הליגה נגד השמצה (באנגלית: Anti-Defamation League, ידועה בראשי התיבות: ADL) הוא ארגון מיסודו של בני ברית בארצות הברית ומטרתו המוצהרת היא "להפסיק, על ידי פנייה להיגיון ולמצפון, ובמקרה הצורך, על ידי עתירות משפטיות, את ההשמצה נגד העם היהודי. המטרה הבסיסית שלו היא להבטיח צדק ויחס הגון לכל האזרחים בשווה ולשים קץ ללעג ואפליה הלא צודקת ולא הגונה כנגד כל עדה או קבוצת אזרחים. משרדה של הליגה מספק הערכות מצב, דוחות ופרסומים שמטרתם הדרכה ויידוע באשר לנושאים המשפיעים על יחסי ישראל-ארצות הברית ועל יחסי ישראל עם יהדות התפוצות". הליגה נגד השמצה פעילה במיוחד במלחמה נגד אנטישמיות, נגד גזענות ונגד אנטי ציונות. הם גם נאבקים במה שהם מגדירים "איומים על הדמוקרטיה, כולל השמצות ברשת הצקה, הטיה בבתי הספר ומערכת המשפט הפלילי, טרור, פשעי שנאה". התנועה תמכה לאורך השנים במדיניות הישראלית.
עם תקציב שנתי של למעלה מ-40 מיליון דולר, לליגה נגד ההשמצה ישנם 30 משרדים ברחבי ארצות הברית ועוד שלושה משרדים מחוץ לארצות הברית (בישראל, ברוסיה ובאיטליה). המטה הראשי של הארגון ממוקם בעיר ניו יורק. מאז 2015 מכהן ג'ונתן גרינבלאט כראש הארגון.
הארגון נוסד ב-1913 בידי זיגמונד ליווינגסטון. בתגובה למשפטו מוטה גילויי השנאה של ליאו פרנק - יהודי מאטלנטה שהורשע ברצח מרי פייגן, עובדת ביח"ר לעפרונות בניהולו. פרנק עצמו שנדון למוות, אך נחון למאסר עולם, נחטף כעבור שנתיים מבית הכלא ונרצח בלינץ' בידי המון מוסת עיתונות אוהדת וחבריי Kkk.
הליגה נגד השמצה הייתה חלוצה גם במאבק למען שוויון זכויות לשחורים, וארגוני זכויות של יהודים ושחורים שיתפו פעולה ביניהם. אחרי שנות ה-70 של המאה ה-20 היחסים ביניהם התקררו עקב התחזקות האסלאם והאנטי-ישראליות בקרב האפרו-אמריקאים.
רשות שופטת
הרשות השופטת היא אחת משלוש רשויות השלטון במדינה (הרשויות האחרות הן הרשות המחוקקת והרשות המבצעת). הרשות השופטת עוסקת בשפיטה. במשטרים דמוקרטיים פועלת רשות שופטת עצמאית ובלתי תלויה.
תפקיד.
מטרת הרשות השופטת היא לספק משפט צדק לשם אכיפת שלטון החוק - דין והכרעה במקרה של חשד לעבירה על החוק, בהכרעה בסכסוכים בין התושבים לבין רשויות השלטון ובהכרעה בסכסוכים בין התושבים לבין עצמם.
על מנת להבטיח משפט צדק ניתן לערער על פסק דין בפני ערכאה גבוהה יותר.
תפקיד נוסף של הרשות השופטת הוא להוות אמצעי ביקורת וריסון לשלטון, להגן על אזרחי המדינה מפני הרשות המחוקקת והרשות המבצעת, ולהבטיח את חירויות האדם ואת השמירה על המשטר הדמוקרטי.
לשם כך במדינות רבות קיים בית משפט נפרד לענייני חוקה, שבסמכותו לפסול חוקים שחוקקה הרשות המחוקקת (בישראל הפרלמנט הוא הכנסת) אשר סותרים את חוקת המדינה ולמנוע מדיניות בלתי חוקתית של הרשות המבצעת. עצמאותה של הרשות השופטת היא מהיסודות החשובים ביותר לשלטון החוק במדינה דמוקרטית.
במדינות דמוקרטיות החוק מחייב את כל רשויות השלטון והאזרחים במדינה. כל האזרחים שווים בפני החוק, ומי שעובר על החוק חלים עליו כללי העמדה לדין והענשה. הרשות השופטת מגנה על שלטון החוק במדינה על ידי כך שבתי משפט פועלים על פי חוק ומיישבים סכסוכים, מבקרים את חוקיות פעולות השלטון ומגנים על האזרחים.
בסמכות הרשות השופטת לפרש חוקים וליצור חקיקה שיפוטית כאשר מתגלה העדר חוק חד-משמעי ומפורש, וזאת נעשית על-פי העקרונות והערכים של המדינה כפי שהם נקבעו בחוקה. ישנה מחלוקת לגבי מידת סמכות זו.
תחת הרשות השופטת נמצאים בתי המשפט אשר להם יש סמכות שפיטה כללית שהוענקה להם על ידי המדינה.
עקרון הסוביודיצה.
עקרון הסוביודיצה אוסר עיסוק ופרסום בפומבי בנושא הנדון בבית המשפט. מטרת עקרון זה היא למנוע התערבות, השפעה ולחץ מצד התקשורת ורשויות השלטון על בית המשפט, בנושאים הנדונים בבית המשפט, ועדיין לא נפסק בעניינם. עקרון זה מתנגש במובן מסוים עם הזכות לחופש הביטוי ועם זכות הציבור לדעת, ועל כן ניתן למצוא בחוק את הקביעה כי כלי תקשורת רשאים לפרסם מידע עובדתי על הנושאים המובאים בפני בית המשפט, ומידע על מהלך הדיונים בהם, זאת בתנאי שהפרסום הוא בתום לב, ללא נקיטת עמדה ולא עולה חשש כי ישפיע על ההליך המשפטי.
עצמאות.
עקרון "הפרדת הרשויות" דורש שהרשות השופטת תהיה עצמאית בהחלטותיה. (בישראל) קובע "בענייני שפיטה אין מרות על מי שבידו סמכות שפיטה, זולת מרותו של הדין". - ביהדות מופיעה הציווי לדיינים "לא תגורו בפני איש". כך המערכת המשפטית יכולה להבטיח את שמירת שלטון החוק, משפט הוגן, צדק ושוויון. כך גם יש לציבור אמון, בהוגנות ובנייטרליות שלה.
כדי להבטיח את עצמאות השופטים מקובלים מספר כללים בנושאי העסקתם: כהונתם מובטחת עד פרישתם (סמכות פיטור יש רק לבי"ד משמעתי שחברים בו רק שופטים. אין מעבירים שופט לבית משפט אחר שלא בהסכמתו) אלא בהסכמת נשיא ביהמ"ש העליון או הבי"ד המשמעתי. יש לשופטים חסינות משפטית, ולא פותחים בחקירה פלילית אלא בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה.
קשר לרשות המבצעת.
על פי תפישת המשפט כשירות שעל המדינה לספק לאזרחיה, היה ניתן למקם את בתי המשפט כחלק מהרשות המבצעת (דהינו - תפקידם של בתי המשפט הוא "לבצע שפיטה"). ביטויים לתפיסה זו ניתן למצוא הן באופן תאורטי, בכתביו של הפילוסוף ג'ון לוק, אבי הליברליזם בדמוקרטיה המודרנית, והן באופן מעשי, בבריטניה, שבה שימש הלורד צ'נסלור (שר המשפטים) הן כראש מערכת המשפט והן כיושב ראש בית הלורדים, שחבריו שימשו גם כבית העליון של הפרלמנט וגם כערכאה המשפטית העליונה.
עם התפתחות הדמוקרטיה ועקרון הפרדת הרשויות של מונטסקיה, נקבעה הרשות השופטת כרשות נפרדת. משרד המשפטים, בראשות שר המשפטים, הוא הגוף המנהל את מערכת המשפט מצד הרשות המבצעת. הוא אחראי על העסקת כלל עובדי בתי המשפט, קביעת סדרי העבודה המנהליים (כחלק מאחריותו גם על התביעה והסנגוריה) וחלוקת העבודה בין המחוזות השונים במדינה. הרשות השופטת היא זו ששופטת בפועל.
בישראל.
בישראל פועלות שתי מערכות שפיטה: מערכת של בתי משפט רגילים (שלום, מחוזי, עליון), ומערכת בתי המשפט המיוחדים, למשל: בתי דין דתיים, בתי דין צבאיים, בית המשפט לתעבורה, בית הדין לעבודה ועוד.
בתי המשפט הרגילים פועלים בשלוש רמות: בית משפט השלום (ערכאה ראשונה), בית משפט מחוזי (ערכאה שנייה) ובית המשפט העליון (ערכאה עליונה) אשר הוא הגוף העומד בראש ההיררכיה של הרשות השופטת בישראל.
בית המשפט העליון משמש הן כבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) לעתירות נגד רשויות השלטון והן כבית המשפט הגבוה לערעורים (על פסיקת בית משפט השלום והמחוזי). כיוון שבישראל אין חוקה, אין בית משפט נפרד לענייני חוקה.
בולדווין הראשון
חלקה (הרלדיקה)
בהרלדיקה, חלקה היא פרט הנוסף מתחת למגן - לרוב תל ירוק, או סלעים או כל סוג אחר של נוף - ושעליו התומכים נראים עומדים. יש הטוענים כי החלקה מסמלת את אדמתו של האדון.
יש לנקוט זהירות בהבחנה בין חלקה אמיתית לבין פריטים אחרים עליהם מניחים התומכים אחת או יותר מרגליהם.
היסטוריה.
השימוש בחלקה כפרט רשמי בבלאזון החל בתקופה מאוחרת יחסית בהיסטוריה של ההרלדיקה, והוחל ככל הנראה בשל הצורך בתומכים שונים עבור משפחות אצולה, או ישויות ריבוניות שונות. עם זאת, לעיתים מופרד בבלאזון תיאור החלקה מתיאור התומכים.
עיטור מסולסל אשר אמני הרלדיקה נהגו להוסיף תחת רגלי התומכים נפוץ בעיקר במאה ה-19 וזכה לכינוי מעורר המחלוקת בסיס גז (כנראה בשל הדמיון לענן). כינוי זה לא זכה מעולם להתייחסות רשמית. הבלאסון היחיד הכולל אזכור לפריט דומה מציין "ערבסקה" ירוקה אשר משמשת לאיזון הלווייתנים התומכים של מחוז זאנסטאד בהולנד.
כאשר שלט אצולה זוכה לתוספת של תומכים, לרוב הוא מעוטר גם בחלקה. במקרים נדירים תוענק החלקה כתוספת. חלקה ללא תומכים אפשרית, אם כי, למעט שלט האצולה של אוסטרליה הדרומית, לא ידוע על מקרה מסוג זה.
חלקות מתארות לרוב נופים של יבשה (במקרה של ראשי שבטים סקוטים - בדרך כלל תל ירוק עטור בפרח הרשמי של השבט) או ים, ועשויות להיות מפורטות למדי - כגון חלק מההענקות הקנדיות האחרונות.
בחלקה של אוניברסיטת צפון קולומביה-הבריטית בקנדה (בעיצובו של רוב סבסטיאן) מתוארים דובה ואייל (תומכים) אשר דורכים על יער, פסגות הרים ושיבולי חיטה אשר מתנשאים כולם מתוך דוגמה של מים אשר עצמה טעונה בלוויתן אורקה.
חלקות יכולות לתאר אתר גאוגרפי מיוחד. החלקה בסמל טנזניה היא הר הקילימנג'רו, והחלקה של היישוב ארבלאס היא גלובוס .
קיימות חלקות יוצאות דופן. החלקה של התאחדות המכללות והאוניברסיטאות של קנדה היא חצר ריבועית. למועצת מחוז קמברלנד חומה בתור חלקה , ולאקדמיה להנדסה של קנדה גשר שמתחתיו נהר בתור חלקה.
לכמה ראשי שבטים סקוטים, וכן גם לשלט האצולה של גיזבורן, ניו זילנד, חלקות יוצאת דופן במיוחד.
לינדה סנצ'ז
לינדה סנצ'ז (באנגלית: Linda Sánchez; נולדה ב-28 בינואר 1969) היא פוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית. מכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מאז 2003, מטעם המחוז ה-38 של קליפורניה, המכסה את אזור דרום-מזרח לוס אנג'לס. אחותה לורטה סנצ'ז הייתה חברה בבית הנבחרים בשנים 1997–2017.
ראשית חייה.
סנצ'ז נולדה באורנג' שבקליפורניה למשפחה בת שישה ילדים, שגודלה על ידי הורים שהיגרו ממקסיקו. היא גדלה באנהיים. היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וב-1995 סיימה את התואר למשפטים ב-UCLA עם התמחות בחוקי עבודה. עם סיום התואר עבדה כעורכת דין של הסתדרויות ואיגודים מקצועיים.
קריירה פוליטית.