בשנת 1905 עזב קרל מול את תנועת הזצסיון יחד עם הקבוצה של גוסטב קלימט. הוא הפך למנהל גלריית Miethke בין השנים 1904–1912, והופיע גם כפטרון של קלימט. הוא ארגן תערוכות של אמנים בינלאומיים והביא לראשונה עבודות של וינסנט ואן גוך לווינה.
מול נודע בזכות ליטוגרפיות הצבעים הגדולות שלו וחיתוכי העץ. הסגנון של ציורי הנוף המאוחרים שלו השתנה מציור דו-ממדי של הזצסיון לציור מרחבי יותר. בשנים מאוחרות הוא עבר לאקספרסיוניזם.
לאומנות.
בשנות השלושים של המאה העשרים הפך קרל מול לנאציונל-סוציאליסט נאמן. עם זאת, במרץ 1938 לאחר סיפוחה של אוסטריה לגרמניה של היטלר, נאלצו בתו החורגת עלמה מאהלר ובעלה, המשורר פרנץ ורפל, לברוח בגלל מוצאו היהודי. כמה ימים לאחר מכן, מול לקח חמש תמונות מגלריית בלוודר בשם בתו מריה אברשטלר. מאוחר יותר מול מכר את התמונות היקרות ביותר "ליל הקיץ "של אדוורד מונק' ו"על החוף", לגלריה.
מותו.
כאשר הצבא האדום ניצח בקרב על וינה בתחילת אפריל 1945, מול כתב מכתב פרידה ב-10 באפריל עם המשפט "אני נרדם חסר תשובה, היה לי כל מה שיפה שהחיים מציעים".
שלושה ימים לאחר מכן התאבדו מול, בתו מריה וחתנו באמצעות הרעלה.
הוא נקבר בבית העלמין גרינצינג בווינה.
אמן על הילדים
אָמֵן על הילדים הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, שיצא לאור ב-22 בנובמבר 2020.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, והוא שירו הרביעי של בן-ארי שהגיע להישג זה.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי בן-ארי עצמו, והפיק אותו תומר בירן. בשיר, הדובר עוסק באהבה לילדיו, דאגתו אליהם והציפיות שלו מהם.
וידאו קליפ.
ב-20 באוקטובר 2020, פרסם בן-ארי הכרזה על קליפ חדש, וביקש ממעריציו לשלוח לו קטעי וידאו ביחד עם ילדיהם, על מנת שיופיעו בקליפ. בסוף הקליפ מופיע חנן עם ילדיו ובנו שלום שנולד . ב-22 בנובמבר, בסמוך לצאת הסינגל עצמו, פרסם בן-ארי את הקליפ בערוץ היוטיוב שלו. תוך ימים ספורים, צבר הקליפ למעלה ממיליון צפיות והתברג במקום הראשון ברשימת "הסרטונים החמים".
הצלחה.
השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, תוך שצבר כ-219 השמעות בתחנות הרדיו בישראל. ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, הצליח השיר לצבור כ-43 אלף השמעות תוך כשבוע, והגיע למקום ה-67 במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי.
השיר זכה להצלחה בזמר החסידי, אחרי שהתפרסם סרטון בו הזמר מוטי ויזל ביצע את השיר בחופה חסידית, הסרטון זכה לפרסום רב ברשת החברתית ובעקבות כך נכנס השיר לאולם החתונות החסידי. כהמשך לכך הזמר החרדי מנדי וייס הוציא גרסת כיסוי לשיר בשפת היידיש. כמו כן הזמר החסידי גרשי אורי הוציא קאבר לשיר, כן הזמר מוטי אילוביץ חיבר מילים ביידיש לשיר. לאור ההצלחה הרבה של השיר במגזר שמילי אונגר ביצע אותו ביידיש באלבום חוזר לבמה.
בשנת 2022 הגיע עם השיר לתוכנית שיר אחד לספר על השיר ועל הקרירה שלו.
ביקורת.
בסקירה של בן שלו מעיתון הארץ על שירי הפופ הישראליים שתוכנם מנוסח בגוף ראשון, הוא כתב שהשיר "עוסק בקן המשפחתי בצורה בנאלית, בנימה של שביעות רצון, ובמבע דיבורי. זאת בדיוק השפה של פוסטים בפייסבוק, והיא מודגשת ביתר שׂאת כשמשווים את 'אמן על הילדים' ללהיט מלפני כמה שנים, שעסק באותו נושא אבל יצא בתקופה שבה השפה של הרשתות החברתיות לא דבקה עדיין בתחביר של הפופ: 'ילד של אבא' של מוקי". דודי פטימר ממעריב אונליין, לעומתו, כתב ש"הטוטאליות והאותנטיות בטקסט ובמנגינה מוציאים מבן ארי את המיטב שבו ורוקחים את אחד השירים הגדולים שלו שילוו אותו ובעיקר אותנו עוד שנים רבות".
קלבייר שוונקי
קלבייר שוונקי (בפורטוגזית: Cléber Schwenck Tiene; נולד ב-8 בפברואר 1979 בנובה איגואסו, ברזיל), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
הוא גדל בקבוצת נוער של נובה איגואסו ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנים 2002–2003 הוא שיחק בערב הסעודית. בשנת 2004 הוא הצטרף לקבוצת בוטפוגו, אך כמו רוב הקריירה שלו עזב אותה לאחר עונה בודדת. בשנת 2007 הוא הושאל לבית"ר ירושלים בה שיחק לצד ברזילאים נוספים ז'וזה ראמליו וטוני רשל. כבר באותה עונה הוא הועבר בהשאלה לקוריאה הדרומית. בשנת 2008 קלבייר שוונקי חזר לשחק בברזיל. בשנת 2014 קבוצתו "ג'וינווילי" זכתה באליפות של ליגת משנה בברזיל. בדצמבר 2018 הוא עזב את הכדורגל המקצועי.
My Brother's Keeper (Long Live G)
הוא מיני-אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי דה-בייבי. המיני-אלבום יצא לאור ב-20 בנובמבר 2020, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס וסאות' קואוסט מיוזיק גרופ. המיני-אלבום מכיל שבע רצועות שיצאו כמחווה לאחיו הגדול של דה-בייבי, גלן ג'ונסון, ששם קץ לחייו ב-3 בנובמבר 2020. המיני-אלבום מכיל הופעות אורח של מיק מיל, נו-קאפ , פולו ג'י וטוסיי.
רקע.
ב-3 בנובמבר 2020, נפטר אחיו הבכור של דה-בייבי, גלן ג'ונסון, בגיל שלושים וארבע, לאחר ששם קץ לחייו. הוא מת מפצע יריות שגרם לעצמו. היו לו ארבעה ילדים, בן אחד ושלוש בנות. למחרת, הראפר, באמצעות הרשתות החברתיות, שיקף ושיתף בכמה שורות מתוך אחד משיריו הקודמים, ששמו "Intro", אותו הוציא בשנת 2019, בו אמר "My brother be thinkin' that we don't love him and let him struggle like we ain't family / Like I won't give up all I got to see you happy, nigga" (בעברית: "אחי חושב שאנחנו לא אוהבים אותו ונותנים לו להתמודד כאילו שאנחנו לא משפחה / כאילו שלא הייתי נותן הכל בשביל לראות אותך שמח").
וידאו קליפים.
הווידאו קליפ הרשמי של "Gucci Peacoat" הוקרן בבכורה יחד עם צאת המיני-אלבום. שלושה ימים לאחר מכן, ב-23 בנובמבר, יצא הווידאו קליפ של השיר "More Money More Problems".
קולומן מוזר
קולומן מוזר (בגרמנית: Koloman Moser; 30 במרץ 1868 - 18 באוקטובר 1918) היה מעצב אוסטרי, שהשפיע רבות על האמנות הגרפית של המאה העשרים, ואחד מבכירי האמנים של תנועת "הזצסיון הווינאי".
קולומן מוזר עיצב במגוון רחב של תחומי אמנות, כולל ספרים ועבודות גרפיות החל מדברי דואר וכלה בתמונות במגזינים, אופנה, ויטראז'ים, חרסינה וקרמיקה, כלי שולחן, כסף, תכשיטים וריהוט.
חיים ויצירה.
קולומן מוזר נולד בווינה. הוא היה בנם של יוזף מוזר ואשתו תרזה, לבית הירש. ב-4 באפריל 1868 הוא הוטבל היו לו שתי אחיות צעירות יותר.
לאחר סיום בית הספר היסודי, למד קולומן בבית הספר המסחרי, ולאחר מכן קיבל שיעורי רישום קבועים בבית הספר למסחר בווידן. הוא דחה את בקשת אביו לעבוד בפרפומריה וינאית. במקום זאת, הוא נרשם בחשאי לבחינת הקבלה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.
בין השנים 1886–1889 למד אצל פרנץ רומפלר, בין השנים 1889–1890 אצל כריסטיאן גריפנקרל ומשנת 1890 עד 1893 אצל יוזף מתיאס טרנקוואלד.
לאחר מות אביו בשנת 1888, שתמך בו, קיבל מוזר משימות איור רבות למגזינים אמנותיים כמו וינר מוד או מגנדורפר-בלטר למימון הקריירה שלו. על פי המלצת מורו יוזף מתיאס טרנקוואלד, הפך מוסר למורה לציור לילדי הארכידוכס קרל לודוויג מאוסטריה במשך שנה ב-1892.
בין השנים 1892 - 1897 היה מוזר חבר במועדון זיבנר, שלימים יהפוך לזצסיון בווינה. בין השנים 1893 - 1895 למד מוזר בבית הספר לאומנויות ומלאכה אצל פרנץ פון מטש, שם לימד בעצמו משנת 1899.
העיצובים של מוזר התבססו על הקווים הנקיים והמוטיבים החוזרים ונשנים של האמנות והארכיטקטורה היוונית והרומית הקלאסית בתגובה לדקדנטיות הבארוק של סביבתו הווינאית של תחילת המאה העשרים.
בשנת 1903 הקימו מוזר ועמיתו יוזף הופמן את קבוצת "וינר וורקסטאט", אשר הסדנאות שלהם ייצרו מספר מוצרים ביתיים בעיצוב אסתטי ופונקציונלי, כולל כלי זכוכית, סכו"ם, כלי כסף, שטיחים וטקסטיל. בשנת 1904 הוא יצר את פסיפס האפסיס וחלונות הזכוכית לכנסיית שטיינהוף בווינה, ותכנן את עיטור בית המדליון של בנייני לינקה ווינשייל עבור האדריכל אוטו וגנר.
בשנת 1905, יחד עם קבוצת קלימט, הוא נפרד מהזצסיון בווינה. באותה שנה הוא התחתן עם דיתה מאוטנר פון מרקהוף, הבת של אחד התעשיינים הגדולים של אוסטריה.
מוזר היה אחד המעצבים של כתב העת לאמנות המוביל באוסטריה "ור סאקרום" (Ver Sacrum). כתב עת הקדיש תשומת לב רבה לעיצוב ותוכנן בעיקר על ידי מוזר, גוסטב קלימט ויוזף הופמן. העיצוב שלו לכריכת המהדורה הראשונה של כתב העת לאמנות נגנב מאוחר יותר על ידי האמן והמעצב הידוע, שפרד פיירי .
אחרית ימיו.
בשנת 1916 חלה מוזר בסרטן הגרון. התכתבות עם אלפרד רולר מראה שהוא חשב על יורשו בבית הספר לאומנויות ומלאכה ממיטתו חוליו.
קולומן מוזר נפטר ב-18 באוקטובר 1918. הוא נקבר ב-21 באוקטובר בבית העלמין בהייטזינגן .
מורשת.
אחד העיצובים הבולטים של מוזר ששימש בבניין (כנסיית שטיינהוף) נבחר כמוטיב עיקרי לאחד ממטבעות האספנות המפורסמות ביותר ביורו: מטבע ההנצחה של כנסיית שטיינהוף באוסטריה 100 אירו, שהוטבע ב-9 בנובמבר 2005. בצד האחורי של המטבע ניתן לראות את חלון הויטראז'ים של קולומן מוזר מעל הכניסה הראשית. במרכז החלון מוצג דמות אלוהים יושב על כס. החלון מאוגף בזוג מלאכי ברונזה בסגנון יוגנסטיל, שתוכנן במקור על ידי עותמר שימקוביץ.
לציון מאה שנים למותו, המוזיאון לאמנויות יישומיות וינה (MAK) כיבד את מוזר באחת מתערוכות היחיד המקיפות ביותר.
אקציית בתי החרושת