בוננו שם דגש על נאמנות וכבוד בקרב אנשיו. הוא הקפיד לשלם את המיסים שלו, ובמשך כל הזמן שעמד בראש הארגון ההרשעה היחידה שלו הייתה קנס בסך 450 דולר בגין פגיעה בחוקי השכר במפעל בגדים שהיה בבעלות חלקית שלו ב-1945. הוא נקנס בסכום של 50 דולר. ההון הרב שצבר אפשר לו לרכוש בתים רבים ברחבי הארץ, ומעין ארמון פרטי בן 14 חדרים בניו יורק. עם זאת, בניגוד למאפיונרים אחרים שהשתדלו להבליט את עושרם, בוננו העדיף להיפגש עם אנשים בפרטיות בביתו שבברוקלין. הוא נודע בחיבתו לטבעות כבדות ולסיגרים יקרים. בוננו היה איש משפחה מסור, והיו לו שני בנים ובת. ב-1956 נישא בנו הבכור לרוזלי פרופאצ'י, אשר הייתה בתו של ג'ו פרופאצ'י, ראש משפחת פרופאצ'י. בוננו ראה את הנישואים בעין יפה, וסבר שהמהלך יוכל לקדם איחוד בין שתי המשפחות. החתונה נערכה בפאר רב, ויש הטוענים שהיא שימשה כהשראה לסצנה שבתחילת הסרט "הסנדק". הפרח החביב על הכלה היה מרגניות, אשר לא פרחו באותו הזמן בניו יורק, ועל כן בוננו שכר מטוס פרטי שהביא אלפי מרגניות מקליפורניה.
מלחמת הבננות.
לאחר מותו של ג'ו פרופאצ'י, אבי כלתו של בוננו, ירש את מקומו כבוס משפחת פרופאצ'י ג'ו מאגליקו. מאגליקו היה חבר קרוב מאוד של בוננו, ושניהם היו מודאגים מהתעצמות כוחן של משפחות גמבינו ולוקזי. מאגליקו שכר את ג'וזף קולומבו להרוג את ראשי שתי המשפחות, אולם קולומבו בגד בו ודיווח על כך לקרלו גמבינו. גמבינו כינס ישיבת חירום של הוועדה, והתברר שהמוח האמיתי מאחורי הפרשה היה בוננו. הוועדה דרשה ממאגליקו ובוננו לבוא ולהסביר את מעשיהם. מאגליקו הופיע והודה בכל, ולאור מצבו הבריאותי הרופף הוחלט להטיל עליו עונש מקל יחסית: קנס של 43,000 דולר והעברת ההנהגה על משפחת קולומבו לידי ג'וזף קולומבו. שבועיים לאחר מכן מת מאגליקו מלחץ דם גבוה. בוננו לא הופיע, ונסע עם אשתו למונטריאול שבקנדה. לימים הוא טען שנסע לשם כדי לפתוח עוד מפעל לגבינות. מצב זה העמיד במבוכה את משפחת בוננו שנותרה ללא הנהגה. בנו סלבטורה, אשר כונה "ביל", ניסה לתפוס את ההנהגה, אולם לא היה אהוד במיוחד. הוועדה מינתה את גספר דיגרגוריו כבוס במקומו. בוננו סירב להכיר, בכך, והארגון בן ה-400 חברים התפצל בין תומכי בוננו לתומכי דיגרגוריו. העיתונות כינתה את המצב שנוצר "בננה ספליט".
באוקטובר 1964, בוננו נעלם, ואיש לא שמעו אודותיו דבר במשך שנתיים. בוננו טען בזכרונותיו שהוא נחטף בידי בן דודו סטפנו מגדינו אשר התיימר לייצג את הוועדה, והוחזק במעצר במשך שישה שבועות, כאשר לאחר מכן הורשה ללכת לטקסס. עם זאת, מקלטות שהושתלו בידי FBI עולה כי ייתכן שבוננו הסתתר במשך כל הזמן הזה. כך או כך, היעלמותו החלישה מאוד את בנו, והעלתה את קרנו של דיגרגוריו. במאי 1966 הוא הופיע במפתיע בניו יורק וטען שנחטף. בוננו סירב להשלים עם אובדן שליטתו בארגון הפשע, והחל מקבץ מחדש את תומכיו סביבו. לאחר שבאותה שנה עשה דיגרגוריו ניסיון לרצוח את בנו, פתח בוננו במה שכונה לימים "מלחמת הבננות" כנגד אנשי דיגרגוריו. לפחות 13 מאפיונרים נרצחו במלחמה. ב-1968 חטף בוננו התקף לב, ולפיכך הורה על סיום המלחמה. הוא הבטיח לא להתערב יותר בענייני המאפיה בניו יורק, אם יניחו לו לסיים את חייו בשלווה. הוועדה קיבלה את הצעתו, תוך איום שאם יפר את הבטחתו יומת. לאחר פרישתו הפכה משפחת בוננו למשפחה שולית יחסית מבין חמש המשפחות, והיא נזקקה לכמעט רבע מאה כדי לשחזר את העוצמה שממנה נהנתה בימי שלטונו של בוננו בה. היא קרויה "משפחת בוננו" עד היום, אף על פי שבזיכרונותיו כותב בוננו: "אני כבר אינני ראש משפחה, ואין יותר משפחת בוננו".
אחריתו.
בוננו חי את שארית חייו בטוסון שבאריזונה. הוא ובניו פיתחו עסקים חוקיים אשר הניבו להם סכום רב. ב-1970 הוגש נגדו כתב אישום על עבירות קלות יחסית, והוא נידון לחמש שנות מאסר אשר מתוכן ריצה אחת. ב-1971 סייע בנו סלבטורה בכתיבת הספר "כבוד האבא" (Honor Thy Father), אשר חשף פרטים רבים על בוננו וארגון הפשע שלו. בוננו זעם על בנו, וסירב לדבר עמו במשך שנה שלמה. עם זאת, בהדרגה הוא החל להתעניין בכתיבת אוטוביוגרפיה על חייו. ב-1983 הוא הוציא את הספר "אדם של כבוד - האוטוביוגרפיה של ג'וזף בוננו" (A Man of Honor: The Autobiography of Joseph Bonanno). בספר זה הכחיש בוננו רבים מהפשעים המיוחסים לו, וכאשר הוא יצא במהדורת כיס ונכתב עליו שזהו סיפור חיים של גנגסטר, תבע בוננו את המוציא לאור. עם זאת הספר חשף חלק מפעולות המאפיה בכלל והוועדה בפרט, ובית המשפט החליט לזמן את המחבר להעיד על מעשים אלה. בוננו סירב להפר את שבועת הנאמנות שלו, ונשלח לשמונה חודשי מאסר. למרות זאת, פרסום הספר עורר זעם בקרב אנשי המאפיה, ובשנת 1991 החליט מנהיג משפחת בוננו דאז ג'וזף מאסינו לשנות את שם הארגון ל"משפחת מאסינו". עם זאת, השם מעולם לא נתפס, ומאסינו עצמו העיד מאוחר יותר בפני בית המשפט.
בוננו מת בגיל 97 מאי-ספיקת לב ב-11 במאי 2002. לטענתו של א' באטלר ייטס, שעסק בתיקים נגד בוננו כאשר כיהן כתובע הכללי של אריזונה עד 1981: "הוא ככל הנראה סנדק המאפיה הראשון שמת מזקנה".
אבא מרי ב&quot;ר משה
אבא מרי בן משה
גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ
גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (; 12 באוגוסט 1779 – 6 בספטמבר 1860) היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1816–1860.
ביוגרפיה.
גאורג נולד ב-12 באוגוסט 1779 בהנובר שהשתייכה לנסיכות הבוחר מהנובר, לקרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ולפרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט. בהיותו בן 3 מתה אמו פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ואביו התחתן עם דודתו שרלוטה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אולם אף היא מתה בשנת 1785. בעקבות כך שלח אביו את בני המשפחה לסבתם מריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים בדרמשטאדט, שם שהה עד להכתרתו של אביו כדוכס מקלנבורג-שטרליץ בשנת 1794.
זמן קצר לאחר ששב לנוישטרליץ, עבר גאורג ללמוד באוניברסיטת רוסטוק, שם למד עד לשנת 1799. לאחר סיום לימודיו נסע גאורג לברלין, שם התגורר אצל גיסו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואחותו המלכה לואיזה. בשנת 1802 נסע גאורג לאיטליה, ובשנת 1804 חזר לגרמניה והשתקע בדרמשטאדט.
לאחר קרב ינה-אאורשטדט נסע גאורג לפריז, וניהל דיון על כניסת מקלנבורג-שטרליץ לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1814 השתתף בקונגרס וינה שבו הועלה אביו למעמד של דוכס גדול.
בשנת 1816 מת אביו קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה גאורג לשלטון. גאורג שיפר מאוד את מערכת החינוך במדינה, ואף ביטל את הצמיתות בדוכסות. במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק גאורג חוקה יותר ליברלית. בד בבד הכניס גם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו.
ב-6 בספטמבר 1860 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
משפחתו.
בשנת 1817 התחתן גאורג עם מריה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של פרידריך, נסיך הסן-קאסל וקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן. לבני הזוג היו 4 ילדים:
פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ
פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (; 17 באוקטובר 1819 – 30 במאי 1904) היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1860–1904.
ביוגרפיה.
פרידריך וילהלם נולד ב-17 באוקטובר 1819 בנוישטרליץ שהשתייכה לדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ, לגאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ולמריה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של פרידריך, נסיך הסן-קאסל. בצעירותו למד פרידריך וילהלם באוניברסיטת בון היסטוריה ומשפטים, ולאחר מכן ערך טיול באיטליה ובשווייץ. בנוסף הוציא פרידריך וילהלם תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת אוקספורד.
ב-28 ביוני 1843 התחתן פרידריך וילהלם בארמון בקינגהאם בלונדון, עם בת דודתו הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג', בתם של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג' ואוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, ונכדתו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1860 מת אביו גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה פרידריך וילהלם לשלטון. פרידריך וילהלם היה עשיר גדול, ויותר ממחצית הקרקעות בדוכסות היו רכשו הפרטי. ב-12 באוגוסט 1862 קיבל פרידריך וילהלם מויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת את תואר אביר מסדר הבירית.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פרידריך וילהלם לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1903 חגגו פרידריך וילהלם ואשתו הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג' את חתונת היהלום שלהם, ולכבוד כך חילקו לכל אזרח בדוכסות 25 פניג.
ב-30 במאי 1904 מת פרידריך וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
משפחתו.
בשנת 1843 התחתן פרידריך וילהלם עם בת דודתו הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג', בתם של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג' ואוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל. לבני הזוג היו שני ילדים:
נפת רמאללה ואל-בירה
אבו נצר חסד התוסתרי
איחוד גרמניה (המאה ה-19)
אהרן אבא בן יוחנן
רבי אהרן אבא בן יוחנן הלוי (נפטר בי"ח בתמוז ה'ת"ג, 5 ביולי 1643) היה רב וראש ישיבה, ראב"ד לבוב במחצית הראשונה של המאה ה-17 ומגדולי רבני דורו.
ביוגרפיה.
חי ופעל בלבוב, תלמידו של רבי משולם פייבוש ב"ר ישראל שמואל. היה מחותנו של רבי מאיר ב"ר גדליה