ב-1935 פרסם בוורשה את "חומש לידער" (שירי החוּמש), בו הוצגו אבות האומה כיהודים מהשטעטל. מאנגר, שבשלב זה כבר היה מוערך וידוע בקרב הקהילות היהודיות במזרח אירופה ובארצות הברית, הגיע ביצירה זו לשיא מסוים. מלכתחילה הבין שהוא לוקח את כל מה שהוא רוצה לקחת, ומעביר אותו טרנספורמציה לכדי צורה הנראית פשוטה ועממית, תוך שהוא מערבב ישן וחדש באופן אנאכרוניסטי כאילו הם קורים עכשיו. שימוש אנאכרוניסטי בחומרים הוא תופעה אופיינית לספרויות יהודיות, ומאנגר הושפע מכלים אלה לא באופן ביקורתי אלא באופן אינטואיטיבי, יחסית לא מודע; אבל כאמן הוא עשה בזה שימוש מודע לחלוטין: הוא יכול היה לקחת תמונות מודרניסטיות ממשוררים גרמניים ולחברן עם דברים שהוא מכיר מהתנ"ך, משירה עממית ביידיש או משירה עממית ברומנית – וליצוק לתוכם סוגיות קיומיות. שירי החומש עושים שימוש בהליך זה שהוא מפתח קודם ומביאים אותו לשיא אחר. השירים עוסקים בתנ"ך (הוא מתחיל בחומש, וממשיך במגילה ובספרי תנ"ך נוספים; על כן הוא עתיד לכנותם "מדרש איציק"); מרבית סממניהם הם סממנים של בלדות (וחלקם נשמעים כמו שירי עם בלדיים); הוא עוסק בַּבעייתי, וכמו המדרש מספר את הסיפור שלא סופר – הפחד של שרה כשהיא רואה שאברהם משחיז את הסכין; כאבה של הגר כשהיא מגורשת – את מאנגר מעניינת הדרמה הפסיכולוגית, ובכך הוא מהווה ממשיך של י"ל פרץ. שירי החומש עוררו פולמוס של ממש בקרב היהודים, וגם בקרב הלא-יהודים הוא עורר הערכה, ביישמו כלים של אירוניה ובחינת הממדים הפסיכולוגיים לטיפול בסיפור המקראי. הכתיבה על נושאים מקראיים אפשרה לו להיות משורר יהודי וגם משורר אוניברסלי, אלמנט שהיה חשוב מאוד למאנגר.
ב"מגילה לידער" (שירי המגילה), שאותם פרסם בוורשה שנה לאחר מכן, שילב דמויות ממגילת אסתר עם דמויות ומאורעות מהווי החיים של היהודים בתחילת המאה ה-20. שירים אלו החיו את מסורת ה"פורים שפיל" (חגיגות פורים שבהן הוצגה מגילת אסתר) והומחזו, בין היתר ב-1938 על ידי צבי באומינגר עבור הנהגת השומר הצעיר בלבוב וב-1965, בישראל, כמחזמר בשם "המגילה". ספרו הסאטירי "דאָס בוך פון גן-עדן" (סיפור גן-העדן) עמד על תפיסת גן עדן אצל היהודים אל מול הווי החיים הקשה שלהם בעיירות. בשנת 1942 הוציא לאור בלונדון את ספרו "וואָלקענס איבערן דאַך" (עננים מעל הגג), שבו נדפס גם שירו הידוע "אויפֿן וועג שטייט אַ בוים" (על הדרך עץ עומד), שהתפרסם בלחנו של פיליפ לסקובסקי, וכן שיר הקינה "אונטער די חורבות" (תחת החורבות), שהתפרסם בלחנו של שאול ברזובסקי. בשנת 1951 איגד לראשונה את כל שירי התנ"ך שלו, "מדרש איציק", שראה אור בפריז. בשנת 1952 הוציא לאור בניו יורק את ספר שיריו המקובצים "ליד און באלאדע" (שיר ובלדה).
ב-1939 נמלט מפני הנאצים לפריז, שם ניסה לפלס את דרכו לארץ ישראל בלא הצלחה, ולאחר טלטולים רבים עלה בידו להגיע ללונדון ולאחר מכן, בשנת 1951, השתקע בניו יורק. הוא ביקר בישראל לראשונה כאורח לרגל חגיגות העשור, ובשנת 1966 עלה לישראל כשהוא כבר חולה, בשנת 1968 הוענק לו פרס פיכמן.
לאחר מחלה ממושכת נפטר בגדרה ב-21 בפברואר 1969. הוא נקבר בבית העלמין נחלת יצחק, בהלוויה שבה השתתפו אלפים. הותיר אחריו את רעייתו גניה.
בסוף שנת 1968, חודשים ספורים לפני מותו, נוסד פרס ספרותי על שמו: פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש, שחולק משנת 1969 ועד 1999. בשנת 1999 הוענק הפרס לחוה אלברשטיין, שהלחינה ושרה אחדים משיריו של מאנגר.
ארכיון איציק מנגר מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
תרגום כתביו.
כתביו של מאנגר תורגמו לשפות רבות, בהן גרמנית, הולנדית, אנגלית ועוד. רבות מיצירותיו תורגמו לעברית על ידי מתרגמים שונים, ובעיקר בנימין טנא. את ספרו "דמויות קרובות" תרגם אברהם שלונסקי בשנת 1941.
ב-2010 יצא לאור בהוצאת חרגול הספר "שירי המגילה" על מגילת אסתר בעברית וביידיש, עם הערותיו של דוד אסף ואיוריו של נעם נדב.
מספריו.
רוב יצירתו של מאנגר הודפסה לפני מלחמת העולם השנייה והוצאות אלה נדירות וקשות להשגה:
לאחר המלחמה יצאו לאור הדפסות מחודשות, ואלה העיקריות שבהן:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
איציק מנגר
מיכאיל גורביץ'
מיכאיל יוסיפוביץ' גורביץ' (ברוסית: Михаил Иосифович Гуревич; 12 בינואר 1893 - 25 בנובמבר 1976) היה מתכנן מטוסים יהודי סובייטי - אוקראיני. יחד עם ארטיום מיקויאן הוא תכנן רבים ממטוסי ה"מיג" המפורסמים.
קורות חיים.
גורביץ' נולד למשפחה יהודית בעיירה רובנשצ'ינה (מחוז קורסק). אביו עסק בתיקון מכונות ליקבים. בשנת 1910 הוא סיים את התיכון באוחטירקה (מחוז חרקוב) עם מדליית כסף על הצטיינות והחל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת חרקוב.
לאחר שנה הוא נזרק מהאוניברסיטה בשל השתתפות בפעולות מהפכניות ונאלץ להמשיך את לימודיו במונפלייה, צרפת. הוא למד גם בבית הספר הצרפתי לתכנון מטוסים SUPAERO וסיים את לימודיו שם בשנת 1913.
בקיץ 1914 הוא שהה בביקור במולדתו, ואז פרצה מלחמת העולם הראשונה. מלחמה זו, ומלחמת האזרחים הרוסית שבאה אחריה, פגעו בלימודיו. בשנת 1925 הוא סיים את לימודיו בפקולטה לאווירונאוטיקה של המכון הטכנולוגי של חרקוב והחל לעבוד כמהנדס בחברה ממשלתית לאנרגיה.
ב-1929 עבר למוסקבה כדי לחפש עבודה כמתכנן מטוסים. ב-1937 מונה לראש צוות מתכננים במשרד פוליקרפוב, ושנתיים לאחר מכן ייסד יחד עם מיקויאן את משרד התכנון "מיג" (ראשי תיבות של מיקויאן-גורביץ'), אשר תכנן סדרה ארוכה של מטוסי קרב מוצלחים, ובהם המיג 15, עליו קיבלו מיקויאן וגורביץ' את פרס סטלין בסך 150 אלף רובל.
במשרד זה הוא היה סגן המתכנן הראשי, ומשנת 1957 - המתכנן הראשי.
גורביץ' קיבל פרסים רבים: פרס סטלין 5 פעמים, פרס לנין (1962) ואות "גיבור העמל הסוציאליסטי" (1957).
איציק מאנגער
מלחמת העצמאות של מקסיקו
מלחמת העצמאות של מקסיקו התחוללה בשנים 1810–1821 ובה השיגה מקסיקו את עצמאותה משלטון האימפריה הספרדית, ששלט בה 300 שנים (משנת 1521) במסגרת ספרד החדשה. המלחמה החלה כמרידת איכרים כנגד אדוניהם, והסתיימה הן בעצמאותה של מקסיקו, והן בשיתוף פעולה, שהיה קשה לחזותו מראש, בין הכוחות הליברלים והכוחות השמרנים במקסיקו העצמאית.
המלחמה נוהלה בשלביה הראשונים על ידי , כומר קתולי מעיירת שדה קטנה, והסתיימה ב-1821 עם הקמת האימפריה המקסיקנית הראשונה.
16 בספטמבר, יום סיום המלחמה, נחגג במקסיקו כיום חג לאומי.
הרקע לפרוץ המלחמה.
כבר בסוף המאה ה-18 הייתה "ספרד החדשה" הקולוניה הרווחית והמאוכלסת ביותר מבין הקולוניות הספרדיות בעולם החדש. חיו בה כ-4 מיליון תושבים והיא סיפקה כ- 60% מכלל רווחי הקולוניות הספרדיות. בנוסף לכך, נחלקה החברה המקסיקנית למספר מעמדות שונים. בקרב אנשי המעמד הגבוה נכללו הספרדים (שנולדו בספרד) וה"קראולים", שהיו בניהם של הספרדים שנולדו ברחבי הקולוניות. בקרב בני המעמד הנמוך נכללו ה"מסקיטוס", שהיו בני התערובת של הספרדים והילידים. בתחתית הסולם ניצבו המקומיים. לאחר פלישת צבא נפוליאון לספרד (1808), כחלק מניסיון ספרד להיחלץ מנזקי המלחמה, ניסתה הממשלה להישען כלכלית על הקולוניות ובראשם על "ספרד החדשה". בתחילה הגבירו הספרדים את המיסוי ודרשו העברת כספים, בעיקר מבני המעמד הגבוה. מאוחר יותר לוו הספרדים כספים רבים מהגילדות המקצועיות השונות וכך פגעו במעגל העבודה של בעלי המלאכה, הסוחרים והאומנים של הקולוניות. כמו כן, שטחי וכספי הכנסייה, שהיו מקור ההלוואות העיקרי עבור אוכלוסיית הקולוניה הולאמו על ידי הממשלה הספרדית. כל הסוחרים ובעלי העסקים שלוו כסף מהכנסייה נדרשו לפרוע את חובותיהם באופן מידי. מי שלא הצליח לעמוד בהחזרי ההלוואות נאלץ למכור את נכסיו.
הישענותה הכלכלית של ספרד על אוכלוסיית הקולוניה לא רק הגבירה את חוסר האיזון הכלכלי בקרב האוכלוסייה, אלא גם הדגישה את חוסר היכולת הפוליטית של ספרד לשלוט על המתרחש ב"ספרד החדשה". כל אלה, החריפו את הבדלי המעמדות הסוציו- אקונומיים שהתקיימו במקסיקו. תחושת לאומיות מקסיקנית חזקה התפתחה, אנשי האליטה ניסו לבסס שלטון שישמור על האינטרסים הכלכליים שלהם ואילו אנשי המעמד הנמוך נאבקו נגד השליטה הדומיננטית של אותן אליטות. בשנת 1808 נחצתה המפה הפוליטית בין שני צדדים, החונטות ה"קראוליות" צברו תאוצה בערים מרכזיות וקראו לעצמאות מקסיקנית, בעוד שאנשי החונטה ה"פנינסולארית" תמכו בנתינות המלוכה הספרדית.
ב-16 בספטמבר 1810, בעיר דולורס שבמחוז גואנחואטו בצפון-מרכז מקסיקו, הכריזה קבוצת קראוליים על עצמאות בתקווה לזכות בתמיכה באזורים נוספים ברחבי הקולוניה. בראש הקבוצה עמד כומר קתולי בשם מיגל אידלגו דה קוסטייה. הטפותיו לעצמאות וסיום העבדות זכו לתמיכה רבה בקרב אוכלוסיית דולורס. אידלגו צלצל בפעמוני כנסיית דולורס תוך כדי קריאה ללחימה מחומשת כנגד תומכי השלטון הספרדי. אירוע זה, שלימים יקרא "הכרזת דולורס", יהיה הגורם לפרוץ מלחמת העצמאות של מקסיקו.
מלחמת העצמאות המקסיקנית
פירובט
פירובט (באנגלית: Pyruvate) הוא תרכובת אורגנית קטנה בעלת חשיבות עליונה בכל הייצורים החיים.
פירובט הוא יון של חומצה פירובית. זוהי חומצת קטו: חומצה קרבוקסילית המכילה, בנוסף לקבוצת הקרבוקסיל (COOH), גם קבוצת קרבוניל (CO). חומצה פירובית מכילה שלושה אטומי פחמן, והיא לפיכך נגזרת של חומצה פרופנואית (CH3CH2COOH). שמה הכימי של חומצה פירובית (לפי IUPAC) הוא 2-חומצה אוקסופרופנואית ונוסחתה הכימית: CH3COCOOH.
פירובט הוא יון שלילי הנוצר כשחומצה פירובית מאבדת אטום מימן בודד: -CH3COCOO. ברוב המקורות מצוין "פירובט" בהקשר של המסלולים שלהלן, אך מקורות מעטים מציינים "חומצה פירובית".