תושבי ישראל שסיימו את השירות הסדיר בצה"ל בתפקיד הנדרש למערך המילואים (בעיקר חיילים ששירתו בתפקידי לחימה ומיעוט חיילים ששירתו בתפקידים עורפיים), משובצים בכוחות המילואים שלו, לשם תגבור הצבא הסדיר במצב חירום (מלחמה, מבצע צבאי או אסון טבע) ובשגרה (אימונים, ביטחון שוטף). מיעוט מחיילי המילואים מגויסים ליחידות בהן שרתו בשירות סדיר, ורובם משרתים ביחידות מילואים.
שירות המילואים מוסדר בעיקר לפי חוק שירות המילואים.
הטבות למשרתים בצה"ל.
הטבות למשרתי קבע.
שירות הקבע הוא שירות תובעני, הדורש פעמים רבות שהייה ממושכת הרחק ממקום המגורים, שעות עבודה רבות מעבר לשעות העבודה המקובלות במשק האזרחי, כמו גם אפשרות לשינוי מקום שירות כל כמה שנים. משרתי הקבע זוכים להטבות שונות מעבר לשכר, כדוגמת: השתתפות בתשלומי קייטנות וגני ילדים, סבסוד לנופש שנתי, מלגות לימוד לילדים, 'נקודות ספורט' המאפשרות קניית ציוד וביגוד ספורט בשווי שנתי של 900 ש"ח לבני המשפחה, והשתתפות בשכר דירה (בגובה של כ־1,000 ש"ח), בכפוף לעמידה בתנאים שונים. הטבות אחרות מתבטאות בביטוח רפואי המאפשר רכישת תרופות ללא השתתפות עצמית, פטור מתשלום בעת ביקור אצל רופא מקצועי, וזכאות לטיפולים רפואיים שונים במרפאות צבאיות (כדוגמת רפואת שיניים) ללא תשלום. דמי ביטוח בריאות ודמי ביטוח לאומי מנוכים משכר אנשי קבע בשיעורים מופחתים בהשוואה למשכורות אזרחיות. במקרים מסוימים לימודים אקדמאים לאנשי קבע בשליחות הצבא משולמים במלואם על ידי צה"ל, הממשיך לשלם במקביל משכורת מלאה לאיש הקבע.
שווי השימוש ברכב צמוד לאנשי קבע הזכאים לרכב ליסינג מהצבא נמוך באופן משמעותי משווי השימוש המחושב במקומות עבודה אזרחיים. גם הטבות אחרות לאנשי הקבע אינם מחושבות במלואם כשכר לחישוב מס. אנשי קבע ברמת פעילות גבוהה זכאים להנחה של כ־5% במס הכנסה.
עד 2004 היו משרתי הקבע זכאים לפנסיה תקציבית החל מגיל 45 (גיל הפרישה מצה"ל לאנשי קבע), בגובה של עד 70% מהמשכורת האחרונה (2% בגין כל שנת שירות בקבע). החל משנה זו עברו אנשי הקבע (ככל עובדי המדינה) לפנסיה צוברת. אך בגלל ההפרש בין גיל הפרישה מצה"ל לגיל הפרישה באזרחות, מובטחת לאנשי הקבע פנסיית גישור לשנים אלו.
הטבות למשרתי מילואים.
לחיילי המילואים ניתנת הגנה מפני פגיעה בו עקב שירותו הצבאי:
הציקלופדיה של ריס
הציקלופדיה של ריס (אנגלית: Rees's Cyclopaedia), "הציקלופדיה החדשה", או "המילון האוניברסלי למדעים ולאמנויות", הייתה אנציקלופדיה שנערכה בידי הכומר הוולשי אייברהם ריס (1743–1825). באותה תקופה נאמר על הציקלופדיה כי התעלתה על האנציקלופדיה בריטניקה של אותה תקופה, ובימינו היא מהווה מקור חשוב לגבי אותה תקופה.
האנציקלופדיה הופיעה לראשונה בחלקים בין ינואר 1802 לאוגוסט 1820, והתפרשה על פני 39 כרכי מלל, 5 כרכי לוחות ואטלס-מפות. היא הכילה כ-122 מיליון מילים, ויותר מ-500 מאמרים באורך של מונוגרפיה. סמיואל ברדפורד מפילדלפיה הוציא לאור מהדורה אמריקאית בין השנים 1806 ל-1822. במהדורה זו היו 42 כרכי מלל ו-6 כרכי תחריטים, והיא כללה תוספות הנוגעות לאמריקה.
האנציקלופדיה נכתבה בידי כמאה כותבים, רובם נון-קונפורמיסטים. הם היו מומחים בתחומם, וכיסו את תחומי האמנויות, מדעי הרוח, החקלאות, המדע, הטכנולוגיה והרפואה כמו סר אדוארד ג'יימס סמית' (הוסמך על ערכי הבוטניקה) וד"ר צ'ארלס בורנאיי (ערכי המוזיקה). הלוחות החרוטים נאים במיוחד, ונוצרו בידי אמנים כג'ון פיירי הבן והחרט וילסון לאורי.
בעת פרסומה, האנציקלופדיה של ריס נחשבה לחתרנית, והעורכים יצאו מגדרם במאמץ להדגיש את נאורותם.
האנציקלופדיה של ריס זוכה לחשיבות בימינו בעיקר בשל המידע שהיא מכילה, ובמיוחד כמקור על אודות הידע המדעי והטכנולוגי שרווח באותה תקופה.
האנציקלופדיה מיתיקה
אנציקלופדיה מית'יקה
ג'זין
ג'זין (בערבית: جزين) היא עיירה בדרום לבנון, כ-22 ק"מ מזרחית לצידון, 35 ק"מ ממטולה וכ-30 ק"מ דרומית מביירות. כל תושבי העיירה הם נוצרים - מארונים ומלכיתים ובעיירה ישנן מספר כנסיות ואף מנזר, אירועים דתיים מצוינים בתהלוכות.
העיר שוכנת במורדותיו המערביים של ג'בל ברוך, מוקפת בפסגות הרים מיוערים בעצי אורן. בעונת החורף, מזג האוויר בעיירה קר ומושלג. ג'זין נחשבת לאתר תיירות ונופש פופולרי בלבנון, ולבנונים רבים, מרביתם נוצרים, מגיעים לעיירה הן בעונת הקיץ, והן בחורף, בתקופת חג המולד. אחד מאתרי התיירות הטבעיים במקום - מפל מים שגבוהו 40 מטרים.
היסטוריה.
ג'זין יושבת על הדרך הראשית מעיר הנמל צידון לבקעת הלבנון (הבקאע שבמזרח), ובשילוב הנוף ההררי והמצוקי שבאזור, היא מהווה נקודת מעבר אסטרטגית. על רקע זה, התחוללו בג'זין קרבות לאורך ההיסטוריה.
קרב גזין (1941) בתקופת מלחמת העולם השנייה בשנת 1941, נערך בין הדיוויזיה ה-7 האוסטרלית, כוחות בריטיים וכוחות השייכים לצבא צרפת החופשית שהיו חלק מבנות הברית, ובין הכוחות הצרפתיים של משטר וישי.
בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית הייתה העיירה מרכזה של מובלעת נוצרית, מובלעת ג'זין. המובלעת, הייתה בשליטת המיליציה הימנית שומרי הארזים. לוחמי המיליציה הגנו על העיירה על אף שכותרה על ידי כוחות עוינים; בתחילה מיליציות אסלמיות כצבא לבנון הערבי ואש"ף ומאוחר יותר צבא סוריה וחזבאללה.
במלחמת לבנון הראשונה נכבשה העיירה על ידי כוח צה"ל, במטרה לאפשר מעבר של כוחות נוספים צפונה אל כביש ביירות-דמשק. במהלך הקרב לחם צה"ל לראשונה במלחמה זו נגד כוחות סוריים, וזאת בניגוד לכוונה המוצהרת של ממשלת ישראל, שייעשה מאמץ להימנע ממגע עם הצבא הסורי.
לאחר הקמת רצועת הביטחון בדרום לבנון התגייסו רבים מתושבי העיירה לצבא דרום לבנון ושירתו בו עד לנסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000. לאחר שהנסיגה מג'זין הוקדמה, מרביתם עברו להתגורר בעיר מרג' עיון וסביבתה.
ורוצלאב
וורוצלאב
חסידות טשחויב
חסידות טשכויב היא חסידות גאליצינית, ענף מחסידות צאנז, שנוסדה בראשית המאה ה-20. החסידות נקראת על שם העיירה צ'כוב שבגליציה. אבי החסידות היה רבי יעקב שמשון קנר חתן נכדו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
חצר נוספת פעלה לפני כן בצ'כוב, בהנהגת רבי ישעיה הלברשטאם, בנו הצעיר של רבי חיים מצאנז.
תולדות השושלת.
רבי יעקב שמשון קנר בן הרב משה, חתנו של רבי משה הלברשטאם משינאווא כיהן כאדמו"ר בצ'כוב לאחר פטירת חותנו. במלחמת העולם הראשונה עבר לעיירה קלויזנבורג ובה נפטר בז' בסיוון תש"ב (1942). חתניו היו רבי חיים מנחם מנדל מדעש (חמיו של האדמו"ר מוויז'ניץ), רבי יעקב אלימלך מדעש, רבי אלעזר מסמבור ורבי יעקב יוסף שלמה הלפרין מווסלוי.
בנו השני של רבי יעקב שמשון, רבי ברוך (תרנ"ה - תשי"ג), מילא את מקום אביו ברבנות. היה חתנו של רבי שלום בן רבי אהרן מצאנז. בשנת תרפ"ה החל לשמש ברבנות בצ'כוב. לאחר פטירת חמיו מילא את מקומו כראב"ד בצאנז. במלחמת העולם השנייה שהה בבוכרה. בשנת תשי"ג היגר לארצות הברית ונפטר שם לאחר מספר שבועות.
רבי אברהם אביש קנר.
בנו של רבי יעקב שמשון, רבי אברהם אביש קנר (תרנ"ד - תשמ"ד), חתנו של רבי משה יוסף מסוליצא, הוכתר כאדמו"ר בשנת תרפ"ט (1929) בבוטושאן, משם עבר לגור בעיר יאשי שברומניה, שם הקים את חצרו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ניצל בנס מפרעות יאשי, שבהן נהרגו כ-14,000 יהודים.
לאחר המלחמה עלה לישראל באוניית המעפילים "מדינת היהודים" שנתפסה על ידי הבריטים, ונוסעיה הוגלו למחנה המעצר בקפריסין. הבריטים רצו להפרידו משאר הנוסעים ולהשאירו בארץ ישראל, אך האדמו"ר סירב לכך, כדי שלא לעזוב את היהודים השבורים שראו בו מנהיג. בקפריסין ארגן חיים דתיים ליושבי מחנה המעצר. לאחר הקמת מדינת ישראל התיישב בשכונת חליסה בחיפה ובה הקים את בית מדרשו. שימש כאדמו"ר במשך קרוב ל-40 שנה.
נפטר בכ"ט בחשוון תשמ"ד ונקבר בחלקת האדמו"רים בבית העלמין הישן בטבריה. בתו הרבנית מרים שיינדל ע"ה נישאה לר' יצחק יעקב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא.
דברי תורתו נדפסו בספרו "אהל קדושים". בשם הספר הנציח ברמז את שם בתו לאה פיגא (אהל אותיות לאה) שנהרגה באונית המעפילים מפקורה, אשר הוטבעה במימי הים השחור על ידי הנאצים בדרכה לארץ ישראל.
החסידות כיום.
מרכז החסידות כיום הוא בשכונת רמת שלמה בירושלים בראשות בנו של רבי אברהם אביש, האדמו"ר רבי חיים יוסף משה קנר. בבית המדרש קיים כולל לאברכים. רבי חיים יוסף ניהל במשך כארבעים שנה את בית הספר החרדי בחיפה תלמוד תורה "תורת אמת".
לול סוללה
אוסטינטו
אוסטינטו (Ostinato) הוא מונח במוזיקה המתאר חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי או מלודי לאורך זמן. הכוונה היא לחזרה מדויקת על המוטיב, אולם ההגדרה נכונה גם במקרים בהם חלים בו שינויים קלים, ובלבד שנשמרת תחושת החזרה. מקור הביטוי באיטלקית: "ostinato" משמעו "עיקש".
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה קלאסית:
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה פופולרית:
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקת ג'אז:
יעקב פרידמן (אדמו&quot;ר)
רבי יעקב פרידמן (כ"ח בחשוון תרל"ט, 24 בנובמבר 1878 – י"ח בחשוון תשי"ז, 23 באוקטובר 1956) היה האדמו"ר מהוסיאטין בין השנים תש"ט-תשי"ז ומראשי תנועת המזרחי באוסטריה.
תולדות חייו.
נולד בבוהוש שברומניה לרבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש, בנו של הרב שלום יוסף פרידמן, ונכדו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין מייסד שושלת בית רוז'ין, שהיה נינו של המגיד ממזריטש. מצד סבתו (אם אביו) היה צאצא של הרב יחיאל מיכל מזלוטשוב, הרב אברהם יהושע השיל מאפטא ועוד. מצד אמו היה צאצא של הרב מנחם מנדל הגר מקוסוב, הרב משה לייב מסאסוב ואדמו"רים נוספים. נקרא בשם "יעקב" מאחר שנולד במוצאי שבת פרשת תולדות, בה מסופר על הולדת יעקב.