תזונתם של הוומבטים הדרומיים מבוססת בעיקר על עשבים ועשבי תיבול. בהתאם למזון הזמין, לוומבט תהיה העדפה גבוהה יותר לדשא ירוק וטרי (במיוחד מינים מסוימים ממשפחת הדגניים), והוא עשוי לבסס עליהם את תזונתו לחלוטין עד שיהיו בלתי זמינים בשל שינויי העונה. במהלך בצורות, הוומבט נוהג לאכול גם עלים וגבעולים של שיחים קצרים, וישנן גם ראיות לאכילת שורשים במהלך העונה החמה - בעיקר שורשי אקליפטוס. במהלך הרעייה, הוומבט ינסה תמיד לברור את העשבים והגבעולים הצעירים והטריים, על מנת למקסם את ספיגת הלחות מהם וכנגזרת מכך לחסוך בצריכת מים. למערכת העיכול של הוומבט יש הסתגלות לספיגה מקסימלית של לחות מהמזון, והתסיסה של מושבות חיידקים בקיבה עוזרות לוומבט לעכל את התאית של הצמח.
יחסי גומלין.
מאחר שהוומבט חי במרבית הזמן במאורותיו, הוא מוגן בהם היטב מפני טורפים. לא ידועים על טורפים ספציפיים למין הדרומי, אך סביר להניח שבדומה למין הצפוני הוא עשוי להיות מאוים מחוץ למאורה על ידי דינגו וכלבי פרא. הטריפה מהווה כנראה גורם זניח בהגבלת אריכות חייו של הוומבט, אך מצד שני, כמות המשקעים יש השפעה רבה עליו עקב זמינות המזון. הוומבט הוא מין מהנדס סביבה; הרעייה הממושכת שלו עשב ירוק וצעיר גורמת לחידוש מתמיד של הצמחייה ומונעת הימצאות עשב יבש. בנוסף, בעלי חיים רבים עשויים למצוא מחסה במאורותיו. מאידך יש לו גם השפעה מזיקה: מינים פולשים רבים כמו ארנבות ושועלים משתמשים במאורות שלו, ולעיתים מתייחסים אליו כמזיק חקלאי עקב המאורות והמחילות שלו אשר עשויות להשחית יבולים. כן הוא יוצר תחרות עם בעלי חיים אחרים על מקורות מזון בעקבות רעייה איטנסיבית, ובעלי חיים מבויתים עשויים לשבור את רגליהם כתוצאה מהיתקלות בפתחי המחילות שלו. יש הסבורים גם שהוא גורם למיטוט גדירות ומאפשר לארנבונים לחדור לשטחים חקלאיים באמצעות המחילות שלו.
רבייה ומחזור חיים.
הרבייה של הוומבט הדרומי תלויה בתנאים הסביבתיים: הזמן האופטימלי לרבייה הוא כאשר יש מזון בשפע רב - בעיקר דשא ירוק המהווה את המזון העיקרי של המין. בתקופות בצורת לעומת זאת, הוומבטים אינם מתרבים מאחר שהגורים לא ישרדו בתנאים כאלו. בתום עונת הגשמים ועם נביטת הדשא, הנקבה מוכנה לרבייה. הזכרים במקביל הופכים לאגרסיביים זה כלפי זה, ושומרים על היררכיה דומיננטית הקובעת את הגישה לנקבות. נקבת הוומבט ממליטה בין ספטמבר לדצמבר לאחר 21 ימי הריון. הגור הזעיר שדומה לתולעת אדומה ומשקלו כגרם אחד, זוחל לעבר הכיס של האם בו הוא משלים את ההתפתחות שלו לאחר מספר חודשים של יניקה מתמדת. הגור יוצא לראשונה מהכיס בגיל שישה או שמונה חודשים, ויוצא ממנו באופן קבוע בגיל תשעה חודשים. הוומבט עשוי עדיין לינוק מהאם עד גיל 15 חודשים, ולאחר הגמילה הנקבות נכנסות לרוב להריון נוסף. מאחר שגורי הכיסאים נולדים בתום תקופת הריון קצרצרה, הם תלויים לחלוטין במשך מספר חודשים בחלב של האם, מה שדורש מנקבת הוומבט אנרגיה רבה להפיק כמות חלב מספקת. מעבר לכך, גם כשהגורים עוזבים את הכיס הם עדיין תלויים בחלב האם זמן רב, תוך כדי שהם לומדים לחפור ולרעות עם אימם. הזכרים והנקבות מגיעים לבגרות בגיל שלוש. היות שהרבייה של הוומבטים מתרחשת בסוף הקיץ הגשום, הגורים נגמלים לרוב באביב, מה שהופך אותם לתלויים מאוד בכמות הגשמים שיורדת באפריל ומביאה בעקבותיה נביטה של דשא המותאם להם. לחץ המזון בתקופה קריטית זו, הופך אותם לפגיעים מאוד לאיחור הגשמים או לשינויים בטיב הקרקע המשפיעים על סוג העשב.
מחקרים שנעשו על תוחלת החיים של הוומבטים באמצעות משדרים, הראו שתוחלת החיים הממוצעת שלהם היא 14 שנים, כאשר המגבלה העיקרית היא כמות הגשמים ולא הטורפים. בשבי הוומבטים מאריכים ימים עד גיל 17 או 20. תוחלת החיים המרבית הידועה בשבי היא 24 שנים.
מצב.
הוומבט הדרומי מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין במצב השימור קרוב לסיכון (NT), שכן הוא חווה ירידה רצינית במשך השנים הן במספרים, הן בבית הגידול הזמין, והן בטווח התפוצה. אוכלוסיות רבות שלו מבודדות כעת ואינן עשויות לשרוד לאורך זמן. יש מידע מוגבל על מגמת האוכלוסייה הכללית (במיוחד במישור נאלרבור שבו נמצאים המספרים הגדולים ביותר), אך ההערכות הן שברוב האזורים הוא עומד לחוות ירידה במספרים שצפויה להגיע כמעט לשיעור של 30% על פני 30 שנים, כך שבעתיד הוא ככל הנראה יעפיל למצב השימור פגיע (VU) החמור יותר.
הוומבט הדרומי עומד בפני מגוון רחב של איומים סביבתיים: בראש ובראשונה, טווח התפוצה שלו המושפע בלאו הכי מבצורות ומשקעים - סובל כבר עשרות שנים מהמרת בית הגידול לשטחים חקלאיים, והוא מאוים גם מצד תחרות עם בעלי חיים מקומיים על שטחי המרעה החיוניים לו, כמו גם מצד הארנבונים שהובאו על ידי האדם ומחוללים שמות בפלורה האוסטרלית. מחלת העור Mange, מהווה איום גדול על אוכלוסיות הוומבט על גדות נהר מארי בדרום-מזרח אוסטרליה, ובאזורים מסוימים היא השמידה 90-80% מהם. מעבר לכך שהוומבט אינו מתרבה בשנים שחונות ובבצורות, בפעמים רבות התבנית העונתית של צמיחת העשבים אינה תואמת את תקופת הגמילה של הגורים, מה שמוביל לתמותה גבוהה בגיל צעיר. באזורים שבהם הוא מצוי במספרים גדולים, הוא ניצוד פעמים רבות על ידי החקלאים הרואים בו מזיק. אוכלוסיות מבודדות מאוימות גם על ידי גיוון גנטי נמוך.
פעולות השימור הנוכחיות מסתכמות בכמה אזורים מוגנים בדרום אוסטרליה. האוכלוסייה העולמית של הוומבט הדרומי נתונה לתנודות חדות בעקבות התנאים הסביבתיים, והיא נאמדת בין 50,000 ל-100,000 פרטים.
וומבט שעיר-אף צפוני
וומבט שעיר-אף צפוני (שם מדעי: "Lasiorhinus krefftii"; בקיצור וומבט צפוני), הוא מין של כיסאי גדול ונדיר דמוי דובון בסוג וומבט שעיר-אף האנדמי ליבשת אוסטרליה, והמין הגדול מבין שלושת המינים הקיימים במשפחת הוומבטיים (מבחינת גודל ממוצע). הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1845 על ידי הביולוג האנגלי ריצ'רד אוון. שמו המדעי נגזר כדלהלן: "Lasiorhinus" = שעיר אף, ומתייחס לחוטם השעיר הנבדל מהחוטם החלק של הוומבט המצוי; "krefftii" על שמו של הזואולוג האוסטרלי ג'רארד קרפט. הוומבט הצפוני הוא אחד מבעלי החיים הנדירים והמאוימים ביותר באוסטרליה, ובין היונקים הנדירים בעולם.
תיאור ואנטומיה.
הוומבט הצפוני הוא יונק מגושם וכבד עם מבנה גוף חסון ועבה דמוי חבית, והוא היונק הגדול ביותר בקבוצת המתחפרים לאחר השנבוב. לשם השוואה, הוא כבד אף יותר מהדינגו, ומשקלו שווה ערך למשקל ממוצע של קנגורו אפור מערבי אשר הוא בין הכיסאים הגדולים ביותר כיום. הרגליים הקצרות שלו עבות ומסיביות במיוחד, והוא בעל כפות קדמיות רחבות עם טפרים חזקים המאפשרים לו לחפור לעומק ולאורך רחב בבטן האדמה. בדומה לוובמטים האחרים, הוא בעל ראש גדול ורחב, עם לחיים נפוחות וחוטם וזנב קצרים. כפי שאופייני לסוג, לוומבט הצפוני אוזניים ארוכות ומחודדות לעומת הוומבט המצוי, נחיריים רחבים יותר, ואף שעיר שהקנה לסוג את שמו; מצידי האף יוצאים זיפים ארוכים לצדדים. הלוע שלו גדול באופן ניכר הן מהוומבט המצוי והן מקרובו הוומבט הדרומי. העיניים של הוומבט קטנות יחסית, והראייה שלו ירודה מאוד בהתחשב בכך שהוא פעיל בלילה. אצל מין זה יש דו-צורתיות זוויגית מסוימת, כאשר הנקבות גדולות יותר עקב שכבת שומן נוספת, והזכרים בעלי גוף קצר יותר עם צוואר וכתפיים עבים. לנקבת הוומבט יש כיס אשר נבדל מכיסה של נקבת הקנגורו בכך שפתחו פונה לאחור ולא קדימה, כדי למנוע ממנו להתמלא בעפר כאשר היא חופרת באדמה. הוומבט הצפוני כאמור, הוא יונק גדול למדי במונחים אוסטרליים: אורך ראשו וגופו כמטר אחד, גובהו בכתפיים 40 ס"מ, ומשקלו המרבי 40 ק"ג. האורך הממוצע של הזכר הוא 102 ס"מ ושל הנקבה 107 ס"מ, והמשקל הממוצע של הזכר 30 ק"ג לעומת 32.5 ק"ג אצל הנקבה. הזנב קצר למדי ואינו עולה באורכו על 6 ס"מ.
לוומבט הצפוני פרווה רכה דמוית משי המורכבת משערות קצרות יחסית וצפופות. צבע הפרווה הוא אפור בהיר או כסוף עד אפור כחלחל בחלקים העליונים, ונוטה להיות צהבהב בהיר עד לבן קרם במותניים, בחזה בצוואר ובגרון. הרגליים, הגחון והמפשעה נוטים לצבע שחור מבריק, ולעיתים יש כתמים שחורים מבריקים על הצוואר והחזה. וומבטים מסוימים עלולים להיות בעלי צבע חום קפה עד חום שוקולד ברוב הגוף, או כחלחל אחיד בכל הגוף. יש לעיתים קרובות גם טלאים לא מוגדרים על הצלעות והגב הנובעים מצפיפות גבוהה של שערות מצבע מסוים (לבן, אפור, שחור, חום, כחלחל וצהבהב). ראשו של הוומבט בצבע אפור כסוף או כחלחל, כאשר הלחיים צהבהבות והסנטר לבנבן. העיניים מוקפות בטבעות כהות, וסביב החוטם יש כתם שחרחר גדול הגורם לו להראות גדול מהרגיל. בדומה לגוף, גם הראש עשוי לעיתים להיות כהה מאוד.
תפוצה ובית גידול.
הוומבט הצפוני אנדמי לצפון-מזרח יבשת אוסטרליה. הטווח ההיסטורי של תפוצתו השתרע החל ממרכז קווינסלנד ועד דרום ניו סאות' ויילס, כשמאובנים שלו נמצאו גם בוויקטוריה. החל מהגעת האירופאים לאוסטרליה ב-1872 התפוצה שלו החלה להצטמצם במהירות עקב אובדן בית גידול ואיומים אחרים, ועד 1910 עדיין היה ניתן לראות וומבטים בסנט ג'ורג' בקווינסלנד וג'דירי בניו סאות' ויילס. מאז, המצב החמיר יותר ויותר עד כדי סכנת הכחדה ממשית, וכיום נותרה רק אוכלוסייה אחת של וומבטים צפוניים המוגבלת לאזור של שלושה קילומטר בפארק הלאומי יער אפינג (פחות משישית משטחו של הפארק) הממוקם צפונית מערבית לעיר קלרמון במרכז קווינסלנד ואשר שטחו הכולל הוא 32 ק"מ.