בשנת 1903 נוסדה על ידי הגרמנים שכונה קטנה בשכנות לשכונת נוה צדק, בין מסילת הברזל ובין הדרך אל יפו הקרובה, כיום בצד רחוב אילת. בשכונה זו גרו משפחות גרמניות אחדות שעסקו במסחר ובמלאכה ביפו. השכונה נקראה "ולהאלה", כשמו של גן העדן של האלים הגרמנים הקדמונים. בשכונה זו היה בית הקונסוליה הגרמנית, בית חרושת "ואגנר" שנקרא על שם בעליו גוטהילף וגנר, ובקרבתו המסעדה ומועדון הלילה קפה לורנץ. בבית החרושת ואגנר יוצרו אמצעי לחימה לחילות הטורקים והגרמנים שחנו בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 התקרבה אוניית מלחמה צרפתית לחוף יפו והפגיזה את בית החרושת בלי נזק לבתים הסמוכים אליו. השם ולהאלה היה ידוע בעיקר לגרמנים בעוד שרוב התושבים קראו לה "שכונת ואגנר". במלחמת העולם השנייה הוצאו הגרמנים מוולהאלה והוכנסו למחנה הסגר. הבריטים השתלטו על הבתים לצורכיהם. עדיין נשארו מספר בתים בוולהאלה, באחד מהם נמצא משרד התמ"ת, ובבית אחר שכן עד שנת 2018 בית השאנטי.
סידני וב
סידני ג'יימס וב, הבארון פספילד הראשון (באנגלית: Sidney James Webb, 1st Baron Passfield;
13 ביולי 1859 – 13 באוקטובר 1947) היה סוציאליסט, כלכלן ורפורמטור בריטי, אשר לרוב מוזכר יחד עם אשתו, ביאטריס וב. הוא היה אחד החברים הראשונים בחברה הפביאנית בשנת 1884, יחד עם ג'ורג' ברנרד שו (השניים הצטרפו לחברה שלושה חודשים לאחר הקמתה). יחד עם חברים אחרים הפכו שו ווב את החברה הפביאנית לחברה הפוליטית-אינטלקטואלית הבולטת ביותר באנגליה האדוארדית.
ביוגרפיה.
וב נולד בלונדון למשפחה של עוסקים חופשיים. הוא למד משפטים באוניברסיטת לונדון בזמנו החופשי כשבה בעת עבד במשרה משרדית. בשנת 1895 סייע להקים את בית הספר לכלכלה של לונדון (London School of Economics) בעזרת עיזבון שהושאר לטובת החברה הפביאנית על ידי תורם. הוא מונה לפרופסור למינהל ציבורי בשנת 1912 ושירת בתפקיד במשך חמש-עשרה שנה. בשנת 1892 נישא וב לביאטריס פוטר, אשר עימה חלק השקפות ואמונות. הונה של ביאטריס איפשר לווב לעזוב את עבודתו המשרדית ולהתרכז בפעילויות אחרות. השניים היו חברים במפלגת הלייבור והיו פעילים פוליטית. ב-1917 ניסח וב את סעיף 4 של חוקת הלייבור, שאומץ על ידי המפלגה ב-1918. סידני הפך לחבר פרלמנט מטעם מחוז סיהאם בשנת 1922. הזוג נהג לארח את ארוחות מועדון ה-Coefficients, אשר משך אליו את הפוליטיקאים וההוגים הבולטים של התקופה.
בשנת 1929 קיבל את התואר ברון פספילד ושירת כשר בממשלה (הוא היה גם שר המושבות וגם השר לענייני הדומיניון), תחת ראש הממשלה רמזי מקדונלד. בשנת 1930 פרש מהמשרד לענייני הדומיניון בשל בריאותו הלקויה. באותה שנה גם פרסם את הספר הלבן. חיים ויצמן סיפר בעדותו בפני ועדת פיל כי בשנת 1930 אמר לו וב "כלום אינך מבין שאין בארץ ישראל מקום אפילו לחתול נוסף".
בני הזוג וב תמכו בברית המועצות עד מותם. ספרם "The Truth About Soviet Russia" פורסם בשנת 1942.
הזוג וב מופיע באופן סאטירי בספרו של ה. ג'. ולס "The New Machiavelli", כזוג קצר רואי, בורגני ומניפולטיבי. ולס מהתל בספר באופן דומה גם בחברה הפביאנית.
לורד פאספילד
טופז
טופז הוא מינרל נזוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת איים) המכיל אלומיניום ופלואור השייך לקבוצת הסילימניט. הטופז הטהור הוא שקוף אבל זיהומים מוסיפים לו צבע, הנפוץ ביותר הוא צהוב. כשמחממים טופז צהוב הוא מקבל גוון אדמדם ורוד. אם מקרינים אותו בנוסף הוא מקבל גוון כחלחל. כיום מקובל להוסיף לטופז שכבה דקה של תחמוצת טיטניום ולקבל על ידי כך אבני חן הזוהרות בצבעים שונים.
טופז מצוי בסלעי יסוד חומציים כדוגמת הגרניט והריוליט וניתן למוצאו עם קסיטריט ופלואוריט. המקומות בהם מוצאים טופז הם הרי אורל, צ'כיה, סקסוניה, נורווגיה, איטליה, שוודיה, יפן, ברזיל, מקסיקו וארצות הברית.
הטופז היא אבן חן והשימוש העיקרי בה הוא בתעשיית התכשיטים.
אטימולוגיה היסטוריה ומיתולוגיה.
מקור השם טופז מיוונית "טופזוס" ופירושו "לחפש" שהוא שמו של אי בים האדום שקשה היה למוצאו, שממנו נהגו לכרות אבן חן צהובה (כיום נראה כי מדובר באוליבין צהבהב). בימי הביניים היה טופז כינוי לכל אבן חן צהובה, אך כיום השם מיוחד רק לסיליקט שתואר.
על פי בחיי בן אשר, טופז היא אבן החן לשם המצויה בחושן ומייצגת את שבט דן, אם כי קיימות סברות אחרות על פיהן לשם היא אבן החן אופאל.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד טופז הוא אבן ההולדת של חודש נובמבר.
תקנות זיהום האוויר
קווים
קווים תחבורה ציבורית בע"מ היא חברה המספקת שירותי תחבורה ציבורית בישראל, והיא החברה השלישית בגודלה בתחום (אחר אגד ודן).
נכון ל-2019 מעסיקה החברה כ-2,700 עובדים מתוכם כ-2,400 נהגים.
על החברה.
החברה הוקמה בשנת 2000 כשותפות בין חברת מאיר חברה למכוניות ומשאיות וחברת ההסעות הורן את ליבוביץ, ברקע החלטת משרד התחבורה להפסיק את הדואופול של אגד ודן בהפעלת שירותי תחבורה ציבורית. ב-3 ביולי 2011, היא התמזגה עם "עילית". בשנת 2020 רכשה חברת מאיר מכוניות את חלקה של חברת הורן את ליבוביץ והחברה עברה לבעלותה המלאה.
אשכולות ואזורי פעילות.
אשכול בקעת אונו - אלעד האשכול הראשון שהופעל על ידי החברה (החל מיוני 2003) היה אשכול בקעת אונו (בין 2003 ו-2015 כלל האשכול גם שירות בפתח תקווה), והוא כולל שירות עירוני בישובי הבקעה, שירות עירוני למחצה בינם וערי גוש דן ומספר קווים בין עירוניים. השירות באלעד כולל שירות עירוני בעיר ושירות בינעירוני ממנה אל ערים אחרות. את השירות באלעד החלה החברה רק ב-2015, כשהיא מחליפה את חברת אגד תעבורה. בשנת 2022 החברה הפסידה במכרז על האשכול לחברת מטרופולין.
אשכול חשמונאים (רמלה - לוד - מודיעין - מודיעין עילית) הכולל שירות עירוני בערים האלו ובשוהם, ושירות בינעירוני בינם לגוש דן וירושלים. החברה מפעילה את האשכול מ-2012, כשהיא מחליפה את החברות ויאוליה (במודיעין) וסופרבוס (ברמלה לוד ומודיעין עילית).
אשכול עמק האלה - ביתר עלית השירות כולל שירות עירוני בביתר עילית ושירות בינעירוני ממנה אל ערים אחרות, בנוסף לשירות מעמק האלה לירושלים ובית שמש. את השירות בביתר סיפקה חברת עילית החל מ-2006, שהתמזגה בחברה ב-2011, ושאר השירות בעמק האלה הופעל על ידי סופרבוס עד 2015.
אשכול נתניה - חדרה הכולל את השירות מישובי האזור אליהם ושירות עירוני באום אל-פחם ובינמינה, כמו גם קווי הקישור והמאספים של השרון ותל אביב. השירות מסופק על ידי החברה מ-2012, כשהחליפה את נתיב אקספרס.
אזורי פעילות לשעבר.
אשכול עמק יזרעאל (נכללו בו עפולה, בית שאן ומגדל העמק).כלל שירות עירוני בעפולה ושירות פרוורי בין ערי וישובי העמק והערים הסובבות. הופעל בין פברואר 2005 למרץ 2015, עת שהוכלל ב"אשכול העמקים", בו זכתה סופרבוס.
אשכול פתח תקווה ראש העין. כלל את עיקר השירות בפתח תקווה (עירוני ולגוש דן) וכן בראש העין. הופעל על ידי החברה בין אפריל 2006 ו-2015, כשמשרד התחבורה הציב מגבלת זכייה באשכול זה ואשכול בקעת אונו, והאשכול עבר לאפיקים.
היסטוריה ותאריכים.
בספטמבר 2005 השיקה החברה כרטיס חכם בשם "אופק" בפיתוח "מלם" אשר ניתן להטעין בכסף ונועד להחליף את כרטיסיות הניקוב, כרטיס החופשי-יומי, וכרטיס החופשי-חודשי.. כרטיס זה התפתח והפך לכרטיס הרב-קו הארצי.
באוגוסט 2008, הייתה הראשונה במדינה אשר הפעילה את הכרטיס החכם "רב-קו", ושנה אחר כך, ב-2009, השיקה את השירות הטלפוני "Next Bus", המאפשר לקבל מידע עדכני אודות זמני ההגעה של קווים לתחנותיהם.
במרץ 2014 הוכר כוח לעובדים כארגון היציג ל-1,700 עובדי החברה.
בשנת 2019 חתמה החברה על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות הלאומית שהוגדר כהסכם מהפכני בענף התחבורה הציבורית בישראל. במסגרת ההסכם נכללו שלל הטבות, והנהגים עברו לקבלת שכר חודשי ולא שעתי, שלדברי הסתדרות העובדים הלאומית יעמוד על כ-13 אלף שקלים בממוצע.
בשנת 2021 הקימה החברה את שירות Quicker בהזמנה מראש באפלקציית Moovit בשת"פ עם חברת ההזנק הישראלית MoovitApp Global LTD. באוקטובר 2021 פרסמו האקרים מקבוצת בלאק שאדו מידע מפריצה לסייברסרב בהם גם פרטים על לקוחות קווים.
בדצמבר 2021 האתר חזר לפעילות מלאה.
צי החברה.
לחברת קווים כ-1,400 אוטובוסים, מידיבוסים ומיניבוסים, עירוניים ובינעירוניים מתוצרת איסוזו, וולוו, יוטונג ומרצדס.
ג'יגה
צבי צילקר
צבי יהושע צילקר (13 במרץ 1933 – 18 בנובמבר 2021) היה פוליטיקאי ומהנדס ישראלי. כיהן כראש העיר השני של אשדוד ושימש בין היתר כמהנדס העיר אשדוד, כמנכ"ל משרד העבודה והרווחה, כמנכ"ל משרד התקשורת וכמנכ"ל התאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
ביוגרפיה.
צילקר נולד בעיר גיסטרו שבמקלנבורג-שוורין, גרמניה, למשפחה דתית. עלה עם משפחתו בשנת 1935 בהיותו בן שנה וחצי. הוא למד בסמינר מזרחי ואחר כך התחיל ללמוד פילוסופיה וחינוך באוניברסיטה העברית. לאחר שנה החליט לשנות כיוון ובאמצע שנות ה-50 הוא למד הנדסה בטכניון והיה פעיל בוועד אגודת הסטודנטים. ביוני 1959 קיבל תואר מוסמך במדעים מהפקולטה להנדסה בנאית. במקביל ללימודיו הוא היה פעיל בבית"ר ובין השאר היה מפקד קורס מדריכים ארצי של בית"ר בקיץ 1956.
צילקר עבד שנתיים כמהנדס במשרד השיכון ובשנת 1960 מונה למהנדס המועצה המקומית בית שמש. עד שעבר בספטמבר 1962 לאשדוד לשמש כמהנדס המועצה המקומית אשדוד. במקביל היה צילקר פעיל באשדוד ברוטרי, במועצה לבטיחות בדרכים ובועדות של העירייה. בימי המיתון של 1966 הוא היה מהעובדים שויתרו על תשלום עבור שעות נוספות.
בשנת 1965 הוא אמר על מעורבות פוליטית באשדוד: