ב-2003 סיימו את העבודה על האלבום המלא השני Iron. יארי עזב את הלהקה כדי לעבוד על הפרויקט שלו, וינטרסן. לסיבוב ההופעות אשר תוכנן עם פינטרול, הצטרף פטרי לינדרוס מנורת'ר ללהקה כדי להחליף את יארי בגיטרה ובשירה, ולאחר הסיבוב החליט להישאר בלהקה באופן קבוע. בדצמבר 2004 החליט יוקה לעזוב את הלהקה והוא הוחלף על ידי סמי הינקה על הבס. אוליבר עזב ב-2005 והוחלף על ידי יאנה פרוויאנן בתופים.
בפברואר 2006 יצא המיני-אלבום "Dragonheads", שכלל ביצוע מחודש לשירים מהדמואים, מוזיקה פינית עממית, גרסת כיסוי לאמורפיס ושיר חדש אחד, כשמו נקרא האלבום. ביוני של אותה שנה יצא לאור ה-DVD של הופעת העשור של אנסיפרום, אשר הוקלטה בהלסינקי ב-31 בדצמבר 2005.
ב-7 בפברואר 2007 יצא סינגל מהאלבום השלישי המלא של אנסיפרום, Victory Songs. האלבום עצמו יצא ב-21 בפברואר. זמן קצר לאחר מכן יצא וידאו קליפ לאחד השירים באלבום, Athi.
ב-10 בספטמבר 2007 הודיעה הקלידנית מייו אנהו על פרישתה מהלהקה (מכתב הפרישה). היא הוחלפה על ידי אמי סילבנוינן, שמלווה את ההופעה בסיבובי ההופעות.
ב-5 בנובמבר 2010 הגיעה הלהקה להופעה הראשונה שלה בישראל.
ההופעה התקיימה במועדון "הבארבי" בתל אביב. היא כללה שירים מכל האלבומים של "Ensiferum" מאלבום הדמו הראשון שיצא ועד לאלבום "From Afar"
לודוויג סנפל
קאמי סן-סאנס
שמואל הספרי
שמואל (שמוליק) הספרי (נולד ב-26 באוגוסט 1954) הוא מחזאי, תסריטאי, סאטיריקן, פזמונאי, מנהל אמנותי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה.
הספרי נולד ב-1954 ברמת גן למרדכי וציפורה, ניצולי שואה שעלו מפולין. בבגרותו למד פילוסופיה יהודית, קבלה והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים אלו עבר תהליך של יציאה בשאלה. בשנות ה-70 הראשונות, היה חבר תנועת הנוער בית"ר. שרת ביחידה קרבית בצה"ל, במלחמת יום כיפור. ב-1979 קטע את לימודי הדוקטורט בפילוסופיה של ימי הביניים ועבר ללמוד בימוי בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
קריירה.
"התיאטרון הפשוט".
ב-1981 פרש הספרי עם קבוצת סטודנטים מלימודי התיאטרון וייסד עמם את "התיאטרון הפשוט", קבוצת תיאטרון ייחודית, שבמסגרתה העלה חמישה מחזות. הראשון היה "חופה שחורה" שכתבו במשותף, על פי המשל "אשה, בעלה ופרש" מתוך הספר "משלי שועלים", כשהספרי משמש כבמאי. המחזה עלה לראשונה בפסטיבל עכו באוקטובר 1981, וזכה במקום השלישי. המחזה השני של הקבוצה, שעלה במרץ 1982, היה "אליעזר שושני ו/או אליקו בן שושן", עיבוד לסיפור מאת יצחק בן נר, שפורסם בהמשכים בעיתון "הארץ", וכונס אחר כך בספרו ארץ רחוקה. המחזה השלישי, "תשמ"ד", זכה בפרס הראשון פסטיבל עכו 1982. "תשמ"ד" מספר את סיפורם של ארבעה מתנחלים המתבצרים במקלט של התנחלות דמיונית בגדה, ביום הכיפורים תשמ"ד, ומאיימים לפוצץ את עצמם אם ייאלצו להתפנות. המחזה הוצג אחר כך, בתחילת 1983, ב. בנוסף העלו באותה שנה את "מפלצת הצחוק", הצגת ילדים. בסוף 1983, העלתה הקבוצה את המחזה "מתן תורה בשש" בתיאטרון החאן. במחזה נקלע משה רבנו לישיבה במאה שערים של ימינו.
במאי ומחזאי תיאטרון.
בתחילת 1984, עלה המחזה שביים, "אבא אובו", בתיאטרון החאן, עיבוד למחזה "המלך אובו".
בשנת 1985 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "קידוש", אותו כתב וביים לראשונה כבר ב-1980, וזכה בפרס הצגת השנה בטקס "פרס התיאטרון הישראלי". באותה שנה מונה לתפקיד מחזאי הבית בתיאטרון באר שבע.
לאחר שהסתיימה פעילות הקבוצה, כתב וביים כעשרים מחזות, ביניהם "החילוני האחרון", "נוצות", "אחרי החגים", "מלאכים באמריקה" ו"המפקח" בתיאטרון הקאמרי; "ציד המכשפות" בהבימה ובתיאטרון חיפה; "נתניה", "גיסתו של גולדין", "המלך", "חמץ" (שזכה בשלוש קטגוריות ב"פרס התיאטרון הישראלי"), "שבעה" (עליו זכה ב"פרס התיאטרון הישראלי"), "אותו ואת בנו", "חצוצרה בואדי", "תזמורת על תנאי", "ערפל", "מילאנו" ו"אישה בעל בית" (שזכה בחמש קטגוריות בפרס התיאטרון הישראלי) בתיאטרון החאן, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, הבימה ובקאמרי. כמו כן ביים את הצגות הילדים "מפלצת בצחוק" ו"עלילות שמשון בר לשון". תפקד כמנהלם האמנותי של פסטיבל עכו ושל תיאטרון הקאמרי.
מחזותיו עוסקים לרוב בנושאים אקטואליים וטעונים. הקוורטט "קידוש", "חמץ", "שבעה" ו"הבדלה" הציג את חייה של משפחה דתית לאומית באור ביקורתי. המחזה "תשמ"ד" הציג התבצרות מתנחלים קיצונים במחסן חומרי נפץ. נושא המחזה "גיסתו של גולדין", נסוב סביב ההתנגשות בין הדת והחזרה בתשובה לבין העולם החילוני. בנעוריו היה הספרי איש הימין הקיצוני, אך בהליך יציאתו בשאלה התמתן, וכיום הוא מחזיק בדעות ליברליות, להן הוא נותן ביטוי ביצירתו.
בדצמבר 1986, פסלה המועצה לביקורת סרטים ומחזות את המחזה "החילוני האחרון" של הספרי, שהועלה בתיאטרון הקאמרי. המחזה היה קברט סאטירי על הצגת בידור המועלית בישראל, לאחר שהשלטון במדינה עבר לידי החרדים. המחזה נפסל במלואו על ידי המועצה בנימוק כי "המחזה פוגע פגיעה גסה בערכי יסוד וברגשותיו של ציבור רחב, דתי וחילוני כאחד. זו סאטירה המסיתה והעלולה להביא לליבוי שנאה". לאחר סערה ציבורית ודיון בכנסת, התירה המועצה לקאמרי להציג את המחזה לאחר קיצוץ ושינוי של המחזה. במחאה על החלטת הנהלת התיאטרון להציג את ההצגה המצונזרת הסירו הספרי, המוזיקאי אורי וידיסלבסקי ומעצבת התפאורה והתלבושות יעל פרדס, את שמם מההצגה. בעקבות הפסילה, יזם שר החינוך והתרבות יצחק נבון מהלך לביטול הצנזורה על מחזות והשארת הצנזורה על הסרטים בלבד, שעיקרה הגבלת הצפייה לבני גיל מסוים במדית הצורך.
פעילות בטלוויזיה ובקולנוע.
במקביל לפעילותו בתיאטרון, הרחיב הספרי את עיסוקיו לטלוויזיה וקולנוע. בשנת 1989 כתב את התסריט לסרט הקולנוע "המיועד" ואת התסריט לדרמה של הערוץ הראשון, "וכל עמי הארץ מתייהדים", המבוסס על מחזהו "גיסתו של גולדין". ב-1992 כתב וביים את סרטו הראשון, הדרמה "כל דיכפין" בערוץ הראשון, בכיכובו של שמואל וילוז'ני. ב-1994 השתתף בצוות הכתיבה לתוכנית הסאטירה המצליחה "החמישייה הקאמרית". באותה שנה ביים את סרטו המשמעותי ביותר, על פי תסריט של אשתו, חנה אזולאי הספרי, "שחור", שזכה להצלחה רבה וקיבל שישה פרסי אופיר, ביניהם להספרי עצמו בקטגוריות הבמאי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר. על "שחור" זכה הספרי בציון לשבח בפסטיבל ברלין.
ב-1997 ביים את סרט הטלוויזיה "קמפיין" בכיכובם של חנה אזולאי הספרי, שמיל בן ארי ואלון אבוטבול, וב-2005 ביים את סרטו "שושלת שוורץ".
כמו כן כתב תסריטים במסגרת התוכניות "קשת וענן" ו"זהו זה!". הספרי גם כתב את מילות השיר "חורף 73'" (שתורגם לשפות רבות וזכה להצלחה במדינות רבות), בביצוע להקת חיל החינוך.
ב-2009 וב-2011 כתב וביים את הסדרה "פולישוק" עבור ערוץ 2. הסדרה שודרה במסגרת שידורי קשת בין 31 במאי 2009 ל-12 בינואר 2015. סדרה בת שלוש עונות שזכתה להצלחה רבה ולשבחים רבים. ב־2021 שב לביים קומדיה פוליטית אחרת בשם "מותק בול באמצע" עבור כאן 11.
אקטיביזם.
בקיץ 2009 פרסם יחד עם אלדד יניב מסמך שכותרתו "השמאל הלאומי" ואשר מהווה מניפסט הפורש את עמדותיו הפוליטיות, המדיניות והחברתיות.
בשנת 2011 העלה הקאמרי את ההצגה "הבדלה" באריאל. בעקבות זאת ניתק הספרי את קשריו עם התיאטרון. לדבריו ישנו סעיף בחוזה שלו המחייב לבקש את רשותו בכל פעם שמחזה שלו מוצג מחוץ לישראל.
חיים אישיים.
הספרי נשוי לשחקנית והיוצרת חנה אזולאי הספרי. לזוג שלושה ילדים. בנו הבכור אריה הוא שחקן ומוזיקאי, בנו הצעיר, אבשלום גם הוא מוזיקאי וחבר יחד עם אריה ב-WC (צמד מוזיקלי). אחותו רות נשואה לפרופ' אבי רביצקי.
רשתית
הרשתית (בלטינית ובאנגלית: retina - מהמילה הלטינית ל"רשת" rete) היא שכבת תאים דקה באחורי גלגל העין של בעלי החוליות וכמה חסרי חוליות. זהו החלק בעין שממיר אור לאותות עצביים במה שמכונה מסלול ה-phototransduction.
הרשתית מכילה תאים קולטי אור - קנים, מדוכים ותאי גנגליון קולטי אור שעליהם נופל האור שמרכזת עדשת העין. תאים אלה מתמירים את האור לאותות עצביים. לאחר מכן, האותות עוברים דרך מערכת של תאי עצב בתוך הרשתית. מידע זה מועבר אל המוח דרך עצב הראייה, שהוא אוסף הסיבים העצביים של תאי הגנגליון ברשתית.
תפקיד הרשתית אינו מצומצם לגילוי אור בלבד - כבר בתוכה מתבצע עיבוד ראשוני של הקלט הראייתי. לפיכך, היא ממלאת תפקיד ביצירת התפיסה החזותית.
בשל אופן יצירתה של הרשתית בתהליך ההתפתחות העוברית של המוח, הרשתית נחשבת חלק ממערכת העצבים המרכזית.
המבנה הייחודי של כלי הדם ברשתית משמש לזיהוי ביומטרי.
אנטומיה של הרשתית.
הרשתית של עין האדם בנויה מעשר שכבות שונות, שרשומות להלן בסדר הולך ומתקרב אל הקרנית:
---קרוב לשכבה דמית ולממברנת ברוק (Bruch's Membrane)---
---קרוב לגוף הזגוגי (Vitreous Humour) ולקרנית---
שכבה חיצונית הכוונה שהיא פונה מאחור (anterior) העין, היינו יותר קרובה לדמית, לעומת פנימית שהיא קדמית (posterior), היינו יותר קרובה לקרנית .
מכאן נובע ששכבות הרשתית שקופות לאור עד שזה נפגש בפוטורצפטורים, הנמצאים למעשה כמעט בקצה גלגל העין.
מבנה רשתית האדם.
ברשתית יש שלוש שכבות תאים. השכבה הראשונה היא של תאים קולטי אור. השנייה היא של תאי עצב, שמקשרת בין תאים אלו לתאי גנגיוני הרשתית, שגופם יוצר את השכבה השלישית, והאקסונים שלהם יוצרים את עצב הראייה, המוביל את מידע הראייה למוח.
שכבת התאים קולטי האור.