בתחומי הפארק יש לפחות שבעה מינים אנדמיים של חרקים: "Cicindela theatina" (באנגלית Great Sand Dunes tiger beetle), "Eleodes hirtipennis" (circus beetle), "Amblyderus werneri" (Werner's ant-like flower beetle), "Amblyderus triplehorni" (Amblyderus triplehorni), מין שטרם תועד של הסוג "Hypocaccus" (clown beetle), מין שטרם תועד של תנשמית ומין שטרם תועד של טרפן (Asilidae).
דגים השוכנים בנחלים בפארק כוללים: תת-מין של טרוטת קלארק ("Oncorhynchus clarki virginalis"), "Catostomus plebeius" (באנגלית Rio Grande sucker) ו-"Pimephales promelas" (fathead minnow).
דו-חיים השוכנים בפארק כוללים: סלמנדרה מנומרת ("Ambystoma tigrinum"), סוג הצפרדע "Pseudacris" (באנגלית chorus frog), צפרדע האחו ("Lithobates pipiens"), חפרית אמריקנית, קרפדת המישורים הגדולים ("Anaxyrus cognatus") וקרפדת וודהאוז ("Anaxyrus woodhousii").
זוחלים השוכנים בפארק כוללים: איגואנית קצרת-קוצים ("Phrynosoma hernandesi"), לטאה דוקרנית מערבית ("Sceloporus occidentalis"), מין החומט "Plestiodon multivirgatus", תת-מין של נחש גופר פסיפי "Pituophis catenifer sayi" (bullsnake) ונחש בירית.
מעל ל-200 מינים של עופות השוכנים בפארק ובהם: מין הפרוש "Leucosticte australis" (באנגלית brown-capped rosy finch), "Sitta Canadensis" (מין סיטה הקרוי באנגלית Red-breasted nuthatch), קיכלי הרים כחול ("Sialia currucoides"), שכווי לבן, בז נודד, כוס המחילות, מין של ינשוף ננסי "Glaucidium californicum", עיטם לבן-ראש, עיט זהוב, קוליברים ואנפה כחולה גדולה.
יונקים השוכנים בפארק כוללים: פיקה אמריקאית, כבש גדול-קרניים, דוב שחור אמריקני, פומה צפון-אמריקאית, בונה קנדי, גירית אמריקאית, ביזון אמריקאי, ואנטילוקפרה אמריקנית.
תיירות.
גישה לפארק ואתריו.
העיר הקרובה ביותר לפארק היא אלאמוסה (Alamosa), אם כי קנון סיטי (Canon City), פואבלו, קולורדו ספרינגס ודנוור בקולורדו ואלבקרקי בניו מקסיקו נמצאות במרחק של כמה שעות נהיגה. הגישה אל הפארק היא מדרום מכביש 150 של קולורדו המסתעף מכביש 160 של ארצות הברית מזרחית לאלאמוסה או ממערב דרך כביש מחוזי 6 (County Road 6) המסתעף מכביש 17 של קולורדו צפונית לאלאמוסה.
הגישה לדיונות ממגרש החניה דורשת חצייה של ערוץ נחל מדאנו (Medano Creek) הרחב והרדוד, הזורם רק מתחילת האביב ועד תחילת הקיץ. מותר לטפס על הדיונות, אבל מבקרים המגיעים מתחילת האביב ועד שלהי הסתיו מוזהרים שלא לעלות על הדיונות יחפים או נעולים בסנדלים. אף שהחול נראה מפתה גוון השוקולד של החול סופג חום. הטמפרטורה של החול ביום עלולה להגיע עד ל-60°C ודריכה על החול תגרום לכוויות. בחורף יורד לעיתים שלג על הדיונות.
מרכז המבקרים משאיל בחינם כיסאות גלגלים בעלי צמיגים רחבים במיוחד המותאמים לחול.
מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט
מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Magdalena Augusta von Anhalt-Zerbst; 13 באוקטובר 1679 – 11 באוקטובר 1740), הייתה סבתו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה.
מגדלנה אוגוסטה נולדה ב-13 באוקטובר 1679 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, לקרל, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, בתו של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס.
ב-7 ביוני 1696 התחתנה מגדלנה אוגוסטה עם פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג. ממנו היו לה 19 ילדים. בשנת 1732 מת בעלה פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ובנה פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1736 התחתנה בתה אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג עם פרדריק, נסיך ויילס, אולם מגדלנה אוגוסטה סירבה ללמד אותה אנגלית, בטענה שבית הנובר הוא גרמני, והיא תסתדר עם השפה הגרמנית בבריטניה.
ב-11 באוקטובר 1740 מתה מגדלנה אוגוסטה באלטנבורג, והיא בת 61 שנה.
משפחתה.
ב-7 ביוני 1696 התחתנה מגדלנה אוגוסטה עם פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג. ממנו היו לה 19 ילדים:
משה בן בצלאל
משה בן בצלאל (1911 – 19 בנובמבר 1946) היה חבר בארגון ההגנה, ששירת במשטרת המנדט ובבולשת הבריטית, והוצא להורג על ידי אנשי הלח"י.
איש ההגנה.
משה בן בצלאל נולד בצפת בשנת 1911, בן להוריו בצלאל ואיטה בלטינשטר. משה היה דור חמישי בארץ. משפחתו הייתה מעורה בבעיות הביטחון של היישוב ופעילה בארגון ההגנה. אביו הצטרף לארגון ההגנה עוד בשנת 1939, אחיו אברהם בן בצלאל היה אחד ממפקדי ההגנה בצפת ובבית המשפחה היה הסליק המרכזי של ההגנה בעיר, שנשמר על ידי אם המשפחה שהצליחה להסתיר את הנשק שהוחבא מעיני הצבא והמשטרה הבריטיים, וזכתה על-כך לאחר קום מדינת ישראל לאות ההגנה. בנעוריו שינה את שם משפחתו ל"בן בצלאל" על שם אביו בצלאל. בצעירותו הצטרף לארגון ההגנה והיה פעיל במסגרתו באזורי צפת והגליל העליון.
בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הוא נחטף על ידי אנשי כנופיה ערבית שחשדו בו שהוא יהודי, אולם בשל שליטתו בשפה הערבית ובאורח החיים הערבי הצליח להערים עליהם ושוחרר.
שוטר.
בשנת 1938, כשהוא בן 27 שנים, התגייס משה בן בצלאל למשטרת המנדט. בתחילה פעל כשוטר בירושלים ולאחר מכן בגבול הצפון ובטבריה. ב-7 במרץ 1944 הוא הוצב לשירות במשטרת יפו, בה פעל במסגרת הבולשת הבריטית. בכל מהלך שירותו במשטרה הוא פעל כשליח של הש"י, שירות המודיעין של ההגנה. הוא העביר לש"י ידיעות וביצע את המשימות שהוטלו עליו מטעם הש"י בנאמנות. כן העביר ידיעות על חיפושים העומדים להיערך גם לארגוני האצ"ל והלח"י. למרות זאת האשימו אותו אנשי הלח"י בשיתוף פעולה עם הבריטים ואף הזהירו אותו. בעקבות זאת התפטר מן המשטרה. כעבור זמן, כאשר חשב כי הרוחות נרגעו, חזר והתגייס למשטרה. אך האיומים על חייו לא חדלו.
הריגתו.
ביום 19 בנובמבר 1946, דקות אחדות לפני השעה שמונה בבוקר, יצא משה בן בצלאל מביתו ברחוב נחום בתל אביב כדי להגיע לעבודתו. הוא עמד בתור לאוטובוס בפינת הרחובות בן-יהודה וירמיהו ועיין בעיתון. בתור לאוטובוס עמדו כעשרים איש והראשונים החלו כבר לעלות לאוטובוס, לפתע ניגשו אליו שני צעירים חמושים. הוא ניסה להתגונן באקדחו אולם אחד מהמתנקשים הלם בזרועו ונטל את האקדח. המתנקשים ירו בו כמה כדורים והוא נפל מתבוסס בדמו והם ירו בו עוד כעשרה כדורים. כדי להבטיח את נסיגתם הטילו המתנקשים פצצת הפחדה שהתפוצצה בקול נפץ. בין הנוסעים התעוררה בהלה והם החלו לנוס. המתנקשים ברחו לרחוב דיזנגוף שם חיכתה להם מכונית מילוט. למקום הגיעו קציני משטרה שפתחו בחקירה. מסקנתם הייתה כי בידי אחד מן המתנקשים היו שני אקדחים ובידי השני היה אקדח אחד.
הגופה נלקחה לבית חולים הדסה וממנו יצא למחרת מסע ההלוויה לבית הכנסת הגדול ומשם לבית הקברות נחלת יצחק, בו הובא משה בן בצלאל לקבורה בטקס משטרתי מלא בנוכחות קציני משטרה וכיתת יורים ירתה מטחי כבוד. במותו השאיר אחריו משה בן בצלאל אישה ושני ילדים, בן בגיל תשע ובת בגיל שבע.
המחלוקת.
גרסת הלח"י.
בשנת 1949 יצא לאור הספרון "המעש השחור", שכתב בכיר בש"י של ההגנה אשר נלחם בארגוני הלח"י והאצ"ל וקרא לעצמו בשם העט "י. עוקב". הספרון מפרט את החיסולים של לח"י לאורך השנים. בספרון מצטט המחבר את הודעתו של הלח"י על הריגתו של משה בן בצלאל, בחוזר שהפיץ הלח"י בין השוטרים היהודים: "הוא היה היהודי היחידי שנהנה מאמון הבריטים והבולשת. הוא ראה את התיקים הסודיים ביותר והייתה לו גישה אליהם. הוא היה היהודי היחיד שהייתה לו כניסה חופשית לאינטליג'נס בדרך יפו-תל אביב. כל זה די למען הוציא עליו פסק-דין מות." המחבר ממשיך וכותב כי לאחר הריגתו של משה בן בצלאל התפרסם בביטאון הלח"י המעש מאמר בו נאמר: "בלש למחתרת הוא מה שמרגל הוא למלחמה. ומרגל- אחת דתו: מות. ידע זאת כל בלש יהודי, כל שוטר חרש."
הגרסה הנגדית.
גרסת ארגון ההגנה באה לידי ביטוי ב"מעש השחור". הריגתו של משה בן בצלאל תוארה בו כ"רצח לשם הטלת אימה על השוטרים ועל הקהל". שם מסופר כי שמונה ימים לפני הריגתו באו אליו אנשי הלח"י ודרשו ממנו שישרת אותם, אבל הוא סירב להם והם איימו כי יהרגו אותו. לדברי המחבר לא היה ללח"י דבר נגד משה בן בצלאל והם הרגו אותו כדי להשפיע על יתר השוטרים שיסכימו לעבוד למען הלח"י, ואמנם, לדברי המחבר, עשרות שוטרים יהודים התפטרו לאחר מכן מן המשטרה. לדבריו אנשי הלח"י הטילו אימה לא רק על השוטרים אלא גם על הציבור.
נחמן בן-יהודה בספרו בשפה האנגלית "רציחות פוליטיות בידי יהודים" (Political Assassinations by Jews) מספר כי י. עוקב וישראל גלילי מבכירי ארגון ההגנה, הצהירו כי משה בן בצלאל היה נאמן ליישוב ולהוראות ארגוניו. עודד ישראלי בעל הבלוג "סיפורי ארץ ישראל-מצבות מדברות 1850 – 1950", בהערת אגב בפרק מיום 15.7.2015 הנושא את השם "ישראל לוין – חסיד קרלין שהיה איש לח"י ונרצח על ידי חבריו", כותב: "במסגרת מלחמתם בשלטון הזר לח"י הוציאו בעיר תל אביב להורג את השוטר משה בן-בצלאל משום שסירב לתת ידו ל-שטרניסטים".