בוקובינה שבמורדות המזרחיים של הרי הקרפטים, שכנה בעבר בלב נסיכות מולדובה, והעיר סוצ'אבה הייתה בירת המדינה ב-1388. בוקובינה, שהייתה ידועה בעיקר כ"ארץ העליונה" Ţara de Sus נשארה חלק מנסיכות מולדובה עד שנת 1769, ובמהלך המאה ה-16 עברה לחסות האימפריה העות'מאנית. בשנת 1769 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית לשש שנים, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774).
באוקטובר 1774 נכבשה בוקובינה בידי אוסטריה, בטענה שהיא נחוצה למעבר בין טרנסילבניה לגליציה, שעברה לשליטה אוסטרית במסגרת חלוקת פולין ב-1772. ב-2 ביולי 1776 נקבע בהסכם פאלמוטקה כי באזור זה יעבור הגבול הרשמי בין האימפריה האוסטרית לבין האימפריה העות'מאנית. עד לשנת 1918 הייתה בוקובינה ארץ הכתר המזרחית ביותר באימפריה האוסטרית (אחר כך: האוסטרו הונגרית), ובירתה צ'רנוביץ.
בשנת 1804 הפך האזור לחלק מן האימפריה האוסטרית החדשה, ולאחר המהומה הפוליטית של מהפכות 1848, הפכה בוקובינה לנחלת כתר נפרדת כחלק מהאימפריה.
בשנת 1860 שוב התמזגה בוקובינה עם גליציה, אך עד מהרה היא הפכה שוב למחוז נפרד על פי החוקה החדשה משנת 1861, שהוציא הקיסר פרנץ יוזף הראשון. בשנת 1867, עם הארגון מחדש של האימפריה האוסטרית כאימפריה האוסטרו-הונגרית, היא הפכה לחלק מציסלייטניה ("אוסטריה").
הכוח הצבאי העיקרי באזור בזמן השלום היה רגימנט הרגלים ה-22 בצ'רנוביץ, שהיה אז רגימנט הלנדאוור היחיד עם רוב רומני (54%). עם זאת, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוקמו יחידות חדשות מאוכלוסיית בוקובינה. לרגימנטים של הלנדאוור ה-22, ה-23 וה-41, יחד עם הרגימנט הדראגונים ה-4, היה רוב רומני, ועל מנת לעודד את הגיוס, הורשו הרומנים ללבוש את הצבעים הלאומיים שלהם, וכן לקבל הדרכה רוחנית על ידי כמרים רומנים.
בשנים 1914–1915 חלקים גדולים מבוקובינה נכבשו על ידי הארמייה הרוסית השמינית בפיקודו של הגנרל אלכסיי ברוסילוב, לאחר התבוסה האוסטרו-הונגרית בקרב גליציה, והאזור נכבש מחדש על ידי מעצמות המרכז רק לאחר מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה הרוסית שבאה בעקבותיה. הכוחות הרומנים נלחמו באומץ, ורבים מהם נהרגו ונפצעו בקרבות, וחלקם אף זכו לעיטורי גבורה.
בסתיו 1918 התמוטטה האימפריה האוסטרו-הונגרית, ועד מהרה השתלטו כוחות אוקראינים על האזור, וניסו להצטרף לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. אולם התושבים הרומנים בדוכסות מחו על ההשתלטות האוקראינית, וקראו לצבא הרומני לכבוש את האזור, ואכן עד מהרה כבש הצבא רומני את בוקובינה, והמנהיגים האוקראינים חצו את הדנייסטר ונמלטו לגליציה. השליטה הרומנית על המחוז הוכרה בעולם בחוזה סן-ז'רמן בשנת 1919, ובחוזה טריאנון בשנת 1920, כאשר גם הרפובליקה הגרמנית-אוסטרית וגם ממלכת הונגריה ויתרו על כל הטענות לבוקובינה.
דמוגרפיה.
בשנת 1775 מנתה אוכלוסיית בוקובינה כ-60,000 נפש, וזו תפחה בעידוד האוסטרים ל-800,000 בשנת 1910. בבוקובינה התיישבו בני קבוצות אתניות שונות: בראש ובראשונה גרמנים, רומנים ורוּתֶנים (כינוי כולל לאוקראינים באימפריה האוסטרית); מלבדם גם יהודים, הונגרים, צוענים, וכמו כן מיעוט קטן של רוסים ופולנים. קבוצת הגרמנים האתנית מביניהם, הייתה קבוצת המיעוט (כ-21% מן האוכלוסייה הכללית המקומית-על פי מפקד-תושבים משנת 1910, אשר שיקף אוכלוסייה יהודית גדולה יותר מזו הנוצרית) עד לתקופת-השואה ולהתיישבות המחודשת של האוכלוסייה הנוצרית ברחבי אימפריית-הרייך, על פי הסכם אי-התוקפנות הגרמני-סובייטי, משנת 1940.
לפי מפקדי שלטונות אוסטרו-הונגריה, אוכלוסיית בוקובינה מנתה בעיקר אוקראינים וורומנים.
התחנה המרכזית של צפת
התחנה המרכזית של צפת היא מסוף אוטובוסים מרכזי בעיר צפת, ומיקומה - ברחוב ירושלים בעיר. בתחנה שישה רציפים מהם יוצאים אוטובוסים ליעדים שונים בארץ - בעיקר בצפון ובמרכז. התחנה המרכזית של צפת מהווה מרכז תחבורתי חשוב באזור הגליל העליון בגלל חשיבותה של העיר, חשיבות שגוברת בזמן פסטיבל הכליזמרים והילולת ל"ג בעומר בהר מירון - שני אירועים שמושכים אל העיר קהל רב.
היסטוריה.
התחנה נחנכה בדצמבר 1966 לאחר שבמשך שנים פעלה במבנה ערבי ישן וקטן שלא תאם את הצרכים הנדרשים להפעלת תחנה מרכזית. היא נבנתה על ידי חברת נצבא, חברה שעסקה באחזקת מבנים (בעיקר בנייני-משרדים ותחנות מרכזיות) ובהשכרתם לאגד. לאחר פתיחת שוק ההיסעים הציבורי לתחרות החלה לפעול בתחנה חברת נתיב אקספרס.
בשנת 2014 עברה התחנה שיפוץ כללי.
שירות בתחנה.
קווים עירוניים.
קווי האוטובוס העירוניים בצפת מופעלים על ידי חברת נתיב אקספרס.
מקרא סימנים:
קווים אזוריים ובינעירונים.
את רובם המוחלט של קווי האוטובוס הבינעירוניים בתחנה מפעילה חברת נתיב אקספרס, כאשר בנוסף סופרבוס מפעילה את קו 450 לטבריה, אגד את קו 846 לתל אביב וחברת קווים את קו 580 ו-680 למודיעין עילית ואת קו 590 לאלעד.
איזבלה, נסיכת קרוי
איזבלה הדוויג פרנסיסקה נטליה, נסיכת קרוי (בגרמנית:Isabella Hedwig Franziska Natalia Princess of Croa-Dülmen ; 27 בפברואר 1856 - 5 בספטמבר 1931), הייתה אשתו של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן.
ביוגרפיה.
איזבלה נולדה בדילמן ב-27 בפברואר 1856 לרודולף, דוכס קרוי ולנטלי, נסיכת לינייה, בתם של אז'ן, נסיך לינייה השמיני ונטלי דה טראזגני. ב-8 באוקטובר 1878 התחתנה איזבלה עם פרידריך, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1895 מת דודו של בעלה - הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן ללא בנים, ובעלה פרידריך ירש את תאריו וחלק גדול מנחלותיו.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החל פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה להיפגש בביתה עם העוזרת שלה סופיה, רוזנת חוטק, אולם בתחילה חשבה איזבלה שהוא בא לחזר אחר בתה הבכורה מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה. כשהתפרסם דבר חיזוריו של פרנץ פרדיננד וסופיה פרצה שערורייה באימפריה, ואיזבלה ניסתה בכל יכולתה לבטל את נישואיהם. לנוכח סירובו העיקש של פרנץ פרדיננד לוותר על סופיה, הושגה פשרה ביוזמתה של מריה תרזה, נסיכת פורטוגל, אמו החורגת של פרנץ פרדיננד וגיסתו האימתנית של הקיסר: פרנץ פרדיננד הורשה להינשא לסופיה, ובו זמנית לשמור על מעמדו כיורש העצר. כמו כן הוענק לסופיה התואר "דוכסית הוהנברג", אשר היה אמור לעבור בירושה גם לילדיה. עם זאת, היא לא יכלה לקבל את התואר "קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה" אשר היה שמור לאשת הקיסר, וילדיה לא יהיו זכאים לרשת את הכתר ואף לא יקבלו את זכויות היתר שהיו שמורות לבני הבסבורג. הזוג קיבל את התנאים, וב-28 ביוני 1900 נאלץ להופיע בארמון הופבורג בפני הקיסר, הארכיבישוף של וינה, האצולה האוסטרית וההונגרית ושרי שתי המדינות, כדי לחתום על מסמך רשמי שבו הובטחו התנאים. סופיה ופרנץ פרדיננד נישאו בטקס צנוע יחסית ב-1 ביולי 1900, ברייכסטאדט שבבוהמיה. הקיסר לא השתתף בטקס, וכך גם אחיו של פרנץ פרדיננד ולמעשה כל משפחת המלוכה פרט לאמו החורגת ושתי אחיותיו החורגות של פרנץ פרדיננד.
כעבור עשור, יצרה איזבלה סערה דומה כאשר אחיינה, קרל, נסיך קרוי ביקש להינשא לננסי לישמן, בתו הצעירה של שגריר ארצות הברית בגרמניה, ג'ון ג'ורג' אלכסנדר לישמן, לשעבר נשיא חברת קרנגי פלדה. איזבלה טענה שננסי, בהיותה אמריקנית, לא הייתה בת זוג מתאימה לנסיך קרוי. אולם, קרל וננסי התחתנו בכל זאת, ונכדם הוא דוכס קרוי כיום.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה בעלה למפקד העליון של הצבא האוסטרו-הונגרי, אולם בשנת 1917 נטל קרל הראשון, קיסר אוסטריה את התפקיד לעצמו. לאחר המלחמה הוחרמו כל נכסיו של פרידריך על ידי ממשלות אוסטריה וצ'כוסלובקיה, כולל ארמונו בווינה ואוסף האמנות שלו, אך נכסיו בהונגריה לא הוחרמו. בני הזוג התיישבו בהונגריה, וב-5 בספטמבר 1931 מתה איזבלה בביתה בבודפשט.
משפחתה.
ב-8 באוקטובר 1878 התחתנה איזבלה עם הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
נוצרים מאוחדים למען ישראל
נוצרים מאוחדים למען ישראל (באנגלית: Christians United for Israel, בראשי תיבות: CUFI) הוא ארגון אמריקאי נוצרי התומך בישראל. זהו הארגון הגדול ביותר בארצות הברית הפועל למען ישראל.
בארגון חברים כנסיות וארגונים נוצריים אחרים, כמרים ואנשי דת, המפעילים קבוצת אינטרס בארצות הברית שמטרתה תמיכה כלכלית ופוליטית בישראל. מנהיג הארגון הוא הכומר האוונגליסטי ג'ון הייגי.
עם מעל 7 מיליון חברים רשומים (אוקטובר 2019) הוא הארגון הפרו-ישראלי הגדול בארצות הברית.
תולדות הארגון.
ארגון בשם "נוצרים מאוחדים למען ישראל" הוקם בשנת 1992 על ידי דייוויד לואיס, אך היה פעיל רק במשך זמן קצר.
בתחילת שנות ה-2000 הכומר האוונגליסטי ג'ון הייגי קיבל רשות מלואיס להשתמש בשם זה, והקים מחדש את הארגון, אליו הצטרפו כ-400 פעילים פרוטסטנטים מכנסיות וארגונים דתיים שונים בארצות הברית.
ב-7 בפברואר 2006 רשם הייגי את הארגון באופן פורמלי. משרדי הארגון נמצאים בסן אנטוניו, טקסס.
משנת 2011 הארגון פעיל ב-225 אוניברסיטאות בארצות הברית.
בחודש מרץ 2012 היו מיליון חברים רשומים בארגון, ובינואר 2015 שני מיליון. זהו הארגון הגדול ביותר בארצות הברית הפועל למען ישראל ותנאי להצטרפות אליו הוא לא לעסוק במסיונריות. הרב אריה שיינברג והרב שלמה ריסקין שבדקו את פעילות הארגון, אמרו כי הארגון אינו שואף להתנצרות יהודים.
עמדות ופעילויות.
תמיכה בעם היהודי ובמדינת ישראל.
הארגון תומך בעם היהודי והכומר סקוט תומאס מפלורידה הבהיר בנאום רשמי שהתמיכה בישראל איננה קשורה לחזון אחרית הימים הנוצרי, אלא לתפיסות דתיות אחרות המביעות אחדות בין נוצרים ליהודים. לדבריו, האמונה הנוצרית לא יכולה להתקיים ללא הבסיס היהודי.