בגניזת קהיר נמצא נוסח מורחב של הקינה הכולל כמה שורות נוספות שנכתבו על ידי משורר אחר או על ידי אבן עזרא עצמו, המספרות על קהילות יהודיות נוספות שנחרבו תחת אל-מוואחידון, בהן נזכרו הערים סוס ואגמאת שבמרוקו, ולקהילת פאס נוספו מספר שורות כיאה למרכז התורני הנכבד שהיא הייתה.
בגרסה אחרת ומאוחרת של הקינה נוספו כמה שורות על ידי משורר אלמוני, בהן הוא פותח בתלונה על אבן עזרא על ששכח כמה קהילות שחרבו או נרדפו באזור תוניסיה ולוב, כולל טריפולי, תוניס, סוסה, ג'רבה, גאפסה, מיסראתה:
מגפת הקורונה במדגסקר
מגפת נגיף הקורונה התפרצה במדגסקר במרץ 2020.
רקע כללי.
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 נמוך בהרבה מנגיף הסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית.
ציר זמן.
מרץ 2020.
נכון ל-, מספר המקרים המאומתים במדינה הוא . במצב קשה, נפטרו, ו־ החלימו.
הישראלים (הרכב)
הישראלים, מוכרים גם כביגי ושורטי ובהמשך ביגי ושורט, היה צמד מוזיקלי ישראלי.
היסטוריה.
ב-2004 הקימו גילי "ביגי" מסמי ואמיתי "שורטי" צברי את ההרכב. באותה שנה, הוציאו את שיר הפריצה שלהם, "תזיזי ת'ישבן". מאוחר יותר הכריזו חברי ההרכב כי השקיעו את כל הונם בו. השיר, ששילב את ז'אנרי ההיפ הופ והפופ, הפך ללהיט, זכה ברינגטון פלטינה כפולה ואף גרר שיר תגובה מהזמרת רוני דואני בשם "תזיז את הישבן", אשר מחה על היחס של השיר לנשים. השיר "ריקוד השורטי ביגי" מתוך האלבום זכה להצלחה גם הוא, כאשר זכה בתואר רינגטון פלטינה. להיט נוסף המזוהה עם ההרכב הוא "המורה", שאף הופק עבורו וידאו קליפ.
בהמשך שנת 2004, הוציא ההרכב את אלבומו היחיד, "תזיזי ת'ישבן", תחת חסותו של הלייבל "בן-צור הפקות". האלבום זכה להצלחה רבה, אך ההרכב התפרק תוך שנה.
ב-2005 שודרה בערוץ 2 התוכנית "פעם בחיים", בה השתתף ההרכב.
ב-2008, חתם מסמי בחברת התקליטים הד ארצי, על מנת להקים את ההרכב מחדש, והחליף את צברי בטל "שורט" שרון (טל שרעבי), אך הקמת ההרכב מחדש לא הצליחה והצמד המחודש הוציא סינגל אחד בלבד, בשם "עד אור הבוקר".
קנארד
קנארד (בצרפתית: Canard) הוא משטח אווירודינמי אופקי במטוסים המותקן בקדמת המטוס, לפני הכנף ואופייני למטוסים בעלי כנף דלתא. משטחי קנארד מסוגלים לשמש תפקיד דומה לכנף קדמית על ידי הוספת עילוי לפני מרכז המסה במטוסים שנוטים להיות יציבים מדי כמו כן הוא מסוגל לייצב זרימת אוויר על גבי הכנף.
היסטוריה.
האחים רייט החלו להתנסות בדגמים בעלי משטח ייצוב קדמי כבר בשנת 1900 והם התייחסו בחשדנות להתקנת משטחי ייצוב גובה מאחורי הכנפיים (יחסית לכיוון טיסה) בשל מותו של אוטו ליליינטל שנהרג בעוד הוא טס בדאון בעל משטח ייצוב אחורי. הם שיערו שהגה הגובה יטה להוציא את כלי הטיס מיציבות אבל היו משוכנעים שהוא מהווה משטח שליטה טוב יותר. כמו כן, הם היו בטוחים שלא יהיה ניתן לשלב יכולות ייצוב ושליטה במשטח בודד ולכן בחרו להקדיש אותו לשליטה.
רבים מחלוצי התעופה בזמנו האמינו, בדומה לאחים רייט, שמשטחי ההיגוי אמורים להיות בקדמת כלי הטיס רבות בשל כך שהם השתמשו בעיצוב של פרופלור מדחף — מדחף המותקן באחורי המטוס ודוחף את המטוס, בניגוד למטוסים המאוחרים יותר שכללו פרופלור מסחב המותקן בקדמת כלי הטיס ומושך אותו.
המושג קנארד הופיע לראשונה בשנת 1903 בהתייחסות למטוס סנטוס דימון 14 ביס אשר כונה Canard (ברווז בצרפתית) בשל צלליתו המזכירה ברווז. המטוס התאפיין בכנפיים ומשטחי בקרה קובייתיים ובשביל לשפר ראות משטחי הייצוב הקדמיים היו נמוכים יותר משאר גוף המטוס. מושג זה התייחס בזמנו לכלי טיס בעל משטחי הגה גובה בקדמת המטוס.
בשנת 1911 החל הלך הרוח הזה להשתנות, בעיקר משום שתצורת ההתקנה של פרופלור מסוג מסחב הפכה נפוצה בגלל נתוני היציבות שלהם. עם מעבר המנוע לקדמת כלי הטיס, משטחי הניהוג והייצוב שלא כלולים בכנפיים היו צריכים לעבור אחורה בשביל להקטין אותם, לשם זה נדרשת זרוע ארוכה יחסית. מספר חלוצים כולל את האחים רייט התנסו בתצורה תלת משטחית, עם משטח בקדמת כלי הטיס ובאחוריו. בשנת 1914 נכתב במגזין פלייט: "לסוג [מטוסי] קנארד ניתנה מכה קטלנית בכל הקשור לדגמים המדעיים."
משנת 1914 ועד כניסת עידן הסילון נעשה בקנארד שימוש במספר מוגבל של מטוסי ניסוי, רובם היו מטוסי קרב עם מנוע שהותקן באחורי המטוס עם פרופלור מדחף.
התחייה.
עם התפתחות ההנעה הסילונית והתפשטות השימוש בכנפי דלתא ללא זנב — כנף דלתא הנמשכת לאורך מרבית הגוף ועד לזנב ללא משטחי מייצב והגה גובה, עלה כי כנף זאת התקשתה לתפקד במהירויות נמוכות וכן המטוס נוטה להפוך ליציבה מדי במהירויות על־קוליות. בשנות ה־50 המאוחרות חברת נורת' אמריקן אוויאשן כללה משטח קנארד במטוס XB-70 ולקירי, יריבו הסובייטי הסוחוי T2 כלל משטח קנארד גם כן, אבל בעיות שליטה ויציבות שנבעו ממשטח זה בתצורתו הקבועה במטוסים קטנים יותר מנעו שימוש נרחב בו. בשנת 1963 חברת סאאב הגישה פטנט למשטחי קנארד המותקנת בצמוד לכנף ומעט מעליה שמאז כונתה קנארד מוצמד. בדגמים מתקדמים של מטוסי המיראז' III ו־IV וכן במטוסים שפותחו על בסיסם, כגון התע"א כפיר והאטלס צ'יטה כללו משטחי קנארד מוצמדים קבועים.
משטחי קנארד עדיין כללו תכונות בעייתיות במהלך הזדקרות שכן המשטח נטה להזדקר באופן שונה מהכנף, בשביל לפצות על זה החלו לשלב משטחי קנארד נעים הנשלטים על ידי מערכות בקרת טיסה דיגיטליות. מטוסים כגון הדאסו רפאל והסאאב גריפן היו הראשונים לכלול משטחים אלו בשנים 1986 ו־1988 בהתאמה.
מאפיינים.
משטח קנארד מסוגל לסייע במספר תחומים כגון עילוי, יציבות, זרימת אוויר, ואפילו קיזוז. עם כל זאת, משטח קנארד אינו כנף קדמית תפקידו הוא להוסיף מעט עילוי, אבל בעיקר לשפר ביצועים.
משטחי קנארד מסוגלים להוסיף מעט עילוי בקדמת כלי הטיס ובכך להזיז את מרכז העילוי מעט קדימה (יחסית למרכז המסה) ועל ידי כך לתרום למטוסים שנוטים להיות יציבים מדי – כלומר דורשים הטיה גדולה מאוד של משטחי ההיגוי בשביל להגיב ולבצע תמרונים. כמו כן משטח קנארד מייצר מערבולות שניתן לנצלן בשביל לדרבן ולייצב זרימת אוויר מעל הכנף, זה דורש התקנת המשטח בצמוד לכנף ומעט מעליה מה שמכונה קנארד מוצמד.
במהלך נחיתה מטוס בעלת כנף דלתא ללא זנב לרוב לא משתמש במשטחי מדף שכן אלה יטו להוריד את אף המטוס בצורה חדה, משטח קנארד נע מסוגל "לקזז" נטייה זאת על ידי הוספת עילוי שיאזן את פעולת המדף.
חלק מהסיכונים הנובעים ממשטח קנארד הוא שהמשטח חייב להתנהג בצורה עקבית ואחידה עם הכנף של המטוס. אם לדוגמה כנף המטוס מזדקרת אבל הקנארד לא מזדקר, המטוס מסוגל להרים את אפו ולהחמיר את ההזדקרות ולהקשות על היחלצות. בשביל לייצר התנהגות עקבית כזאת ניתן לכוון את משטח הקנארד. לעיתים זה מתבצע על ידי משטח היגוי בשפת הזרימה של המשטח או על ידי הנעת כל הקנארד, אם כי זה דורש מערכת בקרה מורכבת. אבל עם בקרה מתאימה המשטח יכול לשלוט בצורה דינמית על מרכז העילוי ועל ידי זה לסייע ביכולת התמרון במטוסי קרב.
ראפ והיפ הופ ישראלי
הנשיקה (קלימט)
הנשיקה (בגרמנית: Der Kuss) היא יצירה בשמן ועלי זהב, כסף ופלטינה על בד שנוצרה על ידי הצייר והסימבוליסט האוסטרי גוסטב קלימט. היצירה נוצרה בשנים 1907–1908, והיא הוצגה כבר ב-1908 תחת השם "Liebespaar" (בעברית: האוהבים). בציור מתוארים זוג אוהבים מחובקים השלובים זה בזו עם גלימות בסגנון האר נובו והארטס אנד קרפטס. כיום, היצירה מוצגת בגלריה האוסטרית בלוודר, וינה, והיא נחשבת לאחת היצירות החשובות ביותר של תנועת "הזצסיון הווינאי" וכן ליצירה המפורסמת ביותר של קלימט.
אודות הציור.
אהבה, אינטימיות ומיניות הם מוטיבים חוזרים בעבודותיו של קלימט. ניתן לראות שבעבודותיו הקודמות של הצייר, כגון "Stoclet Frieze" ו-"Beethoven Frieze", הוא התמקד ברומנטיקה וכן במוטיב החיבוק הזוגי. קיימת מחלוקת בנוגע מי דיגמנה עבור הציור; יש הטוענים כי זו הייתה אמילי פלוגה, בת זוגו של קלימט, ואחרים סוברים שזו הייתה אישה שכונתה 'Red Hilda' שהופיעה ביצירות אחרות של האומן כמו "דניה".
ביצירה מתוארים זוג אוהבים מחובקים על רקע שטוח בצבע זהב. הזוג נמצא בקצה שדה פרחוני שמסתיים היכן שנמצאת רגלה של האישה. האיש לובש גלימה עם תבניות גאומטריות ועם מעט סימנים דמויי מערבולות. האיש חובש כתר העשוי מגפנים, בעוד האישה חובשת כתר העשוי מפרחים. האישה לובשת שמלה עם תבניות של פרחים. פרצופו של האיש לא גלוי לעיניי המתבונן בציור, אלא הוא כפוף לנשק את לחיה של האישה. ידיו של האיש מערסלות את ראשה של האישה. עיניה של האישה עצומות, יד אחת חובקת את צווארו של האיש, יד אחרת נחה על ידו וראשה מופנה כלפי הגבר לקבלת הנשיקה.
סגנון התבניות בציור מזוהה עם תנועות האר נובו והארטס אנד קרפטס. למרות זאת, הרקע ביצירה שונה מיצירות של אמנים דומים כמו אדגר דגה. יצירות כמו הנשיקה מאפיינות את תקופת מפנה המאה העשרים עקב השילוב של החושניות והשפע המתוארות בהן. השימוש בעלי זהב היה נהוג בציורים מימי הביניים, בכתבי יד מוזהבים, בפסיפסים ובבגדים ואמנות מתקופת הברונזה, ולא נעשה בהם שימוש עד לעבודות כמו הנשיקה. כמו כן, היצירה מושפעת מג'פוניזם כפי שמשתקף מהקומפוזיציה הפשוטה בציור וכן מכך שראשו של האיש כמעט יוצא מקצה היצירה.