היוצר של רשת "מגניט", סרגיי גאליצקי, הקים את חברת "טנדר" בשנת 1995. החברה מפתחת 30 חנויות סיטונאיות ובשנת 1996 הפכה לאחת המפיצות הגדולות ביותר של כימיקלים ביתיים, בשמים וקוסמטיקה. מגניט פותחת נקודות מכירה בקרסנודאר ובערים אחרות בדרום רוסיה. לאחר מיתוג מחודש התמקדה בפיתוח רשת קמעונאות והחנויות הסיטונאיות נסגרו. בשנת 1997, החברה מרחיבה את קו המוצרים ועוברת לשוק תפעול מעדניות. למרות המשבר במדינה, בשנת 1998 החברה פתחה מרכז סחר במזומן וסחר בכסף בקרסנודאר. על בסיס מרכז זה הוקמה רשת "מגניט" שכיסתה בעיקר מרכזים אזוריים ומחוזיים, ולא את אזורי הבירה. בשנת 1999, כחלק מפיתוח עסקי, נפתח סניף בסנקט פטרבורג.
השם "מגניט" הוא ראשי תיבות למילים "חנות בתעריפים נמוכים" (Магазин Низких Тарифов ברוסית), שם שטבע עובד בחברה בשנת 2000. בשנת 2001 "מגניט" מציגה את המוצרים הראשונים של סימן המסחר שלה. לאחר מכן, מוצרי המותג הפרטי יהוו 9% מסך המחזור וישמשו כמניע להשקת ייצור עצמי לחנויות שרשרת האספקה. בשנת 2001 צמחה רשת מגניט ל־159 חנויות והפכה לגדולה ביותר באותה תקופה בתחום הקמעונאות ברוסיה. בשנת 2002 הופיעו חנויות במוסקבה. בשנת 2003, במסגרת ההכנות לכניסה לבורסה, הוקמה חברת "מגניט" וחברת "טנדר" הפכה לחברה מפעילה.
בשנת 2004 נערך מיתוג מחדש וכתוצאה מכך החלה להפעיל רשת חנויות שכונתיות. במקביל, הושלמה המכירה הסיטונאית של כימיקלים ביתיים ובשמים, ויכולות מרכז הסחר הסיטונאי בקרסנודאר הועברו למרכז ההפצה בקרופוטקין הסמוכה. לאחר 6 שנים מתחילת קיומה, רשת מגניט גדלה לאלף חנויות ברחבי הארץ.
בשנת 2006, ההנפקה הציבורית הראשונית של מניות מגניט נערכה בבורסות מוסקבה MICEX ו־RTS. הכספים שהתקבלו אפשרו לחברה להיכנס לשוק במתכונת חדשה: שלושת הסופרמרקטים הראשונים של מגניט נפתחו כבר בשנת 2007. בשנת 2008 מגניט מגישה בנוסף את מניותיה בבורסת לונדון והפנתה את הכספים ל־10 סופרמרקטים חדשים של הרשת ול־300 חנויות נוחות חדשות. בשנת 2009 מתבסס על ייבוא ישיר של מוצרים מחברות עם נציגות משלהן ברוסיה.
בשנת 2010 נפתחה החנות הראשונה של מגניט שהתמקדה במכירת מוצרים קוסמטיים ונקראה בשם "מגניט קוסמטיק" (Магнит Косметик).
בשנת 2011 הקימה החברה מתחם חממה "קו ירוק" בקרסנודאר לייצור ירקות ועשבי תיבול משלה.
בשנת 2012 החל לפעול "המגניט המשפחתי" הראשון כחנויות משפחתיות בשטח של כ־1,500 מ"ר. עד סוף השנה, החזיקה החברה ב־100 סופרמרקטים ו־6,000 חנויות נוחות.
בשנת 2013 הושקה "מגניטאנרגו", חברת האנרגיה הקמעונאית הראשונה במדינה שמספקת אנרגיה לחנויות הרשת, ובכך מוזילה את עלויות האנרגיה בחנויות ושומרת על מחירים נמוכים. בסוף הרבעון הראשון של 2013, הכנסות החברה הגיעו ל־131 מיליארד רובל, מה שהפך אותה למובילה באותה תקופה בתחום הקמעונאות הרוסית.
בשנת 2014, החברה מתחילה לבנות מתחם חממות משלה בקרסנודאר. בשנת 2015, רשת מגניט פתחה לראשונה ברוסיה את הסניף ה־10,000 שלה והפגינה שיעורי שיא בצמיחה.
בשנת 2017 מספר מרכזי ההפצה של הרשת גדל ל־36. נפתחים גם הסניפים הראשונים של בתי מרקחת.
בשנת 2018, מגניט, יחד עם דואר רוסיה, החלה במכירות בנקודות בדיקה המבוססות על סניפי דואר במוסקבה, בקרסנודאר ובריאזאן. באותה שנה הפכה מגניט לאחת החברות הציבוריות הגדולות בדירוג פורבס העולמי 2000 והפכה לקמעונאית הרוסית היחידה ברשימה זו.
בשנת 2018 רכשה מגניט את מפיץ התרופות SIA Group מקבוצת מרתון הרכישה הייתה חלק מהאסטרטגיה לפיתוח חנויות הקוסמטיקה ובתי המרקחת של הרשת.
בפברואר 2019 רשת חנויות מגניט הכריזה על מיתוג חדש. כך, כל חנויות הרשת עוטרו בסגנון אחיד תחת הסיסמה החדשה "בואו להתיידד במשפחות!".
ביולי 2021 מגניט רכשה את Dixy Holding Limited, המפעילה 2,438 חנויות תחת המותג דיקסי ו־39 חנויות תחת המותג Megamart ברוסיה. מרבית חנויות הנוחות של Dixy ממוקמות במוסקבה ובפרבריה (1,319 סניפים), סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד (438 סניפים). יתר חנויות הנוחות ממוקמות באורל במחוז סברדלובסק (35 סניפים), עוד ארבע חנויות ממוקמות במחוז טיומן. במסגרת העסקה רכשה מגניט גם חמישה מרכזי הפצה ומעל 700 משאיות של רשת דיקסי.
הנהלה.
מרגע הקמת החברה ועד פברואר 2018, סרגיי גליצקי היה המנכ"ל של קבוצת החברות מגניט. בפברואר 2018 החליט גליצקי למכור את מרבית חלקו בחברה לבנק VTB. לאחר מכן נבחר הרכב חדש של הדירקטוריון והוקם צוות ניהול חדש.
מאז 26 ביוני 2019 משמש יאן דנינג בתפקיד המנכ"ל (בעבר כיהנה אולגה נאומובה, שעזבה את החברה ברבעון השני של 2019, כיהנה בתפקיד המנכ"לית). במקביל, מאז 17 בינואר 2019, דנינג הוא נשיא רשת מגניט.
משפט פושעי המלחמה בחברובסק
משפט פושעי המלחמה בחברובסק היו דיונים משפטיים שהתקיימו בין התאריכים 25–31 בדצמבר 1949, בעיר התעשייתית חברובסק (Хаба́ровск) בברית המועצות, העיר הגדולה ביותר במזרח הרחוק הרוסי (Дáльний Востóк) הסמוכה ליפן. שם נשפטו שנים עשר מחברי צבא קוואנטונג היפני כפושעי מלחמה בגין ייצור ושימוש בנשק ביולוגי במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
במהלך המשפטים, הנאשמים, כמו האלוף קיושי קוואשימה, העידו כי כבר בשנת 1941 כ-40 מחברי יחידת 731 השליכו מהאוויר פרעושים חולי דבר על צ'אנגדה. פעולות אלה גרמו להתפרצויות מגפה.
כל שנים-עשר פושעי המלחמה הנאשמים נמצאו אשמים ונידונו לתקופות שנעו בין שנתיים לעשרים וחמש שנים במחנה עבודה. בשנת 1956 שוחררו מי שעדיין ריצו את עונשם והוחזרו ליפן.
בשנת 1950 פרסמה ברית המועצות חומרים רשמיים הנוגעים למשפט באנגלית. הספר נקרא "חומרים על משפטם של אנשי שירות לשעבר של הצבא היפני המואשמים בייצור והפעלת נשק בקטריולוגי". הוא כלל מסמכים מהחקירה המקדימה (כתב האישום, כמה ראיות תיעודיות וחלק מתיעוד החקירה), עדויות של הנאשמים וגם מהעדים, תחינות אחרונות של הנאשמים, כמה ממצאי מומחה ונאומים של התובע והסנגור.
הספר, שהוצא לאור על ידי הוצאת שפות זרות, כבר לא יצא להדפסה, אך בנובמבר 2015 קבעה גוגל ספרים שהוא נמצא כעת ברשות הציבור ופרסמה פקסימיליה שלו ברשת ובנוסף הציעה אותו למכירה כספר אלקטרוני.
לדברי אחד המומחים לביו-אתיקה: למרות הנימה האידאולוגית החזקה שלו והחסרונות הברורים הרבים כמו היעדר שיתוף פעולה בינלאומי, המשפט קבע מעל לכל ספק סביר כי הצבא היפני הכין ופרס נשק בקטריולוגי וכי חוקרים יפנים ערכו ניסויים אכזריים בבני אדם חיים. עם זאת, המשפט, יחד עם הראיות שהוצגו בפני בית המשפט וממצאיו העיקריים — שהוכחו מדויקים להפליא — נדחו כתעמולה קומוניסטית והתעלמו מהם לחלוטין במערב עד שנות ה-80. ההיסטוריון שלדון האריס תיאר את המשפט בהיסטוריה שכתב על יחידה 731: הראיות שהובאו במהלך הדיונים התבססו על שמונה עשרה כרכים של חקירות וחומר תיעודי שנאסף בחקירות בארבע השנים הקודמות. חלק מהכרכים כללו יותר מארבע מאות עמודים של תצהירים... בניגוד למשפטי הראווה במוסקבה בשנות ה-30, ההודאות היפניות שהוגשו במשפט חברובסק התבססו על עובדה ולא על הפנטזיה של החוקרים. האריס גם ציין את המסקנות המבעיתות שנחשפו במשפט, שקשר את הקיסר הירוהיטו לתוכנית הלחימה הביולוגית היפנית, וכן את הטענות כי ניסויי הלחימה הביולוגית היפנית נערכו גם בשבויי מלחמה של בעלות הברית.
אחד המומחים ששימש את התובעים הסובייטים במהלך המשפט, נ. ז'וקוב-ורז'ניקוב, שימש מאוחר יותר בפאנל המדענים בראשותו של ג'וזף נידהם, שחקר את האשמות הסיניות והצפון קוריאניות על לוחמה ביולוגית במלחמת קוריאה, שנערכה על ידי ארצות הברית.
ועדת משמר הגבול הממלכתית של בלארוס
ועדת משמר הגבול הממלכתית של בלארוס (בבלארוסית: Дзяржаўны пагранічны камітэт Рэспублікі Беларусь, ДПК; ברוסית: Государственный пограничный комитет Республики Беларусь, ГПК) היא הגוף הממשלתי המנהל את הגבולות הבינלאומיים של בלארוס. הכוח הצבאי המזוין שלה ידוע בשם שירות משמר הגבול (בבלארוסית: Пагранічны Служба Беларусі; ברוסית: Пограничная служба Беларуси) האחראי לאכיפת חוק, מאבק בהגירה בלתי חוקית ושמירת גבולות. השירות מאבטח את הגבולות עם רוסיה, אוקראינה, פולין, ליטא ולטביה.
היסטוריה.
ועדת הגבול הוקמה על פי צו של הסובייט העליון של בלארוס ב-20 בספטמבר 1991. ב-15 בינואר 1992 תחת מועצת השרים הוקמה המנהלת הכללית של יחידות הגבול הבלארוסיות. ב-19 באוגוסט 1993 החלה עבודת הקמת כוחות הגבול בבלארוס. בשנים 1994–1997 הוקמו / נפרסו יחידות הגבול הראשונות ונערכו הסכמים על שיתוף פעולה בין כוחות הגבול של בלארוס למדינות השכנות.
ב-11 בינואר 1997 חתם הנשיא אלכסנדר לוקשנקו על צו לשנות את שם המנהלת הכללית לוועדה הממלכתית של משמר הגבול. בצו מספטמבר 2007, שם היחידות שונה לשירות משמר הגבול.
משימות.
המשימות העיקריות של ועדת הגבול הממלכתית כוללות:
לשירות הגבול של בלארוס 14 יחידות טריטוריאליות בשליטתו בכל אחד ממחוזות בלארוס.
כליבאר
כליבאר או כלייבר (בפרסית: كليبر, באזרית: Kəleybər קלייבר) היא עיר באיראן, בירת המחוז קליבר (שהוקם ב-2010) שבפרובינציית מזרח אזרבייג'ן. בשנות ה-1950 מנתה פחות מ-2000 תושבים. בהתאם למפקד משנת 2006 קליבר, לפי מספר האוכלוסייה - 9,030 (2,397 משפחות) - הייתה העיר במקום ה-25 בפרובינציה. היא שוכנת בגובה 1240 מטר בחבל ארסבאראן ההררי והירוק. נמצאת במרחק של 63 ק"מ צפונית-מערבית מן העיר אהר, 210 ק"מ צפונית-מזרחית מתבריז ו-812 ק"מ צפונית-מערבית מטהראן.
בתחילת המאה ה-21 הפכה העיר לאתר תיירותי בגלל קרבתו למעוז של באבכ ולשמורת הטבע ארסבאראן.