השיח בעל מספר גזעים, נופו כדורי, וגובהו 1–2 מטר. העלה תלתני, אורך העלעל 2-3 סנטימטרים, צידו התחתון מכוסה שערות כסופות, וצידו העליון חלק וקירח. הפרחים יושבים על הענפים בקבוצות של 2–8, אורכם 2-2.5 סנטימטר, נטויים לרוב כלפי מטה. מבנה הפרח ייחודי. הוא בנוי כפרח פרפרני, אך המשוטים והסירה ארוכים בהרבה מהמפרש. גם כן, שלא כמו רוב פרחי הפרפרניים, כל זירי האבקנים מפורדים. צבע הפרח צהוב ירקרק, עם כתם כהה במרכז המפרש. הפרי הוא תרמיל ארוך שאינו נפתח, משונץ בין הזרעים. הזרע גדול וצבעו סגול.
הצמח מואבק על ידי דבורים מהסוג מדרונית, ועל ידי צופית בוהקת.
ג'מאלה
סוסנה ג'מאלדינובה (באוקראינית: Сусана Джамаладінова, בטטרית של קרים: Susana Camaladinova; נולדה ב-27 באוגוסט 1983; ידועה בשם הבמה "ג'מאלה") היא זמרת אוקראינית, שחקנית וכותבת שירים. ייצגה את אוקראינה וזכתה באירוויזיון 2016 עם השיר "1944".
ביוגרפיה.
ג'מאלדינובה נולדה באוש, קירגיזסטן הסובייטית, לאב טטרי-קרימאי ולאם ארמנית. מוצא הורי אמהּ הוא נגורנו קרבאך, ולטענתה של ג'מאלדינובה, יש לה קרבת דם למלחין אראם חאצ'טוריאן. קרובי משפחת אביה גורשו מחצי האי קרים בזמן מלחמת העולם השנייה לארצות מרכז אסיה, בעקבות חשד שבני עמם תמכו במדינות הציר. הגירוש נעשה, על אף שחלק מקרוביה שירתו בצבא האדום. במהלך הגירוש דודה-רבתא של ג'מאלה נפחה את נשמתה על גבי קרון מסע ונזרקה לצד הדרך על ידי הסובייטים. עם קבלת עצמאותה של אוקראינה לאחר פירוק ברית המועצות, הוריה חזרו לקרים.
שפת האם של ג'מאלה היא רוסית והיא גם דוברת אוקראינית שוטפת, אותה למדה בהיותה נערה. אם כי כתבה מספר שירים בטטרית של חצי האי קרים, שליטתה בשפה זו אינה ברמה גבוהה.
הוריה היו גרושים במשך 4 שנים והדבר איפשר לאימה לרכוש דירה בחצי האי קרים. באותה תקופה, השלטון הסובייטי לא הרשה לטטרים אתניים לרכוש נכסים בקרים והם התגרשו כדי לעקוף חוק זה.
ג'מאלה נמשכה למוזיקה עוד מילדותה. את ההקלטה המקצועית הראשונה שלה עשתה בגיל 9 ובה שרה 12 שירי עם ושירי ילדים בטטרית. למדה בקולג' למוזיקה בעיר סימפרופול ובהמשך באקדמיה הלאומית למוזיקה של אוקראינה על שם צ'ייקובסקי. התמקצעה בביצוע שירי אופרה אך בחרה בקריירה בעולם הפופ.
בשנת 2011 השתתפה בתחרות לבחירת השיר שייצג את אוקראינה באירוויזיון וזכתה בתואר "חביבת הקהל" עם השיר "חיוך" (Smile). עם זאת, בחרה שלא להשתתף בתחרות באותה שנה והסירה את מועמדותה.
אירוויזיון 2016.
בשנה שקדמה לאירוויזיון, הוציאה ג'מאלה מספר סינגלים מאלבומיה. בהם ניתן למנות את "אוצ'ימה" (באוקראינית "עיניים"), "שליאך דודומו" ("הדרך הביתה") ובהמשך "פודיך" ("נשימה"). היא נבחרה לייצג את אוקראינה בתחרות אירוויזיון 2016 וזכתה במקום הראשון עם השיר "1944" (לאחר תוצאות השופטים היא הייתה במקום השני אחרי ההארדקיס, אך בתוספת קולות הצופים היא עברה למקום הראשון). השיר עוסק בגירוש הטטרים מקרים שהתרחש בשנת 1944 ובסבתא רבתא שלה, שאיבדה את בתה במהלך הגירוש למדינות מרכז אסיה. ג'מאלה כתבה את המילים לשיר בעצמה בשנה 2014.
בחצי הגמר השני, ג'מאלה הייתה במקום ה-14 בהופעתה, זכתה במקום השני (בחצי הגמר). היא צלחה את חצי הגמר והופיעה גם בגמר. השופטים דירגו את השיר במקום השני למעשה, עם 211 נקודות, אך הצבעת הצופים זיכתה אותה ב-323 נקודות נוספות (שגם הן היו הסכום השני בגובהו), והובילה לזכייתה בתחרות הגמר שנערכה ב-14 במאי 2016 עם 534 נקודות. בכך, הפכה ג'מאלה להיות מחזיקת שיא הנקודות של האירוויזיון (שיא שהיה שייך עד אז, אם כי בשיטת ניקוד שונה, לזוכה אירוויזיון 2009, אלכסנדר ריבאק).
שירה של ג'מאלה ספג ביקורת שלילית מצד המדיה והמחוקקים ברוסיה, שראו בשיר רמיזה פוליטית לסיפוח חצי האי קרים. עם חזרתה לאוקראינה היא זכתה בפרס לאומי לאמנים שהוענק לה על ידי הנשיא פטרו פורושנקו. ב-17 במאי, הצהיר פורושנקו שמשרד החוץ האוקראיני ביקש שג'מאלה תהיה שגרירה של רצון טוב של יוניסף.
לאחר האירוויזיון.
ביוני 2016 הוציאה ג'מאלה את האלבום "1944", שכלל 12 שירים, בהם שיר הנושא איתו זכתה באירוויזיון. בפברואר 2017 שימשה כשופטת בתחרות לבחירת השיר שייצג את אוקראינה באירוויזיון בשנה זו, לצד המפיק קונסטנטין מלדזה והזמר והבדרן אנדריי דנילקו, שייצג את אוקראינה באירוויזיון 2007 בדמותה של ורקה סרדוצ'קה.
בשנת 2020 הופיעה בהופעת קמאו בסרט הקומי "" בכיכובו של ויל פרל.
שחץ
אלינה גורגי
צומת בר-אילן (ירושלים)
צומת בר-אילן (נקראת גם כיכר בית החיים) הוא צומת במפגש השכונות נווה צבי, שמואל הנביא, סנהדריה ומחניים בירושלים. הצומת נמצא במפגש הרחובות בר-אילן ושמואל הנביא. סמוך לצומת נמצא בית הקברות סנהדריה שבית הלוויות שלו נראה מהצומת עצמו. הצומת היא מוקד מסחר מקומי ער: מול בית הקברות, בקצה הצפון-מערבי של הכיכר נמצא המרכז המסחרי של שכונת גבעת משה, בקצה הדרום-מזרחי של הכיכר נמצא המרכז המסחרי של שכונת שמואל הנביא.
היסטוריה.
הצומת נוצר עוד בתקופת היציאה מהחומות, עת הוקמו שכונות יהודיות שונות באזור וסביב הצומת, ביניהן שכונת הבוכרים, סנהדריה ושכונת מחניים.
מהקמת מדינת ישראל ועד למלחמת ששת הימים בשנת 1967 ניצב הצומת קרוב לקו העירוני, ולא הייתה לו חשיבות רבה. לאחר המלחמה הוקמו בצידה המזרחי שכונות הבריח ובכיכר עברה אחת הדרכים להר הצופים. האזור התפתח והצומת הפך למוקד תחבורתי ומסחרי.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ידעו הצומת ורחוב בר-אילן הסמוך מהומות והפגנות של חרדים תושבי האזור. פעמים רבות נחסם הצומת עקב לוויות רבנים מפורסמים שנקברו בבית הקברות הסמוך. בשנת 2013 עברה בכיכר הלווייתו של הרב עובדיה יוסף, שגרמה לחסימות כבישים בכל האזור ונודעה בתור ההלוויה הגדולה ביותר שנערכה בישראל. ב-24 בדצמבר 2017, החליטה עיריית ירושלים, לקרוא את הצומת על שמו של הרב עובדיה יוסף.
כיום עוברת הצומת עבודות תשתית נרחבות כחלק מבניית הקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים ובעתיד אמורה לעבור מתחת לצומת מנהרה שהיא חלק מהקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים.
אדריאנה בהר
אדריאנה ברנדאו בהר (בפורטוגזית: Adriana Brandão Behar; נולדה ב-14 בפברואר 1969 בריו דה ז'ניירו) היא שחקנית כדורעף ברזילאית לשעבר, הנחשבת לאחת משחקניות הכדורעף הטובות בדורה.
ביוגרפיה.
בהר נולדה ב-1969 בריו דה ז'ניירו, ברזיל. בהר היא יהודיה ממוצא לבנוני. היא עברה לשחק כדורעף חופים ב-1993 לאחר ששיחקה בנבחרת ברזיל בכדורעף נשים. בשיתוף עם שלדה בדה, היא זכתה ביותר מ-30 טורנירים בינלאומיים של כדורעף חופים וזכתה גם בשתי מדליות אולימפיות.
אדריאנה בהר שיחקה בשיתוף עם שלדה בדה מאז 1995. בהר, שהחלה לשחק בכדורעף כנערה, זכתה מאז 1993 ב-29 מתוך 81 טורנירים בינלאומיים בכדורעף חופים. היא גם סיימה מקום שני או שלישי בעוד 28 טורנירים בינלאומיים.
היא סיימה מקום שלישי בתחרות הגביע העולמית ב-1997 יחד עם בדה וזכתה במדליית הברונזה. בהר ובדה ניצחו בתחרות ה-Goodwill ב-1998, והן זכו גם בתחרות הגביע העולמי בכדורעף חופים ב-1999. הן זכו במדליית זהב במשחקים של התחרות הפאן-אמריקאית שהתקיימה בוויניפג שבקנדה בשנת 1999. הן היו בעקביות מקום ראשון או שני בכל טורניר שהם השתתפו בו.
ב-2001, בהר ובדה ניצחו בתחרות הגביע העולמי, וסיימו גם מקום ראשון בתחרות שנערכה בשווייץ, ובתחרות שנערכה בספרד. ב-2002, הן דורגו מספר 2 בעולם וזכו בתואר אלופות יפן בשנה החמישית ברציפות. בהר ובדה זכו באליפות הפדרציה הבינלאומית לכדורעף במשך 5 פעמים בין השנים 1997–2001 ועוד פעם אחת בשנת 2004.
באולימפיאדת סידני 2000, בהר הייתה חברה בנבחרת הבנות של ברזיל בכדורעף חופים והן זכו במדליית כסף. באולימפיאדת אתונה 2004, בהר שיחקה בשיתוף עם בדה בתחרות הכדורעף חופים. צמד הברזילאיות הביס את המשתתפות של נבחרת דרום אפריקה, ליי-אן ניידו וג'וליה ווילנד, בתוצאה 17–21 במערכה הראשונה, 21-10 במערכה השנייה, וסכום של 17–42 לאחר שתי מערכות. לאחר מכן, הן הביסו את לוצ'ילה פרוֹטה ודניאלה גאטלי מנבחרת איטליה בתוצאה 34–42, לאחר שתי מערכות קשות וממושכות. בהר ובדה המשיכו את הניצחונות הרצופים שלהן במערכות נגד לריאה פרצה ופרננדז גרסט מנבחרת קובה, כשניצחו 33–42. הן דורגו בשלב המקדים של התחרות pool B בלי להפסיד בשום מערכה. בהר ושלדה לבסוף הפסידו במערכה בסיבוב ה-16 במשחק נגד לינה ינצ'ולובה ופטיה לנצ'ולובה מנבחרת בולגריה, שניצחו אותן 48–54 (מערכה ראשונה 18–21, מערכה שנייה 16–21, מערכה שלישית 11–15). הצמד שיחק נגד בנות ארצן, אנה פאולה וסנדרה פיירס, ברבע הגמר וניצחו אותן 47–51 (מערכה ראשונה 15–21, מערכה שנייה 13–21, מערכה שלישית 13–15). בהר ושלדה קיבלו מדליה כאשר ניצחו את האוסטרליות נטלי קוק וניקול סנדרסון בחצי הגמר 33–42 (מערכה ראשונה 17–21, מערכה שנייה 16–21). צמד הברזילאיות הפסיד בקרב על מדליית הזהב לצמד האמריקאיות קארי וולש ומיסטי מאי בתוצאה 28–42 (מערכה ראשונה 17–21, מערכה שנייה 11–21). הן קיבלו מדליית כסף, שהייתה מדליית הכסף השנייה שלהם (את הראשונה הם קיבלו באולימפיאדה של שנת 2000 שהתקיימה באוסטרליה).
תחנת אבא הלל
תחנת אבא הלל היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית הנבנית מתחת לצומת עלית ברמת גן במפגש של ציר ז'בוטינסקי, רחוב ארלוזורוב (ברמת גן) ורחוב אבא הלל (כביש 482). התחנה נבנית כחלק מהקו האדום של הדנקל.
מבנה התחנה.