באוקטובר 1980 החליטה ממשלת ישראל לתת לקוואסמה ומילחם אפשרות להגיש ערעור על גירושם בפני ועדת ערר צבאית מיוחדת. השניים הגיעו לגשר אלנבי והועברו מיד למבנה סמוך בו נערך הדיון בערעור. קוואסמה טען בעדותו שמעולם לא הסית נגד ישראל ותמיד דגל בדו-קיום. ועדת הערר דחתה את ערעורם, ובתחילת דצמבר אישרה ממשלת ישראל את הגירוש. השניים מלקחו במונית לתוך שטח המובלעת שבשליטת סעד חדאד בדרום לבנון.
מועצת הביטחון של האומות המאוחדות גינתה פה אחד את הגירוש.
איבט הרל
איבט הרל (באנגלית: Yvette Herrell; נולדה ב-16 במרץ 1964) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו מקסיקו. היא נבחרה לתפקיד בבחירות 2020. היא כיהנה בעבר כחברת בית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו מטעם מחוז הבחירה ה-51.
ביוגרפיה.
הרל נולדה ברוידוסו (Ruidoso) שבניו מקסיקו, והיא חברה באומת הצ'רוקיים. לאחר שלמד בבית הספר התיכון קלאודקרופט, הרל קיבל תעודת מזכירה משפטית מבית הספר לעסקים במכון הטכנולוגי ITT ששכן בבויסי, בירת איידהו. כסיימה את לימודיה הגבוהים החלה לעבוד כמתווכת נדל"ן באלאמוגורדו (Alamogordo). בשנת 2010 התמודדה הרל לבית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו מול נציגת מחוז הבחירה ה-51 המכהנת גלוריה ווהן, וב-1 ביוני ניצחה בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית עם 54.2% מהקולות. גם בבחירות הכלליות ניצחה עם 62.9% מקולות הבוחרים ונבחרה אל בית הנבחרים המדינתי. בשנת 2012 התמודדה מחדש לבית הנבחרים המדינתי בניו מקסיקו ללא התנגדות, הן בבחירות המקדימות הרפובליקניות והן בבחירות הכלליות.
במהלך בחירות 2018 התמודדה הרל במערכת בחירות צמודה לבית הנבחרים של ארצות הברית, אם כי בבחירות הכלליות הפסידה לסוצ'יל טורס סמול, מועמדת המפלגה הדמוקרטית. בליל הבחירות התוצאות היו צמודות מכדי להכריע את המירוץ, כאשר הרל הובילה בסוף הלילה וכלי תקשורת מקומי בניו מקסיקו פרסם תחזית לפיה הרל היא המנצחת המשוערת. למחרת נספרו פתקי הצבעה נוספים אשר צמצמו את יתרון ההובלה של הרל, וכלי תקשורת אחדים ביטלו את תחזיותיהם הראשונות. ספירת קולות ההצבעות מרחוק ביססו בסופו של דבר את ניצחונה של טורס סמול בבחירות הכלליות. מבלי להציג ראיות ממשיות, טענה הרל להונאת בחירות אך בסופו של דבר הודתה בניצחונה של טורס סמול.
סקירה של סוכנות הידיעות "Associated Press" ב-2018 את רישומות גילויי הכספים של הרל במטה הבחירות שלה, העלתה כי הרל לא גילתה כי חברת הנדל"ן שלה הרוויחה כ-440,000 דולר אמריקני בחוזים עם שתי סוכנויות ממשלתיות בניו מקסיקו במשך תקופה של חמש שנים. הרל נימקה כי הגישה את כל הניירת הנדרשת וכי הטענות נגדה מבטאות "התקפה על אופייה המוסרי" שתוזמר על ידי אחד מיריבה בבחירות המקדימות הרפובליקניות.
גם בבחירות 2020 התמודדה למחוז הקונגרס השני של ניו מקסיקו בבית הנבחרים האמריקאי. בבחירות המקדימות הרפובליקניות התמודדה הרל מול אשת העסקים קלייר צ'ייס ואיש העסקים כריס מת'יס. הרל זכתה בפריימריז עם 45.6% מהקולות והתקדמה לבחירות הכלליות מול טורס סמול, בשנית כמו ב-2018. היא זכתה לתמיכות מצד מספר אישים בהם דונלד טראמפ, טד קרוז, מארק לוין, ג'ים דמינט, מארק מדוז ומייק האקבי. ביום הבחירות הכלליות בנובמבר, הרל גברה על טורס סמול עם 53.7% מקולות הבוחרים. היא עתידה להישבע לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. הרל ערכה מסע בחירות נמרץ בדרום המדינה הגובל במקסיקו, תמכה בעסקים קטנים ובינוניים והבטיחה להילחם בתקנות ממשלתיות הדוקות מדי.
יחסי הפיליפינים–קובה
יחסי הפיליפינים–קובה הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת הפיליפינים לבין הרפובליקה של קובה. בין שתי המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים, לפיליפינים שגרירות במקסיקו סיטי שאמונה גם על היחסים עם קובה אחרי שסגרה ב-2012 את השגרירות בהוואנה, ואילו לקובה הייתה בעבר שגרירות במנילה, אך גם היא נסגרה ב-2013.
לשתי המדינות היסטוריה משותפת לאור העובדה ששתיהן היו מושבות ספרדיות, ששוחררו על ידי ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–ספרד ובחוזה פריז הפיליפינים הפכה למושבה אמריקאית ואילו קובה הפכה למדינה עצמאית.
היסטוריה.
ראשית היחסים.
בקובה ובפיליפינים קיימות צורות התיישבות שונות למשך דורות. בתחילת המאה ה-16 הגיעו ראשוני הפיליפינים לקובה דרך הגליאון של מנילה, שהיה נתיב מסחר בין הפיליפינים לבין מקסיקו. הפיליפינים שהובאו על ידי הספרדים לקובה היו לרוב נערי כנסייה, מדריכי קטכיזם ועובדים בכנסייה. פינאר דל ריו שבקובה מפורסמת בזכות הסיגרים שהובאו אליה מהפיליפינים מאחר שהיא הייתה קרובה ונגישה יותר לאירופה. קובה והפיליפינים נשלטו על ידי הספרדים למשך מספר מאות שנים, עד ההפסד של ספרד במלחמה לארצות הברית. שתיהן, יחד עם פוארטו ריקו, עברו לשלטון אמריקאי תמורת תשלום של 20 מיליון דולר. מספר שנים אחר כך קובה קיבלה עצמאות מארצות הברית, בעוד הפיליפינים נשארה בריבונות אמריקאית עד 4 ביולי 1946. באותו חודש שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
מאז מתן העצמאות לפיליפינים.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נקלעו למשבר ב-1961, על רקע הפלישה למפרץ החזירים. רשמית, היחסים בין שתי המדינות הושבו על כנם ב-26 באוגוסט 1975 בטקס החתימה על הצהרה משותפת בידי פידל קסטרו ואימלדה מרקוס.
ב-31 באוקטובר 2012 ממשלת הפיליפינים סגרה את השגרירות שלה בהוואנה במקביל לסגירת שגרירויות בסטוקהולם, בוקרשט והלסינקי וכן סגירת הקונסוליה בסאיפאן. סגירת הנציגויות הייתה חלק מקיצוצים וסידור מחדש של מחלקת המדינה הפיליפינית. הפיליפינים הצהירו כי לא תהיה לדבר השפעה על היחסים בין המדינות, ודובר נשיא הפיליפינים אמר כי "לא תהיה השפעה, סגירת השירותים הקונסולריים היא עניין פנימי, כך שאין השפעה עליהן (המדינות שהושפעו מהסגירה), ככל שיש לנו נציגות שם... היחסים הדיפלומטיים לא מתמעטים על ידי קיצוץ השירותים הקונסולריים במדינות.
ביוני 2013 הכריז שגריר קובה בפיליפינים שמדינתו תסגור את השגרירות במקאטי לאור קשיים כלכליים שנבעו בחלקם מהאמברגו האמריקאי. כל ענייניה של קובה במדינה הועברו לאחר מכן לשגרירות בקואלה לומפור.
יחסים תרבותיים וחברתיים.
בין הפיליפינים וקובה עוברים קווי דמיון שקשורים לשלטון הספרדי שהתקיים למשך למעלה מ-300 שנה. שתיהן קתוליות, ובשתיהן נערכים פסטיבלים עירוניים, מנהג ספרדי במקור. גם שמות ספרדיים נפוצים בשתי המדינות.
חברה.
פיליפינים-קובנים היא קבוצה דמוגרפית בעלת שורשים פיליפינים שהתיישבה בקובה מאז המאה ה-16. עליהם אפשר למנות את מרסלו אסקרגה פאלמרו שהיה ראש ממשלת ספרד הראשון בעל דם הודי.
מחוז פינאר דל ריו בקובה כונה בעבר גם "נואיבה הפיליפינית", מאחר שבמאה ה-18 הייתה הגירה ניכרת של פיליפינים ואסיאתים לאזור בו התפתחה תעשיית טבק משגשגת.
Just Can't Get Enough
Just Can't Get Enough (בעברית: פשוט לא יכול להספיק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, "The Beginning". השיר יצא לאור ב-18 בפברואר 2011, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אדמס, פינדה, גומז, פרגוסון, אלווארז, שאדון, ג'רקינס ופרוסט והופק על ידי ויל.איי.אם, דמיאן לרוי, רודני "דארקצ'יילד" ג'רקינס וטומי בראון. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-400,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהשירים המצליחים ביותר של הלהקה במדינה.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-165 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הקליפ של "Just Can't Get Enough" בוים על ידי בן מור. הוא צולם במשך שלושה ימים בטוקיו, יפן בעיקר במחוזות גינזה ושיבויה, בעת שהלהקה הייתה בסיבוב הופעות. קטע הפתיחה בקליפ מציג צילומים של רובע גינזה. הוא צולם בין התאריכים 3–5 במרץ 2011, שבוע בלבד לפני רעידת האדמה והצונמי בסנדאי. בריאיון ל-"Entertainment Tonight", פרגי דיברה על הקליפ ועל אסון הטבע ביפן, ואמרה: "זה היה הקליפ הקל ביותר שצילמתי, כי פשוט חיינו את החיים שלנו. ליבנו עם כל הנפגעים מהאסון".
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-275 מיליון צפיות.
ויליאם רוזקרנס
ויליאם סטארק רוזקרנס (באנגלית: William Starke Rosecrans) היה ממציא, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, וקצין בצבא ארצות הברית. תפקידו כגנרל בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית הוא זה אשר הקנה לו את פרסומו. הוא ניצח במספר קרבות חשובים בזירה המערבית של מלחמת האזרחים, אולם, תבוסתו בקרב צ'יקמוגה בשנת 1863 קטעה למעשה את הקריירה הצבאית שלו.
בשנת 1842 סיים רוזקרנס את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט פויינט), מדורג חמישי מתוך כיתה של חמישים ושישה. לאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית בתפקידי הנדסה, וכן שירת כפרופסור בווסט פויינט. בשנת 1854 פרש רוזקרנס מהצבא, והפך ארכיטקט ומהנדס אזרחי. הוא זכה להצלחה ניכרת, ניהל מיזמים שונים בתחום מכרות הפחם, ערך סקרים גאולוגיים, והמציא מספר המצאות.