אין לבלבל בינו לבין פייטן מאוחר יותר בשם מבורך בן נתן הלוי או מבורך בן נתן בן ניסן הלוי חבר, שחיבר את הפיוטים "מדוע נרים ראש" ו"מרום בעוז נאדר" המופיעים אף הם בסדורי הקראים. את האחרון נוטים החוקרים לראות כרבני מובהק, לפי חתימתו "חבר" ולפי התבססותו בפיוטו על דברי חז"ל בפסיקתא.
אדם נוסף בשם זה הוא מבורך בן נתן הכהן הדיין ממצרים, בן המאה ה-12.
מרדכי פרידלנדר
הרב מָרְדְּכַי פְרִידְלַנְדֶר (כ"ג בחשון תש"ד נובמבר 1943 – ח' בטבת תשע"ז ינואר 2017) היה רב וראש ישיבה וראש כולל ומנהיג קהילת שומרי החומות ברמת שלמה.
ביוגרפיה.
נולד בבודפשט שבהונגריה להרב שלמה ויוטל פרידלאנדר בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. באותם ימים פלשו הנאצים להונגריה, ואביו נשלח למחנה עבודה ואילו אמו נשלחה לאושוויץ. כתינוק קטן הופקד יחד עם בן דודו אצל משפחה הונגרית בבודפשט. באחד הימים הופצץ הבניין בו שהו והבית נהרס לחלוטין. באופן ניסי ניצלו שני הילדים כשנפלו מתחת לשולחן שהגן עליהם.
בגיל שמונה היגר לארצות הברית יחד עם אמו ואחיו יודא ואחותו מרת מרים קאהן והתיישבו בויליאמסבורג. כבחור צעיר הפך לחסידו של רבי יעקב יוסף מסקווירא ולאחר פטירתו גם של בנו האדמו"ר הנוכחי מסקווירא. למד בישיבת נייטרא אצל רבי מיכאל דוב וייסמנדל ולאחר מכן בישיבת לייקווד אצל רבי אהרן קוטלר.
בשנת תשכ"ה נישא לבתו של הרב דוד לובל. לאחר מכן כיהן במשך ארבע עשרה שנה כר"מ בישיבת "באר שמואל" בבורו פארק. בתקופה זו נסמך לרבנות על ידי רבי משה פיינשטיין.
בישראל.
בשנת תשמ"ב עלה לישראל וגר בירושלים. כפי שסיפר מאוחר יותר, מטרת עלייתו הייתה כדי להתמחות בהלכות סת"ם אצל הרב יוסף שלום אלישיב ואצל הרב שמואל וואזנר. בתקופה זו התבקש לעמוד בראשות מכון משמרת סת"ם של הרב וואזנר. התפרסם במיוחד במומחיותו בהלכות אלו.
בישראל כיהן בראשות ישיבת העולים מארצות הברית "אור חדש" בטלז סטון, וכן בראשות הכולל "בני אפרים". כן שימש כר"מ בישיבת "נווה ציון" בטלז סטון.
בשנת תשס"ה מונה לכהן כרבה של קריית שומרי החומות ברמת שלמה. לצורך כך מונה גם כמו"צ מטעם העדה החרדית.
נפטר בפתאומיות בח' בטבת תשע"ז ונטמן בחלקת החסידים בהר הזיתים.
צאצאיו: בנו הרב שלמה נחום, ממלא מקומו בישיבתו בטלז סטון; חתנו הרב אברהם דוד ליווי, רב ומו"צ בשכונת מקור ברוך בירושלים ומרבני חסידות באיאן, ממלא מקומו בקהילת שומרי החומות ברמת שלמה; חתנו הרב שלמה שטרנברג, ראש כולל בירושלים.
קפיצה על רימון
קפיצה על רימון היא מעשה של הקרבה עצמית – כיסוי רימון יד, שמרעומו מופעל, בגופו של המקריב וספיגת הפיצוץ והרסיסים בגופו, במטרה להציל את חייהם של אנשים אחרים הסמוכים למקום הפיצוץ. כיוון שהמעשה גורם ברוב המוחלט מהמקרים למוות, הקרבת הפרט בעת מלחמה נחשבת לפעולת סופרארוגציה בולטת במיוחד.
בהיסטוריה של צה"ל ידועים יותר משמונה חיילים שביצעו את המעשה, ביניהם: נתן אלבז, עובד לדיז'ינסקי, רועי קליין, משה יצחק טובל, חגי בר אוריאן ואיתן מרקל, בצלאל פרחודניק, דוב גינזבורג. כולם נהרגו כתוצאה מפיצוץ הרימון.
מעשה דומה לקפיצה על רימון הוא ריתוק לקרקע של מחבל מתאבד, כפי שעשה האמריקאי טראוויס אטקינס.
הישרדות.
ידועים מספר מקרים שבהם אנשים שביצעו את המעשה שרדו אותו: בקרב איוו ג'ימה, החייל ג'ק לוקאס הניח את שני הרימונים שעמדו להתפוצץ תחת קסדת הפלדה M1 שלו והוא עצמו לפני שהם התפוצצו. לוקאס שרד, אך בילה את שארית חייו עם למעלה מ-200 רסיסים בגופו. בשנת 2008, ליד סנגין באפגניסטן, מתיו קרוצ'ר השתמש בתרמילו כדי להצמיד את הרימון על הרצפה, ושריון גופו ספג את רוב ההדף. ב-21 בנובמבר 2010, במחוז הלמנד שבאפגניסטן, במהלך מבצע חירות מתמשכת, רב"ט קייל קרפנטר השליך עצמו על רימון. קרפנטר עף לגג סמוך, ספג פציעות בפניו וזרועו הימנית ואיבד את עינו הימנית, אך שרד. עם זאת ולמרות מקרים נדירים אלו, סיכויי ההישרדות לאחר המעשה הם קלושים.
דוגמאות מפורסמות.
בצה"ל.
בצה"ל ישנם מספר מקרים מפורסמים של קפיצה על רימון:
התייחסות בתרבות.
בשפה.
"נפילה על רימון" (Falling on a grenade), הביטוי המקביל באנגלית, משמש גם בהקשרים שאינם צבאיים לציון הסכמתו של אדם למשימה מזיקה או להקרבה אישית במאמץ להגן על קבוצה גדולה יותר. הביטוי האנגלי מקביל לביטוי בעברית שכב על הגדר, שנקרא על שם מעשה גבורה צבאי דומה שביצע דוד שירזי.
ביארני בנדיקטסון
יאמפיל (מחוז חמלניצקי)
יאמפיל או יאמפול (באוקראינית: Ямпіль; ביידיש: יאַמפאָלאֶ) היא עיירה במחוז חמלניצקי, בווהלין שבמערב אוקראינה. דרומית מזרחית לקרמניץ.
בעיירה התקיימה קהילה יהודית חשובה וחלק מרבניה התפרסמו בעולם היהודי כולו. הרב יחזקאל לנדא ("הנודע ביהודה") כיהן כרב הקהילה במשך 11 שנים, מתק"ו (1746) עד תקט"ו (1755). בעיר פעל גם אחד מגדולי צדיקי החסידות, רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, אשר גם קבור במקום. גם בנו, רבי יוסף מימפולי כיהן באדמו"רות בעיר.
יאמפיל
יאמפול
אולאפור תורס
אולאפור טריגוואסון תורס (באיסלנדית: Ólafur Tryggvason Thors, 19 בינואר 1892 - 31 בדצמבר 1964) היה ראש ממשלת איסלנד בשש קדנציות בלתי-עוקבות בין 1942 ל-1963. בשנים 1961-1934 הוא כיהן גם כיו"ר מפלגת העצמאות (מפלגת ימין). תורס היה נשוי לאינגיביורג אינדרידאדוטיר ואב לארבעה.
אביו של תורס, תור פיליפ אקסל יאנסן, היה דני שהיגר בצעירותו לאיסלנד ונהפך בה לחלוץ הקפיטליזם המודרני בזכות החברה הפרטית שהקים (הגדולה במדינה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם).
קריירה פוליטית.
הקריירה הפוליטית של תורס התחילה בתקופת ממלכת איסלנד (למעשה, אוטונומיה איסלנדית ללא מלך מקומי ובחסות ממלכת דנמרק — בשנים 1944-1918). בשנת 1926 תורס נבחר לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם מפלגת העצמאות הימנית. בשנת 1932 הוא כיהן לתקופה קצרה כשר המשפטים בממשלתו של אאוסגייר אאוסגיירסון מהמפלגה הפרוגרסיבית (מפלגת מרכז-ימין). היה זה בין 14 בנובמבר ל-23 בדצמבר של אותה שנה, כאשר תורס החליף בתפקיד את מגנוס גודמונדסון מהמפלגה השמרנית (שעזב זמנית את הממשלה). בשנת 1934 תורס נבחר למנהיג מפלגת העצמאות.
בשנים 1942-1939 תורס כיהן כשר התעסוקה והתחבורה בשתי הממשלות האחרונות (השלישית והרביעית) של הרמן יונסון מהמפלגה הפרוגרסיבית. באביב 1942 תורס הפיל את הממשלה הקואליציונית הרביעית של יונסון וב-16 במאי הקים ממשלת מיעוט בראשותו — בהשתתפותם של חברי מפלגת העצמאות בלבד. בממשלה זה הוא כיהן גם כשר החוץ. זמן קצר לאחר מכן תורס הקדים את הבחירות ליולי 1942 בתקווה שמפלגתו תהפוך לגדולה ביותר באלת'ינגי.
תקוותו של תורס נכזבה בגלל אופן חלוקתה של הארץ למחוזות בחירה, שהעניק ייצוג בלתי-פרופורציונלי ביחס לאוכלוסייה לאזורים כפריים מיושבים בדלילות. (מאז 1930 מפלגת העצמאות זכתה במספר הרב ביותר של הקולות באיסלנד בכל מערכות הבחירות, אך בגלל אופן החלוקה למחוזות, המפלגה הפרוגרסיבית זכתה ביותר חברים באלת'ינגי. מפלגת העצמאות נחלה אכזבה כזו גם בשתי מערכות הבחירות הקודמות, בהן תורס הוביל אותה — ב-1934 וב-1937).
בעקבות הכישלון, תורס הוביל ב-1942 רפורמה באופן חלוקת הארץ למחוזות בחירה, שהעניקה יותר ייצוג לאזורים העירוניים. אחרי הרפורמה, הוא קבע את הבחירות לאוקטובר של אותה שנה. בעקבות בחירות אלה הפכה מפלגת העצמאות להיות מפלגה הגדולה באלת'ינגי, אך תורס איבד את ראשות הממשלה בגלל הקמתה של ממשלת מעבר בדצמבר 1942 ללא תמיכת הפרלמנט (ממשלה זו — בהובלת חבר מפלגתו ביורן תורדרסון ובשיתוף הפרוגרסיבים — עלתה לשלטון בתקופת הכיבוש האמריקאי של איסלנד במהלך מלחמת העולם השנייה, והובילה את המעבר של האי מחסות דנית רשמית לעצמאות מדינית).
ב-17 ביוני 1944 איסלנד זכתה בעצמאות בעקבות משאל עם. ב-21 באוקטובר של אותה שנה תורס חזר להיות ראש הממשלה לקדנציה שנייה וכיהן בתפקיד בשנים 1947-1944 (בתמיכת הפרלמנט). גם בממשלתו השנייה הוא כיהן במקביל כשר החוץ. תורס שמר על כוחה של מפלגת העצמאות כמפלגה הגדולה באלת'ינגי בבחירות שנערכו ביוני 1946. למרות זאת, ב-4 בפברואר 1947 ממשלתו הופלה על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שמנהיגהּ סטפן יוהאן סטפנסון הצליח להקים ממשלה קואליציונית ללא מפלגת העצמאות.
אחרי הבחירות שנערכו באוקטובר 1949 מפלגת העצמאות נותרה המפלגה הגדולה באלת'ינגי, ובדצמבר של אותה שנה תורס הקים את ממשלתו השלישית, בה כיהן גם כשר הרווחה. למרות זאת, כעבור שלושה חודשים בלבד ממשלתו הופלה על ידי המפלגה הפרוגרסיבית, שהתחזקה בבחירות ב-1949. במרץ 1950 תורס הוחלף בתפקיד ראש הממשלה על ידי מנהיג הפרוגרסיבים סטיינגרימור סטיינתורסון, שהקים ממשלה קואליציונית בשיתוף מפלגת העצמאות. במסגרת שותפות זו, תורס כיהן בממשלתו של סטיינתורסון (בשנים 1953-1950) כשר הדיג והתעשייה.
בשנים 1956-1953 תורס כיהן בפעם הרביעית כראש הממשלה בעקבות העלייה בכוחה של מפלגת העצמאות בבחירות שנערכו ביוני 1953. בממשלתו הרביעית הוא כיהן במקביל כשר הדיג. במרץ 1956 התפטר תורס מראשות הממשלה, לאחר שנוצר קרע בינו לבין שרי הפרוגרסיבים, סביב שהות כוחות של ארצות הברית באיסלנד. בבחירות של אותה שנה, הפרוגרסיבים והסוציאל-דמוקרטים יצרו ברית ביניהן והצליחו להדיח את מפלגת העצמאות מהשלטון. בעקבות בחירות אלה, תורס היה עם מפלגתו באופוזיציה לשתי ממשלות השמאל-מרכז שקמו עד 1959.