עם החלת חוקי הגזע באיטליה בשנת 1938, הודחה צרפתי מכל תפקידיה, ונמלטה דרך שווייץ לארגנטינה. במשך מספר שנים חילקה צרפתי את זמנה בין ארגנטינה לאורוגוואי, ועבדה, בין השאר, כעיתונאית.
ב-1947 חזרה צרפתי לאיטליה, הפכה בשנית לבעלת השפעה באמנות האיטלקית ואף ביקרה מספר פעמים בישראל. צרפתי נפטרה בשנת 1961.
הסתגלות
תקופת הנחושת
יעקב (יענקל'ה) שחר
חוק מעמד היהודים
"חוק מעמד היהודים" או תקנון היהודים (בצרפתית: Statut des Juifs) שנחקק על ידי ממשל וישי ב-3 באוקטובר 1940, היה השינוי הבולט ביותר במעמד היהודים בצרפת. החוק שנוסח על ידי שר המשפטים של משטר וישי, רפאל אליבר ברוח חוקי נירנברג הנאצים, שלל מיהודים את אזרחותם הצרפתית. כתוצאה ממנו רוכזו, כבר למחרת היום, 4 באוקטובר 1940, יהודים שאינם אזרחי צרפת במחנות, ונשלחו לאחר מכן להשמדה.
חוק זה נחקק אחרי ניסיון שערכה ממשלת צרפת ב-22 ביולי 1940, כאשר שללה מ-7,000 יהודים שהתאזרחו לאחר 1927 את אזרחותם הצרפתית מבלי לעורר התנגדות בקרב האוכלוסייה.
רקע.
ב-10 במאי 1940 תקפה גרמניה את מדינות מערב אירופה והשתלטה על בלגיה, הולנד, לוקסמבורג וצרפת. ב-14 ביוני 1940 צעדו חייליה במצעד ניצחון ברחובות פריז. צרפת חולקה לארבעה חלקים:
צרפת הייתה המדינה הראשונה בה זכו היהודים לשווי זכויות, ולכן חקיקת חוק מעמד יהודים היוותה הפתעה לציבור היהודי שחש עצמו צרפתי.
מסעיפי החוק.
אנו, מרשל צרפת, ראש המדינה הצרפתית, לאחר דיון בפני מועצת השרים, קובעים כדלהלן:
גרמניה לא הייתה היוזמת בחקיקתה האנטי-יהודית של ממשלת וישי, והיו אף מקרים בהם צעדי ממשלת וישי היו חמורים יותר מהדרישות הגרמניות.
המילה "הגזע" שבחוק, גורמת לחוק הצרפתי להיות קיצוני מחוקי הגזע הגרמניים, בהם היהודי מוגדר על פי שייכותו הדתית, ואילו לגבי וישי, על פי שייכותו לגזע.
השלכות החוק.
החוק הדיח את היהודים מכל משרה בשירות הציבורי, מניהול מפעלים ציבוריים, מכל תפקיד בעיתונות, ברדיו, בקולנוע, מהקצונה בכל זרועות הצבא. החוק איפשר לממשל לכלוא במחנות אזרחים בני הגזע היהודי, על פי החלטת הממונה על מחוז מגוריהם, או לחלופין לצוות על מגורים כפויים בהוראתו. בנוסף, ביטל החוק את אזרחותם הצרפתית של יהודי אלג'יריה. החריגים היחידים עליהם לא חל החוק היו ותיקי המלחמות נושאי תעודות לוחם מהשנים 1914–1918, או כאלו שזכו בעיטור על לחימתם בשנים 1939–1940, או חברי לגיון הכבוד מטעם הצבא.
גז עצבים
גז עצבים הוא חומר לחימה כימי המבוסס על תרכובות זרחן אורגניות נוזליות בטמפרטורת החדר. תרכובות אלו משבשות את העברת המסרים בעצבי הגוף על ידי חסימת תפקוד האנזים אצטילכולין אסטראז, אשר באופן רגיל מווסת את פעילות הנוירוטרנסמיטור אצטילכולין.
על פי החלטת מועצת האו"ם 687: מסווג כל הנשק הכימי, ובכלל זה גז העצבים, כנשק להשמדה המונית שייצורו ואגירתו אסורים החל מ-1997.
תסמיני ההרעלה בגז עצבים הם התכווצות האישונים, הפרשת רוק מוגברת, פרכוסים ועוויתות, אובדן שליטה על הסוגרים ולבסוף מוות בחנק בשל אובדן השליטה על שרירי הנשימה. גז העצבים מגיע בדרך כלל לגוף קרבנו על ידי שאיפה של תרסיס או אדים שלו, אם כי הוא פוגע באדם גם במגע עם העור, ולכן נדרשת חליפת מיגון בנוסף למסכת אב"כ כדי להתגונן בפניו.
השפעה ביולוגית.
כפי שמרמז שמם, גזי העצבים תוקפים את מערכת העצבים של האדם. כולם פועלים באופן דומה: שיבוש פירוקם של נוירוטרנסמיטורים השולטים בהתכווצות השרירים, כך נמנעת הרפיית שרירים בגוף.
התסמינים של חשיפה לגז עצבים כסארין הם נזלת, קושי בנשימה והתכווצות האישונים, טשטוש ראייה והפרשה מרובה של דמעות. לאחר מכן ממשיך הקורבן לאבד שליטה על שריריו, חלה האטה בקצב הלב, הוא סובל מהזעה מרובה, בחילות, הקאות, בלבול והתכווצויות אפילפטיות. הסיבוכים במערכת הנשימה בשל שיתוק שרירי הנשימה עשויים להוביל למוות.
לעיתים, השפעתו של גז עצבים היא ממושכת ומצטברת, ועלול להיגרם לו נזק נוירולוגי קשה. אולם אם הנפגע מקבל טיפול ראוי (כמו מתן זריקת אטרופין מיד לאחר התקפת סארין), הוא עשוי לעבור את התקפת הגז ללא נזק משמעותי. הטיפול באטרופין הוא טיפול עם אנטגוניסט מוסקריני החוסם רצפטורים מוסקריניים של אצטילכולין.
וקטור פוינטינג
וקטור פוינטינג הוא גודל וקטורי המתאר את צפיפות שטף האנרגיה האלקטרומגנטית (כיוון הזרימה ועוצמתה), וממדיו הן אנרגיה ליחידת זמן ליחידת שטח (או הספק ליחידת שטח). גודל זה קרוי על שמו של ג'ון הנרי פוינטינג (John Henry Poynting) שהגדיר אותו, אם כי גם אוליבר הביסייד הגדיר אותו באופן בלתי-תלוי בפוינטינג.
כאשר:
וקטור פוינטינג מצביע לכיוון אליו האנרגיה זורמת וגודלו הוא ההספק ליחידת שטח (או האנרגיה ליחידת שטח וליחידת זמן) שחוצה את המשטח הנורמלי (ניצב) לווקטור פוינטינג. ניתן להסיק את קיומו על ידי שיקולים של שימור אנרגיה תוך לקיחה בחשבון ששדה מגנטי לא מבצע כל עבודה וכן ש-formula_4 מייצג את צפיפות האנרגיה בנקודה.
לדוגמה, וקטור פוינטינג ליד תיל מוליך אידיאלי הוא ניצב לתיל, כלומר: אנרגיה אלקטרומגנטית זורמת מהתיל לסביבה שלו. עבור תיל מוליך בעל התנגדות חשמלית וקטור פוינטינג יהיה קטן יותר, שכן חלק מהאנרגיה נשאר בתיל, וגורם להתחממותו.
קונסטנטינופוליס
שולת!!1
אג'וקים
אג'ואים
קיצבה
באטמן - הסדרה המצוירת
באטמן - הסדרה המצוירת (באנגלית: Batman: The Animated Series, בעברית נקראה "באטמן: איש העטלף") היא סדרת אנימציה מבית היוצר של האחים וורנר המבוססת על דמותו של באטמן, גיבור העל של חברת DC קומיקס. הסדרה זכתה בארבעה פרסי אמי והייתה מועמדת לשישה נוספים.
הסגנון הוויזואלי של הסדרה, המכונה "דקו אפל" (Dark déco), מבוסס על אמנות מאת המפיק והאנימטור ברוס טים. הסדרה שודרה ברשת FOX מ-5 בספטמבר 1992 ל-15 בספטמבר 1995 למשך ארבע עונות. לאחר העונה הראשונה שונה שמה ל"הרפתקאות באטמן ורובין", ולאחר שידורם של 85 פרקים הוחלט להאריכה לעונה נוספת שנקראה בשם "הרפתקאותיו החדשות של באטמן", ששודרה למשך 24 פרקים בין השנים 1997 ו-1999 בטרם בוטלה עקב תקציב נמוך, בה הופיע גם סופרמן.
הסדרה נהפכה לאבן היסוד של מחלקת האנימציה של האחים וורנר, שנהייתה אחד מבתי ההפקות הגדולים של אנימציה לטלוויזיה והשיקה מגוון סדרות המבוססות על דמויות של DC קומיקס, הבולטות שבהן הן "" ו"ליגת הצדק". בעקבותיה יצאו ארבעה סרטי אנימציה - ", ", "" ו"באטמן והארלי קווין". היא שודרה גם בישראל, במסגרת ערוץ הילדים של הכבלים תחת השם "באטמן: איש העטלף".
ביקורות.
הסדרה זכתה במספר פרסים, והיא קיבלה שבחים רבים מהמבקרים וממעריצי הדמות על עצם היותה העיבוד המודרני הנאמן ביותר לדמות, תוך שימוש במורכבות עלילתית, אווירה אפלה ואיכות אמנותית. זאת ועוד, היא נחשבת בעיניהם לייצוג הקנוני, המדויק והאמין ביותר של באטמן ואגדת העטלף מחוץ לקומיקס וכן הפכה בעיני רבים לסדרת הגיבורי-על הטובה ביותר ואחת מסדרות האנימציה הטובות ביותר בכל הזמנים ודורגה במקום ה-25 ברשימת הסדרות המובילות על פי IMDb, וקיבלה את אחד מהמקומות הראשונים ברשימת הסדרות המצוירות הטובות ביותר של מגזין TV GUIDE.
סקירה כללית.
הסדרה המקורית לקחה בחלקה השראה מ"באטמן", סרטו של טים ברטון משנת 1989 שהפך להצלחה אדירה. בהתחלה מוזיקת הפתיחה שלה הייתה וריאציה על נעימת הפתיחה של הסרט שנכתבה על ידי דני אלפמן (פרקים מאוחרים יותר השתמשו בנעימה חדשה, בסגנון דומה, שנכתבה על ידי שירלי ווקר). השפעה נוספת היו סרטוני האנימציה של סופרמן משנות ה-40 של המאה ה-20 שהופקו על ידי אולפני פליישר. הסדרה שודרה לראשונה ב-1992, מספר חודשים אחרי העלייה המוצלחת על המסכים של הסרט השני של באטמן, "באטמן חוזר".
טים ורדומסקי תכננו את הסדרה על ידי אימוץ גישה על-זמנית מהסרט של ברטון המשלבת בין אלמנטים של שנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 כגון כותרות בשחור לבן, צפלין משטרתי, מכוניות ישנות ואווירת גנגסטרים, יחד עם סכימת צביעה כהה ואפלולית, שלקחה השראה מסרטוני האנימציה הישנים של סופרמן ומסרטי פילם נואר. במאמץ להפוך את הסדרה לאפלה יותר, המפיקים מתחו את הגבולות של סדרות פעולה מצוירות שהיו נהוגות עד אז: זו הייתה סדרת האנימציה הראשונה מזה שנים שתיארה כלי ירייה שמבצעים ירי, ובאטמן ממש מרביץ לבחורים הרעים ואף מציגים דם; בנוסף, רקעים רבים בסדרה צוירו על גבי נייר שחור. השילוב החזותי הייחודי של תמונות פילם נואר ועיצוב אר דקו עם סכמת צבעים כהה מאוד נקרא "Dark Deco" בידי המפיקים. דווח שסגנון זה נתקל בהתנגדות מצד ראשי האולפנים, אבל ההצלחה של סרטו הראשון של ברטון על באטמן אפשרה להם להפיק פרק פיילוט שנקרא בשם "On Leather Wings", שזכה להצלחה אדירה ולפי טים "הוריד הרבה אנשים מהגב שלנו".
הסדרה היא הראשונה בהמשכיות סדרות האנימציה של DC, וידועה לעיתים בשם "Diniverse" על שם התסריטאי והמפיק פול דיני, אף על פי שהקבוע בהמשכיות הוא דווקא ברוס טים ולא דיני. המשכיות זו הייתה נפרדת מסדרות מצוירות קודמות של האחים וורנר בהם באטמן היה מעורב, כגון The Superfriends.