ולי (وَلِيّ) פירושו מגן או משגיח. בסופיות ולי או ולי אללה, הוא כינוי שפירושו "חברו של אללה", חברים בקבוצה סופית המכונים בשם זה נחשבים לקרובים לאלוהים. בשיעה המשמעות היא דומה, כלומר חברו של האל, אולם רק האימאם השיעי הראשון עלי בן אבי טאלב (אחיינו של הנביא מוחמד) ואשתו פאטמה בת הנביא מוחמד מכונים בתואר כבוד זה.
אמיר.
אמיר (أمير) הוא תואר כבוד או אצולה הנמצא בשימוש במדינות אסלאמיות במזרח התיכון, צפון אפריקה, אסיה הקטנה והמדינות התורכמניות. משמעות המילה, מהשורש הערבי א.מ.ר. היא "מפקד", ושימשה במקור לציון מנהיג או מפקד של קבוצת אנשים. עם הזמן הפך השימוש בתואר לציון שליטים ומושלים, בדרך כלל של מדינות קטנות. במשמעותו בעולם הערבי המודרני תואר זה מציין "נסיך".
איתוללה עט'מא
אדוארד שווארדנדזה
שוורדנדזה
שווארדנדזה
אדוארד אמוורוסיאביץ' שוורדנדזה
אדוארד אמוורוסיאביץ' שווארדנדזה
פול גרינגראס
פול גרינגראס (באנגלית: Paul Greengrass; נולד ב-13 באוגוסט 1955) הוא במאי קולנוע בריטי.
חייו.
בשנת 1989 ביים פול את הסרט הראשון שלו, "תחיית המתים". בין הסרטים המפורסמים שלו ניתן למצוא את "בלאדי סאנדיי", "זהות במלכודת" ו"זהות אבודה" מסדרת סרטי ג'ייסון בורן ואת "טיסה 93" עליו זכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר.
ב-2013 יצא לאקרנים סרטו "קפטן פיליפס" בכיכובו של טום הנקס, המספר את סיפורו של קפטן ריצרד פיליפס שספינתו נחטפה על ידי פירטים סומאליים.
בשנת 2016 ביים את הסרט "ג'ייסון בורן" בכיכובו של מאט דיימון, הלא הוא הסרט החמישי בסדרת הסרטים של בורן, והוא המשך ישיר לסרט "זהות אבודה".
בשנת 2020 ביים וכתב את סרט המערבון "חדשות העולם הגדול" ("News of the World)" שמבוסס על ספר באותו השם משנת 2016. בסרט מככבים טום הנקס והשחקנית הגרמנייה הלנה צנגל בת ה-11.
פרוייקט בן יהודה
Thermophilus aquaticus
סטפילוקוקוס
מסטיה
מֶסטיָה (גאורגית: მესტია) היא עיירה (דאבא) בנפת מסטיה שבמחוז סמגרלו וסוואנתי עילית בצפון-מערב גאורגיה, ומשמשת כמרכז המנהלתי של הנפה. העיירה שוכנת בגובה 1,500 מטר מעל פני הים על מדרונותיו הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. 128 ק"מ מזוגדידי. אוכלוסייתה מונה 1,973 איש.
מבחינה היסטורית ואתנוגרפית נחשבה מסטיה תמיד כיישוב הראשי של סוואנתי עילית, ונודעה באופן רשמי בשם סֶתי ("სეთი"). למרות גודלה הקטן היישוב היה מרכז תרבותי חשוב במשך דורות. בשנת 1968 הפכה באופן רשמי לעיירה, לפני כן נחשבה לכפר. רק בשנת 1935 נבנה הכביש המחבר בין מסטיה לעולם החיצוני. מאז סיום השלטון הסובייטי נעשה אך מעט לשיפור היישוב. מצד שני התפתחה תיירות של מטפסי הרים ונבנה, בפרברי היישוב, מוזיאון היסטורי-אתנוגרפי חדש. שם המוזיאון מוקדש לאלפיניסט הסוואני הראשון, יליד מסטיה, מיכאיל חרגיאני (1932–1969).
במרכז העיר מתנוססים מספר מגדלי הגנה שהיו נפוצים ב סוואנתי. אחד מהם פתוח לציבור. מגדלים אלה מתוארכים אחורה למאה ה-12, פנים המגדל השתמר עם עבודות העץ המקוריות שלו, ומתוארכים אף הם לאותה תקופה.
Firmicutes
Firmicutes היא מערכה של חיידקים אמיתיים.
למערכת ה-Firmicutes משתייכים 274 סוגים שונים של חיידקים ואלפי מינים. רוב החיידקים במערכה זו הם גראם-חיוביים; יוצאי דופן שייכים לסוג "Mycoplasma", אשר אינם נצבעים בצביעת גראם משום שהם אינם מכילים דופן פפטידוגליקנית כלל.
חיידקים רבים במערכת ה-Firmicutes גורמים למחלות באדם.
מיקופלזמה
סטאפילוקוקוס זהוב עמיד למתיצילין
המנון מרוקו
ההמנון השריפי (בערבית: النشيد الشريف) הוא ההמנון הלאומי של מרוקו. במקור נכתב ההמנון והולחן על ידי לאו מורגן, והוא אומץ עם קבלת עצמאותה של מרוקו בשנת 1956, אך בשנת 1967 החליף המלך חסן השני את מילות השיר המקוריות במילותיו של עלי א-סוקלי אל-חוסייני.
המנון בחריין
בחריין שלנו (בערבית: بحريننا) הוא שם ההמנון הלאומי של בחריין. שתי גרסאות שונות נוצרו עם לחן זהה אך מילים שונות. הגרסה הראשונה הייתה בשימוש החל משנת 1971 אז קיבלה בחריין את עצמאותה ועד שנת 2002. ההמנון השני בשימוש מאז ששליט המדינה חמד אבן עיסא אל-ח'ליפה הכתיר עצמו למלך והפך את מדינתו לממלכה.
המילים המקוריות של ההמנון נכתבו על ידי מוחמד סודקי עיאש. המלחין של המנגינה נותר אנונימי.
ישיבת שערי יושר
ישיבת נחלת שלמה
ישיבת נחלת שלמה היא ישיבה גדולה חרדית ליטאית השוכנת בשכונת קריית הרצוג בבני ברק. ראש הישיבה ומקימה הוא הרב אברהם ארלנגר.
הישיבה.
תחילת דרכה של הישיבה בשיעורים שמסר הרב ארלנגר בביתו לנערים חרדיים שנשרו מן הישיבות הרגילות. בהמשך הקים עבורם הרב ארלנגר את הישיבה. בצוות הישיבה נמנה הרב
בתחילת דרכה היו הלימודים בישיבה במסגרת של חצי יום. בהמשך הורחבו שעות הלימודים למסגרת של יום שלם ונוספה פנימייה לתלמידים מחוץ לעיר.
סגנון הישיבה.
בישיבה כמאה תלמידים. סדר היום בישיבה קפדני פחות מרוב הישיבות.
תלמידים המתמידים בלימודם וצוברים סף נקודות מסוים נוסעים לטיול באירופה במימון הישיבה.
סמוך לבניין הישיבה בקריית הרצוג התגבשה קהילה קטנה של בוגרי הישיבה. חלק ניכר מהבוגרים לומדים לאחר החתונה בכולל.
הבחורים משתכנים בפנימייה. עיריית בני ברק הקצתה שטח סמוך לצורך אכלוס הישיבה.
יוהאן נפומוק הומל
יוהאן נפומוק הומל (בגרמנית: Johann Nepomuk Hummel,
14 בנובמבר 1778 - 17 באוקטובר 1837) היה מלחין ופסנתרן וירטואוז ממוצא אוסטרי, שנולד בפרסבורג (כיום ברטיסלאבה, סלובקיה). המוזיקה שלו משקפת את המעבר מן התקופה הקלאסית לתקופה הרומנטית במוזיקה.
ילדות וראשית קריירה.
הומל נולד בפרסבורג, שהייתה שייכת אז להונגריה אך כיום נמצאת בתחום סלובקיה. אביו, יוזף הומל, היה מנהל בית הספר הקיסרי למוזיקה צבאית ומנצח התזמורת של תיאטרון שיקאנדר. מוצרט שמע את הילד בגיל שמונה, התרשם מכישרונו והציע לו שיעורי מוזיקה. הומל למד וגר בביתו של מוצרט בווינה במשך שנתיים ללא תשלום והופיע לראשונה בקונצרט בגיל תשע, בנגינת אחד הקונצ'רטי של מוצרט.
אביו של הומל לקח אותו למסע קונצרטים באירופה. הנער הגיע ללונדון, התחיל ללמוד אצל קלמנטי ונשאר שם ארבע שנים לפני שחזר לווינה. היידן, שהיה בלונדון במקביל לשהותו של הומל בעיר, חיבר ב-1791 סונאטה בלה מינור בשביל הומל, שניגן אותה בהשמעת בכורה בארמון האנובר, בנוכחות היידן. בסיום הנגינה, מספרים, שיבח היידן את הצעיר והעניק לו לירה שטרלינג של זהב.
בגרות והמשך הקריירה.
פרוץ המהפכה הצרפתית והטרור שבא בעקבותיה גרמו להומל לבטל סיור מתוכנן בספרד ובצרפת. תחת זאת עשה את דרכו מקונצרט אל קונצרט חזרה לווינה. בשובו לשם, השתלם בלימודים אצל יוהאן גיאורג אלברכטסברגר, היידן ואנטוניו סאליירי.
בערך בתקופה זו הגיע בטהובן הצעיר לווינה והתחיל ללמוד אצל היידן ואלברכטסברגר, ושני החברים ללימודים היו גם לידידים. היו שאמרו, כי הופעתו של בטהובן בזירה ערערה לא מעט את ביטחונו העצמי של הומל, אך הוא התאושש ללא נזק רב. אף על פי שידידותו של הומל עם בטהובן התאפיינה במספר ניכר של עליות ומורדות, הקשר בין השניים התפתח להתאמה ולכבוד הדדי. לפני מותו של בטהובן, בא הומל לבקרו בווינה בכמה הזדמנויות, עם אשתו אליזבת ועם תלמידו פרדיננד הילר. נאמן למשאלות בטהובן, הופיע הומל באלתורים בקונצרט הזיכרון למוזיקאי הדגול. באירוע זה התוודע הומל לפרנץ שוברט והיה לידידו הטוב. שוברט הקדיש את שלוש הסונאטות האחרונות שלו לפסנתר להומל, אך כיון ששני המלחינים לא היו עוד בחיים כשהסונאטות יצאו לראשונה בדפוס, שינו המוציאים לאור את ההקדשה לרוברט שומאן, שהיה עדיין פעיל אותו זמן.
בשנת 1804 תפס הומל את מקומו של היידן בחצר הנסיך אסטרהאזי באייזנשטט. הוא כיהן במשרה זו במשך שבע שנים ואז פוטר משום שהתרשל במילוי חובותיו. לאחר זאת יצא למסע ברוסיה ואירופה ונשא לאישה את זמרת האופרה אליזבת רקל. לשניים נולדו שני בנים.
בהמשך היה הומל קאפלמייסטר בשטוטגרט ובויימאר, שם קשר ידידות קרובה עם גתה ועם שילר, עמיתים מתיאטרון ויימאר. בתקופת שהותו של הומל בוויימאר, הייתה העיר למרכז מוזיקה אירופאי, שהזמין אליו את טובי המוזיקאים של התקופה, לבקר וליצור מוזיקה. הוא יזם את אחת מתוכניות הפרישה הראשונות למוזיקאים ויצא לסיורי קונצרטים, שתמורתם הוקדשה לקרן הפרישה של הנגנים כשמשאביה התדלדלו. נוסף לכך, הומל היה אחד מראשוני הלוחמים לזכויות יוצרים במוזיקה כנגד גזילת קניין רוחני.
השפעה.
בתקופת שהותו בגרמניה פרסם הומל "קורס הדרכה שלם הלכה למעשה באמנות הנגינה בפיאנו-פורטה" (1828), שנמכר באלפי עותקים תוך ימים מהופעתו בדפוס והוליד סגנון חדש של אצבוע ועיטורי נגינה. טכניקת פסנתרנות בהמשך המאה ה-19 הושפעה מהומל באמצעות הדרכתו את קרל צ'רני, שלימד בתורו את פרנץ ליסט. צ'רני למד תחילה אצל בטהובן, אבל לאחר ששמע את הומל באחד הערבים, החליט לעבור מבטהובן אל הומל.
את השפעתו של הומל אפשר לראות גם ביצירות המוקדמות של פרדריק שופן ורוברט שומאן, וצילם של הקונצ'רטי לפסנתר בסי מינור וב-לה מינור של הומל ניכר בייחוד בקונצ'רטי לפסנתר של שופן. זה אינו מפתיע בהתחשב בכך, ששופן שמע את הומל באחד ממסעות הקונצרטים שלו בפולין וברוסיה, והקונצ'רטי של הומל כיכבו דרך קבע ברפרטואר הפעיל של שופן.