ליידי וינדרמיר ולורד דרלינגטון משוחחים ביניהם על הגעתה של גב' אירלין למסיבת יום הולדתה, ולורד דרלינגטון, שזעם על הזמנתו של לורד וינדרמיר את גב' אירלין בניגוד לרצונה של ליידי וינדרמיר, חושף בפניה את אהבתו אליה. ליידי וינדרמיר מופתעת מגילוי הלב שלו ונעצבת עוד יותר לאחר הודעתו שהוא עתיד לעזוב למחרת לצמיתות ושככל הנראה לא יהיה באפשרותם להיפגש בשנית. הוא מתחנן בפניה שתצטרף אליו ועוזב מיד לאחר מכן. בצידו השני של החדר באותה עת, משוחחת גב' אירלין עם לורד וינדרמיר על מספר דברים, ומודיעה לו שברצונה להתחתן עם הלורד אוגוסטוס (טאפי), אלא שהיא תהיה זקוקה למעט עזרה כספית ממנו.
ליידי וינדרמיר, שחשה מצד אחד התרוממות רוח מהבעתו של לורד דרלינגטון את אהבתו כלפיה אך גם כעס רב מצד שני על עצם נוכחותה של גב' אירלין במסיבת יום הולדתה, מגיעה לידי החלטה לעזוב מיד את הבית ומשאירה לבעלה מכתב בו היא מציינת בפניו שהיא עוזבת אותו. כשגב' אירלין שואלת את פארקר לאן הלכה ליידי וינדרמיר, הוא עונה לה שהיא עזבה את הבית והשאירה מכתב ללורד וינדרמיר.
גב' אירלין, שחשה אי נחת בשל כך, פתחה את המכתב, ונזכרה כי עשתה מעשה דומה לזה של ליידי וינדרמיר, עשרים שנה קודם לכן. היא לוקחת את המכתב ועוזבת את המסיבה במטרה לאתר את ליידי וינדרמיר ולהצילה מהטעות שהיא בעצמה עשתה.
מערכה שלישית.
ליידי וינדרמיר מופיעה לבדה בביתו של לורד דרלינגטון תוך ניסיונות להצדיק את מעשיה לעזוב את בעלה. גב' אירלין מגיעה ומנסה לשכנע את ליידי וינדרמיר לחזור לביתה אל בעלה ובנם, ואף על פי שליידי וינדרמיר מגלה התנגדות בתחילה, תחנוניה של גב' אירלין לחזרתה של ליידי וינדרמיר לבנה, גורמים לה בסופו של דבר להסכים להצעתה. אלא שבשעת התארגנותן לצאת הן שומעות ברקע את קולותיהם של לורד דרלינגטון וחבריו, לרבות לורד וינדרמיר, והן בתגובה, מתחבאות מפניהם.
בזמן שהחברים משוחחים ביניהם, מבחין אחד החברים בשם "ססיל גראהם" שהמניפה של ליידי וינדרמיר (זו שניתנה לה על ידי בעלה כמתנת יום הולדת) מונחת על השולחן. בדומה לאחרים, הוא מרשה לעצמו להניח שבביתו של לורד דרלינגטון מבקרת אישה, ושבשעת הכנותיו של לורד וינדרמיר לחזור לביתו, הוא מפנה את תשומת לבו אל המניפה. לורד וינדרמיר, מזדעזע לגלות כי מדובר במניפה של רעייתו, דורש לדעת מלורד דרלינגטון אם הוא מסתיר את רעייתו במקום כלשהו תוך סירובו לעזוב את הבית עד לעריכת חיפוש יסודי אחריה בבית. לורד דרלינגטון מסרב לעשות כן, ובשעה שלורד וינדרמיר דורש זאת בשנית, חושפת גב' אירלין את עצמה להפתעתם של הנוכחים, ובייחוד להפתעתו של לורד אוגוסטוס, תוך טענה שהמניפה נלקחה על ידה בטעות.
מערכה רביעית.
המערכה האחרונה נפתחת כשליידי וינדרמיר שוכבת על הספה בסלון ביתה תוך ניסיונות לבחור באופן שבו עליה לספר לבעלה על אירועי הערב הקודם. בעלה נכנס והם משוחחים ביניהם על האפשרות לעזוב את לונדון, בטרם התחילו לשוחח על גב' אירלין שליידי וינדרמיר מצד אחד סלחה לה על מעשיה ואף הביעה את רצונה להזמינה אליהם בשנית, ושלורד וינדרמיר מצד שני מציין את סלידתו המוחלטת ממנה. בשלב הזה נכנס רב המשרתים פארקר כשהוא נושא מגש עם מניפתה של ליידי וינדרמיר ופתק מגב' אירלין שממתינה בכניסה לבית.&lt;br&gt;
ליידי וינדרמיר מתעקשת לפגוש אותה למרות מחאותיו של בעלה.
ליידי וינדרמיר מזמינה את גב' אירלין להיכנס לסלון. גב' אירלין מציינת בפניה שהיא נוסעת לחוץ לארץ אך מבקשת ממנה שתיתן לה תמונה שלה ושל הילד שלה, ג'רארד.
ליידי וינדרמיר עוזבת את הסלון כדי למצוא את התמונות המבוקשות וגב' אירלין ולורד וינדרמיר משוחחים על אירועי הערב הקודם וזהו הרגע בו נחשף הסוד כולו לפיו מתברר שגב' אירלין עזבה את אביה של ליידי וינדרמר לטובת מאהב זמן קצר לאחר שנולדה, אלא שזמן לאחר מכן עזב המאהב את גב' אירלין והיא חיה בעוני תחת זהות בדויה, וכשהודיעו לה שבתה עתידה להינשא לאדם עשיר, הוא לורד וינדרמר, היא החליטה לסחוט אותו כדי לקיים את עצמה מבחינה כספית וכדי לנסות לשקם את מעמדה בחברה הלונדונית. גב' אירלין התחננה בפני לורד וינדרמיר שלא יחשוף את זהותה האמיתית אך גם ביקשה שיתיר לה לשמור את המניפה לעצמה. &lt;br&gt;
ליידי וינדרמיר חוזרת עם התמונה המבוקשת ומוסרת אותה לגב' אירלין.
בזמן שלורד וינדרמיר בודק אם הנהג של גב' אירלין חזר, גם ליידי וינדרמיר וגב' אירלין החלו לשוחח אודות אירועי הערב הקודם וגב' אירלין מתחננת בפני ליידי וינדרמיר שלא תחשוף את סיפור התחבאותן בביתו של לורד דרלינגטון, בקשה שליידי וינדרמיר ניאותה לשמור בסוד.
בטרם עזיבתה של גב' אירלין, מכריז רב המשרתים על הגעתו של לורד אוגוסטוס שלאחר כניסתו מבקשת ממנו גב' אירלין ללוות אותה לכרכרה שלה, והוא ניאות לבקשתה. לאחר חזרתו לליידי וללורד וינדרמיר הוא מציין בפניהם את גרסתה של גב' אירלין לאירועי הערב הקודם ואת האופן שבו היא יישרה לדבריה את ההדורים עם הנוכחים, וזאת, בנוסף להסכמתה להצעתו להינשא לו ולעזוב יחדיו את אנגליה. גם לורד וינדרמיר וגם ליידי וינדרמיר לא מגלים את הסוד שהבטיחו לשמור אך ורק לעצמם.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
המחזה זכה לעיבודים רבים בקולנוע ובטלוויזיה. בסרט האילם שהופק בשנת 1925 כיכבו רונלד קולמן, מיי מק'אווי, ברט ליטל, אירין ריץ' ואדוארד מרטינדל. הוא עובד על ידי ג'וליאן ג'וספסון ובוים על ידי ארנסט לוביטש. גם רשות השידור הבריטית (ה-BBC) הפיקה את גרסתה למחזה בשנות השבעים.
עיבוד חדש שיצא היה הפקת סרט הקולנוע בשם "אישה טובה" שיצא לאקרנים בשנת 2004. שם הסרט לקוח מכותרת המשנה של המחזה "מחזה על אישה טובה", שיכולה להיות מכוונת באותה מידה ממש גם לליידי וינדרמיר מצד אחד וגם לגב' אירלין מצד שני, דבר הנתון לשיקולם ולטעמם של הצופים והמבקרים. הבדל משמעותי נוסף בין המחזה לעיבוד הקולנועי של 2004 הוא הרקע לאירועים: בסרט הרקע אינו אנגליה של סוף המאה ה-19, כי אם חופי אמאלפי באיטליה של שנות השלושים. במאי הסרט הוא מייק ברקר. בסרט מככבים הלן האנט שמגלמת את דמותה של גב' אירלין, סקרלט ג'והנסון שמגלמת את דמותה של ליידי וינדרמיר, וטום וילקינסון שמגלם את דמותו של "טאפי" הוא לורד אוגוסטוס.
מונז'ואיק
מוּנְז'וּאִיק (בקטלאנית: Montjuïc) הן מספר גבעות המצויות במספר ערים בקטלוניה שבספרד. הידועה בגבעות אלה היא הגבעה שבברצלונה, אולם גבעות בשם זה מצויות גם בגירונה ובמיורקה.
מקור השם.
מקור השם שמשמעו ״גבעות היהודים״ במנהג היהודי לקבור את המתים מחוץ לחומות העיר (בניגוד למנהג הנוצרי לקבור את המתים בתוך הקתדרלה שבמרכז העיר או בקרבתה).
לאחר גירוש ספרד, ובהיעדר הסבר אחר לשם הגבעות סברו תושבי המקום ששם הגבעה במקורו בעיוות של השפה הלטינית - ובעצם מדובר ב"מונס ג'וביקוס" ("Mons Jovicus"), הר יופיטר.
בטקסטים בספרדית נכתב השם הזה בצורה Montjuich, על פי כללי הכתיב הישנים של הקטלאנית (לפני הרפורמה האורתוגרפית של פומפאו פברה).
מונז'ואיק בברצלונה.
מונז'ואיק בברצלונה הוא גבעה נמוכה המשקיפה על נמל העיר, דרומית מערבית למרכז העיר. צידה המזרחי של הגבעה הוא מתלול המשקיף על נמל פורט ול. בראש הגבעה (173 מטרים מעל פני הים) נמצאת מצודת מונז'ואיק (Castell de Montjuïc) אשר נבנתה במאה ה-17 כחלק מסמלי השליטה של הקסטליינים בעיר ברצלונה לאחר ניסיונות המרידה של הקטלונים בימי מלחמת הירושה הספרדית. למצודה נוספו מספר תוספות במהלך המאה ה-18. בשנת 1842 הפציצו הכוחות הספרדיים אשר איישו את המצודה והיו נאמנים לממשלה שישבה במדריד את העיר ברצלונה.
המצודה שימשה ככלא עד תקופת פרנקו, ונערכו בה הוצאות להורג רבות, הידועה שבהם - בשנת 1897.
שימושי הגבעה והתערוכות העולמיות.
גבעת מונז'ואיק שבברצלונה שימשה מאז הקמת העיר כאזור מרעה של תושבי העיר. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו להיכרת היערות ובעצים נעשה שימוש לצורכי בנייה. לאחר שהגבעה נבחרה לארח את התערוכה העולמית של ברצלונה (1929) החלו הקמת מבני היריד ובהם הארמון הלאומי הגדול - הפלאו נסיונל (Palau Nacional), האצטדיון האולימפי (Estadi Olímpic) וכן מזרקת הקסם (Font Màgica) וגרם המדרגות המוביל אל ראש הגבעה והפלאו נסיונל. במסגרת התערוכה נבנה במקום פובלה אספניול (Poble Espanyol) - "הכפר הספרדי" בו הוקמו העתקים של מבנים שונים מכל רחבי ספרד על מנת להציג בפני המבקרים בתערוכה את האדריכלות הספרדית. כמו כן נבנה לצד הגבעה הביתן הגרמני בתכנון האדריכל מיס ואן דר רוהא אשר שימש כביתן הגרמני בתערוכה. המבנה נהרס בשנת 1930 אולם שוחזר בשנת 1988.
האצטדיון האולימפי הנמצא בפארק קרוי על שמו של לואיס קומפנייס המנהיג הליברלי שהוצא להורג בידי כוחותיו של פרנקו בסמוך לאצטדיון. האצטדיון שבנייתו הושלמה בשנת 1929 נועד לשמש לצורך המשחקים האולימפיים האלטרנטיביים שתוכננו להיערך כהתנגדות לאולימפיאדת ברלין שנערכה בגרמניה הנאצית. משחקים אלה לא נערכו בשל פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית.
בשנת 1992 נבחר מונז'ואיק לארח את האולימפיאדה של 1992. האצטדיון האולימפי שופץ ונוספו לו מושבים רבים, וכיום הוא מסוגל להכיל 55,000 צופים. כמו כן נבנה הפלאו סן ז'ורדי ששימש כאולם ספורט המרכזי לכל התחרויות וכיום משמש לאירוח תחרויות ספורט ומופעי מוזיקה.
כמו כן נבנו מתקני ה-"Anella Olímpica" - "המעגל האולימפי" הכולל את מרכז מדעי הספורט ("Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya" ) בנייני בריכת השחייה ומגדל התקשורת שתוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה.