לאחר מסעו של אלכסנדר בעמק האינדוס, הוא תכנן לחזור למרכז האימפריה שלו בבבל. הוא תכנן לחזור דרך היבשה, אך רצה ללמוד על שפך האינדוס (שהוא עצמו לא הגיע אליו) ועל הים בין הודו לבבל. לפיכך הוא שלח את נארכוס לבצע מסע כזה ולדווח על מה שראה. "אינדיקה" בעיקר מתאר את מה שנארכוס ראה במסע הזה.
אריאנוס נסמך גם על מספר סופרים עתיקים אחרים, ביניהם ארטוסתנס, ובמיוחד מגסתנס, שגם ספרו נקרא "אינדיקה" . אריאנוס כתב גם טקסט מלווה, "אנבסיס". מבין כל הרשומות היווניות העתיקות הקיימות אודות אלכסנדר ופנים אסיה, הטקסטים של אריאנוס נחשבים לסמכותיים ביותר.
תוכן החיבור.
החיבור מתחיל בתיאור הגאוגרפיה של הודו, ובפרט מתמקד בגודל הנהרות אינדוס והגנגס, יחד עם יובליהם. נעשית השוואה עם הדנובה והנילוס.
לאחר מכן הטקסט ממשיך לספר את סיפורי הרקלס ודיוניסוס בהודו.
החיבור מתאר גם את קאסטות המקצועות שיש להודים ואת המבנה החברתי הכולל שלהם. הטקסט מתאר גם את אופן הציד שלהם (הכולל תיאור של הרבה מהפאונה הגדולה בהודו) ואופן עשיית המלחמה שלהם.
לאחר מכן הטקסט עובר לסיפור מסעו של נארכוס מהודו לבבל בעקבות כיבושי אלכסנדר מוקדון. מנקודה זו ואילך, הטקסט מספר בעיקר את סיפורה של הרפתקה ימית. עם זאת, אריאנוס עוזב את הסיפור המרכזי מעת לעת כדי לספר בפירוט על העמים השונים שחיו לאורך הדרך, כמו האיכטיופאגים , "אוכלי הדגים". לעיתים מתאר אריאנוס את קרבות חייליו של נארכוס עם תושבי המקום.
הספר מסתיים בכך שנארכוס נפגש עם אלכסנדר מוקדון, שערך מסע יבשתי משלו מהודו לשושן. נארכוס מקבל ברכות על מסעו הבטוח ומתוגמל על מאמציו.
החיבור כמקור היסטורי.
ניתן לשפוט את חשיבות האינדיקה כמקור היסטורי בשלושה אופנים: כעובדה, כהשתקפות השפעת מסע המלחמה של אלכסנדר על הידע האנושי, וכחלון לידע היווני והרומי.
סיפורי הצד המפורטים בחיבור אינם מדויקים לחלוטין. לא ניתן להשוות את האינדיקה בשום דרך עם הידע המודרני שלנו על האזורים והעמים שהחיבור מתאר.
מכיוון שההיסטוריה המקומית של חלק מהמקומות המתוארים באינדיקה כבר אינה קיימת או זמינה באופן נרחב, החיבור נותר מקור מידע רב ערך אם כי שנוי במחלוקת ביחס לעמים הקדומים של, למשל, פרס העתיקה ותת-היבשת ההודית.
האינדיקה מועיל כמקור היסטורי בביסוס השפעת מסע המלחמה של אלכסנדר. לראשונה הגיע ליוון כמות גדולה של ידע על המזרח הקרוב, מרכז אסיה והודו. מידע הוחלף בכל הכיוונים: כל האימפריה של אלכסנדר חוותה מעט שינוי תרבותי בדרך זו או אחרת. כפי שידע מהמזרח ועליו עבר מערבה, ידע מהמערב ועליו עבר מזרחה.
החיבור חשוב כדי להראות כיצד הושג חלק מהידע הזה. הטקסט מבהיר כי לאלכסנדר היו תקוות גדולות להשיג ולהפיץ ידע אודות האימפריה שלו. מסעו של נארכוס מסביר כיצד אלכסנדר למד על העולם ומעניק תובנה מסוימת על כמות הידע שמעולם לא הוחלף שכיבושיו הביאו להתפשטותו.
האינדיקה מספק להיסטוריון מושג טוב כיצד ראו היוונים והרומאים את הודו. למרות שכאמור לעיל, כל מה שבאינדיקה אינו עובדתי לחלוטין בפרטיו, כדאי לדעת מה חשבו היוונים והרומאים על הודו. להלן כמה תיאורים על אנשים הודיים מן האינדיקה:
שלחן שלמה
אחות בקהילה
מגן גיבורים
לשכת ראש ממשלת ישראל
לשכת ראש ממשלת ישראל (מכונה לעיתים גם "הכוורת") היא מערך אנשים או פמליה, המסייעת לראש הממשלה בניהול סדר יומו, ומרכזת את כלל ההיבטים בעבודתו.
אין להתבלבל בינה לבין משרד ראש הממשלה שהוא ישות מסודרת על פי חוק, שאחראית על משרד-העל הממשלתי בראשו עומדים ראש הממשלה ומנכ"ל המשרד, כמו גם גופים נוספים (כמו מזכיר הממשלה, המזכיר הצבאי לראש הממשלה, המטה לביטחון לאומי, המטה החברתי כלכלי, המועצה הלאומית לכלכלה) שאינם חלק מלשכת ראש הממשלה.
בראש הלשכה, עומד ראש הסגל, הידוע גם כראש לשכת ראש הממשלה.
תיאור תפקידה.
לשכת ראש הממשלה מנהלת את שגרת יומו של ראש הממשלה ואת עבודתו השוטפת. בראשה עומד ראש הלשכה המנהל את לוח הזמנים של ראש הממשלה, ומשמש כאיש הקשר בין ראש הממשלה לבין גורמים שונים במשרד ובקואליציה. לשכת ראש הממשלה כוללת את מנהל הלשכה, עוזרים וצוות מזכירות. ללשכה כפופים יועצי ראש הממשלה בנושאים השונים. עם זאת, עבודתם המקצועית של יועצי ראש הממשלה בתחומים כלכליים חברתיים מלווה על ידי מנכ“ל משרד ראש הממשלה.
מבנה לשכת ראש הממשלה.
לפי סעיף 02.511 בתקשי"ר (תקנון שירות המדינה) מפורטים משרות במטה ראש הממשלה.
סוגי משרות.
החלוקה הפנימית של משרות האמון האישיות של ראש הממשלה היא: 38 משרות אמון בלשכת ראש הממשלה, שמונה משרות אמון אישיות במועצה הלאומית לכלכלה ושתי משרות אמון אישיות במעון ראש הממשלה. נכון למועד כתיבת שורות אלו, כל המשרות במועצה הלאומית לכלכלה, למעט משרת ראש המועצה, הומרו למשרות מקצועיות.
לשכות ראשי ממשלה לשעבר.
לפי סעיף 02.511 בתקשי"ר (תקנון שירות המדינה) קיימות שלוש משרות בלשכות של ראשי ממשלה לשעבר:
ריפוי עשרה מצורעים
טיהור/ריפוי של עשרה מצורעים על ידי ישו, הוא אחד מהנסים של ישו המדווחים בבשורות (בשורת לוקס י"ז: 19-11).
הסיפור המקראי.
על פי המסופר בבשורת לוקס, נתקל ישו, באחד מן הכפרים, בדרכו לירושלים, בעשרה מצורעים. כנדרש ממצבם כמצורעים, הם נעמדו מרחוק וקראו לו בקול רם "יֵשׁוּעַ מוֹרֶה חָנֵּנוּ", בכוונה שירפא ויטהר אותם מצרעתם. ישו אמר להם להראות לכוהנים כפי שמצווה התורה (ויקרא יג: 17-9). עוד בהיותם בדרך למלא אחר דבריו של ישו להראות לכוהנים, כולם נרפאו. אחד מהם, שהיה שומרוני ולא יהודי, כאשר ראה שכולם נרפאו, חזר מיד, נפל לרגלי ישו, הילל ושיבח את אלוהים בקול גדול והודה לו. כל השאר לא חזרו להודות לישו, ועל כך הביע ישו תמיהה, הכיצד זה שנכרי חשב לתת כבוד לאלוהים ולא שאר הנרפאים שהיו בני עמו. ישו משחרר אותו באומר למצורע השומרוני שנרפא: "לך אמונתך הושיעה לך".
כך כתוב בבשורת לוקס:
פרשנות.
לטענת ברארד מרטלר והרברט לוקייר, נס זה, כמו נסים אחרים שעשה ישו, מדגיש את חשיבותה של האמונה, שכן ישו מעולם לא ייחס לעצמו את הנס ואמר: "בגבורה שלי נושעת" אלא אמר: "קום ולך אמונתך הושיעה לך". ישו תמיד ייחס את הריפוי לאמונתם של הנרפאים או הללו שהנס נעשה להם בגבורת הקדוש ברוך הוא ובכך שישו פועל בשליחותו.
היינריך קלאס
הינרייך קלאס (בגרמנית: Heinrich Claß; 29 בפברואר 1868 – 16 באפריל 1953) היה פוליטיקאי גרמני ימני, אנטישמי, חבר המפלגה הנאצית, תמך בפאן-גרמניות והתבטא רבות בגזענות. עמד בראש האיגוד הכל-גרמני בין השנים 1908–1939.
ביוגרפיה.
קלאס נולד באלזיי, עיר קטנת אוכלוסין בדרום מערב גרמניה, אביו היה נוטריון. למד משפטים באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, באוניברסיטת פרייבורג ובאוניברסיטת גייזן עד לשנת 1891 אז נהפך לעורך דין מתמחה. בשנת 1894 עבר לעיר מיינץ.
קריירה פוליטית.
בשנת 1894 קלאס היה ממקימיה של "התאגדות גרמנית" לאומנית, תנועה שדגלה ב"טוהר גרמני" על ידי ביטול והוצאת קבוצות מיעוטים מגרמניה.
בשנת 1897 הצטרף לתנועת האיגוד הכל-גרמני ונהיה ליושב ראש התנועה בשנת 1901. לאחר שנהיה לנשיא של האיגוד בשנת 1908 פעל כדי לקדם דרכי פעולה רדיקליים יותר.
הוא נכנס לעימות חריף עם תאובלד פון בתמן-הולווג, במיוחד לאחר המשבר המרוקאי השני בשנת 1911, אז האיגוד הגרמני הציג את דעותיו הקיצוניות בצורה ברורה. מהפגנת עוינות "פשוטה" לצרפת ולאנגליה "הנחותה עוד יותר", קלאס תמך במלחמה מהירה שלדעתו תוביל לרייך גרמני ולהגדלת שטחה של גרמניה רבתי. כמו כן דאג לסייע לחימושה הצבאי של גרמניה.
קלאס ידוע בעיקר בשל הספרים בעלי האידאולוגיה הימנית המובהקת שכתב תחת שם העט דניאל פריימן או דניאל איינהרט. מבין ספריו, המפורסם ביותר הוא ספרו משנת 1912 "Wenn ich der Kaiser wär" (לו הייתי הקיסר) שעסק באנטישמיות, אימפריאליזם ופאן-גרמניות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה קרא לסיפוח בלגיה לשטח גרמניה. בשנת 1917 הקים תנועה ימנית קיצונית נוספת "המולדת הגרמנית" יחד עם אלפרד פון טירפיץ ווולפגנג קאפ.
בשנת 1918 פגש את היטלר ותמך בו בניסיון הפוטש במרתף הבירה של שנת 1923. בין השנים 1933 עד 1939 היה חבר המפלגה הנאצית. כתביו, ספריו ונאומיו הרבים השפיעו רבות על הנאציזם שהתפתח בתקופת פועלו.
משנת 1943 ועד למותו בשנת 1953 גר עם בתו בעיר ינה.
משה אברהם יפה
הרב ד״ר משה אברהם (מוריס) יפה, הידוע בכינויו המייג׳ור, היה הרב הצבאי הראשי של הבריגדה היהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה. בנוסף, היה מייסד, המנהל הכללי וחבר הנהלת היכל שלמה בירושלים, ולאחר מכן ייסד את בית הכנסת הגדול בירושלים. בנוסף הקים למעלה מ-60 בתי כנסת ומרכזים קהילתיים ברחבי הארץ והעולם.
ראשית חייו.
נולד בסלפורד הסמוכה למנצ׳סטר באנגליה ב-13 באפריל 1916. הוריו, ר׳ זאב חב״ד ולאמו גולדה בת רבי שניאור זלמן אדלמן היגרו לשם מליטא. כאשר היה צעיר, עברה המשפחה מסלפורד לעיר מנצ׳סטר הסמוכה שם גדל. אף על פי שאביו היה רב, הוא לא רצה להתפרנס מהרבנות ולכן עבד במפעל לייצור מעילי גשם. בהמשך נבחר אביו לכהן כיושב-ראש (מיניסטר) של בית הכנסת המרכזי בעיר.
משה אברהם (מוריס) יפה, קיבל חינוך מסורתי, למד בבית ספר פרטי יהודי במנצ'סטר ובהמשך למד תורה בישיבת מנצ׳סטר. מגיל צעיר ספג משה את ערכי הציונות.