מאפיינים אלו הביאו כמה חוקרים ופסיכיאטרים למסקנה כי השקרנות היא סיפוק בפני עצמה, והיא בעלת צורך נפשי (שבדרך כלל לא מודע) לאדם.
אבחנה מבדלת.
שקרנות פתולוגית אינה אבחנה בפני עצמה, אלא סימפטום של הפרעות אחרות כגון פסיכופתיה, הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, נרקיסיסטית, גבולית, או היסטריונית. מחברי ההגדרה המקורית הציעו כי שקרנות פתולוגית היא אבחנה בפני עצמה וכך גם מספר חוקרים ופסיכיאטרים בשנים האחרונות.
באמצעות פוליגרף הוכח כי הסובלים משקרנות פתולוגית חווים עוררות מוגברת, מתח, ותחושת אשמה בעקבות השקרים שלהם. להבדיל מפסיכופתים, שלא חווים אף אחת מאותן תגובות. הסבר אפשרי אחד הוא כי שקרנים פתולוגיים עשויים להתחיל להאמין בשקרים שלהם על מנת למזער את תחושת האשמה. אנשים שסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית משקרים למטרות רווח אישי, ואילו שקרנות פתולוגית היא בעלת מניע פנימי.
הסובלים מהפרעת אישיות גבולית משקרים בעקבות דימוי עצמי לא יציב ועל מנת להתמודד עם תחושת נטישה שהם חווים. שלא כמו הסובלים מהפרעת אישיות היסטוריונית, שקרנים פתולוגיים אינם מאופיינים בהתנהגות דרמטית ומפתה, אך הם נוטים להיות דרמטיים מבחינה מילולית. התנהגותם של נרקיסיסטים עשויה להיות דומה והם נוטים לשקר על מנת לשמור על תחושה של הערכה עצמית ותחושת מיוחדות, אך בשקרנות פתולוגית השקרים הם בדרך כלל קיצוניים יותר ולעיתים בכלל לא אפשריים, בעוד שהנרקיסיסט נוטה להשתמש בשקרים בגבולות המציאות.
ביטוי נוסף של שקרנות פתולוגית ניתן למצוא ב"הפרעות מדומות" או "הפרעות מלאכותיות" (Factitious disorder) שבהן החולים מציגים את עצמם כסובלים ממחלות גופניות קיימות ושאינן קיימות, מפגינים וממציאים תסמינים מפריעים ומכאיבים עד כדי חיקוי של מצבים מסכני חיים. עם זאת, גם להפרעות אלה יש מניעים חיצוניים ולעיתים ברור למה האדם בוחר לשקר.
שכיחות.
נתונים ממחקרים שונים מצביעים על כך כי ההפרעה שכיחה יותר במסגרת פורנזיות. מחקר שנעשה בקרב 1,000 עבריינים צעירים מצא שקרים מוגזמים בקרב 15% מהבנים, ו-26% מהבנות שנבדקו.
מחקר אחר לא הצליח למצוא הבדלים כה משמעותיים ודיווח על שיעורים זהים בין גברים לנשים, עם זאת המדגם היה קטן יותר ובחן רק 72 מקרים. עוד נמצא כי ב-40% מהמקרים המדווחים נמצא תפקוד לקוי במערכת העצבים המרכזית: אפילפסיה, ממצאי EEG חריגים, הפרעת קשב וריכוז, פגיעת ראש חמורה, וזיהום במערכת העצבים המרכזית (CNS infections).
גורמים.
גורמים ביולוגיים.
במחקר בו השוו בעזרת MRI בין מוחות של אנשים עם הפרעה אנטיסוציאלית ואנשים רגילים לאלו של שקרנים פתולוגיים, נמצא בקרב שקרנים פתולוגיים נפח מוגדל של החומר לבן בקליפת המוח הארובתית-מצחית, אפילו בהשוואה לקבוצה האנטיסוציאלית. אזור אשר נקשר לקבלת החלטות, ואימפולסיביות. השערת החוקרים שקישוריות היתר גורמת לחיבור מהיר יותר בין מחשבות שאין להם קשר למציאות – כמו, למשל, "אני" ו"טייס קרב". כך אדם עם שקרנות פתולוגית יכול לקפוץ מרעיון אחד לאחר, ולהמציא סיפורים ורעיונות אקראיים יותר. עדיין לא ידוע האם הממצאים משקפים את הסיבה או התוצאה (האם האבנורמליות גורמת לשקרנות או שהיא נגרמה על ידה). המחקר השתמש במדגם קטן מאוד של 10 אנשים בלבד והוא עדיין לא שוכפל.
גורמים פסיכולוגיים.
הלן דויטש הבחינה בין שקרים נורמטיביים, המכוונים להשגת מטרה מסוימת, לבין שקרנות פתולוגית שהופכת לסיפוק משלה. דויטש ראתה את השקרים הפתולוגיים כחלימה בהקיץ, עיוותים של אירועי העבר, או שילוב של השתיים. לטענתה, שקרים פתולוגיים משמשים לשיפור ההערכה עצמית, ליצירת תחושת עצמאות, או על מנת להיתפס כמעניינים במהלך השיחה. לדבריה, אדם הסובל משקרנות פתולוגית אינו מודע למניעים אלה או שהוא מסרב להודות בהם. הגישה הפסיכואנליטית מפרשת חלומות בהקיץ כביטוי של הדחפים המודחקים, באופן דומה לאלה שנחשפים בחלומות הלילה. כמו חלומות הלילה, גם החלומות בהקיץ הם דוגמה למילוי משאלות, המבוססות על חוויות ילדות ויכולות לעלות על פני השטח בזכות צנזורה רגועה.
בפסיכופתיה.
שקרנות פתולוגית היא אחד הסימפטומים ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת. אדם עם פסיכופתיה אינו חושש להיתפס כשקרן והוא מסוגל לפברק ולהמציא תיאורים משוכללים לגבי העבר שלו, וזאת אף על פי שהוא יודע שהסיפורים המפוברקים שלו יכולים להיבדק בקלות.
אך בניגוד לסובלים משקרנות פתולוגית, אדם עם פסיכופתיה אינו חש מבולבל או נבוך כאשר מעמתים אותו עם המציאות, הוא פועל בנחישות וקור רוח ועשוי להמשיך לשקר ללא כל שמץ של אשמה או חרטה. הסבר אחד להתנהגות זאת הוא שעל ידי הטעיה, גנבת זהויות, וגזלייטינג הפסיכופת משיג "שליטה אומניפוטנטית" על האחר ומנסה לעצב את המציאות כראות עיניו.
עיניה הכחולות של זהרה
עיניה הכחולות של זהרה (בפרסית: جشمهاى آبى زهرا) היא סדרת טלוויזיה אנטישמית איראנית אשר שודרה לראשונה ב-2004 ברשת הטלוויזיה SAHAR-1. היא נוצרה על ידי עלי דרכשי, פקיד לשעבר במשרד החינוך האיראני. עלילת הסדרה, מתרחשת בגדה המערבית ומתמקדת בעיקר בצבא הישראלי ובילדים פלסטינים שנגנבו להם העיניים. הסדרה הופצה בתחילה רק בשפה הפרסית אך גם בהמשך תורגמה לערבית.
בפברואר 2005 הורתה רשות השידור הצרפתית לספק הלוויין הצרפתי אוטלסאט להפסיק לאלתר את שידורי הערוץ האיראני SAHAR-1 בעקבות שידור הסדרה שהואשמה בקידום אנטי-ציונות ואנטישמיות.
עלילה.
הסדרה מתארת רופאים ישראלים אשר קוצרים איברים של ילדים פלסטינים ומתארת את הקמפיין הפוליטי של המועמד הבדיוני לראשות הממשלה בישראל, יצחק כהן, שמצהיר בנאום שהיהודים "הם הטובים בגזעי העולם". כהן נעשה אובססיבי לעיניה של נערה פלסטינית צעירה בשם זהרה ומנסה לתפוס את עיניה. לשם כך, הוא מגייס ישראלים אשר מתחזים לעובדים מטעם האו"ם, העובדים מגיעים לבית ספר פלסטיני בו הילדים לומדים על חשיבותו ומורשתו של המנהיג האיראני, האייתוללה, רוחאללה ח'ומייני. כאשר הם נכנסים לבית ספר הם מחליטים לבדוקו ילדים במטרה "למנוע התפשטות של מחלת עיניים", אך בפועל הם רוצים לבדוק מי מהתלמידים הוא בעל העיניים שרוצה כהן. לאחר ניתוח שמצולם בתיאורים גרפים במיוחד, זהרה נותרה עיוורת לאחר הניתוח שביצוע בה העובדים הישראלים, בפרק השני של הסדרה מתגלה כי הנשיא הישראלי שורד בעזרת איברים שנגנבו מילדים פלסטינים ולאחר מכן נראה גם כהן נכנס לחדר ומביט בתמונת בנו המשותק "תיאודור", המצולם גם הוא סמוך לדגל ישראל.
כל האנטגוניסטים הישראלים לבושים בלבוש מסורתי שמאפיין בעיקר יהודים דתיים והחיילים הישראלים לובשים מדים אשר שונים מאוד ממדי צה"ל במציאות. כל הדמויות היהודיות בסדרה מצטיירות כנבלים, למעט יהודי אתיופי אשר מסייע לזהרה לאחר בריחתה הקצרה מ"ארמון הציונות" אך היהודי האתיופי לבסוף הוא מוצא את מותו.
קבלה וביקורת.
"עיניה הכחולות של זהרה" וסדרות מקור נוספות שיצרה רשת "SAHAR-1" נאסרו לשידור בצרפת. הסדרה זכתה לגינוי גם ברחבי המזרח התיכון בשל השימוש בתיאורים סטריאוטיפים ואנטישמיים כלפי העם היהודי.
בנוסף לכך כ-15 חברי הקונגרס של ארצות הברית, הן דמוקרטים והן רפובליקנים ובהם טום לנטוס, אז ניצול השואה היחיד שישב בקונגרס האמריקאי – כתבו לאחראי מדור האינטרסים מטעם איראן כדי שיגנה את שידור הסדרה.
יותם פלדנר, מנהל ניתוח תקשורת במכון לחקר התקשורת במזרח התיכון התייחס לסדרה ואמר עליה כי "גם בשעה שהערוצים הערביים משתדלים להיזהר משידור של תכנים אנטישמיים, הטלוויזיה האיראנית ממשיכה בשלה ומשדרת תכנים אנטישמיים בוטים".
באפריל 2005 לאחר ביקורת של מוריס מותמד – נציג הקהילה היהודית בפרלמנט האיראני על הסדרה – נזף יושב ראש הפרלמנט האיראני, גולאם עלי חדד אדל בכלי התקשורת במדינה וקרא להם להתחשב ברגשות המיעוטים באיראן.
רות בראדלי
שרון רות בראדלי (באנגלית: Sharon Ruth Bradley; נולדה ב-24 בינואר 1987) היא שחקנית אירית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אמילי מרצ'נט בסדרה "בראשית" (2011), ובתפקיד קארן ווס בסדרה "אנושיים" (2015–2018). עוד שיחקה בתפקידים קבועים בסדרות "Legend", "The Innocence Project", "Plus One", ו-"Love/Hate". ב-2007 זכתה באדלי בפרס IFTA לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במיני-סדרה "אבק כוכבים". ב-2010 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מילאנו על הופעתה בסרט "In Her Skin".
ביוגרפיה.
בראדלי נולדה בעיר דבלין שבאירלנד לשחקנית שארלוט בראדלי. עד גיל חמש חייתה בניופאונדלנד. היא נרשמה לטריניטי קולג' שבדבלין כדי ללמוד דרמה ושפות, אך נשרה אחרי שלושה שבועות, ועברה לגור בלונדון.
ב-2002 הופיעה לראשונה על המסך בתפקיד ג'ורג'יה גרייסי בסדרה "Ultimate Force", ובתפקיד אנג'לה בסרט הטלוויזיה "Sinners".
ב-2003 שיחקה בסדרה "The Clinic", ב-2004 הופיעה בסדרה "Love Is the Drug", וב-2006 בסדרה "The Innocence Project". עוד הופיעה בסדרה "Plus One" ובשתי עונות של הסדרה "Love/Hate".
ב-2007 הנחתה בראדלי את טקס פרסי הקולנוע והטלוויזיה האיריים. ב-2007 זכתה בפרס IFTA לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במיני-סדרה "אבק כוכבים". ב-2009 כיכבה בסרט "In Her Skin", המבוסס על סיפור אמיתי של נערה אוסטרלית שנעדרת, ובהמשך מתגלה שהיא נרצחה על ידי חברת ילדות. בראדלי זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של מילאנו על הופעתה בסרט.
בסוף 2010 כיכבה בסרט המפלצות האירי "Grabbers", שהוקרן לראשונה באוגוסט 2012, ובהמשך הוקרן ברחבי העולם.
בראדלי שיחקה בתפקיד אמילי מרצ'נט בעונות הרביעית והחמישית של סדרת המדע בדיוני "בראשית" של רשת ITV.