גרעין של 60 משפחות ירושלמיות היה תחילת היישוב. לאחר שנתיים נתקבל אישור ממשלתי להתיישב על גבעה צפונית לירושלים.
היישוב "ענתות" נוסד בשנת 1982 על ידי קבוצת אנשים אידאולוגים שבקשה להקים יישוב חילוני ובחרה להתיישב בתוך נוף מדברי מעל מעיין נובע, עין פרת, שבואדי קלט. בשלב הראשון הניחה החטיבה להתיישבות 15 בתים זמניים מתוך מטרה כי התושבים יבנו עם הזמן את בתיהם בסגנון בנה ביתך, מה שאכן קרה. החטיבה להתיישבות טענה בתגובה להתנגדות עיריית ירושלים להקמה (העירייה התנגדה משום שלטענתה לא היה נחוץ להקים יישוב כה סמוך לעיר, כשבאותו זמן החלו ההכנות להקמת שכונת פסגת זאב הסמוכה מאוד ליישוב). בתשובה לטענות העירייה אמרו בחטיבה להתיישבות כי גורמי הביטחון ביהודה ושומרון הם שלחצו להקים את היישוב בהקדם על מנת לשמור על קרקעות המדינה.
עשור לאחר הקמת היישוב, גרו בו 60 משפחות.
בשנת 2002 הוחל בהקמת שכונה חדשה ממערב ליישוב.
ב-2004 הועברה הכניסה ושער היישוב מערבה, על מנת לכלול את השכונה החדשה.
ב-2009 התגוררו ביישוב 827 נפשות.
אוכלוסיית היישוב מגוונת וכוללת זוגות צעירים, משפחות עם ילדים בכל הגילאים, מבוגרים, עולים חדשים וותיקים. מבין תושבי היישוב יש בעלי השכלה, אומנים, קציני צבא ומשטרה, שכירים ובעלי מקצועות חופשיים. מרבית התושבים עובדים בירושלים ולאחרונה החלו לפעול עסקים קטנים גם ביישוב עצמו.
לפי טענות ארגון "שלום עכשיו", חלק משטח ההתנחלות נמצא על קרקע פרטית בבעלות פלסטינים.
חבל הסאאר
כוכב השחר (יישוב)
כוכב השחר היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי במזרח הרי בנימין, בתחום המועצה האזורית מטה בנימין. ממזרח לה נמצאת בקעת הירדן.
הקמת היישוב.
ב-25 במרץ 1975, י"ג בניסן ה'תשל"ה הוקמה היאחזות הנח"ל. בינואר 1979 סוכם עם תנועת חצ"ב שהיא תגבש שני גרעינים שיאזרחו את רימונים וכוכב השחר, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.
ב-24 באוגוסט 1980, י"ב באלול ה'תש"ם אוזרח הבסיס על ידי גרעין של כעשרה זוגות צעירים של גוש אמונים. התושבים התגוררו באשקוביות. לקראת סוף 1981 החל להגיע למקום אוטובוס קו 949 מירושלים לבית שאן. לאחר כשמונה שנים הסתיימה בניית מבני הקבע הראשונים. היישוב נקרא על שם ההר הסמוך לו, "קובת א-נג'מה", שממנו ניתן לראות את בקעת הירדן וים המלח.
היישוב שוכן ליד שמורת הטבע "קובת א-נג'מה", בה תצפית על ירושלים, ים המלח ובקעת הירדן. המסלול לנחל עוג'ה מתחיל למרגלות כוכב השחר ומטיילים רבים משאירים את רכבם בכוכב השחר ויורדים לטייל בנחל. היישוב ממוקם בגבול ספר המדבר בארץ ישראל.
אוכלוסייה.
היישוב מורכב ממשפחות ותיקות, משפחות צעירות וזוגות הגרים בבתי קבע, באשקוביות ובקרוואנים. בשנת 2013 התגוררו ביישוב כשלוש מאות וחמישים משפחות, ובהן כ-1,500 תושבים. היישוב ידוע באחוזי ילודה מהגבוהים בישראל. רוב התושבים עובדים מחוץ ליישוב, בעיקר בירושלים. באזור היישוב ישנם מטעים רבים: כרמים, נקטרינות, הדסים, רימונים וזיתים.
מוסדות חינוך.
בשנת 2000 הוקמה במקום ישיבה תיכונית "אהבת חיים" המשלבת אמצעי הוראה מיוחדים ומגמות לימוד שונות: חילוץ והצלה, סנפלינג, מע"ר ועוד. הישיבה שוכנת בכניסה ליישוב.
באלול ה'תשס"ג (ספטמבר 2003) הוקמה ביישוב הישיבה הגבוהה "נעם שיח", ובה כ-50 לומדים. הישיבה נוסדה על ידי הרבנים אמנון ברד"ח ואוהד קרקובר, והגרעין שהקים את הישיבה היה מורכב ברובו מבוגרי ישיבת מעלה אליהו וישיבת רמת גן. בשנת 2012 התפצלה הישיבה, הרב אמנון ברד"ח עבר עם קבוצת תלמידים לראש פינה והרב אוהד קרקובר נשאר בראשות הישיבה, והכינוי של הישיבה הוא: "הישיבה הגבוהה כוכב השחר". משנת 2011 משמש הרב אוהד קרקובר כרב היישוב נוסף על היותו ראש הישיבה.
לפני מספר שנים הישיבה התפרקה ונשאר במקום כולל אברכים.
באלול ה'תשע"ה הוקמה על ידי הכולל בכוכב השחר ישיבה קטנה לאומית "ארחות מרדכי" ע"ש הראשון לציון מרדכי אליהו בראשות הרב מיכאל אלוש. נכון לשנת ה'תשפ"ב הישיבה מונה כ-60 תלמידים, ברובם דתיים לאומיים.
ביישוב בית ספר יסודי (ממ"ד) בשם "אהבת יצחק" על שם סגן יצחקי רוזנפלד, טייס חיל האוויר בן היישוב שנהרג בשיטפון במדבר יהודה בשנת תשס"ב (2002). בית הספר מונה כשלוש מאות תלמידים, רובם מהיישוב עצמו וחלקם מהיישוב הסמוך מעלה אפרים. בבית הספר כ-30 מורים, חלקם מהיישוב עצמו וחלקם מגיעים מיישובים מרוחקים ואף מירושלים.
ביישוב ישנם 9 גני ילדים ומעון לתינוקות ופעוטות.
מאחזים.
קבוצות תושבים מכוכב השחר הקימו מספר מאחזים בגבעות סביב היישוב: מצפה כרמים, מעלה שלמה, מעוז אסתר, מעלה אהוביה, קול דודי וא'- מאחז הבאלדים.
המאחז "מעלה שלמה", יושב על אדמות שהוכרזו אדמות מדינה, אך דרך הגישה אליו סלולה על קרקע שלא הוכרזה כאדמות מדינה מעולם, והייתה אדמה חקלאית מעובדת בשימוש תושבי הכפרים. לפי חוות הדעת של היועץ המשפטי אביחי מנדלבליט מנובמבר 2017 ניתן יהיה להפקיעה.
בסמוך ליישוב נמצא גם "מאחז הבלאדים", המאופיין בנוער גבעות.
מצפה חגית
מצפה כרמים
מצפה כרמים היא התנחלות בתחום המועצה האזורית מטה בנימין.
היסטוריה.
מצפה כרמים הוקם כמאחז בשנת 1999. בתחילה השתכנו המשפחות מדרום לכוכב השחר, במקום בו נמצאת כיום שכונת מעלה שלמה, אולם היישוב הועתק מזרחה בהסכמה עם הממשלה למקומו הנוכחי. את תהליך ההקמה ליווה אישית מפקד פיקוד המרכז, משה יעלון, והוא אושר על ידי ראש הממשלה אהוד ברק. שמו של היישוב ניתן לו בשל מיקומו. במקום 54 משפחות, 16 מהן בבתי קבע.
לאחר העתקתו, התגלה שגם השטח החדש נמצא על אדמות פרטיות של פלסטינים מהכפרים הסמוכים, דיר ג'ריר וכפר מאליכ, לפי רישומי המנהל האזרחי. הוא הוגדר כמאחז בלתי־חוקי גם בדו"ח שהכינה עו"ד טליה ששון עבור המדינה ב־2005.
הליכים משפטיים בעניין מצפה כרמים.
החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית העניקה למתיישבי היישוב מעמד של "בר־רשות", מתוך הנחה שהמקרקעין הוקצו כדין להסתדרות הציונית. באמצע שנת 2010 הוחל בבניית מבני קבע ומבני ציבור בהתאם לתוכנית המתאר. הבנייה לא נעשתה מכוחם של היתרים, ומוסדות התכנון לא פעלו לאכוף את דיני התכנון והבנייה.
בשנת 2011 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד התוכניות במקום, בטענה ששתי חלקות בתחום היישוב, שבהן מתגוררות 135 נפשות, הן חלקות פרטיות של העותרים הערבים. החלו לבנות במאחז כ־20 מבנים, חלקם בתי קבע וחלקם קרוואנים. המנהל האזרחי הוציא למבנים צווי הפסקת עבודה, אך זו נמשכה. לצורך בירור הבעלות וזכות תושבי היישוב מצפה כרמים כבני רשות להתגורר במקום, התקיים הליך אזרחי בבית המשפט המחוזי בירושלים.
תושבי הכפר דיר ג'ריר, עתרו לבג"ץ אך רק בשנת 2014 נערך הדיון בו הוציא נשיא בית המשפט העליון, השופט אשר גרוניס, צו על תנאי המורה למדינה להסביר מדוע לא יפונו המבנים.
באוגוסט 2018 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי יש להסדיר את ההתיישבות ביישוב מצפה כרמים, באמצעות החלת "תקנת השוק במקרקעין", הקבועה בסעיף 5 לצו בדבר רכוש ממשלתי (יהודה והשומרון) (מס' 59), התשכ"ז-1967, וקובעת כי "כל עסקה שנעשתה בתום לב בין הממונה לבין אדם אחר בכל נכס שהממונה חשבו בשעת העסקה לרכוש ממשלתי, לא תיפסל ותעמוד בתקפה, גם אם יוכח שהנכס לא היה אותה שעה רכוש ממשלתי".
פסק הדין, שלו משמעות תקדימית להסדרת מעמדם של מבנים נוספים בהתנחלויות ובמאחזים, התקבל בשמחה על ידי מפלגת הבית היהודי, וספג ביקורת ממפלגת מרצ ומתנועת "שלום עכשיו".
תושבי הכפר ערערו על פסק הדין של בית המשפט המחוזי. ב־27 באוגוסט 2020 התקבל ערעורם בבית המשפט העליון, תוך דחיית עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט. בפסק הדין קבעה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות כי רשויות המדינה הרלוונטיות התנהלו שלא בתום לב, שהיה מאפשר להכשיר בדיעבד את ההתיישבות, ולפיכך לא ניתן להחיל על המקום את "תקנת השוק". בפסק הדין נקבע כי על המדינה מוטלת חובה לפנות 27 משפחות מביתן בתוך שלוש שנים, ולהסדיר פתרונות מגורים לתושבים שהתיישבו במקום בתמיכתה.
תושבי המקום פתחו במאבק נגד ההחלטה, כשלצורך כך הם גייסו כספים בקמפיין מימון המונים.
בספטמבר 2020, הגיש היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, לבקשת שר הביטחון בני גנץ ועל דעת שר המשפטים אבי ניסנקורן, בקשה לדיון נוסף. הבקשה התקבלה והתיק נוהל החל מנובמבר 2020 בפני הרכב מורחב. ביולי 2022, ברוב של 4 כנגד 3 שופטים, הפך בית המשפט העליון את החלטתו הקודמת, וקבע כי אין לפנות את תושבי מצפה כרמים מבתיהם. השופטת דפנה ברק-ארז הצטרפה לעמדה העקרונית של השופטים חיות, פוגלמן וברון המצמצמת את תחולתה של תקנת השוק שבחוק הצבאי בשל תחולתם של עקרונות המשפט הבינלאומי באזור התפוס בתפיסה לוחמתית, אך מנגד הצטרפה למעשה לעמדת השופטים הנדל, עמית וסולברג אשר פסקו לטובת המדינה והכשירו את החזקת הקרקע בפועל על ידי המתיישבים. את פסק דינה היא מסכמת כך:
ארגוני שמאל בישראל מחו נגד קביעה זו. פרופ' אוריאל פרוקצ'יה פרסם מאמר בהארץ נגד הכרעת בית המשפט העליון בעניין.
נוה צוף
נחליאל
נחליאל היא התנחלות ויישוב קהילתי בהרי גופנה שבמערב בנימין, השייך למועצה אזורית מטה בנימין. נחליאל הוא חלק מגוש טלמונים-דולב, ממוקם על כביש 450 בין היישובים נווה צוף וטלמון ובסמוך לכפר הפלסטיני ביתילו. ביישוב כ-100 משפחות.