על השירים של ביר7 ניכרת השפעה של להקות פאנק-רוק וסקא רבות מהעולם. מתוך "סקאנדל" השירים "הבתולה מסדום" ו"הרדיו לא חבר" שהלחן שלהם זהה, הם מחווה ללהקת הפאנק-רוק האמריקנית Operation Ivy. השיר "סקא זה רע" הוא עיבוד עברי לשיר של Propagandhi. השיר "שמייח" הוא שירה של להקת פינג פונג, בה חבר רועי ארד אחיה הגדול של סולנית הלהקה, והלהקה ביצעה לו גרסת כיסוי מהירה.
בתוך "יא היפי E.P" מופיע השיר "אמא שלי רצחה את הפאנק", שבו קריצה ללהקת הסטריט-פאנק הישראלית "כאוס רבאק" (שגם אלבומה היחיד הופץ בהתחלה באינטרנט, ב-1999, שנה לפני שביר7 הוקמה).
סינמטק ירושלים
סינמטק ירושלים הוא סינמטק - ארכיון סרטים, הפועל בירושלים. בסינמטק מתקיימים קורסים, סמינרים וסדנאות בנושאי קולנוע. כן פועל בו מרכז מולטימדיה לחקר השואה.
היסטוריה.
הסינמטק הוקם בשנת 1974 על ידי ליה ון-ליר, ושכן בבית אגרון. בשנת 1981 עבר הסינמטק למשכן חדש בדרך חברון שבגיא בן הינום, במקבץ מבנים ששופצו וחודשו בשרידי שכונת שמאעה הנטושה. בבניין הסינמטק ארבעה אולמות להקרנת סרטי קולנוע, ובנוסף יש בו תאי צפייה לסרטים מארכיון הסרטים העשיר של הסינמטק. הסינמטק משמש להקרנות של סרטים מסחריים, סרטי קולנוע ישראלי וסרטים זרים, וכמו כן סרטים אשר בתי הקולנוע העסקיים נמנעים מהקרנתם עקב שיקולים כלכליים ואחרים (כגון הסרטים "ג'נין, ג'נין" ו"שיטת השקשוקה"), וכן מוקרנים סרטים מאוסף הסינמטק.
ב-1984 ייסדה ון-ליר בסינמטק את פסטיבל הקולנוע הבינלאומי, שנערך מדי שנה בחודש יולי, והפך לאירוע חשוב ויוקרתי בחיי הקולנוע הישראלי. הפסטיבל פותח לצופים חלון אל הקולנוע העולמי של השנה האחרונה ומציג את מיטבו. . ב-1988 נערכה לראשונה, בשיתוף הקרן החדשה לישראל, תוכנית "ברוח החופש" אירוע בו מוקרנים סרטים העוסקים בחתירה הנצחית של האדם לחופש ולצדק. במשך הפך האירוע לחלק מפסטיבל הקולנוע ומחולקים בו "פרסי ברוח החופש לזכרו של וים ון-ליר" בשתי קטגוריית: "פרס קאמינגס לסרט עלילתי" ו"פרס אוסטרובסקי לסרט תיעודי".
מדי שנה בחודש דצמבר, בסמיכות לחג החנוכה, נערך בסינמטק גם פסטיבל הקולנוע היהודי שהוא פסטיבל מצומצם בהיקפו (בהשוואה לפסטיבל הקולנוע הבינלאומי) .
בחודש יולי 2006 החלו בבניין הסינמטק שיפוצים נרחבים וכל הפעילות הועברה באופן זמני לבנייני האומה. בחודש יולי 2007, עם פתיחת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, חזר הסינמטק למשכנו הקבוע, בדרך חברון. כחלק מהשיפוצים נבנו בסינמטק שני אולמות שנוספו לשניים המקוריים, והם משמשים להקרנה מסחרית.
בשנת 2008 התארגנו לראשונה עובדי סינמטק ירושלים בארגון העובדים כוח לעובדים לאחר מאבק קצר שכלל התדיינות משפטית ופסיקה תקדימית בבית הדין לעבודה, היה הסינמטק למקום העבודה הראשון בו חתם ארגון העובדים הצעיר על הסכם קיבוצי.
בשנת 2012, מונתה אליסיה ווסטון, שעבדה קודם במכון סאנדנס ( ארגון ללא מטרות רווח שהוקם על ידי רוברט רדפורד) לתפקיד המנכ"ל, אך עזבה לאחר שנה. היא הוחלפה על ידי נועה רגב.
ארכיון הסרטים הישראלי.
בשנת 1981 נפתח במרתף בניין הסינמטק ארכיון הסרטים הישראלי ביוזמתה של ליה ון ליר שניהלה את הסינמטק. הארכיון הוקם על בסיס הארכיון הפרטי של משפחת ון ליר, שהיה ממוקם קודם בסינמטק חיפה.
בדצמבר 2014 הועברה לבניין הסינמטק תכולת ספריית הסרטים והמוזיקה האוזן השלישית מירושלים ששכנה במושבה הגרמנית ונסגרה ביוני 2013 בשל קשיים כלכליים. החנות פועלת בבניין הסינמטק ללא דמי שכירות ומותגה מחדש כ"האוזן בסינמטק" לאחר שגויסו כספים מהציבור בניסיון להציל את תכולתה ממכירת חיסול. החנות מופעלת כקואופרטיב ללא כוונות רווח.
פרשוב
פרשוב (בסלובקית: Prešov; בהונגרית: Eperjes; בפולנית: Preszów; בגרמנית: Preschau או Eperies) היא עיר במזרח סלובקיה, המשמשת כבירת מחוז פרשוב (סלובקית: Prešovský kraj), המחוז הגדול ביותר במדינה. עם אוכלוסייה של כ-91,000 נפש, היא העיר השלישית בגודלה בסלובקיה לאחר הבירה ברטיסלאבה והעיר קושיצה.
היסטוריה.
אזור פרשוב ידוע כמיושב מאז תקופת האבן הקדומה, ונתגלו בו כלים ועצמות ממותות המתוארכים כבני 28,000 שנה. סלאבים יישבו את האזור מאז המאה הרביעית או החמישית. בסוף המאה ה-11 הפכה העיר חלק מממלכת הונגריה, ובעיר התיישבו חיילים מדיארים. במאה ה-13 עברו אל העיר מתיישבים גרמנים הקרויים "ציפסרים" או גרמנים קרפטיים מאזור ספיש.
התיעוד הכתוב הראשון על פרשוב הוא מ-1247. ב-1299 קיבלה העיר זכויות מוניציפליות, וב-1374 הוכרזה כעיר מלכותית חופשית. כתוצאה, התפתחו בעיר המלאכה והמסחר, בעיקר יצוא יין מאזור נהר טיסה לפולין. במאה ה-15 הצטרפה פרשוב לפנטפוליטנה, ברית בין חמש ערים במזרח סלובקיה של היום.
ב-1572 החלה כריית מלח בסוליבר הסמוכה לפרשוב (כיום חלק מן העיר), דבר שהעלה את חשיבותה של פרשוב, וב-1647 היא הייתה לבירת המחוז. ב-1667 נוסדה בעיר המכללה הלותרנית. ב-1687 הוצאו להורג 24 מנכבדי העיר ומאציליה שהשתייכו לנצרות הפרוטסטנטית בעוון תמיכה במרד האנטי-הבסבורגי בהנהגתו של אימרה טקלי.
בתחילת המאה ה-18 הצטמצמה משמעותית אוכלוסיית העיר בעקבות מגפת דבר וגל שריפות, לכדי 2,000 נפש. במחצית השנייה של המאה השתקמה העיר, חזרה לפעילות המלאכה והמסחר, והוקמו בה בתי חרושת חדשים. ב-1752 הוצף מכרה המלח בסוליבר, ומאז מתבצעת הפקת המלח במקום באמצעות הרתחה ואידוי של מי מלח.
לאחר אביב העמים ב-1848 הונהגה מדיניות ריכוזית, ופרשוב הייתה לחלק ממחוז קושיצה (בהונגרית "קאשה") תוך שהיא מאבדת את מעמדה כבירת מחוז וכעיר מלכותית חופשית. בעקבות ניסיונות ה"הונגריזציה" של שלטונות הונגריה באותה תקופה, הפכה השפה ההונגרית לשפת מערכת החינוך.
ב-1873 הגיעה לעיר מסילת ברזל אך ב-1887 פרצה שוב שרפה גדולה, שכילתה חלק ניכר מן העיר. במהלך עבודות השיקום שלאחר השרפה שוכללה תשתית העיר והוקמו בה רשתות הטלגרף, החשמל הטלפון והביוב. בתקופה זו קיבלה העיר את פניה המוכרות כיום. עם תום מלחמת העולם הראשונה ב-1918 בהתפרקות האימפריה האוסטרו הונגרית הייתה פרשוב לחלק מרפובליקת צ'כוסלובקיה שאך נוסדה.
במלחמת העולם השנייה הייתה העיר הסמוכה קושיצה וסביבותיה שמדרום לפרשוב חלק מן השטחים שנמסרו בהסכם להונגריה, אך פרשוב נותרה כחלק מהמדינה הסלובקית העצמאית שהוקמה בחסות גרמניה הנאצית. מוסדות סלובקיים רבים עברו מקושיצה לפרשוב, עובדה שהעצימה את חשיבותה של העיר. לאחר המלחמה הייתה העיר למרכז תעשייתי חשוב, ואוכלוסייתה גדלה בהדרגה לכדי 28,000 ב-1950, 52,000 ב-1970, ו-91,000 ב-1990.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת בצפון החלק המזרחי של סלובקיה, בשפלת קושיצה ומרוחקת כ-33 מהעיר קושיצה, מוקפת בהרי סלנסקה וברמת שריש. דרך העיר זורמים הנהרות טוריסה וסקצ'וב. גובה העיר העתיקה הוא כ-255 מטר מעל פני הים.
העיר מורכבת מ-4 חלקים עיקרים: פרשוב, סוליבר, שלגוויק וניז'נה שבסטובה.
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 8.6 °C. החודש החם ביותר בשנה הוא יולי עם טמפרטורה ממוצעת של 19.5 °C.
החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר עם טמפרטורה ממוצעת של -3.5 °C.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית העיר 91,205 תושבים, נכון לשנת 2005. צפיפות האוכלוסייה בעיר היא 1303 נפש לקמ"ר, נכון לשנת 2004.
ההתפלגות האתנית של התושבים היא כדלקמן: 93.7% סלובקים, 1.4% צוענים, 1.2% רוסינים, 1.1% אוקראינים, 0.8% צ'כים ו-0.2% הונגרים. מבחינת דת, 66.8% משתייכים לכנסייה הקתולית-רומית, 8.9% יוונים-קתולים, ו-4.8% לותרנים. 13.6% מגדירים עצמם כחסרי השתייכות דתית (נתוני מפקד 2001). מספר היהודים כיום זניח מבחינה סטטיסטית.
סמל העיר.
הסמל הוא בצורת מגן הוא מחולק בעזרת רצועות לרוחב. ברצועה העליונה מופיעים 3 ורדים אדומים על רקע כסוף. הרצועה שמתחתיה אדומה אחריה כסופה וכך הלאה. הסמל מכיל 5 רצועות סך הכול כולל הרצועה עם הוורדים. הדף עם סמלי העיר בעבר ובהווה מתוך האתר הרשמי של העיר.
אדריכלות.
הלב ההיסטורי של פרשוב מהווה חלון ראווה לסגנונות האדריכלות הגותית, הבארוק והרוקוקו, ולאורך הרחובות המרכזיים של העיר העתיקה סדורים כנסיות ומבנים אחרים בסגנונות אלה. תקופת השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה המאוחדת הותירה בעיר את חותמה בדמות מבני שלטון כעורים בהשפעה סובייטית בסמוך למרכז ההיסטורי של העיר, ושיכוני בטון עתירי ממדים בשכונות הפרברים.
יהודי פרשוב.
עד מלחמת העולם השנייה ישבה בעיר קהילה יהודית אמידה ומשגשגת, שבשיאה הגיעה לכ-4,000 נפש - כחמישית מאוכלוסיית העיר. כיום בעיר קהילה קטנה בת כמה עשרות חברים, מרביתם בגילאים מתקדמים.
התיישבות יהודית.
בעיר פרשוב עצמה לא הורשו יהודים להתיישב עד סוף המאה ה-18, אך בכפרי מחוז שאריש (שפרשוב היוותה את מרכזו) ישבו יהודים עוד מימי קדם. ישנן השערות כי יהודים ראשונים הגיעו לאזור עם הלגיונות הרומיים לאחר כיבוש ממלכת יהודה. עדות כתובה ראשונה לנוכחות יהודים באזור היא מן המאה ה-10.
היהודי הראשון שהורשה להתיישב בעיר פרשוב היה מארק הולנדר, סוחר עשיר מגליציה שנהנה מקשרים טובים עם בית המלוכה של האימפריה האוסטרו הונגרית. הוא קבע בפרשוב את ביתו במחצית שנות השמונים של המאה ה-18. בעקבותיו זרמו יהודים נוספים מגליציה, וכן יהודי הסביבה מכפרי מחוז שאריש. מוסדות יהודיים החלו לקום בעיר, וב-1830 נוסדה קהילה רשמית, שבראשה עמד ליאו הולנדר, בנו של מארק הולנדר. בעקבות כך נוסדו בעיר בית מדרש (1831), בית ספר יהודי (1846), בית כנסת (1849) וחברה קדישא (1850). כ-200 יהודים התגוררו באותה עת בעיר.
האמנציפציה.