בשנת 2019 שיחק את רון סטופבל בסרט קים פוסיבול. כמו כן דיבב בסרט החיים הסודיים של חיות המחמד 2 את קוטון.
בשנת 2020 דיבב בסדרה הפכים סולארים את יומיולאק ובסדרה את בן פינקוס.
הלנה בלבצקי
התוועדויות
אנדריי סליבנוב
אנדריי ניקולייביץ' סליבנוב (; 5 באוגוסט 1847 – 15 ביולי 1917) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה ה־11 במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
סליבנוב נולד ב־5 באוגוסט 1847. בשנת 1866 סיים את לימודיו בבית הספר לתותחנים מיכאילובסקי והוצב ברגימנט התותחנים ה־14. בין 1877–1878 הוא לחם במלחמה כנגד האימפריה העות'מאנית ולאחר מכן למד באקדמיית המטה הכללי ניקולייב. לאחר סיום לימודיו הוצב במטה בריגדת הפרשים ה־12. מ־20 בנובמבר 1881 עד 25 בנובמבר 1882 פיקד על גדוד ברגימנט ה־131 מטירספול. משנת 1880 שימש כקצין למטלות מיוחדות במטה הקורפוס ה־12, ובשנת 1884 הועבר למלא את אותו התפקיד במחוז הצבאי קייב, ואז הועבר למטה הכללי. מאז 1887 היה פקיד במשרדי ועדת הגיוס של המטכ"ל, ומשנת 1889 היה ראש מטה של דיוויזיית הפרשים ה־8. בשנים 1893–1895 היה מפקד רגימנט הרגלים ה־111 דון. ב־30 ביוני 1895 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי וילנה. ב־10 במרץ 1899 הועבר למלא את אותו תפקיד במחוז הצבאי אמור. ב־1900 נשלח לסין והשתתף בדיכוי מרד הבוקסרים. ב־4 ביולי 1901 מונה למפקד הרגימנט ה־16, ב־24 בדצמבר 1903 הועבר לפקד על הרגימנט ה־13, ב־23 באוקטובר 1904 הועבר לפקד על הרגימנט ה־37 אשר עמו לחם במלחמת רוסיה–יפן.
בסוף שנת 1905 מונה למפקד מבצר ולדיווסטוק, בו התרחשו אז מהומות מהפכניות. סליבנוב נקט יד קשה כנגד המהפכנים, וב־10 בינואר 1906 הם ירו בניסיון להתנקש בחייו והוא נפצע. מ־25 באפריל 1906 עד 21 ביולי 1910 הוא שימש כמושל כללי של העיר אירקוטסק, ובתפקיד זה שימש גם כמפקד כוחות הצבא באזור וכמפקד כוחות הקוזאקים של עבר הבייקל. ב־6 בדצמבר 1907 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב־21 ביולי 1910 הוא הפך לחבר המועצה המדינית.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה סליבנוב למפקד הארמייה ה־11 ויחד עמה פלש לגליציה שהייתה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. משימתה הראשונית של הארמייה הייתה כיבוש עיר המבצר פשמישל. סליבנוב הטיל מצור על פשמישל אבל במקום להתקיף הוא העדיף להדק את המצור ולהרעיב את הנצורים. בהמשך קיבל סליבנוב תגבורת ארטילריה והחל להפגיז ולמוטט את ביצורי המבצר. ב־22 במרץ 1915 נכנעה העיר. כיבוש העיר נחשב להישג כה מרהיב, עד שסליבנוב קיבל אוטומטית את אות מסדר גאורגיוס הקדוש דרגה שלישית, אף על פי שהחוק קבע כי לפני כן עליו לקבל את הדרגה הרביעית. עם זאת, ב־5 באפריל של אותה שנה הוא נאלץ לפרוש מהפיקוד על הארמייה בשל בעיות בריאותיות. הוא המשיך למלא את תפקידיו במועצת המדינה עד פטירתו ב־15 ביולי 1917.
המחאה נגד בנימין נתניהו
המחאה נגד בנימין נתניהו המוכרת גם כמחאת בלפור וכמחאת הדגלים השחורים הייתה סדרה של מחאות ציבוריות מתמשכות, שהתעוררו במספר רב של מוקדים בישראל החל מיוני 2020 עד מאי 2021, בדרישה להתפטרות ראש הממשלה בנימין נתניהו מתפקידו. המוחים האשימו את נתניהו בשחיתות ובפגיעה מכוונת במוסדות שלטון החוק, במסגרת מאבקו בהליכים הפליליים המתנהלים נגדו. המפגינים מחו נגד המשך כהונתו של נתניהו בצל אישומיו הפליליים, בין היתר בשל הטענה כי הוא מעדיף את טובתו האישית והמשפטית על פני טובתה של המדינה, ודרשו לחקור את פרשת הצוללות. אחד ממוקדי ההפגנות המזוהים ביותר עם המחאות היה המתחם הסמוך למעון ראש הממשלה, ברחוב בלפור בירושלים.
ההפגנות המשיכו להתנהל ברחבי הארץ גם במהלך סגרים, שהגבילו את חופש התנועה וההתאספות של אזרחי ישראל, במסגרת המאבק נגד התפשטות נגיף הקורונה. גל המחאה נמשך עד לסיום כהונתו של נתניהו כראש הממשלה עם כינונה של ממשלת ישראל השלושים ושש בראשות נפתלי בנט ויאיר לפיד.
רקע.
בקיץ 2016 החלה מחאה של קבוצה קטנה של אזרחים נגד המשך שלטונו של בנימין נתניהו. המחאה זכתה בהמשך לכינוי "מחאת היחידים". המוחה הראשון היה דוד פלדשטיין. זמן קצר לאחר מכן, הצטרפו למחאתו אחרים ובהם תת-אלוף במילואים אמיר השכל. הם עמדו יחידים או בקבוצות קטנות בצמתים ברחבי ישראל ונשאו שלטים שהמסר שלהם היה: "אוהבים את ישראל נפרדים מנתניהו". במקביל, פתחו חושף השחיתות רפי רותם ואייבי בנימין בהפגנה מול ביתו של אביחי מנדלבליט, שמונה באותה עתה ליועץ המשפטי לממשלה. השניים התנגדו למינויו של מנדלבליט לתפקיד, מאחר שהיה לפני כן מזכיר הממשלה של נתניהו, וטענו שמי שנושא בתפקיד היועץ חייב להיות חף מהיכרות קרובה עם ראש הממשלה. המוחים הפגינו מדי שבוע מול ביתו של מנדלבליט בפתח תקווה.
בנובמבר 2016 הצטרף למחאתם מני נפתלי, לשעבר אב הבית במעון ראש הממשלה, שהביא לחשיפת פרשת המעונות שבה הורשעה שרה נתניהו, ופרשת המתנות שבעקבותיה הוגש נגד נתניהו כתב אישום בתיק 1000. מקיץ 2018 החליפה את מני נפתלי עורכת הדין סיגלית קסלר, שערכה תחקיר על פרשת הצוללות והציפה אותה. המחאות מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה התקיימו בכל מוצאי שבת, ואנשים נוספים הצטרפו אליהן. עם ריבוי המפגינים הועתקה ההפגנה בהוראת המשטרה לכיכר גורן, כ-500 מטר מביתו של מנדלבליט.
בדצמבר 2017 יזמו המוחים הפגנה בתל אביב ומצעד בשדרות רוטשילד, נגד חוק ההמלצות ו"החוק הצרפתי" שנועדו לסכל אפשרות של הגשת כתבי אישום נגד נתניהו. ההפגנה נקראה "מצעד הבושה" ולקחו בה חלק עשרות אלפי אנשים ובהם אביה אלף, חנה קים, עוזי ארד וירון זליכה. באמצע 2017 התפצלה הקבוצה הגרעינית של המחאה, חלק ובהם מני נפתלי המשיכו להפגין בכיכר גורן בפתח תקווה, ואילו אחרים בהובלת ישי הדס, אלדד יניב, חיים שדמי, ועורך הדין גונן בן יצחק הפגינו בכיכר הבימה תחת המותג Crime Minister, שם שהגתה הפעילה מירי ניר. הם ייסדו את עמותת חוזה חדש במטרה לממן את המחאה.
ההפגנות המשיכו מדי שבוע במוצאי שבת בכיכר גורן, בכיכר הבימה, וב-20 אתרים נוספים. בהם נהריה, עכו, חיפה, עפולה, רחובות, נס ציונה, כיכר פריז בירושלים, צמח, כפר סבא ורעננה. לאחר הריגתו של סלומון טקה התעורר גל מחאה סוער נגד האלימות המשטרתית, וההפגנות נפגשו מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה, בכיכר גורן, וסמוך ל בתיהם של שר המשפטים, השר לביטחון פנים וראשת המחלקה לחקירת שוטרים. המחאה בכיכר גורן הסתיימה בסוף 2019 עם הגשת כתבי האישום בתיקים 1000, 2000 ו-4000.
מחאת הדגלים השחורים.
במרץ 2020, לאחר הבחירות לכנסת ה-23 החלה "מחאת הדגלים השחורים" על רקע הטלת הרכבת הממשלה על יו"ר כחול לבן בני גנץ, על ידי נשיא המדינה ראובן ריבלין. יושב ראש הכנסת היוצאת יולי אדלשטיין סירב לפנות את מקומו ליו"ר חדש, במטרה למנוע הקמת ועדה לדיון בהסרת החסינות של נתניהו. שקמה שוורצמן ברסלר ואחיה אייל וירדן שוורצמן יזמו שיירות מחאה לכנסת וכן הפגנות סמוך לבתי חברי הכנסת ממפלגת חוסן לישראל. ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק נרתם וקרא ברשתות החברתיות להניף דגלים שחורים מהמרפסות והחלונות. מחאה זו התרחבה והובילה החל מיולי 2020 למחאת הגשרים והצמתים ברחבי הארץ (ראו פירוט בהמשך הערך).
תנועת "הדגלים השחורים" ותנועות נוספות, הודיעו על פירוקה של המחאה לאחר השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש ב-24 ביוני 2021.
ממאהל בלפור עד הביביסטיליה.
בדצמבר 2019 החלה אורי נחמן, חברת מרכז ליכוד, מחאה ברחוב בלפור, ליד מעון ראש הממשלה בירושלים (בית אגיון), שם סברה שהשפעת ההפגנות תגבר. ב-11 ביוני חבר אליה אמיר השכל, ופרסם ברשתות החברתיות על פתיחת שביתת שבת בבלפור. עם השכל הגיעו אנשי "מחאת היחידים" והמאהל התמלא. במתחם שהו בין 10–50 איש, חלקם נשארו לישון בשקי שינה על המדרכה ולעיתים אצל שכנים בסביבה שפתחו לפני המוחים את בתיהם. במהלך מחאה זו, הגיעו אזרחים אל המתחם כדי להביע תמיכה במוחים. במהלך המחאה, התקיימו קבלות שבת שמשכו אליהן קהל. בנוסף התקיימו פעילויות כגון הרצאות, קונצרטים, הופעות, מדיטציה ושירה בציבור.
המאהל פורק תשעה חודשים אחרי שהוקם, ב-21 במרץ 2021, ערב הבחירות לכנסת העשרים וארבע, לאחר שהוגשמה מטרת המחאה.
מעצרם של המפגינים.
ב-26 ביוני פיזרה המשטרה את ההפגנה השבועית במתכונת "קבלת שבת" ועצרה את השכל שנשא דברים לפני כמה עשרות אנשים בטענה שהוא חסם את הכביש כשעתיים. המפגינים מנגד טענו כי המעצר בוצע ללא סיבה. יחד עם השכל נעצרו שבעה פעילים בהם סדי בן שטרית וגיל המרשלג. לשלושה הוצע להשתחרר בתמורה להתחייבות לא להגיע לבלפור, אך הם סירבו והועברו לבית המעצר הדרים. מעצרו של השכל עורר הדים ברשתות החברתיות, ולראשונה דיווחה התקשורת הממוסדת על מחאת היחידים. למחרת המעצר צעדו מאות אל מגרש הרוסים וצבאו על בית משפט השלום, שם היו העצורים. למקום הגיעו גם אישי ציבור מהאופוזיציה ובהם בוגי יעלון, וחברי כנסת נוספים. ביום ראשון לפנות בוקר שוחררו העצורים ללא תנאים. בעקבות האירוע עברו כל קבוצות המחאה המפוזרות בארץ לבלפור.
באותו יום עצרה המשטרה מפגינים נוספים וביניהם לוטם פנסקי על שהשליך מטבעות של עשר אגורות לכיוון הכניסה למעון ראש הממשלה. האקט נועד לדברי פנסקי ללגלג על נתניהו, כאילו הוא ומשפחתו נזקק לסיוע כלכלי. ב-23 ביוני אישרה ועדת הכספים של הכנסת את הפטור הרטרואקטיבי לנתניהו, בהתעלמות מהביקורת הציבורית. משטרת מחוז ירושלים ביקשה מהפרקליטות להגיש נגדו כתב אישום. חצי שנה לאחר מכן, בדצמבר 2020, הודיעה פרקליטות המדינה שבכוונתה להגיש כתב אישום נגד פנסקי בגין השלכת המטבעות.
הביביסטיליה.