ה-Office Chérifien des Phosphates) OCP) נוצר בשנת 1920 למען כריית ברזלים תחנות התעשייה חוברו לנמל קזבלנקה באמצעות קו רכבת ישיר. בשנת 1921 חולצו 39,000 טונות פוספט ואילו בשנת 1930 חולצו כמעט 2 מיליון טונות. הפועלים המרוקאים העובדים במוקשים לא נהנו משום הגנה חברתית, נאסר עליהם להתאגד, והרוויחו חלק זעיר ממה שהרוויחו האירופאים.
תעשייה.
התעשייה בתקופה המוקדמת של הפרוטקטורט על עיבוד מוצרים חשובים באופן ממוקד לצריכה מקומית כללו: בתי מרקחת, בית זיקוק לסוכר, חברת בישול וטחנות קמח. עם זאת, התעשייה והתעשייה הכבדה לא גדלו במיוחד מחשש להתחרות עם מטרופולין צרפת.
דיכוי.
המרשל המושל הוברט ליאוטי הקים את מועצת המדיניות הילידית (Conseil de politique indigène), שפיקחה על השלטון הקולוניאלי בפרוטקטורט.
תחת החסות נמנעו מרוקאים מלהשתתף במפגשים פוליטיים גדולים. הסיבה לכך הייתה שכוחות קולוניאליים העריכו שהם עשויים "לשמוע דברים שמעבר ליכולתם להבין."
הרשויות בצרפת אסרו גם על עיתונים בשפה הערבית לסקר פוליטיקה, מה שעורר טענות על צנזורה.
חידושים.
דואר.
סוכנות דואר צרפתית שלחה דואר מטנג'יר כבר בשנת 1854, אך תחילתה הרשמית של המערכת הייתה בשנת 1891, כאשר הוקמו סניפי דואר צרפתים ברחבי הסולטנות. המשרדים הוציאו חותמות דואר של צרפת המופעלות בערכים בפסטות וצנטימטרים, תוך שימוש בשתי ההנפקות מסוג "Sage", ואחרי 1902, גיליון מופלון חתם "MAROC" (עקב שמעולם לא הייתה עליו רשמיות הונפק ללא התוספת). בשנת 1911 הודפסו עיצובים מופלוניים בערבית; באותה שנה נוצר הדואר השריפי לטיפול בדואר מקומי, באמצעות בולים מיוחדים.
רכבת.
במרוקו היו בשנים 1912–1935 אחת מרשתות מידות הרכבות הגדולות באפריקה של 600 מ"מ באורך כולל של יותר מ-1,700 ק"מ. לאחר הסכם תעשייתי בין המושבות הצרפתיים שבו נציגי המעצמות הגדולות הסכימו שלא לבנות שום רכבת רגילה במרוקו עד לסיום הרכבת המדד המרכזי בין פאס לטנג'יר.
מאבק לעצמאות.
בסוף שנת 1955 ניהל מוחמד החמישי את משא ומתן לשחזור הדרגתי של עצמאות מרוקו במסגרת תלות הדדית צרפתית-מרוקאית. הסולטאן הסכים להנהיג רפורמות שיהפכו את מרוקו למונרכיה חוקתית עם צורת ממשל דמוקרטית. בפברואר 1956 רכשה מרוקו שלטון בית מוגבל.
המשא ומתן המתמשך לעצמאות מלאה הגיע לשיאו בהסכם הצרפתי-מרוקאי שנחתם בפריז ב-2 במרץ 1956. ב-7 באפריל של אותה שנה ויתרה צרפת רשמית על חסותה במרוקו. העיר הבינלאומית טנג'יר שולבה מחדש בתוך מרוקו עם חתימתו של פרוטוקול טנג'יר ב-29 באוקטובר 1956. לביטול הפרוטורטורט הספרדי מדרום והכרה בעצמאות מרוקו על ידי ספרד נוהל משא ומתן בנפרד והפך לסופי בהצהרה המשותפת מאפריל 1956.
באמצעות הסכמים אלה עם ספרד בשנת 1956 ו-1958, הוחזרה השליטה המרוקאית באזורים מסוימים בשליטת ספרד, אם כי הניסיונות לתבוע רכוש ספרדי אחר באמצעות פעולה צבאית היו פחות מוצלחים. בחודשים שלאחר העצמאות המשיך מוחמד החמישי לבנות מבנה שלטוני מודרני תחת מונרכיה חוקתית בה הסולטאן ימלא תפקיד פוליטי פעיל. הוא פעל בזהירות, בלי להתכוון לאפשר לגורמים רדיקליים יותר בתנועה הלאומנית להפיל את הסדר הקבוע. הוא גם התכוון למנוע ממפלגת איציקל לבסס את שליטתה ולהקים מדינה של מפלגה אחת. באוגוסט 1957, מוחמד החמישי קיבל את תואר המלך.
לוק ניוברי
לוק ניוברי (באנגלית: Luke Newberry; נולד ב-19 בפברואר 1990) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "In the Flesh" משנת 2013 ו-2014, עליו היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה.
ביוגרפיה.
ניוברי נולד בעיר אקסטר שבדבון. יש לו שתי אחיות מבוגרות ממנו. הוא למד באקסטר קולג' בתחומים של יצירת קולנוע, אמנות יפה וספרות אנגלית. בהפקה של הקולג' של המחזה "המלט" שיחק ניוברי בתפקיד הראשי. בגיל 18 החל ללמוד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק, וסיים את הלימודים בשנת 2011.
לראשונה חתם ניוברי על חוזה עם סוכן כשהיה בן שבע. בגיל 11 שיחק בתפקיד אנתוני בסרט "לב חצוי". ב-2010 לוהק ניוברי לתפקיד טדי לופין בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2", אבל הסצנה בה הופיע נחתכה מהסרט. בתיאטרון שיחק ניוברי בתפקיד היימון במחזה "אנטיגונה" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2015 הופיע בתפקיד ראשי בדמות גייב במחזה "טדי פרארה" בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
ב-2013 כיכב ניוברי בסדרת הדרמה העל-טבעית "In the Flesh" של ערוץ BBC Three. על תפקיד זה היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, עבור העונה הראשונה ב-2014. באותה שנה החל שידור העונה השנייה של הסדרה. על הופעתו בסדרה היה מועמד גם לפרס RTS לשחקן הטוב ביותר.
ב-2013 נבחר ניוברי לאחד מכוכבי המחר של מגזין הקולנוע Screen International.
מחאות ג'ורג' פלויד
מחאות ג'ורג' פלויד הן סדרה מתמשכת של הפגנות, הפרות סדר, מהומות ומעשי ביזה שהחלו כמחאה מקומית נגד אלימות משטרתית המופנית כלפי אזרחים במטרופולין מיניאפוליס-סיינט פול של אזור מינסוטה, התפשטו במדינות ארצות הברית ומשם - ברחבי העולם. ההפגנות החלו במיניאפוליס ב-26 במאי 2020, לאחר פרסום סרטון המתעד את רצח ג'ורג' פלויד. חלק מההפגנות היו אלימות ונגרם בהן נזק רב לרכוש ולגוף. בעקבותיהן נהרגו מספר אנשים על ידי מפגינים, בהם גם שחורים. במהלך המחאות נורו 12 שוטרים על ידי מפגינים ושלושה מהם מתו, ביניהם קפטן משטרת סנט לואיס בדימוס דייוויד דורן.
החל מ-1 ביוני התקיימו הפגנות בלמעלה מ-200 ערים בארצות הברית ומדינות אחרות בדרישה לצדק עבור פלויד, כמו גם התבטאות נגד בריונות מצד המשטרה. לפחות 12 ערים מרכזיות הכריזו על עוצר בערב שבת, 30 במאי, והחל מ-2 ביוני, מושלים ב-23 מדינות ארצות הברית ובוושינגטון די. סי., קראו למשמר הלאומי, עם למעלה מ-17,000 חיילים לפעול.
רקע.
היסטוריה של אלימות משטרתית בארצות הברית.
מקרים תכופים של אלימות משטרתית ושימוש יתר בכוח על ידי גורמי אכיפת החוק בארצות הברית הובילו זה מכבר תנועות למען זכויות אזרח ופעילים אחרים למחות על חוסר האחריות המשטרתית באירועים בהם נעשה שימוש בכוח מופרז. בשנת 1965 היו תגובה לאלימות של המשטרה. עימותים עם המשטרה במהלך המהומות הביאו למותם של 34 אנשים, רובם אפרו-אמריקאים. מהומות לוס אנג'לס בשנת 1992 היו תגובה לזיכוי שוטרי המשטרה האחראים לכוח מופרז שהופעל על רודני קינג. בעשור האחרון נכללו עם אלה הירי ב-2014 של מייקל בראון בפרגוסון, מיזורי; הרשלנות שהובילה למותו של פרדי גריי בבולטימור בשנת 2015, הירי ב-2016 על פילנדו קסטיליה והירי ב-2017 על ג'סטין דיימונד, שניהם במינסוטה; ומותו של אריק גרנר בשנת 2014 בעיר ניו יורק, שבדומה לג'ורג' פלויד אמר: "אני לא יכול לנשום". במרץ 2020, הירי בקנטקי בברונה טיילור בדירתה על ידי המשטרה סוקר רבות בתקשורת.
מגפת הקורונה.
לצעדים שננקטו כנגד מגפת הקורונה, כולל סגירת עסקים שאינם חיוניים והטלת הנחיות על סגר ביתי, היו השפעה כלכלית וחברתית משמעותית על אמריקאים רבים, לאחר שמיליונים איבדו את מקום עבודתם והיו לפגיעים יותר מבחינה כלכלית. קית' אליסון, היועץ המשפטי לממשלת מינסוטה, אמר שהוא סבור שאנשים "מסתגרים כבר חודשיים, ולכן הם נמצאים בחלל אחר ובמקום אחר. הם חסרי מנוחה. חלקם נהיו מובטלים, לחלקם אין כסף לשלם שכר דירה, והם כועסים, הם מתוסכלים."
באפריל 2020 נערכו הפגנות נגד הסגר בכמה מדינות בארצות הברית, כולל במינסוטה, שקראו למושלים להקל על כמה מגבלות ולהתחיל "לפתוח את המדינה מחדש."
רצח ג'ורג' פלויד.
ב-25 במאי 2020 שוטרי משטרת מיניאפוליס הגיעו לשדרת שיקגו שבשכונת פאודרהורן שבמיניאפוליס, בעקבות תלונה של מעדנייה מקומית כי אדם ניסה לשלם בשטר של 20 דולר שאותו זיהה בעל המעדנייה כמזויף. לדברי המשטרה, החשוד - ג'ורג' פלויד, נמצא במכונית סמוכה ונראה היה שהוא תחת השפעת סמים. לפי סרטונים שצילמו עוברי אורח, פלויד היה אזוק והוטח מטה כשפניו על הכביש, ודרק שובין, אחד מן השוטרים, כרע מעליו ומנע ממנו לזוז באמצעות הנחת ברך על צווארו. הוא נשאר כך במשך כתשע דקות, כאשר מתוך פרק זמן זה, במהלך 3 הדקות האחרונות, פלויד כבר היה מחוסר הכרה (כך על פי התלונה הפלילית שהוגשה נגד שובין באשמת רצח מדרגה שנייה ושלישית והריגה מדרגה שנייה, שבה הורשע בכל הסעיפים באפריל 2021). פלויד נלקח למרכז הרפואי במחוז הנפין, שם נקבע מותו מחנק.
חלקים מן המעצר תועדו על ידי עוברי אורח, והסרטונים הפכו לוויראליים.
פריסת מוקדי המחאה.
ארצות הברית.
התקיימו הפגנות רבות במאות ערים ברחבי ארצות הברית בו זמנית, כאשר מפגינים תומכים במבקשי צדק עבור פלויד ובתנועת חיי שחורים חשובים, ויוצאים כנגד בריונות המשטרה. ערים עם הפגנות גדולות כללו את אטלנטה, בוסטון, שארלוט, דנוור, לוס אנג'לס, ניו יורק, מיאמי, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, ריצ'מונד, סולט לייק סיטי, סיאטל ווושינגטון די. סי.. עיקר ההפגנות הללו היו שלוות, אך רבות מהן הפכו לאלימות ככל שהאלימות במהומות במיניאפוליס-סיינט פול גברה והתגובה של המשטרה הסלימה.
וושינגטון הבירה.
בדומה לערים אחרות, המחאה על מותו של ג'ורג' פלויד בוושינגטון נעה בין הפגנות המוניות שקטות ומחוות הזדהות של שוטרים לבין גילויי אלימות מצד מתפרעים, שחלקם הציתו שריפות ובזזו חנויות. ראשת העיר קראה למפגינים לגלות אחריות ולמשטרה לכבד את זכות המחאה.