תומאסו נולד ב-13 ביולי 1928 בפלרמו שבסיציליה, הצעיר מבין 17 ילדים; אביו היה זגג. בושטה גדל באזור מוכה עוני בפלרמו, ממנו הוא נמלט על ידי הסתבכות עם פשע בגיל צעיר. הוא היה מעורב לראשונה במאפיה הסיציליאנית בשנת 1945 ובשנים שלאחר מכן הפך לחבר מן המניין במנדמנטו פורטה נואובה, שם עבד בעיקר בהברחות סיגריות.
בושטה התחתן עם אשתו הראשונה מלכיאורה קוואלארו בשנת 1944 ונולדו לו שלושה ילדים. בשנת 1949 עבר לארגנטינה ולאחר מכן לברזיל, שם פתח חנות לייצור זכוכית, אך בשנת 1956 חזר לפלרמו ושם הצטרף לאנג'לו לה ברברה וסלבטורה "סיאסצ'יטדו" גרקו יחד עם המאפיונרים אנטונינו סורסי, פייטרו דווי וגטאנו בדלמנטי, שעסקו בהברחת סיגריות וסמים. הוא התחתן עם אשתו השנייה ורה ג'ירוטי בשנת 1966 ונולד לו ילד אחד. שנתיים לאחר מכן הוא התחתן עם אשתו השלישית כריסטינה דה אלמיידה גימאראס לאחר שעבר לברזיל ונולדו לו עוד ארבעה ילדים. בשנת 1958 הוא נעצר באשמת הברחת סיגריות וחברות בהתאגדות פלילית במהלך חקירה שערכה הגווארדיה הפיננסית נגד קורסיקה פסקל מולינלי ויליד טנג'יר סלומון גוזאל, שסומנו כספקים העיקריים של סיגריות וסמים עבור כנופיות סיציליאניות; בינואר 1959 נעצר שוב על הברחת שתי טונות סיגריות לספק יוגוסלבי.
מעצר ראשון.
לאחר טבח צ'יאקולי בשנת 1963, חלק מסכסוך מאפיה פנימי המכונה מלחמת המאפיה הראשונה, הוא היה מבוקש על ידי המשטרה. בושטה ברח לשווייץ, מקסיקו, קנדה ולבסוף לארצות הברית. בשנת 1968 הורשע בהיעדרו ידי בית משפט באיטליה בשני מעשי רצח הקשורים לטבח צ'יאקולי.
ב-25 באוגוסט 1970, נעצר בברוקלין, ניו יורק, אך שוחרר ב-4 בדצמבר 1970. ב-21 ביולי 1971 הוצא צו מעצר על ידי המשטרה האיטלקית. בושטה עבר לברזיל, לאחר שעבר ניתוחים פלסטיים וניתוחים במיתרי הקול, הוא הקים רשת סחר בסמים, אך ב-3 בנובמבר 1972 נעצר על ידי ובעקבות זאת הוסגר לאיטליה בדיוק חודש לאחר מכן שהחל להרצות עונש מאסר של עשר שנים בכלא אוצ'יארדון בפאלרמו בגין סחר בסמים, שהופחת לשמונה שנים לאחר ערעור. מאוחר יותר הוא הועבר לכלא לה נואובה בטורינו.
מעצר שני.
בפברואר 1980 הוענקה לו "חנינה חלקית" ומיד נמלט חזרה לברזיל כדי להימלט ממלחמת המאפיה השנייה המתבשלת שהניע סלווטורה ריינה. ב-11 בספטמבר 1982 נעלמו שני בניו מאשתו הראשונה, בנדטו ואנטוניו, ולא נמצאו שוב, מה שגרם לשיתוף הפעולה שלו עם הרשויות האיטלקיות, אך גם בעקבות מות אחיו וינצ'נזו, חתנו ג'וזפה ג'נובה, גיסו פייטרו וארבעה מאחייניו, דומניקו ובנדטו בושטה, ואורציו ואנטוניו ד'אמיקו. המלחמה הובילה לאחר מכן למותם של רבים מבני בריתו של בושטה, כולל סטפנו בונטאדה. בושטה נעצר בסאו פאולו, ברזיל, שוב ב-23 באוקטובר 1983. הוא הוסגר לאיטליה ב-28 ביוני 1984, שם ניסה להתאבד באמצעות בליעת ברביטורטים; כשניסיון זה נכשל, הוא החליט שהוא מאוכזב לחלוטין מהמאפיה. בושטה ביקש לשוחח עם השופט במשפט נגד המאפיה ג'ובאני פלקונה והחל את חייו כמודיע, המכונה "פנטיטו".
פנטיטו.
בושטה חשף מידע לפלקונה במשך 45 יום והסביר את פעולתו הפנימית והמבנים ההירארכיים של קוזה נוסטרה, כולל ועדת המאפיה הסיציליאנית, שעד אז לא היו ברורים דרכי פעולתה בשל קוד השתיקה הקפדני. זה נודע בכינוי "תאוריית בושטה". הוא גם חשף טקסי חניכה של המאפיה. עם זאת, בושטה סירב לדבר עם פלקונה על קשריה הפוליטיים של קוזה נוסטרה מכיוון שלדעתו המדינה לא הייתה מוכנה להצהרות בסדר גודל כזה והוכיחה שגישתה כללית למדי בנושא זה.
בדצמבר 1984 הוסגר לארצות הברית ושם קיבל זהות חדשה מהממשל, אזרחות אמריקאית והוצב בתוכנית להגנת העדים בתמורה לגילויים חדשים נגד המאפיה האמריקאית. הוא העיד במשפט חיבור הפיצה, שהתקיים בשנת 1985 בניו יורק וראה את הנאשמים גטאנו בדלמנטי ומאפיונר סיציליאני-אמריקני אחר שהואשמו בסחר בסמים. הוא העיד גם בשנת 1986 במשפט הגדול ביותר נגד המאפיה בהיסטוריה, משפט מקסי בפלרמו, שנבע מההצהרות שהושמעו בפני פלקונה, בושטה סייע לשופטים פלקונה ופאולו בורסלינו להשיג הצלחה משמעותית במאבק בפשע המאורגן שהוביל להגשת כתב אישום כנגד 475 חברי מאפיה, ו-338 הרשעות, שהתקבלו בשנת 1992.
באמצע 1992, בעקבות פיגועים שבהם נהרגו פלקונה ובורסלינו, החל בושטה לדבר על קשריה הפוליטיים של קוזה נוסטרה עם שופטים והאשים את סלבו לימה, שנהרג כמה חודשים קודם לכן וג'וליו אנדראוטי בהיותם ראשי הקשרים הפוליטי הראשי של הארגון; בפרט, הוא דיווח כי הכיר את לימה באופן אישי מאז סוף שנות החמישים ופגש אותו לאחרונה בשנת 1980, וכן דיווח כי נודע לו כי רצח העיתונאי מינו פקורלי בשנת 1979 התבצע על פי אינטרס של אנדראוטי. בושטה היה אחד העדים המרכזיים במשפטים נגד אנדראוטי על קשריו עם המאפיה ולרצח פקורלי. אולם אנדראוטי זוכה בסופו של דבר, בשנת 1999, מהאשמה שהזמין את חיסולו של פקורלי.
בבית המשפט פירט בושטה בפירוט רב את חילופי הדברים החבויים שקשרו בין פוליטיקאים למאפיה. הוא הצהיר:לא קוזה נוסטרה פונה לפוליטיקאי; במקום זאת חבר בקוזה נוסטרה אומר כי הנשיא הוא שלי (è cosa mia), ואם אתה זקוק לטובה, עליך לעבור דרכי. במילים אחרות, דמות הקוזה נוסטרה שומרת על סוג של מונופול על אותו פוליטיקאי. כל ראש משפחה במאפיה בוחר אדם שתכונותיו כבר גורמות לו להראות נגיש. תשכחו מהרעיון שאליו מושגת תחילה ברית כלשהי. נהפוך הוא, ניגשים לאותו מועמד ואומרים, "אונורבול, אני יכול לעשות זאת וכך בשבילך עכשיו, ואנחנו מקווים שכאשר תיבחר תזכור אותנו." המועמד זוכה והוא צריך להחזיר משהו. אתה אומר לו, "אנחנו צריכים את זה, האם תעשה את זה או לא?" הפוליטיקאי מבין מיד ופועל תמיד.במהלך משפט בשנת 1993, חבר המאפיה סלבטורה קנצ'מי התוודה בפני בושטה כי חנק למוות שניים מבניו של בושטה. לאחר המשפט, בוסקטה חיבק את קנצ'מי ואמר: "אתה לא יכול לסרב לפקודה. אני סולח לך כי אני יודע מה המשמעות של להיות בקוזה נוסטרה."
מותו.
בושטה מת ממחלת הסרטן ב-2 באפריל 2000, בהיותו בן 71, לאחר שחי את מרבית חייו עם אשתו השלישית ומשפחתו בפלורידה, ארצות הברית בשמות בדויים. הוא נקבר בשם בדוי בצפון מיאמי, פלורידה.
בתרבות הפופולרית.
הוא גולם על ידי פ. מארי אברהם בסרט "גוויות מצוינות" משנת 1999 ועל ידי וינסנט ריוטה במיני-סדרה "איל קאפו דיי קאפי" משנת 2007. הוא גולם על ידי סרג'יו וספרטינו בסדרת הטלוויזיה האיטלקית משנת 2016 "המאפיה הורגת רק בקיץ".
הוא גולם על ידי פיירפרנצ'סקו פאבינו בסרט "הבוגד" משנת 2019, בבימויו של מרקו בלוקיו ונבחר להתמודד על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2019. "הסנדק שלנו", שיצא גם הוא בשנת 2019, הוא סרט תיעודי מאת מארק פרנצ'טי ואנדרו מאייר, הכולל עדות של אשתו השלישית של בושטה וילדיה ששרדו "שעדיין חיים באנונימיות בשל חשש לנקמה" על פי סקירה אחת.
ספר היכלות
אברהם הרצברג
המלאך הכחול (סרט, 1959)
המלאך הכחול (באנגלית: The Blue Angel) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1959 בבימויו של אדוארד דמיטריק, עם קורט יורגנס, מיי בריט ותיאודור ביקל בתפקידים הראשיים.
זה רימייק לסרטו של יוזף פון שטרנברג, "המלאך הכחול" (1930) בו כיכבו מרלן דיטריך ואמיל יאנינגס המבוסס על הרומן של היינריך מאן, "פרופסור אונרט".
התפקידים הראשיים הוצעו למרילין מונרו וספנסר טרייסי אבל הם דחו אותם.
מיי בריט שרה בסרט שני שירים:
העלילה בסרט מתרחשת ב-1956 בעיירה לנצבורג (שם פיקטיבי) בגרמניה. הצילומים בגרמניה נערכו בעיירה רוטנבורג על הטאובר.
תקציר העלילה.
גרמניה, 1956, פרופסור עמנואל ראט (קורט יורגנס) הוא מורה לביולוגיה בבית הספר התיכון בלנצברג. הוא רווק בן 50 שסדר יומו קבוע כשעון ולפי צאתו מביתו מכוונים האזרחים את שעוניהם.
יום אחד הוא מגלה אצל תלמיד אחד תמונות של בחורה צעירה לובשת בגד חושפני בתנוחה אירוטית. מתברר לו שזו זמרת בשם לולה (מיי בריט) שמופיעה במועדון הלילה "המלאך הכחול" ששם מגישים כוסות בירה גם לקטינים.
הוא מגיע למקום כדי "לתפוס" את תלמידיו וצופה בהופעה של לולה ששרה "לולה-לולה חיה בשביל האהבה". היא מעוררת בו רגש חבוי ולאחר ההופעה הוא נפגש איתה בחדרה ואף מבריח מבקר שיכור שמטריד אותה. באותה פגישה הוא מתוודע למנהל הלהקה, קליפרט (תיאודור ביקל).
הוא ממשיך לללכת למועדון ולהיפגש עם לולה ונשבה בקסמיה. הוא מציע לה נישואים אבל היא מזהירה אותו שאהבה אצלה זה משהו זמני אבל הוא מתעלם מהאזהרה.
תלמידיו צוחקים עליו ומציירים על הלוח ציורים מבזים שלו ושל לולה. מנהל בית הספר (ג'ון באנר) מבקש ממנו להפסיק להתראות עם לולה אבל הוא מחליט להתפטר ולשאת אותה לאישה.
לולה עוזבת לפי דרישתו את הלהקה שנודדת בערי גרמניה אבל ראט לא מצליח למצוא עבודה. מפקח בתי הספר התיכוניים (לודוויג סטוסל) דוחה אותו. מצבם הכלכלי מידרדר עד שקליפרט מגיע ומשכנע את ראט להרשות לאשתו לחזור ללהקה וההוא מסכים מחוסר ברירה. ראט מקבל תפקיד - למכור תמונות חושפניות של אשתו.
לבסוף הלהקה חוזרת ללנצבורג. ליצן הלהקה מת וקליפרט משכנע/כופה על ראט להחליף אותו. באותו זמן מחדשת לולה יחסים עם המאהב הצעיר שלה, רולף (פבריציו מיוני). ראט מתחפש לליצן וקליפרט מדגים עליו דברים מצחיקים כמו שבירת ביצים על קרקפתו. הקהל צוחק וראט המיוסר מבחין בקהל בלולה מתגפפת עם מריו. הוא משמיע קול זעקה, רודף אחרי לולה לחדרה ומנסה לחנוק אותה. מריו משחרר אותה ומנהל בית הספר שנכח בהופעה לוקח אותו משם כשברגע שומעים את לולה שרה "להתאהב שוב".
אוניברסיטת ריג'יס