יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 היה נמוך בהרבה ממגפת SARS בשנת 2003, אך ההעברה הייתה גדולה משמעותית, עם מספר מקרי המוות הכולל.
ציר זמן.
מקרים מיובאים.
ב-10 במארס 2020, סגן ראש הממשלה אולזייסאיחאני אנחטובשין (Ölziisaikhany Enkhtüvshin) הודיע כי צרפתי שהגיעה לאולן בטור בטיסה ממוסקבה היה מקרה קורונה המאומת הראשון במדינה.
החולה, גבר בן 57, הראה לראשונה סימנים של חום ב-7 במרץ. בבדיקות הראשוניות אושר שהמטופל חיובי לנגיף קורונה והוא נדרש לבודד את עצמו בדורנוגובי. בלי קשר, המטופל התעלם מההמלצה והפר את הנחיות הבידוד. באופן דומה, שניים מקרוביו של החולה עזבו את דורנוגובי למרות המלצות גורמי הבריאות להישאר במחוז. נציבות החירום הממלכתית הודיעה כי השניים יהיו אחראים כחוק למעשיהם. בהמשך, יותר מ-120 אנשים שהיו במגע הדוק עם המטופל הושמו בהסגר ומעל 500 אנשים עם מגע עקיף הוכנסו למעקב רפואי.
הממשלה הודיעה על צעדים שונים לבקרת ההתפרצות. אלה כוללים סגירת מעבר הגבול האווירי והיבשתי בין סין ומונגוליה מאז 27 בינואר עד להודעה חדשה והשעיית כל הטיסות הבינלאומיות ורכבות הנוסעים עד 30 באפריל. כל האירועים הציבוריים כולל כנסים, אירועי ספורט ופסטיבלים בוטלו ברחבי הארץ, בעוד שכל מוסדות החינוך אמורים להישאר סגורים עד 30 באפריל. אסור לאזרחים לנסוע למדינות שנפגעו מההתפרצות וכל מטייל שמגיע משם נתון להסגר בן 14 יום. העונשים שייקראו ממסירת שקרים על היסטוריית נסיעותיהם ומידע בריאותי מובילים לעונשים.
לאחר שמטוסי מעבר מיוחדים החלו לפנות את מי שנחשבים "פגיעים" למחלה מאזורים אירופיים, יפן וקוריאה, דווח על שלושה אנשים נוספים שנדבקו ב-COVID-19 ב-21 במרץ. אחד המקרים הוא קשה ותשעה אנשים בסביבתו הקרובה של המקרה בודדו.
ב-27 במרץ 2020 אדם נוסף בבידוד נמצא חיובי לנגיף, מה שהביא את סך המקרים המיובאים ל-11. האדם היה אחד מתוך 221 בני אדם שנבדקו לאחר שבודד מיד לאחר שיצא מטיסת שכר בקו איסטנבול-אולאן באטור שאושרה על ידי נציבות החירום הלאומית.
ב-27 במרץ קרן אונים מחתה על כך שבמונגוליה יש רק 160 מכונות הנשמה (1 לכל 20,000 לעומת 1 ל-2,000 בארצות הברית) וכי ייבוא מקרים נוספים יביא למצב של לחץ בלתי מוגבל על מערכת הבריאות של מונגוליה.
הדבקה בקהילה.
עד ל-27 במרץ לא היו מקרים מאושרים של הדבקה בקהילה.
שחרור מפונים לחברה הכללית.
ב-27 במרץ הודיעה נציבות החירום הלאומית לציבור כי זמן הבידוד של מפוני מונגוליה (שמספרם 1,000) שהובאו בטיסות שכר יוארך בשבעה ימים בנוסף ל-14 הימים המקוריים. המזון והלינה של שבעת הימים הנוספים בהיקף של 500 מיליון טוגרוג מונגולי (180 אלף דולר) ישולמו על ידי הממשלה וכל אחד מהם יוצב בחדר נפרד מעתה והלאה. המשמעות היא כאלף מפונים ישוחררו לאוכלוסייה הכללית (באולאן בטור) בתאריכים 2–3 באפריל. לדברי ב. אורואנביאר, סגן מנהל הסוכנות הלאומית לניהול חירום (NEMA), יעצו להם לבודד את עצמם בבית למשך 14 יום נוספים. ייחתמו חתימות המבטיחות אפשרות אכיפה. על דלתותיהם תפורסם הודעה המציינת את נוכחותו של אדם מבודד ושכניהם יעודדו להמשיך לשמור עליהם. טיסות השכר הבאות נדו בהתאם והן יתקיימו ב-2 באפריל (לקוריאה הדרומית) ו-3 באפריל (לטוקיו).
שרה אוסטין
שרה אוסטין (באנגלית Sarah Austin; 1793 – 8 באוגוסט 1867) הייתה מתרגמת ומוציאה לאור בריטית.
ביוגרפיה.
שרה טיילור נולדה בנוריץ', אנגליה. היא קיבלה חינוך ביתי, ובשנת 1819 התחתנה עם ג'ון אוסטין. הזוג הצעיר התיישב בווסטמינסטר. הם טיילו הרבה לגרמניה. הבת היחידה שלה היא לוסי דאף גורדון.
התרגומים של שרה אוסטין היו המקור ההכנסה העיקרי של המשפחה. בעלה ג'ון אוסטין היה מומחה במשפטים. זמן קצר לאחר פטירתו, פרסמה אוסטין אוסף של הרצאות שלו בתחום המשפט.
בשנת 1833 היא הוציאה לאור ספר Selections from the Old Testament. באותה שנה היא תרגמה לאנגלית ספר על יצירות של יוהאן וולפגנג פון גתה. בהמשך היא פרסמה תרגומים נוספים.
בשנת 1836 הזוג נסע למלטה ולאחר מכך התיישב בפריז. הם גרו בפריז עד לשנת 1848. במהלך כל השנים המשיכה אוסטין להתפרנס מתרגומים מגרמנית.
בשנת 1843 היא סיימה את התרגום מגרמנית של ספר The Story without an End שיצאה לאור עם איורים של אלינור ויר בויל.
בשנת 1865 היא הוציאה לאור ספר של בתה Lady Duff-Gordon's Letters from Egypt שזכתה להצלחה.
שרה אוסטין נפטרה בשנת 1867 ונטמנה בכנסייה מקומית ליד בעלה.
דוריה אנטיקוויור
דוריה אנטיקוויור (Duria Antiquior) ״דורסט הקדומה״, היה הייצוג החזותי הראשון של סצנה חיים גאולוגית המבוססת על עדויות משחזורים של מאובנים. סגנון המכונה אמנות פלאונטולוגית. הגרסה הראשונה הייתה בצבעי מים שצוירה בשנת 1830 על ידי הגאולוג האנגלי הנרי דה לה בש על בסיס מאובנים שנמצאו בליים רג'יס, דורסט, בעיקר על ידי אספנית המאובנים מרי אנינג. דה לה בש גייס את האמן המקצועי ג'ורג' שרף להדפיס הדפסים ליטוגרפיים על בסיס הציור, אותם מכר כדי לגייס כסף לטובתה של אנינג. זה היה התיאור הראשון של סצנת חיים מתקופה גאולוגית שהופיעה בפרסום מוגבל. ההדפס שימש למטרות חינוך והופץ באופן נרחב בחוגים מדעיים. האיור השפיע על תיאורים חזותיים אחרים שהחלו להופיע בספרות המדעית וגם הפופולרית.
מקור הציור והליטוגרפיה.
עד שנת 1830 הייתה מרי אנינג ידועה היטב בקרב הגאולוגים הבריטי ואספני המאובנים בזכות יכולתה לאתר מאובנים חשובים בתצורות הגיר והפצלים מתקופת היורה, ברחבי עיירת הנופש ליים רג'יס בחוף דורסט. כמו כן הייתה לה המיומנות לשחזר את בעלי החיים. התיאור המדעי של ויליאם קוניבר של כמה ממאובני הזוחלים הימיים שהיא מצאה, כלל את שלד האיכתיוזאורוס הראשון ושני השלדים הראשונים של הפלסיוזאורוס שנמצאו אי פעם. ממצאים אלה הכו גלים בעולם המדעי. ויליאם בקלנד זקף לזכותה של אננינג שתי תצפיות חשובות של מאובנים מוזרים, שלעיתים נמצאו באזור הבטן של שלדי איכתיוזאור. מאובנים אלה הכילות לעיתים קרובות שברי עצמות מאובנים ולפעמים עצמות של איכתיוזאורים קטנים. מאובנים אלה הובילו את בקלנד להסיק כי מאובנים אלה, שנקראו קורפוליטיים, היו צואה מאובנת. תגלית זו הובילה את בקלנד לכתוב תיאור חי של שרשרת המזון של העידן הגאולוגי. התיאור של בקלנד, הניע את הגאולוג הנרי דה לה בש, שעבד עם קונביר בתיאור מאובני הזוחלים הימיים, ליצור ייצוג חזותי של החיים בדורסט הקדומה.
למרות היותה ידועה בחוגים גאולוגיים, בשנת 1830 היו לאנינג קשיים כלכליים שנבעו מהמצב הכלכלי בבריטניה, ומרווחי הזמן הארוכים והבלתי צפויים בין ממצאי מאובנים גדולים שאותם מכרה כפרנסה. דה לה בש החליט לסייע לאנינג בכך שהמאייר המקצועי ג'ורג' שרף, שהכין קודם ליתוגרפיות של שלדים גאולוגים קדומים, יצר הדפס ליתוגרפי על בסיס הציור המקורי שלו. לאחר מכן דה לה בש מכר עותקים של ההדפס לחברים ועמיתים ותרם את התמורה לאנינג.
לפני הציור של דוריה אנקוויור, הזואולוג הצרפתי ז'ורז' קיווייה פרסם רישומים של מה שלדעתו היה הצורה של יצורים פרהיסטוריים בחייהם. באותה העת הגאולוג האנגלי קוניבר צייר קריקטורה מפורסמת של בקלנד במערת קירקדייל שגילה את מאובני הצבועים הפרהיסטוריים שלו. אך האיור דוריה אנטיקוויור היה התיאור הראשון של סצנה המציגה מגוון של יצורים פרהיסטוריים החיים זה עם זה תוך תיאור סביבתם הטבעית, על סמך עדויות מאובנות.
הקומפוזיציה של האיור.
רבים מהיצורים בציור מתוארים במצב של אינטראקציה אלימה. הדמויות המרכזיות הן איכתיוזאורוס גדול הנושך את צווארו הארוך של פלסיוזאורוס. פלסיוזאורוס נוסף נראה מנסה לתקוף תנין על החוף, ועוד אחד משתמש בצווארו הארוך כדי לתפוס פטרוזאור שעף מעל המים. דגש זה על אינטראקציות אלימות בטבע היה אופייני לראשית המאה ה-19 בבריטניה. דה לה בש תרגם את התיאור המילולי של קונביר על הזוחלים הימיים לצורה ציורית. כמה מהאיכתיוזאורים מתוארים כשהם תופסים דגים שונים, ואחרים מפרישים צואה אשר תהפוך לקופרוליטים בעתיד.
בנוסף לבעלי החוליות ישנם בציור גם כמה חסרי חוליות כמו דמויי דיונון ואמוניט. יש גם שבלולי אמוניטים ריקים בקרקעית הים, וכמה חבצלות ים (בפינה הימנית התחתונה) שמהם נמצאו כמה מאובנים שמורים מאוד בליים רג'יס.
אחד מתכונות הציור המרשימות היא התצוגה המתארת את הנעשה מעל ומתחת למים באותו איור. כמו תצפית על אקווריום, ודוריה אנטיקוויור היא הדוגמה הראשונה הידועה של איור כזה. הסגנון הזה לא היה נפוץ עד שהאקווריום הפך לאופנתי כמה עשורים לאחר מכן.
הפצה והעתקה של האיור.
ההדפסים הפכו לפופולריים ובשלב מסוים הליטוגרפיה שורטטה והודפס בכמות גדולה יותר. חלק מהגרסאות המאוחרות היו ממוספרות. ויליאם בקלנד שמר על אספקת ההדפסים והפיץ אותם בהרצאות הגאולוגיה שלו. עד מהרה נשלחו עותקים לגאולוגים מחוץ לבריטניה, כולל ז'ורז' קיווייה בצרפת. בברלין הציג ליאופולד פון בוש, את הליטוגרפיה ב -4 בפברואר 1831 בפני קהל, שיבח את ההתפתחויות האחרונות בגאולוגיה הבריטית והעלה שאלות חדשות לגבי תהליכי השינוי הגאולוגי.
הדפס הגיע ככל הנראה לג׳אורג׳ אוגוסט גולדפוס, שכן בשנת 1831 הוא כלל רישום דומה, שהושפע בבירור מיצירתו של דה לה בש, של סצנה המבוססת על מאובנים מהרי היורה, בפרק האחרון של הפרסום שלו על מאובני גרמניה. בקלנד כתב לדה לה בש והפציר בו ליצור סצנות נוספות לפני שהגרמנים יקדימו אותם. דה לה בש לא הפיק סצינות אחרות בקנה מידה כזה, אך הוא כלל כמה סצינות קטנות ופשוטות יותר של בעלי החיים הגאולוגיים במהדורה השנייה של המדריך הגאולוגי שלו (1832).