המחץ הוכיח את עצמו כאמין ביותר במשימות קרב בתמיכה בכוחות הקואליציה בעיראק ובאפגניסטן. כטב"מי הרון שירתו גם לצד כוחות קנדה, צרפת, אוסטרליה וגרמניה. בנוסף לכך בוצעו עוד פעילויות רבות בהן למחץ חלק (חלקן עדיין מתקיימות): פעילויות פטרול ההרון לאורך חופי הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה ואילו סיוע כטב"מי ההרון של צרפת (Harfang) במשימות מודיעין-מעקב-סיור (ISR) מעל מרכז אפריקה וסיוע לפעולות צרפת במאלי, פעילויות באסיה, באפריקה, בדרום אמריקה וביוון.
לאחר שבחיל האוויר הישראלי הבינו את הפוטנציאל האדיר הטמון בהרון למשימות רום בינוני, שהייה ממושכת (MALE), הוצבו לפני תע"א אתגרים נוספים – טיסה בגובה רב יותר, עמידות רבה יותר לרוחות ולפרצי רוח חזקים ונשיאת מטע"ד כבד יותר במשימות ארוכות ומורחבות יותר. תנאי תפעול אלה חייבו פלטפורמה גדולה יותר והנעה מסוג חדש וחזק יותר והובילו לפיתוח הרון טורבו-פרופ (הרון TP) - ה"איתן".
פיתוח האיתן החל ב-2004 וטיסת הבכורה של האבטיפוס התקיימה ב 2009. האיתן נכנס לשימוש ב-2010 והפך למערכת האווירית הלא מאוישת הגדולה ביותר שמפעיל חיל האוויר הישראלי.
עם נפילת הקומוניזם וסיומה של המלחמה הקרה הונהגו קיצוצים נרחבים בתקציבי הצבאות בעולם. בעקבות זאת נעשו מאמצים למציאת שיטות זולות יותר לפיתוח והפעלה של כלי טיס וחלה פריחה בתחום כלי הטיס הבלתי מאוישים. התהליך הואץ בעקבות הפעלה מוצלחת של מל"טים על ידי חיל האוויר האמריקאי במסגרת הפעילות של נאט"ו במלחמה ביוגוסלביה. לפיכך, החל מאמץ ניכר לפיתוח של כלי טיס בלתי מאוישים בארצות הברית, החל ממחקר אקדמי ועד פריסה מבצעית של מערכות כאלה. מאמץ זה מכוון על ידי משרד ההגנה האמריקאי, שפרסם בשנת 2000 את "מפת הדרכים" שלו לכטב"ם. מסמך זה מתעדכן אחת לכמה שנים, ומכיל תוכנית לפיתוח התחום בעשרים וחמש השנים הבאות, בעלויות של מיליארדי דולרים לשנה.
בשנות התשעים ושנות ה-2000, זכו הכטב"מים לעדנה צבאית ואף חדרו לשוק האזרחי. המדינות הבכירות בהפעלה וייצור של מזל"טים הן ישראל וארצות הברית ("RQ-3 דארקסטאר") ובעקבותיהן סין והודו ומדינות אירופה ("ברקודה"). ב-2002 השתמשה ארצות הברית בכטב"ם מדגם RQ-1 פרדטור כדי לתקוף מטרות טרור ולהתנקש בבכיר של אל-קאעידה בתימן. השימוש במל"טים בארצות הברית הוא שנוי במחלוקת ומתקיים דיון ציבורי נרחב בנושא. כחלק מהפגנות כיבוש וול סטריט, פרצו מפגינים ב-8 באוקטובר 2011 למוזיאון החלל בוושינגטון, אשר הציג באותו הזמן תערוכת מל"טים. המפגינים תקפו שומר וקראו להפסקת השימוש במל"טים בשטחי אויב בעת לחימה מאחר שמדובר לטענתם ב-"הרג ללא הבחנה".
כיום יש נטייה לחזור שוב למל"טים (שקטנים ממטוס קרב אך גדולים ממזל"ט רגיל) מאחר שכלי טיס גדול יותר יכול לטוס יותר שעות, יותר גבוה, יותר רחוק ולשאת ציוד מתקדם יותר (וכבד יותר) עם מערכות תצפית משופרות.
בשנת 2009 הופעל Aurora Excalibur עם יכולת המראה אנכית, אך בסוף פרויקט בוטל.
בשנת 2016 חברה סינית Ehang הכריזה על מסוק ללא טייס המסוגל לטוס עם נוסע.
כטמ"מים היו בשימוש בזמן לחימה של ארצות הברית באפגניסטן, במלחמת האזרחים בתימן (2015–הווה), מלחמת נגורנו קרבאך השנייה, מלחמת תיגראי וכדומה.
בשנת 2022, כלי טיס בלתי מאויש עבר הסבה לצרכים אזרחיים לראשונה.
פעילות לפי מדינות.
ישראל.
מאז שנות ה־70 של המאה ה־20 נחשבת מדינת ישראל כמובילה עולמית בתחום כלי טיס בלתי מאוישים או כפי שהם מכונים בישראל מאז 2016 - כטמ"ם, כלי טיס מוטס מרחוק. שם זה הוצע לראשונה על ידי אלון אונגר יו"ר ומייסד כנס UVID במאמר שכתב במגזין Israel Defense בשנת 2012 וכותרתו "כלי טיס מאוישים מרחוק" והוא משקף את המקבילה למושג Remotely Piloted Aircraft (RPA) השגור בעולם. במהדורת התשפ"א (2021) של מילון הקיצורים וראשי התיבות של צה"ל נקבע שכטמ"ם הם ראשי התיבות של כלי טיס מוטס מרחוק. ב-2001 נפתח בצה"ל בית הספר למפעילי כטמ"ם. ב-2013 הייתה ישראל יצואנית הכטמ"מים הגדולה בעולם, עם מכירות של כ-4.62 מיליארד דולר בשמונה השנים האחרונות. צה"ל עושה שימוש נרחב בכטמ"מים, בהם החל להשתמש מאז 1969. ביניהם הסרצ'ר, השובל וגם מל"ט ה-MALE הגדול ביותר שמיוצר בישראל, האיתן (Heron TP) בעלת מוטת כנפיים של מעל 26 מטר. אחד הכטמ"מים הידועים ביותר של ישראל הוא ההרמס 450 "זיק" שעליו נטען שהוא משמש גם ככטמ"ם תקיפה והיה מעורב בסיכולים ממוקדים נגד פעילי טרור. ביולי 2022 התירה הצנזורה הצבאית לראשונה לפרסם כי צה"ל משתמש במל"טים חמושים בתקיפות ברצועת עזה, בסוריה ובזירות נוספות.
ארצות הברית.
ארצות הברית היא המדינה שעושה את השימוש המאסיבי ביותר בכלי טיס לא מאוישים. בעשור הראשון של המאה ה-21 התגבר מאוד השימוש של ארצות הברית בכטב"מים. מספר הכטב"מים שארצות הברית מפעילה נאמד בכ-10,000 (2014), והיא מרגלת באמצעות כלים אלו וביצעה מאות חיסולים של אנשים הנחשדים בטרור. כלי הטיס הבלתי מאוישים שבשירותה מגוונים ובאים בגדלים שונים החל מהשאדו RQ-7B, ועד MQ-1 פרדטור, והMQ-9 ריפר הגדול ממנו, וכלה בRQ-4 גלובל הוק הסילוני, הגדול בין הכלים הללו, שטווח הטיסה שלו כשל מטוס בואינג. בנוסף ארצות הברית מפעילה מל"ט חמקן RQ-170, שזכה לכינוי "המפלצת מקנדהאר", ומיועד לטיסות ריגול באזורים רגישים.
בשנת 2020 חיל האוויר של ארצות הברית החל בפיתוח תוכנית "סקייבורג".
טוויטר (רמקול)
טוויטר הוא רמקול אשר נועד לייצר צלילים בתחום התדרים הגבוהים. תחום התדרים נע בדרך כלל בין 5000 הרץ ל-22,000 הרץ (20,000 הרץ נחשב בדרך כלל לסף העליון של יכולת השמיעה של אדם).
מיקומו של רמקול הטוויטר יכול להיות קריטי מכיוון שהתדרים הגבוהים תלויים בכיווניות שלהם, יותר מהתדרים הנמוכים אשר מטופלים על ידי רמקול מסוג וופר.
בשלב תכנון הטוויטר וכל דרייבר אחר שממנו הרמקול מורכב, הוא נמדד על ידי כלי מדידה לצלילים בשעה שהוא מכוון ישירות אל כלי המדידה ובצורה מקבילה, מכאן אנו אמורים להבין שמיקום הטוויטר אמור להיות כמה שיותר בגובה אוזניהם של המאזינים, ומכוון כלפיי המאזינים.
מתאם הפעולות בשטחים
כלי טיס בלתי מאוייש
האסכולה החנבלית
האסכולה החנבלית (בערבית: حنبلى) היא אסכולה סונית המיוחסת לאימאם אחמד אבן חנבל (855-780) מבגדאד.
אסכולה זו נחשבת למחמירה ביותר, כיוון שהיא מתנגדת בחומרה לשימוש ב (היקש) בפסיקת הלכה ודורשת להשתמש רק בפירוש המילולי של החדית' כסמכות פסיקה. היא מתנגדת גם לכל שימוש בחירות שיפוטית או לשיקול דעת רציונלי לפירוש האסלאם, ולכן תומכיה היו ממתנגדיו הבולטים של מדע הכלאם (התאולוגיה).
האסכולה החנבלית מקובלת בקטר ובחלקים מערב הסעודית.
אלמד'הב אלחנבלי
מערבא
שירותים תורכיים
שירותים טורקיים
המלחמה הצרפתית - פרוסית
טומהוק
אמאוס
אמאוס (יוונית Ἐμμαούς; לטינית Emmaus) היה יישוב יהודי קדום על הדרך בין ירושלים והשפלה, אשר קיימות גישות שונות לזיהויו כיום.
תושבי העיר נמכרו לעבדות על ידי הלוחם הרומי גאיוס קסיוס לונגינוס, ולפי אחד הזיהויים מדובר במקום בו לאחר דיכוי המרד הגדול יישב הקיסר אספסיאנוס חיילים משוחררים ושינה את שמה ל"ניקופוליס" (-עיר הניצחון).
לפי האמונה הנוצרית, פגש בה ישו שניים מתלמידיו, לאחר שקם לתחייה.
האתרים העיקריים המזוהים עם אמאוס.
אמאוס ניקופוליס: התקופה הביזנטית.
השם אמאוס הוא צורתו היוונית של השם העברי חמת או השם הארמי חמתא שמצביע על מרחצאות חמים שהיו במקום. הכפר הערבי עמואס, שהתקיים במקום עד 1967, שימר את השם הקדום "אמאוס". אין כיום ספק כי אמאוס שהתפרסמה בקרבות המכבים ושהייתה ידועה כאמאוס ניקופוליס בתקופה הרומית והביזנטית היא אמאוס שבעמק איילון. על יסוד מסורת מהמאה ה-3, זיהו הביזנטיים את אמאוס של הברית החדשה עם זו המוזכרת בספר מקבים א' ובכתבי יוסף בן מתתיהו. זיהויה של אמאוס במקום זה החזיק עד תקופת ממלכת ירושלים הצלבנית. המרחק מאמאוס-ניקופוליס לירושלים הוא המכשלה העיקרית לזיהויה עם אמאוס מהברית החדשה. הערך של 176 סטדיות קרוב ל-160, אך כאמור המרחק המקובל כיום על החוקרים הוא של 60 סטדיות מאמאוס האוונגלית לירושלים. בתקופה הביזנטית נבנתה במקום כנסייה. לימים נדדה המסורת לאבו גוש, ונראה שהכנסייה הצלבנית שנבנתה באמאוס-ניקופוליס על חורבות הכנסייה הביזנטית קשורה למסורת אחרת, הקושרת את המקום לחשמונאים, משום קרבתו למודיעין. ב-1878, ביום שני של הפסחא, התגלה למרים בוארדי, נזירה כרמליתית מבית לחם, חזיון שבו ראתה מקום עליו נאמר לה "זה המקום בו ישוע ברך את הלחם, בביתם של תלמידי אמאוס". שבועיים אחר כך הזדמנה הנזירה לאמאוס-ניקופוליס וזיהתה את המקום אותו ראתה בחזיונה. מאז עלה שוב זיהויה של אמאוס-ניקופוליס עם האירוע המתואר בברית החדשה, וב-1879 קנה מסדר הכרמליתיות את השטח מאנשי הכפר הערבי עמואס, ובאתר החלו חפירות. בהמשך הוקם במקום "בית השלום", המשמש מאז 1993 את "קהילת בני האושר".
אבו גוש: התקופה הצלבנית.
המסורת של זיהוי אמאוס-ניקופוליס עם אמאוס האוונגלית נמשכה עד הגעת הצלבנים לארץ; הללו חיפשו אתר במרחק 60 סטדיות מירושלים, על פי המסורת המקובלת באירופה. הצלבנים הגיעו במהלך חיפושיהם אחר אמאוס האוונגלית לקריית אל ענב (כיום אבו גוש), הנמצאת על הדרך הראשית מיפו לירושלים. קריית אל ענב נמצאה אכן מרוחקת כ-60 סטדיות מירושלים, לכן נמצאה מתאימה על ידי הצלבנים לזיהוי עם אמאוס האוונגלית. בעקבות הזיהוי נבנה במקום מנזר בנדיקטיני ולימים גם כנסיית גבירתנו של ארון הברית.
אל-קובייבה: ימי הביניים ועד היום.