במרץ 2018 הצביע נגד הצעתם של הסנאטורים כריס מרפי וברני סנדרס לסיים את הבעת התמיכה הרשמית של ארצות הברית בהתערבות הצבאית של ערב הסעודית בתימן. ב-8 בינואר 2019 היה ג'ונס אחד מארבעת הדמוקרטים שהצביעו בעד קידום הצעת חוק המטילה סנקציות נגד ממשלת סוריה ומשטרו של בשאר אל-אסד וקידום תמיכה אמריקאית בישראל ובירדן. בראשית 2020 הצביע בעד הדחתו של דונלד טראמפ מנשיאות ארצות הברית.
בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2020 ניצב ג'ונס בפני מסע בחירות עיקש. סיכוייו להיבחר של ג'ונס הדמוקרטי לתקופת כהונה מלאה באלבמה, אחת המדינות השמרניות ביותר בארצות הברית, היו קלושים בין כה וכה. ביום הבחירות הכלליות גבר עליו המועמד הרפובליקני טומי טוברוויל עם כשישים אחוז מקולות הבוחרים.
בנובמבר 2020 הוזכר ג'ונס כמועמד פוטנציאלי לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן, לצד סאלי ייטס ומריק גרלנד. אך לבסוף נבחר גרלנד.
מפלגת הנשים הלאומית הטורקית
מפלגת הנשים הלאומית הטורקית (בטורקית: Türkiye Ulusal Kadınlar Partisi ובראשי תיבות TUKP) הייתה מפלגה טורקית שהייתה פעילה בין השנים 1972 ל-1980. המפלגה נוסדה ב-17 בנובמבר 1972 על ידי מיבֶּגֵ'ל גֶקטוּנָה (Mübeccel Göktuna) באיסטנבול. בשנת השבעים ההשתתפות של נשים בפוליטיקה הטורקית הייתה נמוכה מאוד. למשל, בבחירות ב-1969 היו רק חמש חברות פרלמנט מתוך 450 מושבים בבית התחתון של הפרלמנט. מטרת המפלגה הייתה להגדיל את השתתפותן של נשים בפוליטיקה.
המפלגה התמודדה עם מחסומים משפטיים. על מנת להשתתף בבחירות, היה עליה להקים 15 סניפים במחוזות שונים בטורקיה. המפלגה לא הצליחה לעמוד ביעד זה. אולם, לפני שהנציגות התמודדו עם דרישות החוק, הופסקה הפעילות הפרלמנטרית בטורקיה כתוצאה מההפיכה הצבאית השלישית ב-1980 שהוביל קנן אוורן. ב-16 בספטמבר 1981 המפלגה נסגרה (כמו כל שאר המפלגות) על ידי השלטון הצבאי, אך שלא כמו מפלגות אחרות, היא לא חזרה לפעול עם חזרת השלטון הדמוקרטי למדינה ב-1983.
בחודש יוני 2014, פעילות לזכויות נשים (בראשות בנאל יזגאן) הגישו עתירה למשרד הפנים בבקשה להקים מפלגת נשים חדשה, מפלגת הנשים ("Kadın Partisi") ולרשמה כמפלגה פוליטית.
יחסי ארצות הברית–רומניה
יחסי ארצות הברית–רומניה, הם היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. כיום שתי המדינות חברות בנאט"ו, ושתי המדינות פועלות יחד כדי לבנות דמוקרטיה, להילחם בטרור ולקדם ביטחון ויציבות אזוריים.
היסטוריה.
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1880, ויוג'ין סקיילר היה הנציג הדיפלומטי הראשון בבוקרשט. במהלך מלחמת העולם הראשונה היו שתי המדינות בעלות ברית, כחלק ממדינות ההסכמה, וארצות הברית אף תמכה ביצירת רומניה הגדולה בשלום ורסאי לאחר המלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה תמכה רומניה בגרמניה הנאצית, וב-12 בדצמבר 1941 אף הכריזה מלחמה על ארצות הברית. לקראת סוף המלחמה נערכה ברומניה הפיכת 23 באוגוסט 1944, וכתוצאה ממנה עברה רומניה למחנה בעלות הברית, ואף סייעה בהבסת הכוחות הגרמניים במזרח אירופה.
במהלך שנות ה-60 השתפרו היחסים הבילטראליים בין המדינות, בעקבות חתימת הסכם על הסדר חלקי של תביעות רכוש אמריקאיות. בהמשך התקיימו חילופי תרבות, מדע וחינוך, ובשנת 1964 שודרגו הנציגויות הדיפלומטיות בשתי המדינות למעמד שגרירויות.
מכיוון שהמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, ניקולאה צ'אושסקו, הרחיק את רומניה ממדיניות החוץ הסובייטית, ואף המשיך את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל וגינה את ההתערבות הסובייטית בשנת 1968 בצ'כוסלובקיה, ביקר הנשיא ריצ'רד ניקסון בביקור רשמי ברומניה באוגוסט 1969. על אף ההבדלים הפוליטיים, נמשכו המגעים הבכירים בין מנהיגי ארצות הברית ורומניה לאורך שנות ה-70, והגיעו לשיאם בביקורם הרשמי של ניקולאה ואלנה צ'אושסקו בוושינגטון די. סי..
בשנת 1972 נחתמה ועידה קונסולארית להגנת האזרחים ורכושם בשתי המדינות, וכמו כן קיבלה רומניה מעמד של חברה להשקעות פרטיות בחו"ל (OPIC), וכתוצאה מכך הפכה לזכאית למימון בנקאי בעסקי היצוא והיבוא של ארצות הברית.
הסכם סחר שנחתם באפריל 1975 נתן לרומניה מעמד מועדף לפי סעיף 402 לחוק הרפורמה המסחרית משנת 1974 (תיקון ג'קסון-ואניק שהטיל מגבלות על קביעת קשרי סחר מיוחדים עם מדינות המגבילות הגירת אזרחים), לאחר שרומניה ביצעה התקדמות לקראת חופש ההגירה.
באמצע שנות ה-80 בעקבות ביקורת על ההידרדרות בזכויות האדם של רומניה, בעיקר בנוגע להתעללות במיעוטים דתיים ואתניים, גרמה לקונגרס לבטל את המעמד המועדף של רומניה, וצ'אושסקו גינה זאת כהתערבות בענייניה הפנימיים של רומניה.
לאחר המהפכה הרומנית של 1989, הביעה ממשלת ארצות הברית דאגה מכך שמפלגות האופוזיציה ניצבו בפני יחס מפלה בבחירות במאי 1990, כאשר חזית ההצלה הלאומית זכתה בניצחון גורף. בשל ההתקדמות האיטית של הרפורמות הפוליטיות והכלכליות, ובעקבות אירועי דיכוי הכורים את ההפגנות בכיכר האוניברסיטה ביוני 1990, הצטננו בחדות הקשרים עם רומניה. בשל רצונה לשפר את היחסים עם ארצות הברית ואירופה, ואכזבתה מן התוצאות הקלושות של אסטרטגיית הרפורמות הכלכליות ההדרגתיות שלה, ממשלת סטוליאן התחייבה על כמה רפורמות כלכליות, ואף ערכה בחירות חופשיות והוגנות בבחירות לפרלמנט ולנשיאות בספטמבר 1992. בנובמבר 1993 החזיר הקונגרס את המעמד המועדף של רומניה, בשל ההתקדמות בהנהגת רפורמות פוליטיות וכלכליות, ובשנת 1996 האריך הקונגרס האמריקני את תוקף המעמד לרומניה.
ככל שמדיניותה של רומניה הפכה פרו-מערבית חד-משמעית, ארצות הברית העמיקה את היחסים עמה, והנשיא ביל קלינטון ביקר בבוקרשט בשנת 1997. שתי המדינות יזמו שיתוף פעולה על מטרות משותפות, כולל פיתוח כלכלי ופוליטי, רפורמות ביטחוניות ואיומים שונים (כגון פשע מעבר לגבול ואי-הפצה של סמים).
בעקבות האירועים הטרגיים של ה-11 בספטמבר 2001, רומניה תמכה באופן מלא בארצות הברית במלחמה בטרור. רומניה הייתה חלק מהקואליציה שהשתתפה בפלישה לעיראק בשנת 2003. רומניה הוזמנה להצטרף לנאט"ו בנובמבר 2002, והצטרפה רשמית לנאט"ו ב-29 במרץ 2004. בנובמבר 2002 ביקר נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש בבוקרשט, ובהזדמנות זו הוא בירך את העם הרומני על בניית מוסדות דמוקרטיים וכלכלת שוק בעקבות נפילת הקומוניזם. חיילים רומנים עדיין משרתים לצד הכוחות האמריקנים באפגניסטן, והיו בין האחרונים לסגת מעיראק.
במרץ 2005 נשיא רומניה טראיאן בססקו ביקר באופן רשמי בוושינגטון, ונפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, מזכירת המדינה קונדוליזה רייס, שר ההגנה דונלד רמספלד, ועוד בכירים אמריקאים. בדצמבר 2005 ביקרה קונדוליזה רייס בבוקרשט, כדי להיפגש עם הנשיא באסקו ולחתום על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני דו-צדדי, שיאפשר שימוש משותף במתקנים צבאיים רומניים על ידי כוחות אמריקנים.
רומניה השלימה רשמית את משימתה בעיראק ב-4 ביוני 2009 וב-23 ביולי עזבו את עיראק החיילים הרומנים האחרונים. שלושה חיילים רומנים נהרגו במהלך שליחותם, ולפחות שמונה נפצעו. באוקטובר 2013 איפשרה ממשלת רומניה לצבא ארצות הברית להשתמש בבסיס רומני, כסיוע לנסיגת הכוחות האמריקאים מאפגניסטן. שגריר ארצות הברית ברומניה בשנים 2012-2009, מארק גיטנשטיין, ביקר במהלך כהונתו חיילים רומנים ואמריקאים שהוצבו במלחמת אפגניסטן.
יחסים דיפלומטיים.
ארצות הברית מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט. מאידך, רומניה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-21 קונסוליות באטלנטה, בוסטון, קייפ קורל, שיקגו, קליבלנד, דאלאס, דטרויט, יוסטון, אינדיאנפוליס, לאס וגאס, לוס אנג'לס, מיאמי, מיניאפוליס, ניו יורק, אוקלהומה סיטי, פילדלפיה, פיניקס, פורטלנד, סקרמנטו, סולט לייק סיטי וסן פרנסיסקו.
משטרת פינלנד
משטרת פינלנד (בפינית: Suomen Poliisi, בשוודית: Polisen) היא גוף משטרה עיקרי המהווה רשות ממשלתית לאכיפת החוק בפינלנד. משטרת פינלנד כפופה למשרד הפנים וכוללת את מועצת המשטרה הלאומית (בפינית: Poliisihallitus, בשוודית: Polisstyrelsen), שתי יחידות שיטור לאומיות ו-11 תחנות משטרה מקומיות.
ב-1 באוקטובר 2003, חוק הסדר הציבורי נכנס לתוקף ובמסגרתו עוגנו סדרי חוק ותקנים בנושא שמירת הסדר הציבורי בפינלנד.
סמל המשטרה הרשמי מורכב מסמל האריה הפיני כשהוא ממוקם על נדנו של חרב פיפיות.
ראש המשטרה הפינית הוא ספו קולמאינן שמחליף את מיקו פאאטרו שכיהן כראש המשטרה בשנים 2008–2015.
ציוד.
כלי רכב.
הרכב הנפוץ ביותר של המשטרה בפינלנד הוא פולקסווגן טרנספורטר, בדרך כלל עם 2.5 מנועי דיזל. בשנת 2002, כשליש של מניידות המשטרה בפינלנד היו מדגם זה יותר בשימוש גם אצל משמר הגבול, רשות המכס וגוף המשטרה הצבאית (sotilaspoliisi). בשל האופי הדו-לשוני של המדינה, בצד ימין של הרכב נכתב בשפה פינית (POLIISI), בצד השמאלי נכתב בשפה שוודית (POLIS).
כלי רכב של המשטרה הפינית.
אופנועי המשטרה הם בדרך כלל מדגמי ב. מ. וו K1200 RS או ימאהה FJR 1300. כמו גם דגמי ימאהה YZF1000R Thunderace וימאהה YZF-R1.
המשטרה הפינית מפעילה גם אופנועי שלג, אופנועי ים וסירות. למשטרת הלסינקי יש גם יחידת פרשים.
ויקיפדיה הליטאית
ויקיפדיה הליטאית (ליטאית: Lietuviškoji Vikipedija) היא הגרסה בשפה הליטאית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה. זוהי גם אנציקלופדיית הרשת הגדולה ביותר בשפה הליטאית.
נכון ל- ב ישנם בו ערכים ו- משתמשים פעילים.