בשנות השמונים כיכבה בסרט הקומדיה המצליח "טוראית בנג'מין", אותו גם הפיקה בפועל, ועליו קיבלה מועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב ולפרס האוסקר, כמו גם על "חברים טובים", בו הופיעה לצד ברט ריינולדס. ב-1982 היא כיכבה בדרמה של ג'ונתן דמי "נשים בעורף", שם הכירה את השחקן קורט ראסל, מי שיהיה לבן זוגה העתידי.
ב-1990 כיכבה בקומדיית הפעולה המצליחה "ציפור על תיל" לצד מל גיבסון ולאחר מכן ניסתה לשנות לכיוון לעבר המלודרמה כשכיכבה במותחן "נבגדת", בו גילמה אישה נשואה המגלה סודות אפלים שמסתיר בעלה. הסרט היה לכישלון קופתי וגם הביקורות לא אהבו, והון חזרה למקום בו היא הכי מצליחה - הקומדיות. בהמשך העשור היא כיכבה בסרטים מצליחים יותר ומצליחים פחות כמו "אישה בהפתעה", לצד סטיב מרטין, "המוות נאה לה", לצד מריל סטריפ, או "מועדון האקסיות", שהיה לשובר קופות, וגם "כולם אומרים אני אוהב אותך", קומדיה מוזיקלית של וודי אלן שהייתה לכישלון קופתי. כמו כן, בשנת 1997 הון התנסתה בבימוי, בסרט טלוויזיה בעל אלמנטים תיאטרלים בשם "תקווה" לרשת TNT, בכיכובן של ג'נה מאלון וכריסטין לאטי.
בשנות האלפיים כיכבה רק בשני סרטים: הראשון, "משחקי חברה", שהיה כישלון קופתי ובו אף זכתה למועמדות בפרס ראזי כשחקנית המשנה הגרועה ביותר, והשני "לא דופקות חשבון" לצד סוזן סרנדון וג'פרי ראש, שהיה להצלחה קופתית מסחררת, הביקורות שיבחו את הופעתה והיא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב, לאחר 20 שנים שבהן לא זכתה בפרס (מאז "פרח הקקטוס").
ב-2013 דיבבה בפרק בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב" את פגי מקגי.
ב-2017 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה "באמאשל'ך", לצד איימי שומר. ב-2018 שיחקה לצדו של קורט ראסל בסרט "להציל את חג המולד".
חיים אישיים.
הון הייתה נשואה פעמיים: לגאס טריקוניס בשנים 1969–1976, ולביל הדסון בשנים 1975–1982, ממנו יש לה בן ובת, אוליבר הדסון וקייט הדסון. מאז 1983 הון נמצאת בזוגיות עם השחקן קורט ראסל, ולהם בן משותף, ואייט ראסל. היא גם אם חורגת לבוסטון ראסל. שלושת ילדיה הביולוגיים הם שחקנים.
הון למדה מדיטציה, וב-2012 הון סיפרה בראיון: "אני לא חושבת שאני בודהיסטית. נולדתי יהודייה, ואני מחשיבה את זה לדת שלי".
הון היא תומכת בקהילת הלהט"ב.
עקרב
ננאד פראליה
ננאד (ננו) פראליה (בקרואטית: Nenad Pralija, נולד ב-11 בדצמבר 1970) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
את קריירת הכדורגל החל פראליה בקבוצת הנוער של היידוק ספליט, כשסיים גיל נוער עבר לשחק בשורות RNK ספליט מהליגה השלישית.
בתחילת עונת 1994\1995 חזר לשחק בקבוצת נעוריו, היידוק ספליט, שעימה זכה באליפות, דאבל, והגיע עד לרבע גמר ליגת האלופות.
בסוף עונת 1996/1995 נרכש על ידי קבוצת אספניול שם כמעט ולא זכה לשחק. לאחר ששוחרר מאספניול ללא תמורה חזר פראליה להיידוק ספליט. לאחר חצי עונה עזב, והיה על סף חתימה בהפועל חיפה, אך לבסוף החליט לחתום ברג'ינה האיטלקית, שבהרכבה פתח רק שמונה פעמים וכמחליף שיחק במספר משחקים נוספים.
בעונת 2001/2000 הגיע לישראל וחתם במכבי חיפה. פראליה היה ממצטייני העונה שבה זכתה מכבי חיפה באליפות השישית שלה.
בתחילת עונתו השנייה במכבי חיפה הצטרף לקבוצה חברו מילדות, ג'ובאני רוסו, גם בעונה זו היה מהמצטיינים. בסוף העונה, הודיע על רצונו לסיים את הקריירה במכבי חיפה והצדדים החליטו להאריך את חוזהו בעונה אחת.
העונה השלישית של פראליה במכבי חיפה התאפיינה בהפכפכות, משחקים גדולים בליגת האלופות מול פציעות טורדניות ויכולת בינונית בליגה.
בתום העונה הסתיים חוזהו ופראליה שב למולדתו ולקבוצת נעוריו היידוק ספליט. בחיפה נרשמו לזכותו 33 שערים ב-109 הופעות.
פראליה נמנה שנים רבות על סגלה של נבחרת קרואטיה, ובמדיה רשם 11 הופעות ושער אחד.
בעונת 2005 פרש ממשחק פעיל והחל בקריירת אימון.
ב-4 בינואר 2012 פורסם כי פראליה נעצר בחשד למעורבות בהטיית משחקים.
בגדי המלך החדשים
בגדי המלך החדשים (בדנית: Keiserens Nye Klæder, "בגדיו החדשים של הקיסר") היא מעשייה קצרה מאת הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן משנת 1837. הסיפור מהווה אלגוריה נוקבת על תהליכים חברתיים הגורמים ליחיד להיגרר אחר הכלל במחיר האמת.
בגדי המלך החדשים הפך לביטוי שמסמל אשליה או הונאה עצמית.
הסיפור.
הסיפור מספר על שני נוכלים המגיעים לעיר הבירה של מלך שמבזבז כסף וזמן רב על בגדים וכל זאת על חשבון ענייני המדינה. כשהם מתחזים לאורגים, הם מציעים למלך שיספקו לו בגדים מפוארים מיוחדים, כאלו שאינם נראים לאנשים טיפשים או חסרי יכולת. המלך שוכר אותם, והם מקימים נולים ומתחילים "לעבוד". רצף של פקידים, ואז המלך בעצמו מבקרים אותם כדי לבדוק את התקדמותם. כל אחד מהמבקרים רואה שהנולים ריקים אך מעמיד פנים שהוא אכן רואה את החוטים כדי להימנע מלהיחשב טיפש. לבסוף, האורגים מדווחים כי חליפת המלך הסתיימה. הם עושים תנועות כאילו שהם מלבישים את המלך והוא, שאינו חש בבגדים אך בטוח כי כל השאר רואים אותם יוצא לדרך בתהלוכה לפני כל העיר. תושבי העיר מרגישים לא בנוח עם העמדת הפנים אך לא רוצים להיראות חסרי יכולת או טיפשים, עד שילד אחד מתפרץ וצועק שהמלך לא לובש כלום. אז מבינים כל האנשים כי המלך והממלכה כולה הולכה שולל על ידי שני הנוכלים.
המלך הוא עירום.
הסיפור ממחיש את תופעת אחידות הדעים והקונפורמיות אשר אין איש מוכן להפר במחיר האמת, וכן מצב של לחץ חברתי הגורם לאנשים לנהוג הפוך מדעת לבם מחשש להיראות מטופשים או חריגים.
בדרכו האלגורית מעודד הסיפור חשיבה מקורית ואמירת האמת גם אם היא אינה נוחה לשמיעה. שיאו של הספר בצעקתו של הילד "המלך הוא עירום" החושפת את המציאות אשר כולם מתכחשים לה. ביטוי זה הפך למטבע לשון שגור המביע חשיפת שקר מוסכם והבטחה שאין לה כיסוי, במיוחד כאלה הבאים מפיהם של אנשים רמי מעלה. העובדה שילד קטן מצביע על ערוותו של המלך, מביעה את התמימות והיושר של ילדים קטנים שעדיין אין בהם פחד מפני אמירת אמת.
כך לדוגמה בשירו הביקורתי על החטטנות העיתונאית, "עיתונאי קטן", כותב ושר אריק איינשטיין: "המלך הוא עירום כולנו ילדים שרואים לו את הטוסיק שותקים ולא קמים". כמו כן, גם בשירם של הראפר "טונה" (איתי זבולון) ושלום חנוך "הטוב הרע ואחותך" יש אזכור למשפט זה: "המלך הוא עירום גם בדצמבר עד אז אין לי מה לאכול".
תרגום והמחזה.
מקורותיו של הסיפור אינם ידועים, אך נטען כי הכותב המקורי של הסיפור הוא דון חואן מנואל שכתב את הסיפור עוד במאה ה-12.
הסיפור תורגם לעברית לראשונה על ידי דוד פרישמן. ומאוחר יותר על ידי אוריאל אופק. בהשראת הסיפור, כתב נסים אלוני את המחזה "בגדי המלך", שהועלה בהבימה ב-1961, ובגרסה מקוצרת ב-2004.
בשנת 1999 עלה בישראל מחזמר מקורי המבוסס על הסיפור "בגדי המלך החדשים" בו שיחקו חנן גולדבלט ואדם. גרסאות מקוריות נוספות עלו בישראל גם על ידי התיאטרון שלנו", החל מ-2003 וב-2013, על ידי תיאטרון "נדנדה".
כמו כן יצא ספר בשם "בגדי המלך החדשים כפי שסופר על ידי עשרים ושלושה סלבריטאים", שהציג את הסיפור מנקודות מבט של דמויות שונות שכל אחת מהן נכתבה על ידי ידוען אחר. בין הידוענים: נייתן ליין, מדונה וג'ף גולדבלום.
דני קיי שר על "בגדי המלך החדשים" בסרט "הנס כריסטיאן אנדרסן" (1952).
הסיפור נכלל כפרק בסדרת הטלוויזיה הדנית "אגדות אנדרסן" ששודרה גם בישראל.
בוב הולדמן
הארי רובינס הולדמן (באנגלית: Harry Robbins Haldeman; 27 באוקטובר 1926 - 12 בנובמבר 1993) אשר ידוע בעיקר כה. ר. הולדמן או בוב הולדמן היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שהתפרסם בעיקר בשל היותו ראש הסגל של הבית הלבן תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון ובשל מעורבותו בפרשת ווטרגייט.
בבית הלבן הוא כונה "המברשת" בגלל תספורתו הקפדנית.
חייו.
נעוריו ותחילת דרכו.
הולדמן נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה למשפחה פעילה מבחינה חברתית. אביו, שהקים וניהל חברה מצליחה לאספקת חימום ומיזוג, השקיע מזמנו ומכספו בתמיכה במפלגה הרפובליקנית. אמו, בטי, התנדבה למשך זמן רב בצבא הישע ובארגונים התנדבותיים אחרים. הוא ואחיו, טום ובטסי, גודלו כחברים בכנסייה המדעית. בימי בית הספר הלך עם תספורת שטוחה וקפדנית, איתה נשאר בבגרותו כך שזו הפכה לסימן ההיכר שלו. הוא נישא לחברתו מהתיכון, ג'ואן הורטון, ב-1949.
במלחמת העולם השנייה שירת בצי האמריקני. בסיומה, למד הולדמן באוניברסיטת רדלנדס, אוניברסיטת דרום קליפורניה, ולבסוף סיים את לימודיו ב-1948 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר סיום לימודיו, עבד במשך כעשרים שנה בניו יורק ובלוס אנג'לס, בסוכנות הפרסום של וולטר תומפסון.
קריירה פוליטית ופרשת ווטרגייט.
הולדמן פגש את ריצ'רד ניקסון לראשונה בשנות ה-50. הוא היה פעיל בקמפיין של ניקסון לסגנות-הנשיא ב-1956, ולאחר מכן ראש הפעילים בקמפיין הכושל לנשיאות ב-1960. ב-1962 מונה הולדמן למנהל הקמפיין של ניקסון לתפקיד מושל מדינת קליפורניה, אך ניקסון הפסיד פעם נוספת. ב-1968 הצטרף כמועמד לתפקיד ראש הסגל של הבית הלבן לקמפיין לנשיאות של ניקסון, שזכה בבחירות.
לאחר הזכייה בבחירות, מונה הולדמן לתפקיד ראש הסגל בבית הלבן. הוא וג'ון ארליכמן , יועצו של ניקסון, כונו על ידי עובדי הבית הלבן "חומת ברלין" עקב נטייתם להרחיק אחרים מניקסון, כמעין "שומרי ראש". שניהם הפכו לאנשים הנאמנים והקרובים ביותר לנשיא בתקופתו בתפקיד, ועשו הכול לשמירת האינטרסים של ניקסון, מנקודת מבטם. הולדמן אף התייחס לעצמו כ"בן הכלבה" של ניקסון.