סרגיי טורופ נולד בקרסנודאר לאנטולי טורופ ולנדז'דה (מלשנקו); לאחר שירות בצבא הסובייטי, התיישב במינוסינסק. הוא עבד כקצין סיור לפני שאיבד את עבודתו בשנת 1989. לטענתו, בשנת 1990 הוא "נולד מחדש" כויסאריון, המשיח שהוחזר. לטענתו זה לא הופך אותו לאלוהים, אלא למילה של אלוהים. דתו משלבת אלמנטים של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית עם בודהיזם, אפוקליפטיזם, קולקטיביזם וערכים אקולוגיים. טורופ ייסד את כנסיית הברית האחרונה בקרסנויארסק, סיביר בשנת 1991 מעט לפני נפילת ברית המועצות. ואף ניבא את סוף העולם הקרוב וטען שרק חסידיו ינצלו.
חסידיו מקפידים על תקנות מחמירות, כולל הימנעות מבשר, עישון, שתיית אלכוהול ושימוש בכסף. מטרת הכת היא לאחד את כל הדתות על פני כדור הארץ. ויסאריון החליף את חג המולד ביום הולדתו (14 בינואר) וטען שיש לו יכולת לרפא סרטן ואיידס במגע ידו.
טיברקול, היישוב בטייגה, הוקם בשנת 1994 על שטח של , והתרחב לכמה כפרים סמוכים, כמו אלה של פטרופאבלובקה ושרמשנקה. . יש בה כארבעת אלפים תושבים, שחיים על פי עקרונות אקולוגיים. ליישוב המרכזי, המכונה גם "העיירה" "וההר", יש מבנה תלת-מפלסי: העיירה עצמה ("משכן השחר"), "משכנם השמימי" "ופסגת המקדש".
פרשנות.
מאז 1992 פרסם הביוגרף ואדים רדקין כרך שנתי המפרט את פעילותו של ויסאריון. ויסאריון משך אליו חסידים מתת-התרבות האזוטרית של גרמניה, ושבעה כרכים על חשבונו של ואדים תורגמו לגרמנית.
במאי 2012 פרסם ערוץ היוטיוב "וייס" את "מנהיג הכת החושב שהוא ישו", ובו דיווח של רוקו קסטורו, כתב בפטרופאבלובקה, ואת הראיון שלו עם ויסאריון. הסרטון מתאר את היישוב ואת האנשים כמקום עם אנשים טובים, אבל הרעיונות של הכת מאוד פולחניים. זו הייתה הפעם הראשונה שויסאריון העניק ראיון זה שלוש שנים.
המעצר בשנת 2020.
ב-22 בספטמבר 2020 עצרו הרשויות הרוסיות את ויסאריון באשמת ניהול ארגון דתי בלתי חוקי, פגיעה פיזית בזולת וסחיטה באיומים. הוא נתפס על ידי שירות הביטחון הפדרלי, ועדת החקירות הפדרלית והמשטרה הפדרלית הרוסית, במבצע משותף ונלקח יחד עם שני עוזריו, ואדים רדקין (המשמש כדוברו) ו-ולדימיר ודרניקטוב (מנהל בית ספר של ילדי הכת) בית המשפט המחוזי של נובוסיבירסק קבע שהם יישארו במעצר עד פתיחת משפטם ב-22 בנובמבר 2020.
חיים אישיים.
טורופ דחה את אשתו הראשונה ונישא לילדה בת תשע עשרה שהתגוררה עמו מאז שהייתה ילדה בת שבע. יש לו שישה ילדים משני הנישואים.
לוויסאריון יש אחות למחצה צעירה יותר, אירינה. אף שיש לו אם ביולוגית בשם נדז'דה, ויסאריון רואה במרים, אם ישו, את אמו.
שופר יעל
שופר יעל הוא כלי נשיפה שמקורו בקרנות היעל, המשמש לתקיעת שופר.
שופר זה נדיר ויקר שכן יעל היא חיה מוגנת והשגת הקרן אפשרית רק לאחר מותה הטבעי של החיה. הקרן מפיקה צליל ייחודי ועמוק הדומה לחצוצרה במנעד "בס". בשל צורתו, כונה "פשוט" על ידי חז"ל.
מצוות תקיעה בשופר מחייבת שימוש בשופר כפוף (מסולסל) אך שופר יעל ישר ואינו מסולסל.
על פי המשנה, שופר בעל פיה מוזהבת שימש בראש השנה בית המקדש כשלצד התוקע, תקעו גם בשתי חצוצרות.
קיימת מחלוקת הלכתית בחז"ל לגבי סוג השופר הנהוג בכל מועד. רבי יהודה למשל, פסק שביום הכיפורים של יובל תוקעים בשופר יעל ובראש השנה בשופר איל. רבי לוי פסק שיש לתקוע בשני המועדים בשופר יעל.
תולוס אל רומרל
תולוס אל רומרל (בספרדית: Tholos de El Romeral), מכונה גם דולמן אל רומרל (Dolmen de El Romeral), או גם מערת אל רומרל (Cueva de El Romeral), הוא רוגם מטיפוס השוכן בסמוך לעיר ב שבקהילה האוטונומית אנדלוסיה בדרום ספרד, שהוא בין המבנים המגליתיים החשובים ביותר באירופה. יחד עם זוג הדולמנים הצמודים דולמן מנגה ודולמן ויירה השוכנים במרחק 1.7 קילומטרים משם, הם מהווים מכלול חשוב של האדריכלות הנאוליתית המכונה "אתר הדולמנים של אנטקרה". ב-2016 נוסף אתר הדולמנים לרשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
מיקום.
הרוגם של תולוס אל רומרל שוכן כ-2.5 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר אנטקרה שבמחוז מאלגה. תל הקבורה מוקף בטבעת של עצי ברוש.
תיארוך.
במאה ה-20 עדיין האמינו כי שלושת קברי האבן הגדולים באזור סביב אנטקרה, דולמן מנגה, דולמן ויירה ותולוס אל רומרל, שייכים לאותה תקופה תרבותית. בינתיים, המחקר דוגל בתאריך שונה מאוד בין השניים הראשונים (בסביבות 3,500 עד 3,000 לפני הספירה) והמבנה של אל רומרל, שבנייתו מתוארכת בסביבות 2,500 לפני הספירה. ובמובן רחב יותר התולוס קשור לתרבות של , אם כי מרכזי תרבות זו נמצאים יותר מ-200 קילומטר ממזרח. הסיבה העיקרית להבחנה בין השניים הראשונים לתולוס אל רומרל היא, בנוסף לשימוש השונה באבן, צורת תאי הקבורה, שבתולוס של אל רומלר הם עגולים, בעוד שבשני הדולמנים האחרים הם מלבניים.
היסטוריה מודרנית.
הרוגם של תולוס אל רומרל התגלה באוגוסט 1904 על ידי האחים חוסה ויירה פואנטס (Jose Viera Fuentes) ואנטוניו ויירה פואנטס (Antonio Viera Fuentes), שעבדו כגננים עבור עיריית אנטקרה, שקראו לו בתחילה "קבר התלולית הלבנה" (Sepulcro del Cerrillo Blanco). מאוחר יותר תיקן האדריכל ריקרדו ולסקס בוסקו (Ricardo Velázquez Bosco) את השם לאל רומרל בהתייחס לשמו של בית החרושת הישן לסוכר הסמוך, שהיה בבעלות פרנסיסקו רומרו רובלדו (Francisco Romero Robledo), פוליטיקאי מאנטקרה.
השיקום המתועד הראשון של האתר התבצע בשנת 1941 על ידי האדריכל פרנסיסקו פריטו-מורנו אי פרדו (Francisco Prieto-Moreno y Pardo) - האדריכל השמרן של האלהמברה ואדריכל אזור האמנויות היפות של משרד החינוך. השיקום כלל מניקוי המסדרון, החלפת שלושה לוחות גג בלוחות דומים אחרים, תיקון חורים במסדרון ותא הקבורה בלוחות אבן דומים, התקנת תאורה חשמלית כדי להקל על הביקור והתחזוקה, שיקום מזבח המנחות והצבת כתובת הנצחה בכניסה.
השיקום האחרון בוצע על ידי האדריכל סירו דה לה טורה פרגוסו (Ciro de la Torre Fragoso) בשנת 2002. באותה הזדמנות, לצורכי שימור, חוברו ארבעה לוחות גג באמצעות מוטות נירוסטה והוסרו שתי כתובות גרפיטי. נוצר ריצוף חדש של הקבר עם שכבת חמרה מהודקת והותקנה מערכת תאורה פנימית חדשה.
תיאור.
תולוס אל רומרל הוא בפועל רוגם, גדול המכוסה בעפר ואבנים קטנות תוך יצירת תל קטן, ששימש אתר קבורה. קוטרו של התל (טומולוס) של תולוס אל רומרל הוא כ-68 מטרים. מתחם הקבר התת-קרקעי מורכב ממסדרון ארוך, שקירותיו עשויים משברי אבנים קטנות, ותקרתו לוחות מגליתיים, ובקצהו מופרדים, באמצעות שער מגליתי הבנוי מארבע אבנים עומדות (אורתוסטטים), שני חדרים עגולים דמויי תולוס. אורכו הכולל של הקבר הוא 34 מטר, אך במקור היה ארוך יותר.
פתח הכניסה מכוון לדרום-דרום-מערב (אזימוט 199°), לכיוון קמורו דה לאס סייטה מסאס (Camorro de las Siete Mesas), הנקודה הגבוהה ביותר ברכס אל טורקל. תולוס אל רומרל הוא אחד המבנים הנאוליתיים הבודדים בחצי האי האיברי המכוונים למחצית השמיים המערבית. 11 מאבני הגג של התקרה השטוחה של הכניסה נותרו. אורכו הנוכחי של המסדרון הוא 26.30 מטרים, רוחבו הממוצע 1.50 מטרים והגובה הממוצע 1.95 מטרים.
החדר הגדול יותר הצמוד הוא עגול וקוטרו 5.20 מטר וגובהו 3.75 מטר. הוא בנוי באותו אופן כמו המסדרון, אולם כאן ניתן לראות מבנה הבולט פנימה בצורה של כיפת זיזים, היוצרת כיפה כוזבת (כלומר שבניגוד ל"כיפה אמיתית" קירותיה בנויים משכבות אנכיות בלבד) ומכוסה בחלקה העליון על ידי לוח מגליתי. רצפות המסדרון והתא הראשי עשויות אדמה מהודקת. פתח בקיר החדר הגדול שמול הכניסה, הסוטה 10 מעלות צפונה מציר האורך של הקבר, מוביל לחדר המשני (סגור לביקורי הקהל) בקוטר של 2.34 מטרים בלבד ובגובה של 2.40 מטרים, קטן משמעותית וגבוה ב-70 סנטימטרים מרצפת החדר הראשי. בחדר משני זה יש לוח מאבן גיר בגודל 20 סנטימטרים שמטרתו אינה ידועה. אף על פי שהוא מכונה "אבן מזבח", אין שום עדות לכך ששימש לקורבן אנושי. בנוסף, רצפת החדר הקטן מכוסה בלוחות אבן.
בתוך אל רומרל נמצאו שרידי עצמות וחפצים ששימשו כנראה מנחה למתים, כך שאין ספק ששימש כקבר.
קאנט 18
קאנט 18 (באיטלקית: CANT 18) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "ספינה מעופפת" וחד-מנועי שהוגדר כמטוס אימון לפרחי טיס שיועדו להטיס מטוסי נוסעים מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-1926.
מנהל התכנון והייצור היה המהנדס האווירונאוטי "Raffaele Conflenti" .
תומאס ביילי אולדריץ'
תומאס ביילי אולדריץ' (באנגלית: Thomas Bailey Aldrich; 11 בנובמבר 1836, פורטסמאות', ניו המפשייר – 19 במרץ 1907, בוסטון, מסצ'וסטס) היה סופר, משורר, מבקר ועורך אמריקני. נודע כעורכו של כתב העת "The Atlantic", וכן כאחד מראשוני הכותבים בסוגת "הילד הרע".
ביוגרפיה.
אולדריץ' נולד ב-11 בנובמבר 1836 בפורטסמאות', ניו המפשייר, והיה בנם היחיד של אליאס טאפט ושל שרה ביילי אולדריץ'. בילדותו עבר יחד עם אביו לניו אורלינס, לואיזיאנה. בשנת 1849 נפטר אביו, ואולדריץ' בן ה-13 זנח את ההכנות ללימודים בקולג' ושב לפורטסמאות', שם התגורר בבית סבו. תקופת מגוריו עם סבו היוותה השראה לספרו "סיפורו של ילד רע".