ב-1997 הביא ארז אדלשטיין את רנצ'ר לבני הרצליה. הרצליה הייתה התחנה הראשונה שלו באירופה, במשך שנתיים רנצ'ר היה מהזרים הבולטים בליגה 17.8 נקודות ו-4.9 אסיסטים בעונה הראשונה, 19.5 נקודות בשנייה. עם זאת, במהלך העונה השנייה רנצ'ר שבת "שביתה איטלקית" למספר משחקים ולבסוף הוא עזב את הקבוצה לפני הפלייאוף ב-1998 בגלל בעיות כלכליות של המועדון.
בקיץ 1999 חתם רנצ'ר על חוזה של 230 אלף דולר בקאנטו מאיטליה. הוא שיחק בהמשך בק.ק ספליט מקרואטיה (12.2 נקודות בסופרוליג), שנתיים בטלקום בון ושנה בקלן הגרמניות. ב-2004/2005 חתם ברג'יו קלבריה מהליגה האיטלקית, אך שוחרר בדצמבר וירד לרימיני מהליגה השנייה באיטליה (14.3 נקודות, 2.3 אסיסטים). ב-4 בספטמבר 2005, בגיל 32, כשהקריירה שלו בנסיגה, חזר רנצ'ר להרצליה וחתם לעונה אחת בבני השרון של יעקב ג'ינו, במהלך 2006 גילה רנצ'ר בעיות התנהגות שלוו בעבירות טכניות ובלתי-ספורטיביות רבות, עימות פיזי עם איתי לב מעירוני רמת גן בזמן משחק, קללות כלפי השופט משה ביטון ששרק לו לעבירה בעת משחק נגד מכבי תל אביב והתדרדרות ביחסיו עם מאמנו, שלבסוף הובילו לשחרורו מהקבוצה (שבעונת 2005/2006 החליפה מספר זרים). בעונת 2006/2007 עבר לשחק באפולון פטרס מליגת העל היוונית, בסיום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו מכדורסל לאחר העונה ביוון עבר לאימון תיכון אמריקאי בעונת 2007/2008. לאחר מכן החל בקריירה של עוזר אקדמי לשחקנים ועוזר מאמן באוניברסיטאות שונות בארצות הברית.
Action Comics 1
סמיון סמיונוב
שלי לנצמן
שלי לנצמן (נולדה בשנת 1970) שמשה כמנכ"לית מיקרוסופט ישראל מיולי 2015 ועד יולי 2019.
ביוגרפיה.
שירתה בצה"ל כמ"כית, כמ"מית וכמדריכה בקורס קצינות. לאחר שעברה למחלקת קשרי החוץ של צה"ל, לתפקיד של תיאום בין צה"ל לצבאות אחרים, סיימה את שירותה בדרגת רב-סרן.
היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה ואסטרטגיה מאוניברסיטת בר-אילן, וסיימה לימודי תעודה בניהול משאבי אנוש בטכניון.
ב-1997 עברה לעבוד בחברת מיקרוסופט בישראל. תחילה עבדה כעוזרת מנכ"ל החברה ולאחר מכן עברה למחלקת השיווק של החברה, והתקדמה לניהול קבוצת התקשורת השיווקית. עברה לתחום המכירות וניהלה את תחום הביטחון ולאחר מכן את הקבוצה שהייתה אחראית על תחומי הפיננסים, הבריאות והתעשייה. ב-2011 מונתה לסמנכ"לית שירותי אנטרפרייז (Enterprise Services) והובילה פרויקטים טכנולוגיים. בהמשך מונתה לסמנכ"לית לענייני המגזר הציבורי. ביולי 2015 מונתה למנכ"לית מיקרוסופט בישראל. בתחילת יולי 2019 פרשה מתפקידה.
שלי לנצמן נשואה ואם לשלושה.
ראס אלהאג
ראס אלהאג או α בנושא הנחש (מסומן גם גליזה 681) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נושא הנחש. שמו הוא שיבוש של השם בערבית - راس الحواء "ראס אל-חווא" שפירושו "ראשו של אוסף הנחשים". הוא נמצא בקצה הצפוני של קבוצת הכוכבים, קרוב לגבול עם קבוצת הרקולס ובסמוך לכוכב בעל שם דומה - ראס אלגד'י (α בהרקולס).
תכונות.
ראס אלהאג הוא ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 III (לפעמים מסווג כתת-ענק לבן עם סיווג ספקטרלי A5 IV), שנמצא במרחק של כ-48.6 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-2.5 מסות שמש, רדיוסו כ-3 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה של פי 25 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ויותר מפי 30 בצירוף הקרינה העל סגולה. טמפרטורת פניו גבוהה מזו של השמש ומוערכת בלמעלה מ-8,500 קלווין. ראס אלהאג מסתובב על צירו במהירות גבוהה למדי של לפחות 230 קילומטרים בשנייה. כתוצאה מכך צורתו פחוסה מאוד ורדיוסו בקטבים הוא רק כ-85% מרדיוסו לאורך קו המשווה והטמפרטורה בקטבים גבוהה בכ-1,800 קלווין מהטמפרטורה של קו המשווה. בהירות נראיתו משתנה במידה קטנה, שכמעט אינה מורגשת, במחזוריות מורכבת מאוד כתוצאה מפעימות במנגנון דומה לשל משתנים קפאידיים, אך מכיוון שאינו על-ענק הוא נחשב למשתנה קפאידי ננסי (משתנה מסוג δ במגן).
לראס אלהאג יש בן זוג עמום, ככל הנראה כוכב הסדרה הראשית כתום מסוג ספקטרלי K2 V, עם מסה של כ-0.85 מסת שמש. הוא מאיר בעוצמה של קצת יותר ממאית מעוצמת ההארה של הכוכב הראשי, כך שעוצמת הארתו היא כשליש מעוצמת ההארה של השמש ודרגת בהירותו היא סביב 7. שני הכוכבים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי מאוד, כך שהמרחק ביניהם נע בין חצי יחידה אסטרונומית ו-12 יחידות אסטרונומיות, בזמן הקפה של 8.6 שנים.
אלפא בנושא הנחש
גליזה 681
רדיוס אפקטיבי
מייסלון חמוד
מייסלון חמוד (בערבית: ميسلون حمود), נולדה ב-13 בדצמבר 1981) היא במאית סרטים ותסריטאית פלסטינית-ישראלית, בוגרת מחלקת הקולנוע ב"מנשר לאמנות". ידועה בעיקר כבמאית הסרט "לא פה, לא שם", אשר עורר בישראל ובעולם שיח ציבורי פורה כשהוא קוטף פרסים ומצד שני מחולל פולמוס בקרב האוכלוסייה הערבית בישראל. זהו סרטה הראשון באורך מלא. לפני כן ביימה סרטים קצרים. הסרט קטף פרסים מרובים, בהם פרס סבסטיאן, הפרס ליבשת אסיה של NETPAC, פרס דני לרנר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, YAPIMLAB, פרס הנוער של EROSKI, ו-IFP.
ביוגרפיה.
מייסלון חמוד נולדה בבודפשט בירת הונגריה, למשפחה ממוצא פלסטיני מדיר חנא. היא בת בכורה, ויש לה שלושה אחים. הוריה היו באותה התקופה בעלי דעות קומוניסטיות. אביה של מייסלון למד בהונגריה באותה העת רפואה, ולקראת סיום לימודיו הוא התמקם עם משפחתו בשכונה ד' בבאר שבע ועבד בבית החולים סורוקה כדי להשלים עם התמחותו הרפואית בכירורגיה. לדברי חמוד, במהלך ילדותה נהגה לדבר עם הוריה בשפה הערבית ואילו עם אחיה בעברית. היא נהגה לשמוע ניבים שונים של השפה במקום מגוריה המעורב עדתית. במקום מגוריה סבלה רבות מרמת הפיתוח הנמוכה של השכונה - דבר שהפריע לה בהמשך דרכה. הוריה שלחו אותה ללמוד בתל שבע על מנת שלא יאבדו את זהותם המשפחתית. בעת שהייתה בכיתה ח', חזרה משפחתה לדיר חנא. חמוד מציינת אירוע זה כמשמעותי בילדותה, כזה שהשפיע עליה רבות ואף הסב לה שינוי תרבותי משמעותי לאורח חיים אחר לחלוטין: "הייתי מוזרה, עוף שונה. זו הייתה סביבה שונה לגמרי ממה שגדלתי. הייתי יושבת עם חברים בנים בטבעיות או מזמינה אלי גם חברים וגם חברות. לאנשים היה מה להגיד. במקומות כאלה, העין של כולם עליך כל הזמן. אז גם נכנס המשפט 'מה יגידו'".
כשעברה חמוד לתיכון, עברה ליישוב עילבון, הנמצא בקרבת דיר חנא. האינתיפאדה השנייה, ובפרט אירועי אוקטובר 2000, השפיעו עליה רבות בגיבוש זהותה הפלסטינית. במשך שנות נעוריה הצהירה חמוד כי סבלה מבעיות אכילה. בהמשך דרכה למדה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה את לימודיה עם תואר ראשון. בעת סיום לימודיה, התפרנסה כמורה פרטית. בשלב זה חזרו ההשלכות של בעיות האכילה מנעוריה, והיא נזקקה לטיפול רפואי דחוף, שלדבריה, במהלכו חוותה מוות קליני במשך יומיים. בגיל 25 המשיכה ולמדה בבית הספר לאמנויות מנשר לאמנות בתל אביב והתגוררה ביפו. בזוגיות עם ערד שאואט, ויש להם בת בשם לילה.
לא פה, לא שם.
סרטה הראשון של חמוד, "לא פה, לא שם", הוא היצירה הקולנועית הראשונה שחשפה את חמוד בפני העיתונות העולמית. בישראל הפרס המשמעותי ביותר אותו קבלה היה חלק מפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בנוסף לכך, הסרט הזה הוא היצירה העיקרית אותה כתבה כתסריטאית עד עתה. על חמוד בהקשר לסרט נאמר: "בעוד שסרטים וסדרות טלוויזיה המדברים על הניסויים והתלאות של חברות העובדות, אוהבות והעובדות בעיר הגדולה הם נפוצים למדי, התסריטאית הערבית-ישראלית מייסלון חמוד מרעננת את הז'אנר עם ההופעה הראשונה והאנרגטית שלה "בין לבין" ("לא פה, לא שם")".
הסרט עצמו משתייך לז'אנר הדרמה-הקומית ועוסק בחייהן של שלוש נשים פלסטיניות-ישראליות הגרות בתל אביב בדירה משותפת. הן מתמודדות עם השוני בין סדר היום התל אביבי החופשי לבין השמרנות של החברה הפלסטינית שממנה הן מגיעות. לצד תחושת הניכור שהן חשות כלפי משפחותיהן וסביבתן המקורית, גם החברה היהודית, למרות אופייה המערבי יותר, אינה מקבלת אותן. הסרט היה מועמד ב-12 קטגוריות בפרסי אופיר לשנת 2017, וזכה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר שקיבלה שאדן קנבורה על משחקה בסרט ובפרס שחקנית המשנה זכתה מונה חווא. על משחקה בסרט זכתה ב-2017 בפרס תגלית השנה על ידי פורום מבקרי הקולנוע בישראל.. הסרט גם זכה בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, פרס ארוסקי לסרט הטוב ביותר מטעם חבר השופטים הצעיר, פרס "מבט אחר" וכן בפרס סבסטיאן.
ביקורת ציבורית.
הסרט "לא פה, לא שם" עורר ביקורת חריפה. ראש עיריית אום אל-פחם, ח'אלד חמדאן, גינה את הסרט וקרא להחרימו, ואת חמוד עצמה כינה "כופרת". לטענת עיריית אום אל-פחם, הסרט פוגע בשמה הטוב של העיר ומכאן הצעדים הננקטים כנגדו. גם בית אלמקדס לא היסס בצעדים וסיווג את הסרט כסותר את ערכי האסלאם כשהוא מייחס את חמוד כמתנגדת לדרכיו. בצעד נדיר במיוחד, שלא קורה לעיתים קרובות בישראל, הוציאה המועצה האיסלמית העליונה פתווה נגד חמוד וסרטה המגנה את הסרט ורואה בו "פוגעני לאסלאם". לדברי חמוד, כבר מלכתחילה ידעה כי סרטה החדש עומד לעורר ביקורת ציבורית, אך לא צפתה את עומק ההשפעה שלו והחריפות של הביקורת הציבורית עליה. בעקבות פרסום הסרט, נמסרו לחמוד איומים על חייה, בגין הישירות שבו "לא פה, לא שם" מציג נושאים כגון סמים ואלכוהול במסיבות ומפגשים חברתיים, הומוסקסואליות ואפילו אונס בחברה הערבית בישראל.
עמדה פוליטית על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מייסלון חמוד עוסקת בין היתר בסכסוך הישראלי-פלסטיני. נכון לפברואר 2017 היא סבורה כי הוא אינו בתהליכי סיום אלא דווקא מחריף: