קריסטיאן פְּרֶסְטְרוּד (בנורווגית: Kristian Prestrud 22 באוקטובר 1881 - 11 בנובמבר 1927) היה קצין-צי ומגלה ארצות נורווגי, שהשתתף במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן בשנים 1912-1910. פרסטרוד היה קצין ראשון של ה"פראם" ומנהיג קבוצת המזחלות המזרחית של המשלחת הנורווגית אל נונאטאק סקוט.
משלחת הקוטב הדרומי.
אמונדסן שמר בסוד את כוונותיו האמיתיות כלפי יעד ההפלגה של "פראם". האנשים היחידים שידעו על כך לפני מעשה היו אחיו, לאון, ורב החובל של האונייה, לויטננט תורוואלד נילסון. לויטננט פרסטרוד ועוד אחד מאנשי הצוות, הייאלמר פרדריק גיירטסן, קיבלו את המידע הסודי ערב הפלגתה של "פראם" מנורווגיה. לשאר אנשי הצוות, 18 במספר, נודע הדבר רק כש"פראם" עגנה במדיירה. כאשר המשלחת חרפה בפראמהיים באנטארקטיקה, עסק פרסטרוד, בעזרת היאלמר יוהנסן, בתצפיות מדעיות.
פרסטרוד צורף לקבוצה המקורית של שמונה אנשים, שעשו את הניסיון הכושל להגיע אל הקוטב ב-8 בספטמבר 1911. אף כי חזרו לאחור לפני הגעה לקוטב בגלל טמפרטורות קיצוניות, החליטו אנשי הקבוצה להמשיך אל המצבור ב-80° דרום, לפרוק שם את מזחלותיהם ולשוב בחיפזון לפראמהיים. בגלל לחץ הזמן נפרעו סדרי הקבוצה, שהתפצלה לכמה ראשים והשניים האחרונים הגיעו לבסיס יותר משש שעות אחרי שאר האנשים. יוהנסון ופרסטרוד הגיעו כושלים ומותשים כליל אל פראמהיים, שאותו מצאו בחשיכה ובערפל רק הודות לנביחת הכלבים, שהנחתה אותם בדרכם. קרוב לוודאי, שפרסטרוד היה קופא למוות אלמלא יוהנסן, שטיפל בו והביאו למקום מבטחים.
בבוקר הבא נאלץ אמונדסן להתמודד עם ביקורת קשה וחריפה מצד יוהנסון, שצבר ניסיון קוטבי במשלחת של פריטיוף ננסן אל הקוטב הצפוני. יוהנסון האשים את אמונדסן, שנטש את אנשיו מאחור בחפזונו להגיע לבסיס הבטוח. אמונדסן לא היה מוכן להשלים עם ביקורת חריפה כזאת מצד מי מפיקודיו, ובחר לארגן מחדש את קבוצת הקוטב בצמצום מספר המשתתפים בה. כתוצאה מכך, הופרדו יוהנסון, פרסטרוד וסְטוּבֶּרוּד מצוות הקוטב ונשלחו לחקור את ארץ אדוארד השביעי. כדי להשפיל את יוהנסון עוד יותר, מונה פרסטרוד, המנוסה פחות ממנו, למפקד המשימה. גלעד שהקימה קבוצת פרסטרוד בנונאטאק סקוט, הרי אלכסנדרה () ב-3 בדצמבר 1911, נחשב לאתר היסטורי באנטארקטיקה.
על השתתפותו במשלחת, קיבל קריסטיאן פרסטרוד את מדליית הקוטב הדרומי ("Sydpolsmedaljen"), פרס מלכותי נורווגי שייסד האקון השביעי מלך נורווגיה בשנת 1912 כגמול למשתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן. בשנת 1926 התמנה פרסטרוד לעוזר מנהל הנמל בקריסטיאנסנד.
פרסטרוד איבד עצמו לדעת ביריה מאקדח בקריסטיאנסנד, נורווגיה, בשנת 1927.
לקריאה נוספת.
רואלד אמונדסן כתב על המשלחת ב"זידפולן" (הקוטב הדרומי), שיצא לאור בשני כרכים בשנים 1913-1912. הספר תורגם לאנגלית בידי א. ג. צ'אטר, ויצא לאור בשם "The South Pole: An Account of the Norwegian Antarctic Expedition in the "Fram," 1910-1912"
ליגת החלומות
ליגת החלומות הוא שעשועון ספורט לאוהדים שמופעל על ידי כלי תקשורת או אתרי אינטרנט המסקרים את תחום הספורט, בעיקר תחום משחקי כדור כמו כדורגל או כדורסל.
מקור.
מקורה של ליגת החלומות מצוי בספורט פנטזיה. מדובר בקונספט שבבסיסו מצוי הרעיון שבו האוהד זוכה להרכיב קבוצה דמיונית מספורטאים קיימים ואיתה ניתן להתחרות על פי סט חוקים ומגבלות שנקבע מראש, בהתאם לסטטיסטיקה האישית של כל ספורטאי. הראשון להגות זאת בשנות ה-60 המוקדמות היה אחד הבעלים של קבוצת הפוטבול אוקלנד ריידרס, וילפריד "ביל" ויקנבאך. לאחר שניסה זאת בגולף ובבייסבול, חבר ויקנבאך לעוד שני עיתונאי ספורט ויחדיו הם יצרו את ליגת הספורט פנטזיה הרשמית הראשונה, שעסקה בפוטבול. במהרה התפשטה התופעה לאורך צפון קליפורניה. ב-1980 יצר לראשונה דניאל אוקרנט, כותב ועורך, ליגת ספורט פנטזיה בפגישה שנערכה במסעדה בניו יורק, וביסס אותה על "תקציב" שניתן מראש למשתתף, ועל ניקוד מסוים שנקבע מראש, וסטטיסטיקה שחולקה לקטגוריות, ובכך הניח את היסודות לספורט הפנטזיה שאותו מכירים כיום. בהמשך, הודות למחשוב ואינטרנט, התחום צבר תאוצה והתפשט מארצות הברית לכל העולם.
מתודולוגיה.
כל טורניר "ליגת החלומות" מתנהל בצמוד לליגה מקצועית כלשהי, לרוב הליגה הבכירה במדינה מסוימת, כגון ליגת העל בכדורגל. במסגרת הטורניר האוהד מקבל "תקציב" התחלתי ובכסף זה עליו לבנות קבוצה על ידי "רכישת" שחקנים המשחקים באותה ליגה (לרוב תחת מגבלות מסוימות), כאשר השחקנים הטובים ביותר עולים הכי הרבה כסף ושחקנים לא מוכרים (כגון שחקני נוער) עולים הכי מעט. השחקן נדרש לאזן בין רכישת "כוכבים" לרכישת "תגליות" כדי לבנות קבוצה חזקה. בכל שבוע, כאשר מתקיימים משחקים אמיתיים בליגה, כל שחקן מקבל ניקוד בהתאם לביצועיו (למשל בכדורגל כל שחקן מקבל 4 נקודות לכל שער שהבקיע ו-3 נקודות לכל שער בישל, ושוער מקבל 5 נקודות אם שמר על שער נקי ו-2- בשער הראשון שהוא ספג ועל כל שער נוסף מינוס נקודה). בסיום המחזור מסכמים את הניקוד של כל השחקנים בקבוצה ומעניקים לקבוצה של האוהד ניקוד שבועי. ישנם שני מסלולי תחרות: הטורניר השבועי שבו הקבוצה שזכתה בהכי הרבה נקודות מזכה את האוהד שבנה אותה בפרס (לרוב קטן יחסית) והמסלול העונתי, שבו סופרים את הנקודות עד סוף העונה ואז קובעים מי המנצחת לפי הניקוד המצטבר, והאוהד המנצח זוכה בפרס גדול.
"ליגת החלומות" הוא שעשועון מקובל בישראל שאורגן מספר פעמים על ידי גופים שונים בהם "מעריב ספורט", "ידיעות ספורט", "ערוץ הספורט" וגופים נוספים.
יומן הנעל האדומה
יומן הנעל האדומה (במקור: Red Shoe Diaries) היא סדרת דרמה אירוטית ששודרה במקור ברשת הכבלים האמריקאית שואוטיים בשנים 1992–1997. הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי תאגיד פלייבוי, ושודרה גם בערוץ 3 בישראל. פרקי הסדרה בוימו לרוב, במשותף או בנפרד, על ידי זלמן קינג ורפאל אייזנמן. עלילת הפרקים נסובה על חוויותיה המיניות של בחורה, שלעיתים קרובות קריינה ברקע את ההתרחשות. פרקי הסדרה כללו סצינות אהבה עם עירום ומוזיקת רקע חושנית או קודרת. סך הכל הופקו ושודרו 66 פרקים בחמש עונות, סרט טלוויזיה יחיד ועוד 19 סרטים בהפצה ישירה לקלטות וידאו.
הפרקים נפתחו במונטאז' קצר של מדור מודעות קוראים בעיתון, בו מופיעה מודעה תחת שם העט "נעליים אדומות". כותב המודעה מבקש מנשים לשלוח לתיבת הדואר שלו סיפורים אישיים מחייהן על אהבה, תשוקה ובגידות. הסדרה לא כללה קו עלילה מתמשך בין הפרקים או דמויות קבועות, מלבד דמותו של ג'ייק וינטרס (דייוויד דוכובני), שעמד מאחורי המודעה. וינטרס נראה משוטט עם סטלה כלבתו, כשהוא מקריא מכתב שהגיע לתיבת הדואר שלו ונפתח במילים "נעליים אדומות יקרות...". את המודעה פרסם לראשונה לאחר התאבדותה של ארוסתו, ועימות שניהל מול הגבר עימה היא ניהלה רומן, בנאי ומוכר נעליים שמכר לה זוג נעלי עקב אדומות, שהיו ההשראה לשם העט שבחר. תקוותו היא להבין את הסיבות להתאבדותה של ארוסתו, זאת מתוך סיפורים של נשים שחוו מצבים דומים.
אדולפו ולנסיה
אדולפו חוסה ולנסיה מוסקרה (בספרדית: Adolfo José Valencia Mosquera, נולד ב-6 בפברואר 1968 בבואנוונטורה שבקולומביה) הוא כדורגלן עבר קולומביאני, ששיחק בעמדת החלוץ.
ולנסיה כונה "הרכבת" עקב עוצמתו הפיזית, שיחק בשבע מדינות שונות, וייצג את קולומביה במונדיאל 1994 ובמונדיאל 1998.
קריירת מועדונים.
בשנת 1988 החל ולנסיה את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מבוגוטה, בירת קולומביה, שם שיחק חמש עונות, כבש 56 שערים ב-159 משחקים, והביא להתעניינות מקבוצות באירופה בשירותיו. בקיץ 1993 חתם בבאיירן מינכן, וסייע לה לזכות באליפות בעונה היחידה בה שיחק שם, כאשר הוא מסיים כמלך השערים עם 11 כיבושים, בצוותא עם מהמט שול. בתחילת עונת 1994/95 עבר ולנסיה לאתלטיקו מדריד, שם חווה תקרית גזענית, בה סינן כלפיו נשיא המועדון דאז חסוס חיל ש"צריך לחתוך לבחור השחור את הגרון", ובתום עונה אחת, בה כבש שישה שערים, עזב את המועדון.
בקיץ 1995 חזר ולנסיה לאינדפנדיינטה סנטה פה, ובהמשך הקריירה שיחק בקבוצות קולומביאניות נוספות כאמריקה קאלי ואינדפנדיינטה מדיין, בפאוק סלוניקי היוונית, רג'אנה האיטלקית, מטרוסטארס האמריקאית, אוניון מרקאיבו הונצואלית, וז'ג'יאנג לוצ'נג הסינית, בה שיחק שתי קדנציות, וסיים את קריירת המשחק הפעיל בשנת 2004.
קריירה בינלאומית.
ולנסיה החל לשחק בנבחרת קולומביה בכדורגל בשנת 1992, והטורניר הגדול הראשון בו השתתף היה הקופה אמריקה 1993. במוקדמות מונדיאל 1994, כבש בניצחון המפורסם של קולומביה 5-0 על נבחרת ארגנטינה באצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס, שהיה צעד משמעותי לעלייה למונדיאל 1994. קולומביה נחשבה לנבחרת חזקה מאוד, וצופה שתעפיל לשלבים המתקדמים של הטורניר, עם שלל כוכבים כוולנסיה, קרלוס ולדרמה, פרדי רינקון, אנדראס אסקובר ופאוסטינו אספרייה, אך איכזבה והודחה בשלב הבתים. ולנסיה שיחק גם במונדיאל 1998, שגם בו הודחה קולומביה בשלב הבתים. אחריו פרש מהנבחרת, כשלכותו 37 הופעות, בהן כבש 14 שערים.
המוזיאון הלאומי של בחריין
המוזיאון הלאומי של בחריין (בערבית: متحف البحرين الوطني) הוא המוזיאון הגדול ביותר בבחריין ומהמוזיאונים הוותיקים שלה. המוזיאון שוכן בעיר הבירה מנאמה והוא נפתח לציבור בדצמבר 1988. עלות בנייתו היא 30 מיליון דולר, והוא משתרע בשני מבנים על שטח של 27,800 מטר מרובע. המוזיאון שוכן ליד התיאטרון הלאומי של בחריין . המוזיאון תוכנן על ידי חברה KHR Arkitekter, חברת אדריכלות מדנמרק. המוזיאון נוסד ביוזמתו של האמיר עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה .