בתחילת הסרט, מוצג כפר של איכרים יפנים הנתון תחת התקפה של כנופיה בת ארבעים שודדים. נואשים לשחרר עצמם מעול האיום, הם מקיימים ביניהם פגישה על מנת להיוועץ ולהגיע לפתרון. כפרי צעיר בשם ריקיצ'י מציע שהם ישיבו מלחמה שערה. בהמולה שהשתררה הם הולכים לזקן הכפר לטקס עיצה, הלה אומר להם להילחם ולתור אחר סמוראים שיאותו להגן על הכפר, אולם כמה מהם מסופקים, ביודעם שסמוראים הם יקרים מכפי שידם משגת והם אך ידועים בתשוקתם לנשות כפר צעירות. הקשיש מייעץ להם למצוא סמוראים "רעבים", שיהיו מוכנים להילחם בתמורה למזון. האנשים עושים את דרכם לעיר, אך בתחילה הם נוחלים כישלון חרוץ, נענים בשלילה מכל מי שמבקשים את עזרתו, לפעמים מאוד בגסות, מכיוון שאין ביכולתם להציע כל תשלום פרט לשלוש ארוחות ביום. לבסוף עולה בידם לשכנע את קאמביי, לוחם מזדקן וחכם, על מנת שיסייע בידם. קאמביי מסתובב בעיר ומוצא לאחר חיפושים חמישה סמוראים אחרים חסרי אדון (רונין) להילחם עמו, אליהם מצטרף שישי, קיקוצ'יו, שהוא פסבדו-סמוראי, הנוהה אחר ריגושים.
בעודם מתכוננים למצור, מגיעים הכפריים ולוחמיהם השכירים לכלל אמון אלו באלו. על מנת לשכנע את הסמוראים לסייע בעדם מבלי לדרוש יותר מדי מעמידים הכפריים לעיתים קרובות פנים שהם שוקלים מתחת למשקלם. לכשהסמוראים מגלים שבעבר הכפריים רצחו ושדדו סמוראים נסים, הם מוכי הלם וזועמים. הסמוראי שמוחזק כמוקיון עד כה נחלץ בבינתו להציל את המצב מהידרדרות ומספר על שורשיו כאיכר. הוא מסביר ברגשנות על התלאות שעמדו בפני תושבי הכפר בעודם מוטרדים דרך קבע על ידי מעמד הלוחמים. כעסם של הסמוראים מזוכך לחמלה. במהרה, כשנוכחים הסמוראים לדעת כי הם קיבלו את האוכל הטוב ביותר, בעוד האיכרים התקיימו על מזון נחות יותר, הם חולקים את סעודתם עם הנזקקים ביותר מבין מעבידיהם.
אמצע הסרט מתחקה אחר ההכנות להגנת הכפר. ביצורים נבנים ומתבצעת פשיטה על אחד ממבצרי השודדים, במהלכה נהרג הייהאצ'י מאש רובים. תושבי הכפר מתאמנים במיומנויות הקרב הבסיסיות וקצושירו, הסמוראי הצעיר, מתחיל לפתח פרשיית אהבים עם בתו של אחד הכפריים, שאולצה להתחפש לנער. ישנה הפסקה בסרט בנקודה זו.
חציו השני של הסרט מספר את קורות הקרב בין הכפר אותו מוביל הצבא העממי של הסמוראים לבין השודדים. השודדים נדהמים מהביצורים שהכינו הסמוראים, ואחדים מהם נהרגים בניסיונם להעפיל על הביצורים ולחצות את התעלות. בנוסף לעובדה שהם ניחנו בעדיפות מספרית של לוחמים מיומנים, עומדים לרשות התוקפים שלושה מוסקטים ולכן יש בידם להחזיק מעמד. כל ארבעת הסמוראים שנפלו בקרב נהרגים מאש הרובים. הרבה מעלילות המשנה של הקרב נסובות על חטיפתם או שיתוקם של הרובים.
במהלכו של ליל המצור נחשפת הפרשה של קצושירו ולאחר שאון ומהומה, מספקת פרשיית האהבים רווחה קומית למיליציה המכותרת. מלבד הגנה, מתירה האסטרטגיה הראשונית לשודדים להיכנס לפער בביצורים בכל פעם באמצעות שימוש "בקיר" מתקרב של חניתות, ואז להרוג בכל פעם את האויב הבודד. הדבר נשנה פעמים אחדות ומוכתר בהצלחה, על אף שיותר משודד אחד מצליח להיכנס לכפר פעמים אחדות. בסופו של דבר מחליטים הסמוראים שבמהרה ייתש כוחם של הכפריים מכדי ללחום ומורים להם להתיר לשלושה עשר השודדים הנותרים להיכנס לכפר בבת אחת, בעוד המגנים כשירים עדיין לקרב. בעימות שבא לאחר מכן, נהרג קיוזו מאש רובה שיורה לעבר מנהיג השודדים. נרגז, קיקוצ'יו רודף והורג את ראש השודדים, מוכיח לבסוף את ערכו כסמוראי ומת בכבוד. הקרב מסתיים בניצחונם של תושבי הכפר.
שלושת הסמוראים ששרדו: קאמביי, קצושירו ושיצ'ירוג'י, נותרים להתבונן בשמחתם של הכפריים השותלים את יבול האורז הבא. הם מערערים על מערכת היחסים בין מעמד הלוחמים למעמד החקלאים: על אף שהם זכו בקרב עבור החקלאים, הם איבדו את חבריהם. ההתבוננות המלנכולית שלהם מאירה באור חדש את הצהרתו של קאמביי בתחילת הסרט שהוא "מעולם לא ניצח בקרב". הדבר עומד בניגוד לעליצותם של תושבי הכפר שבאופן סמלי עבודתם משמרת החיים מתגברת על המלחמה, בעודה משאירה את הלוחמים כקבוצה מובסת.
צוות השחקנים.
השודדים.
מנהיג השודדים הוא שינפיי טאקאגי - מנהיגם של ארבעים השודדים.
סגנון הסרט.
בסצנה טיפוסית של הסרט. בתפאורה המעוצבת למופת, מתקבצים הסמוראים והדמויות מתיידדות זו עם זו. בסוף הסצנה הם דוממים ומוצג מעגל חברתי חדש. כל זה מוצג בתצלום בודד בו כל אחד מהפנים נראים כאילו הם היו בתקריב בד בבד - זוהי מחוות הוקרה למיומנותם של הבמאי, השחקנים, הצלם, וכל יתר הצוות הטכני.
חידושים.
לפי פרשנות ה-DVD של מיכאל ג'ק, היה שבעת הסמוראים בין הסרטים הראשונים שהשתמשו במה שהוא היום מרכיב שכיח בהפקת סרטים: איסוף וגיוס גיבורים לצוות על מנת להשיג מטרה מסוימת. המצאה בה השתמשו בסרטים מאוחרים יותר כמו אושן 11 ובאג לייף (תכסיס הנפוץ גם במשחקי וידאו ומחשב). מבקר הסרטים רוג'ר איברט הזכיר בביקורתו את חלק העלילה שבו קאמביי המנהיג מגלח את תסרוקתו הסמלית, על מנת להתחפש לכהן דת ולהציל ילד מחוטפיו כפרקטיקה מקורית הנפוצה היום בסרטי פעולה, שהציגו את הגיבור הראשי כלוקח על עצמו משימה שאינה קשורה לעלילה הראשית. הרומן המתפתח בין הגיבור הצעיר ביותר לצעירה מקומית לרוגזם של האזרחים, אירעה בסרטים אחרים, אולם הורכבה למיקשה אחת בסרט זה. השימוש בפעלולי צילום של תנועה איטית ויריות קרב המשתרעות בצורה פנורמית, עשו סרט זה למשפיע בכל העולם.
מורשת הסרט.
שבעת הסמוראים היה ההפקה הקולנועית היפנית הגדולה ביותר בזמן בה הופקה. היא הייתה קו פרשת מים טכנית ויצירתית שנעשתה שובר קופות והראשונה להשתמש באופן בולט בצילום איטי, כפי שקיוזו טובח את אויבו שנופל (בהילוך איטי) לקרקע ומת. ניתן לראות את השפעתו באופן בולט ביותר במערבון שבעת המופלאים, סרט שלקח את "שבעת הסמוראים" כמודל לחיקוי. הבמאי ג'ון סטרג'ס לקח את שבעת הסמוראים והתאים אותו למערב הפרוע, כשהסמוראים הוחלפו על ידי קאובוים. הרבה מהסצינות ב"שבעת המופלאים" משקפות את אלו שב"שבעת הסמוראים". רוב הפרטים, כמו גם בשורת הדו-שיח האחרונה היא זהה: "האיש הזקן צדק. רק האיכרים ניצחו. אנו הפסדנו, אנחנו תמיד מפסידים". הייתה גם סדרת טלוויזיה ב-1998, שלא האריכה ימים, שהתבססה על סרטו של סטרג'ס.
ג'ורג' לוקאס הכריז בפרשנות ה-DVD ל שיודה המניף את ידו מעל לראשו (כמו קאמביי) הוא מחווה לקורוסאווה ולסרט הזה . על אף שהשורה על כך שמטרת האיכרים בחיים היא לסבול, מצוטטת ב, אך כוונתה לדרואידים.
השפעת "שבעת הסמוראים" ניכרת היטב בסרטים מלחמת הכוכבים ובסרט פיקסר באג לייף. במשחק המחשב , היו שבעת הג'די השחורים הומאז' לסרט והם מאמצים במידה רבה את מודל הסמוראים בשבעת הסמוראים. ב-2004 אישרה חברתו של קורוסאווה הפקת סדרת אנימה לפי הסרט, שנקראה Samurai 7 והופקה בידי גונזו, אשר סיפק נושא חלופי של סטימפאנק (ז'אנר שהיה רווח בשנות השמונים והתשעים של העתקת אלמנטים מהמדע הבדיוני למאה התשע עשרה, כגון בסיפוריו של ה.ג. וולס), המספר מחדש את הסיפור הקלאסי. בסרט מכניס אלמנט חדש בעלילת "שבעת הסמוראים", עם שבעה אנשי צוות המגינים על הכפר של "הבאקו" נגד ה"סונה" הרשעים. האפיזודה מן העונה השישית של המכונה "הפרנגים המופלאים", אף הוא פרודיה על הסרט. אפילו הקומדיה משנת 1986 שלושה אמיגוס, שואלת מספר נושאים מסרטו של קורוסאווה. המשחק Throne of Darkness, מעניק למשחק שליטה על שבעה סמוראים (ארבעה בבת אחת) שכולם דומים מאוד לדמויותיו של קורוסאווה: בתפקיד, בסגנון הקרב ובהופעה.
גרסאות ערוכות וגרסת ה-DVD.
בעוד שהגרסה המקורית של הסרט הייתה בת 207 דקות, נראו גרסאות ערוכות בשוק הבינלאומי. גרסה ערוכה בת 160 דקות נראתה בארצות רבות פרט לבריטניה וארצות הברית, שבמקור נראו בהן גרסאות בנות 150 ו-141 דקות בהתאמה. גרסה שהופצה בת 190 דקות נראתה בבריטניה ב-1991 וגרסה כמעט שלמה של הסרט בת 203 דקות שוחררה מחדש בארצות הברית ב-2002. גרסת DVD של אוסף "קריטריון" של הסרט זמינה ומכילה את הגרסה המקורית השלמה של הסרט (207 דקות) על דיסק אחד ושני, DVD נרחב יותר של קריטריון שוחרר ב-2006, המכיל גם את המאסטר מחדש בצורה דיגיטלית על גבי שני דיסקים, כמו גם דיסק ובו חומר נוסף.
לילא ומג'נון
לילא ומג'נון הוא שמו של סיפור אהבה נודע בארצות המזרח, המבוסס על מאורע טרגי שנתרחש במאה ה-7. בשנת 1192 חיבר המשורר הפרסי נזאמי פואמה ארוכה אודות סיפור האהבה, הכלולה בקובץ ה"ח'מסה" שלו.
עלילה.
גיבורי הפרשייה הם קייס אל-עמארי ואהובתו לילא, מאחד משבטי הבדואים בחצי האי ערב. ידועים שני נוסחים השונים זה מזה בפתיחתם. בגרסה אחת מבלה קייס את עלומיו עם לילא בזמן רעיית הצאן. בגרסה שנייה הוא מתאהב בה כשנפגש עמה לראשונה.
קייס הביע את אהבתו ללילא בשירים שחיבר למענה, וכל כך השתגע אחריה עד שהחלו מכנים אותו בשחוק "לילא ומג'נון". כשביקש את ידה מאת אביה, סירב לו זה ודחה אותו מעליו. הוא אף השיא אותה במפגיע לגבר זר שלקח אותה עמו הרחק לעיראק. בתגובה לכך נמלט קייס אל המדבר, ושם יצא מדעתו וסירב לשוב עוד אל משפחתו. בני ביתו, היו מביאים אליו את מזונו, ואילו הוא המשיך לחבר שירים לאהובתו וכתב אותם על החול באמצעות מקל נדודיו. הוא לא ידע שלילא חלתה בארצה החדשה וכבר מתה. קייס עצמו נמצא מת בשנת 688 בסמוך לקברה של אשה אלמונית. בקרבת מקום חרת על סלע את אחד משיריו.
השפעות.
לעיבודו המפורסם של נזאמי הייתה השפעה רבה על סופרים ומשוררים מאוחרים יותר.
במאה ה-16 חיבר הסופר האזרבייג'ני פוזולי עיבוד ליצירה, תחת הכותרת סיפורם של לילא ומג'נון (דסתאן-י לילא ומג'נון).