החיים עלי אדמות (באנגלית: Life on Earth) היא סדרת טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC, והיא הסדרה הראשונה מתוך טרילוגיית "החיים", הכוללת גם את הסדרות "הכוכב החי" ו"מעגל החיים". הסדרה מלווה בהסבריו של החוקר ויוצר הסרטים דייוויד אטנבורו, ובמסגרתה מטייל אטנבורו ברחבי העולם ועוקב אחר סיפור האבולוציה של החיים על פני כדור הארץ. סדרה זו היא הראשונה שבה אטנבורו חזר להנחות סרטי טבע, לאחר שפרש מתפקיד המנהל הראשי של ה-BBC בין 1969–1972.
אחת הסצנות המוכרות ביותר של הסדרה מופיעה בפרק 12, והיא מפגשו המרתק של דייוויד אטנבורו עם גורילות ההרים במקלט של דיאן פוסי ברואנדה.
אליפות ברזיל בכדורגל 1981
אליפות ברזיל בכדורגל 1981 הייתה הפעם ה-25 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-17 בינואר 1981 והסתיימו ב-3 במאי 1981.
בתחרות השתתפו 44 קבוצות והיא נערכה במספר שלבים:
במהלך שלבי הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
גרמיו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
שלבי הגמר.
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים.
נוניס, שחקנה של פלמנגו כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
פאולו איזידורו, שחקנה של גרמיו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה. זאת בפעם השנייה בקריירה.
ויליאם אדוארד מילר
ויליאם אדוארד מילר (באנגלית: William Edward Miller; 22 במרץ 1914 - 24 ביוני 1983) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו יורק. הוא היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לסגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964. הוא היה המועמד הקתולי היחיד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית עד להתמודדותו של פול ריאן בבחירות לנשיאות 2012.
ביוגרפיה.
מילר נולד בלוקפורט שבמדינת ניו יורק לאליזבת (לבית היינץ'), שהייתה בעלת חנות כובעים קטנה, ואדוארד ג'. מילר, מטאטא רצפות בתי חרושת. הורי אביו היגרו מגרמניה, ואמו הייתה ממוצא אירי. מילר למד באוניברסיטת נוטרדאם שבמדינת אינדיאנה ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אולבני. הוא שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ומאוחר יותר עזר להעמיד לדין את פושעי המלחמה הנאצים במשפטי נירנברג. מילר מונה לתובע המחוזי של מחוז ניאגרה ב־1948 בידי המושל תומאס דיואי. מילר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1951 ל-1965 והיה יושב ראש הוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית מ-1961 עד 1964.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בחר בו מועמד המפלגה הרפובליקנית
הסנאטור בארי גולדווטר. להיות עמיתו למרוץ. לדברי גולדווטר מכיוון ש"הוא משגע את ג'ונסון" בפעלתנות שלו. אך לפי הסברים אחרים, ג'ונסון "בקושי היה מודע לקיומו של מילר". מבחינה אידאולוגית הוא היה שמרן כמו גולדווטר.
לאחר הפסדם בבחירות של גולדווטר מילר, שב מילר אל עיר הולדתו לוקפורט, שם הוא חזר לעסוק במשפטים. הוא הופיע גם בפרסומות עבור אמריקן אקספרס. מארק ז. ברבק טוען כי עד מותו, מילר "היה מוכר יותר במראהו בפרסומת מאשר בשנותיו בקונגרס". הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לו ולאשתו סטפני (וגנר) היו שלוש בנות ובן אחד. בתו הצעירה ביותר, סטפני מילר, הייתה סטנדאפיסטית בשנות ה-80 של המאה ה-20, הגישה תוכנית לילה מאוחרת בשנות ה-90 של המאה ה-20 ואשת CNBC, ומפיקה תוכניות רדיו בעלות גוון ליברלי. בנו, ויליאם אדוארד מילר הבן, התמודד ללא הצלחה לבית הנבחרים ב-1992 וב-1994 מטעם המפלגה הרפובליקנית כמייצג המחוז ה-29 בניו יורק.
אצטדיון יובנטוס
ויליאם מילר (פירושונים)
דוביל
דוביל (בצרפתית: Deauville) היא קומונה הנמצאת מחוז קלבדוס בנורמנדי שבצפון צרפת, צמודה בחלקה הצפוני לטרוביל.
ההיסטוריה של דוביל ידועה עוד מהמאה ה-11 אך היא החלה להתפתח רק במחצית השנייה של המאה ה-19. הוקמו בה בתי מלון מפוארים, מסלולים למרוצי סוסים, מרינה, חוף ים מפורסם, חווילות מפוארות וקזינו גדול. דוביל מכונה "מלכת החופים של נורמנדי".
חוף הים של דוביל ובו טיילת עץ מפורסמת (Promenade des Planches) הפך אותה לעיר קיט יוקרתית ומשך אליה את עשירי צרפת בעיקר בתקופה ה-בל אפוק. דוביל סבלה במלחמת העולם הראשונה ובעיקר במלחמת העולם השנייה בו הייתה כבושה על ידי הגרמנים שהחרימו את רוב מתקני הנופש שלה. מאז שנות ה-60 היא חזרה למעמדה הקודם. לאורך הטיילת צמודים למלתחות החוף לוחות עץ ועליהם שמות של שחקנים ויוצרי קולנוע אמריקאיים שביקרו במקום.
גם טרוביל הצמודה אליה מצפון נחשבת אתר קיט מבוקש אבל יותר עממי.
מאז 1975 נערך בדוביל פסטיבל סרטים אמריקאיים. בתחילה הוא לא היה תחרותי אך מ-1995 מחולקים פרסים לסרטים באורך מלא ומ-1998 גם לסרטים קצרים.
ב-ספטמבר 1919 נפגשו בדוביל דייוויד לויד ג'ורג' וז'ורז' קלמנסו וחתמו על "הסכם דוביל" בו נקבע גבול אזור ההשפעה הבריטי בארץ ישראל, כקו ישר מראש הנקרה לעמק החולה, מעט צפונה לאיילת השחר.
איתן פסן
איתן פסן (נולד ב-30 באוגוסט 1961 בחיפה, ישראל) הוא פסנתרן ישראלי, מורה לפסנתר ופיתוח קול, כיום מלמד קול בבתי האופרה של אמסטרדם, פרנקפורט, פריז, ורשה, ציריך ופסטיבלים בינלאומיים. תלמידיו שרים בקביעות בבסטיליה בפריז, במטרופוליטן אופרה, לה סקאלה, בית-האופרה של דרזדן, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, האופרה של שטוטגרט ובפסטיבלים ברחבי העולם. פסן ניהל בעבר את בית-האופרה של דרזדן, מנהל הליהוק של האופרה של שטוטגרט, ויועץ אמנותי לתיאטרון-סן-קרלו בנאפולי ולתיאטרו-מסימו בפלרמו.
חיים.
יליד חיפה, למד פסנתר אצל נילי שילה בקונסרבטוריון דוניה ויצמן.
באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב למד אצל וולטר אופהאוזר, אירינה זריצקיה ודינה תורג'מן; קומפוזיציה עם אנדרה היידו ודני אופנהיים; גמר תואר שני בהצטיינות יתרה בשנת 1984. לימודי המשך במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה עם ולדימיר סוקולוף (פסנתר) ורוברט גרוטרס (זמרה) ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בניו יורק עבד כפסנתרן לתוכנית האמנים הצעירים של ה-מטרופוליטן אופרה.
איתן פסן היה ראש מחלקת הפסנתרנים ומאוחר יותר מנהל הליהוק של האופרה של שטוטגרט בגרמניה, שם עבד (1991–2006) עם הדרמטורג קלאוס צהליין. בהנהגתו של צהליין זכתה האופרה של שטוטגרט בפרס המבקרים האירופים “בית האופרה של השנה“ שש פעמים במהלך חמש עשרה שנים. בשטוטגרט עבד עם גבי שדה, יונס קאופמן, ברנדון ג'וונוויץ, ניקולה לואיזוטי, רובין טיציאטי ואחרים. ב-2010 מונה פסן למנהל בית-האופרה של דרזדן, שם שיתף פעולה עם דור צעיר של מנצחים, זמרים ובמאים, וכן עם המלחין הנס-ורנר הנצה. בדרזדן הזמין את המנצחים הישראלים אשר פיש ועומר וולבר, ויזם הפקה מחודשת של האופרה "שוונדה" של המלחין היהודי ירומיר ווינברגר.את ההפקה הזו הביא גם לפלרמו ב-2013.הוא היה גם יועץ אמנותי עבור תיאטרו-סן-קרלו, תיאטרו-מסימו בפלרמו וכן ל-Ruhr2010 שם עבד עם המנצח סטיון סלואן.
פעילות מוזיקלית.
איתן פסן מלמד פתוח-קול ופסנתר באקדמיה לאופרה של התיאטרון הלאומי בוורשה (תיאטר ויילקי א אופרה נרודובה וורשאווי) וכן סדנאות רבות עבור ENOA.
מ-2007 הוא מלמד בתיאטר-אקדמי במינכן, מ-2008 באופרה של פרנקפורט ומ-2014 ב-IOS בציריך.
לעיתים קרובות הוא נותן שיעורי אמן לזמרים, פסנתרנים ומלווים באקדמיה של האופרה הלאומית בפריס, פסטיבל Les Azuriales, מייסטרסינגר אקאדמי (Meistersinger Akademie) בניומרקט, סקולה דֿאופרה (Scuola D'opera) בבולוניה, אוברלין באיטליה (Oberlin in Italy), בית האופרה בסן פרנסיסקו, תיאטרון מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג והתיאטראות של שטוטגרט ודרזדן.
הופעות בויגמור הול בלונדון, פסטיבל המוזיקה של ריינגאוָ, בתזמורת הסימפונית של בוכום ובתיאטראות של ורשה, דרמשטט, פרנקפורט, שטוטגרט ודרזדן, בפסטיבל-רוסיני Wildbad, פסטיבל מישקולץ בהונגריה וכן שידורי רדיו ב-NDR Hamburg, DeutschlandRadio Berlin, הפילהרמוניה של ברלין ושטוטגרט. הוא שפט בתחרות 'אביב' בתל אביב, קונקורסו אינטרנשיונל די אסיזי, קונקורסו אסליקו בקומוֿ, תחרות סטניסלב מונישקו בוורשאו, אנטונינה קאמפי, תחרות הקול הבינלאומי בלובלין, קונקורסו ווצי ורדיאנא (VociVerdiane) בבוסטו ובתחרות Belvedere בווינה.
קישורים חיצוניים.
יידיש ולדינו
תחנת זברה אינה עונה (ספר)
תחנת זברה אינה עונה הוא ספר הרפתקאות שכתב אליסטר מקלין על מסעה של צוללת אמריקאית להצלת אנשי תחנה מטאורולוגית בריטית בקוטב הצפוני. הספר פורסם באנגליה ב-1963, תורגם ב-1965 לעברית והוסרט ב-1968. רבים מתייחסים לספר זה כאחד הספרים הטובים שכתב מקלין.
הרקע לספר.
הספר נכתב בשיאה של המלחמה הקרה שבמהלכה התגוששו המעצמות (רוסיה בראש הגוש המזרחי מול ארצות הברית בראש המדינות החופשיות) על השליטה בעולם. מלחמה זו התאפיינה בפעילות חשאית אינטנסיבית של כל גורמי הביון בעולם כשרק חלק קטן מפעילות זו נחשף. חלק מפעילות זו התמקדה בקוטב הצפוני שם ניצלו המעצמות את היותו של אזור זה ללא שייכות טריטוריאלית (עד שנת 1999) כדי להציב תחנות מעקב אחרי יריביהם.
עלילת הספר.
העלילה מתמקדת במסעה של הצוללת האמריקאית "דולפין" להצלת ניצולים בתחנה מטאורולוגית בריטית הממוקמת על קרחון צף בקוטב הצפוני ונפגעה משרפה. במהלך הקריאה בספר נחשף הקורא לרבדים נוספים בעלילה דבר שמביא להבנה מחודשת של האירועים והגיבורים הראשיים.
היציאה לדרך.