דוד ברנסקי נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר התיכון הדתי צייטלין. בצבא שירת בנח"ל. למד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה. לאחר סיום לימודיו התמחה ברפואת ילדים בביה"ח ביקור חולים בירושלים. תוך כדי ההתמחות נסע לבאפלו, ניו-יורק, שם השתלם בגסטרואנטרולוגיה ילדים, תת-התמחות שטרם הייתה בארץ.
עם חזרתו לארץ הצטרף לצוות הרופאים של מחלקת הילדים בביקור חולים, שם שימש לאורך השנים בתפקידים שונים: רופא בכיר, מנהל היחידה לגסטרואנטרולוגיה ילדים וייעוץ תזונתי, סגן ראש המחלקה וראש מחלקת ילדים. בשנת 1991 החל לנהל את מחלקת הילדים בבית החולים שערי צדק בירושלים. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 2002, אז התמנה למנהל אגף הילדים של הדסה בירושלים. בתפקיד זה כיהן עד לפרישתו בשנת 2011.
במשך שנות עבודתו כרופא היה פעיל באיגודים מקצועיים וממשלתיים שונים כחבר, יועץ ומזכיר, הן בארץ והן בעולם. בין היתר שימש כיו"ר האיגוד לרפואת ילדים בישראל, חבר המועצה המדעית ויו"ר וועדת הבחינות ברפואת ילדים. בתפקיד זה הוא שמיסד את תבנית בחינות שלב א' ו- ב' בתחום רפואת הילדים. הרצה בפני רופאים ובפני אנשים העוסקים במקצועות הרפואה בנושאים שונים בתחום רפואת הילדים. בנוסף, תרם לפיתוח תוכניות לחינוך בהוראה ברפואה בכלל וברפואת ילדים וגסטרואנטרולוגיה ילדים בפרט, בישראל ובמדינות נוספות.
במקביל, היה פעיל מאוד בעולם האקדמי, החל מהזמן שבו שימש כמרצה באוניברסיטה העברית ועד לקבלת דרגת פרופסור מן המניין ברפואת ילדים בשנת 1996. כמו כן, לאורך השנים נטל חלק מרכזי בכנסי ה-ESPGHAN (האיגוד האירופאי לגסטרואנטרולוגיה, מחלות כבד ותזונה בילדים). בין השנים 2003–2009 שימש כחבר וכמזכיר הכללי של החברה האירופאית ברפואת הילדים (European pediatric association – UNEPSA).
בשנת 1965 התחתן דוד ברנסקי עם אפרת. לזוג נולדו ארבעה ילדים: שמואל ברנסקי, אל"ם (מיל') יונתן ברנסקי, ד״ר שרה ברנסקי-כהן ואהוד ברנסקי.
פרסומים.
פרופ' ברנסקי כתב יותר מ-140 מאמרים שפורסמו בעיתונות הרפואית. ערך סדרה בת 16 ספרים ששמה Pediatric and Adolescent Medicine, היה שותף בעריכת עשרה ספרים וכתב 44 פרקים בספרים רפואיים. היה עורך ראשי של כתב העת של ESPGHAN בין השנים 2010-2013. נטל חלק בארגון כנסים, ימי עיון ומפגשי מחקר, כמו כן הציג עבודות מחקר בעשרות כנסים.
סטריה רוסה
מחוז מונאהן
מחוז מונאהן (באנגלית: County Monaghan, באירית: Contae Mhuineacháin) הוא מחוז באירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית אלסטר, והוא המחוז הקטן ביותר בה - הן מבחינת אוכלוסייה והן מבחינת שטח.
בירת המחוז היא העיר מונאהן, על שמה הוא נקרא.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-60,483 תושבים, רובם נוצרים קתולים. המחוז גובל במחוז לאות' מדרום מזרח ובמחוז קאוואן מדרום מערב, ובמחוז פרמנה ממערב, במחוז טיירון מצפון מערב, ובמחוז ארמה ממזרח, שלושת האחרונים בצפון אירלנד. בעקבות מלחמת העצמאות האירית וחתימת האמנה האנגלו-אירית ב-1921, מונאהן היה לאחד משלושת המחוזות היחידים באלסטר שהצטרפו למדינת אירלנד החופשית ולא לצפון אירלנד.
השטחים הכפריים במחוז נפגעו קשות מרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, הן בשל מוות מרעב או מחלות והן בשל הגירה. אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-200,442 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-74,611 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-60 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-45,732 תושבים. עלייה החלה להרשם רק משנות ה-70 של המאה ה-20, למרות שעד היום לא הצליחה אוכלוסיית המחוז להתאושש, והיא עומדת על כ-30% מאוכלוסייתו המקורית.
מחוז מונהאן
התחום (אירלנד)
״התחום״ (באנגלית: The Pale, באירית: An Pháil) הוא כינוי לאזור היסטורי באירלנד אשר הקיף את העיר דבלין והיה נתון לשליטתם הישירה של המלך והממשלה האנגלית. לקראת סוף המאה ה-15, כלל התחום את קו החוף שבין דלקי בדרום ועד לדאנדוק בצפון. בפנים האי, התחום הגיע לערים נאז וליקסליף שבמחוז קילדייר ולערים טרים וקלס שבמחוז מית'. המתיישבים האנגליים הביאו עמם לתחום את השפות האנגלית והצרפתית (שפת האצולה האנגלו-נורמנית) ועד היום ניתן למצוא באזורים אלו שמות כפרים ועיירות השאולים מהן. כמו כן, הייתה האנגלית לשפה הרשמית בתחום. התחום כלל את שפלת החוף של לנסטר והעיר דבלין ולא כלל בתוכו הרים או יערות על מנת להקל בהגנה ובשמירה עליו.
התחום היה בסיס השלטון האנגלי באירלנד. הכיבוש הנורמני של אירלנד, שהחל בשנת 1169, הפך לכאורה את מלכי בית פלנטג'נט האנגליים לשליטי האי. החל מסוף המאה ה-13 החל השלטון הנורמני להתערער, והשליטים והמתיישבים הנורמנים החלו להיטמע באוכלוסייה ובתרבות האירית המקומית. הלורדים הנורמנים יצרו בריתות עם הממלכות האיריות העצמאיות ועם הזמן הפכו כמוהן - שליטים עצמאיים בטריטוריות בהם ישבו, עם קשר מועט או ללא קשר בכלל לכתר האנגלי. בעקבות הצטמצמות השטחים שנותרו בשליטתו הישירה של המלך האנגלי, גבולותיו במחוזות מית', לאות', דבלין וקילדייר גודרו או נחפרו לתעלות, ועל כן שם האזור - the Pale או ״התחום״ בעברית, מילה בעלת שורש לטיני, "palus" שמשמעה יתד או מוט, סינקדוכה לגדר. חלקים מגדר זו עוד קיימים במרכז מחוז קילדייר. בשנת 1366, בעקבות היחלשות הקשר בין השלטון האנגלי למתיישבים הנורמנים באירלנד, הוחלט על יצירת חוקה. החוקה ציוותה על הפסקת נישואי התערובת בין המתיישבים לבין האירים המקומיים, וכן על הפסקת השימוש בשפה האירית והתרבות ומנהגי הלבוש האיריים, כולם נפוצים מאוד בקרב המתיישבים. חוקה זו לא הצליחה לצאת אל הפועל, אפילו בתוך התחום, ויחד עם חקיקת חוקי רכוש חדשים על ידי המתיישבים שהרחיקו אותם מהפיאודליזם, אירלנד החלה מתרחקת מהנורמות התרבותיות והשלטוניות של אנגליה.
כוחו הצבאי של הכתר האנגלי נחלש בעקבות מלחמת מאה השנים ומלחמות השושנים ועל כן נחלש גם כוחו הפוליטי. הפרלמנט האירי הוקם בתחום, וישב תחילה בעיר דרוהדה שבמחוז לאות'. מלכי בית טיודור האנגליים החלו לגלות עניין רב יותר במתרחש באירלנד, והחליטו להעביר את הפרלמנט לבירה דבלין בשנת 1485. בתקופת בית טיודור כבר היו התרבות והשפה האירית שולטות ברחבי האי, גם בגבולות התחום עצמו, כפי שניתן להיווכח מכתביו של פקיד אנגלי משנת 1515 - ״רוב פשוטי העם המתגוררים במחוזות הכפופים לחוקי המלך (אנגליה), הם ממוצא אירי, בעלי תרבות אירית ודוברים את השפה האירית״. במעמדים הסוציאליים הגבוהים התרחשו נישואי תערובת נרחבים בין האריסטוקרטיה האירית לבין הלורדים האנגליים.
בסוף המאה ה-15 היה התחום שטח השלטון האחרון של אנגליה באירלנד. רוב השליטים הנורמנים והאיריים באי הכירו רק בסמליותו של שלטון העל האנגלי או לא בכלל, כנאמר בשירו של המשורר האנגלי ג׳ון דייוויס - ״מי שגר מערבית לבארו, גר מערבית לחוק״. בעקבות מציאות זו והרצון של בית טיודור להחיל את השלטון האנגלי באירלנד, הם החלו בכיבושו המהיר של האי ובנישולם של האצילים האירים מאדמתם, תהליך שהסתיים בתקופתו של אוליבר קרומוול. במהלך כיבוש זה, היוו דבלין והתחום את הבסיס העיקרי של הנוכחות האנגלית באירלנד.
הרעיון שעמד מאחורי התחום היה בלתי נפרד מהיותו בעל ממשל ותרבות אנגלית נפרדת מזו האירית. מאמצע המאה ה-17, ובמיוחד לאחר הרפורמציה באנגליה ויישוב אלסטר, ״האנגלים הוותיקים״ כבר היו טמועים לחלוטין באוכלוסייה המקומית, במיוחד בשל רצונם להמשיך ולהשתייך לנצרות הקתולית. חלקם אף הפכו למשוררים מפורסים של השפה האירית. בעקבות כיבוש האי על ידי האנגלים, הפך התחום לחלק מהכתר האירי, שהיה כפוף כעת לחלוטין לממלכת בריטניה הגדולה.
מהכינוי ״התחום״ הושאל הביטוי האנגלי ״"Beyond the Pale"״ שמשמעותו ״מחוץ לתחום״ או ״אסור״. הכינוי הוחל גם על התיישבויות אחרות של הכתר האנגלי, דוגמת ״תחום קאלה״ שבצרפת. כמו כן, הכינוי הוחל על ״תחום המושב״ (Черта оседлости), השטחים שיוחדו ליישוב של העם היהודי במערב רוסיה הצארית. הביטוי הפך לסלנג באירית בת זמננו, כשמשמעותו התייחסות למחוז דבלין ולמחוזות השכנים לו, לרוב באופן ביקורתי - לדוגמה, אם ירצה אדם לבקר את האופן בו משרד ממשלתי מסוים מתייחס בהעדפה לדבלין - הוא יכנה אותה ״התחום״.
משה בן ישר
משה בן ישר (נפטר בי"ב בשבט תשפ"א) היה מחנך וסופר חרדי, מראשוני העורכים של העיתון "זרקור", ובעל מדור קבוע בעיתון למעלה מ-40 שנה.
ביוגרפיה.
בן ישר למד בישיבת 'קול תורה' בשכונת בית וגן בירושלים, נישא למאירה גולדברגר משכונת קטמון בירושלים.
בשנת תשכ"ט החל לערוך את עיתון הילדים זרקור עד שנת תשמ"ב. עם כניסתו לתפקיד הפך את העיתון מירחון לדו-שבועון, ומאוחר יותר - לשבועון. באותן שנים היה "זרקור" העיתון הנפוץ בקרב הנוער הדתי והחרדי בישראל (ואף מחוצה לה). תחת ידיו הוכשרו סופרים וסופרות רבים לכתוב בעיתון, אשר השפיע במידה רבה על התפתחות ספרות-הקריאה החרדית. ביניהם: שמואל ארגמן (שנשא איתו בנטל ניהול העיתון), רבקה שזורי, הדסה ארשת, אהרן גרנות, לאה פריד (כיום העורכת הראשית) ועוד.
את תפקיד עורך העיתון העביר לשושנה הוכוולד בשנת תשמ"ב בערך, והמשיך בכתיבת מדור פרשת השבוע. כתב גם את המדור "כמה מלים" הפותח כל גיליון בדברי אקטואליה, גם זמן מה אחרי פרישתו מתפקיד העורך.