שיר מפורסם אחר שהושר בפי החיילים הגרמנים היה "argonnerwaldlied" - חצות ביער ארגון, הידוע גם כ"שיר הפיונירים", המתאר את השקט שלפני הסערה, את ההסתערות על קווי הצרפתים ואת דממת המוות שלאחריה.
שירים רוסים.
רפרטואר השירים שליווה את החיילים הרוסים לקרב בתקופת מלחמת העולם הראשונה כלל שירי הלל לכבוד הצאר ניקולאי ושירים פטריוטים שעסקו במולדת הרוסית, לצד שירים פופולריים מתקופת מלחמת רוסיה–יפן בין השנים 1904-1905.
&lt;BR&gt;הצאר ניקולאי חשב תחילה לפקד בעצמו על יחידותיו ולהוביל את הצבא הרוסי לקרב מול הגרמנים, אך הוא שוכנע לבסוף לוותר על התפקיד לטובת דודו הדוכס הגדול ניקולאי ניקולייביץ'. אבל חיילי הצאר יצאו לקרב כשבפיהם השיר "הורה! למען הצאר, אביה של רוסיה!". שירים נפוצים אחרים בקרב חיילי הצאר היו "גלורי, גלורי אמא רוסיה" ו"המוות בקרב לא יפחידנו". ההמנון של רוסיה הצארית, שהוחלף בעקבות מהפכת 1917 היה "אל, נצור את הצאר!" (Боже, Царя Храни!) שחובר ב-1833.
אחד השירים הנודעים, המושמעים והפופולריים ביותר באותה התקופה היה "על גבעות מנצ'וריה" (На сопках Манчьжурии, בתעתיק: נָה סוֹפְּקָךְ מַנְצְ'ז'וּרִי) שיר מלנכולי שנכתב במקצב וואלס לאחר סיום מלחמת רוסיה-יפן, ב-1906. את שיא הפופולריות שלו צבר השיר בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה. שיר פופולרי נוסף מאותה התקופה הוא "וריאג" (Варя́г), המספר את סיפור הגבורה של מלחי הסיירת הממוגנת הרוסית "וריאג" שלחמו בינואר 1904, בעזרת ספינת תותחים מיושנת נוספת, ב-14 משחתות וסיירות של הצי היפני במהלך מלחמת רוסיה–יפן. כל המלחים ששרדו את הקרב זכו במדליה מיוחדת והשיר נכתב לכבודם.
השיר המזוהה ביותר עם התקופה נקרא "היי שלום אשה סלאבית" (ברוסית: Прощание славянки). השיר נכתב כמארש ב-1912 על ידי וסילי איבנוביץ אגפקין והוא הקדיש אותו לנשים הבולגריות הממתינות בדאגה לבעליהן שיצאו להילחם נגד הטורקים במלחמת הבלקן הראשונה. מילות השיר שונו לאחר פרוץ המלחמה. מחבר השיר גויס לימים למשטרה החשאית הרוסית, הנ.ק.ו.ד., אבל עמד בראש התזמורת החשאית של הארגון החשאי. בסיום מלחמת העולם השנייה זכה אגפקין לכבוד מיוחד. הוא ניצח על שתי התזמורות שליוו את מצעד הניצחון על גרמניה הנאצית, בכיכר האדומה במוסקבה. התזמורות ניגנו 4 מארשים בלבד, אחד מהם היה "היי שלום אשה סלאבית" (Proshchanie Slavianki") שהפך עם הזמן לגדול המארשים הרוסים בכל הזמנים - "אדומים", "לבנים", קומוניסטים ואנטי-קומוניסטים, כולם אהבו את השיר המושמע עד היום ברוסיה.
התמונה המלווה את השיר היא תמונת כל המלחמות שידעה רוסיה - חייל עולה לקרון רכבת ונפרד מנערתו הדומעת, העומדת על הרציף. את השיר נהגו להשמיע ברמקולים, בתחנות הרכבת ברוסיה. למילות השיר היו מספר גרסאות שונות, הידועה שבהן נכתבה לאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי וסילי לזרב. לשיר יש גם גרסה עברית, "בין גבולות", למילים של חיים חפר:
בין גבולות בהרים ללא דרך
בלילות חשוכי כוכבים
שיירות של אחים בלי הרף
למולדת אנו מלווים.
לעולל ולרך
שערים פה נפתח
למך ולזקן
אנו פה חומת מגן.
בתקופה הסוערת של מלחמת האזרחים ברוסיה, בין "האדומים" ל"לבנים", בין השנים 1918 ל-1920, התבלט מעל שירי התקופה "מארש הפרשים האדומים" או "פרשי בודיוני" , "Marsh konnikov Budionnogo". סמיון בודיוני פיקד על ארמיית הפרשים הראשונה.
שירים בולגרים.
שיר הלכת הידוע ביותר בבולגריה בתקופת מלחמת העולם הראשונה נקרא "החייל שלנו הוא גיבור" ("Великe нашият войник"). השיר נכתב ב-1916 באזור אדירנה בטורקיה, לכבודו של הרגימנט ה-23 שנלחם לצד הרוסים נגד הטורקים, במעבר ההרים שיפקה, ברכס הרי הבלקן, וזכה לתהילה רבה בבולגריה בעקבות לחימת הגבורה של חייליו. השיר נכתב על ידי קונסטנטין גאורגייב והולחן על ידי מיכאיל שקרדז'ייב שבעצמו היה חייל במלחמה. שיר זה הפך ב-2001 להמנון הצבא הבולגרי. קדם למארש זה שיר הלכת Шуми Марица
("שטוף דם זורם המריצה") שמילותיו נכתבו על ידי ניקולה ז'יבקוב שהיה מהחיילים הבולגרים שנלחמו לצד הרוסים בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). השיר הושר לפי לחן פופולרי באותה עת. ב-1912 שיכתב המשורר הבולגרי הלאומי איוון ואזוב את המילים. השיר שהפך להמנונה של המדינה הבולגרית החדשה, היה פופולרי גם במלחמת העולם הראשונה . אחד משירי המלחמה הפופולריים ביותר בבולגריה נקרא "מורשתנו", הוא חובר והולחן על ידי איואן יונצ'ב וגאורגי שגונוב ב-1915 .
שירי האימפריה העות'מאנית.
את מנגינות הלכת שליוו את חיילי טורקיה העות'מאנית לקרבות נגד הצבאות הפולשים בגליפולי הובילו שירי לכת שניגנה תזמורת היניצ'רים, תזמורת צבאית טורקית מסורתית, הנחשבת למבשרת התזמורות הצבאיות בעולם. התזמורת, המכונה MEHTER
שהראשונה מסוגה הוקמה עוד במאה ה-14, ניגנה את המארש "סדין דדן", המארש הצבאי הטורקי הידוע והפופולרי ביותר.
בעקבות הקרבות הקשים בגליפולי, חוברה בטורקיה בלדה נוגעת ללב על הלוחמים הטורקים שנפלו בקרב. גליפולי נקראת בטורקית "צ'נקלה" (çanakkale), והבלדה נקראת: "צ'נקלה תורקוסו" (çanakkale türküsü).
שירו האנטי מלחמתי של אלתרמן: "אל תתנו להם רובים".
בראשית שנות ה-30 התפרסם שיר פציפיסטי מיוחד במינו, בין חניכי תנועות הנוער החלוציות בארץ ישראל. היה זה שירו של המשורר נתן אלתרמן, "אל תתנו להם רובים". השיר הוא תגובה מאוחרת למלחמת החפירות באירופה, במלחמת העולם הראשונה. אלתרמן לא כינס את השיר בספריו. ממילות השיר (שהולחן על ידי סטפן ווֹלְפֶּה ולימים גם על ידי דויד ברוזה):
דולי סיטי (מחזה)
המחזה דולי סיטי הוא עיבוד בימתי לספרה של אורלי קסטל-בלום "דולי סיטי".
קבוצת התיאטרון של הזירה הבינתחומית בירושלים.
בדצמבר 2006 הועלתה ההצגה "דולי סיטי" בתיאטרון הקאמרי על ידי קבוצת התיאטרון של הזירה הבין-תחומית בירושלים.
תיאטרון האוניברסיטה.
בינואר 2013 הועלה עיבוד נוסף של "דולי סיטי" בתיאטרון האוניברסיטה של אוניברסיטת תל אביב, בעיבוד של עדי ברק ובבימוי של נתי בן-חנן, תלמידה לתואר שני במסלול שחקן יוצר-חוקר בחוג לאמנות התיאטרון. הטקסט של המחזה נאמן מאוד לזה של הרומן המקורי.
שחקנים - יוצרים.
הבמאית נתי בן חנן סיפרה על יחסה לרומן "דולי סיטי":
על עיבוד הספר למחזה כתב/ה עדי ברק:
שירי מלחמת העולם השנייה
שירי מלחמת העולם השנייה הם שירים שהיו פופולריים בתקופת המלחמה וביטאו את רוח תקופתה. שירים אלו כוללים בין השאר שירי לכת, שירי קרב ושירים פטריוטיים שנועדו לעודד את החיילים בדרכם אל הקרב ואת האוכלוסייה האזרחית בעורף. שירי המלחמה הושמעו ברדיו ובמערכות הכריזה של תחנות הרכבת והושרו על ידי החיילים והאוכלוסייה האזרחית.
היו שירים שהתחבבו בו זמנית על לוחמים משני צידי המערכה, כמו השיר לילי מרלן. השיר הרוסי הפופולרי קטיושקה הפך גם להמנון הפרטיזנים האיטלקים. חלק מן השירים היו שירים מלנכוליים, שיר עצב ופרידה מהבנים והבעלים שיצאו לקרב, מהאהובה שנותרה בבית, שירים על העולם שחרב, על שורת הנופלים האין סופית, על העיירה הבוערת וחלקם שירים עם תקווה, כמו שיר הפרטיזנים היהודים "אל נא תאמר הנה דרכי האחרונה" או "אנו עוד ניפגש" ו"צוקי דובר", שיריה של ורה לין, שביטאו שורה ארוכה של שירי "שש אחרי המלחמה".
שירים רוסיים.
השירים בקרב חיילי הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, המכונה במדינות ברית המועצות לשעבר "המלחמה הפטריוטית הגדולה" היוו מרכיב חשוב בגיבוש החיילים, בהגברת המורל וגם בעידוד העורף האזרחי. את הטון נתנה בעיקר מקהלת הצבא האדום, שהפכה עם הזמן ללהקת הייצוג החשובה ביותר של ברית המועצות. היא הוקמה בשנת 1928 על ידי פליקס דנילוביץ. החליף אותו אחר כך אלכסנדר אלכסנדרוב, שנתן למקהלה את צביונה המוכר.
בתקופת המלחמה נרתמה הלהקה להרמת המורל באמצעות הופעות בקו החזית ובשידורים ברדיו הרוסי. השיר המזוהה ביותר עם המלחמה הפטריוטית הגדולה נקרא מלחמה קדושה (Священная война). הוא חובר ימים ספורים בלבד לאחר פריצתה, ומילותיו בקעו מתוך הרמקולים בתחנת הרכבת, שבהן נאספו מיליוני חיילים לשדרות הקרב, ועד מהרה הפך להמנון המלחמה. את השיר כתב וסילי לבדב-קומאץ' והלחין מנהל מקהלת הצבא האדום, אלכסנדר אלכסנדרוב.
המלחמה הגיעה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941. יומיים לאחר מכן ביקש העיתון "איזווסטיה" מאלכסנדרוב להלחין את השיר שכתב לבדב-קומאץ'. כבר באותו ערב הולחן השיר, והושר בלילה לראשונה בידי מקהלת הצבא האדום. כעבור ימים אחדים שרה המקהלה את השיר באוזני אלפי חיילים שעמדו לצאת לחזית. השיר הותיר על הלוחמים רושם עז ולימים סיפרו אחדים מהם כי עברה בהם צמרמורת כששמעו את השיר לראשונה והם חשו כאילו כל מילה יצוקה מעופרת או פלדה. השיר ליווה את הלוחמים כל הדרך, לאורך כל שנות המלחמה, עד כיבוש ברלין.
בעולם השיר המזוהה ביותר עם רוסיה בתקופת המלחמה הוא קטיושה, שירם של המלחין מטוויי בלנטר, שהיה בתקופת המלחמה כתב צבאי בדיוויזיה על שם המרשל וורושילוב, ומחבר המילים מיכאיל איסאקובסקי. השיר שחובר ב-1938 עוסק בקטיושה (שם חיבה לקטיה, יקטרינה), נערה רוסיה ששרה על אהוב נפשה המתגעגע, שיצא להגן על המולדת, ולו היא שומרת אמונים. השיר תורגם לעברית על ידי נח פניאל ונקרא "קטיושקה". השיר גם הפך בתקופת המלחמה להיות להמנון הפרטיזנים האיטלקים. מילות הבית הראשון:
השיר "לילה בנמל" נחשב אף הוא לאחד השירים המזוהים ביותר ברוסיה עם תקופת המלחמה. חיבר אותו המשורר אלכסנדר צ'ורקין. שיר זה תורגם אחר כך לעברית על ידי אברהם שלונסקי ונקרא "שלום עירי נוחמה".