החלוקה השבטית אצל המסאים נערכת לפי גילאים. שיטה זו מתייחסת לגברים. בתור ילדים המסאים מבלים עם הוריהם, רחוק מהקהילה בגידול בקר. בגילאי 15–17 הם עוברים את טקס ברית המילה. טקס זה מסמל את המעבר לבגרות, ומרגע המילה הם מוכנסים יחד עם נערים נימולים נוספים ל'קבוצת גיל'. חברי 'קבוצת הגיל' עוברים יחדיו טקסים המציינים מעבר לשלבי בגרות. השלב הראשון אחרי המילה הוא 'מורן': שלב שנמשך כשבע שנים במהלכו הם לומדים להיות עצמאיים, להכיר את ארץ המסאית, ולהתקיים במינימום של רכוש. במהלך התקופה הם מאריכים את שיערם, נמרחים בצבע אוכר, ומשוטטים עם חנית וסכין. בתום התקופה הם עוברים טקס מעבר, שבמהלכו ראשם מגולח והם הופכים ל'בוגרים צעירים'.
הטקס הבא שיעבור גבר יהיה 'טקס שתיית חלב', שרק אחריו יהיה הגבר רשאי להתחתן. גיל הנישואים הממוצע של נשים הוא 17–18 ושל גברים 25–35. בממוצע לכל גבר יש שתי נשים.
נשים.
נשים בשבט המסאי חיות מציאות מורכבת ביותר. כילדות הן לומדות את מטלות הבית השונות, חליבה, בישול וכדומה.
הטקס המשמעותי בחיי הנשים המסאיות הוא טקס המילה הנשית. כאשר נערה משבט המסאי עומדת להתחתן היא צריכה לעבור מילה. מילה בשבט המסאי כוללת הסרה של הדגדגן והשפתיים הפנימיות. מילה זו מתקיימת מתוך אמונה שללא מילה נשית נשות המסאי ימותו ביחד עם תינוקן במהלך הלידה. ארגונים רבים פועלים כדי לבטל את המילה בשבט המסאי אשר הוצאה מהחוק הן בקניה בעקבות פעילותה של נייס נילנטיי לנד'טה ונשים נוספות והן בטנזניה.
ממשלת קניה פועלת היום בנחישות למגר את המנהג, ואכן, פחות ופחות נערות נימולות כיום.
לאחר המילה הנשים נכנסות לתקופת החלמה, תקופה זו אורכת כארבעה חודשים בה הן מסתגרות בבית אימן. לאחר הנישואים, לנשים המסאיות קיימת חירות לבחירת מאהבים. ההגבלה היחידה בבחירת מאהב היא שיחלוק את אותה קבוצת גיל עם הבעל. נשים מסאיות רבות מוצאות אהבה עם המאהבים ונהוג להכין שרשראות וצמידים למאהבים ולא לבעלים.
האישה נחשבת לרכוש הגבר; היא אינה יכולה לקבל ירושה, ותפקידה העיקרי הוא גידול הילדים. למעשה, עיקר כוחו ומעמדו החברתי של הגבר נקבע לפי מספר נשותיו (אצל המסאים קיימת פוליגיניה) ולפי גודל עדר צאנו.
נשים מסאיות קלות לזיהוי בזכות ראשן המגולח, והחרוזים השזורים על בגדיהן. כמו כן, נוהגות הנשים לעקור את אחת משיניהן התחתונות. מילה מבוצעת אצל המסאים לגברים ולנשים, כשהגברים הבכירים מלים את הילדים והנשים הבכירות את הילדות.
תזונה ובריאות.
בהתמודדות עם התזונה והבריאות בשבט המסאי בא לידי ביטוי בעוצמה גבוהה הקונפליקט שבין קידמה למסורת. המסאים חיים ללא מים זורמים, ובמיעוט אמצעים להגיינה. מסורותיהם כוללות טקסים שונים, כניקוב חורים באוזניים וקעקועים, אותם הם מבצעים בשטח וללא חיטוי. עם זאת, הם משמרים באופן מרתק את אורח חייהם המסורתי, ואינם מאפשרים לרוחות המערב לפגוע במסורותיהם.
התזונה המסורתית של המסאי מורכבת מחלב, דם ובשר נא, ומבוססת על הבקר המגודל בשבט. התזונה בשבט המסאי עברה שינוי משמעותי וכיום היא כוללת גם דייסה, סוכר, פירות וירקות, ומהחלב המסאים מכינים חמאה שמשמשת אותם רבות. אדם ממוצע בשבט המסאי שותה כליטר חלב ביום.
זיהוי חיצוני.
זיהוי גופני.
חירור ומתיחת תנוך האוזן מקובלים בשבט המסאי כמו גם בשבטים אחרים. חומרים שונים ומשונים משמשים לחירור ולמתיחה כגון: ענפים, אבנים, חטים של פילים וקופסאות ריקות של סרטי צילום. לאורך השנים המנהג הולך ופוחת בעיקר בקרב המין הגברי. הנשים מקושטות עם חרוזים שונים בתנוך האוזן ובחלקה העליון של האוזן.
שיער.
גילוח ראש נפוץ בחלק ניכר מטקסי המעבר, והוא מסמל את המעבר החדש שיתקיים בשל המעבר לשלב הבא. הלוחמים הם היחידים בשבט בעלי שיער ארוך, והם קולעים אותו בצמות צפופות. בהגיעו לגיל 3 חודשים, ניתן לילד שם וראשו מגולח. נשים שהפילו את עוברן בהריון קודם מעצבות את שיערן בקדמת או בקודקוד ראשן; תלוי אם איבדו בן או בת.
לבוש.
הלבוש משתנה בהתאם למיקום ולגיל. לדוגמה, לאחר המילה הגברית, הגברים הנימולים לובשים שחור במשך חודשים ספורים. האדום הוא הצבע האהוב ביותר בשבט המסאי, אך לבושם מורכב מצבעים נוספים, כאשר כל צבע מסמל משמעות שונה. לדוגמה לבן – שלום, כחול – מים, אדום – גבורה/לוחם/דם. ניתן לראות את בני שבט זה בעיקר בדרום קניה ובצפון טנזניה, ולזהותם לפי לבושם האדום הייחודי, מעין שמלה שמשמשת את הגברים והנשים כאחד.
בני המסאי
CAR-15 מקוצרר
אלופי עולם בשחמט
שבט המסאי
האוורד סטאונטון
האוורד סטונטון
האוורד סטאונטן
האוורד סטנטן
אוורד סטנטון
אוורד סטנטאון
מפתח העניינים
מפתח העניינים ובקיצור מפתח (או אינדקס) מופיע בסופו של ספר עיון, כך שניתן לאתר בקלות נושאים עיקריים בספר: אנשים, מקומות, מושגים, תהליכים וכדומה. למפתח חשיבות גדולה, משום שהוא מהווה כלי עיקרי לגישה ישירה לתוכן הספר.
הצעת חוק שהגיש במאה התשע-עשרה הלורד קמבל, ולפיה ייאסר פרסום ספר חסר מפתח, לא אושרה, אך גם ללא חוק זה, פרסום ספר עיון חסר מפתח הוא מעשה חריג בימנו, הפוגע מאוד באיכות הספר. המחשה לכך מופיעה בביקורתו הנזעמת של תום שגב על המהדורה הראשונה של הספר "יובל לישראל":
המו"ל (הוצאת זמיר-בר-לב) אכן נחפז לתקן את טעותו במהדורה השנייה, וברוח הצעתו של תום שגב הציע לרוכשי המהדורה הראשונה לקבל את האינדקס ללא תשלום.
מטרותיו של המפתח.
מפתח עניינים מוצלח פותר את התיסכול הכרוך בהצפת מידע-רב-מדי, חוסך למעיין זמן, וחושף זיקות בין מושגים ועניינים שונים המופיעים לאורך החיבור. מפתח מוצלח חייב לכלול את כל הערכים המרכזיים שבספר אותם עשוי המעיין לחפש. הרעיון הזה זכה לניסוח מוצלח בהקדמה שצורפה לאינדקס פריטים של רשת חנויות כל-בו ענקית בשנת 1897: "אם אינך מוצא את הפריט המבוקש לפי מפתח הפריטים שלפניך, חפש היטב את המוצר בקטלוג השלם המונה את רשימת כל אחד ואחד מן המוצרים שלנו בכל חנויות הרשת".
במפתח יש לכלול את כל המושגים המופיעים בספר ורלוונטיים לנושא הספר, כך שהקורא יוכל למצוא דרך המפתח כל מושג וכל נושא שהספר עוסק בהם. יישומו של כלל זה דורש מחשבה ואינו פשוט, משום שנובע ממנו כי מחד יש להקפיד שכל מושג נדרש יופיע במפתח, ומאידך יש למנוע הופעת מושגים מיותרים. בספר "תורת הניהול וחוכמת מקיאוולי" (אנתוני ג'יי, "ספרית מעריב") מופיע במפתח העיול "ניוטון, סר איזק". במקום אליו מפנה העיול מופיע המשפט "אולי אין אלה רעיונות ברמתם של שקספיר וניוטון, אך אין פירוש הדבר שהם פחות יצירתיים". אזכור קצרצר זה של אייזק ניוטון אינו אומר עליו דבר, ולמעשה במקום ניוטון ניתן היה לכתוב באותה מידה איינשטיין או אדיסון, ולכן הכללתו של ניוטון במפתח מיותרת לחלוטין.
התייחסות למושג עשויה להיות במקומות אחדים בספר, בהקשרים שונים, ולכן רק דרך המפתח ניתן לקבל תמונה מלאה על המושג, במיוחד כאשר בעת כתיבת הספר מקפיד המחבר להימנע מכפילויות. בעת יצירת המפתח ניתן לגלות מושג שההתייחסות אליו פוצלה שלא לצורך, ולתקן פגם זה.
לנושאים מסוימים מהווה המפתח את מקור קיומם העיקרי. הכוונה לנושאים להם לא הוקדש סעיף מיוחד בגוף הספר, אך הם מוזכרים אגב הדיון בנושאים אחרים. העיול במפתח קושר את כל המופעים של נושא מסוג זה ויוצר התייחסות מלאה אליו. באנציקלופדיה, למשל, נפוצה התייחסות לאישים אשר אין להם ערך משלהם, אך המפתח מאפשר קבלת תמונה מסוימת על פועלם.
מבנה המפתח.
בכל עיול במפתח נרשמים כל המופעים של עיול זה בספר, כלומר מספרי העמודים שבהם מוזכר העיול. כאשר הספר מחולק לסעיפים ממוספרים, עשוי להיות נוח יותר לציין את מספר הסעיף במקום מספר העמוד. את ההפניה להתייחסות העיקרית למושג נהוג להדגיש, באמצעות שימוש באותיות מודגשות, או באמצעות רישומה כהפניה הראשונה.
העיולים במפתח ממוינים בסדר אלפביתי עולה. מושגים המתחילים בה' הידיעה יופיעו בדרך כלל במפתח בלי הא הידיעה, אך כאשר המושג ידוע בצורתו הכוללת את הא הידיעה, נכללים לעיתים פעמיים במפתח, פעם עם הא הידיעה ופעם בלעדיה. מושגים דוגמת "הבימה" או "הפועל", שהא הידיעה היא חלק בלתי נפרד מהם, מופיעים רק בצורתם זו.
למושגים שלהם מוקדש בספר דיון נרחב במקומות רבים, נבנה לעיתים המפתח בשתי רמות: ברמה הראשונה מופיעה ההתייחסות העיקרית למושג, וברמה שנייה מקובצות התייחסויות נוספות בהקשרים שונים. במפתח לאנציקלופדיה העברית (שחסרונו הורגש משך שנים רבות), למשל, לעיול "בגין, מנחם" רמה אחת, שבה מפורטים כל המופעים של עיול זה, ואילו העיול "בן-גוריון (גרין), דוד" מחולק לשתי רמות, כאשר ברמה השנייה מופיעים הערכים "(ה)עליה ה-II", "מלחמת העולם ה-I", "תקופת המנדט", וכו'.
סוג מיוחד של עיול במפתח הוא עיול שבו, במקום פירוט כל המופעים של המושג, מופיעה הפניה מהצורה "ראו ...". הפניה זו ניתנת כאשר מושג ידוע בשני שמות שונים. פירוט המופעים מופיע תחת השם שבו נפוץ המושג בספר, וההפניה תופיע תחת השם שאינו נפוץ בספר, אך מקובל גם הוא בציבור, ולכן הקורא עשוי לחפשו במפתח. גם שתי דרכים שונות לחיפוש אותו מושג מצדיקות שני עיולים: בנוסף לעיול "משחקי קלפים" יש מקום גם לעיול "קלפים, משחקי". על חשיבותן של ההפניות ניתן ללמוד מהמפתח לאנציקלופדיה העברית, שאינו מקפיד על עניין זה. קורא המנסה למצוא מידע אודות המושג "רעידת אדמה" לא ימצא במפתח כל רמז למושג זה. רק כאשר יאמץ את מוחו וייזכר שרעידת אדמה קרויה בעברית גם בשם "רעש אדמה", יצליח למצוא מושג זה במפתח.
שילוב של שני סוגי העיולים מופיע בהפניה מהצורה "ראו גם ...", המפנה למושגים קרובים, שיש בעיון בהם להוסיף על האמור בתיאור המושג הנידון.