ב-19 בנובמבר, חמישה ימים בלבד לאחר ההפצצה הגדולה על העיר קובנטרי החל מבצע גדול של הלופטואפה להפצצת ברמינגהאם. באותו יום תקפו 440 מפציצים גרמניים את ברמינגהאם והטילו פצצות במשקל כולל של כ-400 טון. זו הייתה התקיפה החמורה ביותר על ברמינגהאם במהלך המלחמה ונהרגו בה כ-450 בני אדם ונפצעו כ-540. בתקיפה זו נפגעו קשות כמה מפעלי נשק והושבתה בהם הפעילות למשך מספר חודשים. בלילה למחרת שוב הופצצה ברמינגהאם על ידי כ-200 מטוסים גרמניים. במתקפה זו הוטלו 9,500 פצצות במשקל כולל של 118 טון. תחנת האוטובוסים המרכזית של ברמינגהאם נפגעה בתקיפה זו ונשרפו בה כ-100 אוטובוסים. בלילה למחרת (בין ה-21 וה-22 בנובמבר) הופצצה ברמינגהאם בשלישית, במשך 11 שעות. במהלך תקיפה זו הוטלו על העיר פצצות תבערה רבות שגרמו לכ-600 שרפות. כוחות כיבוי והצלה הוזעקו מכל רחבי המדינה ולבסוף הצליחו להשתלט על השרפות, אך התשתיות של ברמינגהאם, בראש ובראשונה מערכת אספקת המים, נפגעו קשות בתקיפה זו. למזלה של העיר לא התקיימה תקיפה גם למחרת, וכך יכלו המהנדסים לשקם את מערכת אספקת המים. בסך הכל בגל תקיפות זה בנובמבר נהרגו כ-800 בני אדם, נפצעו 2,345 וכ-20,000 בני אדם נותרו ללא קורת גג.
ברמינגהאם הופצצה שוב בתחילת דצמבר. ב-4 בדצמבר הפציצו את העיר כ-60 מטוסים גרמניים ושוב ב-11 בדצמבר נערכה תקיפה גדולה של 278 מטוסים גרמניים שהפציצו את העיר בכ-25,000 פצצות תבערה וחומר נפץ. זו הייתה גם התקיפה הארוכה ביותר של ברמינגהאם במהלך המלחמה, היא נמשכה כ-13 שעות. בתקיפה זו נהרגו 263 בני אדם. במהלך תקיפה זו נפגעה קשות כנסיית סנט תומאס שחורבותיה מהוות היום אתר הנצחה להרוגים בכל מלחמה הנקרא "גן השלום של תומאס הקדוש".
ברמינגהאם הותקפה פעמים נוספות במהלך 1941. התקיפות הגדולות ביותר בשנה זו נערכו בחודש אפריל בשני לילות עוקבים: ה-9 וה-10 באפריל. בלילה הראשון תקפו 235 מטוסים את העיר בכ-280 טון של חומר נפץ וכ-40,000 פצצות תבערה. התקיפות התרכזו במרכז העיר וגרמו שם לנזק רב. למחרת תקפו 245 מטוסים גרמניים את העיר שוב בכ-245 טון של חומר נפץ ו-43,000 פצצות תבערה. בשתי תקיפות אלו נפגעו בסך הכל 1,121 בני אדם.
הפצצות על העיר התקיימו לפרקים גם בהמשך המלחמה. ההפצצה המשמעותית האחרונה על ברמינגהאם התקיימה ב-27 ביולי 1942 כאשר יותר מ-60 מטוסים גרמניים הפציצו את העיר. התקיפה האחרונה על העיר הייתה ב-23 באפריל 1943 ובה נפלו על העיר שתי פצצות בלבד. האזעקה האחרונה במהלך המלחמה נשמעה בעיר ב-15 במאי 1944.
בנוסף להפצצות על העיר ברמינגהאם הופצצו האזורים הכפריים הסמוכים לה (הארץ השחורה) פעמים אחדות.
הנצחה.
אתר ההנצחה העיקרי בברמינגהאם הוא גן השלום של תומאס הקדוש, שניצב במקום ההריסות של כנסיית סנט תומאס שנפגעה ב-11 בדצמבר 1940. אתר הנצחה זה איננו מתמקד רק בקרבנות הבליץ על ברמינגהאם אלא בקרבנות מלחמה באשר הם. בשנת 2005 הוצב בעיר הפסל "עץ החיים" שפיסל לורנצו קווין לזכר ההרוגים בבליץ על ברמינגהאם.
הנחת הארגודיות
הקורפוס ה-70 (ורמאכט)
הקורפוס ה-70 (בגרמנית: LXX. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-25 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-70 (Höheres Kommando z.b.V. LXX), וכמפקדו מונה ולנטין פויירשטיין. הקורפוס לחם בקרבות השונים בנורווגיה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
הקורפוס ה-91 (ורמאכט)
הקורפוס ה-91 (בגרמנית: LXXXXI. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-10 באוגוסט 1944 בידי האוברבפסלהאבר זידאוסט. הקורפוס הוכפף לקבוצת ארמיות E שפעלה בבלקן והייתה בתורה כפופה לקבוצת ארמיות F. הקורפוס הוצב ביוון ובסרביה, ועם הנסיגה של הכוחות הגרמניים מהבלקן באביב 1945, השתתף הקורפוס בקרבות ההגנה בקרואטיה, שהותקפה בו זמנית בידי הצבא הבריטי והצ'טניקים בפיקודו של טיטו. הקורפוס נכנע לבעלות הברית ב-8 במאי 1945.
סדר כוחות.
עם פירוקו, כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קוני למל בתל אביב
קוני למל בתל אביב (באנגלית: Kuni Leml B'Tel Aviv) הוא סרט ישראלי מסוגת מחזמר קומי משנת 1976.
בסרט מגלם מייק בורשטיין שתי דמויות במקביל (קוני ומוני - אחים תאומים) בקומדיה של טעויות. הסרט כולל שירים וריקודים, שהידוע שבהם הוא שירו של קונילמל "אני קוני קוני למל" בביצועו של בורשטיין.
פסקול הסרט יצא בתקליט. הסרט נמצא במקום 10 במאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים, עם כ-771,000 כרטיסי קולנוע שנמכרו.
עלילה.
לכבוד יום הולדתו התשעים, מכריז קוני למל הסב, שהנכד הראשון מבין שני התאומים - קוני ומוני, שיעלה לארץ ישראל ויתחתן עם יהודייה, יקבל מיליוני דולרים.
קוני, אברך צעיר, ומוני, דתל"ש שחי עם בדרנית מפוקפקת וגויה, מנסים את מזלם ומגיעים לארץ...
מוני שואל את זהותו של קוני, וקוני בדרכו לארץ מתאהב במרילין הגויה של מוני, בהתחלה מרלין משתפת פעולה עם מוני, וזאת כדי לזכות בירושת המיליונים על חשבונו של קוני, אך בהמשך החיבור של מרלין עם קוני מובילה לאהבה גדולה שאף גורמת לה להתגייר, ואף להתחתן איתו.
מאידך מוני נפרד ומוותר על מרלין, ומתאהב במלכה ביתו השמרנית של 'שמש' הישיבה, העובדת כחדרנית ב"מלון דן".
בסוף מגיע גם סבא קוני למל לארץ לאחר ששמע ששני נכדיו נישאו.
קומדיית טעויות עם סוף מתוק.
ולנטין פוירשטיין
גנרל ולנטין פוירשטיין (בגרמנית Valentin Feurstein; 18 בינואר 1885 - 8 ביוני 1970) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פוירשטיין נולד ב-18 בינואר 1885 בברגנץ, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1906 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הקייזר-יגר ה-2. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פוירשטיין עם יחידתו, וב-15 במאי 1915 הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה הצטרף בהם לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בספטמבר 1924 הועלה פוירשטיין לדרגת אוברסט לוטננט, ובסתיו 1928 הועלה לדרגת אוברסט. ב-25 ביוני 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד הדיוויזיה האוסטרית ה-3.
לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, מונה פוירשטיין ב-1 באפריל 1938 למפקד הדיוויזיה ההררית ה-2, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה פוירשטיין מפקד הדיוויזיה ההררית ה-2, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-22 במסגרת הארמייה ה-14. במהלך המערכה בנורווגיה לחם פוירשטיין עם הדיוויזיה שבפיקודו בטרונדהיים ובנרוויק, וב-4 במרץ 1941 הועבר לעתודת המילואים. ב-1 בספטמבר 1941 הועלה פוירשטיין לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-25 בינואר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-70 בנורווגיה. ב-15 באוגוסט 1943 מונה פוירשטיין למפקד הקורפוס ההררי ה-51 באיטליה, וב-12 באוגוסט 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1945 פרש פוירשטיין מתפקידו, ובאפריל 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה.
בקיץ 1948 שוחרר פיירשטיין מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פוירשטיין באינסברוק, עד למותו ב-8 ביוני 1970.
הקורפוס ה-71 (ורמאכט)
הקורפוס ה-71 (בגרמנית: LXXI. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-26 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-71 (Höheres Kommando z.b.V. LXXI), וכמפקדו מונה וילי מוזר. הקורפוס לחם בקרבות השונים בצפון נורווגיה כחלק מארמיית נורווגיה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ההררית ה-20, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
ישן אל תרדם
יָשֵׁן אַל תֵּרָדַם הוא פיוט שנאמר בקהילות רבות בתחילת אמירת הסליחות. הפיוט חובר על ידי ר' יהודה הלוי. ישנם מהספרדים הנוהגים לומר פיוט זה בעשרת ימי תשובה. בחלק מקהילות נוסח איטליה הוא משמש כאחת הסליחות בתפילת שחרית של יום הכיפורים.
הפיוט, המושר בקטע ההתחלה של הסליחות, מקביל (בדומה לפיוט האנונימי בֶּן אָדָם מַה לְּךָ נִרְדָּם) בין ההתעוררות הפיזית להתעוררות הרוחנית. המשורר קורא לאדם לקום ולהתעורר, לא רק מהשינה הפיזית, הממשית, אלא בעיקר מן התרדמה הרוחנית.
מבנה הפיוט.
הסליחה בנויה באקרוסטיכון של שם מחברה, יהודה (הלוי), גם בראשי השורות שבבית הראשון וגם בראשי הבתים.
הבתים בנויים בחריזה פנימית בכל בית.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא קריאתו של רב החובל ליונה בן אמיתי שירד לירכתי הספינה ונרדם:
שורה זו כמו דופקת ומעירה את האדם לבל ירדם כדי שיתקן את מעשיו.
ד"ר טליה הורוביץ כותבת כי: "הפיוט בנוי על פי אחת המידות שתורה נדרשת בהן: כלל ופרט וכלל. יש בו שש סטרופות, הראשונה והאחרונה מהוות מסגרת לארבע שבתווך." וכן כי "מצויים בה שיבוצים וצימודים".
מרטין ריזנבורגר
מרטין ריזנבורגר (בגרמנית: Martin Riesenburger; 14 במאי 1896, ברלין – 14 באפריל 1965) היה רב גרמני. רבה של מזרח גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
תולדות חייו.
נולד בברלין להיימן, סוחר טקסטיל מפרוסיה המערבית, ולאמליה חזקל (Chaskel), בת למשפחה מזרח אירופאית אדוקה. עוד לפני שהחל ללמוד בבית הספר החל לקחת שיעורים בפסנתר, ובהמשך אף למד בקונסרבטוריון שטרן. אחרי התיכון, למד ריזנבורגר רפואת שיניים, אך הפסיק את לימודיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. החל ב-1918 למד בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין פילוסופיה של הדת. במקביל הלחין, היה מורה פרטי לפסנתר, חזן ומורה הלכה.