שירתה של אטלס.
בריאיון לעיתון הצרפתי "ל'אפיש" אטלס הצהירה כי היא מגלה עניין רב בשורשיה, וזו הסיבה שהיא שרה בערבית, על מנת לגלות את זהותה ולהתחבר לשורשיה. עם זאת היא אוהבת מוזיקה מודרנית כסלסה או רגאיי. השירים שהיא שרה בצרפתית, ובמיוחד ביצועה לשיר של פרנסואז ארדי "Mon ami la rose" הפכו אותה לפופולרית בצרפת. באנגליה לא הצליחה עדיין לפרוץ לתודעה, והיא טוענת כי המוזיקה שלה אינה מתקבלת שם יפה. בישראל ידועה אטלס בעיקר בשל ביצועה לשיר "I Put a Spell on You” ששימש כרקע לפרסומת לחברת "קסטרו".
אטלס תרמה שירים למספר סרטים מצליחים, ביניהם הסרט "הענק" (2003) של הבמאי אנג לי, "למות ביום אחר", סרט ג'יימס בונד משנת 2002 ו"סטארגייט" משנת 1994. בסרט "האמת על צ'ארלי" של ג'ונתן דמי משנת 2002, תרמה את קולה, המופיע ברקע כ"קולה של רוח". בשנת 2001 הלחינה את מוזיקת הרקע לסרט בשם "סנאפשוטס".
בשנת 2001 קיבלה אטלס מינוי של "שגרירה של רצון טוב" של האומות המאוחדות לוועידת האו"ם כנגד גזענות, מידי נשיאת אירלנד לשעבר, מרי רובינסון אשר שימשה כנציבת האו"ם לזכויות האדם. יחד עמה התכבדו בתואר השגריר אישים כחתני פרס נובל לספרות הניגרי וולה סויינקה והאירי שימוס היני וכן הסופר המרוקני-צרפתי טאהר בן ג'לון. בנימוקיה לבחירת אטלס לתפקיד השגרירה מסרה רובינסון כי היא "נושאת את המסר שישנו חוזק בשוני". בשנת 2005 תרמה שיר בשם "כמו חלום" מאלבומה "משהו מסוכן" לאלבום "קולות מאוחדים למען UNHCR", סוכנות האו"ם למען הפליטים.
קוניונקציה
לגונת שבעת הימים
לגונת שבעת הימים (באנגלית: The Seven Seas Lagoon) היא אגם המצוי בשטח פארק השעשועים ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
האגם מצוי בין מגרשי החניה של ממלכת הקסם לשער הכניסה לפארק, וסביבו מצויים המלונות של פארק השעשועים: אתר הנופש העכשווי של דיסני, אתר הנופש הפלורידיאני הגדול של דיסני ואתר הנופש הפולינזי של דיסני.
זהו אגם מלאכותי שעומקו כארבעה מטרים בלבד. המבקרים מגיעים ממגרשי החנייה אל שערי הפארק באמצעות מונורייל או ספינת קיטור.
על מנת לאפשר דיג באגם למבקרים המתגוררים במלונות שעל חופיו, הוכנסו אליו מספר סוגי דגי מים מתוקים בעת הקמת האגם, בשנת 1973. רק בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הותר הדיג באגם בשל התרבות הדגים בו.
האגם נבנה משתי סיבות, האחת פונקציונלית - בשל העובדה שהאזור ביצתי מאפשר האגם ניקוז מימי המעיינות בסביבה מחד, ומילוי הקרקע בין מבני ממלכת הקסם מאידך. מסדרונות השירות של ממלכת הקסם, שהיו אמורים להיות תת-קרקעיים, נבנו מעל הקרקע בשל ביצתיותה. האדמה בין המסדרונות מולאה באדמה שנחפרה מהאגם, ופארק השעשועים הפתוח לציבור נמצא למעשה בקומה השנייה. הסיבה השנייה היא ספרותית - דיסני שאף לנתק את ממלכת הקסם ממגרשי החנייה, וסבר כי מסע אל מעבר לאגם אל הממלכה (מסע המופיע בספרות ובאגדות עם) תואם יותר את האופי האגדתי שרצה לשוות לפארק השעשועים.
בת יאור
בת יאור ((Bat Ye'or הוא שם העט של גיזל ליטמן - Gisèle Littman); נולדה ב-1933 בקהיר), היא היסטוריונית, מזרחנית וסופרת יהודיה בריטית, ילידת מצרים. מרבה לעסוק בנושאי המזרח התיכון, האסלאם ובמעמד הלא-מוסלמים בארצות מוסלמיות.
קורות חייה והשכלתה.
בת יאור נולדה בקהיר ב-1933, אולם אזרחותה המצרית נשללה בשנת 1955, ובשנת 1957 הגיעה עם הוריה ללונדון כפליטה נטולת אזרחות. בשנת 1958 התחילה ללמוד במכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת לונדון. ב-1959 קיבלה אזרחות בריטית. ב-1960 עברה לשווייץ להמשך הלימודים באוניברסיטת ז'נבה, אבל לא השלימה את לימודיה ולא הועסקה מעולם באקדמיה.
תפיסת העולם שלה.
בת יאור תארה את השפעת ניסיון חייה על כיוון המחקר שלה במילים אלה . והיא מוסיפה:
מחקרה.
ספרה הראשון, "היהודים במצרים", יצא לאור בשנת 1971. היא פרסמה אותו יחד עם מחקרה אודות הקופטים במצרים, בפסבדונים "יהודייה מצרייה". מאז התרכזה בת יאור בעיקר בהיסטוריה של הלא-מוסלמים תחת השלטון המוסלמי. היא ידועה בשל קידום השימוש בביטוי ד'ימיות (Dhimmitude), עליו היא דנה באריכות בספרה אסלאם וד'ימיות: היכן שציוויליזציות מתנגשות. היא מזכה את בשיר ג'ומאייל, הנשיא הנבחר של לבנון שנרצח, בטביעת המונח "ד'ימיות".
בת יאור רואה ב"ד'ימיות" "מצב חברתי ייחודי הנובע מן הג'יהאד ומצב של פחד ואי-ביטחון" של ה"כופרים" הנדרשים "לקבל על עצמם מצב של השפלה". היא מאמינה כי "מצב הד'ימי יכול להיות מובן רק בהקשר של ג'יהאד", והיא חוקרת את הקשר בין העיקרים התאולוגיים של האסלאם לבין הסבל של נוצרים ויהודים, אשר, בתקופות שונות בהיסטוריה ובאזורים גאוגרפיים שונים, חיו תחת רוב מוסלמי. היא טוענת כי עקרון הג'יהאד טופח בסביבות המאה השמינית על ידי תאולוגים מוסלמים אחרי מות מוחמד, והביא לכיבוש חלקים גדולים של שלוש יבשות במהלך היסטורי ארוך.
היא אומרת:
ז'ק אלול מנסה לסכם את השקפותיה בהקדמה לספרה "השקיעה". הוא אומר שבת יאור "מתמקדת ב"ג'יהאד וד'ימיות ... כבשני נוהגים משלימים", "יש הרבה אינטרפרטציות של הג'יהאד" אומר אלול, "לעיתים הדגש העיקרי מושם לאופי הרוחני של 'מאבק' זה ... ולמאבק שעל המאמין לנהל כנגד הנטיות המושחתות שלו עצמו ... אינטרפרטציה זו אינה מכסה, בשום פנים, את מלוא המשמעות של הג'יהאד. בזמנים אחרים, מעדיפים להסתיר את העובדות ולשימן בסוגריים. התפשטות האסלאם ... נעשית במלחמה!" אף על פי שבת יאור מכירה בכך שלא כל המוסלמים תומכים במה שקרוי "תאוריות ג'יהאד מיליטנטיות של החברה", היא טוענת שמקום השריעה ב"הצהרת קהיר מ-1990 על זכויות האדם באסלאם" מוכיח ש"מלחמה מתמדת כנגד אותם כופרים המסרבים להיכנע" היא עדיין דוֹגמה תקפה בארצות מוסלמיות.
בת יאור מתמקדת בהמרה המהירה של ארצות הנצרות המזרחית לאסלאם, ומסיקה שייתכן כי שחיתות ופילוג בקרב הנוצרים תרמו לשליטה של האסלאם על האוכלוסיות המשועבדות ואף סיפקו מודלים משפטיים לצורך זה. היא טוענת שיוגוסלביה, שבה היו הנוצרים נתונים תחת שלטון מוסלמי במשך מאות שנים, היא דוגמה לצלקות שהותירה הד'ימיות.
השימוש במונח "ד'ימיות" נעשה רווח יותר בשנים האחרונות. מלומדים משתמשים בו הן כשלעצמו והן בקורסים אוניברסיטאיים העוסקים בקשרים שקיימו המוסלמים במשך ההיסטוריה עם עמים אחרים.
נושאים אחרים שעליהם כתבה בת יאור הם:
"אירוערביה".
בספרה (2005), היא הציגה מה שלדבריה הוא דו-שיח בין האיחוד האירופי (אז - הקהילה הכלכלית האירופית) והמדינות הערביות שהחל בשנות ה-70, ועקבה אחר "הקשרים בין ערבים ומוסלמים רדיקלים, מצד אחד, ובין פשיסטים ונאצים, מצד שני", שנועדה, לדבריה, להגיע להשפעה של האסלאם על אירופה, על תרבותה ועל המערכת הפוליטית שלה.
העיתונאית והסופרת האיטלקייה אוריאנה פלאצ'י היא זו שטבעה את המושג "אירוערביה". בת יאור מדגישה זאת בספרה הנושא שם זה, שאכן היא קיבלה השראה מאותו ביטוי שטבעה העיתונאית והסופרת האיטלקייה המפורסמת.
הופעות ציבוריות וביקורת.
בת יאור הופיעה מספר פעמים בפני ועדות וגופים שונים (כגון: ועדת הסנאט לענייני חוץ, ועדת הקונגרס לזכויות האדם) ובטלוויזיה האמריקנית.
בת יאור מזוהה על ידי רבים כמייצגת גישה ימנית, והיא מקבלת פרסום באתרים אמריקניים הנוטים לכיוון זה. ההיסטוריון מרק ר. כהן כינה אותה "הגורו של רבים מקרב בעלי הבלוגים האסלאמופובים". יש אף החולקים על הערך המדעי של עבודתה וסבורים שיחס המוסלמים אל "עמי הספר" (נוצרים ויהודים) לא היה כה גרוע כמצטייר מעבודותיה. נראה, שיחס האסלאם לדתות מונותאיסטיות אחרות לא היה אחיד בכל התקופות, וחוקרים שונים עשויים לקבל רושם בנושא גם על פי התקופה שאותה הם חוקרים.
בשנת 2006 היא השתתפה בסרט Islam: What the West Needs to Know לצד וליד שועיבת ורוברט ספנסר
הנחש בא
נקפדון
נגמ&quot;שים כבדים בצה&quot;ל
צה"ל מפעיל מספר דגמים של נגמ"שים כבדים המכונים בקיצור נגמ"כים. נגמ"ש (נושאי גייסות משוריין) הוא רכב המיועד לנשיאת לוחמי חיל רגלים ופלסי הנדסה קרבית. הנגמ"ך הוא נגמ"ש כבד, השוקל כמה עשרות טונות (בדרך כלל מעל 20 טון), ומבוסס, בדרך-כלל, על תובה של טנק.
בין הנגמ"כים המשמשים או ששימשו את צה"ל:
עקב עימות נמוך עצימות ברצועת הביטחון בלבנון, נזקק צה"ל לנגמ"שים כבדים ובעלי מיגון טוב יותר מאשר נגמ"שי M-113 המיושנים והפגיעים. לשם כך פיתח צה"ל סדרה של נגמ"שים המבוססים על טנקי שוט קל שיצאו משירות, בנוסף לנגמ"ש המבוסס על תובת T-55. ההתבססות על טנק שממוגן בכבדות הוזילה באופן ניכר את העלויות, קיצרה את זמן הפיתוח, ואפשרה ייצור נגמ"ש כבד (נגמ"כ) ורכב קרבי משוריין (רק"ם) הממוגן היטב נגד איומי נ"ט ומטעני חבלה.
חסרונם העיקרי של הנגמ"כים לעומת ה-M113 הוא עלותם הגבוהה. מכיוון שהם למעשה טנקים ללא צריח, עלות ייצורם גדולה יחסית לנגמ"ש ועלות אחזקתם גדולה יחסית ל-M113 ולנגמ"שים אופניים דוגמת הסטרייקר וה"איתן" (הנגמ"כים דורשים הרבה יותר טיפולי מנוע ותיקונים במזקו"ם מאשר ה-M113 או הסטרייקר). בגלל עלותם הגדולה יחסית ושיקולים של סדר עדיפויות, לא ייצר צה"ל כמויות גדולות מהנגמ"שים הכבדים, למרות רמת המיגון הגבוהה שהם מספקים לצוות. בעקבות אסון הנגמ"שים החלו בצה"ל להשקיע שוב בנושא הנגמ"כים לכוחות היבשה, ובנוסף לשדרוגי צי ה-M113 פותח גם הנמ"ר - משפחה של כלי רק"ם, בהם נגמ"ש, המבוססת על תובת טנק מרכבה. ההערכה היא שיש לצה"ל בין עשרות למאות יחידות מכל דגם, כאשר קיימים לפחות כמה מאות נגמ"שי "אכזרית".
רקע היסטורי.
בעולם.