קמפוס נבחר לנשיאות ברזיל באווירה של מרידות אזוריות ופוליטיקה מפלגתית שברירית, קמפוס סאלס הכריז על עצמו עם בחירתו מעל הפוליטיקה מפלגתית. הוא ביטא את מדיניות המושלים, בה ממשלות מושלי מדינה מכהנות סיפקו צירים לקונגרס הפדרלי שהיו נאמנים לצורך הלאומי ולא המדיני של הקונגרס הפדרלי בתמורה לאי התערבות בענייני פנים של המדינות. בהסתמך בכבדות על חוזקותיהן הכלכליות והדמוגרפיות של המדינות הגדולות, הסתובבה המערכת הפוליטית סביב סאו פאולו ומינאס ז'ראיס במה שנודע בתור ""; שתי מדינות אלו היו המייצרות הראשיות של הקפה והחלב והיו בעלות תפקיד מרכזי בכלכלה הלאומית, מה שהוביל לשליטתן על הפוליטיקה הלאומית במשך מספר עשורים. הדדיות זו יצרה היררכיה של אינטרסים ונאמנות משתלבים שהיה תקף ממועצות מקומיות ועד לממשל הלאומי הנשיאותי.
במשבר הכלכלי המאופיין באינפלציה ובספקולציות משתוללות, שכונה בפורטוגזית "אנצ'ילמנטו", קמפוס סאלס העדיף את השיקום הפיננסי בראש סדר העדיפויות של הממשל הברזילאי הפדרלי. כשהוא מחוזק מ"הלוואת המימון" שעליה ניהל משא ומתן עם משפחת רוטשילד, ביצעה הממשלה מדיניות מטבע של דפלציה, קיצצה בהוצאות, נטשה את העבודות הציבוריות הגדולות (התשתיות הלאומיות למיניהן), הגדילה מיסים ומכסים והדגישה את חשיבותה של החקלאות על פני התעשייה. על אף אי פופולריות ניכרת במדיניותו, עד שנת 1902 שיקמה מדיניות זאת של קמפוס את האוצר הלאומי ואת מעמד המטבע הברזילאי.
לקראת הבחירות בשנת 1902, סאלס פרש מהפוליטיקה ואת מקומו בראשות המפלגה הרפובליקנית פדרלית החליף רודריגס אלווס, שלאחר ניצחון בבחירות של 1902 הפך לנשיא היורש של קמפוס סאלס. סאלס יצא לאחר מכן לגמלאות ושב להתגורר במדינת סאו פאולו. הוא נפטר בסנטוס, מדינת סאו פאולו, בשנת 1913.
איאקס אמסטרדם
יחס מותניים-ירכיים
יחס מותניים-ירכיים או יחס מותן אל ירך (באנגלית: WHR, ראשי תיבות של 'Waist-hip ratio') הוא היחס שבין היקף המותניים לבין היקף הירכיים. יחס זה הוא מדד לכמות השומן שמפוזרת סביב הגו. הרעיון והחשיבות של יחס זה פותחו כתאוריה על ידי הפסיכולוג האבולוציוני בדנדרה סינג מאוניברסיטת טקסס, שבאוסטין, בשנת 1993.
מדידה.
כדי לחשב את היחס, צריך להשתמש בסרט לא נמתח. צריך לשים לב שהוא יכול להקיף את הגוף, להקביל אותו לרצפה, ולהדק אותו בלי ללחוץ על הגוף. מודדים את רוחב המותניים בחלק הכי צר שלהם, בדרך כלל קצת מעל הטבור. מודדים את הירכיים בחלק הרחב ביותר שלהם, ואז מחלקים את מדידת המותניים במדידת הירכיים.
מדד בריא.
יחס מותניים-ירכיים של 0.7 אצל אישה ו-0.9 אצל גבר מביאים לבריאות, ואף לפוריות. לנשים עם יחס של 0.7 יש אסטרוגן באיכות הגבוהה ביותר והן פחות רגישות למחלות כמו סוכרת, ליקויים במחזור הדם וסרטן השחלה. גברים שיש יחס של בסביבות 0.9 גם כן בריאים יותר ופורים יותר, יש להם פחות סיכוי לחלות בסרטן הערמונית ובסרטן האשכים.
יחס מותניים-ירכיים הוא גם מדד טוב יותר לסיכוני התקף לב ממדד ה-BMI. אם ההשמנה מוגדרת מחדש ביחס מותן-ירך במקום ב-BMI, אזי כמות האנשים שנמצאים בסיכון של התקף לב עולה פי 3.
אטרקטיביות.
יחס מותניים-ירכיים הוא גם גורם במשיכה של אנשים. נשים עם יחס של 0.7 מדורגות בתור נשים מושכות יותר ללא הבדל של תרבות, גזע, דת או מוצא אתני. דוגמאות לכך - מרילין מונרו, אלסנדרה אמברוזיו, סופיה לורן, קייט מוס ואפילו ונוס ממילו, לכולן יש מדד בסביבות ה-0.7, למרות שיש להן משקל שונה. ייתכן שהגורם לכך הוא תהליך ברירה אבולוציוני. גבר שנמשך לנשים עם היחס 0.7, שהן בריאות ופוריות יותר, מעלה את סיכויי השרידה של צאצאיו ואת הכמות שלהם.
דבר זה לא הולך באותו קו עם המודל "90-60-90", מכיוון שיחס המותן-ירך שם הוא ...0.666. אישה בעלת היקף ירכיים 90 ס"מ תהיה, כנראה, מושכת יותר אם היקף מותניהּ יהיה בסביבות ה-63 ס"מ.
שינוי מלאכותי.
נוסו הרבה שיטות לשינוי מדד מותניים-ירכיים באופן מלאכותי, אחת המפורסמות מהן היא המחוך שניסה להצר את המותניים. שיטה נוספת היא שיטת הריפוד, שבה הוסף ריפוד לגוף אם הפרופורציות לא התאימו.
בנוסף, קיימים היום בשוק מגוון ניתוחים והליכים פלסטיים שנועדו ליצירת הסילואט הנחשק. החל בשאיבת שומן מהאזור הבטן והזרקתו לאזור הירכיים, דרך ניתוחים להגדלת החזה והישבן, ועד להסרת צלעות ליצירת מראה של מותניים צרים. השפעתן של דמויות בולטות במדיה (לדוגמה: קים קרדשיאן), העלתה את קרנם של הניתוחים הנ"ל. כמו גם השפעות נוספות מעולמות הפנטזיה והקומיקס (ראה דמויות מוכרות כמו: לארה קרופט, ג'סיקה ראביט, ורוב דמויות הנסיכות של דיסני).
המבקרים מצביעים על כך כי מדובר בהרחבת התופעה של הפרעות אכילה ודימוי גוף ירוד והפיכתה ללגיטימית.
ברזיל (עץ)
קסלפיניה ברזיל (שם מדעי: "Caesalpinia echinata"), מין עץ בינוני מהסוג "Caesalpinia" המתאפיין בגזע כתום אדום; על שמו נקראת מדינת ברזיל.
משמש, בין השאר, לבניית קשתות של כלי קשת והוא סוג העץ העיקרי למטרה זו. ניתן להפיק מן העץ צבע אדום בשם ברזילין (brazilin) אשר הופך בתהליך חמצון לברזילאין (brazilein). קשתות אשר נאמר כי נוצרו מ"עץ הפרנמבוקו" נוצרו למעשה מאותו העץ, כך שההבדל היחיד הוא שנאמר כי קשתות מעץ הפרנמבוקו נוצרות מהחלק הפנימי ביותר של העץ ולכן הן גם צפופות וקשות יותר, דבר שגורם לעלייה בביקוש לקשתות מסוג נדיר זה.
מקור השם במילה "בראסה" (brasa), אשר פירושו בפורטוגזית "גחלת" הניתן לו בשל גוונו האדום. חוקרים פורטוגזים נתנו לעץ את השם "פאו-ברזיל" (Pau-Brasil), מה שהוביל להורשת השם למדינת המוצא של העץ, ברזיל. השם "עץ הפרנמבוקו" ניתן על שם המדינה בצפון-מזרח ברזיל, פרנמבוקו.
במאה ה־15 ובמאה ה־16, היה עץ הברזיל בעל ערך רב וקשה להשגה באירופה. באסיה, נעשה בו מסחר בצורה של אבקה ונעשה בו שימוש בתור צבע אדום בתעשיית הטקסטיל היוקרתי כגון קטיפה אשר היה לו ביקוש גבוה בתקופת הרנסאנס. כשנווטים פורטוגזים גילו את השטח הקרוי כיום ברזיל ב־22 באפריל 1500, הם גילו מיד כי עץ הברזיל נמצא בשפע בחופים בעורפה של ברזיל, לאורך נהרותיה. תוך מספר שנים, החל מבצע קדחני ומאוד רווחי של כריתת עצי ברזיל רבים ושילוחם בספינות אשר הפך, בסופו של דבר, למונופול פורטוגזי.
המסחר הרווחי, המריץ אומות אחרות לנסות לקצור ולהבריח עצי ברזיל ממדינת ברזיל ואפילו להתקיף אוניות פורטוגזיות מלאות בעצי ברזיל על־מנת לגנוב את סחורתן. למשל, ניסיון משלחת צרפתית חסרת הצלחה, אשר אותה הוביל ניקולס דוראנד, סגן-אדמירל של בריטאני (אזור בצרפת) וראש שודדי ים ברשות המלך, אשר נערך ב־1555 לצורך הקמת קולוניה בריו דה ז'ניירו של היום עודדה חלקית בשל התועלת אשר יכולה לבוא מניצול כלכלי של עצי ברזיל.
ניצול מופרז של עצי ברזיל (משוער כי במאתיים השנים האחרונות מעל 50 מיליון עצים הושמדו) הוביל לבסוף לירידה ניכרת בכמות עצי הברזיל במאה ה־18, דבר שהוביל להתמוטטות פעילות כלכלית זו. כיום הזן למעשה נכחד ברוב אזורי המדינה: הוא מסווג כמין בסכנת הכחדה על ידי האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע והעץ נמצא ברשימת האיבמה. ייתכן כי יוחרם המסחר בעצי ברזיל בעתיד הקרוב, דבר שיגרום לבעיה רצינית בתעשיית הקשתות לכלי הקשת הזקוקה לעץ זה. היוזמה הבינלאומית לשימור של פרנמבוקו, אשר חבריה, יצרני הקשתות הסומכים על עץ הפרנמבוקו למחייתם, עובדים קשה לשתילה מחדש של העצים. היוזמה תומכת בשימוש בעצים חלופיים לצורך ייצור קשתות ובו בזמן אוספת כסף לשתילת שתילי פרנמבוקו.
בברזיל הוכרז ה-3 במאי כיום עץ הברזיל.
מרואה
מרואה (יוונית עתיקה: Μερόη, מרואיטית: Medewi או Bedewi, ערבית: مرواه, مروى) היא עיר עתיקה השוכנת על הגדה המזרחית של הנילוס במרחק 200 קילומטרים צפונית-מזרחית לח'רטום, בירת סודאן.
העיר שימשה בירתה של ממלכת כוש במשך מאות שנים. היא שכנה בקצה אזור , בו היו שתי ערים מרואיטיות נוספות: מוסאוואראט אס-סופרא ונאקה. אתר העיר מרואה ידוע בשל למעלה מ-200 פירמידות המקובצות בשלוש קבוצות, שחלק ניכר מהן ספגו נזקים רבים לאורך השנים. הן זוהו כפירמידות נוביות לאור גודלן ויחסי הגודל בין חלקיהן השונים.
בשנת 2011 הוכרזה מרואה כאתר מורשת עולמית בשם "האתרים הארכאולוגיים של האי מרואה". בהכרזה של אונסק"ו נכללו האתרים הבאים: אתר העיר (מרואה 1) - משתרע על פני כ-6.12 קמ"ר, בית הקברות הנמצא מזרחית לכביש המהיר (מרואה 2) - משתרע על פני 6749 דונם, אזור חיץ המקיף את שני האתרים - 17.18 קמ"ר, מוסאוואראט אס-סופרא (8.36 קמ"ר) ואזור החיץ שלה (26.53 קמ"ר), ונאקה (2.31 קמ"ר) ואזור החיץ שלה (95.09 קמ"ר).
מרואה.
היסטוריה.
הרודוטוס מזכיר תושבי אזור זה בספרו השלישי מן הסדרה "היסטוריות",וכנראה מופיעים הם במקרא בצורה שנשתבשה בידי מעתיק מקרא קדמוני שרשם: , במקום להעתיק כיאות את שמם המקורי: "אַנְשֵׁי מֶרֹהַ".(𐤀)
מוקד הפעילות השלטונית של ממלכת כוש עבר לאי מרואה במאה ה-4 לפנה"ס, ובמאה ה-3 לפנה"ס כבר נבנו במקום ראשוני הקברים המלכותיים. קודם לתחילת השימוש במרואה נקברו שליטי הממלכה באל-קורו, שהוא אתר קבורה השוכן במרחק קילומטרים אחדים במורד הזרם מג'בל ברקל, ולאחר מכן בנורי ובאתרי קבורה נוספים. מומחים שונים לתולדות ממלכת כוש משערים כי המעבר למרואה היה תגובה לפלישתו של הפרעה פסמתיך השני (השושלת ה-26) לנפאטה בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס.