ביסוד החישוב נמצאת ההנחה שבריאות היא פונקציה של אורך חיים ואיכות חיים, והחישוב משלב ערכים אלה למספר אינדקס יחיד. כדי לקבוע QALY, מכפילים את ערך השירות המשויך למצב בריאותי נתון בשנים שחיו במצב זה.
שנת חיים בבריאות מושלמת שווה 1 QALY (שנת חיים אחת×1). שנת חיים במצב של בריאות פחות ממושלמת שווה פחות מ -1 QALY; לדוגמה, שנת חיים אחת שחיה במצב עם שירות 0.5 (למשל מרותק למיטה, שנה אחת×0.5 שירות) מוקצה 0.5 QALY.
באופן דומה, חצי שנה חיים בבריאות מושלמת שווה ערך ל 0.5 QALY. למוות נקבע ערך של 0 QALY, ובנסיבות מסוימות ניתן לצבור QALY שליליים כדי לשקף מצבי בריאות הנחשבים "גרועים יותר ממוות".
שקלול ערכי ה"משקל" בין 0 ל-1.
השקלול מבין 0 ל-1 מתבצע באמצעות אחת השיטות המוצעות ב- Journal of Health Economics:
פסק זמן (TTO): המשיבים מתבקשים לבחור בין הישארות במצב של בריאות לקויה לתקופה מסוימת, או חזרה לבריאות מושלמת עם תוחלת חיים קצרה יותר.
הימור סטנדרטי (SG): המשיבים מתבקשים לבחור בין הישארות במצב של בריאות לקויה לתקופה מסוימת, או בחירת התערבות רפואית שיש לה סיכוי להחזיר אותם לבריאות מושלמת או להרוג אותם.
סולם אנלוגי חזותי (VAS): הנשאלים מתבקשים לדרג מצב של בריאות לקויה בסולם שבין 0 ל -100, כאשר 0 מייצגים מתים ו 100 מייצגים בריאות מושלמת.
לשיטה זו יש יתרון בכך שהיא הכי פשוטה לשם הצגת השאלה אך יחד עם זאת היא הסובייקטיבית ביותר.
דרך נוספת לקבוע את המשקל הקשור למצב בריאותי מסוים היא שימוש במערכות תיאור סטנדרטיות כמו שאלון EQ-5D של קבוצת EuroQol, שמקטלג מצבי בריאות לפי חמישה ממדים: ניידות, טיפול עצמי, פעילויות רגילות (למשל עבודה, לימוד, שיעורי בית או פעילויות פנאי), כאב, אי נוחות וחרדה, דיכאון.
קיים שימוש בכלי זה בניתוח עלות-תועלת כדי לאמוד את העלות ל- QALY הקשורה להתערבות רפואית.
ניתן להשתמש בפרמטר זה לפיתוח ניתוח עלות-תועלת של כל טיפול. לאחר מכן ניתן להשתמש ביחס עלות-יעילות מצטבר זה (ICER) להקצאת משאבי בריאות, לעיתים קרובות תוך שימוש בגישת סף.
בבריטניה, המכון הלאומי למצוינות בתחום הבריאות והטיפול, המייעץ לשימוש בטכנולוגיות בריאות בתחום שירות הבריאות הלאומי, השתמש לפחות מ-2013 ב- "£ ל- QALY" כדי להעריך את תועלתן של טכנולוגיות רפואיות. בצרפת QALY לא שומש.
אנדרטת מקינלי הלאומית
אנדרטת מקינלי הלאומית (באנגלית: McKinley National Memorial) היא מקום מנוחתו האחרון של נשיא ארצות הברית ה-25 ויליאם מקינלי, שכיהן כנשיא מ-1897 ועד לרציחתו ב-1901. האנדרטה שוכנת בעיר קנטון שבאוהיו, ארצות הברית, שבה מקינלי חי, עסק בעריכת דין וממנה הוא ניהל את מסעות הבחירות שלו.
רקע.
רצח ויליאם מקינלי, נשיא ארצות הברית ה-25, אירע ב-6 בספטמבר 1901 כאשר הוא ביקר בתערוכה הפאן-אמריקאית בהיכל המוזיקה שבעיר באפלו, ניו יורק. הנשיא מקינלי לחץ את ידי הקהל, כאשר ליאון צ'ולגוש, אנרכיסט, ירה בו פעמיים בבטנו. מקינלי מת שמונה ימים לאחר מכן, ב-14 בספטמבר, כתוצאה מנמק שנגרם מפציעותיו. הוא היה הנשיא האמריקאי השלישי שנרצח. קדמו לו אברהם לינקולן ב-1865 וג'יימס גרפילד ב-1881.
גופתו של הנשיא הועברה מבאפלו לוושינגטון די. סי. ומשם לקנטון. ב-19 בספטמבר, יום ההלוויה, כאשר יצא ארונו של מקינלי מביתו ברחוב נורת' מרקט בקנטון בפעם האחרונה, דממה ארצות הברית למשך חמש דקות. רכבות עצרו ושירותי הטלפון והטלגרף שבתו.
לאחר ההלוויה התאספו כמה מיועציו הקרובים של מקינלי, כולל מזכירו האישי ג'ורג' ברוס קורטליו, השופט ויליאם דיי והסנאטור מארק האנה, לדיון בנוגע לאתר הראוי למקום מנוחתו האחרון של הנשיא לשעבר. בעקבות פגישה זו הוקמה אגודת אנדרטת מקינלי הלאומית, והנשיא תאודור רוזוולט נבחר ליושב ראש חבר הנאמנים הראשון שלה, בהמלצתה של אלמנת הנשיא המנוח אידה סקסטון מקינלי. האגודה בחרה באתר שמקינלי נהג לבקרו לעיתים קרובות. למעשה, מקינלי הציע פעם שבמקום תוקם אנדרטה לזכר חיילי מחוז סטארק שנפלו במלחמות ארצות הברית.
ב-10 באוקטובר אותה שנה פרסמה האגודה קול קורא לאיסוף תרומות מהציבור בסכום של 600,000 דולר לבניין המיזם. מושל אוהיו ג'ורג' נאש תמך במאמצים להכריז על יום הולדתו של מקינלי ב-1902 כיום מיוחד שיצוין בבתי הספר באוהיו. באותו יום השתתפו ילדי בתי הספר במדינה במאמצים לגיוס התרומה כאשר הביאו עמם את חסכונותיהם. ביוני 1903 נאסף כבר סכום של 500,000 דולר והאגודה הזמינה אנשים להגיש הצעות לאנדרטה המתוכננת. התרומות הגיעו גם ממדינות זרות, כשהבולטת מביניהן הייתה הממלכה המאוחדת.
התכנון וההקמה.
מעל שישים הצעות לעיצוב האנדרטה הוגשו. בסופו של דבר נבחרה הצעתו של האדריכל הרולד ואן ביורן מגוניגל מניו יורק. מגוניגל ראה בחזונו מתחם בצורת חרב במתאר צלב, כשהמאוזוליאום יוצב במפגש בין הלהב, הניצב והשמורה של החרב. החלק של המתחם שמהווה את להב החרב יכלול בריכת השתקפות בעלת חמישה מפלסים באורך כולל של 175 מטרים ואת גרם המדרגות הראשי שמוביל לאנדרטה. העיצוב הזה מייצג חרב של מרטיר בשילוב עם חרבו של הנשיא המנוח ששימש כמפקד העליון של ארצות הברית במהלך מלחמה (מלחמת ארצות הברית-ספרד).
עבודות הבנייה של האנדרטה החלו ב-6 ביוני 1905 כאשר מגוניגל נעץ את את החפירה הראשון באדמת האתר. ב-16 בנובמבר נורתה אבן הפינה בטקס רשמי בנוכחות רעיית הנשיא ובנים משפחה נוספים.
אדמה בנפח של 27,000 מטרים מעוקבים הוספה לאתר כדי ליצור את ארבעת הטרסות שחפפו בגובהן את ארבעת חלקי גרם המדרגות הראשי. רוחב המדרגות הוא 15 מטרים והן מסודרות בארבעה גרמים של 24 מדרגות כל אחד. 12 מדרגות נוספות מובילות אל האנדרטה. בסך הכול נבנו 108 מדרגות ממפלס פני הקרקע ועד ראש האנדרטה. פנים קירות האנדרטה נבנה משיש שהובא מטנסי.
פסל הארד של הנשיא מקינלי, שגובהו 2.9 מטרים, והמתאר את הנשיא בעת נאומו האחרון בבאפלו ב-15 בספטמבר 1901, עוצב על ידי הפסל צ'ארלס הנרי ניהאוס . הפסל עוצב על בסיס תמונה שצולמה על ידי צלם הבית הלבן פרנסס ב. ג'ונסטון בתערוכה הפאן האמריקאית יום לפני ההתנקשות במקינלי.
טקס חנוכת האנדרטה.
טקס חנוכת אנדרטת מקינלי הלאומית, שהתקיים ב-30 בספטמבר 1907, היה אחד מהאירועים הזכורים ביותר בהיסטוריה של העיר קנטון. הנשיא תאודור רוזוולט, יחד עם מכובדים נוספים, צפו בצעדה גדולה שיצא מכיכר פבליק שבמרכז העיר מבמת צפייה. בטקס החנוכה נשא שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ויליאם דיי, נשיא אגודת אנדרטת מקינלי הלאומית ולשעבר חבר בקבינט של מקינלי, נאום שתיאר את האירועים שהובילו לחנוכת האנדרטה. משורר הקונגרס ג'יימס וייטקומב ריילי, קרא שיר שכתב לזכרו של הנשיא המנוח. לבסוף פנה הנשיא רוזוולט, שהיה הנואם המרכזי באירוע, אל הקהל, בנאום בו הוא הדגיש את האירועים החשובים בקריירה של מקינלי. ראש עיריית קנטון, ארתור ריצ'רד טרנבול נכח בטקס יחד עם מושל אוהיו אנדרו האריס. ארונותיהם של הנשיא והגברת הראשונה קבורים מעל פני הקרקע בסרקופג כפול עשוי גרניט ירוק.
תחזוקת האנדרטה.
לאחר טקס חנוכת האנדרטה המשיכה אגודת אנדרטת מקינלי הלאומית לנהל את השליטה על האנדרטה, אך בסופו של דבר היא התקשתה לעמוד במשימת התחזוקה של המבנה והמתחם. ב-30 באוקטובר 1943 הועברה האנדרטה לשליטת האגודה הארכאולוגית וההיסטורית של מדינת אוהיו, כיום "האגודה ההיסטורית של אוהיו" . ב-1951 השלימה מדינת אוהיו עבודת שיקום נרחבת של האתר, כולל, מילוי בריכת ההשתקפות. העבודות הושלמו במועד ליום השנה החמישים למותו של מקינלי. ב-16 בספטמבר אותה שנה התקיים טקס חנוכה מחודש של האנדרטה.
ב-1973 הוחזרה האחריות על האתר לשליטה מקומית, כאשר היא הועברה לאגודה ההיסטורית מחוז סטארק. לאחר חמש שנות של שיחזור והרחבה של המתחם, התקיים ב-29 בספטמבר 1992 טקס חנוכה נוסף. בסמוך לאנדרטה שוכנת הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ויליאם מקינלי .
נשקני טיפשון
יחיד ורבים
אדית מרי בראון
אדית מרי בראון (24 במרץ 1864 – 6 בדצמבר 1956) רופאה ומייסדת הקולג' הראשון ללימודי רפואה לנשים באסיה. הייתה חלוצה בהדרכת רופאות ומיילדות בהודו, בשיטות מערביות.
ביוגרפיה.
מרי בראון נולדה בקאמבריה אשר בצפון מערב אנגליה בשנת 1864 למשפחה בת שבע נפשות והייתה הבת הרביעית מבין חמש אחיות. אביה נפטר בעודה צעירה והמשפחה העתיקה את מגוריה ללונדון, עיר הולדתה של האם.
מרי בראון למדה בבית הספר התיכון קרוידון Croydon High School- בי"ס עצמאי לנערות בדרום לונדון. לאחר מכן המשיכה בלימודיה באוניברסיטת קיימברידג' וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1882. היא הייתה אחת הנשים הראשונות לקבל תואר מצטיינת, אך מאחר שבאותה תקופה אי אפשר היה לקבל תעודה כזו באנגליה, הרי שזו הוענקה לה רק בשנת 1891 באדינבורו. לאחר מכן למדה רפואה בבית הספר לרפואת נשים בלונדון ואדינבורו.
בשנת 1891 נשלחה בראון על ידי האגודה הבפטיסטית המסיונרית בה הייתה פעילה, לבומביי. שם נדהמה לראות את המצב הירוד של הרפואה והבריאות בהודו ונוכחה לדעת שמערכת הרפואה ההודית בעיקר עבור נשים, כגון הכשרת רופאות ומיילדות, ובתי חולים לנשים, נמוכה ברמתה.
בשנת 1893 הוחלט בוועידת נשים מסיונריות שיש צורך בבית ספר לרפואה לנשים שיהיה מסונף לבית חולים לנשים בהודו.
בשנת 1894 פתחה בראון את בית הספר לרפואה לנשים נוצריות, בפנג'אב בצפון הודו, בעיר לודהיאנה במבנה ישן של בית ספר, אותו שכרה בראון באמצעות תרומה בסך 50 ליש"ט מתושבת בריסטול.עם פתיחתו מנה בית הספר ארבעה סטודנטים וארבעה חברי סגל אקדמי.