על חייו ידוע אך מעט. את ספרו "מנחת יהודה" הוא מקדיש להיות לו לזכר במקום בניו שמתו כולם במגפה, כולל בכורו, אליהו שובשי, שנולד בשנת 1484 וחיבר קרוב ליום הולדתו ה-17 פירוש על "לוחות שש כנפיים" לעמנואל בן יעקב מטרסקון. הספר מנחת יהודה הושלם על ידי יהודה גבור בי"ב טבת ה'רס"ג ונכלל בכל הסידורים של הקראים. בנוסף לספר זה כתב יהודה גבור ספר על הלכות שחיטה שלא הגיע לידינו אך מוזכר על ידי שמחה יצחק לוצקי בספר אורח צדיקים, ככולל חמישה פרקים. כן כתב ספר בשם "מועד קטן" שיש בו חמישה פרקים, המחולקים לחלקים. בחלק הראשון מבאר יהודה גבור את סתרי התורה וסודותיה וקצור יסודות חכמת הקבל העיונית שהוא החשיב מאוד ואמר עליה: "היא קרובה אל האמת והיא פרי הדת והיא כולה אלהית ואינה בדרך הפילוסופיה חס ושלום." בהקדמה לספר זה הוא תומך בהיתר להדליק נר בבית הכנסת מבעוד יום במועדים. הספר "מועד קטן" היה בכתב יד שחסר את סופו לפני שמחה יצחק לוצקי, שהכין עותק שהגיע לבית המדרש בווינה מעזבון פינסקר. ההעתקה של לוצקי כולל גם ספר נוסף של יהודה גבור, הוא "ספר המועדים", המדבר על ענייני יום תרועה, סוכות ופורים.
מנחת יהודה.
הספר מנחת יהודה כולל 1912 בתי חרוזים לפי סדר פרשת השבוע שכוללים מסתיימים ב"-רים". החרוזים כוללים את סיפור הפרשה וגם את סודות הפרשה, במקום שהוא סובר שיש סוד. בזה הלך יהודה גבור פעמים רבות בעקבות בעלי הרמז הרבניים, למשל באומרו שארבע נהרות גן עדן רומזים לארבעת היסודות, שמאבק יעקב והמלאך היה מאבק של "שכלים", ושארבעת הדגלים במחנה ישראל במדבר סיני מקבילים לארבעת הפנים של החיות במרכבה שמתאר יחזקאל. לעיתים חרוזיו תואמים את דברי חז"ל, למשל באומרו שרבקה הלכה לדרוש את ה' בבית שם בן נח ולעיתים הוא יוצא נגד מדרשי חז"ל, למשל בהתנגדותו לפירוש "לחם" כרומז לאשתו של פוטיפר. בחרוזיו הוא מביא את יסודות היהדות הקראית. בפרשת במדבר הוא מציין את שלשת העמודים של הקראים: "כתב והיקש וסבל הירושה", בפרשת בא הוא מדבר על קידוש החודש הקראי ובפרשת אמור הוא מתייחס ל"ממחרת השבת" על פי הקראים. חרוזיו נעשו בדוגמת חרוזיו של אהרון בן יוסף הרופא. בספרו הוא מזכיר את אברהם אבן עזרא, את הרמב"ם אותו הוא משבח על חכמתו וספריו ואת ישועה בן יהודה הקראי.
על מנחת יהודה נכתבו הפירושים:
אליפות העולם באופני כביש - עלית גברים (נגד השעון)
מקצה נגד השעון של העלית גברים באליפות העולם באופני כביש הוא אחד מהמקצים שמתקיימים באליפות. הוא מתקיים במרחקים שונים, במקומות שונים ומאורגן כמו שאר האליפות על ידי ה-UCI.
היסטוריה.
האליפות הראשונה התקיימה באגריג'נטו, איטליה, 1994. כריס בורדמן מבריטניה ניצח בה.
שיאני הניצחונות באליפות הם טוני מרטין (2011, 2012, 2013 ו-2016) ופביאן קנצ'לרה (2006, 2007, 2009, 2010), מייקל רוג'רס האוסטרלי עם שלושה ניצחונות (2003–2005) ואחריו רוהאן דניס, עם שני ניצחונות (2018–2019).
האליפות מתקיימת במרחקים שונים מאליפות לאליפות, בהתאם לתנאי השטח. האליפויות הארוכות ביותר היו בטוסקנה 2013 (57 ק"מ) וביורקשייר 2019 (54 ק"מ).
המדליסט הצעיר ביותר עד כה באליפות הוא רמקו אוונפול, שזכה במדליית הכסף באליפות של 2019, בעודו בן 19. המנצח המבוגר ביותר היה בראדלי ויגינס, הוא עשה זאת בעודו בן 34 והיה המנצח השני מבריטניה, אחרי בורדמן שניצח בשנה הראשונה של האליפות.
המינה ליזה
המינה ליזה הוא רומן קצר מאת אורלי קסטל-בלום המתאר את מסעה של מינה, המספרת, עקרת בית מהרצליה, וקרובת משפחתה, פלורה, לעולם פנטסטי שנבנה באמצעות כישרון הכתיבה של מינה. הרומן יצא לאור בשנת 1995 בסדרת "כותרים" של כתר הוצאה לאור.
עלילה.
הספר מחולק לשלושה חלקים. בחלקו הראשון, 'אקספוזיציה', מוצגות הדמויות מנקודת מבטה של מינה: עובד, בעלה, המפרנס העיקרי של הבית. שלושת ילדיה, שלהם היא דואגת במסירות ופלורה, קרובת משפחה של עובד, שניזונה מאכילת התסריטים שמינה כתבה בעברה ושמרה במגירה. כאשר היא מחליטה להתעמת איתה בנוגע לגילוי זה היא חושפת את האמת, פלורה אוכלת יצירות כתובות למחייתה, ותסריטיה של מינה הם הטובים ביותר עבורה. מינה מסרבת לשתף פעולה עם הסיפור המופרך שמספרת לה קרובתה, אך הנזק שנגרם לפלורה כיוון שאינה אוכלת משפיע על המשפחה לרעה.
בחלקו השני של הספר, 'המסע', פלורה חושדת שאהובה, מפקד משטרת השנים, נמצא בסכנה ולכן היא מחליטה לצאת לעולם בו הוא נמצא כדי להציל אותו. פלורה מחליטה לצאת למסע בעולם פנטסטי וקובעת שמינה תצטרף אליה על מנת לספק לה מזון (כלומר תסריטים) במהלכו. הממד אליו הן מגיעות הוא ממד זמן בלתי מוגדר. העולם הזה מורכב משניות אכזריות ושניות טובות, מאזור שהוא ההפרש בין המציאות לאשליה וההפרש בין האשליה למציאות, וממשטרת השנים שאחראית על סדר הזמנים ועל התנהלותו התקינה של הזמן בעולם. האנשים ממשטרת השנים ניזונים מאכילת תסריטים. המסע בעולם הזה מוביל את פלורה ומינה בין אזורי זמן שונים, בהם הן מתמודדות עם אגם של 'שטויות במיץ עגבניות' שמעכב אותן בדרכן, נהג אוטובוס שרוצה לקחת את חייהן, וארוחה רבת משתתפים בה מינה בודה את משמעות שמה והקשרו לציור המפורסם של לאונרדו דה וינצ'י - "המונה ליזה". באותה ארוחה היא מגלה את דמותן של הנשים במרחב הזמן הזה - התסריטאיות.
התסריטאיות אינן כותבות מבחירה, אלא הן כלואות בתפקיד זה של כתיבת תסריטים ומנסות להוביל מחאה לשחרורן. פלורה ומינה מתפצלות כאשר פלורה הולכת להלווייתו של אהובה, מפקד משטרת השנים, שנרצח על ידי הסגן שלו, ומינה מנסה להשיגה. במפגשן פלורה מזהירה את מינה ומבקשת ממנה לברוח. מינה מגלה שכתיבת התסריט האולטימטיבי תוביל לחנק של קוראיו, ובכך התסריטאיות יוכלו לנצח את אנשי הממד שמשעבדים אותן ואוכלים את כתביהן. מינה, בעל-כורחה, מצטרפת למועדון התסריטאיות וצריכה גם היא להיענות לדרישות של כתיבת התסריטים. היא בורחת ומגיעה למסיבת מינויו של סגן מפקד משטרת השנים. שם היא פוגשת את פלורה. בטקס ההחלפה אמורה להתרחש טרגדיה שבה הוא ישקה את פלורה בתמצית תסריטים שתשנה את חייה ולאחר מכן יהרוג את כל התסריטאיות. פלורה אוסרת עליה להציל את התסריטאיות, אך מינה מצליחה לעצור את סגן המפקד ולהציל אותן. לאחר מכן, מינה ופלורה שבות לביתן.
בחלק השלישי והקצר ביותר, 'השיבה הביתה' מינה חוזרת לשגרה ובוחנת מחדש את נוף חייה היומיומי. היא חוזרת לתפקידה כעקרת בית הדואגת לילדיה: "צ'יפס לזאת, גזירות לזה, ריצ'רץ' לזה, ולסדר ולסדר ולסדר". עובד כועס עליה על שהמרתה את פיה של פלורה והצילה את התסריטאיות. הוא יוצא מהבית ל"כמה שעות טובות" ובהיעדרו פלורה מגלה למינה שהיה מעורב בעסקים מפוקפקים, שקע בחובות ואלו הובילו לחיסולו. פלורה נפטרת, עובד שב לביתו (מתברר שלא חוסל) ומינה מאחלת לעצמה חיים רגועים ושלווים בחיק משפחתה.
דמויות.
מינה.
מינה היא עקרת בית מהרצליה, בת 38, נשואה לעובד ואם לשלושה ילדים (בת 12, בן 7 ובן 3). עסקה בכתיבת תסריטים כתחביב, אותו זנחה לטובת הטיפול והדאגה לסובביה. כך, למשל, היא מתארת את פעילותה: "אחרי שסיימתי להטעין את מדיח הכלים בתחמושת שלו, ואחרי שניקיתי את השולחן ואת מה שנפל מתחת לו, זחלתי ואספתי את מה שהיה, וניגבתי את הרצפה, והכנסתי את הסירים החמימים למקרר, וגם התכופפתי באותה הזדמנות וסידרתי את המקרר, וזרקתי החוצה גבינת קממבר שהשחירה ..."
מינה מופתעת לגלות שפלורה ניזונה מאכילת ניירות, אך עובד ידע על כך עוד לפני שפלורה באה להתגורר אתם. מינה יוצאת למסע פלורה, בניגוד לרצונה. פלורה, שאוכלת את תסריטיה, מחייבת אותה להצטרף למסע על מנת לספק לה מזון. המשבר העיקרי איתו מתמודדת מינה הוא הפרידה מילדיה, והם אלו שיניעו אותה לסיים את המסע על מנת לשוב אליהם. במסע היא נאלצת לכתוב תסריטים בניגוד לרצונה וכדי להציל את פלורה, התסריטאיות וגם את חייה שלה.
פלורה.
פלורה בנבנישתי היא קרובת משפחה של עובד. עברה לגור אתו ועם מינה לאחר שאמו, שאצלה התגוררה, נהרגה בתאונת דרכים. פלורה נולדה בשנת 1792 בכרתים, בגיל שלוש עברה ליוון ובשנת 1934 עלתה לארץ ישראל. היא אוכלת יצירות כתובות למחייתה. בעבר ניהלה קשר רומנטי עם מפקד משטרת השנים ובעקבותיו היא יוצאת למסע עם מינה. פלורה מרדימה את ילדיה של מינה על מנת שתצא איתה למסע ותספק לה תסריטים במהלכו. בשעה שפלורה עומדת בפני סגן מפקד משטרת השנים בעת מינויו, היא מנחה את מינה מה לעשות, אך מינה מגלה שמטרותיה אינן טהורות. היא לא רוצה לנקום בסגן על שהרג את אהובה, אלא רוצה שיקוי תסריטים שיכול להעניק לה חיי נצח. מינה מחבלת ברעיונה והן חוזרות לממד המציאות, שם פלורה נפטרת בגיל 203, חודש ושבע שעות.
עובד.
עובד הוא בעלה של מינה. הוא יבואן, ולפרנסתו "הוא רק היה עושה שלוש ארבע 'מכות' גדולות בשנה שהיו מתחזקות את העסק והבית, ובערך עשרה ניסיונות שהיו מעלים חרס." פלורה בת ה-203, העוברת במשפחתו מדור לדור, יקרה מאוד ללבו. לאחר שפלורה ומינה שבות לביתן בתום מסען, פלורה מגלה למינה כי "עובד התחבר לכנופיות. הסתבך, בגלל אבא שלו המורה לטבע. הקלפן. הוא התחייב בפני ראשי הכנופיות לפני עשור, שהוא יביא להם את הצפנים הכמוסים ביותר."
התסריטאיות.