בתחילת מלחמת העולם המחנה שימש כמחנה מעבר צבאי. לאחר שביתת הנשק, שבעקבות התבוסה הצרפתית לגרמנים, נכלל המחנה בשטח שתחת שלטון ממשלת וישי. ב-10 בדצמבר 1940 החליטה ממשלת וישי להקצות למחנה שטח נוסף, וזאת כדי לשכן בו גם גולים מגרמניה, רובם יהודים, כל זאת לצד המחנה הצבאי. היה זה, אפוא, מקרה נדיר בתולדות השואה, בו יהודים נשלחו למחנות ריכוז במערב אירופה, ולא במזרח. הגולים הראשונים באותו מחנה החלו להגיע ב-14 בינואר 1941. לאחר הגעתם, אוכלוסיית המחנה, 6,475 איש ב-31 במאי, כללה ספרדים רפובליקנים, אשר היוו יותר ממחצית מספר זה, יהודים, יותר משליש, וצוענים. המחנה אורגן כך שגברים ונשים התגוררו בנפרד, לפיכך, משפחות נאלצו להיפרד. התנאים במחנה, אם כי לא השתוו בחומרתם לאלה שתחת פיקוח גרמני ישיר, היו קשים מבחינת ביגוד, מזון, שיכון ובריאות, ואלה הובילו לשיעור תמותה ניכר בקרב יושביו.
כליאת היהודים ושילוחם.
בשנת 1941 תוכנן לעשות שימוש בחלק מן המחנה לכליאת כ-10,000 יהודים, ובפועל מספר הנכלאים בו עמד על 5,714. כולל 1,176 יהודים שהיו כבר במחנה. בבוקר ה-26 באוגוסט 1942 הוקפו ונאסרו במחנה יהודי דרום צרפת, אשר לא היו אזרחים צרפתים.
עוד לפני כליאת אותם יהודים, החל משלוחם של יהודים אל דראנסי, משם נשלחו אלה לאושוויץ להשמדה. כך יצאו אל דראנסי 400 יהודים ב-11 באוגוסט, ו-175 ב-23 בחודש. בספטמבר נמשך שילוחם של היהודים: 173 ב-1 בחודש, 621 ב-4, 594 ב-14, ועוד 72 ו-70 ב-21 וב-28, בהתאמה. באוקטובר, עד ה-20 בחודש, נשלחו לדראנסי, בשתי שיירות, 101 ו-107 יהודים נוספים, ובסך הכל, 2,313. עוד 2,251 יהודים אשר נכלאו באותו חלק מיוחד של המחנה, לא נשלחו להשמדה, ו-215 יהודים אחרים מתו בעת שהותם במחנה, מתוכם 51 ילדים עד גיל שנה. כל המשלוחים האלה בוצעו בעת שהמחנה היה בשליטת משטר וישי.
חלק מהיהידים הצליחו לברוח מהמחנה הודות לפעילות של אנדרה דיומא וארגון Cimade.
המחנה בהמשך המלחמה.
בנובמבר, כתגובה למבצע לפיד, כבשו הגרמנים גם את 'האזור החופשי', שטח צרפת שתחת שלטון וישי, וסגרו את מחנה הריכוז, בו שירתו בעת סגירתו 277 אנשי צוות, ועברו דרכו עד מועד זה כ-21,000 איש. ב-19 באוגוסט 1944, מספר ימים לאחר תחילת מבצע דרגון, נסוגו הגרמנים מאזור המחנה. המחנה הצבאי חזר לפעול, ולצידו נפתח ב-12 בספטמבר, בשטח מחנה הריכוז, מחנה אשר תוכנן ל-1,080 איש, שבו הוחזקו פעילי משטר וישי. לאלה נוספו ספרדים אשר נתפסו במעבר לא חוקי של הגבול. אלה האחרונים הועסקו בשמירה על פעילי משטר וישי... כן הוחזקו במקום בינואר ובמרץ 1945 כמה מאות שבויי מלחמה רוסים, אשר לחמו לצד הגרמנים. ב-10 בדצמבר 1945 הוחלט לסגור את המחנה, וההחלטה בוצעה עד תחילת אוקטובר 1946.
חלקו הצבאי של המחנה הוסב למחנה שבויים. הוחזקו בו קרוב ל-10,000 שבויי מלחמה גרמנים ואיטלקים באוקטובר 1944. המספר פחת ל-6,000 עד 7,000 במאי 1945. השבויים הועסקו בעבודות שיקום שונות במחוז רוסיון שבמזרח הרי הפירנאים הצרפתיים. בין מאי 1945 וסוף 1946 מתו במחנה 412 שבויים גרמניים. מחנה השבויים נסגר ב-1 במאי 1948.
לאחר המלחמה.
המחנה חזר לשימוש בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה, ו-527 אנשים שנאסרו עקב תמיכתם במורדים באלג'יריה, הוחזקו במחנה בין ה-9 במרץ ל-18 אפריל 1962. עם סיום המלחמה, החל מיוני 1962 שוכנו במחנה כ-8,000 חיילי עזר אלג'יראים ('ארקי', harkis), שבשל לחימתם לצד הצרפתים לא יכלו להישאר בארצם. יחד עם אזרחים שבאו עמם עברו במחנה עוד אלפים נוספים, עד אשר נמצא להם סידור קבוע כלשהו, והאחרונים שבהם עזבו רק ב-1977. בדומה, דיירים אחרים במחנה שוכנו בו באותן שנים עקב תהליך הדקולוניזציה של צרפת. כך, שכנו בו כ-600 חיילים ובני משפחה מגינאה הצרפתית, בין 1964 ל-1966. דיירים אחרים היו חיילים, ואזרחים נלווים, מהודו סין. בשנים 1986 עד 2007 המחנה שימש כמחנה מעצר לשוהים בלתי חוקיים.
במשך השנים עלו מספר הצעות להרוס את המחנה, אולם מחקרים אשר העלו לתודעה הציבורית את חשיבותו ההיסטורית, הביאו לכך שכיום פועל במקום המחנה מוזיאון וכן הוצבו במקום אבני זיכרון לקרבנות היהודיים, הספרדים הרפובליקנים וה'ארקי'.
קישורים חיצוניים.
מחנות הריכוז והמעצר בדרום מערב צרפת, במלחמת העולם השנייה ובתקופות קרובות, באנגלית:
אפוקליפסה ופוסט-אפוקליפסה (סוגה)
שלמה נח קרול
הרב שלמה נח קרול (ב' באב תרפ"ח, 19 ביולי 1928 - ג' בתשרי תשנ"ט, 23 בספטמבר 1998) היה רב המושב חמ"ד, ראש ישיבת חמדת שמואל ומפעילי יד לאחים.
קורות חיים.
נולד בכפר חסידים לרב מרדכי שמואל קרול רבו הראשון של כפר חסידים ולרבקה. למד בישיבת פוניבז' והתקרב לראשי הישיבה הרב דוד פוברסקי והרב שך. פעל עם הרב שלום דב ליפשיץ להעברת ילדים מעדות המזרח למוסדות דתיים וחרדיים. הפעילות הפכה בסופו של דבר לארגון יד לאחים. בשנת תשט"ו נישא לגיטא, בת הרב יעקב לנדא רבה של בני ברק ולאחר נישואיו התגורר בבני ברק.
הרב קרול התמנה לרב המושב חמ"ד וכיהן בתפקיד זה עד לפטירתו. במקביל המשיך בפעילותו בארגון יד לאחים. בעת פיצול הארגון בה'תשמ"ט על רקע הפילוג בין אגודת ישראל לדגל התורה, פרש מהפעילות, בשל השתייכותו למגזר הליטאי.
בשנות ה-60 הקים הרב קרול במושב חמד את ישיבת "חמדת שמואל" על שמו של אביו, בה כיהנו כרמי"ם הרב אליעזר דינר גאב"ד עדת ישראל והרב חזקיהו מישקובסקי משגיח ישיבת ארחות תורה. הישיבה הפכה בהמשך לכולל אברכים. כיום שוכנת במבנה זה ישיבת מאור יצחק.
בשנת ה'תשנ"ח הוציא לאור את ספרו של אביו משא דמשק.
נפטר בג' בתשרי בתשנ"ט ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו מונה חתנו, הרב אהרן בן-ציון קורנפלד, לרב המושב.
משפחתו.
היה אב לשישה ילדים.
צביקי הירש
צביקי הירש (מוכר גם בשם העט צבי איל) (נולד בשנת 1977) הוא רב, סופר ומטפל בפסיכודרמה ישראלי.
ביוגרפיה.
הירש הוא בוגר ישיבת ההסדר רמת גן בה גם מלמד.
כתב מספר ספרים: "מי שטעם יין הונגרי" עם אלי טייב, "אוהב ימים" ו"כששומעים סיפור זה אחרת". ערך והוציא לאור את הספר של רבו המובהק, הרב יהושע שפירא, 'לצאת מהדעת'. ואת הספר "יש לך כנפי רוח - על אמון האדם בעצמו ובחייו" מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בשנת 2016 חיבר ספר לילדים, עם איורים, על פי מעשיה של רבי נחמן מברסלב.
במרץ 2017 ארגן הפגנה של תלמידי ישיבת רמת גן מול ביתו של הרב דוד סתיו.
בעל תעודה בפסיכודרמה.
פרסם בכתב העת "אסיף" מאמרים העוסקים בפסיכודרמה ובתורת הרב קוק.
חבר 'תאיר ארץ', בית מדרש לסוגיות אמוניות.
פיתח את משחק הקופסה "תכירותי", משחק להכרות והעמקת קשרים, שיצא דרך ידיעות ספרים.
מתגורר ברמת גן.
זיגפריד הנריצי
גנרל זיגפריד הנריצי (בגרמנית: Sigfrid Henrici; 10 במאי 1889 - 8 בנובמבר 1964) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
הנריצי נולד ב-10 במאי 1889 בזוֹסְט שבגרמניה. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. בקיץ 1918 הועבר הנריצי למטה הכללי, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף הנריצי לרייכסווהר, ובשנת 1920 פרש מהצבא והתגייס למשטרת הביטחון. ב-1 בנובמבר 1933 הועלה הנריצי לדרגת אוברסט לוטננט, וב-15 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט והצטרף לורמאכט. ב-6 באוקטובר 1936 מונה להנריצי למפקד רגימנט הארטילריה ה-29, ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-16, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה.
בפרוץ המלחמה מונה הנריצי למפקד אגד הארטילריה ה-30, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה העשירית. ב-16 במרץ 1941 מונה הנריצי למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-16, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם הנריצי עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וב-13 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו בקרב אומן את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-13 בנובמבר 1942 מונה הנריצי למפקד קורפוס הפאנצר ה-40, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-1 באוקטובר 1943 הועבר הנריצי לעתודת המילואים, וב-9 בדצמבר 1943 קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בספטמבר 1944 חזר הנריצי לפקד על קורפוס הפאנצר ה-40, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17, וב-9 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לכוחות הסובייטיים.
לאחר המלחמה.
באוקטובר 1955 שוחרר הנריצי מהשבי. לאחר שחרורו התגורר הנריצי בעיר באד נאויים, עד למותו ב-8 בנובמבר 1964, והוא בן 76 שנים.
חלוקה מנהלית של גמביה
מבחינה מנהלית גמביה מחולקת ל-5 מחוזות ועיר בירה והן מחולקות ל-37 נפות מתוכן 2 בעיר הבירה.
מבצר נח'ל
מצודת נח'ל
הנס-וולפגנג ריינהרד
גנרל הנס-וולפגנג ריינהרד (בגרמנית: Hans-Wolfgang Reinhard; 11 בדצמבר 1888 - 6 באוקטובר 1950) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.