(Distortion Energy Theory) גורם הכשל בתאוריה זו הוא האנרגיה הגורמת לשינוי הצורה של הגוף ולא כל האנרגיה הפוטנציאלית של הדפורמציה האלסטית. התאוריה הזו מוכרת גם כקריטריון וון מיסס על שמו של ריצ'רד וון מיסס. תאוריה זו נותנת תוצאות טובות בעיקר בחומרים פלסטיים ומרבים להשתמש בה. הכניעה בגזירה או בפיתול תתרחש לפי תאוריה זו כאשר: formula_16 .
חומרים פריכים.
חומרים פריכים מתאפיינים בכך שאין להם אזור כניעה או נזילה והכשל שלהם נעשה בצורה חדה לאחר מעוות רציף עם הגדלת המאמץ. מאמץ הלחיצה המותר גדול בהרבה ביחס למאמץ המתיחה המותר. החוזק לגזירה שווה בערך לחוזק למתיחה. את המאמץ הגבולי במתיחה נסמן: formula_20 ואת המאמץ הגבולי בלחיצה נסמן: formula_21
תאוריית המעוות הראשי המרבי.
(Maximum Principal Strain Theory) הגורם המכריע בכשל לפי תאוריה זו הוא המעוות היחסי המרבי. התאוריה נותנת תוצאות משביעות רצון לחומרים פריכים אך לא מרבים להשתמש בה. לפי תאוריה זו, גוף הנמשך בכוונים שונים יעמוד במאמץ גבוה יותר מגוף העומד במאמץ מתיחה בכיוון אחד, תוצאה שאינה עומדת במבחן המציאות.
התאוריה של מור וקולון.
(Coulomb - Mohr Theory) התאוריה מבוססת על תוצאות של מבחן מתיחה ועל מבחן לחיצה של דגם החומר. משרטטים תרשים הדומה לתרשים של תאוריית המאמץ הראשי המרבי כאשר הערכים הקובעים את גבולות הכשל הם: formula_20 ו formula_21 . התרשים מראה את גבולות הכשל של תאוריית מור וקולון ואת הגבולות של התאוריה המתוקנת של מור וקולון. משרטטים מעגלי מור עבור formula_20 ו formula_21 ולפי התאוריה צפוי כשל כאשר נקודה על המעגל משיקה למעטפת או חוצה אותה.
נסמן:
מאמץ שקול.
תאוריות החוזק מאפשרות לחבר מאמצי מתיחה / לחיצה עם מאמצי גזירה / פיתול.
לקריאה נוספת.
&lt;hr&gt;
גנגסטר
טימבוקטו
טימבוקטו (בצרפתית: Tombouctou) היא עיר במרכז מאלי שבצפון-מערב אפריקה, ובירת מחוז טימבוקטו. העיר נמצאת בקצה הדרומי של מדבר סהרה, באזור של ביצות ומדבריות, כ-15 ק"מ צפונית לנהר ניז'ר. בשנת 2009 הוערכה אוכלוסיית העיר בכ-54,453 תושבים.
טימבוקטו נוסדה במאה ה-11 והייתה נקודת מסחר חשובה על נתיב המסחר שחצה את הסהרה מצפון לדרום, ועל נתיב הסחר לאורך נהר ניז'ר ממזרח למערב. היא נודעה באוניברסיטת סנקור ובמדרסות ששכנו בה כבר במאה ה-15, והיא הייתה מרכז לימודי חשוב להפצת האסלאם במערב אפריקה. בשנת 1591 הצבא בראשות אחמד אל-מנסור, מלך מרוקו כבש ובזז את העיר. העיר עברה לשליטה של מרוקו ונכנסה לתקופה ארוכה של דעיכה.
בעיר שוכנים שלושה מסגדים ידועים - ג'ינגרבר, סנקור וסידי יאהיה.
טימבוקטו נחשבה תמיד לעיר נידחת ואפופת מסתורין, והייתה יעד מבוקש על ידי נוסעים מערביים. רבים מהנוסעים לא הצליחו להגיע לעיר ונהרגו על ידי השבטים הנוודים שבאזור. המושג טימבוקטו משמש עד היום לתיאור מקום נידח בסוף העולם. בשנת 1990 הכריז אונסק"ו על העיר כאתר מורשת עולמית והכין תוכניות לשימורה. ב-2007 העיר הייתה מועמדת לשבעת פלאי תבל החדשים אך לבסוף לא נכללה ברשימה. לבקשת ממשלת מאלי בשנת 2012, נכללה העיר ברשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון בשל המאבק המזוין בצפון המדינה. במהלך החודשים מאי-יוני 2012 כבשו פעילים בארגון אסלאמי את העיר והרסו חלק מהקברים באתר המורשת העולמית. בינואר 2013 שוחררה העיר על ידי כוחות הצבא הצרפתי במבצע סרוואל.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-1087 על ידי סוחרים מוסלמים. במאה ה-14 הייתה העיר גדולה ומפוארת, והתפרסמה כשוק של מלח, זהב, ועבדים, וכמרכז מוסלמי-דתי. במאה ה-15 הייתה טימבוקטו עיר מרכזית באימפריית סונגהאי. במאה ה-17 החלה דעיכה בחשיבות העיר, הן כמרכז מסחרי והן כמרכז דתי.
כשכבשו הצרפתים את העיר ב-1893 הם מצאו אותה הרוסה וריקה למחצה. בידי הצרפתים הפכה העיר למרכז צבאי ורפואי, ושבה להיות מרכז מוסלמי-דתי.
נבחרת טג'יקיסטן בכדורגל
נבחרת טג'יקיסטן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של טג'יקיסטן. בשנת 1992, עם התפרקות ברית המועצות ועצמאות טג'יקיסטן, הוקמה הנבחרת הלאומית הטג'יקית והיא ערכה את משחקה הבינלאומי הראשון נגד נבחרת אוזבקיסטן ב-17 ביוני 1992.
במוקדמות מונדיאל 1998 שנערך בצרפת ניצחה נבחרת טג'יקיסטן בארבעה משחקים בשלב הבתים, כולל 5:0 על נבחרת טורקמניסטן אך הפסידה לנבחרת סין ולא עלתה למונדיאל. לקראת מונדיאל 2002 הייתה קרובה שנית הנבחרת לעלייה אך נוצחה בידי נבחרת איראן. במוקדמות מונדיאל 2006 הפסידה הנבחרת לנבחרת בחריין וגם בפעם זו לא עלתה למונדיאל.
הטורניר הראשון בו השתתפה הנבחרת היה גביע האתגר של ה-AFC בו זכתה הנבחרת הלאומית הטג'יקית. לאחר המשחק, בדירוג פיפ"א קפצה הנבחרת מהמקום ה-141 למקום ה-125, עלייה מרשימה יחסית לנבחרת שכזו הנחשבת לאחת החלשות ביבשת אסיה.
משה ליב ליליינבלום
אליס מינס
אליס מינס (16 ביולי 1874–13 ביוני 1953), איש אקדמיה וארכאולוג בריטי, שמחקריו התמקדו במזרח אירופה.
התחנך בצ'רטרהאוס, ולאחר מכן למד לימודים קלאסיים, וכן סלובנית ורוסית, בפמברוק קולג' (קיימברידג'). חי זמן קצר בפריז ומשם עבר לסנקט פטרבורג ב-1898 כדי לעבוד בספריית הקומיסיון הארכאולוגי האימפריאלי.
בשנת 1901 חזר לקיימברידג', שם החל להרצות בלימודים קלאסיים (התרבות והאמנות של יוון ורומי העתיקות). בשנת 1927 מונה למופקד קתדרת דיסני לארכאולוגיה, עד לשנת 1938. כתב ספרים רבים, בהם: "סקיתיה ויוון" (1913) ו-"האמנות של הנוודים הצפוניים" (1944).
נבחרת קירגיזסטן בכדורגל
נבחרת קירגיזסטן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קירגיזסטן.
נבחרת גואם בכדורגל
נבחרת גואם בכדורגל היא נבחרת הכדורגל של טריטוריית גואם, שבשליטת ארצות הברית.
הנבחרת הוקמה ב-1975 אך צורפה לפיפ"א רק ב-1996.
אליפות אפריקה
הרמן לוי
הרמן לוי (7 בנובמבר 1839, גיסן – 13 במאי 1900, גרמיש-פרטנקירשן) היה מנצח תזמורת יהודי-גרמני.
לוי היה בנו של הרב ד"ר בנדיקט לוי (, 1806–1899), ונכדו של הרב שמואל וולף לוי (1751–1813). הוא קיבל את חינוכו בגיסן ובמנהיים, ומשך אליו את תשומת לבו של וינצנץ לאכנר. משנת 1855 עד 1858 למד בקונסרבטוריון של לייפציג. יצירותיו בסגנון שומאן התקבלו תחילה ברצון, אך בשנת 1864 שוכנע, בין היתר על ידי ברהמס, עמו קשר ידידות קרובה, לוותר על הלחנה ולהתרכז בניצוח. אחרי שורת מסעות, שהביאוהו עד פריז, התמנה למשרתו הראשונה כמנהל מוזיקלי בזארבריקן, שאותה החליף במשרה דומה במנהיים בשנת 1861. משנת 1862 עד 1864 היה מנצח ראשי של האופרה הגרמנית ברוטרדם, ובהמשך, עד 1872, בקרלסרוהה, משם עבר למינכן. במשרה זו נשאר עד 1896, כאשר בריאותו המעורערת אילצה אותו להתפטר.
בשנת 1870 סירב לוי לנצח על ביצוע בלתי מורשה של הוולקירות במינכן, עובדה שהרשימה את וגנר. פולין גארסיה-ויארדו ופרידריך ניטשה המליצו על לוי לפני וגנר ובשנת 1871 נפגשו השניים. וגנר שיבח את לוי על סירובו לשנות את שמו, היהודי בעליל, ולוי, שנשבה לא רק למוזיקה של וגנר אלא גם למסר האמנותי שלו, הרחיק לכת עד להגנה על האסתטיקה שביסוד ספרו האנטישמי בגלוי של וגנר, "היהודים במוזיקה". התקרבותו של לוי אל וגנר חתרה תחת ידידותו עם ברהמס, על אף מאמציו הנואשים לקיים אותה.
שמו של לוי קשור לאין הפרד בהערכה הציבורית הגדלה והולכת למוזיקה של וגנר. כידידו הוותיק של וגנר, ניצח על ההצגה הראשונה של "פרסיפל" בפסטיבל ביירוית בשנת 1882 ולקח חלק בחיי המוזיקה של ביירוית במשך שארית הקריירה שלו. על אף האנטישמיות המוצהרת של וגנר, הוא התיידד עם קארל טאוסיג, היינריך פורגז, יוזף רובינשטיין ואנגלו נוימן, כולם יהודים. בין הרמן לווגנר נוצרו יחסי עבודה הדוקים, והערכתו של וגנר לכישרונו המוזיקלי של לוי מיתנה קמעה את האנטישמיות שלו. עם זאת, וגנר לא חש בנוח להניח את הניצוח על פרסיפל, עם הסימבוליזם הנוצרי שבה, בידי יהודי והוא ערך כמה ניסיונות מגושמים, שלא צלחו, לשכנע את לוי להמיר את דתו. לוי הוא שניצח, בהצלחה רבה, על ביצוע הבכורה של "פרסיפל" בשנת 1882 וביצועיו רבי-ההשראה על האופרה עד 1894 מציבים אותו, יחד עם הנס ריכטר, פליקס מוטל ואנטון זיידל, בשורה הראשונה של מנצחי ביירוית מן הדור הראשון. הרמן לוי היה זה שניצח על המוזיקה בהלווייתו של וגנר. הוא ביקר בלונדון בשנת 1895.
במהלך השנים הבאות ניצח לוי על בכורות גרמניות לאופרות צרפתיות מאת גונו, מסאז'ה, שברייה וברליוז. הוא הבטיח את הצלחתו של ברוקנר במינכן כאשר הציג את האדג'ו מן הסימפוניה השביעית שלו לאחר ביצוע של "הוולקירות". לוי ראה בברוקנר, ולא בברהמס, את ממשיכו הסימפוניסט של בטהובן, וברוקנר מצדו העריץ את לוי וראה בו, אף כי היה צעיר ממנו ב-15 שנים, "אב אמנותי". מכתב של לוי משנת 1887, שביקר את הגרסה הראשונה של הסימפוניה השמינית של ברוקנר, ערער את ביטחונו העצמי של ברוקנר למשך שנים אחדות. לוי עודד גם את ריכרד שטראוס הצעיר.
הרמן לוי נפטר בהיותו במינכן ב-13 במאי 1900 והוא בן 61.
מבצע 1005
מבצע 1005 (בגרמנית: Sonderaktion 1005, בתעתיק עברי: זונדראקציון 1005) הוא שמו של מבצע שנערך על ידי גרמניה הנאצית בתחילת שנת 1943, בעקבות תבוסותיה, על מנת לנסות להסתיר את ממדי השמדת היהודים ולטשטש את עקבות רצח ההמונים.
לשם ביצוע המבצע הוקמה יחידה מיוחדת שנקראה "זונדרקומנדו 1005", בפיקודו של שטנדרטנפיהרר פאול בלובל. החל בסתיו 1943 החלה היחידה לפעול בשטחי מזרח אירופה, המקום בו אירעה עיקר ההשמדה. לצורך העבודה גויסו אסירים יהודים מהמחנות.