ביוני 1920 גויס לצבא האדום, שירת כלוחם בגדוד הסיור הנפרד מס' 236 של הרכבת המשוריינת מס' 110 בחזית הדרום במסגרתו השתתף המלחמת האזרחים ברוסיה, חיסול כוח הנחיתה של אולאגאי בקובאן באוגוסט 1920, לחימה נגד "צבא התחייה של רוסיה" בפיקודו של גנרל מיכאיל פוסטיקוב וקרבות אחרים שנערכו בצפון קווקז. במרץ 1921 נשלח לחופשה ארוכת טווח ובאותה השנה נהיה חבר במפלגה הבולשביקית.
בשנת 1921 נסע לפטרוגרד ונכנס למכון פטרוגרד למהנדסי קווי תחבורה בפקולטה לתקשורת אווירית אותה סיים בשנת 1925. משנת 1926 עבד כמהנדס בחברת "דוברולט". מפברואר עד דצמבר 1928 חזר לשרת שוב בצבא האדום, הפעם כטכנאי תעופה במכון המחקר של חיל האוויר של הצבא האדום, שבסיסו אז היה בשדה התעופה המרכזי על שמו של פרונזה במוסקבה.
בשנת 1929 הוזמן להיות מנהל שירות התעופה לאספקת מודיעין קרח לשיירות ספינות בים הקארסק שנפתח בחברת השקעות ממשלתית צפון סיבירית "קומסוורפוט". בתפקיד הזה המשיך לעבוד ארבע עונות (שנים). ב-1932 היה בין שלושת השורדים בתעונה אווירית במיצר מאטוצ'קין שאר בנובאיה זמליה כשרוח פתאומית הפילה לים את הצוות של שישה של הספינה המוטסת של דורוניה כשעסק בהצלה לאחר שנפגע בעמוד השדרה וברגל.
משנת 1933 "מנהל מעופף" תעופת הקוטב של גלאבסוומורפוט שהיה הראשון להגיע לאזורים שונים בצפון הסובייטי. בתפקיד הזה ביצע טיסה ביחד עם ספינת שוברת קרח "קראסין" עד לחופי קבוצת איים נובאיה זמליה ועל כך הוענק לא עיטור לנין.
במאי 1937 ניהל את הנחיתה של המשלחת הסובייטית הראשונה לאזור הקוטב הצפוני בהובלתו של איוואן פאפאנין והעברת ציוד לתחנה המדעית הקוטב הצפוני 1.
ב-27 ביוני 1937 הוענק לו על כך עיטורי גיבור ברית המועצות יחד עם עיטור לנין על אומץ ליבו וגבורתו, ובהמשך הוענקה לו מדליית כוכב הזהב מספר 36.
בדצמבר 1937 נבחר לציר באספה הראשונה של הסובייט העליון של ברית המועצות מטעם המחוז צפון אוסטיה. לאחר מכן, בשנת 1946, שוב נבחר לציר האספה השנייה של הסובייט (שפעל עד 1950).
בשנים 1937 - 1938 ניהל את החיפוש אחר צוותו של זיגיזמונד לבאנבסקי. בקיץ 1938 עמד בראש פעולת החילוץ להוצאת ספינות שוברות הקרח "סדקו", "מאליגין" ו"גאורגי סדוב" מן הקריסה וטביעה בקרח. בשנת 1939 תפקידו הועלה במעמד והוא הפך לראש תחום תעופת הקוטב - סגן ראש גלבסוומורפוט. במרץ 1941 גויס לצבא האדום בפעם השלישית, עם הפנייה לעבודה במשק הלאומי של ברית המועצות ועם הישארות בתפקידו הקודם. במקביל הוענק לו הדרגה הצבאית של קולונל.
במהלך מלחמת העולם השנייה ביולי 1941, על בסיס תעופת הקוטב וגדוד תעופת ההפצצה הכבדה מס' 412, הוקמה אוגדת התעופה ארוכת הטווח מס' 81, בה הוא מונה לסגן מפקדה. אוגדה זו לקחה חלק בהפצצת יעדי האויב בעומק האסטרטגי הרחוק, כולל ההפצצה הראשונה של ברלין, וגם הפציצה את קניגסברג, דנציג, פלוישט. בחודשים נובמבר-דצמבר אותה השנה האוגדה אורגנה מחדש לאוגדת התעופה השלישית לטווחים ארוך, בה הפך לסגן ראש המטה. בפברואר 1942 הוקם חיל התעופה ארוך טווח שמפקדה היה גם כן מפקד אוגדות האוויר הארוכי טווח ה-81 וה-3 אלכסנדר גולובאנוב. הוא זה שהזמין לתפקיד ראש המטה של החייל את שבליוב איתו כבר הספיק לעבוד טוב. בתפקיד זה המשיך את שירותו יותר משנתיים אך ביוני 1944 הורד מתפקידו לפתע ולא קיבל מינוי חדש במשך חודשיים. באוגוסט 1944 מונה לראש נתיב האוויר קרסנויארסק-אלסקה ובמקביל גם לחבר בהתאגדות של המנהלת הראשית של צי האוויר האזרחי תחת מועצת הנציבות העממית של ברית המועצות. בקיץ 1945 השלים בהצלחה את משימת הבאת המשלחת הסובייטית הבכירה לארצות הברית לאורך נתיב הקוטב וומסירת מספר רב של מטוסי התוכנית השאל-החכר למזרח הרחוק מאלסקה תוך זמן קצר לקראת הכנת הפלישה ליפן.
דרגות.
ב-5 במאי 1942 הוענקה לו הדרגה הצבאית "מייג'ור גנרל בחיל התעופה", ב-25 במרץ 1943 - "לוטננט גנרל בחיל התעופה".
לאחר המלחמה נשאר באותם התפקידים ובנובמבר 1946 מונה לסגן ראש המנהלת הראשית של צי האוויר האזרחי תחת מועצת השרים של ברית המועצות. מינואר עד אפריל 1953 עבד במחלקת כוח האדם במטה הכללי של חיל האוויר הסובייטי. מאפריל אותה השנה עד ינואר 1954 היה עוזר מפקד הארמייה האווירית מס' 29 במחוז הצבאי של המזרח הרחוק בבניית שדות תעופה, בהמשך נהיה לסגן ראש המטה של הארמייה. היה אחראי על הקמת שדות תעופה חדשים באזורים המרוחקים ביותר במזרח הרחוק (קמצ'טקה, סחלין, האיים הקוריליים, צ'וקוטקה). בינואר 1955 עזב ללימודים בקורסים האקדמיים הגבוהים באקדמיה הצבאית הגבוהה על שמו של קלימנט וורושילוב ובאותה השנה סיים אותם.
בנובמבר הועבר לעבודה במשק הלאומי עם הישארות בסגל הכוחות המזוינים של ברית המועצות, וחזר לתפקיד סגן ראש גלבסוומורפוט. מאז 1960, ראש מנהלת הקוטב של תעופה אזרחית בברית המועצות. במאי 1971 - פרש בצבא לגמלאות.
בין השנים 1971–1988, המפקח הממלכתי של סוומורפוט (נתיב הים הצפוני). מאז המחצית השנייה של שנות החמישים השתתף ב-24 משלחות סובייטיות ארקטיות ואנטארקטית אחת, כולל ניהול 15 ממשלחות הללו. על חשבונו רשומים הישגים בולטים רבים של התעופה הסובייטית באותן שנים, למשל: פתיחת קווי תעופה נוסעים סדירים מוסקבה - נורילסק - טיקסי ומוסקבה - אנאדיר - צ'וקורדאך - כף שמידט; טיסה מוסקבה - אנטארקטיקה (תחנת מחקר "מירניי") - מוסקבה שעבר דרך טשקנט, דלהי, רנגון, ג'קרטה, דרווין, סידני, ניו זילנד ותחנת מחקר מק מרדו האמריקנית (דצמבר 1961 - פברואר 1962). בשנת 1977 סיפק סיור קרח אסטרטגי לפריצת הדרך המוצלחת של ספינת פורצת הקרח הגרעיני "ארקטיקה" לקוטב הצפוני.
התגורר במוסקבה. נפטר ב-6 באוקטובר 1991. נקבר במוסקבה בבית העלמין טרוייקורובסקויה.
סורת אל-ואקעה
סורת אל-ואקעה (בערבית: سورة الواقعة, "הממהר לבוא" או "המאורע הבלתי נמנע") היא הסורה ה-56 בקוראן.
הסורה מונה 96 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון
במסורת האסלאמית.
על פי ג'עפר א-צאדק, אדם שקורא את הסורה הזאת בכל יום שישי בערב, אללה יאהב אותו ויגרום לאנשים לאהוב אותו.
פרעות ת&quot;ח–ת&quot;ט
קורבן העצים
צדוק הכהן (הנדל)
צדוק הכהן (יצירה מספר 258 ברשימת יצירות הנדל ()) הוא המנון הכתרה בריטי שהולחן ב-1727 על ידי גאורג פרידריך הנדל לכבוד הכתרתו של המלך ג'ורג' השני למלך בריטניה. זהו אחד מארבעת המנוני ההכתרה שכתב הנדל. מאז כתיבת ההמנון שרים אותו בכל טקס הכתרה בריטי והוא הפך להמנון בריטי ידוע.
מילות ההמנון.
הטקסט של "צדוק הכהן" (ושל שלושת המנוני ההכתרה האחרים של הנדל) נבחר על ידי הנדל ומבוסס על הטקסט שליווה את טקס ההכתרה של המלך ג'יימס השני ב-1685. הטקסט הוא תרגום של האנטיפון Unxerunt Salomonem, מזמור שמבוסס על הסיפור בביבליה שמתאר את הכתרתו של שלמה למלך על ידי צדוק הכהן. זהו המקור לטקסט בכל ההכתרות של מלכי אנגליה ולאחר מכן בריטניה, החל מהכתרתו של המלך אדגר במנזר באת' ב-973.
מילות ההמנון באנגלית:
Zadok the priest, and Nathan the prophet
anointed Solomon king.
And all the people rejoiced, and said:
God save the King! Long live the King!
May the King live for ever,
Amen, Alleluia.
מילות ההמנון מבוססות על הפסוקים ל"ח-מ' בפרק א' בספר מלכים א':
ההמנון הבריטי, God Save the Queen, מבוסס על אותו מקור כמו "צדוק הכהן" אך בהמנון הבריטי שרים "מלך" או "מלכה" בהתאם לשליט באותו הזמן. לעומת זאת בהמנון "צדוק הכהן" המילה "מלך" קבועה כי ההמנון מבוסס באופן ישיר על הטקסט המקראי.
מבנה.
היצירה כתובה למקהלה ותזמורת בסולם רה מז'ור . התזמורת מורכבת משני אבובים, שני בסונים, שלוש חצוצרות, טימפני, שלושה כינורות ובאסו קונטינואו. החלק האמצעי של ההמנון And all the people rejoiced, and said, הוא במבנה ריקוד במשקל 3/4. החלק האחרון, מ God save the King ועד הסוף, חוזר למשקל 4/4 ומשולבות בו קריאות אמן. ההמנון מסתיים בקריאה הללויה בקדנצה במפעם לארגו .
המוזיקה מעבירה באופן מרשים את הלך הרוח המתפתח ככל שטקס ההכתרה מתקדם- מפתיחה כלית שבונה תחושת ציפייה, דרך קריאות המקהלה המצהירות Zadok the priest and Nathan the prophet, ולבסוף קריאות השמחה.
המנון ליגת האלופות.
המלחין הבריטי טוני בריטן עיבד את היצירה ויצר על בסיסה את המנון ליגת האלופות בכדורגל.
נאנדור סנקאר
נאנדור סנקאר (במקור פייביש נחמיה זינגר, בהונגרית: Szenkár Nándor; שינקוביץ ליד קמניץ-פודולסקי, 1857 – בודפשט, 12 באוגוסט 1927) היה מלחין, מנצח יהודי-הונגרי, אביהם של המנצחים ומלחינים אאוגן סנקאר, דז'ה סנקאר ומיהאי סנקאר.
ביוגרפיה.
נאנדור זינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של מנדל סנקאר ושֶנְדֶל בַּאשֶה. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם היה תלמידו של יאנוש קוסלר וכסטודנט זכה במלגה מטעם קרן ליסט. משנת 1887 הפך לחבר במקהילת בית האופרה של בודפשט ומאוחר יותר לסגן מנהל המקהילה. הוא היה המנצח של בית הכנסת רומבך במשך שלושים וחמש שנים. לאחר מכן הוא ניהל את מקהלת בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני, וכן ניהל ולימד את מקהלת בית הכנסת של בית היתומים של הבנים, שעמד פעם ב"ווארושליגטי פאשור". יצירותיו הוצגו כמה פעמים על ידי התזמורת הפילהרמונית של בודפשט, והמארש החגיגי שלו הוצג גם בבית האופרה. מורשתו בעלת הערך הותירה שתי אופרות, בלט, כמה קומפוזיציות קאמריות ומספר רב של יצירות לבתי כנסת. מותו נגרם מהתקף לב. הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו הפרטיים.
אשתו הייתה רחל רוטנשטרייך (1862–1935).
ילדיו:
בקבוק ביכנר