לאחר שצ'ילה תפסה את השליטה היא איחדה את מחוז טרפקה הפרואני עם מחוז פיסגואה (Departamento) הצ'ילאני והפכה אותו לפרובנציית טרפקה הצ'ילאנית (Provincia). כמו כן, חילקה צ'ילה את מחוז טקאנה למחוזות טקאנה, אריקה וטרטה, כשבשנת 1925 הוחזר מחוז טרטה לפרו. בשנת 1929, במסגרת הסכם לימה , שב מחוז טאקנה לשליטה פרואנית ומחוז אריקה הוכר רשמית כחלק מצ'ילה, ששילבה אותו בפרובינציית טרפקה.
בשנת 1976 בוצעה בצ'ילה רפורמה בחלוקה האדמיניסטרטיבית, והמדינה חולקה ל-13 מחוזות חדשים (Regiones), ויצרה את מחוז טרפקה (Región) המורכב מהמחוזות (departamentos) של אריקה, פיסגואה ואיקיקה, ועל אף העובדה שאריקה הייתה עיר פעילה יותר מבחינה מסחרית ומאוכלסת יותר, איקיקה הוכרזה כבירתו של המחוז מה שהניע את המאבק לרפורמה החל מאותה תקופה. במהלך שנות ה-90 הלחץ לרפורמה גבר, וכחלק מקמפיין הבחירות שלו לנשיאות בסוף שנות ה-90 הבטיח המתמודד ריקארדו לאגוס את הקמתו של מחוז אריקה ופרינאקוטה החדש (יחד עם מחוז לוס ריוס). לאגוס זכה בבחירות שנערכו בשנת 2000 ובשנת 2004 במהלך הקדנציה שלו שונה הסעיף בחוקה משנת 1980 הקובע כי מספר המחוזות בצ'ילה הוא 13. בספטמבר 2005, הודיעה הרשות המבצעת על שליחת הצעת החוק שמטרתה ליצור את שני האזורים. החוק נחתם על ידי הנשיא לאגוס ב־21 באוקטובר, והועלה לקונגרס הלאומי ב־13 בדצמבר באותה השנה, בסוף 2006 אושר החוק הסופית ובאוקטובר 2007 נכנסה החלוקה החדשה לתוקף כהשתווספו שני מחוזות ל-13 המחוזות הקיימים מחוז לוס ריוס שבירתו היא ואלדיביה שפוצל ממחוז לוס לאגוס בדרום, ומחוז אריקה ופרינאקוטה שבירתו היא אריקה שפוצל ממחוז טרפקה בצפון.
דמוגרפיה.
על פי נתוני המכון הלאומי לסטטיסטיקה של צ'ילה ממפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017, במחוז אריקה מתגוררים 226,068 תושבים, מתוכם 113,487 נשים (50.2%) ו-112,581 גברים (49.8%). רוב רובה של האוכלוסייה מתגוררת בקומונת אריקה (97.9% מתושבי המחוז). המחוז משתרע על פני שטח של 16,873.3 קמ"ר ועל כן צפיפות האוכלוסין במחוז מגיעה ל 13.39 תושבים לקמ"ר (המחוז השלישי מהסוף מבחינת צפיפות).
מבחינת חלוקה אתנית, האוכלוסייה הגדולה ביותר במחוז הם ילידי איימרה כמו גם מספר משמעותי של מהגרים מפרו ובוליביה השכנות. אוכלוסיות בולטות נוספות שראוי למנות הן אוכלוסיות ממוצא מזרח אסייתי, כמו סינים ויפנים. ערבים בעיקר לבנונים, סורים ופלסטינים. אפרו-צ'יליאנים, צאצאי העבדים שהגיעו במאות ה-17 וה-18 שרובם מתגוררים במחוז אריקה ופרינאקוטה. ומספר גדול של צוענים, שהגיעו בסוף המאה ה-19 ומקורם במזרח אירופה.
חלוקה מנהלית.
עד שנת 2007 היווה המחוז חלק ממחוז טרפקה השכן, וב-2007 הפך למחוז עצמאי, המחוז מחולק לשתי פרובינציות שכוללות 4 קומונות.
כלכלה.
כלכלת המחוז מבוססת בעיקר על ניצול משאבי הטבע שלו, באמצעות כרייה ודיג, אך גם סחר ותיירות מהווים חלק חשוב בכלכלה.
כרייה: בסוף המאה ה-19, התבססה הכלכלה על כריית מלחת, שהיה באותה עת גם ענף הייצוא העיקרי של צ'ילה. בהמשך החלו למצות גם סוגים אחרים של מינרלים, כמו גופרית מהר הגעש טקורה ודיאטומיט.
דיג: הדגה העשירה שקיימת לחופי המחוז (במיוחד אנשובי ומין של מקרל) הופכת את הדיג לאחד ממקורות ההכנסה העיקריים. עם זאת, השפעת תופעת האל ניניו הביאה הפסדים גדולים בהקשר זה.
חקלאות: עקב צחיחות האדמות, חקלאות וגידול חיות משק כמעט לא קיימים במחוז, עם זאת ישנם יבולים מסוימים שניתן לגדל באזורי הנהרות, במיוחד הדרים ומנגו, כמו גם גידול למות.
סחר: מרכיב חשוב נוסף בכלכלת המחוז הוא הסחר, שכן המחוז ממוקם על נתיב המעבר למדינות הצפון, פרו, בוליביה וברזיל וחלק משמעותי מענף הייצוא הצ'ילאני עובר במחוז.
תיירות: כמה מהחופים הטובים ביותר במדינה, בשילוב הטמפרטורה החמימה של המים מושכים תיירים לאריקה ופרינאקוטה, בנוסף לחוף יש גם את הנופים של האלטיפלאנו והפארק הלאומי לאוקה. והקזינו של אריקה יחד עם חוף צ'ינצ'וררו בבירה האזורית, מושכים גם תיירות עירונית.
דייטה
עלי עותמאן
עלי עותמאן (בלם)
כרים האגוי
אליסון איירס דוס סנטוס
ז'וסף בורל
סטפן אל שעראווי
יחסי יפן–קניה
יחסי יפן–קניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת קניה.
היסטוריה.
יפן הייתה למדינות הראשונות אשר הכירו בעצמאותה של קניה ב-1963.
הקהילה היפנית בקניה היא מהקהילות היפניות הגדולות ביותר ביבשת אפריקה והיא מנתה באוקטובר 2016 שבע מאות שמונים ושלושה אזרחים יפניים. בירת קניה, ניירובי, מארחת שלל נציגויות של סוכנויות יפניות דוגמת "JICA" ו-"JBIC".
יחסים כלכליים.
בשנת 2008 סך כל התרומות היפניות לקניה הסתכמו ב-3.464 מיליארד דולר. בשנת 2011 במהלך האסון הגרעיני בפוקושימה, תרמה קניה ליפן 82 מיליון דולר. יפן מימנה את שיפוץ נמל "מומבסה".
חברות יפניות בקניה.
בשנת 2013, חברת המכוניות היפנית "טויוטה" הקימה מפעל ייצור בעיר מומבסה בדרום קניה בעלות של 5.5 מיליון דולר. באותה השנה, החברה "הונדה" יסדה מפעל ייצור לאופנועים בעלות של 4.9 מיליון דולר. לימים, המפעל נחשב למפעל הייצור השני בגודלו באפריקה.
סוף המאה התשע עשרה
היפוך חשמלי
היפוך חשמלי או היפוך קצב חשמלי (באנגלית: Cardioversion) הוא הליך רפואי שבו שוק חשמלי ניתן לבית החזה של אדם במטרה להפוך את קצב הלב המהיר של החולה, לקצב לב סדיר ותקין.
לאחר שמכת החשמל ניתנת אל בית החזה, היא משתקת באופן מיידי את כל הפעילות החשמלית של הלב.
פעולה זו מדכאת את הפרעת הקצב של הלב, וכתוצאה מכך, הלב "מפעיל את עצמו מחדש" ומתחיל לפעום שוב בצורה תקינה וסדירה.
ההליך.
הטיפול נעשה בהרדמה כללית. רוב האנשים לא מרגישים את מתן השוק בלב שלהם. אך חלק קטן עלול להרגיש זאת.
יחסי יפן–רואנדה
יחסי יפן–רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת רואנדה.
סקירה כללית.
יפן ורפובליקת רואנדה מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין רואנדה כוננו ב-1 ביולי 1962, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של רואנדה.
סדרה דודג' LCF
סדרה דודג' LCF (באנגלית: Dodge LCF series) היא סדרה של משאיות בינוניות וכבדות מתוצרת חטיבת דודג' באמצעות מפעל המשאיות של קרייזלר Warren Truck Assembly בקונצרן כלי הרכב קרייזלר אשר יוצרה בין השנים 1960–1976 בארצות הברית.
בקולומביה יוצרו בין השנים 1967–1978 המשאיות באמצעות GM Colmotores (שם רשמי: General Motors - Colombiana de Motores S.A), שהייתה עד שנת 1979 בבעלות "קרייזלר" (שליטה של 60%), ומשנת 1979 בשליטה של ג'נרל מוטורס (77.4%).
דגמי "500 – 700" הוגדרו כמשאיות בינוניות, ודגמי "800 – 1,000" הוגדרו כמשאיות כבדות.
תוכנות ללימוד שפות
ד בבות
שכבת קרח יבשתית
שכבת קרח יבשתית או יריעת קרח הוא קרחון המכסה אדמה על פני שטח הגדול מ-50,000 קמ"ר. בימינו קיימות שתי שכבות קרח יבשתיות - באנטארקטיקה ובגרינלנד. במהלך עידן הקרח האחרון בשיא תקופת הקרח האחרונה, חלקים נרחבים באמריקה הצפונית כוסו על ידי ומעטה הקרח של וייכסל (Weichsel) כיסתה חלקים נרחבים מצפון אירופה ושכבת הקרח של פטגוניה כיסתה את אמריקה הדרומית.
שכבת קרח יבשתית היא גדולה יותר ממדפי קרח או קרחונים אלפינים. גופי קרח המכסים פחות מ-50 אלף קמ"ר נקראים כיפת קרח. כיפות קרח מנוקזות לרוב על ידי קרחונים.
שכבת הקרח האנטארקטית היא גוף הקרח הגדול בכדור הארץ, משתרעת על פני שטח של כ-14 מיליון קמ"ר ומכילה נפח של כ-30 מיליון ק"מ מעוקב של קרח. כ-90% ממסת הקרח בכדור הארץ מצויה באנטארקטיקה. הטמפרטורה הממוצעת על פני השטח של אנטארקטיקה עולה בכ-0.05°C בעשור מאז 1957. שכבת הקרח האנטארקטית מחולקת על ידי ההרים הטראנס-אנטארקטיים לשני חלקים: שכבת הקרח האנטארקטית המזרחית ושכבת הקרח האנטארקטית המערבית.
שכבת הקרח של גרינלנד מכילה די קרח לעלייה של כ-7.4 מטר במפלס מי הים העולמי הממוצע לו תימס.
ההתחממות הגלובלית משפיעה גם על שכבות הקרח. לפי הדוח השישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי אקלים, האדם גרם להתחממות האטמוספירה, היבשה והאוקיינוסים. קיים סיכון גבוה שהתחממות זו תמשיך ואיתה גם הפשרת שכבת הקרח.
יריעת קרח
מאנטואו
מַאנְטוֹאוּ (בסינית: 馒头; מסורתית: 饅頭, פין-יין: Mántou) הוא סוג של לחמנייה לבנה מאודה הנפוץ בצפון סין. אטימולוגיה עממית מקשרת את שמו של המאכל לסיפור על ג'וּגֶה לִיַאנג.
טש (כפר)
טש (בהונגרית: Tés) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בטש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,050 תושבים, ובשנת 2019 מספר התושבים עמד על 777.
יהודי טש.
בטש חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
ילידים מפורסמים.
איגנץ הלאס מקודם: פישר עד 1879 (בהונגרית: Halász Ignác; טש, 26 במאי 1855 – בודפשט, 9 באפריל 1901) בלשן יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, פרופסור באוניברסיטה, חבר הכתב באקדמיה ההונגרית למדעים (1888).
סמן לייזר
מצביע לייזר או סמן לייזר הוא מכשיר קטן וקומפקטי בעל מקור מתח (בדרך כלל סוללה) ולייזר דיודה, הפולט קרן לייזר קוהרנטית וצרה מאוד של אור נראה. מצביע הלייזר נועד להדגשת דבר מה על ידי הארתו בנקודה קטנה ובהירה של אור נראה. שימושיו של מצביע הלייזר נרחבים ונעים משימוש לצורכי הוראה, הארת גרמי שמיים וכוונות לכלי נשק. ההספק ברוב הסמנים מוגבל לעד mW 5.