רטריבר חלק-השיער (אנגלית: Flat-Coated Retriever) הוא זן של כלב המאופיין בפרווה שחורה, חלקה ומבריקה.
רטריבר חלק-השיער הוא כלב ציד פופולרי ומצטיין בתערוכות. משלהי המאה ה-20 עלתה קרנו ככלב שעשועים. מוצא הגזע במערב אירופה, במיוחד מאזורי אנגליה ודנמרק. כלבים מגזע זה מתאפיינים בתכונות כמו אנרגטיות, עצמאות, אומץ, חוסר אגרסיביות, חביבות, חברותיות, אדיבות ועוד. בשל תכונותיהם אלו, כלבים מגזע זה מתאימים לתפקידי חילוץ, הצלה, הנחיית עיוורים, וכן משמשים ככלבי ציד וככלבי משפחה. גובהו הממוצע של גזע זה נע בין 56–61 ס"מ, ומשקלו עשוי לנדוד בין 25–40 ק"ג.
אגרת מקדונלד
דניאל שפרבר
הרב דניאל שפרבר (נולד בד' בחשוון ה'תש"א, 4 בנובמבר 1940) הוא חוקר תלמוד ויהדות, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן, איש חינוך ואיש ציבור, חתן פרס ישראל במדעי היהדות לשנת תשנ"ב.
ביוגרפיה.
דניאל שפרבר נולד בשנת 1940 בטירת גְריך שבוויילס, במחנה לילדים יהודים גרמנים שנמלטו/הוברחו מאימת המלחמה באירופה. המחנה נוהל על ידי אביו הרב ד"ר שמואל שפרבר ואמו מרים שפרבר. לאחר המלחמה עברה משפחת שפרבר להתגורר במנצ'סטר ולאחר כמה שנים העתיקו את מקום מגוריהם ללונדון, שם סיים שפרבר את לימודיו התיכוניים בשנת 1958.
השכלה.
בילדותו למד שפרבר תורה אצל אביו הרב שמואל ואצל סבו, הרב דוד שפרבר (שפערבער), חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל (ברומניה ובארץ ישראל) ואב בית הדין של קהילת בראשוב (רומניה), בעל שו"ת "אפרקסתא דעניא". את השכלתו התורנית הפורמלית רכש שפרבר בין השנים 1958–1959 בישיבת קול תורה בירושלים ובהמשך בין השנים 1959–1962 בישיבת חברון בירושלים. במהלך שנות לימודיו בישיבה הוסמך לרבנות על ידי סבו הרב דוד שפרבר.
בין השנים 1962–1968 רכש השכלה אקדמית, תואר ראשון בתולדות האמנות ותואר שלישי ביהדות ובהיסטוריה של העת העתיקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עבודת הדוקטורט על כסף ומחיר בשלטון הרומי בארץ ישראל בשנים 200–400, בהדרכת הפרופסורים זיגפריד שטיין, יו טרנר וארנאלדו מומיליאנו פורסמה בשנת 1974 בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
נישא לחנה, ולאחר סיום לימודיו עלה לישראל. הוא מתגורר ברובע היהודי בירושלים. בנו, דוד שפרבר הוא מבקר אמנות, בתו אביגיל שפרבר היא במאית קולנוע, ובנו יוסי שפרבר הוא איש חינוך.
תפקידים ועשייה ציבורית.
שפרבר הוא ממייסדי בית הכנסת "יד-תמר" בשכונת רחביה בירושלים משנת 1970, ובמשך כשלושה עשורים שימש רב בית הכנסת. מרצה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן משנת 1968 ואילך, כפרופסור מן המניין משנת 1978. שימש כחבר בוועדה האקדמית של האוניברסיטה הפתוחה משנת 1979, חבר האקדמיה ללשון העברית וחבר בהנהלת הקרן למחקר בסיסי של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בראשית שנות השמונים עמד בראש המחלקה ללימודי יסוד ביהדות, בראש המחלקה לתלמוד ובראש המסלול לאמנות יהודית. משנת 1982 ואילך, מופקד על הקתדרה ע"ש מילן רובר לחקר התלמוד באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כדיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן בשנים 1985–1989. מופקד על הקתדרה לתלמוד ע"ש רוברט מ' ברן בבית מורשה החל משנת 2003. חבר הוועדה אקדמית של מכללת יעקב הרצוג ליהדות באלון שבות. מכהן בתפקיד נשיא "המכון הגבוה לתורה" (מג"ל) של אוניברסיטת בר-אילן משנת 2004.
שפרבר הקים וניהל במשך שנים רבות את ההוצאה לאור של אוניברסיטת בר-אילן. משמש כיום גם כחבר מערכות כתבי העת "סידרא" ו"קתרסיס".
במשך עשור שימש כיו"ר מועצת החינוך הממלכתי-דתי במשרד החינוך. לאורך השנים שימש כפרופסור אורח בין השאר בישיבה יוניברסיטי בבית המדרש לרבנים באמריקה, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת מנצ'סטר. שימש כפרופסור אורח ב-Revel Graduate School של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנת 2010 קיבל מעמד פרופסור אמריטוס.
בשנת 2017 יצא לאור ספר יובל לכבודו בשם "דרכי דניאל" ובו מחקרים במדעי היהדות בעריכת פרופ' אדם פרזיגר.
בשנים 2018–2019 ישב הרב שפרבר שלוש פעמים בראש הרכבים שונים כבית דין פרטי, ביוזמת עמותת "מרכז צדק לנשים", ופסק שהקידושין של שלוש מסורבות גט בטלים מעיקרם.
בשנת 2020, בראשית התפרצות מגפת הקורונה בישראל, התפרסם בשמו כי כאשר האישה חוששת לטבול במקווה מחשש להידבקות בנגיף, בני הזוג יכולים לגעת זה בזה כשהם לבושים. הוא פסק כך "להלכה ולא למעשה", עד שיצטרפו אליו רבנים נוספים. הפסק עורר פולמוס ורבנים רבים יצאו נגדו.
ספריו ומחקריו.
מחקרו עוסק בתחום השתלשלות המנהג וההלכה היהודית ובנושאים הקשורים להתהוותם של המנהג וההלכה בתקופת המשנה והתלמוד. בעניינים אלו פרסם:
נכון לשנת תשס"ח (2008) שפרבר כתב 30 ספרים, 337 מאמרים שפיטים ובנוסף להם 107 מאמרים פופולריים וביקורות ספרים.
ספריו על מנהגי ישראל.
מנהגי ישראל הם הטקסים היהודיים והחלטות שהתקבלו לצד ההלכה היהודית שאינם נחשבים מצוות מן התורה ולא נובעים מפרשנות התורה.
שפרבר עוסק במקורם והתפשטותם של מנהגים אלו, והשתלשלות סגנונם הייחודית לכל עדה. לעיתים המנהגים הועתקו או הושפעו מתרבויות זרות אודותם התחקה. שפרבר בדק גורמים חברתיים ואחרים שהובילו למנהג, ואת מעמדו ההלכתי של המנהג לעומת הדין. כמו כן עסק במושגים של מנהג טעות ומנהג שטות.
בנושאים אלה כתב ופרסם ספרים רבים:
דוגמאות להשתלשלות מנהג.
בפרק על מנהג החלאקה – מנהג התספורת לפעוטות בני שלוש, שבספרו מנהגי ישראל, הוא מצא טקסי תספורת והקרבת שערות בספרות היוונית האלילית, והראה כיצד המנהג פשט למוסלמים ולבסוף הגיע ליהודים רק במאה ה-16, דרך הנוהגים במנהגי קבלת האר"י.
בספר "כיצד מכים את המן" כלל תיעוד של אוסף הרעשנים מהיכל שלמה בירושלים, וטען שתחילת השימוש במכשיר להרעשה הוא בחובת מצורעים בימי הביניים באירופה, ושצורת הרעשן בן ימינו מקורו ברעשן המשטרתי של המאה ה-16 באירופה וארצות הברית. רק ב-1850 הפסיקו שוטרי ניו יורק להשתמש בהם, ורעשנים כאלו נרכשו בידי יהודים ונמצאו באוספי יודאיקה.
ספריו על תולדות ההלכה.
בתחום תולדות ההלכה כתב ספרים אחדים:
בספרים אלו שפרבר בוחן את המגבלות והאפשרויות הפתוחות בפני פוסקים בבואם להחליט על ההלכה בימינו, על פי כללי ההלכה ואופני הפסיקה שנעשו בעבר, בעת התמודדות עם המציאות המשתנה. לדעתו על הרב לפסוק פסיקות "ידידותיות" באמצעות כלי פסיקה והכרת תחומי מדע. בספר הראשון הביא את קריאת התורה לנשים כמקרה בוחן, ובספר השני הביא דוגמאות לפסיקה ידידותית כלשונו.
ספרים במדעי היהדות.
בתחום חקר הלשון והנוסח (פילולוגיה קלאסית) פרסם ספר אחד:
הספר דן בניב הארצישראלי של העברית מאותה תקופה, והגיית מלים שאולות מן היוונית שאינן נשמעות כיווניות.
לדעתו יש לראות גרסאות סותרות כנוסחים תקינים של מידע שנאמרו כל אחת בניב המקומי שלה. ויש לחפש משמעות מיוחדת או משחק מלים כשנבחר ביטוי מושאל מיוונית במקום מונח עברי קיים.
הספר דן במקורות השמות והביטויים בתחום זה המופיעים הן באגדות חז"ל והן בספרוּת הנוצרית של ימי הביניים, בהשוואה לספרוּת מאגית יוונית, לטינית, נוצרית סורית ומאנדעית. בין היתר הוא טוען שלעיתים קיים שיבוש ביטויים מכוון: לדוגמה הביטוי "הוקוס פוקוס", לדעתו, מקורו בלטינית: "הוק אסט קורפוס" – שפירושה: "זו הגווייה של ישו". נוסחאות דומות קיימות בתלמוד במדרשים ונמצאו על קמעות. חלק מנוסחרים אלו שובשו בידי מעתיקים שלא הבינו אותם על נכון.
ספריו על חיי היומיום בתקופת התלמוד.
מידע זה מתוך ספרוּת חז"ל משמעותי לאור מיעוט המידע ממקורות אחרים של אותה תקופה.
לדעתו רבים מהפירושים שניתנו בתלמוד ובתקופות שלאחריו שגו בהבנת המונחים ושמות הכלים, ולכן גם שגו בפירוש ההלכות. הדבר נבע מריחוק הזמן של 500–700 שנה וריחוק המקום בבבל, מצרים, צפון אפריקה, מקומות שלא הכירו את השפה היוונית והתרבות החומרית של ארץ-ישראל.
הספר מתאר במילים בשרטוטים ובתמונות את חומות העיר ומערכת המים והביוב שלה, הרחוב הראשי סעיפיו וסימטאות העיר, השוק ומוסדות הניהול שלו, את הבית ואת מבני הציבור: בתי המרזח בתי המרחץ, הארכיון, ובית המשפט.
ספרות בתר-משנאית.
הספר נכתב בשנות השבעים עבור יהודי רוסיה הסגורים בברית המועצות, על מנת לקרבם ליהדות, בביוזמת משרד החוץ, מהדורה ראשונה הוברחה לרוסיה ואילו המהדורות הבאות הורחבו והוצאו מחדש.
הספר הוגש לאנואר סאדאת בעת חתימת חוזה השלום עם מצרים.
הכנסייה האורותודוקסית
גילי בן אוזיליו
גילי בן אוזיליו (18 בינואר 1963 - 6 בינואר 2009) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
קריירה.
גילי בן אוזיליו למדה משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי וסיימה את לימודיה בשנת 1987.
בסיום לימודיה שיחקה בתיאטרון החאן עד שנת 1989, בין היתר בתפקיד ונדלה ב"האביב מתעורר", סטפני ב"נולדו אשמים", שרה ב"ינתי פרזי", ומרים ב"מי תהום".
לאחר שעזבה את תיאטרון החאן שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגות רבות ובהן: "ליל העשרים" (בתפקיד שפרה), "ביבר הזכוכית" (בתפקיד לורה), "היפוליטוס" (בתפקיד ארטמיס) ו"שלוש אחיות" (בתפקיד אירינה).
בשנת 1995 עזבה את תיאטרון הבימה ושבה לשחק בתיאטרון החאן בין היתר בהצגות "הבתולה מלודמיר" (בתפקיד הבתולה), "אנה גלקתיה" (בתפקיד ספורטה), "הנסיכה איבון" (בתפקיד איבון).
כמו כן שיחקה בהצגה "פרגודים" בתיאטרון הבימה בשנת 2003, בהצגה "שלומית" (בתפקיד הרודיה) בתיאטרון המעבדה בשנת 2005, ובהצגה "נתניה" (בתפקיד שולמית) בתיאטרון הקאמרי. בתפקידה האחרון החל מקיץ 2008 הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "ירמה" בתיאטרון אנסמבל הרצליה.