אסטרהזניקה (באנגלית: AstraZeneca PLC) היא חברת תרופות בריטית-שוודית. משרדי המחקר והפיתוח שלה שוכנים בקיימברידג', אנגליה, במולנדל, שוודיה ובגייתרסבורג, מרילנד, ארצות הברית.
מנכ"ל החברה הוא פסקל סוריו.
פעילות.
החברה הוקמה בשנת 1999 באמצעות מיזוג של חברת אסטרה השוודית וקבוצת זנקה הבריטית והיא נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בלונדון. לחברה תרופות בחלקן פורצות דרך בטיפול בתחום הסרטן, לב וכלי דם, פסיכיאטריה ונשימה. החברה היא חברת התרופות הגדולה בבריטניה ושווי השוק שלה נאמד ב-140 מיליארד דולר. החברה דחתה בעבר כמה הצעות לרכישה ולמיזוג ביניהן לרכישה על ידי חב' פייזר בשנת 2014 ולמיזוג על ידי חב' גיליאד סיאנסז בשנת 2020. בסוף 2020, רכשה את האמריקנית אלקסיון.
בין התרופות שפיתחה החברה היא התרופה אירסה (Iressa) שאושרה בשנת 2002 לטיפול בסרטן הריאה. אסטרהזניקה הקימה בשנת 2007 נציגות רשמית בישראל. הנציגות בישראל משקיעה במחקר ופיתוח מקדמת ומעודדת מחקרים קליניים בשיתוף פעולה עם ארגוני הבריאות הישראלים במטרה לחזק את שירותי הבריאות בארץ.
חיסון לקורונה.
בשנת 2020 החלה אסטרהזניקה לפתח בשיתוף אוניברסיטת אוקספורד חיסון נגד קורונה. החיסון נקרא hAdOx1 והפיתוח מבוסס על גילוי נוגדנים מנטרלים לקורונה שבנויים מחלבון spike. לחיסון הגנה כפולה, העלאת רמת הנוגדנים והעלאת רמת תאי מערכת החיסון מסוג T. במאי 2020 הודיעה החברה על תחילת השלב השני והשלישי של הניסויים. באמצע יולי באותה השנה, נטען כי נוגדני החיסון תואמים את התגובה הנדרשת לצורך אישור החיסון. ובפרסום רשמי של החברה בכתב העת לאנסט פורסם כי תוצאות השלבים הראשון והשני של הניסוי הוכתרו בהצלחה, והחברה מעריכה כי החיסון יהיה זמין עוד בשנת 2020.
החיסון ממומן על ידי הממשל האמריקאי ב-1.2 מיליארד דולר, תמורת קבלה של 300 מיליון מנות חיסון וכן באמצעות שני מיזמים שנתמכים על ידי ביל גייטס. החברה הציבה לעצמה יעד לייצר 2 מיליארד מנות של החיסון. והחברה חותרת לאספקה שוויונית של החיסון, ולכן חתמה עם מכון סרום בהודו על אספקת מיליארד מנות חיסון למדינות העולם השלישי.
החברה הגיעה לסיכום עם ברית החיסונים האירופית (IVA) שהוקמה על ידי ממשלות צרפת, גרמניה, איטליה והולנד, לפיו, היא תספק להם 400 מיליון מנות של החיסון, זאת בנוסף לשני מיליארד המנות אותן היא מתכנת לייצר. נכון לספטמבר 2020, יצרה החברה 30 מיליון מנות, זאת עוד בטרם אושר החיסון. בינתיים, משרד הבריאות בישראל הגיע להבנות עם החברה לקראת חתימה על הסכם לרכישת מיליוני חיסונים. במקביל, הממשלה הבריטית הזמינה מהחברה כ-100 מיליון מנות, שמספיקות ל-50 מיליון בני אדם.
ב-8 בספטמבר 2020 הודיעה החברה שהיא משהה את הניסויים בבני אדם של החיסון, אחרי שאצל נסיין בבריטניה התפתחו תסמיני מחלה, והתעורר חשש שמדובר בתופעת לוואי של הזרקת החיסון. לא נמסר הסבר רשמי לחולי שהתפתח אצל הנסיין, אך נמסר מפי גורם המעורה בפרטים שמדובר בדלקת בחוט השדרה, תופעה שנגרמת במקרים רבים מזיהום נגיפי. בהמשך ספטמבר אישרה הוועדה מטעם משרד הבריאות של בריטניה את המשך הניסוי. החברה הודיעה בנובמבר על תוצאות הניסוי של החיסון. היעילות הרבה ביותר (90%) נמצאה כשהחיסון ניתן בחצי מנה ולאחר כחודש במנה מלאה, ובסך הכול היעילות הממוצעת הייתה של 70%. בשל טעות וסיבות נוספות, יבוצע ניסוי מחודש. בפברואר 2021, המפתחים פרסמו מחקר לפיו החיסון לא רק מגן מפני הדבקה תסמינית, אלא גם מפחית הדבקה בצורה משמעותית (67%). המחקר שטרם עבר ביקורת עמיתים, היה המחקר הראשון שמוכיח צמצום בהדבקה בעקבות חיסון נגד COVID-19.
בדצמבר 2020 אישרה ממשלת בריטניה את השימוש בחיסון, עוד בטרם אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי, וזאת לאחר שתוצאות הניסוי הראו יעילות של כ־90%. בינואר אישרה הודו והסוכנות האירופית לתרופות.
באפריל 2021 הודיעה הסוכנות האירופית לתרופות כי יש לציין הופעת קרישי דם כתופעת לוואי נדירה של החיסון עם זה ציינו בהודעתם כי היתרונות של החיסון עולים על הסיכון.
ליאון שניידרובסקי
טקס פרסי הנוער הגאה איגי LOVE
וסילי מירוביץ'
וסילי יאקובלביץ' מירוביץ' (ברוסית: Васи́лий Я́ковлевич Миро́вич; 1740 – 15 בספטמבר 1764) היה קצין רוסי זוטר בגדוד סמולנסק של צבא האימפריה הרוסית, הידוע בעיקר בזכות ניסיונו הכושל לחלץ את איוואן הששי מכלאו במצודת שליסבורג. איוון השישי היה קיסר רוסיה יותר משנה כתינוק בשנים 1740–1741, עד שהוא ומשפחתו הודחו ונכלאו על ידי יליזבטה, קיסרית רוסיה ולאחר מכן על ידי יקתרינה הגדולה. ניסיון החילוץ הסתיים ברצח איוואן על ידי שני סוהרי הקבע שלו, שקיבלו הוראות קפדניות וסודיות של הקיסרית להרוג את אסירם באירוע שכזה.
ראשית חייו.
וסילי מירוביץ' נולד בסביבות שנת 1740. לא נודע הרבה על חייו עד שניסה להציל את איוון השישי, למעט העובדה שהוא ממוצא אוקראיני אריסטוקרטי. אחוזות משפחתו הוחרמו בשנת 1709 על ידי פיוטר הגדול מכיוון שסבו התייצב לצדו שלאיוואן מזפה נגד הצאר במהלך הפלישה השוודית לרוסיה. מירוביץ' גדל בעוני כתוצאה מכך ונשלל ממרבית המורשת המשפחתית שלו, הוא עתר לסנאט הרוסי בתקווה להחזיר את אדמות משפחתו פעמיים וסורב בשתי הפעמים. הוא התקרב להאטמן של אוקראינה, אך נאמר לו כי טענותיו חסרות סיכוי.
ניסיון חילוץ איוון השישי.
מירוביץ' שובץ לאחר מכן כקצין במבצר שליסלבורג, המצודה בה איוואן השישי נכלא. מירוביץ' החל במהרה להבין את זהותו של האסיר ששמו נאסר מצוות הכלא, והוא קבע את עצמו כמצילו. כוונותיו המקוריות של מירוביץ' היה להביא לעצמו תהילה באמצעות הצלת הצאר האמיתי, כך שיוכל ליהנות מחיים טובים יותר. עם זאת, הוא לא הבין שהייתה פקודה סודית להרוג את איוואן אם ינסו לחלצו.
הוא מצא שותף בשם אפולון אושאקוב בתחילת מאי 1764. תוכניתם כללה ניסיון של אושקוב להיכנס למבצר בסירה עם צו מזויף של הקיסרית המורה על שחרורו של איוואן הששי. לאחר מכן הם יעצרו את מפקד הכלא ויבריחו את איוון לסנקט פטרבורג דרך נהר הנייבה. שם, הם יודיעו על איוון כשליט ראוי. ההפיכה לא הלכה לפי התוכנית כאשר אושאקוב נשלח לפתע ללוות שיירה לסמולנסק. אולם אושקוב, באמתלה של מחלה, נפרד מהשיירה ופנה לעבר הבירה. עם זאת, הוא לא חזר וטבע בדרכו.
מירוביץ', לאחר שחיפש אחרי שותפים חדשים ללא הצלחה, החליט להשלים את ההפיכה לבדו. הוא כתב מניפסט המצהיר על זכותו של איוואן לכתר, וב-16 ביולי, סמוך לשעה 02:00, הוא קרא לאנשים שנמצאים תחת פיקודו לנשק והחל בניסיונו לשחרר את איוון. לאחר שמירוביץ' תפס את השערים הראשיים, המפקד הוזעק לבדוק מה קורה והודח על ידי מירוביץ' ללא התחשבות. חילופי יריות בין אנשיו של מירוביץ' לשומריו של איוואן, הסתיים בהפסקת אש מוסכמת על ידי השומרים. עם זאת, כאשר הגיע מירוביץ' לצינוק שבו הוחזק איוואן, הוא גילה שהאחרון כבר הוצא להורג על ידי השומרים האחראים על ביצוע הפקודה הסודית של הקיסרית. לאחר מכן נכנע מירוביץ' לשומרי הכלא.
הוצאתו להורג.
החקירה נמשכה שבועות רבים ובמהלכה סירב מירוביץ' לנקוב בשמות שותפיו. יקטרינה, אף על פי שכעסה, דחתה את פסק הדין ברוב קולות בית המשפט ובחרה שלא לדחוף לעונש אלים ואף הכחישה את הצעת חבר השופטים לעינויים. לבסוף, מירוביץ' הוצא להורג ב-15 ספטמבר וחיילים מעורבים רבים אחרים נידונו למלקות וגלות.
איגי לאב
פרסי הנוער הגאה
איגי LOVE
ואסילי מירוביץ'
המטבח המנצח MKR
רגימנט משמר פראובראז'נסקי ה-154
רגימנט משמר פראובראז'נסקי ה-154, רשמית רגימנט המשמר העצמאי פראובראז'נסקי ה-154 (ברוסית: 154-й отдельный комендантский Преображенский полк) הוא משמר הכבוד הרשמי של הכוחות המזוינים הרוסים המשמש כיחידה הטקסית הראשית של הכוחות המזוינים והיא מוצבת במוסקבה. מלבד היותה יחידת משמר הכבוד, היא מופקדת גם על תפקידי סיוע לחיל המצב של מוסקבה ומהווה יחידת חילוץ והגנה על עיר הבירה ועל התשתית הצבאית שלה. צריפי המגורים של המשרתים בה נמצאים במחוז לפורטובו, מוסקבה, במחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מזרחי. מרבית אימוניהם נעשים בתוככי הקרמלין ומהווים חלק ממשמר הקרמלין.
היסטוריה.
עם סיום מלחמת העולם השנייה באירופה בשנת 1944, הוטל על הנ.ק.ו.ד. הסובייטי במוסקבה להקים פלוגת משמר כבוד במשרה מלאה כחלק מרגימנט הראשון וזו הפכה למבצעית ביוני 1945 במוסקבה. הרגימנט החדש צורף לרגימנט ה-73 בשנת 1948.
ב-10 באפריל 1949, בהוראת המטה הכללי של הצבא הסובייטי, הפך לרגימנט המשמר העצמאי ה-99. ב-29 בנובמבר 1956, בהוראת מועצת השרים של ברית המועצות, פלוגת המשמר העצמאית הראשונה והלהקה הצבאית של משמר הכבוד, הועברו לפיקוח מפקד חיל המצב במוסקבה. הרגימנט אימץ מדי מצעד מלאים בשנת 1960 וחייליו שירתו בשלוש הזרועות של הכוחות המזוינים הסובייטים: צבא היבשה, חיל האוויר והצי. בשנת 1971 הפך הרגימנט לחלק ממשרד ההגנה של ברית המועצות וחייליו שירתו רק באירועים ממלכתיים, בטקסים ובחגים לאומיים כאשר הדבר התאפשר.
בדצמבר 1979, בהמלצת המטה הכללי של הצבא הסובייטי, הפך לרגימנט המשמר העצמאי ה-154 והוטלה עליו החובה לפעול כחלק מחיל המצב המוסקבאי ולספק שומרים טקסיים באירועים ממלכתיים. בשנת 1980 השתתפו כמה אנשי שירות מהרגימנט בטקס הפתיחה האולימפי בשנת 1980, בעודם עוטים מדים רשמיים אזרחיים הנושאים את הדגל האולימפי. הרגימנט לקח חלק בפסטיבל העולמי לנוער וסטודנטים ב-1985 וביום האזכרה בשנת 1987 במלאת 175 שנה לקרב בורודינו. במאי 1991 הפכה פלוגת המשמר העצמאית הראשונה לרגימנט משמר הכבוד ה-154.