בית המשפט העירוני במוסקבה היה נתון לסמכותם של גופי המשפט של ברית המועצות והרפובליקות הסובייטיות. לאחר אימוץ "יסודות החקיקה של מערכת השיפוט של הרפובליקות והאוטונומיות בברית המועצות" בשנת 1958, בית המשפט העירוני במוסקבה הפך לערכה מקבילה לערכאות השיפוט האזוריות. אותם יסודות היוו את המבנה הפנימי של בית המשפט העירוני במוסקבה וקבע הקמת נשיאות בית המשפט וחלוקת עבודה למועצות ומחלקות.
לאחר התפרקות ברית המועצות נותר בית המשפט לערכה השיפוטית העליונה בעיר, אך לאחר הרפורמה במערכת המשפט הופרד מערכאת בית המשפט המחוזי של מוסקבה, שנחשב לערכאה השיפוטית הגבוהה במחוז מוסקבה בלבד.
הנהלה.
נשיא בית המשפט העירוני של מוסקבה מתמנה לתקופה של שש שנים על פי הצעת בית המשפט העליון של רוסיה. תחומי האחריות שלו כוללים ארגון עבודת בית המשפט, כינוס והחזקת נשיאות בית המשפו, קביעת סדרי דין, הקצאת אחריות ובחינת תלונות על עבודתם של שופטים כפופים לו.
אחת מנשיאות בית המשפט החשובות הייתה אולגה אלכסנדרובנה יגורובה שכיהנה במשך 20 שנה בתפקיד, בשנים 2000–2020.
ביקורת.
על בית המשפט העירוני במוסקבה לעיתים קרובות נמתחת ביקורת על היעדר זיכויים, נשיאת בית המשפט העירוני של מוסקבה, אולגה יגורובה, השיבה: "בשנת 2015 היה זיכוי אחד בבית המשפט העירוני במוסקבה". בעניין זה דיווחה דוברות בית המשפט ש"חלק קטן מזיכויי בתי המשפט מעידה על העבודה האיכותית ביותר של החקירה ואינו מהווה אינדיקטור חיוני לפעילות מערכת המשפט", כתוצאה מכך, בעקבות העדר נוהל ביטול של החלטות ותלות רבה ברשויות המדינה, בית המשפט העירוני במוסקבה מכונה בשם "החותמת העירונית של מוסקבה", כאילו החלטותיו אין רק חותמת להחלטות שהתקבלו עוד קודם על ידי הרשויות.
בית המשפט העירוני מואשם בהכאת נאשמים על ידי שוטרי הליווי שלו, שימוש בשיטות כוחניות אחרות. פעילי זכויות אדם, לטענת הנאשמים, הצהירו כי בבניין בית המשפט העירוני במוסקבה היה חדר מיוחד עם טבעות המותקנות בקיר, אליו נקשרו הנאשמים ועברו עינויים. בתגובה להצהרות אלה פרסמה דוברות בית המשפט הצהרה במסגרתה הוסבר כי חדר זה הוא חדר שנועד להכיר לאנשים במעצר את חומרי התיק שלהם והטבעות שהוקמו "נועדו להגביל את חופש הפעולה של אנשים במעצר ורק כדי להבטיח את בטיחות צוות בית המשפט".
בית המשפט המחוזי של מוסקבה
בית המשפט המחוזי של מוסקבה (ברוסית: Московский областной суд) הוא הרשות השיפוטית הפדרלית הגבוהה ביותר במחוז מוסקבה בפדרציה הרוסית. הוא נכלל במערכת בתי המשפט הרוסית והוא בית המשפט הגבוה ביותר ביחס ל-53 בתי משפט נפתיים ועירוניים בפרברי מוסקבה.
1 בפברואר 1923 נחשב ליום ההקמה של בית המשפט המחוזי של מוסקבה.
היסטוריה.
ב-11 בנובמבר 1922 הוקם בית המשפט המחוזי על בסיס "התקנות למערכת המשפט של רוסיה הסובייטית". איוואן אלכסנדרוביץ' סמירנוב הפך ליו"ר הראשון שלו. איוואן סמירנוב ציין כי "מערכת משפט אחידה של העיר מוסקבה והמחוז החלה לפעול ב-1 בפברואר 1923, כאשר הסתיימה התקופה הארגונית ובית המשפט המחוזי במוסקבה הפך למרכז השיפוטי הבכיר של מוסקבה ופרבריה." מחלקות בית המשפט המחוזי היו ממוקמות בשדרות טברסקי 18, בבולשוי קמני מוסט על סוללת ברסנווסקאיה, בניין 24 וברחוב בולשאיה לוביאנקה 18 בעיר מוסקבה.
בשנת 1929 שונה שמם של בתי המשפט המחוזיים לאזוריים (טריטוריאליים). עם זאת, בית המשפו המחוזי היה לגוף השיפוטי המאוחד של מוסקבה ומחוז מוסקבה, כשמיזג אל תוכו את בית המשפט העירוני של מוסקבה. ב-13 בדצמבר 1932, כאשר קיבלה מוסקבה מעמד של עיר בעלת משמעות לאומית, הופרד בית המשפט העירוני מבית המשפט המחוזי.
מאז ה-1 בנובמבר 1993 פועל חבר מושבעים בבית המשפט וכיום ממוקם בית המשפט בבית הממשלה של מחוז מוסקבה בעיר קרסנוגורסק.
שאנדור באומגרטן
שאנדור באומגרטן (בהונגרית: Baumgarten Sándor; דונפלדוואר, 21 בינואר 1864 – בודפשט, 31 במאי 1928) היה אדריכל יהודי-הונגרי. הוא היה אולי האדריכל הפורה ביותר בהונגריה בתחילת המאה ה-20, תכנן בראש ובראשונה בסגנון אר נובו. על פי המקורות תכנן כ-300 מבנים בהונגריה, מהם חלק נכבד מבתי הספר במדינה. לאחר מותו הוא נשכח, בימינו בין היצירותיו הידועות שלו נמצא המכון הממלכתי לעיוורים בבודפשט.
ביוגרפיה.
הוא סיים את לימודיו התיכוניים ואת לימודיו האקדמיים בבודפשט, שם קיבל את תעודת האדריכל בשנת 1888. לאחר מכן עבד שש שנים עם האדריכלים אימרה שטיינדל, אלאיוש האוזמן ואנטל וובר, מיטב אדריכלי התקופה בהונגריה. בינתיים יצא גם לסיור לימודים בגרמניה, בצרפת ובאיטליה. באומגרטן היה אחד האדריכלים ההונגרים הפעילים ביותר. השתתף בכמה מכרזים, כולל מכרז העיצוב של בורסת הסחורות, זכה במקום השני. עבודותיו המשמעותיות ביותר היו: כיכר אוניברסיטת אטווש לוראנד, חלק מהבניין המרכזי של האוניברסיטה בסגנון הבארוק של מריה תרזה, כמו גם בית הספר לנשים ארז'בט והמכון הממלכתי לעיוורים, שניהם בסגנון הונגרי. אחר כך בית ההבראה נידרמן, התוכנית לבניית בנק החיסכון של הדואר בבודפשט יחד עם אדן לכנר. הוא פעל גם כמנהל קרן ציבורית מלכותית בבודפשט.
הלקסיקון יהודי הונגרי שפורסם בשנת 1929 ידע לספר שהוא תכנן כשלוש מאות (!) בתי ספר בבודפשט ומחוצה לה. ובאתר "המכון הלאומי למורשת" נכתב: "הוא תכנן בסך הכל 37 גני ילדים, 118 בתי ספר יסודיים, 45 גימנסיות ובתי ספר תיכוניים אחרים, 21 בתי ספר להכשרת מורים ו - 84 אחרים (בתי ספר חטיבות ביניים לבנים ולבנות, בתי ספר למסחר ומכללות למסחר, בתי ספר להכשרת מיילדות ומוסדות לחירשים אילמים)." (אלה מייצגים סך של 305 מבנים).
טראמפ מודל
טראמפ מודל (באנגלית נקראה Trump Model Management) הייתה סוכנות דוגמנות. מטעם ארגון טראמפ. הסוכנות הוקמה בשנת 1999 והייתה בבעלותו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ עד לסיומה פעילותה בשנת 2017.
בין הדוגמניות שחתמו בסוכנות היו קרול אלט, טרישה הלפר, קסימנה נברט, טטיאנה פטיץ, פאולינה וגה, פריס הילטון, אגבאני דארגו, אלי מק'גרו ואף מלאניה קנאוּס שתהיה לימים אשתו של טראמפ והגברת הראשונה של ארצות הברית.
היסטוריה.
באוקטובר 2014 נתבעה החברה על ידי הדוגמנית אלכסיה פאלמר. פאלמר טענה כי 80% משכר העבודה שלה נלקח ממנה בטענה כי אלו היו "הוצאות" וכי שולם לה פחות מ-4000 דולר במשך שנתיים. התביעה נדחתה במרץ 2016.
ביולי 2015 דווח כי טראמפ מודל ביקשה לתת אשרות אמריקאיות לכמעט 250 דוגמניות אופנה מרחבי העולם.
באוגוסט 2016, דוגמניות שעבדו בחברה טענו כי עבדו בסוכנות מבלי שהחברה סיפקה להן אשרות עבודה.
בספטמבר 2016, הסנאטורית ברברה בוקסר הורתה לשירותי ההגירה והאזרחות של ארצות הברית (באנגלית נקראים גם USCIS) לחקור את הטענות.
באפריל 2017, כמה חודשים לאחר שטראמפ הושבע כנשיא ארצות הברית, הוכרז כי הסוכנות תיסגר.
ינה זולטאן
היה ינה זולטאן, (במקור עד 2015 רוזנברגר, בהונגרית: Zoltán Jenő; אוראדיה, 1891 – אחרי 1939) היה עורך דין ועיתונאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
בשנת 1915, כמתמחה בעריכת דין, הוא שינה את שם משפחתו מרוזנברגר לזולטאן. לאחר סיום לימודיו הפך לעיתונאי. בשנת 1920 הוא קיבל על עצמו את עריכת "עיתון אוראדיה הטרי". הוא כתב מאמרים פוליטיים והיה העורך האחראי של העיתון עד 1924. לפני כן היה כתב של היומון "חרות" ו"יומן אוראדיה".
ביולי 1914, במקום שכונה "מרתף הקרח" באוראדיה, ניהל אנטל דו-קרב עם קארוי ר. רונאי, סגן העורך של העיתון סבדשאג (Szabadság-החרות), תחילה באקדחים ולאחר מכן בחרבות. שאנדור אנטל היה אז העורך האחראי של יומן נאג'ווארד, וינה זולטאן ובלה אוטווש, היו עובדי העיתון. רונאי לחם תחילה בדו-קרב אקדח עם שאנדור אנטל. הדו-קרב הסתיים ללא פציעה. בדו-קרב לאחר מכן רונאי פצע את ינה זולטאן בזרועו בדו-קרב בחרב, ובסוף בדו-קרב אקדחים בשתי יריות עם בלה אטווש ממרחק 25 צעדים אף צד לא נפגע. לאחר מכן בדו-קרב בחרבות הוא פתע את אטווש בפניו שנזקק לטיפול רפואי בבית חולים. הסיבה לדו-קרב הייתה ויכוח.
ספידי קלקסטון
קרייג אליוט "ספידי" קלקסטון (באנגלית: Craig Elliot "Speedy" Claxton; נולד ב-8 במאי 1978) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2001–2009. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן סן אנטוניו ספרס, ולאורך 7 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 9.3 נקודות, 4.3 אסיסטים, 2.5 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק.
קריירת מכללות.
קלקסטון נולד וגדל בעיר המפסטד שבלונג איילנד, ניו יורק, ובשנת 1996 החל ללמוד באוניברסיטת הופסטרה אשר בהמפסטד. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1999/2000, הוביל אותה להעפלתה השלישית אי פעם לטורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 22.8 נקודות, 6.0 אסיסטים, 5.4 ריבאונדים ו-3.3 חטיפות למשחק. במשחק הראשון של הטורניר הפסידה הופסטרה לאוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, בתוצאה 66–86.
קריירת משחק מקצועית.
בדראפט ה-NBA 2000 נבחר קלקסטון בבחירה ה-20, על ידי פילדלפיה 76'. בשל פציעה בברכו החמיץ את כל עונת , בה העפילה פילדלפיה לגמר ה-NBA. בתחילת עונתו הראשונה בליגה, , "ניצל" קלקסטון את פציעתו של כוכב הקבוצה אלן אייברסון, והצטיין עם 20 נקודות במשחק הראשון, 22 נקודות במשחק השלישי ו-23 נקודות במשחק הרביעי. בהמשך שימש כמחליפו של אייברסון מהספסל, ועד לסיום אותה עונה רשם ממוצעים של 7.2 נקודות ו-3.0 אסיסטים למשחק.