במהלך הלווייתו של נשיא צרפת פליקס פור ב-23 בפברואר 1899, השתתפו הרגימנטים ה-4 וה-82, אשר היו חלק מהבריגדה שלו, במסע ההלוויה של הנשיא. ללא ידיעתו של רוז'ה ניסו הליגות הלאומניות והאנטישמיות של פריז בהנהגת פול דרולד להוביל הפיכה צבאית, וקיוו לקבל את תמיכת הצבא. הלאומנים סיכמו עם ז'ורז'-גבריאל דה פלייה שיעשה זאת, אולם ברגע האחרון פלייה לא הגיע, ולפיכך הם החליטו לבקש את תמיכתו של רוז'ה. כאשר אנשיו של רוז'ה חזרו מהלוויה, דרולד ניגש אל רוז'ה המופתע וצעק: "רכב אחרינו, אדוני הגנרל, רחם על המולדת, הצל את צרפת ואת הרפובליקה. לארמון האליזה, אדוני הגנרל!". אנשי הליגות החלו לצעוק, וסוסו של רוז'ה נעמד על רגליו האחוריות. רוז'ה שלף את חרבו ופקד על אנשיו לסגת חזרה לקסרקטינים הסמוכים לכיכר. אנשיו של דרולד ניסו לחסום את הדרך, אולם רוז'ה הסתער עליהם בעצמו ופרץ את הדרך. דרולד רץ אל שער הקסרקטין וניסה לאחוז במושכות סוסו של רוז'ה. אנשיו של רוז'ה צעדו כולם אל תוך הקסרקטין, ודרולד מצא את עצמו אסיר בפנים יחד עם סגנו מרסל האבר. רוז'ה היה נבוך כליל ולא ידע מה לעשות. הוא הציע לדרולד והאבר לעזוב את הקרסקטין, אולם דרולד היה נחוש להפוך לקדוש מעונה ולפיכך הוא נשאר בפנים וצעק החוצה אל ז'ול גרן: "לך ואמור בפריז כי אני אסיר בידי הצבא!" רוז'ה ניסה להוציא אותם החוצה בכוח, אולם בסופו של דבר נכנע לבקשתם ואסר אותם.
למרות הפגנת נאמנות זו, נראה כי עצם העובדה שהלאומנים פנו אליו החשידה את רוז'ה בעיני מפקדי הצבא. ביוני של אותה שנה הוא הועבר לאורליאן ובהמשך לבלפור, שם שימש כמפקד הבריגדה ה-28. הוא הבין שעתידו בצבא חסום, וב-1907 ביקש להתפטר. ב-1908 הוא הועבר לכוחות המילואים.
הוא נפטר בביתו שבפריז ב-7 באפריל 1917 לאחר מחלה ממושכת, בגיל 70. הלווייתו נערכה בפריז, אולם הוא נקבר בעיר קסטלנודרי.
מפלגת שלטון
מפלגת השלטון או מפלגה שלטת במערכת פרלמנטרית דמוקרטית היא המפלגה או הקואליציה הפוליטית הנוכחית של הרוב בפרלמנט, המנהלת את ענייני המדינה. במדינות רבות אחרות ברפובליקה דמוקרטית מפלגת השלטון היא מפלגתו של הנשיא הנבחר הממונה על הרשות המבצעת של הממשלה. בתוך מערכת פרלמנטרית, הרוב ברשות המחוקקת מאפשר גם לשלוט על הרשות המבצעת, הממשלה, ובכך לא מותיר אפשרות להתנגד למפלגות שמהוות תחרות או חפצות לשלוט על הרשות המבצעת והמחוקקת של הממשלה, כמו במערכת נשיאותית בסגנון אמריקני, שם מפלגת הנשיא לא בהכרח יהיה לה רוב חקיקתי.
מפלגת שלטון משמשת גם לתיאור מפלגתן של מדינות בעלות מפלגה אחת, כמו המפלגה הקומוניסטית של סין ברפובליקה העממית של סין.
במניפסט הפוליטי שלו "הספר הירוק", תקף מנהיג לוב מועמר קדאפי את יכולתה של מפלגת השלטון. הוא השתמש בה כבסיס להתנגדותו לפוליטיקה החד מפלגתית. זוהי דוגמה לשיטות ורציונל שהדיקטטורות תומכות בהקמת חברה מונוליטית בלתי משתנה, שלטון רודני ואוטוקרטיה, ללא הזדמנויות של ממש להשתתפות האוכלוסייה בפוליטיקה.
מפלגות שלטון בולטות הן רוסיה המאוחדת ברוסיה, החזית הסנדיניסטית בניקרגואה, המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של ונצואלה, המפלגה הליברלית בקנדה, המפלגה הליברלית-דמוקרטית ביפן, מפלגת הפעולה העממית בסינגפור, בעת' בסוריה, המפלגה הדמוקרטית העממית בטג'יקיסטן, המפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן, מפלגת אזרבייג'ן החדשה, נור אוטאן בקזחסטן, מפלגת הצדק והפיתוח בטורקיה, מפלגת העם האוסטרית, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, ברית הסולידריות ההונגרית, מפלגת העצמאות באיסלנד, המפלגה הדמוקרטית באיטליה, המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית.
בישראל, דוגמה למפלגת שלטון היא "מפא"י" ששלטה מאז הקמת המדינה ב-1948 ועד 1977, ו"הליכוד" ששלטה ברציפות בלעדית מאז 2009 עד 2020 ומאז עד 2021 שלטה יחד עם כחול לבן בממשלת חילופים.
האיסטנה
האיסטנה היא המעון הרשמי ומקום עבודתו העיקרי של נשיא רפובליקת סינגפור. משמעות המילה "איסטנה" (Istana) במלאית היא "ארמון". שם מקבל ומארח הנשיא את אורחיו, לרוב אורחים מרחבי העולם. האיסטנה היא גם מקום העבודה העיקרי ומשרדו של ראש ממשלת סינגפור. האחוזה המשתרעת על שטח של 0.43 דונם הייתה בעברה חלק ממטע אגוז מוסקט גדול. ב-1867 הממשלה הבריטית הקולוניאלית רכשה את השטח ובנתה בו אחוזה שישמש מעונו הרשמי של המושל הבריטי בסינגפור. האיסטנה הייתה ביתו של המושל הבריטי עד 1959, אז קיבלה סינגפור אוטונומיה מבריטניה והמושל הוחלף בראש המדינה (Yang di-Pertuan Negara) יוסוף בן אישק, שהמשיך להתגורר באחוזה גם בכהונתו כנשיא סינגפור.
היסטוריה.
התקופה הקולוניאלית הבריטית.
בניין הממשל של סינגפור (כיום האיסטנה) נבנה בין 1867 ל-1869 בהוראתו של סר הארי סנט ג'ורג' אורד, המושל הקולוניאלי הראשון של סינגפור, אחרי שעבר מחברת הודו המזרחית למשרד המושבות. הארכיטקט של המבנה היה מייג'ור ג'ון אדולפס מקנאיר. במתחם נבנה גם הסרי טימסק, אחד מכמה בתים של קצינים קולוניאלים ששימש בעבר כביתו של המזכיר הקולוניאלי, סגנו של המושל.
חזונו של סר אורד נתקל בהתנגדות מצד עמיתיו בשל גודלו העצום של המבנה והכסף שידרש לבנייתו. אורד סירב להתפשר ובסופו של דבר נקנו 0.43 דונם של אדמה ממטע אגוז מוסקט ב-1867. בניית המבנה החלה כבר באותה השנה ובשנה שאחריה, אחרי שתכנון המבנה הסתיים במרץ 1867. ההתנגדות לתוכניתו המקורית של אורד נעלמה עם הזמן. בניית המבנה הסתיימה ב-1869, כמו שמעיד דוח של עיתון "The Straits Times" מה-24 באפריל אותה השנה. בניית המבנה הסתיימה ממש לפני ביקורו של הנסיך אלפרד, דוכס אדינבורו במקום.
כל המבנה נבנה על ידי עובדי כפייה שעליהם פיקח מהנדס המבנה מייג'ור מקנאיר. המבנה הסופי היה מרשים במיוחד וזכה לשבחים מדייריו ומבקריו. המבנה "קרוב לשלמות", כך תיאר פרידריק ולד, מושל מושבות המצרים ודייר רשמי במבנה מ-1880 עד 1887 בהרצאה בלונדון.
מלחמת העולם השנייה.
כשפלשה יפן לסינגפור ב-1942, פגעה הפגזה מכוונת של יפן במתחם. המושל, סר שנטון תומאס ורעייתו נשארו במבנה עד הרגעים האחרונים, אז פונו ממנו. כשפונו מהמבנה לקחו עמם את דגל בריטניה שהונף בחזית המבנה ושמרו עליו מכל משמר בזמן הכיבוש היפני. בזמן המלחמה המבנה אוכלס על ידי הפילדמרשל היפני היסאיצ'י טראוצ'י, מפקד כוחות הדרום של יפן.
אחרי המלחמה.
המבנה המשיך לשמש מושלים של המושבה המלכותית של סינגפור שקמה אחרי המלחמה. כשסינגפור קיבלה אוטונומיה ב-1959 מבריטניה, המבנה נמסר לידי ממשלת סינגפור, אז קיבל המבנה את שמו הנוכחי "האיסטנה". יוסוף בן אישק מונה לראש המדינה הראשון של סינגפור האוטונומית (Yang di-Pertuan Negara) ומיקם את משרדו הרשמי ומעונו באיסטנה.
המבנה שופץ בהרחבה בין 1996 ל-1998 כדי להוסיף מרחב נוסף ונוחיות המתאימה לימינו אנו. כיום במבנה 6 חדרי אירועים המשמשים למטרות טקסיות ובידוריות. גם משרדיהם של נשיא סינגפור וצוותו נמצאים בבניין.
כיום.
בשל העובדה שהמבנה נבנה ב-1869, האיסטנה היה ביתם של מושלים במשך 21 כהונות ( 1869-1958), ראשי מדינה במשך שתי כהונות (1959-1965) ונשיאים במשך 6 כהונות (1965-היום), בלי להתייחס לתקופת הכיבוש היפני בסינגפור (1942-1945).
היום האיסטנה הוא מעונו הרשמי של נשיא סינגפור, למרות שאף נשיא או שר מהקבינט של סינגפור לא התגורר במבנה אחרי כהונתו של דבן נאיר, הנשיא השלישי של סינגפור. הוילות שיועדו למגורי מנהיגים זרים מנוצלות לעיתים רחוקות. האיסטנה וגניו פתוחים לציבור בחמישה חגים שונים: ראש השנה הסינית, דיוואלי, עיד אל פיטר, האחד במאי ויום העצמאות של סינגפור. בשל הסמיכות של דיוואלי ועיד אל פיטר בשנים מסוימות, גני המבנה פתוחים לעיתים רק פעם אחת בתקופה הזאת. גני המבנה משמשים לקיום טקסים רשמיים כמו השבעות. ראש הממשלה והשר הבכיר מחזיקים את משרדם במתחם האיסטנה.
בימי ראשון הראשונים של החודש ישנם טקסי חילוף שומרים באיסטנה, המהווים מוקד התעניינות רב.
חדרים במבנה המרכזי.
קומה ראשונה.
אולם קבלת הפנים- המקום בו הנשיא מציג את חברי הקבינט של סינגפור לאורחים וראשי מדינות זרים. כמו ששמו של החדר מרמז, קבלות הפנים נערכות בו אחרי ארוחת הערב הממלכתית.
אולם המשתה- האולם בו האורחים סועדים עם הנשיא את ארוחת הערב.
חדר המצב- מקום מושבו ומשרדו של נשיא סינגפור. חדר זה משמש לאירועים כמו השבעות של קבינט או נשיא חדש, או לטקסי הענקת פרסים.
קומה שנייה.
חדר קבלת הפנים- הוא סלון קטן בקומה השנייה שמוביל לחדר האורחים המערבי ולחדר האורחים המזרחי. בסלון הזה מקיים הנשיא דיונים עם נכבדים זרים.
חדר האורחים המזרחי- חדר אורחים המכיל את אוסף המתנות שקיבלו נשיאי סינגפור לאורך השנים.
חדר האורחים המערבי- הוא סלון ששימש תפאורה לראיונות רבים עם ראשי מדינות וחברי פרלמנט.
חדר שיארס- חדר אוכל פרטי הנקרא על שמו של הנשיא השני של סינגפור ,ד"ר בנג'מין שיארס. חדר האוכל משמש את הנשיא או חברי הקבינט ומשפחותיהם במקרים מסוימים.
חדר יוסוף- חדר הנקרא על שמו של הנשיא הראשון של סינגפור, יוסוף בן אישק.
קומה שלישית.
טרקלין הנשיא- החדר משמש כמרפסת המרכזית של האיסטנה המשקיפה על כיכר הטקסים והמדשאות בקומת הקרקע. החדר מעוצב כמו החדר הכחול בבית הלבן, שגם הוא משקיף על מדשאות הבית הלבן.
המשרד של נשיא סינגפור- המשרד נמצא מחוץ לתחום בשביל מבקרים.
הליגה הדמוקרטית של סין
הליגה הדמוקרטית בסין היא אחת משמונה המפלגות הפוליטיות המוכרות כחוק ברפובליקה העממית של סין .
אידאולוגיה.