התעבות כתוצאה מסינגולריות פראנטל-גלאוארט נוצרת סביב כלי טיס הנעים במהירות קרובה למהירות הקול. ההתעבות, שנוצרת כתוצאה מירידת לחץ וירידת טמפרטורה, נראית כמו חרוט סביב חלקו האחורי של המטוס. חרוט קטן יותר מופיע סביב חלקו האחורי של תא הטייס. בניגוד לדעה הרווחת, אין קשר בין התעבות זו, שנוצרת כתוצאה מלחץ נמוך בקרבת כלי הטיס, ובין בום על-קולי או שבירת מחסום הקול.
התעבות כתוצאה מסינגולריות פראנטל-גלאוארט יכולה להופיע גם סביב טילים, משגרים, מעבורות חלל, או גופים אחרים הנעים באוויר במהירות גבוהה, בעת שיגורים לחלל. התעבות זו מתרחשת סמוך לנקודת מקס Q שבה ערכו של הלחץ הדינמי הוא מרבי. בנקודה זו, המהירות קרובה למהירות הקול. עבור מעבורת חלל, נקודת מקס Q נמצאת בגובה של 11 ק"מ, כחצי דקה לאחר השיגור, ואילו בשיגורים של תוכנית אפולו ההתעבות הופיעה בגובה של 13–14 ק"מ.
משוואת פראנטל-גלאוארט מהווה קירוב של משוואות נאוויה-סטוקס המתארות זרימה של נוזל או של גז. משוואת פראנטל-גלאוארט היא המשוואה הפשוטה ביותר שלוקחת בחשבון את השפעת הדחיסות, כלומר את השפעת הלחץ על נפח האוויר. פתרון המשוואה מצביע על אזורים סביב כלי הטיס שבהם מופיעה סינגולריות מתמטית במהירות הקול. באופן פיזיקלי, סינגולריות זו מתבטאת כירידת לחץ חדה באותם אזורים. כאמור, המשוואה מהווה קירוב ולכן הפתרון שלה אינו מדויק. ניסויים במנהרת רוח הראו ירידת לחץ משמעותית סביב כלי הטיס במהירויות זרימה נמוכות מעט ממהירות הקול, כלומר באופן מעשי אין צורך לעבור את מהירות הקול על מנת לייצר התעבות סביב כלי הטיס.
התעבות כתוצאה מעילוי.
התעבות כתוצאה מעילוי נוצרת ליד חלקי המטוס שפועל עליהם כוח עילוי, בדרך כלל הכנפיים. ההתעבות נוצרת קרוב לצדן הקמור של הכנפיים, כך שהיא תופיע מתחת לכנף עבור מטוס שטס הפוך. בניגוד להתעבות כתוצאה מסינגולריות פראנטל-גלאוארט, התעבות כתוצאה מעילוי נוצרת רק בצד אחד של המטוס.
התעבות זו לא תלויה במהירות הטיסה, אלא בעוצמת כוח העילוי הפועל על המטוס. ככל שהכוח חזק יותר כך הלחץ בצדן הקמור של הכנפיים נמוך יותר. לחץ נמוך זה מביא לירידת הטמפרטורה ולהתעבות.
התעבות במערבולות.
מערבולות יכולות להיווצר סמוך לכלי טיס, למשל ליד קצות הכנפיים. על פי עקרון ברנולי, המהירות הגבוהה של האוויר הזורם בלב המערבולת גורמת שם לירידת לחץ. ירידת לחץ זו מביאה לירידת טמפרטורה ולהתעבות בתנאי אוויר לחים. התעבות בתוך מערבולת לא תלויה במהירות הטיסה, ופעמים רבות היא מתלווה ל"התעבות כתוצאה מעילוי".
תהליך דומה מתרחש במערבולת שנמצאת בליבה של סופת טורנדו, וגם שם ירידת הלחץ מובילה להתעבות.
אלל דומיננטי
JK רולינג
בוא נדבר
בוא נדבר הוא אלבומה השני של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. האלבום יצא לאור ב-16 באפריל 1981, על ידי חברת התקליטים פונוקול. מתוך האלבום יצאו הסינגלים; "אין זמן לתעות", "סימנים של אוהבים", "כשנהיה בני 73", ו-"תפילה".
במרוצת השנים זכה האלבום למעמד הזהב על סך מכירות של כ-20,000 עותקים בסך הכל.
רקע.
בסמוך לצאתו של האלבום, המשיכה עפרה חזה לבסס את מעמדה כזמרת אמצע הדרך עם להיטים כמו "תפילה" (מקום 7 במצעד השנתי של רשת ג') ו-"סימנים של אוהבים", שזכה במקום השני בתחרות השירוויזיון. בשנה זו נבחרה חזה בפעם השנייה לזמרת השנה מטעם מאזיני רשת ג' וגל"צ, וכן זכתה בפרס כינור דוד ותו חביבת הנוער.
האלבום כולל שירים שעזרו בהמשך סלילת דרכה המשגשגת של חזה. מלבד זאת, הכיל האלבום אסופה של להיטים שנלקחו מהשירוויזיון ("סימנים של אוהבים"), ומהסרט השני בכיכובה "נערת הפרברים" ("שיר זמני לעשירים"). הרצועה הראשונה באלבום "תפילה" נשלחה תחילה לוועדת תחרות האירוויזיון בשם "הוא", אבל משום מה סירבו לקבלה. למרות זאת, עפרה התבקשה לייצג את ישראל בפסטיבל "מדיטור" בפורטוגל, ואז גם שונה שמו ל"תפילה". השיר זכה במקום החמישי בפסטיבל. השיר "תפילה" עשה לעפרה שירות מצוין (עד היום), גם ללא עזרת האירוויזיון - והאדיר את הקריירה המוזיקלית שלה בישראל.
הרצועה השנייה באלבום "כשנהיה בני 73", נכתבה על ידי בצלאל אלוני כשיר תשובה ללהיטו של פול מקרטני: "When I'm 64". השיר תועד בקליפ בתוכנית "עוד להיט" ב-1981, וכמו כן גם "תפילה".
השירים הבאים שייצגו את האלבום הם: "בוא נדבר" ו-"אין זמן לתעות".
המרובינגים
ישראל היום
ישראל היום הוא עיתון יומי ישראלי המחולק חינם (חינמון) ואתר חדשות בעברית ובאנגלית. העיתון יוצא לאור מאז 30 ביולי 2007, ומאז 2010 הוא היומון בעל התפוצה הרחבה ביותר בישראל.
עיתון הדפוס מעוצב בפורמט טבלואיד, עם תמונות צבע רבות וכותרות גדולות, המאפיין את ז'אנר העיתונות הפופולרית הישראלית. כדי למשוך קהל קוראים גדול, הוא מתאפיין בסגנון כתיבה קליל ותמציתי בשפה מדוברת ועוסק במגוון נושאים, מאקטואליה וכלכלה ועד תרבות, ספורט ורכילות.
מאז הקמתו נמצא העיתון בבעלותם של משפחת אדלסון – איל ההון היהודי-אמריקאי שלדון אדלסון (עד מותו) ואשתו מרים אדלסון.
לאורך שנות פעילותו, רבים ראו בעיתון אמצעי תעמולה בידי הליכוד בכלל ובנימין נתניהו בפרט. על רקע תדמית זו, העיתון עמד במוקד מספר מחלוקות פוליטיות והצעות חקיקה.
היסטוריה.
העיתון "ישראל היום" הוקם אחרי שאיל ההון היהודי-אמריקאי שלדון אדלסון גויס על ידי קבוצת שלמה בן צבי לרכוש נתח בעיתון "ישראלי". הקשר בין אדלסון לבן צבי לא עלה יפה, ואדלסון, באמצעות חברת "ניוזקו" שבבעלותו ובבעלות אשתו, הקים ב־30 ביולי 2007 את "ישראל היום", ששמו הוא גרסה ישראלית לשמו של היומון האמריקני הנפוץ ביותר, "USA Today" (בין שני היומונים אין קשר עסקי).
לתפקיד עורכו של העיתון מונה עמוס רגב, לתפקיד המו"ל מונה אשר בהרב ולתפקיד המנכ"ל מונתה ציפי קורן. במאמץ לרכוש מעמד ואמינות גייס העיתון לשורותיו עיתונאים ותיקים ומוכרים, ובהם דן מרגלית, שעזב את "מעריב", ומאוחר יותר מרדכי גילת, שעזב את "ידיעות אחרונות". העיתון הצטרף למועצת העיתונות בישראל. בחודש הראשון לפעולתו הוקדשו כל שטחי הפרסום בעיתון לפרסום חינם לגופים הפועלים לתועלת הציבור.
בשנת 2010 העניקה האגודה לזכות הציבור לדעת את הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לעורך "ישראל היום" עמוס רגב. בין נימוקי הפרס: "העיתון אותו עורך רגב חולל מהפכה של ממש במפת העיתונות המודפסת, בתוך זמן קצר יחסית" וכן "מלחמה בכמעט מונופול אשר שלט עד היום בעיתונות".
בשנת 2010 הפך "ישראל היום" ליומון הישראלי בעל שיעור החשיפה הגבוה ביותר בימי חול אחרי ידיעות אחרונות. מאז 2017 הוא הנפוץ ביותר גם בסופי השבוע.
באפריל 2017 החליף בועז ביסמוט את עמוס רגב בתפקיד עורך העיתון. עם כניסתו לתפקיד ביצע ביסמוט מהלכים שונים, בהם פיטוריהם של דן מרגלית ומרדכי גילת ועוד עשרה עובדים בעלי משכורות גבוהות, וצמצום תפוצת העיתון בסופי שבוע ל-450 אלף גיליונות.
החל מחודש מאי 2018 משמשת מרים אדלסון כמו"ל "ישראל היום" ועמיר פינקלשטיין כמנכ"ל.
בתחילת 2021 הצטרפה לכתבי העיתון חוקרת מאבו דאבי, ד"ר נאג'את אל-סעיד, כפרשנית ובעלת טור בעיתון.
בינואר 2022, הודיע בועז ביסמוט על פרישה מהעיתון. זמן קצר אחריו סיים את עבודתו בעיתון גם אריאל שמידברג, סגן העורך הראשי ומנהל מחלקת הדיגיטל לאחר 15 שנה בעיתון.
עיתון הדפוס.
מבנה.
בימי חול כולל העיתון חלק יחיד, קונטרס החדשות וכן מדורים קבועים: דעות, תרבות, כלכלה, פנאי (תשבצים יומיים, הורוסקופ יומי), ספורט ורכילות; ומדורים לא קבועים, כגון: תיירות, אופנה, אוכל, אינטרנט, רכב, עיצוב וריגושים, ניו־אייג', הכנסת ועוד.
העיתון קטן יחסית לעיתונים הנפוצים בישראל. מדור הדעות שלו, המשתרע על שני עמודים, דומה בגודלו לזה של "ידיעות אחרונות" ו"מעריב". בדרך כלל, מתפרסמים במדור זה ארבעה מאמרים, ביקורת הטלוויזיה, קריקטורה מאת שלמה כהן, סטיקר יומי ודעות הקוראים. מדור הפנאי של העיתון משתרע על שני עמודים. מדור הכלכלה השתרע בהתחלה על עמוד אחד בלבד וכלל ידיעות מ"דה־מרקר", ובאמצע יולי 2008 פתח העיתון במדור כלכלי עצמאי בעל שלושה או ארבעה עמודים. מדור הספורט משתרע על פני ארבעה עד שישה עמודים. מדור התרבות משתרע על פני שני עמודים.
בגיליון יום שישי כולל "ישראל היום" את החלקים הבאים:
בעקבות חקיקת חוק הלאום החל להופיע ב-24 באוגוסט 2018 דגל ישראל בפינה השמאלית העליונה של עמוד השער של העיתון.
תפוצה.
בתחילת דרכו מנתה תפוצת העיתון כ־250,000 עותקים, וכ-150,000 עותקים של מהדורת סוף השבוע. בתחילת 2010 מנתה כ־315,000 עותקים, אך בראשית 2011 ירדה בהדרגה לכ־275,000 עותקים. עד שעבר העיתון למודל הפצה בתשלום למנויים לצד הפצה חינם בנקודות הפצה, באוקטובר 2011 חולקו 100,000 גיליונות למנויים אל ביתם. השאר מחולקים בתחנות רכבת, בקניונים, ברשתות השיווק הגדולות ובמוקדי חלוקה נוספים. לאחר שעבר העיתון למודל הפצה בתשלום לצד חלוקה בחינם לא פורסמו נתונים בדבר מספר הקוראים המשלמים בעד העיתון. ב־2010 הדביק "ישראל היום" את היומון "ידיעות אחרונות", בשיעור חשיפה של 35.2 אחוז. נכון למחצית השנייה של 2016, שיעור החשיפה של העיתון עומד על 38.6%.