סבלה חזר לירושלים ושכר בית שבשנת ארבעים ושמונה הופקע מפלסטינים לשלושים ושמונה ימים. במהלך שהייתו בבית החל לצלם באובססיביות את השרידים שנותרו במבנה שהעידו על קיומם של תושבי הבית המקוריים. לאחר מכן אסף פיסות צבע שהתקלפו מקירות הבתים בעיר העתיקה ביניהם גם פיסות מקירות בית ילדותו. לאחר מכן הפך את הקבצים הדיגיטליים לנגטיבים של שחור ולבן, מרח אמולסיה רגישה לאור על פיסות הצבע שאסף והדפיס עליהם את הדימויים במעבדת שחור לבן אנלוגית. העבודה בוחנת את המרווח שבין הכיבוש לבין זכות השיבה. מכיוון שהיצירות כה עדינות הן לבסוף מתפוררות, כך שלבסוף העדות היחידה לקיומם הוא הדימוי הדיגיטלי – כתוצאה הסדרה התפחה לעיסוק בגנאלוגיה של הדימוי, מספר סבלה בהרצאה על עבודתו.
סירווארד אמירזיאן
סירווארד אמירזיאן (בארמנית: Սիրվարդ Էմիրզյան; נולדה ב-5 ביוני 1966, ירוואן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית) היא קופצת למים לשעבר, ארמנית אשר התחרתה עבור ברית המועצות. היא זכתה בתואר "כבודת מאסטר הספורט של ברית המועצות" ב-1980.
קריירה.
אמירזיאן התחילה להתאמן בקפיצה ב-1972, תחת הדרכת המאמן בזיל קובשינקינה. היא זכתה באליפות ברית המועצות בשנת 1979 בקפיצה מפלטפורמה של 5 מטר. ב-1980, היא סיימה במקום שני באותו הענף. אמירזיאן, שעדיין למדה אז בתיכון, השתתפה במשחקים האולימפיים במוסקבה ב-1980, והייתה הספורטאית הצעירה ביותר בנבחרת האולימפית של ברית המועצות. בגיל 14, היא זכתה במדליית כסף בקפיצה מפלטפורמת 10 מטר.
טיילר האניקאט
קופצת למים
יחסי אזרבייג'ן–בנין
יחסי אזרבייג'ן–בנין הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת בנין. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-14 באוקטובר 1999. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
ב-6 בפברואר 2006, השגריר הבניני ברוסיה הממונה גם על ענייני אזרבייג'ן ביקר באזרבייג'ן על מנת להציג את כתב האמנתו בפני אליהם אלייב, נשיא אזרבייג'ן.
יחסי אזרבייג'ן–טוגו
יחסי אזרבייג'ן–טוגו הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת טוגו. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 בדצמבר 2010. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
ב-13 עד 15 באוקטובר 2009, משלחה שבה עמד שר התקשורת של טוגו, אולוגה קווה, ביקרה באזרבייג'ן במסגרת הכנס ה-6 של ה-ECO שנערך בבאקו.
פרדריק בל
פרדריק בל (בצרפתית: Frédérique Bel; נולדה ב-24 במרץ 1975) היא דוגמנית ושחקנית צרפתייה, ופעילה בולטת למען זכויות האישה.
ביוגרפיה.
בל נולדה באנסי ולאחר סיום לימודיה התיכוניים עברה לאלזס, שם למדה ספרות מודרנית באוניברסיטה בשטרסבורג. סיימה תואר בתולדות האומנות והצטרפה לבית הספר למשחק בשטרסבורג. על מנת לשלם את שכר הלימוד, החלה לעבוד כדוגמנית הלבשה תחתונה.
הופעת המשחק הראשונה שלה הייתה בקומדיה "Deuxième vie".
ב-2003 היא שיחקה את מריה ברברה באך בסרט ביוגרפי על יוהאן סבסטיאן באך.
ב-2005 היא שיחקה בסרט "הבובות הרוסיות" לצד אודרי טוטו וססיל דה פרנס.
בשנת 2006 בל גילמה מלכת יופי בסרט "כרטיסים לחלל".
ב-2010 היא שיחקה תפקיד קטן בסרטו של לוק בסון, "הרפתקאותיה המופלאות של אדל". בשנת 2011 שיחק בקומדיה הרומנטית "אמנות האהבה" לצד גספר אוליאל.
בל דיבבה את אמו של ארתור בגרסה המקורית של הסרט , ואת בובת הברבי בהפקת הדיבוב הצרפתית לסרט "צעצוע של סיפור 3".
ב-2014 שיחקה בסרט "למה זה מגיע לי" כאחת מארבע בנותיהם של זוג בורגני שמרן. בשנת 2017 שיחקה בסדרה "גמל שלמה".
בשנת 2019 שיחקה בסרט "למה זה מגיע לי 2" ובסרט הקומדיה "חופשה באיביזה".
נציגויות דיפלומטיות של פקיסטן בעולם
פקיסטן, כמדינה השישית המאוכלסת בעולם והשנייה בגודלה בעולם המוסלמי, מפעילה מספר נציגויות דיפלומטיות בעולם. כחברה בחבר העמים, הנציגים הדיפלומטיים הפקיסטניים בבירות של חברי הארגון האחרים נחשבים לנציגים החשובים ביותר.
שרוול (פירושונים)
כדוריד באולימפיאדת מינכן (1972)
אולימפיאדת 1972 נערכה במינכן, גרמניה המערבית. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-30 באוגוסט ל-10 בספטמבר. זו הייתה תחרות כדוריד השנייה במשחקים האולימפיים (לאחר הפסקה של 36 שנים) והראשונה בה משחקים נערכו בשיטת 7 ספורטאים. בתחרות השתתפו 242 ספורטאים מ-16 נבחרות גברים. משחקי הבתים נערכו בערים שונות בגרמניה. משחקי הגמר נערכו בהיכל האולימפי.
נבחרת יוגוסלביה () זכתה במדליית זהב.
מתכונת התחרות.
לתחרות העפילו נבחרת המערכת, 8 נבחרות בהתאם לתוצאות באליפות העולם בכדוריד 1970 ו-4 נבחרות בהתאם לתוצאות שלב העפלה. 8 קבוצות העפילו לשבלי הגמר. מנצחי הבתים נפגשו במשחק על האליפות וסגני מנצחי הבית נפגשו במשחק לקביעת הנבחרת שתסיים במקום השלישי.
בקבוצות חולקו ל-4 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה.
קיסר הצרפתים
רנה בשארה
רנא בשארה (בערבית: رنا بشارة, נולדה ב-1971) היא אמנית רב תחומית, ציירת, אמנית פרופורמנס ווידאו ארט ערביה פלסטינית.
ביוגרפיה.
רנא בשארה נולדה בכפר תרשיחא, בת לאחת המשפחות המכובדות והאמידות ביותר בכפר, קרובת משפחתו של יו"ר בל"ד, הח"כ לשעבר עזמי בשארה. רנא בשארה החלה לצייר כבר בגיל 15, לדבריה היא חייבת לאביה את כישוריה האקספרסיביים ואת היכולת ליצור מתוך ההתבוננות באביה, הצורף, בעת שיצר בחנות ובסדנת התכשיטים של המשפחה.
ב-1994 סיימה את לימודיה באוניברסיטת חיפה כבוגרת הפקולטה לאמנות ויצירה, ולאחר מכן נשארה להתגורר ולעבוד בחיפה. בנוסף על היותה אמנית פעילה ויוצרת עבדה גם כמורה לאמנות בבית הספר המקיף בתרשיחא וניהלה את הגלריה לאמנות עכשווית בכפר. לאחר כחמש שנים בחיפה עזבה לשווייץ ללימודי המשך לאחר קבלת מלגת פרו-אלווטיאה (Pro Helvetia). ב-2001 יצאה ללימודים בארצות הברית. יצירתה בשנים אלו הופכת ליצירה בועטת, פוליטית ולא מתנצלת. לשאלתה של הלן מורגן בראיון עמה: "איך את רואה את התפקיד של היצירה שלך בהתנגדות פעילה בפלסטין? עונה האמנית כי היא רואה תפקיד חשוב מאוד בעבודתה בהתנגדות פעילה, משום שהיא מעניקה להתנגדות זהות, צורה ומשמעות עמוקה. זה מאפשר לאנשים לחשוב ומעודד אותם לשאול שאלות".
בסגנונה משלבת חומרי ציור מקובלים (אקריליק, צבעי מים, הדפס רשת) עם צבעים וחומרים מסורתיים כצבעי החינה, משתמשת בהדפסי משי, בצילום ובכל אלמנט שמעורר את דמיונה ואת רגשותיה וזיכרונותיה. יצירתה נעה בתווך שבין אמנות קונצפטואלית, אינטואיטיבית ואקספרסיוניסטית, לדבריה היא מעבדת וחוקרת שוב ושוב את הדבר שתפס את מבטה, יורדת ליסוד הטהור של קיומו בזיכרונה עד שמביאה אותו למקום שהוא יכול לבוא לידי ביטוי.
בשארה הציגה במסגרת תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד בחללי תצוגה בחיפה, בנצרת ובמזרח ירושלים והשתתפה בתערוכות אמנים פלסטינים ברחבי העולם. עבודותיה עוסקות בבית ובשיבה. בשארה מפנה חצי ביקורת נוקבים, לעולם ולישראל. עבודותיה משתייכות לעבודות פוליטיות מוצהרות היוצאות נגד הכיבוש ונגד הישות הציונית. דרך הזיכרון הקולקטיבי ודרך חוויותיה. משלבת צילומים היסטוריים המעוררים שיח וטלטלה בנוגע לכיבוש הישראלי זאת ללא תיווך וללא פילטרים. האמנות והתרבות צריכים להפנות את תשומת לב העולם לקורה בחברה הפלסטינית וליחסו של הצבא הציוני לחברה זו.
עבודותיה.
בשנת 1996 השתתפה בתערוכה "אינתיפדה נשית אמנותית: אמניות ערביות בישראל", בבית האמנים, תערוכה שמהווה את החשיפה הראשונה שלה כאמן לקהל יהודי ישראלי השייך ללב התרבותי של תל אביב. בשלוש מעבודותיה שהוצגו בתערוכה שילבה קליגרפיה ערבית בצבעי חינה, אקריליק ומים על בד. באחד מהם כתוב בכתב מסולסל: "לא תרצח!" הקליגרפיה ביצירתה, משמשת ככלי לביטוי אמנותי מעבר למשמעות המילה, ביטוי כמעט רוחני הניתן לראות גם ביצירה "המונה ליזה שלי".
ב-1996 הציגה בשארה בתערוכה משותפת "שתי וערב" שאצרה חנה קופלר, התערוכה התקיימה בוואדי ניסנאס, שבחיפה במסגרת אירוע "החג של החגים". בעבודת המייצג שהציגה בתערוכה "צעקת הוואדי", הוואדי משמש נקודת אחיזה, היצירה נעשתה ישירות בהקשר למקום ולנושא התערוכה. ישירות ובכוונה שתהיה לה אמירה חברתית-פוליטית המתייחסת לשכונות כוואדי ניסנאס או ואדי סליב, שבתיהן נהרסו ונאטמו במהלך השנים. במייצב רנא מציגה קיר, הקיר הוא שריד של בית עתיק שנהרס, עליו נראים מעט שכבות צבע מקולפות כעדים לחיים שהתקלפו. על הקיר עיצבה עלי צבר/גדר חיה השומרת על השריד. עלי קקטוס שהפכו לסמל הכפר הערבי ולדברי האמנית לסמל של "יום הנכבה", סמל הטרגדיה של הפלסטינים ב 48, לצד עלי הקקטוסים שילבה האמנית גם שברי מרצפות שנותרו בשטח, שברים אלו כעדות לבית שעמד שם פעם ולחיים שרחשו בו.
ב-2009 הציגה בתערוכה "הומאז' לפלסטין" בפריז. התערוכה עוררה הדים רבים ומחאה בקרב יהודי צרפת קולות אלו ביטאו את חוסר הבנה לעוצמת הרגשות והתסכול שהביא עמו הכיבוש ובא לידי ביטוי ביצירותיה. בעבודה אותה היא מכנה בשם "רצח העם הפלסטיני" מאשימה האמנית את צה"ל בביצוע טיהור אתני בשטחים. התערוכה נפתחה ב-27 באפריל בפרבר ארקויי שבדרום פריז, והוצגה שם עד 12 במאי. מלבד עבודתה נראה לצידה גם שורה נוספת של יצירות פרובוקטיביות שנועדו לעורר, להכעיס, לזעזע והניע את הצופים להתנגדות ולהציג את חיילי צה"ל בשטחים כפוגעים בנשים ובילדים.