מארג פיונאבאר (באנגלית: The Fionavar Tapestry) היא טרילוגיית ספרי פנטזיה מאת גאי גבריאל קיי, המתרחשת בחלקה בעולם המודרני שלנו, אך ברובה בעולם הדמיוני פיונאבאר. העלילה מדברת בעיקר על חמישה סטודנטים באוניברסיטת טורונטו, שנגררים אל "העולם הראשון במארג" בידי הקוסם לורן כסוף-גלימה. ברגע שהם מגיעים לשם, כל אחד מהם מגלה את תפקידו וגורלו במאבק ברשע המאיים להשמיד את כל העולמות מיסודם.
שלושת הספרים הם:
נושאי הטרילוגיה.
התפיסה המרכזית של קיי בספרים היא שפיונאבאר הוא ראשון העולמות, במיוחד במובן המיתולוגי; האגדות והסיפורים של העולמות האחרים, מקורם (או סופם) בעולם הראשון הזה. כמו ברוב הפנטזיות המיתולוגיות, גם כאן יש היררכיה של אלים וישויות על-טבעיות נוספות, כאשר המרכזית ביותר מהן היא דמות האורג שעל הנוֹל, שאורג את חוטי המארג הגדול המספר את סיפורם של כל העולמות. בהתאם לתפקידה, דמות מרכזית זו אינה מופיעה באופן ישיר בעלילה, אך רבים מהאלים וחצאי-האלים האחרים מוצגים ואף משפיעים על רצף האירועים.
בכתיבתו, קיי מצליח לתפוס את מה שחמק מרבים מחבריו לז'אנר הפנטזיה: תחושת מציאות חודרת בעולמו, המתמזגת עם אלמנטים מיתיים ופנטסטיים כדי ליצור מארג מורכב של סגנונות ותבניות רבים ושונים, אנטיתזה כמעט מוחלטת למרכיבים החד-ממדיים של רבים מספרי וסרטי הפנטזיה. כתיבתו היא גם די חסרת-רחמים מדי פעם, באופן המגיע כמעט (אך לעולם לא לחלוטין) לרמה של סלידה.
החמישה.
ישנן חמש דמויות מרכזיות בסיפור, כולן היו בהתחלה סטודנטים באוניברסיטה מעולמנו - זרים בפיונאבאר; כל אחד מגלה את תפקידו וייעודו בתקופה בה הם שוהים שם. אלה הם קווין ליין (שהופך למאהבה של אחת האלות בפיונבר), פול שַייפֵר (מקריב את חייו לאל ונשלח בחזרה), דייב מרטיניוק (הופך ללוחם בין הרוכבים), קימברלי פוֹרד (הופכת לחוזה) וג'ניפר לוֹאֶל (שמתגלה כגוינביר של המלך ארתור).
מכבי אחי-נצרת
הפועל טיבה
כיבוש השמירה
כיבוש השמירה הוא אידיאל במסכת הרעיונית הציונית מחידוש ההתיישבות הציונית בארץ ישראל - "השומר", עבור באגודת השומרים מראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ובימינו - "השומר החדש", על פיו היהודים צריכים לשמור בעצמם על אדמותיהם ומושבותיהם ולא להזדקק לשירותיהם של בני עמים אחרים.
במהלך העלייה השנייה החלו לצוץ בעיות ביטחוניות, ביישוב היהודי עקב התגברות ההתקפות הערביות ורוחות לאומנות ערבית. העולים החדשים בהשפעת הפרעות ברוסיה, שהובילה לארגון ההגנה העצמית שם, שאפו להעביר את השמירה על היישובים לידיים יהודיות. מספר מטרות עמדו לנגד עיניהם:
מספר שלבים התרחשו בארגון השמירה היהודית בארץ ישראל:
חשיבותו של ארגון השומר מתפרשת במספר היבטים. הוא היווה בעצם הגרעין ליצירת הכוח הביטחוני של היישוב. הוא עורר הרתעה והערכה אצל הצד הערבי. הוא הגביר את הערכים בתחום הצבאי – "טוהר הנשק". חינוכית ואידאולוגית הוא מימש את האידיאלים של שותפות ושוויון, והשפעתו על הנוער בגולה הייתה רבה מאוד, למשל השם והרוח אצל "השומר הצעיר". מבחינה כלכלית השומר תרם להתיישבות החקלאית. למרות זאת הועלתה ביקורת על "השומר" - שהיה ארגון אליטיסטי וסגור אשר הונהג בדרך לא דמוקרטית ונטה למיליטנטיות. הארגון גם סייע לכיבוש העבודה בכך שלא אחת דרשו חבריו, בתמורה לשמירה, העסקה בלעדית של פועלים יהודים.
פרט לארגון השומר פעלו ביישוב העברי עוד כמה ארגוני שמירה נוספים, כגון המגן, הנוטר, והגדעונים, שהיו קטנים יותר והחזיקו מעמד זמן מועט יחסית.
תשבץ אתגר
תשבץ תרתי משמע
קליפסו (דמות מיתולוגית)
קליפסו (יוונית: Καλυψώ) הייתה נימפה במיתולוגיה היוונית, בתו של אטלס, אחד מהטיטאנים ואלת הסערות. ביתה של קליפסו שכן באי המיוער אוגיגיה, ששימש כמרכזם של כל המים.
סיפורה של קליפסו.
מלחמת האלים והטיטאנים.
במלחמת האלים והטיטאנים, זאוס ואחיו ניצחו את הטיטאנים בהנהגת אביהם, קרונוס. יד ימינו ואחיינו של קרונוס, אטלס, היה אביה של קליפסו, וגורלו היה לסחוב את אורנוס (השמים) על גבו, מכיוון שהיה פצוע לאחר שבנו קרונוס קיצץ את איבר מינו. קליפסו, בתו של אטלס, תמכה בו במלחמה, ולכן נכלאה על אי בודד לנצח. במיתולוגיה הרומית קליפסו הוגלתה ונכלאה באי לפקדה, כאלף שנה לאחר מכן הגיע לאי פוסידון היא התאהבה בו אך היה לה ברור שעליה לוותר עליו. כתוצאה מאהבתם נולד לקליפסו בן בשם נקסוס. ע"פ המיתולוגיה הרומית קליפסו ביקשה מהאלים מזכרת שתזכיר לה את אהבתה לפוסידון וכהסכמה לבקשתה נולד נקסוס עם עיניים כחולות כצבע הים (פוסידון אל הים). שהגיע נקסוס לבגרותו ייצר עבורו אל הים אי בודד והגלה אותו לשם. האי הידוע עד היום הוא האי נקסוס. ע"פ המיתולוגיה, כל אשר ינסה להגיע אל האי נקסוס גלי הים יעלו עד אשר הספינה תשקע אל מצולות הים וסערה תקיף את האי עד אשר יתרחק כל כובש המנסה לחדור אל האי. במיתולוגיה הרומית וגם במיתולוגיה היוונית מאמינים שנקסוס הוא אב הצאצאים של בעלי העיניים הכחולות בעולם כולו. לאורך כל תקופות ההיסטוריה בקרב הימאים הייתה אמונה לא להעלות לסיפון האנייה ואף לא ליצור קשר עין עם בעלי עיניים כחולות מחשש לזעמו של האל פוסידון לפגיעה כלשהי בצאצאיו. באשר לקליפסו עצמה גורלה היה, שבכל אלף שנה יגיע מישהו לאי והיא תתאהב בו, אך גם אם הוא יחזיר לה אהבה, הוא יהיה מוכרח לעזוב ולא יוכל לחזור לעולם.
קליפסו באודיסיאה.
באודיסאה, היצירה המפורסמת אשר מיוחסת להומרוס ומתארת את מסעותיו של אודיסאוס מלך איתקה לאחר מלחמת טרויה, נזכרת קליפסו כנימפה אשר הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה. תשעה ימים נאבק אודיסאוס בים על קורת עץ בודדת, עד אשר נסחף אל האי של קליפסו, והאלה טיפלה בו עד שהתאושש. קליפסו התאהבה בו וביקשה ממנו שיהיה לה לבעל, ואף הבטיחה לעשותו לבן אלמוות. שבע שנים שהה אודיסאוס באי שלה, אך ליבו עדיין התגעגע אל פנלופה, אשתו המחכה לו באיתקה. לבסוף, נכמרו רחמיו של זאוס על אודיסאוס, ובעצה אחת עם שאר האלים שלח את הרמס להודיע לקליפסו, כי עליה לשחרר את אודיסאוס. בצער רב וביגון נאלצה קליפסו להניח לאהובה ללכת ולחזור לביתו.
ג'נין ג'נין
ג'נין ג'נין (בערבית: جنين، جنين) הוא סרט תיעודי שנוי במחלוקת של הבמאי הערבי-ישראלי מוחמד בכרי, משנת 2002. הסרט הוכן בעקבות הקרב שניהל צה"ל במחנה הפליטים ג'נין במסגרת מבצע "חומת מגן". הסרט מומן על ידי יאסר עבד רבו ואנשי הרשות הפלסטינית. הסרט מביא טענות של פלסטינים על פשעי מלחמה לכאורה שביצעו חיילי צה"ל ובפרט טענה של קשיש פלסטיני שטען כי חייל גנב ממנו חפץ.
בית המשפט המחוזי במחוז המרכז קבע כי יש בו משום לשון הרע וכי בהצגתו כתיעודי נהג בכרי בחוסר תום לב, אך דחה את תביעת הדיבה שהוגשה נגדו על ידי חמישה חיילי צה"ל במילואים שהשתתפו בלחימה בג'נין, כיוון שאין להם זכות תביעה משום שמדובר בדיבה נגד הציבור, גם עתירתם לבית המשפט העליון נדחתה והיועץ המשפטי לממשלה החליט לא להגיש כתב אישום פלילי בגין לשון הרע נגד הציבור. סא"ל במיל' ניסים מגנאג'יו שהופיע בסרט הגיש תביעה אישית נגד בכרי, במסגרת חוק איסור לשון הרע. ב-11 בינואר 2021 אסר בית המשפט המחוזי מרכז על הפצה והקרנת הסרט, והורה על החרמת עותקיו, בנוסף על בכרי לשלם פיצויים בסך 175,000 ש"ח למגנאג'יו בנוסף להוצאות משפטיות בסך 50,000 ש"ח.
האירועים שהובילו להפקת הסרט.
הפיגוע במלון פארק.
בערב ליל הסדר תשס"ב, 27 במרץ 2002, נכנס מחבל מתאבד לחדר האוכל של מלון "פארק" בנתניה. באותה עת שהו בחדר האוכל כ-250 אנשים שהיו בעיצומו של ליל הסדר. המחבל פוצץ מטען חבלה שנשא על עצמו, והפיצוץ הביא להחרבתו של חדר האוכל כליל. 30 מהחוגגים נהרגו וכ-160 איש נפצעו. היה זה שיאו של חודש עקוב דם, שבו נרצחו בפיגועים למעלה מ-135 ישראלים.
מבצע חומת מגן.
יומיים לאחר הפיגוע פתח צה"ל במבצע "חומת מגן", במטרה לחסל תשתיות טרור שגרמו לגל פיגועים בשטח ישראל באותה תקופה. המבצע כלל כיבוש מחדש של רוב הערים הפלסטיניות ולחימה מבית לבית על מנת לעצור מבוקשים ולהרוס את תשתית הטרור. במהלך המבצע נהרגו 497 פלסטינים, נפצעו למעלה מ-1400 אנשים ונעצרו למעלה מ-4000. רבים מהפלסטינים התנגדו בכלי נשק ובכלי נשק מאולתרים לכניסת כוחות צה"ל לערים הפלסטיניות וכך נהרגו במהלך המבצע 29 חיילים ישראלים ולמעלה מ-100 נפצעו. למרות שמבחינת האבדות הפלסטיניות, הקרב הקשה ביותר התרחש בשכם (בו נהרגו כ-70 פלסטינים ו-6 מחיילי צה"ל), הקרב שזכה לתשומת הלב העולמית היה זה שנערך במחנה הפליטים ג'נין בו נהרגו למעלה מ-50 פלסטינים ו-23 חיילים ישראלים.
הקרב בג'נין.
ב-3 באפריל 2002 נכנסו כוחות צה"ל לשטח מחנה הפליטים ג'נין, ששימש בסיס להתארגנות ויציאת מחבלים לשטחי ישראל. לאחר שניתנה לאוכלוסייה במחנה התרעה לעזוב את בתיהם, ניהלו כוחות צה"ל לחימה קשה ביותר עם המחבלים במקום, שכללה הפעלת מטעני חבלה רבים כנגד החיילים, ירי מסיבי לעברם וכדומה. המחבלים התערו באוכלוסייה המקומית שלא שעתה להתראות צה"ל וניהלו את הלחימה מקרבה. צה"ל עשה מאמץ שלא לפגוע באזרחים, ולכן נמנע משימוש בתקיפות מטוסים או ירי ארטילרי. במהלך הלחימה, באחת התקריות, נתקל כוח מילואים של צה"ל במארב מחבלים ונהרגו 13 לוחמים. בתגובה עבר צה"ל לשימוש בדחפורי די-9 משוריינים והחל להרוס בתים שמהם בוצע ירי או הכילו מטעני חבלה. בלחימה במחנה נהרגו 23 חיילים ונפצעו כ-60, ונהרגו כ-65 פלסטינים, חלקם אזרחים, ונגרם נזק רב לרכוש.