במהלך הקריירה נבחר דיומרס למשחק האולסטאר שש פעמים, ולנבחרת ההגנה הראשונה של השנה ארבע פעמים. ב-14 עונות בפיסטונס קלע דיומרס 16,401 נקודות, מסר 4,612 אסיסטים, קלט 2,203 כדורים חוזרים וחטף 902 כדורים. לאחר 14 עונות, 6 הופעות באולסטאר, 2 אליפויות עם דטרויט, תואר MVP של סדרת הגמר ב-1989 והכרה כאחד מהשחקנים העיקשים, הקבוצתיים והלוחמניים בליגה ובתור השחקן שידע לעצור את מייקל ג'ורדן, זכה בכבוד הגדול כשנכנס להיכל התהילה של הכדורסל בשנת 2006 יחד עם צ'ארלס בארקלי ודומיניק וילקינס.
קריירת ניהול.
לפני תחילת עונת 01–2000, מונה דיומרס לנשיא דטרויט פיסטונס, בה שיחק בכל 14 שנותיו ב-NBA. בעונת זכה בפרס נשיא הקבוצה המצטיין של הליגה והצליח לבנות את קבוצת האליפות של עונת ואלופת המזרח בעונת , לאחר שאסף שחקנים לא בולטים, שלא הצליחו להגיע לגדולה בקבוצות אחרות, אך דיומרס האמין שביחד הם יוכלו להפיק את המיטב.
הממלכה
הממלכה (במקור הדני: Riget) היא מיני סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים, שנוצרה בידי לארס פון טרייר ב-1994. בארצות הברית ובבריטניה היא הופצה גם כסרט קולנוע בן 5 שעות.
העלילה מתרחשת במחלקה הנוירולוגית של בית החולים הממלכתי של קופנהגן ("Rigshospitalet", שמכונה בקיצור "Riget"), בית החולים הגדול והחשוב במדינה. השם מתקשר אסוציאטיבית בפי דוברי דנית עם המונח "dødsriget", שפירושו ממלכת המתים. בסדרה מוצגות מספר דמויות: חברי סגל בית החולים ומאושפזים, המגלים מספר תופעות על טבעיות.
"הממלכה" מתאפיינת בסגנון צילום חיוור בגווני ספיה, בעריכה הקטועה ובצילום הקופצני בסגנון דוגמה 95 ובצמד לוקי תסמונת דאון אשר שוטפים כלים במטבח בית החולים ומשמשים כ"מקהלה יוונית" להתרחשויות בסדרה.
רוב הפרקים מסתיימים בסצנה דומה: הנוירולוג השוודי הבכיר, סטיג הלמאר, ניצב על גג בית החולים ומשקיף על החוף השוודי מעבר למצר ארסונד, בעודו זועק "!Danskjävlar" ("ממזרים דנים!"). אז מופיע הבמאי, לארס פון טרייר, על רקע כתוביות הסיום ומציע הסברים חידתיים למתרחש בפרק. אלמנט קומי זה וה"מוזרות" הכללית האופפת את הסדרה הביאו לא אחת להשוואתה לסדרת המתח והאימה "טווין פיקס".
הסדרה המקורית הסתיימה עם מספר רב של קווי עלילה עם סוף פתוח, ולכן הופקה ב-1997 סדרת ההמשך "הממלכה II", שהמשיכה את סגנון קודמתה ואת קו העלילה. גם סדרה זו הסתיימה עם עלילה בלתי פתורה, ותוכנן לה המשך שלישי, אך ב-1998 מת השחקן ארנסט הוגו יֶרֶגוֹר (סטיג הלמאר), ולאחריו גם קירסטן רולפס (מרת דרוסה) ומורטן רוטנאו לפרס (אחד משוטפי הכלים), מה שהפך את הסיכוי ליצירת ההמשכון לקלוש. פון טרייר אף כתב את התסריט לעונה השלישית, אך ערוץ DR הדני לא רצה להפיקה בשל מותם של שלושת השחקנים. התסריטים נשלחו לסטיבן קינג להפקת סדרתו האמריקאית "בית חולים הממלכה" ("Kingdom Hospital"), אך לא ברור אם נעשה בהם שימוש.
עלילה.
הסדרה מתחילה באשפוזה של סיגריד דרוסה, גברת זקנה, ספיריטואליסטית ותמהונית במקצת. דרוסה שומעת את קולה של ילדה בוכה בפיר המעלית של בית החולים. לאחר חקירה, היא מגלה שהקול שייך לרוח של הילדה, שמתברר שנרצחה עשרות שנים לפני כן בידי אביה, בכיר בבית החולים, כדי להסתיר את עובדת לידתה מחוץ לנישואין. כדי לתת מנוחה ראויה לרוח הילדה, מחפשת דרוסה את גופתה ומוצאת אותה משומרת בצנצנת פורמלין בבית החולים.
באותה עת, הנוירולוג סטיג הלמאר, שהגיע לא מכבר למחלקה הנוירולוגית משוודיה, מנסה לטייח את רשלנותו בנוגע לניתוח שביצע בנערה צעירה והותיר אותה במצב "קומה".
הפתולוג, ד"ר בונדו, מנסה לשכנע את משפחתו של חולה הגוסס מסרטן הכבד לתרום את כבדו למחקר בבית החולים. כאשר בקשתו נדחית, הוא משתיל את הכבד החולה לעצמו, שכן החולה התיר תרומת איברים להשתלה מגופו. אזי הכבד יהיה בבעלות בונדו והוא יוכל לתרום אותו למחקר בבית החולים לאחר מותו.
לצד קווי עלילה אלו מתפתחים קווים נוספים רבים: סטודנט צעיר לרפואה מתאהב באחות האחראית על מעבדת השינה, אמבולנס רפאים מופיע ונעלם בפתאומיות מדי לילה בשער חדר המיון ונוירולוגית במחלקה מגלה שהיא בהריון מרוח רפאים כלשהי והתינוק שברחמה מתפתח במהירות מבהילה ולא הגיונית.
פרקים.
הממלכה I
יום 1: Den hvide flok / המארח הגיהינומי
יום 2: Alliancen kalder / קץ הימים
יום 3: Et fremmed legeme / גוף זר
יום 4: De levende døde / המת החי
הממלכה II
יום 5: Mors in Tabula
יום 6: Trækfuglene / ציפורי נוד
יום 7: Gargantua / גרגנטואה
יום 8: Pandæmonium / פנדמוניום
מבצע מיי
עלי בן חוסיין
עלי בן חוסיין (658–713) (בערבית: علي بن حسين) המכונה גם עלי בן חוסיין זין אל-עאבדין (בערבית: علي بن حسين زين العابدين; משמעות השם: היפה / הטוב שבמאמינים) היה האימאם השיעי הרביעי. הוא בנו של חוסיין בן עלי, ונינו של הנביא מוחמד. השיעים מחשיבים את עלי כאחד האימאמים האדוקים ביותר, ובעל ידע נרחב בתחום האסלאם.
מוצאו.
עלי בן חוסיין נולד ב-658 באל-מדינה (אם כי מספר היסטוריונים טוענים כי נולד בכופה, כיום בעיראק). השיעים מאמינים כי אמו, שאחר באנו, הייתה בתו של הקיסר הסאסאני האחרון. לכן, לעיתים מכונה עלי אבן אל-ח'יארתין (בנם של השניים הטובים ביותר) - כלומר, הן משבטו של הנביא, שבט קורייש מהערבים, והן מהשליטים הפרסים, מקרב הלא ערבים. לטענת השיעים, לאחר נישואיה לחוסיין הפכה למאמינה אדוקה, והתפללה בקביעות.
הגרסה השיעית טוענת כי אמו של עלי הובאה למדינה במהלך ח'ליפותו של עומר בן אל-ח'טאב, שהיה מעוניין למוכרה. עלי בן אבי טאלב הציע במקום זאת לאפשר לה לבחור בין הגברים המוסלמים, וזה שייקח אותה, ישלם מקופת המדינה. עמר הסכים, והיא בחרה בבנו של עלי, חוסיין. דיווחים שונים מוסרים כי היא מתה זמן קצר לאחר לידתו של עלי, שהיה בנה היחיד. הוא היה בן כשנתיים כשסבו עלי בן אבי טאלב נהרג (בן 12 כשדודו חסן אבן עלי מת, ובן כ-20 כשאביו נהרג).
משפחתו.
אשתו הראשונה של עלי הייתה בת דודתו פאטמה, בתו של האימאם השיעי השני, חסן אבן עלי. היא הייתה אמו של האימאם השיעי החמישי, מוחמד אל-באקר. הוא גם נישא בתקופות שונות לשפחות שלו. בסך הכול נולדו לו 15 ילדים, מהם 11 בנים, וארבע בנות.
הקרב בכרבלא.
במהלך הקרב המפורסם בכרבלא, חוסיין ומרבית בני משפחתו נהרגו. עלי שרד, שכן היה רתוק למיטה וחולה מכדי להילחם. לטענת השיעים, עלי ביקש מאביו חוסיין להצטרף ללחימה, ולמסור את חייו למען אללה, אולם חוסיין טען כי למען האסלאם על עלי להיוותר חי, לדאוג לנשים ולילדים במשפחה ולהפיץ את המסר השיעי בעולם.
לאחר הקרב, כוחות הח'ליף מבית אומיה אסרו אותו, את הנשים והילדים והעבירו אותם לכופה ואחר כך לדמשק (מרחק כולל של כ-750 ק"מ). שם הפך לאסיר של הח'ליף יַזיד (הראשון). לטענת מקורות שיעיים, חייליו של הח'ליף התייחסו לעצורים באכזריות כאל משרתים או חיות. מספר רב של מקורות שיעיים מתארים כיצד נכבל עלי לגמל, ולעיתים הוכרח ללכת יחף על האדמה המדברית הלוהטת. לאחר פחות משנה, עלי שוחרר ופרש למדינה, שם המשיך ללמוד וללמד על האסלאם. לגרסת השיעים, עלי שהה במעצר זמן קצר יחסית, בשל עימות במסגד בדמשק שנערך בין עלי לח'ליף יַזיד, שגרם לסורים לתמוך בעלי. יַזיד, שפחד ממהפכה בשל ביקורת על מעשיו למשפחת הנביא מוחמד, שחרר את האימאם.
על פי המסורת השיעית, בכל עת בה הניחו לפניו אוכל ושתייה, היה עלי פורץ בבכי. כאשר שאל אותו המשרת, יום אחד, האם לא כדאי להפסיק עם האבל, ענה לו עלי: " ליעקב הנביא היו 12 ילדים, ואלוהים גרם לאחד מהם להיעלם. עיניו הפכו ללבנות מרוב בכי, שערותיו הלבינו מרוב צער, גבו הפך לשפוף מרוב קדרות, אף על פי שבנו היה חי בעולם הזה. אני ראיתי כיצד אבי, אמי, דודי, ו-17 מבני משפחתי נשחטו מול עיני. כיצד יכול האבל שלי להיפסק?". חדית' שיעי אחר מספר כי כל פעם שהונחו מולו מים, היה בוכה מפני שהיה נזכר בצמא של הלוחמים השיעים בכרבלא.
לימודי הדת.
השיעים מחשיבים אותו לאדוק בין האימאמים, וחדית'ים רבים מתארים את תפילותיו הארוכות, הזכאת שנתן בסתר, והנסים שחולל.
בשל אדיקותו, ידוע עלי בכינוי "זין אל-עאבדין" (תכשיטם של המאמינים). לטענת השיעים, היה זה עלי בן אבי טאלב שהעניק את הכינוי לנכדו, כשהיה פעוט. השיעים גורסים כי עד מותו של סבו עלי כשהיה בן שנתיים, עלי הקטן בילה זמן רב עמו, ומגיל שנה אף החל לחקות את עלי כשהתפלל. לאחר מכן עד גיל 12, העביר חלק ניכר מזמנו עם דודו חסן אבן עלי (האימאם השיעי השני). מסורת שיעית מספרת כי כבר בגיל צעיר אהב להתפלל, ונהג להתעורר באמצע הלילה, כדי להתפלל עד עלות השחר.
תקופתו כאימאם.
במהלך תקופתו של עלי כאימאם השיעים בוצעו מספר ניסיונות למרוד בשלטון הח'ליף האומי יַזיד, וכולם דוכאו ביד קשה. השיעים מסבירים כי עלי לא לקח חלק במרידות, מאחר שידע כי הן נדונו לכישלון, והפצת מסר האסלאם ה"נכון" הייתה חשובה יותר מניסיון לנקום את דמו של אביו חוסיין. לטענת השיעים, דרכו של עלי להפצת התורה השיעית הייתה קינה מתמשכת ופומבית על העוול שנעשה לתומכי עלי בכרבלא, והצבת דוגמה לשליט המוסלמי הראוי, ביחס לשליטים המושחתים מבית אומיה. לדברי השיעים, עלי הקדיש את חייו ללימוד המסורת הנבואית וחוקי השריעה. הוא נחשב לכותבו של הספר השלישי הקדוש ביותר לשיעים (אחרי הקוראן, וספרו של עלי) - א-סחיפה אל-כאמלה א-סג'אדיה (أَلصَّحِيفَة الْكَامِلَة السَّجَّاديَّة), המכונה לרוב "ספר התהילים האסלאמי". בראיית השיעים, בשקט ובשלווה הפיץ עלי את המסר השיעי, וקרנו עלתה בעיני המוסלמים. כאשר הבינו השליטים הסונים את שיטתו של עלי, החליטו להיפטר ממנו.
מותו.