לקראת בניית תקציב 2007 הכריז הממונה על התקציבים במשרד האוצר על צמצום מתוכנן של מספר תקנות התקציב באופן שישפר את גמישותם התפעולית של המשרדים.
מימוש התקציב בפועל.
מימוש התקציב בפועל על ידי משרדי הממשלה מבוצע בדרך של ביצוע הזמנות מספקים. ביצוע הזמנות מחייב את אישור חשבות המשרד (הכפופה לחשב הכללי) ועליו לעמוד בחוקים ובתקנות המפורסמות מעת לעת על ידי החשב הכללי (לדוגמה: חוק חובת המכרזים).
בכל הזמנה נרשם מספר הפריט התקציבי ממנו היא מבוצעת והיא יוצרת "שריון" או "ביצוע" או "מימוש" בתקנה הרלוונטית. בחינת המימוש אל מול התקציב המוקצה לכל נושא נותנת בידי המנהלים בדרגות שונות כלים לבחינת התקדמות הפעילות בכל אחד מנושאי הפעילות של המשרד ומאפשר יצירת אתראות וחסימות במקרה של חריגה צפויה מהתקציב המאושר.
עודפי תקציב.
מרבית משרדי הממשלה אינם מצליחים לממש את מלוא תקציבם. נושא זה נבחן על ידי מבקר המדינה, והסיבות המרכזיות אותן הוא מביא כוללות את מורכבותו של תהליך הרכש הממשלתי (העשוי להימשך חודשים רבים ולדרוש אישורים של גורמים רבים) ואת העובדה שעודפים שנוצרו בשנים קודמות מוחזרים לתקציב המשרדים רק לקראת סוף שנת התקציב, בשלב בו לא ניתן לנצל אותם. הוודאות הנמוכה באשר למסגרת התקציבית (שכן העודפים אינם מובטחים) ומדיניות שמרנית של החשב הכללי אינם מאפשרים התחייבות מראש כנגד עודפים אלו ולכן הם "מתגלגלים" משנה לשנה וגדלים והולכים.
תקציב המדינה לפי שנים.
תקציב המדינה לפי שנים:
יחס חוב-תוצר בתקציב ישראל.
עד שנת 1967 תקציב המדינה כלל גירעון ביחס נמוך לתל"ג. בשנים שלאחר מכן הממשלה העלתה את הגירעון כמדיניות מכוונת ובעקבות מלחמת ההתשה ולאחר מכן מלחמת יום כיפור עלה הגירעון באופן חסר פרופורציות עד שבשנת 1985 הגיע ליחס של 221% לעומת התל"ג. לאחר מכן כתוצאה מתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 בתוך 4 שנים ירד החוב ליחס של 100% לעומת התל"ג.
בשנת 1992 נחקק חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית שהגביל את היכולת של הממשלה להגדיל את יחס החוב-תוצר, ובשנת 2000 ירד החוב ליחס של 79% לתל"ג. כתוצאה מהאינתיפדה השנייה ומשבר כלכלי עלה החוב בשנת 2003 ליחס של 93% מהתל"ג. בשנת 2004 קבע שר האוצר בנימין נתניהו בהוראת שעה את "כלל ההוצאה", שהיווה מגבלה נוספת על היכולת של הממשלה להעלות את הגירעון, אך משנת 2013 נחקקת מדי שנה הוראת שעה שלמעשה מאיינת את הוראות החוק להפחתת הגירעון והוראות "כלל ההוצאה".
בתחילת שנת 2000 עמד החוב הלאומי על כ-370 מיליארד ש"ח ובשנת 2019 צמח החוב הלאומי לכ-750 מיליארד ש"ח, בגינם שולמו בשנה זו כ-39 מיליארד ש"ח לכיסוי הריבית בלבד. עם זאת, בשל הצמיחה בכלכלת ישראל ירד יחס החוב-תוצר בשנת 2019 ל-60% בלבד ביחס לתל"ג, וסוכנות דירוג האשראי S&amp;P העלתה את דירוגה של ישראל מ-Aּּּּּ+ ל-AA-, עובדה שמפחיתה את שיעור הריבית שישראל צריכה לשלם על החוב.
יעד הגירעון שנקבע לשנת 2019 הוא 2.9% מהתוצר בעוד שהגירעון הגיע בפועל לכדי 3.7%. בשנת 2020, בשל ההתמודדות עם מגפת הקורונה בישראל יחס החוב של ישראל זינק מ-60% ל-73%. הגירעון היה 11.7% מהתוצר. הגירעון החל להצטמצם במהלך 2021. במאי 2022 פורסם כי הגירעון עומד על 0.6%.
תקציב דו-שנתי.
ב נקבע "התקציב יהיה לשנה אחת". בשנת 2009 נחקק, כהוראת שעה, חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שנועד לאפשר חקיקת תקציב דו-שנתי. בשנת 2010 הוארך תוקפה של הוראת שעה זו בשנתיים נוספות. נגד שיטה זו, של שינוי חוק יסוד בהוראת שעה, הוגשה עתירה לבג"ץ. העתירה נדחתה, אך הנשיאה דורית ביניש ציינה בפסק דינה: "מוטב יהיה אם בעתיד תימנע הכנסת מלעשות שימוש בהוראות שעה לתיקון הוראות חוקתיות. מכל מקום, כל עוד לא נקבע המתווה לחקיקה, לתיקון ולשינוי של חוקי יסוד, יש להותיר הליך חקיקה מסוג זה למקרים חריגים, קיצוניים וייחודיים, וזאת משום מעמדם של חוקי היסוד". חרף הסתייגות זו, גם לשנים 2013–2014 נקבע תקציב דו-שנתי, וכך גם לשנים 2015–2016 ואחריהן לשנים 2017–2018. בשנת 2016 הוגשה עתירה נוספת, המבקשת לבטל את הוראת השעה לשנים 2017 ו-2018 משום שהתקבלה בחוסר סמכות. העתירה לביטול הוראת השעה נדחתה, אך בג"ץ הוציא התראת בטלות, לפיה "אין עוד מקום לתקן את חוק היסוד ולכונן תקציב שאינו חד-שנתי על דרך הוראת שעה; וככל שכך ייעשה, צפוי הוא לביטול על פי התראה זו."
פייטרו מטסטאזיו
פייטרו מטסטאזיו (באיטלקית: Pietro Metastasio, פייטרו אנטוניו דומניקו טראפאסי, הידוע יותר בשם העט שלו מטסטאזיו, 3 בינואר 1698 - 12 באפריל 1782) היה סופר ומשורר איטלקי.
חייו.
ילד פלא.
מטאסטזיו נולד ברומא, שם שירת אביו, פליצ'ה טראפאסי, יליד אסיזי, בגדוד הקורסיקני של צבא הוותיקן. פליצ'ה נשא לו אישה מבולוניה, פרנצ'סקה גאלאסטי, ועבר לעסוק במסחר בוויה דל קאפלארי ברומא. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. הבן הבכור, ליאופולדו, מילא תפקיד חשוב בחיי המשורר.
מספרים שבילדותו היה פייטרו מקהיל סביבו אנשים בדקלום חרוזים מאולתרים בו במקום על נושא נתון. באחד המקרים, בשנת 1709, עצרו שני אנשים להאזין: ג'ובאני וינצ'נצו גראווינה, שנודע בבקיאותו במשפטים ובספרות ובהנהלת האקדמיה של ארקדיה, ולורנציני, מבקר בעל שם. גראווינה נמשך אל הכישרון הפיוטי של הנער ואל הקסם האישי שלו ועשה את פייטרו לבן-חסותו; תוך שבועות ספורים אימץ אותו לבן. פליצ'ה טראפאסי היה מרוצה להעניק לבנו סיכוי לחינוך מעולה וכניסה לחברה.
אימוץ וראשית קריירה.
גראווינה שינה את שם הנער מטראפאסי למטאסטאזיו וייעד את בנו המאומץ לעיסוק בחוק, כמוהו עצמו. כיון שכך, כיוון את הנער ללמוד לטינית ולהתחיל בלימודי משפטים. במקביל טיפח את כשרונותיו הספרותיים והציג את ילד הפלא הן בביתו והן בחוגי החברה הרומאית. עד מהרה מצא עצמו מטאסטאזיו מתחרה עם רוב המאלתרים המהוללים באיטליה של זמנו. ימים ארוכים של לימודים מפרכים וערבים מוקדשים לאלתור שמונים בתי שיר ברצף החלו לכרסם בבריאותו של פייטרו ולאמץ מעל למידה את חוש הפיוט שבו. בנקודה זו נדרש גראווינה לנסוע לקלבריה לעסקיו. הוא לקח עמו את מטאסטאזיו, הציג אותו בחוגי הספרות של נאפולי ולבסוף הפקיד אותו בחסות שאר בשרו, גרגוריו קארופרזה בסקאליאה. אוויר הכפר והשלוה של חוף הים הדרומי שיקמו את בריאותו אל מטאסטאזיו. גראוינה החליט, שעליו להימנע להבא מן האלתור ולשמר את יכולותיו להישגים נעלים יותר, כדי שיוכל, לאחר שישלים את השכלתו, להתחרות בגדולי המשוררים.
מטאסטאזיו נענה למשאלות מיטיבו. בגיל שתים-עשרה תרגם את האיליאדה לבתים בני שמונה שורות; כעבור שנתיים חיבר טרגדיה בסגנון סנקה על נושא מתוך Italia liberata ("איטליה המשוחררת") של ג'ורג'ו טריסינו - האפוס החביב על גראווינה. הטרגדיה נקראה "ג'וסטינו". גראווינה הדפיס אותה בשנת 1713; אבל המחזה היה חסר חיים; ארבעים ושתיים שנה לאחר הוצאתו אמר מטאסטאזיו למו"ל שלו, קאלזאביג'י, שברצון היה מעלים אותו. קארופרזה מת שנת 1714 והוריש את רכושו לגראווינה; בשנת 1718 מת גראווינה עצמו. מטאסטאזיו ירש הון של 15,000 סקודי. במפגש של האקדמיה הארקדית דקלם הספד לפטרונו ואחר ישב בנחת ליהנות מעושרו.
בגרות.
מטאסטאזיו היה עכשיו בן עשרים. מזה ארבע שנים עטה גלימת כמורה, לאחר שקיבל עליו סמיכה זוטרית, שבלעדיה לא היה טעם לצפות לקידום ברומא. ההיסטוריה הרומנטית שלו, יופיו החיצוני, הליכותיו המלבבות וכשרונותיו הייחודיים עשו אותו לאופנתי. תוך שנתיים כילה את כספו והעצים את המוניטין שלו. עכשיו החליט לעסוק בכובד ראש במשלח ידו. בנאפולי נכנס למשרדו של עורך דין מכובד בשם קסטאניולה, שפיקח בקפדנות על זמנו ועל מרצו.
תוך כדי עבודת פרך במשפטים, חיבר מטאסטאזיו בשנת 1721 אפיתאלאמיום וכנראה גם את הסרנדה המוזיקלית הראשונה שלו, "אנדימיונה" לכלולות אשת חסדו, דונה אנה פרנצ'סקה ראוואסקיירי פינלי די סאנגרו (בהמשך הנסיכה השישית של בלמונטה) למרקיז דון אנטוניו פינאטלי (בהמשך הוד מעלת כבודו נסיך בלמונטה). ב-1722 נדרשו חגיגות ברמה שמעל למקובל ליום הולדת הקיסרית, והמשנה למלך פנה אל מטאסטאזיו בבקשה לכתוב סרנדה לכבוד האירוע. הוא קיבל את ההזמנה, אבל נקבע, שזהותו כמחבר תישמר בסוד. בתנאים אלה יצר מטאסטאזיו את Gli orti esperidi. ניקולא פורפורה כתב לה מוזיקה והיצירה, בפי תלמידו של פורפורה, הקסטראטו פארינלי בהופעת בכורה מרהיבה, זכתה בתשואות יוצאות דופן. הפרימה דונה הרומאית הגדולה, מריאנה בולגארלי, בכינויה "לה רומאנינה" על שם מקום הולדתה, שיחקה את ונוס בדרמה הזו ולא חסכה מאמצים עד שהצליחה לגלות את מחברה.
התמסרות לקריירה של יצירה.