כָּרִישׁ סְנַפִּירְתָן (שם מדעי: "Carcharhinus plumbeus") הוא כריש ממשפחת הכרישיים, אורכו הממוצע 2.5 מ' ומשקלו הממוצע 50 ק"ג. גופו מאורך ורחב והוא בעל סנפיר גב גבוה במיוחד, צבע גופו אפור. הסנפירתן הוא כריש מים עליונים ומקורו בים התיכון, משם הגיע דרך תעלת סואץ גם למפרץ אילת. הוא ניזון מדגים וחסרי חוליות. הסנפירתן חש בקרבה לצוללים ונמנע ממגע עימם, והוא אינו מוכר כמסוכן לאדם, אבל בגלל גודלו וקרבתו לשונית יש להזהר מפניו. הכריש בסכנת הכחדה ומוגן בכל העולם.
הסנפירתן הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק המצפה התת-ימי באילת. לאחרונה הוכנס סנפירתן למכל הגדול באקווריום ישראל בירושלים.
פיגוע ההתאבדות בקניון השרון (2001)
פיגוע ההתאבדות בקניון השרון (דצמבר 2005)
ווינטר בלו, ילדת פיות
הפיגוע בתחנה המרכזית הישנה בתל אביב (2003)
כריש משי
כריש משי המכונה גם כָּרִישׁ חָלָק וכריש חרמש (שם מדעי: "Carcharhihus falciformis") הוא כריש ממשפחת הכרישיים.
מאפיינים.
אורכו הממוצע הוא 2.5 מטרים (לזכר בוגר), ומשקלו 60 ק"ג. מרקם העור של כריש המשי חלק ומכאן נגזר שמו. סנפיר הגב הראשון שלו קטן יחסית עם התעגלות בשוליו האחוריים. סנפיר הגב השני קטן אף יותר עם קצה אחורי ארוך. סנפירי החזה שלו ארוכים ובצורת מגל.
כריש המשי הוא אחד הכרישים הנפוצים ביותר באזור האוקיינוס, וניתן למצוא אותו במים טרופיים ברחבי העולם. הוא ניזון מדגים ודיונונים. כריש משי מסוכן לאדם ועלול להיות אגרסיבי כלפי צוללים. עם זאת ידוע רק על מקרים מועטים של פגיעות כאלה, ולרוב הוא לא בא במגע עם בני אדם. כריש זה מסווג כפגיע ומוגדר כחיה מוגנת בכל העולם.
כריש המשי הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק המצפה התת-ימי באילת.
כרישועל זנבתן
כְּרִישׁוּעָל זְנַבְתָּן (שם מדעי: "Alopias vulpinus") הוא מין כריש שאורכו הממוצע (כולל זנב) בין 3 ל-6 מטרים, ומשקלו עד 510 ק"ג. זנבו ארוך במיוחד ויכול להגיע לאורכו של גוף הכריש. מכאן גם נגזר שמו. הכריש חי במים עליונים בעיקר בים הפתוח, ונזון מלהקות דגים קטנים ודיונונים אותם הוא ממית בעזרת זנבו.
הכריש אינו מזיק לצוללים ונחשב לאחד הכרישים היפים ביותר לצפייה תוך כדי צלילה. הכריש בסכנת הכחדה והוא מוגן בכל העולם.
הכריש שועל הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק.
ים מירטון
ים מירטון (ביוונית: Mυρτώο Πέλαγος, Myrtöo Pelagos) הוא ים שולי בים התיכון (בדרום-מערב הים האגאי) בין חצי האי פלופונסוס לבין האיים הקיקלאדיים המערביים.
הים נקרא על שם הגיבור היווני מירטילוס שלפי המיתולוגיה היוונית נזרק לתוכו על ידי פלופס.
הים כולל ארבעה מפרצים: מפרץ ארגוליס, מפרץ הידרה (Κόλπος Ύδρας), מפרץ אפידאורוס (Κόλπος Επιδαύρου) והמפרץ הסרוני.
קרניזם
קַרניזם (carnism, מהמילה הלטינית carno = בשר) פירושו מערכת אמונות סמויה שיוצרת התניה חברתית-תרבותית לאכילת בשר ומוצרים אחרים מהחי. מערכת אמונות זו מגשרת על הפער בין רגשי חמלה לבעלי חיים כיצורים מודעים ומרגישים, לבין אכילתם על ידי בני אדם. המונח "קרניזם" נטבע על ידי הפסיכולוגית החברתית האמריקאית מלאני ג'וי ב-2001.
על פי התאוריה, ברוב העולם אוכלים מזון מהחי שלא לצורך הישרדות, אלא מתוך בחירה, והבחירה נובעת ממערכת אמונות טבועה ושלטת – קרניזם. בשונה מטבעונות או צמחונות, הקרניזם לרוב אינו מורגש, ונתפס כדרך העולם ולא כמערכת אמונות ביחס לעולם.
קרניזם מתואר כמערכת אמונות משותפת ופרקטיקות שמשקפות אמונות אלה; במובן זה הוא אידאולוגיה, והמונחים 'מערכת אמונות' ו'אידאולוגיה' משמשים לחלופין לתיאורו.
בעלי חיים אכילים ולא-אכילים.
בתרבויות המערב רק חלק קטן מבין אלפי מיני בעלי החיים הניתנים לאכילה מסווג כאכיל. יש יותר טאבואים על אכילת בשר מאשר על כל המזונות האחרים יחד. קבוצת החיות האכילות משתנה מתרבות לתרבות. כך למשל, בסין ובתאילנד יש האוכלים חתולים וכלבים, ואילו ברוב מדינות המערב אכילת חתולים וכלבים נחשבת מקוממת. מצד שני, במדינות המערב אוכלים פרות ותרנגולים, שהם יצורים סֶנטִיֶינטִיים (יצורים שביכולתם להרגיש מצוקה או רווחה נפשית או פיזית) בדומה לחתולים, ואוכלים חזירים, שהם אינטליגנטיים לפחות כמו כלבים.
החלוקה התרבותית לחיות אכילות ולא-אכילות נחשבת שרירותית ביסודה, משום שלא אחת קשה לייחס אותה לתכונות אובייקטיביות כמו ערך תזונתי או זמינות. לפי ג'וי, חלוקה זו נובעת מאמונות ומסורות חברתיות, שהן חלק ממערכת האמונות הקרניסטית באותה תרבות. הסיווג כבעל חיים אכיל קובע את הייצוג המנטלי של אותו בעל חיים אצל בני האדם, ובעלי החיים הנאכלים מתוארים באותה תרבות כנטולי אינדיבידואליות – לא "מישהו" אלא "משהו", יצורים טיפשים ולא מודעים, ובעלי יכולת נמוכה לחוש סבל, ותיאור זה מקל על אכילתם. לדוגמה, ברוב מדינות המערב אווזים הם חיות מאכל, ולעומתם ברבורים, ששייכים גם הם למשפחת הברווזיים ולאותה תת-משפחה, לרוב אינם נחשבים אכילים. בהתאם לכך היחס לאווזים שונה מהיחס לברבורים: אווזים נחשבים חסרי אינטליגנציה ומופיעים בביטויים כסמל לטיפשות, ובהתאם לכך התעשיות שמשתמשות באווזים הן אכזריות במיוחד, כדוגמת ייצור פוך מנוצות אווז וייצור כבד אווז שומני על ידי פיטום. ברבורים לעומתם, נחשבים יצורים אציליים וזוכים לאמפתיה מצד בני האדם.
חמלה על בעלי חיים ופרדוקס הבשר.
ברוב התרבויות קיימים ערכים נגד אכזריות כלפי בעלי חיים. הורים מחנכים את ילדיהם לא לפגוע בחיות, ורוב האנשים מתקשים לראות אכזריות כלפי בעל חיים וזועמים כשמתפרסם אירוע של התעללות בחיה. ערכים אלה מתבטאים בנורמות הכתובות, וברוב מדינות המערב קיימים חוקים נגד התאכזרות לבעלי חיים. מנגד, אכילת בעלי חיים כרוכה בגרימת סבל והרג, ועומדת בסתירה לערכים אלה. סתירה זו מכונה גם "פרדוקס הבשר" – הדיסוננס הקוגניטיבי בין אכילת בשר לבין חמלה על בעלי חיים. על פי ג'וי, מנגנוני ההגנה שבאידאולוגיה הקרניסטית נועדו לעמעם דיסוננס זה.
גם אנשים שאינם אוהבי חיות מגיבים רגשית למראה סבל של בעלי חיים. מחקרים בדקו את התגובה הפיזיולוגית לתמונות כאלה על ידי מדידת מוליכות העור, תנועות שרירי הפנים (בפרט שריר הקוֹרוּגָטוֹר – שריר קטן שמכווץ את הגבות ונמצא כי יש לו מתאם גבוה עם ביטוי של רגשות חיוביים ושליליים כלפי דבר מה) ופעילות באזורי המוח הקשורים לאמפתיה. כל הנבדקים הגיבו למראה בעל חיים סובל, בעוצמה זו או אחרת. נראה שיכולת ההזדהות האנושית עם בעלי חיים היא מולדת, אך משתנה בהתאם להתניות תרבותיות, רמת האמפתיה הבסיסית של האדם, וגם אינטרסים תועלתניים. אחד המחקרים בדק אמפתיה של מספר קבוצות בני אדם לבעלי חיים במצוקה, וביניהם אנשים שמתפרנסים מגידול בעלי חיים; מגדלי בעלי החיים הגיבו לסבל של תרנגולים וכבשים בצורה חלשה יותר מהקבוצות האחרות, ובצורה חזקה כמו בקבוצות האחרות למראה קרנף ניצוד.
מצד שני, נמצא שאינטראקציה חיובית קרובה עם בעל חיים מעלה את רמת "הורמון האהבה" אוקסיטוצין, שמעורב בהרגשת ביטחון וקשר חם עם הזולת, ומורידה את רמת הורמון המתח קורטיזול בדם.
האמפתיה לבעלי חיים, המשותפת לאנשים רבים, עומדת בבסיס "פרדוקס הבשר".
המנגנונים בקרניזם.
על פי התאוריה, קיימים בקרניזם מנגנוני הגנה אישיים ופרקטיקות חברתיות שמגשרים על הפער בין חמלה על בעלי חיים לבין אכילתם.
משולש ההצדקה – נורמלי, טבעי ונחוץ.
אחד הנדבכים בתאוריה של ג'וי הוא יישום "שלושת ה-Nים" שהצדיקו את העבדות ואידאולוגיות אחרות – Normal, Natural and Necessary, כלומר נורמלי, טבעי ונחוץ – לאידאולוגיה הקרניסטית. בדומה לאידאולוגיות שהצדיקו לאורך ההיסטוריה את העבדות, מכיוון שלפיהן היא נורמלית, טבעית ונחוצה, כך גם לפי האידאולוגיה הקרניסטית – אכילה מהחי היא נורמלית, טבעית ונחוצה.
ברוב החברות, המוסכמות של האידאולוגיה השלטת מתקבלות כמעט ללא עוררין וללא בדיקת עובדות.
פער תודעתי.
תופעה נוספת שג'וי כוללת במסגרת הקרניזם היא הפער התודעתי. אצל רוב בני האדם קיימת דיסוציאציה - פער תודעתי - בין הבשר שעל הצלחת לבין היצור החי שהיה פעם. ברמה מסוימת, אנשים יודעים במה כרוך ייצור בשר, אבל בוחרים לא לחשוב על כך עד הסוף. פער תודעתי זה הוא בחלקו תוצאה של התניה תרבותית; מוצרים מהחי נמצאים מכל עבר, אך חיות משק כמעט אינן נראות ואינן נוכחות בתודעה. חיות התעשייה זוכות להתייחסות פחותה יותר של התקשורת בהשוואה לחיות אחרות, ומרבית תוכניות הטלוויזיה והמגזינים מתמקדים בחיות בר או חיות מחמד ולא בחיות הנאכלות.
לפי ג'וי ואחרים, השפה שואפת להרחיק את המוצר מבעל החיים - כך למשל אומרים "בשר" ולא "גווייה", "אכילה מהחי" ולא "אכילת בעלי חיים". קרול אדמס כינתה זאת "הרפרנט הנעדר" - מדברים על חיה, נוגעים בחיה, אך היא עצמה לכאורה נעדרת. המראה החיצוני של המוצרים על המדפים לא מזכיר את בעל החיים. אנשים רבים מתקשים לאכול מוצרים מהחי שמזכירים את החיה, לכן חלקי גוף שקשורים בחיים ובאישיות כמו עיניים, פנים או מוח, לרוב לא נמכרים, ורוב בעלי החיים משווקים ללא ראש. פער זה מוכר לתעשיות בעלי החיים. למשל, מאמר במגזין של תעשיות הבשר מזהיר את היצרנים: "לספר ללקוחה שצלעות הטלה שהיא קנתה היו חלק מהגוף של אחד מהיצורים הנחמדים שמשתובבים באביב בשדות, זאת דרך די בטוחה להפוך אותה לצמחונית".