על פי סיפור נס הריפוי הזה, ישו מגיע לכפר נחום, שר מאה (סנטוריון), מפקד צבאי רומי, שנמצא שם מבקש את עזרתו של ישו מכיוון שעבדו חולה, הוא כמו משותק, סובל מאוד בכל אברי גופו. קהל יהודי שנאסף סביבו תומך בבקשה של שר הצבא הרומי מכיוון שהוא טוב ליהודים ועוזר להם. ישו מציע ללכת לביתו של שר המאה ולרפא את עבדו. אולם שר המאה אומר בענווה רבה: "בִּי אֲדֹנִי אַל־נָא תִטְרַח כִּי־נְקַלּתִי מֵאֲשֶׁר תָּבוֹא בְּצֵל קוֹרָתִי", כלומר מי אני ומה אני, אני לא ראוי, שאדם יקר וחשוב כמוך יטרח יבוא לביתי, אני יודע שיש לך סמכות מלמעלה. כשם שאני יכול לצוות לאנשים הכפופים לי לבוא ולצאת, ולבצע כל פעולה למעני, כן גם אתה, בעל סמכות משמים לדבר והנער שלי ירפא. ישו מתרשם מאוד מהאמונה הכנה והגדולה שמפגין שר המאה (על אף היותו רומאי ולא יהודי), ואומר לנוכחים סביבו "אֹמֵר אֲנִי לָכֶם גַּם־בְּיִשְׂרָאֵל לֹא־מָצָאתִי אֱמוּנָה גְּדוֹלָה כָזֹאת" והוא עונה בחיוב לבקשת שר המאה, "לך ויהיה לך וכאמונתך כן יהי לך", מה שגורם לכך שהעבד נרפא מיד, עוד באותה שעה.
מקורות מהברית החדשה.
סיפור ריפוי של עבד שר המאה - הסנטוריון, מופיע הן בבשורת מתי והן בבשורת לוקס. להלן ציטוטים מן הברית החדשה באותם קטעים.
על המקורות לתיעוד.
סיפורו ריפויו של עבד שר המאה אינו מוזכר בבשורת מרקוס, המוקדמת מבין ארבע הבשורות (על פי השערותיהם של אחדים מפרשני הברית החדשה). אחת התיאוריות טוענת שחומר אשר אינו מצוי בבשורת מרקוס, אך כן מצוי בבשורות מתי ולוקס, הגיע אולי ממקור קדום אבוד המכונה "Q" (קיצור לשם Quelle = מקור בגרמנית) אם זה נכון, קטע זה עדיין יהיה חריג, כפי שמאמינים שהמקור - "Q" היה אוסף של אמרות וציטוטים מדברי ישו (רשימת דרשות וציטוטים), ללא כל קשר לחומר אחר; אלא שסיפורו של עבד שר המאה כולל חומר רקע מפורט. זה יהיה גם סיפור הנס היחיד שמקורו ב "Q". אפשרות אחת היא שרק הדיאלוג תועד במקור- "Q", ושגם בשורות מתי ולוקס הוסיפו את פרטי הרקע מהיסטוריה שסופרה בעל פה.
בשורת יוחנן אכן מתעדת את סיפורו של ישו שריפא את בנו של פקיד מלכותי בכפר נחום ממרחק בבשורת יוחנן ד:54-46. פרשנים חדשנים אחדים מתייחסים אל שני הסיפורים כאל אותו אירוע. עם זאת, בפרשנותו של ר. ת. פרנס על בשורת מתי הוא מציג טיעונים לשוניים כנגד ההשוואה של בן לעבד ולפי פרשנותו שתי העדויות צריכות להיחשב כנסים נפרדים. גם מריל סי. טני, בפרשנותו על בשורת יוחנן ואורוויל דניאל, ב"הרמונית הבשורה" שלו רואים בהם שני אירועים נפרדים ושונים.
שימוש בליטורגיה.
המילים של שר המאה (Centurion) משמשות בתפילה הגישה הצנועה הכלולים בליטורגיקה האנגליקנית, המתודיסטית, הפרסביטריאנית, ונוצרית אחרת כחלק מליטורגיקה של סעודת האדון . המילים משמשות גם כחלק מטקס הקודש ב פולחן הרומי של הכנסייה הקתולית.
פרשנויות.
אמונה כגורם לריפוי המאמין.
חלק נכבד מן הנסים שבצע ישו וכן גם הנסים שבצעו שליחיו, היו מבוססים בדגש על האמונה שנמצאה אצל מי שעליהם פעלו הנסים. ישו אומר גם במקרה של אותו שר מאה רומי, וגם במקרה של האלמנה הכנענית מצור בנס גירוש השדים מבתה, וכן גם אמונתה של האישה זבת הדם, ועוד במקרים אחרים, שאמונם היא שהושיעה אותם. אך בפרספקטיבה רחבה יותר יש לייחס את אמונה לא רק לנושא הריפוי הפיזי אלא גם לריפוי הרוחני באמונה, הישועה שיש בידי ישו להעניק.
המשמעות של "עבד" (או "משרת").
בשורת לוקס ז: 2 ו -ז: 10 מתייחסת לאיש "שנרפא" כ- "doulos=δούλος", שמשמעותו באופן חד משמעי כ"עבד" או כ"משרת", אך גם שר המאה (הסנטוריון) עצמו המכנה אותו "נערי" שיש לו מספר משמעויות יותר מעורפלות כגון "ילד" או "נער צעיר" (למשל, מתי ב:16, לוקס ב:43, לוקס ח:51, ששם זה מתייחס לנערה), "בן" (יוחנן ד:51) ו"עבד" (לוקס טו:26, מעשי השליחים ד:25).
Don't Know What to Do
Don't Know What to Do (בעברית: לא יודעת מה לעשות) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Kill This Love. השיר יצא לאור ב-5 באפריל 2019, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ו-YG אנטרטיינמנט, ביחד עם שאר שירי המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי ג'יסו, ג'ני, טדי פארק וסיאו וונג'ין והופק על ידי טדי פארק גם כן. פארק עבר עם בלאקפינק על להיטיה הגדולים ביותר, כדוגמת "Ddu-Du Ddu-Du" שיצא בשנת 2018, "Kill This Love" שיצא בשנת 2019, ו-"How You Like That" שיצא בשנת 2020.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-100 מיליון השמעות.
הצלחה.
למרות שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה ברחבי העולם. במצעד 100 השירים החמים של קוריאה הדרומית הגיע למקום התשיעי. במצעד ה-Gaon של המדינה, הגיע למקום ה-38. במצעד השירים של מלזיה הגיע למקום השני, תוך שבמצעד השירים של ניו זילנד הגיע למקום ה-11.
גם במצעדי הבילבורד זכה השיר להצלחה, כאשר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
Kiss and Make Up
Kiss and Make Up (בעברית: נשיקה והשלמה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה, ביחד עם להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך אלבום הבכורה של ליפה, "Dua Lipa: Complete Edition". השיר יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים של פלנדריה.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי דואה ליפה, צ'לצ'ה גריימס, יאניק רסטוגי, זכרי ריימונד, מת'יו ג'ומפה-לפין, מארק וינסנט וטדי פארק והופק על ידי בנקס &amp; רנקס. השיר זכה בפרס ה-BreakTudo בקטגוריית "שיתוף הפעולה הטוב ביותר של השנה".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-355 מיליון השמעות.
הצלחה.
אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה ברחבי העולם. במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע למקום ה-93. במצעד ה-Gaon של קוריאה הדרומית, הגיע למקום ה-75. במצעד השירים של מלזיה הגיע למקום הראשון, תוך שבמצעד השירים של ניו זילנד הגיע למקום ה-32.
השיר דורג במצעדי סוף השנה שבפולין, חבר המדינות, רומניה, ורוסיה.
אליס פייק בארני
אליס פייק בארני (באנגלית: Alice Pike Barney ; 1857 – 1931) הייתה ציירת אמריקאית. היא הייתה פעילה בוושינגטון, D.C. ופעלה כדי להפוך את וושינגטון למרכז אמנויות. שתי בנותיה היו הסופרת נטלי קליפורד בארני והסופרת הבהאית לורה קליפורד בארני.
ביוגרפיה.
אביה של בארני סמואל נפתלי פייק, שעשה הונו כמזקק ויסקי של המותג מגנוליה, היה פטרון של האמנויות בסינסינטי, אוהיו, שם בנה את בית האופרה. אביה היה יהודי גרמני. אמה של אליס פייק בארני הייתה ממוצא צרפתי. [2] לאחר שהמשפחה עברה לעיר ניו יורק בשנת 1866, הוא בנה את מה שיהפוך לבית האופרה הגדול ברחוב עשרים ושלוש ושדרה השמינית. בארני הייתה הצעירה מבין ארבעה ילדים והיחידה שהשתלבה באופן מלא עם האינטרסים התרבותיים של אביה, בילדותה גילתה כישרון כזמרת ופסנתרנית.
בגיל 17 התארסה לחוקר הנרי מורטון סטנלי. אמה של אליס ראתה את השידוך לא מתאים בגלל הפרש הגילאים - היא הייתה בת 17, הוא בן 33 - והתעקשה שהם יחכו עם החתונה. בזמן ששהה במסע לשלוש שנים באפריקה (הוא כינה את הסירה בה הקיף את אגם ויקטוריה הגברת אליס), היא התחתנה במקום זאת עם אלברט קליפורד בארני, בנו של יצרן עשיר של קרונות רכבת בדייטון, אוהיו.
בשנת 1882 בילתה בארני ומשפחתה את הקיץ במלון לונג ביץ' בניו יורק, שם דיבר אוסקר ווילד בסיור ההרצאות האמריקני שלו. ווילד בילה את היום עם אליס ובתה נטלי על החוף. השיחה שלהם שינתה את מהלך חייה של אליס, והעניקה לה השראה להמשיך באמנות ברצינות למרות הסתייגותו של בעלה.
ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותן יותר במאה ה-19, הפכו נשים אמניות לחלק מהאמנים המקצועיים, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן. יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך נשים הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר" בקידום עבודות נשים, והפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה" המשכילה, המודרנית והחופשיה יותר. אמנים "מילאו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי ציור תמונות של הסמלים המייצגים אותן, וכן הדגימו את התעוררותן לדרך חייהם החדשה".
לימוד אמנות.
בשנת 1887 נסעה לפריז כדי להיות קרובה יותר לשתי בנותיה בזמן שהן למדו בלה-רושה פנימייה צרפתית שהוקמה על ידי המחנכת הפמיניסטית מארי סובסטר. כשהייתה שם למדה ציור אצל קרולוס-דוראן. היא חזרה לפריז בשנת 1896 - הביאה את בתה לורה לבית חולים צרפתי לטיפול בכאבי רגליים מפציעה בילדותה - וחידשה את לימודיה אצל קרולוס-דוראן וכן לקחה שיעורים אצל הצייר הספרדי קלאודיו קסטלוצ'ו. כשג'יימס אבוט מקניל ויסלר פתח את האקדמיה כרמן בשנת 1898, היא הייתה בין התלמידים הראשונים. ויסלר איבד במהרה עניין בהוראת אמנות ובית הספר נסגר, אך הוא היה בעל השפעה מכוננת.
בשנת 1899 החלה לארח בסלון בבית השכור שלה בשדרת ויקטור הוגו. האורחים הקבועים כללו את הציירים הסימבוליסטיים לוסיין לוי-דהורמר, ג'ון ווייט אלכסנדר ואדמונד אמן-ז'אן, ואמנותה החלה להפגין השפעה סימבוליסטית.