בשנת 1478 הרפובליקה של נובגורוד נכבשה על ידי נסיכות מוסקבה שהתחילה מיד לחזק את הגבול עם שוודיה. המצודה הקטנה הקיימת נהרסה ובמקומה נבנה מבצר אבן חדש עם שבעה מגדלים שתפס כמעט את שטח האי כולו. המרתף הנובגורודיאני הישן שימש לבניית מצודה חדשה עם שלושה מגדלים בחומות החיצוניים. אורכם הכולל של החומות היה כ-740 מטר. גובהם עד 12 מטר ורוחבם במרתף 4.5 מטר; המגדלים היו בגובה 14-16 מטרים וקוטר 16 מטר בקומת המרתף. נתונים אלה הפכו אותו למבצר הרוסי החזק ביותר באותה תקופה. התושבים נאלצו להתיישב מחדש ביבשה ולעזוב את האי והעדיפו יותר את הגדה הדרומית של נהר הנייבה.
בשנים 1554–1555, במהלך המלחמה הרוסית-שוודית, השוודים הטילו מצור על המצודה, ללא הצלחה. בתגובה, מוסקבה הטילה מצור על וויבורג, גם הוא ללא הצלחה.
במהלך מלחמת ליבוניה, בשנת 1582 הכוחות השוודים בהנהגת פונטוס דה לה גרדי כמעט כבשו את המצודה. לאחר ירי ארטילרי הם הצליחו לפרוץ לאחד המגדלים, אך לאחר מכן נהדפו על ידי המוסקבאים.
המצודה נכבשה על ידי שוודיה בשנת 1611 במהלך מלחמת אינגריה לאחר תשעה חודשי מצור, כשהמגינים איבדו 9 גברים מתוך 10. במסגרת האימפריה השוודית, המבצר היה ידוע בתור Nöteborg ("מפצח המבצר") בשוודית או Pähkinälinna בפינית, והפך למרכז של המחוז הצפוני-נטבורג (slottslän). באותה תקופה נעשה מעט מאוד כדי לשמור על המצודה במצב תקין והמומחים שהגיעו לנטבורג כדי לבצע בדיקות הזהירו את המלוכה מפני התמוטטות המבצר בשל אי אחזקה.
במהלך מלחמת אינגריה בהובלת הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' ביוני 1656, המצודה הייתה תחת מצור שהוטל על ידי הווייווד פוטיומקין שנמשכה עד נובמבר 1656 ללא הצלחה.
מלחמת הצפון הגדולה.
בשנת 1702, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, נכבשה המצודה על ידי הרוסים תחת פיוטר הגדול בתקיפה אמפיבית: 440 חיילים שוודים הגנו על המצודה במשך עשרה ימים לפני שנכנעו. לאחר ירי ארטילרי כבד ו-13 שעות של לחימה בתוך המצודה, המפקד השוודי הסכים סוף סוף לכניעה בתנאים מכובדים. השוודים עזבו את המצודה עם דגלים, רובים וארבעה תותחים. הכוחות הרוסיים מנו 12,500 איש וספגו בסך הכל 1,500 נפגעים, בהשוואה ל-360 עבור השוודים במסגרת מצור מנטבורג (1702).
פיטר שינה את שם המבצר לשליסלבורג, תעתיק לאלף-בית קירילי של השם שלסלבורג (Schlüsselburg). השם, שמשמעותו "מבצר מפתח" בגרמנית, התייחס לתפיסתו של פיוטר את המצודה כ"מפתח לאינגריה".
בתקופות הקיסרות המבצר איבד את תפקידו הצבאי והוא שימשה כבית כלא פוליטי ידוע לשמצה. בין האסירים המפורסמים היו וילהלם קוכלבקר, מיכאיל באקונין, ובמשך שלושים ושמונה שנים ולריאן לוקאסינסקי, איוון השישי שנרצח במצודה בשנת 1764 ואחיו של לנין, אלכסנדר אוליאנוב, שנתלה שם. המבצר נודע בכינוי "הבסטיליה הרוסית""." נאמר שמיד לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917 שוחררו כל האסירים, גם הפוליטיים וגם הפליליים, שהציתו את בית הסוהר, אך על פי תיעודים רשמיים מעמד הכלא בוטל כבר בשנת 1905.
המאה ה-20.
בשנת 1928 הפך המבצר לסניף של המוזיאון למהפכת אוקטובר, אולם בשנת 1939, זמן קצר לפני המלחמה, הוא נסגר והמוצגים הועברו ללנינגרד.
זמן קצר לפני ששליסלבורג נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים (8 בספטמבר 1941), נשלח חיל מצב של 350 חיילי הצבא האדום למבצר באי אורחובץ כדי להביא אספקה ותחמושת לקו החזית. חיל המצב החזיק בטירה הנטושה במשך 500 יום ומנע מהגרמנים לנחות שם ולקצץ את מסלול המעבר האחרון מלנינגרד ליבשת. מזון ואספקה הובאו מהגדה הצפונית של הנייבה שנשארה בשליטה סובייטית. ירי ארטילרי כבד של הגרמנים השמיד את כל המבנים בתוך המצודה וחלק מהמגדלים והחומות החיצוניים, אך למרות ניסיונות רבים המצודה לא נכבשה. במהלך מבצע איסקרה (18 בינואר 1943) הוסר המצור על המצודה.
מצב נוכחי.
המלחמה הרסה לחלוטין את המצודה. מתוך עשרת המגדלים המקוריים, נותרו רק שישה (חמישה מגדלים רוסים ומגדל שוודי אחת). שרידי הכנסייה שבתוך המצודה הפכו לאנדרטה לזכר מגיני המצודה. במצודה הוקם אתר ארכאולוגי בשנים 1968-1975 כאשר ארכאולוגים חפרו את מה שנשאר ממבצר האבן העתיק של נובגורוד, משנת 1352 וממצאים אחרים.
המצודה שימשה כאתר לקונצרט רוק שנתי מאז 2003. במקום ישנו גם מוזיאון לאסירים פוליטיים של האימפריה הרוסית ואוסף קטן של ארטילריה מתקופת מלחמת העולם השנייה. שיפוץ החומות והמגדלים איטי, אם כי עדיין בעיצומו. בתוך המצודה הוצבה אנדרטת אבן לזכר הסכם השלום הרוסי-שוודי הראשון (1323).
תיירים יכולים להגיע לאי ממאי עד אוקטובר דרך שליסלבורג או מהגדה הצפונית של נהר נייבה, דרך תחנת הרכבת פטרוקרפוסט עם מעבורות רגילות הפועלות כל 10-15 דקות.
בין שתי ערים (סרט, 1958)
בין שתי ערים (באנגלית: A Tale of Two Cities) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1958 המבוסס על הרומן "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס. את הסרט ביים ראלף תומאס ומככבים בו דירק בוגרד ודורתי טוטין.
תקציר עלילה.
סידני קרטון, עורך דין אנגלי שתיין, מגלה שצ'ארלס דארני, עליו הגן במשפט בעבר, הוא אריסטוקרט צרפתי המנסה להימלט מהמהפכה הצרפתית. בעוד הוא מקנא באיש על אהבתה של לוסי מנט, הוא נחוש בדעתו לעזור לו להימלט מהוצאה להורג בגיליוטינה.
הפקה.
הבמאי ראלף תומאס התעקש לצלם את הסרט בשחור לבן, לדבריו "הספר נכתב בשחור ולבן, ולכן הסרט צריך להיות שחור לבן". הוא הושפע מהסרט הצרפתי "Casque d'Or" שמתרחש באותה תקופה.
לאחר מכן אמר תומאס שזו הייתה טעות, ושהצלחתו המסחרית של הסרט הייתה גדולה יותר אם היה בצבע.
הפקת הסרט הייתה היקרה ביותר בבריטניה באותה שנה.
צילומי הסרט נערכו בעמק הלואר בצרפת, כי היה זה המקום היחיד ללא עמודי טלגרף. כמה אלפי חיילים אמריקאים שהיו מוצבים באורליאן שימשו כניצבים. הצילומים ארכו כשישה שבועות.
גוגל פוקסיה
הוצאת יצחק חגיז
הוצאת יצחק חגיז (Edition Jsac Chagise) הייתה הוצאה לאור שהוקמה ב-1883, בירושלים, בבעלות יצחק חגיז ובהמשך בבעלות בנו יוסף לוי חגיז.
מייסד ההוצאה.
יצחק חגיז (1857 בערך - פברואר 1917) היה חסיד חב"ד שעלה מוויטבסק לירושלים בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19. הוא אימץ לעצמו לאחר העלייה לארץ שם משפחה של שכניו יוצאי צפון אפריקה. היה ממייסדי שכונת ימין משה והתגורר בה עד מותו. לאחר נישואיו לרבקה (לבית לדרברג), הוא הקים בית מסחר למוצרי כתיבה ודפוס בסמוך לשער יפו ועסק בסחר ויבוא של נייר ומוצרי כתיבה. נולדו לו בת (שרה חאשע) ושני בנים (יוסף לוי ומרדכי).
חגיז מת מטיפוס הבהרות בשנת 1917. את עסקיו המשיך בנו, העסקן יוסף לוי חגיז, ראש אגודת תדח"ץ ומייסד היישוב אחוזת נפתלי שליד קרני חיטין. חתנו של חגיז היה הרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים. נכדו של חגיז הוא המלחין יחיאל חגיז.
ההוצאה לאור.
ב-1883 ייסד חגיז את "הוצאת יצחק חגיז", והוציא לאור באמצעותה הפקות דפוס בדפוס ליתוגרפי, בעיקר גלויות ומזכרות ובהן מראות נוף ואתרי קודש מירושלים ושאר ערי ארץ ישראל. בין מוצריו הייתה "שושנתא" – שמונה משולשי נייר גזורים ובהם איורים של אתרים קדושים בארץ ישראל (על ידי קיפולם אחד בשני מתקבלת צורת משולש המזכירה פרח, ומכאן שמה). מוצרי הדפוס שלו נמכרו בעיקר כמזכרות לתיירים וליהודי העולם.
לאחר פטירתו של מייסד ההוצאה הפך בנו יוסף לוי חגיז לבעליה ובראשותו היא הייתה לבית המסחר לנייר ומוצריו, הגדול בירושלים של אותה תקופה. בשנת 1920 אף ייבא חגיז הבן מכונות כתיבה שניתן לכתוב בהן בשפות רבות כמו אנגלית, עברית, ערבית וכן שפות אירופאיות רבות, לצורכי ההוצאה לאור.
עם זאת, העסק החזיק מעמד לאחר מכן רק כעשר שנים נוספות. בשנת 1930 פורסם כי יוסף לוי חגיז בעל עסק לממכר צורכי כתיבה ונייר, פשט את הרגל בעקבות חוב של 23,000 לא"י ובית המשפט הכריז עליו כפושט רגל בשנת 1931.
אסטון מרטין DB Mark III
אסטון מרטין DB Mark III (באנגלית: Aston Martin DB Mark III) היא מכונית ספורט, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת אסטון מרטין הבריטית בין השנים 1957–1959.
סך הכול יוצרו 551 יחידות.
הדגם מסדרת "DB" אשר הייתה קרויה על שמו של David Brown, אשר רכש את חברת אסטון מרטין בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים.
תאוצת "אסטון מרטין DB Mark III" מ-0 ל-97 קמ"ש היא 9.3 שניות.
אסטון מרטין DB2
אסטון מרטין DB2 (באנגלית: Aston Martin DB2) היא מכונית ספורט, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת אסטון מרטין הבריטית בין השנים 1950–1953.
סך הכול יוצרו 411 יחידות.
מחיר ה"אסטון מרטין DB2" בשנת 1950 היה בבריטניה 1,914 לירות שטרלינג.
תאוצת דגם ה"אסטון מרטין DB2" בין 0-97 קמ"ש היא 11.2 שניות.
הדגם מסדרת "DB" אשר הייתה קרויה על שמו של David Brown, אשר רכש את חברת אסטון מרטין בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים.
תנטולוגיה
תָנָטולוגיה (Thanatology) היא מדע במדעי החברה העוסק באובדן, בשכול ובאבל והשפעתם על האדם. או בלשונו של רוברט קסטנבאום " מדע החיים שהמוות הושאר בתוכם". מקור השם תנטולוגיה הוא בתנטוס (Thanatos)' דמות המוות במיתולוגיה היוונית. לפי הארגון העולמי לחינוך וייעוץ בנושאי מוות (Association for Death Education and Counseling ADEC) עוסק בחקר האקדמי והמדעי של מות יצורי אנוש: היא עוסקת בנסיבות למוות, בחוויית האבל ובעמדות החברה כלפי מוות, וטקסי זיכרון והנצחה ועוד מגוון של נושאים הקשורים למוות והעלאת המודעות למוות כשלב טבעי בחיי כל אדם.
במה עוסקת התנטולוגיה.