פסק הדין לא ביטל את המיזם אשר מקדמת עמותת "השגחה פרטית" ואף ייתכן שעם הזמן לא תידרש תעודה כתובה ומפורטת עבור "ברית הנאמנות" משום כך שהמותג יהיה חזק ומספיק לדרישותיו של הצרכן. לדוגמה, בקהילות חרדיות מסוימות, שסטנדרט הכשרות שלהם גבוה מזה של הרבנות, אין מסתפקים בכשרות הרבנות אלא דורשים כשרות ברמת "בד"ץ העדה החרדית", שהוא גוף הכשרות הפרטי הבולט ביותר בישראל הזוכה לפופולריות רבה בין החרדים, וזאת מפני שהוא נחשב לגוף הכשרות המחמיר ביותר.
שלומית ברנע פרגו
שלומית ברנע פרגו (נולדה ב-23 במרץ 1958) היא משפטנית ישראלית, המכהנת כיועצת המשפטית למשרד ראש הממשלה מאז שנת 2003.
ביוגרפיה.
ברנע פרגו נולדה בפתח תקווה להורים ניצולי השואה. היא התחנכה בתיכון שק"ד בקיבוץ שדה אליהו. בשנת 1976 התגייסה לחיל-הים ושירתה בבסיס 'דולפין' בא-טור. את שירות המילואים עשתה בחיל הים ובמל"ח.
ברנע פרגו היא בעלת תואר ראשון (משנת 1983) ושני (משנת 2002, בהצטיינות) במשפטים, מטעם אוניברסיטת בר-אילן. מעת קבלת רישיון עריכת דין, בחודש אוקטובר 1984, עבדה ברנע פרגו במשרדי עורכי דין במגזר הפרטי ובפרקטיקה פרטית. עיקר עיסוקה התמקד בתחומי המשפט המסחרי, המשפט התאגידי, דיני מקרקעין ודיני רשויות מקומיות, לרבות ליטיגציה בכל הערכאות.
בשנת 1998 החלה ברנע פרגו לעבוד בשירות המדינה בתפקיד סגנית בכירה ליועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה, ובשנת 2003 מונתה לתפקיד היועצת המשפטית למשרד ראש הממשלה.
בשנים 2002–2014 כיהנה ברנע פרגו כדירקטורית מטעם המדינה בחברת החשמל לישראל בע"מ, ומשנת 2014 היא מכהנת כחברה מטעם המדינה במליאת הרשות לניירות ערך.
ברנע פרגו מרצה במסגרות אקדמיות ומקצועיות במגוון נושאים כדוגמת: ממשל תאגידי, עבודת הדירקטוריון, עבודת ועדת הביקורת, עבודת הממשלה ולעבודת היועץ המשפטי בשירות המדינה, ובמגוון נושאים נוספים.
בשנת 2011 הכריזה הוועדה לבחירת שופטים על ברנע פרגו כמועמדת לשיפוט בבית המשפט המחוזי.
היועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה.
בשנת 1998 החלה ברנע פרגו לעבוד בשירות המדינה בתפקיד סגנית בכירה ליועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה. בשנת 2001 מונתה לתפקיד היועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה בפועל, ובשנת 2003 נבחרה לתפקיד היועצת המשפטית למשרד ראש הממשלה.
ברנע פרגו החלה את עבודתה בלשכה המשפטית של משרד ראש הממשלה במהלך תקופת כהונתו הראשונה של ראש הממשלה בנימין נתניהו (1996-1999), ומאז המשיכה להעניק ברציפות ייעוץ משפטי למשרד ראש הממשלה תחת כהונתם של ראשי הממשלה הבאים: אהוד ברק (1999-2001), אריאל שרון (2001-2006), אהוד אולמרט (2006-2009), ובנימין נתניהו (החל משנת 2009).
במקביל לתפקידה במשרד ראש הממשלה, ברנע פרגו הייתה ועודנה אחראית לייעוץ המשפטי של משרדי ממשלה נוספים, כדלקמן: משרד התפוצות (בשמו דאז: המשרד לירושלים והתפוצות) (2009-2013); המשרד לשוויון חברתי (בשמו דאז: המשרד לאזרחים ותיקים) (2007-2013); המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה (משנת 2006); המשרד לענייני מודיעין (משנת 2009); המשרד לירושלים ומורשת (משנת 2015).
פעילות ציבורית.
במסגרת תפקידה כיועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה מונתה ברנע פרגו לתפקידים הבאים:
חברה מטעם המדינה במליאת הרשות לניירות ערך ובוועדות שונות של המליאה (משנת 2014).
דירקטורית מטעם המדינה בדירקטוריון חברת החשמל לישראל בע"מ, ובוועדותיו השונות (2002–2014). במסגרת תפקידה כיהנה ברנע פרגו כיו"ר ועדת הביקורת של הדירקטוריון (2005–2012), וכיו"ר ועדת אחריות תאגידית של הדירקטוריון (2011–2014) והובילה את הוצאת קוד הממשל התאגידי של החברה.
חברה מטעם המדינה במועצה להנצחת זכרו של יצחק רבין (2003-2006); חברה מטעם המדינה באספה הכללית של עמותת הקרן למורשת הכותל המערבי (משנת 2005); חברה בוועדת ההיגוי של פרויקט "מסע"; חברה בוועדת ההיגוי של פרויקט "תגלית"; חברה ומ"מ יו"ר ועדת "פרס א.מ.ת" וחברה בוועדת הבחירה של "פרס בראשית".
בשנת 2017 יזמה שינוי המגביל את גישת הציבור לארכיון המדינה, לפיו כל בקשה לעיון במסמך תותנה באישור המשרד הממשלתי שהפקיד אותו בארכיון. לדברי ההיסטוריונים מירי אליאב-פלדון וגדי אלגזי, שינוי זה "עלול לעצור כליל" את האפשרות לקיים מחקרים היסטוריים ובכללם כאלה הקשורים לתולדות היישוב והמדינה.
תקשורת בקוריאה הצפונית
תקשורת בקוריאה הצפונית מתייחסת לשירותי תקשורת זמינים בקוריאה הצפונית. קוריאה הצפונית לא אימצה באופן מלא את טכנולוגיית האינטרנט בשל מדיניות הבידוד.
טלפון.
נכון ל-2008, בצפון קוריאה מערכת טלפונים עם 1.18 מיליון קווים נייחים. עם זאת, רוב הטלפונים מותקנים רק אצל בכירי הממשל. מי שמעוניין בהתקנת טלפון חייב למלא טופס המציין את דרגתו, הסיבה שבגללה רוצה טלפון ואת הדרך בה ישלם על כך. רובם יותקנו במשרדי הממשלה, מפעלים בבעלות המדינה, כאשר רק כ-10% הם ליחידים או למשקי הבית.
ב-1970 נכנסו מתקני מיתוג אוטומטיים לשימוש בפיונגיאנג, בסינוויג'ו ובהמהונג. כמה תאי טלפונים ציבוריים החלו להופיע בפיונגיאנג בסביבות 1990. באמצע שנות ה-90, מרכזייה אוטומטית אשר יוצרה באמצעות מיזם משותף לאלקטל ולמפעלים בסין, הותקנה בפיונגיאג. ב-1997 הודיעה צפון קוריאה כי מיתוג אוטומטי החליף את המיתוג הידני בפיונגיאג וב-70 אזורים אחרים. העיתונות בצפון קוריאה דווחה בשנת 2000 כי כבל סיבים אופטיים הוארך עד נמל נאמפו ומחוז צפון פויאנג חובר גם הוא לסיב אופטי.
טלפונים ניידים.
בנובמבר 2002, טלפונים ניידים הוכנסו לשימוש בצפון קוריאה, ועד נובמבר 2003, כ-20,000 צפון קוריאנים קנו טלפונים ניידים. עם זאת, ב-24 במאי 2004, טלפונים ניידים נאסרו לשימוש.
בדצמבר 2008, הושק שירות טלפון נייד חדש בפיונגיאנג, המופעל על ידי החברה המצרית Orascom, עם תוכנית מתכננת להרחיב את הכיסוי לכל חלקי הארץ. השם הרשמי של רשת הטלפונים הניידים ב-3G היא Koryolink, והיא מיזם משותף בין Orascom ותאגיד הדואר והתקשורת בבעלות המדינה. מאז הושקה הרשת קיים ביקוש גדול.
במאי 2010, ליותר מ-120,000 צפון קוריאנים היו טלפונים ניידים; מספר זה עלה ל-301,000 עד ספטמבר 2010, 660,000 באוגוסט 2011, ו-900,000 בדצמבר 2011. Orascom דיווחו על 432,000 מנויים שנתיים אחרי תחילת הפעילות (דצמבר 2010), המספר עלה ל-809,000 בספטמבר 2011, ועבר את המיליון עד פברואר 2012. באפריל 2013 מספר המנויים התקרב לשני מיליון. ב-2015 המספר גדל לשלושה מיליון.
נכון למאי 2011, ל-60% מאזרחי פיונגיאנג בגילאים 20-50 היה סלולרי.
ב-15 ביוני 2011 אישרו StatCounter.com כי כמה צפון קוריאנים משתמשים טלפונים חכמים של אפל, של נוקיה ושל סמסונג.
נכון לנובמבר 2011, אין טלפונים ניידים היכולים לחייג לתוך או מחוץ למדינה, וגם אין לטלפונים חיבור לאינטרנט. רשת 3G מכסה 94% מהאוכלוסייה, אבל רק 14% מהשטח. בעבר ההגבלות כללו איסור על טלפונים ניידים בין 2004-2008.
ל-Koryolink אין הסכמי נדידה בינלאומיים. זרים המבקרים בצפון קוריאה יכולים לרכוש כרטיסי סים נטענים מראש לצורך ביצוע שיחות בינלאומיות בלבד, וללא אפשרות לשיחות מקומיות. קודם לינואר 2013, זרים היו נאלצים למסור את הטלפון הנייד שלהם במעבר הגבול או בשדה התעופה טרם הכניסה למדינה, אבל עם זמינותם של כרטיסי הסים המקומיים, מדיניות זו אינה תקפה יותר. גישה לאינטרנט, עם זאת, הוא זמין רק לתושבים זרים אך לא לתיירים.
קישור בינלאומי.
חיבורי קווים נייחים בינלאומיים מרכיבים רשת המחברת בין פיונגיאנג לבייג'ינג ולמוסקבה, ובין צ'ונגג'ין לוולדיווסטוק. קווי תקשורת עם קוריאה הדרומית נפתחו בשנת 2000. במאי 2006 חברת TransTeleCom ומשרד התקשורת של צפון קוריאה חתמו על הסכם לבנייה והפעלה של רשת קווי תמסורת אופטיים באזור הגבול בין צפון קוריאה לרוסיה. זהו החיבור הנייח הישיר הראשון בין רוסיה וצפון קוריאה. הבנייה הושלמה ב-2007.
תחנת לוויינים קרקעית ליד פיונגיאנג מספקת תקשורת בינלאומית ישירה באמצעות חברת Intelsat. מרכז תקשורת לוויני הותקן בפיונגיאנג ב-1986 בסיוע טכני של צרפת. ב-1990 נחתם הסכם עם יפן לשימוש משותף בלוויין התקשורת שלהם. צפון קוריאה הצטרפה ב-1974 לאיגוד הדואר העולמי, אך יש לה הסכמי דואר ישירים רק עם מספר מצומצם של מדינות.
סיבים אופטיים.
באפריל 1992 הוקם מפעל סיבים אופטיים בפיונגיאנג ורשת הסיבים האופטיים הראשונה שהורכבה מ-480 קווי Pulse Code Modulation ו-6 מרכזיות אוטומטיות מפיונגיאנג להמהונג (300 ק") הותקנה בספטמבר 1995. יתר על כן, תהליך יישור הקרקע שהחל ביוזמת קים ג'ונג איל במחוז קאנגוונדו במאי 1998, ובמחוז צפון פויאנג בינואר 2000,  אפשרו בנייה של רשת סיבים מחוזית וארצית, אשר נבנתה על ידי עשרות אלפי חיילי צבא העם הקוריאני ופועלים אחרים שגויסו בקנה מידה נרחב, במטרה לשקם מאות אלפי דונם של אדמות פוריות שנהרסו באסונות טבע בסוף 1990.
טלוויזיה.
השידורים בצפון קוריאה נשלטים על ידי המדינה, והם משמשים ככלי תעמולה של השלטון תחת מפלגת הפועלים של קוריאה. תחנה הטלוויזיה הקוריאנית המרכזית (Korean Central Television) ממוקמת בפיונגיאנג, ויש גם תחנות בערים מרכזיות נוספות. ישנם שלושה ערוצים המשדרים בפיונגיאנג ורק ערוץ אחד בערים אחרות. טלוויזיות צבעוניות תוצרת יפן מיובאות תחת שם מותג צפון קוריאני, אך טלוויזיות שחור לבן בגודל 19 אינץ' מיוצרות באופן מקומי מאז 1980. ההערכות הן שמספר הטלוויזיות שהיו בשימוש בתחילת שנות ה-90, עמד על כ-250 אלף.