על אף ש-com. אמורה להיות סיומת בלעדית לישויות מסחריות (ישויות אחרות כגון גופים ממשלתיים או ארגונים חינוכיים רשומים בסיומות משלהם), מאז אמצע שנות ה־90 לא נרשמו הגבלות סיווג על שימוש בשמות תחום מסוג com פתיחת רישום הסיומת לציבור הרחב בא בד בבד עם המסחור והפופולריות של האינטרנט. הסיומת הפכה במהרה לסיומת הנפוצה ביותר לאתרי אינטרנט. אתרים אשר פרחו בתקופה שבין 1997–2000 (התקופה אשר ידועה בתור "בועת הדוט-קום") לעיתים הרחיקו לכת והכלילו את הסיומת בשמם; חברות אלו לימים נודעו בתור חברות הדוט-קום. השקת סיומת biz ב־2001, אשר נסגרה בפני כל מי שאינו עסק, לא השפיעה רבות על הפופולריות הרבה שלה זכתה סיומת com.
אף על פי שחברות בכל העולם יכולות לרשום שמות מתחם תחת com, מדינות רבות מפעילות שם מתחם משני עם מטרה דומה תחת הסיומת האינטרנטית שלהם. רוב הסיומות האלו פועלות תחת התבנית com.xx או co.xx, כאשר xx הוא שם המתחם המשני. לדוגמה, אוסטריה מפעילה את הסיומת co.at, גרמניה מפעילה סיומת com.de, ובישראל הסיומת היא co.il.
ארגונים לא מסחריים רבים, כגון ארגונים ללא מטרות רווח או גופים ממשלתיים, משתמשים בסיומת com. יש הרואים בכך סתירה למטרה המקורית של שם התחום, ומוסיפים כי יותר מתאימה סיומת org או gov, או סיומות אינטרנטיות יותר ספציפיות. אף על פי כן, ארגונים רבים עדיין מעדיפים את הסיומת com בשל המוכרות הגבוהה שלה בקרב הציבור הרחב, לעומת סיומות פחות ידועות. בנוסף, הייעוד המקורי של סיומות אינטרנט רבות הפך לחסר משמעות בלא פיקוח והגבלה על השימוש בהן לאורך השנים.
האתר symbolics.com הוא האתר הקיים הוותיק ביותר עם סיומת זו. symbolics נרשם ב־15 במרץ 1985.
נפתלי לובינצ'יק
נפתלי לובינצ'יק (19 בנובמבר 1913 - 20 באפריל 1946) היה איש לח"י שנודע בכך שיצא בימי מלחמת העולם השנייה לפגישה עם נציג דיפלומטי גרמני בביירות על מנת להציע לו שיתוף פעולה בין הלח"י לבין מדינות הציר (גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית) במלחמתן בבריטניה.
ראשית דרכו.
נפתלי לובינצ'יק נולד בשנת 1913 ברוסיה. בפרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917 עקרה משפחתו לריגה בירת לטביה (שנכללה אז באימפריה הרוסית). לאחר סיום לימודיו התיכוניים יצא לברלין ולמד בה היסטוריה וכלכלה מדינית באוניברסיטה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. למד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ושלט בשפות הגרמנית, האיטלקית והצרפתית.
היה פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית ובאצ"ל. בשנת 1940, על רקע הפילוג באצ"ל, שבא עקב החלטת האצ"ל להפסיק את מלחמתו בבריטניה ולעמוד לצדה במלחמתה בנאצים, פרש מן האצ"ל והצטרף ללח"י.
פגישה עם הנאצים.
בסוף שנת 1940 יצא לובינצ'יק בשליחות הלח"י (שנקרא אז "הארגון הצבאי הלאומי בישראל") ללבנון, שהייתה נתונה באותה עת לשלטון וישי, משתף הפעולה עם הנאצים, כדי להפגש בביירות עם הנציג הדיפלומטי הגרמני ורנר אוטו פון הנטיג. הוא הצליח ליצור קשר עם פון הנטיג וקבע עמו פגישה במלון "מונופול" בביירות, שבו התגורר פון הנטיג. פון הנטיג הופתע מהופעתו של השליח היהודי מארץ ישראל. בזכרונותיו תיאר אותו כאיש צעיר יפה תואר בעל מראה של איש צבא. יותר מכל הופתע פון הנטיג מן ההצעה שהעלה בפניו האיש בשם הלח"י, שהייתה, כמצוטט על ידי פון הנטיג, לשתף פעולה עם הנאצים נגד בני עמו הציונים האורתודוקסים, אם יבטיח להם היטלר את עצמאותה של פלשתינה יהודית. פון הנטיג כינה את ההצעה בזכרונותיו "הצעת ברית". הוא השיב ללובינצ'יק כי שיתוף פעולה כזה אינו יכול להתממש בהתחשב בשיקולים של יחסי גרמניה עם הערבים ובעקרונותיה הכלליים (רמז למדיניות האנטישמית הנאצית), אולם הבטיח להביא את ההצעה בפני הממונים עליו. לובינצ'יק העלה את ההצעה על הכתב בתזכיר בשפה הגרמנית שנשא את הכותרת הארוכה "קווי היסוד של הארגון הצבאי הלאומי בישראל בנוגע לפתרון השאלה היהודית באירופה והשתתפותו הפעילה של הארגון הצבאי הלאומי בישראל במלחמה לצדה של גרמניה".
עיקרי ההצעה היו:
לובינצ'יק צירף לתזכיר סקירה על מהותו ופעולותיו של הארגון הצבאי הלאומי בישראל ותוך כדי כך הדגיש את קרבתו הרעיונית של הארגון לתנועות הטוטליטריות של אירופה (הכוונה לאלו של גרמניה ואיטליה). כן טרח להדגיש כי הארגון סובל מפעולות דיכוי לא רק מצד הבריטים אלא גם מצד "הסוציאליסטים היהודים" (הכוונה להנהגת היישוב).
פון הנטיג הבטיח להעביר את התזכיר לשולחיו. הוא העבירו לשגרירות הגרמנית באנקרה בירת טורקיה ששלחה אותו בצירוף מכתב לוואי מ-1 בינואר 1941, שקיבל לימים את השם "מכתב אנקרה", למשרד החוץ בברלין, שם נגנז ולובינצ'יק לא קיבל עליו תשובה מעולם. לאחר תום המלחמה נתגלה התזכיר בשלמותו בין מסמכי הנאצים שנתפסו על ידי בעלות הברית ונחשף לעיני העולם.
הנהגת היישוב ראתה במעשהו של לובינצ'יק משום בגידה לכל דבר ועניין; בגידה ביהודי פולין שהיו נתונים בתהליך של השמדה עקיפה בגטאות, בגידה בבריטניה שעמדה לבדה, בהנהגתו של וינסטון צ'רצ'יל, בחזית להגנת העולם החופשי מפני הנאציזם - ובעיקר בגידה באנשי היישוב שהתגייסו בהמוניהם לצבא הבריטי. ההיסטוריון יגאל עילם סבור כי במהלך הפרישה של לח"י מן האצ"ל חל בלח"י תהליך של הינתקות מבעיות העם היהודי באירופה והתרכזות בעניין הארץ-ישראלי. עילם ראה בכך פרישה מן הציונות עצמה ואת תכלית פעולתו של הלח"י לא בפתרון בעיית העם היהודי, כי אם במאבק על שחרור המולדת. עילם מסתמך על דברי האידאולוג של הלח"י ד"ר ישראל אלדד (שייב):
סוף דרכו.
בתום המערכה בסוריה ולבנון נתגלה לובינצ'יק על ידי הכוחות הבריטים בלבנון והועבר לארץ ישראל, נכלא במחנה המעצר מזרעה ולאחר מכן בכלא עכו ובחודש אוקטובר 1941 הוגלה למחנה הגירוש באסמרה שבאריתריאה שם נפטר ממחלה בשנת 1946. ארונו הועלה ארצה לאחר קום המדינה ונטמן בירושלים.
אל-ארד
אל-ארד (בערבית: الارض, תעתיק מדויק: אלארץ', "האדמה") היא תנועת שמאל קיצוני פוליטית לאומית-ערבית, שהוקמה בשנת 1959 על ידי קבוצת ערבים ישראלים, במטרה להפוך את מדינת ישראל למדינה רב-לאומית.
התנועה התנגדה לשלושת הגורמים הבאים:
תנועת אל-ארד הייתה התנועה הערבית היחידה (פרט למפלגה הקומוניסטית, הדו-לאומית) שהוציאה ביטאון ערבי עצמאי. התנועה, שכללה שילוב של פעילים לאומיים וקומוניסטים ערבים, אתגרה את חופש הביטוי והפיקה ביטאונים חתרניים בין 1958 ועד 1961. על מנת לחמוק מהצורך ברישיון כל אחד מ-13 הגליונות שראו אור נשא את השם "ארד" ("אדמה"), בצירוף מילה נוספת (למשל "נדאא אלארד'" (קריאת האדמה), או "צרח'ת אלארד'" (צעקת האדמה) וכדומה).
באוקטובר 1959 הוציאה התנועה ביטאון שהתריס נגד השלטונות הישראליים. בין היתר כונה בו דוד בן-גוריון "הגמד הירושלמי", וזאת בשילוב קריקטורות. בשנת 1960 הואשמו עורכי הביטאון בהוצאת עיתון ללא רישיון, בניגוד לפקודת העיתונות, ונדונו לקנסות ולמאסר על תנאי.
חלק מאנשי התנועה ניסו להתמודד בבחירות לכנסת השישית במסגרת "רשימת הסוציאליסטים", אך רשימתם נפסלה מלהתמודד באישור בית המשפט העליון בפסק דין ירדור. בין פעילי המפלגה נמצא מוחמד מיעארי, שלימים היה יו"ר הרשימה המתקדמת לשלום, שנכנסה לכנסת פעמיים.
דן מזרחי
דן מזרחי (ברומנית: Dan Mizrahi; 28 בפברואר 1926, בוקרשט, – 25 בפברואר 2010, בוקרשט) היה פסנתרן, מלחין ופרופסור למוזיקה, יהודי רומני.
ילדותו ונעוריו ברומניה ובארץ ישראל.
דן מזרחי נולד בשנת 1926 בבוקרשט בירת רומניה כאחד משני ילדיהם של מוסקו מזרחי, בן למשפחה ספרדית ותיקה, וטראן של מלחמת העולם הראשונה, ושל הנריאטה לבית שנפלד, בת למשפחה אשכנזית. סבו מצד האב היו אברהם מזרחי, שען יליד ורנה שהתיישב בבוקרשט בילדותו, פתח חנות ברחוב קרול והתחתן גם הוא עם יהודיה אשכנזיה, לוצ'יה שרה לבית רובינשטיין.
למד פסנתר מגיל 4 ובגיל 9 התקבל באופן חריג כתלמיד בקונסרבטוריון בבוקרשט. בתקופת לימודי בית הספר התיכון ע"ש "ספירו הארט" המשיך ללמוד במקביל גם באקדמיה המלכותית למוזיקה ולאמנות דרמטית. היה תלמידה של אורליה צ'ונקה (Cionca) ועם מוריו נמנו גם מיכאיל אנדריקו ופאוסט ניקולסקו (Nicolescu). בשנת 1940 בהתאם לחוקי הגזע שהונהגו, סולק דן מזרחי מבתי הספר הרומנים בגלל היותו יהודי.
במרץ 1941 הצליח לעלות לארץ ישראל בו זמנית עם דודו, לאון (ניקו) מזרחי, ונשלח ללמוד גינון בבית ספר לחקלאות. לרגל מסיבה בבית הספר כשניגן באקורדיאון משך את תשומת לב הסגל ובעקבות זה התאפשר לו בסתיו אותה שנה להתקבל לאקדמיה למוזיקה בירושלים. שם למד פסנתר, פדגוגיה, צורות מוזיקליות והרמוניה ותולדות המוזיקה. מורו לפסנתר היה אלפרד שרדר, תלמידו של ארתור שנאבל. בשנת 1945 עבר את בחינות הבגרות הבריטיות והחליט לחזור לרומניה, שהייתה משוחררת מזה שנה מהרודנות הצבאית-פאשיסטית.
חייו ופעילותו המוזיקלית ברומניה.