מכיוון שהעין האנושית משתמשת בשלוש רצועות ספקטרליות, שלושתן משולבות בדרך כלל לתוך תמונה בצבע כוזב. לפחות שתי רצועות ספקטרליות נדרשות עבור קידוד צבעי כזב, וניתן לשלב עד שלוש רצועות כדי ליצור תמונה המורכבת משלושה צבעים – RGB. היכולת של העין להבחין בשלושה ערוצים בלבד היא הגורם המגביל את מספר הערוצים שניתן לשלב. לעומת זאת, "צבע" תמונה שנוצר מתוך רצועה ספקטרלית אחת או תמונה שנעשתה מתוך נתונים המורכבים מנתונים שאינם פליטה של קרינה (למשל גובה, טמפרטורה, סוג רקמה) היא אינה תמונת צבע כוזב, אלא תמונת פסאודו צבע.
עבור צבע אמיתי, ממופים ערוצי RGB מן המצלמה לערוצי ה־RGB המקבילים של התמונה. כלומר, מיפוי RGB → RGB. עבור צבע כוזב מערכת יחסים זו משתנה. קידוד הצבעים הפשוט ביותר הוא לצלם תמונת RGB באור הנראה אך למפות אותה אחרת. GBR → RGB. בתמונות לוויין מסורתיות בצבע כוזב של כדור הארץ נעשה שימוש במיפוי "nrg → RGB", כאשר "n" היא הרצועה הספקטרלית הקרובה לתת־אדום (והרצועה הספקטרלית הכחולה אינה בשימוש), מה שגורם לצמחייה להראות אדומה.
צבע כוזב משמש בין היתר בתמונות לוויין וחלל שמצלמים לווייני צילום, טלסקופי חלל או גשושיות. גשושיות מסוימות, כגון רוברים, יכולות לצלם גם תמונות צבע אמיתי מקורב. לווייני מזג אוויר מצלמים תמונות בגווני אפור מהאור הנראה או מהתת־אדום.
פסאודו צבע.
פסאודו צבע נגזר מתמונה בגווני אפור על ידי מיפוי כל עוצמת־ערך לצבע, על פי טבלה או פונקציה. פסאודו צבע משמש בדרך כלל כאשר ערוץ יחיד של נתונים זמין (למשל טמפרטורה, גובה, הרכב אדמה, סוג רקמה וכן הלאה), בניגוד לצבע כזב המשמש בדרך כלל להצגת שלושה ערוצי נתונים.
דוגמה טיפוסית לשימוש בפסאודו צבע היא תרמוגרפיה (הדמיה תרמית), שבה מצלמות תת־אדום מאופיינות רק ברצועה ספקטרלית אחת ומראות את התמונות בגווני אפור שלהן בפסאודו צבע. דוגמה מוכרת נוספת של פסאודו צבע היא קידוד של גובה באמצעות גוונים היפסומטריים במפות סיוע פיזי, שבו ערכים שליליים (מתחת לפני הים) מיוצגים בדרך כלל על ידי גוונים של כחול, ערכים חיוביים על ידי ירוקים וחומים.
פסאודו צבע יכול לעשות כמה פרטים לגלויים יותר, למשל ההבדל הנתפס בחלל בצבע גדול יותר מאשר בין רמות אפור רצופות בלבד. בהתאם לטבלה או לפונקציה שבה נעשה שימוש ובחירת מקורות נתונים, פסאודו צבע עשוי להגדיל את תוכן המידע של התמונה המקורית, לדוגמה הוספת מידע גאוגרפי, שילוב מידע המתקבל מאור תת־אדום או על־סגול או ממקורות אחרים כגון סריקות MRI.
יישום נוסף של פסאודו צבע הוא אחסון התוצאות של התמונה הרחבה. כלומר, לשנות את הצבעים על מנת להקל על הבנת התמונה.
חיתוך הצפיפות.
חיתוך הצפיפות היא וריאציה של פסאודו צבע. החיתוך מחלק את התמונה למספר רצועות צבעוניות והוא משמש בין היתר בניתוח של תמונות חישה מרחוק. עבור צפיפות חיתוך, טווח רמות גוני אפור מחולק למרווחים, כאשר כל מרווח מוקצה לצבע אחד או יותר, בניגוד לפסאודו צבע, אשר משתמש בסולם צבע רציף. לדוגמה, בתמונה תרמית בגווני אפור ניתן לפצל את ערכי הטמפרטורה בתמונה לרצועות של 2° צלזיוס, וכל רצועה מיוצגת על ידי צבע אחד. כתוצאה מכך הזיהוי של טמפרטורת נקודה אחת בתרמוגרפיה יכולה להיות קל יותר למשתמש, כי ההבדל המובחן בין צבעים בדידים הוא גדול יותר משאר בתמונות עם גוני אפור רציף או פסאודו צבע מתמשך.
מפה תיאטרלית־פרופורציונלית.
תמונה או מפה שבהם אזורים צבועים בצורה פרופורציונלית לקטגוריה או הערך של אחד או יותר מהמשתנים המיוצגים. המשתנים ממופים לכמה צבעים; כל אזור תורם נקודת נתונים אחת ומקבל צבע אחד מהצבעים שנבחרו. ביסודו של דבר זה צפיפות שחבור להחיל שכבת פסאודו צבע. מפה כזו של אזור גאוגרפי היא צורה קיצונית של צבע כוזב.
צבעי כזב באמנות.
אנדי וורהול (1928-1987) הפך לדמות משמעותית מבחינה תרבותית של תנועת האמנות מודרנית על ידי יצירת ציורים בצבעי כזב עם טכניקות הדפסת מסך. חלק מהעבודות הידועות ביותר של וורהול כוללות שכפול של מרילין מונרו, התמונה שלה מבוסס על פריים מהסרט מהסרט "ניאגרה" (1952).
צבעי דיו נבחרו מצעות ניסויים של אסתטיקה ולא דומים לצבעי כזב ביצירת תמונה ממודל באמצעות תוכנת מחשב של הספקטרום האלקטרומגנטי המועסקים בעיבוד תמונה בחישה מרחוק. במשך שנים האמן המשיך עם הדפסות מסך בצבעי כזב לתמונות של מרילין מונרו, כנראה העבודה הזכורה ביותר שלו הייתה "מרלין טורקיז" אשר נרכשה במאי 2007 על ידי אספן פרטי ב־80 מיליון דולר.
אפל (סדרת טלוויזיה)
אפל (באנגלית: Dark) היא סדרת טלוויזיה גרמנית מסוגת מותחן ומדע בדיוני. זוהי סדרה מקורית של נטפליקס, הראשונה שנעשתה בגרמנית. הסדרה עלתה לנטפליקס ב-1 בדצמבר 2017.
הסדרה נוצרה בשיתוף פעולה בין ברבן בו אודאר לבין יאנטה פריס (Jantje Friese). חודשה לעונה שנייה על ידי נטפליקס, שעלתה ב-21 ביוני 2019. העונה השלישית והאחרונה עלתה ב-27 ביוני 2020.
עלילה.
ילדים אבודים שלא נמצאו, גופות מהעבר, אירועים על-טבעיים וסודות משפחה מערערים את הסדר בווינדן, עיירה קטנה בגרמניה, ומהדהדים טרגדיות מהעבר.
היעלמותם של שני ילדים בתקופות שונות חושפת יחסים מעורערים, חיים כפולים ואת עברן האפל של ארבע משפחות שיוצאות למסע חיפוש אחר האמת. המסע מגלה את נבכיה של תעלומה סבוכה המתפרשת על פני שלושה דורות.
רצף הזמן העלילתי נע בין העבר, ההווה והעתיד. בעונה הראשונה לאחר היעלמותם של הילדים מתגלה כי המערות שנמצאות ליד העיירה הן למעשה שער שמחבר בין שלוש תקופות זמן שונות. וחטיפת הילדים נעשתה על מנת לבצע ניסיונות להפעלת מכונת זמן. בעונה השנייה מתגלה עתיד קודר כאשר הדמויות מגלות כי בשנת 2020 תתקיים אפוקליפסה, ובניסיון למנוע אותה, הן למעשה מוודאות את התרחשותה מבלי להתכוון. בעונה השלישית והאחרונה של הסדרה, העלילה נעה במרחב זמן נוסף בעולם מקביל בו גיבור הסדרה, יונאס, לא נולד מעולם. העלילה מתכתבת עם הסיפור התנכ"י של אדם, חוה, הנחש והתפוח ומגיעה אל סופה הדרמטי כאשר הדמויות מבינות כי עולמן הוא תוצר לוואי של ניסיון ליצור מכונת זמן בעולם האמיתי. הן מצליחות למנוע את יצירת המכונה, וסוגרות את הלולאה האינסופית שיצרו בחייהם.
הפקה.
בפברואר 2016, נטפליקס החלה בהפקת העונה הראשונה של הסדרה בהיקף של 10 פרקים. נחשף כי כל פרק יהיה באורך שעה. הצילומים החלו ב-18 באוקטובר 2016, ליד ברלין והסתיימו במרץ 2017. הסדרה צולמה ברזולוציית 4K (אולטרה HD).
זו הסדרה הראשונה בשפה הגרמנית שנטפליקס הפיקה, נוסף לסדרות מקוריות אחרות שהפיקה בספרדית ("Club de Cuervos" ב-2015) בפורטוגזית ("3%" ב-2016), בצרפתית (Marseille ב-2017) ובאיטלקית ("Suburra: דם על רומא" ב-2017).
הפצה.
העונה הראשונה של הסדרה פורסמה ב-1 בדצמבר 2017. העונה השנייה הוכרזה עם טיזר קצר בדפי הפייסבוק בגרמנית של הסדרה ושל נטפליקס ב-20 בדצמבר 2017. נטפליקס הודיעה על יציאתה של עונה שנייה באמצעות טיזר קצר.
ביקורת.
העונה הראשונה קיבלה בעיקר ביקורות חיוביות מהמבקרים. מבקרים רבים שציינו את הדמיון לסדרה משנת 1990 "טווין פיקס" ולסדרה דומה מבית נטפליקס ששודרה ב-2016: "דברים מוזרים". הסדרה קיבלה ציון של 94% באתר Rotten Tomatoes, עם ממוצע דירוג של 9.4 מתוך 10. רבים שיבחו את טון הסדרה ואת המורכבות שלה. מבקרים רבים טענו שהסדרה היא אפלה ועמוקה יותר מאשר הסדרה "דברים מוזרים".
עם זאת, ביקורת שליליות הופנו כלפי הגישה הכבדה של הסדרה, המסר שלה, חוסר הסימפתיה אל הדמויות וחוסר מקוריות בהיבטים מסוימים של הסדרה.
יחסי ארצות הברית–צ'ילה
יחסי ארצות הברית–צ'ילה הם היחסים ההדדיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין ארצות הברית של אמריקה, אשר ראשיתם במהלך המאה ה-19, ואשר השתפרו יותר משנת 1988, וכיום יש ביניהם יחסים מצוינים. בשנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90, ממשלת ארצות הברית שיבחה את הלידה מחדש של הדמוקרטיה בצ'ילה, למרות שסייעה להפיכה הצבאית בצ'ילה בשנת 1973, וסייעה למשטר הצבאי שהיה לאחר מכן, אשר הביא לערעור היציבות במדינה, ולערעור הכלכלה והפוליטיקה.
המשטר בצ'ילה נחשב להכי פחות מושחת והכי דמוקרטי בדרום אמריקה, עם כלכלה בריאה, וצ'ילה היא כאמור בעלת ברית אסטרטגית של ארצות הברית בחצי הכדור הדרומי, יחד עם קולומביה, והיא חתומה על ההסכם בין-אמריקני לסיוע הדדי. דוגמה מובהקת לשיתוף פעולה בין המדינות, כולל את הסכם הסחר החופשי בין צ'ילה לארצות הברית. צ'ילה היא גם היחידה בדרום אמריקה אשר חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, והיחידה באמריקה הלטינית אשר אזרחיה פטורים מוויזה בארצות הברית.
הממשלות מתייעצות לעיתים קרובות בנושאי דיפלומטיה, ביטחון, תרבות ומדע. לאחרונה חתמו הממשלות על הסכמים בנושאי חינוך ואנרגיה ירוקה.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 42% מהצ'יליאנים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 25% מסתייגים ו-32% אינם בטוחים.
שיתוף פעולה.
המחלקה ליחסי הציבור האמריקנית משתפת פעולה עם אוניברסיטאות ועם ארגונים לא-ממשלתיים צ'יליאנים במגוון תוכניות, ובכלל זה תוכנית פולברייט תוכניות, סחר בינלאומי, אבטחה, ממשל דמוקרטי באזור, רפורמה משפטית, אכיפת החוק, נושאים סביבתיים, ולימודי אנגלית. המחלקה לענייני ציבור פועלת מדי יום עם התקשורת הצ'יליאנית, והיא גם מסייעת לתקשורת זרה, כולל עיתונאים אמריקנים.
בנוסף, קיים שיתוף פעולה בין המדינות בנושאי סחר חוץ, שירות חקלאי, ומשרד הפיקוח על החי והצומח (APHIS), וקיים שיתוף פעולה הדוק עם מאות חברות בארצות הברית אשר מחזיקות משרדים בצ'ילה.
תוכנית הפטור מוויזה.