בשנת 1946 נוסד בית הספר לאמנות "המדרשה" כמדרשה למורים לציור ולמלאכה של זרם העובדים על ידי אליהו בילס ואהרון אבני. המדרשה פעלה באותם ימים כסמינר ערב במבנה של בית ספר יסודי בתל אביב. כעבור זמן הופרדה הוראת המלאכה מהוראת הציור. ושמה הוסב ל"מדרשה למורים לציור". בשנת 1964 המדרשה עברה לבעלות משרד החינוך והתרבות. שנתיים לאחר מכן עברה למתכונת של לימודי יום. בין השנים 1980-1966 מנהל המדרשה רן שחורי תחת כהונתו של שחורי עברה המדרשה בשנת 1972 למבנים בהרצליה, שהועמדו לרשות משרד החינוך והתרבות על ידי העירייה. באותה עת הפכה דמותו של רפי לביא, שהחל ללמד אמנות במוסד בשנת 1965, למרכזית. לביא, פיתח במדרשה שיטת הוראה שהסתמכה יותר על הבנת שפת האמנות מאשר על טכניקה ומיומנויות אמנותיות. תחת השפעתו התפתחה קבוצה של אמנים, כגון מיכל נאמן, נורית דוד, תמר גטר, דגנית ברסט ואחרים שזוהו עם סגנון "דלות החומר".
בשנת 1977 עברה המדרשה שוב, הפעם לרמת השרון. באותה שנה הוקם בה המכון להכשרת מדריכים לאמנויות. בשנת 1980, התמנה לתפקיד מנהל המדרשה הצייר שלמה ויתקין, שכיהן בתפקיד עד שנת 1997. במהלך כהונתו, בשנת 1987, התאחדה המדרשה עם המכללה האקדמית בית ברל. בשנת 1989 הוקמה מסגרת הלימודים לאמנות "המדרשה הפתוחה", הקרואה היום "תוכנית לימודים אישית באמנות" והמחלקה לטיפול באמנות.
בשנת 1995 העתיקה המדרשה את מיקומה ל"קלמניה" שבמכללת בית ברל, והוקמה בה המחלקה ללימודי קולנוע. בשנת 1997 החליף האמן יאיר גרבוז את ויתקין בראש הנהלת המדרשה. בשנת 1999 הפכה המדרשה למוסד אקדמי וקבלה הסמכה מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון B.Ed.F.A באמנות. בשנת 2008 קיבלה המדרשה אישור נוסף מהמועצה להשכלה גבוהה, לפתיחת תוכנית לימודים לתואר שני M.Ed בחינוך לאמנות.
ב-2009 התמנה האמן דורון רבינא לתפקיד ראש בית הספר ונפתחה תוכנית לימודים לתואר ראשון B.Ed.F.A בקולנוע. בשנת 2010 נפתחה תוכנית ללימודי המשך באמנות ובשנת 2011 נפתחה המכינה ללימודי אמנות במגזר הערבי. ב-2013 קיבלה התוכנית לתואר שני בחינוך לאמנות הסמכה סופית למתן תואר. בשנת הלימודים תשע"ד עברה מכללת בית ברל למבנה פקולטטי, ושמה הרשמי של המדרשה הפך להיות ״הפקולטה לאמנויות – המדרשה״. במשך השנים הפעילה המדרשה מספר גלריות לאמנות במתחם קלמניה וגם בתל אביב. מאז שנת 2014 פועלת גלריית המדרשה הירקון 19 בתל אביב-יפו. ב-2014 מונה האמן גבי קלזמר לדקאן הפקולטה וב-2018 החליף אותו אמן הווידאו והמיצב גיא בן-נר.
דניה קרת-מאיר
דניה קרת-מאיר (נולדה ב-1953) הייתה שופטת בכירה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו בדימוס.
ביוגרפיה.
דניה קרת-מאיר נולדה בשנת 1953 בשווייץ. ב-1960 עלתה למדינת ישראל. היא גדלה במועצה המקומית סביון וב-1971 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון בן צבי שבקריית אונו. באותה שנה התגייסה קרת-מאיר לצבא הגנה לישראל ושירתה שם עד 1973.
בשנת 1978 סיימה בהצטיינות את לימודיה הגבוהים במשפטים כבוגרת אוניברסיטה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1976–1978 התמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו ובמשרד עורכי דין. ב-1978 הוסמכה כעורכת דין. ב-1979 סיימה בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני במשפטים. בשנים 1979–1980 עבדה כעורכת דין שכירה. בין השנים 1981–1992 היא עבדה כיועצת משפטית בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנים 1977–1983 שימשה כאָסִיסִטֶנְטִית באוניברסיטת תל אביב.
בחודש אפריל 1992 נבחרה לשופטת בבתי משפט השלום במחוז תל אביב ובאוקטובר 2000 נבחרה להיות סגנית נשיא בתי משפט השלום במחוז תל אביב. בחודש דצמבר 2002 מונתה לכהונת שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובפברואר 2016 מונתה לכהונת שופטת בכירה בבית המשפט המחוזי בתל אביב. ב-24 באוגוסט 2010 מונתה יחד עם השופטים ח'אלד כבוב ורות רונן להיות שופטת במחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בתל אביב (בית המשפט הכלכלי) לאחר שאושרה בכנסת הצעת החוק להקמת בית המשפט הכלכלי הראשון בישראל בידי נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש.
היא פרשה מתפקידה בחודש פברואר 2017 והוחלפה בידי השופט מגן אלטוביה.
נקשניים
נקשניים (שם מדעי: Alpheidae) היא משפחה של פרוקי-רגליים מימיים הדומים לחסילונים ומאופיינים על ידי צבתות אי-סימטריות, אשר הגדולה שבהן מסוגלת בדרך כלל לייצר צליל חזק מאוד. הנקשניים נקרא גם "חסילון האקדח" או "חסילון האלפאיד".
המשפחה היא מגוונת ברחבי העולם בתפוצתה, - כ-1119 מינים בתוך 45 סוגים או יותר. שני הסוגים הבולטים ביותר הם Alpheus ו-Synalpheus, עם מספר מינים של 250 ו-100, בהתאמה. רוב הנקשניים מצליחים לחפור מאורות והם תושבים נפוצים של שוניות אלמוגים, סיגראסים, ושוניות צדפות. בעוד שרוב המינים נמצאים במים טרופיים וחופים מימיים טרופיים, הסוג Betaeus מתגורר בימים קרים, והסוג Potamalpheops נמצא רק במערות מים מתוקים.
במושבות, הנקשן יכול לתקשר קולית מתחת למים. הנקשניים הם המקור העיקרי של רעש באוקיינוס.
תיאור.
אורך הנקשן הוא כ-3–5 ס"מ. הוא בולט במיוחד בגלל זרועו הגדולה באופן לא פרופורציונלי, שגודלה כחצי מגודל גופו של הנקשן. הצבת יכולה להיות על כל זרוע בגוף, בניגוד לרוב זרועות השרימפס שבסופן צבתות טיפוסיות. במקום זאת יש לו מאפיין דמוי אקדח העשוי משני חלקים. מפרק המאפשר לחלק "פטיש" לנוע אחורנית לתוך זווית ישרה, כאשר הוא משוחרר. הוא חודר לתוך החלק השני של הצבת, ופולט גל חזק מאוד של בועות אוויר המסוגלות להמם דגים גדולים ולשבור זכוכית, דבר המקשה מאוד על גידול הנקשן באקווריום רגיל.
אקולוגיה.
כמה מינים של נקשן חולקים מאורות במערכת יחסים סימביוזית. המאורה בנויה ומטופחת על ידי הנקשן ודג הגובי מספק הגנה על ידי שמירה. הנקשן שומר על קשר עם דג הגובי באמצעות האנטנות שלו. דג הגובי מתריע לנקשן כשיש סכנה באמצעות תנועת זנב אופיינית, ולאחר מכן שניהם נסוגים לתוך המאורה המשותפת. עד כה נצפה קשר זה במינים אלה המאכלסים את בתי הגידול של שוניות האלמוגים.
ההתנהגות החברתית התגלתה אצל "Synalpheus" (סוג). ומין כמו Synalpheus regalis החי במושבות בתוך ספוגים שיכולים להיות מעל 300 חברים, כולם צאצאים של נקבה אחת גדולה, ואולי זכר אחד. הצאצאים נחלקים לעובדים המטפלים בחיילים צעירים (בעיקר זכרים) המגנים על המושבה בצבתותיהם הענקיות.
לנקשן יכולת להפוך את הצבתות לאחור. אם הנקשן מאבד את הגפיים החסרות צבת, תיווסף התוספת לצבת הקטנה יותר. מחקרי מעבדה הראו כי ניתוק העצב של הצבת גורם להמרה של איבר קטן לתוך צבת בצד השני. תופעה זו של סימטריה צבתית בחטיפת נקשן תועדה רק פעם אחת בטבע.
אפקט ההקשה.
הנקשן מתחרה עם בעלי חיים גדולים ממנו בהרבה כגון ראשתן ולבנתן על התואר "בעל החיים הרועש ביותר בים". הנקשן סוגר את הצבת המיוחדת כדי ליצור בועות שיוצרות לחצים אקוסטיים של עד 80 kPa במרחק של 4 ס"מ מן הצבת. כפי שהוא משתרע מתוך הצבת, הבועות מגיעות במהירויות של 100 קמ"ש ומשחרר צליל שמגיע ל-218 דציבלים. הלחץ חזק מספיק כדי להרוג דגים קטנים. הוא מתאים לרמת לחץ של אפס עד שיא של 218 דציבלים ביחס למיקרוסקל אחד (dB re 1 μPa), שווה ערך לרמת מקור של אפס עד לשיא של 190 dB 1 μPa במרחק הייחוס הסטנדרטי של 1 מטר. השיאים נמדדו  ברמות המקור בין 185 ו-190 פסקלים ב-1 מטר, בהתאם לגודל של הצבת. ערכים דומים מדווחים על ידי פרגוסון וקלירי. משך הזמן של נקישה הוא פחות מאלפית השנייה.
הצבת יכולה גם לייצר  מן הבועות שקורסות. כאשר הבועות קורסות, הן מגיעות לטמפרטורות של מעל 4,700 מעלות צלזיוס. לצורך השוואה, טמפרטורת פני השטח של השמש מוערכת כ-5,500 מעלות צלזיוס. האור הוא בעוצמה נמוכה יותר מאשר האור המיוצר על ידי טיפוסי אך אינו גלוי לעין בלתי מזוינת. סביר להניח שמדובר בתוצר לוואי של גל ההלם ללא משמעות ביולוגית. עם זאת, זה היה המופע הראשון הידוע של חיה בהפקת אור על ידי אפקט זה. לאחר מכן התגלה כי קבוצה אחרת של סרטנים, חסילוני גמל שלמה, מכילה מינים אשר יכולים להכות כל כך מהר עם כוח כזה כדי לגרום לבועות .
הנקישה משמשת לציד (ומכאן שם חלופי "אקדח שרימפס"), ולתקשורת. בזמן הציד, הנקשן בדרך כלל טמון במקום מוסתר, כגון מאורה. לאחר מכן מרחיב את האנטנות החוצה כדי לקבוע אם דגים עוברים בסביבת המאורה. ברגע שהוא מרגיש תנועה ממרחק של סנטימטרים מתוך מקום מחבואו, הוא מושך בחזרה את הצבת, ומשחרר את הבועות אשר מהממות את הטרף, ואז מושך אותו למאורה ואוכל אותו.
מינים.
יותר מ-620 מיני נקשניים מוכרים כיום. וכ-45 סוגים. הגדול שבהם הוא "Alpheus" עם 283 מינים, ו-"Synalpheus" עם 146 מינים.
מפלגת הנוצרים הדמוקרטים
מפלגת הנוצרים הדמוקרטים (בשוודית- Kristdemokraterna) היא מפלגה שמרנית בשוודיה. המפלגה הוקמה בשנת 1964 והכניסה לראשונה ייצוג לריקסדאג בשנת 1985 (באמצעות שיתוף פעולה עם מפלגת המרכז). המפלגה דוגלת בליברליזם כלכלי ובשמרנות.
היסטוריה.
התנועה הוקמה כמחאה כנגד החלטת ממשלת שוודיה להוציא תכנים דתיים מהחינוך היסודי. התנועה בתחילה ארגנה הפגנות המוניות וארגנה עצומה שנחתמה על ידי 2.1 מיליון איש. עד סוף שנת 1964 כבר היו חברים במפלגה כ-11,500 איש.