קורל נולדה וגדלה בתל אביב-יפו ובמשך ילדותה בילתה זמן רב אצל משפחתה בפריז בה היא מתגוררת היום. בנעוריה שיחקה, שרה ורקדה בלהקת השכנים של צ'יץ' ולאחר מכן בלהקת צופי תל אביב, אשר במסגרתה לקחה חלק בהופעות בישראל וברחבי העולם ושיחקה במחזות זמר בבימויים של ירון כפכפי ואמיר פרישר גוטמן. במקביל, למדה בלט קלאסי ומודרני בבית הספר למחול "בת דור" ובמגמת המחול בתיכון בו למדה. שירתה בלהקת חיל החינוך של צה"ל.
בשנת 2013 החלה קורל להקליט את המיני אלבום הראשון שלה "CORAL", אשר מנה חמישה שירים בצרפתית. המיני אלבום הוקלט בשיתוף עם הצוות האומנותי שלה בישראל, המנהל האישי אמיר פרישר גוטמן והמפיקים המוזיקליים שי להב ואורן עמנואל. בסוף שנת 2014 הקליטה קורל יחד עם הדי-ג'יי הבלגי רג'י את השיר "Tu Danses" אשר יצא כחלק מאלבומו "Voices" שנה לאחר מכן. בשנת 2015 הקליטה קורל בשיתוף עם צמד מפיקים מוזיקליים מהולנד בשם Scaramouche, את הסינגל "Je Voyage" אשר דורג במצעדי פזמונים של מדינות אירופה ודרום אמריקה של אותה שנה.
לקליפ שיצא עבור השיר "Je Voyage" בגרסאות שונות נרשמו למעלה מ-4 מיליון השמעות ביוטיוב והוא הופץ באלבומי אוסף שונים
בשנת 2016 החלה קורל לעבוד על אלבומה הראשון בשיתוף עם המפיק האיטלקי Paolo Dughero, שיצא ב-2020.
תעלת דנובה–הים השחור
תעלת דנובה-הים השחור (ברומנית: Canalul Dunăre-Marea Neagră), המכונה ברומניה גם בשם "Magistrala Albastră" ("הדרך המהירה הכחולה"), היא תעלה חפורה המתפצלת לשתי זרועות, ממערב למזרח, באורך 95.6 קילומטרים, 64.2 קילומטרים בזרוע הראשית ועוד 31.2 קילומטרים בזרוע המתפצלת מהזרוע הראשית. התעלה מתאימה לשיט נהרות, מקשרת את נמל צ'רנוודה שעל הדנובה הישנה (זרוע אוסטרוב) עם נמל קונסטנצה בים השחור ומקצרת בכ-400 קילומטרים את אורך ההפלגה הדרושה כדי להגיע מהדנובה לים השחור. התעלה מחברת את נתיבי השיט האירופיים עם הים השחור, ויוצרת נתיב שיט רצוף מקונסטנצה שעל הים השחור עד רוטרדם שלחוף הים הצפוני ולאוקיינוס האטלנטי.
עבודות חפירת התעלה החלו ב-1949 ונפסקו ב-1953 לאחר מות יוסיף סטלין. ב-1976, ביוזמת ניקולאה צ'אושסקו, חודשו העבודות לפי תוכנית חדשה, והסתיימו בתעלה הראשית ב-26 במאי 1984. העבודות ליצירת הזרוע הנוספת בוצעו בין 1984 לבין 1987. ההשקעה בעבודות הייתה כשני מיליארד דולר, ועל פי ההערכות, החזרתה הייתה צפויה תוך 50 שנה. ההכנסות השנתיות מניצול התעלה מניבות כשלושה מיליון אירו, ולפי נתון זה, החזרת ההשקעה תושלם לאחר 600 שנה.
במהלך העבודות נחפרו 294,000,000 מטרים מעוקבים של אדמה בתעלה הראשית ועוד 87,000,000 מטרים מעוקבים בתעלה הצפונית, סך הכל 25,000,000 מטרים מעוקבים יותר מתעלת סואץ ו-140,000,000 מטרים מעוקבים יותר מתעלת פנמה.
תיאור התעלה.
תעלת דנובה-הים השחור היא הפרויקט הגדול ביותר שבוצע אי פעם ברומניה. התעלה חוצה את רמת דרום דוברוג'ה ממערב למזרח, בחלקה הגדול באזור שכונה בעבר "עמק קאראסו". התעלה מתפצלת לשתי זרועות, שתיהן ראויות לשיט – האחת מצ'רנוודה עד אג'יג'אה, והשנייה מפוארטה אלבה עד מידיה ונבודאר.
אורך התעלה הראשית הוא 64.2 קילומטרים, רוחב הבסיס נע בין 70 (70 מטרים מאפשרים תנועה דו כיוונית של ספינות בעלות קיבולת של 40,000 טונות) לבין 120 מטרים והעומק 7 מטרים, אך השוקע המרבי המותר הוא 5.5 מטר. את התעלה משרתות ארבע ערי נמל, צ'רנוודה, מדג'ידיה, מורפטלר ואג'יג'אה. את התעלה חוצים שבעה גשרים, שלושה לכלי רכב, שלושה למסילות ברזל ואחד מעורב. בתעלה יכולים לעבור כלי שיט עם קיבולת של עד חמשת אלפים טון ושיירות עם קיבולת של עד 18,000 טון.
התעלה הראשית מתפצלת באזור פוארטה אלבה, שם מתחילה התעלה הצפונית המובילה למידיה-נבודאר. אורך התעלה הצפונית הוא 31.2 קילומטרים, רוחבה נע בין 50 ל-66 מטר והעומק 5.5 מטר. במרחק שלושה קילומטר מהפיצול הראשי, התעלה הצפונית מתפצלת שוב עם שלוחה של 5.5 קילומטרים המחברת אותה לנמל לומיניצה ולאובידיו.
התעלה מאפשרת תנועה של 75,000,000 טונות סחורות, ומחברת את קונסטנצה עם מערב אירופה באמצעות תעלת מיין-דנובה ובאמצעות תעלת אודר-אלבה.
תאי השיט.
בקצות התעלה ישנם תאי שיט המאפשרים מעבר כלי שיט בין מקווי מים בעלי מפלס מים שונה.
שלושים שנה לאחר התקנת תאי השיט הוחלט לחדשם, ולשם כך הובאו מנגנונים חדשים מגרמניה, בעלות של 230,000,000 אירו.
המשטר בתעלה.
התעלה נמצאת כולה בשטחה הריבוני של רומניה, ובהתאם לכך כפופה לחוקיה בכל התחומים, כולל כללי השיט, פיקוח הנהר, פיקוח סניטרי ומכס, שימוש במתקני הנמלים, ומניעת זיהום.
עבור המעבר בתעלה והשימוש במתקנים השונים נגבות עמלות, שניתן לשלמן גם במטבע זר.
גבולות ואקלים.
פרוזדור קאראסו הוא תת-יחידה של רמת דרום דוברוג'ה וכולל את שתי הגדות של עמק קאראסו. גבול הפרוזדור בצפון, לכיוון רמת קאסימצ'יי עובר דרך גבעת צ'רנוודה (103.7 מטר), גבעת דפצ'אה (127.4 מטר), גבעת טורטומן (103.4 מטר), גבעת דוקוזול (118.6 מטר), גבעת גריי (127.4 מטר), תל הטורקי (130.4 מטר) ותל טרגושור (143.1 מטר). הגבול הדרומי, לכיוון הרמות אולטיניי וקובאדין-נגרו וודה, עובר דרך תל קוכירלני (119.5 מטר), תל צ'יוארה (130.5 מטר), גבעת ניקה פופה (127.4 מטר), תל טיאטה (114.9 מטר) ותל אויריאיי (76.6 מטר). ממערב הגבול הוא עמק הדנובה וממזרח חוף הים השחור.
בגלל הגובה הנמוך יחסית יש לאזור אקלים של מישור. היעדרותם של מכשולים טופוגרפיים משמעותיים מאפשר משטר רוחות המפזרים את שלגי החורף בצורה אקראית ולא אחידה. הטמפרטורות משתנות בקיצוניות יחסית בין חורף לקיץ, בין יום ובין לילה, כשטמפרטורת האוויר מגיעה בקיץ עד 46 מעלות צלזיוס. הקרקע מתחממת יותר וגם מתקררת מהר יותר. תופעות אקלימיות חורפיות (קרח, שלג) יכולות להופיע מוקדם למדי, בחודש ספטמבר ולהישאר עד מאוחר, עד מאי.
היובש והבצורת נוכחים כל השנה, בעיקר בעונות המעבר, אך גם בקיץ ולעיתים אפילו בחורף. כמות המשקעים השנתית היא 400 עד 450 מילימטרים. לאורך התעלה יש לחות גבוהה בגלל האידוי, תשתית לערפל, במיוחד בחורף.
השיט בתעלה וניצול התשתיות.
נכון לסתיו 2015 תעלת דנובה-הים השחור מנוהלת ומופעלת על ידי "החברה הלאומית לניהול תעלות שיט" (Compania Naţională Administraţia Canalelor Navigabile), שבתורה מפוקחת על ידי משרד התחבורה הרומני. החברה מעסיקה 430 עובדים ותפעולה רווחי.
עד שנת 1990 השיט בתעלה היה רק שיט רומני ורק אחרי המהפכה הרומנית (1989) נפתחה התעלה לשיט בינלאומי.
ניצול נמלי התעלה, מורפטלר, מדג'ידיה, אובידיו ולומיניצה הוא חלקי מאוד, נכון ל-2012 מנוצלים רק 10% מקיבולתם, חלקית בגלל מחסור בתשתיות.
במחצית הראשונה של שנת 2015 עסקי החברה מהשיט בתעלה הגיעו לסכום של 31,000,000 לאי, בשליש יותר מהתקופה המקבילה בשנה הקודמת. במהלך 8 החודשים הראשונים של 2015 עברו דרך התעלה 16,100 כלי שיט (14% יותר מבשנה קודמת), שהובילו 9.79 מיליוני טונות סחורה (13% יותר מבשנה שעברה).
בולגריה, בעלת נמלים על הדנובה, רוצה לחסוך את דמי המעבר בתעלה הרומנית ולקצר את הדרך לים השחור, לכן הוחלט בבולגריה לתכנן תעלת דנובה-הים השחור, שתעבור בשטח בולגרי ותחבר את הנמלים רוסה וורנה. תעלה זו תהיה ארוכה פי שלושה מהתעלה הראשית הרומנית ועלותה, לפי הערכות בולגריות, תהיה בסביבות שני מיליארד אירו. אם וכאשר תיחפר תעלה בולגרית, היא תגרע כמות משמעותית מהשיט בתעלה הרומנית.
תוכניות היסטוריות.
ב-1903 העלו Peters ו-R.Sevastos את הרעיון שעמק קאראסו היה בעבר נתיב של הדנובה או תעלה שנחפרה על ידי השלטון הרומאי - חוקרים אחרים דחו זאת. ידוע בוודאות שסירות דיג השתמשו בנתיב זה במאה ה-18. נתיב מים זה היה למעשה תעלה צנועה שנקראה Lama או Laman וחיבר את צ'רנוודה עם צפון קונסטנצה - נתיב זה נסתם בתחילת המאה ה-19.
יריבות בין מעצמות ואינטרסים אימפריאליים.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) והסכם אדריאנופול פתחי הדנובה עברו לשליטה מוחלטת של האימפריה הרוסית. העות'מאנים חיפשו מוצא מכך על ידי יצירת שפך נוסף של הדנובה לים השחור. ב-1837 מומחים בריטיים הכינו חוות דעת, לפי הזמנת האימפריה העות'מאנית - הם טענו אז, שעדיין אין את האמצעים הטכניים הדרושים לחפירת התעלה.
חוות דעת דומה הופיעה בדין וחשבון שפרסם ב-1840 קרל פון וינקה בחברה הגאוגרפית של ברלין.
אחרי מלחמת קרים הוסרה השליטה הרוסית מפתחי הדנובה ובכך נפסק העניין העות'מאני ביצירת פתח יציאה נוסף של הדנובה אל הים השחור.
ב-1929 ביקר ברומניה האדמירל הבריטי רגינלד הנדרסון (Reginald Henderson), שהביע עניין ביצירת תעלה שתחבר את אגם טאשאול-קונסטנצה-צ'רנוודה. האדמירל הבריטי הונע מאינטרס צבאי, להפוך את אגם טאשאול לבסיס ימי בו ניתן יהיה לרכז כמות גדולה מאוד (מאות) של ספינות. ב-1938 נידונה תוכנית נוספת בכיוון זה עם השתתפות גרמנית ובריטית במטרה להפוך את נמל מידיה למקלט עבור ספינות.
תוכניות רומניות.
לאחר צירוף חבל דוברוג'ה לרומניה הוכנו גם תוכניות רומניות - התוכניות שאפו להשיג קיצור ההפלגה לים השחור וגם להוות תחליף להפלגה בזרועות הדנובה העוברות דרך הדלתה של הדנובה, הפלגה שסבלה מבעיות שונות.