כאשר גבריאל מתכונן לשחרר את ממון, קונסטנטין שולח יד בנפשו וזוכה להפגש בשטן, שהגעתו עוצרת את הזמן. כאשר קונסטנטין מספר לשטן את תוכנית שחרורו של ממון בידי גבריאל, השטן אינו מרוצה מתוכניתו של ממון, מחזיר אותו לגיהנום ומקצץ את כנפיו של גבריאל. השטן שואל את קונסטנטין מה הוא מבקש בתמורה, וזה מבקש את שחרורה של איזבל לגן עדן. השטן נענה לבקשה ומתחיל לגרור את קונסטנטין לעבר הגיהנום, אך נעצר בידי אור אלוהי, שמקבל את קונסטנטין לגן עדן בגלל מעשיו הטובים. מאוכזב, השטן לוקח מקונסטנטין את הסרטן שבגופו ומחייה אותו.
לבסוף, קונסטנטין נותן לדודסון את חנית הגורל ומבקש ממנה להחביאה. כאשר אנג'לה עוזבת, קונסטנטין לוקח לפיו מסטיק, לראשונה אחראי לגורלו. בסוף כתוביות הסיום רואים אותו מבקר את קברו של צ'אז ומניח על הקבר מצית. כאשר הוא פונה ללכת, מופיע צ'אז בדמות מלאך ועוזב אל עבר השמיים, משאיר מאחוריו את קונסטנטין מחייך.
כלי נשק וקמעות.
קונסטנטין משתמש במגוון כלי נשק וקמעות בסרט, ממכלול אמונות. החל מלהביור "נשמת הדרקון" (פגניות), לאגרופן עם צלבים החרוטים בו (נצרות), למים קדושים מנהר הירדן (נצרות). בנוסף מתוארות כוסות המכילות את מהותה של הפרה הקדושה (הינדואיזם).
רכינוע
רכינוע או סֶגְווֵיי (באנגלית: Segway) הוא כלי תחבורה בעל שני גלגלים, סוג של רכב חשמלי, אשר הומצא על ידי דין קיימן (שגם ייסד את ארגון FIRST) ונחשף לראשונה בדצמבר 2001. האקדמיה ללשון העברית בחרה לקרוא לסגוויי בשם "רכינוע", בשל תכונתו לנוע בהתאם לכיוון הרכינה של הגוף - רכינה קדימה תניע אותו קדימה ולהפך. זאת חרף העובדה שמדובר בשם מסחרי של מוצר ספציפי, ולא במילה באנגלית.
הרכינוע מייצב את עצמו באופן רציף באמצעות מחשבים ומנועים הנמצאים בבסיסו. על מנת לנוע קדימה, על המשתמשים להישען קדימה, בעוד תנועה לאחור מושגת באמצעות הישענות אחורה. הרכינוע מונע על ידי מנועים חשמליים המביאים אותו למהירות של עד 20 קילומטר לשעה.
היסטוריה.
חברה עצמאית.
הסגוויי שכונה בתחילת הדרך סגווי PT ולאחר מכן HT, הוא בעצם פיתוח של ה-iBOT - כיסא גלגלים המאזן את עצמו, שפותח באוניברסיטה הציבורית של פלימות' באנגליה, בשיתוף עם כמה חברות טכנולוגיות. הפטנט הראשון נרשם בשנת 1994 והוענק בשנת 1997, ובעקבותיו באו אחרים, כולל פטנט שהוענק בשנת 2001. קצת לפני השקת הסגוויי, פורסם ספר שהדליף פרטים לגביו, כולל פרטים מדויקים לגבי ההמצאה, הפיתוח והמימון שלו. מה שהוביל לספקולציות בנוגע למוצר ולחשיבות שלו. הממציא ג'ון דואר העלה השערה שזו תהיה המצאה חשובה יותר מהאינטרנט. פרק בסדרה סאות' פארק הוקדש להייפ בנוגע לסגוויי מעט לפני שהמוצר הושק. סטיב ג'ובס צוטט באומרו כי "מדובר בעניין בסדר גודל של השקת המחשב האישי (ולאחר מכן חזר בו). המוצר הושק ב-3 בדצמבר 2001, לאחר חודשים רבים של יחסי ציבור. היחידות הראשונות שנרכשו נשלחו לקונים בתחילת שנת 2002.
חברת בת.
חברת Ninebot תעשיות, סטרטאפ הממוקם בבייג'ינג בתחום הרובוטיקה התחבורתית, הודיעה באפריל 2015 כי רכשה את סגוויי לאחר גיוס של כ-80 מיליון דולר מחברות שיאומי ו-Sequoia Capital. ביוני 2016 החברה השיקה את המיני-פרו סגוויי, גרסה קטנה יותר של קטנוע עם איזון עצמי.
הפסקת הייצור.
ביוני 2020, Ninebot, הבעלים של המותג סגוויי, הודיעה שהיא תפסיק לייצר את המוצר הדו-גלגלי המתאזן בהתאם לכיוון הרכינה של גוף הרוכב עליו.
מספר קטן יחסית של 140,000 יחידות נמכר במהלך ימי חייו של המותג, ומתוך המכירות חברת סגווי עשתה רווח חברה קטן של אחוז וחצי בלבד.
ישנם מספר גורמים שיכולים היו להביא לשיקול של הפסקת הייצור: מחיר גבוה יחסית ליחידה ($5,000 בעת השקת המוצר), עקומת הלמידה של מציאת הדרך לאיזון בעת רכיבה על הסגוויי, דבר שהוביל לתאונות רבות, בין היתר של ידוענים, למשל האתלט האמריקאי יוסיין בולט, ג'ורג' ווקר בוש והבעלים של חברת סגוויי בעצמו, ג'ימי הסלדן. בספטמבר 2010, הסלדן, שהיה הבעלים של סגוויי, נהרג בתאונה בעת שרכב על סגוויי באחוזתו שבבריטניה. הסלדן שהיה אז בן 62 ככל הנראה נהרג בעקבות איבוד שליטה בעת הרכיבה ונפילה מצוק אל נהר שעבר בשטח האחוזה שלו. הסלדן, בנוסף לבעלות על החברה, היה מעורב גם בעסקאות הקשורות בביטחון, והוגדר במקום ה-395 ברשימת עשירי העולם של הסאנדיי טיימס. בעוד שהסגוויי נשאר פופולרי בעיקר בקרב תעשיות האבטחה והתיירות, קורקינטים ממונעים נהיו פופולריים יותר לצורכי תנועה אישית.
הטכנולוגיה.
הרעיון אשר עומד בבסיסו של הרכינוע הוא מנגנון האיזון אשר שומר על הנוסע יציב ומאוזן כל הזמן. המנגנון פועל בטכנולוגיה של ייצוב דינמי, המדמה את פעולת ההליכה האנושית (כך האדם נמצא בזווית אך לא נופל). המנגנון כולל חמישה גירוסקופים ושני חיישני שיפוע, אשר קוראים תנועות גוף ביחס לקרקע בקצב של 100 פעמים בשנייה. לכלי אין דוושות או ידיות האצה ובלימה, וכדי להאיץ קדימה צריך להטות את הגוף קדימה, והטיית הגוף לאחור, תאט את הרכינוע עד כדי עצירה מוחלטת.
בעזרת הכידון אפשר לנוע לצדדים. הכלי גם בעל יכולת להסתובב סביב צירו, כלומר, אין צורך במרחב נוסף על מנת לבצע פנייה. (בדגמים מתקדמים, על הנוסע להישען בכיוון אליו הוא מעוניין לפנות והרכינוע יבצע סיבוב לכיוון זה).
הדגם הנפוץ של הרכינוע כונה i2 החל משנת 2006 ומתאים לנסיעה עירונית על מדרכות ומקומות צרים. דגם אחר, המכונה x2, רחב יותר ובעל צמיגים גדולים ורחבים, ומו
מכירות בעולם ובישראל.
הרכינוע לא הגשים את התקוות הגדולות שנתלו בו. עד מרץ 2008, נמכרו בעולם 23,600 כלי רכינוע - הרבה פחות מתחזית המכירות שפורסמה עם תחילת שיווקו של הכלי. בישראל נמכרו עד אותה עת למעלה מ-250 כלים. בנמל התעופה בן-גוריון משתמשים ברכינוע לצורך פיקוח והגעה זריזה ממקום למקום ברחבי טרמינל 3.
אתרי תיירות מפעילים סיורי רכינוע מאורגנים, ביניהם: בנמל יפו, חיפה, זכרון יעקב, בהרצליה, בקיסריה, בפארק הירקון בתל אביב, באילת, נתניה, במושב אלוני הבשן שברמת הגולן ובטיילת ארמון הנציב בירושלים.
פראנץ דאנצי
פראנץ איגנץ דאנצי (Franz Ignaz Danzi; 15 ביוני 1763 - 13 באפריל 1826), צ'לן, מלחין ומנצח גרמני, בנו של הצ'לן האיטלקי הנודע אינוצ'נץ דאנצי.
דאנצי חי בזמן רב-משמעות בתולדות המוזיקה הקונצרטנטית של אירופה. הקריירה שלו, שגישרה על תקופת המעבר בין הסגנונות של שלהי התקופה הקלאסית וראשית התקופה הרומנטית, חופפת לחלק גדול מן המוזיקה, הממלאת את אולמות הקונצרטים ומוכרת למאזיני המוזיקה הקלאסית. בצעירותו הכיר את מוצרט, שהיה נערץ עליו. הוא היה בן זמנו של בטהובן, שרגשותיו כלפיו - בדומה לאלה של רבים מבני דורו - היו מעורבים במידה רבה. בנוסף, היה למורה וחונך של ובר הצעיר, שאת המוזיקה שלו כיבד וקידם.
ביוגרפיה.
דאנצי נולד בשווצינגן וגדל במנהיים. הוא למד אצל אביו ואצל גאורג יוזף פולגר לפני שהצטרף, בשנת 1778, כנער, לתזמורת היוצאת מן הכלל של הנסיך הבוחר קרל תיאודור. בשנת 1780 יצא לאור במנהיים הראשון בחיבוריו לכלי נשיפה מעץ. אביו, צ'לן ראשי בתזמורת, זכה לשבחים מפי מוצרט על נגינתו בביצוע הבכורה של "אידומניאו". דאנצי נשאר מאחור במנהיים קרתנית יותר כאשר קרל תיאודור העביר את חצרו למינכן בשנת 1778. אחרי תקופת חניכות בתזמורת התיאטרון הקטנה שנשארה במנהיים, הצטרף שוב אל החצר העיקרית במינכן כצ'לן ראשי, במקום אביו, בשנת 1784.
בשנת 1790 נשא לאישה את הזמרת מריה מרגרטה מרשאן, ויצא עמה למסעות הופעות בלהקת אופרה, אל לייפציג, פראג, ונציה ופירנצה.
ב-1798, במינכן, התקדם למשרת עוזר למנצח באחד ממרכזי המוזיקה החשובים ביותר באירופה. אולם ב-1807, התרעם על היחס שקיבל בחצר הנסיך ונואש מן הסיכוי לקידום נוסף ולכן עזב את מינכן ויצא לשטוטגרט. שם כיהן כמנצח תזמורת ומקהלה בחצרו, הקטנה יותר ופחות חשובה, של פרידריך הראשון מוירטמברג, מלכה החדש של וירטמברג. לאחר חמש שנים עבר שוב, הפעם לקרלסרוה, שם עשה את שנות חייו האחרונות בקונסרבטוריון המלכותי, במאבק לקדם את מעמדו של המוסד המוזיקלי הצנוע ולהביא לו כבוד.
חברותו עם המלחין קארל מריה פון ובר גרמה לו להתוודע להלך הרוח הרומנטי. בניגוד לוובר, הוא בחר להישאר קרוב יותר למסורת הקלאסית ולהשפעתו של מוצרט. הסגנון של דנצי מאופיין כקלאסי, והוא קליל מאוד, מלודי ומלא הומור.
דאנצי, גם אם לא היה מלחין מן השורה הראשונה, היה מוזיקאי מוכשר ביותר, צ'לן ממדרגה ראשונה ואף מנצח ומנחה תזמורת מצפוני ויעיל, לפי כל הדיווחים. כמלחין, נודע בעיקר בחמישיות שלו לכלי נשיפה מעץ, והוא מחשובי הכותבים להרכב זה. את שלוש החמישיות הראשונות אופ' 56, הקדיש לאנטון רייכה, המלחין שכתב לראשונה יצירות להרכב כזה. דאנצי חיבר מוזיקה ברוב הסוגות החשובות של זמנו ובכללן אופרה, מוזיקה כנסייתית (מרבית יצירותיו הדתיות והבימתיות אבדו), יצירות לתזמורת וסוגים רבים ושונים של מוזיקה קאמרית. בימינו, נגני כלי הנשיפה הם המבצעים העיקריים של יצירותיו, מאחר שכתב לכלים אלו יצירות רבות.
פרנצ'סקה לברון, (1756-1791), זמרת ומלחינה, הייתה אחותו של פראנץ דאנצי.
שמו של אולם הקונצרטים בשווצינגן שונה ב-2005 ונקרא על שם דאנצי.
ולי קאראודה
תרזינה
תרזינה (בפורטוגזית: Teresina) היא בירת מדינת פיאאוי הברזילאית והעיר הגדולה ביותר במדינה זו. זוהי עיר הבירה היחידה שאינה נמצאת על שפת הים במחוז הצפוני-מזרחי של ברזיל (Nordeste). החלק המרכזי של העיר נחצה על ידי הנהרות פרנאיבה ופוטי, כתוצאה מכך, העיר מכונה לפעמים "המסופוטמיה של המחוז הצפוני-מזרחי".