ביום שישי, 11 בספטמבר 1857, ניגשו שני אנשי מיליציה לעגלות של חבורת בייקר-פנצ'ר כשהם מנופפים בדגל לבן ואליהם הצטרף לי שהיה איש קשר עם האינדיאנים וקצין במיליציה. לי סיפר למהגרים המותשים מהקרב שהוא ניהל משא ומתן עם התוקפים בני הפאיוט והם הסכימו להפסקת אש, ולכך שהמהגרים יצאו בשלום תוך הגנה של המורמונים על מנת לשוב לסידר סיטי, מרחק של 58 קילומטרים משם, בתמורת להעברת כל הבקר, הסוסים והאספקה שאיתם לידי האינדיאנים. המהגרים קיבלו את התנאים והובלו מחוץ למתחם שלהם. הגברים הבוגרים הופרדו מהנשים והילדים. הגברים הוצעדו בזוגות מלווים באנשי מיליציה. כשהאות ניתן, הסתובבו אנשי המיליציה וירו בגברים מחבורת בייקר-פנצ'ר. הנשים והנערים נרצחו על ידי חברי מיליציה נוספים שהסתתרו בשיחים ובנקיקים הקרובים. כ-120 איש נרצחו. התוקפים השאירו בחיים 17 ילדים קטנים משום שהאמינו כי לא יהיו מסוגלים להעיד נגדם. ויליאם אשוורת (William Ashworth) מציין באוטוביוגרפיה שלו שלאחר הטבח "המנהיגים שבין הלבנים נשבעו בשבועה המחמירה ביותר לעולם לא לחשוף את חלקם באירוע". לי סיפר לבריגהם יאנג שהאינדיאנים היו אחראים בלעדית וש"אף אדם לבן היו מעורב בכך". לי טען אחר-כך שהוא פעל, תחת מחאה, על פי פקודות ממפקדי המיליציה שלו. הוא נשאר חבר נאמן בכנסייה. שירת בבית המחוקקים של יוטה, וכאמור נשלח על ידי הכנסייה ב-1872 לתפעל את המעבורת על הקולורדו.
מאסר והוצאה להורג.
ב-1874 נאסר לי ונשפט בגין הנהגת הטבח. המשפט הראשון של לי החל ב-23 ביולי 1875, בביוור (Beaver) בפני חבר מושבעים שכלל שמונה מורמונים וארבעה שלא היו מורמונים. משפט זה הוביל לחבר מושבעים תלוי ב-5 באוגוסט 1875, ככל הנראה בשל ניסיון התביעה לצייר את בריגהם יאנג כמוח האמיתי מאחורי הטבח. המשפט השני של לי החל ב-13 בספטמבר 1876, בפני חבר מושבעים שכולו מורמוני. הפעם התביעה האשימה את לי בלבד בטבח. התביעה זימנה להעיד את דניאל ולס (Daniel Wells), לבן מוריל (Laban Morrill), ג'ואל וייט (Joel White), סמיואל נייט (Samuel Knight), סמואל מקמרדי (Samuel McMurdy), נפי ג'ונסון (Nephi Johnson) וג'ייקוב המבלין. לי גם הסכים, כנגד דעתו של פרקליטו, שהתביעה תורשה להשתמש בעדויות בשבועה של יאנג וסמית מהמשפט הקודם. לי לא זימן שום עדים להגנתו. הפעם, לי הורשע ונידון למוות. לי מעולם לא הכחיש את מעורבותו בטבח, אבל טען שהוא אישית לא הרג אף אחד. הוא אמר כי השתתף כנגד רצונו וכי הוא שעיר לעזאזל שנועד להסיט את תשומת הלב ממנהיגים מורמונים אחרים שהיו מעורבים. לי טען כי לבריגהם יאנג לא היו ידע על האירוע עד לאחר שאירע. עם זאת ב"חייו ווידויו של ג'ון ד. לי" ("Life and Confessions of John D. Lee") הוא (או עורך הספר) כתב "תמיד האמנתי, מאז אותו יום, שגנרל ג'ורג' א. סמית' סייר אז בדרום יוטה להכין את התושבים לפעולה של חיסול שיירת המהגרים של קפטן פנצ'ר, ואני מאמין כעת כי נשלח למטרה זו בהוראה ישירה מבריגהם יאנג".
כפי שחוקי טריטוריית יוטה קבעו, בעת קביעת גזר הדין ניתנה ללי האפשרות לבחור בצורת הוצאתו להורג: בתלייה, בעריפת ראש או בירייה. הוא בחר להיירות.
ב-23 במרץ 1877 (כמעט 20 שנים אחרי הטבח) הוצא לי להורג על ידי כיתת יורים באתר הטבח של מאונטיין מדוז. מילותיו האחרונות כללו התייחסות ליאנג: "אני לא מאמין בכל מה שבריגהם יאנג מטיף לו. לא אכפת לי מי מאזין לכך. אלו מילותיי האחרונות... הוקרבתי בצורה הפחדנית והשפלה ביותר". ב-20 באפריל 1961 השיבה הכנסייה המורמונית את לי לחברות בכנסייה.
Blaser 93 Tactical
היריון בגיל נעורים
היריון בגיל נעורים הוא מונח המתייחס להיריון בקרב נשים מתחת לגיל 20. אישה יכולה להיכנס להיריון כתוצאה יחסי מין לאחר שהחלה לבייץ, דבר אשר יכול לקרות לפני קבלת המחזור הראשון (הווסת), אבל בדרך כלל מתרחש לאחר תחילת קבלת המחזור. בקרב נערות הזוכות לתזונה נאותה, הווסת בדרך כלל מתחילה בסביבות גיל 12 או 13.
נערות בהיריון נאלצות להתמודד עם אותן בעיות הקשורות בלידה כמו נשים אחרות. עם זאת, ישנם סיכונים רפואיים נוספים הנוגעים לבנות מתחת לגיל 15 בהיריון, אשר פחות סביר שהגיעו לרמת התפתחות פיזית מספקת כדי לקיים היריון בריא, או כדי ללדת. עבור בנות בגילאי 15–19, הסיכונים קשורים יותר בגורמים הכלכליים-חברתיים מאשר להשפעות הביולוגיות של גילן. הסיכונים של משקל לידה נמוך, לידה מוקדמת, אנמיה ורעלת היריון קשורים לרוב בגילה הביולוגי של האם, שכן הם נצפו בקרב נערות הרות, אפילו לאחר שליטה על גורמי סיכון אחרים.
בכל יום במדינות המתפתחות, כ-20,000 מתבגרות מתחת לגיל 18 יולדות. מדובר בכ-7.3 מיליון לידות בשנה. מספר זה גדל משמעותית אם מתייחסים לכלל ההריונות בקרב המתבגרות.
במדינות מפותחות, הריונות בגיל העשרה קשורים לעיתים קרובות בבעיות חברתיות, כמו רמת חינוך ירודה ושיעורי עוני גבוהים. היריון בקרב מתבגרות במדינות מפותחות בדרך כלל מתרחש מחוץ לנישואים ונושא סטיגמה חברתית שלילית בקרב קהילות רבות ותרבויות שונות. לעומת זאת, הורים מתבגרים במדינות מתפתחות הם לרוב נשואים וההריונות מתקבלים בברכה על ידי המשפחה והחברה. עם זאת, בחברות אלו, הריונות מוקדמים עשויים לבוא בד בבד עם תזונה לקויה וטיפול רפואי לקוי, אשר עלולים לגרום לבעיות רפואיות.
הריונות בגיל העשרה ניתנים למניעה על ידי חינוך מיני מקיף וגישה לאמצעי פיקוח ילודה, זאת בניגוד לחינוך להתנזרות ממין, אשר לא הראה השפעה אפקטיבית כלשהי בסוגיה.
הגדרה.
גילה של האם נקבע בהתאם לתאריך סיום ההיריון, אותו ניתן לאמת בקלות, ולא על בסיס התאריך המשוער של ההתעברות. כתוצאה מכך, הנתונים אינם כוללים הריונות של נשים בגילאי 19 אם הם הסתיימו ביום או לאחר יום ההולדת ה-20 של האישה. באופן דומה, נתונים על מצבה המשפחתי של האם נקבעים בהתאם למצבה המשפחתי בסוף ההיריון, ולא במועד ההתעברות.
שכיחות.
שכיחות בעולם.
שיעורי היריון בקרב מתבגרות בכלל העולם נעים בין שיעורים גבוהים מאוד של 143 מקרים של היריון בקרב מתבגרות מתוך 1000 מתבגרות בחלק ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה ועד לשיעורים נמוכים של 2.9 מתוך 1000 בדרום קוריאה. בקרב מדינות ה-OECD המפותחות, ארצות הברית, בריטניה וניו זילנד מדורגות במקום הגבוה ביותר מבחינת שיעורי היריון בקרב מתבגרות, בעוד יפן ודרום קוריאה מדורגות במקומות הנמוכים ביותר (זאת בהתאם לנתונים שנאספו ב-2001).
כ-95% מהלידות בקרב מתבגרות בעולם מתרחשות במדינות מתפתחות. מדי שנה, כ-3 מיליון נערות נחשפות להפלות לא בטיחותיות ובכך מסכנות את בריאותן וחייהן.
מנתונים שאספה "הקרן להצלת הילדים", מדי שנה נולדים כ-13 מיליון ילדים לאימהות מתחת לגיל 20 מסביב לעולם, כאשר למעלה מ-90% מהם נולדים במדינות מתפתחות. סיבוכי היריון ולידה הם בין הגורמים המרכזיים לתמותה בקרב נערות בגילאי 15–19 במדינות אלו.
שכיחות בישראל.
מתוך הנערות בגילאי 15–19 אשר נכנסות להיריון, כשני שלישים מחליטות להפסיק אותו. לפי הנתונים של משרד הבריאות, בשנת 2013, היו 706 מקרים של מתן אישורים הפסקת היריון, על ידי הוועדה להפסקת היריון, עקב גיל הנערה, מתחת לגיל 17 (בשנת 2013 היו בישראל כ-502,990 תלמידים בכיתות ט' (גילאי 14 - 15) ועד כיתה יא' (גילאי 16–17), אזי הישנות המקרים של הפסקת היריון לפי חוק, בקרב תלמידות עד גיל 17, היה בשנת 2013 כ-0.28%, והנתון היה במגמת ירידה מאז שנת 1990.
ב-1999 תועדו כ-1500 מקרים של הפסקת היריון בקרב נערות בגילאי 15–19 בישראל. מדובר בשיעור של 9.6 נערות מתוך 1000 נערות בגילאי 15–19 והוא דומה לשיעור במדינות המפותחות.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2013 תועדו 3166 לידות של תינוקות חיים לאמהות מתחת לגיל 19. מדובר בשיעור של 10.4 נערות מתוך 1000 נערות בקבוצת גיל זו. בנוסף תועדו 1826 מקרי פנייה של נערות מתחת לגיל 19 לוועדות להפסקת היריון. מדובר בנתונים נמוכים יותר משנים קודמות, כאשר משנת 2004 (השנה החל ממנה פורסמו נתונים לגבי הריונות לפי גיל האם) ועד שנת 2013 ניתן להבחין במגמת ירידה במספר מקרי לידות החי בקרב נערות מתחת לגיל 19. כך למשל, ב-2012 תועדו 3455 לידות של תינוקות חיים לאמהות מתחת לגיל 19 ושיעור האימהות בקרב הנערות מתחת לגיל 19 היה 11.6 מתוך אלף. בנוסף תועדו בשנה זו 2166 מקרי פנייה של נערות מתחת לגיל 19 לוועדות להפסקת היריון. ב-2004 למשל, תועדו 4248 לידות של תינוקות חיים לאמהות מתחת לגיל 19 ושיעור האימהות בקרב הנערות מתחת לגיל 19 היה 15.3 מתוך אלף, בעוד 2862 נוספות פנו לוועדות להפסקת היריון.
השפעות.
על פי קרן האוכלוסייה של האו"ם (UNPFA), "להריונות בקרב מתבגרות בנות פחות מ-18 שנים, יש השלכות בלתי הפיכות. הריונות אלו מפרים את זכויותיהן של המתבגרות, גורמים להשלכות מסכנות חיים במונחים של בריאות מינית ופוריות, גוררים עלויות פיתוח גבוהות עבור קהילות, ותורמים להנצחת מעגל העוני". ההשלכות הבריאותיות, הכוללות חוסר בשלות פיזית להיריון ולידה, מובילות לסיבוכים ותת-תזונה, שכן הרוב המכריע של המתבגרות נוטות להגיע ממשקי בית בעלי הכנסה נמוכה. הסיכון למוות של האם עבור בנות מתחת לגיל 15 במדינות עם הכנסה נמוכה-בינונית הוא גבוה יותר מאשר עבור נשים בשנות העשרים לחייהן. היריון בקרב מתגברות משפיע גם על רמת החינוך וההכנסה הפוטנציאלים של האמהות, שכן רבות מהן נאלצות לנשור ממסגרות חינוכיות, דבר אשר פוגע בפוטנציאל ובסיכוי שלהן להצליח מבחינה כלכלית בעתיד.