החיבור חולק על ידי רבי יחיאל הילל לשני חלקים מקבילים:
מאפייני הפירוש.
ה"מצודות" נכתב כדי לקדם ולעודד את לימוד התנ"ך, להנגיש את התנ"ך אף למלמדי תינוקות ולילדים ולחסוך זמן וטרחה לתלמידי החכמים החפצים להגות בו. מסיבה זו, הקפיד המחבר על סגנון פשוט וקל להבנה.
הפירוש מבוסס בעיקרו על פירושו של הרד"ק, אך כולל את רוב ככל ספרות פרשני המקרא. החיד"א כתב עליו ב"שם הגדולים":
בידי המחברים היו גם כתבי-יד של פירושים קדמונים לתנ"ך (כמו למשל של פירוש רבי יוסף בן אברהם חיון).
רקע.
ר' דוד אלטשולר, מחכמי יהדות אשכנז ופולין ומראשי קהילת יברוב, ראה שלימוד התנ"ך נחלש מאוד בקרב יהודי אירופה אף בקרב תלמידי החכמים, וסבר שהסיבה לכך היא העדר פירוש קל ובהיר מספיק שיהיה מובן לכול. למטרה זו כתב פירוש לו קרא "מצודות דוד" (ולא "מצודת" דוד) על שמו, ו - מלשון ציד, כנראה כפרפרזה על הפסוק "וַיִּלְכֹּד דָּוִד אֵת מְצֻדַת צִיּוֹן הִיא עִיר דָּוִד", שם המילה באה כביטוי למבצר.
הפירוש חובר בעברית ולא ביידיש, כדי שיהיה בשימוש הן אצל תלמידי החכמים, מהם יחסוך זמן יקר של עיון בפירושי הראשונים, והן ליהודים הפשוטים, שרק באמצעותו יוכלו להבין את המקרא לאשורו בדרך פשוטה ובשפה צחה וברורה.
הדפסת והפצת ה"מצודות".
זאלקווא.
ר' דוד אלטשולר ובנו ר' יחיאל הילל הדפיסו את שני כרכי הפירוש הראשונים – על ספרי איוב, משלי ותהילים, לגביהם חש ר' דוד ככל הנראה שהם הקשים ביותר ללימוד– בזולקווה שבפולין, בשנים תקי"ג-תקי"ד (1753-1754), כשר' דוד היה כבר ישיש ובא בימים. הפירוש זכה להצלחה מיידית, ועד מהרה אזלו כל העותקים מן השוק; ועל כן, זמן מה לאחר ששב ר' יחיאל ליברוב, נסע שוב לזאלקווא והדפיס שם מהדורה שנייה של הספר בשנת תקכ"א. על הספר הובאה בין השאר הסכמתו של רבה של דובנא, ר' שאול לווינשטאם, לימים אב"ד אמסטרדם ובעל ה"בנין אריאל". תשע שנים לאחר מכן נפטר ר' דוד אלטשולר בשיבה טובה, ור' יחיאל הילל (שהיה חריף ובקי גדול בספרות הרבנית) נטל על עצמו את המשימה הכבדה של הדפסת פירוש אביו על כעשרים ספרי התנ"ך האחרים, מתוך כתבי ידו של האב.
ברלין ואמסטרדם.
עוד בשנים שקדמו לפטירת אביו, שקד ר' יחיאל על ההדרת פירוש המצודות על הנביאים האחרונים (ישעיהו, ירמיהו, יחזקאל ותרי עשר), וכבר בשנת תקכ"ט החל להדפיסם בשני כרכים, כשהפעם הוא יוצא מפולין מולדתו ובוחר במרכז ספרותי חשוב יותר – ברלין. ר' יחיאל קיבל את הסכמת דייני ברלין בתחילת שנת תק"ל, אז סיים את ההדפסה ככל הנראה; רב העיר לא נתן הסכמה לספר מהסיבה הפשוטה שבאותה העת לא כיהן בברלין אף רב – היו אלו שנות המעבר שקדמו לבואו של ר' צבי הירש לוין לכהן שם.
בהמשך שנת תק"ל נפטר ר' דוד, ולאחר תקופה קצרה המשיך ר' יחיאל בעבודתו והדפיס שנית את הפירוש בברלין בשנת תקל"ב, בצורה מוגמרת יותר הפעם, כשעליו הסכמות רבני אשכנז. משם נדד הרב אלטשולר אל הולנד, והדפיס גם שם את הפירוש באותה השנה, עם הסכמות נוספות של רבני הולנד: ר' שאול הלוי סג"ל רבה של האג; גיסו ר' שאול מאמסטרדם בעל ה"בנין אריאל" ואב"ד יהודי אשכנז בעיר, אשר כאמור הכיר את הרב אלטשולר עוד מפולין; ור' שלמה שלם, רב קהילות הספרדים באמסטרדם. גם המשכיל רבי שלמה דובנא, ששהה אז באמסטרדם, כתב עבורו שיר תהילה על ספרו, וחתם את שמו באקרוסטיכון השיר.
ר' יחיאל הילל שב לעירו, והשלים שם את גימורי פירושו לנ"ך בשנים הבאות. בקיץ תקל"ח יצא שוב לנסיעה אל הולנד לבקש הסכמות נוספות לפירושו, שכן חפצו היה לראות את פירושו מודפס במהדורה מהודרת ומוקפדת, כאשר הפירוש מעומד לשני חלקים, כדלהלן, והמקראות מנוקדות, מדוקדקות ומוטעמות, וכיוון שידע כי הדבר יעלה לו הרבה, ניסה לכסות מקצת מהוצאותיו העתידיות באמצעות גיוס הסכמות רבנים נודעים לפירושי אביו.
בחודש סיון נפגש עם רבני הולנד, ומשם פנה לגרמניה, בה קיבל את הסכמות גדולי רבני גרמניה: רבי נפתלי הירש קצינלנבויגן רבה של פפאלץ נתן לו את הסכמתו במאנהיים, ובעל"שאגת אריה" ור' דוד דישבק בעל "פרדס דוד" נתנו לו את הסכמותיהם כשביקר במץ.
לאחר שהות של כחצי שנה בגרמניה יצא משם בשנת תקל"ט ופנה דרומה – אל ליוורנו, לקראת סיומו של מפעל חייו, כשבידו סכום גדול אותו אסף באמצעות ההסכמות, גם אם עדיין לא הספיק לכל צורכי ההדפסה.
ליוורנו.
כמעט שלושים שנה לאחר הדפסתו הראשונית של הספר הגיע ר' יחיאל הילל לאיטליה מגרמניה והולנד, והציג את פירושו בפני חכמי איטליה שהסכימו גם הם לספרו, ביניהם הרב החיד"א ור' ישראל בנימין באסאן, בן ר' ישעיהו באסאן רבו המובהק של הרמח"ל.
הרב אלטשולר זכה שם לקבלת פנים אוהדת, ואף מצא מארח נדיב מעשירי הקהילה בשם אליעזר ריקנאטי – ממיודעיו של החיד"א – אשר אירחו כל השנים בהם שהה שם. גביר נוסף אשר עמד בתוקף על עילום שמו פרנס אותו במשך כל ימי שהותו שם, ואף הזמין את ר' יחיאל לספרייתו, שאצרה ככל הנראה פירושים וכתבי יד קדומים רבים; ועל אף שהפירוש כבר היה מוכן המשיך ר' יחיאל הילל לשכללו ולהוסיף בו פירושים רבים מהספרים בהם עיין, ברשותו של הנדיב עלום השם.
בהזדמנות זו חילק ר' יחיאל את ה"מצודות" (שהודפס על ידי אביו כפירוש אחד) לשני חלקים – "מצודת דוד" המבאר את ענייני הפסוקים ופשטם, ו"מצודת ציון" המיועד לפרש מילים וביטויים שונים בתנ"ך (כהגדרת החיד"א ב"שם הגדולים": ). ר' יחיאל גם שכלל והוסיף הוספות משלו לפירוש, ההדירו וערכו – וכשהיה בידו ספר מוגמר החל בהדפסה.
"קול קורא" יצא על ידי רבני העיר כדי להשלים את הסכום שהיה בידי הרב אלטשולר, ואכן נאסף הסכום הדרוש וההדפסה יצאה לפועל. בחודש חשוון תק"מ כבר החלו להדפיס בצורה סופית, חלקה ומהודרת את הפירוש לתהילים, משלי ואיוב, שהיו מוכנים להדפסה עוד מקודם, וסיום המלאכה היה בשנת תקמ"ב.
הפירוש המוגמר זכה במהירות גדולה לאהדה רבה עקב היותו ברור ומובן לכל, והתפרסם בכל תפוצות ישראל, כשהוא חוזר ומודפס שוב ושוב ברוב מהדורות המקרא וכמעט בכל דפוסי "מקראות גדולות", ובמהרה הפך לאבן יסוד של פרשנות הנ"ך בכל הזמנים.
קישורים חיצוניים.
טקסט הפירוש
האייל הקורא
האייל הקורא הוא כתב עת מקוון אשר עלה לרשת ב-12 בספטמבר 1999 (ערב ראש השנה תש"ס). כתב העת דן בענייני תרבות ואקטואליה (כגון פוליטיקה, ספרים, מוזיקה ומדע).
היסטוריה.
ב"האייל הקורא" מתפרסמים מאמרים, עדכוני חדשות וסקרים, והגולשים דנים ביניהם בנושאי המאמרים במערכת הדומה לפורום. כותבי המאמרים באתר אינם זוכים לתשלום, ומאמריהם נערכים על ידי צוות העורכים - העושים, גם הם, את מלאכתם בהתנדבות - קודם לפרסומם. בעבר היה לאתר עורך ראשי, דובי קננגיסר, אולם בהמשך העבודה התחלקה בין מספר עורכים.
כל מאמר באתר משמש במה לדיונים ממושכים בהם מתפרסמות מאות ואלפי תגובות. לעיתים הדיונים זוכים לחיים משל עצמם והם הולכים ומתפתחים גם כאשר הנושא בו הם עוסקים הולך ומתרחק מנושא המאמר המקורי.
באפריל 2010, בטור מאת דובי קננגיסר, נמסר ש"מנגנון התגובות החדשות יושבת, והאייל יהפוך לאתר סטאטי", כלומר - אתר שבו ניתן יהיה לעיין בתכנים ישנים אך לא להוסיף תוכן חדש. בעקבות הודעה זו התארגנה קבוצת משתמשים לפתוח מחדש את האתר, והודעה על פתיחתו מחדש פורסמה ב-9 באוגוסט 2010.
ג'רלדין צ'פלין
ג'רלדין צ'פלין (באנגלית: Geraldine Chaplin; נולדה ב-31 ביולי 1944) היא שחקנית אמריקאית, בתו של השחקן והבמאי צ'ארלי צ'פלין. היא מועמדת שלושה פרסי גלובוס הזהב על משחקה בסרטים "דוקטור ז'יוואגו" (1965), "נאשוויל" (1975) ו"צ'פלין" (1992), שם גילמה את סבתה, אימו של אביה; האנה צ'פלין.
חייה.
ג'רלדין צ'פלין נולדה בסנטה מוניקה שבארצות הברית; היא בתו הראשונה של צ'ארלי צ'פלין מאשתו הרביעית אונה אוניל (בתו של המחזאי יוג'ין או'ניל). בתה של ג'רלדין צ'פלין היא השחקנית אונה צ'פלין.
כבר בהיותה בת שמונה, צ'פלין השתתפה בסרט של אביה אורות הבמה; באותה התקופה משפחתה עברה לשווייץ; היא קיבלה שם חינוך בפנימיה ובין השאר למדה צרפתית וספרדית. אחרי שחלומה להפוך לרקדנית בלט לא התגשם, עברה לקריירת המשחק.
הבמאי דייוויד לין בחר בה כשחקנית שתגלם את דמותה של טוניה (אשתו של יורי ז'יוואגו) בסרט דוקטור ז'יוואגו (1965).
בשנת 1992 שיחקה בסרט הביוגרפי "צ'פלין", אודות אביה והיא שיחקה בו בתפקיד סבתה, ואימו של אביה, צ'ארלי.
שיחקה ב-2018 בסרט כאיריס, המשגיחה של בנג'מין לוקווד (ג'יימס קרומוול).
צ'פלין גם השתתפה בתשעה סרטים של הבמאי הספרדי קרלוס סאורה, שאיתו ניהלה רומן מתמשך ולהם שני ילדים.
שי&quot;ל
ברכה צפירה
ברכה צְפירה (15 באפריל 1910 – 1 באפריל 1990) הייתה זמרת פופולרית החל משנות ה-30 של ארץ ישראל וחלוצת הזמר העברי.
שירתה של צפירה היוותה אבן דרך ביצירת סגנון מוזיקלי ישראלי מקורי, בין השאר בזכות שיתוף הפעולה המשמעותי שלה עם המלחין נחום נרדי.
ביוגרפיה.
ברכה צפירה נולדה ב-ו' בניסן תר"ע בכפר התימנים בשילוח, ירושלים לרב יוסף צפירה ולנעמה לבית עמרני, שניהם יוצאי צנעא בתימן.
אמה נפטרה בלידתה. אביה עלה לארץ ישראל ב-1877 והתיישב בשכונת נחלת צבי בירושלים ונפטר מ כשהייתה בת שלוש.
תקופת זמן הייתה אצל דודה ואחר כך נשלחה לבית יתומים בשכונת ימין משה בירושלים ומשם נדדה ממשפחה אומנת אחת לשנייה.
המשפחות האומנות של צפירה היו מעדות וחברות שונות בירושלים. כך קלטה צפירה כבר בילדותה לחנים ושירים של מגוון העדות והייתה מעין אוסף מהלך של שירי עדות ישראל.
בסביבות 1924 עברה לכפר הנוער מאיר שפיה. שם הבחינה הדסה, רעייתו של מנהל הכפר ומורה שם, ביכולותיה הקוליות של צפירה.