הפופולריות המתמשכת של האמן במשך עשרות שנים גרמה לכך שבסוף חייו הוא יצר יצירות המוניות, כמעט אומנותיות. בסטודיו שלו העסיק ציירים צעירים שיצרו עותקים מיצירותיו המפורסמות ביותר, אותם סיים בעצמו וחתם בשמו. לדברי היסטוריון האמנות הגרמני האנס-פיטר בולהר, האמן כנראה חתם על כמה ציורים בשם בדוי "יאן קונארסקי".
חיים פרטיים.
בשנת 1878 התחתן עם ידוויגה שימנובסקה, עמה נולדו לו חמישה ילדים. אחד מבניו - צ'סלב - היה צייר, כמו גם בתו יואנה קובלסקה - נכדתו של אלפרד. משפחתו המורחבת כוללת גם את קרול קובלסקי, שהיה בן דודו.
הצייר נפטר ב-16 בפברואר 1915 במינכן. הוא נקבר בבית הקברות המקומי, אך בשנת 1936 הוחזר אפרו לפולין והושם בבית העלמין בפוואצקי בוורשה.
בתקופה שלאחר המלחמה הוצגו עבודותיו של האמן בסוואלקי (1966), (1978) - יחד עם ציוריו של בנו צ'סלב ושל בני משפחה אחרים.
בשנת 1972 נפתחה תערוכת קבע המוקדשת לחייו של האמן וליצירתו במוזיאון המחוזי בסוואלקי.
Evermore
ז'אן פייר לוריט
ז'אן פייר לוריט (בצרפתית: Jean-Pierre Lorit; נולד ב-29 בנובמבר 1960) הוא שחקן צרפתי.
תפקידו המוכר ביותר הוא בסרט "".
הוא ביצע את הקרנצ'ים של אוגוסט סטרינדברג בבימויה של הליין וינסנט, עם למברט וילסון ועמנואל דבו.
ביוגרפיה.
קריירה.
לאחר שלמד בבית הספר הלאומי לאמנויות וטכניקות לתיאטרון, ז'אן פייר לוריט נכנס לקונסרבטוריון הלאומי לאמנות הדרמה. הוא גם עובד בעבודות סדנה ספציפיות יותר עם בלאנש סלנט, קמיל דה קלוז וג'ולי וילמנט. כך הוא עוקב אחר הקורסים של אנשי מקצוע ידועים. זו גם מורתו לשעבר, בריז'יט ג'קס, שתאפשר לו לערוך את הופעת הבכורה שלו על הבמה, בהצגה של מריבו: הפתעת האהבה, בשנת 1983. במקביל, השחקן מתחיל לצלם סרטי טלוויזיה. הראשון שבהם הוא פביאן דה לה דרום (1983).
ז'אן פייר לוריט ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1986, עם תפקיד בסרט ג'ייק ספיד של אנדרו ליין. עם זאת הוא לא ויתר על הקריירה התיאטרלית שלו, וגם לא על עבודתו בסרטי טלוויזיה.
בין השנים 1983 ל-1997, ז'אן פייר לוריט שיחק בארבעה עשר הצגות. הוא עובד רבות על הרפרטואר הקלאסי, ומנגן יצירות של מריוו, מוס, מולייר או קורני, אך מגוון על ידי משחק קטעים עכשוויים יותר, כמו Les Enfants du paradis מאת ז'אק פרבר, בבימויו של מרסל מרשל, או טנגו, של מרוז'ק.
במקביל, הוא ממשיך לשחק בסרטים לטלוויזיה, ומופיע יותר ויותר ביצירות קולנוע. לפיכך אנו רואים אותו עובד עם במאים מובילים, כמו קרישטוף קיוסלובסקי, בחלק השלישי של הטרילוגיה, טרויס קואלורס: רוז', קלוד סאוטט עבור נלי ומר ארנו, או אפילו אנדרה טצ'ינה, עבור אליס ומרטין (הוא תפקיד אחיו של מתייה אמלריק). הוא גם משתתף בכמה סרטים קצרים.
הוא היה מועמד ל"פרס סזאר" 2001 לשחקן המבטיח ביותר עבור "עניין של טעם" על ידי בר.
נרד ראפ - סרט בו שיחק יחד עם ברנרד ז'יראו – ולמולייר 2006 עבור "קרדיטורס ד'אוגוסט סטרינדברג".
חיים אישיים.
הוא בן זוג של השחקנית עמנואל דבו.
איז'ו קבש
איז'ו קבש (במקור ישראל שרייבר, בהונגרית: Köves Izsó; קאריי, 15 בספטמבר 1853 – בודפשט, 26 בדצמבר 1916) היה צייר ומרצה לציור יהודי-הונגרי.
חייו ועבודתו.
איז'ו קבש נולד במשפחה יהודית כבנם של הרמן שרייבר ורוזי בורגר. הוא עבר לבודפשט בגיל ארבע עשרה. בשנת 1875 כבר למד במכללה, שלימים נקראת האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. הוא קיבל את תעודת המורה לציור שלו בשנת 1879. בשנת 1880 נסע לפריז בסיור לימודי. שם היה תלמידם של פלורי, לורנס ולרוקס (Fleury, Laurens, Leroux).
משנת 1882 היה מורה לציור בבודפשט בבית הספר העירוני ברחוב ושלני וכן בבית הספר לבנים, חטיבת ביניים של הקהילה היהודית של פשט. בפברואר 1916 פרש כמנהל בית ספר הזה של חטיבת הביניים.
הוא צייר כמה יצירות בנושאי יהדות, כמו: חסרי הבית; משה מנדלסון לפני פרידריך הגדול; ספינוזה לפני שופטיו; ויכוח טורטוסה; יהודי בודה מברכים את המלך מתיאש; היהודים בתהלוכת הניצחון הרומית של טיטוס.
הוא הובא למנוחןת בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו האישיים.
אשתו הייתה אידה קוהאני (לשעבר: קוֹהְן=כהן) (1856–1945), בתם של המורה שמואל קוהאני (קוהן) וליאונורה ליסאואר. הוא נשא את אידהלאישה ב־15 ביוני 1884 בבודפשט.
ילדיהם:
מיכאל ורדי
מיכאל ורדי (10 בדצמבר 1951 – 7 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בקרב בסיני במלחמת יום הכיפורים. במהלך הפעולה נהרג.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
מיכאל נולד ב-10 בדצמבר 1951 בתל אביב לרנה ורפאל ורדי, שהיה אלוף בצה"ל. הוא למד תחילה בבית-הספר היסודי "צהלה" בתל אביב, ואחר-כך בבית-הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים את לימודיו התיכוניים במגמה המתמטית בבית-הספר התיכון העירוני ד', בתל אביב. אף על פי שבחר בלימודי מתמטיקה ופיזיקה, הרבה לקרוא ספרות אנגלית ועברית. במסגרת לימודיו בבית-הספר התיכון הוא פעל כחניך וכמדריך גדנ"ע, ובשבט צופי "צהלה" הדריך במשך למעלה משנתיים.
בינואר 1970 התגייס ורדי לצה"ל והתנדב לחיל האוויר. לאחר שנה עבר לחיל השריון, שם סיים בהצטיינות קורס מפקדי טנקים, קורס קצינים ואת קורס קציני השריון והוענקה לו דרגת סגן-משנה. מיכאל נשאר כמדריך בקורס קציני שריון. עם תום שירותו הסדיר בצה"ל החליט להישאר שנה אחת בשירות קבע.
דודתו אורה, נישאה להיסטוריון צבי אנקורי, בנות דודותיו הן השחקנית גילת אנקורי וחוקרת האמנות גנית אנקורי.
מלחמת יום הכיפורים.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים הועלה ורדי לדרגת סגן, וכאשר פרצה המלחמה הוא היה לקראת סיום שירותו הסדיר בצה"ל. למחרת עמד להשתחרר ולהתחיל בלימודיו בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בחיפה. גדודו חנה במרכז סיני והותקף בצהרי יום כיפור מן האוויר. הגדוד נצטווה לנוע לעבר הגזרה הצפונית של התעלה כדי להדוף את הפלישה המצרית. מיכאל פעל כמפקד מחלקת טנקים על קו המים באזור מעוז "מפרקת". משימתו הייתה ליצור קשר עם המעוז הנצור, להחזיק מעמד עם אנשיו ולטהר את המעוז מחיילי אויב. כאשר הותקפה הפלוגה מצפון ונתקעה בביצות הטובעניות, נע ורדי צפונה, השמיד שני טנקי אויב, שני גשרים, וניקה את השטח מחיילי האויב. על פעולה זו חזר פעמיים, תוך גילוי חירוף נפש ושיקול דעת מופתי. לעת בוקר, בעלות השחר של ה-7 באוקטובר 1973, נתקע הטנק שלו בקרבת המעוז. ורדי ירד מן הטנק ועלה על טנק אחר, כדי לחלץ את אנשי המעוז. בדרכו פגע טיל בצריח הטנק בו ניצב ורדי והרגו. תחילה הוכרז כנעדר, וב-22 במאי 1975 הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
במאי 1975 הוענק לו עיטור העוז על הפעולה בה נפל, והרמטכ"ל מרדכי גור אמר עליו: "בכל פעולותיו גילה אומץ לב רב, קור רוח כושר מנהיגות ותושיה".
דלק US
דלק US או דלק יו אס (בשמה המלא Delek US Holdings, Inc) היא חברת אנרגיה, העוסקת בזיקוק, שיווק והפצת מוצרי דלק ושמנים. בנוסף, עוסקת החברה בהקמה והפעלה של תחנות תדלוק וחנויות נוחות. מטה החברה שוכן בעיר ברנטווד, במדינת טנסי שבארצות הברית.
היסטוריה.
מאז שנת הקמתה ב-2001 פעלה החברה לשלוט בכל שרשרת אספקת הדלקים באמצעות גיוון השקעות: בתחילה פעלה לרכישה והגדלת פריסת תחנות דלק וחנויות נוחות שברשותה והפצת מוצרי דלק לתחנות אחרות, ולאחר מכן הפנתה את מאמציה לייצור והפקת דלק ותוצריו בעצמה על ידי רכישת בתי זיקוק ותשתיות להובלה, אחסון ושינוע דלקים וייצור אספלט.
החברה החלה את פעילותה בשנת 2001, כאשר עוזי ימין, מייסד ומנכ"ל החברה, רכש 198 תחנות דלק וחנויות נוחות מחברת MAPCO Express תמורת שווי של 162 מיליון דולר (147 מיליון דולר במזומן והשאר בדלק, סחורות ומוצרים בשווי כ-15 מיליון דולר). בחודש מרץ של אותה שנה רכשה החברה עוד 36 תחנות דלק וחנויות נוחות בוירג'יניה תמורת 40.1 מיליון דולר.
באפריל 2004 הגדילה החברה את מספר תחנות הדלק וחנויות הנוחות בבעלותה, כאשר רכשה את חברת Williamson Oil Co, וירשה את עסקיה. עסקים אלו כללו 89 חנויות נוחות ותחנות דלק, ועוד 11 תחנת דלק שהופעלו על ידי זכיינים. בנוסף, ירשה דלק US את מערך הפצת הדלקים של החברה שכלל 77 סוכנויות וסוכנים אשר הפיצו מוצרי דלק שונים. בכך הפכה לא רק לבעלים של תחנות דלק וחנויות נוחות רבות, אלא למפיצת מוצרי דלק גם לתחנות של חברות אחרות.
בשנת 2005 המשיכה החברה להתרחב כאשר רכשה 25 תחנות דלק מתאגיד הגז והנפט BP תמורת 33.5 מיליון דולר. באותה שנה רכשה החברה את בית הזיקוק הנמצא בסמוך לעיירה טיילר. בעסקת בית הזיקוק השיגה החברה אחיזה גם במיכלי אחסנה ואיסוף דלק. דבר זה הפך את דלק US לא רק למשווקת מוצרי דלק ובעלת תחנות דלק וחנויות נוחות, אלא גם ליצרנית דלקים ומוצרי נפט שונים.
שנת 2006 היוותה שנת מפנה של החברה כאשר בחודש מאי הונפקה החברה לציבור בבורסה לניירות ערך בניו יורק והצליחה לגייס 160 מיליון דולר. באותה שנה המשיכה החברה להתרחב ורכשה 43 תחנות תדלוק וחנויות נוחות מחברת Fast Petroleum תמורת 43$ מיליון דולר.
ביוני 2006 רכשה דלק US את פעילות מוצרי הדלק של קבוצת PRIDE - L.P הכוללים שני מסופים לשיווק דלק, 7 צינורות להולכת דלק המקשרים בין המסופים לבסיס חיל האוויר האמריקאי Dyess, ומיכלים לאחסון דלק בקיבולת של מיליון חביות. בנוסף רכשה החברה את פעילויות השיווק של הקבוצה שכללו שיווק של כ-21,000 חביות נפט ביום באמצעות מסופי הדלק של הקבוצה ברחבי טקסס.