מערב אירופה בהגדרה המצומצמת ביותר כולל את האיים הבריטיים (בריטניה ואירלנד), שלוש מדינות בנלוקס וצרפת. הסיבה להגדרה מצומצמת זו היא שכל המדינות האחרות, חלקן קרובות מבחינה פוליטית ותרבותית לאלו שהוזכרו כאן, שייכות לאזורים גאוגרפיים אחרים באירופה במשמעותם המצומצמת: ספרד ואיטליה שייכות ל"דרום אירופה", גרמניה ואוסטריה - ל"מרכז אירופה", ומדינות סקנדינביה - ל"צפון אירופה". בהגדרה מצומצמת זו ממעטים להשתמש.
ההפרדה בין המזרח והמערב במשך פחות מחמישים שנות המלחמה הקרה הייתה הרמטית למדי, והביאה להתעצמות ההבדלים התרבותיים בין הגושים. הסמל הידוע ביותר להפרדה הוא חומת ברלין, אשר חצתה את בירת גרמניה של היום באופן שרירותי בין הגוש המערבי והמזרחי. הגדרת "מערב אירופה" לא מקבילה להגדרת האיחוד האירופי. מדינות מערב-אירופאיות מובהקות - נורווגיה ואיסלנד, למשל - מעולם לא הצטרפו לאיחוד. מדינות אחרות, כגון בריטניה, הצטרפו מאוחר, שנים רבות אחרי שנכללו כבר תחת הגדרת "מערב אירופה" וגם החל מ-2004 החלו מדינות קבוצת וישגראד שנחשבו למדינות מזרח אירופאיות מובהקות, והמדינות הבלטיות שנחשבו לחלק מברית המועצות, להצטרף לאיחוד האירופי. קריטריון נוסף אשר לא תמיד התאים היה חברות בנאט"ו.
כיום, עם נפילת הקומוניזם וההתקרבות בין הגושים, מיטשטשת ההבחנה. בשנת 2004 נוספו חמש-עשרה מדינות לאיחוד האירופי, רובן ממזרח אירופה. נכון לשנת 2006 השתלבותן עדיין אינה מלאה. סלובניה נחשבת בעיני רבים כבר היום לחלק ממערב אירופה; מכל מדינות יוגוסלביה לשעבר הייתה סלובניה המפותחת, העשירה והדמוקרטית ביותר, והיחידה שלא השתתפה ממושכות במלחמות בשנות ה-90.
כיום נכללות המדינות הבאות במערב אירופה לפי ההגדרה המורחבת:
ארים ראשי
ארים ראשי הוא שמו של אלבום הבכורה של שי גבסו. עם צאת האלבום בחודש מאי 2004, הפך גבסו לראשון מבין בוגרי כוכב נולד אשר הוציא אלבום בכורה. גבסו כתב והלחין כמעט את כל שירי האלבום, כאשר על העיבודים היה אחראי בעיקר המפיק המוזיקלי של האלבום, משה דעבול.
השיר הראשון שהוקלט ויצא לאור לרדיו מבין שירי האלבום הוא "יום ועוד יומיים", אשר בהקלטתו "זכה" גבסו כפרס ניחומים עם הגיעו למקום השלישי בתחרות כוכב נולד. השיר היה להצלחה גדולה, וסלל את הדרך להצלחת האלבום (שעד היום מכר מעל ל-30,000 עותקים). יחד עם צאת האלבום יצא לרדיו גם השיר "המילים החסרות" כסינגל, שהצליח אף הוא.
השיר "ארים ראשי" המשמש גם כשם האלבום, ביסס את מעמדו כשיר המוקדש ליום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
אמרולה
אמרולה (Amarula) הוא ליקר שמנת המיוצר בחבל פלבורווה (Phalaborwa) שבדרום אפריקה מפירות העץ מרולה הגדלים בחבל זה. הליקר מכיל 17 אחוז אלכוהול והוא מורכב מסוכר, שמנת ופרי העץ.
סקוט הול
סקוט אוליבר הול (באנגלית: Scott Hall; 20 באוקטובר 1958 – 14 במרץ 2022) היה מתאבק אמריקאי.
ביוגרפיה.
הול נולד במרילנד. הוא הגיע ל-WWF בשנת 1992 והציג את דמותו רייזר ראמון. דמותו הייתה של גבר לטיני קשוח וסמלו תער גילוח. דמותו הייתה מסוכסכת עם המתאבק שון מייקלס ובין השניים אורגנו קרבות מבוימים רבים על תואר האליפות הבין יבשתית. הקרבות משכו לדמותו של הול פופולריות ודמותו הפכה למרכזית יותר בעלילות ה-WWF. בשנת 1996 דמותו של הול שולבה במרכז העלילה של קבוצת המתאבקים New World Order או בשמה הפשוט nWo, אשר כללה גם את דמויותיהם של האלק הוגאן וקווין נאש. עלילה זו נמשכה עד שנת 2002, עת חברי הקבוצה פוזרו והמשיכו בעלילותיהם הרגילות וכשארגון ה-WCW נקנה בידי יו"ר WWE, וינס מקמהן, השלושה חזרו לארגון לכמה יריבויות, שכללו גם את סטיב אוסטין, דה רוק ועוד. במהלך הזמן זכתה דמותו של הול על פי התסריט במספר תארים כמו אליפות הזוגות של WCW, ביחד עם קווין נאש, והפכה לפופולרית בקרב אוהדי הענף.
בשנת 2014 נכנס הול להיכל התהילה של ה-WWE תחת הדמות רייזר ראמון אותה גילם בין שנת 1992 לשנת 1996.
במרץ 2022 עבר הול ניתוח להחלפת מפרק הירך. אחרי הניתוח סבל מסיבוכים עקב קריש דם, עבר שלושה התקפי לב רצופים, וחובר למכונות החייאה. ב-14 במרץ החליטה משפחתו לנתק אותו ממכונות ההחייאה, והול נפטר כמה שעות לאחר מכן בגיל 63.
מאליבו (ליקר)
מאליבו (באנגלית: Malibu) הוא ליקר רום מפורסם שמיוצר באיים הקריביים מתמצית קוקוס טבעית ובעל תכולת אלכוהול של 21%. המותג שייך לתאגיד פרנו ריקאר.
היסטוריה.
המשקה עורבב לראשונה ובוקבק בשנות השמונים של המאה העשרים. במקור, נעשה מתזקיקי פירות אלכוהוליים בתוספת רום וטעם קוקוס ונמכר כסוג של קרסאו. בתחילת דרכו, שימש המשקה כבסיס פשוט להרכבת הקוקטייל פינה קולדה וכשצבר תאוצה בשוק האלכוהול, הועבר פס יצור לברבדוס שבקריביים והשתנו במעט רכיביו. את הבקבוק הלבן ועליו ציור שמש ושני עצי דקל ניתן לאתר בברים ופאבים רבים בכל רחבי העולם.
שיווק.
הסלוגן שנבחר לייצג את המותג בפרסום הוא "ברצינות הולך בקלות" (Seriously Easy Going) ומלווה את הקמפיינים למוצר. פרסומת אופיינית למותג מציגה קבוצת קריביים לחוצים, רציניים ובעלי חרדות כפארודיה על סגנון החיים של החברה המערבית המודרנית בליווי הסיסמה "אם אנשי הקריביים היו לוקחים את החיים ברצינות כמונו הם לעולם לא היו ממציאים את מאליבו".
וריאציות.
הסוג הראשון של המשקה היה מאליבו-ליים ונמכר רק בברבדוס ומועדוני לילה בצרפת. למרות הצלחה בברבדוס, המשקה לא הצליח בצרפת והופסק שיווקו ביולי 2003. המשקה הושק מחדש בטעם קוקוס וכיום משווק במספר טעמים טרופיים נוספים: מנגו, פסיפלורה, אננס ובננה.
ניתן לשתות את המשקה עם קרח, חלב אך לרוב מומלץ עם מיץ פירות או משקה מוגז כמו קולה.
של סילברסטיין
שלדון אלן "שֶל" סילברסטיין (באנגלית: Sheldon Alan "Shel" Silverstein; 25 בספטמבר 1930 - 10 במאי 1999), שנודע בכינוי הדוד שלבי, היה משורר, מוזיקאי, זמר וקריקטוריסט יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
נולד בשיקגו. שירת בצבא ארצות הברית, והוצב בשנות ה-50 ביפן וקוריאה. בתקופה זו צייר קריקטורות לעיתון הצבא כוכבים ופסים. לאחר שהשתחרר ב-1956 מצא עבודה ככתב, צלם וקריקטוריסט בירחון "פלייבוי".
כתב לג'וני קאש את השיר "נער ושמו סו" ("A Boy Named Sue"). עבור שיר זה הוא קיבל את פרס גראמי ב-1970.
הלחין את פסקול הסרט "נד קלי" בכיכובו של הזמר מיק ג'אגר ואת הפסקול של "מיהו הארי קלרמן". עבור שירו " I'm Checkin' Out" מפסקול הסרט "גלויות מהקצה" הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס האוסקר.
הוציא אלבומי שירים שאותם כתב, הלחין ושר, וניהל קריירה קצרה בתחום התיאטרון: הוא כתב את המחזה "הגברת עם הנמר".
פרסם שלושה אוספים של שירי איגיון: "בקצה מדרכת הרחוב", "אור בעליית הגג" ו"ליפול למעלה".
אולם עיקר פרסומו בא לו כמחבר ספרי ילדים. מבין ספריו, המפורסם ביותר הוא "העץ הנדיב".
ספרו הראשון, אותו כתב ואייר - "ספר ABZ של הדוד שלבי", יצא בשנת 1961 וזכה להצלחה. ב-1963 פרסם את "לפקדיו: האריה שירה בחזרה" וב-1964 פרסם את ספרו הידוע "העץ הנדיב".
ספרים נוספים: ב-1964 "מי רוצה קרנף בזול" ו"ג'ירף וחצי". ב-1976 "החתיכה החסרה" וב-1981 את ספר ההמשך "החתיכה החסרה פוגשת את O הגדול".
בשנת 1970 נולדה לו ולסוזאן הסטינג בת בשם שושנה. בשנת 1975 מתה אמה של שושנה, סוזאן, יום לפני יום הולדתה החמישי של בתה. שושנה עצמה מתה ב-1982 ממפרצת מוחית. לסילברסטיין בן נוסף בשם מת'יו שנולד בשנת 1984 לו ולשרה ספנסר.
בשנת 1975 קיים את הראיון הציבורי האחרון שלו.
הוא נפטר בשנת 1999 לאחר שלקה בהתקף לב, בן 68 במותו.
מיראנדה
קרב סלמיס שבקפריסין (497 לפנה&quot;ס)
קרב סלמיס שבקפריסין הוא קרב ימי שניטש בקיץ 497 לפנה"ס, במהלך המרד האיוני, בין הצי הפיניקי שבשירות דריווש מלך פרס לבין הצי האיוני שנחלץ לעזרת ערי קפריסין המורדות. ההתנגשות הימית התחוללה במימי סלמיס, הגדולה והחשובה שבערי קפריסין בעת ההיא. עיר זו שכנה בחוף המזרחי של האי, בשפך הנהר פדיאוס. תוך כדי הקרב הימי נערך במישור סלמיס גם קרב יבשתי. הצי האיוני ניצח אמנם בים, אך הפרסים הנחילו מפלה ביבשה לצבא ערי קפריסין, והמרד באי דוכא.
רקע היסטורי.
המרד האיוני, שפרץ ב-500 לפנה"ס, התפשט עד מהרה מערי איוניה אל קאריה וההלספונטוס. הרודוטוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-5, מספר כי בהשפעת אוֹנֶסילוֹס, אחיו הצעיר של גוֹרגוֹס, הטיראן של סלמיס שבקפריסין, הצטרפו גם כל תושבי האי למרד בדריווש, להוציא העיר אמאתוס. תגובת המלך הפרסי לא איחרה לבוא, ועוד קודם שנפנה להדביר את המורדים באיוניה, שלח צבא גדול מקיליקיה שבאסיה הקטנה אל סלמיס, מלווה באניות מן הערים הפיניקיות הנאמנות לו.
הקרב ותוצאותיו.
הידיעות על הצבא הפרסי העושה דרכו בים אל עבר קפריסין הגיעו לאוזניו של אונסילוס, והוא פנה אל האיונים בבקשת עזרה. כך ארע, שעם בוא הצי הפיניקי ונחיתת הצבא הפרסי בחוף קפריסין הגיעו גם אניות הברית האיונית, כשעל סיפוניהן חיילים רבים.
משניתנה לאיונים האפשרות לבחור אם להילחם בצבא הפרסי בקרב יבשה או נגד אניות הפיניקים בים, בחרו הם באפשרות השנייה. שני הקרבות, הימי והיבשתי, התחוללו בעת ובעונה אחת. "בים התעלו האיונים וניצחו באותו יום את הפיניקים, וביניהם הצטיינו אנשי סאמוס". ביבשה, לעומת זאת, הכה צבא פרס את חילות הערים המורדות, ונפנה להטיל עליהן מצור.