האפקטיביות של מבצעי "בלאק באק" נותרה שנויה במחלוקת וכמה מקורות מתארים אותה כ"מינימלית". מסלול ההמראה המשיך לשמש את מטוסי התובלה הארגנטינאים עד סוף המלחמה, אם כי לאחר 1 במאי סיפקו רק 70 טונות ו-340 חיילים, וטיסות הבוקר הופסקו לאחר 4 במאי, כאשר תקיפות "בלאק באק" התרחשו בשעות הבוקר המוקדמות. וודוורד הצהיר כי הוא ציפה לכך שטיסות ההרקולס ימשיכו אחרי התקיפות, אך "לא היה אכפת לו יותר מדי מכך" שכן, בניגוד למטוסי קרב הן לא היוו איום ישיר על חיל הים. הבריטים היו מודעים לכך שטיסות הרקולס המשיכו משדה התעופה וניסו להפסיקן, דבר שהוביל להפלת C-130 ב-1 ביוני.
קומנדר נייג'ל וורד, שפיקד על טייסת 801 של מטוסי ההרייר, היה ביקורתי יותר כלפי המבצעים. להערכתו, כמות הדלק שנצרכה רק ב"בלאק באק 1" להטלת 21 פצצות, הייתה 1,800,000 ליטר (בעלות של 3.3 מיליון ליש"ט), כמות שהייתה יכולה להספיק ל-7,785 גיחות של מטוסי הרייר, שהיו יכולים להטיל במהלכן 2,357 פצצות.
מקורות ארגנטינאים אישרו טענות כי בגלל "בלאק באק" הועברו מטוסי מיראז' 3 מהאיים להגנה על היבשת. עם זאת, הרתעה זו אבדה כאשר גורמים בריטיים הבהירו כי לא יהיו תקיפות בבסיסי אוויר בארגנטינה.
תכנון ההפצצה התווה יעף בזווית 35 מעלות על פני המסלול, זאת במטרה להפיל לפחות פצצה אחת על המסלול ואולי שתיים. המטרה העיקרית הייתה מניעת שימוש במסלול על ידי מטוסי סילון; מבחינה זו המשימה הצליחה כיוון שתיקון המסלול בוטל ובעקבותיו היו מספר כמעט-תאונות. העובדה שהבריטים הצליחו לחדור דרך ההגנה האווירית הארגנטינאית ולתקוף את שדה התעופה מנעה שימוש במטוסי סילון במסלול של פורט סטנלי מכיוון שהארגנטינאים לא רצו להסתכן בהצבת מטוסים והתשתית הדרושה להפעלתם באיים זאת ללא קשר למבצעיות המסלול. מניעת שימוש במסלול על ידי מטוסי סילון הייתה חיונית בעיני האדמירל וודוורד להפחתת האיום של תקיפה אווירית על נושאות המטוסים הבריטיות. החל מ-1 במאי תקף הצי המלכותי את פורט סטנלי בהפצצות אוויריות על ידי מטוסי הרייר והפצצות מהים, במטרה לעכב את מאמצי התיקון הארגנטינאים. הארגנטינאים כיסו את המסלול בעפר במהלך היום, וגרמו להטעיית המודיעין הבריטי לגבי סטטוס התיקון והצלחת ההפצצות.
איב ארדן
איב ארדן (באנגלית: Eve Arden, נולדה בשם יוניס מרי קווידנס, באנגלית: Eunice Mary Quedens; 30 באפריל 1908 – 2 בנובמבר 1990) הייתה שחקנית קולנוע, רדיו, במה, וטלוויזיה וקומיקאית אמריקאית. היא הופיעה בתפקידים ראשיים ומשניים במשך כמעט שישה עשורים.
ארדן החלה את הקריירה שלה בברודוויי בראשית שנות ה-30. היא שיחקה בקומדיות רבות בין היתר עם האחים מרקס. היא קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט מילדרד פירס משנת 1945.
בהמשך הקריירה שלה שיחקה ארדן את המורה בסדרת הטלוויזיה "מיס ברוקס שלנו", תפקיד עליו זכתה בפרס אמי הראשון עבור השחקנית הראשית המצטיינת בסדרת דרמה. היא שיחקה גם כמנהלת בית הספר בסרטים "גריז" ו"גריז 2".
ראשית חייה.
איב ארדן נולדה כיוניס מרי קווידנס ב־30 באפריל 1908, במיל וואלי, קליפורניה, לצ'ארלס פיטר קוודנס, בנם של צ'ארלס הנרי אוגוסטוס קוודנס ומטה דיארקס, ולוסיל פרנק, בתם של ברנרד פרנק ולואיזה מרטנס. לוסיל, אמה התגרשה מאביה בגלל התמכרותו להימורים.
אף שלא הייתה קתולית, יוניס הצעירה נשלחה לבית ספר במנזר דומיניקני בסן רפאל, קליפורניה. לאחר מכן למדה בתיכון במיל וואלי עד גיל 16. לאחר שעזבה את בית הספר, הצטרפה לחבורת 'תיאטרון סטוק' בניהולו של הנרי "טרי" דאפי.
קריירה.
קולנוע.
את הופעת הבכורה שלה בקולנוע היא עשתה בשמה האמיתי בסרט "שיר האהבה" משנת 1929. הסרט היה אחת ההצלחות הראשונות של סרטי קולומביה. בשנת 1933 עברה להתגורר בניו יורק, שם קיבלה תפקידים משניים בהפקות בימתיות רבות בברודוויי . בשנת 1934 היא לוהקה למופע "שיגיונות זיגפלד" של זיגפלד פולי, התפקיד הראשון בו זכתה בשם הבמה איב ארדן. כשאמרו לה לאמץ שם במה לתוכנית אמצה לעצמה את שמה הפרטי איב משם הבושם "ערב (איב) בפריז" של חברת הקוסמטיקה "אליזבת ארדן" ואת שם משפחתה של הקוסמטיקאית אליזבת ארדן. בין השנים 1934 - 1941 הופיעה בהפקות נוספות בברודוויי ביניהן "המצעד" ו-"חם מאוד לחודש מאי".
תפקידי המסך הרבים הזכורים שלה כוללים תפקיד משנה כחברתה של ג'ואן קרופורד ב"מילדרד פירס" (1945), עליה קיבלה מועמדות לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. היא שיחקה לצד דני קיי בסרט "הנער מברוקלין" משנת 1946. לצידה של דוריס דיי היא שיחקה בסרט תה לשניים" (1950) וכמזכירתו של ג'יימס סטיוארט בסרט המתח של אוטו פרמינגר אנטומיה של רצח משנת 1959.
ארדן התוודעה לדור חדש של צופי קולנוע כשגילמה את מנהלת בית הספר גב' מקגי בסרט "גריז" (1978) וב"גריז 2" משנת 1982.
רדיו וטלוויזיה.
בזכות היכולת של ארדן לבצע תסריטים שנונים היא הופיעה תמידית ברדיו, והייתה לשחקנית קבועה בתוכנית הרדיו, הקצרה של דני קיי בשנת 1946, בה הופיעו בין היתר המוזיקאים הארי ג'יימס וליונל סטנדר.
המופע של קיי נמשך עונה אחת, אך כישרונה הקומי של ארדן הוביל לתפקידה הידוע ביותר, זה של המורה לאנגלית בתיכון מדיסון, קוני ברוקס, ב"מיס ברוקס שלנו". ארדן גילמה את הדמות ברדיו בין 1948 ל-1957, בגרסת טלוויזיה של התוכנית בין השנים 1952–1956 ובסרט עלילתי משנת 1956.
גילומה של ארדן את העלמה ברוקס היה כה פופולרי עד כי היא הפכה לחברת כבוד באיגוד החינוך הלאומי, קיבלה פרס משנת 1952 מטעם אגודת מורים במכללת המורים בקונטיקט "על האנשה של המורה האמריקני", ואף קיבלה הצעות עבודה להוראה.
חיים אישיים.
ארדן הייתה נשואה לנד ברגן בין השנים 1939 ל-1947. היא ניהלה מערכת יחסים ארוכה עם דני קיי בשנות הארבעים (ככל הנראה החל מעבודתם המשותפת בברודוויי.
היא הייתה נשואה לשחקן ברוקס ווסט. (1916–1984) משנת 1952 ועד מותו בשנת 1984 ממחלת לב, בגיל 67. לווסט ולה ארבעה ילדים; כולם למעט הצעיר אומצו.
מותה.
ב־12 בנובמבר 1990 נפטרה ארדן מדום לב, בגיל 82, בביתה, על פי תעודת הפטירה שלה. גופתה נשרפה ואפרה קבור בבית העלמין ווסטווד וילג 'פארק, ווסטווד, לוס אנג'לס, קליפורניה.
אדוארד גרל
אדוארד גרל (בגרמנית: August Eduard Grell; 6 בנובמבר 1800 – 10 באוגוסט 1886) היה מלחין, נגן עוגב ומורה למוזיקה גרמני.
ביוגרפיה.
אדוארד גרל נולד בברלין. הוא למד אצל קרל פרידריך צלטר ובהמלצתו בשנת 1817 קיבל משרת נגן עוגב בניקולאיקירכה בברלין. הוא התקבל לאקדמיה לשירה של ברלין והיה חבר בה שנים רבות. בשנים 1856–1876 האו היה המנהל של הארגון.
בשנת 1853 אדוארד גרל התקבל לאקדמיה פרוסית לאמנויות. בשנת 1864 הוענק לו פור לה מריט.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הוא נחשב לאחד האישים המצטיינים בחיי המוזיקה של ברלין, כמלחין פורה ורב-גוני במיוחד וכדוגל באידיאל המוזיקה הווקלית "העירומה", שירת קפלה. גרל הלחין בעיקר מוזיקה ווקאלית, כולל קנטטות, אורטוריות ואופרות. הוא היה בין מקדמי הכרה מחודשת של יצירות מאת ג'ובאני פלסטרינה.
אדוראד גרל היה מורה למוזיקה שנים רבות. גוסטב לאנגה נמנה עם תלמידיו.
ענף הדיג בישראל
ליליינטל בי-פלאן
ליליינטל בי-פלאן (שם במקור: Großer Doppeldecker) היה כלי טיס בתצורת דאון דו-כנפי למטרת גלישה אווירית שפותח על ידי המהנדס הגרמני אוטו ליליינטל בשנת 1895.
ליליינטל היה האדם הראשון שתכנן ובנה גלשן אוויר שיכול היה לשאת אדם. בשל תרומתו הרבה בתחום זה והמידע הרב שצבר בחקירות שניהל, ליליינטל נחשב לאחד האישים המוכרים והמשפעים ביותר מבין החלוצים בתחום התעופה. כלי התעופה אותו המציא מוכר כיום כגלשון אוויר.
מבנה.
הסיפון התחתון של "ליליינטל בי-פלאן" הוא בגודל זהה לזה ששימש בליליינטל נורמל-זגל-אפראט החד-כנפי של ליליינטל. הסיפון העליון אינו, כמו התחתון, מתקפל לחלוטין, אלא מתקפל באמצע, כך הרחפן מצטמצם בקלות לרוחב הניתן להעברה של קצת יותר משני מטרים.
הסיפון העליון שינה גם את התכונות המכניות לטיסה בהשוואה למטוס החד-כנפי. המרכז האווירודינמי תוכנן גבוה יותר ולכן הגביר את יציבות הטיסה, אך הפחית את סמכות השליטה לרוחב. המטרה של ליליינטל הייתה בסופו של דבר להשתמש ברוחות חזקות יותר כדי להשיג טיסות גלישה ארוכות.
הדאון היה יציב בשיפוע וגלגול וניתן היה להטיס אותו בבטחה בגובה בינוני באוויר חלק.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:כלי טיס]]
[[קטגוריה:דאייה]]
[[קטגוריה:כלי טיס גרמניים|ליליינטל בי-פלאן]]
[[קטגוריה:גרמניה: מדע וטכנולוגיה]]
[[קטגוריה:המצאות במאה ה-19]]
[[קטגוריה:גרמניה: המצאות]]
[[קטגוריה:1895 במדע]]
קלייסטנס
פרדריק סנדיס
אנתוני פרדריק אוגוסטוס סנדיס (באנגלית: Anthony Frederick Augustus Sandys; 1 במאי 1829 - 25 ביוני 1904), המכונה בדרך כלל פרדריק סנדיס, היה צייר, מאייר ושרטט בריטי, המזוהה עם הפרה-רפאליטים. הוא היה קשור גם לבית הספר לציירים בנוריץ'.
ביוגרפיה.
פרדריק סנדיס נולד בנוריץ', וקיבל את שיעורי האמנות המוקדמים ביותר מאביו, אנתוני סנדס, שהיה בעצמו צייר. ציוריו המוקדמים מראים כי היה לו כשרון טבעי לרישום זהיר ויפה. הוא התחנך בבית הספר נורוויץ' ומאוחר יותר למד בבית הספר לעיצוב נורויץ' בשנת 1846. באותה שנה הכירו בכישרונו באקדמיה המלכותית לאמנויות.
סנדיס התחתן עם ג'ורג'יאנה קריד, אך נישואים אלה נמשכו רק שלוש שנים, אם כי הם מעולם לא התגרשו. הוא ניהל רומן ארוך עם אישה אטלקית בשם קיומי גריי, שדיגמנה כמודל עבורו וגם עבור דנטה גבריאל רוזטי. לו ולגריי נולדו שתי בנות ושני בנים.