הילדגרד נרתעה לכתוב את חזיונותיה, דבר שלטענתה גרם לה למחלות רבות. בתחילת שנות הארבעים לחייה, על פי עדותה של הילדגרד, היא חוותה התגלות שגרמה לה לכאבים עזים, בה לראשונה אלוהים מצווה עליה לכתוב את חזיונותיה. עידודו של מקורבה וולמר והתמיכה הזהירה של קונו (Kuno), ראש המנזר, אפשרו לה לבסוף להתגבר על פחדיה ולהתחיל במשימה. הילדגרד איגדה את חזיונותיה בספר סקיוויאס (Scivias), בעזרת וולמר. וולמר אשר יידע את קונו על החזיונות הוביל בסופו של דבר להכרה בהילדגרד כחוזה ונביאה. האחרון העביר את הדיווח הלאה עד אשר נודע לאפיפיור אאוגניוס השלישי (Pope Eugene III) שהחליט לחקור את הסוגיה בעצמו והכיר באותנטיות חזיונותיה של הילדגרד. בוועידה הכנסייתית שהתקיימה בין 8–1147 האפיפיור דיבר בטובתה של הילדגרד ועודדה להמשיך לכתוב את נבואותיה. וועידה זו הובילה לפרסומה של הילדגרד ושל קהילתה במנזר דיסיבודנברג ברחבי אירופה.
בשנה השתים עשרה למותה של יוטה קהילת הנשים של דיסיבודנברג מנתה בין עשר לעשרים נשים, אשר הביאו עמן תרומות נכבדות, וכן מספר הצליינים הכפיל את עצמו. עבור קונו ומנזרו הנזירה המהוללת הייתה נכס חומרי ורוחני כאחד. אולם התלות בקהילה הגברית החלה להטריד את הילדגרד. תנאי המחיה של הנזירות היו צפופים ביותר, בעוד עושרן נשאר לחלוטין תחת שליטתו של ראש המנזר. במהלך שנת 1148 הילדגרד קיבלה התגלות חדשה שהורתה לה ולנזירותיה לעבור לבית משלהן, אבל חיזיון זה לא התקבל בשמחה. קונו לא אפשר להן לעזוב, מה שגרם להילדגרד לחלות באופן חמור. הילדגרד נהייתה משותקת ולא יכלה לקום ממיטתה עד שקונו וויתר ואפשר לה לעזוב. בשנת 1150 הילדגרד ונזירותיה עברו לביתן החדש ברופרטסברג (Rupertsberg). חרף הקשיים הרבים שנתלוו למעבר, המנזר גדל בהתמדה.
הילדגרד המשיכה להיות פעילה, למרות גילה המתקדם ומחלות שריתקו אותה למיטה. היא יצאה למסעות דרשה, כולל לקהל של אנשים ללא תפקיד בכנסייה. בכך היה מעשה חתרני. דרשות בכלל, ולקהל פומבי בפרט, נעשו בתקופה רק על ידי גברים. בנוסף, בשנים אלו הילדגרד המשיכה לכתוב יצירות תאולוגיות ושאפתניות. בשנת 1165 מספר הנזירות ברופרטסברג גדל באופן כה משמעותי שהילדגרד הקימה מנזר בת באיבינגן (Eibingen). בוויטה שלה כתוב כי הילדגרד בת השמונים ואחת התעייפה מהחיים הנוכחיים, היא חזתה את מותה הקרב וסיפרה על כך לנזירותיה. בשנת 1179 הילדגרד נפטרה.
יצירות.
ספרים תאולוגיים.
דע את הדרך (Scivias).
עבודתה העיקרית והראשונה של הילדגרד הסקיוויאס (Scivias), שניתן לתרגמה כ'דע את הדרך', נכתבה על פני תקופה של כעשר שנים והיא יצירתה הנפוצה והמפורסמת ביותר. ביצירה הילדגרד פורשת את חזיונותיה ומציירת אוסף של התגלויות אלוהיות. ניתן לקרוא את הספר כתאולוגיה נוצרית, הכוללת חומר אתי, פרשנות מקראית, היסטוריה קדושה וקוסמולוגיה, תוך שילוב שיחות על השילוש הקדוש והגאולה בעזרת ישו. היצירה מורכבת משלושה ספרים, המבוססים על עשרים ושישה חזיונותיה של הילדגרד. הילדגרד קיבלה את חזיונותיה כשהייתה ערה וצלולה, ולא באקסטזה או בחלום. באחד ממכתביה היא מסבירה כי היא ראתה את החזיונות מתוך נשמתה. מתחילת המאה ה-20 הועלתה סברה בידי מספר חוקרים אשר ייחסה את חזיונותיה של הילדגרד למיגרנות.
ספר יתרונות החיים (Liber vita meritorum).
היצירה העיקרית השנייה של הילדגרד, 'ספר יתרונות החיים', נכתבה בין השנים 63–1158. הספר כתוב כדיאלוג בין המידות הטובות למידות הרעות, ועוסק בעיקר במאבקו של האדם בין תשוקותיו לבין רצונו לכבד את ערכי המוסר הנוצריים.
ספר המלאכות האלוהיות (Liber divinorum operum).
ניתן לתרגם את יצירתה התאולוגית השלישית של הילדגרד כ'ספר המלאכות האלוהיות', והיא נחשבת לשאפתנית מכולן. היצירה מורכבת משלושה חלקים ועשרה חזיונות המתארים את ההיסטוריה של הגאולה מבראשית ועד חזון אחרית הימים והיא מציעה תאוריה קוסמולוגית מפורטת.
מכתבים.
הילדגרד הייתה מתכתבת נלהבת. קיימות כארבע מאות אגרות בלטינית בהן הילדגרד התכתבה עם קיסרים, אפיפיורים, ארכיבישופים, נזירים, נזירות ואחרים מכל רחבי אירופה, בעיקר על עניינים דתיים. התכתבויותיה עם נשים או בנוגע לנשים לעיתים מאפשרות ללמוד על עניינים אישיים יותר מאשר על עניינים רוחניים.
רפואה.
בין השנים 58–1152, הילדגרד כתבה שתי עבודות מדעיות חשובות. ספרה הראשון, Physica, בעל תשעה כרכים, מכיל כמעט אלף ערכים בהם היא חוקרת בוטניקה, זואולוגיה, אבנים, מתכות ויסודות ומתארת את התכונות הפיזיולוגיות והרפואיות המצויות בהם. מעניין לראות כי הפרקטיקה והתאוריה המודרנית לעיתים מאששות את חוות הדעת התזונתית של הילדגרד, וכי התאוריות והתרופות שהיא מציעה דומים ומזכירים את תורת ההומאופתיה היום. למשל, הילדגרד מהללת את המרכיבים המשככים והמרפאים של צמחי הקלנדולה, הקמומיל והאלוורה.
בספרה השני, "סיבות ותרופות" (Causae et Curae), הילדגרד בוחנת את סיבות המחלות והתרופות נגדן. במנזר דיסיבודנברג השקט היו להילדגרד הזדמנויות רבות לבחון את החיים האנושיים והטבע שסביבה. עיקר הטיפולים המוצעים בספר הם בעזרת צמחים, אם כי יש אף שימוש בחיות.
מוזיקה.
המוזיקה של הילדגרד היא זו שגרמה לה להפוך לדמות מפורסמת בימינו. נשים כמעט ולא נוכחות בתולדות המוזיקה עד שנות המאה העשרים המאוחרות, אלא שעתה אנו יודעים כי עוד בימי הביניים לנזירות הייתה אפשרות לשיר, להופיע, לארגן ולהלחין מוזיקה. הילדגרד היא המלחינה הראשונה בעלת השם אשר ידועה לנו ולכן יצירותיה ששרדו מהוות עדות נדירה וחשובה.
באחד ממכתביה הילדגרד מעידה כי היא יוצרת מוזיקה על מנת להלל את האלוהים. הדבר בא לידי ביטוי בדגש הרב שהילדגרד שמה על שירה בתוך הקהילה הנזירית אשר מייחד אותה בהיסטוריה של המוזיקה המערבית. אין עוד מלחין מהמאה ה-12 אשר הותיר אוסף כה רחב ומגוון של יצירות אשר ניתן ליחסן אליו בוודאות. יצירותיה המרכזיות ששרדו הן מחזה המעלות הטובות (Ordo Virtutum) ושבעים ושבעה שירים, שנכתבו בין השנים 1150-1140.
מחזה המעלות הטובות הולחן בשנת 1150, הוא אחד ממחזות המוסר העתיקים ביותר שמצויים בידינו. הוא מכיל שמונים ושתיים מלודיות, וחלקו מציג את היחידה האחרונה בספר החזיונות שלה סקיוויאס (Scivias). התווים של היצירה כתובים באופן מפורט, אולם הכלים המלווים אותה אינם מצוינים. המחזה מציג את נפש האדם, הכלואה בין כוחותיהם המנוגדים של המידות הטובות והשטן. מחזה המוסר של הילדגרד הוא יוצא דופן לתקופתו. בניגוד לדרמה הליטורגית, הוא לא בא כתוספת למיסה או לטקסים אחרים, אלא הוא מחזה לטיני שבא בפני עצמו, כבידור חינוכי לקהילת הנזירות של הילדגרד אשר ככל כנראה העלו אותו בעצמן פעמים רבות.
השפה והאלפבית הסודיים.
בשנת 1153 הילדגרד כתבה אל האפיפיור אנסטסיוס. מכתב זה מכיל את אחד האזכורים הישירים המעטים של הילדגרד בנוגע לשפה ולאלפבית הסודיים שלה, לינגוואה איגנוטה (Lingua ignota) וליטראה איגנוטאה (Litterae ignotae), שנכתבו בין השנים 60–1150 ועדיין מהווים חידה עבור חוקרים. אף אחד עוד לא הצליח להסביר באופן שמניח את הדעת מדוע הילדגרד הרגישה צורך להמציא קוד מסתורי משלה, או לאמת אם נזירותיה או מישהו אחר חלק עמה את סודה.
חשיבות.
בימים שלנשים אסור היה לטייל ובפרט לנזירות שהיו סגורות במנזרים, פעילויותיה הרבות והמגוונות של הילדגרד, אישה במאה ה-12, מעוררי השראה ויוצאי דופן לתקופתה, בין אם אלו מסעותיה לפגישות עם אישים בעלי חשיבות ובין אם זו הקמתם של שני מנזרי נשים חדשים. כבר בתחילת דרכה ניכר כי הילדגרד סיגלה לעצמה דרך חיים ייחודית, ומעשיה החלו להתפרסם ברחבי אירופה. כתביה הרבים והתכתבויותיה עם קיסרים, אפיפיורים, ארכיבישופים ועוד מהווים עדות יוצאת מן הכלל של תקופתה ושל אישיותה. אבל עובדת היותה המלחינה האישה הידועה הראשונה היא המשמעותית ביותר, ומחזה המעלות הטובות שכתבה הוא הראשון הידוע מסוגו בתקופתה. בעבודותיה המדעיות הילדגרד מכסה היקף עצום של חומר ובתיאורו יורדת לפירוט נדיר, כתבים אלה הקנו לה את התואר 'הרופאה והמדענית הראשונה'.
האסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.
יהדות לטביה
יהדות לטביה היא אחת מהקהילות היהודיות של המדינות הבלטיות ומקום ישיבתה הוא בלטביה, המדינה המרכזית מבין שלוש המדינות הללו.
היסטוריה.
ראשית ההתיישבות.
היהודים הראשונים הגיעו לאזורי ליבוניה וקורלנד במהלך המאה ה-16. בתחילתה של המאה ה-20 נרשמו בלטביה כ-200,000 יהודים והם התרכזו בעיקר בערים דווינסק (דאוגבפילס), ריגה, רז'יצה, לוצין (לודזה), ליֶפָּאיָה (ליבאו) וויֶלְגַבָה.
יהודי מערב לטביה דיברו בעיקר גרמנית, ואילו יהודי מזרח לטביה דיברו יידיש ורוסית.
בשנת 1851 הקהילה קבלה רשות להקים את בית הכנסת הראשון בריגה.
בין מלחמות העולם.
לאחר גירושים נרחבים, וכן הגירה ובריחה מאתרי הקרב במהלך מלחמת העולם הראשונה שבאזור לטביה, נותרו בלטביה לאחר המלחמה בשנת 1920 רק כ-80,000 יהודים, אשר היוו כ-5 אחוזים מכלל האוכלוסייה. כמו כן נוצר שוני בגודלן היחסי של קהילות לטביה: קודם למלחמה הייתה קהילת דווינסק הגדולה ביותר, ולאחריה עברה הבכורה לריגה, כך שבשנות ה-30 חיו בריגה כמחצית מיהודי המדינה. לאחר המלחמה נאלצה לטביה, כמו עוד מדינות חדשות שהוקמו, להכיר במוסדות המיעוטים, ובהם היהודים, ולאפשר להם חופש דתי וכך היה עד לאמצע שנות ה-30. בסיים הלטבי כיהנו כ-5 צירים יהודים, שהבולטים שבהם היו מתתיהו לזרסון מצעירי ציון, הרב מרדכי נורוק ואחיו מהמזרחי ומרדכי דובין איש אגודת ישראל.