בקיץ 1884 צייר בנסון בקונארנו יחד עם וילארד מטקאלף ואדוארד סימונס. כשהיה שם, בנסון התארס לבתם של חברים מסאלם, מסצ'וסטס, אלן פרי פיירסון. הם התחתנו בשנת 1888 כאשר בנסון ביסס את הקריירה שלו הם גידלו ארבעה ילדים: אלינור (ילידת 1890), ג'ורג' (יליד 1891), אליזבט (ילידת 1892) וסילביה (ילידת 1898).
הוראה.
בנסון הפך למדריך בבית הספר לאמנות בפורטלנד, מיין בשנת 1886. באביב 1889 החל ללמד רישום בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון ובשנת 1890 הפך לראש מחלקת הציור. המוניטין של בית הספר גדל והרשמה אליו שילשה את עצמה, בהנהגתם של פיליפ הייל, בנסון ואדמונד צ'ארלס טרבל. הייל לימד חוג למתחילים, בנסון התרכז בציור דמויות וטרבל לימד טבע דומם. בנסון, היה מנחה מועדף על ידי תלמידיו, לימד עד שנת 1913. בין תלמידיו היו מארי דנפורת פייג' וברטה קולידג'.
בנסון פתח את הסטודיו הראשון שלו בסאלם בשנת 1886 עם חברו, פיליפ ליטל, והחל לצייר דיוקנאות. שנתיים מאוחר יותר, פתח סטודיו בבוסטון עם אדמונד צ'ארלס טרבל. הוא זכה להערכה חיובית בתערוכה הראשונה שלו בחברת האמנים האמריקנים בניו יורק.
סגנון והשפעות.
בנסון "הושפע עמוקות" מיאן ורמיר ודייגו ולאסקס, ציירים מהמאה השבע עשרה. ורמיר צייר יצירות מעטות במהלך חייו, בערך 35–36 ציורים אך כמעט כל אחת מהן הפכה ליצירת מופת. האמן ההולנדי מדלפט היה נלהב בתיאור האור וה"איכות הפואטית "של נושאיו.
האימפרסיוניזם, ובמיוחד יצירתו של קלוד מונה, מילאו תפקיד בהתפתחות הסגנון האימפרסיוניסטי האמריקני של בנסון. הוא ניצל את לוח הצבעים והמכחולים של מונה, ותיאר בצורה חדה את "האור המוחזר", ושמר על הקומפוזיציה.
בנסון לא היה צייר שעשה ניסויים בסגנונות אמנות מודרנית כמו קוביזם, אקספרסיוניזם ופוביזם. כאשר האימפרסיוניזם האמריקאי התפשט לפוסט-אימפרסיוניזם בערך בשנת 1913, בנסון נשאר עם ז'אנרים מסורתיים וסגנונו האימפרסיוניסטי האמריקאי. כתוצאה מכך נמתחה ביקורת על החיים היפים והעדינים שצייר בנסון. התגובה של בנסון הייתה לפנות לטבע, וציפורים שהחליפו את הנשים והילדים כמושאי העניין שלו.
אימפרסיוניזם.
כל קיץ עזבה משפחתו את בוסטון ובילתה בניו המפשייר משנת 1893 עד 1900, שם בנסון הכין כמה מציוריו הראשונים בסגנון האימפרסיוניזם, כמו "ילדים ביער" ו"האחיות". הפופולריות של "האחיות", ציור בנותיו אליזבת וסילביה, זכה במדליות בתערוכות ברחבי ארצות הברית ובפריז, הייתה הקדמה להצלחות ב-20 השנים הבאות, כאשר בנסון התפרסם בזכות סדרת ציורים של משפחתו .
בנסון יצר יצירות אימפרסיוניסטיות של משפחתו בחווה ובבית הקיץ, והציג נוף של המפרץ והסביבה. בסמוך לבית היה בוסתן ישן, שדות גדולים סיפקו מקום רב לילדים לשחק. הבית עמד לצד שטח מיוער. כמו האימפרסיוניסטים הצרפתים, בנסון התמקד בלכידת אור. דרך תפקידו כמורה, עבודתו כאמן והשתייכות לארגונים מקצועיים לאמנים, היה בנסון מוביל בתחום האימפרסיוניזם האמריקני.
בשנת 1898 הקימו בנסון ותשעה אמנים נוספים בהם ויליאם מריט צ'ייס, תומאס דיווינג, צ'ילדה חסאם וג'יי אלדן ווייר את הקבוצה שנקראה - "עשרה ציירים אמריקאים". הם ערכו תערוכות שנתיות של עבודותיהם בעיר ניו יורק שהוצגה לעיתים קרובות בערים אחרות, כבוסטון, והתפרסמו כאימפרסיוניסטים אמריקאים. ארגון האמנויות המסורתיות טען שהוא "אחד מגדולי האימפרסיוניסטים האמריקאים החשובים".
חיות בר.
לפני שבנסון החל בציוריו האימפרסיוניסטים של משפחתו, הוא יצר ציורי נוף רבים. הוא השתמש בכמה טכניקות כדי לתעד את אהבתו לחיות הבר, כולל צבעי מים, שמן, ליתוגרפיה ותחריט. באשר לשליטתו האמנותית, אוצר מוזיאון פיבודי העיר: "בנסון היה אמן ייחודי בכך שהוא שלט בכל כך הרבה מדיומים ונושאים שונים. ומהיצירות המוקדמות שלו ממש עד הסוף האור הוא מה שהוא התעניין בו." הוא הזכיר את מטרתו המקורית של בנסון כאמן להפוך למאייר אורניתולוגי. ציפורים היו הנושאים של מרבית תחריטיו וצבעי המים.
מוות.
הוא קבור בבית העלמין בהרמוניה גרוב של סאלם.
נכון להיום המחיר הגבוה ביותר שהובא במכירה פומבית עבור ציור שמן על ידי בנסון הוא 4.1 מיליון דולר, מומש בסות'בי בשנת 1995.
הדיוויזיה ה-48 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-48 של הצבא הבריטי (דרום מידלנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה.
הקמת הדיוויזיה.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
מלחמת העולם הראשונה.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמרץ 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. ביולי 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום, כחלק מהקורפוס ה-8, וספגה אבדות כבדות. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, ובנובמבר אותה שנה היא נשלחה לאיטליה. הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית האיטלקית, ובכלל זה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
בין המלחמות.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, אולם היא סבלה ממחסור בציוד ובמהלך האימונים היא נהגה לשאול ציוד מהדיוויזיה ה-3.
מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-48 הוקמה הדיוויזיה ה-61. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, והוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-1. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד אנדרו תורן, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו. לאחר חזרתה לבריטניה היא הוצבה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה, ובשנת 1943 היא הוסבה לדיוויזיית מילואים והוצבה תחת פיקוד צפון. הדיוויזיה סיפקה מחליפים עבור קבוצת הארמיות ה-21 שלחמה בחזית המערבית, ובנובמבר 1945 פורקה הדיוויזיה.
ג'ון קולבר
ג'ון צ'סטר קולבר (באנגלית: John Chester Culver; 8 באוגוסט 1932 – 27 בדצמבר 2018) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שהיה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה במשך שש שנים, בשנים 1975–1981. טרם כהונתו בסנאט, קולבר ייצג את מחוז הקונגרס השני של מדינה זו בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה.
קולבר נולד ברוצ'סטר שבמדינת מינסוטה, בנם של ויליאם קולבר ומרי מילר. בילדותו עבר עם משפחתו לסידר רפידס שבאיווה. את לימודיו הגבוהים השלים גם באוניברסיטת הרווארד וגם בבית הספר הרווארד למשפטים. בהיותו סטודנט ללימודי תואר ראשון, שיחק קולבר בעמדת "פול בק" בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת הרווארד לצד מי שלימים יהיה גם הוא סנאטור, טד קנדי. בשנת 1954 גויס לטורניר ה-27 של ליגת הפוטבול הלאומית כשחקן בקבוצת שיקגו קרדינלס. במקום להמשיך את עיסוקו בפוטבול מקצועי, בחר קולבר ללמוד במכללת עמנואל של אוניברסיטת קיימברידג' באמצעות המלגה "ליונל דה ג'רזי" של אוניברסיטת הרווארד. לאחר שובו מאנגליה שירת בצי ארצות הברית בשנים 1955–1958. ב-1978 נכנס קולבר אל היכל התהילה של הרווארד.
ב-1962 החל לעבוד כעוזרו הפרלמנטרי של טד קנדי, ושנה אחר כך התחיל את התמחותו בעריכת דין באיווה. בשנת 1964 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של איווה מול חבר הקונגרס המכהן ג'יימס ברומוול. ניצחונו המוחץ של הנשיא לינדון ג'ונסון בבחירות לנשיאות באותה השנה תרם לניצחונו של קולבר בבחירות לבית הנבחרים. ב-1974 התמודד לסנאט של ארצות הברית, וגבר על יריבו, מועמד המפלגה הרפובליקנית דייוויס סטנלי, ובכך נבחר למושבו הפתוח של הסנאטור הפורש הרולד יוז עם רוב דחוק בן 50.02% מקולות הבוחרים. כהונתו הבודדה של קולבר בסנאט נמשכה בשנים 1975–1981. בצל ניצחונו של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן בבחירות לנשיאות, הפסיד קולבר בבחירות מחדש לתקופת כהונה שנייה לצ'אק גראסלי. הפעם קולבר סחף כ-45% מקולות הבוחרים בלבד.
מתנגדיו מהצד הימני של המפה הפוליטית בבחירות 1980 האשימו אותו כ"בלתי מוסרי" בשל תמיכתו בזכות להפיל. אחרים אמרו שהם לא "מאשימים אותו בדבר מלבד היותו ליברל". בסנאט קולבר גיבה תוכניות רווחה חברתיות, יוזמות להגבלת הזכות לשאת נשק ולקידום הגנת הטבע והסביבה כמו גם תמיכה במתן סיוע בינלאומי אמריקאי. קולבר היה חבר בוועדת המשפט, בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות.
בשנת 2000 חיבר קולבר את הספר "חולם אמריקאי", הביוגרפיה המונוגרפית הראשונה של הנרי וולאס. בערוב ימיו עבד במשרד עורכי הדין "ארנט פוקס" בוושינגטון הבירה, שם הקים המחלקה לעניינים ממשלתיים. הוא התגורר בוושינגטון הבירה בצוותא עם רעייתו מרי ג'יין צ'סי. ב-28 באוגוסט 2009 קולבר הספיד את ידידו משכבר הימים טד קנדי בטקס האשכבה שלו.
עד 31 בינואר 2011, קולבר היה מנהל המכון לפוליטיקה (IOP) בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד, עת הוחלף במזכיר המדינה לשעבר של קנטקי, טריי גרייסון, אם כי נותר חבר בדירקטוריון המכון. ב-27 בדצמבר 2018 קולבר הלך לעולמו בוושינגטון הבירה, בן 86 במותו. לאחר מותו הספיד אותו נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון ברשת החברתית "טוויטר". בנו, צ'סטר, נבחר ב-2007 למושל איווה.
דינמו מוסקבה (רוגבי)
דינמו מוסקבה (ברוסית: Регбийный клуб «Динамо» Москва) הוא אחד ממועדוני הרוגבי הראשונים ברוסיה. נוסד בשנת 1936, התקיים עד שנת 1949. לאחר תחיית הרוגבי בברית המועצות, הוא היה קיים בשנים 1962–1973. בשנת 2004 הוקם מחדש שוב.
המועדון מתמודד בליגת המשנה הרוסית ברוגבי וב.
Dying to Try