בית חולים וולפסון נוצר על ידי העברת מחלקות בית החולים הממשלתי ביפו וכן חלק מהמחלקות הכלליות של בית החולים שמואל הרופא.
בניין בית החולים תוכנן על ידי האדריכלים אריה שרון ובנו אלדר שרון שהתמחו בתכנון בתי חולים.
את הניתוח הראשון, לאחר פתיחת בית החולים ביצע הגניקולוג פרופ' חיים זכות
פעילות המרכז הרפואי.
בית החולים משרת אוכלוסייה של כחצי מיליון איש מהיישובים חולון, בת ים, אזור ויפו. כמו כן, בית החולים משרת את תושבי השכונות קריית שלום ושכונת שפירא בתל אביב וכן את אזור מערב ראשון לציון. במרכז הרפואי פועלים כ-60 מחלקות, מכונים ויחידות בכל תחומי הרפואה המודרנית. בעשור השני של המאה ה-21, בבית החולים 673 מיטות אשפוז במחלקות השונות וכן 30 מיטות נוספות במחלקת אשפוז יום, כאשר בתחילת דרכו היו בו כ-340 מיטות בלבד. בבית החולים כ-2500 עובדים מתוכם כ-650 רופאים.
בבית החולים מספר מוקדי מצוינות רפואיים וביניהם יחידות ושירותים ייחודיים למיפוי מוח לאבחון מחלת פרקינסון ותסמונות פרקינסוניות, מיפוי מוח (ספקט פרפוזיה) לאבחון הפרעות בזרימת הדם המוחית, שירות למחלות עצב-שריר, שירות לטיפול בחוסר שגשוג (FTT), שירות לנוירולוגיה של העובר, מרפאה מטבולית – גנטית – נוירולגית, שירות לטיפול באף ובסינוסים, שירות לטיפול בטינטון, שירות לטיפול בהפרעות בליעה, שירות היפנוזה, המרכז לקול ולדיבור, שירותים ייחודיים של המעבדה לגנטיקה מולקולארית ומרפאה להפרעות תנועה בילדים.
ביחידה אורתופדיה ארתרוסקופית ורפואת ספורט שיטה לביצוע אבחון או טיפול כירורגי במפרק תוך היעזרות בפתחי חדירה קטנים (פחות מ-1 ס"מ) ומכשור אופטי. הסיב האופטי המוחדר למפרק במהלך הפעולה מאפשר אבחון מדויק יותר מאשר בפתיחה רגילה של המפרק, והשימוש בחתכים קטנים מאפשר שיקום מהיר.
כמאה מרופאי המרכז הרפואי וולפסון מכהנים במינויים שונים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. רוב מחלקות בית החולים מסונפות לבית הספר לרפואה, ומדריכות סטודנטים הבאים להשתלמויות מהארץ ומחו"ל. במרכז הרפואי וולפסון משתלמים רופאים מארצות המתפתחות, ובשנים האחרונות הגיעו למקום רופאים מסין, אתיופיה, גאנה, אקוודור, בולגריה, הונדורס, גאורגיה וקזחסטן.
ליד המרכז פועל בית הספר הבינלאומי למדריכי הרדמה (ISIA-International School of Instructors in Anesthesiology) שייסד ד"ר גבריאל גורמן.
במרכז פועל חדר אקוטי (חדר 4) לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
פעילות בנושא מודעות לחיסונים.
פרופ' אלי סומך, יושב ראש החוג הישראלי למחלות זיהומיות בילדים, יחד עם ד"ר מיכל שטיין וד"ר דיאנה טשר, מומחיות למחלות זיהומיות הקימו את אתר "חיסונים" למתן מענה נרחב אודות החיסונים הניתנים בישראל.
באתר נמצא מידע על כלל החיסונים הניתנים לילדים, לוח החיסונים, שאלות ותשובות, מידע לצוות הרפואי על מתן החיסונים, וגרפי נתונים על שיעור התחלואה בישראל במחלות נגדן קיים חיסון. בעתיד יתווסף לאתר מידע על חיסונים למטיילים למדינות הנגועות במחלות כמו טיפוס הבטן, קדחת צהובה, קדחת מוח יפנית, צהבת וטטנוס.
ז'אק איבר
ז'אק פרנסואה אנטואן איבר (בצרפתית: Jacques François Antoine Ibert; 15 באוגוסט 1890 - 5 בפברואר 1962), מלחין צרפתי.
חייו.
אביו של איבר, אנטואן, היה סוכן מסחרי; אמו, מרגריטה לרטיג, הייתה קרובת משפחה של המלחין הנודע מנואל דה פאיה. מגיל 4 אמו של איבר לימדה אותו לנגן בכינור ופסנתר. בגיל 12 קרא ספר לימוד בהרמוניה מאת ריבר ודובואה, ובעקבות הקריאה החל לחבר ואלסים ושירים קצרים.
בסיום בית הספר התיכון החל לעבוד כמפקח במחסן כדי לעזור בפרנסת המשפחה, ובמקביל למד בסתר סולפז', תורת המוזיקה ומשחק תיאטרלי. ב-1910, בהמלצת מנואל דהפאיה, התקבל לאקדמיה למוזיקה בפריז כ"מאזין", ואחרי שנה – כסטודנט. לפרנסתו לימד שיעורים פרטיים בפסנתר, ניגן בבית קולנוע במונמרטר, וחיבר שירים וריקודים של תרבות פופולרית. למד אצל פול וידאל בקונסרבטואר של פריז.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בנובמבר 1914, התגייס איבר לצבא כחובש, למרות בעיות בריאותיות. ב-1916 חלה ב וחזר לעורף. לזמן קצר הצטרף לקבוצת מלחינים "צעירים חדשים" שנוסדה על ידי אריק סאטי, והשתתף במספר קונצרטים לצד ז'ורז' אוריק, לואי דורה וארתור אונגר. שנה מאוחר יותר החל לשרת בחיל הים, שם קיבל דרגות קצונה, ושירת מספר שנים בדנקרק.
באוקטובר 1919, עוד בטרם השתחרר משירותו הצבאי, השתתף בתחרות "פרס רומא" עם הקנטטה "המשורר והפייה", וזכה בפרס, שאיפשר לו לחיות וללמוד שלוש שנים ברומא. באותה שנה נישא לרוזט וובר, בתו של האמן ז'אן וובר. בפברואר 1920 עברו בני הזוג לרומא, שם חיבר את יצירתו הראשונה לתזמורת, "הבלדה על כלא רדינג", לפי הפואמה של אוסקר ויילד. יצירות נוספות שחיבר ברומא הן האופרה "פרסי ואנדרומדה", הסוויטה "איסטוריי" לפסנתר ו"נמל-ים" לתזמורת.
ב-1923 חזר לפריז, שם עבד כמלחין וגם לימד תיזמור. לאחר שלוש שנים רכש בית באזור נורמנדי, בו שהה מספר חודשים בשנה, כדי לנוח מההמולה העירונית. בבית זה כתב את יצירותיו הידועות ביותר: "דברטימנטו לתזמורת", האופרה "המלך איבטו", הבלט "משוטט אביר" ואחרים. ב-1927 זכה לפרסום עם הצגת האופרה "אנג'ליקה" בפריז. בשנים הבאות עבד על מוזיקה למופעים תיאטרליים ולסרטים, בהם נודע בעיקר "דון קישוט" (1932), בו כיכב פיודור שאליאפין בתפקיד הראשי.
איבר יצר מספר יצירות לתזמורת, בהן "סימפוניית הים", אשר על פי צוואתו לא הייתה צריכה לבצע לפני מותו. ב-1933-1936 כתב קונצרט לחליל וקונצרטינו קמרי לסקסופון, וכן שני בלטים גדולים הכוללים שירה לפי הזמנה של אידה רובינשטיין: "דיאנה מפואטייה" ו"אביר נודד". הוא סייר באירופה, והופיע עם יצירותיו כמנצח. הוא מוביל את ההפקה הראשונה של "המלך איבטו" בדיסלדורף. ביחד עם אונגר יצר את האופרה "נשר". ב-1937 קיבל את תפקיד מנהל האקדמיה הצרפתית ברומא. במקביל המשיך לעבוד עם אונגר, ויצר את האופרטה "קרדינל הקטנטונת", שזכתה להצלחה בפריז.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה שירת איבר בתפקיד נספח בשגרירות הצרפתית ברומא. לאחר הצטרפות איטליה למלחמה, עזב איבר עם משפחתו עם הסגל הדיפלומטי וחזר לצרפת. באוגוסט 1940, נשלח לפרישה, ובצו מיוחד של משטר וישי הוסר שמו מרשימות הקצינים, ויצירות נאסרו לביצוע. בשנים הבאות המשיך לחבר יצירות. באוקטובר 1942 הצליח לברוח לשווייץ, שם חלה בספסיס.
אחרי שחרור פריז, באוגוסט 1944, חזר לצרפת. מ-1945 עד 1947 עמד שוב בראשות האקדמיה הצרפתית ברומא, המשיך לכתוב מוזיקה לתיאטרון, לסרטים ולבלט, ולנצח על יצירותיו. מ-1950 הפסיק ללמד ולהופיע בשל בעיות בריאות במערכת כלי הדם והלב. בשנים 1955 עד 1957 ניהל את האופרה קומיק בפריז. בשנים האחרונות לחייו עבד על סימפוניה שנייה, שנשארה בלתי גמורה. הוא מת ב-5 פברואר 1962, לאחר התקף לב, ונקבר בבית הקברות פאסי.
יצירתו.
המוזיקה של איבר נחשבת ל"קלילה" באופייה, שנונה, במקרים רבים, מצטיינת בתזמור ססגוני ובמלודיות נעימות לאוזן. אף כי לא היה חבר בקבוצת השישה, יש במוזיקה שלו אי-אילו מאפיינים משותפים עם זו שלהם. יצירתו הנודעת ביותר היא כנראה הדיברטימנטו לתזמורת (1930), המבוסס על המוזיקה הנלווית שלו למחזה של אז'ן לביש, "כובע הקש האיטלקי". במהלך היצירה משובצים ציטוטים קומיים של יצירות רבות, ביניהן מרש החתונה של מנדלסון. יצירות בולטות אחרות הן Escales ("תחנות ביניים") לתזמורת משנת 1924, הפואמה הסימפונית "הבלדה על כלא רדינג" (על פי שיר של אוסקר ויילד), קונצ'רטו לחליל ו"קונצ'רטינו דה קאמרה" לסקסופון ו-Histoires ("סיפורים") לפסנתר סולו. איבר חיבר מספר אופרות, כמו L'Aiglon ("הנשר הקטן") והאופרטה Les Petites Cardinal, בחלקן עם ארתור הונגר. איבר חיבר מוזיקה לסרטי קולנוע, ביניהם גם לגרסה של אורסון ולס למקבת' (1948). בשנת 1966 חיבר את היצירה "בכחנליה" לכבוד יום השנה העשירי ל"תוכנית השלישית" של ה-BBC. ביצוע הבכורה היה עם יוג'ין גוסנס.
הנסיך אנדרו, דוכס יורק
הנסיך אנדרו אלברט כריסטיאן אדוארד וינדזור, הדוכס מיורק (באנגלית: Prince Andrew, Duke of York, נולד ב-19 בפברואר 1960) הוא בנה השני וילדה השלישי של המלכה אליזבת השנייה מבית וינדזור, ומחזיק בתואר "דוכס יורק" מאז 1986.
הנסיך אנדרו הוא התשיעי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
חייו.
ילדות ונעורים.
הנסיך אנדרו נולד ב-19 בפברואר 1960 בארמון בקינגהאם שבלונדון. אמו היא המלכה אליזבת השנייה, בתם של ג'ורג' השישי ואליזבת בווס-ליון, אביו היה פיליפ דוכס אדינבורו, בנם של אליס, נסיכת באטנברג ואנדראס, נסיך יוון ודנמרק, על שמו נקרא הדוכס מיורק.
ב-8 באפריל 1960 הטביל אותו הארכיבישוף מקנטרברי לנצרות. סנדקיו היו הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר, הנסיכה אלכסנדרה, לורד אלפינסטון, רוזן יוסטון וג'ורג'ינה קנארד.
אנדרו היה הילד הראשון שנולד למונרך בריטי מכהן מאז נולדה הנסיכה ביאטריס למלכה המכהנת ויקטוריה בשנת 1857.
בתחילה התחנך הנסיך בבית, ולאחר מכן למד במכינה "הית'רדאון" שבברקשייר. בספטמבר 1973 הלך בעקבות אביו ואחיו הגדול, והחל ללמוד בבית הספר הסקוטי "גורדונסטון". בשנת 1977, בין ינואר ליוני, השתתף הנסיך אנדרו בתוכנית חילופי תלמידים, שבמסגרתה למד בבית ספר באונטריו שבקנדה. ביולי 1979 סיים את לימודיו בגורדונסטון עם "A-Level" (המקבילה האנגלית לתעודת בגרות) באנגלית, היסטוריה, כלכלה ומדעי המדינה. בניגוד לאחיו, לא הלך אנדרו ללמוד באוניברסיטה.
שירות צבאי.