משרתה הראשונה של רוט הייתה מורה ומנהלת בית ספר תיכון ביוניון סיטי, פנסילבניה, ובמקביל פרסמה סיפורים שכתבה. אך לאחר מספר שנים במשרה זו התפטרה, והמציאה את עצמה מחדש כמרצה על שייקספיר. ב-1900 עברה לפיטסבורג והחלה לעבוד כעיתונאית. בקיץ של אותה שנה התמנתה למחליפת העורך החברתי של "פיטסבורג כרוניקל טלגרף". באותו סתיו עבדה ב"פיטסבורג דיספאץ'", משרה אשר הזניקה את קריירת העיתונאות שלה. במסגרת עבודתה כעיתונאית בתחום הרכב, אשר היה חדשני לאותה תקופה, הפליגה לצרפת ובמאי 1902 חזרה לפיטסבורג שם המשיכה לכתוב גם עבור ה"אינדקס" וה"פיטסבורג גאזט". הכתיבה על חוויותיה והנסיעות אל מחוץ לארצות הברית העשירו את ניסיונה של רוט וישמשו אותה בהמשך דרכה כשתרצה להפיץ את הדת הבהאית ברחבי העולם.
פעילותה במסגרת הדת הבהאית.
כניסתה לדת הבהאית.
יום אחד, בגיל 36, ישבה רוט במסעדה צפופה ובשולחן לידה ישבו מספר מיסיונרים. רוט שמעה את אחד מהמיסיונרים מעיר כי זה חבל שכל הנשמות הלא-נוצריות אבודות. רוט התערבה בשיחתו והעירה כי איננה מאמינה שיש נשמות אבודות. ביציאתם מן המסעדה, רוט פגשה את רוי וילהלם, אשר שמע את שיחתה עם המיסיונרים וביקש לספר כי שב לאחרונה מהמזרח, שם פגש את עבד אל-בהאא'. שם סיפר כיצד ראה את האנושות מתקדמת לעבר ההכרה באחדות האל באמצעות עבודתו של עבד אל-בהאא והדת הבהאית. רוט נתנה לו את פרטיה ווילהלם שלח לה ספר על האמונה הבהאית. לאחר מכן נועדה עם אחדים מהמאמינים הראשונים בדת הבהאית, ביניהם ת'ורנטון צ'ייס וארתור אגנו במסעדה בשיקגו. לאחר מספר חודשים של תחקיר מעמיק שערכה ולבטים מצדה, רוט הפכה לבהאית בפיטסבורג בשנת 1909.
בספטמבר 1909, רוט כתבה מאמר מקיף על התורה והאמונה הבהאית אשר פורסם ב"פיטסבורג פוסט". ב-1911 היא השתתפה בכנס הבהאי השנתי הראשון אשר נערך בשיקגו. האירוע אשר היה בעל ההשפעה הגדולה ביותר על חייה המוקדמים של רוט כבהאית היה ביקורו של עבד אל-בהאא בארצות הברית בשנים 1911–1912. בעת ביקורו של הלה רוט ניסתה להשתתף בכמה שיותר פגישות שנערכו עמו. היא ארגנה עבור עבד אל-בהאא נאום בפיטסבורג ואף הצליחה לערוך עמו שני ראיונות פרטיים.
ביקורו של עבד אל-בהאא השפיע רבות על רוט ועל הקו המנחה של טיולה העולמי ללימוד האמונה הבהאית. ב-30 בינואר 1915, היא הפליגה מניו-יורק לטיולה הראשון מסביב לעולם. היא הגדירה כי המטרה העליונה של הטיול תהיה לפגוש את עבד אל-בהאא. בטיול זה, היא רצתה בעיקר להתבונן בבהאים במקומות בהם הדת הבהאית ישנה יותר מארצות הברית, ולא ללמד ולהפיץ את הדת. היא לקחה עמה מצלמה בכוונה להכין מהתמונות שקופיות שידעה שישמשו אותה בטיוליה הבאים.
ראשית, הגיעה לפורט סעיד, שם חיכתה מספר שבועות לאישור לפגוש את עבד אל-בהאא, וכדי לבקר במקומות הקדושים בחיפה ובעכו. רוט שהתה כשישה חודשים במצרים, שם כלכלה את עצמה באמצעות כתיבת מאמרים וסיקורים עבור עיתונים אמריקנים. היא כתבה מאמרים על התנועה הצבאית של כוחות באזור לפני מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, כתבה על סילוקם של אלפי יהודים מארץ ישראל על ידי האימפריה העות'מאנית שהועברו למצרים בעזרת ספינות מלחמה אמריקאיות. אבל בזמן זה של מלחמת העולם הראשונה, סוריה נשלטה על ידי הטורקים והגרמנים. האזור היה מסוכן לבהאית אמריקנית ועבד אל-בהאא הורה לכל הבהאים לעזוב את האזור. לכן, באפריל החלה להתקדם לבומביי שבהודו. בחודש יוני של אותה שנה נסעה ליפן, לאחר שהוזמנה על ידי אגנס אלכסנדר, מורה אמריקנית לדת הבהאית ששהתה שם. לאחר עצירה קטנה בהוואי, מרתה הגיעה לסן פרנסיסקו ב-29 באוגוסט 1915. כך סיימה את מסעה חובק העולם הראשון מתוך ארבעה, שמטרתם הייתה להפיץ את הדת הבהאית.
הפצת הדת הבהאית.
עם כסף שירשה ממות אביה, בשנת 1922, עזבה רוט את עיר מולדתה בפנסילבניה והחלה להוציא לפועל ביתר שאת את מסעותיה להפצת הדת הבהאית. היא טיילה ללא לאות בכל ארצות הברית, קנדה ויפן. לאחר מכן הגיעה לסין, לשם הביאה עמה עותקים רבים מספרו של עבד אל-בהאא. התחנה הבאה במסע זה הייתה אוסטרליה, ולאחר מכן הגיעה לניו זילנד, טזמניה, הונג קונג ודרום אפריקה. בדרום אפריקה התקבלה רוט כאורחת כבוד, שם ערכה פגישות רבות והחלה ללמוד אספרנטו.
רוט הגיעה לחיפה בארץ ישראל ב-13 במרץ 1923 מלווה על ידי מורות בהאיות נוספות, אפי בייקר וקורין טרו. בהמשך השנה המסע הגיע לשווייץ, ומשם לרומניה שם נועדה עם המלכה מארי – אחת מבנות משפחות המלוכה האצילות באירופה – אשר הצטרפה לדת הבהאית בסופו של דבר. לאחר מכן, ביקרה באיי בריטניה והעבירה הרצאות בקונגרס אדינבורו אספרנטו בשנת 1926. משם המשיכה לגרמניה, הולנד, אוסטריה, פולין, יוון, יוגוסלביה, וצ'כוסלובקיה. בין השנים 1927–1929 טיילה למדינות הבלקן, טורקיה ומצרים.
למרות הפצרותיו של שוקי אפנדי, רוט אף ביקרה ב"ערש האמונה", איראן, בניסיון כושל לפגוש את השאה. ב-25 בנובמבר 1930, היא ניסתה להיפגש עם קיסר יפן, אך פקידי ממשלת ארצות הברית לא הרשו לה. לאחר התעקשות רבה והתמדה הצליחה רוט להעניק לקיסר כתבים בהאים.
בשנת 1930 רוט הגיעה לסין. היא העניקה לשליט שתי מתנות – שטיח פרסי קטן ודף כתבים קדושים שנכתבו בפרסית בצורת ציפור. יחד עם מתנותיה של רוט, צירף שוקי אפנדי מכתב המבטא את הערכה ואהבה שלו ושל הקהילה הבהאית העולמית לקיסר ולמדינתו. באותה שנה הגיעה גם להודו, מיאנמר, ויפן.
בין השנים 1932–1935 טיילה רוט למדינות מרכז אירופה, מדינות הבלקן, אדירנה, סקנדינביה ואיסלנד. בשנת 1936, למרות האווירה המתוחה בשל עליית הנאצים לשלטון, רוט פעלה ללא הפסקה באירופה על מנת לקדם את האמונה הבהאית דרך כתביו של בהאא אללה. על אף שגופה החל להיחלש מטיוליה הרבים ברחבי העולם המשיכה בעבודה במרץ. לאחר שהייה קצרה בארצות הברית, ב-1937 היא המשיכה את מסעה לסין, יפן, הודו ולבסוף לאוסטרליה.
ב-1939 היא הייתה בדרכה חזרה לביתה בארצות הברית. היא נפטרה ממחלת הסרטן ב-28 בספטמבר של אותה שנה בהונולולו, הוואי. מסעותיה להפצת הדת הבהאית שהחלו בשנת 1919 תמו, ובמהלכם נפגשה הן עם קבוצות בהאיות והן עם קבוצות מחוץ לדת.
חברותה ביד דבר הצדק האלוהי.
ב-2 באוקטובר 1939, ארבעה ימים לאחר מותה, שוקי אפנדי מינה את רוט ל"יד דבר הצדק האלוהי" – מעמד שניתן בעבר לבהאים מסוימים בלבד, על הפצת דתו של בהאא אללה וההגנה עליה. זהו אות ההוקרה והמעמד המכובדים ביותר לבהאי. לבהאים שנבחרו כידי דבר הצדק האלוהי יש אחריות להגן, לייעץ ולהשפיע על הקהילה הבהאית תוך כדי גדילתה והתפתחותה.
יחסיה המיוחדים עם שוקי אפנדי.
בין לרוט לשוקי אפנדי הייתה ידידות גדולה, אשר באה לידי ביטוי במכתבים רבים ששלחו אחד לשני במהלך השנים. אשתו של שוקי אפנדי, רוחיה ח'אנום, העידה על כך בספרה The Guardian of the Baha'i Faith: "מראשית כהונתו של שוקי אפנדי, היא לא רק הפנתה את ליבה הגדול והאוהב כלפיו, אלא חיפשה כל העת את עצותיו בנוגע לתוכניותיה. לא תהיה זו הגזמה לומר שהייתה להם שותפות על כל התחייבויותיה, שבלטה באהבה הדדית וביטחון - דברים שהיו נדירים בחייו למודי הסבל של המגן [שוקי אפנדי]".
בספרו של שוקי אפנדי הנה ה' עובר, המתאר את האמונה הבהאית מ-1844 עד 1944, כתב אפנדי על רוט: [...] מעבר למאמציה בתחום הלימוד הבינלאומי [של הדת], היא האפילה על הישגי המורים הבהאים של מאה שלמה. למרתה רוט, האבטיפוס של מורי הדת הבהאית והיד [האלוהית] הראשונה במעלה אשר טופחה על ידי עבד אל-בהאא מאז פטירתו של בהאא אללה, יש לתת [...] את התואר 'השגרירה המובילה של האמונה' ו-'גאוות המורים הבהאים'". [...] ארבעה מסעותיה חובקי העולם נמשכו כעשרים שנה ובמהלכם הפיצה את בשורה למלכים, מלכות, נסיכים ונסיכות, נשיאים ואנשי ממשל, עיתונאים, פרופסורים, אנשי כמורה, משוררים [...]".
הישג גדול לדת הבהאית נרשם כאשר מארי, מלכת רומניה, אימצה את הדת הבהאית. שוקי אפנדי ידע שיש לתת לרוט את מרב ההערכה על מאמציה הרבים ותרומתה לכך. "שמונת המפגשים שלה [רוט] עם מארי, מלכת רומניה [...] השפיעו על המלכה עמוקות כפי שניתן לראות בכתביה [...]". על המרתה של המלכה מארי לבהאית כתב לרוט: "זוהי עדות בלתי נשכחת שמגיעה לך על מאמצייך המופתיים ויוצאי הדופן [...] זה ריגש אותי, וחיזק עד מאוד את נפשי ואת אמונתי".
ביולי 1926, כאשר שמע שהיא יוצרת קשרים עם המלוכה באירופה כתב לה באחד ממכתביו: "כתבי לי באריכות ולעיתים תכופות, הנני משתוקק לשמוע על פעילותיך ועל כל פרט מהישגיך". דוגמה נוספת ליחסיהם הקרובים ניתן לראות בנובמבר 1929, כאשר הגיעה רוט לחיפה. שם נועדה עם המופתי ובכירים מוסלמים כחלק ממסעה להפיץ את הדת. בנוסף, נפגשה עם שוקי אפנדי ודודתו מדרגה שנייה, אחותו של עבד אל-בהאא. שלושה ימים לפני שהייתה צריכה לעזוב לאיראן, אפנדי הפציר ברוט שלא לנסוע, ולהישאר לנוח בחיפה בעקבות מאמציה הרבים ונדידתה בעולם.
באוקטובר 1926 כתב עליה: "במקרה שלה ראינו לבטח, באופן שלא ניתן לטעות בו, מה כוחה של אמונה ללא חת כאשר היא באה בשילוב עם אופי נעלה יכולה להשיג, אילו כוחות היא משחררת ולאילו גבהים היא יכולים להתנשא". הוא סקר בספרו גם את