חברי תת-הסדרה סלמנדרות משתמשים באסטרטגיית רבייה של הפריה פנימית, הואיל ולנקבות יש בלוטות מיוחדות האוגרות את נוזל הזרע ואת נושאי הזרע לאחר ההזדווגות. חבריהן של שתי תת-הסדרות האחרות, סלמנדרות ענק וסירנים, משתמשים באסטרטגייה של הפריה חיצונית, בדומה למרבית חברי הסדרה המקבילה, חסרי זנב.
טלבו סמבה
טלבו סמבה הוא רכב צרפתי קטן, 3 דלתות האצ'בק מתוצרת פיג'ו-טלבו. הסמבה היה מבוסס על הפיג'ו 104 ותוכנן במקור על ידי מהנדסי טלבו בלבד, שלא כמו יתר דגמי טלבו המבוססים על דגמי סימקה-קרייזלר. דגם זה יוצר עד 1986 ולמעשה כאשר הופסק יצורו, השם טלבו ירד מרשימת יצרני הרכב.
דורית ראובני
דורית ראובני (נולדה ב-30 בספטמבר 1952) היא זמרת ישראלית, מהסולניות הבולטות של להקת פיקוד מרכז בתחילת שנות השבעים. בילדותה התגוררה בארגנטינה, ובעקבות כך שרה מספר שירים בסגנון דרום-אמריקאי. באלבומה האחרון שרה שירים בלאדינו. השתתפה גם בהפקת מספר דיסקים של שירי ילדים.
ביוגרפיה.
נעורים בשנות ה-70.
ראובני נולדה בקיבוץ שער העמקים לאברהם (אלברט), יליד סקופיה, ולאסתר (אסתיקה) ילידת בלגרד, אשר עלו לישראל מיוגוסלביה ודיברו לאדינו כשפת אם. בגיל תשע נסעה עם משפחתה לשליחות בת שלוש שנים מטעם הסוכנות היהודית בארגנטינה, שם נחשפה למוזיקה הדרום-אמריקאית והושפעה ממנה. עם חזרתה לישראל המשיכה לעסוק בתחום המוזיקה. הופיעה בתוכנית "תשואות ראשונות", והתגלתה על ידי מוני אמריליו.
הלהקות הצבאיות.
את שירותה הצבאי התחילה ראובני ב"שלישיית פיקוד מרכז" יחד עם צביקה כרמל וגיא יפה. יחד עם השלישייה שרה כסולנית את השירים "היום היום", "יש פרחים" ו"ציפור בגשם" שזכו להצלחה רבה, כולם בלחניו ועיבודיו של מוני אמריליו שהיה המנהל המוזיקלי של השלישייה.
בסוף אותה שנה השלישייה הצטרפה לצוות הווי חטיבת הצנחנים, ובמסגרת זו שרה ראובני את השיר "מסביב למדורה" שכתב נתן אלתרמן, שזכה גם כן להצלחה רבה. את השיר הייתה אמורה לשיר בהתחלה להקת הנח"ל, אך בעקבות ה"מרד" שהתחולל בלהקה לאחר שיאיר רוזנבלום מלחין ומעבד השיר, דרש שגידי גוב יבצע את השיר, זכתה בו ראובני.
ב-1972 העלתה "להקת פיקוד המרכז" את תוכניתה "שר מי ששר אחרון".
במסגרת התוכנית הקליטה ראובני כסולנית בנוסף ל"מסביב למדורה" גם את "שבחי החושך" שכתבו גם כן אלתרמן ורוזנבלום וכמו כן את השיר "האיש מן הבקעה" שכתב חיים חפר והלחין ועיבד מוני אמריליו שהפך עם השנים לנכס צאן ברזל בזמר העברי.
באותה העת היה יעקב (יענקל'ה) מנדל חבר בלהקה, ומאוחר יותר השניים נישאו.
שנות השבעים.
בשנת-1973 הוציאה ראובני את אלבומה הראשון, "ציפור בגשם", שאת כולו הלחין מוני אמריליו.
באותה שנה היא זכתה במקום השלישי בפסטיבל הזמר והפזמון, עם השיר "רכבת העמק" (מילים יורם טהרלב, לחן מוני אמריליו). שנה לאחר מכן השתתפה בערב שירי רחל המשוררת, ובו שרה יחד עם דני כץ וחנן יובל את השיר "פגישה, חצי פגישה" בלחנו של יובל. באותה שנה השתתפה גם במופע "ניחוחי חציר", מופע שהוקדש ליוצרי ההתיישבות העובדת.
בשנת 1974 יצא אלבומה השני, "כזאת אני". בלטו בו השירים "כזאת אני" שכתבה רחל המשוררת והלחינה דפנה אילת, "ארץ מבוא השמש", "רוח דרומית קלה", "הימים הטובים" וחידושים ל"היום היום" ו"הללויה" אותו ביצעה בדואט עם דודו זכאי. באלבום הופיע גם השיר ההיתולי "שיר קטן לערש", שכתב נתן זך כבדיחה על שירי ערש לילדים.
בתקופה זו השתתפה ראובני בפרויקטים של חברת "ישראדיסק", ובמסגרתם הקליטה מספר שירי ילדים.
בשנת-1978 הוציאה את אלבום האוסף הראשון שלה, "לילות", וגם חזרה לעבוד עם יאיר רוזנבלום כשהעלתה את המופע "לקום בשש בבוקר" עם דודו זכאי בו בלטו שיר הנושא והדואט "לילות" שרוזנבלום הלחין למילותיו של טהרלב.
שנות ה-80 והלאה.
ב-1986 יצאה מהדורה חדשה של אלבומה השני, "כזאת אני". מהדורה זו הודפסה בעותקים מצומצמים וגם כן לא זכתה להצלחה.
פרט לכך, בתקופה זו מיעטה ראובני בפעילותה המוזיקלית באותן שנים. היא חזרה להקליט ב-1987, בו הוציאה את התקליט "שינויים", בעזרתם של אילן וירצברג כמנהל מוזיקלי וחוה אלברשטיין כיועצת אמנותית. בין השירים המצליחים באלבום היו "קח כל מה שאלוהים נותן" שכתב והלחין שמעון גלבץ (אותה גרסה של השיר תופיע גם באלבומה הבא), "אדם צובר זיכרונות" שהלחין גלבץ למילותיה של יונה וולך וחודש לימים על ידי אברהם טל (וגם גרסה זו תופיע באלבומה הבא), "נתתי לך ללכת", "בחופשתו (שנכתב לזכרו של סא"ל אברהם חידו שנהרג בלבנון)", למילים של רחל שפירא וללחן של חנן יובל, "סיום", שכתבה לאה גולדברג והלחין וירצברג, ושיר הנושא, אותו כתבה בעצמה ראובני ללחן של וירצברג. בתקופה זו השתתפה לצד דודו פישר במופע שירי משפחת מלבסקי.
ב-1993 הוציאה את האלבום "בית בקצה הקשת", בהפקה מוזיקלית של אורי הרפז ואילן וירצברג. האלבום כלל מספר חידושים ללהיטי עבר ושירים נוספים כגון "לא הבטיחו לי גן ורדים" (שהוקלט ב-1990 וזכה להצלחה, כנראה בגלל התוכן המחאתי שבו), "אתה שהיית איתי", "כשתבוא היונה" ושיר הנושא, ששמו כשם האלבום, שבוצע בקדם-אירוויזיון 1993.
בשנות ה-90 החלה ראובני לעבוד כמורה לפיתוח קול ומכך צברה מחדש פופולריות.
בשנת 2000 הוציאה את אלבומה האחרון עד כה, "לדינו", של שירים בלאדינו, שפת האם של הוריה.
בנובמבר 2008 הוציאה ראובני לאור את הסינגל "לונה" (Luna), שיר ספרדי של פדרו הררו, בגרסה עברית שראובני תרגמה בעצמה, מתוך אלבום חדש שפרטים עליו לא נחשפו עד כה, פרט לשיר הזה. בראשית 2016 החלה להופיע במופע "שלושתנו", עם חנן יובל ואורי הרפז, ברפרטואר של מיטב שירי ארץ ישראל.
חיים פרטיים.
ראובני נשואה ליעקב מנדל ואם לשלושה: טל מנדל (מפיק), אסי ומור (זמרת). מור השתתפה בעונה הראשונה של The Voice אך הודחה בשלב הדו-קרב.
ירד
יֶרֶד היה השישי מבין עשרת הדורות מאדם עד נח. ירד היה בנו של מהללאל ואביו של חנוך.
ירד חי 962 שנים, שבע שנים פחות מנכדו, מתושלח, שחי משך הזמן הארוך ביותר במקרא. הוא נולד בשנת ת"ס לבריאת העולם (3301 לפנה"ס) ומת בשנת א'תכ"ב (2339 לפנה"ס).
בנו, חנוך, נולד לו בהיותו בגיל 162, ולאחר מכן נולדו לו בנים ובנות נוספים ().
שם חיצוני לאשתו הוא בכה בת רצוצאל, ברכיה בת דיצא, או ברכה בת רצויה.
ויקטור שם טוב
שר לקליטת העלייה
מהנדס רשות מקומית
מיכה בר-עם
מיכה בר-עם (נולד ב-26 באוגוסט 1930) הוא צלם ישראלי, מקים המחלקה לצילום במוזיאון תל אביב לאמנות, חבר סוכנות מגנום וחתן פרס ישראל לצילום (2000).
ביוגרפיה.
נולד בשם מיכאל שמואל אנגוּלי ב-1930 בברלין, בירת גרמניה וגדל בעיר אולם. אביו היה בעל נטיות ציוניות ותכנן כבר בתחילת שנות ה-30 לעזוב את גרמניה. בשנת 1936, בתקופת גרמניה הנאצית, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בחיפה הקימו הוריו מפעל לקרח בעיר התחתית, שנשרף ב-1938, במהלך המרד הערבי הגדול. בגיל 13 עברת את שמו לבר-עם ובנעוריו היה פעיל ב"הגנה".
בשנת 1948, בעת מלחמת העצמאות, התגייס לחטיבת הראל של הפלמ"ח ולחם בהרי ירושלים ובנגב.
היה ממייסדי קיבוץ מלכיה (1949) ואחר כך מראשוני חברי גשר הזיו. בקיבוץ עבד כמסגר וכרתך ושם החל לצלם את חיי הקיבוץ במצלמות ששאל מחברים. את התמונות שצילם פיתח בעצמו ומכר לחברים וב-1953 זכה לרכוש לעצמו מצלמת "לייקה".
בשנת 1956, באמתלה של חבר צוות הווי, הצטרף לכוחות הלוחמים במבצע קדש, ותיעד את המלחמה ואת נופי סיני. התוצאה הייתה ספרו הראשון, "נופי סיני", שהקנה לו פרסום, ובזכותו התקבל בשנת 1957 כצלם לעיתון צה"ל, "במחנה", שם עבד כשמונה שנים. בשנת 1961 התבקש לכסות את משפט אייכמן, שנערך אז בישראל.
בשנות ה-60 צילם ואצר יחד עם קורנל קאפה (אחיו הצעיר של הצלם רוברט) מספר תערוכות וכן הוציא לאור כמה ספרים, בהם "Israel: The Reality".
ב-1967 סיקר את מלחמת ששת הימים. ב-1968 נתקבל כחבר סוכנות מגנום, ובמקביל התמנה לצלם "הניו יורק טיימס" במזרח התיכון, תפקיד שבו כיהן כעשרים וחמש שנה.
ב-1977 הקים את המחלקה לצילום במוזיאון תל אביב לאמנות ושימש כאוצר ראשי לצילום עד 1992.
תצלומיו של בר-עם כלולים באוספי חשובי המוזיאונים בעולם וכן באוספים פרטיים נבחרים.
בר-עם נשוי לציירת והפסלת ארנה בר-עם. ארנה, רעייתו, היא ילידת קבוצת כנרת ורקדנית בעברה. השניים הכירו לראשונה במחנה נוער ברמת יוחנן, שם שימש בר־עם כמדריך. היא הייתה אז בוגרת כיתה ח', בת 14 והוא בן 21.
לזוג שלושה בנים: אהוביה, בנה של ארנה מנישואיה הראשונים, מומחה לספרות יוונית עתיקה ופרופסור בדבלין; ברק (אמן), ונמרוד (פילוסוף). בני הזוג מתגוררים בשכונת רמת חן שברמת גן.
בשנת 2022 זכה הסרט אודותיו "1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר־עם" בשלושה פרסים בפסטיבל דוקאביב.
י&quot;ח רבניצקי
דניאל אורן
דניאל אורן (במקור: דניאל סיקסיק; נולד ב-1955) הוא מנצח ישראלי.
חייו.
דניאל אורן נולד לסם (שמואל) ורבקה אורן.
אביו סם נולד ביפו, בשם איסמעיל סיקסיק (בן למוחמד סיקסיק ממשפחה מוסלמית יפואית אמידה ולאם ושמה שושנה, יהודייה) אימו, רבקה גרנדשטיין, בת למשפחה של חסידים ופסיכולוגית, בוגרת הסורבון בפריז. בצעירותו למד נגינה בפסנתר ובצ'לו, וכמו כן גם פיתוח קול, הרמוניה וקונטרפונקט.