"להקה רטורית" הוקמה ב-1983 על ידי יוסי אלפנט וחברו עופר הררי (תופים) יחד עם דפנה שדה (גיטרה בס) בכרכור, שם התגוררו באותה עת. בהמשך החליף אריק צוקר את דפנה שדה. הלהקה ניסתה להשיג חוזה הקלטות עם חברת תקליטים, אך לא הצליחה וחברי הלהקה החליטו לממן בעצמם את ההקלטות של מקסי סינגל, עם ארבעה שירים ("סדר יום", "שמור אריות", "טריק מיפן" ו"הלם כרך"). לאחר שסיימו את ההקלטות חתמו, על חוזה הדפסה של אלף עותקים עם חברת "ישראפון", בסיוע ניצן זעירא. הצ'ק שנתן זעירא לחברה חזר ואביו של ניצן זעירא, דב זעירא, שהיה בעלי חברת "התקליט חיפה" סייע לכיסוי החוב והפיץ את התקליט. במהלך ההקלטות הגיע העיתונאי אייל גודלשטיין לראיין אותם, באותה עת הלהקה חיפשה נגן קלידים וגודלשטיין הצטרף להרכב כנגן סינטיסייזר. מתוך המקסי סינגל זכה השיר "סדר יום" להשמעות ברדיו וצעד במצעד הפזמונים של רשת ג'.
מאוחר יותר התחלפו חברי "להקה רטורית" עם מוסא נחמיאס (בס), ירון בכר (קלידים) ויניב עצמון (תופים). בסוף 1984 נסעו אלפנט ונחמיאס לניו יורק, לאחר שהרגישו שהקהל לסוג המוזיקה שלהם בישראל מצומצם, שם הקליטו תחת השם "חדר 101" (מקור השם בספר "1984" מאת ג'ורג' אורוול) עם בת זוגו עדנה דה-בר ודויד גרוואי. ב־1986 חזר אלפנט לישראל השתתף באופרת הרוק מאמי והצטרף לאהוד בנאי ו"הפליטים" כנגן גיטרה ומעבד מוזיקלי.
בתחילת 1988 החליטה חברת "האוזן השלישית" להדפיס מחדש את המקסי סינגל "סדר יום", והוא נמכר תוך זמן קצר במאות עותקים. בקיץ 1988, ערכה "להקה רטורית" מספר הופעות איחוד ב"מועדון הפינגווין" בתל אביב. באיחוד השתתפו בנוסף לאלפנט, עופר הררי בתופים ומשה נחמיאס בבס, ואת מקומם של ירון בכר ויניב עצמון תפסו אורי מילס, בקלידים (שהיה אז גם חבר בלהקת בטאטו), וישראל נחום בכלי הקשה.
באוקטובר 1989, התאחדה הלהקה שוב להופעת מחווה ליוסי אלפנט "הדיל של פיל", ולכבוד יציאת האלבום "הופעה רטורית", אלבום שהוקלט בהופעה חיה בקיץ 1988 וכלל גם חמישה שירים חדשים שהלהקה ניגנה במסגרת הופעות האיחוד. באיחוד זה ניגנו: מוסה נחמיאס בבס, עופר הררי בתופים, יניב עצמון בכלי הקשה ורני עפרון בקלידים.
סרטי ברבי
אלפרד קובין
אלפרד לאופולד איזידור קובין (בגרמנית: Alfred Leopold Isidor Kubin; 10 באפריל 1877 – 20 באוגוסט 1959) היה מוציא לאור, מאייר וכותב מזדמן. קובין נחשב לנציג חשוב של סימבוליזם ואקספרסיוניזם.
ביוגרפיה.
קובין נולד בבוהמיה בעיירה לייטמריץ (ליטומיריצה ), באימפריה האוסטרו-הונגרית. בין השנים 1892–1896 הוא למד אצל צייר הנוף אלואה באר, אף שלמד זמן קצר. בשנת 1896, הוא ניסה להתאבד על קבר אמו, ותפקידו בצבא האוסטרי נמשך רק שנה שהסתיימה בהתמוטטות עצבים.
בשנת 1898 החל קובין בתקופת לימודים אמנותית באקדמיה פרטית שהונהגה על ידי הצייר לודוויג שמיט-רוטה, לפני שנרשם לאקדמיה במינכן בשנת 1899, אבל לא סיים את לימודיו שם. במינכן גילה קובין את יצירותיהם של אודילון רדון, אדוורד מונק, ג'יימס אנסור, הנרי דה גרוקס ופליסיאן רופס. הוא הושפע עמוקות מהדפסים של מקס קלינגר, ואחר כך סיפר: "כאן נפתחה אלי האמנות החדשה, שהציעה משחק חופשי לביטוי הדמיוני של כל עולם התחושות המתקבל על הדעת... נשבעתי שאני אקדיש את חיי ליצירת עבודות דומות". טכניקת האקווטינט בה השתמשו קלינגר וגויה השפיעה על סגנון עבודותיו בתקופה זו, שהן בעיקר רישומי דיו של נושאים פנטסטיים, לעיתים קרובות מקאבריים. קובין הפיק מספר קטן של ציורי שמן בשנים 1902–1910, אך לאחר מכן תפוקתו כללה רישומי עט ודיו, צבעי מים וליטוגרפיות. בשנת 1911 הוא נקשר לקבוצת "הפרש הכחול" (Blaue Reiter) והציג איתה בגלריה דר שטורם בברלין בשנת 1913. לאחר אותה תקופה הוא איבד קשר עם האוונגרד האמנותי.
קובין נחשב לנציג חשוב של הסמבוליזם והאקספרסיוניזם והוא ידוע בפנטזיות חשוכות, ספקטרליות, סמליות, המורכבות לעיתים קרובות מסדרות ציור נושאיות. כמו אוסקר קוקושקה ואלברט פריז גוטרסלו, גם לקובין היה כישרון אמנותי וגם ספרותי. הוא אייר בין השאר את עבודותיהם של אדגר אלן פו, הופמן ופיודור דוסטויבסקי. קובין אייר גם את מגזין הפנטזיה הגרמני Der Orchideengarten.
משנת 1906 ועד מותו הוא חי בבית אחוזה מהמאה ה-12 באוסטריה עילית. בשנת 1938, באנשלוס של אוסטריה וגרמניה הנאצית, הוכרזה עבודתו כ"אמנות מנוונת", אך הוא הצליח להמשיך לעבוד במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצד השני.
יצירתו הכתובה היחידה של קובין הייתה "Die andere Seite" (מגרמנית: "הצד השני") (1908), רומן פנטסטי המתרחש בארץ דמיונית מוזרה. ברומן קיימת אווירה של אבסורד קלסטרופובי בדומה לכתביו של פרנץ קפקא, שהתפעל מהספר. האיורים לספר יועדו במקור ל"גולם" מאת גוסטב מירינק, אך מאחר שספר זה התעכב, קובין העביר את איוריו לרומן משלו.
Hold On, We're Going Home
Hold On, We're Going Home הוא סינגל של הראפר הקנדי דרייק, בהשתתפות צמד ה-R&amp;B הקנדי מאג'יד ג'ורדן. השיר הופק על ידי המפיקים מ-OVO סאונד, ניינטין85, מאג'יד ג'ורדן ונואה "40" שביב. השיר הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של דרייק, "Nothing Was the Same", ויצא להורדה דיגיטלית ב-7 באוגוסט 2013, לאחר ה-OVO Fest של שנת 2013. מאוחר יותר נשלח השיר לרדיו המיינסטרים והרדיו הקצבי העכשווי ב-13 באוגוסט 2013.
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100 ובמצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום החמישי במצעד הקנדה הוט 100. השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה ודורג כשיר הטוב ביותר משנת 2013 על ידי פיצ'פורק, ובמקום ה-21 ברשימת "הרצועות הטובות ביותר של העשור".
רקע.
לפני ש-"Hold On, We're Going Home" יצא לאור, דרייק קיים ראיון עם MTV חדשות על השיר במהלך ה-OVO Fest הרביעי באומרו, "זה פשוט אני ו-40 מאתגרים את צמד הפקות קווינסי ג'ונס/מייקל ג'קסון שלנו... ברור שאין שום עבירה לגדולים, אני יודע שאנחנו לא נמצאים בסביבה - אנחנו פשוט עושים את הדבר שלנו, מנסים בענווה". הוא הוסיף גם כי "זה לא שיר ראפ... זה לא 'Versace', זה לא 'Started from the Bottom'. בהתקרבותי לאלבום הזה הייתי כמו גבר, זה יהיה נהדר אם יהיה לנו שיר שיושמע בתחנות בעוד 10 שנים או שאנשים שנמצאים מחוץ למשפחותיהם בצבא יוכלו להקשיב. משהו שפשוט יש לו כתיבה נצחית, מנגינה נצחית. אז עשיתי את זה עם הרכב שחתמנו ב-OVO בשם מאג'יד ג'ורדן.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ מתויג כסרט קצר ומתרחש בשנת 1985 במיאמי. הקליפ בוים על ידי ביל פופ ויצא לאור ב-24 בספטמבר 2013. בקליפ דרייק מגלם מלך שמאהבתו (אשלי מור) נחטפת על ידי כנופיה יריבה. לאורך כל הקליפ, דרייק עושה כל שביכולתו כדי לחלץ אותה מהקפטן / מאפיונר שגילם השחקן מיכה פיצג'רלד. הופעות קמע בקליפ כללו בין היתר את פרדו סנטנה, סטיבן באואר, ג'וני סימונס, מאג'יד ג'ורדן ואייסאפ רוקי.
גרסות כיסוי.
לשיר בוצעו גרסות כיסוי על ידי האמן הבריטי דב היינס תחת כינויו "Blood Orange", ההרכב האנגלי ארקטיק מאנקיז, צמד הסינת'פופ הולי גוסט! , הסאטרדייז, ליסי ואלה הנדרסון, שעשתה מאש אפ לשיר עם "Love Me Again" של ג'ון ניומן. קונור מיינרד עשה מחרוזת עם השיר לצד "Wrecking Ball" של מיילי סיירוס ו-"Burn" של אלי גולדינג. מאוחר יותר, ביצע גרסת כיסוי נפרדת לשיר. במאי 2014, מתמודדת The Voice כריסטינה גרימי שרה את השיר במהלך העונה השישית של התוכנית. ביוני 2014, להקת האינדי פופ האמריקנית פוסטר דה פיפל ביצעה גרסת כיסוי לשיר בתוכנית הרדיו "Live Lounge" של BBC Radio 1. הזמרת האמריקאית פיה מיה ביצעה גם היא גרסת כיסוי לשיר, שזכתה לוויראליות ולמעלה מ-10 מיליון צפיות.
הצלחה מסחרית.
"Hold On, We're Going Home" הגיע היישר אל המקום החמישי במצעד שירי ה-R&amp;B\היפ הופ, והפך אותו לשיר ה-33 של דרייק שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. הישג זה סימן את השוויון בין דרייק לאר. קלי במספר השירים בעשירייה הפותחת במצעד השני הרב ביותר, אחרי הראפר ליל ויין, לו 36 שירים בעשירייה הפותחת של המצעד. השיר הגיע לעשירייה הפותחת גם במצעד הקנדה הוט 100, ובשיאו הגיע למקום החמישי, מה שהפך אותו לסינגל של דרייק שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד. בשבוע החמישי לצאתו, הגיע השיר למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהפך לשיר ה-13 של דרייק בעשירייה הפותחת של המצעד. בנוסף, שיר זה העניק לדרייק את מספר השירים הרב ביותר בעשירייה הפותחת של המצעד לשנת 2013, עם ארבעה, כולל "Fuckin' Problems" (מקום 8), "Started from the Bottom" (מקום 6) ו-"Love Me" (מקום 9). השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד, ובכך הפך לשיר הראשון של דרייק שהגיע לחמישייה הפותחת של דרייק, מאז "Find Your Love". השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ הופ. נכון לינואר 2014, מכר השיר למעלה מ-2 מיליון עותקים סך הכל.
השיר מכר כ-207,000 עותקים בקנדה בשנת 2013.
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, ובכך העניק לדרייק את המיקום הגבוה ביותר שלו במצעד באותה התקופה ("One Dance" הגיע מאוחר יותר למקום הראשון בשנת 2016).
Dancing with a Stranger