שנים לאחר התיישבותם והתבססותם באזור צברו הסקסונים כוח רב למדי; עדות לכך ניתן לראות בכהונתו של סמואל ברוקנטל כמושל טרנסילבניה. הערים הסקסוניות הראשיות היו קרונשטאדט, הידועה ברומנית כבראשוב והרמנשטאדט, הידועה כיום בשמה הרומני: סיביו.
מספטמבר 1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה, החלה הגירה לאוסטריה של רבבות רומנים דוברי גרמנית, כולל אלפי סקסונים טרנסילבנים; ב-1998 חיו באוסטריה כ-12,000 סקסונים טרנסילבניים.
על פי אגדה של הסקסונים הטרנסילבניים מקורם בילדים, שהלכו אחרי החלילן מהמלין, נכנסו למערה ולאחר הליכה ממושכת מתחת לאדמה, יצאו באזור בראשוב, שם הקימו את היישוב הראשון.
ולונים
פלחה&quot;ץ
פלח&quot;ץ
יחידת החילוץ וההצלה הארצית
יחידת החילוץ וההצלה הארצית (יחצ"א) היא יחידת מילואים של צה"ל הכפופה לפיקוד העורף. היחידה בעלת מספר קטן של חיילים סדירים ובראשם קצין מילואים בדרגת אלוף-משנה. היא מיועדת לביצוע פעולות חילוץ והצלה מיוחדות, בישראל ומחוץ לה, בשגרה ובחירום, בכל מקום שיידרש.
היסטוריה.
היחידה הוקמה בשנת 1984 על ידי אל"ם גבריאל רפפורט (גברוש) וסא"ל משה גלילי, כלקח מאסון צור השני. לאחר הקמתה, איחדה היחידה את כלל הכוחות שעסקו בחילוץ והצלה עד אז ושימשה כגוף מנחה גם לגופים האזרחיים.
יחידת החילוץ וההצלה עורכת תרגילים שנתיים על מנת לשמור על מקצועיותה ויכולותיה.
ליחצ"א יכולת גיוס מהירה ביותר ויכולת הטסה על כל אנשיה וציודה. היחידה מורכבת מכוח אדם מקצועי ומאומן במילואים וגרעין סדיר האחראי על תפעולה ורמת כשירות היחידה בשגרה.
בנוסף לפעילות בארץ שוגרה יחידת ההצלה גם לאסונות ברחבי העולם, המשלחת הראשונה יצאה למקסיקו בעקבות רעידת האדמה בספטמבר 1985, מאז יצאו משלחות נוספות לסיוע בהן בעקבות רעידות האדמה בארמניה, בטורקיה, דרום אפריקה ואסון השגרירות בארגנטינה, כמו כן השתתפה היחידה בחילוץ הנפגעים בפיגוע בטאבה שבסיני ורעידת האדמה בהאיטי (2010) ורעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011). גם בארץ ביצעה היחידה פעולות חילוץ באירועים כגון קריסת בית בשכונת התקווה, תאונת הרכבת בבית יהושע וקריסת החניון ברמת החייל.
בנובמבר 2019, בעקבות רעידת האדמה באלבניה יצאה משלחת מומחים בראשות מפקד היחידה גולן ואך לעזרה בחילוץ ואיתור נעדרים. בינואר 2020, מספר חודשים לאחר הרעידה, ביקר בישראל נשיא אלבניה איליר מטה במסגרת אירועי פורום השואה העולמי החמישי וניצל את ההזדמנות כדי לבקר במחנה רחבעם (מפקדת פיקוד העורף) ברמלה. מטה הודה לאנשי פיקוד העורף והעניק ליחידה את עיטור העיט המוזהב .
פלח&quot;צ
פלחה&quot;צ
ציפסרים
ציפסרים, (גרמנית:"ציפסר" Zipser או "ציפסר זאכסן" Zipser Sachsen, הונגרית: Cipszer "ציפסר" או "Szepesi Németek, רומנית: Ţipţeri "ציפצר") הם קבוצה אתנית גרמנית בצפון הממלכה ההונגרית לשעבר, בשטחים השייכים כעת לסלובקיה, במחוז מרמורש ובחלקים של דרום-מערב בוקובינה שבצפון רומניה של היום. הציפסרים היו חלק מהמיעוט הגרמני בשטחי סלובקיה, ששמו הכוללני היה "הגרמנים הקרפטיים". שפתם היא ניב מיטלדויטש (Mitteldeutsch).
מקור השם "ציפסר" הוא החבל ספיש (Spiš) (בהונגרית "סֶפֶש" Szepes או "סֶפֶּשֵג" (Szepesség), הקרוי בגרמנית "די ציפס" ("Die Zips"). חבל ארץ זה שהשתייך בימי הביניים לאזור שנקרא "הונגריה עילית" ולממלכת הונגריה, הוא בימינו חלק מסלובקיה העצמאית.
מהגרים גרמנים ראשונים הובאו לעמקים הגבוהים של ציפס, מתורינגיה אחרי שנת 1150, כנראה בסביבות 1180, על ידי המלך ההונגרי בלה השלישי. הם היו מיומנים במיוחד בכריית מחצבות ובבניית ערים.
מעמדם המשפטי והכלכלי קיבל תוקף בשנת 1271 באמצעות צ'ארטר של המלך אישטוואן החמישי ואחר כך התחדש באגרות שהוציא המלך קארוי רוברט בשנים 1312 ו־1328. חוקי העדה נקבעו בכתב בקובץ "Zipser Willkühr" משנת 1370.
מנהיגי הציפסרים נטמעו עם השנים לתוך האצולה ההונגרית.
בסכסוכים עם אוסטריה הציפסרים שמרו נאמנות לצד ההונגרי. בחודשים לפני שחרור צ'כוסלובקיה מהכיבוש הנאצי רוב הציפסרים מסלובקיה התפנו. אלו שחזרו גורשו על ידי שלטונות צ'כוסלובקיה המחודשת.
הציפסרים בסלובקיה.
התיישבות תחת מלכי הונגריה.
בסלובקיה הציפסרים היוו אי לשוני גרמני שחולק בין שני אזורים עיקריים: הציפס העליון (Oberzips) בשיפולי הרי טטרה על הנחלים פופר (פופראד) קונדרט (הרנאד) ועם המרכזים העירוניים קזמרק ולויטשאו והציפס התחתון (untere Zips) או der Gründner Boden על הנחלים גחניץ ושמלניץ והעיירות הראשיות ערי הכורים גלניץ, שמלניץ וואגנדריסל (נאלפקובו).
המתיישבים הציפסרים בציפס העליון באו בשני גלי הגירה :הראשון מריינלנד (רנאניה) ולוקסמבורג והשני משלזיה. לאחר מכן גל של מהגרים גרמנים דוברי "אוברסדויטש" מבוואריה התיישבו באזורי המכרות שהקימו בעבר הסלבים בציפס התחתון.
בסך בכל הציפסרים אכלסו כ-30 ערים ועיירות בתוך ה"רוזנות" ציפס וסמוך אליה, כשהמרכזים החשובים שלהם היו הערים קז'מארוק, לבוצ'ה (החל מהמאה ה-17 המרכז החשוב באזור), פופראד וספישסקה נובה ווס. האזור משתרע על כ-3700 קמ"ר. אחרי החרבת הונגריה על ידי פלישת הטטרו-מונגולים בשנת 1241, המלך
בלה הרביעי ויורשיו הביאו מתנחלים גרמנים נוספים משלזיה, תורינגיה וסקסוניה על מנת שיסייעו בשיקום הממלכה.
ההתארגנות.
בשנת 1271 בעקבות החלטת המלך אישטוואן הרביעי של הונגריה, ה"סקסונים הציפסרים" (בהונגרית Szepessi szászok) זכו, בדומה לסקסונים הטרנסילבנים לניהול עצמי בראשותו של גראף (רוזן) משלעצמם. האזור אורגן כפרובינציה מיוחדת שלהם - בלטינית universitas seu provincia Saxonum de Scepus).
בימי המלך קארוי רוברט, בשנת 1312 התושבים הגרמנים בחבל ציפס התארגנו מבחינה פוליטית-משפטית ב"ברית של 24 ערי הציפס" (Zipser Bund), בעלת אוטונומיה, במקביל לארגון רוחני-דתי "האחווה של 24 הכמרים המלכותיים". בראש ברית 24 הערים עמד גראף (רוזן) שנבחר על ידי ראשי כל הערים.
החל משנת 1370 24 הערים ועוד 20 יישובים נוספים של ציפסרים זכו לספר חוקים משלהם הקרוי ציפסר וילקיר (Zipser Willkür).
בשנת 1412 ברית 24 בערים בוטלה עקב מסירת 13 מהן למלך פולין על ידי מלך הונגריה, זיגמונד לבית לוקסמבורג, בתור ערבון תמורת סיוע כספי בזמן עימותו עם ונציה.
הרפורמה, השלטון ההבסבורגי והשלטון הפולני.
מלחמות ההוסיטים זרעו הרס רב באזור. מצד שני רעיונות הרפורמה הדתית מצאו בו קרקע פורייה ובשנות ה-1520 הערים המאוכלסות בגרמנים וגם חלק מהאצולה המקומית עברה לדת הלותרנית.
בעקבות קרב מוהאץ' ב-1526 שהביא לאבדן העצמאות של הונגריה ולחלוקתה, סופח האזור שפיס או ציפס לאימפריה ההבסבורגית ועבר לשליטת הארכידוכס פרדיננד הראשון שהכריז עצמו מלך בוהמיה והונגריה. מדיניותו הסובלנית של פרדיננד כלפי תנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית עזרה להתחזקות היסודות הגרמניים באזור.
לעומת זאת אמצעי הקונטרה-רפורמציה שהונהגו בשנת 1674 גרמו להפחתת האוכלוסייה הגרמנית, שחלקה נמלט לאזורים אחרים - כמו צפון טרנסילבניה -מפחד הדיכוי הדתי.
בעקבות חלוקת פולין בשנת 1772, בימי הקיסרית מריה תרזה, הערים מצפיס שנמסרו לפולין במאה ה 15 התאחדו
בחזרה עם אחיותיהן שנותרו בשטח הונגריה, הפעם תחת שליטה הבסבורגית. זהותן הגרמנית נשארה חזקה יותר בשנות השלטון הפולני. מתוך היישובים שנותרו בהונגריה רק ערי הכתר קרסמארק (קרז'מרוק) ולויצ'או (לבוצ'ה) שמרו על גרמניותן הודות למערכת חינוך מפותחת.
מתוך חוסר האמון שרחשו למונרכיה הקתולית השמרנית האוסטרית, הזדהו הציפסרים יותר ויותר עם המאבק של ההונגרים לעצמאות, ואפילו הסכימו עם קביעת השפה ההונגרית כשפה רשמית בממלכה.
העיר קזמארוק הסכימה לכך עוד בימי הקיסר יוזף השני והקיסר הגיב לכך בכעס וביטל את הפריבילגיות של העיר.
ירידה דמוגרפית והתבוללות במאה ה-19.
במהלך המאה ה-19 התחוללה הגירה מוגברת של סלובקים מהסביבה אל תוך ערי הציפס. באותו זמן השפעת התרבות ההונגרית הביאה להונגריזציה של ציפסרים רבים, בעיקר מהשכבה העליונה.
תהליך ההונגריזציה הואץ כמובן אחרי הנהגת הדואליזם האוסטרו-הונגרי, כשהתחזק המנהל העצמי ההונגרי.
בשנת 1872 בוטל המנהל העצמי של העדה הגרמנית.
מספר הציפסרים הגרמנים ירד מ-61,631 (35% מהאוכלוסייה) ב-1869 ל-38,424 (22%) בשנת 1910. ציפסרים רבים היגרו לארצות הברית שבה ארגוניהם הקהילתיים מצאו פריחה מחודשת.
תחת השלטון הצ'כו-סלובקי בין מלחמות העולם.
ב-22 באוקטובר 1918 הגרמנים הציפסרים מקז'מארוק הכריזו על נאמנותם לממלכת הונגריה, אבל כעבור יומיים סלובקיה הפכה לחלק מהרפובליקה הצ'כוסלובקית. בהתחלה היו הצעות שהסתברו כלא מציאותיות להקים ישות מדינית של עצמם -רפובליקת ציפס Republica Scepusia. ב 24 בינואר 1920 הוקמה בקזמארק מפלגת הציפסרים הגרמנים (Zipser Deutsche Partei) שיוצגה ב-1923 על ידי 10 נבחרים בפרלמנט בפראג.