ב-26 בינואר 1835 התחתנה מריה עם אוגיסט דה בוארנה, בנו של אז'ן דה בוארנה וגיס של סבה פדרו הראשון, אך הוא מת כעבור חודשיים ב-28 במרץ. ב-1 בינואר 1836 התחתנה מריה עם פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, ובשנת 1837 נולד בנם הראשון, מה שעל פי החוק הפורטוגזי זיכה את פרדיננד בתואר "מלך פורטוגל". לשם הוא כך הוא שינה את שמו מ"פרדיננד" ל"פרננדו". למרות שרשמית מריה הייתה המלכה, הרי שהזוג הוכיח את עצמו כצוות יעיל שפעל בשיתוף פעולה הדוק. פרננדו היה שליט יחיד בכל הפעמים שאשתו הייתה בהריון.
בשנת 1842 קיבלה מריה מהאפיפיור גרגוריוס השישה עשר את עיטור ורד הזהב.
ב-16 במאי 1846 פרצה מהפכה נגד שלטונה של מריה, אולם ההתקוממות נמחצה על ידי הכוחות המלוכנים ב-22 בפברואר 1847, ובכך נמנע מפורטוגל מהפכות אביב העמים בשנת 1848. מריה טרחה מאוד בשיפור שרותי הבריאות בממלכה, ובמניעת מגפת הכולרה, והשתדלה מאוד בשיפור החינוך וההשכלה במדינה.
ב-15 בנובמבר 1853 מתה מריה במהלך לידת הבן ה-11 שלהם, מה ששלל מפרננדו את התואר מלך פורטוגל. עם זאת, פרננדו המשיך לשלוט כעוצר עבור בנם פדרו החמישי, מלך פורטוגל במשך שנתיים נוספות.
משפחתה.
ב-1 בינואר 1836 התחתנה מריה השנייה עם פרננדו השני, מלך פורטוגל, והיא ילדה לו 11 ילדים:
רביקוביץ'
נחמיה שמואל ליבאוויטש
פרנק ברדשו
קווין ברדשאו
בלנדר (פירושונים)
ליין
חיים שאול ברוק
הרב חיים שאול ברוק (בחייו הוכר כ'שאול ברוק'; ט"ו באב תרנ"ד, 17 באוגוסט 1894 - י"ב בניסן תשכ"ה, 14 באפריל 1965) היה ראש ישיבות חב"ד "אחי תמימים" בתל אביב ובראשון לציון, רב קהילת חב"ד בראשון לציון ומשפיע חב"די מרכזי בישראל; רבים ממשליו ואמרותיו בעת התוועדויותיו נכנסו לפולקלור החב"די.
תולדות חייו.
נולד בעיירה סנובסק, לר' ישראל בן ציון ולגיטל לאה, נכדת הרב שאול יהודה ליב הכהן ליבין (מרבני העיר חברון). בלידתו נקרא שאול, על שם סבו, אך לאחר עשרות שנים עקב מחלה קשה, נוסף לו השם חיים.
משנת ה'תרס"ט (1909) למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ', לצד המשפיע הרב שמואל גרונם אסתרמן, עסק בלימוד ספר התניא, ובחסידות של הרבי שלום דובער שניאורסון; ביאוריו ומאמריו על הספר הועלו על הכתב אחרי שנים, והם נדפסו בספר על תולדות חייו. בהיותו בן 16 חלה אביו במחלת הטיפוס, חזר מנדודיו לביתו שבסנובסק, ונפטר מספר ימים לאחר חג הפסח; ברוק סירב לבקשת משפחתו לחזור אל ביתו ולסייע בפרנסת המשפחה, ונשאר ללמוד בישיבה.
בשנת ה'תרע"ו (1915) נשא את צביה בת מנחם מענדל קרסניק, חסיד חב"ד ומלמד בעיירה ביישינקוביץ. לאחר נישואיו מונה לרב העיירה אלינוי (פלך ויטבסק, בלארוס). באותם ימים החלו הקומוניסטים ברדיפת כלי הקודש בכלל והרבנים בפרט; הוא כיהן כשמונה שנים כרב למרות רדיפותיהם, אך בהדרגה נעשתה הפעילות חשאית יותר ויותר.
בחורף תרפ"ח (1928) נסע בהוראת האדמו"ר הריי"צ לעיירת זוויהל, כדי לפתוח את ישיבת תומכי תמימים במקום. הוא שימש כראש ישיבה, משפיע ומשגיח. בתחילת חודש טבת תרפ"ט נעצר על ידי משלחת של שישה אנשים (ראש העיר, 3 אנשי יבסקציה, איש ג.פ.או. ושוטר) ונשלח למאסר. בפסח אותה שנה נשפט במשפט פומבי בפני אלפיים איש; המשפט ארך כשבע שעות, ובו הואשם שלימד תורה לנערים. הוא נשפט לתשעה חודשי עבודת כפייה, ולאחר מכן גלות של חמש שנים בעירו הקודמת אלינוי. לאחר קבלת בקשתו להעביר את מקום גלותו לעיר ברדיצ'ב, הוא עבר אליה בחודש סיון תרצ"א. בשנת תרצ"ה (1935) הוקמה בעיר ישיבת "תומכי תמימים" על ידי יעקב ש"ץ (לימים חתנו של ברוק), וברוק התמנה למשפיע בישיבה זו.
בחורף ה'תרצ"ז (1936) הצליח ברוק לעזוב את ברית המועצות ועלה לישראל. הוא התיישב בראשון לציון ומונה לרב קהילת חב"ד בעיר. בחודש אייר תרצ"ח הקים הרב אליעזר קרסיק בתל אביב את ישיבת "אחי תמימים"; ברוק התמנה לראש הישיבה ובה'ת"ש התמנה גם למשפיע בישיבה. בתשי"א עברה הישיבה ללוד; לפיכך הקים ברוק בחורף תשי"ב, עם מספר עסקנים, את ישיבת "אחי תמימים" בראשון לציון, בצריף ליד בית כנסת חב"ד בו שימש כראש ישיבה ומשפיע. לאחר מספר שנים גדלה הישיבה, ובחודש אב תשט"ז פתח ברוק את המבנה החדש שלה, שהוקם על שטח שתרם ר' יוסף שמוטקין. כעבור חמש שנים החל בהקמת בנין נוסף עבור הפנימייה של הישיבה.
בשנת תשי"ז נישא ברוק בשנית למינה גולדשמיד. נפטר לאחר מחלה בי"ב בניסן תשכ"ה, ונקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון.
משפחתו.
לברוק היו מאשתו הראשונה ארבע בנות ושני בנים:
בתו מרת רבקה שץ- אשת התמים הרב יעקב ש"ץ שכיהן כראש ישיבת תומכי תמימים בחרקוב, נלקח למאסר בשנת תרצ"ח שממנו לא שב. אחרי 83 שנים נחשף תיק החקירה שלו בק.ג.ב. ושם הופיע שנרצח על ידי כיתת יורים בג' ניסן תרצ"ח.
עם נפילת מסך הברזל, עלתה אשתו לישראל בשנת תשנ"א והתגוררה באחרית ימיה בכפר חב"ד. נפטרה בו' מנחם אב ה'תש"ס ונטמנה בבית העלמין בראשון לציון בסמיכות לאביה.
בנו ר' מנחם מענדל ברוק חתן ר' מנחם מאניש שיינברגר מירושלים, עם עלותו לישראל נשלח על ידי הרבי הריי'ץ ללמוד בישיבת תורת אמת בירושלים תחת השפעת ר אלטר שימחאווישט, לאחר חתונתו עבר להתגורר בסמיכות לאביו בראשון לציון ועסק בניהול ישיבת אחי תמימים בראשון לציון, התגורר בירושלים בין השנים ה'תשכ"א- ה'תנש"א ולאחר מכן עבר להתגורר בכפר חב"ד, נפטר בי"ג בכסלו ה'תשס"ו בכפר חב"ד ונטמן לצד ביתו מרת יוכבד וילהלם בחלוקת חב"ד בהר המנוחות בירושלים.
בנו ר' ישראל ברוק (חתן של יצחק גרשטנקורן), נפטר בכפר חב"ד י"ג אדר א' ה'תש"ס ונטמן בבית העלמין בבני ברק לצד בניו וחמיו.
בתו מרת בלה אשת ר' יצחק גליצנשטיין- ירושלים.
בתו מרת אסתר אשת ר' מנחם שרגאי- באר שבע.
בתו מרת רחל (נפטרה כ"ד חשון תשפ"ב ונטמנה בבית עלמין גורדון בראשון לציון), אשת הרב משה צבי הלפרין, ממלא מקום חותנו כראש ישיבה ורב בראשון לציון (נפטר ליל יום הכיפורים תשנ"ה).
פנינה מושקוביץ - אשדוד (נפטרה י"ב טבת תשפ"ב).
נכדו הרב חיים שאול ברוק הוא מנהל "ועד הנחות בלשון הקודש", המוציאה לאור את סדרת הספרים תורת מנחם.
ג'ון גאלבין
ג'ון רוג'רס גאלבין (; 13 במאי 1929 - 25 בספטמבר 2015) היה גנרל אמריקאי ששימש כמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה.
ביוגרפיה.
גאלבין נולד וגדל במסצ'וסטס. גאלבין החל את דרכו הצבאית כחייל במשמר הלאומי בשנת 1947. בשנת 1950 התגייס לצבא ארצות הברית ונרשם לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1954 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין חיל הרגלים. גאלבין לחם במלחמת וייטנאם ושימש כקצין מבצעים בדיוויזיית הרגלים ה-1. בשנים 1969–1970 שימש כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-8 שבדיוויזיית הפרשים הראשונה, על האופן שבו ניהג את גדודו בלחימה עוטר גאלבין בכוכב הכסף. לאחר מכן שירת בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) ובמגוון תפקידי מטה ופיקוד. בשנת 1980 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24. בהמשך שימש כמפקד פיקוד דרום של ארצות הברית כמפקד פיקוד אירופה וכמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה. הוא פרש מן השירות בשנת 1992.
טאונצינשטראסה
אהוד ויס
אהוד (אודי) ויס (נולד ב-1965) הוא פרופסור במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן שתחום התמחותו הוא ארכיאולגיה בוטנית. ויס הקים את המעבדה לארכאולוגיה בוטנית באוניברסיטת בר-אילן ועומד בראשה.
תולדות חייו.
אהוד ויס נולד בבני ברק ובשנת 1989 החל ללמוד תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל ובפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בבר-אילן. בשנים 1995–1996 למד תואר שני בביו-ארכאולוגיה וגיאו-ארכאולוגיה במכון לארכאולוגיה באוניברסיטת לונדון. בשנים 1996–2002 עשה דוקטורט במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה של אוניברסיטת בר-אילן בנושא שחזור הכלכלה והחברה של תושבי האתר האפיפלאוליתי אהלו II לפי השרידים הבוטניים. ויס עשה פוסט-דוקטורט במחלקה לאנתרופולוגיה של אוניברסיטת הרווארד. ויס מלמד במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן מ-1992.
תושב שוהם, נשוי ואב ל-4 ילדים.
קריירה.
ויס השתתף וניהל מספר חפירות ארכאולוגיות בישראל, בין השאר באתרים הבאים: תל בית שמש, תל א-צפי, אוהלו II.
תחום התמחותו הוא ארכאולוגיה בוטנית.
ויס הקים מעבדה לבוטניקה ארכאולוגית במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, באוניברסיטת בר-אילן, ובכך ממשיך את דרכו של מורהו פרופ' מרדכי כסלו.
פרסומים.
פרופסור ויס פרסם יותר מחמישים פרסומים מדעיים ובהם:
מרדכי בלוי
מרדכי זאב בלוי (ידוע גם בכינוי מוטק'ה בלוי, נולד ב-13 ביולי 1957) הוא עסקן חרדי ואיש דגל התורה, יו"ר משמרת הקודש והחינוך מטעם בית דין צדק בני ברק.
נולד בירושלים לדוד נחמן בלוי, מראשי החינוך העצמאי ומראשי ארגון צא"י, נכדו של משה בלוי וללאה. נישא לשולמית, בתו של האדמו"ר מבוטושאן, רבי מרדכי פרנקל. מתגורר בבני ברק.
בלוי הוא יו"ר משמרת הקודש והחינוך, הוביל כמה ממלחמות הממסד החרדי נגד תופעות תרבותיות וחברתיות שרווחו בקהילה החרדית, והייתה לו השפעה רבה על מהלכים במגזר החרדי. הוא מרבה להתראיין ולהתבטא בעיתונות החרדית והכללית בנושאים הנוגעים לציבור החרדי כמו לימודי ליב"ה, הדרת נשים ואחרים.