ברוב המדינות מוגדרת חוקה המגדירה את עקרונות היסוד של המשטר ואת זכויות האזרח במדינה. זהו המסמך המשפטי הגבוה והמחייב ביותר במערכת החוקים.
בחלק מהמדינות מוסמכים בתי משפט לפסול חוק שנחקק על ידי הרשות המחוקקת בנימוק שאינו חוקתי או בנימוקים אחרים. לעיתים מוסמך לכך בית משפט מיוחד לחוקה שזוהי סמכותו העיקרית. במדינות אחרות הבורר בסוגיות חוקתיות הוא בית המשפט העליון.
במדינות הבאות לא מוגדרת חוקה: הממלכה המאוחדת, ישראל, ניו זילנד, סן מרינו, ערב הסעודית וקנדה. במדינות אלה הוגדר אוסף של חוקי יסוד המשמש את המערכת המשפטית במקום חוקה כבסיס לבדיקת חוקתיות.
מאז המהפכה החוקתית פוסלים בתי משפט בישראל בכל הערכאות, במקרים שהם מוצאים זאת לנכון, חוקים של הכנסת, על סמך וכן על סמך עקרונות נוספים.
ביקורת שיפוטית.
במדינות שבהן מוקנית לבית המשפט או למועצה חוקתית סמכות ביקורת שיפוטית, עשוי כל חוק שנחקק על ידי בית המחוקקים להיות מוכרז כבלתי חוקתי על ידי הגוף המוסמך לברור בענייני חוקה. כאשר גוף זה קובע כי חוק כלשהו סותר את החוקה, הוא מכריז שהחוק אינו חוקתי, ולמעשה פוסל את החוק כולו או חלקו. הליך זה, שבו הרשות השופטת מבקרת את פעולתן של הרשות המחוקקת והרשות המבצעת, נקרא ביקורת שיפוטית.
פרט לחקיקה, פעולות אחרות של גופי שלטון עשויות להיות מוגדרות כבלתי חוקתיות, אם הן סותרות את החוקה או את חוקי היסוד. לדוגמה, אם בחוקה קבועה הגנה על חירותו של האזרח, מעצר שרירותי שלו בידי המשטרה עשוי להיחשב בלתי חוקתי.
המקרה הראשון הידוע של ביקורת שיפוטית הוא בהגדרת החוקה של הרפובליקה הפרתנופאית משנת 1799, בה הוגדר גם בית משפט לחוקה. רפובליקה זו הייתה קיימת רק במשך 6 חודשים, ולאחר מכן נכבשה בידי ממלכת סיציליה.
פסק דין מרבורי נגד מדיסון הוא פסק דין תקדימי של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שהתקבל ב-24 בפברואר 1803, ובו נקבעו עקרון הביקורת השיפוטית והדרישה שכל חוק שמתקבל בקונגרס יחויב לעלות בקנה אחד עם החוקה. התקדים גם קבע את בית המשפט העליון כמוסד המבקר את החוקים הפדרליים על בסיס פרשנותו לחוקה.
ישנן מדינות ללא חוקה מוסדרת, בהן ישראל וקנדה, שהגדירו אוסף של חוקי יסוד ובית המשפט העליון משתמש בו כבסיס לדיונים בנושאי חוקתיות. גם מערכת המשפט הבריטית הגדירה אוסף של חוקי יסוד המשמש לבדיקת חוקתיות, אולם בבריטניה אין לבית המשפט העליון סמכות לפסול חוקים, אלא רק לבחון את החוקים, להציע תיקונים ולהחזיר אותם לדיון בפרלמנט.
במספר מדינות, בהן הולנד ושווייץ, בית המשפט העליון רשאי לקבוע כי חוק הוא לא חוקתי, אך אין לו סמכות לפסול חוקים על בסיס זה.
בישראל.
היסטוריה.
עד למהפכה החוקתית לא נהגה בישראל ביקורת שיפוטית סדירה על חוקי הכנסת.
בשנת 1992 נחקקו שני חוקי יסוד העוסקים בזכויות האדם: , ו. חוקים אלו צורפו לחוקי היסוד הקיימים.
בפסק דין בנק המזרחי, משנת 1995, נפסק לראשונה כי חוקי היסוד מהווים תחליף לחוקה במדינת ישראל וכן נקבע שבית המשפט העליון יכול לבטל חוקים של הכנסת שסותרים את חוקי היסוד. התהליך של חקיקתם של חוקי היסוד ופרשנותם בפסק דין המזרחי מכונה "המהפכה החוקתית".
החל מקביעה זו, בית המשפט הגבוה לצדק בישראל מבצע ביקורת שיפוטית על פעולתן של שתי הרשויות האחרות, הרשות המחוקקת והרשות המבצעת.
ז'אן כהן
דוקטור ז'אן כהן (ברומנית: Jean Cohen; 1910 - ? ) היה עורך דין ופעיל ציוני מרכזי ביהדות רומניה, מנידוני משפטי הציונים ברומניה.
כהן בוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט ובעל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת רומא. היה פעיל כעורך דין בלשכת אילפוב, ברומניה ובעל חברות שונות למסחר בינלאומי בתחום הכימיה והעץ. ב-1932 נרשם לארגון renașterea (הלידה מחדש) והיה חבר בהנהגת הארגון עד 1936. מ-1936 ועד 1938 היה חבר בהנהגת המפלגה היהודית הרומנית ובהמשך מזכיר כללי שלה.
ברומניה קמה מפלגת הציונים הכלליים ביום 24 בינואר 1947 ובוועד הפועל שלה היו ז'אן כהן, דוקטור Marcu R. Cohin, לאון יצהר ומישל לייבה. בשנים 1939 - 1940 היה חבר בוועד הפועל הציוני. בשנים 1945 - 1947 היה מזכיר כללי של הקונגרס היהודי העולמי - מגזר רומניה.
בתקופת שואת יהודי רומניה ושואת יהודי צפון טרנסילבניה פעל כהן להצלת יהודים וכאשר נוסד בבוקרשט הוועד לסיוע והצלה של הפליטים הוא נכלל בין מרכיביו, כולם מנהיגים ציונים. כאשר נעצרו בסיביו 74 צעירים יהודים במחנה גרמני, ארגן כהן את הימלטותם אל ארד, שם צוידו בתעודות ונשלחו הלאה, אל בוקרשט, כדי לעשות את דרכם אל ארץ ישראל. פליטים יהודים מצפון טרנסילבניה ומדינות מרכז אירופה זלגו אל רומניה בדרכים לא חוקיות וכאשר שלטונות רומניה הפילו בפח מאה פליטים כאלה והעלו אותם במרמה על רכבת, שנועדה להגיע להונגריה (משם היו משלחים אותם אל מותם), כהן, שהיה איש אמונו של אברהם לייב זיסו, נשלח לסינאיה, שם פגש את מיכאי אנטונסקו והצליח לשכנע אותו לתת הוראות להשבת הרכבת מהגבול ההונגרי. בין הניצולים ברכבת זו היה גם מנחם צבי קדרי, חתן פרס ישראל עתידי.
תנועה קדומנית (אסטרונומיה)
אל הרפין
אל הרפין (1862 - 3 בינואר 1947) היה אמריקאי שנודע בציבור בתור "האיש שלא ישן לעולם".
ביוגרפיה.
אל הרפין חי בטרנטון ניו ג'רזי וטען שלאורך כל חייו מעולם לא ישן. הסיבה לכך אינה ידועה בוודאות, אך ייתכן שחוסר יכולתו לישון נבעה מפציעה של אימו מספר ימים לפני היוולדו.
לקראת סוף שנות הארבעים חוקרים ומדענים החלו להתעניין בו. הם ביקרו בביתו ולא מצאו מיטה או רהיט דומה שמאפשר שינה עליו, מלבד כיסא נדנדה. הרפין סיפר שלאחר יום עבודה מלא הוא היה יושב בכיסא, קורא עיתון עד עלות השחר ואז חוזר לעבודה. הוא היה בבריאות טובה ודעתו הייתה צלולה לחלוטין, מצב לא הגיוני לעולם המדע עבור חוסר שינה מוחלט ומתמשך.
ידיעה על מצבו החריג פורסמה בניו יורק טיימס ב-29 בפברואר 1904:
הרפין מת ב-3 בינואר 1947 ולפי הדיווחים היה בין 94 במותו (נתון הסותר את שנת הלידה שלפיו במותו היה בן 86). לאחר מותו פורסמה עליו ידיעה נוספת בניו יורק טיימס:
מטבע דיגיטלי
שאלת כן–לא
בבלשנות, שאלת כן–לא (באנגלית: yes–no question), הידועה גם בשם "שאלה קוטבית" (polar question) או "שאלה כללית" (general question) היא שאלה שהתשובה הצפויה לה היא "כן" או "לא". באופן רשמי, קיים יחס של או מוציא בין שתי תשובות אפשריות אלו, כלומר: רק אחת מהן היא תשובה מקובלת לשאלה. באנגלית ובשפות נוספות, שאלות כאלה יכולות להיות מוצגות הן בצורה חיובית והן בצורה שלילית (למשל: "האם תהיה כאן מחר?" ו-"האם לא תהיה כאן מחר?").
שאלות כן–לא מנוגדות לשאלות שאינן קוטביות, כגון חמש המ"מים, שאינן בהכרח מגבילות את התשובות לאחת מבין שתיים או יותר תשובות חלופיות (למשל: שאלות המתחילות במילת השאלה "איזה" מניחות, לעיתים קרובות, שיש סדרה של כמה חלופות, מהן ניתן לבחור את התשובה).
יצירת שאלות כן-לא.
שאלות כן-לא נוצרות בדרכים שונות בשפות שונות. באנגלית, סדר מילים מיוחד (פועל-נושא-מושא) משמש לצורך יצירת שאלות כן-לא. בשפה הגרינלנדית, שאלות כן-לא נוצרות עם מורפולוגיה מיוחדת. בלטינית, שאלות כן-לא מצוינות על ידי תוספת של מילית או מוספית. בשפות מסוימות, כגון יוונית מודרנית ופורטוגזית, הדרך "היחידה" להבדיל בין שאלת כן-לא לבין משפט פשוט היא האינטונציה בה משתמשים.בטורקית משתמשים במילת עזר אחרי הפועל.
דו-משמעות.
בשפה האנגלית (ובשפות אחרות), לעיתים ישנה דו-משמעות בהצגת שאלות מסוימות, וקיים ספק באם שאלות אלו הן אמנם שאלות כן-לא. שאלות אלו זהות מבחינה תחבירית לשאלות כן-לא, אך יכולות להיות שונות סמנטית מהן. ניתן לראות זאת על ידי הדוגמה הבאה:
שאלה זו יכולה להיחשב הן כשאלת כן-לא והן כשאלה בסגנון רב-ברירה. ייתכן ושאלה זו נועדה לשאול באם ג'ון שיחק באחד משני המשחקים המצוינים, ואז התשובה לשאלה היא "כן" או "לא"; אך ייתכן גם שהשאלה היא שאלת רבת-ברירה (שהתשובה לה אינה "כן" או "לא") שנועדה לשאול באיזה משני המשחקים שיחק ג'ון (בהנחה שהוא בהכרח שיחק בבדיוק אחד משני המשחקים), ואז התשובה לשאלה היא שם של אחד המשחקים ("שחמט" או "דמקה").
דוגמה לשאלה נוספת שמנוסחת בצורה דו-משמעית:
על שאלה זו ניתן לענות באמצעות "תפוח", "תפוז", "כן" או "לא", וזה תלוי באם השאלה נתפסת כשאלת כן-לא או כשאלת רב-ברירה (ויש להבחין כי אף התשובה "כן" היא דו-משמעית בעצמה).
ישנה דו-משמעות גם עם שאלות כן-לא שלא נועדו להיות כאלו מלכתחילה. לדוגמה:
זוהי שאלה שניתן לענות עליה גם עם "כן, אני יכול" וגם עם "לא, אני לא יכול". אבל למעשה, זוהי צורת דיבור עקיף, שכן ניתן לחלופין להסיק שכוונת השואל לא הייתה להציג שאלה על מנת לקבל תשובה, אלא כוונתו הייתה לומר: "העבר בבקשה את המלח". דיבור עקיף כזה מערער את עקרון שיתוף הפעולה שפיתח הפילוסוף פול גרייס. ההסקה של המאזין היא אופציונלית.
הפסיכו-בלשן הרברט ה' קלארק מספר על מחקר שבו חוקר טילפן לחמישים מסעדות ברחבי פאלו אלטו, קליפורניה, ושאל:
לשאלה זו ניתנו תשובות בשלוש הצורות הבאות:
חלק אחר של אותו מחקר היה השאלה "האם ידוע לך המחיר של ג'ים בים 750 מ"ל?" מתוך 100 משיבים, 40 ענו "כן". שאלה אחרת גררה חוסר תגובה, בעיקר, דבר שאילץ את החוקרים להתעלם ממנה במחקרם. כאשר שאלו "האם יש לך את הנסיך אלברט?", השואלים ציפו לתגובה מהסוג: "באריזת פח או נייר?", אך בפועל, המשיבים לרוב פשוט טרקו את הטלפון, משום שסברו שהם קורבנות של מתיחה טלפונית.
תשובות.