ניתן להבחין בין השרשרות על יד כיוון הטטרהדרון של ה-SiO4. בעוד שבאנסטטיט ובמינרלים אחרים מקבוצת הפירוקסן אותו מוטיב מבני בשרשרת חוזר אחרי כל זוג טטרהדרונים, בוולאסטוניט כל מוטיב מבני הוא בן שלושה טטרהדרונים. בפשטות ניתן לתאר את כיוון הטטרהדרונים באנסטיט משמאל לימין כ"למעלה" ו"למטה" בעוד שבוולאסטוניט כיוון הטטרהדרונים משמאל לימין הוא "למטה" ואז פעמיים "למעלה". משום כך נוהגים לתאר את הפירוקסן כשרשרת בת שתי יחידות בעוד שהוולאסטוניט בנוי משרשרת של שלוש יחידות. מכיוון שהוולאסטוניט בנוי שרשרות של שלושה טטרהדרונים נוהגים לעיתים קרובות גם לשלש את הנוסחה הכימית שלו בצורה [Ca3[Si3O9. השרשרת האינסופית של SiO3)-2) משתרעת בוולאסטוניט בכיוון [010], כלומר כלפי ציר הקריסטלוגרפיה b. אורך שלושת הטטרהדרונים הוא 732 פיקומטר, המקביל במדויק לפאת תא היחידה בכיוון ציר b. הסידור המסובך יותר של הטטרהדרונים בוולאסטוניט מתרחש משום שנפח קטיון הסידן (Ca+2 ) גדול יותר מנפח קטיון המגנזיום (Mg+2) או הברזל (Fe+2) הנפוצים בפירוקסן.
המבנה הכללי.
גם האוקטהדרונים של ה-[CaO6] יוצרים שרשרות כלפי ציר ה-b. שרשרות האוקטהדרונים מקושרים דרך אטומי חמצן משותפים עם שרשרות הסיליקטים שתוארו לעיל כלפי צירי ה-a וה-c וכך נוצרת הצורה התלת ממדית.
השפעה המבנה המולקולרי על התכונות המקרוסקופיות.
על בסיס מבנה הגביש ניתן להסביר כמה מהמאפיינים המקרוסקופיים של הוולאסטוניט. לגבישים בודדים של וולאסטוניט יש צורה מחטית עד סיבית מכיוון שהגבישים גדלים כלפי ציר הקריסטלוגרפיה b, המקביל לכיוון של שרשרות הסיליקטים במבנה הגביש. אם שוברים מחט של וולאסטוניט במרכזה נוצרים משטחי שבירה בלתי אחידים כיוון שמשמעות הפעולה היא שבירת שרשרות הסיליקטים. לעומת זאת יש פצילות מצוינת בכיוון {100} וטובה בכיוון {001} ובכיוון {102} שאותם ניתן להסביר שבניגוד לקשרים הקוולנטיים שבין הצורן לחמצן, הקשרים היוניים שבין הסידן לחמצן מבוססים על מטענים חשמליים מנוגדים והם לכן חלשים יותר.
שימושים.
קיימים מספר שימושים בוולאסטוניט בשל צורת הגבישים המחטית/סיבית ונקודת ההתכה הגבוהה שלו. הוולאסטוניט מיוצר גם בצורה מלאכותית בתגובה בין תחמוצת סידן (CaO, סיד חי) וצורן דו-חמצני (סיליקה).
חלק מתכונות הוולאסטוניט – הלובן הזוהר, אחוז הלחות הנמוך ויכולת ספיגת שמן הופכים אותו למינרל שימושי אם כי השימוש בו נמצא במגמת ירידה. השימוש העיקרי בוולאסטוניט הוא בתעשיית הקרמיקה כשהוא משפר את העמידות המכנית של מוצרי הקרמיקה הלבנים. בשל נקודת ההתכה הגבוהה שלו משתמשים בו כתחליף לסיבי אזבסט. באלקטרודות לריתוך, בחומרי בידוד, בבגדים חסיני אש, בבלמים ובמצמדים. בניגוד לאזבסט שהוא חומר מסרטן אין סיכונים בריאותיים בשימוש בוולאסטוניט, כיוון שסיביו מתמוסס בתקופה שנעה בין ימים לשבועות אם הוא נבלע באורגניזם.
כמו כן משתמשים בוולאסטוניט בעיבוד מתכות, בצבעים ובפלסטיקה. הוולאסטוניט משפר את הקשיחות ואת ההתנגדות לכיפוף של פוליאסטר ופוליפרופילן.
את הוולאסטוניט נוהגים למכור תחת כמה שמות מסחריים, ביניהם: Kemolit, Hycon ו- Tremin
אתרים עיקריים.
יצרניות הוולאסטוניט העיקריות הן:
וולאסטוניט שנכרה בפרנקלין (ניו ג'רזי) מתאפיין לעיתים קרובות בקרינה פלואורסצנטית בגוונים של כחול ולבן בהשפעת אור על-סגול. תופעה זו נגרמת בדומה לאותה תופעה במינרל פלואוריט בשל נוכחות של כמויות זעירות של קטיוני אירופיום (Eu+2) במקום קטיוני הסידן בסריג הגביש.
בישראל ניתן למצוא וולאסטוניט יחד עם פאראוולסטוניט בתצורת חתרורים במדבר יהודה. בחצי האי סיני בחלקו הדרום-מרכזי והדרום-מערבי (ואדיות סולף, כיד ועוד) ניתן למצוא וולאסטוניט סלעים מתקופת הפרקמבריום.
התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו
התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו (בצרפתית: Orchestre Philharmonique de Monte-Carlo) היא התזמורת הראשית בנסיכות מונקו, ונחשבת לאחד מנכסי התרבות של הנסיכות הזעירה. התזמורת נוסדה בשנת 1856.
ראשיתה של התזמורת בקונצרטים שנועדו לבדר את רוחם של המבקרים ב"בית השעשועים" של מונקו, שהפך מאוחר יותר לקזינו מונטה קרלו המפורסם. גרעין המוזיקאים המקורי והקטן חוזק עם השנים בנגנים אחרים שהגיעו מפריז. ב-1953 קיבלה התזמורת את השם "התזמורת הלאומית של האופרה של מונטה-קרלו", בצו הנסיך רנייה השלישי. שמה הנוכחי ניתן לה ב-1980, גם זאת על פי צו נסיכותי.
בימינו מנוגנים רוב הקונצרטים באולם רנייה השלישי, אבל גם ב"אולם הנסיכים" בפורום גרימלדי. התזמורת מנגנת גם בקונצרטי "מאטינה" (כלומר, בשעות היום) בהרכב מצומצם, באולם גרנייה של האופרה של מונטה קרלו.
מאז 1959 מארח הנסיך מדי קיץ את התזמורת בארמונו לקונצרט גאלה.
קישורים חיצוניים.
לורנס פוסטר
לורנס פוסטר (באנגלית: Lawrence Foster, נולד ב-23 באוקטובר 1941 בלוס אנג'לס, קליפורניה) הוא מנצח אמריקאי.
קריירה.
פוסטר היה למנצח הבלט של סן פרנסיסקו בגיל 18. מכאן המשיך וניצח על מספר רב של תזמורות מעולות ברחבי העולם, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של יוסטון, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הסימפונית של ברצלונה.
בין השנים 2002 -2013, כיהן פוסטר כמנהל המוזיקלי של תזמורת גולבנקיאן בליסבון, פורטוגל.
תזמורת גולבנקיאן
תזמורת גולבנקיאן (בפורטוגזית: Orquestra Gulbenkian) היא תזמורת סימפונית חשובה בפורטוגל, היושבת דרך קבע בעיר הבירה ליסבון. את התזמורת ייסדה בשנת 1962 קרן קאלוסטה גולבנקיאן.
זיכרון חזותי
זיכרון חזותי הוא חלק מהזיכרון, האוגר מידע שהתקבל ממערכת הראייה.
זיכרון חזותי-מרחבי הוא חלק מזיכרון העבודה המתייחס לזכירת מיקומם של עצמים או סדרה של מיקומים.
מאפיינים.
הזיכרון החזותי מתחיל בביסוס הייצוג העצבי בקליפת הראייה. לאחר מכן מידע זה עובר לאונה הרקתית לשם ארגון נוסף. הייצוג הפנימי הנובע מכך נותר יציב למשך זמן, למרות שכל הזמן נקלטים בחוש הראייה מראות רבים ומגוונים. כאשר מתקבלת תמונה חלקית, המוח החזותי מפצה באמצעות הזיכרון על מחסור במידע, ועוסק במילוי הפערים.
הזיכרון החזותי-מרחבי אינו מוגבל למידע חושי. הזיכרון החזותי-מרחבי מאפשר לזכור את המראה החזותי של חפצים או מקומות, כולל המיקום והצורה התלת ממדית של חפצים בחדר מוכר אך חשוך.
השימוש באמנות.
אמנים ויזואליים משתמשים באופן קבוע ביכולת של הצופה להשלמת מידע חזותי. לדוגמה, מספיק ציור של מצחיית כובע של ילד כדי להעביר את המסר שהוא אכן חובש כובע - הזיכרון החזותי-מרחבי תופס ומעבד את הקו המעוגל של המצחייה, ומשלים את החסר.
רומילדה ואיין
חניבעל (פירושונים)
מכבי חיפה כדורסל
הר הדרוזים
הר הדרוזים (בערבית: جبل الدروز, תעתיק מדויק: ג'בל אלדרוז), המכונה בערבית גם "הר חורן" (جبل حوران ג'בל חוראן) או "הר הערבים" (جبل العرب ג'בל אל-ערב), הוא רמה געשית גבוהה בדרום מערב סוריה, על גבול ירדן, הכלול כיום במחוז א-סווידא.
מרבית אוכלוסיית המחוז היא דרוזית, אך גרים בו גם תושבים ערבים-נוצרים. העיר הגדולה באזור היא א-סווידאא, שאוכלוסייתה מונה כ-87,000 נפש, רובם דרוזים ומיעוטם ערבים-נוצרים מהכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
הנקודה הגבוהה ביותר בהר היא תל קני, שגובהו 1803 מטר.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-17, עקב מלחמותיהם המרובות, החלה נדידה של דרוזים מאזור ריכוזם בהר הלבנון לאזור הר חורן, שישובו היה אז דליל מאוד. אחרי מאורעות 1840 ו-1860 (מעשי טבח שהביאו להתערבות מעצמות אירופה), הפכה הנדידה הדרוזית להגירה המונית ומאז קיבל הר חורן את השם "הר הדרוזים". עם כינון הר הלבנון בהגמוניה נוצרית בשנת 1861, היגרו ממנו דרוזים רבים אל ג'בל א-דרוז. בשנת 1909 פרץ באזור זה המרד הדרוזי בחורן.
תחת המנדט הצרפתי על סוריה הייתה באזור מדינה דרוזית אוטונומית - מדינת ג'בל א-דרוז, שהתקיימה בין השנים 1921 ל-1936. שמה של המדינה היה בתחילה מדינת סווידא על שם העיר הגדולה באזור - א-סווידאא, אך הוא שונה לג'בל א-דרוז בשנת 1927.
ב-1925 פרץ בהר המרד הדרוזי בצרפתים.
בהסכם העצמאות הצרפתי-סורי מ-1936 בוטל מעמדה של ג'בל א-דרוז והיא הפכה לחלק מסוריה.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, נמצא בהר הדרוזים הריכוז הטריטוריאלי הגדול ביותר של הדרוזים: כ-75 אלף נפש - למעלה מ-40% מכלל אוכלוסיית הדרוזים, שמנתה באותה התקופה כ-180 אלף נפש.
במלחמת העצמאות של ישראל התארגן בהר הדרוזים גדוד מתנדבים דרוזי בן כ-500 חיילים והתפקד לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י. הגדוד, בפיקוד שכיב והאב, נלחם בקרבות רמת יוחנן, אך בעקבות הסכם עם ההגנה נסוג. מקצת אנשיו, בהנהגת איסמעיל קבלאן, ברחו מסוריה לישראל והצטרפו לכוחות הביטחון הישראלים.
יגאל אלון, משרי הממשלה הבכירים בעת מלחמת ששת הימים הגה תוכנית להפרדת הר הדרוזים מסוריה והקמת מדינה דרוזית עצמאית שתהווה חיץ בינה לבין ירדן. על פי המסופר בראיונות מוקלטים שערך, דיבר עם מנהיגים כדיין, רבין ואשכול על כיבוש ג'בל א-דרוז, אך ללא הועיל:
הדרוזים בהר הדרוזים, שומרים על קשר עם הדרוזים בישראל, ויש ביניהם קרובי משפחה רבים. בשנת 2015, כאשר היה חשש לטבח מטעם דאעש בדרוזים שבהר הדרוזים, הפגינו ופעלו למענם הדרוזים בישראל.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, תושבי ההר נהנו מסוג של אוטונומיה. הם לא התערבו בקרבות ולא התגייסו לצבא, ואף הקימו מיליציות חמושות, אך גם לא סילקו את נציגי הממשל בדמשק.
תקופת הקרח
ג'בל א-דרוז
ג'בל אלדרוז
צינור הנפט הטרנס-ערבי