במשך השנים האחרונות ישנם ניסיונות לשחזר גרביים על פי דוגמאות היסטוריות. המועצה האירופית למחקר (erc) מנהלת מחקרים שונים של שיחזורים היסטוריים בעזרת מתנדבים. במסגרת זו הייתה גם קבוצת סורגות ששיחזרה גרביים מתקופת הרנסאנס. כוונת המחקר הייתה להבין באופן יסודי את מבנה הגרביים הללו, ומהי התחושה כאשר גורבים אותן. בעזרת 35 סורגות מנוסות שהתנדבו ל'תוכנית לסריגה מדעית של אזרחים', הן חקרו ושיחזרו 3 דוגמאות של גרבי משי. המסובך מביניהם היה שיחזור הגרבים שנמצאו בקתדרלת טורקו (Turku) בארון הקבורה של אליזבט בורו (Elizabeth Bure) שנפטרה ב-1668. בחקירה בדקו את הגרבים ואת הרכב חוטי הסריגה שגם נצבעו באותו האופן כמו פעם. עד כה המחקר הראה שסריגת גרב אחת בשיפוד של 1מ"מ אורכת 200 שעות סריגה. השיחזור השני היה של גרב מקופנהגן מ 1655 והמחקר ממשיך.
סריגת גרביים.
אפשר לסרוג גרביים ביד או במכונה. כאשר סורגים גרביים בשתי מסרגות, יש לתפור את אחורי הגרב כדי שיהיה שלם. כאשר סורגים במסרגות בעלות שני חודים או במסרגה עגולה אפשר לסרוג את הגרב בעיגול ללא תפרים. בשני האופנים הללו אפשר לסרוג רק גרב אחד כל פעם. אם רוצים לסרוג את שני הגרביים ביחד משתמשים בשתי מסרגות עגולות. היות שגרביים נסרגו כמעט בכל מקום, יש דוגמאות רבות, הבסיס נשאר דומה, יש לסרוג חלק המכסה את כף הרגל וחלק המכסה את העקב וחלק המקיף את הקרסול.
פולקלור.
גרביים משמשים גם למופעי בובות. לובשים אותם על היד ומקשטים אותם בקישוטים שונים המשווים להם דמות של פני אדם או יצור כלשהו. פתיחת וסגירת היד משחקת את פעולת הפה של הבובה.
בחג המולד נוהגים הנוצרים לתלות גרבי חג המולד מעל האח, ולשים בהם ממתקים ומתנות לילדיהם ומספרים לילדים שהקדוש ניקולאוס המכונה אף 'סבא חג המולד', הוא שהביא להם את המתנות. רבים נוהגים לתפור או לסרוג בעצמם את הגרב המיוחד הזה, שהופך לפריט חג מסורתי.
באגדות ומשלים נאמר שאנשים שומרים את כספם בגרב ישן. בסקר שנערך בארצות הברית בסוף שנת 2014 הסתבר ש-19% מהאנשים שומרים כסף מזומן במגירת הגרביים שלהם
באתר "סיפור כיסוי" כותב מתי כספי, איך בעזרת גרביים הוא ואשתו יצרו עטיפות חדשות לתקליטים.
היות שגרביים מופיעים בזוגות משתמשים בדימוי זה כדי לחוד חידות.
הצייר האפרו-אמריקאי ארציבלד מוטלי (Archibald Motley), שהתמחה בציורי אפרו-אמריקאים וחייהם, צייר את סבתו מאחה גרביים.
הציירת אנה ארצ'ר (Anna Archer) ציירה ציור אימפרסיוניסטי של גבר מאחה גרביים.
גרב ופמיניסטיות.
בשנות ה-50 של המאה ה-18 קמה באנגליה חברת הגרב הכחולה – The Blue Stocking Society – תנועה פוליטית פמיניסטית שבה הוזמנו גם גברים להשתתף. הם ניהלו דיונים ספרותיים במטרה לקדם נשים סופרות וקוראות. זה גם שימש כביטוי המתאר אשה משכילה חברה ב'חברת הגרב הכחולה' שהוקמה ונוהלה על יד המארחת והמבקרת אליזבט מונטאגיו (Elizabeth Motague) ואליזבט וסיי (Elizabeth Vesey).
שירים וסיפורים על גרביים.
שיר מצליח הוא "תותחים במקום גרביים" שבוצע על ידי להקת הנח"ל ב-1954. הוא נכתב על ידי חיים חפר והולחן על ידי משה וילנסקי.
קורין אלאל הלחינה ושרה את "שיר לגרביים" שאת מילותיו חיבר יגאל שילוני.
ב-1925 הלחין וולטר דונלדסון את השיר "אין גרביים".
ב"מקור ראשון" הופיע ביוני 2019 השיר "סנדלים וגרבים" של צור ארליך.
גם בשפות אחרות ישנם שירי גרביים. למשל השיר"The Sock" מאת Old man Emu.
המשורר פבלו נרודה (Pablo Neruda) כתב שיר על גרביים בשם "Ode To my Socks".
עמליה לוקהארט [Amelia Lockhart] כתבה סיפור הומוריסטי על גרב שמישהו שכח בביתה ועל ההשלכות האתיות של שמירת הגרב.
היעלמותה של אחת מהגרביים או הצורך למצוא זוג גרביים במגירה בחושך מופיעים בשירים וסיפורים שונים ואפילו בחידות.
מין דקדוקי.
במשך שנים רבות, המין הדקדוקי של המילה "גרב" היה זכר. אולם ביוני 2021 אישרה האקדמיה ללשון העברית להשתמש במילה גם בלשון נקבה.
מיחזור משביח לגרביים.
גרביים מתבלים מהר יחסית למלבושים אחרים, בעבר נהגו נשים לסרוג גרביים ובמקרה הצורך לאחות את גרביהם הישנים. ילדים למדו בגיל צעיר לאחות גרביים. מיסחור תעשיית הגרביים, הוריד בערכם ואנשים לאט לאט הפסיקו לתקנם. עם התגברות המודעות לחשיבות הסביבתית שיש לניצול מקסימלי של פריטים, שבים אנשים לאחות את גרביהם.
גרביים לובשים כזוג זהה בצבעו וצורתו, אי לכך כאשר אובד גרב אחד, ואחרי שעובר זמן ובן הזוג אינו נמצא, יש אנשים שגורבים גרביים שאינם תואמים. גרב יחיד אפשר להשתמש כמטלית ניקיון, להפוך אותו לבובה. אפשר לאסוף כמה גרביים יחד ולהפכן לכרית חימום למפרקים. לכיסוי לבקבוק ועוד.
B-200 קינג אייר
קינג אייר B-200
פוזמק
גל וינשטיין
גל וינשטיין (נולד ב-1970) הוא פסל ואמן ישראלי. יצירותיו עושות שימוש ביקורתי בדימויים מן ההיסטוריה של החברה והתרבות הציונית בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
בשנת 2017 נבחר לייצג את מדינת ישראל בתערוכת הביאנלה בוונציה.
בתחילת שנת 2018 קיבל גל וינשטיין תואר פרופסור על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה.
וינשטיין גדל בשכונת רמת חן שברמת גן וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון בליך.
הוא החל בלימודים אקדמיים באקדמיה לאמנות ולעיצוב בבצלאל בשנת 1993 וסיימם בהצלחה בשנת 1997. עם סיום לימודיו לימד במכללת אורנים, בבצלאל ובשנקר. תערוכת היחיד הראשונה שלו, במסגרת "שלושה אמנים, שלוש תערוכות יחיד" הוצגה ב-1998 בסדנאות האומנים. וינשטיין זכה באותה שנה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד החינוך והתרבות. בנוסף זכה בפרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמנות ב-2004 וכן בפרס קולינר ובפרס משרד המדע בשנת 2006. ויינשטיין הציג בשנת 2017 באירוע הביאנלה המתקיים כל שנה בוונציה, איטליה.
וינשטיין מתגורר ויוצר בתל אביב.
שיטת עבודתו.
וינשטיין משתמש בטכניקת עבודה מקורית, שכוללת הדבקת צמר פלדה על פני הציור. בכך נוצרות יצירות ריאליסטיות שנראות מרחוק כרישום מדויק של הנוף, ורק מקרוב ניתן לזהות את חומר הגלם. מלבד צמר פלדה, הוא משתמש בחומרים תעשייתיים נוספים, כמו שטיחים, דשא מלאכותי, ו-PVC.
יצירותיו.
בעבודתו "עמק יזרעאל", הדביק וינשטיין שטיחים מקיר לקיר על גבי דיקטים, ויצר מרבד גדול הדומה לעמק פורה שמצולם ממבט על. רק מקרוב ניתן לזהות את חומר הגלם הפשוט שבו הוא השתמש.
סדרת עבודות של וינשטיין, שמבוססות על צילומים של הצלם פטר מרום מתוך הספר "שירת האגם הגווע" המנציח את אגם החולה לפני ייבושו, הוצגה בתערוכת יחיד שלו בביתן הלנה רובינשטיין בתל אביב. וינשטיין עיבד את צילומיו של מרום, הגדיל אותם ועיצב אותם בעזרת הדבקת צמר פלדה.
שיעור הימצאות
שבתאי קור
שבתאי קור (נולד ב-29 באפריל 1981), הוא עיתונאי בעל טור ישראלי, תלמיד ישיבה לשעבר, שפרסם ספר אוטוביוגרפי על יציאתו בשאלה.
קורות חייו.
שבתאי קור נולד בשם שבתאי קורדובה, למשפחה חילונית ביפו. בהיותו ילד חזרה משפחתו בתשובה ועברה להתגורר בירושלים. בצעירותו למד בישיבה הספרדית "משכן ציון" בירושלים, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבת פוניבז' בבני-ברק.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 פרסם את סיפור יציאתו בשאלה בהמשכים ולאורך זמן בבלוג שלו ובפורום "יוצאים בשאלה". בשנת 2007 הוציא לאור בהוצאת כרמל את ספרו "נהג חדש". בספר הוא מתאר חיים של נער חרדי שנשלח לישיבה בת מאות תלמידים שאמורה לשמש כחומה מפני פיתויי הרחוב החילוני, ושאלות כפירה שאסורות להישאל. הספר מתאר את חייו כבחור ישיבה, את השאלות וההרהורים שלו על אמיתות האמונות הדתיות, את ההתחבטויות, ואת התהליך המורכב אותו עבר. הוא גם מתאר את הקושי הרב שביציאה מהעולם החרדי לעולם של תוהו ובוהו מוסרי ורגשי אליו הוא אינו מרגיש שייך.
במשך תקופה הפיץ את מאמריו ברשת, אחד מהם הוא "המדריך ליוצא בשאלה", שבו הוא מייעץ לחרדים המעוניינים לצאת בשאלה ונתקלים בקשיי התמודדות, בעיקר מצד ארגונים ממוסדים או אנשים פרטיים בחברתם הקודמת.
בתחילת 2014 יצא לאור ספרו השני 'זה ג'ונגל פה'.
קור פרסם טורים וביקורת ספרים באתר nrg.
סמואל לייבוביץ
סמואל ליבוביץ'
סמואל ליבוביץ
סקאנדה
סקאנדה, הידוע גם כמורוגה, לורד מורוגאן וקריטקיה, הוא אל המלחמה במיתולוגיה ההינדית, בנו של שיווה מפרוואטי.
במדינת טאמיל נאדו שבהודו וכן בסרי לנקה הוא אחד האלים הנחשבים ביותר, מוצג לרוב כבעל שישה פרצופים.
בקיץ (בחודש יולי או אוגוסט) מתקיים בעיר קולומבו שבסרי לנקה פסטיבל הוול (vel) שבו גוררים מרכבה מהודרת של סקאנדה ממקדש אחד למקדש אחר, בתהלוכה הכוללת הרבה מוזיקה (בעיקר הלמות תופים) וריקודים.
איירן
איירן (Ayran) הוא משקה יוגורט המוגש קר. האיירן נפוץ מאוד בטורקיה וקיים גם בארמניה, בבולגריה, בסוריה, בלבנון, באזרבייג'ן ובמדינות נוספות בבלקן ובמזרח התיכון.
האיירן מורכב מיוגורט אשר מעורבב עם מים או מי סודה ומלח ליצירת מרקם אוורירי. נוסחת ההכנה של האיירן משתנה ממדינה למדינה ומאזור לאזור. יש המוסיפים מיץ מלפפונים במקום כל המים או חלק מהם, שום כתוש, אבקת פלפל, נענע קצוצה וקליפת לימון מגוררת, אך בטורקיה הוא לרוב מוגש ללא כל תוספת בכוסות זכוכית.
האיירן משמש לפעמים כרוטב למאכלי בשר כגון קבב, כריכי בשר ומאפי בשר.
מקורו של האיירן ככל הנראה בצורך שהיה קיים לשימור ועיכוב תהליך החמצתו של היוגורט על ידי המלחתו, ודילולו במים (לשם הקטנת ריכוז המלח) לפני השימוש בו. האיירן נפוץ מאוד בטורקיה כיום ונחשב למשקה הקל העממי המקובל מאוד במסעדות, במזנונים מהירים ובאירוח ביתי.
בשנות ה-90 החל ייצור ושיווק האיירן בישראל על ידי מחלבות ייחודיות, כשבו 3% שומן.
נס ציונה