במערה התגלו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הנאוליתית קדם קרמית ב' מהאלף השביעי לפנה"ס. המערה שימשה במשך זמן רב כמחסן. במערה התגלו 4 שכבות ארכאולוגיות. בשכבה הקדומה נמצא מגל שלם ששובצו בו 4 להבים שהודבקו בעזרת אספלט וכן מקלעת רשת בטכניקה של עבודת מקרמה מחוטי פשתן. הממצאים כללו גם פסלים, מסכות, חרוזי עץ, כלי עצם, ראשי חץ, חוטים, בדים, גולגולות אדם מצופות אספלט הנקראות "גולגולות מכוירות". בשלוש גולגולות השתמר הכיסוי שנעשה מאספלט. כיסוי זה נעשה בשתי שכבות. בשכבה הראשונה נמרח האספלט על הגולגולת ולאחר מכן עוצב דגם של רשת מרצועות אספלט שהוצמדה לשכבה הראשונה. לראשונה בארץ נמצאו מחצלות אטומות באספלט וכלים העשויים מהן. ממצאים אלו היו פריצת דרך בחקר ההיסטוריה של מדבר יהודה, שכן הם הממצאים הראשונים שנתגלו מתקופה זו.
נס אלישע בנחל חימר.
על פי הארכאולוג יוחנן אהרוני בספרו 'דרכים ואתרים'עברה כאן בסמוך 'דרך אדום' המקשרת בין יהודה לים המלח ולאדום. ואם כן יכול שהשיטפון של מים אדומים המוזכר במלכים, התנקז כאן.
נחל חמר
שערי ניקנור
צוללת טילים בליסטיים
צוללת טילים בליסטיים היא צוללת הנושאת טילים בליסטיים המשוגרים מהים.
אף על פי שמספר דגמים מוקדמים נאלצו לעלות על פני הים על מנת לשגר את הטילים שלהם, צוללות מודרניות יכולות לשגר את טיליהן כשהן נמצאות מתחת לפני המים, לרוב בעומק של פחות מ-50 מטר. צוללות הטילים הבליסטיים שונות מצוללות התקיפה. בעוד שצוללות התקיפה מתמחות בלחימה עם כלי שיט אחרים, המטרה העיקרית של צוללת טילים בליסטיים היא להוות מרתיע גרעיני. לכן, משימתה העיקרית של הצוללת היא לשייט באופן לא מורגש ולמנוע את גילויה, ולא לרדוף באופן אגרסיבי אחר כלי שיט אחרים.
צוללות הטילים הבליסטיים מצוידות לרוב בהנעה גרעינית, ולכן יכולות להישאר בים זמן רב ופחות פגיעות לגילוי. כדי להגדיל את משך השהייה של צוללת בים, חילות ים המפעילים צוללות כאלו משתמשים לרוב בשני צוותים המתחלפים ביניהם לאותה האונייה.
צוללת טילים בליסטיים היא בעצם כוח הרתעה גרעינית משייט. כיום, מרבית המעצמות הגרעיניות בעולם מאמצות מדיניות במסגרתה זרוע הצוללות היא הזרוע העיקרית במשולש הגרעיני (nuclear triad) של הטלה ממטוסים, שיגור מהקרקע ושיגור מהים. למעשה, בחלק מאותן מעצמות (לדוגמה, צרפת) אף הוחלט לחסל כליל את כוח הטילים הגרעיניים המשוגרים מהקרקע, ובכך להפוך את המשולש לצמד (dyad) של הטלה ממטוסים ושיגור מצוללות טילים בליסטיים. לצוללות הטילים הבליסטיים יש יתרונות רבים על פני שתי הזרועות האחרות של המשולש, בעיקר: היעדר גילוי מוקדם של השיגור על ידי האויב (מכיוון שהטילים משוגרים מנקודה הקרובה, יחסית, למטרה שבשטחו), חוסר הגבלות על רדיוס המשימה (בניגוד למטוסים) ופגיעות נמוכה למכת-נגד גרעינית (בניגוד לסילו נייח של טילים בליסטיים יבשתיים).
כדי למנוע התקפה גרעינית שרירותית או התקפה עקב מידע שגוי, הונהגו בצוללות אלו מערכות אבטחה וזיהוי ברמה גבוהה ביותר. כך, לדוגמה, קיימות צוללות טילים בליסטיים אמריקניות בהן, לצורך שיגור, שני בני אדם שונים חייבים לסובב מפתחות שבידיהם בעת ובעונה אחת.
נבחרת הודו בכדורגל
נבחרת הודו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הודו.
נבחרת הודו ידעה ימים טובים למשל ההגעה למקום השני בגביע אסיה 1964 שנערך בישראל. הודו אף סיימה במקום הרביעי באולימפיאדת מלבורן 1956.
הנבחרת השתתפה באולימפיאדת לונדון, ועוררה עניין תקשורתי רב בשל העובדה ששחקניה שיחקו ברגליים יחפות. לקראת מונדיאל 1950 הזמינה פיפ"א את הנבחרת להשתתף במונדיאל כנציגת אסיה, אולם הבהירה לה כי לא תאפשר לה להשתתף במשחקים כששחקניה יחפים. לבסוף ויתרה הודו על האפשרות להשתתף במונדיאל, ומכיוון ששלוש הנבחרות האסייתיות האחרות שהוזמנו להשתתף (, ו) סירבו גם הן להזמנה, המשחקים התנהלו לבסוף ללא נציגה אסייתית, ועם 14 קבוצות במקום 16. כיום נפוץ המיתוס שהסיבה לסירובם של ההודים להשתתף במשחקים הייתה אי-הסכמתם לשחק עם נעליים, מכיוון שהן עשויות מעור של פרה, שהיא חיה הנחשבת קדושה בהודו. אולם בפועל הסיבה הייתה, כפי שהעיד קפטן הנבחרת באותה עת, שההודים לא שמעו קודם לכן על המונדיאל ולא לקחו אותו ברצינות, זאת לעומת האולימפיאדה, שהייתה חשובה להם הרבה יותר. נכון להיום (2021) נבחרת הודו טרם רשמה הופעה במונדיאל.
נוויל ד'סוזה היה השחקן ההודי הראשון, והאחרון, שהבקיע שלושער במשחקים האולימפיים, נגד נבחרת אוסטרליה במשחקים אלו. הודו אף השתתפה במשחקים האולימפיים ב1948, 1952 ו1960. נבחרת הודו זכתה בזהב במשחקי אסיה בשנת 1962 וכן סיימה ב-1966 במקום הרביעי וב-1970 במקום שלישי. היה זה תור הזהב של הנבחרת. הנבחרת זכתה רק עוד פעם אחת בתואר מחוץ לתת היבשת ההודית כאשר הנבחרת זכתה בגביע LG בווייטנאם בשנת 2002 תחת המאמן האנגלי סטפן קונסטנטין. בשנת 2003, במשחקים האפרו-אסייתים זכתה הודו במקום הראשון במשחקים שנערכו בפעם הראשונה בהיסטוריה ועוד על אדמת הודו.
הודו גם נחשבת לאחת הנבחרות החזקות בדרום אסיה וזכתה כבר בשישה גביעי פדרציית הכדורגל של דרום אסיה, ב 1993, 1997, 1999, 2005, 2009, ו-2011. בטורנירים ב-1995, 2008 ו- 2013, הגיעה הנבחרת למקום השני וב-2003 הגיעה למקום השלישי.
תוכנית האטום הישראלית
אופאל
אוֹפּאל (בעברית לשם) הוא מינרל אמורפי (חסר-סדר) המורכב מסיליקה ממוימת ונוסחתו היא SiO2·"n"H2O. תכולת המים במינרל מגיעה לשיעור של בין 6% ל-10%. קיימים שני סוגים עיקריים של אופאל, אופאל רגיל ואופאל יקר שהוא אבן חן יקרה. שני הסוגים הם אמורפיים (כלומר, אינם בנויים מגבישים) אך לאופאל יקר יש מבנה פנימי מסודר. מקור המילה "אופאל" מהמילה הלטינית opalus, שהגיעה מיוונית - ο̉πάλλιον – אוֹפאליון, ופירושה "לראות שינוי בצבע".
היווצרות ומבנה האופאל.
האופאל נוצר כאשר תמיסות מימיות חמות מתקררות או מתנדפות ונוצר מהן ג'ל צורני החודר לתוך סדקים של כמעט כל סוגי הסלעים, בעיקר לימוניט, אבן חול, ריוליט ובזלת. במשך הזמן, ובהשפעות חימום ולחץ, הג'ל מתקשה. לעיתים, כשהג'ל מתייבש, נוצרים בו סדקים זעירים המתמלאים בסיליקה משנית, וכך נוצרות לוחיות בתוך האופאל בזמן התמצקותו. לעיתים מחליף ג'ל זה חומרים אורגניים, וכך ניתן למצוא אופאל השומר על צורת עץ אותו החליף ומאובנים אופאליים. מאובנים מסוג זה, אף שאין בהם עניין מיוחד למדענים, מהווים מקור משיכה לאספנים.
קיימים, כאמור, שני סוגי אופאל. האופאל הרגיל הוא אופאל בעל גוון אחיד. לעומתו, אופאל יקר מתאפיין במשחק צבעים שהפך אותו לאבן חן מבוקשת. שני הסוגים אמורפיים, אבל לאופאל יקר, המשמש כאבן החן, יש מבנה פנימי מיקרוסקופי, שהתגלה רק כשנבחן האופאל הצבעוני במיקרוסקופ אלקטרונים, המסביר את משחקי הצבע באבן. אבן האופאל היקרה בנויה מכדוריות סיליקה בקוטר של 150 עד 300 ננומטר, הדחוסות יחדיו למבנה קובייתי או הקסגונלי. כדוריות הסיליקה המסודרות מחוללות את הצבעים הפנימיים כתוצאה מתופעות של שבירה והתאבכות של קרני האור העוברים דרך המבנים הזעירים שבאופאל.
נהוג להשתמש בביטוי אוֹפּאלֶסצֶנְציה על מנת לתאר תופעה ייחודית זו, אם כי קיימת טענה כי שמו הנכון של הזוהר האופאלי הוא "משחקי צבעים", והביטוי "אוֹפּאלֶסצֶנְציה" מתייחס למראה החלבי העכור של האופאל הרגיל, הסוג המכונה פּוֹטץ' (Potch), שבו אין "משחקי צבעים".
אופאל בהיסטוריה.
האופאל היקר נחשב כאבן אצילה משחר ההיסטוריה, ורבים מאמינים כי האבן מביאה מזל וניחנה בכוחות מאגיים.
הרומאים קבעו את האופאל כאבן חן יקרה שאותה כרו ממכרות באזור צ'כיה של היום או שקנו מסוחרים מהמזרח התיכון. פליניוס הזקן כתב כי האופאל מייצג את צירוף היופי של כל האבנים האחרות. מסופר על סנטור רומאי בשם נוניוס שהעדיף לצאת לגלות במקום למכור את אבני האופאל שלו למרקוס אנטוניוס שרצה לתת אותן מתנה לקלאופטרה.
מאות שנים אחר־כך כינה שייקספיר את האופאל "נס" ו"מלכת אבני החן". לבני דורו הייתה האבן אבן־מזל.
בתקופה מסוימת הייתה אמונה כי האבן דווקא מביאה מזל רע לבעליה. הסיפור הידוע ביותר על כך קשור במלך אלפונסו ה-12 מספרד שקיבל טבעת אופאל במתנה מאהובה נכזבת ובזה אחר זה מתו כל יקיריו שענדו את הטבעת ובסופו של דבר מת המלך בעצמו לאחר שענד את הטבעת.
עד למחצית המאה ה-19 הייתה האופאל נדירה יחסית אבל אז משנתגלו מקורות נוספים (בעיקר באוסטרליה) הפכה האבן למבוקשת כאבן חן.
מקובל לזהות את אבן החן לשם שבחושן עם האופאל, ועל פי זיהוי זה נקבע השם העברי לאופאל, אך מכון המקדש מזהים את האופאל עם הישפה, אבן אחרת בחושן.
אופאל יקר.
העורקים המכילים את האופאל הצבעוני דקים בדרך כלל ולכן קיימות שיטות לשימוש באופאל כאבן חן. למשל, doublet הוא שכבה דקה של אופאל צבעוני המודבקת על מינרל שחור כדוגמת אבן ברזל, בזלת או אובסידיאן המדגיש את הצבע. האופאל היא אבן עדינה יחסית ולכן קשה ללטשה על מנת ליצור ברק. החיתוך המכונה triplet פותר בעיה זו. בדומה ל-doublet מודבקת פיסת אופאל על רקע שחור ומעליה מודבקת פיסת קוורץ שקוף המגינה על האופאל ובנוסף ניתן ללטשה ברמה גבוהה.
הסוגים השונים של אופאל יקר הם:
אופאל רגיל.
בנוסף למגוון אבני החן המציגות משחקי צבעים, קיימים סוגים אחרים של אופאל רגיל כדוגמת
מקורות האופאל.