בינואר 2011 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב פתח את המוזיאון ומתחם הפארק הרוסי ביריחו, ביוני 2012, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין פתח את המרכז הרוסי למדע ולתרבות בבית לחם. ב-1 בספטמבר 2014 בבית לחם, בהשתתפותה הכספית של רוסיה, נפתח בית ספר מקיף תיכון עם לימוד מעמיק של השפה הרוסית. במאי 2017 נפתח בבית לחם מתחם רב תכליתי שנבנה בהשתתפות רוסיה, עם אולם לאמנויות לחימה, בית ספר למוזיקה, מרכז עסקים ובית קפה. הוקם רחוב ולדימיר פוטין בבית לחם וביריחו – דמיטרי מדבדב.
בשטחה של מזרח ירושלים קיימת נציגות רוחנית רוסית בירושלים, וכן מספר כנסיות אורתודוקסיות ומנזרים של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
במשך עשורים רבים, רוסיה, בהתאם להחלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם מיום 11 בדצמבר 1948, תמכה בזכותם של הפלסטינים להקים מדינה משלהם כשבירתה מזרח ירושלים. בהקשר זה, רוסיה התנגדה להכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ולהעברת שגרירות ארצות הברית מתל אביב לירושלים. רוסיה מתעקשת על רישום פוליטי וחוקי של מעמד מזרח ירושלים (לפני השליטה הישראלית בשנת 1967). מוסלמים-רוסים תומכים בדרישות הפוליטיות של הפלסטינים.
נשיא רוסיה נפגש עם עמיתו הפלסטיני באופן קבוע. ובנוסף, יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס ביקר במוסקבה באפריל 2016, מאי 2017 ובפברואר 2018, שם ניהל משא ומתן עם הנשיא פוטין באווירה ידידותית.
יעקב בריל
יעקב בריל (Jakob Brüll; 1812, רוסינוב , מורביה – 1889, קויטין , מורביה) היה רב וחוקר בספרות התלמוד.
ביוגרפיה.
למד בישיבות בונהאד, פרסבורג ובודפשט. נישא לרג'ין (רבקה), בת הרב נחום טרייביטש. הוסמך לרבנות על ידי חותנו. לעד שנת 1843 כיהן כרב בעיר קויטין במורביה עד יום מותו. עם תלמידיו נמנים בניו אלחנן ונחמיה וכן דוד קאופמן – שלושתם נודעו לימים כחוקרים ידועים במדעי היהדות.
ספריו.
בספריו ניכרת בקיאות רחבה בתלמוד ונטיה מובהקת לביקורת מדעית. הוא כתב ספרים הן בגרמנית והן בעברית. ספרו הידוע הוא "מבוא למשנה" בשני כרכים. ספרו האחרון "בן זקונים" יצא בימי חייו האחרונים.
אלחנן בריל
אדולף (אלחנן) בריל (Adolf Brüll; 1846, קויטין, האימפריה האוסטרו הונגרית – 1908, פרנקפורט) היה חוקר במדעי היהדות.
ביוגרפיה.
אדולף בריל נולד כבנם של הרב והחוקר יעקב בריל (1812–1889) ואשתו רג'ין (רבקה), בת הרב נחום טרייביטש. בריל קיבל את הכשרתו מאביו, ממנו למד יחד עם אחִיו לימים החוקר נחמיה בריל. כן למד באוניברסיטאות וינה, פראג וברסלאו. את הכשרתו התאולוגית קיבל בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בשנת 1871 מונה כמורה בפילנתרופין (Philantropin) בפרנקפורט שם היה מוקד ההשכלה והריפורמה בעיר. במקום זה לימד עד 1903. בשנת 1879 ייסד את עמותת פרנקפורט-מנדלסון לרגל יום הולדתו ה-150 של משה מנדלסון. משנת 1881 היה העורך של כתבי העת מטעם עמותת מנדלסון, שעבורם כתב גם מאמרים רבים. בריל היה חבר מלא בחברה Deutsche Morgenländische Gesellschaft שעסקה בחקר מדעי המזרח. כן היה חבר בלשכת הבונים החופשיים בפרנקפורט.
בריל חיבר מספר ספרים בנושאי היהדות בתחומים מגוונים. עיקר פרסומו היה בהוצאה ראשונה לאור של התרגום השומרוני לתורה באותיות עבריות. כן חיבר חיבורים נוספים הקשורים לשומרונים ולנושאים יהודיים נוספים.
אדולף בריל חיבר ערכים עבור האנציקלופדיה היהודית שערך איזידור זינגר בין השנים 1901–1906. כן כתב 57 ערכים על אישים יהודיים בביוגרפיה הגרמנית הכללית.
ספריו.
ניבים ומילים בשפה זרה המתבטאים כשפה זרה בתלמודים ובמדרשים. קישור לספר באתר ספריית מדינת בוואריה.
קישור מארכיון האינטרנט
Artikel in der Allgemeinen Deutschen Biographie
נחמיה בריל
נחמיה (נחום) בריל (Nehemiah Brüll; 16 במרץ 1843, רוסינוב, מורביה – 5 בפברואר 1891 פרנקפורט) היה רב רפורמי וחוקר במדעי היהדות.
ביוגרפיה.
בריל קיבל את השכלתו הרבנית-תלמודית מאביו, יעקב בריל ששילב ידע תלמודי רחב עם תפיסה היסטורית ביקורתית. לאחר מכן למד שפות היסטוריות קלאסיות ומזרחיות באוניברסיטת וינה, ובמקביל למד בבית המדרש לרבנים בווינה, שם היה תלמידים של אייזיק הירש וייס, מאיר איש-שלום ואהרן ילינק. כאן הפך בריל, בנו של רב שמרני, ונכדו של הרב הראשי האורתודוקסי של מורביה – ר' נחום טרייביטש לרפורמטור מוחלט ולתלמידו של אברהם גייגר – מייסד התנועת הרפורמה היהודית.
ברול נקרא כרב בביזנץ במורביה. בשנת 1870 מינה אותו גייגר לרב הקהילה הרפורמית בפרנקפורט. הוא נשא במשרה זו עד יום מותו אם כי הוא חווה קשיים רבים כתוצאה מהחיכוך המתמיד עם קהילתו האורתודוקסית של הרש"ר הירש. קשיים אלו שנגרמו מעמדתו הקיצונית גרמו לו להתמסר לעבודת המחקר.
מחקריו.
מחקריו של בריל נעו כמעט בכל ענפי המדע היהודי, כולל פרשנות, דקדוק, היסטוריה, חקר ההלכה, פיוט, בלשנות, פילולוגיה, שירה, ספרות יהודית-גרמנית והספרים החיצוניים.
מאמרו של בריל – "תולדות ייסודו של התלמוד הבבלי כיצירה ספרותית" נחשב עד היום כמאמר קלאסי במחקר התלמודי, וזאת למרות הזמן הרב שעבר מזמן פרסומו וההתפתחות הרבה שנעשתה מאז בשדה המחקר התלמודי.
ספרים.
בריל יסד את השנתון – Jahrbücher Für Jüdische Geschichte Und Litteratur,(ספר השנה לתולדות היהודים וספרותם), שיצא במשך עשר שנים (1874 עד 1890. רוב המאמרים בשנתון, לרבות מאמרי ביקורת הספרים היו מפרי עטו.
מאמריו בעברית התפרסמו בכתבי העת – "בית המדרש", "בית תלמוד" "הכרמל", ו"אוצר הספרות".
קונטנטו דה סמריק
מרטון ראטקאי
מרטון ראטקאי (במקור פישר, בהונגרית: Rátkai Márton; בודפשט, 18 בנובמבר 1881 – בודפשט, 18 בספטמבר 1951) היה שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט, פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה.
מרטון ראטקאי נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון פישר, נגר ושל עמליה מורגנשטרן. מרטון פישר שינה את שם משפחתו לראטקאי בשנת 1902. הוא סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית ההונגרית הלאומית לאמנויות הבמה בשנת 1903 (לימים שונה שמה לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע). הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון ההונגרי, אך עד מהרה חתם במישקולץ. מנובמבר 1905 עד 1920 הוא היה חבר בתיאטראות של לאסלו באוטי. בשנת 1911 הופיע בתיאטרון בשם "חוג הבמה של בודה" (Budai Színkör), בשנים 1915–1916 ב"גן החורף" ובשנת 1920 ב"תיאטרון סקאלה".
ב-27 ביולי 1918, בבודפשט, נשא לאישה את השחקנית יוצי לאבש, ממנה התגרש כעבור שלוש שנים.
ב-16 בספטמבר 1924 הוא התחתן עם השחקנית רוזליה קלמאר (1902-1988) בבודפשט.
קריירה.
בשנת 1929 הוא הופיע כאורח בתיאטר אן דר וין בווינה. משנת 1924 היה סגן נשיא התאחדות השחקנים בבודפשט, ומשנת 1933 עד 1939 היה ממלא מקום הנשיא. משנת 1941 לא הועסק בשך מוצאו היהודי. בין השנים 1945–1951 היה אמן התיאטרון הלאומי של בודפשט. בשנת 1945 הוזמן על ידי הואריטה העליז, בשנים 1945–1946 שיחק במספר תיאטראות במקביל. לבסוף בין השנים 1948–1951 לימד משחק באוניברסיטה לאמנויות הבמה והקולנוע.
לראטקאי היו כישורי ריקוד מצוינים, הוא הפך לקומיקאי רקדן אידיאלי עם תנועותיו האקרובטיות ומשחקי התפקידים ההומוריסטיים המדויקים שלו, אך הוא עיצב גם דמויות רבות ביצירות דרמטיות. לאחר 1945 זכה להצלחה בתפקידים הקומיים והטרגיקומיים של כמה יצירות קלאסיות.
תפקידי במה.
מספר הופעות הבכורה שנרשמו במאגר התיאטרון מ-1945 עד מותו: 21 ; ניתן לראות אותו גם בעשרים הקלטות של הצגות תיאטרון.
La Llamada
La Llamada (בעברית: שיחת הטלפון) הוא שיר של הזמרת סלינה אשר יצא כסינגל השני מתוך אלבום ההופעה החיה שלה. השיר נכתב על ידי
פיט אסטודילו ואחיה א.ב. קינטנייה והופק על ידי אחיה ובבו סילבט. השיר יצא כסינגל לאחר ש-"No Debes Jugar", יצא לאור.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים הלטינים בארצות הברית.
הצלחה ומשמעות.
ב-2011 השיר זכה להצלחה מחודשת כאשר הצליח להיכנס למצעד השירים המקסיקניים האזוריים שנמכרו הכי הרבה דיגיטלית באותו שבוע כאשר נכנס למקום העשירי. התוכן הלירי של השיר מתאר את רגשותיה של מישהי לאחר שהיא עדה לחבר שלה מתנשק עם בחורה אחרת, אומר לו לא להתקשר אליה יותר ולסיים את הקשר.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר אפ-טמפו מקסיקני המשלב קומביה.
ביקורת.
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. לשיר צולם קליפ בבית חוף בקליפורניה. עם השנים השיר זכה לגרסאות כיסוי.
התרסקות מטוס הנורד במכתש רמון
הפארק הלאומי לימפופו
הפארק הלאומי לימפופו הוא אחד משבעת הפארקים הלאומיים של מוזמביק והגדול שבהם. הוא ממוקם בפרובינציית גאזה שבדרום המדינה ומשתרע על פני שטח של 11,233 קילומטר רבוע.
הפארק.
האתר הוכרז כפארק לאומי בשנת 2001. הוא מהווה חלק מהפארק הבין ארצי לימפופו רבתי , שעל הקמתו הוחלט בשנת 2000. הוא משותף למוזמביק, זימבבואה ודרום אפריקה.
הפארק מחולק לשלושה אזורים - אזור הבר, האזור התיירותי ואזור שבו מותר הציד.
בחלקו הדרומי של הפארק שוכן אגם מאסינגיר, ששטחו הוא 150 קילומטר רבוע. הוא נוצר בעקבות הקמת הסכר בשם זה . המאגר הוא שטח מחיה של תנין היאור.
מיני בעלי החיים המצויים בפארק כוללים מספר רב של יונקים: פיל, אריה, קרנף, צבוע, ג'ירף, זברה, היפופוטם, כלב בר, נמר, גנו כחול, תאו, נמייתיים, קודו גמלוני, אוריבי. בעלי חיים רבים הועברו אל הפארק עם הקמתו מהפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה.
הר אלכסייב
הר אלכסייב (באנגלית: Mount Alekseyev) הוא הר בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים צפונית-מזרחית לרכסי מקנוטון.