מגדלי ברזאן (בערבית: برج برزان, בתעתיק מדויק: ברג ברזאן) הידועים גם בשם מגדלי מבצר אום סלאל מוחמד הם מגדלי שמירה הממוקמים בעיר אום סלאל מוחמד שבקטר. המגדלים נבנו בשלהי המאה ה-19, שופצו בשנת 1910 על ידי השייח' מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני (לימים אמיר קטר השני) ובשנת 2003 שוחזרו מחדש. המגדלים ממוקמים בקצה הדרומי של מערכת הגנה שהוקמה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 על מנת להגן על עמק רודה (روضة), בו נאגרים מי גשמים מההרים הסמוכים.
מגדל ברזן
לשנה הבאה בירושלים
לשנה הבאה בירושלים היא תפילה הנאמרת בסוף תפילת יום הכיפורים בבית הכנסת ובסוף ליל הסדר בפסח. מטרת הקריאה להראות שכל יהודי רוצה לעלות לירושלים, ואם הוא לא הצליח עדיין להגיע לירושלים, הוא מקווה ומתפלל לכך שבשנה הבאה יזכה להגיע אליה.
חלק מהאשכנזים (בעיקר יוצאי מזרח אירופה) נוהגים לומר בסיום תפילת נעילה "לשנה הבאה בירושלים". ויש המוסיפים "לשנה הבאה בירושלים הבנויה". ברוב עדות ישראל (כולל קהילות האשכנזים במערב אירופה) לא נהוג מנהג זה כלל, אם כי במחזור "אהבת הקדמונים" כמנהג יהודי פס מובא המנהג לומר "לשנה הבאה בירושלים" בתפילת ערבית של ליל כיפור.
מקור.
התיעוד הראשון לקיומה של תפילת איחול זו הוא מסוף המאה העשירית, בפיוטים של רבי יוסף אבן אביתור. מתוך ההקשר בפיוטים, ברור שאבן אביתור לא חידש את האמרה, אלא השתמש בה (או בנוסח הדומה "בירושלים לשנה הבאה") כציטוט של אמרה מוכרת.
תוכן התפילה ומשמעותה.
תוכן התפילה הוא: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה".
התפילה במקורה באה לבטא את הציפייה להגעה של כל עם ישראל לירושלים ובפרט לבניין העיר ובניין בית המקדש.
תפילה זו הייתה מזוהה עם הרצון של עם ישראל בגלות לעלות לארץ ישראל, בהסתמכם על דברי הזוהר שירושלים היא כינוי לארץ ישראל. וכן ירושלים פירושה "עיר של שלום" – מקום של שלום בין הגוף והנשמה, בין שמים וארץ, בין האידיאל לבין המציאות שעם ישראל רצה להגיע אליו.
הרב פרופ' נחום לאם כתב על כך:
מנהגים.
תפילה זו נאמרת בכל מקום, גם בירושלים עצמה. ישנם מקומות שנוהגים לשיר אותה בסוף התפילה.
מאז מלחמת ששת הימים החלו לומר ולשיר תפילה זו בסוף תפילת יום העצמאות ויום ירושלים בחוגים דתיים לאומיים.
לחנים.
ישנו לחן עממי חסידי מפורסם על המילים. בחלק מחצרות החסידות שרים את הלחן על מילים נוספות: "תשועת ה' כהרף עין, לשנה הבאה בירושלים, אנא ה' הושיעה נא, לשנה הבאה בירושלים הבנויה".
לחן נוסף מפורסם ומושר רבות בחתונות חרדיות הופיע באלבומו של מרדכי בן-דוד, "אוהבי השם". לחן נוסף, מהיישוב הישן בירושלים, מוכר גם על המילים "מחה תמחה את זכר עמלק".
Sie werden aus Saba alle kommen, רי&quot;ב 65
Sie werden aus Saba alle kommen (בעברית: כולם מִשְּׁבָא יבואו), רי"ב 65, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה בחג ההתגלות, 6 בינואר 1724.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה השלישית בשנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 153.
ב-1868 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 16 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מספר ישעיהו העוסקים בגאולה העתידה לבוא ומהבשורה על-פי מתי העוסקים בביקור שלושת האמגושים אצל ישו. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא עוסקת בנושאי הקריאה. החלק הראשון הוא פסוק מספר ישעיהו המתאר את הגעתם של אנשים מרחוק ומתנות בידיהם, פסוקים שמתפרשים כהגעתם של האמגושים ובידיהם זהב, לבונה ומור, כפי שמוסבר בחלקים 2 ו-3 של הקנטטה. הלברית ממשיכה בכך שהמאמין צריך אף הוא להגיש מתנה לישו – את לבו, ומשווה בין מתנות הנוצרי: לב, אמונה ותפילה, למתנות האמגושים. החלק האחרון לקוח ממזמור של פאול גרהארדט (Paul Gerhardt), כומר ומשורר גרמני בן המאה ה-17.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור חגיגי של שתי קרנות, שתי חליליות, שני אבובי ציד, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שבעה חלקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה 23 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1975), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).
מגדל ברזאן
איזבל וייס
ברג' ברזאן
היינץ הרמל
היינץ הרמל (בגרמנית: Heinz Harmel, 29 ביוני 1906 - 2 בספטמבר 2000), קצין בוואפן אס אס בדרגת בריגדפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס ה-10 במהלך מבצע מרקט גארדן.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
היינץ הרמל נולד ב-29 ביוני 1906 במץ. בשנת 1926 ניסה הרמל להצטרף לרייכסווהר, אך נדחה עקב בעיות רפואיות. בשנת 1935 הצטרף הרמל לואפן אס אס, וצורף לרגימנט "דר פיהרר".
מלחמת העולם השנייה.
הרמל לחם עם רגימנט "דר פיהרר" במהלך המערכה על צרפת, המערכה בבלקן ומבצע ברברוסה, ובדצמבר 1941 מונה למפקד גדוד ברגימנט "דויטשלנד". ב-15 במרץ 1943 השתתף הרמל בקרב חרקוב השלישי, וב-31 במרץ קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-7 בספטמבר 1943 קיבל הרמל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-27 באפריל 1944 מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-10.
בקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו לצרפת, שם השתתפה הדיוויזיה בקרב על קן, ולאחר מכן בקרב פאלז. בתחילת ספטמבר הועברה הדיוויזיה להולנד לצורך מנוחה ושיקום, אך נאלצה להילחם סביב ניימכן במהלך מבצע מרקט גארדן, ועל כך קיבל ב-15 בדצמבר 1944 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1945 לחם הרמל עם הדיוויזיה שבפיקודו במהלך מבצע נורדווינד וניסה לחבור לכוחות הלכודים בכיס קולמר, ולאחר מכן הועבר עם הדיוויזיה שבפיקודו לחזית המזרחית, שם לחמה הדיוויזיה בתחילה בפומרניה ובברנדנבורג.
ב-28 באפריל 1945 הצטווה הרמל על ידי גנרלפלדמרשל פרדיננד שרנר לתקוף את כוחות החזית האוקראינית הראשונה, אולם סירב והודח מתפקידו. לאחר מכן פיקד הרמל על צוות קרב שהורכב משרידי יחידות של הדיוויזיה ההררית אס אס ה-24 ובית הספר לקצינים של האס אס, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא הבריטי.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1947 שוחרר הרמל מהשבי. לאחר שחרורו התגורר הרמל בעיר קרפלד, עד למותו ב-2 בספטמבר 2000.
הארכיון לתולדות פתח תקווה ע&quot;ש עודד ירקוני
הארכיון לתולדות פתח תקוה ע&quot;ש עודד ירקוני
טלה רפואה
טלה-רפואה
רחוב רוגוזין
רחוב רוגוזין הוא אחד מהרחובות הוותיקים והמרכזיים בעיר אשדוד. הרחוב שוכן בלב רובע א' בעיר ונקרא על שם התעשיין ישראל רוגוזין.
היסטוריה.
רחוב רוגוזין נמצא ברובע א', אחד הרבעים הוותיקים ביותר בעיר. בחלקו הצפוני של הרחוב התרכזה פעילות מסחרית, שכללה בעבר בתי קפה רבים, חנויות להחלפת כספים, דוכני אוכל ועוד. בחלקו הצפוני ממוקמים שני מבנים מוכרים בעיר: בניין משרדים של חברת פאן-לון ומבנה קליטת העלייה של אשדוד - בית קנדה.
הרחוב נחנך ב-27 בנובמבר 1958, והיה אחד הרחובות הראשונים שסלילתו הושלמה עם הקמת העיר. באירוע בו נכח התעשיין ישראל רוגוזין ששלושה ימים אחר כך, חנך את המפעל שלו בעיר (המפעל הראשון שהוקם באשדוד).
בשנותיה הראשונות של אשדוד היווה הרחוב מקום מפגש מרכזי עבור התושבים. מאז שנות ה-2000, חלה ירידה במעמדו בשל התפתחותה של אשדוד דרומה לעבר הרבעים החדשים של העיר ופתיחתם של מרכזי מסחר וקניות חדשים.
בעשור הראשון של המאה ה-21, עבר הרחוב שיפוץ.
בעשור השני של המאה ה-21 החלו באזור הרחוב מספר פרויקטים של פינוי בינוי.
לאורך שנותיו התקיימו ברחוב פסטיבלי רחוב לכל המשפחה, במהלכן נחסם הרחוב והפך למדרחוב מלא.
בפברואר 2020, נחנך ברחוב מרכז מבקרים לתולדות אשדוד.
פארק אשדוד-ים
פארק אשדוד-ים הוא הפארק העירוני הגדול בעיר אשדוד. הוא ממוקם בסמוך לאזור המרינה וחוף הקשתות בעיר. הפארק שנפתח בשנת 2013 משתרע על שטח של כ-200 דונם.
מאפייני הפארק.
במרכזו של המקום ישנו אגם מלאכותי בשטח של 11 דונם, הכולל מזרקה מוזיקלית צבעונית. שלוש פעמים בכל ערב, המזרקה מקיימת מופע המשלב מים, אור ומוזיקה, בדומה ל"מזרקות מוזיקליות" אחרות בעולם.
הפארק כולל את אמפי אשדוד – אמפיתיאטרון פתוח אשר מיועד למופעים גדולים ומכיל למעלה מ-6,400 מקומות. בנוסף, הפארק כולל גן מוזיקלי לילדים, נקודת תצפית גבוהה על חופה של אשדוד, מגרשי ספורט מגוונים לכדורסל ולכדורגל, מתקני כושר מתקדמים ואזורים מוצלים בהם מתקני שעשועים.
בשל השטח הרחב של הפארק מתקיימים בו אירועים ציבוריים רבים, בהם הקרנות סרטים, ערבי שירה בציבור, אירועי ספורט עממיים ועוד.