כתוצאה משכבת אדמה דקה ומרמת חומציות גבוהה, האתר כולל מגוון רחב של צמחים, כולל מינים נדירים רבים.
חשיבות האזור כאתר מורשת עולמית.
האזור הוכרז כאתר מורשת עולמית בזכות המגוון הביולוגי המרשים שבאזור, ובזכות הרקע הפרה-היסטורי של האתר מבחינת היכולת של בני אדם קדומים להסתגל לסביבת האקלים המיוחדת.
האתר בתקופה הפרה-היסטורית.
היישוב הפלאוליתי אלבי ממוקם על החוף המזרחי של האי, שם חפירות חשפו שרידים של בקתות עץ סביב אגם פרהיסטורי קטן. נמצאו באתר ממצאים שונים המעידים על הימצאותם של דובים, כלבי ים ופוקניים, וכן נחשפו טכנולוגיות לציד ולקציר, כגון חניתות, צלצלים עשויים קרניים וצור.
ארכאולוגים גילו עדויות של מבנים מבוצרים מעוגלים שנבנו בתקופות מאוחרות יותר.
בתקופת הברונזה ובחלקה הראשון של תקופת הברזל, הצמחייה באזור סבלה מלחצים קיצוניים. חוקרים הציעו השערה כי היעלמותם של עצים גרמה להיעלמותם המסתורית של בני אדם סביב שנת 500 לפנה"ס, אשר מתועדת באי ובמקומות אחרים. אותם חוקרים מאמינים כי הסיבה לכך הייתה הרחבת האוכלוסייה האנושית עד אשר חרגה מיכולת ההכלה של האתר.
סביב השנים 800 עד 1000, יישובים ויקינגיים חזרו להופיע בסביבה.
רקע גאולוגי.
מישור הגיר נוצר על ידי פעולה קרחונית לפני עידן הקרח.
אבן הגיר עצמה נוצרה לפני כ-500 מיליון שנה מתוך הים שמדרום לאי.
מסיבות אלו, אבן הגיר שבנוף החקלאי של דרום אלנד מכילה רישום מאובנים נדיר של יצורים ימיים אשר תרמו רבות להבנת התפתחותם של יצורים חיים רבים.
ירואן זואט
מהירות קער
ריימון באר
ג'ון הול
ג'ון ל. הול
מאוריסוס, קיסר האימפריה הביזנטית
האחים פינאלי
ג'נט הנפריי
ג'נט אי איי הנפריי (באנגלית: Janet E. A. Henfrey; נולדה ב-16 באוגוסט 1935) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד גברת בייל סדרה הקומית "בחלוף השנים", ובתפקיד המורה במיני-סדרה "הבלש המזמר" מאת דניס פוטר. ב-1965 שיחקה גם במחזה מאת פוטר בשם "Stand Up, Nigel Barton" בתפקיד מורה.
ביוגרפיה.
הנפריי נולדה באלדרשוט שבהמפשייר. היא למדה אנגלית בקולג' סנט אן באוניברסיטת אוקספורד, והיסטוריה במכללת סמית'. אחר כך למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
קריירה.
בטלוויזיה הופיעה הנפריי בסדרה "Victoria Wood As Seen On TV" של ויקטוריה ווד, במיני-סדרה "היהלום שבכתר", בסדרה הביוגרפית "Reilly, Ace of Spies", בפרק "The Curse of Fenric" מ-1989 ובפרק "Mummy on the Orient Express" ב-2014 בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד השתתפה בסדרות "ג'יבס וווסטר", "חדר מיון", "לאבג'וי", "רגל אחת ברגל" ו-"Simon and the Witch". ב-1996 שיחקה הנפריי בתפקיד קטן בפרק "Five Get into Trouble" בסדרה על פי ספרי "החמישייה הסודית", אשר נקראה "החמישייה הסודית". היא גילמה את מיסטרס היקייט ברומהד בשני פרקים בסדרה "The Worst Witch". ב-2015 הופיעה במיני-סדרה הבריטית "וולף הול".
חיים אישיים.
ג'נט הנפריי חיה באיזלינגטון שבצפון לונדון. היא חברה במפלגת הלייבור, ונאמנה של קרן הסיוע לאמנים "International Performers Aid Trust".
ג'נט הנפרי
ברטנייה
יחסי החוץ של צרפת
יחסי החוץ של צרפת (בצרפתית: Politique étrangère de la France) כוללים את קשרי החוץ שמנהלת צרפת מדינות אחרות ועם ארגונים בינלאומיים.
במהלך המאה התשע עשרה בנתה צרפת אימפריה קולוניאלית חדשה שהייתה שנייה רק לאימפריה הבריטית. מעמדה כמעצמה קולוניאלית הושפל במלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871, שסימנה את עלייתה של גרמניה לדומיננטיות באירופה. צרפת נמנתה בצד המנצח במלחמת העולם הראשונה, אך במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה בידי גרמניה הנאצית, ועברה להתקיים כצרפת של וישי, שהייתה ממשלת בובה של הנאצים אשר שלטה על דרום צרפת ושטחי האימפריה, עד שנכבשה בידי גרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה מחדש צרפת תחת שלטונו של שארל דה-גול. צרפת של דה גול פעלה לחסום את ההשפעה האמריקאית והבריטית על הקהילה האירופית. מאז 1945 צרפת נחשבת חברה מייסדת באומות המאוחדות, בנאט"ו ובקהילת הפחם והפלדה האירופית (קודמתו של האיחוד האירופי). בעלת הברית העיקרית שלה מאז 1945 היא גרמניה. כחברה מרכזית באו"ם, צרפת מאיישת את אחד המושבים הקבועים במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, והיא חברה ברוב הסוכנויות המיוחדות של הארגון.
צרפת היא גם חברה מייסדת של איחוד מדינות הים התיכון ולה פרנקופוני, וממלאת תפקיד מפתח, הן בעניינים אזוריים והן ברמה הבינלאומית.
יחסים עם המעצמות.
ארצות הברית.
היחסים הבילטרליים בין ארצות הברית לצרפת מתקיימים מאז 1776. אז צרפת הייתה בעלת הברית הראשונה של ארצות הברית. יחסים אלה ידעו עליות ומורדות, אך נשארו בדרך כלל טובים.
עם התמוטטותה הפתאומית של צרפת באביב 1940 והקמת צרפת של וישי, חששה ארצות הברית כי הגרמנים יוכלו להשתלט על הצי הצרפתי הגדול ולנצל את המושבות הצרפתיות מחוץ לצרפת ולכן שמרה על יחסים עם צרפת של וישי. בסוף 1942, ארצות הברית ניתקה את יחסיה עם צרפת של וישי לאחר שגרמניה השתלטה על שטחים אשר בשליטת וישי, וממשלת וישי הפכה לממשלת בובות נאצית בפועל.
היחסים בין הנשיא רוזוולט לבין מנהיג צרפת החופשית, שארל דה גול, היה מתוחים, עקב סירובו של דה גול להשתתף בפלישה לנורמנדי ב-יוני 1944. אחרי הפלישה המוצלחת לנורמנדי, האמריקאים ידעו כי זה רק עניין של זמן עד שגרמניה הנאצית תאבד את צרפת כולה ודווייט אייזנהאואר נתן את מילתו לצרפתים כי פריז תשוחרר בידי הצבא הצרפתי של דה גול וכי לאמריקאים אין כל עניין בה.
במרץ 2003, התנגדה צרפת יחד עם גרמניה, סין ורוסיה להצעה באו"ם אשר תסמיך פלישה אמריקאית לעיראק שהחלה את מלחמת עיראק. במהלך המלחמה, שר החוץ הצרפתי דומיניק דה וילפן היה מבקר בולט של מדיניותו של הנשיא ג'ורג' בוש בעיראק.
ניסיונות פומביים בארצות הברית להחרים סחורות צרפתיות כנקמה על "העוינות" הצרפתית כלפי ארצות הברית התגלו בסופו של דבר, כחסרי השפעה. זעזוע הדעה האמריקאי כלפי צרפת במהלך ההיערכות לפלישה לעיראק נבע בעיקר מכך שצרפת החליטה שלא להשתתף במלחמה. עם התקדמות המלחמה בעיראק, החלו היחסים בין שתי האומות להשתפר.
בספטמבר 2021 החזירה צרפת לראשונה את שגרירה מארצות הברית לראשונה מאז 1778, לאחר שארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה חתמו על ברית צבאית והסכם שיספק לאוסטרלים צוללות גרעיניות.
הממלכה המאוחדת.
יחסים בין שתי הארצות החלו עוד לפני פלישתו של יוליוס קיסר לגאליה, כאשר שתי הטריטוריות אוכלסו בשבטי קלטים, אשר הקשרים ביניהם היו רופפים, אך הם נלחמו ברומאים כאויב משותף. מערכת היחסים המשיכה כאשר שתי הארצות נשלטו על ידי האימפריה הרומית והן היו פרובינקיות רומיות.
היחסים בין שתי המדינות בשנים האחרונות הם לבביים ומתאפיינים בשיתוף פעולה, בצל חששות שקיימים בשני הצדדים על רקע חילוקי דעות היסטוריים ואי הסכמות בין מנהיגי שתי המדינות שהתעוררו בשנים האחרונות, נשיא צרפת ז'אק שיראק וראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. הסופר הצרפתי ז'וזה אלן פרלון (Jose-Alain Fralon) הגדיר את היחסים בין שתי המדינות על ידי כך שתיאר את הבריטים כ"אויבינו האהובים ביותר". טוני בלייר זוכה ליחס של פרנקופיל בתקשורת הצרפתית ונשיא צרפת לשעבר, ניקולא סרקוזי היה ידוע בשאיפתו להפוך את ההסכמה הלבבית (Entente Cordiale) ל"הסכמה הידידותית" (Entente amicale).
היחסים בין שתי המדינות השפיעו רבות על ההיסטוריה של שתיהן במשך מאות שנים. מספרם של הצרפתים החיים בממלכה המאוחדת מוערך בכ-350,000 איש ומספרם של הבריטים החיים בצרפת מוערך בכ-400,000 איש.
כאשר התפטר שארל דה גול ב-1969, החל ממשל חדש בראשותו של ז'ורז' פומפידו להתוות דרך למערכת יחסים ידידותית יותר כלפי בריטניה. פומפידו חש שהמשבר הכלכלי שהתחולל באירופה בשנות השבעים מצריך את הצטרפותה של בריטניה וקידם בברכה את כניסתה של בריטניה לשוק ב-1973.
יחסיהן של שתי המדינות חזרו להיות מתוחים בתקופה שלפני מלחמת עיראק ב-2003. בריטניה ובעלת בריתה, ארצות הברית, דגלו בהחלטיות בשימוש בכוח כדי למגר את שלטונו של סדאם חוסיין, בעוד שצרפת, יחד עם סין, רוסיה ומדינות נוספות, התנגדה בחריפות לפעולה שכזו, והגיעו הדברים לידי כך שנשיא צרפת, ז'אק שיראק איים להטיל וטו על כל הצעת החלטה שתוגש למועצת הביטחון של האו"ם. בכל אופן, למרות חילוקי דעות אלה, שיראק וראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, שמרו על מערכת יחסים חמה ביניהם במהלך תקופות כהונותיהם, גם לאחר שהחלה מלחמת עיראק. שתי המדינות עמדו על חשיבותה ההיסטורית של ההסכמה הלבבית ועל התפקיד שלה במהלך המאה ה-20.
רוסיה.
בשנת 1902 כרתה יפן ברית צבאית עם הממלכה המאוחדת, שכונתה הברית האנגלו-יפנית. בתגובה, רוסיה פעלה עם צרפת להתנער מההסכמים להפחתת הכוחות הצבאיים במנצ'וריה. ב-16 במרץ 1902 נחתם הסכם הדדי בין צרפת לרוסיה. מאוחר יותר נלחמה יפן ברוסיה במלחמת רוסיה–יפן, ואילו צרפת נשארה נייטרלית בסכסוך הזה.