בשנת 1858 הוא ואחיו איירו את ספרו של ויליאם אדמונדסטון איטון "Lays of the Cavaliers", שיצא לאור בשנת 1863.
פטון היה אחד הבודדים בדורו שעבד בציור חוץ - ב"אוויר החופשי", כשהאופנה הייתה להשלים נופים בנוחות של סטודיו. הוא נהנה לתאר את חופי הארץ של פרתשיר, אברדנשייר, ובעיקר את האי ערן. עבודתו מאופיינת בשקיעות סגולות עשירות.
חיים אישיים.
משנת 1859 התגורר פטון באדינבורו. בהתחלה שהה עם אחיו ג'וזף בבית הגדול שלו בעיר החדשה.
ב־1861 וב־1868 הוא סייר באירופה יחד עם חברו דונלד מקנזי ואלאס ואחיו ג'וזף.
בשנת 1862 התחתן עם מרגרט קינלוך ממרקולטר ליד אברדין. נולדו להם ארבעה בנים ושלוש בנות.
בשנת 1875 עבר לג'ורג' סקוור 14, אדינבורו. הבית עמד בצד הצפוני של הכיכר, ופנה לאורך קו הבתים בצד המערבי. הוא נהרס במאה ה-20.
בנו, וולר הוברט פאטון (1863–1940), היה פסל.
מותו.
פאטון נפטר בביתו, באדינבורו, ב־8 במרץ 1895. הוא קבור בבית העלמין גראנג' שבדרום אדינבורו.
הסכמי אברהם
הסכמי אברהם הם מספר הסכמים לנרמול היחסים שבין ישראל למספר מדינות ערביות שנוצרו בתיווך ארצות הברית. נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כינה את ההסכמים "הסכמי אברהם", על שמו של אברהם המקראי, הדמות המקשרת בין הדתות האברהמיות.
ההסכם נחתם ב־15 בספטמבר 2020 בבית הלבן על ידי ארצות הברית (כמתווכת), איחוד האמירויות הערביות, בחריין וישראל. לאחר מכן גם סודאן ומרוקו הצטרפו להסכם.
היסטוריה.
יחסי חוץ טרום ההסכמים.
לאורך שנים קיימה ישראל קשרים חשאיים עם מספר מדינות ערב, ונעשו מאמצים רבים להוציא קשרים אלו לאור.
ב־28 בינואר 2020 הוצגה תוכנית השלום של הנשיא טראמפ. מספר מדינות ערביות כמו ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות ומרוקו בירכו על תוכנית השלום שנחשבת לפרו-ישראלית. ב־12 ביוני 2020 פורסם בעיתון ידיעות אחרונות מאמר בו צוטט יוסף אל-עותייבה, שגריר איחוד האמירויות בארצות הברית (המשמש גם כשר המדינה של האמירויות), ואמר כי קיים פוטנציאל ענק לקשרים חמים יותר בין ישראל לאיחוד האמירויות.
הגורמים לתהליך הנרמול.
הסיבות העיקריות שהובילו להגעה להסכמי אברהם:
טקס החתימה.
הסכם אברהם נחתם בטקס חגיגי ב-15 בספטמבר 2020, על מדשאת הבית הלבן על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות, עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן ושר החוץ של בחריין עבד א-לטיף א-זיאני.
בעת הטקס שיגרו פלסטינים רקטות לעבר אשדוד ואשקלון, 8 מהן יורטו על ידי כיפת ברזל אך רקטה אחת שפגעה באשדוד פצעה מספר אזרחים ישראלים.
שעות טרם נחתם ההסכם בבית הלבן, הבהיר היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כי על פי החוק הישראלי, ראש הממשלה בנימין נתניהו אינו מוסמך לחתום על ההסכם, אלא שר החוץ גבי אשכנזי ששהה בישראל. ולכן נתניהו נאלץ לבקש מאשכנזי ייפוי כוח.
השפעת ההסכמים.
ההסכמים בין ישראל לחלק ממדינות המפרץ יצרו אפקט חיובי ביחסים של ישראל עם מדינות ערביות נוספות. כך למשל ערב הסעודית שתמכה בהסכמים הללו מאחרי הקלעים, אישרה בעקבותם מעבר חופשי של כל הטיסות הישראליות האזרחיות מעל שטחה.
באוקטובר 2020 נחתם הסכם תעופה בין ישראל וירדן שיאפשר טיסות חוצות במרחב האווירי של שתי המדינות, ירדן וישראל, הן של מטוסים אזרחיים והן של מטוסים צבאיים. גם סודאן החלה בסוף 2020 לאפשר לטיסות ישראליות לעבור מעל שטחה.
לודמילה ברגינה
לודמילה איבנובנה ברגינה (ברוסית: Людмила Ивановна Брагина; נולדה ב-24 ביולי 1943) היא אתלטית סובייטית בעבר. היא אלופה אולימפית (מינכן 1972) ושיאנית עולם (1972–1976) בריצת 1500 מטר. נוסף לכך, היא שיאנית עולם (1972 - 1982, עם הפסקה של שנה) בריצת 3000 מטר.
ביוגרפיה.
ברגינה נולדה וגדלה ביקטרינבורג, מחוז סברדלובסק. היא החלה להתאמן בקפיצה לגובה בשנת 1960 והחליפה לריצה רק בשנת 1964. בשנת 1966 היא סבלה מדלקת ריאות קשה. לאחר שהחלימה היא עברה להתאמן בדרום רוסיה בקרסנודאר.
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון ב-20 בספטמבר 1969 היא סיימה במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:13.2 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ב-20 בספטמבר 1971 היא סיימה במקום שישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:13.9 דקות.
בתחרות שנערכה במוסקבה ב-18 ביולי 1976 קבעה ברגינה בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 4:06.9 דקות, שיפור לשיא בן השנה של קארין ברנליית מגרמניה המזרחית (4:09.6 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה במוסקבה ב-12 באוגוסט היא קבעה בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 8:53.0 דקות, שיפור לשיא העולם בן השלושה חודשים של פאולה פיני מאיטליה (9:09.2 דקות) ובכך הייתה לאתלטית אישה הראשונה שרצה ריצה זו מהר יותר מ-9 דקות.
אלופה אולימפית ושיאנית עולם.
חודש לאחר מכן, באולימפיאדת מינכן (1972) היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 4:01.38 דקות, לפני גונהילד הופמייסטר מגרמניה המזרחית (4:02.83 דקות) ופאולה פיני (4:02.85 דקות) ובכך הייתה לאלופה האולימפית הראשונה בריצה זו. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 4:06.47 דקות אותו שיפרה בשלב חצי הגמר בתוצאה של 4:05.07 דקות. בריצת הגמר כל חמש האתלטיות הראשונות רצו מהר יותר מהתוצאה שקבעה בשלב חצי הגמר.
בתחרות שנערכה בדרהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית ב-6 ביולי 1974 היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 8:52.8 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי גרטה וייץ מנורווגיה (8:46.6 דקות)
חודשיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה ב-2 בספטמבר 1974 היא זכתה במדליית כסף בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:56.09 דקות, אחרי נינה הולמן מפינלנד שקבעה שיא אליפות חדש ושיא לאומי חדש של 8:55.10 דקות ולפני ג'ויס סמית' מבריטניה (8:57.39 דקות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה ברגינה במקום חמישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:07.20 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה. תשעה ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקולג' פארק, מרילנד ב-7 באוגוסט היא קבעה שיא עולם חדש בריצת 3000 מטר, שיפור לשיא בן החודש וחצי של גרטה וייץ (8:45.4 דקות), שיא זה החזיק מעמד כ-6 שנים ונשבר על ידי סבטלנה אולמסובה מברית המועצות (8:26.78 דקות).
עמי וארצי
עמי וארצי (בסינית: 我和我的祖国) הוא סרט דרמה אנתולוגי סיני משנת 2019, המורכב משבעה קטעים שביימו שבעה במאים, צ'ן קייג'ה, ג'אנג ייבאי, גואן הו, שו שיאולו, שו ג'נג, נינג האו, וון מוי. בו מככבים רבים מהשחקנים המובילים בסין, בתפקידי משנה ובהופעת קמע. הסרט הופק במשותף על ידי חברת הפצת הסרטים של Huaxia, סרטי פוליבונה וסרטי עליבאבא. הסרט יצא בסין ב-30 בספטמבר 2019, לציון יום השנה ה-70 להקמת הרפובליקה העממית של סין.
עלילה.
לקראת.
קטע הפתיחה של הבמאי גואן הו, "לקראת" (前夜), עוסק במהנדס, לין ז'יואן (אותו מגלם הואנג בו), במירוץ נגד הזמן כדי לשכלל מנגנון הנפת דגלים אוטומטי לפני טקס הקמתה של הרפובליקה העממית של סין ב-1 באוקטובר 1949.
עובר ליד.
הסיפור השני "עובר ליד" (相遇) בבימויו של ג'אנג ייבאי, מציג מדען, גאו יואן, אותו מגלם ג'אנג יי, עובד על פצצת האטום הראשונה של סין שנאלץ להיפרד לנצח מאהובו בשנות השישים.
האלוף.
הסיפור השלישי "האלוף" (夺冠), בבימויו של ז'ו ג'נג, מספר כיצד נער משנחאי בשם דונג דונג (אותו גילם האן האולין) עזר לשכניו לצפות בטלוויזיה בזכייה במדליית הזהב האולימפית של נבחרת סין בענף כדורעף נשים ב-1984.
חזרה הביתה.
הסיפור הרביעי "חזרה הביתה" (回归), בבימויו של שו שיאולו, עוסק במשלחת מבצעת סינית ושוטרים מקומיים המתכוננים להשבת הונג קונג משלטון בריטניה לסין בשנת 1997. השקט בן 12 השניות בין ההמנון הבריטי והסיני במהלך טקס מסירת הונג קונג בא לידי ביטוי גם בחלק זה.
שלום בייג'ינג.
הסיפור החמישי "שלום בייג'ינג" (北京你好), בבימויו של נינג האו, עוסק בנהג מונית שנותן כרטיס לטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג 2008 לילד מאזור רעידת האדמה בסצ'ואן, אף על פי שהוא נועד להיות מתנת יום הולדת לבנו המרוחק.
הכוכב המנחה.
הסיפור השישי "הכוכב המנחה" (白昼流星), בבימויו של צ'ן קייג'ה, עוסק בצמד אחים חסרי בית העדים לנחיתת הקפסולה של החללית המאוישת שנז'ו 11 ב-18 בנובמבר 2016, רגע של גאווה לאומית שנגעה בהם.
אחד בשביל כולם.
"אחד בשביל כולם" (护航), בבימויו של טון מויה, עוקב אחר סיפורו של טייס מטוסי הקרב הבכיר לו צ'יאוראן שעוזר לחבריו הטייסים להשיג תצוגה אווירית חלקה במצעד הצבאי לציון 70 שנה לניצחון במלחמת יפן-סין השנייה בשנת 2015.
הפצה.
ב-20 במרץ 2019 הודיעו המפיקים כי הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-1 באוקטובר 2019, במהלך היום הלאומי של סין. ב-6 בספטמבר 2019 הוכרז כי הסרט הוקדם ל-30 בספטמבר 2019.
הסרט הופץ על ידי China Media Capital, מפיצה בינלאומית גדולה של קולנוע וטלוויזיה סיני ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד
קבלה.
דובאן, אתר דירוג מדיה סיני גדול, העניק את הציון 8.1 מתוך 10. מחוץ לסין הסרט דורג 6.4 / 10 ב-IMDb.
הכנסות.
הסרט הכניס כ-336 מיליון יואן (51.62 מיליון דולר ארצות הברית) ביום ההקרנה השני שלו. הוא הכניס מיליארד יואן בשלושה ימים. הסרט הרוויח בסוף השבוע הראשון שלו יותר מ-2 מיליארד יואן.
הסכם אברהם
אביה גל
אביה גל (נולדה ב-11 באוגוסט 1995) היא עיתונאית, עורכת ומגישת רדיו ישראלית. נכון ל-2020, היא מנהלת מחלקת הדיגיטל בגלי צה"ל ומגישה שם תוכניות תרבות ובידור.
ביוגרפיה.