באוגוסט 1988 יצא האלבום השני של הלהקה, "Straight Outta Compton", בגרסתו המצונזרת, והפך להצלחה מסחררת בסצנת האנדרגראונד של לוס אנג'לס, וגם במיינסטרים למרות שכמעט ולא זכה לפרסום ברדיו. Eazy-E ניצל את ההצלחה וחודש לאחר מכן הוציא את אלבומו הראשון "Eazy-Duz-It" שמכיל בתוכו שירים שחבריו ללהקה כתבו לו. האלבום, ששילב הומור וגנגסטה ראפ, זכה לפופולריות רבה, מכר 2 מיליון עותקים, והגיע למעמד פלטינה כפולה.
ב-1989 יצאה הגרסה הלא מצונזרת של אלבומם "Straight Outta Compton" והאלבום הפך מיידית לאחד מאלבומי הראפ הטובים של כל הזמנים בזכות המילים הקשות והקללות כנגד המשטרה.
בשיא הצלחת הלהקה, הודיע אייס קיוב כי הוא עוזב את ה-N.W.A בשל חשדות כי Eazy ושותפו הלר גונבים את חלקם של יתר חברי הלהקה בהכנסות. בחלוף מספר חודשים עזב גם ד"ר דרה והקים חברת תקליטים חדשה בשם "Death Row Records". מאורעות אלו הביאו לסופה של N.W.A והיוו את יריית הפתיחה ל"מלחמת שירים" בין Eazy לשני חבריו לשעבר.
הליגה להגנה יהודית.
בניגוד לסכסוך עם אייס קיוב אשר התבטא בעיקר ב"מלחמת שירים", הפכו חילוקי הדעות עם ד"ר דרה לעימות אלים ומסוכן. חברת התקליטים החדשה של ד"ר דרה, הונהגה על ידי עבריין אלים בשם שוג נייט, אשר שאף לבטל את חוזהו של דרה עם רות'לס ללא כל פיצוי, ג'רי הלר פנה לחבריו בליגה להגנה יהודית אשר ספקו הגנה באמצעות יוצאי צה"ל לשמירה על Eazy והלר במהלך המשא ומתן לביטול החוזה. בשנת 2006, סיפר הלר כי Eazy העריץ את הליגה להגנה יהודית ואף תכנן להפיק סרט אודותיה.
קריירת הסולו.
ב-1992 הוציא ד"ר דרה אלבום בשם "The Chronic", בו קילל כמה פעמים את Eazy-E והשפיל אותו כתגובה לריב ביניהם, וכך נפתחה "מלחמת ראפ" בין השניים. ב-1993 הוציא Eazy-E את ה-EP שלו, בשם "It's On (Dr. Dre) 187um Killa", שאותו הקדיש במיוחד לד"ר דרה. שם קילל אותו חזרה וגם את סנופ דוגי דוג שלמעשה נוצל על ידי דרה שיקלל את Eazy. קודם לכן, בדצמבר 1992 הוציא Eazy את ה-EP הקצר "Home 4 Tha Sick 5150" שם לא נזכרים חברי N.W.A. ב-1994 התיידד אריק להקה בשם "Bone Thugs-n-Harmony". הלהקה הופיעה בכמה שירים באלבומו האחרון של Eazy ב-1995.
הימים האחרונים.
כשנה לאחר אלבום הנגד של רייט שככו הכעסים בין ד"ר דרה ל-Eazy-E והם השלימו ב-1994. ב-1995 עבד רייט על אלבום חדש, "Str8 off tha Streetz of Muthaphukkin Compton", שהיווה התחלה חדשה בקריירה שלו, אך קודם שהספיק להקליט את השירים הגיע לבית החולים, שם אובחן תחילה כסובל מאסתמה נפוצה, אך יותר מאוחר התברר שהוא חולה באיידס. חודש לאחר מכן מת אריק רייט מהמחלה. האלבום האחרון שטרם הספיק לסיים הושלם על ידי אמנים כמו DJ Yella (חברו מלהקת ה-N.W.A) ולהקת "Bone Thugs-n-Harmony", שהקליטו וכתבו שירים חדשים לאלבום.
לאחר מותו.
כיום, בנו של אריק רייט, אריק רייט ג'וניור המכונה "Lil' Eazy", מנסה לפתוח בקריירה מוזיקלית ולאחד את הלהקה האגדית שבנה אביו. כמו כן הוציא סרט דוקומנטרי על אביו.
הדמות "ריידר" במשחק "" מבוססת על הראפר Eazy-E כאשר הוא מרכיב את אותן משקפי שמש שרייט נהג להרכיב ואת הסיגריה שמייצגת את התעסקותו בסמים. עלילת המשחק מתרחשת באותה תקופה שבה רייט היה פעיל.
בנוסף, בסוף הקליפ לשירו של ד"ר דרה "I need a doctor" נראה ד"ר דרה כורע ליד קברו של Eazy-E.
אנזים אלוסטרי
אפרים אלימלך אורבך
אפרים אלימלך אוּרְבַּךְ (Urbach; י' בסיוון תרע"ב, 26 במאי 1912 – כ' בתמוז תשנ"א, 3 ביולי 1991) היה פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, הוגה דעות וחוקר בתחומי היהדות. עשרות הספרים ומאות המאמרים שכתב מקיפים את כל תחומי מדעי היהדות, למן ימי הבית השני ועד לעת החדשה: חקר תולדות ההלכה מימי קדם ועד ימינו, עיון מעמיק בעולם המחשבה של חכמי המשנה, התלמוד והמדרש, מחקרים פורצי דרך בעולמם של חכמי ימי הביניים - בעלי התוספות, ענייני לשון ופיוט וחקר חכמי פולין במאות ה-19 וה-20. בנוסף לאלה, עסק בההדרת חיבורים מדרשיים מתוך כתבי-יד והתייחסות לכל מה שקדם לו בחכמת ישראל ובמחקר מדעי היהדות.
פרופ' אורבך שימש נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
לצד העיסוק האקדמי-מחקרי, אורבך לא נמנע מלעסוק כל השנים בענייני ציבור, בין אם בדיון בשאלות של חינוך וציונות ובין אם בחיווי דעה על בעיות השעה.
קורות חייו.
נעורים - פולין.
אפרים אלימלך אורבך נולד בשנת 1912 בוולוצלאווק (פולין הקונגרסאית, אז חלק מן האימפריה הרוסית, ומאז סיום מלחמת העולם הראשונה - פולין) להוריו, ישראל יוסף וחיה אסתר אורבך. משפחתו הייתה חסידית ובעלת אוריינטציה ציונית. בצעירותו קיבל חינוך מסורתי ב"חדר" בעירו, ולאחר מכן אצל מלמדים שונים. הוא למד בגימנסיה היהודית בעיר, לימודים שכללו היסטוריה, ספרות ולשונות קלאסיות ומודרניות. במקביל, התמיד בלימוד גמרא ופוסקים.
השכלה - גרמניה.
בשנת 1930 החל ללמוד בגרמניה, בבית המדרש לרבנים בברסלאו Jüdisch-Theologisches Seminar Fraenckel’sche Stiftung והוסמך לרבנות ובמקביל למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת ברסלאו. עם עליית הנאצים לשלטון, ב-1933 ומניעת האפשרות להמשיך את לימודיו האקדמיים בגרמניה, יצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת רומא בהנחיית פרופ' משה דוד קאסוטו. הוא כתב את הדיסרטציה שלו על הפולמוס היהודי-נוצרי בימי הביניים. נושא הפולמוס והיצירה היהודית בימי הביניים, עתידים היו להעסיק את אורבך עוד שנים רבות.
לאחר השלמת הדוקטורט, שימש בשנים 1935–1938 מרצה בבית המדרש לרבנים בברסלאו. השנים של ערב מלחמת העולם השנייה היו שנים בהן הייתה פעילות רבה מאד בסמינר, מעבר לייעודיו המקוריים, כי נוספו תלמידים רבים אשר הוצאו ממוסדות האקדמיה לאחר עליית הנאצים לשלטון. מורי סמינר רבים עזבו את גרמניה, ונטל ההוראה גדל מאד על הנותרים, ובהם אורבך. ההתקרבות של רבים ללימודי היהדות היה בה גם דרך התמודדות עם המציאות המשתנה לרעה והסמינר ומוריו היו אחד מעמודי התווך למילוי צורך זה (בדומה לפעילות המקבילה של ה-Kulturbund בקהילות גרמניה).
העלייה לארץ, מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
באוטובר 1938 עלה לארץ ישראל, עם סרטיפיקט של תלמיד מחקר מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
לפני עלייתו לארץ-ישראל, ביקר בחג הסוכות ביקור אחרון אצל משפחתו בוולוצלבאק. אורבך היה היחיד מבני משפחתו שהצליח לצאת מאירופה. למרות כל מאמציו להשיג סרטיפיקטים למשפחתו ולהביאם לארץ ישראל, הדבר לא עלה בידו. הוריו, אחיותיו ומרבית בני משפחתו הרחבה, נרצחו בשנות השואה.
לאחר עלייתו ארצה, קיבל משרת מורה בגימנסיה העברית בירושלים והתגייס להגנה. בשנת 1941 התנדב לצבא הבריטי, כחייל מן השורה. ביולי 1942, ביוזמתם של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ומשה שרת, הוא התמנה לרב צבאי ב"ארמייה השמינית" של גנרל מונטגומרי ושירת כרב צבאי עד תום מלחמת העולם השנייה. הוא השתתף בשיחרור צפון אפריקה, סיציליה ודרום איטליה על ידי בעלות הברית. במסגרת תפקידו, דאג לצרכיהם של החיילים היהודים ובפרט הארצישראליים ביחידות השונות ותיווך בינם לבין מוסדות היישוב. אורבך דאג לשיקומן של הקהילות היהודיות בכל מקום בו שוחררו מעול הכיבוש הנאצי, קשר קשרים עם המנהיגות המקומית ורתם את החיילים מן הארץ לבניה מחודשת של בתי ספר, מועדוני נוער וכדומה והביא את בשורת החיים והארץ אל הקהילות היהודיות המשוחררות בצפון אפריקה ובאיטליה. בשירותו הצבאי, התגלה אורבך כאיש חינוך וכאיש ארגוני ממדרגה ראשונה, אך בה בעת לא זנח את אהבתו למחקר ולספרים, ובכל הקהילות אליהן הגיע מצא זמן לעיון ולימוד משותף עם תלמידי החכמים במקום, מתוך שיתוך והערכה הדדיים. כדוגמה אופיינית אחת מתקופת היותו בלוב, בשנת 1943, כתב: "מצאתי מצבות עתיקות, כתבי יד של פיוטים ממשוררי המקום ותעודות שונות. אם אתפנה רוצה אני לכתוב מאמר מקיף על יהדות לוב בהווה ובעבר". בשנת 1944, בעת שחרור רומא מן הכיבוש הגרמני, הוא היה אחד הנואמים בבית הכנסת המרכזי, כאשר הקהילה ציינה את השיחרור.
במהלך שירותו כתב רשימות שיצאו לאחר מותו בספר: "רשימות בימי מלחמה". (להלן)
לאחר שחרורו מהצבא הבריטי, התמנה כמנהל בית הספר התיכון הדתי "מעלה" (1946 - 1951) ולאחר מכן שימש כמפקח על החינוך העל–יסודי במשרד החינוך. ממשרה זו התפטר לאחר שמחאותיו על העברת ילדי עולים לחינוך כללי לפי "מפתח מפלגתי", בניגוד לרצונם המפורש של הוריהם שומרי המסורת, לא נענו על ידי שר החינוך.
פעילות אקדמית.
שנת 1953 (תשי"ג) הצטרף לסגל המרצים של האוניברסיטה העברית בירושלים כמרצה בכיר לתלמוד ולתולדות ההלכה, ומ-1958 פרופסור מן המנין. במשך שנות עבודתו באוניברסיטה העברית, העמיד דורות של תלמידים וחוקרים רבים וחשובים. הוא כיהן בתפקיד ראש החוג לתלמוד וראש מכון למדעי היהדות, היה חבר בוועד הפועל של חבר הנאמנים של האוניברסיטה ובוועדות אוניברסיטאיות רבות.
אורבך שימש כנשיא האיגוד העולמי למדעי היהדות במשך 20 שנה (1969–1989) בתפקידו זה הוא מיצב את ארץ ישראל כמרכז העולמי למחקר היהדות, ואחד הביטויים העיקריים לפועלו זה היה בפיתוח ה"הקונגרס העולמי למדעי היהדות", שהתקיים פעם ב-4 שנים בירושלים והפיכת הקונגרסים לאבן שואבת לכל החוקרים בתחום ברחבי העולם.
בשנים תשל"א - תשמ"א (1970 - 1980) היה אורבך עורך "תרביץ" - כתב העת המרכזי למדעי היהדות.
אורבך היה העורך הראשי של תחום מדעי היהדות "באנציקלופדיה העברית" ובמשך שנים רבות היה מראשיה ומתווי דרכה של "חברת מקיצי נרדמים"- אגודה שלזכותה נזקפים הוצאתם ועריכתם של מאות כתבי יד ודפוסים ישנים בכל תחומי היהדות.