נייס גיא הייתה תוכנית סאטירה ונונסנס ישראלית בהנחיית גיא מרוז ויוני להב ששודרה בערוץ 2 הניסיוני בשנים 1992–1993 והייתה לתוכנית הסאטירה השלישית בטלוויזיה מאז "ניקוי ראש" ו"מוצ"ש" אחרי שנים רבות בהן היו רק פינות סאטיריות בתוכניות ליל שבת של הערוץ הראשון.
מרוז היה המנחה הראשי ולהב היה הסיידקיק ("שוליה") בעל המימרה הקבועה "יש לי זקפה שקשה לתאר, רוצה לראות?" (שאלה שעליה היה משיב מרוז בשלילה). התסריטים נכתבו על ידי מרוז, להב ויורם שרתוק, שהיה גם העורך הראשי של התוכנית.
התוכנית הייתה מלאה בהומור עצמי על רדידותם של המנחים והתכנים. שיר הפתיח נכתב על ידי מרוז ולהב, הולחן והושר על ידי גיא מרוז, ומילותיו היו בדיחה עצמית על ההפקה נטולת התקציב ("תשב מהר על הכיסא כי עוד מעט הוא לא יהיה"). המימון והחסות הקבועה לתוכנית היו של חברת יורוקום והשניים חילקו ממוצרי החברה בתוכניות. גם על כך התבדחו השניים ב"פינת הספונסר" שבה גילם את הספונסר הפנטומימאי חנוך רוזן.
שחקנים נוספים שהשתתפו בתוכנית היו אורנה רוטברג, דרור טפליצקי, קרן מור וצביקה הדר, אז עוד שחקן אלמוני שהתוכנית העניקה לו את הפרסום הטלוויזיוני הראשון. בין הדמויות שגילם בה הייתה דמות של ערס שהייתה מעין גרסה ראשונית לז'וז'ו חלסטרה, הדמות המזוהה איתו מתוכנית הקומדי סטור בערוץ 2 המסחרי.
התוכנית הייתה חדשנית בגישתה הסאטירית אך זכתה לביקורות שליליות בשל הפרובוקציות הרבות שיצרה, למשל: מתנחל שהורג ערבי בסוף כל מערכון; פינת בישול לבעלי מוגבלויות: קטועי יד, חולים סופניים, חולי אפילפסיה; הפוליטיקאי זיבי נתניהו (בגילומו של צביקה הדר) שבמהלך ריאיון הסיר את החליפה, נשאר בבגדי דראג קווין צבעוניים, ירד על ארבע והתמסר להצלפות השוט של יוני להב (ברמיזה לפרשת הקלטת הלוהטת). שערורייה זכורה במיוחד עורר מערכון שבו הופיעה מיכל ינאי לבושה כגבירת סאדו מאזו עם שוט וביריות והנחתה תוכנית מיוחדת של "תיבת ההפתעות" בערוץ 6 (כביכול) המיועדת ל"ילדים חריגים". ינאי קראה לצופים להגשים את הפנטזיות שלהם תוך שהיא מדברת בנימה מפתה, גונחת ומשמיעה רמיזות מיניות כשברקע מנוגן השיר הפרובוקטיבי Je t'aime... moi non plus של סרז' גינסבורג. המערכון צונזר במקור ושודר לבסוף רק במסיבת הפרידה מערוץ 2 הניסיוני שהגיש רון לוינטל ב-31 באוקטובר 1993.
בשנת 2000 חזרו מרוז ולהב לשתף פעולה בתוכנית הסאטירה "המחשוף" בערוץ 2 (שידורי קשת), אך היא לא זכתה להצלחה רבה וירדה לאחר עונה אחת.
נעים כאמל הנו
שייח' נעים כאמל הנו (בערבית: نعيم كامل هنو; נולד ב-1941) הוא קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי לערעורים בישראל. הוא בנו של השייח' כאמל הנו (كامل هنو) שכיהן בתפקיד מזכיר בית הדין השרעי הדרוזי הראשון, ממכובדי העדה הדרוזית.
ביוגרפיה והשכלה.
נעים כאמל הנו נולד בשנת 1941 בכפר ג'וליס בגליל המערבי למשפחה דרוזית דתית והוא הבכור במשפחתו שכללה חמישה אחים ושלוש אחיות. את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר התיכון בכפר יאסיף, לאחר מכן למד הוראה במכללת עמק יזרעאל.
הוא עבד כמורה בבית הספר היסודי ג'וליס. בשנת 1974 לאחר פטירת אביו שייח' כאמל הנו, התמנה נעים כאמל הנו במקומו כמזכיר בית הדין השרעי.
בשנת 1984 נבחר על ידי הוועדה למינוי קאדים-מד'הב לתפקיד קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי בישראל ובמסעדה שברמת הגולן, והיה הקאדי היחיד עד שנת 2001 שכיהן בתפקיד.
בשנת 2001 קיבל הנו את המעמד השני בהנהגה הרוחנית, אחרי השייח' מופק טריף, מנהיגה הרוחני של העדה הדרוזית, וכמו כן מונה לתפקיד קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי לערעורים.
לאזיסטן
לאזיסטן (בטורקית עות'מאנית: لازستان; בלאזית: ლაზონა, לאזוֹנה; בגאורגית: ლაზეთი, לאזֶתי או ჭანეთი, צ'אנֶתי) היה סנג'ק עות'מאני (מחוז היסטורי טורקי) בווילאייט טרבזון. המחוז נקרא על שם תושביה הלאזים דוברי הלאזית, שהם קבוצה אתנוגרפית גאורגית השוכנת לאורך חופיו הדרום-מזרחיים של הים השחור. עם זאת גבולות המחוז לא כיסו את כל שטח המחיה של דוברי הלאזית, שישבו גם נפת ריזה ואזור החוף של נפת ארטווין של היום.
הגאורגים מכנים את לאזיסטאן - צ'אנתי ואת תושביה צ'אנים. השם העות'מאני לאזיסטן נגזר מהשם עות'מאני לסוואנים שהם המקור. הקידומת "לָא" לציון שם מקום ו"זָאן" (צ'אן). צורת השורש צ'אן נפוצה באזור הקווקז, במיוחד בתקופה בה החלו להשתמש במתן שמות לשבטים ולמקומות במערב-גאורגיה. השפה הלאזית קרובה במידה רבה למגרלית, שנקראים אף הם צ'אנים ("צ'אנאר") על ידי שכניהם הסוואנים.
בימי קדם היה המחוז חלק מממלכת קולכיס. ימי הביניים הייתה חלק מהממלכה המאוחדת של גאורגיה עד שנכבשה, בשנת 1578, על ידי העות'מאנים. בשנת 1878 עבר החלק המזרחי של לאזיסטן (כולל בתומי) לידי האימפריה הרוסית, ומרכז הסנג'ק עבר מבתומי לריזה. לאחר כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי רוסיה הסובייטית בשנת 1922, חולק השטח בין הכאמליסטים הטורקים לבין הרוסים הבולשביקים. הסנג'ק והשם בוטלו על ידי הרפובליקה של טורקיה בשנת 1925.
אלטיב צאלח
תכנית הפדרציה
אב&quot;ד
איתן גרין
איתן גרין (נולד ב-21 באוגוסט 1951) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, שחקן, ופרופסור אמריטוס בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
חייו ופועלו.
איתן גרין נולד בקיבוץ אפיקים וגדל באשקלון. הוא היה שחקן כדורסל ושימש בשנים מאוחרות יותר כפרשן כדורסל. הוא למד תיאטרון והיה בוגר המחזור הראשון של מחלקת הקולנוע והטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בה הוא מכהן כיום כפרופסור וכראש לימודי כתיבת תסריטים. הוא מלמד בנוסף בבית הספר קמרה אובסקורה ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בתום לימודיו ביים את הדרמה "נחום גליקסון: יומיים בארץ" (1976), עליה זכה בפרס ראשון בתחרות הסרט הקצר. בשנים 1978–1979 כיהן כמנהל האומנותי של המכון הישראלי לקולנוע.
גרין עסק בבימוי, כתיבת תסריטים, עריכת סרטים ותוכניות טלוויזיה, ועריכת ספרים. הוא שיחק בסרטו של אסי דיין בחינת בגרות (1983) ובסרטו של ערן ריקליס "ביום בהיר אפשר לראות את דמשק" (1984).
סרטיו מתארים סיפורים אישיים ומתמקדים בגיבורים טובי לב אך אבודים. גרין ייחודי בקולנוע הישראלי בכך שאינו מנסה למצוא חן יתר על המידה בעיני הקהל והוא משדר רגישות, אמיתיות ואמינות. דמויותיו אינן זוהרות וקולנועיות והתכנים מלנכוליים. לרוב, ההומור בסרטיו של גרין מעודן ומאופק. הוא הושפע במיוחד מהבמאים רובר ברסון, יסוג'ירו אוזו וארמנו אולמי.
סרטיו.
בסרטו "לנה", משנת 1982, מסופר על לנה, עולה חדשה מברית המועצות, הנאבקת לשחרר את בעלה, אסיר ציון, ובינתיים מתפתח קשר בינה לבין גבר אחר.
בסרטו "עד סוף הלילה", מ-1984, גילם יוסף מילוא מהגר תלוש, נוצרי, שאינו מתאקלם בחברה בה הוא חי למעלה משלושים שנה, בעוד שאסי דיין הוא צבר טיפוסי, שהקריירה הצבאית המבטיחה שלו נקטעה בעודה באיבה בגלל מחדל שביצע בלבנון, והוא מתגלגל לחיי הלילה הסהרוריים של תל אביב במסע הזוי של אלכוהול, אלימות, פשע ובגידות.
בסרטו "אזרח אמריקאי" בכיכובם של איצ'ו אביטל וגיא גארנר, משנת 1992, התווה גרין את סיפורו של כדורסלן אמריקאי כושל הפוגש בעיתונאי מקומי, שהחמיץ את הקריירה שלו כפסנתרן, זה מוביל לידידות אמיצה, אך רצופת מהמורות.
הסרט "זולגות הדמעות מעצמן", משנת 1996, מספר על אב, אותו מגלם אריה מוסקונה, ובנו, אותו מגלם אבי גרייניק, שהם בעלי חברה קטנה המארגנת מסיבות ואירועים. הם חולמים להרחיב את העסק, ולשם כך הם זקוקים לרכב שני. לצורך כך, הבן צריך להוציא רישיון נהיגה על מנת שיוכל לנהוג ברכב השני. הבן נכשל בכל שמונת מבחני הנהיגה אליהם הוא ניגש, מפאת ההתרגשות, ואביו, יחד עם אנשים נוספים, מנסה לחשלו בשיטות שונות ותוך כדי כך לוקה בהתקף לב.
הסרט "חלומו של הנרי", משנת 2003, מספר את סיפורו של הנרי, אותו מגלם מנשה נוי, מחסנאי בחוג לקולנוע שבאוניברסיטת תל אביב, אשר מחליט בגיל מבוגר לממש את חלומו המודחק ולביים סרט קולנוע. במאים ומפיקים משיבים את פניו ריקם, אך דווקא הסטודנטים נחלצים לעזרתו.
בדצמבר 2008 יצא לאקרנים סרטו של גרין "הכול מתחיל בים". הסרט הוצג בפסטיבל מונטריאול וזכה לפרס "החדשנות בקולנוע".
גרין הוא אחד מעורכי התסריט המבוקשים ביותר. עד שנת 2013 ערך יותר מ-300 תסריטים, בהם של במאים מתחילים.
בימוי.
גרין ביים את הסרטים הבאים:
משחק.
גרין שיחק תפקיד משני בסרטו של אסי דיין, "בחינת בגרות" (1983), שיחק בסרטו של ערן ריקליס, ״ביום בהיר אפשר לראות את דמשק״ (1984), שיחק בתפקיד האבא בסרטו של ניר ברגמן, "כנפיים שבורות" (2002), בהצגת הילדים "פים פם פה" שביים ישראל גוריון, בתפקיד פים פם הענק, ובתפקיד יגאל מנהל הספארי בסדרה "הפרלמנט" שביים אסף הראל, (2014).
ספרו.
גרין ערך את הספר במאים ואנשי-קולנוע על הקולנוע, בהוצאת עם עובד, ספרית אופקים, 1985
בילבי בת גרב
לדה
ורנור וינג'י