פארנסוורת' מאופיין באמרתו הקבועה: "חדשות טובות, אנשים!" שבעקבותיה מפורטות, לרוב, חדשות רעות, ובדרך כלל משימות הכמעט-התאבדות אליהן הוא שולח את הדמויות. בעונה השישית כשפרי התפטר הפרופסור הפסיק להגיד חדשות טובות כי לטענתו הוא אמר זאת רק כדי לעודד את פרי בגלל עבודתו חסר התועלת. במקרים הנדירים בהם יש לו חדשות טובות הוא קורא "חדשות רעות, אנשים!", אך לפני ההקלה הוא מוסיף הערת "חדשות טובות". ביטוי שגור אחר הוא "ישו הזומבי המתוק!" (Sweet zombie Jesus). מאפיין נוסף של דיבורו הוא הדגשת ה-wh, למשל, במילת התמיהה ?wha בה הוא משתמש תדיר, אף במילים בהן כלל אין h (כך, הגיית well כ-whhhel).
נושא תדיר לבדיחות הוא גילו המופלג להדהים של הפרופסור. הפרופסור הוא אחד מבני האדם הזקנים ביותר על פני כדור הארץ (לבד מאלה שהוקפאו - פריי הוא, טכנית, בן 1025 - או שראשיהם נשמרו בתוך צנצנת) וגילו מעל ל-160 שנה, דבר המתבטא בסניליות שלו ובתשישותו. הגם שהוא לרוב ידידותי, פארנסוורת' נוטה לזעוף או לבוז כלפי דברים באופן שרירותי. הפרופסור מוכר גם בזכות נטייתו לאקסהיביציוניזם ואינו מתבייש להופיע ערום בציבור. הוא מציין שכמו פודלים ועצי דקל, גם מושגי הצניעות הפרימיטיבים של המאה ה-20 נעלמו מזמן. למרות טענה זו, הרמס מציין שהוא הועמד לדין מספר פעמים על התערטלות. מעבר לכך, הערותיו החריגות של הפרופסור ביחס לעצמו מרמזות על עבר מיני צבעוני, כשאותן הוא בדרך כלל מסיים עם "הו, כן..." נוסטלגי. יתר על כן, במהלך הסדרה מוצגת גם נטייתו לקניבליזם.
בסרט "benders game" מתגלה אצל הפרופסור נטייה עזה לבלוע דברים קטנים ובעיקר מפתחות.
בכל פרקי הסדרה, גם כשהוא מסיר את משקפיו, לא ניתן לראות את עיניו (הגם שהן נראו בגיליון 29 של "Futurama Comics").
פארנסוורת' כמעט שאינו דואג לבטיחות צוותו ורואה בהם כלים להשגת מטרות. צוותים קודמים של הפרופסור הושמדו, עובדה שנדמה כי אינה מטרידה אותו במיוחד. ככלל, הצוותים נשלחים למשימות ששום חברת משלוחים אחרת לא הייתה מוכנה לקחת, למשל לכוכבים מוכי פשע ומגפות. בפרסומות לפלאנט אקספרס נאמר "כאשר חברות אחרות אינן נמהרות או מופרעות די הצורך" וכן "את הצוות שלנו ניתן להחליף, את המשלוח שלך לא" ומוצגים אנשי הצוות כשהם רצים דרך שדה מוקשים. לדעתו החברה היא "מקור לעבודה זולה, כמו משפחה".
המצאות.
הגם שלפרופסור קביעות באוניברסיטת מארס, את עיקר זמנו הוא מעביר בהמצאות מוזרות, כאשר את חלקן הוא שוכח כמעט מיד לאחר סיומן. ביניהן ניתן לציין:
הפרופסור ניסה את המכונה על פריי וניסה להתנקש בו במשך שבוע.
הישגים.
הגם שהפרופסור נראה לעיתים כבדיחה של הקהילה המדעית, בפעמים אחרות הוא זוכה לכבוד רב. על עצירת ההתחממות הגלובלית וריצ'רד ניקסון, הוא זוכה למדליית הזיהום המזהמת. כמו כן זכה גם בפרס אקדמיית הממציאים עבור עצירת מטאור זבל מלפגוע בניו יורק.
הפקה.
את קולו של פרופסור פארנסוורת' מדבב בילי ווסט, האחראי גם לקולותיהם של פריי, דר. זוידברג, קפטן זאפ ברניגן ועוד. יוברט ג'. פארנסוורת' הוא גם שמה החוקי של הדמות סקיטר בספרו של ג'ון אפדייק "ראביט רידוקס".
משה רון
משה (מוקי) רון (נולד ב-20 ביולי 1945) הוא פרופסור בדימוס לספרות אנגלית ולספרות השוואתית באוניברסיטה העברית, מתרגם ועורך ספרותי ישראלי.
ביוגרפיה.
משה רון נולד בשם משה זינגר בשנת 1945 בפתח תקווה וגדל בתל אביב. בוגר בית הספר התיכון "אליאנס" ברמת אביב. לאחר שרותו בצה"ל למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים למדע המדינה, לימודים רומאניים וספרות אנגלית, לאחר מכן למד ספרות אנגלית באוניברסיטת מדינת ניו-יורק בבופאלו. רון השלים דוקטורט באוניברסיטת ייל, ב-1975 וב-1980 מונה למרצה באוניברסיטה העברית. ב-1985 הפך למרצה בכיר, וב-2005 לפרופסור חבר. ב-2007 יצא לגמלאות.
עבודות התרגום הראשונות של רון התפרסמו בכתב העת 'סימן קריאה'. הוא מתרגם מצרפתית, מאנגלית ומספרדית ומרבה לתרגם ספרות אמריקאית עכשווית. ערך עם חנן חבר את סדרת "הכבשה השחורה" של ספרי סימן קריאה, ועבד כמתרגם וכעורך של הספריה החדשה. בשנת 1999 הוצאי ביחד עם חנן חבר אנטולוגיה של סיפורים קצרים מאת סופרים ישראלים שכללה יצירות של סופרים ערבים כמו ריאד ביידס בתרגום לעברית.
החל משנת 2002 נמנה עם עורכי "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד ומתרגם לסדרה זו.
משה רון מגיש את תוכנית ג'אז בשם "שחור וכחול, גאז' ועוד" ברדיו הר הצופים, תחנת הרדיו החינוכית של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2015 זכה רון בתואר אביר המסדר האקדמאי מטעם ממשלת צרפת.
קתדרלת אנטוורפן
קתדרלת גבִרתנו (בהולנדית: Onze-Lieve-Vrouwekathedraal) היא הכנסייה העיקרית של דיוקסיית אנטוורפן, ומוקדשת למריה. היא שימשה כקתדרלה בין 1559 ל-1803, ומ-1961 עד היום. מגדליה של הקתדרלה הם חלק מקבוצה של 56 מגדלי כנסיות ומגדלי פעמונים בבלגיה ובצרפת שהוכרזו במשותף כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אדריכלות.
קתדרלת גברתנו באנטוורפן היא כנסייה גותית דמוית צלב, שנבנתה בין השנים 1352 וסביבות 1530. בין האדריכלים הרבים שהשתתפו בבנייה היה גם רומבאוט קלדרמאנס השני. הקתדרלה היא חלק מתקופת השיא של האדריכלות הגותית הבראבנטית, אבל מייצגת טיפוס חדש בתוך אותו הסגנון: הקשתות המפרידות בין הספינה הראשית והספינות המשניות הן רחבות במיוחד, ואין טריפוריום. במקומו יש רצועה של "תחרת חלונות" מעל הקשתות המפרידות.
הקתדרלה התפרסמה בזכות החזית המערבית המרשימה. הצריח הצפוני הוא בגובה 123 מטר, מה שהופך אותו למגדל-הכנסייה הגבוה ביותר בבנלוקס. בנייתו מומנה על ידי העיר אנטוורפן, ועד היום הוא נחשב לרכוש העירייה ולא לרכוש הכנסייה. המגדל הוא דוגמה טובה ל"סגנון הלהבות" הגותי (Flamboyant). המגדל שופץ ושוקם לראשונה רק במאה ה-19; כמו כן יש במגדל פעמונים, שעון וכן פעמונה מפורסמת. 515 מדרגות עולות למגדל, ומדרגות נוספות, שאינן פתוחות לציבור, עולות עוד גבוה יותר. מדי יום רביעי בין אפריל לספטמבר פתוח המגדל למבקרים, בהדרכת שומר המגדל. המגדל הדרומי, שמומן על ידי הקהילה ולא על ידי העיר, לא הושלם מעולם, והוא נמוך בהרבה מהמגדל הצפוני.
פנים הקתדרלה.
מעיצוב הפנים המקורי של הקתדרלה לא נותר כמעט דבר: הרפורמציה, והאיקונוקלזמה ("ניתוץ הפסלים") שבאה בעקבותיה, לא חסה על הקתדרלה. הקלוויניסטים הסירו והשמידו ויטראז'ים, פסלים, שרידי קדושים, מאוזוליאומים ועשרות מזבחות. רק מספר פרסקאות עתיקים מעידים על העיצוב הגותי המקורי. מאוחר יותר עוצבה הקתדרלה מחדש בסגנון הבארוק, ולבסוף עברה שיפוץ ושיקום במאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית.
בקתדרלה מוצגים שני טריפטיכונים מפורסמים מאת הצייר בן-העיר פטר פאול רובנס, "הירידה מן הצלב" (1612) ו"הקמת הצלב" (1609–1610). מלבדם מוצגות עוד שתי תמונות של רובנס: "עלייתה של מריה לשמים" (1626) ו"תחייתו של ישו" (1612). מאחורי המזבח הראשי תלויה התמונה "מות מריה" מאת אברהם מאתייסנס (1633).
בצד ימין של הקתדרלה נמצא "ארון ברית" בסגנון רוקוקו מאוחר העומד על מזבח של "אחוות הסקרמנט הקדוש". שמאלה משם יש קיר המצופה בעיטורי עץ מפוארים, וכן תשעה תאי וידוי מעץ. תמונותיהם של שנים-עשר השליחים (ולצד כל אחד מהם דמות נשית) תלויים סביב הקירות, ופסל של "גברתנו של אנטוורפן" (כלומר מריה) משנת 1566 נמצא בקפלה על שמה. פסל זה שרד את האיקונוקלזמה.
החל מהמאה ה-15 מקהלת הקתדרלה הובילה תרבות מזיקלית של העיר. במהלך השנים בקתדרלה הועסקו מלחינים ידוע שם כמו יוהנס אוקכם, יאקוב אוברכט, וילם דה פס ויוזף-הקטור פיוקו.
עוגב חדש, ובו יותר מ-90 רגיסטרים, נבנה בקתדרלה ב-1993. לקתדרלה שתי מקהלות משלה, ומתקיימים בה גם קונצרטים של פעמונה, שניתן לשמוע אותם בכל העיר העתיקה.
לצד המבנה נמצאת סימטת היהודים.
איל 2 שטורמוביק
קתדרלת גברתנו (אנטוורפן)
יחיאל אהרון אליאש
ברוך נחשון
רפאל ברוך נחשון (ט"ו באב ה'תרצ"ט, 30 באוגוסט 1939 – ח' בתשרי ה'תשפ"ב, 13 בספטמבר 2021) היה צייר ישראלי, חסיד חב"ד.
ביוגרפיה.
נולד בחיפה ללאה ומנחם נחשון. עוד בילדותו אהב להתבונן בנוף ההררי שנשקף מביתו. לדבריו: "בכל בוקר ראיתי את רועי-הצאן הערביים, עולים בהר, אל המרעה וחוזרים לעת ערב. אהבתי את הצמחים שנחבאו בין הסלעים והשתעשעתי בבוץ, המחליף צורותיו עם כל מדרך כף רגל. העדות המוסמכת על כשרוני, שמעתי מפי הגננת שלי, שהעניקה לי דף וצבעים, כל אימת שעשיתי מהומות בגן הילדים".
בשנים 1950–1958 למד אצל האמן שלמה נראני (נרינסקי), תלמידו של פול סזאן, שפתח לו שער לאמנות. למד בישיבת כרם ביבנה. לאחר שהתקרב לחסידות חב"ד נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים בלוד. לאחר כשנה התגייס לצה"ל. בשנת 1964 התחתן עם שרה. באותה שנה הם ביקרו אצל הרבי מלובביץ' שהעניק לו מלגה לשנת לימודים בבית הספר לאמנות–ויזואלית, ואמר לו: "דורות רבים עברו וחוש הציור בכשרות לא ניתקן – ואתה תתקן".
לאחר מלחמת ששת הימים, הצטרף אל הקבוצה הראשונה של המתנחלים בחברון. בשנים הראשונות הסתובב ברחבי העיר וצייר בשחור לבן. לימים, פתח גלריה ליד מערת המכפלה.
בשנת 1978 פתח תערוכה במרכז העולמי של חב"ד. בתערוכה זו ביקר האדמו"ר מלובביץ', בביקור יחיד מסוגו, ואף העיר את הערותיו על פרטי הציורים. כמו כן, ערך תערוכות באוסטרליה, ארגנטינה, יפן, ארצות הברית ועוד.
נחשון התגורר בקריית ארבע. נפטר ב-13 בספטמבר 2021, ונקבר בבית העלמין היהודי העתיק בחברון. הותיר אחריו אישה, שרה, 5 בנים ו-5 בנות. חתנו, ויקטור עטיה, הוא שליח חב"ד בחברון. חתנו ארז קרלנשטיין, הוא מנכ"ל מוסדות חב"ד ברחובות ונכדו הוא המוזיקאי דוידי נחשון.