הסמר ירוק כל השנה וגובהו יכול להגיע עד מטר וחצי. גבעולו של הסמר החד הוא קנה בלתי מסועף ובראשו תפרחת מורכבת שבבסיסה עלה מחודד ודוקרני. העלים והגבעולים של הסמר יוצאים היישר מקנה-השורש כלפי מעלה. צורת העלים היא סרגלית והיא מזכירה עלים דגניים.
רבייה.
הפצת הזרעים מתבצעת בעזרת הרוח ומגיעה למרחקים גדולים. ובנוסף מתבצעת רבייה וגטטיבית מקנה השורש שמפיצה זרעים למרחק קצר.
הייס
פאבר
פאבר הוא שם משפחה ממקור לטיני שפירושו נפח. שם המשפחה נפוץ בצרפת, באנגליה ובגרמניה.
פבר
עטלף צהוב כנף
ויסאיאס
ויסאיאס, או איי ויסאיאס  (בוויסאיאן: Kabisay-an, בטאגאלוג: Kabisayaan), הוא אחד משלושת מחוזות המנהל הגאוגרפיים של הפיליפינים, יחד עם מינְדַנַאוֹ ולוּזוֹן. ויסאיאס מורכב ממספר איים, בעיקר סביב ים ויסאיאן, למרות שוויסאיאס נחשב לצד הצפון מזרחי של כל ים סולו. מרבית תושבי ויסאיאס הם ויסאיאנים, קבוצה אתנית ילידית לאזור הוויסאיאס, הדוברים אחת או יותר מהשפות הויסאיאניות שהנפוצה בהן היא סֶבּוּאַנוֹ.
האיים המרכזיים של ויסאיאס הם: פַּנַאי, נגרוס, סֶבּוּ, בוֹהוֹל, לֵייטֶה וסַאמַאר. לפעמים התייחסות לאזור כוללת גם את האיים רומבלון ומאסבאטה, אשר אוכלוסייתם רואה עצמה כוויסאיאנית והם דוברי שפות הקרובות יותר לשפות הויסאיאניות מאשר לשפות העיקריות של לוזון. האי בורקאי הוא בין האטרקציות התיירותיות העיקריות של הפיליפינים.
ישנם ארבעה אזורים מנהליים בויסאיאס: ויסאיאס המערבי (4.7 מיליון), אזור האי נגרוס (3.6 מיליון), מרכז ויסאיאס (6.8 מיליון) ומזרח ויסאיאס (4.1 מיליון).
קרקובסקייה פשדמיישצה
קרקובסקייה פשדמיישצ'ה
דונגפנג 26
דונגפנג 26 או DF-26 (בסינית: 东风-26, באנגלית: Dong-Feng 26) הוא טיל בליסטי מסדרת דונגפנג. הוא פיתוח מתקדם יותר של ה- DF-21, עם טווח מוגדל של 3,000–5,000 ק"מ, אשר מגדיר אותו כטיל בליסטי לטווח בינוני. מחלקת ההגנה של ארצות הברית, בדו"ח של 2013 לקונגרס על ההתפתחויות הצבאיות של סין, לא הזכירה את  DF-26 כטיל הנמצא בשירות. הטיל הוצג לראשונה לציבור במהלך המצעד בבייג'ינג, שחגג 70 שנה מתום מלחמת העולם השנייה, ב-3 בספטמבר 2015, שבמהלכו אושר כי ה-DF-26, גם הוא טיל בליסטי נגד ספינות (ASBM) המסוגל לתקוף ספינות בינוניות עד גדולות.
הטווח של DF-26 מאפשר לו להגיע לגואם ולאיים על מתקנים צבאיים אמריקאיים שעל האי, ובפרט בבסיס חיל האוויר אנדרסון. יכולת זו העניקה לו את הכינוי של "מחסל גואם", אולם השם קצת מטעה מאחר שטילים סינים שקדמו לו כבר היו בעלי יכולת להגיע לגואם. למרות זאת, ה-DF-26 הוא הראשון החמוש קונבנציונלית ולא בהכרח בעל ראש נפץ גרעיני. יש בו שלושה שלבי טיסה (הנעה), הוא משוגר מרכב שיגור (TEL) בעל 12×12 גלגלים, המשלב ניידות, ויכולת הסתרה מתחת לאדמה, עם אפשרות לירי בהתראה קצרה והגנה מוגברת מפני תקיפת המשגר. הפנטגון היה מודע לטיל לפחות מאז 2007. אף הקונוס המאורך שלו, יכול לשלב מסוף מערכת הנחיה כדי למלא את תפקיד ASBM, עובדה המוכיחה את יכולתה של סין כדי לאיים על נושאות מטוסים של ארצות הברית בטווח גדול לפחות פי שניים מאשר ה-DF-21D.
בלוט (טקס)
הבלוט הוא טקס קורבן וסעודה מקודשת בתרבות הוויקינגית. הוא נחשב לחלק מרכזי בדת הנורדית והדרך המקובלת לסגוד לאלים. משמעות הפועל blóta היא "להקריב" וכן "לסגוד" על ידי הקרבת קורבן, שהיה אמצעי סגידה מרכזי לאלים. משמעות נוספת למילה blót היא "התחזקות" כיוון שהקורבן חיזק את האלים על פי האמונה הנורדית.
מטרות הטקס.
בעקבות תיאורים של הבלוט על ידי אנשי דת נוצרים, עד המאה התשע-עשרה הטקס נתפש כמעין סחר חליפין עם האלים. היו מקריבים כדי לקבל יחס מיטיב מהאלים. לבלוט בדרך כלל הייתה מטרה ספציפית שאותה המקריב רצה להשיג: שפע, עוצמה, אריכות ימים, ניצחון בקרב, וכדומה. בנוסף לכך, הבלוט נחשב כהזדמנות לגלות את העתיד או לקבל מהאלים תשובות לשאלות. המאמינים שאפו להתייחד עם האלים ולבצע את רצונם.
על פי האמונה הנורדית, התזת דם הקורבן על הנוכחים מאפשרת איחוד סמלי של המשתתפים בטקס עם האלוהות אליה הקריבו, ועם אבותיהם הקדמונים. המקריבים האמינו שבזכות מעשים אלו יזכו ליחס טוב יותר מידי האלים.
נמעני טקס הקורבן.
הקורבן הוקדש לאלים אודין, ניורד, פריי ובראגי. בנוסף, הוקרבו קורבנות גם לדיסר (diser), אלילות הקשורות לוולקיריות ולאלה פריה. על פי האמונה הנורדית לדיסר הייתה ידיעה מוקדמת על המוות והייתה להן היכולת להגן על הבית והיבול. נמענים נוספים לקורבן היו האלפים (Alfer), שהיו אלוהויות ברמה נמוכה אך בעלות יכולת הגנה. את הטקס המוקדש להם ערכו בבית והוא נקרא אלפבלוט (Alfeblót). כמו כן היו מקריבים קורבן במסגרת הבלוט גם לנשמות זקני המשפחה ולמקומות קדושים כמו מפלים או חורשות.
מאפייני הטקס.
לפי אדם מברמן, כותב כרוניקות גרמני נוצרי:
הקרבת בעלי חיים היא צורת הבלוט הנפוצה ביותר ופעמים רבות נקשרה עם סעודת הקורבן. במסגרת הבלוט הוקרבו חיות משק כגון סוסים ובקר, בני אדם וכן חפצים בעלי ערך. בשר החיות שהוקרבו בושל על האש שבערה במרכז החדר, כולם לקחו חלק באכילת הבשר שהוקרב ובשתית הבירה הטקסית. "גביע הקורבן" הועבר סביב האש והמנהיגים היו מקדשים אותו יחד עם בשר הקורבנות. הראשון ששתו לכבודו היה אודין, שהיה אחראי על הניצחונות והצלחות המלכים. לאחר מכן שתו לכבוד ניורד ופריי, שהיו אחראים על יבול מוצלח ושלום, לבסוף שתו לכבוד אבותיהם המתים.
הפעולה בעלת החשיבות הרבה ביותר בטקס הייתה התזת דם הקורבן על קירות המקדש מבפנים ומבחוץ ועל המשתתפים בטקס. את דם הקורבנות היו אוספים בקערות. על פי האמונה הנורדית, דם הקורבן (hlaut) הכיל בתוכו חלק מכוחם של האלים.
לחלק מהאלים הייתה חיה שהוקרבה להם באופן מסורתי. חזיר הבר היה משויך לפריי אל הפיריון. לפריי הוקרבו גם שוורים ופרים. לפרייה היו מקריבים חזירה, בדומה לפריי אחיה, ולשניהם היו מקריבים לעיתים קורבן אדם. החיה המשויכת לת'ור היא העז. לת'ור היו מקריבים כאשר היה חשש לרעב או למחלות, אך בניגוד לאלים אחרים, לא הקריבו לת'ור קורבנות אדם.
קורבן אדם.
נהוג היה להקריב לאלים גם בני אדם, מפושעים ועד מלכים. ההחלטה מי יוקרב לאלים הייתה נתונה בידי הכוהנים, ולאחר שנפלה ההחלטה לא ניתן היה להשיבה. אדם מברמן תיאר כיצד קורבנות מכל הסוגים נתלו זה ליד זה בחורשה באופסלה. קורבנות אדם היו לרוב קורבנות לאודין. את הקורבנות היו הורגים בתליה, בהטבעה או באמצעות "עיט של דם".
"עיט של דם".
זו הייתה אחת הדרכים להרוג קורבנות. המקריבים היו חותכים את הצלעות מהגב, ומוציאים את הריאות. דרך זו להרוג את הקורבן שימשה ככל הנראה לנקמה על הרג או עינוי אבי המקריב. על פי מייקל ווד, ב-867 בעת התקפת ממלכת נורת'אמבריה, הוויקינגים תפסו את המלך אלה השני וביצעו בו את הטקס: בעודו בחיים, חתכו מתוכו את הצלעות והריאות ופרסו אותן לצד גופו בצורת כנפי עיט. כמו כן, בשנת 869 מלך הממלכה האנגלית המזרחית הוקרב בצורה זו.
זמני קיום הטקס.
ביאנגלינג סאגה מתאר סנורי סטורלוסון את שלושת הזמנים המרכזיים בשנה שאודין ציווה לבצע בהם בלוט: "לילות החורף" (באמצע החורף), חגיגות תחילת החורף ו"יול"-חגיגות תחילת הקיץ. בנוסף לאלו סנורי מזכיר בקצרה חגיגות באמצע הקיץ, אך באיסלנד חג זה לא נחגג ובמקומו התכנס העם לכנס שנקרא althing. החגים הללו היו הכינוסים הגדולים שבהם הוקרבו הקורבנות הגדולים.
מקומות הפולחן.
את הטקס היה ניתן לערוך בכל מקום אך לרוב בוצע במקומות מקודשים: מקדשים, אולמות קורבן, בתים ייחודיים לקורבן, מפל או הר. לעיתים הטקסים התרחשו באולמות של הכוהנים, ולעיתים באגמים וחורשות, שם העניקו לאלים כלי נשק ותכשיטים באמצעות הטבעתם. את קורבנות החיות והאדם היו תולים בחורשה מקודשת.
מבצעי הפולחן.
באיסלנד, הטקסים בוצעו על ידי כוהנים, ראשי משפחה מכובדים או לעיתים על ידי מכשף או מכשפה. בסקנדינביה, הבלוט בוצע לרוב על ידי כוהנים בשם גודארד, או מלכים ושליטים מקומיים (יארלים). בשוודיה ובאיסלנד היו גם כוהנות שערכו טקסי בלוט. אמנם לא היה לנשים אלו כוח פוליטי אך ייתכן כי הן יכלו לרשת את מקומו של הגודארד, על חובותיו וזכויותיו. לרוב זוהו הכהנות עם אל הפיריון פריי, אך ישנם הטוענים כי הכהונה התפתחה בשלב מאוחר בהשפעת הנצרות.
כלבי המגפה
איי ויסאיאס
בית הפרלמנט (מלטה)
בית הפרלמנט החדש של מלטה (במלטזית: Il-Parlament il-Ġdid) ברחוב הרפובליקה בעיר ולטה, בתכנונו של האדריכל רנצו פיאנו, נחנך בשנת 2015. עד לחנוכתו התכנס הפרלמנט בארמון הגראנד מאסטר בעיר.
הקמת בית הפרלמנט.
הקמת בית הפרלמנט הייתה חלק מפרויקט שער העיר של ולטה בתכנונו של האדריכל פיאנו, שכלל בנוסף גם הקמת שער עיר חדש ואת הסבת שרידי בית האופרה המלכותי לתיאטרון פתוח בשם כיכר התיאטרון המלכותי.
באתר בו הוקם בית הפרלמנט ניצבו בעבר בתים ולאחר מכן תחנת הרכבת של ולטה. האזור הופצץ במלחמת העולם השנייה. המבנים בו נהרסו בשנות השישים במסגרת תוכנית לפיתוח מחדש של הכניסה לוולטה. המגרש הומר לכיכר שסביבה אכסדרת חנויות, שנקראה "כיכר החירות". היא שימשה לחנייה של מכוניות.
במסגרת תוכנית שער העיר נהרסו אכסדרות החנויות ב-2010 ושנה אחר כך החלה חפירת יסודות בית הפרלמנט. הקמת המבנה הסתיימה בשנת 2015, למעלה משנתיים לאחר המועד המקורי שנקבע להשלמתו. עלות ההקמה הגיעה ליותר מ-90 מיליון אירו.
הקמת המבנה הייתה שנויה במחלוקת במדינה, בשל עלותה וכן בשל עיצובו של הבניין. כמו כן טענו המתנגדים כי במלטה כבר קיימים מבנים שניתן היה לשפצם בהוצאה מופחתת ולהסב אותם למושב קבע לפרלמנט.
המבנה.