במשך 28 שנים הייתה חברת מערכת "מעריב", שם פרסמה רשימות על תיאטרון וראיונות עומק עם מנהיגים כשמעון פרס, יצחק שמיר ורפאל איתן, יעל דיין, ס. יזהר, א.ב. יהושע, הצייר משה קופפרמן, אמנים כקלוד לנצמן, יעקב אגם, עליזה אולמרט ועוד. פוקס זכורה בין היתר בזכות ריאיון עם השופט אגרנט, סמוך למותו, בו סיפר כי ראש הממשלה גולדה מאיר ידעה מראש על מלחמת יום הכיפורים. בשנות השמונים דרך כוכבה בעולם התקשורת, והיא כתבה כתבות מעמיקות על קבוצות שוליים בחברה - מתמודדים עם מחלות נפשיות ופיזיות, נכים ונשים מוכות. היא כתבה על פגוע ראש ממלחמת לבנון הראשונה וליוותה תהליך שיקום של פגוע ראש ממלחמה זו.
ב"מעריב" פוקס נפגשה לראיונות מעמיקים עם אנשי ימין כאלישבע פדרמן (אשתו של נועם פדרמן) ואריה בירו, לאחר שהודה בראיון ברצח שבויים מצריים במהלך מלחמת סיני. באחת הכתבות שלה נכנסה לחוגי הימין ושהתה מספר שבועות בקרב אנשי "כהנא חי" באמצע שנות השמונים.
בראשית האינתיפאדה הראשונה הצטרפה לפיזור הפגנה בשטחים ונכנסה לשיחות עומק עם חיילי הגדוד.
פוקס פרשה מ"מעריב" בשנת 2007 והפכה לעיתונאית פרילנסרית, והיא כותבת בכלי תקשורת שונים.
פוקס משתייכת לזרם האלטרנטיבי של ייצוג השואה בתיאטרון והנצחת זיכרון השואה. נמנית עם הראשונים שנאבקו מעל דפי העיתונות נגד מסע בני נוער לפולין. היא הושעתה למשך חודש מהעיתון בעקבות מאמר שטען כי פולחן השואה הוא הטמעת חומרי פחד ופרנויה אצל הציבור, בלא עיסוק בשורשי הרוע הנאצי. היא אף צוטטה בספרו של משה צוקרמן "שואה בחדר האטום" (1990) לאחר שכתבה מאמר על הפחד מהגז שבעקבותיו הושעתה מ"מעריב" בזמן המלחמה. בסדרת כתבות פרשנות שהחלו להתפרסם בסוף שנות השמונים בעקבות מחזות שהוצגו בארץ, ערערה פוקס על קידוש היגון בעבודת הזיכרון של השואה. בקריאה להטמעת מסרים רציונליים והומניסטים בעבודת זיכרון השואה שייכת פוקס לקבוצה שהפיקה את ערבי יום השואה האלטרנטיביים, בראשה עומדים אמיר אוריין ותלמידו אבי גיבסון בר-אל. פוקס גם הייתה בין הראשונים שעסקו ביחסם של בני הדור השני לשואה החל משנות ה-80, שנים לפני שהתופעה התעצמה ונדונה בתקשורת וברשת.
ב-2012 הוזמנה פוקס לנהל אמנותית אירוע ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה, בבית אבי חי בירושלים. האירוע נקרא "דווקא לצחוק" והוקדש ליצירות המתמודדות עם השואה באמצעות הומור שחור ולבן.
עבודתה המחקרית.
פוקס כתבה לעיתוני ספרות ביקורות ומאמרים, כמו מאמרה שפורסם ב"עתון 77" בשנת 1987, בו ניתחה את ספרו של א.ב. יהושע "מולכו". התזה של הניתוח הייתה שרגש אמביוולנטי בין הבעל ואשתו המתה מסרטן מפעפע לאורך הספר, ואופייני וטבעי למערכות זוגיות. א.ב יהושע מוביל את גיבורו להכרה זו שלב אחרי שלב בספר, עד שהוא משתחרר מרגש האשמה המלווה אותו ומזדכך.
בשנת 2008 ראה אור ספרה "נמר בוער", מונוגרפיה על המחזאי נסים אלוני, בהוצאת ידיעות ספרים, ובעריכה, הלכה למעשה, של דורי פרנס. כתיבתו ארכה שמונה שנים, וכללה איסוף חומרים רבים וראיונות עם כ-100 אנשים משמעותיים מחייו של אלוני מילדות ועד בגרות. אלוני, אליבא דפוקס, משקף פוסט טראומה של לוחמי מלחמת העצמאות. ספרה עורר דיון נוקב אודות ניפוץ מיתוסים וייחוס משברים נפשיים לאושיות תרבות. היא ניפצה את התבנית של אלוני כמשורר פנטסטי לירי, ובאמצעות סיפוריו המוקדמים והלא מוכרים שכתב בזמן המלחמה, שיחות עמו ועם חברי הגדוד שלו, חשפה את היסודות הריאליסטיים של מחזותיו. על ספרה כתב פרופ' שמעון לוי "'נמר בוער' הוא ספר התיאטרון החשוב ביותר וודאי המרתק מכולם, שיצא לאחרונה לאור על התיאטרון הישראלי ועל אחד מגדולי יוצריו. המחקר המושקע בו הוא בעל ערך תיעודי ותרבותי רב. יתר על כן, שרית פוקס משכילה לרקום חוטים של תובנות מדויקות בכתיבה המשלבת ארוטיקה ואקדמיה, רגש עמוק ללא רגשנות."
היא כתבה על דמויות בתיאטרון כמו השחקן אורי אברהמי, נדב בושם ומוטי לרנר שכולם חוו פוסט טראומה, ונתנו לה ביטוי ביצירתם.
היא כותבת ספר שני ששמו הזמני הוא "חרדת הגלגול היודונאצי בדרמה הישראלית" המהווה הרחבה למאמר שפרסמה ב"עתון 77", מתוך התנגדות לפרשנות הרווחת של הביטוי "יודונאצים" שטבע ישעיהו ליבוביץ.
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
על המשיכה של הדור השני לשואה לגרמניה
ביקורות על "נמר בוער"
מאמרים בנושאים מגוונים
לודוויג קרל, נסיך פרוסיה
לודוויג קרל, נסיך פרוסיה (; 5 בנובמבר 1773 - 28 בדצמבר 1796), היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן ובנו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
ביוגרפיה.
לודוויג קרל נולד ב-5 בנובמבר 1773 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
ב-26 בדצמבר 1793 התחתן לודוויג קרל עם פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בעוד אחיו פרידריך וילהלם, נסיך הכתר הפרוסי התחתן עם אחותה לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ. נישואי השניים לא היו מאושרים, עקב בגידותיו הרבות של לודוויג קרל, ובתגובה ניהלה פרדריקה רומן עם דודו של לודוויג קרל לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה. ב-28 בדצמבר 1796 מת לודוויג קרל, והשאיר את פרדריקה עם 3 ילדים קטנים.
לאחר מותו נישאה רעייתו לפרידריך וילהלם, נסיך זולמס-בראונפלס, ולאחר מות בעלה השני נישאה בשלישית לארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד. בשנת 1837 נהפכו השניים למלכי הנובר.
משפחתו.
בשנת 1793 התחתן לודוויג קרל עם פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
וילהלמינה, נסיכת פרוסיה
אוגוסטה, נסיכת פרוסיה
אוגוסטה, נסיכת פרוסיה (; 1 במאי 1780 - 19 בפברואר 1841), הייתה אשתו של וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן.
ביוגרפיה.
אוגוסטה נולדה ב-1 במאי 1780 בפוטסדאם לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. אוגוסטה הייתה ציירת מוכשרת, ואף השאירה אחריה דיוקנאות עצמיים.
ב-13 בפברואר 1797 התחתנה אוגוסטה בברלין עם וילהלם, נסיך הסן-קאסל, אולם הנישואים לא היו מוצלחים, והשניים התעמתו פעמים רבות. בשנת 1806 כבשו הצרפתים את נסיכות הבוחר מהסן, ואוגוסטה נמלטה עם ילדיה לברלין. בהמשך השנה התקדמו הצרפתים לברלין, ובעקבות כך ברחו בני משפחתה מהעיר, אולם אוגוסטה שהייתה בהריון מתקדם לא יכלה לברוח ונשארה בעיר. כשנכבשה העיר הציב נפוליאון שומרים על ביתה, ולאחר שביקשה ממנו אף העניק לה קצבה.
לאחר לידת בנה הצעיר בשנת 1806 נפרדה אוגוסטה מבעלה, והשניים חיו בנפרד. בשנת 1821 מת חמיה וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כוילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן. יחסו של וילהלם לאוגוסטה עורר התנגדות בקרב תושבי הנסיכות, אולם היחסים ביניהם לא השתפרו, ולאחר מותה של אוגוסטה ב-19 בפברואר 1841, התחתן וילהלם עם פילגשו אמיליה ארטלפ.
משפחתו.
בשנת 1797 התחתנה אוגוסטה בברלין עם וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן, ממנו היו לה 6 ילדים:
A.K.A.
(בעברית: א.ק.א.) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז האלבום יצא לאור ב-13 ביוני.
תאריך הסינגל הראשון מהאלבום היה ב-11 במרץ 2016, שבו יצא הסינגל: "I Luh Ya Papi".
סינגלים.
ב-11 במרץ 2014 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום: "I Luh Ya Papi". הסינגל הגיע רק למקום ה-77 במצעד בילבורד הוט 100. ביום שהקליפ הועלה הוא צבר למעלה משני מיליון צפיות וכיום הוא נעמד על מעל ל-100 מיליון צפיות.
ב-1 במאי 2014 יצא הסינגל השני מתוך האלבום: "First Love". הסינגל הגיע למקום נמוך מקודמו ונכנס למקום ה-87 במצעד בילבורד הוט 100. ביום שהקליפ הועלה הוא הצליח לצבור למעלה ממיליון צפיות.
ב-23 בספטמבר 2014 יצא הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום: "Booty". הסינגל הגיע למקום מכובד במצעד הבילבורד הוט 100 ושם הגיע למקום ה-18. הקליפ כולל את השתתפותה של זמרת הראפ איגי אזליה. לסינגל קיימת גרסה לשיר בשיתוף פיטבול אך למרות הגרסה הראשונית של לופז ופיטבול הקליפ יצא כאשר איגי אזליה מתארחת ולא פיטבול.
מהאלבום יצאו שני הסינגלים השיווקיים, "Girls", ו-"Same Girl".
מיקומי שיא.
במצעדים האלבום לא נחל הצלחה רבה, והגיע למקומות נמוכים יותר מאשר אלבומיה הקודמים במצעד הבילבורד הוט 100 נכנס רק למקום השמיני.
סלילניים
סלילניים (שם מדעי: "Climacteridae") הם משפחה של ציפורי שיר קטנות החיות באוסטרליה וגינאה החדשה.
הסלילניים מזכירים את טפסי העצים מחצי הכדור הצפוני אך כנראה שאינם קרובי משפחתם, אלא דווקא לקבוצת העופות האוסטרליים כמו העדניים, הסוכיים והנבליים. אך כמו טפסי העצים הם חיים בין ענפי העצים וצבעם חום עם בטן בהירה, מה שעוזר להם בהסוואה. הם בעלי מקור קצר יותר ופחות כפוף אך ניזונים מנמלים ועכבישים באותה שיטה ואולם כמה מינים צדים חרקים על הקרקע.
הסלילניים חיים בעיקר ביערות או באזורים של עצי אקליפטוס בהם הם חיים.
לפקה בוכהלטר
ניבר מדר
ניבר אלידה מדר (נולדה ב-17 בדצמבר 1995) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
מדר נולדה במושב נתיב השיירה. אביה, יובל מדר, הוא צבר ממוצא תימני. אמה, הדר יולנדה דה-וריס מדר, נולדה בישראל להורים נוצרים-קתוליים שהגיעו מהולנד להתנדב בקיבוץ, והתגיירה לאחר שירותה בצה"ל. שמה הפרטי ניבר הוא על שם (יצחק) רבין, בהיפוך אותיות. מדר גדלה בכפר ורדים. בצעירותה הייתה רקדנית. לה שתי אחיות צעירות. משפחתן כיום מתגוררת בבית אמה, בשלומי.
בשנים 2014–2016 מדר שירתה בצה"ל במשך כשנתיים וחצי כמש"קית קישור ולאחר מכן כמדריכה במיצג חילות-צה"ל, על תקן אמן פעיל.
קריירה.