בשנת 1892 רשמה תרבר לזכותה את הבאת המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק לארצות הברית כדי שיעמוד בראש הקונסרבטוריון שלה, שם נשאר עד 1895. דבוז'אק, שדחה פעמים אחדות את הצעתה, נעתר לבסוף לשכנועי אשתו, אנה דבוז'אק, כשזו שמעה על המשכורת השנתית המהממת בסך 15,000 $ שהוצעה לו, פי 25 מהכנסתו אותו זמן. הובטחו לו ארבעה חודשי חופשה בקיץ בתמורה לשלוש שעות הוראה ביום ושישה קונצרטים שנתיים. כך פגש דבוז'אק את הסטודנט האפריקאי-אמריקאי בן ה-26 הארי ברליי. ברליי, ששטף רצפות כדי לשלם את שכר הלימוד שלו, שר ספיריטואלז בשעת עבודתו וכך התעורר עניינו של דבוז'אק בו. לביצוע של ברליי לספיריטואלז האפריקאים-אמריקאים הייתה השפעה עמוקה על יצירותיו של דבוז'אק והם היו בסיס לאחת הסימפוניות הנודעות ביותר שלו, (שאת הכינוי לה הציעה תרבר, על פי השמועה), הסימפוניה התשיעית, "מן העולם החדש". דבוז'אק אמר, "במלודיות השחורות של אמריקה גיליתי את כל הדרוש לבית ספר גדול ואציל למוזיקה." ברליי היה לעוזרו של דבוז'אק בהעתקת קטעים מיצירותיו, ובהמשך היה לבריטון נודע ולמלחין בזכות עצמו, נוסף להיותו חבר בסגל המורים של הקונסרבטוריון.
לצד סוגיות גזע ומגדר, תמכה תרבר ברעיון של קונסרבטוריון במימון פדרלי והדגישה את העובדה, שארצות הברית היא האומה המתועשת היחידה שאיננה מספקת מימון ממשלתי לאמנויות. תרבר "עוררה דיון ציבורי בשאלה, האם נכון לתמוך בקיומו של קונסרבטוריון למוזיקה במימון פדרלי בחברה קפיטליסטית." למעשה, המכון לאמנות המוזיקה של ניו יורק, שקיבל היתר בשנת 1904 בתמיכתו של אנדרו קרנגי, היה מוסד במימון פרטי ונעשה למתחרה העיקרי שלה, ואין כל עדות ברשומות ציבוריות לקבלת שחורים, נכים או אפילו נשים למוסד זה. המכון לחאמנות המוזיקה היה בסופו של דבר לג'וליארד. (קרנגי היה גם פטרון לקונסרבטוריון של תרבר, אף כי מחקר בנושא מלמד, שפרט לסכום קטן מ-ל. הורטון ומאנדרו קרנגי, תרבר היא היחידה שתרמה תמיכה פיננסית.)
קשייה המתמשכים של תרבר בהבטחת מימון לבית ספרה - אם ציבורי ואם פרטי - והתמעטות מרצה עם חלוף השנים, תרמו לגוויעת בית הספר, אבל למאמציה היו ממשיכים: בתי ספר למוזיקה החלו לצוץ ולעלות, והתחרו על סגל מורים ועל תלמידים. מצד שני, בית ספרה נמחק מתיעוד ההיסטוריה המוזיקלית עוד הרבה לפני שדלתותיו נסגרו סופית. "הוא בולט בהיעדרו מ"מוזיקה לאומית של אמריקה" של אלסון, שנכתב ב-1899, ואין גם שום אזכור לקיומו ב"היסטוריה של המוזיקה" של ואלדו סלדן פראט מ-1909, בזמן שבית הספר המשיך לפרסם מודעות ברחבי אמריקה ולרשום מאות תלמידים."
חוקרים מעלים סברה, שהסיבה לכך הייתה שבית הספר סווג כ"מצליח במיוחד בעזרה לתלמידים ממוצא זר ובעלי ייחוד מסוים, כגון עיוורים ובעלי דם שחור." או משום שבתזמורת היו "קומץ נערות", כפי שדיווח הניו יורק איבנינג פוסט ב-1899.
תרבר חיה עד גיל 96, ומתה בשנת 1946 כאישה ש"שילבה את אהבתה למוזיקה עם דמיון יזמי, כישורי ניהול של מעסיקה, ומסירות עמוקה לחינוך מוזיקלי - תכונות המייחדות אותה, עד ימינו אלה, כאחת האינטליגנטיות והמשפיעות ביותר בקרב פטרוני המוזיקה האמריקאית."
אנטון קורושץ
אנטון קוֹרוֹשֶץ (בסרבו-קרואטית: Anton Korošec, בסרבית קירילית: Антон Корошец; 18 במאי 1872, ביסריאנה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 14 בדצמבר 1940, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה כומר קתולי ופוליטיקאי יוגוסלבי ממוצא סלובני, אשר כיהן כראש ממשלת ממלכת יוגוסלביה ובהמשך כשר הפנים ושר החינוך של הממלכה. קורושץ נודע כאנטישמי והיה ממובילי החקיקה האנטי-יהודית בממלכה.
ביוגרפיה.
קורושץ נולד בעיירה ביסריאנה אשר בסלובניה. הוא רכש השכלה תיכונית במריבור. ב-1895 הוסמך לכמורה וב-1905 הוסמך לדוקטור בתאולוגיה מאוניברסיטת גראץ. הוא הצטרף למפלגת העם של סלובניה וב-1918 כיהן כסגן נשיא בממשלה הראשונה של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. לאחר רציחתו של הפוליטיקאי הקרואטי סטייפן ראדיץ' במהלך ישיבת פרלמנט, מינה אותו אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה לראש הממשלה כדי להרגיע את הרוחות, אך לאחר מספר חודשים פוטר בשל עמדותיו הלאומניות-סלובניות. ב-1933 הוגלה מהבירה בלגרד לאי חוואר בדלמטיה לחוף הים האדריאטי. לאחר רציחתו של אלכסנדר הראשון בפריז ומינויו של הנסיך פאבלה לעוצר המלוכה שב קורושץ לבלגרד. בין 1935 ל-1938 כיהן כשר הפנים של הממלכה. בפברואר 1939 מונה לשר החינוך בממשלתו של דראגישה צבטקוביץ'. קורושץ תמך בהתקרבות לגרמניה הנאצית והצטרפותה של יוגוסלביה להסכם הצלת-צדדי, כאשר כחלק מתהליך זה הוחלה בממלכה חקיקה אנטי-יהודית.
קורושץ היה ידוע בדעותיו האנטישמיות, יזם והוביל את תהליך החקיקה להגבלת כניסת היהודים למוסדות החינוך, והגבלת עיסוקם בענפי מסחר שונים. ראשי יהדות יוגוסלביה נפגשו עם שרי ממשלת יוגוסלביה ואף עם הנסיך פאבלה ונמסר להם כי זהו תהליך שנועד לרצות את גרמניה הנאצית והוא זמני. ב-4 באוקטובר 1940 פורסמו תקנות רשמיות שהגבילו את הפעילות הכלכלית של יהודי יוגוסלביה וקבעו נומרוס קלאוזוס במוסדות להשכלה גבוהה. האליטה האינטלקטואלית היוגוסלבית וכן מספר שרים וחברי פרלמנט מתחו ביקורת נוקבת על החלת החוקים, אך קורושץ בסדרת נאומים בפרלמנט הגן על התחיקה בטענה שהיא נדרשת כדי ליצור יחסים תקינים עם גרמניה הנאצית. בעיתונות היוגוסלבית התפרסמו מספר פעמים התבטאויות אנטישמיות מצידו. קורושץ פעל לגירושם מיוגוסלביה של פליטים יהודים מגרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה. בהמשך, הוגבלו גיוסם של יהודים לצבא וקבלתם לקורסי קצינים. הרב הראשי של יהדות יוגוסלביה ד"ר יצחק אלקלעי אולץ להתפטר מתפקידו.
אנטון קורושץ הלך לעולמו ב-14 בדצמבר 1940 בבלגרד והוא בן 68 שנים ונקבר בליובליאנה.
ענביה
קרן חכמה
קרן חֹכמה (נולדה ב-12 בנובמבר 1974) היא כוריאוגרפית ובמאית טלוויזיה, פרסומות וקליפים ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לבימוי הטוב ביותר.
קריירה.
חכמה פעלה כרקדנית וככוריאוגרפית מחוץ לישראל. בשנת 1999, שבה לישראל כדי להשתתף בפסטיבל 'הרמת מסך'. באותה התקופה, אף על פי שמעולם לא למדה בימוי, היא ביימה את הקליפ ״עמוק במים״ של להקת מלכת הפלקט. הזמר, אסף אמדורסקי, התרשם מהתוצאה וביקש ממנה לביים קליפ גם עבורו, ומאז החלה לעסוק בבימוי קליפים ובאותה שנה זכתה בפרס קליפ השנה על בימוי הקליפ לשיר ״אריק״ של שלומי שבן.
בשנת 2006, החלה לביים מערכונים בתוכנית ארץ נהדרת. חכמה זכתה בפרס MTV על בימוי הקליפ המרסדס של להקת מרסדס בנד. בשנת 2008, ביימה את התוכנית רד בנד ביחד עם הבמאי איתן צור, ובשנת 2009 זכתה על בימוי זה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית. בשנת 2018, ביימה את הקליפ לשיר "Toy", של נטע ברזילי, שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון במאי 2018.
חכמה הייתה אחראית על בימוי הגלויות באירוויזיון 2019 אשר התקיים בעיר תל אביב, ומשודרות במשך 40 שניות לפני שכל מתמודד עולה לשיר על הבמה.
חיים אישיים.
חכמה נשואה למוזיקאי גל תורן, סולן להקת מרסדס בנד, ולשניים שלוש בנות אילי, ניאה וראני. מתגוררת בתל אביב.
אובאיטיס
Sonic Boom Rise Of Lyric
פונקציה היפרגאומטרית
הפונקציה ההיפרגאומטרית הסטנדרטית (2"F"1("a","b";"c";"z" באנליזה מתמטית היא פונקציה מיוחדת המיוצגת על ידי הטור ההיפרגאומטרי, אשר כוללת פונקציות מיוחדות רבות אחרות כמקרים פרטיים או מקרי גבול; דוגמאות לפונקציות המהוות מקרים פרטיים שלה כוללות את הפונקציות האלמנטריות, פונקציות בסל ופולינומים אורתוגונליים. הפונקציה ההיפרגאומטרית היא גם הפתרון של משוואה דיפרנציאלית רגילה וליניארית מסדר שני; יותר מכך, כל משוואה דיפרציאלית רגילה וליניארית מסדר שני עם שלוש נקודות סינגולריות ניתן להפוך בעזרת טרנספורמציה מתאימה למשוואה הדיפרנציאלית ההיפרגאומטרית.
פונקציה היפרגאומטרית מוכללת, כפי ששמה מרמז, היא הכללה של הפונקציה ההיפרגאומטרית הסטנדרטית, ומבחינה היסטורית היא נחקרה מאוחר יותר. אף על פי כן, נוח להציג אותה קודם, כדי שתשמש כרקע להגדרת הפונקציה ההיפרגאומטרית הסטנדרטית.
היסטוריה.
במונח "טור היפרגאומטרי" נעשה שימוש לראשונה על ידי ג'ון ואליס בספרו מ-1665 "Arithmetica Infinitorum".
טורים היפרגאומטריים נחקרו לראשונה על ידי לאונרד אוילר, אולם הטיפול השיטתי הראשון בהם ניתן על ידי קרל פרידריך גאוס במאמר מ-1813.
מחקרים משמעותיים על הפונקציה ההיפרגאומטרית שנעשו במאה ה-19 כוללים את אלו של ארנסט קומר (1836) ושל ברנהרד רימן (1857), שאפיין את הפונקציה ההיפרגאומטרית באמצעות המשוואה הדיפרנציאלית היסודית שהיא מקיימת.
רימן הראה שכאשר חוקרים את המשוואה הדיפרנציאלית מסדר שני שמקיימת (2"F"1("z" במישור המרוכב, אז היא ניתנת לאפיון (על הספירה של רימן) על ידי שלוש נקודות הסינגולריות שלה.
המקרים בהם הפתרונות למשוואה ההיפרגאומטרית הם פונקציות אלגבריות נמצאו על ידי הרמן שוורץ.
רקע; הגדרות וסימונים.
הטור ההיפרגאומטרי הכללי ביותר מוגדר באופן פורמלי כטור חזקות:
formula_1
שבו היחס בין מקדמים עוקבים הוא פונקציה רציונלית של האינדקס הסידורי "n" של האיברים:
formula_2
כאשר ("A"("n" ו-("B"("n" הם פולינומים של "n".
למשל, במקרה של הטור שמייצג את הפונקציה האקספוננציאלית:
formula_3
נקבל:
formula_4,
כך שטור זה מקיים את ההגדרה, שכן "A"("n") = 1 ו- "B"("n") = "n" + 1.