הקודים האסתטיים והתרבותיים של וליד אבו שקרה, הנטועים באדריכלות של האסלאם, הובילו אותו אל ההפשטה והקיצור. הוא תמצת את יסודות האסתטיקה של האסלאם, של צירופי צבעים מגוונים וצורות הנדסיות מסובכות לידי יחידות אמנותיות פשטניות בתכלית.. "אבו שקרה מעולם לא ויתר על ההביטוס המקומי, על המאפיינים התרבותיים והאמנותיים הקרובים אליו. גם בתקופה מאוחרת יותר, כשהחל להשתמש בהפשטה, שהייתה צו האופנה הארצישראלי, שמר על מאפיינים תרבותיים בולטים."
בתערוכה הרטרוספקטיבית של אבו שקרה ב-2011 אפשר לראות כיצד עבר מהרישומים המהירים שרשם בשכם, בעכו, בבית שערים ובג'נין, שבהם התמקד במוטיבים אורבניים, למבנים ולצורות המופשטות והגאומטריות, ועם זאת שמר על מבניות המזוהה עם זו של המסגדים, הקשתות והצריחים. "משכו אותי האלמנטים, הצורות שבחלונות, הקישוטים, ועשיתי בעזרתם קומפוזיציות חדשות ושמרתי על הצבע המזרחי". אומר אבו שקרה.
תחריטי הנחושת.
תחריטי הנחושת והדפסי הנייר של וליד אבו שקרה מתכתבים עם נופי מחוז הולדתו באום אל-פחם. הוא מצלם את נופי כפרו במצלמה, כדי ללמוד אותם ולבחון אותם מחדש בלונדון. תחושת הזרות באנגליה הניעה אותו להתמסר באופן מוחלט לנוף מולדתו. בגוף יצירתו שנעשה באנגליה הוא משלב בתוך נופי ילדותו במזרח התיכון את האורות, הצללים ומרכיבי האקלים האירופאים רומנטיים. נוסף על כך, הציורים מצביעים על פעולת תיעוד של הנוף, הכוללת גבעות, ואדיות ועמקים, עצי אגוז וזית, שיחי צבר, משטחי אדמה, חלקות חקלאיות, שדות מרעה ושטחים ריקים מבנייה ואדם.
וליד אבו שקרה מצביע דרך עבודות אלה לגעגוע אל הנופים החלומיים של ילדותו, אך גם את הכאב על פעולותיו של האדם כנגד הטבע והריסתו. הדפסים אלו מבטאים אות אזהרה למין האנושי בגין הנזק הרב של פגיעתו בסביבה ותיעוד של הפעילויות נגד הסביבה שיד האדם מבצעת. הניגוד בין הגעגוע לעבר הפסטורלי לבין ההרס והאלימות שמצפים לנופים ולטבע מייצרים מתח בעבודות התחריט של אבו שקרה. "לצערי הרב, כל מה שצילמתי וחרטתי כבר לא קיים", אבו שקרה אומר. "אנחנו מאבדים אוצר יקר שאי אפשר להחזיר ולשחזר אותו. לא יכול להיות שכל אחד יהרוס את הנוף, אך ורק בשביל לבנות בית או לסלול כביש. אפשר גם לבנות וגם להשאיר את הטבע. המהנדסים והאדריכלים צריכים לקחת את זה בחשבון. על הרשות המקומית לדאוג לשימור הטבע והנוף. לא יכול להיות שעקירת עץ היא דבר כה קל ופשוט. לא יכול להיות שאבנים משנות ה-30 יהפכו לפסולת של אתרי בנייה ויישור שטח. אם נאבד את הטבע, נאבד את התרבות שלנו".
באמנות של וליד אבו שקרה, העיסוק בנוף הטבעי, דרך ההתייחסות אליו, ניכוסו ופירוקו לגורמים הם בעלי היבטים פוליטיים. הנוף מכיל בתוכו מושגים ומבעים אידאולוגיים: האדמה, המקום, המולדת, הגעגועים והזיכרון. כאשר אבו שקרה מעלה בעבודתו את נושא הנוף זה נעשה מתוך שיקולים פוליטיים או חברתיים. ציורי הנוף האסתטיים של אבו שקרה מסתירים מתחת לקווים ולכתמים אמירות ביקורתיות כלפי החברה ומנהיגיה.
כאמל בולאטה (אמן פלסטיני) מתאר במאמרו מ-1990 "אמנים ישראלים ופלסטינים: מול היערות", את התפתחות האמנות הפלסטינית, במקביל לדגם האמנות הישראלית המוקדמת. בולאטה מדגיש את המחויבות של האמנים הפלסטינים לצייר את נופי פלסטין ולתאר את סמלי המולדת. בין השאר הוא מזכיר במאמרו את עבודותיו של ואליד אבו שקרה בהם הוא מצייר את שיח הצבר ונופי מולדתו: "אופן הביצוע של נושאיו הוא מסורתי (...) ומשקף את ההתנסות העזה של זכרונו של יליד המקום (...) הסמל הפלסטיני של שורשי הצבר קיבל משמעות תרבותית נוספת משום ששמו בערבית מדובר, 'סבר', משמעו גם 'סבלנות', 'התמדה'. כאן אנו מוצאים שוב יחסי חילופין בין משמעות תרבותית לביטוי טבעי. בתהליך החילופין הלז משקפת המטפורה הלשונית של היליד את חוויית 'הבית' החזותית שלו. האמן מאום אל-פחם יושב אמנם בסטודיו הלונדוני שלו ומשחזר את הצפנים של נוף מולדתו, אך הוא אינו שוכח ששיח הצבר ממשיך לצמוח במולדתו, לא הרחק מעץ הזית."
אלכסנדר מקול סמית
פינחס קוזלובסקי
יוסף ברוך בלומנפלד
אנגלוס עבד א-שאנתי
אנגלוס עבד א-שאנתי (ביוונית: Άγγελος Αμπντλ Χαντί; בערבית: انجيلوس عبد الشانتي) הוא כדורגלן יווני-ירדני המשחק בקבוצת פנצ'איקי מהליגת היוונית השנייה בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים.
עבד א-שאנתי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פניליאקוס ובגיל 17 הצטרף לטונגידו ההולנדית.
בינואר עבד א-שאנתי חתם בטרנצ'ין מליגת העל הסלובקית.
בקיץ עבד א-שאנתי חתם לעונה אחת באולימפיאקוס חרסוניסוס מהליגה היוונית השלישית.
בקיץ עבד א-שאנתי חתם לחמש עונות בארגוטליס מליגת העל היוונית. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, עבד א-שאנתי מיעט לשחק. בעונת הפך לשחקן הרכב בארגוטליס, ששיחקה באותה עונה בליגת המשנה ביוון. באותה עונה רשם 34 הופעות, כבש 4 שערים ובנוסף ארגוטליס חזרה לליגת העל. בסך הכל, עבד א-שאנתי ערך 102 הופעות בקבוצה וכבש 11 שערים.
ביוני עבד א-שאנתי חתם לשנתיים באירקליס סלוניקי, אך עזב אותה בינואר .
לאחר שעזב את אירקליס, עבד א-שאנתי חתם ב-OFI כרתים מהליגה השלישית. עבד א-שאנתי הבקיע 4 שערים ב-14 משחקים עד סיום העונה, ועזר ל-OFI לעלות לליגה השנייה ועונה לאחר מכן אף לחזור לליגת העל. בינואר שוחרר מהקבוצה לבקשתו, לאחר שלא קיבל משכורת מספר חודשים.
ב-29 בינואר 2018 עבד א-שאנתי חתם באריס סלוניקי עד לסיום העונה.
באוגוסט עבד א-שאנתי חתם באייטיטוס ספטה.
ב-24 בינואר 2019 עבד א-שאנתי חתם בלופטטארי ג'ירוקסטרה מליגת העל האלבנית.
קריירה בינלאומית.
עבד א-שאנתי הוא בן לאב ירדני ואם יוונית ולכן, היה זכאי לייצג את שתי המדינות.
ב-7 בדצמבר 2017 עבד א-שאנתי זומן לנבחרת ירדן. ב-25 בדצמבר, עבד א-שאנתי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
סאאב 60
סאאב 60 (בשוודית: Saab 60) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב אשר יוצרה בין השנים 1962–1963.
דגם ה"סאאב 60" נבנה במהדורה מוגבלת, והתבסס על דגם סאאב 96, משנת 1962.
דגמי "סאאב 60" יוצאו לבריטניה.
שרי וולך
שרי וולך (נולדה בשנת ה'תשמ"ב 1982) אשר מוכרת גם בשם העט יהודית ילין היא סופרת ישראלית חרדית, ומורה לכתיבה יוצרת.
ביוגרפיה.
וולך החלה את דרכה בכתיבת סיפורים קצרים בשבועון זרקור לילדים ונוער. בשנת 2008 יצא לאור ספרה הראשון "אצלנו בחצר" שיצא בהוצאת מייזליק. מאז ועד 2018 הוציאה לאור כחמישה עשר ספרים, רובם ספרי ילדים ונוער. חלקם ראו אור כסיפורים בהמשכים בעיתונים שונים. ביניהם: המבשר, מרווה לצמא, ובקהילה.
כיום מלמדת וולך כתיבה יוצרת בבית הספר לקולנוע יהודי, ובמגוון סמינרים חרדים, ומפרסמת סיפור בהמשכים למבוגרים באתר "שבי רגע".
ספרה "מסתורין בחצר" נבחר להשתתף במצעד הספרים תשע"ז של משרד החינוך, וספרה "אוהבים אותך מאד ילד" נבחר להשתתף במצעד הספרים תשע"ח.
וולך נשואה ואם לעשרה ילדים.
כתיבתה.
רבים מסיפוריה נכתבים במטרה לתת תמיכה רגשית לילדים המתמודדים עם קשיים שונים. חלקם הומלצו על ידי אנשי מקצוע.
וולך מרבה לכתוב סיפורים המבוססים על רקע היסטורי, ובמיוחד על רקע ההיסטורי של העיר ירושלים. כך בסדרת הספרים "סמטה וחצר", ובסדרת ההמשך שלה: "עלילות ירושלים" אשר ראתה אור בהוצאת דני ספרים.
סדרת "החוקרים" המתפרסמת בשבועון "זרקור", מתבססת גם היא על רקע היסטורי. כל אחד מספרי הסדרה מספר על תקופה אחרת בתולדות העם היהודי בתפוצות.
נטע הררי נבון
נטע הררי נבון (נולדה ב-3 בינואר 1970) היא אמנית, ציירת ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה.
נטע הררי נבון נולדה ביהוד לרחל קלר ולמנשה הררי, הבכורה מבין ארבעה אחים.
בוגרת בית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים. למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב 'בצלאל' בירושלים ובהמשך סיימה תואר ראשון בחוג לתיאטרון ועיצוב תפאורה באוניברסיטת תל אביב. בנוסף, למדה ב'מדרשה' לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 2017 סיימה תואר שני בטיפול באמנות, במכללה האקדמית דוד ילין בירושלים. הררי נבון, הציגה עד כה חמש תערוכות יחיד, השתתפה בתערוכות קבוצתיות ובפרויקטים שונים בגלריות ומוזיאונים בישראל ומחוצה לה, וזכתה בפרסים ומענקים על יצירתה. היא זוכת פרס מפעל הפיס "דיוקן ראשון" ופרסי "אמן מורה" ו"אמן בקהילה" והייתה בין האמנים הישראלים הבודדים שהשתתפו בתערוכה דיסמלנד של אמן הגרפיטי בנקסי באנגליה.
הררי נבון מעידה על עצמה כי כבר מגיל צעיר, הציור היה עבורה הזירה החיה של הגוף והוא קשור לדבריה לאזורי חיים, תשוקה ויופי כמו גם למקומות של אילמות וניתוק. האינטימיות, סערת הנפש, התנועה העוצמתית שבו, הבלתי צפוי האורב בנקודת התצפית בין אם זו הזיה או טראומה, תשוקה או חרדה, הם מסימני ההיכר של יצירתה בה הזוועה והעונג הולכים שלובים יד ביד, הדמויות כמו נאבקות להיחלץ מחלום, מפעילות כוח ובו זמנית חסרות אחיזה. לצד האסתטיקה, האקספרסיבית והפיגורטיבית מתרחשת גם מחיקה, השהיה, הלבן הנקי, ללא הצבע, משטח הבסיס החשוף, אזורים חשופים המאפשרים שתיקה והתבוננות על הבלתי ניתן להכלה או כפי שהררי נבון מעידה בקולה “רק כשהתחילו להופיע החלקים הלבנים, רק בתוך התהליך התחלתי לנשום בתוך הציור, הלבן הוא עוד תנועה בתוך המרקם השלם יותר". הררי נבון עוסקת בפירוק המקום רווי האלימות בו גם מתחולל מעבר למקומות של רקמת חיים, אינטימיות, מערכות עדינות של אנשים ושל טבע.
יצירה.