חטאת פנימית הוא קורבן חטאת, שדמו נזרק בתוך בניין בית המקדש, ולא על המזבח החיצון כשאר הקרבנות. ישנם מספר קרבנות המוגדרים כחטאת פנימית – שניים מהם קרבים מדי שנה ביום הכיפורים, והאחרים תלויים בחטא. המשותף לכולם הוא שיש בהם ממד ציבורי.
בשונה מכל החטאות, שנאכלות לכהנים עד חצות הלילה שאחרי יום הקרבתן, החטאת הפנימית אינה נאכלת אלא נשרפת בבית הדשן, שנמצא מחוץ לחומת ירושלים, ואליו מוציאים את שאריות האפר מהמזבח. דין זה מבוסס על הפסוק: "וְכָל חַטָּאת אֲשֶׁר יוּבָא מִדָּמָהּ אֶל אֹהֶל מוֹעֵד לְכַפֵּר בַּקֹּדֶשׁ לֹא תֵאָכֵל בָּאֵשׁ תִּשָּׂרֵף" (ויקרא ו, כג).
קרבנות יום הכיפורים.
ביום הכיפורים יש להביא שני קרבנות שדמם נזרק בפנים:
לאחר מכן חוזר הכהן אל ההיכל, ומזה מדם הפר על הפרוכת שבין הקודש לקודש הקדשים – אחת למעלה ושבע למטה, וחוזר ומזה כך גם מדם השעיר. לאחר מכן הוא מערב את הדם של שני הקרבנות ונותן על קרנות מזבח הקטורת, לקיים את הפסוק "וְכִפֶּר אַהֲרֹן עַל קַרְנֹתָיו אַחַת בַּשָּׁנָה מִדַּם חַטַּאת הַכִּפֻּרִים" (שמות ל, י). את שיירי הדם הוא שופך על היסוד המערבי של מזבח העולה. בניגוד לכל המתנות שבתוך המקדש, שאם חיסר אחת מהן צריך לחזור ולעשותה, שפיכת שיירי הדם אינה מעכבת בדיעבד.
את חלבי הפר והשעיר מקריבים על מזבח העולה כדין שאר קרבנות חטאת. את שאר הבשר, העור והעצמות נושאים במוטות ושורפים מחוץ לחומת העזרה.
קרבנות הבאים על חטא.
כמו את קרבנות יום הכיפורים, גם את חלבי הקרבנות האלו מקריבים, ואת שאר החלקים נושאים אל מחוץ לעזרה ושורפים אותם שם – ועל כן מכנה אותם המשנה "פרים הנשרפים ושעירים הנשרפים".
הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה במגזר הערבי
הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה במגזר הערבי היא ועדה מיוחדת במסגרת הכנסת העשרים ושלוש, שהוקמה ב-23 במרץ 2020, ומטרתה לבחון לפקח ולסייע במיגור ארגוני הפשיעה הפועלים בחברה הערבית בישראל. הוועדה הוקמה בדרישת הרשימה המשותפת, כדי לסייע לציבור ולחברה הערבית בישראל במיגור ארגוני הפשיעה הפועלים בקרבה. הוועדה המסדרת הביאה את ההצבעה להקמתה של הוועדה למליאת הכנסת ביום 25 במרץ 2020, וזאת אישרה אותה ברוב של 53 מצביעי בעד לעומת 0 נמנעים ומצביעי נגד.
בראש הוועדה עומד ח"כ מנסור עבאס מטעם סיעת הרשימה המשותפת (רע"ם), עם היבחרו אמר: "ברכות לכל חברי הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה והאלימות. אני מאחל לכולנו הצלחה במשימה הקדושה שנטלנו על עצמנו. אני מודע לשם של הוועדה 'מיגור הפשיעה והאלימות בחברה הערבית', אך אני אדאג ואפעל שתרומת הוועדה תגיע לכלל החברה בישראל ולכל האזרחים. קדושת החיים כבוד האדם וחירותו וזכויותיו יהיו נר לרגלינו בעבודת הוועדה. ערך חיי אדם הוא הערך העליון, ואין הבדל בין בני אדם - כולם שווים ערבים ויהודים כאחד".
במהלך קיומה של הוועדה כוועדה מיוחדת טרם כינוס וועדות הכנסות הקבועות השתתפו בה 10 חברים: מנסור עבאס, אימאן ח'טיב-יאסין, היבה יזבק (הרשימה המשותפת -3), רם בן ברק, ע'דיר כמאל מריח, אנדריי קוז'ינוב (יש עתיד – תל"ם -3); ישראל אייכלר (יהדות התורה-1); חמד עמאר (1 - ישראל ביתנו); מתן כהנא (ימינה -1); משה ארבל (ש"ס -1).
עם כינוסן של וועדות הכנסת הקבועות השתנה מספר החברים בוועדה ל-8, אך תפקיד היו"ר נשאר בידי מנסור עבאס. שאר חברי הוועדה הם עוזי דיין, אבי דיכטר ומיכל שיר מהליכוד, תהלה פרידמן מסיעת כחול לבן, אופיר סופר מסיעת ימינה, אחמד טיבי ואנטאנס שחאדה מהרשימה המשותפת ואליהו חסיד מיהדות התורה.
חטאות פנימיות
ג'ין ברטיק
ג'ין ג'נינגס ברטיק (באנגלית: Jean Jennings Bartik; 27 בדצמבר 1924 - 23 במרץ 2011) הייתה אחת מהמתכנתות המקוריות של המחשב אניאק.
ברטיק למדה מתמטיקה בבית-הספר והחלה לעבוד באוניברסיטת פנסילבניה, תחילה עסקה בחישוב מסלולים בליסטיים באופן ידני ולאחר מכן עסקה בחישובם באמצעות אניאק. היא ושאר הצוות של אניאק פיתחו עקרונות של תכנות בזמן העבודה על אניאק, מפני שזה היה המחשב הראשון מסוגו.
לאחר עבודתה על אניאק, ברטיק המשיכה לעבוד על בינאק ואוניבאק, ועבדה במספר חברות טכנולוגיה ככתבת טכנית, מנהלת, מהנדסת, ומתכנתת. בשנותיה המאוחרות עבדה כסוכנת נדל"ן. ברטיק מתה ב-2011 מסיבוכים עקב אי-ספיקת לב.
שנותיה הראשונות.
נולדה בשם בטי ג'ין ג'נינגס (Betty Jean Jennings) במחוז ג'נטרי של מדינת מיזורי בארצות הברית, היא הייתה הבת השישית מתוך שבעה ילדים. אמה, לולה מיי ספיינהאוור (1887–1988) ואביה, ויליאם סמית ג'נינגס (1893–1971) הגיעו מאלאנתוס גרוב, שם עבד האב כמורה בבית ספר וכחקלאי.
היא החלה את לימודיה בבית ספר מקומי בן חדר אחד, וזכתה לתשומת לב מקומית עקב כישורי הסופטבול שלה. על מנת ללמוד בתיכון, היא גרה עם אחותה הגדולה בעיר השכנה, שם היה בית הספר ממוקם, לשם נהגה כל יום אף על פי שהייתה רק בת 14. היא סיימה את לימודיה בתיכון סטנברי בשנת 1941 כאשר הייתה בת 16.
היא למדה במכללת המורים של צפון מערב מיזורי הידועה כיום כאוניברסיטת המדינה של צפון מערב מיזורי, עם מתמטיקה כמקצוע הראשי ואנגלית כמקצוע המשני, וסיימה את לימודיה בשנת 1945. ג'נינגס קיבלה את התואר היחיד במתמטיקה בכיתה שלה. אף על פי שבמקור היא התכוונה ללמוד עיתונאות, היא החליטה ללמוד מתמטיקה במקום זאת, עקב מערכת יחסים גרועה עם המנחה האקדמי שלה. מאוחר יותר בחייה, בשנת 1967 היא קיבלה תואר שני באנגלית באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 2002 - תואר דוקטור מכובד מאוניברסיטת צפון מערב מיזורי.
קריירה.
ב-1945, צבא ארצות הברית גייס מתמטיקאים מאוניברסיטאות לסיוע במאמצי מלחמת העולם 2. ברטיק הועסקה בגיל 20 על ידי אוניברסיטת פנסילבניה לעבוד עבור מחלקת האמל"ח של צבא ארצות הברית בחישוב ידני של מסלולים בליסטיים. בתקופת ההעסקה שלה הכירה את בעלה, ויליאם ברטיק, שעבד במקום כמהנדס של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
כאשר המחשב אניאק פותח לצורך חישוב מסלולים בליסטיים, ברטיק הצטרפה לפרויקט כאחת המתכנתתות הראשונות שלו. המתכנתות המקוריות של המחשב אניאק היו צוות של שש נשים הכוללות את: ג'ין ברטיק, אדל גולדשטיין , קיי מקנאלטי , בטי הולברטון, מרלין ווסקוף , ופראן בילאס . בנוסף, תרמו לאניאק מספר רב של נשים שלא זכו להכרה, שנרתמו בתקופה של מחסור בכוח העבודה עקב מלחמת העולם 2. הנשים שעבדו על אניאק היו בעלות רקע במתמטיקה אך לא עברו הכשרה לעבודה עם המחשב אניאק, שהיה המחשב הראשון מסוגו. ברטיק ובטי הולברטון הובילו את צוות המתכנתות המקורי בפיתוח התוכנה והשימוש באניאק - ללא חוברות הדרכה, ולפני שהצוות קיבל את הסיווג ביטחוני המתאים כדי לראות את המחשב, חברות הצוות הכירו את אניאק דרך ניתוח תרשימים סכמטיים של המחשב, דרכם הן למדו לתכנת את המחשב.
בתקופת העבודה של הצוות הן פיתחו עקרונות של תכנות כמו שגרות, וקינון פונקציות, ולדעת חלק המציאו את תחום התכנות של מחשבים דיגיטליים. מעבר לחישוב המסלולים הבליסטיים שהצוות עשה במקור, תחום האחריות של הצוות ושל אניאק הורחב לחישובים של משוואות גרעין עבור המעבדה הלאומית לוס אלמוס. ברטיק ובטי הולברטון כתבו את תוכנת החישובים הבליסטיים ששימשה להדגמה שאניאק עומד בדרישות כדי להשלים את חוזה הפיתוח שלו. ההדגמה התרחשה בהצלחה ב-15 בפברואר 1946. אניאק הוכח כמהיר יותר ממחשב הרווארד סימן 1 ששימש את צבא ארצות הברית למטרות דומות, והראה שניתן לחשב בכ-20 שניות נוסחאות שלוקחות כ-40 שעות של חישוב ידני. ברטיק נתבקשה להקים ולהוביל צוות של מתכנתים שיבצעו המרה של מחשב אניאק לתוכנה השמורה בקובץ, שניתן להריץ ממחשבים לשימוש כללי. המלאכה הסתיימה במרץ 1948.
אחרי מלחמת העולם 2, ברטיק לקחה חלק בפיתוח המחשבים בינאק ואוניבאק תחת החברה של מתכנני המערכת של אניאק ג'ון פרספר אקרט וג'ון מאוצ'לי (). מעבר לתפקידיה התכנותיים, ברטיק הייתה אחראית על פיתוח השערים הלוגיים של אוניבאק. בנוסף, ברטיק פיתחה יחד עם בטי הולברטון את מערכת התכנות היצרנית הראשונה ().
בתחילת שנות ה-50 חברת ECC נמכרה ל-Remington Rand . תחת החברה החדשה, ברטיק עברה להכשיר את הגופים שרכשו מחשבי אוניבאק. לאחר מכן, בעלה, ויליאם ברטיק, החל לעבוד ב-Remington Rand. ג'ין ברטיק נאלצה לעזוב את Remington Rand בגלל נהלים של החברה שאסרו על בעל ואישה לעבוד ביחד. בין 1951 ו-1954, לפני הולדת ילדה הראשון, ברטיק עשתה עבודות תכנות קבלניות עבור ג'ון מאוצ'לי. לאחר שנולד בנה הראשון, ברטיק עזבה את הקריירה שלה במחשוב והביאה לעולם עוד שני ילדים. בתקופה הזאת בשנות ה-50 ברטיק החלה להעדיף להיקרא בשם "ג'ין" על-פני שם הולדתה "בטי", השם שבו הייתה מוכרת בזמן הקריירה שלה.
למרות תרומתה המשמעותית לאניאק, עבודתה לא זכתה להכרה עד שבעל הטור טום פצינגר פרסם מספר מאמרים על ברטיק והולברטון בשנות ה-90 עבור עיתון וול סטריט ג'ורנל. לאחר מכן, הסרט הדוקומנטרי Top Secret Rosies: The Female "Computers" of WWII , והפרויקט האינטרנטי של קתי קליימן ENIAC Programmers Project עזרו לחשוף עוד פרטים על העבודה החלוצית של ברטיק.
המשך חייה.