פריחת הרקפת מתמשכת על פני תקופה ארוכה. לאחר ההאבקה נובל הפרח והשחלה המופרית מתפתחת להלקט. האבקת הרקפת נעשית בצורה ייחודית. לרקפת ישנם מספר מאביקים אך העיקרי מביניהם הוא עש מסוג Micropterix berytella אשר מאביק את הרקפת על ידי "האבקת זמזום". כלומר, העש משמיע זמזום בתדר גבוה שגורם לאבקנים לזוז ולפזר את האבקה. הזרעים מופצים בעיקר על ידי נמלים. לאחר הנביטה מפתח הנבט פקעת קטנה, המצמיחה בשנה הראשונה רק עלה אחד ובשנה השנייה מספר עלים. הפריחה אינה מתחילה אלא בשנה השלישית או הרביעית לחיי הצמח. לרקפת יש חמישה עלי כותרת, המופנים כלפי מעלה. הפקעת מכילה רעל הנקרא ציקלאמינין, המשמש דייגים לסימום דגים, אך לאחר שקולים את הפקעות הן ראויות למאכל, בנוסף שימשו חלקים שונים של הרקפת כתרופות עממיות שונות.
בישראל נפוצים שני מיני רקפת – רקפת יוונית ורקפת מצויה. הגננים פיתחו זנים תרבותיים מפוארים, המצטיינים בפרחיהם הגדולים וההדורים. הרקפת היא צמח מוגן בישראל ואסור לקטוף אותה.
יהל שרמן
יהל שרמן (נולד במעלות ב-12 במאי 1976) הוא די ג'יי ויוצר מוזיקה אלקטרונית מסוג טראנס מישראל. מוכר בשם הבמה "Yahel".
שרמן נחשב לאחד מאמני המוזיקה האלקטרונית הבולטים בישראל, הוא בעל הצלחה בינלאומית ובשיאו דורג במקום ה-28 ברשימת 100 הדי ג'ייז הטובים בעולם בדירוג היוקרתי של המגזין DJ-MAG.
יצירותיו הדיגיטליות (טראקים) מנוגנים על ידי תקליטנים בינלאומיים מפורסמים כגון טייסטו וארמין ואן ביורן.
היצירה "Voyage" (המוכרת בישראל תחת השם "Viagra") של יהל ואייל ברקן, נחשבת לאחת מקלסיקות הטראנס הטובות בכל הזמנים.
יהל מבצע הופעות רבות בישראל וברחבי העולם.
היסטוריה.
החל לתקלט בגיל 14. בזכות חברות עם ארז אייזן (חבר ההרכב אינפקטד מאשרום) התוודע יהל ללייבל הגרמני SST (שיבה ספייס טקנולוג'י).
שיתף פעולה רבות עם "Reverse Psychology" שהם צמד האחים אייל ברקן ואורן ברקן.
אלבום הבכורה שלו, "For The People", יצא בשנת 2000 וזכה לתשבחות רבות והרבה בזכות היצירה "For The People" שזכתה להרבה יחס ורמיקסים מצד אומנים רבים.
באותה השנה הוציא שרמן את הסינגלים "Voyage" (לו נעשה רמיקס על ידי טייסטו) ו "Devotion" (לו נעשה רמיקס על ידי ארמין ואן ביורן). סינגלים אלו שנוגנו בפסטיבלים בינלאומיים מול עשרות אלפים הכניסו את שרמן לתודעה הבינלאומית והשפיעו רבות על הקריירה המוזיקלית שלו.
אלבומו השני, "Waves Of Sound", כבר הפיץ את המוניטין שלו בארץ ומחוצה לו, כשנמכר בלמעלה מ-15 אלף עותקים, מספר חסר תקדים בתחום הטראנס הפסיכדלי, בייחוד באותם זמנים.
בעקבות ההצלחה הוזמן יהל על ידי טייסטו להקליט בלייבל שלו, Black Hole, שם הוציא את "Sky Walker". בשנת 2002 יצא אלבומו Private Collection בלייבל Hommega.
בין השנים 2005–2009 עבד יהל בצמוד לזמרת תמי פדרמן שהייתה הקול המלווה ברצועותיו: "Ocean", "Liquid Love", "Radio", "Save Me", "Fear Of the Dark", "That Night" "Beyond ועוד.
בשנים אלו הוציא את האלבומים: "Around The World", "Super Set", "Super Set 2", ו "Xport" .
ב-2010 הוציא את אלבומו השמיני "Shut Up" .
ב-2013 הוציא את האלבומים "ArchiTech" ו "Supet Set 3" וב-2015 הוציא את האלבום "Time Travel" .
ב-2014 ניגן יהל בפסטיבל המוזיקה האלקטרונית העולמי "Tomorrowland".
יצירותיו של שרמן מאופיינות בצלילים נקיים יחסית עם הקלטות קול רבות של זמרות שונות וקצב מהיר.
אירוס הנגב
אִירוּס הַנֶּגֶב או אִירִיס הַנֶּגֶב (שם מדעי: "Iris mariae") הוא מין צמח בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל.
אירוס הנגב תואר בשנת 1891 על ידי הבוטנאי ויליאם בארבי (Barbey).
מאפיינים.
אירוס הנגב אנדמי לאזור דרום ישראל ומצריים, הוא גדל בחולות מרכז ומערב הנגב עד אל עריש בחצי האי סיני ואף מדבר גללה (מדבר סואץ) . זהו המין הדרומי והמדברי ביותר בקבוצת אירוסי ההיכל. הצמח נמוך, העלים מכחילים, צרים וכפופים. גובה גבעול הפריחה הוא 10–35 סנטימטרים. גודל הפרח עד 12 סנטימטרים, וצבעו סגול בגוונים שונים. עלי העטיף החיצוניים כהים מהפנימיים, ובבסיסם כתם כהה. השערות בתוך הפרח אינן צהובות כמו באירוסי היכל אחרים אלא שחורות או סגולות. הפריחה בפברואר-מרץ בהתאם למזג האוויר. קני השורש האדמדמים מתפשטים ויוצרים קבוצות של עשרות פרחים.
הצמח לא נמצא בשטח של שמורת טבע ולכן נפגע עקב עקירה בידי אנשים ופעולות פיתוח שונות. כמו כן דורבנים נוהגים לחפור ולאכול את קני השורש של הצמח.
ככל שאר אירוסי ההיכל אירוס הנגב הוא פרח מוגן.
הדיבוק
בין שני עולמות: הדיבוק (ברוסית: [Меж двух миров [Дибук, בתעתיק לעברית: מֶז' דְווּך מִירוֹב [דִיבּוּק]; ביידיש: צִווִישֶן צְווַיי ווֶעלְטֶן – דֶער דִבּוּק) הוא מחזה מאת ש. אנ-סקי, אשר חובר בין השנים 1913 ל-1916. "הדיבוק" נכתב ברוסית ולאחר מכן תורגם ליידיש בידי המחבר. הוא הועלה לראשונה ביידיש ב-1920 על ידי "הלהקה הווילנאית" בוורשה. ב-1922 ערך תיאטרון הבימה במשכנו במוסקבה את הצגת הבכורה של הגרסה העברית, בתרגומו של חיים נחמן ביאליק ובבימויו של יבגני וכטנגוב.
העלילה מספרת על בחור ישיבה אביון ששמו חנן, המאוהב בלאה, בת הגביר. כשמתברר לו שתינשא לאחר, הוא מת, אך נשמתו נאחזת כדיבוק בגופה. אביה מביאה אל צדיק כדי שירפאה, ובעת גירוש הרוח מתברר סוד אפל מן העבר. "הדיבוק", העוסק בפולקלור ובמיסטיקה יהודיים, הוא אחת היצירות הקאנוניות ביותר בתיאטרון היידי והעברי גם יחד, ואחד המחזות היהודיים המפורסמים והמוכרים ביותר בעולם.
עלילה.
מערכה ראשונה.
הסיפור מתרחש בשלהי המאה ה-19, לאחר 1882 (שנת פטירתו של "ר' דוד'ל מטלנא, זכרונו לברכה..." המוזכר בפתיחה), בעיירה בריניץ שמשתמע כי היא סמוכה למירופול שבווהלין.
בבית-הכנסת יושבים שלושה בטלנים, מספרים סיפורי צדיקים ועל העוצמה שמקנה תורת הקבלה לבקיאים בה. יחד עמם יושב המשולח, שליח מוזר המגלה ידע חריג בנושא. לשיחתם מצטרף גם חנן, בחור ישיבה הידוע כעילוי שמלחשים עליו כי גם הוא עוסק בקבלה מעשית אסורה. הם עוברים לעסוק בשידוכיה של לאה, בת סנדר הגביר, שאביה מערים ללא הרף דרישות על אבות החתנים המוצעים לה; ניכר כי חנן מאוהב בה. כשמספר מישהו ששוב דחה סנדר חתן לבתו, עולץ חנן. אך אז מגיע סנדר בעצמו ומודיע כי התפשר לבסוף וחתם על התנאים. חנן מזדעזע וצונח ארצה. האחרים, חוגגים, מנסים להעירו; הם מבחינים בבהלה כי נפטר.
מערכה שנייה.
כמה חודשים לאחר מכן, מגיע יום חתונתה של לאה. בטרם מגיע חתנה מנשה, נערכת סעודה לעניי העיר, והכלה רוקדת עם הקבצניות. לאה מדברת עם חברותיה ועם אומנתה על נשמות המתים ועל המקום אליו הולכים אלה שמתו בדמי ימיהם, ומזכירה את חנן. היא הולכת אל הקבר הקדוש במרכז העיירה - קברם של חתן וכלה שנהרגו מתחת לחופתם "בשעה שנפל הרשע חמיל על העיירה." מנשה בא וטקס הנישואין מתחיל. הוא ניגש להסיר את ההינומה מפניה של לאה; היא הודפת אותו בצרחות, בקול גבר. המשולח, העומד בסמוך, מודיע כי דיבוק נכנס בכלה.
מערכה שלישית.
במוצאי שבת, בביתו של האדמו"ר עזריאל ממירופול, מודיע השמש מיכאל כי סנדר הגיע עם בתו אחוזת הדיבוק. הצדיק שופך את לבו בפני מיכאל ואומר כי הוא זקן ותשוש, אך זה מזכיר לו את גדולת אבותיו. הצדיק מתעודד וקורא לסנדר פנימה. הלה אומר לו כי לפי קולו, זיהה את הדיבוק כחנן. לאחר שהוא דורש מהרוח לצאת וזו מסרבת, קורא עזריאל לבד"ץ מירופול על מנת להחרים את הדיבוק. שמשון, רב העיר, מספר כי ניסן, אברך שנהג לפקוד קודם את בית הצדיק ונפטר, בא אליו בחלום ואמר כי חנן היה בנו וכי הוא תובע את סנדר לדין תורה באשמה שהוא אחראי למותו. הרבנים מחליטים לערוך את המשפט למחרת, ולגרש את הדיבוק רק לאחר שיתברר העניין.
מערכה רביעית.
למחרת, מגיעה רוחו של ניסן ומתקשרת דרך הר' שמשון: הוא מספר כי הוא וסנדר נדרו נדר כי אם ייוולדו לאחד מהם בן ולשני בת, ישיאו אותם זה לזו. כך אכן קרה, אך ניסן נפטר שנה אחרי לידת בנו, חנן. ניסן מוסיף כי משגדל בנו, הגיע לבריניץ, ונשמתו נהתה מיד אחר לאה, שכן יועדה לו; סנדר זיהה אותו אך לא אבה לתת לו את בתו, כי היה עני. סנדר מודה כי היה לו דחף מוזר לדחות כל חתן ולהשיא את בתו דווקא לחנן. ניסן ממשיך ומאשים כי בשל כך אחז בבנו היאוש, והוא פנה אל הסטרא אחרא ולבסוף מת. בית הדין מזכה את סנדר מאשמת הפרת נדר שכן אין אדם יכול להקנות דבר שלא בא לעולם, אך גוזר עליו לתת חצי מרכושו לעניים ולומר קדיש על ניסן ועל חנן כל ימיו.
הם פוקדים על המת לצאת מלאה, והוא מסרב שוב. בית הדין עורך טקס נידוי דרמטי, והדיבוק נאלץ להסכים לעזוב. לאחר שחנן יוצא מגופה, מותירים את לאה לשכב בחדר. חתנה מוזמן שוב, ונערכים להשיאם. לאה מדברת עם רוחו של חנן, ומודה כי אהבה אותו מאז ראתהו לראשונה. נשמתה יוצאת מגופה והשניים מתאחדים במותם.
התפתחות המחזה.
כתיבה.
בשנת 1912 החלה לפעול משלחת אתנוגרפית בראשות אנ-סקי בפודוליה ובווהלין שבתחום המושב, במטרה לתעד את תרבותם ואת מסורותיהם של יהודי האזור, שהלכו ונכחדו בהשפעת המודרנה. המשלחת מומנה על ידי הברון ולדימיר זאב וולף גינצבורג, בנו של הוראצי גינצבורג, ונקראה על שם האב. אנ-סקי יצא לדרך עם שמואל שרירא, שתיאר בטור בעיתון "דבר" מ-8 בנובמבר 1940, תחת הכותרת "עם אנסקי במסעותיו", כיצד שמעו שניהם על אדמו"ר מקומי שעסק בהוצאת דיבוקים: