מאיירס הצטרף לצוות "סאטרדיי נייט לייב" בשנת 2001 והשתתף בתוכנית במשך 13 עונות. בשנת 2005 הוא קודם לתפקיד כותב בכיר, ובשנת 2006 הצטרף לצוות הכותבים הראשי, יחד עם טינה פיי ואנדרו סטיל.
בשנת 2004 נבחן לתפקיד מגיש מבזק החדשות הפארודי "Weekend Update" יחד עם טינה פיי, אך הפסיד את התפקיד לאיימי פולר. בעונת 2007, לאחר שטינה פיי עזבה את התוכנית, הפך מאיירס לכותב הראשי וכן מילא את תפקידה של פיי בהגשת החדשות יחד עם פולר. בשנת 2008 פולר עזבה אף היא את התוכנית, ומאיירס הגיש את מבזק החדשות לבדו עד לשנת 2013. בעונת 2014, הצטרפה ססילי סטרונג אל מאיירס כמגישה שותפה.
בשנות השתתפותו בתוכנית סאטרדיי נייט לייב חיקה מאיירס אישים רבים, ביניהם: ג'ון קרי, מייקל קיין, אנדרסון קופר, הנסיך צ'ארלס, ראיין סיקרסט, שון פן, טובי מגווייר, טום קרוז ועוד.
מאיירס הופיע בפרק האחרון שלו בסאטרדיי נייט לייב ב-1 בפברואר 2014.
Late Night.
ב-12 במאי 2013 הודיעה רשת NBC כי מאיירס נבחר להנחות את תוכנית האירוח הלילית "Late Night" במקומו של ג'ימי פאלון (שעבר להגיש את התוכנית "The Tonight Show" במקום ג'יי לנו). מאיירס החל להנחות את התוכנית ב-24 בפברואר 2014, והאורחת הראשונה שלו הייתה איימי פולר. המפיק בפועל של התוכנית, כמו גם עם קודמיו הוא לורן מייקלס.
כשחקן.
מאיירס שיחק במספר סרטי קולנוע בתפקידים קטנים, ביניהם הקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" משנת 2006 לצד יו גרנט ומנדי מור, ובסרט "מסע אל בטן האדמה" משנת 2008, והסרט "אין לי מושג איך היא עושה את זה" משנת 2011 ועוד. כן הופיע בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה ובהן המשרד, מינדי ועוד.
פרויקטים נוספים.
בנוסף הנחה את טקס פרסי הוובי בשנים 2008 ו-2009.
בשנת 2011 הופיע מאיירס כקומיקאי הראשי בארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן.
ב-2015 יצר והפיק יחד עם מספר יוצאי "סאטרדיי נייט לייב" את הסדרה המוקומנטרית "Documentary Now!", פארודיה לסרטים דוקומנטריים, עבור ערוץ הכבלים האמריקאי IFC.
סוויין השני, מלך דנמרק
בריינסק
סוויין הראשון, מלך דנמרק
גראייבו
דונייבצי
דונייבצי (באוקראינית: Дунаївці; בפולנית: Dunajowce; ביידיש: דינעוויץ) היא עיר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון של דונייבצי הוא משנת 1403. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלי תעשייה רבים.
יהודי דונייבצי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-5,000 יהודים. תחת השלטון הסובייטי עבדו חלק מיהודי העיר בקולחוזים שהוקמו בסביבתה. בשנת 1936 סגרו הרשויות את בית הכנסת בעיר.
ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך. 19 יהודים הוצאו להורג בחודש זה בגין הפרת החוקים.
באביב 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים ורעב.
ב-8 במאי 1942 נערכה בגטו סלקציה, וכ-2,500 יהודים נלקחו ממנו למכרות ליד הכפר דמיאנקובצי (Demiankovtsy), ושם נקברו חיים בתוך המכרות שפוצצו עליהם. לאחר מכן, הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מהסביבה.
ב-18 באוקטובר 1942 רוכזו כ-3,000 עד 5,000 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם סמוך לכפר סולוניצ'ניק (Solonichnik).
דונייווצי
דוקורה
דוקורה (בבלארוסית: Дукора; בפולנית: Dukora; ביידיש: דוקאר) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
דוקורה נזכר מהמאה ה-16 כיישוב בבעלות משפחות אצולה. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1793 נכלל הכפר בשטח האימפריה הרוסית. בשנת 1880 הוענק ליישוב מעמד עירוני, ובשנת 1924 הוחזר למעמד של כפר.
יהודי דוקורה.
בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-500 יהודים, ופעל בו בית ספר יידי.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, שדדו הגרמנים את רכוש יהודיו. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, ובנובמבר 1941 רצחה יחידת ס"ס את כ-300 עד 400 היהודים שנותרו בו. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו ביישוב.
חיים דייטשמן
רבי חיים (יואכים) דייטשמן (או דויטשמן; בגרמנית: Joachim Deutschmann; ז' באדר ה'תק"ך, 24 בפברואר 1760 – ט"ו בכסלו ה'תקצ"ז, 24 בנובמבר 1836) היה רב בוהמי, אב בית דין וראש ישיבה בגביץ', טרביץ' וקלן.
ביוגרפיה.
נולד ברייכנוי, בגיל ארבע-עשרה יצא לישיבת "הנודע ביהודה" בפראג. בבירה למד גם בביתו של הרופא יונה ייטלס גרמנית ופילוסופיה יהודית, יחד עם בנו ברוך ייטלס. ב-1780 עזב לישיבתו של רבי שמואל קעלין מחבר ספר "מחצית השקל" בבוסקוביץ. ב-1784 נשא לאישה את רייזעל רוזנבאום, בת סוחר. הוא בילה עוד כשנתיים עם הרב נתן אדלר שהזדמן אז לבוסקוביץ לאחר שגורש מפרנקפורט דמיין. עמיתו של דייטשמן ללימודים היה משה סופר הצעיר, שגם ניסה לאחר מכן לעזור לו לקבל את תפקיד אב"ד נייטרא, ללא הצלחה.
את משרת רבנותו הראשונה קיבל דייטשמן בהיותו בן 34 בשנת ה'תקנ"ד (1794) בהרשיץ (Hořice v Podkrkonoší). משם ניסה לעבור לרייכנוי, אך האשמה בקשרים עם שבתאים סיכלה את המינוי. ב-1812 התקבל לאב"ד בגביץ' ובשנת ה'תק"ף (1820) בטרעביטש. בשנת ה'תקפ"ט, 1829, התמנה לאב"ד קלן והחזיק במשרתו זו עד פטירתו. בערים בהן ישב קיים תמיד ישיבה גדולה למדי. בין מי שלמדו אצלו נמנו הרבנים ברוך גויטיין בעמח"ס "כסף נבחר", לאופולד לעף, יששכר בר אילווי, הכתב סופר וליב שוואב. כמו כן נודע כפטרון ואוהד של ההשכלה המתונה, ובין היתר התערב עבור שוואב אצל הרב הכולל למוראביה, מרדכי בנט, שרצה לשלול ממנו היתר לשמש אב"ד מפני שנחשב משכיל מדי.
חיים דייטשמאן
דוקשטי
דוקשטי (בליטאית: , דוקשטס; בפולנית: Dukszty; ביידיש: דוקשט) היא עיירה במחוז המשנה איגנלינה במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
דוקשטי הייתה יישוב בבעלות נסיכים מאז המאה ה-16, ואזכורה הראשון בכתב הוא משנת 1737. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הואץ פיתוחה של העיירה, עם חיבורה לקו מסילת הברזל.
יהודי דוקשטי.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בדוקשטי כ-650 יהודים, כשני שלישים מסך האוכלוסייה בה. בעיירה התקיימה פעילות ציונית, ופעלו בה מוסדות יהודיים שונים, ובהם בית ספר מרשת תרבות ובית ספר יידי.
במהלך מבצע ברברוסה נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי רצח ביהודיה, והקימו בה שני גטאות, אליהם צוו יהודי היישוב לעבור ללא רכוש. בד בבד נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה בתנאים קשים.
ב-21 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בידי שוטרים גרמנים וליטאים, והוצעדו לכיוון יער דגוצ'יאי (Deguciai), בו רוכזו יהודים נוספים מהאזור. שם נורו תחילה הילדים והזקנים, ולמחרת יתר היהודים. מספר בעלי מקצוע שהושארו בעיירה נרצחו לאחר מכן.
דונאייבצי
דז'יסנה
דז'יסנה או דיסנה (בבלארוסית: Дзісна, דזיסנה; בפולנית: Dzisna) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון לדז'יסנה, שהחלה כטירה מבוצרת על נהר דווינה, הוא משנת 1374. בשנת 1569 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובמהלך מלחמת ליבוניה הפכה הטירה שביישוב למרכז איסוף לחייליו של סטפאן באטורי.
בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בנפת וילנה של הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי דז'יסנה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-8,000 יהודים, רוב תושביה. בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, וכן מוסדות תרבות ודת יהודיים. בספטמבר 1939 נכנס לעיירה הצבא האדום.
ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בהטלת גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות ורצח. בד בבד, הוקם בעיירה יודנרט, בראשות נחום רוכלין ואפרים גורדון.
ב-3 באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו צפיפות, רעב ומגיפות, ויהודיו נאלצו לשלם לגרמנים תשלומי כופר. באפריל 1942 נרצחו כ-30 יהודים מהגטו.
באמצע יוני 1942 פתחו הגרמנים, בסיוע שוטרים מקומיים, באקציה בגטו, בה ירו באופן אקראי לעבר יושביו. כ-2,200 יושבי הגטו התנגדו לגרמנים, וניסו להימלט מהגטו, אך רובם נתפסו, ונרצחו בבורות ירי. מעטים מיהודי העיירה שהצליחו להימלט ממנה, הצטרפו ליחידות פרטיזנים.
בסך הכול נרצחו בעיירה 3,800 יהודים. אנדרטה לזכרם הוקמה בידי שארית הפליטה שחזרה לעיירה לאחר המלחמה.
על גבי המצבה רשום: נרצחו 3,800 בני אדם ללא תזכורת להשתייכותם הלאומית. (יהודים).
ניצולי העיירה היו ברובם אלו שהספיקו לברוח מזרחה בימים שלפני הכיבוש הגרמני.
דמבלין
דמבלין (בפולנית: Dęblin, ביידיש: מאָדזשיץ, מודז'יץ) היא עיר קטנה במחוז ריקי שבפרובינציית לובלין בפולין, ליד נהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון של דמבלין הוא משנת 1397, עת הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בשנת 1840 הוענק היישוב בידי ממשלת פולין הקונגרסאית למצביא הרוסי איוואן פסקביץ' והיא נקראה איוונגרד (Ивангородской) על שמו, עד תום השליטה הרוסית במקום בשנה 1915.
מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה העיר, כתוצאה מחיבורה למסילת הברזל. בשנת 1854 הוקמה בסמוך ליישוב המושבה "אירנה" (Irena) , אשר אוחדה עם דמבלין בשנת 1953.