מאירוביץ החל להתעסק בגידול עופות ובמחלבה. הוא התנגד בחריפות לשיטת האפוטרופסות של הברון רוטשילד ולשלטון הפקידות, אך בעת המרד נגד הפקיד יהושע אוסוביצקי סירב להצטרף למורדים בגלל ראייה מפוכחת של המצב. הוא נוכח לדעת שבלעדי הברון לא היה בנמצא מי שיספק למתיישבים הציונים תמיכה כלכלית נאותה וכי כיסם של "חובבי ציון" ריק והם מסוגלים רק לומר מליצות רמות על תחיית העם. מאירוביץ התריע בפני חבריו כי "אין לשפוך את הילד עם האמבט" ובמושבה הביטו בו המורדים כעל "ירא ורך-לבב", אבל הוא עמד על דעתו. בשנים 1903–1904 עמד בראש הוועד הפועל של חובבי ציון ביפו. ב-1906 היה ממייסדי אגודת הכורמים. בשנת 1913 היה בין מייסדי התאחדות המושבות ביהודה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה בא-כוח המושבות בנציגות היישוב בפני השלטונות הטורקיים. באותן השנים פעל במלחמה בארבה. עם נפילת רשת ניל"י נערך חיפוש ביקב ובוועד המושבה ומאירוביץ הובל קשור לרמלה והיה מועמד לגירוש. התערבותו של אברהם (אלברט) ענתבי אצל ג'אמל פחה הביאה לשחרורו.
מאירוביץ פרסם ספרים ומאמרים רבים. בשנים 1893–1896 ערך את העיתון החקלאי הראשון בארץ ישראל האיכר. על מאמריו היה חותם בשם – "מזקני היישוב".
במכתבו לפינסקר משנת 1885, נראה היה כי הגיע למסקנה כי ניתן להקים מושבות חקלאיות מבוססות כרמים וגפן לבעלי אמצעים מצומצמים, ואת התחשיב הראשוני להקמת מושבה כזו צירף למכתבו זה. ביסוד ההצעה עמדה תפיסה של מושבה חקלאית תעשייתית שתיושב על ידי אנשים דלי יכולת. מכל אלו ראה מאירוביץ כי הקמת מושבות כרמים "תשמש בסיס כלכלי ליישוב מעמד שלם – המעמד הבינוני היהודי, ולהבטיח את התושבים מבחינה כלכלית למן ראשית התיישבותם". על בסיס תוכניתו של מאירוביץ החלו מתגבשות אגודות להתיישבות שהיו צמאות לתוכנית כלכלית התיישבותית מסודרת אשר תביא אותם להקמת מושבות מצליחות. הן קיבלו את הדגם הכלכלי שלו ללא עוררין ואף ניסו "להוזיל עלויות" על ידי בחירת אנשים בעלי אמצעים דלים אף יותר משתכנן מאירוביץ כדי להקטין את גובה התשלומים ולהפחית את עלות ההתיישבות. למעשה, אם מאירוביץ חישב 1,200 רובל להקמת יישוב למשך חמש שנים הרי שהאגודות הפחיתו את העלות ל-582 רובל.
בשנים 1911–1912 כתב טור בעיתון "פלסטין", שעסק בבעיות הפלאחים בארץ ישראל. על טוריו חתם בשם העט "אבו איברהים". בשנת 1920 נבחר מטעם רשימת התאחדות האיכרים לאספת הנבחרים ולוועד הלאומי. כיהן גם באספת הנבחרים השנייה, מטעם "רשימת המרכז החקלאי ראשון לציון".
מאירוביץ האריך חיים והיה הבילויי היחידי שזכה לראות בהקמת מדינת ישראל, ומכאן כינויו אחרון הבילויים. אחרי קום המדינה שינה את שמו ל"הביל"ויי".
מאירוביץ היה נשוי פעמיים. בכ"ה באלול תרמ"ג (1883) נשא את פאני בת זאב אברמוביץ (ממייסדי ראשון לציון) לאשה. לשניים נולדו בן ושתי בנות. פאני נפטרה בכ"א בתשרי תרנ"ד (1893). בר"ח ניסן תרנ"ה (1894) נשא את מרים, אחותה, לאשה. לשניים נולדו שבעה בנים ושתי בנות.
מנשה מאירוביץ נפטר בראשון לציון ונטמן בבית העלמין הישן בעירו.
מושב תלמי מנשה נקרא על שמו.
עמי וטורי
עמי וטורי (נולד ב-14 בדצמבר 1966) הוא עמית הוראה באוניברסיטת חיפה, פעיל חברתי ישראלי וממקימי ארגון כח לעובדים.
ביוגרפיה.
וטורי נולד וגדל באזור חיפה, הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית. עבד שנה במשרד האוצר. את התואר השני עשה באוניברסיטת תל אביב בבית הספר להיסטוריה. ב-1996 הגיש עבודת מאסטר שהשוותה בין הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים והסוציאל-דמוקרטים השוודים בשנים 1918–1933. את עבודת הדוקטורט עשה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וזו אושרה ביוני 2005. נושא הדיסרטציה היה "מדוע לא הצליחו הגולים הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים בסקנדינביה להביא לאימוץ הרעיונות והאידיאלים של הסוציאל-דמוקרטים הסקנדינבים על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית לאחר 1945". עשה פוסט-דוקטורט בווינה.
וטורי הוא מרצה במכללה החברתית-כלכלית ושימש כחבר בוועד המנהל שלה מ-2006 ועד 2009. ונמנה עם חוג יסו"ד (ישראל סוציאל-דמוקרטית). וטורי אוחז בהשקפת עולם המוגדרת כ"סוציאל-דמוקרטיה רדיקלית" ומרבה להדגיש את תפקידם המרכזי של ארגוני עובדים דמוקרטיים ביצירת חברה סוציאליסטית.
בנובמבר 2006, בעת שעבד כסבל, הוביל וטורי את שביתתם של חמש מאות וחמישים הפועלים הארעיים בחטיבת התפעול של נמל התעופה בן-גוריון, זאת במחאה על פיטורי מאה ועשרים מהם ודרישה לקבל קביעות. בית הדין הארצי לעבודה חייב את השובתים לחזור לעבודתם והתיר לרשות שדות התעופה להמשיך בהליך הפיטורים שבגללו שבתו, תוך איום על השובתים בתביעות נזיקין בהיקפים ניכרים. עם זאת בעקבות השביתה צומצם מספר המפוטרים מ-120 ל-70. השביתה הייתה השביתה הממושכת ביותר בתולדות נמל התעופה בן-גוריון.
וטורי הוא ממייסדי ומראשי ארגון כוח לעובדים, ארגון עובדים כללי שקם באמצע שנת 2007. היה חבר ברציפות ב"צוות ארגון" המהווה את הנהגתו הפעילה של "כוח לעובדים", ו"הסמכות השיורית" על תחומי אחריותו של "צוות ארגון" מראשיתו ועד ספטמבר 2015.
בסוף אוגוסט 2015 נבחר יחד עם 3 חברי ארגון נוספים, למזכ"ל משותף של "כוח לעובדים", באחריותו הוגדרו ענף תחבורה, ענף חינוך וענף רווחה. נבחר בספטמבר 2017 לקדנציה נוספת כמזכ"ל משותף.
וטורי חבר בסגל הזוטר באוניברסיטת חיפה ומרצה בחוג לתולדות ישראל ובתוכנית חכ"מה.
תברואן (צה&quot;ל)
תברוּאן או מש"ק ברה"צ (בריאות הציבור) הוא מקצוע בצה"ל. התברואן אחראי לשמירת התברואה, ההיגיינה והבריאות הכללית בבסיס.
תברואני צה"ל מוצבים בבסיסים גדולים, משרתים במרפאת הבסיס וכפופים למפקד המרפאה. בדרך כלל מוצב תברואן בודד בכל בסיס גדול. בנוסף משרתים מספר תברואנים במפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר) במחנה דורי שבתל השומר וכן במפקדות הרפואה הזרועיות, כגון מקרפ"ח בחיל האוויר, השוכנת אף היא בתל השומר. התברואנים במפקדות מסיירים בבסיסי הצבא ומבצעים פעולות הדורשות ציוד וידע מתקדם.
תברואני צה"ל כפופים לענף בריאות הצבא (ברה"צ) במקרפ"ר. תברואני חיל האוויר כפופים לגף ברה"צ במקרפ"ח. לפני הצבתם עוברים התברואנים קורס בן כחודש בבה"ד 10, בסיס ההדרכה של חיל הרפואה בעיר הבה"דים במסגרת הקורס מוכשרים התברואנים גם כמע"רים (מגישי עזרה ראשונה).
תפקידיו של התברואן:
מוזיאון תל אביב לאומנות
לאונור, נסיכת אסטוריאס
הנסיכה לאונור דה טודוס לוס סנטוס מבורבון ואורטיס (בספרדית: Leonor de Todos los Santos de Borbón y Ortiz; נולדה ב-31 באוקטובר 2005) היא בתם הבכורה של פליפה השישי, מלך ספרד ולטיסיה, מלכת ספרד. יורשת העצר לכתר הספרדי.
ביוגרפיה.
לאונור נולדה ב-31 באוקטובר 2005 במדריד בניתוח קיסרי. המשפחה המלכותית הודיעה על הלידה לתקשורת באמצעות הודעת SMS. התינוקת הוטבלה בארמון סרסואלה ב-14 בינואר 2006 על ידי הארכיבישוף של מדריד, אנטוניו רוקו ורלה . כמו אביה, הוטבלה באמצעות מים שיובאו מנהר הירדן במיוחד לכבוד האירוע. השם שניתן לה, לאונור, ניתן בפעם הראשונה לנסיכה יורשת עצר בספרד. כמו כן, נוספה לשמה התוספת "דה טודוס לוס סנטוס" (שפירושה "של כל הקדושים"), כנהוג בקרב שושלת בית בורבון. סנדקיה של לאונור הם סביה מצד אביה, המלך חואן קרלוס הראשון והמלכה סופיה. הוכרז כי תאי גזע מחבל הטבור שלה יישלחו למרכז פרטי באריזונה, דבר שיצר התנגדות ומחלוקת בספרד.
על פי חוקת ספרד משנת 1978, לאונור היא יורשת העצר לכתר הספרדי, והיא קיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס ביום שבו אביה פליפה הוכתר למלך ספרד. כל עוד לא ייוולד לאביה בן, שכן סעיף 57 לחוקת ספרד קובע כי בנים קודמים לאחיותיהם בסדר הירושה. כך, למשל, אביה פליפה הוא המלך מכוח סעיף זה, למרות שנולד לאחר שתי אחיותיו, אלנה, דוכסית לוגו וכריסטינה דה בורבון אי גרסיה. סעיף זה עורר ויכוח ער בציבור הספרדי, והועלתה דרישה לשנותו כך שלא יפלה בין בנים לבנות בסדר ההורשה.
דור הבייבי בום
דור הבייבי בום (באנגלית: Baby boomer; ובסלנג Boomers) מתייחס לילידי תקופת ה"בייבי בום" שלאחר מלחמת העולם השנייה במדינות המערב ובעיקר בארצות הברית. גבולותיו של דור זה בארצות הברית נקבעו בהתאם לגל הילודה שבין 1 בינואר 1946 ו-31 בדצמבר 1964, דהיינו תקופה של 19 שנים. בסך הכול, נולדו כ-77 מיליון אמריקאים בשנים אלו. ישנן חלוקות משניות של הדור - לאלה שנולדו בשנים 1946–1955, ולכאלו שנולדו בשנים 1956–1964. למונח שימושים סוציולוגיים, דמוגרפיים וכלכליים.
ההגדרות לתחומי הדור מגוונות. ויליאם שטראוס וניל האו הגדירו בספרם "דורות", את הדור כקבוצת-הגיל שנולדה בין 1943 ל -1960, וכמי שהיו צעירים מכדי שיהיה להם זיכרון אישי של מלחמת העולם השנייה.
דור הבייבי בום הפך למונח מקובל, הן בקרב דמוגרפים ומדעני החברה והן בקרב משווקים אך בעיקר בתרבות הפופולרית.
הדור תואר לראשונה בעיתון ניו יורק פוסט בשנת 1951 כ"בום" של ילודה.
סביהם הטיפוסיים של בני דור הבייבי בום הם דור ה-GI; הוריהם היו הדור השקט. ילדיהם הם דור ה-X ודור ה-Y; נכדיהם הטיפוסיים הם דור ה-Z.
רקע דמוגרפי.