העכסן ניזון לרוב ממכרסמים, מעופות, מביצים ומבעלי חיים קטנים אחרים. ככל שהעכסן גדל הוא מסוגל לטרוף חיות יותר גדולות. ברגע שהעכסן מאתר את הטרף הוא מתנפל עליו, מכיש אותו במהירות ומזריק לגופו ארס המוטוקסי. הארס מהמם או הורג מיד את הקורבן ואז העכסן בולע אותו בשלמותו.
אמצעי הגנה.
גופם של העכסנים מורכב מסדרה של טבעות חלולות שמונחות זו בתוך זו מתחת לעור. בקצה הזנב יש טבעות שאינן מכוסות בעור, כאשר העכסן חש מאוים, הוא משפשף אותן בקשקשים בעורו, דבר המשמיע רשרוש מרתיע. מטרתה של התנהגות זו להזהיר טורפים פוטנציאליים ולהודיע להם על נוכחותו באזור.
בכל פעם שהעכסן משיל את עורו טבעת חדשה נוספת, ולכן ניתן למנות את גיל העכסן על-פי מספר הטבעות שבזנבו. העכסנים הצעירים לא יכולים להשמיע את צליל הרשרוש לפני שישילו את עורם לראשונה. לאחר שהשילו את עורם נוצרת טבעת חדשה וכך הם יכולים להשמיע את צליל הנקישה.
עכסנים בוגרים יכולים לאבד את הרשרוש במקרים שונים אך לאחר השלת עורם בפעם הבאה נוספת טבעת חדשה והיכולת לרשרש חוזרת. לא תמיד העכסן משמיע את צליל הרשרוש, ולפעמים הוא מעדיף לתקוף בפתאומיות מבלי להודיע לאויביו על נוכחותו. במזג-אוויר גשום אין העכסן מסוגל להשמיע את הרשרוש מזנבו.
הכשה.
העכסנים נולדים עם ניבים בתפקוד מלא, והוא מסוגל להכיש כבר מרגע לידתו. לרוב, העכסן מזריק כמות מלאה של ארס לטרף אבל במקרים של התגוננות מפני תוקף העכסן יכול להכיש ללא הזרקת-ארס או להזריק כמות מעטה של ארס ולברוח. עכסנים צעירים אינם יודעים לכמת את כמות הארס שהם מזריקים, כך שברוב המקרים הם מכישים ומזריקים את כל כמות הארס. מסיבה זו הם יותר מסוכנים מהפרטים הבוגרים.
כך או כך בעת הכשה של העכסן על המוכש לקבל מידית טיפול רפואי ולהגיע לבית חולים במהירות האפשרית.
לרוב מיני העכסנים יש ארס שבמקרה של הכשה משפיע על הגוף מידית על ידי הריסת הרקמות, ניוון שרירים, שיבוש בקרישת דם וקריסה של המערכת המוטורית בגוף.
במקרה שהמוכש לא מקבל את הטיפול הדרוש עלול להיגרם נזק חמור כנמק ואיבוד האיבר המוכש, ולבסוף מוות. במקרה של הכשה, יש להרגיע את המוכש, להושיבו או להשכיבו במקום מוצל, לקבע את האיבר המוכש ולפנותו במהירות לבית החולים.
מיון.
מיני העכסנים כלולים בשני סוגים: עכסן קטן - בו 2 מינים ועכסן - בו 48 מינים.
שכונות הטבעת
שכונות הטבעת הן חמש שכונות בירושלים: נווה יעקב, גילה, תלפיות מזרח, רמות-אלון ופסגת זאב, שהוקמו על שטחים שנכבשו על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים וסופחו מוניציפלית לעיר. מטרת הקמת השכונות הייתה יצירת רצף שכונות מגורים יהודיות סביב מרכז העיר. כיום מתגוררים בשכונות אלה כ-165,000 איש.
היסטוריה.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967 שונתה מפת העיר ירושלים. שני חלקיה, המערבי והמזרחי, אוחדו תחת שלטון ישראל, ובנוסף סופחו עוד כ-63 קמ"ר של כפרים ושטחים פתוחים מיהודה ושומרון לישראל, כולם לשטחה המוניציפלי של ירושלים. שטחה הורחב ל-108 קמ"ר, למעשה פי שלושה משטח העיר המערבית לפני מלחמת ששת הימים. בתום המלחמה הוחל במדיניות ממשלתית לפיה יש להקיף את מרכז העיר בשכונות מגורים גדולות, שבהן יתגוררו אלפי יהודים, תוך ניצול כל שטח פנוי לבניית דירות רבות בזריזות מרבית. מדיניות הבינוי שמה דגש על שכונות לוויין שיעבּו את ירושלים ומדיניות האכלוס ייעדה את השכונות החדשות כפתרונות דיור לזוגות צעירים, עולים חדשים, ובני המעמד הבינוני. שכונות הטבעת הן הביטוי הבולט ביותר למדיניות זו.
בשנים הראשונות התאכלסו השכונות במהירות רבה. גם לאחר סיום שלב אכלוס הדירות החדשות המשיך גידול האוכלוסייה בשכונות אלו, משום שרבים מהתושבים החדשים היו זוגות צעירים שילדיהם נולדו בשכונה. עם השנים התבגרה האוכלוסייה, והילדים שבגרו לרוב עברו להתגורר מחוץ לשכונה. כתוצאה מכך הואט קצב הגידול של האוכלוסייה. האוכלוסייה בשכונות מסוימות, כמו נווה יעקב ורמות אלון, התחלפה במהלך השנים, ואחוז החרדים בהן עלה משמעותית.
שכונות הטבעת בנויות על שטחים שנכבשו על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים. מוסדות האומות המאוחדות, האיחוד האירופי, הרשות הפלסטינית, וחלק מהשמאל בישראל, רואים בשכונות אלו התנחלויות, אולם מדינת ישראל מתייחסת אליהם כאל שכונות של ירושלים, עקב חוק ירושלים (ראו מעמדה החוקי של ירושלים).
תהליך הקמת השכונות.
שכונת הר חומה, שאף היא מחוץ לקו הירוק, נבנתה בשנות ה-90, ולכן אינה נחשבת משכונות הטבעת.
רמות (שכונה)
תחנת הרכבת חדרה – מערב
תחנת הרכבת חדרה מערב היא תחנה של רכבת ישראל על מסילת החוף, שנמצאת בחלקה המערבי-מרכזי של העיר חדרה בסמוך לאזור התעשייה. התחנה משמשת הן כתחנת משאות והן כתחנת נוסעים (בתוספת לתחנת חדרה מזרח, המשמשת למשאות בלבד).
צפונית לתחנה נמצא הצומת הרכבתי צומת רמז אשר ממנו מתפצלת המסילה המזרחית לכיוון תחנת הרכבת חדרה מזרח. כיום הצומת אינו מאפשר לרכבות המגיעות מכיוון חדרה מערב להמשיך לכיוון חדרה מזרח אך בעתיד תוקם קשת מסילתית מכיוון דרום לכיוון מזרח אשר תאפשר להפעיל קו נוסעים בכיוון זה.
היסטוריה.
בעקבות סלילת מסילת החוף בשנות ה־50, הייתה תחנת חדרה מזרח – התחנה היחידה בעיר חדרה שהוקמה בתקופת המנדט הבריטי – מחוץ לקו, שכן היא ממוקמת בקו המזרחי. כדי להכליל את חדרה במניין התחנות על מסילת החוף, נבנתה תחנת חדרה מערב.
ב-14 במאי 1953 נחנכה מסילת החוף החדשה ויחד איתה נפתחה התחנה. לאחר שנים ספורות הופסק השימוש בקו המזרחי, ותחנת חדרה מזרח נסגרה לתנועת נוסעים, ומשום כך הפכה תחנת חדרה מערב לתחנה היחידה בעיר. בתחילת שנות ה־90 שופצה התחנה ושוב עברה שיפוץ מקיף ב-2016, וכיום משמשת כתחנה בקו הפרוורי בנימינה–תל אביב–רחובות–אשקלון ובקו באר שבע מרכז–כרמיאל.
על־פי נתוני רכבת ישראל בחודש אוגוסט 2008 עברו בתחנה 135,000 נוסעים, ובממוצע ליום – כ־5,000 נוסעים.
בשנת 2016 עברה התחנה שיפוץ מקיף. בסמוך לתחנה מתוכנן מרכז תחבורה בשטח של 100 דונם, שיכלול תחנת אוטובוסים אשר תחליף את התחנה המרכזית שבמרכז העיר, וכן חניונים וגשרים. במסגרת מרכז התחבורה החדש תורחב תחנת הרכבת, כך שיתווסף אליה רציף נוסף, והגישה אליה תתאפשר גם מצדה המערבי, שם הולך ונבנה מרכז מסחרי גדול בשם מתחם אנרג'י. בעתיד מתוכננת העברת פעילות המטענים בתחנה מספר קילומטרים דרומה לאזור כפר ויתקין.
מבנה התחנה.
בתחנה קיימים שלושה רציפים: רציף צד, אשר ממוקם בכניסה לתחנה במבנה הראשי, ורציף אי בין המסילות, אשר מחובר במעבר תת-קרקעי. רציפים 1 ו־2 משמשים לרכבות הפרווריות, ורציף 3 משמש למקרה שהרכבת הבין־עירונית עוקפת את הרכבת הפרוורית כבר בחדרה (בדרך כלל הדבר קורה בתחנת בנימינה) כדי לצמצם איחורים. כמו כן יש מסילות נוספות המשמשות את שלוחת המטענים בתחנה.
קווי אוטובוס העוברים בתחנה.
מספר קווי אוטובוס עוברים בצמוד לתחנה, חלקם ייעודיים לרכבת עבור תושבי השכונות בחדרה.
תחנת רכבת תפעולית ומסוף מטענים.
בסמוך לתחנת נוסעים נמצאת תחנת רכבת תפעולית ומסוף מטענים, המסילות של התחנה משמשות לדיור רכבות וציוד רכבתי. התחנה כוללת מספר עקלתונים המשמשים לעיתוק רכבות ולמפגש רכבות. מסוף מטענים כולל מתחם אחסנת מכולות.
פנינים
גאורגי גונגדזה
גאורגי רוסלנוביץ' גונגדזה (אוקראינית: Георгій Русланович Ґонґадзе או גאורגי ר'ונר'אדזה גאורגית: გიორგი ღონღაძე 21 במאי 1969 - 16 בספטמבר 2000) היה עיתונאי אוקראיני ממוצא גאורגי. התפרסם, בין השאר, כמייסדו של אתר החדשות האינטרנטי "אוקראינסקה פרבדה" יחד עם אולנה פריטולה. עקב פעילותו העיתונאית נחטף ונרצח בשנת 2000 ליד קייב.
נסיבות מותו הפכו לסקנדל לאומי באוקראינה והובילו להפגנות נגד ממשלת אוקראינה ונשיאה באותם הימים, ליאוניד קוצ'מה. זהות רוצחו של גונגדזה עדיין לא פורסמה ואיש טרם הושם תחת סורג ובריח, אף על פי ששני אנשים שהואשמו בהריגתו נעצרו במרץ 2005. אלמנתו, מירוסלבה גונגדזה, ושני ילדיה, קיבלו מקלט מדיני בארצות הברית, והתגוררו שם עד שנת 2001.
קריירה.
גונגדזה נולד בטביליסי שבגאורגיה, בן לפוליטיקאי גאורגי ולאחות אוקראינית. הוא קיבל את השכלתו באוניברסיטת לבוב שבלבוב במערב אוקראינה, שהיא גם מקום הולדתה של אמו, לסלי. תחילה התפרסם כעיתונאי בגאורגיה בדיווחיו על הקונפליקט באבחזיה, ולאחר מכן באוקראינה. הוא עבד בתחנת הרדיו "קונטיננט", שבסיסה היה בקייב, והייתה לו תוכנית משלו, "סיבוב ראשון עם גוגנדזה". גישתו העצמאית והנחושה עוררה עליו עד מהרה את עוינותו של לאוניד קוצ'מה, נשיא אוקראינה. ב-2005, אחרי מותו, עוטר בעיטור גיבור אוקראינה .
היפוגאום
היפוגאום (לטינית Hypogeum או Hypogaeum, רבים Hypogea; מיוונית "היפו" - תחתי ו"גאה" - קרקע) הוא מבנה תת-קרקעי, בדרך כלל קבר או מקדש, מהתקופה שקדמה לנצרות (מבנה זהה מהתקופה הנוצרית מכונה קטקומבה). בדרך כלל ישנן בהיפוגאום גומחות לשם הטמנת אפר או שרידי אדם, אם כי המושג עשוי להתייחס לכל מבנה עתיק או לחלק ממבנה כזה הבנוי מתחת לקרקע. ההיפוגאום הידוע ביותר הוא ההיפוגאום של חל-ספליני בפאולה שבמלטה.
פשתה
פשתה (שם מדעי: "Linum") הוא סוג צמח ממשפחת הפשתיים הנפוץ באירופה, אסיה, אמריקה הצפונית, אוסטרליה וניו זילנד.
בארץ ישראל צומחים שמונה מינים בסוג זה, בהם פשתה תרבותית ופשתה שעירה.
ההיפוגאום של חל-ספליני