באפריקה לקינף ישנם מספר שימושים, שאינם מתבטאים בשימוש להפקת סיבים גרידא. עלים ופרחים משמשים כירקות, זרעיו משמשים שמן ייצור וחלקי צמחים שונים משמשים תרופות מסוימות וכן משמשים בטקסים ואמונות תפלות.
הפקת שמן מזרעי הקינף.
מזרעי קינף ניתן להפיק שמן צמחי למאכל. בשמן זה משתמשים למוצרי קוסמטיקה, חומרי סיכה תעשייתיים וכן כדלק מנועי (תחליף בנזין או סולר).
שמן קינף עשיר בחומצות שומן בלתי רווי אומגה (PUFAs). שמן זרעי קינף מכיל אחוז גבוה של חומצה לינולאית (אומגה 6) חומצת שומן בלתי רווי (PUFA). חומצה לינולאית (C18: 2) הוא PUFA הדומיננטי, וכמו כן חומצה אולאית (C18: 1). חומצה אלפא-לינולנית (C18: 3) אשר נמצאת בריכוז של 2 עד 4 אחוזים.
שמן זרעי קינף מהווה 20.4% ממשקל הזרעים הכולל וזה דומה לתכולה בזרעי הכותנה. שמן זרעי קינף מכיל:
ייצור נייר מקינף.
התהליך הנפוץ ביותר לייצור נייר מקינף הוא שימוש בסודה ליצור עיסת נייר לפני עיבודה במכונות לייצור הנייר.
השימוש בקינף בתעשיית הנייר מביא להרבה יתרונות לאיכות הסביבה על פני השימוש בייצור נייר המופק מעץ. בשנת 1960 (משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) ביצע סקר ביחס לחמש מאות צמחים ובחר את הקינף כאחד מהמקורות להדפסת עיתונים מנייר נטול עץ. בשנת 1970, הקינף שימש לייצור נייר לעיתונים ב-Paper Company's mill in Pine Bluff אשר בארקנסו, ושימש בהצלחה להוצאתם של שישה עיתונים בארצות הברית. הדפסה וכתיבה של עיתונים המיוצרים מסיבי קינף מיושמת בארצות הברית מאז שנת 1992. בשנת 1987 מפעל ייצור נייר קנדי ייצר 13 גלילי נייר שיוצרו מקינף על מנת להדפיס עיתונים על ידי ארבעה מוציאים לאור וכל זאת לצורך הדפסת מהדורות נסיוניות. הם נוכחו לדעת, שניר עיתון המיוצר מסיבי קינף חזק יותר, בהיר יותר ונקי יותר מנייר המיוצר מעץ האורן ופחות מזיק לסביבה. בשל טבעם של סיבי הקינף והיותם לבנים יותר מאשר אלו של סיבי העץ, נדרש פחות חומר הלבנה כדי ליצור גליונות נייר בהירים יותר. מי חמצן, שמשו בהצלחה רבה להלבנת סיבי הקינף אשר שימשו לייצור הנייר. הם בטוחים לסביבה כי אינם יוצרים דיאוקסין שאר ידוע כחומר מסרטן.
על פי דוחות ממקורות שונים נראה כי צריכת האנרגיה לייצורה של עיסת נייר מקינף היא כ -20% פחות מזו הנדרשת לייצורה של עיסת מעץ, זאת בעיקר בשל תכולת ליגנין נמוכה של קינף. ברבים מן המתקנים המשמשים להפקת עיסת נייר מעצי אורן ממדינות הדרום של ארצות הברית, מתבצעת כיום הסבה והתאמה כדי שניתן יהיה להשתמש בהם בסיבים המופקים מקינף.
בעונת גידול אחת משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קינף ניתן להפיק כמות של 5 עד 8 טונות חומר גלם. חומר הגלם מופק מסיבי הקליפה והליבה של הקינף. לעומת זאת, משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של עצי יער (בארצות הברית) ניתן להפיק כ-1.5 עד 3.5 טונות של סיבים בשנה. זאת בהתבסס על עץ הגדל שנים רבות שלאחריהן הוא נכרת. הפקת הסיבים מעץ נותנת תפוקה רבה בתקופה קצרה לאחר שנים רבות של תפוקה אפסית, בעוד שיחידת שטח של קינף מאפשרת הפקה קבועה (פחות או יותר) שנה אחר שנה. ההערכה היא כי קינף הגדל על 5,000 אקר (20 קמ"ר) יכול לייצר עיסת נייר הנדרשת לפעולתו של מפעל נייר בעל יכולת עיבוד של כ-200 טנות ביום. בתקופה ארוכה מעל 20 שנים, מאקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קרקע חקלאית ניתן להפיק פי עשרה ואף פי עשרים מכמות הסיבים, שניתן להפיק מדונם אחד של עצי אורן ממדינות הדרום של ארצות הברית.
הקינף מופיע בפרסום "International Year of Natural Fibres 2009" בתור אחד מחשובי הסיבים הטבעיים בעולם,
הרומן הראשון, שפורסם תוך שימוש בנייר שכולו (100%) יוצר מקינף היה:
("The Land of Debris and the Home of Alfredo" by Kenn Amdahl (1997, Clearwater Publishing Company.
דייוויד בראואר, לשעבר מנכ"ל מועדון סיירה, בספר הסביבתי האוטוביוגרפי למחצה שלו ששמו: Let the Mountains Talk, Let the Rivers Run: A Call to Save the Earth, בהוצאת: (1995, Harper Collins) בפרק 8 של הספר שכותרתו: "Forest Revolution" המליץ על ייצור נייר מסיבי קינף, בספר הוא פירט את היתרונות הרבים של ייצור מקינף על פני ייצורו מעץ. מהדורתו הראשונה של ספר זה הודפסה על נייר אשר יוצר מסיבי קינף.
תעשיית הרכב.
מספר חברות לייצור מכוניות, במסגרת המאמץ הכולל שלהן להפוך את כלי הרכב יותר עמידים, חברת פורד וחברת BMW השתמשו בחומרים לחלקי המכוניות מקינף. היישום הראשון במכונית של פורד היה בשנת 2013 במכונית Ford Escape. ואילו חברת BMW השתמשה בקינף לייצור המכונית BMW i3, שם יצרה מסגרת היקפית שחורה מקינף. זאת, על פי כתבה בפורבס.
מפלגת השינויים (רוסיה)
מפלגת "השינויים" (ברוסית: Партия перемен; בעבר נקראה בשם מפלגת "היוזמה האזרחית", ברוסית: Гражданская инициатива) היא מפלגה פוליטית רוסית ליברלית.
מייסד המפלגה הוא שר הכלכלה לשעבר אנדריי נצ'אייב.
היסטוריה.
ב-27 ביולי 2012 הוכרז על הקמת המפלגה ובמחצית השנייה של השנה הוקמו סניפי המפלגה ב-50 מחוזות ברוסיה. לפני כן, הסף של חברי המפלגה ירד מ-50,000 ל-500, מה שהקל באופן משמעותי על תהליך ההרשמה.
ב-2 במרץ 2013 נערך הכנס המייסד של המפלגה באולם הכנסים של מלון איזמאילובו, שאימץ את מניפסט המפלגה שבעקבותיו נרשמה למשרד המשפטים ב-13 מאי 2013.
ב-30 ינואר 2014, המפלגה העמידה את סגן שר הכלכלה לשעבר איוואן סטאריקוב כמועמד לתפקיד ראש עיריית נובוסיבירסק. כמה ימים לפני ההצבעה סטאריקוב ומועמדים נוספים הסירו את מועמדותם לטובת המועמד מהמפלגה הקומוניסטית אנטולי לוקוט. אחר כך, סטאריקוב מונה לנציג של נובוסיבירסק במוסקבה בדרגת סגן-ראש העיר.
אנדריי נצ'אייב השתתף בבחירות המקדימות של המפלגה שנערכו במוסקבה אך נכשל באיסוף חתימות לקראת התמודדות לבחירות לדומה העירונית של מוסקבה שנערכו בשנת 2014.
יורי מרקלנוביץ' היה מועמד המפלגה לראשות מחוז המשנה בגאנסקי שבמחוז נובוסיבירסק, בבחירות שנערכו ב-14 בספטמבר 2014 והוא זכה ב-46,62% מהקולות.
המפלגה פועלת נגד זיוף בבחירות, תומכת בחופש היוזמה, מודרניזציה של הכלכלה והחברה, נגד רפורמת הבריאות במוסקבה, בעד לגליזציה של החזקת נשק וגינתה בחריפות את רצח בוריס נמצוב.
מיתוג מחדש.
ב-23 בדצמבר 2017 קסניה סובצ'ק הצטרפה למועצה הפוליטית של המפלגה והוכרזה כמועמדת המפלגה לתפקיד נשיאת הפדרציה הרוסית.
ב-13 במרץ 2018, העיתון "ודומוסטי" דיווח כי ב-15 במרץ קסניה סובצ'ק ודמיטרי גודקוב יודיעו על הקמת מפלגה חדשה על בסיס "היוזמה האזרחית". ב-15 במרץ 2018 דמיטרי גודקוב והמועמדת לנשיאות רוסיה בבחירות 2018 קסניה סובצ'ק הודיעו על הקמת מפלגה פוליטית חדשה עם השם הזמני "מפלגת השינוי" (Партия перемен) על בסיס מפלגת "היוזמה האזרחית". סובצ'ק וגודקוב טענו כי המפלגה היא מפלגת אופוזיציה "נגד פוטין". חבריה מבקשים להשיג את פיטוריו של הנשיא המכהן של רוסיה ולדימיר פוטין, הסרת סנקציות והפסקת העימותים הצבאיים שבהן מעורב הצבא.
גודקוב אמר כי המטרה העיקרית של המפלגה יהיה השגת מושב בפרלמנט - בבחירות לפרלמנט בשנת 2021. Gudkov גם ציין כי בין יוזמות המפלגה במקרה של קבלת מושב יהיה ביטולו של סעיף 282 של הקוד הפלילי של הפדרציה הרוסית "אודות הקיצוניות", כמו גם חיזוק הבקרה הפרלמנטרית על רשויות אכיפת החוק. כנס הייסוד של "מפלגת שינוי", התקיים ב-23 ביוני 2018.
נסיכות אנהלט-דורנבורג
נסיכות אנהלט-דורנבורג הייתה ענף זוטר של בית אסקניה, אשר הייתה ממוקמת בגרמניה, והתקיימה בין השנים 1667–1742.
היסטוריה.
בשנת 1667 מת יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ובעקבות כך חולקה נחלתו בין בניו: קרל ירש את נסיכות אנהלט-צרבסט, אנטון גינטר ירש את נסיכות אנהלט-מיהלינגן, ואילו יוהאן לודוויג הראשון ירש את נסיכות אנהלט-דורנבורג. לאחר מותו של יוהאן לודוויג הראשון בשנת 1704, ירשו אותו חמשת בניו במשותף. בשנת 1742 מת יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט ללא ילדים, ויוהאן לודוויג השני וכריסטיאן אוגוסט ירשו גם את נסיכות אנהלט-צרבסט. בתחילה שלט יוהאן לודוויג השני בצרבסט, בעוד כריסטיאן אוגוסט נשאר בשטטין, אולם בשנת 1746 מת יוהאן לודוויג, וכריסטיאן אוגוסט נאלץ לעבור לצרבסט.
ראיון (תקשורת)
עמוס חץ
עמוס חץ (נולד בשנת 1933 בתל אביב) הוא כוראוגרף, רקדן, מנהל אמנותי, כותב תנועה, צייר, רשם ומייסד החוג לתנועה באקדמיה למוסיקה ומחול.
ביוגרפיה.
חץ נולד ב-1933 בתל אביב וגדל בקריית חיים, בן לחיים ושבע. אחיו הוא שמואל חץ שהיה מפקדה הראשון של טייסת האחת ונהרג במלחמת ההתשה. עמוס החל לרקוד בגיל 12, ריקודי עם במושב בן-שמן ובהמשך בקיבוץ שפיים, שבו בילה את עיקר נעוריו. בקיבוץ שפיים פגש במהלך ריקודי-עם את מי שתהיה מורתו לעתיד - גרטרוד קראוס.
בשל רשרוש בלב נדחה גיוסו לצה"ל במספר שנים, שאותן ניצל ללימודים בסמינר הקיבוצים בחוג שנקרא באותם ימים "תרבות הגוף"; שם נחשף לראשונה ללימוד תנועה אצל לוטה קריסטלר, תלמידתה של אלזה גינדלר, ושם גם פגש את המורה המפורסמת גרטרוד קראוס. חץ שירת בצבא כצייר, ותוך כדי השירות סיים לימודים במכון "אבני", ובהמשך למד תנועה אצל משה פלדנקרייז.
באותן שנים החל ללמוד אצל נועה אשכול ותלמידה הארכיטקט אברהם וכמן, שם התוודע לכתב התנועה אשכול-וכמן שפיתחו השניים. בשנת 1965 קיבל את שרביט ההוראה מידי אשכול, והצטרף לצוות המורים בפקולטה למחול שבאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, אשר בה אף ייסד את "החוג לתנועה ולכתב תנועה" בראשית שנות השמונים, שבראשו עמד עד לפרישתו בשנת 2001.