הפרק, העוסק ב"אחד הנושאים המפלגים ביותר בחברה האמריקאית" על פי הניו יורק טיימס, הפך לנושא מחלוקת לאחר שידורו. מחברי הספר The Marriage and Family Experience כינו אותה "אחד הפרקים השנויים יותר במחלוקת של סדרה מצוירת שנויה במחלוקת לעיתים קרובות. " כמה קבוצות שמרניות ושמרנים נוצרים אמריקאים חשבו שהיא מקדמת נישואים חד מיניים. נשיא Parents Television Council, ל. ברנט בוזל השלישי, מתח ביקורת על "There's Something About Marrying" על העלאת הנושא. אף על פי שהוא לא ראה את הפרק בעצמו, הוא העיר כי "בתקופה בה מצב הרוח הציבורי מנוגד בצורה מוחלטת לנישואים חד מיניים, כל תוכנית שמקדמת נישואים חד מיניים דוחה את מצב הרוח הציבורי במכוון. " חוקר של ה-American Family Association, בשם אד ויטגליאנו, טען כי הצגת הנישואין מאותו המין בפרק הייתה "חד צדדית". הוא אמר שהפרק הזה הוכיח את "ההטיה הפרו-הומוסקסואלית הבוטה של הוליווד" מכיוון שלמרות שמשפחת סימפסון הייתה "בדרך כלל סוג של תוכנית אנימציה תימהונית" היא לא הייתה נייטרלי בנושא זה. בוזל גם דאג מההשפעה של הפרק על ילדים, למרות המלצות שיקול דעת ההורים בתחילת הדרך, והעיר: "יש לך תוכנית שצפו בה מיליוני ילדים. האם ילדים צריכים שידחפו להם נישואין חד מיניים בפנים כנושא? מדוע איננו יכולים פשוט לבדר אותם?" באופן דומה, ויטגליאנו אמר שילדים רבים שצופים במשפחת סימפסון ובהוליווד "יעשו ככל שביכולתם כדי לקדם נישואים חד-מיניים – וילדים נוספים יושפעו מזה".
מארק וושבורן מנייט רידר כתב כי בזמן שידור הפרק, רוב האמריקאים היו רגילים לראות דמויות הומוסקסואליות בטלוויזיה. הוא אמר שזו הסיבה שיצאתה מהארון של פטי לא הפכה להיות שנויה במחלוקת כמו בחינת הפרק בסוגיית הנישואין החד מיניים, שהייתה רגישה יותר במדינה אז. המחלוקת הפכה גדולה כל כך שתוכניות חדשות מקומיות בערים מסוימות שידרו כתבות בנושא. בתגובה לטענות שהפרק הזה תומך בנישואין חד מיניים, אל ג'ין השיב כי "אנחנו לא באמת נוקטים עמדות בעד או נגד שום דבר, אנחנו רק רוצים לבחון את כל הצדדים בנושא ואני חושב שכל מי שהיה מקבל את הדעה הפוליטית שלו מסדרה מצוירת עשוי להיות שגוי. " באופן דומה, מארק פינסקי כותב ב"The Gospel According to The Simpsons" כי ברגע שהפרק הסתיים, קשה היה לדעת באיזו עמדה על נישואין מאותו המין היו הכותבים וכי "שני הצדדים במחלוקת אמרו את דבריהם, שנשמעו על ידי דמויות שונות של משפחת סימפסון". ג'ין ציטט גם את הפרק להגנה בפני מבקרים שאומרים ש"משפחת סימפסון" איבדה את הרלוונטיות והגידוניות שלה בשנים מאוחרות יותר. בספרו The Simpsons: An Uncensored, Authorized History, ג'ון אורטווד הגיב על כך והעיר כי למרות המחלוקות הפרק היה "למעשה חקירה ארוכה ומפותלת של הנושא".
"There's Something About Marrying" זכה גם לקבלה חיובית, בעיקר מצד קבוצות זכויות הומואים. הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD) קיבלה את פני הפרק וקראה לו "קרן אור". מנכ"לית GLAAD, ג'ואן גארי, נהנתה לראות את המהפך של מארג', מלהרגיש רגשות אמביוולנטיים כלפי אחותה לתמיכה בה. היא העירה כי "כשלמארג' נודע שפטי עומדת להתחתן עם מישהו שאינו לסבית באמת, היא מבינה שמה שאחותה באמת ראויה זה להיות מאוהבת ונשואה לאדם שנכון לה. אם מיליוני צופי משפחת סימפסון חזרו אחרי צפייה בפרק של אמש עם מעט אמת מוסרית, זה היה זמן שבוזבז היטב. " דייוויד קנרלי מ-AfterEllen.com אישר את הנכונות של "תוכנית טלוויזיה ברשת בפריים טיים, שנצפית על ידי ילדים ומבוגרים" "לשרת סוגיה כל כך טעונה פוליטית". ריק גרסיה, פעיל בקבוצת שוויון הזכויות ההומוסקסואליות באילינוי, אמר לשיקגו טריביון כי הפרק עשוי להשפיע על החברה בצורה חיובית בגלל הסטטוס האייקוני של התוכנית ש"מעצבת את עמדותינו". בניגוד לרבים מהקבוצות השמרניות, קנרלי ציין כי "כמיטב המסורת של ההפעלה בשוויון הזדמנויות, ההודעה אינה תמיד מצדדת בהומואים. סטריאוטיפים לסביים מטרידים שופעים, ונלסון הבריון מציע להם 'להכשיר הלוויות להומואים'. ובאופן טבעי, הכומר לאבג'וי סוגר את כנסייתו לחוטאים מאותו המין. " לדברי התסריטאי של משפחת סימפסון מייק רייס, לפרק היו תומכים בקרב קבוצות שמרניות. הוא אמר למגזין Encore כי "הומואים רבים יצאו מהארון בזכות פרק זה ושמחו בגלל הפרק, אבל שמרנים ארכיביים ונוצרים ימניים אהבו גם את הפרק, כי נראה שהם חשבו שאנחנו עושים צחוק מהומואים. באמת היו לנו דעות משני הכיוונים. "
קנרלי כתב עוד כי "בהתבסס על פרק זה, [...] משפחת סימפסון נמצאת בצורה מעולה. היא עדיין שולטת כחצי השעה הכי מצחיקה, הכי זריזה, המהירה ביותר שתראו בטלוויזיה." ביל גיברון מ-PopMatters גם חשב שהפרק מצחיק, והעיר כי הוא "בחן את 'המדרון החלקלק' המצוטט לעיתים קרובות, המאפשר להגדיר נישואים מחוץ לפרמטרים של גבר ואישה – עם תוצאות מצחיקות." בנוגע לגילוי שפטי היא לסבית, The A.V. Club כתב שזה "לא היה דרמטי וגורלי" אלא שהתגובה הראשונית של מארג' סיפקה טוויסט טוב לפרק. ג'יי סטיוארט ברנס קיבל מועמדות לפרס גילדת הכותבים של אמריקה בקטגוריית האנימציה על כתיבת הפרק "There's Something About Marrying", למרות שבסופו של דבר הפרס הוענק לתסריטאי אחר של "משפחת סימפסון".
האשמת הקרבן
זכויות להט&quot;ב בעיראק
תושבים להט"בים (לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) בעיראק נתונים לאפליה רחבה. גברים הומוסקסואלים מוצהרים אינם מורשים לשרת בצבא ונישואים חד-מיניים או איחודים אזרחיים אינם חוקיים. ללהט"בים אין כל הגנה משפטית נגד אפליה ולעיתים קרובות הם קורבנות של לקיחת החוק לידיים ורצח על חילול כבוד המשפחה.
היסטוריית להט"ב בעיראק ומעמד חוקי.
מסופוטמיה העתיקה.
ה-Šumma ālu, לוח חרס באכדית, כולל קוד זה, שם הוא רואה הומוסקסואליות של גברים באור חיובי: אם גבר מזדווג עם השווה לו [במינו] שלו מאחור, הוא הופך למנהיג בקרב עמיתיו (שווי המעמד) ואחיו. בחברה האשורית הקדומה, "אלמנך הכישופים" כלל תפילות המהללות את שוויון האהבה בין זוגות הטרוסקסואליים וזוגות הומוסקואליים גבריים. לגבר היו הזכויות לבקר כל זונה (ממין זכר) של הומוסקסואלים או לישון עם גבר אחר, כל עוד לא היו מעורבים שמועות שווא או אונס. עם זאת, אדם הנוטל את התפקיד הכנוע נתפס באופן שלילי במסופוטמיה הקדומה.
קוד משפטי מתקופת אשור התיכונה מהעיר אשור, משנת 1075 לפנה"ס, מגנה אונס הומוסקסואלים או מין בכפייה. הוא מדבר על "סניור" (דמות חברתית גבוהה בקהילה) ועל "שכנו" (מישהו בעל מעמד חברתי שווה): אם סניור [אדם אשורי] שכב עם שכנו [אזרח אחר], לאחר שהעמידו אותו לדין (ו)הרשיעו אותו [את האזרח הראשון], הם ישכבו איתו (ו)יסרסו אותו.
ממלכת עיראק תחת ממשל בריטי.
לעיראק ניתן איסור על הומוסקסואליות, שהוגדר בחוק העונשין כמעשי סדום, בעוד היא הייתה תחת שלטון בריטי.
ממלכת עיראק.
האיסור נשמר בתחילה כאשר עיראק השיגה את עצמאותה בשנת 1932.
הרפובליקה העיראקית.
החוק הפלילי משנת 1969, שחוקק על ידי מפלגת הבעת', רק הוציא מחוץ לחוק התנהגות מינית במקרים של ניאוף, גילוי עריות, אונס, זנות, מעשים פומביים או מקרים הכוללים הונאה או מישהו שאינו מסוגל לתת הסכמה עקב גיל או מום נפשי. הומוסקסואליות כשלעצמה לא הייתה פשע, אלא יכולה להיות הצדקה לאפליה ממשלתית ולהטרדה על פי חוקים שנועדו להגן על הביטחון הלאומי והמוסר הציבורי.
בנוסף לחוק הפלילי, משטר הבעת' היה יכול לדון בהחלטות נוספות בנושאים ספציפיים. מעשה סדום הוצא שוב מחוץ לחוק על ידי החלטה משנת 1988, אך רק כאשר היה מעורב בזנות [המאבק בחוק זנות מס' 8 משנת 1988].
בראשית שנות התשעים, באו"ם, ציינה המשלחת העיראקית את הדת באותה עת כנימוקיהם להתנגדות למאמצים לגרום לגוף הבינלאומי לתמוך בזכויות הלהט"בים, תוך שהיא מערערת את השקפתו הרווחת של סדאם כחילוני.
בשנת 2001 נחקקה החלטת IRCC 234 משנת 2001 שקבעה את עונש המוות בגין ניאוף, מעורבות בזנות, וכל מי ש"ביצע עבירת מעשי סדום אצל זכר או נקבה או שמפר את כבודו של זכר או נקבה בלי הסכמתו ותחת איום הזרוע או בכוח באופן שחיי הקורבן (זכר או נקבה) מאוימים."
כ-3,000 איש עונו בשנים 1991 עד 2003 על ידי כוחות הביטחון של סדאם חוסיין בגין הבעת מיניותם.
מתוך כוונה להכפיש את שמו של סדאם חוסיין בקרב תומכיו, ה-CIA שקלה להכין סרטון בו הוא ייראה מקיים יחסי מין עם נער מתבגר.
הרשות הזמנית הקואליציונית.
כשהמנהל הבכיר של הרשות הזמנית הקואליציונית, פול ברמר, השתלט על עיראק בעקבות הפלישה של ארצות הברית בשנת 2003, הוא הוציא שורה של צווים שהחזירו את החוק הפלילי העיראקי אל חוק העונשין בעיראק משנת 1968 (כפי שתוקן בשנת 1988).
בעוד לא היו חוקיים דה-יורה, גלי הטרדה ואלימות כלפי להט"בים הגיעו מבני משפחה ומעיראקים אחרים שהרגישו צורך להעניש אנשים על הפרת מנהגים ומוסכמות אסלאמיים מסורתיים.
רפובליקת עיראק.
ב-5 בפברואר 2005 פרסם ה-IRIN דוח שכותרתו "עיראק: הומוסקסואליות גברית היא עדיין טאבו". במאמר נאמר, בין היתר, כי מעשי "רצח על חילול כבוד המשפחה" על ידי עיראקים כנגד בן משפחה הומוסקסואל הם נפוצים ומקנים הגנה משפטית מסוימת. במאמר נכתב כי התיקון משנת 2001 לחוק הפלילי הקובע את עונש המוות להומוסקסואליות "לא עבר שינוי", אף על פי שפול ברמר הורה בבירור להחזיר את החוק הפלילי למהדורת שנות השמונים שלו.