לאחר המלחמה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצבא האוסטרו-הונגרי פוזר. פלפס חזר למולדתו טרנסילבניה, אשר הפכה לחלק מרומניה במסגרת חוזה טריאנון. הוא התגייס לצבא רומניה, אשר כנגדו לחם במהלך המלחמה, ומונה למפקד "המשמר הסקסוני" - מיליציה של המיעוט דובר הגרמנית ברומניה. ב-1919 השתתף ב כנגד הכוחות ההונגריים הקומוניסטים של בלה קון. בקרב על הנהר טיסה הוא הפר פקודה, והועמד למשפט צבאי. השופטים קבעו שפעולותיו של פלפס הצילו את המצב, ותחת להענישו הוא הועלה לדרגת קולונל. הוא פיקד לזמן מה על רגימנט הרגלים ה-84, ואז הצטרף למטכ"ל ולמד לוגיסטיקה באקדמיית המלחמה בבוקרשט. הוא פרסם ספר ברומנית בשם "לוגיסטיקה: יסודות של ארגון וביצוע", אשר הפך ב-1926 לספר ההדרכה הרשמי של הצבא הרומני בנושא לוגיסטיקה. למרבה האירוניה, זמן קצר לאחר מכן הוא נכשל בבחינות בלוגיסטיקה באקדמיית המלחמה. הוא פיקד על יחידות רומניות שונות, ובין היתר על הבריגדה ה-1 של הוונטורי די מונטי (חיילים הרריים רומנים, בדומה לגבירגסייגר בצבאות דוברי הגרמנית). הוא הגיע לדרגת לוטננט גנרל, וב-1930 מונה ליועצו הצבאי של קרול השני, מלך רומניה. הוא סלד מהתככים, השחיתות והצביעות של חצר המלוכה, ומתח עליה ביקורת ללא חשש. ב-1940 הוא כינה בפומפי את המלך קרול שקרן, ולפיכך הועבר למילואים. ב-1941 הוא עזב את הצבא הרומני.
מלחמת העולם השנייה.
באותה תקופה כבשה גרמניה הנאצית את מרבית מערב אירופה, והתקדמה באופן מוצלח ברחבי ברית המועצות לאחר מבצע ברברוסה. פלפס, אשר נולד למשפחה דוברת גרמנית, קיבל אישור לעזוב את רומניה ולהתגייס לוורמאכט, אולם מכיוון שנחשב לפולקסדויטשה לא הורשה לשרת שם. הוא התגייס במקום זאת לוואפן אס אס, תחת שם נעוריה של אמו, שטולץ, וקיבל דרגת שטנדרטנפיהרר. הוא לחם במסגרת קרבות החזית המזרחית, ומונה למפקד רגימנט האס אס "ווסטלנד" שהיה חלק מדיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג". בהמשך מונה למפקד "צוות קרב" (קמפגרופה) ולחם עמו במהלך הקרבות באוקראינה. ביולי 1941 הועלה לדרגת בריגדפיהרר, ומאוחר יותר עוטר בצלב הברזל בשתי דרגות. בינואר 1942 הוא נבחר לארגן הקמת דיוויזיה מגרמנים אתניים מיוגוסלביה, אשר הוקמה ב-1 במרץ תחת השם דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן".
ב-20 באפריל 1942 הועלה לדרגת גרופנפיהרר. הדיוויזיה שלו הוצבה בסרביה והשתתפה שם במערכה כנגד הפרטיזנים. חיילי הדיוויזיה כינו את פלפס "פאפא פלפס". באוקטובר נשלחה הדיוויזיה לתקוף כוח צ'טניקים בהרי קופנויק, אולם הצ'טניקים קיבלו התרעה מוקדמת והצליחו להימנע ממגע. הפעילות הקרבית הראשונה שבה השתתפה הדיוויזיה הייתה "מבצע לבן I" באזור צפון קרואטיה כנגד כוחות הפרטיזנים. בהמשך למבצע זה, התרחש "מבצע לבן II" בו התקדמו כוחות הדיוויזיה ממערב בוסניה לכיוון מוסטר בנוסף ללחימה באזור צפונית-מערבית לסרייבו. מבצע שלישי שתוכנן לא יצא לבסוף לפועל. כחלק מלחימה זו, הייתה מעורבת הדיוויזיה בפשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסיות המקומיות עם הוצאות להורג המוניות והריסת כפרים שנחשדו כמשתפי פעולה עם הפרטיזנים המקומיים. בתחילת 1943 סייע בהקמת דיוויזיית מתנדבים הררית נוספת שפעלה באזור בשם "דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר".
ביולי 1943 אוחדו שתי הדיוויזיות יחד עם דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" לקורפוס אס אס הררי החמישי. פלפס קיבל פיקוד על הקורפוס, ובו זמנית הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר וקיבל את צלב האבירים של צלב הברזל. במסגרת תפקידו היה עליו לפעול בשיתוף פעולה עם כוחות איטלקיים, אלם הוא התאכזב מאוד מחוסר שיתוף הפעולה שלהם. המתורגמן שלו באותם ימים היה קורט ולדהיים, לימים מזכ"ל האו"ם ונשיא אוסטריה, ובאחת הפעמים כאשר פלפס כינה גנרל איטלקי "מקרוני עצלן!", שינה ולדהיים את ניסוח המילים. פלפס בתגובה אמר לו: "תשמע ולדהיים, אני יודע קצת איטלקית אינך מתרגם את מה שאני אומר". בפעם אחרת הוא איים לירות בזקיפים איטלקיים שעיכבו את מעברו במחסום.
בדצמבר 1943 השתתף הקורפוס שלו ב"מבצע קונגבליץ" (כדור ברק), אשר בוצע כנגד כוחותיו של טיטו בקרואטיה במטרה למנוע מהם להיכנס לסרביה. המבצע הסתיים בהצלחה מוגבלת בלבד, ומיד לאחריו בא "מבע שאיסטום" (סופת שלג) אשר נועד לנצל את ההצלחה. שני המבצעים ידועים בשם "המערכה האנטי-פרטיזנית השישית" ו-2,000 פרטיזנים נהרגו במהלכם. הקורפוס שלו גם היה מעורב בפינוי אזרחים מאזור קו החוף הדלמטי מחש לפלישה של בעלות הברית שם. בתחילת 1944 תקפו אנשיו במסגרת "מבצע ולדראוש" (קדחת יער) במרכז בוסניה, "מבצע מייבאום" במזרח בוסניה ומבצע נוסף שנערך במאי בתקווה ללכוד את טיטו עצמו. ב-20 ביוני הוענק לפלפס הצלב הגרמני בזהב, ובספטמבר מונה למיופה הכוח הגרמני בטרנסילבניה (שהועברה להונגריה במסגרת תכתיב וינה), והיה אחראי על גיוס גרמנים מטרנסילבניה לאס אס.
מותו.
ב-21 בספטמבר 1944, הוזמן פלפס לפגישה עם היינריך הימלר בברלין. הוא החליט לבקר בדרך במוצבים באזור ארד. לאחר שקיבל מידע על כוחות של הצבא האדום שהגיעו לאזור, החליט הנהג לסטות לכפר הסמוך סימאנד. אלא שגם שם כבר היו חיילים סובייטיים, ופלפס יחד עם שלישו ונהגו נעצרו והובאו לחקירה. עוד באותו היום, המבנה שבו הוחזקו הותקף על ידי מטוס גרמני אקראי, והאסירים ניסו לנצל את ההזדמנות כדי לברוח ונורו למוות. פלפס היה בן 62 במותו. משלא הגיע לפגישה עם הימלר, הוצא עליו למחרת היום צו מעצר. ב-29 בספטמבר חפציו האישיים נמצאו בידי חיילים הונגריים, אשר העבירו אותם לגרמנים. ב-24 בנובמבר של אותה שנה הוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו, אשר נמסר לבנו ריינהרט אשר שרת באס אס בדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר. הרגימנט ה-13 של דיוויזיית האס אס ה-7 נקרא מאז ואילך על שמו.
אסטריד, נסיכת שוודיה
אסטריד, נסיכת שוודיה (בשוודית: Astrid av Sverige; 17 בנובמבר 1905 - 29 באוגוסט 1935), הייתה אשתו של לאופולד השלישי, מלך הבלגים.
ביוגרפיה.
אסטריד נולדה ב-17 בנובמבר 1905 בסטוקהולם, לנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה ולאינגבורג, נסיכת דנמרק, בתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק. בהגיעה לפרקה הייתה אסטריד מועמדת אפשרית ככלה למספר נסיכים, ביניהם אדוארד, נסיך ויילס, ואולף, נסיך הכתר של נורווגיה, אולם לבסוף התארסה אסטריד בספטמבר 1926 עם לאופולד, נסיך הכתר של בלגיה. ב-4 בנובמבר 1926 התחתנו השניים בסטוקהולם, וב-10 בנובמבר התקיים טקס נוסף בבריסל, ואסטריד קיבלה את התואר "דוכסית בראבנט". אסטריד ולאופולד התגוררו בארמון סטויבנברג, לא רחוק מן הארמון המלכותי בלאקן. אסטריד גידלה את ילדיה בפשטות, ואף הייתה מטיילת עמם בחצר הארמון, שלא על פי כללי הטקס. בעת חתונתם נשארה אסטריד בדת הלותרנית, אך בשנת 1930 המירה את דתה לדת הקתולית.
בשנת 1934 נהרג חמיה אלברט הראשון, מלך הבלגים, במהלך טיפוס הרים, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלאופולד השלישי, מלך הבלגים. אסטריד הקדישה את זמנה לעזרה למשפחות נזקקות, ובמהלך המשבר הכלכלי בשנת 1935 אף ערכה מגבית מיוחדת לאיסוף מזון ובגדים למשפחות עניות.
באוגוסט 1935 נסעו לאופולד ואסטריד לחופשה פרטית בשווייץ, עם שני ילדיהם הגדולים. ב-28 באוגוסט שלחו הזוג את ילדיהם לבלגיה, יחד עם המטפלות שלהם, ולמחרת יצאו לבדם לטיול בהרים. במהלך הנסיעה נהג לאופולד ברכב, ובמהלך ירידה במדרון תלול הרכב החליק מהכביש, ונתקע בעץ אגס. כתוצאה מהפגיעה נהרגה אסטריד, ואילו לאופולד נפצע באורח קל.
מותה של אסטריד גרם לאבל עמוק בבלגיה ובשוודיה, ורשות הדואר הבלגית אף הנפיקה בולים עם דיוקנה בשחור. במקום התאונה בשווייץ נבנתה קפלת הנצחה, והיא הפכה ליעד תיירותי בלגי ושוודי. בשנת 2015 עלו שני נכדיה לשלטון; פיליפ, מלך הבלגים בבלגיה, ואנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג בלוקסמבורג.
משפחתה.
ב-4 בנובמבר 1926 התחתנה אסטריד עם לאופולד השלישי, מלך הבלגים, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
אסטריד משוודיה, מלכת הבלגים
יורג אלברטס
יורג אלברטס (בגרמנית: Jörg Albertz, נולד ב-29 בינואר 1971 במנשנגלאדבך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר, וזוהה בעיקר עם קבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית, עמה זכה בתארים רבים. לאלברטס שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים.
אלברטס גדל במנשנגלאדבך ושיחק כנער בקבוצות המקומיות PSV מנשנגלאדבך ובורוסיה מנשנגלדבך. בשנת 1990 חתם אלברטס על החוזה המקצועני הראשון שלו, בקבוצת פורטונה דיסלדורף, שם כונה "הפטיש" בזכות בעיטותיו החזקות מחוץ לרחבה. בספטמבר 1990 הבקיע אלברטס את שערו הראשון במועדון, בניצחון 1-0 על הרטה ברלין. בשתי עונותיו הראשונות במועדון היה אלברטס שחקן מחליף בעיקר, ובעונת 1991/92 נשר אלברטס עם פורטונה דיסלדורף לבונדסליגה השנייה. בעונת 1992/93 הפך אלברטס לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, והבקיע שלושה שערי ליגה, אך הקבוצה ירדה ליגה בפעם השנייה ברציפות, ואלברטס עזב את המועדון.
בקיץ 1993 חתם אלברטס בהמבורג והתחבב מיד על אוהדי הקבוצה. אלברטס שיתף פעולה בקישור עם תומאס פון הזן, יורדן לצ'קוב והראלד שפורל, ובעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע ארבעה שערים, כאשר את שערו הראשון בקבוצה הבקיע כבר במחזור הפתיחה של עונת 1993/94, בניצחון 5-2 על נירנברג. את העונה הזו סיימה המבורג במקום ה-11 בבונדסליגה. בשתי העונות הבאות, בהן המבורג סיימה במקום ה-13, הבקיע אלברטס תשעה שערי ליגה בכל אחת מהעונות, כאשר בעונת 1995/96 שימש כקפטן הקבוצה. בתום עונה זו עזב אלברטס את המבורג וחתם בגלאזגו ריינג'רס תמורת ארבעה מיליון לירה שטרלינג.