בשנת 2012 התמזגה החברה הגאוגרפית עם חברת "ברק אפיק". בשנת 2014 קנתה את חברת "אקספלור".
פעילות.
החברה עוסקות בתכנון ובבנייה של טיולים מאורגנים וטיולים פרטיים במגוון מסלולים באפריקה, באירופה, באמריקה ובדרום מזרח אסיה והפסיפיק; כן עוסקת החברה בתכנון ותפעול טיולי ג'יפים למספר יעדים בחו"ל. בנוסף משווקת החברה הפלגות בעולם ליעדים אקזוטיים, מהקוטב הצפוני ועד הדרומי. כן מפעילה החברה את תוכנית "מלכת המדבר" שעוסקת בתכנון ובתפעול מסעות תחרותיים לנשים.
פרויקטים מיוחדים.
החברה נחשבת לראשונה להגיע למספר יעדים בעולם שהיו סגורים לפני כן בפני ישראלים (למשל, בהוטן, סין ואינדונזיה). כמו כן, יזמה והפעילה שני פרויקטים ייחודיים בתחום התיירות בישראל:
איסוזו צ'אלנג': בשנת 1998 יצאה אל נמיביה ובוצואנה משלחת ראשונה של כ-50 משתתפים, ביניהם אנשי מחקר, מומחים בתחום האקולוגיה, הגאוגרפיה, רופאים, אנשי שטח ומומחי רכב, לצד משתתפים מן היישוב אשר נבחרו להצטרף למשלחת. אחרי המסע הראשון יצאו המסעות ללאוס ולווייטנאם ב-1999, לפטגוניה ב-2000, להימלאיה ההודית ב-2001, לדרך המאיה ב-2002, לאוסטרליה ב-2003 ולחבל יונאן בסין ב-2005. הפרויקט תמך לכל אורך הדרך במטרות אקולוגיות מגוונות. בכל שנה נבחרה מטרה שלה ניתנה תרומה, למשל רכב שטח לשבט ההימבה בנמיביה-בוצואנה ב-1998, ששימש לאכיפת חוקים נגד ציד בלתי חוקי של חיות בסכנת הכחדה, ותרומה של מערכת מעקב לוויינית לפרויקט מחקרי ללימוד והצלה של קרוקודיל המים המלוחים באוסטרליה.
מלכת המדבר: מסע מלכת המדבר הוקם בשיתוף עם טבע הדברים בשנת 1999, והוא מסע השטח התחרותי הנשי הראשון והגדול ביותר בארץ. המסע כולל פעילויות הרפתקניות, נהיגה ברכב שטח, הגעה לאזורים שמחוץ למפת התיירות הרגילה ומפגש בלתי אמצעי עם התרבות המקומית. מאז החל יצא מסע מלכת המדבר ל-17 מסלולים ברחבי העולם. המסע פתוח לכל אישה מעל גיל 26 שברשותה רישיון נהיגה. בשנת 1999 יצא המסע הראשון לירדן בסימן של נשים ושלום, ומאז יוצאים מדי שנה למסלולים ביעדים שונים, ביניהם אוגנדה, דרום אפריקה, רכס הקרפטים ברומניה, חבל יונאן בסין, גואטמלה, לאוס והפיליפינים.
התיאטרון בהרודיון
נזעמים
הנזעמים (צרפתית: Enragés) הייתה סיעה רופפת בימי המהפכה הצרפתית שפעלה מפברואר ועד ספטמבר 1793. ה"נזעמים" ייצגו את הקצה השמאלי ביותר בספקטרום הפוליטי ותבעו פופוליזם כלכלי ואת חיסול החשודים בבגידה במהפכה. הם היו אהודים בקרב אספסוף הסנקילוטים בפריז ועלו בזירה כשהמונטניארדים נזקקו להם נגד הז'ירונדינים. כשנעלם צורך זה, היו הראשונים בקרבנות שלטון הטרור וחוסלו.
הימים שלאחר פתיחת מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה והפיכת ה-10 באוגוסט 1792 היו תקופה של הקצנה שמאלה במפה הפוליטית של המהפכה. הכוחות המתונים והשמרניים נדחקו הצדה ברובם; הז'ירונדינים, שהיו סממן רדיקלי בימי שלטון הפייאנטים, התמצבו כאגף הימני לאחר טיהורם של קודמיהם. בתנאים אלה, חשיבותם ומשקלם של המוני החלכאים ברבעיה העניים של פריז הבירה, הסנקילוטים ("חסרי האברקיים", משום שחסרו כסף לקנות את המכנסיים האפנתיים) הלך וגבר. הם היו הכח העיקרי שחולל את הפיכת ה-10 באוגוסט, והפוליטיקאים נדרשו להם יותר ויותר כשהמתח בין המונטניארדים השמאלנים לז'ירונדינים החריף. הסנקילוטים עברו רדיקליזציה גוברת עקב המשבר הכלכלי הקשה. מרד העבדים בהאיטי ייקר מאוד את מחירי הסוכר, הסבון ומוצרי צריכה אחרים, בעוד שהמלחמה הכבידה את עולה על הציבור. מארגני שטח התחרו ביניהם בהעלאת תביעות פופוליסטיות שנועדו לשאת חן בעיני ההמון ולמשכו אליהם, בעוד שהמפלגות השליטות עדיין דגלו בשוק חופשי וחששו מחקיקה כזו.
בתנאים אלה התגבשה קבוצה קטנה ורופפת של אישים שאוחדו (כמו סיעות אחרות במהפכה) יותר מתוך מיקום משותף על הספקטרום ויריבות עם אחרים מאשר מתוך הזדהות אמיתית או מסגרת מאורגנת. רק ההיסטוריון ז'ול מישלה זיהה אותם בדיעבד בספרו מ-1847 וטבע עבורם את הכינוי "נזעמים", Enragés, שם שבימי המאורעות ננקט עבור מגוון קיצונים אלימים בני כל ההשקפות.
ה"נזעמים" מנו חמישה אישים בולטים. הראשון היה הכומר ז'אק רו, שעוד באביב 1792 נשא דרשות חוצבות להבות למען הבאת רווחה לאדם הפשוט וטיפול אלים במתעשרים ובבוגדים; הוא היה המוכר והשנוא בין המנהיגים. לצדו עלו תאופיל לקלר, פקיד דואר אמיד שנבחר כאלקטור, ז'אן-פרנסואה וארלֶה ששירת כמתנדב וצבא והיה מארגן פוליטי, והשחקנית קלר לאקומב. המצע המשותף לכולם היה דרישה להטלת פיקוח מחירים נוקשה כדי להבטיח מוצרי יסוד בסיסיים להמונים ומלחמה בספקולנטים שהתעשרו מהימורים על ערך האסינייאטים הנשחקים בעוד האוכלוסייה מתרוששת. הם שילבו זאת בהתלהמות נגד אויבי המהפכה מבית, האמיתיים והמדומים, בתקופה בה היה הרוב משוכנע שקנוניות ומזימות נרקמו מכל העברים והמונטניארדים טפלו האשמות כאלו על הז'ירונדינים. וארלה היה הוגה מעמיק הביע התנגדות עקרונית לשיטת האלקטורים ולכל חציצה בין הבוחרים (והוא תבע זכות בחירה אוניברסלית ללא מבחן רכוש) לנציגיהם, וסבר שלראשונים צריכה להיות הזכות להפקיע את המנדט של ציריהם לכל אורך כהונתם. הן הוא והן רו תבעו להלאים את רכוש הספקולנטים והאצילים שהיגרו מצרפת ולחלקו בין הנזקקים. ה"נזעמים" היו פופולריים בקרב הסנקילוטים של פריז, וצברו השפעה באסיפות המקומיות ובמועדונים של רבעים כמו גרבייר ותאטר פרנסז, שהיוו קנים של תסיסה רדיקלית. היסטוריונים רבים ניתחו את תוכניותיהם המבולבלות והלא-מגובשות וניסו להציב אותם כחלוצים וכמבשרים של הסוציאליזם או האנרכיזם, ולקבוע מה בדיוק הייתה האידאולוגיה שלהם ככל שהייתה כזו.
ה"נזעמים" גילו את כוחם לראשונה ב-25 בפברואר 1793, כשהמון נשים שפעל בהשראתם התפרץ לחנויות בכמה רבעים פריזאיים והכריח באיומים את הבעלים למכור במחירי מקסימום נמוכים. רו נאם בשבחן. ב-9 במרץ הצטרפו אוהדיהם ככח העיקרי בהפגנה שהחריבה את בתי-הדפוס של עיתונות הז'ירונדינים, שהאשמה טרייה בבגידה עלתה נגדם, ולמחרת צעדו עם פייר גספאר שומט לקונבנט בדרישה לטהר את "חורשי המזימות" מבית ונענו ריקם. ב-10 במאי הקימה לאקומב את "חברת האזרחיות הרפובליקניות המהפכניות" (Société des citoyennes républicaines révolutionnaires) קצרת הימים. ב-13 תפסה את אן-ז'וזף טרואן דה מריקור והצליפה בה כמעט למוות. מריקור ניצלה רק בהתערבותו של ז'אן-פול מארה.
אבל לשיא כוחם הגיעו בהפיכת ה-2 ביוני. כשהיריבות בין הז'ירונדינים למונטניארדים גאתה ושנאת השמאל לראשונים הרקיעה שחקים, לא ראה אפילו רובספייר מוצא לשיתוק הפוליטי אלא בתפיסת השלטון וקרא להתקוממות ב-26 במאי. פעילי השטח ברבעים לא נזקקו ליותר מכך, וב-29 הם הקימו "ועדה מהפכנית" מנציגי 33 רבעים. היה זה וארלה עצמו שהתמצב כמנהיג בין הקרואים ושהוביל אותם לעירייה, שם הדיחו את הקומונה הפריזאית ותפסו את מקומה. הקומונה החדשה ארגנה את ההמון הזועם שהקיף את הוועידה הלאומית בימים הבאים והביא להדחת הצירים הז'ירונדינים ומעצרם.
הן האברטיסטים והן תומכי רובספייר אמנם נדרשו ל"נזעמים" במאבקיהם הפנימיים, אך חששו מהרדיקליות שלהם והיו נחושים לרסנם. וארלה, לאקומב, לקלר ותומכיהם לא אותתו על שום התמתנות. ב-25 ביוני הגיש רו לוועידה הלאומית המטוהרת את "מניפסט הנזעמים": הוא תבע פיקוח מחירים, הוצאה להורג של ספסרים וחלוקת רכוש לעניים. בדרשותיו רמז באופן גלוי למדי שהמשטר החדש לא היה שונה מקודמיו מבחינתו. הוא גורש ממועדון הקורדליירים שנבעת מקנאותו. המונטניארדים גייסו את מארה, שהתמיכה בו בקרב הסנקילוטים הייתה רבה, והוא הוקיע בעיתונו את ה"נזעמים" כסוכנים מלוכניים ובוגדים. הם שמטו את הקרקע תחת בסיסם הפוליטי כשנכנעו לתביעה הפופוליסטית ואימצו חוק לפיקוח מחירים, שהועבר ב-29 בספטמבר 1793. תקנות החירום החדשות שהועברו עקב המשבר בחזיתות דחקו הצידה את המעט שנותר מן החוק והסדר וסללו את הדרך לשלטון הטרור, שסיפק שעת כושר נוחה להיפטר מן ה"נזעמים". ז'אק רו נעצר כבר ב-5 בספטמבר, והתאבד בכלא; האחרים נעצרו לתקופות שונות ועם שחרורם כבר לא נותר דבר מהתנועה. הובלת ההמון הקיצוני עברה לאברטיסטים, שהיו קנאים כמותם בשאלת היחס לאויבים מבפנים אך שמרנים כלכלית.
לקריאה נוספת.
Denis Richet, Enragés, בתוך: François Furet, Mona Ozouf, A Critical Dictionary of the French Revolution, Harvard University Press, 1989. עמ' 337–342.
KIC 9832227
KIC 9832227 הוא כוכב כפול בקבוצת הכוכבים ברבור המרוחק מכדור הארץ כ-1,800 שנות אור. ייחודו של הכוכב הוא היותו מערכת בינארית , בה שני כוכביה מתקרבים אחד לשני עד כמעט כדי מגע אחד בשני.
חוקרים מעריכים כי בשנת 2022, או שנה לפני או אחרי, יתחברו שני הכוכבים במערכת זו ותיווצר נובה אדומה אשר יהיה ניתן לצפות בה ללא טלסקופ או ציוד עזר אופטי אחר.
עלואן שמעון אבידני
חכם עלוואן שמעון אבידני (ה'תרמ"א 1881 - כ"ט בתמוז ה'תשמ"א יולי 1981) היה חזן, דרשן וחכם באשי באמדי שבכורדיסטן העיראקית. מגדולי רבני העדה הכורדית בכורדיסטן ובירושלים, מתרגם התנ"ך לארמית כורדית, מחבר ספרי הלכה ופירושים לספר הזוהר, ויקיר העיר ירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בי"א בתשרי ה'תרמ"א (1881) בכפר אָמֶדִי (ئامێدی) שבכורדיסטן, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, לגולה (גאולה) ולרב שמעון בן בנימין אבידני, אב בית הדין המקומי, שמשפחתו מיוחסת לאבידן בן גדעוני נשיא שבט בנימין. בצעירותו למד בבית מדרשו של אביו, וכשבגר הוסמך על ידיו לרבנות.