בזמן משטר האפרטהייד כונו לעיתים דרום אפריקאים שחורים בשם "בנטו". המושג "בנטו" נחשב לכינוי פוגע בדרום-אפריקה. הוא היה מושג חביב על אנשי משטר האפרטהייד, וכך גם נטבע המושג "בנטוסטן"- כך כונו אזורי מולדתם של השחורים (דוגמת טרנסקאי, בופוטאצוואנה, ונדה וסיסקאי), שכוללים דוברי שפות שונות (חלקם נגוני, אחרים לא).
שלמה שפירא
אסמכתא (קניין)
אסמכתא (במשפט העברי) היא התחייבות התלויה בהתקיימות תנאי מסוים, כאשר המתחייב אינו מקבל תמורה הוגנת עבור ההתחייבות, ומתוקף הנסיבות ברור שאינו גומר בדעתו לקיים את התחייבותו.
דוגמאות.
לדין זה דוגמאות שונות מתחומים שונים. למשל, הסכם בין אריס לבין בעל השדה, שאם לא יעבוד האריס בשדה ישלם קנס בערך כספי מסוים, הרי סביר להניח שהאריס לא הסכים לתנאי זה אלא משום שסבר שיעבוד, אבל אילו היה יודע שלא יעבוד בוודאי לא היה מתחייב על סכום זה.
דוגמה אחרת היא "משחק בקוביה" שהוא כינוי חז"לי למשחקי מזל. כאן שני הצדדים אינם נכנסים לסיכון אלא על סמך הנחתם שהם יזכו, שהרי ברור שאילו אחד הצדדים היה יודע שהוא יפסיד, לא היה נכנס למשחק זה.
ההלכה.
לגבי פסיקת ההלכה: בתלמוד יש כמה סוגיות שעוסקות בדיני אסמכתא. במסכתות: סנהדרין, בבא מציעא, נדרים, בבא בתרא, ועוד.
התנאים נחלקו האם אסמכתא קניא או לא. להלכה, נפסק שאסמכתא לא קניא.
הראשונים נחלקו מהי בדיוק אסמכתא:
שיטת התוספות: מצבים הלכתיים שונים.
בעלי התוספות הכריעו, שיש לחלק בין שלושה מצבים שונים:
שיטת הרמב"ם.
הרמב"ם לעומתם מכריע כי כל קניין שתלוי בדברים שעדיין לא קרו ולא נאמר בהתניה שהדבר יחול מעכשיו, מהווה אסמכתא. ורק קניין מוחלט שחל מיידית, או התחייבות כזאת אינם אסמכתא. כדעתו הכריע השולחן ערוך.
דעות נוספות.
דעות נוספות: ספר החינוך טוען כי כל עוד אין קנס אין זו אסמכתא לכן, האריס שהתחייב לשלם קנס גבוה בגין אי-עבודת השדה לא יצטרך לשלם קנס זה אף אם לא יעבוד את האדמה, כי זוהי אסמכתא, ואסמכתא לא קניא. הרמב"ן, לעומת זאת, מחלק בין שני מקרים בלבד - כאשר התנאי תלוי במתנה, אין זו אסמכתא, ואילו כאשר הוא תלוי באחרים - הרי זו אסמכתא.
דיונים לאורך הדורות התקיימו על נושאים רבים הקשורים לאסמכתא, למשל - קנס על ביטול שידוך, שהיה מקובל מאוד בשנים עברו, האם יש בו אסמכתא או לא. השפתי כהן הסביר, שאין בכך משום אסמכתא, מאחר שהחוזר בו משידוך מבייש את הצד השני, ומן הדין היה ראוי שיפצה אותו, ועל כן אין בהתחייבות זו משום אסמכתא.
יישומים אקטואליים.
מחלוקת אקטואלית בנושא זה פרצה בין הרב הראשי לשעבר אברהם אלקנה כהנא שפירא, לבין הרב עובדיה יוסף, בשאלה האם מותר להשתתף בהגרלות הלוטו. שהרי אדם משקיע את כספו על סמך ההנחה שיזכה, ואם אינו זוכה הרי מפעל הפיס בעצם גזל את כספו.
הרב שפירא טען, כי לא רק לדעת התוספות והרמ"א הדבר מותר, שהרי הזכייה אינה תלויה בקונה הכרטיס, אלא שגם לדעת הרמב"ם והשולחן ערוך הדבר יהיה מותר, מאחר שהקונה כבר השקיע את כספו בכרטיס, ובעצם הוא קנה כרטיס הגרלה, והדבר אינו דומה למשחקי מזל בין שני משתתפים, שבהם עד לתוצאה הסופית הכסף לא יצא מבעלות המפסיד. לעומתו הרב יוסף פסק שהדבר אסור לפי השולחן ערוך, ומותר רק לפי הרמ"א.
עניינים נוספים הנוגעים לדיני אסמכתא בזמננו הם פיצויים על איחורים - כגון איחור במסירת דירה, איחור בביצוע עבודה. יש גישות שונות בין הדיינים, עד כמה ניתן להסתמך על חוק המדינה, על סמך הכלל "דינא דמלכותא דינא", כלומר שלחוקי המדינה יש גם משמעות הלכתית בתנאים מסוימים, ולפיכך הקנס תקף, או שלא. גם כאן יכול להיות הבדל בין מצב שבו הפיצוי תואם את הנזק שנגרם, כמו למשל, על איחור של קבלן - מתן דמי שכירות לתקופה הזו, או פיצוי שאינו תואם - כמו סכום קצוב שאינו מתייחס כלל לתקופת האיחור, כפי שמקובל לעיתים.
דיני אסמכתא הם רבים, והפוסקים הרבו לעסוק בהם. בשולחן ערוך הם מרוכזים ב"חושן משפט" בסימן רז.
זמן פולינומי
שלמה שפירא (מונקאטש)
רבי שלמה שפירא בעל ה"שם שלמה", (12 בנובמבר 1831 (ז' בכסלו ה'תקצ"ב) - 5 ביוני 1893 (כ"א בסיון ה'תרנ"ג)) היה האדמו"ר הראשון ממונקאטש.
ביוגרפיה.
רבי שלמה נולד לטובה חוה ולרבי אלעזר שפירא, בנו של הרב צבי אלימלך שפירא, בעל ה'בני יששכר', שכיהן כרב של מונקאטש. נישא לחיה פרומה, בתו של רבי יקותיאל שמואל שמלקה מסאסוב. לאחר נישואיו עבר לסטז'יז'וב שבגליציה, עיר בה שימש אביו ברבנות. וכאשר הציעו לאביו בה'תרי"ז את כהונת הרב של לאנצוט קיבל ממנו את תפקיד רב העיר סטז'יז'וב. בשנת ה'תרמ"ב קיבל את תפקיד רב העיר מונקאץ' (בה שימש סבו כרב) והחל לנהוג כאדמו"ר.
רבי שלמה נפטר בכ"א בסיוון תרנ"ג, ואת מקומו מילא בנו רבי צבי הירש שפירא כאדמו"ר השני ממונקאטש.
על פי צוואתו, לא נדפסו דברי תורה שהוא כתב. תולדותיו נדפסו בספר "בית שלמה" שנכתב על ידי דוד כהנא ממונקאץ'. נעשה ניסיון לדלות מתוך כתבי צאצאיו הגדים המיוחסים אליו. ספר האוסף, "ספר פדה בשלום", יצא לאור על ידי הוצאת אמ"ת - א'ור ת'ורה מ'ונקאטש בברוקלין ניו יורק בשנת תשנ"ג.
סולנום זיתני
סוֹלָנוּם זֵיתָנִי (שם מדעי: ."Solanum elaeagnifolium Cav") הוא מין עשב רב-שנתי ממשפחת הסולניים שמוצאו בדרום-מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו. צמח גר בארץ ישראל, ידוע משנת 1957, ונמצא ברשימות של צמחים פולשניים של המשרד להגנת הסביבה.
גובה הצמח בין 10 ל-100 ס"מ. גבעוליו מכוסים קוצים (שִׂיכִים) קצרים ודקים, ישרים וניצבים לגבעולים או לעורקי העלים, בצפיפויות שונות מפרט לפרט. העלים והגבעולים מכוסים גם בשערות עדינות הנותנות להם גוון אפרפר. העלים ארוכים (עד 15 סנטימטרים) וצרים (בדרך כלל 0.5 עד 2.5 סנטימטרים), עם שפה גלית. הפריחה בארץ נמשכת מרבית חודשי השנה, למעט חודשים בודדים בשיא החורף, לעומת אפריל עד אוגוסט באקלים קר יותר. הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת מאוחים בצורת כוכב, בקוטר כשלושה סנטימטרים. צבעם בדרך כלל כחול או לילך, ולעיתים לבן. במרכז הפרח מקיפים חמישה אבקנים צהובים את עמוד העלי שגם הוא צהוב בהיר. הפרי הוא ענבה כדורית, שצבעה לפני ההבשלה ירוק בהיר עם פסי ירוק כהה. הפרי הבשל צהוב, כתום או אדום, ונשאר על הצמח במשך חודשי החורף.
הצמח מוכרז פולשני, בנוסף לישראל, גם ב-29 ממדינות ארצות הברית, באוסטרליה, מרוקו, מצרים, הודו, זימבבווה, דרום אפריקה, ספרד, ויוון. תכונותיו הפולשניות הן הסתפקות בקרקע דלה ומעט מים, התרבות הן מזרעים והן ברבייה וגטטיבית מקני שורש. מחתיכות שורש באורך של פחות מסנטימטר יכולים להתפתח צמחים שלמים.
פוקוס
קשר (כדורגל)
ריקי נלסון
אריק היליארד "ריקי" נלסון (באנגלית: Eric Hilliard "Ricky" Nelson; 8 במאי 1940 – 31 בדצמבר 1985) היה זמר ושחקן אמריקאי. היה פופולרי בעיקר בשנות החמישים המאוחרות ובשנות השישים המוקדמות.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
נולד בטינק שבניו ג'רזי כבנם הצעיר של אוזי והארייט נלסון. שני הוריו היו חברים בביג בנד. יחד עם אחיו דייוויד נלסון, המשפחה הופיעה בסדרת רדיו משנת 1944 עד לשנת 1954 שלה האזינו מעל 2 מיליון מאזינים.
בשנת 1952 הייתה למשפחה תוכנית בטלוויזיה בשם "המופע של אוזי והארייט", ששידוריה הופסקו ב-1966. התוכנית התבססה על חייהם האמיתיים של משפחת נלסון.
תחילת הקריירה.
את קריירת הרוק'נ'רול התחיל נלסון בשנת 1957. הוא רצה להרשים את חברתו, שהייתה מעריצה של אלביס פרסלי, ולהראות לה שהוא יכול לשיר טוב בדיוק כמוהו. הוא הקליט בשנה זו את השיר "אני הולך" של פאטס דומינו, שמיד הגיע למקום ה-4 במצעדים.
בהמשך, כל פרק של ב"מופע של אוזי והארייט" בטלוויזיה הסתיים בהופעה של "ריקי" ולהקתו (שהייתה שייכת בעבר לבוב לומן).
אביו של ריקי מנע ממנו להופיע בתוכניות טלוויזיה אחרות, כנראה כדי לשמור את המעריצים של ריקי לעצמו ולתוכנית הטלוויזיה שלו.
בפרק אחד של התוכנית בליל כל הקדושים, התחפש ריקי לאלביס פרסלי, ובכך הקפיץ את הרייטינג של התוכנית ויצר היסטריה בקרב המעריצים.
נלסון הפך במהירות לאליל נעורים. מ-1957 עד 1962, הוציא נלסון 30 להיטים שהגיעו למצעד 40 הגדולים, יותר מכל אומן אחר בזמנו (חוץ מאלביס פרסלי).
בעוד ריקי העדיף שירי רוק'נ'רול ובעלי קצב מהיר, קולו הרך והרגוע התאים באופן טבעי לשיר בלדות.
במהלך חייו עבד עם הרבה מוזיקאים כמו ג'יימס ברטון, ג'ו מאפיס, הג'ורדניירס (להקת ליווי), והאחים ברונט.
בנוסף לקריירה שלו כזמר, הופיע ריקי נלסון בסרטים כגון "סיפור שלוש אהבות" (1953), "ריו בראבו", מערבון קלאסי מ-1959 (בו השתתפו גם ג'ון ויין ודין מרטין).
שנותיו המאוחרות וקריירת הקאנטרי.
באפריל 1963 נישא לכריסטין הרמון.
באותה שנה חתם על חוזה ל-20 שנה עם תקליטי דקה, אבל לא הקליט להיטים גדולים אחרי שירו מ-1964 "בשבילך".
באמצע שנות השישים התחיל נלסון להקליט מוזיקת קאנטרי, ונכנס ל"מצעד 40 הגדולים" בשנת 1970, כשהקליט את "היא שלי" - שיר של בוב דילן במקור.
ב-1972, נכנס שוב לאותו מצעד עם השיר "מסיבת הגן". השיר נכתב אחרי שקהל שרק לו בוז במסיבת גן בכיכר מדיסון, כי ניגן שירים חדשים ולא רק להיטים משנות ה-50 וה-60. לפי גרסה שונה, הקהל שרק בוז לכוחות משטרה שפזרו הפגנה בקרבת מקום.
השיר נעשה פופולרי והצליח להגיע גם לטבלאות הלהיטים של ה"בילבורד".
בשנות ה-70 המאוחרות, הקריירה שלו הייתה בדעיכה.
הוא הפסיק להקליט וכמעט שלא הופיע מול קהל. אשתו התגרשה ממנו ולקחה את ארבעת ילדיהם. נלסון החל לצרוך סמים, במיוחד מריחואנה.