קו ביצורים פנימי יותר ולא שלם מכונה "קווי מרגריטה" (Margherita Lines), וגם הוא שוכן בקוספיקואה, אך ראוב יותר לשתי הערים האחרות.
חיל המשלוח הגרמני לקווקז
חיל המשלוח הגרמני לקווקז היה חיל משלוח שנשלח על ידי האימפריה הגרמנית לעבר הקווקז הרוסי, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשמטרתו הראשונה הייתה הבטחת אספקת הנפט לגרמניה וייצוב המדינה הפרו-גרמנית החדשה, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.
הכוח מנה כ-3,000 חיילים, בהנהגת מייג'ור ג'נרל קרס פון קרסנשטיין, והורכב כמעט כולו מחיילים בווארים. הכוח כלל את בריגדת הפרשים הבווארית השביעית, מתוגברת ברגימנט החי"ר הבווארי ה-29 (הגדודים ה-7 וה-9), הגדוד העשירי ("סערה"), פלוגה אחת עם מכונות ירייה, והפלוגה הממונעת ה-176. הגנרל אריך לודנדורף היה מעורב בפיקוח וארגון המשלחת, הוא פגש באופן אישי את הנציגים הגאורגים בברלין והתלווה אליהם בפגישתם עם הקיסר הגרמני, וילהלם השני.
ב-8 ביוני 1918 נחת הכוח, שהועבר בים מחצי האי קרים, בנמל פותי שלחוף הים השחור. לאחר מכן תוגבר הכוח בחיילים גרמנים שנשלחו מסוריה ואוקראינה לשרת בגאורגיה. ב-10 ביוני של אותה שנה הגיע הכוח הגרמני לטביליסי, בירת גאורגיה, והצטרף למצעד הצבאי הגאורגי-גרמני שנערך בשדרות רוסתוולי. תוך זמן קצר הצטרפה המשלחת הגרמנית לשבויי המלחמה לשעבר הגרמנים מרוסיה, ולמתיישבים שהועברו מוירטמברג, והתיישבו בגאורגיה באמצע המאה ה-19. חיל-מצב משולב גאורגי-גרמני הוצב במספר מחוזות גאורגיה: פותי, אוצ'מצ'ירה, כותאיסי ובורצ'לו. גאורגיה, שחתמה עם גרמניה, ב-28 במאי 1918, על הסכם פותי הזמני, קיבלה בברכה את המשלחת, היות שהגרמנים הגנו על גאורגיה מפני האנדרלמוסיה של הפוסט-מהפכת אוקטובר וכוונות ההתפשטות העות'מאנית במערכה הקווקזית.
רבים מקציני וחיילי המשלחת הגרמנית זכו בעיטור תמר המלכה, שהונפק במיוחד עבור הסגל הגרמני, ועבור אותם גאורגים ששירתו בלגיון הגאורגי בצבא האימפריה הגרמנית.
הגעת החיילים הגרמנים לגאורגיה חפפה לתחרות הגרמנית-עות'מאנית המתחזקת להשפעה ושליטה במשאבים בקווקז, במיוחד שדות הנפט שבבאקו שברפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, וצינור הנפט ומסילת הברזל המקבילות מהים הכספי לבתומי שלחוף הים השחור. מוקדם, בתחילת 1918, הצבא העות'מאני תחת פיקודו של הגנרל העות'מאני והיפ פשה (Kaçı Vehip Pasha) חידש את המתקפה שלו על הכביש הראשי לטביליסי, והתעמת עם הכוח הגרמני-גאורגי המשולב. ב-10 ביוני של אותה שנה, ערכו העות'מאנים מתקפה בה שבו שבויים רבים, דבר שהוביל להסכם רשמי עם ברלין על נסיגת החיילים העות'מאנים, ולתמיכה עות'מאנית בכוח החדש. הממשלה העות'מאנית נאלצה לוותר בעקבות הלחץ הגרמני, ועצרה, לפי שעה, התקדמות נוספת לתוך גאורגיה, כשהיא מפנה את התמקדותה האסטרטגית לכיוון אזרבייג'ן ואיראן.
שתי דיוויזיות גרמניות הועברו, בו זמנית, לבלקן ולאוקראינה כדי להתקדם לבאקו. באותו הזמן, פנתה גרמניה לרפובליקה הסובייטית הסוציאל-הפדרטיבית של רוסיה (РСФСР) והציעה לעצור את העות'מאנים ובתמורה להבטיח גישה לנפט של באקו. בהתאם להסכם מה-27 באוגוסט 1918 בין רוסיה לגרמניה, קיבלה האחרונה רבע מתפוקת הנפט של באקו. הממשלה הגרמנית ביקשה מהעות'מאנים לדחות את המתקפה על אזרבייג'ן, אבל הבקשה נדחתה, וב-15 בספטמבר 1918, נכנס הצבא העות'מאני לבאקו ופינה משם את הכוחות הבריטים. למחרת היום, הם הצטרפו למשלחת צבאית גדולה למדי שהונהגה על ידי הקולונל פרידריך ון דר הולץ. למרות זאת, משברים פוליטיים חריפים בגרמניה, שהחלו מאוחר יותר באותו חודש, הביאו לסיום תפקידה של המשלחת הגרמנית בקווקז. ב-21 באוקטובר של אותה שנה הורתה הממשלה הגרמנית לכל חייליה לסגת מהאזור. החייל הגרמני האחרון של המשלחת עלה על הסיפון בפותי בדצמבר 1918. וכך, זו הייתה המשלחת הצבאית הגרמנית האחרונה שחזרה לביתה משירות פעיל במלחמת העולם הראשונה, באפריל 1919.
מורה (פירושונים)
גיל קופטש
גיל קופטש (נולד ב-11 בספטמבר 1969) הוא סאטיריקן, תסריטאי, מחזאי, קומיקאי ישראלי, פעיל למען לגליזצית סמים קלים ויו"ר מפלגת עלה ירוק לשעבר.
קורות חיים.
נולד בגבעתיים. החל את הקריירה כסטנדאפיסט בתל אביב. זכה לחשיפה טלוויזיונית ראשונה כשהגיש את פינת הסרט הערבי בתוכנית "שישי חי" ב-1993, ראשית ימי ערוץ 2 המסחרי.
לאחר מכן השתתף ברצועת השידור "שעון קיץ" בערוץ 3, וכן נמנה עם יוצרי סדרת הטלוויזיה הסאטירית "שתוק שואו" באותו הערוץ. פרץ לתודעה בשנת 1996, כאשר הגיש את פינת "פרשת השבוע" בתוכנית "סוגרים שבוע" בערוץ הראשון בהנחיית יאיר לפיד ומאוחר יותר אמנון לוי. בפינה הציג קופטש סוגיות מפרשת השבוע וחיבר אותן למציאות היומיומית. המפלגות החרדיות איימו להפיל את הממשלה אם פינתו של קופטש לא תרד מהמסך. אך בשל הפגנות תמיכה רבות של קהל חילוני, פינתו המשיכה להיות משודרת.
ב-1995 נמנה עם צוות התוכנית "אין עם מי לדבר". בהמשך כיכב במספר תוכניות בערוץ 3 ובתוכנית "פיני הגדול" שיצר עבור ערוץ ביפ. כמו כן יצר והנחה את תוכנית הלייט נייט "מי רוצה להיות יהודי" בערוץ 2.
"פיני הגדול" הייתה רצועה יומית בה גילם קופטש את דמותו של פיני הגדול, בובה המחוברת לראשו של קופטש, שהיוותה מעין אלטר-אגו אנטי-פוליטיקלי קורקט של קופטש, "ילד רע" בפני עצמו. בשנת 2003, יצר יחד עם עורך התוכנית, גיא מרוז, מערכון בו נראה שמעון סרברניק, ניצול מחנה ההשמדה חלמנו, בקטע וידאו מתוך סרטו של קלוד לנצמן, "שואה". במערכון הצמידו מרוז וקופטש לדבריו של סרברניק תרגום אלטרנטיבי, בעל אופי פורנוגרפי בוטה. כתוצאה מהמעשה נתבעו היוצרים על ידי סרברניק ועל ידי לנצמן, ונאלצו לפרסם התנצלות ולשלם פיצויים. התוכנית ירדה מלוח השידורים בעקבות התקרית, אך בעונת החורף של 2004 חזרה במתכונת שבועית תחת הכותרת "פיני הגדול - אסיר מספר 1".
גם בתיאטרון ובקולנוע עוסקת יצירתו של קופטש בעולם הדתי. במסגרת התיאטרונטו העלה את ההצגה "הבשורה על פי יוסף" בה גילם את אביו של ישו, וכן גילם את ישו בסרט "הבשורה על פי אלוהים", לצדו של אסי דיין. כתב את המחזות "חלק אינטגרלי". ו"חופשת סקי", והיה שותף לכתיבה ואף גילם את דמותו של דוד המלך ביצירתו של שמואל שוחט - "המשתה" מחזה תנ"כי אקטואלי על סיפורו של שאול המלך, ו"קין והבל" שעלה בפסטיבל תיאטרון קצר. כיום מרצה על נושאים שונים ביהדות וחבר בלהקת "תוהו ובוהו" שהיא להקה המתמחה בשירי עם יהודיים משעשעים.
בשנת 2000 יצא ספר שיריו "מין ומלחמות אחרות" בהוצאת גוונים. הוא הוציא דיסק בשם "אני מניאק", ששיר הנושא שלו מהווה מחווה לשירו של דניס לירי, "I'm an Asshole". נטל חלק בפרויקט "המהפכה" עם ניר פרידמן, אמנון פישר וגילי שושן.
קופטש עמד בראש רשימת מפלגת "עלה ירוק" בבחירות לכנסת השמונה עשרה, המפלגה זכתה ל-13 אלף קולות ולא התקרבה לאחוז החסימה.
קופטש מגיש פינת יהדות דומה לזו שהגיש בזמנו ב"סוגרים שבוע", בתוכנית הבוקר של הזכיינית "רשת". בזכיינית זו לקח חלק גם בתוכנית הסאטירה "הספסל האחורי" בשנת 2009.
בשנת 2010 הופיע בתוכנית "חומר טוב" בערוץ ביפ. מאוחר יותר עלתה בערוץ זה הסדרה "האזרח קופטש", המתעדת את מסע הבחירות של מפלגת "עלה ירוק" בראשותו (מאוחר יותר שודרה הסדרה בערוץ 2 במסגרת רצועת "לילה ביפ"). בהמשך השתתף בתוכנית נוספת בערוץ ביפ, "המעבדה", במסגרתה הגיש תוכנית אירוח מינימליסטית וקצרצרה בשם "מתקרבים", וכן החל להשתתף בפאנל התוכנית "נבחרת החלומות" בערוץ 1 ובפאנל התוכנית "פלאשבק" בהנחיית דורון צברי בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2011 החל להנחות את התוכנית הקומית "האיש הכי מטומטם בעולם" ברצועת "לילה ביפ" בערוץ 2.
בשנת 2013 הגיש בערוץ הראשון את התוכנית "חג שמח עם הדוד קופטש" ולאחר מכן "איפה אתם בחג".
בשנת 2014 החל להגיש את התוכנית "היהודי הגולש" בערוץ 20.
בשנת 2015 שימש כקריין בתוכנית הסאטירה "מלחמת המינים" בזכיינית "רשת" בערוץ 2.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת התמודד קופטש בפריימריז של מרצ, קיבל 519 קולות בלבד ולא שובץ ברשימת 15 הראשונים ברשימה
באותה שנה קופטש גילם תפקיד ראשי במחזה בחזרה לאישראל - מחזה מאת נאוה סמל אשר הועלה באנסמבל עיתים בבימויה של אורלי רביניאן.
בשנת 2019 פורסם בערוץ 7 כי צה"ל ביטל את ההתקשרות עם קופטש כמרצה ב"סיורי סליחות" לחיילים עקב התבטאויות בוטות בדף הפייסבוק שלו.
בשנת 2020 הוציא ספר ילדים בשם "סיפור קטן על יונה ולויתן".
חיים אישיים.
קופטש גר במכמורת עם בת זוגו התסריטאית ענבל ברק, ולהם שני ילדים.
בירגו
בירגו (במלטזית: Il-Birgu, באיטלקית: Vittoriosa - "המנצחת") היא אחת משלוש הערים בצפון מזרח מלטה. העיר שוכנת על חצי אי ארוך וצר שאורכו 800 מטר ורוחבו המרבי 400 מטר, ואשר שלוח כאצבע אל הנמל הגדול. מצפון מזרח לה היא גובלת בערוץ קלקרה (Kalkara creek) ומדרום מערב בערוץ המספנה (Dockyard creek). מהקצה המערבי של העיר, מקום בו ממוקם מבצר סנט אנג'לו, נשקף נוף אל בירת מלטה, ולטה, המרוחקת מבירגו 400 מטר בלבד ונבדלת ממנה על ידי הנמל הגדול.
היסטוריה.