האמטופיליה הולכת וצוברת פופולריות כיום ברחבי האינטרנט. בין השאר הדבר מתבטא בצפייה בסרטונים בהם אנשים מקיאים, כולל סרטים פורנוגרפיים בהם השחקנים מקיאים במכוון על מנת לעורר מינית את הצופה. דוגמה בולטת למדיה פורנוגרפית הכוללת אמטופיליה היא הסרטון הידוע לשמצה "שתי בנות כוס אחת", קדימון לסרט פורנוגרפי ברזילאי מסוג קופרופיליה (פאראפיליה לצואה) בשם "כלבות רעבות", במהלכו שתי בנות מפרישות את צואתן לכוס, אוכלות את ההפרשה ולאחר מכן מקיאות אותה אחת אל פיה של השנייה.
אין לבלבל אמטופיליה עם התנהגויות דומות, כגון בולימיה נרבוזה.
קליף
משפט הקופים (פירושונים)
פולי ג'נובה
פולי פלמנובה ג'נובה (בבולגרית: Поли Пламенова Генова; נולדה 10 בפברואר 1987) היא זמרת-יוצרת בולגרייה. ייצגה את בולגריה באירוויזיון 2011 בגרמניה עם השיר "Na inat" (להכעיס) בחצי הגמר השני אך לא עלתה לגמר. ב-2015 היא הנחתה את תחרות אירוויזיון הילדים בסופיה. פולי ייצגה את בולגריה בפעם השנייה באירוויזיון 2016 בסטוקהולם, שוודיה, עם השיר "If Love Was A Crime" עמו הגיעה למקום הרביעי.
איי הודו המערביים ההולנדיים
ייני
דומר (אי)
האי דוּמֶרּ (בצרפתית: Doumer Island) הוא אי באורך 8.1 ק"מ וברוחב 3.6 ק"מ, שעליו חולשת פסגה פירמידלית מכוסה שלג, בגובה 515 מטר, והוא שוכן בין חלקיהם הדרומיים של האי אנוורס והאי וינצקה בארכיפלג פלמר, אנטארקטיקה. הוא נצפה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית 1899-1897, בהנהגת אדריאן דה ז'רלאש. המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה, 1905-1903, בהנהגת ז'אן-בטיסט שארקו צפתה שוב באי ומיפתה אותו, וקראה לו על שמו של פול דומר, נשיא בית הנבחרים הצרפתי התחתון ובהמשך נשיא צרפת.
תחנת המחקר הצ'יליאנית ילכו, הפעילה בקיץ בלבד בניהול המכון האנטארקטי של צ'ילה, ניצבת על חופו הדרומי של סאות' ביי של האי דומר.
תהילים קי&quot;ד
בְּצֵאת יִשְׂרָאֵל (או בְּצֵאת יִשְׂרָאֵל מִמִּצְרָיִם) הוא מזמור בתהילים. מזמור זה נכלל במזמורי ההלל, אשר מורכב מהמזמורים קי"ג-קי"ח בספר תהילים. כמו כן, הוא חותם את תפילת ערבית של ליל פסח (כמנהג הספרדים), ומשמש כשיר של יום כמנהג הגר"א ליום טוב ראשון של פסח.
המזמור מתאר את התנהגות הבריאה בזמן יציאת מצרים.
תוכן המזמור.
המזמור בנוי עם סימטריות ביחידותיו השונות - כל פסוק משמונת פסוקיו מכיל תקבולת נרדפת (כפל הרעיון באמצעות מילים שונות), שאורכי צלעותיה שווים. כל צמד פסוקים בונה יחידת משמעות פשוטה אחת - מעין בית.
הפסוקים הראשון והשני פותחים ביציאת מצרים, ואילו הפסוק השלישי והרביעי מספרים על אירועים נוספים שאירעו לאחר מכן, באמצעות האנשת גורמי הטבע: קריעת ים סוף (שבעה ימים לאחר היציאה ממצרים), וקריעת הירדן (בסוף נדודי בני ישראל במדבר). ריקוד ההרים והגבעות רומז אף לאירוע היסטורי - חרדתו וזעזועו של הר סיני בזמן מתן התורה.
לאחר מכן, דוד המלך פונה לגרמי הטבע אחד לאחד (ים סוף, הירדן וההרים) בשאלה רטורית (מה לך הים כי תנוס?...). ועונה בהמשך: מי שיחיל ויניע את הארץ על יסודותיה השונים הוא אדון הארץ, שהוא גם אלוהי יעקב. מי שהוציא את בית יעקב ממצרים, הוא גם בורא הטבע, והוא המשדד את פעולותיו.
לחנים.
אופיו החגיגי של המזמור ומשקלו הקצבי והסימטרי הוליד לחנים רבים שנתחברו למזמור זה לאורך הדורות, וכמעט בכל המנהגים נוהגים לשיר את המזמור הזה. מרבית הלחנים מדגישים את השאלות והתשובות שבמזמור. החזן שר את צלעית השאלה והקהל משיב בשירת התשובה.
לחן מוכר מאוד הוא זה העושה שימוש בשני קולות, כך שהקהל מתחלק לשניים, קול אחד מצטרף לחזן וקול שני לקהל. אחד הלחנים המוכרים הוא לחנו של ידידיה אדמון.
דומה (אי)
הגדת שיק
הגדת שיק (Szyk) היא הגדה של פסח שאוירה על ידי האמן הפולני-יהודי ארתור שיק בפולין בשנים תרצ"ד–תרצ"ו (1934–1936) בשיטת כתב יד מאויר . בהגדה 48 דפים עם עיטורים צבועים בצבעי מים וגואש. בצד מופיע תרגום לאנגלית וכן ביאור ותוספות פרי עטו, זאת בנוסף לעיטורים המייצגים קטעים מסיפור ההגדה.
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 החל שיק בחיפוש אחר מוציא לאור עבור ההגדה שלו, אבל נתקל בספקנות כלפי נוסח סיפור ההגדה בהגדתו. לדוגמה: מוציאים לאור בפולין סירבו לפרסם ספר שקישר באופן ישיר בין המדיניות הנאצית של גרמניה דאז לבין טקטיקת רצח העם שבה נקט פרעה המתוארת בספר שמות. בשל כך מחק שיק חלק מן הסממנים הנאציים הברורים שבהגדה, כגון צלבי הקרס שעיטרו את זרועותיהם של המצרים שהשגיחו על העבדים העבריים, אולם השאיר אחרים, לדוגמה, שפמו של היטלר מעל שפתיו של "הבן הרשע" מארבעת הבנים. לבסוף הוקמה הוצאת "Beaconsfield Press" בלונדון ב-1937 שמטרתה הייתה ההוצאה לאור של הגדת שיק. שיק עבר מלודז' ללונדון כדי לפקח על ההוצאה לאור וההדפסה. עם היציאה לאור של מהדורת 1940 של ההגדה, שהודפסה ב-250 עותקים מקלף ונמכרה ב-500$ כל אחת, יצא עיתון הטיימס הלונדוני באמירה שההגדה של שיק . ההגדה הוקדשה לג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת והוענק לו אחד מהעותקים הראשונים שלה.
החל מ-1956 ההגדה יצאה במגוון מהדורות שונות, בירושלים ובמקומות אחרים. מהדורה יוקרתית חדשה שיצאה בהוצאה מוגבלת בשנת 2008, הודפסה בהדפסה דיגיטלית, הוסף לה תרגום וביאור חדש מאת ביירון שרווין (Byron L. Sherwin), ופורסמה בדפוס Historicana in Burlingame בקליפורניה. על ההגדה יצא סרט דוקומנטרי שנקרא "In Every Generation: Understanding The Szyk Haggadah" בבימוי ג'יימס רוקסין, המתעד את היסטוריית ההגדה ועיצובה מחדש.
אורורה (ספינה)
אורורה ("Aurora") הייתה יכטת קיטור שנבנתה בשנת 1876 על ידי מספנת אלכסנדר סטיבן ובניו בדאנדי, סקוטלנד, עבור חברת דאנדי לציד כלבי-ים ולווייתנים. חלקי הגוף והשלד נבנו מעצי אלון ואשוח. לוחות הדופן והתחתית צופו בנסרי עץ קשה במיוחד הקרוי Greenheart, כזה שאינו נכנע בקלות לשיניו החדות של הקרח. חרטומה החסון כוסה בשריון של לוחות פלדה, וצלעותיה וקורות הסיפון שלה היו כפולות. השימוש העיקרי שנעשה בה היה ציד לווייתנים בימי הצפון, והמבנה שלה היה חסון דיו לעמוד בתלאות מזג האוויר והקרח שציפו לה שם. איתנותה הוכחה כשימושית גם למסעות חקר באנטארקטיקה, ובין 1911 ל-1917 יצאה "אורורה" לחמש הפלגות אל יבשת זו, הן למטרות מחקר והן למשימות חילוץ והצלה.
ציד לווייתנים.
בין השנים 1876 ל-1911 יצאה "אורורה" למסע שנתי מדאנדי אל ניופאונדלנד לציד לווייתנים וכלבי-ים בצפון האוקיינוס האטלנטי. שני אירועים ראויים לציון קרו בתקופה זו. בשנת 1884 כשלה "אורורה" בניסיונה לחלץ את משלחת גרילי ולקבל את כספי הפרס, וב-1891 נחלצה הספינה להצלת צוות האונייה "פוליניה", שנמחצה בקרח ים.
משלחת דאגלס מוסון.
בשנת 1910 קנה את "אורורה" מיופה כוחו של דאגלס מוסון, רב חובל ג. ק. (הקודר) דייוויס, תמורת 6,000 ליש"ט, בשביל משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה. אורורה יצאה להפלגה ב-2 בדצמבר 1911 מהובארט אל האי מקווארי, שם הוקמה תחנת ממסר אלחוטי. ב-25 בדצמבר עזבה את האי והגיעה ב-8 בינואר 1912 אל כף דניסון, שם נבנה הבסיס הראשי של המשלחת, צריפי מוסון. ב-19 בינואר הפליגה מן האי מערבה, להקים בסיס מערבי. האתר נקבע במה שמוכר כיום כארץ המלכה מרי, ב-1 בפברואר 1912. אחרי הקמת הצריף הראשי, "המערות", על מדף הקרח היציב, הפליגה "אורורה" חזרה להובארט ב-20 בפברואר והגיעה לשם ב-12 במרץ.
בדצמבר 1912 כש"אורורה" חזרה לאנטארקטיקה, נודע לצוותה, שדאגלס מוסון, זאוויר מרץ ואדוארד ניניס יצאו למסע מזחלות והם מאחרים לחזור. רב החובל ניסה לחכות לשוב קבוצת המזרח הרחוק, אבל מעגן לא נאות ורוחות עזות במיוחד חברו יחד להביא לניתוק מספר רב של שלשלות עיגון. בסוף ינואר נאלצה הספינה להפליג כדי לאסוף את קבוצת הבסיס המערבי. אחרי עיכוב נוסף, בשל עוד סופת שלגים, עזבה הספינה לבסוף ב-8 בפברואר, והגיעה אל קבוצת הבסיס המערבי ב-23 בפברואר, העלתה את אנשיה בחיפזון אל הסיפון והפליגה צפונה. היא הגיעה להובארט ב-15 במרץ.
במשך החודשים הבאים גייס דייוויס מימון רב למשימת החילוץ, ודאג לשיפוץ ולציוד מחדש של "אורורה".
הספינה יצאה מהובארט ב-15 בנובמבר 1913, אספה את קבוצת הרדיו בראשות ג'ורג' איינסוורת' באי מקוארי ועגנה במפרץ קומונוולת' בבוקר ה-13 בדצמבר 1913, שם אספה את אנשי המשלחת, שחרפו במקום יחד מוסון. היא הפליגה ממפרץ קומונוולת' ב-25 בדצמבר ולאחר חקר חופים מקיף, הגיעה לבסוף אל פורט אדלייד ב-26 בפברואר 1914.
המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית.
ב-1914 גייס בר ארנסט שקלטון את "אורורה" לקבוצת ים רוס, שמשימת הייתה לצייד מצבורי אספקה לאורך הנתיב המתחוכנן למשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית שלו. אחרי שהתעכבה בגלל קרח-ים במצר מקמרדו בינואר 1915, הצליחה "אורורה" להתקדם עוד דרומה, ושלחה קבוצות חוף להניח את המצבורים. לבסוף הפליגה אל מפרץ דיסקברי ב-12 במרץ 1915, שם הטילה עוגן ונקשרה אל החוף, להמשיך בפריקת מטענים. במאי ניתקה "אורורה" מכבליה ונסחפה בסופה בתוך גושי קרח הרחק לים הפתוח, מותירה מאחור את האנשים, שעסקו בהנחת המצבורים. הספינה נשארה כלואה בקרח במשך קרוב לשנה, ונסחפה למרחק כ-2900 ק"מ. רק ב-12 בפברואר 1916 הצליחה הספינה להיחלץ מן הקרח וב-3 באפריל הגיעה חזרה לדנידין שבניו זילנד.
חילוץ קבוצת ים רוס 1917.