בשנת 229 לפנה"ס, הצליח אראטוס לשכנע את אריסטומאכוס, אחיו של אריסטיפוס (שתפס את השלטון בארגוס לאחר מות אחיו), לצרף את ארגוס לליגה האכאית בתמורה לכך שייבחר כסטרטגוס בשנה הבאה. בעקבותיו הלכו גם הערים הרמיונה ופילאוס. אולם דווקא ההתפשטות העצומה של הליגה, גרמה לכך שערים כמו אליס ומסניה נבהלו, החלו יותר ויותר להתקרב לאויב הליגה קלאומנס השלישי מלכה החדש של ספרטה. בליגה האיטולית חששו עד כדי כך מפני האכאים, עד שהתירו לקלאומנס לספח את הערים טיגיאה, מנטיניאה, ואורכונומוס, שהיו בברית עמם, העיקר להפוך אותו לכוח שקול נגד אראטוס. קלאומנס אף בנה את מקדש אתנאיון באזור מגלופוליס שהאכאים תבעו לעצמם.
לאחר מכן כבש קלאומנס גם את קאפיאי, וכך יצר למעשה טריז בתוך שטחי הליגה האכאית. אראטוס ניסה להשתלט חזרה על הערים אולם ללא הצלחה. על כן בסוף החורף, או תחילת האביב של שנת 228 לפנה"ס, בתמיכתו הנלהבת של אראטוס, התקבלה במועצת האכאים ההצעה להכריז מלחמה על ספרטה. בקיץ של אותה שנה כבשו הספרטנים את מתידריון בגבול מגאלופוליס. מאוחר יותר באותה שנה הופיע אריסטומאכוס (שנבחר לסטרטגוס כפי שהובטח לו, אולם בפועל היה אראטוס המפקד) עם 20,000 לוחמים בפאלאנטיון ממערב לטיגיאה. לקלאומנס היו אותו זמן 500 איש בלבד, אולם קלאומנס הצליח להימלט מאריסטומאכוס ולחזור לספרטה.
המלחמה הקלאומנית.
קלאומנס ביצע הפיכה בספרטה, והפך למעשה לשליט יחיד. הוא ביצע בה רפורמות מרחיקות לכת, שהגדילו את צבאו. המאבק התפתח למלחמה שכונתה "המלחמה הקלאומנית", על שם קלאומנס. בשנת 226 לפנה"ס השלים קלאומנס את הרפורמות שלו, ויצא מהעיר בראש צבא. במהלך היעדרותו הצליח אראטוס לכבוש את מנטיניאה ולאסיון, והפעיל לחץ כבד על אליס. אולם כסטרטגוס של השנה הבאה נבחר היפרבטס שהיה מוכשר הרבה פחות. הוא חנה ליד הקטומבאיון הסמוכה לדימי, כדי לחסום את דרכו של קלאומנס, אולם בסתיו התרחש קרב דימי במהלכו נחל קלאומנס ניצחון גדול על היפרבטס. לאסיון נכבשה והוחזרה לאליס בעלת בריתה של ספרטה. בלית אליס (יוון)|אליסאראטוס מיהר לפתוח במשא ומתן עם מלך מוקדון החדש אנטיגונוס השלישי. מלך מצרים תלמי השלישי – אויבה המושבע של מוקדון זעם על כך, והפסיק את התמיכה הכלכלית שהיה מעניק עד אז לאראטוס, והעניק אותה לקלאומנס.
במקביל ניסה אראטוס לסיים את המלחמה בדרכי שלום. התנאים העיקריים שקלאומנס הציב היו מינויו ל"הגמון" של הפלופונסוס, ואת השליטה בקורינתוס. אולם במהרה התברר שכל אחד מהצדדים ראה את ההסכם בצורה אחרת, האכאים ראו בתואר הגמון תואר מכובד אך חסר השפעה, בעוד קלאומנס ראה בו תואר המסמל שליטה למעשה. הצדדים היו אמורים להיפגש ולדון בהסכמים בעיר לירנה ליד ארגוס, אולם שטף דם פתאומי מנע מקלאומנס להגיע, מה שאפשר לאראטוס לסיים את השיחות עם מלך מוקדון, ולדחות את הצעותיו של קלאומנס. בשנת 225 לפנה"ס 21,300 לוחמים מוקדונים חדרו לפלופונסוס. אראטוס נפגש בעצמו עם אנטיגונוס, בתחילה הוא חשש מהמפגש בשל הסכסוך רב השנים בין הליגה האכאית שתחת הנהגתו ובין מוקדון, אולם אנטיגונוס העריץ את אראטוס כך שהם הסתדרו ואף הפכו לידידים. בשנת 222 לפנה"ס צבאו של אנטיגונוס נפגש עם צבאו של קלאומנס לקרב מכריע, הצבא הספרטני הגיע לכל היותר לגודל של שני שלישים מהצבא המוקדוני. הקרב כונה קרב סלאסיה, והסתיים בתבוסה ספרטנית מוחצת, קלאומנס נמלט לספרטה ויחד עם כמה מידידיו הפליג לאלכסנדריה שבמצרים. אנטיגונוס כבש את ספרטה ללא מצור ונהג בתושביה ברוחב לב. חודש מוסד האפוראט נציב מוקדוני הושאר בספרטה וכל הרפורמות הקלאומניות בוטלו.
מלחמת בעלות הברית.
לאחר המלחמה נחתם הסכם שלום בין מוקדון, האכאים, וערים יווניות רבות נוספות. ההסכם קבע שאם אחת מהן תותקף כל האחרות יחויבו לסייע לה. ההסכם כונה ה"סימאכיה" ("ברית"), והוא הפריע מאוד לליגה האיטולית, שסמכה תמיד על העובדה שמוקדון תצמצם את השפעת האכאים והאכאים יצמצמו את השפעת מוקדון. אולם בשנת 221 לפנה"ס מת אנטיגונוס, ואחיינו פיליפוס החמישי בן ה-17 הוכתר כמלך מוקדון. האיטולים סברו שכאשר מולך על מוקדון מלך צעיר וחסר ניסיון, יוכלו לנצל זאת כדי להשתלט על שטחים חדשים בפלופונוסוס. אלא שלרוע מזלם בהדרגה הם החלו מאבדים לאבד את בעלי בריתם הפלופונוסיים. העיר מסניה החלה להתקרב אל האכאים, הדבר החריד את האיטולים, משום שהצטרפות של מסניה אל הליגה האכאית, פירושה שאליס וספרטה בלבד נותרות מחוץ לתחום שלטונם של האכאים בפלופונסוס. על כן היו האיטולים נחושים למנוע זאת בכל מחיר. הסיעה הלוחמנית באספה האיטולית, שבראשה עמדו דורימאכוס וסקופאס, הטיפה ללא הרף למסע מלחמה נגד מסניה. היה זה לכאורה הזמן המושלם למסע מלחמה כזה, מסניה גילתה תוקפנות כלפי שליחים איטוליים, מה שלא ייתן לאכאים תירוץ להתערב. לספרטנים היה סכסוך ישן עם המסינים כך שגם הם לא התערבו. ואליס הייתה מקורבת מדי אליהם ולא היה סיכון שתבגוד. מלך מוקדון היה לפי סברת האיטולים נער חסר ניסיון ולא יתערב. כיבוש מסניה ייתן לאיטולים תהילה וכבוד, ויחזק את מעמדם ביוון כולה. בסופו של דבר באביב של שנת 220 לפנה"ס גייס סקופאס את כל צבא הליגה ברִיוֹן (Ρίων, Rhion) שבמפרץ הקורינתי, והחל להעביר אותו אל הפלופונסוס. התוכנית הייתה לעבור דרך פַּטְרָאי פאראי וטריטאיה, עד לאליס, ומשם לפיגאליאה, עיר שהייתה חברה בליגה האיטולית ושכנה בסמוך למסיניה. שלוש הערים הראשונות היו בשליטת האכאים, אולם סקופאס הבטיח שאין בכוונתו לפגוע ברכוש ובנפש. הבטחה שאותה לא קיים, וחייליו כן בזזו ושדדו באזורים אלו.
אולם במסניה כבר היו מוכנים להתקפה האיטולית, ולמעט ביזה לא היה באפשרות סקופאס לעשות דבר. המסנים שיגרו שליחים אל האכאים, שקיימו אותו זמן את האספה השנתית שלהם. לתלונות נגד האיטולים הצטרפו, בעידודו החשאי של אראטוס, גם אנשי פטראי ופאראי שהתלוננו על הביזה בארצם. אותו זמן שימש כסטרטגוס הליגה האכאית טימוקסנוס, שנחשב למתון שרצה לשמור על יחסים טובים עם האיטולים. טימוקסנוס הפסיד בבחירות שנערכו זמן קצר לפני כן לטובת אראטוס האנטי-איטולי, אולם באופן רשמי עדיין החזיק טימוקסנוס בתפקיד ולא שש להכריז מלחמה. אולם אראטוס ותומכיו הצליחו לבסוף לגרום לכך, והתקבלה במועצה ההחלטה "לעזור למסנים". טיקסומנוס עדיין קיווה להחזיק את השלום זמן רב ככל האפשר, אולם אראטוס הקדים את כהונתו בחודשיים, והחל בגיוס כללי. את הכוחות המגויסים ריכז במגלופוליס. המסנים הגישו בקשה רשמית להצטרף לסימאכיה המוקדונית-אכאית, אולם אראטוס השיב להם שאין בסמכות האכאים לעשות זאת ללא אישורו של מלך מוקדון. אולם כן הסכים לסייע להם אם יעבירו בני ערובה מבני עירם אל ספרטה שתשמור אותם עבור הליגה.
אראטוס הודיע לאיטולים שעליהם לפנות את שטחי מסניה במהירות האפשרית בלי לפגוע בשטחים אכאיים. האיטולים נדהמו, והודיעו שתוך יומיים יפנו את האזור. הם לא רצו להסתכן במלחמה, ועל כן שלחו הודעה אל בירתם שהם זקוקים לצי כדי לחזור חזרה לאליס. אריסטון, הסטרטגוס האיטולי, שלח במהירות צי כזה, אולם אראטוס לא בטח באיטולים, ועם 3,000 רגליים ו-300 פרשים עקב אחריהם ממרחק בטוח. האיטולים חששו שאראטוס מתכנן למעשה לתקוף אותם בהפתעה, וניסו ללא הרף לחמוק מהמעקב שלו. בסופו של דבר התנגש כוח איטולי תחת פיקודו של דורימאכוס, בכוח של אראטוס באזור קאפיאי. האכאים נחלו תבוסה, ונמלטו למגלופוליס. דורימאכוס, שיכור ניצחון בזז את סיקיון עיר מולדתו של אראטוס, ולאחר מכן נסוג דרך מצר קורינתוס חזרה לאיטוליה.
כשחזר אראטוס עם שאריות צבאו לאכאיה, הוטחה כנגדו ביקורת כבדה, ונטען שפיזר את צבאו בפזיזות מתוך אמונה עיוורת שסקופאס ודורימאכוס כבר עזבו את הפלופונסוס. אראטוס הדף את גלי הביקורת, ומתוקף תפקידו, הצליח להעביר באספה הכרזה לזמן את נציגי מוקדון, אפירוס, אקארנאניה, פוקיס, ובויאוטיה, ולבקשם לצרף את המסנים לסימאכיה. פיליפוס מלך מוקדון הצעיר הגיע לקורינתוס, ומתוקף תפקידו כמנהיג הסימאכיה, דרש משאר הנציגים להיפגש עמו שם. ההתכנסות התעכבה, משום שפיליפוס נאלץ לפנות לטיגיאה כדי להפסיק מלחמת אזרחים שפרצה בספרטה. אולם כשהתכנסה לבסוף האספה בקורינתוס, הציגו האכאים סדרה של פגיעות איטוליות ברכוש ובנפש של ערים חברות הברית. חלק מהתביעות היו ישנות מאוד, אולם פיליפוס ידע שאם הוא אינו רוצה שהברית שבנה דודו תתפורר הוא חייב להיענות לדרישתם ולהכריז מלחמה על האיטולים. בקורינתוס הכינו האכאים מסמך רב סעיפים, המפרט את יעדי המלחמה, שהוצגה כמלחמת קודש, לשחרור העיר הקדושה דלפי שנשלטה בידי האיטולים. על כן הוכרזה קבלתה של מסניה לברית, והוכרזה מלחמה על האיטולים. המאבק התפתח למלחמה שכונתה "מלחמת בעלות הברית", שנמשכה שלוש שנים. לאחר סדרת ניצחונות שהשיגו המוקדונים, הסכימו האיטולים לחתום על "שלום נאופקטוס", שסיים את המלחמה. אולם לאכזבתו של אראטוס ההסכם הועיל יותר למוקדונים ופחות לאכאים.
המוות.