חבשוש נודע כמנהיג עובדים פרגמטי שאינו מנצל לרעה את כוחו כמנהיג ארגון עובדים, מהגדולים במדינה, וידע לאזן בין דרישות העובדים אותם הנהיג לבין המציאות הכלכלית. אופיו השקט ויכולתו לנהל משא ומתן עם הנהלת התעש ועם שרי הביטחון (בתקופה בה הייתה התעשייה הצבאית יחידת סמך של משרד הביטחון) - סייעו לשקט התעשייתי אשר שרר בתעש במשך שנים, למרות קיצוצים הכרחיים.
הוא גם התמודד עם מציאות מורכבת - מאז התמסדה התעשייה הצבאית, מיד לאחר קום המדינה, התנהלו בה יחסי העבודה בדפוסים שונים מהמקובל בארגונים כלכליים. עקב החשאיות שאפפה את תעש בשנות קיומה הראשונות ועקב חשיבותה הביטחונית - לא יכלו העובדים לקיים שביתות או מאבקים קולניים. יו"ר ועד העובדים הארצי, כמו כל יו"ר באחד ממפעלי תעש, נאלץ לתמרן בין דרישות העובדים לבין המגבלות הקיימות, ולמעשה במשך כשלושה עשורים כמעט ולא נרשמו שביתות או הפגנות של עובדי תעש. בפעם היחידה שהתקיימה כזו, נאסר על אמצעי התקשורת לנקוב בשם מקום עבודתם של המפגינים.
משלהי שנות ה-80 ועד אמצע שנות ה-90 כשהתדרדר מצבה הפיננסי של תעש, והחברה נאלצה לקצץ פעם אחר פעם את מצבת העובדים שלה, הנהיג חבשוש בנחישות מאבקים נגד פיטורי עובדים. מאבקי העובדים בתעש נחשפו לציבור במלוא עוצמתם, לראשונה בתקופת כהונתו. המאבקים הגיעו לשיא בהפגנה סוערת במיוחד שהתקיימה בחודש פברואר 1992, בהובלתו של היו"ר חבשוש. השתתפו בה 8,000 עובדי החברה שהפגינו מול משרד ראש הממשלה בירושלים נגד כוונת משרד הביטחון לפטר אלפי עובדים. ההפגנה הסוערת, שגלשה לפסים אלימים וסוקרה בהרחבה באמצעי התקשורת, הסתיימה רק לאחר התחייבות ראש הממשלה ושרי הביטחון לבחון מחדש את הפיטורים ולהיכנס למשא ומתן עם ועד העובדים - משא ומתן שהביא לקיצוץ משמעותי במספר המפוטרים.
חודשים ספורים לאחר מכן החליט חבשוש לפרוש מהתעשייה הצבאית לאחר 40 שנות פעילות.
בית הדין לעבודה.
מתחילת פעילותו הציבורית כיהן חבשוש מעת לעת כנציג העובדים בבית הדין האזורי לעבודה.
בשנת 2000 הזמין אותו סטיב אדלר, נשיא בית הדין הארצי לעבודה, לכהן בקביעות כנציג הציבור בבית הדין הארצי. מאז ובמשך 15 שנים מילא תפקיד זה והיה חבר בהרכבי שופטים שדנו במאבקים סוערים בתחום יחסי עבודה. רבים מהמאבקים הללו נשאו אופי ציבורי ועוררו הדים תקשורתיים, כמו: שביתת ארגון המורים (2007), השביתה ברשות הנמלים (2003), סכסוך עובדי תדיראן (2005), שביתת עובדי המדינה (2007), שביתת הרופאים (2011) ומאבק עובדי חברת החשמל (2014).
חייו האישיים.
שלום חבשוש נשוי לשולי, ומתגורר עימה בשכונת שערי חסד בירושלים. לשניהם שלושה ילדים.
הוריקן מת'יו
מתְ'יוּ (באנגלית: Hurricane Matthew) הוא הוריקן חזק שהתהווה ב-22 בספטמבר 2016 בסמיכות לחופי אפריקה, ומאז החל לנוע מערבה, הוא היה הראשון בקטגוריה 5 באזור האוקיינוס האטלנטי מאז הוריקן פליקס (2007).
הציקלון התפתח לסופה טרופית בזמן שהיה בצד המזרחי של איי ליווארד ב-28 בספטמבר. יום לאחר מכן, הפך להוריקן בצד המערבי של איי ליוורד, ובמהירות התחזק להוריקן בקטגוריה 5. המשיך צפונה ופגע בהאיטי, ג'מייקה, קובה, חלקים של הרפובליקה הדומיניקנית, ואיי הבהאמה.
ההוריקן יצר הרס רב בהאיטי עם מספר הרוגים גבוה מאוד, ישנם גם דיווחים על התפשטות חוזרת של מחלת הכולרה במדינה ועלייה ברמת הפשיעה.
בהמשך פגע ההוריקן במזרח ארצות הברית, בפלורידה, ג'ורג'יה, קרוליינה הדרומית, וקרוליינה הצפונית. בארצות הברית הוא פגע בעיקר בפלורידה. מספר מתקנים של נאס"א באזור לרבות בית החוף של האסטרונאוטים נפגעו.
ריקרדו ג'יאקוני
צביה הוברמן
צביה הוברמן היא מחזאית ובמאית ישראלית. כתבה וביימה עשרות הצגות, בעיקר לילדים ולנוער וכן תוכניות טלוויזיה רבות. ייסדה את המגמה לתיאטרון בבית הספר לאמנויות תל אביב, שאותה גם ניהלה במשך שנים ארוכות. הייתה המנהלת האמנותית של "תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער" ושל פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים. חברת הנהלת איגוד ארגון תיאטראות הילדים העולמי אסיטז'.
ביוגרפיה.
הוברמן נולדה וגדלה בקריית שמואל ליד חיפה למשפחה דתית. לאחר שירותה הצבאי עברה לתל אביב. סיימה תואר ראשון בספרות השוואתית מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב. עם תום לימודי התואר הראשון קיבלה הצעה להשתלב בצוות ההוראה של בית ספר חדש וניסיוני, המוכר כיום כבית הספר לאמנויות תל אביב (קמפוס אריסון). הוברמן הצטרפה לצוות בית הספר החדש ובין השנים 1984-2003 ניהלה את המגמה לתיאטרון בבית הספר. במסגרת זו פיתחה שיטות עבודה הנחשבות לפורצות דרך בתחום הוראת התיאטרון ורבים מתלמידיה נחשבים כיום לשחקנים ויוצרים מובילים בארץ. בין תלמידיה נמנים טל מוסרי, עידו מוסרי, דנה דבורין, ריקי בליך, אניה בוקשטיין, אורי אומנותי, שיר גוטליב, אוהד קנולר, רן גואטה, שלומי שבן, תמר שם אור, טל בלכרוביץ' ואחרים. הוברמן גם כתבה וביימה את קטעי המשחק של תלמידי בית הספר שהשתתפו לצד נתן דטנר בתוכניות הטלוויזיה "תופסים ראש" ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1988–1991.
בשנים 1989-1987 הייתה הוברמן המנהלת האמנותית של אירועי החוצות בפסטיבל ערד. בשנים 2003-2008 הייתה המנהלת האמנותית של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בתקופת כהונתה הרחיב התיאטרון את היקף פעילותו בצורה ניכרת. בשנים 2008-2013 שימשה כמנהלת האמנותית של פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים ובמסגרת זו יצרה שיתופי פעולה רבים עם תיאטראות בחו"ל. הוברמן היא חברת הנהלת האיגוד הבינלאומי של תיאטרון לילדים ולצעירים, אסיטז'.
כיום הוברמן ממשיכה לכתוב ולביים ובמקביל מעבירה הרצאות וסדנאות בתחומי התיאטרון והחינוך.
הוברמן מתגוררת בתל אביב, נשואה ואמא לשלושה.
רי&quot;ב 178
הצפנה מקצה-לקצה
הצפנה מקצה-לקצה היא מערכת תקשורת שבה רק הצדדים המשתתפים בשיחה יכולים לקרוא את ההודעות. למעשה, נמנעת האזנה של צד שלישי וגורמים שאינם מהווים חלק מן השיחה - כגון: ספקי אינטרנט, ספקי תקשורת סלולרית, ואפילו מספק התקשורת עצמו, מלגשת למפתחות ההצפנה הדרושים כדי לפענח את השיחה. מערכות אלו נועדו למנוע כל ניסיון של מעקב או שינוי של המידע המועבר משום שאף צד שלישי לא יכול לפענח את הנתונים שמועברים או מאוחסנים. למשל, חברות שמיישמות הצפנה מקצה לקצה אינן יכולות למסור טקסטים של לקוחותיהם לרשויות.
חילופי מפתחות.
במערכת הצפנה מקצה לקצה מפתחות ההצפנה חייבים להיות ידועים רק לצדדים המתקשרים. כדי להשיג מטרה זו, מערכות הצפנה מקצה לקצה יכולות להצפין מידע באמצעות מחרוזות מידע הנקראים סוד משותף מראש (PGP), או סוד חד פעמי () הן גם יכולות לעשות שימוש בפרוטוקול דיפי-הלמן (OTR, סיגנל).
שימושים מודרניים.
מספר דוגמאות למערכות שכוללות הצפנה מקצה לקצה כברירת מחדל כוללות את: PGP, OTR, וואטסאפ, iMessage ,סיגנל, FaceTime ועוד.
נכון לשנת 2016, מערכות תקשורת מבוססות שרתים אינן כוללות הצפנה מקצה לקצה. מערכות אלו יכולות להבטיח הגנה רק על התקשורת שבין תוכנת הלקוח לשרת, משמע המשתמשים צריכים לסמוך על צד שלישי המפעיל את השרת. הצפנה מקצה לקצה נחשבת לבטוחה מכיוון שהיא מורידה את מספר הצדדים שיכולים להתערב או לפגום בהצפנה. במקרה של מסרים מיידיים משתמשים יכולים להשתמש בתוכנת צד שלישי (כגון: פידג'ין) כדי ליישם מערכות הצפנה מקצה לקצה (כגון: OTR) על גבי פרוטוקול שאינו מאפשר הצפנה מקצה לקצה.
מספר מערכות שאינן מיישמות הצפנה מקצה לקצה, למשל: ו־ מתארות את עצמן ככאלה המציעות הצפנה "מקצה-לקצה" בשעה שהן לא מספקות הצפנה מקצה לקצה. מערכות אחרות כגון: טלגרם ו־Google Allo ננזפו על כך שהן מציעות הצפנה מקצה לקצה אך לא מאפשרות אותה כברירת מחדל.
מגבלות.
דלתות אחוריות.
חברות עשויות מרצונן או שלא מרצונן להכניס דלת אחורית לתוכנה שלהן שתאפשר להן לגשת למפתחות ההצפנה וכך לעקוף את מערכת ההצפנה ולפענח את ההודעות לגמרי. בשנת 2013 מידע שהודלף על ידי אדוארד סנודן, הראה שיש דלת אחורית בתוכנת סקייפ שמאפשרת לחברת מיקרוסופט לשלוח את כל תוכן הודעות המשתמשים לסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, למרות שתוכן ההודעות היה מוצפן מקצה לקצה מבחינה רשמית.
יושינורי אושומי
אנדרו באקן
אנדרו באקן (באנגלית: Andrew Buchan; נולד ב-19 בפברואר 1979) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה אנגלי. הוא מוכר מהופעתו בדמות מארק לטימר בדרמה של רשת ITV "ברודצ'רץ'" (2013–2017), בתפקיד סקוט פוסטר בדרמה הפוליטית "Party Animals" של ה-BBC (מ-2007), בתפקיד ג'ון מרסר בסדרה "המתנקש" (2008–2009) ובדמות ויליאם גארו בדרמה התקופתית של ה-BBC "המשפט של גארו" (2009–2011).
ביוגרפיה.
באקן נולד בסטוקפורט וגדל בפרוור של לוסטוק בבולטון. הוא למד בבית הספר התיכון "ריבינגטון ובלקרוד" בעיר הוריץ' .
כשעשה את בחינות A-Levels, זמן רב לפני תחילת הקריירה שלו כשחקן, עבד כמדריך בפארק השעשועים "גרנדה סטודיוס" . כדי לעורר עניין בקרב התיירים השתמש בשיטות לא שגרתיות ומשעשעות. הוא גם עבד כברמן בנמל התעופה מנצ'סטר, כקונסירז' בבית המלון דה ויר וייטס, וחודשים אחדים עבד כפועל באיטליה.
ב-2001 סיים באקן תואר ראשון בשפות מודרניות באוניברסיטת דרהאם. אחר כך למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
קריירה.