בעת פציעה של רקמה אשר איננה מתחלקת, נכנסת רקמת החיבור, ועמה הפיברובלסטים, לחלל שנפער ויוצרת צלקת. בריפוי הפצע מעורבים בעיקר התאים הפיברובלסטיים, ויש אף חזרה של פיברוציטים למצב פעיל, תוך כדי הפיכה חזרה לפיברובלסט.
בה&quot;ד 1
פיברובלסטים
בדסמ
האות Q (קיו) היא האות השבע-עשרה באלפבית הלטיני. האות מייצגת, מבחינה פונולוגית, עיצור ענבלי, סותם, אטום, כמו האות ק' בשפה העברית, וכמו האות ق בשפה הערבית.
בתעתיק השפה הסינית, מסמנת Q את הצליל "צ'".
באנגלית, אחרי האות קיו (Qq) כמעט תמיד תבוא האות יו (Uu). לדוגמה: Queen, Question. יש רק מספר מילים מצומצם החורג מכלל זה .
ייצוגים אלטרנטיביים.
באלפבית פונטי האות Q מיוצגת על ידי המילה "קוויבק" (Quebec).
בקוד ASCII מיוצגת האות על ידי 81 (Q) ו-113 (q).
בקוד מורס האות מיוצגת על ידי קו קו נקודה קו:
בכתב ברייל:
ינובסקה
ינובסקה (Janowska) או ינובסקי היה מחנה עבודה שהוקם בעת הכיבוש הנאצי בפאתי העיר לבוב שבפולין (כיום באוקראינה), ובהמשך שימש כמחנה ריכוז למשלוחי יהודים למחנות ההשמדה וכאתר רצח המוני.
היסטוריה.
המחנה התחיל את דרכו כמפעל חימוש שהוקם ברחוב ינובסקה בפרברי לבוב בספטמבר 1941, חודשים אחרים לאחר כיבוש האזור בידי גרמניה הנאצית. המפעל נועד לספק את צורכי הורמאכט והלופטוואפה, והעסיק כ-350 עובדי כפייה מיהודי לבוב. בתוך שבועות אחדים הפך המפעל למחנה עבודה סגור ומגודר, ובהדרגה גדל מספר עובדי הכפייה בו ב"מגויסים" מבין יהודי לבוב. היות שראש היודנראט של לבוב, יוסף פרנס, סירב לשתף פעולה במסירת עובדי כפייה למחנה ינובסקה, הוא הוצא להורג, ותחתיו מונה אברהם רוטפלד, שכעבור שלושה חודשים מת והוחלף בהנריק לנדסברג.
במרץ 1942 הגיעו למחנה עוד כמה מאות עובדי כפייה יהודיים כתוצאת האקציה שנערכה בגטו לבוב. תחנת הרכבת קלפארוב הסמוכה לינובסקה שימשה לשילוח 15,000 קורבנות האקציה שנבחרו למשלוח למחנה ההשמדה בלז'ץ באמצעות קרונות בקר.
בהמשך, הפך ינובסקה למחנה המעבר העיקרי אליו נשלחו יהודי לבוב כתחנה בדרך לשילוחם למחנות ההשמדה, בעיקר לבלז'ץ. המחנה התרחב בסדנאות עבודה נוספות, ואסיריו הועסקו גם בעבודות בלתי-יצרניות בעליל כגון חפירת בורות והעברת גלי אבנים מצד לצד, במטרה לשבור את גופם ונפשם. שטח המחנה הוגדל, במקביל לצמצום בשטחו של הגטו בלבוב, והוא הפך להיות מחנה ריכוז.
אסירי המחנה סבלו מהתעללויות קשות, רעב ומחלות. אל המחנה נשלחו יהודים מלבוב ומיישובי הסביבה, שם עברו סלקציה שבה מיעוטם שנמצא כשיר לעבודה נשאר לעבוד בו, בעוד מרביתם הועמסו בתוך זמן קצר על רכבות למחנות ההשמדה.
בתחילת 1943 החל מחנה ינובסקה עצמו לקבל אופי של מחנה השמדה. בשטחי החולות שבסביבתו הוצאו להורג ביריות אלפים מבין היהודים שנשלחו אליו, בעיקר שארית הפליטה של יהודי גטו לבוב. העסקת עובדים יהודים במפעלים צומצמה משמעותית, תקופת הכליאה במחנה התקצרה, והואץ תהליך ההשמדה. מדי פעם הוצאו שילוחים להשמדה מן המחנה (ב-1943 שונה היעד לסוביבור לאחר שמחנה בלז'ץ נסגר). האסירים גורשו לעיתים עירומים, גם בימי החורף, על מנת למנוע מעשי בריחה והתקוממות. על ההתעללויות וההוצאה להורג פיקדו באכזריות מפקדי המחנה הגרמנים, אוברשטורמפיהרר פריץ גבאואר ואוברשטורמפיהרר גוסטב וילהאוז שנהגו להשתתף אישית, במו ידיהם, ברציחות באמצעות ירי וחנק.
במחצית השנייה של 1943 החלה התארגנות של קבוצת אסירים למרד, ולתוך המחנה הוברחו תוך סיכון רב מספר כלי נשק ותחמושת בידי עובדים שנשלחו לעבודה מחוץ למחנה. כאשר החליטו הגרמנים על חיסול סופי של המחנה, בנובמבר 1943, היו אכן מספר ניסיונות התנגדות חמושה, אך לא הצליחו לארגנו לכלל מרד כולל. בין היתר התמרדו עובדי הזונדרקומנדו של מבצע 1005, שהועסקו באיסוף ושריפת הגופות לטשטוש הראיות. ניסיונות ההתנגדות דוכאו, אחרוני אסירי המחנה נרצחו והמחנה עצמו חוסל.
בהיעדר רישומים אין ידיעה ודאית על מספר הקורבנות שמצאו את מותם בינובסקה, אך מעריכים כי נספו באתר עצמו רבבות יהודים, ורבבות אחרים הועברו דרכו להשמדה במחנות אחרים.
טנגו המוות.
בזמן העינויים, העבודות וההוצאות להורג תמיד נוגנה מוזיקה במחנה. התזמורת הורכבה מאסירי המחנה, שניגנו תמיד את אותה המנגינה שכונתה בפני האסירים "טנגו המוות". בתזמורת היו פרופסור לבובסקי מנהל הקונסרבטוריון הממשלתי שטילס, מנצח האופרה מונד ועוד נגנים יהודים מפורסמים.
תמונת הלהקה הייתה אחת ממסמכי עדות בתהליך ההאשמה במשפטי נירנברג. בזמן ההוצאות להורג בתלייה פקדו על הלהקה לבצע את טנגו המוות, ובזמן העינויים לבצע פוקסטרוט. לפעמים בערב הורו ללהקה לנגן מתחת לחלונו של מפקד המחנה למשך שעות.
על סף השחרור של לבוב על ידי יחידות הצבא האדום, הנאצים העמידו במעגל 40 מאנשי הלהקה בזמן ששומרי המחנה הקיפו אותם במעגל סגור ופקדו עליהם להתחיל לנגן. בהתחלה הוצא להורג מנצח התזמורת מונד, לאחר מכן בפקודת מפקד המחנה כל פעם נכנס חבר אחר של התזמורת למרכז המעגל, הניח את כלי הנגינה שלו על הארץ, התפשט לגמרי, ולאחר מכן הוצא להורג על ידי ירייה בראשו.
ניסיונות לשחזר את "טנגו המוות" לא צלחו - התווים לא נשמרו, וכמה מהאסירים ששרדו, בניסיון לשחזר את המנגינה על-פי זיכרונם, נכנסו לטרנס או שהתחילו בבכי קשה. משערים שהמנגינה הייתה מנגינת הטנגו הפולנית המפורסמת באותה התקופה ""This is the Last Sunday" ובגרסה הרוסית "Wearied Sun""
האות R (אר) היא האות השמונה עשרה באלפבית הלטיני.
מקורה של האות R באות היוונית רו שהתפתחה מהאות הכנענית "ר". האות מייצגת את הצליל "ר".
ייצוגים נוספים.
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה רומיאו (Romeo)
בקוד מורס מיוצגת האות על ידי נקודה קו נקודה:
בקוד ASCII מיוצגת האות על ידי 83 (R) ו-114 (r).
בכתב ברייל:
קיו
הדרך לרציף ויגן
הדרך לרציף ויגן (באנגלית: The Road to Wigan Pier) הוא ספר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1937.
הספר הוזמן מאורוול על ידי המו"ל השמאלני ויקטור גולאנץ, ולצורך איסוף החומר לכתיבתו שהה אורוול כחצי שנה בעיירות הכורים בצפון אנגליה. בחלקו הראשון, הספר מתאר את תנאי החיים של הכורים. חלקו השני הוא תיאור, בחלקו אוטוביוגרפי ובחלקו פוליטי, של גישתו של אורוול לניסיונות לצאת מהמשבר הכלכלי ששרר בבריטניה באותו זמן. אורוול הגדיר את עצמו בספר כסוציאליסט, אבל גם תקף רבות מהגישות שהיו מקובלות באותו זמן בשמאל הבריטי. ההתקפה הזו גרמה למו"ל גולאנץ להסכים להוצאת הספר רק בתוספת פתיחה שלו, בה הוא מתפלמס עם עמדותיו של אורוול. חלקו הראשון של הספר נחשב לאחד מהתיאורים החזקים של חיי הכורים בצפון אנגליה, וחלקו השני כולל תובנות מרתקות על תפקידו של השמאל, ועל התפתחותו האישית של אורוול כסופר פוליטי.
שלושה פרקים מתוך הספר מופיעים בעברית באוסף מתחת לאף שלך - מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול (דביר 2005, מאנגלית: יועד וינטר-שגב).
מחווה לקטלוניה
"מחווה לקטלוניה" (אנגלית: Homage to Catalonia) הוא ספר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1938.
הספר מחווה לקטלוניה כולל את חוויותיו של אורוול מהשתתפותו בלחימה נגד הפשיסטים במלחמת האזרחים בספרד. אורוול היה חייל מיליציית POUM המרקסיסטית, והספר גם כולל תיעוד של המאבק העקוב מדם שהתנהל בתוך המחנה הרפובליקני עצמו. במאבק פנימי זה נלחמו הקומוניסטים ואנשי משמרות ההסתערות באנרכיסטים ובמרקסיסטים שהתנגדו לקומוניזם הסובייטי.
הספר נדחה על ידי המו"ל ויקטור גולאנץ, עד אז המו"ל הקבוע של אורוול, ופורסם לבסוף על ידי הוצאת פרד וורבורג, שהייתה אז קטנה למדי. המהדורה הראשונה של הספר נמכרה רק ב-700 עותקים, אך כיום הוא נחשב לאחד התיאורים החזקים של מלחמת ספרד ולמסמך חשוב על התפתחותו הפוליטית של אורוול עצמו, בעיקר כאיש שמאל רדיקלי אנטי-קומוניסטי. וורבורג היה גם המו"ל שהסכים להוציא לאור את חוות החיות של אורוול, לאחר שהספר נדחה מסיבות פוליטיות על ידי מספר הוצאות אחרות באנגליה.
הספר תורגם במלואו לעברית לראשונה רק בשנת 2012 בהוצאת עם עובד הגם שקטעים ממנו הופיעו בעברית עוד קודם לכן באוסף "מתחת לאף שלך" (דביר 2005) הכולל מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול. אוסף זה כולל גם את המאמר "מבט אחורה על מלחמת ספרד" (1943), מאמר החופף במידת מה לנושאי "מחווה לקטלוניה".
טימוטי פיקרינג
מדינת מסצ'וסטס
טימותי פיקרינג
מיכאל אברהם
הרב מיכאל דוד (מיכי) אברהם (נולד ב-15 בינואר 1960) הוא רב, ד"ר לפיזיקה עיונית ור"מ במכון הגבוה לתורה של אוניברסיטת בר-אילן. עוסק בפילוסופיה, מדע והגות יהודית ומחבר ספרים בנושאים אלו.
קורות חיים.
אברהם נולד בחיפה לג'ורג' ואווה (ממוצא הונגרי) ולמד במדרשיית נועם שבפרדס חנה. עם משפחתו היה מראשוני התושבים באלקנה. לאחר מכן למד בישיבת הר עציון באלון שבות, ובצה"ל שימש כמדריך מפקדי טנקים. אחרי השירות הצבאי התקרב לדעות חילוניות (על אף שלדבריו מעולם לא הרגיש עצמו כשייך לסקטור זה סוציולוגית, אלא רק בחלק מדעותיו), אולם בהמשך חזר לדת ואף החל ללמוד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק, בכולל של ישיבת פוניבז' ובכולל חזון איש (במקביל ללימודיו האקדמיים). אברהם בעל תואר מהנדס חשמל ואלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהצטיינות בפיזיקה עיונית באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת פרופסור חיים הלפרן, ותואר שלישי בהצטיינות באותו התחום בהדרכת פרופ' משה קוה. בהמשך עשה אברהם פוסט-דוקטורט במחלקה לפיזיקה כימית במכון ויצמן למדע אצל פרופ' איתמר פרוקצ'יה ובמחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן אצל פרופ' משה גיטרמן.