בשנת 1980 התגרשו תומפסון ואשתו (אך נותרו בקשר טוב עד למותו). באותה שנה יצא בהוליווד "היכן שנודדים הבאפלו" (Where the Buffalo Roam) - אדפטציה קולנועית לכמה מסיפוריו משנות ה-70 - בה כיכב ביל מארי בתפקיד תומפסון. הסרט כשל בקולנועים ותומפסון עבר זמנית למדינת הוואי, שם כתב את ספרו "הקללה של לונו" - סיפור גונזו קלאסי בו סוקר האנטר מרוץ מרתון במדינה. הספר יצא לאור בשנת 1983 ונדפס למשך זמן קצר בלבד. באותה שנה הוא כיסה את פלישתה של ארצות הברית למדינת האי גרנדה ולאחר מכן כתב מאמר מכה-גלים על פרשת גירושיהם השערורייתית של רוקסאן והרברט פוליצר. בעקבות זאת הוא ביצע עבור "פלייבוי" כתבת תחקיר על "פורנוגרפיית זוגות", במסגרתה עבד זמן מה כמנהל משמרת לילה בקולנוע למבוגרים בסן פרנסיסקו.
למרות כל זאת, תוצרתו הספרותית בשנות ה-80 הסתכמה, למורת רוחם של מעריצים ומכרים, בסדרה בת ארבעה כרכים, שנקראה "דפי גונזו", אשר רוב תוכנם מאמרים ישנים (בעיקר מהרולינג סטון) ומעט מאמרים וסיפורים קצרים חדשים או כאלו שלא התפרסמו. כתוצאה מהביקורת הרבה שנוצרה על מיחזור עבודתו הפך תומפסון למתבודד. הוא החל להגיע להופעותיו בציבור באיחור של מספר שעות ולהרצות תחת השפעת אלכוהול וסמים, ביטל הגשות של מאמרים ומתח את היחסים עם עורכיו, שנאבקו לשמירת מקומו במערכת העיתון. תומפסון המשיך לכתוב עבור הרולינג סטון על מגוון נושאים ובאופן לא סדיר.
אחיו של תומפסון, ג'יימס (שמת מסיבוך איידס ב-1994), טען שמעולם לא היו קרובים מכיוון שהאנטר לא ראה בעין יפה את היותו הומוסקסואל ושהטיפול באמם האלכוהוליסטית נפל בעיקר על כתפיו עקב היעדרו של האנטר. ביקורת נוספת שהועלתה כלפי תומפסון עסקה בחיבתו היתרה לנשק, שהתבטאה באוסף עצום של אקדחים, רובים, גזים שונים לפיזור הפגנות, כלי-נשק אוטומטיים וחצי-אוטומטיים וכן כמעט כל סוג קיים של חומר נפץ תעשייתי או מתוצרת בית.
עבודתו של תומפסון זכתה לתחייה מחודשת עם חשיפתה לדור חדש של מעריצים ב-1998, כאשר יצא לקולנועים הסרט ההוליוודי פחד ותיעוב בלאס וגאס בכיכובם של ג'וני דפ בתפקיד העיתונאי ראול דיוק (בן דמותו של תומפסון) ובניסיו דל טורו בתפקיד עורך הדין האקסצנטרי ד"ר גונזו. הקרנת הבכורה של הסרט תוזמנה עם הוצאת מהדורה מחודשת של הספר וכן מספר מוצרי מרצ'נדייזינג (כגון חולצות, מדבקות ופוסטרים).
בתחילת שנות האלפיים השקיע תומפסון את מרב מרצו בכתיבת "!Hey, Rube" - טור ספורט בערוץ ESPN - שקובץ לאחר מכן בספר הנושא שם דומה. אחד מספריו המאוחרים, "ממלכת הפחד" (Kingdom of Fear) שיצא לאור ב-2003, מכיל ברובו חומר חדש ונושא אופי אוטוביוגרפי. הספר עוסק בכעס בחלוף "המאה האמריקנית". באפריל 2003 נשא תומפסון לאישה את אניטה בחמוק (Bejmuc).
מותו.
ב-20 בפברואר 2005 בשעה 17:42, בגיל 67, ירה תומפסון בראשו באקדח בביתו שבווּדן קריק, קולורדו. בנו ובני משפחתו שהיו בביקור בבית באותה עת, נמצאו בחדר הסמוך. אשתו אניטה, ששהתה במכון הכושר באותו הזמן, דיברה איתו בטלפון בזמן שהתאבד. לדברי בני משפחתו וחבריו לא היה זה מעשה של יאוש, אלא מעשה מתוכנן מראש שנגרם כתוצאה ממצבו הרפואי והכאבים הרבים מהם סבל. שלושה חודשים לאחר מכן פרסם הרולינג סטון את "מילותיו הכתובות האחרונות" - פתק שעליו שרבט תומפסון 4 ימים לפני מותו את המילים הבאות תחת הכותרת "עונת הפוטבול נגמרה":
ב-20 באוגוסט 2005, בטקס פרטי, נורה אפרו מתותח - מראש מגדל שגובהו 46 מטרים (פרי תכנונם של תומפסון וידידו המאייר הבריטי ראלף סטדמן), לצלילי שירו של בוב דילן "Mr. Tambourine Man" - ביחד עם זיקוקין די-נור בצבעי אדום, לבן, כחול וירוק. בסדרת תוכניות של ה-BBC בשם "פחד ותיעוב בגונזו-ויז'ן" משנת 1978 ניתן לראות כיצד מתכננים תומפסון וסטדמן את המונומנט. קטעי הווידאו נמצאים כמו כן כתוספת מיוחדת במהדורת אספנים ב-DVD של הסרט פחד ותיעוב בלאס וגאס, שיצאה ב-2003. על-פי פרסומים שיגור האפר מומן על ידי ג'וני דאפ בעלות של 3 מיליון דולר.
דגלי העולם
אטול מידוואי
הנטר ס. תומפסון
רוצחים מלידה
רוצחים מלידה (באנגלית: Natural Born Killers) הוא סרט קולנוע משנת 1994 בבימויו של אוליבר סטון, על פי עלילה שנכתבה במקור על ידי קוונטין טרנטינו. הסרט משלב ז'אנרים רבים כגון אקשן, פשע, דרמה ורומנטיקה.
עלילה.
הסרט מתחיל בדיינר שבצד הדרך המדברית. מיקי ומלורי יושבים ומזמינים אוכל. מלורי קמה כדי להחליף את המוזיקה במכונת שירים. היא בוחרת בשיר קצבי ומתחילה לרקוד. בחור שנכנס לדיינר מתחיל לרקוד איתה וכשהוא מגזים מלורי מכה אותו, והמסעדה הקטנה הופכת לחורבות לאחר שמיקי ומלורי רוצחים את כל הנוכחים בה, למעט לקוח אחד שצריך להישאר ולספר לעולם שהם אלו שעשו זאת.
מסצנה זו, חוזר הסרט לעבר, בבית הוריה של מלורי. אביה היה מתעלל בה רגשית ומינית. הסצנה מוצגת כמו קומדיית מצבים (סיטקום), עם צחוק מוקלט, שמושמע תוך כדי ההתעללות.
בהמשך מיקי שעובד כשליח מביא משלוח לביתה של מלורי. כך הם נפגשים לראשונה ומתאהבים. אחרי זמן מסוים הם מחליטים לברוח, הדרך היחידה לעשות זאת היא להרוג את משפחתה של מלורי. כך הם עושים וכך מתחיל מסע ההרג שלהם, בו הם עוברים ממדינה למדינה בדרום מערב ארצות הברית, מדי פעם עוצרים בחנות או מסעדה, שודדים את המקום, ולאחר מכן הורגים את כל הנוכחים ומשאירים אדם אחד שיספר שהם היו שם.
בשלב זה אנחנו מתוודעים למספר דמויות. הבלש ג'ק סקגנטי (טום סייזמור) הוא שוטר שמפתח אובססיה שקשורה בזוג ובתפיסתו. סקגנטי הוא דמות אלימה שאף רוצח זונות שהוא שוכב איתן.
אנחנו מכירים גם את ויין גייל (דאוני ג'וניור), כתב צמא פרסום שלא בוחל לדרוך על אנשים ועל עקרונות בשביל רייטינג וסקופ.
הסרט ממשיך בכך שמיקי ומלורי בכבישים, ממשיכים במסע השוד והרצח. בשלב מסוים הם מגיעים למדבר ושם נגמר להם הדלק, והם נאלצים למצוא לעצמם מקום לישון. הם מגיעים לאוהל של אינדיאני זקן שמכניס אותם לביתו ומארח אותם. בשנתו מיקי חולם חלום רע והוא קם בבהלה ויורה באינדיאני הזקן. מלורי מתעוררת והם בורחים משם. כשהם יוצאים החוצה הם מגלים שהם מוקפים בנחשי עכסן שמכישים אותם.
הם לוקחים את המכונית של האינדיאני ונוסעים מהר לבית המרקחת בשביל לקבל את הנסיוב, אך כשהם מגיעים הם מגלים שהנסיוב נגמר. המוכר שמזהה אותם קורא למשטרה ומיקי ומלורי שלאט לאט מאבדים הכרה מנסים לברוח אך המשטרה מספיקה להגיע, ותוך כדי קרב יריות מיקי ומלורי נתפסים ומובלים לכלא.
ויין גייל (דאוני ג'וניור) מצליח להשיג ממנהל הכלא ריאיון עם מיקי בשידור חי מהכלא. מיקי ומלורי כלואים בכלא של המנהל מק'קאלסקי (טומי לי ג'ונס) אשר מצליח להחזיק אותם למרות שהם גורמים לבעיות רבות.
בראיון מיקי אומר דברים שגורמים לאסירים בכלא להתחיל מרד כבר בזמן השידור. האסירים משתוללים ובשעת כושר מיקי מצליח להשתלט על החדר בו מצולם הראיון. הוא לוקח את ויין כבן ערובה ומתחיל ללכת לכיוון מלורי. בינתיים סקגנטי בא לבקר את מלורי. בטיפשותו הוא נכנס לתא ומבקש להישאר לבד. הוא מנסה לשכנע את מלורי לשכב עמו אבל מגלה שכל אהבתה היא למיקי. כשמיקי נכנס סקגנטי מפנה את האקדח שלו אליו, מה שנותן למלורי אפשרות להכות אותו בראשו. כך היא ומיקי יוצאים מהכלא ביחד עם ויין שמשנה את עמדתו והופך להיות מבן ערובה לחבר לבריחה. הם יוצאים משם כשמיקי מצמיד לוויין אקדח לראש, ומשאירים את מנהל הכלא כלוא עם כל האסירים המשתוללים.
מיקי, מלורי וויין מצליחים לברוח. הם מגיעים ליער שבו מיקי ומלורי נותנים לוויין את הראיון האחרון שלהם ושלו. אחרי הראיון, להפתעתו של ויין, מיקי ומלורי מחליטים להרוג אותו. הם יורים בו מול מצלמתו שמצלמת כל רגע.
הסרט מסתיים בסצנה בה מיקי ומלורי נוסעים בקראוון כשמיקי נוהג ומלורי מטפלת בשני ילדיהם.
הפקה.
תסריט מקורי ושכתוב.
התסריט המקורי נכתב על ידי קוונטין טרנטינו, אך שופץ לאחר מכן על ידי אוליבר סטון, ריצ'רד רוטווסקי ודייוויד וולוס. רוב התסריט נשאר בדיוק כמו שנכתב לפני התיקון, אבל התסריט המשוכתב התמקד במיקי ומלורי, ולא בכתב החדשות ווין גייל (רוברט דאוני ג'וניור). נעשו שינויים באפיון הדמויות: השניים הפכו מזוג נשוי שמחליט לצאת למסע הרג לזוג לא נשוי ודחוי על ידי החברה, שעבר התעללות מצד הוריהם. טרנטינו שלא היה שמח מהשינויים החליט שהוא מתכחש לתסריט וביקש שלא יכללו אותו ברשימת התסריטאים. לבסוף הגיעו הצדדים להסדר, וטרנטינו מקבל קרדיט כמי שהגה את הסיפור ולא כתסריטאי.
צילום ובימוי.
בסרט נעשה שימוש בזויות מצלמה רחבות, בפילטרים ובאפקטים מיוחדים. חלק גדול מהסרט נראה כמעין שידור תוכנית טלוויזיה וזאת במכוון, למעשה חלק מהסצינות מהוות סאטירה על תוכניות ששודרו באותו זמן, כמו למשל סצינות רציניות שמצולמות כמו קומדיית מצבים. בסרט משולבות גם פרסומות-מדומות, שנראות כמו פרסומת שהיו באותה תקופה שהסרט יצא.
תגובות לסרט והשפעותיו.
למרות שהסרט ניסה למתוח ביקורת חברתית על הצורה שבה התקשורת מתארת פשיעה, נמתחה על האלימות הגרפית בסרט ביקורת, בנוסף לכך שני מבצעי טבח הירי ההמוני בתיכון קולומביין בשנת 1999, אריק האריס ודילן קליבולד, שגרמו למותם של 12 תלמידים ומורה אחד ולפציעתם של 24 אחרים (כאשר בסוף השניים התאבדו) היו מעריצים אדוקים של הסרט ויש האומרים כי הושפעו רבות ממנו.
פשע נוסף שבוצע בהקשר לסרט התרחש בקנדה בשנת 2006: אדם בן 23, שהושפע מאוד מהסרט, חבר לבת זוגו בת ה-12 ויחד השניים רצחו את בני משפחתה בביתם, כמו בסצנת הפתיחה של הסרט.
אבוב ציד