באתרים קיימים קישורים ארכיטקטוניים חזקים לטירות ולחומות העיר שנבנו בממלכת סבויה בצפון איטליה באותה תקופה. הדמיון בין שתי קבוצות המבנים צוין לראשונה על ידי ההיסטוריון ארנולד טיילור בשנות החמישים. הדמיון כולל קשתות חצי עגולות לדלתות, סגנון החלונות, מגדלים בצורה מדורגת, ומגדלים עגולים וגבוהים עם צריחים, שנמצאו בטירות; ניתן לראות את מאפיינים אלה בסבויה במבנים כדוגמת טירת שיון. רבים מדמיון זה נחשבו כתוצאה מהשפעתו של האדריכל הסבויי ג'יימס מסנט ג'ורג', שהועסק על ידי אדוארד הראשון, והביא עמו אדריכלים סבויים אחרים לצפון וויילס.
מחקר מתחילת המאה ה-21, לעומת זאת, העלה כי ייתכן שתפקידו של ג'יימס, והשפעתם של הסבויים, באופן כללי, היה מוגזם. עבודות האבן של האתרים בצפון ויילס איכותיות בהרבה מזו שבצפון איטליה, ותכונות עיקריות - כמו בתי השערים - אינן נראות בסבויה. מחקרים מצביעים על כך שנראה כי לג'יימס הייתה פונקציה חזקה יותר של ניהול הפרויקטים, ולא התכנון האדריכלי. יתר על כן, בחלק מהמקרים, המבנים הסבויים הרלוונטיים נבנו רק לאחר שג'יימס עזב את האזור, ולעולם לא נראו על ידי האדריכל. הדמיון בפרטים האדריכליים עשוי, אם כן, להיות תוצאה של תפקידם הרחב יותר של בעלי מלאכה ומהנדסים סבויים בפרויקטים, ולא של אדם יחיד.
האתרים.
טירת בומריס.
טירת בומריס נבנתה סביב פני הים ונבנתה מאבן אנגלסית מקומית. הכניסה הראשית לטירה הייתה "השער ליד הים", ליד מזח הגאות של הטירה שאפשר לייבא אליה ציוד אותה ישירות דרך הים. הרציף מוגן על ידי קיר שנקרא מאוחר יותר בשם שדרת התותחנים שייתכן שהכיל טרבושה בתקופת ימי הביניים. החלק החיצוני כללה קיר מסך בעל שמונה צדדים ושנים עשר צריחים; שער אחד הוביל אל השער ליד הים, והשני, שער לאנפיס, הוביל לצד הצפוני של הטירה. קירות החלק הפנימי היו משמעותיים יותר מאלה של החלק החיצוני, וכללו מגדלי ענק ושני בתי שערים גדולים. החלק הפנימי נועד להחזיק את בתי המגורים ובניינים ביתיים אחרים של הטירה.
ההיסטוריון ארנולד טיילור תיאר את בומריס כ-"דוגמה המושלמת ביותר לבנייה קונצנטרי סימטרית", ובמשך שנים רבות נחשבה הטירה כפסגת ההנדסה הצבאית בתקופת אדוארד הראשון. הטירה נחשבת על ידי אונסק"ו ל-"הישג אמנותי ייחודי", לאופן שבו משלב, "מבנים כפולים אופייניים מהמאה ה-13" וליופי של צורת והבנייה שלה.
טירת הרלך.
טירת הרלך בנויה על שלוחת סלע הנקראת כיפת הרלך; האדמה מונמכת בחדות בצפון ובמערב, ותעלה שנחתכת בסלע מגנה על הגישות הנותרות לטירה. לטירה עיצוב קונצנטרי, עם קו הגנה אחד, היוצר חלק פנימי וחיצוני. הקיר החיצוני במקור היה גבוה במקצת מהיום. הרלך בנוי מאבן חול אפורה-ירוקה מקומית, בלוקים גדולים רגילים המשמשים למגדלים, וחומר מיוחד אחר, שייתכן שנלקח מהתעלה, המשמש לקירות. הכניסה הראשית לטירה הייתה כרוכה בחציית גשר אבן בין שני מגדלי גשר התעלה המזרחית ובית השער הראשי.
בבית השער שני מגדלי הגנה מסיביים "בצורת D" האגופים בכניסה. לבית השער שתי קומות עליונות, המתפצלות לחדרים שונים. בכל קומה שלושה חלונות גדולים המשקיפים על המחלקה הפנימית; בקומה השנייה שני חלונות מפוארים נוספים בצידי בית השער. בית השער היה מצויד באח ובמקור היו לו ארובות בולטות. החלק הפנימי נשמר על ידי ארבעה מגדלים מעגליים גדולים שהכילו צינוק וסדנת ארטילריה. סביב החלק הפנימי נבנו מבנים, בהם היו קפלה, מטבח, בנייני שירות, אסם ואולם גדול. ייתכן כי המבניים המקוריים נבנו במקור עם גימורים משולשים באופן דומה לטירת קונווי, אם כי מעטים מהם נותרו בעידן המודרני.
טירת קרנארבון וחומות העיר.
טירת קרנארבון מחולקת למחלקה עליונה ותחתונה. המחלקה התחתונה הכילה מקומות לינה מלכותיים, ואילו העליונה כללה מתקני שירות ואירוח לחיל המצב. אלה מוקפים בקיר מסך, המוגן על ידי מגדלים מצולעים. לאורך הצד הדרומי של הטירה נבנו גלריות ירי הגנתי. ישנן שתי כניסות עיקריות, שער המלך, המוביל מהעיירה, ושער המלכה, המאפשרים גישה ישירה יותר לטירה. כל מה שנשאר מהבניינים הכלולים בטירה הם היסודות. אם קרנארבון הייתה שלמה כמתוכנן, היא הייתה יכולה להכיל בית מלוכה של כמה מאות אנשים. לדעתו של ההיסטוריון הצבאי אלן בראון, קרנארבון הייתה "אחד הריכוזים האדירים ביותר של כוח אש שנמצא בימי הביניים".
חומות העיר קרנארבון משתרעות לאורך 734 מטרים (2,408 רגל) במעגל ארוך סביב העיירה, המקיף 4.18 הקטאר (10.3 אקר). הם בנויים בעיקר מאותה אבן גיר פחמנית המשמשת בטירה. שמונת המגדלים לאורך החומה הם ברובם חסרי קירות בחלקם הפנימי, וכללו במקור גשרי עץ. שתי הכניסות המקוריות לעיר היו דרך השערים המערביים והמזרחיים. השער המערבי פנה אל הנמל, ונודע גם כשער הזהב, על שם השער הראשי בעיר קונסטנטינופול.
טירת קונווי וחומות העיר.
טירת קונווי צמודה רכס חוף סלעי של אבן חול אפורה ואבן גיר, וחלק ניכר מהאבנים שבטירה נלקחה מהרכס עצמו, כנראה כאשר האתר שופץ לראשונה. לטירה צורה מלבנית והיא מחולקת למחלקה פנימית וחיצונית, עם ארבעה מגדלים גדולים מכל צד. הכניסה הראשית לטירה היא דרך הברביקן המערבי, הגנה חיצונית מול השער הראשי. הברביקן מכיל את משיקולי האבן הקדום ביותר ששרד בבריטניה. שער אחר הוביל במקור לנהר בו הוקם רציף קטן, המאפשר למבקרים מרכזיים להיכנס לטירה באופן פרטי ולצייד את המבצר דרך סירה. המחלקה החיצונית של קונווי הייתה צפופה במקור בבנייני ניהול ושירותים. המחלקה הפנימית הופרדה מהחוץ על ידי חומה, גשר ושער, שהוגנו על ידי תעלה שנחתכה בסלע. בפנים היא הכיל את חדרי בית המלוכה, הצוות שלהם ומתקני השירות. בצד המזרחי של המחלקה הפנימית נמצא ברביקן נוסף, הסוגר את גן הטירה.
חומות קונווי משתרעות לאורך 1.3 קילומטרים, במעגל משולש ארוך סביב העיירה, המקיף 10 הקטאר (25 אקר). הם בנויים לרוב מאותם אבן חול וגיר מקומיים המשמשים בטירה, וכן עם אבן ריוליט המשמשת לאורך החלקים העליונים של הקירות המזרחיים. כשנבנו לראשונה, ייתכן שהקירות סוידו. 21 המגדלים ששרדו הם לרוב חסרים קירות בחלק הפנימי, וכללו במקור גשרים מעץ. מערך ייחודי של שתים-עשרה לטרינות מימי הביניים נבנה בחומות העיר הדרומיות, ונועד במקור לשימוש עובדי הממלכה, העובדים במבנים סמוכים במאה ה-13.
קלמן סמואלס
קלמן סמואלס (נולד ב-7 בספטמבר 1951) הוא מייסד ונשיא ארגון שלוה, האגודה הישראלית לטיפול באנשים עם מוגבלויות ושילובם בחברה.
קורות חייו.
קלמן גדל בבית יהודי חילוני בוונקובר, בקולומביה הבריטית שבקנדה, שם למד בבית הספר התיכון סר וינסטון צ'רצ'יל. עם סיום לימודיו בשנת 1969 הוענק לו מלגות אקדמיות וכדורסל לאוניברסיטת קולומביה הבריטית. לאחר שנת לימודיו הראשונה בפילוסופיה הוא נסע לאירופה עם תוכניות לעבור קורסים בצרפת. עם זאת אמו ביקשה שיעצור בישראל לבקר קרובי משפחה. סמואלס ביטל את נסיעת ההמשך לצרפת, נרשם למספר ישיבות בישראל ובשנת 1977 הוסמך לרבנות.
בשנת 1973 התחתן סמואלס עם מלכי קליין והזוג התגורר בירושלים.
לידתו של יוסי סמואלס.
בשנת 1977 נולד בנם השני, יוסי. בגיל 11 חודשים, בשל חיסון פגום - הפך עיוור, חירש והיפראקטיבי. עד גיל 7 יוסי לא היה יכול לתקשר עם הסביבה. בשל המצב הנדיר של יוסי והעובדה שהוא גם עיוור וגם חירש, קלמן ומלכי לא הצליחו למצוא לו טיפול מתאים. במהלך אותן השנים מלכי נדרה נדר: אם יוסי יצליח לתקשר, היא תתמסר ותקדיש את חייה לעזור לילדים אחרים עם מוגבלות ולבני משפחותיהם.
לאחר 7 שנים ללא יכולת לתקשר, שושנה ויינשטוק, המורה של יוסי במסגרת חינוך מיוחד, הצליחה להגיע איתו לפריצת דרך בתקשורת, על ידי סימון שפת הסימנים בכף ידו. שושנה לימדה את יוסי את המילה הראשונה שלו: "שולחן". לאט לאט יוסי למד מילים נוספות והצליח להביע את עצמו ולתקשר בצורה זאת באופן מלא.
הקמת ארגון שלוה.
בשל האתגרים הרבים שחוו קלמן ומלכי בגידולו של יוסי ללא תמיכה מספקת, ובהמשך לנדר שמלכי נדרה, החליטו הזוג להקים קבוצת טיפול קטנה לילדים עם מוגבלויות לאחר שעות הלימודים, במטרה לעזור להורים לילדים עם מוגבלויות עד כמה שניתן. עם הזמן ובשל הביקוש הרב, התרחבה התוכנית והחלה לענות לצרכים בקשת רחבה יותר של מוגבלויות.
כיום, מרכז שלוה מציע לאנשים עם מוגבלויות טיפולים רבים, בניהם; תמיכה משפחתית, מסגרות חינוכיות, תוכניות חברתיות, פעילות פנאי והכשרה מקצועית.
עיריית ירושלים העבירה לארגון נכס בן שבעה דונם בצמוד לכביש 16 המתוכנן ולמרכז הרפואי שערי צדק בשכונת בית וגן.
בספטמבר 2016 שלוה פתחה את המרכז הלאומי שלוה בירושלים.
ספרים.
את סיפורה של עמותת שלוה, קלמן חיבר לספר "חלומות שלא חלמתי" (Dreams Never Dreamed) אשר פורסם במאי 2020 על ידי הוצאת קורן. הסיפור מגולל את מסעו האישי של קלמן בהקמת ארגון שלוה.
קאנט 7
קאנט 7 (באיטלקית: CANT 7) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "ספינה מעופפת" וחד-מנועי שהוגדר כמטוס אימון מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-25 ביולי 1924.
מנהל התכנון והייצור היה המהנדס האווירונאוטי "Raffaele Conflenti" .
טיהור הקומוניסטים באינדונזיה