הגשר העתיק, באורך 93 מטרים, עוד עמד על תילו בתחילת המאה ה-20, אולם לא היה בשימוש מכיוון שתוואי נהר הירדן עבר מזרחה, והגשר נותר בריחוק של כמה עשרות מטרים מהנהר. בשנת 1933 הוכרז על תחילת עבודות לבניית גשר חדש, ובשנת 1934 הוקצבו 12,000 לא"י לחידוש הגשר ונפתחה במקום תחנת מכס. בשנת 1935 תוכנן להעמיד במקום גשר דמיה את הגשר הישן של גשר אלנבי לאחר החלפתו של זה בגשר חדש.
בליל הגשרים (יוני 1946), פוצץ גשר אדם בידי יחידה מיוחדת של הפלמ"ח. המטען הוצמד לגשר עם השהיה אך לא התפוצץ. למחרת כאשר ניסה קצין בריטי לנטרלו, המטען הופעל והגשר קרס, הקצין הבריטי נהרג. הבריטים הקימו בסמוך גשר חדש, דרכו נכנסו לארץ ישראל כוחות צבא ההצלה בינואר ופברואר 1948. הנציב העליון, אלן קנינגהם הורה למשטרת המנדט לחסום את הגשר ולמנוע כניסת כלי רכב של צבא ההצלה, אולם כוחות הלגיון הערבי פירקו את המחסומים ואפשרו לצבא ההצלה להכניס את כוחותיו. דרך הגשר פלשו במאי 1948 הלגיון הערבי וחיל הפלישה העיראקי. בזמן מלחמת סיני העבירה סוריה שתי חטיבות טנקים דרך הגשר לאזור השומרון.
במלחמת ששת הימים (1967) נכבש הגשר בידי עוצבת געש ופוצץ בידי חטיבה 45 של צה"ל. לאחר המלחמה, עם התגבשות מדיניות "הגשרים הפתוחים", הוחל בהעברת סחורות ליד הגשר ההרוס, בהעברה בין משאיות בפריקה מגב לגב. בינואר 1968 נבנה במקום גשר ביילי.
הגשר שימש למעבר סחורות ואנשים, אולם במקביל התרחשו בסביבתו קרבות עם מחבלים וחילופי אש בין צה"ל והלגיון. במהלך פעולת כראמה הופגז הגשר על ידי הירדנים שבקשו למנוע את מעבר הטנקים של צה"ל עליו, והגשר ניזוק. בעקבות זאת המעבר בגשר נסגר עד יולי 1968. במהלך ספטמבר השחור בשנת 1970 נסגר הגשר למספר ימים בגלל הקרבות. בתחילת 1975 ביצעו הירדנים עבודות תחזוקה בגשר בעקבות שיטפונות בנהר הירדן. תיקונים נוספים בוצעו בינואר 1976.
באמצע שנות ה-90 הועברה הפעילות המסחרית מירדן לגשר אלנבי. גשר אדם והמסוף הסמוך אליו נסגרו והושבתו לחלוטין. המעבר נמצא באחריות צה"ל, שלא כמו שאר מעברי הגבול לישראל ולירדן שהם באחריות רשות שדות התעופה. אזור הגשר נמצא מעבר לגדר המערכת, ואין לאזרחים גישה אליו. לפי דיווחים בעיתונות מ-2007 הייתה תוכנית להקים מחדש את הגשר למעבר סחורות, בשיתוף ממשלת יפן.
גשר אלנבי
גשר אלנבי (באנגלית: Allenby Bridge; בערבית: جسر الملك حسين – "גשר המלך חוסיין") הוא גשר מעל נהר הירדן הנמצא כ-5 ק"מ מזרחית ליריחו, בגובה של 273 מטר מתחת לפני הים. הוא מקשר בין ישראל וירדן ומשמש כמעבר גבול בין יהודה ושומרון וישראל לירדן.
היסטוריה.
עד הסכם השלום עם ירדן.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 הקימו הטורקים גשר עשוי עצים, שנקרא אל ע'וריניה, מלשון אל-ע'ור - בקעת הירדן. בחורף 1896–1897 נפגע הגשר קשות בשיטפון, ובמקומו הוקם גשר עץ חדש.
בעת נסיגת הטורקים מפני צבא האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה, נהרס הגשר. אחרי המלחמה, בנו הבריטים גשר חדש מבטון וקראוהו על שמו של פילדמרשל אדמונד אלנבי, מפקד חיל המשלוח המצרי הבריטי, שכבש את ארץ ישראל ובהפוגה שבין שתי המתקפות הגדולות של כיבוש ארץ ישראל ניסה לפרוץ פעמיים את קווי האויב דרך גשר ע'ורניה ולכבוש את עבר הירדן המזרחי.
בפברואר 1918 פרץ מייג'ור גנרל ג'ון שיי בראש הדיוויזיה ה-60 והגיע עד סלט ופאתי עמאן אך נאלץ לסגת חזרה מערבה דרך גשר אלנבי. בשלהי אפריל 1918 שוב ניסה אלנבי לכבוש את עמאן ולקטוע את מסילת הרכבת החיג'אזית, הוא תכנן מבצע משולב עם כוחות הבדואים של האמיר פייסל, אך הם לא הופיעו כלל ושוב נתנה פקודת נסיגה דרך גשר אלנבי. הפעם השלישית בה ניסה אלנבי לפרוץ מזרחה דרך הגשר הייתה כבר חלק מקרב מגידו והפעם עברו על הגשר גם חלק מהגדודים העבריים (גדוד 39 בפיקוד אליעזר מרגולין וגדוד 38 בפיקוד ג'ון פטרסון) בעקבות פרשי האנזא"ק שהסתערו מזרחה אך חצו את הירדן מוקדם יותר במעברת אום-שורט. חיילי ההנדסה מתחו גשר חביות ארעי במעברת ע'וריניה ודרכו עברו הכוחות שהשתלטו על שונת, נימרין וסלט. דרך הגשר עברה רוב התנועה בין עבר הירדן וארץ ישראל. בשנת 1924 הותקן במקום טלפון.
גשר זה התמוטט ברעידת האדמה של 1927 וגם לאחר תיקונו נמצא במצב רעוע. במקומו הוצב גשר זמני. בשנת 1936 הוקצה תקציב לבניית גשר חדש.
בפי הירדנים נקרא הגשר על שם חוסיין בן עלי מלך חג'אז ומייסד השושלת ההאשמית. בליל הגשרים פוצץ הגשר על ידי כוח מהגדוד השני של הפלמ"ח בפיקודו של המ"מ חיים ברלב. הכוח התוקף התגלה על ידי חיל המשמר הירדני שפתח עליו באש חזקה. הכוח נסוג ורק שני לוחמים: המ"מ אריה עמית (טפר) והטוראי גרשון דובינבוים המשיכו במשימה והשלימו אותה לבדם (כך לפי עדותו של עמית. לפי עדות דוד קליין שהשתתף בפעולה, טפר הדליק בצד אחד והוא בצד השני). הגשר שוקם בהמשך על ידי הבריטים. הגשר נהרס במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה הקים חיל ההנדסה גשר ביילי ובו החלו להעביר מטענים וסחורות בין ישראל לירדן במסגרת מדיניות הגשרים הפתוחים.
מאז הסכם השלום עם ירדן.
לאחר חתימת הסכם השלום עם ירדן בשנת 1994 הוחלט על הסדרתו של גשר אלנבי כמעבר גבול בין ירדן וישראל, אשר יופעל בצד הישראלי על ידי רשות שדות התעופה. נבנה גשר מודרני חדש בסמוך לגשר הביילי הישן, בעזרת תרומה מממשלת יפן. מתקני המעבר שוכנים כקילומטר אחד דרומית-מערבית לגשר, והם מיועדים לתנועת נוסעים פלסטינים ותיירים, ומשמשים גם למעבר סחורות. במקום ארבעה אולמות נפרדים לכניסה וליציאה של פלסטינים ולכניסה וליציאה של תושבי ירושלים המזרחית ושל תיירים. למרות שהמסוף לא נועד לטפל בישראלים ובירדנים, בפועל עוברים גם ישראלים רבים דרכו, שכן הוא מהווה את שער היציאה העיקרי למכה בתקופת החג'.
תקרית ביטחונית במעבר.
ב-10 במרץ 2014 ניסה ראאד זעיתר, שופט ירדני, לחטוף נשק מחייל שאיבטח את המעבר. כח של חיל ההנדסה שהיה מוצב במעבר ירה לעברו והוא חוסל.
בעקבות לחץ ירדני כבד, שוחח למחרת הנשיא שמעון פרס עם מלך ירדן והתנצל בפניו על התקרית.
CODA (אלבום)
CODA הוא אלבום האולפן התשיעי והאחרון של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא בשנת 1982. האלבום כולל שירים שלא נכללו באלבומים במהלך הקריירה של הלהקה, והוא יצא שנתיים לאחר פירוקה, בעקבות מותו של המתופף ג'ון בונהם. הפירוש של- "CODA": קודה, הקטע האחרון במבנה מוזיקלי, מה שהתאים לתוכן האלבום.
היסטוריה ועובדות.
בשנת 1980 נפטר מתופף הלהקה המיתולוגי ג'ון בונהם, לאחר ששתה שתייה מרובה של אלכוהול וככל הנראה נחנק מהקיא של עצמו. חברי הלהקה הנותרים ג'ימי פייג', ג'ון פול ג'ונס ורוברט פלאנט החליטו שמכיוון שתפקידו של בונהם היה קריטי בלהקה, ואין עוד מתופפים המסוגלים לעמוד בסטנדרטים שהציב, הם צריכים לפרק את הלהקה. כמו כן, לפני הפירוק הלהקה תכננה להוציא אלבום נוסף עם השירים שלא נכנסו לאלבומים המקוריים שלהם, אך הרעיון נקטע. לאחר שנתיים, בשנת 1982, הציע גיטריסט הלהקה ג'ימי פייג' להפיק אלבום חדש שיכיל את השירים שלא נכנסו לאלבומים קודמים. האלבום כולל שני שירים מההופעה של הלהקה ברויאל אלברט הול משנת 1970, שני שירים מההקלטות לאלבומים "Led Zeppelin III" ו-"Houses of the Holy" וכן שלושה שירים מההקלטות לאלבום "In Through the Out Door". אחד משירי האלבום הוא "Bonzo's Montreux" שהוא סולו תופים של בונהם עם אפקטים אלקטרוניים שהוסיף ג'ימי פייג'. את המנגינה לשיר כתב בונהם והקליט אותו בשביל עצמו, ולא בשביל אלבום כלשהו. כשחברי הלהקה הנותרים החליטו להפיק את CODA הם החליטו גם להכניס את השיר הזה כמחווה למתופף. באלבום גם גרסה שונה של השיר "I Can't Quit You Baby" וגם גרסאות כיסוי לאמנים כמו ג'יימס ברת'ה ובן קינג בשירם "We're Gonna Groove" שפותח את האלבום, שהוא עצמו הקלטה מתוך הופעת הלהקה ברויאל אלברט הול.
עטיפת האלבום.
כריכת האלבום (בתמונה) שונה משאר האלבומים של הלהקה בעיצובו. בדרך כלל על עטיפות האלבומים של הלהקה מוצגות תמונות גדולות ומלאות פרטים, אשר לפעמים מעבירים מסר אמנותי כלשהו (כמו למשל הכריכות של האלבומים Physical Graffity או Led Zeppelin שמציגים תמונה מלאת פרטים של אירועים היסטוריים או מסרים אמנותיים וחברתיים), ואילו כריכת אלבום זה לא מציגה אף תמונה, לא של חברי הלהקה ולא של אירוע או מקום כלשהו, אלא רק את הכיתוב CODA ומתחתיו שם הלהקה בכתב קטן. הרעיון של מעצבי העטיפה מסטודיו Hipgnosis הבריטי היה ליצור שער שבו הדבר המרכזי הוא השם עצמו, ואילו הרקע יהיה "משעמם". הכריכה נעשתה בצבעים 'קרים' (כחול, ירוק, חום בהיר) ורק הקו שמופיע מתחת לשם הלהקה צבוע בצבע אדום בוהק "במעיין התרסה". בפנים האלבום מצולם קולאז' של תמונות הלהקה לאורך כל השנים כדי ליצור סוג של עמוד נוסטלגיה כיאה לאלבום אחרון של הלהקה. התמונה המרכזית מציגה את חברי הלהקה עומדים באמצע שדה, וצולמה יום לפני ההופעה המפורסמת בנבוורת.
ביקורות ודירוגים.