מתכנני הפלישה לנורמנדי העריכו כי בתוך שבוע מיום הנחיתה ישוגרו שתי דיוויזיות שריון מדרום מערב צרפת לכיוון נורמנדי. בפועל, נעה צפונה רק דיוויזיה אחת, ה-17, כדי להצטרף להתקפת הנגד ואף היא לא יצאה מייד. רק ב-11 ביוני הגיעה לנורמנדי ונכנסה לקרב מול בעלות הברית. דיוויזיית השריון הגרמנית ה-11 נשארה במקומה באזור בורדו בהמתינה להתקפה שלא באה. מנהל ועדת XX ג'ון מאסטרמן, העריך מאוחר יותר כי היה זה מברקה של הסוכנת ברונקס אודות הפלישה הצפויה כביכול, שגרם לכך. אפילו במהלך יולי 44 עדיין ציפה גנרל אלפרד יודל לסדרה נוספת של פלישות וציין כי "אנו מוכנים לנחיתות בסביבות בורדו..." מבצע איירונסייד אולי לא שכנע לחלוטין את הפיקוד הגרמני שהתקפה על דרום צרפת קרובה, אך אין ספק שתרם לבלבול שהיו נתונים בו, בכל הנוגע למועד ומיקום פלישת בעלות הברית למערב אירופה.
מבצע קופֶּרהֵד (Operation Copperhead).
מבצע "קופרהד" (סוג של נחש רעיל שצבעו דומה לנחושת) היה מבצע הטעיה קטן בהיקפו שנהגה על ידי דאדלי קלארק ובוצע על ידי "כוח A" שבפיקודו. הרעיון המרכזי בו היה, שאם יבחין המודיעין הגרמני בנוכחותו של גנרל מונטגומרי רחוק מזירת מערב צרפת (גיברלטר וצפון אפריקה), יניחו כי הפלישה לצרפת דרך התעלה אינה מיידית. לצורך כך אותר קצין בריטי (סגן קליפטון ג'יימס – קצין תשלומים צבאי) שניחן בדמיון בולט לגנרל מונטגומרי. הגנרל האמיתי שיתף פעולה ברצון והשניים נפגשו כמה פעמים כדי שהכפיל ילמד את הדמות היטב. סמוך למועד היציאה של הכפיל נתגלה כי מעולם לא טס במטוס. החשש היה כי דמותו של "הגנרל" יוצא ממטוס כשהוא אחוז בחילות ומקיא, תהיה בלתי אמינה בעליל. לשם כך נערך לכפיל מבחן טיסה מיידי. לרווחת כולם המבחן עבר בשלום, וב-27.5.44 נחת "מונטגומרי" בגיברלטר ונתקבל על ידי משלחת קצינים בכירים ברעש ופרסום גדול. הסוכנים הגרמנים במקום (חלקם היו מוכרים למודיעין הבריטי) הבחינו ב"גנרל" ומיהרו לדווח למפקדותיהם. כמה שעות מאוחר יותר נחת ה"גנרל" באלג'יר שם נפגש עם גנרל "ג'מבו" וילסון, מפקד כוחות בעלות הברית בים התיכון.
המבצע התנהל בצורה חלקה (השחקן קליפטון ג'יימס אף זכה לשכר של גנרל עבור הימים בהם שיחק בפועל בתפקיד). המבצע אמנם עורר עניין רב באבווהר שאף שלח בקשות לסוכניו לבירור מעמיק באשר למקום הימצאו המדויק של מונטגומרי, אך לא היה לו כל אפקט על הדרגים הגרמניים הבכירים בכל הנוגע לתוכניותיהם בגזרת התעלה האנגלית. פילדמרשל רונדשטט מפקד הפיקוד המערבי הגרמני, כנראה לא ידע כלל על "הופעתו" של מונטגומרי בגיברלטר. עם זאת, הפיקוד הגרמני בדרום צרפת הניח כי ביקורו של "מונטגומרי" מצביע על אפשרות של פלישה לדרום צרפת במקביל לפלישה במערב.
מבצעים נוספים.
כאמור, מבצע שומר ראש היה מסגרת כוללת לעשרות מבצעי הטעיה שנערכו בזמנים ומקומות שונים, חלקם במקביל ואחרים לאורך ציר הזמן, העיקריים שבהם פורטו לעיל. ניתן למנות גם את: ונדטה (Vendetta) – הטעיה לגבי אפשרות נחיתה בדרום צרפת, פרדיננד (Ferdinand) – הטעיה לפלישה באיטליה, כספית (Quicksilver) – הטעיית הגרמנים באשר למספר אסדות הנחיתה שבידי בעלות הברית, ועוד. כל אלו מצביעים על ההיקף הרחב מאוד של מבצע שומר ראש במושגי זמן ומרחב.
שיטות ההונאה.
במבצע שומר ראש נעשה שימוש בסוגי פעילות ואמצעים מגוונים מתחום הפעילות החשאית:
סוף מעשה.
את הצלחת תכסיסי ההונאה במסגרת מבצע "שומר ראש" ניתן לסכם בפרפרזה על אימרתו של וינסטון צ'רצ'יל: "מעולם בתולדות המלחמות לא שותקו רבים כל כך על ידי מעטים כל כך".
מבצע "אוברלורד" השיג את מטרותיו (אם כי לא על פי לוח הזמנים שהקציבו המתכננים) ובעלות הברית השיגו אחיזה בחופי צרפת. משם, במקביל לצבא האדום הסובייטי ממזרח, החלו לחתור לעבר לב גרמניה הנאצית עד להכרעתה הסופית. במבחן התוצאה, איפוא, השיג מבצע ההטעיה האסטרטגי "שומר ראש", שנמשך גם ימים לאחר הפלישה, את ייעודו.
כשמנתחים את מבצעי המשנה של "שומר ראש", כל אחד בנפרד, ניתן להסיק בבירור שלא כולם השיגו את מטרתם המודיעינית וחלקם אף לא יצרו כלל את התהודה המודיעינית הכוזבת אותה ביקשו המתכננים והמבצעים להשיג. אך כדי לראות את התמונה הכוללת יש להתייחס למבצע "שומר ראש" כשָלֵם שהוא יותר מסך חלקיו. גם אם מבצעי ההטעיה השונים לא דיללו את סדר הכוחות הגרמני בגזרת נורמנדי, הרי שהעובדה שאף עוצבה גרמנית משמעותית מזירות אחרות, לגביהן בוצעו מבצעי הטעיה, לא נשלחה לנורמנדי גם לאחר הנחיתה בפועל, היא הישג בלתי מבוטל שבוודאי היה גורם מרכזי בהצלחת הפלישה וחסך חיי אדם לא מעטים. כדי להעריך את גודל ההישג של מבצע ההטעיה, ניתן לציין כי המתכננים עצמם קיוו שהאיום הכפול על נורמנדי ופה דה קאלה בעת ובעונה יכול להישמר עד 10 ימים. אייזנהואר התפשר על פחות: "רק תדאגו שארמייה 15 לא תפריע לי יומיים..."
כאמור שום עוצבה לא הוזזה מאיטליה, נורווגיה, דרום מערב צרפת (למעט דוויזיית שריון אחת, שאף היא הגיעה לנורמנדי 5 ימים לאחר הפלישה) והבלקנים. אך את עיקר ההצלחה רואים בכך שבמשך כ-7 שבועות לאחר הפלישה, עדיין נותרה ארמייה 15 הגרמנית בגזרת פה דה קאלה. כדברי גנרל אייזנהואר בדו"ח מסכם שכתב: "הארמייה ה-15, לו הייתה נכנסת לקרב במהלך יוני או תחילת יולי, הייתה מביסה אותנו מעצם גודלה ועוצמתה". היטיב לסכם גנרל עומר בראדלי, בזכרונותיו: "בעוד ארמייה 7 הגרמנית נאבקת לרתק אותנו לחופי הנחיתה, סירב הפיקוד העליון הגרמני לתגברה בכוחות נוספים מגזרת פה דה קאלה. לכן, במשך 7 שבועות מכריעים, הארמייה ה-15 הגרמנית המתינה לפלישה שמעולם לא באה... בכך שיתק האויב 19 דיוויזיות ושיחק לידינו ב'מתיחה' הגדולה ביותר במלחמה..."
טומאה בחיבורין
קאראצ'אייבסק
קאראצ'אייבסק (ברוסית: Карачаевск; בקאראצ'אי-בלקר: Къарачай шахар, קאראצ'אי שאחאר) היא עיר ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה ברוסיה. העיר שוכנת במפגש הנהרות קובאן וטברדה במרכז הרפובליקה. בעיר מתגוררים כ-21 אלף תושבים (נכון ל-2017).
היסטוריה.
היישוב הוקם ב-1926, תחילה בשם גאורגייבסקויה (Георгиевское) וכעבור זמן קצר שמו שונה למיקויאן-שאחאר (Микоян-Шахар), כהוקרה לפוליטיקאי הסובייטי אנסטאס מיקויאן (משמעות המילה "שאחאר" היא "עיר" בשפת קאראצ'אי-בלקר המקומית). ב-1929 היישוב קיבל מעמד של עיר.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית, והוא שוחרר על ידי הצבא האדום בינואר 1943. ב-1944, לאחר שברית המועצות גירשה את הקאראצ'אים המקומיים לאזור קזחסטן וקירגיזסטן בטענה שהם שיתפו פעולה עם הגרמנים, שטחי המחוז הקאראצ'אי האוטונומי סופחו לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה ושם היישוב שונה ל"קלוחורי" (Клухори).
ב-1955 האזור הועבר לשטח מחוז סטברופול של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. כעבור שנים ספורות הגירוש של הקאראצ'אים בוטל, הוקם המחוז הקאראצ'אי-צ'רקסי האוטונומי , ושם היישוב שונה ל"קאראצ'אייבסק", על שם הקאראצ'אים.
הקהילה היהודית.
השואה.
ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-50 יהודים, פחות מאחוז מכלל האוכלוסייה. כשהגרמנים נכנסו לעיר באוגוסט 1942 ככל הנראה שהו בה כ-120 יהודים, כשהתוספת נבעה מפליטים שהגיעו מלנינגרד, אוקראינה ומקומות נוספים. היהודים חולקו לשתי קבוצות שוות ורוכזו בשני מקומות שונים: קבוצה אחת נורתה למוות ב-12 בספטמבר וקבוצה שנייה הוכנסה לביתן על גדות נהר טברדה שתפקד כמעין גטו. ב-9 בדצמבר או בינואר 1943, לאחר מספר חודשים של עבודות כפייה והתעללות, הגרמנים ירו למוות בתושבי הביתן.
מיקויינשחר
קאראצ'אי שחר
קאראצ'אי-שחר
קאראצ'אי-שאחאר
קאראצ'אי שאחאר
מיקויאן שאחאר
מיקויאן-שאחאר
מיקויאן-שחר
מיקויאן שחר
מיקויין שחר
מיקויין-שחר
המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1788–1791)
המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית, הייתה מלחמה שהתנהלה בין השנים 1788–1791 בין המונרכיה ההבסבורגית (אוסטריה) לבין האימפריה העות'מאנית, בד בבד עם המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).
מטרות המלחמה.
המלחמה החלה בעקבות הסכסוך הרוסי-טורקי. האימפריה הרוסית, בראשותה של יקטרינה הגדולה, כבר נלחמה במלחמות קודמות נגד העות'מאנים, ובאוגוסט 1787, לאחר פרובוקציות רוסיות רבות, הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על הרוסים. הקיסר האוסטרי יוזף השני כרת ברית עם הרוסים בשנת 1781, אשר הדגישה את "המחויבות לסייע לרוסים במלוא העוצמה...", ובעקבות כך וינה הרגישה שהיא חייבת לפעול במהירות כדי לא לעצבן את הקיסרית. מה גם שהקיסר יוזף רצה לוודא שאוסטריה לא תצא בידיים ריקות שוב, כמו במהלך סיפוח חצי האי קרים לאימפריה הרוסית.
למעשה, האיום הרציני שעמד מול האימפריה ההבסבורגית היה בבלגיה, וכן עמד בפניה הסכסוך רב השנים עם פרוסיה. והוכדלינגר חיווה את דעתו כי "המלחמה לא הייתה יכולה להגיע בזמן יותר גרוע".
אולם, הטורקים עשו טעות בכך שפתחו במלחמה, ובכך הקשתה על צרפת להמשיך את תפקידה המסורתי כמגן הסולטאן נגד חוצפה רוסית.
המלחמה.