בעונת 2006/2007 חזר בירבוים לאמן את בני השרון. באותה עונה הדיחה קבוצתו את מכבי תל אביב בחצי גמר גביע המדינה והעפילה לגמר מול הפועל ירושלים, שם הובסה. בעונה לאחר מכן הוביל את קבוצתו לפיינל פור של הליגה, אך הפסיד בחצי הגמר למכבי תל אביב. לאחר העונה המוצלחת קיבל מקורי גיינס הצעה לשמש כעוזר מאמן באלופת ה-WNBA דאז, הפיניקס מרקורי, שאומנה על ידי גיינס.
בירנבוים ידוע במזגו הסוער ובסגנונו הישיר וכן בביקורת שמתח לא פעם על התנהלות ענף הכדורסל בישראל, ובשנת 2005 אף נשא נאום, שכונה "נאום שתיקת הכבשים" בו מחה על שליטתה המוחלטת של מכבי תל אביב בכדורסל בארץ. הוא מעולם לא מונה, על אף הצלחותיו ומעמדו בכדורסל הישראלי, למאמן הנבחרת.
כמו כן ידוע בירנבוים בסגנונו האישי והאבהי,"מאמן של שחקנים" בעגת המקצוע, המוציא את המיטב משחקניו.
מתמחה בתקשור עם שחקנים מוכשרים אך בעלי גישה בעייתית, החל מארל ויליאמס ברמת גן, דרך ריצ'י דומאס בחולון, קני ויליאמס בירושלים, אייזאה סוואן במכבי ראשון לציון ולי ניילון בבני השרון.
ב-5 ביוני 2008 מונה בירנבוים למאמן מכבי תל אביב, אך פוטר לאחר כמה חודשים בתאריך 24 בנובמבר 2008, ובמקומו מונה פיני גרשון.
ב-22 במאי 2009, כשנה לאחר המינוי למכבי תל אביב, מונה למאמן בקבוצת מכבי ראשון לציון. בעונת 2010/11 הוביל את הקבוצה לפיינל פור של הליגה, אך הפסיד למכבי תל אביב בחצי הגמר בתוצאה 77–100. ב-31 בדצמבר 2012 פוטר מתפקידו בעקבות עימות עם יו"ר הקבוצה יצחק פרי, והוחלף על ידי רוני בוסאני.
ב-2 ביולי 2013 חתם בירנבוים לשנתיים בקבוצת בני הרצליה. ב-5 במרץ 2014 התפטר מתפקידו לאחר הפסדים מרובים. לאחר כשנתיים בהן לא הועסק בצוות אימון, חתם בירנבוים כמנהל המקצועי של הפועל תל אביב במאי 2017 עזב את תפקידו.
דוקסיס
דוקסיס (באנגלית: DOCSIS, ראשי תיבות של Data Over Cable Service Interface Specification) הוא תקן בינלאומי להעברת מידע דיגיטלי על גבי תשתית טלוויזיה בכבלים. הדוקסיס קובע סדרת הגדרות המתארות את צורת התקשורת על גבי רשת HFC. הגוף המוסמך לאשר ציוד הקשור לטכנולוגיה הוא מעבדות CableLabs.
מעבדות CableLabs מובילות תהליך הסמכה המבטיח שמודמים בתקן דוקסיס (DOCSIS) המיוצרים על ידי יצרנים שונים יהיו תואמים לתקן וניתנים לפעולה הדדית. מוצרים העוברים את הבדיקות זוכים בחותמת "CableLabs Certified" המבטיחה לקונים שהמוצר יכול לפעול מול מוצרים נוספים המאושרים בתווית זו.
קיימות כמה גרסאות דוקסיס:
בגרסאות שלפני 3.1 ישנם הבדלים בין דוקסיס בשיטה אירופית (EuroDOCSIS), לדוקסיס בשיטה אמריקאית. בישראל, HOT היא הספק היחיד העושה שימוש בטכנולוגיה זו. היא משתמשת בשיטה האמריקאית, ששונה מהשיטה האירופית בעיקר מבחינת רוחב ערוץ הלוך (Downstream). בשיטה האמריקאית ערוץ הלוך הוא ברוחב סרט של (6MHz (NTSC, ובשיטה האירופאית ערוץ הלוך מוגדר ברוחב (8MHz (PAL.
הטבלה הבאה מפרטת את העומס המקסימלי על ערוצי הלוך וחזור בין גרסאות דוקסיס שונות:
נכון לינואר 2020, רשת האינטרנט המהיר של HOT מבוססת על DOCSIS 3.0
יוסף הלוי
פרופסור יוסף הלוי (בצרפתית: Joseph Halévy; 15 בדצמבר 1827 – 7 בפברואר 1917) היה יהודי-צרפתי ממוצא טורקי ששימש כמחנך ומורה לעברית, משורר, חוקר מקרא, בלשן, מזרחן, ארכאולוג ונוסע נודע, מראשוני המכירים ביהדותם של יהודי אתיופיה ומבין אלו שקדמו לאליעזר בן-יהודה בהחייאת השפה העברית.
קורות חיים.
נולד ב-15 בדצמבר 1827 (כ"ו בכסלו ה'תקפ"ח) באדריאנופול שבאימפריה העות'מאנית לאהרון הלוי. בילדותו למד בתלמוד תורה, וכבר בגיל 15 החל לשמש כמורה ללימודי קודש. בשנת 1856 החל לשמש כמנהל התלמוד תורה של הקהילה היהודית בעיר. החינוך היהודי בתקופה זו היה ירוד מבחינת תנאי הלימוד ומבחינת התוכן, והוא פעל להנהיג שינויים במוסד, ודאג רבות למצבם הבריאותי והחיצוני של תלמידי המוסד. בתקופה זו שכנע את ראשי הקהילה להקים בניין חדש לתלמוד תורה, ולשם כך אף חיבר שיר בשם "אל הבונים". לאחר שהוקם הבניין החדש לתלמוד תורה בעידודו, מונה לשמש בו כמנהל וכמורה לעברית למשך כ-5 שנים, ובמקביל רכש ידע בשפות ובמדעים. בתלמוד תורה המחודש פעל לחידוש תוכן ושיטות ההוראה, והציע תוכנית לימודים שכללה מיזוג בין תורה לדרך ארץ עם השכלה ולאומיות. בתלמוד תורה הוא הקפיד על לימוד דקדוק עברי ולימוד התנ"ך על פרשניו, ובמעשיו אלו הניח את היסוד לחינוך היהודי החדש בעיר. עד מהרה התגלו כשרונותיו בתחום החינוך, והשפעתו הרוחנית משכה אליו את צעירי הקהילה, אותם עודד לפעול למען התחייה הלאומית. כאות הוקרה על פועלו, אנשי הקהילה החליפו את שם התלמוד תורה לשמו.
הוא לא הסתפק בחינוך צעירי הקהילה, ופעל רבות להפצת השכלה גם בקרב המבוגרים, והביא לעיר את העיתונים העבריים שיצאו בתקופתו. חידושיו בתחום החינוך עוררו עליו מתנגדים מצד אנשי הקהילה המסורתיים, ובשנת 1861 לערך נאלץ לעבור לבוקרשט, שם המשיך לשמש כמורה וכמנהל התלמוד תורה המקומי, ועם תלמידיו שם נמנה משה גסטר. באותה שנה החל לפרסם שירים ומאמרים בהמגיד, ולאחר שקרא חוברת מאת אוהב גר לוצאטו הדנה ביהדות אתיופיה, קיבל דחף להתעמק בנושא זה, והחל ללמוד את השפה החדשה והישנה שדוברה באתיופיה. בינתיים, גם בבוקרשט עוררו ניסיונותיו לשינוי מערכת החינוך המקובלת התנגדות מצד הקהילה, והוא עבר להתגורר בפריז, שם שליטתו בתולדת העמים הקדומים קירבה אותו אל ארנסט רנן, יוסף דרנבורג ואלברט כהן.
כשנתן אדלר ושלמה מונק פרסמו ב"המגיד" על רצונם לשלוח שליח ליהודי אתיופיה, הציע הלוי את עצמו וכתב להם: "איש מסע אנוכי מנעורי, עם קרח הצפון גרתי, וחרבוני קץ מאפריקה היו שומרי ראשי שנים, הרעב והצמא עמי התעוררו, ולילות ללא שינה נמנו לי למכביר. גם ביום צר לי נדר נדרתי לאלוהי אבותי לנסוע לארץ כוש, כאשר ירחיב ה' את עיתותי לדעת שלום אחי, ולהיטיב עמם בכל אשר אוכל..." בהמשך כותב הלוי כי השתדל לרכוש את כל הידיעות הנחוצות למסע מסוג זה, כולל רכישת השפות ערבית, טורקית, מונגולית, סינית, מצרית, ברברית ושאר השפות המדוברות באתיופיה. כן צירף את רשימת ספריו שהוציא לאור.
תחילת דרכו המדעית הייתה בשנת 1867, עת שנשלח על ידי אליאנס לאתיופיה למשך כמה חודשים (דצמבר 1867 - מארס 1868), כדי לספק מידע על הפלשים, ולחקור את תרבותם וזיקתם ליהדות. עם סיום מסעו ובשל בקשות מצד יהודי המקום, לקח עמו נער צעיר בשם דניאל אדהנן, כדי שיקבל חינוך מחוץ לאתיופיה. על מסעו כתב ב"המגיד" ובהלבנון, ולאחר שאישר את יהדותם בדו"ח המוצלח שכתב בנושא, החלה פעילות פילנתרופית לטובתם. הלוי הציע לחברת כי"ח ליישב את יהודי אתיופיה בארץ ישראל, מאחר שהיו עובדי אדמה חרוצים ויכלו להכשיר את האדמה בצורה טובה. בין השנים 1869–1870 נסע לתימן מטעם המכון הצרפתי לחקור וללמוד כתובות שבאיות עתיקות. למסעו התלווה היהודי התימני חיים חבשוש כמורה דרך, שפרסם על מסעו את הספר "חזיון תימן". עם חזרתו, הביא עמו לפריז כ-700 כתובות ופרסם מספר עבודות בנושא מסעו. בתקופה זו החל לעסוק בחקר שפות שמיות עתיקות.
בשנת 1876 ביקר במוגדור שבמרוקו כשליח מטעם חברת כל ישראל חברים, כדי לפקח על פתיחת סניף בית הספר מחדש מטעמם בעיר. בביקור זה גם נפגש עם מנהיגי הקהילה היהודית בעיר.
בשנת 1879 התמנה למשרת פרופסור באוניברסיטת פריז (הסורבון), וכפרופסור לשפת החבשית בבית הספר העליון לשפות שמיות בעיר. באוניברסיטת סורבון נמנה יעקב פייטלוביץ' עם תלמידיו. בשנה זו החל לשמש גם כמנהל של "החברה האסיאתית" (La Société asiatique). בין היתר שימש כמורה בבית המדרש למורים של חברת כל ישראל חברים בפריז, ומסר את הרצאותיו בעברית. אליעזר בן-יהודה, שהאזין להרצאותיו שם והתיידד איתו, הושפע מדעותיו ומפעולותיו להחייאת החינוך והשפה העברית.
בשנת 1891 ביקר בישראל, והתרשם מהישגי החינוך העברי ומהחייאת השפה העברית בארץ, ועודד לחדש את פעילות ועד הלשון העברית, שאותו הציע להקים 30 שנה לפני שנוסד על ידי אליעזר בן-יהודה. כששהה בישראל, פנה אליו מאיר דיזנגוף בבקשה לסייע לו בייעוץ לשאלות שונות, ולכתוב מדי פעם אודות היישוב, והוא נענה בחיוב. בהזדמנות זו התבקש לפנות לנציגי חברת כי"ח בפריז ולשכנע אותם לתמוך בבית הספר העברי שהקים ישראל בלקינד ביפו.
פרסומיו ב"המגיד" וב"הלבנון" במהלך תקופה של כשלושים שנה כונסו וראו אור בספר "מחברת מליצה ושיר", ובמלאת לו 80 שנים, תלמידו הרב אברהם דאנון פרסם לכבודו שיר בשם "על השמונים מזמור".
הלך לעולמו בפריז ב-7 בפברואר 1917 (ט"ו בשבט ה'תרע"ז).
אישיותו ותחומי פעילותו.
אישיותו.
בספרו "שלושה שקדמו לבן יהודה", כותב שלמה הרמתי כי יש לראות בהלוי אבי ההשכלה העברית והכללית של יהדות טורקיה. עוד כותב הרמתי כי תמוה בעיניו מדוע לא זכה הלוי להוקרה והערכה כפי שהיה ראוי להן.
על אישיותו יעידו מה שכתבו עליו ראובן בריינין ונחום סוקולוב, שעליהם הותיר הלוי רושם רב. בריינין, שנפגש עמו בפריז מספר פעמים, כתב עליו: . סוקולוב, שנפגש אף הוא עם הלוי מספר פעמים, כתב עליו: .
החייאת השפה העברית.
הלוי האמין כל חייו באפשרות החייאת השפה העברית כשפה לאומית מודרנית, ועשה ככל יכולתו להוכיח זאת לאחרים, הן במאמריו והן באמצעות שיטות הוראת העברית שיישם בלימוד ילדים ומבוגרים. בספרו "שלושה שקדמו לבן יהודה", כותב שלמה הרמתי כי הלוי ראוי ששמו יוזכר בין מחיי השפה העברית, וגם בין המחנכים הראשונים שעסקו בפועל בהקניית השפה העברית המדוברת.