בכפר ויתקין פעלה תחנת רכבת משנות ה-60 של המאה ה-20 עד לשנת 1997, ונסגרה בטענה של העדר ביקוש מספק- העדר נוסעים. אך מאז סגירת התחנה ב-1997, חלפו שני עשורים והתגבר השימוש בתחבורה ציבורית ותושבי האזור החלו לפנות לרשויות על מנת להקים מחדש את תחנת הרכבת שתוכל לשמש חלק מיישובי עמק חפר.
ניסיונות לפתיחה מחודשת של התחנה.
בשל הביקוש הגדול לתחנת הרכבת פנו התושבים (ואף חברת הכנסת תמר גוז'נסקי) בנובמבר 2000 לשר התחבורה. בפנייה נשאל האם קיים התיכנות להקמת תחנת רכבת בכפר ויתקין
בתגובה לפנייה אמר שר התחבורה, אמנון ליפקין-שחק כי תחנת רכבת באזור אינה בסדר העדיפויות של משרד התחבורה אך במקביל הוא הורה למנהל התכנון ברכבת ישראל לבחון ולקיים סקר ביקושים חדש על מנת לבחון האם אכן נחוץ להקים תחנת רכבת בכפר ויתקין.
יותר מעשור לאחר מכן, בספטמבר 2016 פנתה הדר פרנקו גלאור למנכ"לית משרד התחבורה, קרן טרנר. בפנייה ביקשה פרנקו גלאור לחדש את פעילות הרכבת בכפר ויתקין. אך האחרונה לא קיבלה תשובה ישירה מטרנר ולבסוף ענה בשמה של טרנר מנהל אגף רכבות במשרד התחבורה, משה אמסלם. אמסלם כתב כי קיימות תוכניות פיתוח רבות במסגרתן יפתחו תחנות רכבת חדשות אך תחנת רכבת בכפר ויתקין לא ביניהן.
עם זאת, משרד התחבורה מתכנן להקים מחדש את תחנת הרכבת אחיטוב במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה.
אחת מהתוכניות להקמת תחנת רכבת באזור היא להקים אותה בסמוך לפארק תעשיות עמק חפר, המועצה האזורית עמק חפר מנסה לקדם את הקמת התחנה במערב פארק התעשייה.
בנובמבר 2020 פורסם כי ראש המועצה האזורית עמק חפר, גלית שאול, בכירי המועצה האזורית ומנכ"ל רכבת ישראל, מיכה מייקסנר. שאול ומייקנסר דנו בנושא הקמת התחנה מחדש ואף הקמת תחנה נוספת באזור עמק חפר המזרחי על מנת שיוכל לשמש את תושבי זמר ויישובים צפוניים סמוכים.
מבנה התחנה.
מבנה התחנה עדיין קיים אך אינו בשימוש מאז סגירת התחנה. התחנה היא ללא רציף והיא מכילה מבנה קטן בו יש שני חדרים. התחנה נמצאת כ-500 מטרים מדרום לגשר הרכבת שמעל לנחל אלכסנדר וכ-500 מטרים מצפון למפגש המסילה עם כביש 5720.
יש לי סימפטיה
יש לי סימפטיה הוא שיר שנכתב על ידי המשורר מאיר ויזלטיר, הולחן על ידי שלמה גרוניך ובוצע במקור על ידי נורית גלרון. זהו אחד השירים הידועים ביותר של גרוניך והמזוהים ביותר עמו.
רקע.
השיר נכתב על ידי מאיר ויזלטיר ונכלל בספר שיריו "דבר אופטימי, עשיית שירים" שיצא לאור בשנת 1976.
השיר הולחן ועובד על ידי שלמה גרוניך עבור ערב שירי משוררים השלישי שארגנה תחנת גלי צה"ל בשנת 1980. במסגרת ערב שירי המשוררים, שנערך ביוזמת מחלקת התרבות של גלי צה"ל, הולחנו ובוצעו שירים שנכתבו על ידי משוררים. ערב שירי המשוררים השלישי הוקדש לעיר תל אביב שציינה את שנתה ה-70 ונערך בשיתוף עיריית תל אביב-יפו. את השיר הלחין גרוניך בעת ששהה בניו יורק. כשבוע לפני האירוע ביקש גרוניך את אישורו של ויזלטיר לשימוש ביצירתו. את השיר ביצעה נורית גלרון בליווי נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ב-1982 הכניסה גלרון את השיר לאלבומה "סימפתיה". השיר נכלל גם ב"אלבום משפחתי", אלבום משותף לגרוניך ולשם טוב לוי שיצא ב-1983, באלבום "מאחורי הצלילים" משנת 1984 שהוציאו יחד שלמה גרוניך ומתי כספי, ובאוסף "שלמה גרוניך - המיטב" שיצא ב-2010.
הוידאו קליפ לשיר צולם בחלקו באתרים שונים בתל אביב. בקליפ התזזיתי נראה גרוניך מנגן בפסנתר במדשאת כיכר המדינה, מתרוצץ עם כלבים, דוחף אוטובוס, רוקד על הפסנתר ומטפס על פסלים ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות.
תוכן השיר.
השיר נפתח בשורה: "יש לי סימפטיה לאמנות קונספטואלית בתל אביב".
העיר תל אביב מתוארת בשיר כ"עיר בלי קונספציה", "טיח נופל" וכ"עיר בלתי מרגשת, מאורת טיח נואשת, נדנדת פח רועשת".
בשיר מובעת סימפתיה לאנשי תל אביב שמתוארים כמי שמתאמצים, מתרגשים, מתעקשים ומתייאשים. הסימפתיה מובעת לאנשי העיר למרות עירם והתאורים הלא מחמיאים כלפיה בשיר ואולי אף בניגוד לעיר.
המילה "סימפתיה" היא מילת מפתח בשיר, ומופיעה לא פחות מ-25 פעמים, והיא אף המילה החותמת את השיר.
דניאל פרידמן (שחמטאי)
דניאל פרידמן (בלטבית: Daniels Fridmans; נולד ב-15 בפברואר 1976 ריגה) הוא שחמטאי לטבי וגרמני ממוצא יהודי בדרגת רב אמן.
נכון לאוגוסט 2018, מדורג במקום העשירי בגרמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
בשנת 1992 זכה פרידמן במדליית ארד באליפות העולם בשחמט לנוער עד גיל 16 (אחרי פטר סבידלר ורונן הר צבי).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות לאומיות ובינלאומיות. בשנת 1996 הוא זכה באליפות לטביה. בשנת 1994 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
בשנת 1999 פרידמן היגר בגרמניה. בשנת 2001 הוענקה לו דרגת רב אמן. הוא ניצח במספר תחרויות בינלאומיות (בציריך 2002, במרסיי 2006, בלוזן 2006 בלירפול 2006). בשנים 2008, 2012 ו-2014 הוא זכה באליפות גרמניה. בשנת 2015 הוא זכה במקום השלישי באליפות גרמניה בשחמט.
פרידמן היה חבר נבחרת גרמניה באליפות העולם בשחמט וזכה במדליית זהב אישית בשנת 2013. בשנת 2011 הוא היה חבר נבחרת גרמניה בשחמט שניצחה באליפות אירופה בשחמט לנבחרות.
בשנת 2013 הוא זכה במקום השלישי בתחרות העל גרנקה קלאסיק. בשנת 2015 הוא חלק מקומות 5–7 עם דניאל דרודיצקי בתחרות שנערכה בריגה.
אשתו של דניאל פרידמן היא אנה זטונסקיך, רב אמן לנשים ואלופת ארצות הברית בשחמט.
דניאל פרידמן באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 1996 ל-2014 השתתף פרידמן ב-6 אולימפיאדות שחמט:
האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה
האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה (בספרדית: Carlos de Borbón 29 במרץ 1788 - 10 במרץ 1855), היה הטוען לכתר ספרד, ובכך הביא לפרוץ המלחמות הקרליסטיות.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
קרלוס נולד ב-29 במרץ 1788 בסן לורנסו דה אל אסקוריאל, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד ולמריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת. בין השנים 1808–1814 היו קרלוס ואחיו שבויים של נפוליאון והוחזקו בצרפת. בשנת 1814 חזר קרלוס יחד עם שאר בני משפחתו למדריד, וב-22 בספטמבר 1816 הוא התחתן עם מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד, ממנה נולדו לו 3 בנים. בין השנים 1820–1823 הצליחו הכוחות הליברליים בפיקודו של רפאל דל רייגו לכפות על אחיו פרננדו השביעי, מלך ספרד לפעול לפי החוקה ובשלוש שנים אלה התקיימה מלוכה פרלמנטרית בספרד. בתקופה זו היו שמרנים רדיקליים שרצו להמליך את קרלוס במקום אחיו, אך הוא סירב לכך בתוקף.
בשנת 1830 נולדה לאחיו פרננדו בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, קרלוס. קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אשתו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל. באפריל אותה שנה קרא פרננדו השביעי לקרלוס להישבע אמונים לאיזבלה, נסיכת אסטוריאס, אולם קרלוס סירב לכך בתקיפות.
המלחמה הקרליסטית הראשונה.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס, אשר הוכר על ידיהם כקרלוס החמישי, מלך ספרד, גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של גיסו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלט קרלוס לאנגליה, שם הציעה לו הממשלה קצבה שנתית של 30 אלף לירות שטרלינג, אם יתכחש לטענותיו ולא יחזור לספרד או לפורטוגל, אך קרלוס סירב לכך בהחלטיות. ביולי הוא עבר לצרפת, שם נתמך באופן פעיל על ידי המפלגה הלגיטימית. עד מהרה הצטרף אל חסידיו באליזונדו במערב הפירנאים בספרד, ובאוקטובר 1834 הוציאה גיסתו מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות צו ששלל ממנו את זכויותיו כאינפנטה מספרד, דבר אשר אושר על ידי הקורטס בשנת 1837.
קרלוס נשאר בספרד במשך חמש שנים, ובשנים אלו הוא ליווה את צבאותיו, בלי שהראה תכונה של אומץ אישי, אולם הוא סבל הרבה מצוקה, ולעיתים קרובות נאלץ להסתתר בהרים. בעוד כמה מחסידיו תמכו בו משום שהאמינו בזכויותיו התורשתיות על כס המלכות, אחרים דאגו לשמור על האוטונומיה במחוזות הבסקים, כמו כן היו עימותים מתמשכים בין צוותו הצבאי של קרלוס לבין אנשי הכמורה שהשפיעו עליו.
בשנים הראשונות של המלחמה, היו כמה מקרים שבהם היה נראה שהניצחון יהיה של קרלוס, האחרונה שבהן הייתה המשלחת המלכותית של קיץ 1837, בעת שקרלוס ליווה את צבאו מנווארה עד לפאתי מדריד. קרלוס קיווה להיכנס לעיר בלי שפיכות דמים משמעותית, אולם משהתברר שרק על ידי קרב ינצח בעיר, ויתר קרלוס ולאחר כמה ימים החליט לסגת, תוך שצבאו התפורר לשליש מכוחו הקודם.
אשתו הראשונה מתה באנגליה בשנת 1834, ובאוקטובר 1837 התחתן קרלוס בביסקאי עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
ביוני 1838 מינה קרלוס את רפאל מארוטו למפקדו הראשי. בפברואר 1839 הוציא מארוטו להורג ארבעה גנרלים קרליסטים שמרדו בו, ולאחר מכן כפה על קרלוס למנותו בחזרה לתפקידו והדיח את מתנגדיו. לאחר מכן החל במשא ומתן פרטי עם המפקד הראשי של כריסטינה, ובאוגוסט 1839 נטש את קרלוס לחלוטין. בספטמבר 1839 עזב קרלוס את ספרד לצרפת, שם הוא נכלא לזמן קצר. כמעט שנה נוספת המשיכו כמה ממפקדיו להיאבק בשמו, בעיקר בקטלוניה, אולם עד יולי 1840 כמעט כל ההתנגדות פסקה.
אחרית חייו.