בשנותיה הראשונות, תדמיתה של מינוג הייתה תדמית "הבת של השכן", כפי שניתן לראות בווידאו קליפים הראשונים שלה מסוף שנות השמונים. עם השנים, הלכה ונגעה בנושאים יותר "מבוגרים", כדוגמת: מערכת יחסים בין מבוגרים ב־"Better The Devil You Know, לסביות ומלכות דראג ב־"What Do I Have To Do", מין טלפוני ב-"Confide in Me" המפורסם וזנות של ממש ב־"On a Night Like This". ב־"Put Yourself In My Place" מבצעת הזמרת מופע סטריפטיז קצר במעבורת חלל, ולבשה תלבושות חושפניות בווידאו קליפים רבים שלה, בין המפורסמים שבהם "Spinning Around" ו-"Can't Get You Out of My Head". עם זאת, מתייחסת מינוג לתדמיות המשתנות שלה בהומור, כפי שניתן לראות בווידאו קליפ לשיר "Did It Again" בו היא מופיעה מספר פעמים בתדמיות שונות (כפי שניתן לראות בתמונה מתוך הקליפ) כארבעה גלגולים של מהלך הקריירה שלה: "אינדי קיילי", "דאנס קיילי", "סקס קיילי" ו"קיילי החמודה", שנלחמות ביניהם בצורה אלימה אך מבודחת. תדמיתה המתפתחת ומיניותה הפתוחה גרמה להשוואה שלה עם הזמרת מדונה. מינוג הודתה שהערכתה למדונה השפיעה עליה. מעמדה של מינוג גרם לאזכורה במספר שירי פופ כדוגמת "Kylie Said To Jason" של "The KLF" בשנת 1989, "Kylie's Got A Crush On Us" של "BMX Bandits ב־1993, "Popstar" של "The Pretenders" ב־1999, "Do It With Madonna" של "The Androids" ב־2003 וכן בשירים נוספים.
ב־1993 עבדה מינוג עם הצלם ברט סטרן, שעבד בעבד עם מרילין מונרו. סטרן צילם את מינוג בלוס אנג'לס והשווה אותה למונרו, באומרו כי יש לה "חולשה ומודעות למצלמה בדומה למונרו". התחברותה עם אנשים כגון מעצב האופנה ז'אן פול גוטיה, הצלם סטפאן סנדאוי והמעצב ג'ון גאלינו הוסיפו לאמינותה.
במהלך הקריירה שלה בחרה מינוג צלמים שינסו ליצור לה תדמית חדשה, והתמונות הופיעו במבחר כתבי עת יוקרתיים ברחבי העולם החל מ"The Face" החדשני ועד ל"Vogue" ו"ואניטי פייר", דבר שגרם לפניה של מינוג להיות מוכרים לאנשים רבים בעולם. הסטייליסט המלווה את מינוג מספר שנים, ויליאם בייקר, טוען כי זו אחת הסיבות שבגללה למינוג יש מקום מרכזי יותר בתרבות הפופ של אירופה מאשר לאומנים אחרים המתרכזים במכירת תקליטים בלבד. היא הופיעה בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה בבריטניה ובאוסטרליה, אשר ניצלו את מעמד הידוענות שלה למטרות קומדיות.
חרף הצלחתה המסחרית וקבלתה בקרב קהלים רבים, מבקריה תיארו את נכונותה להציג את גופה כניסיון להסתיר חוסר כישרון. משמיציה, כפי שניתן לקרוא בספרה של מינוג "La La La", תיארו אותה כ"מבצעת חד־ממדית" וכ"יפה, אך חסרת שכל וחסרת כישרון". כפי שאמרה בהזדמנויות רבות, מינוג מודעת למקטרגים אותה ולביקורת המושמעת נגדה, ומנסה להוכיח בהופעות חיות רבות כי כשרונה אינו בגופהּ.
מינוג רמזה שעל אף שהקריירה שלה תשנה בסופו של דבר כיוון, היא מצפה להמשיך כזמרת, ולשנות את התדמית הסקסית שיצרה לעצמה. בעקבות ביקורות חיוביות שקיבלה ב־2003 על הופעות ג'אז שביצעה במועדוני לילה בפריז אמרה מינוג שייתכן שתיקח את הקריירה שלה לכיוונים אלה. במקום לזהות עצמה כזמרת מסוג מסוים, היא העריכה את עצמה באמירה: "עתה, יותר מאי פעם, אני מחשיבה עצמי כמבצעת [...] על הבמה נתתי וקיבלתי כל כך הרבה אנרגיה והתלהבות".
בית הימורים
אוניגירי
כדור אורז
כדור אורז (ביפנית: אוֹניגירי お握り או אוֹמוּסוּבּי おむすび) הוא מאכל יפני פופולרי.
האורז מבושל בסיר מיוחד עם מים במשך רבע עד חצי שעה. לאחר מכן, כשהאורז יוצא דביק, מכינים ממנו מנות בצורת עיגול או משולש ובדרך כלל מכסים באצה מסוג נורי. לפעמים, מוסיפים לכדור האורז דג סלמון, טונה או פרי ים. הוא נאכל עם רוטב סויה.
סלמנדרה
סלמנדרה (שם מדעי: "Salamandra") הוא סוג דו-חיים במשפחת הסלמנדריים. בלשון עממית, חלק מהמינים בסוג זה נקראים גם 'סלמנדרת אש'. משמעות השם 'סלמנדרה' בפרסית הוא "בתוך אש". אולי בגלל צבעיהן העזים, הסלמנדרות נקשרו במיתולוגיה ל"יסוד" האש.
מאפיינים.
הסלמנדרה נפוצה באזורי מערב אסיה, אירופה וצפון אפריקה.
אורך גופן של סלמנדרות בוגרות מגיע עד לכ־30 ס"מ. הן בעלות בלוטת רעל הנמצאת בקדמת הגולגולת באזור העיניים, לשון מעוגלת וטורי שיניים בצורת האות הלטינית S.
מזונן של הסלמנדרות הבוגרות כולל חסרי חוליות רבים - חרקים, רבי רגל, תולעים, חשופיות ואיזופודים יבשתיים. הראשנים ניזונים מסרטנים ירודים, חלזונות (בעיקר שחריר הנחלים) וזחלי יתושים, ולכן הם משמשים כמדביר טבעי
מיון.
רשימת המינים כוללת:
בנוסף, קיימים מיני דו-חיים בקבוצת בעלי הזנב הקרויים בלשון עממית סלמנדרות, על אף שאינם שייכים למשפחת הסלמנדריים, לדוגמה סלמנדרת ענק סינית.
אנבפטיזם
אַנַבָּפְּטִיזְם (ביוונית: הטובלים מחדש) היא תנועה דתית נוצרית רדיקלית הטוענת כי אין כל משמעות לטבילה בילדות כאשר הילד אינו מסוגל לעמוד על דעתו, ושהטבילה האמיתית היא טבילת מבוגרים המסוגלים לקבל על עצמם סקרמנט זה.
האנבפטיסטים פעלו בעיקר בגרמניה החל מהמאה ה-16. פירוש השם ana ביוונית הוא "מחדש" ו-baptist הוא "טובל" כלומר טבילה מחודשת. רעיונות התנועה הושפעו מהלהט הדתי של אותה תקופה, אשר חתר לחזרה לפשטות ולדבקות בכתבי הקודש כמקור יחיד להוראות הדת הנוצרית.
מתוך הכנסייה האנבפטיסטית צמחו הקווייקרים והבפטיזם באנגליה; האמיש, המנוניטים וההוטרים שמרוכזים היום בעיקר בארצות הברית, ועוד מספר כנסיות קטנות. כיום התנועה קיימת בעיקר בארצות הברית.
התנועה התפתחה בציריך שבשווייץ כאשר קונראד גרבל, פליקס מנץ וגאורג בלאורוק שהיו אנשי דת פרוטסטנטים, הגיעו למסקנה שאין טעם לטבול תינוקות, היות שהם עדיין לא מודעים למעשיהם ולכן אין בטקס משום קבלה מודעת של הנצרות.
הכנסייה הקתולית והרשויות התנגדו לאנבפטיסטים. הם נרדפו, נאסרו ורבים מהם אף הוצאו להורג. בציריך, למשל, רשויות הכנסייה הטביעו את האנבפטיסטים תושבי המקום, באישורו המלא של אולריך צווינגלי. השלטונות נקטו נגד האנבפטיסטים בחוק שנחקק נגד הדונאטיזם, קבוצה דתית שדגלה בגישה שנוצרים שהתכחשו לאמונתם צריכים לטבול מחדש, שכן טבילתם הראשונה בטלה, ובכך נמצא דמיון בין שתי הקבוצות. רובם הגדול של האנבפטסטים היו פסיביים, ולרוב לא התנגדו אקטיבית לרדיפות הקשות מצד השלטונות, אולם לאחר שנים של רדיפות קבוצות מסוימות מביניהם פנו לדרך אלימה.
מרטין לותר ומלנכתון, שהובילו באותה עת את הרפורמציה הפרוטסטנטית, תמכו ברדיפת האנבפטיסטים. לשיטתו של מלנכתון, גם את האנבפטיסטים ה"שקטים" היה צריך להשמיד משום שהתנגדו לסמכות המדינה.
הרעיון הצליח לרכוש לו מאמינים נוספים, ביניהם תומאס מונצר בגרמניה, בניקולסברג שבבוהמיה (כיום מיקולוב) הגרמני בלתזר הובמאייר ובהולנד היו אלו יוהאן מליידן ומלכיור הופמן .
האנבפטיזם נחשבת כאחת מן הכתות המשיחיות שביקשו לכפור בסמכותה המקובלת של הכנסייה, אף שבשל נטיותיה המשיחיות היא לא הצליחה לצבור תאוצה כפי שעשתה בהצלחה הנצרות הפרוטסטנטית.
מחלת גבהים
מחלת גבהים היא בעיה רפואית שכיחה בטיפוס לגובה, המתרחשת כאשר הגוף לא מסתגל למחסור בחמצן הנובע מירידה בריכוז החמצן באוויר כתוצאה מירידת הלחץ האטמוספירי. במצב כזה אין תאי הדם האדומים יכולים להעביר די חמצן לתאי הגוף ולכן אדם הסובל ממחסור בחמצן נדרש למאמץ יתר של הלב והריאות על מנת לספק את כמות החמצן הדרושה למוח ולשאר רקמות הגוף. מחלת גבהים חמורה יכולה להיות קטלנית ועלולה להופיע כבר מגובה של כ-2,500 מטרים מעל גובה פני הים.
גופם של בני אדם החיים במקומות גבוהים מייצר באופן טבעי תאי דם אדומים בגודל המתאים, ואילו מי שאיננו רגיל לגבהים, צריך לעבור תהליך התאקלמות שנמשך כמה ימים כדי לגרום לגופו לייצר תאים אדומים בגודל כזה.
המחלה מתאפיינת בעלייה בריכוז הפחמן הדו-חמצני בדם. אחת מתגובות הגוף למחסור בחמצן היא היצרות כלי הדם, שגוררת עלייה בלחץ הדם לעומת הלחץ מחוץ לכלי הדם, וכתוצאה מהפרש הלחצים דולפים נוזלים מכלי הדם וגורמים לבצקות. תסמיני המחלה, היכולים להופיע גם בנפרד, כוללים קוצר נשימה, עייפות, נדודי שינה, אפתיה, בחילה, כאב ראש, ראייה כפולה, סחרחורת, בלבול, חרדה, אובדן תיאבון ולעיתים הקאה. הכחלת השפתיים, קצות האצבעות והציפורניים תהיה בין הסימנים הראשונים למחסור בחמצן. במקרים חמורים תיתכן בצקת ריאות או בצקת מוח, העלולות לגרום לאובדן הכרה ולמוות.
הטיפול המידי במקרה של מחלת גבהים הוא ירידה מהגובה הרב. הטיפול בתסמינים איננו ראוי כשאפשר לטפל בסיבה, כלומר לרדת לגובה רצוי. יש הטוענים שטיפול בתסמינים פוגע בשבועת הרופאים ופוגע בעקרון הרפואה "פרימום נון נוקרה" (ראשית אל תזיק), משום שטיפול בתסמינים איננו מונע את הנזק המוחי אלא אף עלול לגרום לו.
התרופה אצטזולאמיד (Acetazolamide; בשמותיה המסחריים "דיאמוקס" Diamox או "אורמוקס" Uramox) משמשת לזירוז ההתאקלמות לגובה, כאשר היא ניטלת החל מ-48 שעות לפני ההגעה לגובה. התרופה חייבת במרשם רופא, מכילה שייר גופרתי (סולפה) ועלולה לחולל תגובות בין-תרופתיות חריפות עם מגוון חומרים, לרבות אספירין ואלכוהול. יש להדגיש כי התרופה אינה מטפלת במחסור בחמצן, העלול לגרום נזקים רפואיים חמורים, אלא רק מזרזת את ההתאקלמות מבעוד מועד לגבהים.