סמל אקוודור הנוכחי נוצר בשנת 1900 והוא מבוסס על הסמל הישן יותר משנת 1845. הוא מורכב ממספר חלקים בעלי משמעויות שונות - במרכז הסמל שוכן המגן ועליו ציור עם סמלי המדינה, עליו יושב הקונדור פרוש הכנפיים, מאחורה ארבעה דגלי אקוודור כשביניהם עלים ובתחתית נמצא הפסקס.
המגן בצורת האליפסה שנמצא במרכז הסמל מכיל ציור עם הסמלים הלאומיים של המדינה ביניהם נהר גואייס הגדול, המתחיל מהר צ'ימבורסו ועליו שטה אוניית קיטור. ההר צ'ימבורסו הוא ההר הגבוה ביותר במדינה, ויחד עם הנהר הם באים לסמל את היופי הטבעי והעושר של אקוודור. הסירה ששטה בנהר, קרויה "גואייס" גם כן. היא נבנתה בשנת 1841 בעיר גואיקיל והייתה לאוניית הקיטור הראשונה שנבנתה בחוף המערבי של אמריקה הדרומית. לאוניה אין תורן, במקומו מופיע מטה הרמס, המסמל סחר וכלכלה.
הקונדור שיושב על המגן, פורש לרווחה את כנפיו הגדולות. הבחירה בציפור לא מקרית, באזור הרי האנדים חי קונדור האנדים, הגדול שבעופות הדורסים. והצבתו בראש הסמל באה לסמל את הכוח, העוצמה והגדולה של אקוודור.
את המגן עוטפים ארבע דגלי אקוודור. לצידם נמצאים מספר סמלים נוספים שבאים להאדיר את המדינה. בצד ימין אלה עלי דפנה המיצגים את תהילת הרפובליקה, ובצד שמאל עלי התמר המיצגים את השלום. למטה, מתחת למגן שוכב לו הפסקס ומטרתו לסמל את כבוד הרפובליקה.
הלבירינת של סטרה
הלבירינת של סטרה (באיטלקית: Il labirinto di Strà), או בשמו האחר: "לבירינת האהבה", נמצא בווילה פיזאני (Villa Pisani) הבנויה על שפת התעלה המלאכותית, תעלת ברנטה, המובילה מהעיר פדובה ללגונה של ונציה, באיטליה.
הווילה שוכנת בתוך פארק רחב ידיים, הכולל בין השאר את הלבירינת של סטרה, שהוא אחד משלושת היחידים מסוגו באיטליה. משנת 1822 הווילה והפארק הם מוזיאון ציבורי.
הלבירינת של סטרה, קרוב לוודאי, שימשה השראה לרמח"ל, בבואו לתאר את הזהירות הנדרשת מהאדם במבוך החיים בספרו מסילת ישרים.
היסטוריה.
במאה ה-16 הפך חלקו האחרון במישור של נהר ברנטה (Il Brenta, או בניב המקומי la Brenta), הזורם מהרי האלפים לחוף האדריאטי, לתעלת ברנטה (Naviglio del Brenta), בה שטו ספינות בין ונציה לבין פדובה. על גדות התעלה בנו משפחות האצולה מוונציה ארמונות עם גנים מפוארים ובריכות מים. האזור כונה ריביירה דל ברנטה (riviera dell brenta). כך יכלו אצילי ונציה ליהנות משהייה בתחומי היבשת כאשר ביקשו להתרחק מהלגונה של ונציה.
הגדול שבארמונות הוא וילה פיזני המכונה גם וילה נציונלה. היא נבנתה בשנת 1721 בהזמנת שליט ונציה, הדוצ'ה אלוויסה פיזני (Alvise Pisani) ואחיו אלמורה פיזני (Almorò Pisani). בווילה 114 חדרים; במקרה או לא, הדוצ'ה פיזני היה הדוצ'ה ה-114 של ונציה. בוילה התארחו נפוליאון בונפרטה, הצאר הרוסי, מלך איטליה וכן התקיים בו בשנת 1934 מפגש בין היטלר ומוסוליני.
בפארק של וילה פיזני מצויה בריכת מים ארוכת ממדים ששימשה לביצוע ניסויים הידראוליים של אוניברסיטת פדובה. כמו כן, בוצעו בה גם אימונים צבאיים בטורפדו ימי.
מבנה הלבירינת.
הלבירינת, או המבוך, הוא מסלול יחיד בעל כניסה ויציאה ללא התפצלויות או חלקים ללא מוצא. המסלול עובר בין שיחים גבוהים ואין המהלך בהם יכול להבחין בדרכים המובילות אל מרכזו וממנו אל היציאה מהמבוך. המהלך בו הולך בפיתולים, מגיע לפרשות דרכים וכל זה במטרה להגיע אל המרכז וממנו ליציאה. ככל שהמבוך מורכב יותר כן יקשה על המבקר למצוא את היציאה.
בלבירינת של סטרה מקבל כל מבקר דגל ארוך וכאשר הוא מתייאש מהאפשרות למצוא את הדרך למרכז או ליציאה הוא מניף את הדגל. במרכז המבוך יש מגדל גבוה וממנו ניתן לצפות במניף הדגל, הזקוק לעזרה. מניף הדגל מקבל מהעומד בראש המגדל הוראות איך לצאת מן המבוך.
גן המבוכה של הרמח"ל.
סביר להניח שהרמח"ל, אשר נולד בפדובה והיה נוסע לוונציה, הכיר את הלבירינת של סטרה. יש מעריכים שהוא נעזר בו על מנת להמחיש את הדרך לפיה על האדם לכלכל את התנהגותו בזהירות. בספרו מסילת ישרים, אשר הפך ליסוד המרכזי והבסיסי בפעילות תנועת המוסר ומשפיע על עולם הישיבות עד היום, הוא מתאר את תפקידו של המבוך - לבירינת, או בלשונו, גן המבוכה:
בלבירינת של סטרה אנו מוצאים את האלמנטים שבתיאור.
קובי (לוויין)
קובי (באנגלית: COBE, ראשי תיבות של Cosmic Background Explorer) הוא לוויין מחקר ששוגר ב־18 בנובמבר 1989 לחלל על ידי נאס"א כדי לחקור את קרינת הרקע הקוסמית. הלוויין היה מצויד במצלמות רגישות מאוד והיה לו מערך מחשבים מתוחכם, שאיפשר לו לזהות הבדלים דקים בקרינת הרקע ממקומות שונים בחלל. מחקר זה לא היה אפשרי עד לשיגורו, ולא ניתן היה לזהות הבדלים אלה בקרינת הרקע, מכיוון שההבדלים היו זעירים מכדי שניתן יהיה לאתרם בטכנולוגיה הקיימת.
הבדלים אלה הסבירו במידה רבה את מבנהו הנוכחי של היקום, הגלקסיות המסודרות בצבירי גלקסיות וצבירי גלקסיות המסודרים בצבירי־על.
תגובתו של הפיזיקאי הנודע סטיבן הוקינג על הממצאים של COBE הייתה שזוהי "התגלית הגדולה ביותר של המאה העשרים".
הלוויין שוגר על גבי משגר דלתא 5000 מ־SLC-2W בבסיס חיל האוויר וונדנברג.
דיעה קדומה
פאם פטאל
1 (פירושונים)
ל באדר א
אזומנגה דאיו
אזומנגה דאיו (ביפנית: あずまんが大王) היא סדרת מאנגה יפנית, שמאוחר יותר עובדה לסדרת אנימה מאת היוצר היפני קיוהיקו אזומה, ויצאה בשנת 1999. הסדרה שודרה בטלוויזיה ביפן בשנת 2002.
אזומנגה דאיו יצאה לאור על גבי מגזין בשם "דנגקי דאיו", ויצאה במקור בסגנון מאנגה שנקרא יונקומה, בו יש שימוש בארבעה ריבועי כתיבה בכל עמוד. זהו סגנון שמזכיר את הקומיקס האמריקאי.
סדרת האנימה, שהפרק הראשון שלה שודר ב-8 באפריל 2002 והסתיימה ב-30 בספטמבר 2002, הופקה על ידי הסטודיו J.C.STAFF, ושודרה במספר תחנות טלוויזיה ביפן ביניהן "Osaka TV" ו- "TV Tokyo" בסופי שבוע.
הסדרה למעשה מורכבת מ-130 פרקים קצרים שמתאגדים ל-26 פרקים באורך של 25 דקות (האורך הסטנדרטי של פרק בסדרת אנימה).
הפרקים גם הופצו לנגני DVD.
בנוסף לסדרה עצמה, שוחררו עוד שני פרקים מיוחדים: "אזומגה דאיו - הסרט הקצר מאוד" ('סרט' של חמש דקות בלבד שלא מכיל שום מידע או התרחשות חדשה) ו-"אזומנגה ווב דאיו", שניהם אינם מופיעים, ושניהם למעשה מהווים פרסומת לסדרה עצמה.
בארצות הברית, הסדרה הופצה גם לנגני DVD בחבילה שכללה שישה דיסקים. המאנגה תורגמה לאנגלית והופצה על ידי החברה האמריקאית ADV. ההצלחה הגדולה והמפתיעה של הסדרה במערב הובילו מאוחר יותר להוצאת הפסקולים של הסדרה על ידי החברה Geneon.
אחרי שהסדרה הסתיימה וזכתה לפופולרית רבה ביפן, הוכרז על סרט שמתוכנן לסדרה, שיקרא Azudrama Da Yo! או Azumanga Daioh: The Drama, ואף פורסמו תמונות וטריילרים מקצועיים לכאורה, אם כי הדבר הסתבר כשקרי ומעולם לא תוכנן סרט ממין זה.
משמעות שם הסדרה.
לשם הסדרה אין שום משמעות בנוגע לעלילה שלה. המילה "אזומנגה" היא שינוי של המילה "אזומה" (שמו של יוצר הסדרה), בעוד "Daioh" בא משם המגזין בו המאנגה הופצה. בסיכומי הפרקים בסדרה, המילה Daioh מוזכרת בסוף כל פרק בכוונה למלך. בנוסף, השם אזומנגה הוא כינוי כללי לכל יצירותיו של קיוהיקו אזומה, והוא אף פרסם שתיים מהיצירות שלו תחת השמות Azumanga ו- Azumanga 2 שלהם אין קשר לסדרה או למאנגה.
תקציר העלילה.
המאנגה של אזומנגה דאיו היא קצרה, ומסתכמת בארבעה כרכים בודדים. גם המאנגה וגם העלילה עוקבים אחר החיים היום-יומיים בעיר טוקיו, בירת יפן, מנקודת המבט של נערות יפניות שלומדות בבית ספר. הסדרה מתמקדת בחבורת בנות שמורכבת מחמש בנות, ומאוחר יותר בסדרה מצטרפת ילדה נוספת: סקאקי, ילדה שקטה בעלת אובססיה לבעלי חיים ויכולת יוצאת דופן בספורט; צ'יו, גאונה בת 10 שמצטרפת לבית ספר תיכון ומנסה להשתלב בקבוצת הילדות על אף ההבדל הגדול בגיל; אוסקה, ילדה שעברה לטוקיו מהעיר אוסקה (ומכאן כינויה) בעלת השקפת עולם מיוחדת ושונה ; יומי, נערה צינית שמקבלת ציונים גבוהים בדרך כלל ואובססיבית לגבי המשקל שלה; טומו, חברתה הטובה ביותר של יומי; ומאוחר יותר מצטרפת לחבורה קאגורה, נערה ספורטיבית שמנסה להתחרות בספורט נגד סקאקי.
הסדרה עוקבת אחר חבורת הילדות במשך 3 שנים, ומתמקדת על אירועים חשובים בחיי בית הספר וחייהן של החבורה בכלל, כולל מעקב אחרי מבחנים, פסטיבלים בית-ספריים, וימי ספורט. גם הנעשה אחרי בית ספר מוצג בסדרה, בקניון בטוקיו ובביתה הגדול של צ'יו. כמו כן, מוצג גם בית הקיץ של צ'יו, במרחק שעה נסיעה מהעיר טוקיו.
על אף ייחודה של אזומנגה שעוקבת אחרי חיי היום-יום בטוקיו, בכמה פרקים מוצג סוריאליזם מסוים שכולל דברים לא הגיוניים, דוגמת חתולים מעופפים.
ההבדלים בין המאנגה לאנימה הם מינוריים, ובאים לידי ביטוי בשינויים בפרטים בפרקים בודדים.
יש לכך שתי סיבות; אחת היא שהאנימה מיועדת לקהל יעד מעט צעיר יותר וישנה צנזורה קלה על כמה מהבדיחות, והשנייה היא שלא היה ניתן להמיר מספר בדיחות לאנימציה והיו חייבים להשאיר אותן כתובות ולהוריד אותם מהסדרה.
דמויות.
המאפיין הבולט ביותר של הסדרה היא העומק והאפיון המיוחד המשתנה מדמות לדמות בסדרה. כל דמות מורכבת ממספר סטריאוטיפים התנהגותיים שונים, שמרכיבות ביחד דמות מיוחדת שמתרחקת מכל סטריאוטיפ.
ארבעה מהדמויות בסדרה אף זכו במקומות ברשימת הדמויות הפופולריות ביותר לשנת 2002 במגזין האמריקאי הנחשב Newtype: אוסקה זכתה במקום השביעי, צ'יו במקום האחד עשר, סקאקי במקום העשרים ואחת ויומי במקום ה-78. בחירה זו הובילה את אזומנגה אל הסדרה השנייה בפופולריות שלה בשנת 2002 מבחינת דמויות נשיות.
המנון איחוד האמירויות הערביות