פולגאר נולד ב-8 בפברואר 1912 בקישטלק שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. תחילת הקריירה שלו הייתה במ.ט.ק הונגריה מבודפשט ואחרי שנה אחת בלבד עבר למועדון הקטן יותר מעיר הבירה, בודאי 11, שם שיחק תחילה כקשר. ב-1933 עבר פולגאר לפרנצווארוש שהייתה אז לקבוצה הטובה בהונגריה, שם שיחק לצד שחקנים גדולים כמו ג'רג' שארושי, בלה שארושי, יוז׳ף טאקאץ׳ וגזה טולדי. בקבוצה הוא נשאר עד 1944 וזכה עימה ב-4 תוארי אליפות, 3 גביעים, בגביע מיטרופה של 1937 והוא נבחר לשחקן השנה בהונגריה לשנת 1934. ב-1945 חזר פולגאר למ.ט.ק אז שיחק לצד נאנדור הידגקוטי, שלימים הפך לשחקן משמעותי בקבוצתו ובנבחרת הונגריה, וב-1947 עבר ל-AC מגנטה שמהליגה השנייה באיטליה. אחרי עונה אחת בה הודיע על פרישתו ממשחק.
פולגאר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה ב-18 בספטמבר 1932 בניצחון 1–2 על צ'כוסלובקיה בבודפשט. עם משחקו השלישי בה הגיע גם שערו הראשון במשחק נגד אוסטריה. פולגאר היה בסגל הנבחרת בטורניר גביע העולם ב-1934 ו-1938, אך זכה להשתתף רק פעם אחת. בגמר מונדיאל 1938 נגד איטליה שיחק בהגנה לצד שנדור בירו לאחר שלאורך כל אותו טורניר היה למחליפו של לג'וס קוראני, שלא שיחק בגמר עקב החלטה טקטית. משחקו האחרון של פולגאר בנבחרת, שהיה ל-26 בסך הכל, הגיע ב-1 בנובמבר 1942 בניצחון 0–2 על שווייץ.
לאחר סיום הקריירה פולגאר היה למאמן שאימן תחילה כמה מועדונים מהמעמד הנמוך בהונגריה. בעקבות המרד ההונגרי הוא היגר לאוסטרליה שם אימן את APIA לכהרדט, התאחדות המהגרים האיטלקים בסידני, וזכה עימה באליפות העיר ובגמר אליפות המדינה ב-1964. פולגאר נפטר ב-24 ביוני 1992 בסידני שבאוסטרליה בגיל 80.
Guilty Pleasures
Guilty Pleasures (בעברית: תענוגות אסורים) הוא אלבומה ה-31 של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר שוחרר ב-20 בספטמבר 2005 על ידי קולומביה רקורדס והופק על ידי בארי גיב וג'ון מרצ'נט. באירלנד ואנגליה יצא האלבום תחת השם "Guilty Too". אלבום זה מהווה המשך לאלבומה "Guilty" אשר גם הוא הופק על ידי בארי גיב.
בנוסף גיב הופיעה של שתי עטיפות האלבום ואף ביצע קולות רקע, קולות נגינה בשירים באלבום ואף השתתף באחד מהם, בדומה לאלבום Guilty שגם בו לקח חלק פעיל.
הצלחה.
האלבום הגיע למקום ה-5 בארצות הברית שם הגיע למעמד אלבום זהב על מכירות של 509 אלף עותקים ובכך שברה שיא כאשר הפכה לזמרת הנשית שקיבלה הכי הרבה מעמדות זהב ופלטינה בהיסטורית ארצות הברית והייתה לאמנית השנייה שעשתה זו הכי הרבה פעמים אחרי אלביס פרסלי.
בבריטניה האלבום הגיע למקום ה-3 במדינה וקיבל מעמד פלטינה.
Live in Concert 2006
Live in Concert 2006 הוא אלבום הופעה חיה של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר יצא ב-8 במאי 2007 של הופעות שהוקלטו מתוך סיבוב ההופעות שלה "". האלבום כולל שני דיסקים אשר כל דיסק מציג הופעה אחרת של הזמרת כאשר דיסק אחד מציג הופעות של הזמרת בניו יורק סיטי ואילו הדיסק השני מציג את הופעתה בוושינגטון די. סי..
האלבום הגיע למקום ה-7 בארצות הברית כאשר מכר 62 אלף עותקים בשבוע זה ולאחר 4 שבועות במצעד מכר 106 אלף עותקים.
הורשיו קינג
הורשיו קינג (באנגלית: Horatio King; 21 ביוני 1811 – 20 במאי 1897) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'יימס ביוקנן.
ראשית חייו.
הורשיו קינג נולד בפריז, מיין. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובגיל 18 החל לעבוד בעיתון המקומי "ג'פרסוניאן", שם הוא למד את מקצועות הדפוס ולאחר מכן היה לבעלים ולעורך של העיתון. ב־1833 הוא העביר את העיתון לפורטלנד, שם הוא הוציא אותו לאור עד 1838
קריירה במחלקת הדואר.
ב־1839 הגיע קינג לוושינגטון די. סי., שם הוא מונה כפקיד במחלקת הדואר של ארצות הברית ושם הוא התקדם בהדרגה. ב־1854 הוא מונה כעוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר. בינואר 1861, כאשר כיהן כמנהל הכללי בפועל של הדואר, הוא נשאל על ידי חבר קונגרס מקרוליינה הצפונית בנוגע לזכות הביול (זכות שהייתה לחברי הקונגרס ולנושאי משרות ממשלתיות לשלוח מכתבים רשמיים ללא הדבקת בולים על סמך חתימתם בלבד). בתשובתו היה קינג הראשון שדחה באופן רשמי את זכותן של המדינות לפרוש מן האיחוד. קינג כיהן בתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית במינוי קבוע מ־12 בפברואר ועד 7 במרץ 1861.
שנותיו האחרונות.
לאחר פרישתו מהשירות הממשלתי נשאר קינג בוושינגטון, ובמהלך מלחמת האזרחים הוא שירת בוועדה שפיקחה על יישום האמנציפציה במחוז קולומביה. מאמציו הובילו למספר משמעותי של עבדים לשעבר שהשתקעו במחוז.
לאחר פרישתו עסק קינג בעריכת דין בוושינגטון. הוא היה פעיל בדחיפה להעברתם של שלושה חוקים, ב־1874, 1879 וב־1885, בנוגע לשימוש במעטפות דואר רשמיות, שחסכו לממשלה כספים רבים. הוא גם נמנה עם אלו שעסקו במלאכת השלמתה של אנדרטת וושינגטון, ושימש כמזכיר אגודת האנדרטה החל מ־1881. קינג הרבה לכתוב לעיתונות ופרסם מכתביו.
חיים אישיים.
קינג נישא פעמיים. ב־1846 הוא נשא לאישה את אן קולינס ממיין. לזוג נולדו בת ושני בנים. לאחר מותה של אן, נשא קינג ב־1875 לאישה את איזבלה א. אוסבורן. ב־1881 הוא רכש חלקת אדמה בווסט ניוטון שבמסצ'וסטס ובנה שם בית ששימש אותו ואת רעייתו איזבלה כבית קיץ, שהיה סמוך לביתו של בנם, הנרי פרנקלין קינג.
הורשיו קינג נפטר בוושינגטון ב־20 במאי 1897 ונטמן בבית הקברות של הקונגרס. הוא היה אחרון חברי הקבינט של ביוקנן שנותרו בחיים.
חצי האי בריידנס
חצי האי בריידנס (באנגלית: Breidnes Peninsula) הוא חצי אי סלעי, בחוף אינגרד כריסטנסן, שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם בין פיורד אליס, לבין פיורד לאנגנס, שבגבעות וסטפולד.
אורכו של חצי האי 24 קילומטרים; ורוחבו 9 קילומטרים.
היסטוריה.
גילוי חצי האי.
חצי האי מופה על ידי קרטוגרפים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריטנסן, שחקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936 – 1937.
מקור השם.
הקרטוגרפים קראו לחצי האי "בריידנסט" (בנורווגית: "Breidneset" - חצי האי הרחב).
מונטגומרי בלייר
מונטגומרי בלייר (באנגלית: Montgomery Blair; 10 במאי 1813 – 27 ביולי 1883) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי ממרילנד, שכיהן בתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בקבינט של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן בתקופת מלחמת האזרחים בשנים 1861–1864.
ראשית חייו.
מונטגומרי בלייר נולד במחוז פרנקלין שבקנטקי. אביו, פרנסיס פרסטון בלייר האב, היה עורך העיתון "וושינגטון גלוב" ודמות בולטת במפלגה הדמוקרטית בתקופתו של תומאס ג'פרסון. כנער, הקשיב מונטגומרי לעיתים קרובות לשיחות של אביו עם אנדרו ג'קסון.
ב-1835 סיים בלייר את הכשרתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, אך לאחר שירות של שנה ב, הוא פרש מצבא ארצות הברית, למד משפטים וב-1839 החל לעסוק בעריכת דין בסנט לואיס. בשנים 1839–1842 כתובע מחוזי מטעם ממשלת ארצות הברית במיזורי ולאחר מכן ועד 1843 הוא כיהן כראש עיריית סנט לואיס. בשנים 1845–1849 כיהן בלייר כשופט בבית המשפט השלום. ב-1852 הוא עבר למרילנד והקדיש את זמנו לעיסוק בעריכת דין, במיוחד בעתירות מול בית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנים 1855–1858 הוא ייצג את ממשלת ארצות הברית בבית המשפט לעתירות. ב-1857 הוא ייצג את דרד סקוט בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
כמו רבים מחברי המפלגה הדמוקרטית, אך שלא כמו פוליטיקאים רבים ממדינות הגבול, פרשו בני משפחת בלייר מהמפלגה הדמוקרטית לאחר קבלת חוק קנזס נברסקה והיו בין המנהיגים המייסדים של המפלגה הרפובליקנית החדשה. ב-1858, ארבע שנים לאחר מעבר מפלגות זה, העביר הנשיא ג'יימס ביוקנן את בלייר מתפקידו כנציג המשפטי של הממשלה. בבחירות לנשיאות של 1860 היה בלייר פעיל מאוד במסע הבחירות של אברהם לינקולן. ב-1861, לאחר שנבחר, מינה לינקולן את בלייר כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. לינקולן ציפה מבלייר, שדחף לנקיטת עמדה תקיפה כלפי מדינות הדרום, לעזור לאזן את החברים הפייסנים יותר שבקבינט שלו. בעת כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, הנהיג בלייר תעריפי דואר אחידים ומשלוח בחינם בתוך הערים. הוא גם החל להנהיג את שירות העברות הכספים, כדי לצמצם את שליחתם של שטרות כסף באמצעות הדואר כדי להפחית מקרים של מעשי שוד במשרדי הדואר. הוא גם קרא לכינוסה של ועידה בינלאומית ראשונה לדואר, שהתקיימה בפריז ב-1863 ובה החל התהליך שהוביל להקמתו של איגוד הדואר העולמי. שיפור נוסף במערכת הדואר היה הנהגת השימוש ברכבת להובלת משלוחי הדואר, זאת בעקבות הצעתו של ג'ורג' ב. ארמסטרונג משיקגו, שהיה המפקח הכללי של רכבת הדואר מ-1860 ועד מותו ב-1871.
בלייר כיהן כמנהל הכללי של הדואר עד ספטמבר 1864, כאשר הנשיא לינקולן קיבל התפטרות שהגיש בלייר קודם לכן. צעדו של הנשיא היה בתגובה לעוינות של אנשי האגף הרדיקלי של המפלגה הרפובליקנית, שדרשו את התפטרותו של בלייר בתמורה לפרישתו של ג'ון פרימונט מהמרוץ לנשיאות בבחירות שהתקיימו באותה שנה. בנוגע לצעדו זה של לינקולן, ציין בלייר באוזני אשתו שהנשיא פעל "מהמניעים הטובים ביותר", ושזה "לטובת כל הנוגעים בדבר". לאחר שעזב בלייר את הקבינט הוא עדיין המשיך להיות פעיל במסע הבחירות של הנשיא לינקולן ומשפחותיהן המשיכו לשמור על קשרים הדוקים.
לאחר פרישתו.
על רקע חילוקי הדעות שלו עם הרפובליקנים על מדיניות תקופת השיקום, שב בלייר לתמוך במפלגה הדמוקרטית לאחר תום מלחמת האזרחים, יחד עם אחיו, פרנסיס בלייר, שהיה מועמד הדמוקרטים לסגן הנשיא בבחירות לנשיאות של 1868.