לאחר הפרסום הראשון, באטלר נאמה באספה ציבורית בלונדון בקריאה להגה מוגברת לנערות וילדות, והעלאת גיל ההסכמה. באוגוסט אישר בית הנבחרים תיקון לחוק הפלילי שכלל סעיף שהעלה את גיל ההסכמה מגיל 13 ל-16, והפך לעבירה פלילית הכנסת נערות לזנות באמצעות סימום, איומים, או הונאה, וכן חטיפת נערות מתחת לגיל 18 למטרת קיום יחסי מין. תוספת מאוחרת לחוק מצד חבר הפרלמנט הנרי לבושר הפך לעבירה פלילית יחסי מין בין גברים—הפעם הראשונה שמעשים חוץ מ"מעשי סדום" הופללו על פי חוק. חוק זה נשאר על כנו בבריטניה עד שנת 1967. בעקבות החשיפה בעיתונות, המשטרה פתחה בחקירה נגד סטד על רכישתה של אלייזה ארמסטרונג, אשר עירבה גם את באטלר. בסופו של דבר לא הובאו נגדה האשמות, אך סטד ריצה שלושה חודשים בכלא.
התיקון לחוק הפלילי הוביל להקמת מגוון ארגוני "טוהר" שביקשו לאלץ סגירת בתי בושת באמצעות תביעות פליליות. פעילותם כללה גם התנגדות לפרסומים לא-מוסריים, שבעיניהם כלל מידע על אמצעי מניעה וחינוך מיני, וכן מופעי בידור למיניהם. באטלר התנגדה בתוקף לארגונים אלה ולמטרותיהם, בשם "אמונתם האווילית שניתן לחייב בני אדם להיות מוסריים בכפייה, ושבדרך זו ניתן לקדם טוהר חברתי". סופרג'יסטיות אחרות התעלמו מאזהרותיה, ופעילות משותפת בין סופרג'יזם וארגוני טוהר הייתה שכיחה.
הודו, אימפריה, ושנים אחרונות (1897–1906).
על אף שחוקי המחלות המדבקות בוטלו בממלכה המאוחדת, החקיקה המקבילה בראג' הבריטי בהודו נותרה על כנה, ונשים שעסקו בזנות בקרבת התיישבויות בריטיות נאלצו לעבור בדיקות בכפייה. במסגרת החוק של הראג', לא רק שהנשים נאלצו לעבור בדיקות פולשניות, אלא גם נדרש על ידי הגנרל המפקד אדוארד צ'פמן שיסופק "מספר נאות של נשים, ויוודא שהן מושכות דיין, והן ישוכנו בדיור מתאים".
באטלר פעלה למען ביטול החוק, והשוותה את הנערות ש"סופקו" לחיילים הבריטים לשפחות. הקמפיין שלה הביא את פקודתו של צ'פמן לידיעת הציבור, ועלתה התנגדות גדולה ברחבי בריטניה. ביוני 1888 בית הנבחרים הצביע פה אחד לבטל את החוק. בניסיון לעקוף את הפקודה לבטל את החוק בהודו, נציג הממלכה בהודו ניסה להעביר חוק מקביל שידרוש מעובדות מין שיש חשד שנדבקו במחלות לעבור בדיקה או להיות מגורשות מההתיישבויות.
לקראת סוף שנות ה-1880, בריאותו של ג'ורג' התדרדרה, ובאטלר העבירה את רוב זמנה בטיפול בו. הוא נפטר ב-14 במרץ 1890, ולאחר מותו לקחה הפסקה מפעילותה הפוליטית. כשהיא חזרה לפעול, היא רצתה לנסוע להודו, אך הרגישה שבגיל 62 המסע קשה לה מדי. שתי פעילות אמריקאיות נסעו במקומה, ואספו ובמהלך מספר חודשים אספו חומרים לדו"ח שהראה שהבדיקות הפולשניות, אשפוז כפוי, וזנות של ילדות גם בנות 11 ממשיך כהרגלו בקולוניה הבריטית. היא עוררה שוב את הקמפיין למען שינויים, והרבתה לכתוב ולנאום לצורך כך.
פעילים שתמכו במטרותיה של באטלר בדרך כלל פעלו גם למען מטרות אחרות לשינוי בהתנהלות האימפריה הבריטית, אך באטלר הסתייגה מרובם. מכיוון שבריטניה הפכה את העבדות לבלתי חוקית, מבחינתה אנגליה הייתה הטובה מבין ארצות העולם, לפחות באופן יחסי. במלחמת הבורים היא כתבה חוברת בשם "עמים ילידים והמלחמה" (1900) בה תמכה במדיניות האימפריאליסטית של בריטניה, אך גם התנגדה בחריפות לגזענות הטבועה בכל יחסיהם של בני ארצה עם עמים זרים.
משנת 1901 החלה באטלר לסגת מהחיים הציבוריים, והחלה להתפטר מתפקידיה בארגונים השונים ולבלות זמן רב יותר עם משפחתה. בשנת 1903 חזרה לנורת'מברלנד על מנת לגור ליד בנה הבכור. היא נפטרה ב-30 בדצמבר 1906 בביתה, ונקברה בכפר סמוך.
מורשת.
בשנת 1907 הוסף שמה של באטלר ללוח הזיכרון לפעילי רפורמה אשר בבית הקברות קנסל גרין בלונדון. האנדרטה הוקמה לכבוד "אלו שעמדו נגד המקובל ונגד האינטרס האישי למען מצפונם וטובת הציבור". נחגג על שמה יום בלוח הכנסייה האנגליקנית ב-30 במאי, והיא מיוצגת בחלון זכוכית צבעונית בקתדרלה האנגליקנית בליברפול, וכן בכנסיית סיינט אולאב בסיטי של לונדון. בניין הפקולטה למשפטים באוניברסיטת ג'ון מורס בליברפול נקרא על שמה (הבניין נהרס בשנת 2013).
ב-1915 התמזגו הארגונים LNA והפדרציה הבינלאומית למיגור, והפכו לאגודה למען היגיינה מוסרית וחברתית, שמאוחר יותר שינתה את שמה לאגודת ג'וזפין באטלר. נכון ל-2017 האגודה עדיין פועלת להגנתן של עובדות מין, ומספקת "הגנה לנשים וילדות אשר נעצרות פלילית, עוברות התעללות אלימה, או מנוצלות על ידי אחרים אשר מרוויחים מהזנייתן".
ב-2005 אוניברסיטת דורהאם קראה לאחד הקולג'ים שלה על שם ג'וזפין באטלר. ספריית הנשים בלונדון סקול אוף אקונומיקס מחזיקה באוספים גדולים אודותיה ואודות עבודתה. האוסף כולל מסמכים של LNA, ויותר מ-2,500 מכתבים מהתכתבויותיה. הספרייה של אגודת ג'וזפין באטלר כוללת ספרים וחוברות שכתבה ושנכתבו עליה. בשנת 2001 הוצב על הבית בו התגוררה בווימבלדון לוח זיכרון על ידי רשות המורשת האנגלית. ביתה אשר בצ'לטנהאם נהרס בשנות ה-1970, אך האגודה האזרחית של צ'לטנהאם הציבה לוח לזכרה בבניין שעומד במקומו.
באטלר הייתה פמיניסטית מסורה וכן נוצרייה אדוקה. ממרה אהובה עליה הייתה "אלהים ואישה אחת מהווים רוב". על פי ההיסטוריונית ברברה וולקוביץ, באטלר החילה דרכי פעולה חדשות בקמפיינים שלה אשר השפיעו על פעילות פמיניסטית מאוחרת יותר, ובעיקר המעבר לעבר דיבייט ודיונים בתוך בתים של בנות ובני המעמד הבינוני עד גבוה, והעברת המאבק למרחבים של נשים שאינן בדרך כלל חלק מהשיח הציבורי - בשכונות עוני, באסיפות ציבוריות, וכן הלאה. על פי ולקוביץ, באטלר "לא רק עיצבה מחדש את הסובייקטיביות המגדרית, מעמדית ומינית של בריטניה הוויקטוריאנית, אלא גם השפיעה על ההיסטוריה הפוליטית הלאומית ובניית המדינה". וולקוביץ היא אחת מתוך מספר רב של היסטוריונים אשר מחשיבים את הקמפיין רב השנים לביטול חוקי המחלות המדבקות כאבן דרך בהיסטוריה הפמיניסטית.
אינופוליס
אינופוליס (ברוסית: Иннопо́лис) היא עיר בנפת ורחנאוסלונסקי בטטרסטן שברוסיה. נמצאת במטרופלין קאזאן.
זו אחת הערים החדשות ברוסיה שנבנתה מאפס ונחנכה בשנת 2012 ומהווה אחת משני ערי מדע בפדרציה הרוסית (יחד עם מרכז ההשקעות סקולקובו), שנוצרו על מנת לפתח את תחומי טכנולוגיות מידע, יזמות חדשנית והיי-טק.
נכון למפקד 2021, 866 תושבים מתגוררים בעיר.
היסטוריה.
פרויקט כפר טכנולוגיות המידע.
הרעיון של יצירת מרכז השקעות בפרברי קאזאן אוזכר לראשונה על ידי נשיא טטרסטן רוסטם מיניחאנוב בנאום השנתי שלו בפני מועצת המדינה של טטרסטן ב-2010. הפרויקט תוכנן להכיל בנייני משרדים, בנייני מגורים, מתקני ספורט, פנאי, מוסדות חינוך ונועד להכיל 50 אלף איש — כ-20 אלף מומחים בתחום של טכנולוגיית מידע ובני משפחותיהם. הפרויקט זכה לתמיכת הממשל הפדרלי ונשיא הרפובליקה אף חתם על הסכמים בנושא בפגישה עם סגן ראש הממשלה ארקדי דבורקוביץ'.
תחילת הבנייה.
אינופוליס הוקמה ב-9 ביוני 2012 כאשר ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב ורוסטם מיניחאנוב הניחו את היסודות לעיר העתידית עם קפסולת זמן. בשלב הראשון של הבנייה יצא לדרך בשנים 2012–2014, עם הקמת פארק התעשייה על שמו אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב, בניית אוניברסיטת אינופוליס, קמפוס, מרכז ספורט ובתי מגורים. תוכנית המתאר הסופית של העיר, שחוברה בהשתתפות מומחים רוסים, הוגשה באוגוסט 2012. ב-23 באוגוסט 2012, משרד האדמות והרכוש של טטרסטן, המרכז לניירות ערך של טטרסטן וחברת הניהול "Prominvest" יחד עם סגן מועצת המדינה ראביל זינגאשב יזמו את הקמת חברת הניהול של העיר — "אינופוליס", שבשלב מאוחר יותר שינתה שמה ל"אינופוליס סיטי".
אינופוליס נחנכה באופן רשמי ב-9 ביוני 2015, 3 שנים לאחר ההכרזה על הקמתה. בטקס השתתפו דמיטרי מדבדב, רוסטם מיניחאנוב וניקולאי ניקיפורוב, ש"השיקו" את העיר החדשה בלחיצה על "כפתור" סמלי. ביום פתיחת העיר הושלם השלב הראשון של הבנייה, אשר משרד התקשורת העריך בסכום של 26 מיליארד רובלים והסתיימה בנייתם של הטכנופארק על שם פופוב, מתחם הספורט, מבני אוניברסיטת אינופוליס וקמפוסים, בתי מגורים ותשתיות הנדסה.
אוכלוסייה.
רישום התושבים הראשון נערך באוגוסט 2014. לאחר קבלת מעמד של עיר אינופוליס הייתה לעיר הקטנה ביותר מבין 1,114 ערי רוסיה. בנובמבר 2016 בשטחה של העיר התגוררו 102 איש . על פי משרד התקשורת של טטרסטן בסוף 2016, 52% מכלל העובדים והתושבים היו מהגרים מאזורים אחרים של רוסיה.
ממשל.
ראש העיר.
מעמד העיר וארגון גופי השלטון בעיר אושרר באמנה מ-20 בפברואר 2015. התפקיד הגבוה ביותר של העיר הוא ראש העיר, שנבחר לתקופה של 5 שנים ועומד בראש הממשל המקומי — הוועד המנהל של העיר אינופוליס. על פי תוצאות ההצבעה, שהתקיימה ב-25 בדצמבר 2014, לראש העיר הראשון של אינופוליס נבחר יגור איבנוב, לשעבר מנכ"ל חברת התקשורת "סקארטל". ב-24 נובמבר 2016 נבחר ראש עיר חדש, רוסלן שבאלייב.
תקציב העיר.
לאינופוליס אין רכוש משלה. כל אדמת העיר מנוהלת על ידי חברת הניהול "אינופוליס", שמהווה גם הבעלים של המבנים של האוניברסיטה, ואילו בנייני המגורים שייכים לקרן הדיור ציבורי. בנוסף, רוב החברות הרשומות באינופוליס פטורות מתשלום מיסים מאחר שהעיר מהווה לאזור כלכלי מיוחד.
סמלים רשמיים של העיר.
ביוני 2016 אינופליס הכריזה על תחרות פתוחה לעיצוב לוגו, דגל וסמל העיר, אשר הסתיימה באוגוסט אותה שנה.
כלכלה.
תשתיות עירוניות.