שמר היא ציירת ופסלת המתמקדת באומנות יהודית. היא הציגה מעל 30 תערוכות יחיד, אצרה תערוכות, ופיסלה פסלים סביבתיים. עבודותיה מוצגות במוזיאון חיפה לאומנות מודרנית, במוזיאון תפן, במוזיאון בר דוד לאומנות ויודאיקה בקיבוץ ברעם, במוזיאון דורסטן גרמניה, במוזיאונים בלודז' בטיקוצין, ובקרקוב בפולין, במוזיאון בווילנה, במוזיאון גטו ריגה, במוזיאון לאומנות מודרנית בקרגנדה שבקזחסטן ובמוזיאון דייוויס בברצלונה.
שמר יצרה כמה סדרות בנושא השואה והתקומה, והן מוצגות במוזיאונים ליהדות בעולם, ובאוספים פרטיים רבים.
שמר מתגוררת בחיפה עם בן זוגה מיכאל קליש, חותנה של ראשת העיר עינת קליש-רותם. היא אם לשלוש בנות וסבתו של עומר אדם.
צמרן
צמרן (שם מדעי: Lagothrix) הוא סוג קוף ממשפחת קופי עכביש החי ביערות גשם טרופיים באמריקה הדרומית. בסוג זה ישנם 4 מינים.
מאפיינים.
כל המינים גדולים יחסית ושוקלים בממוצע 7 קילוגרם, כשהזכרים שוקלים בממוצע 45% יותר מהנקבות, אבל שני הזוויגים באותו גודל. הם בעלי פרווה חומה עד שחורה והפרווה עבה מאוד. הראשים כהים וכפות הרגליים שלהם ורודות. הזנב ארוך וגמיש ועוזר ללפות ענפים ביער. לעיתים הם גם הולכים על הקרקע.
אלו קופים חברתיים הנעים בקבוצות קטנות ביער (10–45 פרטים בקבוצה). הם מתפצלים לקבוצות קטנות יותר כשיש תחרות על מזונות. מזונם מורכב מעלים, פרחים, זרעים, פירות, ביצים וחסרי חוליות. אלו קופים פוליגמיים, וכל זכר מזדווג עם כמה נקבות וכן להפך.
לקופים אלה מספר טורפים טבעיים - היגואר, הפומה, האוצלוט וחתולים קטנים נוספים וכן עיט ההרפיה, קונדוריים ונחשים גדולים. עם זאת האויב העיקרי שלהם הוא האדם הצד אותם והורס את יערות הגשם.
מלחמת הכוכבים - פרק 8
מלחמת הכוכבים 8
צמרן צהוב-זנב
צמרן צהוב-זנב (שם מדעי: Oreonax flavicauda) הוא מין של קוף ממשפחת קופי עכביש החי ביערות גשם טרופיים והוא המין היחיד בסוגו. בעבר היה שייך לסוג צמרן. קוף זה אנדמי לפרו בסמוך להרי האנדים.
מאפיינים.
אורכו של הצמרן 51–53 ס"מ עם זנב באורך 63 ס"מ וגוף ששוקל עד 8 ק"ג בממוצע. הזכרים גדולים מהנקבות. פרוותו חומה ולעיתים גם כתומה עם פנים כהות וחוטם ושפתיים לבנות. הוא שעיר ובעל רעמת פנים קטנה והוא בעל זנב ארוך ולופתני כמו קוף העכביש. הוא מצוי בין העצים ביער ומסוגל לקפוץ למרחק של 15 מטרים.
הצמרן חי בקבוצות קטנות של עד 23 פרטים המכילים זכרים ונקבות הנעים יחדיו ביער. הוא ניזון בעיקר מעלים אך מגוון בפרחים, פירות, אגוזים וזרעים, ביצים, חרקים וחסרי חוליות אחרים. קולו נשמע כמו קול כלב ומשמש לאזעקה, הרתעת יריבים או לחיזור.
צמרן זה נעשה נדיר מאוד בטבע וייתכן ששרדו רק 250 פרטים בוגרים שלו. הוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה עקב הפגיעה ביער ועקב ציד וילודה נמוכה.
ארמון הקיסרית טאיתו
מיסטי היימן
מיסטי דון מארי היימן (באנגלית: Misty Dawn Marie Hyman; נולדה ב-23 במרץ 1979), היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית (סידני 2000)
ביוגרפיה.
היימן נולדה במסה, אריזונה. היא למדה באוניברסיטת סטנפורד.
אלופת עולם (בריכת 25 מטר).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל 1995 זכתה היימן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.21 דקות ומדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה היימן פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.12 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר 2:13.16 דקות ולא הצליחה להיכלל במשלחת למשחקים האולימפיים.
שיאנית עולם (בריכת 25 מטר).
בתחרות (בריכת 25 מטר) שנערכה בסנט פוי, קוויבק, קנדה ב-1 בדצמבר 1996 קבעה היימן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 58.29 שניות, שיפור לשיא העולם בן השנה של ליו לימין מסין (58.68 שניות). שיא זה החזיק מעמד 4 חודשים ונשבר על ידי איארי אויאמה מיפן (58.24 שניות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בגטבורג, שוודיה באפריל 1997 זכתה היימן ב-5 מדליות, 2 כסף ו-3 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.66 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.17 דקות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוחאה של 57.95 שניות, אחרי בת ארצה ג'ני תומפסון שקבעה שיא עולם חדש של 57.79 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר. תוך כדי המשחה היא קבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא עולם חדש של 26.55 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של אנג'לה קנדי מאוסטרליה (26.56 שניות). שיא זה החזיק מעמד 7 חודשים ונשבר על ידי ג'ני תומפסון (26.48 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.54 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה יפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.53 דקות.
מדליית ארד באליפות עולם.
באליפות העולם בשחייה 1998 שנערכה בפרת' אוסטרליה בשנת 1998 זכתה היימן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.98 דקות, אחרי סוזי אוניל (2:07.93 דקות) ופטריה תומאס (2:09.08 דקות), שתיהן מאוסטרליה. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.12 שניות.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה היימן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש ושיא אמריקה חדש של 2:05.88 דקות, 7 מאיות השנייה איטי משיא העולם של האלופה היוצאת סוזי אוניל שקבעה תוצאה של 2:06.58 דקות ופטריה תומאס (2:07.12 דקות).
פרדריק בגבדה
פרדריק בגבדה (בצרפתית: Frédéric Beigbeder; נולד ב-21 בספטמבר 1965) הוא סופר, מבקר ספרות ומנחה טלוויזיה צרפתי.
ביוגרפיה.
נולד בניי-סיר-סן. אחיו, שרל בגבדה , הוא איש עסקים. הוא למד בליצ'י מונטן, פריז ובתיכון לואי הגדול ואחר-כך במכון למדע המדינה פריז ובבית הספר לעיתונאות ולתקשורת CELSA בפריז. בתום לימודיו, בהיותו בן 24, עבד כקופירייטר. שימש מספר שנים כעורך בפלמריון , תאגיד המו"לות הרביעי בגודלו בצרפת. ב-2002 היה אחד מארבעת מנחי תוכנית האירוח "Hypershow" בערוץ הטלוויזיה Canal+ . הוא בעל טור בלה פיגארו מאז שנת 2010.
זוכה פרס Prix Interallié עבור ספרו Windows on the World לשנת 2003 וזוכה פרס Prix Renaudot לשנת 2009 עבור ספרו Un roman français.
בשנת 1994 ייסד את הפרס הספרותי פרס דה פלור ששואל את שמו מקפה דה פלור בסן ז'רמן דה פרה, פריז. בגבדה ייסד גם את הפרסים פלור (Flore) וסדה (Sade).
בגבדייה הוא מנהלו של מגזין הבידור לואי .
חזיר בית
ניסן זק&quot;ש
הריבמ&quot;ץ
קופרופגיה
קופרופגיה (Coprophagia, בעברית: אכילת צואה) היא תופעה של בעלי חיים הניזונים מצואה. התופעה כוללת בעלי חיים האוכלים צואת יצורים אחרים (קופרופגים הטרו-ספציפיים), בעלי חיים האוכלים את צואת בני מינם (אַלוֹקוֹפְּרוֹפַגְיָה), וכן כאלה האוכלים את צואת עצמם (אוֹטוֹקוֹפְּרוֹפַגְיָה) לאחר שזו מופרשת מפי הטבעת.
אצל האדם, באופן טבעי יש רתיעה ממראה הצואה ומהריח האפייני לה, ודבר זה שימש בתרבויות שונות לזעזע את השומעים על אכילת צואה, ובדרך כלל אכילת צואה מזוהה עם מחלת נפש קשה. עם זאת, בני האדם השתמשו ומשתמשים במוצרים שמקורם בצואה, וישנו גם קפה המכונה "קופי לואק", המופק מצואת גחן דקלים. עד לתקופה המודרנית בתרבויות רבות השתמשו בכלי מזון עשויים מצואת בהמות. וצואה שימשה בתרבויות שונות גם כסימן לקדושה. החומר המהווה את בסיס ריח הצואה, הפרודה הריחנית (ארומטית) סקאטול, תוצר של חומצת האמינו הפשוטה טריפטופן.
ישנם יצורים שהצואה היא מקור התזונה העיקרית או אף הבלעדית שלהם, וישנם יצורים הניזונים מצואה בעת מצוקה תזונתית מחוסר ברירה.
רוב היצורים הניזונים בעיקר מצואה הם החיידקים המפרקים וחרקים כמו זבובים וחיפושיות זבל.
גם טרמיטים ניזונים לעיתים מצואה. בתוך צואה של חיות אוכלות עשב ישנם חיידקים פרוטיסטים רבים, וחלק מהטרמיטים משיגים את הפרוטיסטים מאכילת צואה. מינים שונים של פרפרים משיגים מצואה של יצורים שונים, גם של עופות, מינרלים חיוניים ומלחים.
בעלי חיים גדולים מותירים אחריהם בצואה שרידי מזון שאינם יכולים לעכל, דבר שנפוץ במיוחד אצל אוכלי עשב, המותירים אחריהם כמות גדולה יחסית של מזון לשימושם של אוכלי הצואה.
חולייתנים.
מבין החולייתנים התופעה נפוצה בעיקר בחיות בית אך גם בחיות בר. במינים נטרפים שונים, נקבות עוזרות לגדל את הצעירים ולסלק את הפרשותיהם. במקרה שהצעירים רק נולדו, גם הם יאכלו את ההפרשות הקטנות והאכילות וכך ינקו את השטח. פעולה זו נפוצה אצל צבאיים.
מיני סדרת הארנבאים ניזונים מצמחייה קשה וכדי להמשיך לעכל אותה היטב הם מפרישים אותם החוצה כצואה כדורית רכה המכוסה בחיידקים. את הצואה הזו הם אוכלים, וכך הם יכולים לקלוט חומרים נוספים שהעיכול הראשון לא הספיק לקלוט. לאחר מכן הם מפרישים שוב צואה יותר קשה, ואותה הם לא אוכלים.
ולדות של מינים צמחוניים כמו פילים, קואלות, היפופוטמים או פנדות הצריכים לקלוט חיידקים חיוניים למעיהם, משיגים אותם על ידי אכילת הצואה של אמם. היפופוטמים השורצים בנהר מלווים בדגים כמו הבינית, הניזונים מהפרשותיהם.
גם מינים מסוימים של בעלי חיים אחרים, מבויתים או שאינם מבויתים, ניזונים מצרכיהם. פעולה זו נצפתה אצל כלבים, חזירי בית ובר, אוגרים, חולדים, שרקנים ואף אצל גורילות.
קיימים ניסיונות לפתח שיטות וכן חומרים שעשויים למנוע מכלבי מחמד לאכול צואה.
בתרבות.
ביהדות.