סמליל ממותג שמורכב משם העיר חולון בכתב יד עברי, כאשר כל אות מסמלת את אחד ממאפייני ומוסדות העיר וצבועה בצבע אחר:
לצד הסמליל מופיעה גרסה מוקטנת של סמל העיר ומתחתיו המוטו "חולון. עיר הילדים.".
היסטוריה.
הסמל נבחר מבין מספר הצעות על ידי ועדה ציבורית ב-1946. העיצוב שנבחר עוצב על ידי הציירת אסתר ברלין-יואל, אשתו של הרופא חיים ברלין. סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.05 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
בספטמבר 2012 עוצב סמליל ממותג לעיר שבשימוש בחלק מפרסומיה. הסמליל עוצב על ידי משרד המעצבים "רלבנט דיזיין".
סמל העיר רמת גן
סמל העיר רמת גן, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ בנובמבר 1958. הסמל מופיע על דגלה של העיר, על רקע כחול.
תיאור הסמל.
הסמל מורכב ממגן בעל שדה ירוק מוטען בצורת כוכב משושה מעוגל, המזכיר מגן דוד, ומוקף ב-7 כוכבים משושים לבנים קטנים. הצבע הירוק מסמל את גני העיר, מהם שמה, הכוכב הגדול, מגן הדוד, מסמל את העם היהודי ו-7 הכוכבים מסמלים את יום העבודה בן 7 שעות שהופיעו גם בדגל שבעת הכוכבים שהופיע בחזונו של בנימין זאב הרצל.
בתוך צורת הכוכב הגדול איור נוף המציג שמש זורחת ומאירה את הסמל. השמש מסמלת הן את האור והחום המאפיים את ארץ ישראל והן את "היום החדש המפציע לעם ישראל".
במרכז הכוכב עץ תמר, מתחתיו טנא ובו אשכול ענבים ופירות הדר ויצולי מחרשה מופיעים לרוחב הסמל, כולם מסמלים את עברה החלקאי של העיר.
בחלקו הימני התחתון של הכוכב מצוירת חומת אבן, כסמל לתנופת הבניה בעיר ושלושת העצים הצומחים ממנה מסמלים את היותה עיר גנים. בצידו השמאלי של הכוכב מבנה תעשייה עם ארובה מסמל את התעשייה שהוקמה בעיר.
בתחתית הסמל קלף ועליו שם העיר, "רמת-גן".
היסטוריה.
הסמל אומץ באופן רשמי בנובמבר 1958. סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.80 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
סמל המועצה המקומית אזור
סמל המועצה המקומית אזור, סמלה הרשמי של המועצה המקומית אזור, אושר ב-30 ביולי 1970.
תיאור הסמל.
הסמל מורכב ממגן בעל שדה תכלת חצוי באלכסון על ידי פס שחור. לאורך הפס מפוזרים 7 כוכבים מחומשים לבנים. הפס השחור מסמל את כביש 44, שהיה בעבר הכביש המרכזי מתל אביב לירושלים, ועליו יושבת המועצה. שבעת הכוכבים מסמל את שבעת הנוטרים שנפלו בפריצת הדרך לירושלים בתחילת מלחמת העצמאות.
משמאל לאלכסון השחור איור של מבנה אבן עתיק ומתחתיו שיחי צבר, שמסמלים את עברה של המועצה. מבנה האבן העתיק מסמל את האתרים העתיקים שבשטחה, כגון מצודת המישור. שיחי הצבר מסמלים את העיירה הערבית יאזור, שהייתה בשטח המועצה, והתרוקנה מתושביה במהלך מלחמת העצמאות.
מימן לאלכסון השחור מאויר יישוב לצד שדות, ובו מבני תעשייה ופרדסים, כסמל לאזור המודרנית.
יוהאן, ארכידוכס אוסטריה
יוֹהָאן, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Johann von Österreich; 20 בינואר 1782 – 11 במאי 1859) לבית הבסבורג היה מצביא מטעם האימפריה האוסטרית בדרגת גנרל-פלדמרשל, אשר שירת במלחמות הנפוליאוניות ומאוחר יותר שימש כמדינאי בתור עוצר הרייך של האימפריה הגרמנית בשנים 1848 ו-1849 אשר נוצרה מתוך הקונפדרציה הגרמנית במסגרת אביב העמים.
ביוגרפיה.
מצביא.
יוהאן נולד כבנם התשיעי של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, ילידי פירנצה, 20 בינואר 1782, דאז הדוכסות הגדולה של טוסקנה. הוא התחנך בקפידה, ובשנת 1800, כשהיה רק בן 18, היה הפך למפקד ראשי של צבא אוסטריה עקב המלחמות הנפוליאוניות.
הוא צעד קדימה לממלכת בוואריה, במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה ונתקל בצבאו של נפוליאון בונפרטה בהוהנלינדן, שם ספג תבוסה חמורה במהלך ה-3 בדצמבר, שבעקבותיה באה מפלה שנייה בזלצבורג ב-14 בדצמבר.
לאחר הסכם השלום בפברואר 1801 הוא הפך למנהל ראשי של מחלקות הביצור וההנדסה ברחבי האימפריה האוסטרית. במיוחד התעניין בשלום ורווחת טירול, ולאחר שכיהן כשר המלחמה בין השנים 1803–1805, מונה בשנה האחרונה לפיקוד על הצבא המוצב במחוז זה.
לאחר פרידתה של טירול מאוסטריה, הוא תכנן באמצעות מרד אזרחי התנגדות לצרפתים במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית בשנת 1809 נגד אדוניהם החדשים, ופיקד בהצלחה על הצבא שפעל שם ובחצי האי האפניני, והביס את המשנה למלך אז'ן דה בוארנה ב-16 באפריל בהתנגשות כוחות חשובה ליד סיציליה.
יוהאן נסוג כששמע על המצב הקריטי של וינה. בנסיגתו הוא ספג שתי תבוסות, וניסיון לאחד את כוחותיו עם אחיו בוואגראם הסתיים בכישלון צבאי. הוא התפטר מפיקודו זמן קצר לאחר שלום אוקטובר 1809, ואחר כך היה מעט מודאג בענייני הצבא. לבסוף הניצחון על נפוליאון במאה הימים בוצע בלי תמיכתו.
מדינאי.
הוא התגורר בגראץ, עיר שהעניק לה הטבות ציבוריות רבות, עד לשנת 1848, אז נבחר כעוצר הכס של האימפריה (רייך-ורוזר) על ידי הפרלמנט החוקתי של הקונפדרציה הגרמנית בפרנקפורט במהלך אביב העמים.
בתפקיד זה הוא התמסר בעיקר להגנה על האינטרסים של בית הבסבורג מפני ההשפעה ההולכת וגוברת של ממלכת פרוסיה; ומהלך זה הוא המשיך לאחר מינויו של המלך הפרוסי לנשיא הקונפדרציה. בתום תקופת כהונתו ב-20 בדצמבר 1849, שבינתיים הפכה לסמלית בלבד, הוא פרש שוב לגראץ.
אילן יוחסין.
הוא נישא בנישואים מאורגנים בשנת 1827 עם אנה פלוכל, בתו של מנהל דואר; מנישואיהם נולד בן אחד, פרנץ, רוזן מראן.
ולטר דניאל באטלי
ולטר דניאל באטלי (באנגלית: Walter Daniel Batley; 1850–1936) היה אמן שבסיסו באיפסוויץ'. אף שהיה ידוע בעיקר בנופיו, הוא צייר גם דיוקנאות, נופי עיר וסצינות ז'אנריות.
קורות חייו.
וולטר דניאל באטלי נולד בשנת 1850, בנו השני של מעצב בתים. כתוצאה ממחלת אבעבועות שחורות כילד, ולטר ואמו עברו להתגורר בפליקססטו בשנת 1860, בעודם שומרים על הבית באיפסוויץ'. הוא למד בבית הספר לאמנות באיפסוויץ' בין השנים 1868 עד 1873, חבר לכיתה של פרדריק ג'ורג' קוטמן וויליאם רוברט סימונדס. הוא עזב כדי להמשיך את לימודיו בדרום קנזינגטון ובבתי הספר המלכותיים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון.
בשנת 1874 הוא היה אחד מתשעת האמנים שנבחרו להעתיק את התמונות של רפאל. באותה שנה הוא זכה במדליית הזהב של דרום קנזינגטון על ציור בשחור לבן המבוסס על דמות יצוקה עתיקה.
בשנת 1878 הוא התחתן עם קתרין (קייטי) אמילי בירד באיפסוויץ', שם התיישבו. לזוג נולדו חמישה ילדים יחד.
קריירה.
אף שהפיק כמה פורטרטים מוקדמים, באטלי הראה העדפה לנופים. החל משנת 1874, הציג או שלח עבודה באופן קבוע לאקדמיה המלכותית, והמשיך בפרקטיקה זו עד לפחות שנות העשרים של המאה העשרים.
מקומות אחרים שבהם הוצגו עבודתיו כוללים את הגלריה לאמנות ווקר בליברפול, הגלריה לאמנות מנצ'סטר סיטי והחברה המלכותית לאמנים בריטיים. הוא הציג מדי פעם במועדון האמנות האנגלי החדש בלונדון ובסלון פריז. הוא היה חבר מייסד במועדון האמנות היפה איפסוויץ', שם הציג בין השנים 1874 עד 1935.
בתערוכת הבכורה שלו הציג כמה נופים של ערים ועיירות. עבודתו של באטלי הצליחה ונמכרה היטב באיפסוויץ'. ככל הנראה נסיעתו היחידה לאירופה הייתה לשווייץ בשנת 1882 והציג ארבעה נופי הרים שווייצריים לאחר שובו. באותה שנה הוא זכה להצלחה מיוחדת באקדמיה המלכותית לציור שכותרתו "בור קרייג הישן", שנמצא מחוץ לאיפסוויץ'. העבודה תוארה כ"בין הנופים האמנותיים ביותר".באטלי עשה גיחה קצרת מועד לסצינות הז'אנר, שנראה בציור "הצבעה ראשונה" שלו מ־1884. הוא תרם למועדון האמנות של וודברידג', שם זכה בפרס ראשון בשנת 1887 על ציור בצבעי שמן.
הוא ערך מדי פעם טיולים לקורנוול, יורקשייר ודרבישייר. עם זאת, איכות האור והשמים של מזרח אנגליה היו המיוצגים בצורה הטובה ביותר בנופיו. בשנות ה-90 של המאה ה-19, תוך שהוא מפגין תחושה רבה יותר לאווירה, החל באטלי למרוח את צבעיו במרץ ובחופש רב יותר.
באטלי ומשפחתו עברו בשנת 1898 לרושמיר סנט אנדרו, והתגוררו בבית חווה שכינה 'ליטל ראונדווד'. העצים והקוטג'ים שמסביב הפכו לנושאים המועדפים עליו. למרות היותו בשנות השישים לחייו, במהלך מלחמת העולם הראשונה התנדב לתפקידי סיור. בשנים אלה, ההכרה שלו בסגנון החופשי יותר התבטאה בציוריו ששלח לאקדמיה המלכותית, שם היו לו כמה דחיות.
ניתוח מוצלח בשנת 1919 החזירה את ראייתו הכושלת בגלל גלאוקומה. עם רוב ילדיהם מעבר לים, בשנת 1921 התיישבו באטלי ואשתו בפליקססטו, שם הנהרות והים סיפקו נושאים חדשים לבאטלי. כמה יצירות ראויות לציון נבעו מטיול באיי התעלה. בשנת 1928, באטלי העביר את מגוריהם שוב לאיפסוויץ'.
בשנת 1932 הציג באטלי בחוג האמנות נורפוק ונוריץ'. והוענקה לו תערוכת כבוד בגלריה לאמנות וולסי בשנת 1935.
באטלי נפטר ב־29 בספטמבר 1936. אשתו נפטרה שלוש שנים מאוחר יותר.
באטלי היה אמן סאפוק פופולרי, הידוע בחמימות צבעו, בביצועו העדין ובמגוון הנושאים. הוא זכה לשבחים מהאמן סטנהופ פורבס, ותואר כצייר "גאון לעבודות נוף".
רב מבשר גאון
התיאטרון הרומי בבוסרה
התיאטרון הרומי בבוסרה הוא תיאטרון רומי גדול בבוסרה במחוז דרעא שבדרום מערב סוריה.
היסטוריה.
התיאטרון נבנה ברבע השני או במחצית השנייה של המאה השנייה לספירה, והוא בנוי מבזלת שחורה. סביר להניח שהתיאטרון נבנה בתקופת שלטונו של טראיאנוס.
התיאטרון נבנה במקור מחוץ לחומות העיירה, אך מאוחר יותר היה מוקף לחלוטין על ידי מבצר איוביד.
התיאטרון ברוחב 102 מטר ויש בו מקומות ישיבה לכ-15,000 איש; לפיכך הוא מהגדולים ביותר בתרבות הרומית העתיקה.