דינה בנקלר (1 באפריל 1932 – 14 במאי 2019) הייתה מורה, מנהלת ומחנכת. מייסדת בית הספר לטבע בתל אביב, ממקימי עמותת "ידיד לחינוך".
תחילת דרכה.
דינה בנקלר נולדה ב-1 באפריל 1932 בתל אביב, שם גם למדה בנעוריה. לאחר סיום בית הספר התיכון, התקבלה לסמינר לוינסקי לחנוך. כבר בגיל 19 הייתה מורה.
דינה לימדה בבית הספר במעברת סלמה. תלמידיה היו עולים חדשים שזה אך הגיעו לארץ. משם עברה ללמד בבית ספר דובנוב בתל אביב.
בשנת 1968 יצאה עם משפחתה בשליחות לאנגליה שם לימדה עברית בבית-ספר ברקלי בלונדון. כשחזרה ארצה, עברה ללמד בית-ספר למקצועות הדפוס-עמל, בדרום תל אביב.
לאחר מכן עברה ללמד בבית ספר כצנלסון בגבעתיים, שם שימשה גם כסגנית המנהל. משם עברה לבית ספר "אוהל" בשכונת הארגזים שבדרום מזרח תל אביב. לאחר מכן, עברה לנהל את בית ספר "כפיר" בתל אביב אותו ניהלה במשך עשר שנים והביאה אותו להישגים גבוהים.
בית הספר לטבע.
בתל כביר אשר בדרום ת"א, שכנה שלוחה של אוניברסיטת ת"א. לצד אותו מבנה, היה גן בוטני, אשר גידל מיני צמחים נדירים וגן זואולוגי, אשר שימשו את האוניברסיטה לצורכי מחקר ולימוד. בשנת 1985, פינתה האוניברסיטה את המקום והפקולטה לביולוגיה הצטרפה לאוניברסיטת ת"א, ברמת אביב.
באותה עת, הועלה על ידי ראש מנהל החינוך בת"א, שמשון שושני, רעיון להקמת בית ספר על-אזורי, אשר ימשוך אליו תלמידים מכל רחבי העיר ליום לימודים ארוך ויהיה אטרקטיבי הן באווירת הלימודים, הן בייחודיות התכנים והן בשיטות ההוראה. הרעיון היה להקים בית ספר, שיהיה מחויב לתוכנית הלימודים הפורמלית של משרד החינוך ועם זאת יישא אופי ייחודי. תנאי השטח (מבנה פנוי אליו צמודים גן זואולוגי וגן בוטני) והעדר "נישה" בית סיפרית בתחום זה בעיר תל אביב - הולידו את הרעיון של "בית הספר לטבע, סביבה וחברה".
למימוש הרעיון, נבחרה מנהלת מנוסה, בעלת גישה חדשנית, חזון ומרץ רב - דינה בנקלר, שניהלה את בית ספר 'כפיר'. דינה חלמה להקים בית ספר, אשר אליו יגיעו תלמידים ברצון ועם חיוך. בית ספר, שתוכנית הלימודים תוגש לתלמידים בצורה מעניינת ומושכת, ללא שעורי בית מפרכים וללא אימת מבחנים וציונים. בית ספר שיטפח מצוינות אישית, למידה ברמות שונות המותאמת ליכולות של כל תלמיד. בית ספר אסתטי, פורח, עם פינות למידה לא קונבנציונליות, עם מודעות לנושאי טבע, סביבה וחברה.
היא אספה סביבה צוות צעיר ובלתי מנוסה, אך מעודכן בתפיסות חינוכיות - חדשות, שהיה מוכן למשימה של הקמת בית ספר חדש וייחודי. הפעילות הראשונה שלהם כללה הכנת בית הספר לפתיחת שנת הלימודים. הם עבדו במהלך החודשים יולי ואוגוסט 1986, ועד תום אוגוסט – היה בידיהם מסמך שנהגה, עובד ונוסח על ידי כל הצוות וכלל הגדרה של ה"אני מאמין" הבית ספרי בתחום הלימודי, הרגשי והחברתי. בית הספר היווה, לאורך השנים, מוקד עלייה לרגל מכל מוסדות החינוך בארץ ואף אורחים רבים מחוץ לארץ הגיעו, כדי להתרשם וללמוד משיטות ההוראה החדשניות שהונהגו בו. רעיונות אשר יושמו בבית הספר לטבע סביבה וחברה, הופצו במערכת החינוך, נטמעו בה והפכו עם הזמן לנורמה.
דינה בנקלר ניהלה את בית הספר במשך 10 שנים, במהלכן זכתה בפרס החינוך על פועלה והישגיה בתחום החינוך. דינה הטביעה את חותמה באופי בית הספר ובשיטות ההוראה ובתקופתה עוצבה "רוח בית הספר". בשנת 1996 פרשה דינה לגמלאות.
ידיד לחינוך.
כשפרשה ממערכת החינוך, אחרי 43 שנות עבודה, החליטה להמשיך לתרום לעתיד הדורות הבאים. בשנת 2007 הקימה דינה, יחד עם נמרוד אקרמן ומשה רביב את עמותת "ידיד לחינוך", שבמסגרתה מתנדבים גמלאים בבתי ספר. המטרה הייתה לסייע הן למערכת הקורסת מחוסר כוח אדם והן לגמלאים שמחפשים לתרום מזמנם ומהידע שלהם.
דינה עמדה בראש המזכירות הפדגוגית של העמותה, והובילה את פעילות הרכזים היישוביים של הארגון, כחונכת ומנחה רכזי קבוצות ומציגה את המיזם בפני אגפי החינוך היישוביים.
כשאמרה יום אחד, ״שצריך לדעת מתי ללכת״, קמה ופרשה מתפקידה כיו״ר המזכירות הפדגוגית בעמותה, אך כדרכה, באותה נשימה, ייסדה, בתוך עמותת ידיד לחינוך, את ״בית הלורדים״ לגמלאים בקריירה השנייה או השלישית שלהם, ומילאה אותו בצורה ובתוכן הולמים.
דינה נפטרה בט' באייר תשע"ט, 14 במאי 2019 ונקברה בבית העלמין הדרום.
בדברים לזכרה, אמר עליה משה רביב יו"ר עמותת ידיד לחינוך:.
Vault Playlist Vol. 1
טוקיו וייס
טוקיו וייס רשמית טוקיו וייס: כתב אמריקני על אלימות משטרתית ביפן (באנגלית: Tokyo Vice: An American Reporter on the Police Beat in Japan) הוא ספר זיכרונות משנת 2009 מאת ג'ייק אדלשטיין על שנותיו בטוקיו בתור הכתב הלא-יפני הראשון שעבד באחד העיתונים הגדולים ביפן, "יומיאורי שימבון". לאחר שניסה ולא הצליח לפרסם את הספר ביפן, הספר יצא בהוצאת Random House ו-Pantheon Books. אדלשטיין כתב בשנת 2013 כי: "הספר מתורגם ליפנית אך אף מו"ל לא יגע בו. זה צועד על בהונות רבות מדי." כוונתו לכך שחשף שחיתות רבה במדינה.
עיבוד קולנועי.
אוגוסט 2013 הוכרז על עיבוד קולנועי לספר הזכרונות. אדלשטיין כתב את התסריט יחד עם התסריטאי האמריקאי ג'.ט. רוג'רס כאשר רוג'רס כתב אז את התסריט. אנתוני מנדלר הוכרז כבמאי הסרט, כאשר ג'ון לשר ואדם קאסן משמשים כמפיקים, ובין ג'קופי משמש כמפיק בכיר.
צילומי הסרט תוכננו להתחיל בטוקיו באמצע 2015, כאשר דניאל רדקליף נשכר לגלם את אדלשטיין. עם זאת, ההפקה מעולם לא החלה והפרויקט נזנח עד ההכרזה על הפקת גרסת הטלוויזיה משנת 2019.
עיבוד טלוויזיוני.
ביוני 2019 הוכרז על עיבוד טלוויזיוני לספר הזכרונות. אנסל אלגורט מגלם את ג'ייק אדלשטיין, עיתונאי אמריקני שמנסה להיטמע בסגל המשטרה של טוקיו כדי לחשוף שחיתויות. בסדרה מככב גם קן ואטאנבה עם התסריטאי עטור הפרסים ג'יי. ט. רוג'רס, עם חברת Endeavor Content כחברה מפיקה. באוקטובר 2019 הוכרז כי מייקל מאן יביים את פרק הפיילוט וכן ישמש כמפיק בכיר. ג'ון לשר, אמילי גרסון סיינס ודסטין דניאל קרטון ישמשו גם כמפיקים בפועל, לצד ג'יי.ט. רוג'רס, מאן, אלגורט ווטאנאבה.
עשרת פרקי הסדרה יועלו במלואם בפלטפורמת הסטרימינג של וורנר מדיה, HBO Max.
Songs in A Minor
Songs in A Minor הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית אלישה קיז. האלבום יצא לאור ב-5 ביוני 2001, על ידי חברת תקליטים ג'יי רקורדס. מתוך האלבום יצא לאור הסינגל "" שהיה ללהיט בינלאומי.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
רקע.
האלבום הופק על ידי מפיקים שונים כדוגמת מירי בן-ארי, ג'רמיין דופרי ואלישה קיז. ב-7 בנובמבר 2003, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה המשושת לאלבום, על מכירות של למעלה משישה מיליון עותקים במדינה.
מכירות האלבום באירופה עומדות על למעלה משלושה מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד מן אלבומי הבכורה הנמכרים ביותר באירופה בכל הזמנים. מגזין התרבות "רולינג סטון" דירג את האלבום הבכורה זה ברשימתם "100 האלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-46.
Remixed
Remixed הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית אלישה קיז. האלבום יצא לאור ב-12 באוגוסט 2008, על ידי חברת תקליטים ג'יי רקורדס. אלבום הרמיקס הצליח להגיע בשיאו אל המקום ה-177 במצעד האלבומים שביפן.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
משאל העם על חוקת רוסיה (1993)
משאל העם על החוקה נערך ברוסיה ב-12 בדצמבר 1993. החוקה החדשה אושרה על ידי 58.4% מהמצביעים ונכנסה לתוקף ב-25 בדצמבר אותה שנה.
רקע כללי.
מאז 1992 טען הנשיא בוריס ילצין כי חוקת 1978 מיושנת ויש צורך להחליפה. הוא קרא לחוקה חדשה שתעניק סמכויות נוספות לנשיא. עם זאת, שתי טיוטות מתחרות לחוקה חדשה נערכו על ידי הממשלה וקונגרס צירי העם. כישלונם של שתי הקבוצות להגיע לפשרה הוביל לכך שילצין מוסס את הקונגרס בספטמבר 1993, בצעד שהוביל למשבר חוקתי.
ילצין קרא אז לאספה חוקתית שהביעה אהדה לדעותיו. לאחר מכן ניסחה האספה חוקה שקבעה נשיאות חזקה ובעלת סמכויות מורחבות ופורסמה ב-11 בנובמבר 1993.
משאל זה נקרא באופן רשמי "הצבעה עממית" (всенародное голосование) במסמכים ולא משאל עם.
תוצאות.
שיעור ההצבעה דווח רשמית על 54.4%, מעל סף 50% הדרוש לאימות משאל העם. עם זאת, נותרו ספקות בנוגע לדיוק של נתון המשתתפים.
משאל העם על התיקונים לחוקת רוסיה (2020)
משאל העם על התיקונים לחוקה, רשמית: "משאל העם הכל-רוסי על התיקונים לחוקת רוסיה" (ברוסית: Общероссийское голосование по поправкам к Конституции России) נערך ברוסיה בתאריכים 25 ביוני – 1 ביולי 2020.
משאל העם מאפשר לבצע שינויים גורפים בחוקת רוסיה, בהם הארכת משך הכהונה של הנשיא, אפשרות לפטר שופטים מבית המשפט החוקתי על פי המלצת הנשיא, ואיסור על נישואים של בני-זוג מאותו המין.
טיוטת התיקונים לחוקה הוגשו למשאל עם בהתאם לסעיף 2 לחוק התיקונים לחוקה. משאל העם מכונה "ההצבעה הכל-רוסית", מכיוון שהוא אינו מתקיים בהתאם לחוק החוקתי הפדרלי על משאל העם. שלא כמו משאל עם שנערך בהתאם לחוק משאל העם, המצביעים ישאלו האם הם מאשרים את כל החוקה המתוקנת כולה או לא מאשרים כל תיקון בנפרד. עם זאת, אין הבדלים למשאל העם, ממש כמו בשנת 1993, כאשר נערכה ההצבעה הכל-רוסית על אימוץ החוקה, שגם היא לא כונתה רשמית כמשאל עם.