שמועות טענו כי ייתכן שפלישה תעבור לרשת CW החדשה בעונת השידורים של סתיו 2006, למרות ביטולה על ידי ABC. לבסוף, במאי 2006 פורסם לוח השידורים של רשת CW לעונת השידורים של 2006–2007, שלא כללה את פלישה.
מיד לאחר ביטול הסדרה, יצאו מעריצים מושבעים בקמפיין להחזרתה, שכלל עצומה באינטרנט, שליחת מכתבים לגורמים אחראיים שונים ושליחת בקבוקי מים למנהלי ABC (כסמל להוריקן בסדרה). בארבעה שבועות בלבד, הושגו למעלה מ-35,000 חתימות בעצומת "save Invasion" (הצילו את פלישה), שכללה את חתימתו של השחקן נתן בייסל (לואיס). ביוני 2006, שכרו מעריצים מטוס שיטוס מעל משרדי ABC בקליפורניה, הנושא כרזה עם ההודעה: "ABC, תראו את האורות! הצילו את פלישה!" (הכוונה לאורות הנוחתים מהשמיים, המופיעים בסדרה מספר פעמים, שהפכו למעין סמל של הסדרה).
דייוויד לין
סר דייוויד לין (אנגלית: David Lean; 25 במרץ 1908 - 16 באפריל 1991) היה במאי ומפיק קולנוע בריטי. נודע בעיקר בזכות סרטיו רחבי היריעה כ"הגשר על הנהר קוואי", "לורנס איש ערב" ו"ד"ר ז'יוואגו".
חייו.
דייוויד לין נולד בשטחה המוניציפלי של העיר לונדון, להורים שהשתייכו לאגודת הידידים. לתעשיית הקולנוע נכנס לין מהתחתית. החל מעבודה זוטרה כעוזר במה ומשם המשיך כעורך סרטוני החדשות, עד אשר הגיע לעריכת סרטי קולנוע (1930).
הוא ערך 25 סרטים בטרם ביים את סרטו הראשון, "בו אנו משרתים" (In Which We Serve), ביחד עם נואל קאוורד. היה זה סרט מלחמתי על מלחמת העולם השנייה שקיבל מועמדות לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר. שנתיים אחר כך ביים סאגה קולנועית בשם "הגזע המאושר" שהתבססה על מחזה של נואל קאוורד, וכמו סרטו הראשון, גם סרט זה עסק במלחמת העולם השנייה. בהמשך ביים עוד שני סרטים על פי מחזות של נואל קאוורד, וכמו כן שני סרטים על פי ספריו של צ'ארלס דיקנס, "תקוות גדולות" ו"אוליבר טוויסט", אשר זכו להצלחה רבה. על סרטו הרביעי "פגישה מקרית" ("Brief Encounter") משנת 1945, קיבל מועמדות ראשונה, מתוך שבע, לפרס האוסקר על בימוי.
בשנת 1955 ביים את הדרמה הרומנטית "ימי קיץ" בכיכובה של קתרין הפבורן, שצולם כולו בוונציה. הסרט, שזכה להצלחה קופתית רבה, הביא את לין לביים סרטים שוברי קופות ורבי תקציב. כששלושת הסרטים שביים מאז, "הגשר על הנהר קוואי", "לורנס איש ערב" ו"ד"ר ז'יוואגו" זיכו אותו בשני פרסי אוסקר ושלל פרסים אחרים, וכמו כן זכו להצלחה חובקת עולם. לאחר מכן ביים את הדרמה בתו של ריאן, שעסקה במלחמת העולם הראשונה ומאז לא ביים אף סרט קולנוע במשך 14 שנים, עד שב-1984 יצא לאקרנים שירת הברבור שלו, "המעבר להודו", על פי ספרו של א.מ. פורסטר, במין ניסיון לשחזר את ימיו הגדולים בסוף שנות החמישים וראשית שנות השישים. הביקורות התלהבו, והסרט גרף 11 מועמדויות לאוסקר, אולם לא זכה בקטגוריות החשובות. באותה שנה קיבל את תואר האבירות ממלכת בריטניה. הוא החל לעבוד על עיבוד קולנועי לספרו של ג'וזף קונרד, "נוסטרומו", אולם מחלת הסרטן הכריעה אותו והוא נפטר בגיל 83. "נוסטרומו" הפכה לבסוף למיני סדרה של ה-BBC.
אוצר מדרשים
'אוצר מדרשים', בשמו המלא 'אוצר מדרשים בית עקד למאתים מדרשים קטנים אגדות ומעשיות', הוא לקט מדרשים קטנים שליקט וערך יהודה דוד איזנשטיין, ויצא לאור בשנת תרע"ה (1915) בהוצאת המחבר. הקובץ מחולק לשני חלקים (בחלק מהמהדורות בשני כרכים נפרדים), והוא מכיל מדרשים קטנים, רקע למדרשים ארוכים (כמדרש רבה) וכן מדרשים מלוקטים מדברי רש"י בפירושו לגמרא ומהתוספות.
הדפסת הספר ותפוצתו.
לדברי איזנשטיין, הסיבה לעריכת המדרשים בקובץ חדש הייתה כפולה: ראשית, הוא חשש כי מדרשים קטנים עלולים ללכת לאיבוד, וכי יש צורך להעלותם על הדפוס כדי לשמרם; שנית, איזנשטיין ראה ערך היסטורי ואף תרבותי בלקיטתם. לדבריו, על ידי מדרשים אלו ניתן להבין את הצורה שבהּ חיו יהודים בשנים שבהן נוצרו המדרשים, ועל כן יש חשיבות רבה בהבאתם לדפוס.
חלק מהמדרשים מלוקטים מאוספי מדרשים אחרים, כגון "בתי מדרשות"; אולם איזנשטיין טוען כי 'אוצר מדרשים' עולה על הקבצים הקודמים (מבוא ל'אוצר מדרשים', עמ' XI). לטענתו, בקובצי המדרשים הקודמים שלוקטו לא היה סידור שיטתי של מדרשי-האגדה השונים:
נראה כי על אף שהמפעל הספרותי של 'אוצר מדרשים' זכה לפופולריות רבה כשיצא לאור, הוא עדיין נזקק לתרומות כספיות על מנת לצאת לאור. באחד העמודים הראשונים של אוצר האגדות (עמ' XIII) מודה איזנשטיין לרב של הקהילה היהודית בדרום אפריקה דאז, הרב ד"ר יהודה ליב לנדא, על כי "פעל ועשה הרבה לטובת האוצר בין הקהילות במדינתו". סביר להניח כי טיבהּ של עזרה זו היה סיוע כספי להוצאת 'אוצר מדרשים'.
מהימנות המדרשים.
הרב חיים קניבסקי חיבר סדרת הערות על הספר, שתוכנן העיקרי הוא עריכת סלקציה בין המדרשים. בהערותיו קובע הרב קנייבסקי מי מהם נכון ומקורי לדעתו, ומי מהם מזויף ויש להתייחס אליו כבדיה. הערותיו של הרב קנייבסקי צורפו לספר 'אוצר המדרשים' שיצא לאור בהוצאת מישור. יש לציין שככלל מתייחס הרב קנייבסקי למדרשים ככאלו שיצאו מידם של גדולי ישראל, תנאים, אמוראים או גאונים, שעה שיש חוקרים הסבורים שרבים מהמדרשים נכתבו בדורות מאוחרים למדי ואינם כה מוקדמים כפי שמקובל במסורת.
רשימת המדרשים.
להלן רשימה מלאה של המדרשים ומקורותיהם:
קופקטור
קוֹפַקְטוֹר (אנגלית: Cofactor; על פי האקדמיה ללשון העברית: גוֹרֵם מַשְׁלִים) הוא חומר הדרוש לאנזים על מנת לזרז תגובה כימית מסוימת. חלק מהקופקטורים הם תרכובות אי-אורגניות כגון אטומי המתכת: אבץ, מגנזיום, ברזל ונחושת. ויטמינים, למשל, הם דוגמה לקופקטורים אורגניים וידועים בשם קואנזימים. חלק מהקופקטורים יעברו שינוי כימי כלשהו בזמן התגובה (כגון חמצון או חיזור) אך בתום התגובה הם יחזרו למצבם ההתחלתי (אחרת הם יחשבו כסובסטראט ולא כקופקטור). כאשר הקופקטור קשור בחוזקה לאנזים הוא נקרא קבוצה פרוסטטית. ויטמינים יכולים לתפקד כסמן מקדים (קודמן או פרקורסור - מבנה כימי אשר עובר שינוי כלשהו ליצירת מבנה פונקציונלי אחר) לקואנזימים (קופקטורים אורגנים) או כקופקטורים בפני עצמם. קופקטורים אי-אורגניים, בדרך כלל אטומי מתכת, יימצאו באתר הפעיל של האנזים וימשכו אלקטרונים מקשרים כימיים בסובסטרט וכך יגרמו לקשרים אלו להישבר.
פרנקיזם
תקופת ג'ומון
תקופת ג'ומון (ביפנית: 縄文時代) היא תקופה בפרהיסטוריה של יפן שבין שנת 14,000 לפני הספירה לבין שנת 400 לפנה"ס. בתקופה זו יפן אוכלסה על ידי שבטי ציידים-לקטים המכונים "תרבות ג'ומון".
השם ג'ומון הוא תרגום ליפנית של המונח באנגלית "cord-marked" ("מוטבע על ידי חוט") שנתן הארכאולוג והזואולוג האמריקני לסגנון של כדים שהתגלו בשנת 1877. סגנון עיצוב הכדים בתקופת ג'ומון אופיין בלחיצת חוטים לפני השטח של החמר הרטוב. צורת קדרות זאת אשר מתוארכת לכ-16,000 לפנה"ס, היא אולי שיטת הקדרות העתיקה ביותר בעולם (כדים מאותה התקופה נמצאו גם בסין, בקוריאה ובמזרח הרחוק של רוסיה). התקופה הייתה שופעת בכלים ותכשיטים העשויים עצם, אבן וקרן אייל; צלמיות חימר ועצים מצופי לכה. לעיתים קרובות משווים את התרבות של תקופת ג'מון לתרבות השבטים באמריקה הצפונית בתקופה הפרה-קולומביאנית, בעקבות אורח החיים של ציידים-לקטים, והשימוש המועט בחקלאות.
תיארוך.
תקופת ג'ומון ארוכה במיוחד, ולפי הערכות מסוימות משך התקופה מתקרב לעד 14,000 שנים, ולכן נוטים לחלקה למספר תקופות: התחלתית, מוקדמת, תיכונה, ומאוחרת, כאשר כול חלק קצר יותר מהקודם לו. על תחילתן וסופן של רוב תת-התקופות יש הסכמה ברורה, מלבד התקופה ההתחלתית, אשר התאריכים בנוגע להתחלתה נעים בין 14,000 לפנה"ס עד ל-10,500 לפנה"ס. ישנם מספר היסטוריונים שחילקו את תקופת ג'ומון למספר תקופות שונות בצורה ברורה, וכלל לא קראו לה תקופת ג'ומון. הדבר הגיוני בהתחשב בעובדה שבין התחלת תקופת ג'ומון לתקופת ג'ומון התיכונה עבר פי 2 זמן מאשר מבניית הפירמידות בגיזה עד למאה ה-21.
תקופת ג'ומון ההתחלתית.
תיעודים לשימוש בכלי אבן ביפן מתוארכים עד ל-30,000 לפנה"ס. החלק המוקדם ביותר של תקופת ג'ומון התרחש בעוד יפן הייתה מחוברת לאסיה כחצי אי. בשנת 10,000 לפנה"ס לערך הופרדה יפן מיבשת אסיה לגמרי, ונשארה קרובה מספיק בשביל להיות מושפעת מאסיה, אך רחוקה מספיק בשביל לפתח את תרבותה שלה. בסופו של עידן הקרח אשר ליווה את שלב זה, השתנתה בצורה ניכרת הצמחייה ביפן. בדרום-מזרח הונשו, שיקוקו והוקאידו, צמחים ירוקי עד בעלי עלים רחבים היו נפוצים במיוחד ביערות, ואילו עצים נשירים בעלי עלים רחבים היו נפוצים בצפון-מזרח קיושו והונשו.
הקדרות הראשונה.
כיום רבים טוענים כי העדויות הראשונות לקדרות נמצאות ביפן, בסביבות תחילת תקופת ג'ומון. ב-1998 נמצאו ביפן מספר של שרידים, אשר תוארכו לסביבות 14,000 לפנה"ס, כאשר נמצאו עוד שרידים מתאריך דומה באזורים שונים של יפן. ג'ונקו האבו (Junko Habu) טוענת כי במקור הכדים הגיעו ממזרח אסיה, ונשארו בחלק שהתנתק מהיבשת והפך ליפן עם הזמן. נמצאו כדים רבים מתקופת ג'ומון, שאותם מחלקים הארכאולוגים ל-70 סוגים שונים. העדויות הראשונות שנמצאו מתקופת ג'ומון היו כלים קטנים, אשר ככל הנראה שמשו להרתחת מים ואולי אף לאגירת מזון. כלים אלו היו שייכים לאוכלוסיות נודדות, וככל הנראה היו קטנים בגלל הצורך בניידות. מסיבה זאת, כלים גדולים יותר מתקופות אלו מעידים לרוב על אוכלוסיות יותר משוקעות ופחות נודדות. במהלך תקופת ג'ומון התפתח בהדרגה עיצובם של הכלים, ונוצרו סוגים חדשים של כלים שונים.