Sorry (בעברית: סליחה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית הלסי, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Hopeless Fountain Kingdom. הוא נכתב על ידי הלסי והופק על ידי גרג קורסטין. השיר הוא בלדה בה היא מתנצלת בפני מאהביה הפוטנציאליים על שלא נתנה להם להתקרב אליה. הקליפ לשיר ביימו סינג ג'י ליי והלסי והוא יצא לאור ב-2 בפברואר 2018 בערוץ Vevo של הלסי. השיר הגיע למעלה מ-140 מיליון השמעות בספוטיפיי, והיה השיר השלישי ביותר שהושמע באלבום.
הרכב השיר.
השיר נכתב על ידי הלסי וגרג קורסטין, שגרג גם הפיק את השיר. השיר הוא בלדה מסודרת לפסנתר באורך 3:40 (שלוש דקות וארבעים שניות). נכתב במפתח A מז'ור בקצב של 74 פעימות לדקה. טווח הקול של הלסי משתרע בין פה ל-סי. רוב שפילד מרולינג סטון דיבר על התוכן של השיר ואמר "מדאיג אם היא אי פעם תאהב את עצמה כדי לתת למישהו להתקרב אליה". השיר מתחיל בפתיחת מנגינת פסנתר "קודרת", ואחריו השורות "התגעגעתי לשיחות שלך במשך חודשים נראה / לא מבינה כמה אני יכול להיות / כי לפעמים אני יכולה להתייחס לאנשים / שאני אוהבת כמו תכשיטים. במהלך הפזמון היא שרה "אז אני מצטער לאהובי הלא ידוע / מצטערת שאני לא מאמינה / שמישהו אי פעם באמת / מתחיל להתאהב בי". לקראת הסוף היא שרה "מישהו יאהב אותך / אבל לא אני".
וידאו קליפ.
ב2 בפבוראר 2018 יצא לאור וידאו קליפ הנלווה לשיר בוים סינג על ידי ג'י לי והאלסי, שגם ניהל את הקליפים לסינגלים הקודמים,"Now or Never" ו-"Bad at Love ". הסרטון מתחיל עם כשרואים את הלסי עם פצעים בפנים לאחר תאונת דרכים, היא מתחילה ללכת ברחוב לצד אש עם גופות ורכבים נטושים בכל מקום.
קרדיטים וכוח אדם.
קרדיטים שהותאמו מטיידל.
כיבוש השמים (סדרה)
Super Junior
ורנר זומבארט
רוברט קר
כרנך
אנה קוקן
אנה קוקן (באנגלית: Änne Koken ; 28 במאי 1885, הנובר - 19 באפריל 1919, הנובר) הייתה אמנית גרמניה. בנוסף לנופים וציור חפצים דוממים, היא עיצבה ויטראז'ים, בגדים וכריכות ספרים דקורטיביות. היא עבדה גם כאמנית בחברות מסחריות, בעיקר בחברות באלסן ו- Günther Wagner (חברת תרופות, כיום חטיבה ב- Pelikan AG ).
ביוגרפיה.
אביה היה הצייר והחרט, גוסטב קוקן. היא לקחה ככל הנראה את שיעורי האמנות הראשונים שלה מאביה, ואז למדה ב"בית הספר לציור ואמנות דקורטיבית" במינכן אצל הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס, בתקופה שאמנות בפרסום בפועל הייתה עדיין רעיון חדש.
בשנת 1909 עיצבה את הסימן המסחרי של לובסטר עבור חברת מזון, "אפל פיינקוסט", אשר עבר עיבוד מודרני והוא עדיין בשימוש כיום. שנה לאחר מכן היא פתחה סטודיו משלה בהנובר. בשנת 1911 היא הייתה חברה בוועד המייעץ האמנותי של חברת באלסן ועיצבה סמל החברה. במהלך השנים הבאות היא סייעה לחברה לבסס את תדמיתה. היא עבדה אצלם עד מותה. לאחר 1912 עיצבה בגדים, כובעים ופריטי טקסטיל שהופיעו במגזין "Neue Frauenkleidung und Frauenkultur", שיצא לאור עד שנות השלושים של המאה העשרים.
בשנת 1913, פורסם מאמר מרכזי עליה ב-"Das Plakat", מגזין אמנות המוקדש להדפסת פוסטרים. בשנת 1914 הוצגו עבודותיה בתערוכות של אמנות, כולל זו בורקבונד היא גם נבחרה לחברת דירקטוריון מוזיאון אוגוסט קסטנר. בשנת 1918 היא השתתפה בתערוכה הראשונה של ה- "Vereins für Deutsche Frauenkleidung und Kultur" (האגודה לבגדי נשים ותרבות גרמנית). קוקן פעלה למען זכויות נשים.
בשנת 1919 היא נפטרה מדלקת ריאות. שבועיים לאחר שילדה את בתה.
תומאס סטות'ארד
תומאס סטות'ארד (באנגלית: Thomas Stothard; 17 באוגוסט 1755 – 27 באפריל 1834) היה צייר, מאייר וחרט אנגלי.
חייו.
סטות'רד נולד בלונדון, בנו של פונדקאי אמיד. הוא נשלח בגיל חמש לקרוב משפחה ביורקשייר, ולמד בבית הספר באקומב, ולאחר מכן בטדקסטר ובאילפורד, אסקס.
כשהוא הראה כישרון לציור, הפך לחניך לציור על אריגי משי בספיטלפילדס . בזמנו הפנוי ניסה לצייר איורים ליצירותיהם של משוררים שהיו האהובים עליו. חלק מהציורים הללו זכו לשבחים על ידי ג'יימס הריסון, עורך מגזין. לאחר שהמעסיק שלו נפטר, הוא החליט להתמסר לאמנות.
חיים אישיים.
סטות'ארד התחתן עם רבקה ווטקינס בשנת 1783. נולדו להם 11 ילדים, מתוכם שישה - חמישה בנים ובת אחת - שרדו מינקות. הם התגוררו בקובנט גארדן עד לשנת 1794, אז עברו לבית בפיצרוביה, שסטות'רד קנה עליו את החזקה.
אשתו נפטרה בשנת 1825. סטות'ארד נפטר ב־27 באפריל 1834, ונקבר בשטח הקבורה של בונהיל פילדס.
קריירה.
בשנת 1778 הפך סטות'ארד לתלמיד האקדמיה המלכותית לאמנויות, בה נבחר לעמית בשנת 1792 ולאקדמאי מלא בשנת 1794. בשנת 1812 מונה לספרן באקדמיה לאחר ששימש כעוזר במשך שנתיים.
בשנת 1780 הוא הפך לתורם קבוע ל"נובליסט מגזין", עבורו הפיק 148 איורים, כולל אחד עשר האיורים שלו לספר הרפתקאות מאת טוביאס סמולט, ולשני ספרים של סמואל ריצ'רדסון.
משנת 1786 ייצר תומאס פילדינג, ידידו של סטות'רד, תחריטים בעזרת עיצובים של סטות'ארד, אנג'ליקה קאופמן ושל עצמו. סצינות ארקדיות זכו להערכה מיוחדת. פילדינג הכין את אלה בצבע, באמצעות חריטת נחושת, והשיג איכות מעולה. העיצובים של סטות'ארד היו בעלי אסתטיקה יוצאת דופן.
היסטוריון האמנות ראלף ניקולסון וורנום העריך כי עיצובים של סטות'ארד מונים חמשת אלפים ומתוכם כשלושת אלפים נחקקו. תמונות השמן שלו בדרך כלל קטנות. הצביעה שלו עשירה לרוב וזוהרת בנוסח רובנס, שסטות'ארד העריץ.
הציור "וינטאג'," אולי ציור השמן החשוב ביותר שלו, נמצא בגלריה הלאומית. הוא תרם לגלריית שייקספיר של ג'ון בוידל, אך ציורו הידוע ביותר הוא "תהלוכת עולי הרגל לקנטרברי", בגלריית טייט, והתחריט ממנו היה פופולרי מאוד. העמלה לתמונה זו הוענקה לסטות'רד על ידי רוברט הארטלי קרומק, שהפך לסיבה למריבה עם חברו ויליאם בלייק.
בנוסף לתמונות הציור שלו, עיטר סטות'ארד את גרם המדרגות הגדול של בית ברגהלי, ליד סטמפורד בלינקולנשייר, עם נושאי מלחמה, וירידת אורפאוס לגיהנום (1799–1803); והכיפה של האולם העליון של ספריית עורכי הדין באדינבורו (שלימים הפכה לספריית סיגנט), עם אפולו והמוזות, ודמויות משוררים, נואמים וכו' (1822). הוא הכין קישוטים פיסוליים ואחרים לארמון בקינגהאם, שלא בוצעו בגלל מותו של המלך ג'ורג' הרביעי. הוא גם תכנן מגן שהוצג בפני הדוכס מוולינגטון על ידי סוחרי לונדון, ופרסם סדרה של שמונה תחריטים מהנושאים השונים שעיטרו אותו.
להיטי רדיו עכשוויים
Küçük bir yol (שיר)
Küçük bir yol (באנגלית: A Small Road, ובעברית: דרך קטנה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבלגית-טורקייה הדיסה, מתוך המיני-אלבום, "Aşka Kapandım". השיר יצא לאור ב-3 בספטמבר 2020, כסינגל הראשון והפותח מתוך המיני-אלבום, על ידי חברת התקליטים פאסאג' רקורדס.
השיר הגיע למקום החמישי בטורקיה טופ 20.
רקע וכתיבה.
לאחר שסיימה להוציא סינגלים מתוך אלבומה "Şampiyon", הוציאה הדיסה את הסינגל "Geliyorum Yanına" כסינגל שלא מתוך אלבום וכסינגל האחרון שלה לשנת 2019. לאחר מכן, בספטמבר 2020 דווח על צאת השיר הזה ועל היותו הסינגל הראשון מתוך מיני-אלבום בשם, "Aşka Kapandım".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5.8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-3 בספטמבר 2020, ביום צאתו כסינגל. ביממה הראשונה שלו, צבר למעלה מ-1,778,809 צפיות; הישג יוצא דופן לקליפ בשפה הטורקית. כמו כן, ממוצע הצפיות שלו עמד על חצי מיליון בכל יממה, משך שבועות רבים.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-24 מיליון צפיות.
חרם לימריק
חרם לימריק (קרוי גם פוגרום לימריק) היה חרם אנטישמי שהחל ב-1904. הוא הוטל על ידי תושביה הקתולים של לימריק, אירלנד על תושביה היהודים והסתיים לכאורה ב-1906, אך השפעותיו היו הרבה יותר ארוכות טווח. החרם היה בעיקרו כלכלי, אך אירעו בו גם מקרי תקיפה, ידוי אבנים, ביזוי והשפלה ועוד. הוא גרם ישירות, תוך מספר שנים, לבריחת כשני שלישים מהקהילה היהודית הקטנה של העיר. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקהילה נעלמה כליל.
רקע.
לימריק היא העיר הרביעית בגודלה באירלנד. מפקדי האוכלוסין שנערכו בה במהלך השנים מראים שב-1861 גר בה יהודי אחד בלבד, אך עד 1896 גדל מספרם והגיע ל-130. התבססה שם קהילה קטנה, בעיקר פליטים יהודים ליטאים שהגיעו החל מ-1878. הם עסקו בעיקר במסחר קמעונאי. בעקבות התיישבותם בעיר נפתחו בה בשנות ה-80 של המאה ה-19, בית כנסת ולאחריו גם בית קברות יהודי.
גידול מספרי זה נתקל פה ושם בגילויי אנטישמיות. למשל, באפריל 1884, ביום ראשון שחל בחג הפסחא, הקיף המון מוסת בית של יהודים בעיר, יידה עליו אבנים ופצע אישה יהודייה ובתה שגרו שם, וגם הבית ניזוק. באוגוסט 1892 הוכו שני יהודים בדרכם לעיר. בנובמבר 1896 נסקל שוב אחד הבתים של היהודים. ואלה לא היו אירועי האנטישמיות היחידים. למרות זאת, היהודים, למודי הרדיפות במזרח אירופה, ממנה ברחו רובם, נטו להמעיט בחשיבות גילויי האנטישמיות הללו.
ההסתה, החרם והאלימות.