בתי העסק של היהודים בחלקים האחרים של וורשה נאטמו, ולאחר זמן מה עברו לידיים אחרות. נגזלו מן היהודים 1,700 חנויות מזון ובהן סחורות, וכן 2,500 חנויות אחרות על תכולתן. לאחר שנותק הגטו מוורשה, הפך היודנראט לסמכות השלטונית הבלעדית בגטו, כאשר הוא כפוף ישירות לשלטונות הכיבוש והמחלקה היהודית בגסטאפו. היודנראט הפך למעשה כלי בידי הגרמנים להגשמת מטרותיהם, חוקיהם וגזרותיהם, ועל כן הם דאגו להגדיל את כוחו. הוקם "שירות הסדר היהודי" (גרמנית: Juedische Ordnungsdienst, מבוטא: יִידִישֶע אוֹרְדְנוּנְגְס-דִינְסְט), שכונה גם "המשטרה היהודית", שתפקידו היה אכיפת הסדר והחוק בחסות היודנראט; הגטו חולק לשש נפות, שבכל אחת מהן מפקד ולרשותו שלוש פלוגות.
בגטו פעלו גם מפעלי תעשייה צבאית לצורכי הצבא הגרמני, בהם בית החרושת שולץ וטובנס, שבשנת 1942 העסיקו יחד כ-18,000 יהודים.
הרעב והצפיפות בגטו הביאו עד מהרה מחלות רבות, בצד תשישות ומועקה נפשית קשה בחודשים הראשונים. הקצאת המזון ליהודי הגטו עמדה על 184 קלוריות ליום לאדם; כ-15% מהכמות הנדרשת לאדם עובד או לנער. גוויות החלו להצטבר ברחובות. בשנה הראשונה אירעו 43,258 מקרי מוות, מתוכם שליש בשל תת-תזונה. במשך כל אותו הזמן הוזרמו לגטו יהודים נוספים מערי האזור. עד לחודש מרץ 1941 הובאו 150,000 יהודים נוספים, כמו גם קבוצות קטנות של צוענים ושל יהודים מומרים ונוצרים ממוצא יהודי, שחוקי הגזע חלו לגביהם: בגטו פעלו תחילה שלוש ואחר כך שתי כנסיות קתוליות, עבור יותר מ-5,000 בני דתן שנאסרו בתוכו. היו בגטו גם יהודים שגורשו מגרמניה.
בגטו הוקמה מחלקת בריאות, שהפעילה מוסדות שירות רפואי לצורכי אשפוז, מרפאות אמבולטוריות, וטיפול נרחב למניעה. במסגרת זו הוקמו שישה מרכזי בריאות לשירות של כחצי מיליון יהודי הגטו. מאמצים רבים הוקדשו לתפעול שני בתי חולים, למבוגרים ולילדים, במבנים שונים שאותרו והותאמו לצורך כך. כמו כן הופעלו מרפאות מקצועיות בכל שטחי הרפואה, ועדות תברואה, קבוצות חיטוי, בתי מרחץ, בתי בידוד לנגועים במחלות מידבקות, ארגון ללוחמה בשחפת, מחלקה למאבק במגפות, תחנת עזרה ראשונה, בתי מרקחת, מעבדה כימית, מעבדה בקטריולוגית ועוד. בגטו אף פעל בית ספר מחתרתי לרפואה.
השמדת הקהילה.
ב-21 ביולי 1942, ערב תשעה באב תש"ב 1942, הגיעה אל בניין היודנראט קבוצה מצומצמת של אנשי אס אס ואס דה, ו-11 מחברי הנהלת היודנראט ששהו אותה עת בבניין ועימם עשרות פקידים, הועלו על כלי רכב והובלו אל בית כלא בוורשה. באותה העת עברה פלוגה של חיילים ברחובות הגטו, וביצעה ירי ללא הבחנה באנשי הגטו. לפי מסמכי הגרמנים, במשך 58 ימי האקציה גורשו 300,000 גברים ונשים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
משה סלעי
משה (מושיק) סלעי (נולד ב־28 בדצמבר 1952) הוא מומחה בכירורגיה אורתופדית, הקים את "בנק העצמות" הארצי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אריאל בשומרון. שרת בסדיר ובמילואים כרופא קרבי בחטיבת גולני ובפיקוד הצפון.
קורות חיים.
נולד בחיפה וגדל בשכונת רמות רמז בשכון צבא קבע. בן ליונת וזאב סלעי (פלזנר) אח למלי הבוגרת ממנו בשנתיים. האם הייתה גננת בגני ויצו, האב, זאב סלעי היה איש צבא קבע בגולני ובמערך ההדרכה בצה"ל שם הגיע לדרגת אלוף-משנה. למד בבית ספר יסודי "הבונים", בחטיבת ביניים בבית ספר עירוני ג', ובבית הספר הריאלי, במגמה ביולוגית, אותו סיים בשנת 1970. במהלך שנות התיכון היה חבר ומדריך בתנועת הנוער העובד והלומד/התנועה המאוחדת בסניף בשכונת נווה שאנן.
התחיל לימודי רפואה ב באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית בשנת 1970, אותם סיים בשנת 1977 לאחר סטאז' ב במשולב עם בית החולים פוריה בטבריה, שם גם המשיך לעבוד עד לגיוסו לצה"ל כרופא בשלהי שנה זו.
בשנת 1974 נישא לאירית סלעי-טאובר, אשר עבדה במשרד הביטחון. לזוג בת ושני נכדים.
מסלול צבאי.
תוך כדי הלימודים בעתודה האקדמית, גויס למלחמת יום הכיפורים ושירת במשך למעלה משישה חודשים כחובש קרבי בגדוד תותחנים בגזרה הצפונית בסיני.
התגייס לצה"ל לשירות סדיר בשנת 1977.
במהלך קורס הקצינים, התנדב לשרת כרופא גדודי ב"מבצע ליטני" של כוח מאולתר מסגל בה"ד 1 אשר תיפקד כגדוד חיל רגלים בגזרה המרכזית בדרום לבנון עם סיום קורס הקצינים הוצב כרופא גדודי בגדוד 51 של חטיבת גולני, בהמשך שרת כקצין רפואה החטיבתי ובמקביל תפקד כרופא סיירת גולני אליה הצטרף לפעולות שונות בשנים שלפני מלחמת שלום הגליל.
בשנת 1981 עבר לתפקיד רופא חטיבת הנ"ט, איתה עבר את מלחמת לבנון הראשונה בגזרה המזרחית מאגם קרעון עד כביש ביירות-דמשק.
בשנים 1984 עד 1986 שירת כרופא האוגדתי של אוגדה 36.
במלחמת המפרץ ב־1990 היה חלק מחפ"ק פיקודי ייעודי מצומצם, לאיתור וזיהוי וטיפול ראשוני במוקדי פגיעות טילים.
בין השנים 1990 ו־2000 שרת במילואים כמדריך, חונך ומחליף לקצין הרפואה האוגדתי. בשנת 2000 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין רפואה של הגיס הצפוני תחת פיקודו של בני גנץ. במלחמת לבנון השנייה, בשנת 2006, שימש כרופא פיקודי "צל" לקצין המטה הסדיר בפיקוד צפון. ממשיך לשרת במילואים כיועץ לקצין רפואה ראשי.
מסלול אזרחי.
1981–1989 – התמחות בכירורגיה אורתופדית במחלקה האורתופדית בבית חולים תל השומר תחת הנהגתם של פרופ' הנרי הורושובסקי ופרופ' י. פרין.
1987 – השתלמות ב בטורונטו קנדה, בתחום החלפות מפרקים, כולל לימוד הטכניקה, ושיטות להקמה ולשימוש ב"בנק עצמות".
1988 – הקמת בנק העצמות הארצי לישראל המשמש את כל צורכי המדינה, כולל ראיית חרום בתחום השתלות עצם.
1990–2002 – רופא בכיר ומנהל יחידה לאונקולוגיה אורתופדית, בית החולים תל-השומר.
1991 – השתלמות בבוסטון בתחום ניתוח גידולי מערכת השלד.
1991 – הקמה וניהול יחידת גידולי מערכת השלד בבי"ח תל השומר, כולל "הקמת "בנק העצם" וניהולו עד 2002.
1993 – השתלמות בבית החולים ריזולי בבולוניה, איטליה, בתחומים של "בנקאות עצם".
1994 – הקמת החברה הישראלית לשימור רקמות וניהולה.
אוקטובר 2001 – נבחר כנשיא האיגוד האירופאי לשימור רקמות ושימש בו במשך 4 שנים.
2002–2010 – מונה למנהל המחלקה האורתופדית במרכז הרפואי רבין – קמפוס בילינסון.
2010 – הקמת החטיבה האורתופדית בבית החולים איכילוב תחת ניהולו של פרופ' גבי ברבש.
2010–2020 – מנהל החטיבה האורתופדית – המרכז הרפואי תל אביב.
2015 פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
2020 פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
פרסם מעל 150 מאמרים בעיתונות רפואית מובילה (PubMed), והיה שותף לכתיבת עשרה ספרים, כולל "האנציקלופדיה הישראלית לרפואה".
אחראי להכשרתם של תשעה מנהלי מחלקות אורתופדיות בארץ וכ-15 מנהלי יחידות.
אחראי להכשרה ולקידום חמישה פרופסורים לאורתופדיה בישראל.
פרדי קווין
פרדי קווין (בגרמנית: Freddy Quinn; נולד ב-27 בספטמבר 1931) הוא זמר ושחקן אוסטרי-אירי.
שנותיו הראשונות.
קווין נולד לאם אוסטרית ואב אירי בווינה, בירת אוסטריה. כילד, קווין התגורר במורגנטאון שבמערב וירג'יניה, ארצות הברית, עם אביו. כשהוריו התגרשו, הוא חזר לגור עם אימו בווינה.
בשלהי מלחמת העולם השנייה, קווין ברח מאוסטריה לארצות הברית כדי להתגורר עם אביו. כאשר הגיע לניו יורק, נודע לו כי אביו נהרג ב-1943 בתאונת דרכים. משרד הרווחה האמריקאי הטיס את קווין חזרה לאירופה. בשל הקושי לאתר את אימו לאחר המלחמה, קווין התגורר בבית יתומים בבלגיה, שם למד צרפתית והולנדית. קווין חזר לאימו בווינה בשנת 1947.
קריירה.
בשנת 1954, קווין חתם על חוזה ההקלטה הראשון שלו. בשנת 1956, קווין זכה בקדם הגרמני לאירוויזיון 1956 עם השיר "So geht das jede Nacht", ונבחר לייצג את גרמניה (ביחד עם הזמר וולטר אנדראס שוורץ) באירוויזיון. מיקומו הסופי של קווין לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד. לאחר האירוויזיון, קווין הוציא שלל גרסאות כיסוי שהפכו ללהיטים בגרמניה ומחוצה לה, דוגמת "Heimweh" ו-"Dort wo die Blumen blüh'n". בנוסף, קווין החל לשחק במספר סרטי טלוויזיה, דוגמת "Freddy, the Guitar and the Sea", "Freddy and the Song of the South Pacific" ו-"Homesick for St. Pauli".
יעקב ליוור
יעקב ליוור (9 בדצמבר 1923 – 1 במאי 1969) היה פרופסור, חוקר מקרא, ראש החוג למקרא באוניברסיטת תל אביב. היה אחד מהעורכים העיקריים של האנציקלופדיה המקראית ועורכם של קבצים מדעיים שונים.
ביוגרפיה.
יעקב ליוור נולד בא' בטבת תרפ"ד, 9 בדצמבר 1923 בבנדין שבדרום פולין ועלה לארץ כפעוט. בן ללאה ושלמה ליוור, ממייסדי המושבה מגדיאל. בזמן מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 17 בלבד, התנדב לצבא הבריטי על מנת להילחם בנאצים. לאחר ארבעה חודשים, במהלך הקרב על כרתים (1941) נפל בשבי והיה כלוא ארבע שנים במחנה שבויים בגרמניה. בשבי, זכה לכינוי "הפרופסור", זאת משום שהיה מעביר את רוב זמנו בקריאה.
ב-1945 חזר ארצה, שם למד מדעי בחוגים למקרא ולהיסטוריה של עם ישראל ב. במלחמת העצמאות נמנה בין הסטודנטים הלוחמים במצור על הר הצופים. ב-1952, התחתן עם חדוה ליוור (כהן) ונולדו להם שלוש בנות; נעמי, אפרת ושלומית.
יעקב התחיל לעבוד באנציקלופדיה המקראית בראשית שנות 50'. לראשונה, כעוזר מדעי (1954), אחר כך כעורך משנה (1962) ולבסוף כעורך (1968). יעקב התמנה להיות העורך הראשי החל מכרך ו', אך נפטר בתחילת עבודתו כעורך ראשי.
יעקב היה ממייסדי החוג למקרא באוניברסיטת תל אביב. מ-1960 היה מרצה בחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב, ומ-1963 ועד מותו בטרם עת ב-1969 כיהן כראש החוג.
לאחר פטירתו, נקבר בהר המנוחות בירושלים.
עבודתו המחקרית.