ב-1995 עברה רוזלי לטאקרזוקה באניס מליגת העל היפנית, שבאותן שנים משכה אליה כוכבות בינלאומיות רבות. באותה שנה היא גם השתתפה עם ברזיל בגביע העולם שנערך בשוודיה, ואף כבשה את השער היחיד בניצחון המפתיע של הברזילאיות על המארחת. למרות הניצחון במשחק הפתיחה, הפסידה הנבחרת בשני משחקיה הבאים והודחה בשלב הבתים בפעם השנייה ברציפות. שנה אחר כך, נערך בפעם הראשונה טורניר הכדורגל האולימפי לנשים, ורוזלי נבחרה לסגל הברזילאי. היא כבשה שער אחד נגד סין בחצי הגמר, אך הברזילאיות פספסו את המדליות וסיימו במקום הרביעי.
באליפות דרום אמריקה, ששימשה שטורניר המוקדמות לגביע העולם 1999, ושנערכה במרץ 1998 בארגנטינה, כבשה רוזלי 16 שערים בשישה משחקים והובילה את ברזיל לזכייה שלישית ברציפות בטורניר. אף על פי כן, היא נפצעה בברכה במהלך משחק ידידות נגד ארצות הברית, ונאלצה להחמיץ את הגביע. בלעדיה, הגיעו הברזילאיות למקום השלישי. שנה אחר כך, סיימה ברזיל שוב במקום הרביעי בטורניר הכדורגל האולימפי, בדיוק כמו באטלנטה 1996. בטורניר זה שימשה רוזלי בעיקר כשחקנית מחליפה ופתחה במשחק אחד בלבד.
בשנת 2001, הוקמה ליגת ה-WUSA, שהייתה לליגת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה בארצות הברית. רוזלי הצטרפה לקבוצת וושינגטון פרידום, אך שיחקה רק ב-11 משחקים (מתוכם פתחה בשלושה) ולא כבשה אפילו שער אחד. בסיום עונה זו, היא שוחררה מהקבוצה ועברה לליגת המשנה האמריקאית, שם שיחקה לצידה של מריבל דומינגז המקסיקנית. לאחר עונה אחת בליגת המשנה, היא חזרה לשחק בליגה הברזילאית.
האליפות הבינלאומית האחרונה של רוזלי עם נבחרת ברזיל הייתה אולימפיאדת אתונה שנערכה בקיץ 2004. הברזילאיות העפילו עד לגמר הטורניר, אך הפסידו בהארכה 2-1 לארצות הברית, והסתפקו במדליית הכסף. רוזלי זכתה לעלות כמחליפה בשניים מתוך ששת משחקי הטורניר, אך לא במשחק על מדליית הזהב. שנתיים לאחר מכן, הייתה רוזלי חלק מקבוצת הנשים של סאו פאולו שהשתתפה בגביע מלכת השלום שנערך בקוריאה הדרומית. בטורניר עצמו, היא כבשה שער אחד (בהפסד 2–4 לקנדה), אך לא הצליחה להוביל את הקבוצה מעבר לשלב הבתים.
לואי פאש
לואי פאש (בצרפתית: Louis Pache; נולד ב-1896, בואלורסין שבמזרח צרפת ומקום וזמן מותו אינם ברורים) היה אחד מחברי "חברת המדריכים של שאמוני" (Compagnie des guides de Chamonix) וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים.
פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה חי פאש עם אשתו פראנסלין וילדיהם בלה בואה (Le Buet) שבסבואה עילית, על גבול שווייץ, ליד ההר בואה . בשנת 1940, לאחר כניעת צרפת לגרמניה, בעידודו של הכומר אנדרה פאיו (André Payot), לימים חסיד אומות העולם, החל פאש, שהכיר היטב את שבילי האזור, להעביר יהודים ומתנגדי המשטר הנאצי אל מעבר לגבול עם שווייץ. זאת עשה למרות הסכנה שנשקפה לו מהמשמרות הגרמניים באזור וכן ממשתפי פעולה עם הנאצים שהיו מסגירים לידי השלטונות יהודים, מתנגדי משטר ואת המסייעים להם.
בסתיו 1942 רבו נסיונותיהם של השווייצרים להחזיר לצרפת, לידי הגרמנים, יהודים שניסו לעבור את הגבול. הכומר פאיו ניסה לגלות שביל חדש שיוביל את הבורחים לשווייץ בלי להיתפס על ידי המשטרה ומשמר הגבול השווייצריים, ופאש השתמש בנתיב זה. פאיו נעצר על ידי הגרמנים והוחזק במאסר למשך מספר חודשים, אך לבסוף שוחרר. פאש לא נתפס והמשיך בפעילותו, בה העביר אל שווייץ עשרות יהודים מצרפת, וכן מתנגדי המשטר הנאצי, עד שחרור האזור על ידי בעלות הברית.
הנצחה.
בשנת 1979 הוכר פאש על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
ואסילי סוקולובסקי
בולטימור בולטס (1944–1954)
בולטימור בולטס (באנגלית: Baltimore Bullets) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר בולטימור, מרילנד, שפעלה בין השנים 1954-1944.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה כחברה בליגת הכדורסל האמריקאית (ABL) בשנת 1944, ועברה לליגת ה-BAA בשנת 1947, לאחר שהתפרקה ליגת ה-ABL. בולטימור זכתה באליפות ה-BAA בעונתה הראשונה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על פילדלפיה ווריורס בתוצאה 4-2. בסיום עונת התמזגה ליגת ה-BAA אל ליגת ה-NBA, בה שיחקו הבולטס מאז ועד עונת . הקבוצה התפרקה במהלך אותה עונה, ב-27 בנובמבר 1954. מתוך 17 קבוצות העבר שהשתתפו בליגת ה-NBA והתפרקו, בולטימור היא הקבוצה ששיחקה במספר העונות הרב ביותר, והיחידה מביניהן שזכתה באליפות.
בעונת עברה קבוצת ה-NBA "שיקגו זפרס" לעיר בולטימור, ושינתה את שמה ל"בולטימור בולטס". המועדון שיחק תחת שם זה עד עונת , אז שינה את כינויו ל"קפיטל בולטס", ובעונה הבאה הפך ל"וושינגטון בולטס" (כיום וושינגטון ויזארדס). ליגת ה-NBA עושה הפרדה בין קבוצת בולטימור בולטס המקורית לבין מועדון זה, אשר הסטטיסטיקות, המאזנים והישגי העבר שלו נרשמים לזכות קבוצת וושינגטון ויזארדס.
קלעים מובילים.
להלן עשרת הקלעים המובילים בתולדות המועדון. חברי היכל התהילה של הכדורסל מודגשים:
בולטימור בולטס (1944-1954)
בולטימור בולטס (1944-54)
הפיגוע בלאהור (2016)
הפיגוע בלאהור התרחש ב-27 במרץ 2016. מחבל מתאבד הפעיל את מטענו בפארק בעיר וגרם למותם של 72 אנשים ולפציעתם של כ-340.
הפיגוע התרחש בשעה 18:30 (זמן מקומי) בפארק גולשאן-י איקבאל (گلشن-اقبال پارک), אחד הפארקים הגדולים בלאהור. מטען החבלה שהופעל היה על פי הערכה במשקל של 20 קילוגרמים והכיל גם כדוריות מתכת. הוא הופעל נגד קהל רב שגדש את הפארק, שבתוכו היו נוצרים רבים שבאו למקום לחגוג את סוף השבוע של חג הפסחא. מרבית הנפגעים בפיצוץ היו נשים וילדים. מספר הנפגעים היה כה רב עד כי מספר האמבולנסים שחשו למקום לא הספיק ונפגעים הועברו לבתי החולים גם במוניות ובריקשות.
בעקבות הפיגוע הוכרזו בפקיסטן שלושה ימי אבל.
ארגון ג'מעת אל-אחראר, שהוא פלג של הטליבאן הפקיסטני, נטל אחריות על הפיגוע והודיע שזהו מסר לראש ממשלת פקיסטן נוואז שריף, שהעיר היא מעוזו. כן הודיע הארגון כי הפיגוע כוון נגד תושבים נוצרים של העיר. עם זאת מרבית ההרוגים היו דווקא מוסלמים.
בשנים האחרונות התרחשו בפקיסטן מספר פיגועים שכוונו אל האוכלוסייה הנוצרית הקטנה במדינה. ב-22 בספטמבר 2013 תקפו שני מחבלים מתאבדים קהל בכנסיית כל הקדושים בעיר פשאוור והרגו 75 בני אדם. ב-15 במרץ 2015 תקפו שני מחבלים מתאבדים אחרים כנסייה בלאהור במהלך תפילות יום ראשון וגרמו למותם של 15 איש.
הגיס האווירי של צבא ארצות הברית
הגַיִס האווירי של צבא ארצות הברית (אנגלית: United States Army Air Corps, בראשי תיבות: USAAC) היה הזרוע הצבאית האווירית של ארצות הברית בין 1926 ל-1941. מבחינה סטטוטורית היה הגיס מבשרו המינהלי של חיל האוויר של ארצות הברית, וקדם לו שירות האוויר של צבא ארצות הברית (United States Army Air Service). הגיס האווירי של צבא ארצות הברית הוקם ב-2 ביולי 1926 והיה חלק מצבא ארצות הברית; ב-20 ביוני 1941 הוקם ממשיכו, חילות האוויר של צבא ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה בטל מעמדו של הגיס במידרג המינהלי, אך הגיס נותר אחת מהזרועות הקרביות של צבא ארצות הברית עד 1947. באותה שנה בוטל הגיס באמצעות חקיקה שייסדה את מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית.
הגיס האווירי נקרא כך על ידי הקונגרס של ארצות הברית בעיקר כפשרה בין התומכים בזרוע אווירית נפרדת ובין הפיקוד העליון של הצבא, שהיה בעל עמדות מסורתיות יותר וראה את הזרוע האווירית כזרוע עזר לסיוע לכוחות הקרקע. אנשי הגיס פעלו בין שתי מלחמות העולם כדי לקדם את נושא הכוח האווירי בכלל ואת הצורך בזרוע אוויר אוטונומית, אך מדיניות הצבא נותרה בעינה וראתה את מטרתו העיקרית של הגיס בסיוע לכוחות קרקע, כאשר פעולות עצמאיות נתפסו ברמת חשיבות נמוכה בהרבה.
במהלך המאבק להקמת זרוע אווירית נפרדת הפעיל הצבא ב-1 במרץ 1935 את הפיקוד האווירי של הפיקוד העליון, גוף שהיה נפרד מהגיס האווירי אך היה אמור להיות מתואם עמו. הפיקוד האווירי נועד לקיים שליטה מרוכזת ביחידות האוויריות הקרביות בתוך ארצות הברית. הפרדה זו, בין הגיס האווירי ובין יחידותיו, יצרה קשיים באחדות הפיקוד שהפכו רציניים וחמורים ככל שההכנות למלחמת העולם השנייה הביאו לגידול הגיס. קשיים אלו נפתרו על ידי יצירת חילות האוויר של צבא ארצות הברית, מהלך שהפך את שני הגופים לכפופים לדרג ניהולי ופיקודי גבוה יותר.
מבנהו המינהלי של הגיס האווירי סיים את תפקידו אחרי 9 במרץ 1942, אך בהיותו הארגון הסטטוטורי הקבוע של זרוע האוויר, והמרכיב העיקרי של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, השתייך הרוב הגדול של כוח האדם שיועד לחילות האוויר לגיס האווירי.
יצירת הגיס האווירי.
הגוף שקדם לגיס אווירי היה שירות האוויר של צבא ארצות הברית, שהוקם במהלך מלחמת העולם הראשונה לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמה ולאור השימוש הגדל והולך של צבא ארצות הברית בכלי טיס. שירות האוויר נוסד בהוראה נשיאותית של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. ב-1920 אושרה החקיקה שקיבעה את סמכותו של שירות האוויר כזרוע מבצעית של צבא ארצות הברית. קיבוע מעמדו של שירות האוויר הוביל לשש שנים של מאבקים בין חסידי הכוח האווירי לבין תומכי הצבא במתכונתו המסורתית, על חשיבותו של חיל אוויר עצמאי. הוויכוחים התנהלו בצל מאבקים על תקציבים הולכים ומצטמצמים, שהחריפו עוד יותר את הפולמוס והיוו תמריץ נוסף להשגת עצמאות לזרוע האוויר.