בשנת 1806 מת אביו קרל לודוויג, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, וויקטור עלה לשלטון במקומו. ב-22 באפריל 1812 מת ויקטור בטירת שאומבורג, ודודו פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מכן מת גם פרידריך, והנחלה התחלקה בין בתו של ויקטור הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים שירשה את טירת שאומבורג ורוזנות הולצאפל, לבין אלקסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג שירש את אזור הוים.
משפחתו.
ב-29 באוקטובר 1793 התחתן ויקטור עם אמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו, ממנה נולדו לו 4 בנות:
בר רשות
בחוק הישראלי, בר רשות או בר רשות במקרקעין הוא בעל רשות להשתמש במקרקעין שלא על פי אחת מחמש הדרכים המנויות בחוק המקרקעין. זכויות בר הרשות אינן מוסדרות בחקיקה אלא רק בפסיקה.
מהות הזכות.
בר רשות הוא בעל רשות להשתמש במקרקעין, באופן המבדיל אותו מפולש, המשתמש במקרקעין שלא ברשות. בכך, מעמד בר רשות מגן על המחזיק במקרקעין מטענות של הסגת גבול.
לרוב, הרשות במקרקעין היא הדירה, ועל כן בעל המקרקעין יכול לפנות את בר הרשות מהמקרקעין בכל עת, והגשת תביעה נגד בר הרשות נחשבת להודעה על סיום הרשות להשתמש במקרקעין. על פי חלק מהדעות, במקרים יוצאי דופן, יכולה הרשות במקרקעין להיות "בלתי הדירה" (בלתי חוזרת), כאשר בר הרשות קיבל מבעל המקרקעין הבטחה שלא יפונה מהמקרקעין. במקרים אלו, בעל הקרקע אינו רשאי לפנות את בר הרשות מן המקרקעין. עם זאת, על פי חלק מהדעות, מעמד של בר רשות מעניק למחזיק במקרקעין, משיקולי צדק, את הזכות להמשיך להחזיק במקרקעין עד קבלת פיצוי או לתקופה הנדרשת לצורך התארגנות. השופט אנגלרד פסק שמתן הפיצוי אינו מהווה תנאי לפינוי.
לעומת זאת, קבע השופט צבי זילברטל:
מתוקף ההבדל בין בר רשות לפולש, אם בר הרשות השקיע בהשבחת המקרקעין, על בעל הקרקע לפצותו על השקעותיו במקרקעין. בר הרשות אינו זכאי לפיצויים על עצם הפינוי או על הוותק שלו בנכס.
מקור הזכות.
בר רשות במקרקעין מקבל את זכותו להשתמש במקרקעין מבעל הקרקע. זכות זו יכולה להינתן מפורשות בהסכם בכתב או בעל פה, או להינתן מכללא (באופן עקיף), כאשר בר הרשות משתמש שנים רבות בקרקע בידיעת בעל הקרקע, ללא שבעל הקרקע מוחה על כך. לדוגמה, בעלי הזיכיון להפעיל את החוף השקט בשכונת בת גלים בחיפה, הקימו חניון על חלקת קרקע שנוצרה ליד החוף מהצטברות סחף. בית המשפט קבע שבעלי הקרקע העניקו לבעלי הזיכיון רשות במקרקעין מכללא, מכיוון שלא מחו על הקמת החניון.
רבים מאלו שקבלו מעמד של בר רשות מכללא עשו זאת בקרקעות של המדינה מתוקף שימוש בקרקע במשך שנים רבות. קבוצה שנייה של ברי רשות היא אגודות שיתופיות המקבלות זכויות בר רשות מרשות מקרקעי ישראל. קבוצה שלישית של ברי רשות מתקבלת בנכסים פרטיים, למשל כאשר הורים מרשים לילד שלהם להתגורר במגרש הסמוך לביתם.
אדלהייד, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים
אדלהייד, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים (; 23 בפברואר 1800 - 13 בספטמבר 1820), הייתה בתו של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואשתו של אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
ביוגרפיה.
אדלהייד נולדה ב-23 בפברואר 1800 בטירת שאומבורג לויקטור, נסיך הכתר של אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו. אדלהייד התחנכה בקפידה בעיר הוים, יחד עם שלוש אחיותיה. בשנת 1806 מת סבה קרל לודוויג, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ואביה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1812 מת אביה ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ודודו פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מכן מת גם פרידריך, והנחלה התחלקה בין אחותה הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים שירשה את טירת שאומבורג ורוזנות הולצאפל, לבין אלקסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג שירש את אזור הוים.
ב-24 ביולי 1817 התחתנה אדלהייד עם אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג, ממנו נולדו לה שתי בנות. ב-13 בספטמבר 1820 מתה אידה לאחר 3 שנות נישואים, והיא בת 20 שנים בלבד. לאחר מותה התחתן בעלה עם אחותה אידה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, אולם גם היא מתה בגיל צעיר לאחר 3 שנות נישואים.
משפחתה.
ב-24 ביולי 1817 התחתנה אדלהייד עם אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ממנו נולדו לה שתי בנות:
קאשה מוש
קטז'ינה מוש (בפולנית: Katarzyna Moś; נולדה ב-3 במרץ 1987), הידועה בכינוי הבמה קאשה מוש (בפולנית: Kasia Moś) היא זמרת פולנייה אשר ייצגה את פולין בתחרות האירוויזיון בשנת 2017 עם השיר "Flashlight".
קורות חייה.
מוש נולדה ברודה שלונסקה בפולין למשפחה מוזיקלית. אביה מארק מוש הוא כנר ומנהל התזמורת הקאמרית AUKSO, אמה יואנה כנרת ואחיה מטאוש הגדול ממנה בשנתיים הוא כנר ומלחין אשר הפיק את אלבומה הראשון. בילדותה חונכה בבית ספר למוזיקה בביטום ובמהלך לימודיה למדה לנגן על צ'לו ופסנתר. בגיל חמש עשרה לקחה שיעורים בפיתוח קול והתחילה את דרכה כחברה בלהקות מקומיות. היא התמודדה במוקדמות תחרות האירוויזיון 2005 לייצוג פולין ולא זכתה ובשנת 2016 התמודדה שנית עם השיר "Addiction" וסיימה במקום השישי. בשנת 2009 סיימה את לימודיה באקדמיה למוזיקה בקטוביץ. היא הגיעה לגמר תוכנית השירה Must Be the Music בגרסתה הפולנית. באוקטובר 2015 שחררה את אלבום הבכורה שלה Inspination. בשנת 2017 התמודדה בפעם השלישית במוקדמות לאירוויזיון באותה שנה עם השיר "Flashlight" וזכתה בגמר. ב-9 במאי 2017 ביצעה את שירה בחצי הגמר הראשון במקום האחד עשר בסדר ההשמעה והעפילה לגמר שנערך ב-13 במאי. בגמר סיימה במקום ה-22 מתוך 26 מדינות.
דוני ענבר
דוני ענבר (נולד ב-1958) הוא איש תקשורת ותיאטרון ישראלי, מתרגם וחוקר תרבות יהודית.
ביוגרפיה.
יליד תל אביב. בוגר "גימנסיה הרצליה". סיים לימודי הוראת משחק ובימוי ב"דרמה סנטר" בלונדון (1983–1981). בעל תואר דוקטור מ-Graduate Theological Union, ברקלי (קליפורניה) (2002). כתב את עבודת הדוקטורט שלו על אברהם גולדפדן, תיאטרון היידיש, הולדת השואו ביזנס היהודי וחלקו בתופעות החילון של העם היהודי במזרח אירופה, באמריקה ובארץ ישראל. בוגר האקדמיה הקולינרית של קליפורניה בסן פרנסיסקו (1999–1997).
מאז 1997, מתגורר בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
תקשורת ועיתונות.
את שירותו הצבאי עשה ב"גלי צה"ל" (1980–1976) כעורך ומפיק תוכניות. בין השאר היה העורך הראשון של תוכנית האקטואליה "שעתיים משתיים" בהגשת יצחק בן נר, מיכאל הנדלזלץ ותום שגב וערך תוכניות תרבות רבות, ביניהן תוכנית התיאטרון הפומבית "האולם כולו במה" בהנחיית יעקב אגמון. כמו כן היה כתב התיאטרון של התחנה והגיש תוכניות תרבות בעריכתו. בגל"צ החל לתרגם שירים באופן מקצועי. בין השאר תרגם שירים להפקות פומביות בביצוע שחקנים וזמרים דוגמת חנה מרון ("גברת וורת'ינגטון" – מאוחר יותר "גברת ורדימון" של נואל קאוורד), סנדרה ג'ונסון, מיקי קם, וחנה לסלאו. המשיך לערוך ולהגיש תוכניות בגל"צ עד 1997.
בתקופות לימודיו ב"דרמה סנטר", שימש כתב התרבות של "ידיעות אחרונות" בלונדון. בין השאר ריאיין את ליז טיילור, גלנדה ג'קסון, איאן מקלן, הבמאי אלן פארקר וחיים טופול.
בישראל הצטרף לעיתון "הארץ" ב-1985, שם שימש כעורך עמודי הפנים, עורך חדשות ובעל טור בנושאי טלוויזיה. מאוחר יותר היה עורך המקומונים "כלבו" בחיפה ו"העיר" בתל אביב. תפקידו האחרון ברשת שוקן היה העורך המייסד של רשת IOL, שהעלתה את המהדורה האינטרנטית הראשונה של "הארץ".
עוד פרסם כתבות ב"מעריב", ובכתבי עת כ"מסע אחר", "דווקא", ו"הד החינוך".
שימש כרכז המערכת של התוכנית "ערב חדש" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
תיאטרון.
כילד שיחק בהצגות התיאטרון מארץ עוץ של אברהם לוריא בשנים 1972–1970, ביניהן "היידי בת ההרים" ו"פינוקיו".
ב-1980 שימש כעורך ומתרגם ראשי של המופע "פנטזיה בארץ הפלאות" בהפקת אבשלום רובין ובבימוי צדי צרפתי. במופע כיכבו ששי קשת, ציפי שביט, נורית גלרון וסקסטה (להקה). ענבר תרגם למעלה ממחצית משירי המופע, ביניהם "זה עולם קטן", "שבעים ושישה טרומבונים", "שם מעבר לקשת", "זיפיטידודה," "כפית סוכר" ו"המון דברים יפים בעולם".
תרגם וביים בתיאטרון בית לסין את "טנזי" (1983) בהשתתפות אורלי זילברשץ, דליק ווליניץ, עמוס לביא, נירה רבינוביץ', אריה מוסקונה וענת טופול. מאוחר יותר המחזה עלה ב"בית צבי" באותו תרגום.
באותה שנה תרגם גם את מחזהו של טרי ג'ונסון "עניין שולי" בבית לסין. ב-1984 תרגם לתיאטרון הבימה את "בית הבובות" בהשתתפות דליה פרידלנד, מישא אשרוב, יהודה אפרוני, ואלכס פלג.
ב-1985–1983 לימד, ביים ותרגם מחזות ב"בית צבי" - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה. בין השאר תרגם לראשונה לעברית גם את המחזמר "ברנשים וחתיכות", וביים את "השפעת קרני גמא על ציפורני החתול". בהוצאת בית צבי יצא לאור גם תרגומו של ענבר ל"בית הבובות".
ביים וחיבר שירים להצגות ילדים.
ב-1985 כתב וביים במסגרת פסטיבל עכו ו"תיאטרון יובל" את "בצחוק ודמע יהודה נפלה, בצחוק ודמע יהודה תקום: מלודרמה קורעת" על פי המחזה "ימות המשיח" של אברהם גולדפדן. בעקבות ההפקה כתב את עבודת הדוקטורט על גולדפאדן והולדת השואו ביזנס היהודי.
באותה שנה ביים בתיאטרון צה"ל את מחזהו של הלל מיטלפונקט, "טירונות בנות". כעבור שנתיים, ביים הפקה מסחרית של המחזה שצולמה במלואה עבור הערוץ הראשון.