שפכו של הקרחון מופה לראשונה בשנת 1936, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם;
הקרחון נסקר בשנת 1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד, הקרחון כולו מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
בדומה לשאר האתרים בסביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת נפטון.
יחסי מלזיה–תאילנד
יחסי מלזיה–תאילנד הם היחסים דו-צדדיים שבין מלזיה לבין תאילנד. למלזיה שגרירות בבנגקוק; ואילו לתאילנד שגרירות בקואלה לומפור וכן קונסוליה-כללית בג'ורג' טאון ובקוטה בהרו.
היסטוריה.
ההגנה הסינית על מלזיה מפני סיאם.
במאה ה-14, הפכה סולטנות מלאקה לפרוטקטורט ומדינת חסות ששילמה מיסים לשושלת מינג שבתמורה הגנה על מלאקה מפני אויביה ואפשרה לסולטנות להמשיך ולהחזיק מעמד. הכוח הסיני הרחיק מהסולטנות את סיאם ומג'פהיט מפני כיבוש מלאקה, וכן נכנסה למלחמה עם פורטוגל שניסתה לכבוש את הסולטנות.
עם ייסוד מלאקה, תושבי המקום הושפעו מהבודהיזם וההינדואיזם. על פי מקורות מאותה תקופה, כשהמלך פרמסווארה ייסד את מאלאקה, המדינה הותקפה פעמים תכופות על ידי מג'פהיט וכן אויבתה מצפון ומדרום, ממלכת איותאיה. מלאקה אכן הצליחה להחזיק מעמד מול המתקפות מצד שכנותיה. פאראמסווארה החליט לשלוח שגריר לבייג'ינג במטרה להפוך את שושלת מינג לבעלת בריתו, ואכן כך קרה. לאחר ההסכם בין המדינות, איותאיה ומג'פהיט לא ניסו לתקוף את מלאקה. לפי תעודות מאוחרות יותר, בעת ביקור של האדמירל הסיני-מוסלמי ג'נג הו, פרמסווארה התאסלם, ובעקבותיו הלכה והתפשטה האסלאם בשטחי שלטונו.
שושלת מינג התריעה בפני תאילנד ומג'פהיט שלא לתקוף את הסולטנות, והעניקה לשליט מלאקה את התואר מלך. הסולטנות פרחה בזכות ההגנה הסינית מפני הכוחות השונים שאיימו לתקוף אותה. תאילנד, ששילמה מיסים לסין נאלצה לציית להוראתה שלא לתקוף את הסולטנות.
שיתוף פעולה ביטחוני.
שתי המדינות משתתפות כיום מדי שנה בתרגיל CARAT יחד עם מדינות אחרות ממזרח אסיה, והן בנגלדש, אינדונזיה, קמבודיה, ברוניי, הפיליפינים וסינגפור. שתי המדינות גם הכריזו על תוכנית משותפת להחלפת גדר הגבול ביניהן בחומה לפי הצעת משרד הביטחון התאילנדי.
קרחון נפטון
רשימת הפרסים והמועמדויות של לאונרדו דיקפריו
לאונרדו דיקפריו היה מועמד לפרסים רבים לאורך השנים, וזכה בחלקם. היה מועמד שש פעמים לפרס האוסקר; על הופעתו בסרט: "מה עובר על גילברט" (1993) ועל כיכובו בסרטים: "הטייס", "לגעת ביהלום", מה עובר על גילברט וכן היה מועמד על הפקה ומשחק בסרט "הזאב מוול סטריט". לבסוף הוא זכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2015 על תפקידו בסרט "האיש שנולד מחדש". כן היה מועמד 11 פעמים לפרס גלובוס הזהב. הוא זכה בפרס זה שלוש פעמים, על משחקו בסרטיו של מרטין סקורסזה "הטייס" ו"הזאב מוול סטריט" ובסרטו של אלחנדרו גונסלס איניאריטו, "האיש שנולד מחדש". על משחקו ב"האיש שנולד מחדש" זכה גם בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס באפט"א לקולנוע.
קרטר בייס
קרטר לורד בייס (באנגלית: Carter Loard Bays; נולד ב-12 באוגוסט 1975) הוא תסריטאי, מפיק וזמר אמריקאי.
ביוגרפיה.
בייס נולד בעיר קליבלנד שבאוהיו. הוא למד בבית ספר תיכון בשייקר הייטס.
בשנת 1996 הפך למתמחה ב-MTV יחד עם קרייג תומאס.
בשנת 1997 סיים את לימודיו באוניברסיטת וסליין .
קריירה.
בייס החל את הקריירה שלו לאחר סיום לימודיו, כשהחל לכתוב יחד עם קרייג תומאס לתוכנית "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" בהנחיית דייוויד לטרמן.
בשנת 2003 יצר והפיק יחד עם תומאס את הסיטקום "משחקי גודווין" עבור רשת הטלוויזיה פוקס. באמצע כתיבתה הודיעה פוקס כי הסדרה תקוצר מ-13 פרקים ל-7, וכי לא תופק לסדרה עונה נוספת.
בשנים 2003–2004 כתב יחד עם תומאס לסיטקום "אוליבר בין" .
בשנים 2004–2005 כתב יחד עם תומאס לסדרה "Quintuplets" .
בשנת 2005 כתב יחד עם תומאס לסדרת הטלוויזיה "אבא אמריקאי".
בשנים 2005–2014 יצר והפיק יחד עם תומאס את סדרת הטלוויזיה המצליחה "איך פגשתי את אמא", שהייתה , בהם עשרה פרסי אמי. הסדרה נכתבה עקב חוויותיהם של בייס ושל תומאס ואשתו במהלך חייהם בניו יורק.
במרץ 2014, פורסם כי לאור הצלחתה של הסדרה וסיומה בעונה הקרובה, החלה רשת CBS להפיק סדרת ספין אוף בשם "איך פגשתי את אבא". עם שחקני הסדרה אמורים היו להימנות גרטה גרוויג, קריסטה רודריגז, אנדרו סנטינו, סלינה גומז, דרו טארבר, ניקולאס ד'אגוסטו ואנדרס הולם, אך במאי 2014 התפרסם כי סדרת הבת לא תעלה לשידור.
עם זאת, בשנת 2022 עלתה לבסוף הסדרה "איך פגשתי את אבא" ברשת הולו, המהווה סדרת המשך עצמאית לסדרה "איך פגשתי את אמא" שבייס מכהן בה כמפיק בפועל.
קריירת מוזיקלית.
בשנת 1996 הקים בייס יחד עם תומאס את להקת "The Solids" , שגם ביצעה שירים לסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא" ו"אוליבר בין".
בשנת 2010 כתבו בייס ותומאס עבור סדרת הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא" את השיר "Nothing Suits Me Like a Suit" , שהיה מועמד לפרס אמי על מוזיקה ומילים מקוריות .
חיים אישיים.
בייס מתגורר בניו יורק יחד עם אשתו, דניס קוקס ביחס ושלושת ילדיהם. שתיים מבנותיו הופיעו בתפקידי אורח בסדרה "איך פגשתי את אמא".
פרקליטות מיסוי וכלכלה
רעיה מורג
רעיה מורג (נולדה ב-15 בדצמבר 1954) היא פרופסורית מן המניין, מרצה וחוקרת קולנוע ותרבות ויזואלית במחלקה לתקשורת ועיתונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. הייתה ראש מכון סמארט לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים (2013–2019). מורג כתבה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בתחומם בעולם ופרסמה מספר ספרים.
מחקריה עוסקים ביחסים בין קולנוע לבין טראומה ואתיקה בהקשרים של מלחמה, טרור וטבח-עם. היא מייסדת פרדיגמת טראומת הכובש וממכונני השיח המחקרי החדש בלימודי טראומה הממצב במרכז את דמות הכובש/המרצח.
קורות חיים.
מורג נולדה וגדלה בירושלים. היא בוגרת האוניברסיטה העברית לתואר ראשון (בהצטיינות), לתואר שני (בהצטיינות יתרה) ולתואר שלישי. את עבודת הדוקטור שלה בנושא "הגבר המובס. דגמים של זהות בקולנוע הפוסט-טראומטי: פרספקטיבה פמיניסטית" סיימה בשנת 2001. לימדה גם בבית הספר "סם שפיגל" בירושלים.
היא זוכת מענקי המחקר של הקרן הישראלית למדע לשנים 2013–2017 ו- 2018-2022; וזוכת פרס הרקטור באוניברסיטה העברית לשנת 2014 על מצוינות במחקר ובהוראה ותרומה לחיים האקדמיים.
בשנים 2006–2014 מורג שימשה כחברה בוועדה האמנותית בקרן רבינוביץ' לאמנויות, "פרויקט קולנוע." במסגרת תפקידה, הייתה אחראית על בחירת הסרטים שיזכו במימון הקרן, ועל ליווי הבמאים משלב פיתוח התסריט ועד יציאת הסרט לאקרנים.
משנת 2008, מורג כותבת טור קולנוע במוסף "תרבות וספרות" של "הארץ".
מחקריה.
מחקריה של מורג עוסקים ביחסים בין קולנוע לבין טראומה, אתיקה, גבריות ונשיות בהקשרים של מלחמה, טרור וטבח-עם; בקולנוע הדוקומנטרי; בקולנוע המערב גרמני החדש; בקולנוע האמריקאי על מלחמת וייטנאם; בקולנוע הפוסט-טראומטי הישראלי והפלסטיני בתקופת האינתיפאדה; בקולנוע הקמבודי לאחר הג'נוסייד; ובביקורת פמיניסטית-קורפוריאלית של הקולנוע העולמי.
קולנוע פוסט-טראומתי
מהו קולנוע פוסט-טראומטי? כיצד כותב הקולנוע את ההיסטוריה מנקודת המבט של המנוצחים? מחקרה של מורג הוא מחקר ראשון מסוגו אשר עוסק בקולנוע ובטראומה של תבוסה במלחמה. על מנת לעמוד על הקשרים המורכבים בין קולנוע לטראומה, מורג מנתחת את תגובת הקולנוע המערב גרמני החדש לטראומת התבוסה במלחמת העולם השנייה ואת תגובת הקולנוע האמריקאי לטראומת התבוסה במלחמת וייטנאם. בלב הדיון מתוארים האופנים אשר לפיהם הקולנוע הפוסט-טראומטי מתווך בשתי החברות הנדונות תהליכים חברתיים של הדחקה, השכחה, פריצה לאחר תקופת חביון והכרה בוודאות התבוסה. באמצעות חקירה וניתוח של ייצוגי הגוף, הגופניות, והמיניות עולה בשני הקורפוסים דיוקנו של הגבר המובס. בשני הקורפוסים ניתוח הגבריות הוא בעל משמעות פוליטית מרחיקת לכת בשל הקשר ההדוק בין ייצוג גבריות והטרו-נורמטיביות לבין ביטוי ערכים לאומיים וגזעיים. בשני הקורפוסים עולֶה מעשה יצירה אשר מפרק את עולם הערכים שהוביל למלחמה ומציג עולם ערכים תחליפי מובחן. בניגוד למחקר הרווח, מורג טוענת שתהליכי פירוק הגבריות והצגתה כמעוותת, רדופה ובזויה מוכיחים את נוכחותו של ממד מוסרי בשתי התרבויות הנדונות.
טראומת הכובש