במשך כמה עשורים נערך מחקר בנושא דימורפיזם מיני תוך בחינת שיעורי שיניים שונים, ושימוש בטכניקות ומדידות שונות, כדי לנסות לקבוע את היקף הדימורפיזם ומציאת קריטריונים או דפוסים שעשויים לאפשר זיהוי מין של אנשים לא ידועים. מרבית המחקרים הללו התמקדו בדימורפיזם מיני במדידת גודלי כתרים. מחקר זה קבע כי שיניים אנושיות הן דימורפיות מיניות, ואף על פי שגברים ונקבות מראים ממדים חופפים, ישנם הבדלים משמעותיים בערכי הממוצע. דימורפיזם מיני נצפה הן בשיניים נשירות והן בשיניים קבועות, אם כי זה הרבה פחות בשיניים נשירות. בממוצע, השיניים הזכריות מעט גדולות יותר מהשיניים הנשיות, כאשר ההבדל הגדול ביותר נצפה בשיני הכלב. מחקרים שנעשו בסריקות מיקרוטומוגרפיות כדי לבדוק רקמות שיניים פנימיות הראו כי שיני זכר מורכבות מכמויות גדולות משמעותית של שיניים בהשוואה לשיניים נשיות. התוצאה היא שבממוצע שיניים נקביות עם אמאייל עבה יותר. חוקרים ניסו להשתמש בטכניקות סטטיסטיות כמו פונקציות מפלות או משוואות רגרסיה לוגיסטיות בהתבסס על הבדלי מין אלה כדי להעריך את המין, אולם אין ספק כי התועלת של נוסחאות כאלה אינה ודאית מכיוון שדימורפיזם מיני בשיניים עשוי להשתנות בין אוכלוסיות. אומדן המין על בסיס שיניים נותר ניסיוני וטרם זכה לקבל הסכמה רחבה. עם זאת, הוא מציע טכניקות נוספות שעשויות להיות מועילות שניתן להשתמש בהן לצד שיטות מבוססות יותר.
פטלודונטאים
פטלודונטאים (שם מדעי: Petalodontiformes; מילולית: "שיניים דקות לוחית") היא סדרה של דגי סחוס נכחדים שחיו במהלך סוף הפלאוזואיקון מהקרבון המיסיסיפי עד הפרם המאוחר ואולי עד הטריאס התחתון, אך יש על כך מחלוקת מדעית, כשחוקרים אחרים סוברים שהם נכחדו בהכחדת הפרם. המאובנים שלהם התגלו סביב חופי ארצות הברית ואירופה והם תוארו בשנת 1980 בידי החוקר ריינר זנגרל .
המינים בסדרה זו הם קרוביהם של הכימראים המודרניים, מהפרימיטיבים שבדגי הסחוס המודרניים. כמו מרבית דגי הסחוס ידוע עליהם בעיקר משרידי השיניים מאחר שגופם היה עשוי סחוס והתפרק במהירות אחרי מותם. מבנה השיניים מרמז על מבנה שטוח עם קצוות הדומות למקור, מבנה שהתאים לריסוק טרף קשיח כמו צדפות וסרטנים, מהם ניזונו. גופם לעומת זאת היה בעל שרירי סנפירים וזנב קצרים ומגושמים כך שהם חיו בקרבת הקרקעית.
הידוע בבני הסדרה הוא הסוג "Belantsea", שמאובניו התגלו במרבצי לאגרשטטה לחופי מונטנה.
הכרה במדינה פלסטינית
מחלקת עזבונות לטובת המדינה
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (איסלנד)
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (באיסלנדית: Alþýðuflokkurinn) הייתה מפלגה סוציאל-דמוקרטית באיסלנד שהוקמה בשנת 1916 לשמש כנציגות פוליטית לאיגודים המקצועיים באיסלנד.
היסטוריה.
מאז הקמתה בשנת 1916, המפלגה זכתה להשיגים דלים ביותר במערכות הבחירות באיסלנד, ולא זכתה ביותר מחמישה מושבים. המפלגה הפכה לראשונה לרלוונטית
כשזכתה בשנת 1934 ב-10 מושבים בפרלמנט.
בין השנים 1926 ל-1940, המפלגה הייתה חברה בארגון העבודה הסוציאליסטית הבין לאומית.
המפלגה הקימה את הממשלה באיסלנד 3 פעמים בתולדותיה. הפעם הראשונה הייתה בין השנים 1947–1949, בראשות סטפן יוהאן סטפנסון, הפעם השנייה הייתה בין השנים 1958–1959, בראשות אמיל יונסון, והפעם השלישית הייתה בין השנים 1979–1980, בראשות בנדיקט גרונדל.
לקראת הבחירות שנערכו בשנת 1999, ארבע מפלגות השמאל הפוליטי באיסלנד, בתוכן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, יצרו יחדיו ברית ורצו בריצה משותפת בבחירות. אחרי שראו כי רעיון הריצה המשותפת הצליח, בחודש מאי 2000 הכריזו על איחוד ארבע המפלגות לכדי סיעה אחת גדולה בשם 'הברית הסוציאל-דמוקרטית', והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית סיימה את תפקידה ההיסטורי.
פארסים
פארסים (בפרסית پارسى, שמשמעותה "פרסי"; בגוג'ראטית : પારસી = פֵּארֵסי) הם בני קבוצה אתנית שהיגרו לתת־היבשת ההודית מפרס במהלך הכיבוש המוסלמי בשנים 636–651 ובעקבות התמוטטות האימפריה הסאסאנית. הדת האתנית של הפארסים היא דת זרתוסטרא. האפוס "סיפורה של סנג'אן" מתאר את ראשית התיישבותם של הפארסים בהודו, ולפיו נמשכה הגירת הפארסים גם בין המאות ה-8 וה-10 לגוג'ראט, שם קיבלו מקלט מרדיפות הדת של המוסלמים. גל אחר של זורואסטרים היגר מאיראן להודו בתקופת השושלת הקאג'ארית (1794–1925) והם מכונים בהודו "איראני" .
מספר הפארסים בהודו נמצא בירידה בשל שילוב של הגירה וילודה נמוכה. בסקר האוכלוסין של הודו משנת 2011 הוערך מספר הפארסים בהודו כ־57 אלף נפשות.
עם הפארסים הנודעים נמנים פרדי מרקיורי, זובין מהטה, נרימן מהטה והומי באבא. מייסד קבוצת טאטא וראשי התאגיד לדורותיהם הם פארסים.
דמות ספרותית פארסית היא אאודה מהספר מסביב לעולם בשמונים יום של ז'ול ורן.
ג'ורג' דונלופ לסלי
ג'ורג' דונלופ לסלי (באנגלית: George Dunlop Leslie; 1835-1921) היה צייר, סופר ומאייר בריטי, שנודע בציורי ילדים שלו.
חיים.
לסלי נולד ב-2 ביולי 1835, למשפחה אמנותית, אביו היה צייר צ'ארלס רוברט לסלי, ודודו רוברט לסלי היה צייר ימי. תחילה למד אמנות באקדמיה לאמנות של קרי, ואחר כך משנת 1854 באקדמיה המלכותית. התערוכה הראשונה שלו באקדמיה הייתה בשנת 1859, והוא הציג את עבודותיו בכל שנה לאחר מכן. הוא הפך לחבר באקדמיה בשנת 1868 ותואר מלא (RA) בשנת 1876.
ג'ורג' דונלופ לסלי התגורר בשלב מוקדם בסנט ג'ון ווד (לונדון), והיה חלק מקבוצת אמנים שהעדיפו נושאי ז'אנר קלילים. בשנים 1884–1901 היה תושב "ריברסייד", וולינגפורד, אוקספורדשייר. אחותו מרי לסלי (1833–1907), גם היא אמנית, התגוררה בשכונת קרומוול. אמן עמית, ג'יימס הילר, היה גם תושב הכפר והם ציירו יחד דיוקן של המלכה ויקטוריה ליובל הזהב שלה בשנת 1887. משנת 1906 התגורר בלינדפילד, סאסקס
עבודותיו המוקדמות, כמו "מטילדה" (1860) הראו את ההשפעה החזקה של סגנון קדם-רפאל, אך הוא המשיך בסגנון אסתטי יותר, במטרה להציג תמונות מלאות אור שמש.
לעיתים קרובות הוא השתמש בילדים כנושאים ועבודתו זכתה לשבחים על ידי ג'ון ראסקין על הנצחת "האיכות המתוקה של הילדות האנגלית." אחת התמונות שלו, "כביסה" שימשה ככרזה בקמפיין פרסום לסבון. למרות הנושאים הטריוויאליים לכאורה, עבודותיו של לסלי זכו להערכה רבה על ידי מבקרי התקופה.
אחד הציורים המפורסמים שלו הוא - "פרחי שמש וירח", 1890. תמונה זו צוירה מחלון חדר המגורים של האמן בוולינגפורד, המשקיף אל הגן שבגדה הנגדית. לדברי דונלופ: "הצבתי את שתי הבנות ליד החלון. האחת יושבת על שרפרף נמוך, והשנייה על מושב החלון. הנוף נצבע ישירות מהטבע... שתי הבנות מסדרות חמניות באגרטל. בתמונה כמה חמניות הצהובות הבהירות הרגילות, ואחרות, אשר אני קורא להן "פרחי ירח", הם פרחים בהירים יותר ... "
בשנת 1889 לסלי זכה לצייר ארבעה ציורי קיר בכנסיית סנט לאונרדס.
לסלי היה גם סופר ופרסם כמה ספרים. "הנהר שלנו" (1888), "מכתבים למרקו" (1893) ו"מכתבי ריברסייד" (1896) האיורים כולם בשחור לבן, והעלילה התבססה על תצפיות אישיות על החיים והטבע באזור מגוריו. הוא גם כתב את ההיסטוריה של השנים הראשונות של האקדמיה המלכותית - "החיים הפנימיים של האקדמיה המלכותית".
לסלי היה נשוי ללידיה. נולדה להם בת אליס (המתוארת בציורו לספר - אליס בארץ הפלאות) ובן פיטר לסלי (1877–1953) שהיה גם הוא אמן.
הוא מת ב-21 בפברואר 1921, בלינדפילד בסאסקס.
טרמולו
טרמולו (באיטלקית: Tremolo) הוא מונח של הוראת ביצוע מוזיקלית ואפקט מוזיקלי שנועד לתת תחושת רעידה. מקורו באיטלקית במילה Tremolo שהיא הטיה של המילה Tremare שפירושה "לרעוד" או "להרעיד".
בכלי נגינה מסוימים, אופן הביצוע של טרמולו מתייחס לחזרה מהירה וקצבית על אותו הצליל (כמו למשל בדרדור תוף בזמן הנפת הדגל) או על שני צלילים, לרוב במרווח של סקונדה או של טרצה, אך גם מרווחים גדולים יותר אפשריים (טרמולו במרווח של סקונדה דומה למעשה לטריל).
בכלים אחרים ובשירה המונח משמש לתיאור שינוי קבוע ורפטטיבי באמפליטודה של גובה הצליל, שניתן להפקה בעוגב ובגיטרה חשמלית.
על אף שהופיע ביצירות של מלחינים אחרים, ההופעה המתווה הראשונה של הטרמולו נמצאת בתפקיד כלי הקשת ביצירה של קלאודיו מונטוורדי משנת 1624, בו הוא מורה על הנגנים להפיק צלילים חוזרים במהירות גבוהה וקבועה.
ועדת העזבונות
אברהם ברזני
הרב אברהם ברזני (1899–1973) היה רב, שוחט ומקובל עיראקי.
ביוגרפיה.
אברהם נולד בארביל, שבכורדיסטן, לרב יעקב ברזני בשנת 1899, נצר למשפחת ברזני שהעמידה רבנים ושוחטים בקרב יהודי כורדיסטן במשך כארבע מאות שנים. לפי תעודות ומסורות שבקרב המשפחה היה הרב אברהם הדור ה-22 לשושלת הרבנים.
הוסמך לשוחט ובודק בארביל. בגיל 17, לאחר סמיכתו, בדרכו לארץ ישראל, ירד לבגדאד. שם, באופן שלא תוכנן, נשאר בעקבות התלהבותו ללמוד מפי אחד מגדולי מקובלי התקופה רבי יהודה פתיה. אברהם סיכם בכתוב את שיעורי רבו וזה אף חיתנו עם בת משפחתו. לאחר עלייתו, בשנת 1934, התיישב בשכונת בית ישראל בירושלים ואף לימד יחידים קבלה בכמה מישיבות העיר. היה ידוע ככותב קמיעות וכמקובל מובהק אשר רבים התייעצו עימו ואף למד עם הרב בן ציון אבא שאול והרב סלמאן מוצפי. בירושלים, שימש הרב אברהם כדמות רבנית מרכזית בקהילת הארבילים. השאיר אחריו כתבי יד בקבלה שאבדו.
משפחתו.
אברהם נישא ל-לולו, אחייניתו של רבו - המקובל רבי יהודה פתיה. לזוג היה שישה ילדים (2 בנות ו-4 בנים).
המשפחה התאפיינה ברוח אהבת המולדת וחמישה מתוך ששת הילדים היו חברי לח"י והשתתפו בפעולות חבלה.