בנוסף לקריירה שלה ב-WNBA, שיחקה תומפסון גם בליגות אחרות. בפגרת ה-WNBA של 2001, היא שיחקה בקבוצה האיטלקית רוברטו באקסטבול ובפגרת 2003 היא שיחקה בקומהו פלקונס מהליגה הקוריאנית.
תילים
הנסיך עבדאללה
נצרות אוונגלית
פוליס (עיר מדינה)
אקספרס של חצות
אקספרס של חצות (באנגלית: Midnight Express) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי דרמטי משנת 1978. הסרט, בבימויו של אלן פארקר, עוקב אחר סיפורו של צעיר אמריקאי שנתפס בטורקיה בעת ניסיון להברחת משלוח של חשיש ונשלח לכלא. בסרט מככבים השחקנים בראד דייוויס, רנדי קווייד, ג'ון הרט, פול ל. סמית' ואיירין מירקל. התסריט נכתב על ידי התסריטאי והבמאי אוליבר סטון ("פלאטון", "וול סטריט", "JFK תיק פתוח"), בהשראת ספרו האוטוביוגרפי של בילי הייז, אם כי חלק מפרטי העלילה שונו. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר והיה מועמד לארבעה נוספים, וכן זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב.
הפירוש של שם הסרט, "אקספרס של חצות", הוא בלשון הסלנג של הכלא - בריחה מבית הסוהר.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1970, עת גיבור הסרט, בילי הייז, נתפס על ידי שלטונות טורקיה בעוון הברחת חשיש. הייז נשלח לכלא הטורקי לתקופת מאסר בת 4 שנים. הייז מתרגל לכלא, נהיה אסיר טוב וממושמע ומתיידד עם אסירים מערביים אחרים. הייז מתכנן ומבצע עם ידידיו ניסיון בריחה דרך המנהרות התת-קרקעיות של הכלא, אך הם נאלצים לחזור על עקבותיהם כשהתברר להם שהן אטומות.
לקראת תום תקופת המאסר לה נידון הייז, זוכה התביעה בערעור על עונשו בבית הדין הגבוה, וזה גוזר על הייז תקופת מאסר של לא פחות מ-30 שנה. הייז אינו זוכה למשפט הוגן, ונראה כי מערכת המשפט בטורקיה רוצה את הייז כשעיר לעזאזל במשפט הראווה הזה, כדי להוכיח לעולם שהיא נלחמת בנגע הסמים. חלק גדול מהמשפט, כמו גם דיון המעצר שקדם לו, מתנהלים בשפה הטורקית, אשר אותה הוא אינו מבין (ואינה מתורגמת גם לצופי הסרט). בנוסף לכל צרותיו של הייז, סניגורו הטורקי התגלה כנוכל ורמאי. במהלך תקופת המאסר חווה הייז התעללות פיזית ונפשית קשה מצד הסוהרים.
עם הזמן מגלה הייז שאסיר אחר, ריפקי (פאולו בונצ'לי), משתף פעולה עם הסוהרים, ושבגלל הלשנותיו הסוהרים הכו למוות את חברו לתא, ג'ימי בות' (רנדי קוויד), והכו בצורה קשה את חברו השני - מקס (ג'ון הרט). הייז נתקף בזעם ומחליט "לסגור חשבון" עם האסיר המלשין, והחל להתנפל עליו ולהכותו בצורה קשה, ובסופן של המכות הוא אף נושך את לשונו של האסיר המלשן ותולש חלק ממנה.
בעקבות המעשה נשלח הייז לאגף חולי הנפש בכלא. שם, חמש שנים לאחר תחילת מאסרו, כשמצבו הנפשי הידרדר מאוד, ולאחר שכבר איבד צלם אנוש, מתכנן הייז בריחה נוספת, הפעם תוך כדי מתן שוחד לסוהר הראשי, חמידו (פול ל. סמית'), כדי שיוציא אותו מהאגף לחולי נפש וישלח אותו לעבודות בחדר החולים של בית הסוהר - שם יהיה לו הרבה יותר קל לברוח. הסוהר לוקח את הייז למלתחות של הסגל ומנסה לאנוס אותו אך זה הורג אותו. הייז מנצל את ההזדמנות ומנסה להימלט מהכלא כשהוא לובש את בגדיו של הסוהר המת.
בספטמבר 1991, כ-13 שנה לאחר יציאת הסרט "אקספרס של חצות" נפטר השחקן הראשי בראד דייוויס שגילם את ויליאם הייז, והוא בן 41.
הבדל בין הספר לסרט.
בסוף הספר, בילי הייז מועבר לכלא אחר אשר נמצא על אי, וממנו הוא בסופו של דבר נמלט.
בסרט החלק הזה הוחלף באירוע אלים אשר בו ללא כוונה נהרג ראש השומרים, חמידו, אשר התכוון לאנוס את הייז.
במציאות (שעל פיה הסרט מבוסס) חמידו, הסוהר הסדיסט, נרצח ב-1973 על ידי אסיר משוחרר על תנאי, אשר ראה אותו שותה תה בבית-קפה מחוץ לכלא, וירה בו שמונה פעמים.
התגובות לסרט.
הסרט זכה לתגובות נזעמות מצד טורקים רבים, אשר טענו כי הוא מגזים בדרך תיאורו את הכלא הטורקי ואת אכזריותם של הסוהרים בו. הסרט פגע בשמה הטוב של טורקיה. גורמים רשמיים בטורקיה טענו שבעקבות הסרט יצא שם רע לטורקיה, וכי מאז יציאת הסרט לאקרנים יש ירידה חדה בתיירות לטורקיה. אוליבר סטון, אשר זכה בפרס אוסקר על התסריט, התנצל בשנת 2004 וטען כי התסריט לא פורש כהלכה.
צמח צדק
אייזנשטאדט
אייזנשטאדט (בגרמנית: Eisenstadt, בהונגרית: Kismarton, בקרואטית: Željezno) היא עיר הבירה של מדינת בורגנלנד שבמזרח אוסטריה. העיר שוכנת על מישור קרוב לגבול עם הונגריה. אוכלוסיית העיר מונה 13,664 תושבים (נכון ל-2002). העיר נחשבת לאחד ממחוזות בורגנלנד. עד למלחמת העולם הראשונה השתייכה העיר לממלכת הונגריה.
גאוגרפיה.
אייזנשטאדט נמצאת על גבי מישור מעל לנהר וולקה, בקצה הדרומי של רכס הרי לייטה (Leithagebirge), במרחק כ-12 ק"מ מהגבול עם הונגריה.
העיר מתחלקת לארבעה רבעים:
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על יישוב באזור כבר בתקופת תרבות הלשטט. קלטים ורומים התיישבו במידה מועטת באזור זמן מה מאוחר יותר. במשך נדידת העמים הגדולה התיישבו באזור שבטים גרמאניים והונים. בסביבות שנת 800, בזמן שלטונו של קרל הגדול, החלה ההתיישבות הבווארית באזור.
העיר, שהייתה אז מצודה, נהרסה בידי חייליו של לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה, וב-1241 נהרסה שוב בידי המונגולים הפולשים. ב-1373 עברה העיר לשלטון משפחת קניז'אי, שבנו מחדש את חומות העיר ואת המצודה. ב-1388 העיר קיבלה זכויות להחזיק שוק על ידי הקיסר זיגמונד.
ב-1445 נכבשה העיר על ידי הארכידוכס אלברט השישי מאוסטריה. ב-1451 הועברה העיר לידי פרידריך השלישי בידי מתיאס קורבינוס בתמורה לכתר ההונגרי. מתיאס כבש מחדש את העיר ב-1482, אך ב-1490 היא נכבשה בידי מקסימיליאן הראשון מבית הבסבורג, ונשארה תחת שליטת השושלת עד 1622. ב-1529 ו-1532 העיר נכבשה בידי האימפריה העות'מאנית, עם התקדמותה לכיוון העיר וינה. העיר הפכה לעיר מלכותית מאז 1648. היא נהרסה בשרפות פעמיים, ב-1589 וב-1776.
ב-1648 עברה העיר לשליטת המשפחה ההונגרית אסטרהאזי. נסיכי המשפחה שינו באופן מסיבי את מראה פני העיר בבניות נרחבות שערכו בעיר, שהבולטת מביניהן היא טירת אסטרהאזי.
בשנת 1809 נכבשה העיר בידי הצרפתים, במשך המלחמות הנפוליוניות, וב-1897 היא חוברה לקווי הרכבת.
עד סוף מלחמת העולם הראשונה העיר הייתה העיר המרכזית בחבל קישמארטון שבממלכת הונגריה. בשנת 1921 בעקבות חוזה טריאנון וחוזה סן-ז'רמן צורפה העיר לאוסטריה יחד עם שאר בורגנלנד. מאז ה-30 באפריל 1925 העיר היא בירת בורגנלנד ומושב ממשלתה. בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הופגזה קשות. ב-1945 היא נכבשה בידי הצבא האדום, ונשארה תחת כיבוש סובייטי עד 1955.
הקהילה היהודית.
הקהילה זכתה בתקופה מסוימת למעין אוטונומיה יהודית והייתה אחת מאיחוד שבע קהילות, רבי מאיר אייזנשטט התמנה בשנת תע"ז לכהן כרב בקהילה ושל "שבע הקהילות", ועל שמה נקרא. גם באייזנשטאדט ייסד ישיבה.
ערים תאומות.
אייזנשטאדט היא עיר תאומה של הערים:
סטרדיווריוס
יתר
ג'אקו פסטוריוס
ג'ון פרנסיס אנתוני "ג'אקו" פסטוריוס השלישי (באנגלית: John Francis Anthony "Jaco" Pastorius III; 1 בדצמבר 1951 – 21 בספטמבר 1987) היה מוזיקאי ג'אז, בסיסט, מלחין ומנהיג ביג בנד אמריקאי, הנחשב בעיני רבים לגדול נגני הבס בכל הזמנים.
ג'אקו ידוע בעיקר בזכות קריירת הסולו המגוונת שלו, חברותו בהרכב Weather Report בהנהגת ויין שורטר וג'ו זאווינול, ושיתופי הפעולה עם פט מתיני, הרבי הנקוק, וג'וני מיטשל.
פסטוריוס פיתח גישה מוזיקלית חסרת תקדים ורבת השפעה לנגינה בבס, המשלבת הבנה מעמיקה של הרמוניות מתקדמות, ריתמיקה מורכבת וטכניקה וירטואוזית.
פסטוריוס נחשב למי שפיתח את גיטרת הבס נטולת השריגים (Fretless bass) אשר השימוש בה הפך לאחד מסימני ההכר שלו, לצד הנגינה הדומיננטית, סגנון הליווי המלודי שלו, השימוש באוברטונים ושילוב השפעות ממוזיקה לטינית, פאנק ורוק.
בשנת 1988 נוסף ג'אקו בידי כתב העת דאון ביט ל"היכל התהילה של הג'אז".
בשנת 2014 הפיק רוברט טרוחיו סרט תעודי בשם "ג'אקו" הסוקר את חייו ומורשתו.
נעוריו.
ג'אקו פסטוריוס נולד בנוריסטאון, פנסילבניה, בשם ג'ון פרנסיס פסטוריוס השלישי, לאביו ג'ק פסטוריוס, מתופף וזמר בהרכבי ביג-בנד, ולאימו סטאפני קטרין האפאלה פסטוריוס. הבכור מבין שלושה אחים. לפסטוריוס שורשים פינים, סאמים, גרמנים, שוודים ואירים.
זמן קצר לאחר היוולדו עברה המשפחה לאוקלנד פארק, פלורידה שבסמוך לפורט לודרדייל.
פסטוריוס התחנך בבית ספר קתולי. בתיכון הצטיין בספורט בין היתר בבייסבול, כדורסל, ופוטבול.
את ההשראה לשם ג'קו קיבל משמו של שחקן כדור הבסיס ג'וקו קולון. כינוי נוסף בו נהגו לכנות אותו היה מוגלי על שם ילד הפרא מסיפורי ספר הג'ונגל. ההשוואה מצאה חן בעיניו ולכן, מאוחר יותר בחר לקרוא לאחת מחברות ההפצה שלו בשם זה.
קריירה מוזיקלית.
פסטוריוס גילה עניין במוזיקה כבר מגיל צעיר וניגן בתופים בעקבות אביו. כשהיה פסטוריוס בן 13, פצע באופן חמור את שורש כף ידו במהלך משחק כדורגל. הפציעה הצריכה ניתוח וזמן ההתאוששות מנע ממנו להמשיך ולהתאמן כהלכה.
אף על פי כן, הרבה להופיע וכשהיה בן 15, הצטרף כמתופף ללהקת מוזיקת נשמה מקומית בשם "לאס אולס בראס". תפנית גורלית בקריירה המוזיקלית שלו התרחשה כאשר מתופף מיומן ממנו הציע עצמו לתפקיד המתופף בלהקה, כשבאותו זמן, בסיסט הלהקה התפטר. ג'אקו, שעד אז לא ניגן בבס, החליט לנצל את ההזדמנות, קנה גיטרת בס של פנדר, ושב ללהקה כבסיסט.
כשהיה בן 17 החל להתעניין ברצינות במוזיקת ג'אז ורכש בעזרת חסכונותיו קונטרבס, אך התקשה לתחזקו בתנאי הלחות שבביתו, לכן החליט להחליפו בעבור גיטרת בס אחרת.