בסיכום עונת 2017/2018 באליפות רוסיה, נשרו הקבוצות הבאות לליגה הלאומית:
בסיום העונה האחרונה בליגה הלאומית הודחו לליגה השנייה הקבוצות הבאות:
בסיוםהעונה האחרונה של  הליגה הלאומית העפילו לליגת העל הקבוצות הבאות:
אומנם על פי תוצאות העונה חמש הקבוצות הבאות היו אמורות לרדת ליגה אך הן שמרו על מקומן בליגה:
בנוסף, "אנז'י" (מחצ'קלה), סיימה במקום 14 והפסידה במשחקי מבחן ל"יניסיי" והייתה אמורה לחזור לליגה הראשונה אחרי 3 עונות היעדרות, אך קבוצת אמקאר פרם מליגת העל פורקה ואנז'י נשארה בליגת העל במקום אמקר, את מקומה בליגה הלאומית נטלה קבוצת קרסנודאר-2;
הערות שוליים.
סנונית אתיופית
סנונית אתיופית (שם מדעי: "Hirundo aethiopica") היא מין של ציפור בינונית בגודלה, שמשקלה נע בטווח 10–17 גרם. מצויה בעיקר באזורי מרכז אפריקה. הסנונית ניזונה מחרקים מעופפים, וקולה הוא ציוץ מלודי.
מראה חיצוני.
הסנונית האתיופית בינונית בגודלה. חלקי גופה העליונים צבועים בכחול כהה זוהר ועל מצחה מתנוסס כתם ערמוני. החזה שלה בצבע לבן מלוכלך עם גוון של אדום חיוור. זנבה מפורץ והנוצות בצדדיו מוארכות. משקלה הוא 10–17 גרם. מוטות הכנפיים שלה הם באורך 24–30 ס"מ.
בית גידול.
בית הגידול של הסנונית האתיופית הוא במרכז אפריקה. היא נמצאת מחוף האוקיינוס האטלנטי ועד האוקיינוס ההודי. בית הגידול נמצא באזורים פתוחים מכוסי עשב ושיחים כמו סוואנה, ולפעמים בחורשים דלילי עצים. בתקופת הקינון ניתן לראותה בצוקים ליד החוף. בישראל היא נדירה ביותר ונצפתה לראשונה במרץ 1991.
מזון.
הסנונית האתיופית ניזונה בעיקר מחרקים מעופפים, כגון: דבורים, נמלים, טרמיטים, ציקדות וזבובים.
שירת הציפור.
קולה של הסנונית האתיופית הוא ציוץ מלודי: " cheep –cheep".
פיג'ו סוג 27
פיג'ו סוג 27 (בצרפתית: Peugeot Type 27) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1899–1902.
יוצרו 29 יחידות.
דגם ה"פיג'ו סוג 27" הוגדר כמכונית מסוג לנדולט, מושב הנהג היה פתוח, ומושבי הנוסעים היו סגורים.
דגם ה"פיג'ו סוג 27" היה הדגם הראשון של פיג'ו שהורכב בו מנוע בנזין.
דגמי "פיג'ו" בשנת 1899.
בשנת 1899, בנוסף לדגם ה"פיג'ו סוג 27", בנתה פיג'ו 8 דגמים: "פיג'ו סוג 14 ("Peugeot Type 14" ), "פיג'ו סוג 15 (Peugeot Type 15 ), "פיג'ו סוג 16 ("Peugeot Type 16" ), "פיג'ו סוג 21 ("Peugeot Type 21" ),"פיג'ו סוג 24 ("Peugeot Type 24" ), "פיג'ו סוג 26 ("Peugeot Type 26" ) ו"פיג'ו סוג 28 ("Peugeot Type 28" ).
בסך הכול יוצרו על ידי פיג'ו בשנת 1899 300 כלי רכב.
עיט גמדי
עיט גמדי (שם מדעי: "Aquila pennatus") הוא מין של עוף דורס קטן ממשפחת הנציים. הוא חולף שכיח בישראל בשתי עונות המעבר. עדין אין הסכמה על מיונו הטקסונומי. לרוב משייכים אותו לסוג עיט אך יש גם הרואים בו מין בסוג עיט קטן.
מאפיינים.
משקלו של הזכר 510–770 גרם ומשקלה של הנקבה 840–1025 גרם. אורך העוף 40 ס"מ. מוטת כנפיים 113-132 ס"מ.
לעיט הגמדי יש שני מופעים שונים : מופע אחד חיוור, בעיקר אפור בהיר, עם ראש כהה ונוצות טיסה בהירות. מופע שני - חום, עם נוצות טיסה אפורות כהות.
מקור השם (אטימולוגיה): שמו בערבית - עוקאב מוסיירה זע'ירה ("עיט מסייר קטן"). השם העברי מציין את העובדה שהוא אחד מהעיטים הקטנים באזורנו. לפי השיוך לסוג "עיט-ניצי" ניתן להבין שהוא היה אמור להיקרא "עיט-ניצי גמדי". השם האנגלי Booted Eagle מתייחס לכמות הנוצות המרובה על רגליו, היוצרת צורה של מגפיים. פירוש השם המדעי - עיט ניצי מנוצה.
תיאור העיט.
העיט הגמדי הוא עיט קטן ביחס לשאר העיטים וגודלו כגודל עקב חורף. העיט ניזון בעיקר מעופות שהוא תופס באוויר או על הקרקע. ישנם 2 מופעים: מופע בהיר עם גוף לבן וגוונים כהים בראש ובחזה ומופע כהה בצבע חום חזק וזנב בהיר. לשני המופעים נוצות המכסות את הרגל עד שורש הכף. כ־60 אחוז מהפרטים הנצפים בארץ ישראל הם בעלי מופע בהיר. מידות: אורך גוף: עד 51 ס"מ. מוטת הכנף 113 - 134 ס"מ. מסה: נקבה: 0.84-1 ק"ג, זכר: 510-770 גרם. אופן המעוף: העיט הגמדי הוא היחיד מבין הדורסים הנודדים שמבצע צלילות ציד חדות, תוך כדי הנדידה. העיט הגמדי כמו שאר העופות הדורסים נודד בשעות היום על ידי שימוש ב"טרמיקות" כדי לצבור גובה, ואז גולש כדי להתקדם. מעוף הנדידה של העיט הגמדי נמוך ביחס לדורסים אחרים.
ציד המזון.
העיט הגמדי הוא נודד שכיח מאוד בישראל בשתי עונות המעבר. הוא נודד בגובה נמוך יחסית לדורסים אחרים, וכשהוא מזהה על הקרקע מתחתיו טרף פוטנציאלי, כגון להקת יונים או חוגלות, הוא אוסף את כנפיו וצולל לעברן בתלילות, צלילה ארוכה ומתמשכת, ובולם את עצמו בפתיחת כנפיים רק לקראת הגעתו לגובה הקרקע.
הפצה ובתי גידול.
העיט הגמדי מקנן בצפון-מערב אפריקה, ספרד וצרפת, טורקיה ודרום-מזרח אירופה ומזרחה עד מרכז אסיה. באזור זה האוכלוסייה מקוטעת ואינה רציפה. האוכלוסייה המערב-פליארקטית נודדת בחורף דרך אפריקה, מדרום לסהרה, ונודדת דרך מיצריי גיברלטר או מיצריי בוספורוס והמזרח התיכון.
נדידה.
העיט נודד בעונת הסתיו מסוף חודש אוגוסט עד סוף חודש נובמבר, כשהכמות הגדולה ביותר שנמדדה הייתה בין ה - 10 ל - 30 בספטמבר. הוא חולף בעיקר בציר המערבי ולפעמים באילת ובדרום הנגב. המספר המקסימלי שנרשם בעונת הסתיו עומד על כ - 2,000 פרטים בכפר-קאסם ב-1986. המעבר בסואץ מרוכז יותר ופרוש על פני חזית צרה, 1,220 פרטים נצפו שם בעמדה בסתיו 1984 .
העיט בישראל.
הופעת העיט בחורף מאוד נדירה - כעשרה פרטים חורפים מדי שנה בכל שטחי ישראל. אפשר לראותו בעיקר בעמקים הצפוניים, גם במישור החוף ובדרום הנגב. החל מאמצע שנות ה - 90 מספר העיטים הגמדיים החורפים עלה מעט יותר, עם 6 - 7 פרטים בעמק החולה.
רבייה.
בחודשים אפריל מאי בונים העיטים קנים על עצים ביער: על עצים בודדים, על עצים קטנים או על צוקים. העיט בונה קן גדול של מקלות וענפים, עם עלים ירוקים, ולפעמים בשימוש חוזר.
המזון שלו מורכב מעופות עד גודל תרנגולת, לטאות ויונקים קטנים. העיט הגמדי מטיל ביצה או שתיים בקן הבנוי או שהוא משתלט על הקן של עופות גדולים אחרים, כגון דיה שחורה או אנפה אפורה. הנקבה דוגרת על הביצה במשך כ 45 ימים והזכר מאכיל את הגוזלים. הנקבה שומרת על הקן לאחר הבקיעה ועל הגוזלים בעוד הזכר מספק את האוכל. הגוזל בוקע לאחר 70–75 ימים.
סכנות ואיומים.
העיט נפגע מכריתת יערות באירופה, מרדיפות ומציד. בכל תחומי תפוצתו. העיט נפגע גם מהרעלות ומהתחשמלות. הוא עשוי להיפגע גם מפיתוח של חוות טורבינות רוח.
סלעית חלודת זנב
סלעית חלודת הזנב (שם מדעי: "oenanthe moeste") היא מין של ציפור שיר מהסוג סלעיות שבמשפחת החטפיתיים המצויה בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, לרבות בישראל.
בנוסף לשמה הלטיני, מתווספים לה עוד שני שמות: "buff rumped wheatear" ו"red rumped wheatear"- היכול להשתייך גם לסלעית קירגיסטנית. אורכה הוא 15–18 ס"מ ומשקלה 20–24 גרמים, ולמרות משקלה הקטן היא גדולה בהרבה משאר הזנים המערביים הרגילים.
תיאור.
אורכה הוא 15- 18 ס"מ ומשקלה 20- 24 גרמים. רוחב כנפיה הוא 25- 29 ס"מ והיא גדולה בהרבה משאר הזנים המערביים הרגילים. צבע ראשה חום בהיר וגחונה לבן. גבו, גרונו ולחייו של זכר הסלעית שחורים וראשו, עורפו וגחונו לבנים, בניגוד לגבה, לראשה ולעורפה של הנקבה, שצבעם חום חלודי-אפרפר. צבעה של זנב הסלעית הוא חום חלודי עד שחור המשמש כסימן ההיכר של הציפור, זאת ניתן לראות בשמה- סלעית חלודת זנב.
קינון ודגירה.
הסלעית דוגרת בחורים עזובים של מכרסמים או במדרונים. היא יכולה לדגור על ארבע ביצים בסך הכל. גם מחוץ לעונת הדגירה היא שומרת על טריטוריה גדולה.
תפוצה.
הסלעית נפוצה באזורי מדבר סוריה עד צפון סיני. על פי חוקר הטבע הנרי טריסטרם, הסלעית דוגרת במדבר יהודה ובצפון הנגב. היא נמנעת ממקומות יבשים למדי, ואוהבת לחיות באזורים שטוחים, ובעיקר באזורים שוממים ומלוחים3
אלמנה חומה
אלמנה החומה (נקרא גם: אלמנה אפורה ועכביש הכפתורים החומים; שם מדעי: "Latrodectus geometricus") הוא עכביש ממשפחת הכדורניים אשר התגלה לראשונה בשנת 1935. האלמנה החומה ניתנת לזיהוי על ידי מאפיינים ייחודיים ונפוצה במדינות רבות (גם בישראל) . האלמנה החומה ניזונה מחרקים שונים, לשם כך יש לה ארס להרוג את טרפה. נשיכתה אינה מסוכנת לבני אדם (למעט לאוכלוסיות מיוחדות).
תיאור.
אורך האלמנה החומה הוא כ-38 מ"מ. צבעיה  נעים בין חום לשחור, ולעיתים מופיעים עליה גם מעט גוונים אפורים. לאלמנה החומה יש תווית ייחודית בצורת שעון חול על החלק התחתון של הבטן, המשמשת כסימן אזהרה כנגד טורפיה.  לתווית זו יש צבע כתום צהבהב או בהיר. בנוסף יש לה גם פסים על הרגליים. ניתן לזהותה בקלות לפי שק הביצים שלה שמראהו קוצני.
הפצה.
מדענים רבים סבורים כי מקורה של האלמנה החומה הוא באפריקה . האלמנה החומה נצפתה בארצות: דרום אפריקה, ארצות הברית (כולל הוואי), אוסטרליה, אפגניסטן, דרום אירופה, הרפובליקה הדומיניקנית, קפריסין, קוסטה ריקה, אל סלבדור, אורוגוואי, פקיסטן, הודו, תאילנד וכן גם ישראל. עכבישי האלמנה החומה שוכנים באזורים עירוניים, לרוב במכוניות נטושות או במחסנים.
ארס.