איטגאקי נולד בשנת 1885, (תקופת מייג'י), במוריאוקה, מחוז איווטה, האימפריה היפנית, למשפחת סמוראים לשעבר. לאביו היה תפקיד ציבורי ואיטגאקי חונך בזרם בניצ'ירן הבודהיסטי. לאחר שסיים לימודיו בתיכון נרשם לאקדמיה צבאית בעיר סנדאי. איטגאקי סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1904 וזמן קצר לאחר מכן השתתף במלחמת רוסיה-יפן. בין השנים 1924–1926 הוא שירת בתור נספח צבאי בשגרירות יפן ברפובליקה הסינית (ממשלת בייאנג).
בין השנים 1926–1927 הוצמד למטה הכללי של הצבא. בשנת 1927 הוא מונה לקצין הפיקוד של בריגדת החי"ר ה-33 של הדיוויזיה העשירית שבסיסה בחצי האי קוואנטונג, בדרום מנצ'וריה, סין. כשם חצי האי כך היה שם הצבא היפני המוצב באזור; צבא קוואנטונג. בין השנים 1928–1929 איטגאקי שירת בגדוד החי"ר ה-33 של צבא קוואנטונג בסין. בשנת 1931 הוא מונה לראש אגף המודיעין של צבא קוואנטונג.
במנצ'וריה.
איטגאקי הוצב בקוואנטונג ביחד עם אישיווארה קנג'י בהוראת גנרל נגאטה טטסואן. איטגאקי כרבים אחרים בצבא היפני הושפע מספרו של הגנרל הגרמני לשעבר, אריך לודנדורף; המלחמה הכוללת אשר התאים לדעותיו האנטי-מערביות והאנטי-דמוקרטיות. איטגאקי היה מיליטריסט שתמך בסיפוח מנצ'וריה למען שימוש באוצרות הטבע הרבים שלה שיביאו לחיזוק מכונת המלחמה היפנית.
קנג'י ונגאטה שניהם גם כן התנגדו למערב כמו גם לממשלה הדמוקרטית בטוקיו. רבים מהקצינים טענו כי יש להכתיר את הירוהיטו, קיסר יפן כשליט עולמי. העובדה לכך שאיטגאקי היה שותף לתקרית מוקדן, שהיוותה תמריץ לפלישה יפנית אל מנצ'וריה מופיעה ביומנו האישי של אישיווארה קנג'י:
לאחר שמטען חבלה התפוצץ ליד מסילות הברזל היפניות במנצ'וריה, ראשי צבא קוואנטונג האשימו את הממשלה הסינית הלאומית תחת מפלגת הקוומינטנג בהשמת הפצצה והחלו, נגד הוראות הממשלה בטוקיו, בפלישה למנצ'וריה. הקיסר הירוהיטו בעצמו התנגד לאירוע הפלישה והטיל וטו על העברת עוד כוחות מיפן אל מנצ'וריה למרות דרישת המוצב בקוואנטונג. אף על פי זאת, לא היה בכוחה של הממשלה היפנית לעצור את הכוחות שכבר היו במנצ'וריה. קנג'י, נגאטה ואיטגאקי לא היו המעורבים היחידים בתחילת הפלישה, היו גם קצינים בקוואנטונג כגון קנג'י דויהארה, היאשי סנג'ורו, הידקי טוג'ו ועוד.
בהמשך המלחמה.
בהמשך שנות השלושים תעלה השפעת הצבא על הממשלה והכוח בפועל יעבור לפלג הרדיקלי בצבא היפני הקיסרי. בין השנים 1932–1934 שירת איטגאקי בתור יועץ צבאי במנצ'וקוו, מדינת חסות יפנית שהוקמה במנצ'וריה הכבושה ופעלה כדי להראות לגיטימית בכך שהכתירה את פויי, קיסר סין לשעבר, כשליטה. בפועל פויי היה רק חלק מממשלת בובות ששלטה במנצ'וקוו בחסות צבא קוואנטונג. איטגאקי הפך לסגן ראש מטה צבא קוואנטונג בשנת 1934, וראש המטה בשנת 1936. בין השנים 1937–1938 פיקד איטגאקי על הדיוויזיה החמישית בסין. עם תחילת מלחמת סין–יפן השנייה פיקד על הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין נגד הממשלה הסינית הלאומית.
בין 3 ביוני 1938 ל-30 באוגוסט 1939 כיהן איטגאקי בתור שר המלחמה בממשלתם של ראשי ממשלת יפן פומימרו קונואה ​​והירנומה קיאיצ'ירו. בתור שר המלחמה, בדצמבר 1938, כאחד מחברי מועצת חמשת השרים בהנהגתו של ראש הממשלה פומימארו ​​קונואה, הכריז איטגאקי כי גירוש היהודים ביפן, כולל בשטחים הכבושים בסין ובקוריאה, אסור בשום אופן; החלטה זו התקבלה בהתאם למדיניות האקו איצ'ו של קונואה ("כל העולם תחת גג אחד"). איטגאקי פוטר מתפקידו בתור שר המלחמה לאחר שתוכנית ההתפשטות הצבאית צפונה, לסיביר, נכשלה עוד לפני שהחלה בקרב חלקין גול נגד ברית המועצות.
בין השנים 1939–1941 איטגאקי שירת בתור ראש המטה של חילות המשלוח בסין. ביולי 1941 קיבל את הפיקוד על הצבא המוצב בקוריאה היפנית. באפריל 1945 הועבר מחדש לארמייה האזורית השביעית בסינגפור ובחצי האי המלאי. בספטמבר 1945, עם כניעת האימפריה היפנית, איטגאקי הורה לכל הכוחות היפניים בדרום מזרח אסיה להיכנע וחתם על כתב כניעה בפני האדמירל הבריטי לואי מאונטבאטן בסינגפור. הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה על ידי בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק בטוקיו ונידון למוות בתלייה. הוצאתו להורג התרחשה בדצמבר 1948 בכלא סוגאמו.
קרב נרבה
יחסי בליז–ספרד
יחסי בליז–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין בליז וספרד.
יחסים היסטוריים.
בשנת 1494 נחתם חוזה טורדסיאס בטענה שכל מערב העולם החדש נועד לספרד, כולל בליז הנוכחית. מאוחר יותר, באמצע המאה ה-16, הכובשים הספרדים חקרו את השטח ההוא, והכריזו עליו כמושבה ספרדית תחת הקפטן הכללי של גואטמלה ב-27 בדצמבר 1527. במחצית השנייה של אותה המאה, המושבה שולבה במדינת יוקטן, במלכות המשנה של ספרד החדשה. לפיכך, אף שבשנת 1530 הכובש פרנסיסקו דה מונטחו, לאחר שתקף את מאיה נחנקן ובליז, נכשל בניסיונו להכפיף את המאיה לשלטון ספרדי, השטח נותר תחת השלטון הספרדי. בשנת 1544 נרשמו המסמכים הכתובים הראשונים אודות הנוכחות הספרדית בבליז. המתיישבים הראשונים התיישבו בעיר המאנה למנאאי, עיר בה נבנתה כנסייה קולוניאלית ספרדית בשנת 1570, בהיותה העיר שקלטה את ההשפעות האירופיות הגדולות בבליז. המיסיונרים הספרדיים הראשונים בבליז מצידם הגיעו לשטח בשנת 1550 וניצרו את אוכלוסיית אזור השולס (קבוצה לשונית המשתייכת לקבוצה האתנית ק'צ'י) והגיעו למפרץ אמטיק.
עם זאת, מעטים היו הספרדים שהתיישבו שם, בגלל היעדר משאבים חשובים עבורם, כמו זהב, וההגנה החזקה של בני המאיה ביחס לחצי האי יוקטן. לפיכך, מתיישבים ספרדים המתגוררים בבליז נלחמו לעיתים קרובות נגד המאיה, אשר בנוסף, הושפעו מעבדות ומחלות שנשאו הספרדים.
עם זאת, לאחר אמצע המאה השש עשרה, ישנן עדויות מועטות לחקר הספרדים בבליז, אם כי לא בניצור הילידים: בשנת 1618 פעלו מיסיונרים באזור פוקטה בצפון בליז של ימינו, ובשנת 1621, פעלו האזור של Mopanes ו Tipúes, בחלק המרכזי של השטח.
היוצא מן הכלל היחיד בחיפושים בספרד בבליז לאחר אמצע המאה ה-16 נמצא בסיור שערך ראש מנזר דומיניקני, פריי חוסה דלגאדו, בשנת 1677. דלגאדו נסע ברחבי בליז לכיוון בקאלאר, במדינת מקסיקו קינטנה רו. עם זאת, הוא לא יכול היה להמשיך בדרכו מכיוון שלפני שהגיע למקסיקו הוא נתפס והופשט על ידי כמה אנגלים באזור כלשהו ליד נהר טקסוק - כנראה נהר מולינס הנוכחי.
מאידך, בין השנים 1638–1695, בני המאיה שהתגוררו בטיפו נהנו מאוטונומיה מהשלטון הספרדי. אך בשנת 1696, חיילים ספרדיים השתמשו בטיפו כבסיס שממנו ינוצר האזור ותמכו בפעילות מיסיונרית. בשנת 1697 הספרדים כבשו את איצה, ובשנת 1707 ניצרו הספרדים בכוח מחדש את תושבי טיפו באזור קרוב לאגם פטן איצה.
בשנת 1717, לאחר ההתיישבות הבריטית בבליז בין המאות ה-16 וה-17 וכדי להרחיק זרים מהאזור, צבא בראשות המרשל אנטוניו פיגרואה וסילבה לאזו, מושל חצי האי יוקטן, גירש את האנגלים מריו בליז. למרות זאת, עם הזמן הבריטים חזרו בסופו של דבר, ולכן משלחת זו פיתחה סדרה של פשיטות ספרדיות לסילוקם בזמנים שונים.
מאוחר יותר, ב-20 בינואר 1783, חתמו ממלכת בריטניה הגדולה וממלכת ספרד על הסכם שלום וזמן קצר לאחר מכן חתמו על חוזה ורסאי, בו מסרה ספרד לבריטניה חלק קטן מבליז הנוכחית, בערך 1,482 ק"מ - הממוקם בין הנהרות הונדו ובליז. בנוסף, בשל בקשתם של מתיישבים בריטים להשיג שטח רב יותר כדי לקבל שטח פעולה גדול יותר, מכיוון שהשטח שהוקצה להם היה מוגבל מאוד, אמנת לונדון משנת 1786 לפיה ספרד העניקה לו 1,883 נוספים. ק"מ מבליז (מגיעים לנהר סיבון או לגונה מאנטה, דרומית לנהר בליז).
עם זאת, מתישהו בין השנים 1786–1796, פקיד ספרדי שביקר ביוקטן כדי לדווח על פעילויות באימן הצביע על כך שבאיימן מרחיבים את גבולותיהם בצורה מסוכנת כדי לחתוך את מקל הצבע גם קמפצ'ה, ליד עיר של אוכלוסייה ספרדית. לכן, ספרד הוציאה הוראות לסילוק מיידי ויעיל של מתיישבים שכבשו את בליז. זה גרם למלחמה בין בריטניה לספרד על חופי בליז בספטמבר 1798, מלחמה שנקראה קרב סנט ג'ורג' קיי והסתיימה בתבוסה ספרדית. מכיוון שכך, הבריטים הצליחו להישאר בשטח בליז - ובאזור היבשת של מרכז אמריקה - והצליחו לממש באופן חופשי את שליטתם באזור, אף שהשטח נשאר רשמי ספרדי.
יחסים אתנוגרפיים.
על פי מפקדי האוכלוסין של בליז בשנת 2000, מתוך 322,000 התושבים המתגוררים במדינה זו, צאצאי הספרדים מהווים 15% מהאוכלוסייה. רובם עדיין גרים בקורוזל ובאורנג' ווק טאון, חלק מהמקומות בהם התיישבו אבותיהם כאשר היגרו לבליז מיוקטן בשנות ה-40 של המאה ה-19. בנוסף, עקב הגירה היספנית-אמריקאית (בעצם מרכז אמריקה), כ־46% מאוכלוסיית בליז כוללת ספרדית כשפת האם.
יחסים דיפלומטיים.
ניתן לתאר את היחסים הדו צדדיים כמצוינים ללא מחלוקות משמעותיות. קיימת נוכחות עסקית ספרדית סמלית בבליז ולא קיימת מחלוקת כלכלית או פוליטית כלשהי בין שתי המדינות.
יחסים כלכליים.
יחסים כלכליים ומסחריים הם בעלי חשיבות מוגבלת. ספרד מדורגת כשותפת הסחר האירופית הרביעית בבליז. כמה חברות ספרדיות ביצעו פעולות בארץ בתחום החינוך, הבריאות והמים ותברואה. ההשקעות של בליז בספרד בתחום הנדל"ן והתיירות בולטות.
שיתוף פעולה.
יחסי שיתוף פעולה עם בליז החל בנובמבר 2001, המועד שבו הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני בין ממשלת בליז לבין ממשלת ספרד נחתם בבלמופן.
בשנים 2000 ו-2001 שיתוף הפעולה הספרדי עם בליז התמקד בסיוע הומניטרי בשווי 60,101.00 אירו בכל שנה, כדי להקל על ההשפעות של הוריקנים קית בשנת 2000 ואיריס בשנת 2001.
ב-8 באוקטובר 2002 בוצעה חתימת ועדת שיתוף הפעולה המשותפת של בליז וספרד בעיר בליז, במסגרת ההסכם הנ"ל.
קרב נארווה
נרבה