על אמנת סבאלברד חתומות מדינות רבות: אפגניסטן, אלבניה, ארגנטינה, אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, בולגריה, קנדה, צ'ילה, סין, דנמרק, מצרים, אסטוניה, פינלנד, צרפת, בריטניה, גרמניה, יוון, הולנד, הונגריה, איסלנד, הודו, איטליה, יפן, ניו זילנד, הודו, פולין, מונקו, פורטוגל, רומניה, רוסיה, נורווגיה, שוודיה, ספרד, ערב הסעודית, שווייץ, דרום אפריקה, הרפובליקה הדומיניקנית וארצות הברית. ישראל טרם חתמה על האמנה.
לפי האמנה, נורווגיה אינה יכולה להשתמש בארכיפלג למטרות צבאיות ומחויבת לשמור על הסביבה הטבעית.
ההתעניינות העולמית בסבאלברד.
סבאלברד נהנית ממרבצי פחם גדולים, ועל פי הערכות שונות יש במימי האוקיינוס הארקטי העוטפים אותה גם מרבצי נפט גדולים. אוצרות הטבע הללו הופכים אותה למוקד עניין עולמי. בנוסף לכך, בשל המיקום הקרוב לקוטב מצד אחד, והמאויש מצד שני, הוקמו באזור לונגיירביין משדרי ענק, המקיימים תקשורת רצופה עם לוויינים ששוגרו לחלל, ומספקים תמונה איכותית למטאורולוגים לצורך קביעת תחזית מזג האוויר. יכולת זו העניקה לסבאלברד משנה תוקף של חשיבות.
גאוגרפיה.
סבאלברד כולל ארכיפלג באוקיינוס הארקטי. שטחם הכולל של האיים הוא 62,050 קילומטרים רבועים. ישנם שלושה איים גדולים:
כמו כן, ישנם איים קטנים יותר (בארנציה, פרינס קארלס פורלנד, קביטיה, ביירנייה, ארץ המלך קרל, הופן ועוד) ועשרות איונים קטנים.
60% משטחו של סבאלברד מכוסה בקרחונים. למרות זאת, זרמי מים חמים גורמים לאקלים להיות חמים מעט יותר, מה שמשאיר את המים שסביב האיים פתוחים וניתנים לשייט רוב השנה. בלונגיירבין, שמש החצות נמשכת מ-20 באפריל עד ל-23 באוגוסט.
יישובים.
יישובים הולנדים.
אין דרכים המקשרות בין היישובים. בין כלי-התחבורה סירה, מטוס, מסוק, אופנוע שלג ומזחלת.
דמוגרפיה.
אוכלוסייתו של סבאלברד כוללת 2,969 נפשות (2020). כ-56% מתוכם נורווגים, והשאר זרים. השפה הרשמית בסבאלברד היא נורווגית, ורוסית מדוברת במושבות הרוסיות.
סבאלברד בספרות.
סבאלברד מופיע פעמים רבות בטרילוגיית חומריו האפלים של פיליפ פולמן. עלילת הספר המשימה קוטב של אליסטר מקלין מתרחשת בביירנייה (אי הדובים). ספרו של שמואל ארגמן - הצוללת הפליגה בחצות, מתאר בריחה נועזת של יהודים מרוסיה הסובייטית לאי שפיצברגן. בסדרת ההמשך של 39 רמזים חלק מהעלילה מתרחש בסבאלברד.
ג'וליוס אפשטיין
ג'וליוס ג'יי. אפשטיין (; 22 באוגוסט 1909 – 30 בדצמבר 2000) היה תסריטאי יהודי אמריקאי.
ג'וליוס פעל בזוג עם אחיו התסריטאי פיליפ אפשטיין שעמו יצר כמה סרטים הוליוודיים מצליחים, הידוע שבהם "קזבלנקה" (1942) שנכתב גם עם הווארד קוץ' זיכה אותם בפרס האוסקר.
גם לאחר מות אחיו פיליפ בשנת 1952 המשיך ג'וליוס בעשייה קולנועית, היה מועמד לפרס האוסקר פעמיים נוספות, והיה פעיל עד לתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1998 קיבל את פרס איגוד המבקרים של לוס אנג'לס על מפעל חיים.
קורות חיים.
אפשטיין ואחיו פיליפ, ילידי ניו יורק, הגיעו לחוף המערבי של ארצות הברית בשנת 1933 לאחר שסיימו לימודי עיתונאות. בתחילה החלו כותבים ללא קרדיט בסרטים של אולפני האחים וורנר, ובשנת 1935 חתמו על הסכם עם האולפנים, שהביא ליצירת שורת להיטים.
הזוג אפשטיין היה ידוע ביחסי האהבה-שנאה שהיו להם עם ג'ק וורנר, ראשם רב העוצמה של אולפני האחים וורנר. הוא לא יכול היה להתווכח עם הצלחתם המסחרית, אך ראה בעין רעה את הרגליהם האישיים, שעות עבודתם, ואורח חייהם הבוהמייני. בשנת 1952 בעת ציד המכשפות של הסנאטור ג'וזף מקארתי, מסר וורנר באקט של נקמנות את שמם של השניים לוועדה לחקירת פעולות אנטי אמריקניות. הם מעולם לא התבקשו להעיד בפני הוועדה, אך בשאלון שקיבלו, השיבו לשאלה אם אי פעם היו חברים בארגון חתרני בתשובה: "כן. האחים וורנר".
תפקידם של הזוג אפשטיין באולפני וורנר היה ליצור להיטים עבור הכוכבים שוורנר חפץ בקידומם. כך, למשל, כתבו את הלהיט "בלונדינית התות" על מנת לקדם את ריטה הייוורת'. לאחר שעזבו האחים את האולפנים בתחילת שנות החמישים של המאה ה-20 ולאחר מותו של אחיו, המשיך אפשטיין בקריירה משגשגת. סרטו האחרון "ראובן ראובן" משנת 1983 היה אחד המוצלחים בקריירת הכתיבה שלו, והעניק לו את המועמדות הרביעית לפרס האוסקר.
פיליפ אפשטיין
פיליפ ג'י אפשטיין (אנגלית: Philip G. Epstein; 22 באוגוסט 1909 - 7 בפברואר 1952) היה תסריטאי יהודי אמריקני, חלק מזוג "האחים אפשטיין" ביחד עם אחיו התאום ג'וליוס אפשטיין. השניים היו אחראים לכמה מן הסרטים הידועים של אולפני האחים וורנר בשנות השלושים ובשנות הארבעים. השניים ידועים במיוחד ככותבי התסריט לסרט "קזבלנקה" אותו כתבו יחד עם הווארד קוץ' על פי מחזה מאת מורי ברנט וג'ואן אליסון.
קורות חיים.
אפשטיין ואחיו נולדו בניו יורק. ולאחר לימודי עיתונאות הגיעו ללוס אנג'לס בשנת 1933. בתחילה כתבו עבור אולפני האחים וורנר ללא קרדיט, אך משהתגלה כישרונם חתמו בשנת 1935 על הסכם שהפיק סרטים רבים ובהם "קזבלנקה", "רעל ותחרה", "רומן בלב ים" ורבים אחרים.
השניים ניהלו יחסי אהבה-שנאה עם ראש אולפני האחים וורנר, ג'ק וורנר אשר לא יכול היה להתעלם מכישרון הכתיבה שלהם, אך בז לאורח חייהם הבוהמי ולשעות עבודתם המוזרות. בשנת 1952 הלשין וורנר על הזוג אפשטיין להוועדה לפעילות אנטי אמריקאית שבראשה עמד הסנטור ג'וזף מקארתי. השניים לא נחקרו, אך נאלצו למלא שאלון של הוועדה. לשאלה "האם אי פעם היית חבר בארגון חתרני" ענו השניים "כן. האחים וורנר".
אפשטיין נפטר ממחלת הסרטן באותה שנה, בביתו בהוליווד, קליפורניה. אחיו ג'וליוס המשיך בקריירת כתיבה משגשגת. בנו לזלי הוא סופר ידוע. נכדתו אניה אפשטיין היא תסריטאית טלוויזיה, אשר כתבה בין היתר חלק מן התסריטים לסדרה "רצח מאדום לשחור".
ספרות בבליות
הסְּפָרוֹת הבבליות עמדו בבסיס שיטת הספירה של הבבלים. הן נכתבו בכתב יתדות על גבי לוחות חרסית רכים. לוחות אלה חוממו והתקשחו, והם השתמרו עד ימינו.
בשיטה זו נעשה שימוש לראשונה בסביבות המאה ה-19 לפני הספירה. היא התבססה על בסיס 60, והיא העתיקה ביותר הידועה שמשתמשת בערכי מיקום (בדומה לשיטה העשרונית המקובלת כיום), כלומר שיטה שבה ערכה של ספרה נקבע לא רק לפי צורתה, אלא גם לפי מיקומה במספר.
השימוש בערכי מיקום היה התפתחות חשובה מאוד מבחינה מתמטית, שכן שיטות שאינן משתמשות בערכי מיקום זקוקות לרוב לסימנים רבים כדי לייצג מספרים בגודל בינוני ומעלה (כך למשל, בשיטת הספרות העבריות יש 22 סימנים, ואילו בשיטת הספרות הרומיות גם מספרים בינוניים יחסית עלולים להיכתב על ידי סדרה ארוכה של סימנים). הבבלים התגברו על הצורך להשתמש בסימן שונה לכל אחת מ-60 הספרות הדרושות לשיטה על ידי כך שהשתמשו במערכת ספירה משנית, המבוססת על קיבוץ: היה להם סימן אחד עבור 1 וסימן אחד עבור 10, וכל אחד מהמספרים בין 1 ו-59 יוצג על ידי כתיבת המספר המתאים של הסימנים (ראו בתמונה למטה).
אף ששיטת ספירה המבוססת על ערכי מיקום זקוקה לסימן מיוחד שייצג את 0, סימן כזה הוכנס לשימוש בספרות הבבליות רק בשלב מאוחר. עד אז הושאר רווח באמצע המספר כדי לציין אפס, וכאשר האפסים היו בתחילת המספר לרוב ניתן היה להבין זאת מההקשר.
מספר תאוריות שונות הועלו באשר לשאלה מדוע נבחר דווקא בסיס 60. תאוריה אחת מדברת על כך שהבבלים חילקו את השנה ל-360 ימים (60 כפול 6 הוא 360). עם זאת, כלל לא ברור שהבבלים לא ידעו כי יש בשנה יותר מאשר 360 ימים. יתר על כן, גם שיטת הספירה של המאיה ייחסה חשיבות למספר 360, והמאיה ידעו שבשנה יותר מ-360 יום. תאוריה אחרת מצביעה על תכונות ההתחלקות היפות של המספר 60: הוא מתחלק ב-1,2,3,4,5 וב-6, כלומר בכל ששת המספרים הטבעיים הראשונים (ולכן גם ב-10,12,15,20 וב-30). להשערה זו מצטרפת השערה נוספת לפיה שיטת הספירה הבבלית היא תוצאת איחוד שתי שיטות ספירה שונות, שאחת מהן השתמשה בבסיס 10 והשנייה בבסיס 6.
לשיטת הספירה של הבבלים יש הדים גם כיום: אנו מחלקים כל שעה ל-60 דקות, וכל דקה ל-60 שניות. כמו כן, כאשר אנו מודדים זוויות באמצעות מעלות, אנו מייחסים להקפה אחת של מעגל ערך של 360 מעלות.
אבו-מאזן
דיטריך פישר דיסקאו
גיאורגי קונסטנטינוביץ' ז'וקוב
סם פקינפה
סם פקינפה (באנגלית: Sam Peckinpah; 21 בפברואר 1925 - 28 בדצמבר 1984) היה במאי קולנוע ובמאי וידאו קליפים אמריקאי. היה אחד הבמאים המשפיעים ביותר של שנות ה-60 וה-70. הוא מפורסם כבמאי ששינה את הדרך שבה הקולנוע מתעסק באלימות ופעולה. הקריירה שלו הייתה שערורייתית אז והיום בגלל תיאוריו המפורשים והברורים של ברוטליות אנושית. הוא גם ידוע כאחד מהבמאים הרוויזיוניסטים הבולטים של ז'אנר המערבונים.
חייו.
פקינפה נולד בפרזנו שבקליפורניה ב-1925, בן משפחת חואים שכללה שופטים, עורכי-דין וחברי הפרלמנט המקומי. אביו, דייוויד, היה שופט מדיני, שהשפעתו עליו הייתה מן המובהקות בחייו. ב-1943 התגייס לצבא האמריקאי ושירת בסין במלחמת העולם השנייה. בתקופת המלחמה היה עד לכמה מראות זוועה, שהסעירו מאוד את רגשותיו. יש הטוענים, שהשפעתם של ניסיונות אלה ניכרת בתיאורי האלימות והברוטליות בסרטיו.
לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטת דרום קליפורניה וקיבל תואר ב-1950. הוא התחיל לעבוד כבמאי תיאטרון ואחר-כך כתסריטאי ובמאי טלוויזיה.
הוא כתב תסריטים לפרקים עבור כמה מסדרות המערבונים בטלוויזיה המצליחות של אותה תקופה, כמו Gunsmoke ו- "Rifleman". לבסוף יצר סרט משלו, "איש המערב", שכשל לגמרי, אם כי המבקרים התלהבו ממנו.