בית הכנסת של פאפה ברחוב פטפי (בהונגרית: Pápai zsinagóga) היה פעם בית התפילה של הקהילה היהודית המאוכלסת ביותר במחוז וספרם, בניין בית הכנסת היה השלישי בגודלו בהונגריה. הוא לא משמש למטרות תפילה מאז מלחמת העולם השנייה, נמצא במצב מוזנח וזקוק לשיפוץ. בסתיו 2012 אורגנה בה תערוכת צילומים על חיי הקהילה היהודית של פאפה.
היסטוריה.
יהודים התיישבו בעיר פאפה ככל הנראה כבר במאה ה-17. בית התפילה הראשון שלהם לפי נתון משנת 1714 היה במבצר הפנימי, באזור שמכונה היום "ארמון המבצר" של ימינו. כבר בשנת 1743 נבנה בית כנסת ברחוב בצ'אני (Batsányi) של היום. מוסדות הקהילה היהודית הוקמו רק בשנת 1748 על בסיס איגרת החסות של הרוזן פרנץ אסטרהאזי שהתיר התיישבות של משפחות יהודיות נוספות בעיר. הקהילה שמנתה אז כמה תריסרי נפשות בלבד עברה כעבור מאה שנים את ה-2700 נפשות, בהערכה, כ-20% מאוכלוסיית העיר. מסיבה זו היה צורך בבית כנסת הרבה יותר גדול.
בשנת 1841 יועד אתר עבור בית הכנסת החדש על מגרש ליד הקולג' הקלוויניסטי (המכונה כיום "המכללה העתיקה") ברחוב המכללה (נקרא אז גם "רחוב יהודי" מכיוון שרוב האוכלוסייה היהודית התגוררה באזור). כיוון הרחוב שנמשך בקו צפון-מזרח--דרום-מערב עמד בתקנות ההילכתיות ובית הכנסת נבנה במקביל לרחוב, כך שאחד מקירותיה הצדדיים פנה לרחוב. הבנייה, שתרם עבורה גם הרוזן פאל אסטרהאזי מאה אלף לבנים, החלה בשנת 1844. ב-11 בספטמבר 1846 נחנך בית הכנסת בנאום בשפה ההונגרית של הרב ליאופולד לעף שנבחר ממש באותה השנה לרב של העיר פאפה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם נזק כבד לבית הכנסת. ב-1 ביוני 1944 הוקם גטו פאפה ברחובות הסמוכים לבית הכנסת (בין רחובות אטווש, ראקוצי, סנט לאסלו ובשטיה), שם הצטופפו תושבי העיר היהודים וגם התושבים היהודים של הכפרים מהסביבה (יותר מאלפיים וחמש מאות איש). בין ה-30 ביוני לבין ה-3 ביולי, הועמסו כל היהודים בצפיפות עצומה על קרונות בקר וגורשו לאושוויץ. הכוחות הגרמנים השתמשו בבית הכנסת לאחר מכן כאורוות סוסים והספסלים נעקרו לצורכי הסקה. רק כמה מאות מהיהודים המגורשים חזרו הביתה בחיים, ורבים מהם היגרו אחר כך אל מחוץ להונגריה.
בית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1945 על ידי הרב עקיבא אייזנברג מגיור, לימים הרב הראשי של וינה ועל ידי החזן הראשי לזר לוי, אך בשל מספרם הקטן של חברי הקהילה, הבניין לא היה בשימוש במידה רבה מאז מלחמת העולם השנייה. שיפוצו וניצולו התרבותי היו על הפרק מאז שנות השמונים, אך בגלל מחסור במשאבים לא החלו בשיפוץ עד היום. בשנים האחרונות מארח המקום מדי פעם קונצרטים של מוזיקה קלאסית, למרות מצבו ההרוס. הבעלים הנוכחי, עיריית פאפה, מבקשת להפוך את הבניין למוסד תרבות ציבורי רב-תכליתי, אך בקשתה לתמיכת ממשלת הונגריה נדחתה עוד בשנת 2004, תוך ציון הסיבה:מחסור במשאבים. יוזמה נוספת הייתה ליצור את התנאים החומריים לשיפוץ באמצעות "הקרן לשימוש בית הכנסת של פאפה" שהוקמה בשנת 2007, בה השתתפו צאצאי יהודי פאפה שחיים בניו יורק. בית הכנסת המשופץ היה אמור לערוך תפילות בחגים היהודיים ואחר כך לתפקד כתערוכה, חדר קונצרטים וכנסים וכספרייה. על פי התוכניות, "בית הזיכרון היהודי ההונגרי" צריך לקום במקום.
ב-15 ביולי 2012 נפתחה תערוכה בבית כנסת בשם "שכנים שנשכחו - משפחות, גורלות, סיפורים מחיי יהדות פאפה במאתיים השנים האחרונות". חומר נוסף עבורה נאסף לקראת שנת 2019, 75 שנה לזכר גירוש היהודים למחנות ההשמדה. בקשתו של הארגון הלא-ממשלתי PÁZSIT לשלטון המקומי בפאפה הייתה לפתוח מחדש את התערוכה, אך זה לא קרה. בית הכנסת הקלאסיציטי העצום והמרשים ניצב ריק, מתדרדר, מתבלה, ומצבו מדאיג יותר ויותר.
מראה חיצוני.
ההופעה החיצונית של מבנה בית הכנסת, שנבנה בסגנון הקלאסיציטי, מאוד צנוע ואף פוריטני ונשבר רק באמצעות החלונות התאומים המסודרים בשתי שורות ועל ידי שני החלונות העגולים הגדולים בצד המזרחי והמערבי. הבניין בן שתי הקומות בולט מתוך הבתים בני הקומה האחת של הסביבה. ממדיו החיצוניים הם 21.36 ו- 31.87 מטר, שטחו הפנימי במפלס הכניסה הוא 398 מ"ר, גובהו הפנימי הוא 19.6 מטר ושטח האולם הראשי שלו הוא 10.20 על 21.23 מטר. קומת הקרקע והמרפסת (גלריה) התחתונה יכלו להכיל שמונה מאות גברים, עזרת הנשים הייתה במרפסת בקומה השנייה.
לבניין חמישה שערים. הכניסה הראשית מוקפת עמודים קורינתיים מעוטרים והיא לא נפתחת ישירות מהרחוב, אלא מחצר קטנה בצד המערבי. כניסה זו אטומה היום בקיר בלוקים. בטימפנון שלו היה ציטוט מתוך ספר שמות כח ח: "ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם" כהעתק המדויק של שער הכניסה מרחוב פטפי, היה רשום הפסוק מתהילים קיח כ : "זה השער ליהוה צדיקים יבאו בו". כיום שתי הכתובות קרסו, רק חלקן נראה לעין. מימין ומשמאל לכניסה הראשית יש דלת קטנה, דרכה ניתן לגשת לגלריות.
פנים בית הכנסת מחולק לשלושה אולמות על ידי שורת עמודים כפולה, כאשר העמודים הראשיים מחוברים בשורות ארקדות שנשענות על ארבעה עמודים כל אחת. למעט הצד המזרחי שמול הכניסה הראשית, כל פנים בית הכנסת מוקף במרפסת דו קומתית (עזרת הנשים): הגלריה בקומה הראשונה נתמכת על ידי עמודים מלבניים עבים, הקומה השנייה נתמכת בעמודים קורינתיים חינניים, והמפלס העליון נסגר על ידי קמרון שמשתרע על כל החלל. כאשר נבנה בית הכנסת, הושאר מקום גם לאורגן בקומה השנייה של הגלריה, אך הוא מעולם לא הוצב במקומו בסופו של דבר בגלל נסיגת המגמה הניאולוגית בקהילה. מעקות הברזל המעוצבים של הגלריות שהיו בעבר נעלמו היום. למרות ההזנחה של עשרות השנים, צביעת הקירות הקלאסית עם קישוטי צמחים על העמודים המרכזיים, שחוקים אמנם ברוב המקומות, אך עדיין נראים גם היום.
בצד המזרחי של הבניין ניצב ארון הקודש, בו הוחזקו פעם ארבעים עד ארבעים וחמישה ספרי תורה. צורתו מחקה את הכניסה הראשית של הבניין שמולו. בטימפנון שלו נכתבה כתובת עברית מוזהבת, פסוק משמות כב כה: "ונועדתי לך שם ודברתי אתך מעל הכפרת". שיאו מעוטר בשני לוחות האבן של עשרת הדיברות. בשני צדי ארון הקודש היו המושבים של ראשי הקהילה. דוכן הקריאה בתורה הוצב על ידי הקהילה הניאולוגית ממש מול ארון הקודש במהלך הבנייה. לימים, עם התחזקות המגמה האורתודוקסית בקהילה, המיקום הוליד התנגדויות רבות (על פי המסורת האורתודוקסיות מקומו הוא באמצע האולם).
החלון העגול מעל ארון הקודש מוקף בשני ציטוטים, למעלה מתהילים טז, פסוק ח: "שויתי יהוה לנגדי תמיד כי מימיני בל אמוט" ולמטה מהתלמוד: ""דע לפני מי אתה עומד”" ( מסכת אבות ג א). עמודי התמיכה העיקריים מכילים קטעים מפסוקים של תהילים יט ט: "פקודי יהוה ישרים משמחי לב מצות יהוה ברה מאירת עיניים".
בצד הנגדי, מול הכניסה הראשית, מוצגים הלוחות של חברה קדישא: שני לוחות אבן מוזהבים על העמודים שמחזיקים את הגלריה, זו מול זו, באותה צורה ועיטור.
אנה פידליה קירוט
אנה פידליה קירוט מורה (בספרדית: Ana Fidelia Quirot Moré; נולדה ב-23 במרץ 1963) היא אתלטית קובנית בעברה. היא פעמיים ברציפות אלופת עולם (גטבורג 1995 ואתונה 1997), סגנית אלופת עולם (טוקיו 1991), סגנית אלופה אולימפית (אטלנטה 1996), זוכת מדליית ארד אולימפית (ברצלונה 1992), פעמיים ברציפות אלופת אמריקה (אינדיאנפוליס 1987 והוואנה 1991) אלופת האוניברסיאדה (דיסבורג 1989), שיאנית אמריקה הנוכחית (2020), בעלת התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים ודורגה פעמיים במקום הראשון בעולם (1989 ו-1997) בריצת 800 מטר. נוסף לכך, היא פעמיים ברציפות אלופת אמריקה (אינדיאנפוליס 1987 והוואנה 1991), אלופת האוניברסיאדה (דיסבורג 1989) ודורגה במקום הראשון בעולם (1989) בריצת 400 מטר.
בשנת 1989 זכתה קירוט בתואר אתלטית השנה בעולם.
ביוגרפיה.
קירוט נולדה וגדלה בפלמה סוריאנו.
ב שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר.
אלופת מרכז אמריקה והקריביים.
באליפות מרכז אמריקה והקריביים שנערכה בהוואנה בסוף יולי 1983 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.89 שניות. חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאים שנערכו בקראקאס, ונצואלה בסוף אוגוסט היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.83 שניות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר.
באליפות העולם שנערכה ברומא ב-31 באוגוסט 1987 סיימה קירוט במקום רביעי בריצת 800 מטר בשיא אמריקה חדש של 1:55.84 דקות.
בתחרות שנערכה במקסיקו סיטי ב-22 במאי 1988 קבעה קירוט בריצת 400 מטר שיא לאומי חדש של 49.62 שניות.
אלופת אמריקה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה באמצע אוגוסט 1989 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.27 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.06 דקות.
אלופת האוניברסיאדה.
שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג בסוף אוגוסט 1989 זכתה קירוט בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.73 שניות, לפני ג'יירל מיילס מארצות הברית (52.41 שניות) ולודמילה ג'יגלובה מברית המועצות (52.69 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה את תוצאת השנה בעולם של 50.01 שניות. בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.88 דקות, לפני אלן ואן לנכן מהולנד (1:59.82 דקות) ואינה איבסייבה מברית המועצות (2:01.03 דקות). שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בברצלונה, ספרד ב-9 בספטמבר אותה שנה היא קבעה בריצת 800 מטר שיא אמריקה חדש של 1:54.44 דקות והתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, באותה העת.
בתחרות שנערכה בקלן, גרמניה ב-19 באוגוסט 1990 קבעה קירוט בריצת 400 מטר תוצאה של 50.03 שניות ודורגה במקום שני בעולם באותה שנה.