לאחר ההתנקשות בבשיר ג'ומאייל, נשיא לבנון, ראש מפלגת החזית ומפקד "הכוחות הלבנונים", ירש אותו אחיו על כס הנשיאות, ומינה את בן דודו פאדי פרם למפקד "הכוחות הלבנונים" בספטמבר 1982.
השלמה עם המעורבות הסורית.
לאחר התנגדות התחלתית להסכם טאיף של 1989, התרצו אנשי החזית, לאור השפעתה הגוברת של סוריה שהקשתה להתנגד להסכם. הכוחות הלבנוניים, המיליציה של החזית, לחמו לצד הסורים, וב-13 באוקטובר חיסלו את מובלעת הכוח הנותרת של מישל עאון סביב ארמונו, והרגו את תומכיו הנותרים. במסגרת פירוקן של כל המיליציות (למעט חזבאללה), גם הכוחות הלבנוניים הפכו למפלגה בלבד.
כיום.
עם תום המלחמה, היה סמיר ג'עג'ע לפוליטיקאי היחיד שהואשם בפשעים אותם ביצע במהלך המלחמה (כל השאר לא הואשמו, בשל החנינה שהחליט הפרלמנט הלבנוני להעניק לכל הצדדים הלוחמים). הוא הואשם ברצח משפחתו של סולימאן פרנג'יה, ושוחרר עם נסיגת הסורים מלבנון ב-2005, לאחר 11 שנות מאסר.
בשנים האחרונות נעשו מספר ניסיונות לאחד את הכוחות של החזית. כיום תומכי ג'עג'ע חברים בפרלמנט הלבנוני ברשימת "הכוחות הלבנוניים", הם מחזיקים ב-5 מושבים (ארבעה אחוזים מהפרלמנט), ושותפים בממשלתו של פואד סניורה.
קישורים חיצוניים.
חזית הכפור
אל-חאכם (ח'ליפה פאטמי)
אל-חאכִּם בִּאמר אללה (בערבית: الحاكم بأمر الله - "השולט בצו האל", בספרות הרבנית נקרא הכליף עלי אלחכים ובעברית המתחדשת החליף עלי אל חכים) היה הח'ליף השישי מהשושלת הפאטִמית, ושלט בין 996–1021 במצרים.
אל-חאכם נולד במצרים ב-985, וכבר בגיל 11 ירש את השלטון מאביו אבו מנצור נזאר אלעזיז. העברת השלטון המוצלחת לילד הצעיר הוכיחה את יציבות שלטון השושלת. במהלך שלטונו הארוך הצליח אל-חאכם להרחיב את תחום שליטתו וכבש גם את אזור חלב.
יריביו הנחושים ביותר של אל-חאכם היו הח'ליפים מבית עבאס ששלטו מבגדאד, כשהם מבקשים לבלום את התפשטות האיסמאעילים. התחרות בין שתי השושלות הובילה להצהרת בגדאד מ-1011, בה קבעו העבאסים כי טענת הפאטמים ללגיטימיציה על בסיס מוצאם מזרע הנביא מוחמד היא שקרית, וכי הם בעצם צאצאי משפחה יהודית.
אל-חאכם נאבק גם בבני השושלת הקרמטית שליטי בחריין, ושלטונו התאפיין בחוסר שקט מתמשך, הן מצד הברברים במערב, והן מצד הטורקים במזרח. ב-1005 ייסד אל-חאכם את דאר אלעלם (בערבית: "בית המדע"), ששימש כמרכז ללימודי פילוסופיה ואסטרונומיה, לצד לימודים איסלאמיים של הקוראן והחדית'. בנוסף, פעלה שם גם ספרייה ציבורית. ב-1013 השלים אל-חאכם את בניית המסגד שאביו החל לבנות בקהיר, וקרא לו על שמו: מסגד אל-חאכם.
בחודש שבט ד'תשע"ב (ינואר 1012) במהלך לוויה של אחד מחזני הקהילה היהודית בקהיר, התנפלו פורעים מוסלמים על המלווים וכמה ממנהיגי הקהילה שהשתתפו בהלוויה נכלאו בידי הפורעים. לאחר לילה שלם בכלא הורה אל-חאכם באמר אללה לשחרר את היהודים ממאסרם. לאחר שחרור האסירים, קבעה הקהילה צום בתאריך ג שבט לציון המאורע. אחד מהיהודים ששוחררו בידי אל-חאכם, המשורר רבי שמואל בן הושענא חיבר חיבור היסטורי בחרוזים בשם "מגילת מצריים" ובו תיאר את המאורע. במגילה מכונה אל-חאכם בכינוי "אדוננו השופט במאמר האל", כינוי שנובע מתרגום מליצי לעברית משמו הערבי.
ב-1017 אל חאכם באמר אללא הכריז על עצמו כנביא, והוא נחשב למייסד הדת הדרוזית; באותה שנה החל מניין ספירת התאריך הדרוזי. הדת נקראת "דרוזית" כי שכניהם (הלא דרוזים) ראו בהם תומכים של מוחמד בן איסמעיל אל-דרזי.
אל-חאכם נודע כרודף הנוצרים והיהודים. ב-28 בספטמבר 1009 (ז' בתשרי ד'תש"ע) הוא הרס את כנסיית הקבר בירושלים. עם הגיע השמועות על כך בעיר אורליאנס שבצרפת הותקפו יהודיה, רכושם נשדד והם גורשו זמנית מהעיר.
הוא חייב את נתיניו הנוצרים לענוד צלבי עץ ברוחב ואורך של חצי מטר, סביב צווארם; על היהודים ציווה לענוד על צווארם צלם דמוי עגל, זכר לחטא העגל לאחר יציאת מצרים. כמו כן הוגבלה רכיבת נוצרים על סוסים - לרכיבה על אוכפי עץ ועם רתמות ללא קישוטים ועיטורים. לקראת סוף ימי שלטונו הפך אל-חאכם לרדוף פרנויה ממש: הוא חשד בסובבים אותו, והורה להוציא להורג כמה מבכירי ממשלו. תקופה זו התאפיינה גם בחקיקת חוקים יוצאי דופן, כמו האיסור על אכילת מלוח'יה, מאכל מצרי מסורתי, והאיסור על משחק השחמט. הוא ציווה לעבוד בלילה ולישון ביום, אסר על נשים לצאת לרחוב ועל סנדלרים להכין נעלי נשים, נתן הוראה להרוג את כל כלבי העיר, ועוד.
לקראת סוף ימי שלטונו החלה הכת הדרוזית להתגבש סביב דמותו, ומאמיניו הם אלה שהעניקו לו את התואר "השולט במצוות אללה".
ב-1021 נעלם אל-חאכם במהלך טיול להרי מוקטם שליד קהיר. מאמיניו הדרוזים טענו כי לא מת, אלא הוסתר על ידי אללה כדי לשוב כ"מהדי" ביום הדין. את כיסאו ירש בנו הצעיר עלי אלט'אהר באללה, בעוד אחותו של אל-חאכם, סת אלמלכ , שימשה כעוצרת.
קטאקליסם
קטאקליסם (Kataklysm) היא להקת דת' מטאל קנדית. הלהקה נוסדה בשנת 1992, אך מאז הקמתה התרחשו שינויים רבים בהרכבה. בתחילת הקריירה שלהם הם נודעו בעיקר בזכות היותם אחת הלהקות המהירות ו"חסרות הארגון" ביותר באזור. המוזיקה השתנתה בעיקר לאחר שהסולן סילויאן הודה עזב את הלהקה והוחלף על ידי ומאוריזיו לקנו.
השינוי התבטא בכך שמאחת הלהקות המהירות ביותר האזור הם הפכו למשהו שונה ביותר לאחר האלבום "Victims Of This Fallen World". בניגוד לשאר האלבומים של הלהקה, האלבום הזה נשמע פחות כמו הדת' מטאל המסורתי שהלהקה ניגנה בעבר. הם נשמעו כמו הם עצמם בעבר, בתקופת האלבום "(The Prophecy (Stigmata of the Immaculate", רק יותר "מאורגן" ויותר קרוב לסגנון הדת' מטאל המלודי. אך בכל זאת, ההרכב שלהם נשאר יציב באופן יחסי, בניגוד לשאר הלהקות בז'אנר המטאל.
המתופף, מקס דוהאמל, טען שהוכרח לעזוב את הלהקה בגלל פציעות. המתופפים בלהקת קטאקליסם מרכיבים את רוב רשימת ה"חברים לשעבר", אך מקס חזר מהפציעה והשתתף באלבום התשיעי של הלהקה, "In the Arms of Devastation". בסופו של דבר, שלושת חברי ההרכב המקורי עדיין חלק מהלהקה, כשרק סילויאן הודה פרש ללא שוב.
טורקיש איירליינס
טורקיש איירליינס, ולעיתים רק טורקיש (בטורקית: Türk Hava Yolları, THY; באנגלית: Turkish Airlines), היא חברת התעופה הלאומית של טורקיה. בסיסה העיקרי בנמל התעופה באיסטנבול.
תולדות החברה.
החברה נוסדה בשנת 1933 בשם "מינהל תפעול קווי תעופה לאומיים" (טורקית Devlet Hava Yolları İşletmesi İdaresi) אשר הפעילה טיסות פנים בלבד על ידי צי של 5 מטוסים, עד לשנת 1947, מועד בו הופעל קו שירות לאתונה. במסגרת תהליך רה-ארגון מקיף הפך המינהל לחברה ביום 1 במרץ 1956, ושמה שונה לזה הנוכחי. שינוי נוסף במעמד החברה חל בשנת 1990 עם הצעת 5% ממניותיה לציבור. בחודש דצמבר 2004 מכרה ממשלת טורקיה 23% נוספים ממניות החברה, ושוב בחודש מאי 2006, עת נמכרו 28.75% נוספים ממניותיה. מינהל ההפרטה של הרפובליקה הטורקית מחזיק ב-53.57% ממניות החברה, והיתר נמצאות בידי הציבור. ב-9 בדצמבר 2006 אישר הוועד המנהל של ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס את בקשת החברה להצטרף לשורות הברית, וזו אכן יצאה אל הפועל ב-1 באפריל 2008. בשנת 2011 ובשנת 2012 זכתה טורקיש איירליינס בתואר חברת התעופה הטובה באירופה.
החברה כיום.
החברה מפעילה שירותי טיסה סדירים ל-315 יעדים מתוכם 50 יעדים בטורקיה, ו-265 יעדים ב-126 מדינות ברחבי העולם, והיא חברת התעופה שטסה למספר המדינות הגדול ביותר. בנוסף לבסיסה העיקרי בנמל התעופה איסטנבול, משמשים גם נמל התעופה הבינלאומי אנקרה אסנבואה ונמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן מזרחית לאיסטנבול, כבסיסי משנה של החברה.
החל מ-31 באוקטובר 2018 החלה החברה להפעיל טיסות מנמל התעופה החדש של איסטנבול, החל מ-1 בינואר 2019 העבירה החברה את כל טיסותיה מאטאטורק לנמל החדש.
החברה מעסיקה 28,597 עובדים, ו 27,517 עובדים נוספים בחברות הבת, וברשותה 341 מטוסים. מועדון הנוסע המתמיד של החברה קרוי Miles and Smiles. בשנת 2018 הטיסה החברה כ-75 מיליון נוסעים. סך הכנסותיה הסתכמו ב-9 מיליארד דולר בשנת 2012.
החברה מחזיקה במחצית ממניות חברת השכר סאן אקספרס שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה, ובכל מניותיה של חברת אנאדולוג'ט שהחלה לפעול ב-23 באפריל 2008 כחברת תעופה במחיר נמוך בשוק טיסות הפנים.
החברה כיום (2016) נחשבת כחברת התעופה האירופאית הטובה ביותר.
ב-12 בדצמבר 2017 קיבלה החברה את מטוס הבואינג 200–777F (מטען) הראשון שלה לצי מטוסי הקרגו.
פעילות החברה בישראל.
נכון לחודש נובמבר 2018, החברה מפעילה כ-9 טיסות יומיות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, וטיסה יומית לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן.
באפריל 2019 הועברו כל טיסות טורקיש איירליינס ובכללם הטיסות לישראל מנמל התעופה אטאטורק לנמל התעופה החדש של איסטנבול.
החל מ-31 במרץ 2019 מפעילה החברה כ-10 טיסות יומיות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה איסטנבול.
החל מאפריל 2019 מפעילה החברה 5 טיסות שבועיות בין אנטליה לתל אביב.
ב-1 ביוני 2019 החלה החברה להפעיל 4 טיסות שבועיות מאיזמיר לתל אביב.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לספטמבר 2020:
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא טורקיש איירליינס באתר Airliners.net
ענת קלאוזנר
ענת קלאוזנר (נולדה ב-9 בספטמבר 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
קלאוזנר, ילידת תל אביב, למדה משחק בבית הספר למשחק של שרון אלכסנדר. את שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל. בסיום שירותה הצבאי למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.