מ־1942 עד 1945 ישב פרייזלר בראש בית הדין העממי. לבית הדין הוקנתה סמכות לדון במגוון נרחב למדי של עבירות "פוליטיות", לרבות עבירות הנוגעות לשוק השחור (אותו ניסו השלטונות לדכא בתנאי קיצוב ומלחמה), ל"תבוסתנות" וכיוצא בזה. בית הדין הוסמך להמית את הבאים בפניו, ואכן עונש המוות הוטל אף על עבירות קלות יחסית. תחת נשיאותו של פרייזלר גדל מאוד מספרם של גזרי דין המוות, לעומת תקופת הנשיאות של קודמו בתפקיד. בין 1942 ו־1945 גזר בית הדין מוות על כ־5,000 אנשים. המושב בראשותו ישב פרייזלר באופן אישי גזר מיתה על כ־2,600 מהם. כמות זו של 2,600 עונשי מוות היא הכמות אותה גזר בית הדין מאז היווסדו ב-1934 ועד שנת 1942, עת קיבל פרייזלר את תפקיד הנשיא.
אחיו של פרייזלר, אוסוואלד פרייזלר, היה פרקליט הגנה ידוע, אשר ייצג נאשמים בפשעים פוליטיים, למורת רוחה של המנהיגות הנאצית, כל זאת בעת שפרייזלר כיהן בתפקידים חשובים במנגנון המשפטי הנאצי. אוסוואלד פרייזלר התאבד בשנת 1939.
משפטי מחתרת "הוורד הלבן".
ב-22 בפברואר 1943 פרייזלר דן למוות בעריפת ראש את הנס שול, סופי שול ואת כריסטוף פרובסט, חברי תנועת המחתרת האנטי-נאצית "הוורד הלבן".
משפטי קושרי ה-20 ביולי.
באוגוסט 1944 הובאו למשפט בפני פרייזלר כמה מהעצורים שהשתתפו בניסיון ההתנקשות הכושל נגד היטלר ב-20 ביולי באותה שנה. המשפט צולם במצלמות קולנוע מתוך כוונה להציגו בפני הקהל הגרמני. בסרטים אלה נגלתה האווירה שבה ניהל פרייזלר את ההליך המשפטי, התרסותיו כלפי הנאשמים, התעללותו המנטלית והמילולית בהם והצעקות והעלבונות ששיגר כלפיהם. פרייזלר התעקש שהנאשמים יובלו לפניו בלי עניבה ובמכנסיים רחבים ללא חגורה, כשהם אוחזים בשוליהם כדי שלא ייפלו. כמעט כל הנאשמים נידונו למוות בתלייה, וגזר הדין הוצא אל הפועל בתוך שעתיים מתום המשפט.
מותו.
ב־3 בפברואר 1945, בעודו מתכונן למשפט בבית הדין נגד פביאן פון שלברנדורף, אחד מהקושרים של 20 ביולי, נהרג פרייזלר מפצצה שהוטלה ממפציץ אמריקני. שלברנדורף הועבר למחנות ריכוז שונים ושרד עד נפילת השלטון הנאצי.
דמותו.
דמותו של רולנד פרייזלר שימשה השראה ליצירות אחדות, שהידועה בהם היא ספרו של הנס פאלאדה "לבד בברלין".
עצמאות ברזיל
עצמאות ברזיל היא התהליך שבמהלכו ברזיל התנתקה פוליטית מהאימפריה הפורטוגזית בתחילת המאה ה-19. באופן רשמי, בברזיל חוגגים את עצמאות המדינה ב-7 בספטמבר, התאריך בו אירעה בשנת 1822 הכרזת העצמאות על ידי דום פדרו הראשון- אירוע המוכר גם כזעקת איפירנגה (על שם הנהר שעל גדותיו התחולל האירוע).
נסיבות.
בתחילת שנות העשרים של המאה ה-19, עם סיום הכיבוש הנפוליאוני של חצי האי האיברי, חזר ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, מגלותו הזמנית בממלכה הברזילאית לפורטוגל. זכויות היתר מהן נהנתה ברזיל בזמן ששהתה בה משפחת המלוכה הפורטוגלית בוטלו, וביטולן עורר את זעמם של לאומנים מקומיים. דום פדרו, יורש העצר הפורטוגלי שנשאר במצוות אביו כעוצר של ברזיל, צידד בלאומנים, תמך במורדים ואף סירב לשוב לפורטוגל. על שום כך הודח דום פדרו מתפקידו כעוצר ומונה כנציגה של משפחת המלוכה בברזיל.
זעקת איפירנגה.
החדשות אודות הדחתו הגיעו לדום פדרו ב-7 בספטמבר 1822, עת הגיע לסאו פאולו מביקור בנמל העיר סנטוס. על גדות נהר האיפירנגה שלף דום פדרו את חרבו וקרא "עצמאות או מוות!" והכריז על עצמאותה של ברזיל מפורטוגל. ב-12 באוקטובר הוכרז דום פדרו כקיסר של האימפריה הברזילאית, והוכתר רשמית ב-1 בדצמבר. בכך הפך מ"פדרו הרביעי מפורטוגל" ל"פדרו הראשון".
אירועים.
גלות מוזע שואת יהודי תימן שבה 80 אחוז מקהילת היהודים בתימן הושמדה לאחר גירושם לעיר מוזע שבאזור תעז
שוויצרי
פרוסי
לבנוני
נריה גוטל
הרב פרופ' נריה משה גוטל (נולד בג' באב תש"ך, 26 ביולי 1960) הוא ראש מערך המחקר במרכז תורה ומדינה. כיהן בעבר כנשיא מכללת אורות ישראל.
תולדותיו.
הוריו עלו מצרפת בשנות ה-60 ושבו אליה כזוג נשוי לשליחות קצרה. בעת לידתו התגוררו בקיבוץ שדה אליהו וכעבור שלושה חודשים עברו לשכונת גבעת מרדכי בירושלים. אמו עבדה כמנהלת אולפן. אביו, הרב ד"ר שלמה גוטל, תלמיד של הרב שלמה זלמן אוירבך, למד שנים בישיבות כרם ביבנה, מרכז הרב ובמכון הארי פישל, ולימד במכללה ירושלים. אחותו תמר נרצחה בפיגוע בקו 12 ב-1978, בגיל 15. מלבדה יש לו חמש אחיות.
למד שנתיים בישיבת קול תורה לצעירים, ושנתיים נוספות בישיבת ירושלים לצעירים. בשנת התיכון האחרונה החל ללמוד בישיבת מרכז הרב והמשיך ללמוד בה שתים עשרה שנה. שירת בחיל התותחנים וברבנות הצבאית, שימש במילואים כרב אוגדה, בדרגת רס"ן. סמוך לנישואיו בגיל 23 הצטרף למכון "מרחבים" כתלמיד וחוקר, שם רכש תעודת הוראה.
הרב גוטל היה ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים כארבע שנים ועמית במכון מנדל כשנתיים. לימד באוניברסיטת בר-אילן - בבית הספר לחינוך ובמדרשה לבנות, שבמסגרתה ייסד ועמד בראש תוכנית דוקטורנטיות מצטיינות. כן לימד במכללות הרצוג, ליפשיץ ואפרתה, בבית הספר לסיעוד שערי צדק ובמקומות נוספים. משמש כרב בית הכנסת "רדליך" בשכונת גבעת שאול בירושלים. חבר מועצת הרבנים של ארגון 'צהר'. מעורכי ספריהם וכתביהם של רבותיו, הרב שאול ישראלי, הרב אברהם שפירא והרב שלמה זלמן מן-ההר.
הרב גוטל "דילג" באישור מיוחד של האוניברסיטה העברית על לימודי התואר הראשון, בשל הכרה בכמות ואיכות מחקריו ובשל המלצות ייחודיות. ספרו "מכותבי ראיה" הוכר כשווה ערך לתואר שני מחקרי. עבודת הדוקטורט שלו, "שיקולים הלכתיים ומטא-הלכתיים בפסיקתו של הרב קוק", נכתבה במסגרת החוג לתלמוד באוניברסיטה בהנחיית פרופ' ישראל מ' תא-שמע וזכתה בשנת 2001 בציון "מעולה". פרסם חמישה ספרים שזכו לפרסים ומאות מאמרים תורניים ואקדמיים.
בשנת 2004 פנה אליו הרב ד"ר יהודה פליקס, מייסד וראש מכללת אורות ישראל באלקנה, וביקש ממנו להחליפו בתפקיד. הרב גוטל כיהן כנשיא המכללה בין השנים 2004–2016. הוא איחד את המכללה עם מכללת מורשת יעקב ברחובות והגדיל משמעותית את כמות התלמידים. כיום עומד בראש מערך המחקר במרכז תורה ומדינה ורב קהילה בירושלים.
נשוי לרותי, מנהלת פדגוגית של אולפנת צביה בירושלים ובתו של הרב ד"ר אברהם בארי, ואב לארבעה. גיסם של הרב ד"ר משה בארי; הרב יוסף הורוביץ ועוד.
פויקה
פּוֹיְקֵה (מאפריקאנס Potjiekos (פויקה-קוס)) הוא סיר מברזל יצוק שנועד לשמש ככלי בישול במחנאות. הפויקה מתאים במיוחד למטרה זו מאחר שהוא מפזר את אנרגיית החום הגדולה אותה הוא סופג באופן שווה לכל חלקיו, תכונה שהופכת אותו למתאים לבישול בצד המדורה.
היסטוריה.
הפויקה הוא כלי בישול נפוץ בקרב האפריקאנרים בדרום אפריקה. לטענתם, אבותיהם הביאו אותו עמם מהולנד, באמצע המאה ה-17, שם נבנו לראשונה סירים הולנדיים כאשר ייחודם נמצא בסוג הסגסוגת שמשמשת ליציקת סיר והכיל חול מיובש, דבר שהקנה לסגסוגת חוזק רב ושטח פנים חלק יותר. סירים דומים נמצאו גם ברחבי האי הבריטי, לשם הגיעו מהולנד. חוקרים סבורים כי ייתכן שהסיר הגיע לדרום אפריקה עם המתיישבים הבריטים ואומץ על ידי האפריקנרים.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 זכה הפויקה לפופולריות רבה בקרב חיילים ומטיילים.
הברזל היצוק ממנו עשוי הסיר מאפשר פיזור חום אחיד בסיר. נהוג לבשל בו בישולי קדירה על גחלים.
גודלי הפויקה.
הפויקה מיוצר במגוון גדלים הממוספרים בסדר עולה לפי נפח:
פויקה בישראל.
התבשיל אותו נהוג להכין בסיר זה - מעין נזיד בשרי או צמחוני, נקרא במקור "פויקהקוס", אך בארץ נהוג לכנות גם אותו פשוט "פויקה", כשם הסיר בו הוא מתבשל.
תחזוקת הפויקה.
הנאה מסיר ברזל יצוק דורשת תחזוקה שוטפת. היותו עשוי פלדה מקנה לו סגולות בישול מבורכות. אך כיוון שנוטה להחליד, כדי לשמור על תקינותו יש להקפיד:
הקלטת הלוהטת
אלפי (סרט, 2004)
אלפי הוא סרט קומי בריטי-אמריקאי משנת 2004 בכיכובו של ג'וד לאו ובבימויו של צ'ארלס שייר. הסרט הוא גרסה קולנועית מחודשת ל"אלפי", סרט קולנוע משנת 1966 בכיכובו של מייקל קיין.
עלילה.
אלפי הוא צעיר לונדוני (קוקני) החי בניו יורק ועובד כנהג לימוזינה. הוא רודף נשים המוקף בנשים יפות הנשבות בקסמיו ואינו מוכן לקבל על עצמו שום התחייבות.
פסקול הסרט נכתב על ידי מיק ג'אגר מהרולינג סטונז, דייב סטיוארט, חבר היוריתמיקס לשעבר, וג'ון פאוול. הפסקול כולל 13 שירים חדשים וגרסה מחודשת לשיר מהסרט המקורי.
הסרט היה כישלון קופתי ולא הצליח לכסות את התקציב הענק שהושקע בו. המגזין הבריטי "בלוקבאסטר" בחר בסרט כאחת הגרסאות המחודשות הגרועות ביותר של כל הזמנים.
משפחת קמיצ'לי
משפחת קמיצ'לי היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית ששודרה בין נובמבר 2004 לינואר 2005 בערוץ 2 על ידי רשת. הסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים, ונחשבת לאחד הכישלונות הבולטים בתולדות שידורי הטלוויזיה בישראל.
רקע.
הסדרה מבוססת על סדרה בריטית בשם "משפחת קומאר" ("The Kumars at No. 42"), ובה משפחה הודית המתגוררת בבריטניה בונה אולפן תוכניות אירוח בסלון ביתה ומארחת בו ידוענים. חברת מטר הפקות, שהפיקה את הגרסה הישראלית, ניסתה להעלות גרסה ישראלית לסדרה בשנים שקדמו לשידורה של "משפחת קמיצ'לי", ושקלה להפיק סדרה שבמרכזה משפחת ישראלים יוצאי מרוקו, אך הדבר לא צלח. לבסוף החליטו אנשי החברה להפיק גרסה ישראלית שבמרכזה משפחה מעורבת: אב יוצא חבל קמישלי בטורקיה הנשוי לפולנייה.