חופי הכרך (באנגלית: On the Waterfront), הוא סרט משנת 1954 שביים איליה קאזאן, בכיכובם של מרלון ברנדו (שזכה בפרס אוסקר), לי ג'יי. קוב ואווה מארי סיינט (שזכתה באוסקר לשחקנית המשנה). התסריט מבוסס על מאבקו של חושף השחיתויות אנטוניו דה-וינסנזו עובד נמל שהעיד נגד מנהליו בוועדה ציבורית שהוקמה ב-1953 לפקח על נמלי הים בניו-יורק ובניו ג'רזי.
עלילה.
הסרט מספר על נציג בולט של הריאליזם החדש בקולנוע האמריקאי של שנות החמישים, גיבור עממי, עובד פשוט בנמל ניו יורק, העומד בפני בעיה מוסרית קשה: האם להלשין לשלטונות על שחיתות של חברי האיגוד המקצועי וההנהלה, או לתת ידו לאנשי המאפיות שהשתלטו על האיגוד שבו גם הוא עצמו חבר. יש הטוענים שבמאי הסרט, איליה קאזאן, ניסה להצדיק באמצעות סרטו זה את שיתוף הפעולה שלו עם המקרתיזם. בו זמנית מפגין הסרט גם מודעות חברתית עמוקה, כשהוא בוחן לעומק את מעמדו החברתי של הגיבור.
איסילדור
איסילדור או יסילדור הוא דמות בדיונית בלגנדריום של ג'. ר. ר. טולקין ומופיע, בין השאר, באפוס שר הטבעות. איסילדור היה דונאדן, בנו הבכור של אלנדיל ואחיו של אנאריון, אחד משני המלכים הראשונים של גונדור. פירוש שמו הוא "מסור לירח".
בטרילוגיה הקולנועית שיצר פיטר ג'קסון על שר הטבעות מגלם השחקן הארי סינקלר את דמותו של איסילדור.
תולדותיו.
איסילדור בנו הראשון של אלנדיל בן אמנדיל, השר האחרון של אנדוניה ואחי אנאריון. נולד בשנת 3209 לעידן השני בנומנור, לאיסדילור היו ארבעה בנים: אלנדור, אראטאן, קיריון ווואלנדיל.
בנעוריו, בהיותו עוד בנומנור לפני נפילתה, איסילדור גנב ענף מהעץ נימלות' לפני שנגדע, ובכך שימר את שושלת העץ הלבן. הוא שתל את העץ במינאס אנור.
איסילדור יחד עם אביו ואחיו עמד בראש הנומנורים הנאמנים שהצליחו להימלט משקיעתה של נומנור ופנו לארץ התיכונה.
בזמן שאביו, אלנדיל, התיישב בארידור שבצפון וייסד את ממלכת ארנור התיישבו איסילדור ואנאריון בדרום, וייסדו את ממלכת גונדור.
איסילדור התיישב בגדה המזרחית של נהר האינדואין, מינה את עצמו ל"שר איתיליה" ובנה את עירה הראשית, מינאס איתיל בצילם של "אפל דואת", הרי הצל. בזמן שאחיו אנאריון, התיישב בגדה המערבית של האנדואין וייסד את מינאס אנור (לימים מינאס טירית).
הוא ואחיו אנאריון היו מלכיה המשותפים של גונדור, הם קבעו את בירתם המשותפת באוסגיליאת, שבה עמדו כיסאותיהם זה לצד זה בארמון המלכות.
בשנת 3429 לעידן השני, כבש סאורון את מינאס איתיל, ואיסילדור נמלט צפונה לארנור והותיר את אנאריון להגן על אוסגיליאת ומעברות הנהר.
בארנור היה שותף להקמת הברית האחרונה של האלפים ובני האדם בשנת 3434. חזר לדרום עם צבא הברית האחרונה יחד עם אביו וגיל גאלאד מלך הנולדור.
בקרב במורדות הר האורודרוין בשנת 3441 אביו וגיל-גאלאד מתו מידיו של סאורון שנקטל בעצמו בידיהם, אז איסילדור לקח את נארסיל, חרבו של אביו אשר נותצה בקרב עם סאורון, וכרת את הטבעת האחת מאצבע סאורון, אך על אף הפצרותיהם של אלרונד וקירדן, איסילדור סירב להשמיד את הטבעת, ובמקום זאת תבע את הטבעת לעצמו.
איסילדור מלך על גונדור במשך שנתיים לאחר הקרב. בדרכו למלוך בארנור הותקף על ידי צבא אורקים, הוא ניסה להימלט בעזרת הטבעת אך היא החליקה מאצבעו אל הנהר וגרמה למותו.
כתר (סמל)
סמל דמוי כתר נפוץ בדגלים, בסמלים ובמטבעות של מדינות רבות, כמייצג של כתר המלוכה בהן. באופן דומה מופיע הכתר גם בשלטי אצולה למיניהם. בבתי מלוכה מסוימים, כגון בית המלוכה הבלגי, מעולם לא היה כתר ממשי, אלא רק סמל של כתר. לעיתים משמש סמל הכתר לייצוג מעמד דתי.
השימוש בממלכה המאוחדת ובממלכות חבר העמים.
השימוש כיום אינו כמלבוש ראש (ואכן רבים אשר זכאים כיום לנזר מעולם לא ביקשו ליצרו) אלא כסמל דרגה הרלדי לעיטור שלטי אצולה.
בממלכה המאוחדת האציל חובש את נזרו במעמד אחד בלבד: בהכתרה מלכותית, יחד עם גלימת הכתרה או מדי שרד.
באצולה הבריטית עיצובו של הנזר מצביע על דרגתו של האציל בדומה להרלדיקה הגרמנית, הצרפתית ושאר מסורות הרלדיות אחרות.
מרגע שאדם זכאי לחבוש נזר נהוג להציגו על שלט האצולה מעל המגן ומתחת לקסדה והציצה, ציון זה עשוי להקל על זהותו של בעל שלט האצולה. בהרלדיקה הקנדית צאצאי נאמני האימפריה הבריטית זכאים להציג נזר נאמנות צבאי (לצאצאי החברים של הגדודים הנאמנים) או נזר נאמנות אזרחי (לאחרים) על שלטיהם.
בני ובנות משפחת המלוכה הבריטית מציגים בשלטי האצולה שלהם את נזריהם אותם הם רשאים לחבוש בעת טקס ההכתרה. הנזרים הללו יוצרו על פי תקנות אותם התווה המלך צ'ארלס השני בשנת 1661 מיד לאחר חזרתו מגלות בצרפת (לאחר שחווה את תענוגות חצר המלכות של לואי הארבעה עשר) והם תלויים במידת קרבתו של הנסיך למונרך. לעיתים ניתן למצוא צווים מלכותיים אשר מאשרים את קיומם של נזרים מיוחדים לנסיכים בודדים.
כתר בדגליהן של מדינות אחדות.
כתר מופיע בדגליהן של מדינות אחדות, כדי לציין את זיקתן לבית מלוכה. במקרים אחדים, בעקבות ביטולה של המלוכה במדינה, שוּנה דגלה, והוסר ממנו הכתר (דוגמה: דגל איראן).
מיכאל קליינר
מיכאל קליינר (נולד ב-4 באפריל 1948) הוא משפטן וחבר הכנסת לשעבר ונשיא בית הדין של הליכוד החל מיולי 2013.
ביוגרפיה.
קליינר נולד במינכן, גרמניה בשם מנחם מנדל, ועלה לישראל בשנת 1951. לאחר שירותו הצבאי בחיל המודיעין, למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין. בעת לימודיו כיהן כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב. לאחר לימודיו שמש כחבר במועצת עיריית תל אביב ותיפקד כיו"ר צעירי תנועת החרות. לאחר מכן מונה למנכ”ל המחלקה לחינוך יהודי בגולה בסוכנות היהודית.
בבחירות לכנסת העשירית שובץ ברשימת הליכוד לכנסת במקום ה-49. בבחירות אלו זכה הליכוד ב-48 מנדטים, ובמהלך הקדנציה בשנת 1982, עם התפטרותו של משה ארנס מהכנסת, נכנס קליינר לכנסת. במהלך כהונתו בכנסת העשירית היה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת העלייה והקליטה. בכנסת ה-11 לא שימש קליינר כח"כ. הוא מונה על ידי שר הבינוי והשיכון, דוד לוי, ליו"ר חברת עמידר, וחזר לכנסת כחודש לאחר תחילת כהונתה של הכנסת ה-12 בעקבות פטירתו של חבר הכנסת יגאל כהן. בכנסת ה-12 שימש כיו"ר ועדת העלייה והקליטה.
כאשר דוד לוי הקים את מפלגת גשר, חבר אליו קליינר, ובמסגרת ההסכם עם בנימין נתניהו לקראת הבחירות לכנסת ה-14 ניתן לו אחד מחמשת המקומות ברשימת הליכוד ששוריינו ל"גשר", והוא נבחר לכנסת ה-14. בכנסת זו היה חבר בוועדת הכספים ובוועדת העלייה והקליטה. קליינר טען שחבר לדוד לוי כיוון שנחשב לאיש ימין מובהק, אחד מהחישוקאים שהתנגדו להליכת יצחק שמיר לועידת מדריד.
במהלך הכנסת ה-14 שימש קליינר כיו"ר שדולת חזית ארץ ישראל בכנסת והוביל מהלכים פוליטיים ומאבק פרלמנטרי וחוץ-פרלמנטרי לעצירת הסכם חברון והסכם ואי. במסגרת המאבקים שהוביל כיו"ר חזית ארץ ישראל בכנסת: הקמת שכונת הר חומה בירושלים, הקמת שכונת מעלה הזיתים (ראס אל עמוד) והפלת ממשלת נתניהו בגין מימוש הסכם ואי שכללו נסיגה מ-13% משטחי יהודה ושומרון.
בשנת 1997, במהלך כהונת הכנסת הארבע-עשרה, פרש קליינר יחד עם זאב בנימין בגין ודוד ראם מהליכוד, ויחד אתם הקים את חרות - התנועה הלאומית. בבחירות לכנסת ה-15 רץ עם חרות במסגרת האיחוד הלאומי, ולאחר כישלון הרשימה (שזכתה ב-4 מנדטים), שבעקבותיה פרש בני בגין מהכנסת, נבחר ליו"ר חרות. במהלך הקדנציה פרשה סיעת חרות מהאיחוד הלאומי.
קליינר הוביל שלושה מאבקים מרכזיים בכנסת ה-15:
קליינר חבר לברוך מרזל לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, במטרה למשוך את קולות הימין הרדיקלי, אולם רשימתו שזכתה בעשרות אלפי קולות לא עברה את אחוז החסימה. גם בבחירות לכנסת השבע עשרה התמודד קליינר בראש מפלגת חירות, כאשר הוא מקדם את רעיון הטרנספר, אך הפעם בנפרד ממרזל ועם אמצעים כספיים דלים ביותר, והוא לא קיבל מספר משמעותי של קולות. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) חזר לליכוד, התמודד בבחירות המקדימות והוצב במקום ה-48 ברשימתה לכנסת. ביולי 2013 נבחר קליינר לנשיא בית הדין של הליכוד.
מחוץ לעיסוקיו הפוליטיים, כיהן בין השנים 1986–1988 כיו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר, בין השנים 1992–1996 כיו"ר בנק כרמל, כיו"ר דירקטוריון חברת הנדל"ן אאורה השקעות וכן פעל במשרד עורכי הדין שהקים.
בנו, פעיל הימין הקיצוני גלעד קליינר, נעצר באוגוסט 2015 בשל הבעת תמיכה בפיגוע הדקירה במצעד הגאווה בירושלים, וכן בסיפוקו ממותה של הנערה שירה בנקי שנדקרה במצעד. לאחר מכן התנצל, הביע סלידה ממעשיו של שליסל וטען כי לא חשב פעמיים לפני שכתב פוסט תמיכה במעשה הרצח
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
כתר הוצאה לאור
כתר הוצאה לאור היא אחת מחברות ההוצאה לאור הגדולות בישראל, המחזיקה גם מפעלי דפוס. החל משנת 2005 מתבצעת פעילות ההוצאה לאור שלה דרך חברת הבת, כתר ספרים. ההוצאה נשלטת מאז 1992 על ידי חברת ההשקעות ארלדן השקעות.
היסטוריה.
כתר הוצאה לאור נוסדה ב-1958 כ"מפעל תרגומי המדע הישראלי בע"מ", ביוזמת טדי קולק שביקש למצוא עבודה לעולים אקדמאיים ממזרח אירופה. מפעל תרגומי המדע העסיק מאות מתרגמים שתרגמו פרסומים מדעיים עבור מדינות שונות, כמו ארצות הברית, אנגליה ומדינות סקנדינביה, בעיקר מרוסית לאנגלית. במרץ 1961 הוסבו מפעלי תרגומי המדע לחברה ממשלתית. בשנת 1964 החלה החברה בתרגום ספרים להפצה באופן חופשי שלא על פי הזמנה והחל משנת 1965 הוציאה ספרי מדע מקוריים של מחברים ישראליים. בשנת 1966 לקחה על עצמה את הוצאת אנציקלופדיה יודאיקה. בשנה שלאחר מכן החלה ההוצאה בתרגום ספרי מדע לעברית.