הפיוד המרכזי של האירוע סאמרסלאם היה בין אנדרטייקר לברט הארט על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF. ב-7 ביולי בתוכנית "Raw is War", הארט הוכרז כטוען לכתר לאליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF. בריאיון עם וינס מקמהן, הארט הודיע שבמידה ולא יזכה בתואר בקרב ביניהם באירוע - הוא לא יתאבק יותר על אדמת אמריקה. שבוע לאחר מכן, יריבו המר של הארט, שון מייקלס, ביקש מוינס מקמהן להיות חלק מהאירוע. ב-21 ביולי בתוכנית "Raw is War", הארט, אחיו, אואן, וגיסו, הבריטיש בולדוג (ההארט פאונדיישן), אתגרו שלושה מתאבקים אמריקאים לקרב דגל שלושה נגד שלושה. לאחר מכן, שון מייקלס הוכרז כשופט המיוחד לקרב המרכזי על האליפות באירוע. בתגובה להודעה זו, הארט תקף את מייקלס ומקמהן. מאוחר יותר, קבוצת ההארט פאונדיישן ניצחה את אלופי הזוגות של ה-WWF, סטון קולד סטיב אוסטין ודוד לאב, ביחד עם אנדרטייקר, לאחר התערבות מצידו של בריאן פילמן. שבוע לאחר מכן, הארט איתגר את הפטריוט לקרב, שבסופו הארט הפסיד לאחר התערבות מצד מייקלס. לאחר הקרב, השופטים מנעו מהארט לתקוף את מייקלס, בזמן שאנדרטייקר צפה במתרחש מרמפת הכניסה לזירה.
יריבות בולטת הייתה בין סטון קולד סטיב אוסטין לאואן הארט על האליפות הבין-יבשתית של ה-WWF. באירוע Canadian Stampede, שנערך ב-6 ביולי, הארט הצמיד את אוסטין במהלך קרב חמישה נגד חמישה. לילה לאחר מכן, אוסטין תקף את הארט בזמן שהאחרון שר את ההמנון הקנדי. באותו הערב, אוסטין אמר לוינס מקמהן שבמידה ולא ינצח את הארט באירוע - הוא ינשק את אחוריו של הארט. שבוע לאחר מכן, אוסטין חבר לדוד לאב וביחד עם ניצחו את הארט והבריטיש בולדוג כדי לזכות באליפות הזוגות הפנויות. ב-21 ביולי בתוכנית "Raw is War", קבוצתו של הארט הצליחה לנצח את קבוצתו של אוסטין בקרב דגל שלושה נגד שלושה. שבוע לאחר מכן, הארט תקף את אוסטין במהלך קרב על אליפות הזוגות נגד הגודווינס (הנרי או. גודווין ופיניאס א. גודווין). לאחר הקרב, אוסטין תקף את הארט.
יריבות נוספת שהתנהלה לקראת האירוע הייתה בין הבריטיש בולדוג לקן שמרוק וסבבה סביב אליפות אירופה של ה-WWF. השניים ניצבו בקבוצות נגדיות באירוע של החודש החולף, Canadian Stampede. ב-14 ביולי בתוכנית "Raw is War", הבריטיש בולדוג הצהיר שבמידה שהוא יפסיד בקרב ביניהם באירוע סאמרסלאם - הוא יאלץ לאכול קופסת שימורים של אוכל לכלבים מיד לאחר הקרב. שבוע לאחר מכן, הבולדוג תקף את שמרוק במהלך הקרב של האחרון נגד ויידר. ב-28 ביולי, בולדוג ושמרוק התחרו בתחרות הורדות ידיים, ובזמן שהיה ונראה ששמרוק התקרב לניצחון, הבולדוג נגח בראשו, הכה אותו בעזרת כיסא ואף שפך עליו אוכל לכלבים.
תוצאה לאורך זמן.
במהלך הקרב על האליפות הבין יבשתית, אואן הארט ביצע על אוסטין את מהלך הפיילדרייבר בצורה מסוכנת, שגרמה לאחרון להישאר משותק לזמן מה, טעות קריטית שגבתה ממנו שנים של בעיות בצוואר, ואף גרמה לפרישתו בשנת 2003, כשהוא בן 38. מאז, אוסטין ציין שצווארו במצב טוב, והוא לא חש בכאב לאחר הניתוח המוצלח בצווארו בשנת 2000. מקרה זה יצר ריב מאחורי הקלעים בין השניים, אך לבסוף אוסטין סלח להארט, וחלק לו כבוד בתוכנית Raw is War, לילה לאחר המקרה המצער, שבו הארט צנח אל מותו באירוע מעבר לקצה, שנערך ב-23 במאי 1999.
מיקרו-אגרסיה
מיקרו-אגרסיה הוא מונח המתאר ביטויי השפלה, עוינות או ביזוי קצרים ומהירים, אשר מתרחשים באופן שגרתי ויום יומי. ביטויים אלו יכולים לבוא לידי ביטוי בצורה מילולית, התנהגותית או סביבתית והם מתקשרים באופן מכוון או לא מכוון עם דעות קדומות עוינות, כינויי גנאי או התייחסות שליליות כלפי קבוצה חברתית מסוימת ובמיוחד כלפי קבוצות שוליות תרבותית.
מיקרו-אגרסיה היא צורה מעודנת של אפליה, אשר מעבירה מסרים שליליים ומבזים כלפי מגוון של אנשים וקבוצות. עם זאת, אנשים שפועלים בצורה מיקרו-אגרסיבית יכולים להיות גם בעלי כוונות טובות. זאת משום שפעמים רבות הם אינם מודעים להשפעה הפוטנציאלית של דבריהם ואינם מתכוונים לגרום לפגיעה בזולת.
עם זאת, גם מיקרו-ארגסיות שמופעלות באופן לא מודע וללא כוונה רעה, עלולות להשפיע באופן שלילי על האנשים שהן מכוונות כלפיהם.
היסטוריה והתפתחות.
המונח מיקרו-אגרסיה הוטבע על ידי הפסיכיאטר והפרופסור מאוניברסיטת הרווארד צ'סטר מ. פירס בשנת 1970, כדי לתאר מקרים חוזרים שבהם היה עד לאמריקאים לא-שחורים אשר מפנים ביטויים של עלבונות וביטול כלפי אפרו-אמריקאים. הוא התייחס להתנהגות זו כצורה מעודנת של גזענות, אשר שודרה באופן שגרתי לאנשים של צבע, לרוב באופן בלתי מודע.
בראשית המאה ה-21, השימוש במונח מיקרו-אגרסיה הוחל גם על ביטויי השפלה אגבית של כל קבוצה מודרת חברתית, כולל אנשים מקהילת הלהט"ב, אנשים החיים בעוני ואנשים עם מוגבלות.
מיקרו-אגרסיה יכולה להתייחס גם למערכות חינוכיות, כלכליות, פוליטיות או בירוקרטיות המשדרות עלבונות עוינים, שליליים או משפלים כלפי אנשים משולי החברה, אך ורק בעקבות הסטטוס החברתי שלהם.
מונחים המקושרים למיקרו-אגרסיה.
מיקרו-אגרסיה מקושרת למונחים כמו סטראוטיפים, סטיגמה, אפליה, דיכוי, יכולתנות ועוד.
השפעה מצטברת של הצטלביות על ביטויי מיקרו-אגרסיה.
הִצְטָלְבִיוּת הוא מושג המוכר בספרות האקדמית בעברית גם כ"אינטרסקציונליות", "שוליות מרובה", "שוליות מצטלבת", ו"הצטלבות מיקומי שוליים", היא מסגרת תאורטית בה נחקרת ההצטלבות בין צורות או מערכות דיכוי, שליטה ואפליה. על פי התאוריה, קטגוריות חברתיות ותרבותיות של קבוצות החוות דיכוי, כגון גזע, מגדר, מעמד, נטייה מינית, וצירי זהות נוספים, אינם מתקיימים בנפרד זה מזה, אלא שלובים יחד ומשפיעים על האופן בו מערכות כוח חברתיות פועלות על אנשים וקבוצות באופן מצטבר וייחודי. התאוריה בוחנת את האופנים בהם מערכות דיכוי כמו גזענות, סקסיזם, ביפוביה, טרנספוביה, הומופוביה וסוגנות לא מתקיימות בנפרד אלא פועלות יחד, משפיעות זו על זו ויוצרות מערכת דיכוי מורכבת המשקפת את ההצטלבות של סוגי אפליה שונים, וחושפת כיצד כל הדיכויים פועלים על פי דינמיקה דומה.
בהתאם לכך, מיקרו-אגרסיביות יכולה להתרחש גם בתגובה ליותר ממאפיין אחד של האדם ותתכן חפיפה בין תחומים שונים. למשל, קיימת חפיפה בין ביטויי מיקרו-אגרסיה המופנים כנגד נשים לבין אלו המופנים כלפי אנשים עם מוגבלויות.
מקרו-אגרסיה בעלת אופי הצטלבותי היא צורה עדינה של אפליה, אשר מושפעת מיותר ממאפיין אחד או זהות אחת של האדם.
האופן שבו האדם מתייחס לקבוצות הזהות שלו יכול להשפיע על האופן שבו הוא תופס ומושפע ממקרים של מיקרו-אגרסיה, כך שככל שהוא מזדה יותר עם זהות מסוימת כך הוא יהיה רגיש יותר למקרו-אגרסיות שקשורות אליה והשפעתן עליו תהיה שלילית ועצמתית יותר.
סוגים וביטויים שונים של מיקרו-אגרסיה.
קיימים מספר סוגים של מיקרו-אגרסיה, אשר יכולים לבוא לידי ביטוי בדרכים מגוונות.
פעולה מסוימת של מיקרו-אגרסיה יכולה להשתייך ליותר מסוג אחד בו זמנית. כמו כן, יכולים להיות הבדלים בין סוגי המיקרו-אגרסיה אשר מופנים כלפי אנשים עם מאפיינים שונים או אנשים המשתייכים לקבוצות חברתיות שונות.
מדרש אליעזר
מאיר הילדסהיימר (היסטוריון)
מאיר הילדסהיימר (נולד בשנת 1940) הוא היסטוריון ישראלי, חוקר תולדות עם ישראל בעת החדשה באירופה ובארץ ישראל, פרופסור אמריטוס במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן, ובעבר כיהן כראש הקתדרה על שם הרב שמשון רפאל הירש לחקר תנועת תורה עם דרך ארץ.
הילדסהיימר משמש גם חבר מערכת כתב העת ירושתנו ומרצה במכללות, בהן מכללת אורות ישראל.
ביוגרפיה.
חיים אישיים.
הילדסהיימר נולד בתל אביב לר' עזריאל הילדסהיימר, מהדיר ספרות הגאונים ונכדו של רבי עזריאל הילדסהיימר, וליהודית, בתו של הרב עזריאל הכהן מונק (יורשו של ר"ע הילדסהיימר ברבנות קהילת עדת ישראל) ואחותו של רבי אליהו מונק. הוא מתגורר בבני ברק ונשוי לפרופ' מינקה הילדסהיימר, רופאה. אחת מבנותיו נשואה לרב מרדכי פירר, נכדו של הרב בנציון פירר.
שימש תקופה מסוימת מנהל לימודי התיכון בישיבת היישוב החדש.
תחומי מחקר.
השתתף עם אביו ואחיו בעריכת כתבי זקנו רבי עזריאל הילדסהיימר שהעלה אביו ארצה, ואף כתב להם מבואות.
למד באוניברסיטת בר-אילן, וכתב דוקטורט על קהילת שנייטאך שבבאוואריה, בהנחית פרופ' שמעון שוורצפוקס.
תחומי מחקריו העיקריים הם תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה, והיישוב היהודי בארץ ישראל בימי חיבת ציון. במסגרת זו עמד בראש "המרכז לחקר טבריה" והוציא במסגרת זו את עלוני "מטוב טבריה". נוסף על כך, עסק גם בהגותה של תנועת תורה עם דרך ארץ וכן בהגותה של הציונות הדתית ומבשריה (רבי צבי הירש קלישר, הרב שמואל מוהליבר ורבי אליהו גוטמכר). הילדסהיימר שותף בפרויקט לתרגום כתביו של יצחק ברויאר מגרמנית לעברית ולהוצאתם במהדורה מדעית, בשיתוף פעולה עם פרופ' מתיאס מורגנשטרן מאוניברסיטת טיבינגן.
פרסומים.
מלבד פרסום מאמרים בבמות שונות, הילדסהיימר ערך והוציא את הספרים הבאים:
דקסיפוס
פובליוס הרניוס דקסיפוס (ביוונית: Δέξιππος, בלטינית: Publius Herennius Dexippus; 210 – 273 לספירה לערך) היה היסטוריון, מדינאי ומצביא יווני.
חייו.
דקסיפוס היה כהן בירושה של המשפחה האלאוסיאנית של הקריקס , וכיהן במשרות ארכון בסיליאוס ואפונימוס ארכון באתונה.
כאשר ההרולים פשטו על יוון וכבשו את אתונה (בשנת 267), דקסיפוס הראה אומץ אישי גדול והחיה את רוח הפטריוטיות בקרב בני-ארצו. לכבודו הוקם פסל, שנשמר ממנו בסיסו, עם כיתוב המתעד את שירותיו. ראוי לציון שהכתובת אינה מציינת דבר לגבי הישגיו הצבאיים.
כתביו.