במאות ה-16 וה-17 העיר התרוששה וירדה מחשיבותה, אך ההידרדרות נבלמה הודות לניצני המהפכה התעשייתית. בסוך המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 תושבי העיר דאד דאדלי וקרוב משפחתו אברהם דארבי הראשון עלו על שיטה להיתוך עפרת ברזל בעזרת קוק וכעבור זמן נוצרו היישומים הראשונים של השיטה בסדנאות לעיבוד ברזל בסביבות העיר. ב-1712 הותקן במפעל פחם בקרבת העיר אחד ממנועי הקיטור הראשונים של ניוקומן. כל אלו תרמו להפיכתה של דאדלי למרכז תעשייתי ומסחרי ואוכלוסייתה גדלה באופן דרמטי במאות ה-18 וה-19. התעשיות העיקריות בה עסקו בכריית פחם ואבן גיר ובעיבוד מתכות. למרות הגידול בתעשייה תנאי החיים בעיר היו ירודים מאוד והם האיצו פיתוח של תשתיות במהלך המאה ה-19.
הירידה בחשיבות התעשייה במהלך המאה ה-20 הביאה להידרדרות בכלכלת העיר ועסקים רבים נסגרו, מכה ממנה דאדלי לא התאוששה באופן מלא גם בתחילת המאה ה-21.
הקורפוס ה-85 (ורמאכט)
הקורפוס ה-85 (בגרמנית: LXXXV. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם באוקטובר 1943 בדרום צרפת, כחלק מהארמייה ה-19, וכמפקדו מונה בפטיסט קנייס. הקורפוס לחם במהלך מבצע דרגון, ובדצמבר 1944 לחם במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מהארמייה השביעית. ב-29 במרץ 1945 מונה שמילו פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, וב-5 במאי נכנע עם כוחותיו בפלזן שבצ'כיה לכוחות האמריקניים.
סדר הכוחות.
הקרב על הבליטה.
בקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הערות שוליים.
הרמה הברנית
הרמה הברנית (בגרמנית: Berner Oberland), הידועה גם בתור רמת ברן או הרמה הברנזית, היא חבל ארץ במרכז שווייץ המצוי בתחומי קנטון ברן.
הרמה משתרעת בחלקו הדרומי של הקנטון, והיא מהווה את החלק הגבוה וההררי שלו. בהגדרה המקובלת, חבל הארץ מתפרס על פני חמישה מחוזות מנהליים שונים. הגבול הצפוני של האזור, נמתח לאורך רכסי ההרים שבמרכז קנטון ברן, המפרידים בין שטחי השפלה רצופת הגבעות שמצפון לבין האגמים הגדולים של הקנטון: אגם תון ואגם ברינץ. מדרום לאגמים, עולים פני הקרקע בחדות, עד שהם מגיעים לשיאם בפסגות הגבוהות של האלפים הברניים השולטים על אזורי הגבול בין קנטון ברן לקנטון ואלה.
בשטחי הרמה הברנית, מתקיימים תנאים ייחודיים שונים המבדלים אותה במידת מה משאר קנטון ברן. לתוואי השטח ההררי מתלווה אוכלוסייה דלילה יותר ביחס לאזורים אחרים בקנטון. צפיפות האוכלוסין נמוכה ובאופן דומה גם כמות הערים מזערית. בנוסף, הגאוגרפיה הקשה תרמה להתפתחותו של ניב לשוני מקומי, אלמאנית עילית-עילית (Hegscht-alemannisch), השונה מהאלמאנית העילית (Hoch-alemannisch) המדוברת בשאר קנטון ברן. גם מבחינה היסטורית ידע האזור לא פעם דרך נפרדת מאזורי השפלה שמצפון לו, באופן אשר התבטא גם בהפיכתו לקנטון נפרד למשך מספר שנים במסגרת הרפובליקה ההלווטית. אך יותר מכל דבר אחר, נראה כי האזור נודע בעיקר עקב היותו אחד המרכזים התיירותיים המשגשגים ביותר בשווייץ. עם מסורת תיירותית ארוכת שנים, רשת תחבורה מתקדמת, כפרים ציוריים ונופים אלפיניים בולטים, הרמה הברנית נהנית במשך תקופה ארוכה מתיירים רבים הפוקדים אותה מדי שנה.
מחוזות, ערים ויישובים.
היישובים הגדולים.
ברחבי הרמה הברנית ישנם שני מרחבים של רצף עירוני, הכוללים כל אחד כמה ערים ויישובים: תון ואינטרלאקן. ממעבר להם פזורים בחבל ארץ זה גם כ-20 כפרים ועיירות בעלי אוכלוסייה של למעלה מ-3,000 תושבים.
כלל היישובים.
ברחבי הרמה הברנית שוכנים כ-80 ערים, עיירות וכפרים.
אדיטה וילקויקיוט
אדיטה וילקויצ'יוטה (בליטאית: Edita Vilkevičiūtė; נולדה ב-1 בינואר 1989) היא דוגמנית ליטאית.
נעוריה.
וילקויצ'יוט נולדה ב-1 בינואר 1989 בקובנה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, ברית המועצות (כיום ליטא). על פי ראיון שנערך איתה לאחרונה בטלגרף, היא השתתפה בליהוק דוגמנות שאורגן על ידי D-Max ניהול דוגמניות בזמן שהייתה בחופשה עם ההורים שלה בחוף הים בליטא.
התדמית הציבורית.
Models.com מדרג אותה בין 50 הדוגמניות המובילות ברשימה, כמו ברשימת הדוגמניות "הכי סקסיות", ובדירוג "בנות הכסף". ב-2015, היא הצטרפה לראשונה לדירוג בתור אחת הדוגמניות שמרוויחות הכי הרבה בעולם על ידי פורבס.
בשנת 2012 היא הופיעה בלוח השנה של פירלי.
חיים אישיים.
ביולי 2017 נישאה לביורן פרדריק גרלינג.
מרי סירקין
מרי סירקין (גרמנית: Marie Syrkin; 22 במרץ 1899; ברן, שווייץ – 2 בפברואר 1989; סנטה מוניקה, ארצות הברית) הייתה אשת חינוך, סופרת, עורכת עיתונות וספרים ופעילה ציונית יהודייה אמריקאית ממוצא אירופאי.
משפחה.
מרי סירקין נולדה בברן שבשווייץ לבתיה סירקין, שהייתה פעילה פמיניסטית וציונית סוציאליסטית, ולנחמן סירקין, הוגה דעות, עיתונאי, מנהיג ומאבות הציונות הסוציאליסטית. הוריה נפגשו בקונגרס הציוני הראשון בבזל בשנת 1897 כשהאם צעירה ממנו בעשר שנים. בתיה סירקין ילדה את מרי בהיותה סטודנטית לרפואה בשנת הלימודים השנייה שלה אך נאלצה להפסיק את לימודיה לאחר הלידה. לאחר מותה של האם בתיה נישא אביה של מרי בשנת 1920 לאחות האם, מאשה הצעירה ממנו ב-18 שנים ולהם נולדה בת משותפת, אחות למחצה של מרי – צביה – בשנת 1921.
ילדות של נדודים.
בשנת 1900, בהיות מרי בת שנה, העתיקה משפחת סירקין את מגוריה לברלין במטרה לאפשר לנחמן להשלים את הדוקטורט שלו בפילוסופיה באוניברסיטת הומבולדט. המשפחה כולה נשארה בברלין עד 1903, אז נסעה מרי עם אמהּ ועם סבתה צביה (אמו של נחמן) לעיירת נופש באיטליה כדי לאפשר לאמה להחלים ממחלת השחפת. בתיה ומרי סירקין לא שבו עוד לברלין, שכן בהיותן באיטליה גורש נחמן סירקין מברלין בשל פעילות פוליטית רדיקלית. המשפחה התאחדה בפריז בשנת 1905, כאשר מלאו למרי 5 שנים. בשנה זו, לאחר המהפכה ברוסיה, החליט נחמן סירקין, שתמך בסוציאליזם, לעבור עם משפחתו לוילנה, שבליטא. כך, במשך חמש שנות חייה הראשונות, הספיקה מרי לגור בחמש מדינות שונות: שווייץ, גרמניה, איטליה, ליטא וצרפת. לעיתים המעבר בין המדינות היה כרוך גם בהסתגלות לשם חדש: בברלין היא נקראה בשם מריכן, בפריז קראו לה מרי ואילו בבית פנו אליה ההורים בשם מניטצ'קה. הוריה דיברו ביניהם רוסית, אך בביקורי אורחים נשמעה בביתה גם היידיש. המעבר התכוף בין מדינות ותרבויות שונות בילדותה, העניק למרי עם הימים ידע נרחב בשפות וראיית עולם רחבה.
בסתיו 1907, לאחר כישלון המהפכה ברוסיה, העביר נחמן את משפחתו לפריז כתחנת מעבר. שם הוא קיבל הצעה מחבריו הטריטוריאליסטים בארצות הברית לבוא לניו-יורק ולעזור בפעילות הארגון. כך, בשנת 1908, כשהייתה בת שמונה, היגרה מרי סירקין עם משפחתה לניו-יורק, שם היא למדה בבתי-ספר ציבוריים, כלליים (לא יהודים). בגיל עשר כבר שלטה מרי סירקין בחמש שפות: יידיש, גרמנית, רוסית, צרפתית ואנגלית. על אף הידע הנרחב שלה בשפות, עד יום מותה הצטערה על כך שאביה לא לימד אותה עברית, ולמעשה על אף הקדשת חייה לציונות מעולם לא למדה עברית. מרי ומשפחתה השתקעו באופן קבוע בארצות הברית ושם התגוררה עד יום מותה.
בשנת 1919 התחילה מרי סירקין ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קורנל באית'קה שבמדינת ניו-יורק וסיימה עם תואר שני.
קריירה.
עבודה.
בשנים 1923 עד 1948 לימדה אנגלית בבית-ספר תיכון בניו-יורק (Textile high school).
בשנות ה-30 נהגה סירקין לשמש כ"סופרת צללים" ולכתוב נאומים עבור מנהיגים ציוניים שהופיעו בארצות-הברית, כמו חיים ויצמן וגולדה מאירסון (שלימים הפכה לחברה קרובה שלה).
בשנת 1933 ביקרה סירקין לראשונה בארץ-ישראל והפכה לציונית פעילה.
בשנת 1939 הייתה סירקין חברת משלחת מטעם ארצות הברית לקונגרס הציוני הכ"א בז'נבה. בדרכה חזרה לאמריקה על סיפון האוניה, היא שמעה על הפלישה הגרמנית לפולין, נושא שהוביל אותה לכתיבת הספר השני. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה, המשיכה סירקין בפעילות רבה מטעם הקהילה היהודית. היא לחצה לפתיחת שערי ההגירה של פלשתינה, בדרישה לליברליזציה של מכסות ההגירה באמריקה ובמקומות אחרים, ניסתה למצוא מקלטים לפליטים, וכתבה כתבות מערכת בנושא וגם שירים.
כשהייתה בארץ ישראל בשנים 1945–1946 הייתה לה תוכנית רדיו ראשונה באנגלית בקול ישראל.
בשנת 1950 מונתה מרי לפרופסור חבר באוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס כפרופסור למקצועות הומאניים, מקום בו לימדה אנגלית עד לפרישתה בשנת 1966. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לפרופסור בפקולטה לאנגלית. היא פיתחה את הקורס האוניברסיטאי הראשון בספרות השואה, בסיפורת יהודית אמריקאית . עם פרישתה מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1966, עברה סירקין לניו-יורק ומילאה שם תפקיד בסוכנות היהודית. בשנים 1966–1968 כיהנה סירקין כחברה בהנהלת הסוכנות היהודית וערכה את עיתון החדשות "הרצל" (Herzl Press). בנוסף, הייתה נשיאה של כבוד בתנועת העבודה הציונית בארצות הברית.
פרסומים.
בראשית שנות העשרים של חייה פרסמה סירקין בכתבי עת יהודיים בניו-יורק תרגומים שלה לאנגלית של שירה שחוברה ביידיש. היא הייתה הראשונה לתרגם מיידיש לאנגלית בתקופה ההיא. באותן שנים היא גם פרסמה משיריה באנגלית.
בשנת 1934 הייתה בין כותבי ויוזמי ההוצאה לאור של הירחון הציוני "החזית הציונית" - עיתון ציוני בשפה האנגלית, שאותו ערכה בשנים 1948–1971. זאת הייתה תחילתה של קריירה מתמשכת. בכתבותיה היא תרמה רבות לציונות, לחיי תרבות היהודים בארצות הברית. כתבות אלו התפרסמו גם ב-New York Times ובג'רוזלם פוסט.