מכיוון שההשפעה הממריצה של קוקאין מתפוגגת מהר יותר מההשפעה המדכאת של הרואין או מורפין, לעיתים מתרחש דיכוי נשימתי מסוכן. דבר זה קורה כאשר פגה השפעת הקוקאין ונשארת רק זו של ההרואין, במלוא עוצמתה, כיוון שלעיתים הייתה גבוהה מדי כבר בעת צריכתה. התחושה הכוזבת של סבילות גופנית, כפי שמתוארת לעיל, היא זו הגורמת לרוב למנת יתר מושהת. צורה זו של מנת יתר היא ככל הנראה גורם המוות העיקרי מספידבולים.
משתמשים בולטים.
בשנת 1996, דייב גהאן סולן הלהקה דפש מוד, לקה בהתקף לב בעקבות מנת יתר מספידבול, אך שרד. המוזיקאי האמריקאי סטיבן אדלר לקה בשבץ לאחר שימוש בספידבול, דבר שהשאיר אותו עם פגם דיבור קבוע.בין הסלבריטאים שהודו כי השתמשו בספידבול ניתן למנות את החצוצרן צ'ט בייקר (בסרט הדוקומנטרי משנת 1988 "Let's Get Lost"). נגן הגיטרה הבולט דייב מאסטיין והבסיסט דייוויד אלפסון מהלהקה מגאדת'. נגן הבס ג'ק ברוס מלהקת הרוק קרים (כפי שציין בריאיון עם "דיילי רקורד" בשנת 2009), ניקי סיקס (בספרו האוטוביוגרפי "The Heroin Diaries: A Year in the Life of a Shattered Rock Star"), אנתוני קידיס (בספרו הביוגרפי Scar Tissue), קורט קוביין (מהביוגרפיה "Heavier Than Heaven"), דייוויד קרוסבי, ג'רי גרסיה סולן להקת גרייטפול דד, מיילס דייוויס, וסלאש, אשר סבל מדום לב למשך 8 דקות עקב השימוש בסם, אך הצליח להשתקם.
ראו גם.
התמכרות לסמים
עונת 1988/1989 בליגה הארצית
עונת 1988/1989 בליגה הארצית הייתה העונה ה-13 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
ערב פתיחת העונה החליטה ההתאחדות לכדורגל על צמצום הליגה הלאומית מ-14 קבוצות ל-12 קבוצות ולכן נקבע שרק קבוצה אחת תעלה לליגה הלאומית באותה עונה.
הליגה כללה 14 קבוצות. לאחר שני סיבובים פוצלה הליגה לבית העליון ובית התחתון. העונה הסתיימה בניצחון 2-0 של הפועל רמת גן על הפועל חדרה ובכך עלתה לעונת 1989/1990 לליגה לאומית.
בסיום העונה הפועל יהוד ובית"ר רמלה ירדו לליגה השלישית.
בסיום אותה עונה היו אמורות לרדת הפועל בת-ים והפועל יהוד, ובית"ר רמלה הייתה אמורה להישאר בליגה הארצית. אולם, לאחר סיום העונה התגלה שבית"ר רמלה ניסתה לשחד שחקני יריבות שלא יתאמצו מולה כדי להבטיח את ניצחונותיה. הקבוצה הורשעה בידי ההתאחדות לכדורגל בהורדה לליגה א', והפועל בת-ים נשארה במקומה בסיום העונה בליגה הארצית.
ביורן הלאנד הנסן
ביורן הלאנד-הנסן (בנורווגית: Bjørn Helland-Hansen 16 באוקטובר 1877 - 7 בספטמבר 1957) היה מדען נורווגי, חלוץ בתחום האוקיינוגרפיה. הוא חקר את דפוסי ההשתנות של מזג האוויר באוקיינוס האטלנטי הצפוני ושל האטמוספירה.
פרופסור הלאנד-הנסן פיתח ב-1910 את הפוטומטר הקרוי על שמו, שהובא אל סיפון האונייה "מיכאל סארס". הפוטומטר הופעל לראשונה סמוך לאיים האזוריים בעומק שבין 500 ל-700 מטרים. בשנת 1915 התמנה לפרופסור לאוקיינוגרפיה במוזיאון של ברגן, וב-1917 למנהל המכון הגאופיזי באוניברסיטת ברגן.
ה-1933 קיבל את מדליית אלכסנדר אגאסיז. ב-1939 התמנה לנשיא האיגוד הגאודזי והגאופיזי. הוא היה חבר באקדמיה הפרוסית למדעים וחבר בסגל האקדמיה למדעים של גרמניה המזרחית.
הלאנד-הנסן הנחה את אלכסנדר קוצ'ין, האוקיינוגרף הרוסי שיצא לאנטארקטיקה במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן. אי בים קארה הרוסי, מזרחית לאיי הייברג נקרא גלאנדה-גאנסנה על שמו של הלאנד-הנסן.
קישורים חיצוניים.
https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&amp;query=11751408X
ערב יום הכיפורים
ערב יום הכיפורים, חל בט' בתשרי, ונהוגים בו מנהגים אחדים הקשורים בחג שבא מיד אחריו, יום הכיפורים.
על מנת למנוע מיום הכיפורים לחול בצמוד לשבת (מיד לפניה או מיד לאחריה) נקבע הכלל לא אד"ו ראש, ולפיו ערב יום הכיפורים אינו חל בימים שני, חמישי ושבת, כלומר הוא יכול לחול רק בימים ראשון, שלישי, רביעי ושישי.
מנהג הכפרות.
יש הנוהגים, כהכנה ליום כיפור, לסובב תרנגול מעל לראש ולומר "זה התרנגול ילך למיתה ואני אלך ואכנס לחיים טובים ארוכים ולשלום", ולבסוף לשחוט אותו ולעשות ממנו ארוחה לעניים. יש הנוהגים לסובב סכום כסף סביב הראש ולתת אותו לצדקה ככופר נפש.
מנהג זה דומה לשעיר לעזאזל שבו חיה נושאת על עצמה את עוון האדם, וייתכן מאוד שמנהג השעיר היווה לו השראה, ונוצר בעקבות ביטולו של השעיר בחורבן הבית.
ישנם השוללים מנהג זה משום "דרכי האמורי", והמחלוקת בדבר היא עוד בתקופת הראשונים, ובאה לידי ביטוי ברשב"א ור' יוסף קארו ששללו, לעומת הרמ"א שהתיר.
מנהגי התפילה של היום.
לפנות בוקר בערב יום הכיפורים נאמרות הסליחות האחרונות בעשרת ימי תשובה (חוץ מהסליחות הנאמרות ביום כיפור עצמו). בקהילות האשכנזים, יש שני מנהגים לגבי כמה סליחות לומר: במנהג אשכנז המזרחי, מקצרים בסליחות יותר משאר ימים, ואילו במנהג אשכנז המערבי, מאריכים כמו בערב ראש השנה.
נוהגים שלא לומר תחנון בערב יום כיפור. האשכנזים נוהגים גם שלא לומר מזמור לתודה, ולא אבינו מלכנו.
יש הנוהגים לערוך אחרי תפילת שחרית התרת נדרים.
מקדימים להתפלל מנחה לפני סעודה המפסקת, ואומרים בסוף התפילה את ה"וידוי של יום הכיפורים", "שמא יחנק בסעודה קודם שיתודה".
חלוקת 'לקח'.
בערב יום הכיפורים ישנו מנהג 'לבקש' מיני מזונות הנקרא 'לקח' - וגם אוכלים ממנו. עניינו הוא, שבאם נגזר על האדם שיזדקק לבריות, יצא ידי חובה בבקשת ה'לקח'. אצל החסידים המנהג הוא לקבל מאת האדמו"ר.
הבעש"ט היה אומר שנתינת לקח בערב יום הכיפורים הוא מנהג עתיק, ובעת נתינת הלקח היה נוהג לומר "איך גיב דיר לקח און דער אויבערשטער זאָל דיר געבן אַ גוט יאָר",(תרגום: אני נותן לך 'לקח' ושהקב"ה יתן לך שנה טובה).
ארוחות בתשיעי והסעודה המפסקת.
על פי הנאמר בפסוק "בתשעה לחודש בערב, מערב עד ערב תשבתו שבתכם", למדו חז"ל ש"כל האוכל ושותה בתשיעי – מעלה עליו הכתוב כאילו מתענה תשיעי ועשירי". על אף שהמצווה נמשכת כל היום, הדגש בקהילות ישראל היה בעיקר על הסעודה המפסקת, המתבצעת סמוך לכניסת הצום. בקרב יוצאי תוניס יש מנהג לאכול ריבת חבושים, הריבה מסמלת את המתקת הדין, והחבוש – את כל החבושים בבית האסורים. האשכנזים נוהגים לאכול "קרעפלך" – כיסוני בצק ממולאים בשר. הבשר מסמל את עולם החומר שאחראי לחטאים, והבצק העוטף – את התקווה ל"כיסוי" החטאים ברחמי שמים. היו שנהגו להכין בערב יום הכיפורים חלות עגולות בדמות עופות עם כנפיים, משום שלפי המסורת, ביום הכיפורים דומים ישראל למלאכים. מסופר על הגר"א שנהג לאכול צימוקים במשך כל היום, כדי לא להפסיק ממצוות האכילה.
הטבילה במקווה.
מקובל שגברים הולכים לטבול במקווה טהרה אחרי חצות היום.
ישנו מנהג קדום שהתקבל בכמה מקומות וקהילות, בו נהגו אף הנשים (כולל אלו שאינן נשואות) לטבול במקווה בערב יום כיפור כדי להיטהר לכבוד היום. אולם היו שביטלו את מנהג זה (בעיקר כדי למנוע את "איסור פנויה", שהוא פחות חמור מאיסור נידה (האסור מדאורייתא) ועל כן עלולים אנשים לזלזל בו).
מנהג המלקות.
ישנו מנהג עתיק בו הזכרים היו מתאספים במקווה או בבית הכנסת וכל אחד בתורו היה כורע ברך וסופג 39 מלקות בגב ובחזה, זכר לעונש המלקות הקדום מימי המקרא. גם היום יש כאלה שממשיכים ללקות בבית הכנסת 39 מלקות בגב תוך כדי אמירת הפסוקים המקובלים [ההלקה כיום היא בחגורה בלבד ולא בשוט] אבל בדרך כלל מדובר באקט סמלי בלבד. בדרך כלל המצליף היה משתמש ברצועה מעור של עגל והמהדרין היו משתמשים בשוט מיוחד. לפי תיאורו של יוסף יואל ריבלין, בקרב אנשי העיר העתיקה היו נוהגים לערוך שחזור (סמלי) של 4 מיתות שהיו נהוגות בימי הסנהדרין: סקילה, שרפה, הרג וחנק. כל זאת כדי לעורר את האנשים לתשובה לפני כניסת היום הקדוש.
עלייה לקבר יקירים וקברות צדיקים.
עלייה לקבר יקירים וקברות צדיקים היא מנהג המעוגן במסורת היהודית. כך, הוזכר ברמ"א סימן תרו שנהגו לילך בערב ראש השנה ויום הכיפורים לקברות קרובים וצדיקים. הוזכר קודם במהרי"ל וכלבו, שזהו המנהג.
במדינת ישראל.
בנוסף למנהגים הדתיים המתוארים לעיל, נהוגים בישראל מנהגים נוספים ביום זה, מהם המושפעים מקדושת יום הכיפורים ומהם הנובעים מסיבות אחרות.
בשירה ובספרות העברית ישנן התייחסויות רבות לאופיו המיוחד של ערב יום הכיפורים. בין היתר, במספר סיפורים קצרים של הסופר ש"י עגנון (המרוכזים בכרך "ימים נוראים") ובשירים של יהודה עמיחי וזלדה.
לגה
טרפליום
טרפליום (בצרפתית: Trepalium) היא סדרת טלוויזיה צרפתית ששודרה בערוץ Arte בשנת 2016. עלילת הסדרה מתרחשת במציאות עתידנית-דמיונית, שבה עקב עליית שיעור האבטלה ל-80% מקיפים עצמם האנשים העובדים בחומה, ומותירים את המובטלים מחוצה לה, במה שמכונה "האזור". העבודה הופכת לדבר החשוב ביותר עבור תושבי העיר, וכל היבט בחייהם נועד להפוך אותם ליעילים בעבודתם. מי שאינו ממלא את עבודתו כראוי ומפוטר, מגורש מיד לאזור. משכך, התושבים מוכנים לעשות הכל כדי לשמור על מקומות עבודתם, ואף לבגוד לשם כך בקרובים להם. העיר נשלטת בידי ממשלה, ואולם הממשלה פועלת במידה רבה לפי תכתיביהם של הבנק העולמי ותאגידים גדולים, ובפרט תאגיד המים אקוואוויל (Aquaville), שכן מים ראויים לשתייה הפכו למשאב נדיר.
עלילה.