את הקישוט הציורי השלימה סדרת שטיחי קיר מעולים שהוזמנו על ידי קוזימו הראשון ובנו פרנצ'סקו הראשון, שתוכננו תחילה על ידי סטראדנו, ואחר כך על ידי אלורי. הוצגו מספר סצנות ציד, שעוצבו מתוך השראה ממסעות הציד האמיתיים שהתקיימו בפארק הענק סביב הווילה (שהיה גדול בהרבה מהיום). עם זאת, לא ניתן להעריץ אותם בכללותם מכיוון שהאוסף מפוזר כעת בין כמה מוזיאונים בפירנצה, מאוחסן ושגרירויות מחוץ לאיטליה.
קומה שנייה.
בקומה השנייה שוכן "המוזיאון לטבע דומם", שהוא ייחודי מסוגו ומציג כ-200 ציורים משלהי המאה השש-עשרה ועד אמצע המאה השמונה-עשרה ומקורם מאוספי מדיצ'י. רבים מהציורים הללו, עד פתיחת המוזיאון, היו במחסנים בפירנצה ובגופים ציבוריים אחרים, ובכך נראו ברובם לראשונה לקהל הרחב. בחדר יש טפטים מייצור צרפתי, עם נושאים אקזוטיים של ראשית המאה התשע עשרה. הנופים המתוארים רחבים עם קו אופק נמוך ודמויות קטנות המתארים את "הפראים של האוקיינוס השקט" (Les sauvages de la Mer Pacifique, 1804).
חדר האפריז.
החדר מוקדש לשתי יצירות מופת חשובות מתקופת מדיצ'י ששוקמו לאחרונה: האפריז המרשים של אנדריאה סנסובינו שעיטר את חזית הווילה והוזמן על ידי לורנצו עצמו, ושטיחי הקיר היקרים של ציד הברבור, אחד מ-36 השטיחים המעוצבים של ג'ורג'ו וזארי שהוזמנו על ידי קוזימו הראשון, במיוחד עבור הווילה. לבסוף, גם אם באופן זמני, החדר מקושט בציור מהמאה השבע עשרה של עץ גנאלוגי יפהפה של משפחת דה מדיצ'י.
בניינים סמוכים לווילה ולגנים.
בסמוך לווילה ישנם כמה מבנים כמו הקפלה, (שם הפייטה עם הקדושים קוזימו ודמיאנו, שצוירו בשנת 1560 על ידי ג'ורג'ו וזארי, ממתינים לשיקום), שוכנו בקומת הקרקע של הבאסטיון הדרום-מזרחי; ה"קוצ'ינון" שנבנה בראשית המאה השבע-עשרה והחממה הנאו-קלאסית לצמחים (באיטלקית limonaia) "עם שמורות מים צמודות", מאת פוצ'יאנטי (בערך 1825). "חדר משחקי הכדור" (Sala della Pallacorda) הוא מבנה בפינת הגן, שתחילתו בשלהי המאה השמונה עשרה כדי להתאמן על משחק זה, הטניס של ימינו, וכיום משמש את הקונסיירז' והמלתחה.
באמצע המאה ה -16, תחת קוזימו הראשון, סידר ניקולו טריבולו (Niccolò Tribol) את הגנים מחדש וסיים את בניית האורוות (1548). ניתן לראות הנוף הכללי של מתווה הגן והאורוות לאחר העבודה של טריבולו בלונטה המפורסמת של ג'וסטו אוטנס משנת 1599 שמוצגת כיום בווילה לה פטראיה.
האורוות.
מבנה האורוות נרכש בסוף שנות השבעים על ידי עיריית פוג'ו א קאיאנו, והוא שוכן צמוד לחומת הגבול של הווילה, לאורך הדרך לפראטו. בקומת הקרקע שש ספינות עם קמרון צולב (מחולקות לשני מסלולים עם שלוש ספינות כל אחד) ששימשו למגורי סוסים ופרדות. בצד אחד, חדרים גדולים המיועדים לכלבי ציד; בחזית הדרומית חדר גדול עם קמרון שבו אוחסנו הכרכרות. בקומה הראשונה גלריה מרכזית ארוכה, מוארת בקצוות על ידי שני חלונות גדולים, חילקה את מקום הלינה של צוות הווילה משני הצדדים. לבניין יש מידות מרשימות שגורמות לו להראות כמו בזיליקה חילונית ולהתעלות מעל הפונקציה אליה נועד. לאחר תקופה של נטישה והידרדרות, יצא לדרך פרויקט כולל של שיקום ושיפור בתכנון האדריכל פרנקו פוריני. נכון לעכשיו שוכן בקומת הקרקע מרכז תערוכות וקונגרסים, עם ספריה ומשרד מידע לתיירים. מאז 2009 הוא מאכלס את מוזיאון הצייר, המשורר והסופר האיטלקי ארדנגו סופיצ'י שהתגורר בפוג'ו א קאיאנו. הקומה הראשונה עדיין מחכה לשיקום.
הגנים.
הגנים המקיפים את הווילה, מתוארכים בעיקר למאה התשע עשרה.
למעשה עד המאה השבע-עשרה, היה הגן של הווילה פשוט למדי בהשוואה לגנים של וילות אחרות של משפחת מדיצ'י כדוגמת וילה די קסטלו או של וילה לה פטראיה: שבילים לא סלולים ואזורים מיוערים מסודרים, עם גן איטלקי מימין, והכל ללא מזרקות וקישוטים פיסוליים, כפי שנראה מהלונטה של ג'וסטו אוטנס.
במאה השמונה עשרה הוסדרו מחדש כמה אזורים בגן, והרחיבו את היער בו נהגו לצוד, מה שכונה הפסיון. באזור הגן האיטלקי ממוקמת מזרקה במרכז במקום חורשת עצים, הניזונה ממאגר מים חדש.
הגנים עוצבו מחדש לאחר 1811, אך מבלי לעקוב אחר כל הפרויקט המקורי, בתכנון המהנדס ג'וזפה מנאטי, שהוזמן על ידי אליסה בונפרטה. לואי מרטין ברטהולד ציין בשנת 1813 את הכיכר השוממה מול הווילה והציע לתקן את העובדה שמקומות הבילוי השונים בפארק, שיהיו נרחבים מאוד, הם בפועל מבודדים זה מזה: הווילה והיער מאחוריה צמודים, אך הגן האיטלקי נחתך בדרך לפראטו ויער המיועד לציד המכונה "Bargo mediceo di Bonistallo", שעדיין קיים כפארק ציבורי, על גבעה מול הווילה לכיוון כנסיית סן פרנצ'סקו, נחתך באמצעות הדרך לפיסטויה; וחורש נוסף, הפבונייר, מופרד מהווילה על ידי נהר אומברונה.
כדי לתקן את החסרונות הללו ננקטו כמה יוזמות: הדרך לפראטו הוסטה, הקירות הרבים המפרידים בין שטחי האחוזה נהרסו ואוחדו לגדר אחת, בעוד כמה שבילים מתפתלים הוקמו בכיכר הווילה והוא קושטה בעזרת צמחים שונים. מסלול נהר האומברונה יושר ונבנה גשר ברזל חדש שחיבר לקאסצ'ין די טבולה והפבונייר.
בכך קיבל הפארק צורה לא סדירה, שתנוצל בבניית גן אנגלי, עם יצירת אגם קטן ומקדש המוקדש לדיאנה. המטבחים, מכלי המים והקפלה הוסתרו על ידי קבוצות עצים חדשות.
נכון לעכשיו רק חלק הגנים המשתרע מעבר לחזית האחורית של הווילה, לכיוון האומברונה, נראה כמו גן אנגלי, עם שדרות מוצלות ופינות אופייניות. בצד ימין של הווילה הם שמרו במקום זאת על מראה של גן איטלקי, עם מיכל מים מרכזי וכמה כדי לימונים. הגן מוקף משלושה צדדים וסגור ברביעי על ידי חממת ההדרים המוזכרת לעיל של פוצ'יאנטי. הגנים עשירים במיני צמחים נדירים ובכמה פסלים, כמו פסל הטרקוטה המתארת את לכידת הנימפה אמברה על ידי אומברונה כפי שתואר על ידי לורנצו דה מדיצ'י בפואמה "אמברה".
קופת קק&quot;ל
קופסת קק&quot;ל
תוכנית תהיל&quot;ה
אלבניה תחת השלטון הגרמני
אלבניה התקיימה דה יורה כמדינה עצמאית, שרשמית נודעה כממלכת אלבניה, במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1943 ו-1944 תחת ניהולה של גרמניה הנאצית.
רקע.
באפריל 1939 פלש צבא ממלכת איטליה לממלכת אלבניה, שהייתה עד אז מדינת חסות איטלקית, וכבש עד מהרה את המדינה. זוגו הראשון, מלך אלבניה, נאלץ לצאת לגלות, והמדינה הפכה לחלק מהאימפריה האיטלקית כממלכה נפרדת של הכתר האיטלקי. אלבניה התנהלה דה יורה כמדינה עצמאית, אך הכובשים הקימו במדינה ממשלת בובות תחת חוקה חדשה, שהפכה את אלבניה לארץ חסות איטלקית. המלך ויטוריו אמנואלה השלישי טען לכתר האלבני ובאופן רשמי שלט במדינה עד 25 ביולי 1943 אך בפועל המפלגה נשלטה על ידי ממשלת הבובות של המפלגה הפשיסטית האלבנית.
היסטוריה.
עם כניעתה של איטליה הפשיסטית לבעלות הברית בספטמבר 1943, פלשה גרמניה הנאצית לאיטליה, והקימה שלטון בובות, בשם הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ומוסוליני הועמד בראשה. במקביל, נכנס הוורמאכט לכל השטחים והמדינות שהיו נתונות תחת שלטון איטלקי, והכפיפן ישירות לגרמניה.
בספטמבר 1943 הפסיקו כל מחנות הריכוז באלבניה את פעילותם. זמן קצר לאחר מכן, השתלטו הגרמנים על המדינה. קיומה של הממלכה האלבנית נשמר דה יורה, והפוליטיקאי הפרו-גרמני מהדי פראשרי מונה כעוצר וכראש הממשלה. החיילים האיטלקים במדינה נכנעו לגרמנים. לאחר מכן, החלו הכוחות הגרמניים לפעול להשמדתם של כל היהודים החיים באלבניה ובאזורים שסופחו אליה, כולל מערב מקדוניה. הקהילה היהודית במערב מקדוניה, שלא נפגעה תחת הכיבוש האיטלקי, סומנה כמטרה ומיד החלו להישלח קבוצות של יהודים למחנות השמדה, ורכושם נבזז.
לאחר הכיבוש, החלו הגרמנים לארגן מחדש את הממשל האלבני. ב-15 בספטמבר פעל הוועד הלאומי האלבני בחסות גרמנית. ב-3 בנובמבר הוקמה על ידי גרמניה מועצה מלכותית שהוכרה כממשלה הרשמית של המדינה. ג'עפר דווה , בעל ברית אלבני-קוסוברי של הגרמנים, מונה אז לשר הפנים של אלבניה. מאוחר יותר ייסד דווה את הליגה השנייה של פריזרן בקוסובו, תנועה שהכריזה על מלחמת קודש נגד סלאבים, צוענים ויהודים, ושאפה לטהר את אלבניה הגדולה מבחינה אתנית. הגרמנים דרשו מהשלטונות האלבנים לספק להם רשימות של יהודים לגירוש, אך הרשויות המקומיות התחמקו ואף מסרו למשפחות יהודיות מסמכים מזויפים. הגרמנים עשו מאמץ ניכר להפגין שאלבניה הייתה מדינה עצמאית, מסיבות של תעמולה ותועלתנות (כשמצבם הצבאי היה קשה והם נזקקו לשיתוף-פעולה כנה) גם יחד, ועקב כך נמנעו מלהפעיל כפייה נרחבת במדינה. בשל כך, באלבניה גופא הוסיפו היהודים להיות מוגנים מכוח מאמצי האוכלוסייה ועצימת העין המכוונת של הממשל. האס אס לא ערך כמעט מבצעי חיפוש וגירוש.
מאוקטובר עד נובמבר 1944, הפרטיזנים היוגוסלבים, הנתמכים על ידי בעלות הברית, ובסיועם של כוחות חזית המולדת הבולגרית ושתי חטיבות של הפרטיזנים האלבנים, חזרו אל אזור קוסובו עם נסיגת הגרמנים. הגרמנים עזרו למשתפי הפעולה האלבנים הקוסוברים לברוח עם התקרבות הקומוניסטים. רבים מהם לא הצליחו להימלט והוצאו להורג על ידי הקומוניסטים עם תפיסתם. ב-28 בנובמבר 1944, הכוחות הקומוניסטיים של אנוור הוג'ה השתלטו על אלבניה שבגבולותיה המקוריים. חבל קוסובו ושאר השטחים המסופחים ממקדוניה ומונטנגרו חזרו להיות חלק מיוגוסלביה, הפעם במסגרת פדרטיבית.
אלבניה תחת השלטון הנאצי
מסגד הקתדרלה של מוסקבה
מסגד הקתדרלה של מוסקבה (ברוסית: Московская соборная мечеть) הוא המסגד הראשי של מוסקבה, רוסיה. ממוקם בשדרת אולימפיסקי, קרוב לאצטדיון האולימפי בנפת משצ'אנקה מרכז העיר.
היסטוריה.