תזמורת רדיו שטוטגרט
תזמורת רדיו שטוטגרט הייתה תזמורת סימפונית, שמקום מושבה הקבוע הוא בעיר שטוטגרט בגרמניה. היא נוסדה בשנת 1945 על ידי שלטונות הכיבוש האמריקאים. כמו תזמורות שידור רבות בגרמניה, יצא לה שם כמבצעת מוזיקה בת זמננו והיא הקליטה עבור הלייבל הקלאסי-מודרני של חברת התקליטים ECM, ECM New Series.
ז'ורז' פרטר כיהן כמנצח הכבוד של התזמורת משנת 2003.
ב-2016 מוזגה עם התזמורת השנייה של רשת Südwestrundfunk, תזמורת רדיו דרום-מערב גרמניה, ליצירת תזמורת SWR Symphonieorchester .
ג'אנלואיג'י ג'למטי
ג'אנלואיג'י ג'למטי (באיטלקית: Gianluigi Gelmetti; 11 בספטמבר 1945 – 11 באוגוסט 2021) היה מנצח איטלקי.
ביוגרפיה.
ג'למטי נולד ברומא. למד ניצוח יחד עם עוד מנצחים מפורסמים, כמו סרג'יו צ'ליבידאקה, פרנקו פררה והנס סווארובסקי. ניצח לראשונה על תזמורת בגיל 16. הוא ניצח על תזמורת רדיו שטוטגרט בין השנים 1989–1998, ועל התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו בין 1990–1992. בשנת 2001 התמנה למנצח הראשי של האופרה של רומא, תפקיד שמילא עד שנת 2011, ובין השנים 2004–2008 היה גם המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של סידני.
נפטר ב-11 באוגוסט 2021 במונקו
קולט התראת מכ&quot;ם
קולט התראות מכ&quot;ם
התזמורת הסימפונית של סידני
התזמורת הסימפונית של סידני (באנגלית: Sydney Symphony Orchestra) היא תזמורת סימפונית שמושבה הקבוע בסידני שבאוסטרליה. בית האופרה של סידני הוא מקום משכנה של התזמורת, אחת התזמורות העמוסות ביותר באוסטרליה.
התזמורת הסימפונית של סידני התפתחה מקבוצה קטנה של עשרים וארבעה נגנים, שגויסו לנגן בקונצרטים ולספק מוזיקה תוכניתית לתסכיתי רדיו כשאיגוד השידור האוסטרלי נוסד בשנת 1932. בשנת 1934 ביקר באוסטרליה המנצח האירי המילטון הארטי אשר במהלך ביקורו ניצח על קונצרט בביצוע קבוצת הנגנים. בעקבות הצלחת הקונצרט קמה דרישה לתזמורת סימפונית קבועה בסידני.
בשנת 1936 הורחבה תזמורת סידני ל-45 נגנים, עם תגבור ל-70 לצורך הופעות פומביות. אותה שנה גם חנכה התזמורת עונות קונצרטים שנתיות. מחמת אי-היציבות הפוליטית באירופה בשנות ה-30' של המאה ה-20, עשו הרבה אמנים מן השורה הראשונה תקופות זמן ממושכות באוסטרליה. קונצרטים של תזמורת סידני התנהלו תחת שרביטיהם של המנצח ההונגרי אנטל דוראטי והמנצח והבריטי סר תומאס ביצ'ם. בין הסולנים שניגנו עם התזמורת היו ארתור רובינשטיין, ברוניסלב הוברמן וארטור שנאבל.
בסוף מלחמת העולם השנייה, הגיע איגוד השידור להסכם עם מועצת העיר סידני ועם ממשלת מדינת ניו סאות' ויילס להקים תזמורת בסידני. התזמורת הסימפונית החדשה של סידני, ובה 82 נגנים, הופיעה לראשונה בינואר 1946. יוג'ין גוסנס הצטרף לתזמורת כמנצחה הראשי הראשון בשנת 1947. גוסנס חידש קונצרטים תחת כיפת השמיים וניצח על ביצועי בכורה אוסטרליים של מוזיקה חדישה. בשנת 1948 הגה את המילים הנבואיות: "לסידני מוכרח להיות בית אופרה."
אחרי גוסנס באו עוד מנצחים, ביניהם דין דיקסון, משה עצמון והמנצח ההולנדי וילם ואן אוטרלו. בניצוחו של אוטרלו יצאה התזמורת ב-1974 לסיור בן שמונה שבועות באירופה, ששיאו בשני קונצרטים באמסטרדם ובהאג. בהנהגתו עשתה התזמורת את אולם הקונצרטים של בית האופרה של סידני למשכן הקבע שלה.
בשנת 1982 היה סר צ'ארלס מקקראס לאוסטרלי הראשון שהתמנה למנצח ראשי. כשמקקראס חלה בשנת 1985 התייצב המנצח האוסטרלי הצעיר סטיוארט צ'אלנדר על דוכן המנצחים והחליף אותו בכמה קונצרטים. אלה הביאו למינויו של צ'אלנדר כמנצחה הראשי של התזמורת בשנת 1987. הוא נשאר במשרה זו עד מותו בשנת 1991.
בשנת 1994 קיבלה התזמורת מן הממשלה הפדרלית תמיכה מוגברת, שאיפשרה לה להגדיל את מספר הנגנים ל-110, להוסיף סיורים והקלטות ולשפר את משכורות חברי התזמורת. אותה שנה, נתמנה המנצח ההולנדי אדו דה וארט למנצח ראשי ומנהל אמנותי. הוא החזיק במשרתו עד 2003. בולטים בתקופת כהונתו בסידני ביצוע "הטבעת" של ריכרד וגנר בגרסה קונצרטית וסיורים באירופה (1995), יפן (1996) וארצות הברית (1998).
התזמורת מופיעה ב 150 קונצרטים בשנה לקהל של כ-350,000 איש.
מפברואר 2004 עד שנת 2008 היה ג'אנלואיג'י ג'למטי המנצח הראשי והמנהל האמנותי של התזמורת, אחריו שימשו כמנצחים ראשיים ולדימיר אשכנזי ודייוויד רוברטסון.
משנת 2022 מנצחת ראשית על התזמורת היא סימון יאנג. זאת הפעם הראשונה בתולדות התזמורת שבה אישה משמשת בתור מנצחת ראשית.
ויזלי
וויזלי
וילהלם אדם
וילהלם אדם (28 במרץ 1893 - 24 בנובמבר 1978) גנרל בצבא העם הלאומי ומדינאי מזרח גרמני.
לפני מלחמת העולם השנייה.
וילהלם אדם נולד באייכן ב-28 במרץ 1893 למשפחה חקלאית. אחרי סיום לימודיו בשנת 1913 הוא התגייס לצבא הגרמני ונלחם במלחמת העולם הראשונה, בסוף המלחמה הוא השתחרר ומצא עבודה כמורה. בשנת 1923 הוא הצטרף למפלגה הנאצית ולקח חלק בפוטש במינכן באותה שנה. בשנת 1926 הוא עזב את המפלגה הנאצית והצטרף למפלגת העם הגרמני והיה חבר בה עד שנת 1929.
אדם הצטרף לקסדת הפלדה בשנת 1930 ואחרי שהארגון אוחד עם האס אה הוא הפך להיות חבר בארגון זה עד שהוא הועבר לרשימת כוחות המילואים, בשנת 1934 הוא התגייס לורמאכט ושימש כמדריך ומורה בבית ספר לחי"ר בדבריץ, סקסוניה. במהלך שירותו הגיע לדרגת מיור.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא מונה להיות השליש של הארמייה השישית, וב-1941 הוא מונה להיות שלישו של פרידריך פאולוס. ב-1943 אדם שכבר קודם לדרגת אוברסט לוטננט (סגן-אלוף) נפל בשבי הסובייטי אחרי כניעת הכוחות הגרמנים בקרב סטלינגרד. בזמן שהייתו בשבי הוא הצטרף לליגת הקצינים הגרמנים, ארגון אנטי-נאצי של שבויי מלחמה גרמנים, משום כך דן אותו בית משפט גרמני לגזר דין מוות בהיעדרו.
אחרי המלחמה.
אדם חזר לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה בשנת 1948 והיה בין המייסדים של המפלגה הלאומית דמוקרטית של גרמניה, עד שנת 1949 הוא עבד כיועץ לממשלת סקסוניה, בשנת 1950 הוא מונה לשר האוצר של סקסוניה, משרה בה החזיק עד שנת 1952, הוא היה גם חבר בפולקסקאמר, פרלמנט גרמניה המזרחית בין השנים 1949–1963.
אדם הצטרף בשנת 1953 לצבא העם הלאומי ושירת בתפקיד מפקד בית הספר לקצינים עד לפרישתו מן הצבא בשנת 1958. במהלך שירותו הגיע לדרגת אוברסט (אלוף-משנה).
בשנת 1977, ביום העצמאות ה-28 של מזרח גרמניה, הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור בדימוס, וב-24 בנובמבר 1978 הוא נפטר בביתו שבדרזדן.
טלפר
קרב רז'ב השני
מבצע מארס, הידוע גם בשם "מבצע רז'ב-סיצ'בקה השני", היה שם הקוד למתקפה כושלת שביצעו כוחות הצבא האדום כנגד הארמייה התשיעית של הוורמאכט באזור מבלט רז'ב, סמוך למוסקבה, בין ה-25 בנובמבר לאמצע דצמבר 1942. המתקפה הסובייטית, שהתנהלה במקביל למתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס) הייתה האחרונה בסדרה של מתקפות כושלות שניהל הצבא הסובייטי כנגד מבלט רז'ב-גזצ'ק-ויאזמה שהוחזק על ידי הצבא הגרמני מאז הקרב על מוסקבה בחורף שנת 1941. הפיקוד הגרמני התעקש להחזיק בשטח המבלט, שקצהו הצפון מזרחי השתרע כ-180 ק"מ בלבד ממערב למוסקבה, כקרש קפיצה לחידוש המתקפה על העיר, ואילו הפיקוד הסובייטי היה נחוש באותה מידה לכבוש מחדש את הבליטה הגרמנית, כדי לנטרל את האיום הגרמני על מוסקבה. המתקפות הסובייטיות על הבליטה, שהחלו בינואר 1942 נודעו בכינוי "מטחנת הבשר של רז'ב" ("Ржевская мясорубка") בשל שיעור האבדות הגבוה שספג הצבא הסובייטי במהלכן. במרץ 1943 פינה הפיקוד הגרמני ביוזמתו את מבלט רז'ב-ויאזמה ונסוג לאזור סמולנסק, כדי לקצר את חזיתו, ולשחרר את הכוחות הגדולים שהחזיקו בשטח המבלט למשימות אחרות.
המחלוקת סביב היקפו ויעדיו של המבצע.
במהלך השנים האחרונות מתנהל ויכוח היסטוריוגרפי ביחס להיקפו וליעדיו של "מבצע מארס". החוקר האמריקני דייוויד גלנץ טוען שמדובר במתקפה אסטרטגית של הצבא הסובייטי, שיוסיף סטלין והפיקוד הסובייטי העליון ייחסו לה חשיבות רבה, שלא נפלה ואולי אף עלתה על החשיבות שהם ייחסו למתקפת הנגד המתוכננת באזור סטלינגרד. היקף הכוחות שנועדו להשתתף במבצע מארס, ובמבצע מתוכנן נוסף שנועד לבוא בעקבותיו (מבצע יופיטר), עלה על היקף הכוחות הסובייטיים שרוכזו לצורך מתקפת הנגד הסובייטית בחזית הדרום (מבצעי אורנוס וסטורן), ויעדיו היו שאפתניים לא פחות.
גלנץ גם טוען שההיסטוריוגרפיה הסובייטית של מלחמת העולם השנייה ניסתה להמעיט ככל האפשר מחשיבותו של המבצע. לדעתו, הסיבה העיקרית לכך - מעבר לעובדה שמדובר היה בכישלון עקוב מדם של הצבא האדום, שהתנהל במקביל לניצחון הסובייטי המכריע במערכה באזור סטלינגרד - הוא שמרשל גאורגי ז'וקוב, שנחשב כמצביא הסובייטי המצליח ביותר במלחמה נגד גרמניה הנאצית, היה אחראי ראשי הן על התכנון והן על הביצוע של המבצע, ולכן הוא האחראי לכישלונו, ולאבדות העצומות שספג הצבא הסובייטי במהלכו (לפי גלנץ, קרוב לחצי מיליון נפגעים).