ד"ר ויקטוריה קרוסקל עסקה ברפואה פנימית והתמחתה בתחום חילוף חומרים. היא נחשבה לאחת הרופאות המובילות של תל אביב ועסקה גם בפעילות ציבורית בניסיון לקדם הקמת מוסדות רפואיים שונים לטובת תושבי העיר. הבית ברחוב הס 21 נרשם על שמה של ויקטוריה קרוסקל, והיא התגוררה בו יחד עם אביה, ד"ר ניקולס קרוסקל.
תכנון הבית.
הבית תוכנן בשנת 1931 על ידי האדריכל ריכרד קופמן, אשר הקים במהלך שנות העשרים שורה ארוכה של מבנים ושכונות מגורים בכל רחבי הארץ. הוא היה בין הראשונים בארץ ישראל שיישם את עקרונות הסגנון הבין-לאומי באדריכלות, והביא עקרונות אלו לידי ביטוי בתכנון בית קרוסקל. הבית תוכנן כשהוא מחולק למספר מרובעים אשר שברו את הקוביה האחידה של המבנה הגדול והקנו לו מראה קליל עם חזיתות אחידות. אחד המרכיבים המושכים את תשומת הלב בחזית המבנה הם גגוני ההצללה הבולטים, אשר נועדו להתמודד עם אור השמש העז החודר אל החדרים ומחמם אותם. הגגונים נבנו כך שיחסמו את קרני השמש הקייצית, אולם יאפשרו את כניסת קרני השמש אל חדרי הבית בעונת החורף (כאשר השמש נמצאת נמוך יותר בכיפת השמים).
בשנת 1935 נוספה למבנה קומה שלישית.
השימוש בבית.
מעבר להיותו של המבנה בית המגורים והקליניקה של בני משפחת קרוסקל, התפרסם הבית בזכות מספר שימושים נוספים שנעשו בו.
גלריה לאמנות.
חדר האורחים הגדול בדירתו של ד"ר ניקולס קרוסקל שימש במהלך השנים מעת לעת כגלריה להצגת יצירות אמנות של יוצרים בתחומי אמנות שונים. כך לדוגמה הציג הצייר יעקב נוסבאום במרץ 1936 תערוכה מתמונותיו בבית הד"ר קרוסקל, ובמרץ 1940 הציגה הצלמת נדיבה שור בבית תערוכה מתצלומיה בנושא גני ילדים בתל אביב.
מקום המגורים והסטודיו של הצייר ראובן רובין.
בשנת 1931 חזרו הצייר ראובן רובין ורעייתו אסתר לארץ ישראל בתום נסיעת ירח דבש ממושכת שערכו במצרים, פריז וניו יורק, והתיישבו בתל אביב. אסתר רובין תיארה בזיכרונותיה את דירת המגורים ששכרו בבית קרוסקל:
דירתו של ראובן רובין בבית קרוסקל הפכה מוקד משיכה לשורה של אמנים ואנשי תרבות, הן אמנים מקומיים תושבי תל אביב והן אמנים זרים שפקדו את העיר. ראובן רובין ריכז בבית פעילות ציבורית בתחומים שונים, דוגמת איסוף תרומות לאלמנתו של הצייר לאופולד גוטליב שנפטר בפריז בחוסר כל. אסתר רובין תיארה בזכרונותיה את שהתרחש בבית המשפחה:
בשנת 1938 עזבו אסתר וראובין רובין את הארץ ונסעו ללונדון על מנת לגייס תרומות להקמת בית הבימה. אירועים שונים עיכבו את חזרתם לארץ, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הם נסעו לארצות הברית ושבו לארץ ישראל רק במאי 1946.
מקום המגורים והקליניקה של ד"ר שמואל צונדק.
בנובמבר 1934 עלה מגרמניה לארץ ישראל פרופסור שמואל (גאורג) צונדק ומונה למנהל המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה בתל אביב. הוא התגורר במקום והפעיל בבית קליניקה
העברת הבית כתרומה לאוניברסיטה העברית.
באוקטובר 1939 חתמו בני משפחת קרוסקל הסכם עם הנהלת האוניברסיטה העברית בירושלים ולפיו נרשם הבית על שם האוניברסיטה. סוכם כי הבית יועבר לשימוש האוניברסיטה לאחר מותם של בני המשפחה. ניקולס קרוסקל ביקש לשמור את התרומה כסוד, אולם הסיפור דלף לעיתונות והתפרסם. באותה עת נתרם לאוניברסיטה בית נוסף ברחוב בן יהודה 95 בתל אביב, ושווי שני הבתים שנתרמו עמד על 25 אלף לא"י.
עם פטירתו של ד"ר ניקולס קרוסקל התפנתה דירתו לשימוש האוניברסיטה העברית, אולם ד"ר ויקטוריה קרוסקל המשיכה להתגורר בדירתה. האוניברסיטה ניצלה את בית קרוסקל כאתר לקיום מפגשים, הרצאות, ואירועים שונים, דוגמת מסיבות של חיילים-סטודנטים.
עם השנים, הוסבו בהדרגה מרבית חדרי הבית לשימוש כמשרדים או כקליניקות של רופאים. בתחילת שנות השמונים ניסתה עיריית תל אביב לאכוף את החוק האוסר לפתוח משרדים בדירות מגורים, ופנתה אל האוניברסיטה ואל השוכרים בתביעה לפנות את משרדיהם. הנהלת האוניברסיטה ניסתה לבקש אישור חריג, אולם מרבית בקשותיה לא אושרו על ידי העירייה.
מכירת הבית למשפחת גוטסמן.
בשנת 1992 מכרה האוניברסיטה העברית את הבית ברחוב הס 21 לדב ורחל גוטסמן, אשר ביקשו לשפץ את המבנה ולהחזירו לייעודו המקורי כבית מגורים. היה זה חלק מתופעה של הפיכת בתי מגורים משותפים בתל אביב לווילות עירוניות. בשנת 1993 הגישה משפחת גוטסמן, באמצעות בנם, האדריכל אסף גוטסמן, בקשה לתוספת קומה רביעית וחלוקת כל הבניין לשתי יחידות דיור.
הבית שוחזר בשנת 1994 על ידי האדריכל אסף גוטסמן.
אנדרטת חטיבת גולני בחרמון
אנדרטת חטיבת גולני בחרמון היא אנדרטה הנמצאת ברמת הגולן, בשולי הר החרמון, סמוך לחניון התחתון של אתר החרמון, ממזרח לכביש 98. האנדרטה מציינת את קרבות חטיבת גולני בחרמון במלחמת יום הכיפורים. באנדרטה מונצחים 80 לוחמי חטיבת גולני שנפלו בקרבות על החרמון במלחמת יום הכיפורים. האנדרטה נחנכה בתשרי תשל"ח, ארבע שנים אחרי המלחמה.
חטיבת גולני בחרמון במלחמת יום הכיפורים.
מוצב החרמון נפל לידי הסורים ביום הראשון למלחמה, י' בתשרי תשל"ד (6.10.1973). כעבור יומיים, במסגרת הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים, תקפה חטיבת גולני את החרמון אך נבלמה על ידי הסורים.
רק לקראת סיום המלחמה, בליל 21.10.1973, תקף צה"ל בשנית, במסגרת מבצע קינוח: כוח צנחנים הגיע במסוקים למוצב החרמון הסורי וצר על הסורים ממזרח, כוח מחטיבת גולני עלה מכיוון מערב לאחר שמיעת תדריך מפקד החטיבה, אמיר דרורי: "הפסקת האש קרובה ויש לפעול במהירות. החרמון הוא העיניים של המדינה." לאחר שעות של לחימה כבש צה"ל את החרמון בצהרי כ"ו בתשרי תשל"ד, 22.10.1973.
בקרב הראשון נפלו 25 לוחמי גולני, בקרב השני נפלו 4 צנחנים ו-55 לוחמי חטיבת גולני.
האנדרטה.
האנדרטה נמצאת על גבעה קטנה של עפר וסלעים, למרגלות החרמון, בשטח בו לחמה החטיבה.
האנדרטה כוללת קיר זיכרון מעוגל, השוכן בלב רחבת חצץ שחור, שלפניו מעמד ללפיד יזכור.
צידו האחד של הקיר הוא בטון חשוף ובו ציטוט מתוך המקאמה הידועה של חיים חפר "החרמון של גולני": "כאן הולכים לאט/ כאן יש אבנים שעליהן לא דורכים/ כאן מצבות מלחמה כואבות בין סלע ושיח".
הצד השני של הקיר בנוי אבני גיר מקומיות שסותתו והותאמו זו לזו, ובמרכז חלקו הימני סמל צה"ל. בחלק השמאלי של הקיר, מעל למילה "יזכור" באותיות מתכת אדומות, לוח ארד הנושא את שמות הנופלים. בראש הלוח נכתב: "לזכר בנינו שנפלו בחרמון".
הקיר מבטא עוצמה וכוח, לצד מסרים של מוות ונצחיות הטמונים באבן.
השמות הרקועים בנחושת ארד כאילו יהיו חקוקים בלב הזוכרים לנצח.
האנדרטה משקיפה על נוף רמת הגולן, בו נלחמה היחידה.
ההנצחה ביוזמת משפחות הנופלים. בוצעה על ידי האדריכל גרשון קליינמן.
בקרבת האנדרטה ניצבת אנדרטה לחללי גדוד 17 של החטיבה בקרבות החרמון.
ג'יימס סטארק
ג'יימס סטארק (באנגלית: James Stark; 19 בנובמבר 1794 – 24 במרץ 1859) היה צייר נוף אנגלי. היה צייר מוביל בבית הספר לציירים בנוריץ', היו לו פטרונים עשירים והוא זכה לשבחים עקביים בעיתונות מחוז נורפוק על הקריירה המצליחה שלו בלונדון.
ראשית חייו.
ג'יימס סטארק נולד בנוריץ' ב-19 בנובמבר 1794, בנם של מייקל סטארק (1748–1831) וג'יין איבורי. הוא הוטבל ב־30 בנובמבר 1794 בכנסיית סנט מייקל קוסלני בנוריץ'. ג'יימס היה הבן הצעיר מבין שמונה אחים. אביו מייקל סטארק היה צייר יליד סקוטל בעל רקע ספרותי ומדעי ניכר, שניהל עסק של צביעת בדים משלו בנוריץ'. הוא פיתח מספר חידושים בתעשיית הצביעה.
ג'יימס סטארק הראה כישרון לאמנות מגיל צעיר. הוא התחנך בבית הספר נוריץ', שם התיידד עם ג'ון ברני כרום, בנו של האמן (והמורה שלו) ג'ון כרום. שניים מציורי העיפרון של סטארק הוצגו בנוריץ' בשנת 1809, והוא הציג לראשונה בלונדון בשנת 1811, בגיל שבע עשרה, כאשר ציורו "נוף על נהר בנוריץ'" הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות.
בגלל מצבו הבריאותי הלקוי, שהטריד אותו לאורך חייו, שאיפותיו הראשוניות להיות חקלאי מעולם לא מומשו. בשנת 1811 הוא למד במשך שלוש שנים אצל ג'ון קרום. שני מכתבים מקרום לתלמידו המתבגר שרדו: האחד, מ-3 ביולי 1814 שנשלח לביתו של סטארקס בלונדון, מכיל תזכורת להגיש עבודה לתערוכה הקרובה של אגודת האמנים נוריץ'. המכתב השני נחשב על ידי היסטוריונים לאמנות כחשוב, מכיוון שהוא מגלה כיצד קרום הצליח להעביר את הידע שלו לתלמידיו. בין שאר ההצעות, המכתב עודד את סטארק לשקול להשתמש ב"רוחב" רב יותר. קרום היה בעל השפעה חזקה על סטארק, שהיה התלמיד החביב עליו ביותר, ועיסוקו של קרום בתיאור עצים וסצינות חורש הביא את סטארק להפיק סצינות רבות כאלה בעצמו.
הוא נבחר כחבר באגודת האמנים נוריץ' בשנת 1812. הוא הציג במוסד הבריטי בין השנים 1814 ו-1818, וזכה בפרס של 50 לירות שטרלינג בשנת 1818.
קריירה אמנותית.
בשנת 1814, לאחר סיום התמחותו בנוריץ', עבר סטארק ללונדון. שם התיידד והושפע מהאמן ויליאם קולינס. בשנת 1817 הוא הפך לסטודנט באקדמיה המלכותית. במשך תקופה קצרה הוא חלק מקומות מגורים עם צייר הדיוקנאות ג'וזף קלובר. בתקופה זו החל למכור ציורים לפטרונים עשירים: גם המרקיז מסטפורד וגם הרוזנת דה גריי קנו ממנו יצירות.
לאחר שנתיים של לימודים בלונדון, בגלל תנאי בריאות לקויים הוא נאלץ לחזור לנוריץ', שם שהה כמעט עשרים שנה, עד למעברו האחרון מהעיר בשנת 1830. בנוריץ' הקדיש את עצמו לציור הנופים ברחבי העיר ולביצוע סדרת ציורים של נהרות נורפוק, שנחרטו בסופו של דבר ופורסמו בשנת 1834. הוא נחשב במהלך חייו לאחד ממנהיגי בית הספר לציור בנוריץ'. נבחר לסגן נשיא אגודת האמנים נורוויץ בשנת 1828 ונשיא בשנה שלאחר מכן, בתקופה בה החברה נאבקה להמשך קיומה.