על מנת לשפר את יעילותם האסטרטגית ואת ביצועיהם, מטוסי עליונות אווירית על פי רוב ילוו או יסתייעו במטוס שליטה ובקרה.
מטוסי עליונות אווירית.
מטוסי העליונות האווירית הראשונים שיוצרו על ידי חיל האוויר האמריקאי לאחר לקחי המערכה בווייטנאם היו F-14 טומקט, ו-F-15 איגל. שני המטוסים תוכננו להשגת עליונות אווירית, ושקלול חשוב ביותר בתכנונם כלל יכולת תמרון מעולה שמאפשרת להם להצטיין בקרב אווירי צמוד.
בזיליונאי
בזיליונאי (בליטאית: Bazilionai; בפולנית: Bazyliany; ביידיש: באזיליאן) היא עיירה קטנה במחוז שאולאי שבליטא, על גדת נהר דוביסה (Dubysa), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
בשנת 1744 הוענקה לעיירה זכות לקיים בה ירידים שנתיים, בידי המלך אוגוסט השלישי. בשנת 1749 התיישבו בעיירה נזירים ממסדר בזיליוס הגדול, ומכאן שמה הנוכחי של העיירה.
יהודי בזיליאן.
בין מלחמות העולם חיו בבזיליאן כ-130 יהודים, ובעיירה התקיים בית ספר יהודי.
עם כיבוש האזור בידי הגרמנים ביוני 1941, ריכזו לאומנים ליטאים את יהודי העיירה בבניין בית המדרש בה, ושדדו את רכושם, תוך מעשי רצח.
בסוף אוגוסט 1941 גורשו יהודי העיירה לזאגר הסמוכה, וב-2 באוקטובר 1941 נרצחו בידי הליטאים.
ארנון גרונברג
ארנון יאשה איב גרונברג (בהולנדית: Arnon Yasha Yves Grünberg; נולד ב-22 בפברואר 1971) הוא סופר, מחזאי, עיתונאי ופובליציסט הולנדי המתגורר בניו יורק. חלק מיצירותיו פורסמו תחת שם העט מארק ואן דר יאגט (בהולנדית: Marek van der Jagt).
גרונברג הוא בן למשפחת מהגרים יהודית שמקורה גרמני.
קיים (כמת)
אהרן אורליאנסקי
יקותיאל קושלבסקי
מבחן קואגולאז
מבחן קואגולאז (באנגלית: Coagulase test) הוא אחד מהמבחנים הביוכימיים המקובלים במיקרוביולוגיה שמיועד לשם ביצוע הבחנה ראשונית בין סוגים ומינים שונים של חיידקים. במיקרוביולוגיה קלינית משתמשים במבחן זה, בדרך כלל, על מנת לבצע הבחנה של חיידקי "Staphylococcus aureus" מיתר החיידקים השייכים לסוג "Staphylococcus". המבחן מתבסס על יכולתו (או אי-יכולתו) של מיקרואורגניזם להפוך פיברינוגן, באמצעות האנזים קואגולאז, לפיברין ובכך לגרום להקרשה של פלזמה הנראית לעין. את המבחן מבצעים בדרך כלל על גבי זכוכית נושאת של מיקרוסקופ, או בתוך מבחנה.
אנזים קואגולאז.
קואגולאז הוא אנזים מקבוצת הפרוטאזות, שמסונתז על ידי מספר מיקרואורגניזמים, שביכולתו להפוך את החלבון פיברינוגן לפיברין ולגרום בכך לקרישת הדם. בחלק מחיידקים בסוג "Staphylococcus" ניתן למצוא שני איזופורמים של האנזים: קואגולאז קשור (Bound coagulase, נקרא גם Clumping factor), וקואגולאז מופרש-חופשי(Free-secreted coagulase, נקרא גם Staphylocoagulase). לשני האיזופורמים אופן פעילות שונה ונוכחותם מהווה גורם אלימות מרכזי בחיידקים שמסנתזים אותם.
סוגי הקואגולאז ואופן פעולתם.
להלן אופן פעולת הקואגולאז על שני האיזופורמים שלו בחיידקים מהסוג "Staphylococcus":
בחיידקים מהמין "Staphylococcus aureus" פועלים שני האיזופורמים הללו בסינרגיה:
בהמשך לנאמר חשוב לציין שקיימים זנים של "Staphylococcus aureus" שאינם מייצרים קואגולאז כלל.
אופן ביצוע המבחן.
להלן שתי השיטות הנפוצות לביצוע מבחן קואגולאז על כל שלביהן:
שיטת הזכוכית הנושאת.
שיטה זאת מיועדת לבדוק את נוכחות האיזופורם הקשור של הקואגולאז.
שיטת המבחנה.
שיטה זאת מיועדת לבדוק את נוכחות האיזופורם החופשי של הקואגולאז והיא מהווה אסמכתה סופית לקביעת נוכחותו של האנזים בחיידק הנבדק.
ביטן
ביטן (בבלארוסית: Быцень; בפולנית: Byteń; ביידיש: ביטען) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
ביטן נזכרת לראשונה במאה ה-16, ובראשית המאה ה-17 הוקם בה מנזר. במהלך פשיטת האימפריה השוודית נהרסה העיירה.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום נפת סלונים של האימפריה הרוסית. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית נערך בסביבת העיירה קרב, והעיירה נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי ביטן.
בין מלחמות העולם נמנו בביטן כ-1,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, לצד מוסדות חינוך דתיים. עם כניסת הצבא האדום לאזור בספטמבר 1939, הולאמו העסקים הפרטיים בה.
ב-28 ביוני 1941 נכבשה ביטן בידי הגרמנים, ומונה בה יודנרט. בתחילת אוגוסט 1941 הובאו לעיירה מגורשים יהודים מעיירות הסביבה, ובתקופה זו נרצחו בה שתי משפחות יהודיות. בהמשך החודש צוו יהודי העיירה לענוד טלאי צהוב.
בפברואר 1942 שולחו כ-180 יהודים מהעיירה לעבודות כפייה במחנה העבודה פוז'וויצ'ה. בתחילת יוני 1942 הועברו יהודי העיירה לגטו, בו שוכנו בצפיפות רבה. בתקופה זו פעל בגטו ארגון מחתרתי, אשר סייע ליהודים להימלט ממנו.
ב-25 ביולי 1942 בוצעה בגטו אקציה, בה נרצחו 840 מיושביו ליד הכפר זפולה (Zapole). בעקבות זאת, נמלטו מהגטו ליערות כ-500 יהודים, וחלקם הצטרפו לקבוצות פרטיזנים.
באוגוסט 1942 חוסל גטו ביטן, תוך רצח כל יושביו, למעט מספר בעלי מקצוע, אשר נרצחו כחודש לאחר מכן.
רבני העיירה.
בין רבני העיירה נודעו:
וילם פרדריק הרמנס
וילם פרדריק הרמנס (בגרמנית: Willem Frederik Hermans; 1 בספטמבר 1921 - 27 באפריל 1995) היה סופר, משורר, מחזאי ומסאי הולנדי.
הרמנס נחשב לאחד הסופרים החשובים ביותר בהולנד של אחרי המלחמה, לצד הארי מוליש וחרארד רווה.
ספרו המפורסם משנת 1966 לא לישון לעולם תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2011 בהוצאת מחברות לספרות, בתרגום רן הכהן.
רן הכהן
רן הכהן (יליד 1964) הוא חוקר, מרצה, ומתרגם ישראלי.
הכהן סיים תואר ראשון במדעי המחשב, תואר שני בספרות השוואתית והוא בעל תואר דוקטור בחקר היהדות. הוא משמש מרצה בכיר בסגל החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
הכהן תרגם לעברית כ-30 ספרים, בעיקר מהולנדית וגרמנית, אך גם מאנגלית ומגעז. בין השאר תרגם את מאמריו החשובים של מרטין לותר..
הכהן זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגום לשנת תשע"א - 2010 על תרגומו לאפוס הלאומי האתיופי, כבר נגשת (כבוד המלכים).
הכהן זכה גם בפרס התרגום בהולנד בשנת 2020 על תרגומיו מהולנדית לעברית ועל פעילותו לקידום הספרות ההולנדית בישראל
הכהן פעיל בארגוני שמאל פוליטי בישראל, ומפרסם מפעם לפעם מאמרים באתר האינטרנט "Antiwar.com".
בזילין
פאנטום F-4
ארנון גרינברג
כוחות ההגנה של אסטוניה
כוחות ההגנה של אסטוניה (באסטונית: Eesti Kaitsevägi) הוא השם של כלל הכוחות המזוינים באסטוניה. הצבא באסטוניה מורכב מכוח הגנה המכיל את צבא היבשה, האוויר והים וארגון צבאי למחצה בשם ליגת ההגנה. מדיניות ההגנה הלאומית מכוונת לשמר את עצמאות וריבונות המדינה, שלמות היבשה, המים הטריטוריאליים והמרחב האווירי וכן להגן על החוקה. המטרות העיקריות של כוחות ההגנה הן הפיתוח ותחזוקה של יכולת אמינה להגן על האינטרסים החיוניים של המדינה והתפתחותם של כוחות ההגנה, באופן שמבטיח יכולת פעולה ההדדית שלהם עם הכוחות המזוינים של מדינות החברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי והיכולת שלהם להשתתף במגוון רחב של משימות נאט"ו.
היסטוריה.
לאחר המהפכה הגרמנית, בין 11 ל-14 בנובמבר 1918, העבירו נציגי הממשל הגרמני באופן רשמי את השליטה הפוליטית לידי ממשלת אסטוניה. בכך הסתיים הכיבוש הגרמני במדינה.
כמה ימים מאוחר יותר, פלשו לאסטוניה כוחות ההצבא האדום, ובכך סימנו את תחילת מלחמת העצמאות של אסטוניה. הצבא הקטן וחסר החימוש של אסטוניה, נהדף בתחילה על ידי הצבא האדום לסביבת עיר הבירה של אסטוניה, טאלין. רק 34 קילומטרים הפרידו בין טאלין לקו החזית. הצבא האדום נעצר גם הודות למשלוח נשק שהגיע על ידי ספינות של חיל הים הבריטי.
בינואר 1919, הכוחות האסטוניים השיקו מתקפת נגד בפיקודו של יוהאן ליידונר (Johan Laidoner). כוחות צבא היבשה תוגברו על ידי הצי המלכותי הבריטי וכן על ידי מתנדבים משוודיה, דנמרק ופינלנד. עד סוף פברואר 1919, הצבא האדום נסוג מכל שטח אסטוניה. ב-2 בפברואר 1920, נחתם חוזה טרטו בין אסטוניה לרוסיה הסובייטית, שבו הכירו הסובייטים בעצמאותה המלאה של אסטוניה. לאחר הניצחון במלחמת השחרור האסטונית שמרה אסטוניה על עצמאותה למשך 22 שנים.