בשנת 1991 אמר כריס לואו מהפט שופ בויז בראיון כי הוא רואה ב KLF את הלהקה הראויה היחידה בבריטניה מלבד להקתו. ניל טננט הוסיף כי "יש להם צליל מזוהה במידה שלא תאמן".
כלי נגינה.
השירים המוקדמים של ה JAMs, כולל האלבום "1987" נוצרו ברובם על מחשב אפל 2 עם כרטיס סמפלר חיצוני גרינגייט DS3 ומכונת תופים רולנד TR-808. מאוחר יותר אלו הוחלפו במחשב אטארי, סמפלר אקאי S900 וסינתיסייזר אנלוגי אוברהיים OB-8.
הסינגלים מהשנים 1990–1992 והאלבום "The White Room" נוגנו על מכונת באסים רולנד TB-303 ומכונת תופים TR-909. דראמונד וקאוטי הוסיפו גם נגינה חיה שלהם בגיטרות חשמליות ואקוסטיות ונגנים נוספים בגיטרת Pedal Steel, קלרינט ותזמורת כלי נשיפה.
פסטרמה
פָּסְטרַמָה היא מוצר בשר מעושן, המוגש קר או חם ופרוס. ברוב העולם מכינים פסטרמה מבשר בקר. בישראל רווחת פסטרמה דלת שומן מבשר הודו ומבשר עוף.
דרך ההכנה.
להכנת פסטרמה כובשים נתח בשר במשרה של מי מלח ולאחר מכן מייבשים אותו, מתבלים בעשבי תיבול ותבלינים שונים כשום, פלפל שחור, פפריקה, מיורן ואחרים, ולאחר מכן מעושן הנתח. פרט לשימוש בפלפל ובעישון, התהליך דומה למדי לתהליך הכנת קורנד ביף. במטבח האמריקאי, המטבח הבריטי והמטבח היהודי נהוג להשתמש בחזה בקר, אשר מבושל בין שלב הכבישה לייבוש.
הפסטרמה במטבחי העולם.
שלא כמו בסגנון היהודי והאמריקאי, הדוגל בשימוש בבשר בקר שמן מהחזה, במסורת הרומנית רווח השימוש בבשר כבש או חזיר.
פסטרמה מוגשת לרוב בפרוסות קרות כמילוי לכריכים. המסורת של ה"דלי'ס" הניו יורקיים היהודיים דוגלת בהגשת הפסטרמה חמה בכריכי לחם שיפון עם סלט קולסלו ורוטב רוסי המכיל חזרת, מיונז, צלפים ופלפלים.
מקור השם.
מקור שם המאכל כפי הנראה בטורקית, שכן שפות בלקניות רבות כרומנית ובולגרית כוללות מילה זו. מהן הגיעה המילה ליידיש (פּאַסטראָמע) ורוסית, והתגלגלה לארצות הברית ולשפה האנגלית על ידי המהגרים היהודים מרומניה שהביאוה עמם בסוף המאה ה-19. המילון הגסטרונומי ליידיש של ד"ר מ. שכטר והמילון האטימולוגי הרשמי לרומנית (Dicţionarul explicativ al limbii române) מגדירים שורשי מילה זו ב"בסטירמה" הטורקית ("בשר כבוש" בטורקית), ואכן קיים במזרח התיכון ובארמניה מאכל דומה הקרוי "בסטורמה". האזכורים הראשונים של "פסטרמי" באנגלית הם אודות חנות בבעלות יהודית המוכרת את המוצר בעיר ניו יורק ב-1887.
למצוא את נמו
ז'ול מארי
יוסף ברוך סרמוניטה
יוסף ברוך סרמוניטה (Giuseppe Sermoneta 25 בדצמבר 1924 - 2 באוקטובר 1992) היה חוקר מחשבת ישראל. מפעלו הבולט היה חקר כתבי היד של יהודי איטליה בימי הביניים.
ביוגרפיה.
סרמוניטה נולד ברומא שבאיטליה, למשפחה יהודית-איטלקית ידועה. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל, אך חזר לרומא ללמוד פילוסופיה. את עבודת הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים בההדרה מחדש של "ספר תגמולי הנפש" להלל בן שמואל מוורונה.
מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית, ושימש בין השאר כראש המחלקה למחשבת ישראל. השתתף בכתיבת ערכים לאנציקלופדיה העברית, בעיקר בתחומים הקשורים לאיטליה וליהדות איטליה וכן כתב את הערך על דנטה אליגיירי. בנוסף, היה בין עורכי כתב העת "איטליה" לחקר תולדות יהדות איטליה, היוצא בהוצאת מאגנס בירושלים.
ב-9 באוקטובר 1982 נפצע בפיגוע שעשה מחבל אש"ף, בעת ביקורו בבית הכנסת הגדול של רומא. עשר שנים לאחר מכן, ב-2 באוקטובר 1992 הלך לעולמו, בן 67 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
סרמוניטה
התגורר בירושלים. היה נשוי ואב ל-5 בנים.
הגניזה האיטלקית.
מפעלו החשוב היה בתחום מחקר כתבי היד העברית באיטליה מימי הביניים. החל מראשית שנות ה-80 נעשתה עבודה שיטתית של ליקוט אלפי כתבי יד בארכיונים ממשלתיים ובספריות ציבוריות ופרטיות. התופעה קיימת גם בשאר ארצות אירופה, אך נדמה כי באיטליה היא הגיעה לשיא מיוחד, עד שניתן לקרוא לה בתור ה"גניזה" על משקל הגניזה הקהירית.
במאות ה-15 וה-16 היגרו לאיטליה יהודים מארצות אירופה האחרות, בעקבות רדיפות וגירושים, והביאו עימם כתבי יד רבים. לעומת 1,700 כתבי יד שנמצאו ברחבי אירופה - 700 בגרמניה, 500 באוסטריה, 170 בהונגריה ורק 150 בספרד, הרי באיטליה מספרם נאמד ב-8,000.
החלוקה האחרונה של כתבי היד לפי מקומות הימצאם היא: אמיליה-רומאניה - כ-4,800, מארקה - 614, לומברדיה - 373 ולאציו - 106. האזורים הבולטים הם במרכז איטליה ובצפונה, שם היו ריכוזי היהודים הגדולים, ולשם אף הגיעו המהגרים ממרכז אירופה.
הממצאים הפריכו את הדעה הרווחת, לפיה עיקר הכתיבה מחדש של כתבי היד העבריים הייתה במדינת האפיפיור. בעיר מודנה שמחוץ לתחום השליטה של האפיפיור נמצא המספר הגדול ביותר של כתבי יד - 3,000, ואחריה, בבולוניה, 850 כתבי יד. הארכיונים שבהם בוצע רישום מלא של כתבי היד היו בבולוניה, מודנה, ויטרבו, אימולה, נוננטולה (Nonantola), קרמונה וצ'נטו.
תופעה אופיינית ל"גניזה האיטלקית" היא שרוב כתבי היד כוללים דפים בודדים או רבים ולא חלקי דפים, דוגמת אלה שנמצאו בגניזה הקהירית. רובם על קלף, אשר בהיעדר כריכה הוצא מגדר השימוש הרגיל.
בין השאר, נמצא אוסף גדול שערך סרמוניטה באוניברסיטת פרוג'ה, בספרית הרקטור (Biblioteca dei Dottorato). בשנת 1981 הוא החל בליקוט המגילות בפרוג'יה. המגילות התגלו בתוך כריכות של ספרים מתקופות מאוחרות יותר, כאשר דפי הקלף שימשו לבניית הכריכות ספרים. עד כה נחשפו בארבעים ספרים דפים כפולים של מגילות קלף. בין השאר נמצאו דפים מהמקורות הבאים : ספרי התנ"ך, תלמוד בבלי וספרי הלכה. האוסף כונה בשם "הגניזה של פרוג'יה"
10,000 Days
(בתרגום מאנגלית: 10,000 ימים), הוא אלבומה הרביעי של להקת הרוק המתקדם טול. האלבום הוקלט בין אוגוסט לדצמבר 2005, ויצא ב-28 באפריל 2006, לאירופה ולשאר האזורים בעולם באיחור של מספר ימים.
מקור השם.
הסולן מיינארד ג'יימס קינן הסביר בראיון שמקור השם נבע מאימו המנוחה שלקתה בשבץ ועקב כך הפכה למשותקת בכיסא גלגלים, הזמן שחלף בין השבץ ועד מועד מותה הוא 27 שנים, בערך 10,000 ימים.
השירים השלישי והרביעי (Wings for Marie, 10,000 days) המוגדרים כחלקים, מוקדשים לאימו.
ביקורות.
בסך הכול האלבום זכה לביקורות טובות על היכולת המוזיקלית של הלהקה, מעריצים רבים הגדירו את האלבום כ"תאהב או תשנא" עקב שינוי די בולט באופי האלבום בהשוואה לאלבומיה הקודמים של הלהקה. השיר "Vicarious" היה מועמד לפרס גראמי והאלבום זכה בגראמי בקטגוריית ההקלטה הטובה ביותר.
מוס
במגדנאות, מוּס (בצרפתית: Mousse) או קְצִיפָה הוא סוג של קרם המוגש לרוב כקינוח. מוס עשוי לרוב מביצה וחלב או שמנת בשילוב של טעמים נוספים. כאשר מדובר בקינוח, הטעמים מתוקים ונפוצים שילובים של פירות או שוקולד במוס. כאשר מדובר במנות ראשונות או עיקריות, המוס נעשה בשילוב של מוצרי מזון אחרים כגון פירות (כגון אבוקדו) ואף בשרים או דגים, למשל מוס סלמון.
הכנת המוס מתבצעת על ידי הקצפת הביצים והשמנת בנפרד והוספתם יחד בהליך המכונה "קיפול" (בניגוד לערבוב). פעולה זו שומרת על מרקמו הקרמי והאוורירי של המוס.
לרוב מוס מוגש קר או בטמפרטורת חדר.
הידוע בסוגי המוס הוא מוס השוקולד, שהפך פופולרי בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בשל השימוש בביצים לא מבושלות בהכנת המוס, הכנה לא זהירה או שמירת המוס בצורה לא נאותה יכולה להביא להרעלת מזון הנגרמת בשל חיידק הסלמונלה, לכן כדי למנוע זאת, במקרים רבים מפסטרים את הביצים המשמשים למוס.
קרם בוואריה
קרם בוואריה (בצרפתית: Crème bavaroise) הוא שמו של קינוח קרמי ממקור צרפתי, הקרוי על שם מדינת בוואריה שבגרמניה.
קינוח זה מבוסס על קינוח בווארי מסורתי העשוי מקרם המקורר בתבנית ונהפך על צלחת הגשה.
ניתן לעשות שימוש בקרם זה למילוי סופגניות או כחלק מהקינוח שארלוט.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה קרם בוואריה קינוח אופנתי במסעדות ישראליות. בישראל קיימת גם גרסה תעשייתית שלו - אבקה להכנה מהירה של הקרם.
מכון רון
אשכנז (דמות מקראית)
אַשְׁכְּנַז, דמות מקראית, היה בנו הראשון של גומר בן יפת ונינו של נֹחַ (בראשית י' 2–3).
לפי מסורות קדומות, העיר רג'ו די קלבריה בדרום איטליה נוסדה על ידי אַשְׁכְּנַז. על הגעתם של יהודים לעיר כתבו יוסף בן מתתיהו והירונימוס.
בספר ירמיהו נזכרת ממלכה בשם אשכנז כעם הקרוב למני ואררט, אבל אין לדעת מי הוא "עם אשכנז" ובאיזה אזור ישב:
בתעודות האשוריות מימי אסרחדון (אשר מלך בין השנים 681 ו-668 לפנה"ס) נזכר השם אשכנז אבל לא נאמר שם היכן היה מיקומו. יש סברה שמדובר בסקיתים אשר נקראו באשורית אישגוזה.
מערוך
מערוך הוא כלי מטבח המשמש לעיבוד מזון, ובעיקר לרידוד בצק. המערוך הוא מוט בעל צורה גלילית מוארכת, עוביו לרוב בין 7–10 ס"מ ובשני קצותיו ידיות להחזקתו. קיימים מערוכים קטנים המשמשים לרידוד בצק באמצעות יד אחת. עוביים של אלה בין 2–3 ס"מ ואין להם ידיות.
מקור המילה מערוך במשנה: "וכן המערוך טמא" (כלים טו, ב). שם זה ניתן לו מכיוון שהכלי משמש לעריכת בצק, כלומר לסידורו על משטח כלשהו ולרידודו.
המערוכים עשויים לרוב מעץ, אך גם מזכוכית, פלדה, שיש, פלסטיק וסיליקון. ישנם מערוכים חלולים - כאשר אל החלל במרכזם מכניסים מים חמים או קרים על מנת להקל על רידוד סוגי מזון שונים. נהוג לשמור מערוכים העשויים שיש במקרר על מנת לשמור על טמפרטורה נמוכה של המערוך, דבר המקל על רידוד הבצק.
מערוכי פלסטיק או עץ קטנים משמשים לעבודות אומנות עם חרס, פלסטלינה ובצק משחק. לרידוד חימר פולימרי (כמו פימו) משתמשים במערוך אקרילי, כיוון שמערוך פלסטיק או עץ נדבק לחומר.