האסכולה השאפעית נחשבת שמרנית ובמיוחד כאשר העדיפה להשתמש בחדית' כמקור עיקרי במשפט המוסלמי והגבילה את השימוש ב (היקש) ובשיקול הדעת רק לנושאים אשר החדית' לא התייחס אליהם. כמו כן, החדית' ובמיוחד בגלל כמותו הגדולה היה כלי חשוב בידי חכמי ההלכה השאפעים על מנת לבטל את תוקפם המשפטי של פסוקים מתוך הקוראן שנראו סותרים לעמדות הלכתיות שהתחברו בידי חכמי ההלכה, על רקע השינויים החברתיים וההיסטוריים אשר עברה החברה המוסלמית במהלך ימי הביניים ובעת החדשה.
האסכולה נפוצה במדינות סוריה, ירדן, בקרב הפלסטינים וערביי ארץ ישראל, ובאזורים הצפוניים של מצרים ודרום תימן. כמו כן הצליחו סוחרים שאפעים להפיץ את האסכולה בקרב תושבי אינדונזיה ומלזיה. במקביל, איבדה האסכולה השאפעית את מעמדה הדומיננטי בערב הסעודית כאשר עלו הווהאבים לשלטון אשר ברובם השתייכו לאסכולה החנבלית, וניהלו רדיפות קשות נגד השאפעים, במיוחד באזור החג'אז. הווהאבים קשרו אותם עם תנועות סופיות שהתנגדו לשלטון הווהאבי.
על פי הערכות מסוימות, האסכולה השאפעית היא השנייה בגודלה במספר המוסלמים אשר משתייכים אליה.
קרפיטוזאולוגיה
קריפטו זואולוגיה
יסמין (צמח)
יַסְמִין (שם מדעי: "Jasminum") הוא סוג צמח ממשפחת הזיתיים המונה כ-200 מינים, הנפוצים באזורי אקלים טרופי ואקלים ממוזג, ומשמשים בעיקר לנוי בגינות ציבוריות ופרטיות. צמח זה נפוץ הן בשל יופיו והן בשל ריחו הנעים והמיוחד.
בארץ ישראל גדל בר רק מין אחד של יסמין - "יסמין שיחני" (Jasminum fruticans) שפרחיו צהובים, באזור הגלבוע והשומרון.
תיאור.
מיני היסמין יכול להיות נשירים (שעליהם נושרים בסתיו) או ירוקי עד, והם יכולים להיות זקופים, מתפשטים או שיחים מטפסים. העלים שלהם נישאים בסידור מנוגד או לסירוגין יכולים להיות בעלי צורה פשוטה, תלת-עלית או מנומרת. הפרחים הם בדרך כלל בקוטר של כ-2.5 ס"מ. הם לבנים או צהובים, אם כי במקרים נדירים הם יכולים להיות מעט אדמדמים. הפרחים נישאים באשכולות תפרחת עם לפחות שלושה פרחים, אם כי הם יכולים להיות בודדים גם בקצוות הענפים. לכל פרח יש כארבעה עד תשעה עלי כותרת, שני לוקולות ואחת עד ארבע ביציות. יש להם שני אבקנים עם חוטים קצרים מאוד. עלי העטיף ליניאריים או ביציים. הגביע הוא בצורת פעמון. הם בדרך כלל מאוד ריחניים. פירות היסמין הם פירות יער המשחירים כשהם בשלים.
תפוצה ובית גידול.
היסמינים מקורם באזורים טרופיים וסובטרופיים של אירואסיה, אפריקה, אוסטרליה ואוקיאניה,ורק אחד מ-200 המינים הוא יליד אירופה. מרכז הגיוון שלהם נמצא בדרום אסיה ובדרום מזרח אסיה.
כמה מיני יסמין התאזרחו באירופה הים תיכונית. לדוגמה, מה שנקרא יסמין ספרדי (Jasminum grandiflorum) היה במקור ממערב אסיה, תת-היבשת ההודית, צפון מזרח אפריקה ומזרח אפריקה, והפך נפוץ בחצי האי האיברי.
Jasminum fluminense (המוכר לפעמים בשם הלא מדויק "יסמין ברזילאי") ויסמינום דיכוטומום (יסמין חוף הזהב) הם מינים פולשים בהוואי ובפלורידה. Jasminum polyanthum, הידוע גם בשם "יסמין לבן", הוא עשב פולשני באוסטרליה.
אטימולוגיה.
השם "יסמין" מקורו בשפה פרסית אמצעית. לאחר הכיבוש המוסלמי של פרס היא החלה לשמש גם בשפה הערבית. דרך הערבית השם נכנס לטורקית, לטינית, ואז לצרפתית תיכונה בסביבות 1570. המילה נכנסה לשימוש לראשונה באנגלית ב.
גידול ושימושים.
היסמין המתורבת באופן נרחב בשל פרחיו, ומשמש כצמח גינה, כצמח בית וכפרחים חתוכים. את הפרחים לובשים נשים בשיערן בדרום אסיה ובדרום מזרח אסיה.
תה יסמין.
תה יסמין נצרך באופן מסורתי בסין, שם הוא נקרא תה פרח-יסמין (茉莉花茶; mò lì huā chá). פרחי Jasminum sambac משמשים להכנת תה יסמין, שלעיתים קרובות יש לו בסיס של תה ירוק או תה לבן, אך לפעמים משתמשים בבסיס תה אולונג. עלי התה ופרחי היסמין מוכנסים למכונות השולטות בטמפרטורה ובלחות. בהן לוקח לתה כארבע שעות לספוג את הניחוח והטעם של פריחת היסמין. כדי לקבל את הדרגות הגבוהות ביותר של תה יסמין, תהליך זה עשוי לחזור על עצמו עד שבע פעמים. ניתן להסיר את הפרחים המשומשים מהמוצר הסופי, מכיוון שהפרחים אינם מכילים יותר ארומה. מניפות ענק משמשות כדי להסיר את עלי הכותרת מעלי התה הצפופים יותר.
תעשיית הבשמים.
יסמין מעובד באופן מסחרי לשימוש כחומר גלם בתעשיית הבשמים.
בבנימינה הוקם ב-1925, על ידי חברת פיק"א של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, מפעל לייצור תמציות מפרח היסמין, לייצוא עבור תעשייות הבושם בצרפת. בשטח המושבה נטע כל איכר כדונם יסמין לצורך אספקה למפעל. פקידי פיק"א חיפשו ידיים עובדות לקטיף היסמין, שנעשה ברובו על ידי ילדים, מאחר שהשיחים של הפרח הם נמוכים. בשנת 1929 קבוצה של 17 משפחות שעלו מגיאורגיה הוזמה על ידי פיק"א להתיישב מדרום במפעל, בשכונה חדשה שהוקמה בשם "שכונת יעקב". למשפחות העולים, שרובן היו ברוכות ילדים, הצטרפו משפחות ספרדיות מבולגריה ויוון ומשפחות ותיקות מירושלים ומטבריה. בשנות ה-30 מחיר תמצית היסמין צנח בשוק העולמי, וב-1937 הוחלט לסגור את המפעל. בניין המפעל הפך אחר כך ליקב בנימינה.
בתרבות.
"יסמין" הוא שם פרטי נשי נפוץ בשפות רבות.
בתרבויות רבות היסמין משמש בטקסים כגון נישואים, טקסים דתיים ופסטיבלים. בהודו מוכרי פרחי יסמין מוכרים זרי יסמין או צרורות של יסמין בכניסות למקדשים, בצירי תנועה מרכזיים ובאזורי עסקים מרכזיים.
השינוי בנשיאות בתוניסיה ב-1987 והמהפכה בתוניסיה ב-2011 נקראים שניהם "מהפכת היסמין" בהתייחסות לפרח. ב-2011 המפלגה הקומוניסטית הסינית סימנה את היסמין כסכנה פוטנציאלית לשלטון, בעקבות קריאות ל"מהפכת יסמין" סינית שנפוצו ברשת. והמשטרה אסרה למכור את הפרח בשווקים סיטונאיים וקמעוניים סביב בייג'ינג.
במספר מדינות היסמין נחשב כסמל לאומי:
מנרה (פירושונים)
וויליאם גילברט
פאגניזם
הופעה חיה בבארבי (אלבום של עמיר לב)
המלחמה השמלקלדית
המלחמה השְׁמַלְקַלְדִּית (בגרמנית: Schmalkaldischer Krieg) פרצה ב־20 ביולי 1546, כאשר הקיסר קרל החמישי הכריז חרם על ראשי ברית שמלקלדן (ברית הנסיכים הפרוטסטנטיים בגרמניה), הנסיך הבוחר יוהאן פרידריך מסקסוניה והרוזן פיליפ הראשון, רוזן הסן, לאחר שלא הגיעו לאספת הממלכה ברגנסבורג ב-1546.
הרקע לפרוץ המלחמה.
החל מהקמת התנועה הפרוטסטנטית (1517), החלה מתיחות בתוך גרמניה בין הקתולים לפרוטסטנטים. הקיסר קרל ניסה כמה פעמים לכונן שלום והבנה בין הדתות, כדי שיוכל להפנות את מאמציו למלחמה בצרפת ובטורקים, אך ללא הועיל. כך היה באספת הממלכה באאוגסבורג (1530), ברגנסבורג (1532, 1541), בשפייר (1544) ובוורמס באותה שנה. החשדנות כלפי הקיסר הקתולי, מצד הנסיכים הפרוטסטנטים גברה כל העת, ומה גם שמדי פעם היו "שליחים" שעל דעת עצמם דרשו מהנסיכים הללו, בשם הקיסר או האפיפיור, לחזור אל הקתוליות.
המצב ערב המלחמה.
בגרמניה היו שבעה נסיכים בוחרים, שהיוו את "מועצת המלוכה". שלושה מהם נטו לפרוטסטנטיות - יוהאן פרידריך מסקסוניה, יואכים השני מברנדנבורג, ופרידריך השלישי מפפאלץ. בשנת 1543 נפל דבר שעלול היה לשנות את המאזן לטובתם - הנסיך הבוחר של קלן, הארכיבישוף הרמן פון ווייד, הפך לפרוטסטנטי. לפיכך הרגישו ראשי ברית שמלקלדן בטוחים בעצמם, ולא חששו מפני קרל החמישי. נוסף על כך, קשריהם הכלכליים של הנסיכים הפרוטסטנטים היו טובים יותר, ועמד לרשותם כסף רב.
הקיסר ניסה עוד בניסיון נואש אחרון, לכנס אספת ממלכה ברגנסבורג ב-1546, אך באחת ההתייעצויות שקיימו הנסיכים הפרוטסטנטים, הגיע לפתע "שליח" מטעם הקיסר, מתיאס האלד, שדרש מהנאספים לחזור לקתוליות. אך כנזכר לעיל החליטו ראשי הברית לא להגיע לאספה, מה שגרם לקיסר להכריז עליהם חרם, ופרוץ המלחמה היה רק עניין של זמן.
מהלכים פוליטיים אחרונים.
בתרגיל פוליטי הצליח הקיסר קרל החמישי להוציא את הנסיך הבוחר יואכים השני מברנדנבורג מתוך הברית, כך שהוא לא היה שותף במלחמה. סביר להניח, שבכך שינה קרל את תוצאות המלחמה, שהיו שונות בהרבה אילו היה שותף בה הצבא הברנדנבורגי.
נוסף על כך, הצליח קרל החמישי להטות לצידו כמה נסיכים פרוטסטנטיים, כגון מוריץ, דוכס סקסוניה, שלאחר המלחמה קיבל את משרת הנסיך הבוחר במקום קודמו, וכמו כן את פרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
תחילת המלחמה - התגוננות של הקיסר.
כזכור, ראשי ברית שמלקלדן היו עדיפים מבחינה כספית, ולפיכך היו ברשותם יותר חיילים ואמצעים בתחילת המלחמה. בנוסף, צבאם עמד תחת פיקודו של מצביא מיומן ומוכשר, סבסטיאן שרטליי מאוגסבורג, וכן הרוזן פיליפ מהסן.
הקיסר הסתמך מעט על חיילותיו בגרמניה, והרבה על חייליו הספרדיים בפיקוד הדוכס מאלבה, וההולנדיים בפיקוד הרוזן פון בורן, שלא הצליחו להגיע לעזרתו עם פרוץ הקרבות. לפיכך התבצר הקיסר באינגלשטט (בוואריה), שם תקפו אותו ללא הרף חילות הברית, אך ללא הועיל.
היהודים במלחמה.
הדוכס מאלבה, כמו גם חייליו הספרדים, היו עוינים כלפי היהודים. כבר עם תחילת הקרבות נרצחו ונאנסו על ידיהם בבוואריה כמה יהודים.
רבי יוסף בן גרשון מרוסהיים נסע מיד לאינגלשטט אל מזכיר הקיסר, הרוזן גרנוולה, ובעזרת השפעתם הוציא הקיסר צו לפיו כל חייל שיפגע ביהודי יוצא להורג.
המפנה, וסיום המלחמה.
בסוף 1546, הצליחו החילות ההולנדיים לחבור אל צבא הקיסר, לאחר מסע ארוך דרך הריין ופרנקוניה, ואז פתח הקיסר במתקפה, ובמקביל החל מוריץ מסקסוניה לתקוף את ארצו של הנסיך יוהאן, כך שהלה היה צריך להתמודד עם חזית חדשה.
לאחר מכן פנה הקיסר לוירטמברג ולערי הברית השוואבית, שהחשובות שבהן היו אולם ואוגסבורג, וכבשן בזו אחר זו, עד לכניעת הנסיך מווירטמברג.
קרב מילברג.