השריף קולי (דניאל פון-בארגן ), הרודף באובססיביות אחר חבורת הנמלטים לאורך כל הסרט. דמותו מתאימה לתיאורו של השטן, כפי שמתאר אותה טומי: בעל עיניים גדולות וריקות. הוא מייצג בסרט את פוסידון.
ג'ורג' נלסון (מייקל בדאלוקו): פושע שדמותו מבוססת על הפושע בייבי פייס נלסון, שהיה פעיל באותה התקופה. בעל התנהגות אלימה מאוד, סובל מתסביך נחיתות שנובע מקומתו הנמוכה ומפניו העגלגלות והילדותיות שהעניקו לו את הכינוי "בייבי פייס", ונכנס לדיכאון בכל פעם שמכנים אותו בכינוי זה.
מוזיקה.
בסרט משולבים שירים רבים, בעיקר בלוגראס, קאנטרי ופולק אמריקניים. בכך מהווה הסרט מחווה אוהדת מאוד של יוצרי הסרט למוזיקה השורשית של הדרום, על מקורותיה השחורים והעממיים. שלא כמו בסרטים האחרים של האחים כהן, לקרטר בורוול היה חלק קטן ביצירת המוזיקה לסרט, משום שרוב המוזיקה בסרט לקוחה משירים שכבר נוצרו, ובורוול רק יצר קטעים מועטים של מוזיקת רקע.
עקרון פיטרי
שם במה
שם במה או "שם מסך" הוא שם בדוי (ההופך לעיתים לשם הרשמי) המשמש שחקן, מוזיקאי, מתאבק או בדרן במקום שמו המקורי. יכולות להיות סיבות שונות לשימוש בשם במה, העיקרית בהן היא ששמו המקורי של השחקן אינו שיווקי במידה מספקת.
דוגמאות אחדות:
מעט יוצא דופן הוא השחקן ניקולס קייג', אשר נולד בשם ניקולס קופולה, ושינה את שמו בטרם זכה לפרסום, כדי שיתפרסם בזכות עצמו ולא בתור אחיינו של הבמאי הנודע פרנסיס פורד קופולה.
בשנות החמישים, בעת "ציד המכשפות" של הסנטור ג'וזף מקארתי, אשר רדף את מי שחשד בו כקומוניסט, ויצר "רשימה שחורה" של אנשים החשודים כקומוניסטים או כבעלי קשרים לקומוניזם, בה היו רשומים רבים מבמאי ותסריטאי הוליווד, עבדו רבים מהם תחת שם בדוי, על מנת שניתן יהיה להפיץ את הסרט שיצרו.
שם במה מיוחד במינו הוא "אלן סמית'י". זהו שם במה גנרי, שמאחוריו מסתתרים במאי קולנוע שסירבו מטעמים שונים (לרוב, אי-הסכמה עם האולפנים על עריכת הסרט) להזדהות כבמאים של סרט מסוים. מאז שנת 2000 אין איגוד במאי הקולנוע האמריקני מאפשר עוד שימוש בשם זה, לאחר שה"סוד" נחשף לציבור הרחב.
שימוש בשם במה נפוץ מאוד בתעשיית הפורנוגרפיה. שחקני ושחקניות בתעשייה משתמשים בשם במה כדי לשמור על פרטיותם, כאשר השם האמיתי של רובם לא נחשף בפומבי. שימוש בשם במה נפוץ גם בקרב חשפניות ודוגמניות עירום.
בית הספר למקצועות הטכניים
בית הספר למקצועות הטכניים של חיל האוויר הישראלי (בקיצור: הטכני, בראשי תיבות: ביסל"ט) היא יחידת הדרכה הממוקמת בבח"א 21 בחיפה.
על בית הספר מפקד קצין בדרגת סגן-אלוף.
לביסל"ט מגיעים חיילים וחיילות לאחר טירונות, בעבר היה ניתן גם לפניה, במסגרת קד״צ, לצורך הכשרה במקצועות טכניים. מקצועות אלה מתחלקים בעיקרון לשניים: מקצועות האחזקה ומקצועות האלקטרוניקה (בעבר היו קיימות שתי יחידות - בית הספר לאחזקה ובית הספר לאלקטרוניקה, אך אלה אוחדו לביסל"ט).
מקצועות האלקטרוניקה הם כל המקצועות הקשורים בתחזוקת מערכות אלקטרוניות: אוויוניקה, קשר, לוחמה אלקטרונית וכולי. מקצועות האחזקה הם כל מקצועות המכונאות, החימוש והחשמל למשל מכונאי מטוסים/ מסוקים (המכונה ממ"סניקים), חמשים (חימוש), חמ"מניקים (חשמלאי מטוסים) ועוד.
ביחידה מוכשרים אלפי טכנאים בשנה, המהווים למעלה מ-30% מכלל כוח האדם של חיל האוויר. תפקידם הוא לתחזק את כלי הטיס ואת המערכות האחרות בחיל ולהביאם למצב של זמינות תמידית. לאחר סיום הקורס הספציפי, מחולקים הטכנאים בין בסיסי חיל-האוויר שם ישרתו בשירותם הסדיר. החיילים שמשרתים במסגרת קורס קדם צבאי ממשיכים לטירונות ומשם ממשיכים לכנפות/בסיסים השונים בחיל האוויר.
החיילים מוכשרים על ידי מק"סים (מק"ס - מפקד קורס) בוגרי הקורס, שנשארים בתום קורס ההכשרה שלהם בטכני ומצטרפים לצוות ההדרכה במקום להמשיך לשירות כטכנאי במקצוע שרכשו באחד מבסיסי חיל האוויר. לאחר הקורס עובר החייל קורס פו"ח (פיקוד והדרכת חיילים) ומוצב למספר חודשים באחד מהבסיסים כדי לרכוש מעט ניסיון במקצוע. לאחר מכן משרת המק"ס בבח"א 21 בחיפה. המק"ס מזוהה בתג יחידה של בח"א 21 ובשרוך הדרכה בצבע תכלת. מק"סים מנוסים עוברים קורס פו"מ (פיקוד והדרכה מתקדם) ולאחריו הם מלווים מק"סים צעירים בפן ההדרכתי. קורס נוסף הוא קורס חניכה שבסופו המק"ס מקבל שרוך כחול כהה (מתקדם). קורס נוסף בשם פו"ב (פיקוד והדרכה בכיר), מקביל לקורס ר"צ בשטח, ובוגריו עונדים סיכת לפיד. את הקורסים הללו מעבירים מדריכים מצטיינים אשר נבחרו לפקד במכון להכשרת המדריך, ששוכן אף הוא בבח"א 21.
לידס יונייטד
מועדון הכדורגל לידס יונייטד (באנגלית: Leeds United Association Football Club) הוא מועדון כדורגל מן העיר לידס במערב יורקשייר בבריטניה, מן הגדולים והחשובים בנוף הכדורגל האנגלי לאורך השנים. המועדון צבר כוח רב במהלך שנות השישים והשבעים בהדרכת המנג'ר דון ריווי, בזירה המקומית באנגליה, ובאירופה, והגיע למעמדי חצי גמר וגמר ליגת האלופות וגביע אירופה למחזיקות גביע. כמו כן זכה פעמיים בגביע ערי הירידים.
בבריטניה זכה המועדון ב-3 אליפויות, בגביע האנגלי ובגביע הליגה האנגלית. כינוי הקבוצה הוא "הלבנים", "יונייטד" ו"הטווסים". המועדון משחק כיום בפרמייר ליג שהיא הליגה הבכירה בכדורגל האנגלי, זאת בעקבות עלייתו מהצ'מפיונשיפ במהלך עונת 2019/20, לאחר היעדרות של 16 שנה. את רוב ההיסטוריה שלו בילה המועדון בליגה האנגלית הבכירה. פרק הזמן הרצוף הארוך ביותר של המועדון בליגה הבכירה נמשך כ-18 שנה, מ-1964 עד 1982. פרק הזמן הארוך ביותר מחוץ לליגה זו עמד על 16 שנה, מ-2004 עד 2020.
מאמנה של הקבוצה הוא ג'סי מארש. משחקי הבית מתקיימים באצטדיון אלנד רואד, המכיל 37,792 מושבים, ובכך הוא האצטדיון הארבע עשר בגודלו באנגליה. מדי הקבוצה במשחקי הבית מראשית שנות השישים הם באופן מסורתי בצבע הלבן, מכאן כינויה "הלבנים". סמל המועדון מציג את שושנת יורק הלבנה.
ללידס קיימת יריבות רבת שנים עם מנצ'סטר יונייטד וצ'לסי, כמו גם עם מועדנים מקומיים כגון האדרספילד טאון, ברדפורד סיטי, שפילד יונייטד ושפילד ונסדיי.
היסטוריה.
השנים הראשונות - לידס סיטי.
המועדון נוסד בשנת 1904 כלידס סיטי. משחקה הראשון התקיים ב-15 באוקטובר של אותה שנה באצטדיונה הביתי, במסגרת הליגה המחוזית של מערב יורקשייר מול שכנתה, האל סיטי, והסתיים בהפסד 0–2. במאי 1905 הוחלט על הגדלת הליגה השנייה, ולידס הצטרפה אליה. משחקה הראשון של הקבוצה בליגה הכלל ארצית הסתיים אף הוא בהפסד 1-0, הפעם לשכנה נוספת, ברדפורד סיטי. היסודות הראשונים של המועדון הונחו בזמן מלחמת העולם הראשונה על ידי אחד ממנהליה הראשונים, הרברט צ'פמן. באותה תקופה הואשמה הקבוצה על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית באי סדרים כספיים וסולקה מן הליגה, וגם הנהלתה אולצה להתפזר.
באוקטובר 1919 הועמדו שרידיה של לידס סיטי, על רכושה ושחקניה, למכירה פומבית, אולם לאחר התערבות של פקידים בכירים מהעיר שלא היו שותפים לאי הסדרים הקודמים במועדון נמנעה מכירתו, ובכך נסללה הדרך להקמתו של המועדון לידס יונייטד. את שנות העשרים המוקדמות בילתה הקבוצה במרכז הטבלה של הליגה השנייה, אולם לקראת אמצע העשור התייצבה והחלה להפגין יכולת גבוהה ולנצח, וזכתה באליפות הליגה ובעלייה אל הליגה הבכירה בתום עונת 1923/24.
למרות השיפור הניכר היה המועדון הצעיר עדיין בחיתוליו וחסרו לו המשאבים כדי להתמודד בצמרת הכדורגל. בסוף עונת 1926/1927 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, אך שבה לליגה הראשונה בתום עונה אחת. במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו באנגליה משחקי כדורגל במתכונת של ליגה אזורית, כששחקנים רבים גויסו לצבא הבריטי וזכו לשחק רק במהלך חופשותיהם מן השירות הצבאי או ממפעלים שונים (תעשיית הנשק וכו').
ב-1949 ערך את הופעת הבכורה במועדון הקשר בן ה-17, ג'ון צ'ארלס. צ'ארלס, שנודע בכינוי "הענק העדין" על שם גובהו ומשחקו האלגנטי, היה הכוכב הראשון במועדון, והטביע את חותמו מן ההתחלה. שנות החמישים המוקדמות עברו על המועדון בליגה השנייה, כאשר לבסוף הצליח צ'ארלס לסחוף את הקבוצה ולהעפיל עם המועדון לליגה הבכירה בעונת 1955/1956, במהלכה כבש 29 שערים ב-42 משחקי ליגה. בעונת 1956/1957, עקב קשיים כלכליים, נמכר צ'ארלס ליובנטוס מהליגה האיטלקית עבור סכום שהיווה אז שיא עולמי של כ-65,000 ליש"ט. חסרונו של צ'ארלס הביא לירידת הקבוצה אל הליגה השנייה בתום עונת 1959/60.
ימי הזוהר - עידן ריווי.
ב-1959 איתרו מגלי הכישרונות של המועדון את הקשר בילי ברמנר, והחתימו אותו על חוזה מקצועני בקבוצה. דון ריווי סיים את קריירת המשחק שלו בלידס בתום עונת 1960/1961, ונתמנה זמן קצר לאחר מכן למנג'ר המועדון. בקדנציה השנייה של ריווי החלה להתגבש חבורת שחקנים צעירים במועדון. ריווי, שהעריץ את ריאל מדריד, בכיכובם של פרנץ פושקש ואלפרדו די סטפנו, הורה להחליף את מדי המועדון מיום היווסדו, כחול וזהוב, למדים לבנים, צבע המדים של ריאל מדריד. מדים לבנים אלו העניקו למועדון את כינויו עד עצם היום הזה: "הלבנים". צעד זה היה חלק מתוכניתו ארוכת הטווח של ריווי להפוך את לידס למועדון כדורגל מפואר ועטור תארים, דוגמת מועדונים מפוארים אותם העריך דוגמת ריאל מדריד ובנפיקה ליסבון.