יחסית לבני משפחת הקוסקוסיים, הפוסום הקשקשי נחשב ליונק קטן-בינוני; במראו החיצוני, הוא נראה כצורת ביניים בין האופוסום לבין החולדה. מבנה גופו דק וגלילי, וראשו חרוטי וצר עם חרטום מחודד במיוחד. האוזניים שלו קטנות ועגלגלות, עיניו גדולות ושחורות ואפו עגלגל ואדמדם. התכונה הבולטת ביותר של פוסום זה היא זנבו המוזר והייחודי שאינו מצוי אצל אף קוסקוס אחר זולתו: הזנב חסר שיער ומכוסה בקשקשים עבים ומחוספסים שאינם חופפים זה לזה. לעומת הפוסום המברשתני, זנבו של הפוסום הקשקשי בעל יכולת לפיתה איתנה והוא עושה בו שימוש אינטנסיבי יותר במהלך הטיפוס. לפוסום יש כריות הצמדה גדולות בתחתית הכפות וטפרים גדולים וחזקים שמסייעים בטיפוס הן על ענפים והן על סלעים. אורך ראשו וגופו של הפוסום הקשקשי 30–41 סנטימטרים, אורך זנבו 29 סנטימטרים ומשקלו 2-1.3 קילוגרם. הזכרים גדולים וכבדים מן הנקבות.
הפרווה של הפוסום הקשקשי קצרה, עבה וחלקה, להוציא את בסיס הזנב שמוקף בפרווה גסה. צבעו של הפוסום בחלק העליון נע בין אפור כהה לאפור בהיר, חום בהיר או אפרפר חיוור, והוא נוטה להתכהות באזור הגב עד לשחרחר. בחלק התחתון שלו (המפשעה, הבטן, החזה והגרון) ובמותניים, הצבע משתנה ללבן בוהק עד קרם-שמנת, ולרוב יש גם סינר לבן בוהק סביב הצוואר והסנטר. לפוסומים רבים יש לאורך הגב פס דקיק בצבע שחור דהוי. ראשו של הפוסום הקשקשי בצבע זהה לגוף, עם חריץ שחור דקיק על המצח וכתם חום דהוי סביב החוטם; מתחת לעיניים, יש לו כתמים לבנים בולטים בצורת סהר. הכפות ופנים האוזניים חסרי שיער ובצבע ורוד או כתמתם. הזנב הקירח עשוי להיות שחור/אפור ברובו וכתמתם/ורדרד בקצהו או כתמתם/ורדרד כולו.
למרות הזנב הייחודי, הפוסום הקשקשי דומה במבט שטחי לשני הפוסומים האחרים החיים בצפון אוסטרליה ובעלי פרווה אפרפרה-חומה: פוסום הסלע ופוסום זנב-מברשת צפוני. הפוסום הסלעי נבדל ממנו במצחו התלול בלועו המחודד יותר ובכך שיש לו כתמים לבנים גם בבסיס האוזניים ופרווה המכסה מחצית מן הזנב. פוסום המברשת הצפוני נבדל מהפוסום הקשקשי בפניו השועליות ובזנבו השעיר והשחור. שני המינים הללו גדולים ממנו משמעותית.
תפוצה וסביבת מחיה.
פוסום זנב הקשקש אנדמי לאוסטרליה. התפוצה שלו מוגבלת לצפון-מערב קימברלי באוסטרליה המערבית במקביל לקו החוף: מחוף קלומבורו עד חצי האי יאמפי עם צפיפות גבוהה יחסית באזור הרכס הארטזיאני. הדגימה המקורית שעליה התבסס התיאור המדעי נאספה בעמק ויולט ליד ורמון במזרח קימברלי, ורק בשנת 2010 אומת קיומה של אוכלוסייה מזרחית לאחר שנתגלו מספר פוסומים ברכס קוקבורן, בתחנת אל קווסטרו ובאמה ג'ורג'. לא ברור האם האוכלוסייה המזרחית מבודדת לחלוטין מהאוכלוסייה הצפון-מערבית, מאחר שנעשו מעט מאוד סקרים באזורים שביניהם.
הפוסום הקשקשי נמצא גם על איים ספורים בחוף קימברלי: האי אוגוסטוס (190 קילומטרים רבועים), האי ביגה (171 קילומטרים רבועים) והאי בונגאריי (42 קילומטרים רבועים); אף על פי שהוא תועד בעבר גם על האי ברום, ההערכה היא שמדובר בהבאה על ידי האדם ולא בתפוצה טבעית שכן בית הגידול באי זה אינו נחשב כמתאים עבור המין.
בית הגידול של הפוסום הקשקשי כולל חורש ים-תיכוני, יער אקליפטוס פתוח, יער סקלרופילי סגור ושוליים של יער גשם טרופי, עם פסיפס של סלעים, אבני חול ונקיקים המשמשים לו כמקלט טבעי מטורפים ושריפות. הפוסום מעדיף יערות נמוכים ופתוחים עם סבכי גפנים צפופים שבהם המזון שופע יותר. התפוצה של הפוסום נמצאת סמוך לגובה הים בחופים עד רום 300 מטר בפנים היבשת ומוגבלת בהתאם לבית הגידול הזמין.
אקולוגיה.
אורח החיים של הפוסום הקשקשי בשילוב עם בית גידולו המחוספס והנידח הובילו לכך שידוע מעט מאוד על האקולוגיה של המין. באופן כללי, מדובר ביונק פעיל לילה שמבלה את שעות היום בשינה במקלט סלעי (נקיק או סדק) וחי רוב הזמן בגפו. הפוסום ביישן וחשאי, ולאחר שעזב את המקלט הסלעי בתורו אחר מזון, הוא משתדל לנוע במשך הלילה על העצים כדי להיות פחות חשוף לטורפים קרקעיים. הפוסום הקשקשי מפגין זריזות רבה בעת הטיפוס, ונעזר ביכולת הלפיתה החזקה שלו כדי לאחוז בענף בעוד ידיו הקדמיות חופשיות לחיתוך עלים. הוא מיומן גם בתנועה על החופה, ומסוגל לקפוץ בין הענפים עד למרחק מטר.
הפוסום חי בשטח ביתי קבוע שחופף ברובו לפוסום מהזוויג השני ועשוי גם לחפוף לפרטים אחרים מאותו הזוויג. התקשורת בין הפוסומים אינה ידועה; ככל הנראה, היא מתבצעת באמצעות חותמי ריח או ציוצים. הטורפים של המין אינם ידועים, אך כוללים ככל הנראה חתולים, עופות דורסים ונחשים גדולים.
הפוסום הקשקשי נחשב לאוכל פירות במידה מסוימת, שכן הפירות מהווים עד שלושה רבעים מתזונתו. הרבע הנוסף מורכב מפריטי מזון מגוונים: עלים, זרעים, שורשים, פרחים ובמידה מצומצמת גם אגוזים וחרקים. פריטי מזון בולטים הם: האקליפטוס על מיניו המגוונים, קסנתוסטמון אקליפטוסי ("Xanthostemon eucalyptoides"), קסנתוסטמון צפוני ("Xanthostemon pradoxus"), תפוח קקדו ("Planchonia careya") ושיח טרכימנה ("Trachymene"). הפוסום תר אחר מזונו הן על החופה והן על האדמה, ובעת הצורך יגמע מרחק ניכר בתורו אחר עצי פרי.
אין מידע רב על הרבייה של המין. ייתכן שהמין מונוגמי באופן חלקי ומתרבה בעיקר עם הפרט מהזוויג השני החופף איתו בשטח. הפוסומית ממליטה צאצא אחד בלבד בכל שנה, לרוב בין מרץ לאוגוסט בעונה היבשה האוסטרלית. הגור מבלה בכיס מספר חודשים ולאחר מכן ממשיך להתלוות לאימו. לא ברור האם רק הנקבה נושאת בטיפול הצאצא או גם הזכר. הגור נגמל לאחר שמונה חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנתיים (לנקבה) או 18 חודשים (לזכר).
מכיוון שפרטים מעטים נחקרו בשבי, אין מידע מהימן אודות תוחלת החיים של המין. בטבע היא נעה בין 4 ל-6 שנים ובשבי ייתכן שהיא מטפסת עד ל-12 שנים.
מצב.
פוסום זנב הקשקש מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שתחום התפוסה המשוער שלו בסביבות 2,000 קילומטרים רבועים בלבד וצפויה ירידה במספרי המין (אם כי לא ברמה מספיקה כדי להעפיל למצב הפגיע). האיומים העיקריים על הפוסום הם שריפות בר גדולות תכופות שנגרמות ממשטרי אש לא הולמים וטריפה על ידי חתולים שגורמת לצמצום אוכלוסיות מבודדות.
הפארקים הלאומיים שבהם המין מצוי מנוהלים על ידי המחלקה לגנים וחיות הבר, שטחים מוגנים על אדמות האבריג'ינים מנוהלים על ידי התאגיד האבוריג'יני ויונאמבה והתאגיד האבוריג'יני דמבינגארי, ושמורת הרכס הארטזי מנוהלת על ידי הארגון לשמירת חיות הבר האוסטרליות. בחלק גדול מהאזורים המוגנים, יש תוכניות לניטור ומניעת שריפות. אוניברסיטת טסמניה והארגון לשמירת חיות הבר האוסטרליות מבצעים במשותף בטבע מחקרים על הפוסום על מנת ללמוד את ההשפעות של שריפות וחתולים על האקולוגיה וההישרדות של הפוסום בטבע.
אומדן האוכלוסייה העולמי של פוסום זנב הקשקש הוא 10,000-5,000 פרטים.
פוסום זנב-טבעת
פוסום זנב-טבעת (שם מדעי: Pseudocheirus) הוא סוג של פוסום בינוני במשפחת הפוסומים הטבעתיים שכולל 2 מינים החיים באוסטרליה. הסוג הוקם בשנת 1837 על ידי הזואולוג האירי ויליאם אוגילבי, ובעבר נכללו בו פוסום הסלע, פוסום למורי, דאון ענק, פוסום זנב-טבעת דק ופוסום זנב-טבעת מדומה עד שהוקצו עבורם סוגים נפרדים. משמעות השם המדעי של הסוג היא "יונק בעל יד חמישית" בהתייחס לשימוש הרב שהפוסום עושה בזנבו הגמיש במהלך הטיפוס על עצים.
תיאור.
לפוסום הטבעת מבנה גוף עגלגל וגוצי, ראש קטן ומעוגל עם חוטם חרוטי ואף גדול וריבועי. אוזניו השעירות גדולות ורחבות ביחס לסוגים אחרים, ועיניו גדולות ומותאמות לראיית לילה. בכפות היד והרגל יש בהונות מנוגדות לשאר האצבעות (ביד שתיים וברגל אחת), והן מאפשרות לפוסום ללפות את הענף משני צדדיו; לפוסום הטבעת תכונות נוספות המסייעות לו בטיפוס על עצים: כריות הצמדה בכפות, טפרים חדים וזנב ארוך ומתפתל שבקצהו טבעת לפיתה. אורך הראש והגוף של המינים בסוג נע בין 29 ל-40 סנטימטרים, אורך זנבם: 41-29 סנטימטרים ומשקלם 1.3-0.7 קילוגרם.
הפרווה של פוסומי הטבעת צפופה ושעירה, וצבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין אפור-כסוף וכתום לערמון-שחרחר. הצד התחתון לבנבן בדרך כלל, האוזניים בהירות והגפיים חומות או כתומות. מספר אזורים בגוף חשופים וורודים: קצה הזנב, האצבעות, פנים האוזניים והאף.
תפוצה ואקולוגיה.
פוסומי הטבעת הם יונקים ליליים; במהלך היום הם ישנים בקן שבנו מעלים, שרכים וקליפות, ולפעמים גם בשקעים וחללי עצים. הם מבלים את מרבית חייהם על העצים ויורדים לאדמה בתדירות נמוכה למדי. בניגוד לבני הסוג פוסום זנב-טבעת דק או פוסום זנב-טבעת מדומה שחיים בגפם, בני סוג זה חברתיים יותר וחיים בקבוצה שמורכבת משתי נקבות וצאצאיהן. תזונתם העיקרית היא מעלים, אך הם אוכלים לעיתים קרובות גם פרחים, ניצנים, פירות וצוף.
לנקבות יש כיס מפותח שבתוכו ארבע פטמות, לעומת נקבות הסוגים פוסום טבעת דק ופוסום טבעת מדומה שלהן רק שתי פטמות. הפוסומית ממליטה פעם או פעמיים בשנה, ובכל המלטה גודל השגר נע בין צאצא אחד לשלושה. הגורים מבלים את החודשים הראשונים לחייהם בכיס ולאחר מכן רוכבים על גבה של האם. הם נגמלים בגיל 6–7 חודשים ומגיעים לבגרות בסביבות שנה.