מאז מלחמת העולם השנייה, רק שני שרים לא היו חברים במפלגה, שר החינוך הנס לויסינק (1969–1972), ושר הכלכלה ורנר מולר (1998–2002). שר המשפטים קלאוס קינקל הצטרף למפלגה הדמוקרטית החופשית בשנת 1991 זמן קצר לאחר שנבחר כעצמאי. מקרה מיוחד של הקנצלר לשעבר לודוויג ארהארד היה כאשר שייכותו למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית לא הייתה באופן מוחלט אך גם לא היה עצמאי באופן מוחלט, ואף על פי כן שימש כשר הכלכלה בין 1949 ל-1963 וכקנצלר הפדרלי בין 1963 ל-1966 ואף שימש כיו"ר המפלגה תפקיד לו נבחר ב-1966 על אף שמעולם לא חתם על טופס השתייכות רשמי למפלגה.
הודו.
מועמדים עצמאיים יכולים להתמודד בבחירות בהודו על סמך קידום אידאולוגיה אישית אך מעולם לא נבחר מועמד עצמאי לנשיאות או לראשות הממשלה. עצמאיים מחזיקים כיום 6 מושבים בפרלמנט ההודי.
הונג קונג.
יותר ממחצית מהמועצה המחוקקת של הונג קונג הם פוליטיקאים עצמאיים.
טאיוואן.
לאחר הבחירות המקומיות בטאיוואן 2018, יש רק ראש מחוז/עיר עצמאי אחד, קו ון-ג'ה, ראש עיריית טייפה.
בשנת 2019 הקים קו ון-ג'ה את מפלגת העם של טאיוואן, כך שגם הוא איננו עצמאי עוד.
ישראל.
הפוליטיקאי הישראלי היחיד שנבחר לכנסת כעצמאי היה שמואל פלאטו-שרון אשר עשה זאת בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977. בפועל הוא נבחר מטעם מפלגתו, "פיתוח ושלום". אין אפשרות בישראל להתמודד ללא שיוך מפלגתי, אבל בבחירות לרשויות המקומיות קיימת אפשרות להקים סיעות אשר לא משויכות לשום מפלגה בכנסת וממומנות מתרומות וערבויות של הבוחרים וחברי הסיעה.
מלזיה.
לעיתים רחוקות נבחרו עצמאיים לאסיפות החקיקה המדיניות של דיואן רקיאט (הבית התחתון של הפרלמנט המלזי). בבחירות במלזיה, מועמדים עצמאיים רבים מאבדים את מועמדותם אם לא הצליחו להשיג לפחות 12.5%.
בשנת 2010, קבוצה של חברי פרלמנט עצמאיים שסולקו ממפלגת הצדק העממי הקימו גוש פוליטי בשם "Konsensus Bebas," התנועה התפרקה לאחר זמן קצר.
במאי 2018 נבחרו שלושה חברי פרלמנט עצמאיים, אך מאוחר יותר הצטרפו גם הם למפלגת פקטן הרפן (PKR), ובכך נוצר מצב שלא היה ייצוג עצמאי לפרלמנט באותה תקופה. עם זאת, נכון לדצמבר 2018, המספר גדל ל-13 חברי פרלמנט עצמאיים שיושבים כיום בדיואן רקיאט.
מקסיקו.
חיימה הליודורו רודריגס קלדרון, המכונה לעיתים בכינוי "ברונקו", הוא פוליטיקאי מקסיקני והמושל הנוכחי במדינת נואבו לאון שבצפון המדינה אשר אין לו שייכות למפלגה. החל מ-7 ביוני 2015 נבחר למושל נואבו לאון, ועשה היסטוריה כשהפך למועמד העצמאי הראשון שזכה לכהן כמושל במדינה.
ניו זילנד.
ייסוד המפלגות הפוליטיות הפורמליות, החל מסוף המאה ה-19, צמצם במידה ניכרת את מספר הפוליטיקאים העצמאיים בניו זילנד, אם כי מספר קטן יותר של מועמדים עצמאיים המשיך להיבחר עד שנות הארבעים. אולם מאז היו מקרים מעטים של פוליטיקאים עצמאיים. שום מועמד עצמאי לא זכה או החזיק במושב בבחירות כלליות מאז 1943. פוליטיקאים אחרים הפכו לעצמאים במהלך קדנציה פרלמנטרית, אך לא נבחרו לתפקיד ככאלה.
פורטוגל.
מרסלו רבלו דה סוזה, הנשיא הנוכחי של פורטוגל מאז 6 במרץ 2016, נבחר ב-24 בינואר 2016 בעת שהיה חבר מוביל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אך השהה את השתייכותו הפוליטית ביום השבעתו והפך לעצמאי.
הפיליפינים.
נולי דה קסטרו, סגן נשיא הפיליפינים לשעבר, התמודד כסנאטור בשנת 2001 ללא שייכות למפלגה. הוא ניצח במרוץ הסנאט עם הקולות הגבוהים ביותר (אז) בתולדות הפיליפינים.
החל משנת 2001 התפטרו מספר סנאטורים ממפלגותיהם על מנת להיות עצמאיים. בתחילת הקונגרס ה-15 (2010), היה מספר הסנאטורים העצמאיים גבוה יותר ממספר הסנאטורים מכל מפלגה אחרת.
בבחירות לבית הנבחרים ב-2010 נבחרו שבעה מועמדים עצמאיים, אם כי כל אלה פרט לשניים הצטרפו למפלגה לאחר הבחירות.
פינלנד.
בשנת 2012 נבחר סאולי ניניסטה לנשיאות פינלנד מטעם מפלגת הקואליציה הלאומית, לאחר שש שנים בתפקיד, עזב את המפלגה, התמודד כעצמאי וזכה בהן שוב הפעם כעצמאי.
פקיסטן.
בפקיסטן ישנם פוליטיקאים עצמאיים המתמודדים בבחירות. בבחירות לפרלמנט בפקיסטן בשנת 2008 נבחרו 30 פרלמנטרים עצמאים. בשנת 2011 ארבעה מועמדים זכו במושבים באספה הלאומית. בבחירות בשנת 2013 תשעה מושבים אוישו על ידי מתמודדים עצמאים.
צרפת.
במאה התשע עשרה ובמחצית הראשונה של המאה העשרים, מרבית הפוליטיקאים הלאומיים הצרפתיים היו עצמאיים. החקיקה הראשונה בנושא מפלגות פוליטיות הייתה בשנת 1911, אם כי רק בשנת 1928 נדרשו חברי הפרלמנט לבחור מפלגה ורק אחרי 1945 הוקמו מפלגות פוליטיות מובנות ומבוססות על מנת לשלוט בעבודה הפרלמנטרית. אף על פי כן, נדיר למצוא כיום פוליטיקאים עצמאיים ברמה הלאומית, ולו משום שבדרך כלל עצמאים משייכים עצמם למרות הכול לקבוצה פוליטית קיימת. עצמאים ראויים לציון כוללים הם חוסה בובה אשר התמודד לנשיאות בשנת 2007, כמו גם עמנואל מקרון אשר היה פוליטיקאי עצמאי אך לקראת הבחירות אותם גם ניצח בשנת 2016, הקים מפלגה משלו.
קוסובו.
אטיפטה יאהיאגה נבחר לנשיאה הראשונה כעצמאית של קוסובו בשנת 2011. היא גם הייתה לאישה המנהיגה הראשונה והעצמאית שנבחרה בכל חבל הבלקן.
קנדה.
לא מעט חברי פרלמנט עצמאיים היו בפרלמנט של קנדה במאה ה-19, אך פחתו ככל שהמערכת הפוליטית בקנדה התגבשה. אף על פי כן, נותר מספר קטן של פוליטיקאים עצמאים. כיום, הבחירה בפוליטיקאי עצמאי מקובלת יותר בבחירות עירוניות ולא הארצית מכיוון שלערים רבות אין מסורת של מפלגות פוליטיות.
קרואטיה.
לאחר הבחירות לראשות הממשלה בשנת 2015, נבחר טיהומיר אורשקוביץ' לראש הממשלה הראשון של קרואטיה כעצמאי ללא שייכות למפלגה.
רוסיה.
כל נשיאי רוסיה היו עצמאיים. הנשיא לשעבר דמיטרי מדבדב סירב להצעה להצטרף למפלגת רוסיה המאוחדת ואמר כי הוא מאמין שהנשיא צריך להיות עצמאי על מנת שישרת את האינטרסים של המדינה ולא את של מפלגתו הפוליטית.
ולדימיר פוטין, הנשיא הנוכחי של רוסיה, היה יו"ר מפלגת רוסיה המאוחדת עד 26 במאי 2012, אך גם אז לא היה חבר בה, ובכך רשמית היה ועודנו עצמאי.
שוודיה.
שיטת הבחירות בשוודיה מבוססת על מפלגות שמועמדות לפרלמנט, כל מפלגה צריכה לקבל 4% ומעלה מהקולות הלאומיים (או 12% באזור אחד, מה שלא קרה מעולם). לאחר הבחירה, המושב הוא אישי. חברי פרלמנט עשויים להתפטר מחברותם במפלגה, תוך שמירה על מושביהם בריקסדאג.
ברשות המבצעת, אין כל דרישה ששרים יהיו חברי פרלמנט, או אפילו שתהיה להם זיקה פוליטית. המשמעות היא, שאפילו ראש הממשלה יכול להיות עצמאי אם נבחר על ידי הריקסדאג.
ווסקרסנסקי (סדרת טלוויזיה)
ווסקרסנסקי (ברוסית: Воскресенский; מופץ במדינות המערב בשם "הפרופסור", Professor) היא סדרת טלוויזיה בלשית היסטורית בהפקה רוסית משנת 2021 בהפקת Epic Media, בהזמנת רשת 1tv הרוסית. פרק הבכורה הוצג במסגרת פסטיבל Pilot שהתקיים בספטמבר 2021 באיוואנובו. הסדרה שודרה גם בשרתי הסטרימינג ברוסיה מה־8 בנובמבר 2021.
עלילה.
עלילת הסדרה מתרחשת בסנקט פטרבורג בשנת 1912, על רקע הבדלי המעמדות בעיר. בכל פעם שמשטרת הבירה מתקשה להתמודד עם מקרה רצח, אנשיה פונים לפרופסור לרפואה ווסקרסנקי. המקרים שווסקרסנסקי חוקר הם הבלתי מוסברים והנוראים ביותר, אך הוא מוכיח שמאחורי הפשעים הבלתי מוסברים ישנם רוצחים אמיתיים שאינם יכולים להכיל את הצדדים האפלים של רצונותיהם, והדבר טבוע באופי האנושי.
המנתח המבריק ארקדי ווסקרסנסקי בזמנו הפנוי מתמסר לחקירות, שבמהלכן הוא גוף האדם עבורו הוא מסתמך רק על המדע והשכל הישר. הוא גיבור קשוח, חשאי ודי לא נעים בתקשורת עם סביבתו, אבל הוא תמיד נחלץ לעזרת שומרי החוק והסדר בעיר הבירה הקיסרית.
הרופא הצעיר, איוואן פוגל, מקבל את תפקיד העוזר של פרופסור ווסקרסנסקי, גאון מסתורי שמעדיף לנהל אורח חיים סגור. הפרופסור לא צריך עוזר, אבל הוא נאלץ לקחת את פוגל, שנכפה עליו על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה. בנוסף לעבודתו הרפואית, הפרופסור עוזר למשטרה לחקור חשד למקרי מוות. הפעם עצרה המשטרה את כל דברי הדואר, שכן הדוור שהעביר אותם נשרף למוות. מדובר במקרה נדיר של בעירה ספונטנית, לדברי מפקד המשטרה צ'ודקוב. עם זאת, ווסקרסנסקי בטוח שהמדובר ברצח מתוחכם ומתחייב להוכיח זאת.
במהלך הלילה האגם הופך לדם. למחרת בבוקר, גופת נערה ממפעל צבאי נמצאה בתוך המים. הפועלים בטוחים שהרוצח הוא בחור מפרבר יהודי. ווסקרסנסקי מונע פוגרומים ומוצא את הרוצח האמיתי של הילדה.
המשטרה מגלה קבוצה של שחקני קלפים שהורעלו בצורה חריגה. כולם היו קשורים לפנסיון פרטי לילדות-יתומות, שממנו נעלמה רק יום לפני אחת התלמידות. ווסקרסנסקי מבסס את שיטת ההרעלה וכן מבין מי הם הנבלים בסיפור הזה ומי הם הקורבנות.
אחד מאנשי האיגודים המקצועיים נהרג בסנקט פטרבורג. המשטרה חוששת שהרצח המתוקשר יעורר עצרות שמאל. ווסקרסנסקי טוען כי הרצח אינו קשור לפעילותו החברתית של הפוליטיקאי. עם זאת, מעשיו הרשלניים מובילים לכך שחברו מפקד המשטרה צ'ודקוב מנושל מתפקידו ועננים מתקבצים מעל הפרופסור עצמו.
מפציצים תוקפים צוות של שופט. קורבנות הפיצוץ מאושפזים בבית החולים. אחד מהם, חולה במצב קשה, אך עדיין לא ידועה זהותו. בחיפוש אחר אישיותו, הגיבורים צועדים בעקבותיה של מפלצת אמיתית.
חברתו של הפרופסור, העיתונאית הצעירה מריה וקסלר, נעלמת. ווסקרסנסקי מוצא את עצמו מעורב בתוכנית שוד מורכבת, שהוא לא יכול למנוע.
ספינה שנחשבה כנעדרת כבר כמה שנים מגיעה לנמל סנקט פטרבורג. הספינה מביאה מגפה לבירה. חזרתה היא קללה אמיתית למי שביצעו פשעים בעבר. ווסקרסנסקי מנסה להציל את העיר והחפים מפשע.