גופים הכוללים את המילה "מכללה" בשמם, למשל "המכללה לגיל הרך" שהיא גן-ילדים, חלק מגופים אלו הם מוסדות להכשרה בתחומים שונים המעניקים תעודת גמר או אישור איגוד מקצועי.
בזיליקה אמיליה
הבזיליקה אמיליה הייתה מבנה בזיליקה ששימש למטרות מסחר ציבוריות בפורום שבעיר רומא בעת העתיקה.
כיום נותרו מן הבזיליקה שרידים מעטים.
הקמת הבזיליקה.
הבזיליקה הוקמה במיקום בו עמד במאה החמישית לפני הספירה שוק הבשר ("tabernae lanienae" - "חנויות הבשר") של רומא העתיקה, ובמאה הרביעית לפני הספירה ה- "tabernae argentariae" - שהיה המרכז הפיננסי של העיר. לאחר שרפה שאירעה במקום שונה שם הרחוב לטברנה נובה ("tabarnae novae"- החנויות החדשות).
הבזיליקה הראשונה שנבנתה במקום הוקמה בין השנים 210 לפנה"ס ל-191 לפנה"ס לערך. מבנה זה כלל שלושה אולמות עיקריים והיה בנוי מאבן טופה.
בשנת 179 לפנה"ס בנה הקנסור הרומי מרקוס פולביוס נוביליור את הבזיליקה וקרא לה "בזיליקה פולביה" ("Basilica Fulvia"). לאחר מותו השלים עמיתו מרקוס אמיליוס לפידוס את הבזיליקה וקרא לה על שמו - הבזיליקה אמיליה.
חזית הבזיליקה שונתה בין השנים 55 לפנה"ס ו-34 לפנה"ס על ידי לוקיוס אמיליוס פאאולוס לפידוס. חזית זו הייתה קצרה באורכה מהחזית המקורית של המבנה.
עמודי אולם התווך של המבנה היו עשויים משיש אפריקאי, והיו בנויים בסגנון קורינתי, עמודי האולמות הצדדיים היו בנויים משיש מקומי והיו להם כותרות יוניות ולעמודים החיצוניים היו כותרות בסגנון דוריות
המבנה ניזוק בשרפה, ובעקבותיה, בשנת 14 לפנה"ס יזם הקיסר אוגוסטוס שיפוץ של המבנה שכלל שינוי חזית המבנה, ובנייה מחודשת של קומה שנייה למבנה. המבנה החדש עוטר באלמנטים של צימחייה ופסלים בעלי אופי "ברברי".
הבזיליקה שופצה בשנת 22 לספירה, במלאת מאתיים שנה לקיומה, ותוארה על ידי פליניוס הזקן כמבנה היפה ביתר בעיר רומא.
לא נותרו שרידים רבים מהמבנה, אולם ניתן לראות על מרצפות השיש של המבנה כתמי ברונזה - כתמים אלה נוצרו כאשר נמסו מטבעות בעת שנשרף המבנה בעת הביזה של רומא על ידי הויזיגותים בהנהגת אלאריק הראשון בשנת 410.
שרידי הבזיליקה נותרו עומדים עד תקופת הרנסאנס אולם אז נלקחו השרידים ונעשה בהם שימוש משני בבניית ארמון ז'ירו-טורלוניה (Giraud-Torlonia), אשר אף הוא אינו קיים בימינו.
קישורים חיצוניים.
‪‬
כיכר נאבונה
לארי דיוויד
סקזי
עין הים
עין הים היה קיבוץ של הקיבוץ המאוחד שהתקיים בין השנים 1936 ו-1950, ליד המושבה עתלית. את הקיבוץ הקימו עולים חדשים יוצאי ההכשרות החלוציות בפולין בליווי כמה מחברי בית השיטה שבאו בשליחות התנועה.
לאחר פרוץ המרד הערבי הגדול, עקב הפסקת ההגעה של ערבים לעבודה ביישובים היהודיים והפגיעות בתחבורה היהודית לחיפה, התגבשה החלטה בקרב אנשי הקיבוץ המאוחד להקים יישוב באזור עתלית, על מנת לכבוש את העבודה בחקלאות ובחברת המלח. היות שבאזור עתלית לא היו אדמות ליישוב החדש, התגוררו תחילה המתיישבים בצריפי הפועלים של חברת המלח, אך בהמשך קנו 10 דונם על גבעה בדרום עתלית, עליה החלו לבנות את היישוב. בשנים הראשונות התגוררו באוהלים ולאחר מכן עברו לגור בצריפים. המבנים היחידים היו בתי הילדים והמאפייה, שמתחתיה שכן הסליק שבו הוחבא הנשק הבלתי לגאלי.
חברי עין הים התפרנסו מעבודה שכירה בכריית מלח בחברת המלח בעתלית, ומעבודות-בית וחקלאות אצל איכרי עתלית, והקימו ענפי חקלאות ועזר בקיבוץ: דיג, מאפייה, צאן, רפת ופלחה.
חברי הקיבוץ היו חברים בהגנה. בין השאר עסקו בהשגה בלתי חוקית של נשק. הם היו קופצים בלילות על רכבות נשק בריטיות שעצרו בעתלית ומשליכים מהרכבת הנוסעת נשק ותחמושת לצידי המסילה. חברים אחרים היו באים בעקבותיהם עם עגלה רתומה לסוס ומעמיסים את השלל.
חבר הקיבוץ יצחק המל, אשר נרצח על ידי פורעים ערבים בעת ששמר בכרמי עתלית, היה לנופל הראשון של הקיבוץ במערכות ישראל.
במלחמת העצמאות השתתפו חברי עין הים בכיבוש כפרי האזור: טירה, עין חוד, אל-מזר, ג'בע, עין ע'זאל, איג'זים, צרפנד, כופר-לם וטנטורה, על אדמותיהם קמו אחר כך בהתאמה: טירת כרמל, ניר עציון, עין הוד, גבע כרמל, עופר, עין איילה, כרם מהר"ל, צרופה, הבונים, נחשולים ודור.
בשנת 1950 הקימו חברי עין הים ביחד עם חברים יוצאי רמת רחל את קיבוץ עין כרמל, מדרום-מזרח לעתלית. עשרת הדונמים של קיבוץ עין הים הועברו לעתלית.
בשטח כיום אין זכר לקיבוץ.
גיבסון (חברה)
גיבסון (באנגלית: Gibson) היא חברה אמריקנית מפורסמת לייצור גיטרות.
אודות החברה.
חברת "גיבסון" הוקמה בשנת 1902, ומרכזה ממוקם בעיר נשוויל שבמדינת טנסי. מקים החברה, אורוויל גיבסון, החל לייצר מנדולינות עוד בשנת 1894, והחל בשכלול שיטות לייצור המוני של הכלי.
כיום מייצרת החברה בעיקר גיטרות חשמליות, והיא אחת החברות הגדולות והידועות בענף. בסביבות שנות ה-70 תאגיד גדול קנה את חברת גיבסון והתחיל ביצור קצת פחות איכותי מפעם. אותם האנשים שמכרו את החברה, פתחו חברה בשם הריטג'. תחת כנפי התאגיד פועלות כיום מספר חברות בת וחברות שנקנו על ידיו בעבר, כמו למשל החברות אפיפון וסטיינברגר. את המותג "גיבסון" נושאים עד היום הכלים המיוצרים במפעל-האם בארצות הברית בלבד, בעוד שתחת השם אפיפון מיוצרים היום דגמים זולים יותר בסין ובאינדונזיה בשיטת הלחמת מכונות .
בשנת 1993 רכשה גיבסון את מותג "דוברו" לייצור גיטרות רזונטור.
במאי 2018 הגישה החברה לבית המשפט בקשה לפשיטת רגל.
ב -1 במאי 2018 הגישה החברה בקשה להגנה על פשיטת רגל בפרק 11. במסגרת ארגון החובות שלה, החברה סגרה וחיסלה את חטיבת Gibson Innovations הלא רווחית, שהתמקדה במכירת ציוד שמע מחוץ לארצות הברית ואיפשרה לגיבסון להתמקד במיזמים הרווחיים ביותר שלה, כמו כלי נגינה. הפקת הגיטרה המותגית גיבסון ואפיפון לא הופרעה בגלל פשיטת הרגל. בנוסף, 135 מיליון דולר סופקו על ידי הנושים הקיימים כדי לספק נזילות לקיום הפעילות הקיימת.
ב- 6 בספטמבר 2018, הודיעה החברה כי הושג הסדר עולמי ביחס לתוכנית הארגון מחדש של החברה עם צאתו לפרק 11. במסגרת התוכנית, החברה תתמקד בעסקי הליבה בכלי הנגינה שלה. יושקביץ 'פרש מתפקיד המנכ"ל וקיבל על עצמו את תפקיד היועץ. ב-23 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על מינויו של ג'יימס "ג'יי.סי" קרלי לנשיא והמנכ"ל החדש; סזאר גואיקיאן כקצין סוחר ראשי; קים מטון כמנהל כספים ראשי; וכריסטיאן שמיץ כמנהל ההפקה הראשי. המינויים היו בתוקף ב -1 בנובמבר 2018.
היסטוריה.
מייסד החברה היה אורוויל גיבסון, בונה כלי-מיתר בעיר קאלאמאזו במישיגן . בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו תזמורות חובבים של מנדולינות פופולריות מאוד בארצות הברית. גיבסון פתח את הסדנה שלו, בת חדר אחד, בקאלאמאזו, בשנת 1894, ובשנת 1898 רשם פטנט על מנדולינה מטיפוס חדש וקל יותר לייצור במספרים גדולים.
אף שלא קיבל הכשרה מסודרת כלשהי בבניין כלי-נגינה, בשנים הבאות עיצב גיבסון סדרה של מנדולינות וגיטרות בתצורה מקורית, שבה הלוחות הקדמי והאחורי של תיבת התהודה היו קמורים כמו בכינור. ב-1902 הוא ייסד את החברה בשם Gibson Mandolin-Guitar Mfg. Co. Ltd, שייצרה באופן בלעדי את העיצובים שלו. החברה זכתה להצלחה רבה בשוק המנדולינות, עד שהתצורה המקורית של המנדולינות עם הלוח האחורי המעוגל (כמו בעוד או בלאוטה) נעלמה מן השוק.
גיבסון קיבל מן החברה שכר של 600 דולר דאז לשנה. היו לו רעיונות מקוריים רבים, גם בתחום העיצוב והבנייה וגם בתחום השיווק. ואולם הוא לקה בבריאותו למשך תקופות ארוכות, ומת בשנת 1918, בגיל 62, ממחלת לב. בתפקיד העיצוב החליף אותו בחברת גיבסון המוזיקאי, המעצב ומהנדס הקול לויד לואר , שהגה את הרעיון לצייד את הגיטרה הקמורה של גיבסון בפתחי תהודה בצורת האות f, כמו בכינור או במנדולינה, במקום בפתח תהודה עגול במרכז. דגם הגיטרה L-5 של גיבסון בעיצוב זה, שיצא בשנת 1923, נחשב לגיטרת הארצ'טופ הראשונה, התצורה הנפוצה עד היום לגיטרות ג'אז. בשנות ה-30 ניגן צ'ארלי כריסטיאן, גיטריסט הג'אז החשוב הראשון, על גיטרות מדגם זה, ומדגמים מאוחרים יותר של גיטרות ארצ'טופ מתוצרת החברה. אחד מדגמים אלו, ES-150 , צויד בהגברה חשמלית בנוסף על תיבת התהודה שלו, ונחשב לגיטרה החשמלית הראשונה.
לואר תרם תרומה חשובה גם לעיצוב דגם המנדולינה F-5, שיצא לראשונה בשנת 1922, והפך מאז לדגם הפופולרי ביותר של מנדולינה בתולדות ארצות הברית. הוא זכה לחיקויים רבים אצל יצרני מנדולינות אחרים, והייתה לו השפעה חשובה על התפתחות הסגנון המוזיקלי של בלוגראס. החברה ייצרה באותן שנים גם כלי-פריטה נוספים לשוק הפולק, הקאנטרי, הבלוז והג'אז, ובכללם כלי בנג'ו, גיטרות פלדה למוזיקה הוואית, שאף היא הייתה פופולרית מאוד בראשית המאה ה-20, וגיטרות אקוסטיות בעיצוב ה"ספרדי" הנפוץ יותר, בעל תיבת תהודה שטוחה בחזיתה ובאחוריה ופתח תהודה עגול, שהתחרו בגיטרות האקוסטיות מתוצרת חברות מרטין ואפיפון, ונמכרות עד היום במחירים גבוהים לאספנים כגיטרות וינטג'.
גיטרות חשמליות.