באביב 208 לפנה"ס פתח סקיפיו במסע מזורז נוסף כדי לתקוף את עזרובעל ברקה. יריבו הופתע, נסוג ותפס עמדה מבוצרת על רמה קטנה ליד העיר באיקולה (כיום הכפר באַילֶן) והמתין לבואו של צבא קרתגי נוסף. צבאו של סקיפיו היה גדול יותר והוא החליט לתקוף לפני שיצטרפו לעזרובעל עוד אנשים. סקיפיו שלח את חייליו הקלים לטפס על הגבעה ולתקוף את הקרתגים בחזית בעוד עיקר חיילו (החיילים הכבדים) חולקו לשני ראשים ותקפו את הפונים משני צדי הגבעה. סקיפיו עצמו הוביל את ההתקפה על אחד מהאגפים ולאיליוס פיקד על האגף השני. עזרובעל נסוג במהירות מפני שלא יכול היה לעמוד מול ההתקפה, ולאחר ששלח את גייסותיו הקלים לעבר הרומאים חצה את נהר הבאיטיס וכך הציל את מרבית צבאו. כעת פנה צפונה עם צבאו כדי להתחבר עם אחיו באיטליה. למרות הניצחון שנחל סקיפיו, החליט לא לבצע מרדף אחרי עזרובעל בשל בעיתיות תנאי השטח ומזג האוויר הגשום ובגלל בעיות אספקה ברמת קסילינה. בנוסף היה יותר חשוב בעיניו להשלים את כיבושו של דרום חצי האי האיברי מידי קרתגו. פולביוס מוסיף שחשש שצבאו יכותר בידי אחד הצבאות הקרתגים האחרים. לפי הערכותיו היו לרומא מספיק כוחות באיטליה כדי לגבור על אחי חניבעל, ואכן, עזרובעל הובס ונהרג בקרב מטאורוס מול כוחותיהם המאוחדים של הקונסולים גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור, בטרם הצליח לחבור לאחיו.
קרב איליפה.
בשנת 207 לפנה"ס, לאחר התבוסה בקרב באַיקוּלה, שלחה קרתגו לחצי האי האיברי כוח נוסף בפקודו של חנון בן ברקה. הוא ומאגו יצאו אל הקֶלטיבֶּרים לגייס חיילים נוספים לצבא שהביאו מאפריקה, אלא שהמצביא הרומי מרקוס יוניוס סילאנוס הפתיע את חנון ולכד אותו עם חייליו. מאגו הציל את חייליו והצטרף לעזרובעל בן גיסקו בגאדֶס. ב-206 לפנה"ס ערך סקיפיו את הקרב המכריע נגד הכוחות המשולבים של מאגו ועזרובעל ליד איליפה, כ-14 ק"מ צפונית למסֶוויליה. הצבא הרומי מנה 45,000 רגלים ו-3,000 פרשים כשמולו מתייצב אויב עם 50,000 רגלים ו-4,500 פרשים, ואיתם כמה עשרות פילים. עם הגיעו של סקיפיו יצאו לקראתו מאגו והנסיך הנומידי מסיניסה במתקפת פרשים, במטרה להפתיע את הרומאים בעודם בונים את מחנם, אולם סקיפיו צפה זאת ותקף אותם מן המארב, והפרשים הקרתגים נהדפו.
המחנות שכנו אחד מול השני משני עבריו של עמק בין שני רכסים. במשך מספר ימים שקדמו לקרב הגדול הוציאו המצביאים את כוחותיהם ונערכו לקרב כשהקרתגים תמיד ראשונים להיערך ואחר כך הרומאים. אף צד לא פתח במלחמה אלא חיכה ליריבו. הקרתגים הציבו את מיטב כוחותיהם (אפריקנים) במרכז כפי שהציב סקיפיו את הלגיונות הרומים במרכז, ובשני הצבאות ניצבו בעלי הברית האיברים באגפים. נוהג זה נמשך מספר ימים עד שהורגלו בשני המחנות שזהו סדר הכוחות לקרב. ביום המכריע שלח סקיפיו את פרשיו לתקיפה על המחנה הפוני בטרם שחר כשהוא נותן הוראה לחייליו לאכול את ארוחת הבוקר שלהם מוקדם. כשחזרו הפרשים מהתקיפה על הפונים המופתעים כבר היה סקיפיו בראש הלגיונות ערוך במבנה קרב בעמק. הקרתגים הגיחו מהמחנה ללא ארוחת בוקר והסתדרו במבנה הרגיל שלהם, אלא שהפעם ערך סקיפיו את צבאו כשהלגיונות הרומים באגפים והאיברים במרכז.
סקיפיו ניצל את יתרון ההפתעה שהיה בידו והתקיף את פרשי האויב בעזרת פרשיו. על פי אות וללא שהייתה הכרעה הפרשים נסוגו ונערכו מאחורי הרגלים. לקראת הצהרים פקד סקיפיו על המערך להתקדם אבל על המרכז פקד לצעוד לאט יותר. הוא בעצמו פיקד על הכוחות הרומאים באגף ימין וסילאנוס ומארקיוס פיקדו על אגף שמאל. כ-800 מטר לפני האויב פנה והתקדם באלכסון החוצה וכך עשה גם הצד השני של הרומאים במקביל. יחידות הרגלים הרומים התקדמו במהירות כך שהמרכז האיברי נשאר מעט לאחור. תוך התקרבות אל שורות האויב הפוני פנו קדימה זו אחר זו עד שהיו שוב לקו חזיתי וכך עלו הישר על אגפי הכוח האיברי שאלמלא תמרון זה היו עולים עליהם במספרם. בזמן שהלגיונרים לוחצים מלפנים הקיפו הפרשים והחיילים הרומים הקלים את אגפי האויב ותקפו אותם מצדם ומאחור, תוך שחלק קטן מהם מעסיק את פילי המלחמה.
ההתקפה שהתמקדה על האגפים שיבשה את מערך המגן הפוני משום שאילצה אותו לעמוד בפני התקפה משני כיוונים באותה עת. המהלומה הייתה מכרעת עוד יותר משום שהונחתה על האיברים המאומנים פחות על ידי הלגיונרים הרומים הכבדים. בנוסף לכל צרותיו של עזרובעל (גיסקו) גרמו התקפותיהם של הפרשים באגפים לבריחת הפילים המשתוללים פנימה אל המרכז הקרתגי וגרמו לעוד מהומה. כל אותו הזמן עמד המרכז של עזרובעל, המורכב מחיילים אפריקנים מאומנים היטב, מבלי יכולת לעזור לאגפיו מחשש שהחיילים האיברים של סקיפיו המאיימים עליהם בלי להתקרב יתקפו. תכנון זה של סקיפיו אפשר לו לרתק את הכוח האיכותי של האויב בהוצאה מעטה של כוח ובאותו הזמן לחסל את אגפי הצבא הפוני. משהושמדו כנפי ההגנה של עזרובעל החל המרכז התשוש והרעב לסגת, בתחילה בצורה מסודרת ואז אט-אט תחת הלחץ נפוצו וברחו לתוך המחנה שלהם. הגשם שהחל לרדת גרם לבוץ עמוק בעמק ומנע מהרומאים ללכוד את המחנה והוא פונה בלילה על ידי עזרובעל. הפעם ערך סקיפיו מרדף נמרץ אחרי הקרתגים הנמלטים, והרומאים ערכו בהם טבח לאורך הדרך, וצרו על גבעה אליה נמלטה שארית הצבא שנותרה מכותרת ומנותקת, עד שגם אלה נכנעו. עזרובעל ומאגו הצליחו להימלט דרך הים. הראשון שב לאפריקה, ואילו השני ניסה לשווא להשתלט מחדש על קרתגו החדשה מן הים, ולאחר כישלונו נחת בצפון איטליה והמשיך את הלחימה ברומא מעמק הפו. למרות מאמציו, גם הוא לא הצליח לחבור אל אחיו חניבעל.
תוך חודשים אחדים השלים סקיפיו את כיבושו של חצי האי האיברי כולו וגירש את הקרתגים ממנו. הוא כבש את הערים האיבריות שעוד התנגדו לו ודיכא מרידה של שני מנהיגי חילות עזר בחצי האי האיברי. הוא גם יצר קשרים עם המנהיג הנומידי הגולה מסיניסה, שהיה עתיד לעזור לו במלחמה נגד קרתגו באפריקה עצמה.
סירקוזי
כנף 2
כנף 2 (בכינויו: בסיס שדות האלה) הוא בסיס של חיל האוויר הישראלי.
על פי האתר GlobalSecurity, הבסיס ממוקם בסמוך למושבים שדות מיכה וזכריה, מערבית לבית שמש. על פי פרסומי אותו אתר, אף שהוא נקרא "כנף" ועל אף שלכאורה ממוקמות בו טייסות, הוא אינו בסיס טיסה ואין בו כלל שדה תעופה או מסלול טיסה. "גלובל-סקיוריטי" טוען כי בבסיס נמצאות שלוש טייסות של טילים בליסטיים מסוג "יריחו" המסוגלים לשאת גם ראשי קרב גרעיניים שמספריהן: טייסת 150, טייסת 199 וטייסת 248. טענות נוספות שנטענות באתר הן לגבי מנהרות ופירים שנכרו בבסיס לאחסון טילים ולשיגורם. מניתוח צילומי הלוויין המסחרי איקונוס משנת 2002, וצילומי לוויין הריגול האמריקאי קורונה אשר שוחררו לציבור, טוענים הכותבים באתר, כי במקום נמצא גם מאגר תחמושת גדול שיוכל לשמש גם את בסיס תל נוף.
המרחב האווירי שבסביבת הבסיס מסומן במפות טיסה כאזור אסור לטיסה.
היסטוריה.
את כנף הטילים הקים ב-1962 בני פלד.
השם "שדות האלה" הופיע בהקשר לטייסות טילים במקורות שונים.
ב-2014 רקטה ששוגרה מעזה נפלה בבסיס.
ביולי 2017 פורסם בעיתון "הארץ" כי בסיס "שדות האלה" נוסף לרשימת בסיסי חיל האוויר, אף כי מיקומו ותכולתו לא פורסמו.
בין מפקדי הבסיס: בני פלד, עודד ארז, אורי טלמור, שמשון רוזן, אודי זהר, דוד ברקי, וצביקה פייראיזן.
ואף על פי כן נוע תנוע
"ואף על פי כן, נוע תנוע!" (באיטלקית: !E pur si muove) היא אמרה המיוחסת למתמטיקאי, הפילוסוף והפיזיקאי האיטלקי גלילאו גליליי (1564-1642). על פי המסופר, אמר גלילאו את האמרה ב־1633 לאחר שנאלץ לחזור בו מתפיסותיו המדעיות כי כדור הארץ סובב את השמש (המודל ההליוצנטרי), במקום להפך כפי שהיה נהוג לחשוב קודם. בהקשר זה, המשמעות של הביטוי היא שלמרות חזרתו בו, הטענות של הכנסייה וכל אמונה או דוקטרינה אחרת של בני האדם, כדור הארץ אכן סובב סביב השמש ולא להפך.
באופן אינטואיטיבי ניתן לפרש את האמרה באופן הבא- "תגידו מה שתגידו, אלו הן העובדות".
תרגום האמרה לעברית נשען על הפסוק ב: תרגומו המדויק של הביטוי האיטלקי הוא "ואף על פי כן היא נעה".
בתקופתו של גלילאו, הדעה הרווחת בקרב התאולוגים של הכנסייה הקתולית הייתה שהארץ עומדת במקומה, ושהיא מרכז היקום. כל חריגה מאמונה זו נחשבה אז לכפירה, פשע שלעיתים דינו היה עונש מוות. בשל השקפותיו המדעיות, הוכנס גלילאו למעצר בית עד מותו, תשע שנים לאחר המשפט.
על פי סטיבן הוקינג, יש היסטוריונים שמאמינים שאירוע זה ייתכן והתרחש בזמן העברתו של גליליי ממעצר בית תחת השגחתו של הארכיבישוף ל"בית אחר, בגבעות שמעל פירנצה". הבית אליו עבר היה ביתו, ("התכשיט"), בארצ'טרי. הביוגרפיה המוקדמת ביותר של גלילאו, שנכתבה על ידי תלמידו וינצ'נצו ויויאני ב־1655, לא מציינת את הביטוי הזה, וכך גם אין לו זכר ברישומים ממשפטו. יש הטוענים כי לומר דבר מסוג זה בפני אנשי היה בגדר חוסר אחריות מצד גלילאו.
אף על פי שאין, כאמור, עדות כי אמר זאת במהלך משפטו, (כצפוי שאילו היה אומר זאת במהלך משפטו היה עונשו כבד הרבה יותר) יש עדות שאמר זאת מאוחר יותר לחבריו. במשך זמן רב חשבו שהמשפט הוא המצאה שמקורה במאה ה־18. אולם ב־1911 המלים "Eppur si muove" התגלו על גבי ציור ספרדי שנרכש על ידי ג'ולס ואן בל, אספן אמנות בלגי. ציור זה תוארך לשנת 1643 או 1645 (הספרה האחרונה מוסתרת חלקית), כלומר כשנתיים אחרי מותו של גלילאו. ציור זה אינו מדויק מבחינה היסטורית כיוון שהוא מראה את גלילאו בצינוק, אולם למרות זאת מוכיח כי וריאציה כלשהי של האמרה "Eppur si muove" כבר הייתה ידועה מיד לאחר מותו, כשעוד רבים מהאנשים שהכירו אותו היו בחיים ויכלו להעיד כי הוא מקור האמרה.