ב-2019 עלתה העונה השנייה של "הסטנדאפיסטים עם רשף לוי", עונת הבחירות. בתוכנית התארחו פוליטיקאים שעשו סטנד-אפ בפעם הראשונה בחיים תוך כדי ראיון טלוויזיוני. ציפי לבני הופיעה בפרק הראשון ביום שבו הודיעה על פרישה מהמערכת הפוליטית. עוד הופיעו משה כחלון וכן נפתלי בנט. בהמשך העונה חזרה התוכנית לפורמט הרגיל, והשתתפו בה הקומיקאים ערן זרחוביץ, אורנה בנאי, יעקב כהן, רותם אבוהב וטל פרידמן. התוכנית זכתה גם בעונה השנייה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתוכנית הבידור הטובה ביותר (2020).
ב-2019 הסדרה "נחמה", שיצר וכתב לוי, נבחרה לפתוח את פסטיבל קאן לסדרות canneseries והשתתפה בתחרות הרשמית שנחשבת לחשובה בעולם הפסטיבלים. בטקס הסיום שהועבר בשידור ישיר בקאנל פלוס, זכה רשף בפרס השחקן המצטיין והוכרז שהסדרה נרכשה לשידור על ידי קאנל פלוס יחד עם שידורה בישראל. בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2020 זכה רשף לוי יחד עם תומר שני בקטגוריית התסריט הטוב ביותר בתוכנית קומית ובקטגוריית התוכנית הקומית הטובה ביותר.
קולנוע.
ב-2004 כתב את הסרט שביים ביחד עם שי כנות "אהבה קולומביאנית" שזכה להצלחה קופתית, והפך לסרט קאלט ישראלי.
ב-2008 כתב וביים את סרט הקולנוע "איים אבודים" אשר לדבריו, מבוסס בחופשיות על חוויות אישיותו ושל משפחתו מרובת הילדים. הסרט היה מועמד ל-14 פרסי אופיר בשנת 2008, מתוכם זכה ב-4, וצפו בו בקיץ 2008 בבתי הקולנוע למעלה מ-320 אלף צופים.
בשנת 2012 כתב וביים את הסרט "לצוד פילים" המספר על שלושה זקנים וילד השודדים ביחד בנק בירושלים. הסרט בכיכובם של ששון גבאי, מוני מושונוב, יעל אבקסיס, משה איבגי, צביקה הדר. בסרט היה אמור לככב השחקן האנגלי ג'ון קליז (כאחד משלושת הזקנים לצד מושונוב וגבאי) אך הוא פרש זמן קצר לפני תחילת הצילומים עקב בעיות בליבו, והשחקן האנגלי סר פטריק סטיוארט החליף אותו. הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2013.
על אף הצלחה גדולה בקופות (מאה אלף צופים לאחר ארבעה שבועות) הביקורות לסרט היו מעורבות. לצד מבקרים שהיללו את היצירה (יאיר רוה מ"פנאי פלוס", יקיר אלקריב מידיעות אחרונות, אתר מאקו, "לאישה" ואחרים) ספג הסרט בקורות לא-מחמיאות מצד המבקרים הוותיקים (יהודה סתיו, מאיר שניצר, אורי קליין). בצעד יוצא דופן יצא לוי בהתקפה על מבקר הקולנוע של "הארץ" אורי קליין בעמוד הפייסבוק שלו, והאשים את המבקר בכתיבה אלימה ובנטייה רבת שנים "לקטול" כל סרט ישראלי מרגש או מצחיק. צעד זה ספג לביקורות רבות מצד עולם העיתונות,
אולם גם לתגובות תמיכה מצד יוצרי קולנוע אחרים כפרופסור ענר פרמינגר והבמאי נפתלי גליקסברג. בתחרות פרסי אופיר, הסרט זכה לשבע מועמדויות ובהן לסרט הטוב ביותר, ומועמדות לרשף על כתיבת התסריט.
ספרות.
בשנת 2016 רשף לוי חתם הסכם עם הוצאת עם עובד על פרסום של ספר ילדים מצויר בשם הגמד משה ומכונית הממתקים, הספר, באיורו של ליאור ארדיטי, יצא לאור בסוף אוגוסט 2017. הספר מספר על גמד שמגלה שמכונית הממתקים שלו נגנבה והוא יוצא למסע חיפושים אחריה. רשף תיאר את הספר "כסיפור שמיועד אך ורק לילדים שאוהבים ממתקים וסיפורי מתח". הספר נבחר על ידי עיתון הארץ לאחד מעשרת ספרי הילדים המומלצים של השנה.
חיים אישיים.
לוי נשוי לטלי ולהם שבעה ילדים, בהם תמוז לוי, שגילמה את בתו בסדרת הטלוויזיה "נחמה". הוא מתגורר בכפר סבא.
שניים מאחיו הם רצף לוי, פרופסור באוניברסיטת MIT, והסופר ינץ לוי.
טיטי אדום-בטן
טיטי אדום-בטן (שם מדעי: Plecturocebus moloch) הוא מין ממשפחת הצבוסיים שבתת-סדרת קופים רחבי אף.
המין נפוץ במרכז ברזיל, אך רק סמוך לאגן הניקוז של האמזונאס ובנביעות נהר האורינוקו.
המין מונוגמי. הצאצאים נולדים בחודשים דצמבר עד אפריל. משך ההיריון אינו ידוע. הגעה לגודל מרבי בגיל 10 חודשים, על אף שהגעה לתצורת השיניים הבוגרת אורכת 15 חודשים מהלידה.
הזכרים משתתפים באופן פעיל בגידול הצאצאים, ואף סוחבים אותם למעט בזמן ההנקה. צעירים עוזבים את המבנה החברתי של המשפחה בגיל 2-3 שנים.
המין יימצא לרוב בצמחייה נמוכה ובקרבת נהרות. הם נצפו משחרים מזון אף על הקרקע. קבוצות המשפחה טריטוריאליות ביותר, הן מורכבות מזכר בוגר, נקבה וצאצאיהם ממספר עונות רבייה. גודל ממוצע למשפחה כזו הוא 3.3 פריטים.
כיתר מיני הפרימטים הנאו-טרופים (מלבד הסוג דורוקולי), המין פעיל בשעות היום. שיחור המזון מופרע בשעות הצהריים החמות לטובת מנוחה קלה. הם ישנים בקבוצת המשפחה, בעצים סבוכים עתירי זלזלים שמסתירים אותם מפני טורפים שונים. המשפחה נוהגת לפקוד את אותו עץ כל לילה. הסוג טיטי נחשב בעל תכונות קוליות מגוונות מאשר מינים נאו-טרופים אחרים, ובכלל מיתר הקופים. התנהגות חברתית עיקרית הנעשית במבנה המשפחתי היא ניקוי הדדי (Grooming), שנעשה בסמוך למנוחת הצהריים. ביטוי נוסף לקרבה הוא שילוב הזנבות בין המינים, שנעשה בתדירות גבוהה ובכל מפגש אקראי ובמנוחה בין פריטים בקבוצה, שילוב הזנבות נעשה אף בזמן שינה.
המין ניזון ממגוון פירות ובכמות מרובה, הוא ניזון אף מפירות מיני הפיקוס. שאר התזונה מורכבת מעלים, חרקים, ביצים וחסרי חוליות קטנים.
בשנת 1996 נקבע על ידי IUCN כי שימורו של המין הוא ללא חשש/סיכון נמוך. הערכה מחודשת נעשתה בשנת 2003 עקב בירוא יערות נרחב באגן האמזונאס וקיטוע תחום המגורים המזרחי של המין בדרום מדינת פארה בברזיל. אולם, האוכלוסייה הגלובלית של המין לא נמצאה בסיכון באותו זמן ולכן נקבע כי שימורו ללא חשש.
למין זה תפוצה נרחבת יותר מכל יתר המינים בסוג. את חלקו הצפון-מערבי של תחום מחייתו בצמוד למורדות נהר טפז'וס, הוא חולק עם המין טיטי הופמנס. את חלקו הדרום-מערבי של תחום מחייתו בצמוד ליובלי נהר ז'ורוונה, הוא חולק עם המין טיטי אפר שחור.
Callicebus moloch
קונפוציוסורניס
מרית צפונית
מרית צפונית (שם מדעי: Spatula Clypeata) הוא מין ברווז בינוני בעל מקור הבנוי לסינון מזון מהבוץ. המרית מצויה ברחבי חצי הכדור הצפוני במקווי מים מתוקים.
מאפיינים.
המרית בינונית־גדולה בגודלה, מראהּ מגושם בשל צווארה הקצר ומקורה הארוך והרחב, המזכיר בצורתו את הכלי מרית (שפכטל או ספטולה). צורת המקור אופיינית לשני הזוויגים. נקבת המרית מזכירה את נקבת הברכייה, אך נבדלת בצורת המקור. לזכר המרית ראש ירוק (נראה שחור מרחוק), בדומה לזכר הברכייה, אך חזהו לבן והבטן בצבע חום ערמוני.
המרית שכיחה בישראל בימי החורף והיא מאחרוני הברווזים הנראים בארץ באביב.
היא מצויה בדרך־כלל בבריכות דגים, ובימי החורף - בעיקר בעמק החולה.
צורת שיחור המזון של המרית היא בעיקר על ידי שכשוך וטבילת הראש במים. לעיתים נדירות יטבלו את ראשם כך שהזנב מוטה מעלה, אך הם עשויים לצלול בעת סכנה.
בדומה למרבית הברווזיים, הזכר לא נוטל חלק בדגירה ובגידול הצאצאים.
המין מצוי באזורים נרחבים בצפון אירופה, צפון אסיה וצפון אמריקה, ונודד בחורף לאזורים דרומיים וחמים יותר, כגון דרום אירופה, מרכז אמריקה, אפריקה ודרום־מזרח אסיה. הוא היה נפוץ בעבר גם בקרואטיה, אך נכחד מהמדינה.
איסור חדש
בהלכה, איסור חדש הוא האיסור לאכול מתבואת השנה החדשה קודם להקרבת מנחת העומר בט"ז בניסן, בזמן שבית המקדש היה קיים, או קודם לי"ז בניסן בימינו. התבואה החדשה נקראת על שם האיסור - 'חדש'.
על אף שאכילת 'חדש' נאסרה, ההנאה מהתבואה מותרת אף קודם הקרבת קורבן העומר.
מקור האיסור.
איסור חדש הוא איסור מהתורה, והאוכל מהתבואה החדשה קודם היתרה עובר על מצוות לא תעשה. מקור האיסור בפרשת אמור בספר ויקרא, מיד לאחר תיאור מנחת העומר:
גם בספר יהושע מובא כי בני ישראל אכלו מתבואת הארץ החדשה רק למחרת הפסח.
הֶקף האיסור.
האיסור על אכילת התבואה החדשה, חל על כל תבואה מחמשת מיני דגן שנזרעה החל מי"ג בניסן של השנה שעברה. הקרבת מנחת העומר בזמן שבית המקדש היה קיים או יום י"ז בניסן (שכן מחמת תקנתו של רבן יוחנן בן זכאי נאסר יום ט"ז כולו לאכילת חדש) מתירים את כל התבואה שנזרעה מתאריך זה בשנה שעברה, עד תאריך זה בשנה הנוכחית. הסיבה לתאריך זה הוא שלפי ההלכה, לכל זרע שנזרע לוקח שלושה ימים להשתרש באדמה, ויוצא שכל זרע שנזרע בי"ג בניסן, השתרש עד ט"ז ניסן, שהוא יום הבאת קורבן העומר, והותר על ידו.
היתר התבואה החדשה.
ביום השני של חג הפסח (ט"ז בניסן), שהוא היום הראשון של חול המועד, הקריבו את קורבן מנחת העומר בבית המקדש, שהתיר את התבואה החדשה.
לפי תיאור המשנה במסכת מנחות, הכנת מנחת העומר נעשתה ברושם גדול בתקופת בית שני, "כדי להוציא מלִּבּן של צדוקים", כלומר לבטל את דעת הצדוקים שסברו שיש להקריב את העומר במוצאי שבת שאחרי יום טוב, ולא ביום ט"ז בניסן. קציר העומר נעשה בלילה, וקציר זה שקצרו בית דין לצורך הקרבת העומר, היה הקציר הראשון בארץ ישראל.
בזמן שהוקרבה מנחת העומר, היה מותר לאכול מהתבואה החדשה בכל ארץ ישראל מחצות היום אף שאין ידוע אם הקורבן הוקרב כבר, כיוון שחזקה שבית הדין עשו את המוטל עליהם, וקורבן העומר הוקרב.
איסור חדש כיום.
חז"ל פירשו שיש שני זמנים לגבי היתר החדש:
א' בזמן שאין בית המקדש קיים ואין קרבן, אסור לאכול מן החדש "עד עצם היום הזה" - היינו עד שיאור המזרח של יום ט"ז בניסן.
ב' הזמן השני הוא "עד הביאכם את קרבן אלהיכם", היינו בזמן שבית המקדש קיים, אסור לאכול חדש גם ביום ט"ז, עד שיקריבו את מנחת העומר על המזבח.