תכונותיו הפיזיקליות של החומר הופכים אותו לחיקוי מצוין של גליצרול ( HO-CH2-CH(OH)-CH2OH) שהיא מולקולה טבעית ובלתי רעילה. נקודת ההתכה של תרכובת זו גבוהה יותר מאשר זו של די אתילן גליקול (18°C לעומת 10.45°C-) והיא יותר צמיגה. המחיר של גליצרול גבוה פי 3 בקירוב מזה של DEG והחלפת גליצרול בDEG גרמה למספר מקרי מוות.
שימושים.
בדומה לאתילן גליקול, תמיסה של די אתילן גליקול ומים משמשת כחומר נוגד קיפאון. היא מורידה את נקודת הקיפאון ומעלה את נקודת הרתיחה של החומר שאליו היא מוספת, ובכך הופכת אותו ליותר מתאים לאקלימים חמים.
DEG הוא גם אבן בניין בסינתזה של תרכובות אורגנית, כגון מורפולין ו-4-1-דיאוקסאן.
כמו כן, הוא מהווה ממס לניטרוצלולוזה, שרפים, צבעים, שמנים ותרכובות אורגניות אחרות. הוא מהווה חומר קולט לחות עבור טבק, דיו למדפסות ודבק. ניתן למצוא אותו במספר נוזלים הידראוליים ונוזלי בלמים.
רעילות.
די אתילן גליקול היה אחראי למספר מקרים של הרעלה המונית. התקרית הידועה ביותר היא אסון שיקוי הפלא סולפנילאמיד שהתרחש בארצות הברית בשנת 1937, שבו מתו 107 אנשים לאחר שלקחו סולפנילאמיד מומס בדי אתילן גליקול. תקרית זו הייתה גורם מזרז לחקיקות של חוק האוכל, התרופות והקוסמטיקה הפדרלי בשנת 1938.
בשנים האחרונות, מקרי תמותה מנטילת תרופות מהולות בדי אתילן גליקול דווחו מדרום אפריקה, הודו, ניגריה, ארגנטינה, האיטי, ופנמה. בהאיטי בשנת 1996, 85 ילדים מתו בעקבות נטילת סירופ פרצטמול שהגליצרין שלו זוהם בדי אתילן גליקול, כאשר החברה שייצרה את התרופה לא הקפידה על תקני איכות ראויים על מנת לוודא את דרגת הניקיון של הגליצרין (המוצר סופק על ידי מפעל מסין, אבל נקודת הזיהום מעולם לא נמצאה).
בשנת 1985, נמצא כי מספר קטן של יצרני יין אוסטריים מהלו את המוצר שלהם עם די אתילן גליקול על מנת לתת ליין שלהם טעם יותר מתוק ומלא. הכמות שהוספה לא הייתה מספיק גדולה על מנת לגרום הרעלה מיידית (על מנת שזה יקרה, היה צורך שאדם יחיד ישתה במשך שבועיים 28 בקבוקי יין ליום); אולם, הייצוא של יין אוסטרי קרס. כתוצאה מתקרית זו, הוטלו הגבלות קשוחות ביותר על יצרני יין אוסטריים, והתעשייה הסיטה את ההתמקדות שלה לייצור של יינות יבשים ואיכותיים יותר. לפיכך, מתייחסים ל"סקנדל האנטי קיפאון" כגורם שבטווח הארוך הטיב עם התעשייה.
בשנת 1990, בבנגלדש, 339 ילדים סבלו מאי-ספיקת כליות, ורובם מתו, לאחר שקיבלו סירופ פרצטמול מזוהם בדי אתילן גליקול.
באוקטובר 2006, המרכז למניעת ובקרת מחלות ומשרד הבריאות של פנמה גילו רמות רעילות של די אתילן גליקול בחומר מְשָעל נוזלי חסר סוכר במהלך חקירה של 46 מקרי מוות מסינדרום המתואר על ידי פתולוגיות של מערכת העיכול, אי ספיקת כליות ושיתוק. רוב הקורבנות סבלו מלחץ דם גבוה וסוכרת והיו בגילאים 40 עד 80. חקירות פליליות עדיין נמשכות. מקור הזיהום נמצא במפעל הגליצרין טייקסינג, שהוא חברה שמושבה בסין. החברה מכרה די אתילן גליקול עם תווית מזויפת כגליצרין המתאים לשימושים רפואיים, דרך חברה בבעלות הממשלה הסינית. סוכנות ממשלתית בפנמה רכשה את המוצר המזויף שהכיל די אתילן גליקול ושילבה אותו בתוך 260,000 בקבוקים של תרופה מקוררת.
גזר קיפח
גֶּזֶר קִפֵּחַ (שם מדעי: "Daucus Carota maximus"; קרוי על שום גובהו) הוא תת-מין של גזר הגינה ממשפחת הסוככיים. הוא נפוץ מאוד בצידי הדרכים. מתת-מין הבר "גזר קיפח" פיתחו את תת-המין התרבותי ה"גזר", המשמש כירק מאכל. לגזר הקיפח שורש קטן לבן ואילו לתת-מין התרבותי הגזר יש שורש מעובה וכתום.
תיאור הצמח.
צמח הבר גדל בצידי הדרכים, ברוב אזורי הארץ, ופורח במלוא עוזו בחודשים מאי, יוני ויולי. הגזר הוא צמח דו-שנתי שגובהו 100–180 ס"מ. בשנה הראשונה הוא רק מגדל שושנת עלים ואוגר מזון בשורש השיפודי. בשנה השנייה הוא מצמיח תפרחת זקופה וגבוהה ובחודש מאי הצמח פורח בסוככים לבנים וגדולים, במרכזם פרחים בצבע שחור שנועדו למשוך חרקים.
תולדות הגזר.
מקורו הפראי של הגזר בא ככל-הנראה מאפגניסטן, שהיא עדיין המרכז לסוגים השונים של הגזר. גזר הבר הגיע לאירופה ולארצות הברית כצמח בר. בארצות המזרח התיכון הוא זכה לריבוי תרבותי כבר בתקופת הנצרות, ובסין ובצפון מערב אירופה במאה ה-13. גידולו התרחב במאה ה-20, כאשר התגלה ערכו התזונתי, במיוחד כמקור עשיר בבטא קרוטן, חומר המשמש ליצירת ויטמין A.
אמונה עממית.
ערביי ארץ ישראל נוהגים לבשל מרק משורשו של הגזר הקיפח לפני שהוא יוצר תפרחות. בשלב זה השורש עבה ועסיסי. יש הטוענים כי שתיית המרק יעילה נגד מחלות כבד ועור. לאמונה זו אין סימוכין מדעיים מוכחים.
ג'יימס קונולי (אתלט)
ג'יימס ברנדן בנט קונולי (באנגלית: James Brendan Bennet Connolly; 28 באוקטובר 1868 - 20 בינואר 1957) היה אתלט אמריקאי, שהיה לאלוף האולימפי הראשון בתקופה המודרנית כשזכה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה בשנת 1896.
חייו.
נעוריו ותחילת דרכו.
קונולי נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס, בנם של ג'ון קונולי ואן אודונל, אמריקאים עניים ממוצא אירי. מלבדו היו לזוג עוד אחד עשר ילדים.
את חינוכו קיבל קונולי באקדמיית נוטרדאם ולאחר מכן למד בבית הספר ללשון "מאת'ר ולורנס", אך לא המשיך לבית ספר תיכון. במקום זאת, עבד קונולי כפקיד בחברת ביטוח בוסטונאית. מאוחר יותר התגייס לחיל המהנדסים בצבא ארצות הברית והוצב בסוואנה שבג'ורג'יה.
באותן שנים החלה משיכתו לספורט, וב-1891 כינס פגישה מיוחדת של אגודת הספרייה הקתולית (CLA) של סוואנה, בה הוביל הקמת קבוצת פוטבול. זמן קצר לאחר מכן, נבחר קונולי לשמש כקפטן מועדון רכיבת האופניים של ה-CLA, ועבד רבות לקידום הספורט, בעיקר בקרב נצרכי כיסאות הגלגלים של העיר.
על אף כל זאת, קונולי לא היה שבע רצון מהדרך אליה פנו חייו, וביקש לפצות על שנות התיכון האבודות שלו על ידי לימוד עצמי. באוקטובר 1895 עבר את בחינות בית הספר המדעי לורנס והתקבל ללימודים באוניברסיטת הרווארד.
המשחקים האולימפיים.
לאחר ייסוד הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1894, הוחלט על חידוש המשחקים האולימפיים וקיום האולימפיאדה הראשונה באתונה, מה-6 עד ה-15 באפריל 1896. קונולי החליט להשתתף במשחקים, ושלח ליושב ראש הוועדה להסדרת ספורט אתלטי באוניברסיטת הרווארד בקשה להיתר היעדרות, אך נדחה. על פי עדותו של קונולי, הובא לידיעתו שהדרך היחידה בה יוכל להשתתף במשחקים היא פרישה מהאוניברסיטה והגשת בקשה נוספת ללימודים. קונולי טוען כי תשובתו הייתה:
לא ברור אם זו אכן הייתה תשובתו. על פי רישומי האוניברסיטה, שלח קונולי בקשה לנסיעה לאירופה, נדחה, ולאחר מכן שלח בקשת פרישה, שאושרה ב-19 במרץ 1896.
קונולי הפליג ליוון באוניית משא גרמנית, ה"ברברוסה", בה נסעו גם מרבית שאר חברי המשלחת האמריקאית, כמייצגו של "מועדון האתלטיקה סאפוק", ששילם על רוב הוצאותיו (מאוחר יותר טען קונולי כי שילם על הכול בעצמו). לאחר שהגיע לנאפולי שבאיטליה נשדד קונולי וכמעט איבד את כרטיסו לאתונה, אך הצליח להשיבו לאחר שרדף אחרי השודד. לבסוף נסע ברכבת ליוון והגיע בדיוק בפתיחת המשחקים.
הגמר הראשון שהתקיים ביום הפתיחה היה הגמר בקפיצה משולשת, אחד הענפים בהם התחרה קונולי. אופן קפיצתו של קונולי, דילוג שני דילוגים עם רגל ימין, אינו חוקי כיום, אך באותם זמנים היה מקובל לחלוטין. באופן הזה ביצע קונולי את הקפיצה בגמר, וזכה במדליית זהב כשקפץ למרחק 13.71 מטר, בכמטר רחוק יותר מהמתמודד שהגיע למקום השני. בתחילה קיבל מדליית הכסף הראשונה בהיסטוריה המודרנית של המשחקים (מדליות זהב עוד לא נכנסו לשימוש), והפך לאלוף האולימפי הראשון מאז שנת 385, אז זכה זופירוס האתונאי בפאנקרטיון.
בנוסף לזכייה בגמר הקפיצה המשולשת, הגיע קונולי למקום השני בקפיצה לגובה, כשתוצאתו, 1.65 מטר, שווה לזו של רוברט גארט, אך נמוכה מזו של אלרי קלארק. כמו כן, הוא סיים שלישי בגמר הקפיצה לרוחק כשקפץ למרחק 5.84 מטרים. בשובו לבוסטון, התקבל קונולי בהתלהבות, ותושבי דרום העיר אף העניקו לו שעון מוזהב כהוקרה.
קונולי השתתף גם באולימפיאדה השנייה, שנערכה בפריז בשנת 1900, וזכה במדליית כסף בקפיצה משולשת, אחרי מאיר פרינסטיין.
המשך הקריירה.
קונולי הגיע גם לאולימפיאדת 1904 שנערכה בסנט לואיס, אך לא כמתחרה אלא כעיתונאי. קודם לכן, פרסם בהבוסטון גלוב את השגותיו לגבי מלחמת ארצות הברית–ספרד בשם "מכתבים מהחזית בקובה", שם שירת בתקופת המלחמה. בסך הכל, פרסם קונולי 25 רומנים ויותר מ-200 סיפורים קצרים.
ב-1920 היה קונולי חלק מהצוות "אספרנטו", שזכה באליפות הבינלאומית הראשונה לדיג בעזרת מפרשיות שנערכה בהאליפקס שבנובה סקוטיה. על כך כתב ב"ספרו של הדייג מגלוסטר", שיצא לאור ב-1927.
קונולי אף התמודד פעמיים על מושב בקונגרס של ארצות הברית כנציג המפלגה הפרוגרסיבית, אך לא נבחר.
הוא מעולם לא חזר להרווארד, אך ב-1948 קיבל מהאוניברסיטה סוודר כהוקרה על הישגיו באתלטיקה. שנה לאחר מכן, הציעו לו אנשי הרווארד תואר "דוקטור של כבוד", אך הוא דחה את הצעתם.
ג'יימס קונולי מת בניו יורק בגיל 88. אוסף פריטים הנוגעים אליו, כולל מדליית הזהב האולימפית בקפיצה משולשת, מאוחסנים בספריית קולבי קולג' שבמיין.
גזר הגינה
גזר הגינה (שם מדעי: Daucus carota) הוא מין של גזר ממשפחת הסוככיים. גזר הגינה נפוץ ברחבי העולם ולו שימושים כירק למאכל ואף למוצרי טיפוח, כגון שמן גזר, המשמש בעיקר לשיזוף העור.
תת-מינים.
לגזר הגינה תת-המינים הבאים:
גזר קפח
צבי ענבר
צבי ענבר (29 במרץ 1935 - 31 באוגוסט 2009) היה הפרקליט הצבאי הראשי והיועץ המשפטי הראשון של הכנסת. לאחר פרישתו מהכנסת עסק בעיקר בנושאי משפט ציבורי.
ביוגרפיה.