בפגישות הטיפול המתמשכות שערך איתה, שכנעה אותה ארנסט ג'ונס, בהסכמתה של קירשטיין, לקחת בן זוג גברי. היא כבר משכה את תשומת ליבו של סטיבן טומלין שהיה איש כריזמטי, סופר ופסל מוכשר. הם הפכו לאוהבים אך היא פנתה מדי פעם גם לשותפים אחרים. גם לה וגם לטומלין היו שותפים משני המינים.
חזרה לקנטקי.
הנרייטה בינגהאם הייתה מעורערת. בני זמנה ידעו שהיא "משוגעת על בנות" אם כי אביה עדיין לא הבין זאת. הוא העניק לה את תפקיד של עורכת מדור הספרים בעיתון "קורייר-ג'ורנל" המקומי שבבעלותו. עם אחיה בארי, היא לקחה יוזמה של פתיחת חנות ספרים, שבה היו מלאי של ספרות יפה בלבד - כאלה שגארנט שלח בארגזים מחנות הספרים שלו בלונדון. סטיבן טומלין הציף אותה במכתבים וביקש ממנה לחזור לבריטניה ובאמצעות גארנט היא שאלה אם הוא יתחתן איתה. טומלין כתב בחזרה באופן חד משמעי שרצה אותה כמאהבת אך לא כרעיה.
בינגהאם חשבה שנישואין יסדרו את כל אי ההבנות שעברה עם האנשים האחרים הקרובים אליה. עם זאת, היא עדיין ביקרה את מינה קירשטיין והם שוב הביעו את אהבתן זו לזו.
בתחילת 1924 היה משבר חמור בבית בינגהאם. התוצאה הייתה שהנרייטה בינגהאם ואביה התרחקו אחד מהשני והוא ניתק כל קשר עם מינה קירשטיין. ההסבר הסביר ביותר היה שמישהו סיפר לאביה על מערכת היחסים הלסבית שלה עם קירשטיין.
1924 באנגליה.
ביוני 1924 חזרה הנרייטה בינגהאם לאנגליה ושוב הייתה מעורבת מאוד בחיי החברה של קבוצת בלומסברי. כאשר טומלין לקח אותה לביתה של דורה קארינגטון, היא החלה באופן פרובוקטיבי לקיים יחסים עם דורה ובילתה איתה. דורה אמרה על כך: "איש לא ידע עלינו חוץ מאיתנו" והתייחסה ל"אקסטזה שחוו... וללא רגשות בושה לאחר מכן". הנרייטה הייתה המאהבת הנשית הראשונה והיחידה שלה, אם כי דורה קארינגטון מצאה נשים רבות מושכות אך יחסים קיימה רק עם הנרייטה.
משפחתה של הנרייטה הגיעה לחופשה לסקוטלנד, ואביה אמר להנרייטה שהם יחזרו מוקדם ללונדון כדי שהוא יתחתן בפעם השלישית, לאלין הילארד (לבית מולדון).
עוד בלונדון כתב ד"ר ארנסט ג'ונס לאשתו שהנרייטה חשבה באופן לא רציונלי שנישואי אביה הם כדי להעניש אותה. קארינגטון, טומלין וקירשטיין התייאשו מכך שבינגהאם תתייצב מחדש.
לאחר שמינה קירשטיין והנרייטה בינגהאם חזרו לאמריקה, התאהבה מינה קירשטיין בהארי קרטיס, איש עסקים מצליח, שתיארה אותו כ"הנרייטה גברית", והם התחתנו בשנת 1926 לאחר גירושיו. עם זאת, מינה קירשטיין והנרייטה בינגהאם נותרו חברות לכל החיים.
1926–1937.
לאחר שחזרה לאמריקה, הנרייטה לא אהבה להתגורר בקנטקי ולכן עברה לדירה חדשה שנבנתה בשדרה החמישית במנהטן, שם החלה לעבוד מגזין חודשי על תיאטרון. היא התקבלה במהירות לחברה הניו יורקית ודירתה הפכה למקום התכנסות חברתית. שם פגשה את ג'ון האוסמן. היא סחפה אותו באהבתה אך לאחר זמן קצר ונסיעה לאנגליה, היחסים ביניהם הסתיימו אף על פי שהצהירו שהם רוצים להתחתן.
לאחר סיום היחסים עם האוסמן, היא התאהבה בביאטריס להמן, שחקנית שפגשה בבריטניה בחופשה השנתית שהיו בסקוטלנד. באותה העת היא כתבה מאנגליה מאמרים לעיתונים בארצות הברית על הסצנות החברתיות האנגליות, ובהמשך פנתה לנושאים רציניים יותר כמו הטיפול באסירים במדינות אירופה.
בשנת 1930, הנרייטה וביאטריס יצאו לסיור באירופה שעבר דרך סטוקהולם לברלין, מינכן ופריז, ונהנו מחיי הלילה הסוערים. פעילותו של אביה למען הנשיא רוזוולט, הוביל למינויו של אביה להיות שגריר ארצות הברית בבריטניה. היא ליוותה את אביה ואת אמה החורגת ללונדון, שם התחברה בקלות עם האצולה הצעירה יותר.
בשנת 1934 קיימה השגרירות קבלת פנים עבור נבחרת הטניס. כילדה, הנרייטה הייתה טובה בטניס וזכתה בגביעים רבים ולכן ידעה על הטניסאית הלן ג'ייקובס, החברה המובילה בנבחרת האמריקנית, שהעזה ללבוש מכנסיים קצרים על המגרש. הנרייטה התחילה להימשך לג'ייקובס והלכה לכל משחקיה. נבחרת ארצות הברית ניצחה בקלות אך באליפות וימבלדון סינגלס ליידי ג'ייקובס הפסידה בגמר.
לאחר הזכייה באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1934, הפליגה ג'ייקובס עם הנרייטה לבריטניה ונשארה איתה עד שתוכל לשכור דירה משלה, שם החלה לכתוב רומן. שתי הנשים בילו את החורף יחד. ג'ייקובס הפכה למעשה להיות חלק מהבית של הנרייטה בינגהאם והיא יצרה ידידות טובה עם אביה של הנרייטה.
ג'ייקובס ובינגהאם הצטלמו יחד ודווח כי הן "כמעט בלתי נפרדות". רוברט בינגהאם התפטר משגרירותו זמן קצר לפני מותו בדצמבר 1937, אך בהלווייתו בקנטקי שתי הנשים חשו שעליהן להתרחק זו מזו מכיוון שגישות אנטי-הומוסקסואליות התחזקו באמריקה בשלב זה.
חייה המאוחרים 1938–1968.
מותו של אביה פגע בהנרייטה והיא לא הצליחה להתאושש. היא התרכזה בגידול סוסים גזעיים בחווה שקנתה. כשהלן ג'ייקובס חזרה לאירופה בעונת הטניס של שנת 1938, בינגהאם נאלצה להישאר מאחור כדי לנהל את האחוזה, כי באותו חורף הלן ג'ייקובס לא יכולה הייתה להישאר בחווה לתקופות ממושכות בגלל הנידוי החברתי. בינגהאם התחילה לשתות בכבדות רבה יותר ומערכת היחסים ביניהן התנתקה.
עסקי גידול הסוסים הצליחו באופן סביר אך בינגהאם סבלה מהתמוטטות עצבים ולאחר מכן נדרשה לאשפוז תקופתי וטיפול סיעודי בבית.
בשנת 1950 היא מכרה את אחוזתה ועברה למנהטן, שם מצאה בת זוג חדשה ומבוגרת, דורותי ביגלו, זמרת ושחקנית.
בשנת 1954 היא התחתנה עם בנג'מין פרנקלין מקנזי, הצעיר ממנה בעשר שנים - הוא היה ככל הנראה מלצר במועדון לילה והיה נשוי פעמיים לפני כן. אחרי כמה חודשים מקנזי נטש אותה.
בינגהאם חיה עד מותה עם אחות בתשלום שתשמור עליה. היא נפטרה ב־17 ביוני 1968 ונקברה לצד אביה בבית העלמין בלואיוויל.
יחסי בוליביה-צ'ילה
סורת אל-אחזאב
סורת אל-אחזאב (בערבית: سورة الاحزاب) היא סורה מספר 33 בקוראן, המונה 73 פסוקים.
תוכן הסורה.
סורת אל-אחזאב עוסקת במספר נושאים, בין היתר היא דנה בחלק מהלכות דת האסלאם, ובקרב השוחה.
במסורת האסלאמית.
ישנה מסורת אסלאמית הגורסת כי אדם שמרבה לקרוא את סורת אל-אחזאב, יזכה ביום הדין להיות שכן של אהל אל-בית.
ריטרן ג'. מגז הבן
ריטרן ג'ונתן מֶגז הבן (באנגלית: .Return Jonathan Meigs Jr; 17 בנובמבר 1764 – 29 במרץ 1825) היה פוליטיקאי אמריקאי איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו הרביעי, כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית וכסנאטור מטעם אוהיו.
ראשית חייו.
ריטרן מגז נולד במילדטאון שבקונטיקט כבנו של ריטרן ג'. מגז האב, קולונל שלחם במהפכה האמריקאית, מראשוני המתיישבים בטריטוריה הצפון-מערבית, כיום בשטח מדינת אוהיו, וצאצא של ראשוני המתיישבים הפוריטנים במסצ'וסטס. מגז הבן סיים את לימודיו בקולג' ייל, שם הוא למד משפטים. ב־1788, לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של קונטיקט, הוא עבר למריטה שבאוהיו, שם אביו היה אחד המתיישבים הראשונים והגיע לשם מוקדם יותר באותה שנה.
קריירה.
במריטה היה מגז עורך דין, בעל חנות וחוואי, וכן שימש בתפקידים ציבוריים. בשנת הגיעו לעיר הוא מונה כפקיד הראשון של בית המשפט המקומי שנוסד אז. ב־1794, כאשר הוקם במקום משרד הדואר, הוא היה למנהלו הראשון. ב־1798 הוא מונה כשופט בבית המשפט של הטריטוריה הצפון-מערבית ושנה לאחר מכן הוא נבחר כנציג בבית המחוקקים של הטריטוריה.
ב־1803 מונה מגז כנשיא הראשון של בית המשפט העליון של אוהיו. באוקטובר 1804 הוא התפטר מתפקידו זה כדי להיות מפקד כוחות ארצות הברית במחוז סנט צ'ארלס שבטריטוריית לואיזיאנה. הוא החזיק בדרגת ייצוג של קולונל והמשיך בתפקידו הפיקודי עד 1806. ב־1805 הוא נבחר כשופט בית המשפט העליון של לואיזיאנה וב־1807 כשופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית בטריטוריית מישיגן.
מגז שב לאוהיו ב־1807 כדי להתמודד על משרת מושל אוהיו. הוא ניצח בבחירות, אך נפסל מלכהן בתפקיד שכן הוא לא עמד בדרישה של מגורים במדינה. ב־1808 הוא מונה כחבר בסנאט של ארצות הברית במקומו של ג'ון סמית', שהודח מהסנאט לאחר שהיה מעורב בקשר שהוביל סגן הנשיא לשעבר ארון בר. בהמשך אותה שנה נבחר מגז לכהונה נוספת בסנאט בזכות עצמו, אך ב־1810 הוא התפטר לאחר שנבחר כמושל אוהיו.
מגז כיהן כמושל אוהיו בשתי תקופות כהונה והתפטר באפריל 1814 כאשר מונה על ידי הנשיא ג'יימס מדיסון לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית. כהונתו בתפקיד זה עמדה בסימנן של מחלוקות. הוא נחקר פעמיים על ידי הקונגרס ובשתי החקירות הוא יצא נקי. במהלך כהונתו בתפקיד הוכפל גודלה של מחלקת הדואר והיו לכך השלכות בתחום הפיננסי. הוא שימש בתפקידו עד 1823, כאשר פרש עקב בריאותו הלקויה ושב למריטה.
משפחתו.
ב־1788 נשא מגז לאישה את סופיה רייט. לזוג נולדה בת אחת בשם מרי, שלימים נישאה לחבר הקונגרס והשופט הפדרלי ג'ון ג'ורג' ג'קסון. לא נולדו לו בנים, אך שניים מאחיו הצעירים קראו לבניהם על שמו. הראשון מביניהם, ריטרן ג'ונתן מגז השלישי, היה עורך דין ואיש ציבור בטנסי בתקופה שלפני מלחמת האזרחים ועבר לניו יורק לאחר פרישתה של טנסי מן האיחוד ב־1861. ריטרן ג'ונתן מגז הרביעי נשא לאישה את בתו של ראש השבט הראשי של אומת הצ'רוקי ויחד איתה היגר לאוקלהומה דרך מסלול הדמעות.
ריטרן ג'. מגז הבן נפטר במריטה ב־29 במרץ 1825 ונטמן בבית הקברות מונד המקומי. על שמו נקרא מחוז באוהיו (מחוז מגז בטנסי נקרא על שם אביו). במהלך מלחמת 1812 קרא ויליאם הנרי הריסון את פורט מגז שבפריסבורג, אוהיו, על שמו.
יחסי צ'ילה–קטר
יחסי צ'ילה–קטר הם יחסי החוץ בין מדינת קטר והרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.