בתהליך ההעמקה בסודות התורה, הכניסה אל אותו "פרדס" המהווה היבט רוחני ומיסטי מעבר לאורחותם של בני אדם, על התלמיד החכם או המיסטיקן להיזהר שלא להפריד את אותו העולם אליו הוא מגיע, מן העולם הממשי. חשיפת הסודות אודות טבעו של העולם עשויה לגרום לאדם לזהות את העולם הגשמי כשקרי או כאשליה ובכך לנתק היבטים מהבריאה אלו מאלו, תפיסה המכונה בספר הזוהר "מהימנותא דפירודא" (אמונת הפירוד). אותו פירוד שנעשה באלוהות הוא כהפרדת נטיעה מהגן ולכן קיצוץ בנטיעות. במקרה של אלישע בן אבויה המופיע במעשה, בא הדבר לידי ביטוי בחילול שבת בפרהסיה. טעמי המצוות נעשו עבורו עקרים לאחר שהציץ במציאות שמעבר.
עם זאת, החשש הגדול ביותר שמלווה את חכמי הסוד הוא כי האדם עשוי להאמין כי פגש באל, או כי ישנו ריבוי אלוהיות. המפגש עם ספירות נמוכות יותר כמו ההתוודעות לשכינה או כמו אותו מפגש של בן אבויה עם מטטרון, עשוי לגרום לאמונה כי קיימת יותר מרשות אחת ולהביא את האדם לידי כפירה. מנקודת מבט יהודית, זהו למעשה חטאם של הגנוסטים אשר יוצרים את הפירוד בין האל הבורא הנוכח בגשמיות ובין האל הטוב הנמצא הטרנסצנדנטי והמנותק מהעולם.
מסורות לימוד ותפילה הנובעות מהחשש מקיצוץ בנטיעות.
החשש מהעמקת יתר בסודות ללא הבסיס האיתן שיאפשר לאדם המאמין לדבוק באמונתו, השרישו במסורת היהודית מספר פרקטיקות.
האיסור על לימוד מעשה מרכבה לכל תלמיד.
קיים איסור על לימוד במעשה מרכבה, היינו בתורת הסוד, אפילו לתלמיד יחיד. איסור זה מסויג ומאפשר ללמד את הסוד אך ורק לתלמיד "חכם ומבין מדעתו". בפירוש ר' עובדיה מברטנורא ופירוש הרמב"ם למשנה, מצוין כי גם אז, יש ללמד את אותו תלמיד רק "ראשי פרקים" ואת השאר ילמד מעצמו.
אמירת "לשם ייחוד" בתפילה ובמצוות.
לפני מצוות, ברכות ותפילות שונות, נהוג בקרב קהילות רבות בישראל לפתוח באמירת הנוסח נוסח זה מהווה הכרזה על אחדות האל ושכינתו וכל אחד מן הספירות ותאריו בעולם על מנת לכוון את לבו של האדם בעת המצווה לייחוד, כדי למנוע כל אמונת פירוד.
חומרת החטא.
קיצוץ בנטיעות נתפס כחטא שאין עליו כפרה והאפשרות לחזור בתשובה סגורה בפני המקצץ בנטיעות.
בהמשך מסכת חגיגה, דורשים האמוראים את הפסוק ומוסיפים "חוץ מאחר". כלומר, כל החוטאים רשאים לחזור בתשובה, חוץ מאלישע בן אבויה (המכונה "אחר") אשר קיצץ בנטיעות ואין לו עוד רשות לשוב.
המונח "קיצוץ בנטיעות" בהקשרים נוספים.
המונח "קיצוץ בנטיעות" מופיע פעמים נוספות בטקסטים יהודיים, לעיתים בהקשרים שונים בתכלית ולעיתים באופן המרמז למונח המסורתי.
כאן מדובר בדיני נזיקין, במקרה בו אדם קוצץ נטיעות ממש, בגן. המקצצים בנטיעות אחרים – חייבים.
כאן מוצגת פרשנות של חטא גן העדן כמעין "קיצוץ בנטיעות". האכילה מעץ הדעת טוב ורע קיצצה בנטיעות הגן ובהקשר הרחב יותר, בגבולות המוצבים בין אל ואדם. כך נקשר המושג קיצוץ בנטיעות עם כפירה ופרשנות זו מנסה למצוא מקור אטימולוגי נוסף למונח.
יאסוג'י אוקאמורה
גנרל יָאסוּגִ'י אוֹקָאמוּרָה (ביפנית: 岡村 寧次; 15 במאי 1884 – 2 בספטמבר 1966) היה מבין החשובים והמשפיעים במנהיגי הצבא היפני הקיסרי בזמן מלחמת סין–יפן השנייה והמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. פיקד על מבצעים כגון הקרב על ווהאן, הקרב הראשון על צ'אנגשה ומבצע איצ'י-גו. לאחר כניעת האימפריה היפנית הוא הועמד לדין בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק ונמצא נקי מאשמה. מאוחר יותר שימש כיועץ צבאי לרפובליקה הסינית במהלך מלחמת האזרחים הסינית ומאוחר יותר לאחר נסיגתה אל טאיוואן.
ביוגרפיה.
יאסוג'י אוקמורה נולד בטוקיו, האימפריה היפנית בתקופת מייג'י. הוא למד באוניברסיטת ואסדה בשנת 1897, בבית הספר הצבאי לצעירים של טוקיו ובבית הספר לצעירים המרכזי של הצבא היפני הקיסרי בשנת 1898. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית משנת 1900 עד 1904.
בראשית שנות העשרים של המאה העשרים היה מדריך באקדמיית הצבא היפנית והיה אחראי על הצוערים הסיניים והמועמדים לקצונה במשך כמה שנים. בתפקיד זה ערך היכרות אישית ומקצועית עם כמה קצינים בכירים עתידיים בצבא סין, שבעתיד יילחמו כנגדו במלחמת סין–יפן השנייה. הוא הוצב בסין כסגן ראש המטה של צבא המשלחות בשנגחאי וצבא קוואנטונג בין השנים 1932–1933. הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל בשנת 1936 ומונה למפקד האוגדה השנייה של חיל הרגלים היפני.
מלחמה בסין.
בשנת 1938 מונה למפקד הארמייה ה-11 והשתתף במספר קרבות בסין, בכללם קרבות מפתח כמו הקרב על ווהאן, הקרב על נאנצ'אנג והקרב הראשון על צ'אנגשה, בו הפסיד הצבא היפני לראשונה לכוחות הסינים. באפריל 1940 הועלה לדרגת גנרל, ואחרי שלושה חודשים מונה למפקד כוח אזור צפון סין.
בדצמבר 1941 החל אוקמורה להשתמש בטקטיקת האדמה החרוכה. כתוצאה משימוש בטקטיקה זו, חייליו של אוקאמורה היו אחראים להריגתם של למעלה משני מיליון סינים, בעיקר לוחמי גרילה אשר פגעו בהתקדמות היפנית בחביי ובשאנדונג.
בשנת 1944 היה אוקאמורה למפקד הארמייה השישית במהלך מבצע איצ'י-גו. מאוחר יותר באותה השנה מונה למפקד צבא המשלחות בסין. בסוף מלחמת העולם השנייה ייצג אוקאמורה את יפן בטקס כניעת האימפריה היפנית הרשמי בנאנג'ינג ב-9 בספטמבר 1945. הוא קיבל הוראה להיכנע ב-15 באוגוסט וחמישה ימים לאחר מכן הורה לכלל היחידות בפיקודו לשתף פעולה עם צבא הלאומנים הסינים ולהתנגד לכל פעילות של המפלגה הקומוניסטית של סין.
לאחר המלחמה.
למרות השימוש בכלי נשק כימיים במהלך המלחמה וההרג חסר ההבחנה של אזרחים סינים, אוקאמורה לא הואשם בפשעי מלחמה כלשהם, שכן היו אלו פקודות שקיבל מהממונים עליו.
לאחר שנמצא חף מפשע, מינה אותה מנהיג הקוומינטנג, צ'יאנג קאי שק כיועץ צבאי. אוקאמורה שימש בתפקיד זה למשך 10 שנים לפני שחזר ליפן ובתפקידו תרם לצבא הלאומי המהפכני במהלך מלחמת האזרחים הסינית, משבר מצרי טאיוואן הראשון ומשבר מצרי טאיוואן השני. הוא נפטר בשנת 1966 בגיל 82.
ביגה (בצק מקדים)
ביגה הוא סוג בצק מקדים המשמש באפייה איטלקית. מאפים איטלקיים פופולריים רבים, כמו ג'בטה, פיצה או פוקאצ'ה, מיוצרים באמצעות ביגה. השימוש בביגה מוסיף מורכבות לטעמי הלחם ולרוב משמש בלחמים הדורשים מרקם קליל ואוורירי עם חורים. מלבד התוספת לטעם ולמרקם, ביגה מסייעת למאפים להחזיק מעמד זמן רב יותר מבלי להתקלקל.
היסטוריה.
טכניקת ההתססה על ידי ביגה התפתחה עם הופעת שמרי האופים. ככל שהשימוש במחמצת לאפייה הלך ופחת, חיפשו אופים איטלקים רבים דרכים להשיב את מורכבות הטעמים וכלל היתרונות של האפייה עם בצק מקדים בשילוב עם האווריריות וההתפחה האיכותית שאפשרו השמרים. התוצאה הייתה ביגה, המשלבת התססה בשמרים עם יצירת ביוטה פעילה בבצק.
הכנה.
בצקי ביגה הם לרוב בעלי הידרציה נמוכה (כ-40%-50% לרוב) ועבים יותר מאלו שנוצרים במחמצת. לרוב, מיוצרת ביגה טרייה מדי יום על ידי שילוב כמות קטנה של שמרים בבצק יבש יחסית ולאחר מכן התססה הנמשכת כ-12–16 שעות ולעיתים עשויה להימשך גם עד יממה שלמה.
הנסיך קאנין קוטוהיטו
הנסיך קָאנְיִן קוֹטוֹהִיטוֹ (ביפנית: 閑院宮載仁親王; 10 בנובמבר 1865 – 21 במאי 1945) היה בן משפחת הקיסרות היפנית (בנו המאומץ של קומיי, קיסר יפן), אשר שירת בין השנים 1931–1940 כראש המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי. במהלך שירותו השתתף במלחמת סין–יפן הראשונה, מלחמת רוסיה–יפן ומלחמת סין–יפן השנייה. ביחד עם הידקי טוג'ו היה מבין התומכים הראשיים של ההסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית להקמת מדינות הציר.
ביוגרפיה.
הנסיך קוטוהיטו נולד בקיוטו, ביפן של שוגונות טוקוגאווה, בנו ה-16 של הנסיך קוני מסניף פושימי של המשפחה הקיסרית היפנית. הוא אומץ על ידי קומיי, קיסר יפן, ובכך הפך ליורש פוטנציאלי לכס קיסר יפן, אולם בסופו של דבר בנו של קומיי, מוצוהיטו, הפך לקיסר עם מות אביו.
בשנת 1868, כשהיה בן שלוש, נשלח ללמוד במקדש הבודהיסטי של סמבו-אין לאריסטוקרטים, אך בשנת 1872 חזר לביתו כדי לשרת בתור ראש ענף קאנין של המשפחה הקיסרית עקב מות אביו הביולוגי. בשנת 1877 נכנס לאקדמיה הצבאית היפנית וסיים את לימודיו בשנת 1881. בשנת 1882 לאחר שעבר בהצלחה את לימודיו והפך לצוער, הוא נשלח על ידי הקיסר מייג'י (מוצוהיטו), אחיו החורג, לרפובליקה הצרפתית השלישית כנספח צבאי.
בשנת 1891 הוצב בגדוד הפרשים הקלים היפני השביעי. בדצמבר 1891 התחתן עם צ'יקו סנג'ו, בתו של הנסיך סנטומי סנג'ו וממנה נולדו לו שבעה ילדים. הוא סיים את לימודיו במכללת מטה הצבא בשנת 1894 כמפקד פרשים, ולאחר מכן השתתף בקרב באזור נהר יאלו במהלך מלחמת סין-יפן הראשונה.
בין השנים 1897–1899 היה קצין הפיקוד של גדוד חיל הפרשים הראשון. בשנת 1901 קיבל את הפיקוד על חטיבת הפרשים השנייה; מאוחר יותר באותה שנה הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל. הוא השתתף בפעולה צבאית נוספת במלחמת רוסיה-יפן.
הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל בשנת 1904 וקיבל את הפיקוד על אוגדת הפרשים הראשונה בשנת 1906. בשנת 1911 מונה למפקד אוגדת המשמר הקיסרי. בשנה שלאחר מכן הועלה לדרגת גנרל והפך לחבר במועצת המלחמה העליונה. בשנת 1919 הועלה לדרגת פילדמרשל. בשנת 1921 סייר באירופה ביחד עם יורש העצר הירוהיטו.
בשנת 1931 הפך לראש המטה הכללי של הצבא היפני, וכיהן בתפקיד זה עד 1940. בשנת 1937 החלה מלחמת סין–יפן השנייה, במהלכה אישר משרדו שימוש בנשק כימי בסין ובמונגוליה הפנימית. הנסיך קוטוהיטו, יחד עם פוליטיקאים נאצים, התנגד למיסוד היחסים עם ארצות הברית והאימפריה הבריטית ותמך בחתימה על ההסכם התלת-צדדי להקמת מדינות הציר.