תנד"י, תנועת נשים דמוקרטיות בישראל, היא התנועה הפמיניסטית המשותפת הראשונה בישראל המאגדת כבר עשרות שנים בשיתוף מלא אלפי נשים יהודיות וערביות שכולן פועלות בו בהתנדבות. בעת הקמתו נקרא אנד"י, ארגון נשים דמוקרטיות בישראל. היא נבחרה למזכירת התנועה הארצית בשנת 1951, וכיהנה כיו"ר תנד"י משנת 1971 ועד שנת 2003. גם אחרי פרישתה ממשיכה בתרומה ובפעילות לסניף בנצרת ובמזכירות הארצית של התנועה.
פעילות לקידום זכויות נשים וילדים.
בתחילת שנות ה-50 פעלה יחד עם חברותיה בתנד"י לציון יום האישה הבינלאומי ב-8 במרס ואף לעגן אותו בהצעת חוק בכנסת. פעילות תנד"י מציינות מדי שנה את יום האישה בהפגנות ובעצרות, בימי לימוד ובהרצאות, במטרה להעלות לשיח הציבורי את מעמדן וזכויותיהן של הנשים. ב-1 ביוני הנהיגה בארץ את יום הילד, כפי שקבעה פדרציית הנשים הדמוקרטיות בשנות ה-40 של המאה ה-20. מאז מציינת תנד"י את יום הילד במועד זה למען קידום זכויות הילד והעלאת המודעות למצבם וזכויותיהם של הילדים והילדות בארץ ובעולם. חברות הארגון פעילות בהפגנות נגד הכיבוש, המלחמות בלבנון ובעזה, נגד אפליית הציבור הערבי בישראל, הפגנות ה-1 המאי ועוד. הן מפרסמות ומפיצות דפי מידע על זכויות נשים בעבודה, ב-36 סניפי התנועה נערכו ונערכות סדנאות וחוגי בית על זכויות של נשים, על השפעת הגלובליזציה על נשים ועל הגנה על זכויות נשים במקרים של ניצול ואלימות מינית.
יזמה יחד עם נשות תנד"י את הקמתם והפעלתם של גני ילדות וילדים ביישובים ובשכונות ערביים שלא היו בהם גנים. הגן הראשון הקימו בשנת 1951 בחיפה. היה זה הגן הדו-לאומי הראשון בו למדו ילדות וילדים ערבים ויהודים, כחלק מהחלטת המזכירות של התנועה. בשנים 1973–1975 הקימה תנד"י בראשותה גנים נוספים באזור המשולש. בנצרת הוקם הגן הראשון ב-1983, ועד שנת 1987 הוקמו עוד 6 גנים בשכונות שונות בנצרת. הגנים תפקדו גם כמרכזי מידע לנשים לגבי זכויותיהן. בשנים האחרונות עברו כמה מהגנים לבעלות של רשויות מקומיות, ואחרים מנוהלים בידי עמותות עצמאיות.
ב-1952 נבחרה לכהן כחברה בוועד הציבורי להגנת הילד, שהוקם בתל אביב במסגרת אספה רבת משתתפים של רופאים, מחנכים, מורים ואנשי ציבור. באספה נסקרו נושאים רבים הקשורים במצב הילדים בארץ באותה התקופה, כמו החינוך המשותף בתנועה הקיבוצית, דרכי הקליטה של עליית הנוער, חוק חינוך חובה וכדומה. עם זאת, הועלו גם בעיות שונות משטחי הפעולה השונים של משתתפי האספה, כמו מזון, אשפה ותברואה, החינוך בחברה הערבית ועוד.
בשנת 1954 השתתפה במשלחת נשים למוסקבה, כאורחת של ועד הנשים הסובייטיות. חברות המשלחת למוסקבה היו חברת הכנסת אסתר וילנסקה, המשוררת לאה גולדברג, ד"ר חנה סנה, דשה גורביץ פועלת מתל אביב, עליזה ניקולא מחיפה, ולולו סבאג, חברתה מארגון תנד"י נצרת. בשנת 1957 ארגנה עם חברות תנד"י נצרת הפגנה מול בנייני משרדי הממשלה בעיר בדרישה לשחרר תושבים שנעצרו באורח אדמיניסטרטיבי בידי הממשל הצבאי. בין העצורים היה בעלה. במסגרת משלחת נשים נפגשה עם מפקד משטרת נצרת וביקשה להעביר לשלטונות את מחאתה של תנד"י בנצרת על גל המעצרים.
ב-24 באוקטובר 1975 השתתפה כנציגת תנד"י בוועדה בנושא השתתפותה של האישה בחיי החברה ובמאבק לעצמאות פוליטית וכלכלית בארצה, שפעלה כחלק מוועידת הנשים העולמית לשלום ולשוויון שהתקיימה בברלין, גרמניה. הופעתה בוועידה זכתה לברכות מנשים רבות, ביניהן גוסטה פוצ'יקובה, אלמנתו של יוליוס פוצ'יק.
באותה שנה נמנתה עם החברים והחברות בוועדה לבדיקת מעמד האישה בישראל בראשות אורה נמיר שהוקמה על ידי ראש הממשלה יצחק רבין ונועדה גם לשמש מחווה לרגל שנת האישה הבינלאומית עליה הכריז האו"ם באותה שנה. הוועדה בחנה את הנושא במשך שנתיים, ובראשית 1978 הגישה את מסקנותיה והמלצותיה.
עמותת "נשים נגד אלימות".
ב-1991 יזמה יחד עם קבוצת נשים ערביות, עובדות סוציאליות, עורכות דין ופעילות בארגוני נשים, הקמת מקלט ראשון לנשים ערביות קורבנות אלימות. המקלט הוקם באוגוסט 1993 במימון ממשלתי. העמותה שהפעילה את המקלט-עמותת נשים נגד אלימות בנצרת, אותה ייסדה עם עאידה תומא-סלימאן, ממשיכה לפעול נגד אלימות פיזית ואלימות מינית כלפי נשים וילדות בחברה הערבית. העמותה מפעילה מרכז סיוע לנפגעות אלימות מינית ופיזית, והקימה שתי דירות מעבר לנשים ונערות במצוקה. ב-9 ביולי 2013 התקיימה ישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת. אחת ממשתתפות הישיבה, סאוסאן תומא שוקחה, מפעילות העמותה, אמרה בדיון על סמירה חורי כי "נשים רבות רואות בה דוגמה לאישה חזקה, אשר הקדישה שנים רבות של הפעילות שלה, האינטנסיבית, למען זכויות נשים, שלום צודק וזכויות הילדים".
ארגוני הנשים "גשר לשלום" ו"בת שלום".
בשנת 1967 שכלה הגברת רות ליס את בנה ובעקבות כך לאחר כמה שנים הביעה רצון להיפגש עם נשים ערביות ממצרים למען הידברות וקידום השלום דרך פרסום מודעה בעיתון. בעקבות המודעה פנתה אליה יוכבד גונן, חברת מזכירות תנד"י, אשר קישרה בינה לבין חורי ונשים ערביות נוספות בהצעה להקים גוף משותף יהודי-ערבי בישראל ובעזרתו להגיע להידברות עם נשים ממצרים. כך הוקם הארגון גשר לשלום שפעל בין השנים 1967–1973. הארגון התפצל בשנת 1973 עקב חילוקי דעות פוליטיים והיא נמנתה עם הפורשות ממנו. לאחר הפיצול המשיכה בפעילות של גשר לשלום יחד עם שולמית חנין, צפירה יונתן, מאיה זהבי, יהודית דביר ונשים נוספות בתל אביב. הארגון יזם פעילות והפגנות למען השלום.
הייתה שותפה ליוזמות ארגוניות נוספות כמו קו ירוק, קו אדום ונשים לשלום. במסגרת הפעילות בארגונים דאגה לאסוף ציוד ובגדים לפלסטינים במחנות הפליטים, יזמה מפגשים ופעילות שותפת של נשים יהודיות ופלסטיניות, בתוך ישראל ומשני צדי הגבול ועוד.
ב-1989 התקיים בבריסל מפגש נשים בהשתתפות פעילות ישראליות ופלסטיניות, שבעקבותיו החל דיאלוג מתמשך שכתוצאה ממנו הוקם בשנת 1994 הארגון ג‘רוזלם לינק, שהיה מורכב משני ארגוני נשים: בת שלום במערב ירושלים והמרכז הירושלמי לנשים במזרחה. שני הארגונים אימצו עקרונות פוליטיים משותפים ועליהם הושתת שיתוף הפעולה ביניהם, דגם לשיתוף פעולה אפשרי בין שני העמים - הישראלי והפלסטיני. הייתה שותפה להקמת ארגון בת שלום, ארגון נשים פמיניסטי ישראלי שכלל נשים יהודיות ופלסטיניות ישראליות, ופעלה בו עד להפסקת פעילותו.
בשנת 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, הוקמה קואליציית נשים לשלום. כארגון עצמאי של מאות פעילות עצמאיות בשיתוף עשרה ארגוני שלום פמיניסטיים: מחסום Watch, בת שלום, בת צפון, תנד"י, נשים בשחור, פרופיל חדש, האם החמישית, הליגה הבינלאומית של נשים לשלום וחופש (סניף ישראל), נגה ונל"ד. הייתה שותפה בארגון כנציגת תנד"י.
פועלה בעיריית נצרת.
החל משנת 1974 היה חברת ועד סניף נצרת של המפלגה הקומוניסטית בנצרת. במקביל כיהנה כחברת עיריית נצרת במשך 6 חודשים. הייתה האישה הערבייה הראשונה בארץ שמילאה תפקיד זה.
בתקופת זמן זו ניסתה לקדם את מעמד הנשים ומעמד הפועלים בעיר.
משפחתה.
בסוף 1949 הכירה את פואד חורי, פעיל מרכזי במק"י וחבר מזכירות המפלגה, כאשר עבדו יחד כמורים בבית ספר בנצרת. שניהם פוטרו מעבודתם עקב דעותיהם הפוליטיות וחברותם במק"י. ב-13 באוקטובר 1950 נישאו. לזוג נולדו שלושה ילדים. ב-1968 הלך לעולמו שבועיים אחרי שאובחן כחולה בסרטן. היה מזכיר מחוז המפלגה בנצרת, חבר מועצת העיר נצרת, ומועמד מטעמה לראשות מועצת העיר. היא גידלה את שלושת ילדיהם במקביל להמשך עשייתה הפוליטית והחברתית.
בעידוד בנה למדה נהיגה ובספטמבר 1968 הייתה האישה הראשונה בנצרת שהחזיקה ברישיון נהיגה. שלושת ילדיהם למדו באוניברסיטאות בברית המועצות. ד"ר ג'אבר חורי למד רפואה וכיום מנהל סניף קופת חולים בנוף הגליל. ד"ר חאולה חורי למדה רפואת נשים והיא רופאה בבית החולים הצרפתי בנצרת. נסרין חורי למדה פסיכולוגיה, התמחתה בנושא אוטיזם והקימה את המועדונית הראשונה בנצרת לילדים אוטיסטים.
Starz (מבוטא: סטארז) היא רשת טלוויזיה אמריקאית המשדרת בטלוויזיה בכבלים ובלוויין. הרשת קיימת משנת 1994. עיקר שידוריה הם סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה מקוריות.
מטה הרשת, ומטה חברת האם MoviePlex ממוקמים בעיירה מרידיאן, קולורדו. ביולי 2015 היו לחברת Starz מעל 30 מיליון מנויים, שהם 26.5% מכלל בתי האב המנויים לטלוויזיה הרב-ערוצית בארצות הברית. חלק מהם מקבלים לפחות את הערוץ המרכזי של הרשת, במסגרת המנוי שלהם לטלוויזיה הרב-ערוצית.
Starz הושק ב־1 בפברואר 1994, ובתחילה הופץ באמצעות מערכות כבלים. שני הסרטים הראשונים ששודרו ברשת, סרטי דרמה שהיו כבני שנתיים באותה תקופה, היו "משחק הדמעות" ו"ניחוח אישה". הרשת החלה עם שישה ערוצים מקוריים, ובהמשך נוספו שבעה נוספים. בין הסדרות המקוריות שהופקו ברשת: "זרה", "הסודות של דה וינצ'י", "ספרטקוס", ועוד.
S בדג זהב
S בדג זהב (S Doradus) הוא אחד הכוכבים הבהירים ביותר בענן מגלן הגדול (גלקסיית לווין של שביל החלב) ובכלל. הכוכב הוא היפר-ענק עם בהירות מוחלטת של 10- אך בגלל מרחקו הרב מכדור הארץ הוא לא ניתן לראיה ללא טלסקופ. הכוכב נמצא במרחק של 169,000 שנות אור (51,815 פארסק) מכדור הארץ וממוקם בקבוצת הכוכבים דג זהב. S בדג זהב הוא הכוכב הבהיר ביותר בצביר הכוכבים NGC 1910 הממוקם בענן המגלני הגדול. הכוכב מסוג משתנה כחול ובהיר וטמפרטורה של 20,000 קלווין. עוצמת הארתו של הכוכב גדולה פי מיליון מזו של השמש. מסתו של S בדג זהב היא 45 מסות שמש, והרדיוס הוא 100–380 רדיוסי שמש.
אנבידיה
אנווידיה
זרע (צמח)
דמויי כחלאים