במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, נגרמו נזקים כבדים למבנים ותשתיות בעיר וחלק מאוכלוסייתה נטש אותה. חשיבותה של העיר כצומת מסחרית וצבאית ירדה בהדרגה. רק בשנות ה-20 החלו בשיקום מבני העיר ושיפור תשתיותיה. לאחר מלחמת העולם השנייה חל פיתוח מסוים בעיר והיא הפכה מרכז מינהלי אזורי. בשלהי שנות ה-80 הייתה ניקופול עיר תעשייתית קטנה והמשבר הכלכלי שפקד את בולגריה בשנות ה-90 הביא שוב לנסיגת מעמדה. בראשית המאה ה-21 שימש נמל הדנובה שבעיר, רק לתעבורת תיירים באמצעות מעבורות. ב-2006 הוצף היישוב על ידי הדנובה ונגרמו נזקים כבדים לרכוש.
כלכלה.
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מתיירות, חקלאות, מפעלי מזון וכן מספר מפעלים לעיבוד עץ. בשטח הרשות המקומית קיימים בנוסף מפעל לייצור סוללות ומפעל ליצור מכונות חקלאיות. במהלך העשור השני של המאה ה-21 מתוכנן להקים סכר ותחנת כוח הידרו אלקטרית, במיזם משותף בין רומניה לבולגריה. הנושא מעורר מחלוקת בין מומחים שונים וארגונים ירוקים, הטוענים שהקמתו של הסכר תגרום לעליית מפלס הנהר ב-7 מטרים באזור ניקופול וטורנו מגורלה ובכך תפגע באזורים חקלאיים נרחבים.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון משמעותית בעיקר בשל הגירת עבודה, אך גם בשל זיהום סביבתי שנגרם מהמפעלים הפטרו כימיים המצוים על הגדה הנגדית של הדנובה, בסמיכות ליישוב הרומני טורנו מגורלה. 51.1% מתושבי הרשות המקומית הן נשים ו-48.9% הם גברים.
אתרים היסטוריים.
כנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים.
כנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים הוקמה בין המאה ה-13 למאה ה-14 בעת שהייתה ניקופול מרכז רוחני נוצרי אורתודוקסי באימפריה הבולגרית השנייה. המבנה המרכזי של הכנסייה נותר שמור בעוד שאזור הכניסה למסדרון הראשי חרב. אדריכלות המבנה משלבת ריצוף שתי וערב של הקירות החיצוניים בשיש ובלבנים. הכנסייה בנויה בסגנון אדריכלי ביזנטי המכונה כיפה מוצלבת. במבנה אפסיס אחד וספינה אחת ובשעתו היה בן שלוש כיפות. הכיפה המרכזית המתומנת נשתמרה כמעט בשלמותה. ב-1927 הוכרזה הכנסייה כאתר מורשת לאומית בולגרית.
מנזר סטפנוס הקדוש.
מנזר סטפנוס הקדוש חצוב בסלעים מעל גדת הדנובה כקילומטר מזרחית לניקופול. המנזר שהוקם בשלהי המאה ה-10 הרוס בחלקו, אך שרידי חדר מרכזי ששימש כהרמיטאג' (חדר התבודדות), עדיין קיימים וכן חלקי כתובות קיר.
מצודת ניקופול.
מצודת ניקופול (בבולגרית מכונה "מצודת שישמן"), ממוקמת על גבעה החולשת על העיר ניקופול ומצוייה מערבית אליה. המצודה הייתה חלק ממערך מצודות שהגן על גבול הדנובה מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה ועד שלהי התקופה העות'מאנית. מרבית המצודה נחרבה ורק חלקה המערבי הכולל את שער הכניסה אליה, עומד על תילו.
כנסיית הולדת הבתולה הקדושה.
כנסיית הולדת הבתולה הקדושה הוקמה ב-1840, עידן התחייה הלאומית הבולגרית ונבנתה ברובה מעץ. הכנסייה כוללת עיטורים המגולפים מעץ וכן איקונין שבוצעו ב-1842 על ידי תלמידי בית הספר לאמנויות בעיר טריאבנה שבמחוז גברובו. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת לאומית בולגרית.
הקהילה היהודית של ניקופול.
יסוד הקהילה.
תיעוד לקהילה יהודית רומניוטית בניקופוליס קיים החל מהמאה ה-10 בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס טוען שקהילה יהודית מבוססת נתקיימה בניקופול עוד בימיו של הנסיך אספרוך בשלהי המאה ה-7, אם כי אין לכך עדויות ארכאולוגיות. ב-1376 הגיעו לעיר מגורשים מהונגריה והפכו לקהל עצמאי במסגרת הקהילה היהודית שבעיר.
תחת השלטון העות'מאני.
בספרי שאלות ותשובות מוזכרת קהילת ניקופול בסמיכות לכיבוש בולגריה על ידי האימפריה העות'מאנית, תקופת הסולטאן באיזיט הראשון. ב-1443 פלשו לאזור צבאות ממלכת פולין והונגריה והעיר ניקופול נכבשה. במשך השנתיים בהן שלטו כוחות אלו על העיר, נרדפו היהודים וחלק גדול מהם נטש את העיר. ב-1471 הגיעו לניקופול מגורשים מבוואריה שהקימו קהילה אשכנזית נפרדת בעיר. בראשית המאה ה-16 החלו להגיע לעיר מגורשי ספרד ופורטוגל ובעיר הוקמו 6 בתי כנסת לקהלים השונים (רומניוטים, אשכנזים ולאכים, הונגרים ו-2 בתי כנסת ספרדים). רבי יוסף קארו מחבר השולחן ערוך חי בעיר בין 1523 ל-1536 ויסד בה את ישיבת בית יוסף. תשובה בכתב שנתן לשאלה שהציגו לו יהודי בוקרשט מהווה אחד המסמכים הראשונים המעיד על קיומה של קהילה יהודית בבוקרשט. קהילת ניקופול שימשה גם כמרכז אזורי עבור יהדות בוקרשט וחלק מיהודי ולאכיה נהגו להשאיר את משפחותיהם בעיר, שנחשבה למקום בטוח יותר לעומת המחוזות הולאכיים.
בתקופת סולימאן הראשון הגיע גל הגירה נוסף של יהודים מאזור הונגריה. בעת הזו לא מתועדת עוד קהילה רומניוטית בעיר, אלא 3 קהלים: ספרדי, אשכנזי והונגרי. בתקופה זו הואשמו היהודים בגביית ריבית קצוצה מהתושבים הנוצרים, עניין שהוביל לפרעות בקהילה ובריחת המשפחות העשירות מהעיר. בתקופת מוראט השלישי הופחת ערך המטבעות העות'מאנים על ידי יצורם ממתכות זולות. הדבר פגע במיוחד במשפחות העשירות בניקופול שחלקן פשט את הרגל.
לפי הכרוניקאי סטברינוס Stavrinos, ב-1593 כבש מיכאי האמיץ את ניקופול והוציא להורג את העות'מאנים והיהודים. לפי היסטוריון בשם תואני, ב-1595 חצו 2,500 היידוקים את הדנובה, כבשו את המקום, שבו את המושל העות'מאני עם משפחתו ויהודים רבים, הציתו את המקום ושבו לוואלכיה עם השבויים. לפי מקורות נוספים היה זה שוב מיכאי האמיץ שב-1596 ניצל את חילופי השלטון בחצר העות'מאנית כבש את ניקופול, החריב אותה לחלוטין ומרבית יהודיה נרצחו או נמלטו לפלבן. קהילת ניקופול הצליחה להתאושש רק בתקופת מוראט הרביעי.
ב-1688 הגיעו לעיר פליטים יהודים מסמנדריה לאחר שנכבשה על ידי צבא האימפריה הרומית הקדושה ולפי מסמכים עות'מאנים מנתה הקהילה כ-1,000 נפשות. היהודים עסקו במסחר, מלאכה זעירה ומתן הלוואות בריבית. ב-1752 נדפס ספר "שערי בנימין" של בנימין זאב בן דוד מזמושץ שיצא לאסוף תרומות לשיקום בית הכנסת של הבית יוסף בעיר שנפגע משריפה.
בסוף המאה ה-18 פעל בעיר משיח השקר יעקב פרנק ובה נישא והוליד את ביתו. ב-1807, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) נכבשה ניקופול על ידי צבא האימפריה הרוסית. נערכו פרעות ביהודי העיר אשר נטשו אותה, רובם לבלי שוב. בחלק מהתקופה העות'מאנית ידעה הקהילה היהודית גם פריחה רוחנית ובין 1612 ל-1840 נודעו בקרב קהילות הבלקן רבני העיר: יום טוב הכהן, יעקב נחמיאס, מרדכי טווילי, שלמה שאלתיאל, שלמה צרפתי, אברהם מבורך, גבריאל אלמושנינו ואברהם גרשון הלוי.
לאחר עצמאות בולגריה.
תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית לווה במשבר כלכלי חריף והביא לירידה הדרגתית בחשיבותה של העיר וכפועל יוצא מכך צמצום מספר בני הקהילה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הותקפו יהודי העיר הן על ידי הכוחות העות'מאנים הנסוגים והן על ידי החיילים הרוסים ונמלטו לפלוונא. לאחר שסוכמו זכויות המיעוטים בבולגריה במסגרת קונגרס ברלין ואושרה חוקת טרנובו, החלו מקצת מבני הקהילה לחזור לעיר. ב-1878 תיעדה הוועדה הרומנית לקונגרס ברלין קהילה יהודית בת 175 נפשות בניקופול.
בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת ניקופול ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה וכללה 210 נפשות. בניקופול נולד ניסים דניאל (1870-1923) ממנהיגי יהדות בולגריה, יו"ר הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בבולגריה, יושב ראש הנהלת הקהילה בניקופול ומאוחר יותר ברוסה.
המשבר הכלכלי והחברתי שחוותה בולגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה הביא להגירת בני הקהילות היהודיות מערים קטנות ובכלל זה ניקופול, למרכזי אוכלוסין מבוססים יותר. ב-1926 התגוררו בניקופול 12 משפחות יהודיות. בעיר לא היו בתי ספר יהודים והתלמידים למדו בבתי הספר הממשלתיים, כאשר הקהילה המקומית הנהיגה בנוסף שיעורי דת ושפה עברית. בעיר היו שני בתי עלמין האחד בן המאה ה-17 והשני מראשית המאה ה-20. שניהם נהרסו בעת עבודות פיתוח וסלילת כבישים. ב-1943 הועלה באש על ידי חיילים גרמנים ושוטרים בולגרים בית הכנסת העתיק "מרן בית יוסף" ולאחר מכן הוחרב. לאחר מלחמת העולם השנייה עלה ברובו קומץ היהודים שנותר בעיר לישראל. ב-1995 הוקם בניקופול פארק "בית יוסף" לזכרו של יוסף קארו ובו לוחות הנצחה המתעדים את פעילותו בעיר. בראשית המאה ה-21 התגוררו בעיר יהודים ספורים.
איקוסיטטרהדרון
איקוסיטטרהדרון דלתואידי הוא פאון קטלן בעל 24 פאות זהות, שצורתן דלתון (ולא טרפז - על אף שהפאון נקרא לפעמים, בטעות, "איקוסיטטרהדרון טרפזואידי"). צורתו של הפאון היא מעין קובייה מנופחת. הפאון הדואלי שלו הוא הרומביקוביקטהדרון.
האיקוסיטטרהדרון הדלתואידי מופיע בטבע כצורה של גבישים כמו האנלציט ולפעמים גם הגארנט. בספרות העוסקת במינרלים, צורה זו נקראת לפעמים "טרפזוהדרון", על אף שעל-פי הטרמינולוגיה המקובלת בגאומטריית המרחב, השם טרפזוהדרון מתייחס למשפחה של פאונים שהפאות שלהם הן טרפזים.
חבורת הסימטריות המלאה של הפאון היא מסדר 48, והיא פועלת באופן טרנזיטיבי על 24 הפאות; המייצב של פאה כולל, מלבד הפעולה הטריוויאלית, את שיקוף המרחב השומר על הפאה במקומה.
זווית דיהדרלית
הכנה לצה&quot;ל
"הכנה לצה"ל" היא שם כולל לתהליכים שונים שעובר המועמד לשירות ביטחון (בראשי התיבות המקובלים, "מלש"ב") לקראת שירות בצה"ל. רוב הפעילויות מועברות ביוזמת צה"ל והאגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון, בשיתוף ופיקוח משרד החינוך, אך קיימים גופים פרטיים המקיימים קבוצות וקורסי הכנה לצה"ל ומכינות קדם-צבאיות דתיות וחילוניות (קיימים גם בתי ספר ומכללות שעיקרם הכנה לשירות בצה"ל-כמפקדים, כטכנאים וכו').
הפעילויות הנערכות מתחלקות ל: