רוסלנה התפרסמה מחוץ לאוקראינה בזכות הופעתה המוצלחת בתחרות האירוויזיון ה-49 שנערכה באיסטנבול, טורקיה. בתחרות, שרה רוסלנה את השיר "Wild Dances" וזכתה במקום ראשון, עם 280 נקודות, הניצחון הראשון של אוקראינה בתחרות האירוויזיון. בנוסף לכך זכתה רוסלנה ב"פרס האמנותי" ע"ש מרסל בזנסון עבור השיר, בזכות בחירת זוכי אירוויזיון לשעבר. השיר המנצח, היה ללהיט במדינות רבות ובעיקר בבלגיה ויוון. רוסלנה נבחרה לפתוח את אירוויזיון 2005 שנערך בקייב וביצעה את שירה "Heart on Fire". כמו כן, לקחה חלק פעיל בהנחיית האירוע.
לאור הצלחתה הרבה לאחר הניצחון בתחרות האירוויזיון יצאה רוסלנה לסיבוב הופעת סובב עולם וביקרה בגרמניה, צרפת, טורקיה, סרביה, פולין, סלובקיה ויוון. בין השאר, הגיעה לישראל כאורחת כבוד של תחרות קדם האירוויזיון בשנת 2005, וכאורחת בתחרות זמר של ערוץ 9 דובר השפה הרוסית.
במהלך המהומות באוקראינה בשנת 2013, הופיעה רוסלנה ברחובות קייב כשהיא שרה את ההמנון האוקראיני. ב-2014, היא זכתה באות האומץ הנשי הבינלאומי על פעילותה לסיום האלימות ולהתערבות בינלאומית במצב באוקראינה.
באירוויזיון 2017, שנערך בפעם השנייה בקייב, הופיעה בשירה בקטע המעבר במהלך ההצבעות.
רוסלנה נשואה למפיק הסאונד אלכסנדר קטנופונטוב.
רוזה לוכסמבורג
Atom Heart Mother (סוויטה)
אטמוספירה חצי-מחזרת
אטמוספירה חצי-מחזרת היא אטמוספירה המכילה תערובת של גזים מחוזרים, כגון מתאן, אמוניה ומימן וגזים מחומצנים, כגון פחמן דו-חמצני, גופרית דו-חמצנית ומים. כמו כן, באטמוספירה חצי-מחזרת סבירה נוכחותם של גזים מחומצנים למחצה, כגון פחמן חד-חמצני ושל גזים אינרטיים כגון חנקן וגזים אצילים שונים, אך לא של חמצן.
על פי ממצאים גאולוגיים ואסטרונומיים מקובל על הקהילה המדעית כי על כדור הארץ הקדמון, לפני 3.9 מיליארד שנים, התקיימה אטמוספירה חצי-מחזרת, המכונה גם "האטמוספירה השנייה". זאת להבדיל מ"האטמוספירה הראשונה" אשר הייתה מורכבת בעיקר ממימן והליום והייתה אטמוספירה מחזרת ומ"האטמוספירה השלישית", בת-ימינו, המכילה כ-20% חמצן ונחשבת לאטמוספירה מחמצנת.
הרכב חומרים זה אפשר את יצירתם של תרכובות אורגניות כגון חומצות אמינו אשר היוו את הבסיס לראשית החיים על פני כדור הארץ.
מחלת הפה והגפיים
מחלת הפה והגפיים נגרמת על ידי מספר נגיפי מעיים, השייכים למשפחת Picornaviridae (נגיפים בעלי מקטע RNA קצר). הגורם השכיח ביותר למחלה הוא הנגיף Coxsackie A. אף שהיא שייכת לאותה משפחה של נגיפים, מחלת הפה והגפיים אינה מחלת הפה והטלפיים התוקפת בעיקר כבשים, בקר וחזירים.
המחלה די שכיחה, ופוגעת בעיקר בתינוקות ובילדים. היא מדבקת מאוד, ומועברת על ידי מגע עם נזלת או צואה של אדם נגוע. המחלה מתאפיינת בהתפרצויות של מגפות קטנות, בעיקר בפעוטונים, בתי-ספר, וגני-ילדים.
תסמינים.
לא כל התסמינים חייבים להופיע.
טיפול.
אין טיפול ייעודי למחלה, אך באמצעות שימוש בתרופות ניתן להקל על התסמינים הספציפיים, כגון חום וכאבים בפצעים. ככלל מחלת הפה והגפיים היא מחלה נגיפית שצריכה לחלוף מעצמה. רופאים רבים אינם רושמים תרופות למחלה זו, אלא אם התבטאות המחלה חריפה. כדי להוריד חום גבוה ניתן להשתמש בתרופות להורדת חום, וכן באמצעות אמבטיות קרות.
רק מיעוט קטן מאוד מהמקרים יצריך אשפוז בבית חולים, וזאת בעיקר בגלל סיבוכים נוירולוגיים (דלקת קרום המוח, דלקת המוח או שיתוק רפה חריף), או בצקת ריאות.
התפרצויות מתועדות.
ב-1997 מתו 37 ילדים בעקבות התפרצות המחלה בסרוואק שבמלזיה.
ב-1998 הייתה התפרצות בטאיוואן שהשפיעה בעיקר על ילדים, היו 405 סיבוכים קשים, ו-78 ילדים מתו. ההערכה היא שכ-1.5 מיליון אנשים חלו במחלה.
וולטר מארטי שירה
וול מרט
אלפרד דאגלס
לורד אלפרד ברוס דאגלס (באנגלית: Lord Alfred Bruce Douglas; 22 באוקטובר 1870 – 20 במרץ 1945), שנודע בשם החיבה "בוזי" (Bosie) היה משורר וסופר אנגלי, הידוע כיום בעיקר כמאהבו של אוסקר ויילד.
תחילת דרכו.
דאגלס נולד בבית האם היל בווסטרשייר, בנם השלישי של ג'ון שולטו דאגלס, מרקיז קווינסברי, ואשתו סיביל מונטגומרי. הוא למד בקולג' ווינצ'סטר (1884-88) ובמודלן קולג' באוניברסיטת אוקספורד (1889-93), אותו עזב לפני שסיים את התואר האקדמי. באוקספורד ערך דאגלס את כתב-העת השערורייתי The Spirit Lamp, מה שהעלה עליו את רוגזו של אביו.
בוזי ואוסקר.
דאגלס פגש לראשונה את אוסקר ויילד ב-1891, הוא דרש בתוקף לראות את ויילד לאחר שלטענתו קרא את ספרו "תמונתו של דוריאן גריי" תשע פעמים והושפע ממנו עמוקות. עד מהרה החלה פרשיית אהבים ביניהם. תחילה, חיבב האב את ויילד ונהנה מחברתו, אולם משהחל האב לחשוד כי היחסים בין בנו לבין ויילד הם יותר מידידות גרידא, החל לנסות ולפגוע במחזאי. הוא פלש לביתו של ויילד בלוויית בריונים, ותכנן להשליך עגבניות רקובות במהלך הבכורה של חשיבותה של רצינות ולספר לצופים על "מעלליו" של יוצר המחזה. (התוכנית לא יצאה לפועל לאחר שנמנעה ממנו הכניסה לתיאטרון).
משמת אחיו הבכור של בוזי, לורד דראמלאנריג (יורשו המיועד של תואר המרקיז מקווינסברי), נפוצו שמועות כי הייתה לו פרשיית אהבים עם ראש הממשלה, לורד רוזברי. המרקיז קווינסברי היה נחוש, אפוא, "להציל" את בנו הצעיר מציפורני ההומוסקסואליות, והחליט להילחם בכל הכוח במי שלטענתו דרדר והשפיע לרעה על בנו עד שהפך גם הוא להומוסקסואל. הוא העליב את ויילד בפומבי בכך שהשאיר לו כרטיס ביקור במועדון בו היה מבלה לעיתים קרובות, ועליו המילים "לאוסקר ויילד, המתחזה כסדומאי".
דאגלס ששנא את אביו הרבה יותר משויילד שנא אותו, דרבן את אוסקר ויילד לתבוע את המרקיז בעוון הוצאת דיבה, חרף עצתם של ידידיו הקרובים של ויילד רוברט רוס, פרנק האריס וג'ורג' ברנרד שו. המשפט נטה לרעתו של ויילד - קווינסברי שכר בלשים פרטיים שיעקבו אחר בוזי ואוסקר ויתעדו את הרגליהם המיניים. הוא גם גייס כמה זונות ממין זכר שיעידו נגד ויילד, שנשמע לעצת פרקליטו וביטל את התביעה. על כל פנים, העדויות שנשמעו במהלך המשפט הספיקו כדי להעמיד את ויילד לדין באשמת "הפקרות רבתי" (gross indecency), לשון נקייה למין הומוסקסואלי.
לאחר משפט ומשפט חוזר (חבר המושבעים הראשון לא הצליח להגיע לפסק דין) הורשע ויילד ב-25 במאי 1895 ונידון לשתי שנות מאסר ועבודת פרך. דאגלס נאלץ לגלות מארצו ועבר לאירופה. לאחר שהשתחרר ויילד מהכלא השניים נפגשו בצרפת ועברו להתגורר יחד ליד נאפולי, למורת רוחם של בני משפחותיהם. אך מקץ כמה חודשים נפרדו בני הזוג, בין השאר מסיבות כלכליות, ודאגלס חזר לאנגליה בסוף 1898.
על תקופת חייהם של בני הזוג בנאפולי יש דיווחים סותרים. ויילד טען שדאגלס הציע שירכשו בית יחדיו, אך לא היה לו הכסף הדרוש. כשהשיג לבסוף דאגלס את הכסף הדרוש מאביו הוא סירב לתת לוויילד קיצבה קבועה, אף כי הוא נתן לו כסף מדי פעם; כשמת ויילד ב-1900 הוא היה עני למדי. דאגלס היה בראש האבלים, אם כי נראה כי הוא התקוטט עם רוברט ("רובי") רוס ליד הקבר - האיבה בין שני מאהביו של ויילד תלך ותגבר עם השנים, ודאגלס לא יחסוך במאמצים להרוס את חייו של רוס ואת המוניטין שלו.
נישואיו של דאגלס.
אחרי מותו של ויילד נכנס דאגלס למערכת יחסים עם אוליב אלינור קאסטנס, משוררת בינונית ובת למשפחת אצולה. אביה התנגד לנישואין, ונטר טינה לדאגלס כל ימי חייו. הם התחתנו ב-4 במרץ 1902, ונולד להם בן, ריימונד וילפרד שולטו דאגלס. אביה של אוליב הכריח את בתו למסור את הילד לרשותו (בכך שאיים לנשל אותה אם לא תעשה כן), וכך גדל הילד הרחק מאביו. בסופו של דבר, חיו אוליב ואלפרד דאגלס רוב חייהם בנפרד.
ב-1911 המיר דאגלס את דתו לדת הקאתולית. הוא החל להתכחש להומוסקסואליות שלו, ופרסם כמה ספרים על יחסיו עם אוסקר ויילד, שבהם הציג את עצמו כהטרוסקסואל וקורבן תמים של ויילד, ש"השחית את מידותיו". באוטוביוגרפיות אלו רבות הסתירות הפנימיות, ונימתן היסטרית לעיתים. כמו כן, הוא החל לפרסם מאמרים אנטישמיים ופאשיסטים, ותמך במפלגה הפאשיסטית האנגלית עד תחילת מלחמת העולם השנייה. הוא הוציא לאור כתב-עת ספרותי בשם האקדמיה, שבו פרסם תעמולה ימנית, אנטישמית והומופובית, וכן השתמש בו כדי להוקיע את אוסקר ויילד (שלו קרא "חזיר מטונף... הגדול מבין כוחות הרשע שהופיעו באירופה ב-350 השנה האחרונות"), ובעיקר את ידידו הטוב של ויילד והאחראי על עיזבונו, רובי רוס ("עושה מעשי סדום מטונף"). בין השאר הוא טען שהגרמנים מפעילים סוכנים בצבא בריטניה, שתפקידם לפתות חיילים בריטיים ולהדביק אותם במחלות מין.
משפטי הדיבה של דאגלס.
במהלך חייו גילה דאגלס נטייה להסתבך במשפטי דיבה, גם כנתבע וגם כתובע; ידוע כי הוא היה מעורב בעשרה משפטי דיבה לפחות, וברובם הפסיד. ב-1913 הוא תבע לדין את הסופר ארתור ראנסום, שהציג אותו בצורה לא מחמיאה בספרו אוסקר ויילד: מחקר ביקורתי (ראנסום כתב כי ויילד חש שבוזי אחראי לפחות למקצת מהשפלתו הפומבית); הוא הפסיד במשפט זה. באותה השנה הגיש אביה של אשתו תביעת דיבה נגדו, בהקשר למאבק המשמורת על בנו.
ב-1923 הגיש וינסטון צ'רצ'יל תביעת דיבה נגד דאגלס, לאחר שזה האשים אותו בעיתונו פעמים מספר בשותפות לקונספירציה יהודית לרצוח את לורד קיצ'נר, שר המלחמה הבריטי, שספינתו טבעה לאחר שפגעה במוקש ימי גרמני ממלחמת העולם הראשונה. דאגלס הפסיד גם במשפט זה, ונאסר לשישה חודשים; במהלך מאסרו הוא כתב את כליל-הסונטות "In excelsis" ("במרומים", רמז לשיר De Profundis, או "ממעמקים", שחיבר ויילד בכלאו), יצירה אנטישמית שמופיעות בה שורות כמו "זרעו המצורע של ישראל / פושה כנגע בדם אלביון..."
סוף ימיו של דאגלס.