הסב של דניאל נשרף על המוקד על ידי האינקוויזיציה ואביו ניצל מגורל זהה בבורחו. דניאל, שהיה רק בן 8, הוטבל לנצרות יחד עם אחיו. הוא חונך לכמורה, אך בהגיעו לבגרות חזר בסתר ליהדות, למרות שהמשיך למלא את חובותיו ככומר. האינקוויזיציה חשדה בו והוא נמלט ממנה לצרפת, שם למד (כנראה) רפואה ובהמשך נסע לקונסטנטינופול, מקום בו חזר בגלוי ליהדותו. באמצעות מקצועו בנה לו מעמד של כבוד ואמון בעיני הווזירים העות'מאנים וגם בין השגרירים הזרים. הוא הושיט סיוע לקרל השנים עשר, מלך שוודיה בניסיונותיו לרתום את השער הנשגב למאבקו באימפריה הרוסית. הוא מונה לרופא הרשמי של שגרירות צרפת וכיהן בתפקיד זה עד 1719. במרץ 1719 יצא לבוקרשט, להיות רופא השליט המקומי, שאיתו קשר יחסים עוד בקונסטנטינופול. תחת מסווה תפקידו כרופא הנסיך הוא שימש כאיש של צרפת ושל האימפריה העות'מאנית בתככים שנרקמו שם כנגד אוסטריה.
לאחר שנות שירותו בבוקרשט, חזר דניאל דה פונסקה לקונסטנטינופול ומונה לרופא הסולטאן אהמט השלישי וגם המשיך לעבוד עבור הצרפתים במשכורת של 2,000 פרנק בשנה. לאחר הדחת הסולטאן בשנת 1730, חזר לבוקרשט ומשם לפריז, שם התרועע עם וולטייר ויתר נכבדי התקופה. הוא מת בגיל מופלג.
על פי מסמכים רומניים, בשנת 1730, בבוקרשט, השליט ניקולאה מברוקורדט נתן אישור לייסוד הקהילה היהודית הספרדית וזאת לבקשת יועציו, הרופא דניאל דה פונסקה ומנטס באלי Mentes Bally (אבי סבו של דוויצ'ון באלי).
אמקאר פרם
מועדון הכדורגל אמקאר פרם (ברוסית: Футбольный Клуб Амка́р Пермь) היא קבוצת כדורגל מהעיר פרם שברוסיה.
בשנות השתתפותה בליגת העל הקבוצה כונתה "הקבוצה האירופאית המזרחית ביותר המשחקת באחת הליגות הבכירות של אירופה" שכן היא שכנה במזרחה של רוסיה האירופית (טום טומסק ולוץ' ולדיווסטוק ממוקמות מזרחית מהעיר פרם אך הן נמצאות ברוסיה האסיאתית ולא נכללות תחת ההגדרה של "אירופה"). ב־18 ביוני 2018 איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית. עם זאת ממשלת מחוז פרם הפעילה את אקדמיית הכדורגל של מחוז פרם תחת מותג אמקר במסגרת הליגה החובבנית והמועדון הוקם מחדש כמועדון מקצועני באפריל 2021.
אטימולוגיה.
הקבוצה הוקמה על ידי פועלי מפעל למינרלים בעיר פרם. השם "אמקאר" מורכב משני השמות "אמיאק" ו"קרבאמיד" שהם התוצרים העיקריים של המפעל ממנו באו הפועלים.
היסטוריה.
"אמקאר" נוסדה בשנת 1993, כשהופיעה למשחקה הראשון ב־8 במאי אותה שנה כאשר קבוצה שהורכבה מפועלים במפעל למינרלים בעיר פרם שיחקה את משחקה הראשון ב"גביע פרם".
בשנה שלאחר מכן הקבוצה זכתה באליפות מחוז פרם ובשנת 1995 הפכה אמקאר פרם למועדון מקצועני. תחילה הקבוצה שיחקה בליגה הרוסית השלישית (הליגה הרביעית בחשיבותה ברוסיה) והתקדמה עם השנים בין הליגות עד שבשנת 2003 זכתה באליפות הליגה הרוסית הראשונה (הליגה המשנית ברוסיה) והעפילה לפרמייר-ליג הרוסי.
בינואר 2011 הקבוצה הודיעה כי היא פורשת מהליגה הרוסית, בשל קשיים פיננסיים שצצו במהלך עונת 2010, אולם ראשי הליגה החליטו לא להדיחה ולנסות למצוא ספונסר מתאים לפני פתיחת הליגה. הדבר הצליח וקבוצה המשיכה לשחק בליגה העליונה.
מאז הקמתה מומנה הקבוצה על ידי מפעלים כימיים וחברת SiburChimProm מהעיר פרם, למעט בשנים 2015–2016 כשמומנה על ידי בנק מוסקבה.
בעונת 2017/2018 ספונסר הקבוצה הייתה חברת הבנייה ניו גראונד. בדצמבר 2017 שוב נודע כי הקבוצה נקלעה לקשיים פיננסיים וכי היא נמצאת בסכנת פירוק, לאחר שספונסר הקבוצה עזב וממשלת המחוז לא אישרה תקציב לעונת 2018/2019. בעונת 2018 הקבוצה נחשבה לקבוצה עם התקציב הנמוך ביותר בליגה, היא העמידה תקציב בסך 13 מיליון דולר.
ביוני 2018 הכריזה הקבוצה על פשיטת רגל.
הקמה מחדש.
בשנת 2020 מותג אמקר עבר לידי מרכז "אמקר" להכשרת כדורגלנים צעירים, שמצוי בבעלות ממשלת מחוז פרם. ביולי 2020 מושל מחוז פרם, דמיטרי מאחונין, הודיע על כוונתו להחיות מחדש את הקבוצה הבוגרת וזו הוקמה מחדש באוגוסט 2020 והשתתפה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה. בפברואר 2021 מושל פרם הודיע על כוונה לרשום את המועדון בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ולבנות אצטדיון חדש בעיר. הקבוצה החדשה מנוהלת על ידי ממשלת המחוז ובשיתוף פעולה עם ספונסרים מקומיים כמו חברת Winter Technologies Group, הקבוצה נרשמה לליגה המקצוענית לעונת 2021/2022. הקבוצה הציגה תקציב של 150 מיליון רובל רוסי (2 מיליון דולר) לעונת 2021/2022.
אצטדיון הקבוצה.
מאז הקמתה בשנת 1993 הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון זבזדה בעיר פרם, שבשנת 2005 כוסה כולו בדשא סינתטי במקום דשא טבעי. עד 1991 נקרא בשם ה"אצטדיון על שם הקומסומול הלניניסטי" והוא אצטדיון רב תכליתי המונה כ-15,000 מושבים ונפתח לשימוש ב-5 ביוני 1969. בשיאו הכיל 17,000 מושבים. שימש זמנית גם כמגרשה הבייתי של זבזדה פרם, קבוצה אחרת שהתקיימה משנת 2018 עד 2022.
סמל הקבוצה.
מ־1993 ועד 2020 סמל המועדון היה עיגול ובו המילים "מועדון הכדורגל אמקאר פרם" עם שנת ההקמה וקרניים אדומות המייצגות את מפעלי המינרלים על שמם נקרא המועדון.
בשנת 2021 פותח סמל חדש עבור המועדון. זהו סוג של מגן, המורכב מפסים המתנשאים מעלה, המייצגים שחקנים השואפים לנצח. בסמל מופיעה גם האות הראשונה של שם המועדון וכמה סמלים של העיר פרם - צורת הסמל דומה לאנדרטה "רגע בהמראה" ולבניין הגלריה לאמנות בעיר. בחלקו התחתון של הסמליל מופיעה צורת מחומש המסמלת את הכדורגל. הלוגו עוצב על ידי דמיטרי קוצ'ב.
סגל הקבוצה.
שחקנים בולטים בעבר ובהווה.
שחקנים:
וליקו טרנובו
וֵלִיקוֹ טַרְנוֹבוֹ (בבולגרית: Велико Търново) היא עיר במרכז בולגריה, המשמשת כבירת מחוז וליקו טרנובו. העיר, השוכנת 196 קילומטרים מהבירה סופיה, בנויה על טרסות מעל הנהר יאנטרה המתפתל למרגלותיה. הבתים בנויים על שלוש גבעות: צארבץ, טרפיזה וסבטה גורה (ההר הקדוש).
היסטוריה.
וליקו טרנובו היא מהעתיקות בערי בולגריה. בעיר ובפרבריה נמצאו שרידים מתקופת האבן הקדומה, תקופת האבן החדשה, תקופת הברונזה ותקופת הברזל. העיר הייתה מיושבת על ידי התראקים והרומאים. הקיסר יוסטיניאנוס השני בנה מבצר ביזנטיני על גבעת הצארים.
ב-1018 נכבשה בולגריה על ידי ביזנטיון. ב-1186 קמו שני אחים -אסן ופטר והכריזו בווליקו טרנובו על מרד כנגד השלטון הביזנטי. המרד הצליח ובעקבותיו נוסדה האימפריה הבולגרית השנייה כשוליקו טרנובו (אז נקראה טרנובו) כבירתה. במשך מאתיים שנים הייתה טרנובו העיר החשובה ביותר באימפריה, מרכז תרבותי, כלכלי, פוליטי ודתי. במצודת צַארֶבֶץ הנמצאת על גבעה בעלת אותו שם במרכז העיר נמצא ארמון הצאר וכנסיית הפטריארך.
ב-17 ביולי 1393 לאחר מצור שנמשך 3 חודשים, נפלה טרנובו בידי העות'מאנים ונותרה בחזקתם במשך כ-480 שנים. בימי הביניים העיר נקראה טרנובגראד. ב-1598 וב-1686 פרצו בטרנובגראד מרידות אך הן דוכאו באכזריות על ידי העות'מאנים.
ב-7 ביולי 1877, במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית, נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית. במסגרת קונגרס ברלין הוכרה עצמאות בולגריה ובירתה טרנובו. ב-17 באפריל 1879 התכנסה המועצה הלאומית הראשונה בטרנובו ואשרה את החוקה הראשונה של בולגריה שכונתה חוקת טרנובו. אחת ההחלטות הייתה להעביר את עיר הבירה לסופיה.
ב-1965 שונה שם העיר מטרנובו לווליקו טרנובו (טרנובו הגדולה) מתוך הוקרה להיסטוריה ולחשיבותה של עיר הזאת.
הקהילה היהודית.
לפי נתונים היסטוריים וממצאים ארכאולוגיים מבולגריה, קיימת סבירות שיהודים התיישבו באזור העיר במהלך המאה ה-2, עת היה המקום חלק מפרובינציה רומית. עם זאת, עדויות ממשיות לקהילה יהודית נמצאו מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה, אז שלט בה המלך אסן השני (1218-1241). הוכחה לכך רואים במכתבו של האפיפיור גרגוריוס התשיעי למלך הונגריה בעת ההיא, על כך שהמלך אסן השני מארח כופרים יהודים בממלכתו והם חיים בחופש מוחלט בעיר טרנובו. בנוסף, נמצאו במקום שרידי מצבות וכתבים הנושאים שמות משפחה יהודיים. איוון אלכסנדר ששלט בין 1331–1371, נשא לאישה ב-1346, יהודיה מטרנובו בשם שרה, אשר בהמשך התנצרה והפכה למלכה תיאודורה. בנה הפך לימים לצאר איוון שישמן.
ב-1393 נכבשה טרנובו על ידי באיזיט הראשון אשר הורה לגרש את יהודי העיר בשל לחימתם לצד הבולגרים. לאחר הגירוש לא נותרו יהודים בעיר. ב-1886 נכתב ספר על העיר טרנובו על ידי סופר בולגרי בשם בָּארוֹן שהיה ידוע בנטיותיו האנטישמיות ובו מיתוס אנטישמי בדבר יהודי מטרנובו שהגיש לעות'מאנים את המפתח לאחד משערי העיר וכך היא נפלה בידיהם. עוד מספר המיתוס שסולימאן צ'לבי פאשה בנו של באיזיט הראשון ומפקד הצבא העות'מאני במקום הוציא להורג את היהודי ובמשך מאות שנים השליכו הנוצרים אבנים על מקום קבורתו עד שנוצר גל אבנים שכונה "קבר היהודי" (זִ'ידוֹבְ גְרוֹבְּ). הסיפור קנה לו קהל מאמינים רב ובשלב מסוים אף נכנס לנרטיב ההיסטורי הבולגרי אף על פי שלא הייתה לו כל אחיזה במציאות והאזור המדובר היה חלק מבית העלמין היהודי של העיר העתיקה.