בתקופה ובאזור שבהם הוכרז מצב מיוחד בעורף, רשאים הרמטכ"ל, סגנו, ראש אג"ם, אלוף פיקוד העורף ואלוף הפיקוד שבמרחבו הוכרז מצב מיוחד בעורף, לתת הוראות לציבור הנדרשות להצלת חיי אדם או רכוש או לשמירתם, ובכלל זה לחייבם לשהות במקומות מסוימים, כגון שהייה בבתים או במקלטים, לאסור או להגביל את הלימודים במוסדות חינוך ולתת הוראות לגבי ציוד אישי, לצורכי התגוננות אזרחית. חיילי פיקוד העורף וחברי ארגוני עזר הפועלים בהנחייתו רשאים לתת הוראות לאזרחים הדרושות לשם שמירתם או הצלתם של חיים ורכוש בשטח מותקף. כוחות פיקוד העורף מוסמכים לפנות בעצמם חומרים מסוכנים ממפעלים ואף להורות על סגירת מפעלים המחזיקים חומרים אלה.
על מנת לאפשר את התנהלותו התקינה של המשק, מסמיך חוק שירות עבודה בשעת חירום את שר הכלכלה, לאחר התייעצות עם שר הביטחון, להוציא צווי ריתוק לעובדים המועסקים בשירותים קיומיים, כגון אספקת מים, מזון וחשמל ושירותי בריאות, תברואה ותקשורת. מתוך הנחה שרוב כוח העבודה מגויס לצבא או למשימות אחרות, מוסמך שר הכלכלה להתיר עבודת נוער גם בשעות הלילה.
סמכות נוספת ניתנת לשר התקשורת, שרשאי להורות לבעלי רישיונות לפי חוק התקשורת (בזק ושידורים) לבצע פעולות מסוימות, להפסיק לתת שירות או להעמיד את המערכות שלהם לרשות כוחות הביטחון.
שר הפנים רשאי להתיר לרשות מקומית לפעול מחוץ לתחומה לשם סיוע לרשות מקומית אחרת, המצויה בשטח בו הוכרז מצב מיוחד בעורף, במילוי חובה, תפקיד או סמכות חיוניים, אם נוכח כי הרשות המקומית המסתייעת אינה מסוגלת לספק לתושביה שירות חיוני או שמתן השירות נפגע באופן מהותי, וכי פעילות הרשות המקומית המסייעת מחוץ לתחומה לא תפגע באופן מהותי במילוי חובותיה לפי כל דין או בשירותים שהיא מספקת לתושביה.
זכויות תושבים.
בהתאם לחוק הגנה על עובדים בשעת חרום אין לפטר עובדים שנעדרו ממקום עבודתם אם קיבלו הוראה שלא להגיע למקום העבודה מקציני הצבא המוסמכים לכך. בנוסף, אין לפטר את מי שנעדר ממקום עבודתו על מנת להשגיח על ילדו אם ניתנה הוראה לסגור את בתי הספר. הוראות אלה בדבר זכויות עובדים בזמן מצב מיוחד בעורף נקבעו בשנת 2003 כהוראת שעה, ונחקקו מחדש כהוראת קבע בהליך מהיר במהלך מלחמת לבנון השנייה. בנוסף, נחתמו במהלך אותה מלחמה, ובעקבות מבצעי עופרת יצוקה, עמוד ענן וצוק איתן, הסכמים קיבוציים שנועדו להסדיר תשלום שכר לעובדים שנעדרו מעבודתם מהסיבות דלעיל.
תיקון חקיקה נוסף משנת 2008 מסמיך את המפקח על הבנקים לקבוע כי ההוראות המחייבות את הגבלת חשבונו של מי שהמחאותיו סורבו, יוקפאו לתקופה של עד 90 ימים.
חוק מס רכוש וקרן פיצויים קובע הוראות בדבר מתן פיצויים למי שנגרם לו נזק מלחמה, ללא קשר להכרזה על מצב מיוחד בעורף. בעוד שפיצויים בגין נזקים ישירים ניתנים בכל מקום, פיצויים בגין נזקים עקיפים ניתנים רק ביישובים ששר האוצר הכריז עליהם כעל יישובי ספר. מאחר שאין בהכרח חפיפה בין האזור שבו הוכרז מצב מיוחד בעורף לבין אותם יישובים, לאחר מלחמת לבנון השנייה ובמהלך מבצעי עופרת יצוקה, עמוד ענן וצוק איתן, הותקנו תקנות שבמסגרתן הוגדרו היישובים שבאזור שבו הוכרז מצב מיוחד בעורף כיישובי ספר למשך תקופת תוקפה של ההכרזה.
מכלול יצירה והפצה
שלמה חראזי
הרב שלמה בן סעדיה בירב מימון בירב אפרים אלחראזי היה מגדולי חכמי תימן בסוף המאה ה-17. שימש ברבנות באחת מהקהילות בדרום תימן.
על פי הסברה, אליו נשלחה איגרת בשנת התנ"א (1691) מרבני ירושלים ובראשם הרב משה בן חביב לבקשת סיוע כספי לחיזוק קהילת יהודי ירושלים. בפתיחת האיגרת נכתב בין היתר: "מלאים מצוות כרימון... ששים ושמחים לעשות רצון קונם באונם... בתוכם אנשים הדורים נדיבים ושועים גבירים כבירים ה"ה הנשיא המפורסם עוואץ'... עואץ' מעוצ'ה וכה"ר מסאלם היבה ועל ראשיהם [כה"ר] שלמה בן סעדיא אתה ה' [תשמרם]...".
נולד בטוילה, ולמד תורה אצל תלמידי חכמים בני מקומו, ובפרט לפני הרב נתן בירב אברהם.
הרב חראזי חיבר שירים וספרים. לו מיוחס השיר המפורסם "שמע האל ענני בתפילה". ספרו המפורסם ביותר הוא "בית תפילה". כמו כן, חראזי נודע כמעתיק ספרים טוב והעתיק חיבורים כמו ספר "היכלות", "תולעת יעקב" ו"רכב אלדים".
בית תפילה.
בסביבות שנת 1670 חיבר חראזי את הספר "בית תפילה", שהוא מבוא ופירוש לתפילה ובעיקר לתפילת העמידה. מלבד נושא התפילה, דן הספר במהות הנפש ובהבדל שבין נפש היהודי לנפש הגוי. הוא נוגע בנושאים אחרים ביהדות כמו חשיבות קיום המצוות, מידת הביטחון, יצר הטוב ויצר הרע, תפקיד ישראל בעולם, תחיית המתים, חישובי קץ, זהות המשיח וקיבוץ גלויות. מכל הנושאים הנזכרים, זוכים נושא הגלות ונושא הגאולה להעדפה. חראזי מרבה לחזק את קוראיו כי הגאולה תבוא מן הגלות ואין להתייאש מהמצב הקשה בו הם שרויים. בין היתר, כותב חראזי "דיין לישראל צער גלות, ואפילו בלא תשובה נגאלין". אווירת המצוקה והסבל זועקים מכל חלקי הספר, עקב ההתנכלויות השונות מצד השלטונות כלפי יהדות תימן בתקופה זו. הספר גדוש במובאות מהמקרא, מהתלמוד, מהמדרש ומספרי הקבלה והפילוסופיה. חלק ממקורות הספר לא ידועים, ורובם פרי חכמי תימן הראשונים. פעמים רבות חראזי מציג שאלות לפני ביאוריו.
הספר יצא לאור מחדש בשנת 1992 על ידי ציון בר מעוז.
יחידת הצילום וההסרטה של דובר צה&quot;ל
מאדאם דה סטאל
מאדאם דה סטאל (בצרפתית: Madame de Staël; 22 באפריל 1766 - 14 ביולי 1817) הייתה אשת-רוח, סופרת ואשת חברה ידועה צרפתייה ממוצא שווייצרי, שבסלון שלה אירחה את טובי האינטלקטואלים של תקופתה.
ביוגרפיה.
אן לואיז ז'רמן דה סטאל (Anne Louise Germaine de Staël), נולדה בפריז כבתם של הבנקאי השווייצרי ז'אק נקר (לימים שר האוצר של לואי השישה עשר מלך צרפת) ושל סוזאן קורשו (שהייתה קודם לכן אהובתו של אדוארד גיבון). היא למדה אנגלית, לטינית, ריקוד ומוזיקה והצטיינה בלמודיה. ב-1776 הפך אביה לשר האוצר של צרפת, וב-1786 הוריה השיאו אותה לברון דה סטאל-הולשטיין, שגריר שוודיה בצרפת, שהיה מבוגר ממנה ב-17 שנה. לאחר נישואיה קיימה בביתה בפריז חוג ספרותי שבו השתתפו, בין היתר, המרקיז דה לה פאייט, המרקיז דה קונדורסה ושארל-מוריס דה טליראן.
בהיותה מושפעת מרעיונותיהם של ז'אן-ז'אק רוסו ושל אנשי עידן האורות, מאדאם דה סטאל תמכה במהפכה הצרפתית, וסייעה לקיים את פגישת אספת המעמדות הצרפתית בורסאי (5 במאי 1789). אך החל מ-1792 הסתבך מצבה. בהיותה תומכת ברעיון המלוכה החוקתית, נרדפה הן על ידי הרפובליקנים והן על ידי האריסטוקרטים. ב-1793 נאלצה לצאת לגלות באנגליה, אך ב-1794 אחרי מפלתו של מקסימיליאן רובספייר, שבה לפריז וחידשה את החוג הספרותי.
ב-3 בינואר 1798 פגשה לראשונה בנפוליאון בונפרטה. היא ראתה בו ליברל שהגשים את רעיונות המהפכה הצרפתית, אך התאכזבה עד מהרה כאשר תפס את השלטון בהפיכה צבאית (9 בנובמבר 1799). נפוליאון, שראה בה אשת מדנים מסוכנת, גירש אותה מפריז, והיא עברה להתגורר בטירה המשפחתית בשווייץ, שם כתבה את הרומן "דלפין" שיצא לאור ב-1802. באותה שנה התאלמנה, ובשנים 1803 - 1804 ערכה מסע בגרמניה יחד עם אהובה הסופר בנז'מין קונסטן (שאותו הכירה ב-1794).
בגרמניה נפגשה עם פרידריך שילר ועם יוהאן וולפגנג פון גתה וגילתה את הספרות הגרמנית. אחרי שובה לטירתה שבשווייץ נסעה לאיטליה כדי להכין את החומר עבור הרומן "קורין" שיצא לאור ב-1807 והביא לפרסומה של מאדאם דה סטאל ברחבי אירופה. ב-1808 ביקרה שוב בגרמניה וליקטה חומר עבור יצירת המופת שלה "על גרמניה" (1810) שבה הציגה את הספרות הגרמנית בפני צרפת. על יצירה זו השיב לה היינה מאוחר יותר בטקסטים "מצבים צרפתיים" (Französische Zustände) ו"על ההיסטוריה של הדת והפילוסופיה בגרמניה".
ב-1811 נישאה מאדאם דה סטאל לאלברט דה רוקה, קצין שווייצרי צעיר. ב-1814 חידשה את החוג הספרותי בפריז, אחרי הגלייתו של נפוליאון ועלייתו לשלטון של לואי השמונה עשר לבית בורבון.
מאדאם דה סטאל נפטרה בפריז אחרי שלקתה בשיתוק.
תרבות יוון
ג'ספר ג'ונס
ג'ספר ג'ונס הבן (.Jasper Johns Jr; נולד ב־15 במאי 1930) הוא אמן אמריקאי המתמחה בציור ובהדפסים וזוכה פרס וולף לאמנות לשנת 1986.
ביוגרפיה.
ג'ספר ג'ונס נולד באוגוסטה שבג'ורג'יה, וגדל באלנדייל שבדרום קרוליינה. בהיזכרו בתקופה זו בחייו הוא אומר: "במקום שגדלתי כילד, לא היו כל אומנים ולא הייתה שום אומנות, כך שכלל לא ידעתי מה זה. אני חושב שסברתי שהכוונה הייתה שאהיה במצב שונה מאשר הסיטואציה שהייתי נתון בה".
ג'ונס למד בשנים 1947 ו-1948 באוניברסיטת דרום קרוליינה במשך שלושה סמסטרים, ולאחר מכן עבר לעיר ניו יורק, ולמד זמן קצר בבית ספר פרסונס לעיצוב בשנת 1949. בעת שהותו בניו יורק פגש ג'ונס את מרס קנינגהם, את ג'ון קייג' ואת רוברט ראושנברג, שלימים היה לבן זוגו. הם חקרו את סצנת האומנות בת זמנם, והחלו לפתח את רעיונותיהם בנוגע לאומנות. בשנים 1952 ו-1953 הוא הוצב בסנדאי שביפן במהלכה של מלחמת קוריאה.
ב-1958 גילה את ג'ונס בעל הגלריה ליאו קסטלי בעת שביקר בסטודיו של רוברט ראושנברג.
בשנת 2011 קיבל ג'ונס את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
יצירותיו.
אחת מיצירותיו המוכרות ביותר היא הציור "דגל" (Flag), שצייר בשנים 1954–1955, לאחר שחלם על הדגל האמריקאי. עבודתו מתוארת לעיתים קרובות כ"נאו-דאדאיסטית", ומנוגדת לפופ ארט, אף על פי שחומר הנושא שלו מכליל לעיתים דימויים ואובייקטים מהתרבות הפופולרית. עם זאת, אוספים רבים של אומנות פופ כוללים את ג'ספר ג'ונס כאמן פופ בשל שימושו האומנותי באיקונוגרפיה הקלאסית.