קרייטמן נולדה לרב פינחס מנחם זינגר בבילגוריי שבפולין, בת בכורה מבין ארבעה אחים. בנה מספר כי בינקותה נמסרה למינקת שטיפלה בה ללא חום ואהבה במהלך שלוש השנים הראשונות לחייה. אמה, אשר ביקרה אותה פעם בשבוע, לא נגעה בה. בילדותה לא זכתה להשכלה מקפת כאחיה הצעירים, איש לא עודד אותה לפנות לכתיבה והיא הופנתה למלאכות אחזקת הבית. ברומן הראשון של קרייטמן מופיעות תמונות רבות המתארות את תשוקות הדמות הנשית העיקרית להשכלה, דוגמת הציפייה להגעת מוכר הספרים לעיירה, חלומות על הפיכה למלומדת והסתרת ספר לימוד ברוסית מגברי המשפחה, על מנת שלא ידעו שהיא לומדת בסתר. על אף שהחוקרים את בשביס-זינגר מתייחסים לספרה זה כמקור לאפיזודות בתולדות המשפחה, קרייטמן עצמה כתבה את הספר כרומן בדיוני ומעולם לא הצהירה כי הוא אוטוביוגרפי. בשנת 1910 עברה המשפחה לוורשה שם השלימה קרייטמן את השכלתה העצמית בשיעורי ערב חופשיים. בוורשה גם השתייכה לזמן מה לחוג הבית הסוציאליסטי "krayz".
בשנת 1912 הסכימה אסתר לנישואין בשידוך לאברהם קרייטמן, מלטש יהלומים, ועברה להתגורר איתו באנטוורפן שבבלגיה. האירועים הסובבים את החתונה מתוארים ברומן השני שפרסמה, וכן באוסף האוטוביוגרפי "בית הדין של אבא" של אחיה הצעיר, יצחק בשביס-זינגר. באנטוורפן ילדה את בנה היחיד, העיתונאי מוריס קרייטמן (שנודע מאוחר יותר בשם העט מוריס קאר (Maurice Carr), ובשם העט הספרותי שלו מרטין לאה (Martin Lea)). במהלך מלחמת העולם הראשונה ברחה עם משפחתה ללונדון, שם חייה את שארית חייה, להוציא שתי נסיעות ארוכות לפולין. נישואיה של קרייטמן לא היו מאושרים ביותר, והיא ובעלה היו שניהם קשי יום. בעבור הכנסה נוספת תרגמה קרייטמן יצירות קלאסיות באנגלית ליידיש. קרייטמן נפטרה בלונדון בשנת 1954.
יצירתה.
על אף שהייתה הראשונה במשפחתה לכתוב, פרסמה קרייטמן בשלב מאוחר יחסית בחייה. הרומן הראשון שלה, דער שדים־טאנץ (מחול השדים), ראה אור בוורשה בשנת 1936, עת קרייטמן הייתה בת 45, ותורגם בשנת 1946 לאנגלית בידי בנה תחת הכותרת "דבורה" (Deborah). הרומן השני שלה, בריליאנטן (יהלומים), ראה אור בלונדון בשנת 1944, ואוסף סיפורים קצרים שלה התפרסם בשנת 1949. רבות מיצירותיה עוסקות במעמד האישה, במיוחד זו המשכילה, בקרב יהדות אשכנז. יצירות אחרות עוסקות ביחסים בין-מעמדיים ואחדים מסיפוריה הקצרים מתרחשים בלונדון תחת הבליץ, במהלך מלחמת העולם השנייה, אותה חוותה. בנוסף פרסמה מספר סיפורים קצרים נוספים, שלא נאספו בספר.
ספריה לא זכו לחשיפה גדולה ובמידה מסוימת היא נשכחה עד להדפסה מחודשת של ספרה "דבורה" באנגלית בשנת 1983 (הספר זכה להדפסות נוספות בהוצאות שונות בשנים 1983 ו- 2004). כתוצאה מהתעניינות מחודשת זו תורגם גם אוסף הסיפורים שלה בשנת 2004 תחת הכותרת "Blitz and Other Stories", והרומן הראשון שלה עתיד אף הוא להתפרסם בתרגום לאנגלית במהלך שנת 2007. בנוסף תורגמו יצירותיה לצרפתית, גרמנית, הולנדית וספרדית.
בין תרגומיה מאנגלית ליידיש ניתן למנות את "מזמור לחג המולד מאת צ'ארלס דיקנס ואת המדריך לסוציאליזם וקפיטליזם לאישה האינטליגנטית (The Intelligent Woman's Guide to Socialism and Capitalism) מאת ג'ורג' ברנרד שו.
יחסיה עם אחיה.
יחסיה עם אחיה היו מורכבים. בנה מספר כי קרייטמן נהגה לדבר אודות אחיה לעיתים קרובות עד שביקרה את משפחתה בפולין בשנת 1936 וחשה דחויה, מאז חדלה לדבר עליהם. בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה סירב אחיה יצחק לסייע לה להגר לארצות הברית. הוא גם לא ענה למכתביה ולא סייע לה כלכלית, על אף שמצבו היה טוב יחסית ואילו היא נזקקה לסיוע. כפי הנראה לא זכתה קרייטמן לעידוד או סיוע מצד אחיה בכתיבתה. כך, למשל, אף לא אחד מספריה זכה להיסקר בעיתון האמריקאי היידישאי הנפוץ "פארווערטס", בו עבדו שני אחיה.
עם זאת, השפעתה של קרייטמן על שני אחיה ניכרת ביצירותיהם שלהם. בספרו של ישראל יהושע "יושע עגל" (1932) מופיעה דמותה של אישה מפתה בלתי מאושרת ובלתי יציבה, אשר נראה כי היא מבוססת על דמותה של קרייטמן. בספרו של בשביס-זינגר "השטן בגוריי" מופיעה נערה תמימה שכורעת תחת הנסיבות, אשר נושאת את מאפייניה וייחודה של קרייטמן, אשר סבלה מאפילפסיה, או ממצב נפשי או פיסי אחר עם סימפטומים דומים, ואשר אובחנה מאוחר יותר בחייה כפרנואידית. בשביס-זינגר עצמו הצהיר כי אחותו הייתה המודל לדמות הבדיונית "ינטל", אישה בעלת רקע מסורתי המבקשת ללמוד יהדות. הוא גם החשיב את אחותו כ"סופרת היידישאית הטובה ביותר" אותה הכיר, אך גם כמישהי שקשה להסתדר איתה, ושאל: "מי יכול לחיות עם הר-געש?". בשביס-זינגר אף הקדיש אחד מספריו "לזכרה של אחותי האהובה".
ספריה.
מספריה תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
רקטת נ&quot;ט
קיר ברטאן
קיר (קוקטייל)
קיר (בצרפתית: Kir) הוא קוקטייל יין המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ 90 מ"ל יין לבן ו-10 מ"ל קרם דה קסיס.
בצרפת נהוג לשתות משקה זה כאפריטיף. מקורו של המשקה בבורגונדי והוא קרוי על שם פליקס קיר (1876–1968), ראש העיר של דיז'ון שבבורגונדי, אשר הגיש את המשקה לאורחים רשמיים שביקרו בעירו והפך את המשקה לפופולרי. המשקה שילב את שני התוצרים העיקריים של האזור - היין וליקר קרם דה קסיס העשוי מענבי שועל שחורים.
את הקוקטייל נהוג להגיש בכוס שמפניה.
סוגי הקוקטייל.
ישנן מספר וריאציות ידועות של קוקטייל זה:
מדיאש
מדיאש (רומנית: Mediaş; הונגרית: Medgyes; גרמנית: Mediasch) היא עיר במחוז סיביו, חבל טרנסילבניה, רומניה.
מדיאש היא העיר השנייה בגודלה במחוז סיביו ומספר תושביה, נכון למרץ 2002, הוא 55,153. לפי אותם נתונים חיים בעיר 45,376 רומנים, 6,554 הונגרים, 1,959 צוענים, 1,150 גרמנים ועוד 114 אחרים. העיר שוכנת באגם האמצעי של הנחל טרנבה הגדולה, במרחק של 39 ק"מ מסיגישוארה ו־41 ק"מ מבלאז'. המרחק עד לבירת המחוז, סיביו, הוא 55 ק"מ. במרחק 18 ק"מ ממדיאש נמצא אתר מרפא תיירותי בשם באזנה. האזור מפורסם ביינותיו שהוזכרו גם בספר דרקולה.
מלכי הונגריה הושיבו במקום, במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13 מתנחלים גרמנים הקרויים סאשים. העיר מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1267. ולאד השלישי (המשפד) נכלא במקום בעקבות סכסוך עם מלך הונגריה ונסיך טרנסילבני, שטפן בטורי, נבחר במקום זה למלך פולין.
תר&quot;א
תרצ&quot;ב
אירווינג לאנגמיור
אירווינג לאנגמיור (באנגלית: Irving Langmuir; 31 בינואר 1881 בברוקלין, ניו יורק - 16 באוגוסט 1957 בוודס הול, מסצ'וסטס) היה כימאי ופיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1932, "על עבודתו בכימיה של פני שטח".
הפרסום הידוע ביותר שלו היה המאמר המפורסם משנת 1919, "סידור האלקטרונים באטומים ומולקולות" ("The Arrangement of Electrons in Atoms and Molecules"). במאמר, בהתבסס על תיאורית האטום הקובייתי של גילברט לואיס ותאוריית הקישור הכימי של ולתר קוסל, תיאר לאנגמיור את "התאוריה הקונצנטרית של המבנה האטומי". במהלך עבודתו בג'נרל אלקטריק בין השנים 1909 עד 1950, פיתח לנגמויר מספר תחומים בסיסיים בכימיה ופיזיקה, המציא את נורת הליבון ממולאת הגז, וטכניקת ריתוך במימן. הוא היה הכימאי התעשייתי הראשון שזכה בפרס נובל. מעבדת לנגמויר למחקר אטמוספירי בניו מקסיקו קרויה על שמו, כמו גם כתב העת למדע של פני שטח של האגודה האמריקנית לכימיה, הקרוי "Langmuir".
חייו.
לאנגמיור נולד בברוקלין, ניו יורק, ילדם השלישי (מתוך ארבעה) של צ'ארלס לאנגמיור וסיידי (קאמינגס, בנעוריה). בילדותו, עודדוהו הוריו לצפות בטבע ולנהל תיעוד מסודר של תצפיותיו הקודמות. כאשר היה בן 11, נמצא כי ראייתו חלשה. כאשר תיקנו בעיה זו בעזרת משקפיים, התגלו לו פרטים שקודם לכן חמקו ממנו. עניינו בטבע ותופעותיו השונות התגבר מאוד. במהלך ילדותו הושפע לאנגמיור מאוד מאחיו הבוגר, ארתור לאנגמיור. ארתור היה כימאי מחקר שעודד את אירווינג לגלות סקרנות לגבי הטבע ודרכי פעולתו. ארתור סייע לאירווינג להקים את מעבדת הכימיה הראשונה שלו, בפינת חדרו, ושמח לענות על מגוון השאלות שהציב לו אירווינג.
בין תחביביו של לאנגמיור נמנו טיפוס הרים, סקי, הטסת מטוסו, ומוזיקה קלאסית. בנוסף להתעניינותו המקצועית בפוליטיקה של אנרגיה אטומית, התעניין מאוד בשימור השטחים הפתוחים.
חינוך.
לאנגמיור התחנך במגוון בתי ספר ומוסדות חינוכיים בארצות הברית ובפריז (1892-1895). ב-1903 קיבל תואר בוגר במדעים בהנדסת מתכות מבית הספר לכרייה של אוניברסיטת קולומביה. ב-1906 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה אצל חתן פרס נובל ולטר נרנסט בגטינגן, על מחקר שנעשה תוך שימוש ב"זוהר נרנסט", מנורה חשמלית שהמציא נרנסט. כותרת התזה שלו הייתה: "על הרקומבינציה החלקית של גזים מומסים במהלך קירור". לאחר מכן ביצע עבודת פוסט-דוקטורט בכימיה. לאנגמיור לימד אז במכון סטיבנס לטכנולוגיה בהובוקן ניו ג'רזי עד 1909, עת החל לעבוד במעבדת המחקר של ג'נרל אלקטריק בשנקטאדי ניו יורק. ב-1912 נישא למריון מרסרו.
עבודתו המדעית.
תרומותיו הראשונות למדע היו בתחום הנורות (כהמשך של עבודת הדוקטורט שלו). הפיתוח המשמעותי הראשון שלו היה המצאת משאבת הדיפוזיה, שהובילה מאוחר יותר להמצאת שפופרת הריק ללחצים נמוכים במיוחד. שנה לאחר מכן, גילו לנגמויר ועמיתו, לווי טונקס, כי ניתן להאריך מאוד את אורך חיי תיל טונגסטן (חוט להט) בנורה על ידי מילוי הנורה בגז אציל, כמו ארגון. הוא גילה גם כי ליפוף התיל לסליל הדוק משפר את יעילותו. אלה היו התקדמויות חשובות בהיסטוריה של נורת הליבון.