לואי אלכסנדר נולד ב-6 ביוני 1678 בארמון ורסאי, ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת ולמאדאם דה מונטספן, בתם של גבריאל דה רוששור דה מורטמר ודיאן דה גרנסיין. לואי אלכסנדר ואחותו פרנסואז מארי דה בורבון חונכו על ידי פרנסואז ד'אובינייה, מרקיזת מנטנון, ומדי פעם הובא לארמון ורסאי לפגוש את הוריו. בשנת 1681 קיבל לואי אלכסנדר מעמד של בן לגיטימי, ובנוסף קיבל את התואר רוזן טולוז. בשנת 1683, בהיותו בן חמש, קיבל לואי אלכסנדר דרגת גרנד-אדמירל, בפברואר 1684 הוא הפך לקולונל של רגימנט רגלים שנקרא על שמו, ובשנת 1693 מונה למפקד רגימנט פרשים. בינואר 1689 הוא מונה למושל אקיטן, ובשנת 1695 מונה למושל בריטני. ב-3 בינואר 1696 הוא הועלה לדרגת מרשל צרפת, ושנה לאחר מכן הוא הפך למפקד הצבא הצרפתי. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הוא קיבל את המשימה של הגנת סיציליה, ובנוסף הוא פיקד על הצי הצרפתי בקרב ולז-מלאגה בשנת 1704.
אף על פי שאביו נתן לגיטימציה לו ולשלושת אחיו שנותרו בחיים, ואף הכריז על שני בניו ממאדאם דה מונטספן כיורשיו כמלכי צרפת, מיד לאחר מותו של לואי הארבעה עשר הפך הפרלמנט של פריז את רצון המלך.
שלא כמו אחיו, לואי אוגוסט, דוכס מיין, שהודח ממועצת העוצרות, לואי אלכסנדר לא הודח טולוז מתפקיד פוליטי, ומיד לאחר מכן מונה לשר הצי, ולרשותו עמד צוות מנוסה בראשותו של ז'וזף פלרין. הוא נשאר בתפקיד זה עד שהחליפו ז'וזף פלוריאו ד'ארמנונוויל בשנת 1722, שממנו קנה את טירת רמבוילט בשנת 1706.
ב-2 בפברואר 1723 התחתן לואי אלכסנדר עם מארי ויקטואר דה נואיי, בתם של אן ז'ול דה נואיי ומארי פרנסואז דה בורנונוויל, ממנה נולד לו ילד אחד:
ב-1 בדצמבר 1737 מת לואי אלכסנדר בטירת רמבוילט, והוא אב קדמון של בית אורליאן המודרני.
לואי אלכסנדר דה בורבון, רוזן טולוז
אנטישמיות בארצות הברית
אנטישמיות קיימת בארצות הברית מזה מאות שנים. בארצות הברית, רוב המוסדות העוסקים ביחס הקהילה הכללית אל הקהילה היהודית מבחינים בין אנטישמיות, הנמדדות במונחים של עמדות והתנהגויות; לבין הביטחון האישי והמעמד של יהודי ארצות הברית, הנמדדים על ידי אירועים ספציפיים. תקריות אנטישמיות נמצאות במגמה של ירידה כללית במאה האחרונה, עם צמצום כללי של הגזענות שהייתה המקובלת בחברה האמריקאית, במיוחד מאז מלחמת העולם השנייה והתנועה לזכויות האזרח. השינויים התרבותיים משנות ה-60 ואילך למאה ה-21 גרמו לשינוי גדול בעמדות הכלליות, כך שבשנים האחרונות רוב האמריקאים הצהירו על עמדות חיוביות ביחס ליהודים בסקרי דעת קהל. בשנת 2007, חדשות ABC דיווח כי כ-6% מהאמריקנים דיווחו על היותם בעלי דעות קדומות נגד יהודים. על פי סקר של הליגה נגד השמצה משנת 2011, רוב ברור של האמריקאים מתנגדים לאנטישמיות, כאשר 64% אף משבחים את תרומתם התרבותית של היהודים לאומה האמריקאית. עם זאת, עדיין קיים מיעוט המחזיק בדעות שנאה כלפי יהודים, עם כ-19% מהאמריקאים אשר סוברים כי היהודים שולטים בוול סטריט. הכחשת השואה הייתה ועודנה רק תופעה שולית בחברה האמריקאית; נכון לאפריל 2018 - רוב של 96% מהאמריקאים מאמינים שהשואה התרחשה.
עמדות אמריקאים כלפי יהודים ואנטישמיות.
מקורות.
קרפץ (1985) טוען שהאנטישמיות של שנות השמונים נובעת "פחות מדת או בוז ויותר מקנאה ופחד" כלפי השפע היהודי וכוחו הנסתר של "הכסף היהודי". באופן היסטורי, עמדות אנטישמיות ורטוריקה נוטות לצמוח כאשר ארצות הברית מתמודדת עם משבר כלכלי חמור. איש האקדמיה דייוויד גרינברג כתב בסלייט: "האנטי-קומוניזם הקיצוני תמיד הכיל מרכיב אנטישמי: יהודים קיצוניים, זרים, בדמונולוגיה שלהם, ניהלו את הקונספירציה הקומוניסטית". הוא גם טען כי בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נותרו כמה קבוצות של "הימין האמריקאי קשורות קשר הדוק לאנטישמים הלא-משוחדים של שנות ה-30 שהסתערו על 'עסקת היהודים'", מונח קדום של מתנגדי הניו דיל תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. האנטישמים האמריקאים ראו את הטקסט המזויף "הפרוטוקולים של זקני ציון" כהתייחסות אמיתית לקנוניה יהודית כביכול לחתור ולהשמיד את ארצות הברית.
סטריאוטיפים.
צורת הביטוי הוותיקה ביותר של אנטישמיות היא סדרה של סטריאוטיפים אודות יהודים, המציגים אותם כבעלי אורח חיים ותפיסות דתיות וכלכליות שאינן תואמות לאורח החיים האמריקאי, ומשום כך הם מהווים חברת שוליים מאיימת.
מרטין מרגר כותב: "קבוצה של סטריאוטיפים שליליים ברורים ועקביים, שחלקם ניתן לייחס עד לימי הביניים באירופה, הוחל על היהודים". דייוויד שנדר כותב: "שלושה אשכולות משמעותיים של תכונות הם חלק מהסטריאוטיפ היהודי (Wuthnow, 1982): ראשית, [האמריקאים] היהודים נתפשים כבעלי עוצמה ומניפולטיביים, שנית, הם מואשמים בחלוקת הנאמנויות שלהם בין ארצות הברית וישראל, קבוצה שלישית של תכונות נוגעת לערכים חומריים, תוקפנות, התנגשות".
חלק מהאשמות השווא האנטישמיות שהובאו על ידי הליגה נגד השמצה במחקריהם על המגמות החברתיות בארצות הברית כוללים את הטענות כי "ליהודים יש יותר מדי כוח בעולם העסקים", "היהודים מוכנים יותר להשתמש בשיטות מפוקפקות כדי להשיג את מה שהם רוצים", ו"יהודים תמיד אוהבים להיות בראש הדברים". סוגיות אחרות הנוגעות לתשומת לב הן הטענה של השפעה יהודית מופרזת בקולנוע האמריקאי, בחדשות ובתקשורת.
סקרים ומחקרים.
סקרים שנערכו ב-1970, שכללו 4,745 לותרנים בצפון-אמריקה בגילאי 15–65, מצאו כי בהשוואה לקבוצות מיעוט אחרות, שיעור בעלי דעות קדומות כלפי יהודים בקרב הלותרנים היה הנמוך ביותר.
סקרים ומחקרים בשני העשורים האחרונים מצביעים על ירידה מתמדת בעמדות האנטישמיות, באמונות ובביטויים בקרב הציבור האמריקאי. סקר שנערך ב-1992 על ידי הליגה נגד השמצה הראה כי כ-20% מהאמריקאים - בין 30 ל-40 מיליון מבוגרים - היו בעלי השקפות אנטישמיות, ירידה משמעותית מ-29% שנמצאו ב-1964. עם זאת, סקר אחר של אותו ארגון בנוגע לתקריות על רקע אנטישמי הראה מגמת עלייה מאז 1986.
מספר האמריקאים בעלי השקפות אנטישמיות ירד במידה ניכרת כעבור שש שנים, כאשר מחקר נוסף של הליגה נגד השמצה סיווג רק 12% מהאוכלוסייה - בין 20 ל-25 מיליון מבוגרים - כ-"אנטישמיים ברובם". על פי ממצאי הסקרים הקודמים, שני המחקרים גם מצאו כי אפרו-אמריקאים נטו יותר מאשר לבנים להיות בעלי דעות אנטישמיות, כאשר 34% מהשחורים סווגו כ-"אנטישמיים ברובם", לעומת 9% מהלבנים ב-1998. במרץ 2005 נערך סקר ארצי של עמדות אמריקאים כלפי יהודים באמריקה שסקר כ-1,600 אמריקאים בוגרים, ועל פי ממצאיו 14% מהאמריקאים - או קרוב ל-35 מיליון מבוגרים - מחזיקים בדעות אנטישמיות כלפי יהודים לעומת 17% ב-2002. סקרים קודמים של הליגה נגד השמצה בעשור האחרון הצביעו על כך שהאנטישמיות נמצאת במגמת ירידה. בשנת 1998 ירד מספר האמריקאים עם עמדות אנטישמיות מובהקות ל-12% מ-20% ב-1992.
"מה שמטריד אותנו הוא שרבים מההישגים שראינו בבניית אמריקה סובלנית ומקבלת יותר לא הכו שורש כפי שקיווינו", אמר אברהם ה. פוקסמן, מנכ"ל הליגה נגד השמצה. "אף על פי שישנם גורמים משפיעים רבים, הממצאים מצביעים על כך שאמונות אנטישמיות מחזיקות מעמד בחלק ניכר מהאוכלוסייה, כמעט 35 מיליון איש".
בסקר של הליגה נגד השמצה שנערך בשנת 2005 נמצא כי 35% מההיספנים שאינם ילידי ארצות הברית ו-36% מהאפרו-אמריקאים הם בעלי אמונות אנטישמיות חזקות, פי ארבעה יותר מאשר הלבנים (9%). היספנים שנולדו בארצות הברית סייעו לשפר את הנתונים האלו: שיעור האנטישמיות בקרב היספנים שלא נולדו בארצות הברית עומד של 35%, אך רק 19% בקרב מהנולדים בארצות הברית.
ממצאי הסקר מגיעים בתקופה של פעילות אנטישמית מוגברת באמריקה. בדו"ח של הליגה נגד השמצה משנת 2004 פורסם כי תקריות אנטישמיות הגיעו לרמה הגבוהה ביותר מזה תשע שנים. בסך הכל דווחו בשנת 2004 על 1,821 תקריות אנטישמיות, גידול של 17% לעומת 1,557 מקרים שדווחו במהלך 2003.
מחקר משנת 2009 תחת הכותרת "Modern Anti-Semitism and Anti-Israeli Attitudes" (בעברית: "אנטישמיות מודרנית וגישות אנטי-ישראליות"), שפורסם בכתב העת "Journal of Personality and Social Psychology", בחן את המודל התאורטי החדש של אנטישמיות בקרב אמריקאים באזור ניו יורק רבתי באמצעות שלושה ניסויים. המודל התאורטי של הצוות המחקרי הציע שחשיבות התמותה (להזכיר לאנשים שיום אחד ימותו) מגבירה את האנטישמיות, והאנטישמיות מתבטאת לעיתים קרובות כגישה אנטי ישראלית. הניסוי הראשון הראה שחשיבות התמותה הובילה לרמות גבוהות יותר של אנטישמיות ורמות נמוכות יותר של תמיכה בישראל. מתודולוגיית המחקר נועדה לעורר עמדות אנטישמיות שמסתירים אנשים מנומסים. הניסוי השני הראה שחשיבות התמותה גורמת לאנשים לתפוס את ישראל כחשובה מאוד, אך לא גרמה להם לתפוס כל מדינה אחרת בדרך זו. הניסוי השלישי הראה שחשיבות התמותה הובילה לרצון להעניש את ישראל על הפרות זכויות אדם, אך לא על רצון להעניש את רוסיה או את הודו על הפרות זהות של זכויות אדם. לדברי החוקרים, תוצאותיהם "מעידות על כך שיהודים מהווים איום תרבותי ייחודי לתפיסות העולם של אנשים רבים, שהאנטישמיות גורמת לעוינות לישראל, וכי העוינות לישראל עשויה להוביל להגברת האנטישמיות". יתר על כן, "הטוענים כי אין קשר בין אנטישמיות לבין עוינות כלפי ישראל שוגים".