בשנת 2000 הקים את חברת Innosight LLC, חברת ייעוץ והדרכה. בשנת 2005, יחד עם עמיתיו לחברת Innosight, הוא השיק את Innosight Ventures, חברת מיזמים המתמקדת בהשקעה בדרום אסיה, דרום מזרח אסיה ומזרח אסיה. בשנת 2007 הקים את חברת רוז פארק אדוויסס LLC (על שם השכונה בסולט לייק סיטי בה גדל), חברת השקעות המיישמת את המחקר שלו כאסטרטגיית השקעה.
הוא כיהן בדירקטוריון של טאטא שירותי ייעוץ, פרנקלין קובי וקרן בקט לחירות דתית. הוא כיהן גם תקופה מסוימת במערכת העיתון של
ב-HBS הוא לימד קורס בחירה בשם "בנייה וקיימות של חברה מצליחה", המלמד כיצד לבנות ולנהל חברה מתמשכת, מצליחה או לשנות ארגון קיים, לימד גם ברבות מתוכניות החינוך הניהולי של מוסדות החינוך.
דרגת פרופסור מן המניין הוענקה לכריסטנסן עם כהונתו בשנת 1998, והחזיק בשמונה תוארי דוקטור לשם כבוד ופרופסור לראשות כבוד באוניברסיטת בטייוואן.
כריסטנסן כתב עשרה ספרים שהיו לרבי-מכר, כולל ספרו "" (1997) שקיבל פרס בינלאומי על ספר העסקים הטוב ביותר של השנה. אחד המושגים העיקריים המתוארים בספר זה הוא גם המפורסם ביותר שלו: חדשנות משבשת. על פי הנתונים של גוגל טרנדס העניין במושג זה גדל מאוד עם הזמן מאז 2004. עם זאת, עקב פרשנות שגויה מתמדת, כריסטנסן כתב לעיתים קרובות מאמרים בניסיון להסביר את המושג עוד יותר.
חלק מספריו האחרים מתמקדים בתעשיות ספציפיות ודנים בנושאים חברתיים כמו חינוך וטיפול בריאותי. הספר (2008) בוחן את גורמי השורש לסיבות לכך שבתי ספר נאבקים ומציעים פתרונות, ואילו המרשם לחדשנים (2009) בוחן כיצד לתקן את מערכת הבריאות האמריקאית. שני הספרים האחרונים זכו בפרסים רבים כספרים הטובים ביותר בנושא חינוך ובריאות בשנות הפרסום שלהם. מרשם לחדשנים זכה גם בפרס ג'יימס א. המילטון לשנת 2010 על ידי מנהלי המכללה לבריאות.
חיים אישיים.
כריסטנסן התגורר בבלמונט, מסצ'וסטס, עם אשתו, כריסטין, לה נישא בשנת 1976. נולדו להם חמישה ילדים.
הוא כיהן במספר תפקידים ניהוליים בכנסיית LDS, כולל כ בין 2002 ל-2009, יועץ בנשיאות הכנסייה מסצ'וסטס בוסטון, וכבישוף. ספרו, כוחם של המיסיונרים היומיומיים, היה יצירה מובילה בכנסיית LDS על האופן בו כל האנשים היו יכולים להיות מעורבים בשיתוף הבשורה ללא קשר לעמדתם בכנסייה. הוא היה גם שותף מאחורי יצירתו "לכל הקדושים", ספר מאת קריסטן סמית דיילי על תולדות כנסיית LDS בניו אינגלנד, שיצא לאור בשנת 2012 ולו כתב כריסטנסן את הפתיח.
בפברואר 2010 הודיע ​​כריסטנסן כי הוא אובחן כחולה בלימפומה זקיקית. ביולי 2010 הוא לקה בשבץ איסכמי. בשנת 2011 פרסם כריסטנסן שני ספרים: האוניברסיטה החדשנית ו- DNA של המחדשים (Harvard Business Press). לאחרונה כריסטנסן התמקד ביישום רעיונותיו לחידושים חברתיים הכוללים שירותי בריאות ופיתוח באפריקה.
כריסטנסן לקה בלוקמיה ונפטר ב־23 בינואר 2020, בן 67, עקב סיבוכים ממחלת הסרטן.
פרנץ מזאי
פֶרֶנְץ מֶזֶאִי (במקור גרינפלד, בהונגרית: Mezey Ferenc; ניראצ'אד, 5 בפברואר 1860 – בודפשט, 2 ביולי 1927) היה הונגרי-יהודי, דוקטור למשפטים, עורך דין, עורך עיתון. הוא היה דודו של עורך הדין והמשורר שאנדור מזאי.
חייו.
מזאי בא ממשפחה יהודית, בנם של אלברט מזאי (גרינפלד) ורוזה פאביאן. הוריו הועידו אותו להיות רב, אך הוא נכנס לתחום המסחר והגיע לבנק. עם זאת, הוא לא אהב את הקריירה הזו ולכן עבר לאוניברסיטת פשט ולמד שם משפטים. הוא סיים את הדוקטורט במשפטים, ואחר כך את בחינות לשכת עורכי הדין והפך לעורך דין מתמחה בבודפשט. באותה עת הכין את הקרקע לעיתונים, מגזינים וכתבי כת יהודיים ולקבלת היהודים לתוך החברה ההונגרית והיה מזכיר התנועה. יחד עם יוז'ף באנוצי הקים את האגודה הספרותית היהודית-הונגרית בשנת 1894 ובמשך שנתיים היה המזכיר ועורך ספר השנה שלה. הוא היה פעיל בענייני התרבות של הקהילה היהודית. משנת 1889 היה היועץ המשפטי והמזכיר של אגודת הצדקה היהודית החברה קדישא, והפך את המוסד למשמעותי, ארגן את ניהולו את האדמיניסטרציה שלו וזכה להרבה כבוד בתחום הצדקה הציבורית על ידי הקמת מוסדות עשירים. הוא היה המזכיר של הקהילה היהודית (הגדולה והחשובה) של רובע 6, ושל הקרן הציבורית הלאומית היהודית. בית האבות היהודי פותח על ידו על בסיס רחב יותר, וביוזמתו הוקמו בית לסיעודיים ובית החולים היהודי. בהמשך נבחר על ידי הקהילה כסגן נשיא בכיר, עד פרישתו ממשרה זו בשנת 1916. לפני כן בשנת 1902 מונה למזכיר הלשכה הלאומית על ידי שר התרבות, זאת בתקופת נשיאותו בלשכה של עורך הדין והעיתונאי מור מזאי, הוא הפך תחילה לסגן נשיא הלשכה, ומשנת 1925 ליו"ר פעיל. בנוסף, שימש בוועדת ההיגוי של בית המדרש לרבנים בבודפשט משנת 1905, ומשנת 1914 היה נשיא, ויו"ר ועד המנהל של מועצת "המכון הארצי להכשרת מורים יהודים". הוא הניח את היסודות להקמת פנימייה להכשרת רבנים ומורים. בין השנים 1884–1891 היה העורך משותף של כתב העת סקירה יהודית-הונגרית עם יוז'ף באנוצי ואחר כך עם לאיוש בלאו. הוא קיבל דרגת "יועץ המלכותי" כהוקרה לפועלו. הוא היה ממקימי המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי שנפתח ב -1916. מזאי עסק גם בכתיבה ספרותית. סיפוריו הקצרים הופיעו בשם "רישומים מהחיים היהודיים ההונגריים". מותו נגרם כתוצאה ממחלת כליות כרונית והוא הובא למנוחת עולמים ב -4 ביולי 1927 בהבעת צער בלתי מחולקת של כל יהדות הונגריה.
בשנות לימודיו כסטודנט כתב בעיתונות ערי השדה, לימים כתב מאמרים בכתבי עת משפטיים מקצועיים כמו "כתב העת למדעי המשפט" (1888). הוא היה כאמור בבין מקימי ה"סקירה יהודית-הונגרית" וערך אותו בין השנים 1891–1895, שם פורסמו מאמריו תחת שמות בדויים של פרנץ קובץ' ואימרה קרשי.
מריה אנז'לס אנגלדה
המשוררת והסופרת מָרִיָּה אַנְזֶ'לְס אַנְגְלָדָה (בקטלאנית: Maria Àngels Anglada; 9 במרץ 1930 ויק, שבצפון-מזרח קטלוניה - 23 באפריל 1999 פיגרס) היא סופרת ומשוררת קטאלונית.
אנגלדה למדה שפות קלאסיות באוניברסיטת ברצלונה ועבדה רוב חייה כמתרגמת מלטינית ומיוונית לקטלאנית.
מכלול יצירתה כולל עשרה ספרים בפרוזה, שביניהם זכו לחשיבות מיוחדת שתי יצירות העוסקות בשואת העם היהודי ובשואת הארמנים: "הכינור של אושוויץ" (1994) ו"מחברת ארם" (1997), אבל מלבדם גם ספרי פרוזה דוגמת "שמי אינו לאורה" (1981), "סנדלים מקצף" (1985) ו"סוכן המלך" (1991).
אנגלדה פרסמה גם ארבעה ספרי שירה, שלושה ספרי מסות, שלושה קבצים של סיפורים מהמיתולוגיה ומדברי ימי יוון ורומי ואוסף זיכרונות.
היא זכתה בחמישה פרסים ספרותיים יוקרתיים ובשנת 1994 הוענק לה צלב סאן ז'ורדי, אחד מעיטורי הכבוד החשובים ביותר הניתנים בקטלוניה.
מיכל רפאלי-כדורי
מיכל רפאלי-כדורי היא בכירה בענף התקשורת הישראלי. כיהנה כסמנכ"ל רגולציה בחברת YES, יו"ר זיר"ה, יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.
ביוגרפיה.
רפאלי-כדורי למדה לתואר ראשון בתולדות האמנות והתיאטרון ב. בזמן לימודיה הייתה מזכירת נשיא המדינה בתקופתם של אפרים קציר ויצחק נבון.
בשנים 1980–1989 הייתה מנהלת הפעילות הפרלמנטרית של תנועת רצ בכנסת, יועצת התקשורת ודוברת התנועה.
בשנים 1990–1992 הייתה מראשוני העובדים בחברת ערוצי זהב. הייתה מנהלת במחלקת התוכן, עורכת מדריך הטלוויזיה, אחראית על הדוברות, יחסי ציבור לובי ופרסומים.
בשנים 1992–1993 הייתה יועצת טלוויזיה לשרת החינוך והתרבות שולמית אלוני. יוזמת ומרכזת "ועדת לבני", לבחינת מצב רשות השידור. נציגת שרת החינוך בוועד המנהל של רשות השידור.
בשניים 1993- 1997 הייתה יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולווין וחברת הנהלת משרד התקשורת. במסגרת זו פיקחה וקבעה את המדיניות בהיבטי השידור והשירותים, פיתוח והרחבת ענף השידורים בכבלים ובתקופתה החלה הכנסת התחרות במונופול הכבלים שמשה כראש צוות ההכנה לקבלת מידע (RFI) לשידורי טלוויזיה רב-ערוצית בלוויין. ייזמה חקיקת הערוצים הייעודיים, ניהלה המכרזים לערוץ הקניות, הערוץ בשפה הערבית. הייתה ממקימי הוועדה הישראלית למדרוג. הקימה את מערך התמיכות בשידור קהילתי והקימה מכספי התמלוגים של הכבלים והממשלה את קרן מקור לטלוויזיה לעידוד הפקות לטלוויזיה, אליה הצטרפה אחרי 25 שנה כחברת הנהלה.
בשנים 2018-1999 הייתה סמנכ"לית רגולציה ומנהלת הערוצים החיצוניים בחברת yes. עד לשנת 2014 שמשה גם כחברת הנהלת אגף התוכן ומנהלת רכש הערוצים החיצוניים.
ב-2011 הייתה ממקימי חברת זיר"ה וכיהנה בה כמנהלת ויו"ר הדירקטוריון.
ב-2018 הקימה יחד עם עמית שכטר את קרן פרס היצירה על שם שולמית אלוני, והיא מנהלת את הקרן מאז.
חברת הוועדים המנהלים של קרן מקור, קופרו והתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
חברת הנהלת שותפים לדרך - אגודת הידידים של עמותת יוצאים לשינוי.
ביוני 2020, מונתה לחברה במועצת תאגיד השידור הישראלי - "כאן", כנציגת ציבור בעלת ניסיון בתחום היצירה הטלוויזיונית.
חיים אישיים.
רפאלי-כדורי נשואה לדב כדורי, אם לשתי בנות ומתגוררת במבשרת ציון.
מוזיאון הריגול הגרמני ברלין
מוזיאון הריגול הגרמני ברלין (באנגלית: German Spy Museum Berlin; בגרמנית: Deutsches Spionagemuseum Berlin) הוא מוזיאון פרטי בנושא ריגול בברלין בירת גרמניה.
המוזיאון נפתח לציבור ב-19 בספטמבר 2015.