תחת סיומת זו ניתן לרשום גם אתרים עם סיומת אינטרנט משנית. בעבר חלו הגבלות על הרשמת אתרים עם סיומת אינטרנט משנית, ורק אדם שהיה לו קשר כלשהו עם ספרד יכול היה לרשום אתר בסיומת זו. בשנת 2005 הוסרה ההגבלה לאחר הליך רב-שלבים, שבסופו הרשמת אתרים בסיומת משנית ספרדית הייתה פתוחה מכל מקום ברחבי העולם.
סיומות אינטרנט משניות.
קיימות מספר סיומות אינטרנט משניות בספרד:
קרב כף אספרנס
קרב כף אספרנס (נקרא גם קרב האי סאבו השני, וביפנית הקרב הימי באי סאבו (サボ島沖海戦)) היה קרב ימי במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, שהתרחש ב-11-12 באוקטובר 1942, ובו התעמתו הצי הקיסרי היפני והצי האמריקני. קרב זה היה השני בסדרת קרבות ימיים גדולים שהתרחשו במהלך קרב גוודלקנל, והוא נערך במצר שבין האי סאבו לאי גוודלקנל שבאיי שלמה. כף אספרנס היא הנקודה הצפונית ביותר בגוודלקנל, וממנה קיבל הקרב את שמו.
ב-11 באוקטובר שלח מפקד הכוחות הימיים של היפנים באיי שלמה — תת-אדמירל גונאיצ'י מיקווה — לגוודלקנל שיירה של הצי הקיסרי שעליה תגבורות ואספקה לחיילים היפנים באי, בפיקודו של אדמירל משנה טקצוגו ג'וג'ימה. במקביל נשלח כוח של סיירות ומשחתות בפיקודו של אדמירל משנה אריטומו גוטו להפציץ את שדה התעופה של בעלות הברית באי, להשמיד את המטוסים שחנו בו ולהוציאו מכלל שימוש.
זמן קצר לפני חצות ב-11 באוקטובר, ירט כוח של סיירות ומשחתות של הצי האמריקני, בפיקודו של אדמירל משנה נורמן סקוט, את כוחו של גוטו. הכוח האמריקני הפתיע את היפנים, טיבע סיירת ומשחתת, ואילץ אותם לנטוש את משימתם ולסגת. במקביל השלימה שיירת התגבורת את משימתה, ושבה לבסיסה. ארבע משחתות מכוח הליווי של השיירה פנו לאחור כדי לסייע לגוטו בנסיגתו, ובבוקר ה-12 באוקטובר טיבעו מטוסים משדה התעופה שדה הנדרסון שתי משחתות יפניות נוספות.
בדומה לקרבות הימיים הקודמים שנערכו בסביבות גוודלקנל, לא הייתה לניצחון משמעות אסטרטגית רבה, שכן השליטה במימי האזור לא השתנתה. אולם הניצחון תרם משמעותית למוראל הצי האמריקני לאחר התבוסה בקרב האי סאבו.
רקע.
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית, בעיקרם נחתים מחיל הנחתים האמריקני, בגוודלקנל, בטולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה המזרחיים. בעלות הברית רצו למנוע מהיפנים את השליטה באזור, ובייחוד בשדה התעופה שבגוודלקנל, שמיקומו הגאוגרפי איים על נתיבי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה. בעלות הברית אף תכננו להשתמש באיים אלה כנקודת פתיחה למערכה לכיבוש איי שלמה מידי היפנים, ובסופו של דבר לכבוש את בסיס הצי היפני ברבאול. מערכה זו תוכננה להגן על אגפה הימני של ההתקדמות כוחותיו של גנרל דאגלס מקארתור בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
היפנים לא היו מוכנים להגעת בעלות הברית, ולכן צלחו הנחיתות בטולאגי ובסביבותיו, והנחתים האמריקנים כבשו את שדה התעופה שהקימו היפנים בגוודלקנל עד שעות הערב, ה-8 באוגוסט. לאחר מכן פרס מפקד הנחתים בגוודלקנל, מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את נחתיו בקווי הגנה סביב רמת לונגה, ששכנה לחופו הצפוני של גוודלקנל וכלל את שדה התעופה. ב-12 באוגוסט שינו בעלות הברית את שמו של שדדה התעופה לשדה הנדרסון, על שם טייס הקרב מייג'ור לופטון הנדרסון, שנהרג בקרב מידוויי, וב-20 באוגוסט נחתו בו המטוסים הראשונים של כוח האוויר של גוודלקנל, שנקרא כוח אוויר קקטוס, על שום שם הקוד שנתנו בעלות הברית לגוודלקנל.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי שחנתה ברבאול, והייתה תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. באותה עת נלחמו רוב יחידות הארמייה ה-17 בגינאה החדשה, ולכן הוחלט לשלוח רק חלק מהארמייה לאיי שלמה, והאלמנט הראשון נחת בגוודלקנל ב-19 באוגוסט.
בשל האיום ממטוסי כוח אוויר קקטוס, לא יכלו היפנים להשתמש בספינות תובלה איטיות כדי להוביל תגבורות לגוודלקנל, ולכן החלו להשתמש בסיירות ובמשחתות במקום. אוניות אלה היו מהירות דיו כדי להפליג מהבסיס היפני באיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים לגוודלקנל ובחזרה בתוך לילה אחד, בנתיב שכונה "החריץ" ("The Slot"), וכך נמנעו מלחשוף עצמן להתקפת מטוסי בעלות הברית, שלא פעלו בלילות. עם זאת, במשחתות לא היה די מקום כדי לשאת ציוד כבד, כלי רכב, ארטילריה ואספקה, והחיילים נאלצו לצד לקרב עם ציוד קל וכל אספקה שיכלו לשאת עליהם בלבד. משימות הפלגה מהירות אלה במורד איי שלמה ולגוודלקנל וחזרה זכו לכינוי טוקיו אקספרס על ידי חיילי בעלות הברית, ו"תחבורת עכברושים" בפי היפנים. היפנים היו מיומנים ביותר בלחימת לילה, ולכן שלטו במימי איי שלמה במהלך הלילות, ובעלות הברית לא העזו לקרוא תגר על שליטה זו. אולם כל כלי שיט יפני שהיה בטווח 320 קילומטרים מגוודלקנל עם שחר היה בסכנה חמורה מצד מטוסי בעלות הברית בשדה הנדרסון. מצב טקטי זה נותר על כנו למשך מספר חודשים, והסיור שערך סקוט בכף אספרנס היה הניסיון האמיתי הראשון של הצי האמריקני לנטול את השליטה במימי האזור גם בשעות הלילה.
הצבא היפני הקיסרי ניסה לכבוש את שדה הנדרסון לראשונה ב-21 באוגוסט בקרב טנרו, ופעם נוספת ב-12-14 בספטמבר בקרב רכס אדסון, אך שני הניסיונות נכשלו. היפנים תכננו לערוך מתקפה גדולה על שדה הנדרסון ב-20 באוקטובר, ולשם כך העבירו לרבאול את דיוויזיית הרגלים השנייה ואת דיוויזיית הרגלים ה-38, שמנו יחד 17,500 חיילים, והכינו אותם להעברה לגוודלקנל. בין ה-14 בספטמבר ל-9 באוקטובר ערכו המשחתות היפניות מספר גיחות טוקיו אקספרס והובילו את הדיוויזיה השנייה ואת גנרל היאקוטאקה לאי. גם נושאת המטוסים הימיים "נישין", שבניגוד לאוניות המלחמה יכלה לשאת כלי רכב וארטילריה, השתתפה במספר גיחות, שכן הצי הקיסרי היפני הבטיח לצבא היפני שיתמוך במתקפה בכל אופן, בין אם בליווי שיירות או בהפגזת שדה הנדרסון.
באותה עת יצא מקלדוניה החדשה כוח שמנה 2,850 חיילים מרגימנט הרגלים ה-164 של דיוויזיית "אמריקל" של צבא ארצות הברית בדרכו לגוודלקנל, לאחר שמפקד כוחות הצבא בדרום האוקיינוס השקט, מייג'ור גנרל מילארד הרמון, שכנע את הפיקוד העליון שללא תגבורת לא יוכלו הנחתים להגן על שדה התעופה כנגד ההתקפה היפנית.
כדי להגן על השיירה, שלח מפקד כוחות בעלות הברית הדרום האוקיינוס השקט, אדמירל משנה רוברט גורמלי, את "כוח משימה 64" במטרה ליירט ולהשמיד כל ספינה יפנית שתתקרב לגוודלקנל. כוח זה, עליו פיקוד תת-אדמירל נורמן סקוט, כלל את הסיירות הכבדות "סן פרנסיסקו" ו"סולט לייק סיטי", את הסיירות הקלות "בויסי" ו"הלנה", ואת המשחתות "פרנהולט", "דאנקן", "ביוקנן", "מקאלה" ו"לאפי". סקוט ערך לכוח המשימה שלו תרגולי קרבות לילה בשלושה שבועות שקדמו לכך, וב-9 באוקטובר עגן מדרום לגוודלקנל והמתין לדיווחים על תנועת ספינות יפניות באזור.
בצל ההכנות למתקפה המתוכננת, שלח ב-11 באוקטובר מפקד הצי השמיני היפני ברבאול, תת-אדמירל גונאיצ'י מיקווה, כוח ימי לגיחת טוקיו אקספרס. שיירה זו, שכונתה "קבוצת התגבורת" והייתה בפיקודו של תת-אדמירל טקצוגו ג'וג'ימה, כללה את נושאות המטוסים הימיים נישין ו"צ'יטוסה" שהובילו 728 חיילים, ארבעה תותחי הוביצר גדולים, שני תותחי שדה, תותח נ"מ, אספקה ותחמושת לגוודלקנל, וכן שש משחתות שנשאו חיילים בעצמן. במקביל לשיירה זו, ובאופן נפרד, הפליג כוח שכלל את הסיירות הכבדות "אאובה", "קינוגאסה" ו"פורוטאקה", ואת המשחתות "פובוקי" ו"הצויוקי", בפיקודו של תת-אדמירל אריטומו גוטו, למשימת הפצצת שדה הנדרסון והשמדת כוח האוויר שחנה בו.
הקרב.
לפני הקרב.
בשעה 08:00 יצא הכוח של ג'וג'ימה מאיי שורטלנד לגוודלקנל במורד "החריץ", והכוח של גוטו הפליג מאותו מקום בשעה 14:00. כדי לחפות על התקדמות קבוצת התגבורת לכיוון האי, ערך הצי האווירי ה-11 היפני שתי התקפות על שדה הנדרסון. בהתקפה הראשונה בצהרי היום תקפו 17 מטוסי קרב מסוג A6M זירו את שדה התעופה, אך לא התפתחו קרבות אוויר. 45 דקות מאוחר יותר תקפו 45 מפציצי מיצובישי G4M ו-30 מטוסי זירו את שדה הנדרסון, והסבו נזק קל למתקנים בו. בקרב שהתפתח איבדו היפנים מטוס אחד, לעומת שני מטוסים אמריקנים שאבדו, אך חשוב מזאת, ההתקפה היפנית מנעה את גילוי קבוצת התגבורת של ג'וג'ימה.
עם זאת, מטוסי סיור של בעלות הברית איתרו את קבוצת התגבורת בשעה 14:45 במורד החריץ, ובתגובה הורה סקוט לכוח המשימה שלו לנוע צפונה בשעה 16:07. הוא הורה למשחתות להפליג בראש ובזנב טור הסיירות, ולהשתמש במכ"ם שלהן כדי לאתר את כוח האויב מבעוד מועד. ברגע שיאותר האויב, על המשחתות להאיר אותו באמצעות זרקורים ולשגר לעברו טורפדו, בזמן שלסיירות ניתן אישור לפתוח באש על כל מטרה. על מטוסי סיור מהסיירות יהיה לאתר את אוניות האויב ולהאירן באמצעות נורים.
בשעה 22:00, שיגרו שתיים מהסיירות של סקוט את מטוסי הסיור שלהן, ואלה סיירו בשמי גוודלקנל, האי סאבו ואת מצר הים שמצפון להם. באותה עת חצתה קבוצת התגבורת של ג'וג'ימה את הקצה הצפון-מערבי של גוודלקנל מבלי להתגלות, אך גם מבלי לאתר את כוח המשימה האמריקני, ובשעה 22:20 דיווח ג'וג'ימה לגוטו שלא נתקל באוניות אמריקניות באזור.