בימים שלאחר הקרב הגיעה לברני הידיעה שבעלה נפצע. הוא נפצע ברגלו מבעיטה של סוס, ופציעתו החמירה בעקבות ניתוח לא מוצלח. ברני מתארת ביומנה כיצד היא הצליחה בסופו של דבר להגיע אליו מבריסל, למרות התנאים הקשים והחשש מאלימות בדרכים. לבסוף הם נפגשו בטריר. ד'ארבלה מעולם לא החלים לחלוטין מפציעתו. בשבועות הבאים טיפלה בו ברני, בעוד הוא משיג את שחרורו מהצבא. לאחר שהתארגנו, הם עזבו חזרה לאנגליה והתגוררו בבאת'. ד'ארבלה נפטר ב-1818, ככל הנראה מסרטן המעי הגס.
לאחר מות בעלה עברה ברני ללונדון, שם החלה לאסוף חומרים לביוגרפיה של אביה. התוצאה הייתה שלושה כרכים של "הזכרונות של דוקטור ברני: מאורגנים מהטיוטות שלו עצמו, ממסמכי המשפחה, ומזכורונת אישיים" ("Memoirs of Doctor Burney: Arranged from His Own Manuscripts, from Family Papers, and from Personal Recollections") שיצאו לאור ב-1832. מלבד הזכרונות של אביה, מכיל הספר גם פרטים אוטוביוגרפיים על המחברת (שמתוארת בזכרונות כ"מחברת של אוולינה", כפי שהכירו אותה בני זמנה), ובמקומות מסוימים עיבתה וערכה ברני את העובדות כפי שהן תועדו ביומניה, ולעיתים הוסיפה להן בידיון.
שנים אחרונות ומותה.
השנים האחרונות לחייה של ברני היו קשות, שכן כמעט כל בני משפחתה הקרובה וחבריה, למעט אחותה למחצה שרה, נפטרו לפניה. בנה אלכס מת בינואר 1837, אחרי תקופה של בעיות בריאות ופרקי דיכאון, ממחלה שהוגדרה כמחלת חום. ברני הלכה לעולמה בביתה בלונדון ב-6 בינואר 1840 בגיל 87. היא נקברה לצד בנה בכנסיית סנט סווית'ין בבאת'.
הערכה ומורשת.
לפי לורנה קלארק, "ניתן לתאר את עלילת התפתחות המוניטין [של ברני] מאז מותה ב-1840 כנתיב עולה של תהפוכות מוקדמות עתורות ניצחון בסופו של דבר". היא השאירה אחריה מאות מכתבים וקטעי יומנים, אותם היא הורישה לאחייניתה. רבים מהטקסטים האלו פורסמו זמן קצר לאחר מותה.
ב-1842 פרסם ג'ון קרוקר ביקורת קשה על ברני, על הרומנים שכתבה, הביוגרפיה של אביה ועל יומניה ומכתביה. קרוקר כתב שברני הייתה חסרת כל כישרון והגחיך את דמותה כפי שהיא עולה מהמכתבים והיומנים. לפי קלארק "המוניטין של ברני בקושי השתקם במשך מאה". מי שיצא באופן חלקי להגנתה היה תומאס בבינגטון מקולי. הוא הסכים עם קרוקר שסגנון הכתיבה של ברני הידרדר עם השנים וביקר חלק ניכר מיצירתה, אך שיבח את יכולת בניית הדמויות שהפגינה ואת ההומור בכתיבתה. קוראים אחרים הדגישו לחיוב את היומנים, שהתאימו לרוח הריאליזם של המאה ה-19. ב-1889 פורסמה מהדורה מחודשת של היומנים המוקדמים של ברני, כולל פריטים מתוך היומנים שטרם פורסמו לפני כן, מה שסייע מעט לשיקום מעמדה.
קיימת כיום הכרה בכך שלברני הייתה השפעה ניכרת על הספרות האנגלית בתחילת המאה ה-18, במיוחד על ג'יין אוסטן. בקטע מתוך מנזר נורת'אנגר, שמה אוסטן תשבחות לספריה של ברני בפי אחת מהדמויות: "'ומה את קוראת גברת--?' 'הו! זה רק רומן!' עונה העלמה הצעירה, בעוד היא מניחה את ספרה במפגן אדישות, או מתוך בושה רגעית. 'זה רק ססיליה, או קמילה או בלינדה'; או, בקיצור, רק איזו יצירה שבה הכוחות הטובים ביותר של השכל מופגנים, שבה הידע היסודי ביותר של הטבע האנושי, השרטוט המשמח ביותר של גווניו, הפעפוע מלא החיים ביותר של שנינות והומור, מובא לעולם בשפה הטובה ביותר שבה ניתן לבחור". עם זאת, ההשוואה לאוסטן לא תמיד סייעה למוניטין של ברני, ובמהלך המאה ה-19 היא נתפסה לעיתים קרובות כמעין גרסה פחותה של הסופרת המאוחרת יותר.
בתחילת המאה ה-20 החל עניין מחודש בכתיבה של ברני, במיוחד בהקשר של העניין בכתיבה של נשים באופן כללי כנושא לדיון ומחקר ספרותי. וירג'יניה וולף, במאמר ביקורת על ספר מאת ר. ברימלי ג'ונסון, הכתירה את ברני בתור "האמא של הסיפורת האנגלית". במאמר כתבה וולף שהעבודה של ברני לא קיבלה את השראתה מהניסיון להביע מחאה על עוול יחיד, אלא מהסצנה האנושית שעמה נפגשה ברני בבית של אביה. לפי וולף, ברני נאלצה להתמודד עם ההתנגדות של החברה לכתיבה של נשים. ב-1929 פרסמה וולף את המאמר "מסיבת הערב של דוקטור ברני", שבו היא מתייחסת לכתיבה של ברני בהקשר של משפחתה וההוויה החברתית סביבה.
בחצי השני של המאה העשרים, עם הפרסום של מחקרים חדשים על ברני, אוספים חדשים של כתביה, ומהדורות מודרניות של הרומנים באנגלית, חלה תפנית חיובית בהתייחסות לברני. בשנות ה-70, כותבות פמיניסטיות החלו להתעניין מחדש באופן בו כתיבתה מתייחסת ומגיבה למצבן של הנשים במאה ה-18. החוקרת הקנדית מרגרט דודי פרסמה ב-1988 ביוגרפיה חדשה של ברני, שבין השאר כללה הערכה מחדש של הכתבים המאוחרים של ברני. עד העשורים האחרונים של המאה ה-20 הדעה המקובלת הייתה שהסגנון ואיכות הכתיבה של ברני הלכו והידרדרו עם הזמן, ושהרומן האחרון שכתבה, "המשוטטת", משקף את עומק ההידרדרות הזו. דודי ואחרים החלו לחשוב מחדש על תפיסה זו, ולהראות שהכתיבה של ברני עברה תהליך של רדיקליזציה עם הזמן.
פאני ברני
לב טויטמן
לב גריגורוביץ' טויטמן (ברוסית: Лев Григорьевич Тойтман; 1925 – 11 בספטמבר 2007) היה יושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות בחבר המדינות עבור העיר בירוביג'ן, בירת המחוז היהודי האוטונומי שבמזרח הרחוק הרוסי. הוא ידוע בזכות פועלו בבנייתה ובהחייתה של הקהילה היהודית המקומית בבירוביג'ן.
ביוגרפיה.
לב טויטמן לחם כחייל בכוחות המזוינים של ברית המועצות בקווים בראשונים של מלחמת העולם השנייה, ונפצע אנושות בקרב. על פציעתו הוא זכה בשני עיטורי עוז.
טויטמן נבחר בשנת 1997 ליושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות בחבר המדינות עבור בירוביג'ן, בירת המחוז היהודי האוטונומי. תחת מנהיגותו, הקהילה היהודית בבירוג'ן מנתה כ-4,500 איש. הוא הנהיג את הקהילה כעשור, עד למותו בשנת 2007. בשנת 2004, לכבוד חגיגות 70 שנה לייסוד מחוז היהודי האוטונומי בהם השתתף, נפתח בית כנסת בבירוביג'ן. טויטמן היה מעורב בבנייתו ובפתיחתו של בית הכנסת, בשיתוף עם הרב הראשי של העיר ונציג חב"ד באזור, מרדכי שיינר ().
בשנת 2005 זכה טויטמן בעיטור הידידות על פועלו בפיתוח הקהילה היהודית בבירוג'ן. בנוסף, הוענק לו העיטור "אזרח למופת של המחוז היהודי האוטונומי".
מקדונלד'ס ישראל
גילי אייזנר
גילי אייזנר (נולדה ב-6 באוגוסט 2001) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הרכזת/קלעית בקבוצת הנשים של הפועל ראשון לציון ושחקנית נבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
אייזנר נולדה בבסיס חצרים והחל משנת 2006 מתגוררת במושב גאליה. החלה לשחק כדורסל מגיל 8 בקבוצת הבנים של הפועל גן רווה. בגיל 11 עברה למחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון שבהמשך, בעונת 2014/15 אוחדה עם מחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון.
בעונות 2014/15 ו-2015/16 זכתה עם הקבוצה בגביע ילדות. בעונת 2016/17 זכתה בגביע ואליפות נערות ב'. בעונת 2017/18 נבחרה לחמישיית העונה של נערות ב'. ובעונת 2018/19 זכתה באליפות ובגביע נערות א'.
עם נבחרת התיכון הגימנסיה הריאלית זכתה פעמיים באליפות ליגת התיכונים. בשנים 2017/18 ו-2018/19 ניצחה הגימנסיה את אוסטרובסקי רעננה וזכתה באליפות התיכונים. בעקבות הזכייה נסעה הקבוצה להשתתף בטורניר ISF הבינלאומי.
קבוצות בוגרות.
במקביל למשחקיה בנערות א', שיחקה בעונת 2017/2018 בקבוצת המשנה של הפועל ראשון לציון בליגה הלאומית לכדורסל נשים. בתום העונה הקבוצה זכתה באליפות הליגה הלאומית ובגביע הליגה ואייזנר זכתה בתואר תגלית העונה בלאומית. בעונה 2018/19 שיחקה לראשונה בליגת העל. בעונת 2019/20 בניצחון על א.ס. רמת השרון שברה שיא שלשות, כאשר קלעה 9 שלשות במשחק בודד. הליגה הופסקה באותה עונה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום הרביעי. אייזנר נבחרה לתגלית העונה בליגת העל.
נבחרות ישראל.
ב-2017 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב' שנערך במקדוניה. אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 6.7 נקודות, 6.6 ריבאונדים. ב-2018 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך אוסטריה. אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7 נקודות 7.8 ריבואנדים ו-3 אססיטים. הנבחרת עלתה לדרג א' בתום הטורניר לאחר שסיימה במקום השלישי. ב-2019 השתתפה עם הנבחרת כקפטנית בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג א'. אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7 נקודות 9 ריבואנדים ו-4 אססיטים. באותו הקיץ השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'. אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 5.8 נקודות 6.2 ריבואנדים ו-3.3 אססיטים.
החל משנת 2018 אייזנר היא חלק מסגל נבחרת ישראל.
תרבות אפרו-אמריקאית
התרבות האפרו־אמריקאית מתייחסת לתרומותיהם של אפרו־אמריקאים לתרבות ארצות הברית, בין אם כחלק מהתרבות האמריקאית המרכזית או נבדלת ממנה. הזהות הנבדלת של התרבות האפרו־אמריקאית נעוצה בחוויה ההיסטורית של העם האפרו־אמריקאי. התרבות עומדת בפני עצמה אך גם השפיעה מאוד על התרבות האמריקאית והעולמית בכלל.
מקור התרבות האפרו־אמריקאית בתערובת בין תרבויות מערב ומרכז אפריקה והתרבות האנגלו־קלטית שהשפיעה על התפתחותה בדרום ארצות הברית. אף על פי שהעבדות הגבילה מאוד את יכולתם של אפריקאים־אמריקאים לקיים את המסורות התרבותיות המקוריות שלהם; מנהגים, ערכים ואמונות רבים שרדו, ועם הזמן השתנו או השתלבו עם תרבויות אירופיות ותרבויות אחרות כמו זו של אמרינדיאנים. הזהות האפרו־אמריקאית נוצרה במהלך תקופת העבדות, יוצרת תרבות דינמית שהיה לה וממשיך להיות לה השפעה עמוקה על התרבות האמריקאית כולה, כמו גם על זו של העולם הרחב.