"הלם העתיד" זכה להצלחה רבה. אלווין טופלר הצליח לחזות מגמה מהותית בחיים המודרניים שבה קצב השינויים המהיר ההולך וגובר, גורר עמו בין היתר ערעור הרגשת הביטחון וקושי להסתגל לחיים. מצב זה גורר עמו ריבוי מקרי גירושין ויצירת משפחות מורכבות. הוא חזה גם הופעת מוצרים רבים חדשים ומגוונים, תקשורת מותאמת אישית וכדומה. הספר מתמקד בצורת הארעיות שבה מתנהלים החיים המודרניים בשל קצב ההתרחשויות המהיר, העדר קביעות מסוג כלשהו בעבודה ובמגורים וכדומה, ועמד על ההיבטים הפסיכולוגיים, האסתטיים והחברתיים של התופעה. טופלר התייחס גם לעודף האינפורמציה או היצף המידע שהם חלק מהלם העתיד.
בריאיון לכתב העת Wired שנערך בשנת 2003, טען אלווין טופלר שהיו שתי שגיאות בספרו "הלם העתיד". השגיאה האחת היא שהספר לא היה קיצוני דיו, זאת למרות שבתקופה בה פורסם נחשב הספר קיצוני מאוד. השגיאה השנייה הייתה האמון בכלכלנים שראו אי התאמה בצמיחה הכלכלית אבל חשבו שדי בהתאמות קלות של התאוריות. באותה עת הוא עדיין לא ראה את המהפך הכלכלי העצום שעתידה לעבור החברה התעשייתית והאמין עדיין בשינוי הליניארי של הכלכלה. קצב השינויים המהיר הביא למגבלות בקבלת החלטות מהירות בשאלות מורכבות מה שהביא לשימוש נרחב במחשב לקבלת החלטות. המחשבה הייתה שהמוח הענק של מחשבי העל יוכל לעכל את האינפורמציה הרבה ולקבל עבורנו את ההחלטות הדרושות במהירות והחיים שוב יהיו פשוטים. המציאות הראתה שהמחשבים צריכים להיות די מורכבים והחיים לא שבו להיות פשוטים.
F\A-22
הרקולס C-130
אל דנטה
אַל דֶנְטֶה (באיטלקית: al dente - מילולית: "על השן") הוא מונח בתחום הבישול המתייחס לבישול פסטה לרוב, ולעיתים גם אורז (להכנת ריזוטו) או ירקות, ומשמעותו שהפסטה או האורז מבושלים, אולם עדיין קשים, ונדרשת לעיסה שלהם (ואין מדובר בפסטה רכה שאין צורך ללעוס אותה). כאשר מדובר בירקות, הכוונה, שהירקות בושלו בישול קצר ביותר והם עדיין פריכים.
באיטליה מקובל שהפסטה צריכה להיות מוגשת בהיותה במצב בישול בדרגת 'אל דנטה', שהוא רגע לפני שהיא מבושלת עד כדי רכות, אולם לא במצב בו ניתן עדיין להרגיש את טעם הקמח ומרקם הפסטה. נדרשת מיומנות לבשל פסטה לדרגה זו, שכן יש להסיר אותה מהאש בדיוק ברגע הנכון, בטרם תהא מבושלת מדי.
במנות מוקפצות מזרח אסייתיות נהוג גם לבשל את האטריות באופן כזה כדי למנוע את הפיכתם לעיסה בזמן ההקפצה.
ויליאם שאטנר
ויליאם "ביל" שאטנר (באנגלית: William "Bill" Shatner; נולד ב-22 במרץ 1931) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מפיק קולנוע וטלוויזיה, במאי קולנוע וטלוויזיה וסופר יהודי-קנדי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו כקפטן ג'יימס טיבריוס קירק, הדמות הראשית ב"". לאורך השנים זכה שאטנר בפרס אמי (פעמיים), פרס גלובוס הזהב (2005), פרס פטל הזהב (פעמיים), פרס בחירת הקהל, פרס סאטורן (פעמיים) ופרסים רבים נוספים.
ב-13 באוקטובר 2021 השתתף שאטנר בטיסת חלל תת-מסלולית על גבי קפסולת החלל NS-18 של חברת בלו אוריג'ין. שאטנר הוא האדם המבוגר ביותר שטס בחלל, בגיל 90 שנים ושישה חודשים.
ביוגרפיה.
שאטנר נולד במונטריאול, קוויבק שבקנדה, למשפחה יהודית-קונסרבטיבית ממוצא אוסטרו-הונגרי, ליטאי, ואוקראיני. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת מקגיל, מונטריאול בשנת 1952.
קריירה.
בתור שחקן שייקספיר מקצועי, הוא שיחק בפסטיבל סטרטפורד בקנדה השייקספירי לפני שעבר לגור בארצות הברית. בשנת 1954 גילם שאטנר את הדמות הראשונה שלו בארצות הברית.
סרטו הראשון היה האחים קרמזוב בשנת 1958 בבימויו של ריצ'רד ברוקס. בשנת 1965 התארח בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "הנמלט".
לאחר ירידת , בשנת 1969, נקלע שאטנר לבעיה מקצועית: הוא לא לוהק לתפקידים כלל מפני שהיה מדי מזוהה עם דמותו של קפטן קירק. הוא התגרש, הפך לחסר כל כמעט, ופרק זמן מסוים התגורר ברכבו. במשך תקופה הוא שיחק בעיקר בסרטי אימה ובתפקידי אורח בסדרות.
רק ב-1979, לאחר צאתו של בסדרת מסע בין כוכבים, ויותר מכך לאחר סרט ההמשך - , ב-1982, הוא הצליח לחזור לתודעה כשחקן.
בשנת 1973 התארח בסדרת הטלוויזיה הבלשית "מאניקס" של רשת CBS, בכיכובו של מייק קונורס. בשנים 1982–1986 שיחק את התפקיד הראשי בסדרת דרמת הפשע המצליחה טי.ג'יי הוקר. בשנים 2004–2009 גילם גם את דני קריין בסדרת הדרמה הקומית בוסטון ליגל. בשנת 2000 שיחק שאטנר בסרט איזה מין שוטרת את מנחה תחרות היופי "סטאן פילדס", ובשנת 2001 דיבב בסרט "אוסמוזיס ג'ונס" את פלגמינג, ראש העיר של "עיר פרנק".
בשנת 2010 שאטנר התחיל לשחק את התפקיד הראשי בסדרה הקומית "שטויות שאבא שלי אומר". בשנת 2015 ביצע הופעת קמע בסדרת הטלוויזיה "תעלומות מרדוק", בתור מארק טוויין. בשנת 2017 השתתף בקומדיה קצרת הימים "בלש הודי", לצדם של אנופם קר וכריסטינה קול. בשנת 2019 הופיע בסדרה "המפץ הגדול" בתפקיד עצמו, ושיחק בסרט האימה "Devil's Revenge" לו גם כתב את התסריט.
חיים אישיים.
היה נשוי ארבע פעמים לארבע נשים שונות, החל משנת 1956 כשמהאחרונה אליזבת מרטין התגרש ב-2020. אשתו השלישית נרין קיד הלכה לעולמה ב-1999, שנתיים לאחר שהתחתנו. לו שלושה ילדים, כולל השחקנית מלאני אן גרטש-שאטנר מאשתו הראשונה גלוריה רנד. הנישואים הארוכים ביותר שלו היו עם אשתו השנייה מרסי לאפרטי במשך 23 שנים לאחר שהתחתנו ב-1973.
בשנת 2021, בעודו בן 90, השתתף בטיסה לחלל של בלו אוריג'ן NS-18 שערכה כ-10 דקות, ובכך הפך לאדם המבוגר ביותר שטס לחלל.
פטוצ'יני אלפרדו
פטוצ'יני אלפרדו (איטלקית: Fettuccine Alfredo) היא מאכל מפורסם מהמטבח האיטלקי, של פסטה טריה מסוג פטוצ'יני מוקפצת ברוטב שמרכיביו העיקריים הם חמאה וגבינת פרמזן.
המנה הומצאה ברומא בשנת 1914 על ידי המסעדן והשף אלפרדו די ללו, בהתבסס על מנה הידועה בכינוייה "Fettuccine al burro" (פטוצ'יני בחמאה), אשר נוספת לפטוצ'יני הן לפני שמניחים את הפסטה והן לאחר מכן (שיטה המכונה "doppio burro" - "חמאה כפולה"). המתכון שהומצא על ידי די ללו כלל הכפלת כמות החמאה ועל כן מכונה המנה המקורית שהוכנה על ידי דה ללו "Maestosissime fettuccine al triplo burro" (פטוצ'יני בשלוש פעמים חמאה). המנה הפכה מאוד פופולרית, וידוענים רבים פקדו את מסעדתו של דה ללו, בהם מרי פיקפורד ודאגלס פיירבנקס אשר טעמו את המנה בירח הדבש שלהם ב-1927. בשובם לארצות הברית הם ביקשו שיכינו להם את המנה וכך הפכה פופולרית בארצות הברית אף יותר מאשר באיטליה. השם "פטוצ'יני אלפרדו" מקובל ברחבי העולם אך לא באיטליה עצמה, בה מכנים את המנה לפי שמה המקורי "פטוצ'יני בחמאה" או "פטוצ'יני בחמאה ופרמזן".
במקומות שונים בעולם נהוג להעשיר את המנה על ידי הוספת עוף, חסילונים או (במיוחד בישראל) פטריות.
רוטב אלפרדו
בג'איו
בנק דם טבורי
פארק פרוספקט
פארק פרוספקט (באנגלית: Prospect Park) הוא פארק ציבורי ששטחו 2.37 קמ"ר, המצוי ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הפארק ממוקם בין שכונת פארק סלואופ, קנזינגטון, וינדזור טראס ושדרות פלטבוש.
הפארק, שעוצב על ידי פרדריק לו אולמסטד וקלוורט ווקס (לאחר שסיימו לעצב ולהקים את סנטרל פארק), כולל את אחוזת ליצ'פילד המשומרת, את גן החיות פארק פרוספקט, הגנים הבוטניים של ברוקלין, שמורת טבע, בית סירות, אגם ששטחו 240,000 מ"ר, אתר קונצרטים וכן מגרשי ספורט רבים. בשטח הפארק מצוי בית קברות קוויקרי. המדשאה הגדולה בפארק היא הגדולה במדשאות שבפארקים הציבוריים בארצות הברית.
היסטוריה של הפארק.
במקור היו השטחים שבהם נמצא כיום הפארק אזור ביצתי פתוח בו נערך במלחמת העצמאות של ארצות הברית קרב לונג איילנד - או "קרב המעבר" בין הבריטים למתיישבים. הקרב אירע באתר זה בשל גובהה של גבעת פרוספקט (60 מטרים) ומיקומה האסטרטגי.
בתחילת המאה ה-19 היה הפארק ברובו אזור חוות חקלאיות. העיר ברוקלין רכשה את הפארק בעלות של 4 מיליון דולר, והפארק נבנה בעלות נוספת של 5 מיליון דולר. התוכניות להקמת הפארק הוכנו עוד לפני מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1860 אולם הופסקו בשל המלחמה. בשנת 1865 נשכרו שירותיהם של אולמסטד וווקס. אולמסטד שכנע את העיר לרכוש שטחים נוספים על מנת להגדיל את שטח הפארק ולאפשר את בניית האגם.
תוכניתם של אולמסטד וווקס.
תוכניתו של הפארק הייתה מהפכנית בעת הקמתו. שטחי הפארק תוכננו מראש ועצבו על מנת ליצור שטחים שלכאורה נראים "פראיים וטבעיים". בעבודתם השתמשו אולמסטד וווקס בתמונות נוף שצולמו ברחבי ארצות הברית.
אולמסטד ווקס הפכו את הביצה שהייתה במקום למדשאה הגדולה, עקרו עצים ושתלו אותם במקומות אחרים על מנת ליצור את שטחי היער, וכן הקיפו את הפארק ביער סבוך על מנת לחצוץ בין העיר לבין הפארק
בתכנון נתיבי המים בפארק השתמשו אולמסטד ווקס בעמקים טבעיים ויצרו תעלה המקשרת בין מספר אגמים, ואגם ששטחו 240,000 מ"ר. בבניית נתיב המים יצרו בקעה מיוערת, הנחשבת ייחודית ביופייה בהשוואה לשטחים טבעיים "מתוכננים" אחרים.
האגמים בפארק פרוספקט.
אחת היצירות היפות ביותר של אולמסטד וווקס הם נתיבי המים שבפארק. כל נתיבי המים שבפארק הם מעשי ידי אדם ועל פי תכנון של אולמסטד ווקס.
במהלך השנים ניזוקו חלקים מהפארק מבלאי, השחתה וזיהום. בשנת 1994 החלו בתוכנית שיקום הצפויה להימשך 25 שנים ולעלות 43 מיליון דולרים על מנת לשחזר את תוכניתם של אולמסטד וווקס.