ארצגבירגה אוה
אווה (כדורגל)
ג'ודית מסקו
ג'ודית מסקו (הגייה מדויקת: ז'ודית, בקטלאנית: Judit Mascó; נולדה ב-12 באוקטובר 1969) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ספרדייה.
ביוגרפיה.
מסקו נולדה בברצלונה כבתו של מנהל בית ספר. היא החלה את הקריירה שלה בעולם האופנה בגיל 15 כשהחלה להופיע בפרסומות לטלוויזיה. למדה בבית הספר לדוגמנות הבינלאומי בעירה ודגמנה תקופה באיטליה. ב-1990 היא הופיעה על שער גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ובכך נהייתה הדוגמנית הספרדייה הראשונה שעשתה זאת, הופיעה במגזין בשנים 1991–1995.
היא הופיעה בין היתר בקמפיינים פרסומיים של החברות מקס מארה ומנגו ושימשה כפנים של מספר חברות קוסמטיקה.
היא הופיעה על שערי המגזינים ווג האמריקאי ומארי קלייר. כדוגמנית מסלול היא הופיעה בתצוגות של דולצ'ה וגבאנה וקרולינה הררה. ב-2003 נבחרה לאשת השנה של מגזין אל.
היא שיחקה תפקיד קטן בשני סרטים ספרדיים והוצע לה להיות נערת בונד אך היא סירבה. ב-2006 החלה להנחות את תוכנית המציאות "Supermodelo", הטופ מודל הבאה של ספרד. חיברה שני ספרים.
מסקו נשואה לעורך דין ולה שלוש בנות.
אוה (כדורגל)
צ'וקקיראו
צ'וקֵקיראו (בספרדית: Choquequirao, בקצ'ואה: Chuqik'iraw) היא עיר עתיקה בדרום פרו השוכנת בסמוך לרכס הרי הסלקנטאי ולעיר קוסקו. הוקמה ונשלטה בעבר על ידי האינקה, ודומה במבנה שלה ובארכיטקטורה שלה למאצ'ו פיצ'ו.
פירוש המילה "צ'וקי" היא מתכת יקרה או זהב ו"קיראו" משמעותה עריסת תינוק. העיר ננטשה ונחשפה מחדש לאחר חפירות ארכאולגיות. העיר נמצאת בגובה 3,050 מטר גובה וניתן להגיע אליה ביומיים הליכה (אין גישה לכלי רכב).
העיר נוסדה ב-1536 וננטשה ב-1572. שטחה 18 קמ"ר והיא מכילה מבני אבן וטרסות.
על פי משרד התיירות הפרואני, העיר שימשה כעמדת בדיקה טרם מעבר לעיר וילקבמבה וכן מרכז מנהלי עבור גורמים פוליטיים, חברתיים וכלכלים. העיצוב העירוני שלה כלל סמלים של האימפריה, נקודות פולחן לאל אינטי (אל השמש של האינקה), לאלת האדמה, לאל המים ולאלים נוספים. זאת לצד בתים מפוארים למנהיגים, בתים פשוטים לאמנים, מבנים לאחסון מזון וציוד וטרסות חקלאיות ששימשו את אנשי האינקה.
גילוי.
העיר לא מוזכרת במקורות הספרותיים מתקופת קיומה, ככל הנראה רצו בני האינקה לשמור את המקום בסוד מהכובשים הספרדים; אכן אלו לא הצליחו לגלות אודות דבר קיומה ובהתאם לכך הפכה למעוז ההתנגדות האחרון של לוחמי האינקה מול הכובש הספרדי. לדברי איתן תודרס-וייטהיל מהניו יורק טיימס, המבקר הראשון בצ'וקקיראו שלא היה משבט האינקה בצ'וקקיראו, היה מגלה הארצות חואן אריאס דיאס בשנת 1710. ההתייחסות הכתובה הראשונה לעיר הייתה בשנת 1768, על ידי קוסמה בואנו, שהיה מוחרם באותו זמן. ב-1834 איגואנו דה סנטיאגו חשף מחדש את העיר וב-1837 לאונס אגראנד מיפה את העיר לראשונה, אך מפות אלו נשכחו. העיר החלה לקבל תשומת לב רק בשנת 1909, כאשר היירם בינגהאם השלישי, מגלה מאצ'ו פיצ'ו, ביקר בצ'וקקיראו. ב-1970 החלו החפירות הארכאולוגיות באתר וב-1993 החלה מלאכת השיקום. מוערך כי במסגרת החפירות הארכאולוגיות של האתר, עדכני ל-2011, נחשפו כ-30% עד 40% משטחו.
מבנה האתר.
האתר הארכאולוגי מחולק ל-12 מתחמים בהם טרסות חקלאיות, פלטפורמות ומבנים ששימשו לטקסים, מבנים ששימשו למגורים או לאחסון מזון ותעלות מים.
מתחם 1 – המתחם הגבוה והצפוני ביותר באתר. מכיל 5 מבנים על גבי טרסות בגבהים שונים, מקדש, כיכר וכיכר קטנה יותר. שניים מהמבנים מוערכים כ"קולקה" (מבנה לאחסון מזון שהיה נפוץ במערכת הדרכים של האינקה), והשלושה הנוספים צורת ארוכה יותר ומוערכים כשימשו למגורי הכוהנים.
מתחם 2 – המתחם מכיל 16 בימות לטקסים, כמו גם תעלות מים המסתעפות בין הבמות ומחוברות לתעלת מים מרכזית.
מתחם 3 – נמצא בין מתחם "חנאן" (שמעליו) למתחם אורין (שמתחתיו), ומכיל מה שמוערך ככיכר המרכזית – "האוקאיפאטה". מסביב לכיכר יש מבנה חנות ועוד שני מבני חנויות סמוכים. בחלק הצפוני של המתחם אזור המיועד לטקסים. בחלק המזרחי מבנים בעלי שני מפלסים.
מתחם 4 – המתחם נמצא בחלק הדרומי של האתר, בחלק המכונה "אורין". המבנה המרכזי מכיל קירות שככל הנראה שימשו בטקסים, היות שאחד מהם מכונה "קיר של מנחות לאבותינו".
מתחם 5 – במתחם אושנו – גבעה שקצהה ישר ומעליה בימה בצורת אליפסה ששימשה לטקסים. חומה קטנה מקיפה את הגבעה. מהבימה ניתן לצפות לעבר הכיכר המרכזית שבמתחם 3, פסגות ההרים המושלגות ונהר האפורימק.
מתחם 6 – מתחם המכונה חצר הבית או מגורי הכוהנים. נמצא מדרומית לאזור "אורין". מכיל 4 טרסות שהיוו אזור לטקסים. על קיר הטרסות מעוצב זיגזג באבנים לבנות כדמות נחש.
מתחם 7 – ממוקם בצד המזרחי של האתר וניתן להגיע אליו באמצעות שביל ייעודי. מכיל טרסות שייעודו לעיבוד חקלאי, ושגבוהות באופן ניכר משאר הטרסות במתחמים השונים באתר.
מתחם 8 – ממוקם בצד המערבי של האתר וניתן להגיע אליו באמצעות שביל ייעודי. מכיל כ-80 טרסות שייעודו לעיבוד חקלאי והמחולקות על ידי תעלות מים שמזרימות מטה מים, מהכיכר המרכזית. על קירות הטרסות מעוצבות דמויות למות באבנים לבנות המכונות "למות השמש".
מתחם 9 – מתחם המכיל מבני מגורים של עובדים ומשפחות. המבנים בנויים על פלטפורמות מלאכותיות בצורת מעגל או מלבן המחוברים ביניהם על ידי מדרגות וסמטאות צרות.
מתחם 10 – מתחם המכונה "פאראקטפאטה". במתחם 18 שלבי טרסות ובמקביל להן תעלת מים ומדרגות.
מתחם 11 – מתחם המכונה "פקצ'יוק", שמשמעותו הוא "האחד עם המפל". מכיל 80 טרסות שייעודו לעיבוד חקלאי ומאופיינות כרחבות ביותר מבין הטרסות במתחים השונים באתר. כמו כן, מכיל מתחים בעלי שני מפלסים ששימשו למגורים ולטקסים, 3 מזרקות מים ששימשו לשתייה ולתעלות המים.
מתחם 12 – מתחם הנמצא מרחק 3 שעות מהמתחם העליון ומכיל 57 טרסות ותעלות מים. בחלקו העליון מבנים ששימשו לטקסים, בריכה שמוזנת על ידי מי מעיין. במתחים בצורת חצי עיגול נמצאו שברי קרמיקה, כלי אבן ועצמות.
מסלול.
המסלול לאתר מיועד למטיבי לכת אך ניתן לבצע אותו באופן רכוב על גבי פרדות. מדובר במסלול הלוך-חזור הנמשך 3 עד 5 ימים (כ-60 ק"מ) וכולל ירידה ועליה תלולה.
ראשיתו בעיירה קצ'ורה הנמצאת כ-4-5 שעות נסיעה מקוסקו. ממנה ירידה עד לנהר האפורימק (הפרש גובה של ק"מ וחצי), וחציתו על גשר תלוי; לאחר מכן עליה עד לאתר (הסמוך לעיירה מרמפטה (marampata), הפרש גובה של ק"מ וחצי). הכניסה לאתר בתשלום של 55 סול (US$20), במסלול מספר מחנות בתשלום גם כן, אלו משמשים את המטיילים הפוקדים את האתר.
בשנת 2012 התקבלה החלטה על בניית רכבל בעלות של 220 מיליון סול (שווה ערך ל-82.7 מיליון דולר אמריקאי) שיוביל לאתר.
ג'וזף אייווס
ג'וזף כריסמס אייווס (באנגלית: Joseph Christmas Ives; 25 בדצמבר 1829 – 12 בנובמבר 1868) היה חייל, בוטנאי וחוקר נהר הקולורדו ב-1858.
ביוגרפיה.
אייווס נולד בניו יורק בחג המולד 1829 וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1852. כקצין זוטר הוא הוקצה על ידי צבא ארצות הברית ליחידת הטופוגרפיה והוצמד כמשנה לסגן אמיאל ויפל (Amiel Weeks Whipple; 1863-1818) בסקר שנערך לאורך קו הרוחב 35 במטרה לאתר נתיב למסילת הברזל הטרנס קונטיננטלית.
בשנים 1857–1858 פיקד אייווס על משלחת שמטרתה לחקור את נהר הקולורדו מהשפך במפרץ קליפורניה. הוא תכנן, בנה ובדק ספינת קיטור בעצמו, ואז דאג לשנע אותה לדלתה של הקולורדו. באתר הנחיתה הקרוי Robinson's Landing הוא הרכיב מחדש את הספינה והשתמש בספינה בת 16 המטרים בשם "אקספלורר" (Explorer) למפות ולסקור את הנהר. במשלחת השתתף הגאולוג, ג'ון ניוברי (John Strong Newberry; 1892-1822) חבר מוסד הסמית'סוניאן. אייווס הוביל את המשלחת במשך חודשיים של שיט מסובך במעלה הקולורדו עד לקניון השחור של הקולורדו, שם נתקלה הספינה בסלע וננטשה. איווס והמשיך רגלית לפורט דפייאנס (Fort Defiance) באריזונה. אייווס דיווח על ממצאיו בספרו מ-1861 "דו"ח על נהר הקולורדו שבמערב" ("Report upon the Colorado river of the West"). משלחת אייווס הפיקה את אוסף המפות המוקדמות החשובות של הגרנד קניון שאוירו בידי פרדריק פון אגלופשטיין (Frederick Wilhelm von Egloffstein; 1885-1824), הטופוגרף של המשלחת.
בהמשך שירת אייווס כמהנדס ואדריכל עבור אנדרטת וושינגטון מ-1859 עד 1860. בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית הוא דחה את קידומו לסרן ולמרות מוצאו הצפוני, הוא הצטרף לצבא הקונפדרציה בשלהי 1861. הוא שירת כמהנדס ולבסוף מונה כשליש צבאי (בדרגת קולונל) לנשיא ג'פרסון דייוויס מ-1863 עד 1865. לאחר המלחמה הוא השתקע בניו יורק שבה מת ב-12 בנובמבר 1868.
חרדים-לאומיים
אקטרינה יוסיפובה
אקטרינה פטרובה יוסיפובה (בבולגרית: Екатерина Петрова Йосифова; 4 ביוני 1941 – 13 באוגוסט 2022) הייתה מחנכת, עיתונאית ומשוררת בולגרייה.
ביוגרפיה.
יוסיפובה נולדה ב-4 ביוני 1941 בקיוסטנדיל ולמדה רוסית באוניברסיטת סופיה. עבדה כמורה בתיכון בקיוסטנדיל, ולאחר מכן כעורכת בעיתון. בשנת 1969 פרסמה ספר שירה בשם "מסע חטוף" ("Късо пътуване"), ובשנת 1972 ספר נוסף בשם "הרוח באה בלילה" ("Нощем иде вятър"). בין השנים 1972 ל-1981 עבדה כדרמטורגית בתיאטרון הדרמטי של קיוסטנדיל. בין השנים 1981 ל-1990 שימשה יוסיפובה עורכת ראשית של כתב העת הספרותי סטרומה (Струма).
יצירתה טרם תורגמה לעברית.
היא זכתה בפרס על שם המשורר הבולגרי איוואן ניקולוב.
נפטרה ב-13 באוגוסט 2022.
אוליבר דימסדייל