התנין שנמצא היה גדול מאוד, באורך של מעל וגדול יותר מתנין ים מודרני, והוא היה טורך-העל של אפריקה הקדומה. התנין קיבל את שמו עקב סימני נשיכה שהתגלו על הומינידיים קדומים כמו פרנתרופוס בויזאי, הומו הביליס שחיו לצידו ונטרפו כנראה בעת התקרבות לא זהירה למים.
לתנין היו שיניים חרוטיות דומות לשיני התנינים המודרניים והיו חללים קטנים בלסת בין השיניים. החוטם היה משופע ומותאם למארב תת-מיימי ועל הגבות בלטו זוג "קרניים" קטנות, כמו שיש לקיימנים.
התנין נכחד עקב התייבשות האזור של טנזניה, הכחדת טרפו או ציד אנושי.
פרידריך זיברט
פרידריך זיברט (בגרמנית: Friedrich Siebert; 7 ביולי 1888 – 13 במאי 1950) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
זיברט נולד ב-7 ביולי 1888 בלודוויגסהאפן, ובשנת 1907 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-20 (הנסיך פרנץ), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל זיברט את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף זיברט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בספטמבר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-55, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה.
בפרוץ המלחמה פיקד זיברט על רגימנט הרגלים ה-55, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-17, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-44, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-1 באפריל 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, וב-18 בנובמבר 1941 הוא עוטר על פעולותיו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-57 באזור וורונז', וב-20 בפברואר 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-13. ב-1 במאי 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה לראש כוחות הסיור של הוורמאכט עד תום המלחמה, וב-13 במאי 1944 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה התגורר זיברט בווירצבורג, עד מותו ב-13 במאי 1950.
מבצע קורונה
מבצע קורונה (באנגלית: Operation Corona) הייתה הונאת קשר שבוצעה על ידי חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרתה שודרו לטייסי הקרב הגרמניים הנחיות שגויות על מנת להטעות אותם.
מטרת המבצע הייתה להסיט את מטוסי הקרב של הלופטוואפה ממבני המפציצים הבריטיים ובכך להקשות על הגנת שמי גרמניה. לשם כך שידרו הבריטים הנחיות ברדיו בתדרים בהם השתמש הלופטוואפה. ההנחיות שנשלחו סתרו הנחיות שנשלחו על ידי הפיקוד הגרמני. על מנת להקנות אמינות להנחיות ששודרו על ידם, הפעילה קבוצה 100 של חיל האוויר דוברי גרמנית כשפת אם, אשר דיברו גרמנית ללא מבטא זר. רבים מהם היו יהודים אשר נמלטו מגרמניה, גויסו לחיל האוויר ועברו הכשרה מתאימה לתפקיד זה.
המבצע הופעל לראשונה במהלך הפצצה שנערכה על המרכז התעשייתי בקאסל בליל 22–23 באוקטובר 1943 ונמשך עד סיום המלחמה.
כאשר נחשפה ההונאה על ידי הגרמנים, הם ניסו לסכל את ההונאה על ידי החלפת בקרי הטיסה בנשים. הבריטים, בתגובה, החליפו גם הם את הרכב צוותי ההטעיה לנשים דוברות גרמנית שגויסו לחיל העזר האווירי לנשים.
חפלה
בתרבות הישראלית חפלה מזרחית, או פשוט חפלה (בערבית: حفلة) היא כינוי בעגה למסיבת זמר ים־תיכונית. חפלה נערכת לרוב בחצרות בתים, מרפסות וגגות לקהל של בני משפחה וחברים, אך גם במועדונים קטנים וביוזמות עירוניות בהיכלי תרבות. חפלה מתאפיינת בזמרה וקריוקי מהסוגה המזרחית והערבית, בלווי כיבוד קל, שתייה חריפה ולעיתים נרגילות.
החפלה הושפעה רבות מתרבות בני עדות המזרח, ושזורה בהתפתחות הזֶמר המזרחי הישראלי החל משנות ה-60. עת כונו ערבי זמרה "חפלות", כשהמפורסמות שבהן נערכו בכרם התימנים. חפלות אלו היו נחוצות לצמיחתם של זמרים, בשעה שהממסד שלט בכל תחנות הרדיו ומנע השמעת מוזיקה מזרחית. בין להקות החפלות החלוציות מאותה תקופה נמנים "השובלים", "צלילי הכרם" ו"צלילי העוד", וכן הזמרים סולימאן הגדול, דקלון, חופני כהן, אהובה עוזרי, בעז שרעבי ופלפל גורג'י.
ברבות השנים נעשתה החפלה בעלת אופי אינטימי, והצטמצמה לחוגים משפחתיים וחברתיים.
אף שבתרגום חופשי מהשפה הערבית "חפלה" פירושה מסיבה, בהקשר המוזיקלי מתייחסת לקונצרט או אירוע מוזיקלי גדול.
מניפתה של ליידי וינדרמיר (פירושונים)
חאפלה
פראגל רוק
תנין צ'קצ'אי
תנין צ'קצ'אי (שם מדעי: Crocodylus checchiai) הוא מין נכחד של תנין הקרוב יחסית לתנין היאור ("Crocodylus niloticus") וכמה מהחוקרים מכלילים אותו למין זה. הוא התקיים במשך הנאוגן מסוף המיוקן עד לתחילת הפליוקן באפריקה. מאובניו התגלו בתצורות סהאבי שבלוב ובאזור תצורות נאווטה (Nawata Formation) שבאגן טורקאנה שבקניה.
התנין הקדום ידוע משרידים בודדים והוא הוגדר ב-1957, אף שתואר כבר לפני זה באופן שגוי כתנין יאור. הוא נחשב לקדום שבבני הסוג תנין, ובדיקות פילוגנטיות מרמזות על קשר בינו למיני התנינים הנאוטרופים כמו תנין אורינוקו ותנין אמריקאי, יותר מלרוב התנינים האפריקאים, כמו תנין מערב-אפריקני ותנין צר-חרטום.
צאצאיו של תנין זה כוללים את תניני הענק תנין אנתרופופאגוס ותנין תורביארנרסון, אשר צדו את ראשוני ההומיניניים שהתקרבו למים.
גבריאל הנוטו
אלבר אוגוסט גבריאל הנוטו (בצרפתית: Albert Auguste Gabriel Hanotaux; 19 בנובמבר 1853 - 11 באפריל 1944) היה פוליטיקאי והיסטוריון צרפתי, אשר שימש כשר החוץ של צרפת.
ביוגרפיה.
הנוטו נולד בבורבואר ב-19 בנובמבר 1853. הוא למד בבית הספר הגבוה לאומנות בפריז (École Nationale des Chartes), וב-1879 הצטרף למשרד החוץ הצרפתי כעוזר. הוא שימש בין היתר כמזכיר בשגרירות צרפת בקונסטנטינופול. ב-1886 הוא נבחר לפרלמנט כנציג מחוז אן, אולם הובס ב-1899. ב-1892 הוא ניהל משא ומתן עם צ'ארלס טאפר אשר בסיומו נחתם הסכם סחר בין צרפת לקנדה. ב-31 במאי 1894 הוא מונה לשר החוץ בממשלתו של שארל דופוי והמשיך לכהן בתפקידו גם לאחר נפילת ממשלתו של דופוי.
בתפקידו כשר החוץ, הנוטו חשש מבריטניה ומהקולוניאליזם הנמרץ שלה. הנוטו חפץ להקים ברית של המעצמות היבשתיות באירופה, שתכלול את צרפת, הקיסרות הגרמנית והאימפריה הרוסית. חזון זה היה בלתי אפשרי כמעט לנוכח העובדה שבעקבות מלחמת צרפת-פרוסיה הרגשות האנטי-גרמניים בצרפת היו חזקים מאי פעם ורוח הרבאנש פיעמה בכל עוזה. בתחילת פרשת דרייפוס, התנגד הנוטו לפתיחתה של חקירה כנגד הקצין היהודי אלפרד דרייפוס הנאשם בריגול, משום שלא רצה להחמיר עוד יותר את יחסי גרמניה-צרפת, וניסה לשכנע בכך את שר המלחמה אוגוסט מרסייה, אולם לשווא. במהלך הפרשה, נאלץ הנוטו לטפל במשברים הדיפלומטיים שצצו כתוצאה ממנה.
ב-1 בנובמבר 1895 הודח הנוטו מתפקידו בידי ראש הממשלה החדש לאון בורז'ואה. שנה לאחר מכן הוא הוחזר לתפקיד בידי ז'יל מלין ובלט במדיניותו הקולוניאליסטית במיוחד באפריקה. מדיניות זו, והחשדנות שגילה כלפי בריטניה, הובילו לבסוף למשבר פשודה. הוא היה המקים של "ועדת צרפת-אמריקה" - ארגון פרטי הקיים עד היום ונועד לקדם את היחסים בין צרפת למדינות אמריקה השונות. ב-1898 הוא פרש מתפקידו.
בהמשך חייו הוא שימש כציר צרפת בחבר הלאומים, וכן קנה לו שם כהיסטוריון. הוא פרסם ספרי היסטוריה רבים שזכו להערכה רבה. ב-1897 הוא נבחר כחבר ב הוא נפטר ב-11 באפריל 1944.
אוסקר בלים
אוסקר בלים (בגרמנית: Oskar Blümm; 26 ביוני 1884 – 12 בדצמבר 1951) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
בלים נולד ב-26 ביוני 1884 בצווייזל, ובשנת 1905 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-21 (פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין), ובשנת 1906 הוא הועבר לרגימנט הרגלים הבווארי ה-5 (ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה לשליש הגדוד ה-1 ברגימנט המילואים הבווארי ה-4, עמו לחם במהלך הקרבות, ובשנת 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומונה לקצין מטה בחטיבת הרגלים הבווארית ה-2. על פעולותיו בקרבות קיבל בלים את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף בלים לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1928 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בנובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-21 (בוואריה), ובאוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-42. ב-1 בפברואר 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה.