שנתיים לאחר מכן ב-1929 אורגנה שוב תחרות כזאת והפעם כבר רוב הקבוצות הגדולות השתתפו בה, ומהשנה העוקבת השתתפו בה כולן ברציפות לאחר שצברה פופולריות והפכה להיות אליפות יוון הפופולרית, המתכונת הייתה שהקבוצות משחקות בליגות המחוזיות להן הם שייכות בבית של 3-8 קבוצות, במשך 2 סיבובים, ולאחר מכן מעפילות אלופות המחוז וסגניותיהן ל"סיבוב הגמר" בו מוכרעת אלופת המדינה בעוד 2 סיבובים, בליגה של 10 קבוצות בסך הכל. כך התקיימה הליגה עד ל-1959.
הקמת ליגת האלפא אתניקי.
רק בשנת 1959 הוקמה ליגת ה"אלפא אתניקי" שהיא הליגה הארצית הבכירה הראשונה שהתקיימה (קדמה לסופר-ליג היווני שיש היום). דרישות המדינה ובעיקר דרישות אופ"א היו כי תתקיים ליגה בכירה אחת ממנה מוכרזת אלופת הליגה, ולא המבנה ששוחק עד אז עם חלוקה לבתים אזוריים (מה שמקובל רק בליגות הנמוכות יותר במדינות אחרות). בעונת הבכורה שיחקו בליגה 16 הקבוצות שסיימו ראשונות בבית המחוז שלהם בעונת 1958/1959:
ב-25 באוקטובר 1959 יצאה הליגה החדשה האלפא אתניקי לדרך, כאשר פנאתינאיקוס זוכה באליפות בעונת בכורה זו.
ב-1979 החליט הפרלמנט היווני כי קבוצות הכדורגל היווניות יהפכו לחברות תחת מנהלת כדורגל שאיגדה את כולן והייתה תחת ה-HFF (התאחדות הכדורגל היוונית). מנהלת זו אחראית מאז על ליגת הכדורגל העליונה ביוון. מאז נרכשו קבוצות יווניות על ידי אנשי עסקים וחברות מה שמיסחר את הליגה והפכה אותה לריווחית הרבה יותר ממה שהייתה.
למשך עונה אחת ב-2000/2001 כונתה הליגה "הליגה העליונה". בהמשך ביולי 2006 הוקמה ה"סופר-ליג" (ליגת העל) היוונית שהורכבה מחברות שהיו באלפא אתניקי.
מבנה הליגה כיום.
כיום ישנם 14 קבוצות המתחרות בליגת הסופר-ליג היוונית, כאשר הן משחקות אחת נגד השנייה במשך 26 מחזורים (בבית ובחוץ). בסוף שני הסיבובים, מחולקת הליגה ל-2 פלייאופים: 6 הקבוצות הראשונות מקיימות פלייאוף אליפות ביניהן, בסיבוב בן 10 סיבובים שיכריע מי היא אלופת המדינה ולקבוע את המיקומים להעפלה לתחרויות האירופאיות ליגת האלופות (האלופה והסגנית) והליגה האירופית (מקומות 3,4 ו-5).
8 הקבוצות האחרונות מקיימות פלייאוף הישרדות לקביעת היורדות ל"סופר ליגה השנייה" במקומן נכנסות שתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגת המשנה.
קבוצות.
קבוצות הליגה לעונת 2022/2023
שייט
ג'יליולה צ'ינקווטי
ג'יליולה צ'ינקווטי (באיטלקית: Gigliola Cinquetti; נולדה ב-20 בדצמבר 1947) היא זמרת איטלקייה. הייתה נציגת איטליה באירוויזיון 1964, וזכתה בו במקום הראשון.
ביוגרפיה.
צ'ינקווטי נולדה בוורונה שבאיטליה. בגיל 16 זכתה בפסטיבל סן רמו בשנת 1964 כאשר שרה את "Non ho l'età" ("אינני בוגרת מספיק"), למוזיקה שחיבר ניקולה סלרנו ומילים מאת מריו פנצרי. בעקבות זכייתה, נבחרה לייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של שנת 1964, בביצוע אותו השיר. היא זכתה במקום הראשון גם באירוויזיון, והייתה הראשונה שהעניקה למדינתה את הניצחון בתחרות זו. היא הייתה גם הראשונה שהגיעה למקום הראשון בתחרות ה-Top 20 (עשרים הלהיטים הראשונים) בבריטניה בשיר אירוויזיוני שאינו באנגלית.
בשנת 1966 היא הקליטה את השיר "Dio, come ti amo" ("אלוהים, כמה שאני אוהבת אותך") בדואט עם דומניקו מודוניו, שהפך ללהיט בינלאומי. ב-1974 היא חזרה לתחרות הבינלאומית כנציגת איטליה בשנית, והפעם סיימה במקום השני לאחר להקת אבבא, בביצוע השיר "Si" ("כן") - את המוזיקה והמילים כתבו: מריו פנצרי, דניאלה פאצ'ה, לורנצו פילאט, וקאראדו קונטי. השיר, שתורגם לאנגלית בתור "Go", הגיע ל-Top 10 בבריטניה. השיר נאסר לשידור באיטליה, והתחרות אף לא שודרה בטלוויזיה האיטלקית, בגלל משאל עם שנערך במדינה זמן קצר לאחר התחרות, בשאלה האם לאפשר גירושים, והחשש שהשיר עלול להשפיע על ההצבעה.
צ'ינקווטי הנחתה את תחרות האירוויזיון של שנת 1991 יחד עם טוטו קוטוניו, שהביא את האירוויזיון לארצו עם זכייתו בזאגרב בשנה הקודמת (זכייתה השנייה של איטליה לאחר זו של צ'ינקווטי 26 שנה קודם לכן).
בשנת 2001 ביצעה הופעת משחק בסרט האיטלקי "The Knights of the Quest" לצדם של ראול בובה האיטלקי, תומאס קרצ'מן הגרמני ואדוארד פרלונג האמריקאי.
אנפורה
תקן הצפנה מתקדם (באנגלית: Advanced Encryption Standard), או בקיצור AES, הוא צופן בלוקים סימטרי שאומץ על ידי המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) של ארצות הברית כתקן הצפנה רשמי שהתקבל בעולם כולו, להצפנת נתונים מאסיבית.
AES או בשמו המקורי ריינדל (Rijndael) פותח על ידי הקריפטוגרפים הבלגיים יוהאן דאמן ווינסנט ריימן כשכלול של שני צפנים ישנים יותר (SHARK ו-SQUARE), והוצע במהלך פרויקט בחירת התקן שאורגן על ידי NIST בשנת 2000. לאחר שזכה בתחרות אומץ על ידי ממשלת ארצות הברית באופן רשמי להצפנת נתונים מסווגים עבור הממשל והחליף בכך את קודמו DES שיצא לאור ב-1977. כיום אלגוריתם AES נמצא בשימוש מעשי נרחב בכל העולם הן בתוכנה והן בחומרה וידוע כאלגוריתם בטוח.
AES הוכרז כתקן הצפנה FIPS PUB 197 בנובמבר 2001 ואושר רשמית במאי 2002 על ידי מזכיר המסחר של ארצות הברית וכן נכלל בתקן איזו (ISO/IEC 18033-3). זהו הצופן הסימטרי הפומבי הראשון שקיבל את אישור הסוכנות לביטחון לאומי האמריקאי כראוי להצפנת נתונים המוגדרים ברמת סיווג SECRET וכן TOP SECRET עבור ממשלת ארצות הברית, אם נעשה בו שימוש כחלק ממודול הצפנה מאושר.
תהליך בחירת התקן.
בתקן הישן שהתקבל ב-1977, שימש DES במשך שנים רבות את המגזר הפרטי והעסקי כצופן סימטרי להצפנת מידע לא מסווג, בעיקר כמויות גדולות של מידע פיננסי. אולם עקב ההתקדמות הטכנולוגית והופעתם של התקפות קריפטוגרפיות משופרות ובמיוחד בשל מפתח ההצפנה הקצר שלו (רק 56 סיביות) שגרם להיותו פגיע להתקפת כוח גס (גרסת DES משולש אמנם מספקת ביטחון רב יותר אך אינה יעילה), הוחלט להחליפו באלגוריתם חדש, בטוח ומהיר יותר.
התחרות של NIST.
תהליך קבלת ההחלטות ושיקולי הפיתוח של התקן הקודם (DES) היו רחוקים מעין הציבור, מה שהוביל לחרושת שמועות שהסוכנות לביטחון לאומי (NSA) התערבה בפיתוח DES כדי להחלישו במכוון. רבים אף הביעו חשש שהוחדרה בו דלת אחורית. בשל כך, לבחירת התקן החדש נקטה הוועדה בגישה יותר שקופה והוחלט על תחרות פתוחה לציבור. התחרות זכתה לשבחים רבים. תנאי ההשתתפות פורסמו בתחילת 1997 - בין היתר הדרישה שגודל הבלוק יהיה לפחות 128 סיביות וכן שמפתחות ההצפנה יהיו בטווח 128–256 סיביות. התחרות נמשכה כחמש שנים. בתחילה הוצעו כחמישה עשר מועמדים על ידי מפתחים מרחבי העולם, מתוכם כחמישה התגלו חלשים להתקפות מסוימות ונפסלו מיד. ההצעות נבחנו על ידי מומחים רבים לא רק מהיבט של בטיחות אלא גם יעילות וקלות יישום הן בחומרה והן בתוכנה.
באוגוסט 1998 התקיימה הוועידה הראשונה (AES1) שבה הוצגו כל המועמדים, ולאחר סינון שנמשך כשנה הוכרזו בוועידה AES2 שהתקיימה באוגוסט 1999 חמשת המועמדים המובילים שעלו לשלב הגמר. מועמדים אלה הוצעו על ידי גופים מוערכים בעלי ידע וניסיון קריפטוגרפי רב ונבדקו היטב. האלגוריתמים דורגו לפי ניקוד שניתן להם בקטגוריות השונות - ביטחון, יעילות, קלות יישום והטמעה בחומרה. בסבב השלישי והאחרון, בוועידת AES3 שהתקיימה בנובמבר 2000, הוכרז אלגוריתם ריינדל כמנצח של התחרות. ארבעת המועמדים האחרים שעלו לגמר בסדר יורד לפי דירוג הוועדה, הם:
מלבד Twofish וריינדל האלגוריתמים המנויים מוגנים בפטנטים ובזכויות יוצרים, כלומר חלקם סימנים רשומים והשימוש בהם עשוי להיות כפוף לרישיון לפי דרישה.
שיקולי פיתוח.
הקריטריונים העיקריים שעמדו בפיתוח הצופן היו עמידות, פשטות, קומפקטיות ומהירות. בניגוד לצפני בלוקים אחרים, ריינדל אינו מיישם רשת פייסטל שבה מחצית מסיביות המצב הפנימי של הצופן מועברים מסבב אחד למשנהו ללא שינוי. במקום זאת, פונקציית הסבב היא רשת החלפה-תמורה (SP-network) המורכבת משלוש טרנספורמציות שונות, אחידות והפיכות הנקראות 'שכבות'. כאשר אחידות פירושה שכל סיביות מצבי הביניים מקבלות טיפול זהה. בחירת השכבות נעשתה לפי אסטרטגיית wide trail (עִקְבָה רחבה) שפותחה על ידי ריימן ודאמון בתהליך פיתוח הצופן כדי להתמודד עם קריפטואנליזה דיפרנציאלית וליניארית. הרעיון הוא בחירה מושכלת של תיבות ההחלפה (s-box) באופן שלא תהיה להם עקבה דיפרנציאלית או ליניארית בעלת משקל נמוך, משקל נמוך יכול לנבוע ממספר נמוך של פוזיציות פעילות בתיבות ההחלפה (פעילות נמדדת באמצעות קורלציה).
שלוש השכבות הן:
לפני הסבב הראשון מבצעים שלב הוספת מפתח. הרעיון הוא שכל פעולה שמבוצעת לפניה, או אחרי הוספת המפתח בסבב האחרון אינה משפיעה על ביטחון הצופן וניתן להתעלם ממנה. חלק זה של הצופן נקרא גם הלבנה והוא קיים בצפנים סימטריים אחרים.
תיאור האלגוריתם.
AES הוא גרסה של צופן ריינדל (השם הוא משחק שילוב שמות המשפחה של הממציאים), שהוא צופן מסוג רשת החלפה-תמורה. זהו צופן בלוקים איטרטיבי עם בלוק ומפתח משתנים בגודלם. ניתן להגדירם ללא תלות אחד בשני; 128, 192 או 256 סיביות. ב-AES, גודל הבלוק הוא תמיד 128 סיביות. כעת נתאר את אופן ההצפנה של בלוק יחיד.
ליבת הצופן מורכבת ממספר סבבים (rounds) שפועלים על מטריצה בגודל 4x4 (או 16 בתים) המהווה את מצב הביניים של הצופן ונקראת בקיצור המצב (state). מספר הסבבים תלוי באורך המפתח: