ב-1888, בגיל 24, נישאה מרי אלן ללואיס שאט. נולדו להם שתי בנות; לבת הבכורה קראה מרי אלן אטה, על שם אטה וילר, ולשנייה קראה פלורנס. לשאט היו שלושה ילדים מנישואים קודמים, והזוג גם אימץ ילדה יתומה. מרי אלן נפטרה ב-1956, בגיל 92.
PrankvsPrankv
דוחן פנינה
דוחן פנינה (שם מדעי: "Pennisetum glaucum") הוא מין הדוחן הנפוץ ביותר בגידול אנושי. הוא גודל באפריקה ובתת-היבשת ההודית מאז התקופה הפרה-היסטורית. מרכז הגיוון, והאזור המוצע של תרבות, הוא אזור הסאהל של מערב אפריקה. לאחרונה אישר מחקר ארכיאו-בוטני נוכחות דוחן פנינה מתורבת באזור הסאהל של מאלי הצפונית, בין 2500 ל-2000 לפני הספירה. העיבוד החקלאי התפשט בהדרגה מעבר לים אל הודו. התיעוד הארכאולוגי המוקדם ביותר בהודו מתוארך לכ-2000 לפנה״ס, והוא התפשט במהירות בתת-היבשת עד לדרום הודו ב-1500 לפנה״ס, בהתבסס על ראיות מאזור האלור. העיבוד החלקאי התפשט גם דרך מזרח ודרום אפריקה. דוחן פנינה מגודל באופן נרחב בחלק הצפון מזרחי של ניגריה (בעיקר במדינות בורנו ויובה). הוא משמש כמקור מזון עיקרי לכפריים המקומיים באזור זה. דוחן הפנינה צומח בקלות באזור זה בזכות יכולתו לעמוד בתנאי מזג-אוויר קשים כגון בצורות והצפות. תיעודים קיימים לתרבות דוחן פנינה בארצות הברית ב-1850 ולברזיל הגיע ב-1960.
מאפיינים.
גרעינים עגלגלים באורך 3-4 מ״מ (הגדולים מבין מיני הדוחן, למעט sorghum), בצבע לבן, צהוב חיוור, חום, אפור, כחלחל או סגול. משקל ל-1000 זרעים יכול לנוע בין 2.5 ל-14 גרם עם ממוצע של 8 גרם.
גובה הצמח נע בין 0.5 ל-4 מטרים.
ג'ו לואיס ארנה
ג'ו לואיס ארנה (באנגלית: Joe Louis Arena) היה אולם רב-תכליתי שהיה ממוקם בדטרויט, מישיגן. האולם קרוי על שם המתאגרף ג'ו לואיס. בניית האולם הסתיימה בשנת 1979 ועלות הבנייה הסתכמה ב-57 מיליון דולר אמריקאי. רק מדיסון סקוור גארדן שבניו יורק נושא גם הוא שם לא פרסומי בליגת ההוקי קרח.
ב-2017 נסגר האולם, והקבוצה הביתית העיקרית שבו, קבוצת ההוקי קרח דטרויט רד וינגס, עברה לשחק בליטל סיזרס ארנה. הריסת האולם החלה באפריל 2019, ונכון לדצמבר 2019 עדיין נמשכת.
בנק תאילנד
בנק תאילנד (בתאית: ธนาคารแห่งประเทศไทย) הוא הבנק המרכזי של תאילנד. נגיד הבנק הנוכחי (נכון ל-2016) הוא ויראטאי סנטיפרבוב.
הבנק הוקם ב-28 באפריל 1942 והחל את פעילותו ב-10 בדצמבר 1942. הוא הוגדר בחוק רק עשרות שנים אחר כך, ב-4 במרץ 2008.
היסטוריה.
חוק "בנק תאילנד" תוקן שנים לאחר חקיקתו וזאת במטרה לשים דגש על האחריות הכלכלית של הבנק, ליצור מנגנון שיגונן על תאילנד מפני משבר כלכלי. כמו כן תיקון החוק מגדיר בצורה ברורה יותר את תהליך קבלת ההחלטות של הבנק על מנת להבטיח מדיניות כלכלית ושקיפות בארגון. תיקון החוק נרשם ב-4 במרץ 2016.
תפקידים ואחריות.
המשימה העיקרית של הבנק היא לספק סביבה פיננסית יציבה לצמיחה כלכלית בת קיימא על מנת להשיג שיפור מתמיד ברמת החיים של העם התאילנדי.
מריאן, נסיכת הולנד
מריאן, נסיכת הולנד (שם מלא: וילהלמינה פרדריקה לואיזה שארלוט מריאן, בהולנדית: Wilhelmina Frederika Louise Charlotte Marianne; 9 במאי 1810 - 29 במאי 1883) הייתה אשתו של אלברכט, נסיך פרוסיה.
ביוגרפיה.
מריאן נולדה ב-9 במאי 1810 בברלין, שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לוילם השישי, נסיך אורנז' ווילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, בתם של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם בן דודה אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
בשנת 1845 נפרדה מריאן מבעלה אלברכט, לאחר שגילתה שבגד בה, ועברה לגור עם מאהבה יוהנס ואן רוסום, ובשנת 1849 התגרשו השניים באופן רשמי. 7 חודשים לאחר מכן ילדה מריאן את בנה מוואן רוסום - יוהנס וילם ואן ריינהארטשאוזן, וכתוצאה מכך ניתקו עמה את הקשר בני משפחתה ומשפחת בעלה לשעבר. בשנת 1855 קנתה מריאן את ארמון ריינהארטשאוזן על יד ארבאך, והפכה אותו למרכז תרבותי באזור הריין. בשנת 1861 מת בנה יוהנס וילם, ובשנת 1873 מת אף ואן רוסום - מאהבה במשך 34 שנים.
ב-29 במאי 1883 מתה מריאן ונקברה באחוזתה שבארמון ריינהארטשאוזן, ובנה אלברכט, נסיך פרוסיה ירש את אחוזתה. כיום משמשת האחוזה כבית מלון בדרגת 5 כוכבים.
משפחתה.
ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ממנו היו לה 4 ילדים:
פליקס קרול, וידוייו של מאחז עיניים
אטמוספירה (יחידת מידה)
הונדה סנטר
הונדה סנטר הוא אולם ספורט הממוקם באנהיים שבקליפורניה. אנהיים דאקס משחקת באולם זה. בעבר, גם קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס קליפרס השתמשה בעבר באולם זה כאולם המארח למשחקייה הביתיים. שמו המקורי של האולם הוא אנהיים סנטר, והוא נקרא בעבר גם ארווהד פונד אוף אנהיים (Arrowhead Pond of Anaheim). המבנה הושלם בשנת 1993 בעלות של 123 מיליון דולר אמריקאי. ב-2006 שילמה הונדה 60 מיליון דולר אמריקאי למנהלי האולם וחתמה על חוזה שליטה בשם האולם ל-15 שנה, דהיינו, עד 2021.
רסן הסוררת
רסן הסוררת (באנגלית: Scold's bridle) היה אמצעי ענישה ששימש לעינוי והשפלה פומבית בשלהי ימי הביניים. הרסן הוא מסכת ברזל שהולבשה על ראשו של הקרבן וכללה לשונית ממתכת שהוחדרה לפיו כשהיא נלחצת על לשונו ומונעת ממנו אפשרות דיבור. לעיתים הלשונית הכילה גם קוצים ממתכת שהיו גורמים לפציעת הלשון כשהאדם ניסה לדבר.
השימוש המתועד הראשון ברסן הסוררת נעשה בסקוטלנד בשנת 1567. גם באנגליה השתמשו בו כאמצעי ענישה כלפי "נשות מדנים ציבוריות", אך ככל הנראה לא היה מדובר בענישה חוקית. בסקוטלנד בתי משפט פיאודליים ובתי דין כנסייתיים השתמשו בו בעיקר כאמצעי ענישה כלפי נשים שנחשבו פטפטניות, גסות, וכחניות, או חצופות יתר על המידה.
במאות ה-16 וה-17 רווח אמצעי ענישה זה בסקוטלנד ובאנגליה. בדרך כלל נענשו בעונש זה נשים מהמעמדות הנמוכים ולעיתים קרובות הופנה כלפי נשים שהואשמו בכישוף. רסן הסוררת היה מולבש על ראשו של הקרבן, והוא היה מוצב במקום ציבורי לשם השפלה פומבית, ולעיתים אף היה סופג מכות. אף כי לרוב הופנה כאמצעי ענישה כלפי נשים, קיים תיעוד בסקוטלנד גם על שימוש כנגד גברים.
במהלך המאה ה-16 התפשט השימוש ברסן הסוררת גם למדינות אחרות באירופה כולל גרמניה שם נהגו לתלות על גבי הקרבן בנוסף לרסן פעמון מצלצל ממתכת, על מנת להגביר את ההשפלה הפומבית. בבתי מחסה בגרמניה הוסיפו להשתמש באמצעי ענישה זה עד ראשית המאה ה-19. נעשה שימוש בסד גם בארצות הברית, ודווח על שימוש ברסן בווירג'יניה באמצע המאה ה-18 כלפי עבדים גברים ונשים שהושמו בסד.
במאה ה-18 נעשה שימוש ברסן למטרת ענישה של עבדים, כפי שתואר על ידי אולאודה אקוויאנו בספרו: "ראיתי שפחה שחורה מבשלת את ארוחת הערב, והאישה המסכנה הייתה עמוסה באכזריות בכל מיני מתקני ברזל. במיוחד היה לה מתקן אחד על הראש שנעל את פיה חזק כל כך עד שבקושי יכלה לדבר, ולא יכלה לאכול או לשתות."
בשנת 1856 רסן הסוררת היה עדיין בשימוש כאמצעי ענישה בבולטון לה מורס לנקשייר שבאנגליה.
זוגדידי (מועדון כדורגל)
הרפובליקה של לוקה
הרפובליקה של לוקה (באיטלקית: Serenissima Repubblica Lucense; בלטינית: Respublica Lucensis) הייתה ישות מדינית קטנה, סביב העיר לוקה שבאיטליה. הרפובליקה התקיימה כיישות עצמאית בין 1160 ל-1805, אז הועברה לשליטת אליזה בונפרטה, אחותו של נפוליאון בונפרטה במסגרת נסיכות לוקה ופיומבינו. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה.
היסטוריה.
בתקופת שלטון השושלת הקרולינגית עד שנת 1000 לערך, הייתה העיר לוקה בירת טוסקנה, אז עברה הבירה לפירנצה. עם זאת, העיר נותרה מושב המושל הצבאי מטעם האימפריה הרומית הקדושה (המארקגראף) וככזו העניק לה היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1084, בעת מאבק האינווסטיטורה, מידה של אוטונומיה. לאחר מותה של מטילדה רוזנת טוסקנה ב-1115 החלה העיר לפתח מעמד של קהילה אוטונומית רפובליקאית, בראשותו של מנהיג נבחר (Capitano del popolo), מעמד שהוכר ב-1160 על ידי המארקגראף של טוסקנה, ולף השישי. עד 1328 היוותה לוקה יריבה שווה לפירנצה, אך נקרעה במאבקים בין מפלגות הגואלפים והגיבלינים. לאחר שעברה מיד ליד במהלך המאה ה-14, קבע קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שיותר ללוקה לשמור על מעמד עצמאי יחד עם הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה. הרפובליקה של לוקה הצליחה לשמור על מעמדה העצמאי, גם כאשר עוד ועוד ערי מדינה נטמעו לתוך ישויות רחבות יותר, בראש ובראשונה הדוכסות הגדולה של טוסקנה שיצרה עד 1555 שטח רציף כמעט על כל המרחב הטוסקני, כאשר המובלעת היחידה בצפונו נותרה לוקה. ב-1628 הפך השלטון בעיר מדמוקרטי לאוליגרכיה.
בפברואר 1799, במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית נכבשה העיר על ידי הצרפתים ויעקובינים צרפתים הקימו בה מדינה דמוקרטית-חוקתית ברוח המהפכה הצרפתית. אולם הקרבות שהתחוללו בין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה לבין הצרפתים בחצי האי הצריכו את השעיית החוקה הדמוקרטית לטובת שלטון ריכוזי לשעת החירום, ביולי עברה העיר מיד הצרפתים לידי ממלכת הבסבורג ובסוף 1800 חזרה לידי הצרפתים. ב-1805 נטל נפוליאון את השלטון והעביר את לוקה ואת נסיכות פיומבינו לידי אחותו, אליזה בונפרטה. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה.
המאוזוליאום בהאליקרנאסוס
הנרי קבוט לודג' הבן