עם זאת, קרוינן הופיע שוב בשנת 2004. בזכות הכוחות הבלתי מוסברים של המדע והקסם השחור, קרוינן "תיקן" את עצמו ביד מכנית תותבת, מוט פלדה שהחליף את החלק השבור של עמוד השדרה שלו ולב שעון, המופעל באמצעות מפתח הרוח שהושתל בחזהו. על ידי כיווץ המפתח הוא הצליח להגביר את המהירות והרפלקסים שלו. לאחר עשרות שנים ארוכות, הדם בעורקיו התייבש לחלוטין והשאיר רק אבק והפך אותו כמעט לפגיע מירי. הוא יכול היה גם לסובב את המפתח כדי ל"כבות" את גופו (תרתי משמע), כשהוא נשאר במצב רדום ונראה מת עד שיוחזר. הוא השתמש בטכניקה מתעתעת זו כדי לחדור למטה BPRD. לאחר שפצע קשות את הסוכן קליי, זייף את מותו שלו ושכב ליד קליי ושניהם הועברו למפקדה. לאחר שנכנס פנימה, קרוינן הביא את רספוטין לשם, והרג באופן אישי את פרופסור ברוטנהולם הקשיש, לפני שנעלם עם רספוטין.
ה-BPRD עקבה אחר רספוטין למוזוליאום שלו בפרברי מוסקבה. הלבוי נקם לכאורה את מותו של ברוטנהולם בכך שהשליך את קרוינן למלכודת דחיפה – בור מחודד שהוסתר מתחת לדלת מלכודת. קרוינן נמחץ כאשר הלבוי הפיל עליו גלגל שיניים ענק. לא ידוע אם קרוינן שרד זאת או לא.
מסכת הגז המרוסקת של קרוינן הופיעה מאוחר יותר בוויטרינה ב-BPRD בסרט הלבוי השני. בתסריט של הסרט ההוא נכתבה סצנת אפילוג שתוכננה להוביל לסרט שלישי, אך נחתכה מסיבות תקציביות. גרסת אנימציה של הסצנה מופיעה בתוספות המיוחדות של ה-DVD. הוא נמצא על ידי רודריק זינקו בחורבות המאוזוליאום, ושרידיו של קרוינן מובאים לרופא כדי להחיות אותו באלכימיה מתקדמת, לפני שנסעו לקוטב הצפוני לתוך בניין אחסון נשק נאצי כדי להכניס את ראשו של קרוינן נטול הגוף אל תוך גוף רובוטי ענק שבו קרוינן מתעורר ומשבח את "המאסטר" שלו שחזה את תחייתו כשרספוטין מופיע על המסך.
בפרשנות לסרט השני של הלבוי, קבע גם גיירמו דל טורו כי בסיפור המתוכנן של הסרט השלישי, קרוינן היה אמור לחלוק היסטוריה עם דמותו של יוהאן קראוס. הדבר נרמז בסרט השני כאשר יוהאן נראה בוהה במחשבה עמוקה במסכתו של קרוינן בוויטרינה במהלך החלק בו הלבוי נמצא במחלקה.
נשק וציוד.
גרסת הקומיקס של קרוינן היא מדען רגיל למדי, שנראה שיש לו הכשרה כירורגית כלשהי.
בסרט משנת 2004 ובפלאשבק מהסרט משנת 2019, מופיע קרוינן כשהראשון לובש מדי SS עם זוג קטאר (कटार), דמוי פגיון שהוסתר בשרוולים, קרוינן אוחז באקדח לוגר P08. בהופעותיו המאוחרות בסרט משנת 2004, הוא אוחז בזוג חרבות בסגנון טונפה יחד עם כמה פגיונות אחרים הקשורים לחליפתו.
עיבודים.
הלבוי (2004).
השחקן הצ'כי לאדיסלב ברן גילם את קרוינן בעיבוד הקולנועי משנת 2004.
גילום זה שונה בתכלית מהקומיקס. קרוינן, שהיה במקור דמות ענוגה, מוצג כאן כחייל רצחני לא אנושי שנאמן לרספוטין. איות שמו האמצעי שונה גם מ-"Ruprect" ל-"Ruprecht".
הלבוי (2019).
קרוינן מופיע גם בסרט האתחול משנת 2019, כשגולם על ידי אילקו איליב.
Johnny Guitar
Johnny Guitar הוא שיר שנכתב על ידי פגי לי (מילים) ויקטור יאנג (לחן) והיה שיר הנושא של הסרט "Johnny Guitar" מ-1954 בבימויו של ניקולס ריי ובכיכובו של ג'ואן קרופורד. בשיר יש שימוש בגיטרה קלאסית, תוך שהוא מכיל בתוכו סוגות מוזיקליות שונות שמבקרי המוזיקה השוו ליצירות אחרות.
נעשה שימוש בקטע הכלי של השיר בתחילת הסרט ולאורכו, תוך שבסופו ניתן לשמוע את פגי לי, כשהיא שרה אותו.
השיר הפך לקלאסיקה והוקלט פעמים רבות, הן כשיר והן כקטע כלי. הוא הושמע גם בסדרת משחקי הווידאו "Fallout", משנת 2010.
גרסאות כיסוי.
במרוצת השנים הוקלט השיר עשרות פעמים, ביניהן הגרסאות של:
הר מאר
נג'מה אידריס
נג'מה עבדאללה אידריס (בערבית: نجمة عبدالله إدريس, באנגלית: Najma Abdullah Idrees; נולדה ב-25 בדצמבר 1952) היא דוקטור לפילוסופיה בספרות ערבית מטעם אוניברסיטת לונדון, משוררת, בעלת טור ואשת אקדמיה כוויתית.
רקע וקריירה.
נג'מה אידריס נולדה ב־1952 בכווית, בוגרת בהצטיינות מטעם אוניברסיטת כווית ב-1976 בספרות ערבית. בשנת 1987 היא הוסמכה בתואר דוקטור Ph.D מטעם אוניברסיטת לונדון - בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה . נושא התזה שלה היה על "מושג המוות והתפתחותו בשירה הערבית המודרנית" (ערבית: مفهوم الموت وتطوره في الشعر العربي الحديث). היא לימדה בבית הספר התיכון בכווית סיטי, בין השנים 1976 ל -1981. ד"ר אידריס הייתה מרצה לשירה וספרות ערבית באוניברסיטת כווית בין השנים 1987–2007.
פעילויות ותרומות.
אידריס החלה לכתוב כמשוררת וחוקרת מאז שנותיה הראשונות באוניברסיטה, ופרסמה את מרבית עבודותיה המוקדמות במגזין "אל-באיאן" שמונפק על ידי איגוד הסופרים הכוויתי. היא הצטרפה לאגודת הסופרים הכוויתית בתחילת דרכה ומצאה גיבוי ותמיכה רבים מצד החברים האחרים, ובעידוד זה מצאה עצמה משתתפת בהקראות השירה שארגנה אגודת הסופרים. במהלך פורום הסיפורים והרומנים בכווית, שאורגן על ידי אגודת הסופרים בין התאריכים 21–23 במרץ 1994, אידריס הציגה מחקר יקר ערך בשם "הנקבה והחברה בסיפור הכוויתי", ובו היא הראתה את האופן שבו החברה הכוויתית מתארת את מושג הנשיות, בעיית המין, הניכור וחיפוש הישועה.
מאוחר יותר היא הפכה לעורכת ראשית של המגזין אל-באיאן Al-Bayan בשנת 2010.
כמו כן, היא השתתפה תכופות בשבועות התרבות שאירחה המועצה הלאומית לתרבות, אומנות וספרות ה-NCCAL. המתקיימת מדי שנה במדינות ערב שונות. השתתפותה הראשונה של אידריס ב- NCCAL הייתה במרוקו בשנת 1979, במהלכה ד"ר אידריס הייתה חלק ממשלחת התרבות של כווית. לאחר מכן לקחה על עצמה להשתתף בכנסים ופורומים תרבותיים, הרצאות כלליות וקריאת שירה לאורך כל השנים, בכווית ומחוצה לה. היא השתתפה במקומות הבאים: בגדאד, קהיר, איחוד האמירויות הערביות, פריז, רבאט, תוניס, אלג'יר, מוסקט ותימן .
תרומתה כוללת גם טורים שבועיים בעיתון " אל-ג'רידה ", מאמרים למגזינים חודשיים ודיונים פתוחים בעיתונות המקומית הכוויתית ובראיונות רדיו.
הלבוי 2
הבחירות הכלליות באוגנדה 2011
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב־18 בפברואר 2011. הנשיא המכהן יוורי מוסווני מהתנועה להתנגדות הלאומית (NRM) נבחר בפעם השלישית ברציפות, לאחר שהיה בשלטון מאז 1986. מפלגת ה-NRM זכתה גם ב-263 מתוך 375 המושבים בפרלמנט.
רקע כללי.
מוסווני, בעבר המפקד של ארגון הגרילה צבא ההתנגדות של האל, וקיזה בסיג'ה עמדו זה מול זה בפעם השלישית, לאחר שבסיג'יה הובס על ידי מוסווני בבחירות 2001 ובבחירות 2006.
קמפיין.
שמונה מועמדים התמודדו בבחירות לנשיאות, ואילו בסך הכול 1,713 מועמדים התמודדו בבחירות לפרלמנט: 443 למושבים המיועדים לנשים ו-1,270 לשאר המושבים. מפלגת NRM התמודדה על כל מושב בחירות, והגישה בסך הכול 364 מועמדים; הפורום לשינוי דמוקרטי הגישה 288 מתמודדים; הקונגרס העממי באוגנדה הגישה 135 מתמודדים; המפלגה הדמוקרטית הגישה 120 מתמודדים; הברית הפדרלית באוגנדה הגישה 66 מתמודדים; המפלגה הפרוגרסיבית העממית הגישה 33 מתמודדים; מפלגת הפיתוח העממית הגישה 18 מתמודדים.
אחרי הבחירות.
יו"ר שיתוף הפעולה הבין-מפלגתי, קיזה בסיג'יה, אמר לפני פרסום התוצאות כי האופוזיציה דוחה באופן מוחלט את תוצאות הבחירות. מאוחר יותר הזהיר כי לאחר יותר משני עשורים בשלטונו של מוסווני, אוגנדה בשלה למרד בנוסח זה שהיה במצרים בשנת 2011. עם זאת, המפגינים לא הצליחו לצבור די כוח.
מארק ג'ורדי
מארק ג'ורדי (נולד ב-25 באוגוסט 1967) הוא אדריכל, שרטט ופסל שווייצרי.
קורות חייו.
ג'ורדי, יליד קונולפינגן ליד ברן, השלים חניכה כשרטט ולמד אדריכלות במכללה הטכנית בברן. הוא חי ועובד בברלין מאז 1994. לאחר עבודתו במשרדי אדריכלות שונים ובמחלקה לפיתוח עירוני בברלין, הוקם משרד קלר-גינתר-ג'ורדי בשנת 1996 ומשרד אדריכלים ג'ורדי-קלר הוקם בשנת 2008. בנוסף לעבודתו כאדריכל, ג'ורדי עוסק גם בעבודות פיסול, גרפיקה וצילום. ג'ורדי הוצג בתערוכות בברן, פריז, ברלין, במוזיאון ג'ורג 'קולבה בברלין בשנת 2002 בנושא "המרכז ההיסטורי ברלין" ובשנת 2016 באולם התצוגה בפרנקפורט בנושא "אם האמנויות – פיסול אדריכלי ומלאכת יד באדריכלות". בין השנים 2008–2010 הוא היה מרצה במכון לפיתוח ערים ותכנון אזורי (ISR) של האוניברסיטה הטכנית בברלין לעיצוב עירוני. מרצה ציבורי בכנסי תכנון עירוני, אדריכלות ושימור אנדרטאות.
Timecop (קומיקס)
Timecop היא חוברת קומיקס שפורסמה במקור כסיפור בן שלושה חלקים, "שוטר הזמן: האיש מחוץ לזמן", בקומיקס מבית Dark Horse Comics (אוגוסט – אוקטובר 1992) שהוליד את הסרט המצליח Timecop.
לאחר שהסרט הגיע למקום הראשון בקופות, הוא הצליח להפוך למשחק וידאו עבור SNES, תוכנית טלוויזיה קצרת מועד ברשת ABC, סדרת רומנים והמשך ישיר לווידאו בשנת 2003.
פיתוח.
מייק ריצ'רדסון כתב סיפור בן שלושה חלקים שכותרתו "שוטר הזמן: האיש מחוץ לזמן" (The Man Out of Time), שנכלל בהשקת סדרת האנתולוגיות של Dark Horse Comics בשנת 1992. ריצ'רדסון פיתח את הסיפור, אך הקומיקס נכתב על ידי מארק ורהיידן וצויר על ידי רון רנדל לגיליונות 1–3.
ריצ'רדסון ו-ורהיידן חברו אז לכתיבת התסריט לעיבוד הקולנועי, שזכה להמשך כקומיקס לסרט, שפורסם יחד עם יציאתו של הסרט בשנת 1994.
תקציר העלילה.
איש מחוץ לזמן.
עלילת סיפור הקומיקס "האיש מחוץ לזמן" וסרט ה-"Timecop" שונים מאוד, אך חולקים את אותו גיבור: מקס ווקר.