קורות חיים.
ארדיטי נולד בווינה ב-1897. ב-1898 חזרה משפחתו לעיר רוסצ'וק בבולגריה ובה רכש חינוך יסודי. ב-1912 הצטרף לאגודת "מקרא" שפעלה להשכלה עצמאית יהודית בעירו. ב-1915 נוסדה בממלכת בולגריה "ההסתדרות לשפה ותרבות עברית" וארדיטי היה אחד מפעיליה הבולטים בקבוצה שכונתה "זרם רוסה" והטיפה לאקטיביזם ציבורי בתחום החינוך הציוני. בין 1916 ל-1917 היה ארדיטי אחד מעורכי כתב העת לנוער ציוני "אברייסקו איקו" (ההד העברי).
ב-1919 עבר לסופיה ובה רכש השכלה על תיכונית. במקביל היה אחד מעורכיו של כתב העת "העברי הצעיר". היה חבר הוועד המרכזי של הסתדרות ציוני בולגריה בשנים 1920-1923 ויו"ר הסתדרות ציוני סופיה. ב-1924 היה ארדיטי אחד מעורכיו של העיתון "אברייסקי גלאס" ("הקול העברי"), שביטא את קולה של האופוזיציה בתנועה הציונית, שהובילה בהמשך להקמת התנועה הרוויזיוניסטית בבולגריה.
ארדיטי יסד את הקבוצה הרוויזיוניסטית הראשונה בבולגריה בשנת 1925 והיה יושב ראש ההנהלה של התנועה הרוויזיוניסטית בבולגריה בין השנים 1925-1935, וחבר הוועד הפועל הציוני. כמו כן, ארדיטי היה ממקימי האוניברסיטה היהודית העממית בסופיה והוצאת הספרים שלה.
נאסר בשל פעילות ציונית בלתי-ליגלית ב-1944 על ידי השלטונות הפאשיסטיים וב- 1946 על ידי השלטון הקומוניסטי בשל פעילותו בעלייה ב'. היה חבר ועד ההצלה של הסוכנות היהודית שעבד בתנאי מחתרת ונציג התנועה הרוויזיוניסטית במשרד הארץ ישראלי בבולגריה. עלה לישראל בשנת 1949.
ארדטי היה חבר מרכז תנועת החרות משנת 1949 וחבר ההנהלה בהתאחדות הספרדים בישראל. כיהן כחבר הכנסת משנת 1955 ועד 1965 מטעם סיעות חרות וגח"ל. היה חבר בוועדת השירותים הציבוריים.
הרז'ה
ז'ורז' פרוספר רמי (בצרפתית: Georges Prosper Remi; ), שנודע בשם העט הרז'ה (Hergé), היה קומיקסאי, מאייר ומעצב גרפי בלגי. פיתח את סגנון הקו הנקי. ניהל את מגזין הקומיקס Tintin, הקים את אולפני הרז'ה, ועמד בראש אסכולת בריסל. יצירתו המפורסמת ביותר היא סדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין".
הרז'ה נולד בבריסל, בירת בלגיה. הוא החל לפרסם ספרים מצוירים מגיל צעיר. את הספר הראשון בסדרת "הרפתקאותיו של טינטין", "טינטין בארץ הסובייטים", כתב וצייר בגיל 22. עד מותו כתב וצייר 23 ספרים בסדרת טינטין, והחל בכתיבתו של ספר נוסף.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
ז'ורז' רמי נולד ב-1907 בבריסל, בלגיה, כבנם הבכור של אלקסיס רמי, עובד בבית מלאכה לטקסטיל ממוצא ולוני, ושל אליזבט לבית דיפור, תופרת ממוצא פלמי. האב היה בנה של אישה בשם לאוני דווין (Dewigne) שילדה אותו ואת אחיו התאום מקשר עם גבר לא ידוע. ההשערה המקובלת היא שהסב הביולוגי היה אלקסיס קוזמנס (Coismans), נגר מבריסל שהתייצב לרשום את הילדים בעיריית אנדרלכט וששמו זהה לשמו של אחד הילדים, אביו של הרז'ה. שמועות אחרות ייחסו את הילדים לאציל, גסטון, רוזן ד'אראמבו דה דודזלה (Errembault de Dudzeele), שבמשק משפחתו הועסקה סבתו של הרז'ה. בסופו של דבר הסבתא לאוני התחתנה עם פועל דפוס בשם ז'ורז' רמי, שהסכים לאמץ את הילדים. חמש שנים לאחר לידתו של ז'ורז' נולד אחיו הצעיר, פול.
ז'ורז' גדל באווירה קתולית שמרנית מאוד. את ארבע שנות בית הספר היסודי העביר הילד בשנות מלחמת העולם הראשונה כשבריסל נכבשה על ידי הגרמנים. לימים תיאר את ילדותו כ"אפורה מאוד". כילד מוכשר בציור, ז'ורז' התפרסם בבית הספר בנטייתו לשרבט על כל פיסת נייר שהגיעה לידיו. זה לא הפריע לו להיות גם תלמיד מצטיין. שפת האם שלו הייתה צרפתית, אך כתושב בריסל הדו־לשונית, הוא למד גם הולנדית. אט אט הוא פיתח אהבה לקולנוע, ונהנה במיוחד מסרטיהם של צ'ארלי צ'פלין, וינזור מקיי ובאסטר קיטון. אף על פי שלא אהב במיוחד לקרוא, הוא נהנה לקרוא ספרי הרפתקאות כגון "הרפתקאותיו של האקלברי פין", "אי המטמון" ו"רובינזון קרוזו".
בשנת 1920, בהמלצת המעסיק של אביו, עבר ז'ורז' ללמוד בבית הספר הקתולי "סן בוניפאס" שבו כל יום לימודים התחיל בתפילה והסגל כולו היה מורכב מכמרים. ההשפעה הדתית התחזקה גם כשהילד הצטרף לתנועת הצופים הבלגית, שלבשה גם היא צביון קתולי. הפעילות בתנועה איפשרה לו לצאת תכופות למחנות קיץ בארצות שונות באירופה ולהשתתף במסעות רבים. טיולים אלה וגם המשמעת של הצופים השפיעו לימים השפעה מכרעת על יצירתו. , סיפר לימים.
בתנועת הצופים מצא ז'ורז' גם ביטוי לכישוריו בציור. המדריך שלו, רנה וברברג, זיהה את כישרונו והציע לו לאייר בעיתון של התנועה, Boy-scout. ז'ורז' אייר תחת שמות עט רבים - “G. Remi.”, “Jérémie”, “Jérémiades", "G. R.", ולבסוף - Hergé, שם המורכב מראשי התיבות של שמו המלא בסדר הפוך (הר (R) ז'ה (G), רמי ז'ורז').
ביולי 1926 החל הרז'ה לפרסם את הקומיקס "Les Aventures de Totor" ("הרפתקאותיו של טוטור") בעיתון הצופים. הקומיקס עסק בהרפתקאותיו של צופה צעיר בשם טוטור. בתחילה הקומיקס כלל ציורים ומתחתם כיתוב (בשונה מהקומיקס המקובל בימינו), ורק מאוחר יותר החל הרז'ה לשלב בקומיקס מעט בועות דיבור.
ביולי 1925 סיים הרז'ה את בית הספר התיכון במקום הראשון מבין כל התלמידים, עם ממוצע ציונים של 83%. לאחר מכן נרשם לאקדמיית סן-לוק לאמנות, אך הלימודים שעממו אותו והוא עזב את האקדמיה אחרי יום אחד בלבד.
1925–1929: שירות צבאי ותחילת הקריירה.
לאחר שעזב את הלימודים באקדמיית סן-לוק, חיפש הרז'ה עבודה בתחום הגרפיקה. הוא פנה לעזרתו של וברברג, המדריך בצופים לשעבר, שכעת עבד במערכת העיתון "Le Vingtième Siècl", עיתון בלגי נפוץ ומכובד, וזה השיג לו עבודה במחלקת המנויים של העיתון. משם קיווה הרז'ה שיקודם למחלקת העיצוב של העיתון. בנוסף צייר הרז'ה פרסומות של האגודה הקתולית לצעירים בלגיים. באוגוסט 1925 גויס הרז'ה לצבא הבלגי, משם המשיך לשלוח את פרקי הקומיקס למגזין הצופים, וכאשר שוחרר בשנת 1927 חזר למערכת "Le Vingtième Siècl", הפעם כעיתונאי ומאייר. במערכת העיתון פגש הרז'ה אישים משפיעים, כמו רמון דה בקר ולאון דגרל.
בשנת 1928 העורך הראשי של העיתון, נורבר ואלֶה , העניק להרז'ה הזדמנות יוצאת דופן יחסית למאייר כה צעיר וחסר הכשרה - לערוך את מוסף הילדים החדש של העיתון, Le Petit Vingtième. הרז'ה הכיר לו תודה על כך עד סוף ימיו; , אמר. בנובמבר 1928 החל הרז'ה לאייר את הקומיקס "L'Extraordinaire Aventure de Flup, Nénesse, Poussette et Cochonnet" עבור המוסף, על פי עלילה שכתב סופר אחר. אף על פי שחשב שהסיפור טיפשי ומשעמם, הרז'ה עשה כמיטב יכולתו, כדי לא לאכזב את ואלה. הוא התרשם מהטכניקות החדשניות אליהן נחשף בחוברות הקומיקס האמריקאיות שסיפק לו ידידו לאון דגרל, כגון שימוש גורף בבועות דיבור, ושאף ליישם אותן בקומיקס חדש שייצור בעצמו.
1929–1934: השנים הראשונות של טינטין.
ב-10 בינואר 1929 החל הרז'ה לפרסם בעיתון Le Petit Vingtième את הקומיקס "טינטין בארץ הסובייטים", שעסק בהרפתקאותיו של טינטין, כתב צעיר ב-Le Petit Vingtième, יחד עם כלבו שלגי, בברית המועצות. בשלב זה הרז'ה לא תכנן להמשיך את הקומיקס לסדרת ספרים ארוכה ומלאה; הוא לא הקדיש מאמץ לביסוס הדמויות והעלילה או לתיאור מדויק של המקומות והאירועים שנכללו בקומיקס. ללא עלילה מסודרת, הוא אילתר המשך בכל שבוע מחדש. במקביל פרסם הרז'ה סדרת קומיקס אחרת, "Quick and Flupke" , שתיארה את הרפתקאותיהם של שני נערי רחוב בריסלאים. לקומיקס זה הקדיש הרז'ה פחות מאמץ מאשר לטינטין; לרוב היה יוצר את הפרקים במהירות, תוך שעה או שעתיים, בבוקר היום שבו פורסמו.
"טינטין בארץ הסובייטים" הגיע לסיומו ב-8 במאי 1930. בפרק האחרון של הסיפור טינטין חוזר ברכבת לבריסל, שם הוא מתקבל בהתלהבות על ידי התושבים. על מנת לשוות לסיפור נופך מציאותי, יזמו מנהלי Le Petit Vingtième קבלת פנים אמיתית בתחנת הרכבת של בריסל; נער צופים בן 15 הולבש בבגדים בסגנון רוסי וירד מהרכבת בתחנת הרכבת של בריסל, מלווה בכלב פוקס טרייר לבן, לקול תרועותיהם של קוראי המגזין. מתחנת הרכבת נסע הנער המחופש יחד עם הרז'ה אל משרדי Le Petit Vingtième, שם נשא נאום ממרפסת המשרד אל הקהל הגדול שהתאסף שברחוב. לימים סיפר הרז'ה שבאותו מעמד הוא הבין שלגיבור שהמציא יש "עוצמה בלתי רגילה", ושהוא "מחזיק משהו נדיר ביד".
יחסית לקומיקס חדש שהתפרסם בעיתון בעל תפוצה בינונית, האהדה לה זכה "טינטין בארץ הסובייטים" הייתה הצלחה אדירה. על מנת לשמר את ההצלחה הזו מכרו הרז'ה וואלה את זכויות פרסום הקומיקס למגזינים נוספים, ביניהם אחד בשם Coeurs Vaillants, פרסמו את הקומיקס בספר ומיהרו לפרסם קומיקס המשך. הרז'ה רצה שעלילת ההמשך תתרחש במערב הפרוע של אמריקה, משום שהבוקרים והאינדיאנים הסעירו את דמיונו, אך ואלה העדיף שההרפתקה הבאה של טינטין תתרחש בקונגו הבלגית, כדי לעורר פטריוטיות ולאומניות בקרב הקוראים הצעירים. לצורך כתיבת הקומיקס הרז'ה חקר מעט על קונגו וביקר במוזיאון הקולוניאלי של טרווירן, שבו הוצגו תלבושות וכלי נשק אפריקאים.
ב-5 ביוני 1930 החל הרז'ה לפרסם את "טינטין בקונגו", שעסק בהרפתקאותיהם של טינטין ושלגי בקונגו. בספר הוצגו ילידי קונגו באופן סטריאוטיפי; מאוחר יותר ספג הרז'ה ביקורת רבה על כך, אך בעת פרסום הקומיקס ההשקפות שביטא התאימו לדעת הקהל ולא נחשבו לחריגות ופוגעניות. הקומיקס זכה לאהדה ציבורית, ולאחר סיום פרסומו יצא לאור כספר והתפרסם שוב גם במגזין Coeurs Vaillants. האב ואלה ארגן שוב קבלת פנים לטינטין בתחנת הרכבת של בריסל. הקהל שהתאסף הפעם היה גדול אף יותר מאשר בפעם הקודמת, עד שהיה צורך להגן על הכלב שייצג את שלגי מפני מאות ילדים שניסו להאכיל אותו.