עופות אלה ידועים בעיקר ממנהגם להיטפל לעופות אחרים ולהטיל בקינם את ביציהם. הם מיטפלים לציפורי שיר קטנות, בעיקר ממשפחת הפרושיים, סבכיים ונחליאליים. ביציהם דומות מאוד לביצי מארחיהם. הם ניזונים בעיקר מחרקים.
הבולטת בבני סוג זה היא הקוקייה המצויה החיה גם בישראל ונפוצה באירופה.
קפריסאי
קרן וחומש
טוראקו (סוג)
טוראקו (שם מדעי: "Tauraco") הוא סוג של עופות ממשפחת הטוראקיים החיים באפריקה. הם מזכירים במראם יונים אך בעלי ציצות ראש. למעשה הם קרובי משפחתם של הקוקיות.
מינים אלה בעלי נוצות ירוקות שלהם גוון ייחודי חזק המשולב בנוצות. הם חיים ברחבי היערות של אפריקה וניזונים מפירות אך גם מזרעים וחרקים.
נץ דוריאה
נץ דוריאה (שם מדעי: "Megatriorchis doriae") הוא עוף דורס דמוי נץ והוא המין היחידי בסוגו. הוא חי רק ביערות הגשם של גינאה החדשה ושל האי בטנטה שבאינדונזיה.
אורך הדורס 70 ס"מ בממוצע כשהנקבות גדולות מעט יותר מהזכרים. הנץ בעל נוצות חומות-אפורות מפוספסות בחלק העליון והראש בעל מקור שחור מעוקל ולחיים לבנות המסתיימות בפס כהה. העיניים גדולות וצהובות.
נץ זה מעופף ביערות עם כנפיו הגדולות ומפתיע ציפורים קטנות עד לגודל של בת-עדן. הוא ניזון גם מיצורים קטנים אחרים.
ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי
ג'ון ג'ורג' אדוארד הנרי דאגלס סאת'רלנד קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי (באנגלית: John George Edward Henry Douglas Sutherland Campbell, 9th Duke of Argyll; 6 באוגוסט 1845 – 2 במאי 1914) היה איש אצולה בריטי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של קנדה, הרביעי מאז איחוד קנדה, בין השנים 1878–1883. כיום הוא זכור בעיקר בשל שמות מקומות בקנדה הקרויים על שם אשתו.
ביוגרפיה.
קמפבל נולד בלונדון, כבנם הבכור של ג'ורג', מרקיז לורן ושל אליזבת קמפבל, בתו של דוכס סאת'רלנד השני ומרגע לידתו הוענק לו התואר רוזן קמפבל. ב-1847, כאשר מלאו לו 21 חודשים, ירש אביו את התואר דוכס ארגייל השמיני ובנו ירש ממנו את התואר מרקיז לורן, שאותו הוא נשא עד לגיל 54. הוא למד באקדמיית אדינבורו, באיטון קולג', באוניברסיטת סנט אנדרוז ובטריניטי קולג', קיימברידג' וכן בקולג' המלכותי לאמנות.
בעשר השנים לפני הגיעו לקנדה ערך קמפבל מסעות בכל רחבי אמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית, ועסק בכתיבת ספרי מסעות ושירה. ב-1868 הוא נבחר בבחירות הביניים לבית הנבחרים הבריטי כנציג מחוז הבחירה של ארגיילשייר מטעם המפלגה הליברלית. הוא לא הותיר רושם רב בתפקידו זה והעיתון London World התייחס אליו כ"אפס בבית הנבחרים ואפס בלעדיו".
ב-21 במרץ 1871 נשא קמפבל לאישה את לואיז, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה הרביעית של המלכה ויקטוריה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1515 בה נישאה בת חוקית של הריבון לנתין הכתר (אז הייתה זו מרי טיודור שנישאה לצ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון). בני הזוג חלקו אהבה משותפת לאומניות, אך לא נולדו להם ילדים ונישואיהם לא היו מאושרים, והם בילו חלק ניכר מזמנם בנפרד. קמפבל קשר קשרי ידידות רבים עם גברים, כולל הלורד רונלד גאוור, מורטון פולרטון והרוזן מוניי, שהיה ידוע כהומוסקסואל או כביסקסואל, קשר שהזין שמועות בלונדון על נטייתו המינית. בכל אופן, לשמועות אלו לא היה שום ביסוס של ממש.
המושל הכללי של קנדה.
ב-1878, כאשר הוכרז על מינויו של קמפבל, אחזה התרגשות רבה את תושבי קנדה. לראשונה התגוררו באחוזת רידו, מעון המושל הכללי באוטווה, דיירים מהמשפחה המלכותית. ראש ממשלת קנדה, ג'ון אלכסנדר מקדונלד פינה את סדר יומו כדי לארגן כרכרה מיוחדת מלווה במשמר עבור הנסיכה ועבור קמפבל. צ'ארלס דנט כתב ב-1880 ש"המינוי התקבל בשביעות רצון בכל חלקי הדומיניון ועם כניסתו לתפקיד נכנס המושל הכללי החדש לליבותיהם של האנשים שהתרשמו ממנו לטובה".
אף על פי כן, קמפבל ורעייתו לא התקבלו בתחילה בצורה חיובית על ידי העיתונות הקנדית, שהלינה על כפיית הזוג המלכותי על החברה הקנדית שהייתה עד אז נטולת זיקה מלכותית, גישה שגרמה לתקלות ולאי-הבנות. הדאגות בנוגע ליצירתה של חצר מלכות נוקשה במעון הרשמי התבררו בסופו של דבר כחסרות ביסוס. בני הזוג היו מתונים יותר בהשוואה לקודמיהם בתפקיד, כפי שניתן היה לראות במסיבות רבות בהן התקיימו פעילות של החלקה על הקרח ושל גלישה על מזחלות, נשפים, ארוחות רשמיות ואירועים שהם אירחו.
בגיל 33 היה הלורד לורן למושל הכללי הצעיר ביותר של קנדה, אך הוא לא היה צעיר מדי כדי לקיים את החובות המשניות של תפקידו. הוא והנסיכה לואיז תרמו תרומות ארוכות טווח לחברה הקנדית, במיוחד בתחומי האומנויות והמדעים. הם עודדו את הקמתן של "החברה המלכותית הקנדית", את "האקדמיה המלכותית הקנדית לאומנויות" ואת הגלריה הלאומית של קנדה, ואף בחרו חלק מהיצירות הראשונות שהוצגו בה. קמפבל היה מעורב בהשלמת סלילתו של קו הרכבת הקנדית הפסיפית ובהקמתם של מיזמים נוספים כמו בית חולים שנבנה בקולומביה הבריטית. בנוסף להיותו פטרון של האומנויות והספרות בקנדה, כתב קמפבל ספרי פרוזה ושירה רבים.
במשך כל תקופת כהונתו בקנדה, התעניין קמפבל בארץ וביושביה. הוא ערך מסעות בכל רחבי קנדה, עודד את הקמתם של מוסדות רבים וערך פגישות עם בני האומות הראשונות ועם אנשים רבים מכל שדרות החברה הקנדית. ב-1887 נרכש אוסף הפריטים מתרבות האומות הראשונות שלו על ידי המוזיאון הבריטי.
השיבה לבריטניה.
ב-1881 שבה הנסיכה לואיז לבריטניה ושנתיים לאחר מכן סיים קמפבל את תפקידו ואז פורסם ספרו "זיכרונות מקנדה ומסקוטלנד" (Memories of Canada and Scotland).
ב-1907 נעשו מאמצים כבירים על ידי בכיר ממשל להבטיח ששמו של קמפבל לא ישתרבב לחקירת גנבת תכשיטי הכתר האיריים . מאמצים אלו נעשו בשל העובדה שאחד מידידיו הקרובים, לורד רונלד גאוור, על אף שלא נחשד במעורבות בגנבה, היה מקורב לחוגי ההומוסקסואלים שהיו מעורבים בה.
קמפבל היה המושל והנציב של טירת וינדזור בין השנים 1892 – 1914 ושימש כחבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של דרום מנצ'סטר משנת 1895 ועד מות אביו ב-24 באפריל 1900, אז הוא ירש את תוארו כדוכס ארגייל התשיעי. הוא והנסיכה חיו בארמון קנזינגטון עד למותו מדלקת ריאות ב-1914, הוא נטמן בכנסיית קילמון שבמחוז ארגייל וביוט.
על שמו נקראו בניין לורן באוטווה, העיירה פורט לורן בנובה סקוטיה, המועצה הכפרית לורן במניטובה, הכפר מערב לורן באונטריו, העיירה לורן באוסטרליה, ורחובות בעיירה אוסווסטרי שבאנגליה ובקוויבק סיטי שבקנדה.
רות רייס פופר
רות רייס פופר (1907–2002) הייתה ביוסטטיסטיקאית אמריקנית. היא עמדה בראש המחלקה לסטטיסטיקת בריאות בארגון הבריאות הפאן-אמריקני (PAHO).
ביוגרפיה.
לאחר שסיימה את לימודי התואר הראשון ב-1929, החלה לעבוד בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הארווארד. ב-1933 עברה לנאשוויל, שם מונתה למנהלת המחלקה לסטטיסטיקה במשרד בריאות הציבור של מדינת טנסי. לאחר מכן חזרה לאוניברסיטת הארווארד כתלמידת מחקר, וב-1943 הוענק לה תואר דוקטור בבריאות הציבור. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בחקר תפוצת השחפת במסגרות משפחתיות, ויצאה לאור כספר בהוצאת הספרים של אוניברסיטת הארווארד.
עבודתה המדעית.
ב-1957 פרסמה מחקר חשוב בו הראתה כי שיעורי התמותה מטרשת עורקים באמריקה הלטינית נמוכים משמעותית משיעורם בארצות הברית. המחקר עורר מחלוקת גדולה, ורבים הטילו ספק בנכונות התוצאות. ארגון הבריאות העולמי הורה לבחון תעודות פטירה במדינות שונות כדי לבחון את התוצאות. התברר שפופר צדקה. המחקר שלה הוביל לזיהוי גורמי סיכון לטרשת העורקים.
בתקופת עבודתה ב-PAHO הובילה פופר שני מחקרים פורצי על דפוסי התמותה בקרב ילדים ובקרב מבוגרים ביבשת אמריקה. תוצאות המחקרים פורסמו בארבעה ספרים (2 כרכים כל אחד) שהם עד היום אבן דרך חשובה בתחום חקר התמותה, ומהווים סטנדרט מתודולוגי למחקרים בתחום.
אחד המחקרים האלה נערך בין 1962 ל-1964, וחקר את שיעורי התמותה ממחלות לב, שבחן נתונים מדרום אמריקה, ארצות הברית ובריטניה. זה היה המחקר הרב לאומי הראשון שאושר אי פעם על ידי מכון הבריאות הלאומי של ארצות הברית (NIH) ומומן על ידו. המחקר הראה כי אכן קיימים הבדלים משמעותיים בשיעורי התמותה בין מדינות שונות, וכי לא ניתן לייחס את ההבדלים לפרקטיקות שונות של דיווחים רפואיים. המחקר זיהה גורמים שונים לתמותה ממחלות לב, שהסבירו את השוני בדפוסי התמותה בין המדינות השונות.
המחקר השני עסק כאמור בדפוסי תמותה אצל ילדים בגילאי 5 עד 13, בדרום אמריקה, ארצות הברית, וקנדה. המחקר העלה כי שיעורי התמותה הגבוהים של ילדים בדרום אמריקה נבעו, בין השאר, ממגפת חצבת שלא זוהתה על ידי רשויות הבריאות שם (עקב חוסר תיאום בין המדינות השונות), ושיעורים נמוכים של הנקה במספר אזורים. כמו כן, זוהו מחלות זיהומיות שהגבירו את שיעורי התמותה, ובראשן זיהומים של מערכת העיכול. השילוב בין מחלות זיהומיות וחסכים תזונתיים התגלה כקטלני במיוחד. המחקר הזה הראה את הדרך למחקרים נוספים, שתרמו אף הם להפחתת שיעורי תמותת הילדים בדרום אמריקה.
לאחר פרישתה הרשמית מ-PAHO ב-1970, כאשר הייתה בת 63, המשיכה לעבוד כיועצת לארגון. בראשית שנות ה-80,לבקשת ארגוני בריאות שונים, עסקה במחקרי תמותה בקרב ילדים בהודו ובאינדונזיה.
הכרה ופרסים.