בשנת 1993, הזואולוג הגרמני וולפגנג פיטר רכש מסוחרים בשווקים של הו צ'י מין סיטי בדרום וייטנאם מספר זוגות של קרניים מוזרות (חלקם יחד עם פיסות גולגולת), אשר היו שונות מכל הקרניים הידועות קודם לכן; הקרניים נשלחו למוזיאון הממלכתי לזואולוגיה של דרזדן. ב-1994, פיטר ועמיתו אלפרד פיילר שבחנו את שמונה הקרניים ופיסות הגולגולת, הגיעו למסקנה שמדובר במין פרסתן חדש והם העניקו לו את השם המדעי "Pseudonovibos spiralis". הזואולוגים הגרמניים לא פגשו מעולם את היונק, ועל פי עדות התושבים המקומיים, אותו פרסתן אשר כונה על ידם "לי-דואונג" (עז ההרים), נדיר מאוד ומצוי בעיקר בדרום רכס אנאמייט לאורך הגבול הווייטנאמי-לאוסי. קרניים נוספות של הפרסתן המסתורי נרכשו ב-1994 וב-1995 בצפון-מזרח קמבודיה אשר נחשד כקצה המערבי של תפוצתו כאשר המקומיים סיפרו שהוא נקרא "קטינג-וור" (שור פרא בעל קרני ליאנה). בעקבות הפרסום בעיתונות העולמית על גילוי הקטינג-וור, מוזאונים רבים ברחבי העולם בדקו האם מאוחסנים באוספים שלהם עדויות נוספות לקיום המין. המוזיאון להיסטוריה של הטבע באוניברסיטת קנזס, מצא באוספים שלו זוג קרניים זהות אשר נרכשו ב-1929 בדרום וייטנאם 125 ק"מ צפונית-מזרחית לסייגון, ובזמנו הם תוארו כקרניים של נקבות הקופראי - מין בקר גדול ונדיר החי אף הוא בהודו-סין. המדענים של המוזיאון טענו שהקרניים מהוות "ראיות מוצקות" לקיום המין, וכן הודיעו שבעקבות בדיקה מיקרוסקופית ובדיקת DNA על הקרניים, נמצא שהן "מייצגות בוודאות מין חדש". לאחר הצלבת מידע, נמצא שלפחות שני זואולוגים נוספים רכשו את הקרניים הללו מספר שנים קודם לכן אך לא יחסו לזה משמעות רבה: הזואולוג הרוסי ואסיליוויץ קוזנצ'וב רכש אותם בהאנוי מקרוב משפחה של צייד אשר טען שהחיה נתפסה בחיים בשנת 1920 במחוז דאק-לאק הסמוך לקמבודיה, וזואולוג אחר בשם מאוריציו דיאול רכש אותם בשוק בגבול וייטנאם-לאוס. חוקר טבע נוסף איתר לאחר 1994 זוג קרניים בכפר מקומי אשר היו נעוצות בתוך ראש דמוי-עז מגולף מעץ.
באותו זמן, התגלית של הקטינג-וור לא הייתה הפתעה גדולה עבור הזואולוגים; בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, התגלו יונקים רבים ברכס אנאמייט בגבול וייטנאם-לאוס העשיר במגוון הביולוגי שבו על ידי משלחת מחקר מערבית, רובם המכריע פרסתנים; התגלית הגדולה ביותר באזור הייתה הסאולה - מין של בקר דמוי ראם נדיר ביותר. גילויה של הסאולה לצד גילוי מינים נדירים אחרים כמו המונטיאק הענק וכן הגילוי של מונטיאקים אחרים לאורך שנות ה-90, עורר התרגשות מרובה בקהילה המדעית ודחף חוקרים רבים להגיע להודו-סין בשל הסבירות הגבוהה לקיום מינים בלתי מוכרים. הגילוי איפוא של מין נוסף ממשפחת הפריים באזור לא היה מאורע יוצא דופן, והרשימה האדומה של IUCN החליטה בצעד חריג כעבור שנתיים (1996), שיש לכלול את המין ברשימה. ההחלטה התבססה על הדו"ח שהנפיקו שני הזואולוגים הגרמנים - אף על פי שהם לא ביצעו שום עבודת שטח שתאשש זאת. מצב השימור של הקטינג-וור נקבע על פי הארגון כסכנת הכחדה (EN), כשלהערכת קבוצת מומחי האנטילופות של IUCN, האומדן העולמי של האוכלוסייה נמוך מ-2,500 פרטים, ותפוצה המין מפוצלת באופן חמור לתת-אוכלוסיות קטנות ומבודדות שגודל כל אחת מהן אינו עולה על 250 פרטים בוגרים; הארגון גם ציין שחשוב מאוד להשיג בהקדם מידע נוסף אודות המין, והציע רשימה של פעולות שימור ראשוניות הנדרשות כדי להבין טוב יותר את הפרסתן המסתורי. בסקרים שנעשו בקרב התושבים המקומיים בקמבודיה, ציידים וכפריים רבים טענו שהם אכן צפו בשור הזה או צדו אותו, ומאחר ששטחי יער נרחבים בקמבודיה לא נחקרו עד אחרי מיגור שרידי הקמר רוז', היה זה בהחלט אפשרי שקיים בהם יונק שלא מוכר למדע. מלבד זאת, ב-1997 הובאו ראיות נוספות בדבר קיומו, לאחר שבאוספי כתבים סינים עתיקים של שושלת מינג ושושלת צ'ינג (מהמאה ה-15 עד המאה ה-18) נמצאו איורים של בעל חיים דמוי יעל שלא זוהה מעולם, כשקרניו אוירו בדומה למבנה הקרניים של הקטינג-וור. דו"ח מתחילת המאה ה-20, מספר על ציידים בריטים שצדו פרסתן מוזר והשתמשו בו כפתיון לטיגריס, והתיאורים שלהם דמו מאוד למראה המיוחס לקטינג-וור. בהתחשב בגודל הקרניים, חוקרי טבע העריכו שמדובר בפרסתן גדול למדי - אולי אף היונק הגדול ביותר שהתגלה במאה ה-20, ורבים סברו שהוא נדיר מאוד ועומד על סף הכחדה בשל רמות הציד הגבוהות באזור התפוצה המשוער שלו.
טקסונומיה.
בשל מחסור במידע אנטומי מהימן אודות הקטינג-וור וההתבססות הבלעדית על הקרניים, מיקומו בעץ הפילוגנטי לא היה ברור. בפולקלור הקמבודי, הקטינג-וור תואר כסוג של שור, לעומת הפולקלור הווייטנאמי בו הוא תואר כמין עז. הזואולוגים הגרמנים פיטר ופיילר שתיארו מדעית את הקטינג-וור ב-1994, סברו שהוא קרוב למיני אנטילופות ערבה מתת-משפחת הצבאיים, עם קרבה גנטית במיוחד לצבי פרסי או לצבי יעלי מונגולי. ניתוח ה-DNA הראשון שנעשה על הקרניים בשנת 1997 במוזיאון הממלכתי לזואולוגיה בדרזדן, קבע שלמין יש קרבה דווקא לתת-משפחת היעלים לצד מינים כמו היעל, הטאקין והסרו. לעומת זאת, זואולוגים רבים סברו שמדובר במין מתת-משפחת הפרים, ממספר סיבות: באזור מצויים הסאולה והקופראי הנדירים - שניהם מיני בקר; בעקבות האמונה העממית וכן תצפיות לכאורה של תושבים רבים בקמבודיה אשר דיברו על בעל חיים גדול דמוי תאו; מחקר מורפולוגי באוניברסיטת קנזס אשר בחן את מבנה וצורת הקרניים, הצביע על מערכת יחסים קרובה יותר לשבט הבקר, לצד מחקרים נוספים ב-1995, 1997 ו-2001. על פיהם, נראה שהסיווג הנכון של הקטינג-וור נפל בין הסוג תאו לבין הסוג תאו אפריקני בשבט בקר, ויש שהציעו להקים שבט נפרד עבורו בשם "Peudonovibovina", לצד 3 השבטים האחרים (בקר, סלילני קרניים וקצרי קרניים). מחקרים גנטיים אחרים הניבו תוצאות מבלבלות.
קרניים וביולוגיה אפשרית.
מאז הגילוי לכאורה של הקטינג-וור ועד היום, הראייה העיקרית לקיומו באה בדמות כ-20 זוגות קרניים שנמצאו לאורך השנים - חלקן בעודן מחוברות לחלק העליון של הגולגולת, ואשר שימשו כבסיס לקביעת מעמדו הטקסונומי של המין או עבור ספקולציות שונות. מבנה הקרן כפי שתואר לראשונה על ידי הזואולוגים הוא בדמות של נבל או לירה. קצה הקרן הוא ספירלי וחלק, ואורך הקרן בממוצע נע בין 30.8 ל-55.8 ס"מ (כחצי מטר). ישנן שתי צורות לקרניים אשר מיוחסות לקטינג-וור, ולדברי חוקרי הטבע, ההבדל ביניהם עשוי לייצג דו-צורתיות זוויגית בין הזכרים לנקבות המתבטא בקרניים בדומה לקופראי למשל.
מעבר למידע המאומת אודות האנטומיה של הקרניים, שאר המידע המועט על הקטינג-וור נע בין תצפיות של המקומיים אשר נוטים להגזים לבין ספקולציות של חוקרי טבע מערביים. על פי האורך היוצא דופן של הקרניים, יש המעריכים שהקטינג-וור הוא פרסתן גדול למדי עם גובה כתפיים שנע בין 110 ל-120 ס"מ, ומשקל אשר עשוי ליפול בטווח של 200 עד 300 ק"ג. בעוד שיש המתארים אותו כיונק זריז מאוד המזכיר דווקא את האנואה דמוית האנטילופה, לדברי ציידים מקומיים, הקטינג-וור היה נראה כלפי חוץ כפרסתן דמוי-תאו או גאור, והיה לו פרווה אפורה-שחורה מנוקדת או מפוספסת. לדבריהם, הוא חי בקבוצות משפחתיות קטנות ביערות הרריים, ונטען שהוא מסוגל להגיע לעלים וענפים גבוהים על ידי עמידה על רגליו האחוריות. בפולקלור ובאמונות העממיות יש לקטינג-וור קשר כלשהו עם נחשים, החל מהיותו אוכל נחשים וכלה בכך שלקרניו יש יכולת ריפוי מאגית מפני הכשות נחשים ארסיים; חוקרי הטבע מעריכים שמקור האמונה ביכולת הריפוי של הקרניים הוא במבנה המפותל שלהם - בדומה לאמונה העממית לגבי הקרניים של יעל הבורג. בשנת 2006, הזואולוג ואסיליוויץ קוזנצ'וב פרסם בספרו "היונקים של וייטנאם" לא רק את התיאור האפשרי של המין, אלא גם דיאגרמה של טווח התפוצה שלו; ארגון השימור IUCN פרסם אף מידע מפורט על הטווח והמראה של המין, ועל פי הסקרים שבוצעו על ידי המשרד להגנת חיות הבר של קמבודיה, הארגון קבע שהמין נפוץ באוכלוסיות מבודדות בצפון, מרכז ומערב קמבודיה, וכן בדרום וייטנאם. על פי נתוני הארגון, נראה שהקטינג-וור נפוץ במיוחד ביערות ירוקים סבוכים על גבעות מבודדות ממערב לנהר המקונג, וכנראה קשור באופן הדוק ליערות יבשים נשירים. האקלים של טווח התפוצה המשוער של הקטינג-וור מאופיין בטמפרטורות גבוהות עד 30 מעלות, כאשר כמות המשקעים השנתית היא 1,500 עד 2,500 מילימטר בממוצע.
הספיקות בדבר קיומו.