דסטיני לוהקה לתפקיד של טיאנה בדרמה המוזיקלית אימפריה, אך בשל חוזה ההקלטות שלה, היא לא יכלה לקבל את התפקיד. בדצמבר 2015, דסטיני לוהקה באחד התפקידים הראשיים כאלכסנדרה בסדרה סטאר לצד קווין לטיפה. הסדרה שודרה בפוקס החל מ-14 בדצמבר 2016 והסתיימה לאחר שלוש עונות בשנת 2019.
בנובמבר 2019 הוכרז כי דסטיני לוהקה לגלם את קליירסה שילדס בסרט הביוגרפי "Flint Strong".
חיים אישיים.
דסטיני מנהלת מערכת יחסים עם השחקן קית' פאוורס מאז סוף 2017.
קרב שריון
קרב שריון בשריון
אדוארד הולקרופט
אדוארד פטריק הולקרופט (באנגלית: Edward Patrick Holcroft; נולד ב-23 ביוני 1987) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ובמה אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטי הקולנוע "קינגסמן" ותפקידו בסדרת הטלוויזיה "וולף הול" משנת 2015 ובסדרה "לטענת גרייס" משנת 2017.
ביוגרפיה.
הולקרופט הוא השני מבין שלושה בנים שנולדו לסגן אלוף פטריק הולקרופט, איש צבא וקתלין "אנני" הולקרופט (לבית רוברטס), לשעבר מו"ל בהוצאת הספרים "קונדה נאסט". אחיו הבכור, אוליבר הולקרופט, הוא חייל לשעבר ששירת עם משמר הגרנדירים באפגניסטן. אדוארד נשלח לפנימייה בגיל 8. בתחילה למד במכינה בבית הספר סאמר פילדס סקול באוקספורד ולאחר מכן בבית ספר הרומי-קתולי, "Ampleforth College", בצפון יורקשייר. בתחילה רצה להיות מתופף מקצועי לאחר שלמד בבית ספר למוזיקה, אך עבר למשחק לאחר שהופיע במחזה באוניברסיטת אוקספורד ברוקס. לאחר מכן התחיל לימודי תואר שני במשחק במרכז הדרמה בלונדון במרכז סנט מרטינס, אוניברסיטת האמנויות בלונדון, וסיים את לימודיו בשנת 2012.
קריירה.
הולקרופט נודע בעיקר בזכות תפקידיו כצ'רלי בסרט הקולנוע " וסרט ההמשך ", ג'ורג' בולין, הוויקונט השני מרוצ'פורד בסדרת הדרמה ההיסטורית הבריטית "וולף הול" וכאלכס טרנר בסדרת הדרמה של BBC "מרגל בלונדון".
בשנת 2017 הוא הופיע במיני סדרה ההיסטורית של "להרוג את המלך" ובסדרה "לטענת גרייס" ב- נטפליקס.
הולקרופט שיחק עם סר מארק ריילנס במחזה "ירושלים" בתיאטרון רויאל קורט, ועם דומיניק וסט, ג'נט מק'תיר במחזה "יחסים מסוכנים" בתיאטרון דנמאר וורהאוס.
נתן אלטמן
נתן איסייביץ' אלטמן (ברוסית: Натан Исаевич Альтман; 22 בדצמבר 1889 – 12 בדצמבר 1970) היה אמן אוונגרדי רוסי, צייר בסגנון קוביסטי, מעצב במה ומאייר ספרים.
ביוגרפיה.
הוא נולד בויניצה, במחוז פודוליה של האימפריה הרוסית (אוקראינה של ימינו) למשפחה של סוחרים יהודים.
קריירה.
בשנים 1902–1907 למד ציור ופיסול במכללה לאמנות באודסה (כיום אוקראינה העצמאית). בשנת 1906 הציג את התערוכה הראשונה שלו באודסה.
בשנת 1910 נסע לפריז, שם שהה שנה אחת. הוא למד באקדמיה הרוסית החופשית בפריז, ועבד בסטודיו של ולדימיר בראנוף-רוסין, ויצר קשר עם מארק שאגאל, אלכסנדר ארכיפנקו ודייוויד שטרנברג. בשנת 1910 הוא חבר בקבוצת "סויוז מולודיוז'י" (איגוד הנוער).
בשנת 1912 עבר אלטמן לסנקט פטרבורג. דיוקנה המפורסם של אנה אחמטובה, בסגנון קוביסטי, צויר בשנת 1914. בין השנים 1915–1917 היה נתן אלטמן מורה בבית הספר הפרטי לאמנות של מיכאיל ברנשטיין. לאחר 1916 החל לעבוד כמעצב במה.
בשנת 1918 הוא היה חבר בוועדה לעניינים אמנותיים במחלקה לאמנויות יפות יחד עם קזימיר מלביץ', ברנוף-רוסין ושבצ'נקו. באותה שנה הציג תערוכה עם קבוצת "החברה היהודית לקידום האמנויות" במוסקבה, יחד עם ולדימיר בראנוף-רוסין, אל ליסיצקי ואחרים. באותה שנה, הוא הציב בכיכר הארמון עבודה זמנית של פיסול אדריכלי לציון יום השנה הראשון למהפכת אוקטובר. לאחר מכן נחתך הבד ושימש לקשירת כף הרגל של החיילים.
בשנת 1920 הוא הפך לחבר "במכון לתרבות אמנותית" (INKHUK), יחד עם קזימיר מלביץ', ולדימיר טאטלין ואחרים. באותה שנה הוא השתתף בתערוכה "מאימפרסיוניזם לקוביזם" במוזיאון לתרבות הציור בפטרוגרד (כיום סנט פטרסבורג). בשנת 1921 עבר למוסקבה. בין השנים 1921–1922 היה מנהל המוזיאון לתרבות הציור בפטרוגרד.
בשנים 1920–1928 עבד על עיצובי במה לתיאטרון הבימה בין היתר למחזה הדיבוק. בשנת 1923 פורסם בברלין כרך של האמנות הגרפית שלו.
בשנת 1925 השתתף בתערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות ("אר דקו") בפריז יחד עם אלכסנדרה אקסטר, ואדים מלר, רודולף פרנץ, סוניה דלאוני-טרק ודייוויד שטרנברג. תערוכת היחיד הראשונה שלו בלנינגרד הייתה בשנת 1926.
אלטמן עבר לפריז בשנת 1928. בשנת 1936 חזר ללנינגרד. הוא עבד בעיקר עבור התיאטרון, כמאייר ספרים ומחבר מאמרים על אמנות.
מותו.
נתן אלטמן נפטר בלנינגרד בן 81. בבניין הדירות שבו התגורר הוטבע לוח זיכרון לזכרו.
ג'וזף סטנארד
ג'וזף סטנארד (באנגלית: Joseph Stannard; 13 בספטמבר 1797 – 7 בדצמבר 1830) היה צייר ימי ונוף אנגלי, צייר פורטרטים ותחריטים. הוא היה חבר בולט בבית הספר לציירים בנוריץ'.
חיים ומשפחה.
ג'וזף סטנארד נולד באזור ליד כנסיית סנט אנדרו, נוריץ' ב־13 בספטמבר 1797. הוא היה בנם הבכור של אברהם סטנארד, מוזיקאי, ומרי בל, והוטבל על ידי הוריו ב־17 בספטמבר בסנט מייקל אט-פלי, נוריץ'. הוא למד בבית הספר היסודי בנוריץ' וכישרונותיו האמנותיים המוקדמים עודדו את הוריו לבקש מאמן הנוף הבולט ג'ון כרום לקחת על עצמו את ג'וזף כתלמיד. כרום היה באותה תקופה האמן החשוב ביותר של נוריץ', ושכר טרחתו היה גבוה מדי עבורם, ולכן העבירו את בנם כחניך לאמן רוברט לדברוק. לדברוק, שכבר העביר לו שיעורים בלתי פורמליים, הצליח ללמד את האמן הצעיר להיות שרטט מיומן, ובעל יכולת טובה לפתח את הסגנון שלו. כשהתרשם מכישרונו של סטנארד, הוא ויתר על שכר הלימוד שלו, ואף הציע תשלום שנתי של 10 לירות שטרלינג כדי לפתות אותו לעבוד בסטודיו שלו. הוא שהה כתלמידו של לדברוק במשך שבע שנים, אבל אין עדויות להשפעת לדברוק על סגנונו האמנותי.
אחד מציוריו של סטנארד הוצג באגודת האמנים נורוויץ' כבר בשנת 1811 (כשהיה בן 14), וקבל ביקורת חיובית על עבודתו ב"מרקורי נוריץ'" באוגוסט 1818, כשהוא בן 21.
בשנת 1820 הכיר את עמיתתו האמנית אמילי קופין, כנראה באמצעות פגישות של אגודת האמנים נורוויץ', ובשנת 1826 הם נישאו. היא הושפעה מביקורה בהולנד עם אביה, האמן דניאל קופין, שם הייתה לה ההזדמנות ללמוד את הטכניקות של אמני טבע דומם הולנדים. אמילי קופין סטנארד הפכה לציירת בולטת של פירות ופרחים, שקיבלה שלוש מדליות זהב מאגודת נורוויץ' לאמנויות, וציירה 50 שנה לאחר מות בעלה.
סטנארד היה במרכז משפחה אמנותית. בתו אמילי ואחייניתם אלואיז הרייט סטנארד (1829–1915) היו אמנים, כמו גם אחיו הצעיר אלפרד (1806–1889).
סטנארד חלה בשחפת וסבל מבריאות לקויה במשך רוב חייו המאוחרים. חברים וקרובי משפחה התכנסו לתמוך בו להתאושש באתר הנופש הגדול ביארמות', שם צייר את חוף יארמות' ואת המזח.
סטנארד נפטר משחפת בשנת 1830, בן 33, לאחר שהתגורר בעיר כל חייו. הוא נקבר, יחד עם בת תינוקת ואחותו אלואיז, בכנסיית סנט ג'ון בנוריץ'.
קריירה.
סטנארד היה אחד החברים החשובים ביותר בבית הספר לאמנים של נוריץ'. היסטוריוני האמנות ג'וזפין וולפול ואנדרו המינגוויי מדרגים אותו כצייר החשוב ביותר בבית הספר אחרי ג'ון כרום וג'ון סל קוטמן.
בשנת 1816 היה סטנארד אחד מכמה אמנים - שכללו את מורו הוותיק רוברט לדברוק ובניו, כמו גם את ג'יימס סילט וג'ון ת'ירטל - שהתנתקו מחברת האמנים נורוויץ' כדי להקים חברה משלהם. בהובלת לדברוק, שבעה מחברי אגודת נורוויץ' פתחו תערוכה בשם "השנים עשר של נורפוק וחברת האמנים נורויץ'", שהתקיימה בטברנה של שייקספיר. סטנארד הציג חמש עבודות בשנה הראשונה לקיומה של החברה החדשה.
הוא התקשר עם התיאטרון בנוריץ', וצייר כמה תמונות ממופעי התיאטרון. בין השנים 1820–1829 הציג סטנארד עבודות באקדמיה המלכותית לאמנויות ובמוסד הבריטי בלונדון. הוא הציג שמונה עבודות במוסד הבריטי מדי שנה בין השנים 1824 עד 1828.
"תחרות השייט של אחר הצהריים".
בשנת 1823 הוא סבל ממצוקה כלכלית, מצב שהוקל זמנית על ידי חסותו של היצרן והיזם של נוריץ', ג'ון הארווי, שהזמין את סטנארד לצייר את "הציור המשובח ביותר שאתה יכול". הציור "תחרות השייט של אחר הצהריים" (1824) הוצג לראשונה בשנת 1825, הוא יצירת שמן גדולה על בד המתארת ​​מרוץ סירות אזרחי בו השתתפו כמעט 20,000 צופים (בתקופה בה אוכלוסיית נורוויץ' הייתה כ־50,000). המרוץ אורגן על ידי ג'ון הארווי, ששאף לקדם את העיר כנמל בינלאומי.
זוהי יצירת המופת של סטנארד והעבודה החשובה ביותר שלו. הציור מציג פסטיבל גדול - חלקו אירוע ספורטיבי וחלקו אירוע חברתי - שנערך על נהר יארה בת'ורפ, מזרחית לנוריץ'. האירוע הקבוע, כלל תחרויות שייט וחתירה, פיקניקים, נאומים ומוזיקה. העבודה הכרוכה בהפקת הציור גרמה לכך שהוא קיבל עדיפות על כל ההתחייבויות האחרות של סטנארד. עלויות הייצור הגבוהות הוטלו בסופו של דבר על סטנארד ולא על הארווי, שמצבו הכלכלי הידרדר לאחר תום מלחמות נפוליאון.
בסצנה המתוארת אין דימויים מיתולוגיים, תחושת תחרות או פטריוטיות כלשהי, סטנארד מראה את יופיו של המקום על ידי ציור החורש, הבניינים והשדות שמעבר לנהר, תוך שהוא משחזר את האירוע.
הציור זכה לשבחים על ידי העיתון "נורפוק כרוניקל", שתיאר את העבודה כ"מעניינת מאוד ואלגנטית". "הנוריץ' מרקורי" גם שיבח את ציורו של סטנארד, וציין כי מדובר ביצירה בעלת מיומנות רבה, והוסיף כי מדובר בתערובת בולטת של עובדות ובדיה.
טכניקה.