במשפט, קרופורד מתנהג כפרקליט של עצמו ומודיע לבית המשפט כי קצין המעצרים (נונלי) ניהל רומן עם אשתו, תקף אותו במהלך מעצרו ונכח בחקירתו. לפיכך, הודאתו של קרופורד אינה קבילה כראיה, בהיותה פרי העץ המורעל. ביצ'ם מגלה שלא ניתן היה להשתמש באקדח של קרופורד בירי מכיוון שהוא אינו תואם לתרמילי הקליעים מזירת הפשע ולמעשה מעולם לא ירה. זה מבלבל את המשטרה, שכן מעקב טלוויזיה במעגל סגור פעל במהלך הירי ועד למעצרו של קרופורד.
נונלי מעלה תוכנית לשתילת ראיות כוזבות בסביבת קרופורד, אותה דוחה ביצ'ם. ללא הוכחות חדשות להציג בפני השופטת, ביצ'ם נאלץ להודות במשפט וקרופורד יוצא זכאי. נבוש, נונלי מתאבד מחוץ לאולם המשפט.
עתידו של ביצ'ם בחברה היוקרתית מתנפץ כעת. עם זאת, הוא מתחיל לראות בתפקידו כעוזר לתובע אמצעי להילחם למען צדק עבור אלה כמו אשתו של קרופורד. קרופורד עצמו מתבונן בשינוי ומעיר בסרקזם כי ביצ'ם "מצא את אלוהים". זה מניע את ביצ'ם להמשיך ולחפש ראיות, כמעט באופן אובססיבי. כשהוא מבין שתוכניתו של קרופורד היא להיפטר מעד הראייה היחיד לפשע, ביצ'ם משיג צו שופט להשאיר את ג'ניפר בהנשמה. הוא מגיע לבית החולים, אך אינו מצליח למנוע מהצוות לנתקה מהמכשירים.
תערובת של טלפונים סלולריים גורמת לביצ'ם להבין שנונלי וקרופורד השתמשו שניהם באותו סוג אקדח, גלוק 21 בקוטר 45 מילימטר. הוא מגלה שלפני הפשע קרופורד כנראה החליף את האקדח שלו ושל נונלי בחדר המלון בו ג'ניפר ונונלי נפגשו בחשאי. קרופורד ירה באשתו באקדחו של נונלי ואז הטעין אותו מחדש. הבלש הגיע למקום כשהוא נושא את האקדח של קרופורד ושניהם הניחו את נשקם כצעד מקדים במשא ומתן. כאשר נונלי זיהה את הקורבן, מיהר לג'ניפר, קרופורד החזיר את הקליעים והחזיר את הנשק שלו, שלא נעשה בו שימוש. כשקרופורד שב ונפנף באקדחו, נונלי תקף אותו לפני מעצרו של קרופורד. נונלי נגע אז בלי משים לנשק הרצח, ואפשר לקחת את האקדח שאינו בשימוש כראיה.
ביצ'ם מתעמת עם קרופורד. כשג'ניפר מתה כעת, ניתן לשלוף את הכדור שנורה לראשה ולהתאים אותו לאקדחו של נונלי. קרופורד מתוודה, בטוח שהוא מוגן על פי העיקרון החוקתי לפיו אין להרשיע אדם באותה עבירה פעמיים. עם זאת, ביצ'ם מודיע לו ביובש כי בכך שהוא מאפשר לאשתו למות, ניתן כעת להעמידו לדין בגין רצח, לאחר שנשפט בעבר רק בגין ניסיון לרצח. מכיוון שהוא הוריד את ג'ניפר מהנשמה, ניתן להגיש כתב אישום חדש נגד קרופורד וללקרוא למשפט חדש. קרופורד נעצר על ידי השוטרים שממתינים.
הסרט מסתיים במשפט חדש שעומד להתחיל, כאשר ביצ'ם תובע וקרופורד מוקף בצוות סנגורים בשכר גבוה מחברת וטון סימס.
משה עקרון
משה עקרון (אקרלינג) (30 באפריל 1922, ב' באייר ה'תרפ"ב – 26 באוגוסט 2016, ה' באלול ה'תשע"ו) היה סגן אלוף בצה"ל, ממייסדי פארק הירקון ומנכ"ל חברת פארק הירקון הראשון (1969–1986).
ביוגרפיה.
משה אקרלינג נולד בשנת 1922 ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ביוני 1941 , לאחר תחילת מבצע ברברוסה, כבש הוורמאכט את הכפר בו נולד, ואקרלינג ברח כפליט לטשקנט, בירת אוזבקיסטן. לאחר מספר חודשים עבר לסמרקנד, שם נרשם לאקדמיה הצבאית בסמרקנד וסיים את לימודיו בדרגת לויטננט (סגן), בכוחות היבשה של הצבא האדום. אקרלינג הוצב כקצין ומפקד פלוגה בדיביזיית משמר הרגלים מספר 27 המשויכת לארמייה 62 המפורסמת של גנרל צ'ויקוב, ששמה שונה ל"ארמיית משמר ה-8", לאחר שהוענק לה מעמד של "משמר" (סיווג השמור ליחידות שהוכיחו את עצמן בקרב).
כלוחם בכוחות היבשה וכמפקד בצבא האדום, השתתף אקרלינג בקרבות על סטלינגרד, נפצע בלחימה על העיר פוזנן בפולין והתקדם בלחימה עד לברלין, שם השתתף בקרב לכיבוש ברלין מול חיילי האס אס הגרמניים וכיבוש שער ברנדנבורג והרייכסטאג. בשל ידיעת השפה הגרמנית, מלבד היותו לוחם, היה אמון אקרלינג בין היתר על חקירת שבויים גרמניים במהלך הלחימה.
לאחר כיבוש ברלין וסיום מלחמת העולם השנייה, אקרלינג נשאר בברלין כשנתיים נוספות, אז שימש כקצין בצבא הכיבוש הסובייטי בגרמניה . בשנת 1947 ערק מהצבא הרוסי לטובת עלייה לארץ ישראל. אקרלינג עלה דרך מחנה מעבר באיטליה ומשם אל מחנות ההסגר הבריטיים בקפריסין לאחר שמשחתת אנגלית עצרה את ספינת המעפילים עליה הפליג לעבר נמל חיפה. תוך סיכון חייו וחפירת מנהרות, מתחת לגדירות מחנה המעצר, הבריח אקרלינג עשרות מעפילים אל מחוץ למחנה בו שהו.
שירותו בצה"ל.
לאחר הגעתו לארץ ישראל, הצטרף אקרלינג לארגון ההגנה. הוא גויס כלוחם בגדוד 32 בחטיבה 3 – חטיבת אלכסנדרוני ועקב ניסיונו הצבאי בצבא האדום שימש כסגן מפקד פלוגה. רק כעבור כמה חודשים ולאחר שסופח יחד עם ארגון ההגנה לצה"ל, קיבל אקרלינג דרגת סרן, דרגה המקבילה לדרגתו בצבא האדום, ללא מעבר קורס קצינים, מתוקף עברו כקצין. בהמשך, מילא אקרלינג שורת תפקידים כגון מפקד גדוד 32, מפקד נפה ומפקד יחידת המיעוטים.
את שירותו בצה"ל בשנים הראשונות, בהשוואה לשירותו בצבא האדום תיאר עקרון כך:
במהלך תקופתו כקצין בצה"ל, וכחלק מדרישותיו של דוד בן-גוריון, לפיו על קצינים בכירים לעברת את שמם כתנאי להעלאה בדרגה, שינה אקרלינג את שם משפחתו לעקרון, רק כך יכול היה להתקדם במעלה הדרגות.
עקרון השתחרר בדרגת סגן אלוף מצה"ל בשנת 1957, לאחר כ-10 שנות שירות והמשיך לשרת בכוחות המילואים ולקח חלק במבצע קדש, מלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
הקמת פארק הירקון.
כחבר מפלגת מפא"י ונציג מחלקת הארגון במחוז תל אביב, מונה עקרון לכהן כחבר בוועדה להרחבת הפארק הלאומי וב-1969 ניהל את הפרויקט. לאחר מכן נבחר לכהן כמנכ"ל הפארק הראשון.
במסגרת תפקידו, עקרון היה אמון בין היתר על הקמת מתקני השעשועים, על הקמת האגם המלאכותי בפארק בשנת 1977, על הקמת הספורטק ב-1978 ועל הקמת הגן הטרופי בפארק.
אחד החידושים בזמנו, היה האטרקציה המרכזית של הילדים בתקופתו, והיא רכבת השעשועים המפורסמת של הפארק, הפעילה עד ימים אלו. את ההשראה להבאת הרכבת לפארק, שאב עקרון מפארקים ציבוריים שונים בברלין, לאחר שנשלח לגרמניה על ידי ראש עיריית תל אביב יהושע רבינוביץ, שביקש ממנו לחפש אטרקציות חדשות לפארק.
לאחר פרישתו מתפקיד מנכ"ל הפארק בשנת 1986, הומלץ על ידי יושב ראש הנהלת מוזיאון ארץ ישראל, רחבעם זאבי, לקבלת פרס איכות סביבה בישראל. על פועלו של עקרון כתב זאבי ביום 26 בדצמבר 1986: .
עם פרישתו מתפקידו כמנכ"ל פארק הירקון, שימש עקרון כיועץ לרשויות מקומיות בנושא עיצוב סביבתי ופיתוח נוף. כמו כן, הקים בהתנדבות את גן הסלעים הצמוד לבית יד לבנים ברמת השרון.
התגורר ברמת השרון. עקרון נפטר בשנת 2016 בגיל 95. הותיר אחריו אישה, שלומית עקרון, מורה, מחנכת ומנהלת בית ספר, וארבעה ילדים.
צ'ארלי פלאמר
צ'רלי פוקנר פלאמר (באנגלית: Charlie Faulkner Plummer; נולד ב-24 במאי 1999) הוא שחקן אמריקאי. פלאמר התפרסם בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע". את הופעת הבכורה שלו הוא עשה בסרט הדרמה של דייוויד צ'ייס "Not Fade Away" משנת 2012 לפני שבשנת 2017 הוא זכה לפרסום בתפקיד המשנה במותחן הפשע "כל הכסף בעולם" של רידלי סקוט, ובתפקיד הראשי בדרמה של "להישען על פיט". הופעתו זכתה לשבחי הביקורת והוא זכה בפרס מרצ'לו מסטרויאני לשחקן המצטיין הטוב ביותר בפסטיבל ונציה ה-74.
ראשית חייו.
פלאמר נולד בפוקיפסי, ניו יורק, לשחקנית התיאטרון מאיה גסט והמפיק והסופר ג'ון כריסטיאן פלאמר. הוא גדל בקולד ספרינגס. יש לו אח צעיר יותר, ג'יימס. משפחתו עברה לעיתים קרובות עקב עבודת הוריו, מה שהביא לכך שהוא למד בשבעה בתי ספר שונים: שלושה בלוס אנג'לס, שניים בצפון מדינת ניו יורק ושניים בעיר ניו יורק. למרות היותו ביישן מאוד בילדותו, נחשף פלאמר למשחק כבר בגיל צעיר על ידי הוריו, ששניהם עבדו בתיאטרון. הוא צבר ניסיון במשחק בהפקות בימתיות מקומיות של הצגות ומחזות זמר. הוא פגש את המנהל הנוכחי שלו בגיל עשר כשחיפש לראשונה תפקידי משחק מקצועיים. בסופו של דבר עבר ללמוד בבית הספר למשחק במנהטן בגלל לוח הצילומים התובעני שלו בסדרות טלוויזיה.
קריירה.
בילדותו שיחק פלאמר בסרטים קצרים כמו "פרנק" משנת 2010, "שלושה דברים" משנת 2011, ובסרט "אלן סמיתי" משנת 2012.
בשנת 2011 שיחק פלאמר בשמונה פרקים בדרמה של HBO, אימפריית הפשע. הוא גילם את בנו של אלי תומפסון מייקל בעונה 2, 3 ו-4. בשנת 2012 ערך פלאמר את הופעת הבכורה שלו בסרט הקולנוע של דייוויד צ'ייס, "Not Fade Away", יחד עם ג'ון מגארו ובלה היתקוט. הסרט הוקרן בבכורה ב-21 בדצמבר 2012 וזכה לביקורות חיוביות. בשנת 2013 הצטרף פלאמר לצוות השחקנים של סדרת הדרמה "Granite Flats", בה שיחק בתפקיד הראשי הוא כיכב בכל 24 הפרקים של שלוש העונות, שהוקרנו בבכורה בנטפליקס והסתיימו רשמית ב-25 ביוני 2015.
בשנת 2015 שיחק את התפקיד הראשי בסרט הבכורה של הבמאי פליקס תומפסון, "המלך ג'ק", יחד עם קורי ניקולס וכריסטיאן מדסן. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-17 באפריל 2015. הוא התמודד מול אסא באטרפילד, צ'ארלי רואו וטום הולנד על התפקיד הראשי של ספיידרמן בסרט "" את התפקיד קיבל בסופו של דבר הולנד.