פוריט ייצג את ניו זילנד באולימפיאדת פריז ב-1924, בה זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר. מרוץ זה זכה לכינוי "מרוץ מרכבות האש", והזוכה במדליית הזהב במרוץ היה הרולד אברהמס. האירוע התקיים ב-7 ביולי 1924, בשעה 7 בערב ולכן הקפידו פוריט ואברמס, עד יום מותו של האחרון, לסעוד יחדיו מדי שנה ב-7 ביולי בשעה 7 בערב. לימים הונצח המרוץ בסרט מרכבות האש, אך עקב צניעותו של פוריט שונה שמו בסרט ל"טום ווטסון". פוריט ניצח בשני מרוצים ל-200 מטר, אך במרוץ חצי הגמר הגיע למקום החמישי. באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 היה פוריט הקפטן של נבחרת האתלטיקה של ניו זילנד, אך פרש מהמרוץ ל-100 מטרים עקב פציעה.
פוריט היה אחד משני הספורטאים היחידים שהיו נושאי דגל ניו זילנד בטקסי הפתיחה של המשחקים האולימפיים בשתי אולימפיאדות, בפריז, ב-1924 ובאמסטרדם ב-1928. השני שזכה לכבוד זה היה האתלט לס מילס שנשא את הדגל באולימפיאדת רומא ב-1960 ובאולימפיאדת מינכן ב-1972.
לאחר פרישתו מאתלטיקה שימש פוריט כמאמן נבחרת האתלטיקה של ניו זילנד במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בלונדון ב-1934 ובאולימפיאדת ברלין ב-1936. בין השנים 1934 – 1967 היה פוריט נציג ניו זילנד בוועד האולימפי הבינלאומי. כמו כן היה פוריט נשיא הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי הבינלאומי מ-1961 ועד 1967. פוריט כיהן כיושב ראש פדרציית משחקי חבר העמים הבריטים החל מהמשחקים שנערכו באוקלנד ב-1950 ועד לאלה שנערכו בקינגסטון ב-1966.
קריירה רפואית וצבאית.
ב-1926 החל פוריט לעבוד כרופא בבית החולים סנט מרי שבלונדון. מאוחר יותר באותה שנה מונה להיות רופאו האישי של נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השמיני.
ב-8 במרץ 1940 גויס פוריט כקצין בדרגת לוטננט בגיס הרפואה המלכותי של הצבא הבריטי. הוא שירת בצרפת עד לפינוי צבאות בעלות הברית מדנקרק ולאחר מכן במצרים, שם טיפל בחיילים שנפצעו קשה במערכה בצפון אפריקה ומאוחר יותר במהלך הפלישה לנורמנדי. בפברואר 1943 קודם לדרגה קבועה של מייג'ור ומאוחר יותר באותה שנה קיבל דרגה זמנית של לוטננט קולונל ומינוי בפועל של קולונל. ב-18 בדצמבר 1943 מונה להיות יועץ רפואי בדרגת בריגדיר גנרל. הוא ויתר על תפקידו ועל דרגת הבריגדיר ב-1 בספטמבר 1945 ובאותה עת הוא כבר היה בעל דרגה קבועה של לוטננט קולונל. בספטמבר 1956 סיים פוריט את הקריירה הצבאית שלו וקיבל דרגת כבוד של קולונל בצבא המילואים (Territorial Army).
פוריט שימש כרופאו האישי של המלך ג'ורג' השישי מ-1946 ועד למותו של המלך ב-1952 ולאחר מכן כרופאה האישי של המלכה אליזבת השנייה עד 1967.
פוריט היה פעמיים נשיא האגודה הרפואית על שם ג'ון הנטר והחל מ-1960 הוא היה בו זמנית נשיא האגודה הרפואית הבריטית ונשיא קולג' הרופאים המלכותי של אנגליה, הראשון שהחזיק בשני התפקידים במקביל. ב-1966 הוא נבחר להיות נשיא החברה המלכותית לרפואה לתקופה של שנתיים, אך בתפקיד זה הוא כיהן שנה אחת בלבד עד ליציאתו לניו זילנד.
המושל הכללי של ניו זילנד.
ב-1967 שב פוריט לניו זילנד כדי לכהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד לאחר שמונה לתפקיד על ידי המלכה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, קית' הוליאוק. פוריט היה יליד ניו זילנד הראשון שכיהן בתפקיד. תקופת כהונתו כמושל הכללי ציינה נקודת מפנה בהיסטוריה החוקתית של ניו זילנד. הוא ואלו שכיהנו אחריו בתפקיד היו כולם ניו זילנדים, אף על פי שאחד מקודמיו, ברנרד פרייברג, היגר עם משפחתו לניו זילנד בהיותו בן שנתיים.
במערכת הבחירות הכלליות של 1969 הצית פוריט ויכוח עם מועמד מפלגת הלייבור של ניו זילנד לפרלמנט, אדי איזבי, כאשר הוא טען בנאום לפני אגודת העזרה הרפואית של הצלב הדרומי כי מדיניות מדינת הרווחה היא "בלתי כלכלית".
מאוחר יותר עוררה גם אשתו של פוריט מחלוקת כאשר היא השיבה לשאלה על שכר שוויוני לנשים בציינה ש"אולי כאשר ניו זילנד, כמו הודו וישראל תבחר אישה לתפקיד ראש הממשלה, תבוא העת לסיים את פעולתה של התנועה לשוויון זכויות לנשים". בנאומו האחרון כמושל הכללי ביום ואיטנגי ב-1972, עורר פוריט מחלוקת עזה אף יותר בציינו ש"היחסים בין המאורים ללבנים טופלו כראוי באמצעות התהליך הביולוגי של נישואי תערובת".
פוריט היה חבר בבונים החופשיים ובתקופת כהונתו כמושל הכללי הוא היה הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של ניו זילנד.
עם תום תקופת כהונתו כמושל הכללי ב-1972 שב פוריט לאנגליה.
אותות כבוד.
ב-1943 הוענק לפוריט התואר קצין במסדר האימפריה הבריטית. ב-1945 הוא קודם לתואר מפקד במסדר זה. בנובמבר 1947 הוענק לו התואר קצין בלגיון ההצטיינות של ארצות הברית. ב-1950 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1967 הוא הועלה לדרגת אביר מפואר במסדר זה. ב-1957 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-1970 הוא הועלה לדרגת אביר הצלב הגדול במסדר זה. ב-1957 הוענק לו גם התואר אביר במסדר ג'ון הקדוש.
ב-25 בינואר 1963 הוענק לפוריט התואר ברונט. ב-5 בפברואר 1973 הוענק לו התואר ברון פוריט.
על שמו של פוריט נקראו פארק באחד מפרברי העיר קרייסטצ'רץ' שבאי הדרומי ובית ספר בעיר נייפיר שבאי הצפוני.
הלורד פוריט מת בלונדון ב-1 בינואר 1994 בגיל 93. אשתו מתה ב-1998. בנו, ג'ונתון פוריט, הוא פעיל סביבה ידוע.
ההפיכה בטורקיה (2016)
מרפסת ברוהל
מרפסת ברוהל (בגרמנית: Brühlsche Terrasse) היא טיילת מפורסמת בדרזדן, הצופה על נהר אלבה ומכונה "המרפסת של אירופה". משמשת אתר להליכה, למנוחה ולבילוי לתושבי העיר ולתיירים הרבים הפוקדים אותה.
בתחילה הייתה המרפסת חלק מחומת המגן של העיר. החומה נבנתה ב-1546 בתקופת המלחמה השמלקלדית. ב-1737 בנה שם אוגוסט השני מלך סקסוניה, ארמון וספרייה אותם מסר ב-1747 לרוזן היינריך פון ברוהל כאות הוקרה על כך שהכניס שיטות חדשות לשיפור גביית המיסים.
ב-1814 נבנו מדרגות למרפסת והיא נפתחה לקהל. בשני צידי המדרגות נמצאים ארבעה פסלים המייצגים את ארבעת הזמנים ביממה: (בוקר, צהרים, ערב, לילה). הארמון של ברוהל נהרס ב-1900. המרפסת נהרסה בהפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה ונבנתה מחדש.
ניסיון ההפיכה בטורקיה (2016)
ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016)
פרנץ ורניצקי
פרנץ ורניצקי (בגרמנית: Franz Vranitzky, נולד ב-4 באוקטובר 1937) הוא פוליטיקאי אוסטרי, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית וקנצלר אוסטריה בשנים 1986–1997.
ביוגרפיה.
נולד בווינה. למד כלכלה. בנוסף על כך, עבד כפועל בניין על מנת לממן לימודי לטינית ואנגלית. בשנת 1962 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. באותה השנה התחתן. באותה השנה החל לעבוד בבנק המרכזי של אוסטריה. בשנת 1969 קיבל דוקטורט בכלכלה והחל לעבוד כיועץ כלכלי. בשנת 1984 מונה לשר האוצר במדינה.
בבחירות לנשיאות אשר נערכו בשנת 1986 התנגד הקאנצלר המכהן פרד זינובאץ למועמדותו של קורט ולדהיים בשל פועלו של ולדהיים כקצין בוורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה. זמן קצר לאחר שוולדהיים נבחר לנשיא, התפטר זינובאץ כמחאה ומינה את ורניצקי כיורשו. הוא הושבע לתפקיד ב-19 ביוני 1986. בספטמבר של אותה השנה הפרלמנט פוזר כתוצאה מהתרסקות הקואליציה. ב-23 בנובמבר התקיימו בחירות והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית נשארה החזקה ביותר, והקימה ממשלה עם מפלגת העם האוסטרית אשר הושבעה בינואר 1987. בשנים אלו ממשלתו של ורניצקי נאלצה להתמודד עם ההשפעות הדיפלומטיות סביב המחלוקת הציבורית על ולדהיים - ארצות הברית ראתה בוולדהיים כאישיות בלתי רצויה וישראל החזירה את השגריר. לבסוף ורניצקי הצליח לנרמל את היחסים עם שתי המדינות. בתחילת שנות ה-90, עם סוף המלחמה הקרה, יצר קשרים דיפלומטיים עם מדינות מזרח אירופה. ביוני 1994 קיים משאל עם בנושא הצטרפות לאיחוד האירופי. 66% מהמצביעים הצביעו בעד הצטרפות, והמדינה הצטרפה לאיחוד בינואר 1995. בדצמבר של אותה השנה נבחר לקדנציה נוספת. התפטר מתפקידו כקאנצלר המדינה וכיו"ר המפלגה בינואר 1997 והוחלף על ידי שר האוצר בממשלתו ויקטור קלימה.
דני גימשי
דני (דניאל) גימשי (נולד ב-1950) הוא קרימינולוג ישראלי המכהן כפרופסור וראש החטיבה לקרימינולוגיה ואכיפת החוק במסלול האקדמי המכללה למינהל. גימשי הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת תת-ניצב, שירת כקצין חינוך ראשי, ראש היחידה לשיטור קהילתי ומנכ"ל המועצה הציבורית למניעת פשיעה בישראל.
ביוגרפיה.
גימשי נולד ביבנה ב-1950, למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. שירת כקצין בתותחנים בצה"ל.
שירות במשטרת ישראל.
ב-1971 התגייס למשמר הגבול, שימש מפקד מחלקה במג"ב עזה, מפקד מחלקת סיור בשכם, מפקד מחלקת טירונים, מפקד פלוגת טירונים, קצין אג"ם והדרכה מרחבי ומפקד פלוגה במג"ב ירושלים. ב-1978 מונה למפקד משטרת עזה, ב-1980 מונה למפקד משטרת רמלה וב-1982 למפקד משטרת ראשון לציון. ב-1986 מונה לקצין אגף החקירות והמודיעין במרחב שפלה. ב-1987 מונה לראש מחלקת המתנדבים של משטרת ישראל. בשנים 1988 עד 1990 שהה בבריטניה בשליחות מטעם הסוכנות היהודית.
ב-1991 מונה לקצין חינוך ראשי של המשטרה ובמקביל פיקד על הקורס לפיקוד ומטה של הארגון. ב-1994 מונה למפקדה הראשון של היחידה לשיטור קהילתי ושירת בתפקיד עד 1998. שימש מדריך במכללה לביטחון לאומי.
ב-1999 מונה לראש אגף למניעת פשיעה ומנכ"ל המועצה הציבורית למניעת פשיעה בישראל (מציל"ה) במשרד לביטחון הפנים. ב-2003 פרש ממשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב.
קריירה באקדמיה.