במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית בפיקודו של גאורג פון קיכלר, וכלל את הדיוויזיות ה-21 וה-228. ב-1 במרץ 1940 הפך הקורפוס לקבוצת הארמייה ה-21, והוטל עליה לכבוש את נורווגיה.
סדר הכוחות.
המערכה בפולין.
במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
שלמה אישון
הרב שלמה אישון הוא פוסק העומד בראש מכון כת"ר לכלכלה על פי התורה, משמש כרב מזרח העיר רעננה, ודיין בבית הדין של ארץ חמדה.
ביוגרפיה.
שלמה אישון נולד ב-1960 לאביו, משה אישון, עיתונאי ועורך עיתון הצופה.
בשנת 1978 התחיל את לימודיו בישיבת מרכז הרב וב-1986 הצטרף כחוקר במכון הלכה ברורה. באותה שנה הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל ומאוחר יותר, קיבל כושר לכהן כרב עיר. שירת בחיל התותחנים, ואח"כ כרב צבאי בחיל האוויר.
בנוסף, בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-1990 התמנה כרב קהילה ברעננה. בעקבות פטירתו של הרב שלמה מלץ, הרב הראשי האשכנזי של רעננה, הוחלט לפצל את הנהגת העיר בין שלושה רבנים, כל אחד אחראי על שליש מהעיר, ועל מחלקות מסוימות ברבנות ובמועצה הדתית העירונית. וכך, מאז 1999, הרב אישון מכהן כרב של מזרח רעננה, ואחראי על מספר מחלקות ברבנות.
בנוסף, מאז 2008 מכהן כאב בית דין בבית הדין של ארץ חמדה גזית.
הרב אישון שימש כחוקר במחלקה למשפט עברי במשרד המשפטים בין 1991 - 1998.
ב-1993 ייסד, יחד עם הרב יצחק בזק, את מכון כת"ר לכלכלה על פי התורה. כיום הוא עומד בראש המכון
ובפרט משמש כראש צוות המחקר. במסגרת המכון פורסמו שלושה עשר ספרים הלכתיים הקרויים 'כתר', הנוגעים לכלכלה על פי התורה. הרב אישון משמש כעורך הראשי של הספרים ומכותביה של הסדרה.
משנת 1996 עד שנת 2008 עמד בראש כולל אברכים בישיבת חברותא, בכפר בתיה. בעבר לימד גם במכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן, במכללה ירושלים ובמכללת אורות ישראל. כיום הוא מרצה במסגרת מת"ן השרון.
הרב אישון פרסם מאמרים בכתבי העת "תחומין", "צוהר" ו"אמונת עתיך".
משנת תשס"ט (2009) עד שנת תשע"ד (2014) ענה על שש מאות שאלות ותשובות באתר מורשת. בעקבות פרוץ נגיף הקורונה פרסם "שו"ת ימי הקורונה".
נשוי ומתגורר ברעננה.
הקורפוס ה-22 (ורמאכט)
הקורפוס ה-22 (בגרמנית: XXII. Armeekorps), היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-26 באוגוסט 1939 בשם "הקורפוס ה-22", והועמד תחת פיקוד אוואלד פון קלייסט.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה ה-14 בפיקודו של וילהלם ליסט, וכלל את הדיוויזיה ההררית ה-2. ב-5 במרץ 1940 הפך הקורפוס לקבוצת הפאנצר קלייסט, שפעלה במערכה על צרפת, והפכה ב-16 בנובמבר 1940 לארמיית הפאנצר הראשונה.
סדר הכוחות.
המערכה בפולין.
במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המערכה בצרפת.
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע אדום.
במהלך מבצע אדום כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
אנרי גורו
גנרל אנרי ז'וזף אז'ן גורו (בצרפתית: Henri Joseph Eugène Gouraud; 16 ביוני 1867 – 16 בספטמבר 1946) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה היה הנציב הצרפתי הראשון של סוריה ולבנון.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
גורו נולד ב-16 ביוני 1867, בפריז, בירת הקיסרות הצרפתית השנייה. החלטתו להתגייס לצבא צרפת, נבעה, כמו רבים מבני דורו, מתוצאותיה של מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1880 נכנס ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר. סיים את לימודיו בשנת 1890 ובשנת 1894 הוצב בסודאן. לחם בקרבות נגד אימפריית ואסולו. התפרסם כמפקד יעיל עם מזל, כאשר ב-29 בספטמבר 1898 לכדו חייליו את מנהיג האימפריה סאמורי טורה. לכידתו של סאמורי הפכה את גורו לדמות ידועה ומהוללת בצרפת. בשנת 1907 הועלה לדרגת קולונל.
בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, והועבר למרוקו הצרפתית. ב-1914 מונה למפקד כל הכוחות הצרפתיים במרוקו.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר גורו לצרפת, ופיקד על הבריגדה המרוקאית הרביעית. ב-17 בספטמבר 1914 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה העשירית, ופיקד עליה עד 22 בינואר 1915. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס הקולוניאלי, ופיקד עליו עד 29 באפריל של אותה שנה. לאחר מכן הוא מונה למפקד חיל המשלוח הצרפתי לדרדנלים, ופיקד עליו במהלך מערכת גליפולי. ב-30 ביוני הוא נפצע, ומאוחר יותר איבד את ידו הימנית. ב-1 ביוני 1917 קיבל פיקוד על הארמייה הראשונה. פיקודו על ארמייה זו היה קצר ימים, וב-15 ביוני 1917 קיבל פיקוד על הארמייה הרביעית. גורו פיקד על הארמייה הרביעית במהלך בלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה הקרב השני על המארן.
ב-11 בנובמבר הוא נכנס בראש הארמייה שלו אל שטרסבורג, והפיל רפובליקה סובייטית שקמה בה. הארמייה שלו פורקה עם סיום המלחמה ב-8 באוקטובר 1919.
הנציב העליון של סוריה ולבנון.
לאחר המלחמה נשלח גורו למזרח התיכון, ומונה למפקד צבא הלבאנט, כוח מיוחד שהיה אמור לאכוף את תוצאות הסכם סייקס–פיקו מבחינת צרפת. הוא פיקד על כוחות הצבא הצרפתי במהלך מלחמת טורקיה–צרפת בין פברואר 1920 לאוקטובר 1921. הוא פלש בראש כוחותיו לטורקיה, אולם לאחר קרב מארש נאלץ לסגת חזרה לסוריה. במרץ 1920 הוקמה "הממלכה הערבית של סוריה", אשר לא עלתה בקנה אחד עם תוכניותיה של צרפת. גורו הציב בעקבות האירועים אולטימטום לממשלה הסורית, לפרק את כוחותיה ולהיכנע לשליטה הצרפתית. המלך פייסל חשש מתוצאותיה של מלחמה ארוכה, ונכנע ב-14 ביולי 1920 בדמשק. אך שר ההגנה שלו, הגנרל יוסוף אל-עזמה, סירב להשלים עם הכניעה של המלך, והמשיך בלחימה. הוא הפנה כוחות סוריים לאזור מעבר מייסלון, בהרי מול הלבנון, במטרה לעצור את הכוחות הצרפתיים שהתקדמו לכיוון הממלכה. בקרב מייסלון, שהתקיים ב-24 ביולי, הביסו הכוחות הצרפתיים של גורו את הסוריים. אל-עזמה נהרג, ונהרגו 400 איש מלוחמיו.
ביום הגיעו לדמשק, עלה גורו לקברו של צלאח א-דין והכריז: "נוכחותי כאן היא הוכחה לניצחון הצלב על הסהר".
לאחר המלחמה הקים גורו מינהל אזרחי בסוריה, וחילק את השטח ל-6 "מדינות" תחת המנדט הצרפתי: לבנון הגדולה, דמשק, חלב, מדינת העלווים, סנג'ק אלכסנדרטה, ומדינת ג'בל א-דרוז שבהר הדרוזים. ב-23 ביוני 1921 הוא ניצל אך בקושי מניסיון התנקשות שארגנו ערבים מקומיים.
אחריתו.
בשנת 1923 הוא חזר לצרפת, ועד 1937 היה המושל הצבאי של פריז. אותה שנה הוא פרש מהצבא, ומת בפריז ב-16 בספטמבר 1946.
יהל&quot;ם (פירושונים)
החזית הצפון-מערבית (האימפריה הרוסית)
החזית הצפון-מערבית (ברוסית: Северо-Западный фронт) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה חזית רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
החזית הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה יאקוב ז'ילינסקי. החזית פלשה לפרוסיה המזרחית, ושתי הארמיות הקדמיות שלה, הראשונה והשנייה הובסו בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים. החזית השתתפה בנסיגה הגדולה, ובאוגוסט 1915 פוצלה לשתי חזיתות נפרדות: החזית הצפונית והחזית המערבית.
מיקי
ביורן אנדרסון
ביורן אנדרסון (בשוודית: Björn Andersson, נולד ב-20 ביולי 1951 בפרסטורפ שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעיקר באוסטרס השוודית ובבאיירן מינכן מהבונדסליגה בעמדת הבלם. אנדרסון היה חלק משתי זכיות של באיירן מינכן בגביע אירופה לאלופות. לאנדרסון 28 הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1974.
קריירת מועדונים.
אנדרסון החל בשנת 1970 את קריירת הבוגרית באוסטרס השוודית, שם שיחק ארבע עונות והפגין יכולת הגנתית גבוהה, שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת שוודיה. בשנת 1974 עזב אנדרסון את אוסטרס לאחר שערך במדיה 101 הופעות ליגה, וחתם בשורות אלופת אירופה הטרייה באיירן מינכן, שם הצטרף לחברו לנבחרת שוודיה קוני טורסטנסון. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1974/75, ערך אוסטרס 18 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה את העונה רק במקום העשירי, לאחר שלוש זכיות רצופות באליפות. למרות זאת, באיירן מינכן שמרה על תוארה כאלופת אירופה, לאחר שניצחה בגמר גביע אירופה לאלופות 1975 את לידס יונייטד בתוצאה 2-0. אנדרסון פתח בגמר זה, אך הוחלף כבר בדקה הרביעית על ידי זפ וייס בגין פציעה. בעונת 1975/76 ערך אנדרסון שש הופעות ליגה בלבד, ובאיירן מינכן סיימה שלישית, אך זכתה בפעם השלישית ברציפות בגביע אירופה לאלופות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את סנט אטיין בתוצאה 1-0. אנדרסון לא שיחק בגמר זה. עונת 1976/77 הייתה האחרונה של אנדרסון בבאיירן מינכן. בעונה זו ערך 23 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה במקום השביעי. בתום עונה זו עזב אנדרסון את באיירן מינכן, וחזר לאוסטרס, שם שיחק שתי עונות נוספות. לאחר מכן שיחק במועדונים השוודים מרקרידס וולנטונה, בשניהם גם נשא תפקידי אימון במקביל. בשנת 1983 פרש אנדרסון ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
אנדרסון ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שוודיה בשנת 1972. אנדרסון נכלל בסגל השוודי למונדיאל 1974, ופתח במרבית המשחקים של הנבחרת, שהודחה בתום שלב הבתים השני של הטורניר. בשנת 1977 ערך אנדרסון את הופעתו ה-28 והאחרונה במדים הלאומיים.
קריירת אימון.
בשנת 1995 החל אנדרסון לאמן את קבוצת הנוער של באיירן מינכן, ועסק בתפקיד זה במשך 14 שנים רצופות. לאחר מכן היה עוזר מאמן במועדון השוודי האסלהולם, והחל משנת 2014 הוא עובד עם שחקני נוער במועדון השוודי האלמיה.
תארים.
עם באיירן מינכן:
ז'אן פול זימבריס
ז'אן-פול זימבריס (נולד ב-25 במאי 1953) הוא מתופף ומעבד מוזיקלי ישראלי. ידוע בעיקר כמתופף של להקת טנגו ושל החברים של נטאשה.
ביוגרפיה.