מנהגי התשלום עבור החתן או הכלה אמנם פוחתים ככל שהזמן חולף והנורמות המקומיות משתנות, אך עדיין קיימים ומושפעים מגורמים שונים. יש המחשבים את התשלום על בסיס עלויות החתונה, יש המשלמים סכום גבוה יותר עבור בנות היודעות קרוא וכתוב וכדומה. מנגד, אם לכלה היסטוריה מינית, התשלום יפחת.
זוגות מקבלים פעמיים בחייהם נכסים מהוריהם; במעמד הנישואים כנדוניה ובירושה לאחר מות הוריהם, כאשר שווי הקרקעות שהחתנים יקבלו מהוריהם במעמד החתונה יהיה נמוך מאשר הקרקעות שיקבלו בירושה. לעומת זאת, שווי בעלי החיים שיקבלו החתנים במעמד הנישואים יהיה גבוה מזה שירשו בעתיד.
נישואים מוקדמים.
בעבר, נישואים של ילדים בגילאים מוקדמים היו נפוצים אף בקרב ילדים בני 10. תופעה זו הולכת ודועכת, אך עדיין קיימת, והגיל הנפוץ לנישואים הוא 14–17 בקרב בנות. באופן מסורתי, הורים נהגו לחתן את ילדיהם כדי ליצור קשר עם משפחות אחרות, ומשפחות שחיתנו את בנותיהן צעירות זכו לכבוד זקני הקהילה. הורים נהגו להאיץ בבנותיהם הצעירות להתחתן משום שפחדו שהן עלולות להיכנס להריון מחוץ לנישואים או בתקווה שהן יביאו נכדים טרם יעזבו את העולם.
בחירת הפרטנר לנישואים נעשית על ידי ההורים והסבים, ולילדים לא ניתנת אפשרות להשפיע על ההחלטה. בהתאם לכך, כלות צעירות שנאלצו להתחתן מוקדם, קיבלו הודעה על הנישואים זמן קצר לפני החתונה, מחשש של ההורים שיחליטו להתאבד לפני כן. זקנים ואנשים ללא השכלה ממשיכים לתמוך בנישואים מוקדמים, אך התופעה הולכת ומצטמצמת.
קיים קשר הדוק בין השכלה ואפשרויות תעסוקה לנישואים מוקדמים באתיופיה, והדבר קשור גם לאזור המגורים הגאוגרפי והנורמות הנהוגות בו. באזורים גבוהים למשל בנות מתחתנות בגיל בוגר יחסית (אחרי גיל 18), ואילו בשפלה, שבה יש מחסור בבתי ספר ובהזדמנויות תעסוקה, גיל הנישואים נמוך יותר.
עם השנים חל שינוי בהליך הנישואים בחברה האפריקאית, ויחד עם העלייה בגיל הנישואים, גדלה גם אפשרות הבחירה של הנער והנערה. הנוער נוטה יותר להתמרד בשיטה הקודמת לפיה בנות נדרשות להינשא בשידוך עם אדם שהן כלל לא מכירות (ולהפך), וכיום נישואים מתוך בחירה נחשבים יותר כברי קיימא, תוך שמירה על כבוד ההורים הזקנים והענקת משמעות למילתם. זוגות צעירים מבקשים את הקבלה והאישור של ההורים לנישואיהם, הן מתוך כבוד כלפיהם והן מתוך רצון לזכות בתמיכתם הכלכלית. כאשר ההורים מסרבים לקבל את הבחירה של ילדיהם, הם עשויים להתריס שיתחתנו בכל זאת ויעברו לעיירה או מדינה שכנה. התרסה זו מעוררת בהורים פחד לאבד את ילדיהם ובושה מפני הקהילה, ועל כן לרוב ההורים מקבלים את הנישואים.
השינויים שהתרחשו באופן בחירת בן/בת הזוג, השפיעו גם על הקריטריונים לבחירה. בעבר, ההורים העניקו משקל רב לשם ולמעמד של בן הזוג, ואילו הצעירים מעניקים חשיבות למאפיינים אחרים כמו מראה, חינוך, תעסוקה ומשיכה רגשית.
תרבות דייטים.
נישואים בין גבר לאישה מבוססים ברובם על שידוך שמתבצע על ידי המשפחות, ולכן אין הרבה מקום לתרבות של היכרויות ודייטים. מדובר בתופעה חדשה יחסית שנשמרת בסוד מההורים. זוגות נוטים להיפגש במקומות סודיים מפני שהדבר לא מקובל בחברה, ואם ייוודע זה ייחשב בושה למשפחה. עם זאת, דייטים הופכים מקובלים יותר, והנישואים מבוססים על היכרות בין בני זוג, כאשר הצעת הנישואים עדיין נעשית באופן פורמלי ומאושרת על ידי ההורים.
ויטבסק (מחוז משנה של בלארוס)
לוויתן כחול (משחק)
רגע קלפהולץ
רגע קלפהולץ ( 13 בדצמבר 1907 – 11 בינואר 2007) הייתה רופאה ישראלית, אשר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלה רומן קצר עם דוד בן-גוריון.
ביוגרפיה.
רגע (רגינה) קלפהולץ נולדה בפולין בשנת 1907, ובגיל צעיר היגרה עם משפחתה לווינה. אביה חיים קלפהולץ היה סוחר אמיד שנהג לארח בביתו ציונים ואנשי היישוב שהזדמנו לוינה. בנעוריה הייתה חברה בתנועת הנוער היהודית "בלאו-וייס". מאוחר יותר למדה בבית הספר לרפואה בווינה. במהלך לימודיה השתתפה בפעילות ציונית, ונהגה לנסוע, יחד עם אחותה אני קלפהולץ הצעירה ממנה בשנתיים, לועידות הקונגרס הציוני שהתקיימו באירופה. ניהלה רומן קצר דוד בן-גוריון ממנהיגי היישוב, שהיה באותה עת המזכיר הכללי של ההסתדרות הכללית. השניים החליפו מכתבי אהבה שככל שנשמרו הפכו לפריטי אספנות יקרי ערך.
על אופי ההתכתבות ביניהם ניתן ללמוד ממכתב תודה של בן-גוריון על ברכתה ליום הולדתו:
את ההיכרות הראשונה ביניהם ערך יוסף ברץ (1890–1968), חלוץ ואיש ציבור ישראלי, ממייסדי קבוצת דגניה וממקימי האגודה למען החייל וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י.
עם סיום לימודי הרפואה, בשנת 1935, עלתה רגע קלפהולץ לארץ ישראל ועבדה כרופאה במקומות שונים בארץ.
פולה בן-גוריון ידעה על הרומן והבליגה. בפגישה היחידה שלה עם קלפהולץ, נתנה לה שלוש תמונות שלה ושל בן-גוריון שצולמו על שפת ים המלח, ורשמה על גבן הקדשה: "לרגה – מפולה". יותר מזה לא אמרה לה דבר. גם על פרשיות אהבים אחרות שבעלה ניהל, עם רבקה כצנלסון ודוריס מאי, מזכירתו האנגלייה של חיים ויצמן, הבליגה, כי חשה שתפקיד חייה הוא לשמור על האיש העומד בראש בניין הארץ, אותו העריצה.למרות הבלגתה נהגה לסור - במסווה של ביקורי ידידות לדירתה של רגע ברחוב בן יהודה בתל אביב ולרמוז לה כי היא מודעת לקשר שלה עם בן-גוריון. מכאן החלה התרחקות בין רגע לבן-גוריון ופרשת אהבתם הגיעה לקיצה.
לאחר כמה שנים נישאה לאברהם דיאמנט יליד צ'כוסלובקיה שעלה לארץ בשנת 1929 והשניים התגוררו בפרדס חנה-כרכור. בעלה אברהם דיאמנט נפטר בשנת 1986. רגע קלפהולץ נפטרה בשנת 2007, כשהייתה בת 99 שנים, 34 שנים לאחר מותו של בן-גוריון. נקברה בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
גביע הטוטו 2010/2011
גביע הטוטו לליגת העל 2010/2011 הייתה המהדורה ה-27 של הגביע השלישי בחשיבותו בכדורגל הישראלי.
התחרות התקיימה בשני שלבים. ראשית, חולקו 16 קבוצות ליגת העל לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד, בהם שיחקו הקבוצות זו מול זו פעמיים (בית וחוץ). שתי המובילות בכל הבית העפילו לרבע הגמר. שלבי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר שוחקו במתכונת של משחק בודד, כאשר הביתיות נקבעה בהגרלה. משחקי חצי הגמר והגמר התקיימו באצטדיון רמת גן.
עירוני קריית שמונה זכתה לראשונה בתולדותיה באחד משלושת התארים החשובים בכדורגל הישראלי, כאשר גברה במשחק הגמר על מכבי פתח תקווה בתוצאה 0–1. מלך השערים של המפעל בעונה זו היה דובב גבאי ממכבי פתח תקווה, שכבש חמישה שערים.
שלב הבתים.
הגרלת שלב הבתים נערכה ב-14 ביוני 2010, כאשר השיבוץ נעשה באופן גאוגרפי ככל הניתן. משחקי שלב הבתים החלו ב-31 ביולי והסתיימו ב-10 בנובמבר 2010.
שלבי הנוקאאוט.
רבע הגמר.
משחקי רבע הגמר נערכו בין ה-28 ל-30 בדצמבר 2010.
חצי הגמר.
שני משחקי חצי הגמר נערכו באצטדיון רמת גן ב-5 בינואר 2011.
סבכוס
סבכוס (שם מדעי: Sebecus) הוא סוג נכחד של דמוי-תנין, שחי בתקופת האאוקן באמריקה הדרומית מלפני 48.6 עד 37.2 מיליון שנה מימינו. הוא התגלה בידי משלחת חפירה של המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע לפטגוניה ותואר ב-1937 בידי החוקר ג'ורג' גיילורד סימפסון. הסוג הכיל מין אחד - "Sebecus icaeorhinus" ונקרא על שם האלה המצרית סובק שזה משמעות שמה בלטינית. הסיבה לכך היא עקב החוטם הארוך שלו שהזכיר את צורת הפסלים במצרים של האלה וכן עקב גודלו המאיים. משמעות שם המין הוא מהמילה "Εικαίοs " שפירושה: אקראי ומהמילה "ρύγχος" שפירושה: חוטם. מינים נוספים בסוג עברו לסוג זולמסוכוס (Zulmasuchus).
הסבכוס היה זוחל גדול בעל דמיון לתנין חי, אך הוא לא השתייך לסדרת התנינאים, והיה בעל מאפיינים של תנינים פרימיטיביים מהקרטיקון כמו הסוג באורוסוכוס. היצור הגיע לאורך 2.2 עד 3.1 מטרים ולמשקל 52 עד 113 קילוגרם בממוצע. בצורתו הוא היה בעל עצמות ירך רחבות שיכלו אולי לשאת את משקלו ביעילות יותר משל התנינים החיים, כך שבדומה לפריסטיכאמפסוס הוא היה צייד יבשתי ולא רק אמפיבי. בנוסף הוא היה בעל חלל עיניים שטוח יחסית ולא פונה כלפי מעלה עם ארובות בולטות מעט. היו לו לסתות רחבות בעלות עיקול מטה ועם שיניים דמויות להב. המבנה הזכיר שיני תרופודים כמו הקרכרודונטוזאורוס ופחות את התנינאים החיים. עם זאת מבנה העצמות מבהיר שהיה קרוב לתנינאים.
ממצאי התנין הקדום התגלו בארגנטינה, בוליביה, ברזיל ופרו בעיקר כשרידי שיניים או לסתות שבורות. בעבר חשבו שהוא שרד עד המיוקן בדומה לתנינים קרובים כמו הברינסוכוס, אך שרידים אלה נובעים מטעות בזיהוי הסוג.
Street Workout
סטריט וורקאאוט
פרוייקט המיפוי הבתימטרי הלאומי של ישראל
ריצ'רד גרנל
ריצ'רד גרנל (באנגלית: Richard Grenell; נולד ב-18 בספטמבר 1966) דיפלומט אמריקאי, שכיהן כשגריר ארצות הברית בגרמניה וכממלא מקום ראש המודיעין הלאומי.
ביוגרפיה.
גרנל בעל תואר ראשון בממשל ומינהל ציבורי מאוניברסיטת אוונג'ל במיזורי ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
גרנל שימש דוברם של מושל ניו יורק ג'ורג' פטאקי, ראש עיריית סן דייגו סוזן גולדינג, וחברי בית הנבחרים של ארצות הברית מארק סנפורד ודייב קמפ.