שלוש העל-משפחות האלו חלקו מאפיינים משותפים רבים, במיוחד בשלבי הביצה, הפגית והגולם. אולם, מחושי ההספריתיים מעוקלות אחורנית בקצותיהם, כאשר פרפרים טיפוסיים הם בעלי מחושים עם קצה מחודד, והעשים-פרפרים היו בעלי מחושים שעירים או דמויי מסרק בדומה לעשים. להספריתיים גוף עבה יותר ועיניים מורכבות גדולות יותר משתי הקבוצות האחרות, עם שרירי כנפיים חזקים יותר באזור החזה המעוגל, בכך דומים יותר לעשים מאשר שתי קבוצות הפרפרים האחרות. אך בשונה מסוגי עשים רבים, כנפיהם קטנות יותר בהשוואה לגופם. לחלקם כנפיים גדולות יותר, אך רק לעיתים נדירות גדולות ביחס לגופם כמו אצל פרפרים אחרים. במנוחה, ההספריתיים משאירים את כנפיהם בדרך כלל מקופלות בזווית כלפיי מעלה או פתוחות, ורק לעיתים נדירות מקפלים אותן לגמרי.
גוף ההספריתיים שעיר בדרך כלל ובעל צבעים כהים, כנפיהם מכילות גוונים שונים של חום, אפור, או שחור צהבהב-כתום.
מינים רבים של הספריתיים דומים מאוד, עד כדי כך שאף מומחים לא יכולים להבדיל בין המינים בשטח. הדרך היחידה להבדיל ביניהם היא על ידי ניתוח גוף הפרפר לאחר מותו והתבוננות מיקרוסקופית באברי הרבייה.
אהלה
אהליבה
DVB-T2
סטולה דימיטרייבסקי
סטולה דימיטרייבסקי (במקדונית: Столе Димитриевски; נולד ב-25 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בראיו ואיקאנו בעמדת השוער.
קריירת מועדונים.
דימיטרייבסקי התחיל את הקריירה שלו ברבוטניצ'קי קומטל סקופיה. ב-24 באוקטובר 2010 דימיטרייבסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד וארדאר סקופיה. בעונת דימיטרייבסקי הפך לשוער הראשון שלו רבוטניצ'קי וערך במדיה 16 הופעות בליגה. ב-23 באוגוסט 2011 סיכם באודינזה מהסרייה א', והיה עתיד להצטרף אליה בחודש דצמבר.
ב-30 בדצמבר 2011 דימיטרייבסקי הושאל לקדיס ב' ובקיץ חתם בגרנאדה והצטרף לקבוצת המילואים. ב-23 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה בניצחון 1–2 נגד דפורטיבו לה קורוניה.
ב-16 באוגוסט 2016 דימיטרייבסקי חתם לשנתיים בז'ימנסטיק טרגונה מהליגה השנייה. ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו ב"נסטיק" בהפסד 0–1 לנומנסיה. ב-13 באוגוסט 2017 האריך את חוזהו בקבוצה עד שנת 2020.
ב-31 באוגוסט 2018 דימיטרייבסקי הושאל לראיו ואיקאנו לעונה. בנובמבר דימיטרייבסקי הפך לשוער הראשון של הקבוצה, וב-31 בינואר 2019 חתם לשלוש עונות וחצי בקבוצה.
קריירה בינלאומית.
דימיטרייבסקי שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של מקדוניה הצפונית. ב-12 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של מקדוניה בניצחון 1–4 נגד .
Picture to Burn
Picture to Burn (בעברית: תְמוּנָה לִשְׂרוֹף) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט. השיר נכתב על ידי סוויפט עצמה וליז רוז, והופק על ידי נייתן צ'פמן. הוא יצא לאור ב-3 בפברואר 2008, בהוצאת "ביג משין רקורדס" כסינגל הרביעי מאלבום האולפן, "Taylor Swift". השיר נכתב בהשראת האופי הנרקיסיסטי וילדותי של בן זוגה לשעבר, ג'ורדן אלפורד. במבט לאחור, סוויפט הצהירה כי השיר פיתח אותה ברמה האישית, וכן ככותבת שירים. מבחינה מוזיקלית, הרצועה היא בסגנון קאנטרי רוק עם שימוש בולט בגיטרה, בנג'ו, ותופים.
השיר צבר שבחים מפיהם של מבקרי המוזיקה, שציינו לטובה את המסר הפמיניסטי בו. הסינגל זכה להצלחה מסחרית בינלאומית; הוא הגיע למקום ה-28 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום השלישי במצעד הקאנטרי. הוא הוסמך לתואר פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), לאחר שמכר בלמעלה ממיליון עותקים. השיר הגיע לחמישים השירים הפותחים של המצעד "קנדה הוט 100", והוסמך לסינגל זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי. הווידאו קליפ של השיר הופק בבימויו של טריי פנג'וי. הקליפ מציג את הפנטזיה של סוויפט לנקום באהובה לשעבר לאחר שגילתה שבוגד בה. השיר קודם על ידי סוויפט בסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Fearless Tour".
רקע.
השיר נכתב בהשראת בן זוגה של סוויפט, ג'ורדן אלפורד. היא הייתה חברת כיתתו בתיכון "הנדרסונוויל", ומערכת היחסים ביניהם נוצרה, כאשר ילדה חדשה בשם צ'לסי, הצטרפה לכיתה. בחלוף חודש מהקשר הרומנטי בין סוויפט לאלפורד, היא מגלה כי הוא בגד בה עם צ'לסי, שלימים נישאה לו. סוויפט החליטה לכתוב שיר המבטא את האופי האנוכי של אלפורד לאחר לימודיה. השיר נכתב על ידי סוויפט וליז רוי. על פי דבריה של סוויפט, היא מצאה עצמה מלחינה את השיר באמצעות גיטרה רעועה, תוך שהיא אומרת "אני שונאת את המשאית הטיפשית שלו, הוא אף פעם לא נותן לי לנהוג עליה. הוא כל כך אנוכי!" - שורה שהתפתחה בסופו של דבר לפזמון השיר. סוויפט תיארה את עצמה בשיר כשבורת לב ופגועה, וכי מעשה הבגידה הוא מרושע ואכזרי. נוסף על כך, סוויפט אמרה כי "Picture to Burn" הוא השיר היחידי שלה, שנכתב מתוך רוע וכעס. על אף שלא יצא כסינגל הבכורה שלה, "Picture to Burn" זכה לאהדה רבה מצד הקהל של סוויפט.
ביקורת.
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-80 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
ZSU-37
ZSU-37 הוא רכב קרבי משוריין מסוג מערכת נ"מ מתנייעת (SPAAG) קל סובייטי מתוצרת ברית המועצות, שפותח בסוף 1943 ויוצר במפעל במטישצ'י (Mytishchi). זוהי הייתה מערכת הנ"מ המתנייעת הסובייטית הראשונה בייצור סדרתי שגם התנייעה באמצעות מזקו"ם. משמעות המילה "ZSU" היא Zenitnaya Samokhodnaya Ustanovka (רוסית: Зенитная Самоходная Установка), כלומר "מערכת מתנייעת נגד מטוסים".
היסטוריית פיתוח.
המהנדסים הסובייטים הוציאו לפועל כמה ניסויים מוקדמים עם מערכות נ"מ מתנייעות מבוססות מזקו"ם, הכוללים גם גרסה של הטנק הקל T-70, שהפך לבסוף למערכת הנ"מ המתנייעת הנסיונית T-90 מערכת זו הייתה חמושה עם שני מקלעים כבדים "DShKT" בקוטר 12.7 מ"מ (האב-טיפוס נבנה בנובמבר 1942 על ידי "גאז"). טנק ה-T-70 בסופו של דבר התפתח לדגם התותח המתנייע הקל SU-76, שבתורו הפך לבסיס למערכת הנ"מ המתנייעת ZSU-37. הוחלט להשתמש בגוף של ה-SU-76M על מנת לזרז ולהוזיל את הייצור של מערכת הנ"מ המתנייעת המשוריינת ובעלת הזחל הנדרשת באופן כה דחוף.
ה-ZSU-37 היה בייצור ממרץ 1945 עד ל-1948, ו-75 כלי רכב נבנו בסך הכל (רק כמה כלי רכב יוצרו לפני שהמלחמה הסתיימה, בשל טכנולוגיית ייצור זמנית). כתוצאה מהייצור המאוחר והעובדה כי באביב 1945 כבר כמעט ולא נראו מטוסי לופטוואפה באוויר, ה-ZSU-37 לא ראה שירות במלחמת העולם השנייה. גדוד ניסיוני המצויד ב-12 כלי רכב מסוג ZSU-37 נוצר עד סוף 1945.
אחרי מלחמת העולם השנייה זה נעשה ברור שקצב הירי הנמוך ועוצמת האש הנמוכה של תותח נ"מ 37 מ"מ יחיד הם לא יעילים נגד מטרות בגובה נמוך החולפות במהירות גבוהה. צוותי ארטילריות הנ"מ התקשו לכוון ולעקוב אחר מטרות מהירות. למערכות נ"מ מתנייעות היו גם יכולות תנועה מוגבלות בתנאי שטח קשים ומהירות וטווח נמוכים בהשוואה לטנקים בינוניים ותותחים מתנייעים, שעליהם ה-ZSU-37 היה אמור להגן. חיסרון נוסף הייתה העובדה כי בעוד שרוב הטנקים בצבא האדום השתמשו במנועי דיזל, שני המנועים של ה-SU-76M ושל ה-ZSU-37 דרשו בנזין, שלפעמים היה בעייתי להשגה ביחידות שריון מבוססות דיזל. בגלל הסיבות שלהלן ה-ZSU-37 הוצא משירות זמן קצר אחרי הפסקת ייצורו.
נעשה מאמץ כדי להגדיל באופן משמעותי את כוח האש על ידי הרכבה של 4 תותחים זהים בקוטר 37 מ"מ לתוך תושבת מרובעת על תובת הטנק הבינוני T-34, אבל הרכב מעולם לא עזב את שלב העיצוב אחרי המלצה של הוועדה הטכנית של משרד התחבורה להשתמש בתובת טנק חדיש יותר ובתותח האוטומטי והכפול נגד מטוסים S-68 בקוטר 57 מ"מ, אשר היה בשלבי פיתוח באותו הזמן. השלב הבא בטכנולוגיית מערכות הנ"מ המתנייעות יבוא עם ה-ZSU-57-2, אשר היה מבוסס על שלדת הטנק הבינוני T-54 והיה בייצור סדרתי בשנים 1957–1960.
משנת 1957, החלו עבודות עיצוב ופיתוח ליצירת מערכת נ"מ מתנייעת מבוססת מכ"ם חדשה, כלומר ה-ZSU-23-4 "שילקה" וה-ZSU-37-2 "יניסיי"- עיצוב חדש (שאינו קשור ל-ZSU-37), המבוסס על שלדת התותח המתנייע SU-100P. שניהם נועדו להחליף את ה-ZSU-57-2. פיתוחו של "יניסיי" בוטל בשנת 1962, וה-ZSU-37-2 "שילקה" נכנס לייצור, חמוש בתותח אוטומטי נגד מטוסים כפול 500P "אנגרה" בקוטר 37 מ"מ.
תיאור.
ה-ZSU-37 היה מבוסס על השלדה של ה-SU-76M, אשר עליה הרכיבו צריח פתוח עם תותח אוטומטי נגד מטוסים 61-K גרסת 1939 בקוטר 37 מ"מ. הרכב היה מצויד בכוונת אוטומטית, סטריאו מאתר טווח סטראו עם בסיס באורך מטר, רדיו 12RT-3, מערכת אינטרקום TPU-3F ומנגנון כוונת מכני עם שני מצבי תנועה זוויתית בשביל מהירות נאותה וכוונון חלק (מנגנון הצידוד נשלט על ידי מתג לרגל עם מצבים שונים).
הצוות כלל שישה אנשים: נהג, כיוון אזימוט, כיוון גובה, מתאם כוונת לטווח ומהירות המטרה, מתאם כוונת לזווית הצלילה ומסלול המטרה וטען.
ה-ZSU-37 היה מבוסס על ה-SU-76M וכתוצאה מכך היה בעל אותם חסרונות ויתרונות, כאשר התכונה הכי שנויה במחלוקת היא המחסור בגג בצריח. כדי להגן על הצוות מפני גשם ושלג הצריח יכל להיות מכוסה בברזנט, אולם התותח לא יכול היה להגיע לגובה המקסימלי שלו במצב זה. לצריח הפתוח היו יתרונות, כגון זווית הרמה גבוהה, ראות מצוינת עבור התותחנים וחוסר צורך באוורור. ה-ZSU-37 הקל והזריז נחשב מאוד יעיל באמצע שנות ה-40. עם זאת, יכולות הנסיעה שלו בשטח לא היו מספקות מספיק כדי להתלוות לטנקים הבינוניים והכבדים בתנאי שטח קשים.