בשנת 1790, במהלך המהפכה הצרפתית, לאחר הקמת מחוזות צרפת, סן-בריו הפכה לבירת מחוז קוט-דו-נור (ב-8 במרץ שונה שם המחוז ל"קוט-ד'ארמור") בין הדמויות הפוליטיות באזור מאותה תקופה ניתן לציין את פלאן דה שמפו ופולאן דה קורביון שנבחרו לנציגי המעמד השלישי. בשנת 1793, התחוללה מלחמת האזרחים בין ה'שואנים ל'צבא המהפכה הצרפתי'. בליל ה-25 באוקטובר 1799, קבוצת שואנים שחררה מבית הכלא בעיירה אסירים שנידונו למוות. התובע, פולאן דה קורביון (שגם היה ראש העיר בשנים 1779-1789), נהרג במהלך ליל הקרב בסן-בריו.
בשנת 1863 נחנך קו הרכבת החדש מפריז לברסט, המסלול עובר גם בסן-בריו. בשנת 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, נהרגו 25 חיילים מסן-בריו.
במלחמת העולם השנייה, נהרגו 247 תושבי סן-בריו. מבין החיילים תושבי העיירה שנהרגו במהלך המלחמה, ניתן למנות את הקפטן פרדריק אובר ואת רוברט לפבר שנהרג במאי 1940 בהולנד.
בנוסף, בסן-בריו הוקם מחנה שבויי המלחמה Frontstalag 134, אחד מבין מערכת גדולה של מחנות שבויים גרמנית. המחנה אוכלס בעיקר בשבויי מלחמה צרפתיים מהקולוניות, בעיקרם שחורים ומגרבים. חלק מהאסירים שברחו חברו לכוחות צרפת החופשיים וחזרו לשחרר את המחנה מאוחר יותר במלחמה. כל מערך המחנות של ה-Frontstalag כלל בשנת 1943 כ-10,500 שבויי מלחמה.
עם שחרור צרפת החופשית בידי הכוחות האמריקאים, שוחררה סן-בריו ב-6 באוגוסט 1944 בפיקודו של הגנרל ג'ורג' פטון.
גאוגרפיה ואוכלוסין.
שטחה הכולל של הקומונה הוא 21.88 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2012, מתגוררים בקומונה 45,936 תושבים. העיירה נמצאת על יד תעלת למאנש. בעיירה זורמים שני נחלים, נחל גואט ונחל גואדיץ'.
בשנת 2009, כמויות גדולות של חסת-ים, סוג של אצות, נסחפו אל רבים מחופי ברטאן. כאשר הן נרקבו, פלטו האצות רמות מסוכנות של מימן גופרתי. כתוצאה מכך, סוס ומספר כלבים מתו, עובד מועצה שהסיע משאית מלאה באצות אלו איבד הכרה, נפל על ההגה ומת. חוף הים בסן-ביירו סבל מנזק רב ונסגר.
יחסים בינלאומיים.
לסן-בריו ההסכם ערים תאומות עם:
ברשד
ברשד (באוקראינית: Бершадь; בפולנית: Berszad) היא עיר קטנה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון לברשד הוא משנת 1459, ובשנת 1795 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית בנפת פודוליה. במהלך מלחמת העולם השנייה סופח אזור העיר לרומניה.
יהודי ברשד.
בראשית המאה ה-20 חיו בברשד כ-7,000 יהודים, רוב תושביה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נערך בעיר פוגרום, בו נרצחו כ-150 יהודים. בתקופה הסובייטית פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי. בשנות השלושים נסגרו רוב בתי הכנסת בעיר, ומספר התושבים היהודים בה הצטמצם לכדי כ-4,300 איש.
ב-29 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים והרומנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי, חובת מסירת דברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה.
עם סיפוח העיר לטרנסניסטריה הרומנית בספטמבר 1941, הוקם בה גטו, אשר יציאת היהודים ממנו נאסרה. לגטו זה העבירו הרומנים כ-20,000 יהודים שגורשו מבוקובינה, מבסרביה ומאודסה, והוא הפך לגטו הגדול ביותר בטרנסניסטריה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים ביותר, בעיקר בחורף, ומתוך כ-25,000 יושביו, נותרו בו עד אוגוסט 1942 כ-10,000 יהודים בלבד. בתקופה זו פעלה בגטו מחתרת קטנה, אשר קיימה קשרים עם יחידות פרטיזנים בסביבת העיר. אחדים מחבריה נתפסו מאוחר יותר, והוצאו להורג.
באביב 1943 הוקם סניף של הגסטפו בעיר, ו-1,203 מיהודי הגטו שולחו לעבודות כפייה במיקולייב, בהן מעטים שרדו. ב-2 פברואר 1944 הוצאו להורג 148 מיהודי העיר, לאחר שהתקבל מידע כי הם או בני משפחותיהם קשורים ליחידות פרטיזנים. 80 יהודים נוספים מהגטו הוצאו להורג כעבור מספר ימים. לפני שחרור העיר בידי הצבא האדום רצחו הרומנים בה עוד כמה עשרות יהודים.
בין יהודי העיר מפורסם רבי רפאל מברשד, תלמידו של רבי פנחס מקוריץ.
קלטים בריטונים
קלטים בריטונים (באנגלית: Britons) הם עם קלטי עתיק שחי באי בריטניה מתקופת עידן הברזל עד לתקופת האימפריה הרומית ולאחריה הביא הכיבוש האנגלו-סקסוני לכדי התמזגות עם האוכלוסייה המקומית שבסופה הפכה את רוב הבריטונים לאנגלים. אחרים היגרו לקורנוול, ויילס, סקוטלנד וברטאן שבצרפת.
שפה.
הבריטונים דיברו שפה הנקראת כיום בריטונית נפוצה (Common Britonic). השפה הברטונית היא שפה פרוטו קלטית הנחשבת לשפה קלטית של האיים (Insular Celtic Language) המציינת את השפות הקלטיות שמוצאן מהאיים הבריטים, בניגוד לשפות הקלטיות שמוצאן מיבשת אירופה. הקטגוריזציה הבלשנית עוזרת להבדיל בחקר התפתחות העמים הקלטים ששכנו באירופה, לבין העמים ששכנו בבריטניה.
תקופת עידן הברזל וקדם האימפריה הרומית.
העדויות ההיסטוריות הראשונות, לקיום הבריטונים מתוארכת לעידן הברזל, תקופת קדם כיבוש האימפריה הרומית את בריטניה. הבריטונים, על פי מחקרים, נחשבים לקבוצת האוכלוסייה המקורית ביחד עם הגיילים או גוידלים, שמקורם באותה התקופה היה באירלנד וצפון בריטניה (סקוטלנד של היום). ממצאים מעידים שההתפשטות הבריטונית התרחשה בתקופת עידן הברזל עקב עליונות נשקם העשוי ברזל, לעומת כלי הנשק עשויי נחושת שהיו באותה התקופה לגיילים. האוכלוסייה הגיילית הצטמצמה לאירלנד ומערב בריטניה.
אם כן, הבריטונים בראשיתם היו קלטים שחיו בקהילות לאורכו ורוחבו של האי המרכזי. אמונתם הייתה דרואידית, כמו אמונתם המרכזית בקרב כלל הקלטים.
ישנן עדויות ומחקרים מועטים על התרבות הבריטונית טרם התפשטות האימפריה הרומית לבריטניה. מחפירות וממצאים ארכאולוגיים נמצאו קברים המעידים על פעילות דרואידית, ומעוזים ומצודות ששימשו את הבריטונים בעתות מלחמות שבטים. בנוסף, נמצאו כדי חרס ומטבעות שתואמים לתרבות הקלטית של העמים הגאליים בצפון מערב יבשת אירופה אשר מצביעים על קשרי מסחר בין העמים הקלטים השונים.
תקופת האימפריה הרומית בבריטניה.
תקופת התפשטות האימפריה הרומית לתוך בריטניה הייתה ברוטאלית. לאחר סיום פעולת הכיבוש בידי האימפריה הרומית שררה תקופה שקטה. תרבות רומנו-בריטית התפתחה עם התמזגות האוכלוסייה הבריטונית עם זו הרומית: פרובינציות רומיות התרחבו וגדלו ובריטונים שירתו בצבא הרומי ונשלחו להילחם מטעמה של האימפריה בכל רחבי אירופה. האימפריה הרומית שלטה בבריטניה כ-400 שנה שבסופן החלה תקופת הידרדרות והיחלשות שלטונית, שהתלוותה מצד הבריטונים במרידות, מעשי אלימות, שפיכות דמים וביזה.
לפני התקופה הרומית ובמהלכה שכנו הבריטונים דרומית לנהרות פורת' וקלייד, כשצפונית אליהם שכנו הפיקטים. היחסים בין הבריטונים לפיקטים בתקופתה של האימפריה הם נושא למחלוקת במחקר, אך ניתן לומר שהשפה הפיקטית קשורה לבריטונית.
התקופה האנגלו-סקסונית והגלות הבריטונית.
עם תקופת הפלישה האנגלו-סקסונית, נטמעו השפה והתרבות הבריטונית באוכלוסייה הכובשת. בתקופה זו היגרו בריטונים דרומה ליבשת אירופה עצמה שם הקימו מספר התיישבויות חשובות: בבריטני בצפון צרפת ובריטוניה בגליסיה שבספרד. עם התמזגות התרבויות והשפעותיהן ההדדיות, התחלקה האוכלוסייה הבריטונית למספר קבוצות עיקריות: ולשים בוויילס, קרונים בקורנוול, הברטונים בבריטני ואנשי הצפון הקדום של סקוטלנד. השפה הבריטונית הנפוצה התפתחה למספר שפות בריטוניות הנחשבות לשפות קלטיות של האיים: ולשית, קאמברית, קורניש וברטונית.
מקור השם (אטימולוגיה).
העדות המוקדמת ביותר שברשותנו המתייחסת לבריטניה ותושביה הבריטונים מגיעה מאזכור ברישומיו של הנווט היווני פית'אס. פית'אס היה גאוגרף יווני שהפליג לאיים הבריטים בין השנים 320-330 לפנה"ס. למרות שרישומיו המקוריים של פיתאס אינם בנמצא, ישנם עדויות מהגאוגרף וההיסטוריון סטראבו (Strabo) ביצירתו גאוגרפיקה (Geographica), ומהמשורר הרומי אביינוס (Avienus) בן המאה ה-4 לספירה ביצירתו "חופי הימים" (Ora Maritima).
פית'אס קרא לכלל האיים ברטאניאי (ἁι Βρεττανιαι (hai Brettaniai, מושג שתורגם לאיי בריטאניק (Brittanic Isles) ותושבי האי נקראו פריטני או פרטני (). הצליל פי (P) השתנתה לצליל בי (B) עם חלוף השנים והתרבויות. אביינוס ביצירתו מתרגם את פית'אס ומזכיר את אירלנד הנקראת "האי המקודש" (insula sacra - sacred island) המובא מהמילה הווינית irene שכך נקראו תושבי אירלנד. האי הבריטי נקרא "אי האלביונים" ("אינסולה אלביונום", insula Albionum, או באנגלית "island of the Albions"). האבולוציה האטימולוגית מזהה הקשר גאוגרפי בין הקלטים הבריטונים לעם הקלטי השכן באלבניון (צרפת של היום) המשויכת לגאלים. מחקרים מצביעים על האפשרות שהבריטונים קראו לעצמם במאה ה-6 לפנה"ס "אלביונים" (Albiones) כיוון ש"אלבניון" היא מילה קדם קלטית המקשרת את הקבוצה הקלטית באלבניה שבצפון מערב אירופה. בנוסף, האטימולוגיה מבססת הקשר לשוני וורבלי בין הקבוצות הקלטיות השונות, השופכות אור על השתייכותם התרבותית לעמים הקלטים.
מקור שם נוסף, שייך לתקופת הכיבוש האנגלו-סקסוני של בריטניה המתוארת ביצירה הכרוניקה האנגלו-סקסית, שבה נכתב: "האי בריטן אורכו 800 מייל ו-200 מייל רוחבו, ובאי ישנן חמש אומות: אנגלים, וולשים (או בריטים), סקוטים, פיקטים ולאטינים. השוכנים הראשונים היו הבריטונים שהגיעו מארמניה ובראשונה אכלסו את בריטניה הדרומית אלו שבאו מארמניה".המילה ארמניה בכרוניקה, היא כנראה מוכוונת לארומריקה ששכנה בצפון מערב צרפת (בריטאני) של ימיניו, שם שכן העם הקלטי הגאולי והבריטונים הצרפתים בימינו.
פיטר ווהן