עד 10 ביוני 2022, האי עמד במרכזו של סכסוך גבול בין קנדה לדנמרק באשר שתי המדינות טענו לחזקה על האי, אך לבסוף הוחלטה חלוקה של האי בין שתי המדינות. הסכסוך כונה גם מלחמת הוויסקי.
הצי הקנדי השתמש בסכסוך על האי כטיעון לטובת תקצוב ספינות המתאימות לשיט במים הצפוניים כמשקל נגד לספינות דומות שנמצאות בשירות הצי הדני מזה שנים.
ביקורים רמי דרג.
נסיכת הכתר מרגרטה (לימים מלכת דנמרק) ובעלה הנסיך הנריק ביקרו בקנדה בספטמבר 1967. המלכה מרגרטה ביקרה גם בקנדה בשנת 1991. יורש העצר פרדריק ונסיכת הכתר מארי ביקרו באוטווה ובטורונטו בשנת 2014. כאשר הנסיך יואכים התחתן עם מארי, הם בילו את ירח הדבש שלהם בקנדה. ארבעת הימים הראשונים בטופינו, האי ונקובר והשאר במונטריאול.
מהגרים.
כ-200,000 איש בקנדה הם ממוצא דני. הם גרים בעיקר באונטריו, אלברטה ובקולומביה הבריטית.
דנמרק החדשה היא קהילה כפרית קנדית במחוז ויקטוריה, ניו ברנזוויק. הקהילה קיבלה את שמה מכמה מתיישבים דנים שאכלסו את האזור בשנת 1872, ובסופו של דבר היוו את האוכלוסייה הגדולה ביותר והייתה לקהילה הדנית הוותיקה ביותר בקנדה; ההשפעה הדנית פחתה במקצת בעשורים האחרונים בגלל ההגירה החוצה.
יחסי דנמרק–צ'ילה
יחסי דנמרק–צ'ילה מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין צ'ילה לדנמרק. היחסים בין המדינות מתוארים כ"ידידותיים" ומצוינים.
רקע כללי.
שתי המדינות חתמו על הסכם סחר ב-4 בפברואר 1899. ב-23 בדצמבר 1931 נחתם הסכם התיישבות והסכם פיוס בין צ'ילה לדנמרק. בשנת 1965 נחתם הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכני. המועצה העסקית הצ'ילאית-דנית הוקמה בשנת 2004. המועצה נוצרה עבור נציגי העסקים שעבדו בצ'ילה ובדנמרק.
בשנת 2009, צ'ילה ייצאה בשווי 840 מיליון DKK לדנמרק, ואילו דנמרק ייצאה לצ'ילה בשווי 645 מיליון DKK. בשנת 2010 השקיעה חברת Vestas הדנית 250 מיליון דולר בטאלינאי אוריינטה, צ'ילה.
שני נשיאי צ'ילה, פטריסיו איילווין, ואדוארדו פריי רואיס-טאגלה ביקרו בדנמרק במהלך כהונתם. ב-26 בינואר 2004 ביקר בדנמרק נשיא צ'ילה, ריקארדו לאגוס.
יום הסנונית
יום הסנונית (באפריקנס: Brug van die esels באנגלית: The Day the Swallows Spoke) הוא רומן מאת דלין מתיה, שפורסם בשנת 1992. עלילת הספר מתרחשת בדרום אפריקה בתקופת המאבק כנגד האפרטהייד, ועוסקת במורכבות הסוגיה ביחס לאוכלוסיית האפריקאנרים וזהותם ההיסטורית.
פרטי העלילה.
ארמינטה רוסו היא צעירה אפריקנרית המתגוררת בדרום אפריקה בתקופת המאבק נגד האפרטהייד. במהלך לימודיה באוניברסיטה היא מצטרפת למקהלה ונוסעת להופיע בחו"ל. בביקור במצודת לונדון היא רואה את יהלום "כוכב אפריקה" ומרגישה כלפיו אמפתיה וחמלה. מאוחר יותר באותו יום היא נקלעת להפגנה מאורגנת נגד האפרטהייד ואישה שחורה מהמפגינות יורקת בפניה. המעשה והוויכוח הפוליטי שמתעורר בין חבריה מעורר בה מצוקה קשה. היא סובלת מהדיונים התכופים והעיסוק הציבורי בנושא, הכולל את הפחד, מעשי האלימות, ובעיקר את חוסר הוודאות וריבוי הפנים והצדדים של המציאות המסובכת. ארמינטה מתעמתת בעיקר עם תחושת האשמה שנכפית עליה כיוון שהיא לבנה ואפריקאנרית, זהות שאליה היא מסרבת להתכחש. היא מחוברת לשורשים העמוקים של האפריקאנרים באפריקה ומעלה את סוגיית הניצול הבריטי שחוו אבותיה במהלך ההיסטוריה, במיוחד סביב סוגיית היהלומים ושאר המחצבים היקרים, דבר שמעורר בה כעס וטינה. היא מתוסכלת מהניסיון למצוא צדק ואמת במצב שבו לתחושתה הרע והטוב מעורבבים בלי שאפשר יהיה להתיר אותם. בסופו של דבר היא מגיעה לתובנה פנימית של דבקות בזהותה האישית העצמאית ומחליטה לעזוב את דרום אפריקה ולהתחיל חיים חדשים ומנותקים מהסבך הפוליטי. היא פורשת מהלימודים במטרה להתחיל לעבוד ולהרוויח די כסף עבור העזיבה.
בשלב ההווה של הספר ארמינטה עובדת בסוכנות נדל"ן, "קאר את הולצמן מקרקעים", וחוסכת משכרה כל סכום שהיא יכולה. באחד הימים היא פוגשת זוג לקוחות שמבקשים להשלים את הסכום החסר לקניית הבית שבו הם מעוניינים באמצעות שישה יהלומים גולמיים, ושואלים אם תסכים לנסות למכור אותם בשבילם. ארמינטה נזכרת ביופ לורנס, אדם מבוגר וידיד של משפחתה, שסופר עליו תמיד שהתעשר מסחר ביהלומים. היא פונה אליו והוא מסכים לסייע לה, נותן לה מען של קונה שעליו תוכל לסמוך, ומתנה זאת בכך שלעולם לא תגלה לאדם אחר את שמו של הקונה. ארמינטה לוקחת את היהלומים אל הקונה, אדם מרשים בשם סמיואל סונדו, ומעבירה לבני הזוג את התשלום שקיבלה בעסקה.
זמן מה לאחר מכן פונה אליה דירק הולצמן, אחיו של השותף הזוטר בסוכנות שבה היא עובדת, ומספר לה שהמוסך שבבעלותו נקלע לקשיים בשל המצב הכלכלי, ולכן הוא השקיע עשרים אלף ראנד בקניית יהלומים במטרה למכור אותם ברווח, אלא שהוא לא מצא קונה. בתחילה ארמינטה מסרבת להסתכן פעם נוספת אבל היא מתרככת בתגובה למצוקתו ובשל החיבור שהיא חשה כלפי היהלומים. היא מבצעת את עסקת המכירה ומקבלת שמונים אלף ראנד. כחלק מניסיונו לשכנע אותה הבטיח לה דירק שתוכל לקחת לעצמה כל סכום נוסף לעשרים אלף, והיא מתלבטת כיוון ששישים אלף ראנד הם הסכום שהקציבה לעצמה לצורך העזיבה. בסופו של דבר היא מביאה לו את הסכום המלא. בתמורה הוא מעביר את שמה לאדם שממנו קנה, גבר שחור בשם פיט סינקסה, והיא ממתינה שיצור איתה קשר. עוברים חודשים ובינתיים פונה אליה יאן דו טוי, שותפו של דירק, ומציע לארגן עסקת קנייה יחד עם אדם בשם ניק ולאנד. על אף ששניהם לא מוצאים חן בעיניה, ארמינטה מסכימה לבסוף. ביום הקנייה מסתבר שהעסקה הייתה מלכודת והיא נתפסת על ידי שני סוכנים מהמשטרה ומואשמת בסחר לא חוקי ביהלומים. מופעל עליה לחץ כבד לגלות את שם הקונה שלה אבל היא שומרת על הבטחתה ליופ לורנס.
ארמינטה שוכרת עורך דין בשם יורם מאלהרבה שמדריך אותה בנוגע להתנהלות במשפט, ומקבלת פסק דין של שישה חודשי מאסר או תשלום קנס של ששת אלפים ראנד. בו ביום מדווח לה יורם מאלהרבה שהקנס שולם בעבורה, אבל טוען שהוא לא יודע על ידי מי.
כמה חודשים אחר כך מקבלת ארמינטה שיחה מאישה שמציגה את עצמה בתור אנג'לין סינקסה, אחותו של פיט, והיא מתאמת איתה מפגש לביצוע עסקה, על אף אזהרותיו של יורם מאלהרבה וניסיונותיו לעצור אותה. העסקה אמורה להתבצע בקימברלי ובזמן ההמתנה לשעת המפגש ארמינטה הולכת לראות את החור הגדול, ומזדעזעת לנוכח ההשחתה וההרס שגרמו תאוות הבצע והחמדנות בחיפוש אחר היהלומים. ברגע ביצוע העסקה היא נסוגה ומבטלת אותה, מתוך רצון שלא להוסיף על הפגיעה. כמה ימים אחר כך מגיעה למשרדה אנג'לין סינקסה, שמציגה את עצמה בתור המפקחת גרייס נגובני, סוכנת במשטרה. היא מספרת לארמינטה שהבחינה שהיא אדם טוב והתפעלה מהיחס העדין והרגישות שהפגינה כלפי היהלומים ולכן לא לחצה עליה לבצע את העסקה, כיוון ושלא רצתה שתיתפס. בסיום הספר פותחת ארמינטה כרטיס שצורף לזר פרחים שהגיעה למשרדה ומגלה הצעת נישואין מיורם מאלהרבה.
יחסי צ'ילה–קנדה
יחסי צ'ילה–קנדה מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין קנדה לצ'ילה. שתי המדינות חברות ב-APEC, בארגון מדינות אמריקה ובארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי.
היסטוריה.
בשנת 1818 הכריזה צ'ילה על עצמאותה מספרד ועצמאותה הוכרה בשנת 1844. בשנת 1892 צ'ילה פתחה קונסוליה בעיר ונקובר עקב נוכחותם של מלחים צ'יליאנים בעיר. צ'ילה המשיכה לפתוח קונסוליות בערים אחרות בקנדה כמו בעיר קוויבק (1885), ברנטפורד (1907) ובמונטריאול (1923). באותה עת לא הייתה לקנדה נוכחות דיפלומטית בצ'ילה שכן היא הייתה עדיין חלק מהאימפריה הבריטית וכל ענייניה הבינלאומיים התנהלו דרך לונדון. קנדה קיבלה שליטה מלאה ביחסים הדיפלומטיים לאחר כניסתו לתוקף של חוק ווסטמינסטר בשנת 1931.
במהלך מלחמת העולם השנייה החלה קנדה לכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינות אמריקה הלטינית. בשנת 1941 יצאה משלחת מסחרית קנדית לצ'ילה וחתמה על אמנה מסחרית. צ'ילה, חברת מדינות ה-ABC (שכללה גם את ארגנטינה וברזיל) נתפסה כמדינת חשובה באזור וקנדה כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'ילה בשנת 1941. ביולי 1942 צ'ילה פתחה נציגות דיפלומטית באוטווה. באותה שנה, קנדה פתחה גם היא נציגות דיפלומטית בסנטיאגו. ביוני 1944, שדרגו שתי המדינות את הנציגויות שלהם לשגרירויות, בהתאמה.
ב-11 בספטמבר 1973, נשיא צ'ילה, שנבחר באופן דמוקרטי, סלבדור איינדה, הורחק מהשלטון בהפיכה על ידי הגנרל אוגוסטו פינושה. זמן קצר לאחר ההפיכה ברחו כמה אזרחים צ'יליאנים לשגרירות קנדה בסנטיאגו בבקשה למקלט. המזכיר הראשון הקנדי מארק דולגין ודוד אדם איפשרו כניסה לצ'יליאנים ושכנו אותם בשגרירות ובבית השגריר הקנדי (באותה תקופה היה השגריר בארגנטינה). כ-16 איש אושפזו בשגרירות. לאחר חודש של אירוח הצ'יליאנים, קנדה (והממשלה הצ'יליאנית) איפשרו לשלוח את כל 16 האנשים לקנדה ליישוב מחדש. משנת 1973 עד 1990 קנדה קלטה כ-7,000 אזרחים צ'ילה כפליטים.
בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 75 שנות יחסים דיפלומטיים. אייר קנדה מפעילה טיסות ישירות בין טורונטו לסנטיאגו.
ביקורים רשמיים.
ביקורים רשמיים מקנדה לצ'ילה
ביקורים רשמיים מצ'ילה לקנדה
יחסי סחר.