בשנת 1872 ערך מחקרים על הפנול והפורמלין. בשנת 1881 קיבל מדליית דייווי מהחברה המלכותית בלונדון ובשנת 1885 קיבל את תואר האצולה פון מידי לודוויג השני מלך בוואריה. בדצמבר 1905 זכה בפרס נובל בכימיה. הוא פרש מעבודתו בשנת 1915 ומת בשנת 1917 בביתו על גדות אגם שטרנברג.
משפחתו.
באייר נולד לנוצרי לתורני וליהודיה שהמירה את דתה. לבאייר היו ארבע אחיות: קלרה (נולדה בשנת 1826) אמה (נולדה בשנת 1831), ג'והאנה (ז'נט) (נולדה בשנת 1839), אדלייד (נפטרה בשנת 1843) ושני אחים: ג'ורג '(נולד ב -1829) ואדוארד (נולד ב -1832). בייר איבד את אמו בגיל צעיר בזמן שילדה את אחותו אדלייד.
ויקטור פלמינג
ויקטור פלמינג (אנגלית: Victor Fleming; 23 בפברואר 1889 - 6 בינואר 1949) היה במאי קולנוע אמריקני זוכה פרס האוסקר, שביים שניים מסרטי הקולנוע הידועים והמצליחים של כל הזמנים: "הקוסם מארץ עוץ" ו"חלף עם הרוח".
פלמינג נולד בעיר לה קנדה בקליפורניה והיה בעל כישרון למכניקה. כשעבד כמכונאי רכב הוא פגש את הבמאי אלן דוואן, שלקח אותו לשמש כעוזר צלם. פלמינג התקדם בעבודתו כצלם, וזכה אף לעבוד עם ד. ו. גריפית' ועם דוואן עצמו. ב- 1919 ביים את סרטו הראשון. רבים מסרטיו האילמים היו סרטי אקשן, לעיתים עם דאגלס פיירבנקס, וכמו כן מערבונים. עם הזמן הוא קנה לו שם של "במאי של גברים", אולם הוא הוכיח שהוא אפקטיבי גם בבימוי נשים: תחת בימויו זכו ויוויאן לי והאטי מקדניאל בפרס האוסקר, בעוד שאינגריד ברגמן קיבלה מועמדות לפרס ("Joan of Arc"). למעשה, תשעה שחקנים שהופיע בסרטיו של פלמינג קיבלו מועמדות לאוסקר.
בשנת 1932 חתם פלמינג באולפני MGM וביים כמה מן הסרטים היוקרתיים של אותה תקופה. סרטים כדוגמת "אבק אדום", "פצצה" עם ג'ין הארלו, "אי המטמון", על פי ספרו הקלאסי של רוברט לואיס סטיבנסון ו"ספנים אמיצים", שזיכה את ספנסר טרייסי בפרס האוסקר, הציגו אותו כבמאי כשרוני שיודע ליצור שוברי קופות.
שני סרטיו הידועים ביותר יצאו בשנת 1939: "הקוסם מארץ עוץ", על פי ספרו רב המכר של ליימן פרנק באום ו"חלף עם הרוח", על פי הרומן של מרגרט מיטשל. שני הסרטים יצאו לאקרנים בארצות הברית בהפרש של ארבעה חודשים בלבד. שניהם היו הפקות ענק, שהסתבכו בעת הצילומים, ובשניהם נקרא פלמינג להחליף את הבמאי המקורי (כאשר בשניהם היה זה ג'ורג' קיוקור) לאחר שצילומי הסרט כבר החלו. כך למשל בסרט "חלף עם הרוח" פוטר קיוקור כמה שבועות לאחר שהחלו צילומי הסרט, בשל חילוקי דעות מתמשכים עם המפיק דייוויד סלזניק.
בהמשך ביים פלמינג את גרסתו לרומן של רוברט לואיס סטיבנסון, "ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד" (1941), בו כיכבו ספנסר טרייסי, אינגריד ברגמן ולנה טרנר. ב-1942 ביים פלמינג עיבוד קולנועי נוסף לרומן קלאסי, הפעם "טורטייה פלט", של ג'ון סטיינבק. גם כאן כיכב ספנסר טרייסי. זה היה זה העיבוד והראשון והיחיד עד כה לרומן זה. ב-1943 ביים את "בחור ושמו ג'ו" בכיכובם של ספנסר טרייסי, איירין דאן וואן ג'ונסון. הוא נפטר בפתאומיות מהתקף לב סמוך לסיום צילומי הסרט "Joan of Arc" בכיכובה של אינגריד ברגמן, שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, אף על פי שהסרט נחל כישלון.
אובייקטיפיקציה
פרנק קאפרה
ניגוני ברסלב
המוזיקה החסידית בחסידות ברסלב תופסת חשיבות כחלק מהשקפת החסידות. חשיבות השמחה בחסידות זו המתבטאת אף בשירה מתבטאת בדברי רבי נחמן מברסלב שאמר שאם היו שומעים רק תורה אחת שהוא אומר עם הניגון והריקוד שלה היו כולם בטלים בביטול גמור
כמו כן בברסלב קיימת חשיבות למנגן
רוב ככל השירים המבוססים על ליקוטי מוהר"ן הם על פי ניגוני ברסלב יוצא מהכלל הוא שירה של נעמי שמר "שירת העשבים" שמבוסס על ליקוטי מוהר"ן אם כי אינו "שיר ברסלבי" מובהק.
התיקון הידוע בברסלב "תיקון הכללי" מבוסס גם הוא על תיקון הנגינה.
סוגי הניגונים בברסלב.
ניגוני ברסלב נחלקים לניגונים המסורתיים, ולניגונים החדשים, בדרך כלל בסגנון מודרני (מוזיקה יהודית מקורית או סגנונות מערביים מודרניים) ובעל תכנים נועזים. הניגונים החדשים בדרך כלל חוברו על ידי מצטרפים חדשים לחסידות ברסלב, בעיקר מוזיקאים בעלי תשובה, ולא התקבלו כחלק מניגוני ברסלב.
הניגונים המסורתיים מתחלקים למספר סוגים:
בנוסף לכך ישנם שירים על גדולת חסידות ברסלב ורבי נחמן, כמו "שיר לידידות" של רבי יצחק ברייטער, "אומן אומן ראש השנה" ו"מי יתן לי אבר כיונה אעופה לציון הקדוש אומנה",
הניגונים החדשים מתחלקים אף הם למספר סוגים וסגנונות:
ארבעת הצומות
סטבן קינג
פוליוויניל כלוריד
פוליוויניל כלוריד (באנגלית: Polyvinyl chloride), הידוע בראשי התיבות PVC, הוא אחד משלושת הפולימרים התרמופלסטיים הסינתטיים הנפוצים ביותר בעולם. PVC מיוצר בפלמור רדיקלי של כלורואתילן השייך למשפחת המונומרים הווינילים (בעלי קשר כפול). ייצורו המסחרי החל בשנת 1936.
היסטוריה.
פוליוויניל כלורידי התגלה במקרה לפחות פעמיים במאה ה-19. בתחילה בשנת 1835 על ידי הנרי ויקטור רנו וב-1872 על ידי יוג'ין באומן. בשני המקרים הפולימר הופיע כמוצק לבן בתוך מבחנות שהכילו ויניל כלוריד שנחשפו לאור השמש. בשנת 1920, הכימאי הרוסי איוון אוסטרומילנסקי והכימאי הגרמני פריץ קלאטה ניסו לרתום את ה־PVC לשימוש מסחרי אולם נתקלו בקשיים בעיבוד החומר הפריך והשביר.
בשנת 1926 פיתח ואלדו סימון מחברת גודריץ' שיטה להגמשת החומר על ידי ערבובו עם תוספים שונים. על ידי כך הפך את החומר לידידותי לעיבוד, ותוך זמן קצר נכנס ה-PVC לייצור בקנה מידה מסחרי.
שימושים.
PVC הוא בעל ערך רב בתעשייה הכימית ורבים השימושים בו. כמחצית מה־PVC המיוצר בעולם מיועד לשימוש בענף הבנייה שם הוא מחליף את חומרי הבנייה המסורתיים (כגון טיט, בטון ועץ).
PVC קשיח משמש לייצור מגוון מוצרים: ציפויים פנימיים וחיצוניים לבניינים, כרטיסים מגנטיים ככרטיסי אשראי או תחבורה ציבורית, מסגרות לחלונות, תקליטים (מכאן השם "תקליטי ויניל"), צינורות, אביזרי אינסטלציה ועוד. ניתן לרכך PVC באמצעות הוספת חומרים מגמישים כגון פתלאטים. בצורתו הרכה משמש ה־PVC לייצור בדים, ריפודים, צינורות גמישים, ציפוי רצפות, בידוד לחוטי חשמל, ציפויים לגגות, ניילון נצמד ועוד.
השפעות בריאותיות.
ישנם מומחים הסבורים כי ל־PVC, כחומר סינתטי העלול לפלוט פתלאטים, השפעות מזיקות על בריאות האדם, אך אלו לא הוכחו במחקר. לעומת זאת, משנות ה־70 של המאה הקודמת ידוע היטב כי המונומרים (אבני הבניין) מהם מסונתז ה־PVC רעילים מאוד ומסרטנים בבני אדם.
רבים ממוצרי הפלסטיק בסביבת האדם עשויים PVC. לאחרונה, מתרבים המחקרים המראים כי פלסטיק מסוג זה שהתיישן (כגון במוצצים, בקבוקים ושקיות) מתחיל להתפרק ולפלוט מולקולות מסרטנות. אחד הרעלים המשתחררים מהתפרקות ה-PVC הוא דיאוקסין, הידוע כחומר מסרטן במיוחד.
מיחזור.
גורם מרכזי במיחזור פסולת פוליוויניל כלוריד הוא טוהר החומר הממוחזר. ברוב החומרים, PVC הוא אחד המרכיבים. כדי לייצר מוצרים חדשים מ- PVC ממוחזר, יש צורך להפריד אותו מחומרים אחרים. שיטות מיחזור מסוף המאה הקודמת אינן מספיקות ויקרות מכיוון שיש לבצע את הפרדה לכל מוצר בנפרד. VinyLoop הוא תהליך מיחזור המפריד בין PVC לחומרים אחרים באמצעות תהליך של פירוק, סינון והפרדה של חומרים לא רצוים. משתמשים בממיס בלולאה סגורה לשטוף ולהרחיק חומרים נספחים (Elution) ולטהר את ה-PVC מהפסולת. VinyLoop מאפשר למחזר PVC שבדרך כלל היו שורפים או מטמינים. האנרגיה הדרושה למיחזור באמצעות VinyLoop, נמוכה ב-46 אחוזים בהשוואה ליצור PVC חדש.
Solanum elaeagnifolium
ליזול
ליזול (באנגלית: Lysol וכן Lizol) הוא מותג, נוזל חיטוי וניקוי מתוצרת חברת "רקיט בנקיזר", בעל ריח חריף.
הליזול מורכב מהחומרים בנזלקוניום כלוריד ואיזופרופנול, בתוספת סבון להגברת מסיסותם במים. הליזול יעיל מן הפנול כחומר חיטוי ורעילותו קטנה יותר. הוא משמש לחיטוי ידיים וכלים, ובפרט לחיטוי בתי שימוש, בבתים פרטיים, בבתי חולים ובסיסים צבאיים.
במרפאה וטרינרית משמש הליזול לריסוס בעלי חיים לצורך טיפול במחלות עור ולהגנה מפני זיהומים. בליזול ניתן להשתמש גם בתחום החקלאות, להדברת עשבי בר.
בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים שווק הליזול, באופן אגרסיבי, כחומר מונע דלקות ואגינליות וכ"סבון לשטיפה אינטימית". לאחר שמחקרים הראו את הנזקים שגורם הליזול בשימוש זה, הופסק השימוש בו למטרות אלו.
שלהבת (תזמורת)
שַׁלְהֶבֶת היא תזמורת חסידית שהוקמה בשנת 1994 על ידי גלעד פוטולסקי ויחיאל גרינברג. הרכבה הבסיסי מונה שבעה נגנים. החל משנת 2006 מלווה אותה בחלק מן ההופעות להקת "מיתרי שלהבת", שבה עשרה כנרים.
בשנת 2005 עזב גרינברג המתופף את ההרכב והקים תזמורת משלו בשם "להבה". פוטולסקי הזמר המנהל המוזיקלי ונגן הקלידים נשאר עם השם המקורי "שלהבת". הלהקה פופולרית באירועים במגזר הדתי והחרדי.
הלהקה הפיקה עד היום 15 דיסקים. תשעה דיסקים בשם "הנשמה לך",
המכילים גם שירים מקוריים וגם קאברים לשירים חסידיים בהם גלעד פוטולסקי מארח זמרים חסידים ידועים.
ארבעה דיסקים בשם "זמירות לשבת" ובהם אוסף שירי שבת. שני דיסקים בסדרת "פרחי שלהבת" שבהם שרים ילדים .
רינודרמטיים
רינודרמטיים או קרפדות חדק (שם מדעי: Rhinodermatidae) הם משפחה קטנה של חסרי זנב המצויה בחופים הדרום-מערביים של דרום אמריקה. במשפחת הרינודרמטיים נכלל סוג אחד בלבד - קרפדות החדק ("Rhinoderma"), ובו שני מינים: