בתחילת פברואר 1970, ג'פרי השתתף בריאיון למגזין הרולינג סטון כדי להכריז על החזרה של החוויה, שפורסם ב-19 במרץ 1970 בשם: "J.H.: The End of a Beginning Maybe". רדינג חיכה שבועות כדי לשמוע שוב על החזרות לסיבוב ההופעות הקרוב, ושכדיבר לבסוף עם חברתו של מיטשל, נודע לו שהוחלף על ידי קוקס. לפני שסיבוב ההופעות התחיל, הנדריקס קרא לסיבוב ההופעות "The Cry of Love Tour". הלהקה עצמה נקראה "ג'ימי הנדריקס" ולפעמים "חוויית ג'ימי הנדריקס".
השלישייה הופיעה והקליטה מאפריל עד אוגוסט 1970. בסוף אוגוסט החל החלק של אירופה בסיבוב ההופעות, כשם ראשי בפסטיבל האי וייט 1970. בין ההופעות, נפטר הנדריקס, ב-18 בספטמבר 1970. בשנת 1992 החוויה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול. נואל רדינג נמצא ללא רוח חים בביתו באירלנד ב-11 במאי 2003. בסיבוב הופעות בארצות הברית, נמצא מיטש מיטשל ללא רוח חיים ב-12 בנובמבר 2008 בחדרו במלון בנסון בפורטלנד, אורגון.
החוויה של ג'ימי הנדריקס
ורטיגו (סרט)
וֶרְטִיגוֹ (באנגלית: Vertigo) הוא מותחן פסיכולוגי משנת 1958 שביים אלפרד היצ'קוק. הסרט מספר את סיפורו של ג'ון ("סקוטי") פרגוסון, בלש משטרה בדימוס, הסובל מורטיגו, הנשכר על ידי חברו לעקוב אחר אשת החבר, הסבור שאיחוז נשמתה של סבתה המתה מתגלגלת לתוכה וחרד לחייה. פרגוסון מתחיל לפתח רומן עם האישה.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, ב-8 במאי 1958, שם הוא זכה לביקורות צוננות, מהמבקרים ואף מהקהל. ככל שחלפו השנים הוא נהפך לאחד מהסרטים הידועים ביותר ונחשב לאחד הסרטים החשובים והטובים שנוצרו אי-פעם. ב-1989 הוגדר ורטיגו כ"בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית" על ידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית ושוחזר כפרויקט בינלאומי ב-1996. בשנת 2012, במשאל העשור הנחשב של כתב העת הבריטי "סייט אנד סאונד", דורג הסרט במקום הראשון ברשימת סרטי הקולנוע הטובים ביותר של כל הזמנים.
תקציר העלילה.
הפרולוג של ורטיגו מספר כיצד בלש במשטרת סן פרנסיסקו, ג'ון "סקוטי" פרגוסון (ג'יימס סטיוארט), פיתח חרדת גבהים (אקרופוביה) לאחר שקצין משטרה מעמיתיו נפל אל מותו, בשעה שניסה להציל אותו במהלך מרדף על גגות סן פרנסיסקו. בעקבות האירוע נאלץ פרגוסון לפרוש מהמשטרה. ברגע שפרגוסון מביט מבעד לחלון גבוה בדירתה של חברתו, מרג'ורי "מידג'" ווד (ברברה בל גדס), הוא משותק מפחד ומקבל סחרחורת. מידג' אומרת לו שלפי הספרות הרפואית הוא עשוי להירפא מפחדיו רק אם יסבול הלם נפשי עז נוסף מאותו הסוג.
פרגוסון נשכר כבלש פרטי על ידי מכר נעורים ותיק מימי הקולג', גאוין אלסטר (טום הלמור), אשר מטיל עליו לעקוב אחר אשתו, מדלן (קים נובאק). אלסטר מודאג מכך שנראה שיש לה סימפטומים של מחלה נפשית או שהיא "רדופה" על ידי רוח. פרגוסון עוקב אחר מדלן, הפוקדת את קברה של אישה ששמה קרלוטה ואלדס. ואלדס התאבדה כמאה שנים קודם לכן. מדלן מתלבשת כמו קרלוטה ונודדת ברחבי העיר בהלך רוח אובססיבי ודמוי טראנס.
למרות מעורבותו הרומנטית הקודמת של הבלש עם מידג', נמשך פרגוסון מאוד למדלן. הוא עוקב אחריה לפורט פוינט, שם היא קופצת לתוך מפרץ סן פרנסיסקו ליד גשר שער הזהב במה שנראה כניסיון התאבדות. פרגוסון מציל אותה ומביא אותה לדירתו. ברגע שהיא מתעוררת היא מצטרפת אליו ליד האח, אולם עוזבת במהרה.
משמגיעה מדלן בשנית לדירתו של פרגוסון להודות לו שהצילה ממוות, יוצאים השניים לטיול על מנת להתבונן בעצי הסקוויה הענקיים. מדלן שוקעת לפתע בחלומות בהקיץ, של מה שנראה כזכרונות מעברה של קרלוטה. מדלן אומרת לפרגוסון שהיא חולמת שוב ושוב על אתר, אותו מזהה פרגוסון כמיסיון של סן חואן באטיסטה, והוא לוקח אותה לשם בניסיון לפענח את חלומותיה הטורדניים. במיסיון רצה מדלן לפתע למגדל הפעמונים של הכנסייה. הבלש ממהר אחריה, אך פחד הגבהים שלו מאט אותו ומונע בעדו מלהשיגה אחריה במעלה המדרגות התלולות. מבעד לחלון הוא מבחין במדלן הצוללת ממרומי המגדל אל מותה.
פרגוסון סובל מהתמוטטות עצבים ונס מהזירה. בחקירה שנערכת בעקבות מותה של מדלן, מותח עליו חוקר מקרי המוות ביקורת קשה, ורומז בבירור לכך שהוא התרשל במילוי תפקידו. אולם בעלה של המתאבדת, חברו גאוין אלסטר, מחזק את ידיו ואומר לו: "שנינו יודעים מי באמת הרג את מדלן" (כלומר היא הייתה רדופה בידי רוחה של קרלוטה). אלסטר מספר לפרגוסון כי בכוונתו להתמודד עם יגונו בעזיבתה של סן פרנסיסקו והשתקעות באירופה. פרגוסון חולם חלום בלהות, שוקע בדיכאון ומאושפז בסנטוריום לחולי נפש, שם הוא שוקע לתוך פסיביות קטטונית. מידג' מנסה לעמוד לצידו ולנחם אותו, אולם היא נוכחת לדעת שהוא עדיין מאוהב במדלן.
חודשים לאחר מכן, לאחר שהשתחרר מהסנטוריום בו אושפז, מתחיל פרגוסון, עדיין רדוף זכרונות, לפקוד את המקומות בהם ביקר עם מדלן. בביקור אחד, מזדמנת בדרכו אישה בשם ג'ודי ברטון, אשר מעוררת בקרבו את זכרונה של אהובתו המתה. אף על פי שנדמה שהיא אישה פשוטה ואפילו וולגרית בהשוואה ליופייה העדין ולהליכותיה האריסטוקרטיות של מדלן - היא דומה פיזית באופן מדהים למנוחה.
פרגוסון עוקב אחריה לחדרה במלון, שם הוא יוצר עמה קשר ומאזין לסיפורה. לדבריה היא נערה פשוטה מקנזס, העובדת כזבנית, שבאה לחיות בסן פרנסיסקו לאחר מספר מערכות יחסים גרועות עם גברים. פרגוסון קובע עמה פגישה לארוחת ערב משותפת. לאחר שהוא עוזב את החדר, כותבת לו ג'ודי מכתב ממנו מתברר לצופים (בהבזק לאחור) שמערכת יחסים אחת כזאת הייתה לה עם אלסטר, ששכר אותה על מנת להתחזות לאשתו מדלן. ג'ודי כותבת שלקחה חלק במזימתו לרצוח את אשתו בהשליכו אותה מראש המגדל לאחר שמדלן/ג'ודי נעלמה מעיניו של פרגוסון. אולם, היא עודנה מאוהבת בפרגוסון וחשה רגשות אשמה על הסבל שגרמה לו. ג'ודי מחליטה להשמיד את המכתב מיד לאחר שסיימה לכתוב אותו, ומתלבשת לפגישה בתקווה שתוכל לגרום לפרגוסון להתאהב בה שנית, הפעם כשהיא בזהותה האמיתית.
היחסים בין פרגוסון לג'ודי מתהדקים, אולם כל אפשרות רומנטית מושמת לאל בשל היזכרותו במדלן. בניסיון ליצור דומות בין ג'ודי לאהובתו המנוחה, דורש פרגוסון באובססיביות מג'ודי להתלבש בבגדים זהים לאלו שלבשה מדלן, ולצבוע את שערה ולעצב את תסרוקתה כמוה. חרף מחאותיה, ג'ודי ביאושה מרימה לבסוף ידיים ונאותה לנהוג בהתאם לרצונותיו.
ברגע שג'ודי משנה את הופעתה לחלוטין ונראית כמדלן, היא שבה לדירתה, שם ממתין לה פרגוסון. היא מנסה במתכוון לשמור מעט רמזים של אישיותה שלה. על ידי כך שהיא אינה מאמצת את תסרוקתה של מדלן, אולם לבסוף הוא משכנע אותה לשנות אפילו את הפרט הקטן הזה. היא נכנסת לתוך חדר האמבטיה ומגיחה משם, בדיוק כפי שמדלן יצאה מתוך חדר השינה שלו לאחר שהציל אותה מטביעה. הם מתחבקים ובסרט מהדהדת הסצנה הקודמת שבה פרגוסון ומדלן התחבקו בפעם האחרונה במיסיון טרם "ההתאבדות".
לרגע נדמה שמערכת היחסים ביניהם מוכתרת לבסוף בהצלחה והאובססיה שלו נרפאת. אולם אז ג'ודי עונדת תליון אדום משובץ באבנים שקיבלה בזמנו מאלסטר, ואשר פרגוסון זוכר אותו מתמונתה של קרלוטה, סבתה של מדלן, והדבר מעורר את חשדותיו. הוא לוקח אותה למיסיון סן חואן באטיסטה וכופה עליה לעלות למגדל בטענה שהוא מעוניין שהיא "תגלם" את מדלן פעם נוספת. זאת על מנת שיוכל הפעם להציל באופן סמלי את מדלן, ובכך לכפר על כישלונו מן העבר. לאחר שהוא מעמת אותה עם התליון אותו היא עונדת, ג'ודי מתוודה שאלסטר שכר אותה כדי לגלם את אשתו כמי שאינה יציבה נפשית, זאת ביודעו שפחד הגבהים של פרגוסון תמנע ממנו מלעקוב אחריה עד למרומי המגדל. מדלן האמיתית הושלכה כשהיא כבר מתה מהמגדל בידי בעלה. בהיעדר עדים אחרים ועדותו של פרגוסון בדבר ההתאבדות ו"אי השפיות" של מדלן, איש אינו חושד שמדובר ברצח ובחלקו של הבעל בכך.
כשפרגוסון מאלץ את ג'ודי להתוודות, הם כבר מגיעים למרומי המגדל, שם הוא מתפרץ עליה בזעם ושואל מדוע החליטו היא ואלסטר להרוס את חייו. ג'ודי מתחננת שהיא אוהבת אותו והוא מרשה לה לחבקו. השניים מתנשקים, אך לפתע מופיעה במעלה המדרגות צללית של דמות. ג'ודי המפוחדת נסוגה מהצל המתקרב, מועדת מאדן חלון מגדל הפעמונים וצונחת אל למותה. מתברר שהצל הוא של נזירה שעלתה למרומי המגדל על מנת לבדוק מהם הקולות הבוקעים משם. פרגוסון מתנדנד בהלם, אך מסוגל לעמוד על קצה התהום ולהביט מטה אל גופתה של ג'ודי; הוורטיגו שלו נרפא - אולם במחיר נורא.
התסריט ומקורותיו.
התסריט עובד מן הרומן הצרפתי "מקרב המתים", שחיברו פייר בוליו ותומאס נארסז'אק. בספרו המפורסם של פרנסואה טריפו על יצירת היצ'קוק נטען שהרומן נכתב במיוחד עבור היצ'קוק על ידי בוליו ונארסז'אק, לאחר שלא עלה בידי היצ'קוק לרכוש את זכויות הרומן הקודם שלהם (הרומן בשם Celle qui n'était plus, "היא שכבר לא היתה", שהפך לסרט 'בנות השטן', אותו ביים אנרי-ז'ורז' קלוזו). אולם לימים הכחישו השניים שאכן זו הייתה כוונתם. חוקרים רבים עמדו על כך שהסיפור מזכיר את סיפורם של אורפאוס ואורידיקה מן המיתולוגיה היוונית-רומית. זאת על אף שהאזכורים המפורשים של הרומן למיתוס לא מופיעים בסרט, נושאים מסוימים כן מוזכרים, בכללם הניסיון להחזיר מת אהוב לחיים, וגילוי התוצאות ההרסניות של "המבט לאחור". כך גם ברור כי ניסיונו של הגיבור לעצב את ג'ודי בדמותה של מדלן, מהדהד את סיפור פיגמליון וגלתיאה מן המטמורפוזות של אובידיוס הרומי.