הכיכר בנויה כשדרה באורך של כ-100 מטר בעלת אופי דומה מאוד לשדרות נוספות בתל אביב, כגון שדרות ח"ן או שדרות בן-גוריון הסמוכות לה. חלקה הצפוני הצר לכדי רחוב דו-סיטרי רגיל, וחלקה הדרומי הרחב, מקנים לשדרה כולה את התואר כיכר. מדרום לכיכר ממשיך הכביש כרחוב המלך ג'ורג'.
במרכז הכיכר גינה ומסביבה נמצאים בתי עסק שונים ובתי קפה רבים, בסמוך לרחוב פרישמן. הכיכר נחשבת לאחת הכיכרות החשובות של העיר הלבנה של תל אביב, וסביבה בנויים כמה בנייני מגורים בסגנון הבינלאומי.
מבנים בכיכר.
במרכז הכיכר נמצא מקלט ציבורי המשמש כמועדון חברתי-שיקומי של עמותת אנוש, הפועלת למען בריאות הנפש בקהילה.
בצפון הכיכר ניצב פסלו של האמן מוטי מזרחי, "עמוד בורג וברווזים", שהוצב בה בשנת 1989 בעקבות תרומתו של איש העסקים היהודי-אמריקאי, משולם ריקליס. בשנת 2001 נפתח בכיכר בית הקפה הראשון של רשת "קפה קפה". בצידה הצפוני של הכיכר ניצב בניין אשר שימש בעבר כמשרדי המוסד לביטוח לאומי.
ב-17 בספטמבר 2009 הוצב בחלקה הצפוני של הכיכר, סמוך למזרקה, פסל הברווז של הצייר דודו גבע.
היסטוריה.
כיכר מסריק היא מהכיכרות הוותיקות בתל אביב, ונבנתה עם הקמתו של הצפון הישן של העיר.
במהלך "העוצר הגדול" על תל אביב בקיץ 1946, התמקמה בכיכר יחידת צנחנים בריטים.
במהלך מלחמת העצמאות, התארגנו סביב הכיכר שיירות הסיוע לירושלים הנצורה. באחת ההפצצות המצריות על תל אביב נחתה פצצה במרכז הכיכר, וגרמה למותה של תושבת בית הסמוך לכיכר, שיצאה למרפסת על מנת לצפות במטוס.
במהלך מלחמת ששת הימים ירה הצבא הירדני פגזים אל עבר תל אביב בתותחי "לונג טום" שהוצבו צפונית לקלקיליה. שני פגזים פגעו בכיכר מסריק, גרמו למותה של אישה אחת והסבו נזק לבניינים הסמוכים לכיכר.
הארדה קומבה מלה
קומבה מלה
מלה (Mela) הוא סוג של יריד, התכנסות של חבורות אנשים, בה כל חבורת אנשים רוצה לרכוש ידע מהחבורות האחרות. לרוב, משתמשים במושג לתיאור התכנסות דתית. למקומות רבים בהודו יש "מלה" משל עצמם.
פסטיבל הכד (בדוואנאגארי, קומבה מלה) נחגג בהודו אחת לשלוש שנים, בכל פעם בעיר אחרת מתוך ארבע הערים הקדושות אוג'אין, נאסיק, הארידוואר ואללהאבאד, כך שחוגגים אותו בכל אחת מהערים פעם אחת בכל 12 שנים.
אחת למחזור בן 12 שנים מגיע תורה של העיר אללהאבאד, השוכנת לגדת נהר הגנגס וליד ואראנסי, במדינת אוטר פרדש, לארח את החג. אירוע זה נקרא פורנה קומבה מלה (או קומב מלה). האירוע מתקיים ב"סאנגם", מקום מפגשם של שני נהרות קדושים מוחשיים ונהר קדוש רוחני, ונחשב להתכנסות הגדולה וההמונית ביותר בעולם.
באמצע מחזור 12 השנים מתקיים באללהאבאד החג ארד קומבה מלה (Ardh Kumba Mela), אליו מגיעים כמה מיליוני חוגגים בלבד.
פעם ב-144 שנים (תריסר תריסרים) מסתיים מחזור, הכוכבים נמצאים בסדר מסוים, המביא, על פי האמונה ההינדית, לאנרגיה קוסמית גבוהה, כשאז חוגגים את החג מהא קומבה מלה. בשנת 2001 התקיימה התכנסות כזאת באללהאבאד, שאליה הגיעו כ-70 מיליון מאמינים.
מקור החג.
על פי האמונה ההינדית כפי שכתובה בגרסאות השונות של הבהגאוואד פוראנה, הגיע מורה הלכה לבקר את האל אינדרה והביא איתו כמתנה זר פרחי עד (שאינם נובלים לעולם). אינדרה שלא ייחס למתנה חשיבות הניח אותם במקום בו הפרחים נמחצו על ידי פיל. מורה ההלכה שנעלב הטיל על אינדרה כישוף שרוקן אותו מנכסיו ומכוחו. על מנת לרכוש מחדש את כוחותיו היה על אינדרה לשתות משיקוי (נקטר) שהיה טמון במעמקי אגם חלב באזור פראיאג (בו שוכנת היום העיר אללהאבאד), על גדות הנהרות הגנגס, הימונה והנהר המיתולוגי סארארסבת.
השדים רצו למנוע ממנו את חידוש כוחו ולכן התרחש מאבק בין השדים לבין האלים, בקרב זה הייתה ידם של השדים על העליונה ולכן פנו האלים בתחינה לשיווה שיצילם מידי השדים.
שיווה הורה לצדדים הניצים לקחת הר ולחבוץ בעזרתו את אגם החלב לגבינה. כאשר ביצעו את הפעולה גרם שיווה לכד (קומב) ובו השיקוי לצוף על פני המים, השדים היו גם הפעם זריזים יותר וכמעט הצליחו להשיג את הכד, אבל האל וישנו המיר את עצמו לדמות בחורה יפה והשדים פנו לתפוש אותו. ברהמה ניצל את ההזדמנות וחטף את הכד ובמשך 12 ימים נס מפני השדים. במהלך המנוסה נשרו ארבע טיפות נוזל מהכד, וקידשו את ארבע ערי הקודש ההינדיות, אוג'אין שעל גדות השיפרה, נאסיק שעל גדות הגודווארי, הארידוואר ואללהאבאד שעל גדות הגנגס. מאחר שיום אחד של האלים משול לשנת אדם – חוגגים את החג בכל אחת מהערים פעם ב-12 שנים.
עלייה לרגל וטבילה בערים הקדושות בתקופת המלה מביאה על פי האמונה למוקשה או לפחות גורמת למזל להשתנות לטובה.
מהא קומבה מלה
קומב מלה
אומהה פוקר
בית אבות היילברון
טאורמינה
טאורמינה (באיטלקית: Taormina; ביוונית: Ταυρομένιον) היא קומונה ועיר קטנה בחוף המזרחי של סיציליה שבאיטליה. העיר נמצאת בנפת מסינה, בערך בחצי הדרך ממסינה לקטניה. העיר היא יעד תיירותי פופולרי מאז המאה ה-19. קרוב לעיר נמצא הר הגעש אטנה והעיר שוכנת על חוף הים היוני.
היסטוריה.
היסטוריה עתיקה.
אזור טאורמינה היה מיישוב על ידי הסיצלים עוד לפני שהיוונים הגיעו לכאן ובנו כאן את העיר נקסוס. לפי התאוריה העיר טאורומניון נוסדה על ידי פליטים יוונים מנקסוס, שנהרסה על ידי טיראן סירקוסאי, דיוניסיוס הראשון. ההתנחלות החדשה שגשגה במהירות, וב-345 לפנה״ס כבר נחשבה לעיר. טאורומניון הייתה המקום הראשון אליו הגיע המנהיג שחמק מהחיילים של קרתגו ששמרו על מצר מסינה, וחצו אותו ישירות מרגיום (כיום רג'ו די קלבריה) לכיוון טאורומניון.
מעט מאוד ידוע על טאורמינה בזמנים שלאחר מכן. סביר להניח שטאורמינה הייתה אז תחת שלטונו של אגתוקלס ולאחר מכן נשלטה על ידי רודן מקומי בשם טינדריון. טינדריון הסכים לארח את המלך פירוס בסיציליה, וכשהמלך הגיע לטאורומניום עם צבאותיו, הרודן תמך בו במצעדו בסירקוזה. כמה שנים אחר כך טאורומניום נפלה לכוחותיו של היירון הראשון. העיר הייתה גם אחת מהערים שנותרו תחת שלטונו לפי החוזה שסיכם עם הרומאים.
עד מותו של היירון היוותה טאורומניום חלק מהממלכה של סירקוזה, ולאחר מכן כל האי סיציליה הפך לפרובינציה רומית. ניתן ללמוד מקיקרו שטאורומניום הייתה אחת משלוש הערים בסיציליה שנהנתה מזכויות יתר של ברית הערים, וכך שמרה על עצמאות נומינלית. לעומת זאת, העיר סבלה מאסונות קשים במהלך מלחמת העבדים הראשונה, לאחר שנפלה לידיהם של העבדים המורדים, אשר ניצלו את מעמדה של העיר כדי להפוך אותה למעוז ולהתנגד לחייליו של פובליוס רופיליוס. העבדים החזיקו מעמד עד שהחלו לגווע ברעב, והמצודה נמסרה לקונסול על ידי אחד ממנהיגי העבדים, וכל הניצולים נידונו למוות.
ימי הביניים והעת החדשה.
לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, טאורמינה המשיכה להיות אחת מהערים החשובות בסיציליה, ובגלל מעמדה הייתה אחת מהערים שנשמרו על ידי קיסרי האימפריה הרומית המערבית, אך טאורמינה נלקחה על ידי הערבים בשנת 902, לאחר מצור של שנתיים. בעקבות שתי מרידות (962 ו-969) הרסו הערבים לחלוטין את העיר. הערבים שלטו באזור עד שנת 1078, ולאחר מכן כבשו את העיר הנורמנים תחת רוג'ר הראשון.
לאחר נפילתם של הנורמנים ושל בית הוהנשטאופן, טאורמינה היית הנתונה לכיבושם של האנגבינים ושל כתר אראגון. בשנת 1410 נבחר בטאורמינה מרטין השני למלך סיציליה על ידי הפרלמנט הסיציליאני. מאוחר יותר הייתה העיר תחת ריבונות ספרדית, וקיבלה מעמד של עיר במאה ה-17.
בשנת 1645 העיר הייתה תחת מצור של הצרפתים, שכבשו את מסינה. תחת בית בורבון בממלכת שתי הסיציליות לטאורמינה לא היה תפקיד רלוונטי, אך הגישה אל העיר נהייתה קלה יותר כאשר נקטע חלק מצוק קטראביקו הסמוך לעיר ונוצר כביש החוף המחבר בין מסינה לקטניה. החל מהמאה ה-19 הפכה טאורמינה ליעד נופש פופולרי באירופה כולה. בין האנשים שביקרו בטאורמינה נכללים אוסקר ויילד, ניקולאי הראשון, יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך ניטשה (שפה כתב את ספרו כה אמר זרתוסטרא), ריכרד וגנר ועוד רבים אחרים.
העידן המודרני.
בסוף המאה ה-19 טאורמינה זכתה לגדולה בזכות צלם העירום וילהלם פון גלודן שעבד במקום. בנוסף גדלה הפופולריות של טאורמינה בזכות אוטו גלנג, שנודע בעיקר בברלין בזכות ציוריו היפים, שצוירו בדרום איטליה ובעיקר בסיציליה. התייר הראשון המשמעותי בטאורמינה היה גתה, שהקדיש לעיר מספר עמודים בספרו "מסע איטלקי", אך אולי היה זה גלנג שהפך את העיר למקום פופולרי ברחבי אירופה. גלנג הגיע לסיציליה בגיל 20 כדי לחפש רעיונות חדשים לציוריו, וכשעבר בטאורמינה הוא כל כך התאהב בנוף, שהחליט לעצור בעיר לחלק מהחורף. גלנג צייר את כל הנופים שטאורמינה מציעה: חורבות, ים והרים, וציוריו הוצגו מאוחר יותר בברלין ובפריז.
אתרי תיירות.
ארכאולוגיה.
האתר העתיק המרשים ביותר בעיר הוא התיאטרון היווני העתיק, שבזכות מיקומו היפה ושימורו המרשים נחשב לאחד האתרים העתיקים המפורסמים ביותר בסיציליה. המבנה בנוי בעיקר מלבנים, ולכן הוא כנראה מהתקופה הרומית, אם כי התוכנית וההסדר הם בהתאם לתקופה היוונית. עם קוטר של 109 מטרים, התיאטרון הוא השני הגדול מסוגו בסיציליה (לאחר זה של סירקוזה). התיאטרון משמש כיום בעיקר להופעות ולקונצרטים.
תרבות ותיירות.
מדרום לטאורמינה נמצא האי איזולה בלה, שכיום הוא שמורת טבע. עוד יותר דרומה, סמוך למפרץ, נמצאת עיירת הנופש ג'רדיני נקסוס. בנוסף טיולים במערות קאפו סנט אנדראה זמינים גם הם.