במהלך המערכה בבלקן הייתה הדיוויזיה בעתודת ה-OKH, והשתתפה במהלך הקרב על יוון. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וספגה אבדות כבדות במהלך הקרב על טולה. ב-24 בדצמבר 1941 מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה בבלימת מתקפת הנגד הרוסית כחלק מהקורפוסים ה-24 וה-53 לסירוגין במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-2 בינואר 1942 פרש פון זאוקן מתפקידו עקב מחלה, ופון לנגרמן חזר לפקד על הקורפוס. ב-6 בינואר 1942 מונה היינריך אברבאך למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מהקורפוס ה-53 ולאחר מכן חלק מהקורפוסים הממונעים ה-24 וה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-1 במרץ 1942 פרש אברבאך מתפקידו לחופשה קצרה, וב-4 באפריל 1942 מונה אברבאך שוב למפקד הדיוויזיה. ב-14 בנובמבר 1942 מונה אריך שניידר למפקד הדיוויזיה, וב-31 במאי 1943 מונה דיטריך פון זאוקן שוב למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן השתתף עימה בקרב קורסק כעתודת הארמייה התשיעית, ובספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה השנייה. ב-15 בינואר 1944 פרש פון זאוקן לחופשה קצרה, וב-5 בפברואר 1944 מונה פון זאוקן שוב למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-56 ולאחר מכן חלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת הארמייה התשיעית. באפריל הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה השנייה, ובמאי הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות דרום אוקראינה כעתודת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-1 במאי 1944 מונה קלמנס בצל למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הקרבות בבלארוס ובקורלנד. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה בפרוסיה המזרחית, וב-27 במרץ 1945 מונה ארנסט-וילהלם הופמן למפקד הדיוויזיה, שפיקד עליה עד סוף המלחמה.
מבנה.
סמל הדיוויזיה לאורך השנים:
דיוויזיית הפאנצר ה-4
קורפוס הפאנצר ה-76 (ורמאכט)
קורפוס הפאנצר ה-76 (בגרמנית: LXXVI. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם בצרפת ב-9 ביוני 1943 בשם "הקורפוס ה-76", והועמד תחת פיקוד טראוגוט הר.
ב-22 ביולי 1943 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ובספטמבר נשלח הקורפוס לאיטליה כחלק מהארמייה העשירית, בניסיון להדוף את נחיתת בעלות הברית בסאלרנו. בהמשך לחם הקורפוס בקרב מונטה קאסינו, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים באיטליה כחלק מהארמייה העשירית והארמייה ה-14 לסירוגין. ב-27 בדצמבר 1944 מונה גרהרד פון שוורין לפקד על הקורפוס, וב-25 באפריל 1945 הוחלף על ידי קרל פון גראפן שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
סדר הכוחות.
קרב אנציו.
בקרב אנציו כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על מונטה קאסינו.
בקרב על מונטה קאסינו כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה.
במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-76
הקורפוס ההררי ה-19 (ורמאכט)
פנלופה קית'
דיים פנלופה קית', DBE, DL (באנגלית: Penelope Keith; נולדה בשם פנלופי אן קונסטנס הטפילד באנגלית: Penelope Anne Constance Hatfield; נולדה ב-2 באפריל 1940) היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מהופעותיה בקומדיות המצבים "החיים הטובים" ו"האצילות מחייבת". אחרי מותו של לורנס אוליבייה ב-1989 היא מונתה במקומו לנשיאת קרן הצדקה של השחקנים. בשנת 2014 הוענק לה תואר דיים מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית (DBE) במסגרת הענקת התארים לשנה החדשה על תרומתה לאמנויות ועל פעילות הצדקה.
ב-1963 הצטרפה קית' ללהקה השייקספירית המלכותית, וב-1976 זכתה בפרס אוליבייה להופעה הקומית הטובה ביותר על תפקידה במחזה "Donkeys' Years". שמה הפך להיות מוכר בכל בית כשהופיעה בתפקיד מרגו לידבטר בסיטקום "החיים הטובים" (1975–1978), עליו זכתה ב-1977 בפרס באפט"א לטלוויזיה להופעת הבידור הטובה ביותר. ב-1978 זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בעיבוד לטלוויזיה של הטרילוגיה "The Norman Conquests" מאת אלן אייקבורן. בשנים 1979–1981 כיכבה בתפקיד אודרי פורבס-המילטון בסיטקום "האצילות מחייבת", שמספר הצופים בה עלה על 20 מיליון. היא המשיכה לככב בסדרות קומיות נוספות בהן "Executive Stress" (מ-1986 עד 1988), "No Job for a Lady" (מ-1990 עד 1992) ו-"Next of Kin" (מ-1995 עד 1997). משנת 2000 היא מופיעה בעיקר בתיאטרון בתפקידים כמו מאדאם ארקטי במחזה "Blithe Spirit" (ב-2004) וליידי ברקנל במחזה "חשיבותה של רצינות" (2007).
ביוגרפיה.
פנלופה אן קונסטנס הטפילד נולדה בסאטון ב-1940. אביה עזב את אמה, קוני, כשהייתה תינוקת, וקית' גדלה בקלקטון-און-סי ובקלפהאם.
אמנם היא לא גדלה במשפחה קתולית, אבל בגיל שש נשלחה קית' לפנימייה קתולית בסיפורד. שם החלה להתעניין במשחק ולעיתים קרובות הלכה עם אמה להצגות יומיות בווסט אנד. כשהייתה בת 8 התחתנה אמה בשנית, ופנלופה קיבלה את שם המשפחה של אביה החורג, קית'. היא לא התקבלה לבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" בנימוק שהיא גבוהה מדי. עם זאת היא התקבלה ל"אקדמיית ובר דאגלס לאמנות דרמטית" ולמדה שם שנתיים, ובערבים עבדה במלון הייד פארק.
את קריירת המשחק החלה קית' בהופעות בתיאטרון רפרטוארי ברחבי הממלכה המאוחדת ושיחקה בין השאר בלינקולן, מנצ'סטר וסולסברי. המחזות הראשונים שבהם שיחקה היו "The Tunnel of Love", המחזמר "ג'יג'י" ו-"Flowering Cherry". ב-1963 הצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד וגם בתיאטרון אולדוויץ' בלונדון.
תחילת הקריירה.
בטלוויזיה החלה קית' להופיע בתוכניות כמו הסיטקום "The Army Game", הסדרה המשטרתית "Dixon of Dock Green", קומדיית המצבים "Wild, Wild Women" ובסדרה "הגומלים". בשנות השבעים של המאה העשרים הופיעה במופע "מורקמב ווייז", בסרט "Ghost Story" ובסדרה "משפחת פאליסר". בקולנוע השתתפה בסרט "Every Home Should Have One", בקומדיות "Take a Girl Like You" ו-"Rentadick" ובדרמה "Penny Gold". ב-1967 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "Carry On Doctor" אבל הסצנה בהשתתפותה קוצצה בעריכה.
הופעתה הידועה ביותר בתיאטרון היא בתפקיד שרה במחזה "כיבושי נורמן" לצדו של ריצ'רד בריירס, מי שכיכב לצדה בסיטקום "החיים הטובים". קית' ובריירס הצטלמו במשך היום לסדרה "החיים הטובים" ובערב היו מופיעים יחד על הבמה בווסט אנד.
הצלחה בטלוויזיה.
ב-1975 זכתה קית' לפופולריות עם שידור הסיטקום "החיים הטובים" של ה-BBC. בפרק הראשון רק קולה נשמע, כי הדמות של מרגו לידבטר לא נראתה על המסך. אבל עם התקדמות הסדרה, תפקידה התרחב. ב-1977 זכתה קית' בפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר על תפקיד זה.
מ-1979 עד 1981 שיחקה קית' בתפקיד אודרי פורבס-המילטון בסדרה הקומית "האצילות מחייבת". אחרי כן הופיעה בתפקיד ראשי בשישה סיטקומים נוספים והם: "Sweet Sixteen", "Moving", "Executive Stress", "No Job for a Lady", "Law and Disorder" ו-"Next of Kin". עוד כיכבה בעיבוד למחזה "Spider's Web" מאת אגאתה כריסטי. ב-1978 זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה ב"כיבושי נורמן". ב-1982 כיכבה קית' בהפקה טלוויזיונית של המחזה "On Approval" מאת פרדריק לונסדייל . ב-1988 הנחתה עונה של השעשועון ברשת ITV, בעקבות מותו של המנחה המקורי איימון אנדרוז. ב-1993 דיבב את המלכה אליסה בסדרה "ממלכת עכברי השן". ב-1998 השתתפה במיני-סדרה "Coming Home".
עבודות נוספות.
קית' הופיעה בקביעות על במת התיאטרון במחזות קלאסיים ומודרניים. בין השאר שיחקה במחזות מאת שייקספיר, שו, שרידן, ויילד, רטיגן וקונגריב. היא שיחקה בתפקיד לוריין במחזה "Star Quality" מאת נואל קאוורד, וב-2004 גילמה את מאדאם ארקטי במחזה נוסף של קאוורד "Blithe Spirit" בתיאטרון סבוי. ב-2004 כיכבה קית' בתפקיד הראשי בעיבוד רדיופוני של ה-BBC של סדרת הרומנים "אגאתה רייסין" מאת מ. ס. ביטון . שנתיים אחר כך הופיעה בפסטיבל צ'יצ'סטר בהופעת הבכורה של הקומדיה "Entertaining Angels" מאת ריצ'רד אוורט, שבה שיחקה גם בסיור הופעות.
ב-2007 שיחקה קית' בתפקיד ליידי ברקנל במחזה "חשיבותה של רצינות" בסיור הופעות ואחר כך בתיאטרון וודוויל בווסט אנד. היא הייתה הקריינית בפרסומות עבור החברות פימ'ס, לורפאק, טסקו והמפורסמת ביותר, של חברת עטי פארקר. ב-2012 כיכבה במחזה "Good Grief" מאת קית' וורטרסטון.
ב-1997 כיכבה בעיבוד הרדיופוני של הסדרה "האצילות מחייבת". ב-2003 הופיעה לצדה של ג'ון בראון בסרט הטלוויזיה "מרג'רי וגלדיס". ב-2007 כיכבה בפרק ספיישל לחג המולד של הסדרה "האצילות מחייבת".
ב-2009 הגישה את התוכנית הדוקומנטרית "Penelope Keith and the Fast Lady" אודות דורותי לוויט Dorothy Levitt, נהגת חלוצה מהתקופה האדוארדית. ב-2011 הגישה תוכנית דוקומנטרית בשם "The Manor Reborn".
מ-2014 היא מגישה את הסדרה "Hidden Villages" בערוץ More4 / ערוץ 4, וביוני 2016 הגישה את התוכנית "פנלופה קית' בשירות הוד מלכותה" שוב עבור ערוץ 4.
חיים אישיים.
ב-1978 התחתנה קית' עם רודני טימסון שהיה שוטר. הם הכירו כשהוא היה בתפקיד בתיאטרון צ'יצ'סטר והיא הופיעה שם. טימסון, שהוא צעיר ממנה בארבע שנים, היה נשוי פעמיים לפני כן. בני הזוג אימצו שני ילדים.