עם זאת ובדומה למגמה העולמית, מתקיימת שחיתות רבה בענף הכדורגל באפריקה בכלל ובגאנה בפרט, ושאיפתם הגדולה של מרבית השחקנים והכישרונות המתגלים היא לצאת ולשחק במועדונים אירופאים. ישנם מועדונים אירופאים שאף פתחו אקדמיות במדינה כדי להחתים כישרונות מגיל צעיר ולפתח אותם ביבשת אירופה עם תנאים טובים יותר.
ייצוא שחקנים הפך לעסק משתלם גם מבחינת המועדונים כך שמועדונים ושחקנים רבים משקיעים את מרצם בחיפוש דרך מעבר לאירופה; דבר המכניס כספים רבים למועדונים מצד אחד, אך מונע מהליגה המקומית להתפתח במקביל. בנוסף, בגאנה קיימים פערים רחבים בין צפון המדינה לדרום המפותח יותר וכן ישנה התמקדות והשקעת משאבים מוגברת בנבחרת הלאומית, לעיתים על פני הליגות המקומיות.
למן סוף שנות ה-90, מועדוני כדורגל ויזמים אירופאים החלו להקים במדינה אקדמיות לכדורגל - מוסדות המשלבים אימוני כדורגל לצד מסגרת חינוכית. אייאקס, פיינורד ורייט טו דרים (Right to Dream) היו הראשונות לפעול בגאנה. בהדרגה, יזמים גנאים החלו להקים אקדמיות לכדורגל, לרבות אקדמיית קומאסי, יוניסטאר ואקדמיית מנדלה. בכוחן של אקדמיות גנאיות לתרום לפיתוח מקומי במגוון דרכים, לרבות קידום שוויון מגדרי, פיתוח תשתיות נחוצות ויצירת מרחב בידורי קהילתי, זאת בשונה מאקדמיות אירופאיות, אשר, על פי רוב, פועלות במנותק מסביבתן. לצד תרומות אלו, אקדמיות גנאיות ואירופאיות יוצרות ציפייה בקרב שחקנים והורים למוביליות חברתית אשר לעיתים קרובות אינה מתגשמת.
ניגריה.
גם לניגריה הגיע ענף הכדורגל בתקופה בה הייתה קולוניה בריטית בתחילת המאה ה-20. לקראת שנת 1940 הפך הענף לפופולרי ביותר במדינה והאפיל על ענף הקריקט שהגיע גם כן בתקופה הקולוניאלית. בשנת 1960 קיבלה ניגריה עצמאות מבריטניה, והחלה בבניית מוסדותיה כמדינה, אחד מהם היה נציבות הספורט הלאומית שהוקמה במטרה להניח יסודות להתארגנויות ספורטיביות שונות. מאמן הנבחרת הראשון של ניגריה העצמאית היה הישראלי משה (ג'רי) בית הלוי.
הליגה הניגרית הלאומית הוקמה בשנת 1972 ובשנת הקמתה שיחקו בה חמישה מועדונים בלבד, אך התפתחותה הייתה מהירה ושש שנים לאחר מכן, בשנת 1978, שיחקו בליגה שתים-עשרה קבוצות. ניגריה היא יצואנית השחקנים הגדולה ביותר לאירופה מבין מדינות אפריקה וממנה יצאו שחקני כדורגל רבים שהגיעו למועדונים בצמרת הכדורגל העולמי כמו ג'ון אובי מיקל ששיחק בצ'לסי האנגלית, אובפמי מרטינס ששיחק באינטר האיטלקית, ווינסנט אניימה ששיחק בליל הצרפתית.
בניגריה סוכנויות ואקדמיות אירופאיות הפזורות ברחבי המדינה, מערים ועד כפרים נידחים ומבודדים, במטרה לאתר כישרונות מגיל צעיר ולפתחם במסגרות אירופאיות. עם זאת הביקוש הרחב גורם במדינה גם לשחיתות רחבה בנושא; רבים מתושבי המדינה מציגים עצמם כסוכני כדורגל, לעיתים של אותו השחקן, כאשר סוכנים חיצוניים פונים אליהם בקשר לשחקנים צעירים שרוצים להחתים, דבר הגורם לאי דיוקים בנוגע למידע שמקבל הסוכן החיצוני על השחקן.
אחת הבעיות המוכרות בנושא, בעיקר בקרב שחקנים ניגריים היא זיוף הגילאים של השחקנים והצערתם במספר שנים מתוך מחשבה עסקית שכן ככל שמאתרים את השחקן בגיל צעיר יותר כך הוא יוכל להשתפר יותר במסגרת האירופאית ובעיניים עסקיות יהיה "שווה" יותר. בעיה נוספת הנובעת מהשחיתות סביב הענף נוצרת כאשר סוכנים מקומיים שולחים אנשים שונים במסווה של שחקנים מפורסמים כאשר מדובר בהטעיה ובשחקן אחר. דבר זה קורה רבות גם בישראל ובמקרים הללו מרבית השחקנים שהובאו במסווה לשחקנים משוחררים מהמועדונים ונשארים במדינה כעובדים זרים.
מפעלים יבשתיים.
גביע אפריקה לאומות.
טורניר הכדורגל המרכזי של המדינות החברות בהתאחדות האפריקאית (מקביל ליורו האירופאי ולקופה אמריקה הדרום אמריקאי), נערך אחת לשנתיים באחת ממדינות ביבשת. הטורניר הראשון נערך בשנת 1957 ובו תוכננו להשתתף ארבע נבחרות: אתיופיה, סודאן, מצרים ודרום אפריקה.
טרם קיום הטורניר התגלתה מחלוקת בין המדינות לגבי מיקום מטה ההתאחדות האפריקאית לכדורגל; בין אתיופיה למצרים שררה יריבות פוליטית ולכן כל אחת חששה מחיזוק מעמדה של היריבה בשל הקמת מטה ההתאחדות בה, לבסוף בשל תמיכתה של סודאן במצרים הוחלט כי משרדי המטה יוקמו בקהיר.
לאחר יישוב סכסוך זה, איחדו מצרים, סודאן ואתיופיה כוחות כדי להיאבק בשלטון האפרטהייד הגזעני שהונהג בדרום אפריקה; נציגי שלוש המדינות דרשו מהנציג הדרום אפריקאי בהתאחדות הכדורגל האפריקאית, לשלוח לתחרות נבחרת מעורבת מבחינה גזעית, בניגוד לחוקי משטר האפרטהייד. דרום אפריקה סירבה ולכן החליטו שלוש המדינות פה אחד על סילוקה מהטורניר.
סילוקה של דרום אפריקה הביא את יריבתה העתידית (נקבע לפי הגרלה), אתיופיה, לגמר, שם היא פגשה את מצרים שניצחה את סודאן, מצרים ניצחה במשחק הגמר והפכה למחזיקת גביע האומות האפריקאי הראשונה. שנתיים לאחר מכן, בגביע אפריקה לאומות 1959, שהתנהל הפעם כטורניר משולש ובצורת ליגה, דרום אפריקה עדיין הייתה מורחקת מהמגרש ומצרים חגגה זכייה שנייה ברציפות.
בשנים האחרונות, הזוכה בגביע אפריקה לאומות בטורניר הנערך בסמוך לגביע הקונפדרציות של פיפ"א, מעפילה אליו אוטומטית. בטורניר זה מתמודדות שש הזוכות במפעלים היבשתיים בנוסף למדינה המארחת ולמנצחת בגביע העולם.
ליגת האלופות האפריקאית.
ליגת האלופות האפריקאית, בדומה למודל ליגת האלופות האירופית בכדורגל, היא טורניר בין המועדונים הטובים ביבשת והמפעל היוקרתי ביותר עבורם. הטורניר נוסד בשנת 1964 בשם "גביע האלופות האפריקאי" ובו ניצח מועדון הכדורגל אוריקס דואלה (Oryx Douala) מקמרון.
מאז ועד היום טורניר זה השתנה לעיתים תכופות, ובשנת 1997 התווסף לו לראשונה שלב בתים, בו המועדונים הטובים ביבשת מתחרים על מקום בשלבי ההכרעה. שמונת המועדונים המובילים בתום שלב הבתים מחולקים לאחריו לשתי קבוצות של ארבע כאשר כל מועדון משחק נגד השלושה שאיתו בבית. שני המועדונים המובילים בכל בית בתום המשחקים עולים לחצאי הגמר הנערכים בשיטת נוק אאוט, והמנצחים נפגשים בגמר.
המועדון הזוכה בטורניר מקבל פרס כספי וכרטיס לטורניר אליפות העולם לקבוצות כדורגל של פיפ"א, בו מתחרים המועדונים שזכו באליפויות של כל יבשת, בנוסף לאלופת המדינה המארחת. הקבוצה שמחזיקה בשיא זכיות במפעל היא אל אהלי המצרית, לה 8 גביעים. מצרים היא גם המדינה המובילה במספר הזכיות עם 14 גביעים למדינה.
אליפות אפריקה בכדורגל נשים.
אליפות אפריקה בכדורגל נשים היא מפעל יבשתי המתקיים אחת לשנתיים החל משנת 1991. הטורניר משמש כטורניר מוקדמות לטורניר גביע העולם לנשים, כאשר בעבר היה מזכה בכרטיס אחד לאלופה, אך נכון לאליפות האחרונה ב-2015, זיכה את שלושת המקומות הראשונים בכרטיס.
נבחרת הנשים של ניגריה היא אלופת הזכיות במפעל ונחשבת לאחת מנבחרות הנשים המובילות בעולם, כאשר בשבעת הטורנירים הראשונים זכתה ברציפות ובסה"כ מחזיקה בעשר זכיות מתוך שנים עשר טורנירים.
אפריקה ומונדיאל.
אחת לארבע שנים, במסגרת משחקי המונדיאל, משחקות הנבחרות הטובות בעולם אחת נגד השנייה במטרה לזכות בתואר הנחשק. החל ממונדיאל 1998, משוריינים בכל טורניר חמישה מקומות לנבחרות אפריקאיות במונדיאל, כאשר כלל המדינות ביבשת משתתפות בשלב מוקדמות, ממנו מעפילות למונדיאל חמש נבחרות לאחר שני שלבי בתים ושלב פלייאוף.
הנבחרת האפריקאית הראשונה שהשתתפה במונדיאלים הייתה נבחרת מצרים, שהפסידה 4-2 לנבחרת הונגריה במונדיאל 1934, והודחה מהטורניר לאחר משחק אחד. רק לאחר 36 שנים הייתה לאפריקה נציגה נוספת במונדיאל. הייתה זו נבחרת מרוקו, שסיימה את שלב הבתים במונדיאל 1970 עם נקודה אחת, אותה השיגה בתיקו 1-1 מול נבחרת בולגריה, והודחה מהטורניר. החל ממונדיאל 1970, תמיד הייתה לאפריקה לפחות נציגה אחת במונדיאל. הנבחרת השלישית שייצגה את אפריקה הייתה נבחרת זאיר במונדיאל 1974. נבחרת זו הייתה אחת החלשות ביותר בתולדות המונדיאלים, וסיימה את שלב הבתים עם אפס נקודות ואפס הבקעות, ועם תבוסה 9-0 לנבחרת יוגוסלביה, שנחשבה לתבוסה הגדולה ביותר בתולדות המונדיאלים. במונדיאל 1978 ייצגה את אפריקה נבחרת תוניסיה, שהשיגה ניצחון 3-1 על נבחרת מקסיקו, שהיה הניצחון הראשון של נבחרת אפריקאית במונדיאל. על אף הניצחון הזה ותיקו מול נבחרת גרמניה המערבית, הודחה תוניסיה כבר בשלב הבתים. מונדיאל 1982 היה הראשון שנערך בפורמט של 24 נבחרות, ולכן השתתפו בו לראשונה שתי נבחרות אפריקאיות, קמרון ואלג'יריה. שתיהן לא צלחו את שלב הבתים. במונדיאל 1986 שוב השתתפו שתי נבחרות אפריקאית, אלג'יריה ומרוקו, שהייתה לנבחרת האפריקאית הראשונה שצלחה את שלב הבתים במונדיאל, אותו סיימה במקום הראשון, והודחה בשמינית הגמר על ידי נבחרת גרמניה המערבית.