שפחה חרופה היא שפחה כנענית שנשואה לעבד עברי. פירוש הדברים: "שפחה כנענית" היא גויה שמכרה את עצמה כשפחה ליהודי, ועם קבלתה כשפחה בביתו עברה תהליך הדומה לגיור (טבילה במקווה וקבלת מצוות התורה). כל עוד היא שפחה – היא רשאית לקיים חיי נישואין עם עבד, כנעני או עברי, אבל מבחינה משפטית נישואיה אינם תופסים, והיא לא "אשת איש" במלוא מובן המילה. אם היא התקדשה לעבד עברי – אסור לאדם אחר לקיים עמה יחסי אישות. ואם עשה כן – אינו חייב מיתה, כדין ניאוף עם אשת איש מוחלטת, אלא עליו להביא קורבן אשם. האשה עצמה, לעומת זאת, אינה מביאה קורבן, אלא חייבת מלקות.
בהגדרה המדויקת של מעמד אשה זו נחלקו תנאים: רבי ישמעאל סובר כאמור, שמדובר בשפחה כנענית. רבי עקיבא סובר, שאין כל תוקף לנישואיה של שפחה כנענית, והתורה חייבה קורבן רק במצב מיוחד של "חציה שפחה וחציה בת חורין". הדבר אפשרי אם אשה הייתה שפחה של שני שותפים, ואחד מהם שחרר אותה.
המקור בתורה לקורבן זה:
אשם נזיר.
הנזיר מקבל על עצמו מגבלות מסוימות לפרק זמן קצוב: שלא לגלח את שער ראשו, שלא לשתות יין, ושלא להיטמא למת. אם נטמא, כגון שנקלע למקום שיש בו מת – הדבר מבטל את נזירותו. כעת עליו להביא קורבנות מיוחדים, ביניהם אשם הנזיר, ולאחריהם יוכל להתחיל לספור מחדש את ימי הנזירות.
כך נאמר בתורה:
אשם זה, וכן אשם המצורע שיוזכר בהמשך, שונים מהאשמות שהוזכרו עד כאן: הם לא מן האיל הבוגר, אלא כבש בשנה הראשונה ללידתו, והתורה לא קבעה להם מחיר מסוים. רבי שמעון בר יוחאי מסביר את טעם הדבר: כלומר, מכיוון שקורבן הנזיר וקורבן המצורע לא בא רק לכפר, אלא יש לו תפקיד לשנות את מצבם ההלכתי, ולאפשר לנזיר להשלים את נזירותו ולמצורע להיטהר – דאגה התורה למנוע אפשרות שהם לא יוכלו להביא את הקורבן, כי מחיר הכבשים יהיה נמוך מן הרף שהציבה התורה.
מסופר על הכהן הגדול שמעון הצדיק, שהיה נמנע בדרך כלל מלאכול מבשרו של אשם נזיר, משום שחשב שהנזירות לא הייתה לשם שמים, פרט לפעם אחת, בה התרשם מטוהר כוונותיו של הנזיר.
אשם מצורע.
ביום השמיני לטהרתו (מאז שהתרפא) מביא המצורע מספר קורבנות, וביניהם כבש אחד לאשם. הקרבת הכבש משלימה את טהרת המצורע, ובעקבותיה הוא רשאי להיכנס למקדש ולאכול קורבנות. זהו הקורבן החשוב ביותר מבין קורבנות המצורע.
כך נאמר בתורה:
אשם מצורע מיוחד בכך שיש לצרף לו נסכים, בניגוד לשאר מיני האשם. על הלכותיו המיוחדות של אשם מצורע בתהליך ההקרבה ראו להלן: תהליך ההקרבה והאכילה.
אשם תלוי.
כאמור לעיל, קורבן אשם בא גם על ספק חטא. כלומר במקרים בהם האדם מסופק האם עשה עבירה המחייבת אותו להביא קורבן חטאת ("תלוי" – דבר התלוי ועומד בספק). לדוגמה: אדם שעשה מלאכה בשוגג בזמן בין השמשות, כך שאין ידוע האם המלאכה נעשתה בשבת או ביום חול (בין השמשות הוא זמן מסופק מצד עצמו).
כך מסביר הרמב"ם:
אם האדם ייעד את הבהמה לאשם תלוי, ובטרם הוקרבה התברר שלא חטא – לא יקריבנה. אם הוקרבה, ולבסוף התברר שחטא – עליו להביא קורבן חטאת, אף שהביא אשם. הלכה מיוחדת נוספת בקורבן זה, שאם הגיע יום הכיפורים והחוטא טרם הביא את קורבנו – אין צורך להביא את האשם התלוי, שכן כפרת יום הכיפורים שקולה ככפרת קורבן זה.
המקור בתורה לקורבן זה:
חז"ל עמדו על כך, שהתורה החמירה כאן בספק יותר מאשר בוודאי: האשם, כאמור, הוא איל בערך שני שקלים, בעוד שלחטאת התורה לא קבעה ערך מסוים. רבי יונה גירונדי הסביר זאת: "מפני שעל הודאי משים האדם החטא אל לבו, ודואג ומתחרט עליו וחוזר בתשובה שלימה; אבל על הספק עושה סברות, ואומר: 'אותה חתיכה שאכלתי – אולי הייתה מותרת', ולא ישית אל לבו לשוב, ולזה החמירו בו יותר".
אשם תלוי מובא כאשר קיים ספק ממשי שאכן היה חטא חמור, מסוג העבירות שעונשן כרת, ולא די בכך שהאדם חושש שאולי היה בידו חטא כלשהו. הלכה זו הייתה שנויה במחלוקת המובאת במשנה:
תהליך ההקרבה והאכילה.
הקרבת האשם כוללת כמה שלבים, שבאופן כללי אינם מיוחדים לו:
בהקרבת אשם מצורע קיימים דינים מיוחדים: לפני ההקרבה יש להניף את האשם, בשיתוף פעולה של הכהן ושל המצורע. לאחר השחיטה, מלבד הכהן המקבל את דמו במזרק, בא כהן נוסף ומקבל חלק מדמו בכף ידו. מדם זה הוא מורח על חלקים מסוימים מגופו של המצורע: בהונות היד והרגל, ותנוך האוזן. זהו חלק מתהליך הטהרה של המצורע.
הקרבת אשם בהיסטוריה.
מכיוון שהאשם בא כקורבן יחיד בלבד, ועל חטאים מצומצמים ונדירים, אין לו אזכורים רבים במקרא ובספרות ההיסטורית. בספר עזרא מסופר שכאשר עלה עזרא הסופר ארצה ערך בדיקה על נישואי התערובת בישראל:
על פי דעה אחת בדברי חז"ל, נשותיהם של אישים אלו היו "שפחה חרופה". כמה ממפרשי המקרא סבורים שהנשים היו נכריות רגילות, וזהו איסור שבדרך כלל אין מביאים עליו קורבן, אבל הייתה זו "הוראת שעה". הרמב"ן מציע שהאשם הובא מסיבה אחרת לגמרי, ומשער שאולי היה זה "אשם תלוי". יש שרואים בקורבן זה תקדים ל"אשם חסידים", לפי השיטה שניתן להביאו על כל חטא שהוא.
יהושע בן פרחיה
יהושע בן פרחיה היה נשיא הסנהדרין בימי יוחנן כהן גדול. בן זוגו של נתאי הארבלי, ששימש לצידו כאב בית דין. הם הזוג השני בתקופת הזוגות.
בריחתו לאלכסנדריה.
בסוף ימיו הפך יוחנן כהן גדול (המלך החשמונאי יוחנן הורקנוס הראשון) לצדוקי והחל לרדוף את הפרושים, ועל כן נאלץ יהושע בן פרחיה לברוח לאלכסנדריה. כאשר חלפה הסכנה שב לירושלים בעקבות הזמנתו של שמעון בן שטח תלמידו: "מיני ירושלים עיר הקודש, לך אלכסנדריה של מצרים: אחותי, בעלי שרוי בתוכך ואני יושבת שוממה" ().
באותו מקור מסופר כי יהושע בן פרחיה היה רבו של ישו, ותקרית שהתרחשה כשחזרו מאלכסנדריה לירושלים גרמה להתפקרותו (בתרגום לעברית):
מבחינה היסטורית, העלו כמה מבעלי התוספות (מפרשי התלמוד) את ההשערה כי אין מדובר כאן בישו מייסד הנצרות אלא באדם אחר, שהרי יהושע בן פרחיה חי יותר ממאה שנים לפני ישו מייסד הנצרות, וייתכן שגם במקומות אחרים בתלמוד שנזכר שם זה אין הכוונה לאותו האיש. מצד שני, אחרים רואים בזה אחת הראיות שהספירה הנוצרית להולדתו - שגויה. וכנ"ל לגבי כל סיפור חייו לפי הברית החדשה.
מאמרו המפורסם המופיע במסכת אבות: "עשה לך רב וקנה לך חבר, והוי דן את כל האדם לכף זכות" עומד בסתירה למעשה זה, וישנם הסוברים כי יהושע בן פרחיה הבין כי טעה ולכן אמר משנה זו: "הוי דן את כל האדם לכף זכות" ללמד אחרים שלא יחזרו על טעותו.
ייחוסו ככהן.
מתוך תיאור עיסוקו של יהושע בן פרחיה בשריפת פרה אדומה יש שסוברים שהיה ממוצא משפחת כהנים וגם שירת בתפקיד הכהונה גדולה, אך יש שחולקים ואומרים שלא עסק בעצמו בשריפתה אלא נעשתה על פי הוראתו, אך לא היה בעצמו הכהן הגדול.
Pulse או P·U·L·S·E הוא אלבום הופעה חיה של פינק פלויד. האלבום הוקלט במהלך מסע ההופעות של The Division Bell באירופה, ממרץ עד אוקטובר בשנת 1994. האלבום כולל גרסה מלאה בהופעה חיה של The Dark Side of The Moon, וקטעים מתוך הרבה אלבומים אחרים, כאשר הבולט מהם הוא "The Division Bell". האלבום כלל ספרון שכלל תמונות מכל מסע ההופעות. PULSE הגיע למקום ראשון במצעדי The Billboard 200 ביוני, 1995. האלבום הוכתר כאלבום זהב, פלטינה ופלטינה כפולה בסוף חודש יולי, 1995. הגרסאות הראשונות של האלבום כללו מנורת LED קטנה בצד שהייתה אמורה להבהב למשך 18 חודשים, בקצב של פעימות הלב שבאלבום "The Dark Side of The Moon".
מסע ההופעות מומן על ידי חברת פולקסווגן.
לוי יצחק מברדיצ'וב
גוגל ארץ
Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980-81
Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980-81 (האם יש מישהו שם בחוץ? החומה - חי 1980-81) הוא אלבום שיצא בשנת 2000 על ידי פינק פלויד. האלבום כולל שחזור חי של The Wall, עם ביצועים שונים מתוך הופעות חיות של הלהקה בשנים 1980–1981.
המופעים כללו בנייה של חומה על הבמה באמצע ההופעה. כשה'בנייה' נגמרה, החלו חברי הלהקה לנגן בתוך פתחים בחומה, על החומה וגם מאחוריה.
מסע ההופעות הזה כלל את השיר "What Shall We do Now", שיר שהיה אמור להיות באלבום המקורי של "The Wall", אך הוצא ממנו קצת לפני שהאלבום יצא לאור. בנוסף הוא גם כלל את "The Last Few Bricks", שהיה גשר אינסטרומנטלי בין "Another Brick in the Wall Part III" לבין "Goodbye Cruel World".
רקע.
"Is There Anybody out There?" מכיל את כל השירים המקוריים שמופיעים באלבום "The Wall", בנוסף לשני שירים חדשים שלא הופיעו באלבום - "What Shall We Do Now?" ו-"The Last Few Bricks".
בנוסף, ישנם עוד שני קטעים באלבום בשם "MC: Atmos", שמופיעים אך ורק בגרסה האמריקאית, לפני In The Flesh?
בסיבוב ההופעות שמתועד באלבום הזה, ריק רייט השתתף כנגן שכיר, מכיוון שזמן קצר לפני הוא נזרק מהלהקה על ידי רוג'ר ווטרס.
מבצעים.
נגנים מלווים:
רשימת השירים.
כל השירים מאת רוג'ר ווטרס, אלא אם כן מצוין אחרת.
סטיב ואי
סטיבן סירו ואי (באנגלית: Steven Siro Vai, נולד ב-6 ביוני 1960 בקארל פלייס ניו יורק) הוא גיטריסט, מלחין, מפיק, רב נגן ומוביל הרכב אמריקאי.
חייו.