הדאון הצפוני אנדמי לגינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מצומצם במיוחד ומוגבל להר סומורו והאזורים הסמוכים אליו שנמצאים בתוך הרי טוריצ'ילי במחוז סנדון שבפפואה; ככל הנראה, התפוצה של הדאון הצפוני הייתה מוגבלת מאז ומתמיד, בהתחשב בכך שלא נמצאו שרידים שלו בהרי בוואני הסמוכים לטוריצ'ילי.
בית הגידול שלו מורכבת מיערות גשם טרופיים לחים ויערות עננים בגבהים של 1,220-800 מטר מעל פני הים; יש תצפיות לא מאומתות גם מתחת ל-300 מטר במטעים סביבות הכפרים. אין מידע זמין אודות אורח החיים של הדאון הצפוני, בהתחשב בנדירותו ובבית גידולו המיוער וההררי; למעשה, רק שבעה דאונים נתפסו על ידי חוקרי טבע מערביים מאז גילויו של המין ועד העשור השני של המאה ה-21.
מצב.
הדאון הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), מכיוון שטווח התפוצה שלו קטן מ-100 קילומטרים רבועים, יש לו אוכלוסייה יחידה שמוגבלת למקום אחד בלבד, ובגלל הפגיעה המתמשכת בבית הגידול שלו על ידי בירוא יערות, התיישבות אנושית וציד. ישנן תוכניות להקמת אזור שימור קהילתי בתחומי המחיה של המין ולהעלות את המודעות למצבו בקרב האוכלוסייה המקומית, כפי שנעשה בהצלחה עבור הטנקיל וקנגורו אילני עטוי-זהב שחיים אף הם בהרי טוריצ'ילי. ארגון השימור IUCN, ממליץ לבצע בדחיפות מחקרים מקיפים אודות הביולוגיה והתפוצה של הדאון.
דאון מנוצה-זנב
דאון מנוצה-זנב (שם מדעי: Acrobates pygmaeus; קרוי גם דאון ננסי או עכבר מעופף) הוא מין של כיסאי קטן דמוי עכבר במשפחת הפוסומים מנוצי הזנב, שאנדמי ליבשת אוסטרליה. הדאון המנוצה הוא היונק הדואה הקטן ביותר בעולם, ונחשב לרגיש יותר לשינויי האקלים מיונקים אוסטרלים אחרים.
אטימולוגיה וכינויים.
שמו המדעי של הדאון ("Acrobates pygmaeus"), מתייחס לגודלו הזעיר וליכולת הדאייה שלו, ומשמעותו ביוונית עתיקה: קפצן ננסי. מאז גילויו של הדאון מנוצה-הזנב על ידי האירופאים ותיאורו על ידי הזואולוג הבריטי בשנת 1793, הוא זכה לשלל כינויים, בהם: עכבר מעופף, אופוסום ננסי, סנאי ננסי, קוסקוס ננסי דואה ודאון ננסי. השם הרשמי שלו נקבע בשנת 1980 על ידי ועדה של אגודת היונקים האוסטרלית ומתייחס לשתי התכונות הייחודיות שלו. כינויים אבוריג'ינים עבור הדאון כוללים בין השאר: טואן-טואן, קובי-קובי, וואנגו, ג'נונדיט וטורנונג.
טקסונומיה ומיון.
הדאון מנוצה-הזנב שייך למשפחת הפוסומים מנוצי הזנב, לצד הסוג פוסום מנוצה-זנב שחי בגינאה החדשה. המשפחה משויכת לתת-סדרת הפוסומים בסדרת הקנגוראים, אולם הסיווג של שני הסוגים השתנה לעיתים קרובות; במקור סווגו במשפחת הקוסקוסיים, לאחר מכן הועברו למשפחת הפוסומים הננסיים על בסיס דמיון חיצוני, ורק בשנת 1987 הוכרו כשייכים למשפחה עצמאית על בסיס הבדלים אנטומיים ומערכת השיניים מפותחת יותר שמותאמת עבור מזון מן החי. בניגוד לפוסומים הננסיים שקרובים גנטית לקוסקוסיים וכלולים תחת על-משפחת פלנגרידים (Phalangeridae), הפוסומים מנוצי הזנב קרובים למשפחות הכיסנאיים, הפוסומים הטבעתיים והצופוניים וכלולים תחת על-משפחת פטורואידים (Petauroidea).
הדאון מנוצה-הזנב מוכר כמין יחיד בסוגו (" Acrobates"); עם זאת, מחקר גנטי ומורפולוגי משנת 2013, מצא שהסוג כולל למעשה שני מינים נפרדים שחופפים זה לזה באזורים רבים, ונבדלים במספר מאפיינים מורפולוגיים: גודל הבהונות, צורת הגולגולת והכריות הדביקות ברגליים ומבנה האוזן; הם גם מאכלסים בתי גידול שונים זה מזה. שני המינים הם:
נכון לשנת 2020, הסיווג החדש טרם הוכר רשמית על ידי המערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN, המוזיאון האוסטרלי,
אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים וארגונים בינלאומיים נוספים; בשל כך, ערך זה מתייחס לדאון המנוצה כטקסון מונוטיפי לעת עתה והמידע שבו תקף עבור שני המינים.
אחת מהדגימות של הדאון המנוצה שתוארה ב-1892 על ידי וולטר רוטשילד כמין נפרד בשם "A. pulchellus", נאספה לטענת השולח מ"אחד האיים הקטנים בצפון גינאה החדשה"; העדר פרטים על מקום האיסוף וחוסר הוכחות לנוכחות בגינאה, הובילו את הזואולוגים להניח שמקורה של הדגימה באוסטרליה והאספן פשוט טעה. עם זאת, בשנת 2003 הזואולוג האמריקני כריסטופר הלגן מצא במוזיאון להיסטוריה של הטבע בסטוקהולם דגימה אחרת של דאון שנשלחה למוזיאון בשנת 1900 על ידי סוחר בשם ג'יי רידל, ונאספה לטענתו בגינאה החדשה. מאחר שכבר מדובר בשתי דגימות שנשלחו מאנשים שונים, קיומו של הדאון קיים בגינאה הפך לפחות מופרך, שכן עולם החי של האי אינו מוכר כל כך למערב ויונקים רבים התגלו למדע רק בשלהי המאה ה-21. בהנחה שהדאון אכן קיים בגינאה, הוא עשוי לייצג מין שלישי בסוג.
תיאור.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים.
הדאון מנוצה-הזנב הוא היונק הדואה הקטן בעולם; גודלו קצת פחות מעכבר מצוי, והוא הסוג הקטן ביותר בסדרת הקנגוראים לאחר הפוסום הננסי והצופון. מבנה גופו שטוח, גמיש ואלגנטי וראשו פחוס ומחודד. העיניים שלו גדולות ותפוחות ומותאמות לראיית לילה, ואוזניו עגלגלות ובגודל בינוני. בתעלת האוזן, יש דיסק גרמי קטן שמותיר רק חריץ צר בצורת סהר למעבר גלי קול לעור התוף; המבנה הייחודי עשוי לתפקד כמהוד הלמהולץ ולהעצים את רגישות האוזן לתדרי קול גבוהים או נמוכים. החוטם והלוע קצרים והאף ריבועי וזעיר; לדאון יש זיפי שפם ארוכים סביב החוטם, האוזניים ולחיים. מערכת השיניים של הדאון מפותחת יותר משל הפוסום הננסי ומותאמת למזון מן החי. לשונו ארוכה ודקיקה (כ-11 מילימטרים), ובסריקה מיקרוסקופית ניתן להבחין שהיא בעלת דפוס ייחודי של פטמיות ארוכות וצפופות שמשפרות את יכולת יניקת הצוף ואספת אבקנים.
לדאון 5 אצבעות בכל יד ורגל; שתי האצבעות הראשונות ברגל גדולות במיוחד וחסרות טפרים בניגוד לשאר, השתיים האמצעיות סינדיקטיליות וזעירות, והאחרונה בגודל בינוני. הרפידות בכפות הידיים והרגליים מתאפיינות בכריות גדולות ובבלוטות זיעה, והשילוב שלהן מאפשר לדאון להיצמד בחוזקה למשטחים חלקים. ההדבקות לעצמים מושגת בעיקר על ידי בלוטות הזיעה שעל שכבת האפידרמיס ברפידות; הלחות המופרשת מהן, יוצרת מתח פנים וגורמת לכף היד והרגל לתפקד ככוסות יניקה ולהיצמד לעצמים באמצעות יצירת ואקום. הזנב של הדאון ארוך, דקיק ופחוס עם יכולת לפיתה מסוימת.
אורך ראשו וגופו של הדאון מנוצה-הזנב: 8-6 ס"מ, אורך זנבו: 8-7 סנטימטרים, ומשקלו כ-12 גרם בלבד. הזכרים כבדים במקצת מן הנקבות, אך מלבד זאת הדו-צורתיות הזוויגית אינה קיימת. לדאונית יש כיס מפותח עם שרירי סגירה שנפתח חזיתית והוא מכיל בתוכו 4 פטמות.
קרומי דאייה וזנב.
שמו של המין נגזר משתי התכונות המפורסמות שלו: התכונה הראשונה היא קרומי הדאייה שנמתחים מהמרפקים לברכיים ומורכבים מקפל עור עבה עם רקמות חיבור וסיבי שריר; אף על פי שקרומי הדאייה של הדאון המנוצה קטנים וצרים בהשוואה לקרומי הדאייה של הדאון הענק או מיני הדאון, מסת הגוף הקטנה שלו והנוכחות של השיער הארוך בשולי הקרומים, מגדילים את האפקטיביות האווירודינמית שלהם, ומאפשרים לו לדאות מעץ לעץ למרחק של עד פי 300 מאורך גופו. קרומי דאייה קטנטנים נוספים נמצאים בין הרגליים האחוריות.
התכונה המפורסמת השנייה שלו, היא הצורה המיוחדת של הזנב; אף שהוא דליל בשיער וכמעט קירח, יש לו בצדדים שורות של שיער ארוך ונוקשה שמקנים לו מראה של נוצה או מסרק דו-צדדי. תכונה זאת ייחודית למשפחת הפוסומים מנוצי הזנב ואינה נמצאת אצל אף יונק אחר, ומיועדת להיגוי אחורי ולאיזון במהלך הדאייה. בנוסף, הדאון משתמש בזנבו ללפיתת ענפים במהלך הטיפוס.
כסות.
לדאון המנוצה פרווה עדינה ורכה עם שיער צפוף וקצר ומרקם משי. צבעה הכללי מורכב מגוונים של חום ואפור ומשתנה מאזור לאזור: החל מחום-ערמוני, דרך חום-קפה, חום-קקאו, בז', זהוב או קרמל, וכלה בחום-אגוז, אפור כהה, אפור-צפחה או אפור-פחם. הצד התחתון (הבטן, החזה, הגרון והמותניים) בצבע לבן בוהק וניגודיות בינו לבין הצד העליון הכהה בולטת במיוחד בשוליים של קרומי הדאייה. הזרועות והשוקיים עשויים להיות כהים במקצת, אך מלבדם אין וריאציה משמעותית בגווני הפרווה.
הראש זהה פחות או יותר לצבע הגוף, והפנים חיוורות יותר. הלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק, וסביב העיניים יש טבעות שחורות דהויות. חלקי הגוף החשופים של הדאון (כפות הידיים והרגליים, האוזניים והחוטם) בצבע ורוד, והאף אדמדם. הזנב בצבע ורוד כהה בצידו העליון וורדרד בצידו התחתון, והנוצות שלו בצבע אפור או חום כהה עם גוון זהוב בקצוות.
תפוצה וסביבת מחיה.
הדאון מנוצה-הזנב אנדמי לאוסטרליה; טווח התפוצה שלו משתרע לאורך קו החוף המזרחי של היבשת, החל מחצי האי כף יורק בקווינסלנד, דרך ניו סאות' ויילס, טריטוריית הבירה האוסטרלית וויקטוריה עד לפינה הדרום-מזרחית של אוסטרליה הדרומית; הוא מצוי גם באי פרייזר, אך נעדר מטסמניה. למרות טווח התפוצה הנרחב, הדאון נצפה או נלכד לעיתים רחוקות עקב גודלו הזעיר, פעילותו הלילית והיותו שוכן עצים מובהק.
בית הגידול של הדאון המנוצה כולל סוגים מגוונים של יערות: יער גשם טרופי, יער גשם ממוזג, יער אקליפטוס פתוח, יער סקלרופילי יבש או לח, חורש ים-תיכוני וכן יערות גדותיים דלילים של אקליפטוס המקור הגדלים לאורך נהרות ובאזורים מוצפים; עובדה זאת, מסבירה את התרחבות טווח התפוצה שלו לתוך פנים היבשת לאורך נהר מארי. הדאון מצוי הן ביערות שפלתיים והן ביערות הרריים עד רום 1,200 מטר מעל פני הים. ברוב חלקי התפוצה, מתקיימת חפיפה נרחבת עם פוסום ננסי מזרחי.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.