הלהקה ערכה את מסע ההופעות הראשון שלאחר צאת האלבום רק ב-2007, כיוון שקורנל רצה הן לתת לאלבום לבסס את מעמדו בשוק והן להתרכז באלבום הסולו השני שלו. שאר חברי הלהקה שיתפו פעולה עם רצונו, ומורלו אף חשף את תוכניותיו להוציא אלבום סולו ראשון בתחילת 2007. הסינגל השני והאחרון מהאלבום, שנושא את שמו, יצא באוקטובר 2006, והסרטון צורף אליו כחודש מאוחר יותר.
ב-22 בינואר 2007 נודע כי רייג' אגיינסט דה מאשין תתאחד להופעה אחת שתיערך באפריל. שלושה שבועות לאחר מכן הודיע קורנל על עזיבת הלהקה באופן רשמי, בהצהרה: "עקב מחלוקות אישיותיות בלתי ניתנות לפתירה, לצד הבדלים מוזיקליים, אני עוזב את אודיוסלייב לצמיתות. אני מאחל לשלושת חברי הלהקה האחרים הצלחה רבה בעתידם". העיתון "ניו יורק פוסט" דיווח כי התפרקות הלהקה לא הייתה מהסיבה שקורנל ציין, אלא מסיבות כספיות. לפיהם, חבר של קורנל אמר: "כריס היה לא מרוצה מחלוקת הרווחים בין חברי הקבוצה – הוא כתב את כל השירים, אך השלושה האחרים קיבלו נתח שווה". מן הצד השני של הלהקה, מורלו אמר שלא שמע מילה מקורנל לגבי עזיבתו לפני כן. קורנל אמר בתגובה שבינו לבין מורלו היו שיחות לגבי שאיפתו להוציא אלבום משלו ולגבי עייפותו ממה שנראה, לפי דבריו, כמשא ומתן פוליטי בנוגע להפיכת אודיוסלייב לעסק. קורנל הוסיף ואמר שהתהליך הזה היה הסיבה שבגללה עזב את הלהקה. בעתיד, הודה קורנל כי ניתק את הקשר עם חברי אודיוסלייב לאחר פירוקה. הוא אמר שהפירוק לא היה בשל עניינים כספיים, אלא משום שלא הסתדר עם חברי הלהקה בחודשיה האחרונים.
סגנון מוזיקלי.
אודיוסלייב יצרה מוזיקה ייחודית בעזרת שילוב של הארד רוק עם גראנג'. דבר זה בא לידי ביטוי ביכולות השירה המגוונות של קורנל, והסולואים החדשניים של מורלו. אף על פי שמעולם לא הרגיש מוגבל מבחינה מוזיקלית ברייג' אגיינסט דה מאשין, הצהיר מורלו כי הוא קיבל "טריטוריה" מוזיקלית רחבה יותר.
בניגוד לליריקה של דה לה רוחה, סולנה לשעבר של רייג' אגיינסט דה מאשין, הליריקה של קורנל הייתה א-פוליטית. לעיתים קרובות הכילה התייחסות לפילוסופיית האקזיסטנציאליזם, לאהבה, להדוניזם, לרוחניות ולנצרות. לרוב, מבקרי מוזיקה הביעו חוסר שביעות רצון מהליריקה של קורנל, ונטען לעיתים ששיריו היו חסרי משמעות ורוויים בקלישאות.
שני אלבומיה הראשונים של הלהקה שאבו השראה מלהקות הרוק הכבד של שנות ה-70 כלד זפלין ובלאק סבאת', ומלהקותיהם הקודמות של חברי אודיוסלייב. האלבום השלישי, Revelations, שאב השראה מהפאנק, סול ורית'ם אנד בלוז של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. בהקלטת האלבום השתמש מורלו בגיטרות ומגברים מיושנים, וקורנל התאים את קולו לסגנון הפאנק והרית'ם אנד בלוז של שנות ה-70.
בדומה לרייג' אגיינסט דה מאשין, גם אודיוסלייב כללה את ההצהרה "כל האלבום נוצר על ידי נגינה בגיטרה, בבס ובתופים ועל ידי שימוש בקול" באלבומיה, שכן צורת הנגינה בגיטרה של מורלו גרמה למאזינים לחשוב כי הלהקה השתמשה בדוגמיות, בסינתיסייזר או בטכניקות אחרות בהפקת הצלילים.
תהליך הכתיבה וההקלטה.
הליריקה של הלהקה נכתבה כולה על ידי קורנל, בעוד הקרדיט לכתיבה ניתן לכל חברי הלהקה. תהליך הכתיבה של הלהקה תואר בעיקר כתוצאה של שיתוף פעולה מוצלח יותר מאשר של רייג' אגיינסט דה מאשין. כך גם קורנל הרגיש, וציין כי תהליך כתיבה השירים של סאונדגארדן היה טוב פחות מאשר זה של אודיוסלייב. ריק רובין, מפיקם של שני האלבומים הראשונים של הלהקה, שובח על שיתוף הפעולה שלו עם הלהקה ואף כונה "החיפושית החמישית" על ידי מורלו.
תהליך כתיבת האלבומים היה קצר יחסית. לאלבום הראשון נכתבו 21 שירים תוך 19 ימים, ולאלבום השני הספיקה הלהקה לכתוב שיר או שניים ביום. כך גם נכתב האלבום השלישי.
התמכרותו של קורנל לסמים ולאלכוהול השפיעה רבות על כתיבת והקלטת השירים. הוא הצהיר כי הוא "לא היה מסוגל לכתוב היטב" בעת ששתה, ובנוסף לכך גם עבר תהליך גמילה לאחר הקלטת האלבום השני. בהקלטת האלבום השלישי ציין מורלו כי היה זה האלבום הראשון שבהקלטתו קורנל לא עישן, שתה או נטל סמים.
פוליטיקה.
בניגוד לרייג' אגיינסט דה מאשין, אודיוסלייב לא הייתה מושפעת פוליטית. קורנל הצהיר כי אין ברצונו להיות הסולן החדש של רייג' אגיינסט דה מאשין או כל להקה פוליטית אחרת, אך היה מוכן להשתתף בהופעות צדקה שחברי הלהקה האחרים הביעו את רצונם להופיע בהן. למרות היעדר הרצון שלו לכתוב בנושא הפוליטיקה, הוא מעולם לא שלל את האפשרות. השיר "Set It Off" מהאלבום הראשון מתייחס ל"קרב סיאטל", ההפגנות סביב כנס של ארגון הסחר העולמי ב-1999, ומאוחר יותר נכתב שיר המביע התנגדות למלחמה, "Sound of a Gun". השיר הפוליטי ביותר שהלהקה כתבה היה, לפי מורלו, "Wide Awake" מהאלבום Revelations. בשיר נמתחה ביקורת על כישלונו של ג'ורג' בוש, נשיא ארצות הברית, בטיפול בנזקים שגרם הוריקן קתרינה.
כמו כן, הלהקה הביעה את סלידתם מג'ורג' בוש ומלחמת עיראק באופן גלוי עוד מימי הקמתה. ב-17 במרץ 2003, מספר שעות לאחר הכרזת הנשיא על התוכנית לפלוש לעיראק, הופיעה הלהקה בהוליווד עם כרזות נגד המלחמה, כגון "כמה עיראקים בעבור ליטר דלק?".
יתר על כן, גם בווידאו קליפ של השיר "Doesn't Remind Me" הובעה התנגדות למלחמה. בראד וילק גינה את ג'ורג' בוש בחריפות בריאיון, ומתח ביקורת על הנימוקים להכרזת המלחמה בעיראק.
בזמן יציאת האלבום השני, הלהקה החלה בניגון השירים הטעונים פוליטית של רייג' אגיינסט דה מאשין בהופעותיה. אף על פי שהלהקה התחייבה לא להביע עמדה פוליטית בזמן הופעתה בקובה, טים קומרפורד ציין כי הלהקה הייתה פעילה פוליטית הרבה יותר ממה שרייג' אגיינסט דה מאשין הייתה אי פעם, עקב ההופעה בקובה. בביקורם בקובה, קורנל אמר כי בכתיבת השירים הוא מתחשב בכל היבט בחיי בני האדם, ושהוא מתכוון לכתוב שיר על החוויה. ההשפעה הפוליטית הייתה בולטת מאוד ב-Revelations, אף על פי שלא נכתבו שירים ספציפיים על קובה. קורנל טען שהוא הרגיש שאודיוסלייב יכולה לפעול בדומה ל-U2, שהיא, לדבריו, "לא פוליטית באופן גלוי, אך בונו די פעיל". באותה שנה, השתתפה הלהקה בשני אירועים שנועדו להעלות את המודעות הפוליטית: לייב 8, שמטרתו הייתה לשים קץ לעוני, ואירוע צדקה לשיקום הנזקים של הוריקן קתרינה.
אודיוסלייב הייתה פעילה בציר הצדק (Axis of Justice), ארגון ללא מטרת רווח שהוקם על ידי טום מורלו והסולן של סיסטם אוף אה דאון, סרג' טנקיאן, וששם לעצמו מטרה "לאחד מוזיקאים, מעריצי מוזיקה והתאחדויות חברתיות למען צדק חברתי." ביתנים של ציר הצדק ליוו כמעט כל הופעה של אודיוסלייב.
אומן (עיר)
אוּמן (באוקראינית: Умань, בפולנית: Humań) היא עיר במרכז אוקראינה במחוז צ'רקאסי, ושוכנת בחבל הארץ המזרח-אירופאי ההיסטורי פודוליה. היא עיר תעשייתית שבה כ־82,600 תושבים (נכון ל-2020).
עיר אוקראינית זו בעלת חשיבות רבה לחסידות ברסלב, משום שבה שוכן קברו של מייסדה, רבי נחמן מברסלב. הקבר מהווה מוקד עלייה לרגל, ובראש השנה פוקדים אותו עשרות אלפי יהודים, בהם גם רבים שאינם חסידי ברסלב.
היסטוריה.
תאריך ייסוד העיר איננו ברור, אולם נמצאו עדויות ליישוב במקום החל מהאלף השלישי לפנה"ס. אף על פי כן היישוב במקום לא היה רציף עד לתקופה המודרנית. העדות הכתובה הראשונה לקיומו של המקום היא משנת 1609, כאשר העיר הועברה לשליטת האציל הפולני כלינוסזכי. מ-1566 עד 1793 הייתה חלק מגליל (וויבודסטבו) של ברסלב. העיר גדלה במהירות בעשורים הבאים. ב־1616 היא קיבלה מעמד כעיר וב־1629 היו בה כ־4,000 תושבים. אומן נטלה חלק פעיל במרד של בוגדן חמלניצקי נגד פולין, ולאחר ניצחונותיו הייתה חלק מהמדינה הקוזקית בין 1648–1667, אז חזרה לשליטת פולין. ב-1793 עם החלוקה השנייה של פולין, הפכה אומן לחלק מהאימפריה הרוסית.
בשנים 1670–1674 שימשה כמקום מושבו של מיכאיל חננקו-הטמן של גדתה הימנית של אוקראינה. בשנים 1726–1832 הייתה העיר בחסות משפחת האצולה הפולנית פוטוצקי. ב-1734, 1749 ו-1768 הייתה העיר מוקד להתקוממויות של ההיידמקים. ב-1749 הגיעו לעיר ההיידמקים וטבחו קשות ביהודים ובפולנים. ב־1760 קיבלה העיר זכויות מגדבורג. כאשר מ-1772 שלט בעיר הגרף סטניסלב שצ'סני פוטוצקי; הוא התקין יריד ובנה את העיר מחדש. באותו זמן היו בעיר כ-400 יהודים. ב-1768 התחיל מרד היידמקים נוסף בפיקודו של מקסים ז'לזניאק. אלפי יהודים ופולנים מהערים הסמוכות מצאו באומן מקלט. מפקד המבצר מלדנוביץ שלח את איוון גונטה נגד ז'לזניאק, אך זה עבר לצדו של האחרון. צבאם המשותף של ז'לזניאק וגונטה פנה לכיבוש המבצר. המפקד פתח את שערי המבצר בתקווה כי איוון גונטה יחוס על תושבי העיר, אך הוא העדיף ללכת יד ביד עם ז'לזניאק עד הסוף וטבח את כל היושבים במבצר, כולל מלדנוביץ עצמו. מספר ההרוגים בטבח הגיע לכ-30,000 מתוכם כ-8,000 יהודים. לזכר הטבח, חיבר רבי דוד חזן את קינת אומן המפורסמת, וכן תענית בימים ה', ו', ו-ז' בתמוז.
אומן הייתה חלק מנפת (אוקרוג) אומן מ-1923 עד 1930. ב-1932 חלק ממחוז קייב והחל מ-7 בינואר שנת 1954 חלק ממחוז צ'רקאסי.
במאי 1919 בוצעו פרעות ביהודי העיר, נרצחו כארבע מאות איש.
בתקופת השואה.
בתחילת המאה ה-20 נמנו באומן כ-18,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה. כתוצאה מפוגרומים שאירעו בעיר בין מלחמות העולם, בהם נרצחו מאות יהודים, הצטמצמה הקהילה היהודית בעיר, והגיעה לכ-15,000 נפש ערב כיבוש העיר בידי הגרמנים באוגוסט 1941. בימים הראשונים לכיבוש הגרמני הוצאו להורג בעיר 86 מנכבדי הקהילה היהודית בה, ויהודי העיר צוו לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד, אשר הוחלף בהמשך בטלאי צהוב בחזה ובגב.