קלוש (קליין) נולד כבנם של אלברט קליין וססיליה לובק. הוא למד אמנות בבודפשט ואחר כך בפריז אצל אנרי-מישל-אנטואן שאפו (בצרפתית: Henri-Michel-Antoine Chapu; ספטמבר 1833 - 21 באפריל 1891) היה פסל צרפתי במסורת נאוקלאסית מעט שונה והיה ידועה בשימוש באלגוריה ביצירתו. בהונגריה זכה קלוש להצלחה עם פסלו בשם "דוד" שהוצג בהיכל האמנות בבודפשט. יצירה זו היא תזכורת יוצאת דופן של פיסול בסגנון הנטורליזם (אמנות), שהביאה אותו לקבלת הזמנות רבות לפסלים במרחב הציבורי, הן פסלים דקורטיביים והן מצבות. בנוסף לז'אנרים הפיסוליים שהוזכרו לעיל, הוא צייר גם דיוקנאות, כולל אוטוקאר פרוהסקה (ניטרה, 10 באוקטובר 1858 - בודפשט, 2 באפריל 1927) היה כומר, סופר, פילוסוף, פוליטיקאי, תאולוג, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, חבר הפרלמנט ונציג בולט של האנטישמיות המודרנית בהונגריה בין שתי מלחמות העולם והבישוף הקתולי של מחוז סקשפהרוואר) ושל האדריכל ההונגרי-יהודי גזה מרקוש. אשתו של קלוש הייתה אטלקה רצ'וב.
Forever and Ever
נשיא אינדונזיה
נשיא הרפובליקה של אינדונזיה (באינדונזית: Presiden Republik Indonesia) הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת ברפובליקה של אינדונזיה. נשיא אינדונזיה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אינדונזיה. מאז 2004, נשיא אינדונזיה וסגנו נבחרים בבחירות ישירות לתקופת כהונה בת חמש שנים. נשיא אינדונזיה הנוכחי (ה-14 במספר) הוא ג'וקו וידודו שנכנס לתפקיד ב-20 באוקטובר 2014.
היסטוריה.
הנשיאות האינדונזית הוקמה במהלך גיבוש חוקה משנת 1945 על ידי ועדת החקירה לעבודות הכנה לעצמאות (BPUPKI). המשרד מולא לראשונה ב-18 באוגוסט 1945 כאשר סוקרנו נבחר על ידי הוועדה המכינה לעצמאות אינדונזית (PPKI) מכיוון שעל פי הוראות המעבר לחוקה, "הנשיא והסגן הנשיא בפעם הראשונה ייבחרו על ידי ה-PPKI. "כמו כן, טרם הוקם הגורם האחראי לבחירות לנשיאות, האספה המייעצת העממית. ב-16 באוקטובר 1945, הודיע סגן הנשיא מוחמד חטא על צו סגן-נשיא שהעניק לוועדה הלאומית המרכזית של אינדונזיה (KNIP) סמכויות חקיקה. ב-11 בנובמבר 1945 קיבלה ה-KNIP את ההחלטה להפריד בין תפקיד ראש המדינה לתפקיד ראש הממשלה. אף כי טרם הוקמה חוקה חדשה, אינדונזיה הייתה כיום דמוקרטיה פרלמנטרית דה-פקטו עם הנשיא כראש מדינה טקסי שתפקידו היה לבקש מראש הממשלה כראש הממשלה להקים ממשלה חדשה.
במהלך המהפכה הלאומית האינדונזית, סוקרנו ושאטה נתפסו גם על ידי ההולנדים ביוגיאקרטה ב-18 בדצמבר 1948. לאחר מכן, סוקרנו נתן מנדט לסיפרודן פרווירנגרה להקים ממשלת חירום. זה נעשה וממשלת החירום של הרפובליקה של אינדונזיה (PDRI) הוקמה בסומטרה כאשר סג'אפרודין פראוויראנגרה כיו"ר שלה. פראוויראנגרה החזיר את המנדט לסוקרנו ב-13 ביולי 1949. ב-17 בדצמבר 1949 נבחר סוקרנו לנשיא הרפובליקה של ארצות הברית של אינדונזיה (RIS) והמנדט הנשיאותי עבר לאסעת. כאשר התברר כי הקונפדרציה הזו עתידה להיות מוחלפת על ידי מדינה יחידה, עזאאת התפטר מהנשיאות וסוקרנו שוב להיות נשיא ב-15 באוגוסט 1950.
אינדונזיה אימצה כעת את החוקה שנועדה לקונפדרציה. המסמך, שכונה רשמית כחוקה הזמנית, אישר את תפקיד הנשיא כראש המדינה, אך הגביל אותו לתפקיד טקסי ברובו. הוא מינה ראש ממשלה בעצת מעצבים.
למרות תפקידו החוקתי המצומצם באופן רשמי סוקרנו החזיק בכוח רב. בראשית שנות החמישים החל לקרוא לביצוע "הדמוקרטיה המודרכת", במסגרתה יתקבלו החלטות לאחר התלבטות ממושכת במטרה להגיע לקונצנזוס תחת "הנחיה" נשיאותית.
התהוות הפרינקיפט
הטריאנלה של מילאנו
הטריאנלה של מילאנו היא תערוכה בינלאומית לאדריכלות ולעיצוב תעשייתי, הנערכת מדי שלוש שנים בעיר מילאנו שבאיטליה.
התערוכה נוסדה בשנת 1923 כביאנלה (תערוכה הנערכת מדי שנתיים) על ידי המוסד הגבוה לתעשיות אמנותיות . היא התקיימה בתחילה בווילה המלכותית בעיר מונצה, פרבר של מילאנו. החל ב-1933 התקיימה התערוכה בפלאצו דל ארטה במילאנו ואז הוכרה לראשונה על ידי הלשכה לתערוכות בינלאומיות. מאז 1933 נערכת התערוכה כטריאנלה, ובפועל חלו הפסקות ארוכות יותר בין חלק מן התערוכות.
התערוכה השביעית התקיימה ב-1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. לאחר הפסקה של שבע שנים עקב המלחמה נערכה התערוכה במילאנו שוב ב-1947. הפסקה ארוכה נוספת בקיומה חלה בין 1996 ל-2016.
במשך השנים נע משך התערוכה בין חודשיים לשישה חודשים.
בין היוצרים אשר הציגו את עבודותיהם בתערוכה נמנו לה קורבוזיה, פרנק לויד רייט, פבלו פיקאסו, פרנק גרי ורנצו פיאנו.
מהנדס כימיה
חאליד בשליץ'
חאליד בשליץ' (בבוסנית: Halid Bešlić; נולד ב-20 בנובמבר 1953) הוא זמר ומוזיקאי בוסני. הוא נחשב לאחד מבין הזמרים הידועים ומצליחים ביותר ביוגוסלביה במהלך שנות השמונים ולאחר מכן במדינות יוגוסלביה לשעבר, לאחר התפרקותה.
קורות חייו.
חאליד בשליץ' נולד בכפר קנז'ינה , סמוך לבירה סרייבו בבוסניה והרצגובינה כאשר זו הייתה חלק מיוגוסלביה, אביו מויו היה איש צבא בצבא העממי היוגוסלבי. הוא החל את להופיע באופן חובבני כאשר היה ילד בתקופת בית הספר היסודי ובמקביל גם הופיע במועדוני שירה. אחרי שסיים את שירותו הצבאי בצבא היוגוסלבי עבר להתגורר בסרייבו והתחיל את הקריירה המקצועית כשהופיע במסעדות שונות.
בשנת 1979 הקליט את הסינגל הראשון שלו, "Grešnica / Ne budi mi nadu". בין השנים 1979–2003 הקליט בשליץ' 16 אלבומים שנמכרו במיליוני עותקים. הופיע פעמים רבות ברחבי העולם בביצוע יחיד. שירים שהוציא לאור בשנת 1984 "Budi budi uvijek srećna" ו-"Neću neću dijamante" הגיעו במהירות למעמד של פלטינה, שזכה להצלחה כבירה, שהובילה אותו להיות אחד הזמרים פופוולריים ששיריו מושמעים ביותר בכל יוגוסלביה בסצנת המוזיקה העממית הבוסנית והבלקנית. במהלך מלחמת בוסניה הוא הופיע ברחבי אירופה במופעי צדקה במטרה לגייס תרומות לנפגעי המלחמה בבוסניה והרצגובינה.
כנסיית השילוש הקדוש (אנטארקטיקה)
כנסיית השילוש הקדוש (ברוסית: Церковь Святой Троицы) היא כנסייה אורתודוקסית קטנה, הממוקמת בסמוך לתחנת המחקר הרוסית בלינגסהאוזן (Bellingshausen) באי המלך ג'ורג', אחד מאיי שטלנד הדרומיים הסמוכים לאנטארקטיקה. היא אחת משמונה כנסיות הממוקמות באנטארקטיקה.
היסטוריה.
היוזמה להקמת הכנסייה באה לעולם בשנות התשעים על ידי הארגון הרוסי Temple for Antarctica (Храм – Антарктиде) ומומנה מכספי תרומות שנאספו מרחבי רוסיה. בתחרות לתכנון הכנסייה זכו האדריכלים אניסיפירוב, ריבאק ושמידט (P.I. Anisifirov, S.G. Rybak, A.B. Schmidt) מהעיר ברנאול. הכנסייה תוכננה כמבנה בגובה של 15 מטר המעוצב בסגנון רוסי מסורתי ובה מקום לשלושים מתפללים. היא נבנתה ברוסיה מעץ אורן סיבירי ולאחר מכן פורקה והובלה באונייה מקלינינגרד לאי המלך ג'ורג', שם נבנתה בנקודה גבוהה ליד חוף הים על ידי אנשי צוות תחנת המחקר בלינגסהאוזן. האיקונוסטאזיס של הכנסייה עוטרה על ידי ציירים מהעיר פאלק (Palekh). הכנסייה נחנכה ב-15 בפברואר 2004 על ידי בישוף העיר סרגייב פוסד (Sergiyev Posad) הסמוכה למוסקבה ואב המנזר לאוורת השילוש-סרגייב השוכן באותה העיר.
בכנסייה מוצבים בכל עת כומר אחד או שניים מלאוורת השילוש-סרגייב, אשר התנדבו לשרת באנטארקטיקה ומוחלפים בתפקידם מדי שנה. הכמרים מעניקים שירותי דת לצוות תחנת המחקר הרוסית, לאנשי צוות של תחנות מחקר אחרות באנטארקטיקה ולתיירים. לטובת המבקרים מאמריקה הלטינית נערכים בכנסייה מעת לעת טקסים בספרדית. בעת שאינם עסוקים בעבודתם בכנסייה מסייעים הכמרים באחזקת תחנת המחקר הרוסית.
בינואר 2007 נערכה בכנסייה חתונה. בשנת 2016 ביקר בכנסייה הפטריארך קיריל הראשון של מוסקבה, ראש הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
מרשם האוכלוסין הלאומי (הודו)
מרשם האוכלוסין הלאומי (באנגלית: National Register of Citizens (NRC), בהינדי: राष्ट्रीय नागरिक रजिस्टर) הוא מרשם אוכלוסין שהקמתו הוסדרה בתיקון לחוק האזרחות (1955) שאושר בשנת 2003. מטרתו לתעד את כל האזרחים החוקיים של הודו על מנת שהלא חוקיים יזוהה ויגורשו. המרשם יושם לראשונה במדינת אסאם שבצפון מזרח הודו ב-2013-2014. ממשלת הודו מתכננת ליישם את המרשם בכל רחבי המדינה בשנת 2020, דבר שהצית מחאות קשות מצד המוסלמים.
רקע.
מדינת אסאם שבצפון הודו, בהיותה מדינת גבול עם בעיות ייחודיות של הגירה בלתי חוקית, יצרה מרשם אוכלוסין בשנת 1951 על סמך נתוני מפקד האוכלוסין בשנת 1951. עם זאת, הוא לא נשמר אחר כך. חוק המהגרים הבלתי חוקיים (קביעה על ידי בית משפט), 1983, התקבל על ידי הפרלמנט, ויצר הליך בית משפט נפרד לזיהוי מהגרים בלתי חוקיים באסאם. בית המשפט העליון בהודו ביטל אותו כבלתי חוקתי בשנת 2005, ואחריו ממשלת הודו הסכימה לעדכן את החוק.
לאחר התקדמות בלתי מספקת בתהליך עדכון מרשם האכלוסין הלאומי (NRC) במשך למעלה מעשור, החל בית המשפט העליון לכוון ולעקוב אחר התהליך בשנת 2013. ה-NRC המעודכן הסופי עבור אסאם, שפורסם ב -31 באוגוסט 2019, הכיל 31 מיליון שמות מכלל אוכלוסייתה המונה 33 מיליון אנשים, והשאיר 1.9 מיליון מועמדים, מה שהפך אותם לחסרי מדינה. מפלגת העם ההודית שמובילה את המהלך הזה, לא מצאה כי התוצאות עומדות בציפיותיה. היא מאמינה שכמה אזרחים לגיטימיים הוחרגו בעוד כלולים מהגרים בלתי חוקיים.
מפלגת העם ההודית הבטיחה ליישם את ה-NRC לכל הודו במניפסט הבחירות שלה לבחירות הכלליות בהודו לשנת 2019. ב-19 בנובמבר 2019, שר הבית עמית שאה הצהיר ברג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי כי ה-NRC ייושם בכל רחבי המדינה.