בתקופת שלטונו פרחה העיר ונחשבה לאחת הערים העשירות והמשגשגות בעת העתיקה כולה.
אתר הנופש דיסנילנד
אתר הנופש דיסנילנד (באנגלית: Disneyland Resort) המצוי באנהיים שבקליפורניה הוא אתר נופש בבעלות חברת וולט דיסני, הכולל שני פארקי שעשועים, שלושה מלונות, ואזור קניות ובידור.
באתר הנופש נמצאים:
היסטוריה.
פארק השעשועים דיסנילנד נפתח בשנת 1955. שטח הפארק היה בבעלות חברת וולט דיסני אולם מרבית השטחים סביב הפארק היו בבעלות פרטית ולא בבעלות החברה. בסוף שנות ה-90 נעשו תוכניות להרחבת פארק השעשועים, ובשנת 2001 הושקה התוכנית להקמת "אתר הנופש דיסנילנד" הכולל את כפר הקניות והבידור "דאון טאון דיסני" ואת פארק השעשועים - ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
על מנת להקים את אתר הנופש רכשה החברה את שטחי האדמה סביב הפארק, ובנה את דאון טאון דיסני וכן את מבני החניה המהווים את מבנה החניה הגדול ביותר ביבשת אמריקה.
שארל-פרנסואה דוביני
שארל-פרנסואה דוביני (בצרפתית: Charles-François Daubigny; 15 בפברואר 1817 – 19 בפברואר 1878) היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה.
שארל-פרנסואה דוביני נולד בפריז למשפחת ציירים. הוא למד את אמנות הציור מאביו, הצייר אדמונד פרנסואה דוביני, ומדודו פייר דוביני שהיה צייר מינאטורות. בילדותו נשלח על ידי משפחתו לחיות בכפר ולמנדואה, שעל גדות הנהר אואַז מצפון מערב לפריז. הוא שהה שם שנים מספר ואהבתו לטבע השאירה עליו את רישומה במשך כל ימי חייו. ב-1831–1832 עבד במוזיאון הלובר בפריז והעתיק את ציוריהם של יקוב ואן רויסדאל ושל ניקולא פוסן. ב-1836 נסע לאיטליה, וביקר ברומא, פירנצה, פיזה וג'נובה. ב-1838 החל להציג את תמונותיו בתערוכה בפריז. ב-1843 התגורר בכפר ברביזון שבפאתי יער פונטנבלו (על שמו קרויה אסכולת ברביזון), והחל לצייר בחיק הטבע. ב-1852 פגש בצייר ז'אן-בטיסט קאמי קורו, ושניהם נסעו לצייר יחדיו ברחבי צרפת ושווייץ.
ב-1857 החל דוביני לצייר את מראות הנהר אואַז בסביבות הכפר אובר סור אואז, שליד כפר ילדותו ולמנדואה. ציורים אלה נעשו מעל סיפון סירתו שאותה הפך לסטודיו. מכאן ואילך חל שינוי בסגנון ציורו, וסגנון זה הותקף על ידי מבקרי האמנות כ- "התרשמות" (Impression). אף על פי כן, ציוריו זכו להערכה רבה, וב-1859 הוענק לו אות לגיון הכבוד. ב-1865 נתמנה לחבר השופטים של התערוכה בפריז. בתפקידו זה תמך בהצגת תמונותיהם של חבריו הצעירים קאמי פיסארו, קלוד מונה, אלפרד סיסלי ואדגר דגה.
דוביני נפטר בפריז ב-1878, ועל פי צוואתו נקבר ליד ידידו קאמי קורו בבית העלמין פר לשז שבפריז.
אנטואן לורן לבואזיה
גאטנו דוניצטי
גאטנו דוניצטי (באיטלקית: Gaetano Donizetti; 29 בנובמבר 1797 - 8 באפריל 1848) היה מלחין איטלקי בן התקופה הרומנטית במוזיקה.
ביוגרפיה.
גאטנו דוניצטי נולד בשנת 1797 בברגמו שבאיטליה למשפחה ענייה ולא מוזיקלית. בשנת 1806 גילה אותו מלחין האופרה יוהאן מאייר ולימד אותו את יסודות המוזיקה. מאוחר יותר נסע דוניצטי לבולוניה ללמוד קונטרפונקט אצל האב מטאי במשך שנתיים.
בגיל 20 חזר לעיר הולדתו, ברגמו, והלחין יצירות רבות בפרק זמן קצר מאוד. בשנת 1818 התחמק דוניצטי מגיוס לצבא בזכות פטור שקנה לו מעריץ עשיר. באותה שנה הועלתה האופרה הראשונה שלו בוונציה, שם מצא עבודה. בשנת 1822 הופקה האופרה "זוראידה" בגרנדה, בהזמנת יוהאן מאייר, מורו האהוב. אחרי הצלחת האופרה קיבל דוניצטי חוזה מבית האופרה של נאפולי להלחנת ארבע אופרות בשנה, אם כי בשלב זה עוד לא היו לו יצירות מופת. בשנת 1830 הלחין דוניצטי שתי אופרות חשובות: "אנה בולנה" (שהביאה לו את פרסומו הבינלאומי הראשון) ואת "שיקוי האהבה", אופרה קומית. הוא אף הלחין בשנת 1835 את יצירתו הגדולה ביותר: "לוצ'יה די למרמור", המבוססת על רומן מאת וולטר סקוט.
השנים הבאות היו שנים קשות לדוניצטי: עקב סכסוכו עם בית האופרה של נאפולי, ביטל דוניצטי את החוזה שלו עם בית האופרה בשנת 1832. בשנת 1834 רשויות העיר התנגדו לאופרה "מריה סטוארדה" (על פי המחזה "מרי סטיוארט" מאת שילר), אחרי שחוזהו חודש. אשתו וירג'יניה נפטרה ממחלת הכולרה, והאופרה שלו "פוליוטו" נאסרה לביצוע. בעקבות כל אלה עזב דוניצטי את נאפולי ועבר לפריז.
הפאריזאים, לעומת הנפוליטאנים, קיבלו את פניו בחמימות ואף העלו את האופרות שלו בארבעת התיאטראות בעיר. בשנים האלה חיבר דוניצטי כמה מהאופרות הטובות ביותר שלו, ובהן "דון פסקואלה", אופרה קומית.
בשנת 1843, אחרי כתיבת דון פסקואלה, גילה דוניצטי שהוא חולה בעגבת. בסופה של שנה זו חדל להלחין, ובשנת 1844 איבד את שפיותו בעקבות התפשטות מחלת העגבת אל מערכת העצבים המרכזית שלו (עגבת שלישונית). בעזרת אחיינו הוא הובא לעיר מולדתו, שם טיפלו בו ידידיו עד מותו מהמחלה.
יצירתו.
דוניצטי כתב מגוון של יצירות, אך הוא הלחין בעיקר אופרות, שמספרן הגיע בסך הכול לשבעים. הוא כתב אופרות בזמן שרוסיני ובליני שלטו בכיפה באופרה האיטלקית. דוניצטי ירש מרוסיני את סגנון ה"בל קנטו", שהתבסס בעיקר על קולורטורה - בניגוד לבליני, שהעדיף קווים קוליים פשוטים ונקיים. דוניצטי היה מסוג המלחינים שהספיק לעיתים להשלים יצירה תוך יום אחד, אך הזריזות שהוא השלים בה יצירות באה על חשבון העקביות בעוצמה הדרמטית.
בין האופרות הידועות שכתב:
ועוד יצירות רבות אחרות, כגון "קונצ'רטינו לקלרינט ולתזמורת מיתרים".
בחלק מיצירותיו (למשל ב"אנה בולנה" וב"לוצ'יה די למרמור") הגיבורות נמצאות במצב נפשי קשה מאוד. פרשנים מייחסים זאת למצבו הנפשי המעורער של דוניצטי, שהשליך ממצבו אל גיבורותיו.
המרד על אוניית הקרב פוטיומקין
המרד על אוניית הקרב פּוֹטְיוֹמְקִין (ברוסית: Князь Потёмкин-Таврический) היה מרד שאירע ב-14 ביוני 1905, כחלק ממהפכת 1905.
אוניית הקרב פוטיומקין הייתה אוניית מערכה של הצי הרוסי הקיסרי, שעגנה בים השחור סמוך לנמל אודסה ונקראה על שם הגנרל הרוסי גריגורי אלכסנדרוביץ' פוטיומקין. במהפכת 1905 מרדו מלחיה נגד קציניהם ונגד שלטון הצאר הרוסי. המרידה פרצה בעקבות הגשת בשר מקולקל למלחים, ובמהלכה הרגו את רוב הקצינים והאחרים נאסרו בידי המלחים.
לאחר ההשתלטות על הספינה היא הפליגה, תחת דגל אדום, אל נמל אודסה, שבו שררה שביתת פועלים כללית. הלווייתו של מנהיג המורדים ואלינצ'וק, שנהרג בעימותים עם קציני האונייה, הפכה להפגנה פוליטית גדולה באודסה, ובמהלכה ירתה האונייה שני פגזים אל מפקדת הצבא הצארי בעיר. הממשלה הצארית דרשה מצוות האונייה להיכנע, שאם לא כן תוטבע הספינה, ושלחה שייטת לעצור את פוטיומקין. המלחים סירבו להיכנע והפליגו לקונסטנצה שברומניה היישר דרך השייטת, שבסופו של דבר לא פתחה עליהם באש.
שלטונות רומניה סירבו לתדלק את האונייה, והיא ננטשה לידיהם ב-25 ביוני. רוב אנשי הצוות חזרו לרוסיה רק לאחר מהפכת 1917.
הבמאי סרגיי אייזנשטיין צילם בשנת 1925 את הסרט "אוניית הקרב פוטיומקין", המספר את סיפור המרד. הסרט זכה להצלחה גדולה, ונחשב עד היום אבן דרך בתולדות הקולנוע.
קו הספנות דיסני
קו הספנות של דיסני (באנגלית: Disney Cruise Line) הוא קו ספנות של אוניות תענוגות בבעלותה של חברת וולט דיסני.
הקו מפעיל ארבע אוניות תענוגות: דיסני מג'יק ("קסם דיסני"), דיסני וונדר ("פלא דיסני"), דיסני דרים ("חלום דיסני") והדיסני פנטזי ("פנטזיית דיסני") וכן האי קאסטאווי קי שבאיי בהאמס, בו נמצא נמל לעגינת אוניות התענוגות.
היסטוריה.
קו הספנות נוסד כאשר חברת וולט דיסני החליטה בשנת 1995 להפסיק להסתמך על אוניות קו הספנות פרמייר בחבילות הנופש של החברה שכללו ביקור בפארקים בדיסניוורלד ומסע ימי. חברת וולט דיסני רכשה שתי אוניות מאיטליה, והיו אלה שתי האוניות הראשונות שנבנו באופן ייעודי לחופשה של משפחות עם ילדים קטנים.
האוניות יוצאות מפורט קנברל שבפלורידה, עוצרות בקאסטאווי קי, וכן באיים נוספים באיים הקאריביים.
מספר פעמים בשנה עוברות האוניות דרך תעלת פנמה ומגיעות לקליפורניה (טיול המשלב ביקור בפארקי דיסני בדיסניוורלד ובאתר הנופש דיסנילנד.
ב-22 בפברואר 2007 הכריזה חברת וולט דיסני על כוונה לבנות שתי אוניות נוספות: הדיסני דרים ("חלום דיסני") והדיסני פנטזי ("פנטזיית דיסני"), שבנייתן הסתיימה בשנים 2011 ו-2012.
אנגלי
אמריקאי
איטלקי
קנטוס פלאנוס
קנטוס פלאנוס (בלטינית: Cantus planus; מילולית: "שיר פשוט", באנגלית: Plainsong) הוא מושג המתייחס למזמורים מסורתיים, ששימשו בליטורגיה של הכנסייה הקתולית. הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית, עם היותה דומה לה במובנים רבים, איננה מסווגת על פי רוב כקנטוס פלאנוס, אם כי הצורה המוזיקלית עתיקה כמעט כנצרות עצמה.
הקנטוס פלאנוס הוא לחן מונופוני, במקצב חופשי שאיננו נמדד בתיבות. מזמור גרגוריאני הוא סוג של קנטוס פלאנוס, הקרוי על שם האפיפיור גרגוריוס הראשון (המאה השישית לספירת הנוצרים). ואולם, זהו מיתוס שגרגוריוס המציא את המזמור הגרגוריאני, או שאסר על סגנונות זמרה קודמים, כגון המזמור האמברוזיאני או המוזאראבי. במשך כמה מאות שנים התקיימו כמה סגנונות של קנטוס פלאנוס אלה בצד אלה, והאחדת הסגנונות לפי המזמורים הגרגוריאניים לא הושלמה, אפילו באיטליה, עד המאה ה-12. הקנטוס פלאנוס מייצג את התחייה הראשונה של תיווי מוזיקלי אחרי שידיעת השיטה היוונית העתיקה אבדה. תיווי קנטוס פלאנוס שונה מן השיטה המודרנית בכך, שהוא נכתב רק בארבעה קווים, לעומת החמישה המוכרים כיום, ובשיטה של קווים גליים, עולים ויורדים, הנקראים נוימות.