ביוני 2010 מונה לקצין אג"ם של פיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2012 מונה לראש ענף לוחמה משולבת במטה הצי, במרץ 2013 מונה לראש מחלקת אסטרטגיה ומדיניות במטה הצי. באוגוסט 2013 מונה לראש צוות הכנת התוכנית הארבע-שנתית של הצי במחלקת ההגנה. ביולי 2014 מונה לממלא מקום סגן ראש המבצעים הימיים לענייני תכנון, מבצעים ואסטרטגיה.
בספטמבר 2015 מונה למפקד הצי החמישי של ארצות הברית ומפקד כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית. שירת בתפקיד עד ספטמבר 2017. בתפקידו הבא מונה למנהל מטה הצי. פרש מהשירות הצבאי באוגוסט 2018.
במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, חמש פעמים באות לגיון ההצטיינות, במדליית השירות הראוי לשבח של משרד ההגנה, ארבע פעמים במדליית השירות הראוי לשבח של הכוחות המזוינים ובמדליית האוויר.
הוא צבר למעלה מ-3,800 שעות טיסה על 31 סוגי מטוסים שונים וביצע למעלה מ-800 נחיתות על נושאות מטוסים.
יון תורלקסון
יון תורלקסון (באיסלנדית: Jón Þorláksson; 3 במרץ 1877 – 20 במרץ 1935) היה ראש ממשלת איסלנד מיולי 1926 ועד אוגוסט 1927. הוא היה מנהיגה היחיד של המפלגה השמרנית (Íhaldsflokkurinn) קצרת הימים שב-1929 התמזגה עם הליברלית ויחד יצרו את מפלגת העצמאות שקיימת עד ימינו. משנת 1933 ועד מותו הוא כיהן כראש עיריית רייקיאוויק.
ראשית חייו.
יון תורלקסון היה בנו של חוואי מצפון-מערב איסלנד. הוא, שתי אחיותיו ואחיו היו ילדים מחוננים בצורה בלתי רגילה. אחת מאחיותיו, ביורג, הייתה למשל האישה האיסלנדית הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מהסורבון ב-1926. יון תורלקסון עצמו סיים ב-1897 את לימודיו ב"קולג' הצעיר של רייקיאוויק" (Menntaskólinn í Reykjavík) בתור הסטודנט המצטיין בכיתתו וציוניו היו הגבוהים ביותר שניתנו לתלמיד כלשהו במוסד זה אי פעם. הוא למד הנדסה אזרחית בבית הספר הפוליטכני בקופנהגן (לימים בית הספר הטכנולוגי הדני), שם סיים את לימודיו ב-1903. בשנת 1905 הוא מונה לתפקיד המהנדס הראשי של איסלנד וב-12 השנים הבאות היה אחראי על בנייתם של הכבישים והגשרים במדינה ודחף (וסייע לבנות) לבנייתן של תחנות כוח הידרואלקטריות שעשו שימוש במקורות הבלתי נדלים של איסלנד של אנרגיה גאותרמית. תורלקסון התפטר מתפקידו זה ב-1917 ופתח חברה לייבוא חומרי בנייה, אך גם עבד כמהנדס עצמאי שתכנן כמה מיזמים.
קריירה פוליטית.
ב-1921 נבחר תורלקסון לאלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנד) במסגרת רשימת מועמדים שהתנגדה למפלגה הסוציאליסטית שהתהוותה אז. כאישיות מכובדת יותר מאשר אהודה, הוא נעשה עד מהרה למנהיגם של המרכיבים השמרנים והליברטריאנים באלת'ינגי שב-1924 ייסדו את המפלגה השמרנית. תורלקסון שימש בתפקיד שר האוצר בממשלה שהוקמה באותה שנה על ידי המפלגה השמרנית וב-1925 הצליח להעלות את ערכה של הקרונה האיסלנדית, באופן די דומה להצלחתו של וינסטון צ'רצ'יל בהעלאת ערך הלירה שטרלינג באותה תקופה.
עם מותו הפתאומי של ראש הממשלה, יון מגנוססון ב-1926, הוא התמנה לתפקיד ראש הממשלה. לאחר תבוסתה של המפלגה השמרנית בבחירות של 1927 עבר תורלקסון להיות מנהיג האופוזיציה. הוא היה מנהיגה הראשון של מפלגת העצמאות שיצר מיזוג של המפלגה השמרנית עם המפלגה הליברלית הקטנה ב-1929. בשנת 1933 הוא נבחר לתפקיד ראש עיריית רייקיאוויק. בשל ההתדרדרות במצב בריאותו הוא התפטר ב-1934 מתפקידו כמנהיג מפלגת העצמאות ושנה לאחר מכן הוא מת.
הוא היה נשוי והיו לו שתי בנות מאומצות.
משנתו הפוליטית.
יון תורלקסון היה ליברל קלאסי שרכש את הידע שלו בכלכלה מהכלכלן השוודי הידוע, גוסטב קסל. במאמר בכתב עת שפורסם ב-1926 הבחין תורלקסון בין הרעיונות השמרנים והרדיקליים, מחד, לבין הרעיונות הליברטריאניים והאוטוריטריים, מאידך. הוא טען ששתי מערכות רעיוניות אלו יכולות להתקיים בכל ארבעת הצרופים האפשריים. מתנגדיו באגף השמאלי של המפה הפוליטית האיסלנדית או המפלגה הסוציאליסטית היו לתפיסתו הן רדיקליים והן אוטוריטריים. הוא טען שלעיתים ליברטריאנים צריכים להיות רדיקלים, אך לעת עתה עליהם להיות שמרנים, בשל העובדה שמשימתם החיונית הייתה לשמור על החירויות שהושגו במאבקים של המאות ה-18 וה-19 ולהגן עליהן מפני הסוציאליזם. באופן זה הגדיר תורלקסון את עצמו כשמרן-ליברטריאני. במסמך שהקריא בפני האספה הכללית של המפלגה השמרנית ב-1929, התווה בקצרה אך באופן ברור, את הרעיון הליברלי הקלאסי של האופן בו האנשים יכולים, לפעול באופן אך ורק למען האינטרס האישי שלהם, בסביבה תחרותית, ובהיסח הדעת לשרת את האינטרס הציבורי. כך, בעוצמה רבה, הוא הגן על עקרון הסחר החופשי והגביל את כוחה של הממשלה. תורלקסון הציע באופן פומבי את הפרטתם של שני הבנקים המסחריים של איסלנד, שאז היו בבעלות הממשלה.
אדוארד קרטיס ולס
אדוארד קרטיס ולס (באנגלית: Edward Curtis Wells, 26 באוגוסט 1910 - 1 ביולי 1986) היה מהנדס אמריקאי, מחלוצי התעשייה האווירית של ארצות הברית. הוא תרם תרומה משמעותית לעיצוב המטוסים המפציצים B-17 ו-B-47 וכן של מטוסי הנוסעים בואינג 707, 747 ואחרים. קיבל את התואר "זקן התעופה" מהאיגוד הלאומי האמריקאי לאווירונאוטיקה. ולס כיהן במועצת המנהלים של חברת בואינג כסגן יושב ראש בכיר שלה.
ביוגרפיה.
ולס נולד בשנת 1910 בבויסי שבאיידהו כבנם של אדוארד לנסינג ולס ולורה אליס לונג. למד בתיכון גרנט בפורטלנד שבאורגון. אחר כך למד שנתיים באוניברסיטת ויאלמט בסיילם ובהמשך באוניברסיטת סטנפורד, בה סיים ב-1931 תואר ראשון בהנדסה, כחבר באחוות המצטיינים "פי בטא קפא".
בשנת 1931 הצטרף ולס לצוות המהנדסים של חברת בואינג. ב-1937 היה לראש צוות העיצוב ההנדסאי המקדים והיה אחראי לעיצוב המפציץ B-17 ("המבצר המעופף") שהופעל בצורה מסיבית בימי מלחמת העולם השנייה. עיצוב הכנפיים על ידי ולס, באופן כזה ששימשו כבלמי אוויר בנחיתה, השפיעה על עיצובי הכנפיים במטוסים עד ימינו.
ב-1938 התמנה למהנדס ראש המיזם הצבאי בחברה. בשנת 1943 התמנה המהנדס הראשי של החברה. בשנת 1947 התמנה לסגן יושב ראש אחראי על תחום ההנדסה בחברה. במהלך השנים היה ולס, בין השאר, מנכ"ל מערכות המטוסים הצבאיים וסגן יושב ראש אחראי על פיתוח מוצרים.
בתקופתו מילא ולס תפקיד חשוב בעיצוב כל המטוסים בואינג מ-B-17 ו-B-29, שהשתתף גם כן כמפציץ במלחמת העולם השנייה, דרך מפציצי הסילון B-47 ו-B-52, עד למטוסי התעופה האזרחית בואינג 707, 727, 737, 747, 757 ו-767.
ולס נפטר ב-1986 בגיל 76 בבלוויו שבמדינת וושינגטון. השאיר אישה, דורותי לבית אוסטלונד, בן - אדווארד ל. ולס, בת - לורי טול, ושני נכדים.
אהבת חיי
אהבת חיי היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת ארבעה פרקים בהפקת ערוץ הספורט אשר עוקבת אחר התופעה של קבוצת ספורט בבעלות אוהדים בישראל ומנסה להבין את המניע של אוהדי הספורט בישראל להקים קבוצה בבעלותם, לאחר שמאסו באלימות ביציעים ובהנהלות של המועדונים, ולהשקיע מזמנם וכספם למען מטרה חברתית זו. בתוך כך, על אף שהתופעה אינה ייחודית לישראל, הסדרה מנסה לראשונה בטלוויזיה להסביר מאילו מאפיינים בחברה הישראלית ובתרבותה נובעת התופעה וכיצד היא משפיעה עליהן באופן כללי ועל תרבות הספורט בישראל בפרט.
כל פרק בסדרה עוסק בליגה אחרת בעונת 2016/2017 ובה קבוצות שונות. סטריט מבקר אצל אנשי המועדון, ביציעים ומאחורי הקלעים ועורך שיחות עם אנשי מפתח בקבוצות ואוהדים אחרים.
הפרקים.
פרק 1.
פרק זה הוא בבחינת מבוא לסדרה ובה מתייחס שאנן סטריט למגוון הגורמים להקמת קבוצה בבעלות אוהדים בישראל, בו מוצגת זווית חיבור האוהדים לקבוצה תוך שנשאלת השאלה: מדוע להקים קבוצת אוהדים? מרואיינים אורי שרצקי, מנכ"ל הפועל קטמון ירושלים שהיה הראשון להקים קבוצה בבעלות אוהדים בישראל, ורון עמיקם שהוא עיתונאי וממייסדי מכבי קביליו יפו שגם היא קבוצה בבעלות אוהדים. גם על יפו וגם על קטמון יעסקו בפרקים הבאים בנפרד.
כמקרי בוחן הנלקחים לפרק הם של קבוצות הכדורגל בית"ר נורדיה ירושלים ומכבי עירוני אשדוד המחודשת, המשחקות בליגה ב' בכדורגל. בית"ר נורדיה ירושלים מוצגת כקבוצה קהילתית שהוקמה כמחאה על אופי קהלה של קבוצת בית"ר ירושלים ותופעות האלימות והגזענות שנלווים לו, באופן זה מתוודה שאנן סטריט על היותו אוהד הקבוצה ומה מביא אותו לכך.
באופן דומה אך שונה, קבוצת מכבי עירוני אשדוד הוקמה כמענה לאיחוד כפוי בדמות קבוצת הכדורגל העירוני מועדון ספורט אשדוד בשליטת איש העסקים ג'קי בן זקן. האיחוד, בין מכבי עירוני אשדוד ההיסטורית לבין הפועל אשדוד (שגם היא הוקמה מחדש לאחר מכן), הוביל לאובדן זהות מצד אוהדים רבים שלא קיבלו את החיבור המלאכותי וזה נראה עבורם כעוד מוקדי כוח בשליטת העירייה שלא לטובת האוהדים. בפרק מוצגת התפעלות מהיצירתיות של הקהל, כדוגמה מביא שאנן סטריט את התרשמותו מכך שהקהל יצר שיר עידוד לקבוצה מלחן השיר Mrs. Robinson של סיימון וגרפונקל ומדובר על חזרתו של הדרבי של אשדוד אחרי שנים רבות.
הפרק מציג את המאבקים בין הקבוצות ואת היריבות שנוצרה ביניהן, כמו גם את החיבור ביניהן ואת החיבור בין הקהלים.
פרק 2.