ב-11 באוקטובר 2012, נחשף כי Blue Sky Studios ופוקס המאה ה-20 עומדים להוציא סרט אנימציה חדש ב-6 בנובמבר 2015 לכבוד 65 שנה למותג הקומיקס "פינאטס" ולכבוד 50 שנה לספיישל הטלוויזיה "חג המולד של צ'ארלי בראון.
פלגרה
פֵּלַגְרָה (באנגלית: Pellagra) היא מחלה שמקורה במחסור כרוני בוויטמין B3 (ניאצין).
המחסור בוויטמין B3 יכול להתפתח כתוצאה מדיאטה דלת ויטמין B3 או דלת טריפטופן, בגלל עודף בצריכת הלאוצין או בגלל פגם במערכות הגוף המונע את קליטת הוויטמין. המחלה יכולה להגרם גם משינוי במטבוליזם של חלבון בהפרעות כמו תסמונת קרצינואידית. מחסור בחומצה האמינית ליזין יכולה לגרום גם למחסור בניאצין.
שם המחלה נוצר מהלחם שתי המילים pelle (עור) ו-agra (עבה) - העור המעובה הוא אחד התסמינים של המחלה. עוד בין תסמיני המחלה: עייפות, רגישות לאור השמש, דלקות בעור, הפרעות עיכול, בלבול ולבסוף שיטיון ומוות.
היסטוריה.
ילידי אמריקה נהגו להשרות ולבשל את גרעיני התירס בתמיסה בסיסית (מים עם בסיס כגון סידן הידרוקסידי), תהליך המאפשר ספיגה במעי של ויטמין B3 והחומצה האמינית החיונית טריפטופן, הנמצאים בתירס. אולם, כשהתירס הובא מ"העולם החדש" לאירופה, אסיה ואפריקה, לא הייתה מודעות לחיוניותו של שלב זה בהכנת מאכלים המבוססים על תירס. באזורים בהם התזונה התבססה על קמח תירס (כמו רומניה, ספרד, צפון איטליה ודרום ארצות הברית) חלו רבים בשל כך בפלגרה.
פלגרה תוארה לראשונה בספרד ב-1735. תיאור זה הוביל לכינוי המחלה בשם "הצרעת האוסטרית" והוא מוכר כתיאור הפתולוגי הראשון של תסמין. מכיוון שהמחלה הייתה נפוצה בעיקר באוכלוסיות שמזונן מבוסס על תירס, האמינו במשך שנים כי התירס עצמו נושא בתוכו מרכיב רעיל, או שהוא היה נושא מחלות. היו גם שהאמינו שהוא מועבר על ידי חרקים.
את גורם המחלה גילה הרופא היהודי יליד הונגריה ג'וזף גולדברגר, שערך ניסוי על עצמו ועל עוד 15 מתנדבים, מרביתם אסירים, שזכו לחנינה לאחר השלמת הניסוי בהצלחה. במהלך הניסוי חיו גולדברגר ועוזריו בתנאים דומים לתנאים בהם חיו חולי הפלגרה וכך, תוך כדי אלימינציה של הגורמים האפשריים, מצא גולדברגר את סיבת המחלה. גולדברגר הבחין כי מזונם של החולים בפלגרה לא כלל בשר וחלב והיה מבוסס יותר על קמח תירס, ביסקוויטים, וסירופ מקנה הסוכר. בשנת 1915 שנה שבה רק במדינת מיסיסיפי מתו 1,535 בני אדם מפלגרה, באישור מושל המדינה ג'.ה. וילר, ערך גולדברגר ניסוי ראשון על אסירים בבית הסוהר רנקין באותה מדינה. אחרי מחקרים מרובים באמצעות תוכניות תזונה שונות שנערכו על אסירים למשך כמה שנים, היה גולדברגר מסוגל להוכיח שאנשים שצרכו תזונה המבוססת על כמויות גדולות של תירס עד כדי הזנחת דברי מזון מסוג אחר, ובהיעדר מוחלט של חלבונים מן החי או קטניות, היו בסיכון גבוה לחלות בפלגרה. על אף מחקריו המדויקים, תגליתו של גולדברגר וטענתו לגבי השפעתה של תזונה על המחלה, נמצאה בלתי מקובלת מבחינה חברתית ופוליטית והוא התקשה להשיג מימון בטיפול בפלגרה לפי שיטתו. מאוחר יותר, ב-1937 גילה קונרד אלווהיים את המנגנונים הספציפיים של היווצרות המחלה על רקע חוסר בסוג של ויטמין B שנקרא ניאצין (B3 או ויטמין PP), יחד עם רמות נמוכות של החומצה האמינית טריפטופן. לפתרון הטיפולי במחלה תרם גם ד"ר תום שפיס (1902–1960).
תסמינים.
פלגרה מתוארת ברפואה כארבעת ה-D (משום שבאנגלית התסמינים הללו מתחילים באות D): שלשול (Diarrhea), דרמטיטיס (Dermatitis), שיטיון (דמנציה - dementia) ומוות (Death). תסמינים נוספים:
ארכון אפונימוס
ארכון בסיליאוס
אל סיברט
ד"ר אל סיברט (באנגלית: Al Siebert;) חוקר וסופר, צנחן לשעבר, פסיכולוג העוסק בחקר ההישרדות, פרסם ארבעה ספרים על הישרדות ושינוי והוא מרצה לפסיכולוגיה ארגונית.
ספרו - "יתרון הגמישות" יצא לאור ביוני 2005, זכה ב-2006 לפרס המו"לים בקטגוריה של ספר העצות,
ספרו הקודם "אישיות והישרדות" זכה להצלחה ואף תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת עם עובד, בספר, מתאר סיברט את הפרופיל של האדם השורד ומוצא אותו כאדם סקרן, גמיש, כזה שיודע להראות אמפתיה גם כלפי האויב. הרגלי החשיבה והתכונות האלו באים לידי ביטוי גם בחיי היומיום - ואפשר בהחלט ללמוד אותם.
רכישת גדסדן
רכישת גדסדן (באנגלית: Gadsden Purchase) הייתה רכישה שנעשתה ב-1853, של אזור בשטח 76,770 קמ"ר הנמצא כיום בדרום אריזונה וניו מקסיקו, את האזור רכשה ארצות הברית ממקסיקו. ההסכם נחתם במקסיקו ב-1853 אך עסקה שונה מאוד אושרה על ידי הקונגרס ונחתמה לבסוף ב-24 ביוני 1854 על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס.
הרכישה.
לאחר סיום מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848, נותר סכסוך הגבולות בין ארצות הברית ומקסיקו בלתי מיושב. השטח שנמצא כיום בדרום אריזונה ובניו מקסיקו היה חלק מנתיב שהוצע לרכבת חוצת-יבשת ממזרח למערב. נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס שוכנע על ידי ג'פרסון דייוויס, אז שר המלחמה של ארצות הברית, לשלוח את ג'יימס גדסדן, לו היו אינטרסים בבניית רכבת, למשא ומתן עם מקסיקו על רכישת האזור.
על פי ההסכם שנחתם, שילמה ארצות הברית למקסיקו עשרה מיליון דולר (שווים לכ-230 מיליון דולר ב-2004) בעד השטח. ההסכם כלל סעיף שאפשר לארצות הברית לבנות תעלת מים דרך מצר טהונטפק, אך אפשרות זו לא מומשה מעולם.
רכישת גדסדן הייתה המהלך שחתם סופית את גבולותיה של ארצות הברית היבשתית.
מטרה.
המטרה המקורית של רכישת גדסדן הייתה לאפשר בניית מסילת רכבת מהחוף המזרחי של ארצות הברית לחוף המערבי, ובנוסף, לתת פיצוי כספי למקסיקו על השטחים שנלקחו ממנה במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
ב-1848, סיים הסכם גואדלופה אידלגו את הקונפליקט הצבאי בין שתי המדינות, אך קבע כי מקסיקו תקבל רק פיצוי סמלי כפיצוי על השטחים הנרחבים שסופחו לארצות הברית. ב-30 בדצמבר 1853, השר האמריקני לענייני מקסיקו, ג'יימס גדסדן, ונשיא מקסיקו אנטוניו לופס דה סנטה אנה הסכימו על סכום של 10 מיליון דולר תמורת השטח, כלומר, 130 דולר לקילומטר רבוע.
מחלוקת.
על פי ההסכם המקורי, הקיפה הרכישה שטח גדול יותר, שהשתרע דרומית, וכלל את רוב שטחן של המדינות המקסיקניות קואווילה, צ'יוואווה, סונורה, נואבו לאון וטמאוליפס כמו גם את חצי האי קליפורניה. לגבולות האלו התנגדו לא רק המקסיקנים, אלא גם סנאטורים אמריקאים שהתנגדו לעבדות וראו ברכישה הוספת שטח נוסף בו קיימת עבדות לארצות הברית והחרפת הבעיה. גם חבל הארץ הקטן שלבסוף נרכש היה מספיק כדי להרגיז את העם המקסיקני, שראו במעשיו של סנטה אנה בגידה ונדהמו אף יותר כשבזבז את כספי הרכישה. כמשתמע מכל זאת, רכישת גדסדן זירזה את סיום הקריירה של סנטה אנה.
השטחים שנרכשו סופחו בתחילה לטריטוריית ניו מקסיקו. כדי לבסס את השליטה בשטחים אלו, ב-17 בנובמבר 1856 הקים צבא ארצות הברית את מבצר ביוקנן בנחל סונואיטה, שנמצא כיום בדרום אריזונה. הקושי בשליטה בשטחים החדשים מבירת הטריטוריה סנטה פה גרמו כבר באותה שנה לניסיונות ליצירת טריטוריה חדשה דרומית לניו מקסיקו, שלבסוף לא צלחו.
שייכות למדינה בארצות הברית.
ב-1861, זמן מלחמת האזרחים האמריקנית, יצרה הקונפדרציה את טריטוריית אריזונה, שכללה גם שטחים שסופחו בעקבות רכישת גדסדן. ב-1863, תוך כדי העברת קו ישר מצפון לדרום, יצרה ארצות הברית את טריטוריית אריזונה שלה בחציה המערבי של טריטוריית ניו-מקסיקו. הטריטוריה החדשה כללה גם היא את רוב השטחים שסופחו ברכישה והפכה לבסוף ב-14 בפברואר 1912 למדינת אריזונה.
גדסדן
התיקון השישי לחוקת ארצות הברית
התיקון השישי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Sixth Amendment to the United States Constitution) הוא תיקון לחוקת ארצות הברית במסגרת מגילת הזכויות, המגן על זכות הנאשם למשפט הוגן בהליכים פליליים ובמיוחד מעניק את הזכות למשפט בפני חבר מושבעים של עמיתים ולא בפני שופט ממונה, איש השלטון.
תוכן התיקון.
מקור.
"In all criminal prosecutions, the accused shall enjoy the right to a speedy and public trial, by an impartial jury of the State and district wherein the crime shall have been committed, which district shall have been previously ascertained by law, and to be informed of the nature and cause of the accusation; to be confronted with the witnesses against him; to have compulsory process for obtaining witnesses in his favor, and to have the Assistance of Counsel for his defense."
משפט מהיר.
התיקון השישי מעניק לנאשם זכות למשפט מהיר. זכות זאת מחייבת להתחיל את המשפט במהירות ולנהלו ברציפות. ההלכה המשפטית לא קבעה פרק זמן אשר נחשב סביר, ושאלת הסבירות נידונה בהתאם לסיבות להמשכות ההליכים. בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע מבחן של ארבע נקודות לבדיקת הסבירות של התמשכות ההליכים. המבחן כולל את משך העיכוב, הגורם לעיכוב, יחס הנאשם כלפי זכותו למשפט מהיר וקיומו של נזק מהתמשכות ההליכים. בין גורמי העיכוב הנחשבים לגיטימיים נכלל דחיית משפט לצורך הבאת עד שנעדר.
יש מדינות בארצות הברית, אשר קבעו בחוק פרק זמן מוגדר. ניו יורק, למשל, קבעה בחוק שעל כל עבירה למעט רצח על התביעה להיות מוכנה למשפט תוך שישה חודשים לכל היותר.
במקרה של התמשכות ההליכים מעבר לסביר במסגרת הזכות למשפט מהיר, הנאשם זכאי למחיקת האישום נגדו. אולם, ברוב המקרים בתי המשפט לערעורים דוחים טענות על הפרת התיקון השישי לחוקה, בהיעדר ראיות לנזק לנאשם.