייר, להסתיר את דבר הלידה על מנת שלא ישמש את יריביהם הפוליטיים-דתיים כנשק נגד האצ'ינסון והזוג. בעוד שלפי החוק האנגלי יכלה המיילדת לקבור תינוקות אשר מתו בלידתם, החוק במסצ'וסטס לא התיר את הדבר; ובכל זאת, גופת התינוק הוחבאה ונקברה במהרה.
כאשר נשפטה והוגלתה האצ'ינסון בעקבות שערוריית האנטינומיאנים, הייתה זו דייר שליוותה אותה החוצה מבית המשפט. כאשר נשאלה השאלה מי היא האישה המלווה את האצ'ינסון, קרא מישהו כי "זוהי האמא של מפלצת", מה שהעלה את חשדותיו של מושל בוסטון ויריבה הראשי של האצ'ינסון, ג'ון ווינת'רופ. ואכן, חמישה חודשים לאחר הלידה והקבורה, בעשרים ושבעה במרץ 1638 הוצאה הגופה מן הקבר ונחשפה בהוראתו של המושל. כיוון שמלכתחילה הסתכלו הפוריטנים על האנטינומיאנים (ולאחר מכן על הקווייקרים) כ"בדלנים קיצוניים אשר מולכים שולל על ידי השטן", התינוק הוצג לציבור כ"מפלצת" וכאזהרה מפני "חוסר שביעות הרצון של אלוהים מאלה אשר מלמדים ומחזיקים בדעות של כפירה".
ישנם ארבעה תיעודים שונים של המקרה על ידי מושל מסצ'וסטס באותם ימים, ג'ון ווינת'רופ: אחד ביומנו האישי, אחד בדיווח אשר נכתב על ידי פקיד בשם וולטר יונג, תיאור המקרה במכתב שנשלח לרשויות בלונדון וגרסה שפרסם תומאס וולד (Weld) ב-1644. בכל ארבעת התיעודים מתאר ווינת'רופ את צורתו המעוותת של התינוק, אך כל תיאור שונה מקודמו: הוא ממקם את הפה בארבעה מקומות שונים, את הגב והקרניים בשלושה מקומות שונים, ואת הפנים בשני מקומות שונים; מכאן ניתן להסיק כי אי-עקביות התיאורים מעידה על כך שהוא לא ראה את התינוק בעיניו, אלא השתמש בתיאורים שטניים כדי לצאת כנגד העצמאות הדתית שהפכה לנחלתם של חלק מחברי הקהילה.
העזיבה לאנגליה והחזרה לניו אינגלנד כקווייקרית.
בתום משפטה של האצ'ינסון היא גורשה ממסוצ'סטס, כאשר גם בעלה וגם בעלה של דייר, ויליאם, נושלו ממעמדם ותפקידם. על כן עברו משפחת האצ'ינסון יחד עם משפחת דייר בתחילה לפורטסמות' הנמצאת ברוד איילנד, ולאחר מכן המשיכו מארי ומשפחתה לניופורט אשר נמצאת באותה מדינה. ברוד איילנד התבסס ויליאם כאישיות ציבורית בעלת חשיבות: בשנת 1638 נבחר לפקיד, בשנת 1640 כבר התמנה לתפקיד המזכיר של ניופורט ופורטסמות', ובשנת 1650 הפך להיות התובע המחוזי של הקולוניה. באותה שנה, כשבע שנים לאחר שנרצחו אן האצ'ינסון וכל משפחתה (פרט לבת אחת אשר ניצלה) על ידי התושבים הילידיים המקומיים, הפליגה לבדה מארי לעבר אנגליה, בהשאירה את בעלה וששת ילדיה מאחור. בלונדון היא התוודעה לזרם הפרוטסטנטי "סיקרס" (Seekers), ובהמשך אף פגשה את ג'ורג' פוקס, שייסד זרם חדש בנצרות הפרוטסטנטית בשם "קווייקרים" (אשר כונו בשם 'אגודת החברים'), ובעקבות כך הפכה לקווייקרית בעצמה.
בשנת 1657 חזרה דייר למשפחתה ברוד איילנד. כיוון שקווייקרים מיסיונרים רבים החלו מגיעים למסצ'וסטס, חוקקו השלטונות חוקים האוסרים את כניסתם. על אף האיום שיצטרכו להחזיר את הקווייקרים למקום ממנו באו על חשבונם, היו גם אנשים כדוגמת רוברט פאולר, קווייקר אנגלי אשר בנה ספינה שייעודה היה לקחת קווייקרים נוספים לניו אינגלנד. דייר לא מודעת לחוקים אלה, וכאשר הגיעה לנמל בוסטון היא נעצרה ונשלחה לכלא, ושוחררה רק תחת הבטחת בעלה שלא תחזור לתחום הקולוניה בשנית.
דייר חזרה לזמן קצר לרוד איילנד, אך בקיץ 1659 החליטה לחזור בשנית למסצ'וסטס למחות כנגד הסבל של הקווייקרים הכלואים בבוסטון, יחד עם 'חברים' נוספים. דייר נעצרה ונכלאה אף היא למשך חודשיים. בסופו של דבר שוחררו כל החברים, אך הפעם הוגלו תחת האיום כי חזרתה תגרור אחריה עונש מוות, וזאת לאחר שבאותה שנה עבר חוק שלפיו עונש מוות יהיה מנת חלקו של כל אדם החוזר לתחום המושבה לאחר שהורחק פעמיים. דייר חזרה לרוד איילנד בשנית בעוד ששני חברים נוספים - מרמדוק סטפנסון, חקלאי מהאזור הכפרי המזרחי של יורקשייר וויליאם רובינסון, סוחר לונדוני, המשיכו צפונה לניו המפשייר. לאחר מכן החליטו השלושה לחזור למסצ'וסטס שם נתפסו, ולאחר שהובאו בפני שופט נידונו לעונש מוות.
בזמן שהותה בכלא לפני ואחרי ההוצאה להורג המתוכננת, כתבה דייר שני מכתבים לבית המשפט של מסצ'וסטס. לא רק שאלה הטקסטים היחידים אשר שרדו שנכתבו על ידה, הם גם הטקסטים היחידים אשר נכתבו על ידי אישה הקשורה לשערוריית האנטינומיאנים ששרדו.
בעשרים ושבעה באוקטובר צעדו שלושת הנידונים לעבר הגרדום בשיירה בה דייר נמצאה בין שני הגברים. כאשר נשאלה על ידי המרשל אם היא אינה מתביישת לצעוד בין שני גברים צעירים ממנה, ענתה כי "זוהי שעה של השמחה הגדולה ביותר ממנה אוכל ליהנות בעולם הזה. אף עין לא רואה, אף אוזן אינה שומעת, אין לשון המסוגלת לדבר, או לב המסוגל להבין, את נוכחות הרוח האלוהית המרעננת אשר ממנה אני נהנית כרגע". דייר צפתה בשני חבריה נתלים כאשר החבל כרוך על גרונה, אך רגע לפני שהגיע תורה היא הורדה מהגרדום, נלקחה חזרה לבית הכלא ולאחר זמן קצר גורשה שוב. את הסיבה לחנינה אין לייחס למכתבה של דייר לרשויות; כאשר נודע למשפחתה על דבר הוצאתה להורג שלח בעלה מכתב ארוך לרשויות החוק בבוסטון הקורא לשחרורה, ובנה הגיע בעצמו עד למושל מסצ'וסטס על מנת להתחנן לשחרורה. לבסוף הוחלט כי דייר תילקח לגרדום, והפחד הכרוך בהוצאה להורג "יכניס היגיון לראשה".
לאחר שבילתה את החורף בביתה אשר ברוד איילנד, החליטה דייר לחזור למסצ'וסטס על אף ההתנגדות בני משפחתה. בסוף אפריל 1660, עזבה דייר את מקום מושבה על מנת להיכנס בשלישית לאזור ממנו גורשה באיומי תלייה, ומקץ עשרה ימים בהם שהתה בבוסטון, בשלושים ואחד במאי, היא הובאה בפני בית המשפט. למחרת בבוקר, בראשון ביוני 1660, הוצאה דייר להורג בתלייה, ובכך הפכה להיות האישה הראשונה והיחידה אשר הוצאה להורג בתור קווייקרית.
מורשת.
כיום ניצב פסל בדמותה של דייר במדשאת בית הנבחרים של מסצ'וסטס, והוא הממוקם כך שהוא משקיף לעבר המקום בו הוצאה דייר להורג. הפסל הוצב על מנת לחגוג את "ערך החופש הדתי" ב-1959, ביום בו מלאו שלוש מאות שנה מאז שקיבלה לראשונה את גזר דין המוות.
אשרה אלקיים
VEB ארנה
VEB ארנה הידוע כארנה צסק"א (ברוסית: Арена ЦСКА, או ВЭБ арена, בעברית: VEB ארנה) הוא אצטדיון רב תכליתי בנפת חורושיובסקי, מוסקבה המכיל 30,457 מקומות ישיבה ומהווה את מגרשהּ הביתי של צסק"א מוסקבה מאז ספטמבר 2016.
הבנייה החלה בתחילת מאי 2007 במקום האצטדיון הישן שנהרס. עלות הבנייה הגיעה ל-350 מיליון דולר ופתיחתו הרשמית נערכה ב-23 באוגוסט 2016.
היסטוריה.
האצטדיון המקורי, אצטדיון צסק"א פסצ'אנויה ע"ש גריגורי פדוטוב, נפתח בשנת 1961 והכיל 10,000 מקומות ישיבה. האצטדיון שימש כאצטדיון הבית של צסק"א בשנים 1974–2000 ובשנת 2000 נסגר האצטדיון והוא נהרס ב-2007.
במאי 2007 החלה העבודה לבניית האצטדיון החדש במימון VEB, שעל שמו נקראת הארנה.
משחק הבכורה בו נערך ב-10 בספטמבר 2016 במשחק ידידות של צסק"א מול צ'לסי. סמוך לאצטדיון ישנם 1,500 מקומות חנייה.
ב-7 באוגוסט 2020 יארח את הסופר קאפ הרוסי בכדורגל.
מרכאש
שגרירות ישראל
מעורבות רוסית במלחמת האזרחים בסוריה
נוסח השומרונים לתורה
עונת 1949/1950 בליגה הישראלית
עונת 1949/1950 בליגה המיוחדת
מבחן שלושת ה-D-ים לאנטישמיות
מטמטא
ניסן בנימיני
ניסן בנימיני (1930 – 8 בינואר 2017) היה מומחה לחקלאות ובוטניקה, פרופסור באוניברסיטת תל אביב. התפרסם במחקריו על הפטריות של ארץ ישראל.
ביוגרפיה.
גדל בירושלים. היה חבר "ההגנה" והשתתף במלחמת העצמאות בפריצת דרך בורמה לירושלים ובליווי השיירות לירושלים.
סיים לימודי תיכון בתיכון ערב א' בתל אביב. את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטה העברית בירושלים ובהמשך בפקולטה לחקלאות ברחובות. שם למד חקלאות והשתלם אצל פרופ' יצחק ואהל ואצל פרופ' מינה שיפמן-נדל. בתקופה זה החל להשתלם בתחום הפטריות.
את עבודת המאסטר והדוקטורט הוא עשה באוניברסיטת תל אביב. הוא השתלם גם בתחום הפטריות בשווייץ ובדנמרק.
בשנת 1959 החל לעבוד באוניברסיטת תל אביב. לימים, היה לפרופסור מן המניין במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה עד צאתו לגמלאות בשנת 1999. כן בנה את אוסף הפטריות במרכז הלאומי לחקר המגוון הביולוגי באוניברסיטה.
במחקריו בתחום הפטריות הוא הגדיר מעל 600 מיני פטריות הגדלות בארץ ישראל, וספריו בתחום הם ספרי היסוד בתחום הפטריות של ארץ ישראל.
ספריו.
כן השתתף עם יואב ויזל וששון כהן בכתיבת הספר - צמחי רעל בישראל, ספרית פועלים, תל אביב, 1981
שאד'לי בן ג'דיד
שאד'לי בן ג'דיד (בערבית: الشاذلي بن جديد; 14 באפריל 1929- 6 באוקטובר 2012) היה איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי שכיהן כנשיא אלג'יריה במשך 13 שנה.
ביוגרפיה.
שאד'לי בן ג'דיד נולד ב-14 באפריל 1929 בקולוניה הצרפתית באלג'יריה. הוא שירת כמש"ק בצבא צרפת והשתתף במלחמת הודו–סין. בשנת 1954 ערק אל החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה בתחילת מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הוא היה בן טיפוחיו של הווארי בומדיין, שהעניק לו את הפיקוד על הכוחות בעיר אוראן. עם השנים, הוא התקדם בסולם הדרגות והיה לבכיר בצבא אלג'יריה, והגיע לדרגת קולונל בשנת 1969.
קריירה פוליטית.