וולבי שרמן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מכיוון שאוכלוסייתו מונה פחות מ-1,000 פרטים וטווח התפוצה שלו מצומצם באופן טבעי. אף על פי כן, האוכלוסייה נחשבת ליציבה. האיומים על המין אינם ידועים בבירור, אך כוללים כנראה טריפה על ידי חתולים, אובדן בית גידול, שינויים במשטרי אש, והכלאה עם וולביי סלע אחרים. 80% מהאוכלוסייה נמצאת בתוך אזורים מוגנים המנוהלים על ידי הארגון לשמירת חיות הבר האוסטרליות, שמיישם בתוכם ניהול שריפות סילוק עשבים פולשים ומעקב אחר וולביי שרמן.
האוכלוסייה העולמית של וולבי שרמן נאמדת בכ-750 פרטים בלבד.
וולבי צבי אפור
וולבי צבי אפור (שם מדעי: Dorcopsis luctuosa; ידוע גם כדורקופסיס אפור) הוא מין של וולבי גדול בסוג וולבי הצבי, המצוי בשפלות של מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1874 על ידי חוקר הטבע האיטלקי לואיג'י ד'אלברטיס (Luigi Maria d’Albertis). האוכלוסייה שלו נמצאת בירידה כתוצאה מאובדן בית גידול ומציד עבור בשרו. וולבי הצבי האפור הוא המין הגדול ביותר בסוגו, ובין היונקים הגדולים בגינאה החדשה לאחר מיני הקנגורו האילני.
תיאור.
לדורקופסיס האפור יש מבנה גוף מקושת ועגלגל, פנים צרות ולוע ארוך ומחודד. האוזניים שלו קטנות ועגולות, עיניו גדולות ובולטות, וחוטמו גדול וריבועי. הוא נבדל מקנגוראים רבים בכך שגפיו הקדמיות ארוכות יחסית ודי דומות בגודלן לגפיו האחוריות, אם כי האחוריות חזקות ועבות יותר. הזנב שלו ארוך ועבה, והוא מחודד וקירח בקצהו. הדו-צורתיות הזוויגית בולטת במיוחד אצל מין זה: משקל הזכר מגיע ל-11.6 קילוגרם, בעוד שמשקל הנקבה 3.6 קילוגרם בלבד. אורך גוף הזכר עד 97 סנטימטרים, ואורך זנבו 39 סנטימטרים. לעומתו אורך גוף הנקבה 52 סנטימטרים ואורך זנבה 31 סנטימטרים.
הפרווה של הדורקופסיס קצרה, עבה וצפופה. צבעה הכללי הוא אפור-מעושן כהה או אפור-כסוף בחלק העליון, ההופך בהדרגה לאפור עמום בהיר בחזה ובבטן. הפרווה נוטה להיות שחרחרה באזור הכתפיים, ובכפות הידיים והרגליים. הראש בצבע אפור-כחלחל כהה עד שחור-פחם, בניגוד ללחיים הצהבהבות. האוזניים כהות משני הצדדים. לדורקופסיס מספר סימני צבע על גופו: כתם צהוב בולט בפתח הביב, סינר צהוב גדול סביב הגרון והסנטר וכתם לבן בקצה הזנב. למין זה שני תת-מינים הנבדלים בעיקר במידות הגוף.
תפוצה.
הדורקופסיס האפור אנדמי לשפלות של דרום גינאה החדשה בשטחן של פפואה ואינדונזיה, בגבהים נמוכים של עד 500 מטר מעל פני הים לכל היותר. בית הגידול שלו מגוון למדי וכולל יערות טרופיים, יערות גדותיים הנמצאים לאורך הנהרות, ביצות, ובפרט מרחבי הסוואנות הטרופיות הגדולות לחופי ים אראפורה ומפרץ פפואה.
אקולוגיה.
הדורקופסיס האפור הוא יונק פעיל לילה, אך בשבי הוא פעיל בדרך כלל בשעות היום. הוא נע על אדמת היער הבוצית בצורה ייחודית האופיינית לסוג, כאשר הזנב נמצא בתנוחה מקושתת, ורק קצהו נוגע באדמה ומייצב את הגוף. מין זה הוא בעל חיים חברותי, אשר נראה לעיתים קרובות בקבוצות מעורבות של זכרים ונקבות. שני הזוויגים אגרסיביים למדי, כאשר הנקבות נלחמות ביניהן למשך שניות בודדות, ואילו הזכרים נלחמים במשך זמן ממושך יותר. בעוד שהנקבות משתמשות בעיקר בשיניהן ללחימה, הזכרים משתמשים גם בגפיים כדי להכות זה את זה. בניגוד למתרחש בטבע, בשבי הדורוקופסיסים האפורים שלווים יחסית, מה שמוביל ליצירת קבוצות גדולות יותר מבטבע. בתוך הקבוצות, קיים מדרג חברתית המבוסס על גודלו וגילו של הדורקופסיס, אך כל פרט עשוי לנסות לשפר את מעמדו באמצעות לחימה.
הדורקופסיסים מתקשרים ביניהם באמצעות סימנים חזותיים או כימים. הכאה בחוזקה על האדמה עם כף הרגל משמשת כסימן אזהרה, ותנוחה שפופה של הרכנת הראש מצהירה על כניעה בפני היריב ומסיימת לאלתר את הלחימה. הדורקופסיס נוהג לשפשף את חזהו ואת פתח הביב שלו המכילים בלוטות ריח על העצים או על האדמה לצורך דומיננטיות. לא ידוע על טורפים טבעיים של המין; האופי החברתית של הדורקופסיס, מגן עליו מפני סכנה אפשרית מכיוון שיש עיניים רבות שסורקות את הסביבה. הדורקופסיס האפור הוא יונק צמחוני, הניזון בעיקר מעשבים, עשבי תיבול, עלים, ופירות. הדורקופסיס נוהג לחתוך את מזונו ישירות עם פיו, ואז משתמש בידיו על מנת לדחוף את המזון בחלל הפה לעבר השיניים הטוחנות לצורך לעיסה. בתור יונק קרקעי גדול יחסית בגינאה החדשה, הוא תופס תפקיד אקולוגי משמעותי בהפצת זרעים ובחידוש העשבייה.
לדורקופסיס האפור יש התנהגות רבייה פוליגמית. עם זאת, המדרג החברתית שנקבע באמצעות גודל ולחימה מכתיב בדרך כלל את הגישה לנקבות. ההיריון נמשך 35–40 ימים, לאחריהם נולד וולד זעיר הזוחל בכוחות עצמו לכיס ונצמד לפטמה. נקבת הדורקופסיס היא האחראית הבלעדית על הטיפול בצאצאים ועשויה לטפל בשלושה צאצאים בו זמנית: עובר, גור שחי בכיס וצמוד לפטמה אחת, וגור מחוץ לכיס שיונק מפטמה נוספת. מאחר שהיא מניקה שני צאצאים בגילאים שונים במקביל, גופה מייצר סוגים שונים של חלב המותאמים לצורכיו של כל גור. לאחר 180 יום, הגור עוזב את הכיס, אך עדיין אינו עצמאי, ואימו מספקת לו חלב והגנה מפני דורקופסיסים אחרים. היא גם נוהגת לעיתים להתאמן בלחימה עם הגור המתבגר. בדרך כלל, כאשר הגור עוזב את הכיס הנקבה ממליטה גור נוסף, כך שהמרווח הממוצע בין הלידות הוא 190 יום. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 15 חודשים.
תוחלת החיים המרבית של הדורקופסיס האפור היא 13.9 שנים.
מצב שימור.
הדורקופסיס האפור מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), שכן חרף העובדה שמצבו הנוכחי יציב יחסית, קיימת תחזית לפיה הוא צפוי לחוות ירידה בשיעור של 30% בגודל אוכלוסייתו כתוצאה מאובדן בית גידול משמעותי ולחץ הציד ההולך וגובר. הדורקופסיס האפור הוא אחד מחיות הבר המבוקשות ביותר למאכל באזורי החוף של פפואה עקב היותו יונק גדול במונחים של גינאה החדשה, ואוכלוסייתו נרדפת במיוחד סביב ערים דוגמת פורט מורסבי. הוא סובל גם מצד סלילת כבישים אשר מקלה על הגישה לחוטבי עצים וציידים. ארגון השימור IUCN ממליץ לרשויות השימור הפפואניות לעקוב בקביעות אחר מין זה ולבצע מחקרים אודות השפעות הציד.
וולבי צבי חום
וולבי צבי חום (שם מדעי: Dorcopsis muelleri; ידוע גם כדורוקופסיס חום או בכינוי המקומי: ג'יף) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הצבי, המצוי במערב גינאה החדשה ובמספר איים סמוכים. הוא תואר מדעית בשנת 1827 על ידי חוקר הטבע הצרפתי רנה לסון (René Primevère Lesson) ויש לו כ-5 תת-מינים מוכרים.
תיאור.
הדורוקופסיס החום מתאפיין בראש צר ומשולש עם חרטום מוארך, בצוואר קצרצר, ובגוף עגלגל גדול אשר צר בצידו הקדמי ורחב בצידו האחורי. עיניים וחוטמו גדולים ושחורים, ואוזניו משולשות ובינוניות בגודלן. הגפיים שלו דקיקות וקצרות בצורה משמעותית מגפיו האחוריות, והוא בעל ירכיים גדולות וקרסוליים ארוכים המאפשרים לו לנתר. זנבו של וולבי הצבי עבה למדי ובינוני באורכו, והוא מחודד וחסר שיער בקצהו.
למין זה יש דו-צורתיות זוויגית ניכרת במסה ובגודל: אורך הזכר 71–77 סנטימטרים, ואורך הנקבה 54–65 סנטימטרים; אורך זנב הזכר 41–53 סנטימטרים, ושל הנקבה 32–46 סנטימטרים. משקל הנקבה 6.8-5 קילוגרם, בעוד שמשקל הזכר אינו ידוע אך סביר להניח שהוא כבד ממנה משמעותית. תת-המינים החיים באיים קטנים יותר מאלו של היבשת.
הפרווה של הדורוקופסיס החום שעירה יחסית לבני מינו, להוציא את אזור הפנים, הגפיים הקדמיות וקצה הזנב שדלילים יחסית. כפי שמרמז שמו, הצבע של מין זה נע בין גוני חום שונים ומשתנה בין תת-המינים: החל מחום-זית או חום דהוי, עד לחום-אדמדם או חום-שוקולד. אצל כל תת-המינים הבטן, החזה, המפשעה והגפיים בהירים יותר: אפרפר בהיר, שמנת, לבנבן או צהבהב; כמו כן, יש נטייה לצבע כהה יותר בשכמות ובמותניים. הראש בצבע חום חיוור, והלחיים והסנטר לבנים. האוזניים, כפות הרגליים וקצה החרטום שחרחרים. קצה הזנב בצבע לבן בוהק.
תפוצה וביולוגיה.
הדורוקופסיס החום אנדמי לצד המערבי של האי גינאה החדשה הנמצא בשליטת אינדונזיה. טווח התפוצה שלו משתרע בעיקר על פני חצי האי ראש-ציפור, חצי האי בומבראי והרצועה שתחתיהם, ובהגיעו לרכס מאוקי מתפצל לעבר השפלות של חופי האי הצפון-מערביים והדרומיים. בנוסף, הוא מצוי גם במספר איים מאיי רג'ה אמפט דוגמת סאלאווטי ומיסול (ייתכן שגם בוייג'יו ובטנטה) וכן באי יאפן במפרץ סנדרוואזיה.
בית הגידול שלו מורכב מיערות טרופיים סבוכים או דלילים בגבהים נמוכים של כ-400 מטר מעל פני הים, והוא נפוץ גם ברצועת המנשק בין היערות לסוואנות הגשומות, ביערות גדותיים על שפת נהרות, בביצות ובאזורים שמוצפים עונתית.
המידע אודות הביולוגיה של הדורוקופסיס לוקה בחסר. הוא פעיל דמדומים בעיקרו, אך הופך להיות פעיל לילה באזורים שבהם הוא חווה הפרעה אנושית גבוהה. את שעות היום הוא מבלה בשכיבה באזור מוצל בסבך. הדורוקופסיס החום ניזון מעלים, עשבי תיבול ופרחים, או מפירות שנפלו מהעצים. הוא נוהג ללעוס את מזונו תוך כדי אחיזה מתמדת עם הגפיים, ולעיתים קרובות דוחף באמצעותם את המזון לעומק חלל הפה. התנועה שלו אופיינית לבני הסוג וולבי הצבי, כאשר רק קצה הזנב נשען על האדמה. הנקבה ממליטה צאצא אחד או תאומים, אשר חיים בכיס שלה למשך 6 חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 15 חודשים, והזכרים זמן קצר לאחר מכן.
מצב שימור.