היא נאבקה למען סיפוח שכונות הדרום לעיר תל אביב. בשנת 1942 עברה משפחת מנחם לגור בשכונת התקווה, שהייתה אז דלת אוכלוסין ומאוימת על ידי הערבים שהקיפוה. לכן החליטה לילי מנחם לגייס נשים מתנדבות כדי לסייע למגיני השכונה. היא גם הייתה אחת מהפעילים שדאגו לשיפור מצבם של התושבים. בשיתוף עם ההסתדרות ועיריית תל אביב, ייסדה מרפאות ומוסדות תרבות וחינוך.
משנת 1943 עד שנת 1950 הייתה חברת ועד התושבים בשכונת התקווה. משנת 1947 עד שנת 1949 הייתה אחראית על פעולות "ההגנה" בשכונת התקווה.
לאחר השואה הקדישה עצמה לקליטת הניצולים, בעיקר מיוצאי יוון, ועמדה בראש ארגון הנשים יוצאות יוון.
במשך מלחמת העצמאות ניהלה את האגף לסיוע למשפחות החיילים המגויסים בשכונת התקווה ודאגה לטפל בעולים חדשים בשתי מעברות שהוקמו בשכונה. אחר כך הייתה העובדת האחראית על התשלומים בוועד למען החייל.
משנת 1950 עד שנת 1953, בתקופת הצנע, שימשה כמנהלת מחלקה אחראית על המדור לתלונות במשרד המסחר והתעשייה.
היא הקימה מועדוני ילדים ודאגה להקניית מקצוע לנערות ונשים, בעודדה אותן לצאת מביתן ולעזור בפרנסת המשפחה וב-1953 נבחרה למזכירות הפעילה של ארגון אימהות עובדות, שם דאגה לחינוכם של צעירי השכונות. היא תוארה כ"הנציגה המוכרת ביותר של מועצת הפועלות בפרבריה הדרומיים של תל אביב". בספרה על עבודתה עם יוצאות ארצות המזרח אמרה ש-85% מהפועלות הן יוצאות ארצות המזרח, שלא הסכינו עדיין להתבטא בציבור. עוד אמרה: "אם קשה לאשה להתחרות עם הגבר, לאשה המזרחית קשה שבעתיים. תמיד שאפתי להחדיר בלב האישה הספרדית שהיא מישהי ויכולה לעשות משהו, והאמת, כשהם רואים אותי נוכחים שאין השד נורא כל כך". היא נתפסה כאחת מהן ולכן קרובה להן, כי חייתה עמן בשכונת פלורנטין ובשכונת התקווה ודיברה בשפתן. היא הייתה קולן של הנשים העובדות ממוצא ספרדי/מזרחי, שלא ידעו להתבטא בפומבי ולדרוש את זכויותיהן, בתקופה שמקומה של האישה היה בתוך ביתה במטרה לשרת את בעלה ולדאוג לילדיה. בכך הייתה חלוצה.
ב-1982 נבחרה למזכירת נעמ"ת. שימשה כמנהלת מחלקת התרבות ואחראית בסמינר מטעם ארגון אימהות עובדות על השכונות בתל אביב. מ-1983 עד 1985 כיהנה כנשיאה של ארגון נעמ"ת בתל אביב והשקיעה מאמצים לשפר את מצבן של שכונות התקווה, פלורנטין ושפירא.
מנחם הייתה פעילה גם בתחום הלאדינו. משנת 1948 עד שנת 1956 עבדה במדור הלאדינו ב"קול ישראל", וב-1954 נבחרה למנהלת קול ישראל בשפת הלאדינו ולקחה חלק בסדרה ההומוריסטית המוצלחת "שימון שימון", שנכתבה על ידי יצחק בן רובי. היא הייתה גם הקריינית הקבועה של השידורים בשפה זו. מאמריה בלאדינו התפרסמו בעיתון "איל טיימפו", היוצא בישראל.
נבחרה לנשיאות הפדרציה הספרדית ובשנים 1954, 1958 ו-1961 הייתה ציר בקונגרס הבינלאומי של הסתדרות הספרדים בירושלים ובקונגרס הציוני.
בעקבות פעילותה נבחרה בשנת 1959 למועצת העיר תל אביב-יפו מטעם המערך וכיהנה כחברת המועצה במשך שש קדנציות. בעיתון "לה ב'ירדאד" התפרסמה בשנת 1959 הודעה המציינת שראש העיר תל אביב, מר מרדכי נמיר, מינה את מנחם לאחראית על התקציבים לענייני חינוך וספורט של הנוער בתל אביב.
פעילותה הסוציאליסטית של מנחם התקיימה גם מחוץ לישראל: בעיתון בשפת הלאדינו "איל טיימפו" התפרסמה בספטמבר 1958 כתבה אודות קונגרס בינלאומי של נשים שהתקיים בגרמניה, בהשתתפותה של הגברת לילי מנחם, שציינה שלוש מטרות עיקריות שיש צורך לקחת בחשבון כשדנים במטרות הסוציאליזם וקידום מעמדן של הנשים:
היא נשלחה על ידי המחלקה המדינית של ההסתדרות הכללית לטורקיה לארגן חטיבת נשים יהודיות טורקיות ב"טורקיש" - הסתדרות העובדים הטורקית; בשנת 1960 נסעה בשליחות מועצת הפועלות לארגנטינה, אורוגוואי, צ'ילה וברזיל; בסוף שנת 1963 נסעה שוב לטורקיה בשליחות מועצת הפועלות כאורחת פדרציית העבודה הטורקית ובחסות הארגון האירופי לשיתוף פעולה כלכלי, כדי לתת סדרת הרצאות על נושאי השביתות וחוזי העבודה הקולקטיביים בסימפוזיון על נושאים אלה באיזמיר. בביקור זה גם נפגשה באיסטנבול עם מנהיגי תנועת העבודה הטורקיים; בשנת 1969 נשלחה על ידי ההסתדרות הכללית לקפריסין לארגן חטיבת נשים בהסתדרות העובדים הקפריסאית; כמו כן נשלחה לפעילות ציונית בדרום אפריקה.
מנחם כיהנה כסגן יו"ר הליגה לידידות ישראל-יוון בארץ.
משפחתה.
מגיל 18 הייתה נשואה ליוסף מנחם. ארבעת ילדיהם: מיקו (מנחם), עורך דין; רחל, ד"ר לחינוך, אשת דוד ניסימוב-לפידות; זהבה ז"ל, מוזיקאית, אשת ישראל גרינברג; וחמדה, גננת, אשת אברהם סולמה.
הוקרה והנצחה.
ב-1989 נבחרה ליקירת העיר תל אביב-יפו.
כאות הוקרה לתרומתה בתחום החברתי הוענק לה התואר "יקירת ההסתדרות".
על שמה של לילי מנחם קרוי רחוב בתל אביב (גובל בקריית שאול).
תמנון הוריד
דתיות
הפארק הלאומי צ'ילנטו ואלו די דיאנו
מורבן כריסטי
מורבן כריסטי (באנגלית: Morven Christie; נולדה ב-1 בספטמבר 1981) היא שחקנית סקוטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בסדרה הפרודית "2012" של ה-BBC, בתפקיד אמנדה הופקינס בדרמה "Grantchester", ובתפקיד אליסון יוז בדרמה של ה-BBC "סוג א'".
ביוגרפיה.
כריסטי נולדה בהלנסבורג וגדלה בגלאזגו ובאווימור. היא למדה משחק ב"דרמה סנטר לונדון" אצל ראובן אדיב.
קריירה.
כריסטי מופיעה בדרמות בתיאטרון בקולנוע ובטלוויזיה.
ב-2006 שיחקה בתפקידי ג'ולייט והירו עם הלהקה השייקספירית המלכותית בעונת "כל כתבי".
ב-2008 לוהקה כריסטי ללהקת התיאטרון ברידג' פרוג'קט של סם מנדס לתפקיד אניה בעיבוד החדש של טום סטופארד למחזה "גן הדובדבנים". עוד שיחקה בתפקיד פרדיטה במחזה השייקספירי "אגדת חורף" שהוצג בתיאטרון אולד ויק בלונדון אחרי הופעות באקדמיה למוזיקה בברוקלין בניו יורק ובסיבוב הופעות עולמי.
ב-2017 הופיעה בתפקיד אלן רוני בדרמה "ממלאת מקום" של ה-BBC.
מורוון כריסטי
לווייתני אוגוסט
לווייתני אוגוסט (באנגלית: The Whales of August) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1987 בבימויו של לינדסי אנדרסון המבוסס על מחזה בשם זה מאת דייוויד בארי שגם כתב את התסריט. בטי דייוויס וליליאן גיש משחקות בתפקידים הראשיים בתור שתי אחיות זקנות. בנוסף להן משחקים אן סאות'רן בתור ידידתם ווינסנט פרייס בתור שכנן.
הסרט צולם על Cliff Island במפרץ מיין.
גיש הייתה בת 93 בצילום הסרט ושיחקה את האחות הקטנה המטפלת באחותה הגדולה אותה גילמה דייוויס שהייתה "רק" בת 79.
אן סאות'רן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, ליליאן גיש זכתה ב-National Board of Review בפרס השחקנית הטובה ביותר.
זה היה הסרט האחרון של גיש וסאות'רן ולפני אחרון של דייוויס.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל בפלשבק בשחור-לבן. שלוש בחורות צעירות רצות מבית הבנוי על צוק מעל החוף כדי לחזות בלווייתנים המגיעים כל קיץ קרוב לחוף מפרץ מיין.
הסרט ממשיך בצבע. לאחר עשרות שנים גרות בבית על החוף שתי אחיות אלמנות זקנות. אליזבת "ליבי" (בטי דייוויס) ושרה (ליליאן גיש). שתיהן גרו בפילדלפיה והבית במיין שימש להם כבית קיץ. זה היה בית המשפחה וכעת הוא שייך לשרה המטפלת בליבי כבדת הראייה.
ליבי, האחות הגדולה בעלת אופי מריר ועצבני. שרה בעלת אופי רך וסלחני וסועדת את אחותה למרות היחס המנוכר שהיא מקבלת ממנה.
שתי האחיות מרבות לשבת במרפסת ולהתבונן בים ולהעלות זיכרונות על בעליהן שנפטרו ועל הקושי להזדקן. ליבי מיואשת מחייה ומחכה למלאך המוות שיגאל אותה. את כל תסכוליה היא מוציאה על אחותה שרה המשתדלת לספוג אותם ולהמשיך לטפל בה כתמורה לשנים בה גרה אצל ליבי ובעלה כאשר בעלה נפטר.
לבית הבודד מגיעה מדי פעם חברתם מילדות "טישה" (אן סאות'רן) הגרה בסמוך ולעומת שתי האחיות המדוכאות היא מלאה עדיין בשמחת חיים.
לבית מגיע גם ניקולס מרנוב (וינסנט פרייס) שהיה בעברו ממשפחת אצולה רוסית שנאלץ לברוח לאחר המהפכה. הוא מתארח אצל האחיות ומנסה ליצור איתן קשר כדי שישכירו לו חדר בביתן אך ליבי מודיעה לו כי שום גבר לא יגור בביתם.
"טישה" מנסה לשכנע את שרה למכור את הבית הגדול עליה ומביאה מתווך נדל"ן אך שרה מגרשת אותו.
היחסים בין האחיות עוברים מעלות ומורדות אך לבסוף הן מתפייסות וליבי מסכימה לבנות חלון גדול בבית שישקיף על הים אף על פי שקודם סירבה בגלל המחיר.
לבסוף, שתי האחיות יוצאות לקצה הצוק כששרה תומכת בליבי, ומחכות להופעת הלווייתנים.
קופי לייק
קופי לייק (באנגלית: Coffee Lake, תרגום: "אגם קפה") הוא שם קוד למעבדי 14 ננומטר של אינטל, המהווים דור מתקדם יותר של קודמיו: סקיי לייק וקייבי לייק.
קופי לייק מכיל שבבי Uchips quad-core בהספק 15/28 וואט עם מעבד גרפי מובנה מסוג GT3e או GT2, ושבבי H-series בהספק 35-45 עם GT3e ועד 6 ליבות.
הגרפיקה המשולבת על שבבי קופי לייק תומכת ב DP 1.2 ל-HDMI 2.0 וקישוריות HDCP 2.2.
המעבדים מציעים עד 25% שיפור בקצב המסגרות ביחס למעבדי קייבי לייק.
המעבדים תומכים ב-DDR4-2400 MHz זיכרון (מובנה) במצב ערוץ כפול. המעבדים שוחררו לשוק ב-5 באוקטובר 2017 (מוקדם מהתאריך המקורי, עקב תחרות קשה מצד AMD שהכריזו על מעבדים בעלי 6 ליבות). קופי לייק ישמש בשילוב עם ערכת השבבים 300-Series.
שמואל מחרובסקי
שמואל (שַמלוּק) מַחרובסקי (21 באוקטובר 1937 - 5 בפברואר 2019) היה מנהל קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב בשנים 1960–1992.
ביוגרפיה.
שמואל מחרובסקי נולד וגדל בתל אביב בשכונת סומייל. בתחילת שנות ה-50 היה שחקן כדורסל בקבוצת ברית מכבי עתיד. ב-1960 מונה למנהל קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב. בשנים אלה החלה מכבי תל אביב לשחק גם באירופה.