"משחק עבדים" עוסק בנושאים של גזע, מין, יחסי כוח, טראומה, ויחסים בין-גזעיים. לפקזו סנדובל כתב על האופן בו המחזה מעניק מבט אמיתי על גזענות באמריקה, במיוחד כיצד הגזענות נמשכת אף מעבר לביטול העבדות. המחזה מנסה אפוא לחשוף את הגזענות העכשווית דרך עדשת העבדות. איישה האריס כותב כיצד המחזה "מתעמת בבוטות עם טראומות העבדות המתמשכות אצל אמריקאים שחורים." באמצעות השימוש בפסיכואנליזה כמוטיב חוזר במחזה, ג'רמי או האריס מראה כיצד העבדות עדיין משפיעה על מצבים נפשיים וגם על מערכות היחסים של אנשים שחורים בהווה. על ידי הצגת שיחה בין העבדות להווה, המחזה עושה שימוש בנושא הזמן וההיסטוריה כדי לתאר כיצד טראומת העבדות מתמשכת. כפי שכותבת טוניה פינקינס, לגזענות אין מילת ביטחון (safe word) במחזה, ולאורך כל הנרטיב, דמויות לבנות נאלצות להכיר במיקומן ההיסטורי והחברתי ביחס לבן זוגן. לדוגמה, המחזה מתעמק בהשפעה של מחיקה שחורה במערכות יחסים בין-גזעיות. לאורך כל הסיפור, השותפים הלבנים אינם מסוגלים לזהות, או לקרוא בשם לגזע של בן זוגם, זאת בגלל תחושת אשמה או כמגננה. על ידי באמצעות הניגוד בין מין לגזע, דרך הטיפול בתפקוד המיני, המחזה הופך את הלובן והעליונות הלבנה לחשופים ביותר במערכות יחסים בין-גזעיות. סוראיה נדיה מקדונלד מצביעה על איך שהמחזה פועל לחשיפת חפות גזעית. חפות גזעית היא התפיסה שאנשים לבנים חפים מגזע, ולכן הם נייטרליים מבחינה גזעית. על ידי הצבת הדמויות הלבנות בעמדה של המאסטר, הפילגש או משרת החוזי, המחזה הופך את הלובן לנראה לעיניהן של הדמויות הלבנות.
ביקורת.
הביקורת ל"משחק עבדים" הייתה קוטבית. בגלל נושאים שעסקו במיניות ועבדות, מבקרים הגנו על המחזה או ביקרו אותו. בפרט, או האריס מאמין כי הפיכת מחזה לנעים תהיה כניעה לנורמטיביות, ומבקרים כמו טים טיימן וסוראיה נדיה מקדונלד ציינו כיצד אופיו המפורש של "משחק עבדים" משמש לביקורת על גזענות בארצות הברית.
היו עתירות לסגירת ההצגה בגלל הנושאים שלה. בפרט, קהל וכותבים מתחו ביקורת על המחזה על יחסו לדמויות נשים שחורות, והביעו תרעמה על שהוא לא מכבד את ההיסטוריה האלימה של האונס בעבדות. בשנת 2018 נפתחה עתירה שכותרתה "סגרו את "משחק עבדים"", כאשר העותר תיאר את המחזה כטראומטי ומנצל את זוועות האדם.
למרות המחלוקת, מבקרים רבים שיבחו את המחזה. פיטר מארק מתאר את המחזה כמצחיק וצורב, ושרה הולדן כותבת כיצד האריס מצליח להפוך כל דמות לארכיטיפ ובו בזמן לייצר לה עומק. ביקורות חיוביות על המחזה משבחות את "משחק" "עבדים" על התמודדות עם גזענות והן על פריקת הניואנסים של מערכות יחסים בין-גזעיות, תוך שמירה על טון קומי ומבדרת. עיישה האריס כתבה על חוויית הצפייה ב"משחק עבדים" כאישה שחורה, כי הנרטיב הלא נוח של המחזה מאפשר מחשבה פורה.
עם זאת, מבקרים אחרים סקרו את המחזה בצורה שלילית. תום גייר סקר את המחזה כמיועד בכוונה להתגרות, ומכנה את המחזה לא אחיד. חואן מייקל פורטר השני, סופר תיאטרון שחור, סקר את המחזה כמורכב מווידויים פשוטים מדי שנועדו להקפיץ את הקהל.
דוב אטרוסכוס
דוב אטרוסכוס (שם מדעי: Ursus etruscus) הוא מין נכחד של דוב פרהיסטורי, שחי בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באירופה, אסיה וצפון אפריקה שלפני 5.3-0.1 מיליון שנה מזמננו. ממצאיו התגלו במספר אזורים ביניהם בצרפת, ספרד, יוון, מרוקו, קרואטיה, טוסקנה שבאיטליה, ישראל, טג'יקיסטן, גאורגיה ולאורך רוסיה. הממצאים הוגדרו לראשונה בידי החוקר הצרפתי ז'ורז' קיוויה ב-1823.
דוב זה התפתח מדוב המינימוס האירופי שאולי היה גם מאבות הדוב החום ודוב המערות. הוא נמצא לאורך אירופה, בייחוד סביב הערבה האירואסייתית הגדולה ואולי היה מותאם לחיים במישורים הגדולים, בהם מזון מועט יחסית. בניגוד לדובים המודרניים הוא היה בעל לסת מלאה במלתעות מעוצבות, תכונה שקיבל מדובים פרימיטיביים יותר כמו האורסאווס.
כמה מהחוקרים רואים במין זה את אביו הקדמון של הדוב השחור האסייתי החי כיום.
ביגל (ספינה)
עמק המומינים (סדרה, 2019)
אלפא רומיאו ג'ולייטה ספרינט ספצאלה
אלפא רומיאו ג'ולייטה ספרינט ספצאלה (באיטלקית: Alfa Romeo Giulietta Sprint Speciale) היא מכונית ספורט בצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה בין השנים 1959 – 1966 באיטליה.
אשף אפריקאי
אדריאן וראה
אדריאן וראה (ברומנית: Adrian Verea; הוא שם העט של אדולף וקסלר Adolf Wechsler; 27 בנובמבר 1876 – 7 במאי 1944) שהיה רופא, מחזאי, משורר ופובליציסט יהודי רומני.
וראה נולד בבוטושאן, רומניה ולמד בגימנזיה ביאשי, אך בגלל התבטאויות סוציאליסטיות סולק מהלימודים. השלים את לימודי התיכון בבוקרשט והמשיך בלימודי רפואה באוניברסיטת בוקרשט. קיבל את הדוקטורט ב-1905 והמשיך התמחות בפריז, צרפת.
שימש כרופא של התיאטרון הממלכתי של בוקרשט ושל האופרה של בוקרשט. פרסם מאמרים ושירים בשורה ארוכה של כתבי עת.
ארכיונו האישי מופקד במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
אדולף וקסלר
שד נאה
שד נאה (באנגלית: Handsome Devil) הוא סרט דרמה להט"בי אירי משנת 2016 אשר בוים והוסרט על ידי ג'ון באטלר. את הדמויות הראשיות מגלמים פיון או'שיי, ניקולס גאליצין ואנדרו סקוט. הסרט הוקרן לראשונה כבר ב-11 בספטמבר 2016 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 באפריל 2017, בהפצתם של אייקון פרודקשנס.
עלילה.
עלילת הסרט עוסקת בנד רושה (פיון או'שיי), אשר לומד בפנימייה בה הרוגבי הוא הדבר העיקרי אשר עושים שם. בתחילת הסרט, מספר נד מנקודת מבטו את הלך הרוח בפנימייה, תוך שהוא מספר על עצמו. בהמשך, ניתן לראות כי הוא נכנס לפנימייה תוך שם הוא מגלה כי הוא קיבל חדר משלו במעונות הפנימייה. ויסל (רוארי אוקונור) מגיח מהצד ומתחיל ללעוג לו על כך שהוא הומוסקסואל, תוך שהוא מציין כי הוא קיבל חדר לבד מפאת היותו כזה.
בהמשך הסרט, מצטרף קונור מאסטרים (ניקולס גאליצין) לפנימייה, תוך שהוא משובץ להיות בחדר של נד. מעתה ואילך השניים לומדים להסתדר אחד עם השני.
אלפא רומיאו ג'ולייטה ספצאלה
פסגות בודאן
פסגות בודאן או פסגות בודן או פסגות בודין (באנגלית: Baudin Peaks) הם רכס של פסגות בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהן של הפסגות עולה על 750 מטרים מעל פני הים; הפסגות הן ההר ה-4,640 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגות ממוקמות בפינה הדרומית- מזרחית של מפרץ מיקלסן; בסמוך מדרום-מערב לשפכו של קרחון קלארק; 17 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מכף ברטו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגות.
אזור הפסגות מופה לראשונה באופן גס וחלקי בשנת 1909 על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
הפסגות עצמן נסקרו לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון ריימיל (בסקרים אלה לא ניתן לפסגות שם).
הפסגות נסקרו בשנית בין השנים 1948–1949, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם.
שארקו קרא ללשון היבשה הסמוכה "כף פייר בודאן" (Cap Pierre Baudin).
שארקו קרא ללשון היבשה על שמו של פייר בודאן (Pierre Baudin) שהיה מהנדס הנמל פרנאמבוקו (כיום נמל רסיפה שבברזיל) - הנמל בה עגנה האונייה "למה לא" ("Pourquoi-Pas") בשובה מאנטארקטיקה.
סקר שטחי חסות איי פוקלנד זיהה את אזור הפסגות, כאזור לשון היבשה ששארקו גילה ׁ(ומיפה באופן חלקי - כך שהזיהוי לא היה ברור קודם לכן).
מפרץ מיקלסן (אנטארקטיקה)
מפרץ מיקלסן (באנגלית: Mikkelsen Bay) הוא מפרץ רחב ידיים בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרץ מוקם בין הדום הקרח ברטרנד לבין כף ברטו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי המפרץ.
המפרץ נצפה לראשונה ממרחק בשנת 1909 על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו; ואולם שארקו לא הבין כי מדובר במפרץ רחב ידיים.
המפרץ נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון ריימיל.
המפרץ נסקר בשנית בין השנים 1948–1949, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם.
שמו של המפרץ הוצע על ידי חברי המשלחת הבריטית.
המפרץ נקרא על שמו של איינאר מיקלסן (Ejnar Mikkelsen), חוקר ארקטיקה ומגלה ארצות דני, אשר חקר את מזרח גרינלנד בין השנים 1934–1950.
הלכה כדברי המיקל בעירוב
קאזאן ארנה
לרקוד (סרט)
לרקוד (באנגלית: Ballerina, בארצות הברית: ) הוא סרט בהנפשה ממוחשבת קנדי-צרפתי בבימוים של אריק סומר ואריק ווארין על פי תסריט של סומר, קרול נובל ולורן זיתון ובליווי מוזיקה בהלחנת קלאוס באדלט. הסרט עוסק בילדה יתומה מסכנה שחולמת להיות בלרינה ומקבלת הזדמנות להיבחן לבית הספר המפורסם של האופרה לבלט של פריס.
עלילה.
פליסי היא ילדה יתומה בת 11 אשר חולמת להיות בלרינה, אולם היא לא מספיק מאומנת, בורחת מבית היתומים יחד עם חברה הטוב ויקטור, ממציא צעיר. יחד הם יוצאים לפריז, אולם הם החלו להתפצל, וויקטור נהיה נער משרדים בסדנה של גוסטב אייפל. פליסי מצאה את דרכה אל האופרה הלאומית של פריז, שם השומר תפס אותה. היא נצלה על ידי מנקה מסתורית בשם אודט, אשר הסכימה לקחת אחריות על פליסי עד שתעמוד על רגליה. אודט עובדת גם באופרה וגם אצל רג'ין לאו האכזרית והשחצנית, בעלת מסעדות עשירה. כאשר עזרה לאודט לנקות, פליסי מרגלת אחר קאמיל, בתה של רג'ין, אשר רוקדת בלט. קאמיל ראתה את פליסי, העליבה אותה והשליכה את תיבת הנגינה של פליסי דרך החלון, ושברה אותה. כאשר פליסי הביאה את התיבה לוויקטור לתיקון, הדוור הביא לה מכתב מבית האופרה שהתיר לקאמיל לחנוך את בית הספר לבלט בפריז. מרוב כעס, פליסי החביאה את המכתב והחליטה להכינס בתור קאמיל ולהתקבל לבית הספר על מנת לממש את חלומה.