מלידתו נושא הילד את התואר נסיך הממלכה המאוחדת וזכאי להיקרא בתואר "הוד מעלתו", מתוקף מכתב הרשאה שכתבה אם סבו, המלכה אליזבת השנייה ב-31 בדצמבר 2012 לפיו כל ילדיו של בנו הבכור של צ'ארלס, נסיך ויילס, יהיו זכאים לתארים הללו. התינוק נולד כשהוא החמישי בתור סדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי סבו, אביו, אחיו הבכור ואחותו. הנסיך לא מקדים את אחותו הבכירה ממנו בסדר הירושה עקב יישום הסכם פרת' מ-2011 המבטל את העדפת הבן הבכור ומחליף אותה בהעדפת הצאצא הבכור, מה שהפך את הנסיך לבן הראשון שלא מקדים את אחותו בסדר הירושה.
קישורים חיצוניים.
https://twitter.com/KensingtonRoyal/status/1120439689251577856?s=19
יעקב בליימן
יעקב בליימן (ברוסית: Яков Блейман) (8 בספטמבר 1947, וילנה - 15 ביוני 2004, חיפה) היה שחמטאי ישראלי ומהנדס ברפאל, חתן פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה.
יעקב בליימן למד לשחק שחמט בצעירותו בווילנה. בשנת 1959 המשפחה עלתה לישראל והתיישבה בקריית חיים. בגיל 16 הוא זכה באליפות ישראל בשחמט לנוער. לאור הצלחותיו בשחמט, יעקב בליימן השתתף באליפות עולם לנועד בברצלונה בשנת 1965 וסיים במקום ה-7. הוא השתתף באליפות ישראל בשחמט 1963 וחלק מקום 3–4.
בשנת 1971 קיבל בליימן דרגת אמן בינלאומי.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 בליימן היה פעיל והשתתף בתחרויות רבות. באליפות ישראל 1971–1972 הוא סיים במקום ה-6 ובשנת 1978 במקום החמישי.
עקב הפעילות הרבה ברפאל, בליימן הפסיק להשתתף בתחרויות בהמשך וחזר לתקופה קצרה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
בליימן חלה בניוון שרירים ונפטר בשנת 2004.
עבודה ברפאל.
לאחר סיום לימודי הנדסה בטכניון בליימן נקלט לעבודה ברפאל. הוא היה חבר צוות מפתחים של פופאי.
בליימן הגה רעיון להפוך פצצה רגילה לפצצה חכמה. הוא הצליח לשכנע את הממונים שיש סיכויים טובים להצלחת הפרויקט ומונה לראש הצוות. הפרויקט הסתיים בהצלחה ובליימן קיבל את פרס ביטחון ישראל על תרומתו.
יעקב בליימן באולימפיאדת השחמט.
בשנים 1970–1978 השתתף יעקב בליימן ב-3 אולימפיאדות שחמט:
ספרינטר (אופניים)
ספרינטר הוא רוכב אופניים (במרוץ אופני כביש או במרוץ אופני מסלול) המצטיין ביכולת להגיע למהירות רכיבה גבוהה מאוד למשך זמן קצר יחסית. תכונה זו מסייעת לו במאוצים אל קו סיום המרוץ. מאחר שחלק נכבד ממרוצי האופניים מסתיימים במאוץ רב משתתפים, חשיבותו של הספרינטר לקבוצת האופניים שלו היא רבה ובמרוצים שבהם צפוי סיום מסוג זה, משמש הספרינטר כרוכב המוביל של הקבוצה.
מלבד שימוש בספרינט כטקטיקה בסיום המרוץ, נערכים גם מאוצי ביניים (המכונים לעיתים primes) במהלך מרוצים וגם שם יש לספרינטר יתרון. מאוצי ביניים נערכים גם במרוצים חד-יומיים להגברת העניין במרוץ, כמו בקריטריום לדוגמה, כאשר בכל כמה סיבובים של המסלול מוגדר קו הסיום כספרינט ביניים. במרוצי קטעים, זוכים הרוכבים בנקודות עבור מאוצי ביניים ומאוצי קו הסיום, ונקודות אלו נצברות ומדרגות אותם בתחרות הנקודות שבמרוץ (לדוגמה, בטור דה פראנס רוכב המוביל בקטגוריית הנקודות בחולצה הירוקה).
יכולת ההאצה היא אחת התכונות החשובות ביותר לכל רוכבי אופני הכביש, גם אלו שאינם נחשבים ספרינטרים קלאסיים. תכונה זו חשובה גם בבריחות, גם בסיוע לרוכב הקבוצה הספרינטר וגם בסיכויים לנצח במאוץ אל קו הסיום (או מאוץ ביניים) של קבוצת רוכבים קטנה.
פיזיולוגיה ומאפיינים.
לספרינטרים יש יחס גבוה יותר של סיבי שריר מהיר (המכונים גם בלשון פופולרית "סיבים לבנים") מאשר רוכבים שאינם ספרינטרים. ספרינטרים נוטים בדרך כלל להיות בעלי מבנה גוף מוצק יותר מאשר רוכב האופניים הממוצע, דבר המאפשר להם יצירת פרץ קצר של מהירות הנדרש במאוץ. חלק מהספרינטרים (בעיקר הגבוהים שבהם) מסוגלים להגיע למהירות גבוהה מאוד אך זקוקים למרחק רב כדי להגיע למהירות זו, בעוד שאחרים יכולים לייצר תאוצה קצרה וחדה. תכונות נוספות שנוטים לייחס לספרינטרים הם שליטה מרבית באופניים, קואורדינציה, שיווי משקל מעולה ואומץ לב. תכונות אלו הכרחיות במאוץ רב משתתפים שבו מגיעים הרוכבים למהירות של 70 קמ"ש, בצפיפות גבוהה ותוך חילופי עמדות במהלך המאוץ.
קיימת נטייה לחלק את הספרינטרים לשתי קבוצות:
טקטיקות המאוץ.
הספרינטרים וקבוצותיהם מעריכים בטרם המרוץ את הסיכויים לכך שהמרוץ יסתיים במאוץ רב משתתפים. במידה והם מעריכים שהסיכוי לכך גבוה - מתחלק המרוץ מבחינתם לשני חלקים. החלק הראשון כולל את חלקו הגדול של המרוץ ובו המטרה העיקרית היא השגת קבוצת הבריחה שנוצרת במהלך המרוץ. החלק השני כולל את הקילומטרים האחרונים במרוץ ובהם סיוע הקבוצה לספרינטר והוצאת המאוץ אל הפועל.
במשך רוב המרוץ, בדרך כלל, הספרינטר אמור לרכוב בתוך הדבוקה כשהוא מוגן מהרוח באופן המרבי על ידי חברי קבוצתו. המטרה הבאה של הקבוצה היא לדאוג לכך שהספרינטר ימוקם בקילומטרים האחרונים של המרוץ במיקום אופטימלי, כלומר, בשליש הקדמי של הדבוקה. בק"מ האחרון מנסות הקבוצות להצמיד לספרינטר שלהם רוכב או שניים שיובילו אותו אל הספרינט הסופי המתחיל כ-250 מטר מקו הסיום. משם, הספרינטרים נאבקים אחד בשני עד קו הסיום.
רכבת ספרינט.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 פותחה שיטת הולכה קבוצתית לספרינט המכונה "רכבת" . השיטה פותחה על ידי הרוכב הבלגי פרדי מרטנס ושוכללה בשנות ה-90 על ידי קבוצותיו של הספרינטר המצטיין, מריו צ'יפוליני.
השיטה אומצה בהמשך על ידי קבוצות רבות המנסות להשיג באמצעותה שתי מטרות עיקריות: ניטרול בריחות יחיד מסוכנות בקילומטרים האחרונים של המרוץ והבאת ספרינטר המטרה של הקבוצה אל ראש דבוקת המאיצים, כך שהוא יוכל להתחיל את המאוץ הסופי מקדמת דבוקת המאיצים ובמהירות התחלתית גבוהה ולא יצטרך לבצע עקיפות בזמן המאוץ. לשם השגת מטרות אלו עובדת הקבוצה בקילומטרים האחרונים במרוץ בתיאום מלא. בזמן זה רוכבים כ-3-6 רוכבים מהקבוצה בטור עורפי (ומכאן הדימוי לקרונות של רכבת), בראש דבוקת הרוכבים, במהירות גבוהה מאוד, המונעת לרוב מרוכבים אחרים אפשרות בריחה. ספרינטר המטרה נמצא בחלקה האחורי של ה"רכבת" ונהנה משבירת הרוח על ידי חבריו לקבוצה. לעיתים מוסיפה הקבוצה רוכב נוסף מאחורי הספרינטר, שתפקידו למנוע מספרינטרים יריבים "לשבת על הגלגל" של הספרינטר. במהלך 2-3 הקילומטרים האחרונים במרוץ, נושר בכל פעם הרוכב הקדמי, לאחר שכילה את כוחותיו, וזה שנמצא אחריו תופס את עמדת ההולכה לכמה מאות מטרים, עד אשר גם הוא נושר. כ-200 מטר לסיום נושר המוביל האחרון ואז, לראשונה במרוץ, נחשף ספרינטר המטרה אל הרוח כשהוא ראשון בטור הרוכבים וכאן מגיע לידי ביטוי מבחנו האמיתי ביכולתו לגבור על המאיצים האחרים אשר צמודים אליו מאחור.
לשיטה זו יתרונות רבים, אך גם לא מעט מגרעות. שיטה זו דורשת בדרך כלל סדר קבוע של הרוכבים ברכבת, תיאום ותזמון מושלם בין הרוכבים המרכיבים את הרכבת ודורשת תרגול רב שניתן להשיגו רק במרוצי אמת. כמו כן, למוביל האחרון, המכונה באנגלית Lead-Out יש תפקיד מרכזי ברכבת, שכן לעיתים יש ספרינטרים יריבים שיצאו מוקדם למאוץ וחלפו על פני ספרינטר הקבוצה. על המוביל האחרון לנווט את הספרינטר שלו במהירות אל המקום בו יוכל לבצע את הספרינט בצורה המיטבית. תפקיד זה מאויש בדרך כלל על ידי ספרינטרים ותיקים שאיבדו מקצת מהירותם, אך הם מחפים על כך בניסיון הרב שצברו.
עם השנים, לאור ההצלחה היחסית של טקטיקת הרכבת, אימצו עוד ועוד קבוצות שיטה זו וניתן לראות בחלק מהמרוצים מספר רכבות של קבוצות שונות הנלחמות על הבכורה. עובדה זו הגבירה את הכאוס בקילומטר האחרון של המרוץ והביאה במידה מסוימת לנטישת הטקטיקה ולהתמקדות ב"רכבת" קצרה של 2-3 רוכבים המובילים את ספרינטר המטרה של הקבוצה לעמדה המיטבית.
מרוצים חד-יומיים.
מספר מרוצים חד-יומיים קלאסיים, למשל מילאנו - סן רמו או גנט - וולגם, פריז–טור, קלאסיקת יורו - אייס, סכלדפרייס, קורן–בריסל–קורן, נחשבים כנוטים לטובת ספרינטרים בגלל תווי השטח שלהם שהוא שטוח יחסית.
קידס פור פיס
קידס פור פיס (באנגלית: Kids4Peace) היא תנועת נוער ומשפחות בין־לאומית המפגישה קבוצות ילדים יהודים, מוסלמים ונוצרים מישראל ומצפון אמריקה.
פעילותה של תנועת נוער זו מוקדשת לסיום הסכסוך ועבודתם נועדה להפיח תקווה באמצעות הכרות ופעילות משותפת בין ילדים משלוש הדתות הנפוצות בישראל – יהדות, נצרות ואסלאם – בהן מוזמנים בני נוער לחלוק את אמונתם ומסורתם, כפי שהם נוהגים במשפחותיהם, וללמד אחרים. משתתפי התוכנית מעמיקים את הכרותם עם היהדות, הנצרות, האסלאם ומסורות אחרות בדרכים שונות ומגוונות.
קידס פור פיס מפעילה מחנות קיץ ברחבי העולם, בדגש על ערכים של שלום ותוכניות מנהיגות. בנוסף הארגון מפעיל במהלך שש שנים פעילויות שנתיות ומפגשים בין משפחות ישראליות ופלסטיניות משני צדי המתרס. בפעילויות אלו משתתפים יותר מחמש מאות פלסטינים, ישראלים וילדים מצפון אמריקה.
רקע ומטרות הקמה.
ארגון קידס פור פיס הוקם בשנת 2001 בישראל, בתגובה לחששות הגוברים של האוכלוסייה בקשר לעתידם של ילדי ישראל ופלסטין, במיוחד לאור המתיחות הגואה בין שני העמים בעקבות קריסת יוזמת השלום של אוסלו.
על רקע זה הוקם הארגון במטרה לטפח יחסים ארוכי טווח בקרב בני נוער ומשפחות. לצורך זה מתבסס הארגון על קהילות בין-דתיות, שמקדמות תרבות של שלום, ושמטרתן לייצג באופן שוויוני מגוון רחב של אמונות, תרבויות, רקעים והשקפות, וכבוד הדדי לשונות זו. הארגון מעודד תקשורת בין הקהילות השונות בארגון.
קידס פור פיס הוא ארגון לא מפלגתי אשר אינו נוקט בעמדות רשמיות בנושאים פוליטיים. הארגון פעיל בזירה הציבורית, מתוך מחויבות לדחיית אלימות על כל צורותיה.