לשתי העצמות הקיצוניות בשורה המרוחקת, העצם רבת הזוויות הגדולה ועצם האנקול, בליטות גרמיות על פניהן הכפיים: הגבשושית של העצם רבת הזוויות הגדולה (Tuberculum ossis trapezii) והאנקול של עצם האנקול (Hamulus ossis hamati). את שתי הבליטות מחברת רצועה רוחבית, ליצירת תעלת שורש כף היד (אנגלית: carpal tunnel) המוכרת מהתסמונת על שמה, תסמונת מנהרת שורש כף היד.
עזר זיכרון.
כעזר זיכרון לסדרן של עצמות שורש כף היד משמש המשפט
שראשי התיבות של מילותיו זהות בסדרן לאלה של שמות עצמות שורש כף היד (באנגלית):
באן קי-מון
בַּאן קִי-מוּן (בקוריאנית: 반기문, נהגה כ"פַּאן גִי-מוּן"; ) הוא פוליטיקאי ומדינאי דרום קוריאני שכיהן מ-1 בינואר 2007 ועד 31 בדצמבר 2016 כמזכ"ל האומות המאוחדות השמיני במספר.
ביוגרפיה.
באן קי-מון נולד במחוז צפון-צ'וּנגצ'וֹנג במרכז קוריאה הדרומית תחת הכיבוש היפני. נישא ליוּ סוּן-טֶק, אותה פגש בבית הספר התיכון בשנת 1962, ולזוג שלושה ילדים, בן אחד ושתי בנות.
לבאן תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מטעם האוניברסיטה הלאומית של סיאול (1970), ותואר שני בניהול ציבורי מטעם בית הספר לממשל ע"ש ג'ון קנדי באוניברסיטת הרווארד (1985). פרט לקוריאנית, הוא דובר אנגלית, צרפתית, יפנית וגרמנית.
קריירה.
כתלמיד תיכון בשנות ה-60 המוקדמות, הגיע באן לארצות הברית כפרס על זכייה בתחרות אנגלית שאורגנה על ידי הצלב האדום. בשהותו בוושינגטון פגש את נשיא ארצות הברית דאז ג'ון פיצג'רלד קנדי. לדבריו, פגישה זו הייתה הגורם העיקרי להחלטתו להפוך לדיפלומט. באן הצטרף לשירות החוץ הקוראני בשנת 1970. הוא שירת בתפקידים רבים הן במערכת הדיפלומטית הדרום קוריאנית והן במסגרת האומות המאוחדות.
שליחותו הדיפלומטית הראשונה הייתה בניו דלהי, בירת הודו. לאחר מכן עבד פרק זמן מסוים כחבר במשלחת המשקיפים של קוריאה הדרומית במטה האו"ם בניו יורק (דרום-קוריאה קיבלה מעמד של חבר מלא בעצרת הכללית של האו"ם רק ב-17 בספטמבר 1991) . ב-1990 הוא חזר לקוריאה הדרומית לתקופה קצרה שבה כיהן כממונה הממשלתי לעניינים אמריקניים. ב-1992 יצא שוב לארצות הברית וכיהן כשגריר קוריאה הדרומית בוושינגטון במשך שתי קדנציות. הוא כיהן גם כשגריר ארצו בווינה, אוסטריה.
ב-1995 שימש כסגן השר לתכנון מדיניות בממשלת קוריאה הדרומית וב-1996 מונה ליועץ מיוחד לנשיא בענייני ביטחון לאומי. ב-2000 שב לכהן כסגן שר. באן קי-מון עסק בענייני תכנון מדיניות החוץ של קוריאה ושימש כיועץ לנשיא קוריאה הדרומית רו מו היון גם בתחום זה.
בשנים 2004–2006 כיהן כשר החוץ והמסחר של קוריאה הדרומית מטעם מפלגת "אורי" (Uri . מקוריאנית: 열린우리당).
הוא פעל רבות לקידום היחסים בין ארצו לבין קוריאה הצפונית בעיקר בתחום פירוק הנשק הגרעיני בחצי האי הקוריאני. הוא מילא תפקיד מרכזי במאמצים לפתור את בעיית הגרעין בקוריאה הצפונית בסיבוב הרביעי של השיחות הרב-צדדיות (Six-Party Talks) שהתקיימו בספטמבר 2005 בבייג'ינג, בירת סין, בין שש המדינות: ארצות הברית, רוסיה, סין, יפן, קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
מזכ"ל האו"ם.
בפברואר 2006 היה באן קי-מון לדיפלומט הקוריאני הראשון שהגיש מועמדות לתפקיד המזכיר הכללי של האו"ם.
הוא הצהיר כי הוא שואף להחזיר למוסד האו"ם את האמון שאיבד בתקופה שקדמה לכהונתו ולהפוך אותו ליעיל, מקצועי ורלוונטי לתחומים נוספים (מלבד ביטחון). עם כניסתו לתפקיד הכריז על ביצוע רפורמות משמעותיות, שמטרתן, לדבריו, להפוך את האו"ם לארגון רלוונטי בעידן הגלובליזציה.
באוקטובר 2006 החליטה העצרת הכללית של האו"ם על מינויו למזכ"ל האו"ם מראשית שנת 2007. בהשבעתו לתפקיד, שנערכה ב-13 בדצמבר 2006, התבטא באן קי-מון בחריפות נגד התבטאויותיו של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, בדבר השמדת ישראל והכחשת השואה.
ביוני 2011 נבחר פה אחד לכהונה נוספת. בינואר 2016 התייחס לשליטת ישראל ביהודה ושומרון ואמר: "הכיבוש מוביל לכעס ולייאוש, שמובילים לקיצוניות ולאלימות. טבע האדם הוא להתנגד לכיבוש".
ב-31 בדצמבר 2016 סיים את תפקידו כמזכ"ל האו"ם, לאחר עשר שנות כהונה.
אותות כבוד.
באן קי-מון זכה פעמיים באות הכבוד של השירות מטעם ממשלת קוריאה הדרומית בשנים 1975 ו-1986. בנוסף, בזכות הישגיו המרשימים כשליח ציבור באוסטריה, קיבל ב-2001 אות כבוד מטעם הממשלה האוסטרית. ב-2002 הוענק לו פרס "הצלב הגדול של ריו ברנקו" מטעם ממשלת ברזיל, ובספטמבר 2005 קיבל את פרס "ואן פליט" מטעם הקהילה הקוריאנית בניו יורק על תרומתו יוצאת הדופן ליחסי הידידות בין ארצות הברית לקוריאה הדרומית.
ככוצה צ'ולוקאשווילי
כַּאיחוֹסרוֹ (כַּכּוּצָה) צ'וֹלוֹקָאשְׁוִוילִי (14 ביולי 1888 - 27 ביוני 1930; גאורגית: ქაიხოსრო [ქაქუცა] ჩოლოყაშვილი) היה קצין גאורגי ומנהיג תנועת גרילה אנטי-סובייטית בגאורגיה בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.
צ'ולוקאשווילי נולד למשפחת אצילים גאורגית והיה קצין מעוטר בצבא הרוסי הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המהפכה הרוסית של 1917 הוא שירת בשורות צבא הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה ומפלתה של הדמוקרטיה הגאורגית קצרת המועד, נמלט צ'ולוקאשווילי יחד עם קומץ תומכים צפונה להרים ופתח במלחמת גרילה נגד השלטון הסובייטי בקאחתי. לאחר כישלון המרד באוגוסט 1924, שבמהלכו פיקד צ'ולוקאשווילי על קבוצת מורדים גדולה, הוא נמלט לצרפת. שם נפטר משחפת בשנת 1930. שרידי גופתו הועברו מבית העלמין לוויל שליד פריז ונקברו מחדש בהלוויה ממלכתית בפנתאון מתאצמינדה בטביליסי, בשנת 2005.
תחילת חייו והקריירה.
צ'ולוקאשווילי נולד בשנת 1888 למשפחת אצולה גאורגית, נצר לנסיך צ'ולוקאשווילי באחוזה המשפחתית שבכפר מַאטַאני שבקאחתי, שהייתה חלק מפלך טביליסי במלכות המשנה של הקווקז. במסמכי האדמיניסטרציה הרוסיים שם משפחתו נכתב כצֶ'לוֹקַיִיב (Челокаев). צ'ולוקאשווילי למד בגימנסיית האצילים הגאורגית , שנוהלה באותם ימים על ידי ההיסטוריון אכוותימה תאקאישווילי . בשנת 1909 גויס לצבא האימפריה הרוסית ושירת ברגימנט טוורסקי ה-16 דרגונסקי . עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוחזר צ'ולוקאשווילי לשירות פעיל והוטל עליו להוביל יחידת פרשים לחזית האוסטרו-הונגרית. מאוחר יותר באותה שנה הוא נפצע והועבר לחזית הקווקז. במהלך קרב סריקמיש, בדצמבר 1914, הוא פיקד על יחידת פרשים בפיקודו של הגנרל ואסיל גבשווילי והתבלט בכיבוש ולאחר מכן הגנה של מבצר אסטרטגי בשם "קן הנשר" כנגד הכוחות העות'מאניים. שם הוא נפצע קשה. בשנת 1916 הוענק לו עיטור הגבורה "חרב גאורגי הקדוש" . לאחר טיפול בבית חולים נינוצמינדה בטביליסי, הוא הצטרף ללגיון הפרשים הגאורגי המתפתח שצעד לפרס (איראן) במסגרת משלחת בפיקודו של הגנרל ברטוב בשנים 1915 עד 1917. זמן קצר לאחר מכן הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק .
עצמאות גאורגיה.
לאחר המהפכה הרוסית של 1917 חזר צ'ולוקאשווילי לגאורגיה והיה פעיל בתנועת העצמאות של גאורגיה. בתחילת 1918 הוא הצטרף לתנועה הדמוקרטית הלאומית של גאורגיה וסייע לארגון יחידות פרשים גאורגיות. לאחר שגאורגיה הכריזה על עצמאותה כרפובליקה דמוקרטית במאי 1918, נשלח צ'ולוקאשווילי לעמוד בראש פלוגת פרשים של משמר העם של גאורגיה . לאחר הכרזת העצמאות של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, במאי 1918, מונה צ'ולוקאשווילי לעמוד בראש פלוגת פרשים ביחידת הפרשים הגאורגית של משמר העם של גאורגיה , בפיקודו של פולקובניק גּוֹגִי חִימְשִׁיאַשְׁוִוילִי . בתפקיד זה שרת צ'ולוקאשווילי במערכה כנגד ארמניה (דצמבר 1918 - ינואר 1919), במערכה בסוצ'י כנגד כוחות הצבא הלבן (פברואר-אוקטובר 1919), במערכה כנגד מורדים פרו-בולשביקים בגורי (נובמבר-דצמבר 1919) ובפשיטה באובלסט בתומי (פברואר-מרץ 1920). באפריל 1920, הודחו, צ'ולוקאשווילי וכמה מעמיתיו הקצינים, משירות צבאי, לאחר שמחו כנגד מה ששנראה ביניהם כהדחה ומעצר בלתי מוצדקים של עמיתיהם באשמות פליליות.
בתחילת פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר 1921, היה צ'ולוקאשווילי במשא ומתן על חזרתו לשירות צבאי. הוא התלווה לגנרל דוד צַ'אוְוצַ'אוַואדזֶה למערב גאורגיה כדי לגייס מתנדבים לחיל הפרשים הגאורגי. עד שסיימו לגייס שתי פלוגות פרשים נכבשה הבירה טביליסי והוכרזה הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה במאי 1921. חברי הממשלה הגאורגית יחד עם ההנהגה הצבאית של גאורגיה והאצולה הגאורגית נטשו את גאורגיה והפליגו לגלות באירופה; צ'ולוקאשווילי נותר בגאורגיה. הוא מצא מקלט במערב גאורגיה כשליש המושל הכללי של מחוז בתומי, בֶּנִיַה ה צְ'חִיקְוִוישְׁוִוילִי .
מנהיג תנועת גרילה.
כאשר הסובייטים עשו מאמצים לבסס את שליטתם בגאורגיה קמה תנועת אופוזיציה מחתרתית. בפברואר 1922 נעצר צ'ולוקאשווילי בסיר'נאר'י שבקאחתי על ידי השירות הביון הסובייטי באשמה של מעורבות בפעילות מהפכנית אך הוא נמלט לעמקים ההרריים של פנקיסי, בקרב הכיסטים ממוצא צ'צ'ני, והקים, יחד עם קבוצת תומכים את "הגברים שנשבעו-אמונים" והצטרפו למורדים בהרי חבסורתי. הבולשביקים ניסו לדכא את המרידה בסיוע אווירי וארטילריה. ככותה וחבורתו, שעשו שימוש בצ'צ'ניה כמקום מפלטם, במשך שנתיים. הריגת שוטרי המשטרה החשאית הסובייטית הפכה אותו לגיבור לאומי.