א גרוייסע מציאה.
בקיבוץ יפעת שוכן מוזיאון נוסטלגיה ״א גרוייסע מציאה״. את המוזיאון הקים ומתחזק - דרור ברק, שבמשך 35 שנה אסף יותר מ - 2000 חפצי ארץ-ישראל שנעלמו מזמן מן העולם. במוזיאון יש כתשע פינות משוחזרות ומלאות בחפצים ישנים. ניתן להתרשם ממטבח של פעם, ממרפאה, מחצר כובסת, מבונקר תש״ח, מחנות מכולת, מחדר-להשכיר, מבית מסחר למכונות ולמכשירים, ממשק חקלאי, ומחדר ילדים. דרור עמל במשך כ-5 שנים, על בניית המקום והשקיע בו שעות עבודה רבות.
האסם.
האסם מראשית הקמת היישוב, הוא הסמל של הקיבוץ. האסם עדיין פעיל, אבל הקיבוץ העביר אותו בשנים האחרונות לניהול של חברה חיצונית.
חדר המורשת.
בימים אלה מוקם ביפעת חדר המורשת על ידי ד"ר מרים (מרימי) אהרוני, בצמוד לארכיון הקיבוץ.
האורווה.
מועדון רוכבי יפעת פועל בענף הרכיבה הטיפולית. המועדון מתמחה ברכיבה ספורטיבית ונחשב לאחד המועדונים המובילים בארץ. הנבחרת של הקיבוץ כוללת את חברי הנבחרת הצעירה והנבחרת הבוגרת המשתתפים בתחרויות ומייצגים את יפעת.
לקריאה נוספת.
הפילוג בגבת, חיים הדרי, עדות מזווית ראייה אישית - בהוצאת קיבוץ גבת 1993
רפובליקת מדגסקר
ירדנה
יַרְדֵּנָה הוא מושב בעמק בית שאן, ליד העיר בית שאן ובקרבת גבול ישראל-ירדן, השייך למועצה אזורית עמק המעיינות (בקעת בית שאן).
המושב הוקם בשנת 1952 על ידי עולים מכורדיסטן מירושלים, רמלה ומהמעברה ביקנעם במסגרת תנועת "מן העיר אל הכפר". בתחילה, במשך למעלה משנה, התגוררו המתיישבים בפחונים בבית יוסף עד סיום בניית בתיהם.
שמו נובע מקרבתו לנהר הירדן. עד מלחמת ששת הימים היה המקום שקט ללא גדר גבול והתושבים נהגו להגיע לירדן ולשוחח עם תושבי ירדן. לאחר זאת השתלטו מחבלים על האזור ונפתחה מלחמת ההתשה. המושב סבל רבות, נגרמו נזקים כבדים לבתים ולרכוש ונפצעו רבים פציעות קלות. לבסוף נבנתה גדר גבול חשמלית ומוצב (מוצב שולמית) החולש על הגזרה שכיום הוא נטוש. בתקופה זו כתב יהושע זמיר את ספרו "אני כורדי", המספר את סיפורם של התושבים. כיום מתגוררות בו כ-65 משפחות.
בשנת 1971, במסגרת תוכנית ממשלתית לחיזוק יישובי הספר, הוקם ביישוב מרכז אזרחי (בית עם) בתכנונו של האדריכל דן איתן הנטוש כיום.
כיום רק 30% מאנשי המושב עוסקים בחקלאות, בעיקר בגידול ירקות לייצוא ותבלינים.
חווית הכפר הכורדי.
ב-2013 נפתח בירדנה במבני בית הספר היסודי שהיה שם בשנות ה-50, מיזם תיירותי בשם "חווית הכפר הכורדי בירדנה". במקום יש הדרכה וחדר מורשת עם מוצגים על ההיסטוריה של יהדות כורדיסטן בכלל ושל ירדנה בפרט, עם הכרת המנהגים, המטעמים, הלבוש והריקודים של יהודי כורדיסטן.
כפר בלום
כְּפַר בְּלוּם הוא קיבוץ באצבע הגליל, מדרום מזרח לקריית שמונה, בתחום המועצה האזורית הגליל העליון.
מייסדי הקיבוץ הם עולים בוגרי תנועת הבונים מאנגליה ותנועת נצ"ח מאסטוניה, ליטא ולטביה, ששהו בהכשרה באפיקים ובבנימינה, וכונו בשל מוצאם "הקיבוץ האנגלו-בלטי". בשנת 1941 התיישב גרעין הקיבוץ בתל נעמה ובשנת 1943 עלה הקיבוץ לקרקע בעמק החולה ונקרא על שם לאון בלום, שהיה ראש ממשלת צרפת בשנים 1936–1939.
ברחבת הדשא במרכז הקיבוץ נמצאת אנדרטה לזכרו של לאון בלום ובה פסל של ראשו.
כלכלת הקיבוץ.
בכלכלת הקיבוץ המרכיבים הבאים:
חינוך.
בכפר בלום נמצא בית הספר התיכון האזורי "עמק החולה" המשרת תלמידים מקיבוצי אצבע הגליל שהשתייכו בעבר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, ומיישובים נוספים באזור. בכפר בלום נמצא גם בית ספר יסודי אזורי, "הגומא".
במקום נמצא גם אולם מופעים גדול הנקרא "בית העם".
ספורט.
בקיבוץ קיים היכל ספורט כפר בלום המשמש אולם הבית של קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון. מלבדו יש במקום שני מגרשי כדורגל, המשמשים לאימוני קבוצות הנוער והנערים של עירוני קריית שמונה ולמשחקי קבוצות ילדים ונערים המתקיימים בשבתות.
כפר המכבי
כְּפַר הַמַּכַּבִּי, הוא קיבוץ בעמק זבולון השוכן ליד קריית אתא ומשתייך למועצה אזורית זבולון.
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם בשנת 1936 על ידי חמישים מאנשי "המכבי הצעיר" מגרמניה וצ'כיה (ומכאן שמו). הרעיון שיש לקרב את המשתתפים במכביה להתיישבות בארץ ישראל הועלה על ידי מנחם אוסישקין כבר במכביה הראשונה בשנת 1932. הקבוצה הראשונה הייתה בת 50 איש מגרמניה, צ'כיה ואוסטריה, המאפיין את הקבוצה היה המקור העירוני 'חילוני' של החלוצים שהיו אוהבי ספורט, טבע, השכלה ומוזיקה קלאסית. אדמות הקיבוץ נרכשו הודות לתנועת מכבי הצעיר ולמגבית שבוצעה לאחר פגישות עם אוסישקין.
מדגסקר (פירושונים)
כפר זיתים
כְּפַר-זֵיתִים הוא מושב בבקעת ארבל בגליל התחתון ליד טבריה ובסמוך לקרני חיטין השייך למועצה אזורית הגליל התחתון.
היסטוריה.
המושב הוקם בשנת 1950 ה'תש"י על ידי עולים מתימן, ככפר עבודה. המושב הוקם על אדמות הכפר הערבי חיטין (ששכן על שרידי העיירה התלמודית כפר חיטיא), שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות, ולא הורשו לחזור אליו לאחריה.
המתיישבים במקום היו דתיים. בתחילה עסקו המתיישבים בעיבוד משותף של 1600 דונם זיתים שננטשו וכן גידול בצל וירקות אחרים. הבעיה העיקרית במקום הייתה העדר כביש. בתחילת 1954 שופרה אספקת המים הודות לבאר חדשה שנקדחה באזור.
חלק מהתושבים עזבו את היישוב ועולים מכורדיסטן נשלחו למושב על מנת להשלים את מכסת המשפחות.
מקור שם היישוב הם כרמי הזיתים הגדלים באזור.
רב המקום - הרב אברהם מקייטן.
ישיבה.
בשנת 2003 הוקמה במושב ישיבה לנערים מהמגזר החרדי. יזם הפרויקט, הרב דב פרנק מבני ברק סיפר שבחר בכפר זיתים בגלל הנוף הפסטורלי והאווירה הרגועה במקום. המטרה הייתה ליצור מסגרת עבור תלמידים במגזר שלא מוצאים את מקומם בישיבות הרגילות, ומספרם באחוזים עולה, לרוב בגלל הזנחת טיפול בבעיות כקשיי קשב וריכוז (ADD/ADHD) או קשיי למידה אחרים. משנת הלימודים 2010 הישיבה חוברה לרשת התיכונים המקצועיים של אורט ומוכרת על ידי משרד הכלכלה כבית ספר מקצועי המעניק הכשרה ותעודה לבוגריה. על אף שהישיבה לא זוכה לגיבוי פומבי ורחב במגזר היא גם לא סובלת התנגדות.
נאוית המלחות
Aphanius dispar
כפר חנניה
כְּפַר-חֲנַנְיָה הוא יישוב קהילתי ישראלי בגליל המונה כ-300 משפחות ומשתייך למועצה האזורית מרום הגליל.
היישוב הוקם בשנת 1983 כמושב של תנועת "הפועל המזרחי" למען בני מושבים מהסביבה. בשנת 1992 הפך כפר חנניה ליישוב קהילתי. עד שנת 1999 מנה היישוב כ-27 משפחות מבני המושבים מהאזור. בשנים האחרונות היישוב מחכה לאישור בנייה נוסף.
היישוב קרוי על השם היישוב התלמודי כפר חנניה הנזכר רבות בכתבי חז"ל, ואשר שכן בסמוך מצפון ליישוב החדש, באתר ח'רבת כפר ענאן. בסמוך ליישוב נמצא קבר המיוחס לתנא רבי חנניה בן עקשיא וכן קברים המיוחסים לרבי חלפתא ובניו.
כפר חנניה הקדום.
כפר חנניה הקדום נזכר כמקום מושבם של מספר חכמים מתקופת המשנה והתלמוד, ובראשם רבי חלפתא, שנודע כ"איש כפר חנניה".
כמו כן, נודע היישוב כציון הגבול שבין הגליל התחתון והגליל העליון: . לעיתים נקרא גם כפר חנן.
היישוב נודע באופן בולט בעיקר בשל תעשיית הקדרות הענפה שהתקיימה בו, וכליו נזכרו לא אחת לשבח: .
כמו כן, נזכר היישוב לעניין רוכליו אשר נהגו למכור את סחורות המקום ברחבי הגליל.
היישוב היהודי בכפר חנניה המשיך להתקיים ברציפות עד התקופה העות'מאנית. הוא נזכר בפי הנוסע רבי שמואל בר' שמשון בשנת 1211, בידי רבי מנחם בן פרץ החברוני בשנת 1215, אצל יעקב שליח ר' יחיאל מפריז בשנת 1260, בעל 'אלה המסעות', המציין בית כנסת לרשב"י במקום, וכן בעל 'תוצאות ארץ ישראל' מזכיר אותו בסוף המאה הי"ג. ב-1522 מוסר פרטים על כפר חנניה הנוסע משה באסולה ומונה בה קהל מסתערבים (הכוונה לילידי הארץ בניגוד לעולי ספרד) בן 30 בעלי בתים, רובם כוהנים ולהם בית כנסת.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בחורבת חנניה (ח'רבת כפר ענאן), בגבעה הסמוכה ליישוב החדש מצפון, נמצאו כבשן לחרס וכן שכבת רעפים בגודל 8X18 מטר. שברי רעפים הנושאים טביעת חותם של הלגיון השישי פראטה מעידים כנראה על כוח צבא רומאי ששהה באזור זה.
היישוב כיום.
כיום ביישוב פועלים פעוטון, 2 גני ילדים, בית כנסת, ספרייה, מקווה נשים, מועדון נוער וסניף בני עקיבא. אוכלוסיית היישוב מעורבת וחיים בה חילונים, דתיים ומסורתיים.
כפר שמאי
כְּפַר שַׁמַּאי הוא מושב באזור הצפון ליד צפת, השייך למועצה אזורית מרום הגליל. הוא ממוקם על כביש 866 המחבר בין כרמיאל למירון ולצפת. בסמוך למושב זורם נחל עמוד, נחל איתן הזורם כל השנה ונמצא בטיפולה ובאחזקתה של רשות הטבע והגנים.
המושב קרוי על שמו של שמאי הזקן, שהיה בר פלוגתא של הלל הזקן בתקופת הזוגות, ואשר נקבר לפי המסורת היהודית בהר מירון, או ב"גבעת שמאי" הסמוכים שניהם למושב.
היסטוריה.
המושב הוקם במאי 1949 על ידי הפועל המזרחילמען עולים מתימן, בבתים של הכפר הערבי הנטוש סמועי. באמצע 1950 הוחל בבניית בתים למושב בצדו השני של הכביש. בשנת 1954 הותקנו במושב קווי מים להשקיית החלקות ליד הבתים. בפברואר 1957 חובר המושב לרשת החשמל. במאי 1968 נחנך בית העם במושב.
משפחותיהם של רוב העולים המקוריים מתימן נותרו במקום עד היום (2009). בשנים 1956–1957 היו במושב בעיקר עולים מתימן ומעט עולים ממרוקו. במשך השנים הצטרפו למושב עולים נוספים מרומניה. קיימים במושב שלושה בתי כנסת (תימני, מרוקאי ואשכנזי) ומתגוררות בו 73 משפחות וכ-350 נפשות.
עד תחילת שנות ה-60 גודלו במושב עגבניות ומלפפונים בהצלחה, בין השאר בגלל ההבשלה המאוחרת באזור.
עד שנת 1995, התפרנסו מרבית התושבים בעיקר מחקלאות קיץ (פירות, הדסים ופרחים) ומשיווק ביצים.