ממצאים ארכאולוגיים בני כ-60,000 שנה בשיירהמפטון (Shirehampton) וסנט אנס מהווים עדות על התיישבות באזור בריסטול בתקופה הפלאוליתית. גם בתקופה הרומית היה יישוב באזור.
נמל היישוב בריגסטאו (Brycgstow, מילולית "מקום עם גשר") הפך החל מהמאה ה-12 למרכז חשוב לסחר עם אירלנד. התפתחות הנמל הביאה לשגשוג העיר, ובמאה ה-14 הייתה לאחת הערים החשובות באנגליה, לצד לונדון, יורק ונוריץ', ועד שהכה בה המוות השחור, חיו בה בין 15 ל-20 אלף תושבים. במאות ה-17 וה-18 שב והתחזק מעמדה של העיר, כאשר אוניות רבות עברו בנמלהּ, בדרכן עם סחורות ועם עבדים מהמושבות הבריטיות באמריקה. מעמדה החל לדעוך עקב תחרות עם ליברפול, הפסקת הסחר בעבדים והמלחמות עם צרפת.
מרכז העיר נפגע קשות מהפצצות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. בנייתה מחדש של העיר, בעיקר במהלך שנות ה-60, התאפיינה בבנייה זולה בסגנון ברוטליסטי.
כלכלה.
נמל בריסטול ממשיך להוות מנוע כלכלי לעיר, והיקף הסחורות העוברות בו מדי שנה עמד בתחילת המאה ה-21 על כ-12 מיליון טונות. בין היתר, עבר דרכו ייבוא של כ-750 אלף מכוניות לבריטניה.
ב-1910 הוקם בסמוך לעיר מפעל של חברת בריסטול אירופליין לייצור מטוסים, ובו הונחה התשתית לחיל האוויר הבריטי, בשלהי מלחמת העולם הראשונה. בהמשך עבר המפעל הסבה לייצור מכוניות יוקרה של רולס-רויס, אך מפעל מטוסים נוסף, בריטיש איירקראפט קורפוריישן, הוקם ב-1960, ובו יוצרו, בין היתר, רכיבים של מטוס הקונקורד.
בעיר פועל גם המפעל הגדול בעולם של כדורים פורחים, ובכל שנה נערך בה פסטיבל כדורים פורחים.
גם לתיירות מקום חשוב בכלכלתה של בריסטול, ומדי שנה מבקרים בה כשבעה מיליון תיירים.
תרבות.
העיר ידועה באירועי התרבות שלה. התיאטרון המלכותי הוקם ב-1766, ומאז 1946 פועל בו תיאטרון בריסטול אולד ויק.
המוזיאון העירוני (Bristol City Museum and Art Gallery) כולל תצוגות בנושאי טבע, ארכאולוגיה, זכוכית מקומית וקרמיקה סינית. המוזיאון אחראי גם על שלושה מבנים היסטוריים בעיר: Tudor Red Lodge שנבנה ב-1580; Georgian House, בניין טיפוסי מהמאה ה-18; Blaise Castle House, בניין שנבנה בשנים 1796–1798.
תחבורה.
בעיר ישנן שתי תחנות רכבת גדולות, בצפונה ובמרכזה, ורשת הרכבות הבריטית מחברת אותה לכל הערים הגדולות בממלכה. הכביש המהיר M4 מחבר את בריסטול עם לונדון, וכביש M5 מחבר אותה עם ברמינגהאם. בסמוך לעיר פועל נמל התעופה בריסטול.
בכמה מרחובות העיר נהוגים ימים חופשיים מתנועת מכוניות, הנקראים ימי "משחקים בחוץ" (Playing Out). באותם ימים, הרחובות נסגרים לתנועת כלי רכב והילדים מוזמנים לשחק בחוץ בחופשיות. הדבר נעשה ביוזמת אמהות שרצו להעניק לילדיהן את תחושת החופש הזכורה להן מילדותן.
ערים תאומות.
הערים התאומות של בריסטול הן:
רוסי שחור
בלאק ראשן (באנגלית: Black Russian; בתרגום לעברית: "רוסי שחור") הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-50 מ"ל וודקה ו-20 מ"ל ליקר קפה. לקוקטייל יש גרסה הנקראת רוסי לבן, אשר מכילה גם שמנת המבהירה את צבעו. על מנת להכין את המשקה, מוזגים את המרכיבים ישירות לכוס אולד פאשן מלאה בקרח ומערבבים קלות בעזרת סטירר.
מקור השם.
מקור שמו של הקוקטייל בניגוד למשתמע אינו ברוסיה אלא מרמז דווקא על מרכיביו: הוודקה שמקורותיה נטועים ברוסיה וליקר הקפה השחור.
מר בין
מערך הנ&quot;מ הישראלי
מרכז תחמושת
קרב האמפטון רודס
קובה ליברה
קובה ליברה (בספרדית: Cubalibre, בתרגום לעברית: קובה החופשית), הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-50 מ"ל רום לבן, 120 מ"ל קולה 10 מ"ל מיץ ליים. מקושט בפלח ליים.
אופן הכנת המשקה הוא מזיגת המרכיבים ישירות לכוס הייבול מלאה בקרח וערבוב קל בעזרת סטירר.
בארצות הברית, קנדה, בריטניה ואירלנד מורכב המשקה לעיתים רק מרום וקולה, ושם הוא נקרא "רום וקולה" (Rum and Coke).
מקורו של המשקה אינו ברור. אחת הגרסאות הידועות היא כי הוא הומצא בהוואנה בירת קובה בערך ב-1901-1902; לוחמים שסייעו לקובה במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, ולאחריה גולים שניסו לעקוף את חוקי הגבלת השתייה בקובה, נהגו לערבב רום עם קולה (שהומצאה מספר שנים לפני כן) כמשקה אלכוהולי, וכך נוצר הקוקטייל.
הארווי וולבנגר
הארווי וולבנגר (Harvey Wallbanger) הוא קוקטייל המורכב מ 45 מ"ל וודקה, 15 מ"ל ליקר גליאנו ו-90 מ"ל מיץ תפוזים.
אופן הכנת המשקה: מוזגים את המרכיבים ישירות לכוס מסוג "היי-בול" מלאה בקוביות קרח ובוחשים קלות בעזרת סטירר. המהדרים בוחשים את הקוקטייל בטרם הוספת ליקר הגליאנו ורק אז מחליקים את הגליאנו על גבי כפית כדי שיצוף מעל התערובת.
מקור השם.
על פי האגדה, הארווי וולבנגר היה גולש ממדינת קליפורניה אשר נהג לשתות גרסה פרטית משלו של קוקטייל הסקרודרייבר עם זילוף גליאנו. יום אחד, לאחר הפסד בתחרות שתה לשוכרה, עד כדי כך שנתקל ברהיטים ובקירות כשניסה לעזוב את בית המרזח. מאז הוא כונה הארווי "וולבנגר" - כלומר "הדופק את הקירות".
סביר להניח כי ה"וול" (דהינו ה"קיר") מקורו מליקר הגליאנו, עליו יש ציור של קיר, כמו בקוקטייל זיון איטי ונוח כנגד הקיר בו שם הקוקטייל נגזר ממרכיביו.
ברנשים וחלומות
ברנשים וחלומות היה מחזמר ישראלי.
המחזמר עלה לבמות בשנת 1981 בבימויו של צדי צרפתי, בניהולו המוזיקלי של אלדד שרים, בעריכת אבי קורן ובהפקתם של דוד בר ואבי סרוטניק.
הוא מבוסס על שירים מוכרים בתרגום לעברית מתוך מחזות הזמר קברט, סיפור הפרברים, משחקי הפיג'מה, ברנשים וחתיכות, אירמה לה דוס, צ'יריטי המתוקה, הלו, דולי!, גברתי הנאווה, ניו יורק ניו יורק, פורגי ובס ואוליבר!. את הגרסאות העבריות לשירים כתבו אבי קורן, דן אלמגור וחיים חפר.
כוכבי המופע היו אילי גורליצקי, חנה לסלאו, ששי קשת, ירדנה ארזי ושולה חן ולצדם להקה שכללה את עירית ענבי, רחלי חיים, ברק גליל, אלי מנטבר, ירון חדד ויואב שמר והרקדנים פול בלום, איריס בירנבאום, קרול אוזן, דליה מנטבר, שלמה ארליך, קרול תומאס, שולמית זלצמן, שירלי נובק וג'ורג' תומפסון בהדרכתה של גליה גת.
תחילה התבקשו המפיקים להעלות מופע בידור במיוחד עבור עובדי התעשייה האווירית, אך תוך כדי התגבשות המופע הוחלט להמשיך להציגו גם לאחר 10 ההופעות הקנויות מראש. הוא הוצג בהיכל התרבות בתל אביב במשך 52 שבועות ברציפות, בכך שבר שיא ישראלי.
בריאיון ליגאל רביד בערוץ הראשון סיפר צרפתי כי בכל ערב השתרכו תורים בקופות היכל התרבות.
לאור התפאורה המורכבת לא התאפשר למפיקים לצאת לסיבוב הופעות מחוץ לתל אביב. עם זאת, המופע צולם על ידי הטלוויזיה הישראלית באולפני הרצליה ושודר בערוץ הראשון.
בזכות המופע התגלו אביב גלעדי שהיה המפיק בפועל והפך לימים לאחד המפיקים הגדולים בישראל (בהפקה הכיר גלעדי את חנה לסלאו ונישא לה בהמשך) וגם מעצב התלבושות יובל כספין שהייתה זו עבודתו הראשונה.
המופע הורכב בעיקר משירים ולצדם קטעי קישור מעטים שהעביר אילי גורליצקי. בין השירים במופע: "קברט", "הלו דולי", "דידו", "אירמה לה דוס", "אהבת קיץ" ו"טוב להיות מאוהב" (שניהם מתוך: "גריז"), "הלילה טוב לרקוד", "תנו לי הלילה אישה", "יש לי חיים" (מתוך "שיער"), "לחגיגה אצעד הלילה", "מה צריך סך הכל בן אדם", "כסף מטמטם את העולם", "לו הייתי רוטשילד", "אצל הרננדו בחצר", "ביג ספנדר", "ווילקומן", "יום של אושר", "שמפניה הלילה נשתה", "ניו יורק, ניו יורק", "קסנדו", "מי מבקשת מיליונר", "איך יפיתי" ועוד.
"ברנשים וחלומות" זכה בפרס כינור דוד לשנת 1981 כמופע הבידור המצליח בישראל.
לאחר המופע חברו ברק גליל, עירית ענבי וירון חדד אל ורדה גורן בלהקת "קסם" שהוקמה ב-1982 ופעלה עד 1985.
חיים שריר
חיים שריר (נולד ב-11 באפריל 1949) הוא מפיק טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
חיים שריר הוא אחד המפיקים הוותיקים והפעילים בישראל. הוא בעל ניסיון במגוון תחומים בעולם הקולנוע והטלוויזיה ובהם הפקה בפועל של סרטים זרים, בימוי, הפצה, צילומי אוויר ועוד.
פעילותו בעבר כללה את הקמת איגוד עובדי הקולנוע בישראל, היה ממקימי ושימש כיו"ר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ופעמיים כיו"ר איגוד המפיקים וכן שימש כמרצה לקולנוע באוניברסיטה הפתוחה במכללה למינהל ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
במהלך 7 שנים מתוך פעילותו שימש כמפיק ראשי ואחר כך כסמנכ"ל תוכן ברשת ערוץ 2.
פעילותו של שריר בתחום ההפקה במסגרת חברת ההפקות "יצירה עברית בערבון מוגבל" כוללת הפקת סרטי קולנוע ישראליים וקו פרודוקציות, בתוכם "בוקר טוב אדון פידלמן", "ז'נטילה", "בלדה לאביב הבוכה", "עד סוף הקיץ", "אושר ללא גבול", "קרקס פלשתינה", "האיטלקים באים", "כבלים", "גולם במעגל" ו "קאפו בירושלים" . שריר הפיק סדרות דרמה לטלוויזיה ביניהן "בני ערובה (סדרת טלוויזיה) ", "30 ש"ח לשעה", "כוונות טובות", "האמת העירומה", "מילואים", "מלנומה אהובתי", "סימני שאלה", "לא הבטחתי לך" ו"לוויתן בחוף שרתון", רבות מהן זכו בפרסים בארץ ובעולם, בתוכם בפסטיבל הקולנוע ירושלים, סאנדנס, פסטיבל מונטה קרלו , קרלובי וארי, פסטיבל חיפה ופרסי אופיר של האקדמיה לקולנוע על הסרט הטוב ועל הדרמה הטובה.
בתחילת 2016 הודיע שריר על התמקדות פעילותו בתחום סדרות דרמה לטלוויזיה לישראל ולשוק הבינלאומי במסגרת חברת "דרמה טים" שהוקמה במשותף עם המפיק מוש דנון ובמסגרתה הופקו ועלו לשידור הסדרות"מונא (סדרת טלוויזיה)" ששודרה ב"כאן", תאגיד השידור הציבורי," ביום שהאדמה רעדה" שהופקה ביחד עם חברת Federation Entertainment הצרפתית, והסדרה " בלקספייס " הופקה יחד עם Federation Entertainment ושודרה ברשת.