ביולי 2016, ביום שבת, פרצו כ-100 פעילים של התנועה לבית המטבחיים בחוף שמן בחיפה, כדי למחות על שחיטת בעלי חיים למטרות מאכל. בחצר בית המטבחיים המתינו עגלים מאוסטרליה לשחיטתם ביום ראשון. הפעילים הדביקו מדבקות "לא תרצח" על קירות בית המטבחיים, והניחו זר זיכרון על תא העקידה. בעל בית המטבחיים תועד תוקף אותם בצאתם. 11 פעילים נעצרו.
לקראת יום כיפור, פעילי שחרור מוחלט מסיירים במקומות שונים בארץ כדי למנוע את שחיטתם של תרנגולי הכפרות, ומזעיקים את יחידת הפיצו"ח (פיקוח צומח וחי) של משרד החקלאות, כדי שתחרים תרנגולי כפרות במספר מוקדים. ב-2015 היו התעמתויות קשות עם חרדים, ובסך הכול נמנעה שחיטתם של כ-1,500 תרנגולים בעכו, אשדוד, פרדס כץ, רחובות, רמת השרון, פתח תקווה וערים נוספות.
ב-27 במאי 2017 פרצו פעילים למען בעלי חיים לרפת פרידמן במושב כפר אחים, לאחר שהגיע מידע על הזנחה והתעללות. בין היתר, עגלים רכים נקשרו בחבל קצר לעמוד כמעט ללא יכולת תנועה, כשהם מכוסים זבובים וחלקם חולים ופצועים. שוטרים הגיעו למקום כדי לפזר בין הצדדים. יחידת הפיצו"ח הוזעקה על ידי הפעילים ואנשיה שחררו את העגלים, אך לאחר לכתם שוב קשרו בעלי הרפת את העגלים.
הערות שוליים.
וידאו ותמונות
פמלה באך
פמלה באך (באנגלית: Pamela Bach; נולדה ב-16 באוקטובר 1963) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה.
פמלה אן וייסנבאך (Pamela Ann Weissenbach) נולדה בטלסה שבאוקלהומה כאמצעית מבין שלוש בנות, אמה הייתה דוגמנית וגם היא דגמנה כנערה. היא התפרסמה כששיחקה בסדרה "משמר המפרץ" ונבחרה בגרמניה כאחת השחקניות האהובות על הנוער הגרמני.
היא שיחקה פסיכולגית בסדרת הטלוויזיה "סירנות".
ב-1998 שיחקה בסרט "מסלול 66" לצד דיאן לאד.
ב-2000 שיחקה בשני סרטים.
היא שיחקה תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "חופשי על הבר", "צעירים חסרי מנוח" ו"נחש צפע".
הייתה נשואה לשחקן דייוויד הסלהוף בשנים 1989–2006, ולהם שתי בנות.
קבוצת הארמיות ה-18
קבוצת הארמיות ה-18 הייתה קבוצת ארמיות של בעלות הברית, שלחמה במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
קבוצת הארמיות ה-18 הוקמה בפברואר 1943 בתוניסיה, והועמדה תחת פיקוד הרולד אלכסנדר. קבוצת הארמיות השתתפה במערכה בתוניסיה, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה הבריטית הראשונה והארמייה הבריטית השמינית, ובנוסף פעלו תחתיה הקורפוס האמריקני ה-2 והקורפוס הצרפתי ה-19. בתחילה ספגו כוחות הקבוצה אבדות רבות, בין השאר בקרב מעבר קסרין, אולם לבסוף הביאו לכניעת כוחות מדינות הציר ב-13 במאי 1943, ויומיים לאחר מכן פורקה קבוצת הארמיות.
יונתן זיכהולץ
סו וסלי
זהר מילר
זהר מילר (27 ביולי 1946 - 18 בדצמבר 2015) היה יקיר העיר אילת, רואה חשבון, יוזם הרעיון להקמת אזור סחר חופשי באילת.
ביוגרפיה.
זהר מילר נולד בתל אביב לרבקה ואבא מילר. בשנת 1973 עבר להתגורר יחד עם אשתו נחמה באילת, ובמהלך השנים שימש בתפקידים ציבוריים רבים.
בשנים שימש 1975 – 1976 יועץ כלכלי לראש עירית אילת גדי כץ. בראשית שנות ה-80 יזם את הרעיון להפוך את אזור אילת לאזור סחר חופשי, ויחד עם ראשי העיר פעל להקמה והיה חבר בוועדה הציבורית מטעם ממשלת ישראל להקמת אזור סחר חופשי באילת, שעל פי המלצתה חוקק לבסוף חוק אזור סחר חופשי באילת. ב-1983 – 1988 שימש יועץ כלכלי לראש עיריית אילת רפי הוכמן. בשנים 2003 - 2015 שימש כיועץ כלכלי גם לראש עיריית אילת מאיר יצחק הלוי ולהנהלת העירייה. בנוסף היה מילר חבר המועצה הארצית לאזורי נמל חופשיים בשנים 1986 – 1993.
בשנים 1986 - 1994 היה חלק מיוזמי הקמת עמותת מכללת אילת ויו"ר הנהלת העמותה, וכן שימש כיו"ר הראשון של מכללת אילת. ב-1999 – 2001 שימש בשנית יו"ר הנהלת מכללת אילת ויזם את הקמת בית הספר הבינלאומי למלונאות באילת, וכן את המסלול ללימודי מלונאות לתואר ראשון בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. יזם הקמת קמפוס אילת של אוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 1993 שכל את בתו אסנת, ופעל יחד עם משפחתו להנצחתה באמצעות "יום המתנדב" - שבמסגרתו מוקירה העיר בכל שנה תודה למתנדבי העיר. יזם את הקמת מועצת ארגוני המתנדבים בראשותו של סגן ראש עיריית אילת פיליפ עירון, ומנסח אמנת ארגוני המתנדבים אשר נחתמה ב-20 באוקטובר 1993.
בשנת 2010, על פי בקשתו של ראש עיריית אילת מאיר יצחק הלוי, החל לשמש כיו"ר אגודת הכדורסל של הפועל אילת, בהתנדבות. פעילותו תרמה להקמת בית ספר לכדורסל לילדים ונוער בעיר אילת.
בשנת 2014 החליטה מועצת העיר אילת להעניק לזהר מילר את אות יקיר העיר אילת וזאת לאור תרומתו הרבה למען קידום ופיתוח העיר אילת ולמען הקהילה כולה.
היה חבר בדירקטוריונים שונים. בשנים 2004 – 2008 חבר דירקטוריון החברה הכלכלית לאילת (חכ"א) בע"מ וב 2005 – 2010 חבר דירקטוריון חניוני מבואות אילת בע"מ (חברה קשורה לחכ"א).
גאורג קולנקמפף
גאורג קולנקמפף (בגרמנית: Georg Kulenkampff; 23 בינואר 1898 - 4 באוקטובר 1948) היה כנר גרמני, אחד הווירטואוזים הנודעים של גרמניה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. קולנקמפף נודע בפרשנויותיו ליצירות מן התקופה הרומנטית. קולנקמפף ניגן בביצוע בכורה של הקונצ'רטו לכינור של שומאן והיה הראשון להקליט יצירה זו; גם ביצועיו לקונצ'רטי לכינור של בטהובן, מנדלסון, גלאזונוב וברוך נמנים עם המשובחים ביותר שהונצחו בתקליטים. רק העובדה, שקריירת ההקלטות שלו התנהלה בתקופת המשטר הנאצי, יחד עם מותו בגיל צעיר יחסית מדלקת המוח, אחראים לכך, ששמו אינו מוכר יותר למאזינים בני ימינו.
חייו.
גאורג קולנקמפף נולד למשפחת סוחרים מבוססת. בגיל צעיר מאוד גילה עניין בכינור ומשנת 1904, כשהיה בן שש, החל ללמוד אצל הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן, ובהמשך אצל מנצח התזמורת, ארנסט ונדל. בהמשך קיבל הדרכה ועידוד מלאופולד אאואר (מורם של מישה אלמן, אפרם צימבליסט, נתן מילשטיין ועוד) בדרזדן. הופעתו הראשונה כסולן בקונצרט הייתה בשנת 1912. לפי המלצת אאואר, נשלח ללמוד אצל וילי הס בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין ועם הזמן היה למנצח תזמורת בית הספר.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה חזר קולנקמפף לעיר הולדתו לכהן שם בתפקיד הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן. הוא המשיך להופיע כסולן ובשנת 1923 התמנה לפרופסור מן המנין בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. הוא לימד שם עד 1926, אז השתלטה קריירת הסולו שלו על כל עתותיו, אך חזר ללמד שם ב-1931 עד ליציאתו מגרמניה ב-1944. במקביל להוראה המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי גרמניה וכן, יותר ויותר, בחלקים שונים של אירופה והרבה לנגן בשידורי רדיו. בשנת 1927 ביצע את הקונצ'רטו הכפול ברה מינור של באך עם אלמה מודי (תלמידה של קרל פלש וכנרת בפילהרמונית של ברלין).
ב-1935 הקים שלישייה עתירת מוניטין עם הפסנתרן אדווין פישר והצ'לן אנריקו מיינרדי, שבה התמיד לנגן עד 1948. לאחר מותו החליף אותו הכנר וולפגנג שניידרמן. פישר ניגן גם בדואו עם פסנתר, בעיקר עם גאורג שולטי ווילהלם קמפף. עם שולטי הקליט את הסונאטות של ברהמס, את 20 הסונאטות של מוצרט ואת סונאטת קרויצר של בטהובן, לחברת דקה. יש גם הקלטה של סונאטת קרויצר עם קמפף (DGG, 1935). עוד הקליט בחברת דקה עם הקונצ'רטו הכפול של ברהמס
עם מיינרדי, בניצוחו של קרל שוריכט.
ב-1937 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור ברה מינור של שומאן, שיוזף יואכים עיין בו ודן אותו לשיכחה, אך קולנקמפף גילה אותו והשיבו לחיים בעזרת המנהל מטעם הנאצים של "ספריית המדינה הפרוסית", שם הוטמנה הפרטיטורה החתומה בידי שומאן, ופאול הינדמית, שיצירותיו נאסרו כבר להשמעה בצו המשטר הנאצי. הוספת יצירה זו לרפרטואר הייתה פרשה חשובה ומוצלחת מאוד, וזמן קצר לאחר זאת הקליט אותה בפעם הראשונה. לפני המלחמה הקליט את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן (הפילהרמונית של ברלין בניצוח הנס שמידט-איסרשטדט ואת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון: הוא לא ויתר על ביצוע הקונצ'רטו של מנדלסון על אף האיסור על יצירותיו, והשתמש בקדנצות של פריץ קרייזלר.
קולנקמפף הופיע בעוד ביצועי בכורה עולמיים, בעיקר יצירות מאת אוטורינו רספיגי (סונאטה לכינור מס' 2) וז'אן סיבליוס. הוא היה מבוקש ועסוק מאוד בתקופה הנאצית, כמוזיקאי בן "הגזע הארי", אף כי לא צידד בתורת הגזע והודות לחשיבותו כנגן גרמני, יכול היה לקיים ברפרטואר יצירות מוחרמות.
בשנת 1940 עבר לפוטסדאם וב-1944, לנוכח דרישות השלטון שהעיקו עליו יותר ויותר, עזב את גרמניה והיגר לשווייץ. משנת 1943 קיימת הקלטה מקונצרט חי של הקונצ'רטו לכינור של סיבליוס, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר. משווייץ המשיך לפתח את קריירת הסולו הבינלאומית שלו, והיה לממשיכו של קרל פלש בקונסרבטוריון של לוצרן. משנת 1944 היה כינור ראשון ברביעיית קולנקמפף.
קולנקמפף מת בשפהאוזן, שווייץ, מאנצפליטיס (שיתוק בעמוד השדרה) בגיל 50 בסך הכל, לאחר הידרדרות מהירה זמן קצר אחרי הקונצרט האחרון שלו. עם מותו בגיל צעיר יחסית איבד עולם המוזיקה בכלל והכינור בפרט נגן מכובד, בעל סגנון אישי ואישיות בולטת, הן כמבצע והן כמורה. הקלטת הקונצ'רטו לכינור של בטהובן בביצועו, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח הנס שמידט-איסרשטדט משנת 1936 עודנה נחשבת למשובחת ביותר. כתביו הופיעו לאחר מותו בשנת 1952, תחת הכותרת "תצפיות של כנר" ("Geigerische Betrachtungen").
רי&quot;ב 190
הפיגוע בהיפרקור
הפיגוע בהיפרקור היה פיגוע מכונית תופת שהתרחש ב-19 ביוני 1987 במרכז הקניות היפרקור בברצלונה שספרד. 21 בני אדם נהרגו ו-45 נפצעו. אט"א נטל אחריות לפיגוע. זהו היה הפיגוע הקטלני ביותר שביצע הארגון.
רקע.