בבחירות עמדו לבחירה 36 מבין 100 מושבי הסנאט. היו אלו מושבי כל 33 חברי הקבוצה השנייה (Class II) של חבריו, שעמדו בשנת כהונתם השישית, ובנוסף שלושה מושבים שהתפנו מקרב חברי הקבוצה השלישית בסנאט., שנבחרו ב-2010. מועמדי המפלגה הרפובליקנית זכו ב-24 מושבים והמועמדים הדמוקרטים ב-12. בכך הגדילו הרפובליקנים את ייצוגם בסנאט בתשעה מושבים (ההישג הגדול ביותר למפלגה כלשהי בסנאט מאז 1980), הפכו את מאזן הכוחות בסנאט והשיגו בו רוב לראשונה מאז בחירות 2006 - 54 מושבים מול 45 מושבים לדמוקרטים (הסנאטור הנוסף הוא עצמאי). בין המתמודדים היו הסנאטורים המכהנים דיק דרבין ומיץ' מקונל, ששמרו שניהם על מושביהם.
בבחירות עמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה (שחולקו בין המדינות לפי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010). בנוסף לכך עמדו לבחירה חמישה מושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, שייצגו את וושינגטון די. סי. וארבע טריטוריות של ארצות הברית (מושב נציג פוארטו ריקו, המכהן במשך ארבע שנים, לא עמד לבחירה). המועמדים הרפובליקנים זכו ב-247 מושבים (תוספת של 13 מושבים) מול 188 לדמוקרטים (16 מושבים עברו מהדמוקרטים לרפובליקנים, שלושה מושבים עברו מהרפובליקנים לדמוקרטים). בכך הגדילו הרפובליקנים את הרוב שלהם בבית הנבחרים לגדול ביותר מאז בחירות 1928.
הנבחרים, ביחד עם 64 הסנאטורים וחבר בית הנבחרים מפוארטו ריקו, שמושביהם לא עמדו לבחירה, הרכיבו את הקונגרס ה-114, שהתכנס בינואר 2015.
בחירות במדינות ארצות הברית.
בחירות למשרות מושלים.
בבחירות נבחרו מושלים ל-36 ממדינות ארצות הברית ולשלוש טריטוריות:
תוצאות לפי מדינות:
בחירות לבתי המחוקקים של המדינות.
נערכו בחירות לבתי מחוקקים ב-46 מתוך 50 מדינות ארצות הברית. נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-87 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים במדינות. אלו כללו:
בסך הכל עמדו לבחירה 6,057 מושבים (82%) מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים.
בעקבות הבחירות השיגו הרפובליקנים רוב ב-11 בתים נוספים (מהם אחד שבו הושג שוויון והרוב הושג לאחר שמועמד דמוקרט ערק אל שורותיהם) והגדילו את מספר הבתים (עליונים ותחתונים) שבשליטתם מ-57 ל-68 - המספר הגדול ביותר מאז 1928. הדמוקרטים שלטו לאחר הבחירות במספר הבתים הקטן ביותר שלהם מאז 1860.
בחירות למשרות נוספות.
בבחירות במדינות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל בניו אורלינס, סן דייגו ווושינגטון די. סי..
ראם כחול
ישראל אריה מרגליות
ז'אק סאנטר
ז'אק סאנטר (בצרפתית: Jacques Santer; נולד ב-18 במאי 1937) הוא פוליטיקאי לוקסמבורגי, שכיהן כראש ממשלת לוקסמבורג ה-22, בשנים 1984–1995.
ביוגרפיה.
נולד ב-1937 בוואסרביליג. סיים תואר ב"מכון למדע המדינה פריז" ב-1959, וב-1961 קיבל דוקטורט במשפטים.
סאנטר היה פעיל במפלגת העם הסוציאל-נוצרית (CSV). בשנים 1972-1974 החל לכהן כשר זוטר בממשלה. בשנים 1979–1984 היה שר האוצר, העבודה והביטוח הלאומי, בממשלתו של פייר ורנר (שהקואליציה בה הורכבה ממפלגת העם הסוציאל-נוצרית ומהמפלגה הדמוקרטית).
אחרי הבחירות ב-1984, פרש פייר ורנר מראשות הממשלה ומהחיים הפוליטיים, וסאנטר מונה במקומו לראש הממשלה. הוא הרכיב קואליציה עם מפלגת העובדים הסוציאליסטית הלוקסמבורגית (השנייה בגודלה אחרי מפלגת העם), וקואליציה זו נותרה בשלטון עד 1999.
בשנים הראשונות לשלטונו הוביל סאנטר את המשא ומתן במדינות אירופה לקראת החתימה על אמנת המיזוג (Single European Act) ב-1986; האמנה היוותה שינוי משמעותי ראשון בתכני הסכם רומא.
בשנים 1995–1999 כיהן סאנטר כנשיא הנציבות האירופית (הרשות המבצעת של האיחוד האירופי). הוא נבחר כמועמד פשרה בין בריטניה לבין גרמניה-צרפת, שלא הגיעו להסכמה על מועמד מטעמן. ב-1995 הוא גם היה הזוכה הראשון בפרס "Vision of Europe" (תואר כבוד על הישגים יוצאי דופן בנושא עתידה של אירופה).
לאחר התפטרותו מתפקידו ב-1999, כיהן סאנטר כחבר הפרלמנט האירופי, עד 2004. במקביל מונה לדירקטוריון חברת ההחזקות הפיננסיות "General Mediterranean Holding", ובהמשך לחברות נוספות.
חוקי ליפית-אישתר
חוקי ליפית-אישתר הם קובץ חוקים מהקדומים ביותר שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות. הקובץ נכתב בתקופתו של ליפית-אישתר, המלך השני בשושלת האכדית הראשונה של העיר איסין במאה ה-19 לפנה"ס. לוחות כתב היתדות עליהם נכתב הקובץ, נמצאו בחפירות בעיר ניפור בתחילת המאה ה-20, אולם זוהו כקובץ חוקים רק במחצית המאה, אחר כך. הקובץ כלל פתיחה, אחרית דבר וככל הנראה למעלה מ-100 חוקים, שרק 25 מתוכם ניתנים לקריאה. החוקים כתובים במתכונת של "אם-אז" והם משקפים העדפה לפיצוי הקורבן, על פני הענשת הפוגע. על בסיס מאפיינים לשוניים ותוכניים חוקרים רואים בקובץ זה חוליה אמצעית בין השפעות שומריות ואכדיות על מבנה החברה והשלטון במסופוטמיה.
הממצאים וגילויים.
בסך הכל זוהו חמש תעודות כתב יתדות בהם חלקים מפרקי הפתיחה, אחרית דבר והחוקים עצמם. חלק הארי של קובץ החוקים התגלה בחפירות המשלחת הארכאולוגית של אוניברסיטת פנסילבניה בין השנים 1889–1900 בעיר ניפור. עם זאת, זיהויין של התעודות כקובץ חוקים אחד התבצע רק במחצית השנייה של שנות ה-40.
להלן פירוט הממצאים:
מהשוואה של כל השברים והחלקים הזהים ביניהם מעריכים החוקרים, כי התעודה המקורית הייתה בגודל 23X28 ס"מ וכללה כ-1,200 שורות. מתוכן הצליחו החוקרים לקרוא כ-400: 80 שורות מהפתיחה, 60 שורות מאחרית הדבר, וכ-160 שורות מסעיפים החוק עצמם – כ-25 חוקים שכיסו כשליש משטח הכתב של סעיפי החוק. על בסיס זה מעריכים החוקרים שהקובץ כלל למעלה ממאה חוקים.
תוכן החוק.
בפיענוח חמש התעודות הצליחו החוקרים לקרוא במלואן, או כמעט במלואן, 25 סעיפי חוק. סעיפים אחרים פענחו באופן חלקי שאיננו מאפשר להבין את תוכנן המלא, אך מאפשר להבין באילו נושאים מדובר. מניתוח זה נמצאו בתחילת הקובץ שני חוקים העוסקים בשכירה ושימוש בספינות, מספר חוקים העוסקים בנדל"ן, בדגש על גידול גנים, שני חוקים שעסקו באדמות מלך, כשישה חוקים העוסקים בעבדות, חוקים העוסקים בירושה ונישואין וחוקים העוסקים בפיצוי נזקים לשור שכור.
להלן עיקרי החוקים שהצליחו לפענח (לקט ממספר תרגומים):
הקשר ומשמעויות.
באחרית הדבר של הקובץ, מטיל כותבו עונשים כבדים על האדם שיעז לפגוע בקובץ החוקים ובהקשר זה הוזכר הקובץ כמוצב על "מעמד". על בסיס ביטוי זה מעריכים חוקרים שכקובצי חוקים אחרים במזרח הקדום, גם קובץ זה נחרט על גבי מצבת אבן והתעודות שנמצאו בחפירות בניפור, הן רק עותקים של מצבה זו. חוקרים אחרים העריכו שהתעודות שנמצאו שימשו, למעשה כתרגילי כתיבה לסופרים ולא כמסמך רשמי של הממלכה.
בתעודות עצמן, לא מופיע מועד חיבורו של הקובץ. ההקשר של כתיבתו בשמו של ליפית-אישתר מספק מסגרת כרונולוגית מקורבת לתקופת כתיבתו. ליפית-אישתר שימש המלך השני בשושלת האכדית הראשונה של איסין. ממלכה זו, ששלטה על שטחים נרחבים בדרום מסופוטמיה מוכרת למעשה, כיורשת של שושלת אור 3, המוכרת כשושלת השליטים השומריים האחרונה. מוערך, כי ליפית-אישתר עצמו שלט 11 שנים באיסין, בין השנים 1868-1857 לפנה"ס ובאופן עקרוני מעריכים שקובץ החוקים חובר באמצע כהונתו, סביב 1860 לפנה"ס.
בהיבט התפתחות החוק בתרבויות המזרח הקרוב הקדום, נמצאים חוקי ליפית-אישתר מבין הראשונים בסדרה של קובצי חוקים של התרבויות באזור ומשקפים התפתחות והשפעות גומלין בתפיסת החוק בכל המרחב. קובצי החוקים העיקריים המוכרים כיום הם. קובצי החוק המרכזיים המרכזיים בתרבויות המזרח הקרוב הקדום הם:
אמנם קובץ זה חובר כנראה אחרי חוקי אשנונה, בעלי הרקע האמורי/שמי מערבי, אולם העובדה שנכתבו בשפה השומרית, השימוש בתבניות לשון שומריות העוסקות בלגיטימציה שלטונית של מלכים, מאפייני החוקים ועדויות מתעודות אחרות על פעליו של ליפית-אישתר, הובילו חוקרים להעריך שקיימת זיקה חזקה של הקובץ הזה לקובץ השומרי של אור-נאמו (מעבר לעובדה שגם התעודות הראשונות של קובץ אור-נאמו שזוהו, נמצאו באותן חפירות בעיר ניפור).
בדומה לשאר קובצי החוקים המסופוטמיים, גם קובץ זה כתוב בסגנון קזואיסטי, של תנאי "אם-אז", בניגוד למתכונת אפודיקטית של ציווי, ומהחוקים שהשתמרו, נראה שקיימת בו העדפה לפיצוי הנפגע, על פני הענשת הפוגע.
אמנם חוקי הקובץ אינם עוסקים בנושאים חוקתיים עקרוניים, אולם משתמעת מהם תפיסת המוסר והגדרת הטוב והרע, בעיקר מטקסט הפתיחה ואחרית הדבר. לדוגמה, בהקדמה מציין ליפית-אישתר את תפקידו של השליט: "למען הקים צדק, ומשפט ישכן בארץ, להסיר עלילות, להשיב שנאה ואיבה, קשר ומרד בכוח ובזרוע, ולהביא אושר, טובה וברכה לשומרים ולאכדים...". כמו כן, נראה שאין בקובץ כלל חוקים סוציאליים, אף שסוגיית הרווחה ליתומים, אלמנות וחלשים בחברה ניכרת בקבצים אחרים, כמו זה של אור-נאמו וחמורבי.
במישור היחס לנשים מרמזים חוקים שונים בקובץ על גישת החברה השומרית/אכדית למעמדה. לדוגמה, מתן האפשרות לבנות לרשת את אביהן, אך רק אם הן נמצאות במעמד שמונע מהן להינשא (סעיף 22); הכרה בתופעת הזנות, לצד דאגה שהדבר לא יפגע בשלמות המשפחה.
במישור ההשוואתי ציינו חוקרים מספר הבדלים מרכזיים בין קובץ חוקי ליפית-אישתר לחוקי חמורבי שמקובל לראותם כבעלי זיקה הדוקה לתרבויות המערב שמיות ולא המסופוטמיות. מבחינה זו, חוקי ליפית-אישתר הם שילוב של השפעות, הן מהמקורות השומריים והן של התרבות הצפון שמית ממנה צמחו האכדים:
תצורות חומר כימי
שלושת הפרשים
סאלודוס אמיגוס
קרב נומיסטרו