מדי פעם מעלים גורמים קתוליים על סדר היום את הבקשה להעביר את חדר הסעודה האחרונה לידי הכנסייה הקתולית. ב-2005, למשל, הוצע "לשלם" תמורת המהלך בהעברת כנסיית סנטה מריה לה בלנקה שבטולדו, שנבנתה במקור כבית כנסת, לידיים יהודיות. נכון ל-2014 לא נחתמה כל עסקה להעברת בעלות, וחדר הסעודה האחרונה נמצא תחת חסותו של משרד הפנים הישראלי.
ארכיטקטורה.
חדר הסעודה האחרונה מחולק למרחבים על ידי עמודים בעלי כותרות צלבניות בעלות עיצוב שונה לכל כותרת. העמודים תומכים תקרה העשויה מקמרונות צולבים בסגנון ראשית האדריכלות הגותית, בשלב המעבר מאדריכלות הרומנסק, דבר מעיד על כך שהשיפוץ הצלבני נעשה במאה ה-13. בפינה הדרומית-מערבית של האולם ישנה ירידה לקריפטה המחופה בתקרה כיפתית. תקרה זו נתמכת בעמוד שיש הנושא כותרת תבליט של שקנאי, שהוא סמל נפוץ בנצרות.
המוסלמים שילבו בקיר הדרומי גומחת תפילה לכיוון מכה וכן חלונות ויטרז' הכוללים פסוקים מהקוראן.
וימפל (חברה)
וימפל NPO היא חברה רוסית שמושבה במוסקבה, המפתחת ומייצרת מערכות הגנה ותקיפה אוויריות וידועה במיוחד בזכות פיתוח טילי אוויר-אוויר. מוצרים אחרים שפותחו היו טילי נ"מ ומערכות הגנה נגד טילים בליסטיים.
היסטוריה.
לפני התפרקות ברית המועצות הייתה החברה קרויה 134 OKB (ראשי תיבות שמשמעותן "משרד לפיתוח ניסויי"). ראש החברה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה היה איוואן י. טורופוב. הפיתוח הראשון של וימפל היה טיל ה-K7 והטיל הראשון אשר הופק בייצור תעשייתי היה הוימפל K-13, בשנת 1958. ב-1961 עבר טורופוב למפעל התעשייה האווירית בטושינו ואנדריי ליאפין החליף אותו כמהנדס ראשי. בין 1966 ל-1968 שונה שמה של החברה לוימפל. התפתחות נוספת התרחשה לאחר מותו של מתאוס ביסנובאט, שהיה המפתח הראשי בחברת מולניה - כאשר כל פיתוח הטילים בברית המועצות עבר לוימפל.
המפתח הראשי בוימפל מאז 1981 הוא גנאדיי סוקולובסקי.
הפארק הלאומי ימת קלארק
הפארק והשמורה הלאומיים ימת קלארק (באנגלית: Lake Clark National Park and Preserve) הם פארק לאומי ושמורת טבע בדרום אלסקה שבארצות הברית, כ-160 קילומטרים דרומית-מערבית לאנקורג'. הפארק הוכרז תחילה כמונומנט לאומי ב-1978, ואז נקבע כפארק לאומי, אחד מ-15 הנכסים החדשים ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קיבל כתוצאה מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA שעבר בקונגרס של ארצות הברית בשנת 1980, ונחתם על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-2 דצמבר 1980.
הפארק כולל פלגים, נחלים, נהרות ואגמים רבים החיוניים למדגה האלתית של מפרץ בריסטול (Bristol Bay), כולל האגם שעל שמו קרוי הפארק ימת קלארק. מגוון פעילויות נופש מוצעים בפארק במהלך כל השנה. הפארק מגן על יערות גשם ממוזגים לאורך החוף של מפרץ קוק (Cook Inlet), טונדרה אלפינית, קרחונים, אגמים קרחוניים, נהרות שופעים באלתית, ושני הרי געש, הר רדאוט (Mount Redoubt) והר איליאמנה (Mount Iliamna). רדאוט פעיל והתפרץ ב-1989 ו-2009.
המשמעות של המגוון הרחב של המערכות האקולוגיות בפארק היא שבפועל אפשר לראות כל בעלי החיים העיקריים באלסקה, יבשתיים וימיים בפארק וסביבו. אלתית, בייחוד אלתית אדומה, משחקת תפקיד מרכזי במערכת האקולוגית ובכלכלה המקומית. הנהר קוויצ'אק (Kvichak River) הוא המקור העשיר ביותר בעולם לאלתית אדומה. אוכלוסיות גדולות של דובי גריזלי נמשכים לשטחי הטלת הביצים של האלתית בנהר קיג'יק ובסילוור סלמון קריק (Silver Salmon Creek). צפייה בדובים היא פעילות נפוצה בפארק.
אין דרך או כביש המובילים אל הפארק ולכן הדרכים היחידות להגיע אליו היא באמצעות סירה או מטוס קטן, בדרך כלל מטוס ימי. כמות המבקרים השנתית הממוצעת נעה סביב ה-20,000 והוא לכן אחד מהפארקים הפחות פופולריים מבין הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
היישוב המרכזי בפארק ובשמורה הוא פורט אלסוורת (Port Alsworth) על ימת קלארק. חמישה יישובים נוספים שוכנים בתחומי הפארק, ובהם מתגוררים ילידים בני הדנאינה (Dena'ina). קודם להקמת הפארק, היו מפוזרים בשטח בקתות מפוזרות, שהידועה בהם הייתה שייכת לריצ'רד פרואנקה (Richard Proenneke), שמהסרטים שצילם שבהם תיעד את חיי הבדידות שלו בטווין לייקס (Twin Lakes) נערך הסרט "בדד באזור הבר" (Alone in the Wilderness) ב-2003.
הנשיא ג'ימי קרטר הכריז על האזור כמונומנט לאומי ב-1 בדצמבר 1978 על בסיס חוק העתיקות. המעמד של המונומנט שודרג לפארק ושמורה לאומיים בהחלטת הקונגרס ב-1980, וכשני שלישים מהשטח הוגדר כאזור טבע בראשיתי, שלו ניתנת רמת ההגנה הגבוהה ביותר. אף שהציד למטרות ספורט או מחיה מותר בשטח השמורה, ציד בתחומי הפארק מותרת רק למקומיים ולצורכי מחיה בלבד.
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי ימת קלארק משתרע על שטח בן 16,308 קילומטרים רבועים בבסיס חצי האי אלסקה בדרום-מזרח אלסקה, כ-150 קילומטרים דרומית-מערבית לאנקורג'. מסך כל השטח כ-10,670 קילומטרים רבועים שוכנים בפארק וכ-5,700 קילומטרים בשמורה. הפארק והשמורה הצמודה אליו משתרעים ממפרץ קוק (Cook Inlet) לרוחב הרי צ'יגמיט (Chigmit Mountains) והרי ניאקולה (Neacola Mountains) בקצה הצפוני של הרכס האלאוטי (Aleutian Range), ולתוך פנים אלסקה. ימת קלארק היא האגם הגדול ביותר בפארק, בפינה הדרום-מערבית של הפארק. אדמות השמורה הלאומית צמודים לפארק ממערב, ובהן מותר ציד הן למטרות מחיה והן למטרות ספורט, בניגוד לאדמות הפארק שם מותר ציד לצורכי מחיה למקומיים בלבד. הקצה הצפון-מערבי של השמורה כולל אדמות שיתופיות של ילידי אלסקה, שאינן פתוחות לציבור הרחב. מרבית הפארק מוגדרת כאזור טבע בראשיתי. החלק המזרחי של הפארק בסמוך למפרץ קוק כולל שני הרי געש פעילים, הר רדאוט (Mount Redoubt) והר איליאמנה (Mount Iliamna). הר געש פעיל שלישי, הר ספר (Mount Spurr), שוכן מחוץ לפארק צמוד לגבולו המזרחי. הנהר העיקרי בפארק הוא הנהר קוויצ'אק (Kvichak River). נהר גדול נוסף הטליקקילה (Tlikakila River), חוצה את הפארק ממקורו באגם סאמיט (Summit Lake) ועד ימת קלארק, ויוצא מהימה והפארק כנהר ניוהלן (Newhalen River).
אין גישה לפארק באמצעות כבישים או דרכים. הגישה היא רק במוניות אוויר או בשיט בסירה לאורך חוף מפרץ קוק וימת קלארק. מכיוון שעיקר התנועה באזור נעשית בדרך האוויר מהווים ההרים מכשול משמעותי לתחבורה האווירית. מעבר ימת קלארק (Lake Clark Pass) בגובה 320 מטרים מאפשר נתיב אווירי דרך ההרים בגובה נמוך, והוא הנתיב העיקרי בין אנקורג' ומערב אלסקה.
היישוב העיקרי בפארק הוא פורט אלסוורת (Port Alsworth) על ימת קלארק, ובו מרכז המבקרים של הפארק וכמה אכסניות המופעלות על ידי גורמים פרטיים. מוניות אוויר מבצעות טיסות קבועות בין פורט אלסוורת והקהיליות מסביב. אכסניות פרטיות אחרות מפוזרות ברחבי הפארק. מלבד פורט אלסוורת יש חמישה יישובים נוספים בתחומי הפארק: ליים (Lime Village), נונדלטון (Nondalton), איליאמנה (Iliamna), ניוהאלן (Newhalen) ופדרו ביי (Pedro Bay). מרבית התושבים המקומיים הם בני דנאינה.
אקלים.
מזג האוויר בפארק הפכפך מאוד. אוויר ימי מהאוקיינוס השקט פוגש באוויר היבש של גוש האוויר היבשתי מעל לפארק. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא בין 10°C ל-18°C כשטמפרטורה מקסימלית סביב 20°C וטמפרטורה מינימלית בחורף של 17°C-. שלג יכול לרדת בכל זמן.
גאולוגיה.
בפארק יש ארבעה אזורים פיזיוגרפיים. מחדר הגרניט של הרי צ'יגמיט מחבר בין רכס אלסקה לרכס האלאוטי. על הרים אלו ומעט מזרחה מהרכס המרכזי נוצרו שני הרי געש שכבתיים, רדאוט בגובה 3,108 מטרים ואיליאמנה בגובה 3,053 מטרים. קרחונים עיצבו את ההרים, כשהם חוצבים קרקסים קרחוניים ועמקי U ברכס, המסתיים בחטף בחוף התלול במפרצים עמוקים או במִישׁוֹרי נַהֲרֵי קַרְחוֹן. במערב הקרחונים חצבו עמוק מספיק על מנת לייצר אגמים, החסומים על ידי מורנת קצה בקצה נתיב הזרימה שלהם. ימת קלארק, האגם הגדול ביותר, הוא השישי בגודלו באלסקה, עומקו המקסימלי 260 מטרים, אורכו 68 קילומטרים ושטחו 331 קילומטרים רבועים.
הפארק כולל מגוון של סוגי סלעים בלתי קשורים. הליבה של הרי צ'יגמיט הוא פלוטון גרניט שנדחף כלפי מעלה בעקבות ההתנגשות בין הלוח הפסיפי והלוח הצפון-אמריקאי. הסלעים באזורי החופים הם סלעי משקע ומכילים שפע מאובנים. סלעים געשיים חדרו דרך סלעים אלו.
הרי געש.
הר רדאוט הוא הר געש פעיל בתחומי הפארק. גובהו 3,108 מטרים, היקפו כ-10 קילומטרים ונפחו בין 30 ל-35 קילומטרים מעוקבים והוא מתנשא דרך הבתולית של רכס צ'יגמיט. קוטר לוע הר הגעש בפסגה הוא 1,800 מטרים. קרחון דריפט (Drift Glacier) מתחיל מההר וזורם דרך פער בשולי הלוע. שלב הפעילות האחרון של רדאוט החל ב-14 בדצמבר 1989, בפליטות של אפר געשי. ענני האפר השפיעו על התנועה האווירית, וגרמו להשבתה של כל ארבעת המנועים של מטוס בואינג 747 בטיסת 867 של KLM כאשר עבר מעל ההר בגובה 7,600 מטרים. המטוס הצליח לחזור בשלום לאנקורג'. ארבעה מטוסים נוספים ניזוקו באותו אירוע שעורר מודעות רבה יותר לסיכונים הקשורים באפר געשי בגובה רב. רדאוט היה שקט לאחר 1990 עד מרץ ואפריל 2009 כאשר הוא התפרץ בזרם פירוקלסטי שהמיס את הקרח ויצר להארים על הנהר דריפט, וסיכן את מסוף הנפט של הנהר דריפט (Drift River Terminal Facility) ממזרח לפארק.