את העיר הקים כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק בשנת 1641 כעיירת מסחר. היא נועדה להיות מרכז כלכלי שיתמוך בנוכחות הצבאית ובמאמצי בניית הביצורים באזור. הביצורים נועדו להגן על המעבר הימי במצר סקאגרק שבין האוקיינוס האטלנטי הצפוני והים הבלטי, ומכאן גם חשיבותו האסטרטגית.
חשיבות אסטרטגית זו הוכרה גם בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר שכבשה גרמניה הנאצית את דנמרק ונורווגיה, ביקשה גרמניה להקשות על מעבר אוניות בעלות הברית במצר, וכן לחסום עורק ימי חשוב לברית המועצות. כיוון שכך, התקינה ארבעה תותחים כבדים (380 מ"מ) בכל אחד משני צדי המצר, שנועדו ליירוט אוניות, וכיסו טווח של 55 ק"מ מכל קו חוף.
כיום מהווה העיר מרכז נופש קיצי עבור הנורווגים, ותיירים זרים עוברים בה בדרכם לערים הגדולות בנורווגיה, כשהם מגיעים למדינה במעבורות מדנמרק.
מרכז העיר נקרא "קוואדרטורן" (Kvadraturen) על שם הרשת המרובעת של רחובות מקבילים החוצים את מרכז העיר לאורכו ולרוחבו. אתרים מרכזיים בעלי עניין בעיר הם מבצר כריסטיאנהולם שנבנה בין 1662 ל-1672, הקתדרלה של קריסטיאנסנד, שנבנתה ב-1884 בסגנון נאו-גותי והיא הכנסייה הגדולה בנורווגיה ורובע פוסביין, על בתי העץ המסורתיים והציוריים של רובע העיר הישנה.
שרלוטה קנובלוך
שָׁרְלוֹטֶה קְנוֹבְּלוֹךְ (בגרמנית: Charlotte Knobloch; נולדה ב-29 באוקטובר 1932 כשָׂרְלוֹטֶה נוֹיִלַנְד) הייתה נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2010–2006; סגנית-נשיא הקונגרס היהודי האירופאי מאז 2003; וסגנית-נשיא הקונגרס היהודי העולמי מאז 2005. קנובלוך הייתה ממנהיגי הקהילה היהודית של מינכן במשך שנים רבות, וכן שימשה כנשיאת הקהילה היהודית של מינכן ובוואריה עילית משנת 1985.
מלבד זאת, חברה קנובלוך בארגון הנשים הציוני הבינלאומי (ויצו) ובהתאחדות הנשים היהודיות של גרמניה (Jüdischer Frauenbund).
חייה.
שרלוטה קנובלוך נולדה ב-29 באוקטובר 1932 במינכן למשפחת עורכי דין יהודית אמידה. אביה, פֲרִיץ נוֹיִלַנְד, היה עורך דין ידוע במינכן וחבר בפרלמנט הבווארי, ואילו אמה, מרגרטה הייתה נוצרייה במקורה אך התגיירה בעקבות נישואיה לנוילנד. הוריה התגרשו בשנת 1936, בהיותה בת ארבע. לאחר הגירושים, גדלה קנובלוך אצל סבתה אלברטינה נוילנד.
קנובלוך היא ניצולת שואה: לאחר עליית הנאצים לשלטון, גורשה סבתה, אלברטינה, ביולי 1942 למחנה הריכוז טרזיינשטט. היא מתה שם בינואר 1944.
בקיץ 1942, לקחה עוזרת הבית של הדוד של קנובלוך, קרסנטיה הומל, את קנובלוך לבית הוריה בחווה בפרנקוניה והצהירה עליה כבתה מחוץ לנישואים. על פועלה זכתה הומל להכרה כחסידת אומות העולם ב-2017.
בתום המלחמה, באביב 1945, חזרה עם אביה ששרד את השואה למינכן, ובשנת 1951 התחתנה עם שמואל קנובלוך, ניצול שואה מגטו קרקוב. בתחילה חשבו השניים על הגירה לארצות הברית, אך לידת ילדיהם הביאה לירידת התוכנית מהפרק. לזוג נולדו בן ושתי בנות.
בשנת 1985 מונתה לנשיאת הקהילה היהודית של מינכן ובוואריה עילית.
אחד מהישגיה הגדולים קודם למינויה לנשיאת מועצת יהודי גרמניה הוא חנוכת המרכז היהודי (Jüdisches Zentrum) במינכן, שהתלוותה לפתיחת בית כנסת ומוזיאון המוקדש ליהדות. קנובלוך קיבלה אזרחות כבוד במינכן בשנת 2005. היא נתמנתה לנשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה עם פטירתו של קודמה בתפקיד, פאול שפיגל. בתפקידה זה פעלה בין השאר נגד האנטישמיות שהתחזקה במזרח אירופה. בקונגרס היהודי העולמי היא פועלת למען קידום קהילות היהודים דוברות הגרמנית וחיבור ביניהן לבין קהילות יהודיות בארצות אחרות.
47 (מספר)
47 (במילים בלשון זכר: ארבעים ושבעה; בלשון נקבה: ארבעים ושבע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 46 ולפני 48.
במתמטיקה.
47 הוא מספר ראשוני וגם ראשוני בטוח וראשוני סופר-סינגולרי. המספר 47 הוא גם מספר לוקאס, מספר קית', מספר ת'ביט ומספר קרול.
קרפדה זהובה
קרפדה זהובה (שם מדעי: "Bufo periglenes") היא מין נכחד של קרפדה קטנה שצבעו כתום-בהיר אשר חיה באזור קוסטה ריקה ביערות גשם טרופיים גבוהים המכוסים דרך קבע בעננים.
הקרפדה התגלתה לראשונה על ידי ההרפטולוג ג'ון סווג' ולא נצפתה מאז שנת 1989, כך שארגון IUCN הכריז עליה כמין נכחד. היכחדותו של המין היא ביסוס להדלדלות אוכלוסיית הדו-חיים, והיא מיוחסת לשינויי האקלים ולהתחממות העולמית.
ביולוגיה.
הקרפדה הזהובה הייתה אחד מ-250 המינים בסוג קרפדה במשפחת הקרפדיים. היא חיה בצפון קוסטה ריקה על פני שטח של 10 קילומטרים רבועים. אורכם של זכרים בוגרים מגיע ל-5 סנטימטרים בלבד. בניגוד ליתר הקרפדות, עורם בהיר ובוהק. הנקבות מעט גדולות יותר, וצבען נע בין ירוק-זית לבין שחור. על עורן היו נקודות אדומות המוקפות בקו צהוב.
פרטים מעטים ידועים על התנהגותן של הקרפדות הזהובות. הסברה היא שהן חיו מתחת לאדמה, שכן הן לא נצפו במשך מרבית השנה. עם זאת, במהלך עונת הייחום, שמשכה היה שבועות ספורים, היה ניתן למצוא אותן בקלות. במהלך מספר שבועות בזמן חודש אפריל, לאחר סיום העונה החמה, הזכרים התקבצו בקבוצות ליד שלוליות והמתינו לנקבות. פעולת ההזדווגות ארכה כשבוע. הזכרים נאבקו אחד בשני בהילחמם על הנקבות. לאחר תקופת זו הקרפדות חזרו למחילותיהן. הביצים הוטלו במאגרי מים עונתיים. בממוצע, הטילה הנקבה 228 ביצים בשנה . לאחר חודשיים בקעו הראשנים מהביצים .
ב-1987 התמזל מזלה של אקולוגית והרפטולוגית אמריקאית, מרת'ה קראמפ, לצפות בנוהגי ההזדווגות של הקרפדות הזהובות. היא תיארה את המראה כמחזה מדהים. היא מנתה 133 קרפדות שמזדווגות על יד מקווה מים קטן מאוד. 133 קרפדות אלו הביאו להטלתן של 43,500 ביצים לטענתה, שמתוכם שרדו 29 ראשנים בלבד. קראמפ הסבירה ששיעור ההישרדות הקטן נבע מהתייבשות מקווי המים בגלל תופעת האל ניניו.
היסטוריה.
הקרפדות נתגלו לראשונה ב-1966. במשך 17 השנים הבאות נצפו מעל 1,500 פרטים. רק 10–11 נצפו ב-1988, ומאז ה-15 במאי 1989, עת צפתה קראמפ בזכר בוגר, לא נצפה אף פרט. בתקופה שבין גילויה להיכחדותה היא הוצגה בהבלטה בכרזות שפרסמו את המגוון הביולוגי בקוסטה ריקה.
בשנת 1994, חמש שנים לאחר התצפית האחרונה, החוקרים קיוו כי הקרפדה הזהובה ממשיכה לחיות מתחת לאדמה, ושזו הסיבה היחידה לכך שהיא לא נצפית במשך זמן כה רב. בשנת 2004 הכריז ארגון ה-IUCN על המין כמין נכחד, בעקבות הערכה של סווג', אותו החוקר שגילה את הקרפדות הזהובות כ-38 שנים קודם לכן. הכרזת הארגון התבססה על היעדר תצפיות מאז שנת 1989, וזאת לאחר חיפוש קדחתני שנחל כישלון.
בין ההשערות להיכחדותן של הקרפדות הזהובות הועלו תופעת ההתחממות הגלובלית ותופעת אל ניניו. ארגון ה-IUCN הציע הסברים אפשריים נוספים, בהם תחום התפוצה המצומצם מאוד, מחלת הכיטרידיומיקוסיס (מחלה קשה שפוגעת בדו חיים) וזיהום אוויר. החוקרת ג'ניפר נוויל ציינה נימוקים נוספים, כגון קרינת על סגול מוגברת, פטריות, טפילים ורמות pH נמוכות שהובילו להיכחדותן של הקרפדות הזהובות.
גראנטראק
גראנטראק (באנגלית: Gruntruck - "משאית הנחירות") היא להקת גראנג' מסיאטל, וושינגטון.
הלהקה נוסדה בשנת 1989 על ידי בן מק'מילאן וסקוט מק'קולום, שניהם חברים לשעבר בלהקת סקין יארד, אליהם הצטרפו לאחר מכן טום נימייר וטים פול.
סגנון הלהקה היה גראנג', אך הם התמקדו בצד היותר כבד ומטאלי של הסגנון.
הלהקה זכתה לתשומת לב כאשר היא חברה לעמיתתם המצליחה לז'אנר אליס אין צ'יינס, לסיבוב הופעות בסתיו 1992. הלהקות התחבבו מאוד אחת על השנייה וחברי אליס אין צ'יינס גילו כלפיהם חיבה רבה.
למרות הכול הלהקה זכתה להצלחה מסחרית מצומצמת בלבד, וכאשר הפופולריות של ז'אנר הגראנג' דעכה באמצע שנות התשעים, הלהקה דעכה יחד איתו. הלהקה התפרקה ב-1993, שבה לפעילות ב-1996, והתפרקה שוב ב-2002. ב-2017 חזרה הלהקה לפעילות בפעם השלישית.
Queen (אלבום)
Queen הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הבריטית קווין, והוא יצא בשנת 1973. האלבום מאופיין בעיקר בהשפעות מוזיקת הרוק הכבד, אך כולל גם פן של מוזיקה קלאסית, אשר ימשיך ויופיע בהמשך הקריירה של הלהקה בשנות השבעים.
היסטוריה.
החל משנת 1972 ובמשך שנתיים הופיעה קווין כלהקה אנונימית במועדונים ומכללות באזור לונדון. מזלם של חברי הלהקה שיחק להם כאשר קיבלו רשות להיכנס לאולפני "De Lane Lea" ולהשתמש בציוד ההקלטות החדש כדי לבדוק אותו, שם הכינו קלטת נסיונית אך מלוטשת של חמישה שירים (רצועות 1 ו-3 בצד הראשון של האלבום ורצועות: 1, 2, ו-5 בצידו השני). על אף איכות ההקלטות, לא הסכימה אף חברת תקליטים להחתימם. לבסוף, הם נחלו הצלחה אצל נורמן ובארי שפילד, שהקימו את אולפני Trident. ההסכם עם הלהקה חסרת הניסיון היה שהם יוכלו להקליט רק על בסיס מקום פנוי באולפנים - בדרך כלל מדובר בשעות שבין 3:00–7:00 בבוקר.