מחוז או'היגינס הוא חלק מבית הגידול המצומצם של דקל היין הצ'יליאני שנמצא בסכנת הכחדה, בתקופות פרהיסטוריות בית הגידול של העץ האנדמי הזה השתרע על פני שטח גדול משמעותית.
היסטוריה.
התקופה הפרה-קולוניאלית.
התושבים הראשונים בשטח שמהווה היום את מחוז או'היגינס היו קבוצות של ציידים-לקטים שהשאירו עדויות לפעילותם בעיירה טגואה-טגואה שנמצאת היום בשטח קומונת סן ויסנטה, בין הממצאים שנמצאו באתר הארכאולוגי ניתן למנות כלי אבן וגבישי קוורץ, כמו גם שרידי מסטודונים, סוסים ואיילים. עד כמה שידוע האתר הארכאולוגי של לגונה דה טגואה-טגואה הוא היחיד באזור מרכז צ'ילה שמציג שרידי כיבוש אנושי מתקופת הפלאו-אינדיאנים, והשרידים שנמצאו שם מתוארכים לאמצע האלף ה-10 עד סוף האלף ה-9 לפנה"ס.
בהמשך בתקופה הארכאית (האלף ה-9 עד האלף ה-1 לפנה"ס) התושבים שאכלסו את האזור הזה נעו בין החוף, העמק ורכס האנדים והושפעו מהכחדת המגה-פאונה והחלפתה ביצורים קטנים יותר מה שגרם לשינויים חברתיים ותרבותיים עמוקים אצל מתיישבים פרהיסטוריים ראשונים אלה. שינויים שהמשיכו בתקופת האגרו-אלפאררו (300 לפנה"ס – 1470 לספירה) עם התפתחות החקלאות אצל השבטים הילידיים שהתיישבו באזור שהבולטים שבהם הם בני הצ'יקייאנס . בהמשך עם התפשטות אימפריית האינקה שהשתלטתה כליל על האזור בשנת 1485, יושמו חידושים רבים שהחשובים שבהם היו טיפוח של מזון מן הצומח וייצור של לבנים מחימר, הגידולים החדשים שכללו שעועית, תירס, דלעת, וקינואה. שרובם דורשים השקיה גרמו למעבר של ההתיישבות לגדות שפך הנהרות ולשינוי צורת המגורים והחקלאות כשבתקופה זו עברו להתגורר בבתי חימר יחד עם תעלות השקיה והתפתחות ההורטיקולטורה.
התקופה הקולוניאלית (1541–1811).
באמצע המאה ה-16 הגיעו הספרדים שהכניעו סופית את בני הצ'יקיאנס והאינקה בשנת 1545 וכמו בשאר חלקי צ'ילה החלו להשליט את המערכת המנהלית הקולוניאלית. במאה ה-17 הוקמו מספר יישובים קטנים אך את המעבר להתיישבות עירונית ניתן לייחס להקמתם של המרכזים העירוניים רנקגואה וסן פרננדו במהלך המאה ה-18.
עצמאות צ'ילה (1811–הווה).
מחוז או'היגינס של היום מורכב מהחטיבות (Departamentos) ההיסטוריות של רנקגואה וקולצ'גואה. שהיו חלק מפרובינציית סנטיאגו , אחת משתי הפרובינציות (Provincias) הצ'ילאיניות יחד עם פרובינציית קונספסיון שהרכיבו את צ'ילה ב-1810 בעת הקמתה. כשפרובינציית סנטיאגו כללה את צפון צ'ילה עד מחוז מאולה המודרני, ופרובינציית קונספסיון הכילה את השטח שמדרום למאולה (כאשר ב-1811 נוספה פרובינציה צפונית נוספת, קוקימבו שחילקה את פרובינציית סנטיאגו לשתיים). במהלך העשור השני של המאה ה-19 הצטמצמם מעט שטחה של החטיבה המנהלית של קולצ'גואה כתוצאה מהקמת החטיבות של טלקה וקוריקו (שמרכיבות היום את מחוז מאולה). בעשור הבא חלו מספר רפורמות מנהליות בצ'ילה בהתאם לחוקה שנחקקה ב-1823, ובעקבותיה ב-1826 חולקו שלוש הפרובינציות הקיימות (קוקימבו, סנטיאגו וקונספסיון) ל-8 פרובינציות מנהליות מצפון לדרום. כאשר הרביעית שבהן הייתה פרובינציית קולצ'גואה שכללה את החטיבות של קולצ'גואה, קוריקו וטלקה, בעוד החטיבה המנהלית של רנקגואה נשארה חלק מפרובינציית סנטיאגו.
בעשורים הבאים של המאה ה-19 נעשו מספר שינויים בחלוקה האדמיניסטרטיבית, בין השאר החטיבה של טלקה פוצלה מקולצ'גואה לפרובינציה עצמאית ב-1833, ונכון לחלוקה המחודשת שנעשתה ב-1856 שכללה 13 פרובינציות, פרובינציית קולצ'גואה הכילה את החטיבות של קאופוליקן, קוריקו וסן פרננדו. גם בעשורים הבאים המשיכו התמורות כשב-1883 הוקמה אוה'יגינס כפרובינציה שנוצרה משטחים שהיו עד אז תחת פרובינציית סנטיאגו, וכללה את החטיבות המנהליות של מאיפו, רנקגואה וקצ'אפואל. ובמקביל אליה פרובינציית קולצ'וגואה עברה תמורות ונכון לחלוקה של 1891 שכללה 24 פרובינציות, היא כללה את החטיבות של קאופוליקן וסן פרננדו כשקוריקו פוצלה ממנה והפכה לפרובינציה עצמאית.
ב-1926 שוב נערכו שינויים בחלוקה האדמיניסטרטיבית של צ'ילה כשהפעם הפרובינציה של או'היגינס סופחה לפרובינציה של קולצ'גואה, בשם קולצ'גואה. השינוי המשמעותי הבא התרחש ב-1974 כשפרובינציית קולצ'גואה שוב התפצלה לשתי פרובינציות, או'היגינס וקולצ'גואה. והשינוי האחרון התרחש בינואר 1976 עם השינוי בחוקה שקבע שצ'ילה תחולק מצפון לדרום ל-13 מחוזות (Regiones) כאשר השישי מביניהם הוא מחוז ליברטדור חנרל ברנרדו או'היגינס שכולל את הפרובינציות של קולצ'גואה ואו'היגינס של 1974. כמו כן במסגרת הרפורמה תחת המחוזות (Regiones) שהיוו את הדרגה הראשונה בהיררכיה השלטונית, הפכו הפרובינציות (Provincias) לדרגה השנייה בהיררכיה והקומונות (Comunas) לדרגה השלישית. כאשר במסגרת החלוקה החדשה מחוז או'היגינס החדש הכיל את שתי הפרובינציות של קצ'אפואל וקולצ'גואה. עד שב-1979 פרובינציית קרדנל קארו פוצלה מפרובינציית קולצ'גואה, והפכה לפרובינציה השלישית של מחוז ליברטדור חנרל ברנרדו אוה'יגינס.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 במחוז ליברטדור חנרל ברנרדו או'היגינס מתגוררים 914,555 תושבים מתוכם 460,845 נשים (50.39%) ו-453,710 גברים (49.61%). כש-74.4% מהתושבים מתגוררים באזורים העירוניים של המחוז לעומת 25.6% שמתגוררים באזוריים הכפריים. האוכלוסייה היא תערובת של אירופאים שהגיעו בעיקר מספרד, גרמניה, שווייץ, צרפת, איטליה, אנגליה יוון ויוגוסלביה (כולל מהגרים ארגנטינאים) ושל גזעים ותרבויות ילידיות כמו גם מסטיסים. ולכן באזור יש תרבות הומוגנית המכונה "צ'יליאנידד". הערים המאכולסות ביותר במחוז הן רנקגואה בה מתגוררים 221,774 תושבים, סן פרננדו עם 73,973 תושבים ורנגו עם 58,825 תושבים.
אדמיניסטרציה.
האזור מנוהל על ידי מושל (אינטנדנטה) שממונה על ידי הנשיא. רבקה קופר קלדרון היא האינטנדנטה הנוכחית (2020).
הנהלת המחוז מוטלת על הממשלה המחוזית שבראשה עומדים האינטנדנטה והמועצה המחוזית ("Consejo Regional de Chile"), הכוללת שישה עשר מנהלים מחוזיים (עשרה מקצ'אפואל, ארבעה מקולצ'גואה ושניים מקרדנל קארו).
חטיבות מנהליות.
למטרות ניהול פנים, מחוז ליברטדור גנרל ברנרדו או'היגינס מחולק ל-3 פרובינציות קצ'אפואל, קרדנל קארו וקולצ'גואה, שמחולקות ל-33 קומנות.
כלכלה.
הכלכלה במחוז או'היגינס מבוססת על תעשייה וחקלאות, כשפעילות התעשייה והיצוא העיקרית מתרחשת במכרה הנחושת אל טניינטה (El Teniente) התורם 7.7% מייצור הנחושת של צ'ילה. העפרות מעובדות במפעלים בעיירות סוול וקולון ונשלחות מנמל סן אנטוניו שבמחוז ולפראיסו. תמציות הביניים כוללות מוליבדן וכסף.
החקלאות תורמת 30.1% מהתמ"ג במחוז. אחד מכל ארבעה דונם של מטעי פירות בצ'ילה הוא במחוז או'היגינס. הגידולים העיקריים הם תפוחים ואגסים, ואחריהם ענבים, שזיפים, קיווי ונקטרינות. בנוסף יש מפעלים לייצור מיצי פירות ופירות מיובשים. כשגם עדרי בקר ניתן למצוא במחוז לרב.
במהלך השנים האחרונות חלה התפתחות משמעותית בענף היערנות, בעיקר מטעים של אקליפטוס ואורני רדיאטה.
תרבות.
מחוז או'היגינס ידוע גם כ"פרובינציית הואסו" על שם הבוקרים הצ'יליאניים הנקראים "הואסו" . וידועים בלבוש מסורתי הכולל אבנטים ואריגי בד המכונים מנטות הנארגים על נולים אנכיים כבדים לשם יצירת דוגמאות של עלי גפן, אשכולות ענבים, אורנים ופרחים או על נולים אופקיים לשם יצירת עיצובים של פסים צבעוניים.
מחוז או'היגינס יושב על ידי ספרדים (בייחוד אנדלוסים, בסקים, אראגונים ונווארים) ואירופאים אחרים. משפחות צרפתיות ואיטלקיות הקימו את ענף היין החשוב, ודרך היין היא אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של עמק קולצ'גואה. ניתן למצוא גם מבשלות בירה, מורשת ההתיישבות הגרמנית והשווייצרית. כמו גם עדרי בעלי החיים שהושפעו במיוחד מההתיישבות של מהגרים בריטים, יוונים ויוגוסלביים.
מבצע איזבלה
מבצע איזבלה הייתה תוכנית מגירה לאבטחת בסיסים בספרד ופורטוגל, ותוכננה לצאת לפועל אחרי הפלישה הגרמנית לברית המועצות, זאת במטרה להקשיח את המצור שהוטל על בריטניה. עקב השינויים במהלך המלחמה, המבצע לא יצא לפועל.
רקע.
אחרי נפילת צרפת, גרמניה שלטה בחלקים נרחבים באירופה מגבול צרפת-ספרד עד ברית המועצות. ספרד, שנטתה לצד מדינות הציר, קיימה מגעים עם גרמניה במטרה להצטרף אליהן, ומגעים אלו הולידו בין היתר את מבצע פליקס לכיבוש גיברלטר. עם זאת, שליט ספרד, פרנסיסקו פרנקו העלה דרישות רבות ויקרות שהביאו את היטלר לוותר על צירופו למלחמה. גם אחרי המגעים הללו המשיכו הגרמנים לפעול בנושא חצי האי האיברי, וב-11 ביוני 1941 הוציא היטלר את דירקטיבה מס' 32, בה נכתב כי "בעתיד הקרוב, על ספרד יהיה להחליט אם היא מתכננת לשתף פעולה במלחמה נגד הבריטים או לא." בהמשך להוראתו של היטלר, החלו בפיקוד הגרמני לתכנן את כיבושן של ספרד, פורטוגל, גיברלטר, האיים האזוריים וכף ורדה.
עיקרי התוכנית.
מבצע איזבלה הייתה תוכנית ראשונית לפלישה שבהמשך כונתה "מבצע אילונה". בדומה למבצע פליקס, התוכנית כללה פלישה לספרד, פורטוגל, גיברלטר, האיים האזוריים וכף ורדה. יחד עם זאת, הנחת המוצא שבידלה את מבצע איזבלה ממבצע פליקס הייתה שהכוחות הספרדיים יגלו אהדה לגרמנים וכי מהות הפלישה לספרד היא לסייע לכוחותיה למקרה של פלישה מצד בעלות הברית. כדי לאבטח את האגף הדרומי בפלישה, על הוורמאכט הוטל לכבוש את נמל דקר שהיה בשליטת צרפת של וישי.
המטרה האסטרטגית של המבצע הייתה לחסום בפני הבריטים את דרכי הגישה למזרח התיכון ולהודו. תעלת סואץ, מלטה וגיברלטר היו נקודות אסטרטגיות מבחינת הבריטים שכן בלעדיהן הים התיכון היה נחסם עבורם.
הכנות מבצעיות.