אליוסקי, שהיה יכול לשחק עבור נבחרת מקדוניה הצפונית (שנקראה בעבר הרפובליקה היוגולסבית לשעבר של מקדוניה), או נבחרת אלבניה בשל מוצאו, בחר לייצג את המדינה בה נולד, מקדוניה הצפונית. לאחר ששיחק בכל הנבחרות הצעירות, ערך אליוסקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של מקדוניה ב-11 באוקטובר 2013, במשחק מול ויילס.
שערו הבינלאומי הראשון נכבש נגד אלבניה ב-5 בספטמבר 2016, במסגרת משחקי מוקדמות מונדיאל 2018. תחילה שיחק אליוסקי בעיקר בעמדת המגן השמאלי, ובעקבות השינוי בעמדות בהן שיחק במסגרות המועדונים הוסט לעמדות התקפיות יותר גם בנבחרת.
ב-12 בנובמבר 2020 היה אליוסקי שותף להעפלתה הראשונה בהיסטוריה של נבחרת מקדוניה הצפונית לטורניר גדול, יורו 2020, לאחר ניצחון 0–1 על נבחרת גאורגיה.
במאי 2021 נכלל אליוסקי בסגל הסופי לקראת יורו 2000, שנדחה בשנה בשל מגפת הקורונה. אליוסקי היה מעורב בתקרית במהלך המשחק הראשון בטורניר מול אוסטריה. מיד לאחר שהבקיע שער לזכות קבוצתו, התעמת מרקו ארנאוטוביץ' מאוסטריה (חצי סרבי במוצאו) עם שחקני צפון מקדוניה (האלבנים במוצאם), אגזון בייטולאי ואליוסקי, והשמיע כלפיהם הערה גזענית בסרבית. מאוחר יותר התנצל ארנאוטוביץ' על התקרית, אך כתוצאה מכך הורחק על ידי אופ"א מהמשחק הבא בטורניר, מול הולנד.
סטטיסטיקות קריירה.
נכון ל-27 ביוני 2022
יהודה לייב רוקח
יהודה לייב רוקח (1950–1890), היה רופא ופעיל ציוני, עורך מדור הרפואה באנציקלופדיה העברית, כיהן כיושב ראש הסתדרות הרופאים בירושלים למעלה מ-17 שנה, כיהן כיושב ראש הליגה הארצית למלחמה בשחפת למעלה מ-15 שנה
ביוגרפיה.
נולד ב-ברדיצ'ב אוקראינה ללאה ובנימין. אביו היה מצאצאי רבי עקיבא איגר.
רוקח למד לימודי יהדות ולימודים כלליים בברדיצ'יב. את בחינות הבגרות סיים בפטרוגרד. בין השנים 1914–1909 למד רפואה בברלין ו-היידלברג. הוסמך לד"ר לרפואה ואחרי שעבר בחינה ממשלתית במוסקבה הורשה לעסוק במקצועו ברוסיה. בעת לימודיו היה בין מייסדי האגודה הציונית "החבר" שנוסדה בשנת 1912 בברלין.
בין השנים 1914–1917 גויס לצבא האימפריה הרוסית, השתחרר בדרגת "קפיטן" (דרגה מקבילה ל-סרן). לאחר שחרורו משירות צבאי, בסוף שנות מלחמת העולם הראשונה היה פעיל בעזרה לפליטים היהודים ובעבודה ציונית ונבחר לסגן יו"ר הוועד הציוני באודסה.
השתתף בארגון העלייה לארץ ישראל באניה "רוסלאן". עלה עם רעייתו לארץ ישראל בשנת 1920.
עבד כרופא בפתח תקווה במשך כשנה וחצי. השתקע בירושלים ועסק ברפואה. תקופה עבד בבית החולים מאיר רוטשילד.
פעילות ציבורית ורפואית.
רוקח היה יושב ראש הסתדרות הרופאים בירושלים למעלה מ-17 שנה, יו"ר הליגה הארצית למלחמה בשחפת למעלה מ-15 שנה. כיהן כיושב ראש הוועד הירושלמי לקרן הקיימת לישראל.
רוקח היה עורך מדור הרפואה באנציקלופדיה העברית. היה חבר מערכת הירחון "הרפואה" בנוסף למאמרים רבים שפרסם, פרסם כ-1,500 סיכומים מהספרות הרפואית העולמית שפורסמו בין השנים 1920–1950.
רוקח היה פעיל בציונות הכללית ובשנים האחרונות במפלגה הפרוגרסיבית והיה יו"ר מועצת סניפה הירושלמי.
בשנותיו האחרונות כיהן רוקח גם כרופא ראשי של חברות הביטוח "יהודה" ו"ציון"
רוקח נפטר בירושלים, ט"ז בטבת תשי"א, 25 בדצמבר 1950. הוא נקבר בבית הקברות סנהדריה.
חיים אישיים.
ב-1918 נשא לאשה את סימה לבית ברודסקי.
בניו: עמנואל (עו"ד בצה"ל, שרת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה), ואבשלום.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939.
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר י.ל. רוקח (ירושלים): לשאלת ההיפוטוניה המקורית (ישיבה ד', יום ה', 1 ביוני)
ג'יימס שארפלס
ג'יימס שארפלס (באנגלית: James Sharples; 1751 או 1752 – 26 בפברואר 1811) היה צייר פורטרטים אנגלי, שעבר לארצות הברית בשנת 1794. לראשונה הציג באקדמיה המלכותית בשנת 1779.
חייו.
ג'יימס נועד לראשונה להיות איש דת קתולית, אך בחר להיות אמן. ג'יימס שארפלס עמד בראש משפחת אמני פורטרטים מצליחים, כולל אשתו השלישית אלן שארפלס, לה נישא אחרי ששתי נשותיו הקודמות נפטרו קודם. נולדו לו ארבעה ילדים: ג'ורג' מאשתו הראשונה; פליקס תומאס שארפלס מנישואיו השניים; וג'יימס שארפלס ג'וניור (בערך 1788–1839) והבת רולינדה שארפלס (1793–1838) מאלן אשתו השלישית.
פליקס, ג'יימס ג'וניור ורולינדה הצטרפו למפעל היצירה המשפחתי בגילאים 17, 15 ו-13 בהתאמה. לפני שהתחתן עם אלן וואלאס, ג'יימס היה פעיל בבריסטול, ליברפול ובאת', שם לימד רישום.
המשפחה עזבה לארצות הברית בשנת 1796, אך על פי יומניה של אלן, ספינתם נתפסה על ידי הצרפתים, ובמשך שבעה חודשים בילתה המשפחה בברסט, ליד שרבור.
לבסוף כשנחת בניו יורק, הפך ג'יימס לפופולרי בזכות הדיוקנאות הקטנים שלו בפסטל ובמיניאטורות שלו.
בין השנים 1796–1801 עבד בעיקר בפילדלפיה ובניו יורק, ובעיקר בציורי דיוקן. המשפחה נסעה ברחבי אזור ניו אינגלנד כציירי פורטרטים נודדים, חיפשה עבודה ויצרה עותקים זולים מדיוקנאות המקור שעשו מדמויות פופולריות וידועות, כמו ג'ורג' וושינגטון וג'יימס מדיסון.
משפחת שארפלס בנתה מוניטין של ציירי דיוקנאות מדויקים וגם צברה הון צנוע. כחלופה קיימא לדיוקנאות צבעי השמן הגדולים של גילברט סטיוארט וג'ונתן טרומבול, תרמו הפסטלים הקטנים שלהם שיוצרו בקנה מידה גדול, לתעשיית הפורטרטים הפדרלית הגדלה.
לאחר שנתקלו בבעיות בשכירות ביתם בבאת' בשנת 1801, חזרה משפחת שארפלס לאנגליה. המלחמה בין צרפת לבריטניה עיכבה את חזרת המשפחה לארצות הברית. פליקס וג'יימס חזרו בשנת 1806, והוריהם ואחותם רולינדה נסעו אחריהם בשנת 1809. לאחר מותו של ג'יימס שארפלס בהתקף לב במהלך חורף קר במיוחד בשנת 1811, חזרה המשפחה לאנגליה. רק פליקס בחר להישאר בארצות הברית.
ציורים.
ג'יימס שארפלס ביסס את הקריירה שלו באמריקה בשנת 1794 בכך שהציע ליצור דיוקנאות של פוליטיקאים מקומיים ולאומיים. לאחר מכן השתמש בדיוקנאות המקוריים כדי להראותם כדוגמאות ללקוחות חדשים או ליצור עותקים של המקור. במהלך תקופה זו, עותקים של דיוקנאות של אנשים מפורסמים היו פופולריים, אף שהתחרות בין האמנים הייתה אינטנסיבית, ורבים נאלצו לנסוע על מנת למצוא לקוחות.
גיימס שארפלס השתמש לעיתים קרובות בפיזיוגנוטרס ( ) כלי עזר מכני להעתקת ציור או שרטוט בצורה מדויקת (כמו פאנטוגרף או פוליגרף העתקות) . את המקור שמר ג'יימס באוסף האישי שלו. לאחר מכן הוא היה מכין את העתקים הרבים למכירה נוספת. הוא גם צייר דיוקנאות פסטל בגודל חזה (שלושת רבעי גוף) עם מגע עדין ומדויק. לוח הצבעים שלו היה בעיקר שחור, לבן ואפור. הגוף היה מעוצב בגווני עור והרקעים היו בדרך כלל כחולים. "עמוד התווך של עסקיו של שארפלס היה יצירת העתקים מדיוקן ציור ממשי שהוא עשה מוושינגטון, בדיוק כמו שגילברט סטיוארט הכין העתקים בשמן של דיוקנו של הנשיא הראשון." שארפלס גבה 15 דולר לציור פרופיל ו-25 דולר תמורת נוף מלא.
הנושאים של שרפלס כללו את ג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, הסטר תראל, ג'וזף פריסטלי, ג'יימס מדיסון, דולי מדיסון וג'ון אדמס. בני משפחתו של שארפלס השתתפו כולם בשכפול הדיוקנאות המקוריים, מה שלעיתים הקשה על הבחנה בין המקור לשכפול.
אזור הגנת הסביבה בקאירוסו
אזור הגנת הסביבה בקאירוסו (בפורטוגזית: Área de Proteção Ambiental de Cairuçu) הוא אזור מוגן בדרום מדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל. הוא מכיל חלקים חשובים מהיער האטלנטי. האזור הוכרז כאתר מוגן ב-27 בדצמבר 1985 ומאז מנוהל על ידי מכון צ'יקו מנדס לשימור המגוון הביולוגי. ב-2019 הוכרז אתר מורשת עולמית כחלק מאתר המורשת "פאראטי ואיליה גראנדה – תרבות ומגוון ביולוגי".
מיקום.
אזור הגנת הסביבה בקאירוסו שוכן ליד פאראטי, הנמצאת בדרום מדינת ריו דה ז'ניירו. האזור כולל מספר כפרים וכן את השמורה האקולוגית ז'ואטינגה. הוא צמוד באזורים מסוימים לפארק הלאומי סרה דה בוקיינה.
אקולוגיה.
האזור כולל חלקים חשובים מהמערכת האקולוגית ביער האטלנטי וכולל את המעברים השונים מחוף מנגרובים ליערים טרופיים בגבעות. האזור כולל מערכת אקולוגית מפותחת הכוללת מינים מוגנים רבים כגון: מורוקי דרומי, נמרון מנוקד, צב ים ירוק, אלמוגי ג'ינג'ר ים, שפמנונאים שונים, נץ לבן צווארון, תוכי חום-גב ועקב שחור מצויץ.
לודמילה אוליצקיה
לודמילה אוליצקיה (ברוסית: Людмила Евгеньевна Улицкая; נולדה ב-21 בפברואר 1943) היא סופרת ומחזאית רוסייה ממוצא יהודי זוכת פרס אוסטריה לספרות אירופית, פרס מדיסיס הצרפתי, פרס פנה האיטלקי, הפרס הקוריאני על שם הסופרת פארק קיונג ני, פרס סימון דה בובואר ופרס בוקר הרוסי. חברת מסדר הדקלים של האקדמאים, בולשאיה קניגה ומסדר האמנויות והספרות, קצינה בלגיון הכבוד הצרפתי.
חייה.
אוליצקיה גדלה במוסקבה והיא בעלת תואר ראשון בגנטיקה מאוניברסיטת מוסקבה. היא עבדה במכון הגנטי של מוסקבה עד שפוטרה מנימוקים של פעילות אנטי-ממשלתית. היא המירה דתה לנצרות במהלך שנות ה-70, אך מזדהה בתרבותה כיהודייה. לאחר פיטוריה הצטרפה כיועצת אמנותית לתיאטרון הקאמרי היהודי במוסקבה, פרסמה סיפורים קצרים, ספרי ילדים, מחזות ופרוזה. נושאי הכתיבה של אוליצקיה עוסקים במהגרים יהודים, סירובניקים, עולים לישראל והקצנה לאומית (כולל מעורבות גיבור ספרה בטבח מערת המכפלה), היחס בין יהדות ונצרות, ערבים ויהודים, גרמנים ויהודים.
לעברית תורגמו ספריה:
טיבור סטמארי