ציפור קולנית, קריאת האזהרה היא "פיק פיק פיק...". קריאת הקשר (דרך דיבור עם ציפור אחרת) היא צקצוק שקט "טק טק טק..". שירתה רמה וקצבית ומושמעת לעיתים קרובות (נמשכת כ-2 שניות).
חטפית שחורת-עורף בישראל.
החטפית היא ציפור נודדת. בארץ ישראל ניתן לראותה בסתיו בחודשים אוקטובר עד נובמבר ובאביב ממרס עד אפריל.
חנקן אדום-גב
חנקן אדום-גב (שם מדעי: Lanius Collurio) הוא מין של ציפור שיר בגודל דרור ממשפחת החנקניים, השוקלת כ-30 גרם, ואורכה נע בין 16 ל-18 סנטימטרים. החנקן אדום-הגב נקרא כך בשל גבו האדום, בנוסף נקרא כשמו חנקן משום שהוא נוהג לשפד ולקרוע את טרפו בעודו חי. החנקן חולף בישראל, ועשוי לקנן בתקופת הקיץ באזורי הצפון.
תיאור המראה חיצוני.
צבעיו של הזכר.
לזכר גב ערמוני. הראש, העורף והשת (ישבן) בצבע תכלכל-אפרפר, בין הגבות והגרון הלבנים לחיים שחורות. לזכר הבוגר אין סהרונים על צדי הבטן וזנבו שחור. סוככות כנפיו וגבו חומים-חלודיים, גחונו לבנבן עם גוון ורדרד, ויש לו פס עין שחור ורחב, לעיתים קרובות עם גבול עליון לבן וצר שנמשך עד המצח. לעיתים יש לחנקן אדום-הגב כתם לבן קטן בבסיס אברות היד.
צבעיהם של הנקבה והצעיר.
גבה של הנקבה חום-חלודי בצבע דהוי יותר משל הזכר עם פספוס כהה עדין, וגחונה לבן. מלמטה צבעה לבן-צהוב-מלוכלך עם סהרונים עבים בכמות שמשתנה מלמעלה למטה. הציפור הצעירה דומה במראה לנקבה, לעיתים נדירות דומה הנקבה יותר לזכר. הכיפה חומה או אפורה-חומה, העורף אפור יותר, פס העין בצבע חום, וקדמת העין בהירה לרוב. זנבה חום כהה עם שוליים לבנים ודקים. לצעירים כתמים סהרוניים גם על גבם וקודקודם בהשוואה לחנקן אדום-ראש. לזנים המזרחיים זנב אדמדם.
דפוס זיהוי.
החנקן אדום הגב ניצב זקוף ברוב המקרים, כאשר הוא עצבני הוא מטלטל את זנבו מצד לצד. החנקן הצעיר והזכר בחורף הראשון דומים במראם לנקבה, אך לרוב בעלי סהרונים צפופים יותר מלמעלה, למעטים מהם גוון חום "חם" יותר בחלק העליון של הזנב, והם דומים לחנקן ערבות צעיר.
קינון, רבייה וגידול צאצאים.
החנקן אדום-הגב הוא ציפור נודדת. יש זוגות מעטים של חנקנים אדומי-גב המקייצים (נשארים בעונת הקיץ) בארץ, הם דוגרים בעיקר במורדות החרמון התחתונים בתחום חגורת יער-הספר ההררי, בצפון רמת הגולן, ולעיתים נדירות גם בגליל העליון ובכרמל. הם דוגרים בנוף חקלאי פתוח, לעיתים קרובות בשדות ובאחו עם עצים וכן על מדרונות עם עצי ערער, לאחר שמקייצים חוזרים לאירופה במאי. החנקן מקנן בחודשים מאי ויוני באזורים טרשיים (אזורים סלעיים) עם צומח דליל של עצים ושיחים. בשונה מחנקנים אחרים, החנקן אדום-הגב אינו קשור לצמחים קוצניים.
נקבת החנקן מטילה כחמש עד שש ביצים ירקרקות או צהבהבות ועליהן נקודות וכתמים חומים-אדמדמים, המרוכזים בצד הכד (הצד המעוגל יותר) של הביצה. הנקבה לבדה דוגרת במשך 13–14 יום. הגוזלים שוהים בקן 14–16 יום. החנקן דוגר דגירה אחת לעונה.
שירה וקולות.
שירתו של החנקן אדום-הגב מזכירה מעט את הסבכי האפור. היא שקטה ונשמעת לעיתים רחוקות, ובה צלילים צורמים וחורקים המעורבבים בקטעי חקיינות של ציפורים אחרות. קריאת האזהרה "והב" חוזרת על עצמה מדי פעם. כאשר הוא עצבני מאוד, הוא משמיע סדרת צקצוקי לשון "טסצ'ק".
תזונה.
החנקן אדום-הגב טורף חרקים גדולים, זוחלים, ציפורים ויונקים קטנים, והוא מתמחה בציד חרקים, חלקם אף אוגרים מזון על ידי שיפוד טרף עודף על קוצים.
קיכלי גדול
קיכלי גדול (שם מדעי: Turdus Viscivorus) הוא מין ציפור ממשפחת הקיכליים והוא המין הגדול ביותר מבין הקיכליים הנראים בישראל
ציפור זו מרבה לשהות על הקרקע, ולכן נדיר לצפות בה נודדת, דבר שאינו מאפיין ציפורי שיר.
תפוצה ומגמות אוכלוסין.
אוכלוסיות יציבות של הקיכלי הגדול מצויות במערב אירופה ובדרומה, באסיה הקטנה בין הים השחור והים הכספי ובדרום־מזרחה משם - בצפון איראן וטורקמניסטן.
אוכלוסיות של הקיכלי הגדול המצויות בצפון אירופה וברוסיה (מזרחה עד לימת באיקל) נודדות לאפגניסטן, למזרח התיכון ולצפון אפריקה. באירופה בלבד – המהווה בין 50% ל־74% משטח התפוצה של המין - מצויים בין 3–7.4 מיליון זוגות דוגרים של הקיכלי הגדול מדי שנה.
בישראל הקיכלי הגדול חולף בעיקר בחורף. הוא נדיר ומחליף מיקום באופן תדיר, בעיקר בצפון ובמרכז. תצפיות מראשית נובמבר בעיקר באזור תל ברוך, מעידות על כך, שהקיכלי הגדול הוא עוף שאינו מרבה להישאר במקום אחד דרך קבע. כמו כן, נערכו תצפיות עם התקדמות החורף - בעיקר בהרי הצפון והגולן. בסוף חודש נובמבר 2014 שני פרטים צולמו באזור צאלים
רואים רחוק רואים שקוף
רואים רחוק רואים שקוף הוא פזמון שכתב יענקל'ה רוטבליט והלחין שמוליק קראוס. הגרסה המקורית והמוכרת ביותר של השיר היא של קראוס עצמו, שלווה באילן וירצברג.
רקע.
השיר יצא לאור בשנת 1983 כתקליט שדרים שהושמע ברדיו, והוצג כשיר משותף של קראוס ואילן וירצברג. את השיר עיבד וירצברג. בהקלטת השיר הייתה אמורה להשתתף זמרת ליווי בקולות הגבוהים, אך מכיוון שלא הופיעה ביום הקלטת השיר באולפן ההקלטות, ביצע את הליווי במקומה אילן וירצברג. רק כארבע שנים לאחר מכן יצא השיר באלבום, ונכלל באלבומו של קראוס "אחרי עשרים שנה" שיצא ב-1987.
הזמר מאיר בנאי הוציא גרסה משלו לשיר ששימשה כשיר הנושא לסדרה "מעורב ירושלמי".
בשנת 2021, הוציא הזמר גיא מזיג את אלבומו השני, השחור החדש יותר, בו נכללה גרסת כיסוי לשיר.
תוכן השיר.
השיר נכתב בהשראת הדמות המקראית משה, שהנהיג את עם ישראל במדבר, אך בשל חטא שחטא, כמתואר בסיפור משה והסלע (הכה בסלע ולא דיבר אליו), נגזר עליו לראות את הארץ המובטחת מהר נבו, אך לא להיכנס אל הארץ.
הדובר בשיר מתאר מסע אותו הוא חווה. הוא מתאר מצב בו היה לו צר ולוחץ ולכן נאלץ "לפרוש כנפיים ולעוף".
בפזמון הרמז נוסף לפסוק מהתנ"ך - מקור השורה בשיר "בן אדם כעץ שתול על מים" הוא בספר תהלים ("והיה כעץ שתול על פלגי מים..." תהלים א'), על פי הדובר בן האדם מבקש להכות שורש ולהאחז בדבר מה. הדובר מדמה את בן האדם גם לסנה בוער.
בבית השני טוען הדובר כי איבד את הדרך וחייו היו חידה. הוא עוסק בחיפוש אחר אמת הקיום. הבית השלישי מתאר כעין סוף מסע, כאשר הדובר שב אל ביתו - לאחר שסער כסופה.
יערון קטן
יערון קטן (שם מדעי: Apodemus sylvaticus) הוא בעל חיים מסדרת המכרסמים וממשפחת העכבריים. הוא קרוב מאוד למין יערון צהוב-צוואר שבעבר היה תת-מין שלו.
מאפיינים.
היערון הוא בעל חיים לילי וטמפרטורת הסביבה אינה משפיעה על קצב פעילותו. הוא חי במחילות מסועפות שעומקן תלוי במידת האור. נוסף על כך מיומנותו של היערון הקטן היא לטפס על עצים כדי לבנות לעצמו את מקום המחיה.
מבנה גופו.
אורך הגוף של היערון הקטן הוא 8.6 ס"מ, אורך הזנב שלו הוא 9.7 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן 1.6 ס"מ, אורך כף הרגל 2.2 ס"מ ומשקלו כ-20 גרם. אין הבדלים משמעותיים בין הזוויגים (הזכר והנקבה). צבע הפרווה שלו חום-צהבהב עם גוון אפור. בדרך כלל מופיע כתם אורך צהוב על הגחון.
תפוצתו.
היערון הקטן נפוץ בארץ בחורשים, בגליל ובכרמל, אך היערון הקטן מעדיף לחיות בקרחות היער או בשטחי בתה (נוף צומח האופייני לחבל האקלים הים-התיכוני) מכוסים פטל או סירה קוצנית. בחרמון הוא חי גם בנוף פתוח, אך בדרך כלל בסלעים שבמדרונות הדולינות. בעולם ניתן להבחין בו ביבשות אסיה, אירופה (חוץ מאזורי הצפון הרחוק) עד צפון בורמה בדרום וכן גם בצפון אפריקה.
אוכל ומחיה.
היערון הקטן אוכל בלוטי אלון, זרעים, פירות, נבטים, חומרים צמחים, חרקים וחלזונות. הפרטים החיים באזורים מכוסי שלג בחרמון אוכלים בחורף גם מזון שאגרו במחילותיהם.
רבייה.
עונת ההזדווגות באירופה - באביב ובראשית הקיץ. משך ההיריון של היערון הקטן הוא בין 23–26 יום. בארץ חלות ההמלטות בסוף החורף. ישנן כ-3–4 המלטות בשנה, ובכל המלטה נולדים בין 3–9 ולדות. כעבור שבועיים מלידתם הם פותחים את העיניים. בגיל שלושה שבועות הם מגיעים לעצמאות, ובגיל חודשיים הם מגיעים לבגרותם המינית.
הגוש הגדול
שושנה שנקר
יערון גדול
יערון גדול (שם מדעי: Apodemus mystacinus) הוא מין של מכרסם ממשפחת העכבריים והגדול ביותר במיני הסוג יערון. משקלו נע בין 20 ל-57 גרם. הוא נפוץ בעיקר בחבל הים-תיכוני.
תיאור חיצוני.
יערון גדול הוא מכרסם בינוני.
לעיתים הוא בגוון חום ולעיתים עם אפור. האפרכסות שלו ארוכות וכאשר הוא מתמתח הן יכולות לכסות את העיניים. עיניו גדולות, הזנב ארוך יותר מהגוף, וגב הזנב כהה. אין הבדלי גודל משמעותיים בין הזכר לבין הנקבה. היערון דומה בצורתו לחולדה, אך קטן ממנה, וצבע זנבו שהוא אפור שונה מצבע זנבה של החולדה שהוא ורוד
בכפות רגליו ישנן גבשושיות עור שעוזרות לו לטפס על סלעים, הגבשושיות בולטות בעיקר ברגליו האחוריות. משקלו הוא כ-20–57 גרם.
מקום מחיה.
היערון הגדול נמצא בחבל הים התיכוני בחורש סבוך ובשרידי חורש העשירים בסלעים.  בנוסף הוא גם שוכן בטרשונים (סלעים חשופים, בעלי חריצים ושקעים) בחרמון בגובה של 1900 מטרים. הוא נמצא גם במדינות אחרות כגון: יוגוסלביה, טורקיה, קווקז, עיראק, סוריה, לבנון וירדן.
התנהגות.
היערון הגדול פעיל בשעות הלילה. הוא אינו חופר מחילות משלו, אלא נח בקן בסדקי סלעים.
היערון הוא צמחוני, הוא מגוון את תפריטו במזון מן החי כגון חרקים ושבלולים.
היערון הגדול חי בטבע 7–8 חודשים.
אויבים.
אויביו של היערון הגדול הם: נחשים, דורסי לילה ויונקים טורפים (בעיקר דלק סלעים).
סנסאי עודד פרידמן
עודד פרידמן (סנסאי)
גרביל הערבה