היה נשוי עד לפטירתו לסופרת הדרה לזר, ולהם בת, גאיה, פרופסור למשפטים, ובן, הבמאי אסף ברנשטיין.
קישורים חיצוניים.
מיצירתו:
על יצירתו:
סכו&quot;ם
סכו"ם הם כלי האוכל המרכזיים המשמשים לאכילת מזון בתרבות המערבית.
סכו"ם הוא ראשי התיבות של סכין, כף ומזלג, אך גם הכפית נחשבת לכלי מזון מרכזי.
היסטוריה.
האדם אכל בעזרת הכף והסכין החל משחר ההיסטוריה, כאשר המזלג הצטרף ככלי אכילה מרכזי באירופה במהלך ימי הביניים והכפית הוגדרה ככלי מרכזי רק בשנים האחרונות.
הסכו"ם חודר בשנים האחרונות יותר ויותר למזרח הרחוק, כתחליף למקלות האכילה.
חומרים.
הסכו"ם היה עשוי בעבר בדרך כלל מכסף או מפיוטר ששימשה ליצירת סכו"ם יותר זול. בנוסף סכינים מסוימים היו עשויים מפלדה, על מנת לחתוך בצורה קלה יותר.
הכף פוסלה תחילה מעץ ועד היום נמשך השימוש בכפות מעץ.
החל מהמאה ה-19 גבר השימוש בניקל כסף כדי ליצור סכו"ם יותר זול, ואילו כיום רוב הכלים מיוצרים מפלדת אל חלד.
בנוסף לשימוש במתכות החל במאה ה-20 גם ייצור סכו"ם מפלסטיק, לשימוש ככלים חד פעמיים, בעיקר בתעשיית המזון המהיר.
זילזאל
המסך המפוצל (אתר אינטרנט)
"המסך המפוצל" היה אתר אינטרנט ישראלי שעסק בטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
האתר הוקם ב-11 ביולי 2001 על ידי ברק דיקמן ושגיא אישה.
באתר התפרסמו טורים, כתבות, ביקורות, מאמרים ותכנים מגוונים הנוגעים לעולם הטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
האתר הפסיק את פעילותו ב-31 בדצמבר 2014 לאחר 13 שנים, והועבר למצב ארכיון.
חייבר
ח'ייבר
חַ'יְבַּר (ערבית: خيبر, תעתיק מדויק: ח'יבר) הוא שמו של נווה מדבר אשר נמצא כ-150 ק"מ מצפון לאל-מדינה אשר בערב הסעודית. במקום ישבו שבטים יהודיים במשך שנים רבות, ככל הנראה עוד מתקופת המקרא, עד עליית האסלאם וכיבוש המקום על ידי מוחמד וצבאו בשנת 629 במסגרת קרב ח'ייבר. בעקבות זאת נהרגו חלק מהתושבים, והשאר גורשו מחצי האי ערב.
חמולת מח'אמרה מהעיירה הפלסטינית יטא ​מחזיקה במסורת שלפיה מוצאה משבט יהודי מח'ייבר שגורש על ידי מוחמד מחצי האי ערב.
במשך מאות שנים היה נווה המדבר מקום מנוחה לשיירות אשר חצו את המדבר. במקום התפתחה התיישבות סביב סדרה של סכרים עתיקים שנבנו כדי לאצור את מי הגשמים. עצי תמר צמחו במקום, שהפך למרכז גידול ושיווק תמרים.
משפחת המלוכה אל-ג'ריידי.
משפחת המלוכה אל-ג'ריידי שלטה בממלכת ח'ייבר ברוב שנות התיישבותה, יש הטוענים שיוסף דו נואס נצר לאותה המשפחה אשר הוגלה למלוך בממלכת חמיר.
בעליית האסלאם השבטים היהודים, שהתבצרו בעמדתם הדתית וסירבו בכל תוקף לקבל על עצמם את בשורת האסלאם, עוררו את זעמו של מוחמד. בתגובה, זה כילה את זעמו על המתיישבים היהודים.
יש היסטוריונים הסבורים שיהודי ח'ייבר התנגדו בטבח אלים כנגד צבאו של מוחמד כשידם על העליונה.
ח'ייבר 1
יריעות המשכן
על פי תיאורי המקרא, יְרִיעוֹת הַמִּשְׁכָּן הן שם כולל לארבעה כיסויים שכיסו את המשכן. האוהל שימש כתקרה למשכן שלא הייתה לו תיקרה קבועה, ובכך הסתיר את תוכנו של המשכן ואת כלי הקודש מעיני מתבונן חיצוני, הגן על כלי הקודש מאיתני הטבע ואף היה אחד האמצעים ששימשו לפאר את המשכן.
היריעות שימשו "מכסה" לאוהל מועד, כפי שמצוין בספר שמות:
ארבעת הכיסויים שכיסו את המשכן היו:
יריעות המשכן.
יריעות המשכן היו הכיסוי הפנימי ביותר של המשכן. יריעות אלה עשויות היו מאריגה של עשרים וארבעה חוטים של תכלת, ארגמן, תולעת שני ושש. היריעות, בדומה לפרוכת נארגו בצורה של כרוב בדמות אריה מצד אחד ובדמות נשר מהצד השני ("כְּרֻבִים מַעֲשֵׂה חֹשֵׁב"). את היריעות ניתן היה לראות במבט מעלה מתוכו של המשכן, ומתבונן חיצוני לא יכול היה לראותן.
היריעות מתוארות בספר שמות:
היריעות היו תפורות במחט זו בצד זו בשתי קבוצות של חמש, שנקראו "חוברות" או "מחברות". לכל אחת מהחוברות היו לולאות תכלת - אליהן הוכנסו קרסי זהב כדי לחבר בין החוברות, כפי שכתוב:
הקרסים מזהב נראו מתוך אוהל מועד, כאמור בתלמוד הבבלי: .
בהתבסס על דברי הבבלי, פירש המלבי"ם שבאחת החוברות היו הלולאות בקצה היריעה ובלטו ממנה, ובחוברת האחרת הן היו בשטחה של היריעה מבלי לבלוט ממנה, בצד המופנה כלפי אוהל מועד. כך, עת שחוברו היריעות, לא היה ביניהן מרווח, והן חפפו זו את זו:
היריעות כיסו את כל אוהל מועד וקצוותיהן הגיעו לגובה של אמה אחת מעל האדנים - כך שאמה אחת מהקרשים המוזהבים הייתה נראית למתבונן מן החוץ, אלמלא יריעות האוהל.
יריעות האוהל.
השכבה השנייה של כיסויי המשכן, שהונחה מעל יריעות המשכן הייתה יריעות עזים שחורות.
יריעות אלה מתוארות בספר שמות:
אחת עשרה יריעות עיזים שהיו מחוברות לשתי יריעות - חמש יריעות חוברו ליריעה אחת ושש ליריעה שנייה. שתי אלה חוברו אף הן, בדומה ליריעות המשכן, על ידי קרסים - הפעם - קרסי נחושת (כיוון שקרסים אלה לא ניראו מתוכו של המשכן).
יריעות אלה הגיעו עד האדנים, שכן היו ארוכות מיריעות המשכן, ואף היו ארוכות מספיק שאמה אחת נשרכה על הקרקע כך שהמתבונן מבחוץ לא ראה את האדנים.
עורות אֵילים מאודמים ועורות תחשים.
מעל יריעות האוהל הונחו יריעות עור:
עורות אילים מאדמים הם עורות אילים הצבועים אדום.
בברייתא דמלאכת המשכן (פרק ג') מובאת מחלוקת לגבי אופן ההנחה של העורות: לפי רבי יהודה, הן עורות האילים המאודמים והן עורות התחש הונחו זה על זה על גג המשכן, ואורך היריעות היה 30 אמות על 10 אמות. לפי רבי נחמיה, מחצית הגג כוסתה בעורות אילים מאדמים ומחצית בעורות תחשים.
רש"י, בפירושו על התורה, מחליף בין הדעות:
היינו, רבי יהודה טוען שמחצית הגג כוסתה בעורות אילים מאודמים ומחצית בעורות תחשים ואילו רבי נחמיה סבור ששתי השכבות כיסו את הגג לחלוטין והיו זו על זו.
לרמב"ם שיטה שלישית, ולפיו כיסו עורות האילים רק את קירות המשכן ועורות התחש רק את גגו של המשכן.
לקריאה נוספת.
משה לוין, מלאכת המשכן, הוצאת "מלאכת המשכן", תל אביב, 1968
כרבאלא
קתרין קרטלידג'
קתרין קרטלידג' (באנגלית: Katrin Cartlidge; 15 במאי 1961 – 7 בספטמבר 2002) הייתה שחקנית קולנוע בריטית ממוצא יהודי.
חיים אישיים.
קרטלידג' נולדה בלונדון לאב אנגלי ולאם פליטה יהודיה-גרמנית.
קריירה.
היא שיחקה לראשונה באופרת הסבון " Brookside" מ-1982 עד 1988, אך היא נודעה בעיקר בעקבות עבודתה עם הבמאים מייק לי ולארס פון טרייר.
מותה.
קרטלידג' נפטרה בגיל 41 עקב סיבוכים של דלקת ריאות, עקב פטירתה הפתאומית נפתחה קרן על שמה על ידי מספר נאמנים, ביניהם מייק לי וכריס סימון.
ריינלנד פאלץ
מחצבה
מחצבה היא סוג של מכרה בור-פתוח דרכה סלעים ומינרלים מוצאים מהאדמה. מחצבות משמשות, בדרך-כלל, להפקת חומרי בנייה מהאדמה, כגון אבני בניין. מחצבות לרוב עמוקות פחות ממכרות הבור-הפתוח.
סוגי סלעים נפוצים המופקים במחצבות:
במחצבות הסמוכות למאגרי מים או למי תהום, מתמלאת לעיתים תחתית המחצבה במים לכדי מעין בריכה. במחצבות אלו נדרש פיתוח הנדסי מתאים כדי לאפשר ניקוז של המים מהמחצבה (השפלת מי תהום).
במחצבות שננטשו והמים בהם לא נוקזו, עשוי להיווצר עם הזמן מעין אגם. מחצבות נטושות אחרות הופכות לעיתים למטמנות לפסולת.
גורמי ציבור ותושבים המתגוררים בסמוך למחצבות, מתנגדים לעיתים קרובות לפעילותן, בשל הרעש והאבק הנוצרים במהלך העבודות בה, הפגיעה בנוף ובאיכות הסביבה, וזיהום האוויר והלכלוך בכבישים הנגרם בשל המשאיות הנכנסות ויוצאות תכופות מאזור המחצבה לשם העברת האבן שנחצבה.
סטיבן קולבר
סטיבן טיירון קוֹלבֵּר (באנגלית: Stephen Tyrone Colbert; נולד ב-13 במאי 1964) הוא קומיקאי וסאטיריקן אמריקאי, הידוע בזכות הסגנון הדרמטי והרציני של הגשתו. הוא התפרסם בעיקר ככתב המשנה בתוכנית "הדיילי שואו" וככוכב תוכנית הבת שלה, "הקולבר ריפּוֹר". הקולבר ריפור היא תוכנית פרודיה סאטירית על תוכניות חדשות ודעות עם מנחים שמרנים כגון האוריילי פקטור בהנחיית ביל אוריילי
טיים מגזין הכתיר את קולבר כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר של שנת 2006.
בספטמבר 2015 החליף קולבר את דייוויד לטרמן בהנחיית התוכנית "לייט שואו".
ראשית חייו.
קולבר נולד בוושינגטון וגדל בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. הוא בן הזקונים למשפחה קתולית בת 11 ילדים. אביו של קולבר, ג'יימס קולבר, היה רופא וראש בית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת סנט לואיס ולבסוף באוניברסיטה הרפואית של דרום קרוליינה. אמו הייתה עקרת בית. קולבר ברובו המוחלט ממוצא אירי, למעט סבתא רבתא מדרגה שנייה מצד אביו שהייתה ממוצא אנגלי וגרמני. במקור, שם משפחתו הוא קולברט (kohl-bərt), אך אביו העדיף את הביטוי "קולבר" מתוך כבוד להוריו. הוא אפשר לילדיו לבחור את צורת הביטוי המועדפת עליהם, וכך סטיבן בחר באפשרות "קולבר" בעת לימודיו באוניברסיטה, בעוד אחיו, אד, נשאר עם השם המקורי.
ב-11 בספטמבר 1974, אביו ושניים מאחיו, פול ופיטר, נהרגו בהתרסקות טיסה 212 של חברת איסטרן איירלינס בשרלוט שבקרוליינה הצפונית. לפי הפרסומים, הם היו בדרכם לרשום את שני הבנים ללימודים בבית הספר התיכון קנטברי.
זמן קצר לאחר מכן אמו של קולבר, לורנה, העבירה את המשפחה לאזור אורבני יותר בדרום העיר. קולבר מספר כי המעבר היה לו קשה וכי מציאת חברים חדשים לוותה בקשיים.
בעקבות זאת, הוא התמסר לספרי מדע בדיוני ופנטזיה והפך לחובב של משחקי תפקידים, ובמיוחד למבוכים ודרקונים. שנים לאחר מכן טען כי תחביביו תרמו להתענינותו במשחק ואלתור.
במהלך לימודי התואר הראשון באוניברסיטת נורת'ווסטרן, קולבר המשיך בלימוד משחק והצטרף לקבוצת אלתור. לאחר סיום התואר עבד עם קבוצת אלתור אחרת והמשיך בלימודי אלתור.
קריירה קומית.
השנים המוקדמות.