גאודינו שיחק בנוער של וולדהוף מנהיים ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1984. לאחר שלוש עונות בהן הבקיע תשעה שערים ב-60 הופעות, עבר גאודינו לשטוטגרט. עם שטוטגרט הגיע גאודינו לגמר גביע אופ"א בעונת 1989, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי של דייגו מראדונה. במשחק הראשון בנאפולי, הפסידה שטוטגרט בתוצאה 2-1, כשגאודינו כבש שער יתרון זמני לשטוטגרט. הגומלין בשטוטגרט הסתיים בתוצאה 3-3, שלא הספיקה לשטוטגרט ולגאודינו. בשנת 1992 זכה גאודינו באליפות הבונדסליגה, כאשר הוא היווה חלק מחוליית קישור עם מתיאס זאמר ולודוויג קוגל. סך הכל גאודינו שיחק שש עונות בשטוטגרט, בהן הבקיע 30 שערים ב-171 הופעות.
בשנת 1993 עבר גאודינו לאיינטרכט פרנקפורט, ובעונתו הראשונה הצליח במדי הקבוצה שהייתה באותה תקופה קבועה בצמרת הבונדסליגה. הצלחה זו סייעה לגאודינו להגיע לסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 1994. גאודינו הושאל בפגרת החורף של עונת 1994/95 למנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, שם הבקיע שלושה שערים ב-20 הופעות, וסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה. בעונת 1995/96 הושאל לקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית.
בקיץ 1997 עזב גאודינו את פרנקפורט, לאחר שצבר 75 הופעות בונדסליגה והבקיע 16 שערים בתקופות בהן לא היה מושאל, וחתם בפ.צ. בזל לעונה אחת, בה הבקיע עשרה שערים ב-30 הופעות. בתום עונה זו חתם גאודינו בבוכום, גם שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע שני שערים ב-20 הופעות. בתום עונה זו, חתם גאודינו באנטליהספור מליגת העל הטורקית. במועדון זה שיחק גאודינו שלוש עונות, ועזב את הקבוצה לאחר שירד ליגה בעונת 2002. בשנת 2003 הופיע 13 פעמים במדי וולדהוף מנהיים, הקבוצה בה גדל, ובשנה זו פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית.
לגאודינו חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע שער אחד. גאודינו זומן על ידי המאמן ברטי פוגטס לסגל הגרמני למונדיאל 1994, בו הודחה הנבחרת ברבע הגמר על ידי נבחרת בולגריה, אך לא שיחק דקה אחת.
לאחר הפרישה.
בשנת 2006 השתתף גאודינו במשחק צדקה בין נבחרת גרמניה לנבחרת אנגליה, לציון 40 שנה לזכייה האנגלית במונדיאל 1966. במשחק זה לקחו חלק כוכבי עבר וידוענים.
ביולי 2015 מונה גאודינו למנהל הספורטיבי בקבוצת רויטלינגן 05.
תארים.
עם שטוטגרט:
קהילות שו&quot;ם
קהילות שו"ם (או: שו"מ) הוא כינוי מקובל לקהילות היהודיות בערים שפייר, וורמס ומיינץ (שפיירא, וורמייזא ומגנצא) שעל גדות נהר הריין. הקשר בין שלוש הקהילות התבטא, בין השאר, בתקנות קהילתיות משותפות שנקראו על שמן: תקנות שו"ם. שלש קהילות אלה נפגעו בגזירות תתנ"ו כתוצאה ממסעי הצלב.
הקשר בין הקהילות וכריכתן יחד החל באופן רשמי במאה ה-12, לאחר גזירות תתנ"ו, למרות שקשרים ביניהן היו קיימים עוד קודם לכן. קשר זה נמשך באופן מעשי או סמלי עד חורבן הקהילות בשואה.
בחודש יולי 2021 הכריזה אונסק"ו, סוכנות החינוך של האו"ם, על הכללתן של שלוש קהילות שו"ם ברשימת אתרי המורשת העולמיים על שום היותן ערש התרבות היהודית באירופה.
יסוד הקהילות.
ההתיישבות היהודית באזור נהר הריין היא ללא ספק מהוותיקות ביותר של יהדות אשכנז. ממצאים ארכאולוגיים ומסמכים היסטוריים מעידים על התיישבות יהודית באזור עוד משלהי העת העתיקה וראשית ימי הביניים. יחד עם זאת, הנחת המוצא המחקרית היא כי קהילות חבל הריין (ובראשן קהילות שו"ם) נוסדו, או לכל הפחות קיבלו חיזוק של ממש, עם הגעת משפחת קלונימוס מרומא למגנצא והקמת ישיבה בעיר בסביבות המאה ה-10.
במאה ה-11 היו כבר שלוש הערים למרכזים יהודיים בעלי השפעה רבה: רבינו גרשום "מאור הגולה" (הידוע באיסור על ריבוי נשים ועל גירוש אישה בעל כורחה) פעל במגנצא בראשית המאה ה-10, לצד רבי שמעון הגדול. תלמידי-חכמים אלו לא פעלו בחלל ריק, וקדמו להם רבנים, כדוגמת רבי יהודה הכהן ליאונטין הזקן ורבי משולם בן קלונימוס, אולם לדמויות אלו השפעה רבה החורגת מגבולות העיר.
אחריהם התפתחו ישיבות שבראשן עמדו תלמידיו וחכמים אחרים: ישיבת חכמי לותיר בראשות רבי אליעזר הגדול בן יצחק במגנצא, ישיבתו של רבי יעקב בן יקר ורבי יצחק הלוי בוורמיזא וישיבתו של רבי אליקים בן משולם בשפיירא. חשיבות שלוש הערים לא הייתה שווה, ומגנצא הייתה החשובה שבהן.
הקיסר היינריך הרביעי העניק לקהילות חבל הריין כתבי הגנה שונים. בין השאר קבע היינריך בכתבי ההגנה שלו כי יהודי הערים יהיו פטורים ממכס וכי הקהילות יעמידו בראש כל אחת מהן "בישוף", שייבחר על ידי הקהילה.
תקנות שו"ם.
לאחר חורבן הקהילות בגזירות תתנ"ו (1096), נוצר צורך להסדיר את אופי התנהלות הקהילות כלפי השלטונות המקומיים. צורך זה נוצר בעיקר בשל שינוי אופי הקהילה ופרנסתה, מקהילה שהתפרנסה בעיקר ממסחר בין-עירוני ורוכלות לקהילות שהתפרנסו מהלוואה בריבית לתושבי העיר הלא-יהודיים.
תקנות שו"ם הוסדרו בשלוש ועידות שונות של רבני האזור: הראשונה שבהן התקיימה במגנצא בשנת תתקנ"ו (1196). נראה שבראש הוועידה עמדו רבי יוסף ב"ר עתניאל "איש הלבנון" ורבי דוד ב"ר קלונימוס ממינצבורג, תלמידו של רבנו תם.
ועידה שנייה התקיימה אף היא במגנצא עשרים וארבע שנים לאחר מכן, בשנת תתק"ף (1220). בוועידה זו התכנסו שוב חכמי הדור וראשי הקהילות, וחתמו בשנית על תקנות מגנצא הראשונות.
ועידה שלישית התכנסה בחודש תמוז שנת תתקפ"ג (1223) ככל הנראה בשפיירא, בראשות רבנים ונכבדים מקהילות שו"ם, ובהּ עסקו בתקנות נוספות שחודשו בה. על תקנות אלו חתמו גדולי הדור, בהם הרוקח, רבנו דוד ב"ר שאלתיאל (תלמיד ראבי"ה, אב"ד קהילת לורך), רבנו יהודה ב"ר משה הכהן ממגנצא (הר"י כ"ץ, רבו של מהר"ם מרוטנבורג) ועוד.
חלק מתקנות אלו חזרו ואושררו שוב ושוב על ידי רבני הקהילות במרוצת השנים, בעיקר כשנוצר צורך לעדכן את נוסח התקנות ולהתאימן לצורכי הקהילות מחדש. כך למשל בשנת קמ"א (1381) התכנסה במגנצא ועידה בראשות תשעה רבנים ואישרה נוסח שונה במקצת של תקנת החליצה (המבטיחה כי במקרה בו מת הבעל ללא יורשים ואשתו זקוקה לחליצה, תתחלק ירושתו בין האלמנה ובין אחיו החולץ).
רובן של תקנות שו"ם נתקנו כתגובה לבעיות מקומיות וייחודיות של קהילות אשכנז וצרפת בימי הביניים. מסיבה זו נהגו רובן רק במקומן ובשעתן, אך לא התפשטו מעבר לקהילות שבהן נתקבלו, ולא שרדו מעבר לתקופה שבהּ נצרכו. מיעוטן של התקנות הפך לחלק מההלכה המקובלת בקרב יהדות אשכנז ואף מעבר לה.
סיכום חיובי
סיכום חיובי - לשאת ולתת בלי לוותר הוא ספר מאת פרופ' רוג'ר פישר ופרופ' ויליאם יורי - שניהם מאוניברסיטת הרווארד - והוא מתאר שיטה לטיפול בחילוקי דעות בין אנשים במקרים שונים. השיטה פותחה במסגרת פרויקט המשא ומתן של אוניברסיטת הרווארד.
הכותבים יוצאים מנקודת הנחה שבני אדם נושאים ונותנים על בסיס יום יומי, ובספרם מסבירים מהי הגישה הנכונה לגשת למשא ומתן לגעת, או לחלופין מה לייעץ לצד שמשתתף במשא ומתן. השיטה סותרת את הטענה לפיה משא ומתן יכול להיות "רך" או "נוקשה" בלבד, ומציגה דרך שלישית - משא ומתן מבוסס על עקרונות. במקום להתבסס על תהליך מיקוח שבו כל צד מציג לצד השני את מה שהוא מוכן או לא מוכן לעשות, השיטה מבקשת להכריע בשאלות לגופן, ולחפש את הרווחים ההדדיים בכל סיטואציה, ובו בזמן לעמוד בתוקף על כך שהתוצאה תהיה מיוסדת על אמות מידה הוגנות שאינן תלויות ברצונות שום צד.
הספר תורגם לעברית ויצא לראשונה בישראל בשנת 1983 - התשמ"ג, בהוצאת "כיוונים" בע"מ.
G.fast
G.fast הוא תקן DSL לקווי תקשורת הקצרים מ-400 מטר, המאפשר קצב נתונים בטווח של בין 150 מס"ש ל-1 גס"ש, תלוי במרחק קו התקשורת, כאשר הקצב הגבוה מושג רק בקו תקשורת קצר מאוד.
פירוט רשמי לתקן נוסח כ-ITU-T G.9700 ו-G.9701, כאשר ניתן אישור ל-G.9700 באפריל 2014 ול-G.9701 בדצמבר 2014. השם G.fast הוא ראשי תיבות רקורסיביים של fast access to subscriber terminals (גישה מהירה למנויים), האות G מסמלת את סדרה G בהמלצות ה-ITU-T. ערכת שבבים ראשונה הוצגה באוקטובר 2014 עם צפי לחומרה מסחרית בשנת 2015, ותכנון לפריסה ראשונה בשטח בשנת 2016.בישראל, חברת בזק בוחנת את ה-G.fast ובינואר 2016 החלה בניסוי בעיר מודיעין.
טכנולוגיה.
אפנון.
ב-G.fast המידע מקודד באמצעות אפנון OFDM, כפי שמתרחש בתקן VDSL2 וברוב תקני ה-ADSL. ב-G.fast עד 12 Bit פר תדר DMT, בהשוואה ל-15 ב-VDSL2.
הגרסה הראשונה של G.fast תציג פרופיל עבודה של 106 מה"צ, עם פרופילים של 212 מה"צ המתוכננים להמשך, וזאת בהשוואה לפרופילים של 8.5, 17.664 או 30 מה"צ ב-VDSL2. טווח תדרים זה חופף לטווח שידורי רדיו FM בתדרים 87.5 ו-108 מה"צ, וכן מגוון שירותי רדיו צבאיים וממשלתיים. על מנת להגביל את ההפרעות, ITU-T G.9700 מפרט סט של כלים שנועדו להגדיר את עוצמת הצפיפות הספקטרלית של האות. על מנת לאפשר תאימות לאחור עם תקני ADSL2 ו-VDSL2 התדר ההתחלתי יכול להיות מוגדר ל-2.2, 8.5, 1717.664 או 30 מה"צ בהתאמה.
כיווניות התקשורת (Duplex).
G.fast משתמש בתקשורת על פי חלוקת זמן (TDD) שבה ניתן חלון זמן לכל צד להעביר את המידע, בשונה מ-ADSL2 ו-VDSL2 שם מבוצעת תקשורת על פי חלוקת תדר, שבו כל צד משתמש בתדרים שונים על מנת להעביר את המידע. תמיכה ביחסים סימטריים בין 90/10 ו-50/50.
קידוד ערוץ.
יישום forward error correction (בקיצור FEC) באמצעות קוד טרילס וקוד ריד-סולומון דומה לזה שב-VDSL2. אך ה-FEC אינו נותן הגנה טובה מפני רעש.
Vectoring.
ביצועים במערכות G.fast מוגבלים בשל תופעת השראה אלקטרומגנטית (crosstalk) בין הזוגות השזורים הרבים הנמצאים בארון התקשורת. ביטול far-end crosstalk, הנקרא גם vectoring, הוא יישום חובה ב-G.fast.
ביצועים.