תביעה על עוולת מניעת תמיכה אינה סוגרת את הדלת בפני הנפגע לתבוע במקביל בעילות נזיקיות אחרות.
כך למשל יכול מי שנמנעה ממקרקעיו תמיכה בשל בנייה שלא כדין מצד בעל מקרקעין שכנים, לתבוע את שכנו הן בעילה של מניעת תמיכה לפי סעיף 48א בפקודת הנזיקין והן בעילה של [עוולת הפרת חובת חקוקה] לפי סעיף 63 בפקודת הנזיקין.
הכלל הרחב בדיני נזיקין הוא אם כן שהעוולות הן "רשתות ולא איים" וכי הנפגע יכול להטיל את רשתו ולהעלות עוולות מספר. אולם, מהיות עוולת מניעת התמיכה בפרק של המטרדים, נראה שלא ניתן לתבוע במקביל על עוולת מניעת תמיכה ועל עוולת מטרד ליחיד.
סעיף 17 לחוק המקרקעין מגדיר את זכותו של בעל מקרקעין מפני הפרעה לשימושו במקרקעין. הפרשנות המקובלת לסעיף זה היא כי הוא אינו מוסיף הוראות מהותיות על העוולות המוגדרות בפרק המטרדים שבפקודת המקרקעין, וכי לא נתן לעקוף באמצעותו מגבלות המוגדרות בפקודת הנזיקין ביחס לתביעה.
התיישנות.
על אף ההיבט הקנייני של הזכות המוגנת על ידי עוולת מניעת תמיכה, נראה כי לאור מיקומן בפקודת הנזיקין, תקופת ההתיישנות שתחול על תובענות לגבי הפרתן תהיה התקופה החלה על תובענות בגין עוולות שאינן במקרקעין, כלומר: תקופה של שבע שנים. בהתאם לדיני ההתיישנות בנזיקין, עילת התביעה נולדת רק ביום בו נגרם הנזק הלכה למעשה, היינו שעה שאדמתו של הניזוק והמבנים שעליה החלו לשקוע או שנוצרו בהם בקיעים (במקרה של מניעת תמיכה) (למשל, פס"ד פרג' חאיק נ' ראיק סלימאן). כמו כן נראה כי אין תקופת ההתיישנות נמדדת בטרם גילוי הנזק.
סעדים.
בדומה לסעדים הניתנים במקרה של מטרד ליחיד, הסעדים הניתנים על ידי בית המשפט במקרה של מניעת תמיכה הם פיצויים בגין הנזק שנגרם ו/או צו מניעה. הפיצויים ניתנים על סמך נזקים מפורטים ומוכחים. גם אם בית המשפט התרשם באופן כללי כי אכן נגרם נזק לא ייפסקו פיצויים ללא פירוט מספק והנחת תשתית ראייתית להוכחתם.
צו המניעה השכיח במקרה של מניעת תמיכה הוא צו לבניית קיר תמך המיועד למנוע נזקים עתידיים או החמרה של נזקים קיימים (למשל, פס"ד ארפה אנואר אבוספר נ' אחמד עלי קרעין).
היסטוריה חקיקתית.
עוולת מניעת תמיכה התווספה כעוולה עצמאית בסעיף 48א לפקודת הנזיקין במסגרת חקיקת חוק המקרקעין, תשכ"ט- 1969. קודם להוספת הסעיף, הזכות לתמיכת מקרקעין על ידי מקרקעין שכנים זכתה להגנה מכוחם של דיני המטרד כסוג של מטרד ליחיד. סעיף 48א הופיע במקורו כסעיף 60 להצעת חוק המקרקעין, בפרק "יחסי שכנים". בדיוני ועדת החוקה הוסכם כי מקומו של סעיף זה הוא בפקודת הנזיקין, ועל כן הוא הועבר אליו. הוועדה לא נמקה את הצורך בסעיף, לאור קיומו של עוולת מטרד ליחיד.
על פי פסק דין שאה, הוספת הסעיף לא הובילה לשינויים בהיקף או בתוקף שניתנו לזכות לתמיכת מקרקעין והסעיף החדש הוא ניסוח מפורש בחקיקה לדין שהיה כבר קיים.
בתזכיר חוק דיני ממונות מופיעה עוולת מניעת תמיכה כעוולה עצמאית בסעיף 398 שבהצעת החוק. מהצעת החוק עולה הקלה בנוגע למשטר האחריות (ביחס לנתבע) החל על עוולות המטרד ובכלל זה על מניעת תמיכה - הדרישה המפורשת להתרשלות מצד הנתבע עשויה להקנות לו הגנה במידה ונקט בכל אמצעי הזהירות הסבירים אף אם צפה את האפשרות לגרימת הנזק. הצעת הקודקס מעלה חלופה המסייגת הקלה זו במשטר האחריות. לפי חלופה זו יוענק לבית המשפט שיקול דעת לחייב את הנתבע גם אם לא הייתה התרשלות מצדו. ניסוח זה פותח פתח להותרת הדין הקיים, היינו ההסתפקות במבחן צפיות, על כנו. יתרה מכך, מאחר שהחלופה אינה מעמידה דרישה למבחן צפיות היא עשויה לאפשר משטר של אחריות מוחלטת במקרים מסוימים. בגדרי משטר זה לא נדרש כל יסוד נפשי מהנתבע, והתביעה תיבחן לפי תוצאת מעשיו.
לקריאה נוספת.
פסיקה
ספרות ומאמרים בעברית
חקיקה אנגלית
פסיקה אנגלית
ספרות באנגלית
הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה
עוולת מטרד
בדיני נזיקין, עוולות מטרד היא קבוצה של עוולות המגינות על זכותם של בני אדם ליהנות מרכושם או מהרכוש הציבורי.
בפקודת הנזיקין, כולל פרק עוולות המטרד את מטרד ליחיד, מטרד לציבור, הפרעה לאור שמש ועוולת מניעת תמיכה.
משטר האחריות.
בסיס האחריות של עוולות המטרד הוא מעורב קנייני-נזיקי. הרעיון הבסיסי שעומד ביסוד עוולות המטרד הוא שיש לפצות את הניזוק על הפגיעה בזכויותיו הקנייניות במקרקעין וההנאה מהם.
פועל יוצא מבסיס אחריות קנייני-נזיקי זה הוא משטר אחריות המחמיר יחסית עם הנתבע. משטר אחריות זה, זכה בפסיקה לכינוי "אחריות מוגברת" והוא מבוסס על הדרישה כי הנזק לנתבע היה צפוי על ידי הנתבע כתוצאה ממעשהו של האחרון.
מבחן הצפיות הוא מבחן אובייקטיבי. גם אם הנתבע לא צפה את הנזק בפועל, אך לפי מבחן האדם הסביר היה עליו לצפותו - הוא ייחשב כאחראי לנזק. בגדריה של אחריות זו אין כל צורך בקביעה כי הנתבע לא נקט בכל האמצעים הסבירים, בין מצידו ובין מצד הזולת, למניעת הנזק כפי שנדרש כדי לבסס התרשלות בנזיקין.
בהתאם לכך, בפרשת שאה נפסק כי בגדרה של האחריות שחלה בפרק המטרדים די בכך שהנתבע היה מודע או צריך היה להיות מודע לעובדה שהמעשה אשר בוצע עשוי לגרום לנזק וכי בהתקיים תנאי זה תחול האחריות על הנתבע גם אם נקט בכל הצעדים הסבירים כדי למנוע את הנזק.
נובוסליצה
נובוסליצה (באוקראינית: Новоселиця, נובוסליציה; ברומנית: Noua Suliță, נואה סוליצה; ברוסית: Новоселица; ביידיש: נאוואסעליץ) היא עיר במערב אוקראינה במחוז צ'רנוביץ, על הגדה המערבית של נהר הפרוט. בעיירה מתגוררים כ-7,600 תושבים (נכון ל-2016). נובוסליצה שכנה בעבר על הגבול בין שני חבלי הארץ ההיסטוריים בסרביה ובוקובינה. בין השנים 1774–1877 שכנה העיירה במשולש הגבולות בין האימפריה האוסטרית (דוכסות בוקובינה), נסיכות מולדובה שנמצאה בקשרי חסות עם האימפריה העות'מאנית, והאימפריה הרוסית (פלך בסרביה).
משמעות השם "נובו-סליצה" בשפות הסלאביות הוא "כפר חדש".
היסטוריה.
נובוסליצה מוזכרת לראשונה בכתובים משנת 1456 כחלק מנסיכות מולדובה, שהייתה משנת 1387 מדינה בחסות חלקית של ממלכת פולין, והחל משנת 1513 של האימפריה העות'מאנית.
מתחילת המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19 היה אזור בסרביה זירת קרבות בין האימפריה העות'מאנית לממלכת פולין-ליטא ובין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הרוסית, ונכבש כל פעם על ידי צד אחר שהחזיק בו לתקופה קצרה. לאחר חלוקת פולין וניצחון הרוסים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) נכבש האזור הצפוני של נסיכות מולדובה על ידי האוסטרים מממלכת הבסבורג. הגבול החדש בין האימפריה האוסטרית לאימפריה הרוסית באזור זה עבר בתוואי של נחל רוקיטנה, יובל של נהר הפרוט. כתוצאה מכך, נובוסליצה, ששכנה על שתי גדותיו של הנחל, נחצתה לשניים: חלקה המערבי סופח לממלכת הבסבורג האוסטרית (ולאחר מכן לאימפריה האוסטרית ולאימפריה האוסטרו-הונגרית), והפך לחלק מדוכסות בוקובינה שבירתה צ'רנוביץ ("נובוסליצה האוסטרית"); ואילו חלקה המזרחי נותר בנסיכות מולדובה, מדינה שנמצאה תחת חסותה של האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1812, במסגרת הסכם בוקרשט אשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812), הועבר כל חלקה המזרחי של נסיכות מולדובה, מנהר הפרוט ועד לנהר הדנייסטר לידי האימפריה הרוסית. החל משנת 1813 נקרא אזור זה על ידי הרוסים "בסרביה", ובירתו הייתה קישינב. חלקה המזרחי של נובוסליצה ("נובוסליצה הרוסית") נכלל במחוז חוטין של בסרביה. משנת 1812 ועד למלחמת העולם הראשונה ישבה העיירה על משולש הגבולות: עד 1878 בין האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית, ומ-1878 בין האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת רומניה.
בשנת 1884 הונחה מסילת ברזל בין נובוסליצה האוסטרית לצ'רנוביץ, וב 1892 חוברה נובוסליצה הרוסית למסילת הברזל לז'מרינקה. מסילות הברזל הפכו את נובוסליצה לנקודת מעבר חשובה בגבול רוסיה-אוסטריה, ודרכה עברו סחורות רבות ואנשים. לתושבי נובוסליצה הקבועים היו זכויות מיוחדות אשר איפשרו להם מעבר בין החלק הרוסי לחלק האוסטרי. בתקופה זו התפתחה נובוסליצה לתחנת מעבר חשובה לסחורות, ואוכלוסייתה גדלה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה נובוסליצה בקו הראשון של החזית הדרום-מערבית בקרבות בין צבא רוסיה לצבא אוסטרו-הונגריה. לעיירה נגרמו נזקים כבדים, ונובוסליצה האוסטרית הוחרבה ביחד עם אוסטריטה הסמוכה. בשנת 1918, לאחר התפרקותן של האימפריה העות'מאנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית, סופחו בסרביה ובוקובינה על ידי ממלכת רומניה, ובכלל זה שני חלקיה של נובוסליצה.
ב-28 ביוני 1940, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, השתלטה ברית המועצות על בסרביה וצפון בוקובינה, ונובוסליצה סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית שבברית המועצות. ב 5 ביולי 1941, במסגרת ההסכם בין גרמניה הנאצית לממשלה הרומנית הפאשיסטית בראשות יון אנטונסקו, נכבשו בסרביה וצפון בוקובינה על ידי הצבא הרומני, ובכללן העיירה נובוסליצה.
ב-30 במרץ 1944 נכבשה העיירה על ידי הצבא האדום, ובשנת 1945 סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בשנת 1965 הפכה נובוסליצה לנפה, שכפופות לה 25 מועצות כפריות. החל משנת 1991, עם התפרקותה של ברית המועצות, נמצאת נובוסליצה בשטחה של אוקראינה.
הקהילה היהודית.
היסטוריה.