בכל תעניות הציבור (מלבד תשעה באב, וכן בקהילות האשכנזים והאיטלקים בצום גדליה מאחר שהסליחות נאמרות באשמורת כבשאר עשרת ימי תשובה), אומרים סליחות בתפילת שחרית. בסליחות אומרים את י"ג המידות פעמים רבות, כשבין קטע אחד למשנהו, אומרים פיוט; חלק מפיוטי הסליחות לתעניות חוברו על אותה תענית ספציפית. לפי המנהג המקורי, שנהוג עד היום בקהלות אשכנז המערבי, הסליחות נאמרות בברכת סלח לנו בחזרת הש"ץ. ומאחר שכבר אמרו סליחות בתוך חזרת הש"ץ, תחנון נאמר כרגיל. בעבר נהגו כך גם אצל הספרדים ובמנהג אשכנז המזרחי, אך ברוב הקהילות המנהג התבטל משום שלא רצו להפסיק בפיוטים באמצע התפילה, ואותן הקהילות אומרות סליחות אלו כחלק מתחנון; יש שמוסיפים את התוספות המיוחדות לתענית לפני התחנון הרגיל, ויש שמוסיפים את התוספות לאחר נפילת אפיים. לפי מנהג איטליה מוסיפים קרובה בחזרת הש"ץ, ובמנהג המקורי אמרו גם את הסליחות בסלח לנו, אלא שבבית כנסת האיטלקי בירושלים, אומרים את הקרובה בתוך חזרת הש"ץ, ואילו את הסליחות אומרים רק אחרי התפילה.
ברוב קהילות נוסח אשכנז המזרחי והרבה קהילות נוסח ספרד התקבל בתקופה מאוחרת מנהג להוסיף גם את אמירת אבינו מלכנו שהוא קטע בו מבקשים בקשות רבות על פרנסה, גאולה, רפואה וכו', שכל אחת מהן פותחת במילים "אבינו מלכנו".
התוספות (חוץ מאבינו מלכנו) נאמרות ברוב הקהילות רק בתפילת שחרית; בכמה קהילות ספרדיות בודדות אומרין אותן גם בתפילת מנחה.
הימים בהם אין אומרים תחנון.
בימי שמחה לא אומרים תחנון. נוסף על ימים אלו הוא יום תשעה באב, המוזכר במקרא גם בלשון "מועד".
הימים בהם לא אומרים תחנון כפי המקובל כיום ברוב העדות: שבת, ראש חודש, כל חודש ניסן, פסח שני, ל"ג בעומר, 12 הימים הראשונים בחודש סיוון (בהם כלול חג השבועות), תשעה באב (למעט התימנים שאומרים תחנון בכל תפילות תשעה באב; לפי נוסח איטליה המקורי (אך לא נהוג היום בשום מקום) חוזרים לומר תחנון במנחה של תשעה באב), ט"ו באב, ערב ראש השנה (כ"ט באלול) וראש השנה עצמו, ערב יום כיפור, אחרי יום כיפור עד לאחר ראש חודש חשוון, חנוכה, ט"ו בשבט, שני ימי הפורים (בשנה מעוברת גם בשני ימי פורים קטן). לגבי יום הכיפורים עצמו המנהגים חלוקים, בסדרי התפילה הספרדיים והאשכנזיים נכלל הווידוי אך לא נפילת אפים. אצל האיטלקים נהוג לומר נפילת אפים בתפילת נעילה, ואצל התימנים בכל תפילות יום כיפור.
בכל אלו הימים, גם לא אומרים תחנון במנחה שלפניהם, מלבד מנחה שלפני פסח שני, ערב ראש השנה וערב יום כיפור.
נוסף על הימים הקבועים בשנה, ישנם כמה מאורעות שבהם לא אומרים תחנון:
על ימים אלו נוספו בקהילות שונות ימים נוספים בהם אירע נס לבני הקהילה (ראו ערך פורים שני). על פי רוב מכונים ימים אלו "פורים" (למשל פורים אשריף או פורים סרגוסה), ונוהגים בהם מנהגים של משתה ושמחה בדומה לחג הפורים הרגיל. דוגמאות לימים כאלו בקהילות השונות: פורים אשריף (כ"ג בטבת) ופורים ברגל (כ"ט בטבת) של יהודי לוב, י"ז בשבט פורים סרגוסה, כ"ח באדר אצל יהודי מצרים, י"א באב וט"ז בטבת אצל יהודי בגדאד, כ' באדר בפרנקפורט. בקהילות איטליה השונות: י' באלול בפדובה, כ"ח באלול בטורינו, ב' בשבט ברומא. בקרב קהילות גאורגיה נהוג לא לומר תחנון ביום ח' באייר, שבו נתבטלה הגזירה של סגירת בתי הכנסת ברחבי המדינה.
בחסידויות שונות נהוג שלא לומר תחנון ביום פטירת אדמו"ר של אותה חסידות. אצל חסידי חב"ד נהוג שלא לומר תחנון בי"ט בכסלו ובי"ב וי"ג בתמוז.
בדור האחרון, לאחר הקמת מדינת ישראל ושחרור ירושלים, קבעה הרבנות הראשית לישראל שגם בימים ה' באייר (יום העצמאות) וכ"ח באייר (יום ירושלים), לא יאמרו תחנון. קביעה זו התקבלה בעיקר בחוגי הציונות הדתית (שם אף נהוג לומר תפילת הלל).
פסוקים הנאמרים במקום תחנון.
בחלק מן הקהילות הספרדיות (בעיקר בקהילות המזרח ופחות בצפון אפריקה ומערב אירופה) נהוג לומר מספר פסוקים בימים בהם אין אומרים תחנון, במקום התחנון. בקהילות רבות נוהגים לומר את הפסוקים: (יש המשמיטים את פסוק ד') ולאחר מכן . בארץ ישראל יש נוהגים לומר רק את הפסוק תהילים ח',י' ולא את שאר הפסוקים. יש נוהגים לומר פסוקים אלו לא רק בימים בהם אין אומרים תחנון אלא בכל יום, בין אם אומרים תחנון ובין אם לאו.
תחנון במנחה שלפני יום שאין אומרים בו תחנון.
המנהג המקובל כיום הוא שאין אומרים תחנון בתפילת מנחה שלפני יום שאין אומרים בו תחנון. מסיבה זו אין אומרים תחנון בתפילת מנחה של ימי שישי (שכן בשבת אין אומרים תחנון). למנהג זה שני יוצאים מן הכלל: תפילת מנחה שלפני ערב ראש השנה ושלפני ערב יום הכיפורים. כלומר למרות שבערב ראש השנה (כ"ט באלול) אין אומרים תחנון בתפילת שחרית ובתפילת מנחה, בתפילת מנחה של יום לפני ערב ראש השנה (כלומר תפילת מנחה של כ"ח באלול) אומרים תחנון. אחת מהסיבות לכך היא שבימים אלו אומרים סליחות לאחר תפילת מנחה (בערב לאחר חצות, או לפנות בוקר) ובהן אומרים תחנון. אבל האשכנזים לא אומרים תחנון אף בסליחות של ערב יום כיפור, ואם כן ניתן לומר שהטעם שלא אומרים תחנון הוא מפני ששמחת יום כיפור נגרר לערב יום טוב, אבל לא ליום שקודם לו. האשכנזים שנוהגים שלא אומרים תחנון בפסח שני מחשיבים ליוצא דופן גם את זה - כלומר שאף בקהילות שלא אומרות תחנון בפסח שני אומרים אותו בתפילת מנחה שלפניו. בחלק מקהילות אשכנז המערבי, נוהגים שבט"ו בשבט, ל"ג בעומר וט"ו באב, מדלגים תחנון רק בשחרית, אבל אומרים תחנון גם במנחה ביום שלפניו וגם במנחה בו ביום.
בעבר מנהג אי אמירת תחנון במנחה שלפני יום שאין אומרים בו תחנון לא היה כה גורף. כך למשל מעיד ר' דוד אבודרהם על המנהג בספרד בזמנו:
החברה הממשלתית למדליות ומטבעות
דוסטוייבסקי
ההיסטוריה הסינית
ג'אווה סקריפט
מקיף יהוד
שבח מופת
שבח-מופת, או בשמו המלא: בית הספר הרב-תחומי "שבח-מופת" למדעים ולתרבות, הוא בית ספר תיכון שש-שנתי בתל אביב-יפו, המזוהה עם ציבור העולים ממדינות ברית המועצות לשעבר. החל משנת 2010, בית הספר הוא חלק מרשת עמל. בשנת 2019 עבר בית הספר מרחוב המסגר לרחוב יעקובוב אוריאל 3 בתל אביב ושמו הוחלף לבית הספר להיי-טק ואומנויות ע"ש שמעון פרס. במקומו פועלים כיום שני בתי ספר בשמות "גוונים" ו"קשת".
היסטוריה.
בית הספר נוסד ב-1946. הוא שכן בתחילה בבניין בית החרושת סיליקט. ב-1949 עבר למקומו הנוכחי על הגבעה במקום שכמאה שנים קודם לכן, הייתה חווה של אמריקאים נוצרים בשם "הר התקווה". הבניין הנוכחי נבנה ב-1948 ועד היום קיים בו קיר מגן מבטון ובו חרכי ירייה כלפי יפו. בית הספר נקרא במקור "תיכון שבח" על שם סאוולי-שבח פולק, עורך-דין, אחיו של מיכאל פולק, שתרם 130,000 לירות להקמת ביה״ס. התיכון ממוקם ברחוב המסגר 7 והוא תוכנן על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך.
בהתחלה היה "שבח" תיכון מקצועי, שבו התלמידים למדו מקצוע מסוים (כגון חשמלאות או נגרות) וסיימו עם תעודה מקצועית. כאשר חלה ירידה בדרישה לבתי ספר מקצועיים שבח הפך לתיכון מקיף-עיוני רגיל.
שבח-מופת ידוע בשעות הלימוד הרבות שלו, ובהעשרה הרבה שהוא נותן בנושאי מתמטיקה, פיזיקה, רובוטיקה, מדעים ואמנויות. חלק מתלמידי התיכון אף לומדים לתואר אקדמי במתמטיקה ובמדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב במקביל ללימודיהם שם.
ב-1 ביוני 2001 התרחש הפיגוע בדולפינריום שבו פוצץ את עצמו מחבל מתאבד פלסטיני במועדון ה"הדולפי דיסקו" בחוף הדולפינריום בתל אביב ורצח 21 ישראלים, מתוכם 14 נערות. שבעה מהנרצחים בפיגוע היו תלמידי התיכון, ורבים נוספים נפצעו. הפיגוע גרם לגל הזדהות עם תלמידי התיכון ולתרומות רבות מרחבי העולם. תרומות אלה עזרו לשפר את מצבו הכלכלי של התיכון ולשפץ את הספרייה והקפיטריה.
בבית הספר קיימת אנדרטה ופינת זיכרון לשבעת התלמידים שנרצחו בפיגוע זה.
בשנת 2013 תיכון שבח מופת הגיע ל-97% אחוזי זכאים לבגרות ובמבחני המיצ"ב מוקם בעשירון העליון. עוד בשנה זו נפתח מרכז יזמות לתלמידי בית הספר בשיתוף חברות היי-טק מאזור המרכז, והתלמידים יחד עם מתנדבים מחברות אלו מפתחים אפליקציות ומשחקים לאייפון ואנדרואיד (מערכת הפעלה).
בשנת 2015 בית הספר בניהולו של מקס סיון הגיע ל-100 אחוזי בגרות ובשנת 2016 שוב בית הספר הציג 100 אחוזי בגרות.
גם בשנת 2016 וגם בשנת 2017 בית הספר הציג 100 אחוזי בגרות והוא במאיון העליון של בתי ספר ציבוריים שלא ממיינים תלמידים ואוכלוסייתו מורכבת מ-70 אחוז תלמידים מחוץ לתל אביב מ-33 יישובים וכ-30 אחוז תלמידי דרום תל אביב.
בית הספר משתף פעולה עם שתי יחידות צה"ל: עם יחידת מודיעין מובחרת ועם חיל הים במסגרת השוחרות.
בקיץ 2016 החליט ראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי לסגור את בית הספר שבח-מופת ולהשתמש במבנים שלו כבית ספר לילדי המסתננים מאפריקה בדרום תל אביב. ההחלטה גררה מחאות רבות ובסופו של דבר, בעקבות התערבות של שר החינוך נפתלי בנט, בוטלה ההחלטה ובית הספר לא ייסגר.
בקיץ 2017 יצגו תלמידי בית הספר את מדינת ישראל בתחרות הבינלאומית ליזמות לנוער SAGE וזכו במקום הראשון עם מוצר אותו פיתחו - שעון חכם לאוכלוסייה המבוגרת.
בשנת 2019 עבר בית הספר מרחוב המסגר לרחוב יעקובוב אוריאל 3 בתל אביב ושמו הוחלף לבית הספר להיי-טק ואומנויות ע"ש שמעון פרס. במקומו פועלים כיום שני בתי ספר בשמות "גוונים" ו"קשת".
NBC או אן. בי. סי. (ראשי התיבות National Broadcasting Company – "חברת השידור הלאומית") היא רשת טלוויזיה אמריקנית, בבעלות חברת Comcast. פועלת גם באמריקה הלטינית, בקנדה ובמקסיקו, ובסיסה בעיר ניו יורק. נחשבת לאחת משלוש הרשתות הגדולות בארצות הברית, לצד ABC ו-CBS.