תפיסה מוצדקת של יחס שונה כלפי מין ביולוגי מסוים אינה סוגנית, באותה המידה שהאמירה "רק זכרים זכאים לטיפול נגד סרטן הערמונית" אינה מיננית (סקסיסטית). מעצם הגדרתה, סוגנות היא עמדה בלתי מוצדקת מוסרית משום שהיא נשענת על הגנה שרירותית, אולם אם ישנם נימוקים מוצדקים לפגיעה בבעלי חיים – אין מדובר בסוגנות. למשל: אם בעל חיים תוקף אדם תמים – זכאי התמים להגן על עצמו גם באמצעות אלימות. במקרה זה הפגיעה בבעל החיים לא נעשית משום השתייכותו למין ביולוגי אחר אלא משום שהוא תוקף, בדיוק כפי שגם המתנגד לגזענות רשאי להגן על עצמו באלימות מפני אדם מגזע אחר שתוקף אותו ללא הצדקה, והדבר לא ייחשב לפעולה גזענית.
המתנגדים לסוגנות מאמצים על פי רוב אורח חיים טבעוני. הדוגלים בסוגנות טוענים כי בעלי חיים נבדלים מבני אדם ביכולתם הקוגניטיבית באופן משמעותי (למשל אינם יכולים להבין ולכבד את מושג הזכות בעצמם) ולכן הבדלה סוגנית אינה שרירותית כמו הגזענות אלא נטועה בטבע הדברים. לעומתם, טוענים המתנגדים לסוגנות, גם לא לכל בני האדם יש מאפיינים הכרניים (קוגניטיביים) המתעלים על המאפיינים הקוגניטיביים של בעלי החיים, ולמרות זאת - הם זכאים להתחשבות מוסרית. תינוקות, ילדים קטנים, לוקים קשות בשכלם ובנפשם, נפגעי ראש ולוקים במחלת האלצהיימר באופן קשה - אינם מסוגלים למשל להבין ולכבד את מושג הזכות, אך הדבר אינו מדיר אותם מהמעגל המוסרי. בנוסף, יכולות קוגניטיביות אינן רלוונטיות לשאלת הסבל. אם תינוק בן יומו מסוגל לסבול, יש להימנע מגרימת סבל לא הכרחי, וזאת ללא קשר ליכולות הקוגניטיביות שלו. כפי שכתב בשנת 1789 אבי התועלתנות, ג'רמי בנת'ם, בהתייחסו למעמדם המוסרי של בעלי החיים :
המושג זכה לתפוצה נרחבת בעיקר בזכות ספרו של הפילוסוף האוסטרלי פיטר סינגר, "שחרור בעלי־החיים", אשר ביקר את התפיסה הסוגנית. כותב אחר שהתייחס בהרחבה לנושא הוא ההוגה האמריקאי טום ריגן.
החל משנת 2014, ב-25 באוגוסט מצוין מדי שנה ברחבי העולם היום העולמי למיגור הסוגנות.
המועצה הלאומית של אוסטריה
המועצה הלאומית (בגרמנית: Nationalrat) היא הבית התחתון של האספה הפדרלית של אוסטריה, המהווה את הפרלמנט האוסטרי. למרות היותה הבית התחתון, המועצה הלאומית היא למעשה המשפיעה יותר מבין שני הבתים, ולעיתים כשאומרים "הפרלמנט האוסטרי" מתכוונים למעשה אליה בלבד. המועצה מורכבת מ-183 חברים הנבחרים בבחירות ישירות. בחירות אלו מתקיימות מדי 5 שנים, אך לעיתים מוקדם יותר, כשהמועצה הלאומית מחליטה להתפזר מוקדם מן הרגיל.
תפקידי המועצה.
במועצה הלאומית מרוכזים למעשה כל כוחות החקיקה של אוסטריה; על מנת לאשר חוק כלשהו חייבת להיות הסכמה של המועצה. לאחר שהחוק מאושר על ידי המועצה הלאומית, הוא עובר לידי המועצה הפדרלית (הבית העליון של הפרלמנט) לאשרור. אם המועצה הפדרלית מאשרת את החוק, או פשוט לא עושה דבר בעניינו, הוא מתקבל. לעומת זאת, אם המועצה הפדרלית מטילה וטו על הצעת החוק, המועצה הלאומית יכולה לנסות להעביר את ההצעה מחדש. אם המועצה הפדרלית עדיין מתנגדת, עליה לקבל קוורום (מספר מינימלי של משתתפים בישיבה הדרוש לקבלת החלטות מחייבות) גבוה יותר מהרגיל על מנת לבטל סופית את ההצעה. במילים אחרות, למועצה הפדרלית אין שום כוח ממשי למנוע אימוץ של חוק, והאפשרות שלה לעשות זאת היא קלושה ביותר.
שלושת המקרים היוצאים מן הכלל שבהם המועצה הלאומית לא יכולה לקבוע חוק בלי הסכמה מלאה של המועצה הפדרלית הם: חוקים לשינוי החוקה של אוסטריה, חוקים להפחתת הזכויות של מדינות אוסטריה, וחוקים הקשורים למבנה הארגוני של הפרלמנט.
פלוגה מסייעת
פלוגה מסייעת היא פלוגה לוחמת הקיימת בגדודי חיל הרגלים וחיל השריון (ערך מורחב: מסייעת שריון), אך חייליה אינם עוסקים במקצועות חיל הרגלים הנפוצים. הפלוגה מורכבת ממספר מחלקות מקצועיות בתחומן, שמטרתן לסייע לשאר הכוחות הלוחמים של הגדוד באש, ניווט או בתצפית. בנוסף, קיימות פלוגות לוחמות נוספות הנקראות "פלוגה רובאית" והיא קיימת בחיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית.
הרכב ותפקידים.
מטרת הפלוגה המסייעת היא לספק למפקד הגדוד יכולת סיוע אש או תצפית לכוחותיו האחרים (הפלוגות המבצעיות). בעוד שמדובר אמנם ביכולות סיוע מצומצמות יחסית, יתרונן הוא בכך שהמג"ד יכול להפעילן מיידית, ואינו נדרש לבקש אותו מהרמה הממונה (באמצעות הגדס"ר החטיבתי, שתפקידו לסייע לכלל גדודי החטיבה). כך יכול המג"ד להפעיל, למשל, מאמץ סיור בקדמת כוחות הגדוד, או לתת סיוע-אש לפלוגותיו באמצעות מחלקת המרגמות מבלי לבקשו מכוחות תותחנים מסופחים (קשה בדרך-כלל לשנות תוכנית הפעלת-אש ארטילרית ברמה החטיבתית, וגם לצורך הכוונתן נדרשים לידע מוקדם ולמקצועיות).
בשל תפקידיה של הפלוגה המסייעת, בדרך-כלל מפקד הפלוגה ותיק יותר ממפקדי הפלוגות האחרות בגדוד, וכלל חיילי הפלוגה הם לוחמים ותיקים שהחלו את שירותם בפלוגות המבצעיות ("פלוגות מסלול") ועברו לפלוגה המסייעת (לכן כונו בעבר הפלוגות המסייעות בצה"ל "פלוגות הרב"טים").
הפלוגה המסייעת בצה"ל.
בתש"ח מבנה המסייעת:
במסגרת הפלוגה המסייעת הצה"לית נמצאות לרוב המחלקות הבאות:
לעיתים, יתווספו תחת-פיקוד מפקד הפלוגה כוחות-סיוע נוספים, כמו כיתות או מחלקות צלפים.
המבנה אינו קבוע ועלול להשתנות מחטיבה לחטיבה, לדוגמה, בחטיבת הצנחנים, מסייעת נקראת פלגת "אש", מחלקת הסיור נקראת מחלקת ניוד משמע תפקידה הוא לנייד לוחמים, פצועים ואספקה בלבד, לכל פלגה רובאית יש צוות "נשק" (רתק), צוותי המרגמות מתניידים על בסיס האמר-חנית (מרגמה) וקיים צוות צלפים שמאגד תחתיו את כל צלפי הגדוד ובשגרה מהווה מחלקה אורגנית שמתאמנת וחונכת את לוחמיה ובזמן לחימה כל צמד צלפים מסופח לצוות נשק בפלגה רובאית.
הווי.
כיוון שבעבר חיילי הפלוגה המסייעת בצה"ל היו לוחמים ותיקים בדרך-כלל, הפלוגה התאפיינה באווירה חופשית יותר ובמשמעת רופפת יחסית לשאר פלוגות הגדוד. כיום הפלוגה עדיין נחשבת לוותיקה עקב היותה מורכבת משני מחזורים עיקריים אך החיילים מגיעים לפלוגה לאחר סיום תקופת המסלול, כמו לשאר הפלוגות הרובאיות.
שרגא הרפז
שרגא הרפז (נולד בשם שרגא פייבל זילברשטיין ב-20 באפריל 1947 באיטליה) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
הרפז נולד להורים ניצולי שואה יוצאי פולין שעלו לישראל דרך איטליה. גדל בשכונת בת גלים בחיפה.
ב-1972 סיים 3 שנות לימודי משחק לצד ספי ריבלין ואילן רונן בבית הספר למשחק בית צבי.
בתיאטרון.
בתיאטרון חיפה: ב-1973 שיחק במחזמר "לילי גם" מאת אהוד מנור (על פי "גם הוא באצילים" מאת מולייר) שביים צדי צרפתי. ב-1974 גילם את לן בהצגה "הצילו" מאת אדוארד בונד שביים עודד קוטלר. ב-1975 גילם את שרגא בהצגה "שרגא הקטן" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-1979 גילם את ראש האינקוויזיציה בהצגה "חיי גליליאו" מאת ברטולט ברכט שביים יוסף מילוא.
בפסטיבל עכו: ב-1997 שיחק בהצגה "רסיסים" מאת אפרים כהן שביימה זהרירה חריפאי. על משחקו בהצגה זו זכה בפרס השחקן המצטיין.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1996 שיחק בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1997 גילם את שמוליק בהצגה "הפלגות" מאת שולמית לפיד שביים עמית גזית. ב-1999 גילם רב חובל בהצגה "אויב העם" שכתב הנריק איבסן וביים עמרי ניצן. ב-2000 שיחק בהצגה "דבורה בארון" מאת יהודית קציר שביימה זהרירה חריפאי.
בתיאטרון הספרייה: ב-2002 שיחק בהצגה "הבחורים בדלת ממול" מאת תום גריפין שביים גדי ענבר ובהצגה "כובע מלא גשם" מאת מייקל וינסנט גאזו שביים ארתור קוגן. ב-2003 שיחק בהצגה "ריצ'רד השני" מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן ובהצגה "אורח לא צפוי" מאת אגתה כריסטי שבים סלבה מצלב. ב-2004 שיחק בהצגה "מיס שרה סמפסון" מאת גוטהולד אפרים לסינג שביימה אתי רזניק, ושיחק בהצגה "עד התביעה" מאת אגתה כריסטי שביים מיטקו בוזקוב.
בפסטיבל תיאטרון קצר: ב-2004 שיחקה בהצגה "ירח דבש מעונן" שכתב וביים יורם פאלק.
בפסטיבל פותחים מסך 7: ב-2006 שיחק בהצגה "נורה קריגר" שכתבה נטע גלפמן-גבתון (על פי רומן מאת לאה גולדברג) וביים אוהד שחר.
השתתף בקריאת המחזה "נערים" מאת שפרה האפרתי ב"קוראים בצוותא".
בתיאטרון הסימטה: שיחק בהצגה "דאון טאון".
בתיאטרון הבימה.
ב-1973 גילם את דני קימל בהצגה "תפוס את הגנב" מאת יוסף לפיד שביים ניקו ניתאי. ב-1975 גילם את איילין, בנה הבכור של אמא קוראז' (ליא קניג) בהצגה "אמא קוראז'" מאת ברטולט ברכט שביים דוד לוין. ב-1976 גילם את דובי בהצגה "הגג" מאת הלל מיטלפונקט שביים עמרי ניצן; שיחק בהצגה "ריצ'רד השלישי" שכתב שייקספיר וביים דוד לוין, וגילם את לורד אסקס בהצגה "המלך ג'והן" שכתב פרידריך דירנמאט וביים דוד לוין. ב-1977 גילם את אברם בהצגה "מי תהום" מאת הלל מיטלפונקט שביים עמרי ניצן. ב-1978 גילם את דני בהצגה "דייר משנה" מאת ראתב עוואדה שביים בנימין צמח ואת תזאוס אוברון בהצגה "חלום ליל קיץ מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-1980 את לאונרדו בהצגה "חתונת הדמים" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים ויקטור גרסיה. ב-1994 גילם את הרולד בהצגה "יתומים" מאת לייל קסלק שביים יוסי פולק; גילם את פראפונט בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים שחר סגל, וגילם רופא ושוער בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים טובי רוברסטון. ב-1995 גילם את מייג'ור תומפסון בהצגה "זינזאנה" שכתב עירא דביר וביים אלי כהן (במאי) וגילם את מושבע מס' 7 בהצגה "12 המושבעים" מאת רג'ינלד רוז שביים שמואל וילוז'ני.
בקולנוע ובטלוויזיה.