ראש ממשלה.
ב-11 בינואר 2017 נבחר ביארני להיות ראש ממשלת איסלנד.
בספטמבר אותה שנה העיבה על עתידה של הממשלה ועל המשך כהונתו של ביארני העובדה ש"מפלגת העתיד הבהיר" פרשה מהקואליציה. צעדה של מפלגה זו היה על רקע הדיווחים ששרי הממשלה מטעם מפלגת העצמאות הסתירו את העובדה שאביו של ביארני, בנדיקט סוונסון, המליץ על מחיקת התיק הפלילי של הפושע הפדופילי המורשע, היילטי זיגוריון האוקסון.
שר המשפטים, זיגורדור אנדרסן, הודיע לביארני על מעורבותו של אביו במכתב ההמלצה כבר ביולי וסירב לחשוף את זהות שולח המכתב עד שאולץ לעשות כן על ידי וועדה פרלמנטרית.
ב-28 באוקטובר נערכו בחירות כלליות בהן נצחה מפלגת הירוקים-שמאל וב-30 בנובמבר הושבעה ממשלתה של יושבת הראש של מפלגה זו, קתרין יקובסדוטיר.
סצ'ליסקה נובה
סצ'ליסקה נובה (באוקראינית: Нові Стрілища - נובי סטרילישצ'ה; בפולנית: Strzeliska Nowe; ביידיש: סטרעלסק) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
סצ'ליסקה נובה נזכרת לראשונה בשנת 1375, ובשנת 1513 הוענקו לה זכויות עיר וניתנו לה היתרים לקיום ימי שוק וירידים שנתיים. בשנת 1913 נפגעה העיירה קשות משריפה שפקדה אותה, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סצ'ליסקה נובה.
יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-17, ומהמאה ה-18 נודעה העיירה ברבניה, בהם רבי אורי מסטרליסק מייסד חסידות סטרליסק. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,597 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,066 יהודים, רוב תושביה, אשר השתייכו ברובם לחסידות בלז. בשנים אלה פעלו בעיירה גם תנועות נוער ציוניות.
תחת הכיבוש הגרמני, בקיץ 1942, גורשו יהודי העיירה לבוברקה הסמוכה, וחלקו את גורל יתר יהודי המקום.
ברווזים מצויים
ברווזים מצויים (שם מדעי: Anatinae) הם תת-משפחה של עופות מים במשפחת הברווזיים ומכילה את רוב הברווזים המוכרים.
מאפיינים.
ברווזים אלה הם קטנים יותר מהאווזים והברבורים, והם אינם צוללים אל מתחת למים אלא מלקטים את מזונם בסמוך לפני המים או גם ביבשה. הם אוכלי כל הניזונים מצמחי מים, אצות וזרעים וגם מחרקי מים, סרטנים קטנים, ראשנים ודגיגים.
לבני תת-משפחה זו קרובים מיני הברווזים הענקיים מואה נאלו (מהסוגים: "Chelychelynechen" ,"Thambetochen" ו-"Ptaiochen") הנכחדים מאיי הוואי, להם היה מקור גדול ביותר.
אויגן אוט (שגריר)
אויגן אוט (בגרמנית: Eugen Ott ; 8 באפריל 1889 – 22 בינואר 1977) היה שגריר גרמניה הנאצית ביפן בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה ובשנותיה הראשונות. נודע בשל כך ששימש מקור לידיעותיו של המרגל הסובייטי ריכרד זורגה.
ראשית דרכו.
אויגן אוט נולד בשנת 1889 כבנו של עובד מדינה בכיר בקיסרות הגרמנית. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בעיר שטוטגרט התגייס לצבא כצוער ביחידת ארטילריה. השתתף כקצין מוערך בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917, בהיותו בדרגת סרן, הוצב לשרת במטה הכללי. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא רפובליקת ויימאר. בשנת 1923 נתמנה לעוזרו ואיש סודו של הגנרל קורט פון שלייכר, מי שלימים יירצח על ידי הנאצים בליל הסכינים הארוכות.
ביפן.
לאחר עליית הנאצים לשלטון נשלח אויגן אוט ב-1 ביוני 1934 לטוקיו כנספח צבאי בדרגת קולונל בשגרירות גרמניה הנאצית. עוד קודם לכן, ב-6 בספטמבר 1933, הגיע ליפן ריכרד זורגה, כתב חוץ נאצי של העיתונות הגרמנית. זורגה היה למעשה סוכן של המודיעין הצבאי של ברית המועצות, ה-GRU. דרכיהם של שני האנשים הצטלבו. זורגה בנה ביפן רשת ריגול, יצר קשרים עם פוליטיקאים יפנים וחבר לעיתונאי יפני שהיו לו קשרים עם ראש ממשלת יפן, שהעביר לזורגה מידע מסווג וצילומי מסמכים חשאיים. באוגוסט 1938 הצטרף אויגן אוט למפלגה הנאצית ובאביב 1939 נתמנה לשגריר ביפן והועלה לדרגת גנרל מיור. כגרמני נאצי צורף זורגה לצוותו של השגריר אוט. בלא יודעין העביר אוט למעשה, באמצעות זורגה, מידע רב ערך לסובייטים. המידע הפנימי שהעביר זורגה למוסקבה במשך תקופתו ביפן היה מידע אסטרטגי רב ערך. המידע הקריטי ביותר שהעביר זורגה למוסקבה, אשר שינה את פני המערכה, הגיע ממנו באוגוסט 1941, כאשר דיווח למוסקבה כי היפנים מעדיפים לערוך את ההתקפה שלהם בכיוון דרום, באוקיינוס השקט ובדרום-מזרח אסיה, ולא לבצע מתקפה על ברית המועצות מכיוון מזרח, ממנצ'וריה. על סמך מידע זה העביר סטלין עתודות של אוגדות מסיביר וממזרח ברית המועצות לאזור מוסקבה, דבר שהכריע לבסוף את הקרב על מוסקבה ומנע את כיבושה בידי הצבא הגרמני.
בה בעת היו לאוט קשרים הדוקים גם עם איבר ליסנר, עיתונאי גרמני ממוצא יהודי, שהיה מרגל של האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה הנאצית. ליסנר הגיע לטוקיו בשנת 1938 ככתב של העיתונות הנאצית. הוא דיווח על המתרחש במנצ'וריה הכבושה על ידי יפן וסיקר את הקרבות המתחוללים בין הצבא היפני לבין הצבא האדום בגבול קוריאה–ברית המועצות. רשימותיו על הקרבות היו מדויקות ומפורטות והביאו לו יוקרה ביפן. השגריר אוט ערך את רשימותיו של ליסנר ושלח אותן לברלין כדו"חות רשמיים שהוא עצמו ערך. אוט הזמין את ליסנר להתיעצויות ולאחר מכן צירף אותו אל סגל עובדי השגרירות ומינה אותו לנספח לענייני תעמולה בשגרירות. פעילותו העיתונאית הענפה הביאה לו פרסום בגרמניה ואף העמידה אותו בסכנה. היה זה כשאחד מחבריו לספסל הלימודים קרא בספטמבר 1939 את רשימותיו והשתומם על כך שיהודי מעז לכתוב בעיתון נאציונל-סוציאליסטי, ופנה לברר את העניין בסניף המפלגה הנאצית. בעקבות זאת החל הגסטפו לחקור את עברו ושורשיו של ליסנר. החקירה העלתה כי אביו של ליסנר זייף את תעודת הלידה שלו ונרשם כארי טהור. האב נאסר וליסנר סולק מתפקידו כנספח בשגרירות, פוטר מהעיתונים שבשליחותם יצא ליפן והחלו הליכים להוציאו מן המפלגה הנאצית. השגריר אוט פרש עליו את חסותו. הוא הציע למשרד החוץ בברלין להמשיך להעסיק את ליסנר אך לשלול ממנו את מעמדו הרשמי. הצעתו נתקבלה על ידי שר החוץ ריבנטרופ ואוט הרחיק את ליסנר מיפן ושלח אותו בינואר 1940 למנצ'וריה. במנצ'וריה המשיך ליסנר בפעילות הריגול שלו בשירות האבווהר.
בראשית ספטמבר 1940 נטל אוט חלק במגעים עם שלטונות יפן בכינון הסכם הציר, שהיה הברית צבאית שנחתמה בברלין ב-27 בספטמבר 1940 בין האימפריה היפנית, גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית.
ב-7 בנובמבר 1941 הצליח הריגול הנגדי היפני לחשוף את רשת הריגול של זורגה והוא נאסר. מאז מאסרו ובמשך יתר ימי המלחמה נשאר זורגה במאסר, ולבסוף, לאחר שהסובייטים סירבו שלוש פעמים להחליפו, בטענה כי אינו מוכר להם, הוציאו היפנים את זורגה להורג בתלייה ב-7 בנובמבר 1944.
סוף דרכו.
כאשר נחשף ריכרד זורגה כמרגל סובייטי הביא הדבר גם לכך שאויגן אוט, שנתן את אמונו בזורגה ושממנו שאב זורגה את המידע שהעביר לשולחיו במוסקבה, סולק בשנת 1942 מתפקידו כשגריר בטוקיו, יצא לסין והתגורר כאזרח פרטי בבייג'ינג הכבושה על יד היפנים.
עד סוף המלחמה נשאר אוט בבייג'ינג. בקשותיו להציבו מחדש לתפקיד צבאי לא צלחו. עם זאת הוא דבק בנאמנותו למשטר הנאצי ונהג להשתתף במדי גנרל בחגיגות ה-30 בינואר, יום עליית הנאצים לשלטון. לאחר המלחמה שב לגרמניה וחי כגמלאי בעיירה בבוואריה, עד מותו, בשנת 1977.
סטארי סמביר
סטארי סמביר (באוקראינית: Старий Самбір; בפולנית: Stary Sambor) היא עיירת מחוז במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר ובסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
סטארי סמביר נזכרת לראשונה בשנת 1378, ובשנת 1553 הוענקו לה זכויות עיר. מחלוקת פולין בשנת 1772, ועד תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.
יהודי סטארי סמביר.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1544. בשנת 1659 הוצא צו האוסר על ישיבת יהודים ביישוב, אך חרף האיסור המשיכו היהודים להתגורר ביישוב. במהלך המאות ה-18 וה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, ובשנת 1890 נמנו בה 1,613 יהודים. עוד משנות ה-80 של המאה ה-19 עזבו את העיירה רבים מיהודיה, וחלקם היגרו לארצות הברית.
במהלך הכיבוש הרוסי של העיירה בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ערכו הקוזקים פרעות ביהודיה, ופרעות אלה נשנו בתקופת הרפובליקה האוקראינית המערבית, שקמה עם תום המלחמה, תוך חילול בתי הכנסת המקומיים. שרפה גדולה שפרצה ביישוב באפריל 1923 פגעה קשות בקהילה היהודית במקום. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,562 יהודים, קרוב -40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
בשואה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה באופן זמני בידי הגרמנים, ואלו חטפו את יהודיה לעבודות כפייה ורצחו כמה מהם. עם כניסת הסובייטים לעיירה, הגיעו אליה כמה מאות פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר היהודים במקום הגיע לכ-2,500 איש. בתקופה הסובייטית נאסרה הפעילות הציבורית היהודי בעיירה, הולאמו עסקי היהודים בה, וחלק מיהודיה הוגלו לעומק ברית המועצות.
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לעיירה, והקצו לאוכלוסייה האוקראינית המקומית פרק זמן של 24 שעות לפרוע ביהודי היישוב. בזמן זה רצחו האוקראינים באכזריות כמה עשרות יהודים מהעיירה בשטח בית העלמין היהודי ביישוב, בנוכחות הכומר המקומי. לאחר מכן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וחובת ביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, לרבות ינובסקה.
בין ה-5 ל-6 באוגוסט 1942 גורשו היהודים שנותרו בעיירה לגטו סמביר הסמוך, ומשם שולחו כעבור זמן מה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
סטארי סאמבור
סטארי סמבור
חשאנוב
דמיטרי מזו