נהוג לעלות אל קברו בראשי חודשים, באמצע החודש וב־כו בסיון (יום פטירתו), אך ניתן למצוא שם עולי רגל כל ימות השנה. מנהג שהחל במאה ה-17 הוא לבקש על קברו זרע בר קיימא, פרנסה טובה, נחת מהילדים, בריאות טובה, זיווג הגון וזוגיות טובה. מקור המנהג אינו ברור: זאב וילנאי, בספרו "מצבות קודש בארץ־ישראל" מעלה שתי השערות: האחת, שהמנהג התפתח בעקבות הכתוב בתרגום פסבדו-יונתן (דברים ) הכותב כי כל המונע את הקשר בין חתן לכלה הרי הוא כופר בחיי העולם הבא
השערתו השנייה היא כי מדובר בקריאה מוטעית של דברי רש"י.
למעשה, צמד המילים "והיא עמוקה" משתייך ל"דיבור המתחיל" הבא בדברי רש"י, ומתייחס לדברי הגמרא "והיא עמוקה משאול", אך הקריאה המוטעית קשרה דברי רש"י עם היישוב עמוקה. בנוסף לשני הסברים אלו, קיימת טענה נפוצה שיונתן בן עוזיאל היה רווק או חשוך ילדים ולפיכך, אנשים אמרו שעלייה לקברו מהווה סגולה לאנשים עם בעיה דומה, אך במקורות חז"ל אין זכר לקביעה זו.
מעבורת החלל אטלנטיס
מעבורת החלל אטלנטיס (כינוי מקצועי: OV-104), היא מעבורת החלל האחרונה מצי מעבורות החלל של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א. האטלנטיס היא המעבורת הרביעית שנבנתה לצי המעבורות, ולאחר אסון מעבורת החלל קולומביה בפברואר 2003 היא הייתה אחת משלוש מעבורות פעילות (יחד עם דיסקברי ואנדוור) שיצאו משימוש בשנת 2011.
המעבורת נקראת על שם ספינת המחקר לאוקיינוגרפיה הראשונה של ארצות הברית, ספינה בעלת שני תרנים שהופעלה על ידי Woods Hole Oceanographic Institution מ־1930 עד 1966.
היסטוריה.
בהיותה הרביעית בצי המעבורות של ארצות הברית נבנתה על סמך ניסיון קודם של שלוש המעבורות שנבנו לפניה. היא שוקלת כשלושה טון פחות מהמעבורת הראשונה, קולומביה, ונבנתה בחצי הזמן. חלקי החילוף של האטלנטיס שימשו מאוחר יותר לבנייתה של אנדוור.
טיסתה הראשונה נערכה באוקטובר 1985, כשהובילה את המשימה הסודית הראשונה (מתוך חמש) של משרד ההגנה האמריקאי.
ב־1989 הובילה את שני לוויני המחקר, מגלן וגלילאו, וב-1991 הציבה במסלולו את הטלסקופ קמפטון לצפייה בקרני גמא.
החל משנת 1995 ביצעה שבע טיסות לתחנת החלל הסובייטית מיר, כשבמשימה השנייה הביאה את מודול העגינה בתחנה ולאחר מכן ביצעה חמש טיסות להחלפת צוותים בתחנה.
מנובמבר 1997 עד יולי 1999 הושבתה לשם התאמה מחדש ושיפור חומרה. במהלך השיפוץ בוצעו בה 165 שינויים. מאז ועד טיסתה האחרונה ביצעה המעבורת עשר טיסות להרכבה והבאת חלקים לשם בניית תחנת החלל הבינלאומית, טיסה אחת לתחזוקת טלסקופ החלל האבל, ועוד טיסת אספקה אחת לתחנת החלל.
בטיסתה באוקטובר 2002, אטלנטיס וששת אנשי הצוות שעל סיפונה ביצעו שלוש הליכות חלל בתחנת החלל הבינלאומית.
נאס"א שיבצה אותה לספטמבר 2005 ועקב אי כשירותה לטיסה עבר חלון השיגור. עקב סיבוכים הוחלט שהדיסקברי תמריא למשימת STS-114, ולכן שובצה למשימת STS-300 של משימת STS-114.
משימת STS-121 במקור הייתה שייכת לאטלנטיס, אך החלטה של נאס"א קבעה שתהיה זו הדיסקברי במקום.
מנהל תוכנית המעבורות של נאס"א הודיע באמצע 2006 לעובדים במרכז החלל קנדי, שהאטלנטיס תצא משירות פעיל ב-2008 ותשמש לאחר מכן כחלקי חילוף לדיסקברי ואנדוור, שיסגרו את תוכנית מעבורות החלל בשנת 2010. בחירת הפרישה המוקדמת של האטלנטיס נעשתה משיקולים כלכליים, שכן באותה שנת פרישה הייתה אמורה לעבור שיפוץ, ולכן הוחלט לחסוך בהוצאות. עם זאת, תוכנית זו שונתה, וטיסתה ה־33 והאחרונה של האטלנטיס, משימה STS-135, הייתה הטיסה האחרונה של תוכנית המעבורות, המריאה ב־8 ביולי 2011 ונחתה ב־21 לאותו חודש.
טיסות.
מעבורת החלל אטלנטיס ביצעה 32 טיסות, שהתה יותר מ־293 ימים בחלל, השלימה 4,788 הקפות וגמאה כ־184,500,000 ק"מ.
מעבורת החלל דיסקברי
מעבורת החלל דְּיסְקָבְרִי (סימון: OV-103), הייתה אחת ממעבורות החלל של נאס"א, בין השנים 1984 ל־2011. היא המעבורת השלישית שנבנתה בצי מעבורות החלל של ארצות הברית. טיסתה הראשונה התבצעה באוגוסט 1984, וטיסתה האחרונה הייתה במרץ 2011. סך הכול שהתה דיסקברי בחלל 365 ימים. שמה של דיסקברי ניתן לה כאות כבוד לספינה HMS Discovery, ששימשה את מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק.
היסטוריה.
הדיסקברי הייתה שותפה למשימת בניית תחנת החלל הבינלאומית ולחלק מן המחקרים שהתבצעו בתחנה. היא הציבה את טלסקופ החלל האבל וביצעה שתי משימות תחזוקה לטלסקופ. היא אחראית לשיגור לוויין המחקר יוליסס שחוקר את השמש, ולשיגור שלושה לווייני מעקב של משרד ההגנה האמריקאי.
דיסקברי נבחרה לשתי משימות "החזרה לחלל" לאחר אסון צ'לנג'ר ב־1986 (משימה STS-26), ואסון הקולומביה ב־2003. בנוסף, במשימתה STS-95
ב־29 באוקטובר 1998, שב וטס במעבורת האסטרונאוט ג'ון גלן, שהיה האסטרונאוט השלישי ששיגרה ארצות הברית לחלל בתוכנית מרקורי והראשון שהשלים הקפה מלאה של כדור הארץ, ובעת חזרתו לחלל בטיסת דיסקברי היה בן 77, האדם המבוגר ביותר שטס בתוכנית מעבורות החלל.
בשנים 1999–2001 השתתפה במספר משימות ראשיוניות לבניית תחנת החלל הבין-לאומית, ובהמשך שוגרה גם לשם החלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית וחידוש אספקה.
במרץ 2004 גילתה נאס"א, לקראת משימה STS-95, תקלה בבלמי המעבורת, אך הם תוקנו ולא עכבו את המשימה.
דיסקברי יצאה למשימתה האחרונה ב-24 בפברואר 2011.
בתאריך 17 באפריל 2012 הוטסה המעבורת על גב מטוס בואינג 747 למוזיאון האוויר והחלל הלאומי, שם הוצגה במקום מעבורת החלל אנטרפרייז.
טיסות.
מעבורת החלל דיסקברי ביצעה 39 טיסות, הייתה 365.95 ימים בחלל, השלימה 5,830 הקפות, וטסה 238,539,663 ק"מ.
צביר כדורי
צביר כדורי הוא צביר כוכבים המכיל מאות אלפי כוכבים המוחזקים יחד על ידי כוחות הכבידה ההדדיים. צבירים כדוריים מורכבים בדרך כלל מכוכבים זקנים בעלי מתכתיות נמוכה, שנוצרו בזמן יצירת הגלקסיה או זמן קצר לאחר מכן. הרדיוס של צביר כדורי טיפוסי הוא בין מאה למאתיים שנות אור.
צבירים כדוריים התגלו בגלקסיות רבות. הם נמצאים בהילת הגלקסיה (כלומר מחוץ למישור דיסקת הגלקסיה). ומקיפים את מרכז הגלקסיה. משערים כי בשביל החלב יש כ-180 צבירים כדוריים, מתוכם התגלו 150. בגלקסיית אנדרומדה התגלו כ-450 צבירים כדוריים ויש גם גלקסיות שלהן מעל ל-10,000 צבירים כדוריים. תצפיות עדכניות הראו שצבירים כדוריים עשויים לעבור מגלקסיות לוויין לגלקסיית האם, למשל מהגלקסיה הננסית בקשת לשביל החלב.
חקירת הצבירים הכדוריים חשובה להערכת גילן של הגלקסיות ותהליך יצירתן, משום שהם נמנים עם גרמי השמיים הוותיקים ביותר ביקום. שקלול גיל הכוכבים בצבירים הכדוריים של שביל החלב מצביע על סדר גודל של כ-13 מיליארד שנים, ומכאן שגלקסיית שביל החלב והצבירים הכדוריים שבה נוצרו זמן קצר יחסית לאחר המפץ הגדול. על אף שכוכבי הצבירים הכדוריים הם בין הראשונים שנוצרו בגלקסיה, עדיין לא ברור תהליך ההיווצרות של צבירים כדוריים וחלקו בתהליך היווצרות הגלקסיות. למשל, לא ברור לחלוטין האם צבירים כדוריים נוצרים באופן דומה להיווצרותן של גלקסיות ננסיות הנלוות לעיתים לגלקסיות גדולות או שהם נוצרים כחלק מתהליך היווצרות הגלקסיות עצמן.
היסטוריה.
צבירים כדוריים בהירים כמו ω בקנטאור נצפו כבר בעת העתיקה, אך זוהו ככוכבים רגילים. בשנת 1665 זיהה האסטרונום הגרמני החובב יוהאן אברהם איהל ש-M22 אינו כוכב אלא גרם שמים מעורפל ולא נקודתי. באופן דומה זוהו כערפיליות ω בקנטאור בשנת 1677 וצביר הרקולס בשנת 1714 על ידי אדמונד היילי ו-M5 בשנת 1702 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירש. בשנת 1764 זיהה שארל מסיה את M4 (שזוהה כערפילית בשנת 1746 על ידי ז'אן פיליפ דה שסו) כצביר כוכבים וזו הייתה הפעם הראשונה שזוהה צביר כדורי ככזה. רק בשנות ה-80 של המאה ה-18 זיהה ויליאם הרשל את 28 הצבירים הכדוריים שבקטלוג מסיה ועוד 5 צבירים נוספים ככאלה. כמו כן גילה הרשל עוד 37 צבירים כדוריים חדשים, כולם נכללו בקטלוג גרמי השמיים העמוקים שפרסם בשנת 1789, ובו גם טבע הרשל את המונח "צביר כדורי" (Globular Cluster). עם השנים המשיכו להתגלות צבירים כדוריים נוספים והיום ידועים כ-150 מהם בשביל החלב ועשרות אלפים בגלקסיות אחרות.
בשנת 1914 החל האסטרונום האמריקני הארלו שייפלי בחקר של צבירים כדוריים. הוא זיהה בצבירים כוכבים משתנים מסוג משתני RR בנבל, אותם חשב בטעות למשתנים קפאידיים ועל פי הקשר בין זמן המחזור לבהירות המוחלטת של הכוכבים, העריך את המרחק לצבירים אלו. מאוחר יותר התברר שמכיוון שמשתני RR בנבל עמומים יותר מאשר משתנים קפאידיים רגילים, הערכת המרחק לצבירים הייתה גבוהה מדי. שייפלי גם הניח שהצבירים מפוזרים בכדור סביב מרכז הגלקסיה ועל סמך המרחק לצבירים העריך את מרחקה של השמש ממרכז הגלקסיה. אף על פי שגם הערכה זו הייתה גדולה מהמרחק האמיתי, היא הראתה שגלקסיית שביל החלב גדולה בהרבה מההערכות שהיו מקובלות עד אז ושהשמש רחוקה ממרכז הגלקסיה.
תכולה.
צבירים כדוריים מורכבים ממאות אלפי כוכבים הנשארים קשורים כבידתית זה לזה לאורך חיי הצביר. כוכבים עוזבים את הצביר רק כאשר פועלים עליו כוחות גאות ושפל חזקים, למשל כתוצאה ממעבר קרוב למרכז הגלקסיה שאותו הוא מקיף. צבירים כדוריים לא מכילים חומר בין-כוכבי, שככל הנראה נלכד כולו בכוכבי הצביר, כך שלא מתרחשת בהם יצירת כוכבים חדשים. כמעט כל כוכבי הצביר הם זקנים והמתכתיות שלהם נמוכה - דבר שמעיד על היותם כוכבי אוכלוסייה II - הכוכבים העתיקים ביותר שעדיין קיימים.