רטינופתיה של פגות יכולה ליסוג באופן ספונטני, אבל אם המחלה מתקדמת מעבר לסף מסוים (אשר מוגדר חמש שעות רצופות או שמונה שעות מצטברות של רטינופתיה של פגות בשלב 3), הן ניתוח בהקפאה והן ניתוח לייזר הוכחו כיעילות בהפחתת הסיכון לעיוורון כתוצאה מהמחלה. במקום שבו המחלה התקדמה עוד יותר, טכניקות כגון עטיפה סקלרית או ניתוח להסרת הג'ל מתוך העין עשויות לסייע להצמדת הרשתית מחדש.
פרוגנוזה.
אף על פי שהעוויתות הנגרמות על ידי רעילות חמצן במערכת העצבים המרכזית עלולות להוביל לפציעה של הקורבן, במשך שנים רבות נשאר לא ברור האם יכול להתרחש נזק למערכת העצבים בעקבות התקף, ומספר מחקרים חיפשו ראיות לנזק שכזה. סקירה של מחקרים אלה שנעשתה בשנת 2004 הגיעה למסקנה, כי בעקבות הסרה של גזי נשימה המכילים חלק יחסי גבוה של חמצן, לא נשאר סימן לנזק נוירולוגי מהתקפים אלו לטווח הארוך.
הרוב המכריע של התינוקות אשר שרדו אירוע של דיספלזיה ברונכופולמונרית בסופו של דבר מצליחים לשחזר כמעט לגמרי את תפקוד הריאות הנורמלי, מאחר שהריאות ממשיכות לגדול במהלך 5–7 השנים הראשונות והנזק שנגרם על ידי דיספלזיה ברונכופולמונרית היא במידה מסוימת הפיכה (גם אצל מבוגרים). עם זאת, הם נוטים להיות רגישים יותר לזיהומים בדרכי הנשימה למשך שארית חייהם וחומרת זיהומים מאוחרים יותר הוא לעיתים קרובות גדול יותר מזה של בני גילם.
אפידמיולוגיה.
מאז מלחמת העולם השנייה, יש ירידה בשכיחות הרעילות במערכת העצבים המרכזית בקרב צוללנים, כאשר הגורם המרכזי להפחתה היה ניסוח פרוטוקולים אשר פותחו כדי להגביל את החשיפה ואת הלחץ החלקי של החמצן הנשאף. למעשה, ב-1947 ההמלצה על הגבלת העומק המותר עבור נשימת חמצן טהור הייתה 7.6 מטר, אשר שווה לחמצן בלחץ חלקי של 1.8 בר (180 kPa). עם הזמן, מגבלה זו צומצמה, עד שהיום ההמלצה באופן כללי על הגבלת הלחץ היא של־1.4 בר במהלך צלילה חופשית, ו- 1.6 בר (160 kPa) במהלך עצירות דיקומפרסיה רדודות. כיום, הרעלת חמצן הפכה לאירוע נדיר, ומצטמצמת למקרים בהם היא נגרמת על ידי ציוד תקול או טעות אנוש בלבד. מבחינה היסטורית, צי ארצות הברית ליטש את טבלאות הצלילה שלו כדי להפחית אירועי הרעלת חמצן. בין 1995 ו-1999, דוחות הראו על 405 צלילות שאירעה בהן תמיכה חיצונית וצורך בהעלאה לפני המים באמצעות טבלאות הליום–חמצן; מתוכם, אירועים בהם נצפו תסמינים להרעלת חמצן הסתכמו ב-6 צלילות (1.5%). כתוצאה מכך, צי ארצות הברית החליט בשנת 2000 לשנות את התוכניות ונערכו ניסויי שטח של 150 צלילות, כאשר באף אחת מהן לא הופיעו סימפטומים של הרעלת חמצן. טבלאות מתוקנות פורסמו ב-2001.
השונות בסיבולת ובמשתנים אחרים כמו עומס עבודה, הביאו לנטישת סקירת סיבולת חמצן בצי ארצות הברית וכך, מתוך 6,250 בדיקות של סיבולת חמצן שבוצעו בין השנים 1976 ו-1997, נצפו רק 6 מקרים של הרעלת חמצן (0.1%).
הרעלת חמצן במערכת העצבים המרכזית בקרב חולים שעברו טיפול בחמצן בלחץ גבוה נדיר, ומושפעת על ידי מספר גורמים: רגישות המטופל ופרוטוקול הטיפול, וככל הנראה גם מהתוויה רפואית ומציוד בו משתמשים לטובת הטיפול. מחקר שנעשה ב-1996 דיווח על 16 מקרים מתוך אוכלוסייה של 107,264 חולים (0.015%), בעוד מחקר אחר ב-2003 מצא שיעור של 0.03%. בסיכום אחר של 36,500 טיפולים שניתנו לחולים בין השנים 1996 ו-2003, דווח רק שלושה אירועים של הרעלת חמצן, ממצא אשר נותן שיעור של 0.008%. מאוחר יותר סקירה של יותר מ-80,000 טיפולים בחולים גילתה שיעור נמוך אף יותר: 0.0024%. הפחתת השכיחות עשויה להיות בחלקה בשל השימוש במסכה לשם אספקת החמצן (ולא בברדס).
דיספלזיה ברונכופולמונרית היא בין הסיבוכים הנפוצים ביותר של תינוקות הנולדים פגים, ושיעור השכיחות גדל בעקבות הגדילה המשמעותית בשיעור ההישרדות של פגים. אף על פי כן, הסיכון ירד בעקבות ניהול טוב יותר של אספקת תוספת חמצן, דבר אשר הביא את המחלה כיום להיות קשורה בעיקר לגורמים אחרים מאשר היפראוקסיה.
סקירה של מחקרים ביחידות טיפול נמרץ ליילודים במדינות מתועשות מ-1997 הראתה כי עד 60% מהתינוקות במשקל לידה נמוך פיתחו רטינופתיה של פגות, אשר עלה ל-72% במשקל לידה נמוך ביותר בתינוקות, המוגדר כפחות מ - 1 ק"ג בלידה. עם זאת, תוצאות חמורות תכופות הרבה פחות: עבור תינוקות במשקל לידה נמוך מאוד —אלה בפחות מ - 1.5 ק"ג בלידה—שיעור ההיארעות של עיוורון אינו עולה על-8%.
בחברה ובתרבות.
צוללנים חובבנים (Recreational divers) בדרך כלל משתמשים בנייטרוקס המכיל עד 40% חמצן, בזמן שצוללנים מקצועיים יותר (Technical divers) נוהגים להשתמש בחמצן טהור או נייטרוקס המכילים עד 80% חמצן. כמו כן, צוללנים אשר נושמים חמצן בחלק יחסי גדול יותר מהאוויר (21%), צריכים להיות מאומנים על הסכנות בהרעלת חמצן וכיצד למנוע אותן. על מנת לקנות נייטרוקס, צוללן חייב להציג ראיות להכשרה כזו.
מאז סוף שנות ה-90', שימוש בחמצן למטרות פנאי ובילוי קודם על ידי ברי חמצן, שבו לקוחות נושמים חמצן דרך צינורית אף, כאשר הועלו טענות כי פעולה זו מפחיתה לחץ, מגבירה אנרגיה ומפחיתה תופעות של חמרמורת וכאבי ראש, למרות חוסר עדות מדעית כלשהי בבסיס טענות אלו. כמו כן, קיימים מכשירים למכירה המציעים "עיסוי בחמצן" ו "ניקוי רעלים בחמצן" עם טענות להצלחה בהסרת רעלים בגוף ובהפחתת שומן הגוף. בהמשך לטענות אלו, איגוד הריאות האמריקאי הצהיר כי "אין ראיות לכך שזרימת רמות חמצן נמוכות הנמצאות בשימוש הברים יכול להיות מסוכן לבריאותו של אדם נורמלי", אבל מרכז ההערכה והמחקר לתרופות בארצות הברית מזהיר כי אנשים עם מחלת לב או ריאה זקוקים להשלמה החמצן באופן מוסדר ובזהירות, ועל-כן צריכים להימנע משימוש דומה לזה בחמצן.
לחברה הוויקטוריאנית הייתה משיכה רבה לתחום המדע שהלך והתרחב במהירות באותה תקופה. בסיפור קצר שנכתב על ידי ז'ול ורן בשנת 1872, "ניסויו של ד"ר אוקס", הרופא האפונים משתמש באלקטרוליזה של מים כדי להפריד חמצן ומימן. לאחר מכן, הוא דוחף את החמצן הטהור ברחבי העיר קוויקנדון (Quiquendone), ובכך גורם לתושבים השלווים ולבעלי החיים שלהם להפוך לאגרסיביים, ולצמחים לגדול במהירות. פיצוץ של מימן וחמצן במפעלו, מביא את הניסוי לסופו. ורן סיכם את סיפורו על ידי כך שהסביר כי השפעות החמצן המתוארות בסיפורו הן פרי דמיונו שלו. כמו כן, קיים אירוע קצר של הרעלת חמצן המתואר בספרו "מהארץ לירח".
זה בטו
ז'וזה אלברטו טיישיירה פרייריניה (בפורטוגזית: José Alberto Teixeira Ferreirinha 21 בפברואר 1960 - 4 בפברואר 1990), הידוע בקיצור כזה בטו, היה כדורגלן פורטוגזי ששיחק בעמדת השוער בפורטו, בביירה מאר ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים.
זה בטו נולד במטוסיניוס שבפורטוגל. הוא הגיע למחלקת הנוער של פורטו בגיל 17, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית שנתיים לאחר מכן, בעונת ספורט בביירה מאר. לאחר שלוש שנים נוספות על הספסל של פורטו, הוא החל לשמש כשוער הראשון של הקבוצה בעונת . הוא פתח בהרכב בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בו הפסידה פורטו ליובנטוס בתוצאה 2-1 ולקח חלק באירוע שנוי במחלוקות: תוך איבוד עשתונותיו, תקף את קוון המשחק עם דגלו שלו. הוא הורחק על ידי אופ"א לתקופה של שנה. בשנים הבאות נאבק זה בטו עם יוזף מילנארצ'יק על חולצת השוער הראשון, עד שבסופו של דבר הפסיד בקרב, ואיבד גם את מקומו כשוער השני לאחר פריצתו של ויטור באיה בן ה-18.
ב-4 בפברואר 1990, 17 ימים לפני יום הולדתו ה-30, נהרג זה בטו בתאונת דרכים בפורטו.
קריירה בינלאומית.
ב-12 באוקטובר 1986 ערך זה בטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות יורו 1988. בסך הכל ערך זה בטו 3 הופעות בנבחרת פורטוגל.
אורלן
מעלין בקודש
אבוסוד אפנדי
מֶהְמֶט אֶבּוּסוּד אֵפֶנְדִי (בטורקית: Mehmed Ebussuud Efendi, בערבית: محمد أبو السعود أفندي; 30 בדצמבר 1490 - 23 באוגוסט 1574) היה שייח' אל-אסלאם באימפריה העות'מאנית, פוסק הלכה, פרשן הקוראן, משפטן חנפי, האדם שיצק תוכן משמעותי לתפקיד שייח' אל-אסלאם וכן כתב הרבה חיבורי הלכה ופרשנות של הכתוב בקוראן.
ביוגרפיה.
נולד לשייח' מוהידין מהמט אפנדי בעיר למדיה (İmâdiyye) (אמדיה ) בצפון חבל דהוכ ולכן אחד מכינוייו היה "אל-למדי" או "אל-עמאדי". לאחר לימודים מונה כשופט ושירת בערים בורסה, איסטנבול וכן בחבל הבלקן (רומליה), שם החל לשלב חוקים מקומיים עם החוק האיסלאמי (שריעה) ובכך התאים את השריעה לחוקים המקומיים של כל אזור ולזמן שבו הוא חי ובמקביל התאים את החוקים המקומיים להלכה המוסלמית.
ב-1545 קידם אותו הסולטאן סולימאן הראשון לתפקיד המופתי הגדול ובכך גם לתפקיד השופט העליון, תפקיד בו החזיק עד למותו.
כמופתי הגדול עבד אבוסוד בשיתוף פעולה הדוק עם הסולטאן, תוך מתן חוות דעת משפטית. שנתנה לגיטימציה להרג של היזידים שהסולטאן ראה בהם את אויביו ושאף שימירו את דתם לאסלאם הסוני-חנפי. חוות דעת משפטית נוספת אשררה את התקפתו של סלים השני על קפריסין ב-1571, התקפה שהייתה מהגורמים לפרוץ קרב לפנטו.