לופז ביצעה את השיר בטקס פרסי הבלוקבסטר החמישי ב-26 ביוני 1999. בנוסף היא גם הופיעה עם גרסת רמיקס של השיר בטקס פרסי האופנה של ווג ו-VH1 בדצמבר אותה שנה, שם היא גם זכתה בפרס האמנית הנשית האופנתית ביותר. בספטמבר 2001 היא הופיעה שוב עם השיר בפוארטו ריקו במסגרת סדרת הופעות שלה שם.
ב-2007 ביצעה שוב את השיר במסגרת סיבוב ההופעות המשותף עם בעלה לשעבר מארק אנתוני. באוקטובר 2011, ביצעה את השיר שוב במסגרת הופעה שלה במלון מוהגאן סאן בגרסה אקוסטית. בשנת 2012, כאשר יצאה לופז לסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה "Dance Again World Tour", שם שוב ביצעה את השיר בגרסה אקוסטית הופעה אותה תיארה כ"הרגע האינטימי האמיתי הראשון של המופע". במהלך הופעה שלה לרגל המונדיאל של 2014 בדובאי ביצעה מאשאפ של השיר ביחד עם השיר "Girls".
החל משנת 2016 יצאה לסדרה של הופעות במלון פלאנט הוליווד שבלאס וגאס, שם כללה ברשימת השירים את השיר כהשיר הראשון של המופע ושולב מאוחרי יותר בקטע סטרפטיז של המופע.
השפעה.
ההצלחה של השיר סימנה את תחילתו של הצלחת האמנים הלטינים בארצות הברית, עם הצלחתו של ריקי מרטין. אם כי חלק טענו שלופז ניסתה לרכב על גל הפופולריות הגוברת של המוזיקה הלטינית בארצות הברית. גם בקנדה הצלחתם של לופז ומרטין העלתה את הפופולריות סביב המוזיקה הלטינית במדינה והיווה כתשתית לאמנים לטיניים אחרים כמו מארק אנתוני להצליח במדינה.
מאוחר יותר, בשנת 2017, סימפל דרייק את השיר, והוציא אותו מחדש בשם "Teenage Fever". השיר נכלל באלבומו, More Life.
פרסים.
בטקס פרסי הבילבורד שהתקיים בשנת 1999, זכה הקליפ של השיר בפרס בקטגוריית - "קליפ הפופ הטוב ביותר". בנוסף לכך, באותה השנה הוא זכה ב-2 פרסים נוספים בטקס דומה של טקס פרסי הבילבורד, "Billboard Music Video Awards" בקטגוריות - "הקליפ הטוב ביותר לאמן חדש" וב-"פרס החזון המקסימלי".
בנוסף, בטקס פרסי הנוער השיר זכה בפרס "השיר הטוב ביותר של הקיץ". בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV, שהתקיים באותה השנהף הקליפ היה מועמד ל-4 פרסים: "הקליפ הנשי הטוב ביותר", "קליפ הדאנס הטוב ביותר", "קליפ הפופ הטוב ביותר" וה-"הקליפ הטוב ביותר לאמן חדש" אך לא זכה באף אחד מהם. בשנה לאחר מכן הוא זכה בפרס ALAM "להופעה יוצאת מן הכלל בקליפ".
ביקורות.
השיר זכה לביקורות חיוביות על ידי מבקרי המוזיקה. NME ציינו כי "לופז באמת באה לתת את הקטע שלה". צ'אק טיילור מבילבורד דיבר בחיוב על הפקת השיר, וכינה אותו "עכשווי ועצבני, היישר לנתיב של פיית' אוונס אך ציין כי השיר דומה לשיר "The Boy Is Mine" של הזמרות ברנדי נורווד ומוניקה שאותו גם כתב רודני ג'רקינס. בנוסף כתב "נראה שללופז יש שליטה על האלמנט החשוב ביותר-קולה אם כי, המנגינה הקולית של השיר הזה מחזיקה בחוזקה בקצה צר מאוד... לופז אולי תזכיר את ונסה ויליאמס בצד הפאנקי שלה. בכל המקרה הסקרנות לבדה תניע את השיר על גל הפופ וה-R&amp;B, ובנקודה זו, הפזמון, יחד עם הקליפ המשכנע ללא ספק, צריכים לקחת את השיר הזה רחוק הרבה יותר". הת'ר פארס מ-"Allmusic" אמרה כי "השיר עולה בקנה אחד עם אישיותה הציבורית של לופז". אהרון ביירל מ-"DVD Talk" שיבח את השיר וכינה אותו כ"קליט" וכתב שהוא "מציג את סגנון הזמרת היטב".
בת' ג'ונסון מ-"Entertainment Weekly" אמרה כי לשיר יש "גרוב סקסי". בנוסף היא ציינה בהקשר חיובי כי "לאור ההיסטוריה של כוכבי קולנוע עם מוזיקה מה כבר היה אפשר לצפות מהשחקנית הזאת?". אליזה גרנדר מ-"Los Angeles Times" תיארה את השיר כ"שיר היפ-הופ אקזוטי". כתב המגזין "Vibe" דרים המפטון כינה את השיר כ"מתוק" ו"אופטימי", אך העיר על שירה "חזקה" של לופז. בריאן מק'קולום מ"רומא ניוז" קרא לשיר אחד השירים "המדבקים" של השנה. איימי סקיארטו מ-PopCrush שיבחה את השיר וקראה לו "חלקלק" ו"בטוח" "ושהוא הגדיר אותה לא רק כשחקנית. קולה עשוי להיות דק אבל היא יודעת להתמודד עם המגבלות הקוליות שלה. שילוב של סינת'פופ, פופ, מיד-טמפו, R&amp;B עכשווי... שילוב של כל אלה הופכים את השיר הזה ל-ללא רבב". כתב של ה-"International Business Times" כינה את השיר כ"ידידותי לרדיו".
מייקל קראג מ-BBC כינה את השירה של לופז כ"תמימה". בת ג'ונסון מ-"Entertainment Weekly" כינתה את השיר כ"שיר פאנק איטי". בילבורד כינו את יציאת השיר "כסערה לאחר חודשים של רעמים". וכי לופז היא מעתה והלאה "מוסכמת לכוכבת פופ". העיתון "The New York Daily News" ציין כי בזכות השיר "העולם יודע שג'יי לו היא משהו מיוחד. בעוד שהיא השיגה את מעמדה כשחקנית לופז היא עכשיו שם שמוכר בכל בית". רולינג סטון כינו את השיר "כתחילת האימפריה התקשורתית של לופז". כתבת העיתון "Dazed" קאט ג'ורג סבורה כי לופז "היא פמיניסטית סלבריטאית, כאשר השיר הגדיר אותה ככזאת, בעקבות כך שמעביר מסר תמציתי ותובעני על נשיות". ג'ניפר צ'ארלס מ-"KSZR" ציינה כי היו לה הרבה ספקות לפני שלופז הפכה לזמרת אך הספקות שלה נעלמו עם יציאת השיר. ביל לאמב מ-About.com music דירג אותו אחד מהשירים הטובים ביותר שלה: "התחושה האלגנטית המושרשת בשיר". גם מאזיני AOL בחרו בשיר כהשיר הטוב ביותר שלה.
סטייסי לאמבה מ-VH1 דירגה את השיר בתור הסינגל החמישי הטוב ביותר של לופז, כאשר כתבה: "שיר הבכורה של לופז צייר את כל מה שהיה פופולרי ב-1999. היא התמזגה יחד עם הסינטיזים שנעשו פופולריים על ידי TLC, והדגישה את ההתלקחות הלטינית שהרוויחה על ידי ריקי מרטין והגיעה לארוז עם ההוקרה של המיניות שלה. שיר הפופ הזה עשה את מה שהוא היה צריך לעשות, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 הוכיח שהיא כאן". ג'ורדן ליפסיץ ממגזין "Bustle" כינתה אותו "כאחד מהשירים שמגדירים את הקיץ" "והוסיפה כי השיר הוא מסוג השירים שנתרגל לשמוע הרבה ברוטינה שלנו". מגזין רולינג סטון אף כלל אותו ברשימת "20 שירי הקיץ הטובים ביותר של שנות ה-90". לואיס קורנר מ-"Digital Spy" תיאר את השיר "כשיר R&amp;B קלאסי" ו"תזכורת מוצקה של הטבע הרומנטית העצמית שלה אבל חסרת התקווה, אשר נראה שמשקפים את החיים האישיים הצבעוניים שלה."
ג'רום ג'וזף מ- Los Angeles Times נתן ביקורת פחות חיובית לשיר וטען שהוא נשמע כמו שיר דחוי של ברנדי נורווד או מוניקה וכינה אותה כחיקוי של פאולה עבדול. רוג'ר קאטלין מ-Hartford Courant כתב ש"השיר הוא שיר R&amp;B שנשמע כמו אחד או יותר משירים אחרים שכל אחד יכול לשיר אותם". אך ציין כי בכל זאת יש לו "קצת כישרון לטיני". סקוט איווסלד מ-"Deseret News" ציין כי השירה של לופז "מתחזה" אך "דקה" "ושהיא מוצאת את סגנון השירה המתאים לה".
S1 פנציר
דינמו סנקט פטרבורג (בנדי)
האיגוד הבין-פרלמנטרי
האיגוד הבין-פרלמנטרי (באנגלית: IPU - Inter-Parliamentary Union, בצרפתית: Union Interparlementaire - UP) הוא מוסד בין-לאומי שהוקם בשנת 1889 על ידי פרדריק פאסי (צרפת) ורנדל קרמר (בריטניה). זה היה הפורום הקבוע הראשון למשא ומתן פוליטי רב-צדדי. בתחילה, הארגון היה עבור פרלמנטרים בודדים, אך מאז הפך לארגון בינלאומי של בתי הפרלמנט של מדינות ריבוניות. הפרלמנטים הלאומיים של 176 מדינות (שלוש המדינות החברות האחרונות הן: טורקמניסטן, אוזבקיסטן, ונואטו, החברות הועברו במהלך הכנס ה -137) הן חברות באיגוד, ו -11 אסיפות פרלמנטריות אזוריות הן חברות מקורבות.
האיגוד מפעיל מכון לימודים ומחקר ומארגן כנסים בינלאומיים כל שנה. מקום מושבו של הארגון הוא בז'נבה, שווייץ.
דינמו לנינגרד (בנדי)
דינמו לנינגרד (ברוסית: Динамо Ленинград) היה מועדון בנדי מקצועני מהעיר לנינגרד.
הקבוצה זכתה באליפות העיר 8 פעמים (1935, 1936, 1938, 1939, 1941, 1945, 1946, 1947). בזירה הלאומית הישג השיא של הקבוצה הוא מקום שלישי בעונת 1936 והעפלה לגמר הגביע הסובייטי בעונת 1947.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1942 כחלק מאגודת ספורט דינמו, שהיוותה לאגודת הספורט של אנשי שירותי הביטחון.
הקבוצה הייתה ממייסדות אליפות ברית המועצות בבנדי ובעונת הבכורה שלה בשנת 1937 סיימה במקום השלישי, באותה עונה שבה דינמו מוסקבה זכתה באליפות המדינה.
בעונת 1948 ארגוני הספורט הממשלתיים השקיעו יותר בפיתוח תחום ההוקי קרח על חשבון הבנדי ועד 1952 הקבוצה פורקה.
ב-1962 הוקמה מחדש ועד 1965 התמודדה בליגה הבכירה, עת פורקה שוב, הפעם באופן סופי. שחקני הקבוצה עברו לשחק בקבוצת סברוניקל מהעיר מונצ'גורסק שבמחוז מורמנסק
גאנגסטה ראפ
המערך הטכני של חיל האוויר
המערך הטכני של חיל האוויר הוא אוסף היחידות והגופים האחראים להשגת יעדי הכשירות, הכוננות, הזמינות והבטיחות של מערכות חיל האוויר הישראלי.
המערך הטכני תומך בפעילות המבצעית של חיל האוויר ומתחזק את המטוסים, את החימוש, את מערכות הנשק ואת מערכות התכנון, השליטה והבקרה. המערך אחראי גם על מימוש בניין הכוח – רכישה ופיתוח מערכות נשק, ציוד ותשתית לשיפור יכולותיו המבצעיות של חיל האוויר.
בנוסף, המערך אחראי על שמירת מלאי החלפים למערכות השונות, הן לצרכים השוטפים והן ללחימה.
המערך הטכני מהווה כמחצית מכוח האדם הסדיר בחיל וכולל את מטה להק הציוד, את גופי האחזקה ויחידות הבינוי בבסיסי החיל ואת בית הספר הטכני.
מטה המערך הטכני, להק הציוד, מוביל את פעילויות התכנון, ההנדסה והפיתוח, שנערכות בתעשיות בישראל ומחוצה לה וביחידות חיל האוויר. פעילויות האחזקה מתבצעות בהנחיית אנשי הלהק על ידי הטכנאים בטייסות ובבסיסים.
כלל יחידות המערך הטכני כפופות מקצועית או פיקודית לראש להק ציוד, קצין בדרגת תת-אלוף. ראש הלהק הנוכחי הוא שלומי קונפורטי.
היסטוריה.
שנות ה-1940.