בשנת 1886, בזמן שטיפו טיפ היה בזנזיבר, התעוררה מחלוקת בין מצודה בסטנלי פולס, בהנהגת טיפו טיפ, לבין מצודה סמוכה של מדינת קונגו החופשית בהנהגתו של וולטר דין, קפטן בריטי, ולטובה דובואה, סגן בלגי. אנשי טיפו טיפ טענו כי דין גנב שפחה מקצין ערבי במבצר, אולם דין טען כי הנערה ברחה לאחר שהוכתה על ידי אדונה ושהוא רק הציע לה מקלט.
אנשי טיפו טיפ תקפו את המבצר ומצודת מדינת קונגו החופשית הגנה על עצמה. לאחר ארבעה ימים של מצור, המגינים סיימו את התחמושת וברחו מהמצודה.
מותו.
בשנת  1890 טיפו טיב עזב את סטנלי פולס וחזר לזנזיבר.
ב-13 ביוני 1905, מת טיפו טיפ ממלריה בביתו בסטון טאון (Stone Town), העיר המרכזית באי זנזיבר.
פולביה אנטוניה
פשפש מסריח
John Oliver
סילט (עיר)
סילט (בבנגלית: সিলেট), הידועה גם בשם ג'אלאלבאד, היא עיר ומטרופולין בצפון-מזרח בנגלדש. האקלים בעיר הוא סובטרופי. נכון לשנת 2011, מתגוררים בסילט כ-531,000 תושבים. העיר נחשבת למרכז תרבותי ורוחני חשוב ביותר במדינה. מבחינה כלכלית, סילט נחשבת לעיר החשובה ביותר בבנגלדש לאחר דאקה וצ'יטגונג. לעיר יש חשיבות דתית אף בדת האסלאם.
האזור נחשב למרכז ייצור הנפט והגז הטבעי במדינה. מבין המוצרים המרכזיים הנוספים המיוצרים בסילט, ניתן למנות את הגומי, שמן הדקלים, עבקנה, הדרים ואורז. התעשייה המקומית כוללת תחנות כוח, ייצור תרופות, טקסטיל וייצור דשן ומלט.
היסטוריה.
הבודהיזם היה נפוץ באזור סילט עד המאה ה-11. בתקופה המוקדמת של ימי הביניים, האזור נשלט על ידי נסיכויות הינדיות. אבן בטוטה ביקר בסילט במהלך המאה ה-14. בתקופה זו החלה הנוכחות האסלאמית בסילט. במאה ה-16 הפכה העיר לחלק מן האימפריה המוגולית ובמאה ה-18 (החל משנת 1765) לחלק מן האימפריה הבריטית תחת שלטון חברת הודו המזרחית הבריטית. מטעי התה המסחריים הראשונים בהודו הבריטית נפתחו בסילט בשנת 1857. המועצה העירונית הוקמה כעשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1867. ב-12 ביוני 1897 פגעה בעיר רעידת אדמה שלאחריה נבנו על ההריסות תשתיות ומבנים מתקדמים יותר.
העיר עברה למזרח בנגל, החלק הבנגלי של פקיסטן, לאחר משאל עם שנערך לרגל חלוקת הודו ב-6 ביולי 1947. כ-239,619 אנשים הצביעו בעד הצטרפות למזרח בנגל, לעומת 184,041 איש שתמכו בהישארות בהודו. סילט הפכה למרכז תה אזורי בשנים שלאחר מכן. בשנת 1971 הייתה סילט למרכז עימותים במסגרת מלחמת העצמאות של בנגלדש.
בשנת 2009 הוכרזה סילט כמטרופולין.
דמוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, מתגוררים בסילט כ-531,000 תושבים בכ-55,514 משקי בית. שיעור גידול האוכלוסייה בעיר הוא 1.73% לשנה, בניגוד ל-1.93% בשנת 1991. שיעור האוריינות בשנת 2001 עמד על כ-69.73%.
האסלאם היא הדת הדומיננטית העיר (87.2%) ולאחריה ההינדואיזם (12.6%).
הספרון לעוגב
הספרון לעוגב (בגרמנית: Orgelbüchlein) הוא אוסף של 46 פרלודים כוראליים (עיבודי כוראלים) מאת יוהאן סבסטיאן באך, מספרים 599–644 ברשימת יצירותיו של באך (BWV). כולם מלבד שלושה הולחנו בשנים 1708–1717, שבהן שירת באך כנגן עוגב החצר בארמון הדוכס בוויימאר. שלושת הכוראל-פרלודים הנותרים (יחד עם קטע קצר בן שתי תיבות) הולחנו בשנת 1726 או מאוחר יותר, לאחר מינויו של באך למנהל המוזיקה בכנסיית תומאס הקדוש בלייפציג.
האוסף תוכנן במקור כסדרה של 164 כוראל-פרלודים המיועדים לביצוע לאורך כל השנה הליטורגית. הכוראל-פרלודים האלה הם יצירות המופת הראשונות של באך לעוגב שהולחנו בסגנון בשל בניגוד ליצירותיו הקודמות לכלי זה. כל הכוראל-פרלודים הם עיבודים של כוראלים לותראנים (מזמורים) מוכרים על ידי הוספת מוטיב מלווה. למרות זאת באך ניצל את הספרון לעוגב כדי לנסות מגוון רחב של צורות מוזיקליות. רבים מהכוראל-פרלודים קצרים, כוללים ארבעה קולות, דורשים רק מקלדת אחת וקומת פדלים וכוללים קנטוס פירמוס ללא קישוטים. כוראל-פרלודים נוספים דורשים שתי מקלדות וקומת פדלים: אלה כוללים מספר קאנונים וארבעה פרלודים בעלי ארבעה קולות ותפקידי פדלים מקושטים ביותר. כוראל-פרלוד אחד הולחן בצורה של טריו סונאטה. לספרון לעוגב ארבע מטרות: להיות אוסף קטעי נגינה לליווי הטקסים בכנסייה, עבודת מחקר בתחום ההלחנה, הצהרה דתית וספרון ללימוד הנגינה בעוגב.
עמוד השער.
עמוד השער של הספרון לעוגב כולל את הדברים הבאים (בתרגום לעברית מהגרמנית המקורית):
"ספרון לעוגב
בו נגן העוגב המתחיל מודרך איך לבצע כוראלים בדרכים שונות תוך כדי השגת שליטה בפדאלים, כיוון שבכוראלים הכלולים כאן הפדאל הוא מחויב.
את אדוננו לבדו לכבד, את שכננו דרכו ללמד.
הולחן על ידי יוהאן סבסטיאן באך, מנהל מוזיקלי להוד רוממותו הנסיך מאנהלט-קֶטֶן"
היסטוריה.
הכשרתו המוזיקלית של באך החלה כזמר במקהלת מיכאל בלינבורג בשנים 1702-1700. כתבי יד של באך, שנתגלו לאחרונה בויימאר על ידי חוקרי באך פטר וולני ומיכאל מאול, מראים שלמד נגינת עוגב אצל גאורג בהם, נגן עוגב ומלחין בכנסיית יוהאניס, בעת שהותו בלינבורג. כתבי היד הם של יצירות לעוגב מאת ריינקן, בוקסטהודה, ואחרים, שהועתקו ידנית בביתו של בהם. הם מראים שכבר בגיל 15 באך היה נגן עוגב מוכשר מאוד וניגן כמה יצירות מהרפרטואר המתאגר ביותר של התקופה. אחרי שהות קצרה בוויימאר כמוזיקאי חצר בבית התפילה של יוהאן ארנסט הדוכס מסאקס-ווימאר באך מונה כנגן עוגב בכנסיית בוניפציוס הקדוש (כיום כנסיית באך) בארנשטאט בקיץ של שנת 1703, לאחר שבדק את העוגב שם מוקדם יותר באותה שנה. בשנים 1706-1705 ניתנה לו חופשה כדי ללמוד אצל נגן העוגב והמלחין דיטריך בוקסטהודה בליבק, לשם הוא צעד את צעדתו הידועה ברגל. ב 1707 מונה באך למשרת נגן העוגב של כנסיית בלסיוס הקדוש במילהאוזן. ב-1708 הוא מונה שוב לתפקיד בחצר ויימאר ב 1708 שם הוא שרת כנגן עוגב ומנהל קונצרטים עד 1717 - שנים בהם הוא הולחן כאמור רוב הספרון לעוגב.
סגנון הלחנה.
מלבד כמה יוצאים מן הכלל, הכוראל-פרלודים בספרון משתפים קבוצה ייחודית של סגנונות המכונה "סגנון הספרון לעוגב:"
יוצאים מן הכלל לסגנון זה כוללים את:
קבלת היצירה.
בתחילה, הספרון לעוגב הועבר ממורה לתלמיד ולא פורסם במלואו עד שפליקס מנדלסון ערך מהדורה. מהדורות אחרות ראויות לציון נערכו על ידי רוברט קלארק וג'ון דייוויד פטרסון, קוונטין פולקנר, אלברט רימנשניידר ואלברט שווייצר.
סימני הסדר
נורה (אונייה)
אדיר במלוכה
אדיר במלוכה (או כי לו נאה) הוא אחד מפיוטי פסח, המושרים בליל הסדר בסיום אמירת ההגדה של פסח. השיר נכתב לפי סדר אותיות הא"ב, וחרוזיו אחידים: "בִּמְלוּכָה" חורז עם "כַּהֲלָכָה", ו"ָיו" חורז בין השורות.
פיוט זה הוא שיר שבח לאלוהים, וכולו מיוסד על פסוקים מהמקרא.
מחבר הפיוט.
מחבר הפיוט אינו ידוע, אך הוא מופיע בנוסחי ההגדה מאמצע ימי הביניים.
יש שכתבו שהפיוט חובר לסעודה, ואינו שייך כלל לפסח. כך למשל ביהדות תוניס נהגו לשיר שיר זה בשמחת תורה.
אמנם מספר טעמים נאמרו לבאר מדוע נכנס פיוט זה לסדר ההגדה.
בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים כמנהג המהר"ם מרוטנברג לדחות את הכוס הרביעי עד אחרי פיוט זה.
דיפלוקאולוס
דיפלוקאולוס (שם מדעי: Diplocaulus) הוא סוג של דו-חיים קדום שנכחד, אשר השתייך לסדרה שבקבוצת הלפוספונדילים. הוא חי בסוף הקרבון ובתקופת הפרם עד לסיומה לפני 255 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בצפון אמריקה אך גם במרוקו.
יצור זה היה הגדול שבלפוספונדילים והוא הגיע לאורך של מטר אחד. הוא היה בעל מבנה גוף של סלמנדרה גדולה אך ראשו הזכיר בומרנג ענקי עשוי עצם שהסתיים בקצוות חדים הפונים אחורה. הוא היה בעל זרועות קצרות מאוד וזנב קצר וייתכן שהוא שחה במים בדומה ללווייתנים המניעים את הזנב מעלה-מטה.
לגבי מטרתה של הצורה המוזרה של ראשו, המחקר העלה שתי אפשרויות: ייתכן שהראש המוזר עזר לנווט במהירות את היצור במים, בדומה לסנפירי דגים; אפשרות נוספת היא שהוא מנע מטורפים גדולים לבלוע אותו, בגלל מבנהו המוזר. למרות זאת, נמצא מאובן של דיפלוקאולוס עם סימני נשיכה שקיבל מדימטרודון טורף, כנראה לאחר שגילה אותו רדום בעת בצורת. לסתותיו של היצור נמצאו מתחת הגולגולת המוזרה, בדומה לכמה מהבטאים.
אמונים ערכו שבח
אמונים ערכו שבח הוא אחד מפיוטי ההגדה הנאמרים בליל הסדר, בעיקר בקרב קהילת עדות המזרח וצפון אפריקה. פיוט זה מושר מיד לאחר אמירת 'פסח ומצה ומרור' (לאחר אמירת ואמרתם זבח פסח הוא לה').
מחבר הפיוט ומקורו.
מחבר הפיוט הוא אהרן כהן, כפי שחתום בראשי החרוזים (אקרוסטיכון).
תוכן הפיוט.
עיקרו של הפיוט עוסק במצוות קרבן הפסח, שהיו מקריבים בבית המקדש בזמן שהיה קיים. בנוסף למצוות הפסח, הוסיף הפייטן והזכיר את שאר מצוות ליל הסדר, כגון אכילת המצה ומרור שהיו נאכלים יחד עם הפסח. וכן את מצוות סיפור יציאת מצרים ('נסי אל זכרתי וחסדיו ספרתי'). סיום הפיוט הוא בנתינת התורה במעמד הר סיני ('הנחיל תורה לעמו') אשר היה תכלית יציאת בני ישראל מארץ מצרים.
לחנים.
כמה וכמה לחנים נתחברו על פיוט זה, וישנם אף הנוהגים לשיר כל בית בפיוט בלחן שונה.
דג פחם
דג פחם (שם מדעי: "Anoplopoma fimbria") הוא מין יחיד בסוגו של דג מסדרת העקרבנונאים.
דג זה הוא אחד משני המינים במשפחת דגי הפחם, לצד ארילפיס זוניפר, שהוא הגדול שבמיני העקרבנונאים. מין זה הוא השני בגודלו בסדרה, ויכול להגיע לאורך של 120 סנטימטרים ולשקול עד 57 ק"ג. זהו דג איטי עם סנפירים עבים וצבעו לבן-אפרפר. הוא בעל ראש גדול ולסתות חזקות בקדמת ראשו. הזנב קטן וצר.
הדג מצוי סביב הקרקעית הסלעית של מעמקי צפון האוקיינוס השקט בעומק 300-2,700 מטרים. הוא צד בשקט דגים קטנים יותר, מדוזות ורכיכות, אותם הוא הורג בלסתותיו החזקות.