כאב שיניים (לטינית: odontalgia) הוא כאב בשן או בקרבתה. ברוב המקרים כאבי שיניים נגרמים מליקויים בריאותיים בשן או בלסת, כגון עששת, מחלות חניכיים, בייחוד דלקת חניכיים נמקית, צמיחת שן בינה, שן סדוקה או שבורה, מחלה בלסת, או שורש שן חשוף. לאחר עקירת שן בינה עלול להתפתח מצב המכונה מכתשית יבשה (dry socket), המלווה בכאב עז (במקרים רבים הכאב מוקרן לכיוון האוזן). מצב זה נגרם בשל הרס קריש הדם במכתשית וחשיפת עצם.
כאבי שיניים עשויים אף להיות תסמין של מחלות לב, כגון תעוקת לב או אוטם בשריר הלב, בגלל כאב מוקרן.
רמת הכאב הנגרם מכאב שיניים עשויה לנוע בין חוסר נוחות קל לבין כאב עז ובלתי נסבל. הכאב עשוי להיות זמני או מתמשך וכרוני. גורמים כגון לעיסה וכן חשיפה לחום או לקור עלולים להחמיר או להקל את הכאב. בדיקת שיניים הכוללת צילומי רנטגן יכולה לסייע בגילוי המקור לכאב. ניתן להגדיר כאבי שיניים עזים כמצב חירום בתחום רפואת השיניים.
כאבי שיניים לא אופייניים עלולים להתרחש גם בשיניים בריאות. כאבים אלה עמומים בדרך כלל, עוברים לעיתים משן אחת לאחרת ונמשכים תקופה של ארבעה חודשים עד מספר שנים. כאבים מסוג זה מדווחים בשכיחות הגבוהה ביותר על ידי נשים בגיל העמידה. הגורם לכאבים אלה עדיין לא ידוע.
כאב שיניים בטיסה או בצלילה.
שינוי חד בלחץ האטמוספירי במהלך טיסה או צלילה לעומק עלול לגרום לכאב שיניים בתנאי שיש מחלה קיימת בשיניים, בחניכיים או בגת הלסת העליונה (סינוס). כמעט כל מחלה בחלל הפה עלולה לגרום לכאב זה: עששת, דלקת חניכיים, סתימה שבורה, דלקת מוך השן, שן כלואה, דלקת גת הלסת העליונה (סינוסיטיס) ועוד. בחיל האוויר הישראלי נמדדה היארעות של קרוב למקרה כאב שיניים אחד על כל 100 שעות-טיסה. 8.2% מטייסי חיל האוויר הישראלי דיווחו על מקרה אחד לפחות של כאב שיניים בטיסה במהלך הקריירה התעופתית שלהם. בדרך כלל הכאב חולף מיד עם התייצבות הלחץ האטמוספירי, אך לעיתים נדרשים לשם כך מספר שעות או מספר ימים. שינוי חד בלחץ האטמוספירי עלול גם לגרום לשבר שיניים או לשבר סתימות. אולם, שברים אלו יכולים להתרחש רק כאשר בשיניים ישנן סתימות לקויות ונגעי עששת נרחבים.
כאבי שיניים בספרות.
שייקספיר התייחס לכאב שיניים בקומדיה "מהומה רבה על לא דבר": "מעולם לא היה פילוסוף שנשא בסבלנות כאב שיניים."
המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס חיבר שיר מרורים ושמו "פניה לכאב השיניים".
ההיסטוריון רוברט דארנטון, בספרו "השיניים התותבות של ג'ורג' וושינגטון: מדריך לא שיגרתי למאה השמונה-עשרה" טוען כי אנשי המאה השמונה-עשרה - הן הנאורים והן הנבערים - היו אחרים מאוד מאיתנו. הם היו שונים, בין היתר, כי הם סבלו בלי הרף מכאב שיניים. לדבריו:
קתדרלת טולדו
קתדרלת טולדו היא קתדרלה גותית בטולדו, ספרד ומושב הדיוקסיה של טולדו. היא אחת משלוש הקתדרלות מהמאה ה-13 של הגותיקה בעיצומה בספרד ונחשבת ל-"magnum opus" של הסגנון הגותי בספרד. היא משלבת בין סגנון גותי בשל לסגנון מודחארי.
בנייתה החלה ב-1226 תחת שלטונו של פרננדו השלישי, מלך קסטיליה והתרומות הגותיות האחרונות נבנו במאה ה-15, כאשר הושלמו קמרונות הספינה הראשית ב-1493, בתקופת המלכים הקתוליים. תכנון הקתדרלה התבסס על זה של קתדרלת בורז' הצרפתית אף על פי שספינתה בת 5 האגפים היא תולדה של רצון הבונים לכסות את כל השטח בו עמד פעם מסגד בקתדרלה ואת הסאחן (صحن) בקלויסטר. בניגוד לקתדרלת בורגוס המבוססת על טהרת הסגנון הגותי הצרפתי, קתדרלת טולדו משלבת גם אלמנטים של הסגנון המודחארי, בעיקר בקלויסטר, אך גם בעיצוב הקשתות בטריפוריום. השילוב הספקטקולרי של אור וההישגים המבנים בקמרונות האמבולטוריום הם מבין ההישגים הבולטים והראויים לציון של הקתדרלה, שבנויה מאבנים לבנות שנחצבו באוליאולאס, קרוב לטולדו.
אחד מהאוצרות המרהיבים המצויים בתוכה הוא קישוט המזבח הבארוקי מאת נרסיסו טומה (Narciso Tomé), בגובה מספר קומות, עם פסלים מסטוקו, ציורים, יציקות ברונזה ומספר צבעי שיש. המזבח הוא יצירת מופת של אומנויות משולבות בארוקיות, ויופיו מוגבר בעזרת תאורה ייחודית של השמש, מספר דקות ביום, דרך חור בתקרה, דבר היוצר תחושה כאילו המזבח עולה לגן עדן. תצוגה בארוקית זו עומדת בניגוד לסגנון הגותי של הקתדרלה. המשחקים באור הפכו לשמה השני של הקתדרלה, הודות למעל 750 חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית (מהמאות ה-14 עד ה-16) עבודתם של האמנים הטובים בזמנם בספרד.
היסטוריה.
מקור.
במשך שנים גרסה מסורת עממית שבמקום בו עומדת הקתדרלה הנוכחית הייתה פעם כנסייה, בתקופת הארכיבישוף סאן אאוחניו מטולדו (San Eugenio). הכנסייה נחנכה בשנית ב-587, אחרי שעברה מספר שינויים, כפי שמתועד בכתובת מהמאה ה-16 השמורה בקלויסטר. העיר הייתה המושב האפיסקופלי של ספרד הוויזיגותית. במקום נערכו מועצות טולדו, שבהן נקבעו חוקים ונהגים הקשורים לנצרות ולכנסייה בספרד.
בניית הקתדרלה הגותית.
בנייתה החלה ב-1226 תחת שלטונו של פרננדו השלישי, מלך קסטיליה והתרומות הגותיות האחרונות נבנו במאה ה-15, כאשר הושלמו קמרונות הספינה הראשית ב-1493, בתקופת המלכים הקתוליים. המגדל הצפוני נבנה בשנים 1380–1440 ומתנשא לגובה 90 מטר.
המבנה.
תוכנית הקתדרלה.
מבנה הקתדרלה הושפע באופן ניכר מהגותיקה הצרפתית של המאה ה-13, אך הותאם לסגנון הספרדי. אורך הקתדרלה 120 מטר ורוחבה 59 מטר. היא מורכבת מספינה ראשית ושתי ספינות משניות בכל צד (בסך הכול 5 אגפים). הספינות החיצוניות מעט רחבות יותר מאלה הפנימיות. החלק העתיק ביותר בקתדרלה הוא חלק המקדש (החלק המזרחי) ושמר על האדריכלות המקורית שלו, בעיקר בטריפוריום, שהוחלף ושופץ בשאר הספינה הראשית במהלך השנים. עוד בתקופה הגותית, הטריפוריום בספינה הראשית הוחלף לטובת הגדלת קומת התאורה. הטריפוריום באזור המקדש, ששרד את השינויים, מושפע מהסגנון המודחארי. לא ידוע אם אלמנטים מודחארים אלה היו קיימים במסגד שעמד שם והועתקו מזיכרון או שמא הם נוספו במהלך השיפורים, כמשהו מקורי ובעל טעם.
באזור המקדש, ניתן לראות אמבולטוריום כפול הממשיך את הספינות המשניות הכפולות שלצד הספינה הראשית. האמבולטוריום הכפול גדול בפרופורציות שלו ועשיר באלמנטים אדריכליים ובקמרונות בלתי רגילים. תוכנית המתאר שבה מונחות הקפלות שמסביב נפתרה על ידע מישור מלבני ומישור משולשי מתחלפים, שהם כאלה כך שהקפלות בגדלים שונים: אלה עם מישור מלבני גדולים מאלה עם מישור משולשי. בשיטה הזאת של חלוקת המקדש ניתן לחזות בקתדרלות הצרפתיות של נוטרדאם דה פארי, בורז' ולה מן כאשר קתדרלת לה מן היא הדומה ביותר ובקתדרלות הצרפתיות הן יותר רזות. השינויים שאירעו בקתדרלה לאורך השנים הובילו לארגון שונה של הקפלות, למשל: במקרה אחד קפלה אחת נבנתה במקום שלוש.
מצפון לקתדרלה נמצא קלויסטר, שבנייתו החלה ב-1389. בקלויסטר יש ציורי פרסקו מאת פרנציסקו באיאו (Francisco Bayeu) ומריאנו מאייה (Mariano Maella), בקצהו הדרום-מזרחי קפלה הסגורה לציבור, ובחדר הנמצא בחלק העליון של הקלויסטר ה"ג'יגה-טונים" פסלי ענק להתהלוכות וחגיגות.
חוץ הקתדרלה.
החזית הראשית והשערים הגדולים.
החזית הראשית פונה אל עבר כיכר עירונית בלתי רגילה המכילה את בית העירייה ואת ארמון הארכיבישוף. משמאל מגדל הפעמונים ומימין הקפלה המוזערבית שעומדת איפה שהיה אמור להיבנות המגדל השני.
בצד שמאל של החזית מתנשא המגדל היחיד של הקתדרלה, המסתיים בצריח מחודד עם מרקם חלק ועליו מספר טבעות קרוקטים. למגדל שלושה חלקים: החלק התחתון והמרובע, שתוכנן בידי אלווה מרטינז (Alva Martínez), החלק העליון והמתומן שתוכנן בידי האנקווין מבוסל (Hannequin of Bussels) והצריח.
בחזית הראשית שלושה שערים: Puerta del Perdón (שער הסליחה) במרכז, Puerta del Juicio Final (שער יום הדין האחרון) מימין ו-Puerta del Infierno (שער הגהנום) משמאל. שער הסליחה היא מהמאה ה-15, בנייתה החלה תחת השגחתו של אלווה מרטינז ב-1418. היא נקראת כך בגלל כתבי המחילה שהוענקו לאלה שנכנסו דרכה. בימים אלה היא תמיד סגורה ונפתחת רק באירועים מיוחדים כגון כניסתו של הארכיבישוף החדש לקתדרלה. יש בה 6 ארכיוולטים (קשתות קישוטיות) גותיים מעוטרים. העיטורים מכילה איקונוגרפיה גותית אופיינית, הכוללת פסל של המושיע בעמוד המרכזי והאפסוטלים במשקופים, בטימפנון פסל הבתולה הנותנת לבוש כמורה בשם לקדוש אילדפונסוס מטולדו, תמה ייחודית לקתדרלה החוזרת גם בציורים בפנים. גובה הדלתות 5 מטר והן מכוסות בלוחות ברונזה מקושטות מהמאה ה-14. שער יום הדין האחרון הוא העתיק מכולם, ומציג, כפי ששמו מרמז, את יום הדין האחרון. שער הגהנום, לעומת זאת, לא מכיל דמויות אלא רקע קישוטי פרחים. שער זה ידוע גם כשער למגדל התמרים שכן הוא שמור ככניסה לתהלוכה ביום ראשון של התמרים.
החזית עברה שינויים ב-1787 על ידי האדריכל יוג'ין דוראנגו בעקבות הוראה מהקרדינל לורנצאנה. הפסל היה מריאנו סלווטיארה (Mariano Salvatierra). העבודות היו הכרחיות בגלל התדרדרות במצב האבן, שהייתה מאיכות ירודה. זה אפשרי שהדלתות הובאו קדימה בין התמיכות לעמדתם הנוכחית, אבל זה לא ידוע בוודאות.