הקבוצה השתתפה באליפויות המחוז החל מעונת 2017 ועד 2020. ב-16 ביולי 2020 נודע שהקבוצה קיבלה רישוי כקבוצת כדורגל מקצוענית וכי תחל להשתתף בליגה המקצוענית מעונת 2020/2021.
אצטדיון הקבוצה.
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון לוקומוטיב בניז'ני נובגורוד המכיל 17,856 מושבים.
מתקן האימונים של הקבוצה מכונה "מירני" והוא ממוקם בכפר קוברנינו ונחנך בשנת 2017. יש בו מגרש כדורגל מודרני עם דשא סינתטי, חדרים נוחים למגורים, בית קפה, מרכז שיקום רפואי ואולם ספורט.
פיליפ לסלי הייל
פיליפ לסלי הייל (באנגלית: Philip Leslie Hale; 1865 – 1931 ) היה אמן, סופר ומורה אמריקאי אימפרסיוניסטי.
ביוגרפיה.
הייל נולד בבוסטון, בנו של הסופר והכומר אדוארד אוורט הייל, אחיה של האמנית אלן דיי הייל, והיה קשור לנייתן הייל והארייט ביצ'ר סטואו.
הוא למד בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון אצל אדמונד צ'ארלס טרבל, ועם ג'וליאן אלדן וייר בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.
בשנת 1887 נסע ללמוד בפריז במשך חמש שנים ובמהלך תקופת הקיץ צייר בז'יברני, שם הושפע מהפלטה והעבודת המברשות של קלוד מונה.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 צייר את יצירות ניסיוניות, שהעידו על העניין שלו בנאו-אימפרסיוניזם וסמבוליזם.
הייל חזר לבוסטון בשנת 1893.
בעבר התארס לאתל ריד, במקום זאת התחתן עם עמיתה האמנית ליליאן ווסטקוט הייל בשנת 1902, והם שכרו אולפנים סמוכים בבוסטון.
פיליפ הייל לימד בבית הספר במוזיאון בבוסטון, וכן במוזיאון המטרופוליטן ובאקדמיה לאמנות בפנסילבניה.
הוא כתב ביקורת אמנות ופרסם את יאן ורמיר מדלפט בשנת 1913, המונוגרפיה הראשונה על האמן שפורסמה בארצות הברית.
ולדימיר מוחנקין
ולדימיר אנטוליביץ' מוחנקין (ברוסית: Владимир Анатольевич Муханкин; נולד ב-22 באפריל 1960) הוא רוצח סדרתי רוסי, שפעל במחוז רוסטוב, בעיקר בעיר שאחטי.
הרציחות.
ב-1995 התחיל מוחנקין לפעול וביצע שמונה מקרי רצח בחודשיים וחצי, כולם במחוז רוסטוב. קורבנות הרוצח הסדרתי היו ארבע נשים, שלוש נערות וגבר אחד. הוא גם ביצע שלושה ניסיונות רצח: שתי תקיפות על נשים ותקיפת נערה. מוחנקין ביתר חלק מן הגופות, ולאחרות עשה מניפולציות עם גופות מתות ולפני המוות. הייתה לו תשוקה לא בריאה לאיברים פנימיים, ולא פעם ישן עם האיברים הפנימיים שהוציא מגופותיהם של הקורבנות שלו. לאחר אחד המקרים, רצח בבית קברות, השאיר מוחנקין סדין עם שירה שכתב. ביום שלפני לכידתו ביצע מוחנקין שני מקרי רצח וניסיון רצח.
משפט ועונש.
במשפט, כשהבין כי הוא עומד לפני עונש מוות, חזר בו מוחנקין מכל עדויותיו. טרם משפטו הוחזק בכלא נובוצ'רקסק ולאחר שבית המשפט מצא אותו אשם ב-22 פשעים, כולל שמונה מקרי רצח, שלושה מהם של קטינים הועבר למתקן "הדולפין השחור". ב-11 בדצמבר 1996 נידון מוחנקין על ידי בית הדין המחוזי של רוסטוב לעונש מוות באמצעות כיתת יורים ולהחרמת רכושו. בהמשך, הוחלף עונש המוות במאסר עולם.
ליטוטריפסי
ליטוטריפסי (בלועזית: Lithotripsy; מיוונית: líthos= אבן, τρίψω = שבירה) הוא הליך רפואי, המפרק גבישים תוך גופיים העשויים ממינרלים המומסים בשתן שיכולים להימצא במערכת השתן והעיכול. מדובר בטיפול אשר מאפשר שימוש בגל הלם או אנרגיה קולית, הממוקדים לעבר נקודה ידועה מראש שאובחנה בעזרת רנטגן או בדיקת על-שמע (אולטרה סאונד).
טיפול זה יעיל לאבנים אשר גדולות מכדי לעבור בדרכי השתן, ומטרתו לפרקן לחלקיקים הקטנים מ-2 מ"מ שיצאו בשתן מהגוף.
שיטות לשימוש רפואי.
ריסוק האבנים באמצעות גלי הלם חוץ גופיים.
ישנם 3 שיטות לריסוק אבנים וההבדל ביניהן הוא באופן יצירת גל ההלם החוץ גופי.
היסטוריה.
הטיפול היחיד באבני כליה עד לשנות ה-80 היה בעזרת הליך כירורגי שדרש חתך גדול בעור, פתיחת הכליה והוצאת האבן אשר הסב סבל רב למטופל ודרש אשפוז ממושך לאחר מכן. בשנת 1969 החלו לבצע ניסויים על רקמות הגוף תוך שימוש בגלי הלם, וב-1984 החלו לראשונה להשתמש במכשיר Lithotripter Dornier HM3. ב-1984 מכשיר זה אושר רשמית בארצות הברית.
בישראל, בשנת 1985 ביצע דב פודה לראשונה טיפול באמצעות גלי הלם לריסוק חוץ גופי של אבני כליה.
פירוט ההליך הרפואי.
ליטוטריפסי מתאר תופעה שבה סדרה של גל הלם מוקרנים לעבר אבן ממוקדת. לפני הטיפול, יש לבצע הדמיה על ידי רנטגן או אולטרה סאונד על מנת לזהות את המיקום האנטומי של האבנים בכליות, מספר האבנים, גודלם וסימני חסימה (מיימת הכליה).
גלי ההלם נוצרים על ידי מכונה שנקראת ליטוטריפטר וממוקדים באמצעות רנטגן על אבן בכליה.
שיטות.
ישנן שתי שיטות עיקריות לביצוע הטיפול:
במשך מספר שבועות לאחר הטיפול, אותם שברים קטנים מועברים אל מחוץ לגוף בשתן.
קבלת ההחלטה על המשך טיפול תהיה בהתאם לנתונים שהתקבלו בהדמיה. כאשר גודל האבן קטן מ-5 מ"מ, ישנו סיכוי שהן יצאו מהגוף באופן עצמאי ועל כן יש העדפה לביצוע מעקב רציף. כאשר האבן גדולה מ-5 מ"מ וקטנה מ10 מ"מ, סיכויי ההצלחה של ליטוטריפטר הם 80% ועל כן יש העדפה לשימוש בטכניקה הזו מאשר ניתוח פולשני. סיכויי ההצלחה יורדים ככל שהאבן גדלה, במצב שהאבן גדולה מ-20 מ"מ יש העדפה להליך כירורגי. גם במצבים בהם לא סביר שהאבן תתפרק לחלוטין, יש יתרון בשימוש שיטה זו מפני שהיא יכולה לשפר את מצבו של המטופל לקראת המשך טיפול.
כאשר ריסוק האבנים באמצעות גלי הלם חוץ גופיים לא יעיל, יש לעבור לשיטת ריסוק באמצעות גלי הלם תוך גופיים.
יתרונות של הליטוטריפסי.
הטיפול בליטוטריפסי אינו פולשני ולא כרוך בחתך בעור כמו הטיפולים שהיו נהוגים בעבר. בנוסף, מספר ימי האשפוז לאחר ההליך התקצרו בהשוואה לעבר. לניתוחי העבר היו סיכויים של כ-20% לסיבוכים ארוכי טווח שאינם קיימים בזכות הטיפול בליטוטריפסי.
חסרונות של הליטוטריפסי.
סיכונים הקשורים לחשיפה לקרינה, דימום באזור כליה, הדבקה, חסימת דרכי השתן על ידי שברי האבן
התוויות נגד אך אינם מוגבלים- נשים בהריון, חולים המטופלים במדללי דם, חולים עם דלקות כרוניות בכליות, השמנת יתר ועוד.
אופן פעולה פיזיקלי.
בעת שימוש בליטוטריפטר, מתקיימים מספר תרחישים:
אפליוטס
אפליוטס (פירוש שמו מיוונית: השמש העולה) היה האל היווני של הרוח הדרום-מזרחית. מכיוון שהיוונים חשבו שרוח זו גורמת גשם מרענן המועיל במיוחד לחקלאים, הוא מתואר לעיתים קרובות כשהוא נועל מגפיים גבוהים ונושא פרי, עטוף בבד בהיר שמתחתיו יש מספר פרחים או תבואה. הוא מגולח, עם שיער מתולתל והבעה ידידותית. מכיוון שאפיליוטים היה אל מינורי, הוא מזוהה לפעמים עם יורוס, אל הרוח המזרחית. המקביל הרומאי לאפליוטס היה סובולנוס.
משפחה.
אפליוטס הוא הבן של אוס ואסטרויס.
אח של יורוס, נוטוס, זפירוס, בוראס, ליפס, קאיקס וסקירון.
שבתאי בנסיגה
בית איל
בית איל הוא מרכז ספורט, בריאות, תרבות והנצחה, הממוקם בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד שבעמק הירדן. הוא נקרא על שמו של איל שמעוני, בן הקיבוץ, שנפל בלבנון ב-18 בספטמבר 1997. המרכז הוקם ביזמתה של אורנה שמעוני, אמו של איל, ועל ידה. בבית מצוי גם מרכז הנצחה לכל חללי ישראל בלבנון.
הבית.
בבית איל קיימים בריכת שחייה מקורה, בריכה הידרותרפית, בריכת פעוטות, סאונה, טיפולי ספא, חדר כושר, סטודיו חוגים, אולם הרצאות, אמפיתיאטרון פתוח, מדשאות ומתקנים לילדים. במקום מתקיימים חוגים ופעילויות מגוונים. במקום התקיימו בשנים 2008–2013 אליפויות ישראל בשחייה בחורף, עד להקמתה של בריכת טוטו וינגייט שבה מתקיימות כיום אליפויות ישראל.
המוטו של המקום היא "הרמוניה של חיים" ומטרתו היא שילוב בין כל הגילאים, הקבוצות והגוונים הרבים בחברה הישראלית, בדגש על שילוב בעלי המוגבלויות בחברה, וחיבורם של כל אלו עם זכרם של הנופלים במערכות ישראל.
הבית תוכנן על ידי האדריכל דניאל בר קמא.
ציר ארזי הלבנון.
במפלס העליון של הבית מתפרסת לאורכו תצוגת זיכרון נרחבת הנקראת ציר ארזי הלבנון. היא מנציחה את שמות כל חללי היישוב בארץ ישראל וצה"ל שנפלו בלבנון - 1,397 במספר, ואת שמות 212 האזרחים שנרצחו בפעולות איבה שמקורן בלבנון. המונצחים הראשונים במקום הם כ"ג יורדי הסירה.
תצוגת הזיכרון מספרת את סיפור האירועים והמלחמות בין ישראל ולבנון משנת 1941 ואילך. היא כוללת טקסטים רבים ומסכי וידאו. במפלס תחתון ממוקם חלל המדמה מוצב של צה"ל ובו תמונות גדולות ומחשבים המיועדים ללמידה ולהתייחדות עם הנופלים וכן מסך להקרנת סרטים.
אדוארד אוורט הייל
אדוארד אוורט הייל (באנגלית: Edward Everett Hale; 3 באפריל 1822 - 10 ביוני 1909) היה סופר, היסטוריון וכומר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות מאמריו שפורסמו ב-Atlantic Monthly, בתמיכה באיחוד, במהלך מלחמת האזרחים.
ביוגרפיה.
הייל נולד ב־3 באפריל 1822, בבוסטון, מסצ'וסטס, בנו של נתן הייל (1784–1863), בעלים ועורך של העיתון: Boston Daily Advertiser. אחיהם של לוקרטיה פיבודי הייל, סוזן הייל וצ'ארלס הייל. אדוארד הייל היה אחיינו של אדוארד אוורט, הנואם והמדינאי, ואחיינו של נייתן הייל (1755-1776), גיבור מלחמת המהפכה שהוצא להורג על ידי הבריטים באשמת ריגול. אדוארד אוורט הייל היה גם הוא צאצא של ריצ'רד אוורט וקשור להלן קלר.
הייל היה ילד פלא שהפגין כישורי ספרות יוצאי דופן. הוא סיים את בית הספר הלטיני בבוסטון בגיל 13 ונרשם למכללת הרווארד מיד לאחר מכן. שם, הוא זכה בשני פרסי בודין ונבחר למשורר הכיתה. הוא סיים שני בכיתתו בשנת 1839 ואז למד בבית הספר לדתות בהרווארד.
הייל קיבל רישיון להטיף ככומר בשנת 1842 על ידי אגודת הכמרים של בוסטון. בשנת 1846 הפך לכומר של כנסיית האחדות בווסטר, מסצ'וסטס.