תנין זה הגיע לגודל של עם גולגולת באורך של 85 ס"מ, גדולה בהרבה מגולגולת תנין הים שאורך גולגולתו מגיעה ל-75 ס"מ. הוא היה דומה לתנין היאור מודרני וגם למין הקרוב אליו תנין אנתרופופאגוס שחי בתקופתו. היו לו חוטם רחב עם נחיריים שפנו קדימה ולסתות חזקות והוא ארב לטרף מתחת למים.
תנין זה חי בתקופה בה התבסס ראשוני האנשים בעולם וייתכן שהוא טרף הומיניניים קדומים כמו הפרנתרופוס ומינים אפריקנים קדומים מהסוג אדם. בשל גודלו לא היה להם כל סיכוי להימלט מטריפה אם נתפסו.
טיטאנוזאורוס
טיטאנוזאורוס (שם מדעי: Titanosaurus; מילולית: "לטאת טיטאן") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הזאורופודים הענקיים שחי בסוף תור הקרטיקון, לפני 70 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בהודו.
הטיטאנוזאורוס הגיע לאורך 9–12 מטרים ושקל עד 16 טונות. הוא היה גדול יחסית לדינוזאורים אחרים באותה תקופה, אך קטן יחסית לזאורופודים. הטיטאנוזאורוס היה קרובם של הזאורופודים ענקיים ביותר, כמו הארגנטינוזאורוס מאמריקה הדרומית. מבנה עצמותיו של דינוזאור זה גרמו לחוקרים לשייך אותו לכמה מינים שאינם זהים לו. כיום ישנם רק שני מינים של טיטאנוזאורוס: "T. indicus" ו-"T. blanfordi". מינים אחרים סווגו מחדש והועברו לסוגים אחרים מקבוצת הטיטנוזאוריה, כולל מינים שמוצאם מאמריקה הדרומית או דרום אירופה.
זוחלים ענקיים אלה אכלו עלים מהעצים ונעו בקבוצות ברחבי הודו. הם נכחדו לפני כ-70 מיליון שנה.
תאלסוקנוס
תאלסוקנוס (שם מדעי: Thalassocnus) הוא עצלן קרקע ימי נכחד שחי לפני 7-2.5 מיליון שנה בסוף תקופות המיוקן והפליוקן. ככל הנראה הוא היה יצור אמפיבי ששחה לחופי פרו וצ'ילה.
אורכו של העצלן הגיע ל-3 מטרים והוא שקל מעל 200 ק"ג. היצור הותאם לחיי מים עם גפיו הגדולות, עצמותיו הרחבות באזור הצלעות והעצמות הכבדות שעזרו לבעליה שלא לצוף ללא רצונו. כמו לרוב הדלשינאים גם לעצלן זה היו שיניים קטנות איתם הוא תלש צמחי ים מהחולות.
העצלן חי כנראה בדומה לאיגואנת הים החיה שצוללת למים ונאחזת בעזרת טפריה בסלעים החזקים, תוך כדי אכילת אצות ועשבי ים. העצלן כנראה חי באופן דומה ורעה על הקרקעית למאכל ואולם הוא היה חצי-אמפיבי ושאר זמנו היה מצוי על היבשה.
העצלן הימי נכחד בסוף תקופת המיוקן, ככל הנראה עקב היווצרותו של מצר היבשה של פנמה, אשר גרם להתקררות הים ולמות האצות והעשבים הימיים שלחופי פרו, ועם מותם נכחד גם העצלן.
אוניקודוס
אוניקודוס (שם מדעי: "Onychodus") הוא סוג של דג קדום ממחלקת בעלי סנפירים בשרניים שחי בתקופת הדבון. מאובניו נמצאו בעיקר באמריקה הצפונית אך גם באנגליה, נורווגיה ואוסטרליה כך שהייתה לו כנראה תפוצה גלובלית.
דג זה היה מאבותיהם של החולייתנים היבשתיים אך הוא חי בים. אורכו הגיע ל-2–4 מטרים וגופו כוסה בקשקשים עבים. היצור מזוהה בעיקר בזכות זוג ניבים בלסת התחתונה שבלטו קדימה ועוד כמה ניבים שהיו מאחוריהם. שאר השיניים היו קטנות יותר לאורך הלסתות. הלסתות היו גמישות ויכלו להסתובב מהר כדי לתפוס טרף.
דג זה חי בקרבת שוניות אלמוגים וארב בין האלמוגים לטרף, אותו הוא נשך בעזרת ניביו התחתונות. ממאובן של בעל שריון שנמצא התגלו סימני נשיכות מדג זה, כך שניביו עזרו לו לנקב את שריונו החזק.
אאוסיפטרוס
אאוסיפטרוס (שם מדעי: "Eosipterus"; מילולית: "כנף תחתונה") הוא סוג של פטרוזאור קטן שחי בקרטיקון תחתון, לפני 124.8 מיליון שנה. מאובניו נתגלו בחפירות במחוז ליאונינג, סין. פטרוזאור זה היה קרוב משפחתו של הפטרודקטילוס ובעיקר של הפטרודאוסטרו מאמריקה הדרומית.
מאובני האאוסיפטרוס לא נשתמרו היטב, והשרידים כללו רק מעט עצמות, עשר צלעות שבורות ולא נמצאו גולגולת או צוואר. הכנפיים היו החלק השמור ביותר והם היו חזקות וארוכות. מוטת כנפיו של הפטרוזאור הגיעה ל-1.2 מטרים והיו לו טפרים מאונקלים במקצת. ייתכן שגופו כוסה בשיער דק. לא נמצאו גולגולות של מין זה.
ממבנה השלד נראה שהיה שייך לקבוצת הפטרודקטיליים, בה היה הפטרודקטיל, אך היה שונה ממנו. ליצורים בקבוצה זו היו ראשים גדולים עם מעט שיניים, זנב ארוך וקרומי עור גדולים על כנפיהם. ייתכן שהם דאו, אך היו מסוגלים גם לנחות בקלות או להנמיך את מעופם כדי לחטוף טרף מהמים.
אלכסנדרה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אלכסנדרה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Великая княжна Александра Александровна Романовa; 30 באוגוסט 1842 - 10 ביולי 1849) הייתה בתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה.
אלכסנדרה נולדה ב-30 באוגוסט 1842 בארמון החורף בסנקט פטרבורג, כבתם הבכורה של אלכסנדר, נסיך הכתר של רוסיה בנם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, ומריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. היא כונתה במשפחתה "לינה" או "ששנקה". אביה נהג להחזיק אותה על ברכיו בחדר העבודה שלו. היא מתה בגיל 6 ב-10 ביולי 1849 מדלקת קרום המוח. מותה שבר לחלוטין את הוריה. אביה הניח פרח מיובש ביומנו במקום שבו תוארה הלוויה, וצבע את הדף בשחור. אמה הייתה פורצת בבכי כאשר היו מזכירים את שמה גם עשרות שנים לאחר מכן.
שמלתה של אלכסנדרה מוצגת כיום בארמון החורף, שם נולדה ומתה. נטען שבמהלך סיאנס שערכה אלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג שנות ה-60 של המאה ה-19 בנוכחות משפחת המלוכה, הופיעה רוחה של אלכסנדרה לצד רוחו של סבה ניקולאי, וצעקה "אל, נצור את הצאר!". השם "אלכסנדרה" נחשב באופן כללי לשם חסר מזל בקרב בית רומנוב. חלק מהנסיכות שנקראו "אלכסנדרה", לא האריכו ימים. ביניהן ניתן למנות את: אלכסנדרה פבלובנה, אלכסנדרה ניקולאייבנה ואלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק שהייתה נכדתו של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. מסיבה זו, נמנעה אלכסנדרה, נסיכת הסן מלקרוא לאחת מבנותיה על שמה.
ז'וזפ ליואיס נונייז
אלכסיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
אלכסיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Алексей Александрович; 14 בינואר 1850 - 14 בנובמבר 1908) היה בנו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה שנרצח בשנת 1881. היה מפקד הצי הרוסי הקיסרי בדרגת גנרל-אדמירל, ופיקד עליו במהלך מלחמת רוסיה–יפן.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
אלכסיי נולד ב-14 בינואר 1850 כבנם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ומריה, נסיכת הסן בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. הוא נולד בסנקט פטרבורג בארמון החורף. אחיו הגדולים היו ניקולאי, אלכסנדר, מריה וולדימיר, ואחיו הקטנים היו סרגיי ופאבל. הייתה לו אחות נוספת בשם אלכסנדרה שמתה בילדותה.
אלכסנדר נבחר כבר מילדותו לקריירה צבאית ימית. בגיל שבע הוענקה לו דרגה רשמית בצי הרוסי הקיסרי. אביו שכר את האדמירל קונסטנטין פוסיט כדי שילמד את בנו. בחורף היה פוסיט מלמד את אלכסיי לימודים תאורטיים, ובקיץ היה רוכש ניסיון מעשי בספינות הצי הבלטי. ב-18 בספטמבר 1866 הועלה אלכסיי לדרגת לוטננט. הוא המשיך את הקריירה שלו בחיל הים כקצין על גבי הפריגטה "אלכסנדר נבסקי" שהוצבה בים התיכון.
חיים אישיים.
בין השנים 1869-1870 ניהל אלכסיי רומן עם אלכסנדרה ז'וקובסקיה בתו של המשורר וסילי ז'וקובסקי נולד להם בן אחד מחוץ לנישואים בשם אלכסיי. אלכסיי לא יכל להתחתן עם אלכסנדרה, כיוון שחוקי משפחת המלוכה לא הכירו בנישואים מורגנטיים. הפתרון היחיד היה שאלכסנדרה תקבל תואר אצולה. אולם אביו של אלכסיי התנגד למערכת היחסים של בנו, וסירב להעניק לאלכסנדרה תואר כזה. אלכסיי פנה אל שליטים אחרים באירופה, אולם גם הם סרבו. כמוצא אחרון, פנתה אלכסנדרה לרפובליקת סן מרינו, שניאותה להעניק לה את התואר "הברונית סג'יאנו". תואר זה הספיק כדי שבית המלוכה הרוסי יכיר באבהותו של אלכסיי על בנה של אלכסנדרה. ב-1875 התחתנה אלכסנדרה עם הברון הגרמני כריסטיאן היינריך פון פורמן. ב-1883 העניק אחיו של אלכסיי, הצאר אלכסנדר השלישי, את התואר "רוזן בלבסקי" לבנו של אלכסיי.
בהמשך חייו רכש לעצמו אלכסנדר מבנה בסנקט פטרבורג, שיפץ אותו והפך אותו לארמון קטן הידוע בשם "ארמון אלכסיי". ב-1910 נמכר הבניין והפך לבית חרושת לממתקים. המונוגרמה של אלכסיי נותרה בחזית הבניין, אולם זכתה להתעלמות ולא הוסרה בימי השלטון הסובייטי. בשנת 2000 המקום עבר שיקום, וב-2008 נפתח מחדש כבית מוזיקה.
הביקור בארצות הברית.
ב-1867 ביקרה ברוסיה שייטת של הצי האמריקני בפיקודו של דייוויד פראגוט. הצי הרוסי החליט לארגן ביקור תגמול. אלכסיי מונה למפקד השייטת שהפליגה מקרונשטאדט ב-20 באוגוסט 1871. השייטת עצרה בקופנהגן, שם ביקר אלכסיי אצל כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. לאחר מכן נפגשה השייטת עם שייטת בריטית בפיקוד אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה. אלכסיי עגן בפלימות' והיה אמור לבקר בטירת בלמורל אצל ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אולם נאלץ לבטל את הביקור בשל מחלתו של אדוארד, הנסיך מוויילס. בדרך ביקר אלכסיי גם בפונשל, ועזב אותו ב-9 באוקטובר. ב-21 בנובמבר עגן אלכסיי בניו יורק והתקבל בידי אישים רמי דרג ביניהם. אלכסיי השתתף במצעד צבאי ולאחר מכן בתפילת הודיה בקפלה הרוסית בניו יורק. ב-22 בנובמבר הוא נסע לוושינגטון די. סי. ברכבת מפוארת, ונפגש עם נשיא ארצות הברית יוליסס סימפסון גרנט.