רמספלד נולד בשיקגו, אילינוי וגדל בפרבר המבוסס, וינטקה . רמספלד היה חניך בתנועת הצופים ואף קיבל את אות "צופה העיט" (Eagle Scout) בשנת 1949, ההישג הגבוה ביותר שניתן לקבל בתנועת הצופים של אמריקה. במהלך שנת 1949 רמספלד התגורר והתנדב בחוות הצופים פילמונט. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת פרינסטון. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צי ארצות הברית והוסמך כסג"ם. מיד לאחר סיום לימודיו בשנת 1954 התגייס לצי, השלים קורס טיס והוסמך כטייס קרב ושירת בין היתר כמדריך טיסה. בשנת 1957 השתחרר משירותו בצי, אולם הוסיף לשרת במילואים. בשנים 1963–1969 שימש כנציג המחוז ה-13 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר מכן שימש רמספלד כשגריר ארצות הברית לנאט"ו ובמגוון תפקידים תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון, ביניהם יועץ לנשיא. תחת הנשיא ג'רלד פורד שימש כראש הסגל של הבית הלבן ובשנים 1975–1977 שימש כמזכיר ההגנה ה-13. ב-1977 הוענק לו תואר הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 2001 מינה אותו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש למזכיר ההגנה בממשלו. רמספלד שימש בתפקיד במהלך פיגועי 11 בספטמבר ובהמשך לכך במהלך מלחמת אפגניסטן. רמספלד נחשב לאחד מהוגיה, מעצביה ומוביליה של מלחמת עיראק. כמזכיר ההגנה בכהונתו השנייה יזם רמספלד והוביל שורה של רפורמות בכוחות המזוינים של ארצות הברית במטרה להתאים אותם לעימותים המודרניים. בין היתר פיטר את מפקד צבא היבשה והחליפו בפיטר סקומייקר, שחזר לשם כך מפרישה לשירות פעיל, ערך שינוי באופן הרכש וההצטיידות, המשיך את התהליך של צמצום והקטנת הכוחות המזוינים. בשתי המערכות, באפגניסטן ובעיראק, דרש רמספלד כי המערכה תחל מהר ככל האפשר ומבלי להמתין עד לצבירת סדרי הכוחות שביקשו מפקדי הצבא, שנראו מוגזמים בעיניו.
הלך לעולמו ב-29 ביוני 2021 בגיל 88.
התנגדותו לשחרור ג'ונתן פולארד.
רמספלד התנגד באופן תקיף לשחרורו או חנינתו של המרגל ג'ונתן פולארד. בשנת 1998, כתגובה לדיווחים בתקשורת על כך שהנשיא קלינטון שוקל לתת חנינה לפולארד, ראמספלד שיגר מכתב לנשיא וביקש ממנו שלא להעניק את החנינה. במכתב נטען ששחרורו של פולארד עומד בניגוד לאינטרסים של ארצות הברית והוא חתום על ידי שבעה מזכירי הגנה לשעבר כולל רמספלד עצמו. בסופו של דבר, קלינטון החליט שלא להעניק חנינה לפולארד.
גם לאחר קביעת מועד שחרורו של פולארד בנובמבר 2015, דבק ראמספלד בהתנגדותו לשחרור, וטען כי מדובר ב"רעיון גרוע".
התפטרותו.
לפני מלחמת עיראק ובמהלכה טען רמספלד כי לעיראק יש תוכנית נשק פעילה להשמדה המונית - מאגרים שמעולם לא נמצאו, ולמעשה גם לא הייתה להם עדות של ממש בדו"חות המודיעין עת הכריז על כך. פקידי ממשל בוש טענו גם כי התקיימו יחסים מבצעיים בין אל-קאעידה לסדאם חוסין. דו"ח המפקח הכללי של הפנטגון מצא כי עוזרו המדיני של רמספלד, דגלאס פיית, "פיתח, הפיק ואז הפיץ הערכות מודיעיניות חלופיות בנוגע ליחסי עיראק ואל-קאעידה, שכללו כמה מסקנות שאינן עולות בקנה אחד עם הקונצנזוס של קהילת המודיעין, למקבלי ההחלטות הבכירים".
בשנת 2006 הוטחה ברמספלד ביקורת קשה עקב המצב הקשה במלחמה בעיראק. רמספלד נחשב, מבין ראשי הממשל, מהתומכים העיקריים ביציאה למלחמה. עיקר הטענות היו על התמקדות במלחמה ללא חשיבה מספקת על המצב שיבוא בעקבותיה ועל כך שקיצץ מתקציב מטוס הקרב ה-F-22. ביקורת הייתה גם בנושאים צבאיים ובמרכזה מכתב של שמונה גנרלים ואדמירלים לשעבר שקראו לרמספלד להתפטר. בנוסף, נמתחה ביקורת רבה על האישור שניתן על ידי רמספלד לשיטות חקירה אלטרנטיביות, שנטען כי עלו כדי עינויים. ידוע, בהקשר זה, מה שזכה לכינוי "מזכר רמספלד", שעמד במוקד ספרו הביקורתי של פיליפ סאנדס, צוות הטרור - מזכר רמספלד והבגידה בערכים האמריקאיים.
הנשיא בוש הביע בו תמיכה. גם בתקופה שלפני הבחירות לבית הנבחרים האמריקני בשנת 2006, טען הנשיא בוש במספר הזדמנויות שרמספלד יישאר בתפקיד מזכיר ההגנה כל עוד הוא משמש כנשיא. אולם לאחר הבחירות בהן איבדו הרפובליקנים את השליטה בבית לטובת הדמוקרטים לאחר 12 שנים, בוש הודיע שרמספלד יתפטר מתפקידו כמזכיר ההגנה. רפובליקנים רבים ראו את ההודעה על ההתפטרות כמאוחרת מדי, שכן היו סבורים שהיו זוכים בקולות רבים יותר לו המצביעים ידעו על ההתפטרות.
בוש מינה לתפקיד מזכיר ההגנה את ד"ר רוברט גייטס. במסיבת עיתונאים בה הודיע הנשיא על התפטרותו של ראמספלד ומינויו של גייטס, הוא טען שאמריקה והעולם בטוחים יותר בשל שירותו ומנהיגותו של דונלד רמספלד.
טד קנדי
אדוארד מור "טד" קנדי (באנגלית: Edward Moore "Ted" Kennedy; 22 בפברואר 1932 - 25 באוגוסט 2009) היה פוליטיקאי אמריקאי בולט מטעם המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס מ-1962 עד למותו ב-2009. קנדי הוא בנו של ג'וזף קנדי ואחיהם הצעיר של ג'ון פיצג'רלד קנדי, הנשיא ה-35 של ארצות הברית, ושל הסנאטור רוברט קנדי, אשר שניהם היו קורבנות להתנקשות. קנדי נולד בבוסטון, מסצ'וסטס למשפחת קנדי, לימים אחת המשפחות הבולטות ביותר בפוליטיקה האמריקאית. הוא כיהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס מ-1962 ובעת מותו היה הסנאטור הוותיק ביותר בסנאט האמריקני, פרט לרוברט בירד, כשהוא מכהן במשך כמעט ארבעים ושבע שנים. הוא היה הבן של ג'וזף קנדי האב שהאריך ימים יותר מכולם. בנוסף, בנו הוא פטריק קנדי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
אל הסנאט נכנס קנדי בגיל שלושים, לאחר שנבחר בבחירות מיוחדות במסצ'וסטס בנובמבר 1962. הוא החליף את אחיו, ג'ון, שעזב את הסנאט ונבחר לנשיאות. הוא נבחר לכהונה מלאה בת שש שנים בבחירות ב-1964, ולאחר מכן נבחר שוב עוד שבע פעמים. פרשת צ'פקווידיק ב-1969 הובילה למותה של מרי ג'ו קופצ'נה, שהייתה איתו במכונית. קנדי הודה באשמה ובכך שעזב את האזור, ונשפט לחודשיים על תנאי. התקרית הובילה לפגיעה בסיכוייו להיבחר לנשיאות. בניסיונו היחיד, במהלך הבחירות ב-1980, הוא הפסיד לנשיא הדמוקרט היוצא, ג'ימי קרטר, שלאחר מכן הפסיד בעצמו לרונלד רייגן הרפובליקני בבחירות הכלליות.
קנדי נודע בשל כישרון הנאום שלו. הוא הספיד ב-1968 את אחיו רוברט, וב-1980 קרא להגשמת החלום הליברלי. הוא נחשב ל"אריה של הסנאט" במהלך כהונתו הארוכה. הוא כתב יותר משלוש מאות חוקים שעברו. קנדי היה ליברל מובהק, ותמך במעורבות ממשלתית, בצדק חברתי וכלכלי, אולם גם עבד עם הרפובליקנים כדי להגיע לפשרות. קנדי העביר חוקים רבים, כמו חוק ההגירה והאזרחות של 1965, חוק הסרטן הלאומי ב-1971, חוק אספקת ביטוח בריאות ב-1985, חוק נגד האפרטהייד ב-1986, חוק למען בעלי מוגבלויות ב-1990, חוק זכויות האזרח ב-1991, חוק לבריאות הנפש, חוק לתוכנית בריאות לילדים, חוקי חינוך וחוק שירות. בשנות האלפיים, ניסה להוביל רפורמה בהגירה. לקראת סוף ימיו, בכהונתו של ברק אובמה, תמך בניסיונותיו לחוקק ביטוח בריאות ממלכתי, מטרה שהגדיר כמטרת העל שלו.
בסוף ימיו נחשב לדובר בולט בזכות הפרוגרסיביות. ב-2008 אושפז לאחר שהתגלה אצלו גידול במוח. הוא מת בגיל שבעים ושבע, ב-25 באוגוסט 2009, בביתו במסצ'וסטס.
ראשית ימיו.
אדוארד מור קנדי נולד למשפחה אירית-אמריקנית עשירה ובולטת. הוא נולד ב-22 בפברואר 1932 בבוסטון. הוא הצעיר מבין תשעת ילדיהם של רוז פיצג'רלד וג'וזף פ. קנדי האב. אחיו הגדולים היו ג'וזף, ג'ון, רוזמרי, קטלין, יוניס, פטרישיה, רוברט וג'יין. ג'ון ביקש להיות סנדקו, בקשה שאליה הוריו הסכימו. ג'ון גם הציע לקרוא לו על שמו של ג'ורג' וושינגטון, שכן תאריך לידתו של קנדי היה מאתיים שנים לאחר לידתו של הנשיא הראשון. במקום, נקרא קנדי על שם עוזרו של אביו.
כילד, עבר קנדי בין מקומות מגורים רבים, וגם ללונדון, בה שימש אביו כשגריר. הוא החל ללמוד בבית ספר בלונדון. עד לגיל אחת עשרה למד בעשרה בתי ספר שונים. החל מגיל אחת עשרה החל ללמוד במסצ'וסטס.
בין גילאים שמונה ושש עשרה, נאלץ טד להתמודד עם כריתת האונה שעברה אחותו רוזמרי, ועם מותם של אחיו ג'וזף במלחמת העולם השנייה ואחותו קטלין בהתרסקות מטוס. קנדי התחנך באקדמיית מילטון, בה סיים את לימודיו ב-1950. טד הצטיין בפוטבול. בנוסף, שיחק טניס והיה חבר במועדון הדיבייט.
מכללה, שירות צבאי ובית ספר למשפטים.
כמו אביו ואחיו לפניו, החל קנדי בגיל שמונה עשרה את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. הוא שיחק בנבחרת הפוטבול. עוד בסמסטר הראשון שלו, ניסה קנדי להעתיק במהלך מבחן. בסוף הסמסטר השני בסביבות מאי 1951, חשש קנדי מכך שלא יצליח לעמוד ברף הנדרש לאתלטים בשנה הבאה, ושלח את חברו להיבחן במקומו בבחינה חשובה בספרדית. קנדי נאלץ לעזוב את האוניברסיטה לאחר שנתפס.
לאחר התקרית, ביוני 1951, התגייס קנדי לצבא האמריקני לשירות דו-שנתי. קנדי ניסה להתקבל לחיל המודיעין, אולם לא התקבל. לאחר מכן נשלח להתאמן למשטרה הצבאית. במהלך שירותו נשלח קנדי לבסיס נאט"ו (SHAPE) אשר בפריז. קשריו של אביו מנעו את גיוסו למלחמת קוריאה. באירופה, נסע בסופי שבוע. במרץ 1953 שוחרר.
לאחר שחרורו מהצבא חזר ללמוד בהארוורד ב-1953. באותה התקופה כבר היה ג'ון סנאטור ומשפחתו משכה תשומת לב. קנדי חזר לשחק פוטבול. הוא אף קיבל הצעות לשחק פוטבול בצורה מקצועית. קנדי סירב בטענה שהוא רצה ללכת לספורט יותר מאתגר - הפוליטיקה. בסוף עונת הפוטבול ביצע את הטאצ'דאון היחיד של הנבחרת. הוא סיים את לימודיו ביוני 1956, בגיל עשרים וארבע, עם תואר בהיסטוריה ובממשל.