באוקטובר 1993 היה שותף (ביחד עם עמירם שור, אלישע שחמון, לשעבר מנכ"ל מוטורולה ישראל, עקיבא מאיר, לשעבר מנכל אלקטרו אופטיקה מקבוצת אלביט מערכות ו"קרן ון-ליר") להקמת חברת "אינוונטק חברה להשקעות", אחת מקרנות ההון סיכון הראשונות בישראל.
בשנת 1995 היה שותף בקבוצת משקיעים שזכתה במכרז להקמת ערוץ הקניות. אחרי שצבר הפסדים של 43 מיליון שקל מכר את חלקו בערוץ בסוף 1997. עם כי המשיך להחזיק באיגרות החוב של הערוץ.
בפברואר 2001 היה שותף לאחת הקבוצת שהתחרו במכרז להקמת ערוץ מסחרי נוסף בישראל, לימים ערוץ עשר). שובל החזיק כ-5% המניות הערוץ. בשנת 2003, לאחר שהערוץ נקלע להסדר נושים מכר את המניות.
באוגוסט 2001 ייסד שובל, בשותפות עם איש העסקים שלמה גרופמן, את "קרן פייר" – שותפות מוגבלת (קרן נדל"ן אמריקנית ישראלית). בין השאר הקימה הקבוצה מגדל מגורים ברמת גן, ומאות דירות בכל רחבי המדינה. בשנת 2006 הקימו קרן נדל"ן נוספת וגייסו השקעות בסך 50 מיליון שקל להשקעות במגורים. בשנת 2013 החלו להקים קרן שלישית.
בשנת 2002 מכרה "יצוא" את חלקה בחברות "רדימיקס" ו"תעשיית אבן וסיד" תמורת 18 מיליון דולר.
בשנת 2005 היה שותף בגיוס ההון האישי שביצע איש העסקים אלי רייפמן בהיקף של 60 מיליון דולר. גיוס הון שבעקבותין פשט ריפמן את הרגל.
בשנת 2021 תבעו המשקיעים הראשונים ב"קרן פייר", בהם החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, את שובל וגרופמן על שלא זכו לתשואה סבירה על הכסף שהשקיעו. לטענתם השותפות המוגבלת שניהלה את הקרן פורקה, והם מעולם לא קיבלו דיווחים כספיים שותפים על ביצועי הקרן.
חיים אישיים.
נשוי לכנה שובל, בתם של משה מאיר ושרה, ולהם שתי בנות ובן כמו גם ארבעה נכדים. בתם מיכל עובדת באופרה הישראלית, בתם יעל אדריכלית ומעצבת פנים, ובנם גדעון הוא מנכ"ל "יצוא חברה להשקעות" ופעיל מרכזי בדירקטוריון של "בנק ירושלים".
פרסים והוקרה.
בשנת 1999 זכה בתואר דיפלומט השנה מטעם המועצה לעניינים עולמיים (World Affairs Council) בארצות הברית.
ביום העצמאות 2019 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בח&quot;א 6
בח&quot;א 10
עקרון קירקהוף
איחוד וחלוקה חדשה
אלבום מוזיקלי
אלבום מוסיקה
האפקט הפוטו אלקטרי
התלמוד הבבלי
טרטוגנזה
זרם חשמל
פאנק (Funk) מטאל
פֿאנק מטאל הוא זרם מוזיקלי המשלב בין מוזיקת המטאל, הפאנק (Funk) וההיפ הופ. השורשים של הפאנק מטאל נמצאים בסוף שנות השמונים, עם דגש על להקות כמו פיית' נו מור ורד הוט צ'ילי פפרז.
שורשים וסגנון.
באופן מסורתי נחשבות פיית' נו מור ורד הוט צ'ילי פפרז לחלוצות בתחום. שיר הפ'אנק מטאל הראשון שהפך ללהיט במצעדים היה Epic מתוך אלבומם השלישי של פיית' נו מור The Real Thing.
הפאנק מטאל משלב בין מקצבי בס המאפיינים מוזיקת פ'אנק מסורתית, לבין ריפים של גיטרות מעולם ההבי מטאל ולעיתים גם סמפולים ואלמנטים נוספים מעולם ההיפ הופ. מבנה השיר משתנה מאוד, לעיתים השיר בנוי בסגנון שיר היפ הופ ולעיתים יש נטייה לכיוון המטאל.
השנים הגדולות.
לקראת אמצע וסוף שנות התשעים היה הפ'אנק מטאל בשיאו. להקות רבות, בעיקר ממדינת קליפורניה, פרצו אל תוך המיינסטרים. בשילוב עם העלייה המטאורית של הנו-מטאל והחשיפה התקשורתית שקיבלו שני הסגנונות (הדומים אך שונים) בערוצי המוזיקה, היה זה תור הזהב של הז'אנר.
הסגנון עבר שינוי עם השנים, ואף על פי שעדיין היה ניתן לחוש בהשפעות של פיית' נו מור, הצ'ילי פפרז, מיסטר באנגל ופישבון, התקרב הסגנון אל המיינסטרים. ההיפ הופ קיבל יותר מקום מאשר הפ'אנק ופתאום לא היה ניתן להבדיל עוד בין פאנק מטאל, נו-מטאל וראפ-קור.
דעיכה והתפתחות סצינות עצמאיות.
בתחילת שנות האלפיים החלה דעיכה בפופולריות של הפ'אנק מטאל. הנו-מטאל וסגנונות טריים יותר כגון, אימו-קור ומטאל-קור תפסו את מקום הפ'אנק מטאל.
ברחבי ארצות הברית ובמיוחד בדרום קליפורניה ממשיכות לפעול סצינות אזוריות קטנות של פאנק מטאל.
מרבית הלהקות הגדולות של שנות התשעים, כגון: Incubus, Zebrahead, Deftones ו-Sevendust ממשיכות ליצור מוזיקה אם כי הקשר בינן לבין הסגנון המקורי הולך ופוחת.
נו-מטאל או פאנק מטאל?
קיים בלבול רב בין הסגנונות, ורבים טועים ונוטים לאחד בין שני הסגנונות. בעוד שבפ'אנק מטאל מופיעים ריפים של מטאל לצד קצב ברור של פ'אנק, הנו-מטאל משלב יותר בין היפ הופ, אינדסטריאל ומטאל. שני הסגנונות פרצו יחד אל המיינסטרים ובגלל שילובי ההיפ הופ בשניהם נשמעו ונראו זהים בעיני בני הנוער שנחשפו אליהם דרך הMTV. אולם במבט חוזר קשה למצוא דמיון רב בין להקות כמו סליפנוט וסיסטם אוף אה דאון לבין להקות פאנק דוגמת אינקיובס ודפטונס.
מאיר גרוסמן
מאיר גרוסמן (בכתיב יידי: גראָסמאן; 1888 – 27 ביוני 1964, ט"ז בתמוז תשכ"ד) היה עיתונאי וממנהיגי הציונות הרוויזיוניסטית באירופה ובישראל.
קורות חיים.
מאיר גרוסמן נולד בטמריוק שברוסיה בשנת 1888, בנם של רחל לבית סלבוטסקי ואליהו. קיבל חינוך כללי בבתי ספר רוסיים ולמד באוניברסיטאות של פטרבורג וברלין. עוד כצעיר גילה הזדהות עם רעיונות הציונות והצטרף לתנועת פועלי ציון. במהלך מלחמת העולם הראשונה שהה בקופנהגן ועבד במשרד הציוני שם. גרוסמן היה בין הראשונים שתמכו בזאב ז'בוטינסקי ביוזמתו להקמת הגדודים העבריים ובהמשך סייע לו בכך. בשנת 1917 נבחר למוסדות ההסתדרות הציונית והמועצה היהודית באוקראינה. כמו כן היה ציר בפרלמנט האוקראיני. באותה עת היה עורך העיתון "אונזער טריבונע". וייסד עם יעקב לנדאו את סוכנות הידיעות "יט"א" (יידישע טלעגראף אגענטור). היה ממייסדי העיתונים "פלסטיין ביולטין" ו"פלסטיין פוסט".
גרוסמן היה ממייסדי מפלגת ברית הציונים הרוויזיוניסטים ונבחר בשנת הקמתה (1925) לסגן יו"ר התנועה.
בתחילת 1932 הציג גרוסמן את עמדתו כי אין עוד לסמוך על הבריטים שיעזרו להקים מדינה יהודית ויש לפתוח במרי אזרחי נגדם.
במשך שנת 1931 התנהלה מחלוקת ערה במפלגה הרוויזיוניסטית. ז'בוטינסקי הוביל דרישה כי על ההסתדרות הציונית להכריז בגלוי על מטרתה הסופית של הציונות (הקמת מדינה עברית). כאשר מהלכים שהציעה המפלגה לא התקבלו בקונגרסים הציוניים ה-16 וה-17 לחץ ז'בוטינסקי לפרישה מן ההסתדרות. גרוסמן ואישים נוספים כגון רוברט שטריקר וריכרד ליכטהיים התנגדו לפרישה זו. ז'בוטינסקי השתמש בסמכותו כראש המפלגה ופיזר את הנהלת המפלגה. לאחר שמשאל הכריע לטובת פרישה (שנת 1933) הקימו גרוסמן ומצדדי השקפתו את מפלגת המדינה העברית, שבראשה עמד, שפעלה כסיעה עצמאית בהסתדרות הציונית, בעוד הצה"ר פרשה ויצרה את ההסתדרות הציונית החדשה. הרוב הגדול של הרוויזיוניסטים השאירו את תמיכתם בידי הצה"ר.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בנובמבר 1937 הושעה גרוסמן מהוועד הפועל הציוני לאחר שהואשם בהדלפת מסמכים מדיניים רגישים של ההסתדרות הציונית.
העיתון "עיתון מיוחד" שהקים אלכסנדר זאובר היה מעין בטאון בלתי רשמי של "מפלגת המדינה העברית" בהנהגתו של מאיר גרוסמן. בשלב מסוים הפך לביטאונה הרשמי כשגרוסמן הפך לעורך בפועל של העיתון כשלצידו המשפטן, העיתונאי וחבר מרכז מפלגתו, משה מילר מולאור, משמש כמזכיר המערכת של העיתון.
בשנת 1946 הואשם על ידי ההסתדרות הציונית בשיתוף פעולה עם "קבוצת ברגסון" של הלל קוק, אותה ההסתדרות הציונית החרימה, אך היא הכחיש כל קשר עם הקבוצה. למרות זאת, נדון גרוסמן לנזיפה חמורה.
בשנת 1946 חזרה ברית הצה"ר לשורות ההסתדרות הציונית ומפלגת המדינה התאחדה עמה. גרוסמן עמד בראשה של התנועה המאוחדת.
בשנת 1956 הצטרף למפלגת הציונים הכלליים ונבחר כנציג המפלגה לסוכנות היהודית. בשנת 1963 תמך באיחוד המפלגה הליברלית עם תנועת החרות (אשר ב-1965 התאחדו לכדי גח"ל).
כיהן במשך שנים כחבר מועצת אוצר התיישבות היהודים.
גרוסמן נפטר בשנת 1964 בתל אביב, בגיל 76. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר אישה, ברברה, בן ובת (העיתונאי-הסופרת רינה סמואל), ונכדים.
על שמו קרויים רחוב בעיר וכן סירה מדגם ליוויתנית בשבט צופי הים המקומי. כן קרוי רחוב על שמו בשכונת עיר גנים בירושלים.
הציונות הרוויזיוניסטית
דרגות האס אס
יהדות אקוודור
יהדות אקוודור היא קהילה יהודית קטנה בדרום אמריקה בשטחה של אקוודור של היום.
היסטוריה.
היהודים הראשונים הגיעו לאקוודור כבר במאות ה-16 וה-17. רובם ככולם היו אנוסים. ישנן השערות לגבי מוצאו של אנטוניו חוסה דה סוקרה, ממנהיגי המאבק לעצמאות בדרום אמריקה, וגיבורה של אקוודור, אשר כיהן הן כנשיא פרו (לתקופה קצרה) והן כנשיא בוליביה. יש הטוענים כי הוא צאצא למשפחת צוקר היהודית ומחברים את מוצאו עם האנוסים שהגיעו לאקוודור.
שני אירועים מרכזיים במאה ה-20 הביאו להגירה יהודית גדולה יחסית, אל אקוודור: חוק הקווטה האמריקאי של שנת 1924, שקבע שם מכסות הגירה וחייב את היהודים למצוא יעדי הגירה אחרים ועליית הנאצים לשלטון בגרמניה ובריחת יהודים ממנה החל מ-1933.
ממשלת אקוודור נקטה מדיניות הססנית והפכפכה באשר להגירת היהודים אליה: ב-1935 למשל, היא העניקה ליהודים זיכיון להתיישבות על שטח של כ- 20,000 קמ"ר, ומאידך, ב-1938 היא הוציאה צו אשר חייב כל תושב יהודי שאינו עובד בחקלאות או שאינו בעל אמצעים לפיתוח התעשייה לעזוב את הארץ. כעבור שנה בלבד, סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה הסכימה אקוודור לקבל אליה אונייה של פליטים יהודים מאירופה.
בשנת 1940 כבר היו באקוודור כ-3,000 יהודים, רובם המכריע פליטים מגרמניה.
מייסדו של העיתון הראשון והחשוב במדינה, "אל טלגפו", וכן של שירות דואר האוויר, היה היהודי אבל קסטילוי אלבומוז.