משנת 2008 שימש כשליחו של העיתון "מעריב" באירופה וככתב למשימות מיוחדות. במסגרת זו סיקר בין היתר את מתקפת הטרור במומבאי ב-2008, את הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, ואת משפטו של דמיאניוק בגרמניה. בנוסף, שימש כפובליציסט קבוע במדור הדעות של העיתון.
במרץ 2010 מונה לעורך חדשות החוץ של ערוץ 10 במקומו של ניצן הורוביץ. בתפקיד זה עומד איל בראש דסק החוץ של חדשות 10, כשלצידו כתב חדשות החוץ יונתן רגב וכתבי חדשות 10 ברחבי העולם אילן גורן בברלין, אריאל מרגלית בשאנגחאי, יעל ויסנר-לוי בלונדון, גיל תמרי בוושינגטון, ונועה קולפ בניו יורק.
בפברואר 2011, כחצי שנה לפני תחילת מחאת האוהלים, החל לפרסם סדרה של מאמרים רחבי היקף ב"מעריב" שעסקו במעמד הביניים, המערכת הפוליטית בישראל והריכוזיות במשק הישראלי ("מאמרי המובארקים"). המאמרים העריכו כי מעמד הביניים הישראלי לא יוכל לעמוד במעמסה המוטלת עליו וצפויה תגובת-נגד משמעותית. המאמרים זכו לתהודה ופורסמו בעמוד הראשון של העיתון "מעריב".
איל פוטר מ"מעריב" באוגוסט 2012. נטען כי השתלטותו של נוחי דנקנר על העיתון הובילה להצרת צעדיו בכתיבה בתחום החברתי, וכי העורך הראשי ניר חפץ הוביל להפסקת העסקתו על רקע האג'נדה שהציג. פחות משנה לאחר מכן, נרכש "מעריב" על ידי שלמה בן צבי ואיל שב לכתוב בעיתון במוסף השבת ובעמודי החדשות.
באוקטובר 2014 שודרה בערוץ 10 סדרת כתבות דוקומנטריות מאת נדב איל בשם "שנאה: מסע ללב האנטישמיות"המתעדת את עליית האנטישמיות באירופה בתקופה האחרונה.
ממאי 2014 כותב איל מדור פרשנות חודשי במגזין "ליברל".
מאוגוסט 2016 מפרסם איל מאמרים בעמודי הדעות של "ידיעות אחרונות". באותה שנה שידר את סדרת כתבות ההרחבה "טראמפלנד" שסיקרה קווי שבר בחברה האמריקנית ובחנה את האפשרות לניצחון אפשרי של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
ב-2017 זכה בפרס סוקולוב "על הישגים בולטים בתחום כתבות העומק בתקשורת האלקטרונית. על סדרת כתבות בולטות בשנתיים האחרונות בנושאים הקשורים בהשפעות הגלובליזציה, וביניהן סדרת הכתבות אודות גל הפליטים באירופה במסגרתן גם ליווה משפחות סוריות לאורך מסען. במסגרת כתבות אלה חידש איל את אופן סיקור חדשות החוץ בכך שיצא מהאולפן לשטח".
בזמן מגפת הקורונה בלט איל בתשומת הלב שהקדיש למגפה מתחילתה ובהיקף ובשיטתיות של המידע על הפעילות הממשלתית והמחקרית בנושא שפרסם בטוויטר ובמסגרת עבודתו בחדשות ערוץ 13. הוא קידם מדיניות רפואית שבה חולים בקורונה יופרדו ממשפחותיהם ומספר בדיקות המעבדה לקורונה יוגדל, זאת בדומה למודל שהונהג בדרום קוריאה.
בנובמבר 2020 הודיע שיעזוב את תפקידו כעורך חדשות החוץ בחדשות 13 ויחל לשמש כפרשן ובעל טור בכיר בקבוצת "ידיעות אחרונות", כשבמקביל ימשיך לשמש כפרשן בחדשות 13.
ספריו.
המרד נגד הגלובליזציה, הוצאת ידיעות ספרים, 382 עמודים, 2018.
חיים אישיים.
נשוי לעיתונאית והמגישה תמר איש-שלום. לזוג שתי בנות ובן. בן דודו הוא במאי הקולנוע אסף פולונסקי.
Makarov PM
יאן סמטס
אבוטילון תאופרסטוס
אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְטוּס (שם מדעי: "Abutilon theophrasti"), או אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְט, הוא מין צמח חד-שנתי ממשפחת החלמיתיים. פרחיו צהובים עם חמישה עלי כותרת. צומח עד לגובה של 1 מטר. בעל עלים בעלי צורת לב.
בישראל אבוטילון תאופרסטוס הוא מין גר. נכון ל-2008 הוא עדיין נדיר יחסית, ועם זאת הוא מתחיל אט אט להתפשט בשדות, בעיקר באזור השפלה. בארץ ישראל הפריחה היא בחודשים מאי עד ספטמבר.
חלקו הראשון של שם הצמח-אבו טילֻן (أبو طيلون) שאול מערבית (טילֻן, משורש ط و ل בהוראות: גובה, להתארך) נקבע בידי המלומד אבן סינא כשם כולל למשפחת הצמחים. השם חודש במאה ה-18 ונתקבל בידי מתקני ועורכי הלטינית-החדשה.
חלקו השני של שם הצמח קרוי על שמו של תאופרסטוס, מחכמי יוון העתיקה שהרבה לעסוק, בין השאר, בנושאי בוטניקה, ובסדרת ספריו, 'חקירה אודות צמחים', שנכתבה במאות 3–2 לפנה"ס, מוזכרים מינים אחדים של חלמיתיים.
מקור הצמח הוא מהודו. הסינים מכירים את הצמח עוד משנת 2000 לפנה"ס ומשתמשים בצמח כדי לטפל במחלות רבות כמו קדחת, דיזנטריה וכאבי בטן.
הצמח נפוץ בעיקר בתור עשב שוטה בשדות כותנה.
מקס גולדשטיין
מקס גולדשטיין (Max Goldstein; 1898, ברלאד - 1924, בית כלא דופטאנה) היה פעיל אנרכיסטי וקומוניסטי יהודי רומני שהיה מעורב בפעולות טרור.
ביוגרפיה.
מקס גולדשטיין היה פקיד בבית מסחר בברלאד, אך בהיותו אנרכיסט עבר לבוקרשט, שם הפך לאוהד הקומוניסטים. הוא נאסר, נידון ל-10 שנות מאסר ונכלא, אולם בפברואר 1920 ברח מהכלא. הוא נמלט לאודסה, שם קיבל הדרכה ושב לרומניה עם כסף והוראות בתקופת השביתה הכללית. גולדשטיין התפרסם בכינוי "האיש בעל הקרס", זאת כי לאחר שאיבד את אחת מידיו (כנראה במהלך שימוש בחומר נפץ), חיבר לזרועו קרס וגילה מיומנות רבה בזרועו הקטועה.
ב-8 בדצמבר 1920 התרחשה ברומניה ההתנקשות הפוליטית הראשונה באמצעות פצצה, שהונחתה על ידי גולדשטין באולם הסנאט הרומני בבוקרשט. בעקבות הפיצוץ, נהרגו שר המשפטים הרומני, דימיטריה גרצ'אנו (Dimitrie Greceanu) ושני סנאטורים: דימיטריה ראדו (Dimitrie Radu), בישוף של אוראדיה וספיריה גאורגיו (Spirea Gheorghiu), נשיא מועצת הסוחרים. באירוע זה היו גם פצועים, בהם נשיא הסנאט הגנרל קונסטנטין קואנדה והבישוף ניפון (Nifon). חודש לפני כן הניח גולדשטיין פצצה על מסילת הברזל, מתחת לקרונו של שר הפנים הרומני, קונסטנטין ארג'טויאנו (Constantin Argetoianu), אך הפיצוץ פגע בחלק הלא מאוכלס של הקרון ואיש לא נפגע.
לאחר ההתנקשות בסנאט בבוקרשט, נמלט גולדשטיין לבולגריה, אך נלכד כעבור שנה, באוקטובר 1921, כשניסה לחצות את הגבול בחזרה לרומניה. גם שותפיו של גולדשטיין להתנקשות, שאול אוסיאס (Saul Osias) ולאון ליכטבלאו (Leon Liechtblau) והאיש שסיפק להם את חומרי הנפץ, אלכסנדרו קונסטנטינסקו, נלכדו והועמדו למשפט יחד עם קרוב לחמש מאות נאשמים נוספים מחוגי השמאל הרדיקלי. במהלך המשפט הנאשמים הכריזו על שביתת רעב. ב-28 ביוני 1922, גולדשטיין נידון למאסר עולם עם עבודת פרך. שותפים קומוניסטים אחרים נידונו לעונשים הנעים בין חודש ל-10 שנות מאסר. גולדשטיין נכלא בבית הסוהר דופטאנה ובשנת 1924, לאחר שפתח בשביתת רעב ממושכת, מת מדלקת ריאות, לפי הודעת השלטונות או מרעב, לפי דברי חבריו.
המפלגה הקומוניסטית הרומנית, באמצעות מנהיגה, גאורגה קריסטסקו, התנערה מכל אחריות להתנקשויות וטענה שאלה היו מעשים אינדיבידואליים, אנרכיסטים של גולדשטיין ועד היום לא הוכח הקשר בין הפעילות הקומוניסטית ובין ההתנקשויות.
אחותו הייתה נשואה לפעיל קומוניסטי בולט יעקב קרנזדורף.
מנזר האחיות ציון
ורוניקה סורית
ורוניקה סורית (שם מדעי: "Veronica syriaca") היא צמח חד-שנתי ממשפחת הלועניתיים. הוורוניקה צומחת בשדות צפון ארץ ישראל ומרכזה. פריחה המונית של הצמח עשויה ליצור מרבד צבעוני כחול-סגלגל. חלקו התחתון של הצמח הוא לבן וחלקו העליון נע בין כחול לסגול. שילוב הצבעים כחול ולבן גרם לצמח להיקרא בתקופה מסוימת "ורוניקה ציונית". הפריחה בארץ ישראל היא בחודשים ינואר עד מרץ.
גוסלר
וופי גולדברג
קרין איליין ג'ונסון (באנגלית: Caryn Elaine Johnson; נולדה ב-13 בנובמבר 1955), המוכרת בשם הבמה וופּי גולדברג (Whoopi Goldberg), היא שחקנית קולנוע, זמרת, מפיקה, קומיקאית, סופרת, פעילה פוליטית ומנחה בתוכנית ראיונות אמריקאית.
בתפקידה הראשון בקולנוע גולדברג גילמה את סילי בסרט "הצבע ארגמן" (1985). הופעתה בסרט זה זיכתה אותה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וזכייה ראשונה של שחקנית אפרו-אמריקאית בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה. ב-1990 גילמה את אודה מיי בראון, מדיום המנסה לעזור לרוח רפאים לגלות את תעלומת מותו ולנקום באשמים, בסרט "רוח רפאים". הופעתה בסרט זה זיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. היא גם שיחקה בסרטים: "הנזירות בלוז", "הנזירות בלוז 2", "מלך האריות", "תוצרת אמריקה", "סטלה חוזרת לעניינים", "נערה בהפרעה" ו"מיליונר מי שגומר ראשון". היא קיבלה ביקורות מהללות על תפקידיה בסדרה "" בתור גווינן ובסרט "ג'ק פלאש המקפץ" בתור טרי דוליטל.
גולדברג הייתה מועמדת ל-13 פרסי אמי על עבודתה בטלוויזיה. היא הייתה המפיקה של שעשועון הטלוויזיה "תשע בריבוע" משנת 1998 עד 2004. משנת 2007 היא מנחה בתוכניות הראיונות "The View". סך הכל, היא זכתה בפרס גראמי, בשני פרסי אמי, בשני פרסי גלובוס הזהב, בפרס טוני (עבור הפקה) ובפרס אוסקר. בנוסף היא זכתה בפרס באפט"א וכובדה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
גולדברג היא אחת מהאישים הבודדים (נכון ל-2022 - 17 אנשים) אשר זכו בפרסי אוסקר, אמי, טוני וגראמי. כמו כן היא האפרו-אמריקאית השנייה אשר זכתה באוסקר אחרי האטי מקדניאל שזכתה 51 שנה לפניה.
ביוגרפיה.
גולדברג נולדה בשם קרין איליין ג'ונסון (Caryn Elaine Johnson) במנהטן, ניו יורק למשפחה אפרו-אמריקאית. אימה הייתה אמה האריס מורה ואחות, ואביה היה רוברט ג'יימס ג'ונסון איש דת נוצרי-בפטיסטי. אביה עזב את ביתם בצעירותה, ויחד עם אחיה היא גדלה בחסות אימם במשפחה חד-הורית ובמצב כלכלי רעוע. למדה גם בבית ספר קתולי. היא מצאה נחמה בהופעות ילדים במרכזי קהילה סמוכים למגוריה.