היכולת לדלות מידע זוויתי על מיקום המטרה, כלומר אזימוט והגבהה ביחס לציר הטיל, מתבססת על ניתוח האמפליטודה והפאזה של האות הלא אחיד שמתפתח במקלט. העיתוי המדויק שבו הוא מתחיל (סדרת הפולסים מתחילה) מאפשר לדעת את האזימוט הרגעי למטרה. קביעת ההגבהה מתבססת על ניתוח האמפליטודה של האות - הדיסקה קטנה מספיק כך שגם כאשר פס שקוף חולף על פני דמות המטרה רק חלק מהדמות יהיה גלוי לחיישן. במילים אחרות, האמפליטודה של האות, הנקבעת על פי שטף האור החולף דרך הפס השקוף, עומדת ביחס ישר למרחק הדמות ממרכז הדיסקה, כלומר לזווית בין קו הראייה הישיר למטרה וציר הטיל. עם זאת, כיוון שהספק הקרינה התת-אדומה הפוגע בחיישן משתנה גם הוא בתלות במרחק בין המטרה וראש הביות, נדרשת התערבות כלשהי של
בקרת שבח אוטומטית (automatic gain control) כדי לשמור על קשר מתמטי זהה בין מרחק הדמות ממרכז הדיסק המסתובב והפלט של ראש הביות. מערכת כזאת פועלת ברציפות כדי להתאים את השבח של המגבר האלקטרוני להספק התאורה הנקלט במרחקים שונים.
מר Trenkelford מחברת ריינמטאל-בורזיש הציע פתרון אחר לבעיית איתור המטרה. בפתרון שלו, המידע הזוויתי הושג באמצעות שתי דיסקות מיסוך; האחת הכילה חריץ רדיאלי מלבני צר ואילו האחרת הכילה חריץ ספירלי היוצא ממרכזה (הספירלה שנבחרה הייתה ספירלת ארכימדס). שתי הדיסקות הסתובבו בקצבי סיבוב שונים משמעותית וכך מתקבל שברגע שמתרחש הבזק תת-אדום החיתוך של שני החריצים הוא מיקום דמות המטרה. מיקום החריץ הרדיאלי נותן את אזימוט המטרה, וכיוון שהחריץ הספירלי הוא ספירלת ארכימדס האזימוט וההגבהה קשורים זה לזה בקשר מתמטי פשוט (formula_1).
פרנסיס, דוכס טק
פרנסיס, דוכס טק (פרנסיס פול צ'ארלס לואיס אלכסנדר, באנגלית: Francis, Duke of Teck; 28 באוגוסט 1837 – 21 בינואר 1900), עד 1863 היה ידוע כ"פרנסיס, רוזן הוהנשטיין", היה אציל גרמני ומאוחר יותר חבר במשפחת המלוכה הבריטית. הוא היה אביה של מרי מטק, רעייתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ולפיכך הסבא רבא של המלכה אליזבת השנייה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
פרנסיס נולד באוסייק (כיום בקרואטיה). אביו היה אלכסנדר, דוכס וירטמברג, בנו של לודוויג, דוכס וירטמברג. אמו הייתה הרוזנת קלודין רהדי פון קיש-רהדה. הנישואין בין השניים היו מורגנטיים, כלומר שלפרנסיס לא היו זכויות בסדר הירושה של ממלכת וירטמברג. שמו בלידתו היה פרנץ, רוזן הוהנשטיין, לאחר שאמו נעשתה רוזנת הוהנשטיין בזכות עצמה על ידי פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה.
בין השנים 1849 – 1853 הוא התחנך באקדמיה הקיסרית האוסטרית להנדסה והתגייס אל הצבא האוסטרו-הונגרי כפרש. הוא שירת כקצין תחת פיקודו של הרוזן ווימפפן באיטליה במהלך מלחמת אוסטריה-סרדיניה ועוטר במדליית זהב על שירות בהצטיינות בקרב סולפרינו ובמדליית ארד על שירותו במלחמה ב-1859.
בשנת 1863 קיבל פרנסיס את התואר דוכס טק, בשנת 1866 הוא לחם במלחמת שבעת השבועות, ולקראת נישואיו הוא פרש מהצבא האוסטרו-הונגרי ב-1866 ועבר לאנגליה.
נישואין.
כצאצא של נישואין מורגנטיים, ומבלי זכות לרשת את כתר המלוכה, לא היה פרנסיס חתן מבוקש עבור נסיכות ברוב בתי המלוכה האירופאים. בנוסף, הכנסתו הכספית הייתה נמוכה בהשוואה לנסיכים אירופאים אחרים. לפיכך, הוא נישא לבת למשפחה עשירה, בת דודה מדרגה שלישית של אביו (שניהם צאצאים של ג'ורג' השני, מלך בריטניה), הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', בתו הצעירה של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג' ונכדתו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, שהייתה ידועה בכינוי "מרי השמנה" (Fat Mary) בשל ממדי גופה. עקב העובדה שבאותה עת הייתה מרי כבר בשנות השלושים שלה, היה ברור שגם אפשרויות הנישואין שלה היו מצומצמות.
הזוג נישא ב-12 ביוני 1866 בכנסיית סנט אן שבקיו, מחוז סארי. הם הביאו לעולם בת אחת ושלושה בנים.
קריירה צבאית מאוחרת.
בשנת 1867 מונה פרנסיס מטק לקולונל של כבוד ב"בריגדת הארטילריה הראשונה של לונדון" (1st London Artillery Brigade), ובשנת 1876 לקולונל של כבוד ב"קורפוס הרובאים המתנדבים ה-49 של מידלסקס" (49th Middlesex Rifle Volunteers Corps), תפקידים אותם הוא החזיק עד יומו האחרון.
הוא סופח למטהו של הגנרל הבריטי, סר גרנט ג'וזף וולסלי במהלך מרד עוראבי במצרים ב-1882. הוא עוטר במדליית כסף על השתתפותו בקרב תל אל-כביר, בכוכב החדיב ובדרגה הראשונה של מסדר אוסמאני. עם שובו ממצרים הוענקה לו דרגת קולונל בצבא הבריטי.
ב-1889 קיבל הדוכס מטק דרגת קולונל (Oberst) וב-1891 דרגת גנרל מאיור (Generalmajor) בצבא הקיסרות הגרמנית. בנוסף, הוענקה לו ב-1893 דרגת מייג'ור גנרל בצבא הבריטי.
בשל העובדה שלפרנסיס לא הייתה שום ירושה, הזוג חי מהקצבה הממשלתית השנתית של מרי אדלייד בסכום של 5,000 ליש"ט (525,000 ליש"ט במונחים של 2013), בתוספת של קצבה ששולמה לה על ידי אמה. בקשותיה של מרי אדלייד מבת דודתה, המלכה ויקטוריה לקבל הקצבה נוספת נתקלו בסירוב. יחד עם זאת, התאפשר להם להתגורר בארמון קנזינגטון שבלונדון ובווייט לודג' בפארק ריצ'מונד כמעון כפרי.
הדוכס והדוכסית ניהלו אורח חיים מעבר לאמצעים הכספיים שלהם ועקב כך צברו חובות כבדים. ב-1883 הם עזבו את בריטניה ועברו להתגורר ביבשת אירופה, שם הם התאכסנו אצל קרוביהם בפירנצה ובגרמניה. בסופו של דבר הם שבו לבריטניה ב-1885.
שנותיו האחרונות.
בדבר המלך במועצה ביולי 1887 העניקה המלכה ויקטוריה לפרנסיס את התואר "הוד מעלתו" (Highness), לרגל יובל החמישים למלכותה. למרות זאת, עדיין נחשבו בני הזוג טק כקרובים מדרגה שנייה למשפחת המלוכה, עם מעמד כלכלי נמוך יחסית. מצב הכספי השתפר רק כאשר בתם, הנסיכה ויקטוריה מרי (שכונתה "מאי" בחוגי המשפחה), התארסה עם השני בתור לכתר הבריטי, הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס. בתחילה הייתה התנגדות לשידוך מצד הוריו של הדוכס מקלרנס, הנסיך מוויילס והנסיכה מוויילס. ב-1890 כתב ארתור ג'יימס בלפור ללורד סולסברי: "הם לא רוצים את הנערה מטק מאחר שהם שונאים את הזוג טק ומאחר שהרעיון שהנסיכה מרי תגורר בבית מרלבורו עולה לנסיך מוויילס בבריאות". בכל אופן, ב-12 בדצמבר 1891 נתנה המלכה ויקטוריה את הסכמתה לאירוסין. מותו של הדוכס מקלרנס שישה שבועות לאחר מכן היווה מכה אכזרית. אף על פי כן, המלכה ויקטוריה חיבבה את הנסיכה מרי ונתנה את הסכמתה כאשר אחיו של הדוכס מקלרנס והבא בתור לכתר המלוכה, הנסיך ג'ורג', דוכס יורק, החליט לשאת את מרי לאשה במקום אחיו המת.
ב-1897 מתה הדוכסית מטק והותירה את פרנסיס באלמנותו. הוא המשיך להתגורר בוייט לודג', אך לא ביצע כל תפקיד מלכותי, למרות שהוא המשיך לקבל את ההקצבה הממשלתית של אשתו המנוחה.
הדוכס היה נשיא "החברה הבוטנית המלכותית" וחבר במספר מועדונים. פרנסיס מטק מת ב-21 בינואר 1900 בוייט לודג'. הוא נקבר לצד אשתו בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור.
משפחתו.
ב-12 ביוני 1866 התחתן פרנסיס עם מרי אדלייד, נסיכת קיימברידג', בתם של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג' ואוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
יחזקאל משה פישמן
הרב יחזקאל משה פישמן-ליפשיץ (ראש חודש אדר ה'תקנ"ו, 1796 - ד' בטבת ה'תרל"ה, 12 בדצמבר 1874) היה רב יליד בוהמיה, כיהן כאב"ד מישקולץ ורוזנות בורשוד במשך ארבעים שנה.
ביוגרפיה.
נולד בבוהמיה לרב אברהם ליפשיץ, תלמיד הנודע ביהודה שכיהן כרב המחוזות טאבור ובודויס והתגורר בעיירה נויהויז בה ניהל את ישיבתו. הוא היה בן זקונים לאביו, ולמעשה לאחר פטירת אחיו הגדול נתן דוד בצעירותו, נותר בן יחיד לאביו. בשל כך השאיר אותו אביו לצדו והוא למד מפיו, לימודי קודש והשכלה כללית בדגש על הנהלת חשבונות כדי שיוכל לפרנס את עצמו בעתיד. לאחר שנישא בגיל 17 לחנה בתו של סוחר צמר בשם פייש ברגר, החל ללמוד בישיבתו של רבי אלעזר לעוו מחבר "שמן רוקח", ובמקביל החל לעסוק במסחר זעיר. הוא נסמך לרבנות בידי בית הדין הגדול של קהילת פראג.
המלחמות הנפוליאוניות באירופה, זמן קצר לאחר נישואיו, גרמו לפיחות בערך הכסף ולירידת כסף הנדוניה שלו לטמיון. במקביל פקד אותו אסון נוסף: אביו הרב התעוור לעת זקנה, ויתר על משרתו הרבנית ולא הסכים להצעת הקהילה להמשיך לכהן בה במצבו או להעביר את משרתו בירושה לבנו. הוא הצהיר כי לתפיסתו הרבנות אינה מקור פרנסה ולכן אין להעבירה בירושה, כשלמועמד אין את הניסיון הדרוש לנהל את ענייני הרבנות במחוזות גדולים. לדעתו, על כל רב לעבור את מסלול הרבנות המקובל באותם ימים לפי הסדר: מרבנות עיירה קטנה והלאה. בהתאם לתפיסותיו אלו הרשה לבנו לקבל רבנות רק בעיירה קטנה בשם מיסקביץ, הוא עצמו עבר להתגורר בבית בנו בשל מצבו הרפואי וכדי לפקח על החלטותיו ההלכתיות במסגרת תפקידו הרבני.
לאחר ארבע וחצי שנות רבנות במיסקביץ, עבר בחודש אלול ה'תקפ"א (1821) לכהן כרבה של קהילת שאפה במוראביה, לצורך קבלת המשרה נבחן ונסמך שוב לרבנות בידי רבי מרדכי בנט מניקלשבורג. בשאפה נהנה הרב פישמן משלווה יחסית, הקהילה המקומית הייתה אמידה ותמכה בו בנדיבות ואף אפשרה לו החזקת ישיבה גדולה ותלמוד תורה. אביו שהתגורר אצלו גם בשאפה, דחק בו לחפש משרת רבנות בהונגריה, שהתנאים הפרימיטיביים בה אפשרו ניהול אורח חיים מסורתי ביתר קלות, אך שאיפתו לא התממשה בחייו. האב נפטר בסוף תשרי ה'תק"ץ (סתיו 1829), ובנו המשיך בכהונתו עוד חמש שנים. בסך הכל התגורר הרב פישמן בעיירה חמש עשרה שנים, בהם נולדו לו חמישה בנים וחמש בנות. במקביל לעבודתו הרבנית, שימש גם כמוהל ופנקס המוהל שלו הכולל גם מזכרונותיו בתקופת כתיבתו (תקפ"ב-תרכ"ו) השתמר ונמצא בספריית ספריית אוניברסיטת בר-אילן.