בעזרת שימוש בסימולציות מחשב הראו החוקרים כי חוזק קשרי המימן בין ההידרוניום לשכבת הסולבציה הראשונה שלו הוא כ-4.4 קק"ל (קילו-קלוריות למול), לעומת כ-1.9 קק"ל של קשר מימן במולקולת מים בטמפרטורת החדר (זהו ערך נמוך מהערך הנסיוני של כ-2.6 קק"ל; ההבדל של 0.7 קק"ל נובע מההבדלים בין הסימולציה למציאות, כמקובל בסימולציות מחשב).
אחד הדברים העיקריים הנובעים מכך שקשר מימני בשכבה הראשונה של יון ההדירוניום חזק יותר מפי 2 מהרגיל הוא שכעת כבר לא ניתן לדבר רק על יון ההידרוניום, אלא יש לדבר על הקומפלקס הגדול יותר של H9O4+.
בלוטת קאופר
ממלכות חבר העמים הבריטי
ממלכות חבר העמים הבריטי (באנגלית: Commonwealth realms) הן 15 מדינות עצמאיות מתוך 54 המדינות החברות בחבר העמים הבריטי, שבראשן עומד מונרך שהוא צאצא פרוטסטנטי של האלקטורית סופיה מהנובר. מלכתן של מדינות אלו היא המלכה אליזבת השנייה. תפקידי המלכה בארצות מלכותה הם טקסיים וסמליים בלבד.
הציר המרכזי של מדינות אלו הוא הממלכה המאוחדת (The United Kingdom), שכוללת את אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד, ואשר בה יושב המונרך (כיום המלכה) ישיבת קבע. יתר 15 המדינות מכונות כל אחת realm, מונח שאפשר לתרגמו כ"ממלכה" או כ"נחלת המלך". אלו הן מדינות עצמאיות, שבכל אחת מהן בית מלוכה מקומי, ומונרך הנבחר, על-פי חוקיה המקומיים (שהם אימוץ של חוקי הממלכה המאוחדת). בהתאם לחוקים אלה, מכהנת אליזבת השנייה בכל אחת ואחת מהממלכות בנפרד כמונרכית, ותאריה של המלכה אליזבת השנייה הן בו זמנית "מלכת הממלכה המאוחדת", "מלכת קנדה", "מלכת אוסטרליה", "ניו זילנד" וכו' (ולא: "מלכת קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד...").
עד שנות ה-50 של המאה ה-20 היה מקובל לכנות כל אחת מהארצות האלה דומיניון, אולם מונח זה רמז לכפיפות של הארצות לשלטון בבריטניה, ולכן, כדי להדגיש את עצמאותן של הארצות, החלו להשתמש במונח realm (אם כי המונח "דומיניון" מעולם לא בוטל באופן רשמי). הכרה במונרך מבית המלוכה הבריטי כשליט המדינה אינה תנאי לחברותה של מדינה בחבר העמים הבריטי. חבר העמים הבריטי כולל גם מדינות שיש להן בתי מלוכה משלהן או מוסד נשיאות (רובן מושבות בריטיות לשעבר). בכל זאת, כל המדינות החברות חייבות להכיר במונרך הבריטי כראש חבר העמים הבריטי.
שיטת הממשל.
בממלכות חבר העמים הבריטי (למעט בממלכה המאוחדת), המלכה ממנה מושל כללי המכהן כמשנה למלך וממלא בממלכות אלה את תפקידה של המלכה בהיעדרה. נהוג כי המושל הכללי ממונה בכל מדינה על ידי המלכה, בהמלצת ראש הממשלה של כל מדינה ומדינה. באיי שלמה וטובלו נהוג שראש הממשלה נועץ בבית המחוקקים בטרם הוא ממליץ למלכה. בפפואה גינאה החדשה ממונה המושל הכללי בהצבעה של הפרלמנט.
בממלכה המאוחדת, המלכה ממנה את יועץ המדינה (Counsellor of State) הממלא את תפקידיה הרשמיים בהיעדרה.
כאמור, בחבר העמים הבריטי מדינות רבות נוספות שאינן ממלכות חבר העמים. מדינות אלו לא מעוניינות שבראשן יעמוד מונרך מבית המלוכה הבריטי ועל כן במדינות אלה ראש המדינה הוא שליט מלוכני אחר (לדוגמה בברוניי) או שליט נבחר (לדוגמה בהודו). עם זאת גם מדינות אלו חייבות להכיר בכך כי באופן סמלי מנהיגת חבר העמים הבריטי היא המלך/מלכת הממלכה המאוחדת.
ממלכות חבר העמים.
ממלכות חבר העמים (לפי סדר אלפביתי):
בשל העובדה שהמלכה מתגוררת בממלכה המאוחדת, אין בממלכה המאוחדת מושל כללי וכן בשל העובדה שהיחס בין בית המלוכה לבין ממשלת בריטניה הוא ישיר ואישי, מבחינים לרוב בין הממלכה המאוחדת לבין יתר ממלכות חבר העמים.
מועצת ראשי השבטים הגדולה של פיג'י הכירה עד ביטולה בהפיכה הצבאית של 2013 במלכה אליזבת השנייה כ"ראש השבט העליון של פיג'י" אולם אין המלכה נחשבת כראש המדינה ופיג'י אינה ממלכת חבר העמים.
דגלי המלכה במדינות ממלכת חבר העמים.
מלכי בית המלוכה הבריטי משתמשים בנס המלכותי רק בממלכה המאוחדת. בכהונתם כמלכי ממלכות חבר העמים יש להם דגלים נפרדים - כך למלכה דגל נפרד בהיותה מלכת אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד וג'מייקה.
כל אחד מדגלים אלה הוא נס שעליו סמל המדינה, ובמרכז תג מלכותי - האות "E" - קיצור שם המלכה ועליו כתר.
למלכה יש נס מלכותי נפרד בבקרה במדינות חבר העמים הבריטי שבהן אינה ראש מדינה (מדינת חבר העמים שאינן ממלכות חבר העמים). בעבר היו למלכה דגלים עבור סיירה לאון, מאוריציוס, מלטה וטרינידד וטובגו אולם עם עצמאותן של מדינות אלה, ומשהפכו לרפובליקות, הפכו הדגלים חסרי כל שימוש.
דגלי המושלים הכלליים.
בדומה למלכה, לכל אחד ואחד מהמושלים הכלליים יש נס משלו - אריה צועד היושב מעל הסמל המלכותי של אנגליה, ומעליו כתר מלכותי. מתחת לסמל המלכותי רשומה שם הממלכה.
למושל הכללי של קנדה דגל משלו ובו האריה מחזיק בידו עלה עץ אדר המסמל את קנדה.
התפתחות היסטורית.
ארבע עשרה מבין ממלכות חבר העמים הבריטי של ימינו היו בעבר מושבות בעלות שלטון עצמי אשר קיבלו עצמאות. שתי הממלכות האחרות הן הממלכה המאוחדת עצמה ופפואה ניו גיני אשר נוצרה בשנת 1975 כאיחוד בין גינאה החדשה הגרמנית (שהייתה שטח בנאמנות בינלאומית של אוסטרליה) וגינאה החדשה הבריטית (שהייתה מושבה של בריטניה, שנוהלה למעשה על ידי אוסטרליה מאז שנת 1905).
רעיון הפיכת המושבות הבריטיות לממלכות עצמאיות הוצע לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-19 - כאשר נדונה שאלת הפיכת הקונפדרציה של קנדה לממלכה עצמאית. בעקבות התנגדותם של משרד המושבות מחד ושל ארצות הברית מאידך, הוקמה בשנת 1897 קונפדרציה בעלת שלטון עצמי בשם הדומיניון של קנדה.
בשלהי המאה ה-19 מושבות נוספות קיבלו שלטון עצמי. במהלך מועצת האימפריה שנערכה בשנת 1907 התעקש ראש ממשלת קנדה - וילפרד לורייר על הצורך לבדוק את הקשר שבין מושבות הכתר למושבות בעלות העצמאות. המונח "דומיניון" שיוחד עד אז לקנדה הורחב לכל המושבות בעלות שלטון עצמי (לרבות אוסטרליה, ניו זילנד, ניופאונדלנד, מושבת הכף, נאטאל וטרנסוואל). בשנת 1910 אוחדו שלוש המושבות בעלות השלטון העצמי עם מושבת נהר אורנג' ויחד נוצר איחוד דרום אפריקה - אשר הפך לדומיניון. בשנת 1921 גם אירלנד הפכה לדומיניון כתנאי בהסכם השלום עם הממלכה המאוחדת.
אף שלדומיניונים היה שלטון עצמי, באופן רשמי הם היו כפופים לפרלמנט הבריטי והיו בשליטת בית המלוכה הבריטי אשר שלט עליהם באמצעות מושל כללי ממונה. הממלכה המאוחדת היא שקבעה את מדיניות החוץ ומדיניות הביטחון של המושבות.
השתתפותם של הדומיניונים במלחמת העולם הראשונה הגדילה את דרישתם לקבוע בעצמם את מדיניות החוץ והביטחון שלהן - ובהתאם כל דומיניון היה צד לחוזה ורסאי, וחבר בחבר הלאומים, יחד עם הודו (שלא הייתה במעמד דומיניון). בשנת 1920 שלחה קנדה שגרירים לארצות הברית ובשנת 1923 חתמה על אמנת דייג ההליבוט (Halibut Fisheries Treaty) בעצמה, מבלי לקבל את הסכמת הממשלה בממלכה המאוחדת. בשנת 1925 הדומיניונים סירבו לקבל על עצמם את ההתחייבות מכוח הסכמי לוקרנו עליה חתמה רק הממלכה המאוחדת.
בשנת 1926 נערכה שוב מועצה אימפריאלית, שהבנותיה סוכמו במסגרת הצהרת בלפור משנה זו. בהצהרה נקבע כי הדומיניונים הם אוטונומיים בשלטונים ובעלי מעמד שווה למעמד הממלכה המאוחדת. כל ממשלה של דומיניון היא בעלת קשר ישיר עם בית המלוכה (המייוצג על ידי המושל הכללי - שכעת ייצג את בית המלוכה ישירות ולא את ממשלת הממלכה המאוחדת). ההסכמה התקבלה בבריטניה כחוק בשנת 1927 - ובעקבות חוק זה הפכו הדומיניונים וכן אירלנד למדינות עצמאיות, שבית המלוכה מולך בכל אחד ואחד מהם בנפרד. בעקבות חוק וסטמינסטר של שנת 1931 נקבע שלכל דומיניון, כמו גם לאירלנד, יהיה בית מחוקקים עצמאי. כל דומיניון נדרש לאשרר חוק זה בטרם יכנס לתוקפו בדומיניון (אוסטרליה אשררה את החוק בפרלמנט שלה בשנת 1942 (כשהוא רטרואקטיבי לשנת 1939) וניו זילנד בשנת 1947). החוק לא אושר בניופאונלנד, אשר שבה להיות מושבה בשנת 1934 ולבסוף הצטרפה לקנדה בשנת 1949.
חוק וסטמינסטר הותיר מספר סמכויות לפרלמנט הבריטי ובהן הסמכות של הפרלמנט הבריטי לחוקק חוק עבור דומיניון לבקשת אותו דומיניון.
אירלנד ניתקה את הקשר עם הפרלמנט הבריטי עם הפיכתה לרפובליקה בשנת 1949 וכך עשתה גם דרום אפריקה בשנת 1961. קנדה ניתקה את הקשרים עם הפרלמנט הבריטי בשנת 1982 - בהסכמת הפרלמנט הבריטי, וניו זילנד ואוסטרליה ניתקו קשרים אלה בשנת 1986 בהסכמת הפרלמנט הבריטי.
עם קבלת עצמאותה של בורמה בשנת 1948 - הייתה זו הפעם הראשונה שמושבה קיבלה עצמאות מבלי להפוך לחלק מחבר העמים. באותה שנה הפכו הודו ופקיסטן לדומיניונים עצמאיים - אולם הם נותרו חלק מחבר העמים. בעקבות עצמאויות אלה גובשה בשנת 1949 החלטה לפיה מושבות המקבלות עצמאות יכולות להחליט על היותן רפובליקות עצמאיות או ממלכות - כולן במעמד שווה לממלכה המאוחדת במסגרת חבר העמים - והכינוי "חבר העמים הבריטי" ("British Commonwealth") הוחלף בשם "חבר העמים" ("Commonwealth of Nations").
בשנת 1952 הכריזה המלכה אליזבת השנייה בצו שניתן בארמון סנט ג'יימס כי היא המלכה של "ממלכה זו, והממלכות והטריטוריות האחרות" - ובעקבות צו זה הביטוי שהיה מקובל עד אז "מלכת הדומיניונים הבריטים שמעבר לים" הוחלף בביטוי "מלכת מלכויותיה האחרות וטריטוריות" בתארה של המלכה, והמילה "ממלכה" (realm) החליפה את המילה "דומיניון".