יליד העיר חולון. בוגר התיכון ע"ש ד"ר חיים קוגל בעיר. סיים בהצטיינות את לימודיו במגמה הריאלית. את לימודי התואר הראשון החל באוניברסיטת חיפה, בחוג לפסיכולוגיה ובחוג ב.א. מצטיינים. את התואר הראשון קיבל לבסוף מאוניברסיטת תל אביב, מהחוג לפסיכולוגיה ומהחוג הכללי למדעי הרוח (מסלול מיוחד למצטיינים). למד במסלול ישיר לדוקטורט במכון לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. את מחקר הפוסט-דוקטורט חקר בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו השונים זכה במגוון מלגות שונות בגין הישגיו.
בשנת 1987 נישא לגילה לבית ליסטנברג, אותה הכיר בקטמנדו בטיול תרמילאים. גילה רונאל היא דולה (מלווה בלידה) מהוותיקות בארץ, מייסדת שותפה של בית הספר הוותיק לדולות ולהכנה ללידה ״אמאלדת״ וידועה בארץ בכינוי ״האמא של הדולות.״ לזוג נולדו שני ילדים: דרור רונאל, יליד 1988, רופא-אורתופד במקצועו, וטוהר רונאל, ילידת 1991, פסיכולוגית במקצועה, מומחית להתפתחות הילד.
במהלך הקריירה האקדמית הרצה רונאל, בין היתר, בבית הספר לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת תל אביב, במדרשת רופין, במכללת תל חי ועוד. שימש חוקר ראשי של הפורום לנושאי ילדים ונוער – גוף שהיה משותף לעמותת עלם ולבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. העביר השתלמויות רבות לאנשי מקצוע טיפולי במגוון של מסגרות כמו שרות בתי הסוהר, מרכזי סל"ע לטיפול בהתמכרויות בבאר שבע, בית הספר המרכזי לעובדים בשרות הרווחה ועוד. משנת 2003 הוא משמש חבר סגל בכיר במחלקה לקרימינולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן, ובין השנים 2013-2016 שימש כראש המחלקה.
מחקריו.
רונאל החל את הקריירה המחקרית שלו במחקר דוקטורט מעמיק על הארגון "מכורים אנונימיים" בהנחיית הקרימינולוג זוכה פרס ישראל, פרופ' מנחם אמיר. על בסיס מחקר זה פרסם מספר מאמרים בישראל ומחוצה לה. במחקר הפוסט-דוק, בהנחיית פרופ' מאיר טייכמן, התמקד בהתפתחות מוסרית של מכורים לסמים במהלך ההחלמה.
בהמשך השתתף במגוון רחב של מחקרים על נוער במצבי מצוקה שונים ועל שירותים שונים לנוער במצוקה, כולל התנדבות למען נוער במצוקה ונוער ששוהה ברחוב. על בסיס מחקרים אלו הגדיר לראשונה ופיתח את המושג "אלטרואיזם נתפס", שמתייחס לתפיסה של מתנדבים בשרותי רווחה וטיפול כאלטרואיסטים, ואת השפעתה של תפיסה זו על תהליך ההחלמה והשיקום של מוטבי השרות. שימש חוקר ראשי במחקר על נוער וצעירים שאחד מהוריהם מכור, ועל בסיס הממצאים הוגדר לראשונה המושג "גורמי סיכון והגנה סובייקטיביים". השתתף במחקר על תהליך הסליחה בקרב הורים שכולים בישראל וגם הנחה מספר רב של מחקרים פנומנולוגיה בתחום הקריירה הפלילית ובעיקר על שיקום עבריינים ועל חוויית הקורבנות. על בסיס מחקרים שונים אלו, רונאל פיתח את תאוריית סחרור העברייני, שמציעה תיאור והסבר פנומנולוגי להתפתחות ההתנהגות העבריינית על מופעיה השונים. על בסיס הממצאים המצטברים של מחקריו, יחד עם המודל הטיפולי שפיתח – "דרך החסד" – רונאל היה הראשון שהגדיר את המושג קרימינולוגיה חיובית ומאז הוא שוקד לפתח אותו במחקרים אותם הוא מנחה וגם בעידוד של חוקרים במוסדות אחרים להתמקד בקרימינולוגיה החיובית כנושא מחקרם. על בסיס של גישה זו המשיך רונאל ופיתח את "הוויקטימולוגיה החיובית", שגם היא זוכה למחקר מתרחב. גישות חדשניות אלו לקרימינולוגיה ולוויקטימולוגיה צוברות תאוצה גדלה בעולם וזוכות להיות מוצגות בכנסים בינלאומיים חשובים.
גישתו הטיפולית.
במהלך שנות התשעים החל רונאל בפיתוח של "דרך החסד" שמהווה דרך לשינוי אישי באופן עצמי וגם גישה טיפולית שמיושמת על ידי אנשי מקצוע בארץ. הגישה נבעה לראשונה מתוך תוכנית שנים-עשר הצעדים המקורית של אי-איי, ארגון העזרה העצמית לאלכוהוליסטים, והיא מהווה הרחבה שלה למגוון רחב של מצבים אנושיים, הפרעות התנהגות ואישיות, תחומי בעיה ומצוקות. דרך החסד גם מעמיקה את תוכנית הצעדים בכך שהיא מוסיפה על השלד שלה ידע מקצועי מתחום מדעי ההתנהגות והחברה ובעיקר ידע רוחני שנובע ממגוון מסורות ומנסה לזקק את המהות המשותפת לשיטות רוחניות שונות. במהלך שנות התשעים עבד רונאל בהנחיה של קבוצות לגברים אלימים וגם בטיפול פרטני באוכלוסייה זו, וגם עם בנות זוג של גברים אלו, וניסיון מצטבר זה תרם לביסוסה של דרך החסד כאסטרטגיה טיפולית. מאז העביר רונאל מספר רב של הכשרות בדרך החסד לאנשי מקצוע העובדים במגוון תחומים ואף הרצה על שיטה זו בכנסים בינלאומיים שונים. בשנים האחרונות הגדיר, כחלק מדרך החסד, את שנים-עשר הכלים, שמכילים המלצות לשינוי אישי וחברתי, התנהגותי, נפשי ורוחני, שניתנות ליישום באופן מודולרי. ספרו ״שנים-עשר הכלים: צעדים של שינוי״ (2019) מתאר בהרחבה את הכלים עם הדגמה מעשית ליישומם בהקשרים שונים. ספר ההמשך ״שחרור מתלות: גשר מעל חוסר האונים״ מרחיב ומעמיק על העקרונות בבסיס דרך החסד כמו גם על יישומים נוספים שלה. שני הספרים תורגמו לאנגלית ומופיעים באתר אמזון.
אהוד פוקס
אהוד פוקס (1946 - 31 בדצמבר 2015) היה מרצה באוניברסיטת בן-גוריון, בעל דוקטורט בתחום קבלת החלטות – נגזרת מתורת המשחקים, יושב ראש מועצת המנהלים של קבוצת הברום, חבר בהנהלה הבכירה של קונצרן כימיקלים לישראל וסופר מדע פופולרי.
ביוגרפיה.
יליד קריית טבעון, למד בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג ולאחר מכן למד הנדסה בטכניון בחיפה, היה סמנכ"ל במפעלי ים המלח ולאחר מכן כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של קבוצת הברום וחבר בהנהלה הבכירה של קונצרן כימיקלים לישראל.
את עבודת הדוקטורט שלו 'Aspects of Decision Theory' כתב בהנחיית פרופסור פארנסטה פאטאנייאק .
היה מרצה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע והרצה בה על תורת קבלת החלטות לסטודנטים לתואר שני בהנדסת תעשייה וניהול.
שעשועונים.
פוקס נהג להשתתף בשעשועוני רדיו וטלוויזיה:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:בוגרי בית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג]]
[[קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל]]
[[קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים]]
[[קטגוריה:מנכ"לים ישראלים]]
[[קטגוריה:דירקטורים ישראלים]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: הנדסת תעשייה וניהול]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: ניהול]]
[[קטגוריה:קריית טבעון: אישים]]
[[קטגוריה:חוקרים בקבלת החלטות]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015]]
INDUSTRY 4.0
אינטל ישראל
אינטל ישראל היא חברת בת של אינטל הפועלת בישראל בפיתוח וייצור של מיקרו־מעבדים ומוצרי תקשורת. אינטל ישראל היא חלוצת תעשיית השבבים בישראל והחברה הבולטת ביותר בה.
היסטוריה.
הסניף הישראלי של אינטל נוסד בשנת 1974 בידי דב פרוהמן, במשרד קטן בחוף שמן בחיפה. סניף זה היה למרכז הפיתוח הראשון של החברה מחוץ לתחומי ארצות הברית. פרוהמן עבד, החל משנת 1969, במרכז הפיתוח של החברה בקליפורניה, ועסק בתכנון רכיבי זיכרון מבוססי מוליכים למחצה, והמציא את ה-EPROM (רכיב זיכרון הניתן למחיקה ולתכנות) הראשון. בתקופת עבודתו שם הצליח לשכנע את בכיריה, במיוחד את נשיא החברה אנדי גרוב, להשקיע בישראל.
בסוף שנות ה-70 החליטה החברה לבחון אפשרות של הקמת מפעל למוליכים למחצה בירושלים על ידי צוות בהנהגתו של דב פרוהמן. רשות ההשקעות וממשלת ישראל הציעו לחברה חבילת תמריצי השקעות שהייתה מקובלת באותו זמן באזור ירושלים. בנוסף קיבלה החברה מימון להכשרת עובדים ישראליים במפעלי החברה בארצות הברית. בשנת 1980, החלה בהקמת המפעל בפארק המדע הר חוצבים בירושלים, בהשקעה של 50 מיליון דולר. המפעל בירושלים (Fab 8), היה הראשון לייצר פרוסת סיליקון עבור אינטל מחוץ לארצות הברית. המפעל נסגר בשנת 2008 בשל התיישנותו, אולם לאחר הקצבת מענקים מממשלת ישראל, נפתח בשנית בשנת 2009, כמפעל לקדם-זיווד שבבים (Die-Prep). בסוף 2009 החלו להפגין במשך מספר שבועות מאות חרדים, שצעדו מהשכונות החרדיות להר חוצבים כל שבת, במחאה על כך שאינטל מפעילה את קו הייצור שלה גם בשבתות. למרות ההפגנות הייצור בשבתות במפעל נמשך. באפריל 2016 הודיעה החברה על סגירת המפעל עד סוף השנה.
בשנת 1989 הגיע הייצוא של אינטל ישראל לכ-125 מיליון והיא העסיקה 870 עובדים.
בשנת 1998, הוקם גם מרכז פיתוח בהר חוצבים, עם 80 עובדים, על בסיס מרכז הפיתוח של חברת DEC שנרכש על ידי אינטל. במשך השנים התרחב המרכז לכ-1,200 עובדים.
בין השנים 1996 ל-1999 הקימה אינטל מפעל בפארק התעשייה קריית גת, תחת השם Fab 18. בשנת 2006 באותו מתחם בקריית גת פתחה מפעל נוסף בשם FAB 28 שהוא מפעלה העיקרי בישראל עד היום. לאחר הקמת FAB 28, אינטל ישראל מכרה את FAB 18 הישן לטובת הקמת חברת נומונוקיס. לימים חברת נומוניקס נמכרה לחברת מייקרון טכנולוגיה, יצרנית שבבים אמריקאית. בשנת 2013 חברת מייקרון העבירה את FAB 18 חזרה לרשותה של אינטל ישראל והאחרונה חידשה אותו וצירפה אותו לתוך חלק ממפעל FAB 28 הנוכחי. בסוף שנת 2010 עשתה אינטל ישראל היסטוריה בעולם ייצור השבבים כאשר הצליחה לייצר ב-FAB 28 בקריית גת פרוסת סיליקון מושלמת (Perfect Wafer), כאשר 100% מהפרוסה נוצל לשימוש.
באוקטובר 1999, רכשה אינטל את יצרנית השבבים הישראלית DSPC תמורת 1.6 מיליארד דולרים במזומן. זה היה הסכום הגדול ביותר ששולם במזומן תמורת חברה ישראלית, עד אז. DSPC הוקמה בשנת 1987 על ידי היזם דוידי גילה ועסקה בפיתוח שבבים דיגיטליים לטלפונים סלולריים. בשנת 2006 מכרה את DSPC, בפחות מ-600 מיליון דולר, לחברת מארוול טכנולוגיות.