בשלהי שנות הארבעים ובשנות החמישים היו בארץ מספר שביתות של אחיות שפרצו לנוכח התנאים הקשים והמחסור באחיות. לרגל יום האחות ב 22.12.1958 פורסם בעיתון הבקר שבשירותי הבריאות עבדו 6,189 אחיות. בבתיה"ח עבדו 1,312 אחיות מוסמכות ו- 2,177 אחיות מעשיות, במרפאות 850 אחיות מוסכות ו- 950 אחיות מעשיות, בשירותי הרפואה המונעת, בתי ספר וכו' עבדו 550 אחיות מוסמכות ו-350 אחיות מעשיות.
בשנת 1959 נחתם הסכם שכר עם 6,000 אחיות, כמחציתן מוסמכות.
האחות הראשית הארצית שכיהנה בשנים 1959–1976 נאבקה על תנאי העבודה והשכר של האחיות והאחים. בתקופת זו אף נעשו צעדים ראשונים לקראת הסבת בתיה"ס למוסדות אקדמיים. נפתחו בתיה"ס העצמאיים הראשונים לסיעוד בבתיה"ח הממשלתיים ברזילי באשקלון ושיבא, והוחלה אקדמיזציה חלקית בשילוב לימודי המשך באוניברסיטת תל אביב. באוניברסיטה זו נפתח גם בשנות השישים החוג הראשון לסיעוד והוכנה תשתית של אנשי מנהל והוראה לייסוד תוכניות אקדמיות נוספות בארץ.
ב-1976 חודשה פקודת העוסקים ברפואה מ-1947 ונקראה "פקודת הרופאים". הפקודה קבעה, בין היתר, כי העיסוק ברפואה ייעשה אך ורק על ידי מורשה לעסוק ברפואה, אך אין בהוראה זו כדי למנוע מאחיות לסעוד את החולים. במקביל לפקודה מ-1947, התאחדו האחיות היהודיות בישראל לגוף אחד בשם איגוד האחיות שייצג פורמלית את כל האחיות. המיילדות הקימו גוף נפרד ועצמאי.
האחות הראשית הארצית שכיהנה בשנים 1977–1991 פעלה עם אחיות שהחזיקו בתפקידי מפתח ליישום וקידום תהליכים במערך הסיעוד: האצת הלגליזציה של העיסוק בסיעוד; פיתוח קורסי התמחויות לקראת יצירת תפקיד המומחית הקלינית; הפיכת כל בי"ס לאחיות מוסמכות בארץ לאקדמי ופתיחת תוכנית ראשונה של תואר שני בסיעוד באוניברסיטת תל אביב; פתיחת קורסי הסבה לאקדמאים בבתיה"ס לאחיות וקידום תוכניות הכשרה לסיעוד במגזר הערבי; חיזוק הקשר עם הסניף האירופי של ארגון הבריאות העולמי ( World Health Organization, WHO) וקליטת כ־11,000 אחיות ואחים בשירותי סיעוד בארץ מקרב העולים ממדינות חבר העמים מ 1989 ואילך.
בנובמבר 1979 התקבל בכנסת תיקון לפקודת בריאות הציבור, שנתן בידי מנכ"ל משרד הבריאות סמכות לקבוע תקנות הנוגעות לכלל האחיות. בהמשך לתיקון נוצרו שני מערכים של תקנות: לאחיות בקהילה ואחיות בבתי חולים. שני המערכים של התקנות נועדו להוות בסיס להסדרת המקצוע בעתיד, אך הדבר לא נעשה. ב-1988 קבע מנכ"ל משרד הבריאות סט מחודש של "תקנות האחיות" והדגיש את הרשומות השונות לאחיות בית חולים ואחיות קהילה. הרישום החדש כלל קטגוריה חדשה של מיילדות, שהייתה חלק ממקצוע הסיעוד וחויבה ברישום על ידי אחות ראשית. ב-1993 יזמה הסתדרות האחיות הצעה חדשה לחוק האחיות. הצעת החוק קבעה קריטריונים ותנאים לרישוי של אחיות ומיילדות והגדירה מוסדות הרשאים להכשיר אחיות, התחייבות ללימודים מתקדמים והתמחויות, אמצעים משמעתיים, פיקוח רפואי ואספקטים נוספים של מקצוע הסיעוד. בתמורה, נדרשו שינויים מסוימים בפקודת המיילדות ובפקודת הרופאים. התגובות להצעת החוק היו מעורבות ושונות וב-1995 הוכנה טיוטה חדשה, שלא כללה מיילדות. חילופי השלטון בעקבות הבחירות הכלליות ב-1996 גרמו לעיכוב בקידום החוק. בשנת 2007 נעשה על ידי האחיות ניסיון לעורר מחדש את היזמה להצעת החוק, על מנת להסדיר סופית את הפרופסיה.
כמקצוע.
אחיות דואגות למטופלים המגיעים ממגוון של תרבויות, גילאים ועדות, בבריאות ובחולי, באופן הוליסטי בהתבסס על צורכיהם הפיזיים, הרגשיים, הפסיכולוגיים, האינטלקטואליים, החברתיים והדתיים. מקצוע הסיעוד משלב בין מדע פיזי, מדע חברתי, תאוריית הסיעוד, וטכנולוגיה תוך הטיפול במטופלים.
על מנת לעבוד במקצוע הסיעוד בישראל, יש לקבל הכשרה באחד מבתי הספר לסיעוד בארץ ולאחר מכן לגשת למבחן הממשלתי. הציון העובר במבחן הממשלתי הוא 60.
אחים ואחיות עובדים בבתי חולים וכן בקהילה, בליווי הריון, במרפאות מגוונות כגון מרפאות ריאה, מעקב הריון, מרפאות אמבולטוריות ועוד. ישנם אפשרויות נוספות כגון עבודה במחקר. אחיות בישראל יכולות לאחרונה להתקדם לתפקידי nurse practitioner, אחות מעשית, בתחומים כגון גריאטריה, נאונאטולוגיה ועוד.
אחיות אינן עוזרות של הרופאים אלא מקצוע בפני עצמו. תפקידם לדאוג למטופל באופן בלתי אמצעי, להוות הסנגור של המטופל ולהעניק את הטיפול הרפואי על פי הוראת הרופא. בנוסף, האחיות מדריכות על אורח חיים בריא, על דרכים שונות להקלה על כאבים, ומוסמכות להשתמש במכשור וצנרת רפואיים. יתר על כן, הן מבצעות רישום של ההיסטוריה הרפואית והסיעודית של המטופל, מציעות תמיכה רגשית ומבצעות מעקבים שונים בהתאם למצב המטופל. כמו כן, הן עוזרות לרופאים בביצוע בדיקות אבחנתיות, פרוצדורות וניתוחים.
נושאי מגדר בסיעוד.
לאורך ההיסטוריה, נשים הם אלו שהניפו את דגל הסיעוד. בהתחלה היו אלו הנזירות, ובמשך הזמן הצטרפו עוד ועוד נשים, עד שהסיעוד נהיה מקצוע לכל דבר. מיילדות לאורך ההיסטוריה היו נשים שעזרו לנשים אחרות ללדת. כיום מקצוע המיילדות כלול אף הוא בתחום הסיעוד.
לאחרונה, מצטרפים גם הגברים לכוח האדם הסיעודי. גברים שבוחרים לעסוק במקצוע הסיעוד באופן כללי מזהים את עצמם עם התפקיד הנותן והתומך. גברים אחים תורמים רבות למקצוע הסיעוד, הן בכוח הפיזי שלהם שמאפשר להם לנייד חולים חלשים בקלות רבה יותר והן ברגישות והאמפתיה שהם מגלים כלפי החולים שלהם שמאפשר לציבור הגברי להיעזר בהם בקלות רבה יותר מאשר באחיות נשים. מעבר לכך, בעזרת היכולת של הגברים האחים לטפל במקומות אינטימיים ברמת מקצועיות דומה, נחסכת מגברים רבים חוסר הנעימות שמגיעה כאשר אחות צריכה לטפל במקומות צנועים, כגון בהכנסת קטטר לשלפוחית השתן.
תאוריה ותהליכים.
פעולת הסיעוד היא הדאגה הסיעודית למטופל. מתוך דאגה זו, אחיות יוצרות אבחנות סיעודיות בעזרת התהליך הסיעודי. התהליך הסיעודי נבנה סביב תיאוריה סיעודית ספציפית תוך התחשבות בסיטואציה ובאוכלוסייה המקבלת את השירות. האחות מתבססת על תיאוריות סיעודיות כמו גם על מחקר סיעודי בטיפול שהיא מעניקה.
באופן כללי, התהליך הסיעודי הוא השיטה בה האחות מבצעת אמדן סיעודי ומאבחנת את צורכי המטופל, מתכננת את התוצאות הרצויות, מבצעת את ההתערבויות הנחוצות ואומדת את תוצאות הטיפול שהיא העניקה. פרופסיית הסיעוד, כמו בתחומים אחרים, פיתחה תיאוריות שונות הנובעות מתוך אמונות פילוסופיות, פרדיגמות, והשקפות עולם משתנות, על מנת לעזור לאחות לכוון את מעשיה ולהגיע למטרות הטיפול.
תחומי הפעילות.
במסגרת תפקידיהם, הצוות הסיעודי עובד לבד או כחלק מצוות רב-מקצועי המעניק טיפול למטופל ומשפחתו.
מקצועות הסיעוד מגוונים ומאפשרים מציאת תחומי עניין רבים כגון: עבודה בבית חולים, במרפאה קהילתית, עבודה בעלת אופי דינמי ביותר כגון עבודה בטיפול נמרץ או בחדר המיון לעומת עבודה במחלקות שונות שעשויה להיות רגועה יותר.
פעולות יומיומיות.
הפעולות היומיומיות שעושה האחות כוללות אומדנים שונים, מדידת סימנים חיוניים (דופק, לחץ דם, סטורציה, קצב נשימות), הזרקת תרופות מסוימות, ומתן דיווח שוטף לצוות הרופאים על מנת לתאם בין מצב המטופל לבין הוראות הרופא. בנוסף, האחות היא הסנגור של המטופל, מקשיבה לקול שלו ומעודדת את הצוות הרפואי להקשיב היכן שצריך. בנוסף, אם היא שומעת מהמטופל דבר מה שצריך דיווח לרופא, האחות מוודאת שהידע מגיע אל הצוות הרפואי הראוי. האחות מקלה את השהות של המטופל במרכז הרפואי עד כמה שניתן, ומוודאת שהצוות הרפואי שומר על כבודו של המטופל ועל פרטיותו גם כשאינו מסוגל לעשות כן בעצמו.
מתן תרופות.
האחות מחלקת את התרופות למטופל על פי מרשם הרופא, או, כאשר יש לה הרשאה לכך, מחליטה בעצמה לתת תרופות מסוימות כגון סוגים מסוימים של משככי כאבים. תפקידה לוודא שהמטופל הנכון קיבל את התרופה הנכונה במינון ובזמן הנכון. מתוך כך, עליה לזהות את המטופל בשני פרמטרים (לרוב מקובל שם ושם משפחה יחד עם ת.ז. או שם אב) בכל פעם שהיא נותנת לו את התרופות. בנוסף, האחות נותנת מוצרי דם שונים לפי הוראת הרופא וכאשר יש צורך בכך לפי בדיקות דם. במקרה כזה על האחות לאמת את המוצר ואת שם המטופל מולו ומול אחות נוספת, כדי להוריד עוד יותר את הסיכוי לטעות.
עם זאת, טעויות קורות גם למיטב האחיות, כי בסופו של דבר, גם אחיות הן בני אדם.
מתן הסבר למטופל.
תפקיד האחות הוא בין השאר לתווך למטופל את המצב שלו, את ההחלטות שמתקבלות בצוות הרפואי ואת הפרוצדורות שעליו לעבור כדי להבריא או כדי להרגיש טוב יותר. תפקיד זה כולל בין השאר תרגום שפה רפואית מורכבת למונחים שכל אדם יכול להבין. בנוסף, עליה להסביר על תרופות שונות שהמטופל מקבל (בין בתחילת מהלך הטיפול ובין באמצעו), בשביל מה כל תרופה ועל מה היא משפיעה, ולאילו תופעות לוואי יהיה אפשר לצפות, ואיך ניתן להתמודד עם תופעות הלוואי. היא מגשרת בין המטופל למטפלים מסוגים שונים ומנהלת כך את טיפולו. כך, במסגרת ניהול הטיפול, היא יכולה להפנות לפיזיותרפיה, לרופא כלשהו, לדיאטנית וכו'.
מומחיויות ומקומות עבודה.
מומחים קליניים.
תחומי המומחיות הקלינית הסיעודית היא כדלהלן לפי אתר משרד הבריאות:
מיילדות.
כבר במשנה נקראת המיילדת 'חכמה', וכך נאמר שם: 'אין מילדין את הבהמה ביום טוב אבל מסעדין. ומילדין את האשה בשבת, וקורין לה חכמה ממקום למקום ומחללין עליה את השבת, וקושרין את הטבור' (שבת יח, ג). על הפסוק 'ומילדין את האשה בשבת' מוסיף רש"י בפירושו לתלמוד (שבת קכח, ע"ב): 'ואין צריך לומר שמסעדין'. 'חכמה'- היא זו הבאה ליילד (בבלי, עירובין מה, ע"א), ורש"י, בפירושו לתלמוד במסכת שבת, אומר: חכמה - מיילדת.