בשנת 1973 מונה לראש ענף מעבורת החלל של משרד האסטרונאוטים. בתפקיד זה סיפק תמיכה מבצעית והנדסית לעיצוב ופיתוח מעבורת החלל. בספטמבר 1974 מונה לראש משרד האסטרונאוטים. הוא שימש בתפקיד זה עד מאי 1987. מאז ועד פברואר 1996 שימש כעוזר מיוחד למנהל מרכז החלל ג'ונסון לענייני הנדסה, מבצעים ובטיחות. במסגרת תפקידים אלה ניהל וקידם את תוכנית מעבורת החלל, וטיפל בנושאי הנדסה ובטיחות של המעבורת. בפברואר 1996 מונה למשנה למנהל מרכז ג'ונסון, האחראי לפיקוח על כל פעולות נאס"א עליהן ממונה המרכז, מבחינת הנדסה, פעולות ובטיחות.
גם כאשר החזיק בתפקידים בכירים במרכז ג'ונסון, עדיין היה אסטרונאוט פעיל. הוא הוצב למשימה STS-61J, אך המשימה בוטלה לאחר אסון צ'לנג'ר.
ב־31 בדצמבר 2004 פרש יאנג מנאס"א. הוא האסטרונאוט בעל הקריירה הארוכה ביותר בהיסטוריה.
אותות ועיטורים.
ועוד יותר מ־80 עיטורים שונים מנאס"א, מהצי האמריקני ומארגונים אחרים.
וויליאם שאטנר
יורי גגרין
פרשת בא
פָּרָשַׁת בֹּא היא פרשת השבוע השלישית בספר שמות. לפי החלוקה לפרקים, הפרשה מתחילה ב ומסתיימת ב. בפרשה מסופר על מכת ארבה, מכת חושך ומכת בכורות ובהמשך מסופר על יציאת מצרים. המצוות העיקריות המופיעות בפרשה הן קורבן פסח, סיפור יציאת מצרים וקידוש בכורות. את פרשת בא קוראים בין התאריכים ג' בשבט-י' בשבט.
בתקופת הגאונים נהגה בבבל חלוקה שונה של הפרשיות, ולפיה החלה הפרשה במכת ברד (ב). פרשה זו נקראה "פרשת השכם" או "פרשת השכם בבקר". ככל הנראה זוהי חלוקת הפרשיות המקורית. התיעוד האחרון למנהג זה הוא מקהילת קונסטנטין במאה ה-16, בספר "עיבור שנים" לרבי יששכר בן סוסאן.
תוכן הפרשה.
ארבה וחושך.
בפרשה הקודמת, וארא, הטיל אלהים על מצרים את שבע המכות הראשונות מתוך עשר המכות. בתחילת פרשה זו אלהים מטיל שתי מכות נוספות: הארבה האוכל את כל היבול החקלאי של מצרים, ולאחר מכן מוטל על הארץ, והמצרים אינם יכולים לראות דבר. המכות מביאות לנסיגה בעמדתו של פרעה, אולם הוא עדיין מסרב לדרישתם של משה ואהרן לשלח את כל עם ישראל ממצרים.
הכנות ליציאת מצרים.
לפי ציווי אלוהים, נערכות ההכנות לקראת מכת בכורות: בני ישראל שואלים משכניהם המצרים כלים מכסף ומזהב ובגדים. משה מזהיר את פרעה שבמכה הבאה ימותו כל בכורי מצרים.
אחר כך מפרט אלוהים למשה את דיני קרבן פסח, שיקריבו בני ישראל בזמן שיוכו בכורי מצרים. הם מצווים לשחוט את הקרבן בשעת בין הערביים, למרוח את דמו על משקופי פתח הבית כמגן בפני המשחית, ולאכול את בשרו בלילה כשהם מוכנים לקראת היציאה לדרך. קרבן הפסח גם נקבע כקרבן לדורות, שאחריו יבוא חג בן שבעה ימים, שבו אסור לאכול חמץ אלא רק מצות. עוד לפני כן קובע אלוהים שחודש האביב, שבו חל הפסח, יהיה החודש הראשון בלוח העברי.
מכת בכורות ויציאת מצרים.
בחצות הלילה הורג אלוהים את כל בכורי מצרים. פרעה ממהר אל משה ואהרן ומצווה עליהם לעזוב מיד, עם כל עם ישראל, את ארץ מצרים. העם יוצא לדרך, ובכך מסתיים שעבוד מצרים.
עד סיום הפרשה מופיעות פרשות הלכתיות, המפרטות דינים הקשורים לפסח ולזיכרון יציאת מצרים: דיני אכילת קרבן הפסח, מצוות קידוש בכורות, מצוות סיפור יציאת מצרים ומצוות תפילין.
מצוות בפרשה.
על פי ספר החינוך, מופיעות בפרשה 23 מצוות:
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת בא יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
הפטרה.
כמו בפרשת וארא, גם בפרשת בא מפטירים בנבואות שניבאו נביאי ישראל על מצרים. התימנים, העיראקים, התוניסאים והלובים ואיטלקים, מפטירים ב"משא מצרים" של ישעיהו (, ובנוסח איטליה מתחילים ), והספרדים והאשכנזים מפטירים בנבואת מצרים של ירמיהו (). בנוסח רומניא הפטירו עד .
נפות אסטוניה
יעקב מרגי
יעקב מרגי (נולד ב-18 בנובמבר 1960) הוא סגן יושב ראש הכנסת, יו"ר סיעת ש"ס וחבר הכנסת מטעמה. בעבר כיהן כשר לשירותי דת במהלך ממשלת ישראל השלושים ושתיים וכיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת ה-20. ויו"ר ועדת הכלכלה בכנסת ה־23.
ביוגרפיה.
מרגי נולד ברבאט, מרוקו למאיר ואליס מרגי, ויש לו 8 אחים ואחיות. עלה ארצה בשנת 1962 במסגרת מבצע יכין. את שירותו הצבאי עשה בגדוד הקשר של פיקוד דרום. לאחר השחרור עבד תקופה מסוימת בבנק לאומי. בשנת 1993 צורף למפלגת ש"ס על ידי אריה דרעי. בין השנים 1993–2003 כיהן כיו"ר המועצה הדתית בבאר שבע, והחל משנת 2001 מכהן כמנכ"ל תנועת ש"ס. נבחר בשנת 2003 לראשונה לכנסת ה-16 מטעם סיעת ש"ס, והמשיך לכהן מטעמה כחבר כנסת גם בכנסת ה-17, בה שימש גם כיו"ר הסיעה.
במהלך כהונתו בכנסת יזם מרגי מספר חוקים ובהם:
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השישי ברשימת ש"ס לכנסת, נבחר לכנסת ומונה לתפקיד השר לשירותי דת בממשלה ה-32.
כשר לשירותי דת התנגד מרגי לשינוי שמו של חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) ל"חוק זכויות בעלי החיים". כמו כן הוביל פעילות שנויה במחלוקת של מינוי חברי וראשי מועצות דתיות ביישובים שונים בישראל, תוך ניצול תקנה חדשה המסמיכה אותו למנות אנשים מטעמו במקרים של חילוקי דעות על הרכב המועצה. בעקבות קמפיין תקשורתי שהופנה כנגדו מארגון צהר, פעל מרגי לאשר התקנה המאפשרת לכל אדם להירשם לנישואין בכל מקום בארץ.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב שוב במקום השביעי ברשימת ש"ס לכנסת ונבחר לכנסת מטעמה.
בפברואר 2016 ביקר מרגי בחצי האי קרים כאורח הקהילה היהודית. ביקורו הוצג בתקשורת הרוסית כהכרה ישראלית בכיבוש הרוסי, וכך גרם למשבר ביחסי אוקראינה–ישראל, ונפתחה נגדו חקירה פלילית באוקראינה.
עם הקמת ממשלת ישראל ה-35 מונה לעמוד בראש ועדת הכלכלה. ב-25 בינואר 2022 מונה מרגי ליו"ר סיעתו בכנסת, עם התפטרותו של היו"ר היוצא - אריה דרעי.
חיים אישיים.
מרגי מתגורר ביישוב שדה צבי. נשוי לשושנה ואב לשני ילדים.
קישורים חיצוניים.
אפרים דוד, "אני המיינסטרים החרדי": 'פרופיל' עם יעקב מרגי, ברדיו קול חי, י׳ בשבט תש״פ 05.02.2020
בלדווין הראשון, מלך ירושלים
בלדווין הראשון מלך ירושלים או בלדווין מבולון, (בצרפתית: בודואן, Baudouin, בגרמנית: בלדואין, Balduin, באנגלית: בלדווין, Baldwin) נולד בסמוך לשנת 1060 ונפטר ב-2 באפריל 1118; היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון. מייסד רוזנות אדסה. שליטה השני והראשון לשאת בתואר מלך של ממלכת ירושלים בין השנים 1100–1118. הוא היה אחיו של שליטה הראשון של הממלכה, גוטפריד מבויון.
חייו.
ילדות והשנים הראשונות.
בלדווין היה בנם של אוסטס השני רוזן בולון ושל אידה, בתו של גוטפריד השלישי דוכס לותרינגיה (לורן) התחתית. הוריו של גוטפריד היו נצר למשפחות אצולה מאזור ארצות השפלה (בלגיה של ימינו). בהיותו בן זקונים יועד בלדווין מילדות לשמש כנער כנסייה ולאחר מכן ככומר, אולם הוא וויתר על השירות הדתי בסביבות שנת 1080. לאחר שפרש ממשרת הכומר עבר בלדווין להתגורר בחבל נורמנדי שבצרפת, שם פגש את אשתו גודהילדה, בת למשפחת אצילים אנגלית. לאחר נישואיו עבר בלדווין למחוז לורן וקיבל את השליטה על חבל ורדון שהיה קודם לכן תחת שליטתו של גוטפריד אחיו.
מסע הצלב הראשון.
בשנת 1096 הוזמן בלדווין על ידי גוטפריד אחיו להצטרף אליו למסע הצלב המתוכנן. בלדווין מכר את מרבית רכושו לכנסייה המקומית, הצטייד לקראת המסע, לקח את אשתו והצטרף אל אחיו. מסע הצלב הראשון היה למעשה מסעם השני של האירופים לכיוון ארץ ישראל. המסע המוקדם נערך על ידי פשוטי העם וזרע הרס וחורבן בדרכם של הצלבנים עד לעצירתו של המסע באסיה הקטנה. כאשר עברו בלדווין ואחיו בשטח ממלכת הונגריה, דרש מלך הונגריה בן ערובה מקרב הצלבנים כדי להבטיח את השקט ולשלול אפשרות של התפרעויות כפי שקרו במסע הצלב העממי. אחיו של בלדווין העניקו אותו למלך כבן ערובה וקיבלו אותו חזרה רק כשעזבו יחד עם כל אנשיהם את שטח הממלכה.
בהגיעם לשטחה של האימפריה הביזנטית החלו כוחות הצלבנים מתעמתים עם התושבים היוונים של מזרח האימפריה, שחוו את נחת זרועם של האיכרים במסע הצלב הקודם ולא חפצו בחוויה נוספת מסוג זה. באחד הסכסוכים הצבאים שניטשו סביב סוגיית מעבר הצלבנים בשטח הביזנטי פלש בלדווין בראש כח צבאי לעיר קונסטנטינופול. עם כניסתו לעיר החלו חייליו של בלדווין לבזוז ולהרוס מכל הבא לידם, מצב שחייב את הקיסר הביזנטי אלכסיוס הראשון לספק לצלבנים הנזעמים בן ערובה כדי לשמור על השקט והשלום. בן הערובה היה בנו של הקיסר יוחנן (לימים הקיסר יוחנן השני) והוא הופקד בידיו של בלדווין.
מסעם המשותף של בלדווין ואחיו הגיע לקיצו בקרבת העיר הראקליה שבאסיה הקטנה, שם פנו בלדווין ואנשיו מזרחה ונפרדו מעיקר הכח הצלבני שהמשיך דרומה לכיוון ירושלים. בלדווין, יחד עם חברו טנקרד שחיפש לעצמו נחלה קלה לכיבוש, צעד לעבר מחוז קיליקיה, שם חלתה אשתו גודהילדה ונפטרה כעבור זמן קצר. בחודש ספטמבר 1097 התעורר סכסוך בין בלדווין וטנקרד, סכסוך שהסתיים בכיבוש אחוזתו של טנקרד בטאורוס על ידי בלדווין בעזרתם הנאמנה של שודדי ים מבולוניה. כיבוש האחוזה לא הביא לסופו המוחלט של הסכסוך בין השניים וצבאותיהם המשיכו להתנגש מפעם לפעם אולם מעולם לא להילחם מלחמות של ממש.
בשלב מסוים נטש טנקרד את המערכה והצטרף לדודו בוהמון הראשון בנסיכות אנטיוכיה, ואילו בלדווין קיבל הזמנה להתמנות לשליט בארמניה. הוא יצא לדרכו אל מעבר לנהר הפרת והתיישב בעיר טורבסל (טילבסאר שבטורקיה של ימינו).
בלדווין רוזן אדסה.