שתי הפלוגות של גדוד 72, שנעו מזרחה על רכס הגבעות המקביל לרכס לטרון, ספגו הרעשה ארטילרית כבדה מתותחי הלגיון, ובמקביל הותקפו על ידי לוחמים ערביים מקומיים, שתוגברו על ידי מחלקת סיור של הלגיון, שנקלעה לאזור הפעולה. מרבית הלוחמים בשתי הפלוגות היו עולים חדשים חסרי כל ניסיון קרבי, שקיבלו אימון בסיסי בלבד לפני שנשלחו לקרב, ולכן הם התקשו לתפקד מול אש האויב. רוב המפקדים של הפלוגות, כולל שני המ"פים, נפגעו כבר בשלב הראשון של הלחימה, והלוחמים החלו בנסיגה מבוהלת מערבה. רק נוכחותה של הפלוגה המנוסה מגדוד 32 על גבעה 314 מנעה את הפיכת הנסיגה של גדוד 72 לתבוסה מוחלטת. שרידי שתי הפלוגות חברו אל הכוח בגבעה 314, ואש החיפוי שלו איפשרה נסיגה מסודרת שלהן, ופינוי הנפגעים.
מפקדת החטיבה העבירה בקשה לסיוע אווירי אך לאחר זמן מה של ציפייה בסביבות השעה שמונה בבוקר הגיעו שני מטוסים עיראקיים, ירו לעבר הכוחות ופיזרו כרוזים שקראו ליהודים לבטל את ההכרזה על מדינת ישראל ולחיות תחת שלטון מדינה ערבית. מהמטה הכללי נמסר בחזרה לחטיבה: "בגלל נוכחותם של אווירוני האויב אין אווירונינו יכולים לפעול".
גדוד 71 מחטיבה 7, שהושאר בעתודה, השתלט על גבעה 200 (כיום קיבוץ נחשון), מרחק קצר מדרום מערב לצומת לטרון, והתמקם בה. ניסיונות ערביים לכבוש את הגבעה בחזרה בימים הבאים נהדפו. הגבעה הפכה לבסיס קדמי חשוב של חטיבה 7, במרחק קצר ממערך הלגיון בלטרון, וכיבושה היה ההישג היחיד של החטיבה במבצע בן נון.
הנסיגה.
לקראת השעה 10 בבוקר היה ברור שההתקפה הישראלית נכשלה, והכוחות התוקפים מצויים בסכנת השמדה. חיים לסקוב (ממלא המקום של מג"ד 32 שהתעלף) וצבי הורוביץ מג"ד 72, העבירו למפקדת החטיבה דו"ח מצב וביקשו אישור נסיגה. לקראת הצהריים התקבלה פקודת הנסיגה מהמח"ט, שלמה שמיר. הפלוגה שהחזיקה בגבעה 314 קיבלה הוראה לחפות על נסיגת שאר כוחות החטיבה במרחב לטרון, ולאחר מכן לנתק מגע ולסגת בעצמה. בגלל קריאה מוטעית של תמונת הקרב הורתה מפקדת החטיבה לכוח שכבש את הכפר בית ג'יז לסגת מהכפר, במקום לתגבר אותו ולהפוך את הכפר לנקודת איסוף ופינוי של הכוחות הנסוגים. כתוצאה מכך נסוגו הכוחות ברגל עוד מספר ק"מ עד לכביש לטרון-חולדה. בשלב ראשון, נסוגו שרידי פלוגת 'אלכסנדרוני', שנלכדה בוואדי טחון, בהסתננות יחידים דרומה לגבעה 314. בשלב שני, נסוגו הפצועים ושרידי גדוד 72 מערבה. לאחר שהושלמה נסיגת הכוחות האחרים, החלה הפלוגה בגבעה 314 בנסיגה מדורגת, והצליחה לנתק מגע ולסגת בשלום בחיפוי המשוריינים של גדוד 73.
הנסיגה התנהלה בשטח חשוף, תחת הפגזה בלתי פוסקת של תותחי הלגיון, ובנוסף לכך החיילים הנסוגים סבלו קשות ממחסור במים ביום בו שרר שרב כבד. פצועים רבים התמוטטו תוך כדי הנסיגה והושארו מאחור. סבל נוסף נגרם לחיילים עקב נחילי ברחשים שהציקו ללא הרף ללוחמים. עד רדת החשיכה פונו שרידי הגדודים התוקפים חזרה לבסיס היציאה בחולדה, והכוחות הערביים המקומיים השתלטו מחדש על כל השטח שנכבש על ידי כוחות החטיבה מדרום לרכס לטרון, למעט גבעה 200.
אחרית דבר.
תוצאות הקרב היו כישלון חרוץ לחטיבה 7, שחייליה לא הגיעו כלל ליעדם, וכפועל יוצא, לא ערערו כלל את אחיזת הלגיון בלטרון.
בגדוד 32 נהרגו 52 לוחמים וששה נפלו בשבי, ולגדוד 72 היו 22 חללים (מתוכם שמונה עולים חדשים). מרבית ההרוגים הושארו בשדה הקרב ורק עשר גופות הובאו לחולדה. פצועים רבים נשלחו לבתי חולים אזרחיים.
אבדות הלגיון היו קלות מאוד יחסית. את עיקר האבדות, אף הן לא רבות, ספגו הכוחות הערביים המקומיים שפעלו באזור רכס בית סוסין.
זמן קצר לאחר הקרב החלה חרושת שמועות לפיה 'ההגנה' סבלה במהלכו מאות הרוגים ונעדרים, רובם עולים חדשים שנשלחו לקרב מיד עם הגיעם לישראל ונהרגו "כאשר נצרות רוביהם עדיין סגורות". המיתוס הזה המשיך להתקיים שנים רבות לאחר תום מלחמת העצמאות.
בליל 31/30 במאי נערך ניסיון נוסף לכבוש את לטרון (מבצע בן-נון ב'). גדוד 52 של חטיבת גבעתי החליף את גדוד 32, כתגבורת לחטיבה 7. אולם גם ניסיון זה עלה בתוהו. בליל ה9/8 ביוני נערך ניסיון נוסף, הפעם של חטיבת 'הראל' וחטיבת יפתח של הפלמ"ח (מבצע יורם), ואף הוא נכשל. בינתיים נמצאה דרך העוקפת את לטרון, דרך בורמה, וזו סייעה להתגבר על המצור על ירושלים, גם ללא כיבוש לטרון.
במסגרת מבצע דני נעשו עוד שני ניסיונות לכבוש את לטרון: בליל 15/16 ביולי 1948 תקפה פלוגה מחטיבת 'הראל' את "רכס התותחים" (נ.ג 395) בחלקו המזרחי של רכס לטרון וכבשה בהסתערות את המשלט. הלגיון הערבי שחזה את ההתקפה, חוזק בגדוד משוריין שהחל כעבור זמן קצר בהתקפת נגד, וכוחות 'הראל' נסוגו. ב-18 ביולי 1948, בוצע ניסיון לכבוש את תחנת המשטרה. המשימה הוטלה על פלוגה של חטיבת יפתח ועל מספר זחל"מים וטנק של חטיבה 8. בשל תקלה בטנק, הכוח כולו נסוג לאחר שירה מספר פגזים.
מרחב לטרון נכבש בידי צה"ל במלחמת ששת הימים.
סיפור הקרב מונצח באנדרטת חטיבת אלכסנדרוני הנמצאת על גבעה לצד הכביש לנווה שלום ומשקיפה על אזור הקרב.
רוקדים עם כוכבים (רשת)
רוקדים עם כוכבים הייתה תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בשנים 2005–2012 במסגרת שידורי הזכיינית "רשת" בערוץ 2. הפורמט שלה לקוח מהתוכנית הבריטית "Strictly Come Dancing" המקורית של רשת BBC, ושמה לקוח מהגרסה האמריקאית "Dancing with the Stars".
בשנת 2022, חזרה "רוקדים עם כוכבים" בעונתה השמינית והמוחדשת בישראל, לאחר שעברה מרשת לזכיינית קשת.
הפורמט.
התוכנית עוקבת אחר תחרות ריקודים של מספר זוגות, המורכבים מרקדן מקצועי ומכוכב בידור מוכר וחסר ניסיון בריקודים סלוניים, אשר מתחרים על התואר "מלך ומלכת רחבת הריקודים". הזוגות, אשר במהלך התוכנית מספרם מצטמצם עקב ניפוי על בסיס שבועי, מופיעים עם ריקוד חדש עליו התאמנו במהלך השבוע. על הריקוד מוערכים המתמודדים על ידי שופטים מקצועיים בתחום וכן על ידי הקהל בבית, הבוחר באמצעות מסרונים. הזוג שקיבל את הניקוד הנמוך ביותר באותו השבוע, על סמך שקלול ניקוד השופטים והצבעות הקהל בבית (באופן שווה), מודח מהתוכנית וכך עד לזוג שנותר אחרון בתוכנית, שהוא "הזוג הזוכה", התוכנית מלווה בתזמורת ששרה ומנגנת את שירי התוכנית בניצוח אלדד שרים ובהשתתפות בין היתר של דורון אורן (יוצא להקת עדן) וכרמי שימרון, ובכל עונה של התוכנית התקיימה גם תוכנית ספיישל, מנחה התוכנית היה אבי קושניר ולאחר כל ריקוד המתמודדים הלכו ל"גרין רום" (חדר האמנים) שם המנחה הילה נחשון ראיינה אותם וקיבלו את תוצאות השופטים.
התלבושות בתוכנית עוצבו על ידי אפרת קליג.
היסטוריה.
בין סגנונות הריקוד בעונתה הראשונה של התוכנית היו הג'ייב, הטנגו, הוואלס, הסמבה והרומבה. בעונה זו התמודדו שמונה זוגות וזכו בה השחקנית אליענה בקייר והרקדן אורון דהן. בעקבות נתוני הצפייה המרשימים שבה התוכנית לעונה נוספת (2006) בה זכו השחקן גיא אריאלי והרקדנית מאשה טרויאנסקי. בשנת 2007 עלתה העונה השלישית, שזוכיה היו השחקן רודריגו גונזלס והרקדנית נעמה תבורי. בשנת 2008 הוקרנה העונה הרביעית, בה זכו השחקנית גלית גיאת והרקדן קיריל סיבולפוב. בסיבוב החמישי של העונה הרביעית נאלצו השחקנית לוסי דובינצ'יק והרקדן דניס בלוצרקובסקי לפרוש מהתחרות עקב פריצת דיסק חמורה של בלוצרקובסקי. בעונה החמישית זכו השחקן והדוגמן מייקל לואיס והרקדנית אנה ארונוב. זו הייתה הזכייה הראשונה של ארונוב, לאחר מספר עונות בהן זכתה במקום השני או השלישי.
ב-1 בנובמבר 2010 החל שידורה של העונה השישית בה זכו השחקן שלומי קוריאט והרקדנית הדס פישר. בעונה זו התארחו השחקניות פמלה אנדרסון ואמיליה אטיאס. בעונה זו השתתפה גילי שם טוב, לסבית, שרקדה עם בת זוג. מהלך זה היווה תקדים בתולדות הפורמט והוא סוקר גם ברשתות טלוויזיה זרות ובעקבותיו אף ניסו בהפקה האמריקנית של התוכנית לנהל מגעים עם השחקנית פורשיה דה רוסי כדי שתשתתף בתוכנית באופן דומה, אך הניסיון כשל והרעיון לא יצא לפועל. ב-6 במאי 2012 העונה השביעית יצאה לדרך כאשר המנחים אבי קושניר והילה נחשון הוחלפו על ידי גיא זוארץ וירדן הראל. בסיבוב השישי, בו הייתה לראשונה שיטת דו-קרב, הזמרת אילנית והרקדן חיים פרשטיין נאלצו לפרוש בגלל בעיות רפואיות של אילנית בגב וברגל (הם הזוג השני שפרש מהתוכנית) ובעקבות כך התקיימה הדחה רגילה.
בעונתה השנייה זכתה הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בשנת 2006 בקטגוריית "תוכנית המציאות הטובה ביותר".
ביולי 2018 פורסם כי רשת 13 (הזכיינית המקורית) שקלה עונה שמינית לתוכנית אולם בסוף "רוקדים עם כוכבים" עברה לקשת 12.
העונה הרביעית (2008).
לוסי דובינצ'יק ודניס בלוצרקובסקי, פרשו עקב פריצת דיסק חמורה של דניס.
העונה החמישית (2009).
פרק גלגל הצלה (עונה 5).
אחרי 5 הדחות היה פרק גלגל הצלה לגאלה, פנינה, ליאת, מיטל ואורלי (שהייתה גם המנצחת), אך אחרי פרק ההצלה נחשף בפנאי פלוס שהמתמודדות גאלה, מיטל ופנינה לא היו ממשיכות בתוכנית גם אם הם היו נבחרות להמשיך בתוכנית (בגלל התחייבויות אחרות), רשת השיבה בתגובה כי הם "פעלו על פי מדיניות", ולא אישרה או השכיחה את הטענות. בנוסף, נאמר כי "מכבדים את ההחלטה של המתמודדות".
העונה השביעית (2012).
בין השנים 2005–2011 הנחתה הילה נחשון את שש העונות הראשונות של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, לצד אבי קושניר.
בעונה השביעית של התוכנית ב-2012 הוחלפו נחשון וקושניר בגיא זוארץ וירדן הראל.
זוגות.
אילנית וחיים פרשטיין, פרשו בגלל בעיות רפואיות של אילנית בגב וברגל שנגרמו ממחלת העקמת.
מנחים ושופטים.