ב-1999-1998 גילמה את תמר (תמי) לוי בחלק מפרקי סדרת הטלוויזיה "20 פלוס", סדרת ההמשך של "עניין של זמן". בשנת 2000 גילמה את מלכה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "הבורגנים" בערוץ השני לצד קרן מור ודב נבון. בשנת 2001 שיחקה בסרט הקולנוע "אודות המוניטין" לצד אסי דיין. באותה שנה גילמה מדריכת טיולים בסרטו של ארי פולמן "Made in Israel", ועל משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אופיר, לצד יבגניה דודינה. בשנים 2009-2006 גילמה את גליה ברגר בסדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע" לצד דני גבע, רונית אלקבץ ויובל סגל. ב-2009 גילמה את לאה קפקא בסדרת המתח של HOT3 "תמרות עשן" לצד שי אביבי, צחי גראד ויורם טולדנו. ב-2018 גילמה את אווה בסרטו של חיים טבקמן "אווה", לצדו של אבי קושניר, ואת רונה בסדרת הטלוויזיה "המנצח". ב-2021 משחקת את זהבה בסדרת הטלוויזיה "החנות שיש בה הכל", באותה השנה שיחקה בעונה השנייה של הסדרה מלכות, המשודרת ב-HOT."
קריירה מוזיקלית.
ב-1997 שרה את השיר "שמתי לי פודרה" יחד עם בן-זוגה באותה תקופה, אביתר בנאי. לאחר הפרידה מבנאי הוא כתב עליה את השיר "תיאטרון רוסי", שהופיע אף הוא באלבום הבכורה שלו. השתתפה באלבומים מוזיקליים שונים, ביניהם באלבומו של אסף אמדורסקי "מנועים שקטים" בשנת 1999, ובאלבומו של ערן צור "תכלית בתחתית" בשנת 2000. במאי 2001 הוציאה את אלבומה הראשון, "צוללת" (בהפקת נענע דיסק), שאת רובו כתבה והלחינה לבדה, בין השירים הבולטים מהאלבום "צוללת", "איש רע" ו"אני אחכה". בנאי, אשר השתתף בעיבוד, בנגינה ובהפקה באלבום, הלחין והשתתף במספר שירים (כמו "גם הים נסוג" של יונה וולך), וגם האמנים ברי סחרוף, שלומי שבן ואסף אמדורסקי השתתפו בנגינה במספר שירים.
באותה שנה שרה את שיר הנושא של "Made in Israel" "קח אותי" שהפיק ברי סחרוף. בשנת 2003 השתתפה באלבומו של דן תורן "מבריח מכס", באלבומו של שלמה גרוניך "בדרך אל האור" וביצעה את "הילדה שרה לנחל" באלבום "שרות לאה גולדברג" לצד רונה קינן ואתי אנקרי. בשנת 2004 השתתפה באלבום "סימנים", לצד אלון אולארצ'יק ויוני רכטר, כששרה את "מחוץ לארון". בשנת 2006 יצא אלבומה השני של בן צור, "אפרת בן צור". מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "אבוא אליך" ב-2005 ו"כל יום" ו"שטה" ב-2006.
בשנת 2008 השתתפה בן צור בפרויקט המוזיקלי לכבוד שנת ה-60 למדינת ישראל "עבודה עברית". בפרויקט זה חידשה את שירו של צביקה פיק משנת 1972 "שני תפוחים".
במרץ 2012 הוציאה בן צור את אלבומה השלישי, "Robin". האלבום כולל תשעה שירים שכתבה המשוררת האמריקאית אמילי דיקנסון והלחינה בן צור, שגם הפיקה את האלבום עם עומר הרשמן.
במרץ 2013 הקליטה עם להקת רוקפור את השיר Two Miles.
במרץ 2014 השתתפה בפרויקט מבית עבודה עברית, "שרות חוה אלברשטיין", וביצעה חידוש לשיר "הלילה הוא שירים".
במאי 2019 הוציאה את אלבומה הרביעי, ״עיר מרוחקת״, במסגרתו הלחינה שירי משוררות כדליה רביקוביץ' ולאה גולדברג. את האלבום הפיק עומר הרשמן וליציאתו קדמו הסינגלים ״על דרך הטבע״, ״עיר מרוחקת״ ו״היה זה שקט״.
בתחילת 2020 הועלתה בתיאטרון הקאמרי הצגת הבכורה של המחזה של חנוך לוין, "מתאבל ללא קץ", שבן צור הפיקה יחד עם עומר הרשמן את המוזיקה שלה. היא גם כתבה ושרה את המוזיקה המקורית בהצגה.
חיים אישיים.
בן צור רווקה ואם לבת, אנה, מקשריה עם השחקן אורי הוכמן. מתגוררת בתל אביב.
The Stone Roses
פרס וולג'ין
סולון
סולון (ביוונית Σόλων) (638 לפנה"ס - 558 לפנה"ס) היה מדינאי, משורר, מחוקק וארכונט אתונאי, הזכור בעיקר בזכות כינון החוקה האתונאית. נחשב אחד משבעת חכמי יוון.
קורות חייו.
סולון נולד באתונה למשפחה מהמעמד הגבוה, עסק בחיבור שירים ליריים, אך עשה את מירב כספו בסחר - מקצוע שנחשב באותה תקופה לנחות, ולא ראוי לאיש המעמד הגבוה כמו סולון. את דרכו הפוליטית החל לאחר שאתונה נואשה מהמאבק במגארה על השליטה באי סלמיס. סולון עודד בשיריו את בני עירו לחדש את המאבק, ובעקבות כך מונה גם לעמוד בראש המסע לכיבוש מחודש של האי, שהסתיים בהצלחה. בשנת 594 לפנה"ס בעיצומו של משבר חברתי באתונה, הוצע לו לקבל על עצמו את תפקיד טיראן הפוליס. סולון סירב, אך ביקש ואכן נתמנה לארכון הפוליס.
הרפורמות של סולון.
עם כניסתו לתפקיד פתח בשורה של רפורמות רבות. בתחום הפנים ביצע שינויים מרחיקי לכת, שכללו מעבר לשיטת שלטון חדשה של שלטון המבוסס על הון במקום ייחוס - טימוקרטיה. בשיטה זו האוכלוסייה חולקה לארבעה מעמדות, לפי שומת רכוש, שהוערכה במידות תבואה, שמן או יין. המעמדות, מהנמוך לגבוה: "תטים", פועלים שכירי יום, שתנובת אדמתם הייתה פחות מ-200 מדימנוי; "זאוגיטים" - חיילים הופליטים (אנשי הצמד, או הזוג) - שתנובת אדמתם הייתה עד 300 מדימנוי; "הִפֵיִס" - פרשים (לוחמים מעל סוס), שתנובת אדמתם הייתה עד 500 מדימנוי; ו-"פנטקוסיומדימנוי", אנשים שהשדות שלהם הפיקו יותר מ-500 מדימנוי של חיטה (כ-50 ליטר). בין המעמדות הונהג מס מדורג, ויכולת מדורגת בנשיאת עול השלטון, כאשר לבני המעמד הגבוה יכולת להיבחר לכל המשרות.
ביטול עבדות לכלל תושבי הפוליס, שמיטת חובות, ואיסור על הלוואות בשיעבוד גוף, כדי שלא יחזור מצב של עבדות. בתחום המשפט הוא הנהיג שוויון בפני החוק. בית דין עממי (heliaia) לערעורים, אשר פעל בשיטת המשפט על ידי מושבעים. אפשרות לתביעות צד ג' - ייצוג על ידי אדם משכיל וכנגד מעשים שהיו עשויים להזיק למדינה, וזכות ערעור לבתי משפט כנגד מעשיו של נושאי משרה.
כמו כן, חוקק סולון חוקים חדשים רבים בנושאי פנים, לרבות מתן מעמד חוקי לבתי בושת. הוא ביצע מספר שינויים בחוקה האתונאית: ביטול החוקה של דרקון, שהייתה נוקשה ביותר, וקבעה עונש מוות כמעט על כל עבירה, וקביעת חוקים חמורים פחות, המשלבים יסודות יותר דמוקרטיים במשטר האוליגרכי של דורו.
בתחום החוץ ערך סולון שינויים בעיקר בתחום הכלכלי, ובכך אסר על ייצוא מוצרים בהם הייתה אתונה דלה כמו חיטה, אך עודד ייצוא מוצרים כמו יין ושמן זית בהם הייתה אתונה עשירה. בתחום הממשל הקים סולון את מועצת העם -הבולה (βουλή; boule), אשר מנתה 400 איש מרחבי העם, וכן שינה את שיטת בחירת הארכונים לבחירה המשלבת גם את רצון העם - על ידי הצבעה, וגם את "רצון האלים"- באמצעות הטלת פור. בהמשך לדרכו של דרקון, פרסם סולון את החוקים לעיני כל באגורה. החשיבות העיקרית של צעדים אלו היא קביעה של זכויות אדם בסיסיות ולא ניתנות לערעור בפוליס, לצד חיזוק מעמד הביניים והחלשת האצולה, שינויים שהיו פורצי דרך וצעד משמעותי בדרך לדמוקרטיה.
סיום הכהונה.
עם סיום תקופת כהונתו בת השנה כארכון עזב את עירו, לאחר שהשביע את האתונאים שלא יישנו את חוקתו למשך 10 שנים, ויצא למסע בן עשר שנים ברחבי יוון ושכנותיה. סיפור ידוע שנקשר בשמו מתקופה זו (אם כי אמיתותו ההיסטורית מפוקפקת) מתאר את פגישתו עם קרויסוס מלך לוד, בה סירב להודות בפני קרויסוס, שהוא האדם המאושר ביותר שפגש מעודו, בטענה שאף אדם אינו יכול להקרא מאושר טרם מת, שכן גורלו עלול להשתנות לרעה בכל רגע ורגע.
לפי הסיפור, מאוחר יותר, כאשר נכבשה לוד על ידי הפרסים, קרויסוס נלקח בשבי על ידי כורש, ובעקבות כך הודה בצדקתו של סולון, וכששמע כורש את סיפורו הסכים בשל כך לחוס על חייו. סיפור המפגש בין סולון לקרויסוס שימש כהשראה לאחד מסיפוריו של הרצל, "סולון בלידיה". במהלך מסע זה הגיע גם לקפריסין ותכנן והקים שם עיר חדשה שנקראה על שמו - סולי.
בתום מסעותיו חזר סולון לאתונה, שנשלטה באותו זמן על ידי קרובו הטיראן פייסיסטראטוס, ובה נשאר עד מותו, שנים ספורות לאחר מכן. על-פי המסורת, גופתו נשרפה ואפרו פוזר על-פני סלמיס.
הערכה.
סולון נחשב לאחר מותו כאחד ממנהיגי אתונה החשובים והמוערכים ביותר. את כל הרפורמה שלו ביצע ללא כל מעשה אלימות. סולון קידם את המדינה האתונאית והניח תשתיות שהביאו למימוש הדמוקרטיה האתונאית לאחר מכן. הרפורמה של סלון לא הצליחה לייצב את המדינה האתונאית, מעשיו של סולון הותירו רושם של כישלון מפואר, והאנרכיה המשיכה גם לאחר שלטונו.
אפלטון, שהיה מצאצאיו, ייחס לסולון את המסירה מדור לדור של סיפור אטלנטיס (אשר הוא עצמו שמע, לכאורה, במצרים) על מנת להעניק לסיפור משנה תוקף.
על קיומו של סולון אין מחלוקת במחקר. סולון מופיע בהיסטוריות של הרודוטוס, הפרק השני בחיי אישים לפלוטרכוס נכתב אודותיו, ונזכר גם במדינת האתונאים לאריסטו. עם זאת, בהתחשב בריחוק הכרונולוגי ממועד ההתרחשויות ובכך שזרמים פוליטיים מנוגדים ביקשו לאמץ לעצמם את סולון כאב רוחני, נחשבים המקורות הללו כנגועים באנכרוניזם. מקור נוסף לקיומו של סולון הוא סולון עצמו, שהשאיר אחריו כתיבה בדמות תעמולת בחירות מחורזת. כתיבה זו נחשבת לאמינה יותר משום שחריזה הנה קלה לזכירה ומורכבת לזיוף.
משיריו שהשתמרו תורגמו לעברית בידי שלמה שפאן, והופיעו בקובץ "שירת האלגיה היוונית" בהוצאת מוסד ביאליק.
ישראל פוליאקוב
ישראל מרדכי (פולי) פוליאקוב (7 ביולי 1941; י"ב בתמוז תש"א – 30 באוקטובר 2007; י"ח בחשוון תשס"ח) היה שחקן, זמר, קומיקאי, תסריטאי ובמאי ישראלי, אשר זוהה בעיקר עם שלישיית "הגשש החיוור" והופיע רבות בתיאטרון ובקולנוע הישראלי. חתן פרס ישראל לשנת 2000 (ה'תש"ס).
ביוגרפיה.