פלבר נולד ב-8 ביולי 1889 בויסבאדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פלבר לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פלבר לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1929 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר. ב-1 באפריל 1928 הועלה פלבר לדרגת אוברסט לויטננט, ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. ב-1 באוקטובר 1932 מונה לראש מטה רגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקדו. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד האקדמיה הצבאית. ב-1 ביולי 1935 לראש מטה הקורפוס ה-3, וב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1938 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השלישית, שהפכה לאחר מכן לארמייה השמינית.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה פלבר ראש מטה הארמייה השמינית, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-20 באוקטובר 1939 מונה פלבר לראש מטה הארמייה השנייה שהוקמה על בסיס הארמייה השמינית, וב-15 בפברואר 1940 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות C. במהלך המערכה על צרפת השתתף פלבר בלחימה עם קבוצת ארמיות C, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-25 באוקטובר 1940 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-13, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וב-17 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פלבר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-14 בינואר 1942 פרש מתפקידו.
ב-1 באפריל 1943 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-45, שהיה חלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות D, וב-25 במאי 1942 הפך הקורפוס לקורפוס ה-83. ב-15 באוגוסט 1943 מונה פלבר למושל הצבאי בבלגרד, וב-26 בספטמבר 1944 מונה למפקד פלגת הארמייה סרביה. ב-6 באוקטובר 1944 מונה פלבר למפקד מפקדת הכוחות בהרי הווז', שהפכה ב-8 בינואר 1945 לקורפוס ה-13, שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות B.
ב-22 בפברואר 1945 מונה פלבר למפקד הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרבות באזור הריין. ב-23 במרץ הועברה הארמייה תחת פיקוד קבוצת ארמיות G, וב-25 במרץ פרש פלבר מתפקידו. ב-8 במאי 1945 לאחר סיום המלחמה, נלקח פלבר לשבי האמריקני.
לאחר המלחמה.
ב-8 במאי 1948 שוחרר פלבר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פלבר בפרנקפורט עד למותו ב-8 במרץ 1962.
דומיניק קוריגן
דוֹמִינִיק ג'וֹן קוֹרִיגָן (באנגלית: Dominic John Corrigan; 2 בדצמבר 1802 – 1 בפברואר 1880) היה רופא אירי, שנודע בשל תצפיותיו על ההסתמנות הקלינית של מחלות לב. צורת הדופק החריגה באי-ספיקת מסתם אבי העורקים קרויה על שמו, כמו גם על שמו של תומאס ווטסון.
ראשית חייו.
קוריגן נולד בדבלין. אביו היה סוחר בכלים חקלאיים. הוא למד ב קולג' פטריק הקדוש ב מיינות', סמינר לכמרים אשר בזמנו כלל גם מחלקה ללימודי חול. הוא נמשך ללימודי רפואה הודות לרופא המטפל בסמינר, ושימש במשך מספר שנים אחר כך שוליה של הרופא המקומי, אדוארד טלבוט או'קלי. קוריגן למד רפואה בדבלין, ולאחר מכן עבר לבית הספר לרפואה באדינבורו, שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1825.
עבודתו.
קוריגן חזר לדבלין ב-1825 והקים מרפאה פרטית בעיר, ומלבד עבודתו שם עבד גם כרופא במוסדות ציבוריים. עבודתו עם רבים מתושביה העניים דבלין הביאה אותו להתמחות במחלות של הלב והריאות, תחומים שעליהם הרצה ובהם פרסם מאמרים רבים. הוא נודע כרופא חרוץ, במיוחד בתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
קריירה פוליטית.
בשנת 1870 הוא נבחר לחבר בפרלמנט הבריטי מטעם דבלין, שם תמך ברפורמות בחינוך באירלנד ובשחרורם המוקדם של אסירים פניאנים. בשנת 1874 לא נבחר בשנית, ככל הנראה בשל תמיכתו בסגירתם של פאבים בימי ראשון.
תארים.
קוריגן מונה בשנת 1847 לרופא מן המניין באירלנד. שנתיים לאחר מכן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטריניטי קולג'. בקשתו להתקבל כעמית בקולג' המלכותי לרופאים באירלנד נחסמה, חסימה אשר נעקפה תשע שנים לאחר מכן כשעבר בהצלחה את מבחני הקבלה לקולג' יחד עם הרופאים הצעירים. בשנת 1859 נבחר לנשיא הקולג', הקתולי הראשון לכהן במשרה, ונבחר מחדש במשך ארבע כהונות רצופות. בשנת 1866 קיבל קוריגן את התואר ברונט, בין היתר בשל תפקידו כמפקח על החינוך.
משפחתו ומותו.
קוריגן נשא לאישה את ג'ואנה וודלוק, בתו של סוחר עשיר, בשנת 1827. היו להם שלושה בנים ושלוש בנות. בנו הבכור, שהיה קפטן במשמר הדרגונים, מת בגיל 35 באוסטרליה, ועל כן נכדו של קוריגן ירש ממנו את תואר הברונטות. קוריגן נפטר בדבלין ב-1 בפברואר 1980 לאחר שחודשיים קודם לכן לקה בשבץ מוחי.
מועדון דיומא
מועדון דיומא (בספרדית: El Club Dumas) הוא רומן מאת ארתורו פרס-רברטה, משנת 1993. הספר עוסק בעולמם של מוכרי ספרים עתיקים (ביבליופיליה), ובכך מזכיר את עבודתו הקודמת של הסופר, הצופן הפלמי.
הסיפור עוקב אחר הרפתקאותיו של סוחר ספרים, לוקאס קורסו, שנשכר כדי לאמת את מקוריותו של כתב יד נדיר המהווה חלק משלושת המוסקטרים של אלכסנדר דיומא האב. חקירתו של קורסו מובילה אותו לחפש שני עותקים של ספר נדיר נוסף הידוע בשם "De Umbrarum Regni Novem Portis" ("על תשעת השערים לממלכת הצללים"). קורסו פוגש שורה של דמויות מרתקות במסע של חקירתו, לרבות עובדי שטן, אוהבי ספר אובססיביים ופאם פאטאל מהפנטת ומפתה. מסעותיו של קורסו נעים בין מדריד (ספרד), סינטרה (פורטוגל), פריז (צרפת) וטולדו (ספרד).
מועדון דיומא מעשיר את הקורא בידע, החל מהרגלי העבודה של אלכסנדר דיומא, דרך אמנות זיוף טקסטים מהמאה ה-17 ועד דמונולוגיה.
הסיפור מסופר על ידי מספר כל יודע בשם בוריס בלקן שבסוף מתגלה כמספר בלתי מהימן.
עלילה.
לוקאס קורסו הוא סוחר ספרים בגיל העמידה עם מוניטין מפוקפק של מי שמוכן לבצע כל דבר - ללא קשר לחוקיותו - עבור לקוחותיו המועדפים. בעודו מנסה לאמת טיוטה חלקית לא ידועה של שלושת המוסקטרים, המכילה עמודים מהפרק "יין אנז'ו", עבור חברו מוכר הספרים לה פונטה ולבדוק האם אלכסנדר דיומא האב בעצמו אכן כתב אותה. הוא נקרא לטולדו על ידי וארו בורחה, אספן ספרים ידוע לשמצה, אקסצנטרי ועשיר.
בורחה השיג עותק של ספר אגדי, "על תשעת השערים לממלכת הצללים", שמדפיסו אריסטיד טורקיה נשרף על המוקד על ידי האינקוויזיציה.
טורקיה נולד בוונציה ב-1620. בתחילה עבד כשוליה בליידן עבור בית ההוצאה לאור של משפחת אלזבייר. לאחר שחזר לוונציה, הוא פרסם עבודות קטנות על נושאים פילוסופיים ואזוטריים. בשנת 1666, פרסם טורקיה את ה"De Umbrarum Regni Novem Portis" ("על תשעת השערים לממלכת הצללים"), שהיה מבוסס על ה"דלומלניקון", או בשמו השני "עירור האפילה", עבודה נכתבה כביכול על ידי לוציפר ושמאפשר לקורא לזמן את השטן. האינקוויזיציה העמידה לדין את טורקיה בגין קסם וכישוף, דנה אותו לשרפה והעלתה אותו על המוקד בשנת 1667.
בורחה מאמין שהספר מכיל הוראות לזימון השטן. בנספח הספר מובאים תשעה איורים המייצגים את תשעת השערים. רק עותק אחד של הספר אמור היה לשרוד, אבל בורחה כי טוען מאחר שידוע על שלושה עותקים הקיימים בעולם, שניים מהם, הם ככל הנראה זיופים משוכללים. הוא שוכר את קורסו כדי להשוות את שלושת העותקים ולהשיג את האמיתי ביניהם תוך שימוש ללא היסוס בכל האמצעים הנדרשים. הוא מבטיח לשלם ביד רחבה ולכסות את כל ההוצאות.
קורסו מסכים, אך ממשיך במקביל לחקור את טיוטת דיומא החלקית, "יין אנז'ו". אלמנתו של הבעלים הקודמים של כתב יד זה, ליאנה טייפר, מתעקשת כי הטיוטה מזויפת, אך מציעה לקנות אותה מקורסו. לאחר כמה מפגשים, היא מנסה לפתותו כדי להשיג את הטיוטה. הוא נכנע לקסמיה, שוכב עימה אך מסרב למסור את כתב היד, ולכן היא הופכת לאויבתו. היא מדמיינת את עצמה כמיליידי דה וינטר, ושולחת בריון (שאותו מכנה קורסו "רושפור") כדי לעקוב אחריו ולנסות להוציא ממנו בכוח את כתב היד.
קורסו נפגש עם האחים סניצה, מומחים בשיקום ספרים עם ידע נרחב בזיוף. הם נותנים לו ידע בסיסי על ספרים ומסמכים עתיקים מהמאה ה-17 וזיופם, שיעזור לו להשוות את העותקים של "תשעת השערים".
בדרכו לליסבון לבקר את הבעלים של אחד מהעותקים, הוא פוגש בלונדינית יפהפייה בעלת עיניים ירוקות. בתחילה היא מכנה את עצמה, איירין אדלר, ובהמשך רומזת שלמעשה היא המלאך השומר שלו. הם מנתקים קשר לפני פגישתו של קורסו עם ויקטור פארגאס. האחרון הוא אספן ספרים נודע שנאלץ למכור חלק ניכר מספרייתו הגדולה כדי לשמור על אחוזת אבותיו שבה הוא מתגורר. קורסו משווה את העותק של פארגאס של "על תשעת השערים לממלכת הצללים", ומוצא הבדלים דקים בתשעת האיורים שבסוף כל אחד מהעותקים. האיורים הזהים חתומים בראשי התיבות של המחבר הידוע לשמצה של הספר, "A .T", אך אלו בעלי השינויים (כגון: באחד הציורים בעותק הראשון נראה זקן מחזיק מפתחות בידו הימנית ואילו בציור המקביל בעותק השני הוא מחזיק את המפתחות בידו השמאלית) נחתמו בראשי התיבות "L.F" (לוציפר).