הולדתה של אומה, הולדת אומה או לידתה של אומה (באנגלית: The Birth of a Nation) הוא סרטו של ד.וו גריפית' בכיכובה של ליליאן גיש מ-1915, אשר נחשב לאחד הסרטים המפורסמים ביותר בעידן הראינוע ונחשב לשובר הקופות הראשון בהיסטוריית הקולנוע. הסרט מבוסס על ספריו של תומאס דיקסון ג'וניור "איש הקלאן" ו"חברבורות הנמר" .
מקומו של הסרט בהיסטוריה הקולנועית נקנה בשל איכותו הגבוהה ומידת ההשקעה בו, שלא היו מקובלים באותה תקופה, אך בעיקר זכור הסרט כגורם להקמתה מחדש של התנועה הגזענית האמריקאית — הקו קלוקס קלאן.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית (1861–1865), ובתקופה שבאה לאחר מכן.
בחלק הראשון של הסרט, אנו מכירים שתי משפחות. האחת היא משפחת סטונמן מהצפון. אבי המשפחה הוא חבר הקונגרס אוסטין סטונמן (שדמותו מבוססת על תדיאוס סטיבנס) ולו בת ושני בנים. והשנייה היא משפחת קמרון מהדרום, המורכבת מד"ר קמרון, אשתו וילדיו (שתי בנות ושלושה בנים).
בני משפחת סטונמן מגיעים להתארח אצל משפחת קמרון, ובניהם ובנותיהם מפתחים יחסי חיבה ואהבה. הסרט מציג את ה"חיים המושלמים" של הדרום לפני המלחמה.
עם פרוץ המלחמה, הבנים מגויסים (כל משפחה לצד שלה), ובמהלכה נהרגים אחד מבני משפחת סטונמן, ושניים מבני משפחת קמרון. במקביל, רואים את חיילי הקונפדרציה מצילים את בנות משפחת קמרון מהתקפה של שחורים על ביתם.
בן קמרון (הבן ששרד), הופך בינתיים לגיבור מלחמה, אך נפצע ונלקח בשבי הצפון, שם הוא מבין שהוא עומד להיתלות. בעודו מחלים בבית החולים, הוא פוגש את אלזי סטונמן (ליליאן גיש) שעובדת שם כאחות. היא מזהה אותו, ומיידעת את אמו שהגיעה לוושינגטון כדי לבקש חנינה לבנה. גברת קמרון נפגשת עם הנשיא לינקולן, והוא נותן לבן חנינה.
לאחר רצח לינקולן (1865), שמשוחזר בסרט, מתבטלת המדיניות הפייסנית שבה הוא דגל עם סיום המלחמה. אוסטין סטונמן והפלג הרדיקלי במפלגה הרפובליקנית, החלו "להעניש" את הדרום (כפי שמציג גריפית' את תקופת השיקום).
בחלק השני של הסרט, מגיע אוסטין עם בן חסותו סילאס לינץ' (שהוא ממוצא מעורב, המוצג בסרט כגרוע יותר ממוצא שחור) לדרום. שם הם קובעים חוקים אנטי-לבנים, ועורכים בחירות בהם השחורים ממלאים את הקלפיות, והלבנים מגורשים ולא ניתנת להם אפשרות להצביע. בבחירות נבחר לינץ' לתפקיד המושל, ויחד איתו ממלאים השחורים את בית הנבחרים ומתנהגים שם באופן וולגארי וברברי.
במקביל, בן קמרון המיואש מתוצאות המלחמה, מקבל השראה מילדים לבנים שמתחפשים לרוחות רפאים ומפחידים ילדים שחורים, ומקים את ארגון הקו קלוקס קלאן. כתוצאה מכך, מתוך נאמנות לאביה, נפרדת אלזי ממערכת היחסים שלה עם בן.
מאוחר יותר, רואים את פלורה, אחותו הקטנה של בן, יוצאת ליער כדי להביא מים. שם עוקב אחריה גאס, עבד משוחרר שלחם במלחמה, והוא מגיע אליה ואומר לה שהוא רוצה להינשא לה. היא בורחת בפחד והוא רודף אחריה לקצה צוק. היא מאיימת שאם הוא יתקרב עוד היא תקפוץ מהצוק, וכשהוא מתקרב היא קופצת אל מותה. בן, שחיפש אחריה ביער, רואה אותה כשהיא נופלת, ולוקח את גופתה בחזרה לבית. הוא מכנס את הקו קלוקס קלאן, והם תופסים את גאס ומבצעים בו לינץ'. המושל החדש (לינץ') מורה לאתר ולעצור את חברי הקלאן בעקבות הרצח של גאס, והוא דואג להעביר את החוק שמתיר נישואים בין-גזעיים. אביו של בן נעצר באשמת קשר עם הארגון, אך הוא מחולץ על ידי פיל סטונמן (הבן של אוסטין ששרד את המלחמה) ועבדיו השחורים הנאמנים. יחד הם בורחים לבקתה מבודדת שבה גרים כמה חיילי צפון לשעבר שמבינים את מצבם. בכותרת נכתב "האויבים לשעבר מהצפון והדרום, מתאחדים שוב כדי להגן על זכותם כגזע ארי".
בינתיים עוזב אוסטין את האזור, כדי שלא יקשרו אותו לסנקציות שהטיל לינץ'. בתו אלזי, ששומעת על מעצרו של ד"ר קמרון, פונה אל לינץ' כדי לבקש את שחרורו. אולם הוא תופס אותה, ומנסה לאלץ אותה באלימות להתחתן איתו, מה שגורם לה להתעלף. בינתיים חוזר אוסטין, ולינץ' אומר לו שהוא החליט להתחתן עם אישה לבנה. אוסטין מגיב בשמחה, אולם כשמתברר לו שמדובר בבתו – הוא מתעצבן וכועס. מרגל של הקו קלוקס קלאן מזהה את אלזי הכלואה אצל לינץ', והוא מזעיק את חבריו. הם מסתערים בהנהגתו של בן המקום, תופסים את לינץ', וחוגגים את ניצחונם ברחבי העיר. במקביל, מקיפים חייליו של לינץ' את הבקתה שבה מסתתרת משפחת קמרון. הקו קלוקס קלאן ממהרים, ומצילים אותם ברגע האחרון.
בבחירות החדשות שנערכות, אנשי הקלאן מונעים מהשחורים להצביע, ו"הסדר מוחזר על כנו".
הסרט מסתיים בחתונה כפולה, של מרגרט קמרון עם פיל סטונמן, ושל אלזי סטונמן עם בן קמרון. צילומי החתונה משתלבים בסופראימפוזיציה עם דמותו של ישו.
השפעות פוליטיות.
עם יציאת הסרט החלה בארצות הברית התרפקות על זכרונות העבר, שתרמה, בין השאר, להקמתו מחדש של הקו קלוקס קלאן, כ־50 שנה לאחר דיכויו בידי הנשיא יוליסס סימפסון גרנט.
נשיא ארצות הברית באותה תקופה, וודרו וילסון, אשר ציטוט מספרו מוצג בתחילת החלק השני הסרט, היה חבר קרוב של דיקסון, מחבר הספר עליו התבסס הסרט. הסרט הוצג מול הנשיא בבית הלבן (והיה לסרט הראשון שהוקרן שם אי פעם). כתב הוליוודי הפיץ לאחר מכן ידיעה כי הנשיא תומך בסרט, כשלמעשה הרגיש וילסון כי דיקסון רימה אותו, והכריז שהסרט אינו לטעמו. בזמן המלחמה הוא אסר על הקרנתו.
בתרבות הפופולרית.
קטעים קצרים מתוך הסרט שולבו בסרטים רבים ובתוכניות טלוויזיה.
בסרט "אוכפים לוהטים" של מל ברוקס, משנת 1974, הוא משחזר ומגחיך את הסצנות מהסרט בהן מתוארים אנשי הקו קלוקס קלאן.
בשנת 2016 ראה אור סרט בשם זהה, "הולדתה של אומה", של הבמאי נייט פארקר. הוא הסביר שבחר לנכס את שם הסרט מתוך מטרה להיאבק בגזענות ובעליונות לבנה, וכאנטי תזה לסרט המקורי, שהביא לשפיכות דמים.
בשנת 2018 יצא סרטו של ספייק לי "שחור על לבן", אשר סיקוונס הפתיחה שלו, הכולל הופעת קמאו של אלק בולדווין, משלב קטעים מתוך הסרט "הולדתה של אומה". כמו כן, במהלך סרטו של לי נראית התכנסות של אנשי קו קלוקס קלאן בקולורדו הצופים בסרט "הולדתה של אומה" ומריעים.
Windows 95
Windows 95 (בתרגום חופשי לעברית: חלונות 95) היא מערכת הפעלה למחשבים אישיים מבית מיקרוסופט, הראשונה להשתייך למשפחת Windows 9x, ממשיכת דרכה של Windows 3.x. מערכת ההפעלה, ששוחררה ב-15 באוגוסט 1995 לציבור הרחב (ומכאן שמה), הציגה חידושים גדולים לעומת קודמתה וביניהם ממשק משתמש גרפי משופר, עבודה ב-32 סיביות לצד תמיכה לאחור ב-16 סיביות, והפשטת השימוש בהתקני הכנס-הפעל.
ב-Windows 95 הוצגו לראשונה אלמנטים רבים שנשארו, למעשה, עד גרסתה האחרונה של Windows, וביניהם: כפתור ותפריט ההתחל, שורת המשימות, שולחן העבודה וסייר הקבצים. השקת המערכת לוותה בקמפיין שיווקי רחב, וזכתה להצלחה רבה. 3 שנים לאחר מכן, הציגה מיקרוסופט את חלונות 98, שאף היא זכתה להצלחה אף על פי ששווקה כגרסה "משופרת" ולא כחידוש משמעותי.
ארכיטקטורה.
Windows 95 תוכננה לספק תאימות מקסימלית עם יישומי 16 סיביות ששימשו את MS-DOS, לצד יישומי 32 סיביות, כאשר החידוש הגדול הוא שיישומי 32 סיביות פועלים בריבוי משימות מקדים (preemptive) . השכבה הנמוכה ביותר של המערכת מורכבת ממספר גדול של מנהלי התקן וירטואליים (קובצי VXD) שרצים תחת המצב המוגן (protected mode) של תת-מערכת 32 הסיביות, ומספר מצומצם של מכונות DOS וירטואליות (אחת או יותר) שרצו באמולציה של מצב אמיתי (virtual real mode, מצב המדמה את פעולתם של מספר מעבדי 8086 בו זמנית). מנהלי ההתקן הווירטואליים היו אחראיים על יצירת הקשר עם ההתקנים הפיזיים במחשב (כרטיסי מסך, קול, רשת וכדומה), הדמיה של התקנים וירטואליים ונתינת שירותי מערכת שונים. מנהלי ההתקן החשובים כללו בין היתר את:
ה-API של Windows 95, שנקרא Win32 API, ממומש במערכת באמצעות שלושה רכיבים:
משפחת Windows 9x סימלה למעשה את התחלת ההתנתקות מרכיבי מערכת DOS ה"מסורתיים". Windows 95 עדיין נשענה עליהם במידה רבה, אבל לא באותה מידה ש-Windows 3.x נשענה עליו: אמנם ניתן היה לגרום למערכת להיטען ללא הממשק הגרפי, ובכך "להכריח" את המחשב להעלות את המערכת במצב אמיתי 16 סיביות, או במילים אחרות: להכריח את המחשב לטעון את MS-DOS. אך עם זאת, כאשר ממשק המשתמש הגרפי היה נטען, VMM32.VXD היה מקבל שליטה על ניהול ההתקנים (במקום רכיבי DOS) והיה מאפשר למערכת לעבוד במצב מוגן של 32 סיביות. יתר על כך, תוכניות DOS שרצות על Windows 95 אינן דורשות מנהלי התקן ייעודיים ל-DOS, שהרי חלונות כבר מספקת אותם. גם לרכיבי ה-DOS הבסיסיים Config.sys ו-AUTOEXEC.BAT כמעט ולא הייתה השפעה על פעולת המערכת, ובפרט על פעולתם של יישומי 32 סיביות. רכיבים אלו משמשים בעיקרם כחלק מהליך האתחול של המערכת, ובעבודה מול יישומי DOS שדורשים זאת. בשלב יותר מאוחר, עם יציאתן של מערכות ההפעלה הבאות מבית מיקרוסופט, תפקיד רכיבי ה-DOS צומצם עוד יותר. בשל התמיכה של המערכת ב-32 סיביות, נדרש היה מהמשתמש להתקין במחשבו מעבד תואם 32 סיביות באופן מלא, דוגמת אינטל 80386 ומעלה.
בנוסף להרחבת התמיכה ב-32 סיביות, המערכת התאפיינה גם בתמיכה בשמות קבצים ארוכים באורך של עד 255 תווים, וזאת בניגוד לקודמותיה מבוססות ה-DOS שתמכו בשמות בעלי 8 תווים בלבד.
ממשק המשתמש.
אחד החידושים הבולטים ביותר במערכת ההפעלה הוא ממשק המשתמש, שבוסס על מוטיב שולחן העבודה; ממשק המשתמש עוצב כך שידמה לשולחן עבודה משרדי המכיל מגוון כלים הנדרשים לפעילות שוטפת. על שולחן העבודה ניתן למקם קבצים, תיקיות וקיצורי דרך ליישומים, באופן דומה למערכת ההפעלה Mac OS.