באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 11 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:16.28 דקות.
מדליית ארד אולימפית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה סימפסון במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.53 דקות, אחרי פיית' קיפייגון מקניה (4:08.92 דקות) וגנזבה דיבאבה מאתיופיה (4:10.27 דקות).
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבבריטניה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:02.76 דקות, אחרי פיית' קיפייגון (4:02.59 דקות) ולפני קסטר סמניה מדרום אפריקה (4:02.90 דקות).
אליפות העולם בכדורסל נשים 1990
אליפות העולם בכדורסל נשים 1990 היא אליפות העולם בכדורסל נשים ה-11 שאורגנה על ידי פיב"א ונערכה במלזיה בין ה-12 ביולי ל-22 ביולי 1990.
ברית המועצות שזכתה ב-6 אליפויות תוך ניצחון ב-40 משחקים רצופים באליפויות העולם לא הצליחה להתברג לפלייאוף עליון. החל משנת 1957 הנבחרת הייתה מעומדת לזכייה בכל האליפויות וזכתה ב-6 מ-8 בהם השתתפה. זה הייתה ההופעה האחרונה של הנבחרת בעקבות פירוק ברית המועצות.
ארצות הברית ניצחה בתחרות בפעם הרביעית בתולדות האליפות.
שיטת המשחקים.
תחילה התקיים השלב המוקדם בשני בתים בו נקבעו עולים לבית העליון (המשך התמודדות על מקומות 1-8) ובית התחתון (המשך התמודדות על מקומות 9-16). בבתים אלו הקבוצות חולקו ל-2 תת-בתים. זוג קבוצות חזקות מכל תת-הבית של הבית העליון המשיכו להתמווד על מקומות 1-4 בשיטת פלייאוף.
השלבים המתקדמים.
משחקים עבור המקומות 1-4.
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
אוקיאן נחודקה
אוקיאן נחודקה (ברוסית: Футбольный Клуб Океан Находка) הוא שמה של קבוצת כדורגל רוסית מהעיר נחודקה שבמחוז פרימוריה.
הקבוצה נוסדה ב-1979 ובשנים 1992-1993 התמודדה בליגת העל הרוסית בכדורגל. עד פירוקה בשנת 2015 הייתה זו קבוצת הכדורגל המקצוענית המזרחית ביותר ברוסיה, בשל מיקום העיר. היא שיחקה באליפות מחוז פרימוריה של הליגה הרוסית השלישית.
ב-2018 הוקמה מחדש והחל מעונת 2019 מתמודדת בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1979 ובמרבית שנותיה התמודדה במסגרת אליפויות אזוריות ומחוזיות בפרימוריה.
בעונת 1986 התמודדה לראשונה במסגרת מקצוענית כשנטלה חלק בתחרויות הליגה הסובייטי השנייה. את התואר הראשון שלה קטפה כשזכתה בגביע רוסיה הסובייטית בשנת 1989. בשנת 1990 זכתה באליפות אזור מזרח של הליגה השנייה ובשל התפרקות ברית המועצות העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל, בה השתתפה במשך שנתיים.
בעונת 1993 נשרה לליגת המשנה הרוסית בה שיחקה עד עונת 1995. מעונת 1996 נטלה חלק בתחרויות הליגה הרוסית השנייה.
בשנת 2005 התמקמה בראשות טבלת הליגה באזור מזרח והצליחה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל. ברם הקבוצה לא הצליחה לחזור לליגת המשנה. בעונת 2011 הקבוצה איבדה את מעמדה המקצועני והתמודדה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה. בעונת 2014 זכתה באליפות מחוז פרימוריה אך עונה לאחר מכן הוחלט על פירוק הקבוצה הבוגרת על מנת לתעל את המשאבים הכספיים לתחזוק בית הספר לכדורגל לילדים (ברוסית: ДЮСШ Океан).
ביוני 2018 נודע שהקבוצה הוקמה מחדש. האימונים המחודשים החלו באוגוסט אותה שנה. לאורך כל שנת 2018 הקבוצה שיחקה משחקי ידידות והותר לה להשתתף בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, הרביעית בחשיבותה, החל מעונת 2020. עם זאת בעונת 2019 אף זכתה באליפות פרימוריה.
בפברואר 2021 נודע על הקמת מועדון דינמו-אוקיאן נחודקה שתייצג את פרימוריה בליגת הכדורגל המקצוענית החל מעונת 2021/2022.
אצטדיון הקבוצה.
אצטדיון וודניק הוא אצטדיון הכדורגל היחיד בעיר נחודקה ובעל תכולה של 4,000 מושבים. האצטדיון נבנה בחסות המפעל לשיפוץ אוניות בנחודקה ונחנך באוקטובר 1965 במשחק בין קבוצת וודניק נחודקה ולבין הידרוסטרוי, שהסתיים בשוויון מאופס ובמקור הכיל 10,000 מושבים. האצטדיון אירח משחק רשמי ראשון באפריל 1966 במשחק במסגרת הגביע הסובייטי בכדורגל בין ריבאק נחודקה לבין אמור בלאגובשצ'נסק, שהסתיים בשוויון 2:2.
בשנים 1980 ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נעשה בו שימוש כבמה למופעים מוזיקליים שונים.
בשנת 2005 נערך שיפוץ שבמסגרתו הוחלפו מושבי העץ במושבים מפלסטיק ותכולת האצטדיון ירדה מ-10,000 ל-4,000. בשנים 2011–2013 הדשא הטבעי הוחלף בדשא מלאכותי.
מישל זבאקו
מישל זבאקו (בצרפתית: Michel Zévaco, 1 בפברואר 1860 אז'אקסיו, קורסיקה - אובון, מחוז סן-א-אואז) היה עיתונאי וסופר צרפתי, פעיל אנטי-קלריקלי ואנרכיסט. נודע כמחבר רומנים רומנטיים היסטוריים שהפכו לפופולריים, במיוחד סדרת הרומנים על אבירי פרדאיאן.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות (1860–1886).
מישל זבאקו נולד באז'אקסיו באי קורסיקה כבנו של קצין.
בשנות נעוריו למד בפנימיה. בשנת 1878 סיים בחינות בגרות ובגיל 20 כמורה לספרות במכללה בויין, על יד ליון. נאלץ ב-1881 לפרוש מבית הספר אחרי שהואשם כי ניהל רומן עם אישה נשואה. לפי מנהגי התקופה, נטען ש"חטף" אותה. התגייס לצבא. שירת למשך ארבע שנים בגדוד הדרגונים התשיעי וביולי 1886 סיים את השירות הצבאי בדרגת סגן משנה.
פעילותו כעיתונאי פוליטי (1886–1900).
זבאקו התיישב בפריז. נמשך לספרות ולפוליטיקה, והתקבל לעבודה בעיתון L’Égalité (ל'אגאליטה - השוויון) שבניהולו של הפעיל הסוציאליסטי ז'ול רוג. הגיע אחרי זמן מה לתפקיד מזכיר המערכת. בשנת 1889 התמודד זבאקו בבחירות לפרלמנט מטעם הליגה הסוציאליסטית של רוג. באותה תקופה הכיר אישים כמו לואיז מישל, הזמר אריסטיד ברואן, סוורין, סבסטיאן פור, אמיל פוז'ה, שארל מאלאטו, אמנואל שובייר ואחרים.
באותן השנים, ב-1888 פרסם גם קובץ סיפורים ראשון, "Le Boute-Charge", אותו הקדיש מתוך זווית אמביוולנטית להיבטים של החיים במסגרת הצבאית.
בתקופה שבה התרבו פיגועי טרור והתנקשויות של אנרכיסטים, בעקבות חריפות התבטאויותיו בעיתון, זבאקו נעצר ונידון מספר פעמים לתקופות מאסר, אותן ריצה בבית הכלא סנט פלאז'י. באפריל 1890, למשל, נעצר באשמת "הסתה לרצח" אחרי שכתב מאמר מערכת נגד שר הפנים ארנסט קונסטאן וקרא לו לדו-קרב. הוא נידון בהמשך לארבעה חודשי מאסר. אחרי ששוחרר בסוף אוגוסט, נעצר בשנית, שוב בגלל "הסתה לרצח" אחרי שכתב ב"ל'אגאליטה" מאמר מערכת שבו הסית חיילים ("העבדים של ימינו" כדבריו) לעשות לעצמם צדק כתגובה לעוולות מפקדיהם. ב-27 במרץ 1892 הקים שבועון משל עצמו, "Gueux" (אביון), אך לא הצליח להוציא לאור יותר מגיליון אחד. באפריל 1892 נידון לקנס בשווי אלפיים פרנק שאותו סירב לשלם וכן לחצי שנה מאסר. הואשם כי חילק שבחים לאנרכיסט ויטוריו פיני ולטרוריסט האנרכיסטי רוואשול וכן כי המליץ לכל מי שזקוק לכסף שייקח אותו בעצמו ולמי רוצה להרוג מישהו שיעשה זאת.
ב-6 באוקטובר 1892 נידון העיתונאי שוב בגלל נאום שנאם באספה ציבורית בפריז, שבו הכריז: "הבורגנים הורגים אותנו; הבה נגנוב, נהרוג, נפוצץ, כל האמצעים הם כשרים כדי שניפטר מהרקבון הזה".
מאוחר יותר כתב זבאקו בעיתון "Libertaire" (ליבטריאני) של סבסטיין פור ובעיתון האנרכיסטי "לה רנסאנס" (התחייה).
בעת שהותו בכלא התיידד זבאקו עם המרקיז דה מורס, ואימץ את דעותיו האנטישמיות.
עם זאת, ב-1898 בעת פרשת דרייפוס, כשברנאר לזר העלה ספק בקשר לאשמתו של הנידון, התגייס זבאקו למחנה התומכים בחפותו של דרייפוס. הוא הוקיע מעל דפי אחד מעיתוניו הפוליטיים את "קשר הישועים" נגד דרייפוס ונגד היהודים. באותה תקופה הוציא לאור את הביטאון "l'Anticlérical" בשם "הליגה האנטי-קלריקלית של צרפת".
רומנים בהמשכים (1900–1914).
ב-1900 עזב זבאקו את העיתונאות הפוליטית כדי להקדיש את עצמו לכתיבת רומנים בהמשכים ("רומנים-פיליטונים"). הראשון שביניהם היה "בורג'יה" שפורסם בעיתון של ז'אן ז'ורס, "לה פטיט רפובליק סוסיאליסט" (La Petite République socialiste - הרפובליקה הסוציאליסטית הקטנה). אחרי שקטף הצלחה, יצר זבאקו לראשונה באותו העיתון את הגיבור "פרדאיאן".
ב-1905 עבר זבאקו לעבוד עם העיתון "לה מאטן" ולצדם של גסטון לרו ופול ד'איבואה הפך לפיליטוניסט רשמי שלו. בשנים 1918-1905 פרסם "לה מאטן" תשעה פיליטונים, בתוכם "הקפיטן" וסדרת "פרדאיאן". רומנים בהמשכים אלה פורסמו במקביל על ידי ההוצאה לאור פאיאר בסדרה שלה "הספר הפופולרי". באותה תקופה מדי פעם פרסם זבאקו גם בעיתונים אחרים, כמו "ל'הומניטה" מיסודו של ז'ורס).
בימי מלחמת העולם הראשונה עזב זבאקו את ביתו בפיירפון (אואז) כדי להתיישב במקום בטוח יותר, באובון, מחוז ואל ד'אואז.
הוא נפטר שם באוגוסט 1918, ככל הנראה ממחלת הסרטן.
מורשתו.
ספריו זכו להצלחה למשך שנים רבות במהלך המאה ה-20.
בספרו "Les Mots" ז'אן-פול סארטר שהיה קורא נלהב של ספריו בילדותו, כתב ש"זבאקו הוא אותו מחבר גאוני שבהשפעת הוגו המציא את רומן "הגלימה והפגיון" הרפובליקני. גיבוריו מייצגים את העם; הם הקימו ופירקו אימפריות, בישרו עוד מן המאה ה-14, את המהפכה הצרפתית, הגנו מתוך טוב-לב את המלכים הילדים או את המלכים המשוגעים נגד שריהם והכו במלכים המרושעים". בספריו בא לידי ביטוי סירוב הסמכות והשאיפה לחופש הפרט שאפיינה את השקפתו של זבאקו.
פרסומו באיראן.
אחרי הצלחת ספריו של אלכסנדר דיומא האב בשוק הספרים הפרסי, ספריו של זבאקו, כולל הסדרה על אבירי פרדאיאין תורגמו לשפה הפרסית במסגרת מיזם משותף "גוטנברג" של ההוצאה לאור הסובייטית "מיר" ומוציא לאור איראני.
המתרגמים היו זביבוללאה מנצורי ומנושהר מוטיאי, שניסה אף לכתוב רומנים ברוח דומה שעלילתם מתרחשת באיראן.