בחודש מרץ 2009 החליטה קדימה, בראשות יו"ר המפלגה וחברי הכנסת הבכירים שלא להצטרף לממשלת נתניהו השנייה ולהוות את מפלגת האופוזיציה הגדולה בכנסת. מעברה של קדימה לאופוזיציה לווה בחשש לשלמותה ויציבותה של המפלגה. חשש זה נבע מהיותה של קדימה מפלגה שנולדה לשלטון ואינה מנוסה בישיבה ארוכה באופוזיציה, בנוסף, הושמעו בליכוד קולות הקוראים לפירוקה של קדימה. מספר שבועות לאחר כינון הממשלה הועבר בכנסת חוק התפלגות סיעה - חוק המאפשר לשבעה מחברי סיעה (גם אם אינם מגיעים לשליש מחברי הסיעה) לפרוש מסיעתם ולהתפלג לסיעה עצמאית. החוק נועד לאפשר לשבעה חברי כנסת מקדימה לפרק את מפלגתם ולהצטרף לממשלה, ובו בעת למנוע את פילוג העבודה שהייתה חברת ממשלה באותו זמן, אך עם ארבעה "מורדים" (אחד פחות משליש). בדצמבר 2009, במקביל להתקדמות משמעותית במגעים לשחרור החייל החטוף גלעד שליט, התפוצץ ניסיונם של ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר התחבורה ישראל כץ לגייס את הח"כ השביעי שנדרש לשם הפילוג, יעקב אדרי. בעקבות ביקורת ציבורית חריפה, גם מצד קדימה, שהופנתה כלפי ראש הממשלה על כך שהוא עוסק בתרגילים פוליטיים בו בזמן שהעין הציבורית מופנית אל עבר עניינו של החייל החטוף, נבלם מהלך הפילוג בקדימה.
פעילויות מרכזיות.
בתחום המדיני - ביטחוני, קדימה תקפה את הממשלה ובעיקר את רה"מ על חוסר אמונתו בפתרון שתי מדינות לשני עמים וחוסר מוכנותו למשא ומתן ישיר עם יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס. קדימה בירכה את נתניהו לאחר שנשא את "נאום בר-אילן", שבו הכיר ברעיון ההקמה של מדינה פלסטינית והעניקה גיבוי לממשלה בפרשת המשט לעזה במאי 2010 כמו גם בהחלטה על הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון בסוף שנת 2009. קדימה נמנעה מלמתוח ביקורת על הממשלה עת הושקו שיחות ישירות בין ישראל לפלסטינים בפסגה שנערכה בוושינגטון בהשתתפות נשיא ארצות הברית ברק אובמה בספטמבר 2010. אולם, עקב כישלון השיחות והקיפאון המדיני, יחד עם העמקת המשבר ביחסי טורקיה–ישראל, המתיחות וחילוקי הדעות בין הנשיא אובמה לראש הממשלה נתניהו בכל הנוגע לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הכרתן המחודשת של מדינות דרום אמריקה במדינה פלסטינית והפנייה של הרשות למוסדות האו"ם לקבלת הכרה ברשות הפלסטינית כמדינה בספטמבר 2011, תקפה קדימה את הממשלה והאשימה את ראש הממשלה בהובלת ישראל לבידוד מדיני בשל חששו ממפלגות הימין בכנסת.
בתחום הפוליטי, יצאה קדימה נגד הצטרפותה של מפלגת העבודה לממשלה ועד לפרישתה מהקוליאציה הובילה קו שקרא לה לצאת מהממשלה. בינואר 2011 זכתה קדימה לחיזוק משמעותי באופוזיציה לאחר התפלגותו של אהוד ברק מסיעת העבודה והקמת סיעת העצמאות. בפברואר 2010, נגד הניסיון לאפשר הצבעה בבחירות גם לתושבי ישראל השוהים מחוץ למדינה ("חוק היורדים"), הובילה ביחד עם ארגונים אחרים מחאה ציבורית נרחבת תחת הכותרת "בוחרים רק בישראל". בסופו של דבר החליטה הממשלה לבטל את קידום החקיקה בנושא. ביולי 2009, במלאת 100 יום להקמת הממשלה, כינסה מסיבת עיתונאים נרחבת ותקפה את נתניהו תחת הכותרת "ביבי - 100 ימים, 0 השגים". בפברואר 2011, שנתיים לאחר הקמת הממשלה כינסה מסיבת עיתונאים נוספת תחת הכותרת: "ישראל - 0, ביבי - 2, שנתיים לנתניהו, ישראל מפסידה".
בתחומי דת ומדינה, תקפה קדימה את הליכוד על כניעה למפלגות החרדיות בכל הנוגע לתקציב המדינה, את ישראל ביתנו על אי קידומם של חוקים אזרחיים, את מפלגת ש"ס על שתיקתה בכל הנוגע לבג"ץ בית הספר בעמנואל ועל תמיכתה בשינוי בתוכנית הבנייה לאגף חדש של בית החולים ברזילי באשקלון עקב קברים שנתגלו במקום. בנובמבר 2011 יצאה המפלגה בקמפיין אוטובוסים "נשים מקדימה" במחאה על תופעה של הדרת נשים.
בתחום הכלכלי-חברתי, בנובמבר 2009 הובילה הסיעה קריאה להתנגד למס הבצורת עליו החליטה הממשלה. בדצמבר 2010, לאחר השרפה בכרמל קראה קדימה לרה"מ ולשר הפנים אלי ישי להתפטר עקב הליקויים שנתגלו במערך הכבאות וחוסר המוכנות של הממשלה בהתמודדות עם השריפה. בינואר 2011 יצאה בקמפיין נוסף נגד העלאת מחירי הדלק תחת הכותרת "פרייארים לא מתים, הם רק מתחלפים". בקיץ 2011, לאור מחאת הקוטג' ומחאת הנדל"ן יצאה קדימה כנגד הממשלה, וטענה כי האירועים יובילו לניצחון קדימה בבחירות הבאות (בפועל צנח כוחה של קדימה בבחירות במידה משמעותית).
הבחירות לראשות קדימה ב-2012.
ב-18 בינואר 2012, הודיעה ציפי לבני על הקדמת הבחירות הפנימיות לראשות המפלגה ל-27 במרץ 2012. בבחירות התמודדו מול יו"ר המפלגה המכהנת ציפי לבני גם חברי הכנסת שאול מופז ואבי דיכטר. דיכטר פרש זמן קצר לפני הבחירות וחבר למופז.
ב-27 במרץ 2012, נערכו הבחירות המקדימות לראשות המפלגה שבסופן הוכרז שאול מופז ליו"ר המפלגה. מופז זכה ב-61.7% מהקולות לעומת 37.2% ללבני. ב-1 במאי 2012 הודיעה לבני על התפטרותה מהכנסת.
ב-8 במאי 2012, ערב פיזור הכנסת ה-18 והיציאה לבחירות, לאחר העברת חוק פיזור הכנסת בקריאה ראשונה, נחתם במפתיע הסכם בין ראש הממשלה בנימין נתניהו לבין שאול מופז על כניסת קדימה לממשלה ובעקבות כך נדחו הבחירות לכנסת התשע עשרה שהיו מיועדות ל-4 בספטמבר 2012. בתמורה לכניסת קדימה לממשלה והצטרפות 28 חברי הכנסת של קדימה לקואליציה, מופז התמנה לשר בלי תיק ולאחד משלושת בעלי התואר המשנה לראש הממשלה. מטרת האיחוד הייתה להעביר חוק לשוויון בנטל, שיחליף את חוק טל שתוקפו עמד לפוג באוגוסט וכן לשנות את שיטת הממשל. שתי המטרות לא הושגו וקדימה פרשה מהקואליציה כעבור 70 יום.
ניסיונות נוספים לפרק את קדימה.
מיד לאחר כניסת קדימה לממשלה, היה ניסיון לארגן "מרד" כנגד הכניסה לממשלה, ולהתפלג. חבר הכנסת מאיר שטרית ניסה להנהיג את המהלך, אך לא נמצאו 7 חברי כנסת שיתפלגו.
אחרי פרישתה של קדימה מהממשלה, נעשה ניסיון נוסף לפלג את קדימה, כאשר סיעה של 7 מנדטים הייתה אמורה להצטרף לליכוד, ולקבל מספר תפקידי שרים וסגני שרים. חלק מחברי הכנסת שהיו שותפים לניסיון אף חתמו על כניסה לתפקידים בממשלה, אך בסופו של דבר נכשל הניסיון לגייס 7 ח"כים, ורק צחי הנגבי שהיה באותה עת מחוץ לכנסת, והנהיג את ניסיון הפילוג מבחוץ, חזר לליכוד.
בחירות 2013.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוחלט על ביטול הפריימריז לרשימת קדימה לכנסת ובמקומם על קיומה של ועדה מסדרת.
צחי הנגבי (שהודיע עוד קודם על פרישתו מקדימה) החל את מסע הבחירות שלו במפלגת הליכוד, חברי הכנסת נינו אבסדזה ונחמן שי בחרו להתמודד על מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת, אבי דיכטר (שפרש מהכנסת ומונה לשר להגנת העורף), אריה ביבי ויוליה שמאלוב-ברקוביץ' בחרו גם הם להתמודד ברשימת מפלגת הליכוד לכנסת, וחברי הכנסת רוחמה אברהם בלילא, דליה איציק, רוני בר-און, עתניאל שנלר, מרינה סולודקין, יעקב אדרי וזאב בילסקי הודיעו על פרישה מהחיים הפוליטיים.
ב-3 בדצמבר 2012 אישרה ועדת הכנסת את התפלגותם של חברי הכנסת רחל אדטו, מג'לי והבה, אורית זוארץ, יואל חסון, רוברט טיבייב, שלמה מולה ומאיר שטרית מסיעת קדימה לסיעת התנועה בהנהגת ציפי לבני יו"ר המפלגה לשעבר שפרשה מספר חודשים קודם לכן מהכנסת.
בראש רשימת המועמדים לכנסת התשע עשרה עמד שאול מופז ואחריו ישראל חסון, יוחנן פלסנר, רונית תירוש, שי חרמש, יובל צלנר, דורון אביטל, אכרם חסון, אחמד דבאח ואתי לבני (רשימת המועמדים המלאה כוללת 94 מתמודדים). בבחירות זכתה המפלגה בשני מושבים.
התנהלו מגעים בין הסיעה לבין יו"ר מפלגת "יש עתיד" יאיר לפיד על כך שזו תוותר על תיק אחד מתוך חמישה תיקים שהוצעו לה בממשלה ה-33 של נתניהו, על פי פרסומים ככל הנראה התיק המדובר היה תיק הביטחון שהיה יכול לקבל יו"ר קדימה מופז וכך קדימה תוכל להצטרף לקואליציה. אולם מגעים אלה עלו בתוהו כאשר לפיד הכריז כי ברצונו להקים ממשלה צרה ככל האפשר ומופז ומפלגת קדימה נותרו בכנסת ה-19 באופוזיציה.
בחירות 2015.
כחצי שנה לפני הבחירות לכנסת העשרים (2015) התמנה ישראל חסון ליושב ראש רשות העתיקות והתפטר מהכנסת, במקומו נכנס יובל צלנר. מגעים לאיחוד בין המפלגה לרשימת המחנה הציוני לא צלחו. ב-27 בינואר 2015 הודיע מופז על פרישתו מהחיים הפוליטיים ובאותו יום הוועדה המסדרת של קדימה בחרה באכרם חסון לראשות רשימתה לכנסת, ואחריו ברשימה ד"ר דורון אביטל, ראובן בן שחר, יובל צלנר, טל אשכנזי, יובל פיש, ביאטה קרנץ ואלירן וקנין. לאחר יומיים אכרם חסון התפטר, והתמודד לכנסת במקום ה-12 במפלגת כולנו. בפועל, רשימת מועמדים מטעם קדימה לא הוגשה לוועדת הבחירות.
אי סדרים.
באוקטובר 2011 נעצר גזבר קדימה איציק חדד, לאחר שציפי לבני, יושבת ראש קדימה הגישה נגדו תלונה למשטרת ישראל בסמוך לפרסום דו"ח מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס שבו היו ממצאים חמורים נגד המפלגה. בנובמבר 2015, בית הדין לעבודה חייב את קדימה לשלם 850,000 שקל לחדד, בשל פיטוריו הפגומים.
גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל
גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל (באנגלית: Cross Bay Veterans Memorial Bridge; "גשר חוצה המפרץ זיכרון לוותיקי המלחמות") הוא גשר החוצה חלק ממפרץ ג'מייקה ומגיע לחצי האי רוקאווי שברובע קווינס בעיר ניו יורק.
הגשר נפתח לתנועה בשנת 1970 והוא כולל שישה נתיבים לכלי רכב.
הגשר נמצא בבעלות העיר ניו יורק ומופעל על ידי רשות המנהרות וגשר טרייבורו.
הגשר פועל ככביש אגרה ועלות המעבר בו הוא דולר וחצי למנויים, עם הנחות לתושבי האזור. בשנת 1997 רודולף ג'וליאני הבטיח הנחות לתושבי האזור בתשלום האגרה וזכה בסקרים בתמיכה גורפת שלהם.
ארץ השממה
עודד בצר
עודד בֶּצֶר (22 באוגוסט 1921 – 17 באוקטובר 1989) היה סופר ישראלי.
ביוגרפיה.