בשנת 1970 יצא בהוצאת CBS ישראל האלבום הראשון בהשתתפותו – "פרנק פלג מנגן יצירות מאת מלחינים ישראליים".
אלבום הסולו הראשון שלו, כנזכר לעיל, הוא "פריילעכס ונעימות חסידיות".
אלבומים נוספים שהוקלטו בארץ (רשימה חלקית):
אלבומים נוספים (רשימה חלקית ביותר):
S-75 דווינה
S-75 דווינה (ברוסית: C-75 קוד דיווח נאט"ו: SA-2 Guideline) היא מערכת טילי קרקע-אוויר (טק"א) נייחת לגובה רב ולטווח בינוני מתוצרת משרד התכנון הסובייטי בראשות סמיון לאבוצ'קין.
המערכת הייתה למערכת הטק"א הנפוצה ביותר והיא נמכרה לרוב מדינות הגוש הקומוניסטי ולמדינות ערב. המערכת פותחה כחלק מתורת הלחימה הסובייטית למתן כיסוי של טילי קרקע-אוויר כנגד מטוסי אויב מגביהי טוס, בעיקר מפציצים ומטוסי צילום אמריקניים.
היסטוריה.
פיתוחה של המערכת החל בשנת 1953. היא הוצגה לראשונה בחגיגות ה-1 במאי 1957 במוסקבה. המערכת נמסרה לצבא ברית המועצות בשנת 1959 וכבר בשנה זו, בתאריך 7 באוקטובר 1959, נזקף לזכותה יירוט ראשון של מטוס שזכה להד תקשורתי רב ולהלם בחיל האוויר האמריקני. היה זה יירוט מטוס ביון U-2 ב-1 במאי 1960 במהלך משימת מודיעין בגובה רב. על אף שבמהלך יירוט המטוס שוגרו לעברו 17 טילים, כאשר אחד מהם הפיל בטעות מטוס סובייטי מדגם מיג-19, נחשב יירוט מטוס הביון U2 להצלחה וגרם לפאניקה בצבא ארצות הברית ובשינוי בדפוסי הפעולה של חיל האוויר האמריקני. בשנות השישים יוצרה המערכת בכמויות גדולות ועד 1964 הוצבו כ-600 סוללות SA-2 על אדמת ברית המועצות לבדה. מאוחר יותר בשנות השישים נפרסו כ-1,000 סוללות SA-2 על אדמת רוסיה. בגלל צורת הטילים - ארוכים ודקים - זכו טילי ה-SA-2 לכינוי "עמודי הטלפון".
תיאור המערכת.
סוללת טילי SA-2 כוללת מנ"א (מרכז ניהול אש) שבו מצוי מכ"ם ההרכשה אשר עוקב אחר המטרה (קוד דיווח נאט"ו "פאן סונג") ואנטנות שידור אותות הפיקוד והעקיבה אחר הטיל, סביב המנ"א ממוקמים במרחק של 60 - 100 מ' משגרי הטילים כאשר על כל משגר טיל דו-שלבי אחד בלבד מדגם V750. מכ"ם הגילוי האווירי אשר צמוד לסוללות טילי SA-2 הוא מכ"ם P-12 או P-18.
תהליך היירוט מתחיל בהעברת נתוני מטרה ממכ"ם הגילוי הסוללתי למנ"א. המנ"א מרכישה את נתוני המטרה ועל פי נתוני המטרה משוגר טיל (על פי הדוקטרינה הסובייטית לרוב משוגרים 2 טילים לכל מטרה) לאחר הפרדת הטיל מהמאיץ מתחיל שלב הניהוג למטרה. הטיל פסיבי ומקבל את פקודות הניהוג בשידור רדיו בתחום התדרים P מהמנ"א.
טיל ה-V750 הוא דו שלבי. המאיץ מונע בדלק מוצק ותפקידו להקנות לטיל את האנרגיה הקינטית הראשונית במשך 4-5 שניות. בתום שלב ההאצה ניצת המנוע בטיל עצמו המונע בדלק נוזלי ובמחמצן. משך ההנעה של מנוע הטיל 22 שניות (או עד ליירוט). מהירות הטיל בשלב השני כ-3 מאך.
סוללות טילי SA-2 מאורגנות לרוב בחטיבות טק"א כבדות הכוללות 4-6 סוללות SA-2 ו-SA-3. מערכת הטילים SA-2 יוצרה במספר גרסאות הנבדלות זו מזו בעיקר במערכת ניהול האש ובמכ"ם, הגרסאות מסומנות באותיות A עד F. נוכח ממדיהם הפיזיים הגדולים של המכ"ם ושל הטילים, מידת הניידות של המערכת נמוכה יחסית וזמן העתקת מיקומה של סוללת טילי SA-2 יהיה מספר רב של שעות. מהירות הנסיעה המרבית של חלקי המערכת היא כ- 20 קמ"ש.
ניסיונות להתמודדות עם המערכת.
לאחר נפילת מטוס הביון - U2 האמריקאי בשנת 1960, החל מאמץ מודיעיני-טכנולוגי וטכני של צבא ארצות הברית להתמודד עם המערכת החדשה. באמצע שנות השישים הצליח צבא ארצות הברית להביא לירידה באפקטיביות של מערכת SA-2 באמצעות פיתוח טיל ה-AGM-45 שרייק אשר מתביית על שידור המכ"ם של המערכת ומשמיד אותה ובאמצעות פיתוח אמצעי לוחמה אלקטרונית על גבי מטוס B-66 אשר יצר חסימה אלקטרונית והוציאה את מכ"ם ההרכשה של המערכת מכלל פעולה באופן זמני.
האפקטיביות של המערכת הלכה ופחתה עד שלקראת סוף שנות השישים היחס בין מספר הטילים ששוגרו ליירוטים מוצלחים הגיע לכ-30 טילים ליירוט.
במרוצת השנים ולאחר שנלמדו תכונות המערכת, פחתה עוד יותר אפקטיביות המערכת מאחר שבמטוסים הותקנו קולטי אזהרות מכ"ם לגילוי שידור הפיקוד לטיל אשר התריעו לטייס על שיגור ואיפשרו לו לבצע תמרון התחמקות מהטיל. לפי נתוני משרד ההגנה האמריקאי, לקראת סוף מלחמת וייטנאם פחתה האפקטיביות ל - 1:100.
מעטפת ביצועים.
מערכת הטק"א SA-2 יוצרה במספר דגמים עם הבדלים ביניהם במכ"ם ההרכשה, במכ"ם הפיקוד, בטילים ועוד.
מעטפת הביצועים של הדגמים המשופרים היא:
עימותי המערכת מול חיל האוויר הישראלי.
מצרים רכשה את המערכת כבר בשנת 1960 והייתה המדינה הראשונה במזרח התיכון שהפעילה טילי קרקע אוויר. עד מלחמת ששת הימים הציבו המצרים סביב אתרים אסטרטגיים 27 סוללות טילי SA-2 והפעילו אותם כנגד מטוסי חיל האוויר הישראלי. המערכת לא הייתה ידועה די הצורך לחיל האוויר ולכן העדיף שלא להתמודד מולה אלא לחדור למטרותיו בנתיבים עוקפי אמ"ט או בטיסה בגובה נמוך שמתחת ליכולת נעילת הטיל. במלחמה זו נתפסו שלל סוללות טילים מצריות שלמות במהלך כיבוש חצי האי סיני.
במלחמת ההתשה השתלבה המערכת במערכים משולבים של סוללות SA-2 נייחות וסוללות SA-3 אשר דילגו מאתר לאתר וביצעו מארבי טק"א. המערכת הצליחה במספר מקרים ליירט מטוסים של חיל האוויר הישראלי ולצמצם את חופש הפעולה שלו באזור התעלה.
במלחמת יום הכיפורים המערכת השתלבה בשאר אמצעי הנ"מ ויחד עימם הביאה להגבלה משמעותית באפקטיביות של חיל האוויר הישראלי ובעיקר לצמצום ביכולתו לסייע לכוחות הקרקע.
במלחמת שלום הגליל כבר הייתה המערכת למיושנת ולחיל האוויר היו האמצעים הדרושים לשיבוש המערכת ולהשמדתה מהאוויר באופן יעיל ללא אבדות כלל.
מפעילים.
מעל 20 מדינות מפעילות את מערכת ה-S-75 דווינה. בין המדינות ניתן למצוא את: איראן, בולגריה, וייטנאם, מצרים, סוריה, סין, פקיסטן, קוריאה הצפונית, רומניה ועוד. בחלק מהמדינות המערכת הוצאה כבר משימוש, בהן: אלג'יריה, גאורגיה, הודו, עיראק, רוסיה ועוד.
אוניברסיטת סנקט פטרבורג
אוניברסיטת סנקט פטרבורג, רשמית האוניברסיטה הממלכתית של סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербургский государственный университет, СПбГУ), או בשמה בתקופה הסובייטית אוניברסיטת לנינגרד, היא אחת מהמוסדות להשכלה הגבוהה ברוסיה, מהמובילות, המפורסמות והיוקרתיות ביותר ברוסיה. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה.
זוהי אוניברסיטה פדרלית בבעלות המדינה הנחשבת לאחת הוותיקות והחשובות במדינה וכוללת 24 פקולטות, קתדרה לספורט, מכללה רפואית, מכללה לכלכלה וטכנולוגיה, פקולטה ללימודים צבאיים וגימנסיה אקדמאית על שם פאדייב.
הרקטור הוא דוקטור למדעי המשפט: הפרופסור ניקולאי קרופאצ'ב, נשיאת האוניברסיטה היא פרופסור לודמילה ורביצקאיה, דוקטור למדעי הפילולוגיה. הבניין הראשי של האוניברסיטה נמצא בבניין 12 הקולגיות, בסנקט פטרבורג. בנוסף לו יש קמפוסים ומבנים המשויכים לאוניברסיטה במקומות נוספים בסנקט פטרבורג (בפטרודבורץ, רובע האדמירליות והרובע המרכזי) ובמחוז לנינגרד, מחוז בלגורוד, מחוז קרסנודאר, ברפובליקת קרליה ובחצי האי קרים.
האוניברסיטה נחשבת לאוניברסיטה השנייה בחשיבותה במדינה, לאחר אוניברסיטת מוסקבה והיא דורגה במקום ה-84 בעולם בשנת 2009 על פי הדירוג האוניברסיטאי הגלובלי הרוסי, כאשר באותה שנה דורגה במקום ה-168 על ידי דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. רבים מבוגרי האוניברסיטה מכהנים כיום בתפקידים פוליטיים בכירים במדינה, ביניהן: הנשיא דמיטרי מדבדב וולדימיר פוטין – שניהם בוגרי הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה.
האוניברסיטה כוללת 24 פקולטות ו-13 מכוני מחקר. לומדים בה מעל 32,000 סטודנטים המגיעים להרצאות יומיות ובנוסף לכך כ-9,000 סטודנטים המגיעים לבחינות בלבד. הסגל כולל 6,000 מרצים, מהם 714 פרופסורים. בין בוגרי האוניברסיטה - 8 חתני פרס נובל.
האוניברסיטה נוסדה ב-24 בינואר 1724 על ידי פיוטר הגדול לצד הגימנסיה האקדמית והאקדמיה הפטרבורגית למדעים. מוסד זה נסגר בשנת 1767. האוניברסיטה פועלת ברציפות מאז 1819 וטוענת להיותה האוניברסיטה הוותיקה ברוסיה, בעוד מקבילתה המוסקבאית, אשר הוקמה ב-1755 ופועלת מאז ברצף ישיר, טוענת לכך גם היא.
גיורא זייד
גיורא זייד (אוקטובר 1914 - 28 בינואר 2005) היה איש מערכת הביטחון בישראל.
ביוגרפיה.
גיורא זייד הוא בנם של אנשי השומר ציפורה ואלכסנדר זייד. נולד בתל עדשים וגדל בכפר גלעדי.
בשנת 1924 עברה המשפחה לשייח אבריק, שם התגורר בדומה לשלושת אחיו, ילדיו ונכדיו עד ליום מותו.
ב-1938 נרצח אביו אלכסנדר, על ידי הבדווי מוחמד קאסם טבאש. גיורא ביקש לנקום את דמו, כמנהג הבדווים, אך יגאל אלון הניאו מכך. בשנת 1942 הוחלט על ידי הפלמ"ח לשלוח חוליית חיסול על מנת להרוג את קאסם טבאש.
לפני קום מדינת ישראל הצטרף לשירות הידיעות של ההגנה.
במהלך מלחמת העצמאות יזם ביחד עם משה דיין את "ברית הדמים", הסכם שהעביר גדוד דרוזי מסוריה, בהנהגת איסמעיל קבלאן, ללחימה לצד ישראל.
בתום מלחמת העצמאות נעשה זייד לבכיר בממשל הצבאי שהוקם כדי לפקח ולשלוט על ערביי ארץ ישראל. הוא עסק בגיוס דרוזים ובדווים בני הגליל לשרת בצה"ל.
בשנות השבעים שימש זייד כיועץ ראש הממשלה לענייני ערבים.
זייד, שגדל מוקף בשכנים בדווים, דיבר ערבית רהוטה מגיל צעיר והיה בקיא בגינוני הכבוד ובמנהגים המקובלים בעולם הערבי. על אף שאביו אלכסנדר נרצח על ידי מתנקש בדואי בתקופת המרד הערבי הגדול, שמר זייד עד שנותיו האחרונות על קשר רציף ובלתי אמצעי עם בדואים, ערבים ודרוזים מכל רחבי ישראל והיה כתובת אמינה ולא רשמית, לתקשורת של אלו מול הממסד הישראלי. כינוייו "אבו זייד" היה שגור ברוב כפרי הגליל.