בשלבים הבאים של המחלה מתעבה הקרום הסינוביאלי ומתחיל להפריש חומרים שונים כמו קולגן, שהורסים את הסחוס המפרקי. הציטוקינים מעוררים הרס נוסף של הסחוס וכן פירוק של עצם. נפגעים גם קופסית המפרק, רצועות, גידים וכלי דם. הפגיעה ההרסנית במפרק מתפשטת לאזורים נוספים בגוף.
סימנים ותסמינים.
התסמינים והסימנים הראשונים לדלקת מפרקים שיגרונית הם בדרך כלל רב מערכתיים. החולים סובלים מעייפות, מחום, מחולשה ומתחושה כללית לא טובה. כאב מפושט ונוקשות במפרקים ובשרירים יופיעו לאחר התסמינים הרב מערכתיים או יחד איתם. נוקשות אופיינית נמשכת מעל לשעה, ומופיעה לאחר מנוחה ממושכת או שינה.
פגיעות במפרקים.
במספר מפרקים מופיעים כאב ונפיחות בתבנית סימטרית (פוליארתריטיס סימטרי), כלומר בשני הקרסוליים יחד או בשתי כפות הידיים יחד. לרוב נפגעים מפרקי שורש כף היד והאצבעות, אך הפגיעה אפשרית במפרקים רבים נוספים בגפיים ובעמוד השדרה (בדרך כלל, הצווארי). עם התקדמות המחלה ייתכנו הגבלות בטווחי המפרקים הפגועים ונטייה של המפרקים למנחים כפופים (עקב הפגיעה בקופסית המפרק). הרס המפרקים יכול להביאם למצב של עיוותים שונים, במיוחד באצבעות הידיים. לעיתים מופיעים תסמינים נוירולוגים הקשורים לפגיעה במפרקים הסמוכים לעצבים (כמו המרפק או עמוד השדרה הצווארי).
פגיעות במערכות גוף נוספות.
דלקת מפרקים שיגרונית מאופיינת בפגיעה באיברי גוף נוספים בחלק מן המקרים, מלבד הפגיעה המפרקית. בין היתר, החולים יכולים לסבול מן התסמינים הבאים:
הופעות התסמינים והסימנים שונות מאדם לאדם ואינן ניתנות לחיזוי.
אבחון.
השונות הרבה בתסמינים ובסימנים של דלקת מפרקים שיגרונית מקשה על אבחנתה, במיוחד בשלביה המוקדמים. האוניברסיטה האמריקאית לראומטולוגיה הציעה מספר קריטריונים (ראו מסגרת) לסיווג ולאבחון חולים בדלקת מפרקים שיגרונית, אלא שמטרת שיטת הקריטריונים היא מחקרית במהותה ואין בה כדי להוביל לטיפול מוקדם בשלבים ראשוניים של דלקת מפרקים שיגרונית (העשויים שלא לענות לקריטריונים).
מעת שעולה החשד לקיומה של דלקת מפרקים שיגרונית בעקבות תסמינים אופייניים (פוליארתריטיס סימטרי) ובמיוחד אם מופיעים התסמינים במפרקים יחד עם תסמינים וסימנים ברקמות אחרות, נערכות מספר בדיקות מעבדה ודימות לשלילת מחלות מפרקים אחרות ולאבחון של דלקת מפרקים שיגרונית.
בדיקות מעבדה הנערכות לזיהוי דלקת מפרקים שיגרונית כוללות את בדיקת נוכחות הנוגדן העצמי הקרוי פקטור ראומטואידי (Rheumatoid Factor). פקטור ראומטואידי מופיע ב 70–80 אחוזים מהחולים אך לעיתים רק בשלבים מאוחרים של המחלה. בדיקת זיהוי נוגדן עצמי נוסף הקרוי Anti-citrullinated peptide (anti-CCP)‎ נחשבת לבעלת סגוליות גבוהה יותר מבדיקת פקטור ראומטואידי.
בדיקות דם נוספות תרות אחרי סימנים לתהליך דלקתי, כגון ערכים גבוהים של CRP, ושקיעת דם מואצת. תיערך ספירת תאי דם לבנים ותיבדק נוכחות אנמיה. שאיבת נוזל סינוביאלי ובדיקתו מאפשרת שלילת מחלות מפרקים אחרות וזיהוי של תהליך דלקתי סטרילי תוך מפרקי.
בדיקות דימות אינן מזהות סימנים גרמיים לדלקת מפרקים שיגרונית בשלביה הראשונים. בשלבים מאוחרים יותר יודגמו הצרויות במרווחים המפרקיים, דלדול עצם חוץ מפרקי ושחיקה בשולי עצמות המפרק. דימות MRI נחשבת לרגישה יותר מצילום רנטגן בזיהוי שלבים מוקדמים של דלקת מפרקים שיגרונית. הדימות יעיל למעקב אחרי התפתחות המחלה.
עקרונות טיפוליים.
הטיפול בחולים עם דלקת מפרקים שגרונית נעשה בהתאם למספר עקרונות: ראשית, טיפול אגרסיבי מוקדם כדי למנוע פגיעה במפרק וכתוצאה מכך, נכות. השגה של רמיסיה (הפוגה) במחלה ככל שניתן, מתן טיפול רפואי המותאם באופן תדיר למטופל וכן השגת מינימום תופעות לוואי ומקסימום תגובה.
מטרות הטיפול בדלקת מפרקים שיגרונית הן הפחתת כאב, דיכוי תהליך דלקתי, האטת תהליך המחלה או עצירתו ושיפור באיכות החיים ובתפקודם של החולים. להשגת מטרות הטיפול משתמשים בשינוי אורח חיים, בתרופות, בניתוחים במקרים חמורים ובטיפולים לא תרופתיים.
על מנת להגדיר הפוגה ("רמיסיה") במחלה פותחו מספר אינדקסים שונים. למשל, האינדקס SDAI המחושב על ידי סכימת כל המפרקים הרגישים והנפוחים (סה"כ 28), הערכה כללית של המטופל (סך הכל 10 נקודות) ורמות של CRP. ניקוד שהוא מתחת ל-3.3 מגדיר רמיסיה.
טיפול תרופתי במחלה.
עם הזמן, חלה התקדמות בטיפול במחלה. כך למשל, במחלה מוקדמת ניתן כיום לטפל באמצעות מטוטרקסט, המהווה את טיפול הבחירה במצבים מוקדמים של המחלה. תרופות ביולוגיות משמשות אף הן לטיפול במחלה, ויש חשיבות לשילוב של תרופות לטיפול במחלה.
באופן כללי ניתן לחלק את הטיפול התרופתי למספר סוגי תרופות שונים:
חולות בהריון אינן יכולות לקבל טיפול במתוטרקסט או leflunomide הנחשבות תרופות טרטוגניות, לכן טיפול במהלך ההריון הוא בעיקר על ידי מתן סטרואידים. עם זאת, יצוין כי מרבית החולות (75%) חוות רמיסיה או שיפור במהלך ההריון אם כי לאחריו תיתכן התלקחות מחדש של המחלה.
English
אלסנדרו פטאקי
אלסנדרו פטאקי (באיטלקית: Alessandro Petacchi; נולד ב-3 בינואר 1974) הוא רוכב איטלקי (רוכב עבר) שהתמחה במרוצי אופני כביש. נחשב לאחד הספרינטרים הבולטים בעשור הראשון של המאה ה-21. בין הישגיו העיקריים:
קריירה והישגים.
נולד בעיר לה ספציה שבחבל ליגוריה שבאיטליה. לאחר שהתאמן כילד באתלטיקה ובשחייה, עבר בגיל 13 להתאמן ולהתחרות באופני כביש.
ב-2010, בעת שרכב במדי הקבוצה הוותיקה למפרה, ניצח פטאקי שני קטעים בטור דה פראנס וזכה בסיום המרוץ בחולצה הירוקה - חולצה המוענקת לרוכב שצבר את מירב הנקודות במאוצים במרוץ. ב-2011 נטל פטאקי חלק בשלושת הגראנד טורים אך הצליח לנצח רק בקטע אחד; הקטע השני בג'ירו ד'איטליה. גם ב-2012 התקשה פטאקי לחזור לשורה הראשונה של הספרינטרים המובילים ולא היווה גורם משמעותי במאוצים החשובים. למרות זאת, צבר בשנה זו ארבעה ניצחונות, ובהם, שלושה קטעים במרוץ הקטעים הגרמני, "Bayern Rundfahrt".
באפריל 2013, כשהוא בן 39 ולאחר 18 שנים של רכיבה מקצוענית, הודיע פטאקי על פרישה מרכיבה תחרותית. לאחר מספר חודשים, באוגוסט 2013, שב להתחרות במדי קבוצת אומגה פארמה קוויק סטפ. ב-2014 הצליח לנצח במרוץ החד-יומי הבלגי, גראן פרי פינו קראמי. בסיום שנה זו הודיעה קבוצתו כי לא תחדש עמו את החוזה. ב-2015 הוא רכב בקבוצה האיטלקית Southeast ופרש סופית ביוני 2015 לאחר שנאלץ לפרוש מהג'ירו ד'איטליה יום לפני סיום המרוץ לאחר שסבל מווירוס.
אופי ומאפיינים.
אופיו של פטאקי הוא יוצא דופן בין עמיתיו הספרינטרים. בדרך כלל רוכבים אלו ניחנים באינסטינקטים מפותחים ביותר ומסוגלים להגיב בחלקיקי שנייה על התפתחויות המתרחשות בזמן המאוץ הסופי אל קו הסיום. כמו כן, מדובר לרוב ברוכבים אשר אינם חוששים מסיכונים ואינם נרתעים אף ממגע פיזי במאבק על מיקום במהלך המאוץ הסופי אשר מתבצע במהירות מסחררת.
פטאקי נחשב כרוכב שאינו ניחן בתכונות אלו. זו כנראה גם הסיבה המרכזית לכך שבשנים הראשונות בקריירה המקצוענית שלו הישגיו היו דלים ביותר. פטאקי סיפר בראיון עמו כי בתחילת הקריירה שלו היה מעורב בנפילה בזמן מאוץ שגרמה לשבר בעצם הבריח ומאז, הוא חשש להיכנס לשורה הקדמית במאוצים מרובי משתתפים בה נערכים המאבקים הפיזיים על המיקום. יחד עם מנהלו הספורטיבי בקבוצת פאסה בורטולו, ג'נקרלו פרטי, הוא ניתח את סרטי הווידאו של המאוצים בהם נטל חלק והם גילו כי אמנם יש לו נטייה להיתקע בקו האחורי במאוץ, אך מהרגע שהאיץ, צמצם פטאקי באופן ניכר את הפער בינו ובין הרוכבים שסיימו ראשונים. המסקנה של פרטי הייתה שכדי להביא לידי ביטוי את יכולת ההאצה של פטאקי, יש לאפשר לו להתחיל את המאוץ הסופי כשהוא ראשון בדבוקה.
שיטת ה"רכבת".
על מנת להשיג מטרה זאת, יישם פרטי את שיטת ההולכה הקבוצתית המכונה "רכבת". שיטה זו, אשר שוכללה על ידי קבוצותיו של הספרינטר המצטיין, מריו צ'יפוליני, אומצה על ידי פאסה בורטולו. הקבוצות המשתמשות בטקטיקה זו מנסות להשיג שלוש מטרות עיקריות: השגת קבוצות בריחה שנוצרו במהלך המרוץ והחזרת הדבוקה למצב מלוכד, ניטרול בריחות מסוכנות בקילומטרים האחרונים של המרוץ והבאת ספרינטר המטרה של הקבוצה אל ראש דבוקת הספרינטרים, כך שהוא יוכל להתחיל את המאוץ הסופי מקדמת דבוקת הספרינטרים. לשם השגת מטרות אלו עובדת כל הקבוצה במשך כל המרוץ בתיאום מלא. בקילומטרים האחרונים במרוץ, רוכבים כ-5-6 רוכבים מהקבוצה בטור עורפי (ומכאן הדימוי לקרונות של רכבת), בראש דבוקת הרוכבים, במהירות גבוהה מאוד, המונעת, לרוב, מרוכבים אחרים אפשרות בריחה. רוכב המטרה נמצא בחלקה האחורי של ה"רכבת" ונהנה משבירת הרוח על ידי חבריו לקבוצה. במהלך 2-3 הקילומטרים האחרונים במרוץ, נושר כל פעם הרוכב הקדמי, לאחר שכילה את כוחותיו, וזה שנמצא אחריו תופס את עמדת ההולכה לכמה מאות מטרים, עד אשר גם הוא נושר. כ-200 מטר לסיום נושר המוביל האחרון ואז, לראשונה במרוץ, נחשף ספרינטר המטרה אל הרוח כשהוא ראשון בטור הרוכבים וכאן מגיע לידי ביטוי מבחנו האמיתי ביכולתו לגבור על הספרינטרים האחרים אשר צמודים אליו מאחור.