ביוני 2014 חתם שנגליה בקאחה לבוראל ויטוריה על חוזה תלת-שנתי. בעונת הגיע עם קבוצתו לשלב ההצלבה ביורוליג, תוך שהוא מעמיד ממוצעים של 10.3 נקודות מדד למשחק בממוצע. בליגה הגיעה הקבוצה עד רבע הגמר כששנגליה מעמיד ממוצעים עונתיים של 10.1 נקודות, 4 ריבאונדים ואסיסט למשחק. במרץ 2015 פרצה קטטה בין שנגליה לשחקן בילבאו באסקט דיאן טודורוביץ', שתוצאותיה הובילו להרחקתו למשך חמישה משחקים, כמו גם להרחקתו של טודורוביץ' למשך 4 משחקים, ולקנסות לשלושה שחקנים נוספים. במהלך עונת קרע שנגליה את המיניסקוס בברכו השמאלית והושבת מחודש פברואר עד סיום העונה. בעונת העלה שנגליה את ממוצעיו ל-11.6 נקודות מדד בממוצע למשחק ביורוליג, והגיע עם קבוצתו עד לשלב הפיינל פור במפעל. בליגה יכולתו הייתה פחות טובה מאשר בעונה שקדמה לה, אך קבוצתו הגיעה עד חצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה לאלופה שבדרך ולנסיה, קבוצתו הראשונה של שנגליה. בקיץ האריך שנגליה את חוזהו בבסקוניה בשלוש שנים.
בעונת חווה שנגליה עונת שיא, כשהוא מעמיד את הממוצעים הגבוהים בקריירה שלו בנקודות, ריבאונדים ואסיסטים, בכל המסגרות. בסיום העונה בסקוניה הודחה בשלב רבע הגמר ביורוליג והפסידה בסדרת בגמר בליגה המקומית לריאל מדריד. שנגליה נבחר בעונה זו לחמישיות העונה של היורוליג והליגה הספרדית, וסיים שני בהצבעה לפרס ה-MVP של הליגה הספרדית, אחרי לוקה דונצ'יץ'.
בעונת 2021/2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, עזב שנגליה את צסק"א לטובת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית והיורוקאפ, כמו חברו לקבוצה דניאל האקט.
קריירה בינלאומית.
שנגליה החל לשחק במדי נבחרת גאורגיה בקיץ 2007, אז שיחק במדי הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 16 בדרג א'. ממוצעיו בטורניר זה עמדו על 12.9 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק, כשגאורגיה מסיימת במקום ה-12. בקיץ הבא הוא השתתף באליפות אירופה עד גיל 18, וגם בה הציג יכולת טובה מאוד, כשנבחרתו מסיימת במקום ה-13. בקיץ 2011 השתתף שנגליה באליפות אירופה לנבחות עתודה דרג ב', והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות - כולל זכייה בתואר ה-MVP של הטורניר ובחירה לחמישיית הטורניר, וממוצעים של 29.9 נקודות, 12 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים, 1.9 חטיפות ו-2.3 חסימות למשחק. אחרי חודשיים זומן שנגליה לסגל הנבחרת הבוגרת ליורובאסקט 2011. בטורניר זה העמיד שנגליה ממוצעים של 8.8 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק, כשגאורגיה מסיימת במקום ה-13. שנגליה שיחק במדי הנבחרת גם ביורובאסקט 2015 (שמינית הגמר) וביורובאסקט 2017 (שלב הבתים).
מערת קדומים
מערת קדומים או מערת הקפיצה, הידועה במחקר גם בשם מערת קפזה (Qafzeh Cave), היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי הנמצא למרגלות הר הקפיצה (הר קדומים), מדרום לנצרת. באתר נמצאו שרידים חשובים של האדם הקדמון. זו אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לבני אדם בעלי אנטומיה מודרנית.
תולדות המחקר.
החפירות במקום נערכו בשנים 1933–1936 על ידי משה שטקליס ורנה נוויל, ובהפסקות בין 1965 ל-1979 בראשות ברנאר ונדרמרש. במקום התגלו כירות אש, כלי אבן מהתרבות המוסטרית, עצמות אדם ועצמות בעלי חיים, שמעידים כי המערה שימשה הן כמקום מגורים והן כאתר קבורה.
הממצאים כללו 13 שלדים שלמים, שישה מהם שייכים למבוגרים והשאר לילדים. חמישה מבני האדם נקברו באופן מסודר בקרקע המערה, ושניים מהם נקברו מסיבה כלשהי עם קרני אייל. השרידים מתוארכים ל-85,000 עד 100,000 שנים לפני זמננו.
ממצא חשוב נוסף היה שרידי אוכרה שנמצאו הן על עצמות והן ב-71 ריכוזים לפני שימוש, ומשמעות הדבר היא כי פולחן קבורה טקסי בעל משמעות סמלית רווח כבר לפני כ-100,000 שנים. את המחקר על שרידי אוכרה הובילה אראלה חוברס מהאוניברסיטה העברית בתחילת שנות ה-2000, לאחר שחזרה לבדוק את ממצאי החפירות שהיו מאוחסנים במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית.
מערת קפזה
גזרות ת&quot;ח-ת&quot;ט
המכון למחשבה כלכלית חדשה
המכון למחשבה כלכלית חדשה ( Institute for New Economic Thinking - INET) הוא צוות חשיבה ללא מטרות רווח, שנוסד באוקטובר 2009 בעקבות המשבר הפיננסי העולמי. מטרתו היא "לטפח קהילה עולמית של הדור הבא של המנהיגות הכלכלית, מחשבה כלכלית חדשה ולהעניק השראה למקצוע הכלכלה בטיפול באתגרים של המאה ה-21".
המכון הוקם בתרומה של 50 מיליון דולר על ידי ג'ורג' סורוס ומאז נוספו לו תורמים נוספים.
על חברי המועצה המייעצת שלו נמנים אמרטיה סן, ג'וזף שטיגליץ, כרמן ריינהרט וחוקרים נוספים.
סו קליפורד
סוזן מרלין קליפורד MBE (באנגלית Sue Clifford, נולדה ב-16 באפריל 1944) היא ממייסדות הארגון Common Ground (מכנה משותף), ארגון בריטי אשר פעל על מנת ליצור חיבור בין הטבע לתרבות העולם המודרני ולתרומות החיוביות שאנשים יכולים ליצור מקומית באזור סביבתם. הארגון הציג רעיונות סביבתיים וסוציאליים באמצעות מיזמים ידועים, אשר לעיתים קרובות יצרו חיבור בין קהילות שונות ליוצרים ואמנים. קליפורד ייסדה את הארגון יחד עם אנג'לה קינג ב-1983.
היא עבדה בתור מתכננת ערים ואזורים וכן כמרצה לתכנון סביבתי, בקולג' האוניברסיטאי של בלונדון. היא כתבה וערכה מגוון רחב של ספרים יחד עם קינג, על מנת לסייע לאנשים לבטא את עצמם יותר ולהיות פעילים יותר בסביבתם. היא ממחברי הספר "England in Particular" ‘a celebration of the commonplace, the local, the vernacular and the distinctive’.
סו הוזמנה להתעמת בדיון אודות עתידה של אנגליה הכפרית מול ביל ברייסון, ריצ'רד מאביי, ריצ'רד גרילינג וניקולס קריין בכנס המתנדבים של CPRE בשנת 2007.
כדורגלן השנה בבלארוס
כדורגלן השנה בבלארוס (בבלארוסית: Футбаліст года Беларусі) הוא פרס שנתי המחולק מאז שנת 1983 לכדורגלן המצטיין במהלך העונה. הפרס יכול להיות מוענק לכל שחקן בלארוסי ללא קשר למדינה, בה הוא משחק.
מאז שנת 1991, הפרס מחולק על ידי עיתון הספורט הבלארוסי "פרסבול".
קרל, נסיך נסאו-אוזינגן
קרל, נסיך נסאו-אוזינגן (בגרמנית: Karl von Nassau-Usingen, 31 בדצמבר 1712 - 21 ביוני 1775), היה נסיך נסאו-אוזינגן בין השנים 1718–1775, ונסיך נסאו-זארבריקן בין השנים 1728–1835.
ביוגרפיה.
קרל נולד באוזינגן ב-31 בדצמבר 1712, לוילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן ולשרלוטה אמליה, רוזנת נסאו-דילנבורג, בתם של היינריך, נסיך נסאו-דילנבורג ולדורותיאה אליזבת, נסיכת שלזיה-לגניצה.
בשנת 1718 מת אביו וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן, וקרל עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין שלטה אמו כעוצרת במקומו. בשנת 1728 מת דודנו פרידריך לודוויג, נסיך נסאו-אוטוויילר, וקרל ירש את המחוזות של נסאו-אוטוויילר, נסאו-אידשטיין ונאסאו-זארבריקן.
בשנת 1734 הוכרז קרל כבוגר על ידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותפס את השלטון בידיו. בשנת 1735 חילקו קרל ואחיו את הנחלות; קרל קיבל את אוזן, אידשטיין, ויסבאדן ולר, ואילו אחיו וילהלם היינריך השני, נסיך נסאו-זארבריקן קיבל את נסאו-זארבריקן וכמה שטחים קטנים יותר. לאחר מכן העביר קרל את מגוריו מאוזינגן לביבריך, והמשיך במדיניות הפרוגרסיבית של אמו.
ב-21 ביוני 1775 מת קרל בביבריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן.
משפחתו.
ב-26 בדצמבר 1734 התחתן קרל עם כריסטינה וילהלמינה, רוזנת סקסוניה-אייזנך, בתם של יוהאן וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אייזנך ומגדלנה זיבילה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
בשנת 1743 התחתן קרל בנישואים מורגנטיים עם מריה מגדלנה גרוס, אשר קיבלה את התואר פון ביבריך, ונולדו לו ממנה 4 ילדים:
ריצה יחפה
ריצה יחפה, המכונה גם ריצה טבעית, היא פעולת ריצה עם כפות רגליים יחפות.
בתקופה המודרנית, עם ההתפתחות הנרחבת של נעלי הספורט לסוגיהן, ריצה יחפה הפכה לפחות נפוצה ברוב חלקי העולם. עם זאת, עדיין היא נהוגה בחלקים של אפריקה ואמריקה הלטינית. על אף הירידה החדה בדורות האחרונים בריצה היחפה, בחלק מהמדינות המערביות פעילות הריצה היחפה גדלה בפופולריות שלה במהלך המאה ה-20 בשל תפיסה מסוימת בציבור על יתרונות בריאותיים בריצה כזו. על אף התפיסה הזאת, לא קיים קונצנזוס ברור בעולם המדעי לגבי הסיכונים או היתרונות של הריצה היחפה. בעוד הנעלה עשויה לספק הגנה מפני חתכים, חבורות ומזג האוויר, תומכי הריצה היחפה טוענים כי היא מפחיתה את הסיכון לפציעות ממושכות (בעיקר פציעות מתח חוזרות), שנגרמות עקב עקב בולט בנעלי ריצה מרופדות.
היסטוריה.
במשך רוב ההיסטוריה האנושית, הריצה בוצעה ברגליים יחפות או בנעליים בעלות סוליות דקות כגון מוקסין. נוהג זה נמשך היום בקניה ובקרב אנשי שבט טאראהומרה בצפון מקסיקו.
היסטוריונים מודרניים מאמינים כי הרצים של יוון העתיקה רצו יחפים. על פי האגדה, פידיפידס, רץ המרתון הראשון, רץ מאתונה לספרטה תוך פחות מ-36 שעות. לאחר קרב מרתון - קרב בין צבא אתונה היווני לבין האימפריה האחמנית הפרסית, נאמר שהוא רץ ישר משדה הקרב לאתונה כדי להודיע לאתונאים על הניצחון היווני על פרס.
ב-1960 זכה אבבה ביקילה מאתיופיה במרתון האולימפי ברומא כאשר הוא יחף, וזאת לאחר שגילה כי לחברת אדידס, ספקית הנעליים האולימפית, לא נותרו נעליים במידה שלו. כאשר הוא ניסה נעליים במידות אחרות, הוא סבל מכאבים, ולכן החליט פשוט לרוץ יחף, ובשל כך החל להתאמן בריצה יחפה לפני האולימפיאדה. ביקילה המשיך להגן על תוארו כאלוף האולימפי גם ארבע שנים מאוחר יותר באולימפיאדת טוקיו, כאשר הוא נועל נעליים וקובע שיא עולמי חדש.
ברוס טולו הבריטי התחרה במרוצים רבים בשנות ה-60 בעודו יחף, וזכה במדליית זהב בריצת 5,000 מטר של המשחקים האירופאים ב-1962.