במאי אותה שנה, לאחר שלא זכה לתגובה מחברי המועצה, פרסם הנדרסון את המכתב באתר האינטרנט שלו. באתר צוטטו נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש והסנאטור ביל פריסט התומכים בלימוד "דעות שונות" (בוש) ו"קשת רחבה של עובדות ומדע, כולל אמונה" (פריסט) בנוגע למקור החיים לצד תורת האבולוציה. הפרסום עורר עניין ציבורי, וזמן קצר לאחר מכן קיבל הנדרסון תגובה אוהדת משלושה מחברי המועצה, בעוד הרביעי השיב כי "זהו חטא חמור ללעוג לאלוהים". האתר זכה לתשומת לבם של מספר אתרי הומור, ובעקבות זאת להתייחסות גם בעיתונות הכתובה. מספר אנשי אקדמיה הגיבו אליו בחיוב, בהם האנתרופולוגית סוזן ג'ונסטון, שגרסה כי המפלצת היא גם זכר וגם נקבה מכיוון שיש לה גם "אטרייה" וגם שתי קציצות, המסמלות את שדיה של האם הגדולה.
הנדרסון פרסם גם כמות משמעותית של דואר שנאה, כולל איומים על חייו, שקיבל בתגובה למכתב. באוגוסט 2005, בתגובה לפנייה של אחד הקוראים, הוכרז על פרס בסך 250,000 דולר לכל מי שיביא הוכחה אמפירית שישו אינו בנה של מפלצת הספגטי המעופפת (על אף שבדת מפלצת הספגטי המעופפת לא סוגדים לישו). מאוחר יותר הועלה הפרס לסך של מיליון דולרים אמריקאיים. תוך שנה מיום שליחת המכתב הפתוח, קיבל הנדרסון אלפי מיילים על מפלצת הספגטי המעופפת. הוא אמר כי "95 אחוז מהמכתבים היו תומכים, בעוד חמשת האחוזים הנותרים אמרו שאני הולך לגיהנום". באותה תקופה, האתר שלו זכה לעשרות מיליוני צפיות.
קהילת מפלצת הספגטי המעופפת מתכנסת באתר האינטרנט של הנדרסון ושם חולקת רעיונות ומיומנויות הקשורים לדת.
עיקרי הדת.
"אמונות פסטפריאניות" הן לרוב סאטירה על הבריאתנות. הן מוצגות גם באתר "הכנסייה של מפלצת הספגטי המעופפת" של הנדרסון, שם הוא מתואר כ"נביא", וגם ב"ספר הבשורה" של מפלצת הספגטי המעופפת, שנכתב אף הוא בידי הנדרסון ופורסם על ידי ויליארד פרס בשנת 2006. ההיקש הבא הוא דוגמה לטיעון "לוגי" של מאמיני מפלצת הספגטי, הבא "להוכיח" את אמיתותה של האמונה (למעשה זהו ניסוח שקול של הטיעון האונטולוגי של אנסלם מקנטרברי):
האמונה המרכזית היא שמפלצת ספגטי מעופפת בלתי נראית ובלתי ניתנת לגילוי יצרה את העולם. שודדי ים נחשבים לפסטפריאנים המקוריים, והנדרסון טוען שהירידה במספר שודדי הים במהלך השנים היא הגורמת להתחממות הגלובאלית. רוב האמונות שהציע הנדרסון נבחרו בקפידה כדי ללעוג לטיעונים שמעלים לעיתים קרובות חסידי התכנון התבוני:
ספרות קודש.
בדצמבר 2005 קיבל בובי הנדרסון מקדמה על סך 80,000 דולר אמריקאי מהוצאת וילארד (השייכת לרנדום האוס) לצורך כתיבת ספר "הבשורה של מפלצת הספגטי המעופפת". הספר יצא לאור ב-28 במרץ 2006. הספר מרחיב את עיקרי האמונה שפורסמו במכתב הגלוי, ומציג באופן סאטירי פגמים בהסברים אבולוציוניים של הבריאה. הספר מציע לקורא לנסות את דת הפסטפריאניזם למשך שלושים יום, בציינו כי "אם לא תאהבו אותנו, הדת הקודמת שלכם כנראה תקבל אתכם בחזרה לשורותיה". על פי אתר האינטרנט של הנדרסון, הספר נמכר במעל 100,000 עותקים. העיתון סיינטיפיק אמריקן כינה את הספר "מהתלה מתוחכמת על בריאתנות" ותיאר אותו כ"מצחיק מאוד". על הספר נכתבה ביקורת אוהדת גם בדיילי טלגרף מידי סופר המדע הפופולרי סיימון סינג. מצדדי הבריאתנות, מצידם, התייחסו אל הספר כאל "לעג לברית החדשה".
בספטמבר 2005 (עוד לפני כתיבת "הבשורה") נפתח מיזם של איסוף תוכן מפסטפריאנים לצורך עריכת ספר בשם "הקאנון החופשי, הספר הקדוש של כנסיית מפלצת הספגטי המעופפת", כמקבילה לביבליה של דתות אחרות (כדוגמת התנ"ך והברית החדשה). הספר נחתם בשנת 2010 והוא פתוח לצפייה דרך רשת האינטרנט.
קבלה חוקית.
ביולי 2011 קיבל תושב אוסטריה את הזכות לחבוש מסננת פסטה על ראשו בזמן צילומו לרישיון הנהיגה. המאבק נמשך שלוש שנים בהן ביקש לממש את זכותו לחבוש כיסוי ראש דתי בצילומי הרישיון כפי שמתיר החוק האוסטרי.
ביולי 2013 קיבל תושב צ'כיה את אותה הזכות לאחר שטען שהאיסור להצטלם עם מסננת פוגע בזכות לחופש הפולחן. צ'כיה היא המדינה השנייה שמאפשרת באופן רשמי צילומי רישיון נהיגה עם מסננת לאחר שניסיונות במדינות אחרות, כגון ארצות הברית, נכשלו.
בשנת 2014 אישה ממדינת יוטה שבארצות הברית הצטלמה עבור רישיון נהיגה, כאשר חבשה מסננת פסטה על ראשה.
ב-2 בינואר 2014 הושבע כריסטופר שייפר לכהונת חבר מועצת העיר פומפרט במדינת ניו-יורק, ארצות הברית, כשלראשו מסננת פסטה. שייפר הודיע כי הוא כומר של כנסיית מפלצת הספגטי המעופפת, והסביר את מעשהו כהצהרה על חופש הדת.
בדצמבר 2015 חברי מסדר מפלצת הספגטי המעופפת קיבלו הכרה מהשלטונות בניו זילנד, ומעתה יוכלו להינשא על פי אמונתם.
בראשית 2018, לאחר מאבק משפטי, הצטלם אזרח ישראלי לדרכונו כשהוא חבוש מסננת פסטה.
בשנת 2018 בית המשפט העליון של הולנד פסק שמפלצת הספגטי המעופפת אינה דת אמיתית אלא סאטירה ולכן לא ניתן להצטלם לדרכון עם מסננת פסטה.
במאי 2019 קבע צבא ארצות הברית כי המאמינים בדת לא יורשו לגדל זקן במהלך שירותם הצבאי, אף על פי שגידול זקן הוא אחד מעיקרי הדת.
ארגון צבאי יהודי
הארגון הצבאי היהודי, בקצרה אצ"י, הוא שמו העברי של הארגון Żydowski Związek Wojskowy, ŻZW (ז'.ז.ו. בפולנית) - ארגון מחתרת יהודי מזוין שהוקם במהלך מלחמת העולם השנייה ואויש ברובו על ידי אנשי בית"ר, ברית החייל והתנועה הרוויזיוניסטית בגטו ורשה. האצ"י פעל במרד גטו ורשה במקביל לארגון היהודי הלוחם (אי"ל) שהורכב בעיקרו מסוציאליסטים.
רקע.
ב-1 בספטמבר 1939 פלשו גייסותיה של גרמניה הנאצית לפולין דרך גבולה המערבי. צבאה החזק והמחומש היטב של גרמניה מוטט את קווי ההגנה הפולנית על ציודם המיושן. את העיר ורשה, בירת פולין, החלו הגרמנים להפציץ מן האוויר. החל מ-7 בספטמבר כיתרו הכוחות הגרמניים את העיר. לאחר כשלושה שבועות נכנעה ורשה, והצבא הגרמני נכנס אל העיר במצעד ניצחון.
כחודש לאחר כיבוש העיר הוציא הגסטפו הוראה להקים גטו יהודי בעיר. הגטו עצמו הוקם רק לאחר כשנה, בסביבות חודש אוקטובר 1940. היהודים, שמספרם בתחילת אותה שנה עמד על 380,000 (והיוו 40% מאוכלוסייתה), רוכזו בשטח של 8% משטח העיר. בהמשך נאסר על היהודים לצאת את תחומיו של הגטו. במקום החלו לפשוט רעב ומחלות עקב צפיפות גדולה, עוני, ותנאי מחיה גרועים.
הקמת האצ"י.
ההתארגנות להקמת האצ"י החלה כפי הנראה בסביבות חודש נובמבר 1939 בשני מוקדים נפרדים:
לקראת תחילת 1940 התגבשו שישה תאים ובהם כמה עשרות מגויסים. נציגיהם הציגו את ההתארגנות בפני איוונסקי וקיבלו מספר כלי נשק עימם התחילו להתאמן. אז הוחלט רשמית על שם הארגון. עיקר הגיוסים היה מאנשי הארגונים הרוויזיוניסטיים: אנשי ברית החייל, פעילי תנועת הצה"ר וצעירים משורות בית"ר, אשר עוד קודם למלחמה התאמנו בתאים החשאיים של האצ"ל, בעזרת קציני צבא פולניים, לקראת עלייה לארץ ישראל והצטרפות למאבק המחתרתי. עם זאת, לא היה השיוך המפלגתי קריטריון להצטרפות לארגון, ויש עדויות על אנשים שהצטרפו מכל גוני הקשת הפוליטית של יהדות אירופה, מקומוניסטים ועד לחסידים. מעדויות שונות ניתן ללמוד כי הגיוס לתאים היה חשאי וכי נשמר מידור גבוה בין תא אחד לאחר. התקיים קשר עם המחתרת הפולנית ועם גורמים מחוץ לוורשה, גויסו אנשים, ונערכו אימונים בנשק. בפגישות שקיימו חברי הארגון בנושאי ציונות נכחו לייב רודל ופאוול פרנקל שהזדהו בפניהם כאנשי בית"ר ולא כחברי מחתרת.
תחילת הפעילות.
עדויות מסוימות טענו, שהפעילות הראשונה שבה החל הארגון הצעיר, היא ארגון מטבחי רחוב. יחד עם הערך ההומניטרי, הסיבה האמיתית למטבחים הייתה הקמת מקומות מפגש בסתר. באותם מטבחים היו נפגשים אנשי הארגון (ישנן עדויות שמוסרות שהמטבחים היו קיימים עוד לפני הארגון, אך לאותה הסיבה). יותר מאוחר, המטבחים הועברו לאחריות גורמים ציבוריים בגטו. פעולות משמעותיות היו הברחות של יהודים משטחי הכיבוש הנאצי אל ברית המועצות. באוקטובר 1940 הוקם בוורשה הגטו היהודי והאצ"י החל לפעול כארגון מחתרתי מוסדר. חייליו חולקו לפי תאים בני ארבעה חיילים ומפקד. כיתה הורכבה מארבעה תאים, וכן לגבי מחלקה, שארבע מהן היוו פלוגה. במקביל קמו מחלקות לוגיסטיות שטיפלו ברפואה, ארגון, כספים, וקשר עם גורמי חוץ. אין הוכחה חד משמעית לגבי מי היה אז ראש מטה הארגון - היה זה איש בית"ר פאוול פרנקל, איש הצה"ר לייב "ליאון" רודל, או מרדכי אפלבוים. דוד ודובינסקי, מאנשי הצה"ר בפולין, עמד בראש הנציגות הפוליטית שהתקיימה ליד המטה. מפקדים נוספים בארגון היו מוישה וייסשטוק, חנוך פדרבוש, והנריק ליפשיץ-ליפינסקי. המטה הראשי של הארגון נקבע בבניין בכיכר מוראנובסקי מספר 7.
על אף שרוב ההנהגה הייתה מרקע בית"רי הרי שרבים מהלוחמים מן השורה לא היו שייכים לתנועה. הם גם לא נדרשו לקבל את ערכי התנועה אלא רק את המשמעת הארגונית.
מספר חברי הארגון אינו ידוע, וקיימות גרסאות שונות. על פי "יד ושם" המספר המקסימלי שנמסר הוא 250 חברים.
אז נצרפו גם זוג טבעות, אשר כונו טבעות הקשר, ששימשו להזדהות כאשר נפגש איש מחתרת פולנית עם מסתנן שיצא מהגטו בשליחות הארגון. היו אלה טבעות מעוטרות בסמלים שונים, בהם אריה וכבש, סמל לגבורה ולקורבן. טבעת אחת נמצאה במטה האצ"י בגטו והשנייה אצל הנריק איוונסקי. טבעתו של איוונסקי מוצגת במוזיאון יד ושם. היא ניתנה בשנת 1978 לחוקר האצ"י, חיים לזר ליטאי, בביקורו בפולין אצל איוונסקי. טבעת המטה אבדה במרד.
כריית המנהרות.