בתור פסנתרן נודע קורטו במיוחד בפרשנויותיו ליצירותיהם של פרדריק שופן ורוברט שומאן. הוא גם ערך פרטיטורות מיצירות שני המלחינים הללו – עריכות ראויות לציון בזכות הערותיו הקפדניות של קורטו בנוגע לבעיות טכניות ובענייני פרשנות. רבים רואים בו את גדול הפרשנים ליצירותיהם. היו לקורטו רגעים רבים של חוסר ריכוז ולא פעם הניח תווים שגויים בהקלטותיו, כמו פסנתרנים אחרים מפורסמים בני זמנו (למשל פישר, פדרבסקי וגריינג׳ר). זאת שלא כתלמידו, דינו ליפאטי, שהקפיד על שלמות בלא דופי.
קורטו מת בלוזאן, שווייץ.
קורטו היה אחד המוזיקאים הדגולים ביותר במאה ה־20 וייצג את סופה של תקופה. הוא נחשב למופת האחרון של סגנון אישי, סובייקטיבי, המבכר אינטואיציה, פרשנות ורוח אותנטית על פני טכניקה מדויקת. הקלטותיו של קורטו הן תעודות יקרות־ערך.
קלי קלארקסון
אי סוגיאמה
אי סוגיאמה (ביפנית: 杉山愛; נולדה ב-5 ביולי 1975) היא טניסאית עבר יפנית, מהטובות והפופולריות במזרח הרחוק. סוגיאמה נולדה בטוקיו וכיום מתגוררת במושבה קאנגוואה שביפן. דורגה בשיאה (9 בפברואר 2004) במקום השמיני בעולם ביחידות, ובמקום הראשון בעולם בזוגות (23 באוקטובר 2000).
תחילת הקריירה.
אי סוגיאמה החלה את דרכה בגיל צעיר בהדרכתה של אימה פוסקו, שהיא עצמה מדריכת טניס מקצועית באקדמיה "פלאם אינטרנשיונל לטניס" ביפן. במאי 1991, דורגה סוגיאמה במקום הראשון בעולם לנוער ובשנת 1992 החלה לשחק טניס מקצועי, כשמארגני טורניר טוקיו היוקרתי העניקו לה כרטיס חופשי למוקדמות, שם היא הודחה כבר בסיבוב הראשון. פריצתה הראשונה החלה כאשר העפילה בשנת 1993 מהמוקדמות לטורניר וימבלדון, וכבר אז הוכיחה כי מעבר להיותה טניסאית יחידים מצוינת, היא גם הולכת לכבוש את סבב הזוגות.
כבוד יפני.
במהלך השנים, הפכה סוגיאמה הצעירה לכוכבת גדולה ביפן, בעיקר עם זכיתה בשנת 2000 בטורניר הזוגות של אליפות ארצות הברית הפתוחה. היא דורגה באותה שנה גם במקום הראשון בעולם בסבב הזוגות, והמשיכה לקטוף עוד מספר לא מבוטל של תוארי זוגות נחשקים. בשנת 2003 התחברה סוגיאמה לטניסאית המוכשרת קים קלייסטרס (בלגיה), וביחד הן זכו בשנת 2003 בטורנירי הזוגות בווימבלדון וברולאן גארוס (בנוסף לעוד 6 תוארי זוגות נוספים). אי גם הוכיחה את עצמה לא פעם גם בטורנירי היחידים, כאשר קטפה שישה תוארי WTA, כאשר היוקרתיים שביניהם הם מוסקבה ב - 1999, וטורניר לינץ ב - 2003.
המשך הקריירה.
סוגיאמה המשיכה לשחק בטורנירים השונים, אך לא באותה ההצלחה הן בטורנירי היחידים וגם בטורנירי הזוגות. תוארה האחרון של אי היה בגולד קוסט (אוסטרליה) בתחילת 2004. בשנת 2009 הכריזה סוגיאמה על פרישתה מטניס מקצועי.
רשימת תארים.
בסך הכול מחזיקה אי סוגיאמה בשישה תוארי יחידים בקריירה וב-36 תוארי זוגות.
להלן תוארי היחידים של סוגיאמה:
קריסטינה אגילרה
אקסל מונתה
אקסל מונטה
עקרון (עיר מקראית)
עֶקְרוֹן הייתה עיר קדומה בארץ ישראל שיושבה לראשונה על ידי הכנענים בתקופת הברונזה. בתקופת הברזל, עם פלישתם של גויי הים למישור החוף, הפכה לעיר פלשתית חשובה. בשלהי המאה ה-8 לפנה"ס כבשו האשורים את עקרון והשתלטו עליה. באותה תקופה נודעה העיר כיצרנית שמן זית בהיקף גדול. בשנת 603 לפנה"ס הוחרבה העיר כליל על ידי האימפריה הנאו-בבלית בראשות נבוכדנצר השני. מעט לאחר מכן התקיים במקום יישוב קטן בעיר התחתונה, ולאחר זמן קצר ננטש אף הוא, ומאז לא יושבה העיר יותר.
האתר מזוהה כיום עם התל הארכאולוגי תֵּל מִקְנֶה, הסמוך לקיבוץ רבדים.
היסטוריה וארכאולוגיה של האתר.
תקופת הברונזה.
בתקופת הברונזה התיכונה השנייה, סביב המאה ה-17 לפנה"ס, נושב התל לראשונה (שכבה XI) על ידי אוכלוסייה כנענית בראש התל (העיר העליונה) ולמרגלותיו (העיר התחתונה). סביב התל הוקמה סוללה שהקיפה הן את העיר העליונה והן את העיר התחתונה.
בתקופת הברונזה המאוחרת התדלדל היישוב בכל האזור, וגם כאן התקיים רק יישוב כנעני קטן לא מבוצר בעיר העליונה בלבד (שכבות VII-X). מתקופה זו נמצא בתל כלים המיובאים מקפריסין וממיקנה, כמו כן נמצאו באתר חותם וחרפשוית מצרית מתקופת השושלת ה-19. שכבות אלו חרבו בשריפה.
תקופת הברזל.
במקרא.
על פי המקרא, בחלוקת הארץ, עקרון יועדה לבני שבט יהודה (; פסוקים י"א, מ"ה-מ"ו), אולם במקורות מקראיים אחרים (שם ) היא יועדה לבני שבט דן. בפועל ישבו בה הפלשתים.
עקרון מוזכרת בהקשרים נוספים במקרא, לאחר שארון הברית נפל לידי הפלשתים, חששו בני עקרון להכניסו לעירם ושלחו אותו לבית שמש. כמו כן לאחר מות גוליית נאמר שהפלשתים ברחו עד שערי עקרון. תושבי עקרון מוזכרים במקרא כמי שסגדו במקדשם לבעל זבוב, האל שגם אחזיה מלך ישראל דרש בו כשהיה חולה.
באנלים האשוריים.
העיר עקרון מוזכרת גם במקורות חוץ מקראיים, כמו באנלים האשוריים של מלכי אשור: אסרחדון, אשורבניפל וסנחריב (מנסרת סנחריב). על פי הכרוניקות האשוריות, בשנת 721 לפנה"ס לכד את העיר סרגון השני והציב בה וואסל אשורי בשם פָּדִי, שהוסגר לאחר מכן לחזקיהו מלך יהודה בידי אנשי עקרון. בשנת 701 לפנה"ס נכבשה העיר שוב, הפעם על ידי סנחריב מלך אשור, שחילץ את פדי מירושלים והמליכו מחדש על עקרון.
לאחר תקופת הברזל.
לאחר החורבן הבבלי לא יושבה עוד העיר העליונה. יישוב דל התקיים במשך תקופה קצרה במאה ה-6 לפנה"ס בעיר התחתונה, אולם לאחר זמן מועט ננטש אף הוא.
בתקופה ההלניסטית התקיים יישוב בשם "עקרון", אולם לא באתר זה, אלא באתר המזוהה כיום עם הכפר הערבי עאקיר. על פי ספר מקבים א' העניק אלכסנדר באלאס, המלך היווני-סורי, את עקרון (ההלניסטית) סביב שנת 150 לפנה"ס ליונתן הוופסי משליטי בית חשמונאי כגמול על הכותו את צבא יריבו, דמטריוס הראשון. באונומסטיקון של אוסביוס, מראשית המאה ה-4 לספירה, נזכרת עקרון כ"כפר גדול של יהודים".
זיהוי האתר.
במשך שנים ארוכות לא היה ברור זיהויה המדויק של עקרון הקדומה: חוקר ארץ ישראל במאה ה-19, יהוסף שוורץ, כתב בספרו "תבואות הארץ" שעקרון המקראית וקיסרי (קיסריה) הן אותה עיר. אדוארד רובינסון זיהה את עקרון ליד הכפר הערבי עאקיר, ובהתאם לכך נקראה מזכרת בתיה בשם "עקרון". אולם לאחר שלא נמצאו בעאקיר חרסים מתקופת הברזל, הציע ויליאם פוקסוול אולברייט לזהות את עקרון בתל קטרה שליד גדרה. בנימין מזר חלק על זיהוי זה בטענה שעל פי התנ"ך עקרון נמצאת יותר מזרחה, ועל כן זיהה את עקרון בתל בטש. חבר קיבוץ רבדים נתן אידלין ששוטט בשדות הקיבוץ, היה הראשון שהעלה את ההצעה לזהות את חרבת אל מוקנע, ובעברית – תל-מקנה, כעקרון. במקום נמצאה חומה ועיר גדולה וחרסים פלישתיים רבים. אולם הזיהוי היה עדיין שנוי במחלוקת והיו שטענו שעקרון נמצאת בתל צפית. כדי לבדוק את העניין, נערכו חפירות ארכאולוגיות בתל מקנה. מציאת "כתובת עקרון", כתובת המתארת בנייה של מקדש שנמצאה במקום, ובה מופיע התואר "שר עקרון", שמה קץ לספיקות, והביאה לזיהויו הוודאי של האתר כעקרון המקראית. החפירות נערכו החל משנת 1981 בראשות טרודה דותן יחד עם עמיתה סימור גיטין במשך מספר עונות. במסגרת החפירות נחשפו בתי בד רבים, שהקנו לעיר הפלשתית מעמד מרכזי בתעשיית ייצור השמן.
שם היישוב ההלניסטי (שייתכן ששימר את שם היישוב המקראי) נשתמר בשמו של הכפר הערבי עאקיר. המושבה מזכרת בתיה הסמוכה, נוסדה בשם "עקרון" ב-1883 על אדמות שנרכשו מהכפר. לאחר מלחמת העצמאות נבנתה על חורבותיו קריית עקרון.
מילקשייק
מילקשייק (באנגלית: Milkshake , על פי החלטת האקדמיה: קְצִיף חלב) הוא שייק קר המבוסס לרוב על חלב או על גלידה עם תוספות של חומרי טעם שונים, כגון שוקולד, קרמל, פירות או משקאות אלכוהוליים. במקרים רבים המילקשייק מעוטר בקצפת או בסירופ.
המילקשייק, בניגוד למשקאות אחרים המבוססים על חלב, מוכן על ידי ערבוב החומרים במערבל מזון או מכונה ייעודית. התהליך תורם להחדרת אוויר לתערובת והפיכתה לסמיכה.
רקע היסטורי.
שימוש ראשון של המונח "מילקשייק" הופיע בדפוס בשנת 1885, בתקופה הזו מילקשייק נחשב למשקה אלכוהולי המכיל ויסקי והוא תואר כמשקה בריא המבוסס על ביצים ומוגש כסוג של טוניק או ממתק.
אולם בשנת 1900 החלו להשתמש בשם זה כדי לתאר משקאות בריאים עשויים משוקולד, תות או סירופ וניל, והוא החל להיות פופולרי במיוחד כשהוסיפו לו גלידה.
לפני שנפוצו מכשירי הבלנדר, המילקשייק היה דומה במרקמו לליקר ביצים או לתערובת קרח כתוש וחלב שעורבבה ביד.
בשנת 1922 הומצא הבלנדר החשמלי. עם המצאה זו המילקשייק החל לקבל את צורתו הנוכחית, כמשקה מבוסס גלידה וחלב, קר, מוקצף ואוורירי.
בשנת 1950 הפך המילקשייק לפופולרי בדיינרים ובמסעדות מזון מהיר שונות בארצות הברית. למשקאות ניתנו לעיתים כינויים שונים המתארים את מאפייניהם הייחודיים, כדוגמת מילקשייק שניתן לו השם "בטון" בשל סמיכותו הרבה; נהוג היה להגישו אל הלקוח כשפתח הכוס מופנה כלפי מטה ובכך להראות את סמיכותו של המשקה.
חגי שחם
חגי שחם (נולד ב-8 ביולי 1966) הוא כנר וירטואוז ישראלי, פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה.
שחם נולד ב-1966 בקריית ביאליק, בן למורה למוזיקה, שנהג לנגן מוזיקה קאמרית להנאתו עם חברים. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש ובגיל 12, אחרי שעבר בהצלחה מבחן בכיתת אמן עם אייזק שטרן ודורותי דיליי, התקבל ללימודים אצל אילונה פהר, שהתקרבה אז לגיל שמונים, והיה תלמידה האחרון.