ב-2002 השתתפה בתחרות סלקציה נציונלה בה נבחר הנציג הרומני לאירוויזיון בה הגיע למקום השמיני, בשנה זו גם זכתה בפרס ב-MTV לווידאו הטוב ביותר לזמרת רומנייה.
היא משמשת כמנחה בטלוויזיה הרומנית, היא הנחתה בין היתר את "Ploaia de stele", תוכנית תחרות מוזיקה בערוץ "TVR1", את תחרות היופי "מיס החוף", ב-2008 הנחתה את פסטיבל איל הזהב, היא הנחתה מספר שנים את התחרות לבחירת נציג רומניה לאירוויזיון הילדים. ב-2009 הנחתה את תחרות סלקציה נציונלה ובאירוויזיון 2008 ו2009 הגישה את תוצאות הניקוד הרומני.
היא פעילה בקרן הלאומית הרומנית ליזמות נוער.
יקאנת זנב-פסיון
קברן (עיר)
קֶבְּרֶן (ביוונית עתיקה Κεβρήν; ביוונית מודרנית Κεβρήνη, קֶבְרִינִי) הייתה עיר ביוון העתיקה במרכז עמק נהר סקמנדרוס (כיום קראמנדרס - Karamenderes) באזור חצי האי "טרואס", המכונה כיום "ביגה" (Biga) באנטוליה. לטענת חוקרים אחדים הוסב שם העיר לאנטיוכיה אשר בטרואס (ביוונית עתיקה Ἀντιόχεια τῆς Τρωάδος) למשך תקופה מסוימת במהלך המאה ה-3 לפנה"ס. שרידים ארכאולוגים שהתגלו בצ'אל דא (בטורקית Çal Dağ) על מדרונותיו המיוערים של הר אידה (כיום קאז דאי, Kaz Dağı) כ-7 ק"מ מדרום לנהר סקמנדרוס, זוהו כשרידי העיר קברן בידי הארכאולוג החובב פרנק קלברט בשנת 1860.
ייסוד העיר.
השרידים הארכאולוגים המוקדמים ביותר הכתובים יוונית, שהתגלו בקברן מתוארכים למחצית המאה ה-7 ותחילת המאה ה-6 לפנה"ס. בין היתר נמצאו באתר כלי חרס אופייניים המרמזים על קיומה של קהילה מעורבת גרקו-אנטולית. לדברי ההיסטוריון האתונאי קסנופון בן גרילוס סמוך לשנת 400 לפנה"ס כללה עדיין אוכלוסיית העיר קברן תושבים אנטולים ויווניים ומציין ששתי הקבוצות האתניות הללו חיו בדו-קיום הרבה אחרי תקופת ההתיישבות היוונית. מקורות מאמצע המאה ה-4 לפנה"ס מעלים את הסברה שהעיר נוסדה בידי האיולים, סימוכין לקביעה זו ניתן למצוא בכתובת מצבה לאחד מאזרחי קברן הכתובה בדיאלקט האיולי שאותרה לא הרחק מהר אידה. ההיסטוריון אפורוס איש קימה טוען שמייסדי העיר הגיעו מעיר הולדתו, לקביעה זו יש להתייחס בזהירות המתבקשת, היות שאפורוס היה ידוע בעת העתיקה בחשיבות המופרזת שייחס לעיר הולדתו קימה.
התקופה הקלאסית.
במאה ה-5 לפנה"ס קברן השתייכה למחוז הלספונטוס והיוותה חלק מן הליגה האטית-דלית. כמו כן בין השנים 454 ל-424 שילמה קברן מעשר לאתונה בסך שלוש כיכרות זהב, מלבד בשנת 450 שאז שילמה רק 8700 דרכמות. בעקבות תבוסתה של אתונה לקראת סוף המלחמה הפלופונסית בשנת 404 לפנה"ס, עברה קברן לשליטתו של הטירן זניס מדרדנוס, אשר יחד עם רעייתו מניה שלטו יחד באזור הטרואס שמונו על ידי האחשדרפן פרנבזוס השני. בשנת 399 לפנה"ס תפס את השלטון בקברן המצביא הספרטני דרקלידס, אך עד מהרה שבו הפרסים ותפסו את השלטון באזור. בשנת 359–360 תפס שכיר החרב היווני כרידמוס את השלטון לזמן קצר אך עד מהרה הודח על ידי האחשדרפן הפרסי ארטבזוס השני מפריגיה. בשלב מסוים במאה ה-4 הוכנס לשימוש בקברן מטבע ועליו ראשו של אחשדרפן, דבר המחווה על הקשר הקרוב של העיר לשליטים הפרסים. בסביבות שנת 310 לפנה"ס חדלה קברן להתקיים כעיר עצמאית כאשר אנטיגונוס מונופתלמוס ייסד את אנטיגוניה טוראס (אשר שמה הוסב מאוחר יותר לאלכסנדריה טוראס) וכלל בתוכה את קברן.
אנטיוכיה אשר בטרואס.
סדרה נדירה של מטבעות ברונזה מציגה את סמלי העיר קברן: ראש אייל מצד אחד וראשו של אפולו מן הצד השני. אבל הכתובת המופיעה על המטבעות  Ἀντιοχέων (Antiocheōn) רוצה לומר "מטבע של האנטיוכים". חוקר הכתובות הצרפתי לואי רובר טוען על סמך המופיע בבסיס המטבעות שקברן נוסדה בידי אנטיוכוס הראשון (סוטר כלומר המושיע) בשם אנטיוכיה טוראס לאחר ניצחונו של אנטיוכוס על ליסימכוס בקרב קורופדיום בשנת 281 לפנה"ס, שלאחריו רוב שטחה של אסיה הקטנה עברה תחת שלטונו. יתר על כן, רובר מציין שעל חלק מן המטבעות מופיעות האותיות B ו- K וכוללות ציור של אלה לצד ראש האייל: היות שהאלה היא סמל טיפוסי למטבעות שיוצרו בעיר בירות אשר בטרואס הנזכרת בתעודות אך ממצאים ארכאולוגיים לקיומה לא אותרו. לטענתו של רובר אותיות אלה הן קיצור של B(irytis) ו- K(ebren) ומהוות הוכחה לאיחודן של שתי הערים לכדי סימפוליטאה אחת איחוד שהיווה את התשתית להקמתה של אנטיוכיה אשר בטרואס. טיעוניו של רובר היו מושא חוזר ונשנה לביקורת נוקבת מצדו של הארכאולוג ג'ון מנואל קוק, שלא זיהה שום ראייה ארכאולוגית או על גבי מטבעות לכיבוש בתקופה ההלניסטית באתר צ'אל דא. קוק ביסס את טענותיו על סקר שטח בן יומיים שנערך  בצ'אל דא ולפיכך יהיה צורך להמתין לחפירה ארכאולוגית מלאה כדי לבסס תשובות בדוקות לגבי ההתיישבות ההיסטורית במקום במאה ה-3 לפנה"ס.
יקאנת זנב פסיון
צברן
Yahoo! Movies
נורמן אנג'ל
סר ראלף נורמן אנג'ל (Ralph Norman Angell; 26 בדצמבר 1872 – 7 באוקטובר 1967) היה עיתונאי, סופר וחבר פרלמנט בריטי, ממייסדי ומנהלי ארגונים בינלאומיים בשנות ה-20 וה-30 לקידום דמוקרטיה ושלום ולהתנגדות לפשיזם. פרסם למעלה מארבעים ספרים בנושאי פוליטיקה, כלכלה, עיתונאות ויחסים בינלאומיים, מהם מוכר ביותר "האשליה הגדולה". הוא הוכתר כאביר בשנת 1931 וזכה בפרס נובל לשלום לשנת 1933.
חייו.
אנג'ל היה אחד משישה ילדים שנולדו לתומס אנג'ל ליין ולמרי ליין (לבית בריטיין), משפחה אמידה ממעמד הביניים בהולביץ' , עיירה בלינקולנשייר שבאנגליה. הוא נולד בשם ראלף נורמן אנג'ל ליין, אך מאוחר יותר אימץ את השם הקצר יותר "נורמן אנג'ל" כשם עט שבו התפרסם. בילדותו קרא את ספרי וולטייר, צ'ארלס דרווין, תומאס הנרי האקסלי והרברט ספנסר, ובגיל 12 הושפע מאוד מקריאת "על החירות" של ג'ון סטיוארט מיל. הוא התחנך בבתי ספר באנגליה ובצרפת, ובמשך שנת לימודים אחת למד קורסים באוניברסיטת ז'נבה שבשווייץ בעת שעסק בעריכת עיתון בשפה האנגלית שיצא לאור בז'נבה.
בז'נבה חש אנג'ל שאירופה "שקועה עמוק בבעיות ללא פתרון", ובגיל 17 בלבד החליט להגר לחוף המערבי של ארצות הברית, שם עבד במשך כשבע שנים ככורם, חופר תעלות השקיה, קאובוי, חוואי בקליפורניה (לאחר שהגיש בקשה לאזרחות אמריקאית), דוור בשכונת מגוריו, כורה זהב, ולאחר מכן באופן הולם יותר את כשרונותיו ככתב במספר עיתונים ובכללם הסן פרנסיסקו כרוניקל.
בשל עניינים משפחתיים שב לאנגליה לזמן קצר בשנת 1898, ולאחר מכן עבר לפריז כדי לעבוד כעורך וככתב של עיתונים בשפה האנגלית, וככתב שליח בפריז לעיתונות האמריקאית. במסגרת זו סיקר גם את פרשת דרייפוס. רשמיו מן הפרשה, כמו גם מלחמת ארצות הברית–ספרד ומלחמת הבורים, הביאו אותו לכתוב בשנת 1903 את ספרו הראשון "פטריוטיות תחת שלושה דגלים: עתירה לרציונליות בפוליטיקה" (Patriotism under Three Flags: A Plea for Rationalism in Politics), שעליו חתם עדיין בשמו המקורי "ראלף ליין". בספר זה גזר גזירה שווה בין האנטישמיות בצרפת, הג'ינגואיזם בבריטניה והלהיטות למלחמה בארצות-הברית, כדוגמאות להסלמה בלתי-רציונלית בפוליטיקה פטריוטית. לאחר פרסום הספר הפך לכותב ולמרצה מבוקש, ובשנים 1905 עד 1912 היה העורך הפריזאי של הדיילי מייל בבעלותו החדשה של איל העיתונות הבריטי אלפרד הארמסוורת.
בפריז נשא לאשה את ביאטריס קובליה, עיתונאית אמריקאית אותה פגש בעת שהותו בארצות הברית. הנישואים לא עלו יפה והשניים חיו בנפרד במשך מרבית שנות חייהם, אך אנג'ל המשיך לתמוך כספית באשתו עד מותה בשנת 1951. לא היו להם ילדים.
בשנת 1909 הוציא לאור על חשבונו הפרטי פמפלט בשם "האשליה האופטית של אירופה", שהראה כי אין לגרמניה היגיון כלכלי ביציאה למלחמה. כדי שלא להביך את מעסיקיו בדיילי מייל ובייחוד את הארמסוורת עצמו, אשר טענו כי מלחמה נגד גרמניה בלתי-נמנעת, הוא חתם לראשונה על הפמפלט בשמותיו האמצעיים "נורמן אנג'ל". שם זה הפך לשם העט הקבוע שלו לאחר שהפמפלט נחל הצלחה גדולה, ולבסוף הוא אף שינה את שמו באופן רשמי ל"נורמן אנג'ל". ב-1910 הרחיב אנג'ל את הפמפלט לספר והוציא אותו לאור תחת השם "האשליה הגדולה", שם שהוצע על ידי הארמסוורת. הספר הפך מיד לרב-מכר בבריטניה, תורגם ל-11 שפות וזכה לאהדה והערכה גם במדינות אחרות באירופה. הטענה המרכזית בספר, שמלחמה באירופה בהכרח תגרום הפסד כלכלי אדיר לכל מדינה שתיקח בה חלק, נפוצה בחוגים אינטלקטואלים, כונתה לפעמים "אנג'ליזם" או "נורמן אנג'ליזם", וחסידיה נקראו לפעמים "אנג'ליטים".
בפברואר 1913 ערך אנג'ל מסע הרצאות באוניברסיטאות מרכזיות בגרמניה, בעידודו של התומך הנלהב ארתור ג'יימס בלפור, על-מנת לקדם את רעיונות "האשליה הגדולה" ואת תרגומו לגרמנית, ובתקווה למנוע את פריצת המלחמה. ההרצאות זכו לקהל גדול, התרגום לגרמנית נמכר בלמעלה מ-10,000 עותקים בשבועות שלאחר הביקור, ומספר קבוצות דיון אנג'ליטיות הופיעו בגרמניה בחוגים אקדמיים. אך מחוץ לאקדמיה הגרמנית נתפס הספר בעיקר כתעמולה בריטית, ולא הייתה לו השפעה ממשית כנגד התלהטות הרוחות והרגשות המיליטריסטיים הגואים שהובילו להצטרפות גרמניה למלחמת העולם הראשונה ביולי ובאוגוסט 1914.