ב-1991, נבחר להיות מנחה בערוץ הילדים שנתיים לאחר שהוקם הערוץ. מנשה שימש כמנחה בערוץ הילדים במשך 14 שנה, משנת 1991 ועד קיץ 2005, בו הודיע על פרישתו מהערוץ, כאשר באותה עת היה המנחה הוותיק ביותר בערוץ (בהמשך שיאו נשבר על ידי טל מוסרי). כמו כן, השתתף במחזות זמר, פסטיגלים ומופעים לילדים. בשנת 1998, הוציא אלבום הנקרא "עודד אמר!", המלקט עשרה שירים שלו, ממחזות זמר, תוכניות ועוד.
עודד מנשה השתתף בתוכנית מיוחדת לכבוד חנוכה בשם הסופגנייה המעופפת לצד איתי שגב ומיכל ינאי וכוכבים נוספים. הוא השתתף כמפקד הסופגניה המעופפת.
מנשה הנחה מספר שעשועונים בטלוויזיה: בין השנים 1994–1997 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "קיץ על החוף" (לצד שלום אסייג ובהמשך סנדי בר). בין השנים 1993–1998 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "הכיתה המעופפת" ששודרה בערוץ הילדים. ב-2002 הנחה את התוכנית "הפירמידה" ששודרה בערוץ 2. בין השנים 2002–2005 השתתף בהנחיית "אולפן ערוץ הילדים". ב-2008 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "קרב סכינים" בערוץ 10 ואת תוכנית הרדיו קולה של אמא בגלי צה"ל. בשנים 2008–2010 הנחה מנשה את התוכנית "פוקר כוכבים" בערוץ אגו. בשנת 2010 הגיש מנשה לצד אשתו, עדן הראל את תוכנית הבישול "עושים שכונה" בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת. בשנת 2012 שימש כשופט בתוכנית הסטנדאפ "תצחיק אותי" בערוץ 24. לצד ציפי שביט. במהלך אותה שנה, הגיש מנשה את התוכנית "מאז ועד היום" בערוץ 24, ובהמשך עבר להנחות את התוכנית "רק טוב עם עודד מנשה" המשודרת אף היא בערוץ 24.
בשנת 2012 השתתף מנשה בתוכנית "מי יפיל את המאסטר" ואף העפיל לשלב השני של התוכנית, לאחר שביצע קסם שהמאסטר מקס מייבן לא גילה את סודו.
בתחילת 2013 החל מנשה להנחות לצד עדן הראל את התוכנית "טובים השניים" בערוץ 24.
מ-2014 מנחה מנשה יחד עם אשתו, עדן הראל, את תוכנית המציאות "אהבה על האש" בערוץ 10. באותה שנה הם החלו להגיש את התוכנית "עדן ועודד משפחה בע"מ" בערוץ 20.
בקיץ 2015 יצר ושימש כמנחה בתוכנית המציאות המוזיקלית "הפייטן" של ערוץ 20.
בשנים 2015–2016 הגיש את התוכנית "שישי בבוקר" בערוץ 10 לצד אשתו עדן הראל.
כיום מנחה מנשה תוכנית יומית בשם "משאל עם" בערוץ עכשיו 14.
משחק.
ב-1992 גילם את עודד, אח של אביב (אביב גפן) בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן". באותה שנה השתתף בסרט "ללקק ת'תות".
ב-1994 גילם את מעוז צור בסרט הטלוויזיה "הסופגנייה המעופפת" ששודר בערוץ הילדים והיה פרודיה על "מסע בין כוכבים". באותה שנה השתתף לראשונה בפסטיגל וביצע את השיר "כל דבר הוא שיר" שהגיע למקום השני באותה שנה בתחרות.
בשנת 1995 השתתף בקלטת הילדים "הקסם של ימבה 1" לצידם של דנה דבורין, ואבי יפה.
בשנת 1996 השתתף גם בקלטות הילדים "פיץ העכבר" בתפקיד ד"ר גידי וגידי הסטודנט, ו"הקסם של ימבה 2", ובמחזמר "בן המלך והעני" בתפקיד מיילס הנדון.
בשנת 1997 השתתף בשנית בפסטיגל עם השיר "רכבת שדים".
בשנת 1998 השתתף במחזמר "סיסי הנסיכה" בתפקיד הנסיך פרנץ יוזף לצידה של דנה דבורין, כתבה סמדר שיר, וביים גדי ענבר.
ב-1999 גילם את פיליאס פוג במחזמר שביים ירון כפכפי "סביב העולם בשמונים יום", והשתתף בסרט הילדים "הכבש השישה עשר".
בשנת 2000 השתתף בפעם השלישית בפסטיגל עם השיר "אני ג'וקר", והשתתף בסרט הילדים "כובע קסמים".
בשנת 2001 גילם את המלך ארתור במחזמר שביים ירון כפכפי "המלך ארתור ואבירי השולחן העגול".
בשנים 2002–2003 שיחק בסדרה "לחיי הערבה", אשר הייתה פרודיה על הטלנובלה "לחיי האהבה".
בשנת 2003 שיחק בסדרת המערכונים "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים" ששודרה בערוץ הילדים, וגילם את האקלברי פין במחזמר "תום סויר והאקלברי פין".
ב-2004 גילם רופא וגילם את מנהל "ערוץ הילדים" בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות" ושיחק בדמות המלך הרע בפסטיגל 2004 – "לא יאומן כי פסטיגל" ושר את השיר "רוצה להיות רשע". כמו כן, באותה שנה גילם את עצמו בסדרה "כל שבת שנייה" ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2005 שיחק בסדרת המערכונים "הצלצול הוא בשבילי", והשתתף במופע "שיר נולד" שביים משה קפטן.
ב-2007 גילם את ג'וש ברנר בטלנובלה "האלופה".
ב-2008 גילם את צ'ארלס בסדרת הטלוויזיה "משמורת".
בחנוכה תשע"ו שיחק במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שהפיקה איילת ריפס.
ב-2015 שיחק לצידה של אשתו בסרט הילדים "גויאבות".
ב-2017 השתתף בסדרה "אחותי קפצה כיתה" בערוץ KIDZ.
ב-2018 השתתף בקמפיין של משרד החקלאות לאכילת מאכלים בריאים בקרב ילדים.
מנשה השתתף בפסטיגל 2020 – My פסטיגל. בתור כוכב עבר שהשתתף בארבעה פסטיגלים, במופע הנחה קטעי קישור לצד שותפתו ל"צעצוע של פסטיגל" יעל בר זוהר וביצע עם שאר המשתתפים את המנון הפסטיגל "יד ביד".
דיבוב.
בתחילת שנות ה-90 החל להשתתף בדיבוב לעברית של סרטים וסדרות טלוויזיה. תפקידו הראשון בדיבוב היה כשתרם את קולו לצוף הצפרדע בסדרת הטלוויזיה "חבורת הצב המעופף". ב-1991 דיבב את ביל בסדרת הטלוויזיה "פיטר פן" ששודרה בערוץ הראשון. באותה שנה, דיבב בסרט "בן המלך והעני". ב-1992 דיבב את הדוד ארתור המבוגר בסדרת הטלוויזיה "מסיפורי המלך בבר", ודיבב את גרשון בסדרת הטלוויזיה "פשוש". במהלך אותה שנה, דיבב מנשה בסרט האנימציה "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה ". ב-1993 דיבב את סנופקין בסדרת הטלוויזיה "המומינים". ב-2001 דיבב את מיילו בסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה". בשנת 2004 שימש כמדבב בתוכנית המצוירת "על מה ולמה".
בשנת 2018 נתן את קולו לסרט האנימציה של חנן קמינסקי "אגדת המלך שלמה".
חיים אישיים.
ב-2007 נשא לאשה את עדן הראל. לזוג שלושה בנים ושתי בנות משותפים, והם מגדלים יחד גם את בנה של הראל מנישואיה הקודמים. הם מתגוררים ברעננה.
מנשה ואשתו עברו תהליך חזרה בתשובה והם שומרים שבת, וילדיהם חובשים כיפה. התקרב לרב יעקב אדלשטיין, רבה של רמת השרון.
רדיוטלסקופ
היסטוריה של אקס-מן
אקס-מן, זיכיון גיבורי-העל המוטאנטים של חברת מארוול קומיקס, הוא נרחב ומקיף מעל 50 שנים של סיפורים ועלילות המשתרעות על פני חוברות שלמות. להלן מובאת סקירה היסטורית של החבורה.
שנות השישים.
האקס-מן המקוריים.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, סטן לי, כותב ועורך ראשי של החברה, ביחד עם המאייר ג'ק קירבי ומספר מאיירים נוספים, הפיק מספר כותרי קומיקס בנושא סופר-גיבורים שעסקו בעומק הדמויות וקונפליקטים אישיים באותה מידה בה עסקו באקשן והרפתקאות, ביניהם ארבעת המופלאים, הענק הירוק, וספיידרמן.
בסדרת חוברות הקומיקס, האקס-מן נוסדו בידי הטלפת צ'ארלס אקסבייר, הידוע גם בשם פרופסור X, שאסף את האקס-מן תחת מסווה של "בית ספר לצעירים מחוננים" באחוזה כפרית גדולה בווסטצ'סטר, מדינת ניו יורק.
האקס-מן המקוריים, אשר פורסמו ביצירתם כ"הגיבורים המוזרים מכל", היו חמישה בני-נוער עדיין בשלבי למידת שליטה בכוחותיהם:
הרעיון של בית ספר למוטאנטים גנטיים הופיע לראשונה בשנת 1953 בנובלת מדע בדיוני בשם "ילדי האטום" מאת וילמר שיראס, שקיבל את הקרדיט, אף על פי שמעולם לא באופן רשמי, על ההשראה לרעיון של האקס-מן. הדמויות הראשיות בנובלה היו גם הן מוטאנטיות, תוצאה של טעות בניסוי גנטי. המונח "ילדי האטום" הופיע גם הוא מספר פעמים בהיסטוריה של האקס-מן, לעיתים קרובות ככותרת משנה להוצאות שונות של הסדרה ומשחקי וידאו המבוססים עליה.
למרות הרעיונות הפילוסופיים הרבים המצויים ב"אקס-מן", סטן לי אמר שהוא המציא את המוטאנטים הגנטיים כדרך קלה ליצור מספר רב של גיבורים בעלי כוחות על ללא הצורך להמציא לכל אחד מהם עבר וסיפור מוצא שונה ומקורי.
החוברת הראשונה בסדרה הציגה לראשונה גם את האויב הראשי של הקבוצה, מגנטו, ששלט במגנטיות והאמין שמוטאנטים צריכים לשלוט, או לחסל את כל בני האדם. עוד נודע עליו בהמשך כי הכיר בעבר את אקסבייר וביניהם התפתחה ידידות. בנוסף, הכרזתו בעניין המוטאנטים - שעליהם לשלוט או שישלטו עליהם - נבעה מכורח עברו כניצול השואה. בחוברת הרביעית בסדרה הוצגה לראשונה קבוצתו של מגנטו, שנקראה אחוות המוטאנטים, ואשר כללה את קוויקסילבר, מכשפת השני, טואד ומאסטרמיינד. בתקופה זו הוצגו נבלי-על נוספים ששמם נרדף לאחוות המוטאנטים, וביניהם נכללו אונוס, המעלים ופרד "בלוב" דיוקס. זה האחרון הופיע כמעט בכל גלגולי הקבוצה מאז.
אף על פי שמספר אויבים חשובים נוספים הופיעו בשנות ה-60 בסדרה, כמו למשל ג'אגרנוט, אחיו החורג בעל החוזק העל-אנושי של פרופסור X או הרובוטים ציידי-המוטאנטים הנקראים "זקיפי הסנטינל", האקס-מן בתקופה זו נלחמו לרוב בפושעים מוטאנטיים זניחים, פולשים מהחלל ומפלצות פראיות. כתוצאה מכך, התקופה הזו נחשבת לאחת מהפחות מצליחות של החברה במהלך שנות ה-60. בתקופה זו, רק מוטאנט אחד התווסף לזמן קצר לקבוצת האקס-מן:
לי וקירבי נטשו את הסדרה בשנת 1966 והעבירו את הכתיבה לרוי תומאס ו-ורנר רות'. רות' ויתר על משרת המאייר הקבוע ב-1967, ותומאס עזב את תפקיד הכותב שנה לאחר מכן. הכותר המשיך להתקיים ללא שום צוות יצירתי קבוע למשך כשנה, וראה אמנים כג'ים סטרנקו ובארי וינדזור סמית'. בשנת 1969, תומאס חזר ואיתו המאייר הנערץ ניל אדמס בניסיון להציל את הסדרה מהיקף המכירות ההולך ומתדרדר. חוברות אלו נחשבות יותר בעיני המעריצים, בעיקר מפני שהציגו לראשונה שני נבלי על חדשים - סאורון והמונולית האנושי - ושני חברי אקס-מן חדשים: