פקיסטן קיבלה גם סיוע ממדינות אחרות, במיוחד מהרפובליקה העממית של סין. במהלך מלחמת אפגניסטן השתמש הממשל הפקיסטני בנשק וכספים שהועברו אליו מארצות הברית בשביל לתמוך בארגוני מוג'אהדין באפגניסטן נגד הצבא האדום. בלי ידיעת הממשל האמריקאי חלק מן הכספים הועברו לארגוני טרור בהודו (במסגרת היריבות ההודית-פקיסטנית), כגון הנקסליטים וחלק נוסף הועבר למימון תוכנית הגרעין הפקיסטנית. החל מסוף שנות השבעים סיפקה סין לפקיסטן סיוע בפיתוח גרעיני וארטילרי, כולל ציוד לבניית צנטריפוגות, תכנון ראשי נפץ, רכיבים של מערכות טילים שונות וידע טכני נרחב. כל זה ללא ידיעת הממשל האמריקאי במטרה למנוע פגיעה ביחסי ארצות הברית–פקיסטן. משנות השמונים ואילך, לאחר מספר שנות פעילות ופיתוח, מכון המחקר של ח'אן החל להעביר באופן בלתי חוקי מידע על פיתוח גרעיני לאיראן, צפון קוריאה ולוב. המכון פורק רשמית בשנת 2004, אך השאלות הנוגעות למידת מעורבותו של הממסד הפוליטי והצבאי בפקיסטן בפעילות המכון נותרו פתוחות.
ניסויים.
ב-11 וב-13 במאי 1998 ביצעה הודו בסך הכל חמישה ניסויים בנשק גרעיני, היו אלו הניסויים המוצלחים הראשונים של הודו שלאחריהם פקיסטן חשה צורך להגיב. ראש הממשלה נוואז שריף החליט לבדוק את היכולת שמדינתו הגיעה אליה, ופקיסטן ביצעה חמישה ניסויים בנשק גרעיני ב-28 במאי ועוד ניסוי שישי ב-30 במאי 1998. עם ניסויים אלה פקיסטן זנחה את מדיניות עמימותה הגרעינית וקבעה כי היא תשמור על "הרתעה מינימלית" נגד הודו.
בהמשך שנת 1998 הזמינה ממשלת פקיסטן את הכור הראשון לייצור פלוטוניום בחושאב (), שהיה מסוגל לייצר כ-11 ק"ג פלוטוניום מדי שנה.
שימוש.
מלחמת קרגיל.
במהלך שנת 1999 פלש הצבא הפקיסטני לתוך השטחים בקשמיר שמוחזקים בידי הצבא ההודי, ובכך החלה במלחמת קרגיל (ידועה גם בתור מלחמת הודו-פקיסטן הרביעית). הצבא ההודי הגיב ועצר את ההתקדמות הפקיסטנית באזור העיר קרגיל. מתקפת נגד הודית והיחלשות העמדה הפקיסטנית עם התקדמות המלחמה הביאה את הממשל הפקיסטני לאיים בשימוש בנשק הגרעיני שברשותו נגד ההודים. המצב הקריטי והסכנה ממלחמה גרעינית אפשרית הביאה להתערבות בין-לאומית בראשות ארצות הברית והאומות המאוחדות במטרה להביא להסדר ביחסי הודו–פקיסטן. עד אשר נפגש נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, ביחד עם ראש הממשלה הפקיסטני, נוואז שריף, לשוחח על הפסקת אש, הצבא הפקיסטני התכונן לקראת שימוש בנשק הגרעיני.
מדיניות.
לפקיסטן אין דוקטרינה גרעינית שהוכרזה רשמית, ולכן לא ברור באילו תנאים עשויים הממשל והצבא להשתמש בנשק גרעיני. בשנת 2002 הצהיר הנשיא פרבז מושארף כי , וישומש רק אם עומד על כף המאזניים. לוטננט קולונל חאליד קידוואי, מנכ"ל אגף התוכניות האסטרטגיות של פקיסטן הפועל במזכירות של רשות פיקוד הגרעין בפקיסטן פירט כי לפי דבריו של הנשיא ניתן להחשיב שימוש פקיסטני בנשק גרעיני במצבים כגון כיבוש הודי של שטח פקיסטני, פגיעה קשה ביכולתו של הצבא או תסיסה אזרחית פנימית.
באוקטובר 2015 הכריזה פקיסטן רשמית כי פיתחה נשק גרעיני לשימוש טקטי. ממשלת פקיסטן הבהירה כי נשק זה ישומש רק במקרה של סכסוך עם הודו. עם זאת, אף על פי שפקיסטן נחשדה בבניית נשק גרעיני טקטי במשך שנים רבות, ההודעה הרשמית עוררה דאגה בקרב הקהילה הבינלאומית, במיוחד בארצות הברית. הקמת הנשק הטקטי הציתה את החשש מההשפעות הבלתי-יציבות האפשריות שיהיה לנשק בסכסוך פוטנציאלי עם הודו. בגלל עליונותה הצבאית של הודו, פקיסטן שומרת על היכולת להסלים במהירות במהלך מאבק מזוין לקראת שימוש בנשק גרעיני במקרה של מתקפה צבאית ולהגיע למצב של מלחמה בעזרת שימוש בנשק לא קונבנציונלי.
רשות הפיקוד הלאומית (NCA), המורכבת ממנהיגים אזרחיים וצבאיים רבי השפעה בפקיסטן, היא הגוף המפקח וקובע המדיניות השולט בכלי הנשק הגרעיניים של המדינה, ושומר על הסמכות האולטימטיבית על השימוש בהם. בנובמבר 2009 העביר נשיא פקיסטן, אסיף עלי זרדארי, את תפקידו כראש הרשות לפיקוד הלאומי לראש הממשלה, יוסוף רזא גילאני ומאז תפקיד זה נמצא בידי ראש ממשלת פקיסטן.
סכנה.
מבחינה היסטורית, בנושא אבטחת הנשק הגרעיני שלה, פקיסטן דאגה משמעותית ליחס הקהילה הבינלאומית. קבוצות הקשורות לטליבאן תקפו בהצלחה מטרות ממשלתיות וצבאיות שמורות היטב במסגרת המלחמה בצפון-מערב פקיסטן. כוחות חמושים ביצעו פיגועים בקנה מידה קטן מחוץ לבסיס חיל האוויר מינהאס (קמרה) בשנים 2007, 2008 ו-2009, אך גורמים פקיסטניים מכחישים שוב ושוב את הטענה כי הבסיס משמש לאחסון נשק גרעיני.
אבו יחיא אל-ליבי, ממנהיגי אל-קאעדה קרא לביצוע התקפות על מתקני הגרעין הפקיסטניים. התפתחויות כאלה הגדילו את הסבירות לתרחישים בהם ניתן לסכן את ביטחונה הגרעיני של פקיסטן. אף על פי כן, פקיסטן טענה בעקביות כי יש לה שליטה על הנשק הגרעיני שלה, וכי לא ניתן לקבוצות כמו הטליבאן או כל ארגון טרור להשיג גישה למתקני הגרעין במדינה או לנשק צבאי מכל סוג שהוא. כתוצאה מכך נקטה פקיסטן באמצעים לחיזוק אבטחת הנשק הגרעיני ושיפור מערכת הפיקוח והבקרה הגרעינית שלה.
רבנית
רַבָּנִית הוא תואר כבוד לאישה המנהיגה, מלמדת או מורה את הציבור ביהדות. לרוב אין הסמכה מסודרת לתפקיד זה, ובניגוד לתפקיד ה"רב", שלו הגדרה מובחנת הנקבעת על ידי הסמכה או מבחני הרבנות הנהוגים כיום, לתפקיד הרבנית אין הגדרה אחת, והוא נקבע לרוב על פי ההתנהלות בפועל או תפיסתה בידי הציבור (למשל, אישה הכותבת פרשנות או מעבירה שיעורים ביהדות, תכוּנֶה רבנית).
התואר משמש גם כתיאור לאשת הרב, כמקבילה לתוארו של בעלה הרב, אף במקרה שאינה עוסקת בהוראה או הדרכת הציבור.
הרבנית כמנהיגה תורנית.
על אף שהדבר היה נדיר, במהלך הדורות ידועות נשים שהנהיגו מבחינה רוחנית את הציבור. כך למשל דבורה הנביאה שהייתה "שֹׁפְטָה את ישראל", ומכאן שהייתה מנהיגה ציבורית, ולחלק מהדעות גם מורת הלכה.
דמויות בולטות נוספות שתפקדו בדומה למושג "רבנית" של ימינו הן ברוריה התנאית, שהורתה הלכה וכן בענייני מוסר ודרך ההלכה; ואסנת ברזאני, שעמדה בראש ישיבה בכורדיסטן במאה ה-17;.
הרבנית כמנהיגת היהדות הנשית.
רבניות רבות לאורך הדורות התמקדו בעשייה למען נשים בקהילתן, או הנהגה תורנית של כלל הנשים. כך למשל הרבנית רבקה בת מאיר טיקטינר (שנפטרה בפראג בשנת 1605) חיברה ספרים לנשים והעבירה דרשות שהיו מיועדות לנשים; ושרה בת-טובים (שפעלה בראשית המאה ה-18) חיברה ספרי תחינות לנשים, שהיו נפוצים בקרב נשות אשכנז.
הרבנית כאשת הרב.
לאורך הדורות הכינוי "רבנית" שימש ברוב הקהילות לתיאור אשת הרב, שבאופן מסורתי פעלה בקרב נשים, לצד הרב. לרוב תפקיד זה היה ייצוגי כמו תפקיד הרב (למשל בשמחות, בניחום אבלים וכדומה), אך גם מעשי – כאשר לעיתים אשת הרב הורתה הלכה לנשים, בעיקר בעניינים אינטימיים. העובדה שאשת רב כמוה כרב עצמו, מבחינת ההתייחסות אליה בכבוד כמנהיגת הקהילה, מקורה כבר בתלמוד: .
רש"י במקום מפרש שהסיפור אירע לאחר פטירת רב הונא, כלומר זוהי הדגשה שהכבוד לאשת הרב כחלק בלתי נפרד מההנהגה התורנית קיים גם כאשר היא בפני עצמה, ולא רק כאשר הרב והרבנית נשואים.
היו רבניות רבות במהלך הדורות שעיקר הנהגתן הייתה כמנהיגות לצד אישיהן רבני הקהילה, ובתרומתן להתפתחות הקהילה, כמו הרבנית מלכה רוקח (נפטרה בשנת 1853), שידועה בתמיכתה בהתפתחותו הרוחנית של אישהּ רבי שלום רוקח, מייסד חסידות בעלז, ובהשתתפותה הפעילה בניהול החסידות ופיתוחה.
מרתף הבית הלבן
המרתף של הבית הלבן, מעונו הרשמי של נשיא ארצות הברית, המרתף כולל את חדר המצב של הבית הלבן, חנות פרחים של מעצב הפרחים הראשי של הבית הלבן, משרד של רופא השיניים של הבית הלבן, נגרייה ואף אולם כדורת.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם מקלט לעת חירום מתחת לאגף המזרחי, עם השנים הוסב המקלט לבונקר אשר קיבל את השם "מרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום", הבונקר ככל הנראה מסוגל לעמוד בפני מתקפה של נשק גרעיני על ארצות הברית.
בשנת 1953 הנשיא הרפובליקני, דווייט אייזנהאואר ביצע את שידור הטלוויזיה הראשון בבית הלבן מחדר מיוחד ששכן במרתף.
במסגרת שיפוץ נרחב שעבר הבית הלבן במהלך כהונתו של הנשיא הדמוקרטי, הארי טרומן, נבנו במרתף חדרים נוספים בהם מכבסה, חדר לבקרת מעליות, משרפת פסולת ואף חדרי הלבשה.
כשל בהשתלת עוברים חוזרת
כישלון בהשתלת עוברים חוזרת (באנגלית: Repeated implantation failure) הוא כישלון השתלת העובר בדופן הרחם לאחר טיפול פוריות. מידת הצלחת ההשתלה נקבעת לאחר צילום אולטראסאונד בו נראה השק המכיל את העובר המתפתח ברחם האם בין הימים השישי והשביעי לאחר טיפול הפוריות. ישנו הבדל בין כישלון בהשתלת עוברים חוזרת לבין טיפול פוריות חוזר. טיפול פוריות חוזר הוא מונח רחב הכולל בתוכו את כל סבבי טיפולי הפוריות שלא הסתיימו בהריון. מנגד, כישלון בהשתלת עוברים חוזרת מתייחס באופן ספציפי לשלב בו נכשלה השתלת העובר בדופן הרחם.
גורמי סיכון אימהיים.
במהלך ההשתלה, העובר חייב לעבור דרך שכבת האפיתל ברירית הרחם לפני שהוא מתפשט ומושתל בשכבת הסטרומה. גורמים אימהיים כדוגמת פגם תוך רחמי מולד, סיבים, פוליפים ברירית הרחם, הידבקות תוך רחמית, אנדומיוזיס, קרישיות יתר ואנדומיטריוזיס יכולים להפחית את סיכויי ההשתלה וכתוצאה מכך השתלת העובר תיכשל.
חריגות מולדות ברחם.
הפרעות מולדות ברחם מתרחשות במהלך ההתפתחות העוברית של האם.
גני הוקס.