היו שבועות וחודשים, שבהם כמה מיישובי-הספר חדלו כמעט כליל להיות יישובים חקלאיים. ילדים ונשים, שלא יכלו לתרום להגנה, הורחקו מהם למקומות בטוחים יותר. כפרים אלו הפכו למשלטים צבאיים.
הקמת יישובי משלט.
עוד בזמן מלחמת העצמאות ובמיוחד לאחריה, התחילו לחשוב על הפיכת חלק מהמשלטים חזרה ליישובים. התחילו להקים יישובי משלט נוספים בארץ מיד עם סיום המלחמה, כדי לנצל כל חלקת אדמה שתושביה ברחו ושנכבשה עם המלחמה. חלק מהיישובים הוקמו על ידי גרעיני התיישבות של עולים חדשים וחלק מהיישובים החדשים הוקמו במקומות שבהם הוצבו משלטים במלחמה.
בתחילה הוקמו היישובים כהיאחזויות (יישובים קהילתיים קטנים וארעיים שהוקמו על ידי חיילים בשליחות המדינה באזורים בעלי רגישות ביטחונית), ואלה התפתחו במהלך השנים ליישובים קבע אזרחיים וחקלאיים רגילים: כשלושה רבעים מהם קיבוצים, והשאר - מושבים.
בשנתיים הראשונות של הקמת המדינה הוקמו כ-80 יישובים כאלה, והם תרמו רבות לביטחון המדינה, בעצירת הסתננויות ובייצוב הגבולות. תרומה פוטנציאלית, התבטאה באפשרות עצירת התקפת צבאות האויב על הגבולות, באופן שיכול לאפשר לצה"ל לגייס את כוחות המילואים ולהתרכז בהתקפה, בפריצה ובהכרעה בחזיתות השונות.
הרעיון להקים יישובי משלט עלה בישיבה של הוועדה לבעיות ההתיישבות וההשקעה במדינה. בחבריה אנשי המוסדות המיישבים (קק"ל והמרכז החקלאי), אנשי מזכירות מפא"י ואנשים ממפקדת ההגנה. הרעיון עלה ביום 19 בינואר 1948 על ידי יוסף וייץ. הוצע להקים 162 יישובים שמטרתם העיקרית הייתה להבטיח את גבולות החלוקה, שעליה החליטו באו"ם בתוכנית החלוקה.
תוואי יישובי המשלט.
162 היישובים שהוזכרו  למעלה חולקו ל-15 קווים. תפקידו של כל קו היה לבסס קטע אחר בגבולות המדינה שהוצעו בתוכנית החלוקה.
הבדלי השקפות במטרת היישובים.
במהלך המלחמה נדרשה גמישות רבה כדי להתאים את ההצעות החדשות לקווי החזית שהשתנו במהלך הקרבות בין הצבא לבין הגופים המיישבים. לא תמיד תאמו הצעות ההתיישבות מטעם הצבא להצעות ההתיישבות מטעם הגופים המיישבים, בעיקר משום שהגופים המיישבים ראו לאורך כל המלחמה גם את התמונה הגאופוליטית, היישובית והמשקית הכוללת. הם שאפו להקים יישובים שיתאימו לא רק לזמן מלחמה, אלא גם להתפתחות וחקלאות בארץ, ואילו הצבא הסתפק ברוב המקרים בראיית ההקמה של יישובים כחלק ממנגנון המלחמה.
היום חלק מישובי המשלט התפרקו כיוון שלא היה בהם צורך עוד, ויתר היישובים חזרו או הפכו ליישובי מחיה או לקיבוצים.
בית התבשיל בראשון לציון
בית התבשיל (נקרא גם "בית הפקיד") הוא מבנה שנבנה בשנות השמונים של המאה ה-19 במושבה "ראשון לציון". המבנה ידוע בשל חנות המסחר ליינות "כרמל מזרחי" שהייתה בו.
המבנה, שימושיו ותפקידו.
בית התבשיל הוקם במושבה ראשון לציון ב-1889.
בין השנים 1882–1884 הוקמו בארץ שבע מושבות, ביניהן ראשון לציון. המושבה נוסדה על ידי חובבי ציון, בהנהגתו של זלמן דוד לבוטין. שם המושבה ניתן לה על פי הפסוק מישעיהו:
המושבה נקלעה לקשיים בשל חוסר הניסיון של העולים בחקלאות.
ב-1882 נפגש הברון בנימין ארמונד דה רוטשילד עם רבה הראשי של פריז ונענה לבקשתו לממן הקמת ישוב חקלאי בארץ ישראל. כעבור כמה שבועות הוא נפגש עם שליח המושבה ראשון לציון, יוסף פיינברג, ונענה לבקשתו לתת סכום של 25000 פרנק למושבה לצורך חיזוקה הכלכלי ולפיתוחה.
כשהמבנה הוקם בשנת 1889 הוא נקרא "בית הפקיד", ושימש את פועלי היקב ואת האיכרים. הוא נועד לשמש מקום לינה והארחה. לאחר מכן, בשנת 1901 הקים בקומה הראשונה שמואל אוסטשינסקי מטבח משותף לטובת הפועלים והרווקים במושבה, לכן נקרא הבית בשם "בית התבשיל".שם גם הוכרזה שביתת הפועלים הראשונה בתולדות ארץ ישראל .
אהרון מרדכי פרימן (דרור) שהיה ממייסדי המושבה אמר בפתיחת המטבח על המקום שהוא מקווה ש.
בשנת 1902 (תרס"ג) נפתחה במבנה גם חנות לממכר יינות של חברת "כרמל מזרחי", זו הסיבה שקוראים לרחוב שבו שוכן המבנה "רחוב הכרמל". הבחירה בשם זה נועדה לפרסם את החנות. סניף "כרמל מזרחי" היה אחד המוסדות הכלכליים החשובים בראשון לציון.
סכסוך הפקידים ועובדי היקב.
בשנת 1882 נשלחו למושבות בארץ פקידים מצרפת מטעם הברון כדי לפקח על הכספים ששלח.
בנוסף, שלח הברון מדריכים חקלאיים אשר הדריכו את האיכרים כיצד לגדל גפנים ולייצור יין משובח. בית התבשיל שימש למגורים הן את המדריכים והן את הפקידים.
פקידות הברון גרמה לבעיות רבות במושבה בכלל, ביקב ובחברת "כרמל מזרחי" בפרט. חברה זו שכנה בבית התבשיל ומכרה וייצאה יינות מהיקב הסמוך לו.
בעקבות כך ביקשו האיכרים מהברון שיסיר מעליהם את הפקידים וייתן להם עצמאות לנהל את עצמם, אך הבקשה נדחתה. במקום זאת הקים הברון ועד לענייני המושבה. הוועד התחזק ודעתו החיובית נשמעה בענייני היקב. למרות זאת היקב התקשה לתפקד, וסחורתו הצטמצמה.
בשנת 1901 הוגשה בקשה נוספת לברון על מנת להפסיק את שלטון הפקידים. הבקשה התקבלה והפקידים עזבו.
בשנות האלפיים המבנה הוא חלק ממאה מבנים בראשון לציון שיועדו לשימור. בשנת 2011 חברו סטודנטים לעיצוב פנים, עם אגף התכנון בעירייה והציגו תערוכה בה הוצגו רעיונותיהם להפיכת בית התבשיל למבנה לצורכי הקהילה, אך דבר לא השתנה. המבנה משמש כיום כסניף של בית קפה "לנדוור".
בתי המיליונרים
בתי המיליונרים הוא כינוי לבניינים שהוקמו ברחובות בשנת 1908 ברחוב מנוחה ונחלה. הרחוב שנסלל על ידי המתיישבים הראשונים במקום. הכינוי ניתן לבתים, מכיוון שנבנו בדגש על פאר רב. האתר הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
הקמת הרחוב.
רחובות הוקמה בשנת 1890 על ידי קבוצת עולים שקראה לעצמה "מנוחה ונחלה". הקבוצה שאפה להקים יישוב ללא עזרתו הכספית של הברון רוטשילד. לאחר שהקימו את היישוב, הם סללו רחוב ובחרו ששמו ינציח את פועלם. הם קראו לרחוב מנוחה ונחלה, על שם הקבוצה.
מאוחר יותר, הרחוב כונה "רחוב המיליונרים" בגלל אותם בתים מפוארים שנבנו בו בימי העלייה השנייה: בתיהם של אפרים זקס, אלעזר סלוצקין, ויעקב ברוידא.
בית אפרים זקס.
בית מס' 54 ברחוב מנוחה ונחלה. תוכנן על ידי יוסף ברסקי שהיה אחד מהאדריכליים הציוניים הראשונים בארץ ישראל, ונבנה ב-1908 על ידי האמריקאי אפרים זקס. בית זה נחשב לבית גדול ומפואר ביותר משאר בתי המושבה לכן שימש לקבלות פנים לאורחים חשובים שביקרו במושבה. הבית בסגנון אקלקטי, המשלב מוטיבים מזרחיים ומערביים. הבית בנוי מאבני כורכר מחוברות בטיט, עמודים וקשתות. בכניסה לבית שביל כניסה שלאורכו שדרת דקלי וושינגטון.
בבית נערכו קבלות פנים לאורחים חשובים שביקרו במושבה.
אפרים זקס התגורר בקומה הראשונה בבית. בקומה השנייה התגוררה בתו טובה ובעלה העסקן טוביה מילר.
בעשור השני של המאה ה-21, הבית מוצג למכירה.
בית אלעזר סלוצקין.
בית מספר 60 נבנה בשנת 1908 על ידי משפחת סלוצקין שעלתה לארץ מאוסטרליה באותה שנה. את השטח קנה אב המשפחה אלעזר סלוצקין, אב המשפחה, שנטע בו מטעי שקדים והקים את הבית.
אלעזר סלוצקין התגורר ברחובות עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה וכאשר פלשו העות'מאנים לארץ הוא גורש לאלכסנדריה. לאחר הגירוש מישראל משפחת סלוצקין חזרה לאוסטרליה שם אלעזר פגש את הנרי שובל, גנרל אוסטרלי שהיה בדרך למסע צבאי לארץ. אלעזר נתן לגנרל את מפתחות הבית ואמר לו: "קח את מפתחות ביתנו וכשתגיע לארץ – שב שם". כיום משמש המבנה כמנהלת "תיכון דה שליט" על שם הפרופסור עמוס דה שליט ז"ל.
בית סלוצקין היה בית קיץ למשפחה. כאשר הגיעו העות'מאנים לארץ, גורשה המשפחה לאלכסנדריה, ומאז עברה גלגולים רבים: המקום שימש בית לגנרל טורקי במהלכה של מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914- 1918, בית לגנרל אוסטרלי בסיום מלחמת העולם הראשונה משנת 1918, ובית תצפית במאורעות תרפ"א.
מבנה בית סלוצקין.
בניית הבית נמשכה כשנתיים ניהלה אם המשפחה רוז.
בית סלוצקין הוא בית מפואר שעוצב ונבנה בחשיבה רבה. בכניסה יש 15 מדרגות כנגד 15 "שירי המעלות" שבספר תהילים המובילות לפתח הבית. בנוסף, ישנם ארבעה פתחים כארבע רוחות השמיים כמו באוהל אברהם אבינו. בחזית הבית, בלב הגן, נמצאת בריכת נוי משובצת צדפים.
בתוך הבית ישנם ציורי קיר ייחודיים- הפרח הגדול במרכז מציין את אם המשפחה, רוז, והזר עם ששת הפרחים מציין את ששת ילדיה.
הציורים צוירו על ידי משפחת קרול שהיו בין הראשונים שעסקו בצביעה דקורטיבית וציורי קיר בטכניקה ובסגנון ייחודי אותו הביאו מפולין, ושוחזרו בפרויקט שימור אתרים לפני מספר שנים.
בית יעקב ברוידא.
בית מס' 56 נבנה בשנת 1908 והיה מהמפוארים בבתי המושבה. בבית התגורר יעקב ברוידא שהיה ראש חברת "מנוחה ונחלה". בכספו נבנו במושבה בית מרחץ, מקווה, תלמוד תורה ובית הכנסת הגדול. כיוון שלא היו לו בנים העביר את הבית לקרובו- רבינוביץ.
בבית זה גם התגוררה המשוררת רחל עם שתי אחיותיה בתקופת שהותן ברחובות. על שמן קיבל הבית גם את השם "מגדל שלוש האחיות".
בית הפקידות בראשון לציון
בית הפקידות בראשון לציון הוקם בשנת תרמ"ד (1883) מכספי הברון רוטשילד ושימש למגורי הפקיד הראשי של הברון והפקידים הכפופים לו. הוא שימש כמרכז האדמיניסטרציה של המושבה.
בית הפקידות היה המבנה הגדול והמפואר ביותר במושבה בשנותיה הראשונות.
רקע.