יומיים לאחר גמר הגביע בו הפסידה באייר לברקוזן, חתם חגוי בהנובר 96 מהבונדסליגה בהעברה חופשית. במשחקו הראשון בקבוצה היה שותף להדחתה המפתיעה מהגביע הגרמני על ידי איינטרכט טרייר מהליגות האזוריות, וגם במשחק הליגה הראשון של חגוי במדי האנובר הפסידה הקבוצה, 1-0 להרטה ברלין. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע חגוי בניצחון 5-2 על פרייבורג. במשחק ליגה מול בורוסיה מנשנגלדבך הבקיע חגוי שני שערים עצמיים בהפסד 5-3. חגוי שיחק בסך הכל ארבע עונות מלאות בהאנובר, והיה לשחקן הרכב קבוע במרביתן, כאשר הקבוצה התבססה לרוב בחלק העליון של הטבלה, כאשר חגוי משתף פעולה בהגנה עם שחקנים כסטיב צ'רונדולו, כריסטיאן פאנדר וכריסטיאן שולץ.
שטוטגרט.
את עונת 2013/14 החל חגוי בהאנובר, אך לקראת סוף חלון ההעברות חתם בשטוטגרט על חוזה לשנתיים, כאשר סכום ההעברה נשאר בלתי ידוע. חגוי מיעט מאוד לשחק בשטוטגרט, ומצא את עצמו לעיתים בקבוצת המילואים. חגוי עזב את שטוטגרט לאחר שתי עונות, בהן צבר שש הופעות ליגה בלבד.
פורטונה דיסלדורף.
בקיץ 2015 חתם חגוי בפורטונה דיסלדורף מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיחק עונה אחת, ולא הצליח להעפיל עם המועדון אל הבונדסליגה.
סנט גאלן.
ב-15 באוגוסט 2016 חתם חגוי בסנט גאלן על חוזה לשנתיים. ביולי 2018 הכריז על פרישה מכדורגל פעיל.
קריירה בינלאומית.
חגוי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה באוגוסט 2003, במשחק ידידות מול נבחרת גינאה. בשנת 2004, היה חגוי חלק מסגל נבחרת תוניסיה לגביע אפריקה לאומות 2004, שנערך במדינתו תוניסיה. חגוי פתח בכל ששת המשחקים של תוניסיה בטורניר, והיה השחקן הצעיר ביותר בסגל הנבחרת, שזכתה לבסוף בתואר, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על נבחרת מרוקו. באותה שנה השתתף חגוי עם הנבחרת האולימפית של תוניסיה באולימפיאדת אתונה (2004), שם שיחק בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים, אותו סיימה תוניסיה במקום השלישי והודחה.
בגביע אפריקה לאומות 2006 חגוי ותוניסיה הודחו ברבע הגמר מול נבחרת ניגריה. חגוי הבקיע במשחק זה שער שוויון והמשחק הסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 120 דקות, וניגריה ניצחה 6-5 בבעיטות הכרעה. באותה שנה, השתתף חגוי עם נבחרת תוניסיה במונדיאל 2006, ממנו הודחה תוניסיה בשלב הבתים לאחר שסיימה במקום השלישי. במוקדמות מונדיאל 2006 הבקיע חגוי צמד בניצחון 4-1 על נבחרת בוצוואנה.
בגביע אפריקה לאומות 2008 חגוי פתח בכל משחקי נבחרת תוניסיה, שהודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת קמרון לאחר הפסד 3-2 בהארכה. חגוי הוחלף במשחק זה בדקה ה-38 בגין פציעה. חגוי השתתף עם תוניסיה גם בגביע אפריקה לאומות 2010, ממנו הודחה תוניסיה בשלב הבתים, ובגביע אפריקה לאומות 2012, ממנו הודחה תוניסיה ברבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת גאנה, שימש חגוי קפטן. חגוי לא זומן לגביע אפריקה לאומות 2013 ולגביע אפריקה לאומות 2015, על אף שנבחרת תוניסיה העפילה לשני הטורנירים.
תארים.
עם נבחרת תוניסיה:
אלשוויל
אלשוויל (בגרמנית: Allschwil) היא עיר במחוז ארלסהיים שבקנטון בזל-לנדשאפט שבשווייץ.
היסטוריה.
אלשוויל מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1118 בשם Almswilre.
התקופות הפרהיסטוריות.
האזור סביב לאלשוויל היה מיושב לפחות מאז התקופה הפלאוליתית התיכונה. ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בתחומי העיר כוללים כמה ממצאים פזורים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, ספלים מתרבות ה-Glockenbecherkultur (2400-1800 לפנה"ס לערך), מטמון מתכות מאמצע תקופת הברונזה וישוב מתרבות האלשטאט. ב-1937 התגלה אתר לשריפת גוויות מהשנים 60-25 לספירה לערך. ייתכן שאלשוויל היא מקומה של תחנת הדרכים Arialbinum.
ימי הביניים.
אלשוויל הייתה חלק מהטריטוריה של בירסק שניתנה ב-1004 כתרומה של האימפריה הרומית הקדושה לבישוף של בזל. במהלך אמצע המאה ה-15 מושכנה ונמכרה טריטוריה זו מספר פעמים. העיר אלשוויל שכנה על נתיב הסחר אלזס-זולותורן שעבר דרך מעבר פסוונג. מיקומה על הגבול וסמיכותה לנתיב הסחר אפשרו לאלשוויל להתפתח כנקודת מכס חשובה. לאחר 1724 הייתה אלשוויל משכנו של מחסן המלח הצפוני של הפוגט של הדיוקסיה של בזל. אלשוויל הייתה אחת ממה שנקרא "שבעת הכפרים החופשיים" ולפיכך היא השתייכה לכנסיית הרובע של קפלת יוהאן הקדוש של הקתדרלה של בזל, לקיום טקסי הטבלה וחגים.
עם פרוץ מרד האיכרים של אלזס, הצטרפה אלשוויל ב-1525, יחד עם ריינאך, תרוויל, אוברוויל ואטינגן, לבזל במסגרת הסכם משותף. תוקפו של הסכם זה פג ב-1585 עם חתימת הסכם באדן. ב-1529 קיבלה אלשוויל על עצמה את הנצרות הפרוטסטנטית במסגרת הרפורמציה הפרוטסטנטית. ב-1627 עלה בידו של הבישוף של בזל להשליט את הקונטרה-רפורמציה.
החל מ-1567 התקיימה קהילה יהודית באלשוויל. ב-1692 מנתה הקהילה 24 משפחות שהתגוררו ב-Judengässlein (בגרמנית: הסמטה היהודית הקטנה) והם היוו כ-15% מאוכלוסיית העיר. הקהילה היהודית החזיקה בית עלמין בזווינגן וזכות קבורה בהגנהיים. במאה ה-17 ביקרו ילדים יהודים יחד עם ילדים נוצרים בבית הספר. האשמות בגנבת סוסים ותוכניות יהודיות לבניית בית כנסת באלשוויל גרמו להוצאתה של גזירת גרוש על ידי הבישוף. רבים מהיהודים נמלטו להגנהיים.
הכנסייה המקומית על שם פטר ופול הקדושים נבנתה במאה ה-12 והייתה תחת חסותה של קתדרלת בזל. חלקו התחתון של מגדל הכנסייה הוא מהמאות ה-12 וה-13, אך שאר החלקים של מבנה הכנסייה נבנו מחדש בשנים 1698 – 1699. כנסיית הרובע של אלשוויל כללה גם את שונבוך ואת הסינג (כיום בצרפת) ועד 1611 את הגנהיים (גם היא כיום בצרפת).
ראשית העת החדשה.
לאחר הפסקת קיומה של הרפובליקה הראורוסיאנית קצרת הימים (1793-1792), הייתה אלשוויל תחת השלטון הצרפתי עד 1814. בין השנים 1793 – 1800 היא הייתה חלק מהמחוז הצרפתי של מונט טריבל ומ-1800 ועד 1814 היא הייתה חלק ממחוז או-רן. שלא כמו רוב היישובים באזור בירסק, הגיבה אלשוויל באופן שלילי לשלטון הצרפתי וב-1794 אף פרץ בה מרד קטן.
ב-1815 הייתה אלשוויל חלק מהקטנון של בזל וכאשר הקנטון התפצל ב-1833 היא הייתה חלק מקנטון בזל-לנדשאפט. הפיצול בין קנטון בזל-לנדשאפט לבין קנטון בזל-שטאדט גרמה לשינוי בכוחה הדתי של אלשוויל. ב-1877 הצביעו תושבי כנסיית הרובע נגד הכומר הקתולי פטר וילדמן והחליפוהו ביוהנס שמיד, כומר קתולי. לפיכך הפכה אז אלשוויל להיות קתולית. ב-1878 ייסדה הכנסייה המתוקנת השווייצרית כנסייה באלשוויל. ב-1970 נמנו עליה כ-54% מתושבי אלשוויל ו-40% היו קתולים.
העת החדשה.
ב-1860 הייתה אלשוויל בעיצומו של תהליך להפיכתה מכפר חקלאי לעיר תעשייתית. רבים מתושביה עבדו בבתי חרושת בבזל. רוב החקלאים גידלו דגנים וירקות, שאותם הם מכרו בשוק הסמוך של בזל. אלשוויל הייתה ידועה בעיקר בשל הכרוב הלבן שגודל בה. בין השנים 1897 – 1921 עובדה תנובת הכרוב בבית חרושת לכרוב כבוש, שנבנה על ידי הקולקטיב החקלאי של אלשוויל. בסוף המאה ה-19 הופסקו גידולי הקנבוס, הפשתן והכרמים באלשוויל. ב-1955 פעלו בה 63 חוות בעוד שב-1965 ירד מספרן ל-29 וב-1980 גדל מספרן רק במעט ל-31. עד לשנת 1930 גדל היקפו של המגזר התעשייתי באלשוויל באופן משמעותי (בעיקר תעשיות לייצור לבנים, טקסטיל, מתכות ומכונות) וב-1910 כ-73% מהמועסקים בעיר הועסקו בתעשייה. בשנות השבעים של המאה ה-18 נפתחו כמה בתי חרושת ללבנים באלשוויל, כולל חברת Passavant-Iselin &amp; Co שהפעילה את מכבש האריחים המשולבים הראשון בשווייץ. החברה פעלה עד 1975. העובדה שהעיר לא הייתה מקושרת לרשת הרכבות (ההצעה שעלתה ב-1926 להקים מסוף מטענים ירדה מעל הפרק), מנעה פיתוח תעשייתי משמעותי בעיר. בנוסף, עם התפתחותה של מערכת הספנות על הריין, איבדה אלשוויל את חשיבותה כתחנת מכס. ב-1905 נפתח קו חשמליות שקישר את העיר לבזל. ב-1910 הועסק כ-40% מכוח העבודה המקומי מחוץ לעיר וב-1990 עמד נתון זה על 79%. כיום אלשוויל מתמקדת בתעשיות קלות, כולל תעשיית מתכות, נייר וכימיה. ב-1990, 35% מהעובדים הועסקו במגזר התעשייתי ו-54% במגזר השירותים.
בין השנים 1850 – 1970 חוותה אלשוויל גידול מסיבי באוכלוסייתה הודות להגירה מבזל. ב-1930 הייתה זו העיר הפופולרית ביותר מחוץ לבזל והיא סבלה ממחסור בתשתיות. מאז 1970 עלה קצב הגידול. מרכז העיר ממשיך לשמור על הצביון הכפרי שלו. מגמה זו חוזקה באמצעות המהלך לשימורם של הבתים הבנויים למחצה מעץ מהמאה ה-19, שב-1976 הוענק עליהם לעיר פרס ממועצת אירופה וב-1980 הוענק לעיר פרס על התכנון הכפרי של המרכז שלה. ב-1968 נפתח באלשוויל מוזיאון להיסטוריה שלה וב-1977 נפתח השוק.
גאוגרפיה ודמוגרפיה.
שטחה של אלשוויל הוא 8.92 קמ"ר. מתוכם 29.4% משמשים לחקלאות, 27% הם שטחים מיוערים, 43% הם שטחים בנויים, 0.2% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.3% הם שטחים בלתי מעובדים.
העיר שוכנת במחוז ארלסהיים, על שולי אזור גבעות זונדרגואר שלאורכו של עמק הריין העליון. אלשוויל היא למעשה פרבר של בזל הניצבת מדרום-מערב לה ומשני עברים שלה היא גובלת עם צרפת. היישובים הגובלים איתה מצד שווייץ, חוץ מבזל הם: שוננבוך, אוברויל ובינינגן. הנוף הוא נוף טיפוסי לעמק הריין, והעיר ניצבת בנקודה בו עובר הריין מהתוואי בו הוא זורם מערבה ומהווה את הגבול בין שווייץ לגרמניה ופונה צפונה כדי להוות את הגבול בין צרפת לגרמניה.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיר 20,411 תושבים.
עבדאללה א-ת'ני