בתחרות ליגת היהלום שנערכה באוסלו שנערכה ב-1 ביולי ניצח ורהולם בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 46.70 שניות, שיפור של 8 מאיות לשיא בן 29 השנים של קווין יאנג מארצות הברית (46.78 שניות).
חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת טוקיו, זכה ורהולם במדליית הזהב בריצת 400 מטר משוכות לאחר שקבע שיא עולם חדש של 45.94 שניות, שיפור משמעותי של 76 מאיות השנייה לשיא העולם הקודם בו החזיק. הוא הקדים את ראיי בנג'מין האמריקאי, שקבע גם הוא תוצאה טובה באופן ניכר משיא העולם הקודם (46.17 שניות) ואת אליסון דוס סנטוס הברזילאי (46.72 שניות).
באליפות העולם סיים שביעי בתוצאה של 48.42 שניות. באליפות אירופה זכה במדליית זהב בשיא אליפות של 47.12 שניות.
איל טיימפו
איל טיימפו (בלאדינו: El Tiempo; בתרגום לעברית: "הזמן") היה עיתון יהודי בלאדינו, שיצא לאור באיסטנבול שבטורקיה בין השנים 1872–1930. היה זה העיתון הראשון בלאדינו שיצא בעיר, והחשוב בעיתונים היהודיים שיצאו לאור באימפריה העות'מאנית.
אודות ותוכן.
איל טיימפו נוסד בשנת 1872 באיסטנבול שבטורקיה על ידי חיים כרמונה, בן למשפחה אמידה וחשובה. בשנים הראשונות שימש כרמונה כעורכו הראשון, לאחר פטירתו בשנת 1883, החליפו בנו, יצחק חי כרמונה, כעורך. בהמשך מונו לעורכיו מירקאדו פרסקו וסמי אלקבץ, ולאחר תקופה החליפם דוד פרסקו, ששימש כעורכו במשך שנים רבות, עד לשנת 1925.
תחילה יצא לאור כעיתון יומי, ולאחר מכן כעיתון דו שבועי בימים שני וחמישי, והכיל ארבעה עמודים. החל מחודש יולי 1882 יצא לאור שלוש פעמים בשבוע. החל משנת 1883, שימש העיתון כביטאון הוועד המנהל של הקהילה היהודית באיסטנבול, ונתמך כספית על ידו. החל מהפיכתו לביטאון הקהילה, הכיל שישה עמודים.
העיתון נתמך, בין היתר, גם על ידי חברת כל ישראל חברים, ובשל כך קידם את הוראת השפה הצרפתית בקרב קוראיו. בנוסף, ביקש לקדם את השפה הטורקית ביניהם, ולשם כך פרסם מספר פעמים בשבוע מדור בטורקית שנכתב באותיות עבריות. כן פורסמו בו סיפורים בדיוניים שתורגמו מצרפתית.
בשנותיו הראשונות הייתה השקפת עולמו של איל טיימפו אירופוצנטרית ברובה, ומעל דפיו פורסמו דיווחים על אירועים שהתרחשו בבירות אירופה, תוך מתן תשומת לב מועטה לאירועים שהתרחשו באימפריה העות'מאנית.
כעשור לאחר הקמתו, נפתח כמעט כל גיליון במאמר מערכת ארוך, שהשתרע על עמוד אחד עד שלושה. שאר העמודים הכילו ידיעות, כתבות, חדשות עקביות, מכתבי קוראים, מודעות ומדור ספרות. כן פורסמו בו ציטוטים מהעיתונות הצרפתית, הטורקית, האנגלית, הגרמנית, האיטלקית, היוונית והארמנית. בידור וסיפורי רכילות לא מצאו את דרכם אל העיתון, וכך גם תמונות או איורים.
למרות עידוד ההתמערבות שקידם העיתון, בשנות ה-90 של המאה ה-19 חלה ירידה בקידום השפה הצרפתית מצידו, והוא המשיך להתמקד בלאדינו.
עם כניסתו של דוד פרסקו לתפקיד העורך, שמו הפך לשם הנרדף של איל טיימפו, עד שברבות השנים נוצר רושם מוטעה כאילו הוא ייסד את העיתון. פרסקו הוביל קו התנגדות ברור נגד התנועה הציונית, תוך שהוא מוביל את העיתון להצלחה מסחררת בטורקיה.
מלבד הרעש שעורר סביב הובלת קו התנגדות לתנועה הציונית, בכל שנות קיומו, לא נטה העיתון לסנסציות או להמוניות, ושמר על רמה אינטלקטואלית וגישה אובייקטיבית. בעיקר לחם נגד פגיעה ביהודים וביהדות, תוך קידום ההשכלה ושיפור התנאים הרוחניים והגשמיים של יהודי האימפריה.
עם התפתחות התנועה הציונית ככוח פוליטי, יצא העיתון בהצהרת נאמנות לאימפריה העות'מאנית, וטען כי על יהודי האימפריה להישאר נאמנים לה. למרות תפוצתו הגדולה, התנגדותו לציונות הולידה לו מתנגדים רבים בקרב יהודי האימפריה בפרט, ואנשי התנועה הציונית בעולם בכלל. בשל כך עיתונים רבים מטורקיה ומארץ ישראל כתבו מאמרים נגדו.
לפני שנת 1910 פתחה התנועה הציונית במשא ומתן עם עורך העיתון, דוד פרסקו, כדי שזה האחרון יבטל את התנגדותו לתנועה ויפרסם מאמרים התומכים בה. לאחר משא ומתן והתנגדות מצדו של פרסקו, בשל רצונו להשאיר את העיתון חופשי, הגיעו שני הצדדים להסכמה, ופרסקו החל לקבל תשלום חודשי עבור שינוי גישתו כלפי התנועה. אולם הסכם זה החזיק מעמד רק כשמונה חודשים, היות שפרסקו לא עמד בהסכם, ופרסם הערות למאמר שפרסם נחום סוקולוב בעיתונו.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הגיעה תפוצת העיתון לכ-10,000 עותקים, רובם למנויים. בהתחשב בגודל אוכלוסיית הקהילה דוברת הלאדינו, והעובדה שבמקביל לו הופיעו עיתונים נוספים, נחשבת תפוצה זו לגדולה.
עם כותבי העיתון נמנו ד"ר יצחק די-בוטון, דוד אבישר והרב יעקב ברוך.
יצחק אייזיק טויב
ר' יצחק אייזיק טויב (ה'תקי"א, 1751 – ז' באדר ב' ה'תקפ"א, 21 במרץ 1821) היה רבה של קאלוב ואדמו"ר חסידי, מייסד חסידות קאליב.
ביוגרפיה.
יצחק אייזיק טויב נולד בסרנץ' שבהונגריה לאביו ר' יחזקאל, שהיה סוחר וחוכר שדות. מסופר כי כבר בנערותו התבלט הנער יצחק אייזיק בין חבריו ונחשב בעיני יהודי קהילתו כעילוי, למדן ושקדן. בזכרונות ר' דב בער מבוליחוב מספר המחבר כי במסעותיו פגש ביצחק אייזיק הנער (שהיה אז בן ארבע-עשרה), שהיה "יפה מראה ויודע מראה ולומד בקול נעים".
החסידים סיפרו כי נפשו הגבוהה נשאה אותו להתבודד ימים ושבועות בשדות, וכי עסק ברעיית צאן; צמאונו לתורה ולדעת, להתעלות ולהתקדשות לא נתן לו להישאר בחיק הטבע אשר בכפר מולדתו, והוא נדד למרחקים עד שהגיע לבית מדרשו של ר' שמואל שמלקה מניקלשבורג ומשם לליז'נסק אצל ר' אלימלך מליז'נסק. לפי גרסאות אחרות, רבי ליב שרה'ס, תלמידו של הבעל שם טוב, הרגיש ממעמקי רוסיה שבהונגריה חי נער בעל "נשמה גבוהה וקדושה מהיכל השירה והזימרה", והגיע לסרנץ' בקפיצת הדרך על מנת לאסוף את יצחק אייזיק, שהיה לפי גרסה זו יתום לבוש קרעים שעבד למחייתו כרועה אווזים. רבי לייב שכנע את אמו למסרו לידיו, והביא אותו לר' שמלקה מניקלשבורג. יצחק אלפסי עמד על חוסר הדיוק שבמעשיות אלו.
בערך משנת 1781 (יש שמאחרים זאת ל 1784) יושב כרב בנאג'קאלו (קאליב). השפעתו הייתה גדולה והוא מוזכר במקורות רבים כקדוש וצדיק. במחלוקת שהתעוררה בעקבות היתר עגונה, כתב לו החתם סופר: "צדיק ונשגב חסידא ופרישא".
בפעילותו הרבנית בקהילתו ידוע על יסוד תלמוד תורה, חברה קדישא, חברה לביקור חולים, ועוד.
עיקר פרסומו היה לו כצדיק חסידי והגיעו אליו יהודים ממרחקים. הוא נחשב לאדמו"ר החסידי הראשון שישב באופן קבוע בלב הונגריה.
הוא נפטר בז' באדר תקפ"א. בנו ר' משה חיים המשיך את האדמורו"ת אחריו בעיירה רודזול בגליציה.
ניגוניו.
ר' יצחק טויב נודע כמחבר מנגינות ושירים שנתקדשו בקרב חסידיו ואף מחוצה להם. חלקם היו שירים עממיים של האיכרים ההונגרים, שהפכו על ידו בשינויים מסוימים לשירי קודש ודביקות. סופר כי למד ניגונים אלו מהרועים בעת שהיה רועה אווזים בילדותו; לפי גרסה אחרת, ר' יצחק אייזיק "היה נוהג לנסוע יום-יום ליער, היה מקשיב לניגונים המתוקים שמזמרים הרועים ומפזמים בחליליהם, היה תופס אותם ניגונים ומכניסם אחר-כך חזרה אל הקדושה".
מבין שיריו התפרסמו: סול או קוקוש מאר ("קורא התרנגול", בהונגרית); הרועה והאדון; שירנהק רינהק ("הומים צועקים", בהונגרית); גלות גלות (נכתב ביידיש); ועוד. השיר "גלות גלות" עובד ותורגם לעברית בידי דן אלמגור, נקרא "יער יער" והושר בהצגה "איש חסיד היה".
טריפון (פירושונים)
מרדכי אצבאן
הרב מרדכי אצבאן היה פוסק ומקובל בן המאה ה-18 שפעל בעיר מקנס במרוקו והיה החכם הכולל בעיר חלב שבסוריה.
ביוגרפיה.
הרב מרדכי בן הרב יצחק אצבאן, חי ופעל בעיר מקנס שבמרוקו, שם הוא למד אצל הרב משה בירדוגו, מחבר הספר 'ראש משביר' על מסכתות התלמוד. הרב אצבאן התכתב בידידות הרב שמואל חותה מהעיר צפרו שבמרוקו.
החיד"א כתב בספרו שם הגדולים כי הרב אצבאן: . לאחר מספר שנים התמנה שם למשרת הרב הכולל בחלב. בספר ביוגרפי על חכמי חלב נכתב כי הרב אצבאן נפטר בשנת ה'תק"י (1740)
רפאל בליץ
חנינה נשיאותית
עבדים נמלטים
להטוט (מסוק)
א.ל. דוקטורוב
שלמה בידרמן (פילוסוף)
שלמה בידרמן (נולד ב-1947) הוא פילוסוף ישראלי, פרופסור אֶמֶרִיטוּס לפילוסופיה המתמחה בפילוסופיה הודית, פילוסופיה של הדת ובפילוסופיה השוואתית, לשעבר דיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, לשעבר נשיא המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
קורות חיים.
פרופ' בידרמן לימד במשך שנים רבות בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב, והוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטה זו.
בשנת 2015 התמנה פרופ' בידרמן לנשיא האקדמית תל אביב יפו. בינואר 2018 הוא נבחר ליו"ר ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות. בשנת 2020 סיים את תפקידו כנשיא המכללה. כנשיא המכללה, פרופ' בידרמן הוביל וקידם את פרויקט הקמת מעונות הסטודנטים במכללה. כהונתו הייתה שנויה במחלוקת.
בנו הוא ד"ר שי בידרמן, מומחה לפילוסופיה של הקולנוע ולפילוסופיה בקולנוע ובטלוויזיה. מרצה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית בית ברל, המדרשה לאמנות, המחלקה לקולנוע.
סטיגמה חברתית
פאולו דה לה הסה
קיר הבטון סביב רצועת עזה
מכשול הקב&quot;א
קיר הבטון האינדיקטיבי
סיימון לנגטון
סיימון לנגטון (באנגלית: Simon Langton; נולד ב-5 בנובמבר 1941) הוא במאי ומפיק טלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה.
לנגטון נולד באמרשם שבבקינגהאמשייר. הוא בנו של השחקן דייוויד לנגטון שגילם את דמותו של ריצ'רד בלמי בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים".