ב-1961 התגלתה לראשונה מחלה זו, כאשר הקוסמונאוט גרמן טיטוב חווה לראשונה את תסמיני המחלה בחללית ווסטוק 2, והיה לאדם הראשון שהקיא בחלל.
לאחר מקרה זה, המחלה לא השפיעה באופן ניכר על טיסות החלל הראשוניות הבאות (תוכנית מרקורי, תוכנית ג'מיני), משום שחלליות אלו היו קטנות וצפופות ולא איפשרו תזוזה (בעיקר של הראש). תסמיני המחלה מוחרפים כשהתנועה במרחב מתאפשרת בצורה רחבה, כמו בחלליות גדולות (למשל בתחנת החלל הבינלאומית).
תסמינים וטיפול.
בדומה למחלת ים, כאשר המערכת הווסטיבולרית (שיווי המשקל), ומערכת הראייה, מדווחות על מצבים לא תואמים של תנועה, נוצרת תחושת בחילה וחוסר התמצאות במרחב.
על פי אתר ScienceDaily, כוח הכבידה, מהווה מרכיב חשוב בהתמצאות במרחב. שינוים בכוחות הכבידה, כגון המעבר לחוסר בכוח כבידה וחוסר בתחושת משקל, כמו בעת שהייה בחלל, משפיעים על ההתמצאות במרחב ומצריכים הסתגלות. כל עוד ההסתגלות בעיצומה, היא עלולה להוביל לבחילה, אשליות אופטיות, וחוסר התמצאות במרחב. מחסור בשינה, עשוי להחריף את התסמינים הללו.
מחקר שביצעה סוזאן נוג'י מאוניברסיטת TU Delft, הצביע כי גם לטייסים המתאמנים בצנטריפוגה המדמה כוח כבידה מופחת, עשויה להיווצר המחלה והם יסבלו מאותם התסמינים. המחקר הצביע על השינוי בכח הכבידה כגורם המשפיע ולא חוסר הכבידה עצמו.
למחלה זו יש השפעות רבות ומגוונות למשל: פיזור מחדש של נוזלים, ניוון שרירים והידלדלות העצם, בעיה בשיווי משקל, בן אדם יכול לאבד 20% ממסת השריר שלו תוך חמישה עד אחד עשר יום.
נכון ל-2020, אף אסטרונאוט לא מת מהמחלה.
אין תרופה ייחודית למחלה זו אבל ניתן למנוע אותה באמצעות יצירת כבידה מלאכותית, מדבקות נגד בחילה ומכשירי ספורט שמאפשרים לבצע פעילות גופנית שמצמצמת את השפעת הכבידה.
בעקבות הצפי למחלה זו, לא נהוג לקבוע פעילויות חוץ רכביות ("הליכת חלל") בימי המשימה הראשונים, לצורך מתן זמן להסתגלות האסטרונאוטים. האסטרונאוטים מדביקים על עורם מדבקה עורית המשחררת תרופה נוגדת בחילות, משום שהקאה בתוך החליפה עשויה להיות מסכנת חיים (לחסום את שדה הראייה או לגרום לחנק) אך לרוב היא משמשת רק כגיבוי.
מריח כמו רוח נעורים
נומינגיה
נומינגיה (שם מדעי: Nomingia) הוא סוג של דינוזאור תרופוד דו-רגלי ממשפחת האובירפטוריים (על פי כמה חוקרים משתייך למשפחת הקנגנתיים) שחי במהלך הקרטיקון העליון של מונגוליה שלפני 70 מיליון שנה מזמננו. ממצאיו התגלו ב-1994 בשכבות של מדבר גובי, והוא נחקר בשנת 2000 בידי החוקר רינחן ברסבולד . הוא נקרא על שם "מדבר נומינגין" (Nomingiin Gobi), שהוא חלק ממדבר גובי, בו התגלו ממצאיו. הסוג כלל מין יחיד - "Nomingia gobiensis".
דינוזאור זה היה קל משקל וזריז בהתבסס על מבנה הגפיים הקלות שלו והוא כנראה היה מכוסה נוצות ששימשו בעיקר לראווה ולחימום. היו לו מעט שיניים ולסתו התאפיינה במקור עבה דומה למקורו של הצ'ירוסטנוטס, קרובו שחי בקרבתו. במקום שיניים הוא השתמש בטפריו הגדולים והארוכים לטיפול במזון. החוקר גרגורי ס. פאול מעריך את גודל הדינוזאור באורך 1.7 מטר ומשקל של 20 קילוגרם בקירוב.
סולומון ר. גוגנהיים
סולומון רוברט גוגנהיים (בגרמנית: Solomon Robert Guggenheim; 2 בפברואר 1861 – 3 בנובמבר 1949) היה איש עסקים ואספן אמנות יהודי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות הקמת קרן סולומון ר. גוגנהיים ומוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בעיר ניו יורק.
גוגנהיים נולד למשפחה שהתעשרה מעסקי כרייה. במסגרת עסקי המשפחה, הקים את חברת הזהב יוקון (Yukon) באלסקה. בשנות ה-1890 החל לאסוף אמנות. אחרי מלחמת העולם הראשונה פרש מעסקיו, והתמקד באיסוף אמנות מודרנית, בהדרכתה של האמנית הברונית הילה פון ריביי. הוא יצר אוסף חשוב, ופתח את המוזיאון הראשון שלו בשנת 1939.
קורות חיים.
ראשית חייו.
גוגנהיים נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, בנם של מאיר וברברה גוגנהיים ואחיהם של סימון, בנימין, דניאל וחמישה אחים נוספים . הוא היה בן מוצא יהודי שווייצרי ואשכנזי .
לאחר לימודים בשווייץ במכון קונקורדיה בציריך, הוא שב לארצות הברית כדי לעבוד בעסקי הכרייה המשפחתית, לימים הקים את חברת הזהב יוקון באלסקה. בשנת 1891 הוא ניהל את התפנית בחברת חברת היציקה הלאומית הגדולה של מקסיקו (Compañia de la Gran Fundición Nacional Mexicana). הוא התחתן עם אירן רוטשילד, בתו של ויקטור הנרי רוטשילד, בשנת 1895. ילדיו היו אלינור (1896–1992, לימים ליידי קאסל סטיוארט לאחר נישואיה לארתור סטיוארט, הרוזן השביעי קאסל סטיוארט), גרטרוד (1898–1966) וברברה גוגנהיים (1904–1985).
הוא החל לאסוף יצירות של הציירים הגדולים בשנות ה -90 של המאה ה-19. הוא פרש מעסקיו בשנת 1919 כדי להקדיש זמן רב יותר לאיסוף אמנות, ובשנת 1926 פגש את הברונית הילה פון ריביי. בשנת 1930 הם ביקרו בסטודיו של וסילי קנדינסקי בדסאו שבגרמניה, וגוגנהיים החל לרכוש את יצירותיו של קנדינסקי. באותה שנה החל גוגנהיים להציג את האוסף לקהל הרחב בדירתו במלון פלאזה בניו יורק. גוגנהיים המשיך ברכישת יצירות אמנות, שכללו את עבודותיהם של רודולף באואר, מארק שאגאל, פרננד לאגר ולסלו מוהולי-נגי .
הקרן והמוזיאון.
בשנת 1937 הקים גוגנהיים את קרן סולומון ר. גוגנהיים במטרה לטפח את הערכתה של האמנות המודרנית, ובשנת 1939, הוא ויועצת האמנות שלו, הברונית ריביי, פתחו מקום לתצוגה של האוסף שלו, מוזיאון הציור ללא אובייקטים, ברחוב 54 מזרח. בהנחייתה של ריביי ביקש גוגנהיים לכלול באוסף את הדוגמאות החשובות ביותר לאמנות מופשטת שהיו קיימים באותה העת, כמו "קומפוזיציה 8" של קנדינסקי (1923), "ניגודיות הצורות של" ליגר (1913) "וחלונות סימולטניות" של רוברט דדאנאי (המוטיב השני, חלק ראשון) "(1912)."
בראשית שנות הארבעים צבר המוזיאון אוסף כה גדול של ציורי אוונגרד, עד שהתברר הצורך בבניין קבוע שיכלול את אוסף האמנות. ב-1943 שכרו גוגנהיים ורביי את שירותיו של האדריכל פרנק לויד רייט לתכנן בניין מוזיאון חדש. בשנת 1948 הורחב האוסף בכ-730 יצירות שנרכשו מעזבונו של סוחר האמנות קארל נירנדורף, בדגש על ציורים אקספרסיוניסטים גרמנים. באותה תקופה כלל אוסף המוזיאון קשת רחבה של יצירות אקספרסיוניסטיות וסוריאליסטיות, ביניהן ציורים של פול קליי, אוסקר קוקושקה וג'ואן מירו.
גוגנהיים נפטר בשנת 1949 בלונג איילנד, ניו יורק, ושם המוזיאון הוחלף בשנת 1952 למוזיאון סולומון ר. גוגנהיים. המוזיאון נפתח בעיר ניו יורק ב־21 באוקטובר 1959.
מורשת.
בנוסף למוזיאון בניו יורק מפעילה קרן גוגנהיים, בין היתר, את מוזיאון גוגנהיים בילבאו בספרד ואת אוסף פגי גוגנהיים בוונציה, שהוקם על ידי אחייניתו של גוגנהיים, פגי גוגנהיים.
בוגאטי סוג 29 ו-30
בוגאטי סוג 29 ו-30 (באנגלית: Bugatti Type 29, 30) הן סדרות של מכוניות : "בוגאטי סוג 29" היא מכונית מרוץ, "בוגאטי סוג 30" היא מכונית ספורט, דו מושבית, רודסטר ו 4- מושבית קבריולה אשר נבנו על ידי יצרנית רכבי היוקרה הצרפתית בוגאטי בין השנים 1926–1922 בצרפת.
מדגם מכונית המרוץ "בוגאטי סוג 29" יוצרו 7 יחידות בשנת 1922.
יוצרו 585 יחידות מדגמי "בוגאטי סוג 29" ו-"בוגאטי סוג 30".
יצרנית הרכב "בוגאטי".
בוגאטי היא יצרנית רכב צרפתית יוקרתית. החברה התפרסמה בכך שייצרה כמה ממכוניות הספורט המהירות ביותר בעולם. בדומה לחברות אחרות, לא הצליחה חברת בוגאטי לשרוד את תקופת מלחמת העולם השנייה ונסגרה, אך בהמשך נעשו מספר ניסיונות לחדש ייצור תחת שם זה. כיום נמצאת חברת בוגאטי תחת בעלות קבוצת פולקסווגן. מנכ"ל החברה הוא סרג'יו מרקיונה.
I'll Be There for You (שיר של סוליד הרמוני)
I'll Be There for You הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ האמריקאית-בריטית "סוליד הרמוני". השיר יצא לאור ב-1997, כסינגל מתוך האלבום סוליד הרמוני.
כתיבה והפקה.
השיר הולחן, נכתב והופק על ידי צמד היוצרים והמפיקים השוודים כריסטיאן לונדין ומקס מרטין.
הצלחה.
השיר זכה להצלחה במצעדים בהולנד, בלגיה, דנמרק ושוודיה, אך בבריטניה הגיע למקום ה-18 ובמצעד הבילבורד הוט 100 הגיע למקום ה-123 בלבד.
ביקורות.
השיר זכה לביקורות חיוביות.
סינותריום
סינותריום (שם מדעי: Sinotherium; מילולית: "בהמה סינית") הוא סוג של קרנף גדול נכחד שחי במשך תקופת המיוקן והפליוקן בסין הקדומה ובמזרח מונגוליה וקזחסטן, לפני 9.5 עד 3.6 מיליון שנה מזמננו. קרנף זה היה בעל קרן אחת על מצחו שהזכירה מעט את קרן החדקרן המיתולוגי. הממצאים שלו התגלו לראשונה במערב סין, מהם קיבל את שמו, והוא הוגדר ב-1924. בתוך סוג זה נכלל מין אחד - "Sinotherium lagrelli".
הסינותריום התפתח מקרנף שחי בסוף המיוקן באיראן - האיראנותריום ("Iranotherium"), אשר היגר מזרחה עד לסין. הוא היה בנוי בכבדות והגיע לאורך של 4 מטרים ולמשקל של 4 טון בקירוב. מעריכים שמקרנף זה התפתח הקרנף הגדול ביותר מעולם - האלסמותריום שהגיע לממדים של פיל אסייתי, באורך של קרוב ל-5 מטרים ולמשקל של 3.6–4.5 טונות במינים הגדולים.
האקדמיה הבינלאומית לשפה בקנדה (The International Language Academy of Canada, ILAC) הוא בית ספר פרטי ללימוד השפה האנגלית (בה הוא מתנהל), המציע קורסים באנגלית הן לטווח הקצר, והן לטווח הארוך לסטודנטים מרחבי העולם. ILAC מפעיל כיום קמפוסים במרכז העיר טורונטו, אונטריו, ובמרכז העיר וונקובר, קולומביה הבריטית אשר בקנדה.
עם למעלה מ 10,000 סטודנטים בשנה מכשבעים וחמש מדינות שונות, ל-ILAC יש רשת של יותר מאלף שותפים בינלאומיים ברחבי העולם.