1948 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 78 שנות לאום. בשנה זו גרמניה הייתה כבושה על ידי מנצחות מלחמת העולם השנייה, ולא הייתה לה הנהגה מקומית. כמו כן, שנה זו אופיינה בהתאוששות המדינה מנזקי מלחמת העולם השנייה.
האקסית המטורפת
אקסית מטורפת
Hello (שיר של קרול ג'י)
Hello (בעברית: הלו) הוא סינגל שקליטה הזמרת הקולומביאנית קרול ג'י בשיתוף עם זמר הרגאטון הפוארטו ריקני אוזונה. השיר יצא לאור ב-4 בנובמבר 2016, כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, Unstoppable.
השיר הגיע אל המקום ה-16 במצעד שירי הפופ הלטיניים, ה-26 במצעד האירפליי הלטיני, וה-39 במצעד השירים הלטיניים.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי קרול ג'י, דניאל אקוואריה וחואן רוסאדו. השיר הוא שיר רגאטון, המשלב בתוכו גם את סגנון הטראפ הלטיני המאפיין את שאר שירי האלבום. שיתוף פעולה זה הוא הראשון בין השניים.
בשנת 2017, כמה חודשים לאחר שיצא הקליפ הרשמי של השיר, פרסמה קרול ג'י סרטון עם קטעים מאחורי הקלעים של קליפ השיר. הסרטון הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי שלה, וצבר למעלה ממיליון צפיות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר פורסם ב-14 בנובמבר 2016, עשרה ימים לאחר שיצא כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה. בתחילת הקליפ ניתן לראות את קרול ג'י נכנסת אל תוך מועדון לילה עם חברותיה, ואת חבריו של אוזונה מטלפנים אליו במטרה שיבוא גם כן.
באמצע הקליפ נפגשים קרול ג'י ואוזונה, בחדר מבודד שם הם מקיימים יחסי מין, ולאחר מכן מתעורר אוזונה ומגלה שייתכן וזה היה בסך הכל חלום. סצנה לאחר מכן מציגה את אוזונה עם אישה אחרת, בתוך כנסייה, בזמן חתונתם. לקראת הסוף מתקיים מרדף משטרתי אחרי קרול ג'י ואוזונה, ובסצנה האחרונה ניתן לראות את ג'י מפוצצת מכונית שעולה בלהבות כמה רגעים לאחר מכן.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-170 מיליון צפיות, מה שהופך אותו ל-3 הנצפה ביותר של קרול ג'י.
רחוב הטמפל
רחוב הטמפל (בצרפתית: Rue du Temple) הוא רחוב באזור המארה בפריז, צרפת ברובע השלישי וברובע הרביעי.
הרחוב מחבר את כיכר הרפובליקה בצפון עם רחוב ריבולי ו"הבאזאר של אוטל דה ויל" בדרום ואורכו 1,335 מ'.
בו מספר רב של בניינים היסטוריים, לרבות כאלה ששרדו לפחות מן המאה ה-14.
מקור השם.
רחוב הטמפל נקרא כך מימי הביניים לפי מסדר אבירי היכל שלמה או הטמפלרים שקבעו את מושב המטה שלהם - "מבצר הטמפל" - בשכונה המכונה עדיין "שכונת הטמפל" (Quartier du Temple).
במספרים 69 ו-71 של ברחוב נשמרו שרידי ביצורים מימי המלך פיליפ אוגוסט. בסביבה נמצאים עוד רחובות וככרות הנקראים לפי ה"טמפל". השם "טמפל" נשמר גם אחרי שבשנת 1313 עבר מתחם הטמפל לשליטת האבירים ההוספיטלרים.
בעבר נקרא חלק מהרחוב "הרחוב הגדול של הטמפל" (Grande rue du Temple) כנראה על מנת להבדילו מ"הרחוב הישן של הטמפל" (La Rue vieille du Temple).
החלק הצפוני של הרחוב נקרא זמן-מה עד 1851 רחוב סנט אבואה (Rue Sainte Avoye). הוא נקרא כך לפי מנזר סנט אבואה, שם צרפתי של אורה או אוויה הקדושה מסיציליה, שנרצחה על ידי ההונים.
צביון, מיקום וגישה.
רחוב הטמפל הוא אחד הרחובות העתיקים של פריז. הוא מתחיל בקצו הדרומי בבית מספר 64 של רחוב ריבולי ומסתיים במספר 13 של כיכר הרפובליקה. תחנות המטרו הקרובות אליו הם התחנות "רפובליק-טמפל" ו"אוטל דה ויל" (בית העירייה של פריז).
בחלק הצפוני שברובע השלישי הרחוב מונה הרבה בתי עסק סיניים.
הרחוב מלא בחנויות סיטוניות וקמעוניות לתכשיטים ושל מוצרי עור (maroquinerie).
היסטוריה.
הרחוב במתכונתו הנוכחית נקרא כך מאז הצו הממשלתי משנת 1851 שאיחד בשם הזה את:
החלק של רחוב הטמפל הנמצא בין רחוב ריבולי לרחוב דה לה וררי כונה תחילה "רחוב דה קוקי" ("הקונכיות") אך שמו שונה במאה ה-16 לסימטת ז'אן-ז'אנסיין (לפי שמו של שר אוצר של המלך) ובהמשך "רחוב ז'אק-ז'אנסיין" (Rue Jacques-Gentien).
החלק שבין רחוב לה וררי לרחוב סן-מרי נקרא תחילה "רחוב באר-די-בק" והחל מתחילת המאה ה-14 "רחוב ל'אבה-די-בק-אלואן" (rue de l'Abbaye-du-Bec-Hellouin) - לפי מנזר בשם זה.
חלק הרחוב שבין רחוב סן מרי לרחוב דז אודריאט נקרא בין 1515–1851 רחוב סנט אבואה. כאן התגוררה מאדאם דה סבינייה לפני שעברה לרחוב טוריני. בפינת הרחובות האלה ניצב בעבר "סולם הטמפל", עמוד הקלון בגובה 16 מ' שהיה בשימוש מערכת המשפט של הטמפלרים.
הוא מופיע על מפתם של טרישה ואואיו (Truschet ו-Hoyau) משנת 1550.
הפאסאז' סנט-אובואה שחיבר את רחוב סנט-קרואה-דה-לה-ברטונרי עם הרחוב מישל-לה-קונט, היווה קטע מ"רחוב הטמפל הגדול", אחר כך מרחוב הטמפל.
הקטע הנמצא בעבר בין רחוב מישל-לה-קונט לשדרות הטמפל (boulevard du Temple) והמחבר כיום את רחוב מישל-לה-קונט עם כיכר הרפובליקה נקרא במאה ה-13 "רחוב דה לה מיליס די טמאפל" - כלומר "רחוב משטרת הטמפל" ואחר כך שינה את שמו ל"רחוב דה לה שוואלרי די טאמפל", כלומר רחוב פרשי הטמפל.
בתים חשובים ואתרי זיכרון.
רובע 4.
בין בית העירייה, "בזאר בית העירייה" BHV (נפתח ה-1913) ורחוב ריבולי ולבין רחוב רמביטו.
הבתים 1–63 ו-2–58.
רובע סן-מרי-רובע בובור.
כאן גרו רודולף ושוער הבית פיפלה (Pipelet), גיבורי הרומן של אז'ן סי "מסתרי פריז"
25 -בית עם תבליט המלאכים (Angelots) בפינה עם רחוב סן-מרי
באכסניה זו עבד בצעירותו הממציא הבלגי אטיין לנואר, אחד הממציאים של המנוע. כאן התארח גם המשורר גיום אפולינר בשנת 1910.
רובע סנט אבואה - טמפל.
סנט אובואה. הוא נהרס ב-1536.
אחרי סלילת הרחוב רמביטו (Rambuteau) הוסרו כל שרידי ה"אוטל". זה היה בית משפחת מונמרנסי. בו גר בסוף חייו הקונטאבל אן דה מומרנסי (1567-1492). הוא נפטר כאן אחרי הקרב סן דני נגד ההוגנוטים. בהמשך הבית נכנס לבעלותו של מם (Mesmes) ונודע כ"אוטל דה מם" (Hôtel de Mesmes). הדוכס פרנסואה דה מונמורנסי, מושל פריז, התפטר מתפקידו בשנת 1572 כדי שלא ייקח אחריות על טבח ליל ברתולומאוס הקדוש שהתקיים 15 יום לאחר מכן. במאי 1716 נחנך בו הבנק הראשון של ג'ון לו. הפסאז' נמצא במסלול החומות של פיליפ אוגוסט שמהן לא נותרו כאן שום שרידים.
עם זאת רואים שהבתים 62 ו-60 אינם נמצאים בקו ישר.
רובע 3.
בשנת 1680 נקנה על ידי הדוכס סנט -אניאן, פול דה בובייה, שהיה יחד עם פנלון מחנכם של דוכסי בורגונדיה, של הדוכס אנז'ו ושל הדוכס ברי. ב-1691 שופץ על ידי ז'אק לפא די בוויסון.
הבניין המולאם שימש בשנים 1795–1823 כבית עיריית הרובע השביעי של אז. בבית זה התגוררו בשנת 1830 הפוליטיקאים האחים אטיין ולואי-אנטואן גרנייה-פאז'ס. המקום (אז רחוב סנט אובואה 57) הפך למטה "הקומונה הרפובליקנית המרכזית" בעת "שלושת ימי התהילה" של מהפכת יולי 1830: 27, 28 ו-29 ביולי 1830. שופץ ב-1962 ובימינו מאכסן הבניין את המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות. השער והחזיתות שלו לכיוון החצר נועדים לשימור.
כאן נמצא בעבר המרכזיה הטלפונית ארשיב שנהרסה על ידי הנאצים. כאן נמצאו גם קני התנגדות של החיילים הגרמנים ב-25 באוגוסט 1944
רובע אנפאן רוז'-טמפל.
הרחוב חוצה את הרחובות ראומיר וברטאן.
בשנת 1667 הרס הפריור הגדול של ההוספיטלרים (אבירי מלטה) את החומות הישנות של מתחם הטמפל ובנה בית חדש ורחב ידיים שנקרא "האוטל של הפריור הגדול". מסביב למתחם החדש נבנו חומות חדשות עם חרכי ירי וצריחים.
בית זה הפך בימי הגנרל והפריור הגדול פיליפ דה ונדום שנודע בחייו השערורייתיים, למקום כינוסה של "חברת הטמפל" - אגודה של אנשי רוח וליברטינים, בהם וולטר, ז'אן-בטיסט רוסו, ציירים, כמרים בעלי השקפות חופשיות, זאת בניגוד לאווירה בחצר המלך לואי הארבעה העשר שהפך לאדוק וסגפני. כך גם בימי ה"עוצרות" (1723-1713) של פיליפ מאורליאן כשהיה המקום אכסניה למסיבות שחיתות. מאוחר יותר שימש הבית למגורים של לואי-פרנסואה לבית בורבון, נסיך קונטי (1776-1717), גם הוא פריור גדול של המסדר. ביתו אירח עד שנת 1789 סלון ספרותי של הרוזנת בופלר, פילגשו של קונטי, ובו התארחו אנציקלופדיסטים ואינטלקטואלים רבים, דוברי צרפתית (דני דידרו, מלכיאור גרים, אבה פרבו, ז'אן-ז'אק רוסו (ב-1765),בומרשה) ובריטים (יום. חומות מתחם הטמפל נהרסו על ידי השלטון
מתחם הטמפל שימש בימי המלוכה כמקלט לעבריינים, לחייבים, לפושטי רגל, לפועלים יומיים. הוא נהנה מפטור ממסים ולכן קלט בתוכו סוחרים רבים.
בימי המהפכה הצרפתית מגדל הטמפלרים הפך לבית כלא עבור משפחת המלוכה ואסירים פוליטיים רבים. בסביבה באחד מהבתים התגורר התובע הציבורי של בית המשפט המהפכני, אנטואן פוקייה דה טנוויל (1795-1746) שדן למוות אלפי אסירים פוליטיים.
בשנת 1810 בית הפריור לשעבר הפך זמנית לקסרקטין. אחר כך פעל במקום משרד הדתות וב-1815 התארחו כאן כוחות הכיבוש הזר. ב-1816 העניק המלך לואי השמונה עשר את הבית לנזירות הבנדקטיניות.
הוקמה ב-1614 כמנזר על ידי מרי לבית מדיסי ובהמשך ב-1630 נוספה לה כנסייה. בתיה שימשו בזמן המהפכה לאסמי קמח. ב-1809 הפולחן הוחזר בה. בימינו פועלים במתחם מספר בתי ספר.
מטרים אחדים אחריה - רחוב הטמפל פוגש את רחוב טורביגו. במפגש שלהם נוצרת ככר אליזבת דמיטרייף עם היציאה מתחנת המטרו "טמפל" - "רפובליק" - שתוכננה בסגנון אר נובו על ידי אקטור גרימאר
אחרי כמה עשרות מטרים רחוב הטמפל מגיע אל ככר הרפובליקה.
תחבורה.
הרחוב נעזר בשתי תחנות רכבת תחתית: Hôtel de Ville (בית העירייה) ו-République-Temple.
איירונברידג'
יצחק הצרפתי השני (פאס)