שיטה B היא שיטה ישנה אשר כמעט ואינה בשימוש והוחלפה על ידי שיטה D.
בתעשייה השימוש הוא בשיטות A ו-D. הבחירה בין השיטות היא בהתאם לחשיבות החלק הנבדק וחספוס פני השטח שלו, לשיטת D ישנו יתרון בבקרה טובה יותר למניעת שטיפת יתר של הנוזל (הוצאתו מהפגם) אך בדרך כלל הצבע יהיה קשה יותר להסרה מפני השטח.
דוגמאות ליישומים:
רמות רגישות.
חלוקה זו קיימת רק לחומרים הפלואורסצנטיים. להלן חמש דרגות הרגישות הקיימות:
גם בבחירת רמת הרגישות של החומר השיקולים הם חשיבות החלק וחספוס פני השטח שלו. כך לדוגמה חלקי מנוע המטוס יבדקו ברמת רגישות 3 או 4, ואילו חלקי מבנה יבדקו ברמת רגישות 2, רוב החלקים המיוצרים בתהליך יציקה יבדקו ברמת רגישות 2 או פחות.
סיווג זה מגדיר הן את תהליך הבדיקה הנדרש (בחוזה, שרטוט או כל מסמך דרישות אחר), והן את החומר הספציפי שישמש לבדיקה. בחירת החומר הספציפי (שם מסחרי) תהיה לפי QPL AMS 2644.
דוגמאות.
להלן דוגמאות לשימוש בסיווג:
תהליך העבודה והבדיקה.
הכנה ראשונית - ניקוי.
ניקוי החלק הנבדק משמנים, לכלוך וכדומה, ובעיקר הסרת ציפויים וצבעים.
הניקוי חייב להתבצע באמצעים ידניים או כימיים שלא פוגמים בחלק (כך לדוגמה אין לבצע שיוף של החלק הנבדק לצורך ניקוי משיתוך). פגיעות מכניות בחלק יוצגו בעת הבדיקה כפגם (חיווי שווא), או יסתירו פגמים אמיתיים.
יש לבצע צריבה למתכות שעברו עיבוד שבבי או נפגעו מכנית.
יישום הנוזל.
ישנם שלושה סוגי יישום עיקריים של חומרי הבדיקה - טבילה באמבט נוזל, הברשה והתזה בעזרת תרסיס. בנוסף, צורת היישום מתחלקת גם לשיטה יבשה (שבה לא מבוצעת שטיפה של החלק לאחר יישום הנוזל) ושיטה רטובה (שבה נשטף הנוזל החודר כשלב מקדים ליישום המפתח).
יש להשאיר את החלק בהמתנה, על מנת שתכונת הקפילריות תבוא לידי ביטוי, והנוזל יחדור לתוך אי הרציפויות שבחומר. זמן ההמתנה משתנה על פי סוג החומר ורמת רגישות הנוזל, ונע על פי רוב בין 30 ל-45 דקות, על פי צפי גודל הפגמים וצפיפות החומר הנבדק. המתנה של כ-60 דקות ומעלה תגרום להתייבשות הנוזל החודר, ויהיה צורך לחדשו (יישום חוזר) בפרקי זמן קבועים (בתלות בחומר המדויק), ולהמתין כעשר דקות נוספות לפני המעבר לשלב הבא.
ניקוי וייבוש הנוזל.
לאחר ההמתנה מנקים את הנוזל מעל פני השטח. את הניקוי מבצעים בעזרת חומר ניקוי (כגון אצטון או חומר ניקוי ייעודי) או בעזרת שטיפה מים.
ישנם סוגי נוזלים שאינם מתנקים בעזרת מים בלבד ומחייבים שימוש במתחלב [אמולסיפייר]. נוזל שיושם בטבילה באמבט עובר ייבוש בתנור.
אם החומר נשטף במים, יש להקפיד להשתמש בלחץ מים בינוני ולא חזק מדי (תחום מקובל הוא בין 20 ל-40 PSI), ולהתיז את המים בזווית קהה (בין 40° ל-70°) על מנת שלא להוציא את הנוזל החודר מתוך אי הרציפויות עצמן. מים חמים או קרים מדי ייפגעו בתכונות הכימיות של הנוזל החודר, ולכן יש לבדוק את הגדרות היצרן הנוגעות לחום המים הרצוי.
ניקוי טוב של החלק יאפשר למפתח להציג בצורה ברורה וחדה את אי הרציפויות, אם הן קיימות בחומר.
יישום חומר מפתח.
תפקיד המפתח (Developer) הוא לספוח אליו את נוזל הבדיקה מתוך אי הרציפויות, והוא מורכב מחומרים סופחים, כגון אבקת גיר. המפתח יוצר רקע בהיר וקונטרסטי לנוזל החודר שיצא החוצה מתוך אי הרציפויות.
את המפתח יש לפזר בצורה אחידה ככל האפשר, ולהימנע מיצירת שכבת מפתח עבה מדי. ישנם שלושה סוגי מפתחים:
המפתחים הרטובים ניחנים בתכונה המעוררת את הנוזל החודר, אם הוא התחיל להתייבש.
זמן ההמתנה לפיתוח הוא כמחצית מזמן חדירת הנוזל.
בדיקה ופענוח ממצאים.
אם נעשה שימוש במפתח, יוצגו על פני השטח חיוויים שונים, שנדרש לפענח ולסווג. לצורך כך יש לנקות את פני השטח ידנית בעזרת ספוגית/צמר גפן טבול בחומר ממיס (לרוב אצטון). אי רציפות מתגלה לרוב כפס מזוגזג ודק של נוזל זוהר המופיע בחזרה מיד לאחר ניגוב פני השטח. אי רציפויות גדולות הפתוחות אל פני השטח יוצגו גם ללא מפתח, אך על פי התקנים הבינלאומיים והוראות היצרנים השימוש במפתח הוא חובה.
ניקוי שלאחר הבדיקה.
לאחר הבדיקה ובחינת תוצאותיה, יש לנקות את משטח הבדיקה על מנת למנוע פגימה בחומר ויצירת נזקי שיתוך עקב הלכדות נוזל חודר וחומרי בדיקה רטובים אחרים בתוך חללים בחומר.
יתרונות וחסרונות.
לשיטה מספר יתרונות וחסרונות ביחס לבדיקות לא הרסניות אחרות.
היפרכוס
הִיפַּרְכוֹס (ביוונית: Ίππαρχος) (חי בסביבות 120 - 190 לפנה"ס) היה אסטרונום, גאוגרף ומתמטיקאי הלניסטי. עם הישגיו נמנים חישוב אורך השנה בסטייה של כ-6 דקות, המצאת שיטת קואורדינטות למציאת מיקומו המדויק של כל כוכב וקביעת סולם לדירוג עוצמת האור של כוכבים, המשמש אסטרונומים עד היום.
היפרכוס נולד בניקאה (Nikaia), כיום אִיזְנִיק שבטורקיה, ומת ככל הנראה באי רודוס. ידוע כי פעל בין השנים 147 לפנה"ס ו-127 לפנה"ס. היפרכוס נחשב לגדול הצופים בכוכבים ובעיני אחדים לגדול האסטרונומים של העת העתיקה. הוא היה היווני ההלניסטי הראשון שפיתח מודלים כמותיים ומדויקים של תנועת השמש והירח. לצורך כך השתמש בתצפיות האסטרונומיות ובידע שהצטבר במשך מאות שנים אצל הכשדים שבבבל. הוא גם היה הראשון אשר יצר טבלה טריגונומטרית, שאפשרה לו לפתור כל משולש. בעזרת התאוריות הסולאריות והלונאריות והטריגונומטריה המספרית שלו, היה כנראה הראשון שפיתח שיטה אמינה לחיזוי ליקויי חמה. הישגיו האחרים כוללים את גילוי הנקיפה (פרצסיה) של נקודות השוויון, חיבור קטלוג הכוכבים הראשון של העולם המערבי וכפי הנראה גם את המצאת האצטרולב. הסינתזה של פטולמאוס קלאודיוס (תלמי), שפעל שלוש מאות שנים אחרי היפרכוס והסתמך עליו, דחקה בסופו של דבר את עבודתו. היפרכוס כתב לפחות ארבעה-עשר ספרים, אך מכולם נשתמר על ידי מעתיקים מאוחרים רק הקומנטאר שלו על הפואמה האסטרונומית המפורסמת של אראטוס (Aratos). משום כך ידיעותינו אודות היפרכוס מועטות יחסית.
הוא נפטר ברודוס, יוון.
היפרכוס ומנגנון אנטיקיתרה.
השערה נפוצה, שאין לה הוכחה, היא שהיפרכוס סיפק את הידע האסטרונומי לחרש בן תקופתו, פוסידוניוס, לבניית מחשב מכני לחישוב מיקום גרמי השמים שנקרא מנגנון אנטיקיתרה. ההשערה נסמכת על כך שהיפרכוס היה גדול האסטרונומים בתקופתו, פוסדוניוס לגדול החרשים בתקופתו שאף בנה מספר רובוטים מכניים, ושניהם גרו באותה תקופה באי רודוס.
על שמו של היפרכוס נקראו מכתש היפרכוס על הירח, אסטרואיד 4000 היפרכוס וכן Hipparcos, לוויין של סוכנות החלל האירופית ששוגר ב-1989 ופעל עד 1993. בלוויין היה מכשור מדעי ששימש למדידת מרחקים מדויקים לכוכבים ועצמים בשביל החלב.
היפרכוס ואורכו של חודש סינודי.
היפרכוס הוא הראשון שהגיע לערך די מדויק של החודש הסינודי, דהיינו החודש הירחי. הוא חישב זאת על ידי חלוקת ההפרש שבין שני ליקויים - שביניהם כ-350 שנה - במספר החודשים שביניהם. תוצאתו היא: 29-31-50-8-20 יום בבסיס 60, כלומר 29.530594135802 יום. ערך זהה לזה הובא כבר לפניו על ידי קידינו הכשדי, אך ללא הדרך כיצד הגיע לתוצאה זו.
מזמן שערך זה פורסם על ידי תלמי, ערך זה נחשב לבלתי מעורער במשך מאות שנים, עד ימי הביניים.
בלוח העברי נזכר מספר זהה לזה - המכונה כ"ט י"ב תשצ"ג כלומר 29 יום, 12 שעות, ו-793 חלקים, על ידי רבן גמליאל במאה השנייה לספירה, ומאוחר יותר נקבע על ידי הלל, במאה הרביעית לספירה, ככלל בסיסי בלוח העברי.
חלקיקים מגנטיים זוהרים
בדיקה באמצעות זרמי ערבולת
טכנולוגיית הבדיקה בעזרת זרמי ערבולת (Eddy Current) היא שיטת בדיקה לא הורסת המשתמשת בהשראת שדה מגנטי בפריט מתכתי, לצורך איתור אי רציפויות או שינויי מוליכות בחומר. כמו כן ניתן בעזרתה למדוד עובי חומרים או עובי ציפויים.
יתרונות השיטה הן מחירה הנמוך (לאחר השקעה חד-פעמית בציוד), ניידות גבוהה, דיוק רב, מהירות תהליך הבדיקה וקבלת תוצאות בזמן אמת.
עקרונות.
שיטת הבדיקה מתבססת על מערכת שתפקידה להשרות בפריט הנבדק שדה מגנטי בצורת זרמים מערבולתיים, לקלוט את השינויים בשיווי המשקל בין השדה המושרה (שדה מגנטי משני) לשדה המשרה (שדה מגנטי ראשי), ולהציג לבודק חיווי על השינויים.
הזרמים מושפעים מגורמים רבים, המתבטאים בתוצאות הבדיקה, כגון: המוליכות חשמלית של הפריט, תכונותיו המגנטיות והחשמליות ועוד.
השדה המגנטי נוצר בעזרת זרם חילופין, וניתן להשריה בחומרים מוליכי חשמל בלבד.
מערכת הבדיקה מורכבת משלושה חלקים: מחולל זרם חילופין, סליל בדיקה ומערכת תצוגה.
המערכת עובדת על השוואה בין המוליכות של האוויר למוליכות של המתכת אליה כויילה. אי רציפות משמעה אוויר המפריד בין המתכת לבין סליל הבדיקה. כפועל יוצא מכך, בין המאפיינים החשובים המשפיעים על הבדיקה נמצאים רמת הצימוד שבין גשיש הבדיקה לפני השטח, גאומטריית פני השטח, קיומם של ציפויים על החלק, סוגם ועוביים.
מאפיינים והגדרות.
מחולל זרם חילופין.
מחולל הזרם עומד בבסיס מערכת הבדיקה. עקב אופיו של הזרם - החלפת כיוון זרימת האלקטרונים ללא הפסק - גם זרמי הערבולת משנים את כיוון תנועתם בהתאם לתדירות הזרם. כתוצאה מכך ניתן באותו סליל גם להשרות את זרמי הערבולת, וגם למדוד את השינויים באיזון השדות המגנטיים.
סליל הבדיקה.
סליל הבדיקה הוא הגשיש (Probe) שבעזרתו מבוצעת הבדיקה. זהו סליל מוליך חשמל, המחובר אל מחולל זרם החילופין שבבסיס מערכת הבדיקה. זרם החילופין שזורם אל הסליל יוצר שדה מגנטי סביבו, שבתורו יוצר שדה מגנטי משני בעזרת זרמי הערבולת שיוצאים מקצה הסליל אל השטח הנבדק.
תפקיד הגשיש הוא כפול: