במהלך מלחמת העולם השנייה האושן ויגור הפליגה ושרתה בצי המלכותי הבריטי (הניפה את דגלי הצי המלכותי הבריטי והנס הכחול), בשיירות אספקה שונות לבריטניה. לאחר מכן שמשה להובלת כוחות. היא ששימשה גם כאניית גירוש מעפילים, שניסו להגיע לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי, אל מחנות המעצר בקפריסין במסגרת מבצע איגלו. במסגרת מבצע אואזיס היא לקחה חלק בגירוש מעפילי אניית המעפילים אקסודוס 1947 חזרה לצרפת ומשם לגרמניה. בשנת 1948 נמכרה לצי הסוחר האזרחי. היא פורקה לגרוטאות בשנת 1967.
ההיסטוריה של האנייה.
מלחמת העולם השנייה.
האושן ויגור נבנתה במספנה Permanente Metals Richmond מס '1 בריצ'מונד, קליפורניה, אחת מ-60 אניות מסדרת אושן שנבנו עבור משרד התחבורה המלחמתי הבריטי, בארצות הברית והושקה ב־14 בפברואר 1942.
היא הופעלה על ידי חברת הניהול ER בליברפול מטעם משרד התחבורה המלחמתי. האושן ויגור הועסקה בשיירות אספקה באוקיינוס האטלנטי ובים התיכון בשנים 1942–1943. בין החודשים יוני-אוגוסט 1944 היא הפליגה בשבע שיירות בין נמל סאות'אנד האנגלי לביי דה לה סיין בחוף הצפוני של צרפת.
הפלגת מעפילי האקסודוס על האושן ויגור.
ביום שישי 18 ביולי 1947 סביב השעה 16:00 נכנסה אניית המעפילים אקסודוס לנמל חיפה מלווה במשחתות הבריטיות לאחר הקרב שהתחולל כ-20 מייל מערבית לעזה ונקשרה לרציף הדמעות כשמעברו השני של הרציף כבר המתינה אניית הגירוש אושן ויגור. חלוקת המעפילים ל-3 אניות הגירוש הייתה מקרית לחלוטין. האושן ויגור הייתה האנייה הראשונה שהועמסה במעפילים. עלו עליה סה"כ 1,494 מעפילים, ביניהם הרבה ילדים מקיבוצי הילדים שנצמדו למדריכיהם, נשים, משפחות והרבה חולים. על האושן ויגור לא עלה מלווה ארץ ישראלי מטעם ההגנה בנמל חיפה. רק לאחר שהאנייה עגנה בנמל פורט דה בוק התגנב אליה איש ההגנה מאיר שוורץ.
האושן ויגור הייתה במצב טכני הטוב ביותר מבין אניות הגירוש כמו גם הציוד, הפחם והמזון הספיקו להפלגה עד פורט דה בוק. על האנייה שוכנו המעפילים ב-2 מחסנים בלבד אחד גדול והשני קטן. דפנותיהם עשויות פלדה ותקרתם הייתה מכוסה רשת פלדה. יתר המחסנים יועדו למגורי יחידות האבטחה הבריטיות והצוות. על כן, המעפילים שעלו לאושן ויגור זכו לתנאים טובים יותר מאשר יתר המעפילים שעלו לשתי אניות הגירוש האחרות. חלק מהמעפילים זכו לערסלי שינה והיתר ישנו על רצפת הברזל של מחסני האנייה ללא תנאים מתאימים להפלגה ארוכה. המעפילים כינו את האניה "בית סוהר צבאי או מחנה ריכוז צף".
בקרב מעפילי האושן ויגור השתררו חשש ומבוכה. חלוקת האוכל הראשונה התנהלה במהומה רבתי. על המהומה ניסו להתגבר סם שולמן איש צוות מתנדב אמריקאי שהפליג על האקסודוס שבפקודת המבצע שלו לקראת הקרב עם הבריטים נכתב שעליו לחבור למעפילים אם האנייה תיתפס על ידי הבריטים וללוות אותם בהמשך הדרך מנמל חיפה. הוא עצמו היה פליט שואה. הוא ידע יידיש, אנגלית וצרפתית. בנוסף לסם שולמן גם מדריכי הקבוצות המאורגנות ביניהן יצחק גנוז עזרו להשתלט על המהומה ששררה על האניה. לאחר שלושה ימי מסע הקימו המעפילים מזכירות והתארגנו לקיום חיי שיגרה על האנייה. תוך חלוקת תפקידים של שמירה על הניקיון, חלוקת מזון ומים, לימודי עברית וקודש וכדומה. מעפילי האושן ויגור לא ידעו לאן הם מפליגים. רק יומיים לפני שהגיעו לנמל פורט דה בוק הבריטים הודיעו להם, שהם מוחזרים לאירופה. מיד נאספה המזכירות והחליטה שהמעפילים לא יורדים בשום מקום רק בארץ ישראל ועל כך הסכימו כל המעפילים.
כשהגיעה האנייה לנמל פורט דה בוק בצרפת, אנשי ההגנה והמוסד לעליה ב', חששו שלאור התנאים הקשים על אניית הגירוש וללא מלווה ארץ ישראלי מטעם ההגנה, המעפילים ירדו ממנה בצרפת. על כן, שאול מאירוב/אביגור ראש המוסד לעליה ב' באירופה הזעיק את מאיר שוורץ שיעלה על האנייה על מנת שיחזק את רוחם של המעפילים ויארגן אותם כך שלא ירדו ממנה בצרפת או בכל מקום אחר חוץ מארץ ישראל. מאיר שוורץ הצליח להתגנב לאנייה עם משלוחי המזון רק ב-8 באוגוסט 1947. עד להגעתו לאנייה טפטוף היורדים ממנה הלך והתגבר אך ברגע שנודע למעפילים שאיש ההגנה עלה לאנייה זרם היורדים פסק. מתוך כ-130 מעפילים שירדו בסך הכל בפורט דה בוק משלוש אניות הגירוש, מהאושן ויגור ירדו 80 מעפילים, המספר הגדול ביותר מבין שלוש האניות. באותה הזדמנות שאול אביגור קרא לסם שולמן המתנדב האמריקאי, שירד מהאנייה על מנת לחזור לביתו באמריקה או להמשיך ולהפליג על אניות המעפילים. סם החליט להמשיך להפליג, על כן נשלח לבולגריה כדי ללוות את מעפילי "האחיות" ( ה"פנים" - פאן יורק ופאן קרסנט, שההגנה שנתה את שמן לאניית המעפילים עצמאות ואניית המעפילים קיבוץ גלויות).
בערב 22 באוגוסט 1947 בשעה 18:00 בתום האולטימטום הבריטי, עזבו 3 אניות הגירוש את נמל פורט דה בוק לכוון נמל המבורג דרך ג'יברלטר.
ב-5 באוגוסט 1947 נולדה על האנייה תינוקת והיה חשש לחייה ולחיי האם. מאיר שוורץ ניסה לשכנע את המשפחה לרדת בנמל ג'יברלטר אך ההורים סרבו.
ב-1 בספטמבר 1947 כשאניות הגירוש והמשחתות המלוות היו במפרץ ביסקאיה הסוער מצפון לספרד, נולד תינוק נוסף. כעבור מספר שעות הוא הלך לעולמו. על האנייה התקיים טקס אשכבה על פי כל כללי ההלכה היהודית ובסופו הילוד קבל את השם אברהם, בנם של טובה ומרדכי פלוצקר, שנפטר, הוטמן בתיבת פח ואִיתָּה אל בין הגלים. במקביל גם כל 3 אניות הגירוש והמשחתות המלוות נעצרו, דוממו מנועים, החיילים הבריטים על האניות נערכו במסדר אשכבה צבאי כמקובל בצי הבריטי כשלוחם נופל בקרב ימי, כולל הורדת הדגל לחצי התורן. על התינוק הזה שהלך לעולמו כתב נתן אלתרמן בעיתון "דבר", בתאריך 5 בספטמבר 1947, בטור השבועי שלו את השיר "העם ושליחו" -
בתאריך 6 בספטמבר 1947 הגיעו אניות הגירוש לשפך נהר אלבה בגרמניה ונערכו להפליג לאורך הנהר עד לנמל המבורג. בגלל הערפל הכבר והצרכים המבצעיים הבריטים, האניות עלו לאורך הנהר בכל יום אנייה אחת. האושן ויגור הייתה הראשונה שהגיעה לנמל המבורג בתאריך 7 בספטמבר. ב-8 בספטמבר לאחר מאבק אלים כנגד עשרות שוטרים בריטים הורדו המעפילים בכח מהאנייה. הם הועמסו על רכבות משא ונשלחו למחנה המעצר פפנדורף שהיה במחוז ליבק שמצפון מזרח להמבורג.
פצצת זמן
פצצת זמן היא פצצה שמופעלת באמצעות טיימר. השימוש בפצצות זמן מבוצע למטרות שונות כולל מעשי טרור, חיסולים, חבלה, לוחמה והונאת ביטוח.
השימוש בפצצות זמן פופולריות במיוחד בסרטי מתח ופעולה בדיוניים, בין היתר, מכיוון שהם מקנים תחושת דחיפות דרמטית.
פצצות זמן בתרבות הפופולרית.
פצצות זמן נפוצות למדיי בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, ומשחקי וידאו בז'אנרים פעולה / מותחן בהם הגיבור לרוב בורח מהמקום לפני הפיצוץ או מצליח לנטרל את הפצצה בשנייה האחרונה. פצצות זמן אלו לרוב נוצרות באופן מאולתר ולעיתים קרוב יש עליהן טיימר אשר מפיק צליל עם כל שנייה שחולפת (או לחלופין, לעיתים הטיימר מפיק אודיו המקריא עד השניות האחרונות לקראת הפיצוץ).
דוגמאות בולטות לשימוש בפצצות זמן בתרבות הפופולרית כוללות:
The Third Album
The Third Album (בעברית: האלבום השלישי) הוא אלבומה השלישי של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא בפברואר 1964.
הצלחה וביקורת.
מבחינה מסחרית, האלבום הצליח לשחזר את הצלחת האלבומים הקודמים של סטרייסנד, כאשר הגיע גם הוא למעמד זהב בארצות הברית על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה ונכנס לחמישייה הפותחת במצעד הבילבורד 200 כאשר שהה בסך הכל 74 שבועות במצעד.
AllMusic נתנו לאלבום ציון של 3 כוכבים מתוך 5 כאשר שיבחו את קולה של הזמרת אך מתחו ביקורת כלפי השירים באלבום.
עטיפת האלבום.
עטיפת האלבום צולמה על ידי השחקן רודי מקדואל, שצילם את הזמרת במהלך התכנית "The Judy Garland Show" כמה חודשים קודם לכן.
ג'אמבו
סוגיא
סוגיה
סוגיה או באיות המקורי סוגיא היא מילה נרדפת לדיון, וכינוי לנידון תלמודי הכולל את המשא ומתן בגמרא, ולעיתים גם את הספרות הנוספת שנכתבה עליו. במשמעותה הרחבה היא משמשת בשפה העברית לציון כל נושא או בעיה העומדים לדיון.
אטימולוגיה.
מקור המילה 'סוגיה' הוא מהשורש 'סגי' שפירושה בארמית הלך. גם היום נפוצה המילה 'מהלך' או 'דרך' כשמשמעות הדברים הבנה בסוגיה.
השימוש המקורי במילה היה בהקשר תלמודי, ומשמעותה הייתה: דיון מקיף – בעיקר בתלמוד הבבלי או הירושלמי.
שימוש במושג.
מכיוון שהתלמוד לא מחולק לפרקים או לסעיפים אלא מבוסס על חלוקת המשנה, והדיונים השונים בגמרא (ה'שקלא וטריא') יכולים להתארך מאוד או לסטות מהנושא הראשוני, נוצר המושג 'סוגיא' שמגדיר כל דיון או נושא בפני עצמו.
סוגיא כוללת גם את התוספות המאוחרות יותר לנדון, כגון דברי הראשונים והאחרונים על הסוגיא התלמודית, עד לדיון ההלכתי בנושא הנדון.
ישנה דרך לימוד, המקובלת בעיקר בחלק מהישיבות והכוללים, שבה במקום ללמוד גמרא כסדרה, לומדים רק סוגיא מוגדרת אחת, כשבמקביל מעיינים במקומות אחרים בגמרא או בספרים אחרים, הנוגעים לאותה סוגיה. (צורה זו היא אחת מצורות ה"עיון").
כיום נפוץ גם השימוש במילה בהשאלה, לתאר נושא בעל מורכבות או המצוי במחלוקת.
סוגיות ידועות.
ישנן סוגיות מפורסמות וידועות שאף ידועות בשמותיהן. ביניהן ניתן למנות את הסוגיות שלהלן:
יחסי לאוס–ספרד
יחסי לאוס–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים, הכלכליים והחברתיים בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס לממלכת ספרד. לאוס אינה מחזיקה שגרירות בספרד, אך השגרירות שלה בפריז משמשת גם כשגרירות לספרד. גם לספרד אין שגרירות בתוך שטח לאוס, ואת ההליכים הדיפלומטיים היא מקיימת דרך שגרירות תאילנד שלה, בבנגקוק.