ב-2018 יצא ספר השירה שתרגמה ובחרה מיצירתו של המשורר האסטוני מטורה, "והקו הופך לצל", הוצאת עיתון 77.
תרגומי השירה שלה התפרסמו בכתבי עת כגון "עתון 77", "מאזנים", "הליקון", "שבו" ו"מקף". בין היתר תרגמה את המשוררות פיונה סמפסון ודרה ברנאט מאנגלית ונורית זרחי ויחזקאל נפשי מעברית לאנגלית.
שיריה אף כלולים באנתולוגיות למיניהן כגון "השירים הכי יפים בעברית" בעריכת מנחם בן, הוצאת ידיעות אחרונות, "מלכה עירומה - שירת מחאה נשית", בעריכת דורית וייסמן ועוד.
אנדרטת חטיבה 179
אנדרטת חטיבה 179 היא אנדרטה הנמצאת ברמת הגולן, כ-200 מטר צפונית לכביש 87, כ-3 ק"מ מערבית לחושניה. האנדרטה מציינת את קרבות חטיבה 179 ברמת הגולן ובחזית המצרית במלחמת יום הכיפורים. האנדרטה הוקמה ב-1974.
החטיבה במלחמת יום הכיפורים.
במלחמת יום הכיפורים הייתה חטיבה 179 חטיבת שריון במילואים, בפיקודו של רן שריג, כחלק מאוגדה 210 בפיקודו של דן לנר. החטיבה הייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון והייתה מצוידת בטנקי שוט קל. החטיבה כללה 3 גדודי טנקים: גדוד 96 בפיקוד ישראל לוין, גדוד 266 בפיקוד עוזי מור, וגדוד 278 בפיקוד יוסי עמיר.
חטיבה 179 נקראה לגיוס כבר בבוקר יום הכיפורים, טרם פרוץ המלחמה, אך בהגיעה למחנה פילון, גילתה כי מרבית הטנקים שלה נלקחו על ידי חטיבה 7 הסדירה, ששניים מגדודיה הועלו מסיני לרמת הגולן בבהילות בערב יום כיפור, והצטיידו בטנקים של גדוד 96 וגדוד 278.
גדוד 266 החל להתארגן במהירות וכוח ראשון של כ-10 טנקים בפיקוד עוזי מור נשלח לרמת הגולן בסביבות השעה 10 בלילה למרות מחסור חמור בתחמושת ובציוד, ומבלי שהספיקו לבצע תיאום כוונות. הכוח הצטרף לכוח צביקה באזור ציר הנפט אולם עד מהרה נתקל במארב סורי ומרבית הטנקים נפגעו. יתרת כוח הגדוד עלה במהלך הלילה לרמת הגולן בניסיון לבלום את הסורים. שני הגדודים האחרים הצטיידו בטנקי חטיבה 164 שבסיסה היה באזור צומת גולני ועלו לרמת הגולן בשעות הבוקר המוקדמות ב-7 באוקטובר.
החטיבה לחמה בקרבות קשים בבלימת הסורים במרכז הגולן ובסילוקם ממובלעת חושניה. בהמשך השתתפה החטיבה בפריצה לסוריה וניהלה קרבות קשים עםחיל המשלוח העיראקי. לקראת סוף המלחמה הועברה החטיבה לחזית המצרית שם השתתפה בכיבוש נמל עדביה ובהידוק כיתור הארמייה השלישית המצרית והתייצבה על הק"מ ה-101 בדרך לקהיר. חטיבה 179 היא היחידה שסיימה את לחימתה בצפון 41 ק"מ מדמשק ובדרום 101 ק"מ מקהיר.
החטיבה איבדה במלחמה זו 84 קצינים וחיילים, כולם בקרבות ברמת הגולן.
האנדרטה.
האנדרטה נמצאת קרוב לכביש 87 ברמת הגולן, בין חושניה לקצביה, בשטח בו לחמה החטיבה. האנדרטה בנויה מגוש בזלת גדול שמשקלו כ-5 טונות, אשר הובא מאזור הכפר חימרית, בשטח המובלעת הסורית בה נלחמה החטיבה.
בצדה המערבי - הצד ממנו הגיעו לוחמי החטיבה בעת המלחמה, חקוקות מילים משירו של יוסף שריג (אחיו של מפקד החטיבה, רן שריג), שנהרג ברמת הגולן באותה מלחמה: מותי בא לי פתע/ ואיני זוכר/ אם ברעם האש/ או בין קירות הפח/ הזועקים/ או שבא בלבן-לבן/ הדומם לבסוף. בצד הדרומי של האנדרטה נמצא תבליט של ראם - סמל החטיבה. ליד האנדרטה נמצא שלט הסבר ועמדת מסבירן עם הסבר בעברית ואנגלית על קרבות החטיבה במלחמת יום הכיפורים. במקום אין ציון של שמות הנופלים, אולם הם מונצחים באנדרטת חטיבה 37 בצומת עין זיתים.
מספרה של החטיבה הוחלף לאחר המלחמה לחטיבה 673. בשנת 2016 חזרה החטיבה להיקרא חטיבה 179.
לה גופרה
לה גופרה היא רשת גלידריות ישראלית.
רשת לה גופרה הוקמה ב־1995, על ידי גלעד סמובסקי. הסניף הראשון נפתח בצפון ישראל. עם הזמן נפתחו כ-20 סניפים, הדרומי ביותר נמצא בגן יבנה.
מאפייני הרשת.
תקופה ארוכה עיצוב סניפי הרשת היה שונה מעיצוב הקיים במרבית סניפי הרשת כיום. בשנים האחרונות נקבע עיצוב אחיד למרבית הסניפים כשהבולט ביניהם הוא תקרת שמיים כחולה.
רשת ״לה גופרה״ היא רשת גלידריות מהוותיקות בישראל. הרשת מבוססת על שיטת הזכיינות. הזכיינים עוברים הכשרה בייצור גלידות איטלקיות איכותיות כמו גם הכשרה בהכנת קרפים צרפתיים, וופלים בלגיים מסורתיים.
על אף שבסניפי הרשת יש תפריט בסיסי אחיד, קיימת ייחודיות ורב-גווניות בטעמים בסניפי לה גופרה ברחבי הארץ. בין סניפי הרשת יש סניפים כשרים. חומרי הגלם לגלידות מגיעים מיצרני גלידות איטלקיות איכותיות והם בעלי הכשר.
אצטדיון פונטה נובה
אולוחיו מרטינס
מונדיאליטו
ארגון מחבלים
גורדיון
גורדיון (ביוונית: Γόρδιον; בלטינית: Gordium) הייתה בירתה העתיקה של פריגיה.
היסטוריה.
תל גורדיון נמצא כ-90 ק"מ דרומית מערבית לאנקרה. תאריך יסודה המדויק אינו ידוע, אך נראה כי נוסדה בערך במקביל לנפילת האימפריה החתית סביב 1200 לפנה"ס בסמוך לפרוץ משבר תקופת הברונזה על חורבותיו של בית קברות חתי. מקורם של הפריגים אינו ידוע בוודאות, אך נראה שמדובר בעלית אריסטוקרטית ממוצא בלקני שהיגרה לאזור, כבשה אותו ושלטה בתושבים מקומיים. נראה כי השולטים החדשים לא השמידו את התרבות הקיימת, אלא הוסיפו לה נופך משלהם.
תארוכה של גורדיון לוט בערפל. תחילה היה מקובל שתקופת הזוהר של העיר הייתה בין המאה ה-9 למאה ה-8 לפנה"ס והסתיימה עם גל הפלישה הקימרי בסוף המאה ה-8. אך ממצאים מאוחרים יותר העלו שתאריך החורבן מוקדם בהרבה והתרחש סביב שנת 800 לפנה"ס והוא לא קשור לפלישה הקימרית.
העיר השתקמה מהחורבן והייתה לחלק מהממלכה הלידית ומאוחר יותר לחלק מהאימפריה הפרסית. בשנת 333 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי אלכסנדר הגדול במהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול. העיר איבדה מחשיבותה במהלך התקופה הרומית וננטשה.
מראשית המאה ה-20 הפך התל למוקד חשוב של מחקר ארכאולגי הנמשך עד היום.
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי (שמה הרשמי: Sistema de Transporte Colectivo, ובראשי תיבות STC) היא מערכת הסעת המונים המשרתת את מטרופולין העיר מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו. היא הרכבת התחתית השנייה בגודלה בצפון אמריקה. בשנת 2019 השתמשו בשירותיה 1.655 מיליארד נוסעים, ובכך הייתה לרכבת התחתית העשירית בעולם מבחינת מספר הנוסעים שבה.
מאז החלה לפעול ב-1969 התרחב מערך הקווים של הרכבת התחתית בהדרגה, והוא כולל כיום 12 קווים באורך כולל של 226.49 קילומטרים, המשרתים 195 תחנות. מקצת התחנות מצויות מחוץ לתחומי המחוז הפדרלי של הבירה, בשטחה של מדינת מקסיקו.
פיתוח הרכבת התחתית.
הרכבת התחתית באה לעולם בעקבות בעיות תחבורה חמורות שהתפתחו במקסיקו סיטי במחצית השנייה של המאה העשרים, כאשר כבישי העיר נפקקו מדי יום בתנועת 91 קווי אוטובוסים ובכ-150 אלף מכוניות פרטיות. התרומה הגדולה ביותר להקמת הרכבת התחתית הועלתה על ידי המהנדס ברנרדו קינטנה אריוחה (Bernardo Quintana Arrioja) אשר בעקבות מחקריו יצר את התוכנית הראשונית לרכבת. הוא פעל למימוש תוכניתו החל מסוף שנות החמישים, אך רק בשנת 1967 החליטה ממשלת מקסיקו לאמצה. בניית הרכבת התחתית החלה באותה שנה, והקו הראשון בה, באורך של 12.7 קילומטרים ובו 14 תחנות (מתוך 20 כיום) החל לפעול ב-4 בספטמבר 1969.
מאז פתיחת הקו הראשון הורחב מערך הקווים במספר שלבים. ב-1970 הופעלו שני קווים נוספים (2 ו-3). לאחר הפסקה ארוכה, במהלך שנות השמונים, נוספו לרכבת חמישה קווים (4, 5, 6, 7, ו-9), ובשנות התשעים נבנו והופעלו עוד שלושה קווים (קו 8 ושני הקווים הפרבריים המזינים המסומנים כ-A ו-B). הקו החדש ביותר של הרכבת, מס' 12, החל לפעול ב-2012. במקביל להקמת הקווים החדשים הוארך תוואי הקווים הוותיקים ונפתחו בהם תחנות חדשות.
מקצת קטעי קווי הרכבת ניבנו מעל פני הקרקע, במקומות שבהם הדבר הסתייע. עקב כך נמצאות 115 מתחנות הרכבת מתחת לפני הקרקע (בעומק של עד 35 מטרים), 54 מצויות בגובה פני הקרקע ו-26 תחנות פועלות במפלס מוגבה.
בעשרה מהקווים פועל ציוד נייד בעל צמיגי גומי, ורק בשניים מהם (A ו-12) פועל ציוד בעל גלגלי מתכת סטנדרטיים. באפריל 2012 פעלו בקווי הרכבת 335 רכבות בנות 6 עד 9 קרונות כל אחת.
בעת הקמת הקו הראשון של הרכבת הגיע שיעור האנאלפביתיות של תושבי מקסיקו לכשליש מהאוכלוסייה. לכן זוהתה כל תחנת רכבת גם על ידי לוגו מינימליסטי שעוצב במיוחד עבורה, ושיטה זו נוהגת גם כיום, למרות שכבר אין בה צורך כבעבר. מעצב השיטה שעל פיה נוצר כל לוגו היה המעצב הגרפי האמריקאי לאנס ויימן (Lance Wyman), שהיה גם אחד ממעצבי הלוגו של משחקי אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). סימון התחנות על ידי לוגו אומץ גם על ידי מערכות הרכבות התחתיות בערים גוודלחרה ומונטריי שבמקסיקו.
לקווי הרכבת התחתית תחנות מעבר למערכות תחבורה אחרות של המטרופולין - המטרובוס, הרכבת הקלה (el Tren Ligero) ורכבת הפרברים (Ferrocarril Suburbano de la Zona Metropolitana del Valle de México). החיבור איננו מתקיים במסגרת תחנות מאוחדות אלא באמצעות מעבר הולכי רגל במפלס הרחוב.
חיל האוויר המלכותי של בחריין
חיל האוויר המלכותי של בחריין (בערבית: سلاح الجو الملكي البحريني; באנגלית: Royal Bahraini Air Force, RBAF) הוא הזרוע האווירית של צבא בחריין. החיל גדל מ-650 חיילים בשנת 1992 ל-1,500 בשנת 2009.
היסטוריה.
הזרוע האווירית של צבא בחריין נוסדה בשנת 1977 ובתחילת דרכה הפעילה רק מסוקים. בשנת 1986 הוזמנו מטוסי קרב סילוניים מדגם F-5 מארצות הברית.