בספרה "בריחה" חושפת מונרו את סיפורן של שמונה נשים שונות, החוות אובדנים קשים והתנתקויות כואבות והתמודדותן עם כך. הלוס אנג'לס טיימס כתב על ספר זה, שהקריאה נעשית כדי לאתגר את הנחות היסוד והשקפות העולם של הקורא ובכך להעמיקן או לשנותן. בהקדמה לספר כותב ג'ונתן פרנזן על מונרו "כשאני קורא את מונרו, אני נכנס למצב של הרהור שקט שבו אני חושב על חיי שלי... היא אחת מקומץ סופרים... שאני חושב עליהם כשאני אומר שספרות היא הדת שלי.".
סיפורה "הדוב שהגיע מההר" עובד לסרט "הרחק ממנה" בכיכובה של ג'ולי כריסטי, שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2006.
בשנת 2013 זכתה בפרס נובל לספרות על היותה "אמנית הסיפור הקצר המודרני".
כתיבתה.
רבים מסיפוריה של מונרו מתרחשים בכפרים ובעיירות הקטנות של אונטריו, קנדה, ובעיקר במחוז הוּרון. עובדה זאת הפכה לאחד המאפיינים הבולטים בכתיבתה; הדמויות שבספרה מתעמתים לעיתים קרובות עם מנהגים מושרשים ודעות קדומות של אנשים שגרים במקומות קטנים.
מאפיין חשוב נוסף הוא נקודת המבט של המספר היודע-כל, נקודת מבט שמשמשת אותה כדי להכניס סדר והיגיון בעולמה. הסופרת האמריקנית סינתיה אוז'יק כינתה אותה "צ'כוב שלנו". כמו ביצירותיו, גם בסיפוריה העלילה היא משנית, וההתרחשות האמיתית מתחוללת בנפשן של הדמויות. אחד הנושאים השכיחים בכתיבתה הוא הדילמות של נערה מתבגרת הלומדת להשלים עם משפחתה ועם העיירה שבה גדלה. בספריה האחרונים העבירה את מוקד התעניינותה לגיל המעבר ולמצוקותיו. בכל מקרה, על אף המוטיבים החוזרים, כל סיפור אצל מונרו הוא עולם בפני עצמו, כשהדמיון והמקוריות מספקים את העניין בסיפור החדש.
עבודתה של מונרו הוגדרה כמהפכה ארכיטקטונית במבנה הסיפור הקצר, בייחוד בדרך שבה הוא נוסע קדימה ואחורה בזמן. הסיפורים שלה תוארו ככאלו שמגלמים יותר מאשר מתארים, חושפים יותר מאשר מתעדים. בסיפורה: "ספרות יפה" (Fiction) שנכלל בספר "יותר מדי אושר", מתארת מונרו ביותר משמץ של אירוניה את גישתם של הקוראים אל סיפורים קצרים. הגיבורה קונה ספר שיצא לאחרונה על ידי אחת ממכרותיה, והסתבר לה שזהו ספר שמכיל סיפורים קצרים בלבד. ואז היא מהרהרת לעצמה: "זה כשלעצמו מהווה אכזבה [שהספר מכיל סיפורים קצרים ולא רומן]. העובדה הזו, לכאורה, מפחיתה את הסמכות של הספר והופכת את הסופר למישהו שרק עומד בשעריה של הספרות ולא כאחד שכבר מעורה היטב בפנים".
כשהוענק למונרו פרס נובל על סיפוריה הקצרים היא אמרה דבר דומה: "במשך שנים על גבי שנים חשבתי שהסיפורים הקצרים הם רק אימון לקראת כתיבת הרומן... ואז הבנתי שזה כל מה שאני יכולה לעשות, אז השלמתי עם זה. אני מניחה שהעובדה שאני מכניסה כל כך הרבה בסיפורים זאת דרך לפצות על כך".
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על כתביה:
בריחה:
יותר מדי אושר:
המראֶה מקאסל רוק:
חיי נערות ונשים:
חיים יקרים:
ריקוד הצללים המאושרים:
אל מול האגם:
מי את חושבת שאת?:
הירחים של יופיטר:
חברת נעורי:
הרגריזים
אן-מרי מקדונלד
אן-מרי מקדונלד (באנגלית: Ann-Marie MacDonald; נולדה ב-29 באוקטובר 1958) היא סופרת, מחזאית ושחקנית קנדית.
ביוגרפיה.
נולדה בבסיס חיל האוויר ליד באדן-באדן, בגרמניה, וכיום חיה בטורונטו, שבאונטריו.
זכתה בפרס על ספרה הראשון, "מאחורי דלתות" (1996), שהופיע ברשימת המומלצים במועדון הספרים בתוכנית הטלוויזיה של אופרה וינפרי.
זכתה בפרסים על המחזה שלה "בוקר טוב דסדמונה (לילה טוב ג'ולייט)".
בין הסרטים ששיחקה בהם: "שמעתי את בנות הים שרות" (1987) שנבחר בסקר מקיף בין מבקרי קולנוע כאחד מעשרת הסרטים הקנדיים הטובים ביותר שנעשו, וגם בסרטים "פחיות צבע" (1994), ו"יותר טוב משוקולד" (1999).
בשנת 2003 ראה בקנדה אור ספרה "מעוף העורב".
הר גרזים
גרזים
רב עינא (סבורא)
רב עינא (רבים מזהים אותו עם רב גיזא או רב גדא שמופיע ב"סדר תנאים ואמוראים") - חכם יהודי מראשי הדור השני של הסבוראים. ראש ישיבת סורא שבבבל ומקבילוֹ של רב סימונא, ראש ישיבת פומבדיתא. היה תלמידו של רבינא האחרון. לפי דברי רב שרירא גאון באיגרתו, הוסיפו רב עינא ורב סימונא תוספות אנונימיות בתלמוד הבבלי, במסגרת העריכה הסבוראית שכללה ביאורים, דיוקים והכרעות. רב עינא נפטר בסביבות שנת ד'ש' (540).
ישיבת סורא בראשותו של רב עינא.
רקע.
בסוף תקופת האמוראים, הייתה ישיבת סורא המרכז הרוחני הגדול של היהדות בבבל (ובכלל), ובה התבצעה עריכת התלמוד הבבלי. עם פטירתו של רבינא האחרון, בסיומה של תקופת האמוראים, חלה ירידה משמעותית במעמדה של ישיבת סורא, והמרכז היהודי הגדול בתחילת ימי הסבוראים היה בעיר פומבדיתא, בראשותו של רבה יוסי (רב יוסף). יהודי סורא סבלו מרדיפות קשות, בעיקר מצידם של כמרי האמגושים, שזכו לשיתוף פעולה של השלטון הסאסאני.
תקופתו של רב עינא.
לאחר פטירתו של רבה יוסי (ד'רע"ד - 514), החליטו חכמי הדור לחדש את הלימוד בישיבת סורא, בעקבות רגיעה מן הרדיפות. במקביל לרב סימונא, שהתמנה לעמוד בראש ישיבת פומבדיתא, עמד רב עינא בראש ישיבת סורא.
הלימוד בישיבת סורא בתקופה זו היה קשה, הן בגלל הרדיפות כנגד היהודים, שהתחדשו על ידי האמגושים הזורואסטרים, והן בגלל פעולתה של תנועה פרסית דתית-חברתית - המזדקים, בהנהגתו של מזדק. הללו, שהצליחו להשיג את תמיכתו של המלך קבאד הראשון, תבעו שיתוף מוחלט ברכוש ובנשים. פעילי התנועה היו נוהגים לערוך פרעות מפעם לפעם, כחלק מן הפעולות להשגת יעדיהם. משמעות הדבר, עבור היהודים, הייתה ניסיון לפגיעה חמורה בטהרת המשפחה. בעיר פומבדיתא היה ריכוז גדול ומבוסס של יהודים, שהייתה להם את היכולת להתגונן מפני הפרעות הללו. לעומת זאת, ליהודי העיר סורא והעיירות הקטנות לא הייתה היכולת להתגונן, ורבים עזבו את מקומם. הלימודים בישיבת סורא הצטמצמו משמעותית, ובירת יהדות בבל בתקופה זו הייתה פומבדיתא.
זיהוי עם "רב גיזא".
בספר "סדר תנאים ואמוראים", וכן ב"ספר הכריתות" לרבי שמשון מקינון, מוזכרת המסורת ש"רב גיזא ורב סימונא סוף סברא", כלומר - סוף תקופת הסבוראים, ורבים זיהו את "רב גיזא" עם רב עינא. הבסיס לזיהוי זה הוא העובדה שהמקורות הקדומים שמזכירים את רב עינא - איגרת רב שרירא גאון וספר הקבלה להראב"ד - אינם מזכירים חכם בשם רב גיזא או רב גדא; וכן להפך, במקורות שמוזכר רב גיזא (או רב גדא) - סדר תנאים ואמוראים וספר כריתות - רב עינא אינו מוזכר. אמנם יש שפקפקו בזיהוי זה, ומדובר - לדעה זו - בשני חכמים שונים.
לאור הזיהוי של רב גיזא עם רב עינא, מסמנת פטירתם של רב עינא ורב סימונא, בסביבות שנת ד'ש' (540), לפי דעת מספר חוקרים המסתמכים על המסורת ש"רב גיזא ורב סימונא סוף סברא", את סופה של תקופת הסבוראים. אולם חוקרים רבים מאריכים אותה אל מעבר לכך.
רב גיזא
רב זגאי
סימונא
סמונא
ציונים
הצבא הגרמני
אילן בן שחר
אילן בן שחר (במקור: רחמים ערוסי, נולד ב-3 בינואר 1955) הוא תקליטן ישראלי, עורך מוזיקה, אספן ובעל חנות דיסקים.
ביוגרפיה.
בן שחר נולד וגדל באשקלון במשפחה של יוצאי תימן בת תשעה ילדים. כילד נהג לארגן מסיבות ובהיותו תלמיד בתיכון פתח דיסקוטק באשקלון, אליו הזמין זמרים להופעות. בן-שחר הוא מראשוני התקליטנים בישראל. בגיל 24 בשנת 1979 הופיע לראשונה בטלוויזיה, בתוכנית "עלי כותרת" עם ירון לונדון" בערוץ 1 בטלוויזיה.
כתקליטן צבר אוסף של עשרות אלפי תקליטים. בהמשך החל לשלב פעלולים בתוך ההופעות שלו. בשנות השמונים של המאה העשרים התפרסם בישראל כתקליטן השולט בכל סוגי המוזיקה הפופולרית, בעיקר דיסקו ופופ. בשנת 1981 הופיע בסרט הטלוויזיה "הרקיע השביעי". ב-1984 הוציא תקליט בשם "קיץ של אהבה" בו שר 8 שירים, ביניהם דואט עם פנינה רוזנבלום.
בתחילת שנות התשעים, הגיש בן שחר בערוץ 2 הניסיוני תוכנית בשם "מסיבת ריקודים עם אילן בן שחר", בה פיתח ושכלל את תדמיתו הציבורית הייחודית שהייתה מורכבת מדיבור מאנפף עם ר' מתגלגלת, וממשקפי שמש אותם לא הוריד כמעט מעולם. באמצע שנות התשעים, הוא פתח חנות דיסקים הנושאת את שמו ברחוב אבן גבירול בתל אביב, והמתמחה בהפצת מוזיקה מכל העולם. באותה עת, הוא החל גם לערוך אוספים ומהדורות חדשות לסגנונות מוזיקליים מתקופות שונות, וכן לזמרים ישראלים ידועים כדוגמת חוה אלברשטיין.
בשנת 2006 זכה בן שחר לעדנה מחודשת הודות לסרטון באתר יוטיוב שנצפה מעל 250,000 פעמים. הסרטון משנת 1988, לקוח מהתוכנית "בין הכיסאות" של הערוץ הראשון בהנחיית עמוס ארבל, ובו מסביר בן שחר בסגנונו הייחודי על "אמנות המיקסים".
בשירם של הבליינים, "הכל יכול", אשר מתאר יום דמיוני בחייו של בליין ישראלי, מופיע הבית:
בגיל 52 הפך לאב, כשבשנת 2007 (28 בנובמבר) נולדה בתו הבכורה והיחידה.
סאייו
הסֵאִייוּ (seiyū, 声優), הוא שחקן קול יפני. הסאייו עובדים ברדיו, בטלוויזיה ובסרטים, בדיבוב סרטי חוץ ליפנית, בקריינות, ובדיבוב דמויות באנימה ובמשחקי וידאו. בישראל, השימוש הנפוץ למילה "סאייו" הוא בהתייחסות לשחקנים יפנים המדבבים דמויות בסדרות האנימה.
כיום, יפן מפיקה 70% מסדרות האנימציה בעולם. בזכות תעשיית האנימציה הפורה ביפן, הסאייו זוכים לתהילה ברמה בינלאומית ויש להם קריירות ארוכות ומצליחות כמדבבים. לסאייו יש שליטה גדולה יותר על הקריירה שלהם מאשר מדבבים בארצות אחרות. ביפן יש אפילו מוסדות התומכים בכיוון הקריירה, כ-130 בתי ספר לסאייו והרכבים של שחקני קול שעובדים ישירות עם חברות שידור וסוכנויות. קוריאה, שם תחנות השידור מעסיקות הרכבים של שחקני קול, היא הארץ היחידה עם מערכת דומה לשחקני הקול.