בתקופתו בבאייר לברקוזן, שיתף פרייר פעולה בקישור עם שחקנים כקרסטן ראמלו, יאצק קז'ינובק, ברנד שניידר ואחרים. פרייר הבקיע שישה שערים בעונת הבכורה שלו בבאייר לברקוזן, 2004/05, וסיים עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה. באותה עונה השתתף פרייר עם לברקוזן בליגת האלופות לראשונה בקריירה שלו, והיה חלק מהגעתה של הקבוצה לשמינית הגמר, שם הודחה על ידי ליברפול במפגש כפול. בעונת 2005/06 שוב הבקיע פרייר שישה שערי ליגה, וסייע ללברקוזן לסיים חמישית. באותה עונה הודחו פרייר ולברקוזן כבר בסיבוב הראשון של גביע אופ"א באופן מפתיע, על ידי הקבוצה הבולגרית צסק"א סופיה. גם בעונת 2006/07 סיימה לברקוזן חמישית, כשפרייר מבקיע שלושה שערי ליגה. בעונה זו ערך פרייר 11 הופעות בגביע אופ"א, שם הגיעה הקבוצה לרבע הגמר, והודחה על ידי אוסאסונה. בעונת 2007/08 ירד מעמדו של פרייר בקבוצה, כאשר הוא ערך 19 הופעות ליגה בלבד, והבקיע שני שערים. את העונה הזו סיימה לברקוזן במקום השביעי. באותה עונה, הבקיע פרייר את שער הבכורה שלו במסגרות אירופאיות, בהפסד 2-1 לספרטק מוסקבה במסגרת שלב הבתים. לברקוזן ופרייר הגיעו בעונה זו עד לרבע הגמר, שם הודחו על ידי זניט סנט פטרסבורג. בתום עונת 2007/08 עזב פרייר את באייר לברקוזן לאחר ארבע עונות, ושב למועדון נעוריו בוכום.
קדנציה שנייה בבוכום.
עם חזרתו לבוכום, חתם פרייר במועדון על חוזה לחמש שנים. בעונת 2008/09 סיימו בוכום ופרייר במקום ה-14 בבונדסליגה, כשפרייר הבקיע שער אחד, ושיתף פעולה בקישור עם כריסטוף דברובסקי, כריסטיאן פוקס, מימון אזאוג ואחרים. בעונת 2009/10 הבקיע פרייר שני שערי ליגה, אך הקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה. פרייר המשיך לשחק בבוכום ארבע עונות מלאות נוספות, בכולן היה שחקן הרכב קבוע, אך לא הצליח להעפיל איתה בחזרה לבונדסליגה. במקביל ערך פרייר מספר הופעות בקבוצת המילואים. בתום עונת 2013/14 פרש פרייר ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
במאי 2002 ערך פרייר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה, במשחק הכנה למונדיאל 2002, בו הביסה גרמניה את נבחרת כווית בתוצאה 7-0. למונדיאל עצמו פרייר לא זומן. לאחר המונדיאל, פרייר היה שחקן חשוב בנבחרת גרמניה, וביוני 2003 הבקיע את שערו היחיד במדים הלאומיים, בניצחון 4-1 על נבחרת קנדה במשחק ידידות. פרייר נכלל בסגל ההתחלתי של גרמניה ליורו 2004, אך נופה לקראת הטורניר בגין פציעה. פרייר זומן גם לסגל הגרמני ההתחלתי למונדיאל 2006, אך נופה מהסגל לקראת הטורניר. במרץ 2007 ערך פרייר את הופעתו ה-17 והאחרונה במדים הלאומיים, בהפסד 1-0 לנבחרת דנמרק.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו החל פרייר לעבוד בבוכום כעוזר מאמן. בשנת 2015 שימש פרייר עוזר מאמן בקבוצת הנוער עד גיל 16 של בוכום, ובאותה שנה מונה כעוזר המאמן של קבוצת הנוער עד גיל 19.
פול פרייר
פאול פראייר
יחסי ברוניי–עומאן
יחסי ברוניי–עומאן הם היחסים הדו-צדדיים בין ברוניי לבין עומאן. לברוניי יש שגרירות במסקט, ולעומאן יש שגרירות בבנדר סרי בגוואן.
היסטוריה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-24 במרץ 1984. לשתי המדינות יש עבר כקולוניות אירופיות ובשני המקרים האוכלוסייה המקומית גברה בכוחה על הכוח הקולוניאליסטי. עומאן וברוניי נשלטות שתיהן על ידי שלטון אבסולוטי אסלאמי.
הסולטן של עומאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד חתם יחד עם הסולטן של ברוניי חסן אל-בולקיה ספר הסכמי חינוך וכלכלה שיסידירו את היחסים בין שתי המדינות.
פול פראייר
גנאדי אייגי
גנאדי ניקולאייביץ' אייגי או אייחי, שמו בלידה גנאדי ניקולאייביץ' ליסין (Ли́син) (ברוסית: Генна́дий Никола́евич Айги́
בצ'ובשית: Геннадий Айхи, 21 באוגוסט 1934 שיימורזינו, צ'ובשיה - 21 בפברואר 2006 מוסקבה) היה משורר ומתרגם צ'ובשי בשפות רוסית וצ'ובשית. היה אחד מראשי תנועת האוונגרד באמנות הסובייטית בשנים 1970-1960, אחד המחדשים הנדירים של השירה הרוסית בשלהי המאה ה-20. תרם תרומה גדולה לשירה הצ'ובשית והרוסית ולהפצת התרבות הצ'ובשית בעולם. בשנת 1994 קיבל בצ'ובשיה את התואר "משורר העם".
"שיריו מלודיים, קצביים, עם הד חזק של יום הדין" (אנטולי קורוליוב)
ביוגרפיה.
גנאדי אייגי נולד בשנת 1934 בשם גנאדי (בצ'ובשית: הונאצ'י) ניקולאייביץ' ליסין בשיימורזינו (או צ'ניאל), במחוז בטירבו (פטריאל) בצ'ובשיה, במשפחה של מורה שהיה אחד מראשוני המתרגמים של שירי פושקין לצ'ובשית. האב נהרג בחזית בימי המלחמה הגדולה להגנת המולדת נגד הפולשים הגרמנים לברית המועצות בעת מלחמת העולם השנייה.
גנאדי שינה מאוחר יותר את שם משפחתו לשם הצ'ובשי "אייגי" או "אייחי", שמשמעותו "אותו אחד". סבו של אייגי מצד האם היה אחד מאחרוני המשמרים את מנהגי הדת הפגניים של הצ'ובשים.
אייגי כתב ופרסם שירה בצ'ובשית החל משנת 1949. הושפע בהתחלה על ידי המשוררים הצ'ובשים מ. סספל (1922-1899) ופ. חוזאנהאי (1970-1907).
בשנים 1949–1953 למד במכללה למורים בבטירב בארץ מולדתו. בהמשך בעצת חוזאנהאי נרשם למכון לספרות על שם מקסים גורקי בו למד כתיבה יוצרת אצל מיכאיל סבטלוב. אחד ממוריו כינה אותו "מאיאקובסקי של צ'ובשיה".
קרבתו לבוריס פסטרנק עוררה את תשומת הלב של הבולשת הסובייטית שבמרץ 1958 גרמה לסילוקו מן המכון "גורקי" בעילה של "כתיבת ספר שירים עוין תוך חתירה תחת יסודות שיטת הריאליזם הסוציאליסטי". כעבור שנה הרשו לו לחזור לסיים את עבודת הגמר במכון אחרי שכלל בספר שיריו בצ'ובשית גם תרגומים ממשוררים רוסים.
בהשפעת פסטרנק החל אייגי לכתוב גם בשפה הרוסית והחליט להישאר לגור במוסקבה. בארצו צ'ובשיה נחשב למשך שנים כמו "אישיות בלתי רצויה" "קוסמופוליטית".
בשנת 1961 התאפשר לו בעזרת ידידים מעולם האמנות, המוזיקה והספרות להתקבל למשרת מנהל מחלקת האומנות של המוזיאון הממלכתי "ולדימיר מאיאקובסקי" בבירה הרוסית, אותה ניהל למשך עשור. ערך איקונוגרפיה ראשונה של מאיאקובסקי והשתתף בארגון תערוכות עם יצירותיהם של קזימיר מלביץ',ולדימיר טטלין ושל נציגים מובילים אחרים של האוונגרד הרוסי.
במקביל לעיסוק ביצירה מקורית ברוסית, תרגם אייגי לשפה הצ'ובשית משירת העולם ופרסם בה אנטולוגיות יחידיות כמו "משוררי צרפת", "משוררי הונגריה", "משוררי פולין". בו זמני עם התרומה להעשרת התרבות הצ'ובשית תרם אייגי הרבה להפצת תרבות עמו ברחבי העולם.
החל מתחית שנות ה-1960 שירי אייגי פורסמו בארצות רבות ברוסית ותרגומים לשפות רבות. לעומת זאת הקובת הראשון לשיריו ברוסיה פורסם רק בשנת 1991 . מאז הוא הצטייר כאחד המשוררים הרוסים הוותיקים בעלי נטייה נאו-אוונגרדיסטית ונאו-פוטוריסטית.
מקום מיוחד בחיי אייגי תפס האומן הרוסי ממוצא יהודי איגור וולוך. ידידותם החלה בשנת 1961. בשנת 1988 במבוא למונוגרפיה של טרולס אנדרסן על איגור וולוך פורסמו שירי אייגי - "תריסר מקבילות לאיגור וולוך".
בשנים 1997 ו-2001 בתערוכות היחיד של וולוך במוסקבה אורגנה תערוכה משותפת של וולוך ואייגי תחת השם "«Росчерки огня», (משיכות של אש) המוקדשת לחתן הפרס נובל לספרות, המשורר השוודי תומאס טראנסטרמר
גנאדי אייגי הלך לעולמו בגיל 72 בשנת 2006 במוסקבה, בעקבות סיבוכים של מחלת הסרטן. הוא נקבר בבית הקברות של כפר הולדתו שיימורזינו (צ'ניאל) בצ'ובשיה.
יצירתו.
ביצירתו מושפע אייגי מאוד מהפולקלור הצ'ובשי ושל עמים אחרים מאזור הוולגה, ומהפולקלור בכלל, ופונה תכופות לארכיטיפים קדומים של התודעה הלאומית. בו זמנית הוא ממשיך את מסורת האוונגרד הפואטי הרוסי והאירופי - צרפתי וגם גרמני, בעקבות פאול צלאן למשל, ושבה תופסים מקום חשוב הצורה הגרפית-חזותית של הטקסט, שיטת ניקוד ייחודית, תחביר מיוחד, שונה מזה של השפה המדוברת, שימוש שיטתי במוטיבים ומילות מפתח, העוברים מטקסט לטקסט. התכונה האחרונה מקרבת את שירת אייגי דווקא לפוטוריזם ולסימבוליזם.
למשך עשרים שנה נשארה שירתו של אייגי לא ידועה לקוראים הרוסים. באותו זמן שיריו תורגמו למספר שפות אירופיות וביפנית והמשורר זכה להערכת החוגים הספרותיים במערב. בתקופה זו אייגי נודע בברית המועצות בעיקר כמתרגם של שירה רוסית, צרפתית, פולנית והונגרית לשפה הצ'ובשית. בשנת 1968 הופיע הקובץ "משוררי צרפת" בשפה הצ'ובשית. ב-1974 פרסם את הקובץ "משוררי הונגריה" וב-1987 את "משוררי פולין".
בנוסף נודע אייגי במאמציו להכיר את התרבות הצ'ובשית לקוראים בהונגריה, פולין ובייחוד בצרפת.
החל משנת 1962 שירים שלו פורסמו במגזינים ספרותיים במערב אירופה והחל משנת 1967 הופיעו גם ספרי שירים בהוצאות לאור זרות: בצ'כוסלובקיה, מערב גרמניה, שווייץ ובארצות נוספות.
אנטולוגיה של השירה הצ'ובשית מלווה במקדמה שלו פורסמה בהונגרית, באיטלקית, בצרפתית ובאנגלית. קובצי שירים פורסמו גם ספרו החשוב הראשון «שירים, 1954—1971» פורסם בשנת 1975 במינכן. בשנת 1982 ההוצאה לאור הפריזאית "סינטאקסיס" פרסמה את קובץ שיריו "חורף ראוי לציון".
חדשנותו הבדילה אותו מרוב היוצרים בדורו. רומן יאקובסון ראה בו "משורר יוצא דופן של אוונגרד עכשווי".
המשורר נחשב לנאו-אוונגרדיסט ובהקשר זה שמו מוזכר לפעמים יחד עם זה של המשורר הרוסי ויקטור סוסנורה.
מבין היוצרים הרוסים הקודמים אייגי ראה את עצמו מקורב לוולימיר חלבניקוב, לוולדימיר מאיאקובסקי ולקזמירי מלביץ' שעוררו בו, כדבריו, את השאיפה לחדד עד לקצה את השפה הפואטית.
"מעולם לא החשבתי את השירה כאופן של שיקוף החיים, אמר אייגי,"בשבילי היא אחד מאופני ביטוי החיים".
חיים פרטיים.
גנאדי אייגי הוא אחיה הבכור של הסופרת הצ'ובשית אווה ליסינה. המשורר היה נשוי לגלינה קובורסקאיה, מתרגמת מן השירה הגרמנית