הלפרין היוותה ציר מרכזי במאבק למען הקמתה של מדינת ישראל במסגרת תפקידה בסוכנות היהודית, והיא השתדלה רבות במסדרונות מטה האו"ם. היא השתתפה במשאים ומתנים אשר הובילו לתוכנית החלוקה ב-1947. מאוחר יותר, כאשר עננה של מתקפת דמים רבצה מעל היישוב, וארצות הברית ביקשה כתוצאה מכך להשהות את הקמת המדינה, הלפרין הייתה זו, יחד עם עוד שלשה חברי הוועד המנהל, אשר הובילה קו נחרץ לממש את התוכנית להקמת מדינה.
בקשה לסיוע.
לאחר הקמת המדינה התבקשה הלפרין על ידי אליעזר קפלן, שר האוצר של המדינה הצעירה, להוביל את המאמץ הבינלאומי לגייס את התרומות הנחוצות לקליטת העלייה האינטנסיבית ארצה. ב-1946 נבחרה לנהל את הענף הניו יורקי של הסוכנות היהודית. הלפרין נותרה בהנהלת הסוכנות היהודית, דיברה בשמה וגייסה כספים עבורה, עד לפרישתה לגמלאות בשנת 1968.
בנובמבר 1949 פנה ראש ממשלת ישראל דאז דוד בן-גוריון באיגרת לרוז הלפרין נשיאת הדסה, וביקש באמצעותה את סיועה הייחודי של יהדות ארצות הברית למדינה הצעירה, דבר הממחיש את מעמדה של הלפרין הן בקרב הנהגת המדינה הצעירה והן בקרב יהודי ארצות הברית. פנייה זו הייתה כחלק מתפיסת ה"חלוציות" בעיני בן-גוריון ואחרים, אשר טען כי מה שהמדינה הצעירה זקוקה לו ביותר הוא כוח אדם מוכשר ואיכותי, מעט בכמות ורב באיכות. הוא ראה כמטרה חשובה ביותר העלאת כוח חלוץ זה מארצות הברית, גם מתוקף ההבנה כי עלייה המונית מארץ מוצא זו אינה ברת ביצוע. סיבה נוספת היא היחלשותה של אירופה בימים שלאחר השואה. וכך כותב לה בן-גוריון:
אתם כאן אנחנו שם.
בזמן עבודתה בסוכנות היהודית וחברותה בוועד הפועל הציוני, הציגה הלפרין עמדה מורכבת – נאמנות בו זמנית לישראל וליהדות ארצות הברית. באופן שתואם את רוח הדסה, היא ראתה בישראל באר רוחנית ותרבותית עבור יהודי ארצות הברית, בו בזמן שגילמה ערכים 'אמריקאים' של צדק ושוויון. באופן הזה היא ביקשה לעורר את יהודי אמריקה להיות מעורבים בישראל מעבר לתרומה פיזית, וכן להפך ציפתה מהישראלים.
כשנה לאחר איגרתו של בן-גוריון ניתן לראות בדברי הלפרין על הציונות האמריקאית שנאמרו במושב הוועד הפועל הציוני בירושלים, כמעין תשובה לדברי בן-גוריון, וכתמצית לתפיסת הציונות האמריקאית: התנועה הציונית באמריקה לא ראתה עצמה מעולם כתנועה חלוצית גדולה [...] המוני היהודים באו לאמריקה [...] מתוך החלטה ברורה להכות שורש בארץ החדשה [...] ועל מנת להיות לאזרחיה הנאמנים [...]. יהודי אמריקה הצטרפו לתנועה הציונית "בתקופת היטלר", לא משום שחשבו שייתכן כי "גם באמריקה יכולה לרדת שואה" [...]; ורק הנסיבות הקשות הביאו לידי כך שהם "סיגלו לעצמם [...] את הרעיון שבהכרח כי יוקם בארץ-ישראל בית לאומי בשביל יהודים אחרים אך לא בשביל עצמם, לא בשביל יהודי אמריקה
משפחה.
בשנת 1914 נישאה לאיש עסקים בשם סמואל הלפרין, והזוג קבע את מושבו יחד עם שני ילדיהם בברוקלין. ילדיה, לורנס הלפרין, מאדריכלי הנוף הבולטים במאה העשרים, נפטר בשנת 2009. אחותו, רות קסלוב-הלפרין, דור שני להנהגת הדסה ונציגתה לארגון האו"ם, נפטרה אף היא באותה שנה, מעט לפניו.
רוז נפטרה בבית החולים סיני בעיר הולדתה ב-8 בינואר 1978. בת 82 במותה. גופה הוטס לישראל, כאן נערך לה טקס הלוויה בבית החולים הדסה עין כרם, וכן טקס רשמי בבניין הסוכנות היהודית בירושלים. היא נקברה במרחק לא רב מקברה של הנרייטה סאלד בבית הקברות שעל הר הזיתים. בין הסופדים לה הייתה נשיאתו של ארגון הדסה באותם ימים, ברניס טננבאום:
קלפי (פירושונים)
מקווה (פירושונים)
אורלנד
UY Scuti
פגישות עם פיטר ברוק (ספר)
ממי
עגבניות ירוקות מטוגנות (פירושונים)
חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה)
חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה) תשכ"ה-1965 הוא חוק המקנה לבתי דין דתיים סמכות לענישת מי שמפריע בהליך הדיון בבית הדין.
חקיקה.
החוק נועד להחיל על בתי דין דתיים אותן סמכויות לטיפול במפריעים כמו שיש לבתי המשפט על פי חוק בתי המשפט, סעיף 72. החוק אושר בממשלה ביוני 1964 ואושר בכנסת ב-9 במרץ 1965.
פרשנות.
החוק קובע שלפני ענישה על פי החוק תינתן התראה. על כך כתב השופט מישאל חשין:
כן קבע בית המשפט העליון כי "ההתראה האמורה צריכה למצוא ביטוי בפרוטוקול הדיון".
על הצורך בהתראה למפריע בישיבה של בית דין, כתבה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש:
הלל מאלי
יגל הרוש
יגל הרוש (נולד ב-28 באוקטובר 1984) הוא נגן, מלחין ומשורר ישראלי, המשמש כראש בית הספר למוזיקה מן המזרח "כולנא" בירוחם. מייסד "בית המדרש למקאם ופיוט". בעל תואר ראשון בנגינה על קמנצ'ה מהאקדמיה למוסיקה בירושלים. בעל תואר ראשון ושני בפילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. חוקר הקשרים של פואטיקה, מוזיקה ומיסטיקה יהודית.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בדימונה בבית דתי. כשגדל עזב את חיי הדת, וב-2005 למד לתואר ראשון בפילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון. במהלך לימודיו באוניברסיטה, הגיעה הצעה מארגון "הלל ישראל" להצטרף לפרויקט בו מוזיקאים מבצעים מחדש פיוטים וניגונים ישנים. הרוש חבר לקבוצת מוזיקאים, שיחד החילו לעבוד על הפיוט "ידידי השכחת" של רבי יהודה הלוי שעל שמו נקרא הפרויקט. על השתתפותו בפרויקט זה סיפר:
כחלק מאיסוף החומרים לפרויקט הפיוטים, ובהמלצתו של חבר, החל הרוש לפקוד את בית הכנסת בדימונה כדי ללקט שם פיוטים משירת הבקשות. שם גם החל תהליך התקרבותו חזרה לבית אבא.
אקדמיה.
בוגר מגמת ביצוע של המחלקה למוזיקה מזרחית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. זוכה מלגה על שם המלחין דאוד אל-כוויתי למבצעים. למד מוזיקה ערבית אצל פרופסור תייסיר אליאס, ואצל נאסים ד'כוואר, מוזיקה טורקית סופית אצל פרופסור וולטר פלדמן, מוזיקה פרסית ואזרית אצל פרופסור פרץ אליהו ואצל בנו - מארק אליהו.
בעל תואר ראשון ושני בפילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2020 הגיש את עבודת התזה שלו: "המיסטיקה הפילוסופית של ר' עובדיה מימוני נכד הרמב"ם", תחת הנחייתה של פרופ' חביבה פדיה. התזה עוסקת בין היתר באופנים בהם התמזגו בהגותו של ר' עובדיה תורות מן המיסטיקה הצופית ככלי פרשני לתורות הפילוסופיות של הרמב"ם.
פרויקטים מוזיקליים.
2020 – הוציא את האלבום – "שירים לחצות הליל", קומפוזיציות חדשות על בסיס מקאם "נאווה", לפיוטים שכתב מתוך קובץ השירים "דיוואן יגל בן יעקב – שירים לחצות הליל".
2016 – מקים את אנסמבל "שיר ידידות", המבצע ומחדש משירת הבקשות של יהודי מרוקו. אחראי על עיבוד מוזיקלי, שירה, נגינה (קמנצ'ה, עוד, נאי, גיטרה), ומחקר אודות מסורת שירת הבקשות של יהודי מרוקו. במסגרת האנסמבל יצא אלבום בשם "אעירה שחר" ואתו מופע נלווה. בדיסק ובמופעים מתארחים הזמרים דוד ד'אור, ארז לב ארי וישי ריבו, ועוד מוזיקאים מתחום המוזיקה מן המזרח.
ההרכב ערך סיבוב הופעות נרחב, בין היתר הופיע בפסטיבל הפיוט בירושלים בו ארח את הפייטן ר' חיים לוק ואת ארז לב ארי, פסטיבל פיוט בירוחם, פסטיבל אינידינגב, ועוד. ההרכב גם לקח חלק ב"מיזם השבת" בהפקת נענע דיסק.
לצד שילוב של אלמנטים ממוזיקת פולק, הרמוניה מערבית ועוד, מבקש האנסמבל לשמר את הסאונד העדין והייחודי למוזיקה מן המזרח. עיקר החזון הוא להשיב לתרבות שלנו את אחד המאגרים הפואטיים והמוזיקליים העשירים ביותר בתרבות העברית. התכנים של הפיוטים - שירת געגועים לארץ ולשלמות היחיד והאומה, בקשה לקרבת אלוהים ואדם - רלוונטיים לחיינו כאן. בכך אנו מבקשים לצעוד צעד נוסף בשיבת העם לארצו - לא רק שיבה גופנית, אלא שיבה של תרבות מסורת ורוח שנשארה בינתיים הרחק בניכר.
2015 – נגן יוצר (תמלילן, מלחין ומעבד) באנסמבל "ניגון ירושלמי." במסגרת האנסמבל יצא האלבום "שפת היום", בו, בין היתר, כתב והלחין.
עוד בשנת 2015 כתב ועיצב את פסקול סרט הסטודנטים "בינתיים מזל" שביימה מזל בן ישי.
שירה.
2018 – מוציא לאור את ספר הביכורים שלו: "דיוואן יגל בן יעקב – שירים לחצות הליל" המבקש להיות נדבך נוסף בתחיית עולם הפיוט בתרבות הישראלית המתהווה. "דיוואן יגל בן יעקב – שירים לחצות הליל" הוא קובץ פיוטים מקוריים וחדשים המיועדים לביצוע כחלק מ"תיקון חצות" - אחד הריטואלים העתיקים והמסעירים של השירה הלילית.
שיתופי פעולה מוזיקליים.
לצד הפרויקטים האישיים, מנגן הרוש עם אמנים נוספים. הוא מופיע כמעט דרך קבע כנגן וכמפיק מוזיקלי בהרכבים שונים במסגרת פסטיבל פיוט ופסטיבל העוד בירושלים. בין היתר מקליט ומופיע דרך קבע עם האמן הבינלאומי דוד ד'אור, הופיע עם אהוד בנאי במסגרות שונות, ביניהן – פסטיבל פיוט בירושלים. הקליט והופיע עם הפייטנית והיוצרת מורין נהדר.
ב-2018 הופיע כסולן עם התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, שם הציג לראשונה את היצירה פרי עטו "רצוא ושוב" – יצירה לקמנצ'ה ותזמורת. הופיע במסגרת אנסמבל היונה, המבצע משירת ר' ישראל נג'ארה, אותו הקימה פרופ' חביבה פדיה. הופיע עם "הלב והמעיין", ברי סחרוף, יהונתן רזאל, מאיר בנאי, ליאור אלמליח ועוד.
פרויקטים חינוכיים.
2019 – הקים את "בית מדרש למקאם ופיוט" באקדמיה למוזיקה מן המזרח "מקאמאת" בצפת.
2018 – ראש מסלול מוזיקה וממקימי המסלול למוזיקה מן המזרח במסגרת שיתוף פעולה בין מכללת ספיר ל"כולנא" בירוחם, במסגרתו לומדים הסטודנטים לתואר ראשון ביצירה תרבות והפקה. התכנית מתמקדת בהוראה של מוזיקה מן המזרח על שלל הקשריה לתרבות היהודית, והמזרחית הכללית.
2017 – הקמת "בית המדרש למקאם ופיוט" במרכז "חיבה" בירושלים. במסגרת בית המדרש לומדים התלמידים על תורת הנגינה דרך מקורות יהודיים (מקרא, תלמוד, פילוסופיה יהודית, זוהר וחסידות), לצד לימוד המקאם דרך מערכת ה"ראדיף" – המקאם העתיק.