גם ללוח הירח של המאיה רמת דיוק גבוהה מאוד, ומצביע על כך שבחודש ישנם 29.530864 ימים קרוב מאוד לזמן האמיתי הידוע כיום 29.530588853 ימים, או 29 יום 12 שעות 44 דקות 2.976 שניות.
אחד מהלוחות המרכיבים את לוח השנה של המאיה הוא הצ'ולקין (Tzolk'in). לוח זה הוא בעל מחזור של 260 ימים. לכל יום במחזור זה יש שם מתוך 20 שמות ומספר מ-13 מספרים. על ידי כך, כל יום הוא ייחודי ויש לו תואר משלו. לוח זה היה חשוב לקביעת חגים דתיים ומועדים הקשורים בדת.
מחזור זה משולב עם מחזור אחר הנקרא האב (Haab'). ההאב הוא מחזור שאורכו 365 יום. הוא מורכב מ-18 חודשים של 20 יום ועוד 5 ימים נפרדים שנחשבו למביאי מזל רע. שני מחזורים אלו יצרו ביחד מחזור אחד שהיה מורכב מ-52 מחזורי האב השוים ל-73 מחזורי צ'ולקין. כל מחזור כזה נקרא מחזור לוח שנה. מחזורים קטנים יותר של 13 ו-20 ימים היו חשובים גם הם בתרבות המאיה.
בגלל אורך המחזור של שני הלוחות הקודמים, היו צריכים בני המאיה להמציא שיטה ספירה נוספת. למעשה, בתקופת חייו של אדם, חל כמעט תמיד רק מחזור אחד כזה. ואולם, כדי לתעד את ההיסטוריה היה צורך בשיטת ספירה יותר מדויקת. לכן, המציאו בני המאיה מחזור הנקרא הספירה הארוכה, שסופר את הזמן בימים.
שיטה זו מתבססת על מספר יחידות מדידה והן:
קין (K'in) - שווה ליום אחד. עשרים קין שווים לאוינל (Winal או Uinal) אחד. שמונה-עשרה אוינלים (360 ימים) נקראו טון (tun), עשרים טון נקראו ק'טון (k'atun) ועשרים קטון (144,000 ימים) נקראו ב'אק'טון (b'ak'tun).
על פי המאיה, סופו של ה-בקטון השלושה-עשר, שתאריכו הוא ה-21 בדצמבר 2012, יהיה תאריך ה"לידה מחדש". לא ידוע בדיוק למה הייתה כוונת בני המאיה, אך כנראה שלא התכוונו ל"סוף העולם". כוונתם הייתה כנראה לאירוע שיהיה ייחודי לתרבותם.
ישנם שני תאריכים שנקבעו כנקודת ייחוס לכל שאר התאריכים בשיטה זו. תאריכים אלו (המסומנים כ-0.0.0.0.0) הם 11 באוגוסט 3114 לפנה"ס (לפי הלוח הגרגוריאני) או 6 בספטמבר לאותה שנה (על פי הלוח היוליאני).
לספירה זו יש מחזור שבו השנים מתאפסות. מחזור כזה מתרחש כל 13 B'ak'tun.
חוץ ממחזורים אלו, היה לבני המאיה מחזור אחר חשוב ששמו מחזור נוגה, שנבע מבקיאותם של בני המאיה באסטרונומיה. מחזור זה היה המחזור של כוכב הלכת נוגה. בני המאיה הצליחו לחשב את תנועותיו של כוכב לכת זה בדיוק רב ביותר, דיוק שהושג על ידי בני התרבויות המערביות רק שנים רבות אחר כך. נוגה סימן מלחמות בשביל בני המאיה ושליטים רבים יצאו למלחמה כשכוכב זה היה קרוב יותר לכדור הארץ.
שפילד
שפילד (באנגלית: Sheffield, ) היא עיר בצפון אנגליה שבממלכה המאוחדת. היא שוכנת במחוז דרום יורקשייר. חיים בה כ-577,800 איש (נכון לשנת 2017) ושטחה הוא 367.94 קמ"ר.
העיר שוכנת סמוך למרגלות המזרחיים של הרי הפניין, ועמקי נהר הדון על ארבעת יובליו. אחד מאותם יובלים, נהר שיף (River Sheaf), החוצה את העיר, הוא אף מקור שמה. 61% משטח העיר הוא שטחים ירוקים ושליש משטח העיר הוא בתחום הפארק הלאומי מחוז פיק. בתחום שפילד יותר מ-250 גנים עירוניים, שטחי יער וגינות עירוניות, על פי הערכות בתחום העיר גדלים כ-4.5 מיליון עצים.
במאה ה-19 הייתה שפילד ידועה בעולם בזכות תעשיית הפלדה וכונתה בעיר "עיר הפלדה". המצאות רבות בתחום ייצור הפלדה מקורן בשפילד, בהן ייצור פלדה צרופה (crucible steel) ופלדת אל-חלד, אלה הביאו לגידול של כמעט פי עשרה באוכלוסיית העיר בתקופת המהפכה התעשייתית. שפילד זכתה למעמד של עיר בשנת 1893. תחרות מסחרית עזה בתחום ייצור הברזל והפלדה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, כמו גם סגירה של מכרות הפחם בסביבות העיר, גרמו לירידה בחשיבותה הכלכלית של תעשיית הפלדה בעיר.
במאה ה-21 הייתה צמיחה כלכלית מחודשת בשפילד, כמו גם בערים בריטיות אחרות. הערך המוסף הגולמי (GVA) של שפילד גדל ב-60% ב-20 השנים שלאחר 1997 ועמד על 9.2 מיליארד ליש"ט בשנת 2007. שיעור הצמיחה הממוצע של כלכלת העיר הוא כ-5%, גבוה יותר מאזור יורקשייר והאמבר שבו היא שוכנת.
בעיר מסורת ספורטיבית ארוכת שנים והיא משמשת בית למועדון הכדורגל הוותיק ביותר בעולם אשר נוסד בשנת 1857, מועדון הכדורגל שפילד. משחקי דרבי בין שתי קבוצות הכדורגל המקצועניות בעיר, שפילד ונסדיי ושפילד יונייטד, מכונים "דרבי עיר הפלדה". כמו כן, החל משנת 1977 ועד היום, נערכת אליפות העולם בסנוקר מדי שנה ברציפות באולם תיאטרון "קרוסיבל" הנמצא בעיר.
היסטוריה.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, היה אזור העיר שפילד מיושב מאז התקופה הפלאוליתית העליונה. הממצאים העתיקים ביותר המעידים על התיישבות אנושית באזור נמצאו במערות סמוך לכפר קרסוול, ממזרח לעיר. בתקופת הברזל באי הבריטי האזור היה הגבול הדרומי של הטריטוריה של שבט הבריגנטס, שבט קלטי בהרי הפנין. שבט זה הוא שבנה ככל הנראה מספר מצודות בגבעות סביב שפילד.
לאחר נסיגת הרומאים שפילד הייתה בחלקה הדרומי של הממלכה הבריטונית של אלמרט, בה נהר הדון והשיף היוו גבול בינה לבין ממלכת מרסיה. על האזור השתלטו באופן הדרגתי מתיישבים אנגליקנים מממלכת דיירה. מן הנוכחות הבריטונית באזור שפילד נותרו שני יישובים בשם ויילס ויילסווד הסמוכים לשפילד. אותם יישובים שצמחו והתאחדו כדי ליצור את שפילד הם מן המחצית השנייה של האלף הראשון לספירה ובהם היו מתיישבים אנגלו-סקסים ודנים. בתקופה האנגלו-סקסית שפילד שכנה על הגבול שבין ממלכת מרסיה וממלכת נורת'מבריה.
לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה נבנה מבצר שפילד כדי להגן על היישובים בסביבה וסביבו התפתחה עיירה קטנה אשר היוותה את גרעין העיר המודרנית של שפילד. בשנת 1296 כבר התקיים שוק אזורי באזור כיכר המבצר של שפילד המודרנית, ושפילד הפכה לעיירת שוק אזורית קטנה. במאה ה-14 שפילד כבר נודעה בייצור סכינים, כפי שהיא מוזכרת בסיפור השלישי של סיפורי קנטרברי מאת ג'פרי צ'וסר. בתחילת המאה ה-17 הייתה שפילד למרכז הייצור השני בחשיבותו באנגליה של סכו"ם, מחוץ לעיר לונדון. בין השנים 1570 ל-1584 הייתה מרי, מלכת הסקוטים, כלואה במבצר שפילד ובאחוזת שפילד.
בשנות ה-40 של המאה ה-18 פותחה בשפילד פלדה צרופה בעלת איכות טובה יותר מזו שהייתה ידועה עד אותה עת. סמוך לאותה עת פותחה אף שיטה להתכת שכבה דקה של כסף על מטיל נחושת כך שייווצר ציפוי כסף, שיטה שנודעה בכינוי "ציפוי שפילד". המצאות אלה תרמו לצמיחתה הכלכלית של שפילד כעיר תעשייתית. אולם אובדן שוקי יצוא חשובים הוביל לשפל כלכלי בעיר בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. כתוצאה מתנאי היגיינה קשים פרצה בעיר, בשנת 1832, מגפת כולרה בה מתו 402 תושבים. במהלך המאה ה-19 ידעה העיר צמיחה מהירה: בשנת 1801 חיו בעיר 60,095 תושבים ובשנת 1901 היו בעיר 451,195 תושבים. בשנת 1838 חוברה העיר לרשת הרכבת במסילה שהובילה לרוטרהם. בשנת 1842 זכתה שפילד למעמד של יישוב עצמאי ובשנת 1893 זכתה למעמד של עיר. בשנת 1864 התמוטט סכר שהחזיק את אחד ממאגרי המים של העיר ו-270 נהרגו בשיטפון שהרס חלקים נרחבים בעיר ואשר נודע בכינוי "השיטפון הגדול של שפילד". הגידול המהיר באוכלוסיית העיר אשר גרם לבנייה צפופה של בתי מגורים, לצד זיהום קשה ממפעלי התעשייה, היו המקור לדברים שכתב ג'ורג' אורוול בשנת 1937, בספרו הדרך לרציף ויגן: "שפילד, אני מניח, יכולה לטעון בצדק להיותה העיר המכוערת ביותר בעולם הישן."
השפל הגדול של שנות ה-30 במאה ה-20 השפיע פחות על העיר כיוון שעם התדרדרות היחסים הבינלאומיים אשר הובילו למלחמת העולם השנייה החלה תעשיית הפלדה בעיר לייצר כלי נשק ותחמושת. לכן גם עם פרוץ המלחמה הפכה העיר מטרה להפצצות, העזות שבהן אירעו ב-12 וב-15 בדצמבר 1940 ומכונות "הבליץ של שפילד". יותר מ-660 איש נהרגו בהפצצות אלה ורבים מן המבנים בעיר נהרסו.
בשנות ה-50 וה-60 נהרסו רבים ממשכנות העוני בעיר והוחלפו בבנייה ציבורית. במקומות רבים אחרים הופקעו שטחים לטובת מערכת כבישים חדשה. יעול תהליכי הייצור במפעלי פלדה מתחרים בעולם הביאו לסגירה של רבים מן המפעלים בעיר. בשנות ה-80 של המאה ה-20 ידעה העיר את שיא השפל בתעשייה המקומית, לצד סגירת מפעלים רבים ברחבי בריטניה. באתר אחד ממפעלי הפלדה בשולי העיר נבנה מרכז הקניות מדוהול (Meadowhall Centre), מרכז הקניות הגדול ביותר ביורקשייר אשר יצר מקומות עבודה רבים חדשים, אולם הביא להתדרדרות נוספת במצב העסקים במרכז העיר. בשנת 1991 אירחה העיר את אוניברסיאדת שפילד, אירוע ספורט עולמי לסטודנטים. לקראת אירוח המשחקים נבנו בעיר מתקני ספורט חדשים, בהם ה"שפילד ארנה", אולם סגור ובו למעלה מ-13 אלף מושבים ואצטדיון Don Valley ובו יציעים ל-25 אלף צופים.
בשלהי המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21 קיימת בשפילד תנופת בנייה הכוללת פינוי ובינוי אזורים נוספים בעיר. באפריל 2001 נפתחה "גלריית המילניום", גלריית אמנות ומוזיאון, ובמאי 2003 נפתחו "גני החורף", אחד ממבני זכוכית מקורה הגדולים בבריטניה ובו גן בוטני. שני המבנים נמצאים במרכז העיר וביניהם נפתחה במאי 2006 "כיכר המילניום".
בקיץ 2007 נפגעה שפילד באופן קשה במיוחד מן השיטפונות שפקדו את האי הבריטי, כך גם מן החורף הקשה שפקד את בריטניה בחודשים דצמבר 2009 וינואר 2010. מאז שנת 2012 קיימים חילוקי דעות עזים בעיר בעניין מדיניות העירייה לכרות עצים הגדלים לצידי דרכים, מדיניות שהובילו לכריתת למעלה מ-4,000 עצים. מאבק התושבים הוביל בשנת 2012 לאימוץ תוכנית לשתילת עצים חדשים לצידי הדרכים, עץ חדש במקום כל עץ שנכרת. למעלה מ-6,000 עצים חדשים נשתלו במסגרת תוכנית זו.