לאחר סיום תפקידו באו"ם, חזר בולטון לתפקיד חוקר מדיניות חוץ וארגונים בינלאומיים במכון המחקר הנאו-קונסרבטיבי American Enterprise Institute. בה בעת הוא מפרסם ממאמריו בעיתונים שמרניים שונים דוגמת הוושינגטון טיימס, ניו יורק דיילי ניוז והוול סטריט ג'ורנל. בנובמבר 2007 פרסם את ספרו הראשון בו תיאר את תקופת שירותו באומות המאוחדות.
ב-22 במרץ 2018 מונה על ידי הנשיא דונלד טראמפ ליועץ לביטחון לאומי במקומו של הרברט ריימונד מקמאסטר, תפקיד אליו נכנס רשמית ב-9 באפריל 2018.
ב-10 בספטמבר 2019 פוטר מתפקידו על ידי הנשיא דונלד טראמפ, על רקע דיווחים כי התנגד לשינוי בקו המדיניות של הנשיא מול איראן. ב-18 בספטמבר 2019 מונה במקומו רוברט או'בריין.
עמדותיו.
בולטון מגדיר עצמו כליברטריאני שמרן. לאור תמיכתו בפוליטיקאים ושופטים שמרניים מאוד, דוגמת בארי גולדווטר ורוברט בורק וחברותו בארגונים שונים ניתן לסווגו כאולטרא-שמרן. עמדותיו בנוגע למדיניות חוץ נעה בין ניצית-ביטחוניסטית לנאו-שמרנית.
במהלך שירותו במשרד המשפטים האמריקני, פעל בולטון להגדלת סמכויות הנשיא, מול שופטים אקטיביסטים (בראייתו) וחברי קונגרס פעלתניים. בולטון נמנה עם קבוצת משפטנים שמרנית, הבוחרת לפרש את החוקה האמריקנית בצמצום ולשלול סמכויות רבות מהקונגרס ומהרשות השופטת. כך, במהלך השימועים לאישור מינויו של ויליאם רנקוויסט לנשיא בית המשפט העליון, בולטון וגורמים אחרים במשרד המשפטים סירבו לחשוף מסמכים על תקופתו של רנקוויסט (1969–1971) במשרד המשפטים של ממשל ניקסון בטענה כי לנשיא יש זכות חיסיון (executive privilege) על דיוניו עם יועציו. הסנאטורים הדמוקרטים טענו מנגד כי רנקוויסט לא כיהן כיועץ לנשיא, אלא יועץ לתובע הכללי ולכן יש לקונגרס זכות לבחון את המסמכים.
מדיניות חוץ.
בולטון תמך בפלישה לעיראק, לאור הסכנה שבראייתו היווה סדאם חוסיין לשלום העולם. בולטון התפרסם כשהרחיב את הגדרת הנשיא בוש לציר הרשע וכלל בו גם את קובה, לוב וסוריה. בולטון סבר כי מדינות אלו חותרות להשגת נשק להשמדה המונית, מפרות את זכויות האדם של אזרחיהן ומסייעות לארגוני טרור. בולטון מתנגד לאכיפת חוק בינלאומית דוגמת בין הדין הבינלאומי, שמגבילה בראייתו את סמכות הממשל האמריקני.
איראן.
במהלך כהונתו בממשל בוש הבן בולטון עסק רבות בנושא איראן ובלט בגישתו התקיפה כלפי המשטר בטהראן. בתקופת הכהונה השנייה של בוש הבן רבים מהתומכים בגישה קשוחה יותר כלפי איראן עזבו את הממשל ואילו פקידים בכירים יותר דוגמת ניקולס ברנס זכו להשפעה גדולה יותר על תהליך קבלת ההחלטות. לאחר שעזב את הממשל התייצב בולטון בצורה ברורה נגד השינוי ההדרגתי שחל בעמדת הממשל ביחס לאיראן. ביולי 2008 אישר הממשל לראשונה לנציג מטעמו, ויליאם ברנס להשתתף בשיחות ישירות עם נציג איראני (מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, סעיד ג'לילי) מבלי השעיה איראנית של העשרת אורניום. בולטון היה מהמבקרים הבולטים מימין את המהלך, ויחד עם השינוי בעמדה כלפי צפון-קוריאה טען כי הללו מעידים כי הממשל נמצא ב"קריסה אינטלקטואלית מוחלטת". בראייתו של בולטון, יש לעשות כל דבר למניעת השגת נשק גרעיני בידי איראן, ובכלל זאת עידוד לשינוי המשטר בטהראן ואף תקיפה צבאית. בראייתו, לאור העיכובים הרבים שנגרמים בידי רוסיה וסין לתהליך הטלת הסנקציות על איראן במועצת הביטחון המשך דבקות הממשל האמריקני בנתיב פעולה זה הוא שגוי.
קוריאה הצפונית.
בדומה לרפובליקנים רבים, בולטון היה ביקורתי כלפי התנהלות ממשל קלינטון ביחס לקוריאה הצפונית וכינה אותה "מבישה ושגויה", "פייסנות" ו"שוחד". בשלהיי 1994 הושג "הסכם מסגרת" בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית שהבטיח את פירוק כוריה הגרעיניים של קוריאה הצפונית תמורת סיוע כלכלי. עם זאת, קוריאה הצפונית לא פירקה את כוריה, הצליחה להתקדם בתוכנית הגרעין שלה וזכתה לסיוע כלכלי בסך מיליארדי דולרים. בראייתו של בולטון, אי יישום ההסכם מצידה של קוריאה הצפונית הצביע על תחמנות המשטר וחוסר התועלת בניהול משא ומתן דו-צדדי עמו.
חיים אישיים.
ג'ון בולטון משתייך לכנסייה הלות'רנית. הוא התחתן עם גרטשן סמית' בריינרד ב-24 בינואר 1986, אלו הם נישואיו השניים. לבולטון ולסמית' בת אחת בשם ג'ניפר שרה (מכונה JS), הלומדת כיום משפטים באוניברסיטת ייל. המשפחה מתגוררת בבת'סדה שבמרילנד.
טיפון המילטון
טיפון "טאנג" המילטון (באנגלית: Tephen "Tang" Hamilton) הוא כדורסלן עבר אמריקני ששיחק בין השאר במיאמי היט מליגת ה-NBA ובעירוני אשקלון מישראל.
קריירה.
המילטון החל את קריירת הכדורסל המקצוענית שלו באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, בה שיחק 4 שנים מוצלחות. לאחר סיום חוק לימודיו הוא החליט לנסות את מזלו בדראפט 2002, אך לא הצליח להיבחר. המילטון התבטא בחריפות בתקשורת המקומית של מיסיסיפי כשאמר שראה שחקנים "פחות טובים ממנו" נבחרים.
על אף כישלונו בדראפט, המילטון החל להתאמן עם קבוצת מיאמי היט והוחתם לשנתיים. במשחקים עצמם אכזב וזכה לדקות מועטות ושוחרר לאחר חמישה חודשים בלבד.
הוא חתם בליגת הפיתוח של ה-NBA בעונת 2003 ונבחר לחמישיית העונה הראשונה של הליגה לאחר שהציג יכולת גבוהה בעונה זו. בעונת 2003/2004 חתם במאריפיול האוקראינית וזכה איתה באליפות המקומית. בשנת 2004 הוחתם על ידי הדטרויט פיסטונס ולאחר מספר משחקים שוחרר ממנה ל-NBDL. תהליך זה חזר על עצמו בעונה הבאה, עת שיחק בממפיס גריזליס ושוחרר שוב במהרה ל-NBDL.
בשנת 2005 הוא היה חבר בנבחרת ארצות הברית באליפות האמריקות בכדורסל שסיימה במקום הרביעי.
בעונת 2006 הוזמן לשחק בנבחרת ארצות הברית בכדורסל בטורניר הכנה לאליפות העולם הקרבה, ולאחר מכן חתם בקבוצת E.T מהליגה הקוריאנית הראשונה.
בתחילת עונת 2007 התחיל לשחק עם עירוני אשקלון.
טאנג המילטון
הצבא הבריטי
הצבא הבריטי (באנגלית: The British Army) הוא זרוע חילות היבשה של הכוחות המזוינים של בריטניה. הוא נוסד ב-1707, עם איחוד הממלכות והצבאות של סקוטלנד ואנגליה והקמת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה. הצבא הבריטי החדש הורכב מהרגימנטים האנגליים והסקוטיים הקיימים ומפקדתו הראשית נקבעה בלונדון. נכון לאפריל 2021, הוא כולל כ-82,230 חיילים בשירות סדיר וכ-30,040 חיילי צבא הבית (Territorial Army). הצבא הבריטי נחשב לאחד הצבאות המיומנים ביותר בעולם ומן המתקדמים שבהם מבחינה טכנולוגית. יחידותיו פרושות באזורי לחימה רבים ברחבי העולם, בין אם ככוחות לוחמים ובין אם כחלק מכוחות שמירת השלום של האו"ם.
כוחה של הממלכה המאוחדת החל לגדול בעת שלטונו של בית טיודור במאה ה-16. עם הזמן הגיעה האימפריה הבריטית לגודל עצום. היא הגיעה לשיא התפשטותה לאחר מלחמת העולם הראשונה והייתה במשך תקופה ארוכה אחד הגורמים הדומיננטיים בכלכלת העולם. שטחיה רחבי הידיים כללה בתקופה זו קולוניות, מדינות חסות (פרוטקטורטים) ודומיניונים ברחבי אמריקה, אפריקה, אסיה ואוסטרלאסיה. הצי המלכותי הבריטי נחשב על פי רוב כגורם חיוני, שבלעדיו לא הייתה קמה האימפריה, אך הצבא הבריטי מילא תפקידים חשובים בקולוניזציה עצמה, ובכלל זה פרישת חילות מצב בקולוניות, תפיסת טריטוריות חשובות מבחינה אסטרטגית והשתתפות בפעולות לאכיפת השקט בגבולות הקולוניאליים. כמו כן סייע לבעלות בריתה של בריטניה והכה את יריבותיה.
בניגוד לצי המלכותי, לחיל הנחתים המלכותי ולחיל האוויר המלכותי, התואר "מלכותי" אינו נכלל בשמו של הצבא הבריטי, זאת משום שהוקם מצירופן של יחידות נפרדות, שרבות מהן לא נשאו במקור את התחילית "רויאל".
היסטוריה.
עד מלחמת האזרחים האנגלית שפרצה בשנת 1642, לא היה צבא סדיר או צבא קבע (Standing Army) בממלכת אנגליה. הכוחות הסדירים היחידים שהיו לפני תקופה זו בממלכה היו משמר מלוכה קטן ומספר יחידות של חייל מצב ששמרו על אתרים חשובים למונרכיה.
מלחמת האזרחים הסתיימה ב שנערך ב-3 בספטמבר 1651 בווסטר. בקרב כוחות ה שמנו כ-30,000 איש שעליהם פיקד אוליבר קרומוול הביסו בקלות את כוחותיו של המלך צ'ארלס השני שמנו כ-16,000 חיילים. אחרי התבוסה צ'ארלס נמלט, ולבסוף הצליח להגיע לצרפת. בשנים הבאות היה בגלות שם, ואחר כך גם באזור ארצות השפלה הדרומיות שהיה בשליטת ספרד.ב-1660. במהלך מלחמת האזרחים נוצר מצב של אינטרגנום שהחל ב-1649 והסתיים עם תהליך הרסטורציה של המונרכיה באנגליה ב-1660 שבמסגרתו צ'ארלס שב לאנגליה וחזר לשלוט בה. כשצ'ארלס חזר לאנגליה הוא החל בתהליך יצירה של צבא סדיר בשירות הממלכה. הרגימנטים הראשונים בצבאו יוסדו בין נובמבר 1660 לינואר 1661, ובהמשך הפכו לכוחות הסדיר הראשונים של .
הצבא הבריטי הוקם ב-1707 לאחר חקיקתם של חוקי האיחוד של 1707 שאיחדו מבחינה חוקית את ממלכת אנגליה עם ממלכת סקוטלנד. עוד לפני חקיקתם של החוקים רגימנטים של והצבא האנגלי נלחמו בשיתוף פעולה תחת מפקדה משותפת במהלך מלחמת הירושה הספרדית, אולם לאחר החקיקה מוזגו כל הרגימנטים של אנגליה ושל סקוטלנד לצבא של ממלכת בריטניה הגדולה.
המאה ה-17 ו-18.
במאה ה-17 ובמאה ה-18 ניהלה בריטניה את מלחמותיה בעיקר כנגד האימפריות הגדולות של אירופה: ספרד, הולנד וצרפת. בתקופה זו עיקר המחלוקת היה על המושבות באמריקה ובקריבים, השליטה בהם והמסחר. במהלך המאה ה-18 נאלצה בריטניה גם להתמודד עם סדרה של מלחמות והתקוממויות פנימיות עם סקוטלנד ואירלנד, מלבד כל אלו, בריטניה החלה את המעורבות והשליטה שלה על תת-היבשת ההודית במהלך מספר מלחמות כנגד הממלכות השונות בהודו וצרפת ששאפה אף היא לשליטה באזור.
בתקופה זאת ניתן למנות בעיקר את המלחמות הבאות:
כיבוש הודו והמלחמות הנפוליאוניות.