גרסת הנינטנדו סוויץ' תומכת במגוון בקרים, כולל בקרי התנועה Joy-Con . המשחק כולל גם מערכת יחידה מרובת משתתפים במסך מפוצל ומשחק רב משתתפים ברשת. מצב 2D נוסף כלול גם הוא, בהתבסס על אולימפיאדת טוקיו 1964, ובו סגנונות 8 סיביות ו-16 סיביות עבור מריו וסוניק, בהתאמה. לאירועים במצב דו-ממדי אלה יש בקרות מוגבלות יותר ואפשרות לאפשר כיסוי CRT.
פיתוח ושחרור.
באוקטובר 2016 הודיעה סגה כי הבטיחה את זכויות הרישוי מהוועד האולימפי הבינלאומי לפרסום משחקי וידאו המבוססים על אולימפיאדת קיץ 2020, עם תוכניות לשחרור משחקים במכשירים שונים. "מריו וסוניק במשחקים האולימפיים בטוקיו 2020" הוכרזו לצד "המשחקים האולימפיים טוקיו 2020 - משחק הווידאו הרשמי" ב־29 במרץ 2019, בתערוכת הבמה של סגה פס ביפן. זה היה המשחק הראשון של "מריו וסוניק" מאז מהדורת "המשחקים האולימפיים בריו 2016" עבור ה-Wii U ו- Nintendo 3DS, ושוחרר ברחבי העולם עבור Nintendo Switch בנובמבר 2019; גרסה למכונות ארקייד תשוחרר בזמן כלשהו בשנת 2020. משחק נלווה לאנדרואיד ו- iOS, "סוניק במשחקים האולימפיים טוקיו 2020", שוחררה גם בשנת 2020. המשחק הוצג ב- E3 2019 וב- Gamescom 2019.
"מריו וסוניק במשחקים האולימפיים טוקיו 2020" היה המשחק האחרון עליו עבדה AlphaDream לפני שהגישה בקשה לפשיטת רגל בשנת 2019. Racjin, Yuke's ו- Success Corp עבדו גם הם על המשחק; Racjin עזרה בפיתוח משחקים קודמים של "מריו וסוניק", ואילו של יוקה סייע לסגה בפיתוח "המשחקים האולימפיים טוקיו 2020 - משחק הווידאו הרשמי".
משחק טלפון סלולרי חופשי שנקרא "סוניק במשחקים האולימפיים טוקיו 2020" שוחרר ב־7 במאי 2020 ב- iOS וב- Android . כמו קודמו "סוניק במשחקי החורף האולימפיים", הוא כולל משחק דומה למשחק הראשי, אם כי היעדר דמויות "מריו" ומצב 2D, אירועים נוספים וסיפור חדש.
למרות העיכוב של המשחקים האולימפיים בטוקיו מ-2020 עד 2021 עקב מגפת הקורונה, המשחק ישמור על השם "המשחקים האולימפיים טוקיו 2020" למטרות מיתוג.
ביקורות.
המשחק קיבל "ביקורות מעורבות או ממוצעות" ב-Metacritic.
המשחק זכה לשבחים על משחקי המיני שלו, שתוארו ככיפיים למשחק. המשחק זכה גם לשבחים על מצב הסיפור על כך שיש לו מיני משחקים משלו, התייחסויות למשחקים שונים של מריו וסוניק, בהתאמה, הומור והיסטוריה אולימפית. כמו כן, המשחק זכה לשבחים על אירועי הדו-ממד על ערך מוסף לחובבי הסגנון מריו וסוניק הרטרו, כמו גם לחיקוי התחושה של משחקי ספורט מאותה תקופה, כמו "Track &amp; Field." עם זאת, המשחק ספג גם ביקורת על מצב הסיפור שלו שיש לו "התקדמות מייגעת" ודיאלוג איטי. המשחק קיבל גם תשומת לב שלילית כלפי חוסר התוכן שלו לשחקנים יחידים לאחר שסיימו את מצב הסיפור.
הקבלה למשחק רב משתתפים הייתה מעורבת. המחזה המקומי זכה לשבחים על כך שהאירועים היו מהנים יותר והוסיפו ערך חוזר, אך ספגו ביקורת על אפשרויותיה המוגבלות ו"חוסר המבנה הפורמלי". המצב המקוון ספג ביקורת בגלל לאג, במיוחד כשמשחקים עם 8 שחקנים, אם כי 2 עד 4 שחקנים מקוונים דיווחו שהם חלקים יותר, עם פחות לאג.
גן החיות בעזה
היקיצה הגדולה
היקיצה הגדולה הוא רומן הביכורים של בני ברבש, שלחם כקצין בחטיבת גולני במלחמת יום הכיפורים ונפצע במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן.
עלילת הספר מתרחשת לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים. אסף הנדלסמן, קצין אג"ם בחטיבת שריון שלחמה ברמת הגולן, נפצע קשה במלחמה ושוכב ללא הכרה בבית־החולים בצפת. מפקד החטיבה, אלוף-משנה אלי הנגבי, יוצא הצנחנים שעבר לשריון לפני המלחמה, נחקר בידי ועדת חקירה, בעקבות תלונה של סגן מפקד החטיבה, שבוחנת מהלכי חטיבתו בקרבות הבלימה ברמת הגולן ובהבקעה לסוריה. ללא עדותו של הנדלסמן לא תוכל הוועדה להגיש את מסקנותיה, והנגבי, קצין אמיץ, נועז ומעוטר, משוכנע שעדות זו תוכיח כי פעל כשורה.
על רקע ההמתנה ליקיצתו של הנדלסמן, מתאר הספר באמצעות קפיצות קדימה ואחורה בציר הזמן את ימי הכוננות, את קרבות הבלימה ברמת הגולן, את דיוני וועדת החקירה ואת ניסיונם של הנדלסמן, הנגבי, ענת (זוגתו של הנדלסמן) וקרוביהם להתגבר על טלטלת המלחמה ולאחות את שברי עולמם.
עיבודים לקולנוע.
הספר עובד לקולנוע בשנת 1991, לסרט זמן אמת בבימויו של אורי ברבש,
ובו מגלם אסי דיין את מפקד החטיבה הנגבי.
תומאס בריי
תומאס ג'וזף "טי. ג'יי." בריי (באנגלית: Thomas Joseph "T. J." Bray; נולד ב-14 ביוני 1992) הוא כדורסלן עבר אמריקאי,ששיחק בעמדות הקלע והרכז. גובהו 1.96 מטרים.
קריירת משחק מקצועית.
בין השנים 2010–2014 למד בריי באוניברסיטת פרינסטון, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה. לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2014, שיחק עבור הקבוצות פלקנסטרו טרפאני וג'וניור קזאלה מליגת המשנה האיטלקית.
בינואר 2017 הצטרף לקבוצת פיניקס בריסל מליגת העל הבלגית, ובעונה העוקבת עבר לקולוסוס רודוס מליגת העל היוונית.
בעונת 2018/2019 שיחק בקבוצת רסטה פכטה מליגת העל הגרמנית.
ביולי 2019 חתם על חוזה בקבוצת באיירן מינכן, המשתתפת בליגת העל הגרמנית וביורוליג. בדצמבר 2020 עבר לסרגוסה באסקט.
אוליב פורסר
אוליב פורסר (באנגלית: Olive Purser; 1886–1973) הייתה אחת הנשים הראשונות שנכנסו לטריניטי קולג' בדבלין והייתה האישה הראשונה שקיבלה שם תואר אקדמי.
ביוגרפיה.
אוליב קונסטנס פורסר נולדה ב-15 ביולי 1886 לאלפרד ואלן פורסר. פורסר הייתה הצעירה מבין ארבעה ילדים. היו לה שתי אחיות ואח. אביה היה מפקח ראשי של בתי ספר הלאומיים. בתוך כמה שנים מלידתה עברה המשפחה לרתמינאס בדבלין שם גדלה. המשפחה הקדישה עצמה לחינוך. דודתה הייתה האמנית האירית שרה פורסר ודודה היה לואי קלוד פורסר בעוד שתי אחיותיה הגדולות, אלינור ולואיזה הפכו למורות ואילו אחיה ג'ון, בשנת 1911, היה סטודנט לתואר שני ועוזר לפרופסור להנדסה באוניברסיטת בירמינגהם.
פורסר הייתה אחת הנשים הראשונות שהתקבלו לטריניטי קולג' בדבלין ונכנסה לתקופת סמסטר סתיו בשנת 1904. תוך שנתיים מרגע ביטול האיסור על קבלת הנשים, היא הפכה לראשונה שהפכה לבעלת תואר באוניברסיטה ב־11 יוני 1906. היא למדה לימודים קלאסיים. בזמן שהשיגה זאת, נשים עדיין לא הורשו להישאר במכללה אחרי השעה 18 בערב, לחצות את כיכר החזית ללא מלווה או לאכול עם הסטודנטים או הצוות.
פורסר הייתה חברה בחברה האליזבתנית שהוקמה על ידי סטודנטית עמיתה מריון ג'ונסטון.
שנתיים לאחר שסיימה את התואר בדבלין, הפכה פורסר למרצה זמנית באוניברסיטה והחליפה את אדוארד דאודן. בשנת 1921 דוח Crewe (על לימודי הקלאסיקות במערכת החינוך של בריטניה) מינה אותה כדיקן הסטודנטיות כשהיא מדווחת על חינוך נשים ונערות.
פורסר עבדה עם דודה לואי פורסר על חפירת שאנגאנה. בשלב מסוים לאחר 1911 המשיכה פורסר לדוקטורט. בהמשך כתבה ספר.
פורסר נפטרה ב־12 באפריל 1973.
יחסי החוץ של צ'ילה
יחסי החוץ של צ'ילה הם היחסים הרשמיים שמנהלת הרפובליקה של צ'ילה עם שאר מדינות העולם. צ'ילה נהלה יחסי חוץ עם מדינות שונות מאז הקמתה ב-18 בספטמבר 1810 כאשר קיבלה את עצמאותה מספרד. צ'ילה, בהיותה הכלכלה העמידה באמריקה הדרומית במשך זמן רב, ניהלה קשרים עם מעצמות שונות אך גם מלחמות, כדוגמת מלחמת ספרד–אמריקה הדרומית או מלחמת האוקיינוס השקט. במאה העשרים יחסי החוץ של צ'ילה פרחו, בעיקר למען קשרים כלכליים, אך עם עליית שלטון החונטה הצבאית של אוגוסטו פינושה יחסי החוץ התדרדרו וצ'ילה נתקה קשרים עם מדינות רבות. רק עם סיום הדיקטטורה בשנת 1990 חזרה צ'ילה ליצור וליזום יחסים רשמיים עם מדינות נוספות.
צ'ילה לוקחת חלק בארגונים מדיניים שונים, בהם ארגון מדינות אמריקה, האומות המאוחדות, אמריפול, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות וקבוצת ריו. בשנת 2003 הפכה צ'ילה לחברה לא-קבועה במשך שנתיים במועצת הביטחון של האומות המאוחדות. בשנת 2013 נבחרה שוב למועצה והפכה לחברה קבועה בה.
צ'ילה אירחה את הפסגה השנייה של דרום אמריקה (כנס של נציגי ממשלות באמריקה הדרומית המתרחש אחת לכמה שנים) בבירה סנטיאגו דה צ'ילה, אליה הגיעו גם נציגי ארגונים שונים כדוגמת ארגון מדינות מזרח הקריביים והקהילייה הקריבית. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 2001, מונתה צ'ילה ליושבת הראש הנבחרת של קבוצת ריו. צ'ילה (לאור היותה אחת מהמדינות המפותחות ביותר באמריקה הדרומית) היא חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) ואף נכללת כאחת מארבע המדינות שיכולות להציע ולהציג דיונים חדשים בארגון.
בהמשך הערך מפורטים יחסי החוץ של צ'ילה לפי מדינה.
אמריקה הדרומית.
ברזיל.
היחסים בין ברזיל לצ'ילה נמצאים במצב טוב עוד מאז הקמתה של ברזיל בשנת 1822. הסכם ידידות בין צ'ילה לברזיל נחתם ב-1 בספטמבר 1838, והביא איתו סחר וקשרים דיפלומטיים חדשים. בזמן מלחמת הקונפדרציה שהתחוללה בין צ'ילה וארגנטינה לקונפדרציה הפרו-בוליביאנית בשנים 1837–1839, ברזיל לא נקטה צד, אך הפגינה תמיכה בצד הצ'יליאני כאשר חתמה איתה, בעיצומה של המלחמה, על הסכם ידידות. מאוחר יותר, מלחמת האוקיינוס השקט שפרצה בין צ'ילה לפרו ובוליביה, הובילה לתמיכה שבשתיקה בצ'ילה מצד ברזיל, צעד משמעותי באותה התקופה. התמיכה של ברזיל בצ'ילה הובילה את ארגנטינה לפרוש מהסכמתה להצטרף לבוליביה ולפרו מחשש מברית ברזילאית-צ'יליאנית, מהלך שיכול להיות שהוביל לניצחון צ'ילה במלחמה.