לאחר המלחמה נשאר פון ורסט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 בפברואר 1934 הועלה לדרגת מיור. באוגוסט 1935 הועלה פון ורסט לדרגת אוברסט לויטננט, ובאוקטובר אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרובאים ה-2. בינואר 1938 מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-2, ובאוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט. באוגוסט 1939 מונה פון ורסט למפקד חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה פון ורסט מפקד חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון ורסט עם החטיבה שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2 במסגרת הקורפוס ה-19, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-30 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על יוון לחם פון ורסט עם החטיבה כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2 במסגרת הקורפוס ה-18, ואף השתתף בכיבוש סלוניקי. במאי 1941 מונה פון ורסט למפקד בית הספר לרכיבה בקרמפניץ, וב-1 בספטמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 בדצמבר 1941 מונה פון ורסט למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-15, וב-28 במאי 1942 נפצע במהלך הקרבות. ב-25 באוגוסט 1942 חזר פון פרסט לפקד על דיוויזיית הפאנצר ה-15, וב-25 באוגוסט מונה בנוסף למפקד קורפוס אפריקה עד ה-17 בספטמבר. ב-11 בנובמבר 1942 חזר פון ורסט לגרמניה, והועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-28 בפברואר 1943 מונה למפקד ארמיית הפאנצר החמישית, וב-1 במרץ הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. פון ורסט פיקד על הארמייה עד לכניעת כוחות הציר בצפון אפריקה, ב-13 במאי 1943.
לאחר המלחמה.
פון ורסט שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר פון ורסט בשטוקהיים עד למותו ב-10 באוקטובר 1975.
טאיוואני
קור ד'אלן
קור ד'אלן () היא העיר הגדולה ובירת מחוז קוטני שבמדינת איידהו שבארצות הברית. היא גם העיר הראשית באזור המטרופוליני הנושא את שמה. העיר שוכנת במרחק של 48 ק"מ מזרחית לעיר ספוקיין שבמדינת וושינגטון. קור ד'אלן היא העיר הגדולה ביותר ברצועה הצפונית של איידהו (Idaho Panhandle) והיא שוכנת לחופי האגם הנושא את שמה, שאורכו 40 ק"מ. העיר ידועה בכינוייה "עיר האגם" (Lake City), או בפשטות בראשי התיבות של שמה, CDA.
קור ד'אלן גדלה באופן משמעותי בשנים האחרונות, בין השאר בשל גידול ממשי בתיירות, שהתרחש בזכות קיומם של כמה אתרים נופש הסובבים אותה. השדרנית ברברה וולטרס כינתה את העיר "פיסה קטנה של גן עדן" וכללה אותה ברשימת האתרים שובי הלב ביותר שניתן לבקרם. ב-28 בנובמבר 2007 שודרה בתוכנית "בוקר טוב אמריקה" הדלקת אורות חג המולד בעיר בשל העובדה שתצוגת האורות של קור ד'אלן היא בין הגדולות ביותר בארצות הברית. אתר הנופש Coeur d'Alene Resort תופס חלק משמעותי ממרכז העיר. העיר גם שוכנת בסמוך לשני אתרי סקי חשובים: סילבר מאונטיין ממזרח ושוויצר מאונטיין מצפון.
קור ד'אלן קרויה על שם העם האינדיאני שחי לאורך הנהרות והאגמים באזור בטריטוריה ששטחה 14,000 קמ"ר שהשתרעה לתוך שטחי וושינגטון ומונטנה. עם זה התגלה לראשונה על ידי סוחרי הפרוות הצרפתים בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 שכינו אותם בשם Cœur d'Alène (בצרפתית: "לב המרצע"), כרמז לניסיונם כסוחרים קשוחים, מילולית: "חדי-לב", "ממולחים".
היסטוריה.
העם האינדיאני שכונה קור ד'אלן נקרא בשפתו שיטסו'אומוש (Schitsu'umsh), כינוי שמשמעותו "האנשים שהתגלו" או "האנשים שנמצאו כאן".
האזור נחקר באופן נרחב על ידי דייוויד טומפסון מ"חברת צפון-מערב" (North West Company) החל מ-1807. כתוצאה מהסכסוך הטריטוריאלי שהתנהל במחצית הראשונה של המאה ה-19 בין ארצות הברית לבין בריטניה על השטחים בצפון-מערב יבשת צפון אמריקה, התחוללה "המחלוקת על גבול אורגון". לבריטים היו קשרי סחר בשטחים שהשתרעו מקנדה והם החלו לייסד יישובים בשטחים של קולומביה הבריטית של היום ובפורט אסטוריה שעל שפך נהר קולומביה.
הסכם אורגון שנחתם בין שתי המדינות ב-1846 שם קץ לסכסוך על השטחים שהיו בשליטת שתיהן ושמהווים את שטחה של איידהו של ימינו כאשר בריטניה ויתרה על כל זכויותיה על השטחים שמדרום לקו רוחב 49 צפון לטובתה של ארצות הברית. כאשר הורה הגנרל ויליאם שרמן על בניית מבצר על שפת האגם בשנות השבעים של המאה ה-19, הוא כינה אותו בשם פורט קור ד'אלן, על שם העיר שצמחה סביבו. שם המבצר שונה לימים לפורט שרמן לכבודו של הגנרל. כיום שוכן על האתר בו ניצב המבצר הקולג' של צפון איידהו. האגם נקרא גם הוא קור ד'אלן.
לאחר שנתגלו באזור מרבצי כסף הגיעו כורים ומתיישבים. זה היה אזור כריית הכסף השני בגודלו בארצות הברית ופעילות הכרייה בו גרמה הן להפקת רווחים גדולה והן לזיהום ולנזק סביבתי. בשנות התשעים של המאה ה-19 התרחשו שתי התקוממויות משמעותיות של כורים, כאשר העובדים נאבקו כנגד הסיכונים הגבוהים שבעבודתם ולהעלאת שכרם הנמוך. ב-1892 התגלתה פעילותו של שובר השביתות והסוכן מטעם המעסיקים, צ'ארלי סירינגו, שהיה לעיתים בוקר ולעיתים סוכן של חברת פינקרטון. כתוצאה מכך פרצה שביתה שהתפתחה למלחמת יריות בין הכורים לבין החברה.
לימים התוודה הארי אורצ'רד, שהיה אחד הבעלים במכרה הכסף "הרקולס" שבהרי קור ד'אלן הסמוכים, על החלק האלים שהוא לקח בו חלק ב"מלחמות העובדים של קולורדו". מאוחר יותר הוא גם התוודה על פיצוצה של מגרסה שהייתה שווה רבע מיליון דולר והייתה שייכת לחברת הכרייה של בנקר היל במהלך התקוממות כורים נוספת ב-1899. מאוחר יותר הוא שב לאיידהו וביצע את הרצח של מושל המדינה לשעבר, פרנק סטונברג, ב-1905.
מיקאת
מיקאת (בערבית: ميقات) הן המקומות בהם המוסלמים העולים לרגל לעשות את החג' או את העומרה נדרשים להחליף את בגדיהם לבגדי האחראם. אפשר לעשות זאת קודם אך זאת הנקודה האחרונה, משם ואילך אי אפשר להמשיך למכה בלי להחליף את הבגדים. על פי המסורת המוסלמית, חמש נקודות מיקאת נקבעו על ידי הנביא מוחמד בעצמו, נקדוה שישית נקבעה בשלב מאוחר יותר לטובת העולים מכיוון הודו. מלבד החלפת הבגדים, במעבר במיקאת נדרש העולה לרגל לומר את ה-"נייה", הכוונה, האם הוא מתכוון לבצע חג' או עומרה ומתחילים לומר את ה-"תלבייה" :"לפקודתך, לפקודתך אין לך שותף". את התלבייה אומרים עד אשר רואים את מכה באופק, אז מפסיקים.
ששת המיקומים של המיקאת הם:
הנס שמידט
גנרל הנס שמידט (בגרמנית: Hans Schmidt; 28 באפריל 1877 - 5 ביוני 1948) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
שמידט נולד ב-28 באפריל 1877 באולם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1895 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-121 (וירטמברג ה-3 - וירטמברג הישנה), וב-1 באוקטובר 1912 הועלה לדרגת האופטמן. ב-22 באפריל 1914 מונה שמידט לקצין מטה במטה הכללי, ושם שירת בפרוץ המלחמה. ב-15 בפברואר 1915 הוצב שמידט במטה של הדיוויזיה ה-36, ובאותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט ה-121. ב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת מיור, וב-30 באוקטובר 1917 מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-25. בסוף אוגוסט 1918 הוצב שמידט במטה הדיוויזיה ה-9, ושירת שם עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף שמידט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-20 במרץ 1922 הועלה שמידט לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בדצמבר 1926 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-13 (וירטמברג), וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1930 מונה למפקד אגד הרגלים ה-6 בהנובר, ב-31 בינואר 1931 הועלה שמידט לדרגת גנרל לוטננט, ופרש משירות פעיל.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה גויס שמידט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-260, שהייתה חלק מהקורפוס ה-25 במסגרת הארמייה השביעית. במהלך המערכה על צרפת פיקד שמידט על הדיוויזיה בתחילה כעתודת ה-OKH, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה פיקד שמידט על הדיוויזיה בתחילה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית, עמו לחם אף במהלך הקרב על מוסקבה. ב-22 בספטמבר 1941 קיבל שמידט את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בינואר 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-9, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בפברואר 1942 הועלה שמידט לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-6 בדצמבר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-31 באוקטובר 1943 פרש שמידט משירות פעיל, וב-24 בנובמבר 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-17 באוקטובר 1944 הוקמה על בסיס המחוז הצבאי ה-5 הארמייה ה-24, והנס שמידט מונה למפקדה. הארמייה הוצבה בדרום גרמניה, ונועדה להגן מפני פלישת בעלות הברית דרך שווייץ. ב-1 במאי 1945 נכנע שמידט בראש כוחות הארמייה לקורפוס האמריקני ה-6 בפיקוד אדוארד ברוקס ונלקח בשבי.
לאחר המלחמה.
שמידט שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר שטוטגרט, עד למותו ב-5 ביוני 1948, והוא בן 71 שנים.
אנוק פטר
אנוק פטר (בהולנדית: Anouk Vetter; נולדה ב-4 בפברואר 1993) היא אתלטית הולנדית, שיאנית הולנד, סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020), סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) ואלופת אירופה (אמסטרדם 2016) בקרב שבע.
ביוגרפיה.