זולטאן קורדה (במקור קלנר, בהונגרית: Korda Zoltán; פוסטהפאסטו (בשמו היום: טורקווה), מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, 3 ביוני 1895 – הוליווד, קליפורניה, ארצות הברית, 23 באוקטובר 1965) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי-אמריקאי. אחיהם של במאי הקולנוע והמפיק אלכסנדר קורדה והצייר ותפאורן וינסנט קורדה.
ביוגרפיה.
זולטאן קורדה נולד במשפחה יהודית כבנם של הנריק קלנר, פקיד נושא משרה כמנהל אחוזה ושל ארנסטינה וייס. אֶחיו היו שאנדור (אלכסנדר) קורדה הבכור ווינסנט קורדה, שנודעו שניהם כבמאים בתעשיית הקולנוע.
אביו חלה בשנת 1906 בדלקת התוספתן. מחלתו אובחנה לא נכון והוא הועבר מטורקווה לבודפשט בחשד לדלקת הצפק, אך מאמצי הרופאים היו לשווא והנריק קלנר נפטר.
זולטאן ואחיו אלכסנדר עבדו בהונגריה ובבריטניה. זולטן יצר בין 1918 לבין 1920 בהונגריה, ובשנת 1927 בגרמניה הסריט סרט אילם. עם זאת, ההצלחה האמיתית הראשונה שלו הייתה "Sanders of the River", שנעשה בבריטניה בשנת 1935. בשנת 1937, יחד עם רוברט פלהרטי קיבל את פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ונציה עבור סרטו Elephant Boy. הוא צילם כמה סרטי מלחמה באפריקה ובאסיה. בשנת 1940 הצטרף לאחיו, אלכסנדר קורדה בהוליווד. שם הפיק את הסרט "הגנב מבגדאד" כמפיק. את שארית חייו בילה בביתו שבדרום קליפורניה, אך עדיין צילם סרטים כמו דרמת מלחמת העולם השנייה משנת 1943 עם המפרי בוגרט.
אשתו הייתה ג'ואן גרדנר (1930– 1961). שני בנים נולדו להם, ניקולס (15 בינואר 1945–8 באוקטובר 2018) ודוד. הסיפור ההרפתקני של המשפחה נכתב על ידי מיכאל קורדה ביצירתו בשם "בני המזל". בשל בריאותו הרופפת (סבל משחפת) נאלץ זולטאן קורדה לפרוש בשנת 1955. הוא נפטר בשנת 1961 בהוליווד לאחר מחלה ממושכת. הובא למנוחות בבית העלמין בהוליווד.
בדח'שאן
בַּדַחְ'שאן (בפרסית/דארי/טג'יקית: بدخشان) הוא המחוז הצפוני והמזרחי ביותר מכל 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז גובל במחוזות האפגניים תח'אר, פנג'שיר ונורסתאן וכמו כן גובל בגבולות בינלאומיים עם ח'ייבר פח'טונח'ווה וגילגיט-בלטיסטן הנמצאים בשליטת הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן, עם מחוז גורנו-בדח'שאן בטג'יקיסטן ועם מחוז שינג'יאנג ברפובליקה העממית של סין. בדח'שאן ממוקם בתוך רכס הרי הינדו-כוש.
היסטוריה.
האזור ממוקם בפנים רכס הרי הינדו-כוש, ולכן לאומות מיושבות רבות היה קושי לכבוש ולספח את האזור כמו גם להפיל את ההתיישבויות של השבטים הנוודים הרבים באזור. תחילה נשלט האזור במהלך העת העתיקה בידי תרבויות הינדיות אשר הגיעו לשיאם במהלך שלטון האימפריה המאורית. תחת הח'ליפות האומיית הפך האזור מוסלמי ברובו. עמים טורקיים השתלטו על האזור בתקופת האימפריה הסלג'וקית והסדירו את שלטונם והשפעתם התרבותית, אך נוסף על כך הוסיפו להאדיר את ההשפעה הפרסית באזור.
התרבות הפרסית גדלה בהשפעתה על האזור והגיעה לשיא במהלך העת החדשה המוקדמת. מאוחר יותר, במהלך המאה ה-19, האימפריה הבריטית והאימפריה הרוסית היו במאבק השפעה על מרכז אסיה שנודע בתור המשחק הגדול. בשביל למנוע היווצרות של גבול יבשתי בין רוסיה לראג' הבריטי, ניתן לאמירות אפגניסטן מסדרון והקאן בהמשך לשטח בדח'שאן. המסדרון התמשך עד לגבול עם האימפריה הסינית, דאז תחת שלטון שושלת צ'ינג, וחצץ בין האימפריות, לימים בין המדינות פקיסטן וטג'יקיסטן.
במהלך המאבקים הפנים אפגניים של המאה ה-20 המאוחרת, כוחות מוג'אהדין השתמשו בטופוגרפיה ההררית של המחוז נגד הצבא האדום במסגרת הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאוחר יותר, הברית הצפונית תחת אחמד שאה מסעוד, שנאבקה נגד שלטון הטליבאן על האמירות האסלאמית של אפגניסטן, ריכזה את רוב כוחותיה את ממשלתה בתוך מחוז בדח'שאן.
גאוגרפיה.
המחוז ממוקם 470 קילומטרים מהבירה האפגנית קאבול. בדח'שאן הוא מחוז הררי עם פסגות מכוסות שלגים. במחוז ישנן שלוש שרשראות הרים: וואכאן, פמיר והינדו-כוש. לבדח'שאן שטח כולל של 44,059 קילומטר רבוע עם אוכלוסייה כוללת של כמעט מיליון אזרחים. מזג האוויר בו חמים בקיץ ואילו בחורף קר מדי לגידולים חקלאיים.
שלג כבד גורם לרוב הכבישים במחוז להיסגר למשך שישה חודשים ארוכים. גובהו הממוצע של המחוז הוא 1,800 מטרים מעל פני הים. בבדח'שאן ישנו הריכוז הגבוהה ביותר של נמר השלג, החיה הלאומית של אפגניסטן. יערות אשוח בהרי בדח'שאן כוללים עצי מחט, אלון, פיסטוק ופינוס. רוב תושבי המחוז הם חקלאים. הגידולים המרכזיים במחוז הם אורז, חיטה, שעורה, שיפון, תירס ושעועית. במחוז יש יותר מ-600 אלף דונמים של אדמה פורייה הניזונה מגשמים. פירות בבדח'שאן כוללים אגוזים, פירות יער, משמש, דובדבן; תפוח עץ, שקדים ועוד רבים אחרים הגדלים בעיקר באזורים ההרריים.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית המחוז מחולקת מבחינה אתנית-עדתית לקבוצות הגדולות הבאות: טג'יקים, קירגיזים, הזארים, אוזבקים ועוד רבים אחרים. בירת המחוז והעיר הכי גדולה היא פייזאבאד. עבודות יד מסורתיות בבדח'שאן כוללות שזירה, נפחות, ייצור נחושת, סנדלרות, ייצור כלי חרס, אדריכלות, נגרות, רקמה ועוד מלאכות יד רבות. בשנים האחרונות הממשלה האפגנית שמה לב להתפתחות הפקות ותעשיות מקומיות. עם יציאת רוב כוחות הסיוע הביטחוני הבינלאומי מאפגניסטן בסיום מלחמת אפגניסטן (2001–2014), החלה הצבת כוחות של צבא השחרור העממי מהרפובליקה העממית של סין בתוך מסדרון והקאן בבדח'שאן. ישנם 4 נמלי תעופה בתוך המחוז. במחוז ישנה תעשייה תיירותית מפותחת, בייחוד למטפסי הרים. הר נושאק ברכס הינדו-כוש הנמצא על הגבול עם פקיסטן הוא ההר הגבוהה ביותר בכל אפגניסטן (פסגת ההר בגובה של 7,492 מטר). אחוז יודעי האוריינות במחוז (נכון לרישום משנת 2011) הוא 26.
ביטחון.
נוכחות הטליבאן עולה מאז 2016 בכמה נפות במחוז. דווח כי לוחמים זרים נלחמים לצד הטליבאן וקבוצות המורדים הקטנות בכמה נפות דרומיות במחוז. מקורות מתייחסים גם לנוכחות של ארגונים בדלנים במחוז. 18 מתוך 28 הנפות של בדח'שאן מסווגות כמחולקות בין הממשלה האפגנית לפלגים שונים, שמונה נפות נמצאות תחת שליטה ממשלתית ושתי נפות נתונים לשליטת הטליבאן. 89 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.5 אירועים בשבוע). הלחימה בין כוחות הממשלה למורדים התרחשה בכמה נפות לאורך שנת 2018.
תקיפות אוויריות מועצמות של כוחות ארצות הברית ואפגניסטן התרחשו נגד תשתיות מורדות. תועדו 63 נפגעים אזרחיים (18 הרוגים ו-45 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 6 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בירידה של 3% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות במרכזי אוכלוסין ואחריהם חטיפות ואירועי והרג ממוקד. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, 270 איש נעקרו מבתיהם במחוז בדח'שאן, רובם הועברו למקומות אחרים במחוז עצמו, בפנג'שיר ונורסתאן השכנות ובמחוז קאבול.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז בדח'שאן ואוכלוסייתן.
סטלה סקופאל
סטלה סקופאל (בקרואטית: Stella Skopal; 18 ביולי 1904 – 24 בדצמבר 1992) הייתה פסלת יהודייה קרואטית.
ביוגרפיה.
סקופאל נולדה בזאגרב ב-18 ביולי 1904. מ-1924 עד 1928, למדה באקדמיה המלכותית לאמנויות ומלאכה בזאגרב. בשנת 1929 התחנכה סקופאל גם בווינה, ומשנת 1933 עד 1934 בבית ספר פרטי של הרטה בוקר.
סקופאל הציגה בתערוכה לראשונה בשנת 1927, עם הפסל הקרמי של זוג מאוהב שעוצב על פי קווי האמנות בהדרכתו של פרופסור הינקו ג'ון המורה שלה באקדמיה. בין השנים 1927–1939 ייצרה עם למעלה מעשרים קמינים מפוסלים שהוכנו עבור המשפחות היהודיות מהמעמד העליון בזאגרב. בין המשמעותיים ביותר היו אלה המתארים דמויות נשים דמויות וירטואוזיות בריקוד, בדירת משפחת בלוהווייס ברחוב דומאג'ייבה 2 בעיר זאגרב.
בשנת 1938, סקופאל יצרה לראשונה בקרואטיה תכשיטי קרמיקה. בתחילת 1940 עד אמצע 1950 יצרה מספר שולחנות קרמיקה שרק מעטים מהם נשמרו עד היום. בין השנים 1951–1956 עבדה על בקבוקי הקרמיקה, בין היתר עבור חברת "Maraska dd" המייצרת ליקרים ומשקאות חריפים. על כך היא קיבלה מספר שבחים, בארצה ומחוצה לה. החלק הגדול ביותר של היצירה האמנותית שלה הוא פריטי קרמיקה לשימוש יומיומי כגון: קערות, צנצנות, אגרטלים, מנורות, פמוטים ואחרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כיהודייה, הוצבה סקופאל במפעל הקרמיקה "גביאנלי" בטרוויזו, איטליה. לאחר כניעת איטליה הצטרפה סקופאל לצבא השחרור העממי של יוגוסלביה. עם הפרטיזנים, עבדה בעיר בארי בבית חולים צבאי ובהמשך בייצור קרמיקה. לאחר המלחמה, בין השנים 1945–1965, עבדה סקופאל כפרופסור בבית הספר לאמנות שימושית בזאגרב.
יצירות רבות של סטלה סקופאל נעלמו ללא עקבות במהלך חייה, בעוד שאחרות מוחזקות במוזיאון לאומנויות ומלאכה, בתיאטרון הלאומי של קרואטיה ובמוזיאון להיסטוריה של קרואטיה בזאגרב, בקהילה היהודית בזאגרב, בגלריה לאמנות בספליט ואוספים פרטיים.
סקופאל נפטרה ב-24 בדצמבר 1992 ונקברה בבית הקברות מירוגוי.
כבוד.
בשנת 1975 קיבלה סקופאל את פרס ולדימיר נאזור על מפעל החיים.
אום צפא
אום צפא (בערבית: أم صفا) הוא כפר פלסטיני, הנמצא בנפת רמאללה ואל-בירה, הממוקם כ-12 ק"מ צפונית לרמאללה. אום צפא גובלת בעג'ול ועטארה ממזרח, דיר א-סודאן מצפון, נבי סאלח ודיר ניזאם ממערב, וג'יביא, בורהאם וכובאר מדרום. באמצע שנת 2016 מנה הכפר 783 תושבים.
היסטוריה.