אפקט הפרפר (באנגלית: The Butterfly Effect) הוא דרמת מתח עם אלמנטים של מדע בדיוני משנת 2004. שמו של הסרט מתייחס לאפקט הפרפר, שהוא ביטוי מתחום תורת הכאוס ומתמקד, בהתאם, בשינויים המשמעותיים העשויים להתחולל במסלול חייהם של אנשים בעקבות שינוי מזערי בנקודות מפתח בהתפתחותם. בסרט מככבים אשטון קוצ'ר, איימי סמארט, אלדן הנסון, ויליאם לי סקוט ואריק סטולץ. לסרט יצאו שני המשכים: "אפקט הפרפר 2" ב-2006 ו"" ב-2009.
עלילה.
אוון טרבורן (קוצ'ר) מגלה, כילד (שחקן: לוגאן לרמן), כי ברגעים מתוחים מסוימים הוא מאבד את זיכרונו ואינו יכול להיזכר באירועים שהתרחשו באותם רגעים. בעצת פסיכולוג, הוא מתחיל לתעד את אירועי יומו ביומן, וממשיך בכך משך שנים, עד שהתקפי אובדן הזיכרון נעלמים.
עם התבגרותו, במהלך לימודי פסיכולוגיה במכללה, הוא מחליט להתעמק בעברו ופוגש באהובת נעוריו, קיילי (איימי סמארט). טרבורן הבטיח בנעוריו לקיילי כי ישוב אליה אחרי שעבר להתגורר במקום אחר, אך לא עשה כן, והוא מגלה כי מצבה עגום. ידיד ילדותו האחר, לני (אלדן הנסון), חווה אף הוא טראומה ומסתגר בביתו.
זמן קצר אחרי מפגשו עם קיילי, מגלה טרבורן כי היא התאבדה וברוב יאושו הוא מתעמק בקריאה ביומניו ומגלה כי ביכולתו לשוב בזמן אל רגעי אובדן הזיכרון של ילדותו ו'לתקן' את המעוות. טרבורן עורך מספר מסעות כאלו אל העבר ומגלה שתיקון העבר אינו משימה פשוטה: בכל פעם בה הוא מנסה לתקן את מהלך העניינים עבור עצמו, עבור קיילי, עבור אחיה מר הנפש טומי (ויליאם לי סקוט) ועבור לני, הוא מגלה כי לפעולתו יש תוצאות בלתי צפויות, וכי נוכחותו בחיי הנפשות הפועלות גורמת נזק לו או להם.
סופו של הסרט, לפי הגרסה שהוצגה בבתי הקולנוע, הוא בהחלטתו של אוון להתנכר לקיילי, כך שהיא ואחיה יעדיפו לעבור להתגורר עם אמם, במקום להישאר לגור בסמוך, אצל אביה השתיין והמתעלל. בגרסה המצורפת ל-DVD מוצג סיום חלופי, שהוא הסיום המועדף על הבמאי, בו בוחר אוון לשנות את חייו כך שלא ייוולד כלל.
קלסטרון
בעל בעל לב
בעל בעל לב הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי שיצרו התסריטאי גל אוחובסקי והבמאי איתן פוקס בשנת 1997. הסרט נוצר עבור חברת קשת בערוץ 2 במסגרת סדרת הסרטים "סיפורים קצרים על אהבה" שהפיק חגי לוי.
הסרט מספר על אהבות תמימות אך חסרות סיכוי של צעירים, הנמצאים על סף חייהם הבוגרים. זהו סרטם הראשון של אוחובסקי ופוקס במשותף, והוא היה היצירה הישראלית הטלוויזיונית הראשונה בסדרת שעוסקת בהומוסקסואליות מזווית ראייה חיובית ונורמטיבית.
הסרט משלב פולקלור יהודי (שירים מתוך "קונילמל") עם תרבות שירי האירוויזיון ועם שירי שנות החמישים בארצות הברית. מקור שמו של הסרט הוא שורה מתוך השיר "הוא יהיה לי בעל" (מילים: משה סחר, לחן: שאול ברזובסקי) המופיע בפסקול הסרט "שני קונילמל".
הסרט זכה בפרס הסרט הקצר של פסטיבל "ניו-פסט" בניו יורק.
עלילה.
גיבור הסרט הוא גורי (צק ברקמן), חייל קרבי משוחרר והומוסקסואל בארון, שגר ביישוב קטן בפריפריה. גורי חולם לעזוב את המקום ומתעתד לעזוב לירושלים וללמוד ארכיטקטורה בבצלאל. מיצי (אסנת חכים), חברת ילדות שלו וידידתו הקרובה, חולמת על אהבה ועל מימוש פנטזיות מיניות. השניים חושקים במריטו (סמי הורי), גבר יפה תואר בעל מראה לטיני.
בעוד שניהם מתאהבים במריטו, וכל אחד מהם, בנפרד, מממש את אהבתו על מנת לראות שמדובר בתשוקה ריקה, הולך ומתאהב בגורי בחור צעיר ותמים בשם נאהב (אורי אומנותי). נאהב, הומוסקסואל גלוי ונשי, נמצא על סף גיוס, אך שוקל להשתמט משירות בשל נטיותיו המיניות. עולמו מלא בשירי אירוויזיון ישנים וריקודי עם הנלמדים בחוג הרקדה המתקיים במתנ"ס. בתחילה גורי נרתע מנאהב, ומתייחס בצורה מאוד צינית לאופטימיות שלו, אולם בהמשך הוא מתקבל ללימודים בבצלאל, מתרכך, ומעניק לנאהב את הריקוד האחרון בהרקדה, בטרם הוא עוזב לירושלים, ואת לבו.
חשיבות ציבורית.
"בעל בעל לב" היה הסרט הטלוויזיוני הראשון בארץ שדיבר בצורה חיובית ואופטימית על נושא ההומוסקסואליות, והקדים בכך את הסדרה "פלורנטין". הסרט מהווה אחת מהדוגמאות המקובלות והמצוטטות לדמותו של ההומו בתרבות הישראלית וכנותן לגיטימציה לעדינות ולרגישות, כהנגדה לחיספוס ולגבריות המובהקת אצל הגבר הישראלי בתקופות קודמות.
סינמה פרדיסו
סינמה פרדיסו (באיטלקית: Nuovo cinema Paradiso – נואובו צ'ינמה פרדיזו, "קולנוע פרדיזו החדש") הוא סרט איטלקי עטור פרסים, שכתב וביים ג'וזפה טורנאטורה. הוקרן לראשונה בשנת 1989. הסרט, שזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב, נחשב לסרט נוסטלגי ומרגש העוסק באהבת הקולנוע.
סיפור העלילה.
גיבור הסרט הוא סלווטורה המכונה "טוטו", במאי סרטים מפורסם המתגורר כבר שנים רבות ברומא. הסרט מתאר בית קולנוע בשם "סינמה פרדיסו", בעיירת הולדתו הקטנה שבסיציליה. סלווטורה, שנשבע לעצמו שלא לחזור עוד לעיירה, ובמשך 30 שנה לא ביקר במקום, חוזר לעיירת הולדתו בעקבות מותו של אלפרדו, האדם שגידל אותו כאב, ושהיה המדריך הרוחני שלו, מקרין הסרטים של "סינמה פרדיסו". (אותו מגלם השחקן הצרפתי פיליפ נוארה).
שובו של סלווטורה לעיירה מחזיר אותו לימי העיירה הסיציליאנית הקטנה, לשנים של נוסטלגיה שבהן עוצבה אישיותו, לאהבה הראשונה, לכאב ולתקוות, לילדות קסומה שלא תשוב עוד.
במהלך הסרט מוצגים חיי העיירה האיטלקית, כאשר ציר העלילה סובב סביב בית הקולנוע, אך שזורים בה גם מוטיבים רבים אחרים, כאישיותו של שוטה העיירה שהיה טוען שוב ושוב שכיכר העיירה שייכת אך ורק לו, וכומר העיירה שעם היותו דתי מאוד נמצאו בו גם חולשות אנושיות. הכומר היה נוהג לצפות בסרטים לפני הצגתם והיה מורה לצנזר קטעים המכילים פעילות "לא מוסרית", כגון נשיקות.
באחת ההופעות, כאשר המון זועם לא הצליח להיכנס לבית הקולנוע מחוסר מקום, העביר להם אלפרדו בטוב לבו את תצוגת הסרט על קיר בית בכיכר. תוך כדי כך לא שם לב לחיכוך הפילם במכונת ההסרטה שהבעירה את הפילם, ובית הקולנוע עלה בלהבות. טוטו הילד הציל אותו ממוות במאמץ רב, אך אלפרדו איבד את מאור עיניו. מאז הפך טוטו למקרין הסרטים, ואלפרדו היה מגיע פעמים רבות לבית הקולנוע לשוחח עמו. אמרות חכמה רבות שמע טוטו מאלפרדו, שהיה תמיד מייחס אותן לדמויות שונות מהסרטים.
בהמשך הסרט התאהב טוטו בנערה בניגוד לרצונם של הוריה, ואלפרדו לימדו פרק בחיזור. כך המתין טוטו ימים רבים תחת חלון ביתה של הנערה, עד שהתייאש. ובאותו יום, באחד בינואר, היא באה לבית הקולנוע וגילתה לו שגם היא אוהבת אותו. הוריה של הנערה שדעתם לא הייתה נוחה מפרשה זו, עקרו מסיציליה, כדי שהקשר ביניהם ינותק.
אלפרדו טען שלטוטו אין עתיד בעיירה המקוללת הזו, ועליו לעקור הרחק לעיר אחרת ולהתפתח שם. אלפרדו הכריחו שלא לחזור לעיירה, ואף אסר עליו לבקר אותו אם בכל זאת יחזור. במותו של אלפרדו חזר טוטו לעיירה, כדי להשתתף במסע ההלוויה, וגילה שהעיירה שינתה את פניה לגמרי. טוטו אף היה עד להריסת בית הקולנוע השומם כדי שעל מקומו תבנה העירייה מגרש חניה.
אלפרדו השאיר לטוטו מזכרת – הוא שמר את כל הקטעים המצונזרים וחיבר אותם לקטע אחד ארוך. בסצנת הסיום רואים את טוטו יושב בבית קולנוע מפואר ברומא, צופה בקטעים אלו ודמעות בעיניו.
גרסת הבמאי.
אורך הסרט בגרסת הבמאי הוא 174 דקות. גרסת הבמאי מתרכזת הרבה יותר בסיפור האהבה של טוטו, ומופיעות בו סצנות נוספות.
בגרסת הבמאי פוגש טוטו באהובתו כחלוף 30 שנה – היא נישאה לחברו מבית הספר (שהפך לפוליטיקאי), ויש לה בת שמזכירה את דמותה בנעוריה. מתברר שהיא לא עזבה אותו – אלא השאירה לו פתק כיצד ליצור עימה קשר – אך הוא לא ראה אותו. מתברר שאלפרדו היה זה ששכנע אותה שלטובתו של טוטו מוטב שהם ייפרדו, ואף לא אמר לו שהיא באה לפגוש אותו.
הרעיון המרכזי של הסרט הוא אהבת הקולנוע, ויש שטוענים שהקטעים הנוספים בגרסת הבמאי מטשטשים רושם זה.
בסרט מוזכרת העיר "Giancaldo" הבדיונית, אך הסרט צולם בעיירות שונות בסיציליה כמו בגריה (Bagheria) עיר הולדתו של טורנאטורה, ו־Palazzo Adriano הנמצאת דרומית לפלרמו, שם נמצאת ככר העיר המופיעה מספר פעמים בסרט.
אברהם קליר
אברהם קליר (8 ביולי 1903 - 8 בדצמבר 1985) היה תעשיין ואיש ציבור ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת 1977.
חייו ופעילותו.
אברהם קליר נולד ברדאוץ שבבוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1903 (מקור המשפחה מהעיר קליארי, בסרדיניה, איטליה). הוא סיים את לימודיו בגימנסיה המקומית ולמד הנדסה כימית בטולוז שבצרפת. לאחר מכן שב לעיר צ'רנוביץ בה ניהל מפעלי צביעה. משחר נעוריו היה פעיל בתנועה הציונית והיה חבר "השומר הצעיר" בעיר מולדתו, חברות שעיצבה רבות מגישותיו לענייני עבודה וכלכלה לאורך כל חייו.