התזמורת פעלה בין השנים 1992–1995 ומשרדיה שכנו במפעל התרבות אהל שם ברחוב בלפור שבעיר.
היסטוריה.
התזמורת הופיעה בדרך קבע במרכז סוזן דלל השוכן בשכונת נווה צדק. כמו כן היא הופיעה גם במקומות שונים בעיר, ביניהן אולם רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות, אולם הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב ובתיאטרון נוגה שביפו.
התזמורת הייתה מייסודה של תזמורת העולים ומשך חייה נקבע מראש שכן היא הייתה תלויה בהקצבה של הוועדה הבין-משרדית לקליטת אמנים עולים, והקצבות אלה מוגבלות מראש לפרק זמן של שלוש שנים.
עם פירוק התזמורת נקלטו חלק מנגניה בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ואיתי טלגם נאלץ לסיים את תפקידו כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת.
בשנת 1995 השתתפה התזמורת הסימפונית תל אביב בקונצרט טלוויזיוני לפורים ששודר לערוץ הראשון עם שלמה בראבא כמנצח.
המכון המשותף ללימודי יהדות
אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג
אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Augusta von Sachsen-Gotha-Altenburg; 30 בנובמבר 1719 – 8 בפברואר 1772) הייתה דוכסית סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1732–1772.
ביוגרפיה.
אוגוסטה נולדה ב-30 בנובמבר 1719 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולמגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, בתו של קרל, נסיך אנהלט-צרבסט.
בשנת 1736 התחתנה אוגוסטה עם פרדריק, נסיך ויילס, בנו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, בארמון סנט ג'יימס שבלונדון. בעלה פרדריק היה מסוכסך עם הוריו, ולאחר שבני הזוג סירבו שחמותה קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך תהיה נוכחת בלידת בתם הבכורה אוגוסטה, נסיכת בריטניה, גורשו בני הזוג מהארמונות המלכותיים, ונאלצו לעבור לגור בבית פרטי בכיכר סנט ג'יימס בלונדון. בשנים הבאות עברה המשפחה להתגורר בארמון קיו, שם הניחו את היסודות לאחד מהגנים הבוטניים הגדולים בעולם. בשנת 1751 מת בעלה פרדריק, נסיך ויילס במפתיע, ובנה ג'ורג' הוכתר כהנסיך מוויילס, ואילו אוגוסטה קיבלה את התואר "הנסיכה האלמנה מוויילס". מכיוון שבנה ג'ורג' עוד היה קטין, העביר הפרלמנט הבריטי חוק ולפיו אם ג'ורג' יעלה לשלטון בעודו צעיר, תכהן אוגוסטה כעוצרת בשמו. אוגוסטה הפקידה את ג'ון סטיוארט, הרוזן מביוט על חינוך בנה, ואף התייעצה עמו רבות. שמועות נפוצו על כך שהתנהל רומן בין השניים. סביר להניח שהשמועות הללו היו לא נכונות עקב נישואיו המאושרים של ביוט ועקב אדיקותו הדתית והתנגדותו לאפשרות של ניאוף.
בשנת 1760 מת חמיה ג'ורג' השני, מלך בריטניה, ובנה עלה לשלטון במקומו כג'ורג' השלישי, מלך בריטניה. לאחר שבנה עלה לשלטון פרשה אוגוסטה מחיי החצר, וב-8 בפברואר 1772 מתה אוגוסטה מסרטן הגרון, וב-15 בפברואר נקברה במנזר וסטמינסטר.
משפחתה.
ב-8 במאי 1736 התחתנה אוגוסטה עם פרדריק, נסיך ויילס, בנו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. ממנה היו לו 9 ילדים:
פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Friedrich I Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg; 15 ביולי 1646 – 2 באוגוסט 1691) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1675–1691.
ביוגרפיה.
פרידריך נולד ב-15 ביולי 1646 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, ולאליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
לאחר מותו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו פרידריך ואחיו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת האחים; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
פרידריך המשיך את דרכו של אביו, וטיפח מאוד את הדוכסות. בשנת 1680 העביר את ארמונו לעיר פרידריכסוורט שהקים על שמו, ובשנת 1683 בנה את ארמון התיאטרון של גותה. פרידריך העביר בשנת 1685 את חוק זכות הבכורה, שנועד למנוע מריבות בין יורשיו על הנחלות, ובשנת 1688 קיבל לכך אישור מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. פרידריך השתתף במלחמה האוסטרית-טורקית, ולאחר מכן לחם במלחמת תשע השנים.
ב-2 באוגוסט 1691 מת פרידריך בפרידריכסוורט, ובנו פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-14 בנובמבר 1669 התחתן פרידריך עם מגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ומריה אנה ממקלנבורג-שוורין. ממנה היו לו 8 ילדים:
ב-14 באוגוסט 1681 התחתן פרידריך עם כריסטינה מבאדן-דורלאך, בתם של פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך וכריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, אך לא היו לו ילדים ממנה.
נתיב - המרכז הלאומי לזהות וגיור
תאוריה של תנועת הגופים השמימיים בחתכי חרוט סביב השמש
תאוריה של תנועת הגופים השמימיים בחתכי חרוט סביב השמש (לטינית: Theoria motus corporum coelestium in sectionibus conicis solem ambientum) הוא ספר מאת המתמטיקאי והאסטרונום קרל פרידריך גאוס שפורסם ב-1809 ועוסק בקביעת מסלולם של גרמי שמיים (אסטרואידים, שביטים וכו') ממספר מינימלי של תצפיות גאוצנטריות. את השיטות של הספר גאוס פיתח כבר ב-1801 במסגרת החישוב המוצלח של מסלולו של קרס, שהקנה לו תהילה ופרסום רב בקרב הקהילה המדעית. בספר גאוס מפתח את האלגוריתם היעיל הראשון לחיזוי מסלול של עצם שמיימי משלוש תצפיות, והוא מפורסם בשל האינטגרציה של שיטות מתמטיות שונות בו; שיטות סטטיסטיות (כולל ההצגה של "שיטת הריבועים הפחותים") לעידון איטרטיבי של המסלול המחושב, גאומטריות (בעיקר מטריגונומטריה כדורית) ואסטרונומיות שונות.
הקשר היסטורי.
ה-Theoria motus הוא ההצגה השיטתית הראשונה של השיטות של גאוס לחישוב מסלולם של עצמים שמימיים, כפי שהן נגזרות ישירות מחוקי קפלר לתנועה פלנטרית. הספר הוא שיטתי ודידקטי מאוד באופיו - הוא מורכב משני ספרים, מתוכם הראשון עוסק בנושאים מקדימים ואילו השני מציג את הפתרון של הבעיה הכללית של הספר.
עד לזמנו של גאוס, אסטרונומים השתמשו בשיטות אד הוק שהשתנו ממקרה למקרה, זאת על אף העובדה שהבסיס התאורטי לחיזוי מסלולי היה ידוע ומובן כבר יותר מ-100 שנים. התרומה המהותית של גאוס נעוצה ביכולתו לפשט את הביטויים אלגבריים הסבוכים ולהפוך את שיטות החיזוי כולן לנגישות ויעילות יותר. שלא כמו קודמיו (כולל ניוטון, אשר פתר את הבעיה ממספר רב יותר של תצפיות ותוך שימוש בשיטות גאומטריות), גאוס לא הניח מראש איזה מחתכי החרוט מתאר המסלול של העצם הנצפה. לפני גאוס, היה זה לפלס שהתקרב יותר מכולם לפתרון הבעיה הכללית, אך המשוואות שלו היו כה סבוכות שאיש לא קיווה לגזור מהן תוצאות מספריות.
מאוחר יותר לחישוב מסלולו של קרס (אך עוד בטרם פרסום הספר), גאוס נעזר בשיטות דומות כדי לסייע באיתור כל שלושת האסטרואידים הבאים שנתגלו: פאלאס, יונו, ווסטה. ההצלחה החוזרת ונשנית הדגימה את יכולות השיטה שלו. מסלולו של פאלאס היה קשה בהרבה לחישוב, בשל העובדה שהוא חולף בסמוך לצדק ולכן חווה פרטורבציות משמעותיות, כמו גם בשל האקסצנטריות והנטייה המסלולית הגבוהה שלו, שרק הקשו על חישוב הפרטורבציה שלו (נושא מסלולו של פאלאס היווה מושא לכמה מאמרים נוספים). אף על פי כן, בעזרת השיטות שתיאר בספרו גאוס היה מסוגל לחשב בדיוק סביר את מסלוליהם של האסטרואידים הראשונים שנתגלו, כמו גם להיות המגלה הראשון של תופעת התהודה המסלולית בחגורת האסטרואידים.
מסיבות אלו הפך הספר Theoria motus לטקסט קלאסי באסטרונומיה בכמה העשורים שלאחר פרסומו, ולרפרנס המרכזי עבור האסטרונומים בעשורים הללו.
נספח ה- "Summarische Ubersicht".
בנספח מתמטי שגאוס הוסיף ל- Theoria motus, הוא מתאר את שיטות החישוב המסלולי המוקדמות ביותר שלו, אשר שימשו אותו בחישוב מסלולו של קרס. אף שגאוס לא עושה שימוש כלל במטריצות בחיבור, המאמר כשלעצמו נחשב להולדת האלגברה הליניארית. במאמר גאוס עושה שימוש רב בדטרמיננטות, וזה ראוי לציון שחלק ניכר מהתאוריה המודרנית של דטרמיננטות פותח אחרי שהמאמר של גאוס הופיע.
תוכני הספר.
תיאור הבעיה.
בעיית החיזוי המסלולי דורשת לחשב מסלול של גרם שמיים משלוש תצפיות גאוצנטריות, כאשר כל תצפית מניבה מידע על מיקומו של העצם על כיפת השמיים, כלומר מניבה קו אורך וקו רוחב במערכת הקואורדינטות האקליפטית, זאת בעוד המרחק אל העצם השמיימי אינו ניתן למדידה ישירה. 3 תצפיות גאוצנטריות מספקות 3 זוגות קואורדינטות, ולפיכך מניבות שישה פרמטרים בלתי תלויים, המספיקים כדי לקבוע את ששת אלמנטי המסלול של העצם.
הפתרון שמציג גאוס לבעיה של חיזוי מסלולי מורכב משני שלבים, כאשר הספר הראשון ותחילת הספר השני מוקדשים לשלב הראשון. השלב הראשון נקרא חישוב מסלול ראשוני (Preliminary orbit calculation) והוא דטרמיניסטי באופיו - בשלב זה מניחים שגיאות מדידה אפסיות כך שכביכול כל אחת מהתצפיות מניבות מידע בעל דיוק מושלם. שלב זה סבוך מאוד ומצריך צעדים חישוביים רבים והתחשבות בגורמים רבים (שגאוס לוקח בחשבון בספר הראשון ותחילת הספר השני) כגון: השפעת התנועה של כדור הארץ עצמו במסלולו סביב השמש על תוצאות המדידות הגאוצנטריות, השפעת מיקום הצופה על כדור הארץ, סיבוב כדור סביב צירו ועוד. הפתרון לבעיה הזאת הצריך טיפול מקיף ומעמיק ביסודות האסטרונומיה.