המצדדים בתיאורית המעורבות הישראלית באירוע טוענים כי גם כיום נמנעת ממשלת הונגריה מלחקור את האירוע בשל חשש לפגיעה בהשקעות הישראליות בהונגריה.
אינווריסה (מטאורולוגיה)
לארי דייוויד
לורנס ג'ין "לארי" דייוויד (באנגלית: Lawrence Gene "Larry" David; נולד ב-2 ביולי 1947) הוא יוצר סדרות, תסריטאי, במאי טלוויזיה ושחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. יחד עם ג'רי סיינפלד יצר בשנת 1989 את הסיטקום "סיינפלד", שנחשב לאחת מקומדיות המצבים הפופולריות והמוערכות ביותר אי פעם. בשנת 2000 יצר את הסדרה הקומית "תרגיע". שתי הסדרות מאופיינות בדיאלוגים ובמצבים אבסורדיים, עוסקות באתיקה של הסוציולוגיה המודרנית וישנה התייחסות נרחבת בהן לפרטים הקטנים שעל סדר היום. נמנה גם עם צוות הכותבים של התוכנית המצליחה "סאטרדיי נייט לייב" בשנים 1984–1985.
ביוגרפיה.
לורנס ג'ין דייוויד נולד בשכונת שיפסהד ביי , בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית. בנה של רוז (נולדה בשם רגינה ברנדס) ומורטימור ג'וליוס "מורטי" דייוויד, שהיה יצרן בגדי גברים. משפחת אביו הגיעה לארצות הברית מגרמניה במאה ה-19, בעוד אמו נולדה בטרנופול שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה). הוא למד בבית הספר התיכון של שיפסד ביי , ולאחר מכן באוניברסיטת מרילנד, וסיים עם תואר ראשון בהיסטוריה. אחרי הקולג', הוא התגייס לשירות המילואים של צבא ארצות הברית .
קריירה.
"סיינפלד".
דייוויד חבר לג'רי סיינפלד והם יצרו ב-1989 פיילוט לNBC בשם "The Seinfeld Chronicles" ממנו התפתחה קומדיית המצבים "סיינפלד", מהסדרות המצליחות אי פעם. דייוויד כתב 62 מפרקי הסדרה, בהם הפרק ההתערבות שעבורו זכה בפרס אמי על כתיבת הפרק. אחד מן הביטויים בו נעשה שימוש בפרק, "master of my domain", הפך לביטוי שגור בתרבות הפופולרית. הוא זכה באמי נוסף עבור הסדרה והיה מועמד 19 פעמים סך הכל. הוא עזב את הסדרה אחרי שבע עונות, אולם חזר כדי לכתוב את פרק הסיום בעונה התשיעית והאחרונה. דמותו של ג'ורג' קוסטנזה ב"סיינפלד" מבוססת על אישיותו של לארי דייוויד.
נוסף לכתיבה וליצירה דייוויד גילם מספר דמויות משנה, בהן את קולו של ג'ורג' סטיינברנר, הבוס של ג'ורג' קוסטנזה שנראה מאחור בלבד, מוכר עיתונים, פעיל גרינפיס, עורך דינו של פרנק קוסטנזה העוטה גלימה ועוד.
עבור זכויות השידור לסדרת קומדיית המצבים "סיינפלד" קיבל לארי דייוויד סכום חסר תקדים של 200 מיליון דולר.
לאחר "סיינפלד".
במשך השנים דייוויד נענה להזמנות לגלם את עצמו במספר סדרות: "הפמליה", "האנה מונטנה", "הליגה", ועוד.
הוא גילם מספר תפקידים קטנים בסרטיו של וודי אלן, כמו בסרט סיפורי ניו יורק (1989) שהובילו בשנת 2009 להשתתפותו כדמות ראשית בסרט "מה שעובד" לצד אוון רייצ'ל ווד.
ב-2015 יצר והופיע בתיאטרון עם ההצגה "Fish In The Dark".
"תרגיע".
בשנת 2000, עלתה ברשת HBO סדרה קומית חדשה בכיכובו של דייוויד, "תרגיע". סגנון הסדרה שעוסקת בעצם ב"כלום" נשמר. זוהי סדרה בעלת מאפיינים אוטוביוגרפים של דייוויד, והוא מגלם גרסה בדיונית של עצמו. כאשר היא עוסקת בחיי נישואיו, יחסיו עם חבריו ויחסיו עם האנשים העובדים איתו. אל הסדרה מגיעים שחקני קולנוע וטלוויזיה רבים להופעות אורח, לרוב בתור עצמם. בין המתארחים ניתן למצוא את בן סטילר, דייוויד שווימר, ונדה סייקס, מרטין סקורסזה, דסטין הופמן, סטיבן קולבר, ריקי ג'רווייס, רוזי אודונל, מל ברוקס ועוד. לאורך הסדרה מופיע השחקן ריצ'רד לואיס כחברו הטוב ביותר של לארי. גם הוא משחק בסדרה את עצמו. העונה השביעית היוותה איחוד של "סיינפלד". במהלכה התארחו כל ארבעת השחקנים הראשיים ב"סיינפלד", וכן דמויות משניות רבות. העלילה סבבה סביב צילום פרק איחוד ל"סיינפלד".
הסדרה, בת עשר עונות, השיגה פופולריות רבה בארצות הברית וזכתה בפרסים רבים דוגמת פרס גלובוס הזהב 2003 לסדרה הקומית הטובה ביותר. ב-2015 וב-2016 הופיע בתפקיד אורח קבוע ב"סאטרדיי נייט לייב" בה חיקה את המועמד לנשיאות ברני סנדרס, בפינה שכללה מחוות קבועות ל"תרגיע". הוא אף הנחה תוכנית אחת ב-2016.
חיים אישיים.
בשנים 1993–2007 היה נשוי לאקטיביסטית איכות הסביבה האמריקאית-יהודייה לורי לנארד , מפיקה שהפיקה בין היתר את הסרט "ענבים חמוצים" אותו כתב וביים דייוויד. לזוג נולדו שתי בנות והם התגוררו באזור לוס אנג'לס.
ב-7 באוקטובר 2020 נישא דייוויד לאשלי אנדרווד, אותה הכיר במסיבת יום הולדתו של סשה ברון כהן בשנת 2017.
דייוויד מגדיר עצמו כאתאיסט.
נשים קטנות (סדרת טלוויזיה)
משפחת רובינסון השוויצרית (סדרת טלוויזיה)
ארה פסיס
נילס הולגרסון (סדרת טלוויזיה)
ארה פקיס
ארה פאקיס (בלטינית: Ara Pacis Augustae - "מזבח השלום האוגוסטיני") הוא מזבח אשר הוקדש לאלה הרומית פאקס לרגל חזרתו של הקיסר אוגוסטוס ממסעותיו הצבאיים בגאליה ובספרד בשנת 13 לפנה"ס. המזבח הוקם בתחומי העיר רומא באזור המכונה שדה מרס.
רקע היסטורי.
בשנת 17 לפנה"ס יצא אוגוסטוס למסע ממושך מחוץ לעיר רומא לצורך טיפול בבעיותיהן של הפרובינקיות המערביות - גאליה והיספניה. שכן פרובינקיות אלו סבלו מהתמרדויות של השבטים המקומיים שסירבו לקבל עליהם את עול השלטון הרומי ונזקקו להסדרה של מערכת גביית המיסים ושל ישוב החיילים הרומאים המשוחררים. מסע זה הושלם בסופו של דבר בשנת 13 לפנה"ס עם חזרתו של אוגוסטוס לרומא. לכבוד מאורע זה החליט הסנאט הרומי לכבד את הקיסר בהקמת מזבח השלום על שמו בשדה מארס ובסמוך לויה פלמיניה- הדרך אשר דרכה שב אוגוסטוס אל רומא. אוגוסטוס עצמו מדווח על דברים אלו בחיבור תיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי (Res Gestae Divi Augusti) ומספר שעל גבי המזבח הורה הסנאט שיועלו קורבנות שנתיים ביום שיבתו לרומא על ידי בעלי התפקידים, הכהנים והבתולות הוסטליות. בנייתו של המזבח המפואר נערכה במשך כ-3 וחצי שנים והוא נחנך לבסוף בשנת 9 לפנה"ס.
את משמעות הקמתו של הארה פאקיס יש להבין על רקע האווירה שבתקופת שלטונו של אוגוסטוס והתעמולה שיצר. הפולחן לאלה פאקס לא נפוץ לפני תקופתו של אוגוסטוס והוא מקושר לאידיאל השלטוני שהתפתח בתקופתו של אוגוסטוס- הפקס רומנה (Pax Romana)- השלום הרומאי. כחלק מאידיאל זה עוצבה תעמולה המציגה את אוגוסטוס כמושיע של רומא וכמי שאחראי לעושרה, רווחתה ושגשוגה. טובתה של רומא נקשרה ישירות בטובת הקיסר והפולחן במזבח השלום נקשר ישירות בשמו.
תיאור המזבח.
הארה פאקיס ניצב באוויר הפתוח וסביב לו ארבעה קירות. פתח כניסה ראשי, אשר אליו מוביל גרם מדרגות, מוקם בעת העתיקה בחזית המערבית, ואילו פתח נוסף מוקם מנגד לו לכיוון מזרח. גובהו הכולל של המבנה הוא כ-4.5 מ'. המזבח כולו נחצב בשיש לבן וקירותיו חופו בתבליטים מהיפים והמרשימים ביותר שהשתמרו מתקופתו של אוגוסטוס.
תבליטי הקירות הפנימיים מעוטרים במקלעי פירות וצמחים, ואילו הקירות החיצוניים נחלקים לרחבם כך שחלקו העליון של כל קיר מספר תיאור שונה מזה שבחלקו התחתון. חלקם התחתון של ארבעת הקירות מקושט בתיאורים מעולם הטבע- פירות, צמחים, ציפורים וחרקים. תיאורים אלו מזוהים כסמלים לרווחה ולעושר אשר זוהו עם תקופת שלטונו של אוגוסטוס. חלקם העליון של הקירות, לעומת זאת, מספק תיאורים שונים, מפורטים ועשירים של סצינות הקרבה, ודמויות מיתולוגיות וסמליות:
הקיר הימני והשמאלי.
שני קירות אלו מספקים את התבליטים הגדולים ביותר (שכן שני הקירות האחרים, הקדמי והאחורי, נקטעים על ידי פתחי הכניסה והיציאה שבהם) והם מתייחסים לאותו האירוע: תהלוכת הקיסר, משפחתו והסנאט בטקס הנחת אבן היסוד של מזבח השלום עצמו בשנת 13 לפנה"ס.
הקיר הימני.
בראש התהלוכה המוצגת בתבליט זה ניתן למצוא את אוגוסטוס. מרבית תיאור גופו נפגם ולכן איננו יכולים לדעת מה הייתה התנוחה, או התנועה, אשר בה הונצח בתבליט זה, אולם ניתן לזהות על ראשו את זר עלי הדפנה המזוהה עם תפקידו בטקס הדתי. מעט מאחורי אוגוסטוס ניתן להבחין בארבעה כהנים (Flamines maiores) המאופיינים על ידי כיפת העור בעלת השפיץ במחודד במרכזה (Apex). כהנים אלו נהגו לקחת חלק בפולחן הרשמי של העיר. מיד מאחוריהם ניתן לזהות ליקטור הנושא בידיו את הפסקס, כנהוג בפולחן הרשמי. מאחוריו, עוטה טוגה וכיסוי ראש, מצוי אגריפה, שותפו וחברו הקרוב של אוגוסטוס. אישה נוספת בעלת כיסוי מזוהה לעיתים כאשתו של אוגוסטוס ואמו של הקיסר טיבריוס- ליוויה. עוד ממשפחת הקיסר נהוג לזהות את אנטוניה הצעירה ובעלה דרוסוס, ביניהם מצוי בנם הקטן גרמאניקוס. מאחור נמצאת אחותה הבכורה אנטוניה הגדולה ומשפחתה עמה. פניהן של הדמויות השונות על גבי התבליט מופנים לכיוונים שונים, ראשיהן בגובה אחיד כהדגשה לאווירת השוויון בתקופתו של אוגוסטוס. גרמאניקוס הקטן מנסה לתפוס את מבטה של אמו, ושתי נשים מקרבות את אצבעותיהן אל שפתותיהן כמו מזכירות שיש לשמור על השקט בשל קדושתו של המאורע.
הקיר השמאלי.