לדוגמה, שרידי אלכסנדרה פיודורובנה, הקיסרית (צארינה) האחרונה של רוסיה, ובנותיה זוהו על ידי השוואה בין ה-DNA המיטוכונדרי שלהם לזה של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, שסבתו מצד האם הייתה אחותה של אלכסנדרה. גם שרידיו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה, שנקבר במנזר בלסטר לאחר תבוסתו בקרב בוסוורת', זוהו בדרך זו על ידי השוואה לצאצאיות של שושלת אימהית של אחותו אן מיורק.
שימוש בביולוגיה אבולוציונית.
שיעור המוטציות בדנ"א המיטוכונדרי גבוה פי 10 מזה שבדנ"א הכרומוזומלי בשל סביבה פורייה עבור מוטציות, המכילה רדיקלים חופשיים כתוצאה מפעולתן של המיטוכונדריה, וכן בשל מנגנוני תיקון יעילים פחות מאלו המצויים בגנום. עם זאת, שיעור המוטציות איטי בהשוואה לאזורי DNA אחרים כמו מיקרוסטליטים ולכן הוא מהווה כלי שימושי לחקר, תהליכים אבולוציוניים וקירבה/ריחוק (פילוגנטיקה) של אורגניזמים.
לדוגמה, בעוד שרוב הגנים הגרעיניים כמעט זהים בין בני אדם לשימפנזים, הגנום המיטוכונדרי שלהם שונה ב־9.8% זה מזה. הגנום המיטוכונדרי האנושי לעומת הגורילה שונה ב־11.8% זה מזה – ממצא התומך בקרבה גנטית רבה יותר בין בני האדם לשימפנזים מאשר לגורילות. בשל קצב המוטציה הגבוה, וכיוון שתוצרי הגנים המקודדים בדנ"א המיטוכונדרי עוברים אינטראקציה עם תוצרי גנים המקודדים בגרעין מתרחש תהליך של השתנות מתואמת במהלך האבולוציה (mito-nuclear co-evolution) כדי לשמור על מבנה ופעילות תקינים.
קאוסטיקה (אופטיקה)
באופטיקה, קאוסטיקה (באנגלית: Caustic) היא המעטפת הגאומטרית של אוסף קרני אור המוחזרות או נשברות על ידי משטח או עצם עקום. הקאוסטיקה היא העקומה או המשטח אשר כל אחת מקרני האור משיקה לו, ובכך מגדירה את השפה של מעטפת קרניים כעקומה של אור מרוכז; היות שכל נקודה על הקאוסטיקה מהווה קיצון מקומי של זוויות הפיזור של קרני האור, הקאוסטיקה מגדירה באופן טבעי אזור צר אליו מתרכזות קרני אור מתחום רחב של זוויות פגיעה במשטח המפזר. קאוסטיקות נוצרות בתרחישים נפוצים רבים, טבעיים ומלאכותיים כאחד: תופעת הקשת בענן היא הדוגמה הטבעית המוכרת ביותר לקאוסטיקה, כמו גם ריצודי האור על קרקעיתו של מקווה מים רדוד.
מבחינה היסטורית, אחד היישומים הראשונים של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי שפותח במאה ה-17 היה לחישוב מפורש של צורתן של קאוסטיקות. טשירנהאוס, כריסטיאן הויגנס, גוטפריד וילהלם לייבניץ ואייזק ניוטון היו בין המדענים הראשונים שתרמו לחקר קאוסטיקות. כריסטיאן הויגנס מצא שהקאוסטיקה הנוצרת על ידי החזרה של קרני אור מקבילות מחצי מעגל (הציר האופטי של חצי המעגל מקביל לקרניים) היא עקום אפיציקלואידי הנקרא נפרואיד, ופרסם את חישובו בחלק האחרון של חיבורו מ-1690 "התאוריה הגלית של האור" (Traite de la lumiere). הוא הראה גם כיצד הקאוסטיקה של משפחת קרני אור (ישרות) - מושג שהוא תולדה של אופטיקה גאומטרית - ניתנת להבנה באמצעות ההמשגה שפיתח לאופטיקה פיזיקלית, ובכך גילה את העיקרון הפיזיקלי המונח ביסוד התפתחויות מודרניות יותר בתחום. ביותר פירוט, הויגנס הראה שבכל נקודת זמן, הקאוסטיקה היא האוולוט של חזית הגל המוחזרת. כיוון שהאוולוט של עקומה סגורה וחלקה מכיל תמיד לפחות נקודת חוד (cusp singularity) אחת, הטענה של הויגנס מסבירה מדוע קאוסטיקות נוטות להופיע עם נקודות חוד. ממצאיו של הויגנס ואחרים היוו מקור השראה ללייבניץ לפתח תהליך מתמטי כללי למציאת מעטפות של משפחות עקומים (התקף לעקומים כלליים ולא רק לקווים ישרים), אותו פרסם במספר מאמרים בשנים 1692–1694.
המחקר המודרני על קאוסטיקות מתמקד בסיווגן וקטלוגן של קאוסטיקות מרחביות, ומשתייך לענף מתמטי המכונה תורת הקטסטרופות. באופן כללי, קשה מאוד להבין את האופן שבו תצורת קאוסטיקה ספציפית נוצרת ולזהות אלו תכונות גאומטריות של המראה המחזירה מגדירות את הגאומטריה של הקאוסטיקה שלה, כך שההבנה האיכותית של קאוסטיקות עדיין לוקה בחסר.
ג'ואל קורטני
ג'ואל קורטני (באנגלית: Joel Courtney; נולד ב-31 בינואר 1996) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בדמות הראשית, ג'ו לאמב, בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס, "סופר 8", ונודע גם בזכות דמותו, לי פלין, בסרט "דוכן הנשיקות" ובהמשכו "דוכן הנשיקות 2".
ביוגרפיה.
קורטני נולד במונטריי, קליפורניה ב-31 בינואר 1996, כאח הצעיר מבין ארבעה. כשהיה בן 4, עברה משפחתו לעיר מוסקו שבמדינת איידהו, בה גדל.
בפברואר 2020 הודיע קורטני שהתארס לבת זוגו בשנים האחרונות, מיה שולינק. ב-27 בספטמבר 2020 השניים התחתנו.
קריירת משחק.
בחופשת הקיץ של 2010, קורטני נסע לבקר את אחיו שהתגורר בעיר לוס אנג'לס. במהלך הביקור, קורטני נבחן במספר אודישנים, לפי עדותו, בשאיפה להשתתף לפרסומת עליה ירוויח בסביבות 100 דולר. מנהל הליהוק, פטי קלס, סידר לקורטני אודישן לסרט סופר 8. קורטני נבחר לתפקיד הראשי. על הופעתו בסרט זכה בפרס סאטורן להופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר לשנת 2012.
בשנת 2018 קורטני כיכב לצד ג'ואי קינג בסרט של נטפליקס, דוכן הנשיקות, בו הופיע כאחת הדמויות הראשיות, לי פלין. ביולי 2020 יצא לאקרנים הסרט השני בסדרה, דוכן הנשיקות 2. ב-2021 יצא הסרט השלישי והאחרון בסדרה, בו שיחק את לי פלין דוכן הנשיקות 3.
טוני לאנדר
טוני לאנדר (בדנית: Toni Lander, 1931–1985) הייתה בלרינה דנית, שהתמחתה בבלטים של אוגוסט בורנונביל. לאחר שעלתה לדרגת רקדנית סולו בבלט המלכותי הדני בשנת 1950, הופיעה כרקדנית אורחת בבלט רוס המקורי ב-1951. לאחר מכן הוזמנה לעבוד עם בלט האופרה של פריז עד 1954. לאנדר הופיעה גם עם לונדון פסטיבל בלט בשנות ה-50' המאוחרות ועם תיאטרון הבלט האמריקאי בשנות ה-60'. לאחר שעשתה שנים אחדות שוב בדנמרק בראשית שנות ה-70', הצטרפה ב-1976 ל"בלט וסט" בסולט לייק סיטי שביוטה, ארצות הברית. לאחר מחלה קצרה, מתה שם מסרטן במאי 1985.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
טוני לאנדר נולדה בשם טוני פִּיהל פֶּטֶרְסֶן ב-19 ביוני 1931, בת לקנוד אגה קרל פיהל פטרסן ואגנס מרגרתה אנדרסן. בגיל שש התחילה להתאמן בהדרכת לֵייְפ אֶרְנְבֶּרְג (1977-1905), שעמד מיד על כשרונה. בשנת 1939, כילדה בת שמונה, התקבלה לבית הספר לבלט של הבלט המלכותי הדני, שם התקדמה במהירות. הודות לקומתה הגבוהה, יכלה להצטרף ללהקת הבלט עוד כתלמידה. קטעי הבלט של בורנונביל היו הבסיס לבית הספר לבלט אבל כשהחלה לרקוד בלהקה, גילה האראלד לאנדר עניין בהכשרתה וקירב אותה אל הבלט הרוסי.
קריירה.
כשמלאו לה 15, הופיעה לאנדר לראשונה כסופי בבלט Livjægerne paa Amager של וילהלם כריסטיאן הולם. כעבור שנה קצרה שבחים רבים כשרקדה את תפקידה הקשה של מרגוט לאנדר בבלט "אטיודים". ב-1951 שכתב לאנדר את התפקיד בשבילה. עשר שנים אחר כך היה זה לתפקיד החשוב ביותר שלה לשארית הקריירה שלה.
בשנת 1950 הייתה לאנדר לרקדנית סולו. ב-15 באפריל של אותה שנה נישאה להאראלד לאנדר, אך יחסיה עמו המיטו עליה בעיות קשות. ב-1951 פוטר האראלד לאנדר מן הבלט המלכותי הדני בגלל שימוש לרעה בסמכותו. היא הלכה עמו לפריז, שם התמנה למנהל אמנותי של בלט האופרה של פריז, אבל כדי למנוע האשמות באפליה לטובה, המשיכה טוני לאנדר להתאמן בבלט הרוסי בהדרכת ליובוב יגורובנה ואולגה פראובראז'נסקה. במשך חודשים אחדים רקדה עם הבלט רוס אבל בשנת 1954 עברה ללונדון, שם תפקדה כממלאת מקום בלונדון פסטיבל בלט ורקדה את אודט באגם הברבורים בהודעה של הרגע האחרון. הופעתה הייתה מוצלחת כל כך, שהלהקה שכרה אותה לחמש השנים הבאות.
היא יצאה לסיורי הופעות ברחבי העולם עם הפסטיבל בלט, רקדה הן בלטים רוסיים והן תפקידים של בורנונביל. ב-1957 הופיעה באולם הקונצרטים טיבולי בקופנהגן, שם רקדה ב"אטיודים" וב"אגם הברבורים". כאות הוקרה קיבלה את אות "מסדר דאנבורג". היא חזרה לפאלקונר סנטר בקופנהגן ב-1959, ושם העתירו הן עליה והן על בעלה שבחים רבים, שסללו את דרכם לביצוע "אטיודים" בתיאטרון המלכותי הדני.
ב-1960, יצאה לאנדר לניו יורק לעבוד עם תיאטרון הבלט האמריקאי. היא הופיעה ברפרטואר נרחב יותר, שכלל את "מיס ג'ולי" ו"אייל הירח" מאת הכוריאוגרפית השוודית בירגיט קולברג, ואת "גן הלילך" של אנטוני טיודור. כאשר פלמינג פלינדט היה למנהל האמנותי של הבלט המלכותי הדני בשנת 1966, הוא הזמין את טוני לאנדר להופיע כרקדנית אורחת ב-1967. היא נתנה ביטוי לניסיונה העשיר בביצוע הפה דה דה מתוך הבלט "דון קיחוטה", אליזה ב"קונסרבטוריאט" של בורנונביל והתפקיד הראשי ב"מיס ג'ולי", כולם בערב אחד.
בשנת 1964 התגרשה מהאראלד לאנדר, ובינואר 1966 נישאה לרקדן האמריקאי ברוס מרקס, שלו ילדה שלושה ילדים. הופעתה האחרונה עם הבלט האמריקאי הייתה בהצגת הבכורה של "הפאוואן של המור" מאת חוסה לימון. ב-1971 חזרה לדנמרק אחרי קריירה בינלאומית שנמשכה 20 שנה, הישג יוצא דופן לבלרינה דנית. במקביל להופעותיה ב"פאוואן של המור" (1976-1971), לימדה בבית הספר לבלט בעוד שמרקס הופיע כרקדן סולו. כשמרקס הוזמן לעבוד כמנהל אמנותי של "בלט וסט" בסולט לייק סיטי, הצטרפה לאנדר שוב אל בעלה והתמנתה שם לממונה על אימוני הבלט. בתקופת עבודתה עם "בלט וסט", הופיעה ב"אטיודים" באופרה של פריז, באופרה של בודפשט ובבלט הלאומי של אמסטרדם. היא עבדה בשיתוף פעולה עם פלמינג רייברג על הצגת גרסה חדשה של "עבדאללה" מאת בורנונביל, שהצגת הבכורה שלו התקיימה בפברואר 1985. ב-1983 התגרשה ממרקס והייתה מוכנה להיענות להזמנה להיות למנהלת האמנותית הראשונה של הבלט המלכותי הדני, אך נאלצה לוותר, בגלל מחלת סרטן שהתפתחה במהירות והביאה למותה בסולט לייק סיטי ב-19 במאי 1985, בגיל 53 בלבד.
צד ג' צד ד'