ב-1925 נשא לאישה את לוסי קלרה לנקה (Lucie Clara Lenke, נולדה ב-1901 ונפטרה ב-1999) ממייסן. השניים נפגשו בבית האבות היהודי, שם עבדה לוסי קלרה כספרית.
מלחמת העולם השנייה.
קיבל מינוי רשמי בשירות הקהילה היהודית של ברלין החל ב-1 ביוני 1933, תחת איום הנאציזם. הוא היה הדרשן ואיש הדת של בית האבות היהודי בגרוסה-המבורגר שטראסה (Grosse Hamburger Strasse), ושל בית החולים היהודי הסמוך. בספטמבר 1939 הוסמך לרבנות לאחר שלמד בבית המדרש לרבנים בברלין. ב-1942 נעצר לתקופה קצרה על ידי הגסטאפו בשל יהדותו; בזכות אשתו הנוצרייה (שהתגיירה) שוחרר, אך חויב להישאר במעקב משטרתי. לאחר פירוק הקהילה היהודית של ברלין וגירוש תושבי העיר למחנות העבודה וההשמדה, מונה על ידי הנאצים ביוני 1943 למעין-רב בבית הקברות של הקהילה היהודית בווייסנזה. מתוקף תפקידו בבית הקברות עסק בקבורת יהודים לאורך המלחמה, וביוזמתו אף עזר בחשאי לפליטים יהודיים במתן שירותי דת והצלה של ספרי תורה וסידורים. כך למשל, נערכו בסתר בבית הקברות תפילות.
באביב 1943 החביאו ריזנבורגר ואנשיו 560 ספרי תורה יהודיים בבית הקברות. ספרי תורה אלו נשרפו בליל הבדולח, ניצלו מהשרפה ונשמרו בבית החולים של קהילת עדת ישראל ברחוב אלזס 85 (כיום רחוב תור). הספרים הועברו בידי נוצרי אלמוני בשנת 1943 לבית העלמין למשמרת.
ב-24 ביוני 1943 ערך חתונה יהודית בברלין שתחת המשטר הנאצי. כמה ימים אחר כך נשלחו שני בני הזוג למחנות ולא חזרו.
ב-3 בפברואר 1945, במהלך הפצצות של בעלות הברית על ברלין, הופצץ ונהרס ביתו שבקרויצברג, וריזנבורגר ואשתו עברו להתגורר בבית הקברות, עד סיומה של המלחמה כמה חודשים לאחר מכן.
שיקומה של הקהילה היהודית בברלין אחרי 1945.
אחרי 1945 עזר לשיקומה של קהילת יהודי ברלין ההרוסה, וב-11 במאי 1945 ערך את התפילה היהודית הראשונה לאחר המלחמה. ב-7 בספטמבר 1945, ראש השנה, ערך תפילה חגיגית בבית הכנסת פרנקלאופר (Fraenkelufer), שאותה צילם צלם המלחמות הנודע רוברט קאפה. היה הרב של בתי הכנסת בריקה-שטראסה, בבית הכנסת החדש שברחוב אורניינברוגר ובפאסטלוצי-שטראסה. ב-1953 הוא מונה לרב הקהילה, ועסק במיוחד בפיתוחה של הקהילה היהודית בגרמניה המזרחית, לאחר שברלין כבר חולקה למזרח ולמערב. ריזנבורגר היה גם אחראי על הטיפול הנפשי באסירים יהודים בברלין, כפי שניתן לראות בתעודה מפברואר 1953 השמורה במוזיאון היהודי בברלין. ב-1961 מונה על ידי ממשלת מזרח גרמניה לרב הראשי של הקהילות היהודיות במזרח גרמניה. ריזנבורגר תמך במפלגת השלטון, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, והאשים את המערב-גרמנים ב"אנטישמיות". עם זאת, לפי מחקרו של זאב לקויר בספרו "דור אקסודוס", כאשר נפתחו לאחר המלחמה הקרה ארכיונים במזרח גרמניה, נמצאו בהם תלונות רבות של ריזנבורגר על התנאים שבהם נאלץ לעבוד ועל כך שההסכמים בינו לבין ממשלת מזרח גרמניה לא כובדו.
ב-14 באפריל 1965, בגיל 69, נפטר ריזנבורגר. לזוג ריזנבורגר לא היו ילדים.
מעמדו הרבני.
סמיכתו לרבנות מוטלת כיום בספק. לותאר מרטנס טוען כי לא היה ביכולתו של ריזנבורגר להשלים במשך שנתיים את כל תהליך ההסמכה, וגם אם הוסמך כראוי, לא קיבל את שלוש החתימות ההכרחיות לקבלת התואר "רב". מהתעודות עולה גם שהוא עצמו לא ראה עצמו כרב בשנת 1950, וגם הקהילה היהודית לא ראתה בו רב. ב-2009 ראה אור מדריך ביוגרפי של רבנים, שציין כי ריזנבורגר פעל ללא הסמכה.
לפי עדותו של גינתר קלאוס ולטר (Guenter Klaus Walter), שלמד לבר המצווה מיד אחרי המלחמה אצל ריזנבורגר, בעקבות פעילויותיו של ריזנבורגר בבית הקברות בווייסנזה, החלו לכנותו "רב" ולא רק חזן.
הערכה ופרסים.
ב-1956 קיבל ריזנבורגר את אות הכסף של מסדר הכבוד של המולדת, ובשנת 1961 את אות הזהב. ב-1961 קיבל גם תואר דוקטור לשם כבוד מן הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת הומבולדט. מאז 1987, נקרא רחוב בשכונת הלרסדורף בברלין על שמו. בשנת 2015, לרגל חמישים שנה למותו, הוצב מעל שם הרחוב שלט המסביר מי היה ריזנבורגר.
בניין בנק הפועלים (ירושלים)
מגדל בנק הפועלים הוא מבנה בכיכר ציון בירושלים המשמש את מלון הרברט סמואל ובעבר גם את בנק הפועלים. הוא נבנה על חורבותיו של קולנוע ציון.
הבניין.
בשנת 1964 חברות ההשקעות של בנק הפועלים והיזם ציון לוי קנו את בניין קולנוע ציון, ששכן במקום מאז 1912 בשמות שונים ובבעלויות שונות. הן תכננו להקים במקומו סניף בנק ובניין משרדים. בתחילה הגישו היזמים לרשויות התכנון הצעה למגדל בגובה 16 קומות בתכנון האדריכל אברהם יסקי, אך הוועדה אישרה בניית 13 קומות בלבד. לאחר מכן הגישו היזמים הצעה חדשה, נמוכה יותר, בתכננו של האדריכל זאב שיינברג וזו אושרה בוועדה.
התוכנית החדשה כללה בניין בגובה 11 קומות כשקומת הקרקע היא קומת עמודים מפולשת. המבנה עצמו הוא מעין קוביית זכוכית ובארבע פינותיו ארבעה מגדלים מחופים אבן ירושלמית. שיינברג הסביר שהמבנה, עם ארבעת מגדלי האבן נועד להוות גרסה עכשווית של קתדרלה גותית בעידן שבו היכלי הממון תופסים את מקומם של היכלי הדת.
בית הקולנוע נסגר בשנת 1972. ב-1979, לאחר מאבק משפטי עם בעלי החנויות ששכנו בחזיתו, נהרס בניין הקולנוע, אך השלמת המגדל התעכבה עד אמצע שנות ה-80.
הבניין נבנה בנסיגה של כ-30 מטרים מקו החזית המקורי של בית הקולנוע וכך איפשר מקום לכיכר ציבורית בשטח שהתפנה. קומת העמודים של הבניין תוכננה כך שתהווה המשך של הכיכר. במהלך השנים לא תפקדה הרחבה התחתונה כמצופה. בתחילה נסגרה הכניסה אליה מכיוון כיכר ציון ובשנת 2004 אושרה תוכנית לסגירתה של הקומה וצירופה לבניין.
מלון הרברט סמואל.
מאז הקמת הבניין שכן בו מלון בשם "מלון כיכר ציון", שהשתמש בחלקו האחורי של הבניין ובקומותיו העליונות. בשנת 2016, לאחר שיפוץ מסיבי, נפתח במקום מלון הרברט סמואל בניהול רשת מלונות אורכידאה. המלון החדש כולל 134 חדרים ו-3 סוויטות. בקומת הגג של הבניין נבנתה מסעדה חדשה ולובי המלון נמצא בקומת העמודים שנסגרה בשיפוץ. היום שייך המלון לרשת מלונות הרברט סמואל שבבעלות קבוצת החזקות ג'ורדאש ישראל.
בנק הפועלים.
בבנין שכן סניף של בנק הפועלים מאז הקמתו ועד לשנת 2019 כאשר סניף הבנק נסגר והפעילות בו הועברה לסניף ראשי ירושלים ברחוב המלך ג׳ורג 16.
וילי מוזר
וילי מוזר (בגרמנית: Willi Moser; 2 בנובמבר 1887 - 18 באוקטובר 1946) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
מוזר נולד ב-2 בנובמבר 1887 בברסלאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס מוזר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-8, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-25 בנובמבר 1916 הועלה מוזר לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מוזר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1934 הועלה מוזר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-25, ב-1 במרץ 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-17, וב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו.
במהלך הפלישה לפולין לחם מוזר עם אגד הארטילריה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית, וב-6 באפריל 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-299. במהלך המערכה על צרפת לחם מוזר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה ה-16, ונשאר עמה כחיל כיבוש בצרפת, ולאחר מכן הועבר עמה לפולין. במהלך מבצע ברברוסה לחם מוזר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. ב-1 באוגוסט 1941 הועלה מוזר לדרגת גנרל לוטננט, וב-26 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-27 במאי 1942 קיבל מוזר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-26 בינואר 1943 מונה מוזר למפקד הקורפוס ה-71 בנורווגיה, וב-15 בדצמבר 1944 פרש מתפקידו. ב-5 בפברואר 1945 מונה מוזר למפקד המשטרה הצבאית בשלזיה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיות ה-193, ה-404 וה-463. בסוף המלחמה נפל מוזר בשבי הרוסי, וב-18 באוקטובר 1946 מת מוזר במהלך שהותו בשבי ברוסיה.
צוויי קוני למל
דוריס בורס
דוריס בורס (בגרמנית: Doris Bures, נולדה ב-3 באוגוסט 1962) היא פוליטיקאית סוציאל-דמוקרטית אוסטרית, המשמשת כיושבת ראש השנייה של המועצה הלאומית של אוסטריה, הבית התחתון של הפרלמנט האוסטרי. קודם לכן כיהנה כיושבת ראש הפרלמנט, וכן הייתה זמנית יחד עם קרלהיינץ קופף ונורברט הופר חברה בקולגיום משולש שמילא את מקום נשיא אוסטריה בין 8 ביולי 2016 - 26 בינואר 2017 כשנכנס לתפקיד הנשיא אלכסנדר ואן דר בלן, בעקבות בחירתו בבחירות נשיאותיות חוזרות.
ביוגרפיה.
דוריס בורס נולדה בווינה ולמדה בבית ספר מקצועי. בשנת 1980 הייתה מזכירה של ארגון הנוער הסוציאליסטי, ובמסגרת התפקיד מצאה תעסוקה לצעירים מובטלים.
בשנת 1987 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, ונבחרה לפרלמנט המחוזי של מחוז מגוריה בווינה. בשנים 1995 עד 2000 הייתה יו"ר ועד שוכרי הדירות של אוסטריה. מ-2000 עד 2008 הייתה מזכירת המפלגה.
בשנת 2007 שימשה כשרה בממשלתו של אלפרד גוזנבאואר, תחילה כשרה בלי תיק ולאחר מכן כשרה לענייני נשים ותקשורת. משנת 2008 עד 2014 הייתה שרת התחבורה, החדשנות והטכנולוגיה בשתי ממשלות בראשותו של ורנר פיימן.