בשנת 2013 הודיע מתופף הלהקה, סטיב ג'וקס, על פרישה. הלהקה מחפשת מתופף קבוע.
האלבום השישי וחזרתו של דייב.
ב-2015 הודיעה הלהקה על חזרתו של דייב ללהקה.
ב-9 ביולי 2015 הוכרז האלבום השישי של הלהקה דרך PledgeMusic.
בינואר 2016 פרסמה הלהקה 2 קטעים מ 2 שירים שונים של האלבום החדש בחשבון האינסטגרם שלהם.
ההשערות הבולטות הן שמדובר בסינגלים שלאחד יקראו Die Alone ככל הנראה נובע מתוך הקטע מחשבון האינסטגרם.
נכון למאי 2016, ידוע על סיומו של האלבום וציפייתם של אלפי מעריצים לקראת יציאתו.
בעמוד היוטיוב של הלהקה יצא סינגל מהאלבום החדש - Fake my own death
קישורים חיצוניים.
חשבון האינסטגרם של הלהקה
מוחמד א-דורה
בטרייה
מלכיור נדאדיה
מלכיור נדאדיה (בצרפתית: Melchior Ndadaye; 28 במרץ 1953 – 21 באוקטובר 1993) היה נשיאה הראשון של בורונדי שנבחר באופן דמוקרטי.
זוכה הפרס הבינלאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי לשנת 1997.
נדאדיה, שהיה בן הקבוצה האתנית הוטו, נבחר ביוני 1993 בבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה ומינה את סילבי קיניגי לראש הממשלה. פחות מארבעה חודשים לאחר מכן הוא נחטף ונרצח בהפיכה צבאית שאורגנה על ידי כת קצינים בני טוטסי. רציחתו הובילה להתחלת מלחמת האזרחים בבורונדי.
טבח יער רומבולה
טבח יער רומבולה (בלטבית: Rumbula) הוא טבח שאירע בתקופת השואה ביער רומבולה, סמוך לריגה שבלטביה, ובו נרצחו כ-25 אלף יהודים, רבים מהם בני קהילת יהודי ריגה.
הטבח ההמוני אירע בתאריכים 30 בנובמבר ו-8 בדצמבר בשנת 1941 (י' בכסלו עד י"ח בכסלו ה'תש"ב). הקורבנות – כ-24 אלף תושבי גטו ריגה וכאלף יהודים גרמנים שהועברו ברכבת לשדה הקטל. הרצח בוצע על ידי האיינזצגרופן בעזרת משתפי פעולה מקומיים של קומנדו ארייס ויחידות משטרה לטביות. בראש המבצע עמד קצין האס אס פרידריך יקלן.
טבח יער רומבולה וטבח יהודי קייב בבאבי יאר (בסוף ספטמבר 1941) נמנים בין פעולות הרצח הגדולות ביותר בשואה עד תחילת פעולתם של מחנות ההשמדה.
מיקום.
רומבולה הייתה תחנת רכבת קטנה, 12 ק"מ דרומית לריגה, בירת לטביה, שקושרה עם דאוגבפילס, העיר השנייה בגודלה בלטביה, בקו רכבת לאורך הצד הצפוני של נהר דווינה. אתר הטבח היה מקום פתוח ונגיש הממוקם על גבעה קטנה כ-250 מטר מהתחנה, שהנוף אליה היה חסום על ידי צמחייה, אבל קולות הירי נשמעו משטח התחנה. רומבולה הייתה חלק מאזור ביצות יער עם אדמת חול, שקל היה לחפור בו קברים. אף על פי שבפאתיו היה יער האורנים דליל, הרי שבמרכזו הוא היה מיוער בצפיפות. קו הרכבת והכביש המהיר הסמוך הקלו על הובלת הקורבנות מריגה (המקום נועד להיות במרחק הליכה מגטו ריגה) וכן העברת הרוצחים וכוחות העזר, לכן נבחר המקום לאתר ההוצאה להורג. שלטונות הכיבוש הנאציים ביצעו מספר מעשי טבח אחרים בגדה הצפונית של דווינה בקרבת רומבולה.
רקע: שלבים ראשונים בשואת יהודי לטביה.
השואה בלטביה החלה ב-22 ביוני 1941, כאשר הצבא הגרמני פלש לברית המועצות, ובכלל זה למדינות הבלטיות ליטא, לטביה ואסטוניה שנכבשו לפני כן על ידי כוחות סובייטיים. מעשי רצח של יהודים, קומוניסטים ואחרים החלו כמעט מיד, והם בוצעו על ידי חוליות הרצח הגרמניות האיינזצגרופן וכן ארגונים אחרים, כולל משטרת הביטחון הגרמני (הסיפ"ו) ושירות הביטחון (האס דה).
תפקיד האיינזצגרופן בלטביה, בפיקודו של בריגאדפיהרר פרנץ ולטר שטאלקר, היה רצח של יהודים, קומוניסטים וכל אדם אחר שהוכר כאיום על השלטון הגרמני. הרצח הראשון היה בליל 23 ביוני 1941, בעיירה גרובינה שליד לייפאיה, שם נרצחו שישה יהודים בבית הקברות של הכנסייה. ב-4 ביולי, זמן קצר לאחר הפלישה לריגה, יזמו האיינזצגרופן פוגרום, שבמהלכו נהרגו כ-400 יהודים ונשרף בית הכנסת במרכז העיר. הוצאות להורג של היהודים המשיכו בשבועות הקרובים, במיוחד ביער ביקרניקי. הטבח הגדול ביותר במחוז הלטבי התרחש על ידי יחידת האיינזצגרופן יחד עם יחידת משטרת העזר הלטבית שכונתה "קומנדו ארייס" (על שם מפקדם, ויקטורס אראייס), שסרקו באופן שיטתי את הכפרים והערים הקטנות יותר ורצחו את הקהילות היהודיות בהן. שטאלקר העריך כי עד אמצע אוקטובר 1941 נרצחו בלטביה כ-30,000 יהודים - כמעט שליש מאוכלוסיית היהודים שלפני המלחמה.
הלטבים בירכו תחילה את הגרמנים בהתלהבות, כשראו סיכוי לעצמאותה של לטביה מידי הסובייטים. אלה היו תקוות שווא, והשטח הכבוש של לטביה הצטרף באותו חודש לנציבות הרייך אוסטלנד. פעולות הרצח של הגרמנים נתמכו על ידי לטבים רבים, שלפי הסטריאוטיפ הפופולרי של "הקומוניסט היהודי", זיהו את כל היהודים כתומכי הסובייטים. בפעולות משטרת העזר הלטבית ובפעולות אחרות ביקשו הנאצים ליצור את הרושם כאילו האוכלוסייה הלטבית המקומית הייתה אחראית לרצח היהודים וניסו לעורר פוגרומים נגד היהודים. הם הפיצו שמועות שהיהודים היו אחראים להצתות נרחבות ופשעים אחרים, ודיווחו על שמועות אלה לממונים עליהם. מדיניות זו של הסתה, במה שקראו הנאצים "פעולות טיהור עצמיות", הוכרה לבסוף ככישלון.
המטרה של הנאצים הייתה להפוך את לטביה ל"יודנריין", מטוהרת מיהודים. מושל נציבות אוסטלנד, הינריך לוזה, לא כל כך רצה להשמיד את היהודים אלא לגנוב את כל רכושם, להגביל אותם לגטאות ולהעביד אותם כעובדי כפייה למאמץ המלחמתי הגרמני. סכסוך בירוקרטי זה האט את קצב ההריגה בחודשים ספטמבר ואוקטובר 1941. לוזה, כחלק מה"מנהל האזרחי" נתפס על ידי האס-דה כמי שמתנגד לתוכניות שלהם. ב-15 בנובמבר 1941, שאל לוזה את אלפרד רוזנברג "האם כל היהודים עתידים להירצח" ללא קשר לשיקולים כלכליים. עד סוף חודש אוקטובר, קיבץ לוזה את כל יהודי ריגה והסביבה לתוך גטו בפרוורי העיר – גטו ריגה, כ-10 קילומטרים מרומבולה.
מניעים, תכנון והכנות לטבח.
מניעים.
המניע של ראש האס-אס היינריך הימלר היה לחסל את היהודים הלטבים בריגה, כך שיתאפשר ליהודים המגורשים מגרמניה ואוסטריה להיכנס לגטו ריגה ולהשתכן במקומם. רצח המוני דומה של יהודי הגטאות בוצעו בקובנה ב-28 באוקטובר 1941 (10,000 הרוגים), ובמינסק, שם נורו 13,000 יהודים ב-7 בנובמבר וכ-7000 נוספים ב-20 בנובמבר. כדי לבצע תוכנית זו, הימלר הביא את קצין האס-אס פרידריך יקלן מאוקראינה, שבה ארגן מספר מעשי רצח המוניים, ובכלל זה באבי יאר (30,000 הרוגים). צוותו של יקלן, שכלל כ-50 איש, הגיע ב-5 בנובמבר 1941. יקלן לא הגיע איתם, אלא נסע לברלין, שם נפגש עם הימלר, שאמר לו להורות ללוזה להרוג את אסירי גטו ריגה כולם על פי צו שלו ושל היטלר.
יקלן נסע לאחר מכן לריגה והסביר את המצב ללוזה, שלא הביע התנגדות נוספת. באמצע נובמבר 1941 שכנע יקלן את אלפרד רוזנברג, מפקדו של לוזה בהיררכיה הנאצית, שעבודת הפרך של גברים יהודים בגילאי 16–60 חשובה למאמץ המלחמתי של גרמניה. כתוצאה מכך, אנשים אלה יישארו בינתיים בחיים, ואילו נשים, ילדים, זקנים ונכים יוצאו להורג. תוכניתו של יקלן לביצוע ההפרדה הזאת של הקורבנות נודעה בשם "הגטו הקטן" בתוך גטו ריגה, שם עתידים להצטופף אלה שלא חוסלו.
כדי למלא את פקודתו של הימלר לפנות את גטו ריגה, יקלן היה צריך להרוג 12,000 איש ביום. בזמן הזה של השנה היו שמונה שעות של אור ביממה, ולכן, הטור האחרון של הקורבנות צריך היה לעזוב את גטו ריגה לא יאוחר משעה 12:00 בצהריים. שומרים הוצבו בטור משני הצדדים לאורך מסלול של 10 ק"מ. לשם כך נדרשו 1,700 אנשים לביצוע מבצע הטבח ההמוני.
איתור והכנת המקום.
יקלן ועוזרו פול דגנהארט חיפשו אתר בקרבת ריגה לביצוע ההרג. ריגה הייתה ממוקמת באזור ביצתי שבו מפלס המים היה קרוב לגובה פני הקרקע, ודבר זה הפריע לסילוק נאות של אלפי גופות. יקלן היה צריך קרקע מוגבהת. כמו כן, האתר היה צריך להיות בצדו הצפוני של נהר דיוונה במרחק הליכה מהגטו גם בצד הצפוני. ב-18 או 19 בנובמבר יקלן נתקל ברומבולה כשנסע מדרום למחנה הריכוז סלספילס (אז בבנייה), והמקום התאים למה שהוא חיפש. האתר היה סמוך לריגה, היה על קרקע מוגבהת והייתה לו קרקע חולית, כשהחיסרון היחיד היה הקרבה לכביש (כ-100 מטרים).
מומחה הבנייה של יקלן, ארנסט הניקר, פיקח על חפירת שישה בורות ירי, שהספיקו כדי לקבור 25,000 אנשים. חפירת הבורות נעשתה על ידי 200–300 שבויי מלחמה רוסים. גם הבורות עצמם היו מטרה שתוכננה מראש: הם נחפרו כמו פירמידה הפוכה, עם רמות רחבות יותר לכיוון החלק העליון כדי לאפשר לקורבנות, פשוטו כמשמעו, לצעוד לתוך קבריהם. לקח שלושה ימים כדי לסיים את הבורות שהיו מוכנים ב-23 בנובמבר 1941.
פקודות.
ביום חמישי, 27 בנובמבר 1941, קיים יקלן פגישה עם ראשי היחידות המשתתפות במשרדי ריגה של משטרת המגן, סניף של משטרת הסדר, כדי לתאם את פעולותיהם בטבח הקרוב (דבר זה עולה בקנה אחד עם התפקיד המשמעותי שמשטרת הסדר מילאה בשואה, כמספקת כוח אדם עיקרי לביצוע גירושים רבים, פעולות חיפוש בגטו ומעשי טבח). יקלן כינס פגישת תכנון שנייה של מפקדים בכירים בשבת, 29 בנובמבר 1941. לפי גרסאות מאוחרות יותר שניתנו על ידי הנוכחים, יקלן נשא נאום לקצינים על כך שזוהי חובתם הפטריוטית להשמיד את היהודים בגטו ריגה, בדיוק כמו שהיה קורה אילו היו בחזית הקרבות המשתוללים במזרח. קצינים גם טענו מאוחר יותר, כי יקלן אמר להם שאי השתתפות ברצח ייחשב לנטישה.