ב-17 עד 18 באוגוסט 1940 גורשו כל יהודי העיירה למספר יישובים בסביבתה. רובם נרצחו לאחר מכן ביערות קז'ימייז' ביסקופי.
רפאל זוביריה
רשת ערפל
רשת ערפל היא מתקן לעיבוי לחות אטמוספירית, להפקת מים מהאוויר.
בכל שעות היום, אך במיוחד בשעות הקרות של הלילה נוצרים אגלי טל על סיבי הרשת. הטל נוזל וזורם לבור אגירה המותקן מתחת לרשת ובכך נאגרים מים ללא צורך בגשם.
קלימונטוב
קלימונטוב (בפולנית: Klimontów; ביידיש: קלעמענטאָוו) הוא כפר במחוז סנדומייז' שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדת נהר פוקז'בקה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
תחילת היישוב במאה ה-12, ובשנת 1604 הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי השוודים. בהמשך, השתקם היישוב, עת היה בבעלות מספר משפחות אצולה פולניות.
מהמאה ה-18 התפתחה ביישוב תעשיית אריגה. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודי קלימונטוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1604, ובמקום התקיימה עד מהרה קהילה יהודית מאורגנת. עם שחרור היישוב מידי השוודים בידי המצביא הפולני צ'ארנייצקי, נערכו ביהודי המקום פרעות. במהלך המאה ה-19 נמנו רוב יהודי היישוב על החסידות.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-3,100 יהודים, קרוב ל-80% מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה, שכללה בית ספר עברי, כמו גם פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד המיעוט הפולני ביישוב ומצד אנשי המשטרה שהוצבו בו.
בשואה.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939 רוכזו כל תושביו בכיכר המרכזית בו, ובמועד זה נרצחו שני יהודים. בימים שלאחר מכן ביצעו הגרמנים מעשי שוד אלימים ברכוש יהודי היישוב, ובהמשך, הוטלו על הקהילה תשלומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלומים. בד בבד חטפו הגרמנים יהודים מהיישוב לביצוע עבודות כפייה. חטיפות היהודים הוסדרו עם התמקמות יחידת ס"ס בסמוך לכפר, וחלקן בוצעו במחצבה מרוחקת מהיישוב.
במרץ 1940 שרפו הגרמנים את כל הספרים שהיו בספריות היהודיות ביישוב. ב-6 באוגוסט 1940, בעקבות אי התייצבות במועד של עובדי הכפייה היהודים, פשטו הגרמנים על בתי היהודים בכפר לפנות בוקר, וריכזו באלימות רבה את יושביהם בכיכר השוק, שם הוכו. במהלך 1941 הגיעו ליישוב פליטים יהודים מלודז' ומווינה, כמו גם יהודים מכפרי הסביבה, ורבים מהם מתו ממגיפות, מרעב וכתוצאה ממעשי התעללות מצד הגרמנים.
בקיץ 1942, בתגובה על בריחת עובד כפייה יהודי מהיישוב, רצחו הגרמנים את 14 בני משפחתו המורחבת, וכן 22 יהודים נוספים מהכפר.
ב-30 באוקטובר 1942 פשטו על היישוב שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, הוציאו את היהודים מבתיהם, וריכזו אותם בכיכר המרכזית ביישוב. שם נערכה בהם סלקציה, תוך שליחת כ-150 צעירים לעבודות כפייה בבלז'ץ, והצעדת כ-4,000 הנותרים לזלוטה, תוך ירי בכ-80 קשישים וחולים בדרך. בזלוטה הועמסו יהודי היישוב בצפיפות רבה ביותר וללא שתייה בקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר רצח חמישה יהודים נכים שעוד נותרו בקלימונטוב, הוכרז היישוב רשמית כ"נקי מיהודים".
קלעמענטאוו
חוזה למראית עין
חוזה למראית עין הוא חוזה שקיימת בו אי-התאמה בין הסכמתם הגלויה של הצדדים כפי שמגולמת בחוזה לבין רצונם וכוונתם האמיתיים.
על פי סעיף 13 לחוק החוזים הישראלי, חוזה שנערך למראית עין בטל מעיקרו. להלן לשון הסעיף -
עקרונות בסיסיים.
חוזה למראית עין נוצר במצב בו ״מסכימים ביניהם הצדדים, כלפי חוץ, על הסדר משפטי מסוים, בעוד שכוונתם האמיתית שונה״
סעיף 13 לחוק החוזים, העוסק בחוזה למראית עין כלול בפרק ב' של חוק החוזים הנקרא ״ביטול החוזה בשל פגם בכריתתו״. עם זאת, בשונה מסעיפים 14-18, סעיף 13 אינו יוצר עילות לביטול מאוחר של חוזה, אלא קובע שהחוזה מעולם לא התקיים. לפיכך, סעיפים 19 (ביטול חלקי) ו-20 (דרך הביטול) לחוק אינם חלים במקרה של חוזה למראית עין. על פי פרופ' גבריאלה שלו, ניתן ללמוד על חובת ההשבה של הצדדים לחוזה למראית עין על פי דיני עשיית עושר ולא במשפט.
חוזה למראית עין בחלק מהמקרים, יוצר שתי מערכות משפטיות בין הצדדים. האחת, חיצונית וגלויה, קובעת הסכם מסוים בין הצדדים והשניה, פנימית ונסתרת, מבטלת בהסכמה את ההסדר הראשון החיצוני. גישתו של המחוקק בסעיף 13 היא כי ההסדר החיצוני, למראית עין, בטל.
שאלת כוונתם המקורית, המובאת בחוזה הנסתר, של הצדדים היא שאלה שבעובדה ונלמדת ממכלול נסיבות המקרה. בדומה לדין האנגלי, ״נטל הראיה מוטל על שכמו של מי שמבקש להוכיח כי החוזה נכרת למראית עין.״
סיווג.
במהלך השנים נעשתה בפסיקה הבחנה בין שני מצבים של חוזה למראית העין:
תוקף החוזה הנסתר והחוזה הפסול.
תוקפו של החוזה הנסתר.
סעיף 13 לחוק החוזים דן רק בתוקפו של החוזה הגלוי וקובע כי החוזה בטל מעיקרו. מאחר שהסעיף אינו דן בגורלו של החוזה הנסתר, נשאלה בספרות ובפסיקה הישראלית שאלת תוקפו והכיצד יש להתייחס לחוזה הנסתר, החוזה המשקף את כוונת הצדדים האמיתית.
פרופ' טדסקי במאמרו מציין כי - ״אמנם סעיף 13... אינו קובע מהו גורלו של חוזה מוסווה. אך אין ספק כי חוזה מוסווה הוא תקף כל אימת שקיימות בו המידות הדרושות.״
את גישתו של פרופ' טדסקי, מחזק השופט אהרן ברק בפס״ד ביטון נ' מזרחי באומרו - ״ לרצון אמיתי זה יש לתת, אפוא, תוקף לא רק במובן השלילי (ביטול החוזה למראית עין), אלא גם במובן החיובי (הכרה בחוזה הנסתר).״
אמנם השופט ברק בפסק הדין נותר בדעת מיעוט, אך אמרתו לגבי חוזים נסתרים, נקבעה כהלכה בפס״ד גרומט נ' סרוסי הניתן מפיו של נשיא ביהמ״ש העליון דאז יצחק כהן. יש לציין כי בפס״ד גרומט נ' סרוסי, הושארה בצריך עיון שאלת תוקפו של חוזה פסול.
חוזה פסול.
החוזה הנסתר מאחורי החוזה הגלוי, במקרים אחדים יכול לשרת מטרה אסורה.
דוגמה לכך ניתן לראות בפס״ד ביטון נ' מזרחי, שם עמד סכום העסקה בחוזה הגלוי על סכום נמוך מזה האמיתי, בניסיון של הצדדים להתחמק מתשלום מס.
במהלך השנים הוצגה מחלוקת בפסיקה הישראלית בשאלת סיווגו של החוזה הגלוי הכולל רישום כוזב על מנת לשרת מטרה אסורה. בסיס המחלוקת הוא בשאלה- האם לסווג את החוזה כחוזה בלתי חוקי, אשר תוקפו יקבע על פי סעיפים 30 ו-31 לחוק החוזים (המאפשרים גם גמישות ושיקול דעת לבית המשפט בקביעת התוצאה) או על פי סעיף 13 שיתן לחוזה הנסתר תוקף מלא.
בין תומכי סיווג החוזה הפסול הגלוי תחת סעיף 13, מנויים פרופ' טדסקי והשופט אהרון ברק אשר קבעו כי במערכת יחסים כפולה בין הצדדים (גלויה ונסתרת) יסווג החוזה הגלוי תחת סעיף 13, גם אם מטרת עריכתו היא מטרה אסורה.
פרופ' טדסקי כותב במאמרו:
"הכרזת הפסלות על פי סעיף 30 מכוונת לשתק חוזה אשר אלמלא הכתמת הפסלות היה תקף, כלומר חוזה שהגיע לידי שכלול משום שקיימות בו המידות הדרושות לכך. כאשר מדובר ב'צל של חוזה' או ב'גולם של חוזה" כל הכרזת פסלותו היא הכרזה בטלה.
זהו המקרה של חוזה למראית-עין, כפי שזהו המקרה של חוזה שבו חסרה הצורה הדרושה ad substantiam (לעצם העמדת העסקה); להבדיל מחוזה בר-ביטול שהוא קיים כל עוד לא ביטלוהו, הכרזת פסלות של חוזה למראית-עין אינה יכולה לגרוע מכוחו, כיון שכוח זה היה תמיד אפס, וטיהורו מהכתמת הפסלות אינו יכול להעניק לעסקה את התוקף שאין היא ראויה לו בלאו הכי”.
לעומתם, טוען פרופ' דניאל פרידמן: ״אין זה מתקבל על הדעת שניתן יהיה לעקוף כללים בדבר אי-חוקיות באמצעות ״תכסיסי ניסוח״. כאשר מדובר בחוזה בלתי חוקי אין להחיל את תורת החוזה למראית עין, אלא את הכללים החלים על חוזה בלתי חוקי״. עד היום ניתן למצוא דעות חלוקות בקרב שופטי בית המשפט העליון ושאלת תוקפו של החוזה הפסול נשארה בלא הכרעה.
הסתמכותו של צד שלישי.
ניתן לחלק את סעיף 13 לשני חלקים הדנים כל אחד במערכת יחסים שונה. ברישא של הסעיף נדונה מערכת היחסים בין הצדדים לחוזה ובסיפא הסעיף דן במערכת היחסים בין צדדים אלו לצד שלישי חיצוני לחוזה עצמו.
בטלות החוזה אשר נקבעה בתחילת הסעיף אינה גרידא כלפי הצדדים לחוזה והיא מכוונת כלפי כולי עלמא.
בסיפא של סעיף 13 נקבע כי - ״ אין בהוראה זו כדי לפגוע בזכות שרכש אדם שלישי בהסתמכו בתום לב על קיום החוזה.״ (אדם/צד שלישי הוא כל מי שלא צד לחוזה.)
נשאלת השאלה, הכיצד אדם יכול להסתמך על חוזה בטל?
פעמים רבות יהא הצד השלישי צד לעסקה נוספת עם אחד הצדדים. בנוסף כאשר אדם מסתמך על מצג שווא שיצרו הצדדים ושינה את מצבו בהתאם לאותו מצג, רכש האדם זכות כאשר זה הסתמך בתום לב על קיום החוזה.
ישנם מקרים בהם הצדדים יוצרים את החוזה על מנת להערים על אותו אדם שלישי.
בפסק הדין בירס נ' משכן, נדון מקרה בו נעשה חוזה למראית עין למכר דירה בין צד א' (בעליו הרשומים אך לא המתגורר בפועל) לצד ב' על מנת שצד ב' יקבל הלוואה מהבנק לכאורה להשלמת העסקה. כאשר עסקיו של צד ב' עלו בתוהו, רצה הבנק לגבות את סכום ההלוואה מנכסיו של ב', מהדירה עליה נחתם החוזה שהוצג לבנק.
הצדדים לחוזה טענו כי החוזה הוא למראית עין מוחלטת, והבעלות בדירה לא הועברה לצד ב' ולפיכך לא יוכל הבנק להסתמך על החוזה.
בית המשפט מפיו של השופט אנגלרד, דחה הטיעון וקבע כי - ״הכלל הוא על פי סעיף 13 לחוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג-1973, שחוזה למראית עין הוא בטל, למעט כלפי צד ג שהסתמך על החוזה בתום לב. מאחר שלא מצא ראיה כלשהי שהסתמכות הבנק הייתה שלא בתום לב, מסקנתו הייתה, כאמור, כי כלפי הבנק החוזה שריר וקיים.״.
נובגורוד סיברסקי
בלקניזציה