ליין סטאלי סיפר שהשיר ""Man In The Box" נכתב בהשראת ארוחת ערב שבה השתתפו חברי הלהקה ומספר אנשים מחברת התקליטים שהיו צמחוניים, ודיברו על כך שעגלים למאכל מגודלים בתוך קופסאות קטנות מאז לידתם. לדבריו, השיר נכתב על צנזורה ממשלתית ועל אכילת בשר כפי שהיא משתקפת דרך עיניו של עגל שגורלו נחרץ.
"Man In The Box"" נבחר להיות הסינגל הראשון, והווידאו קליפ שצולם עבורו קצר הצלחה רבה ב-MTV (שודר 16 שבועות ברציפות). השיר הגיע לרשימות 20 הגדולים של תחנות רדיו רבות המתמחות ברוק. בפברואר הייתה הלהקה מועמדת בפעם הראשונה מתוך ארבע לפרס גראמי והפסידה. בספטמבר 1991 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, תוך שישה שבועות מיציאתו של הסינגל (עד אז נמכרו 40,000 עותקים). במשך ששת החודשים הבאים הופיעה הלהקה עם ואן היילן ויצרה לעצמה הכרה נוספת.
על עטיפת האלבום מופיעת פניו של מייק סטאר כאשר הן מוכפלות בעזרת מחשב, ובצבעים מטאליים. הרעיון המקורי היה לשלב את פניהם של ארבעת חברי הלהקה יחדיו בעזרת מחשב. התמונה המקורית משמשת כעטיפתו של תקליטור מספר 1 של מארז התקליטורים "Music Bank".
אינדימדיה ישראל
מלחמה קרה
שוברים שתיקה
שוברים שתיקה הוא ארגון ישראלי המאוגד כחל"צ, שאוסף ומפרסם עדויות על התנהלות פסולה של חיילי צה"ל ביהודה ושומרון ורצועת עזה מאז האינתיפאדה השנייה. הארגון מצהיר כי מטרתו . הארגון הוקם בשנת 2004 על ידי לוחמי צה"ל משוחררים ששירתו בשטחים, בעיקר בחברון, וחוו לדבריהם חוויות קשות בעת השירות, במיוחד במהלך האינתיפאדה השנייה. הארגון מארגן הרצאות וכנסים בישראל ובעולם, וכן סיורים בחברון וברשות הפלסטינית לישראלים ולתיירים.
הארגון גובה עדויות מחיילים משוחררים ומציג מקרים שבהם לטענתו חיילים או מתנחלים נהגו שלא כשורה, ביצעו עוול או התעללו בפלסטינים, בדרך של ביזה, השחתת רכוש, ירי לא חוקי או פעולות לא מוסריות אחרות. הארגון טוען כי הקצינים הבכירים בצה"ל מודעים לפעולות אלו, ואין מדובר במקרים בודדים אלא בפרקטיקות מקובלות. צה"ל טען כי העדויות הן אנונימיות ומבוססות על שמועות ועדויות שמיעה. בדצמבר 2015 אסר שר הביטחון משה יעלון על שיתוף פעולה בין צה"ל לבין "שוברים שתיקה". בשנת 2018 קיבלה הכנסת חוק הקובע כי ארגוני דה-לגיטימציה הפועלים נגד חיילי צה"ל ונגד מטרות החינוך הממלכתי, לא יוכלו להיכנס לתוך שטחי בית הספר ולהיפגש עם התלמידים. החוק נודע בשם "חוק שוברים שתיקה" ופורש כאילו בעקבותיו ובמקביל, נאסרה פעילותו בבתי הספר. בעקבות זאת ארגון שוברים שתיקה הודיע כי הם אינם פועלים נגד חיילי צה"ל אלא למענם, ולכן החוק אינו חל על הארגון.
הקמה ופעילות.
הפעילות הציבורית של הארגון החלה ביוני 2004, אז ארגן יהודה שאול, חייל צה"ל משוחרר, שבין השאר שירת בחברון במסגרת גדוד 50 של חטיבת הנח"ל, תערוכת צילומים ומוצגים בשם "לוחמים מספרים על חברון" במכללת תל אביב-יפו. התערוכה תיעדה ותיארה את פעילותם של שאול וחבריו בעת שירותם בחברון. הפרקליט הצבאי הראשי, האלוף מנחם פינקלשטיין הורה לפתוח בחקירה, בעקבות העדויות שהוצגו בתערוכה. חוקרי מצ"ח החרימו חלק מהמוצגים בתערוכה וזימנו לחקירה ארבעה ממארגניה, כדי לבדוק את הטענות והביקורת שהועלתה על התנהגות החיילים בשטחים.
נעם חיות הצטרף ליהודה שאול וב-2010 פרסם ספר בשם "גנבת השואה שלי", המתאר כיצד הפך מקצין לוחם לאחד ממקימי "שוברים שתיקה".
הקולנוען אבי מוגרבי יצר את סרטו "Z32" בעקבות עדות שגבה הארגון על אירוע שבו כוח צה"ל הרג שוטרים פלסטינים כנקמה על הפיגוע במחסום עין עריכ שבו נהרגו שישה חיילי צה"ל. הסרט נקרא על שם המספר הסידורי של המעיד האלמוני ברישומי הארגון.
הארגון פועל בישראל ומחוץ לה. הוא משתתף בכנסים, מעביר הרצאות באוניברסיטאות ובמוסדות אחרים ומפרסם מידע בכלי תקשורת. בשנת 2011, לציון עשור לאינתיפאדה השנייה הוציא הארגון ספר "כיבוש השטחים", קובץ עדויות של חיילים על שרותם.
מנכ"לית הארגון הייתה יולי נובק. ביולי 2017 החליף אותה אבנר גבריהו, שהועסק עד אז כדובר ומנהל המחלקה הציבורית.
בשנת 2016 הובאו נתונים שלפיהם בשלוש השנים הקודמות השתתפו בסיורים ובהרצאות של הארגון 16,000 ישראלים, 5,000 יהודים מחו"ל ו-6,000 בני אדם שאינם ישראלים ואינם יהודים, כלומר כ-40% מהמשתתפים בפעילויות לא היו ישראלים, וכ-22% גם לא יהודים.
סיורים בחברון.
להמחשת עדויותיו על הנעשה בחברון מקיים הארגון סיורים בעיר. חלק מהסיורים ביישוב היהודי בחברון נערכו במשותף עם אנשי ציונות דתית ריאלית. במקרים אחדים נעצרו הסיורים והותקפו על ידי פעילי ימין ותושבי היישוב היהודי בחברון שמנעו בגופם את מעבר הסיורים והתעמתו עם משתתפי הסיורים, בטענה שלא מדובר בסיורים לימודיים אלא בפרובוקציה וניסיון להתסיס את תושבי העיר הערבים. משטרת חברון הטילה הגבלות על סיורי "שוברים שתיקה" בחברון, בנימוק שהם מתסיסים את האווירה במקום, ובתקופות מסוימות הם אף הופסקו לחלוטין. הארגון עתר לבג"ץ בבקשה לאפשר לו לקיים סיורים בחברון, ובג"ץ אישר הסדר "פיילוט" להמשך סיורי העותרים, בתיאום עם המשטרה וצה"ל. בתגובה לבקשת אנשי היישוב היהודי בחברון להוצאת צו ביניים נגד הפיילוט קבע השופט אליקים רובינשטיין כי מימוש ההסדר יהיה מותנה "בהתנהגות העותרים ובגישה מרוסנת מצדם", אך הוסיף כי "גם היישוב היהודי אינו פטור מריסון".
בעקבות מפגש עם אנשי "שוברים שתיקה" וסיור בחברון כתבה אלונה קמחי את השיר "עניין של הרגל". השיר, בביצועו של יזהר אשדות, נפסל להשמעה בגלי צה"ל.
מבצע עופרת יצוקה.
חודשים אחדים לאחר מבצע עופרת יצוקה פרסם הארגון דוח ובו 54 עדויות של חיילים על המבצע.
מבצע צוק איתן.
במאי 2015 פרסם הארגון דו"ח ובו 60 עדויות אנונימיות של חיילים על אירועים של פגיעה בחפים מפשע ברצועת עזה שהתרחשו לדבריהם במהלך מבצע צוק איתן. בהקדמה לדו"ח נאמר: עם מממני הדו"ח נמנו הארגון הקתולי האירי טרוקרה, הארגון הדני DanChurchAid, הארגון הבריטי Christian Aid, קרן החברה הפתוחה של ג'ורג' סורוס ו"מנהלת זכויות האדם והמשפט הבינלאומי" מרמאללה (פועלת במימון ממשלות דנמרק, שוודיה, שווייץ והולנד).
הדו"ח עורר הד תקשורתי רחב בארץ ובעולם ואחדות מהעדויות אף הוקראו בכנסת על ידי חברי כנסת מסיעת מרצ. תנועת חמאס אימצה את הדוח, כינתה את המעשים המתוארים בו פשעי מלחמה ודרשה להעמיד לדין את האחראים להם. חלקים מהדו"ח אף הוצגו בתקשורת האיראנית.
בתגובה לדוח מספר חיילי צה"ל ששירתו במהלך מבצע "צוק איתן" פרסמו את עדויותיהם מהמבצע שבהן הציגו את התרשמויותיהם מהמוסריות הרבה שגילה צה"ל במהלך הלחימה. אל מול המתנגדים נמצאו גם תומכים בדו"ח, ובהם פרופ' אייל גרוס ואילנה המרמן.
ביוני 2015 נפגשו נציגים של "שוברים שתיקה" עם אנשי הבית הלבן ומחלקת המדינה לשם הצגת הדו"ח של הארגון על מבצע "צוק איתן".
דו"ח "שוברים שתיקה" צוטט על ידי דו"ח האו"ם על מבצע "צוק איתן" שהזמינה מועצת זכויות האדם של האו"ם.
ביולי 2015 פורסם שמצ"ח חוקרת אירועים אחדים שתועדו בדו"ח של "שוברים שתיקה".
ביוני 2018 פרסם דין יששכרוף מאמר שבו טען כי במבצע "צוק איתן", שבו שירת כמפקד מחלקה במילואים, "שיטחנו כפרים שלמים עם בולדוזרים והשחתנו עם זחלי הטנקים שדות נטושים של אלו שברחו." מפקד הפלוגה של יששכרוף, עומרי סיינר, הכחיש את הטענות על הרס חסר הבחנה ואמר שצה"ל הרס נקודתית רק מבנים ששימשו לטרור.
תקציב.
ב-2007 קיבל הארגון תרומה של 70 אלף דולר מהקרן החדשה לישראל במטרה . בשנים 2008 ו-2009 קיבל הארגון מימון עבור פעילותו מהאיחוד האירופי, הקרן החדשה לישראל, ממשלות בריטניה, ספרד והולנד, קרן אוקספם, קרן DanChurchAid, קרן Christian Aid, קרן המכון לחברה הפתוחה וארגון NDC הפלסטיני. בשנת 2008, 46% מהכנסות הארגון מתרומות היו מממשלות זרות ו-22% מהקרן החדשה לישראל.
ב-2008 קיבל "שוברים שתיקה" תרומות בסך 1.2 מיליון שקל וב-2009 כ-2.9 מיליון שקל. בנובמבר 2012 תרם עמוס עוז לארגון פרס בסך 2500 ליש"ט, שניתן לו מהקרן החדשה לישראל על פועלו לקידום זכויות אדם.
בין השנים 2012–2014, הארגון קיבל מימון של 4 מיליון שקל באופן ישיר ועקיף, מהמדינות דנמרק, הולנד, שוודיה, שווייץ, גרמניה, צרפת, בלגיה, ספרד ואירלנד. ולפי אתר שירות פעילות החוץ של האיחוד האירופי בישראל, בין השנים 2012–2013 עמדו סך תרומות האיחוד האירופי ל"שוברים שתיקה" על 166 אלף אירו.
פרסים.
בדצמבר 2008 העניקה האגודה לזכויות האזרח לארגון את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג. חברי ועדת הפרס ציינו בנימוקי הבחירה כי:
בשנת 2016 החליטה המחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב להעניק את פרס ברלסון (המוענק מדי שנה לאנשים פרטיים ולעמותות אשר תרמו להבנה בין יהודים לערבים), בסך 20 אלף שקל, ל"שוברים שתיקה". נשיאת האוניברסיטה, פרופסור רבקה כרמי, ביטלה את ההחלטה. בעקבות זאת נערך באוניברסיטה טקס עצמאי, שבו ניתן לארגון פרס חלופי מטעם קבוצת מרצים באוניברסיטה, והסופר עמוס עוז נשא דברים בשבח הארגון.
פולמוס סביב פעילות הארגון.
חגי מטר כתב באתר "שיחה מקומית" כי מבקרי הארגון מעלים כלפיו חמש טענות: (1) שדיווחיו אינם אמינים; (2) שהארגון אינו מביא את העדויות בפני צה"ל; (3) שהעדויות אלמוניות; (4) שמימון הארגון מקורו בממשלות זרות; (5) שהוא פועל בחו"ל. מטר ענה על חמש הטענות וטען כי הפריך אותן.
אמינות העדויות.