הנס מייקל מארק (באנגלית: Hans Michael Mark; 17 ביוני 1929 - 18 בדצמבר 2021) היה פיזיקאי ואיש ממשל אמריקאי. כיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית וכסגן מנהל נאס"א. הוא היה מומחה ויועץ בהנדסת חלל ובמדיניות ביטחון לאומי. עד יולי 2014 לימד במחלקה להנדסת אווירונאוטיקה ולהנדסת מכונות של בית הספר להנדסה קוקרל שבאוניברסיטת טקסס באוסטין.
ראשית חייו.
הנס מארק נולד במנהיים, גרמניה. משפחתו חיה בווינה לזמן קצר לפני שנמלטה משם לצרפת דרך שווייץ לאחר האנשלוס. לפני נפילת צרפת עברה המשפחה ללונדון. אביו של מארק, הרמן מארק, ממוצא יהודי, היה כימאי בולט בתחום הפולימרים, שהבטיח לעצמו משרה בחברת נייר קנדית ועזב את אירופה לפני שהמשפחה יכלה להצטרף אליו. בסוף 1939, התאחדה המשפחה בהאוקסברי, אונטריו. כשנה לאחר מכן עברה המשפחה לארצות הברית. לאחר שהתאזרחו ב-1945, סיים מארק ב-1947 את לימודיו בבית הספר התיכון סטויבסאנט שבניו יורק. הוא המשיך ללימודי תואר בוגר אוניברסיטה בפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא היה חבר באחוות סיגמא-פי, וסיים את לימודיו ב-1951. ב-1954 הוא סיים לימודי תואר דוקטור בפיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
לאחר סיום לימודי הדוקטורט נשאר מארק ב-MIT כעוזר מחקר ושימש כראש המעבדה לפיזיקה של נייטרונים למדעי הגרעין. ב-1955 הוא שב לברקלי ונשאר שם עד 1958 כפיזיקאי חוקר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי שבליברמור. לאחר מכן הוא שב ל-MIT כעוזר פרופסור. ב-1960 הוא שב שוב לליברמור. הוא נשאר שם עד 1964, כאשר הוא התמנה כיושב ראש המחלקה להנדסה גרעינית וכמנהל כור המחקר של ברקלי.
במקביל לימד מארק קורסים בפיזיקה ובהנדסה באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
בממשל הפדרלי.
בפברואר 1969 מונה מארק כמנהל מרכז המחקר איימס של נאס"א שבמאונטיין ויו, קליפורניה. בתפקידו זה הוא ניהל את המחקר והיישומים של מרכז המחקר באווירונאוטיקה, במדעי החלל, במדעי החיים ובטכנולוגיית חלל.
לאחר מכן הוא כיהן כתת-מזכיר חיל האוויר מ-1977 ועד יולי 1979, עת קודם לתפקיד מזכיר חיל האוויר. במקביל הוא שימש כמנהל משרד הסיור הלאומי מאוגוסט 1977 ועד אוקטובר 1979. הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר עד 1981, כאשר הוא התמנה על ידי הנשיא רונלד רייגן כסגן מנהל נאס"א, משרה בה הוא החזיק עד ספטמבר 1984.
באוניברסיטת טקסס.
עם סיום עבודתו בנאס"א התמנה מארק כנשיא אוניברסיטת טקסס באוסטין, תפקיד בו הוא כיהן עד 1992. לאחר מכן הוא התמנה כפרופסור בכיר להנדסת חלל באוניברסיטה. ביולי 1998 הוא החל לעבוד בפנטגון לאחר שהנשיא ביל קלינטון מינה אותו כתת-מזכיר ההגנה למחקר ולפיתוח (DDR&amp;E). ב-2001 הוא שב לאוניברסיטת טקסס, שם הוא עמד בראש הקתדרה להנדסה על שם ג'ון מקקטה כפרופסור במחלקה להנדסת חלל והנדסת מכונות והחזיק במשרת מחקר במעבדות למחקר יישומי של האוניברסיטה. ב-1 ביולי 2014 פרש מארק מהאוניברסיטה והוא המשיך שם כפרופסור אמריטוס עד למותו.
תוארי כבוד.
מארק היה חבר באקדמיה הלאומית להנדסה, שהוא הכיבוד רם המעלה ביותר בארצות הברית למקצועות ההנדסה. הוא גם היה חבר כבוד במכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ולאסטרונאוטיקה. ב-1999 הוענק לו פרס ג'ו ג'. קינג להשגים בהנדסה ומדליית ג'ורג' א. הדאווי להישגים בתעופה. בכינוס השנתי של החברה האסטרונאוטית האמריקאית של 2006 זכה מארק לכבוד על תרומותיו לתוכנית החלל הצבאית של ארצות הברית.
ב-2008 הוענק למארק אות הכבוד הגבוה ביותר של "מוסד החלל", פרס הגנרל ג'יימס א. היל למפעל חיים בתחום החלל. פרס זה מוענק מדי שנה להכרה באנשים מצטיינים שבמהלך חייהם תרמו לרווחת האנושות באמצעות מחקר, פיתוח והפעילות בחלל, או באמצעות שימוש בטכנולוגיות חלל, במידע, במשאבים אקדמאים, תרבותיים, תעשייתיים או עיסוק ברווחת האנושות.
ב-2012 העניק פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית למארק את פרס חלוצי החלל והטילים של חיל האוויר. הפרס מכיר באנשים על תפקידם המשמעותי בהיסטוריה של תוכניות החלל והטילים של חיל האוויר.
מארק נפטר ב-18 בדצמבר 2021.
יחסי ארצות הברית–האיטי
יחסי ארצות הברית–האיטי הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת האיטי.
היסטוריה.
בארצות הברית, סוגיית ההכרה בהאיטי עוררה דיון סוער בין חברי התנועה לביטול העבדות שתמכו בהכרה לבין בעלי העבדים שהתנגדו נחרצות למהלך כזה. עם זאת, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים, הורה נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן להכיר בעצמאותה של האיטי. בראשית המאה העשרים הפכה האיטי מושא עניין למעצמות הגדולות בגלל מעמדה האסטרטגי. נוצרה תחרות בין ארצות הברית, גרמניה, צרפת ובריטניה, שהובילה בסופו של דבר לכיבוש האיטי על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית. מדיניות הבידוד העצמי של האיטי שהתפתחה לאחר מכן נבעה מהייחודיות התרבותית והלשונית של המדינה, התפתחותה הכלכלית והגינוי הבינלאומי למשטרו של הנשיא פרנסואה דובליה.
ארצות הברית והאיטי מקיימות מערכת יחסים בילטרליים במשך תקופה ארוכה. ארצות הברית הייתה שותפת המסחר העיקרית של האיטי לייצוא ויבוא סחורות, וכן המקור החשוב ביותר לסיוע חוץ והיעד העיקרי להגירת ילידי האיטי. ענף התעשייה של פורט-או-פרנס היה בעל קשר הדוק לכלכלת ארצות הברית. ההשפעה הכלכלית והפוליטית של ארצות הברית על האיטי הייתה חזקה מהשפעה של כל מדינה אחרת. עם זאת, ההשפעה של ארצות הברית על הפן המדיני במדינה זו היה מינימלי. מאז ומתמיד הביעה וושינגטון עניין אסטרטגי בהאיטי, בעיקר הודות לקרבתה לתעלת פנמה ולמרכז אמריקה. האיטי שולטת גם במעבר וינדוורד שיכול לחסום בקלות, ולשבש את מעברן החלק של הספינות באזור. במאה ה-19 שקלה ארצות הברית להקים בסיס ימי בהאיטי. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ארצות הברית כבשה את האיטי יחד עם מספר מדינות נוספות באיי הודו המערבית ובמרכז אמריקה. פרנסואה דובליה, שניצל את העוינות של ארצות הברית כלפי המנהיג הקובני פידל קסטרו, וכן את החששות של ארצות הברית מפני התרחבות הקומוניזם באיי הודו המערבית, לא אפשר לממשלת ארצות הברית להפעיל לחץ מופרז על המשטר במדינה.
בשנות השמונים הביעה ארצות הברית עניין בבלימת ההגירה הבלתי חוקית מהאיטי, ואף ניסתה לצמצם את ייבוא התרופות הנרקוטיות מאותה מדינה. משנות השבעים עד 1987 גדלה בהתמדה כמות הסיוע שניתנה להאיטי מארצות הברית. עם זאת, לקראת סוף 1987, נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, השעה את הסיוע להאיטי. באוגוסט 1989 החזיר נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, 10 מיליון דולר לסיוע בהאיטי, כיוון שממשלתו של פרוספר אווריל התקדמה בקיום בחירות חופשיות והסכימה לשתף פעולה במאבק הבינלאומי בסחר בסמים.
מדיניות ארצות הברית כלפי האיטי מבקשת לחזק את המוסדות והתשתיות הנחוצים לבניית יסודות הדמוקרטיה ולהפחתה משמעותית של העוני באמצעות פיתוח בר-קיימא. ארצות הברית מספקת סיוע הומניטרי ובריאותי משמעותי. התקדמות משמעותית במערכת היחסים נעשתה לאורך שמונה שנים לאחר רעידת האדמה בינואר 2010, שהרסה חלק גדול מהאיטי. בתמיכת ארצות הברית, האיטי התפתחה משמעותית בנושאי בריאות הציבור וצמצום מחלת הכולרה. למרות השיפור המשמעותי בכלכלת האיטי, אנשים רבים במדינה מנסים מדי יום להגר באופן לא חוקי לארצות הברית. מהגרים אלה מסכנים את חייהם בנסיעות דרך הים לארצות הברית, לרוב מבריחים ומאבדים כסף, רכוש או חיים בדרך מסוכנת זו. המחלקה לביטחון הפנים בארצות הברית מדכאת באופן פעיל ניסיונות בלתי חוקיים של מהגרים מהאיטי להיכנס למדינה.
סחר.
ארצות הברית סיפקה יותר מ-5.1 מיליארד דולר אמריקני כדי לעזור להאיטי להתגבר על השלכות של אסונות טבע, התאוששות, שיקום ופיתוח לטווח הארוך. לאחר רעידת האדמה בשנת 2010, ארצות הברית הייתה מעורבת באופן פעיל בפיתוח המשטרה בהאיטי, מה שסייע בהגדלת כוח המשטרה במדינה ל-15,000 קצינים. בסיוע ארצות הברית נפתחו כמעט 13,000 משרות, בעיקר בענף ההלבשה בצפון האיטי. ממשלת ארצות הברית מימנה אף הקמת תחנת כוח של 10 מגה וואט בצפון האיטי. ארצות הברית היא שותפת הסחר החשובה ביותר של האיטי.
דודג' מידווברוק
דודג' מידווברוק (באנגלית : Dodge Meadowbrook) היא מכונית משפחתית גדולה אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1954–1949 ב-ארצות הברית.
פרויקט דיוק הטילים
פרויקט דיוק הטילים הוא מיזם צבאי משותף לארגון חזבאללה ולהנהגת איראן, שייעודו פיתוח וייצור טילים מדויקים, בשטח לבנון, לצרכים צבאיים.
רקע.
פרויקט הדיוק התחיל בשנת 2013 בשני צירים: הסבת טילים לא-מדויקים לכאלה מדויקים וייצור מאפס של טילים מדויקים.
תחילה, פעל ארגון חזבאללה בניסיונות להבריח טילים מדויקים בשלמותם מאיראן דרך סוריה ללבנון, אך רבות מפעולות אלו סוכלו, ולאור כך, בשנת 2016 החליטו בארגון שלא להעביר יותר טילים שלמים. באותה העת מתרחשת פעילות במרכז סרס בסוריה של הסבת טילים לא-מדויקים למדויקים, פעילות שגם כן משובשת, ולכן החליט הארגון להבריח בנתיבים יבשתיים, ימיים ואוויריים את רכיבי הדיוק לתוך שטח לבנון ושם להתקין אותם על טילים לא-מדויקים שכבר נמצאים ברשותו.
ב-27 בספטמבר 2018 בנאומו בפני עצרת האו"ם, חשף ראש הממשלה בנימין נתניהו שלושה אתרים בשכונת אוזעאי בביירות בהם הארגון מקים תשתית להסבת טילים למדויקים יותר:
לפי צה"ל, בעקבות החשיפה נמנעה הקמתם של המפעלים, אולם במקביל התחיל חזבאללה בניסיון להקים מפעלים לייצור טילים מדויקים בשטח לבנון.