בתחילה עלתה הסדרה לשידור ב-20 באפריל 2015, בספרד בערוץ הספרדי Antena 3. לאחר מכן נרכשה ב-23 באפריל 2018, הסדרה עלתה לשידור בעונה השלישית והרביעית ושודרה בערוץ פוקס ספרד. הסדרה הסתיימה לאחר 4 עונות ו-40 פרקים.
ביקורת.
הסדרה החלה לקבל ביקורות כאשר הוכרזה וחשפה את הפרומו הרשמי שלה. בתחילה מצאו הביקורות השוואה בינה ובין הסדרה האמריקאית "כתום זה השחור החדש", וכמה מאמצעי התקשורת האשימו שהסדרה היא העתק מדויק של הסדרה "כתום זה השחור החדש". אולם בהקרנת הבכורה של הפרק הראשון למבקרים, הסבירו המבקרים ש"כתום זה השחור החדש" היא סדרת דרמה קומדיה, ואילו "בפנים" היא סדרת דרמה ומתח ללא הומור.
שארית יוסף
אלמה (זמרת צרפתית)
יחסי הודו–סנט לוסיה
יחסי הודו–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של הודו לבין סנט לוסיה.
היסטוריה.
עבדים בסנט לוסיה (1859–1897).
היחסים שבין הודו לסנט לוסיה החלו באמצע המאה התשע עשרה, כאשר עוד שתי המדינות היו קולוניות בריטיות. ההודים הראשונים להגיע לסנט לוסיה דרכו לראשונה על אדמת סנט לוסיה ב-6 במאי 1859 כעבדים שהגיעו במשלוח באונייה פאלמירה. עוד שלוש עשרה אוניות הסיעו עבדים מהודו לסנט לוסיה במהלך העשורים הבאים. האונייה האחרונה למשלוח עבדים הודים, הוולגה, הגיעה לאי ב-10 בדצמבר 1893. בסך הכל כ-4,500 הודים הובאו לסנט לוסיה, לא כולל אלו שלא שרדו את המסע הקשה ומתו במהלכו.
כ-2,075 עבדים חזרו להודו במהלך השנים, כשהאחרים נשארו בסנט לוסיה או היגרו למדינות קריביות אחרות כמו גיאנה וטרינידד וטובגו. חוזה ההעסקה של העבדים האחרונים פג בשנת 1897 ובסוף המאה התשע עשרה התגוררו בסנט לוסיה 2,560 הודים חופשיים. הודים רבים שהשלימו את התקופת העבדות שלהם לא יכלו לחזור הביתה. ההודים שנשארו בסנט לוסיה הם המקור לקהילה ההודית שקיימת במדינה.
היחסים במאה ה-21 (2000–הווה).
ראשי הממשלה נרנדרה מודי וקני ד. אנתוני קיימו שיחות בילטרליות בשולי מליאת ארגון האומות המאוחדות בניו יורק ב-25 בספטמבר 2015. שר הפיתוח ראג'יב פראטאפ רודי ביקר בסנט לוסיה ב-3 באוקטובר עד 6 באוקטובר 2016. רודי ניהל מפגשים עם ראש הממשלה, שרת החוץ וסנאטורים שונים במדינה.
הודו סיפקה סיוע הומניטרי לסנט לוסיה במהלך השנים. לדוגמה, לאחר הוריקן תומאס שהתקיים ב-2010 תרמה הודו לסנט לוסיה 500,000 דולר אמריקאי, ואותו סכום כסף ב-2013 לאחר שיטפונות הבזק שגרמו להרס רב במדינה. ב-6 במאי בכל שנה מצוין בסנט לוסיה יום חג לזכר הגעתם של ההודים למדינה לראשונה. כ-2 אחוזים מאוכלוסיית סנט לוסיה היא בעלת שורשים הודיים.
יחסי טרינידד וטובגו–סנט קיטס ונוויס
יחסי טרינידד וטובגו–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס.
היסטוריה.
בין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים וחמים. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון המדינות האמריקאיות, בארגון הקהילייה הקריבית ובחבר העמים הבריטי.
שתי המדינות חולקות קשרים קרובים מאוד עקב היותן קולוניות לשעבר כחלק מהאימפריה הבריטית, עם דמוגרפיה משותפת. בשנת 2018, ראש הממשלה של סנט קיטס ונוויס, טימותי האריס, הציע עזרה פיננסית לטרינידד וטובגו, עקב ההרס הרב שנגרם בה בעונת הגשמים. סנט קיטס ונוויס שלחה משלחת להשתתף במפגש "בונים חוסן קאריבי" שהתקיים בטרינידד וטובגו בשנת 2017. הנושאים המדוברים במפגש היו ההתמודדות של המדינות עם אסונות טבע ויצירת מאגר מזון משותף.
תאוריה קולנועית
התאוריה הקולנועית (באנגלית: Film theory) היא ענף בתחום לימודי הקולנוע , הכולל קבוצות שונות של גישות ותאוריות אודות הקולנוע. התאוריה הקולנועית עסקה בתחילתה בעיקר בבשאלות אודות מהות הקולנוע, בתנאים ההכרחיים להיות הקולנוע "קולנועי" ובייחודיות מדיום הקולנוע בייחס לאומנויות האחרות ולדרכי תקשורות שונות. בהמשך, התאוריה הקולנועית התרחבה, והיא מהווה מסגרות רעיונית להבנת הקשר שבין הקולנוע לבין המציאות, המנגנונים השונים המעורבים בתהליך הצפייה בסרט, הצופה היחיד וההחברה על גווניה. אין לבלבל את התאוריה הקולנועית עם תחומי המחקר האחרים של לימודי הקולנוע, עם ביקורות אמנות או עם חקר ההיסטוריה של הקולנוע, על אף שתחומים אלו קשורים זה בזה. התאוריה הקולנועית נשענת על תחומי מחקר חוץ-קולנועיים (בדומה לתורת הספרות). מבחינות רבות, התיאוריה הקולנועית חופפת לפילוסופיה של הקולנוע.
סקירה כללית.
אונטולוגיה של הקולנוע.
תאוריות קולנועיות מוקדמות נוצרו בעידן הראינוע, בעיקר סביב דיון במהות הקולנוע, בהגדרת מרכיבי המדיום (בתנאיו ההכרחיים). הדיון האונטולוגי דן ב"ישות" הקולנועית, בין אם מפרספקטיבה של "אמנות ריאליסטית", הרואה בקולנוע משקף מציאות באופן מימטי ובין אם מפרספקטיבה של "אמנות פורמליסטית" המדגישה את הסגנון והמבע הקולנועי. הדיון התפתח ברובו דרך יצירותיהם של במאים כמו ז'אן אפשטיין , סרגיי אייזנשטיין, לב קולושוב ודזיגה ורטוב, ותאורטיקנים כמו רודולף ארנהיים , בלה באלאז' וזיגפריד קרקאואר. הוגים אלה הדגישו באופנים שונים כיצד הקולנוע נבדל מהמציאות וכיצד הוא יכול להיחשב כצורת אמנות לגיטימית (בעידן בו הוא נחשב בעיקר כסוגה של בידור בלבד). בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מבקר הקולנוע והתאורטיקן הצרפתי אנדרה באזאן דגל בריאליזם קולנועי, וטען כי מהות הקולנוע טמונה ביכולתו לשעתק באופן מכני את המציאות נאמנה.
הפרדיגמה המתודולוגית והפרדיגמה האפיסטמולוגית.
השאלה האונטולוגית "מהו קולנוע" התחלפה (אם כי לא נעלמה) בשאלה מתודולוגית "מאילו פרספקטיבות מחקריות ניתן להתבונן בקולנוע?" ובשאלה אפיסטמולוגית "איזה ידע מועבר באמצעות הקולנוע, וכיצד?". התאוריה הקולנועית ייבאה מתודות ונושאים מתחומים כמו: פסיכואנליזה, לימודי מגדר, אנתרופולוגיה, סמיוטיקה ובלשנות. התאוריה הקולנועית השופעה בעיקר מאסכולות של תורת הספרות כמו: פורמליזם רוסי, סטרוקטורליזם ופוסט סטרוקטורליזם, נאו-מרקסיזם, פמיניזם, תאוריה קווירית, דקונסטרוקציה, פוסט קולוניאליזם ופרגמטיזם. לכן, ניתן לראות בתאוריה הקולנועית גם כפועל יוצא של התאוריה הביקורתית בכלל.
התאורטיקן כריסטיאן מץ נעזר במתודולוגיה של תורת הסימנים של דה סוסיר בניתוח הקולנוע, כחלק מהתבוננות במדיום הקולנוע כ"שפה". התאורטיקן ויוצר הקולנוע פיטר וולן היה מראשוני החוקרים שעברו לפרדיגמה המתודולוגית כששילב בין תאוריית האוטר לבין הסמיולוגיה והסטרוקטרליזם. התאוריה הקולנועית כשלעצמה הפכה דומיננטית באקדמיה, בעיקר על בסיס תאוריית האוטר. תאוריה זו התפתחה דרך הביקורת של מבקרי "מחברות הקונוע" ובמאי הגל החדש הצרפתי, והתמקדה באלמנטים המעשיים-סגנוניים של כתיבת סרטים, בימוי, הפקה, עריכה וביקורת, ובדגש על חשיבותו של הבמאי (האוטר). התאוריה המשיכה להתפתח באמצעות מבקר הקולנוע של העיתון "וילג' ווייס" אנדרו סאריס. בהמשך, תאוריה זו נזנחה לטובת גישות פוסטמדרניסטיות שזנחו את מרכזיותו של הסובייקט (בעיקר "מות האוטר").
התאוריה הקולנועית התפתחה לדון בנקודת המבט של ה"צופה" וב"מבט" הקולנועי בכלל. לורה מאלווי, שילבה בין פסיכואנליזה ופמניזים, ודיברה לראשונה על "המבט הגברי" כמחפיץ. הפילוסוף סלבוי ז'יז'ק מנתח את המבט הקולנועי בהקשר של הדיון של לאקאן ב"תשוקה אל הממשי".
ביקורת ו"פוסט-תאוריה".
התאורטיקן האמריקני דייוויד בורדוול יחד עם הפילוסוף נואל קרול פיתחו גישת "פוסט-תאוריה", המתיימרת להתנער מן "החולות הרעות" של התאוריה הקולנועית. בורדוול דוגל בגישה הקוגניטיבית בקולנוע, ומתנגד להתפתחויות בתאוריה הקולנועית מאז שנות השבעים, המבוסס על סטרוקטורליזם, פסיכואנליזה, נאו-מרקסיזם ופוסט-סטרוקטורליזם ומתייחס אל תאוריות אלו במונח הגנאי "תאורית SLAB" (ראשי תיבות של: סוסיר, לאקאן, אלתוסר בארת). במקום זאת, בורדוול מקדם את מה שהוא מתאר כ"נאו-פורמליזם" (כתחייה של יסודות מהתאוריה הקולנועית הפורמליסטית ) ומתבסס בעיקר על מתודות השאובות מפסיכולוגיה קוגניטיבית.
לירז מסילתי
לירז מסילתי (נולדה ב-8 באוגוסט 1976) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. נערת ישראל לשנת 1996, יצגה את ישראל בתחרות מיס תבל.
ביוגרפיה.
מסילתי נולדה באשקלון למשפחה בת חמישה ילדים, בצבא שירתה בחיל השריון.
היא למדה תנועה לגיל הרך במכון וינגייט ולאחר מכן למדה עיסוי תינוקות, היא עוסקת בתחום הטיפול וההדרכה לינקות וגיל הרך.
קריירה.
בגיל שש עשרה החלה לעסוק בדוגמנות דרך הסוכנת שרית דמיר, היא עבדה גם עבור מספר מגזינים במספר מדינות.
בתחרות מלכת היופי 1996 היא זכתה בתואר נערת ישראל וייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל , מאחר שמלכת היופי הזוכה טלי לוונטל לא עמדה בקריטריון הגיל.
היא גילמה את תפקיד ליאורה בסדרה רמת אביב גימל בעונה החמישית.
ב-1999 עברה לניו יורק וגרה שם תקופה.
ב-2004 השתתפה בפרסומת לטלוויזיה של "קרליין".
ב-2005 נבחרה להוביל את קמפיין החורף של רשת "תכשיטי מילר" שהיא גברה על דוגמניות נוספות שהתמודדו לתפקיד כמו ליהי אלון וקרן מיכאלי.
ב-2006 הופיעה בפרסום של פולגת לצד רז מאירמן.
ב-2007 הופיעה בקטלוג שהשיקה המכללה לקוסמטיקה רפואית.
ב-2010 הובילה את הקמפיין של חברת "לורד קיטש", באותה שנה גם הצטלמה לקטלוג של החברה "ג'אמפ" ביחד עם הדוגמנית איזבל אדלר שקונספט הצילומים היה נשים במהלך העבודה והקריירה.
ב-2018 דגמנה לרשת "סיליז".
ב-2019 היא ויערה בנבנישתי היו הפרזנטוריות של מיכל נגרין.
אופל אסטרה J