בשל כך (בגלל חפיפה בשטחים שהוענקו לשתי המשפחות) נוצר בלבול גדול בשאלת מקומו של הגבול בין שתי המושבות.
משפחות קלברט ופן העבירו את הסוגיה לפסיקתו של בית המשפט האנגלי וראש בית המשפט העליון באנגליה החליט שהגבול שבין חלקה הדרומי של פנסילבניה לחלקה הצפוני של מרילנד יהיה 24 קילומטר מדרום לפילדלפיה.
לאחר כעשור הסכימו המשפחות על הפשרה ויצאו למדוד את הגבול. מדידת הגבול הייתה משימה קשה מאוד והיה צורך לגייס מודדים מקצועיים מאנגליה.
המדידה.
צ'ארלס מייסון וג'רמייה דיקסון הגיעו לפילדלפיה בנובמבר 1763. מייסון היה אסטרונום שעבד במצפה המלכותי בגריניץ' ודיקסון היה מודד מפורסם. השניים כבר עבדו יחד לפני משימת המדידה במושבות.
משימתם הראשונה לאחר בואם לפילדלפיה הייתה לקבוע את מקומה המדויק לחלוטין של פילדלפיה. משם, החלו למדוד את הקו שנע מצפון לדרום שחילק את חצי האי דלמרווה לשטחים של פן וקלברט. רק לאחר שהשלימו את המשימה הזאת המשיכו השניים לסמן את הקו ממזרח למערב שבין פנסילבניה למרילנד.
הם קבעו במדויק את הנקודה שנמצאת 24 קילומטר מדרום לפילדלפיה, ומאחר שתחילת הקו הייתה ממערב לפילדלפיה, הם החלו את מדידותיהם במזרח. המודדים הציבו מצבת אבן במקום שממנו החלו את המדידה.
המסע והמדידה במערב היו קשים ואטיים. המודדים התמודדו עם סכנות רבות, בעיקר בשל האינדיאנים תושבי האזור. לצמד היו מדריכים אינדיאנים, אבל כשהגיעו המודדים 36 ק"מ ממזרח לנקודת הסיום שלהם אמרו להם המדריכים לא להמשיך מחשש לתושבים עוינים באזור, ובשל כך לא השלימו המודדים את משימתם.
ב-9 באוקטובר 1767, כמעט ארבע שנים לאחר שהחלו במדידות, הסתיימה התווייתו של קו מייסון-דיקסון שאורכו 373 קילומטר.
השפעות.
כחמישים שנה לאחר המדידות נכנסו הגבולות שבין שתי המדינות לאור הזרקורים בעקבות פשרת מיזורי (בשנת 1820). הפשרה ביססה את הגבול בין מדינות העבדות שבדרום למדינות ה"חופשיות" שבצפון (אף על פי שדלאוור הייתה מדינת עבדות במסגרת מדינות האיחוד). אותו גבול שנקבע בפשרה קיבל גם הוא את השם "קו מייסון-דיקסון" מפני שראשיתו במזרח לאורך הקו המקורי, והוא נמשך דרומה עד לנהר אוהיו ולאורכו ועד למקום שבו הוא נשפך למיסיסיפי.
הקו היה סימבולי מאוד בדעתם של אנשי המדינות הצעירות שנאבקו למען העבדות ונגדה.
שמם של שני המודדים יהיה קשור לנצח למאבק הזה ולהפרדה הרגשית, הכלכלית והערכית שבין מדינות צפון ארצות הברית למדינות הדרום.
יש מי שטוענים שכינוייה של דרום ארצות הברית: "דיקסי" (Dixie) או ארץ דיקסי (Dixie Land) נובע משמו של ג'רמייה דיקסון.
קו מייסון-דיקסון בתרבות ובאמנות.
הסופר האמריקאי תומאס פינצ'ון כתב רומן היסטורי בשם "Mason &amp; Dixon" (1997) על אודות מסע המדידה של שני החוקרים.
מארק נופלר, סולן להקת הדייר סטרייטס בעבר, כתב שיר בשם "הפלגה לפילדלפיה" בו הוא מדבר על המודדים של קו מייסון - דיקסון.
ז'אן-בטיסט קולבר
ז'אן-בטיסט קולבר (בצרפתית: Jean-Baptiste Colbert; 29 באוגוסט 1619 – 6 בספטמבר 1683) היה מדינאי צרפתי, ושר האוצר של לואי ה-14. קולבר כונן את המערכת שאפשרה את קידום הייצור התעשייתי בצרפת, בתקופה הטרום-תעשייתית. הוא פרץ דרך במדיניות שעודדה מתן זכויות ליהודים, ואף אסף כתבי יד עבריים.
חייו.
נולד למשפחת סוחרים בעיר ריימס שבחבל שמפאן (כיום שמפאן- ארדן) בצרפת. למד במכללה של הישועים בפריז, ואחר כך שימש כפקיד אצל בנקאי פריזאי. ב-1639 התקבל כפקיד במשרד המלחמה הצרפתי וכעבור מספר שנים הפך למזכירו של שר המלחמה לה טלייה. ב-1649 נתמנה לחבר מועצת המדינה. החל ב-1651 שימש כעוזרו של הקרדינל מאזארן, וכמנהל של רכושו הפרטי. ב-1655 חיבר תזכיר עבור מאזארן שבו לימד סנגוריה על הקרדינל, תקף את שר האוצר ניקולה פוקה, וטען שמכל המיסים שנגבו בצרפת אף לא מחציתם הגיעה לאוצר המדינה. ב-1661, לפני מותו, הקרדינל מאזארן אמר למלך לואי ה-14: "אדוני, אני חייב לך הכל, אך כשנתתי לך את קולבר החזרתי את החוב." אחרי שניקולא פוקה נעצר בפקודת המלך (5 בספטמבר 1661), נתמנה קולבר לאינטנדנט לענייני כספים. ב-1664 נתמנה לשר הבינוי, האמנות והמסחר, וב-1665 - לשר האוצר. ב-1666 הקים את האקדמיה הצרפתית למדעים, וב-1667 נבחר לאקדמיה הצרפתית. ב-1669 שכנע את המלך ליצור עבורו את משרת שר הצי המסחרי, וב-1671 הקים את האקדמיה לאדריכלות.
ב-1661 קולבר החל בחקירת האינטנדנטים שגבו מסים, סיפקו לצבא נשק, מזון ומדים ונתנו הלוואות לאצולה ולאוצר המדינה. חלק מאנשים אלה היו עשירים כמלכים. לבקשתו של קולבר הקים המלך לואי הארבעה עשר מועצה משפטית שתחקור את מעשי השחיתות בתחום הכספים. על אלה שנמצאו אשמים הוטלו עונשים כבדים, מעונש מאסר, עבודות כפייה ועד לגזר דין מוות, מה שכונה: "הטרור של קולבר". כספים רבים הוחזרו לאוצר המדינה. קולבר קיצץ בתקציב המדינה, פיטר את מחצית הפקידים במשרד האוצר, ו-20 בעלי משרות בחצרו של המלך. הוא ביטל איגרות חוב של המדינה שהניבו למלווים ריבית גבוהה, והוציא איגרות חוב חדשות בריבית נמוכה יותר. הוא הפחית את שיעורי המיסים, שהיו בעיקר מס רכוש ומס על צריכת המלח. אנשי האצולה והכמורה היו משוחררים ממסים, וכל נטל המיסים נפל על "המעמד השלישי", שכלל את האיכרים ואת תושבי הערים הבורגנים. כדי להזין את אוכלוסיית הערים ההולכת וגדלה, קבע קולבר מחיר נמוך ללחם.
יחסו ליהודים ומדיניותו אפשרו ליהודים לפעול בחופשיות בתוך צרפת ואף להגר אל צרפת מארצות אחרות. יש הרואים בכך את תחילתו של תהליך מתן שוויון הזכויות ליהודים שהתבטא בסופו של דבר באמנסיפציה. לפי תפיסתו, מטרת המדינה היא להגדיל את העושר של אוצר המדינה. בהתאם לכך הזמין יהודים וגם נוצרים ממוצא יהודי מאנוסי ספרד להתיישב בצרפת. אלו החלו את המסחר ותעשיית השוקולד בעיר ביון והרחיבו משמעותית את המסחר בבורדו.
קולבר המשיך במדיניות הכלכלית של רישלייה, והטיל פיקוח על כל ענפי התעשייה. הוגבל שכר עבודה בתעשייה, הושם דגש על שיפור איכות המוצר, והוטל פיקוח על המחירים ועל המכירות. צעדים אלה היו מכוונים לרכוש שווקים חדשים ליצוא הצרפתי. קולבר שם את הדגש על מוצרי מותרות שאותם ניתן היה למכור במחירים גבוהים בחוץ לארץ. הוא עודד הגירה של אנשי מקצוע לצרפת: צורפים מאיטליה, יצרני זכוכית מוונציה, ועובדי חרושת ברזל משוודיה. הוא העניק לתעשיות חדשות מעמד של מונופול על מנת לאפשר להן להתבסס. המטרה הייתה לייצא סחורות מוגמרות תמורת מתכות יקרות (כסף וזהב).
אוסף גדול של כתבי יד וספרות יהודית, בעיקר בעברית, שנאספו בפקודתו, נתגלה לאחרונה. חוקרים סבורים כי אוסף זה מורה על מהפך שחל באותה תקופה ביחס לדת היהודית עצמה כמקור היסטורי והגותי חשוב.
לפני מותו קולבר מחה על הבזבוז בחצר המלכות ועל המלחמות שרוששו את צרפת. אך המכסים הגבוהים שהוא עצמו הטיל על היבוא היו אחת הסיבות למלחמות. מתחריה של צרפת מחו על סגירת נמליה בפני סחורותיהם. האיכרים ובעלי המלאכה סבלו מן הרפורמות של קולבר, ואפילו אנשי עסקים שהתעשרו עקב רפורמות אלה טענו שהפיקוח על הכלכלה הצרפתית מנע ממנה להתפתח. כאשר נפטר ב-1683, נערכה ההלויה בלילה כדי שלא לעורר את זעמם של התושבים.
קורטיזון
קורטיזון הוא הורמון המופרש מיותרת הכליה, וממלא תפקיד חשוב בחילוף החומרים בגוף. מקור שמו הוא מהמילה הלטינית קורטקס שפירושה קליפה, שמו ניתן לו מפני שההורמון נוצר בקורטקס של יותרת הכליה. הקורטיזון משמש כתרופה במחלות כגון דלקת מפרקים, מחלות עור, אלרגיה וכדומה.
היסטוריה.
הקורטיזון זוהה לראשונה על ידי הכימאי האמריקאי אדוארד קלוין קנדל בזמן שעבד כחוקר במאיו קליניק. ב-1950 הוענק לו פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה ביחד עם פיליפ שווולטר הנץ' וטדאוס רייכשטיין, על גילוי הורמוני קליפת (קורטקס) בלוטת יותרת הכליה, המבנה הכללי שלהם והפונקציות שהם מבצעים.
כוריאוגרפיה
כוריאוגרפיה היא היצירה של התנועה. פעולת "חיבור" מחול, כאשר השפה התנועתית היא חופשית ואינה מוגבלת. הכוריאוגרף (יוֹצֵר מְחוֹלוֹת על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) לא חייב להיות רקדן במקצועו. היצירה של התנועות נעשית אצל כל כוריאוגרף בדרכו שלו כאשר ברוב המקרים ישנו סגנון אישי שמנחה אותו. את תחום הכוריאוגרפיה אפשר להשוות לבימוי, הלחנה, כתיבה, ציור וכל יצירה חופשית שאדם יוצר בכל תחום שהוא. בכוריאוגרפיה חומר היצירה הוא הרקדנים והחלל והכוריאוגרף הוא האחראי להוות את השפה תנועתית שהיצירה במלואה שמורכבת מגורמים שונים. תחום הכוריאוגרפיה התפתח במהלך השנים מאז התקופה של התמקצעות המחול ועד התקופה הזו וממשיך להתפתח. כיום לכל כוריאוגרף יש שפה תנועתית שהוא מסגל לעצמו במהלך חייו ובמהלך הניסיון שלו ככוריאוגרף.
במקור, שימש מונח זה בתחום המחול אך כיום משתמשים בו בתחומים רבים ושונים כגון:
טכניקות.
ריקודים מתוכננים על ידי יישום שיטות כוריאוגרפיות בסיסיות:
מספר טכניקות בסיסיות נפוצות המשמשות בכוריאוגרפיה לשני רקדנים או יותר:
תנועות עשויות להתאפיין בדינמיקות כגון מהירות, איטיות, קשות, רכות, ארוכות וקצרות.
שון קמפ
שון טראוויס קמפ (באנגלית: Shawn Travis Kemp; נולד ב-26 בנובמבר 1969 באלקהרט, אינדיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA.