ב-11 ביולי 2013, לאחר שעבר בהצלחה בדיקות רפואיות, חתם אוגבונה ביובנטוס ששילמה עבורו לטורינו 13 מיליון אירו עם אופציה לבונוסים עתידיים בגובה של שני מיליון אירו. בתוך כך, הפך אוגבונה לשחקן הראשון בהיסטוריה של טורינו שענד את סרט הקפטן ועבר לשחק במדי היריבה העירונית יובנטוס. ב-17 באוגוסט 2013, ערך אוגבונה הופעת בכורה אירופית במדי יובנטוס במשחק נגד פ.צ. קופנהגן במסגרת ליגת האלופות. בעונתו הראשונה בקבוצה שימש אוגבונה כאופציה השלישית בהגנת יובנטוס כשבעונתו הראשונה רשם 25 הופעות בכל המסגרות בעיקר במשחקי גביע או משחקי ליגה מאוחרים בשלבי הסיום של העונה. בעונת 2013/14, רשם אוגבונה 16 הופעות ליגה בעונה בה זכתה יובנטוס באליפות הליגה האיטלקית. בעונה שלאחר מכן, כשיובנטוס זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות רשם אוגבונה 25 הופעות ליגה.
וסטהאם יונייטד.
ב-10 ביולי 2015, חתם אוגבונה לארבע שנים בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג ששילמה עבורו 11 מיליון אירו. ב-30 ביולי, ערך אוגבונה את הופעת הבכורה שלו במדי וסטהאם כשפתח בהרכב בתיקו 2-2 נגד אסטרה ג'יורג'יו במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית. באותו המשחק כבש אוגבונה שער עצמי. ב-9 בפברואר 2016, כבש אוגבונה את שער הבכורה שלו במדי וסטהאם בניצחון 1–2 על ליברפול במסגרת הגביע האנגלי.
קריירה בינלאומית.
אוגבונה רשם 10 הופעות בנבחרת איטליה עד גיל 21 וב-11 בנובמבר 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי איטליה בניצחון 0–2 על פולין במסגרת משחק ידידות. אוגבונה נמנה עם הסגל הסופי של נבחרת איטליה ליורו 2012 אך לא זכה לרשום דקות משחק במהלך הטורניר. בסוף חודש מאי 2016, זומן אוגבונה לסגל הסופי של איטליה ליורו 2016 ואת הופעתו היחידה בטורניר ערך ב-22 ביוני במשחק האחרון של איטליה בשלב הבתים בהפסד 0–1 לאירלנד.
ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016)
ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016) הוא ניסיון של חלק מהכוחות המזוינים של טורקיה לבצע הפיכה בטורקיה ולהדיח את נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן מתפקידו. ניסיון הפיכה החל בליל 15 ביולי 2016, מעט לפני חצות, בעת שארדואן שהה באתר הנופש מרמריס בדרום-מערב טורקיה, וכשל כעבור שעות מעטות. הקבוצה שניסתה לבצע את ההפיכה כינתה את עצמה "מועצת השלום הטורקית", ומטרתה המוצהרת הייתה להביא בפני העם הטורקי חוקה חילונית ודמוקרטית. המועצה ניסתה להשיג שליטה על מספר מקומות מרכזיים באנקרה, באיסטנבול ובמקומות נוספים.
המניעים שעומדים מאחורי האירוע אינם ברורים. מועצת השלום הטורקית טענה שסיבות ההפיכה היו שחיקת המעמד החילוני, חיסול המשטר הדמוקרטי, זלזול בזכויות האדם ואובדן מהימנותה של טורקיה בזירה הבין־לאומית. ממשלת טורקיה האשימה את המורדים בקשרים לתנועת גוּלֵן – קבוצה המוגדרת כארגון טרור על ידי השלטון בטורקיה, ובראשה עומד פטהוללה גוּלֵן, שהוגלה מן המדינה. למרות זאת, גולן גינה את ניסיון ההפיכה והכחיש את מעורבותו. הוא האשים את טורקיה בבימוי האירוע כמבצע דגל כוזב שמטרתו להגביל את חירויות האזרח וטיהור הצבא והרשות השופטת, והגברת הכוח של מוסד הנשיאות בטורקיה.
במהלך ניסיון ההפיכה נהרגו לפחות 300 בני אדם ויותר מ־2,100 נפצעו. נזק נגרם למבני ממשל רבים, כולל בניין הפרלמנט הטורקי והארמון הנשיאותי. ניסיון ההפיכה גרר אחריו גל מעצרים המוניים שמנה לפחות 40,000 עצורים, בהם 10,000 חיילים, וכן, מסיבות בלתי ברורות, 2,745 שופטים. 15,000 אנשי חינוך הושעו והרישיונות של 21,000 מורים שעובדים במוסדות פרטיים בוטלו גם הם על ידי הממשלה מכיוון שהמורים היו, לכאורה, נאמנים לגולן.
התגובות לאירוע היו שליליות הן בטורקיה עצמה והן ברחבי העולם. מפלגות האופוזיציה העיקריות בטורקיה גינו את הניסיון, ומנהיגים בין־לאומיים, בהם מנהיגים של האיחוד האירופי, של נאט"ו ושל ארצות הברית, קראו לכבד את המוסדות בטורקיה ואת אלו שנבחרו בה באופן רשמי. ארגונים בינלאומיים התבטאו נגד ההפיכה גם כן. מועצת הביטחון של האו"ם, לעומת זאת, לא גינתה את ההפיכה לאחר שמצרים, חברה זמנית במועצה, הביעה התנגדות לנוסח ההודעה.
רקע.
כמאליזם.
מאז הקמתה של דמוקרטיה רב־מפלגתית בטורקיה בשנת 1946, הכוחות המזוינים של טורקיה (TSK), יחד עם בית המשפט לחוקה, ראו עצמם כשומרי עקרונות הכמאליזם ושל המדינה החילונית והלאומנית של טורקיה כפי שהוקמה תחת שלטונו של מוסטפא כמאל אטאטורק, נגד מפלגות אשר קידמו את האסלאם כחלק מרכזי יותר בחיים הציבוריים. הצבא ומערכת המשפט התערבו באופן קבוע בפוליטיקה על־מנת למנוע ממפלגות המייצגות טורקים מוסלמיים שמרניים להקל להגבלות הנוגעות לדת שהונהגו במדינה, כמו הגבלות ללבישת כיסויי ראש על ידי נשים. מאז הקמת הרפובליקה הטורקית בשנת 1923, הפיל הצבא ארבע ממשלות נבחרות: פעמיים על ידי הפיכות ב־1960 וב־1980, ופעמיים על ידי החלטות צבאיות, בשנת 1971 ו־1997. בנוסף, אסר הצבא על מספר מפלגות גדולות להתמודד בבחירות. בשנת 1998, ארדואן, שהיה ראש עיריית איסטנבול באותו זמן, נכלא והושעה מהחיים הפוליטיים עקב הרשעתו בהסתה דתית על ידי בית המשפט. בשנת 2007, הצבא הביע את התנגדותו לבחירתו של עבדוללה גוּל ממפלגת הצדק והפיתוח כנשיא על ידי פרסום הצהרה באתר הצבא.
משפטי ארגנקון.
בשנים שקדמו לניסיון ההפיכה הצבאית של 2016, התרחשו משפטי ארגנקון, אשר נתפסו כניסיון של המנהיגים תחת הנשיא ארדואן לבסס את מעמדם מעל הצבא. במסגרת משפטים אלו, שהוגדרו כ"אחד מהמאורעות הגדולים שקרו לאחרונה בהיסטוריה הטורקית", הועמדו לדין 275 איש, בהם קציני צבא, עיתונאים, עורכי דין ואנשי אקדמיה. הם הואשמו בקשירת קשר וניסיון להפיכת הממשל ב־2003 וב־2004 כחלק מרשת סודית בשם "ארגנקון", שפעלה נגד הנשיא המכהן ארדואן. במקביל קידם ארדואן קצינים בדרגות נמוכות בשרשרת הפיקוד, דאג שראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של טורקיה יהיה נאמן לו וניסה לעשות דמורליזציה לצבא.
לאחר קרע בין תנועת גולן לבין מפלגתו של ארדואן, מפלגת הצדק והפיתוח, ארדואן החל בטיהור הצבא על מנת להסב לעצמו יתרון. הרשעות ארגנקון בוטלו באפריל 2016 על ידי בית המשפט הגבוה בטורקיה, אשר פסק שקיומה של הרשת לא הוכח. הבחירות הכלליות בטורקיה שהתרחשו בנובמבר 2015 נוהלו בזמן סנקציות שלטוניות על התקשורת, סכסוכים נמשכים עם מפלגת הפועלים של כורדיסטן, מלחמת אזרחים בסוריה ויחסים רעועים עם הכורדים במדינה.
האשמות בשחיתות.
בשנת 2013, המאמצים של רשויות החוק בטורקיה להילחם כנגד שערוריית השחיתות של שנת 2013 בטורקיה בוקרו בחריפות על ידי ארדואן, תוארו על ידיו כ"הפיכה משפטית" והובילו לפיטורי 350 קציני משטרה על ידי ממשלתו. המאמצים למיגור השחיתות נתפסו כמקור למתח בין האנשים של גולן, ארדואן ומפלגת הצדק והפיתוח. בניתוחים פוליטיים שהתבצעו מספר חודשים לפני ניסיון ההפיכה, השכיחות של השחיתות הוערכה כ"גבוהה" בטורקיה שבתקופת ארדואן. לאחר ניסיון ההפיכה, נראה שחלק גדול ממחוללי ההפיכה ציינו זאת בסיבות לפעולותיהם.
הצעת חוק החסינות.
ב־13 ביולי, פחות מיומיים לפני ההפיכה, חתם ארדואן על הצעת חוק המקנה חסינות לחיילים טורקים מפני העמדתם לדין בגין השתתפותם בפעילויות ביטחון מקומיות. כמו כן על פי הצעת החוק, על ההליכים נגד מפקדים לעבור אישור של ראש הממשלה ועל ההליכים נגד חיילים בדרגה נמוכה יותר, לעבור אישור של מושל המחוז. הצעת החסינות הזו נתפסה כחלק מדטאנט בין הממשל לבין הכוחות המזוינים.
השתלשלות האירועים.
ניסיון ההפיכה.
ב־15 ביולי 2016, מעט לפני 23:00, נשמעו מטוסי צבא טורקיים טסים מעל אנקרה, ושני הגשרים פתיה סולטאן מהמט והבוספורוס באיסטנבול, המובילים לאירופה, נסגרו. נשיא טורקיה, ארדואן, שהה בנופש במרמריס שבדרום המדינה.
ראש ממשלת טורקיה בינאלי יילדרים אמר שנעשות פעולות צבאיות "מחוץ לשרשרת הפיקוד", ושמדובר בניסיון בלתי חוקי לצבור כוח על ידי חלק מהצבא. הוא הוסיף ואמר שהמעורבים "ישלמו את המחיר הגבוה ביותר". טנקים הגיעו לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, ומשתמשי האינטרנט בטורקיה נחסמו משימוש בשירותים החברתיים טוויטר, פייסבוק ויוטיוב. הרשת החברתית טוויטר דיווחה לאחר מכן ש"אין לה סיבה לחשוב שהיא נחסמה לחלוטין". בני ערובה אחדים נלקחו למפקדות צבאיות, כולל הולוסי אקר, ראש המטה הכללי של טורקיה, ראש חיל היבשה הטורקי וראש חיל האוויר הטורקי. מבצעי ניסיון ההפיכה ניסו לגרום לאקר לחתום על הצהרת ההפיכה תוך שימוש באלימות, ומשלא הצליחו לקחו אותו ובכירים שבויים נוספים לבסיס חיל האוויר באנקרה. הצבא גם נכנס למשרדי מפלגת השלטון, מפלגת הצדק והפיתוח, הנמצאים באיסטנבול, ודרש מהאנשים לעזוב.
בשעות 23:00 ו־00:00 מסוקים הפציצו את מפקדת הכוחות המיוחדים של המשטרה באנקרה ואת בסיס כוחות האוויר של המשטרה, שנמצא סמוך לאנקרה. במהלך ההתקפות נהרגו 42, ונפצעו 43. חברת לוויין טורקית סמוכה הותקפה גם היא, ושני אנשי אבטחה נהרגו. בשעה 23:50, השתלטו חיילים מורדים על כיכר טקסים במרכז איסטנבול.