לעומת זאת, כלכלת יפן מתנדנדת בין יציאה וכניסה למיתון מאז 1990, אף על פי ששער הריבית נותר אפסי לאורך כל התקופה. מצב זה של יפן נחשב על ידי כלכלנים רבים כמלכודת הנזילות, תאוריה (המיוחסת בדרך כלל לקיינס) המדברת על כך שכאשר ישנו מיתון ושער הריבית הוא אפסי, הרי שרק מדיניות פיסקלית מרחיבה של הגדלת הביקושים הממשלתיים תוכל להוציא את המשק ממיתון.
היסטוריה.
השפל הכלכלי המפורסם ביותר היה המשבר הכלכלי הגדול שהתחיל בשנת 1929 עם קריסת הבורסה לניירות ערך של ניו יורק. כאשר פרץ המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 היו חששות כי הוא יתפתח לשפל כלכלי, אך הן התבדו.
שריד
שָׂרִיד הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השוכן בצפון עמק יזרעאל, ליד מגדל העמק, ונמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל.
היסטוריה.
בתקופת העלייה הרביעית (1924–1928), היה עמק יזרעאל בראש סדר העדיפויות של קק"ל, אשר רצו להקים בעמק הפורה התיישבות חקלאית משמעותית, ויצירת רצף טריטוריאלי של היישוב, על ידי חיבור חיפה לגוש ההתיישבות בין עפולה לבית שאן. במסגרת המאמץ ליישב את העמק, קק"ל רכשו 30,175 דונם מהכפרים הערביים על יד נהלל ב-1924, עליהם הוקמו היישובים משמר העמק, רמת דוד, גבת, כפר ברוך וכן, שריד.
שריד הוקם בתחילת שנת תרפ"ז (סוף שנת 1926) על גבעת כניפס. מקימי היישוב היו חברי קבוצת "אחוה" של חברי החלוץ מליטא, שעלו בשנת 1920 והחל משנת 1925 עבדו את קרקעות היישוב בעת שהותם במחנה הכשרה סמוך לגניגר. באביב 1927 הצטרפו לשריד קבוצת ביברכה של תנועת הנוער בלאו וייס מגרמניה שעלו בשנת 1924. בתחילה הוקצה ליישוב שטח של 2500 דונם.
היישוב קרוי על שם העיר המקראית "שריד" המזוהה עם תל שדוד הסמוך ומוזכרת בתנ"ך בגבולו של שבט זבולון.
כלכלת הקיבוץ מבוססת על המפעל לייצור אבני ליטוש "גמל" ועל ענפי חקלאות מגוונים - גידולי שדה, רפת, פרדס ועוד.
בין חברי הקיבוץ היה גם המשורר נתן יונתן. בנו שנפל במלחמת יום הכיפורים קבור בבית הקברות של הקיבוץ. בשנות ה-60 של המאה ה-20 פעלה בישראל שלישיית שריד, שהורכבה משלושה אנשי קיבוץ שריד.
ליד שריד בנו הבריטים שלושה בונקרים בהם אוחסנה תחמושת לצורכי שדה התעופה הסמוך ברמת דוד. ביוזמת הקרן הקיימת לישראל ובסיועה של ממשלת סלובניה ניטעה במקום חורשה והוקם חניון הנקרא חניון הבונקרים או חורשת סלובניה.
חינוך.
בקיבוץ קיים מערך גנים המשרת את ילדי המקום.
תלמידי היסודי לומדים בבית הספר שגיא בקיבוץ שריד ותלמידי התיכון מתחנכים בבית הספר העמק המערבי בקיבוץ יפעת ובבית הספר עמקים תבור בקיבוץ מזרע
מנשייה זבדה
מנשייה זבדה (בערבית: منشية الزبدة) הוא כפר ערבי בצפון עמק יזרעאל, ליד רמת ישי, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. כמחצית מתושביו בדואים והמחצית השנייה פלאחים. הרוב המכריע של התושבים משתייך לאחת משלוש משפחות: עבד אל חלים, סעאידה וסולימני.
היישוב הוקם בשנת 1945 על ידי ג׳אסם סעאידה ועבדלחלים שהגיע מעילוט ולאט לאט הצטרפו אליו עוד אנשים מעילוט במקום. עם הזמן הצטרפו אחרים מיישובים נוספים. היישוב הוכר רשמית בשנת 1979.
במנשייה זבדה בית-ספר יסודי בשם "אל רואא" (החיזיון), המפעיל שיטה ייחודית של שילוב תלמידים בעלי צרכים מיוחדים מכל האזור עם תלמידים רגילים. השיטה פותחה על ידי מנהלת בית-הספר בשנים 2006-1984 ד"ר רחאב עבד אלחלים, תושבת הכפר. בית הספר שוכן במבנה ייחודי מרשים וזכה לפני מספר שנים במקום הראשון הארצי בתחרות "בית הספר הנאה".
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לשנת 2021 היו בכפר 1,471 תושבים.
גילדהול (לונדון)
גילדהול (אנגלית: Guildhall) אולם הגילדות של לונדון, הוא בניין בסיטי של לונדון באזור צ'יפסייד. הבניין שימש כבניין העירייה של העיר.
הבניין.
הבניין הנוכחי הוא על שרידי בניין קדום (שמרתפיו נבנו בימי הביניים ונשמרו עד ימינו). בתקופה הרומית היה במקום האמפיתיאטרון הגדול בבריטניה.
חלקים מהבניין הנוכחי נבנו עוד בשנת 1411 והשתמרו. הבניין היה בניין האבן היחיד שלא היה כנסייה, ששרד את השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, על אף שגג הבניין נשרף, ושוקם בשנת 1670, אז נבנה גג ישר במקום גג רעפים חד יותר.
הבניין שופץ בשנת 1866 לפי תוכניות הארכיטקט סר הוראס ג'ונס ששחזר את גג הרעפים של הבניין לסגנון שבו היה בימי הביניים. גג רעפים זה נהרס בשרפה הגדולה השנייה של לונדון במהלך הבליץ, ושוקם ב-1954 על פי תוכניות של סר גיילס גילברט סקוט.
כיום משמש הבניין רק לאירועים רשמיים, במבנה נמצאים גם גלריה לאמנות ומוזיאון איגוד השענים.
גוג ומגוג.
פולקלור מקומי משייך את הענקים גוג ומגוג למקום. לפי פולקלור זה נקשרו הענקים לשערי ארמון שעמד במקום (מבחינה היסטורית לא היה ארמון כזה).
מדי שנה היו מוציאים מהגילדהול פסלים של הענקים שנשמרו בתוכו ומובילים אותם בתהלוכה של ראש העיר.
הפסלים המקוריים נשרפו בשריפה הגדולה, והוחלפו בשנת 1708 בפסלי עץ שפיסל רב החובל ריצ'רד סאונדרס. פסלים אלה נהרסו במהלך הבליץ. פסלים חדשים מעשי ידי הפסל דייוויד אוונס הוצבו במקום 1953, ביוזמתו ובמימונו של סר ג'ורג' וילקינסון שהיה הלורד ראש העיר של לונדון בשנת 1940, עת נפגע הבניין ונשמדו הפסלים.
תוכנית גילדהול.
ב-10 בנובמבר 1955 נשא ראש ממשלת בריטניה אנתוני אידן באולם גילדהול נאום שקרא להסכם שלום בין ישראל ומדינות ערב המבוסס על פשרה בין גבולות תוכנית החלוקה לגבולות הקו הירוק. הוא הבטיח ערבויות לשני הצדדים אם יושג הסכם ואיים שהצד שלא יסכים לפעול במתינות יאבד את אהדת בריטניה. הנאום, שנודע כנאום גילדהול, זכה לאהדה בצד הערבי, אולם זכה לתגובות נמרצות מצד ישראל והעיב על יחסי הממלכה המאוחדת–ישראל עד סוף שנת 1958 עת הצהיר שר החוץ הבריטי שתוכנית גילדהול מתה. באותן שנים, נחשב הגילדהול בישראל לסמל למדיניות אנטי-ישראלית של בריטניה.
גבעות זייד
גבעות זייד היה קיבוץ באזור הצפון ליד בית זייד.
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם בשנת 1940 על ידי גרעין ירושלמי שארגן יוחנן זייד, גרעין מבוגרי בית ספר מקוה ישראל שארגן יפתח זייד וכן עולים מרומניה ומפולין.
הקיבוץ נקרא על שמו של אלכסנדר זייד, שגר בסמוך, ונרצח בשנת 1938 על ידי ערבים בערך במקום בו שכן היישוב.
בשנת 1951 התיישבו בגבעות זייד חברי גרעין תנועת "גורדוניה" מארגנטינה שעלו בשנת 1950 וקיבלו הכשרה בקיבוץ גניגר. הקיבוץ סבל אז מבעיות כלכליות וחברתיות. באותה שנה הצטרף אליהם גרעין מאורוגוואי ובשנת 1953 הצטרפה קבוצה גדולה נוספת של חברי "דרור" מארגנטינה. בהמשך הצטרפה קבוצה של עולים מטורקיה שהתחנכו בחברת נוער בקבוצת שילר. גודל השטח, איכות הקרקע וזמינות המים במקום לא הספיקו להקמתו של משק קיבוצי, והיישוב סבל מבעיות חברתיות ומעזיבות רבות. בשנת 1957 הוחלט ב"איחוד הקבוצות והקיבוצים" לפרק את הקיבוץ. גבעות זייד נעזב וחלק מהחברים עברו להקים קיבוץ חדש בנגב. הם התיישבו במקום שבו הייתה בשנים 1955–1957 חווה חקלאית של "חברת יצור ופיתוח", והקימו יחד עם גרעין "צל-צח" של הנח"ל (של בוגרי "התנועה המאוחדת" מגבעתיים) את קיבוץ אור הנר; כבר לפני התפרקות היישוב דובר על העתקתו למקום יישוב זה, שכונה "אור נר", באזור שער הנגב, בין קיבוץ ארז ובין חוות איבים.
בשנת 1964 הוקם על אדמות גבעות זייד כפר תקווה, המיועד לאנשים בוגרים בעלי צרכים מיוחדים.
משמר השלושה
משמר השלושה היה מושב במזרח הגליל התחתון, בבקעת יבנאל מצפון וסמוך למושבה יבנאל, צורף למועצה המקומית יבנאל בשנת 1953.
המושב הוקם ביום 13 באפריל 1937 על אדמת פיק"א כיישוב חומה ומגדל במטרה ליישב את השטח בין בית-גן ויבנאל.
היישוב נקרא על שם שלושה מתושבי יבנאל, , ו, שהלכו מבית גן ליבנאל ונרצחו בדרכם, ביום 14 במרץ 1937 במהלכם של מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, ביום השלושים למותם הונח היסוד למושב העובדים על שמם.
בשנת 1953 החליט משרד הפנים באופן חריג לשייך את המושב מבחינה מוניציפלית למועצה המקומית יבנאל. וזאת למרות שמקובל היה לשייך את ישובי ההתיישבות העובדת למועצות אזוריות. הדבר נעשה למרות מחאותיה של המועצה האזורית הגליל התחתון, ושל חלק מחברי המושב.
בשנת 1961 פרשו חלק מחברי האגודה השיתופית "משמר השלושה" והצטרפו לאגודה של החקלאית של איכרי יבנאל. הדבר הביא לפירוק האגודה השיתופית ולחיסול הסופי של המושב. כיום משמר השלושה הוא חלק אינטגרלי מהמושבה יבנאל.
אבל בית מעכה
אָבֵל בֵּית מַעֲכָה הוא תל באצבע הגליל כ-2 ק"מ דרומית למטולה, לא הרחק מקיבוץ כפר גלעדי בצד כביש 90.
היסטוריה.
במקום התקיימה ככל הנראה העיר העתיקה אבל המוזכרת במקרא כ"אבל בית מעכה". אבל הייתה עיר כנענית מתקופת הברונזה הקדומה (מהאלף ה-3 לפנה"ס), שבהמשך (באמצע האלף ה-2 לפנה"ס) הייתה שייכת לממלכת חצור הכנענית.
אבל מצוינת ברשימת הערים שכבש תחותמס השלישי מלך מצרים בשנת 1468 לפנה"ס. אפשר שהכינוי "בית מעכה" מלמד על זיקה היסטורית של העיר לממלכת מעכה המקראית.
במקרא מצוין כי שבע בן בכרי, שמרד בדוד המלך, הסתתר בעיר זאת. אישה חכמה מאבל שכנעה את תושבי העיר למסור את המורד לידי יואב בן צרויה, שצר על העיר.
במאה ה-9 לפנה"ס נכבשה אבל בידי מלך ארם בן הדד הראשון: , ובמאה ה-8 לפנה"ס בידי מלך אשור תגלת פלאסר השלישי: .
שמה מצוין בכתובות אשוריות שבהן רשימה של הערים הכבושות, משנת 733 או 734 לפנה"ס.
במאה ה-13 כתב הגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי על כפר בשם אבל אל-קמח ששכן במקום. הכפר חרב במלחמת העצמאות.
במקום נמצאו עתיקות מהתקופה הכנענית (התקופה המוקדמת ביותר ששרידים שלה נמצאו באתר זה) ועד ימי הרומאים.
חפירות ארכאולוגיות.