ארגנטינה אירחה את גביע העולם בכדורגל 1978. על מנת לאפשר את שידור האירוע בצבע ברחבי העולם, נדרשו מתקני סטודיו צבעוניים חדשים; למדינה עדיין לא היו טלוויזיות צבעוניות משל עצמה; באמצע שנות השבעים, לפני ההפיכה בשנת 1976, החלו העבודות לבניית "המזבח מארץ המולדת", שהיה אמור להיות מאוזוליאום עבור אווה וחואן פרון. מרכז טלוויזיה חדשני חדש נבנה באתר התת-קרקעי לשם מה שנקרא "A78TV", מרכז הפקת הטלוויזיה למונדיאל. המתקן, הממוקם באבנידה פיגוארואה אלקורטה, היה מתקן אולפני הטלוויזיה הייעודי הראשון בארגנטינה עם מאפיינים כמו אולפנים אטומים לרעש. המרכז הצטייד בציוד צבעוני חדש של בוש פרנש, אשר ישמש במשך עשרות שנים. בין המשימות השונות שביצעה A78TV היה מסירת וידאו חי צבעוני לבתי הקולנוע באמצעות כבל קואקסיאלי וייצוא של סרטונים חיים צבעוניים לסיקור עולמי. עם זאת, משחק אחד בלבד שודר בצבע לארגנטינה עצמה - המשחק האחרון, בין ארגנטינה להולנד - תוך שימוש בתקן הצבעים PAL-N.
בשנת 1979 ערוץ 7 השתלט על המתחם החדש, ואיתו הגיע שם חדש. ב-3 במאי הפכה ערוץ 7 ל-Argentina Televisora Color (בראשי תיבות ATC), שם שישמש את הערוץ למשך שארית המאה ה-20. קרלוס מונטרו עזר בתכנון זהות הערוץ החדש.
ההשקעה השתלמה, ובקצרה בראשית שנות השמונים, לפני עליית ערוץ 9 ליברטד של אלחנדרו רומאי, הובילה ATC את דירוג הטלוויזיה הלאומי, הישג שלא השיגה מאז. כרשת ממלכתית היא הביאה ידיעות על מלחמת פוקלנד בשנת 1982 לצופי הטלוויזיה הארגנטינאית בפריסה ארצית, עם כתבים וצוותי חדשות שנכנסו לאזור הסכסוך, והובילה קמפיין פרסומי לאומי לתמיכה במאמץ המלחמתי. המכונה "ארגנטינאים, לניצחון" (Argentinos, a Vencer), רשת ATC והממשלה הפיקו כמה פרסומות לקמפיין זה, וביום פתיחת המלחמה שידרו תוכנית מיוחדת המוקדשת לסכסוך ששודרה בכל תחנותיה בפריסה ארצית ולראשונה אי פעם עבור תחנת טלוויזיה ארגנטינאית, גם בארצות דרום אמריקה (למעט אורוגוואי) ובארצות הברית, באמצעות שידורי לוויין.
שנות התשעים היו תקופה סוערת יותר עבור ATC. בחזית אחת, ציוד בוש פרנש, שהיה עדיין עיקר הציוד של הערוץ, התיישן ואנדיה התקשו למצוא חלקים ותיקונים חלופיים. באחרת, תחת קרלוס מנם, ATC כמעט הופרטה ובשנת 1996 אף עברה שינוי זהות חריג של חמישה חודשים ל-ATeCE, עם גישה חדשה ולאומנית יותר.
תחת נשיאותו של פרננדו דה לה רואה בתחילת המאה ה-21, שינויים ארוכי טווח הגיעו ל-ATC לראשונה זה שנים. בינואר 2000 הערוץ שמט את השימוש בראשי התיבות, בשמו המלא בלבד; זאת היה בעקבות ארבעה חודשים לאחר מכן עם פרישתה של Argentina Televisora Color והשקה מחדש של "ערוץ 7 ארגנטינה". בנוסף, המערכת הלאומית למדיה ציבורית (SNMP) הוקמה כישות ניהול ומימון של הערוץ. SNMP הוחלף בקונצרן חדש, Radio y Televisión Argentina Sociedad del Estado, בחוק התקשורת האורקולית בשנת 2009.
בתחילת כהונתו של נסטור קירשנר, הנהלת הערוץ חולקה למחלקה עלילתית ומחלקה תיעודית; זה הוביל לעלייה בהפקות הבית שלה. בשנת 2006 הפך רוסאריו לופראנו למנהל החדש של ערוץ 7, ושינה את שמו ל-TV Pública (טלוויזיה ציבורית) ומיקד מחדש את הערוץ לדגש תרבותי יותר. במקביל הוזמן ציוד חדש - שחלקו הגדול מוכן לטלוויזיות בהפרדה גבוהה - ובסופו של דבר החליפו את מצלמות המתגים של בוש פרנש משנת 1978.
באפריל 2010 השיקה TV Pública את האות הדיגיטלי שלה בערוץ UHF 23, בתקן ISDB-T המשמש גם את יפן וברזיל. האות כולל שידור באיכות HD, SD. עם השקת האות הדיגיטלי, הראשון בארץ, שם הערוץ שונה שוב, ל"טלוויזיה ציבורית דיגיטלית" (TV Pública Digital).
ב-18 באפריל 2016 הרשת שינתה את שמה ל"טלוויזיה הציבורית", (Televisión Pública).
שידורים.
לרשת יש לוח זמנים מגוון. תפוקתה כוללת תוכניות תרבות וחינוך רבות. כמו כן, היא מפעילה שירות חדשות משלה, עם תוכניות חדשות כמו "Televisión pública Noticias" (חדשות הטלוויזיה הציבורית), והתוכנית שלה "Fútbol para Todos" (כדורגל עבור כולם), שהחלה לשדר מעונת 2009/10 ומחזיקה בכל הזכויות על שידורי ליגת העל הארגנטינאית, ליגת המשנה וליגת B Nacional (השלישית בחשיבותה) עד סוף עונת 2016/17. בשנת 2013, הערוץ הפתיע את הצופים עם תוכנית הדרמה והנוער הראשונה שלה אחר הצהריים והפכה לתחנה הראשונה המשדרת תוכנית אזורית בשנת 2014.
טלפה
טלפה (בספרדית: Telefe, ראשי תיבות של Televisión Federal, טלוויזיה פדרלית) היא תחנת טלוויזיה הממוקמת בבואנוס איירס, ארגנטינה. התחנה נמצאת בבעלות ViacomCBS באמצעות Televisión Federal. היא גם אחת משש רשתות הטלוויזיה הלאומיות בארגנטינה והיא אחת מרשתות הטלוויזיה הפופולריות במדינה.
אולפני השידור ממוקמים במרטינס, בואנוס איירס, בסמוך למטה התאגיד; המשדר שלו ממוקם בבניין אבל.
באזורים בארגנטינה שבהם לא ניתן לקבל שידור, היא זמינה במערכות כבלים ולוויין נבחרות. לטלפה יש גם רשת בינלאומית (Telefe Internacional) הזמינה באמריקה, אירופה, אסיה ואוקיאניה.
אופיס 365
פרנק האטון
פרנק האטון (באנגלית: Frank Hatton; 28 באפריל 1846 – 30 באפריל 1894) היה פוליטיקאי ועיתונאי אמריקאי. הוא שירת בצבא האיחוד במלחמת האזרחים, כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית ובהמשך היה הבעלים והעורך של העיתון וושינגטון פוסט.
ראשית חייו.
פרנק האטון נולד בקיימברידג', אוהיו לריצ'רד ולשרה (לבית גרין) האטון. הוא גדל והתחנך בקאדיס, אוהיו, והתלמד אצל אביו שהיה בעל בית דפוס ועיתון.
מלחמת האזרחים.
ב-1862, אף על פי שהיה אז בן 16 בלבד, התגייס האטון לצבא האיחוד והשתתף במלחמת האזרחים כטוראי בפלוגה C של רגימנט מתנדבי הרגלים ה-98 של אוהיו. יחידתו לחמה בעיקר במסגרת ארמיית קמברלנד, והאטון השתתף במספר קרבות, כולל . ב-1864 הוא מונה כלוטננט ושירת ברגימנט הרגלים ה-184 שלח אוהיו עד לשיחרורו בתום המלחמה.
לאחר המלחמה היה האטון אחד החברים המקוריים של "המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית" . הוא גם היה אחד המארגנים של "הצבא הגדול של הרפובליקה" באוהיו.
ראשית הקריירה.
לאחר המלחמה עבד האטון בעיתונאות במאונט פלזנט ובברלינגטון שבאיווה. כאיש המפלגה הרפובליקנית הוא היה חבר ב"סיעת האיתנים" . הוא עבד כמנהל הדואר של ברלינגטון ושימש במספר תפקידים במפלגה, כולל יושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה באיווה.
קריירה פוליטית.
ב-1881 עם תחילת נשיאותו של ג'יימס גרפילד, היה האטון מועמד למספר תפקידים בממשל הפדרלי. בקיץ אותה שנה נרצח גרפילד ובאוקטובר מונה האטון לעוזר הראשון של המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא צ'סטר ארתור.
ב-1884 קודם האטון לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית לאחר שוולטר גרשם מונה כמזכיר האוצר.
בבחירות לנשיאות של 1884 היה האטון פעיל במאמצים לבחירתו של ארתור כמועמד המפלגה, אך ללא הצלחה. במקומו נבחר ג'יימס בליין, שבסופו של דבר נוצח בבחירות הכלליות על ידי מועמד הדמוקרטים גרובר קליבלנד. עם תום תקופת נשיאותו של ארתור פרש האטון מתפקידו כמנהל הכללי של הדואר ושב לעסקי העיתונאות.
שנותיו האחרונות.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים היה האטון לאחד הבעלים ולעורך של העיתון וושינגטון פוסט. בתפקיד זה הוא שימש עד שב-24 באפריל 1894, בעת שעבד במשרדו בעיתון, הוא לקה בשבץ מוחי. כתוצאה מכך הוא לקה בשיתוק מוחלט, הועבר לאשפוז בבית חולים, שם המשיך מצב בריאותו להתדרדר.
פרנק האטון נפטר ב-30 באפריל 1894, לאחר שבוע של אשפוז ויומיים לאחר יום הולדתו ה-48. הוא נטמן בבית הקברות רוק קריק שבוושינגטון די. סי. הוא הותיר אחריו את רעייתו אליזבט סניידר ממאונט פלזנט, איווה ואת בנו ריצ'רד. העיירה האטון שבדקוטה הצפונית, שנוסדה ב-1882, נקראה על שמו.
אורסולה האפה
אורסולה האפה-קריי (בגרמנית: Ursula Happe-Krey; 20 באוקטובר 1926 – 31 במרץ 2021) הייתה שחיינית גרמנייה, אלופה אולימפית (מלבורן 1956) ואלופת אירופה (טורינו 1954) במשחה ל-200 מטר חזה וכל זאת כשהיא אמא לשני ילדים.
ביוגרפיה.
האפה נולדה וגדלה ב. היא החלה לשחות בגיל 4. בתקופת מלחמת העולם השנייה היא שרתה בשרות העבודה לנשים ובחיל העזר לנשים. בתום המלחמה גורשה משפחתה מביתה והם ברחו לחלק המערבי של גרמניה, שם התיישבו אמה ושתי אחיותיה הקטנות בקיל, שלזוויג-הולשטיין. בשנת 1950 היא נישאה למאמן השחייה שלה, הנץ גונטר ועברה איתו לדורטמונד. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה האפה במקום 13 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.8 דקות
אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1954 היא זכתה בשתי מדליותף זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:54.9 דקות, לפני ייטה הנסן מדנמרק (2:55.0 דקות) וקלרה קילרמן מהונגריה (2:55.8 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:18.9 דקות, אחרי יוטה לנגנאו מגרמניה המזרחית שקבע שיא עולם חדש של 1:16.6 דקות ומריה ליטומריצקי מהונגריה (1:18.6 דקות).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה האפה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:53.1 דקות, לפני האלופה האולימפית היוצאת אווה סקלי מהונגריה (2:54.8 דקות) ובת ארצה אווה-מריה אלזן (2:55.1 דקות).
נפטרה ב-31 במרץ 2021.
יחסי הונג קונג–צ'ילה
יחסי הונג קונג–צ'ילה הם יחסי החוץ בין הונג קונג לצ'ילה.
היסטוריה.