ב-18 במאי 1538 נישאו ג'יימס החמישי ומארי בקתדרלת נוטר דאם, באמצעות בא-כוח, רוברט, לורד מקסוול. מארי עזבה את צרפת ביוני, מלווה בצי ששלח ג'יימס; היא נאלצה להשאיר את בנה הקטן פרנסואה בצרפת. ב-10 ביוני הגיעה מארי לפייף, שם קידם ג'יימס את פניה. הם נישאו, פנים מול פנים, לאחר כמה ימים, בסנט אנדרוז. מארי הוכתרה למלכת סקוטלנד ב-22 בפברואר 1540, במנזר הולירוד. שני בנים נולדו לה ולג'יימס: ג'יימס וארתור (רוברט); ג'יימס חי במשך פחות משנה, וארתור במשך שמונה ימים בלבד. בתם מרי נולדה ב-8 בדצמבר 1542; ג'יימס מת כעבור שבוע, ומארי נהייתה לעוצרת.
הייתה זו מארי אשר שלטה, למעשה, בסקוטלנד, בשמה של המלכה מרי, אשר נשלחה לצרפת בגיל חמש, כדי לחיות לצד בעלה לעתיד, בנו של אנרי השני, מלך צרפת. מארי נהגה תמיד להתייעץ עם שני אחיה רבי העוצמה - שארל, הקרדינל מלורן, ופרנסואה הדוכס מגיז, אשר נשאו בתפקידים בממשלה הצרפתית. סקוטלנד וצרפת פעלו כבעלות ברית בכל הנוגע ליחסיהן עם אומות אחרות.
השפעתם ההולכת וגוברת של הפרוטסטנטים הסקוטים, אשר נתמכו בחשאי בידי מלכת אנגליה, אליזבת הראשונה, ערערה את יציבות שלטונה של מארי. הם הדיחו אותה, למעשה, בגלל סיבות דתיות. לאחר מותה של מארי, שאירע ב-10 או ב-11 ביוני 1560, נלקחה גופתה לצרפת. היא נקברה במנזר סן-פייר בעיר ריימס, אשר אם המנזר שלו הייתה אחותה, רנה.
בעת המודרנית הועלתה השערה כי אליזבת הראשונה הורתה להרעיל את מארי למוות. להשערה זו, המופיעה בסרט "אליזבת" ובספרה של פיליפה גרגורי, "מאהבה של הבתולה", אין כל בסיס; מותה של מארי היה אחד ממקרי המוות הבודדים של בני מלוכה במאה ה-16 שבני תקופתה הפרנואידים לא ייחסו להרעלה.
פורטישהד
טובטוב הגמד
טובטוב הגמד (ספרדית: David el Gnomo) היא סדרת אנימציה ספרדית בת 26 פרקים אשר הופקה לטלוויזיה ב-1985. יוצרי הסדרה, הסופרים ההולנדים ויל הויגן וריאן פורטולייאט, ביססו את הסדרה על ספריהם "חייהם ופועלם של הגמדים" (Leven en werken van de Kabouter) ו"זכרונות הגמדים" (De oproep der kabouters).
עלילת הסדרה מתמקדת בגמד יער בשם טובטוב אשר מתמחה בוטרינריה ומשתמש בידע שברשותו כדי לטפל בבעלי החיים ובגמדים האחרים ביער. כמו כן, לעיתים רבות טובטוב נאלץ לפעול על מנת לצמצם את הנזקים הסביבתיים אותם גורמים בני האדם והטרולים.
הסדרה מעבירה מסר של חיים מוסריים בהרמוניה עם העולם הסובב, וזאת בדומה לרעיון המובע בספרים עליהם היא התבססה, ובדומה גם לסדרת ההמשך מ-1987 "דן-דין השופט".
בישראל שודרה הסדרה במקור בטלוויזיה החינוכית ב-1986. את שיר הפתיחה העברי, אשר התבסס על שיר הפתיחה של הסדרה הספרדית המקורית, שר אריה מוסקונה. את טובטוב דיבב ניקו בר.
ב-1993 היא דובבה מחדש עם שחקנים אחרים ושודרה בערוץ הילדים. כאשר הסדרה עברה לערוץ הילדים מילות שיר הפתיחה שונו אך הלחן נשאר. מבצעות את השיר ענת ניב ומרית יפה בעיבודו המוזיקלי של ירון ניסימוב. את טובטוב דיבב אילן דר.
ב-2001 עונה חדשה של הסדרה דובבה לעברית, והיא שודרה שוב בערוץ הילדים. את שיר הפתיחה ביצעו מאיה בר שלום ודודו זר - שדיבב את טובטוב.
כיום, הסדרה עם הדיבוב מהטלוויזיה החינוכית משודרת בערוץ ג'וניור.
המרדף אחרי הנסיך האדום
המרדף אחרי הנסיך האדום הוא ספר שנכתב על ידי מיכאל בר-זוהר ואיתן הבר והוצא לאור על ידי "זמורה, ביתן - מוציאים לאור" בשנת 1984. בנוסף הספר ראה אור בבריטניה, בארצות הברית, בצרפת ובהולנד.
בשנת 2005 יצאה מהדורה חדשה ומעודכנת של הספר בישראל תחת השם "נקמת מינכן".
הספר עוסק בניסיון של מדינת ישראל, באמצעות "המוסד", לחסל במסגרת מבצע זעם האל את עלי חסן סלאמה, הידוע בכינויו "הנסיך האדום", שעמד בראש ארגון הטרור "ספטמבר השחור" והיה אחראי לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בראשית שנות ה-70.
בספר ישנם 16 פרקים (לא כולל הערות המחברים) והוא מחולק לשלושה חלקים:
דובוש
דוֹבּוֹש (Dobos torta) היא עוגת שכבות מהמטבח ההונגרי. היא מורכבת משכבות של עוגת ספוג (דומה ל genoise ול"פנדישפאן") וקרם שאליו נוספו טעמים שונים כגון קפה, פירות וכדומה. במתכון ההונגרי הקלאסי משתמשים בקרם חמאה (חמאה מוקצפת עם סוכר וביצים).
היסטוריה.
העוגה נושאת את שמו של השף ההונגרי המפורסם יוז'ף דובוש, שהמציא אותה בשנת 1884 והציג אותה בתערוכה הלאומית השנתית של הונגריה בבודפשט בשנת 1885. הקיסר פרנץ יוזף ואשתו אליזבת היו בין הלקוחות הראשונים שטעמו ואהבו אותה. בשנת 1906 גילה דובוש לחבריו לאיגוד הקונדיטורים את סוד המתכון.
הכנה.
העוגה מצופה בשכבה דקה של קרם, ומעליו לרוב ציפוי פריזר (ציפוי שוקולד). במתכון הקלאסי הדובוש היה מעוטר במלבני קרמל ("קרמל-גלזור") קשים שהיו מסודרים מעליו לרוחב באלכסון בצורת רעפים הנתמכים ברוזטות קטנות של קרם. הקרמל היה נמרח בעזרת פלטה משומנת על גבי מלבן של רולדה, ואז נחתך בעזרת סכין משומנת במהירות למלבנים קטנים, לפני שהוא התקשה. שיטה אחרת הייתה חריצת מלבן הקרמל לרוחב בעזרת הסכין המשומנת למלבנים (על מנת לאפשר את חיתוך העוגה), והנחתו בשלמות מעל גבי הדובוש.
במקרים אחרים חותכים את עוגת הדובוש באלכסון לשני חצאי פירמידה, ומדביקים את שני החצאים זה לזה בעזרת קרם תוך יצירת פירמידה גבוהה, שנמרחת בקרם ומצופה ביריעת מרציפן.
המאה השתים-עשרה
המרדף אחר הנסיך האדום
ברונו קרייסקי
ברונו קרייסקי (בגרמנית: Bruno Kreisky; 22 בינואר 1911 - 29 ביולי 1990) היה קנצלר אוסטריה בין השנים 1970 ל-1983, פוליטיקאי יהודי סוציאל-דמוקרטי אוסטרי. תקופת כהונתו של קרייסקי כקנצלר הייתה הארוכה בתולדות הרפובליקה האוסטרית.
קורות חייו.
תחילת דרכו.
קרייסקי נולד בווינה למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת. אביו, מקס קרייסקי, בן למשפחה יהודית נכבדה ממורביה, שהגיע לווינה בראשית המאה העשרים, היה מנכ"ל שתי חברות בתחום הטקסטיל ובעל תפקיד בכיר בבנק הלאומי האוסטרי. אמו, אירנה לבית פליקס באה ממשפחה עשירה, שהחזיקה במפעל שימורים מצליח.
בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. בשנת 1927 עבר לתנועת "נוער העובדים הסוציאליסטים" (SAJ). ב-1930 התקדם לתפקיד אחראי מחוז וב-1933 ניהל את תחום התרבות וההכשרה בתנועה. בשנת 1931 פרש מחברותו בקהילה היהודית.
בשנת 1929 בעקבות הכרותו עם המדינאי אוטו באואר (יהודי גם הוא), החל בלימודי משפטים באוניברסיטת וינה.
אולם, בשנת 1934 עלה הקנצלר הפאשיסטי אנגלברט דולפוס לשלטון באוסטריה והמפלגה הסוציאליסטית הוצאה מחוץ לחוק. קרייסקי, יחד עם הסוציאליסט רומן פלאייס (Roman Felleis) ייסדו את התנועה המחתרתית "הנוער הסוציאליסטי-מהפכני" (Revolutionäre Sozialistische Jugend) וערכו פגישות בצ'כוסלובקיה. כתוצאה מפעילותו זו נעצר בינואר 1935 בבית הוריו. במהלך מעצרו הכיר סוציאליסטים אחרים מצד אחד ונאצים מן הצד האחר. במרץ 1936 הועמד לדין במסגרת "משפט הסוציאליסטים" והואשם בבגידה. הוא נשפט לשנת מאסר בפועל. ביוני אותה שנה שוחרר והוצא מן האוניברסיטה.
במרץ 1938 סיים את לימודיו והוסמך לעריכת דין, זמן קצר לאחר סיפוחה של אוסטריה לגרמניה (האנשלוס). מיד לאחר מכן נעצר, ובמעצרו חלק תא בין היתר עם הגנרל היהודי אמיל זומר, אך לבסוף שוחרר באוגוסט אותה שנה בתנאי שיעזוב את אוסטריה. הוא עזב לדנמרק ללא אשרה, אולם בזכות מכרים קיבל אשרת מעבר ובדנמרק ניסה לקבל אשרת הגירה לבוליביה. יושב ראש תנועת הנוער הסוציאליסטי השוודי, טורסטן נילסון, ארגן לו אשרה לשוודיה, שבה שהה מספטמבר 1938 ועד לסופה של מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 עלה אחיו הבכור, פאול, לארץ ישראל. קרייסקי תמך באחיו כלכלית במשך שנים, כיוון שזה היה חולני ובלתי-יציב נפשית.
בגלות.
בשוודיה הצליח קרייסקי להתאקלם במהרה, גם בזכות קשריו עם פעילים סוציאליסטים וגם בזכות בן דודו, התעשיין הרברט פליקס (Herbert Felix), שהיה בעל מפעל שימורים בשוודיה והיה נשוי לנתינה שוודית. קרייסקי התיישב בסטוקהולם, עבד כיועץ כלכלי ופרסם מאמרים בעיתונות המקומית והזרה.
בתחום הפוליטי פעל קרייסקי לשחזור עצמאותה של אוסטריה לאחר המלחמה ושקד על היבדלות התנועה הסוציאליסטית בגלות מן הקומוניסטים.
הוריו הגיעו גם הם לשוודיה בפברואר 1940. בקיץ אותה שנה פגש לראשונה בווילי ברנדט, ששהה אז בגלות בנורווגיה. השניים נותרו חברים עד יומו האחרון של קרייסקי.
בשנת 1942 נישא לוורה פירת, יהודייה ממשפחת תעשיינים. בנם הבכור, פטר, נולד בשנת 1944.
לאחר תום המלחמה, באוקטובר 1945, התמנה על ידי ממשלת שוודיה לאחראי על משלוחי סיוע לאוסטריה - תרופות, אבקת חלב, ומוצרי מזון. לעיתים גם מכשירים וציוד שלא היו בנמצא באוסטריה. חברי מפלגתו שלחו לו בקשות סיוע בדרך קבע.
במאי 1946 שב לווינה וניסה להשתלב שוב בפעילות פוליטית, אולם גולים אוסטרים לא התקבלו אז בברכה בזירה הפוליטית. בנוסף, חששה המפלגה הסוציאליסטית שעם חזרתם של יהודים לשורותיה, תתחזק תדמיתה כ"מפלגה יהודית". קרל רנר ואדולף שרף שכנעו את קרייסקי לשוב לזמן מה לשוודיה על מנת להקים מחדש את נציגות אוסטריה שם. מתחילת 1947 שימש קרייסקי כמזכיר הנציגות ונהנה מתמיכת משרד החוץ האוסטרי. מאוחר יותר שימש כמזכירו של השגריר.
בסוף שנת 1950 נקרא לשוב לווינה, לאחר 12 שנות גלות.
קריירה פוליטית.
באפריל 1951 הוא שב עם משפחתו לאוסטריה וביוני התמנה ביוזמתו של סגן הקנצלר, אדולף שרף, ליועצו של הנשיא הנבחר וראש עיריית וינה, תיאודור קרנר. קרנר נחשב לבלתי-שגרתי, בלתי-פורמלי ולעיתים אף חסר טאקט. קרייסקי סייע רבות לקרנר וזכה דרכו ליצור קשרים הדוקים עם צמרת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.