כ־1,000 שנים לאחר מלחמות הטרולוקים עלה לגדולה מלך צעיר בשם ארתור פנדרג טנריל (נהגה: ארטור פיהנדרג טאנריאל), שכונה ארתור הוקינג. הוקינג איחד תחת שליטתו את כל האומות ביבשתו לאימפריה, ואפילו שלח צי, בפיקוד בנו לותר (נהגה: לות'יר) אל מעבר לאוקיינוס. אף שכוחות אלה לא שבו וגורלם לא נודע באימפריה, הם הגיעו אל העולם החדש שמעבר לאוקיינוס כבשו אותו והתבססו בו. ארתור הוקינג ראה בעצמו לוחם למען הצדק, ושנא אאס סדאי או כל דבר הקשור לכוח האחד: עשרים שנה צרו כוחותיו על עיר המצודה של המגדל הלבן, אך ללא הכרעה. עם מותו, ממלכתו התפלגה בין יורשיו, ששקעו במלחמת ירושה שנמשכה מאה שנים. עם שכוך המלחמה, התעצבו הגולות והלאומים פחות או יותר כפי שהם מוכרים בעת תחילת עלילת הסדרה, המתחילה לקראת סופו של מה שמכונה אצל ההיסטוריונים, העידן השלישי.
ביקורת על הסדרה.
חידוש מסוים שהיה בעת כתיבת הסדרה שנבע בין היתר בשל מורכבות העלילה, היה פיתוחן המקביל של מספר דמויות ראשיות, כאשר בכמה מן הספרים ישנן דמויות ראשיות שכלל לא מופיעות או נזכרות במספר פרקים בלבד. ייחוד נוסף של הסדרה בא לידי ביטוי במספרן העצום של הדמויות המובחנות בשמן (2,782 דמויות).
עיבודים.
חברת מכשפי החוף הוציאה באוקטובר 2001 משחק תפקידים בשיטת ק20 המבוסס על הסדרה (The Wheel of Time Roleplaying Game) וב־2002 הוציאה הרפתקאה מוכנה בשם The Prophecies of the Dragon. עקב אי הסכמות עם ג'ורדן וחוסר הצלחה כלכלית הופסקה מאז התמיכה במוצר ולא יוצאות לו יותר הרחבות חדשות. ספרים אלו לא תורגמו לעברית.
בנוסף יצא לאור ספר בשם The World of Robert Jordan's The Wheel of Time (ידוע גם כמדריך וכספר הלבן הגדול) המתאר את העולם וגם הוא לא תורגם לעברית.
בשנת 2021, עלתה לשידור סדרת מחזור כישור הזמן המבוססת על עלילת הספרים.
כישור הזמן
דיוויד לטרמן
שיהוקים
חופש - עמותה לחופש מדת
עמותת חופש (בשמה הרשמי חופש - עמותה לחופש מדת) היא עמותה ישראלית הדוגלת בהפרדת הדת מהמדינה, בביטול מה שנתפס בעיניה ככפייה דתית, מתנגדת לפעולות החזרה בתשובה ופועלת נגדן. העמותה חברה בארגון ברית האתאיסטים הבינלאומית.
היסטוריה ופעילות.
במדינת ישראל של שנות ה-80 הייתה פעילות של עמותות חרדיות ודתיות והתגברה תופעת החזרה בתשובה בקרב הציבור החילוני. בסוף שנת 1985 החלו מספר הורים לצעירים שחזרו בתשובה להתארגן כקבוצה ולאתר אנשים נוספים כמוהם. בחודש מאי 1986 הקימה הקבוצה עמותה בשם "נפגעי החזרה בתשובה".
העמותה הוציאה מחוץ לחוק את "הפעילות המיסיונרית-יהודית בבתי הספר ובבסיסי צה"ל". בשנת 1987 שינתה העמותה את שמה ל"ע.ל.ה. - עמותה למניעת ההשתלטות החרדית" ועסקה בנושאים נוספים, כגון מניעת כפייה דתית ומניעת מצב של מדינת הלכה בישראל.
בשנת 1998 השתלבה העמותה עם אתר חופש, ושינתה את שמה ל"ע.ל.ה - חופש". מאז, פעילות העמותה התנהלה במקביל ברשת ומחוץ לה. אתר חופש הוקם בנובמבר 1997 ומופעל בהתנדבות.
בספטמבר 2004 שינתה העמותה את שמה ל"חופש - עמותה לחופש מדת".
ביולי 2016 הגישה העמותה, יחד עם שורה של עותרים נוספים, עתירה לבג"ץ שדרשה משר התחבורה ישראל כץ ומשרד התחבורה לשקול להפעיל תחבורה ציבורית בשבת, זאת נוכח סירובם להפעיל תחבורה ציבורית בשבת.
העמותה חברה בברית האתאיסטים הבינלאומית.
עמותת חופש
בינבה
היי! בימבה
מלכת אמבטיה
"מלכת אמבטיה" הוא רביו סאטירי מאת המחזאי חנוך לוין שהוצג לראשונה בתיאטרון הקאמרי ב-18 באפריל 1970, בעיצומה של מלחמת ההתשה, כשלוש שנים לאחר מלחמת ששת הימים. ההצגה עוררה סערת רוחות ציבורית וירדה אחרי פחות מחודש וחצי.
על היצירה.
"מלכת אמבטיה", או בשמו המלא "מלכת אמבטיה - רביו סאטירי בשני חלקים / על שבת אחים בצל תותחים", נכתב כתגובת נגד למה שלוין ראה כזחיחות דעת שאפיינה את הימים שלאחר הניצחון במלחמת ששת הימים. יצירה זו בנויה מעשרים ואחד קטעים, חלקם שירים וחלקם רבי-שיח, אשר מציגים את המצב הפוליטי והמדיניות של אותם ימים שלאחר המלחמה כחסרי כיוון ואת הגאווה הישראלית כנפיחוּת. כל אלה מוצגים בנלעגות ובגרוטסקיות החריפוֹת האופייניות ללוין. לוין חזה במחזה זה את הבעיות המדיניות העלולות להיגרם עקב תוצאות המלחמה.
ביקורת ציבורית על המחזה.
קטעים של ההצגה הופיעו לראשונה במוסף עיתון "הארץ" ב-23 בינואר 1970, בין היתר הפזמון "עשרת הדברות", בו מתואר כיצד בני עם ישראל עולים להר סיני, מחזירים את עשרת הדברות ואומרים: "נושמים אוויר מלוא הריאות / החרא איננו — אפשר לחיות". בעקבות הפרסום, עוד בטרם החלו ההצגות, ביקשה סיעת המפד"ל בעיריית תל אביב, בראשות חיים בסוק, לצנזר את השיר "עשרת הדיברות" (שממנו הוצאה לבסוף השורה הלפני אחרונה 'החרא איננו'). אך ראש העירייה יהושע רבינוביץ הודיע כי עיריית תל אביב לא תתערב בתוכן ההצגה. אחר כך המועצה לביקורת סרטים ומחזות פסלה את המערכון "העקידה" וכן את "האלמנה וזחטי" (שהוצא בסופו של דבר מההצגה, אך מופיע בספר 'מה אכפת לציפור'). למרות הלחצים שעמדו בפני התיאטרון, הנהלת הקאמרי החליטה לבסוף להציג את המחזה כדי להוכיח שהתיאטרון שומר על עצמאותו על אף התמיכה הכספית שהוא מקבל. ההצגה, שהועלתה על בימת תיאטרון ממוסד בעיצומה של מלחמת ההתשה, עוררה סערת רוחות ציבורית חסרת תקדים: צופים הפגינו והתפרעו במהלך ההופעות, פצצות סירחון הושלכו פעמיים פונה האולם לאחר התרעה טלפונית על הטמנת פצצה, נשלחו מכתבי איום ועלתה דרישה מצד חיים בסוק (סגן ראש עיריית תל אביב מטעם המפד"ל) להפסיק את התמיכה בתיאטרון. אולם, יגאל אלון ששימש אז כשר החינוך, סירב לפגוע בתמיכה בקאמרי. בתגובה לבקשה כתב: "פורנוגרפיה ופסולת גרידא אינן חדלות להיות מה שהן גם כאשר מעטפים אותן באצטלה של אמנות ותרבות. השאלה היא: מי יקבע מהי פסולת? הממשלה? העיריות? הסוכנות היהודית? [...] אני מתנגד לשימוש בשוט התקציבי להכתבה צנזוריאלית החורגת מזו שאושרה בחוק והמופעלת, הלכה למעשה, על ידי משרד הפנים".
גם הביקורת השתלחה בהצגה: "מכלול דיאלוגים דפקטיביים ופזמונים המכוונים לזרות מלח על הפצעים הפתוחים" (חיים גמזו), "מן המחזבל משתמע כי כולנו רוצחים מתועבים, אזרחים במדינה מיליטריסטית שואפת דמים" (אורי פורת) ו"סצנה על עיתונאי, הבא לראיין אלמנה צעירה, שבעלה נפל בתעלה - ומתעלס עמה באהבים - יכול להמציא רק מוח שטני או חולה רוח [...] זוהי התעללות זדונית באלפי הורים שכולים" (ראובן ינאי, עורך "מעריב לנוער"). שר הביטחון, משה דיין, שצפה בהצגה, אמר: "לא יכולה להיות הצגה יותר מעודדת לערבים בראייתם העוינת את מדינת ישראל".
בעקבות המהומות החליטה הנהלת התיאטרון, חרף מחאותיו של לוין, להוריד את ההצגה. בעקבות הפסקת המופעים פרסם לוין גילוי דעת ציני בו כתב שהוא חוזר בו מכל מילה שכתב במחזה וחיפש אולם שיסכים לארח את המחזה. עוד קודם הסכימה מועצת פועלי ירושלים שהמחזה יעלה באולם "מיטשל", בבניין ההסתדרות ברחוב שטראוס, אך חזרה בה. במקום זאת הוא עלה בפעם האחרונה באולם "וייז", בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, ב-27 במאי 1970, וגם הצגה זו הופרע על ידי קבוצה של סטודנטים.
ב-14 ביוני 1970, שודרו קטעים מההצגה בתוכנית הטלוויזיה "כניסה חופשית", והתקיים דיון על סובלנות וחופש הביטוי.
בעקבות הורדת ההצגה כתב מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ: "הייתי רוצה לומר שחנוך לוין הוא סאטיריקן רע, והסאטירה שלו משקרת, מסלפת ואינה אקטואלית - לצערי, נראה לי שהתגובה הסוערת והמעוותת שנתעוררה כנגד ההצגה רק מחזקת את צדקת טענותיה".
רבים רואים בהצגה אבן דרך בתולדות התיאטרון והסאטירה הישראלית, במחאה התרבותית הראשונה שכוונה נגד אושיות החברה והשלטון בארץ.
בעקבות הורדת ההצגה חיבר לוין שני קטעים: האחד שמו "כך הכרתי את בעלי", בו מספר לוין בציניות האופיינית לו על זוג המתאהב זה בזה על רקע ההתפרעויות במהלך ההצגה "מלכת אמבטיה", ומכתב "גילוי דעת", בו ביקש לוין סליחה מהקהל הנעלב, אך גם התריס נגד הזעם הציבורי.
הפקות נוספות.
במאי 1971, העלה חוג דרמטי בקיבוץ מגל, גרסה של המחזה כאופרטה, עם שינויים שנערכו בהסכמת לוין.
תקליט ובו 11 משירי ההצגה יצא לאור (ללא שם החברה שהוציאה אותו) לאחר הורדת ההצגה והפך לפריט אספנים ולאחד התקליטים הנדירים ביותר בארץ. באוקטובר 2006 הפיקה אירסיי רקורדס הוצאה מחודשת של התקליט על גבי תקליטור, עם עטיפת האלבום המקורי בעיצובו של הגרפיקאי דוד טרטקובר המציג תצלום מאמר ביקורת ציורי במיוחד על "מלכת אמבטיה" שהופיע בעיתון "מעריב". לצורך הפקת האלבום מחדש אותרו שניים מהתקליטים המקוריים שעברו דיגיטציה, מפני שהסלילים המקוריים אבדו.
ביוני 2010, 40 שנה בדיוק אחרי הורדת ההפקה המקורית, הועלתה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ההצגה "מלכת אמבטיה 1970.2010", התמודדות מחודשת עם הקברט הסאטירי המקורי, בבימויו של מרט פרחומובסקי.
ביוני 2011, הועלה בתיאטרון "תמונע" המופע "שירה על במה: מלכת אמבטיה", שכלל את שירי ההצגה.
באפריל 2015, הוציאה האוזן השלישית בהוצאה מחודשת ומוגבלת (כ-400 עותקים) את התקליט- פזמוני "מלכת אמבטיה" תחת הלייבל "זהב שחור".
ביוני 2022, העלה תיאטרון גשר הפקה של המחזה בבימוי נעם פרנק, במסגרת פסטיבל התיאטרון הבינלאומי יפו.
פונקציה עולה
באנליזה מתמטית, פונקציה ממשית formula_1 היא פונקציה עולה בקטע נתון, אם לכל formula_2 בקטע מתקיים formula_3. בדומה, פונקציה יורדת היא כזו המקיימת formula_4 לכל formula_2. אחת השאלות הבסיסיות בחקירה של פונקציה ממשית היא איתור התחומים שבהם היא עולה או יורדת.