ב-9 במאי 1919, מועצת השרים של ממשלת רוסיה אישרה את סמליל המנהיג העליון כדגל ודבורה עם נשר דו-ראשי, אך ללא סימני "המלוכה".
מבנה מדיני-פוליטי.
המדינה הייתה מורכבת משלוש רשויות נפרדות ורק ממשלות אומסק וארכנגלסק במשך תקופה מסוימת הצליחו לחבר את שטחה. החוקים שהתקבלו באומסק הפכו למחייבים על כל שטחי המדינה הרוסית. ממשלת אומסק סיפקה סיוע כספי לדרום. ממשלת הצפון של מילר, כדי לטפל בנושא חוסר הלחם, ביצעה רכישות בסיביר.
מבנה השלטון כלל גופים ממשלתיים זמניים. רשויות אלה הוגבלו למשך תקופת המלחמה עד לשיקום הסדר המלא במדינה.
ממשלה.
המנהיג העליון הוא ראש המדינה הבלעדי, עם סמכויות החקיקה, הביצוע והשיפוט העליונים. הוא היה המפקד העליון של כל הכוחות המזוינים היבשתיים והימיים של רוסיה. האדם היחיד שמילא תפקיד זה היה האדמירל אלכסנדר קולצ'אק. ב־4 בינואר 1920 הוא חתם על הצו האחרון שלו, בו הודיע על כוונתו להעביר את סמכויות "המדינה הכל-רוסית העליונה" לאנטון דניקין. בהמתנה לקבלת ההנחיות מאת אנטון דניקין, "הרשות הצבאית והאזרחית המלאה בכל אזור המזרחי הרוסי" נמסרה לסגן אלוף גריגורי סמיונוב. אנטון דניקין לא נכנס רשמית לתפקיד זה.
מועצת השרים הייתה הרשות המחוקקת והמבצעת הגבוהה ביותר של המדינה הרוסית, הערבה לכוח העליון של ראש המדינה.
הרכב:
מועצת המנהיג העליון היה גוף מייעץ בנושאי המדינה החשובים ביותר תחת המנהיג העליון של המדינה הרוסית.
הישיבה הכלכלית של מצב החירום הייתה גוף מייעץ בנושאים כלכליים במועצת השרים. ביצעה את תפקידי הייצוג "התעשייתי-שיתופי".
הישיבה הכלכלית הממלכתית הייתה גוף מייעץ מיוחד בנושאים כלכליים עיקריים תחת מועצת השרים, שהוקמה ב-2 במאי 1919 עסקה בפיתוח פרויקטים לשיפור המדיניות הכלכלית שהוגשו לאחר מכן למנהיג העליון לבדיקה ואישור.
ועדת מועצת השרים בנושא קיום החוק והסדר בניהול הייתה הגוף השולט של מועצת השרים, אשר פיקחה על תפקידי הבקרה בתחום קיום החוק וכללי הסדר.
משרד המנהיג העליון היה גוף ממלכתי שביצע תפקידים על מנת להבטיח את פעילות המנהיג העליון כראש המדינה.
כלכלה.
לאלכסנדר קולצ'אק היו עתודות זהב ברוסיה בצורה של מטבעות זהב ומטבעות, כמו גם תכשיטים, פלטינה, כסף וניירות ערך, שנלקחו על ידי צבא העם של ועד חברי האספה המכוננת בקאזאן באוגוסט 1918 ואחר כך הועבר לאומסק. עתודות הזהב נאמדו בכ־650 מיליון רובל בזהב בשיעור שלפני המלחמה. ממשלת קולצ'ק הוציאה 240 מיליון רובל זהב לתשלום חובות הצאר ולאספקת בעלות הברית. אי אפשר היה להסתדר בלי אספקה זו, מכיוון שבאווירה של כאוס כלכלי במהלך מלחמת האזרחים, מפעלי תעשייה הפחיתו את הייצור מספר פעמים.
מדיניות חוץ.
במדיניות החוץ דבק אלכסנדר קולצ'אק בהתמדה בשימור בעלות בריתה לשעבר של רוסיה במלחמת העולם הראשונה. כשליט העליון ויורש ממשלות רוסיה לפני אוקטובר 1917 בהכרזה מ-21 בנובמבר 1918, הוא הכיר בחובות החיצוניים ובהתחייבויות חוזיות אחרות (עד סוף 1917, החוב החיצוני של רוסיה עלה על 12 מיליארד רובל).
הנציג הראשי של הממשלות הלבנות בחו"ל היה שר החוץ הצארי לשעבר, הדיפלומט המנוסה סרגיי סזונוב, שהיה בפריס. כל השגרירויות הרוסיות בחו"ל שנשארו מהתקופה שלפני המהפכה, פעלו תחתיו תוך שמירה על המנגנון, הרכוש והתפקיד שלהם.
מדינת רוסיה הוכרה בינלאומית על ידי מדינה אחת בלבד - ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בסוף יוני 1919 הגיעו נציג ממשרד החוץ היוגוסלבי ג'ובאן מילנקוביץ' לאומסק. וסילי סטרנדמן מונה לשגריר בבלגרד. המדינה הרוסית הוכרה בפועל על ידי מדינות ההסכמה המשולשת והמדינות שקמו לאחר קריסת האימפריות האירופיות - צ'כוסלובקיה, פינלנד, פולין והמדינות הבלטיות.
הכרזת ממשלת רוסיה מיום 7 בדצמבר 1918 על תום מלחמת העולם הביעה את התקווה להשתתפות רוסיה בועידת השלום בפריס. הממשלה הקימה ועדה מיוחדת במשרד החוץ שלה להיערך לוועידת שלום בתקווה שרוסיה תיוצג בורסאי כמדינה גדולה שספגה הפסדים עצומים ובמשך שלוש שנים החזיקה חזית שנייה, שבלעדיה הניצחון הסופי של בנות בריתה יהיו בלתי אפשריות. הדבר הבטיח על ידי רוסיה, בפרט, על ידי ראש המשימה הצבאית הצרפתית, הגנרל מוריס ג'נין, כשהוא נואם עם בואו לוולדיווסטוק בנובמבר 1918. ההנחה הייתה שאם טרם כינוס הוועידה, ממשלת רוסיה החדשה אינה מוכרת כחוק על ידי בעלות הברית, הרי שאף אחד מהדיפלומטים של רוסיה הישנה ייצג את האינטרסים שלה בהסכמה עם הממשלות הלבנות. עם זאת, עמדתם של בעלות הברית בעניין זה השתנתה במהרה. הטענה המכריעה הייתה היעדרה של ממשלה מוכרת כחוק בכל רוסיה.
כתוצאה מכך, הוועידה החליטה לדחות את ההתייחסות לשאלת רוסיה, מעמדה הבינלאומי וגבולותיה עד תום מלחמת האזרחים, אז תוקם ממשלה יחידה בכל שטחה ואז לכנס ועידה בינלאומית מיוחדת בנושא.
בינואר 1919, נשיא ארצות הברית וודרו וילסון וראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' פתחו ביוזמה לכנס ועידה בינלאומית מיוחדת בשאלה הרוסית באיי הנסיכים, אליה הוזמנו נציגי שני הצדדים היריבים: הבולשביקים והלבנים. הממשלה הסובייטית הגיבה להצעה זו. ואולם בקרב הלבנים, הצעת בעלות הברית לנהל משא ומתן עם הבולשביקים גרמה לגל של התמרמרות. קולצ'אק ודניקין סירבו לשלוח את נציגיהם לאיי הנסיכים.
הכרה משפטית בינלאומית.
המדינה הרוסית הוכרה על ידי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (יוגוסלביה העתידית). ב-19 במאי 1919 פרסם ראש ממשלת הממלכה סטויאן פרוטיץ' הודעה רשמית לפיה הוא הודיע לממשלת כל רוסיה כי הממלכה מכירה בו כסמכות רוסית לגיטימית. רוסיה הכירה גם בממלכה זו. באומסק מונה יובאן מילנקוביץ' לשגריר בעוד את האינטרסים של הממשלה הזמנית הכל-רוסית בבלגרד ייצג בשנת 1919 וסילי שטרנדטמן.
תומס ג'ונס (צייר)
יריד ההבלים (סדרה, 2018)
יריד ההבלים (באנגלית: Vanity Fair) היא מיני-סדרת דרמה היסטורית המבוססת על הרומן באותו שם מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. את הסדרה הפיקה חברת Mammoth Screen, והפיצו רשת ITV ואולפני אמזון.
בסדרה מככבת אוליביה קוק בתפקיד בקי שארפ, יחד עם טום בייטמן בתפקיד קפטן רודון קרולי, ומייקל פיילין שמגלם את הסופר ויליאם מייקפיס תאקרי.
הפקה.
קוטג' באחוזת Chevening House שבסבנאוקס בקנט שימש לצילומי ביתם של משפחת רודון. אתר צילום נוסף בסבנאוקס היה ב-Squerryes Court עבור פנים בית הספר של מיס פינקרטון (סוראן ג'ונס). סצנה בטיילת שכללה חיילים וסוסים צולמה מחוץ למלון רויאל בדיל שבקנט. צילומים אחרים נערכו בלונדון במספנה ההיסטורית בצ'טם, וב-Anchor Wharf.
רוסיה הסובייטית (1954-1991)
מייקל ניקוויסט
Tina Live in Europe
Tina Live in Europe (בעברית: טינה בהופעה חיה באירופה) הוא אלבום ההופעה החיה הראשון של הזמרת האמריקאית טינה טרנר על ידי קפיטול רקורדס ב-1988. אלבום זה מתעד את הופעותיה של הזמרת ברחבי אירופה במהלך סיבוב ההופעות שלה "Break Every Rule World Tour".
קידום.
על מנת לקדם את האלבום שחררה טרנר 5 סינגלים מהאלבום אשר כולם היו סינגלים ששחררה טרנר בעבר אך היא שחררה אותם מחדש בגרסת ההופעה החיה. הסינגל הראשון היה השיר "Nutbush City Limits" אותו הוציאה טרנר במסגרת ההרכב המוזיקלי שלה ושל בעלה אייק וטינה טרנר. הסינגל השני מאלבום היה השיר "Addicted to Love", גרסת כיסוי לשירו של רוברט פלמר וכך גם שאר הסינגלים שגם הם היו גרסאות כיסוי לשירים אשר טרנר ביצעה במהלך ההופעה.
הצלחה מסחרית.
האלבום הצליח להגיע למעמד פלטינה כפולה בהולנד, מעמד פלטינה באוסטריה, ולמעמד זהב בברזיל, גרמניה, ספרד ובריטניה. בארצות הברית מכר 200 אלף עותקים ובכך לא היה זכאי למעמד מכיוון שעל מנת לקבל מעמד במדינה יש צורך למכור לפחות 300 אלף עותקים.
שבחים.
ב-1989 האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הרוקיסטי הנשי הטוב ביותר".
בית הכנסת אלטנוישול
When I Get Home
When I Get Home (בעברית: כשאגיע הביתה) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סולאנג' נואלס. האלבום יצא לאור ב-1 במרץ 2019 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד 200.
הר פרס (אנטארקטיקה)
הר פְּרֶס (באנגלית: Mount Press) הוא פסגה בצפון חלקו המרכזי של רכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 3,830 מטרים מעל פני הים.
אוכף זבגור מקשר בין הר פרס לפסגת אייר.
ההר מתנשא מעל קרחון אמברי שמצפון לו; ומעל קרחון אלן שמדרום-מזרח לו.
הר פרס הוא ההר הגבוה ביותר ברכס פרובודה.
ההר ממוקם 4.42 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית לפסגת אייר; 8.78 קילומטרים צפונית-מזרחית להר אנדרסון; 7.19 קילומטרים מזרחית-צפונית להר דייוויס; ו- 3 קילומטרים דרומית - מערבית להר טוד.
היסטוריה.
מיפוי הפסגה.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי בירד (), אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 בפיקודו של צ'ארלס בנטלי. המיפוי עודכן על ידי סוקרים אמריקאיים בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988. ההר מופה שוב בשנת 2006 על ידי דמיאן גילדאה.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שמו של פרנק פרס (Frank Press), סגן יושב ראש הפאנל הטכני לחקר הקרחונים של הוועד הלאומי האמריקני למען השנה הגאופיזית הבינלאומית; ומאוחר יותר (לאחר שנת 1977) היה היועץ המדעי של הבית הלבן (היועץ לענייני מדע של נשיא ארצות הברית, העומד בראש משרד המדע והטכנולוגיה של ארצות הברית (Office of Science and Technology Policy)).
הטיפוס על הפסגה.