אידו (Ido, פירוש השם בשפת אספרנטו: "צאצא") היא שפה מתוכננת בינלאומית שנוצרה בשנת 1907 כשיפור לשפת אספרנטו.
בדומה לאספרנטו, רוב המילים באידו שאולות משפות ארופאיות - שפות גרמאניות (כמו אנגלית, גרמנית) ושפות רומאניות (כמו צרפתית, ספרדית).
אידו תוכננה על ידי בלשנים שהכירו מגוון רחב מאוד של שפות ותכננו אותה בהתאם. אחד ההבדלים המשמעותיים בין אידו לאספרנטו הוא שאידו אינה משתמשת בסימנים דיאקריטיים. משום כך היא נוחה יותר לצורכי דפוס - בפרט באותה תקופה שבה נוצרה, כאשר השגת אותיות חדשות לדפוס הייתה עניין של השקעה. מאידך, שפת אידו סבלה מרפורמות חוזרות ונשנות, ולא זכתה להצלחה מרובה. בעוד אספרנטו מדוברת בעולם על-פי מחקרים על ידי כמיליון או מיליון ושש מאות אלף דוברים, דוברי אידו מונים אלפים בודדים, שרובם גם דוברי אספרנטו.
מכבי האש
פוסום זנב-מברשת מצוי
פוסום זנב-מברשת מצוי (שם מדעי: "Trichosurus Vulpecula"), מין של חית כיס ממשפחת הקוסקוסיים.
תיאור המין.
לפוסום גודל כשל חתול (במשקל של כ-2–4 ק"ג) ולו זנב סבוך, ציפורניים חזקות עם אף מחודד, עיניים חומות ואוזניים בולטות וחלקות מבפנים. אזור מחייתו באזורים חקלאיים, בעיירות חוף, ביערות טבעיים ומלאכותיים, בשיחים ובאזורים עירוניים.
אסטרטגיה של פלישה.
הפוסום היה בין החיות הראשונות שהובאו ופלשו אל ניו זילנד על ידי מתיישבים מאירופה. הוא הובא לראשונה מאוסטרליה ב-1837 על מנת להקים תעשיית פרווה. עד 1922 שלושים ושש קבוצות של פוסומים יובאו בעיקר מטסמניה, שם הפוסומים היו גדולים יותר ולרובם הייתה פרווה שחורה, שהייתה עדיפה על סוחרי הפרווה. הפוסומים וצאצאיהם שוחררו ביותר מ-450 מקומות ברחבי ניו זילנד עד 1930.
בזמנו, תפוצתם של הפוסומים נחשבה למועילה, אך לאחר שנת 1900 היו מספר דיווחים על נזקים שנגרמו ליבול, לפרדסים וליערות.
נזקים אלו גרמו לממשלה לחקור את הנושא על ידי שני בוטניים מובילים- פרופ' HB Kirk וד"ר L Cockayane. שניהם קבעו שהנזק שנגרם ליערות בניו זילנד זניח. בכל אופן בין השנים 1921 עד 1947 הממשלה ניסתה לעצור התפשטות נוספת של פוסומים.
שחרור פוסומים נאסר על ידי משרד הפנים וצייד ומכירת עורות הוסדרו ברגולציות מקומיות. למעשה חקיקה זו גרמה רק לתוצאה הפוכה והביאה להתפשטות לא חוקית וחסרת מעצורים של הפוסום במדינה.
במהלך שנת 1940 עלה מספר המקרים של נזק ביערות ניו זילנד שנגרם על ידי הפוסום. ב-1947 סולקה כל הגבלה על צייד הפוסום והוגדלו הקנסות על שחרור לא חוקי של הפוסום. הצורך לפעולה נגד הפוסום ברמה הלאומית עלה וחדר למודעות המדינה והתושבים.
ב-1951 הוצאו כבר פרסים של כ-6 דולר עבור פוסום ובמהלך 11 השנים לאחר מכן שולמו יותר מ-8 מיליון פרסים, אך ללא הועיל. בסוף שנות ה-40 הראה הסקר הראשון אודות תפוצתו של הפוסום בניו זילנד שהוא נפוץ כבר במחצית שטחי ניו זילנד. בין 1961–1963 הפוסום התפשט ל-84% משטחי המדינה.
מספר הפוסומים בניו זילנד הסתכם ב-70 מיליון, בערך כמו מספר הכבשים. בגלל העדר טורף טבעי בניו זילנד והתאמתם למגוון תנאי האקלים השוררים במדינה, לא היה דילול טבעי של הפוסומים. הפוסומים התפשטו לכל הסוגים של היערות המקומיים והאקזוטיים, חוות, מדשאות ואזורי תבואה באזורים מסביב לערים ולכפרים.
בשנת 2015 הוצעה תוכנית שאפתנית על ידי מחלקת השימור, הממשלה והמועצות המקומיות – להדברה וחיסול כל אוכלוסיית הפוסומים עד לשנת 2050.
ההדברה מתבצעת על ידי פיזור רעלים, מלכודות ופתיונות ריח מסוגים שונים המדבירות את הפוסום.
השפעתם על המגוון הביולוגי המקומי.
היום המין נחשב לחיה המזיקה העיקרית למגוון הביולוגי בניו זילנד.
הנזקים כוללים:
פוסומים אוכלים בערך 210,000 טונות של צמחייה ליום, (300 גרם לפוסום * 70 מיליון פוסומים). פוסומים גורמים לכל היערות להתייבש בתקופה קצרה. התייבשות יערות שויכה להתפשטות הפוסומים. פוסומים מסירים באופן סלקטיבי חלק מהצמחייה במהלך כמה עשורים. התוצאה היא יערות שחלקם הרוסים וחלקם לא.
הפוסומים אוכלים ביצים של מיני יונים ובעיקר של דבלולנים. פוסומים נצפו במצלמת לילה מאיימים על יונים ואוכלים את הביצים שלהן.
שליטה ביולוגית על מספר הפוסומים.
ניסיונות להקטין את מספרם של הפוסומים על ידי שימוש במלכודות וברעל היו בעלי השפעה קצרת טווח בלבד והרעלים שבהם השתמשו הזיקו בעצמם לסביבה.
סיבות לשליטה ביולוגית:
שליטה ביולוגית בפוסומים עשויה להתאפשר בעתיד על ידי שימוש בחיסונים המבוססים על חלבון המצוי במעטפת העוטה את ביצית הפוסום המופרית. שימוש בחיסון זה גורם למערכת החיסונית של רחם הפוסום לתקוף את מעטפת הביצית, החיונית להשרשה תקינה של הביצית והתפתחותה לכדי בלסטוציסט. בדרך זו התרבות הפוסום תקטן באופן משמעותי. חיסוני השליטה הביולוגית המבוססים על חלבון המעטפת יוכנסו לפיתיונות אשר הפוסומים יאכלו בתחנות האכלה. הפיתוחים הנוכחיים של חיסונים להפחתת ההתרבות הם בעלי שיעור הצלחה של 60% וישנו עדיין פיתוח ומחקר רב שצריך להיעשות. בנוסף עדיין בוחנים כיצד להפיץ את החיסונים לפוסומים.
שימוש מבוקר ברעלים כגון סודיום פלורואצטט, המשבשים את תהליך הנשימה התאית על ידי פגיעה במעגל החומצה הציטרית, הוכח כאמצעי יעיל לצמצום אוכלוסיית הפוסומים. מעריכים כי במינון מתאים, הנזק הסביבתי שגורם הרעל לחיות אחרות מלבד פוסומים קטן יותר מהנזק הסביבתי שגורמים הפוסומים אותם הוא קוטל.
הבשלת אמצעים לשליטה ביולוגית באוכלוסיית הפוסומים, למשל על ידי חיסונים לבקרת ילודה, עשויים לאפשר צמצום בשימוש ברעל.
נורבגי
איתי תורג'מן
איתי (תורג'י) תורג'מן (נולד ב-26 באוקטובר 1983) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר לשנת 2002, והשחקן הצעיר ביותר שזכה בפרס זה. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה לשנת 2020.
ביוגרפיה.
תורג'מן נולד וגדל בקריית מלאכי. לאחר מכן עבר ליישוב גן יבנה, שם סיים את לימודיו במגמת התיאטרון בתיכון אורט רבין.
קריירה.
הוא הופיע לראשונה על המרקע בשנת 2000, בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין", בה התארח מספר פעמים בדמותו הקומית של שוקו, ילד בן 13 המנסה ליצור מערכת יחסים עם דמותה של איילת זורר, המסרבת ל"הצעותיו". את התפקיד ב"פלורנטין" קיבל במקרה כאשר ליווה חבר מבית הספר לאודישן. בהמשך שיחק בסדרות שונות, בהן לא התבלט במיוחד, כמו "צימרים" ששודרה בערוץ הראשון ו"כן או לא".
תורג'מן התפרסם לראשונה בשנת 2002 כאשר גילם את דמותו של שלומי חזי, כדורגלן צעיר בעל שאיפות גדולות ואמצעים מעטים, לצד זאב רווח ודאנה איבגי, בסרט "בית"ר פרובנס". הסרט זכה בשלושה פרסי אופיר לאותה שנה, מתוכם פרס אופיר בקטגוריית שחקן המשנה עבור תורג'מן, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שזכה אי-פעם בפרס אופיר.
בשנת 2003 החל להופיע בתיאטרון הקאמרי בהצגה "אישה בעל בית", לצד רבקה מיכאלי וקרן מור, ובהצגה "מילאנו", לצד דב נבון.
ב-2004 שיחק תורג'מן תפקיד משנה בסרטו של יוסף סידר, "מדורת השבט". באותה שנה השתתף בסדרת הטלוויזיה של אורי ענבר, "בזמן אמת", המשודרת בשידור חי, לצד מירב גרובר.
בשנת 2005 השתתף בסרט "אבודים לרגע".
בשנת 2006 הצטרף לצוות המנחים של תוכנית הנוער "אקזיט" והופיע בתפקיד משנה בסרט "אביבה אהובתי" בכיכובן של אסי לוי ורותם אבוהב.
בשנת 2007 הופיע בסרטו של יוסף סידר "בופור". באותה שנה שיחק בעונה השנייה של הטלנובלה "האלופה". הוא שיחק גם בסדרה "הכל דבש" בערוץ 2 ובסדרה "מסכים" ששודרה בלוויין.
בשנת 2009 השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "שירות חדרים". באותה שנה שיחק בעונה השנייה של הסדרה "דאוס", המשודרת בערוץ הילדים.
באותה שנה אף שיחק את "עידו לוי" בסדרת הנוער היומית "ראש גדול".
בשנת 2010 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "הכל דבש" ובסדרה "חסמבה דור 3".
ב-2011 שיחק בסדרה "סימני שאלה", ובסדרה "ילדי ראש הממשלה". כמו כן שיחק בסרטו של מרקו כרמל, "אחותי היפה", בתפקיד קובי.
ב-2012 שיחק בסדרת הטלוויזיה "נויורק" ובסרט הקולנוע "הדילרים". באותה שנה השתתף בתוכנית הריאליטי "הישרדות ישראל V.I.P", בה היה אחד מהמתמודדים הבולטים במשחק.
בשנת 2014 החל להנחות את תוכנית הראליטי בה מתחרים זוגות מפורסמים "זוג מנצח VIP" בערוץ עשר.
בשנת 2017 שב להנחות את העונה השנייה של התוכנית.
בשנת 2019 שיחק בסדרה "מורובוט" בערוץ "KidZ" בתפקיד יזהר, מנהל בית הספר.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "חזרות" את עפר מרציאנו.
בשנת 2021 שב להנחות את העונה השלישית של תוכנית המציאות "זוג מנצח VIP".
ביקורת ציבורית.
שחרורו המוקדם של תורג'מן מצה"ל עורר ביקורת על בחירתו לתפקיד חייל קרבי בסרט "בופור", לצד ביקורת גם כלפי שחקנים אחרים בעלי אותו סיפור רקע. בזמן השתתפותו בתוכנית המציאות "הישרדות", נטען כנגדו וכנגד משתתפים אחרים, כי לא ברור כיצד יכלו לסבול את התנאים הקשים בתוכנית, אך לא יכלו לעמוד בתנאים של שירות בצה"ל.
חיים אישיים.
לאחר "הישרדות VIP" ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם הרקדנית אנה ארונוב והשניים נפרדו לאחר שנתיים. במהלך שנת 2015 היה בזוגיות עם ליאן פישביין אך השניים נפרדו בינואר 2016. בסוף שנת 2020 החל לנהל מערכת יחסים עם לור כהן, השניים נפרדו באפריל 2022.
רוץ ילד, רוץ (ספר)
"רוץ ילד, רוץ" הוא ספר מאת אורי אורלב שמבוסס על סיפור אמיתי. הספר מגולל את סיפורו של שרוליק-יורם פרידמן, ילד יהודי שבורח מהגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 2013 עובד הספר לסרט באותו שם.
עלילת הספר.