דין טמון באש הוא הלכה מיוחדת בנזקי אש ולפיה חיוב הפיצוי הוא רק על דברים שנראים לעין וניזקו, ולא על מה שהיה "טמון" ונסתר. המקרה הקלאסי של טמון הוא אש שיצאה משליטה ושרפה ערימת חיטים שמישהו טמן בתוכה חפצים; על פי ההלכה, מי שהצית את האש חייב לשלם רק על ערימת החיטים שנשרפה ולא על החפצים שהיו מוסתרים בתוכה.
מקור הדין.
במשנה נחלקו רבי יהודה וחכמים בדין 'טמון'. לדעת רבי יהודה מחייב לשלם גם על כלים טמונים שנשרפו, וחכמים חולקים על כך:
בברייתא המובאת בתלמוד דעת חכמים מפורטת יותר, ומבואר שלמרות שלא משולם מלוא הפיצוי על הכלים שנשרפו, בכל זאת "רואים מקום כלים כאילו הוא מלא תבואה", כלומר, הפיצוי הנדרש הוא עבור ערימה מלאה של תבואה ולא ערימה חלולה.
בתלמוד נטבע המונח "טמון" לציון הלכה זו. לפי התלמוד, ההלכה נדרשה מהכתוב בתורה בעניין נזקי אש: , שהמילה "קמה" מורה על דבר גלוי ונראה לעין.
אשו משום חציו או משום ממונו.
בתלמוד נחלקו אמוראים בדין זה מאיזה טעם מחויב אדם על נזקי אש שהצית. האם החיוב הוא כדין חץ שנורה על ידי האדם וגרם לנזק (אשו משום חציו), או משום שהאש שהזיקה שייכת לו, ולכן עליו לשאת בנזק  (אשו משום ממונו):
לדעת רבי יוחנן החיוב על "אשו משום חציו", כלומר, פעולה של הצתת אש דומה לפעולה של יריית חץ, והתפשטות האש נחשבת לתוצאה ישירה מההצתה ואילכך באחריותו הישירה של המצית.
לעומת זאת, לדעת ריש לקיש "אשו משום ממונו", כלומר, סיבת החיוב אינה משום שההיזק נגרם ישירות על ידי האדם, אלא משום שהחפץ שגרם לנזק הוא ממונו, בדומה לאחריותו של אדם על הנזק שגרם מבעל חיים השייך לו.
כלו לו חציו.
אפילו לדעת רבי יוחנן, אם בשעה שהדליק המזיק את האש לא היה באפשרותה לגרום להזיק - למשל, אם הייתה חומה שמנעה את התפשטות האש - שוב אין האש נחשבת כחציו ('כלו לו חציו'). במקרה זה, גם אם לאחר שהדליק את האש החומה, למשל, נפלה (והיה בידו זמן להעמיד את החומה למנוע את התפשטות האש), מודה רבי יוחנן שיש לחייבו רק משום ממונו כפי שסבור ריש לקיש. מאותה סיבה, לדעת רבי יוחנן הפטור על כלים טמונים קיים רק במקרה ש'כלו לו חציו'.
דוד ניוברגר
כאסקל&quot;ב יגוד&quot;ו
נד קלי
אדוארד "נד" קלי (באנגלית: Edward "Ned" Kelly; דצמבר 1854 - 11 בנובמבר 1880) היה שודד דרכים אוסטרלי, ראש כנופיה, ופורע חוק, שנחשב כאחרון והמפורסם ביותר מבין שודדי הדרכים האוסטרלים . קלי היה ידוע כמי שלבש שריון ברזל (אפוד מגן חסין כדורים, אותו יצר בעצמו) במרדף האחרון שלו נגד השוטרים.
נד נולד בוויקטוריה כילד השלישי מתוך שמונה אחים לזוג אירי. אביו הואשם בגניבת חזירים כדי להאכיל את בני משפחתו, ועל כך נידון לחצי שנה בכלא. כעבור זמן הוא מת כשנד כבר היה בן 12, מה שהפך אותו לגבר הגדול בבית, שנדרש לעזור לאימו. משפחת קלי הייתה ענייה בגלל שאביו נחשב לאסיר, דבר שגרם להענשת המשפחה על ידי המשטרה.
בגיל 14 הצטרף נד לכנופיה אזורית בשם כנופיית גרטה, שהיו שודדי דרכים. ב-1870 נאסר ונשלח לשלוש שנים בכלא בעקבות שיתוף פעולה עם הארי פאוור וגניבת סוס, לאחר שניאות לקבל במתנה סוס שהתגלה כגנוב - בלא שידע על כך.
תפילת בית העלמין
ברכת הרואה את חברו
סיסג'נדרית
Playbuzz
עמנואל מוזס
עמנואל מוזס (בצרפתית: Emmanuel Moses) (נולד ב-1959) הוא משורר וסופר ישראלי-צרפתי זוכה פרס השירה הצרפתית (1986) Prix de la vocation, Fondation Marcel Bleustein-Blanchet, פרס לתרגום ע"ש נלי זקש (1997), פרס טאופיל גוטייה של האקדמיה הצרפתית (2015) מדליית ברונזה ופרס לתרגום 2016 Alain Bosquet.
ביוגרפיה.
עמנואל מוזס נולד בקזבלנקה מרוקו והעביר את ילדותו בפריז. הוריו היגרו לישראל בהיותו בן 9. למד היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1986, חזר לצרפת. פרסומיו הראשונים היו ספרי שירה, ובעקבותיהם החל לפרסם רומנים.
מוזס הוא גם מתרגם, בין השאר, מצרפתית לעברית מודרנית. אביו היה הפילוסוף הצרפתי-ישראלי סטפן מוזס. אימו היא הציירת ליליאן קלאפיש. הוא נינו של הסופר הגרמני היינריך קורציג (1865–1946).
ספריו פורסמו, בין השאר, בהוצאות הספרים גלימאר, גרסה, פלמריון, דנואל ואובסידיאן.
מחזותיו לרדיו שודרו בערוץ הרדיו פרנס קולטור.
תרגם מעברית לצרפתית מיצירותיהם של ש"י עגנון, יהודה עמיחי, דויד גרוסמן, דויד ווגל ואנה-מארי רביצקי.
וילה (מחוז)
וילה (בספרדית: Huila, ב-IPA: ) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום קולומביה והוא גובל בעיר בוגוטה ובמחוזות טולימה וקונדינמרקה בצפון, במטה במזרח, בקקטה בדרום ובקאוקה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 19,890 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.2 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא נייבה.
היסטוריה.
אזור וילה היה אחד המוקדים של תרבות סן אגוסטין שהתקיימה במשך אלפי שנים בתקופה הפרה-קולומביאנית. אחת העדויות המובהקות לתרבות הזו היא הממצאים בפארק הארכאולוגי סן אגוסטין שנמצא בקרבת סן אגוסטין בתחומי המחוז. בין העמים שהתגוררו בתחומי וילה בתקופה הפרה-קולומביאנית ניתן למנות את הפיחאו , האנדקי , הילקון , הפאס והטאמה .
הספרדים החלו לכבוש את האזור במהלך המאה ה-16, אך נאלצו להתמודד עם התנגדות ילידית משמעותית, שהונהגה בין היתר על ידי גאיטנה מבני הילקון. בסופו של דבר הספרדים התגברו על המרידות והחל הפיתוח הקולוניאלי של האזור. בתחילת המאה ה-17 נוצרה פרובינציית נייבה, שהשתייכה תחילה למלכות המשנה של פרו ומהמאה ה-18 למלכות המשנה של גרנדה החדשה. נייבה הייתה בירתה של הפרובינציה והיא כללה את שטחי המחוז המודרני ועוד חלקים קטנים ממחוזות מודרניים נוספים.
ב-1811 החלו הניצנים של מאבק העצמאות הקולומביאני והוקמה הפדרציה של הפרובינציות המאוחדות של גרנדה החדשה ונייבה הפכה לאחת החברות בפדרציה, אך כעבור שנים ספורות, ב-1816, האימפריה הספרדית השתלטה על האזור מחדש.
בסופו של דבר רפובליקת קולומביה הגדולה כעבור מספר שנים. האזור השתייך למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה ופרובינציית נייבה נוסדה מחדש. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור השתייך למדינת קונדינמרקה, עד שב-1861 פוצלה ממנה מדינת טולימה שכללה את שטחי המחוזות המודרניים טולימה ווילה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המשיכו להתקיים באותה מתכונת. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז טולימה שכלל את אותם השטחים.
ב-1905 פוצל מחוז וילה ממחוז טולימה. בשנים שלאחר מכן היה ניסיון לשנות את השם למחוז נייבה, אך השם החדש וילה התקבע. המחוז קרוי על שם ההר נבדו דל וילה, הר הגעש הגבוה ביותר בקולומביה שנמצא במשולש הגבולות של מחוזות וילה, טולימה וקאוקה.
כלכלה.
כלכלת המחוז מסתמכת על ענפים שונים, בהם חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, בננה, קפה, תירס, שעועית, דורה, קקאו, קנה סוכר, מניהוט וטבק, גידול מקנה, דיג, תעשייה וכרייה.
חלוקה מנהלית.
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לארבעה אזורי משנה (Subregiones) כדלהלן:
גורדון גולוב
גורדון גולוב (; 16 ביוני 1912 - 7 בספטמבר 1987), היה אוברסט בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), אשר הוכתר כאלוף הפלות והיה לאחד מהבודדים שקיבלו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
גולוב נולד בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-16 ביוני 1912. אביו, היינריך גולוב, עבד כצייר אקדמי, ואילו, אמו יוהנה (לבית ריינינגהאוס), הייתה בתה של זואי פון קאראיין, קרובת משפחה רחוקה של הרברט פון קאראיין, ואשתו של קרל ריינינגהאוס. גולוב היה הראשון מבין חמישה ילדים. שני הוריו למדו באקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם התיידדו עם גורדון מאלט מק'קוש, אמן אמריקני ממוצא סקוטי. מק'קוש היה הסנדק של גולוב, וגולוב נקרא על שמו. בצעירותו כבר רצה גולוב להיות מהנדס וטייס, ובשנת 1930, כסטודנט שנה ראשונה, כבר בנה את הדאון הראשון שלו בטירול, ולאחר מכן הוציא רישיון טיס.
בשנת 1933 הצטרף גולוב לצבא האוסטרי, וב-1 בספטמבר 1936 הועלה לדרגת לויטננט. גולוב שימש כמדריך בחיל האוויר האוסטרי, ולאחר מכן כמפקד טייסת הדרכה. בעקבות האנשלוס במרץ 1938, הועבר גולוב ללופטוואפה, שם הוא הועלה ב-1 ביוני 1938 לדרגת אובר לוטננט. ב-15 במרץ 1939, גולוב הועבר לטייסת 3 בכנף מטוסי הקרב הכבדים ה-76, אשר הטיסה מטוסי מסרשמיט Bf 110.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הפיל גולוב מטוס דו-כנפי מדגם PWS-26, וב-21 בספטמבר קיבל את צלב הברזל דרגה שנייה. ב-18 בדצמבר אותה שנה הפיל גולוב מטוס נוסף מדגם ויקרס ולינגטון, וטייסו ארצ'יבלד גת'רי, שהיה מפקד טייסת 9 בחיל האוויר המלכותי נהרג. לאחר מכן השתתף גולוב בקרב על נורווגיה, ולחם בקרבות בניוקאסל, טרונדהיים, נרוויק ואיי שטלנד, וב-13 ביוני 1940 קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה. לאחר מכן הועבר גולוב לטייסת הקרב ה-3, עמה לחם במהלך הקרב על בריטניה, וב-1 ביוני 1941 הועלה גולוב לדרגת האופטמן.