לאחר שהבמאי ג'ון בדהאם גילה כי דיאנה רוס הולכת לגלם את התפקיד של דורותי, הוא החליט שלא לביים את הסרט, וכהן החליף אותו בסידני לומט. על החלטתו שלא לביים את "הקוסם", ג'ון בדהאם הסביר לכהן כי הוא חשב שרוס היא "זמרת נפלאה. היא שחקנית נהדרת ורקדנית מעולה, אבל היא לא הדמות הזאת. היא לא דורותי, הילדה בת שש-העשרה הקטנה, מהקוסם מארץ עוץ". למרות שפוקס המאה ה-20 תמכו כלכלית בהפקה הבימתית של המחזמר, בסופו של הם מימשו את זכות הסירוב הראשונה שלהם בהפקת הסרט, כך שיוניברסל היו יכולים לממן את הסרט. בתחילה, יוניברסל היו כל כך נרגשים לגבי סיכויי ההצלחה של הסרט, שהם לא קבעו תקציב להפקה.
התסריט של ג'ואל שומאכר עבור "הקוסם" הושפע רבות מתורתו של ורנר ארהרד ומסמינרי ההדרכה שלו, שכן גם שומאכר וגם דיאנה רוס היו "מוקסמים מאוד מוורנר ארהרד". "לפני שהספקתי לשים לב," אמר רוב כהן, "הסרט הפך למעשיה-בסגנון-ארהרד על לדעת מי אתה, שיתוף וכל זה. שנאתי את התסריט מאוד. אבל היה קשה להתווכח עם [רוס], כי היא מצאה בתסריט את כל הדברים האלה שהיא עבדה עליהם בסמינר [של ארהרד]". שומאכר דיבר באופן חיובי על התוצאות של לימודי ארהרד, ואמר כי הוא היה "אסיר תודה לנצח ללמידה, שהשפיעה רבות על החיים שלי". בספר "The Grove Book of Hollywood" נכתב כי הנאום של גלינדה, המכשפה הטובה, בסופו של הסרט, הייתה "רשימה ארוכה של קלישאות בסגנון ארהרד"; כמו כן הספר עורך השוואות בין תורתו של ארהרד לשיר הסיום בסרט "Believe in Yourself".
במהלך ההפקה, לומט הרגיש שהסרט הגמור יהיה "חוויה ייחודית לחלוטין שאף אחד לא חוה לפני כן". כשנשאל על כל השפעה אפשרית מהעיבוד הקולנועי הפופולרי משנת 1939 של MGM - "הקוסם מארץ עוץ" - לומט ציין כי "לא היה שום דבר שיכולנו להשתמש [מהסרט של 1939] פרט ללוודא שאנחנו לא משתמשים בשום ממנו. הם עשו סרט מבריק, ולמרות זאת הרעיון שלנו הוא שונה - הם קנזס, אנחנו ניו יורק; הם לבנים, אנחנו שחורים, והמוזיקה שונה לחלוטין. אנחנו רצינו לוודא שאנחנו לא חופפים בשום תחום".
מייקל ג'קסון, כוכב מוטאון לשעבר שעד תחילת הפיתוח של הסרט, בשנת 1977, עזב את מוטאון לטובת אפיק רקורדס יחד עם אחיו - שותפיו להרכב חמישיית הג'קסונים - לוהק לתפקיד הדחליל. ג'קסון התמסר לתפקיד, וצפה בסרטי וידאו של צביים, ברדלסים ופנתרים כדי ללמוד תנועות חינניות לתפקיד. טד רוס ומייבל קינג הובאו כדי לחזור ולגלם את התפקידים שביצעו בהפקה הבימתית של המחזמר, בעוד ניפסי ראסל לוהק לתפקיד איש הפח. לנה הורן, לוהקה לתפקיד גלינדה, המכשפה הטובה, והקומיקאי ריצ'רד פריור גילם את דמותו של הקוסם.
שלב הצילומים.
הסרט צולם באולפני אסטוריה שבקווינס, ניו יורק. ביתן מתפורר שנותר מתערוכה עולמית שנערכה בניו יורק בשנת 1964 שימש כמקום הצילומים של ארץ המאנצ'קינים, פארק שעשועים בקוני איילנד שימש כמקום צילומי סצנת המפגש עם איש הפח, ומרכז הסחר העולמי שימש כעיר הברקת. הסצנות שצולמו בעיר הברקת היו משוכללות, וכללו 650 רקדנים, 385 אנשי צוות ו-1,200 תלבושות. מעצב התלבושות טוני ולטון גייס את העזרה של מעצבי אופנה גבוהה בניו יורק לצורך צילומי סיקוונס עיר הברקת, והשיג תלבושות ובדים אקזוטיים ממעצבים כמו אוסקר דה לה רנטה ונורמה קמלי. אלברט ויטלוק יצר את האפקטים המיוחדים החזותיים של הסרט, בעוד סטן ווינסטון שימש כמאפר ראשי.
קווינסי ג'ונס היה המפיק המוזיקלי של הסרט. מאוחר יותר הוא כתב שהוא לא רצה לעבוד על הסרט בתחילה, אבל עשה זאת כטובה אישית לסידני לומט. הפקת הסרט היא שיתוף הפעולה הראשון בין ג'ונס לבין מייקל ג'קסון; מאוחר יותר, השניים עבדו שוב ביחד על שלושה מאלבומיו של ג'קסון: "Off the Wall", "Thriller", ו-"Bad". ג'ונס נזכר כי העבודה יחד עם ג'קסון הייתה אחת החוויות האהובות עליו בהפקת הסרט "הקוסם", והוא ציין את המסירות של ג'קסון לתפקידו, תוך שהוא משווה את סגנון המשחק שלו לזה של סמי דייוויס ג'וניור. לג'ונס הופעת קמאו קצרה בסרט, במהלך קטע "הזהב" שבסיקוונס של עיר הברקת, בה הוא נראה מנגן על פסנתר גדול.
הכנסות ורווחים.
"הקוסם" היה כישלון מסחרי בקופות הכרטיסים; בעוד תקציב הסרט עמד על 24 מיליון דולר, בקופות הסרט הכניס רק 13.6 מיליון דולר. מאחר שזכויות השידור בטלוויזיה נמכרו לערוץ CBS עוד לפני הפצת הסרט בקולנוע, בסכום של 10 מיליון דולר, בסופו של דבר, הסרט הסב הפסד נקי של 10.4 מיליון דולר עבור Motown Productions ויוניברסל. באותו הזמן, היה זה הסרט המוזיקלי היקר ביותר שנעשה אי פעם. הכישלון של הסרט הרחיק לחלוטין את אולפני הוליווד מהפקות נוספות שכוללות שחקנים אפרו-אמריקאים בלבד, פרויקטים שהפכו לפופולריים במשך מספר שנים, במהלך "עידן הבלקספלויטיישן" של שנות ה-70.
הסרט שוחרר על גבי קלטות VHS לצפייה ביתית בשנת 1989 ושודר לראשונה בטלוויזיה על ידי CBS ב-5 במאי 1984 (בגרסה ערוכה באורך של 100 דקות), תוך ניצול הפופולריות של מייקל ג'קסון באותה העת. מעת לעת, הסרט המשיך להיות משודר בטלוויזיה בערוצים שונים, כגון BET, TVOne, VH1, והיה לשידור הבכורה ברשת השידור הדיגיטלית Bounce TV. לעיתים קרובות, הסרט שודר בטלוויזיה האמריקאית במהלך חג ההודיה (מאחר שסצנת הפתיחה של הסרט מציגה את משפחתה של דורותי מתכנסת לארוחת חג ההודיה).
הסרט שוחרר על גבי DVD בשנת 1999. בשנת 2008 שוחררה מהדורה מיוחדת של הסרט, "The Wiz: 30th Anniversary Edition", לציון 30 שנה לסרט. מהדורות ה-DVD כוללות תוספות מיוחדות: כתבה קצרה משנת 1978 אודות הפקת הסרט, וכן הקדימון המקורי. גרסת Blu-ray שוחררה בשנת 2010.
הסרט הופץ בישראל על ידי סינמה אינטרנשיונל קורפריישן.
ביקורות.
מבקרי הקולנוע קטלו את הסרט, עם שחרור המקורי באוקטובר 1978. מבקרים רבים היפנו את ביקורתם כלפי דיאנה רוס, בטענה כי היא מבוגרת מדי מכדי לשחק את דמותה של דורותי. רובם הסכימו כי מה שעבד בהצלחה רבה כל כך על במת התיאטרון - פשוט לא מצליח לעבוד גם על המסך הגדול. תומאס היסצ'אק, בספרו "Through the Screen Door: What Happened to the Broadway Musical When It Went to Hollywood", מותח ביקורת על "התסריט האידיוטי של ג'ואל שומאכר", וקובע כי "Believe in Yourself" הוא השיר הכי פחות מוצלח במחזמר. הוא מתאר את דמותה של דורותי, כפי שדיאנה רוס מגלמת אותה, כדמות "קרה, נוירוטית ולא-מושכת בצורה מוזרה"; כמו כן הוא ציין כי הסרט היה "כישלון מסחרי בקופות הכרטיסים". בספרו "History of the American Cinema", רוברט הרטפול מתאר את הסרט כ-"אחד הכישלונות הגדולים ביותר של העשור", וכ-"פלופ המוזיקלי הגדול ביותר של השנה". בספר "The Grove Book of Hollywood" נטען כי הסרט "חיסל את קריירת הקולנוע של דיאנה רוס", שכן סרט זה היה האחרון בו הופיעה רוס. בספרו "Blockbuster", טום שון מכנה את הסרט "עלוב ומופקע". מחבר הספר "Mr. and Mrs. Hollywood" מתח ביקורת על התסריט, וציין כי "הקוסם היה מפחיד מדי לילדים, וטיפשי מדי למבוגרים". ריי בולג'ר, ששיחק את הדחליל בסרט הקולנוע "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939, לא התרשם במיוחד מהסרט "הקוסם", ואמר כי הוא "מוגזם, ולעולם לא תהיה לו המשיכה האוניברסלית שהסרט המוזיקלי הקלאסי של MGM הצליח להשיג".
הופעתו של מייקל ג'קסון בסרט כדחליל הייתה אחד האלמנטים היחידים שזכו להתייחסויות חיוביות מצד המבקרים, שציינו כי ג'קסון אחוז ב"כישרון משחק אמיתי" וכי הוא היה היחידי אשר "סיפק את הרגעים הבאמת בלתי-נשכחים." בהתייחסותו לסרט הגמור, ג'קסון הצהיר כי "אני לא חושב שזה היה יכול להיות יותר טוב, אני באמת לא יודע". בשנת 1980, ג'קסון ציין כי התקופה אשר במהלכה עבד על הסרט הייתה "החוויה הגדולה ביותר שלי עד כה ... אני לא אשכח את זה". עיצוב התפאורה המשוכלל של הסרט זכה לשבחים מצד המבקרים, ובספר "American Jewish Filmmakers" צוין כי הסרט ניצל בצורה העשירה ביותר את העיר ניו יורק כאתר הצילומים, מאז ימי הזוהר של סרטיהם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס. בסקירה של הסרט מאת כריסטופר נול בשנת 2004, נכתבה ביקורת חיובית על הופעותיהם של טד רוס (האריה הפחדן) וריצ'רד פריור (הקוסם מארץ עוץ). עם זאת, הסקירה של נול מותחת ביקורת חריפה על הסרט, תוך שהוא כותב כי מלבד השיר "Ease on Down the Road", שאר הסרט הוא "טריפ של ריקודים רעים, תפאורות צעקניות, ותסריט מבולגן מאת ג'ואל שומאכר שנמשך לאורך 135 דקות מייסרות". בשנת 2005, האנק סטואיבר (וושינגטון פוסט) כתב כי הסרט הוא "תענוג בר-הערכה, גם אם הוא מבולגן", וציין כי השירה - במיוחד של דיאנה רוס - הייתה "פלא".