ויראקוצ'ה יצר את היקום, השמש, הירח והכוכבים, הזמן (על ידי ציווי לשמש לנוע בשמים) והציוויליזציה עצמה. ויראקוצ'ה נערץ כאל השמש והסופות. הוא היה מיוצג כמי שלובש את השמש ככתר, עם רעמים בידיו, ודמעות יורדות מעיניו כגשם. בהתאם לקוסמוגוניה של האינקה, ויראקוצ'ה עשוי להיטמע בשבתאי, "האל הישן", יצרן הזמן או יוצר האל, המקביל לכוכב הגלוי בעין בלתי מזוינת בעל הסיבוב הארוך ביותר סביב השמש.
הקוסמוגוניה על פי הדיווחים של הספרדים.
על פי האגדה שתועדה על ידי מגלה הארצות הספרדי חואן דה בטנסוס (Juan de Betanzos; 1510–1576) עלה ויראקוצ'ה מאגם טיטיקקה (או לפעמים ממערת פאקאריק טמפו (Paqariq Tampu) המיתולוגית) בתקופת החשיכה כדי להביא אור. הוא יצר את השמש, הירח והכוכבים. הוא יצר את האנושות בכך שנשם לתוך אבנים, אך יצירתו הראשונה היו ענקים חסרי מוח שלא היה שבע רצון מהם. אז הוא השמיד אותם בשיטפון ויצר חדשים, טובים יותר מאבנים קטנות יותר.
בסופו של דבר נעלם ויראקוצ'ה על פני האוקיינוס השקט (על ידי הליכה על המים), ולא שב מעולם. הוא שוטט על פני האדמה כשהוא מחופש לקבצן, לימד את יצירותיו החדשות את יסודות הציוויליזציה, וחולל ניסים רבים. הוא בכה כשראה את מצוקתם של היצורים שיצר. האמונה הייתה שוויראקוצ'ה יופיע מחדש בעת צרה. פדרו סרמיינטו דה גמבואה כתב כי ויראקוצ'ה תואר כ"איש בגובה בינוני, לבוש בלבוש לבן כמו טוניקה חגורה סביב המותניים וכי הוא נושא בידיו מטה וספר".
באגדה אחת נולד לו בן אחד, אינטי, ושתי בנות, מאמה קייה ופצ'אמאמה. באגדה זו, הוא השמיד את האנשים סביב אגם טיטיקקה בשיטפון גדול בשם אונו פצ'אקוטי (Unu Pachakuti), שנמשך 60 יום ו-60 לילות, והציל שניים כדי להביא את הציוויליזציה לשאר העולם. שני יצורים אלו הם מאנקו קאפאק, בנו של אינטי (שלפעמים מתואר כבנו של ויראקוצ'ה), שמשמעותו של השם היא "בסיס נהדר", ומאמא אוקיו, שפירושה "פוריות האם". שני אלה הקימו את תרבות האינקה כשהם נושאים מטה זהב, הקרוי "טאפאק-יאורי" (tapac-yauri). באגדה אחרת הוא אב לשמונת בני האדם התרבותיים הראשונים. בכמה סיפורים יש לו אישה בשם מאמא קוצה.
באגדה אחרת, היו לוויראקוצ'ה שני בנים, אימהמנה ויראקוצ'ה (Imahmana Viracocha) וטוקאפו ויראקוצ'ה (Tocapo Viracocha). לאחר השיטפון הגדול והבריאה שלח ויראקוצ'ה את בניו לבקר את השבטים בצפון-מזרח ובצפון-מערב כדי לקבוע אם הם עדיין מצייתים למצוותיו. ויראקוצ'ה יצא למסע צפונה. במהלך המסע שלהם, העניקו אימהמנה וטוקאפו שמות לכל העצים, הפרחים, הפירות ועשבי התיבול. הם לימדו גם את השבטים אלו מביניהם אכילים, בעלי סגולות רפואיות ואלו רעילים. בסופו של דבר הגיעו ויראקוצ'ה, אימהמנה וטוקאפו לקוסקו (בפרו של ימינו) ולחוף האוקיינוס השקט, שם הם הלכו על פני המים עד שנעלמו. פירוש המילה "ויראקוצ'ה" פשוטו כמשמעו הוא "קצף ים".
המחלוקת על "האל הלבן".
מחברי הכרוניקות הספרדים הראשונים מהמאה ה-16 לא הזכירו שום תיאור של וירקוצ'ה. הראשון לעשות זאת היה הקונקיסטאדור בשנת 1553. דיווחים דומים של כרוניקנים ספרדיים (למשל חואן דה בטאנסוס) מתארים את ויראקוצ'ה כ"אל לבן", לעיתים קרובות עם זקן. אולם עובדת היותו של ויראקוצ'ה לבן אינה מוזכרת באגדות האותנטיות של האינקה, ורוב החוקרים המודרניים מחשיבים את סיפור "האל הלבן" כהמצאה ספרדית שלאחר הכיבוש.
האגדות, לעומת זאת, לא מזכירות האם לוויראקוצ'ה היה שיער פנים, והוא מתואר עם מסכה וזקן נוצות סמלי כדי לכסות על מראהו המכוער. בעוד תיאורי המראה הפיזי של ויראקוצ'ה פתוחים לפרשנות, תוארו גברים עם זקן לעיתים קרובות על ידי {תרבות מוצ'ה הפרואנית בכלי החרס המפורסמים שלה, הרבה לפני בואם של הספרדים. התומכים המודרניים בתאוריות כמו הגירה אירופאית טרום קולומביאנית לפרו מסתמכים על כלי החרס המזוקנים ועל זקנו של ויראקוצ'ה כראיה לנוכחות מוקדמת של בני אדם שאינם ממוצא אינדיאני בפרו. אף על פי שלרוב האינדיאנים אין זקן סמיך, יש קבוצות שעליהם דווח שכללו אנשים מזוקנים, כמו בני הקבוצה האתנית של ה בפרגוואי, שבנוסף יש להם גם עור בהיר, ולא ידוע שהם בני תערובת עם אירופאים ואפריקאים.
וי (2009)
יומיורי שימבון
סטיב טרבור
גנרל סטיבן רוקוול טרבור (באנגלית: Steven Rockwell Trevor) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן של חברת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת "All Star Comics #8" מדצמבר 1941, ונוצרה על ידי הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'. פיטר.
סטיב טרבור הוא חבר נאמן, שותף ולעיתים מושא אהבתה של דיאנה פרינס, האלטר אגו של וונדר וומן. הוא האיש הזר הראשון אשר כף רגלו דורכת באי תמיסקירה, שמגלה בפני וונדר וומן את "עולם האדם" - לאחר שהיא גדלה באי תמיסקירה ולא יצאה מגבולותיה - והוא גם השגריר הראשון ליצור קשרים דיפלומטיים עם האמזונות. דבר זה הוא הישג בפני עצמו, שכן החוק של אפרודיטה דורש עונש מוות לכל גבר אשר מגיע לתמיסקירה. לפני המשבר בעולמות האינסופיים, טרבור הוצג כסוכן מודיעין של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית אשר ננטש במולדתה של וונדר וומן וגילה להן שמלחמת העולם השנייה מתרחשת בעולם האדם. הוא מתחיל לפתח קשרי ידידות עם וונדר וומן. למרות היותו איש צבא מיומן ובעל ניסיון בשטח, הסיפורים שבתקופת כתיבתו של מרסטון הביאו לכך שוונדר וומן הצילה אותו מסכנה פעמים רבות. הדמות נהרגה בחוברת "Wonder Woman #180" בינואר 1969 משום שלטענת העורכים הייתה משעממת מדי, אך בהמשך הוחזרה לחיים בידי צוות יצירתי אחר. למשך שנות ה-70 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, דמותו של סטיב נעדרה רבות מסיפוריה של וונדר וומן, שהתרכזו בעיקר בפן ההרפתקאות, הפעולה והפנטזיה של הדמות.
בתקופת העידן המודרני של הקומיקס, בעיקר לאחר אירועי פלאשפוינט, סטיב טרבור מוצג כסוכן ממשלתי בכיר ומרגל-על אשר קשריו הקרובים לוונדר וומן הופכים אותו לנציגה של ליגת הצדק ב.
דמותו של סטיב טרבור עובדה למגוון מדיות אחרות לקומיקס. בסרטי האנימציה שנעשו לוונדר וומן, דמותו דובבה בידי טאמו פניקיט, נייתן פיליון וג'ורג' ניוברן. השחקן לייל וגונר גילם את דמותו בסדרת הטלוויזיה של שנות ה-70 "אשת חיל", בעוד דמותו הקולנועית בסרטי היקום הקולנועי של DC "וונדר וומן" ו-"וונדר וומן 1984" מגולמת בידי השחקן כריס פיין.
אלרגיה לניקל
אלרגיה לניקל או דלקת עור ממגע ניקל (Ni-ACD) (באנגלית: Nickel allergy or nickel allergic contact dermatitis) היא סוג של דלקת עור (אקזמה) הנגרמת על ידי חשיפה ליסוד הכימי ניקל.
פיזיולוגיה.
אלרגיה לניקל גורמת לתגובה עורית לאחר שהעור בא במגע עם פריט שמשחרר כמות גדולה של ניקל מעל פני השטח שלו. המגע נקשר בדרך כלל עם אבזמי חגורה המכילים ניקל ובאים במגע ממושך עם העור. תגובת העור יכולה להתרחש במקום המגע, ולפעמים להתפשט לאזורים נוספים בגוף. ניקל חופשי (משוחרר) המסוגל לחדור לעור נלקח על ידי דנדריטים ולאחר מכן מוגש לתאי T במערכת החיסון. כל חשיפה לניקל המתרחשת לאחר מכן, גורמת לתאי T אלה להתגרות ולשכפל את עצמם. בחשיפה מספקת לניקל, השיבוטים המצטברים של תאי T מגיעים לסף והעור מפתח פריחה. הפריחה יכולה להופיע ככתמי עור אקוטיים דמויי אקזמה חריפים, תת-קרקעיים או כרוניים, בעיקר במקום המגע עם הניקל (למשל, תנוך האוזן מעגילי ניקל). מרגע החשיפה, הפריחה מופיעה בדרך כלל תוך 12–120 שעות ויכולה להימשך 3–4 שבועות או למשך המגע/החשיפה לניקל.
שלושה תנאים החייבים להתקיים במקביל על מנת לגרום לתגובה עורית בעת חשיפה לניקל:
הפתופיזיולוגיה מחולקת לשלבי התעוררות ואינדוקציה. אינדוקציה היא השלב הקריטי (אירוע אימונולוגי) כאשר מגע עור לניקל מביא להצגת אנטיגן לתאי T, ומתרחש שכפול תאי T (שיבוט). קטיון המתכת Ni++ הוא הפטן בעל משקל מולקולרי נמוך החודר בקלות לשכבה הקרנית (שכבת העור העליונה). לאחר מכן, ניקל נקשר לנשאי חלבון העור היוצרים אפיטופ אנטיגני. הגורם הקובע את הרגישות הוא החשיפה לכמויות משמעותיות של ניקל. גורם זה חשוב מכיוון שסגסוגות מתכת שונות משחררות כמויות שונות של ניקל. האפיטופ האנטיגני נאסף על ידי תאים דנדריטים עוריים ותאי לנגרהנס, התאים המציגים אנטיגן (APC) של העור ועוברים התבגרות והגירה לבלוטות הלימפה האזוריות. המורכבות באה לידי ביטוי בעיקר במערך הראשי של ההתאמה הרקמתית (MHC), המפעיל ומשכפל תאי T מסייעים (CD4+ T). עם חשיפה מחודשת לניקל, תאי ה-T המשופעלים יופעלו, יתקבצו במסיביות לעור וכתוצאה מכך יתחיל שלב התסיסה ויופיעו תסמינים קליניים של דלקת העור ממגע ניקל (Ni-ACD).
אף על פי ש-ACD נחשב לתהליך הנשלט על ידי תאי T מסייעים (Th1), מחקרים אחרונים מציגים תמונה מורכבת יותר. באלרגיה לניקל מעורבים תאים אחרים הכוללים: Th17, Th22, Th1/IFN, והמערכת החיסונית מגיבה בעקביות תאי (toll-like receptor 4 (TLRs.
תסמונות.
ג׳וזף ג'דאסון ייחס את המקרה הראשון של דלקת בעור ממגע מתכות בשנת 1895, לקרם טיפולי מבוסס כספית, ואישר את הגורם על ידי תבחין עור לאלרגיה. דלקת עור במגע מערכתי (SCD) מוגדרת כדלקת בעור המתרחשת אצל אדם רגיש למגע בשטח העור כאשר הוא נחשף להפטן באופן שיטתי, כגון, דרך הפה, פי הטבעת, שלפוחית השתן, דרך העור, תוך רחמי, תוך ורידי או בשאיפה.