היחידה מהקאסט המקורי משנת 1976 שהשתתפה בסרט הייתה איימי אירווינג ששבה לגלם את דמותה הבוגרת של סו סנל, היחידה ששרדה את מאורעות הסרט הראשון. הסרט זכה להצלחה מעטה בהרבה מן הסרט המקורי שהוקרן בקולנוע.
בשנת 2002 הפיקה חברת MGM רימייק טלוויזיוני של הסרט. בין שחקני הסרט ניתן למנות את אנג'לה בטיס בתפקיד קארי, פטרישה קלארקסון בתפקיד מרגרט וייט ואמילי דה רייבין בתפקיד כריס הרגנסן.
העיבוד הטלוויזיוני זכה לשבחים מצד מבקרי הטלוויזיה ואף נטען כי העלילה נאמנה למקור הספרותי, הרבה יותר מהסרט המקורי.
ב-17 באוקטובר 2013 יצא לסרט עיבוד קולנועי חדש, בכיכובן של קלואי מורץ וג'וליאן מור וקיבל ביקורות מעורבות בעיקר.
"קארי" גרסת המחזמר.
בשנת 1988 הופקה בברודוויי גרסת המחזמר לסרט.
בטי באקלי ששיחקה את גברת קולינס בסרט המקורי, השתתפה במחזמר הפעם בתפקיד מרגרט וייט, אמה של קארי.
המחזמר זכה לביקורות גרועות ביותר והורד מהבמה לאחר חמש הצגות בלבד. עד ליום זה המחזמר נחשב לאחד הכשלונות הצורבים ביותר בהיסטוריית ברודוויי.
בשנת 2012 הועלתה גרסת המחזמר באוף ברודוויי בעיבוד מחודש ושונה מהמקור שכללה שירים חדשים לצד שירים מההפקה המקורית ועיבודים חדשים לשירים הישנים מ-1988. העיבוד שהיה צנוע וקטן יותר מהמקור, זכה דווקא לביקורות לא רעות מן המבקרים.
יוסף אל חלידי
סמל העיר ירושלים
סמלה של ירושלים נקבע בשנת 1949 בעקבות מכרז שפרסמה "ועדת הסמל" של עיריית ירושלים. הוא מורכב מאריה שואג, על רקע חומות ירושלים ומסביבם עלי זית.
הצעות לסמל ירושלים בתקופת המנדט הבריטי.
בתקופת המנדט הבריטי לא היה לעיריית ירושלים סמל, אף כי לעיריות גדולות אחרות בארץ ישראל, כמו עיריית חיפה ועיריית תל אביב, היו סמלים רשמיים.
בשנת 1942 פנתה הגרפיקאית אסתר יואל-ברלין לראש העירייה מוסטפא אל-ח'אלידי, והציעה כמה הצעות לסמל עיריית ירושלים. הצעותיה כללו שרטוט סכמטי של העיר העתיקה, יונה עם עלה זית כסמל השלום, ובאחת ההצעות גם שרטוט סכמטי של שלושה הרים. מתחת לאיור הופיע שם העיר בארבע שפות: ערבית, עברית, אנגלית ולטינית, באופן שאינו מעדיף שפה אחת על פני האחרת. העירייה אימצה את אחת ההצעות של אסתר יואל-ברלין ב-20 במאי 1943, אך הייתה זקוקה לאישור "מכון הסמלים הבריטי" (Royal College of Arms), אישור שהתעכב בשל מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 פוזרה עיריית ירושלים בידי שלטונות המנדט עקב משבר חמור ששרר בעיר בתום תקופת המנדט, כך שהאישור לא ניתן בסופו של דבר, והסמל נגנז.
הסמל הישראלי.
לאחר קום המדינה עלה הצורך בסמל חדש לעיר. בשנת 1949, בעקבות יוזמתו של ראש העיר דאז גרשון אגרון פרסמה "ועדת הסמל" של עיריית ירושלים מכרז שכלל תחרות בין מעצבים, לפי כללים שקבעה הוועדה. הפרס לזוכה בתחרות נקבע על 25 לא"י. ההנחיות למעצבים היו כלליות, וקבעו כי הסמל צריך לשקף את הרעיונות "ירושלים כעיר השלום" או "אם אשכחך ירושלים" או שניהם כאחד. נקבע כי העיצובים יוגשו כשרטוטים בשחור-לבן, וכי לא ייכללו בהם מבנים עתיקים "המכונים בשמות מסורתיים ללא הצדקה" (נראה שהייתה כאן כוונה למנוע שימוש במגדל דוד כמוטיב מרכזי בסמל). כמו כן נקבע שאם יצורף מוטו לסמל הוא יופיע מחוץ לו, ולא ישולב בתוכו.
לוועדה הוגשו הצעות רבות, והדיונים עליהן נמשכו כמה חודשים. ההצעות הנבחרות נשלחו בחזרה למעצבים לשם תיקונים, ומשחזרו מתוקנות התחדשו הדיונים. בסופו של דבר נבחרה הצעתה של "אגודת הציירים הירושלמים לגרפיקה שימושית", שם שמאחוריו ניצבו המעצבים אליהו קורן, פרנצ'סקה ברוך, עמנואל גראו, איתמר דוד, עלי גרוס וצבי נרקיס.
הסמל שנקבע בסופו של דבר, אושר ב-20 בפברואר 1949 וכולל שלושה מרכיבים:
האריה משמש כיום גם כסמלה של העיר ולא רק של העירייה.
דגל העירייה.
דגל עיריית ירושלים מבוסס על דגל ישראל. הוא מורכב מחמישה פסי רוחב מתחלפים בלבן וכחול. הפסים הלבנים בראש הדגל ובתחתיתו דקים כדי עשירית מרוחב הדגל, ועם הפסים הכחולים הם תופסים מחצית הרוחב. את המחצית האחרת תופס הפס הלבן האמצעי, ובמרכזו סמל ירושלים. לעיתים קרובות מונף הדגל בצורה אנכית, אולם במקרה כזה מטים את הסמל במרכזו ב-90 מעלות כדי שייראה ישר.
הדגל נבחר בתחרות שנערכה בשנת 1949, ולאחר מלחמת ששת הימים הפך לדגל ירושלים המאוחדת.
סמליל קו רקיע.
בשנים האחרונות משתמשת עיריית ירושלים בפרסומים שונים בסמליל קו רקיע של העיר, בליווי הסיסמה "משהו טוב קורה בירושלים!". זאת במקביל לשימוש בסמל העיר המקורי. השימוש בסמליל קו הרקיע הוא חלק ממגמה ארצית שהחלה בתל אביב. בשנת 2011 עדכנה העירייה את סמל קו הרקיע לגרסה מעוצבת יותר, הכוללת בין היתר גם את כיפת הסלע, סמל קו הרקיע עוצב בסטודיו "דוד ויוסף תקשורת חזותית".
הפועל השלום ירושלים
דיכוגמיה
דיכוגמיה (Dichogamy) היא מצב של הפרדה בזמן בין ביטוי התכונות הנקביות והזכריות באורגניזמים דו-מיניים. דיכוגמיה קיימת בדגים ובחלזונות מסוימים, ובחלק ניכר מצמחי הפרחים.
דיכוגמיה גם נקראת חילופי זוויג - החלפת מין מזכר לנקבה או להפך.
זואולוגיה.
דיכוגמיה בדגים.
לדגים מספר מבנים חברתיים, כשלחלקם מבנה מונוגמי, ולאחרים מבנה פוליגמי, כלומר שזכר אחד שולט על מספר נקבות ומפרה אותן.
בדגים ישנם מינים החיים בקבוצות של נקבות וכולם נולדים כנקבות ורק זכר אחד עומד בראשם. כשזכר מת או נעלם משנה אחת הנקבות את מינה לזכר ומעתה הוא השליט היחיד בקבוצה - הקבוצה מונה בין חמישה לעשרה פריטים. דוגמה למין בישראל בעל מבנה דיכוגמי הוא פזית ים סוף. דגי פזית ים סוף מתחילים את חייהם כנקבות. הפזיות חיות במים הפתוחים בקרבת השונית בלהקות צפופות הנשלטות על ידי זכר בודד, שהוא הפרט הגדול ביותר בלהקה. במקרה שהזכר השולט נטרף או נעלם, תהפוך הנקבה הגדולה ביותר בלהקה לזכר תוך כמה שבועות.
במצבים של מונוגמיה זוגיות (או במצבים שבהם ההזדווגות היא אקראית) למשל באלמוגים, הצלחתה הרבייתית של הנקבה תלויה בגודלה יותר מאשר אצל הזכר, שכן העלות האנרגטית של ייצור ביצים גבוהה מזו של ייצור זרע. במצב זה עם העלייה בגודל הגוף יועדף חילוף זוויג מזכר לנקבה. לדוגמה הדג שושנון אילתי, החי בזוגות בין זרועות שושנת ים: הנקבה גדולה מן הזכר ותוקפנית ממנו כלפי דגים החודרים לנחלתה. אם הנקבה נטרפת הזכר הופך לנקבה בזמן קצר וזכר צעיר אחר יחדור לנחלה ויהפוך לבן זוגה. דוגמאות מעין אלו של חילוף זוויג המתרחש פעם אחת בחיי הפרט אופייניות לדגים. החלפת זוויג דו–כיוונית נדירה בדגים.
דיכוגמיה בחלזונות.
בחלק ממיני החלזונות ובמיוחד בחלזונות המים אין הבדל בין זכר לנקבה ולכל חלזון תאים זכריים ונקביים ויכול להטיל ביצים מופרות מהם יצאו החלזונונים הצעירים דומים להוריהם
בוטניקה.
דיכוגמיה בצמחי הפרחים.
בפרחים דו-מיניים, דיכוגמיה היא מצב שבו קיים פער בזמן בין חיוניות העלי לבין חיוניות האבקנים. דיכוגמיה היא מנגנון חשוב למניעה או צמצום של האבקה עצמית.
מידת החפיפה בזמן בין פעילות הצלקת והאבקנים משתנה בין צמחים שונים. ישנם צמחים שבהם הפרדה מוחלטת בזמן בין הפונקציה הזכרית לבין הפונקציה הנקבית, דבר המונע לחלוטין את אפשרות ההאבקה העצמית. בצמחים אחרים קיימת חפיפה חלקית בין שתי הפונקציות, דבר שמאפשר לעיתים אחוז מסוים של האבקה עצמית, שיכולה לפצות על היעדרה של האבקה זרה. בצמחים רבים משתנה משך החיוניות של איברי הרבייה, בהתאם לשיעור ההאבקה: אבקנים שלא התרוקנו מאבקה, יאריכו ימים יותר מאבקנים ריקים; צלקת שלא קיבלה אבקה, תאריך ימים יותר מאשר צלקת שהואבקה. התאמה זו יוצרת אופטימיזציה של שיקולי עלות-תועלת עבור הצמח: כשההאבקה מהירה ויעילה, רקמות הצמח חיות זמן קצר בלבד, וכך חוסכות לצמח משאבים; כשההאבקה אינה יעילה, רקמות הצמח חיות זמן רב יותר, וכך מגבירות את הסיכוי להצלחת ההאבקה.
ברוב הפרחים הדיכוגמיים, האבקנים מבשילים לפני הצלקות, מצב המכונה פרוטאנדריה (protandry). המצב ההפוך, שבו הצלקות מבשילות לפני האבקנים, מכונה פרוטוגיניה (protogyny).
מערכת מידע ניהולית
פרוטאנדריה
פרוטוגיניה
האבקה זרה
קארי
שי בירוק
שי בירוק (נולד ב-15 ביוני 1984 באתיופיה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. נחשב על ידי רבים לכישרון שלא מומש.
קריירת מועדונים.
בירוק נולד באתיופיה, ובגיל 6 עלה לישראל. בגיל 9 החל לשחק בקבוצת הילדים של בית"ר נס טוברוק בנתניה.
בשנת 2001 עבר בירוק לשחק במדי קבוצת הנערים של אייאקס אמסטרדם בעקבות משחק מול הפועל כפר סבא בו נכח מגלה כישרונות של המועדון. באיאקס שיחק בירוק לצידו של דניאל דה רידר. כשהיה בן 16 רכשה טוטנהאם הוטספר את הזכות להחתימו תמורת מיליון דולר.
בגיל 17 עבר בירוק לקבוצת הנוער של מכבי חיפה והיה סגן מלך השערים של ליגת העל לנוער עם 21 כיבושים. באוגוסט 2002 השתתף לראשונה במשחק בוגרים של מכבי חיפה. בספטמבר 2003 שיחק לראשונה בליגת העל, וגם כבש את אחד השערים בניצחון מכבי חיפה 0-4 על בית"ר ירושלים. בירוק היה חלק מהקבוצה שזכתה באליפות הליגה בשנים 2003/2004, 2004/2005 ו-2005/2006, אך לרוב שולב כשחקן מחליף.
בעונת 2006/2007 שיחק במכבי נתניה הגיע איתה למקום השני אך איכזב ביכולתו ושוחרר מהקבוצה. בעונה שלאחר מכן חתם בקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שותף ב-7 משחקי ליגה בלבד. ביולי 2008 חתם בקבוצת הפועל בני לוד לשנתיים, אך שוחרר מהקבוצה לאחר חודשיים, אחרי שלא הגיע לכמה אימונים.
לאחר שלא שיחק כשנתיים החל בירוק להתאמן בהפועל אשקלון, תחת הדרכתו של המאמן גיא עזורי, אך לא היה רשום בקבוצה. לאחר כחצי שנה, ב-13 בינואר 2011, חתם בירוק רשמית בקבוצה.