זמן קצר לאחר מכן פרץ החלק השני של הקרב, אליו הצטרפו הקנטאורים. האגריד נטל חלק בשלב זה, והצליח להטיח בקיר של אולם הכניסה להוגוורטס את אוכל המוות וולדן מקנייר, שהיה השנוא עליו ביותר בשל יחסו הסדיסטי לבעלי חיים. הוא היה גם אחד מהראשונים שבירכו את הארי לאחר תבוסתו הסופית של וולדמורט. רולינג אמרה כי היא מעולם לא תכננה שהאגריד ימות כיוון ש"תמיד הייתה בראשי תמונה של הענק הגיגנטי האגריד הולך דרך היער בבכי עם גופתו של הארי בידיו".
בסרטים.
שחקן הקולנוע הסקוטי רובי קולטריין גילם את דמותו של האגריד בכל הסרטים בסדרה. רולינג אמרה כי כאשר כתבה את הספר הראשון היא חשבה שקולטריין יהיה השחקן האידיאלי עבור דמותו של האגריד. קולטריין אמר כי מבחינתו להיות חלק מסרטי הארי פוטר זה "דבר פנטסטי להיות מעורב בו". עוד לפני פרסום הספר האחרון בסדרה סיפרה רולינג לקולטריין מספר פרטי רקע על האגריד, כולל פרטי עלילה שנחשבו עד ליציאת הספר האחרון כספוילר.
שחקן הראגבי יוניון האנגלי מרטין בייפילד גילם את דמותו של האגריד כניצב בצילומים ממרחק רב, על מנת להדגיש את גובהו וממדיו הגדולים של האגריד. בייפילד הופיע גם בתפקיד האגריד הצעיר בסרט השני.
מאפיינים.
מראה חיצוני.
בספר הראשון מסופר כי גובהו של האגריד הוא פי שניים מהגובה הממוצע של אדם נורמלי, ורוחבו פי חמישה, אם כי בספרים הבאים מסופר כי הוא רחב פי שלושה (ייתכן כי הוא הרזה בינתיים). האגריד ידוע בשל המבטא שלו שגורם לשיבוש מילים מסוימות. כיוון שהוא ענק למחצה יש לו חסינות מסוימת בפני קללות ולחשים בעלי פוטנציאל פגיעה בקוסמים רגילים. במהלך הספר החמישי ניסו דולורס אמברידג' ועוזריה לסלק אותו מהוגוורטס, והוא נאבק בהם. הם ניסו לשתק אותו ביחד, אך קרני הלחש ניתרו מגופו ולא השפיעו עליו כלל. תכונה זו באה לידי ביטוי גם בסוף הספר השישי, כאשר בפרק "מנוסתו של הנסיך" הוא לא מושפע מפגיעה ישירה של קללות אוכלי המוות.
הוא ידוע גם בשל המעיל מפרוות בונה, אותו הוא לובש פעמים רבות לאורך הסדרה.
אישיות.
האגריד תואר כאדם חברותי וכבעל אישיות רחמנית, ולאורך הסדרה יש דוגמאות אחדות לרגישות מצידו המתבטא בבכי. הוא נאמן מאוד לידידיו, ובעיקר לדמבלדור, אותו הוא תיאר פעמים רבות כקוסם הגדול ביותר בכל הזמנים. הוא מפגין זעם רב כשמישהו בסביבתו מטיח עלבונות בדמבלדור, כפי שקרה בספר הראשון עם ורנון דרסלי ובספר הרביעי עם איגור קרקרוף. האגריד הפגין נאמנות רבה כלפי הארי, ובשל כך סבל פעמים אחדות לאורך הסדרה כשנאלץ להימלט על מנת להימנע ממאסר. בנוסף לכך, להאגריד יש נטייה לחבב חיות פלא הנחשבות "מפלצתיות" בעיני הקוסם הסביר, בין היתר דרקונים, אקרומנטולות (עכבישי ענק) וכלב בעל שלושה ראשים, נטייה שלא פעם ולא פעמיים כמעט ועלתה לו במשרתו, ואף בחייו ובחיי חבריו. רולינג אמרה עליו "האגריד תמיד היה אמור להיות כח בסיסי כזה. הוא כמו מלך היער, או האיש הירוק. הוא האיש החצי פראי הזה שמתגורר בקצה היער".
יכולות קסם.
בעקבות סילוקו מהוגוורטס שבר משרד הקסמים את שרביט האלון של האגריד, ואסר עליו לבצע קסמים. הוא שמר את שברי השרביט בתוך מטרייה ורודה, ומדי פעם ביצע עמם כישופים קטנים; אולם, מבחינה טכנית הוא הפר את החוק עד הספר השלישי, וכיוון שלא סיים את הכשרתו כקוסם הוא היה פחות טוב בהשוואה לקוסמים בוגרים אחרים, אך מדי פעם כן הצליח לבצע קסמים מורכבים.
משפחה.
בספר הרביעי נחשפת האמת על הוריו של האגריד; אביו, ששמו מעולם לא הוזכר בספרים, נישא לענקית בשם פרידוולפה. היא נטשה את בעלה ובנה זמן קצר לאחר שילדה אותו, ולדברי האגריד היא מעולם לא הייתה בעלת כישורים מתאימים של אמא. מאוחר יותר היא ילדה את גרעפ, שהיה ענק טהור. היא מתה זמן רב לפני שהאגריד הגיע אל הענקים בספר החמישי. האגריד תיאר את אביו כאדם נמוך קומה, וסיפר כי אהב אותו מאוד; בספר השלישי הוא סיפר כי מות אביו היה אחד הרגעים הקשים ביותר בחייו.
גובהו של גרעפ הוא כחמישה מטרים, ולדברי האגריד בספר החמישי מדובר בענק קטן יחסית. פרקי האצבעות שלו עבים מאוד, ככל הנראה בגודל של כדור קריקט. הענקים שעמם חי גרעפ היו מציקים לו, והייתה זו הסיבה העיקרית לכך שהאגריד החליט לקחת אותו עמו בחזרה להוגוורטס. גרעפ ידע מילים בודדות בלבד באנגלית, והיה מחוסר כישורים חברתיים לחלוטין (כמו רוב הענקים). לפי המסופר בספר החמישי נראה כי בתחילה גרעפ לא התייחס לנסיונותיו של האגריד לחנך אותו, והעדיף לבלות את זמנו בעקירת עצים. לאחר שהאגריד נמלט מהוגוורטס הוא הותיר את גרעפ לטיפולם של הארי, רון והרמיוני. כשהם נלכדו ביער במהלך עימות עם חבורת קנטאורים הם הופתעו לגלות שגרעפ הצליח לזהות אותם, וניצלו את הסחת הדעת שגרם על מנת להימלט.
בספר השישי הועבר גרעפ למקום מגורים בהרים המקיפים את הוגוורטס, וככל הנראה למד שם באופן חלקי כיצד להתנהג בחברת בני אדם. הוא השתתף עם האגריד בהלווייתו של אלבוס דמבלדור, התלבש באופן המתאים לאירוע מסוג זה ואף התנהג בצורה רגילה לחלוטין. בפרק זה תואר גם כי הוא ככל הנראה הצליח להבין רגשות במידה מסוימת, כיוון שניחם את האגריד וטפח בעצמה על שכמו.
בספר השביעי נמלט גרעפ ביחד עם האגריד וכלבו פנג, לאחר שהאגריד אירח בביתו "מסיבת תמיכה בהארי פוטר", וככל הנראה סייע בהימלטות. הוא היה הענק היחיד שנלחם נגד אוכלי המוות בקרב על הוגוורטס, ככל הנראה בניסיון להגן על האגריד, ופעמים רבות קרא לו תוך כדי לחימה. גרעפ השתתף בחגיגות הניצחון לאחר תבוסתו של וולדמורט, אך בגלל ממדיו העצומים נאלץ לשבת מחוץ לחלונות האולם הגדול שבו ישבו התלמידים והביעו את הערכתם בין השאר באמצעות השלכת מזון לתוך פיו הפעור.
בסרט החמישי נוצרה דמותו של גרעפ באמצעים ממוחשבים בלבד, והשחקן טוני מודסלי תרם את קולו לדיבוב הדמות.
חיות המחמד של האגריד.
האגריד שמר וגידל מגוון בעלי חיים, וחלקן נחשבות בספרים כבלתי ניתנות לביות. רולינג אמרה כי להאגריד אין עניין לטפל ביצורים הקסומים השגרתיים בגלל היעדר אתגר. חיבתו של האגריד ליצורים מסוכנים היא קו עלילה משני ברוב הספרים.
בתרבות הפופולרית.
דמותו של האגריד הופיעה במספר פרודיות המבוססות על הארי פוטר. הוא הופיע במערכון של התוכנית האמריקנית סאטרדיי נייט לייב, בגילומו של הורציו סאנז, לצדה של לינדזי לוהן שגילמה את הרמיוני. בתוכנית The Big Impression של השחקן הבריטי אליסטייר מק'גואן הוא הופיע במערכון הנקרא "לואיס פוטר וביסקוויט החכמים" (Louis Potter and the Philosopher's Scone), בגילומו של רובי קולטריין עצמו. דמותו של האגריד, בגילומו של רוני קורבט נמוך הקומה, נכללה גם ב"הארי פוטר וסיר הלילה הסודי של אזרבייג'ן (Harry Potter and the Secret Chamberpot of Azerbaijan), שהיה מערכון שהופק על ארגון הצדקה הבריטי קומיק רליף בשנת 2003.
סלית'רין
בית סלית'רין הוא בית בבית הספר הוגוורטס, בסדרת ספרי הארי פוטר שכתבה ג'יי קיי רולינג.
בית זה נוסד על ידי סלזאר סלית'רין, שהסכים לקבל לביתו בעיקר צאצאי קוסמים (ישנם בבית סליתרין לעיתים רחוקות גם חצויי-דם, כמו טום רידל וסוורוס סנייפ ולעיתים נדירות אפילו בני מוגלגים) . התכונות הרצויות בבית זה הן טוהר דם (השתייכות למשפחת קוסמים), נחישות, שאפתנות ועורמה ומנהיגות. מקור שם הבית הוא במילה האנגלית slithering - תנועה מתפתלת, נחשית. ואכן נחש כסוף על רקע ירוק הוא סמל הבית, וסלזאר סלית'רין נודע בכך שיכל לדבר עם נחשים. חדר המועדון של הבית נמצא במרתפים מתחת לאגם השחור מה שנותן לו את אורו הירקרק.
לבית סלית'רין יש תפקיד חשוב בסדרת הספרים, שכן יש לו יריבות מרה ורבת שנים עם הבית המרכזי בסדרה, גריפינדור. למעשה, היריבות בין גריפינדור (המייצג את הצד הטוב) וסלית'רין (המייצג את הצד הרע כביכול) היא מוטיב מרכזי לאורך כל סדרת הספרים. הדבר מתבטא ביריבות בין הארי לבין דראקו מאלפוי, בין נבחרות הקווידיץ' של שני הבתים, בין דמבלדור לבין וולדמורט, בין מסדר עוף החול לבין אוכלי המוות, בין ארגון צבא דמבלדור לבין פלוגת הפיקוח של אמברידג' בספר החמישי ועוד.
כאמור, רוב רובם של אוכלי המוות הם יוצאי הבית, ובהם: בלטריקס לסטריינג', רדולפוס לסטריינג', לוציוס מאלפוי, אחדים מבני ובנות משפחת בלק (למעט סיריוס, בהמשך רגולוס אחיו שהיה אוכל מוות אך בגד בוולדמורט בסוף וכך מצא את מותו באגם במערה שבה וולדמורט החביא את ההורקרוקס, אנדרומדה בלק (אחותה של בלטריקס ונרקיסה מאלפוי) וביתה של אנדרומדה נימפדורה טונקס) והלורד וולדמורט.
דברי מצנפת המיון על הבית.
מצנפת המיון:
"אך באשר אמצא עורמה,
ושאיפה לכוח,
אורה מייד את התלמיד,
לסלית'רין לשלוח."
"Or perhaps in Slytherin you'll make your real friends, This cunning folk use any means to achieve their ends."
"אתה יכול להיות גדול, אתה יודע, וסלית'רין יעזור לך בדרך לגדולה, אין ספק בכך."
"Slytherin will help you on the way to greatnes, there's no doubt about that"
סלזאר סלית'רין.
סלית'רין הוא אחד מארבעת מייסדי הוגוורטס, והוא ידוע כערמומי, שאפתן ובעל יכולת לדבר עם נחשים, המכונה "לחשננות". עקב יכולת זו, כונה סלית'רין בתואר 'לשון-נחש'.