הגשושית שוגרה ב־19 בינואר 2006 בשעה 19:00 זמן אוניברסלי מתואם. ב־28 בפברואר 2007 היא חלפה ליד כוכב הלכת צדק, ונעזרה בכוח המשיכה שלו ובטכניקת מקלעת כבידתית להאצה. היא הגיעה לקרבת צדק במהירות של 21 קילומטר לשנייה והתרחקה ממנו במהירות של 25 קילומטר לשנייה. האצה זו הביאה לחסכון של שלוש שנים בטיסה לפלוטו. הגשושית הגיעה לפלוטו ב־14 ביולי 2015. היא חלפה ליד פלוטו במרחק של כ־12,600 ק"מ ובמהירות של 13.78 ק"מ לשנייה, וכרבע שעה לאחר מכן חלפה ליד כארון. הגשושית החלה לשדר נתונים והיא המשיכה בכך במשך השנה וחצי לאחר מכן. לאחר מכן היא המשיכה בדרכה אל עבר , אובייקט בחגורת קויפר, לידו היא חלפה ב־1 בינואר 2019.
RTG יספק את האנרגיה החשמלית הדרושה להפעיל את מערכות הגשושית במרחק כה רב מהשמש.
הגשושית נושאת עמה חפצים בעלי ערך תרבותי, כגון דיסק אופטי הכולל 430,000 שמות, דגל ארצות הברית ומעט מהאפר של מגלה פלוטו, קלייד טומבו.
המשפט הבינלאומי המנהגי
בנדיקטין
בנדיקטין (מצרפתית: Benedictine) הוא ליקר המיוצר בצרפת מ-27 סוגי צמחים. בנדיקטין מכונה גם "קיסר הליקרים". הליקר מבוסס על אלכוהול נייטרלי שמופק מסוכר סלק, ובו מושרים עשבי התיבול השונים. כמו כן, הוא מיושן במשך מספר שנים בחביות עץ אלון. משך הכנת כל בקבוק הוא 7 שנים.
היסטוריה.
ההיסטוריה של משקה הבנדיקטין החלה במהלך תקופת הרנסאנס כאשר נזיר בנדיקטיני יצר משקה המורכב מתערובת של 27 צמחים ותבלינים מארבעת קצוות העולם. המשקה הפך לפופולרי מאוד בחצר המלך ועד מהרה הפך למפורסם והמשיך להיות מיוצר בידי הנזירים הבנדיקטינים עד לסוף המאה ה-18.
במהלך המהפכה הצרפתית, כמעט ואבדה נוסחת המשקה הייחודי כאשר אספן ספרים בורגני קנה את ספר הרישומים מהמנזר שהכיל בתוכו את המידע. האספן שלא ידע על האוצר המוחבא בידו השאיר את הספר בספרייה אשר בביתו שנים ארוכות עד שקרוב משפחתו, אלכסנדר לה-גרנד, מצא את נוסחת המשקה בספר והחליט על ייצור מיידי של המשקה הישן וקרא לו "בנדיקטין".
עד שנת 1873 הפך המשקה לפופולרי וייצרו כמאה וחמישים אלף בקבוקים ממנו באותה שנה, כתוצאה מכך החליט אלכסנדר לה-גרנד על הקמת חברה לשיווק הבנדיקטין וייצורו. בשנת 1882 אף הוקם מוזיאון מיוחד לייצור הבנדיקטין אשר שם הוא ממשיך להיות מיוצר עד היום.
המתכון המדויק לייצור הבנדיקטין נשמר עד היום כסוד מסחרי מוגן של חברת המשקאות בקרדי (Bacardi) הבעלים הנוכחיים של המותג, וידוע בכל רגע נתון רק לשלשה אנשים. רבים ניסו לחקות את המשקה עד שהחברה הקימה במתחם שלה בנורמנדי אולם לחיקויים מזויפים של הבקבוק בעל המבנה המיוחד, השם בנדיקטין, והתויות.
המותג וכשרות.
כל בקבוק בנדיקטין נושא תוית עם האותיות D.O.M ראשי תיבות של הביטוי הלטיני "Deo Optimo Maximo" ובעברית "אלוהים, הטוב והגדול".
תחת המותג בנדיקטין מייצרת החברה גם ליקר נוסף בשם B&amp;B, בנדיקטין וברנדי - בנדיקטין מהול בברנדי, אשר במוצהר מעורב עם יין ומשום כך אינו כשר. כמו כן מייצרת החברה "בנדיקטין סינגל קסק" (מחבית אחת) בבקבוק שחור מיוחד והיא מוכרת אותו רק בחנות החברה בנורמנדי צרפת.
בנדיקטין משמש גם כבסיס לכמה קוקטיילים נפוצים ביניהם: פריסקו, דרבי, סינגפור סלינג ועוד.
למרות שהמשקה מיוצר ללא השגחה רבנית ואין לו תעודת כשרות, הוא מוכר ככשר. הרבנים משה דוד גוטניק מאוסטרליה, ומערכת הכשרות של הרב משה לנדא ביררו בזמנו את החומרים המרכיבים את המשקה ותהליך ייצורו והתברר כי לא מעורב בו יין, כך שהוא כשר ללא ספק.
גדוד נחשון
אמנת וינה בדבר דיני אמנות, 1969
אמנת וינה בדבר דיני אמנות, המכונה גם אמנת האמנות (באנגלית: The Vienna Convention on the Law of Treaties, בראשי תיבות: VCLT) התקבלה ב־23 במאי 1969. האמנה קובעת את הכללים להתקשרות באמנות, יציאה מהן, תיקונן ועוד. היא כוללת כללים שהיו חלק מהמשפט הבינלאומי המנהגי עוד לפני אימוצה, וכן הוראות שהיו חדשות ב־1969.
האמנה נכנסה לתוקף לאחר אשרורה על ידי שלושים וחמש מדינות ב־27 בינואר 1980.
העבודה על ניסוח האמנה החלה על ידי נציבות החקיקה הבינלאומית (International Law Commission) של ארגון האו"ם בשנת 1949, והנציבות סיימה את עבודתה בשנת 1969 בדיון של האו"ם שנערך בשני מושבים בעיר וינה שבאוסטריה.
נכון לינואר 2018, 45 מדינות חתמו על האמנה ו־116 מדינות אשררו את האמנה (ישראל אינה נמנית עם המדינות שאשררו).
רוב סעיפי האמנה הפכו למעשה למנהג בינלאומי המחייב את כל מדינות העולם.
האמנה חלה רק על אמנות בכתב שנכרתו בין מדינות, ואינה חלה על אמנות בין מדינות לבין ארגונים בינלאומיים או בין ארגונים בינלאומיים לבין עצמם. הכללים החלים על אמנות שארגונים בינלאומיים צד להם נקבעו באמנת וינה משנת 1986 בדבר אמנות בין מדינות לארגונים בינלאומיים ובין ארגונים בינלאומיים לבין עצמם.
אמנת וינה על החוק הנוגע לאמנות
אמנת האמנות
וייל (קולורדו)
וייל (Vail) היא עיירת סקי פופולרית בהרי הרוקי, בקולורדו, ארצות הברית.
וייל ממוקמת על כביש I-70 שהוא כביש ראשי בין-מדינתי (Interstate).
בסמוך לווייל נמצאות אבון, ביוור קריק, אדוארד ועוד כמה עיירות קטנות ואתרי סקי נוספים.
בעונת הקיץ העיירות מלאות במטיילים מכל רחבי העולם הבאים לשחק גולף, להלך במסלולי ההליכה המרובים, לרכוב על אופניים ובעיקר לרפטינג בנהר הקולורדו.
אתר הסקי של וייל הוא אחד מאתרי הסקי הנחשבים לטובים ויוקרתיים ביותר בארצות הברית. הוא נמצא בשטחו של הפארק הלאומי White River National Forest. באתר מספר פסגות גבוהות מאוד (סביב 3,500 מטר) ולכן תנאי השלג אופטימליים מאחר שהשלג נשמר קל ויבש לאורך כל שעות היום. האתר מתאים לגולשים ברמה גבוהה.
בפברואר 2015 אירחה וייל ביחד עם ביוור קריק את אליפות העולם בגלישת סקי אלפיני. בווייל נערכה התחרות הקבוצתית. מיקאלה שיפרין ילידת העיירה זכתה באליפות זו במדליית הזהב.
בווייל קהילה יהודית קטנה, בנוסף לקהילה מוסלמית ונוצרית. במקום בית תפילה קטן המשותף לכל הדתות. כל קהילה משתמשת במקום ביום אחר.
הטורף (זיכיון)
הטורף (באנגלית: Predator) הוא זיכיון סרטי קולנוע מסוגת המדע בדיוני-אימה, שהחל בשנת 1987 עם צאת הסרט "הטורף" והוביל ליציאת סרט המשך, סדרת נובלות גרפיות, חוברות קומיקס ומשחקי מחשב. לזיכיון לעיתים משויכים אף שני סרטי "הנוסע השמיני נגד הטורף", שנעשו בשנת 2004 ו-2007.
הזיכיון מתמקד במלחמתם של בני אדם (יחידים, ובסרטים מאוחרים יותר כקבוצה) נגד ישות חוצנית מאיימת, שהגיעה לכדור הארץ למטרת ציד בני אדם כתחביב ואיסוף גולגולותיהם. שני סרטים בסדרה, הנקראים סרטי "Alien vs. Predator", הציבו את בני האדם בחזית אחת הן מול "הטורף" והן מול "הנוסע השמיני" וזאת בעקבות נובלה גרפית בעלת אותו שם.
בעוד שני הסרטים הראשונים סווגו כעיקר כסרטי פעולה עם מספר אלמנטים של אימה, בשני סרטי ההמשך ניכרים אלמנטים בולטים יותר של אימה. ביטוי לכך ניתן לראות בעובדה כי הסרט "הנוסע השמיני נגד הטורף 2" סווג בארצות הברית בדירוג R, לצפייה מעל גיל 18.
רשימת סרטי הטורף:
תקציר עלילות הסרטים.
הטורף (1987).
בסרט הראשון (Predator) צוות כוחות מיוחדים בראשותו של מייג'ור אלן (דאץ') שייפר (ארנולד שוורצנגר) נשלחת לג'ונגלים של גואטמלה על מנת לחלץ בכיר ממשלתי שמסוקו הופל. מה שאינם יודעים הוא שחייזר לוחמני וחסר רחמים אורב להם. בדומה לעלילה ב"הנוסע השמיני", החייזר מחסל את כל אנשי החוליה בזה אחר זה, עד אשר דאץ', יחד עם שבויה של הכוח המיוחד ששמה אנה, מגלים כי ראיית החייזר מבוססת על חום. הם טומנים לו מלכודת מוות ומצליחים להימלט לפני שהטורף מפוצץ את עצמו בהשמדה עצמית סמי גרעינית.
הטורף 2 (1990).
הסרט השני (Predator 2) מתרחש בלוס אנג'לס של שנת 1997. כנופיות של ברוני סמים קולומביאנים וג'מייקנים מנהלות ביניהן מלחמות טרור עירוני כאשר המשטרה מנסה להשליט סדר. בכדור הארץ נוחת החייזר הטורף, שמסתבר כי הוא אחד מני רבים, ובדומה לסרט הראשון, הוא מחסל קורבנות משתי הקבוצות היריבות. העלילה מתמקדת בדמותו של הבלש מייק האריגן (אותה מגלם דני גלובר) אשר מנסה לפענח את פשר הרציחות האקראיות ובסופו של דבר מגלה כי "שחקן" חדש הגיע לעיר. מייק פוגש בחייזר פנים מול פנים ומתעמת עמו בהצלחה בחלליתו.
הנוסע השמיני נגד הטורף (2004).
הסרט השלישי (Alien vs. Predator), שיצא בשנת 2004, הוא קרוס אובר עם הנוסע השמיני. הסרט הוא סרט המשך לסרטי הטורף וסרט פריקוול לסרטי נוסע השמיני. ספינת חלל של גזע הטורפים נוחתת בכדור הארץ ומושכת קבוצת חוקרים בראשותו של צ'ארלס בישופ ויילנד (מגולם על ידי לאנס הנריקסן) אל עבר פירמידה שקבורה בשטח אנטארקטיקה. עד מהרה מגלה החבורה כי המקום הוא שטח אימונים לגזע הטורפים, שמאכלס בתוכו "חדר מזבח" המשמש כחממה לגידול ביצים של הגזע החייזרי הידוע כנוסע השמיני. בסוף הסרט מצליח היצור החייזרי להרוג את אחד הטורפים וכששאר הטורפים לקחו אותו לספינה בקע מגופו היצור החייזרי.
הנוסע השמיני נגד הטורף 2 (2007).
הסרט הרביעי (Alien vs. Predator: Requiem), שיצא בשנת 2007, ממשיך את עלילת קודמו. השלווה מופרת בעיירה שכוחת אל כאשר ספינת הטורפים מתרסקת ביערות, וה"זינומורף" שבוקע מתוך הטורף, גדל במהירות לכדי יצור כלאים שבין הטורף לנוסע השמיני. מספר התושבים בעיירה הולך וקטן, וקבוצת צעירים נאלצת להתגונן מפני הטורף, שמוצא דרך לגדל קבוצה חדשה של יצורים חייזרים.
הסרט היה כישלון בקופות ואצל המבקרים שאומרים שהסרט היה "אכזרי ורע מדי". בחלק מהמדינות הסרט לא הוקרן בקולנוע, כולל ישראל.
הטורפים (2010).