הנביא מוחמד וחבריו הגיעו כדי לבחון את שדה הקרב, ונפרדו לשלום מהנופלים. כאשר הם הגיעו לגופתו של מֻסְעַבּ, דמעות החלו לזלוג מעיניו של הנביא מוחמד. על גופתו של מֻסְעַבּ הייתה פיסת בד, לא גדולה ולא קטנה, אשר אם היו מכסים את חלק גופו העליון באמצעותה זה היה גורם לרגליו להיחשף, ואם היו מכסים באמצעותה את פלג גופו התחתון זה היה גורם לפניו להיחשף. אז הנביא מוחמד אמר "תכסו בזה את ראשו, והניחו עשבים על רגליו". למרות הצער העמוק שחווה הנביא מוחמד כאשר הוא איבד את דודו האהוב, חמזה, וכאשר גופתו הושחתה על ידי עובדי האלילים באופן כזה שגרמו לנביא לבכות ולליבו להישבר. למרות העובדה ששדה הקרב היה עמוס בגופות של חבריו הטובים, אשר כולם סימלו את שיא האמת, הרוחניות וההארה. למרות כל זה, הוא ניצב מעל גופתו של שגרירו הראשון, נפרד ממנו לשלום, ובכה בכי מר. אז הביט הנביא מוחמד בעצב רב וביגון על פיסת הבד אשר עטפה את מֻסְעַבּ, ואמר: "ראיתי אותך במכה, ולא היה תכשיט יותר יקר ויותר מיוחד ממך. אך כעת אתה שוכב כאן בראש חשוף, עטוף בבד".
מרים דובי-חזן
מרים דובי-חזן (נולדה ב-12 במרץ 1945) היא היסטוריונית, סופרת, ועיתונאית, העוסקת החל משנת 1998 בתיעוד סיפורי חיים.
ביוגרפיה.
מרים דובי-חזן נולדה ב-12 במרץ 1945 במסתור באמסטרדם, הולנד, ביום שבו מתה אנה פרנק והיא מוכרת כניצולת שואה. אביה הצליח לרשום אותה במרשם האוכלוסין העירוני, באמצעות תעודות של אדם נאצי שהגיעו לידיו. מרים למדה בבית ספר תיכון יהודי ע"ש מימון באמסטרדם, ולאחר סיום לימודיה בשנת 1962 עלתה לארץ. בין השנים 1963–1964 שהתה מרים בקיבוץ דגניה א', ושם גם נולד בה הרעיון לתעד סיפורי חיים של אנשים. לאחר מכן למדה לתואר ראשון בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית, אותו קיבלה בשנת 1970. בין השנים 1970–1988 ניהלה מרים מרכזי קליטה של הסוכנות היהודית במקומות שונים בארץ: באר שבע, גבעת אולגה, נתניה, כפר סבא ורמת אביב. בשנת 1977 הוציאה מרים תואר בגרונטולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
בין השנים 1989–1991 הייתה מרים אחראית על התעסוקה המוגנת של העיוורים בארץ, ולאחר מכן ניהלה עד לשנת 1994 את מחלקת ארגון וחינוך של ויצו העולמית. בין השנים 1994–1998 עבדה מרים כעיתונאית פרילנסרית במקומונים: "קול הכפר", "קול רענן", "קול הרצליה", עיתון הולנדי של הקהילה היהודית, תוכנית רדיו הולנדית, חדשות פוקס ניוז, ובשנת 1996 הוציאה תעודה בעיתונאות מטעם אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 פתחה מרים ברעננה את הוצאת הספרים דוקוסטורי השוכנת ברעננה, המתמחה בהפקת סיפורי חיים, ביוגרפיות, ספרי הנצחה, תיעוד חברות וארגונים. מרים משמשת כמראיינת הראשית ועורכת התחקירים בהוצאה, ומפקחת על תהליך הכתיבה וההפקה תוך שימוש בשבע שפות שאותן היא דוברת: עברית, אנגלית, הולנדית, גרמנית, צרפתית, רוסית ויידיש. עד היום הפיקה ההוצאה למעלה מ-950 ספרים, כמחצית מהם סיפורי שואה. הוצאת הספרים, שנמצאת בבעלות בני משפחתה, משתפת פעולה זה שנים עם הוצאת הספרים של יד ושם, ומבצעת עבורה עבודות מיוחדות בכל העולם.
בשנת 1998 קיבלה מרים תואר אבירות במסדר אורנז'-נסאו מביאטריקס, מלכת הולנד, על עבודתה בהתנדבות במשך 10 שנים כיו"ר ארגון עולי הולנד בישראל, למען קהילת יוצאי הולנד בארץ.
ספריה.
מרים כתבה בעצמה ופרסמה 30 ספרים בעברית ובהולנדית, ומאמרים ופרסומים רבים. בין הספרים:
סלסולים
סלסולים הוא פזמון שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד סטטיק ובן-אל תבורי ויצא לאור בחודש יוני 2016. ב-15 בנובמבר 2018 יצאה גרסה בינלאומית לשיר בשפה האנגלית, “Broke A** Millionaire".
רקע.
הסינגל היה לשיר השלישי של סטטיק ובן-אל תבורי, ויצא לאחר הלהיט "כביש החוף".
סגנון השיר הוא שילוב של ראפ, פופ, ומוזיקה אוריינטלית.
כחצי שנה לאחר הוצאת השיר נודע כי צמד האלבניות מורנה טאראקו ואאידה דוצ'י השתמשו בפזמון השיר ללא כל רשות מפיקיהם וסוכניהם של סטטיק ובן-אל.
ביקורת.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השנתי תשע"ו (2016) של רשת ג', ולמקום הרביעי במצעד השנתי של גלגלצ וynet. נכון ליוני 2019 הוא הגיע ל-49 מיליון צפיות ביוטיוב.
גבי בר-חיים ורז שכניק מידיעות אחרונות טענו שהשיר מייצג אסקפיזם.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ צולם כולו בתוך אולפן. בתחילתו יושב בן-אל על אופנוע ים, אך לאחר כמה רגעים הוא יורד ממנו. למשך מספר שניות הוא משחק שש בש עם סטטיק וג'ורדי. בהמשך הם חולפים על סטים שונים של תפאורה צבעונית, ולידם ניצבים. בקטעי המעבר האינסטרומנטליים רוקדים סטטיק ובן-אל עם צוות הרקדנים שלהם. בסיום הקליפ נשמעת הקריאה "מעולה" וקול מחיאות כפיים. לאחר מכן המנגינה נפסקת לרגע, כאשר לאחר מכן היא מתחדשת למשך כ-20 שניות.
סאווריו, נסיך בורבון-פארמה
פרנסיסקו חבייר, נסיך בורבון-פארמה (), הידוע בשמו האיטלקי סאווריו (; 25 במאי 1889 - 7 במאי 1977) היה בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואחיה של זיטה, קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה. היה ראש בית בורבון-פארמה מ-1974 עד מותו. כמו כן הוא היה מנהיגם של הקרליסטים, והתובע לכתר ספרד תחת השם חבייר הראשון.
ביוגרפיה.
ילדות.
סאווריו נולד ב-1 באוגוסט 1886 בעיר קמיור שבממלכת איטליה. אביו היה רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואמו הייתה מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. סבו מצד אמו היה מיגל הראשון, מלך פורטוגל, וסבא רבא מצד אביו היה שארל פרדינן, דוכס ברי. ב-1859 הודח אביו מכיסאו כשליט פארמה בעקבות איחוד איטליה. לפני נישואיו למריה אנטוניה הוא היה נשוי למריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות. היא ילדה לו שנים עשר ילדים (מתוכם שישה לקו בנפשם ושלושה מתו צעירים). ב-1882 מתה מריה פיה, ורוברטו נישא למריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל כעבור שנתיים. היא ילדה לו שנים עשר ילדים נוספים, אשר סאווריו היה השלישי מביניהם. בסך הכל סאווריו היה הבן ה-15 מבין 24 בניו של רוברטו.
המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. סאווריו ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה, ביניהם סאווריו. ב-1907 נפטר רוברטו, וב-1910 הגיעו ילדיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו של סאווריו, זיטה, נישאה לארכידוכס קרל. בעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מלחמת העולם הראשונה.
בשל העובדה שלמשפחה לא היה לאום מוגדר, מלחמת העולם הראשונה פילגה אותה כליל. סאווריו יחד עם אחיו סיסטו, חפצו להתגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, אולם שינו את דעתם כאשר צרפת נכנסה למלחמה. הם חשו צרפתים, ולפיכך רצו להתגייס לצבא צרפת. הם הצהירו על כך בגלוי כאשר שהו באוסטריה, ולפיכך נעצרו בידי השלטונות האוסטריים. אחותם זיטה התערבה למענם, והם גורשו למדינה נייטרלית. הם נסעו לצרפת, אולם שם גילו שהצבא הצרפתי מסרב לקבל בנים לשושלות מלוכה זרות. הם סירבו לוותר על רצונם לסייע למדינות ההסכמה, ופנו אל בת דודתם אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים אשר הסדירה את גיוסם לצבא בלגיה. בשל תאונה שעבר סיסטו, הם לא יכלו לשרת בפועל עד נובמבר 1914. לעומת זאת אחיהם אליא, פליצ'ה ורנאטו התגייסו לצבא האוסטרו-הונגרי, אשר גיסם, בעלה של זיטה, שרת בו גם כן בדרגת גנרל.
בנובמבר 1916 נפטר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה וקרל הוכתר כקיסר. זיטה הוכתרה כקיסרית. סאווריו סייע לאחיו סיסטו לנסות לתווך בין זיטה ובעלה למדינות ההסכמה, מה שכונה "פרשת סיסטו". הוא לחם בחזית המערבית, ועד סוף המלחמה עוטר בצלב המלחמה הצרפתי והבלגי, וכן באות מסדר לאופולד.
מלחמת העולם השנייה.
ב-29 בספטמבר 1936 מת אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה, מנהיג מסדר הקרליסטים שרצו להחזיר לשלטון בספרד את צאצאיו של הנסיך קרלוס, רוזן מולינה. מכיוון שמת בלי ילדים, הוריש אלפונסו קרלו את תאריו ואת הנהגת הקרליסטים לסאווריו שהיה קרוב משפחה רחוק שלו. כמה חודשים לאחר מכן פרצה מלחמת האזרחים בספרד. סאווריו החליט לתמוך במחנה הלאומנים בהנהגתו של פרנסיסקו פרנקו. הוא שימש כמפקד העליון של הכוחות הקרליסטיים במהלך המלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר סאווריו לשרת בצבא הבלגי. הוא הוצב כקולונל בדיוויזיה ה-4 של הצבא הבלגי ולחם בקרב על בלגיה כנגד כוחות הוורמאכט. בעקבות נפילת בלגיה, הוא נמלט לצרפת. חרף תמיכתו בפרנקו, זה האחרון סירב להרשות לו להימלט לספרד. לעומת זאת הוא העניק לאמו ואחותו רשות לעבור בספרד בדרך לפורטוגל. בשל כך, נאלץ סאווריו להישאר בצרפת של וישי. ב-22 ביולי 1944 הוא נעצר בידי הגסטאפו בשל דעותיו הפוליטיות. במשך חודש הוא הוחזק במחנה מעצר בעיר וישי, ולאחר מכן הועבר למחנה בקלרמון-פראן. בשל התקדמות כוחות בעלות הברית הוא הועבר למחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף ובהמשך לדכאו. הוא שוחרר ב-8 במאי 1945 בידי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה.