שמוליק דובדבני ראה בסרט שילוב של מותחן נקמה נוסח שנות ה-70 עם סאטירה חברתית אפלה על עולם האמנות של לוס אנג'לס. לדידו, הסרט הוא מסע מהפנט אל מעמקי נשמתה של החברה הגבוהה, הנחשפת במערומיה ובמלוא פגיעותה. לדעתו של עופר ליברגל, מדובר ביצירה מרתקת, משום שאלמנטים מהותיים פתוחים ליותר מקריאה אחת, ולמרות פגמים הנובעים מהיצמדות לייצוגים מוקצנים של העולם. לדעת אבנר שביט, האלמנטים של אמנות ברמתה הגבוהה ביותר, לא משאירים חותם, בעיקר בגלל משחק סולידי מדי של אדמס וג'ילנהול. תומר קימרלינג סבור שהסרט נראה נהדר, מלוהק בחוכמה ומספר סיפור מורכב, אך בסופו של דבר, היומרה נשארת ללא כיסוי.
פרסים ומועמדויות.
פרסים.
כמו כן, מייקל שאנון זכה בפרס מיוחד של אגודת מבקרי הסרטים של סן דייגו עבור עבודתו בסרט זה ובשלושה סרטים נוספים: ספיישל חצות; לאבינג; אלוויס וניקסון.
יצורים ליליים
Women's Protection Units
Jelcz PR110D
Jelcz PR110D הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית המשאיות והאוטובוסים הפולנית Jelcz אשר יוצר בין השנים 1984–1992
מפעלי היצרן מוקמו ב-"Jelcz-Laskowice" (ליד העיר אולאווה), פולין.
כיכר החירות (ירוואן)
כיכר החירות (בארמנית: Ազատության հրապարակ, מבוטא כ: הזטוטיאן הרפראק), שהייתה ידועה גם בשם כיכר האופרה וכיכר התיאטרון (Թատերական հրապարակ) עד 1991, היא כיכר עירונית הממוקמת ברובע קנטרון (המרכז) של ירוואן, בירת ארמניה. הכיכר היא חלק מקומפלקס בנייני תיאטרון האופרה, והיא נמצאת דרומית לבית האופרה הראשי, בין פארק האופרה לאגם הברבורים. יחד עם כיכר הרפובליקה, כיכר החירות היא אחת משתי כיכרות העיר המרכזיים של ירוואן. היא גובלת בארבעה רחובות: רחוב טומניאן, רחוב טריאן, שדרת סאיאט נובה, ושדרת משטוץ. בכיכר עומדים פסלים של הסופר הובהאנס טומאניאן והמלחין אלכסנדר ספנדיאריאן.
בפוליטיקה.
בשל מסורת של הפגנות בכיכר, היא מתוארת לעיתים כ"סמל של הדמוקרטיה" בארמניה.
הכיכר יכולה להכיל בין 40,000-50,000 אנשים.
1988: תנועת קרבאך.
הכיכר ידועה בשל תפקידה בולט בהיסטוריה המודרנית של ארמניה. מאז התעוררות תנועת קרבאך בפברואר 1988, והמחאות המאסיביות שנוהלו שם בסוגיית מלחמת נגורנו קרבאך (בהובלתם ומעורבותם של דמויות מובילות מן מהתרבות והפוליטיקה, דוגמת מי שהיה לנשיאה הראשון של ארמניה, לבון דר-בדרוסיאן והמשוררת סילבה קפוטיקיאן), הפכה כיכר החירות למוקד של הפגנות. המשטר הסובייטי סגר את הכיכר לציבור מספר פעמים תוך שימוש בכוחות צבאיים וכוחות משטרה כדי לדכא את המחאות של 1988.
מחאות שלאחר הבחירות.
אחרי שארמניה זכתה בעצמאותה בשנת 1991, הכיכר הייתה למוקד עצרות ומחאות אנטי-ממשלתיות, במיוחד בעקבות הבחירות לנשיאות בשנים 1996, 2003, 2008 ו-2013.
בעקבות הבחירות לנשיאות השנויות במחלוקת של שנת 2008, אלפי תומכי מנהיג האופוזיציה ונשיאה הראשון של ארמניה, לבון דר-בדרוסיאן, התאספו בכיכר ופתחו במחאת ישיבה. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-1 במרץ 2008, המחאות השקטות הלה פוזרו באלימות קשה על ידי המשטרה, והכיכר נסגרה לציבור. במשך כ-20 ימים, הכיכר נותרה תחת שליטת המשטרה וכוחות צבאיים, שאכפו את מצב החירום שהוכרז. לאחר מכן, הכיכר הייתה סגורה למחאות במשך שלוש שנים, עד 17 במרץ 2011, כאשר מפלגת הקונגרס הארמני של דר-בדרוסיאן יזמה עצרת גדולה.
חניון תת-קרקעי.
ב-28 באוגוסט 2008, הממשלה הארמנית החלטה להתחיל בנייה של חניון תת-קרקעי מתחת לכיכר, כדי להקל על התנועה ברחובות המקיפים את הכיכר, ובעיקר עומס המכוניות החונות שם. האופוזיציה טענה כי ההחלטה נועדה למנוע הפגנות במקום, והממשלה הכחיש את הטענה. הבנייה בוצעה, וחניון בן שלוש קומות המכיל כ-500 מכוניות נפתח ב-24 במאי 2010 בנוכחות ראש העיר גאג'יק בגלאריאן והנשיא סרז' סרקזיאן. עלות הפרויקט הייתה כ-10.5 מיליון דולר.
ג'ואן הריסון (תסריטאית)
ג'ואן הריסון (באנגלית: Joan Harrison; 26 ביוני 1907 - 14 באוגוסט 1994) הייתה תסריטאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה.
הריסון נולדה בגילדפורד שבמחוז סארי. היא למדה בקולג' סנט יוז באוניברסיטת אוקספורד, וכתבה סקירות על סרטי קולנוע בעיתון הסטודנטים. היא גם למדה בסורבון. ב-1933 החלה לשמש כמזכירתו של אלפרד היצ'קוק. בסופו של דבר החלה לקרוא עבורו ספרים ותסריטים והייתה לאחד השותפים המהימנים ביותר שלו. הריסון הופיעה בסצנה בסרט "האיש שידע יותר מדי", הגרסה המקורית של היצ'קוק משנת 1934, בה היא אוכלת ארוחת ערב עם הדמות שגילם פיטר לורה. הריסון הייתה אחד הכותבים לסרט "פונדק ג'מייקה" משנת 1939, המבוסס על הרומן באותו שם מאת דפנה דה מוריאה.
במרץ 1939 כשהיצ'קוק עבר להוליווד להתחיל את החוזה שלו עם דייוויד או. סלזניק, הריסון נסעה איתו כעוזרת וכתסריטאית. היא המשיכה לתרום לתסריטים של סרטי היצ'קוק בהם "רבקה", אף הוא עיבוד לרומן מאת דה מוריאה, "כתב זר" (1940), "חשד" (1941), ו"חבלן" (1942). עוד השתתפה בכתיבת תסריט לסרט "מים אפלים" (1944).
הריסון השתתפה בכתיבת תסריטים ללא קרדיט בסרטים "Ride the Pink Horse" (מ-1947), ו-"Your Witness" (מ-1950). ב-1944 הפכה למפיקה עם הסרט "פנטום ליידי", והפיקה סרטים כגון "The Strange Affair of Uncle Harry" (מ-1945), "נוקטורנו" (1946), "Ride the Pink Horse" ו-"They Won't Believe Me" (מ-1947). באותה עת היא הייתה אחת משלוש נשים מפיקות בלבד שפעלו בהוליווד. השתיים האחרות היו וירג'יניה ואן אפ והארייט פרסונס.
בטלוויזיה עבדה הריסון עם היצ'קוק ועם נורמן לויד בהפקת הסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש". בהמשך היא ולויד היו מפיקים של סדרת האנתולוגיה "Journey to the Unknown" של חברת ההפקה האמר טי וי. הסדרה רצה עונה אחת בלבד בשנת 1968.
חיים אישיים.
ב-1958 התחתנה הריסון עם הסופר אריק אמבלר, והייתה נשואה לו עד מותה ב-1994.
ג'ון לסטר
ג'ואן הריסון
דדי גראוכר
עודד דוד (דדי) גראוכר (נולד ב-1961) הוא זמר חסידי.
קריירת מוזיקה.
החל את הקריירה המוזיקלית שלו בהשתתפותו בכמה אלבומים בשנות ה-90. ב-1995 הוא אף חלק את הבמה עם מרדכי בן-דוד בשני קונצרטים בישראל, כשבאחד השתתפו כ-3,000 איש ובשני כ-10,000 משתתפים, כמו כן השתתף במספר קונצרטים של פרויקט האסק, במופעי האסק 6, 20, 23, ו-25.
ב-1993 הוציא את אלבומו הראשון דדי 1 - רָצָה. להיטי האלבום היו "כי הם", "אמא", "וזכינו", "לב טהור", "שמח". ב-1994 הוציא את אלבומו השני - אמנם. להיטי האלבום היו: "כי הם", "חסד", מחבלי", "הוא יגאל", "לך אתן", "חברא". ב-1996 הוציא את אלבומו השלישי - ואהבת - בו ביצע חידוש לשיר וקווי ה' והלהיטים היו "מנחם" שנכתב לזכרו של מנחם ארנטל, "עוד ישמע", "יהי רצון", "עד אמצא" ו"חברון". ב-1998 הוציא אלבום רביעי - בטחו בה' - בו ביצע עם ילד הפלא עמית ליסטוונד דואט בשיר אחינו.
ב-4 באוקטובר 2018 אושפז בבית חולים במצב קשה.
ביולי 2021 חגג יום הולדת 60 באירוע מכובד שהשתתפו בו בין היתר: יו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו ורעייתו שרה, והזמרים: ישי לפידות, יעקב שוואקי, שלומי שבת ועוד.
באוקטובר 2021 עשה קאמבק, התראיין ברדיו קול חי אצל מנחם טוקר, בו בירכו אותו יו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו, שגריר ארצות הברית בישראל לשעבר דייוויד פרידמן ויו"ר ש"ס ושר הפנים לשעבר אריה דרעי ועוד.
משפחה.
דדי ואשתו מלכה גרים בפתח תקווה. בנו, אביאל, הוא מעבד מוזיקלי ומלחין.
ג'ואן האריסון
אליפות אסיה בכדורגל חופים
אליפות אסיה בכדורגל חופים (באנגלית: AFC Beach Soccer Championship) היא תחרות כלל אסייאתית דו-שנתית (בעבר הייתה תחרות במתכונת שנתית) בכדורגל חופים בין נבחרות אסיאתיות בכדורגל חופים. תחרות זו מוכרת גם כמוקדמות גביע העולם בכדורגל חופים של יבשת אסיה. התחרות נוסדה לראשונה בשנת 2006 לאחר ש-FIFA ציינה את הדרישות לכל הקונפדרציות כדי להתחיל את טורניר המוקדמות שיקבע מי הנבחרות הטובות ביותר מכל קונפדרציה אשר תעפלנה לגביע העולם בכדורגל חופים ותייצגנה את היבשת שלה.
אסיה זכתה בשלושה מקומות שיהיו בגביע העולם בכדורגל חופים, כך שהמנצחת במוקדמות, סגניתה והמנצחת במשחק על המקום השלישי הן הנבחרות היחידות שיעפילו וייצגו את יבשת אסיה. לפני שנת 2006, לא הייתה שיטה עקבית או מספר מקומות בהעפלה לגביע העולם. הנבחרות מיבשת אסיה פשוט הוזמנו לשחק בגביע העולם, מבלי להתחרות על הזכות להעפיל למפעל זה במסגרת תחרות מוקדמת.
הנבחרת המצליחה ביותר היא יפן, שזכתה שלוש פעמים בתואר. נבחרת יפן נחשבת לנבחרת המצליחה ביותר, משום שהיא העפילה לגביע העולם בכדורגל חופים מכל תשעת טורנירי המוקדמות, אם זה מהמקום הראשון, השני או השלישי.
מאז שנת 2011, כשגביע העולם הפך להיות תחרות שמתקיימת אחת לשנתיים, כך גם תחרות אליפות אסיה, שהפכה להיות תחרות דו-שנתית.
טורנירים.
דירוג כללי.
"נכון לשנת 2017"
הופעות בגביע העולם.
הרשימה להלן מציינת את ציר הזמן של הנבחרות האסיאתיות בגביע העולם בכדורגל חופים מאז שהוכרו לראשונה על ידי FIFA בשנת 2005.
סאלאם אל דוסארי
אופליה המברדזומיאן
Ofelya קרפטי המברדזומיאן (בארמנית: Օֆելյա Կարապետի Համբարձումյան; 9 בינואר 1925 – 13 ביוני 2016) הייתה זמרת פולק ארמנית.
ביוגרפיה.
המברדזומיאן נולדה בירוואן, בארמניה הסובייטית, ב-9 בינואר 1925. מגיל צעיר היא נודעה בשל קולה היפה. היא למדה פיתוח קול במכללה למוזיקה על שם רומנוס מליקיאן. ב-1944, היא הייתה לסולנית של אנסמבל של כלי המוזיקה העממית של רדיו ארמניה.