משבר הקורונה ואופן ניהולו הגבירו את התסיסה בציבור. להפגנה שנערכה ב-14 ביולי, יום שלישי, מול מעון ראש הממשלה ובכיכר צרפת הסמוכה ("כיכר פריז") הגיעו אנשים רבים, ולראשונה היו ביניהם גם צעירים רבים. ההפגנה כונתה בפי תומכיה "הביביסטיליה" בגלל התאריך ההיסטורי, יום הבסטיליה הצרפתי. הגיעו קבוצת "הבעלבתים" עם בנדנות ורודות ורקדניות מקבוצת "אירובי מהפכה". ההפגנה סימנה שינוי מגמה, ממחאה שקטה כמעט ללא אזכור בתקשורת הממוסדת, היא הפכה להפגנת המונים רועשת, עם סגנונות מחאה אינדיבידואליסטיים, תחפושות ומיצגים.
בהפגנה לקחו חלק עשרות אלפי איש, והיא הייתה לאחת ההפגנות הגדולות מאז תחילת המחאה.
המשטרה נערכה להפגנה עם כוח גדול של שוטרי יס"מ, משמר הגבול, שוטרים סמויים. במהלך ההפגנה, הותקפו עיתונאים על ידי המפגינים, והתקימו עימותים אלימים בין המפגינים לשוטרים. מארגני המחאה גינו אירועים אלה וטענו כי במקום "היו שתולים מטעם שעשו פרובוקציות" כדי לחבל במחאה. מאוחר יותר יצאו מפגינים במצעד ברחובות ירושלים. במהלך הצעדה נעצרו עשרות מפגינים והיא פוזרה על ידי המשטרה בעזרת פרשים ומכת"זיות.
המשך המחאה.
המחאה המשיכה להתנהל ללא מנהיגים, אך היו בה מספר קבוצות מרכזיות ופעילים מרכזיים ששיתפו ביניהם פעולה: אמיר השכל ממחאת היחידים ששינתה את שמה ל"אין מצב"; ישי הדס מקבוצת Crime Minister; אורי נחמן שפתחה את "המצור על בלפור" עוד לפני גל המחאות; שקמה שוורצמן מקבוצת "הדגלים השחורים" שארגנו בין היתר את מחאת הגשרים; עורך דין גונן בן יצחק שמלווה את המחאות מבחינה משפטית, רועי פלג ממובילי מחאת הצוללות וכלי השייט, הבעלבתים - קבוצה של שחקנים ואמנים צעירים שסמלם הוא הצבע הוורוד, נקראים גם "הבנדנות הוורודות", והם קיימו מיצגים אמנותיים וחילקו פרחים ודגלים ורודים; תנועת "הדמוקרטים" בראשותה של לימור מויאל נתנה למחאה רוח גבית בתחום הרשתות החברתיות, קבוצת 555 פטריוטים של לוחמי צוות אוויר במילואים ובדימוס, והעיתונאית העצמאית אור-לי ברלב שסיקרה את המחאה והעבירה שידורים חיים ברשתות החברתיות. השר לביטחון פנים אמיר אוחנה פנה אל אור-לי ברלב בהזמנה לפגישה עם נציגי המחאה, אך היא דחתה את ההזמנה בנימוק ש"זוהי מחאה עממית ואין לה נציגים שידברו בשם העם". בתחילה אפיינו את המחאות דגלים שחורים שהונפו יחד עם דגלי ישראל, בהמשך התווסף הצבע הוורוד שהכניסה למחאה קבוצת הבעלבתים וקבוצות "קומי ישראל" ו"החזית הוורודה" שאימצו את הצבע הוורוד בכרזות שלהם.
ביום חמישי שלאחר ה"ביביסטיליה" התקיימה שוב הפגנה גדולה. המשטרה פיזרה את ההפגנה בכוח רב ועם שימוש נרחב במכתזיות. תמונת מפגין כורע כשידו מניפה את דגל ישראל והוא מנסה להתגונן מפני סילון המים התפרסמה בעולם והפכה לאייקון של ההפגנה.
ההפגנות המשיכו בימי שלישי, חמישי, והפגנה גדולה בשבת שאליה הגיעו יותר ויותר אנשים. נערכו הפגנות גם בתל אביב ובקיסריה, ומחאת הגשרים התקיימה במקביל ברחבי הארץ כל מוצאי שבת. ב-1 באוגוסט נערכה בבלפור הפגנה גדולה והשתתפו בה למעלה מ-10,000 איש. נתניהו לגלג על הנוכחות הדלילה והעלה בדף הפייסבוק שלו תמונה של מתחם הפגנה בתל אביב כמעט ריק לפני תחילת ההפגנה. בתגובה התחילו מארגני ההפגנות לחלק צמידים ממוספרים כדי לדעת במדויק מה מספר האנשים. ב-29 באוגוסט התקיימה ההפגנה הגדולה ביותר עד אז. לטענת המארגנים חולקו בכניסות 40,000 צמידים ומספר המשתתפים בפועל היה אף גדול מכך.
קבוצת 555 פטריוטים.
קבוצת '555 פטריוטים' נוסדה ערב הבחירות לכנסת העשרים ושלוש שנערכו ב־2 במרץ 2020, בהמשך ליוזמתם של אל"ם (מיל') זאב רז וסרן (מיל') גיא פורן, לפרסם עצומה של לוחמי צוות אוויר, הקוראת לחברי הכנסת ולנשיא המדינה "לא לאפשר לנאשם בעבירות חמורות של שחיתות שלטונית לקבל מנדט להרכיב ממשלה". המטרה הייתה לגייס 120 חותמים בדומה למכתבים דומים שהתפרסמו זמן קצר קודם לכן. בפועל, כשמניין החותמים הגיע ל־540 נשלחו המכתבים לחברי הכנסת ולנשיא המדינה ראובן ריבלין. נטען שעשו זאת "מתוך אחריות ערכית ואמונה שהנהגה נקיית כפיים ואמינה היא תנאי בסיסי להמשך קיומו של המשטר הדמוקרטי בישראל".
נגד הקבוצה הועלתה ביקורת מפי עמית סגל על מה שנתפס בעיניו כהתנשאות בכך ש"מאחורי העצומה עומדת ההנחה המגונה שטייס שווה יותר מסתם לוחם בגולני או גבעתי", וגם הועלו טענות שהמניעים של הקבוצה הם למעשה פוליטיים.
ערב הבחירות, ב־28 בפברואר 2020, פרסמה הקבוצה מודעות בעיתונים "ישראל היום" ו"ידיעות אחרונות", שכללו נוסח מקוצר של המכתב ואת שמות החותמים, כולל 15 חתימות שהתווספו, כך שסך החותמים על המודעות היה 555, ומכאן נגזר שמה של הקבוצה.
מחאת הגשרים.
מחאת הגשרים היא יוזמה של קבוצת הדגלים השחורים המבוססת על יוזמות מקומיות. מחאה זו החלה לאחר מעצרו של אמיר השכל במאהל ליד מעון בית ראש הממשלה בבלפור, והיא נמשכה ברציפות מאז 1 ביולי 2020. מעל 315 הפגנות התקיימו מדי מוצאי שבת במספר רב של גשרים וצמתים ברחבי המדינה במקביל להפגנות במרכזי הערים. המפגינים הניפו דגלי ישראל ודגלי מחאה ורודים ושחורים, ונהגים חולפים צפרו להם לאות הזדהות. צפירות ההזדהות הפכו לאחד מסממני המחאה.
הסגר השני והתפשטות המחאה ברחבי הארץ.
לאחר ההסרה ההדרגתית של הסגר הראשון הלכה והתפשטה שוב מגפת הקורונה, החליט נתניהו, בניגוד לעמדת הפרויקטור גמזו, להטיל סגר שני על המדינה כולה. שרי כחול לבן התנגדו לסגר כללי, שר המשפטים אבי ניסנקורן ושר החוץ גבי אשכנזי אמרו שנתניהו "רק רוצה למנוע את ההפגנות נגדו בבלפור". ב-25 בספטמבר אישרה הממשלה סגר כללי, במסגרתו ניתן יהיה להתרחק מהבית עד קילומטר אחד. בתגובה נוצרו באופן ספונטי הפגנות ביישובים השונים על ידי תושבי המקום, וכמות המוחים עלתה פי חמישה וששה והגיעה למעל 200,000 איש. המארגנים המקומיים פרסמו את מיקומי ההפגנות ברשתות החברתיות. הם דיווחו על מספר המפגינים והעבירו תעוד ותמונות שרוכזו לדף הפייסבוק של "הדגלים השחורים" ולדף הפייסבוק "קילומטר איט איז!" הפגנה בכל שכונה של הבעלבתים. ההפגנות המקומיות התקיימו אחר הצהריים בימים שלישי, חמישי ושבת. לאחר ביטול מגבלת הקילומטר, אוחדו חלק מהקבוצות המקומיות עם קבוצות במקומות מרכזיים יותר.
המחאות המקומיות נמשכו מספטמבר 2020, עם מספר מוחים משתנה.
שיירת התקווה.
ביום שבת 26 בספטמבר, למחרת ההכרזה על הסגר השני על הארץ אך בטרם נכנסו תקנות המרחק לתוקפן, התארגנה מחאת אנשים בכלי רכב, והיא כונתה "שיירת התקווה" - טור של אלפי כלי רכב זרם בכבישים הריקים בגלל הסגר המובילים לירושלים. זה היה אירוע בקנה מידה גדול שכלל לראשונה גם אנשים בגילאים שונים שלא השתתפו עד אז במחאות. שוטרים הציבו מחסומים ועיכבו את השיירות ואורך טור המכוניות שבדרך התמשך על פני עשרות קילומטרים. חלק מהמוחים הגיעו לירושלים וחזרו על עקבותיהם, וחלק המשיכו לבלפור ושם התקיימה מחאה עם כ-12 אלף איש.
מחאת הצוללות.
מחאת הצוללות התחילה ב-19 ביולי 2020 כמיצג של קצינים ולוחמים במילואים בצה"ל ביוזמת רועי פלג לוחם וקצין לשעבר ביחידת 669, ועטר שיינפלד, שתובעים מהיועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה של פרשת הצוללות. הם לבשו מדים של הצבא המצרי כביכול, ונסעו בארץ בשיירה של כלי רכב מעוטרים בדגלי מצריים, כשהם גוררים ארבע צוללות. על הצוללות כתוב "אח"י שחיתות", "אח"י שוחד" "תודה ביבי" בערבית ו-"Milikowsky" (איש העסקים נתן מיליקובסקי, בן דודו של נתניהו). יעד השיירה היה מעון ראש הממשלה ברחוב בלפור בירושלים, שם התקיים טקס מסירת הצוללות לצבא המצרי.
בראשית אוקטובר 2020 נודע שהיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט החליט לסגור את הבדיקה בפרשת הצוללות נגד נתניהו. בתגובה ארגנה קבוצת "חקירה עכשיו" שיירת מחאה גדולה, וב-14 באוקטובר 2020 יצאו שלוש שיירות מקצות הארץ לכיוון בלפור, הנושאות כחמישים דגמי צוללות שעליהם כיתובים כגון אח"י מושחת ואח"י שוחד.
בקיסריה עצרה השיירה לעצרת גדולה שבה שרה אחינועם ניני, בשמיים חגו טרקטורונים מעופפים, ומטס הצדעה של אווירוני אולטרה לייט חלף בתצורת חץ מעל העצרת. השיירה ובה כמאה צוללות המשיכה לכיוון ירושלים בליווי אופנוענים ואלפי כלי רכב. בצדי הדרכים ובצמתים ועל הגשרים קיבלו אנשים את פני השיירה בהנפת דגלים. עם ערב הגיעה השיירה לירושלים, והתקיימה שם עצרת ברוב עם. שום ערוץ תקשורת ממוסד לא סיקר את האירוע.
במהלך נובמבר 2020 התרבו מפגני צוללות עצמאיים בהפגנות בקיסריה, בבלפור, ליד הקריה בתל אביב, ובכבישי המדינה. נכון לינואר 2021, ההפגנות התרכזו בשלושה מוקדים מדי שבת בערב: בלפור (כיכר פריז), קיסריה וכיכר הבימה.
ההגבלות על ההפגנות והעתירות לבג"ץ.
הכנסת אישרה ב-29 בספטמבר 2020 תיקונים "לחוק הקורונה הגדול", ובהם הגבלות לקיום הפגנות במרחב הציבורי בזמן סגר כללי. החוק שעבר אסר על קיום הפגנות בזמן של סגר כללי אלא בקבוצות של 20 איש בלבד ובמרחק של עד קילומטר ממקום המגורים.
בתגובה, הגישו מספר ארגונים אזרחיים ומובילים של תנועות המחאה עתירה לבג"ץ, בה טענו שמעורבותו האישית של נתניהו בקידום החוק ובהטלת סגרים שיגבילו את ההפגנות פסולה מכיוון שההפגנות מכוונות באופן אישי נגדו. כמו כן העתירות טענו שההגבלות גורמות לפגיעה בלתי מידתית בחופש הביטוי ובחופש להפגין - ולפיכך אינן חוקיות.