ארבעת השפות בעלות ההשפעה החזקה ביותר במחוז הן (בסדר יורד בכמות הדוברים) אוזבקית, טורקמנית, דארי (ניב של פרסית) ופשטו. מחוז פאריאב, הידוע כעשיר תרבותי, הביא לבמה המדינית סופרים רבים שגדלו בו. במהלך העשור האחרון, מספר חברות חינוך ותרבות היו עדים לעלייה בכמות הנרשמים לאגודות לימודים כמו אגודת העט ואמנויות, האגודה לתרבות גוהאר שד ביגאם, מכון המלומדים והחברות האזרחיות, מכון החברה האזרחית בפאריאב, איגוד העיתונאים ועוד רבים אחרים.
ייצור השטיחים ידוע כעמוד השדרה של המגזר התעשייתי במחוז ומעבר לו שכן 65% מאוכלוסיית המחוז קשורים לעיסוק של אריגת שטיחים בעלי מוניטין בינלאומי. בנוסף, אריגת הבגדים הנפוצים, בד המשי, מעילים, טורבנים ועיצוב של סוגי בד שונים חיזקו במידה ניכרת את תחום עבודות היד של המחוז. דרך נמל תעופה מעבירים סחורות אל קונים מרחבי העולם, בייחוד מטורקמניסטן, טורקיה, איראן ואיחוד האמירויות הערביות. נחושת, זהב, ברזל ומתכות היו במגמת עלייה במסחר בעבר, אולם מאבקים כגון פגעו בפיתוח התעשייה.
ביטחון.
על פי הדיווחים פאריאב הוא בין המחוזות ההפכפכים ביותר בצפון אפגניסטן ומשמש חזית פעילה בסכסוך בין הממשלה האפגנית לבין קבוצות מורדים ובראשם הטליבאן. מלבד מורדים מקומיים של הטליבאן, קבוצה קטנה המזוהה עם הטליבאן של הג'יהאד האסלאמי נלחמת בפאריאב. שישה מבין הנפות המחוזיות מסווגות כמחולקות בין כוחות שונים, ארבע נפות מסווגות תחת שליטת הטליבאן וארבע נפות מסווגות תחת שליטה של הממשלה האפגנית בקאבול. 259 אירועים הקשורים למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 4.3 אירועים בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות תקיפות אוויריות מוגברות של כוחות הממשלה, שגרמו לאבידות אזרחיות, התקפות על כפרים ועימותים בין הטאליבן לכוחות הממשלה.
תועדו 646 נפגעים אזרחיים (230 הרוגים ו-416 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 60 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 1% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות באזורים מיושבים ואחריהם פיצוצי מוקשים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 75,603 אנשים ממחוז פאריאב, רובם הועברו מצד אחד לצד אחר בתוך המחוז. השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת מחסומי טליבאן בכבישים מהירים וחוסר ביטחון המונע מהמצביעים להירשם במרכזי הקלפיות בעת בחירות.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פאריאב ואוכלוסייתן.
The Fatal Shore
The Fatal Shore: The Epic of Australia's Founding הוא ספר שנכתב על ידי הסופר ומבקר האמנות האוסטרלי, רוברט יוז. הספר מדבר על השנים הראשונות של הקולוניזציה הבריטית באוסטרליה, ובמיוחד ההיסטוריה וההשפעות החברתיות של מערכת הנידונים בבריטניה. הספר מתייחס גם לסיבות ההיסטוריות, הפוליטיות והסוציולוגיות שהובילו להתיישבות הבריטית באוסטרליה. הספר פורסם לראשונה ב-1986.
יוז היה איש אוסטרלי שנהיה מבקר אמנות ידוע בעולם, חי באירופה ואז בניו יורק, שם הפך למבקר אמנות במגזין טיים. העניין של יוז בעידן הנידונים באוסטרליה החל בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר צילם סרט תיעודי בטלוויזיה על תולדות האמנות האוסטרלית שלקח אותו עד לפורט ארתור, טסמניה.
הספר זכה בפרס דאף קופר ב-1987 ובפרס WH סמית' לספרות ב-1988.
יציאה לאור.
"The Fatal Shore" פורסם במקור ב-1986 על ידי אלפרד א. קנופף בארצות הברית ועל ידי William Collins, Sons בבריטניה, ובהמשך פורסם בכריכה רכה בבריטניה על ידי קולינס הארוויל ב-1987. ה-Folio Society פרסם מהדורת פרימיום מחוספסת ב-1998. בנוסף, הרפר קולינס פרסם את המהדורה הרביעית של הספר ב-2006.
ביקורת.
העיתונאי בריאן סמית' נתן ביקורת חיובית על הספר והצהיר שהספר "מספק תיאור חי של העלות האנושית של המיזם הקולוניאלי של בריטניה וכיצד חוויות אלו סייעו לעצב את אוסטרליה המודרנית."
בתרבות.
הספר מופיע בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, המעניש, בפרק "My Brother's Keeper". אחת הדמויות הראשיות, איימי בנדיקס (ג'ורג'יה ויגהאם ), נראית קוראת אותו.
מרים רודריגס מרטינס
מרים אליזבת רודריגס מרטינס (בספרדית: Miriam Elizabeth Rodríguez Martínez ; 5 בפברואר 1960 - 10 במאי 2017) הייתה פעילת זכויות אדם מקסיקנית. היא הפכה לאחת מרבות מהורים לילדים נעלמים במקסיקו, לאחר שבתה נחטפה ונרצחה. מרים נהרגה על ידי חמושים שפרצו לביתה ב-10 במאי 2017.
ביוגרפיה.
מרים אליזבת רודריגס מרטינס נולדה ב-5 בפברואר 1960 בסן פרננדו במדינת טמאוליפס במקסיקו. בתה, קארן אלחנדרה סלינס רודריגס, נחטפה ונרצחה בשנת 2012 על ידי חברי הקרטל של הפשע המאורגן. שרידיה התגלו בסופו של דבר בשנת 2014. רודריגס רדפה במשך שנים אחר רוצחי בתה. חלק מהגברים שנעצרו לחקירה בחשד לרצח בתה ברחו מהכלא לאחר מעצרם. במשך שלוש שנים תפסה כמעט את כל חברי הצוות החיים בכנופיה וסייעה בלכידתם של עשרה מהם. לצד מציאת בתה, היא עשתה מאמצים לעזור להורים אחרים שילדיהם נעלמו, והקימה את ארגון קולקטיבו דה דסאפרסידוס (ארגון הקולקטיב של הנעלמים).
רודריגס נרצחה ב-10 במאי 2017, כמה שבועות לאחר שלכדה את אחד מהאנשים האחרונים של חבורת רוצחי בתה. ביום זה מקסיקו חוגגת את יום המשפחה. היא נורתה 12 פעמים על ידי חמושים שפרצו לביתה, ומתה בדרך לבית החולים. בהפגנה גדולה שהתארגנה במהירות, ביום בו היא נרצחה, קראו המפגינים לממשלות מקסיקו וארצות הברית לדאוג לשלומם של מגיני זכויות האדם..
פפה (כדורגלן, 1997)
אדוארדו גבריאל אקינו קוסה (בפורטוגזית: Eduardo Gabriel Aquino Cossa; נולד ב-24 בפברואר 1997), הידוע בכינויו פפה (Pepê) הוא כדורגלן ברזילאי, שמשחק כחלוץ בפורטו.
קריירה.
ברזיל.
נולד בפוז דו איגואסו, פפה סיים את לימודי האקדמיה לנוער של פוז דו איגואסו ובילה את עונת 2014 במדי קוריטיבה. לקראת עונת 2015 הוא הועלה לקבוצה הבוגרת. במהלך עונת 2016, הוא כבש שלושה שערים כולל צמד נגד פרנה.
ב־4 באפריל 2016 הצטרף פפה למועדון ליגת העל הברזילאית גרמיו. ב־28 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה כשנכנס כמחליף לאברטון סוארס בניצחון 4–3 מול ספורט רסיפה. ב־3 בדצמבר הוא כבש את שערו הראשון במועדון בתבוסה 4–3 מול אתלטיקו מיניירו.
ב־8 בינואר 2018 האריך פפה את חוזהו עד 2020. ב־7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקופה ליברטדורס, בתבוסה 2–1 מול המועדון הארגנטינאי אסטודיאנטס. חוזהו הוארך עוד יותר עד 2022 ב־26 בספטמבר. באוגוסט 2020 האריך את חוזהו עד 2024. בפברואר 2021 הוא חתם בפורטו אליה עבר בקיץ 2021.
תארים.
פורטו
הנס בוהרדט
הנס בוהרדט (בגרמנית: Hans Bohrdt ; 11 בפברואר 1857 - 19 בדצמבר 1945) היה אמן גרמני. הוא היה צייר אוטודידקט, שלימים העביר שיעורים פרטיים לקייזר וילהלם השני. הקיסר הגרמני מימן את כל הפרויקטים של בוהרדט שלעיתים קרובות היו לאומניים באופיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרנס בוהרדט מציור גלויות ימיות, איורי ספרים, כתבי עת וסיפק תמונות לכתבות בעיתונים.
חיים אישיים.
בוהרדט נולד למשפחה ממעמד הביניים וגדל בנוחות. הוריו היו אדולף אדוארד בוהרדט ורוזאלי פאולין שימקובסקי, והוא היה אחד משבעה אחים. אביו היה עובד מדינה במחלקה המשפטית של הממשל הקיסרי.
אהבתו של בוהרדט לים החלה כשהיה בן 15 לאחר ביקור בנמל המבורג.
בוהרדט חי ועבד בברלין, גרמניה, ברובע דהלם. הוא נישא לאנה לואיז קוק בברלין ריקסדורף בשנת 1898. נולדו להם שלושה ילדים הבכור נשאר בהמבורג והבן השני עבר לבואנוס איירס.
שתי מלחמות עולם לא רק הביאו להשמדת משפחתו של בוהרדט, אלא גם למספר רב של עבודותיו, כולל ציורו הידוע ביותר, "האיש האחרון". אותו צייר בשנת 1915 . בציור נראה מלח צי גרמני אוחז בדגל גרמני בזמן שספינתו טובעת במהלך קרב איי פוקלנד מכיוון שהוא מעדיף לטבוע עם הספינה מאשר להיכנע. "האיש האחרון" יהפוך לאחד מתמונות התעמולה המוכרות ביותר ששימשו במהלך המלחמה כדי לעורר אומץ. הציור המקורי אבד ב 1924.
ישנן רפרודוקציות רבות מספור, זולות ומפוארות יותר, שהועתקו מיצירה זו. ונעשה בו שימוש נרחב למטרות פוליטיות שונות.
קריירה.
בעוד שמדינות קטנות רבות יכלו להצביע על מסורת של ציור ימי המשתרע על פני כמה מאות שנים, ניתן לומר כי בגרמניה עסקו ברצינות בז'אנר הזה לאחר שהמדינה התאחדה בשנת 1871. הציור הימי היה סוג צעיר של אמנות גרמנית והפך ל"ליבת הארץ" של המדינה. עבור בתי הספר לאמנות בערים הפנימיות קרלסרוהה, דרזדן וברלין, ציור הנוף היווה את עמוד השדרה של תוכנית הלימודים שלהם. עם זאת, המחקר של נופי הים נכלל בתוכנית שלהם. בוהרדט היה במידה רבה אוטודידקט, אך הוא למד באופן ספורדי באקדמיה לאמנויות יפות בברלין. שם נמאס לו במהרה לצייר מעותקי גבס נושאים קלאסיים פחות או יותר, ומצא שדרך לימוד זו מהווה מכשול יותר מאשר עזרה בתחום שבחר.
בוהרדט הפך לכוכב בין הציירים הימיים ובלט בתקופת וילהלם. במהלך שנות השמונים של המאה ה-19 רכש הקיסר הצעיר כמה מציוריו של בוהרדט, לאוסף הפרטי משלו ולמבני ציבור. בוהרדט הפך לצייר שבאופנה וזכה לשבחים מאדולף רוזנברג, מבקר האמנות המוביל של ימיו, מה שהוביל לכך בוהרדט יצר ידידות אישית עם הקיסר עצמו. בשנת 1898 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד. בשנת 1904, עבודתו החלה להיות יותר צנועה, ומבקר אמנות ששיבח אותו בעבר הבחין באחת התערוכות שלו כי היא "מכילה ציורים רבים אך מעט אמנות".