מעבר למלחים ולקצינים, נשאה אוניית הקו גם יחידה של חיילים שנקראו נחתים (marines) בצי הבריטי. אלו לא היו נחתים במשמעותם כיום, אלא חיילי חי"ר שהפליגו בספינות. תפקידם של אלו היה לסייע בעת קרב ימי, ולהות כוח שיוכל לבצע השתלטות על אוניות אויב ולנחות מהים לביצוע פעולות יבשתיות קצרות. בפועל, בכל פעולה כזו השתתפו גם המלחים.
מזון, רפואה ותברואה.
מזון.
המלחים היו מאוגדים בקבוצות של ששה עד שנים עשר, שבהן אכלו את ארוחותיהם. קבוצות אלו נקראו מס (mess), ושם זה הפך לכינוי לחדרי האוכל בספינות עד היום (כולל בחיל הים הישראלי). האוכל בושל במטבח שנקרא galley, על ידי מלח ותיק, בדרך כלל נכה שלא יכול היה לעשות תפקידים אחרים בספינה.
במאה ה-18 כמעט ולא היו ידועות שיטות לשימור מזון, ולפיכך מגוון המזון שעמד לרשות הצוות היה מצומצם מאד: בשר שהומלח ונשמר לזמן רב, שיבולת-שועל וסוגי גבינה שניתן היה לשמר, וכן לחם שנקרא hardtack, שהיה למעשה מעין קרקר, עשוי מקמח, מים ומלח, שנאפה כמה פעמים והיה קשה ועמיד מאוד. תנאי השימור היו גרועים ופרימיטיביים. הלחם היה נגוע, לעיתים קרובות, בעובש ובתולעים, והבשר היה קשה לאכילה. כאשר מזג האוויר היה סוער כובתה האש במטבח הספינה (מחשש לדליקה העלולה להיגרם מהתהפכות התנור עקב טלטולי הספינה), ואז לא ניתן היה לבשל את הבשר כלל, וזה הוגש קשה וכמעט בלתי אכיל.
מים נשמרו בחביות עץ, ואיבדו את טריותם תוך זמן קצר. קפטיינים נצטוו לחדש את מלאי המים בתכיפות, ככל שניתן. במקביל, חולקה למלחים בירה, או יין, ובנוסף, קיבלו אנשי הצוות רום, שעורבב בשלושה חלקים מים. התערובת נקראה גרוג. מכיוון שאנשי הצוות הפכו עמידים לאלכוהול, הם נטו לצבור את מנות האלכוהול שלהם ולשתות מנה של מספר ימים בפעם אחת. כמות המשקה, אשר איפשרה למלחים להשתכר, פגעה בצייתנותם ובנימוסייהם כלפי מפקדיהם. הגרוג, אשר התקלקל אם נצבר לאורך זמן, גרם לצוברי המשקה לחוש ברע, והביאם לאגף החולים, שלא היה מקום נעים. כך נמנעה צבירת המשקה.
הצי הבריטי הקפיד לחלק לימונים ותפוזים למלחיו, כדי למנוע צפדינה; מכאן נגזר הכינוי limey למלחים בריטיים.
האיכות הירודה של המזון הייתה מקור לתלונות רבות אצל המלחים, והייתה אחד הסיבות למרידות הגדולות בצי הבריטי ב-1797, ולאחריהן נעשה מאמץ מסוים לשפר את איכות המזון. עם זאת, יחסית למזון שהוגש בחוף, הייתה איכות המזון באוניות טובה יותר והכמות גדולה יותר.
רפואה ותברואה.
הרפואה במאה ה-18 הייתה פרימיטיבית מאוד, ורוב מקרי המוות על הספינות, כמו גם בצבאות היבשה, היו כתוצאה ממחלות ומגפות; אחוז המתים כתוצאה מקרבות ופעילות מבצעית היה קטן יחסית. מלחים שחלו פונו אל אגף החולים, sickbay, אשר היה ממוקם בדרך כלל בחרטום הספינה, שסבל מתנודות חזקות. הרפואה בכלל הייתה נחשלת מאוד באותה תקופה, ועל סיפון האוניות המצב לא היה שונה. הרופא (surgeon) יכול היה לעשות מעט מאד: לתת תרופות מצמחי מרפא, או מרק ממטבח הספינה. עצם בידודם של המלחים החולים משאר המלחים היה כנראה הצעד הטוב ביותר שניתן היה לנקוט.
נעשו כמה וכמה צעדים כדי למנוע מחלות. סיפון האונייה קורצף מדי יום, ונעשה שימוש בחומץ ובגפרית כדי לחטא את הסיפון ואת אזורי המטען באונייה. הייתה הוראה לאוורר באופן קבוע את ערסליהם של המלחים ולכבס את בגדיהם במי הים המלוחים. מי ים שימשו גם כחומר המחטא היחיד לפציעות, אף על פי שהתהליך הכאיב מאוד.
בעת קרב פונו הפצועים לאחד הסיפונים התחתונים בספינה, מתחת לקו המים. גם כאן, כמעט ולא היו אמצעים רפואיים לטיפול בפציעות, והאמצעי היחיד היה כריתה של האיבר הפגוע; לא היו חומרי הרדמה או חומרים מחטאים. למלח הפצוע ניתנה כמות גדולה של רום, וכאשר זה אזל - ניתנה לו פיסת חבל לנשוך, ואז ניסרו את האיבר הפצוע ומיד כיסו את אזור הגדם בזפת חמה, כדי לחטא את האזור. מקרים של זיהום היו נפוצים למדי, ונגדם לא הייתה לרפואה של אז תשובה. ניתוחים מורכבים יותר מקטיעה לא היו מוכרים כלל.
למרות התמונה הקודרת העולה כאן, האבדות בקרבות ימיים היו נמוכות יחסית; בקרב טרפלגר היו האבדות הבריטיות כ - 9% מסך המלחים בצי, לעומת 22% אבדות בצבא הבריטי בקרב ווטרלו.
רומא עיר פרזות (סרט)
רחיצת מכוניות
רחיצת מכוניות - היא פעולה שמטרתה ניקיון חיצוני, ולעיתים גם פנימי, של מכוניות.
לפעולה זו יש קטגוריות עיקריות אחדות:
בעבר נהגים חששו שרחיצת מכוניות ממוכנת היא מקור לשריטות ופוגעת בגימור. דאגה זו נעלמה כשהומצאו מכונות רחיצה "ללא נגיעה" המבטלות למעשה את המברשות. אך לעומת זאת העדר המברשות חייב שימוש בחומרים חזקים יותר שעלולים לפגוע במכוניות עוד יותר מרחיצה אוטומטית. כיום, מערכות ניקוי הידרודינמיות, חומרים מדוללים וחומרים מונעי חיכוך מפחיתים באופן ניכר את סכנת השריטות.
במערכות רחיצה מופעלות מטבעות ובמערכות רחיצה אוטומטיות, הסבון והחומרים מיועדים להסיר לכלוך. בניגוד לעבר, היום לא נהוג עוד להשתמש בחומצה הידרופלואורית, חומר מסוכן ביותר שהיה בשימוש במכונות רחיצה.
רוב המאמצים בתעשייה כיום מתמקדים ביצירת חומרי ניקוי בטוחים יותר ובניסיון לרתום את כוח החיכוך לניקוי הרכב. במדינות שונות בארצות הברית ובאירופה, חובה על מתקני רחיצת הרכב למחזר את המים הנצרכים במתקן. בכך יש יתרון לשטיפת מכוניות במתקני רחצה, לעומת שטיפתן בבית, הן בחיסכון במים והן בשמירת הסביבה.
רחיצה ידנית – מסורתית ומופעלת מטבע.
רחיצה ידנית מסורתית.
רחיצה זו מבוצעת בבית בעל הרכב. רחיצה זו מבוצעת בעזרת דלי או צינור מים וסמרטוט עם סבון.
רחיצה ידנית מופעלת מטבעות.
מערכת בשירות עצמי שבה הרכב חונה בתוך מפרץ גדול שמצויד במתיז מים\סבון ובמברשת קרצוף. כשהלקוח מכניס מטבעות למכונה הוא יכול לבחור האם להתיז סבון או מים או להבריש את הרכב עם מברשת הקרצוף. מס' המטבעות המוכנס קובע את הזמן שבו ניתן להשתמש במערכת. למרות זאת ברוב המקרים דרוש מס' מטבעות מינימלי להפעלת המערכת. לעיתים מערכות מסוג זה מצוידות בתחנות שואבי אבק בו ניתן לנקות את הריפוד והשטיחים ברכב.
רחיצה אוטומטית במסוע.
העיקרון.
רחיצה אוטומטית במסוע (או רחיצת מכוניות ממוכנת) מורכבת ממפרץ דמוי מנהרה שבתוכו נשטפים הרכבים. הלקוחות מסיעים את רכבם לתוך המפרץ והלקוח נשאר בתוך הרכב בזמן שהציוד בתוך המפרץ משפריץ מים וסבון, ולעיתים גם וקס על הרכב. הרכב מונחה לתוך מסוע כשהלקוח מעביר את הילוכי הרכב למצב סרק. לאחר מכן הרכב "יידחף" או "ייגרר" לעבר מכונות הניקוי הנייחות – מברשות מסתובבות בצורות שונות או "פסים תלויים" וכמו כן מתזי סבון ומים.
ישנם מתקנים הכוללים בתוכם גם מתזים המכוונים אל מתחת למכונית כדי לנקות את המכונית מבוץ וממלחים מזיקים (ראה פעולה 6 ברחיצה ידנית מסורתית).
לעיתים וקס נמשח על הרכב שעוזר בייבוש ומספק הגנה מסוימת.
מתקנים מהסוג הישן משתמשים בסיבי ניילון במברשותיהם אבל יש לסיבים אלו נטייה לשריטת הרכב. ניסו להשתמש גם בסוג מסוים של בד אך גם הוא גרם שריטות.
הטכנולוגיה העדכנית ביותר נקראת Wrap שהיא למעשה מברשת עשויה מחומר מבוסס קצף, שלא גורם לשריטות ומשתמש ביותר חיכוך ממגע.
כדי להימנע משריטות, לפני שיטת ה-Wrap הומצאה מערכת רחיצה "ללא מגע" – מתקנים אלה משתמשים בלחץ גבוה של מים ובדטרגנטים חזקים (ב-PH גבוה או PH נמוך), במיוחד חומצה הידרופלואורית. אם הרכב מלוכלך מאוד הוא לא יהיה נקי לחלוטין לאחר רחיצה כזו. זה דומה לרחיצת הידיים בלי לשפשפם זו בזו.
ישנם מתקנים המספקים "שירות מלא" הכולל בנוסף לרחיצה גם ייבוש ידני, ניקיון נקודות שהציוד החמיץ וגם ניקיון פנימי.
כדי לחסוך במים הומצאה רחיצה המבטלת שימוש במים ומתרכזת בעיקר בדרגנטים יעילים. המתקן האוטומטי הראשון לרחיצת מכוניות הופיע באמצע שנות ה-50.
רחיצת מכוניות בביקיני.
רחיצת מכוניות בביקיני הוא ז'אנר רחיצת מכוניות ידנית שהופך נפוץ בארצות הברית ובקנדה בחודשי הקיץ. ישנם שני סוגים של רחיצה כזאת:
בתרבות הפופולרית ישנם אזכורים תכופים לתופעה זו – בקליפים ובתוכניות טלוויזיה ולעיתים אף בקולנוע.
Detailing.
Detailing היא צורת ניקוי מיוחדת להכנת הרכב לתערוכות. השיטה מתמקדת בניקוי יסודי מאוד והברקת הרכב, מבפנים ומבחוץ, כדי להפיק איכות גבוהה של ניקיון ברמה של תערוכות רכב. אך הסיבה ל-Detailing אינה רק הכנה לתצוגות ותערוכות - יש המיישמים אותה לסיפוק אישי. בחלק החיצוני של הרכב מבוצעים ווקס ופוליש - וכן שטיפה "רגילה" - ידנית לרוב. החלק הפנימי של הרכב עובר ניקוי באמצעות שואבי אבק, חומרי ניקוי נוזליים ומברשות. לרוב גם המנוע מנוקה.
אף על פי שפעם ענף זה היה לא מפותח והיו מומחים מעטים בתחום והציוד היה יקר מאוד. כיום הפופולריות של תחום זה הורידה את מחירי האביזרים לרמה שנגישה לכל חובב מכוניות ממוצע. חלק קטן מהציוד כולל:
מטליות מיוחדות העשויות ממיקרופיבר, ג'ילדות טבעיות העשויות מעור צבי רך, מגבים, חומרי ניקוי חזקים, מברשות בצורות שונות,"צמרונים" מיוחדים, פיות מיוחדות לשואבי האבק, מתזי מים ונייר שיוף.
קיימים עוד מוצרים והרשימה הנ"ל היא רק חלק קטן מהכלים בהם משתמש בעל המקצוע.
מגוון מוצרי שמפו, חומרי ניקוי, מסירי שומן, חומרי מגן, חומרי סיכה וכן מוצרי פוליש ווקס נוצרו במשך השנים כדי להתאים לדרישות שונות של הלקוח.
דרגות מוצרים בענף.
בענף זה קיימים שלוש דרגות של מוצרים:
רחיצת מכוניות בישראל.
המתקן הראשון בישראל, בבעלות רפאל הלפרין, הופעל במתחם הבורסה ברמת גן.
כיום תחנות דלק רבות כוללות גם מתקן לשטיפת מכוניות, וכן פועלים מתקנים כאלה באופן עצמאי, מחוץ לתחנות דלק.