תוכני הערוץ הם שעשועוני טלוויזיה בשידורים חוזרים שהופקו על ידי "רשת" (ושודרו במקור בערוץ 2 או ברשת 13) ועל ידי ערוץ עשר, אך גם משדר שעשועונים של הפקות זרות.
משפט קוטה-ז'וקובסקי
משפט קוטה-ז'וקובסקי (לעיתים: תורת קוטה ז'וקובסקי) הוא משפט יסודי באווירודינמיקה ובאופן כללי יותר במכניקת הזורמים המשמש לחישוב כוח העילוי הפועל על כנף דו-ממדית הנעה במהירות מספקת כך ששדה הזרימה סביבה הוא תמידי, למינרי וצמוד לכנף. המשפט מקשר בין העילוי, צפיפות הזורם והסירקולציה מסביב לכנף. התורה פותחה בראשית המאה ה-20 על ידי מרטין קוטה וניקולאי ז'וקובסקי וקרויה על שמם. הנחת התיאוריה לפיה הזרימה למינרית על שפת הכנף מזניחה את צמיגות האוויר שגורמת להיווצרות שכבת גבול טורבולנטית דקה על שפת הכנף. למרות זאת התורה מהווה קירוב מדויק למדי עבור תעופה במהירות גבוהה מספיק ובזווית תקיפה נמוכה מספיק.
ניסוח המשפט.
עבור זרימה דו-ממדית מסביב לכנף קבועה, הנעה במהירות קבועה בתווך בו הצמיגות והדחיסות זניחה, כוח העילוי ליחידת אורך של מוטת הכנף מקיים: formula_1, כאשרformula_2 צפיפות הזורם, formula_3 מהירות הזרימה המציפה ו-formula_4 היא הסירקולציה מסביב לכנף. כוח העילוי יהיה מאונך לכיוון הזרימה המציפה. הלולאה formula_5 עליה מחושבת הסירקולציה צריכה להיות בתחום בו ניתן להניח שהזרימה היא זרימה פוטנציאלית, ולא בתחום שכבת הגבול על שפת הכנף.
הסירקולציה, תנאי קוטה וכנף ז'וקובסקי.
תורת קוטה ז'וקובסקי מאפשת לחשב את העילוי בהנחה שהסירקולציה נתונה; היא לא מסבירה מדוע הסירקולציה נוצרת ולא מציגה דרך לחשב את הסירקולציה עבור צורת כנף, זווית התקפה ומהירות זרימה ידועות.
בכנף קבועה, היווצרות הסירקולציה נובעת מקיום תנאי קוטה, לפי תנאי זה, בזרימה מסביב לכנף עם קצה אחורי חד, נקודת הסטגנציה של הזרימה תהיה בקצה החד של הכנף. המשמעות של תנאי זה הוא שזרימה העוברת תחת הכנף לא נעה מסביב לקצה הכנף כדי לזרום מעל לכנף. כשמסתכלים על כל הזרימה כזרימה פוטנציאלית, הסיבה לקיום התנאי היא שאי קיומו גורר שמהירות הזרימה בקצה הכנף היא אינסופית. במציאות, על שפת הכנף נוצרת שכבת גבול, והזרימה בשכבה הזו היא שמזיזה את נקודת הסטנגציה תוך יצירת מערבולת התחלתית.
סוג מיוחד של כנף הוא כנף ז'וקובסקי המתקבלת באמצעות מיפוי קונפורמי של המרחב המרוכב לפי formula_6. במיפוי זה, כל מעגל מהצורה formula_7 יוצר כנף במישור formula_8 (שהוא המישור הפיזיקלי) המוגדר על ידי העתקת ז'וקובסקי, כשמיקום המרכז formula_9 והרדיוס formula_10, קובעים את צורת הכנף. מאחר שההעתקה היא קונפורמית, קווי זרם במישור formula_11 מועתקים לקווי זרם במישור formula_8. הפתרונות האפשריים לזרימה במישור formula_11 ידועים, מאחר שהם מתארים זרימה מסביב לגליל עם סירקולציה. את הפוטנציאל המרוכב במישור formula_11 ניתן להעתיק למישור הפיזי formula_8 ובמישור זה ישנו ערך יחיד לסירקולציה המאפשר את קיום תנאי קוטה. זוהי הסירקולציה שתתקבל מסביב לכנף.
פיתוח.
קל לפתח את משפט קוטה ז'וקובסקי באמצעות תיאור הזרימה על ידי פוטנציאל מרוכב. בתיאור כזה, לפי משפט בלסיוס, הכוח הפועל על אזור המוקף בלולאה formula_5 מקיים:
formula_17
כאשר formula_18 היא צפיפות הזורם ו-formula_19 הפוטנציאל המרוכב. מאידך, formula_20 היא פונקציה הולמורפית וחסומה באינסוף, לכן הפיתוח של לטור לורן מקיים formula_21. מצד שני, מתכונות הפוטנציאל נקבל: formula_22 ולכן formula_23.
את formula_24 ניתן לחשב לפי משפט השארית:
formula_25
כאשר האינטגרל השני מתאפס מכיוון ש:formula_26.
כעת ניתן להציב את שני האיברים האלו בטור ולקבל:
formula_27
כל שנותר הוא לחשב את הכוח לפי משפט בלסיוס:
formula_28
ולכן:
formula_29
כלומר כוח העילוי ליחידת אורך מקיים formula_30 והוא מאונך למהירות המציפה.
נשים לב שבמערכת צירים רגילה, בה formula_31 מצביע ימינה, ו-formula_32 למעלה, נקבל כוח עילוי חיובי עבור סירקולציה שלילית, כלומר סירקולציה עם כיוון השעון.
סרסיי לניסטר
איגרות בר כוכבא
איגרות בר כוכבא הן האיגרות שנמצאו מתוך חילופי המכתבים בין שמעון בר כוכבא לאחדים מפקודיו במרד בר כוכבא. מרבית האיגרות נמצאו בשנים 1960–1961 במערת האיגרות. כיום האיגרות שמורות בידי רשות העתיקות והן מהוות חלק מהקורפוס של מגילות מדבר יהודה שנמצאו במדבר יהודה מסוף שנות הארבעים של המאה העשרים. איגרות אלו הן כנראה חלק מהארכיון הצבאי של הסגן של בר כוכבא או מזכירו הצבאי. בין האיגרות קיימת עֵדוּת לעברית הארצישראלית דמוית לשון חז"ל, אותיותיה, היגויה והתחביר שלה, וכן לארמית ארצישראלית. רבים מהאיגרות עוסקים בענישה ובהעברת אספקה של "אתרוגים ולולבים". סביר כי אלו הן מילות קוד, אך יגאל ידין ראש משלחת החופרים שגילה אותם סבור היה שאכן מדובר בבקשה למשלוח ציוד לצורכי הדת.
האיגרות משמעון בן כוּסִבא הנשיא ואליו זוהו באופן ודאי עם שמעון בר כוכבא, והיגוי שמו אף הוא זוהה באופן ודאי כבן כוּסִיבא על פי אחד המכתבים של חייל יווני (אולי יהודי) בשם "איליאנוס", הכתוב בשפתו. בשורה עצמה במכתב, כתוב השם "סימון" ("שמעון" ביוונית), ומעל השורה הוסיף הכותב את השם "Χωσιβα" ("כוסיבא", בכ"ף רפה), ככל הנראה לשם תוספת זיהוי, מאחר ש"שמעון" היה שם שכיח ביותר.
בין הכתבים שנמצאו במערות המסתור מאותו המרד, גם מסמכים אישיים שאינם איגרות כמו הארכיון של בבתא, אישה עשירה שלקחה עימה את מסמכיה הכוללים חוזי החכרת וקניין קרקעות, ואף גט מנישואין. השלד שלה זוהה בין המתים ולפי הסנדל שלרגליה נמצא שהייתה לה בעיה רפואית המטופלת כיום.
האיגרות בעברית.
אוסף זה הכיל 14 מסמכים בעברית, בארמית וביוונית, ולוח עץ אחד.
שנים עשר מן המסמכים הם איגרות שנשלחו מבר-כוכבא למפקדי המרד בעין גדי, יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון. בר כוכבא חתם על האיגרות בשם "שמעון בן כוסיבה הנשיא על ישראל". באיגרות שולח בר כוכבא אל פקודיו הוראות בטון תקיף ותוך איומים בעונשים.
האיגרות היו צרורות בתוך נאד עור וטמונות תחת סלע. לצד האיגרות נמצאו בקבוקי בושם, חרוזים, מראה וכלי איפור, כך שייתכן שהצרור השתייך לאשתו או לאחותו של יהונתן בן בעיה.
בין הטקסטים ניתן למצוא את המסרים הבאים:
אגרת ארבעת המינים:
חשיבות האיגרות להבנת השתלשלות הלשון העברית.
חוקרים רבים כיוחנן ברויאר ומשה בר אשר סבורים שאיגרות בר כוכבא, יחד עם לשונם הייחודית ועם עדויות אחרות, מורות על המשך הדיבור בעברית גם אחר חורבן הבית. אך יש הסבורים כי מדובר רק בתכתובת צבאית. יחזקאל קוטשר היה סבור שעברית זו הייתה לשון מדוברת שלא נכתבה עד אז, תוך שימור "הניב המקראי" לצורך הכתב. הוא וחוקרים נוספים נסמכים על שלל ראיות לשוניות.
בספרו שושנת יריחו כותב עמוס קינן על הגילוי שהעברית ממרד בר כוכבא והעברית החדשה שיתפו את צורת הדיבור ת'שמים במקום את השמים, וכן ת'כבלים, בהשמטת האות א' של המילה את, בדומה ל"צברים" הצעירים לוחמי הפלמ"ח במלחמת העצמאות כפי שתועדו בספרי אורי אבנרי ומשה שמיר מהתקופה.
יגאל ידין סיפר שדוד בן-גוריון התאכזב מאוד כשהתברר שהאיגרת הארוכה ביותר הייתה כתובה דווקא בארמית. מצד שני הייתה התרגשות כלל ארצית מכך שדווקא משלחת הרמטכ"ל לשעבר היא שמצאה והביאה לידיו את מכתבי מפקד הצבא, 1900 שנה לאחר המרד.
ארקמן-שטריאן
ארקמן-שטריאן (בצרפתית: Erckmann-Chatrian) היה שם-עט משותף ששימש בשנים 1847–1887 שני סופרים צרפתים מחבל לורן: אמיל ארקמן (בצרפתית: Émile Erckmann; 20 במאי 1822 פאלסבור – 14 במרץ 1899 לינוויל) ואלכסנדר שטריאן (בצרפתית: Alexandre Chatrian; 18 בדצמבר 1826 גראן-סולדא – 3 בספטמבר 1890 וילמומבל). הם כתבו גם בנפרד בשמותיהם הבלעדיים.
ארקמן ושטריאן היו שניהם ילידי מחוז מרט בחבל לורן וכתבו מספר רב של רומנים פטריוטיים בהשראת מקומות הולדתם.
יצירותיהם מתאפיינות בריאליזם כפרי, בהשראת מספרי הסיפורים מהרי היער השחור. הם יצרו מעין אפוס עממי בפרוזה.
קורות חייהם.
ילידי מחוז מרט, כיום מחוז מוזל, בחבל לורן בקצה הצפון-מזרחי של צרפת, שני הסופרים התוודעו זה לזה בשנת 1847, כשהמורה אלכסנדר שטריאן פגש את הפובליציסט אמיל ארקמן שפרסם חוברת על "הגיוס לצבא" (Le recrutement militaire).
הם התמחו בסיפורי צבא ומעשיות רוחות רפאים בסגנון כפרי.
מאז התחילו לכתוב ביחד ופרסמו בשם העט המשותף "ארקמן-שטריאן". למעשה את הטקסטים כתב במקור ארקמן בעוד ששטריאן היה קורא ומוסיף שיפורים. בהמשך שטריאן תרם במיוחד לצד במסחרי כשדאג לפרסום כתבי היד בעיתוניה של פריז, אסף את השכר והתחלק בו. שטריאן השקיע בהמשך גם בעיבוד חלק מהסיפורים והרומנים למחזות. התחילו עם סדרת סיפורים שנקבצו מאוחר יותר בכותרת "«Histoires et contes fantastiques» (סיפורים ומעשיות פנטסטיות) (1849).
שטריאן התיישב בשנת 1850 בפריז והחל משנת 1852 עבד בפקיד של חברת מסילותה ברזל של מזרח צרפתCompagnie des chemins de) fer de l'Est).
בהמשך באו הדרמות "ז'ורז' " (Georges) ו"אלזס ב-1814", הסיפור " Schinderhannes", הרומן "השודדים מהרי ווז'" («Les brigands des Vosges», הגרסה הראשונה של הספר «L’illustre docteur Mathéus» ("ד"ר מתאוס המפורסם")