ב-8 בפברואר 2006, נזרק מידו פעם נוספת מהנבחרת בעקבות ויכוח במהלך טורניר גביע אפריקה לאומות, עם מאמנו החדש, חסאן שחאטה, במהלכו כינה את שחאטה חמור. הוויכוח החל לאחר החלפתו של מידו במהלך משחק חצי הגמר נגד סנגל. התאחדות הכדורגל המצרית השעתה מידית את מידו מהנבחרת הלאומית למשך שישה חודשים. מאוחר יותר התנצל מידו בפני מאמנו וחברי הנבחרת שזכתה בלעדיו בגביע אפריקה לאומות לאחר ניצחון 4-2 בפנדלים, בגמר מול נבחרת חוף השנהב.
מידו ייסד לעצמו מורשת בקרב האוהדים שהחלו לשיר "מידו, יידו", יידו הוא כינוים של אוהדי הספרס שניתן להם כיוון שחלק גדול מתוכם הם יהודים. יחסיו עם המאמן, מרטין יול, היו טובים יותר בהשוואה לקודמים. תקופת השאלתו לטוטנהאם הייתה אמורה להסתיים בקיץ 2006. למרות זאת, הוא אמר שאינו חפץ לשוב לשחק ברומא, אלא מעדיף לחתום על חוזה קבוע עם טוטנהאם. ב-18 בפברואר 2006, מאמן טוטנהאם, מרטין יול, הכריז שהמועדון רוצה להחתים את מידו על חוזה על בסיס קבוע בעקבות יכולתו הטובה ואהבתו למועדון. לאחר שמועות על התעניינות ממועדונים אחרים, הוא נקנה על ידי טוטנהאם ב-4 מיליון פאונד. בטוטנהאם שיחק מידו שנה אחת בלבד עד שעבר בעונת לקבוצת מידלסברו האנגלית, ממנה הושאל למספר קבוצות.
ביוני 2013 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בינואר 2014 הפך למאמן הצעיר ביותר בתולדות הליגה המצרית, כשמונה בגיל 30 למאמן קבוצת א-זמאלכ.
ליילה ח'אלד
ליילה ח'אלד (בערבית: ليلى خالد, תעתיק מדויק: לילא ח'אלד; נולדה ב-9 באפריל 1944) היא מחבלת בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין וכיום היא חברה במועצה הלאומית הפלסטינית. ח'אלד ידועה בעיקר בשל פעילותה בחטיפת מטוסים, ביניהם טיסה 840 של חברת TWA באוגוסט 1969, וניסיון חטיפת מטוס אל על כחלק מסדרת חטיפות מטוסים מתואמת ב-6 בספטמבר 1970.
ראשית חייה.
לי'לה ח'אלד נולדה בשנת 1944 בעיר חיפה, אז עדיין תחת שלטון המנדט הבריטי. ב-1948, לאחר הקרב על חיפה במלחמת העצמאות, עזבו חלק ניכר מתושבי חיפה הערבים את העיר, בהם משפחתה של ח'אלד. המשפחה עברה למחנה פליטים פלסטינים בעיר צור בלבנון, פרט לאב שנשאר בארץ. מאוחר יותר הוא נמלט למצרים, ובהמשך הצטרף למשפחתו בלבנון.
ח'אלד גדלה בין הפליטים הפלסטינים תוך טיפוח רגשות לאומיים ותחושה עמוקה שהצדק מחייב את שיבת הפליטים למולדתם. בגיל 15 הייתה מראשוני המצטרפים לארגון הלאומי הפאן-ערבי "אלקומיון אלערב - תנועת הלאומיים הערבים", בראשותו של ג'ורג' חבש ובהשראתו של קונסטנטין זריק. לאחר מלחמת ששת הימים הייתה הזרוע הפלסטינית של הארגון לחזית העממית לשחרור פלסטין. במשך זמן מה הייתה ח'אלד גם מורה בכווית.
החטיפות.
ב-29 באוגוסט 1969 הייתה ח'אלד חלק מחוליית מחבלים שחטפה מטוס נוסעים אמריקני של חברת התעופה האמריקנית TWA בטיסה 840, בדרכו מרומא לאתונה. המטוס אולץ לנחות בדמשק, לאחר שהטייסים נדרשו בידי ח'אלד לחוג מעל חיפה כדי שתוכל לחזות בעיר הולדתה. בפעולת חטיפה זו לא היו נפגעים, אך המטוס פוצץ. כל הנוסעים שוחררו לאחר יממה למעט 2 נוסעים ישראלים: צלח מועלם ושלמה סמואלוב, שנותרו בסוריה ושהו בכלא הסורי במשך 3 חודשים עד לשחרורם במסגרת חילופי שבויים. על פי מספר דיווחים תקשורתיים לא-מאומתים, סברו שולחיהם של החוטפים בחזית העממית לשחרור פלסטין, כי על המטוס נמצא יצחק רבין, באותה עת שגריר ישראל בארצות הברית. ח'אלד הכחישה טענה זו. לאחר הפעולה וחשיפת זהותה במהלכה, עברה ח'אלד סדרת ניתוחים פלסטיים לשינוי חזות פניה.
ב-6 בספטמבר 1970 הייתה ח'אלד מעורבת יחד עם שותף בניסיון כושל לחטיפת מטוס אל על בטיסה 219 מתל אביב דרך אמסטרדם לניו יורק. פעולת ניסיון החטיפה הייתה חלק מסדרת חטיפות מתוזמנת שנודעה בשם חטיפת המטוסים לשדה דוסון, במסגרתה נחטפו בתוך ימים אחדים ארבעה מטוסים של חברות תעופה מערביות שיעדם ניו יורק, ואולצו לנחות בשדה דוסון בזרקא, ירדן. חטיפת מטוס אל על כשלה כאמור, אך מחבלי החזית העממית הצליחו לחטוף מטוסים של TWA, סוויסאייר, פאן אם ו-BOAC. ניסיון החטיפה בוצע על ידי ח'אלד שהגניבה בתיקה שני רימונים ושותף אזרח ניקרגואה בשם פטריק ארגואלו שהבריח אקדח בבגדיו. הם דרשו מהטייס לפתוח את תא הטייס, וארגואלו ירה ופצע אנושות את הדייל שלמה וידר שהתנפל עליו בידיים חשופות. קברניט המטוס אורי בר לב סירב לפתוח את תא הטייס ובמקום זה ביצע צלילה פתאומית שגרמה לשניים לאבד את שיווי המשקל. ארגואלו נורה ונהרג בידי המאבטח מוטי בר-לבב והנוסעים התנפלו על ח'אלד נאבקו עמה וקשרו אותה. המטוס נחת נחיתת חירום בנמל התעופה הית'רו בלונדון, וח'אלד נמסרה לידי המשטרה הבריטית ופונתה לבית חולים בלונדון. פציעתה התבררה כקלה ושטחית, והיא הועברה למעצר במתקן משטרתי באילינג. על פי עדותה בראיונות מאוחרים יותר, יחסם של הבריטים אליה בעת מעצרה היה טוב ואף אוהד. לאחר פחות מחודש במעצר, שוחררה ח'אלד במסגרת עסקת חילופין תמורת בני הערובה מפעולות החטיפה המקבילות.
המשך חייה.
לאחר שחרורה שבה ח'אלד לפעילות במסגרת החזית העממית לשחרור פלסטין והשתלבה בפוליטיקה הפלסטינית. רבים ראו בה סמל למאבק לשחרור לאומי ולפמיניזם ערבי. היא נבחרה למועצה הלאומית הפלסטינית, ונחשבת עדיין מרואיינת מבוקשת בעולם ובמיוחד בבריטניה, שאיתה פיתחה לטענתה יחסים מיוחדים מאז מעצרה שם.
חיים אישיים.
ח'אלד גרושה ואם לשניים, נישאה בשנית ומתגוררת בעמאן בירת ירדן.
תרבות הפופ.
השיר "Like Leila Khaled Said" ("כפי שאמרה לילה ח'אלד") של להקת The Teardrop Explodes באלבומם משנת 1981 הנושא את השם "Wilder" הוא שיר אהבה לח'אלד.
סמל ויילס
סמל ויילס או הסיכה המלכותית של ויילס (באנגלית: Royal Badge of Wales) אושרה בחודש מאי 2008 והיא מבוססת על שלט האצולה של ל'ואלין הגדול נסיך ויילס בן המאה ה-13.
מבנה הסמל.
המגן מחולק לארבעה רבעים - אדום וזהב, ובכל אחד מהם מופיע אריה במטען מנוגד לצבעו של הרבע. מעל המגן מונח כתר האימפריה הממלכתי ומסביבו המוטו Pleidiol Wyf I'm Gwlad (מוולשית: "אני נאמן לארצי") וסביבו ארבעת הצמחים הלאומיים של אומות הבית: הדרדר לסקוטלנד, השושנה לאנגליה, התלתן לאירלנד והכרישה לווילס.
היסטוריה.
בשנת 1911 נסיך ויילס ויורש העצר, שעתיד להיות אדוארד השמיני מלך בריטניה הוציא צו הקובע את שלט האצולה שלו וקבע כי השלט ייצג גם את נסיכות ויילס.
השלט שנבחר היה מקובל קודם ולכן ונקרא "שלט האצולה של לואלין".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החליט הנסיך צ'ארלס להוסיף לסמל את הכתר המסמל את היותו יורש העצר.
חלומות בהקיציס
חלומות בהקיציס הייתה תוכנית בידור ישראלית ששודרה בשנים 1999 - 2003, בהנחיית איל קיציס ובהשתתפות טל פרידמן בדמויות שונות.
התוכנית עלתה ברצועת הלייט-נייט החדשה של "שידורי קשת" בערוץ 2 יחד עם תוכניתה של דנה מודן "יחסים מסוכנים", בעקבות הצלחת תוכנית הלייט-נייט "פרפר לילה" של הזכיינית "רשת".
העונה הראשונה.
העונה הראשונה עלתה לשידור בינואר 1999 ובה גילם פרידמן דמות בשם "מיכי שפיכי", שתואר כבן תשחורת היפראקטיבי, וכן דמויות מפורסמות נוספות כגון מדונה, ארנולד שוורצנגר וג'יימס בונד. בנוסף השתתפו בעונה זו אורחים אלמוניים הידועים בחוגים מסוימים בכישרונות מיוחדים או סיפורים וחוויות יוצאי דופן. האולפן בעונה זו התאפיין ברקע גוני אנימציית הפתיח של התוכנית. עונה זו קיבלה ביקורות שליליות ורייטינג נמוך.
העונה השנייה.
בעונה השנייה, אשר החלה בסוף 1999, פרידמן המשיך להופיע בתור דמויות מפורסמות כגון ברבי, הדבורה מאיה, סינדרלה, מלאך המוות ויוסף טרומפלדור. עונה זו נסובה סביב תחרות בשם "משימה בלתי אפשרית", אשר במסגרתה המשיכו להופיע אורחים אלמוניים ויוצאי דופן בסגנון המוכר של התוכנית, אשר חלקם הופיעו לפני כן בעונה הראשונה. מראה האולפן השתנה לרקע דמוי קיר לבנים, אשר נשאר גם בעונה שלאחריה. העונה השנייה העלתה את התוכנית למעמד קאלט בעקבות אמרות כנף שונות אשר נאמרו בכל פרק (ביניהן "זה לא סקורסיזי", "מה, כבר נגמר?" ועוד). בעקבות זאת חדרה התוכנית משמעותית לתודעת הקהל והפכה לאחת מתוכניות הבידור הזכורות והמצוטטות בערוץ 2.
העונה השלישית.
שידור העונה השלישית החל בקיץ 2001 והפעם פרידמן גילם חיות שונות, כגון צב, נחש, פיל, כריש וצבוע, אשר מחפשות אנשים שיאמצו אותן. בעונה זו האורחים המפורסמים התחרו ביניהם על פרס כספי בסך 6 שקלים ו-60 אגורות, בשעשועון פיקטיבי כפרודיה על התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?" אשר זכתה להצלחה בתקופה זו. גם במסגרת זו המשיכו להופיע בתוכנית אורחים בסגנון המוכר מהעונות הקודמות, ועונה זו המשיכה את הצלחת העונה השנייה.
העונה הרביעית - "נבחרת החלומות בהקיציס".
בעונה הרביעית, אשר עלתה לשידור בשנת 2002, שודרג שם התוכנית ל"נבחרת החלומות בהקיציס" וכן היא שודרה בשעה מעט מוקדמת יותר ושינתה מעט את מתכונתה. האולפן המוכר הוחלף באולפן גדול ואדום. בעונה זו האורחים נאלצו להיאבק על ה"רייטינג" שלהם על ידי ביצוע מעשים ביזאריים (לדוגמה, אבי גרייניק שר "יפה שלי" ברומנית). תפקידו של טל פרידמן הפך לדמות המתרוצצת בין פינות, פעם בתור שמחה המבקרת ופעם בתור שלי יחימוביץ', וכן שב לגלם דמויות מפורסמות שונות בדומה לשתי העונות הראשונות. הפורמט המחודש לא זכה להצלחה בקרב הצופים. בתוכנית סיום העונה, אשר שודרה במאי 2003, כוכבי ויוצרי התוכנית נפרדו מהצופים באווירת סיכום תקופת "חלומות בהקיציס" ובכך הסתמן סיומה של התוכנית.
פרסים.
התוכניות זכתה פעמיים בפרס מסך הזהב בקטגוריית תוכנית האירוח.
שידורים חוזרים.