באמצעות הרצח מראה משפחת האב (משפחת המוצא) את שליטתה בבת ומשיבה את כבודה האבוד. גם במקרה של ניאוף, תהיה זו משפחת המוצא שכבודה יפגע, והיא זו שתהיה חייבת להעניש את האישה על מנת להשיבו.
התייחסות השלטונות.
במדינות ערביות.
במדינות מוסלמיות רבות קיימים סעיפים בחוק העונשין אשר מקלים או פוטרים מעונש רוצחים על רקע חילול כבוד במשפחה.
סעיף 340 לחוק העונשין הירדני קובע כי "אדם אשר גילה את אשתו או אחת מקרובות משפחתו 'נואפות' והורג, פוצע או פוגע בהן, פטור מעונש". בנוסף ממשיך החוק, "אדם אשר גילה את אשתו או אחת מקרובות משפחתו עם אחר במצב של "ניאוף" והורג, פוצע או פוגע בהם זכאי להפחתת עונשו". חוקים דומים קיימים בבחריין, מצרים, כווית, לבנון, מרוקו, עומאן, סוריה, איחוד האמירויות הערביות ותימן. בפועל, במקרים רבים בירדן העונש אינו עולה על שלושה חודשי מאסר.
על פי דיווחים, ישנה עליה במספר מקרי הרצח על חילול כבוד במשפחה בירדן. הטענה היא שמתוך כמאה מקרי רצח בירדן, שליש מהם הם מקרי רצח על חילול כבוד המשפחה, וכעשרים עד ארבעים נשים נרצחות בשנה על רקע זה. בשנים האחרונות נעשה ניסיון לשנות את סעיפי החוק, אולם ניסיון זה נכשל בשנת 2000 עקב התנגדות ציבורית עזה.
בלבנון חוקרים מעריכים כי אישה אחת בחודש נרצחת על רקע חילול כבוד במשפחה. החוק במדינה שונה וכיום רוצח על רקע חילול כבוד במשפחה אינו זכאי לחנינה מיידית. אולם החוק עדיין מאפשר הקלה בעונש על רצח מסוג זה.
בשנים האחרונות קמו מספר תנועות בעולם הערבי שיצאו נגד מוסד זה. במצרים נושאת הדגל של המאבק היא הפמיניסטית נוואל א-סעדאווי, ובישראל הקימה מנאר חסן את ארגון 'אל-פנאר' הנלחם בתופעה. ב-2011 חתם מחמוד עבאס, יושב ראש הרשות הפלסטינית על צו המורה כי רצח על רקע חילול כבוד המשפחה ייחשב כפשע לכל דבר ומבצעיו לא יזכו להקלה.
בישראל.
החוק בישראל אינו מכיר ב'הגנה על כבוד המשפחה' כצידוק ראוי לרצח. אולם, ישנן טענות באקדמיה ומחוצה לה כי בפועל רשויות אכיפת החוק מגלות הבנה כלפי התופעה.
על פי מנאר חסן, במקום להבטיח את ביטחונן של נשים ולאכוף את החוק, המשטרה נהגה במקרים רבים להפעיל 'נכבדים' כדי לפשר בין האישה ומשפחתה. במקרים מסוימים המשטרה שלחה נערות לחסותם של שייח'ים, או החזירה אותן לבתיהן. במקרים מסוימים נערות נרצחו אחרי שפנו למשטרה והתלוננו שהן בסכנת חיים, לעיתים אחרי שהמשטרה קיבלה התחייבות מצד המשפחה והחזירה את הנערה לביתה. חסן מבקרת את הגישה המהותנית במחקר בנוגע לתופעה ומה שהיא מתארת כ"התעלמות כמעט מוחלטת מהגורמים הפוליטיים המשפיעים הן על ייצוב תופעות אלו ואף על עיצובן", שגורמת לכך שאחריותה של המדינה לבעיה כמעט אינה עולה לדיון. היא מדגישה את "כפל הפנים" בעובדה שחוקרים כמו קרסל ויוסף גינת (ששימש בתפקיד "יועץ לענייני ערבים") אחראים לעיצוב מדיניות שהשפיעה על האוכלוסייה שלאחר מכן הם ניגשו לחקור. חסן סבורה שחשוב לזהות את ה"מכניזמים הפועלים לשימורה של התופעה של רצח נשים, במיוחד "הפוליטיקה של הכבוד", אותה מטפחת המדינה וכן "יחסן הסלחני של שאר הרשויות לאכיפת החוק, יחד עם המדיניות המטפחת את החמולה וערכיה, מהווים חממה שבה משגשגים צמחי הרעל של המסורת הפטריארכלית הדכאנית." טענות דומות הושמעו גם על ידי חוקרים ואישים אחרים.
השופט מיכה לינדנשטראוס קבע בפסק-דין כי:
שופט בית המשפט העליון סלים ג'ובראן כתב כי:
שופטת בית המשפט העליון עדנה ארבל כתבה (והשופטים מרים נאור וניל הנדל הסכימו) כי:
בשנת 2010 יזם ח"כ אחמד טיבי הצעת חוק נגד כינוי מעשי רצח כאלו 'רצח לשם כבוד המשפחה' והסביר כי מעשי רצח אינם מביאים, ואינם צריכים להביא, כבוד. משרד המשפטים לא תמך בהצעת החוק.
וילה קפרה &quot;לה רוטונדה&quot;
וילה קפרה "לה רוטונדה" היא וילה אשר בנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו במאה ה-16 ליד העיר ויצ'נצה שבחבל ונטו. שמו הרשמי של המבנה הוא "וילה אלמריקו-קפרה" (Villa Almerico-Capra) והוא ידוע גם כ"וילה רוטונדה" על שם הרוטונדה הנמצאת במרכזו. הווילה נחשבת ליצירת מופת של אדריכלות הרנסאנס והיא הידועה ביותר מבין הווילות הפלדיאניות בוונטו המוכרות כקבוצת אתרים לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה.
את הווילה הזמין הכומר פאולו אלמריקו מפלדיו ב-1565 כבית כפרי חדש עבורו, לאחר שפרש משירות האפיפיור בוותיקן. הבנייה החלה שנה לאחר מכן על ידי אנדראה פלדיו. תוכניות הבניין מופיעות גם בסדרת ספריו של פלדיו (I Quattro Libri dell'Architettura) אשר פורסמו במהלך בניית הווילה, ובהם הוא מסביר את המשכיות האדריכלות הקלאסית בתקופת הרנסאנס, ומבסס את הסבריו על כתבי ויטרוביוס.
הווילה נקראת וילה קפרה על שם האחים קפרה, אשר השלימו את מלאכת הבנייה על בסיס תוכניותיו של פלדיו לאחר מותו ב-1580. האחים קפרה השלימו את הווילה עד 1591 בהתאם לתוכניות המקוריות, למעט הכיפה אשר נבנתה נמוך יותר מהמתוכנן.
המבנה.
אתר המבנה הוא גבעה ירוקה מחוץ לעיירה ויצ'נצה, מקום הולדתו של אלמריקו. אלמריקו שאף לבנות וילה כפרית בסגנון ארקאדי שהיה אופנתי מאוד באותם ימים עבור אצילים, כבית מגורים מפואר, לאחר פרישתם לגמלאות.
תוכניתו של פלדיו שאבה השראה רבה ממבנה הפנתיאון ברומא, וכן מהפרתנון באתונה - באופן בו הוא מוצב על האקרופוליס. המבנה בנוי באופן סימטרי מושלם מכל כיווניו: בסיס התוכנית הוא ריבוע המחולק באופן מושלם סביב ארבעה צירי סימטריה, שניים בניצב למבנה ושניים לאורך אלכסון הריבוע. באופן כזה מתקבלות ארבע חזיתות זהות לחלוטין.
חלל הבית מסודר באופן שכלתני במיוחד סביב חלל עגול - הרוטונדה, הנמצאת במרכז הבית, ובראשה כיפה. בקומות התחתונות חדרי אירוח רשמיים ובקומה השנייה (הפיאנו נובילה - "קומת האצולה") חדרי השינה הפרטיים. בחלקה העליון של הכיפה נמצא אוקולוס, אשר בדומה לפנתיאון ברומא מחדיר אור טבעי לתוך הבית. דמיון נוסף לפנתיאון הוא האופן בו מחוברות הכניסות המפוארות, דמויות מקדש יווני, אל הריבוע המרכזי. בכל חזית ישנה אכסדרת כניסה אליה עולים במדרגות רחבות ועוברים תחת שישה עמודים איונים וגמלון ססגוני. כל חזית פונה לנוף מעט שונה הנראה דרך האכסדרה גם מתוך הבית. העמודים, וכל עיצוב מרפסות הכניסה, כמו "ממסגרים" את הנוף המרהיב הנראה מהגבעה ויוצרים את התמונה הפסטורלית, הנראית מן הבית.
על אף הסימטריה המושלמת, סביבת הבית נראית טבעית וא-סימטרית, ובכך מדגישה את יצירת האדם אל מול הטבע - ולהפך. גם בהיבט זה דומה הווילה להצבת הפרתנון על ההר הטבעי באתונה.
השפעה.
כיאה לאבן דרך בתולדות האדריכלות, נחשבת וילה קפרה למבנה שהשפיע על אלפי אדריכלים, במשך דורות רבים, עד היום. על אף שהמבנה פשוט יחסית, הוא בעל איכות אסתטית הנובעת מפרופורציות מדויקות, סדר מופתי והתייחסות מעוררת השראה אל הנוף. מבנה זה הוא מהבולטים ביותר שהצמיח סגנון האדריכלות הפלדיאנית, אשר על פיו נבנו אחוזות, וילות ואף מבני ציבור רבים, מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19. גם באדריכלות המודרנית שהתנגדה לסימטריה, ניכרת השפעת מבנה זה על אופן היחס שבין אדריכלות וטבע, במבנים כמו וילה סבואה של לה קורבוזיה, ובית חיים ויצמן של אריך מנדלסון - שתי וילות מודרניסטיות שנבנו במרכז גבעה ירוקה.
אחוזת מסרי.
בראש הר גריזים, סמוך לשכם, ניצבת אחוזת אל-מסרי שבה העתק מדויק של הוילה האיטלקית.
מפצה סטייה
מפצה סטייה הוא התקן בכלי ירי שנועד להפחית את רתיעת הקנה (במקרה זה, לעיתים ההתקן מכונה בלם רתיעה) או את קפיצתו למעלה. מדובר בקדחים בקנה או תותב בעל קדחים המתחבר לקצה הקנה.
אופן פעולה.
לאחר תחילת תהליך הירי, כאשר הקליע קרוב לקצה הקנה, גז חם בלחץ גבוה פורץ דרך הקדחים של מפצה הסטייה. מהתנגדות מפעיל כלי הירי להדף הנגרם בתהליך הירי (או לחלופין, מההדף עצמו) והמרחק האנכי של הקנה מנקודת האחיזה של היורה, נגרם מומנט שיוצר תנועה סביב נקודת האחיזה.
הגזים הפורצים דרך מפצה הסטייה מתנגדים לתנועה זו בשיעור כלשהו וכך פוחתת קפיצת הקנה או רתיעתו (הכוח שמופעל בקנה בכיוון הנגדי לתנועת הקליע, כתוצאה של תהליך הירי).
מיקומם של הקדחים וכיוון הפליטה של הגזים משתנים לפי המטרה שלשמה מפצה הסטייה מותקן:
יתרונות וחסרונות.
מטרתו של מפצה הסטייה היא לאפשר חזרה מהירה לתמונת כוונות ובכך להקל על ירי מהיר ומדויק יותר, וזהו יתרונו הבולט. עם זאת, פריצת הגזים לפני סוף הקנה מונעת את האצת הקליע למהירות המרבית האפשרית (בקנה בעל אורך מלא) וכך קטן הטווח היעיל של הנשק.
יש הטוענים כי לשימוש במפצי סטייה המותקנים באקדחים ישנו חיסרון מהותי: משום שבאקדחים נדרשת התנגדות גדולה יותר לקפיצת הקנה על מנת להפחיתה, כמות גדולה יותר של גזים פורצת דרך מפצה הסטייה, לפני הכוונת הקדמית של האקדח. בשימוש בלילה, הגזים הפורצים ממפצה הסטייה מפיצים אור שעלול לגרום לסינוור היורה, מה שיכול להקשות על הירי המהיר לא פחות מקפיצת הקנה.
שימוש.
מפצי סטייה קיימים בנשק קל, הן אזרחיים והן צבאיים-החל באקדחים וכלה בתותחים. סתרשפים מעוצבים לעיתים גם כמפצי סטייה, למשל ברובה הM4.
מפצי סטייה קיימים באקדחים סטנדרטיים כמו גלוק 19C, וקיימים גם תותבים שניתן להוסיפם לאקדחים סטנדרטיים כמפצי סטייה.
בענף הירי המעשי נעשה שימוש רחב במפצי סטייה, במחלקות Modified ו-Open, על מנת להקל על שימוש בתחמושת חזקה יותר ובמקביל לאפשר ירי מהיר.
פאבל פרנקל
ריכרד וילשטאטר