נפילתו של נפוליאון השלישי ב-1870 לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, סייעה בשיפור יחסי ארצות הברית וצרפת. בתקופה זו היו יחסים ידידותיים בין ארצות הברית לצרפת וב-1884 צרפת נתנה במתנה לארצות הברית את פסל החירות. בין השנים 1870–1918, צרפת הייתה הרפובליקה הגדולה באירופה, אשר התחבבה על ארצות הברית.
מלחמת העולם הראשונה.
בתחילת המלחמה, ארצות הברית שמרה על נייטרליות, אך בסופו של דבר נכנסה למלחמה וספקה מימון, מזון ותחמושת לצרפת.
ב-1918, ארצות הברית שלחה לבעלות הברית כלמעלה ממיליון לוחמים. הלוחמים האמריקאים העניקו לבעלות הברית יתרון מכריע.
החיילים האמריקאים נשלחו ללא ציוד כבד, כדי שהספינות יוכלו לשאת יותר חיילים. במהלך המלחמה, הם השתמשו בארטילריה, מטוסים וטנקים צרפתיים.
בשנים שבין מלחמות העולם.
בשנים שבין מלחמות העולם נותרו שתי המדינות ביחסים ידידותיים. עם זאת, האנטי-אמריקניזם הגיע לצרפת בשנות ה-20 של המאה ה-20, שכן הצרפתים המסורתיים נבהלו מכוחה של הוליווד והזהירו שארצות הברית מייצגת את המודרניזם, דבר המאיים על הערכים הצרפתיים המסורתיים. הזעקה על ההשפעה האמריקאית גברה כעבור כמה עשרות שנים, בשנת 1992, כאשר חברת וולט דיסני פתחה את דיסנילנד פריז. הפופולריות של דיסנילנד פריז בקרב הצרפתים גברה על זו של הלובר, ועד מהרה נאמר כי הקריקטורה האמריקאית האייקונית מיקי מאוס, הפכה מוכרת יותר מאסטריקס בקרב הנוער הצרפתי.
מלחמת העולם השנייה.
צרפת של וישי (1940-1944).
עם התמוטטותה הפתאומית של צרפת באביב 1940 והקמת צרפת של וישי, חששה ארצות הברית כי הגרמנים יוכלו להשתלט על הצי הצרפתי הגדול ולנצל את המושבות הצרפתיות מחוץ לצרפת ולכן שמרה על יחסים עם צרפת של וישי. בסוף 1942, ארצות הברית ניתקה את יחסיה עם צרפת של וישי לאחר שגרמניה השתלטה על שטחים אשר בשליטת וישי, וממשלת וישי הפכה לממשלת בובות נאצית בפועל.
שחרור צרפת.
היחסים בין הנשיא רוזוולט לבין מנהיג צרפת החופשית, שארל דה גול, היה מתוחים, עקב סירובו של דה גול להשתתף בפלישה לנורמנדי ב-יוני 1944. אחרי הפלישה המוצלחת לנורמנדי, האמריקאים ידעו כי זה רק עניין של זמן עד שגרמניה הנאצית תאבד את צרפת כולה ודווייט אייזנהאואר נתן את מילתו לצרפתים כי פריז תשוחרר בידי הצבא הצרפתי של דה גול וכי לאמריקאים אין כל עניין בה. הדיוויזיה הצרפתית המשוריינת השנייה, תחת פיקודו של פיליפ לקלרק, הופקדה על המשימה לשחרור פריז. לקלרק לא כיבד את עמיתיו האמריקאים, וכמו הבריטים הוא חשב שהם חדשים למלחמה. לכן, הוא חשב שהאמריקאים לא יודעים מה הם עושים בשדה הקרב. אחרי עיכוב מסוים, נתן הגנרל האמריקאי ג'ורג' פטון אישור ללקלרק להיכנס לפריז. הצרפתים החלו לשחרר את פריז ממזרח בעוד שהצבא האמריקאי הגיע בפיקודו של פטון הגיע ממערב. בגלל עסקתו של אייזנהאואר עם דה גול, ניתן שחרור פריז עצמה לכוחות הצרפתים. כשדה גול מונה לנשיא צרפת, לאמריקאים ולבריטים לא הייתה ברירה אלא לקבל אותו. אייזנהאואר אפילו בא לפריז כדי לברכו.
1946-1989.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נמשכו שיתופי הפעולה וגם המחלוקות. החובות שנשארו ממלחמת העולם הראשונה והושעו בשנת 1931, הוסדרו מחדש בהסכם בלום-ברנס ב-1946. ארצות הברית מחקה לצרפת חוב של כ-2.8 מיליארד דולר ונתנה לצרפת הלוואה חדשה של כ-650 מיליון דולר. בתמורה, צרפת הציגה תוכנית חומש לשיקום ולפיתוח המדינה.
ארצות הברית סייעה לצרפת להחיות את כלכלתה עם תוכנית מרשל, שבמסגרתה נתנה ארצות הברית כסיוע 2.3 מיליארד דולר.
סה"כ כל המענקים האמריקאים לצרפת בין השנים 1946–1953 הסתכמו בכ-4.9 מיליארד דולר.
המלחמה הקרה.
ב-1949, הפכו שתי המדינות לבעלות ברית רשמיות באמצעות האמנה הצפון אטלנטית, שהקימה את הברית הצבאית של נאט"ו. ארצות הברית וצרפת התנגדו לברית המועצות במלחמה הקרה, אך ב-1956, שתי המדינות עברו משבר נוסף כאשר ישראל, בריטניה וצרפת תקפו את מצרים במהלך מבצע קדש וארצות הברית הורתה להם לסגת. המשבר בתעלת סואץהשפיע עמוקות על בריטניה וצרפת: בעוד בריטניה אימצה מדיניות במזרח התיכון הדומה לזו של ארצות הברית, צרפת התרחקה מבעלות בריתה וחיפשה דרך עצמאית.
למרות מתחים מתמשכים בין ממשלת ארצות הברית לממשלת צרפת, הציבור הצרפתי, למעט הקומוניסטים, היה בדרך כלל בעל דעה טובה על ארצות הברית שנתפשה כענק נדיב וכארץ המודרניות.
שארל דה גול.
בשנות החמישים ביקשה צרפת סיוע אמריקני לפיתוח נשק גרעיני. אייזנהאואר דחה את הבקשה הצרפתית. לפני 1958, הוא היה מוטרד מחוסר היציבות הפוליטית של הרפובליקה הצרפתית. שארל דה גול הביא יציבות על הרפובליקה הצרפתית בשנת 1958, אך אייזנהאואר הכיר אותו היטב בשנות המלחמה וסירב להגיש סיוע לצרפת על מנת לפתח נשק גרעיני.
דה גול התווכח גם עם ארצות הברית על כניסת בריטניה לשוק האירופי המשותף. מדיניות החוץ של דה גול התמקדה בניסיון להגביל את כוחן ואת השפעתן של מעצמות העל, דבר שיגביר את היוקרה הבינלאומית של צרפת במונחים יחסיים. דה גול קיווה להעביר את צרפת ממעמד של תומכת של ארצות הברית למעצמה עולמית.
שתי המדינות היו שונות ביחסן למלחמת וייטנאם, בין השאר משום שמנהיגי צרפת היו משוכנעים כי ארצות הברית לא תוכל לנצח במלחמה.
1970-1989.
היחסים השתפרו במקצת לאחר שדה גול סיים את תפקידו כנשיא צרפת, ב-1969.
בסך הכל, לארצות הברית היו יחסים טובים יותר עם שאר המעצמות האירופיות הגדולות: בריטניה, גרמניה המערבית ואיטליה. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, שיתפו שתי המדינות פעולה בנושאים בינלאומיים, אם כי היו בין המדינות מחלוקות.
ממשל רייגן עשה ככל יכולתו על מנת למנוע מצרפת וממדינות אירופאיות אחרות לקנות מברית המועצות גז טבעי, באמצעות צינור סיביר-אירופה. ממשלות אירופה, כולל הצרפתים, לא נרתעו והצינור נבנה לבסוף.
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.
צרפת תחת הנשיא פרנסואה מיטראן תמכה בקואליציה בהובלת ארצות הברית במלחמת המפרץ ב-1991.
ימים ספורים לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הנשיא ז'אק שיראק, שנודע ביחסיו הקפואים עם ארצות הברית, הורה לשירותים החשאיים לשתף פעולה באופן הדוק עם המודיעין האמריקאי.
במרץ 2003, התנגדה צרפת יחד עם גרמניה, סין ורוסיה להצעה באו"ם אשר תסמיך פלישה אמריקאית לעיראק שהחלה את מלחמת עיראק. במהלך המלחמה, שר החוץ הצרפתי דומיניק דה וילפן היה מבקר בולט של מדיניותו של הנשיא ג'ורג' בוש בעיראק.
ניסיונות פומביים בארצות הברית להחרים סחורות צרפתיות כנקמה על "העוינות" הצרפתית כלפי ארצות הברית התגלו בסופו של דבר, כחסרי השפעה. זעזוע הדעה האמריקאי כלפי צרפת במהלך ההיערכות לפלישה לעיראק נבע בעיקר מכך שצרפת החליטה שלא להשתתף במלחמה. עם התקדמות המלחמה בעיראק, החלו היחסים בין שתי האומות להשתפר.
בעקבות סוגיות כגון עליית חזבאללה בלבנון, תוכנית הגרעין האיראנית ותהליך השלום הישראלי-פלסטיני שנתקע, קרא בוש לשיראק לעמוד למען השלום ונגד הקיצוניות בפגישתם ב-2006.
ממשלת סרקוזי.
היחסים בין צרפת לארצות הברית נעשו ידידותיים יותר לאחר שנבחר ניקולא סרקוזי לנשיא צרפת ב-2007. בהמשך אותה שנה הוא נאם בפני הקונגרס האמריקאי.
ב-2008, חזרה צרפת לפיקוד המשולב של נאט"ו. ההחלטה זכתה להערכה רבה בארצות הברית.
ב-2011, היו שתי המדינות חלק מהקואליציה הבינלאומית של נאט"ו שפתחה בהתערבות הצבאית במלחמת האזרחים בלוב.
העשור השני של המאה ה-21.
ממשלת הולנד.
ב-2013 השיקה צרפת את מבצע סרוואל, מבצע צבאי גדול לשחרור צפון מאלי מידי מורדים איסלאמיסטים. במבצע ארצות הברית סיפקה לצרפת תמיכה לוגיסטית.
לאחר שהנשיא פרנסואה הולנד הבטיח תמיכה בפעולה צבאית נגד סוריה, מזכיר המדינה ג'ון קרי, כינה את צרפת: "בעלת בריתנו הוותיקה ביותר".
ממשלת מקרון.
ב-12 ביולי 2017, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ביקר בצרפת ונפגש עם נשיא צרפת עמנואל מקרון. שני המנהיגים דנו בנושאים כמו המלחמה בטרור ומלחמת האזרחים בסוריה. אך לא דיברו על נושאים שהם בעלי חילוקי דעות עליהם, כגון הסכם האקלים והמסחר.
על פי תחקיר עיתונאי מעמיק, נוצר קרע בין מקרון לטרמפ. מקרון התייאש מטראמפ לאחר שהאחרון פרסם ציוץ על נסיגת ארצות הברית מסוריה, 24 שעות לאחר שטראמפ ומקרון שוחחו על אחריותה של ארצות הברית כלפי אירופה.
במאי 2021 ביקר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן באירופה ונפגש גם עם מקרון.
בספטמבר 2021, בפעם הראשונה מאז 1778 השיבה צרפת החזירה את שגרירה מוושינגטון. במקביל החזירה פריז גם את השגריר באוסטרליה. בוטל גם טקס לציון קרב צ'ספיק. הזעם של צרפת נבע מעסקת צוללות בין ארצות הברית לבין אוסטרליה. העסקה, חלק מהקמת AUKUS, ברית חדשה בין ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה לבלימת סין באזור האוקיינוס השקט, גרמה לביטול רכש צוללות מצרפת בעשרות מיליארדי דולרים. בהמשך, מקרון וביידן התחייבו לתקן את היחסים.
SipHash
SipHash (קיצור של Short Input Hash) הוא שם כולל למשפחה של פונקציות פסאודו-אקראיות בסגנון ARX, שפותחו ב-2012 על ידי ג'ון פיליפ אמסון ודניאל ברנשטיין. SipHash היא מעין פונקציית גיבוב עם מפתח הממוטבת במיוחד עבור קלט קצר ועוצבה במטרה לתת מענה להתקפות מניעת שירות מסוג Hash Flooding ששטף את הרשת ב-2011.