מון מו'תמה התמנתה לראש הממשלה ובנוסף תחת האמנה החדשה, נשאה בתפקיד נשיאת הסנאט והמנהיגה העליונה של הצבא. במהלך כהונתה, הממשלה דמתה מאוד למועצה המייעצת שהנחתה את הרפובליקה בתחילת דרכה. המועצה הפנימית המשיכה לעמוד בראשה, אבל הסנאט מצידו, נטל את תפקדיה של המועצה המייעצת.
בהמשך התברר לראשי הרפובליקה, כי קל יותר להילחם בכוחות האימפריה מאשר לבסס קונפדרציה של כוכבים עצמאיים. עם דחיקתה של הקיסרות מליבת הגלקסיה החלו רבים מחברי המועצה להאמין כי מלחמת האזרחים הגלקטית נמצאת לקראת סיום. שאיפות פוליטיות ותאוותם של חברים במועצה לכוח ויוקרה החלו לזלוג לתוך הממשלה. ב-8 ABY היו כבר 3 רבעים מהגלקסיה תחת שלטון הרפובליקה או בברית עימה. בעיני רבים ממנהיגי הממשלה הלחימה עמדה להסתיים.
האימפריה מתעוררת.
אחד האתגרים הגדולים של השלטון החדש הגיעה בשנת 9 ABY. גרנד אדמירל ת'רון השתלט על הכוחות הנותרים של הקיסרות והוביל קמפיין מוצלח כנגד הרפובליקה. בשלבים המוקדמים של המשבר נפגעה יכולת התגובה של הרפובליקה בשל הסכסוכים הפוליטיים הפנימים. אך למרות תבוסות רבות ומכשולים הצליחה לבסוף הרפובליקה להתאחד וזכתה במערכה. ת'רון נהרג וכוחותיו נסוגו במהירות. עקב האמונה כי האימפריה נמצאת לקראת תבוסה סופית, פתחה הרפובליקה בסדרת תקיפות בחלקים שנותרו תחת שלטון האימפריה. ניצחונם היה קצר.
כשנה לאחר מותו של ת'רון, הקיסר פלפטין שהוחיה, פתח במתקפה עצומה מתוך ליבת הגלקסיה. הרפובליקה שמצאה עצמה מתמודדת מול כוחות עליונים נאלצה לסגת ולנקוט באותן טקטיקות שבהן השתמשה בתקופת המרד. לבסוף נצלה הרפובליקה בעקבות מותו של הקיסר במהלך הקרב שניהל עם לוק סקייווקר.
הארגון מחדש והרפורמות.
לאחר כיבושו מחדש של קורוסנט ב-11 ABY, החל סנאט הרפובליקה בסדרה ראשונה של תוכניות ארגון מחדש של הממשל. במהלך תקופה זו שכנע לוק את הסנאט כי הרפובליקה החדשה תהיה מוגנת רק אם מסדר הג'די יוקם מחדש. המרכז הראשון, שבהמשך גם הפך לאקדמיה של הג'די, הוקם על יאבין 4. במהלך ניסיונו של אדמירל דאלה להקים מחדש את האימפריה, כיבושו של יאבין 4 נתפס כנקודת מפתח במפלתה של הרפובליקה החדשה. למרות ניסיונותיו של דאלה, הצליחו אבירי הג'די להגן על הכוכב והמתקפה נהדפה. בשלב הזה פרשה מון מות'מה מהחיים הציבוריים ונקבה בשמה של ליאה אורגנה כממשיכת דרכה. באישורו של הסנאט נתמנתה אורגנה לנשיאה השנייה של הרפובליקה. במהלך כהונתה של אורגנה, אחד מהאירועים החשובים ביותר היה "משבר הצי השחור" שבמהלכו לחמה הרפובליקה כנגד הייבת'אן הפנאטים שהובילו קמפיין של רצח עם.
באותה התקופה החלו עולמות שבעבר היו חברים בקיסרות להצטרף לרפובליקה, אך תקופת שלטונה של האימפריה הותיר בהם את חותמתה ונציגיהם של העולמות החזיקו בעמדות סלחניות יותר ביחס לקיסרות. הדבר הוביל בפעמים רבות למצבי חוסר הכרעה בסנאט ביחסו לאימפריה.
שלום עם האימפריה.
למרות התגברות החששות ואי האמון בין חלקים שונים ברפובליקה החדשה, היא נותרה מאוחדת במאמציה להביס את האימפריה. קמפיין נוסף של האימפריה כנגד הרפובליקה הסתיים באסון לתוקפים כאשר כוחות המגן בפיקודו של אדמירל אקבר הצליחו להדוף את התוקפים ולכבוש שטח נוסף. הקיסרות נותרה כעת בהחזקה של 8 סקטורים באזור המעטפת החיצונית.
אך באותה התקופה גם ירד כוחה של הרפובליקה מבפנים. השליטה התפזרה יותר ויותר בין העולמות והסקטורים השונים. תפקידו של הסנאט חזר שוב, כמו בתקופת הרפובליקה הישנה, לגוף שמספק הגנה כללית ומקום ליישוב סכסוכים בין מערכות שונות.
האירוע המרכזי של התקופה עם זאת, הוא חתימת הסכם השלום הסופי עם כוחותיה הנותרים של האימפריה שהביאו לסוף מלחמת האזרחים הגלקטית שהשתוללה במשך 38 שנים.
חילופי המשמרות.
סיומה של מלחמת האזרחים הגלקטית הביאה בפעם הראשונה זה תקופה ארוכה למצב שבו עולמות שונים יכלו לבחור לאיזה ארגון הם מבקשים להשתייך. עולמות רבים בחרו לעבור צד והשתלבו בתוך הרפובליקה. ב-23 ABY התפטרה ליאה אורגנה סופית מתפקידה. במקומה נבחר בורסק פייל'יה ברוב של 60% מהקולות. הדבר הוביל לפרישתם של רבים מחברי הסנאט הוותיקים ומנהיגים שונים בצבא דוגמת אקבר. לרוע המזל, המנהיגים הפורשים אשר שימשו גם כמנהיגים בתקופת המרד ושהיו בעלי עקרונות הוחלפו בסנאטורים אשר דאגו לאינטרסים אישיים משלהם והסכסוכים הפנימיים שאפיינו את הרפובליקה הישנה שבו.
מלחמת היוזאן וונג.
במהלך פלישתם של היוזאן וונג לגלקסיה נותר הסנאט משותק ונהג בפחדנות. ממשלו של בורסק פייל'יה טעה בהערכתו כי האיום איננו רציני עד שהיה כבר מאוחר מדי. הכובשים התקדמו במהירות והצליחו לכבוש חלקים עצומים של הגלקסיה בדרכם לקורוסנט. אי האמון במסדר הג'די גרם נזק גדול עוד יותר וכתוצאה מכך מצאו עצמם כוחות המגן של הרפובליקה בנסיגה מתמדת לעבר ליבת הגלקסיה. נפילתו של קורוסנט בידי היוזאן וונג היה המסמר האחרון של הרפובליקה. חלק מחברי הסנאט השתמשו בצי המגן כדי ללוות אותם בבריחתם מחוץ למערכת. פייל'יה עצמו הקריב את עצמו במהלך הקרב על הבירה.
הלידה מחדש.
לאחר נפילת קורוסנט הסנאט התכנס מחדש על מון קלמרי ובחר בקל אומאס כנשיא. בחירתו הייתה הסוף לרצף הבחירות וחוסר היציבות האין סופיים. אומאס ארגן את שאריות הרפובליקה תחת "הפדרציה הגלקטית של בריתות חופשיות". עם חוקה חדשה, מערכת טובה יותר של איזונים ומבנה פדרלי חדש, הצליחה הברית לתקן שגיאות רבות של הממשל הקודם. בנוסף התחייב הממשל החדש לעבוד בצמוד לאבירי הג'די במטרה לסיים את המלחמה. ב-30 ABY הביסה הברית יחד עם אבירי הג'די את היוזאן וונג ושיחררה את
ב-ABY 125 הפדרציה הגלקטית של הבריתות החופשיות הותקפה על ידי אימפריית הסית של דארת' קריית.
איטלו באלבו
איטלו באלבו (באיטלקית: Italo Balbo ; 5 ביוני 1896 – 28 ביוני 1940) היה מנהיג פשיסטי איטלקי, מאנשי החולצות השחורות, טייס, מושל לוב ואדם שדובר בו בתקופת הפאשיזם כיורש אפשרי של מוסוליני. נהרג בתאונה בשנת 1940 כאשר מטוסו הופל באש נ"מ איטלקית, כפי הנראה עקב זיהוי מוטעה.
ילדות ונעורים.
באלבו נולד בקארטזנה, ליד פרארה באיטליה, בשנת 1896. מגיל צעיר היה פעיל בפוליטיקה, ובגיל 14 הצטרף למרידה באלבניה שיזם בנו של ג'וזפה גריבלדי, ריקויוטי גריבלדי. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה הכריזה איטליה על נייטרליות, אך באלבו תמך בכניסה למלחמה לצד מעצמות ההסכמה, והצטרף להפגנות שקראו לכניסתה של איטליה למלחמה. כאשר נכנסה איטליה לבסוף למלחמה שירת בהצטיינות בחזית האלפינית, עלה בסולם הדרגות לדרגת קפיטן, ועוטר בעיטורים, בשל אומץ לב תחת אש. מעט לפני התבוסה האיטלקית בקרב קאפורטו, ביקש העברה לחיל האוויר האיטלקי. יש שהאשימו אותו בעריקה, בשל העובדה שעזב בפתאומיות את תפקידו לפני התבוסה הגדולה. באלבו לא החל את שיעורי הטיס, ולאחר הקרב שב ליחידתו, והשתתף בקרבות נוספים.
לאחר המלחמה למד בפירנצה, השיג תואר במדעי החברה ושב לעיר מולדתו, שם עבד כפקיד בבנק.
מנהיג החולצות השחורות.
בשנת 1921 הצטרף למפלגה הפשיסטית שהקים בניטו מוסוליני ועד מהרה הפך למזכיר הסניף של המפלגה בפררה. הוא החל לארגן כנופיות מזוינות של פאשיסטים, בנוסח שכונה אז "החולצות השחורות". תוארו היה "ראס" תואר מקובל למנהיג כנופיה מהחולצות השחורות, שהתקבל בשפה האיטלקית מהשפה האמהרית, בה שימש כתואר אצולה. כנופייתו של באלבו כונתה "צ'ליבנו", על שם משקה חריף מקומי, סוג של שרי ברנדי. הכנופיה סייעה בשבירת שביתות עבור בעלי הון מקומיים, והתקיפה קומוניסטים וסוציאליסטים. באלבו עמד בראשם של כמה אלפי אנשים שהטילו אימה על צפון איטליה, שדדו ורצחו את כל הנקרה בדרכם.
באלבו היה אחד מארבעת המתכננים של המצעד על רומא לצד אמיליו דה בונו, מיקלה ביאנקי וצ'זארה מריה דה וקי. המצעד היה חלק משרשרת אירועים שהביאה למינויו של מוסוליני לראש ממשלת איטליה בשנת 1922.
בשנת 1923 הואשם באלבו ברצח איש הכמורה האנטי-פאשיסטי ג'וזפה מינצוני בארג'נטה. הוא נמלט לרומא והפך שם למפקד כללי של המיליציות ב-1924. ב-1925 מונה לתת השר לענייני כלכלה לאומית.
טייס.
על אף אי הבנתו בטיס, מונה באלבו לשר לענייני תעופה בשנת 1926. הוא עבר קורס טיס מהיר, ומונה על בניית חיל האוויר המלכותי האיטלקי. ב-19 באוגוסט 1928 מונה לגנרל בחיל האוויר וב-12 בספטמבר 1929 לשר לענייני חיל האוויר.
באלבו ביצע שתי טיסות טרנס אטלנטיות שזכו לפרסום רב. הראשונה בשנת 1930 בה טסו שנים עשר מטוסי סאבויה מרקטי S.55 שכונו "סירה מעופפת" מאיטליה לריו דה ז'אנירו בברזיל בין 17 בדצמבר 1930 ו-15 בינואר 1931. בין 1 ביולי ל-12 באוגוסט 1933 הוביל טיסה של 24 סירות מעופפות במסע הלוך ושוב מרומא לשיקגו. בשיקגו התקבל, במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו, בכבוד רב ובמצעד ראווה, ואף נקרא רחוב על שמו. הוא סעד על שולחן הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט וקיבל נשיאות כבוד של שבט הסו האינדיאני בשם "צ'יף הנשר הטס". עם שובו לאיטליה קיבל דרגת "מרשל תעופה". המונח "באלבו" שימש זמן מה לתיאור צי גדול של כלי טיס.
מושל לוב.
בשנת 1933 מונה כמושל לוב שהייתה אז מושבה איטלקית. הוא הגיע ללוב בשנת 1934. באותו הזמן נראה היה שיש להרחיקו מרומא, בשל התנהגותו הראוותנית וקנאת מתחריו. הוא עסק בפרויקטים של סלילת כבישים, וניסה למשוך ללוב מהגרים איטלקים. כן ניסה למשוך את המוסלמים אל האידאולוגיה הפאשיסטית. ב-1938 הביע התנגדות לקבלת חוקי הגזע באיטליה.