רבי אהרן שְלוּש (19 במאי 1840 - 7 באפריל 1920), היה מראשי העדה הספרדית בעיר יפו, ממייסדי נווה צדק, צורף, חלפן כספים וסוחר קרקעות שעודד את ההתיישבות היהודית מחוץ לחומות העיר וראש משפחת שלוש לה היה תפקיד מרכזי בהקמת השכונות היהודיות ביפו ובעיר תל אביב.
קורות חייו.
רבי אהרן שלוש נולד בעיר הנמל אוראן שבאלג'יריה למשפחה ששורשיה מיוחסים לגירוש פורטוגל. בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 הוא עלה לארץ עם הוריו אברהם ושמחה. המשפחה התיישבה, תחילה, בחיפה, ולאחר שעברה לשכם ולירושלים, קבעה, לבסוף, את משכנה ביפו. בגיל צעיר התייתם מאביו. בהדרכת גיסו, אלתר לוריא, רכש את מקצוע הצורפות. במקביל החל לעסוק גם בחלפנות.
מייסד שכונות יהודיות.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, לאחר שצבר הון בעסקיו, פנה הרב שלוש לעסקי הקרקעות. בתחום זה פעל הן כעצמאי והן בשותפות עם יהודים בני הקהילה הספרדית והמוגרבית ביפו, כגון חיים אמזלג (בן למשפחה ממוצא מרוקאי-פורטוגלי, ששימש כקונסול בריטניה ביפו) ויוסף מויאל, בן למשפחה שעלתה ממרוקו. בשנת 1883 בנה את ביתו הראשון מחוץ ליפו, בחלקה הצפוני של שכונת מנשייה, בזמן שהסביבה בה בנה את הבית הייתה שוממה. משום כך, נכנסה המשפחה לגור בו רק כעבור מספר שנים, ב-1887. חמש שנים לאחר מכן, ב-1892, עבר להתגורר בבית מידות שבנה בקצה שכונת נווה צדק, ושמזוהה כיום כבית אהרן שלוש, העומד גם כיום ברחוב שלוש מספר 32 בתל אביב-יפו. בבית זה גם קבע בית כנסת משפחתי הפעיל עד היום. הבית הראשון שבנה נהרס בקרבות מלחמת העצמאות ולכן נשתכח מלב, ובשל כך יש מי שמציינים את הבית השני הקיים גם כיום כבית הראשון של משפחת שלוש מחוץ לחומות יפו (ואפילו הבית היהודי הראשון מחוץ לחומות יפו).
הרב שלוש מכר בתנאים נוחים ביותר ובהקפה לאלעזר ושמעון רוקח ולשאר חברי עזרת ישראל את עשרת הדונמים, שחולקו ל-48 מגרשים, עליהם נבנתה בשנת 1887 שכונת נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה שנבנתה מחוץ לחומות יפו. מאוחר יותר נבנו על קרקעותיו גם שכונת נווה שלום, חלק ממחנה יהודה, חלק ממחנה יוסף, שכונת אהרן (שנקראה על שמו ולימים הפכה לכרם התימנים) ושכונת התימנים במחנה ישראל, בה התיישבו חלק מבני העליות הראשונות מתימן. הוא גם רכש שטח קרקע מרוחק מן השכונות להתקנת בית קברות יהודי. הוא בית הקברות הישן ברחוב טרומפלדור, אותו תרם לקהילה.
רבי אהרן שלוש סייע לחלוצים שבאו מרוסיה ומרומניה, ובתוכם גם לביל"ויים, שהגיעו ליפו בשנת 1882.
בשנת 1890 היה חלק מיוזמה חלוצית של ראשי העדות היהודיות השונות ביפו להקים עדה משותפת, כדי ש"לא ייאמר עוד אשכנזי וספרדי". היוזמה לא האריכה ימים.
ב-1892 עבר להתגורר בשכונת נווה צדק והיה נוסע ליפו בכרכרה מדי יום, לחנות התכשיטים שבבעלותו. באחת הפעמים התהפכה כרכרתו בוואדי, והוא נפצע. מושל יפו, ששמע על המקרה, ציווה על הקמת גשר, שלימים נקרא על שמו של שלוש. את הגשר הקימה "החברה הפריזאית לעבודות ציבוריות ולבנייה", החברה הצרפתית שבנתה את מסילת הרכבת מיפו לירושלים, שהושלמה באותה שנה.
חייו האישיים.
רבי אהרן שלוש נשא את שרה, בת מצליח ברוך, שמשפחתה עלתה ליפו מבצרה ואביה היה מוכתר היישוב היהודי בשכם. לרב אהרן ושרה נולדו שבעה ילדים: אברהם חיים, רחל (מהודר), יוסף אליהו, יעקב, ג'מילה, סולטאנה ולונה. בניו, יוסף אליהו ואברהם חיים הלכו בדרכו, הקימו את בית העסק של "האחים שלוש" לחומרי בניין, ובהמשך גם בית חרושת למוצרי בניין טרומיים תחת אותו שם, שרבים ממוצריו שולבו בבניינים שנבנו בתל אביב וביפו עד סוף שנות ה-20. כקבלנים פעלו האחים רבות לבניין תל אביב והשכונות שקדמו לה. שניים מבניו, יוסף אליהו ויעקב (שהיה הגזבר הראשון של בנק אפ"ק ביפו), היו ממייסדי אחוזת בית. נכדו משה שלוש (בנו של יוסף אליהו) היה ראש העירייה השלישי של תל אביב, וכיהן בתפקיד במשך זמן קצר בשנת 1936 לפני שאולץ לוותר עליו בידי השלטונות הבריטיים לטובת ישראל רוקח.
רבי אהרן שלוש נפטר בי"ט בניסן תר"פ, בגיל 79, ונקבר לצד אשתו בבית הקברות טרומפלדור.
קאנטאס
Haskell
Haskell (הסקל) היא שפת תכנות פונקציונלית טהורה, ובעלת טיפוסיות חזקה. היא אחת משפות התכנות הפונקציונליות הפופולריות ביותר, והשפה הפונקציונלית העצלה (דחיית החישוב עד לרגע שהתוצאה של החישוב חיונית) בה מרבית המחקר בתחום מדעי המחשב מתבצע. השפה קרויה על שם הלוגיקן הסקל קורי.
היסטוריה.
בעקבות הפרסום של שפת התכנות מירנדה ב-1985, התרבו שפות התכנות הפונקציונליות. ב-1987, כבר היו למעלה מתריסר שפות תכנות פונקציונליות טהורות, לא-דקדקניות (non-strict) שהתחרו זו בזו. בכנס לשפות תכנות פונקציונליות וארכיטקטורת מחשבים (FPCA '87) בפורטלנד, אורגון, נערכה ישיבה בה הייתה הסכמה רחבה של המשתתפים שיש לערוך ועדה כדי להגדיר תקן פתוח לשפות כאלה.
כיום ל-Haskell יש שלושה מהדרים נפוצים:
ישנם גם מספר מהדרים אשר מבוססים על שלושת המהדרים האלה. כל המהדרים מופצים כתוכנה חופשית. כמו כן קיים שיתוף פעולה בין הצוותים השונים שמפתחים אותם.
יומן נעורים
יומן נעורים (באנגלית: The Basketball Diaries) הוא סרט אמריקאי משנת 1995. הסרט מבוסס על יומניו של ג'ים קארול (אשר משחק בסרט דמות של נרקומן), אותם כתב במשך שלוש שנים (מגיל 13). ביומנים מתואר כיצד הוא מאבד את תמימותו ונחשף לעולם הפשע והסמים.
עלילת הסרט.
ג'ים קארול (לאונרדו דיקפריו) הוא שחקן בקבוצת הכדורסל של התיכון. חייו ממוקדים בכדורסל, וחלומו הוא להפוך לשחקן כדורסל מפורסם. מדי פעם בפעם הוא משתמש בסמים עם חבריו, ובהדרגה נופל לעולם החשוך של הפשע והסמים. כשאימו מגלה כי התמכר לסמים היא מגרשת אותו מן הבית. ג'ים נאלץ לנדוד ברחובות ניו יורק ביחד עם חבריו אשר צורכים סמים, גונבים, שודדים ואף רוצחים. ככל שעובר הזמן מצבו של ג'ים נעשה גרוע יותר, ונראה כי לעולם לא יוכל להיגמל מהתמכרותו. לקראת סוף הסרט ג'ים נכנס לכלא על פריצה ובכלא הוא עובר הליך גמילה. לאחר מספר חודשים הוא משתחרר והוא נקי מסמים.
הסרט כשנוי במחלוקת.
כאשר יצא הסרט לאקרנים הוא הוביל למחלוקת כבדה, עקב תיאורי ההתמכרות לסמים, הזנות ועוד מספר נושאים השנויים במחלוקת. בהקרנת הסרט הורדו מספר קטעים ובקוריאה הדרומית הסרט אף הוחרם. מאוחר יותר יצאה הגרסה המלאה ב-DVD.
המחלוקת התעוררה שוב בעקבות הטבח בתיכון קולומביין ב-20 באפריל 1999. בסרט ישנה סצנת חלום שבה ג'ים נכנס לבית הספר לבוש במעיל גשם שחור ויורה במספר תלמידים ומורים ברובה ציד, תוך כדי עידוד של חבריו.
יוליה אוגוסטי פיליאה
יוליה אוגוסטי פיליאה (בלטינית: Iulia Augusti Filia, 'יוליה בת-אוגוסטוס', אוקטובר 39 לפנה"ס - 14) הייתה אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית ובתו של הקיסר אוגוסטוס. הייתה גם אשתו של הקיסר טיבריוס, סבתא מצד האם של הקיסר קליגולה, דודה מדרגה שנייה של הקיסר קלאודיוס וסבתא רבתא מצד האם של הקיסר נירון.
ביוגרפיה.
ילדות.
יוליה נולדה בשנת 39 לפנה"ס והייתה בתם של אוגוסטוס (אז נקרא אוקטביוס) וסקריבוניה. ימים מספר אחרי לידתה התגרש אביה מאמה כדי לשאת לאשה את ליוויה ובהתאם למנהג הרומאי לקח חזקה מלאה על יוליה.
יוליה גדלה בביתם של אביה וליוויה יחד עם אחיה החורגים טיבריוס ודרוסוס ובן דודתה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, היא קיבלה חינוך מעולה וקפדני וחיי החברה שלה הוגבלו על ידי אביה שאיפשר לה לשוחח רק עם אנשים שאושרו על ידיו.
יוליה אורסה בשנת 37 לפנה"ס לבנו של מרקוס אנטוניוס, אנטיליוס כחלק מן הברית הפוליטית בין אנטוניוס לאביה, אולם שניהם לא התכוונו לממש את האירוסים ובמילא הם בוטלו אחרי קרב אקטיום שבו אנטוניוס הובס על ידי אוקטביוס.
נישואים.
נישואים למרקלוס.
בשנת 25 לפנה"ס נישאה יוליה למרקלוס, בן דודתה, בעודה בת 14. אוגוסטוס לא היה נוכח בטקס מכיוון שהיה עסוק בניהול המלחמה בהיספניה (כיום ספרד) ולכן מרקוס ויפסניוס אגריפה ארגן את החתונה.
טוענים כי נישואיה המוקדמים של יוליה הוחלטו בעקבות מחלה בה לקה אוגוסטוס, שחלה תכופות במהלך שלטונו ובריאותו הייתה רופפת תדיר. בעקבות מחלתו וחששו כי לא יאריך ימים ארגן את חתונתה החפוזה של יוליה הן מכיוון שביקש לדאוג לה לפני מותו והן כי ביקש לסמן את מרקלוס כיורשו.
נישואיה של יוליה למרקלוס היו סימן לכך שהוא נחשב כיורשו של אוגוסטוס אולם הוא נפטר בגיל 26, כשנתיים לאחר הנישואים ליוליה. לזוג לא נולדו ילדים.
נישואים לאגריפה.
עם מותו של מרקלוס בטרם עת, ניצבה בפני אוגוסטוס בעיה - למצוא חתן חדש לבתו, כזה שמסומן גם כיורשו העתידי. הוא בחר בחברו הטוב ומפקד הצבא המוכשר ביותר שלו, אגריפה. יש הטוענים כי עשה זאת גם מפני שלא רצה להכניס אדם זר למשפחתו, אולם מכיוון שנישואים ליוליה מהווים סימן לירושת הקיסר, כל שלושת חתניה של יוליה לא יכלו להיות אלא יורשיו העתידיים של אוגוסטוס ולא אדם זר. על מנת לממש את האיחוד פקד אוגוסטוס על אגריפה להתגרש מאשתו הנוכחית קלאודיה מרקלה, שהייתה גם אחייניתו של אוגוסטוס ובת דודתה. יוליה נישאה בשנת 21 לפנה"ס לאגריפה.
הנישואים היו נישואים מאורגנים טיפוסיים, אגריפה היה בגילו של אביה של יוליה. יוליה ילדה לו חמישה ילדים: גאיוס קיסר, לוקיוס קיסר, יוליה הצעירה, אגריפינה ואגריפה פוסטומוס. אוגוסטוס אימץ את גאיוס ולוקיוס בשנת 17 לפנה"ס מתוך כוונה להפוך אותם ליורשיו אולם הם מתו בדמי ימיהם.
בזמן נישואיה לאגריפה התחילו לצוץ הדיווחים על ניאופייה. מסופר, שכשנשאלה כיצד בכל זאת דומים ילדיה לאגריפה, השיבה: "איני מקבלת נוסעים לאנייתי, אלא אם כן תפוסתה כבר מלאה".