בשנות ה-60 הוקמו רשות השידור והטלוויזיה הישראלית (אשר לימים תקרא "הערוץ הראשון") ולכן גם אולפני רשות השידור נבנו במתחם. פונקציות הטלוויזיה התרכזו בעיקר בחלק המזרחי של המתחם, במקום בו היו בתי הצאצאים של משפחת ליפמן ובהמשך גם הוקמו מבנים נוספים, כגון אולפן טלוויזיה רחב יותר, אולפן ראיונות ומבני משרדים.
האולפנים במקום נשאו לעיתים קרובות שמות של שדרנים, מוזיקאים ועוד (אולפן 9 שימש את רשת א' נקרא על שם החידונאי שמואל רוזן, אולפן 5 ששימש את רשת ג' נקרא על שם אהוד מנור).
באולפן 3 (אשר שימש את רשת ב') הותקנה במלחמת המפרץ מערכת לסינון אוויר כדי למגנו מפני התקפות אב"כ.
מצפון לקומפלקס האולפנים ומבני המשק של חוות ליפמן, שכן בית המשפחה המרכזי אשר הוסב לתקליטייה ומתחם משרדים, במרתף בית המשפחה הוקם "אולפן 4" אשר לאור היותו מרתף נחשב ממוגן וציוד ביציאת חירום ומדרגות מילוט בעת חירום. בליל 28 במאי 1967 נשא במקום ראש ממשלת ישראל, לוי אשכול נאום שנקרא לימים "הנאום המגומגם".
תוכנית "תא/ 3000 – דרום הקריה" ופינוי המתחם.
עם חלוף השנים הועלו כמה תוכניות על גורל המבנים בכל אזור השרונה, אשר דנו אילו מבנים לשמר ואילו להרוס, אחת מהתוכניות הבולטות היו התוכנית "תא/ 3000 – דרום הקריה" אשר אושרה ב-2004 וזאת לאחר מאבק של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל אשר ריכך את ההחלטה להריסת המבנים והביא לכך שהם ישומרו באופן חלקי ביחד עם חלק ניכר ממבני הטמפלריים בשרונה ובניית פארק אורבני בניהם, בין המבנים שהוקמו כחלק מהתוכנית היו שרונה מרקט, מגדל עזריאלי שרונה ומגדלי גינדי שרונה.
במתחם של שידורי הטלוויזיה של רשות השידור הוגדרו רק שני מבנים לשימור, אך גם הם ישכנו בצפיפות למגדלים שיוקמו במקום ולכן נהרס אולפן הטלוויזיה הגדול של המתחם וכן הגינה המרווחת שישבה בסמוך לאולפן, עוד מבנה שנהרס כחלק מהתוכנית היה בריכת המים של החווה שבמקומה הוקמה מנהרה לכלי רכב שמקשרת את רחוב לאונרדו דה וינצ'י לכביש התת-קרקעי הסובב את שרונה, דרך אריה לובה אליאב.
ביולי 2012 כ-20 פעילים חברתיים ועיתונאים הפגינו מול המתחם לאחר החלטה לצרף מנחה לצד המגישה הקבועה של "סדר יום" וזאת על מנוע ליצור איזון בשידור.
ביולי 2015 רשות מקרקעי ישראל פרסמה מכרזים למכירת קרקעות ל-4 מגדלים שיוקמו במקום האולפנים, שנה וחצי לאחר מכן פורסם כי קבוצת הרכישה של מוטי פלד שנקראה "מינהל המגורים של ישראל" זכתה במכרז ותשלם עליו כ-1.06 מיליארד שקל (סכום זה הוא הגבוה ביותר ששולם אי פעם במכרז על קרקע בבעלות המדינה בישראל), על פי התכנון הפרויקט כולל כ-400 יחידות דיור וכן שטחי משרדים ומסחר בשלושה מגדלי מגורים בני 37 קומות שבכניסה עליהם יוקם מתחם מסחרי עם בתי קפה שמעליו יהיה מרכז עסקים.
באוקטובר 2017 הושלמה מכירת מתחם רשות השידור בשרונה, עסקת הרכשה התבצעה רק שקבוצת מינהל מגורים ישראל הצליחה לגייס את הסכום הדרוש לביצוע העסקה וזאת לאחר הלוואה שקיבלה מקרן ילין-לפידות.
עם זאת בסופו של דבר חברת מינהל מגורים ישראל לא תנהל את הפרויקט וזאת לאחר שהקבוצה שיווקה את הדירות בפרויקט במחירים נמוכים ואף לא ריאליים, בעקבות כך בחברת קבוצת הרכישה של הפרויקט "יונייטד שרונה" בקבוצת ב.ס.ר שתנהל את הפרויקט במקומה.
ב-11 בינואר 2019 החלו עבודות ההריסה של המתחם וזאת במסגרת עבודות דיפון וחפירה של פרויקט המגורים.
בנובמבר 2019 אישרה ממשלת ישראל את יוזמתם של שר המדע והטכנולוגיה, אופיר אקוניס והשר לענייני ירושלים ומורשת, זאב אלקין, שמטרתה היא להקים מוזיאון שיהווה מרכז מורשת להיסטוריה התקשורתית של מדינת ישראל, על פי התכנון המוזיאון יציג חפצים ואירועים היסטוריים בהם העתק של האולפן שבו הוקלט הנאום המגומגם, אוסף תקליטים מיוחד של טוני פיין, מערכת ההפעלה של תוכנית הרדיו "שירים ושערים", קטעי וידאו שסיפקה לשכת העיתונות הממשלתית, הדמיה של תוכניות רדיו מאולפני קול ישראל שישומרו באופן מלא ועוד מגוון מוצגים. עלות הקמת המוזיאון הוערכה בכ-12 מיליון שקל.
קונרד רודניצקי
קונרד רודניצקי (בפולנית: Konrad Rudnicki; 2 ביולי 1926 ורשה, פולין – 12 בנובמבר 2013 קרקוב, פולין) היה אסטרונום פולני, פרופסור באוניברסיטה היגלונית בקרקוב, וכומר בכנסייה העתיקה של מריאוויט. רודניצקי הציל עם אמו משפחה יהודית בזמן השואה, והוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
רודינצקי היה חבר באקדמיה האירופית החופשית למדע, בוועדה 28 (גלקסיות) של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי ובמחלקה המתמטית-אסטרונומית בגוטהיאנום בשווייץ.
ביוגרפיה.
במלחמת העולם השנייה לחם רודניצקי כפרטיזן בגוארדייה לודובה. בזמן שהם התגוררו בפיוטרקוב טריבונלסקי, הוא ואמו מריה נתנו מחסה למשפחה יהודית, משפחת ויינטרוב, שנמלטו מאימת הנאצים. בינואר 1996 הוכרו קונרד ואמו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
קונרד רודניצקי למד אסטרונומיה באוניברסיטת ורשה. בשנת 1968 הוא התחיל לעבוד במכון לאסטרונומיה באוניברסיטת קרקוב ובשנת 1985 התמנה למנהל המכון.
רודניצקי עבד במכון הטכנולוגי בקליפורניה בין השנים 1965 ל-1967 ובאוניברסיטת רייס בין השנים 1988 עד 1989.
הוא גילה כמה סופרנובות. אחת מהן, שנמצאה בין שתי גלקסיות, הייתה התגלית הראשונה שהתגלתה בתולדות האסטרונומיה. הוא גם קידם השערה חדשה על מבנה היקום הנצפה.
תחומי העניין שלו כללו אסטרונומיה חוץ-גלקטית, קוסמולוגיה, פילוסופיה ומתודולוגיה של המדע.
הוא גילה את שביט C/1966 T1, המכונה "השביט של רודניצקי".
אלכסנדר פאל
אלכסנדר ולדימירוביץ' פאל (ברוסית: Александр Владимирович Паль; נולד ב-16 בדצמבר 1988) הוא שחקן קולנוע רוסי.
ביוגרפיה.
צאצא של גרמנים רוסים שהתיישבו בהרי אורל בימי הדיכוי הסטליניסטי. בתחילה הוא לא תכנן להיות שחקן. הוא למד במכון GITIS בסדנה של הבמאי ליאוניד חייפץ ושיחק בהצגות תיאטרון הנוער במוסקבה ותיאטרון מאיאקובסקי.
הגן החדש (פוטסדאם)
הגן החדש (בגרמנית: Neuer Garten) הוא פארק בן 1,025 דונם הממוקם בצפון פוטסדאם, דרומית-מערבית לברלין, בירת גרמניה, וגובל באגמים ויונגפרנזה. החל משנת 1787 קבע פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה (1744–1797) להקים גן חדש באתר זה, והוא נודע בשם פרוזאי למדי זה. הגן החדש הוא חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
הגן.
כשהיה עדיין נסיך הכתר, רכש פרידריך וילהלם השני נכס ששכן על אגם הייליגר זה, והשלים אותו מאוחר יותר ברכישת גני פרי וכרמים צמודים. שנה לאחר שעלה לכס השלטון החלה העבודה על יצירת פארק אשר ברוח התקופה היה אמור לשקף את אדריכלות הגן בת-זמנה, וייחד אותו משטחי הנוי הבארוקיים המצועצעים הסמוכים של סנסוסי של פרידריך הגדול שיצאו מחוץ לאופנה.
בביקוריו בנסיכות הקטנה של אנהלט-דסאו התוודע המלך לממלכת הגנים של דסאו-ורליץ (כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו). פארק זה היה פארק הנוף האנגלי הקדום והגדול ביותר ביבשת ותאם לתפיסת הגן האידיאלי של המלך. יוהאן אוגוסט אייזרבק (Johann August Eyserbeck), הגנן של ורליץ, היה מעורב במימוש תפיסה זו גם בפוטסדאם.
בניגוד לגני הנוף האנגליים הנרחבים של המאה ה-19, שרכיביהם העיקריים היו עצים, כרי דשא ומים, הגן האנגלי של המאה ה-18 התאפיין באזורים נפרדים יחסית המעוטרים באלמנטים אדריכליים קטנים. אופי הנוף הודגש בתכנון שנועד לשחזר את הטבע. העצים והצמחים לא היו אמורים להיות מעוצבים על ידי גיזום, אלא השאירו אותם לנפשם לגדול באופן טבעי. החיים הכפריים "התגלו מחדש" גם הם תוך כדי התהליך. פרות רועות באחו היו חלק מהנוף בגן החדש, כאשר החלב שנתנו עובד לחמאה וגבינה במחלבה בפינה הצפון-מערבית של הפארק (כיום המסעדה על שפת האגם). בתי קיץ שהיו בנכס שולבו בתכנון ושרדו עד ימינו. הם מכונים לפי צבעם: "הבית החום", "האדום" או "הירוק".
מאוחר הרבה יותר, בשנת 1816, בתקופת שלטונו של פרידריך וילהלם השלישי, הגיע לפוטסדאם פטר יוזף לנה, שסיים אז חניכה כגנן, וקיבל את המשימה לעצב מחדש את הגן המוזנח שצמח פרא. תוך שהוא שומר על כמה מיחידות הגן הקיימות, הוא יצר גן נוף אנגלי עם שטחים פתוחים נרחבים, מדשאות ושבילים רחבים, ובעיקר קווי ראייה לאי הטווסים, טירת קליין-גליניקה, פארק בבלסברג וזאקרו.
מבנים אדריכליים בגן החדש.
במקביל להקמת הגן החדש בפוטסדאם, הקים פרידריך וילהלם השני ארמון חדש בין השנים 1787–1792. ארמון השיש היה יצירה של קלאסיציזם מוקדם על פי התוכניות של קרל פון גונטארד (Carl von Gontard) וקרל גוטהארד לאנגהאנס (Carl Gotthard Langhans), האחרון היה אחראי בעיקר על עבודות הפנים. מבנה זה הביא לברלין-ברנדנבורג סגנון שכבר היה נפוץ בשאר אירופה ויזם מעבר לתקופה אמנותית חדשה.
פרידריך וילהלם השני השתייך ללשכה של הבונים החופשיים, ולאגודת הסתרים המיסטית והסודית יותר של מסדר צלב הוורד. כמה מבנים בגן החדש משקפים את מסורות הבונים החופשיים. לדוגמה, מטבח הארמון נבנה בצורת מקדש חרב קבור חלקית, מחסן הקירור בצורת פירמידה, והספרייה בסגנון גותי. לאדריכלות זו אין קשר למטרת הבניינים. האדריכלים קרל גוטהארד לאנגהאנס ואנדראס לודוויג קריגר (Andreas Ludwig Krüger) הודו בקיומם של סגנונות של תקופות שחלפו בתכנון מבנים תועלתניים אלה.