בשנת 1977 התיישב במחנה הצבאי הנטוש הסמוך לכפר (ששימש כבית ספר לקצינים של הצבא הירדני עד 1967), גרעין של מתיישבים יוצאי ברית המועצות. הדבר התאפשר על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים". באוקטובר 1979 התקבלה החלטת ממשלה, במסגרת המגמה לעבות את ירושלים, על הקמת "מצפה גבעון" (גבעת "חדשה") כיישוב קבע. זאת על סמך הטענה שהקרקע במקום הייתה בבעלות חברת "נחלת ישראל - רמה" ההיסטורית משנת 1921. בינואר 1980, עלו 35 מאנשי הגרעין להתנחל על שטח בן 70 דונם. תושב בית איג'זא, צברי מחמוד אע'רייב, ממנו הופקעו קרקעות לשם הקמת בריכת מים ליישוב, עתר לבג"ץ נגד ההפקעה. במהלך הדיון המשפטי בבית המשפט העליון התברר שבטאבו לא רשומה קרקע על שם חברת "נחלת ישראל - רמה", כי אם כ"רכוש ממשלתי" ירדני, כיוון שהקרקע הופקעה על ידי ירדן בשנות ה-60 לצורכי המחנה הצבאי הסמוך, אך הותר לתושבים במקום להמשיך ולעבד את האדמות.
בראשית השליטה הישראלית נתפסה הקרקע הירדנית על בסיס "צו מס' 59", צו צבאי שהוצא לפיו כל הקרקעות והנכסים שהיו בבעלות השלטון הירדני יעברו לידי השלטון הצבאי הישראלי. אע'רייב נאלץ לוותר על קרקע בשטח של 45 דונם, עם זאת הכיר הממשל הצבאי בבעלותו על 24 דונם ו-200 מ"ר ובתי ההתנחלות הוקמו מסביב לבית משפחת אע'רייב.
במהלך השנים, חלק מאדמות הכפר הופקעו על ידי ישראל לצורך בניית יישובים, ובהם חלקים מגבעת זאב וגבעון החדשה.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך 60% מהקרקעות החקלאיות של הכפר סווגו כשטח C.
גדר ההפרדה.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. צברי מחמוד אע'רייב, עתר לבג"ץ נגד תוואי הגדר שמנתק אותו מהכפר. מצד שני עתרו תושבי גבעון החדשה נגד הצבת שער בגדר הביטחון, במקטע שבין יישובם לבין בית איג'זא. ב-31 ביולי 2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון, לאחר שקבע כי היות שבני המשפחה דחו את הצעת
מערכת הביטחון לקבל פיצויים ולעזוב את ביתם, התוואי הנוכחי מידתי וראוי. לאורך השנים אירעו עימותים אלימים בהפגנות נגד הקמת הגדר.
אברהם ווייס
הרב פרופסור אברהם ווייס (1895–1970) היה תלמיד חכם, חוקר תלמוד ומנהיג ציוני-דתי. הוא היה ממייסדי המחקר המדעי של התלמוד, וכיהן כחוקר ומרצה לתלמוד במכון לחכמת ישראל בוורשה, בישיבה יוניברסיטי, ובאוניברסיטת בר-אילן. היה ממנהיגי תנועת המזרחי בפולין, שימש כסגנו של נשיא התנועה, הרב יצחק ניסנבוים, והיה חבר ביודנראט בוורשה.
ביוגרפיה.
ווייס נולד בתרנ"ה בעיירה פודהייצה שבמזרח גליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, והיום אוקראינה. אביו היה דוב בן יצחק אייזיק, ואמו שרה רבקה בת ר' משה מיכאל גלר. אחותו הניה, נישאה לימים לחוקר המשנה והתלמוד חנוך אלבק. אחיו יהושע, התגורר בפודהייצה ונרצח בשואה, תוך שהוא משאיר מכתב המתאר את השמדת העיירה. בצעירותו הוא למד בבית המדרש בעיירת הולדתו, ובגיל 17 סיים את הש"ס, עם המפרשים והוראת השולחן ערוך. בשנת 1916 (גיל 21) הוסמך לרבנות על ידי רבה של סטניסלאב, ר' דוד הורוביץ ביורה יורה ידין ידין. ווייס למד גרמנית אצל מורה פרטי, ובהמשך הכין את עצמו לבחינת בגרות בגימנסיה בעיר סטורוז'ינץ. בשנת 1917 הוא קיבל תעודת בגרות בווינה והתחיל ללמוד באוניברסיטה שם בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה קלאסית. בשנת 1921 קיבל תואר דוקטור. נושא הדיסטרציה שלו היה : "יחס האפיפיורים ליהודים בתקופת ימי הביניים". במשך השנים 1917–1922 למד במקביל גם בבית המדרש לרבנים בווינה. מורו, פרופסור אביגדור אפטוביצר העיר על כתב הרבנות שלו: "תרומה גדולה תינחל למדעי היהדות אם יאופשר למוסמך שלנו להשקיע את כשרונותיו הכבירים במחקר התלמוד".
לאחר סיום לימודיו הוא החל ללמד בגימנסיה העברית בביאליסטוק. לאחר מכן עבר לוורשה, כמרצה לתלמוד בסמינריון הממשלתי למורי דת. בשנת תרפ"ח נוסד בוורשה המכון לחכמת ישראל, וד"ר ווייס התמנה למשרת דוצנט לתלמוד במכון. כשנה לאחר מכן, בשנת תרפ"ט, נדפס ספרו הראשון, 'לקורות התהוות הבבלי'. ספרו השני, 'התלמוד הבבלי בהתהוותו הספרותית' נדפס בשנים תרצ"ז–תרצ"ט. בנוסף לספרים, ד"ר ווייס פרסם בשנות העשרים והשלושים מאמרים בחקר התלמוד, בהצופה לחכמת ישראל, ב-Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, ובקובצי מאמרים נוספים. פעילותו במכון נמשכה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, ובין השאר הוא כיהן כרקטור המכון.
במקביל לעבודתו המחקרית, היה ווייס מעורב בפעילות ציבורית ענפה. הוא היה מראשי תנועת המזרחי, שהייתה חלק מהתנועה הציונית. במסגרת פעילותו הוא השתתף מספר פעמים בקונגרס הציוני. בין השנים 1935–1940 כיהן כסגן נשיא תנועת המזרחי בפולין, ועבד בצמוד עם נשיא המזרחי בפולין, הרב יצחק ניסנבוים.
ווייס נשא לאישה את פנינה קרמר. לפני מלחמת העולם השנייה נולד להם בן אחד, בתחילת המלחמה נולדה בתם, ולאחר הגעתם לניו יורק נולד בנם הצעיר.
מלחמת העולם השנייה ומעבר לארצות הברית.
עם פריצת מלחמת העולם השנייה, ווייס התגייס לפעילות ציבורית במסגרת ועד הקהילה היהודית בוורשה. עם כיבוש ורשה בידי צבא גרמניה הנאצית, הגסטפו הקים את היודנראט, וד"ר ווייס צורף אליו. ב-4 בנובמבר 1939 הגסטפו אסף את חברי היודנראט והורה להם להקים גטו בוורשה תוך שלושה ימים. ראשי היודנראט ובהם אדם צ'רניאקוב ביקשו לשלוח משלחת לגסטפו על מנת לנסות לשכנע אותם לשנות את עמדתם, אך ווייס שכנע אותם לשלוח תחת זאת משלחת למושל הצבאי של ורשה. בשל שליטתו בגרמנית, ווייס היה דוברה של המשלחת. המושל, שלא עודכן מראש על הפקודה, הורה להקפיא אותה. בעקבות כך, הקמת הגטו נדחתה בחודשים ארוכים, וסגירתו הושלמה ב-15 בנובמבר 1940. בחודש ינואר 1940 קיבל ד"ר ווייס הזמנה למשרת פרופסור לתלמוד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בזכות הזמנה זו הוא הצליח לקבל אשרת כניסה לארצות הברית לו ולמשפחתו. ב-9 באפריל 1940 הוא יצא עם משפחתו מוורשה ונסע ביחד עם הרבי מגור ומשפחתו לאיטליה. לאחר מספר חודשים באיטליה יצאה משפחת ווייס בטיסה לספרד, ומשם הפליגה לארצות הברית.
ווייס התגורר בארצות הברית עד לפרישתו מהישיבה יוניברסיטי בשנת 1967. בתקופה זו התמקד בעיקר בהוראה בישיבה יוניברסיטי ובמחקר התלמוד, אך המשיך גם בפעילות ציבורית, והשתתף בין השאר בקונגרס הציוני ה-22, בשנת 1946. בשנת תשי"ג הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך שנים אלו הוא פרסם את רוב ספריו, ובהם התהוות התלמוד בשלמותו, לחקר התלמוד, סדר הדיון, על היצירה הספרותית של האמוראים, ודיונים ובירורים בבבא-קמא. בנוסף הוא פרסם מאמרים רבים במחקר התלמוד, שנדפסו בהמשך בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, בקבצים: הערות לסוגיות הבבלי והירושלמי, ועל המשנה, הוצאת בר-אילן. הוא גם שימש כעורך כתב העת חורב, כתב העת של הישיבה יוניברסיטי, 'לחקר תולדות ישראל וספרותו'.
לאחר פרישתו, עלה ארצה עם אשתו פנינה, בשנת 1967, והתגורר בירושלים. בשנים האחרונות לחייו שימש כמרצה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
אברהם ווייס נפטר בד' בתשרי ה'תשל"א בירושלים, ונטמן בבית הקברות סנהדריה. בשנת תשל"ה יצא לאור ספרו האחרון, מחקרים בתלמוד, עליו עבד אך לא הספיק לסיים את עריכתו. הספר נערך בידי בניו, ד"ר משה ווייס ופרופ' בנימין ווייס. לספר נוספו גם מספר מאמרים שפורסמו במקור בגרמנית, ותורגמו בידי העורכים.
תרומתו לחקר התלמוד.
עבודתו המחקרית של ווייס התמקדה בניתוח ביקורתי של התלמוד הבבלי. בעוד שהחכמים והחוקרים שקדמו לו ניסו לפענח את שאלת התהוות ועריכת התלמוד לפי מקורות חיצוניים, ווייס סבר שיש לענות על השאלות מתוך ניתוח טקסטואלי ומושגי של התלמוד עצמו. בין היתר הוא חקר ביטויים כמו 'גופא' ו'אמר מר' (לקורות התהוות הבבלי). הוא עסק באינטנסיביות בניתוח של סוגיות בתלמוד כדי לזהות רכיבים מוקדמים ומאוחרים בדיון התלמודי. אחת מהמסקנות העיקריות של ווייס הייתה שעריכת התלמוד לא הייתה אירוע נקודתי, אלא תהליך מתמשך שהחל מזמן האמוראים, ונמשך עד לתקופת הגאונים.
ווייס היה מהראשונים שעמדו על חשיבות תרומתם של הסבוראים להתפתחות התלמוד.
בנוסף למחקר התלמוד, ווייס עסק גם במחקר המשנה, וגם בה הוא הראה תופעות של שכבות מוקדמות ומאוחרות. כמה ממאמריו בחקר המשנה פורסמו בקובץ מאמרים על המשנה, בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
דיסקוגרפיה של ריטה אורה
ריטה אורה היא זמרת-יוצרת בריטית אשר הוציאה שני אלבומי אולפן, מיני-אלבום, 21 סינגלים ו-5 סינגלים שיווקיים. את אלבומה הראשון אשר נקרא על שם משפחתה "Ora", הוציאה בשנת 2012. האלבום זכה להצלחה רבה כאשר קיבל את תואר הפלטינה בבריטניה.
בהמשך, הוציאה אורה סינגלים נוספים ובשנת 2018, הוציאה את אלבומה השני, "Phoenix", ממנו יצאו חמישה סינגלים; "Your Song", "Anywhere", "Girls", "Let You Love Me" ו-"Only Want You". כל ארבעת הסינגלים זכו להצלחה רבה ולהסמכות רבות במדינות שונות.
לא לחנם הלך זרזיר אצל עורב
שלומי אזולאי (חלוץ, 1989)
שלומי אזולאי (קשר, 1990)
שלומי אזולאי (פירושונים)
ממלכה המאוחדת
דינה קניג
דינה קניג (ביידיש: דינה קעניג, ברומנית: Dina König; 6 באוגוסט 1907 לודז' - 17 במאי 1964 בוקרשט) הייתה שחקנית תיאטרון יהודיה פולנית ורומנית, ששיחקה ביידיש. היא החלה לשחק בשנות ה-1920 על במות התיאטראות. התיישבה בשנת 1946 ברומניה. בשני העשורים האחרונים לחייה הצטיינה כחברה בלהקת התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט. בשנת 1956 הוענק לה התואר "אמנית מצטיינת של רומניה".