במהלך מפגשיו של ארמנד עם מכריו של וינסנט, הוא התוודע לתיאוריה שבה שוינסנט נורה ולא התאבד. הוא שמע על בחור בשם רנה שנהג להציק לוינסנט. רנה היה שיכור לעיתים קרובות ונהג להחזיק רובה. ד"ר מאזרי שבדק את וינסנט טען שלפי פצע הירי בגופו של וינסנט, לא הייתה אפשרות ממשית של התאבדות בדרך של ירי עצמי אלא כתוצאה מירי של אדם אחר. ארמנד מספר את התאוריה הזו למרגריטי שהתוודתה על חברות קרובה לוינסנט, אך היא סבורה שרנה לא רצח את וינסנט.
לאחר השתלשלות האירועים, ארמנד נפגש לבסוף עם ד"ר גאשה שהבטיח לשלוח את המכתב של וינסנט לאלמנתו של תיאו, ג'ואנה. גאשה הודה שהשניים התווכחו על פחדנותו של גאשה להגשים את חלומו כצייר ועל תלותו הכלכלית של וינסנט באחיו תיאו. גאשה סבר שוויכוח זה הוביל להתאבדותו של וינסנט. כשארמנד שב לביתו, הוא ואביו מתקבלים מכתב תודה בשם ג'ואנה על שליחת מכתבו האחרון של וינסנט. המכתב נחתם "באהבה וינסנט" (Loving Vincent).
קישורים חיצוניים.
ביקורות
הקבינט של ג'ון קנדי
אבובקרי יעוזה
אבובקרי יעוזה (באנגלית: Ababkuri Yahuza; נולד ב-8 באוגוסט 1984 בגאנה) הוא כדורגלן עבר גנאי.
קריירה כשחקן.
יעוזה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של קינג פייסל בייבס מהעיר קומאסי שבגאנה. ב-2003 עלה יעוזה לקבוצה הבוגרת ותחתיה שיחק כשנתיים.
ב-2005, עזב את גאנה והצטרף להפועל כפר סבא. בעונתו הראשונה, הרשים יעוזה ביכולותו כשכבש שלושה שערים אך עונתו השנייה הייתה חלשה יותר ובסיומה הוא שוחרר. ב-2008 חתם בהפועל קריית שמונה. במהלכה של העונה עבר יעוזה תאונת דרכים קשה ובמהלכה הרכב בו נסע החליק. הקשר פונה לבית החולים זיו שבצפת שם אובחן כסובל משבר בצלעות. בדצמבר 2008, קיבל יעוזה את הודעת השחרור מהמועדון לאחר שלא הצליח להטביע את חותמו.
לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה בישראל, אבובקרי חזר לגנאה וחתם בניו אדוביאס יונייטד מהעיר ניו אדוביאס מדרום המדינה. במדיה שיחק עד שנת 2012 ובסיומה של עונה זו הוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה בנבחרת.
באוקטובר 2003 הוא השתתף במשחקים הכל אפריקאים יחד עם נבחרת גאנה ויחד עימה זכה במדליית הארד.
באוגוסט 2004 זומן לנבחרת בשנית לקראת אולימפיאדת אתונה. יעוזה היה חלק מהסגל הכולל לאולימפיאדה אך לא נטל חלק באף משחק רשמי. סך הכל שיחק הקשר חמישה משחקים במדי הנבחרת.
מולא עלי בסטאמי
מולא עלי בסטאמי (בפרסית: ملا علي البسطامى; באנגלית: Mullá ʻAlí-i-Bastámí; נפטר ב-1846) היה השני להימנות על 18 מאמיניו הראשונים של הבאב, מייסד תנועת הבאביזם (התנועה שקדמה להופעת הדת הבהאית), וכתוצאה מכך האות השנייה מבין אותיות הח"י. הוא היה אחד המרטירים הידועים של התקופה הבאבית הקדומה, וככל הנראה הראשון מביניהם.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
מולא עלי בסטאמי נולד בסמוך לכפר באסטאם שבמערב המחוז ההאיראני ח'וראסאן. תאריך לידתו אינו ידוע.
את השכלתו היסודית קיבל עלי בסטאמי בבסטאם, התחתן שם וילדו ילדים. במשהד סיים את השכלתו. שם נודע לו על האסכולה השיח'ית המשיחית של האסלאם השיעי ממולא ג'פר כפרמנשאהי, אחת מהעולמא השיח'ית ממשהד. מאוחר יותר, בכרבלא, מרכז חשוב של המפלגה השיעית בעיראק ומקום מושבה של האסכולה השיח'ית, הוא הפך לתלמיד קרוב של מנהיג האסכולה השיח'ית, סייד כאזם רשתי. לאחר שבסטאמי למד אצל כאזם רשתי בכרבלא במשך שבע שנים, משפחתו החזירה אותו לכפר ביתו. ואולם בסטאמי חזר לכרבלא לאחר שנתיים, שם נפטר כאזם רשתי בדצמבר 1843 או בינואר 1844. כאזם רשתי לא מינה יורש, אך עשה רמיזות למהדי. לאחר מספר שבועות של חוסר החלטיות, חלק מתלמידי הקהילה השיח'ית, בראשות מולא חוסיין בושרואי ומולא עלי בסטאמי, נסוגו למסגד קופה במשך ארבעים יום של צום ותפילה ואז החלו לחפש את המהדי המובטח.
המרה לבביזם.
בליל ה-23 במאי 1844, חווה עלי מוחמד שיראזי את ההתגלות הראשונה שלו בשיראז בנוכחות מולא חוסיין בושרואי. בגילויו, טען עלי מוחמד שיראזי, שהוא השער, הבאב, לאימאם שיבוא.
מולא עלי בסטאמי הגיע בשיראז זמן קצר לאחר מולא חוסיין בושרואי זיהה את הבאב והפך לתלמידו הראשון. לדברי ההיסטוריון נביל זרנדי ב"מפציעי השחר", מולא עלי בסטאמי פרש לצום ולהתפלל להדרכה. במהלך תקופה זו הובל לבאב על ידי חזון. באב העניק למולא עלי בסטאמי את התואר "השני שהאמין" וכינה אותו אחד משמונה עשרה סטודנטים או "אותיות הח"י". הבאב זיהה את מולא עלי בסטאמי בספרו "הבייאן הפרסי" בשפה האלגורית כשיבה של האימאם עלי בן אבי טאלב.
בקיץ 1844 הורה הבאב למולא עלי בסטאמי לנסוע לבושהר ולחלוק את הכרוזתו עם חאג'י מירזא סייד עלי, הבכור של הדודים האימהיים של הבאב. נראה שבמהלך ביקור זה חאג'י מירזא סייד עלי צמח במידה ניכרת בהבנתו את טענתו של הבאב.
טיול משימה בעיראק.
בסתיו 1844 בחר באב במולא עלי בסטאמי להודיע על הופעה של המהדי בערים עיראקיות נג'ף וכרבלא כדי להפיץ את טענותיו בקרב האסכולה השיח'ית באזור. אך מולא עלי בסטאמי לא צריך לזהות את המהדי שהגיע עם הבאב. בנג'ף הוא הציג מכתב מהבאב לשייח' מוחמד-אסאן נאאפי , המלומד השיעי הבולט והדוקטור למשפט האסלאמי של התקופה. התפתח ויכוח אלים שבמסגרתו גורש מולא עלי בסטאמי מהעיר. אירוע זה היה ההתנגשות הישירה הראשונה בין האסלאם השיעי האורתודוקסי לבין הכת הבאבית המתהווה.
משפט בבגדאד.
ב-13 בינואר 1845 כינס נג'יב פאסא משפט כדי לחקירות נגד מולא עלי בסטאמי. במשפט השתתפו גם השיעים המובילים מנג'ף ומכרבלא כמו גם המובילים הסונים מבגדאד. המשפט הפך לאירוע פוליטי, והראה את המתחים בין הצד העות'מאני/הסוני לצד השיעי/הפרסי. הכמורה הסונית רצתה שבסטאמי יוצא להורג באופן מיידי, ואילו הכמורה השיעית התעקשה רק לגלות ופוליטיקאים פרסיים דרשו שיגורשו לפרס. בסוף אפריל 1845 העביר נג'יב פאסה את מולא עלי בסטאמי לאיסטנבול. שם נידון לעבודה ברציפים. שם מולא עלי בסטאמי נפטר בבית כלא בסוף 1846.
רוק 30 (שיר)
רוק 30 הוא סינגל של הזמר והראפר הישראלי טונה. השיר יצא לאור ב-25 במאי 2015, כחלק מאלבום הבכורה "גם זה יעבור", על ידי חברת התקליטים "עננה".
רקע וכתיבה.
מילות השיר נכתבו על ידי טונה, בעוד ניר דנן ויקיר בן טוב הלחינו את המנגינה שלו והפיקו אותו. שלושה בתים מרכיבים את השיר, ובניהם פזמון. תוכן השיר מתעסק במשבר אישי אותו טונה חווה בהגיעו לגיל שלושים, בו הוא הרהר בבחירת הקריירה שלו ובמערכות היחסים החבריות והזוגיות שלו. כמו כן, הוא מעלה נוסטלגיה ומתרפק על עברו, והוא גם מקיים דיאלוג עם אביו על הכיוון שעליו לקחת בעתידו.
עם צאת השיר לשווקים והוצאתו לתחנות הרדיו ב-25 במאי, עלה לאתר שיתוף הווידאו "YouTube" וידאו קליפ עבורו. הקליפ, אותו טונה ערך בעצמו, מורכב מוידאו שלו ושל משפחתו מילדותו והתבגרותו שצולמו במצלמה ביתית לאורך שנות ה-90, ובסופו מופיעה גם מסיבת יום הולדתו השלושים של טונה.
בסוף השיר מוטמע קטע מתוך הרצאתו של יוסי פיין (סדנת אומן בנושא מפיק מוזיקלי, דקה 16:30). קישור להרצאתו.
הצלחה.
"רוק 30", יחד עם "גם זה יעבור", אחראי לפריצה וההצלחה של טונה ולכניסתו אל המיינסטרים. השיר זכה לשבחים מהמבקרים, וזכה גם להשמעות רבות בתחנות הרדיו. השיר התמקם בעשירייה הראשונה של המצעד הרשמי של גלגלצ במשך ארבעה שבועות ברציפות (ובשיאו דורג במקום השמיני), בעשירייה הראשונה של רשת ג' במשך שבעה שבועות ברציפות (ובשיאו דורג במקום הראשון למשך שבועיים) וב-20 ביולי הוא נעמד במקום ה-27 במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך. ב-20 ביוני, השיר נכנס למצעד העברי של מדיה פורסט עם 84 השמעות ונעמד במקום השביעי, השיר נכלל גם במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים, וזכה במקום ה-27 אצל גלגלצ ובמקום ה-37 אצל רשת ג'. כמו כן, השיר צבר מעל שבעה מיליון צפיות ב-"YouTube", ובאפליקציית הזרמת המדיה "Spotify" הוא הושמע כ-1,400,000 פעמים.
מוריס וייל
מוריס-אנרי וייל (בצרפתית: Maurice-Henri Weil; 29 בנובמבר 1845 – 13 ביולי 1924) היה איש צבא והיסטוריון צרפתי ממוצא יהודי אשר שמו נקשר במספר פרשיות ריגול בסוף המאה ה-19.
ביוגרפיה.
קריירה צבאית.
וייל נולד בפריז ב-29 בנובמבר 1845 כבנו של איגנץ וייל - סוחר פריזאי ממוצא גרמני. אמו, פאולין באואר, הייתה בת למשפחה יהודית. אביה שימש כרב בפשט, אולם מאוחר יותר היגרו בניו לצרפת והתנצרו. אחותה של פאולין, הרמין, הייתה אמו של העיתונאי ארמאנד רוזנטל אשר נודע בשם העט ז'אק סן-סיר. אחיה, ברנרד באואר היה לאיש דת קתולי בכיר, ושימש בין היתר ככומר המוודה של הקיסרית אז'ני.
ב-1868 התגייס מוריס לצבא צרפת שם נהנה מפרוטקציות תודות לקשריו של דודו עם הקיסר נפוליאון השלישי. הוא הוצב בגדוד ה-8 של המשמר הלאומי, וב-1869 הועלה לדרגת לוטננט משנה. ב-1870 הוא לחם במלחמת צרפת-פרוסיה, ושנה לאחר מכן השתתף בדיכוי הקומונה הפריזאית. בהמשך הוא הוצב כעוזרו של הגנרל ז'אן-אוגוסט ברטאו. ב-16 בינואר 1873 הוא עוטר בלגיון הכבוד. בהמשך הועלה לדרגת קפטן והוצב ברגימנט הדרגונים ה-3. ב-1875 הוא נכנס לשירות במטה הכללי, שם הידע הרב שלו בשפות זרות, ובמיוחד בגרמנית גרם לכך שהוא שובץ במחלקה הסטטיסטית, אשר היוותה למעשה משרד הריגול הנגדי. בתפקידו זה הוא יצא לשליחות מיוחדת לברלין, והכיר את אובר-ז'וזף אנרי ואת פרדיננד אסטרהאזי אשר נכנסו למשרד כמה שנים אחריו. עם זה האחרון, קשר וייל ידידות אמיצה. ב-21 באוקטובר 1877, נישא וייל להנרייט לנדאואר, בתו של הבנקאי הווינאי אדולף לנדאואר ושל אלן הנרייט וורמס, נינתו של מאיר אנשל רוטשילד. נישואים אלו העניקו לו קשרים אצל משפחת רוטשילד.