מקור שם הגבעה בא כנראה מפירוש המילה מונטר בארמית - צופה, שומר, כפי שנקראים מספר הרים נוספים באזורנו. הטענה היא כי הגבעה שימשה כעמדת תצפית קדמית במטרה להתריע מפני אויב המתקרב לעיר וכך קיבלה את שמה. סברה אחרת מניחה כי הגבעה נקראת על שם השייח הקבור במקום ואשר קברו היווה מקום עלייה לרגל . סברה אחרת היא כי מקור השם הוא בקדוש הנוצרי מונטריוס שהיה איש דת שפעל להפצת הנצרות בשלהי המאה החמישית לספירה, אולם סברה זו נדחית על ידי העזתים אשר גורסים כי זו סברה אוריינטליסטית. על פי אחת המסורות זהו המקום אליו נשא על גבו שמשון הגיבור את שערי עזה.
קרבות עזה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר שבמהלך 1916 נאבקו האימפריה הבריטית והאימפריה העות'מאנית על השליטה בתעלת סואץ ובחצי האי סיני, הצליחו הכוחות הבריטיים לדחוק את הטורקים מחצי האי סיני מזרחה ובתחילת 1917 עמדו באזור רפיח. הטורקים נערכו בקו הגנה בין עזה ובין באר שבע. על הכוח הטורקי פיקד הקצין הגרמני קרס פון קרסנשטיין. שלושה קרבות נערכו באזור עזה, אשר נחשבה כנקודת מפתח לכיבוש ארץ ישראל.
כוחותיו של צ'ארלס דובל - מפקד הכוח הבריטי, נעו בחסות החשכה והערפל ב-26 במרץ לעמדות התקיפה שלהם. דיוויזיית רגלים מתוגברת תקפה את רכס עלי מונטר הסמוך לעזה ואילו יחידות הפרשים תקפו את העיר ממזרח ומצפון. לאחר קרב קשה, הצליחו הרגלים הבריטיים לכבוש את עלי מונטר והפרשים האוסטרלים כיתרו את העיר מכל עבריה. דובל, אשר לא היה בטוח בהצלחת כוחותיו, נתן עם ערב פקודת נסיגה ובכך מסר בעצם את הניצחון בקרב לטורקים.
הבריטים, אשר היו מעודדים מהגעת מסילת הברזל וקו המים שסללו בסיני עד למפקדתם בדיר אל בלח, החליטו לתקוף את עזה בשנית. אלא שבמשך שלושת השבועות שחלפו מהקרב הראשון, חיזק קרס פון קרסנשטיין את עמדותיו בקו עזה-באר שבע והכוח שבפיקודו הצליח להדוף את התקפת הכוח הבריטי תוך שהוא גורם לו אבדות קשות.
מלחמת ששת הימים.
במלחמת ששת הימים הותקפה הגבעה על ידי עוצבת מילואים של צה"ל שכללה את חטיבה 11 (מילואים), גדוד שריון מילואים מוקטן וגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. על העוצבה פיקד אלוף-משנה יהודה רשף והיא הייתה חלק מאוגדה 84 בפיקוד ישראל טל שהייתה אחראית על כיבוש רצועת עזה וצפון סיני. מולה עמדה הדיוויזיה ה-20 (הפלסטינית) של הצבא המצרי.
כוחות שיצאו מאזור קיבוץ נחל עוז בבוקר ה-5 ביוני 1967 הצליחו להשתלט על מספר מוצבי משנה ממזרח לגבעה. המאמץ העיקרי לכיבוש הגבעה הגיע מדרום. כח השריון וגדוד 202 בפיקודו של צבי בר נכנסו לרצועת עזה, יחד עם כוחות אחרים של האוגדה, בכביש המוביל לחן יונס. משם פנו צפונה לכיוון עזה. בצומת המצוי מדרום לעזה נתקל הכוח הישראלי במוצב פלוגתי. פלוגת החוד של גדוד הצנחנים (בפיקודו של המפקד יחיאל אמסלם ולאחר נפילתו בקרב בפיקודו של סגנו נחמיה כהן) נשארה להילחם מול המוצב בצומת בעוד שעיקר הכח המשיך צפונה. כח משנה, אליו הצטרף מפקד העוצבה, יהודה רשף, כבש מוצב משנה מדרום לעלי מונטר והכוח שנותר מגדוד הצנחנים הצליח לכבוש בשעה 18:00 את גבעת עלי מונטר מכיוון מערב, לאחר שבמשך כל הקרב היה תחת ירי מרגמות. בקרב על כיבוש המוצב שבצומת נהרג מפקד הפלוגה וסגנו השלים את כיבוש המוצב והמשיך עם הפלוגה צפונה במטרה לחבור אל הכוח העיקרי. מארב מצרי, שהתארגן לאחר שכוחות צה"ל כבר עברו בציר, פגע בכוח הסמ"פ. המארב הורכב מטנקים ותול"רים ופגע בזחל"מים עליהם נע הכוח. בין הנפגעים היו גם סגן מפקד הפלוגה ושני מפקדי המחלקות שנהרגו בשלב מוקדם של הלחימה. את חילוץ הפצועים וההגנה על הכח ארגן אחד מסמלי המחלקות . רק בבוקר שלמחרת הצליחו כוחות של צה"ל לחבור אל שרידי הפלוגה ולחלץ אותם.
אריך הרטמן
אריך אלפרד הרטמן (בגרמנית: Erich Alfred Hartmann; 19 באפריל 1922 – 20 בספטמבר 1993) היה טייס קרב בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה, ואלוף ההפלות המצליח ביותר בהיסטוריה עם 352 הפלות - רובן בחזית המזרחית מול ברית המועצות. במהלך המלחמה ביצע 1,404 גיחות מבצעיות, לחם ב-825 קרבות אוויר, ביצע 14 נחיתות חירום, נשבה פעם אחת והצליח להימלט. באוגוסט 1944 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים – מהעיטורים הגבוהים ביותר בגרמניה הנאצית, שהוענק ל-27 לוחמים בלבד.
בשנים 1945–1955 היה במאסר בברית המועצות. בשנים 1956–1970 שירת בחיל האוויר של גרמניה המערבית ופרש בדרגת אוברסט (אלוף-משנה), בעקבות התנגדותו לרכישת מטוסי F-104 סטארפייטר מארצות הברית. לאחר פרישתו היה מדריך טיסה וטייס אווירובטיקה.
שנים מוקדמות והכשרה צבאית.
הרטמן נולד בווירטמברג שבגרמניה, לאב רופא (אלפרד אריך הרטמן) ולאם שהייתה מחלוצות הטיסה בדאונים (אליזבת וילהלמינה מאכטהולף). המשפחה עברה לסין בעקבות השפל הגדול והשתקעה בעיר צ'אנגשה בירת מחוז חונאן, אך אולצה לחזור לגרמניה בשנת 1928, עם פרוץ מלחמת האזרחים הסינית.
בצעירותו הרטמן למד להטיס דאונים בהדרכת אימו, שהחזיקה בבעלותה גם מטוס קל. בשנת 1936 אימו הייתה ממייסדי בית ספר לטיסה בתמיכת הממשלה, והרטמן הנער עבד שם כמדריך. בשנת 1939 קיבל רישיון טיס אזרחי, ב-1 באוקטובר 1940 התגייס לקורס טיס וב-31 בינואר 1942 הוסמך כטייס קרב. במרץ 1942 קודם לדרגת לויטננט (סגן משנה), ועד 20 באוגוסט הוכשר כטייס מסרשמיט Bf 109, מטוס הקרב העיקרי של החיל. בעת הכשרתו הרטמן הוכיח יכולת טיסה גבוהה אך משמעת לקויה, ב-31 במרץ 1942 ביצע תרגילי אווירובטיקה בניגוד לנהלים ונידון לשלושה חודשי ריתוק ולקנס של שני שלישים ממשכורתו.
אחיו הצעיר, אלפרד הרטמן, שירת בחיל האוויר כתותחן מטוס שטוקה בחזית צפון אפריקה, נפל בשבי הבריטי ושוחרר לאחר ארבע שנים.
שירות מבצעי במלחמת העולם השנייה.
1942-1943.
באוקטובר 1942 הוצב בכנף 52 שבסיסה היה במייקופ, רוסיה. הכנף הפעילה מטוסי מסרשמיט Bf 109 בחזית המזרחית, והתמחתה בהשגת עליונות אווירית. הוא שירת בטייסת 7 להק III בפיקוד הוברטוס פון בונין וזכה להדרכה מטייסי קרב מנוסים - בהם אדמונד רוסמן, אלפרד גריסלבסקי, הנס דאמרס, ולטר קרופינסקי ויוזף צוורנמן. ב-14 באוקטובר 1942 טס לגיחה מבצעית ראשונה, יזם קרב אוויר בניגוד לנהלים ולבסוף ביצע נחיתת אונס לאחר שהדלק במטוסו אזל. בעקבות התנהגותו במשימה הוא נשפט בידי מפקד הטייסת וקורקע לשלושה ימים. ב-5 בנובמבר 1942 הפיל לראשונה מטוס סובייטי מדגם איליושין Il-2, ועד סוף השנה הפיל מטוס נוסף.
ב-25 במאי 1943 הפיל מטוס אחד והתנגש במטוס אחר, ב-7 ביולי 1943 הפיל שבעה מטוסים במהלך קרב קורסק. עד תחילת אוגוסט 1943 הגיע ל-50 הפלות, בסופו הגיע ל-98 הפלות ובאפריל 1943 מונה למפקד טייסת 9 של הכנף. במהלך קרב אוויר ב-19 באוגוסט 1943 הרטמן הפיל שני מטוסים, ונאלץ לבצע נחיתת אונס בשטח סובייטי לאחר שמטוסו נפגע. הוא נשבה בידי כוח סובייטי, התחזה לפצוע והצליח לברוח ולחזור לשטח הגרמני בחסות החשיכה. באוקטובר 1943 הפיל 33 מטוסים, הגיע ל-148 הפלות ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. בסוף השנה הגיע ל-159 הפלות.
1944-1945.
בחודשיים הראשונים של 1944 הפיל 50 מטוסים. קצב ההפלות המהיר שלו נבדק בידי הפיקוד העליון של חיל האוויר, בין השאר באמצעות משקיף שטס לצידו ותיעד את ביצועיו. ב-2 במרץ 1944 הגיע ל-202 הפלות. הפיקוד הסובייטי הציע פרס של 10,000 רובל על ראשו, והטייסים הסובייטים הכירו את כינויו במערכת הקשר - "קרייה אחד". על מטוסו היה מצויר פרח צבעוני שחור שהוביל לכינויו "השטן השחור", והטייסים הסובייטים נטו לברוח כשזיהו אותו - לכן המטוס הוקצה בעיקר לטייסים צעירים. במרץ 1944 הוזמן עם טייסים נוספים לברגהוף, מעונו של אדולף היטלר בבוואריה, לקבלת עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
ב-21 במאי 1944 השתתף לראשונה בקרב אוויר מול חילות האוויר של צבא ארצות הברית מעל בוקרשט, רומניה והפיל שני מטוסי מוסטנג. ב-1 ביוני 1944 הפיל ארבעה מטוסי מוסטנג מעל פלוישט. במהלך החודש ביצע גיחה חמישית מול מטוסים אמריקניים, הפיל שני מטוסי מוסטנג ונאלץ לנטוש לאחר שאזל הדלק במטוסו. ביולי 1944 קודם לדרגת אובר-לויטננט (סגן), וב-17 באוגוסט הפך לאלוף ההפלות של החיל כשהגיע ל-274 הפלות. ב-23 באוגוסט הפיל שמונה מטוסים בשלוש גיחות והגיע ל-290 הפלות.
ב-24 באוגוסט הפיל 11 מטוסים בשתי גיחות והגיע ל-301 הפלות. בעקבות ההישג הוא קורקע בידי מפקד החיל הרמן גרינג שחשש מהפלתו, אך בהתאם לדרישתו חזר לשרת כטייס קרב. באותו חודש הוזמן למאורת הזאב, אתר המפקדה של היטלר בפרוסיה המזרחית, לקבלת עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים - עיטור שהוענק במלחמה ל-27 לוחמים בלבד. בפגישה ארוכה עם היטלר שוחחו על הזירה האווירית בפרט ועל המלחמה בכלל. לצד הענקת העיטור קודם לדרגת האופטמן (סרן) וזכה לחופשה בת עשרה ימים, במהלכה נשא לאישה את אורסולה פטש, חברתו מימי בית הספר התיכון ב-10 בספטמבר 1944. הרטמן סירב להצטרף לתוכנית הניסוי שהפעילה את מטוס הקרב הסילוני הראשון בעולם - מסרשמיט Me-262, והעדיף להמשיך לשרת ביחידתו כטייס קרב פעיל.
בשבועיים הראשונים של פברואר 1945 שירת כמפקד להק I בכנף 53. במרץ 1945 הגיע ל-336 הפלות, ביצע קורס הסבה להטסת מטוסי סילון אך בחר להמשיך לשרת ביחידתו ומונה למפקד להק I בכנף 52. ב-17 באפריל הגיע ל-350 הפלות. לקראת סוף המלחמה סירב לפקודה לטוס לשטח בשליטה בריטית ולהיכנע שם, כדי להימנע מתפיסה בידי הסובייטים. הוא נימק את סירובו בכך שכמפקד לא יכול היה להפקיר את חייליו בכנף לסובייטים ולהתחמק מגורל זהה לעצמו.