כ-4,000 יהודים שרדו את הגירושים. הם הועסקו בעבודות כפייה שונות ורוכזו בשני רחובות - ברחוב שווארליקובסקה (Szwarlikowska) וברחוב שקולנה (Szkolna), שהפך מאוחר יותר למחנה ריכוז ושימש כמחנה-חוץ (בגרמנית: Außenlager) של מיידנק, בו נספו רבים מן היהודים מחמת התנאים הקשים. אחרוני היהודים נשלחו ב-26 ביולי 1944 ממחנה שקולנה בצעדת מוות בת יומיים לעיירה טומאשוב, שם המתינו שבוע לרכבת שלקחה אותם לאושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
כ-300 יהודים בלבד שרדו את השואה וחזרו להתגורר בעיר לאחר המלחמה, רק 2 משפחות חזרו שלמות.
כמה חודשים לאחר סוף המלחמה, נרצחו 9 יהודים על ידי פולנים מקומיים באחת הדירות בעיר. הם נקשרו לכיסאות וגרונם שוסף. לאחר מעשה הרצח פורסמה הודעה לכל היהודים בראדום כי כל יהודי שיישאר בראדום יזכה לגורל זהה לזה של ה-9. מלבד יהודי בודד שהיה נשוי לפולנייה נוצרייה, כל יהודי ראדום עזבו את העיר. כיום אין בעיר קהילה יהודית.
בנובמבר 2010 נחנכה בעיר אנדרטת זיכרון במקום בו עמד בית הקברות היהודי.
קולקטה
קוֹלְקׇטׇה (בבנגלית: কলকাতা, בהינדית: कोलकाता, באנגלית: Kolkata) היא הבירה והעיר הגדולה של מדינת מערב בנגל שבצפון-מזרח הודו. עד שנת 2000 נקראה העיר כַּלכּוּתָה (Calcutta), והשם שונה כדי לקרבו יותר לצורתו המסורתית. מקור השם הוא באלה קאלי, הנחשבת ל.
שטחה של העיר הוא כ-200 קמ"ר, והמטרופולין שלה משתרע על פני קרוב ל-1,900 קמ"ר.
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, בעיר עצמה התגוררו כ-4.5 מיליון בני אדם (העיר השביעית בגודלה בהודו) ובמטרופולין כ-14 מיליון (המטרופולין השלישי בגודלו במדינה). בקולקטה ישנן 828 נשים על כל 1,000 גברים; שיעור יודעי הקרוא וכתוב בעיר עומד על 81%, הרבה מעל לממוצע הארצי של הודו (59%). השפה הנפוצה בעיר היא בנגלית, אם כי שפות הודיות רבות אחרות מדוברות אף הן. בעיר תשע אוניברסיטאות ושוכן בה המוזיאון הגדול ביותר באסיה.
אוכלוסיית קולקטה היהודית הייתה כ-5,000 יהודים, אך ירדה לאחר עצמאות הודו והקמת מדינת ישראל ונכון לשנת 2013 נותרו בעיר כ-25 יהודים. בעיר פעל דפוס עברי ובין היתר הודפסו בו ספריו של מהרי"ץ.
היסטוריה.
קולקטה היא עיר חדשה יחסית, בשנת 1686 עברו הסוחרים הבריטים בהנהגתו של ג'וב צרנוק משפך נהר הוּגְלִי, במעלה הנהר, אל שטח קולקטה של היום, בו שכנו שלושה כפרים קטנים: סוּטָנוּטִי, גוֹבִּינְדוֹפּוּר וקוֹלִיקָטָה, בשנת 1698 בנו להגנתם את מצודת ויליאם (על שם ויליאם השלישי), ומסביבה התחיל להתפתח יישוב עירוני קטן. במאה ה־18 הפכו הבריטים את העיר שבמחוז בנגל למרכז מסחרי חשוב, למורת רוחם של הנסיכים המקומיים. אלה עדיין שלטו ברבים מן המחוזות בהודו, ולא אהדו את הסוחרים בני ארצות שונות שהתחרו בניצול עושרה של מולדתם ובהשתלטות עליה.
בשנת 1756 ברח מבוקש הודי אל קולקטה. מושלה הבריטי של העיר סירב להסגירו לידי שליטה ההודי של בנגל, סיראג' אוד-דוֹאוּלה, מטעמים מדיניים, וזה בתגובה החליט לפתוח במתקפה. ב־20 ביוני אותה שנה כבש צבאו את המצודה. רוב הבריטים הצליחו להימלט, 146 מהשכירים ההודים של חברת הודו המזרחית הבריטית נשבו. השבויים נכלאו ב"חור השחור" של בית הסוהר שבמצודה, שלא היה אלא צינוק באורך 5.5 מטרים וברוחב 4.5 מטרים. כל הלילה נאבקו השבויים על מעט אוויר שנכנס משני חלונות קטנים. למחרת בבוקר הוצאו משם רק 23 אנשים חיים. שנה אחרי כן חזר רוברט קלייב וכבש את קולקטה.
בשנת 1757 אחרי שיושבו סכסוכים עם הנוואב של מורשידאבאד, הכריזו הבריטים על קולקטה כבירת הודו הבריטית, והיא נשארה כזו עד 1912 כאשר השלטון עבר לדלהי.
קולקטה סימלה בעבר יותר מכל עיר אחרת בהודו את העוני המקושר כל כך עם מדינה זו; בעיר זו התרכזה פעילותה של כלת פרס נובל לשלום, האם תרזה, אשר הקימה מרכזי עזרה רבים לעניי וחולי העיר. העיר נמצאת בתנופת פיתוח מרשימה והעוני צומצם בה בצורה ניכרת - אם כי רבבות רבות מתושבי העיר עדיין חיים ברחובות או בשכונות פחונים.
חינוך ותרבות.
קולקטה נחשבת לבירת התרבות של הודו. לצד אמנים מפורסמים כדוגמת הסופרים ויקרם סת, אמיטב גוש וחתן פרס נובל לספרות רבינדרנת טאגור, אשר נולדו בעיר, קיימת בקולקטה תרבות אלטרנטיבית ענפה ביותר - חלקה בעל אופי פוליטי ומחתרתי. בעוד שמומבאי היא מרכזו של ז'אנר הבוליווד בקולנוע, הרי שבקולקטה נעשים יותר סרטים אמנותיים מבכל מקום אחר בהודו.
בקולקטה 9 אוניברסיטאות ומספר רב של מכללות. זהו המרכז האקדמי של מדינות צפון-מזרח הודו.
כלכלה.
העיר מהווה מרכז חשוב של תעשייה, מסחר ובנקאות. בין המפעלים הרבים הממוקמים בעיר נמנה גם מפעל לייצור מכוניות שבמשך כ-60 שנים ייצר מכונית מדגם הינדוסטן אמבסדור שהוא אחד מסמלי הודו.
כולכתה
כלכתה
קלקטה
קלקוטה
כלכתא
כלכותא
הדבורה מאיה
הדבורה מאיה (בגרמנית: Biene Maja או Die Biene Maja und ihre Abenteuer) הוא ספר לילדים שכתב הסופר הגרמני, ולדמאר בונסלס, בשנת 1912. הספר עוסק בעלילותיה של דבורה מואנשת ומתמקד, בין היתר, במאבקיה מול צרעות מאיימות. הספר תורגם לשפות רבות ואף זכה למספר עיבודים לקולנוע, לאופרה, לתיאטרון ולטלוויזיה. המפורסם בעיבודים הוא עיבוד ההנפשה היפני-גרמני שהופק באמצע שנות ה-70 ואף הוקרן בטלוויזיה הישראלית בדיבוב לעברית. עיבוד זה ערך שינויים משמעותיים בספר המקורי והוסיף שתי דמויות ראשיות שכלל לא קיימות במקור. בספר המקורי, משתקפים מסרים מיליטריסטיים ולאומניים, ויש הטוענים גם פשיסטיים וגזעניים. בונסלס עצמו החזיק בדעות אנטישמיות ובתקופה הנאצית פרסם ספרים, שימש כעיתונאי ואף חיבר ספר (שפורסם ב-100 עותקים בלבד) בעל נימות אנטישמיות מובהקות, בשם "Der Grieche Dositos" ("היווני דוזיטוס").
תקציר העלילה.
מאיה היא דבורה סקרנית ושובבה שנולדה בכוורת דבורים במהלך תקופה לא שקטה: הכוורת חולקה לשתי מושבות חדשות. מאיה גדלה ומתחנכת על ברכיה של מורתה הגברת קסנדרה, אך אופייה הסקרני והמרדני מתנגש עם החוקים הנוקשים של הכוורת. וכך, למרות אזהרותיה של הגברת קסנדרה, מאיה משתוקקת לחקור את העולם הרחב סביבה ויום בהיר אחד, בעת איסוף צוף שגרתי, מאיה גומרת אומר בליבה, מבצעת מעשה נועז ונוטשת את הכוורת לטובת טיול קסום (ולעיתים מסוכן) במרחבי הטבע הגדול.
בתגובה לבריחתה של הדבורה, שולחת בעקבותיה מלכת הכוורת הזועמת את וילי הדבורון חברה של מאיה, כדי להשיבה לכוורת. וילי, יוצא בעקבות מאיה, אך במהרה פורק גם הוא כל עול ומצטרף להרפתקאותיה של חברתו בעולם הגדול. דמותו של וילי (דמות אשר נוספה לסיפור רק בסדרת הטלוויזיה) היא אחת משתי דמויות שהוספו כאמור על מנת לרכך את המסר המיליטריסטי והלאומני של הספר המקורי. יחד, וילי ומאיה יוצאים להרפתקאותיהם המופלאות (ומסוכנות לעיתים כאמור) ופוגשים חרקים אחרים, אשר חלקם הופכים אפילו לידידי נפש שלהם. אחד החברים האלה היא פליפ החרגול (דמות חדשה שנוספה לסיפור לטובת סדרת הטלוויזיה, מאותם טעמים). בשיאה של העלילה, מאיה נתקלת בצרעות חורשות הרעה ואויבותיהן המרות של הדבורים והיא נחטפת על ידן לממלכתן ונאסרת על לא עוול בכפה.
בעת מאסרה, מאיה מגלה סוד קשה ומר - הצרעות האכזריות מתכננות לתקוף ולכבוש את מושבת הדבורים שלה. מאיה ניצבת בפני דילמה קשה - האם לחזור לכוורת ולקבל את העונש על בריחתה ובכך להציל את המושבה. או לחלופין לא לעשות דבר, להתחמק מהעונש, אך בכך גם לחרוץ את גורל הכוורת וחבריה הדבורים לאבדון.
מאיה מחליטה לחזור לכוורת ולהזהיר את חבריה מפני ההתקפה האכזרית הקרבה. בעקבות המעשה האבירי שלה, חברותיה הדבורים בולמות את התקפת הצרעות ומאיה הופכת לגיבורת הכוורת. כמצופה ולאור מעשה הגבורה, מאיה זוכה למחילה על בריחתה ממלכת הכוורת וחבריה בפרק סיום בלתי נשכח.
עיבודים.
עיבוד הטלוויזיה המונפש לספר, "הדבורה מאיה" (ביפנית: みつばちマーヤの冒険), הוא סדרת טלוויזיה יפנית בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1975 בשיתוף פעולה יפני-גרמני. הסדרה שודרה במקור ביפן בערוץ (אז NET- נט). בישראל הסדרה שודרה במקור בערוץ הראשון בין השנים 1977-1978, וב-1985. 26 הפרקים הראשונים של הסדרה (מלבד פרקים 3–6 ו-19) שודרו גם בערוץ ג'וניור.
הסדרה מבוססת על הספר של בונסלס מ-1912. הסדרה הופקה באמצע שנות השבעים על ידי הערוץ הממלכתי השני של הטלוויזיה הגרמנית, צה דה אף, סרטי אפולו האוסטרית וחברה פרטית בשם טאורוס. האנימציה בוצעה על ידי חברה יפנית בשם "ניפון אולפני אנימציה".
הסדרה זכתה להצלחה גדולה ושודרה במדינות רבות ובשפות רבות. ב-1982 הופקה סדרת המשך בשם "הרפתקאות הדבורה מאיה", אשר כללה 52 פרקים, ואף הופק סרט באורך מלא המבוסס על הסדרה.
שיר הפתיחה של הסדרה הולחן על ידי קארל סבובודה הצ'כי לאחר שהמפיקים האירופאים החליטו שהמוזיקה היפנית שנכתבה לסדרה אינה מתאימה לצופים באירופה. את הגרסה העברית תרגם דן זכאי ושר אותו בשנים 1977 -1980 ראובן שפר,
ובשנת 1985 יזהר כהן.
בשנת 2012, הופקה סדרת הנפשה ממוחשבת הנקראה גם "הדבורה מאיה", ושודרה בערוץ הופ!.
בשנת 2014, הופץ סרט הנפשה ממוחשבת המבוסס על הסדרה בשם ", ולו שני סרטי המשך: " אשר הופץ בשנת 2018, ו"הדבורה מאיה וביצת הזהב" אשר הופץ בשנת 2021. שלושת הסרטים דובבו לעברית והופצו בישראל בבתי הקולנוע.
בשנת 1978 הפיקו טדי הפקות הצגה המבוססת על הספר בכיכובם של דודו זר ושולה רווח.
בארץ הקטקטים
בארץ הקטקטים (ביפנית: 森の陽気な小人たちベルフィーとリルビット, באנגלית: The Littl’ Bits) היא מבוססת על סדרת מנגה ואנימה יפנית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1980. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בטלוויזיה החינוכית ב-1984.