בין השאר גרמה רעידת האדמה נזקים קשים לרבים מהסטלות שביער הסטלות. מתוך 114 האבנים הקלאסיות של קאיצ'נג' נשברו 40 ברעידת האדמה. הרעידה הנמיכה את גובהה של פגודת "ברווז הפרא" הקטנה בשיאן מ-45 מטרים ל-43.4 מטרים.
עם כל זאת רעידת האדמה של 1556 בשאנסי לא הייתה האסון הגרוע ביותר בתולדות סין. לדוגמה, היו עשרות מיליונים של מקרי מוות בסין במהלך שלוש השנים של אסונות הטבע מ-1959 ועד 1961.
טנזין גיאטסו
ג'אמפהאל נגאוואנג יישה טֵנְזִין גְיָאטְסו (בטיבטית: བསྟན་འཛིན་རྒྱ་མཚོ་; נולד ב-6 ביולי 1935), הוא נזיר בודהיסטי והדלאי לאמה הארבעה-עשר והנוכחי, איש הדת הבכיר ביותר בבודהיזם הטיבטי ומנהיגם של מיליוני בודהיסטים ברחבי העולם. הדלאי לאמה משמש מאז שנת 1950 כמנהיג הרוחני של העם הטיבטי, והיה גם למנהיג הפוליטי של הטיבטים במאבקם למען שחרור חבל טיבט וראש ממשלת טיבט הגולה עד מרץ 2011, אז הודיע כי הוא מוותר על סמכויותיו הפוליטיות.
גיאטסו אימץ את רעיון הסאטיאגרהא, והוא מתנגד לפעולות אלימות נגד הכיבוש הסיני של טיבט. הוא מעדיף מחאה דיפלומטית, הסברתית ורעיונית. גולים מטיבט וצעירים טיבטים רבים אינם שותפים לגישתו הפציפיסטית ודבקותו באי-אלימות.
גיאטסו נחשב לכריזמטי, לנואם טוב (הוא שולט היטב באנגלית) ולאישיות מוערכת בקרב הציבור. הוא הדלאי לאמה הראשון שביקר במערב, ובין היתר גם בישראל. במישור הפוליטי פעל לא רק נגד דיכוי הטיבטים, אלא גם להשכנת שלום במוקדי סכסוך שונים ברחבי העולם. בשנת 1989 הוענק לגיאטסו פרס נובל לשלום על פועלו בתחום המאבק הלא-אלים לשחרור ארצו.
ממשלת סין העממית מחרימה את הדלאי לאמה ה-14 ומסרבת לחלוטין לשאת ולתת עמו, בשל היותו סמל למאבק לשחרור טיבט. החזקה של כתבים, תמונות או סרטים הקשורים לדלאי לאמה מוגדרת כעבירה פלילית בכל שטחי הרפובליקה העממית של סין.
ביוגרפיה.
נעוריו.
הדלאי לאמה ה-14 נולד ב-6 ביולי 1935 בשם לאמו תונדאפ (Lhamo Thondup) כחמישי מבין 16 ילדים, למשפחה שהתפרנסה ממקצועות מסורתיים, בעיקר חקלאות, בכפר טקסטר. הכפר עמד על גבעה הצופה על עמק רחב ידיים שבמחוז אמדו בצפון-מזרח טיבט. הוריו, צ'וקיונג ודקאי טסרינג, היו אמידים יחסית לכפר, שמנה כעשרים משפחות, חלקן האן. משפחתו, כמו הכפר כולו, התפרנסה מגידולי שעורה, קטניות ותפוחי אדמה.
בהיותו בן שלוש, משלחת מהמסדר הבודהיסטי גלוקפה ("הכובעים הצהובים") הגיעה לאזור שבו חי כדי למצוא את ממשיך דרכו והתגלמות נשמתו של הדלאי לאמה הקודם (לפי הבודהיזם הטיבטי, לאחר שנפטר הדלאי לאמה, מתגלגלת רוחו בילד הנולד באזור כלשהו, בדיוק בשעת מותו). לפני שמת הדלאי לאמה ה-13, הוא אמר כי ממשיך דרכו והתגלגלות נשמתו ייוולד במחוז אמדו. לאחר צאת המשלחת, סיפר אחד מהחברים הבכירים בה כי חלם חלום נבואי, שבו ראה עמק ובית מסוים, שם גר ממשיך דרכו של הדלאי לאמה. כאשר הגיע לביתו של תונדאפ, קבע שזהו הבית שראה בחלומו, ובו גר מי שעתיד להיות הדלאי לאמה ה-14.
כעבור זמן מה נקבע במבדקים מסורתיים שתונדאפ הוא טוּלקוּ (גלגול הנשמה) של הדלאי לאמה ה-13 ושל הבודהיסטווה אַוַולוֹקִיטֶשְוַורָה. בעקבות הגילוי, בהגיעו לגיל שש, הובא עם משפחתו אל להאסה בירת טיבט כדי לקבל חינוך בודהיסטי שיכשיר אותו לתפקיד מנהיגו הרוחני והפוליטי של העם הטיבטי.
בלאהסה החל חינוכו הרוחני של לאמו הצעיר. הוא נלקח ממשפחתו (שהורשתה לבקרו לעיתים) למנזר, בו למד לימודי בודהיזם ולימודי החיים כנזיר מגיל 6 עד גיל 25. בין היתר הוא למד אצל רטינג רינפוצ'ה. בגיל 25 הוא קיבל תואר המקביל לדוקטורט בבודהיזם.
לאחר ההכרזה עליו כמי שעתיד להיות הדלאי לאמה הבא, שונה שמו, ומאז הוא נקרא "ג'אטסאן ג'אמפהאל נגאוואנג לובסאנג אייש טנזין גיאטסו דלאי לאמה" (בתרגום חופשי: קודש האלוהים, עדין תהילה, רחמן, מגן האמונה, טנזין גיאטסו, אוקיינוס של חוכמה) או בקיצור - טנזין גיאטסו. בודהיסטים טיבטים בדרך כלל מתייחסים אליו כ'קאנדאן', שפירושו פשוט 'נוכחות' או 'נוכחות עליונה'. במדינות המערב גיאטסו מכונה לעיתים קרובות 'הוד קדושתו הדלאי לאמה'. בסגנון זה הוא מכונה גם באתר האינטרנט הרשמי שלו.
כדלאי לאמה בטיבט.
כמנהיג פוליטי טיבטי וכבעל המעמד המשפיע והחשוב ביותר בבודהיזם הטיבטי, קיימת מסורת מזה זמן רב שלפיה הדלאי לאמה נעשה לראש המדינה של טיבט. ב-17 בנובמבר 1950, בגיל חמש עשרה בלבד, נעמד מול אפשרות של התנגשות אפשרית עם ממשלת הרפובליקה העממית של סין, והוכתר על ידי ממשלת טיבט לראש המדינה ולמנהיגה הרוחני הרשמי.
כהונתו בתפקיד זה לא האריכה ימים. בחודש אוקטובר של אותה השנה, בעקבות המינוי שסין התנגדה לו מאוד, פלשו כוחות הצבא הסיני לטיבט והחלו להתקדם לעומק המדינה כדי לכובשה, ללא הפרעה מצד כוחות צבא טיבטיים. לבסוף, נעצר צבא הרפובליקה העממית של סין בגבול שבין טיבט למחוז ההיסטורי שִׂיקַאנְג והסכים לשאת ולתת עם הממשלה הטיבטית בדבר מינויו של טנזין גיאטסו כראש מדינה. בתגובה, שלח הדלאי לאמה ה-14 משלחת לבייג'ינג, שנשאה ונתנה עם השלטונות הסיניים עד שנת 1959.
בניסיון אחרון לפתרון המשבר בלי שייאלץ לצאת את טיבט, פנה גיאטסו לראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו, בבקשה שארצו תפעיל לחץ דיפלומטי על סין וממשלתה, כדי שטיבט תוכרז כשטח אוטונומי ללא שליטת סין, והוא יוכל להישאר במושבו. ניסיון זה כשל, בין השאר מפני שנהרו לא היה מעוניין ליצור מתח בין ארצו לבין היריבה הגדולה סין, אבל הוא עודד את גיאטסו להמשיך בנסיונותיו לשאת ולתת עם סין.
כדלאי לאמה בגלות.
בהיכשל המשא ומתן וההתנגדות הטיבטית לכיבוש הסיני, ולאחר ניסיון התנקשות כושל של סין בגיאטסו, הוא ברח לדרמסאלה, צפון הודו, ב-17 במרץ 1959. הוא נכנס להודו ב-31 במרץ, מלווה באלפי חסידיו, ושם הוא שוהה עד היום. בהודו הקים את הממשלה הגולה של טיבט למען שחרור ארצו, והקפיד לשמר את התרבות והחינוך הטיבטיים בקרב עשרות אלפי הפליטים והגולים שליוו אותו. הדלאי לאמה עצמו ורוב חסידיו מתגוררים במקלאוד גאנג' (McLeod Ganj), פרבר הנמצא במעלה הרכס מעל דרמסאלה, שלעיתים קרובות מכונה "לאהסה הקטנה" בשל הריכוז הגדול של מאמיניו וחסידיו בתחומו.
לאחר הקמת הממשלה הגולה והתאקלמותו בהודו, ניסה גיאטסו לשקם ולסייע לפליטים שהלכו אחריו להודו ולעם הטיבטי בכמה דרכים: בשנת 1959, מיד לאחר ההגעה להודו, הקים מערכת חינוך כדי ללמד את הנוער הטיבטי את שפתו, תרבותו, דתו ואת ההיסטוריה של טיבט. לאחר מכן, הוקם "מכון לאומניות העם הטיבטי" ו"מרכז המחקרים הטיבטי הגבוה" שהייתה לאוניברסיטה הראשונה שפעלה בטיבט. הוא תמך בבנייתם מחדש של כ-200 מנזרים ומקדשים כדי לשמר, לדבריו, את ההוראה והחינוך הבודהיסטי ואת אורח החיים הטיבטי.
לאחר זמן מה, כשראה שמאמציו הדיפלומטיים לשחרור טיבט אינם נושאים פירות, עתר גיאטסו לאו"ם כנגד כיבוש טיבט על ידי סין והחזקתה בידיה. עתירתו נידונה בשלוש אספות - בשנת 1959, 1961 ו-1965. הערעור והדיון בדברו לא הניבו תוצאות של ממש, להוציא הכרזה של האו"ם בדבר דרישתו מסין לכבד את זכויות האדם של העם הטיבטי ולשקול את בקשתם לאוטונומיה שבראשה יוכל לעמוד הדלאי לאמה.
בשנת 1963 הכריז גיאטסו על חוקה דמוקרטית לטיבט, המבוססת על ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. בנוסף, נבחרו חברים לפרלמנט הטיבטי, במסגרת הממשלה הגולה הטיבטית, מתוך קהל הפליטים וחסידיו של גיאטסו. הוא עצמו נבחר באופן דמוקרטי על ידי הפרלמנט הטיבטי. ממשלת סין לא הכירה בכל המהלכים האלה, שכן על-פי עמדתה אין לגיאטסו השוהה בהודו שום סמכות על הנעשה בטיבט, הנשלטת בידי סין.
בקונגרס זכויות האדם שהתקיים בוושינגטון בשנת 1987, הציע גיאטסו תוכנית בת חמישה שלבים, שאיננה דורשת עצמאות מלאה אלא מתן אוטונומיה לחבל. עיקרי התוכנית היו הפיכת אזור טיבט כולו לאזור שוחר שלום, וכן פירוז סין וארצות האזור מנשק גרעיני (על פי טענות שונות, סין משתמשת בטיבט כ"פח אשפה גרעיני" ומטמינה בה פסולת גרעינית מסוכנת). הוא הציע אפשרות שסינים שיחפצו בכך, יוכלו לגור בטיבט. התוכנית עסקה גם בכיבוד זכויות האדם משני הצדדים. לפי התוכנית, לאחר שכל התנאים האלה ימולאו, ייערך משא ומתן ענייני בדבר עתיד טיבט. תוכנית דומה הוצעה על ידו בשטרסבורג ב-15 ביוני 1988. התוכנית הראשונה נדחתה על ידי סין, ולבסוף ביטלה הממשלה הטיבטית הגולה את ההצעה השנייה ב-1991, לאחר שנראה כי אין סיכוי שהסינים יסכימו לדון בה. באוקטובר 1991 פנה גיאטסו אל הממשלה הסינית בבקשה לחזור לטיבט, בטענה שהעם הטיבטי זקוק לו. לאחר זמן מה ביטל את הבקשה, לנוכח חששו מהתפרעויות אלימות של טיבטים אם תידחה ההצעה. נכון להיום, סין עודנה מסרבת לחזרת גיאטסו לארצו.
בשנת 1989 הוענק לטנזין גיאטסו פרס נובל לשלום על פועלו בקירוב לבבות ויישוב סכסוכים ברחבי העולם ועל מחאתו הלא-אלימה כנגד סין. יושב ראש הוועדה שהחליטה על מתן הפרס אמר בנאומו כי "הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, הוא ממשיך דרכו הרוחני של מוהנדס קרמצ'נד גנדי". ב-18 באפריל 2005 בחר ה"טיים מגזין" בגיאטסו כאחד מ-100 האישים המשפיעים ביותר בעולם.
בשנת 1995 הכריז גיאטסו על גנדן צ'ואקי ניאמה, בן ה-6 ותושב טיבט, כגלגול ה-11 של הפאנצ'ן לאמה (התואר השני בחשיבותו בבודהיזם הטיבטי). בעקבות חוסר שביעות רצון של השלטון הסיני מהבחירה, נאסרו ניאמה ובני משפחתו, ומאז לא נודע מה עלה בגורלם. כתחליף, בחרו הסינים את גיאנסיאן נורבו (Gyaincain Norbu) כפאנצ'ן לאמה מטעמם, אף שמרבית הטיבטים אינם מכירים בבחירה זו.