תאורטיקנים מתחום המחשוב מתייחסים תדיר למחשבים אנלוגיים אידיאליים כמחשבים ממשיים (מכיוון שהם פועלים על אוסף של מספרים ממשיים). לעומת זאת, מחשבים ספרתיים, נדרשים בשלב הראשון לבצע קוואנטיזציה של האות למספר סופי של ערכים ולכן יכולים לעבוד רק עם אוסף מספרים רציונליים (או, עם קירוב של מספרים לא רציונליים).
המחשבים האנלוגיים האידיאליים עשויים בתאוריה לפתור בעיות שאינן פתירות במחשב ספרתי. אולם כפי שמצוין, במציאות, מחשבים אנלוגיים רחוקים מהאידיאל בשל בעיות מזעור רעשים. יתר על כן, בהינתן זיכרון וזמן בלתי מוגבלים, המחשב הספרתי האידיאלי עשוי גם כן לפתור בעיות מספרים ממשיים.
זיקית
אלקטרונים מזווגים
כימיה פולימרית
כימיה פולימרית (נקרא גם כימיה מקרומולקולרית; באנגלית: Polymer chemistry) הוא ענף מדעי רב תחומי בכימיה העוסק בסינתזה, במבנה ובתכונות הכימיות והפיזיקליות של פולימרים ומקרומולקולות. לרבות פיתוחן של השיטות הסינתטיות לייצורן - תגובות פילמור.
כימיה פולימרית התפתחה אחרי המלצה של איגוד הכימיה הבינלאומי, IUPAC, שאומרת כי שרשראות פולימרים ומקרו-מולקולות הם נושאים רחבים דיו בכימיה כדי להיות תת-תחום בכימיה.
תחומים משיקים לכימיה של פולימרים הם: כימיה אורגנית, ביוכימיה, ביופיזיקה, ביולוגיה מבנית, ביוטכנולוגיה, והנדסה כימית.
שנאפס
שנאפס (בגרמנית: Schnaps) הוא משקה חריף שזוקק מדגנים, שורשים או פירות, ובהם דובדבן, תפוח, אגס, אפרסק, תות ומשמש, או לעיתים סלק סוכר או תפוחי אדמה. לרוב, החומר הבסיסי בייצור שנאפס הוא החתיכות שנשארות מתהליך הייצור של מיץ. בשנאפס אותנטי אין תוספות של סוכר או חומרי טעם, אלא רק חומרים ארומטיים מסוגים שונים. משקאות אלו מיוצרים בארצות: גרמניה פולין וכן בסקנדינביה בהולנד ובקנדה (אפטרשוק).
השנאפס בעל דמיון בטעם ובמרכיבים לוודקה, עם טעמים עדינים - כתלות בחומרי הבסיס מהם הוא עשוי. בדרך כלל הוא מכיל כ-40 אחוזי אלכוהול בנפח. למרות זאת, ישנו סוג נוסף, המיוצר באמריקה, והוא משתייך בעצם לקטגוריית הליקרים. בסוגים אלו נעשה בדרך כלל שימוש באלכוהול בסיסי (שנאפס, וודקה או רום), על מנת "לחלץ" את הטעמים מהפירות המוספים אליו. לעיתים קרובות מוסיפים למשקה רכיבים אחרים, בעיקר סוכר. רמת האלכוהול במשקה זה היא כמחצית מזו בסוג הגרמני- כ-20 אחוזים.
תרמוכימיה
גראן מרנייה
גראן מרנייה (בצרפתית: Grand Marnier) הוא ליקר אשר יוצר לראשונה בשנת 1880 על ידי אלכסנדר מרנייה-ל'אפוסטול. הוא משתייך לקטגוריית הטריפל סק. ליקר זה מפורסם וחשוב בתעשיית המזון והאלכוהול וזכה בפרסים בינלאומיים רבים. הליקר מיוצר במספר וריאציות, מתערובת של מספר סוגי קוניאק אמיתי, תפוזים מזוקקים ומרכיבים אחרים.
למשקה ישנם חמישה סוגים, אולם לרוב נדיר עד מאוד למצוא סוג אחר מאשר ה"קורדון רוז'" שלא בקרב אספנים.
סוגים.
קורדון רוז'.
קורדון רוז' (Cordon Rouge - "הסרט האדום") הוא הסוג המקורי, והפופולרי ביותר, של הגראן מרנייה, הוא נבדל מה"קורדון ז'ון" בכך שהוא מבוסס על קוניאק, ולא על אלכוהול נייטרלי. ניתן לשתות אותו "נקי" או כחלק מקוקטיילים פופולריים רבים.
קורדון ז'ון.
קורדון ז'ון (Cordon Jaune - "הסרט הצהוב") הוא סוג אשר נמכר במספר מדינות אירופאיות ומעט שדות תעופה בינלאומיים בלבד. הוא נחשב לסוג בעל האיכות הנמוכה ביותר, בשל היותו מיוצר מאלכוהול נייטרלי על בסיס דגנים, ומשמש לעיתים כמרכיב בקוקטיילים או בקינוחים כגון קרפ סוזט.
Cuvée du Centenaire.
Cuvée du Centenaire ("גרסת יובל המאה") יוצר לראשונה ב-1927 בכמות מצומצמת לכבוד חגיגות ה-100 למזקקה. סוג זה מיוצר מקוניאק בן 25 שנה ונצרך "נקי".
Cuvée Speciale Cent Cinquantenaire.
Cuvée Speciale Cent Cinquantenaire ("גרסת יובל ה-150"), אשר נקרא גם "גראן מרנייה 150", נחשב לסוג הטוב ביותר של הליקר. הוא מיוצר מקוניאק בן 50 שנה, ומבוקבק בבקבוקים עם ציורים מקוריים בסגנון אר-נובו. מחיר בקבוק כיום כ-220 דולר אמריקאי, והבקבוק כבר זכה לציטוט "קשה למציאה, בלתי אפשרי להגייה, ויקר באופן מופרז"...
Cuvée Louis-Alexandre Marnier-Lapostolle.
Cuvée Louis-Alexandre Marnier-Lapostolle הוא סוג אשר מיוצר ממבחר סוגי קוניאק מחמשת המחוזות הידועים ביותר בהם הקוניאק מיוצר בצרפת, ומיושן בחביות עץ אלון. ניתן להשיג את המשקה במרכולים בצרפת ובחנויות דיוטי פרי בקנדה ובהולנד.
מרנייה דובדבן.
Cherry Marnier הוא משקה שנוצר בשנת 1827 והוכן מדובדבנים. את הדובדבנים היו מועכים וממוססים לפני ההעברה למשרת הנוזל האלכוהולי ומיץ דובדבנים. לאחר מכן היו מסננים את הפרי מן המשרה ומוסיפים לה סוכר ומיישנים בחביות למשך כמה חודשים.
קאמפ
קאמפ היא גישה אסתטית פוסטמודרניסטית שהופיעה בשנות ה-60 בארצות הברית, שלפיה ניתן לזהות יופי אירוני אנין בתופעות אופנתיות הלוקות בחוסר טעם קיצוני או בביטויים מובהקים של פרובינציאליות וכיעור. המושג אובחן והוגדר כתופעה תרבותית על ידי המבקרת היהודייה-אמריקאית סוזן סונטג, שפרסמה ב-1964 מאמר בשם "הערות על קאמפ". במאמר טענה סונטג כי קאמפ מציג את האנושי כמסכת של "ניסיונות כושלים לרצינות", תוך התייחסות לרגשותיה ולאופנותיה של תקופה מסוימת. קאמפ משקף אסתטיקה של המלאכותי והסינתטי, המשועתק בייצור המוני. חובבי קאמפ טוענים כי "קאמפ הוא שקר שמעז לומר את האמת".
התפתחות המושג.
קאמפ התפתח כסגנון אופנתי בעיקר בשנות ה-80, עם צמיחת תרבות הפופ. המילה עצמה נובעת מהמילת הסלנג הצרפתית Camper, שמשמעה 'להציג פוזה מוגזמת'. מהדורת 1909 של המילון האנגלי של אוקספורד מספקת את ההגדרה הבאה: "מוגזם, תיאטרלי, בעל תכונות נשיות, הומוסקסואלי. בעל תכונות הומוסקסואליות או משויך להן". (תופעת קאמפ מוכרת היא תרבות הדראג קווינז – גברים המתלבשים כנשים באופן מוגזם ובוטה, כולל שימוש באביזרי אופנה אקסטראווגנטיים וצבעים ססגוניים). במחצית השנייה של המאה ה-20 הורחב השיוך של קאמפ מהומוסקסואליות לתופעות קוויריות ואלטרנטיביות, לתופעות המתקיימות בשולי התרבות השלטת, ומצדיקות את קיומן בדרך של הגחכת הנורמלי והמקובל וביקורת אירונית עליו.
קאמפ וקיטש.
שני המושגים קאמפ וקיטש יכולים להתייחס לאותם עצמים אופנתיים או ולאותם ביטויים אמנותיים, אך השוני ביניהם מתמצה בתפיסת המשמעות של אותו עצם או ביטוי. קיטש הוא מושג מודרניסטי שנולד בסוף המאה ה-19 והתבסס על ידי חוקרים כמו תיאודור אדורנו ואחרים, שביקשו לסמנו כניגוד לאוונגרד, אמנות חדשנית ומאתגרת. לפי הנגדה זו, קיטש מתאר סוגה נמוכה של אמנות, יצירת כוחות השוק הקפיטליסטיים, המפיצה תודעה כוזבת באמצעות תוצרים אמנותיים זולים ופופולריים, שמספקים לרוכשים אותם בעיקר בידור וסמל מעמדי. בניגוד לתפיסה המודרניסטית של אמנות גבוהה ואמנות נמוכה, הקאמפ הפוסטמודרניסטי מוצא ערך מוסף ברדידות ובטעם ההמוני והקרתני, ונותן להם משמעות חתרנית וביקורתית, אשר יוצרת מדרג אסתטי משל עצמו.
טריפל סק
טריפל סק (בצרפתית: Triple Sec) הוא ליקר חסר צבע (כמעט) ובטעם של תפוז, אשר משמש בסוגים רבים של קוקטיילים, שהמפורסמים בהם הם המרגריטה והקוסמופוליטן, ולעיתים גם מאכלים. הוא היבש מבין כל הליקרים בטעם תפוזים. משמעות שמו היא "יבש פי שלושה", אך סיבת שם זה לא ברורה.
הטריפל סק הומצא בשנת 1834 על ידי ז'אן-בפטיסט קומבייה בצרפת. "הטריפל סק המקורי של קומבייה" (Original Combier Triple Sec) עדיין מיוצר כיום, מתפוזים שיובשו בשמש ויובאו מהאיטי, הושרו באלכוהול למשך 24 שעות וזוקקו במזקקות נחושת בנות 100 שנה, על מנת ליצור ליקר חמוץ-מתוק אשר ניתן לשתות כשלעצמו או מעורבב לקוקטייל.
בניגוד לאמונה הרווחת, הפיתוח המקורי של הטריפל סק איננו קואנטרו, ליקר אשר פותח על ידי אדולף ואדוארד-ז'אן קואנטרו בצרפת, בשנת 1849.
ליקרי טריפל סק נעים בטווח שבין 18% אלכוהול בנפח ל-40%, כשהזולים ביניהם דלים באלכוהול וטעמם מגיע מחומרי טעם מלאכותיים, בעוד היוקרתיים (המפורסמים שבהם הם קואנטרו וגראן מרנייה) מכילים אחוזי אלכוהול גבוהים ומיוצרים בשיטות מסורתיות הכוללות תפוזים ממינים ייחודיים.
קורס קדם-צבאי
קורס קדם-צבאי (בראשי תיבות: קד"ץ או קד"צ) הוא קורס שעובר מיועד לשירות ביטחון (מלש"ב) לפני גיוסו לצה"ל. הקורס מתקיים לרוב בבסיס צבאי ומונהגת בו משמעת צבאית, וחניכי הקורס נדרשים להתנהג כחיילים. לרוב, החניכים לובשים מדים אך לא ניתנות להם דרגות. לעיתים עונדים החניכים תגים מיוחדים (בכל בסיס ובכל חיל תג אחר).
חיל המודיעין עורך קורסים דומים, המכונים טר"ץ (טרום-צבאי).
על אף שחניכי הקד"ץ הם למעשה אזרחים, והקורס אינו נחשב בתקופת שירות החובה שלהם, ישנם קורסים המזכים את הבוגרים בקיצור שירות (לרוב מדובר בקורסים המכשירים למקצועות במערך הטכני).
לאחר שהחניכים מסיימים את הקורס בהצלחה, מתגייסים החניכים לצה"ל ומשרתים במקצוע שלמדו. בין הקורסים הקדם-צבאיים ניתן למנות: קורס תכנות, נהיגה, טכנאי מטוסים, פרמדיקים, ועוד. קורס קדם-צבאי מפורסם הוא הקורס המכשיר קריינים, כתבים וטכנאים לתחנת הרדיו הצבאית "גלי צה"ל".
לרוב, מדובר בקורסים בעלי ערך מוסף לשירות הצבאי, ולכן ההנחה בצה"ל היא שמשתלם למועמד לקחתם, למרות שאינם נחשבים כתקופה הנמנית לעניין שירות החובה.