ריבה מנסה לעודד את טרליס לשכוח מלוגי ולהתרכז ברגעים הטובים, בעוד שוויגו חוקר את לוגי, שמחזיק פתח נדיר לריק וממנו פורצת אמילי ומשמידה חצי מבית הסוהר, טרליס רץ אל עבר אזור האסון, אמילי עוף החול משליכה אותם לתוך בית ווויגו מפציר בתושביו, אב ובן בשם מאט וג'וס (בהתאמה) לברוח, אך ג'וס מסרב, אמילי מחריבה את הבית והגג מתמוט על מאט, ג'וס מסרב לעזוב אותו ומנסה להצילו, כמו השתקפות לתאונת הדרכים שבה נהרג אביה של אמילי, אמילי מצילה את האב ומעופפת מהמקום, היא מתווכחת שוב עם איקול ולוקחת באופן מוחלט את השליטה על האבן.
היא עפה אל גאלפן, שם היא מתעמתת עם מלך האלפים ומסירה ממנו את המסכה.
בינתיים, צוות המשימה קולוסוס, ביניהם נאבין, אימה ואלי נלכד בטייפון.
טרליס ווויגו מחכים לאמילי בסיאליס, ולשם היא מגיעה לבסוף ואומרת שהיא לא יכולה להישאר ובאמצעות בועה שהיא יוצרת עם הקמע שלה היא טסה אל טייפון, אל אחיה ואימה.
אדוארד לורי טטום
ג'ורג' וולס בידל
בריסביין רואר
עובד מיכאלי
עובד מיכאלי (עָבֶּד) (15 בנובמבר 1921; קישינב, רומניה - 25 בפברואר 2001; עין חרוד מאוחד, ישראל) היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח, במסגרתו נלחם ונפצע בקרבות באזור ירושלים. מהדמויות המרכזיות ב"ילקוט הכזבים", בו הוא מאוזכר בכינוי "עבד". עסק לאחר פרישתו בתיעוד פרקים בהיסטוריה הציונית.
ביוגרפיה.
מיכאלי נולד ב-1921 בעיר קישינב לשרה ויצחק מיכאלי, הבכור מבין חמישה בנים (שמות אחיו: שֵׁם (ג'ים) יעקב (ג'ק), יוסף וחנן). ב-1922 עלתה המשפחה ארצה והתיישבה בעין חרוד, שם גדל ולמד. ב-1941 התגייס לפלמ"ח וצורף לפלוגה א'. ב-1942 סיים מיכאלי קורס מ"כים וב-1944 סיים קורס מ"מים וחזר לשרת כמ"מ בפלוגה א'. במסגרת תפקידו השתתף במספר פעולות מטעם ההגנה, כמו הסזון ופריצת מחנה עתלית. בהמשך עבר לתפקיד מ"מ בפלוגה ה' ועסק בגיוס ואימון חברי פלמ"ח חדשים.
בתקופת מלחמת העצמאות מונה מיכאלי למ"פ בגדוד החמישי של חטיבת הראל, נלחם בקרבות ירושלים ונפצע בקרב סן סימון. לאחר המלחמה חזר לקיבוצו אולם המשיך לשרת במילואים בצה"ל והשתתף בפעולות התגמול ובמלחמות ישראל עד פרישתו ב-1976.
בשנת 1956 נסע מיכאלי לאיראן, שם עסק בהכשרת יהודים לעלייה (חזר ב-1958).
מיכאלי שהמשיך לגור בעין חרוד כל חייו נישא לשולמית ולהם שלוש בנות, יעל, ענת ותמר, שנפטרה בגיל צעיר. בערוב ימיו ייסד תערוכת ציוד חקלאי בשטח הקיבוץ, ונדד בין הקיבוצים ברחבי ישראל לאסוף ממצאים לאוסף. נפטר בשנת 2001 ונקבר בקיבוצו.
ילקוט הכזבים.
"ילקוט הכזבים" הוא אוסף צ'יזבאטים, מתקופת הפלמ"ח, שליקטו דן בן אמוץ וחיים חפר ופרסמו, לראשונה, בשנת 1956. מיכאלי (בשם החיבה שלו "עבד") הוא אחד מגיבורי הספר, הכולל שמונה אזכורים שלו.
בריזבין
מדינות האיחוד
דגל משיח
דגל המשיח
אברהם בן דוד (קצין)
אברהם בן דוד (נולד ב-1960) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין הנדסה ראשי וכראש מטה פיקוד העורף.
ביוגרפיה.
בן דוד שירת כקצין בחיל ההנדסה הקרבית. פיקד על גדוד 601. בשנים 1992 עד 1994 פיקד על חטיבת עציון ולאחר מכן פיקד על בית הספר להנדסה צבאית. שירת כקצין הנדסה ראשי בשנים 1999 עד 2003, כולל במהלך נסיגת צה"ל מדרום לבנון, פרוץ האינתיפאדה השנייה ומבצע חומת מגן, אירועים בהם מילא חיל ההנדסה תפקיד משמעותי.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש ראש מטה פיקוד העורף, כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. בשירות המילואים משמש סגן מפקד פיקוד העורף, ומילא תפקיד זה במהלך מבצע עופרת יצוקה.
לאחר שחרורו מונה ב-2008 למנהל חטיבת שיווק ומכירות ישראל בחברת מוטורולה ובשנת 2019 מונה למנכ"ל החברה.
בן דוד בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל ומחשבים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
דם בנוזל הזרע
לא סופי
לא סופי (באנגלית: !Not Final) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה באוקטובר 1941, ותורגם לעברית בשנת 1981 בספר חדירת הזמן תחת השם לא סופית!, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3. זהו אחד משני הסיפורים היחידים של אסימוב בהם יש אינטליגנציה לא אנושית שמקורה במערכת השמש.
הסיפור ממחיש את המתח בין המדע התאורטי לבין המדע המעשי ("הטכני"). את התאורטי מייצג המדען היוצא בטענה הנחרצת ששדה כוח הוא דבר בלתי אפשרי ("זה סופי! זה סופי! זה סופי!"), ואת המעשי מייצג הטכנאי שמצליח להתגבר על הבעיה וליצור שדה כוח.
עלילה.
המתיישבים של כדור הארץ על גנימד, הלווין הגדול ביותר של צדק, מגלים את קיומם של חיים תבוניים על צדק. הם מצליחים ליצור קשר עם בני צדק בעזרת רדיו, ומשוחחים איתם. כאשר בני צדק מגלים שבני שיחתם אינם בני צדק כמוהם, הם שולחים להם הודעה שהם ישמידו אותם, ומנתקים אתם את הקשר. הסיבה לאיום זה נעוצה בכך שבני צדק רואים בבני שיחתם יצורים נחותים מהם.
מדענים על גנימד מבינים ששום ספינה של צדק לא תוכל לעזוב את הכוכב ללא טכנולוגיית שדה כוח, וקובעים כי אם טכנולוגיה כזאת אינה אפשרית, בני צדק לא יוכלו לממש את האיום שלהם. למרות שיצירת שדה כוח היא אפשרית, הוא לא יכול להתקיים יותר משבריר שנייה בכוח הדרוש להתגברות על לחץ האוויר של כדור הארץ, וקל וחומר של צדק. המדען האחראי, תאורטיקן מבריק, חוזה ומוכיח על ידי ניסויים שהדבר אינו אפשרי. ניקולס אורלוף, נציג המושבות שהיה על גנימד כדי להעריך את האיום, מדווח לכדור הארץ שהאיום של בני צדק כבר לא מהווה סכנה.
בינתיים, ספינה מתקרבת לגנימד כדי לקחת את אורלוף ולהחזירו לכדור הארץ. בשיחה בין קפטן הספינה וטכנאי מתגלה כי הספינה עושה שימוש בשדה כוח בצורה גאונית שהמדענים על גנימד לא חשבו עליה. הטכנאי כמובן גילה ששדה הכוח מתפוצץ, תוך שהוא מאבד בתהליך יד ועין, אך הוא מצליח לעקוף את הבעיה על ידי כיבוי והדלקה של שדה הכוח בתדירות גבוהה. בצורה זו הוא פועל מעט זמן כך ששדה הכוח לא מספיק להתפוצץ, אבל בכל זאת מספיק זמן כך שהוא לא מאבד אוויר.
השורה האחרונה של הסיפור, "אני מתאר לעצמי שהוא [אורלוף] יהיה די מרוצה [מהטכנולוגיה החדשה]", היא אירונית מאחר שהקורא יודע שזה בדיוק ההפך ממה שאורלוף (ושאר המין האנושי) רוצה, מאחר שהוא מראה כי בני צדק יכולים לפתח שדה כוח לצאת מצדק ולממש את איומו.
חאבייר תומאס
בעיר ההריגה
באהדור שאה השני
גזר דין מוות (סיפור קצר)
גזר דין מוות (באנגלית: Death Sentence) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הוא הופיע לראשונה בגיליון נובמבר 1943 של Astounding Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
עלילה.
תאור ריאלו, חוקר תימהוני, ניגש לפסיכולוג באוניברסיטת ארקטורוס. לטענתו הוא בילה שנים רבות על כוכב לכת נידח ומצא ראיות מעורפלות על כך שהיה פעם חלק מהפדרציה הגלקטית האבודה, שהתבססה על פסיכולוגיה הרבה יותר מתקדמת מהפסיכולוגיה של היום.
בהתבסס על דיווחיו יוצאת קבוצת מחקר כדי לחקור את כוכב הלכת. הם מגלים מסמכים בני כמה אלפי שנים ומתחילים לחקור אותם. ריאלו טוען כי הפסיכולוגים העתיקים הקימו עולם המלא ברובוטים בעלי מוח פוזיטרוני, במטרה לחקור אותם ולבצע עליהם ניסויים. בנוסף לכך טוען ריאלו כי הוא כבר היה על הפלנטה, וכי הוא נתן לרובוטים לבחון את ספינת החלל שלו.
בעקבות המצב הזה נוצר חשש כי הרובוטים יפתחו מסע בין-כוכבי, ויפתחו במלחמה נגד הפדרציה הנוכחית. הממשלה מחליטה בחוסר ברירה לתקוף ולהשמיד אותם לפני שזה קורה - כך שעל עולם הרובוטים נגזר דין מוות. ריאלו מסרב לתת לזה לקרות, ויוצא לכוכב כדי להזהיר את הרובוטים. הוא חוזר לעיר בה פגש את הרובוטים לראשונה - עיר בשם ניו יורק.
ג'ון צ'ארד
קולונל ג'ון רוז מריאוט צ'ארד (; 21 בדצמבר 1847 בפלימות', בריטניה - 1 בנובמבר 1897 בהאץ' בוצ'אמפ, בריטניה) היה איש צבא בריטי שהתפרסם בעיקר עקב שירותו במלחמת הזולו. בקרב רורק'ס דריפט הצליחו 139 לוחמים תחת פיקודו להדוף קרוב ל-4,000 לוחמי זולו. על גבורתו בקרב עוטר צ'ארד בצלב ויקטוריה - העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
צ'ארד נולד ב-21 בדצמבר 1847 בעיר פלימות' שבבריטניה, כבנם של ויליאם ויטון ואשתו ג'יין. היו לו שני אחים, ששניהם שרתו בצבא, וארבע אחיות. הוא נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', וב-14 ביולי 1868 התגייס לחיל ההנדסה המלכותי בדרגת לוטננט. בשנת 1870 הוא נשלח לברמודה, והשתתף בהקמת הביצורים של המספנה הימית ליד העיר המילטון. ארבע שנים מאוחר יותר הוא חזר לבריטניה עקב מותו של אביו, ולאחר מכן נשלח למלטה וסייע בשיפור ההגנות הימיות של האי. בשנת 1876 הוא הוחזר לבריטניה וקיבל פיקוד על פלוגה 5 של חיל ההנדסה המלכותי במחנה אלדרשוט.
צ'ארד היה מבוגר מעט יחסית לדרגת למי שהגיע לדרגת לוטננט בלבד (מקביל לסגן בצה"ל), אולם נחשב למפקד שקול מנוסה ואחראי.
מלחמת הזולו.
ב-2 בדצמבר 1878 נשלחה פלוגה 5 למושבת הכף באזור דרום אפריקה של ימינו, לבקשת המפקד העליון של צבא בריטניה באזור, לורד צ'למספורד. הפלוגה שלו נערכה על הגבול עם ממלכת הזולו, והייתה אמורה לבצע תיקונים בגשרים שעל נהר באפלו. הפלוגה התמקמה במיסיון השוודי "רורק'ס דריפט" בסמוך לגבול. בנוסף על כך שהו במיסיון גם פלוגה 2 של הרגימנט ה-24 וכן "טור הפלישה מס' 2" בפיקודו של לוטננט קולונל אנתוני דורנפורד. אולם זה האחרון עזב את המיסיון ב-21 בינואר והצטרף אל שאר הכוח הבריטי בממלכת הזולו.