בעונת 2012/13 הצליחה להגיע הקבוצה לסיבוב המוקדמות השלישי לאחר שגברה על טרה פנה מסן מרינו ועל רד בול זלצבורג האוסטרית בזכות הפרש שערים. בסיבוב המוקדמות השלישי הפסידה הקבוצה למריבור הסלובנית והודחה לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית, שם פגשה את הפועל תל אביב הישראלית. במשחק הראשון, בלוקסמבורג, הפסידה הקבוצה המארחת 1:3 והודחה.
בעונת 2013/14 הקבוצה הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית לקבוצת מילסמי ממולדובה והודחה מהטורניר.
בעונת 2014/15 הפסידה בסיבוב המוקדמות השני לקבוצת לודוגורץ ראזגרד והודחה מהטורניר.
בעונת 2018/19 הקבוצה ניצחה בשלב הפלייאוף של הליגה האירופית את קלוז' הרומנית בשלב הפלייאוף והפכה לקבוצה הראשונה בתולדות הכדורגל הלוקסמבורגי שעולה לשלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 2019/20 העפילה בפעם השנייה ברציפות לשלב הבתים בליגה האירופית.
סי בי אס
צום הרביעי
דודו זר
דודו זָר (נולד ב-22 בינואר 1949) הוא שחקן, זמר, מלחין, מדבב וגיטריסט ישראלי. מזוהה בעיקר עם תוכנית הילדים "פרפר נחמד", בה הופיע בשנות השמונים והתשעים.
ביוגרפיה.
דודו זר נולד ב-1949 בירושלים למרדכי זר, חבר הכנסת מטעם המערך וצאצא למשפחת אנוסים מפרס (אנוסי משהד). הוא אחיו של גידי זר, מ"צוות הווי פיקוד צפון". בילדותו למד בכפר הנוער הכפר הירוק. בצה"ל שירת בלהקת גייסות השריון בין השנים 1968–1971.
משחק.
קריירת הבמה שלו לאחר שחרורו מהצבא החלה בשנת 1972 כאשר השתתף בהצגה המוזיקלית "אל תקרא לי שחור" שעסקה באפליית השחורים בארצות הברית. בהמשך שיחק בתיאטרון הבימה בהצגה "כובע הקש האיטלקי", בתיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת בהצגות "כפיים" ו"אלוף בצלות ואלוף שום" ובתיאטרון לילדים של טמירה ודודו ירדני. כמו כן השתתף בהצגות "חכם וכלה", "הדבורה מאיה", "המסע אל האי אולי", "המפוזר מכפר אז"ר", "שרתי לך תש"ח" ו"שמח בשכונה".
בשנת 1978 החל לעבוד על אלבום סולו בסגנון פולק-רוק. השיר "יום אחד" (מלים: אסי הנגבי, לחן: דודו זר) צעד במצעד הפזמונים אך האלבום לא הושלם ולא ראה אור.
בשנת 1982 השתתף זר במחזמר "אברהם אחד" לצד אריק סיני וריקי גל. כמו כן השתתף במחזמר "חיידק במה" שהיה מחזמר מקורי המבוסס על המחזמר האמריקאי "שורת המקהלה".
זר הופיע בסדרת הילדים "פרפר נחמד" בהפקת הטלוויזיה החינוכית הישראלית במשך שנות השמונים ושנות התשעים, והפך לאחד מכוכבי הילדים הבולטים בישראל. זר כתב פרקים אחדים ושירים רבים בתוכנית.
לאורך השנים זר הפיק והוציא לאור את קלטות הילדים:"שרים וצוחקים" (1992),"שירי חיות" (1992),"נגנים בלגנים" (1996) ו"בגן של דודו-איך עושים לחם" (2005).
בין השנים 2006–2007 שיחק בטלנובלה "האלופה" בתור אוהד שרוף קבוצת כדורגל ישראלית בדיונית בשם "הכח ירושלים".
בשנת 2008 הופיע בהצגות הילדים: "תירס חם" ,"נגנים בלגנים" ,"מוכרחים להיות שמח" ו"פרפר נחמד". בשנת 2011 השתתף בסרט קצר שביים עומר ולדמן, "כוכבית".
הוא גם עוסק בדיבוב סרטים וסדרות. בשנת 1999 דיבב את דמותו של צוציק ואת עצמו במשחק המחשב השני בסדרת "פיפוש" והוא דיבב גם ב"משטרת האגדות", "סוד הממלכה הקסומה", "בחזרה לארץ עוץ", "משאלתה של אנאבל", "גיבור של כולם", "חלום ליל קיץ", " ו".
מוזיקה.
בשנת 1978 השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון בו התחרה עם מוטי דיכנה, חני אליקים ודפנה ארמוני עם השיר "אקומה נא" שזכה במקום העשירי.
בשנת 1980 חבר להרכב ניסיוני שנקרא "שלושה בשירה אחת", ובו היו חברים עוזי חיטמן ולאה לופטין, והם הופיעו בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה עם השיר "אני מאמין" שזכה במקום התשיעי, והם גם הופיעו באותה השנה במופע לילדים שנקרא "יובב השובב שמח בשכונה".
ב-1982 פתח מועדון שירה ישראלי בלונדון מיניסטורס בתל אביב שנקרא "הסליק", ניהל אותו אמנותית והופיע בו ערב ערב במשך שבע שנים רצופות. הסליק היה מועדון הלילה הישראלי הראשון ששילב שירה בציבור בבילוי לילי במועדון.
ב-1989 זר כתב והלחין עבור הזמרת עליזה אביב את השיר "שלום על ארץ" אותו ביצעה אביב בקדם אירוויזיון באותה השנה, והוא זכה במקום ה-11.
זר ביצע עם גילה חסיד ורינה שסקין את שיר הפתיחה של התוכנית "מסיבת גן" ששודרה בערוץ הראשון.
בנובמבר 2005 הצטרף זר להרכב רוק שנקרא "חברים" יחד עם רותי נבון ודני שושן.
זר מופיע במועדוני זמר שונים בשירי ארץ ישראל ובהופעות אורח במועדוני רוק ודיסקו.
חיים אישיים.
הוא נשוי בשנית, ואין לו ילדים מתוך בחירה. בשנת 2013 עבר להתגורר בלוס אנג'לס בעקבות משפחתה של אשתו.
סמל מרוקו
סמל מרוקו נקבע רשמית כסמל המדינה ב-14 באוגוסט 1957. הסמל עוצב על ידי הגרפיקאים גותייה והיינו (Gauthier ו-Hainaut).
הסמל הוא שלט אצולה שבחלקו התחתון מצויר פנטגרם ירוק על רקע אדום, במרכז השלט מצוירים הרי האטלס ומאחוריהם זורחת השמש.
מעל שלט האצולה מצויר כתר המסמל את בית המלוכה.
לסמל שני אריות תומכים.
תחת הסמל, על רצועת קלף כתוב בערבית:
חברת לקט-ציד
ליגת העל הלטבית
הוירסליגה (בלטבית: Virslīga) היא ליגת הכדורגל הבכירה בלטביה. הליגה הוקמה בשנת 1927, והופסקה לאחר כיבוש לטביה על ידי ברית המועצות. בשנת 1992 חודשה הליגה, לאחר קבלת העצמאות של לטביה. הליגה מתחילה מדי שנה בחודש מרץ, ומסתיימת בחודש נובמבר.
בליגה משחקות 10 קבוצות. כל קבוצה משחקת 4 משחקים נגד כל קבוצה אחרת בליגה. בתום העונה, הקבוצה החלשה בטבלה יורדת לליגה הלטבית השנייה והקבוצה המובילה בטבלת הליגה השנייה עולה לליגה הבכירה. בנוסף, הקבוצה הלפני אחרונה בליגה הבכירה והקבוצה השנייה בליגה השנייה משחקות שני משחקי גומלין. המנצחת משחקת בעונה שלאחר מכן בליגה הבכירה ואילו המפסידה משחקת בליגה השנייה.
הקבוצות בליגה.
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הלטבית בעונת 2022:
היסטוריה.
אליפות לטביה הסובייטית (1946 - 1991).
בזמן שליטת ברית המועצות בלטביה אחרי מלחמת העולם השנייה, לכל רפובליקה סובייטית הייתה אליפות רפובליקה אזורית, ומעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית, ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית. הקבוצות הלטביות לא הצליחו להעפיל לליגה הבכירה, למעט קבוצה לטבית אחת - דאוגבה ריגה שהצליחה לשחק בליגת העל הסובייטית במשך 7 עונות (לא רצופות) בין 1949 ל-1962, ולא זכתה להצלחה.
טבלת אליפויות הליגה הסובייטית האזורים לפי קבוצה.
אלו הקבוצות שזכו באליפויות המקומיות בלטביה הסובייטית בין השנים 1946 - 1990.
לאחר התפרקות ברית המועצות (החל מ-1991).
לאחר שלטביה החזירה עצמאות מלאה באוגוסט 1991, התאחדות הכדורגל הלטבית העצמאית החדשה (LFF), החליטה להכיר במפעל ה-"Virslīga". באותה העונה הפכה ההתאחדות לחברה רשמית בפיפ"א ואופ"א, והליגה מתקיימת מאז. סקונטו ריגה היא שיאנית האליפויות עד היום עם 15 אליפויות לטביה (מתוכם 14 ברציפות מ-1991 ועד 2004) למרות שהקבוצה התפרקה ב-2016. הפורמט השתנה מספר פעמים ומספר הקבוצות בליגה נע בין 8 ל-10. בפעם האחרונה חל שינוי כאשר הליגה הוגדלה מ-9 ל-10 קבוצות בסוף עונת 2019.
טבלת אליפויות לפי קבוצה.
אליפויות בטבלה זו הן אליפויות בליגה של לטביה העצמאית בלבד (1922 - 1944, ו-1991 עד היום). קבוצות המסומנות בכתב מודגש משחקות בליגה העליונה של לטביה נכון ל-2020. קבוצות המסומנות ב"כתב נטוי" התפרקו או התאחדו לכדי קבוצה אחרת.
ההתנגדות הצרפתית לנאציזם
הרזיסטאנס
ואט פהו (לאוס)
ואט פּהוּ (בלאית: ວັດພູ) הוא מתחם של מקדש קמרי שנחרב, הנמצא בדרום לאוס. המתחם שוכן למרגלות הר פהו קאו, במרחק 6 קילומטרים מהנהר מקונג במחוז צ'אמפאסאק. המקדש שנמצא במקום נבנה בתחילת המאה ה-5, אך שרידי המבנים ששרדו עד כה מתוארכים לתקופה שבין המאה ה-11 למאה ה-13. המבנה של המקדש הגדול הוא ייחודי ויסודותיו הובילו למקדש קטן יותר שבו הלינגאם נשטף ממימי מעיין הררי. בתקופה מאוחרת יותר האתר הפך למרכז פולחן של מאמיני הטהרוואדה הבודהיסטיים, ומצב זה נמשך מאז.
בשנת 2001 העניק אונסק"ו למתחם מעמד של אתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
בתקופה שלאחר בנייתו ואט פהו היה קשור לעיר שרסטאפורה, ששכנה על גדת הנהר מקונג מזרחית להר לינגפארוואטה (כיום פהו קאו). לקראת סוף המאה ה-5 העיר הפכה לעיר הבירה של ממלכה שטקסטים וכתובות מקשרים עם צ'נלה וצ'אמפה, והמבנה הראשון על ההר נבנה בתקופה זו בקירוב. ההר זכה לחשיבות דתית כיוון שעל פסגתו הייתה בליטה בצורת לינגאם; מסיבה זו ההר נחשב לבית של שיווה, והנהר נחשב כמייצג של האוקיינוס או נהר הגנגס. לפיכך, המקדש הוקדש לשיווה ומימי המעיין, שנבע בדיוק מתחת למקדש, נחשבו לקדושים.
מקורו של האתר הוא ככל הנראה בעיר שרסטאפורה, היכן שחפירות ארכאולוגיות חשפו עדויות לקיום יישוב המתוארכות לתקופה שלפני שנת 600. עם זאת, התפתחות המתחם כולו קשורה לשלבים השונים בהתפתחותה של אימפריית הקמר בין המאה ה-7 למאה ה-12. שושלת של מלכים, שמרכז הכוח שלה היה ככל הנראה במחוז צ'אמפאסאק בעיר אנגקור, הרחיבה את שליטתה מהעיר איסאנאפורה עד שהיא כללה את כל קמבודיה המודרנית ואף חלקים ממזרח תאילנד. ההשערה היא שתקופת השגשוג של המקדש הייתה במהלך המאות הללו. חשיבותו ההיסטורית של המקדש נובעת מהתפקיד שלו כמרכז אימפריאלי ומהדוגמה למאפייני דת הודיים שהיו בו, כאשר האזור שמסביבו הושפע מדתות סיניות.