דיוני הכנס עוסקים בין השאר בתמורות גיאו-אסטרטגיות בזירה הגלובלית, כיוונים להתחדשות ולהתעצמות הצבא, הקשרים האסטרטגיים עם ארצות הברית, נאט"ו והאיחוד האירופי, מערכת החוץ וההסברה הישראלית, יחסי החוץ של ישראל, התמודדות עם איראן המתגרענת, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, דמוגרפיה, השלכות מדיניות של מגמות כלכליות באזור ויחסי ישראל עם מדינות ערב. בנוסף לאלו, חלקים אחרים בכנס מוקדשים לנושאים שאינם קשורים לנושאי ביטחון גרידא, כגון: מדיניות לאומית לקידום החינוך, עתיד כלכלת ישראל, הדור הבא בהנהגת ישראל ומנהיגות נשית בישראל, הזהות היהודית של ישראל והקשר ליהדות התפוצות, אופייה של המדינה מבחינה חברתית, עתידה של ירושלים ועתידו של הנגב, פטריוטיזם והזדהות עם המדינה וכן נושא איכות הסביבה.
בראש הכנס עמדו פרופ' עוזי ארד (בשנים 2000–2009), האלוף (מיל.) דני רוטשילד (2010–2013) ופרופ' אלכס מינץ (2014–2016) ומאז 2016 עומד בראשו אלוף (מיל') עמוס גלעד.
__תוכן_עניינים__
תחילתו של כנס הרצליה.
סדרת כנסי הרצליה על מאזן החוסן הלאומי של ישראל, החלה כיוזמה של המכון למדינית ואסטרטגיה ומי שעמד אז בראשו, עוזי ארד, יחד עם גורמים נוספים העוסקים בתחום. כבר מראשיתו, תוכנן הכנס להפוך לכנס משמעותי, בעל המשכיות ולא כמאורע חד פעמי. את הצורך בסדרת כינוסים שכזו, הסביר ארד בנאום במושב הפתיחה של הכנס הראשון. הוא החל את דבריו בתחושה שמצד אחד, ישראל עומדת בפני אתגרים רבים ומצב חדש עומד לפיתחה. מן הצד השני, ישנם ספקות לגבי כושר עמידתה וחוסנה של מדינת ישראל לעמוד בפני האתגרים הללו. לכן, קיים צורך כפול:
א. לבדוק מנקודת מבט אקדמית, רציונלית ולא אמוציונאלית את מצבה של מדינת ישראל מהיבטים שונים ובכך להעריך את חוסנה של מדינת ישראל.
ב. להציע ולבחון קווי מדיניות חדשים שיכולים להתאים למציאות ולנסיבות המשתנות ובכך לחזק את החוסן הלאומי.
לקראת כל כנס ובהתאם למטרה הראשונה שהוגדרה, מתכנסים צוותי עבודה המורכבים ממומחים וחוקרים בתחום הרלוונטי ומכינים דו"חות בנושאי הדיונים. בהתאם למטרה השנייה שהוגדרה, נושאי הדיונים משתנים כל שנה ביחס להתרחשויות בשנה העוקבת.
בנוסף לאלו, במהלך הכנס קיימת גם התייחסות ובחינה של מסקנות הכנסים הקודמים ביחס למציאות הנוכחית והאם אלו הצליחו לגרום לשינוי. בחינה זו באה מתוך ראיית הכנס והמרכז הבינתחומי כגורם שיכול להשפיע על תהליכים מרכזיים במדינת ישראל.
חוסן לאומי ומאזן חוסן הלאומי.
המושג חוסן לאומי הוא מושג חדש יחסית והוא קיים בשיח האקדמי רק בשנים האחרונות. המושג הגיע בהשאלה ממדע הפסיכולוגיה, בו נחקר החוסן הנפשי - היכולת של פרט להתגבר על טראומות והסתגלות למצבי דחק. חוסן לאומי, בדומה לחוסן נפשי, כולל את אותם היבטים פסיכולוגיים. בנוסף לאלו ובשונה מחוסן נפשי, כולל החוסן הלאומי היבטים שונים וייחודיים לכל חברה (היבטים כלכליים, היבטים חברתיים, היבטים תרבותיים והיבטים רבים נוספים) אשר להם השפעה מכרעת ביכולתה של חברה להתמודד עם מצבי דחק וטראומות. בניסיונו להגדיר את החוסן הלאומי בישראל, מרכיביו ואופן השפעתם, הפך כנס הרצליה לאחד החלוצים בתחום.
מאזן החוסן הלאומי (לעיתים נקרא גם מדד החוסן הלאומי), הוא קובץ מדדים ופרמטרים, אותם חוקר ומציג לקראת הכנס המכון למדיניות ואסטרטגיה, ובהם עוסקים הדיונים והמושבים. המאזן כולל פרמטרים רבים, הקשורים לחברה בישראל ולחוסנה ומנסה לשקלל השפעות חיוביות ושליליות, בדומה למאזן חשבונאי. צוותי העבודה מכינים מסמכי עמדה לקראת כל דיון בכנס ומנתחים באופן כמותי ואיכותי את הנתונים המובאים לפני באי הכנס. צוותי העבודה הללו, מורכבים לעיתים גם מחברי מכוני מחקר אחרים, דוגמת: מכון ראות, מרכז בס"א, מרכז שלם, מרכז יפה, מרכז טאוב ומכון ירושלים לחקר ישראל, אשר עוסקים בתחום מחקר המקביל לנושא הדיון הספציפי.
כאמור, המחשבה שמאחורי המאזן היא שהביטחון הלאומי ובמיוחד החוסן הלאומי אינם מורכבים רק מהיבטים ביטחוניים - אלא גם מהיבטים כלכליים, חברתיים ולאומיים. היבטים אלו משפיעים אחד על השני ויחד על מאזן החוסן הלאומי. בשל כך, צוותי העבודה אינם מוגבלים למתודולוגיה כזו או אחרת ואף מונחים להתייחס לרב-תחומיות של כל נושא ונושא. התוצאה הסופית היא, שהמאזן המוצג בכנס הוא לא רק אוסף מספרים ומדדים אלא גם אוסף של פרשנויות והסברים מילוליים.
באמצעות מאזן החוסן הלאומי והדיונים בכנס, מנסה כנס הרצליה לענות מדי שנה על המטרות שהוגדרו בכנס הראשון - מחקר רציונלי ושיטתי של החוסן הלאומי והצעת קווי מדיניות חדשים לחיזוקו.
כנס הרצליה לאורך השנים.
כנס הרצליה נערך מדי שנה, מאז שנת 2000, לקראת סוף או תחילת השנה האזרחית העוקבת. הכנס, שזוכה להד רב באמצעי התקשורת, החל להפוך לבמה אטרקטיבית לבכירים במגזר העסקי ובמגזר הציבורי ולא רק לשם השמעת דעה, אלא לעיתים לצורך הצהרה מיוחדת. הנואם הבולט ביותר שעשה זאת היה אריאל שרון, אשר בעת כהונתו כראש ממשלת ישראל, בחר בכנס הרצליה כבמה לשתי הצהרות מדיניות חשובות שלו: בשנת 2002 הכריז על תמיכתו במפת הדרכים ובשנת 2003 הציג את תוכנית ההתנתקות. כמוהו, גם ממשיכו בתפקיד ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בחר להציג את משנתו המדינית בכנס. לאורך השנים, החלו פרסומי הכנס ובעיקר מאזן החוסן הלאומי אשר נידון בכנס, לזכות להתייחסות ציבורית רבה.
כנס הרצליה הראשון נערך בין ה-19 ל-21 בדצמבר בשנת 2000. הכנס נערך במלון "דן אכדיה" בהרצליה. למרות השתתפות רבים בכנס, מבחינה תקשורתית, האפילה עליו מערכת הבחירות שהחלה באותם ימים. המושבים שבכנס עסקו הן בסוגיות עכשוויות והן בסוגיות שמאפיינות את החברה בישראל - התחלפות הממשל בארצות הברית, מדיניות ציבורית והבעיות ביישום מדיניות, כלכלה, ביטחון, חינוך, חינוך טכנולוגי והשפעתו על הביטחון הלאומי, מאזן הרתעה, הסביבה האסטרטגית בעתיד וההסדרים האזוריים והפנים מדינתיים.
בכנס הוצג לראשונה, גם מחקר של גבריאל בן-דור מהמרכז לחקר הביטחון הלאומי שבאוניברסיטת חיפה על "המרכיב החברתי של החוסן הלאומי". במהלך השנים, מדד זה הפך לאחד המדדים המרכזיים בכנס הרצליה.
לאחר הכנס, ביום העצמאות תשס"א, יצאה מהודרה מודפסת בהוצאת ידיעות אחרונות ובה תמצית הדברים, מהלך הדיונים ודו"חות צוותי העבודה.
כנס הרצליה השני נערך בין ה-16 ל-18 בדצמבר בשנת 2001 וכותרתו הייתה: "ישראל במערכה והמערכת העולמית". הרקע לכנס הייתה המערכת העולמית המשתנה אחרי ה-11 בספטמבר, פיגועי הטרור בישראל והשינויי בכלכלת העולם. מבין הנאומים שהיו בכנס, בלטו שני נאומים. הראשון היה נאום בשידור לוויני של קונדוליזה רייס, מזכירת המדינה באותה עת. הנאום השני שבלט היה נאומו של אפרים הלוי, מי שהיה בזמנו ראש המוסד. בנאום הוא תיאר את המערכת האזורית אחרי ה-11 בספטמבר. הלוי תיאר את ההשפעות של השינויים במערכת על מעמדו היורד של ערפאת בעולם, על התפתחויות אפשריות ביחסי המערב ואיראן ויחסי סוריה - חזבאללה. נושאים נוספים שנידונו בכנס היו הסדר העולמי החדש, העם היהודי כמרכיב בחוסן הלאומי, המערכה נגד הטרור, חוסן כלכלי, בניין הכוח של צה"ל וחינוך, חברה וממשל כמרכיבים של ביטחון לאומי.
כנס הרצליה השלישי נערך בין ה-2 ל-4 בדצמבר בשנת 2002 וכותרתו הייתה: "הנוף האסטרטגי החדש: מגמות, אתגרים ומענים".
במאמרי העיתונות הופיעו תגובות מעורבות לגבי מסקנות הכנס. שולמית אלוני הצביעה כי דפוסי המחשבה בכנס כוללים בעיקר פרדיגמה אחת ולא בוחנים שאלות מדיניות ופוליטיות מכיווני מחשבה אחרים. לעומתה, איתן הבר התייחס לפיגוע במומבסה שהתרחש זמן קצר לפני הכנס ולשינויים הגלובליים ושיבח את הכנס על ראיית המציאות נכוחה.
בערב הנעילה של הכנס נאם ראש הממשלה באותה תקופה, אריאל שרון. במסגרת הנאום, הביע לראשונה שרון תמיכה פומבית בתוכנית מפת הדרכים. נאום זה, מעבר להשלכותיו הפוליטיות והמדיניות שהובילו לבסוף אל תוכנית ההתנתקות, הפך את כנס הרצליה לבמה מרכזית להשמעת הצהרות פוליטיות בעשור הראשון של המאה ה-21.
כנס הרצליה הרביעי נערך בין ה-16 ל-18 בדצמבר בשנת 2003 וכותרתו הייתה: "מבט כולל: עדיפויות, הכרעות ומנהיגות".
כנס הרצליה החמישי נערך בין ה-13 ל-16 בדצמבר בשנת 2004 וכותרתו הייתה: "מאזן החוסן והביטחון הלאומי נוכח התמורות האסטרטגיות". מבין הנושאים הרבים שעלו בכנס בלט הפאנל בנושא "יחסי הגומלין בין שלטון ותקשורת והון ותקשורת". במהלך הדיון התפתח עימות בין רות ירון, מי שהייתה אז דובר צה"ל לבין אילנה דיין מגישת תוכנית התחקירים עובדה. הרקע לאירוע היה תחקיר ששודר מספר שבועות לפני הכנס בנושא פרשת סרן ר' והתגובות של המערכת הצבאית, המערכת הפוליטית גופי התקשורת.
כנס הרצליה השישי נערך בין ה-21 ל-24 בינואר בשנת 2006 ובו השתתף נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר.
כנס הרצליה השביעי נערך בין ה-21 ל-24 בינואר בשנת 2007.
כנס הרצליה השמיני נערך בין ה-20 ל-23 בינואר בשנת 2008 וכותרתו הייתה: "ישראל בשנת ה-60: הלעולם חוסן?". יומו הראשון של הכנס התקיים בכנסת.
כנס הרצליה התשיעי נערך בין ה-19 ל-21 בינואר בשנת 2009 וכותרתו הייתה: "מדיניות, מדינאות ומנהיגות לעיתות מבחן".
כנס הרצליה העשירי נערך בין ה-31 בינואר - 3 בפברואר 2010 ובמהלכו נאם לראשונה מעל במה ישראלית ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, סלאם פיאד.
כנס הרצליה האחד-עשר נערך בין 6–9 בפברואר 2011 ובו נאם מזכ"ל נאט"ו אנדרס פוג ראסמוסן.
כנס הרצליה השנים-עשר נערך בין 30 בינואר - 2 בפברואר 2012, נפתח בנאום ועידת וידאו של הנסיך חסן בן טלאל וננעל בנאום של מזכ"ל האו"ם באן קי-מון.
כנס הרצליה השלושה-עשר נערך בין 11–14 במרץ 2013.