בי והכת שלה מתחקרים את קול, תוך שהם דוחים את שאלותיו באומרם שמדובר בפרויקט מדעי. כאשר השוטרים מגיעים, מקס הורג אחד מהם, אך השוטר יורה בטעות באליסון בחזה, ואילו בי ומקס הורגים את השוטר השני. בי מאלצת את קול לתת להם את הקוד המשטרתי על מנת לגרום לשוטרים האחרים לסגת. בעוד אליסון מתלונן על כך שנורה, קול ממהר במדרגות; ג'ון רודף אחריו, אך נדחף אל מעבר למעקה ומשופד בצווארו.
קול בורח מחלון חדר השינה שלו ומתחבא מתחת לביתו. למרות שסוניה מוצאת אותו, קול מצליח ללכוד אותה במרתף ואז מפוצץ אותה באמצעות רקטת זיקוקים וספריי לריסוס חרקים. מקס רודף אחרי קול אל בית העץ ונהרג כאשר הוא נופל ונתלה. קול בורח לבית של מלאני, אך בי עוקבת אחריו לשם. בעודו מסתתר בחדר, קול מתנצל בפני מלאני ומבטיח לה שהוא יטפל במצב. הוא מבקש ממלאני להתקשר למשטרה ואז היא מנשקת את קול לפני שהוא עוזב.
קול חוזר לביתו, שם אליסון מנסה להרוג אותו בעזרת סכין מטבח, במקום זאת, היא נורית בראשה באמצעות רובה ציד על ידי בי. בי מסבירה לקול שכשהיא הייתה צעירה, היא עשתה עסקה עם השטן במטרה להשיג את כל מה שהיא רוצה בכך שהקריבה אנשים חפים מפשע ושפכה את דמם על ספר עתיק תוך כדי אמירת פסוקיו. בי מציעה לו להצטרף אליה, אך קול מסרב ושורף את הספר, ולאחר מכן ממהר לביתה של מלאני במטרה לקחת את מכוניתו של אביה, ומסיע אותה אל תוך ביתו בזמן שבי מנסה לחלץ את הספר מהלהבות בסלון. כשהמשטרה וצוות החירום מגיעים, קול אומר להוריו שהוא כבר לא צריך שמרטפית.
מאוחר יותר, כבאי שעובר בביתו של קול מותקף על ידי בי, לאחר שקמה לתחייה באמצעות הספר.
הפקה.
ב-24 בנובמבר 2014 הוכרז כי התסריט לסרט האימה-הקומי השחור של בריאן דאפילד The Babysitter נקנה על ידי חברת ההפקות של מק'גי], "Wonderland Sound and Vision". בדצמבר 2014 התסריט הופיע ברשימה השחורה לשנת 2014 של התסריטים הלא מופקים הטובים ביותר בהוליווד. ב-10 בספטמבר 2015, מק'גי נשכר על ידי ניו ליין סינמה לביים את הסרט, ו–"Wonderland" מימנה את הסרט יחד עם "Boies/Schiller Film Group".
צילומים.
צילומי הסרט החלו ב-27 באוקטובר 2015 בלוס אנג'לס.
הפצה.
בדצמבר 2016, "נטפליקס" רכשה את זכויות ההפצה של הסרט מ"ניו ליין סינמה". הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-13 באוקטובר 2017.
ביקורות.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט זכה לציון 72%, על בסיס 29 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.19/10. בקונצנזוס נכתב: ""השמרטפית" מהנה, אם כי לא מקורי במיוחד, ומנצל את המיטב ממרכיבי הז'אנר המוכרים שלו עם בימוי וצוות שחקנים אנרגטי."
פליקס ווסקז ג'וניור מהאתר "Cinema Crazed" כינה את הסרט: "קומדיית אימה גדולה עם סיפור נוגע ללב באמת של התבגרות חבויה מתחת לדליי הדם והשטניזם." מאט דונאטו מהאתר "Dread Central" נתן לסרט את הציון 4 מתוך 5 וכתב : "הקומדיה הנסתרת המצחיקה והמחרידה של מק-ג'י מוכיחה את שווייה של סמרה ויבינג שבעים מיליארד פעמים, והופכת אותה ל'איט גירל' החדשה בין לילה."
ויליאם ביביאני מהאתר "IGN" העניק לסרט את הציון 4.8 מתוך 10 ואמר כי ""השמטרפית" של נטפליקס לא באמת עובד כסרט אימה או כקומדיה." בלייק גובל מהאתר "Consequence of Sound" ביקר את הסרט ואמר כי "קומדיית הסלאש הרפרנסיבית של מק-ג'י נכשלת כסרט אימה וסרט בעל פרשנות מטא כאחד." יתר על כן, הוא כינה את הסרט "נתעב" והציע עלבונות שונים אחרים לתאר את הסרט, ולסיום טען כי "אי אפשר לומר בצורה נחרצת מספיק - התרחקו מ"השמרטפית"."
סרט המשך.
ב-26 בספטמבר 2019, "נטפליקס" הודיעה רשמית על הפקת סרט המשך של בייביסיטר בהפקתו עם מק'גי שיחזור כבמאי וכמפיק. זמן קצר לאחר ההכרזה, דווח כי מק'גי, דן לגאנה, בראד מוריס וג'ימי וורדן יכתבו את התסריט עבור סרט ההמשך. צוות השחקנים המקוריים – לואיס, ויבינג, ת'ורן, אמל, לי, באצ'לור, לינד, מרינו וביב התעתדו לשוב לגלם את דמויתיהם בסרט ההמשך. הסרט עלה לשידור בנטפליקס ב-10 בספטמבר 2020.
יחסי מצרים–פורטוגל
יחסי מצרים–פורטוגל הם היחסים בין מצרים לפורטוגל.
היסטוריה.
בשנת 1505 פרצה המלחמה הממלוכית–פורטוגזית בשל ניסיונות ההתפשטות של האימפריה הפורטוגזית, ורצונם לשלוט בסחר התבלינים. המלחמה כללה בעיקר קרבות ימיים ונמשכה עד לנפילת הסולטנות הממלוכית בשנת 1517.
בשנת 1906 כוננה ממלכת פורטוגל יחסים דיפלומטיים עם ח'דיוות מצרים. היחסים נותקו בשנת 1956, אולם חודשו שוב בשנת 1972. בשנת 2016 ערך נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ביקור רשמי בליסבון. באפריל 2018 ביקר נשיא פורטוגל, מרסלו רבלו דה סוזה בקהיר, ונפגש עם נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי.
יחסים דיפלומטיים.
שתי המדינות הן חברות פעילות באיחוד מדינות הים התיכון, הדיאלוג האירופי האפריקאי ופורום הים התיכון. בנוסף, שתי המדינות חולקות אינטרס עמוק להשגת יציבות וביטחון בעולם בכלל ובאזור הים התיכון בפרט.
אווה גונזלס
אווה גונזלס (19 באפריל 1849 - 6 במאי 1883) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית צרפתיה.
ראשית חיים.
אווה גונזלס נולדה בפריז. אביה היה הסופר עמנואל גונזלס שהכיר לה כבר בילדותה חוגי אמנות וספרות שונים בעיר.
בשנת 1865 כשהייתה בת 16 החלה גונזלס ללמוד אמנות וקיבלה שיעורי אמנות מהצייר צ'ארלס ג'ושוע צ'פלין שהיה אז צייר דיוקנאות חברתי. אביה שהיה הנשיא המייסד של אגודת הסופרים הצרפתית: Société des gens de lettres, היה מקושר מאוד לאנשים בתחומי האמנות, ודרכו פגשה אווה במגוון רחב של אנשי אליטה תרבותית פריזאית, ומגיל צעיר נחשפה לרעיונות חדשניים סביב אמנות וספרות באותה תקופה.
כתלמידתו של אדוארד מאנה.
גונזלס ידועה בעיקר כמי שהחלה את הקריירה האמנותית שלה כתלמידתו של הצייר אדואר מאנה בשנת 1869. על פי סיפורים מאותה תקופה, מאנה החל לצייר את דיוקנה של גונזלס וסיים אותו כמעט לחלוטין בפעם אחת. דיוקן זה הושלם במרץ 1870 והוצג בסלון פריז באותה שנה. ב"דיוקן של אווה גונזלס", מאנה מציג את אווה עובדת כאשר היא שעונה על כן ציור, אבל תנוחת היציבה שלה נוקשה נוקשה ושמלתה הנראית יוקרתית אינם מתאימים לתיאור מישהי שעובדת על יצירת אמנות. התיאור הזה שלה גרם ככל הנראה לחלק מהמבקרים לתפוס אותה כמודל דקורטיבי צעיר של אישה שעבדה עם צייר גבר ותיק ומבוגר ממנה בהרבה. גונזלס הייתה התלמידה הרשמית היחידה של מאנה, וגם שימשה כמודל ציור עבור כמה מחברי האסכולה האימפרסיוניסטית.
הסגנון של גונזלס מתיישב עם התקופה הספרדית של מאנה, ובוצעו בסגנון זה שינויים קלים לאורך השנים. הנושאים שבחרה לעבוד עליהם היו ייצוג של חיי היומיום, שהתבסס אצלה תחת ההדרכה של המורה שלה לציור, צ'אפלין.
במהלך 1871 מאנה המשיך לשלב את שילוב הצבעים המבריקים והמשטחים הפעילים יותר שאפיינו את האימפרסיוניסטים בעבודתו, בעוד שגונזלס החליטה לשמור על צבעים נייטרליים יותר ועל קווי מתאר מדויקים יותר, תוך שהיא ממשיכה להשתמש בפסטלים בגוונים רכים יותר שיצרו עבורה פלטה בהירה יותר. עבודתה של גונזלס אולי לא הייתה מאוד חדשנית, אך היא עדיין הביאה תחושת ביטוי אישי שהעניקה ערך ליצירתה. למרות התפיסה שלה כתלמידתו של מאנה, עבודתה עדיין נושאת משמעות ומייצגת את הטמפרמנט שלה.
קריירה.
עבודותיה של גונזלס צוינו לטובה על ידי מבקרים בזכות האינטואיציה הגלויה שלה לאמנות וגם המיומנות הטכנית שלה. ביקורות לחלק ניכר מעבודותיה התאפיינו בדיון על ה"טכניקה הנשית וה"הרמוניה המפתה" שלה. עם זאת, אחד הציורים המפורסמים שלה אופיינו על ידי מבקרים כמאופיין ב"מרץ גברי", מה שהביא אותם לדחות שאלותו בנוגע לאותנטיות הציור שלה. עבודותיה זכו לביקורות חיוביות על ידי מגוון מבקרים. לואיס לרוי, ז'ולס קסטגנרי ואמיל זולא שיבחו את העבודות שלה שהוצגו בסלון ומבקרת האמנות מריה דרם שיבחה את גונזלס על כך שציוריה קוראים תיגר על האופן בו יוצגו נשים ציירות בזירת האמנות בפריז.
כמו אדוארד מאנה, גונזלס מעולם לא הציגה בתערוכות האימפרסיוניסטיות בפריז, אך היא נחשבה לחלק מקבוצת האמנים האימפרסיוניסטים של אותה תקופה בגלל סגנון הציור שלה. במהלך לימודיה אצל מאנה, הדיוקנאות העצמיים שלה העידו שהיא בחנה את האינדיבידואליות והזהות שלה כאמנית. עד שנת 1872 היא הושפעה מאוד ממאנה אך מאוחר יותר היא פיתחה את הסגנון האישי שלה. ניתן לראות זאת בעבודות שלה מאותה תקופה שקורצות ליצירות של מאנה, בעוד שעבודות מאוחרות יותר שלה כוללות דיוקנאות של אחותה ז'אן. גונזלס השתמשה רבות בבני משפחתה כמודלים לציוריה, במיוחד בבעלה ואחותה.
ציוריה של גונזלס נרכשו על ידי ממשלת צרפת וגם על ידי אספנים פרטיים. מתוך כל עבודותיה ניתן לראות את הייצוג הרחב ביותר של יצירתה באוסף של בנה ויורשיו.
הישגים אחרים לאורך הקריירה שלה כוללים את העיתון "L'Art" שרכש את יצירות הפסטלים שלה שקיבלו הכרה באנגליה, בלגיה וצרפת.
בשנת 1879, לאחר תקופת אירוסין של שלוש שנים, היא נישאה להנרי גוארארד, גרפיקאי וחרט של מאנה.לזוג נולד בן בשם ז'אן ריימונד באפריל 1883, זמן קצר לפני מותו של מאנה. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה היא מצאה מקום מקלט בדייפ.
מותה.
בשנת 1883 נפטרה גונזלס במהלך לידה בהיותה בת שלושים וארבע, חמישה ימים לאחר מותו של מאנה. אביו של מאנה ואחותה של גונזלס, ז'אן, אשר מאוחר יותר הפכה לאשתו השנייה של גוארארד שהיה בעלה של אווה, גידלו את בנה. מאז מותה נערכו תערוכות של יצירתה בגלריות ומוזיאונים שונים ברחבי פריז. עבודותיה גם הוצגו בשנת 1952 במוזיאון הלאומי במונטה קרלו.
יחסי אירלנד–מצרים
יחסי אירלנד–מצרים הם היחסים בין מצרים לאירלנד.
היסטוריה.