(Waste Electrical and Electronic Equipment Directive 2002/96/EC), המגדירה יעדים לאיסוף, מיחזור ושיחזור של מוצרי אלקטרוניקה, ומהווה חלק מיוזמה תחיקתית לפתרון בעיית הכמויות האדירות של פסולת שמקורה בציוד אלקטרוניקה וחשמל.
אתגר הקיים בתעשייה הוא התיאום והביקורת של הנחיה זו, למול הנחיות דומות שנחקקו מחוץ לאיחוד האירופי, לפי המודל של RoHS. לדוגמה, במדינת קליפורניה שבארצות הברית נחקק ה-Electronic Waste Recycling Act (EWRA), הנקרא גם California RoHS.
חוסיין אל-ח'אלידי
חוסיין פח'רי אל-ח'אלידי (בערבית: حسين فخري الخالدي, 1895 - 6 בפברואר 1962), רופא ופוליטיקאי ערבי-פלסטיני, נתין המנדט הבריטי ומאוחר יותר אזרח ירדני, היה מזכיר הוועד הערבי העליון המחודש, ראש עיריית ירושלים וראש ממשלת ירדן.
ביוגרפיה.
אל-ח'אלידי נולד בירושלים, בן למשפחת ח'אלידי המפורסמת. למד בקולג' סט. ג'ורג' בירושלים, ורפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות, ובאיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא טורקיה והפסיק את שירותו כדי להשלים את לימודיו באיסטנבול. לאחר מכן שירת בחזית עזה, עד שנת 1918. בשנים 1918–1919 היה קצין רפואה בכיר בצבא הערבי של המלך פייסל. הוא עבד כרופא במחלקה לבריאות הציבור בחלב. בשנים 1920–1934 היה ממלא מקום הרופא הממשלתי הראשי במחוז ירושלים. כן הרצה על רפואה משפטית בבית הספר המנדטורי למשפטים.
ב-1934 נבחר לראשות עיריית ירושלים, כמועמד מטעם המופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני, הודות לתמיכת היהודים - הן בשל אישיותו והן בשל השתתפותו של ראש העירייה היוצא, יריבו ראע'ב נשאשיבי, במשלחת הפלסטינית האנטי-ציונית ללונדון ב-1930.
מיד לאחר הבחירות, משה שרת, מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, היה הראשון שהמליץ עליו לפני הממשלה לראשות העירייה.
הוא כיהן כראש עיריית ירושלים בשנים 1934–1937.
ב-23 ביוני 1935 יסד את "מפלגת הרפורמה" ובמרד הערבי הגדול הצטרף לוועד הערבי העליון כנציגה. עקב מעורבות הוועד במרד, כשאר חברי הוועד הוגלה אל-חאלידי לאיי סיישל באוקטובר 1937. הוא שוחרר עם שאר המגורשים בדצמבר 1938. הוא השתתף בוועידת לונדון בארמון סנט ג'יימס בפברואר 1939 והיה בין אלו שדחו את הספר הלבן. הוא שב לארץ ישראל בשנת 1943. הוא הצטרף לוועד הערבי העליון המחודש בשנת 1945, ובשנת 1946 הפך למזכיר הוועד.
בתחילה סירב אל-ח'אלידי להשתתף בממשלת כל פלסטין של אמין אל חוסייני, שהעדיף להצטרף אל עבדאללה מלך ירדן, אולם בהמשך שינה את דעתו והיה לשר הבריאות והחינוך בממשלת כל פלסטין שהוקמה תחת חסות מצרית בעזה בספטמבר 1948. במרץ 1949 הוא השתתף במשלחת של הוועד הערבי העליון לוועדת הפליטים בביירות. ח'אלידי נשאר במצרים עד תחילת 1951, אז התפייס עם עבדאללה, עבר לירדן ומונה באפריל 1951 ל"שומר המקומות הקדושים". הוא מונה לשר החוץ וממלא מקום זקן השופטים בממשלה של פאוזי אל-מולקי שהוקמה עם עליית חוסיין לכס המלכות. בנובמבר 1953 קיבל לידיו גם את התיק לעניינים סוציאליים. באפריל 1954 הצהיר ש"מדינות ערב לא יסכימו להכיר בישראל ... משום שמדינה זו לא תוסיף להחזיק מעמד זמן רב". ח'אלידי שב והתמנה לתפקיד שר החוץ בינואר 1956, בממשלתו של סמיר א-ריפאעי.
באפריל 1957, לאחר שפיטר את סולימאן א-נאבולסי, הטיל המלך חוסיין על ח'אלידי להקים ממשלה. בתחילה סירבו המפלגות בפרלמנט להצטרף לממשלתו, אולם ב-15 באפריל הוא הצליח להקים ממשלת מעבר, שאחד החברים בה היה א-נאבולסי. אולם בעקבות התגברות המהומות התפטר אל-ח'אלידי לאחר תשעה ימים.
אל-ח'אלידי נפטר ב-6 בפברואר 1962.
דרשות הר&quot;ן
כביש 899
זכאת
לע&quot;מ
לע&quot;ם
יצחק לוצאטו
יצחק לוצאטו (סאן דניאל, 1730–1803) היה רופא ומשורר יהודי-איטלקי.
נולד בשנת 1730 לרפאל לוצאטו, שהיה גם הוא רופא, בן למשפחת לוצאטו הידועה, בעיר סאן-דניאל במחוז פריולי-ונציה ג'וליה באיטליה. אחיו של אפרים לוצאטו. בקהילתו נחשב לעסקן קהילתי, ובשנת 1777 נסע לווינה כדי לנסות להשפיע על השלטונות האוסטרים לתת מחסה לבני עירו, שגורשו ממנה על ידי שלטונות ונציה.
כתב שירים רבים, רובם יצאו לאור לאחר מותו בקובץ בשם "תולדות יצחק". רוב שיריו כתב כסונטות, וכן כתב פואמה על חטא אדם הראשון. כתב גם פרודיה סאטירית על מנהגי קהילתו בשם "משניות סנדניאל", עליהם הוסיף אחר כך גם "תלמוד" ו"תוספות".
בנו, בנדטו (ברוך) לוצאטו, נישא לברכה, אחותו של חזקיה לוצאטו, אביו של שד"ל. בתם של בנדטו וברכה לוצאטו היא המשוררת רחל מורפורגו.
עיטם לבן-ראש
עֵיטָם לְבֶן-רֹאשׁ (שם מדעי: Haliaeetus leucocephalus; ידוע גם בתור "עיט קירח", "עיט קירח אמריקאי" או בשמו השגוי "הנשר האמריקאי") הוא מין מסוג עיטם, שתפוצתו באמריקה הצפונית. הוא נחשב לציפור הלאומית של ארצות הברית ומופיע בסמלה הלאומי. מין זה היה על סף הכחדה בארצות הברית בסוף המאה ה-20, אולם כעת מצבו יציב והוא הוסר מרשימת המינים בסכנת הכחדה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. עיט זה הוא עוף דורס הנמנה עם סדרת דורסי היום ועם משפחת הנציים. שמו המדעי מתאר אותו היטב: Haliaeetus פירושו "עיט ים", כלומר עיטם, ו-leucocephalus פירושו "ראש לבן". שם נוסף לעיטם זה הוא "עיטם קירח", שם שמקורו בשמו האנגלי של העיטם: Bald Eagle. שמות אלו שגויים, שכן לעיטם יש נוצות לבנות על ראשו, על צווארו ועל זנבו. מקור שם זה הוא במילה האנגלית העתיקה "Piebald" שמתייחסת לנוצות הראש והזנב הלבנות.
אנטומיה ומאפיינים כלליים.
גובהו של העיטם לבן-הראש הוא מטר אחד בקירוב. נקבות בוגרות הן בעלות מוטת כנפיים של 2.1 מטרים לערך, בעוד המוטה המקבילה אצל הזכרים היא שני מטרים. משקלן הממוצע של הנקבות הוא 5.8 קילוגרמים, ושל הזכרים - 4.1 קילוגרמים. העיטמים לבני-הראש הקטנים ביותר נמצאים בפלורידה, שם מרביתם אינם עוברים משקל של 2.3 קילוגרמים ומוטת כנפיים של 1.8 מטרים. לעומתם, העיטמים לבני-הראש הגדולים ביותר נמצאים באלסקה, שם ניתן לצפות בנקבות גדולות שמשקלן עשוי לעלות על שבעה קילוגרמים ומוטת כנפיהן עשויה להגיע ל-2.4 מטרים. גודל המוח של העיטמים הוא בערך 16 סנטימטרים מעוקבים.
בניגוד לרושם שמתקבל באשר לעיטם בשל גודלו ומראהו, עצמותיו חלולות. עובדה זו מביאה לכך שמשקלו היחסי של שלד העיטם מהווה רק כחמישה עד שישה אחוזים ממשקל גופו (כרבע קילוגרם). מקורו, טפריו ונוצותיו של העיטם עשויים מקרטין. כנפיו ארוכות ורחבות, ומכאן שהן מתאימות לדאייה.
בסך הכול, העיטם מכוסה בכ-7,000 נוצות לערך. נוצות גופו חומות ומנוקדות, בעוד הנוצות הלבנות המבדילות את ראשו וזנבו מתחילות לגדול רק שנתיים עד שלוש שנים לאחר מכן, לפני ההגעה לבגרות המינית. את צבעיו המיוחדים, הכוללים ניגוד חריף בין צבע הראש והזנב לצבע הגוף, משיג העיטם רק בגיל ארבע עד חמש שנים לערך. ניתן להבחין בינו לבין העיט הזהוב בכך שנוצותיו של העיט הזהוב מכסות חלק מרגליו, בעוד שעל רגליו של העיטם לבן-הראש לא צומחות נוצות. בנוסף, העיטם לבן-הראש הצעיר הוא בעל נוצות בהירות יותר באזור הזרוע העליונה, ובייחוד באזור בית-השחי. נוצותיו קלות משקל ועם זאת הן חזקות וגמישות למדי. תפקידן לגונן על העיטם מפני חום וקור, האוויר הכלוא בין שכבות הנוצות מתפקד כמבודד. תפקיד נוסף של הנוצות הוא בטקס חיזור, שעליו יפורט בהמשך.
מקורו של העיטם מכופף בקצהו, ולכן הוא מתאים לקריעת בשר מטרפו. לסתו העליונה חופפת במעט את זו התחתונה, ובכך הן יוצרות אפקט הדומה לזה של מספריים. מבנה זה מאפשר לעיטם לחתוך עור עבה במיוחד. מקורו של העיטם לבן-הראש משמש אותו ככלי "נשק" חזק, אולם הוא משתמש בו גם לפעולות הדורשות עדינות - טיפוח נוצותיו של בן זוגו והעברת כמויות קטנות של מזון לגוזל, טרם שהוא מסוגל להאכיל את עצמו.
מכיוון שבין הזכרים והנקבות לא קיימים הבדלים בצבעי הנוצות, קביעת הזוויג של פרט מסוים נעשית על פי גודלו, או על פי בדיקת לפרוסקופיה. נתונים שעובדו על ידי מארק סטולמאסטר הצביעו על כך שההבדלים הברורים ביותר בין הזכר והנקבה מתבטאים בשני מאפיינים: עומק המקור (D) ואורך הטפרים (L). נתונים אלו עובדו לכדי נוסחה, שעל ידי הצבת הנתונים לעיל במילימטרים ניתן לקבוע את זוויג הפרט (S): formula_1. אם התוצאה של חישוב זה חיובית, העיטם הוא ממין נקבה, ואם שלילית - זכר.
תת-מינים.
המין עיטם לבן-ראש נחלק לשני תת-מינים: "H. l. washingtoniensis" ו-"H. l. leucocephalus". תפוצתו של תת-המין הראשון צפונית מזו של תת-המין השני. הגבול בין תפוצותיהם עובר בערך בקו הרוחב 38° צפון, כלומר בסביבות קו הרוחב של סן פרנסיסקו. עם זאת, העיטם הצפוני גולש דרומה מתחום תפוצתו, בהופיעו מעט דרומה מכף האטראס (Cape Hatteras). תת-המין הצפוני נקרא על שמו של ג'ורג' וושינגטון, והוא גדול יותר מתת-המין הדרומי. למעשה, כאשר התגלה תת-המין הצפוני על ידי חוקר הטבע ג'ון ג'יימס אודובון, הוא מצא פרט גדול יותר מאלו שקיימים כיום בארצות הברית, והוא כנראה היה דומה יותר לפרטים שחיים באלסקה. אף על פי כן, ההבדלים ביניהם הם כנראה תוצאה של האזור הגאוגרפי שבו הם חיים, והם עוקבים אחר כלל ברגמן. מסיבה זאת, יש המפקפקים בחלוקה המוזכרת לשני תת-מינים, ומטילים ספק בקיומו של בסיס ביולוגי לחלוקה זו.