בתקופת התבגרותו, סטיב ואי הושפע רבות מג'ימי הנדריקס, אליס קופר ולד זפלין ובשנת 1974 החל לקחת שיעורי נגינה על גיטרה חשמלית מג'ו סטריאני וניגן במספר הרכבים צעירים. בהמשך למד ואי במכללת ברקלי למוזיקה. בתקופה זו שלח סטיב ואי לפרנק זאפה הקלטה של עצמו מנגן קטעים של זאפה. בעקבות זאת קבע זאפה פגישה, בה התרשם עמוקות מהיכולות של הווירטואוז הצעיר. הוא שכר אותו באופן מיידי לעבוד כגיטריסט בהופעותיו. בהופעות אלו ניתנה לגיטריסטים מתוך הקהל אפשרות לעלות לבמה לקרב ידידותי מול ואי בו עליו לנגן בדיוק את הקטע שהושמע לו על ידי הגיטריסטים.
קריירת הסולו.
בשנת 1982, כשהוא בן 21, עזב ואי את פרנק זאפה ועבר לקליפורניה, שם הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו ("Flex-Able"). ואי הופיע עם הרכבים שונים וב-1985 חבר לדייוויד לי רות' (סולנה לשעבר של להקת ואן היילן) והקליט, ביחד עם הבסיסט בילי שיהן והמתופף גרג ביסונט, את האלבומים "Eat'em and Smile" ו-"Skyscraper". בשנת 1986 הפתיע את הקהל כשהשתתף בהקלטת אלבום של הרכב הגל החדש הבריטי Public Image Limited, שדווקא התאפיין באיכות נגינה פשטנית. ב-1989 הקליט אלבום עם הרכב הגלאם מטאל הבריטי "וייטסנייק".
בשנים אלו המשיך ואי ללמוד והתמחה בכל מה שקשור בתאוריה, הפקה וציוד נגינה. ואי החל להשתמש בגיטרה בעלת 7 מיתרים שנבנתה במיוחד בשבילו על ידי חברת "איבנז". ואי אף תכנן מספר דגמים של החברה, ביניהם סדרת JEM על דגמיה השונים וסדרת Universe. גיטרות בעלות 7 מיתרים היו בשימוש בשנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 בקרב נגני ג'אז אך מאז נזנח שימושם, כך שלמעשה ואי והגיטריסט ג'ון פטרוצ'י מלהקת הפרוגרסיב מטאל "דרים ת'יאטר" החזירו אותה לעולם המוזיקה העכשווית.
סטיב ואי החל להופיע עם הרכב משלו שלעיתים כלל אף את ג'ו סטריאני. בשנת 1990 הקליט את אלבומו "Passion And Warfare". בשנת 1992 השתתף ואי בקונצרט "Guitar Legends" שנערך בסביליה, ספרד, יחד עם אמנים כג'ו סטריאני, בריאן מיי מלהקת קווין, נונו בטנקורט מלהקת אקסטרים, גארי צ'ארון (לשעבר מלהקת ואן היילן), וריק וייקמן מלהקת יס.
מאז שנת 1996 השתתף במופעי G3 שנתיים יחד עם ג'ו סטריאני, אריק ג'ונסון, אינגווי מלמסטין, ג'ון פטרוצ'י ואחרים, נוהג שנמשך עד היום. ב-2 ביולי 2005 הקליט באצטדיון אוסטרפורט-חרונינגן בהולנד, קונצרט בן שעתיים מיצירותיו, פרויקט מיוחד בשם Sound Theories עם תזמורת המטרופול של הולנד, שיצא לאור ב-2007 במהדורת CD כפולה ומארז DVD.
סטיב ואי היה מועמד שמונה פעמים לפרס גראמי, מתוכם זכה בשניים (בשנת 2006 על הביצוע הטוב ביותר לקטע האינסטרומנטלי "Lotus Feet" מתוך אלבומו "Real Illusions Reflections", ובשנת 2008 על הביצוע הטוב ביותר לקטע "The Attitude Song").
ברבות השנים, חברו סטריאני העיד על ואי כי התלמיד התעלה על המורה.
עבודה פילנתרופית.
בשנת 2005, ואי החל לתמוך בארגון שלא למטרות רווח בשם "Little Kids Rock" שמספק כלי נגינה ושיעורי חינם לילדים בבתי ספר ברחבי ארצות הברית. הוא וג'ו סטריאני נמנים בין מכובדי הארגון.
הופעות בישראל.
סטיב ואי הופיע בהיכל התרבות בתל אביב ב-30 ביוני 2009 בסדנת אמן לה הוא קורא Alien Guitar Secrets. בסדנה זו הוא מדבר על הקריירה שלו, נותן טיפים ושיטות כיצד לנגן טוב יותר, עונה על שאלות הקהל ומנגן ביחד עם נבחרים מהקהל. סטיב ניגן בסדנה כמה מלהיטיו. מיד לאחר הסדנה יצא לסיבוב הופעות באירופה. כמו כן הוא ניגן עם גיטריסטים ידועים בארץ ביניהם: אבי סינגולדה, ארז נץ, רועי קלנר ועוד.
ואי הגיע להופעה שנייה בישראל ב-26 במרץ 2014, בהיכל התרבות בתל אביב. ב-23 במרץ 2018 שוב העביר כיתת אמן לקהל הישראלי.
ב-15 בפברואר 2020, העביר כיתת אמן בפסטיבל "גיטרה בים האדום".
פייר קורניי
פייר קורניי (בצרפתית: Pierre Corneille; 6 ביוני 1606 – 1 באוקטובר 1684) היה מחזאי צרפתי.
חייו.
היה בנו בכורו של פקיד מנהלי בעיר רואן שבנורמנדיה. התחנך אצל הישועים וב-1624 החל ללמוד משפטים. ב-1628 פתח בקריירה כפרקליט, ואביו רכש עבורו משרת מפקח במחלקת המים והיערות של רואן. ב-1629 החל לכתוב חרוזים, ואחר כך כתב את הקומדיה "מליט" שהוצגה על ידי להקה נודדת והפכה להצלחה בפריז. באותה שנה קורניי עבר להתגורר בפריז והפך לאחד המחזאים הנודעים שבעיר. ב-1634 נבחר לכתוב חרוזים לרגל ביקורו של הקרדינל רישלייה בעיר רואן. רישלייה מינה את קורניי כחבר בקבוצת החמישה, שנתבקשה לכתוב מחזות בהתאם לרעיונות של רישלייה. קורניי, שלא היה מרוצה מדרישותיו של הקרדינל, עזב את פריז וחזר לרואן.
בשנת 1635 כתב את המחזה האשליה הקומית. ב-1636 כתב את המחזה "לה סיד" (במקור הערבי "אל סעיד"), שהיה דמות צבאית בספרד של ימי הביניים. המחזה זכה להצלחה רבה, אך גם לביקורת קשה. האקדמיה הצרפתית, שנוסדה על ידי רישלייה, קבעה כי המחזה לא עמד בקריטריונים של הדרמה הקלאסית ("הוויכוח על לה סיד").
ב-1640 חזר קורניי לפריז ובאותה שנה כתב את הטרגדיה "הורציוס" שהוקדשה לרישלייה. הוא המשיך לכתוב טרגדיות: "סינה" (1641), "פולייקט" (1642). מדי שנה הופיעה טרגדיה חדשה של קורניי, אולם אחרי 1652 חדל לכתוב מחזות, היות שמחזותיו האחרונים לא זכו להצלחה. הוא השיב לביקורת על מחזותיו ב- "מאמרים על שירה דרמטית". מאמרים אלה, שבהם הגן על סגנון כתיבתו, מהווים את תחילת הביקורת המודרנית של האמנות. ב-1659 קיבל מענק משר האוצר, ניקולה פוקה, וחזר לכתוב מחזות. המחזה "אודיפ" זכה לשבחים מפיו של המלך הצעיר לואי הארבעה עשר, אך מחזותיו הבאים
נתקבלו בביקורת עוינת. מדם הנרייטה, הדוכסית מאורליאן הזמינה את קורניי ואת רסין (כל אחד ללא ידיעתו של השני) לכתוב מחזה על הנושא "טיטוס וברניס". ב-21 באוקטובר 1670 הוצג מחזהו של רסין וזכה להצלחה רבה, אך שבוע ימים אחרי כן הצגת מחזהו של קורניי הייתה לכישלון. בעקבות מאורע זה נפלה רוחו של קורניי. הוא כתב שני מחזות נוספים שנכשלו גם הם, ובילה את העשור האחרון לחייו רחוק מעיניו של הציבור.
בסוף ימיו קצבתו השנתית הופסקה למשך ארבע שנים והוא נשאר חסר אמצעים. קורניי פנה לשר האוצר קולבר, שהורה להמשיך ולשלם את הקצבה. אחרי מות קולבר (1683) הקצבה הופסקה שוב. ב-1684 ניקולה בואלו הודיע על כך למלך לואי הארבעה עשר, ששלח מיד כסף למחזאי. באותה שנה נפטר פייר קורניי בפריז, ולמקומו כחבר האקדמיה הצרפתית (מאז 1647) נבחר אחיו המחזאי תומה קורניי.
אטמי אוזניים
אטמי אוזניים הם כל התקן המצוי בתוך תעלת השמע או שחוסם את אפרכסות האוזניים ותפקידו הוא לאטום את האוזניים מפני רעש או חדירת מים.
סוגי האטמים וצורת השימוש.
אטמי אוזניים פנימיים הם זוג ספוגים זעירים או פיסות קטנות משעווה או סיליקון המוחדרים אל תעלת השמע. בדרך כלל, אטמי אוזניים העשויים מספוג מיועדים למניעת רעש, בעוד אטמים העשויים משעווה מיועדים למניעת כניסת מים.
אטמים פנימיים רבים יש לדחוס בגלגול ואז להחדיר אותם בתעלת האוזניים, אך בד בבד יש להיזהר מפגיעה בעור התוף. האטמים מתנפחים וממלאים את חלל האוזן, וכתוצאה מכך אנרגיית גלי הקול נבלעת בספוג נוכח המרקם הספוגי המותאם לכך, וכך פוחתת עוצמת הקול החודרת לתעלת האוזן בעשרות דציבלים והופכת בדרך כלל לעוצמה שאינה מזיקה.
אולם ישנם גם אטמים פנימיים העשויים מחומר קשיח יותר שאין צורך למעוך אותו לקראת ההחדרה לאוזן. חלק מהאטמים הפנימיים הקשיחים מותאמים באופן אישי לצורת תעלת האוזן של אדם ספציפי.
החסרון באטמים פנימיים פשוטים הוא שהם גורמים ללחץ באוזן לאחר שימוש ממושך. הלחץ נגרם מכמה סיבות, שהעיקריות שבהן הן לחץ פיזי מהחומר על האוזן, וחוסר באוורור האוזן. יש גם לשמור את האטמים נקיים למניעת דלקות אוזניים. ישנם אטמים מיוחדים, אך יקרים, שפותרים את הבעיה - חסרונם הוא המחיר.
חסרונם של האטמים החיצוניים הוא סרבולם.
שימושים נפוצים.
נהוג להשתמש באטמי אוזניים במקרים הבאים:
אטמי אזניים
שבטי עבר הירדן
Brave New World
Brave New World (עולם חדש מופלא) הוא אלבום האולפן ה-12 של להקת המטאל הבריטית איירון מיידן. האלבום ראה אור בתאריך 29 במאי 2000. זהו האלבום הראשון של הלהקה בהרכבה הנוכחי.
על האלבום.
Brave New World הוא אלבום חזרתם של סולן הלהקה ברוס דיקינסון והגיטריסט אדריאן סמית' ללהקה. האלבום עורר הרבה ציפיות מעורבות בדאגה, האם בזכות חזרתם של אדריאן וברוס באמת תצליח ליצור מוזיקה באותה רמה של האלבומים הישנים? האלבום נעשה בסגנון הקודר והמאופק שאפיין את קריירת הסולו של דיקינסון, תוך התרחקות לא רק מהסגנון המסורתי של איירון, אלא אף מסגנון המטאל המסורתי כולו לכיוון הפרוג מטאל. האלבום לא מכר כמו האלבומים הישנים עם ברוס, אך ניתן ליחס לזה את ירידת הפופולריות של הלהקה ושל הרוק בעולם מאז, ולאו דווקא לשפוט לפיכך את איכות האלבום. יש שהתאכזבו מהאלבום ושללו את הכיוון החדש אליו שאפה מיידן, ויש שמעריכים אותו מאוד ורואים אותו כאלבום שהחזיר את מיידן למסלול אחרי נפילת הפופולריות בימי ביילי.
מדקדקי העברית בימי הביניים
מדקדקי העברית בימי הביניים הם שורה של מלומדים יהודים, החל מרב סעדיה גאון (רס"ג) במאה העשירית, אשר חקרו את הדקדוק ואוצר המילים של השפה העברית.
רבים מן המונחים והרעיונות שפיתחו משמשים את חוקרי העברית עד היום. תחום דקדוק העברית פעל תוך מגע הדוק לשני תחומים אחרים - פרשנות המקרא שנתחברה בתקופת הראשונים, ועולם הפיוט והשירה ששגשג בעיקר על רקע תור הזהב של יהדות ספרד.
היסטוריה.