אנדי סטיזאר (סטיב קארל) הוא גבר בן 40 שעובד בחנות אלקטרוניקה, לצד חבריו דייוויד (פול ראד), קאל (סת' רוגן) וג'יי (רומאני מלכו). הוא גר בדירה לבדו וכתחביב הוא אוסף חוברות קומיקס. כאשר חבריו מגלים כי הוא לא קיים יחסי מין מעולם, הם מחליטים לעזור לו בדרכים מגוונות. בין השאר הם שולחים אותו למפגש "ספיד-דייטינג", מפגישים אותו עם נשים שונות ומאלצים אותו לעבור הסרת שיער במכון יופי.
סטיזאר מנהל באותה תקופה מערכת יחסים עם טריש קינר (קתרין קינר), אישה בת ארבעים ואם לשלושה ילדים שמתקשים לקבל אותו לחיק משפחתם. אנדי וטריש מחליטים שמערכת היחסים ביניהם תישאר ללא קיום יחסי מין, והחברים של אנדי מתאכזבים. רק בסוף הסרט בני הזוג מקיימים יחסי מין, לאחר שאנדי מתוודה בפני טריש על היותו בתול.
ביקורות ומכירות.
הסרט קיבל לרוב תגובות חיוביות וזכה לתשבחות המבקרים. באתר "Rotten Tomatoes" דורג הסרט בניקוד גבוה של 85%.
הסרט זכה להצלחה גם בבתי הקולנוע. בשבוע הראשון להקרנתו דורג בראש שוברי הקופות, עם הכנסות של 21,422,815 דולר. הכנסות הסרט מאז יציאתו ברחבי העולם הן כ-177 מיליון דולר (נכון ל-2011).
סקוטים
הסקוטים הם תושביה המקוריים של סקוטלנד. הסקוטים מורכבים מקבוצות אתניות שונות דוגמת הפיקטים, גאלים, בריטונים ואחרים. כיום נהוג לקרוא בשם "סקוטים" לכל תושביה של סקוטלנד או לצאצאי הסקוטים.
צאצאי סקוטים רבים מתגוררים מחוץ לסקוטלנד. סקוטים רבים מתגוררים בארצות הברית, בקנדה, באוסטרליה, ובארצות אחרות.
הסקוטים הקדומים.
בימי הביניים המוקדמים סקוטלנד הייתה מיושבת על ידי מספר קבוצות אתניות דוגמת הפיקטים, בריטונים ואחרים. מבחינה תרבותית כל העמים האלה דיברו לשונות דומות ממשפחת הלשונות הקלטיות.
עם הופעת הגאלים התפשטה הלשון הגאלית בסקוטלנד במאה ה-9. על אף תפוצתה הנרחבת, לא הגיעה השפה הגאלית לכל פינותיה של הטריטוריה שמרכיבה את סקוטלנד המודרנית.
לא כל הסקוטים דיברו גאלית סקוטית. דרומית מזרחית ללשון הים של פורת' ובאזורים נוספים דיברו אנגלית של ימי הביניים.
מ-1200 עד 1500 התפשטה הסקוטית המוקדמת לכל רחבי העמק. משנת 1500 נהוג לחלק את הסקוטים ליושבי הרמה (Highlanders) דוברי הגאלית ולתושבי העמק (Lowlanders) שדיברו בעיקר סקוטית. כיום החלוקה הזאת אנכרוניסטית וכל תושביה של סקוטלנד מדברים אנגלית-סקוטית שוטפת.
פרמז'ן
פרמיג'אנו
Come On Over
Come On Over (בעברית: בוא לכאן) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין. האלבום יצא לאור ב-4 בנובמבר 1997, תחת חסותה של חברת התקליטים מרקורי רקורדס. מן האלבום יצאו 12 סינגלים, ובתוכו נכללו 16 שירים. את כל שירי האלבום כתבו שאנייה טוויין ורוברט לאנג, שגם השתתף בהפקת אלבומיה ושיריה הקודמים.
האלבום זכה להצלחה עולמית כאשר נמכר בסדר גודל של למעלה מ-40 מיליון עותקים בעולם, 20 מיליון עותקים בארצות הברית, ו-4 מיליון עותקים בבריטניה. סך כל מכירות השירים והסינגלים מן האלבום עומדות על למעלה מ-40 מיליון עותקים גם כן, שנמכרו בכל העולם. האלבום הוא ה-6 הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, ה-15 הנמכר ביותר בכל הזמנים בבריטניה, וה-8 הנמכר ביותר בכל הזמנים. האלבום הוא גם האלבום הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים, והאלבום הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 1999. בשל הצלחתו העולמית וחסרת התקדים של האלבום, אלבומה הרביעי , זכה להצלחה עולמית גם כן, עם מכירות של למעלה מ-20 מיליון עותקים.
עם יציאת האלבום הכריזה טוויין כי היא עומדת לצאת לסיבוב ההופעות הראשון שלה שיישא את שמו ויקרא, "Come On Over Tour". סיבוב ההופעות כלל בתוכו 7 מופעים באוסטרליה, 4 מופעים באירופה, ו-153 מופעים באמריקה הצפונית. סיבוב ההופעות הוא הגדול ביותר שטוויין אי פעם קיימה, וסכום הכסף שממנו הצליחה לגייס עומד על כ-80 מיליון דולר.
האלבום והסינגלים שממנו הצליחו לזכות את טוויין בארבעה פרס גראמי, בקטגוריות - "ביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר - אישה", ו-"שיר הקאנטרי של השנה", פעמיים בכל קטגוריה בין השנים 1999–2002.
רקע והפקה.
את האלבום הפיק רוברט לאנג, שגם עזר בכל כתיבת והלחנת שירי האלבום. לאנג הפיק וכתב לטוויין שירים גם בהמשך דרכה כזמרת. האלבום הוקלט בין השנים 97–1996, ולבסוף יצא ב-4 בנובמבר 1997, כאלבום השלישי של טוויין.
מן האלבום יצאו 12 סינגלים, שכולם זכו להצלחה עולמית במצעדים, במכירות, ולשבחים רבים מצד מבקרי המוזיקה.
הסינגל הבולט ביותר מן האלבום היה גם זה שפתח אותו, "". השיר כשמו, מדבר על זכויות האישה, ומילותיו מציגות את מעמדן, ואת השוויון שהן רוצות.
מיקומי שיא.
האלבום זכה להצלחה עולמית במצעדים, כאשר הצליח להיכנס למספר רב של מצעדי סוף שנה, שבועיים וכל הזמנים.
מחלף קיבוץ גלויות
מחלף קיבוץ גלויות הוא מחלף המחבר את כביש 1, כביש 2, כביש 20, כביש 461 ודרך קיבוץ גלויות, ומשמש נתיב כניסה מרכזי לתל אביב-יפו. המחלף הוא מן העמוסים במדינת ישראל, ומדי יום עוברים בו כחצי מיליון כלי רכב.
מבנה המחלף.
דרך קיבוץ גלויות חולפת מעל לכביש 1 באמצעות גשר, ואילו נתיבי איילון חולפים מעל לדרך קיבוץ גלויות באמצעות שני גשרים נוספים. המחלף הוא קצהו המערבי של כביש 1, ומקשר בין החלק התיכון של נתיבי איילון וחלקם הדרומי, שקצהו במחלף חולות. חלקו המערבי של המחלף, הכולל את גשרי נתיבי איילון מכונה גם גשר חיל השריון (או גשר הולץ), ועוברת בו גם דרך חיל השריון שמהווה את ראשיתו של כביש 2. מסילות הרכבת שבין מסלולי כביש 1 בקטע הסמוך למחלף הן העמוסות בישראל. בסמוך למחלף נמצא גם מסוף אוטובוסים גדול. המחלף משמש גם כמחלף רכבתי בו מסילת תל אביב – פלשת עוברת מעל ומתחברת למסילת איילון.
היסטוריה.
ראשיתו של המחלף בשנת 1978, עם חיבור גשר קיבוץ גלויות לכביש 1. בשנות ה-80 של המאה ה-20 חוברו למחלף גם נתיבי איילון. המחלף הורחב עם השנים ונוספו לו גשרים המקשרים אותו עם נתיבי איילון לכיוון דרום, גשרי מסילות רכבת, ועבודות לשיפור זרימת נחל איילון העובר בין מסלולי המחלף.
בשנת 2007, בעת הקמת מסילת תל אביב – פלשת, הועתק "גשר חיל השריון" מזרחה למרחק 15 מטר. בתחילת שנות ה-80 תוכננו נתיבי איילון לכיוון דרום, אך המתכננים החליטו לא לכלול בתוכניותיהם את תוואי הרכבת המתוכנן. כתוצאה מכך ניצב הגשר בדיוק בתוואי מסילת תל אביב – פלשת. עלות העתקת הגשר הייתה כ-70 מיליון שקל והפרויקט כלל גם: פינוי חלקי של בית הספר הולץ, הקמת גשר חדש לרכבת וכן הסדרי תנועה ותיקונים שונים. העתקת הגשר עצמו נמשכה שלושה ימים באמצעים מכניים. לטענת חברת נתיבי איילון בתקופה שבה נבנה הגשר, ההיתכנות להקמת מסילת הרכבת הייתה אפסית, וכדי לחסוך בעלויות לא נוצל כל רוחב התוואי המתוכנן (בעיקר עלות פינוי חלק ממתחם לודוויפול ובית הספר הולץ).
צריח (מבנה)
צְרִיחַ הוא מבנה או חלק ממבנה גדול יותר המתאפיין בממדים צרים וגבוהים ועם אלמנט בולט כלשהו בקצהו העליון. בדרך כלל, מתנשא הצריח מעל המבנה שעליו הוא בנוי.
צריח מבוצר.
צריח משמש לעיתים קרובות כשם למגדל מבוצר המשובץ בחומה ומתנשא מעליה (בניגוד לבאסטיון). מצורת הצריח המבוצר עם השינות נגזרה צורתו של הצריח בשחמט.
מגדל.
פעמים רבות משמש המושג צריח כשם נרדף למגדל, תוספת מוגבהת וצרה יחסית מעל מבנה מסוים.
צריח מחודד.
צריח מחודד, או באנגלית Spire, הוא תוספת מוגבהת, בצורת חרוט או פירמידה רב צלעית, המתנשאת בראש של מגדל שמירה (לדוגמה) או גג מבנה גבוה. מקור המילה הוא אנגלו-סקסוני, והיא גזורה מהמילה Spear שפירושה חנית.
פרקטית, לצריח היו מספר תפקידים:
סימלית, לצריחים המחודדים שני תפקידים:
אלו הן הסיבות מדוע צריחים נפוצים במבנים דתיים, ובפרט בקתדרלות וכנסיות נוצריות. מלבד ההצבעה על רוחניות בשאיפה השמיימה, הצריחים היוו גם עדות לעוצמה ולעושר של המסדר הדתי שהחזיק במבנה בהן הן נבנו. לעיתים הצריחים לא עוטרו בחודם בקישוט כגון צלב, סהר או שבשבת.
השימוש הנרחב בצריחים החל בימי הביניים באדריכלות הגותית, בה קתדרלות רבות עוטרו במספר צריחים גבוהים ומאות צריחונים כל אחת שהקנו להן תחושה של גובה, אווריריות ושאיפה השמיימה. מאז לא נס ליחם של הצריחים והם נשארו באופנה, למרות דעיכה זמנית בתקופות הרנסאנס והבארוק בהן העדיפו כיפות על צריחים מחודדים. במאה ה-19, במסגרת גל התחייה הגותית ובזכות היכולת לממש חלומות עתיקים באמצעות טכניקות בנייה חדשות, שופצו והושלמו צריחים של קתדרלות רבות.
בתחילת הרנסאנס השימוש בצריחים מחודדים לא היה מוגבל לבריטניה בלבד. האופנה התשפטה בכל רחבי אירופה. באנטוורפן נבנה צריח בגובה 123 מטר, והיה הגבוה בארצות השפלה למעלה מ-500 שנה. בין השניים 1221–1457 נבנו בקתדרלת בורגוס בספרד זוג צריחי תחרה, בעלי פיתוחי אבן עשירים. בקתדרלת שארטר מצוי צריח מחודד גותי מהמאה ה-16 הבנוי כחרוט (הצריח הצפוני) לצד צריח פירמידי גותי מוקדם מהמאה ה-12 (הצריח הדרומי).
באיטליה, הצריחים לא זכו לעדנה רבה, ונדחו לטובת הסגנון הקלאסי, כמו רוב הסגנון הגותי שנשאר מאפיין של צרפת, גרמניה ומרכז אירופה. ניסיונות לערבב בין האדריכלות הקלאסית לצריחים אירעו רק מאוחר יותר, במאה ה-19. ב-1822 בלונדון, ג'ון נאש (אדריכל) בנה את כנסיית כל הנשמות בלנגהאם פלייס (All Souls' Church, Langham Place), רוטנדה קלאסית עם עמודים יונים ובראשה צריח שנתמך בידי עמודים קורינתיים.
צריח טורט.