לאורך השנים, A&amp;M הוסיפו לעצמם הטבעות מומחיות: אלמו סאונד כחברת תקליטים בוטיק קטנה, אומן רקורדס (1964-1966) עבור מוזיקת נשמה, הוריזון רקורדס עבור מוזיקת ג'אז (1974-1978), אייאם דיסקוס עבור מוזיקה לטינית, ונדטה רקורדס עבור מוזיקת דאנס (1988-1990) וטוף ברייק רקורדס עבור מוזיקת היפ הופ (1993-1995).
שנות הפוליגרם.
A&amp;M נרכשה על ידי פוליגרם בשנת 1989. אלפרט ומוס המשיכו לנהל את החברה עד שנת 1993. בשנת 1998, אלפרט ומוס הגישו תביעה נגד פוליגרם על כך שהפרו את סעיף היושרה, כשבסופו של דבר הם התפשרו על תשלום נוסף של 200 מיליון דולר.
בשנת 1991, A&amp;M השיקו את פרספקטיב רקורדס כפרויקט משותף עם צוות ההפקה ג'ימי ג'אם וטרי לואיס. ג'אם ולואיס פרשו מעמדת המנכ"לים של פרספקטיב בשנת 1997, אך נותרו יועצים עבור החברה. בשנת 1999, החברה נקלטה לתוך חברת A&amp;M. באמצע שנות ה-90, A&amp;M החלו בחלוקה של החברה האחות של פוליגרם בארצות הברית, פולידור רקורדס.
במהלך שנות ה-90, החברה המשיכה להוציא לאור ולהפיץ אלבומים חדשים של אמנים כמו סאונדגארדן, אקסטרים, איימי גרנט, ג'ון היאט, סטינג, בלוז טרוולר, בארי וייט, אהרון נוויל, שריל קרואו, ת'ראפי?, סיסי פניסטון, רידל היי וגג'ין בלוסומס. החברה הוציאה לאור פסקולים לסרטים מפורסמים מאוד וביניהם , שלושת המוסקטרים, סברינה, The Living Sea, Demolition Man, Lethal Weapon 3.
יוניברסל מיוזיק גרופ.
בשנת 1998, פוליגרם נרכשה על ידי סיגרם והתמזגה לתוך יוניברסל מיוזיק גרופ, אשר נוסדה בשנת 1996 בתור היורשת של MCA Music Entertainment Group, אשר הייתה שייכת לMCA רקורדס. A&amp;M בסופו של דבר התמזגה יחד עם חברת התקליטים החדשה שיוניברסל מיוזיק גרופ ייסדה, אינטרסקופ גפן A&amp;M. הסניף הקנדי של A&amp;M התמזג עם יוניברסל מיוזיק קנדה באותו זמן, שעבדה עם אמנים כמו גאן ארדן ואמנים קנדים נוספים.
המטה הראשי של A&amp;M אשר היה ממוקם בשדרות לה ברה נסגר באופן רשמי בינואר 1999. במהלך מסיבת הפרידה, עובדי החברה הציבו סרט שחור על גבי השלט הנושא את שם החברה, דבר המעיד על מות החברה. האולפנים והמשרדים הישנים של A&amp;M משמשים כיום את חברת ג'ים הנסון, אשר מפעילים את הנסון רקורדינג סטודיוס. מירב כוח העבודה של החברה, חלקם היו עם החברה כעשור ואף יותר, פוטרו. רוב האמנים שהיו חתומים עם החברה נאלצו לחפש חברת תקליטים אחרת. האמנים המצליחים של החברה נותרו לעבוד איתה למרות השינויים, בין האמנים ניתן לראות את סטינג, שריל קרואו, בריאן אדמס וכריס קורנל.
טוסאן
חוות קפלת הערבה
חוות קפלת הערבה (באנגלית: Prairie Chapel Ranch) היא החווה הפרטית של נשיא ארצות הברית ה-43 ג'ורג' ווקר בוש. החווה ממוקמת באזור מבודד כשבעה קילומטר מצפון לעיירה קרוופורד וכארבעים קילומטר מצפון לעיר וייקו. מקור שמה של החווה הוא בערבות המישורים של טקסס ובקפלה כנסייתית בפטיסטית הממוקמת בקרבת מקום.
היות שהמקום משמש כמקום מגורים של נשיא אמריקני לשעבר, המתחם מאובטח דרך קבע על ידי אנשי השירות החשאי של ארצות הברית.
היסטוריה.
הראשונים שהחזיקו בחווה החל מאמצע המאה ה-19 היו כנראה מהגרים גרמנים שהתיישבו במקום. במהלך המאה ה-20 צאציהם הקימו במקום משק חקלאי ומתחם מגורים.
בשנת 1999, זמן קצר לאחר שמכר את קבוצת הבייסבול שלו טקסס ריינג'רס, וזמן לא רב לפני התמודדות לנשיאות בבחירות בשנת 2000, החווה נרכשה על ידי ג'ורג' ווקר בוש בעלות של 1.3 מיליון דולר. בחודשים הבאים הרס בוש חלק מהמשק החקלאי ומתחם המגורים, ובמקומו בנה אחוזה קטנה, בית הארחה, מנחת למסוק ומוסך לכלי רכב.
בתקופת כהונתו של בוש כנשיא הוא נהג להעביר זמן רב בתחומי החווה, דבר אשר הקנה לה את הכינוי "הבית הלבן המערבי" (Western White House). כאשר היה בוש בחווה, הוא נהג בדרך כלל להופיע בצורה פחות רשמית ומחייבת, כשהוא לרוב מוותר על החליפה. בין שאר שימושיה, החווה שימשה לא פעם את משפחת בוש לאירועים משפחתיים. כך למשל בשנת 2008, נערכה במקום חתונתה של ג'נה בוש, בתו הבכורה של ג'ורג' ווקר בוש.
תיאור.
גודלה של החווה הוא 6.4 קמ"ר. בחלקה המערבי של החווה משתרע חורש עצי אלון, ובחלקה המזרחי נמצא אגם מלאכותי בגודל של כ-11 דונם. עם הקמתו של האגם הובאו אליו כ-30,000 דגים. בזמנו החופשי, נהג בוש לדוג במקום דגים יחד עם בני משפחתו.
במרכז החווה ניצבת אחוזה חד קומתית המשמשת כבית המגורים של בוש, בעיקר בימי הקיץ. היא כוללת שמונה חדרים לרבות ארבעה חדרי שינה, מטבח וסלון, כאשר את המבנה כולו מקיפה מרפסת חיצונית פתוחה. מבנים נוספים בשטח החווה הם בית הארחה קטן, מוסך לכלי רכב, האנגר לאחסון מסוק, ובריכת שחייה.
מבקרים זרים בולטים.
במהלך כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש כנשיא, הוא נהג לארח לעיתים קרובות בחווה מנהיגים זרים. בין השאר אפשר לציין את:
הבן של שאול
הבן של שאול (בהונגרית: Saul fia) הוא סרט דרמה הונגרי בנושא השואה מ-2015 בבימויו של לאסלו נמש, זוכה פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה.
העלילה מתרחשת באוקטובר 1944 במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, גיבור הסרט הוא שאול אוסלנדר, איש הזונדרקומנדו, יהודי-הונגרי מאונגוואר. בעת פינוי תא הגזים, מבחין שאול בילד גוסס אותו בודק מיקלוש רופא-אסיר יהודי, ולאחר מכן חונק אותו למוות רופא אס אס. שאול משכנע עצמו שמדובר בבנו ומחליט חרף כל הקשיים והסיכון לחייו להביא את הגופה לקבורה מכובדת. הוא מעלים את הגופה מהמשרפות ומחפש רב שיסייע לו במלאכת הקבורה בהתאם להלכה. בו בזמן מתארגנים עמיתיו לזונדרקומנדו למרד נגד הנאצים שמתכננים להיפטר מהם. שאול נאלץ לתמרן בין התפקיד שלו במרד וטובת הכלל לבין הצורך הרוחני שלו לקבור את הגופה.
פיתוח והפקה.
הרעיון לסרט נרקם אצל הבמאי והתסריטאי לאסלו נמש, לאחר שקרא את הספר "בכינו בלי דמעות - עדויותיהם של אנשי הזונדרקומנדו היהודים מאושוויץ" מאת גדעון גרייף ואת הספר "מגילות אושוויץ" ובו סיפוריהם של אנשי הזונדרקומנדו מאושוויץ. יחד עם התסריטאית הצרפתייה קלרה רויר, חקרו השניים את הנושא וכתבו את התסריט לסרט בסיוע סדנת היצירה של פסטיבל קאן ובסיוע החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. לתפקיד הראשי נבחר גזא רוהריג שאינו שחקן במקצועו אלא משורר הונגרי יהודי החי בניו יורק. במאי הסרט סיפר כי בחר בו בשל הבעות פניו ותנועות גופו המשתנות תדיר. בסרט משתתף שחקן ישראלי בתפקיד משנה - אמיתי קדר. בהתחלה התכוונו יוצרי הסרט להפיקו בצרפת אך לא זכו לתמיכה, הם חיפשו סיוע במימון תקציב הסרט בסך 1.5 מיליון אירו במדינות נוספות כולל ישראל, ללא הצלחה. לבסוף קיבלו סיוע מקרן הקולנוע הלאומית של הונגריה שמימנה 70% מהסכום, 25% על ידי פטור ממס לעסקים מקומיים הונגרים שסייעו להפקה ו-5% תמיכה מוועידת התביעות.
צילום הסרט נעשה באופן מסורתי באמצעות סרט צילום בפורמט 35 מילימטר ולא באופן דיגיטלי, זאת על מנת לשוות לסרט מראה אותנטי יותר. בטכניקת הצילום שנבחרה עוקבת המצלמה אחר הגיבור ורק במקומות בהם נמצא ונחשף אליהם, וכוללת קלוז-אפים רבים על פניו. שלב הצילומים התפרש על פני 28 ימים, אורך הסרט הוא 107 דקות וכולל 85 שוטים בלבד, אף אחד מהם לא יותר מ-4 דקות. פרופ' גדעון גרייף שימש יועץ לבמאי הסרט לאסלו נמש.
ביקורת ופרסים.
הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל הסרטים של קאן וזכה ב"גראן פרי", הפרס השני בחשיבותו בפסטיבל. הוא זכה לשבחי מבקרי הקולנוע ובפרסי מבקרי הקולנוע של ניו יורק, לוס אנג'לס, בוסטון, שיקגו, וושינגטון סן פרנסיסקו ועוד. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, בפרס איגוד המבקרים של רשתות השידור לסרט הזר הטוב ביותר, בפרס סטלייט, בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס באפט"א לקולנוע לסרט שאינו באנגלית.
רשת שורש היד הגבית
רֶשֶׁת שֹׁרֶשׁ הַיָּד הַגַּבִּית (TA: rete carpale dorsale) היא רשת השקה בגב שורש כף היד בין ענף שורש היד הגבי של עורק החישור לענף שורש היד הגבי של עורק הגומד.
הרשת מורכבת מענפי שורש היד הגביים של עורק הגומד ועורק החישור. רשת זו גם משיקה לעורק הבין-גרמי הקדמי ולעורק הבין-גרמי האחורי. מהרשת יוצאים שלושה מבין עורקי מתוך היד הגביים.
עורקי מתוך היד הגביים
עוֹרְקֵי מְתוֹךְ הַיָּד הַגַּבִּיִּים (TA: arteriae metacarpales dorsales) הם קבוצת עורקים בכף היד המזינים את האצבעות.
עורק מתוך היד הראשון מסתעף ישירות מעורק החישור, בטרם האחרון חוצה דרך שני ראשי השריר הבין-גרמי הגבי הראשון.
שלושת העורקים הצדיים בקבוצה יוצאים מתוך רשת שורש היד הגבית ונעים לאורך השרירים הבין-גרמיים הגביים השני, השלישי והרביעי, עד להתפצלותם לעורקי האצבעות הגביים. בסמוך לראשיתם הם משיקים לקשת כף היד העמוקה באמצעות עורקים נוקבים. הם משיקים גם לעורקי האצבעות הכפיים המשותפים, שמקורם בקשת כף היד השטחית, גם כן באמצעות עורקים נוקבים.
חואן סמבודיו ולסקו
חואן סמבודיו ולסקו (בספרדית: Juan Zambudio Velasco, נולד ב-21 בנובמבר 1921 בלה אלקריה שבספרד, נפטר ב-21 בינואר 2004 באיגואלדה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק בעמדת השוער ונודע בשם המשפחה האמהי שלו, ולסקו. ולסקו שיחק במדי ברצלונה במשך 13 שנים, בין 1942 ל-1955, והוא זכה עמה במספר תארים קבוצתיים וכן בפרס ריקרדו זאמורה, המוענק לשוער הטוב ביותר במהלך העונה.
קריירה כשחקן.