סוון השני מת באחוזתו, סודרופ שליד העיירה אבנרה. הכרוניקות הדניות מתארכות את שנת מותו ל-1074 בעוד שמקורות מאוחרים יותר טוענים ששנת מותו הנכונה הייתה 1076. גופתו של המלך הועברה לקתדרלת רוסקילדה שם הוא נטמן בסמוך לקברו של הבישוף וילהלם.
מורשתו.
לימים נודע סוון בכינוי "אבי המלכים", שכן חמישה מבניו היו מלכי דנמרק. אחת המורשות שלו הוא השינוי היסודי בחברה הדנית שהיה מבוסס על ההבחנה בין אדם חופשי לבין עבד. סוון נחשב לעיתים קרובות כמלך הויקינגי האחרון של דנמרק והראשון מבין מלכיה בימי הביניים. הכנסייה החזקה יחד עם משפחות אצולת הקרקע החלה להוות משקל נגד למשפחת המלוכה. האיכרים נותרו להגן על עצמם בכוחות עצמם.
סוון בנה בסיס חזק לכוחה של המלוכה על ידי שיתוף פעולה עם הכנסייה. הוא השלים את חלוקתה הסופית של דנמרק לדיוקסיות באמצעות משא ומתן ישיר עם האפיפיור, תוך כדי שהוא עוקף את הארכיבישוף של המבורג-ברמן. במהלך תקופת מלכותו של סוון נבנו מאות כנסיות עץ קטנות בכל רחבי ממלכתו, שרבות מהן נבנו מחדש ככנסיות אבן במהלך המאה ה-12. סוון שאף ליצור ארכיבישופות נורדית תחת שליטה דנית, מהלך שהושלם על ידי בנו, אריק הראשון.
נראה שלסוון הייתה את יכולת הקריאה והכתיבה והוא תואר כמלך מלומד על ידי ידידו האישי, האפיפיור גרגוריוס השביעי. סוון הוא המקור למידע רב שעומד לרשותנו כיום על דנמרק ושוודיה במאות ה-9 וה-10, לאור העובדה שסווין סיפר את קורות אבותיו לכרוניקן אדם מברמן בערך בשנת 1070.
משפחתו.
נישואיו הראשונים של סוון היו לגידה, בתו של אנונד יקוב, מלך שוודיה. נישואיו השניים, לאחר מותה של גידה, היו ב-1050 לגונהילדר, אמה החורגת של גידה. הארכיבישוף של המבורג-ברמן הורה על ביטול הנישואין, שאושר על ידי האפיפיור לאו התשיעי. לאחר מותו של האראלד השלישי, מלך נורווגיה, נישא סוון לאלמנתו, תורה. הוא לקח לו כמה פילגשים במהלך חייו. הוא היה אביהם של לפחות 20 ילדים שרק אחד מהם נולד במסגרת הנישואין.
צאצאיו.
מגונהילדר:
מפילגשיו השונות:
מולוגה
מולוגה הייתה עיר במחוז ירוסלבל בברית המועצות, אשר פונתה בכפייה והוצפה וכוסתה במים במהלך שנות הארבעים לצורך הקמת מאגר מים לתחנת כוח הידרואלקטרית.
היסטוריה.
מולוגה ניצבה במפגש הנהרות וולגה ומולוגה, כ-260 קילומטרים מצפון למוסקבה, בגובה של 98 מטרים מעל פני הים. היא התקיימה כיישוב מאז המאה ה-12. החל מהמאה ה-15 ובפרט מהמאה ה-19 היא הפכה לצומת מסחר חשוב, בעיקר בזכות מיקומה על גבי מערכת המים טיחווינסקיה, אשר קישרה את נהר הוולגה עם הים הבלטי.
בשנת 1935 החליט השלטון הסובייטי לפנות ולהציף את מולוגה וזאת לצורך הקמת מאגר המים ריבינסק והתחנה ההידרואלקטרית שבו: לצורך הקמתם נדרשה העלאת מפלס המים באזור ל-102 מטרים מעל פני הים.
הצפת העיר יצאה לפועל במהלך שנות הארבעים. 130 אלף תושבים בעיר וסביבותיה נאלצו לנטוש את בתיהם ולעבור למקומות יישוב אחרים במחוז ירוסלבל וכן למוסקבה וללנינגרד. 294 תושבים סירבו לעזוב את בתיהם וסופם שטבעו במהלך הצפת העיר. בשנת 2003 הוקמה אנדרטה לזכרם.
14 באפריל מצוין במחוז ירוסלבל כיום מולוגה. ביום זה מפליגות סירות ובהן אנשי דת אל המקום בו התקיימה מולוגה והם מקיימים שם טקסים דתיים.
בשנת 1992–1993 ירד מפלס המים במאגר ריבינסק בכמטר וחצי. מצב זה איפשר לחוקרים לערוך לראשונה ביקור בחלקה של מולוגה אשר נראה עתה מעל פני המים. באוגוסט 2014 ירד שוב מפלס המים באופן שאיפשר לתושבים לשעבר של העיר לבקר בשרידיה.
סיפור אהבה ב-3 פרקים (מחזה)
אוגוסטין מגאלדי
Another Suitcase in Another Hall
Another Suitcase in Another Hall (בעברית: עוד מזוודה באולם אחר) הוא סינגל בביצועה של הזמרת הסקוטית ברברה דיקסון, שהוקלט עבור "אוויטה" - אלבום הקונספט משנת 1976 - שמכיל שירים מהמחזמר באותו השם. עלילת המחזמר מבוססת על חייה של המנהיגה הארגנטינאית אווה פרון. השיר נכתב על ידי טים רייס ואנדרו לויד ובר, ומוצג בסצנה שבה אווה זורקת לרחוב את פילגשו של בעלה חואן פרון. את השיר שרה הפילגש, כשהיא תוהה על העתיד שלה ומגיעה למסקנה שהיא תהיה בסדר. דיקסון גויסה על ידי כותבי השירים להקליט את השיר, לאחר ששמעו את עבודותיה הקודמות.
ובר ורייס ביקשו מדיקסון לבצע את השיר תוך שימוש בקול גבוה מהרגיל, כדי שהיא תישמע צעירה יותר, כמו הדמות שאותה היא מגלמת. לצלילי גיטרה, מרימבה, נבל וכלי מקלדת, דיקסון שרה בקול סופרן גבוה. השיר, אשר זכה להערכה רבה מצד מבקרי המוזיקה, יצא כסינגל ב-7 בפברואר 1977, והגיע למקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי. דיקסון הצהירה כי היא לא אהבה את הגרסה שבה הוקלט השיר, וכאשר ביצעה אותו בהופעות חיות בהמשך הקריירה שלה, היה זה עם עיבוד מוזיקלי אחר.
השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים אחרים, לרבות איליין פייג', מארטי ווב, קימברלי וולש (מההרכב Girls Aloud), כמו גם סמנתה בארקס. עוד גרסת כיסוי בולטת של השיר בוצעה על ידי הזמרת האמריקאית מדונה, ששיחקה את דמותה של אווה פרון בסרט "אוויטה" - עיבוד הקולנועי של המחזמר משנת 1996. השיר שוחרר ב-24 במרץ 1997, על ידי האחים וורנר, כסינגל שלישי ואחרון מהפסקול של הסרט. שלא כמו במחזמר, בסרט השיר מבוצע על ידי דמותה של מדונה, במקום על ידי פילגשו של חואן פרון. עם שחרורו, השיר זכה לתגובות חיוביות ממבקרי המוזיקה והגיע לראש מצעד "10 הגדולים" של איטליה ושל בריטניה.
רקע והקלטה.
השיר "Another Suitcase in Another Hall" נכתב על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס בזמן שהם פיתחו את המחזמר "אוויטה" בשנת 1976, לקראת עלייתו בברודוויי. שניהם היו מסוקרנים מאוד מהסיפורים המקיפים את קורות חייו של אווה פרון שהגיעו לאוזניהם, במהלך עריכת התחקיר אודותיה, באמצע שנות ה-70. הם למדו להכיר את בעלה חואן פרון, ואת חיבתו לנשים צעירות. ובר ורייס החליטו להשתמש במידע זה באחד מסיפורי הרקע אודות עלייתם לשלטון של אווה וחואן פרון. במחזמר המקורי, השיר מבוצע על ידי דמותה של פילגשו של פרון, נערה בגיל ההתבגרות (בגילומה של שיבון מקארתי), אחרי שהיא "נזרקה" על ידי אשתו לעתיד, אווה. על פי הבמאי מייקל גרנדג', סיפור זה משבש את התדמית של "סיפור האגדות" אודות אווה וחואן, ולמעשה חושף את השאיפות שלהם, כמו גם את האישיות האכזרית שלהם. מבחינה דרמטית, סיפור זה מאפשר לגרנדג' להראות את חוסר הרחמים של אווה, כאשר חואן מאפשר לה לזרוק משם את "הפילגש". הילדה יוצאת בסופו של דבר אל הרחוב, כאשר אין לה לאן ללכת, ואז היא שרה את השיר.
זוהי מנגינה מרגשת במיוחד שיש לנגנה עם הרגשות של קהל. הפילגש בבירור ידעה מה היא עושה, כאשר שכבה עם גבר מבוגר, ובכל זאת יש כאן משהו מעבר לכך. הנבזות של אווה אמורה לשעשע את הקהל, אבל הם גם אמורים לרחם על הנערה הצעירה, שנמצאת במצוקה לאחר גירושה. הנרטיב של הסצנה הזו בנוי כל כך טוב, שמסעה של הפילגש ברור לכל, עד שהוא מסתיים עם ירידתה מהבמה. הדבר מאפשר לקהל להרהר לרגע אחד, ואף ללמוד יותר, על אופייה של אווה פרון, בעוד העלילה מתקדמת.
השיר הוקלט לראשונה על ידי הזמרת ברברה דיקסון בשנת 1976 לאלבום הקונספט "אוויטה" שבסופו של דבר הפך למחזמר; דיקסון לא הופיע במחזמר עצמו. ובר ורייס גייסו את השחקנית ג'ולי קובינגטון לבצע את דמותה של אווה, והיו בחיפושים אחר שחקנית נוספת. הם שמעו על דיקסון שכיכבה באותה העת במחזמר של ווילי ראסל בשם "ג'ון, פול, ג'ורג ', רינגו ... וברט", וכן הגיעה למצעד הסינגלים הבריטי עם גרסת כיסוי לשירם של דייוויד ויטפילד ופרנקי לייני "Answer Me" (1976). דיקסון והמנהל שלה, ברנרד תיאובאלד, התדיינו עם ובר ורייס על ליהוקה של דיקסון לתפקיד הראשי במחזמר, אך הוחלט כי קולה "עדין מדי" בשביל לבצע את השירים של דמותה של אוויטה. לפיכך, הם הציעו לה לשיר שיר שאיננו מבוצע על ידי דמותה של אוויטה, אלא על ידי דמות אחרת, ושיר זה היה "Another Suitcase in Another Hall".
הלחנה מוזיקלית.
דיקסון מספרת כי במהלך ההקלטות, ובר ביקש ממנה לשיר במנעד גבוה מהרגיל שלה, שכן "הפילגש" היא דמות נערה, וצריכה להישמע צעירה. לפני הסיקוונס של גירוש הפילגש מתרחש במערכה הראשונה של המחזה, דמותה של אוויטה שרה את השיר ""Hello and goodbye" ולאחר מכן "Another Suitcase in Another Hall"" מתחיל. דיקסון שר את הבית הפותח של השיר, ואז שואלת פעמיים: "אז מה קורה עכשיו?", תוהה אודות עתידה המיידי, ובסופו של דבר מגיעה למסקנה כי היא תשרוד. בבית השני, המילים משקפות את דפוס ההתנהגות החוזר של הדמות, אשר מגורשת שוב ושוב מחייהם של גברים, כאשר בבית השלישי והאחרון ישנה השקפה חיובית יותר כלפי החיים. השיר מסתיים עם הפילגש שואלת את השאלה: "לאן אני הולכת מכאן?", כאשר קול גברי מרגיע משיב לה, באומרו: "אל תשאלי, לא עוד". בשנת 2004, הסופר ריקי רוקסבי הוציא לאור את הספר "The Complete Guide to the Music of Madonna", בו הוא כתב את מחשבותיו על הפופולריות של השיר:
בנגינת השיר "Another Suitcase in Another Hall" נעשה שימוש בגיטרה, מרימבה, נבל וכלי מקלדת, המלווים את דיקסון ששרה בקול סופרן. הסופר מארק רוס קלארק ציין בספרו, he "Broadway Song: A Singer's Guide", שלשירתה יש סוג שונה של רגשות. לקולה יש ניגודיות למילות השיר, עם "קרירות בסיסית".
הפצה.