אלבום זה נחשב מהפכני בשביל באקלי. הוא הוקלט זמן קצר לאחר יציאתו של האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס, והשפעתו על באקלי ניכרת בו. הסגנון המוזיקלי שונה מאלבומו הראשון (Tim Buckley), בכך שיש נטייה גדולה לכיוון הרוק הפסיכדלי, בהתאם להשפעה של Sgt. Pepper's והאווירה הכללית במוזיקה של שנות ה-60. למרות עטיפתו המחויכת, שירי האלבום מביעים בלבול מהמתרחש באותן שנים, ורחוקים מלהיות שירי "מיינסטרים".
האלבום נפתח בדרמטיות בשיר "No Man Can Find the War", שיר מחאה כנגד מלחמת וייטנאם שנערכה באותה תקופה. מילות השיר נכתבו על ידי באקלי, בשיתוף עם המשורר לארי באקט, שהשתתף בכתיבם של חמישה משירי האלבום. באקלי ממשיך בשירה דרמטית לאורך כל האלבום, עד לשיר האחרון והמוכר ביותר "Morning Glory" (לשיר זה בוצע חידוש על ידי להקת Blood, Sweat &amp; Tears).
ההפקה, בדומה לאלבום הבכורה של באקלי, מושקעת מאוד. המפיק ג'רי יסטר הוסיף עיבודי בארוק שאפתניים. רשימת המשתתפים מעידה גם היא על ההשקעה הרבה ביצירת האלבום.
למרות שאלבום זה נחשב פריצת דרך מוזיקלית עבור באקלי, הצלחתו תגיע רק באלבומיו הבאים.
אזכורים.
בשנת 2000 יצא בבריטניה סרט דוקומנטרי קצר על בנו של טים - ג'ף באקלי. הסרט מתעד הופעות של באקלי וראיונות עם הסובבים אותו בשנות ה-90, ומכיל גם קטעי מוזיקה של טים באקלי. הסרט נקרא Goodbye and Hello, על שם אלבום זה.
Happy Sad
Happy Sad (עצב שמח) הוא האלבום השלישי של הזמר-כותב טים באקלי אשר יצא ב-1969. זהו האלבום הראשון בו כל השירים נכתבו על ידי באקלי בלבד.
F-86 סייבר
F-86 סייבר (Sabre; מאנגלית: "חרב") הוא מטוס קרב עבר־קולי מתוצרת חברת נורת' אמריקן אוויאיישן שפותח עבור חיל האוויר האמריקאי. ה־F-86 פותח בשנות ה־40 בעקבות תום מלחמת העולם השנייה והיה אחד ממטוסי הקרב הסילוניים המערביים אשר יוצר בכמויות גדולות מאוד. טיסת הבכורה שלו נערכה ב־1 באוקטובר 1947 וב־1949 הוא נכנס לשירות בחיל האוויר האמריקאי. ב־1980 יצא אחרון מטוסי הסייבר משירות מבצעי בפורטוגל, אם כי מספר אנשים מחזיקים ברשותם מטוסי סייבר פרטיים, וחלקם אף טסים בתצוגות אוויריות ואירועי תעופה.
פיתוח.
הצעות ראשונות כמענה לדרישות חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) למטוס קרב, מטוס קרב מלווה או מטוס קרב לתקיפה חד־מושבי לפעולה בגובה רב ביום הוגשו בשלהי 1944, ונגזרו מתכנון המטוס FJ פיורי, בעל הכנפיים הישרות, שפותח עבור הצי האמריקאי. האב טיפוס XP-86, שיהפוך ל־F-86 סייבר, טס לראשונה ב־1 באוקטובר 1947.
פיקוד האוויר האסטרטגי של חיל האוויר האמריקאי החזיק מטוסי F-86 סייבר בשירות מ־1949 ואל תוך 1950. מטוסי ה־F-86 הוצבו בכנף ההפצצה 22, כנף הקרב 1 וכנף יירוט הקרב 1.
ה־F-86 יוצר הן כמטוס קרב מיירט והן כמטוס קרב לתקיפה. מספר גרסאות יוצרו לאורך השנים, עם שיפורים שונים ומערכות נשק שונות. ה־F-86 היה מטוס הקרב לקרבות אוויר האמריקאי העיקרי במהלך מלחמת קוריאה, עם מספר משמעותי של שלושת דגמי הייצור הראשונים שהשתתפו בקרבות.
גרסת המטוס קרב־מפציץ (F-86H) יכלה לשאת עד ל־2,000 פאונד (כ־900 ק"ג) פצצות, לרבות מכל דלק חיצוני שיכל לשאת נפלם. גרסאות היירוט והקרב נשאו שישה מקלעי M3 בראונינג בעלי קליבר 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ) שהורכבו באף המטוס (גרסאות מאוחרות של ה־F-86H נשאו ארבעה תותחי 20 מ"מ במקום המקלעים). המקלעים הותקנו כך שהקליעים יתכנסו במרחק 1,000 רגל (300 מטר) מקדמת המטוס עם קליע נותב אחד על כל חמישה קליעים למקלע. מרבית הקליעים שהיו בשימוש ארצות הברית במלחמת קוריאה היו מסוג חודר שריון מבעיר שכללו מגנזיום שנועד להינצת בעת הפגיעה אך ביצועיו היו גרועים מעל גובה 35,000 רגל. מספר מטוסי קרב חומשו ברקטות לא מונחות בקוטר 2.75 אינץ' (70 מ"מ) לצורכי תרגול, אולם מאוחר יותר נעשה שימוש מבצעי בלחימה ברקטות בקוטר 5 אינץ' (127 מ"מ). ניתן היה לצייד את המטוסים גם בשני מכלי דלק נתיקים חיצוניים (ארבע ב־F-86F החל מ־1953) שהגדילו את טווח המטוס.
ה־F-86 סייבר גם יוצר ברישיון על ידי קנדה אייר במונטריאול כ"קנדה אייר סייבר". הגרסה האחרונה של הקנדה אייר סייבר, הסימן 6, נחשבת לאחת הגרסאות הטובות ביותר מבין כל הגרסאות שנבנו בכל מקום אחר. הסייבר האחרון שיוצר בידי קנדה אייר (סייבר מספר 1815) מוצג כיום במוזיאון התעופה של מערב קנדה בוויניפג, לאחר שנתרם על ידי חיל האוויר הפקיסטני. מדינת ישראל רכשה מטוסי סייבר אחדים בקנדה, אך עם פרוץ מבצע סיני הוטל אמברגו על משלוח המטוסים, והם נמסרו לחיל האוויר המלכותי הקנדי.
שבירת מחסום מהירות הקול.
מספר אנשים שהיו מעורבים בפיתוח ה־F-86 טענו שטייס הניסוי ג'ורג' וולש שבר את מחסום הקול בעת שצלל עם המטוס בטיסת הבכורה שלו (1 באוקטובר 1947), 14 ימים לפני שצ'אק ייגר שבר את מהירות הקול בטיסה בבל X-1 המונע ברקטה. ברם, הטענה לא הוכרה רשמית מעולם מאחר שהמהירות לא נמדדה כראוי ולא היו לטיסה עדים רשמיים.
מפעילים.
בסך הכול יוצרו 9,860 מטוסי סייבר אשר שירתו במדינות הבאות: ארגנטינה, אוסטרליה, בנגלדש, בוליביה, בורמה, קנדה, קולומביה, דנמרק, אתיופיה, צרפת, גרמניה, יוון, הונדורס, אינדונזיה, איראן, עיראק, איטליה, יפן, מלזיה, הולנד, נורווגיה, פקיסטן, פרו, הפיליפינים, פורטוגל, ערב הסעודית, דרום אפריקה, קוריאה הדרומית, ספרד, טאיוואן, תאילנד, תוניסיה, טורקיה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, ונצואלה, יוגוסלביה.
לדיסלאו קובאלה
F86 סייבר
משחק (אמנות הבמה)
משחק הוא עבודתו של השחקן – הופעה בתיאטרון, בקולנוע או בטלוויזיה. השחקן מגלם דמות במחזה או בתסריט, אומר את הטקסט ששם המחזאי או התסריטאי בפיה של דמות זו, ופועל לפי הוראות הבמאי. משחק ללא טקסט נקרא אלתור. &lt;BR&gt;שני המרכיבים החשובים ביותר של המשחק הם הקול (דיבור) ושפת הגוף, ולעיתים הוא כולל בתוכו גם שירה וריקוד.
משחק נלמד, בתאוריה ובפרקטיקה, בבתי ספר למשחק, וכן במסגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטאות.
הקיץ האחרון (שיר)
רוקחות
הגה
הגה (או ברבים- הגהים/הגיים) הוא חלק של כלי תחבורה המשמש לקביעת כיוון ההתקדמות שלו. הוא חלק ממערכת הניווט וההיגוי בכל כלי הרכב היבשתיים המודרניים ורווח גם בכלי תעופה וכלי שיט. חלק זה של מערכת ההיגוי נשלט על ידי הנהג בעוד ששאר החלקים מגיבים לתנועות ההגה. הניווט יכול להיעשות בשתי דרכים: בעזרת רכיבים הידראולים (בהגה כוח) או על ידי מחשב (בעיקר במכונות חדישות). כדי למנוע גנבה של כלי הרכב, רוב ההגאים נעולים כאשר מפתח ההצתה מוצא החוצה מהמנעול.
בדרך כלל ההגאים למכוניות נוסעים עגולים, כאשר ההגה מחובר לעמוד ההיגוי על ידי מספר חישורים. בארצות שבהן נוסעים בצד שמאל של הכביש, ההגה נמצא בצד ימין של המכונית ולהפך.
ציוד ומכשור נוספים הקשורים להגה.
ההגה משמש לא רק להיגוי. ברוב המכוניות נמצא בהגה כפתור שמפעיל את הצופר. בנוסף, כלי רכב מודרניים רבים כוללים הגה בעל כפתורים לבקרת שיוט (Cruise Control) ושליטה במערכת הקול של המכונית, זאת כדי להפחית את המקרים בהם הנהג מסיר את ידיו מההגה.
כיום ברוב הגאי המכוניות מאוחסנת כרית אוויר דחוסה במרכז ההגה אשר נפתחת בזמן התנגשות חזיתית. לכן כדי למנוע פציעה מפתיחת כרית האוויר אין לשבת קרוב מידי להגה אלא במרחק של לפחות 30 ס"מ בין ההגה לחזה הנהג.
קיימים אביזרים לקונסולות משחקים מסוימות המעוצבים בצורת הגה ומיועדים בעיקר למשחקי מרוצים.
לעיתים מותקן על ההגה תפוח הגה המסייע בשליטה על ההיגוי.
קישורים חיצוניים.
יעקב עציון, מן הפיוט אל המכונית - על מקור המילה הגה, באתר האקדמיה ללשון העברית
פוליטיקלי קורקט
זמנים (כתב עת)
זמנים הוא רבעון להיסטוריה הרואה אור מטעם בית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות של האוניברסיטה הפתוחה, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל והחברה ההיסטורית הישראלית.
כתב העת נוסד באוניברסיטת תל אביב בידי צבי יעבץ, שאול פרידלנדר וחיים שקד בשנת 1979, ויצא אור באמצעות הוצאת זמורה ביתן. החל מגיליון מספר 86 (2004) מתפרסם כתב העת במסגרת שותפות הגופים השונים הנוכחית, והוא יוצא לאור באמצעות האוניברסיטה הפתוחה. נכון ל-2018 העורכים הם פרופ' גדי אלגזי, פרופ' מירי שפר-מוסנזון (שניהם מאוניברסיטת תל אביב) ופרופ' גיא מירון (מהאוניברסיטה הפתוחה). קודם לכן ערכו את כתב העת עדית זרטל, נעמה שפי, מרים אליאב-פלדון ואיריס רחמימוב מאוניברסיטת תל אביב.
כתב העת אינו מגביל את עצמו להיבט מסוים, נושאי, גאוגרפי, תקופתי או אחר, של חקר העבר, ואף על פי שעניינו הוא ההיסטוריה, לא רק היסטוריונים כותבים בו. "זמנים" מתאפיין בנגישות גבוהה לקהל רחב, המושגת באמצעות צירוף תמונות רבות וויתור על הערות שוליים. זאת, ללא פשרות אקדמיות, שכן מדובר בכתב עת מקצועי שמיטב החוקרים מהדיסציפלינות השונות משתמשים בו כאכסניה למאמריהם. .
בכתב העת מופיעים מאמרים, ביקורות ספרים וכן תעודות וניתוחן. לעיתים קרובות מוקדש גיליון לנושא מסוים, או לחלופין, מופיע בו מקבץ ערכים נושאי לצד מאמרים אחרים.
וולטר ברנן
וולטר ברנן (אנגלית: Walter Brennan; 25 ביולי 1894 - 21 בספטמבר 1974) היה שחקן אמריקני. היחיד שזכה בשלושה פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. זכה במספר הרב ביותר של פרסי אוסקר (יחד עם ג'ק ניקולסון ודניאל דיי-לואיס). זכור כאחד משחקני האופי הטובים ביותר אי פעם בקולנוע.