הקשרים בין המדינות הידרדרו כאשר מלזיה הצהירה על תמיכתה באחדות האסלאמית של המוג'אהדין באפגניסטן נגד הפלישה הסובייטית שמטרתה הייתה לתמוך במשטר הקיים של אפגניסטן במהלך שנות ה-80. מלזיה הצטרפה גם לחרם בהנהגת ארצות הברית על אולימפיאדת הקיץ 1980, כחלק מהתנגדותם לפלישה למדינה האסלאמית. לאורך המלחמה הקרה היו היחסים בין מלזיה וברית המועצות מתוחים בשל תפקידה של האחרונה במלחמת וייטנאם והתערבות סובייטית באוקיינוס ההודי, שלדעתה של מלזיה הייתה עלולה להביא להתגשמותה של תאוריית הדומינו, שכן האומה נאבקה עם שלוש התקוממויות קומוניסטיות; החירום המלאי, החירום המלאי השני וההתקוממות הקומוניסטית בסראוואק.
עם זאת, היחסים בין השתיים התאוששו לאחר תום המלחמה הסובייטית-אפגנית, ושתי המדינות פעלו לתיקון קשרים דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים תחת מיכאיל גורבצ'וב ומאהאטיר מוחמד. כמה ראשי ממשלה מלזיים ערכו ביקורים רשמיים במוסקבה לאורך המלחמה הקרה, כולל טון עבדול רזאק בשנת 1972, טון חוסין און ב-1979 ומאהאטיר מוחמד בשנים 1985 ו-1987. היחסים הדיפלומטיים בין מלזיה לברית המועצות נשמרו עד לפירוק ברית המועצות ב-26 בדצמבר 1991.
רוסיה המודרנית.
בתקופה המודרנית נערכו מספר ביקורים בין מנהיגי המדינות. טואנקו ג'עפר, היאנג די-פרטואן אגונג ("מלך מלזיה"), ערך ביקור לא רשמי בסנקט פטרבורג במאי 1997. בשנת 1999 ביקש מהאטיר ביקור עבודה באזורים הרוסיים של חברובסק קראי ובוריאטיה. ביקור נוסף של מהאטיר במוסקבה נערך בשנת 2002. בפסגת APEC בברוניי (נובמבר 2000) ובשאנגחאי (אוקטובר 2001) ובפסגת G8 באוויאן-לה-בן (יוני 2003), נערכו פגישות לא פורמליות בין נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לראש ממשלת מלזיה השר מהאטיר.
פוטין ביקר במלזיה פעמיים בשנת 2003 (אחד כביקור רשמי באוגוסט) ובנוסף כדי להשתתף בוועידת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC) באוקטובר. במהלך ביקורו הרשמי, העניק פוטין את מסדר הידידות למהאטיר בהכרה בתרומתו לחיזוק הקשרים הידידותיים בין המדינות ולגורם ליציבות עולמית והסכמה בין-דתית, בזמן שנחתם חוזה לאספקת חיל האוויר המלכותי המלזי (RMAF) עם 18 מטוסי קרב רוסיים סוחוי Su-30MKM, גרסה של סוחוי Su-30 שהותאמה למלזים. ביקור נוסף נערך על ידי טואנקו סייד סירג'ודין בספטמבר 2005. פוטין השתתף בפסגת רוסיה-אסיה הראשונה בקואלה לומפור וקיים פגישה דו-צדדית עם ראש ממשלת מלזיה עבדאללה אחמד בדאווי בדצמבר 2005. מאוחר יותר ערך עבדאללה ביקור רשמי במוסקבה ביוני 2007. מהאטיר ראה ברוסיה יריבה עתידית לארצות הברית וישראל, ושיבח את פוטין על ביקורת ועמידה בהתערבות אמריקאית ומערבית במדינות ריבוניות אחרות.
בשנת 2012 פגש ראש ממשלת מלזיה נג'יב רזאק את פוטין במהלך פסגת שיתוף הפעולה הכלכלי באסיה-פסיפיק ברוסיה כדי להרחיב את קשרי הסחר ולגלות הזדמנויות אחרות לשותפות עסקית. פגישה נוספת נערכה בשנת 2016 בכוונה להרחיב את הסחר, כולל הקמת טיסות ישירות ובחינת הסכם סחר חופשי (FTA) להעצמת הסחר הדו-צדדי והגעת התיירים.
בתחילת אוגוסט 2019 הייתה שגרירות רוסיה בקואלה לומפור מאלה שנפגעו משני איומים על פצצה מקוונים אשר פורסמו בטוויטר; השנייה היא KL Sentral המהווה את מרכז התחבורה של עיר הבירה. האיומים הנ"ל הוצבו באמצעות חשבון פרוץ על ידי אדם שכינה את עצמו "limzhengyan"; כתוצאה מכך ביצעה המשטרה המלזית חיפושים במקומות אלה וקבעה כי האיומים היו מזויפים, אם כי באותו יום נמצא מטען צד באזור בוקיט דמנסרה.
יחסים כלכליים.
בשנת 2012 ביקרו במלזיה כ-40,000 תיירים רוסים, והממשלה המלזית הביעה את כוונתה להגדיל עוד יותר את מספר התיירים הרוסים באמצעות הקמת טיסות ישירות בין המדינות. הסחר בין שתי המדינות בשנת 2016 הסתכם בשווי של כ-2.2 מיליארד דולר. ב-15 במרץ 2016 הוקמה מועצה עסקית רוסית-מלזית במטרה לחזק את שיתוף הפעולה בנושאים כלכליים, מדעיים, טכנולוגיים ותרבות.
יחסים ביטחוניים ושיתוף פעולה בתחום המדע.
ב-19 במאי 2007 הודיע ג'מאלאדין ג'ג'יס, שר המדע, הטכנולוגיה והחדשנות של מלזיה, כי שני מועמדים מלזיים לאסטרונאוטים (פאיז ח'אלד ושייח' מוזזפר שוקר) יעברו אימונים במוסקבה במסגרת עסקה בשווי מיליארד דולר עבור 18 מטוסי קרב סוחוי Su-30MKM. אסטרונאוטים אלו הביאו תאי סרטן, חיידקים וחלבון למחקרים בחלל. אחד משני המועמדים, השייח' מוזזפר הצליח באימונים ונשלח לתחנת החלל הבינלאומית (ISS) כחלק מתוכנית אנגקאסוואן לסוכנות החלל הלאומית המלזית (MNSA) ולסוכנות החלל הרוסית הפדרלית (רוסקוסמוס). המשימה זכתה להצלחה ושייח' מוזזפר הפך לאזרח המלזי הראשון שנסע לחלל.
בשנת 2016, מלזיה הכירה בחוסנה של רוסיה בתחומי הצבא והחלל וביקשה את עזרתה בהתרחבותם של אותם תחומים בכלכלת מלזיה. בשנת 2018, רוסיה הקימה סניף של המרכז הרוסי למדע ותרבות (RCSC) בקוטה קינבאלו כדי להרחיב את שיתוף הפעולה הקיים בין מלזיה לרוסיה בתחומי הכלכלה, התרבות והמדע.
מנחם קרקובסקי
הרב מנחם קרקובסקי (ה'תרכ"ט, 1870 – י"ד בחשון ה'תר"ץ, 17 בנובמבר 1929) היה רבן של טימקוביץ' חסלביץ' ונובהרדוק, מורה צדק ומגיד מישרים בוילנה וראש ישיבת "תורה ודעת" בנובהרדוק.
ביוגרפיה.
נולד בווילקוביסק לאביו ר' צבי הירש, מצאצאי הרב דניאל מהורדנא והרב צבי הירש הורוויץ (בעל "חמדת צבי"). למד מפי רבני העיר, ר' אליעזר לנדא ויעקב דוד וילבסקי, ומפי ר' מאיר רבינזון, רבה של קרוקי. למד בישיבת וולוז'ין מפי הנצי"ב, היה מקורב גם לר"מ הרב חיים סולובייצ'יק, והיה בין העוזרים לו בהכנת השיעורים. בשנת ה'תרנ"ה התמנה לרב בטימקוביץ' שבפלך מינסק (סמוך לסלוצק). בהמשך התמנה לרב בחסלביץ'. בשנת ה'תרע"א (1910) נבחר לכהן כרבה של נובהרדוק, לאחר כשלוש שנים שבהן לא היה רב קבוע בעיר (מאז פטירת הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין). כשנה לאחר בואו לנובהרדוק, ייסד בה את ישיבת "תורה ודעת", ששילבה לימודי חול לצד לימודי קודש. בתחילה, יועדה הישיבה לצעירים בלבד, משום שבעיר התקיימה כבר ישיבה ותיקה של תנועת המוסר בראשות הרב יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"), אך בהמשך, בעקבות חיכוכים חוזרים ונשנים עם "הסבא מנובהרדוק", פתחה הישיבה את שעריה גם בפני תלמידים בוגרים, שלמדו תורה בלבד. בין שתי הישיבות נוצרה יריבות קשה, ותלמידי "הסבא מנובהרדוק" היו משדלים בחורים שהגיעו לעיר כדי ללמוד בישיבת הרב קרקובסקי לעבור לישיבתם. החיכוכים הביאו את ישיבתו של הסבא מנובהרדוק לחפש מקום חלופי, רעיון שלא התגשם לבסוף. לאחר כשלוש שנות מחלוקת, שככה המחלוקת והושג שלום בין שתי הישיבות.
בשנת 1917 עזב את נובוגרודק מסיבות שאינן ידועות, ועבר לוילנה, שם התמנה למגיד מישרים ושימש כמורה צדק. בווילנה עסק רבות בצרכי ציבור, לצד הרב חיים עוזר גרודזנסקי, בין השאר היה ממייסדי ועד הישיבות ומראשיו, מיוזמי "ועידת החינוך" בה'תרפ"ד ונשיאהּ, והיה ראש המדברים בכל אספת רבנים שהתקיימה בווילנה, ובפרט באספת הרבנים הגדולה באייר ה'תרפ"ח.
נפטר לאחר מחלה במוצאי שבת, י"ד בחשוון ה'תר"ץ.
ספריו.
מאמריו הופיעו בעיתוני התקופה, הפלס, המודיע דאס ווארט ועוד.
מכתבו נגד קידושין על תנאי הודפס בקונטרס "אין תנאי בנשואין".
משפחתו.
נשא את בדנה, בתו של הרב אליהו פיינשטיין מפרוז'ין. גיסו היה הרב משה סולובייצ'יק, אביו של הרבנים אהרן סולובייצ'יק ויוסף דוב סולובייצ'יק. הרב משה פיינשטיין היה בן-דודתה של אשתו.
בנו אהרן היה מראשי המזרחי בווילנה, שעבר בשנת ה'תרפ"ט לאגודת ישראל בעקבות תמיכת המזרחי ברב יצחק רובינשטיין למשרת רבה של וילנה אל מול הרב גרודזינסקי. נספה, יחד עם אמו ומשפחתו בטבח פונאר. בנו אנטול טולה קרקובסקי ברח ליער ממצעד המוות בדרך לפונאר והצטרף מאוחר יותר לפרטיזנים. לאחר המלחמה למד רפואה בז'נבה ועלה לארץ ישראל. פרופסור טולה קרקובסקי היה רופא עור בכיר בבית החולים איכילוב ואף היה מנהל מחלקת עור של בית החולים.
בנו השני יצחק היה קצין בצבא הפולני ובשנת 1928 התחתן עם טניה לבית גולדברג. הם סיימו לימודי אוניברסיטה בעיר טולוז ועלו לארץ ישראל בשנת 1935. הם התגוררו בפרדס חנה מספר שנים ועברו לגור עד יום מותם בעיר פתח תקווה.
בנו הצעיר יששכר דב (בערל) היגר לצרפת לפני פטירת אביו והוציא לאור את ספרי אביו. היה לו דוקטורט בפילוסופיה והוא היה מרצה בסורבון בצרפת. הוא היה עורך של עיתון יהודי בצרפת. לאחר פטירתו הוציאו לקט מכתביו על פרשיות התורה. הוא גם לימד לימודים תורניים בסמינר לרבנים בפריז.
יחסי הממלכה המאוחדת–מלזיה
יחסי הממלכה המאוחדת–מלזיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין שתי המדינות, מלזיה ובריטניה. מלזיה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון, ובריטניה מחזיקה במלזיה נציבות עליונה בקואלה לומפור. שתי המדינות חברות מלאות בחבר העמים.
היסטוריה.
התקופה הקולוניאלית.
סוחרים אנגלים שהו במים מלאיים מאז המאה ה-17. לפני אמצע המאה ה-19, האינטרסים של בריטניה באזור היו כלכליים בעיקרם, עם מעט עניין בשליטה טריטוריאלית. הצמיחה של הסחר עם סין באוניות בריטיות הגבירה את רצונה של חברת הודו המזרחית הבריטית (EIC) לבסיסים באזור. איים שונים שימשו למטרה זו, כאשר הרכישה הקבועה הראשונה הייתה פננג, שהושכרה מסולטן הקדה בשנת 1786. זמן קצר לאחר מכן נחכר שטח קרקע ביבשת מול פננג (המכונה פרובינציה וולסלי). בשנת 1795, במהלך מלחמות נפוליאון, כבשו הבריטים בהסכמת הולנד את מלאקה ההולנדית כדי למנוע שליטה צרפתית באזור.