בין שנת 756 לשנת 1870 קיים הכס הקדוש עצמאות ריבונית בטריטוריה של מדינת האפיפיור והאפיפיור החל לפעול במקביל כרועה רוחני וכראש מדינה פוליטית. המנהג לשלוח נציגים לחצרות שליטים חילוניים הלך והתפתח במהלך המאה ה-11 ובמהלך המאה ה-14 החלו השליטים לשלוח לרומא שגריר קבוע. השגריר האפיפיורי הקבוע הראשון (נונציו) נשלח ב-1500 לרפובליקה של ונציה על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי. בראשית המאה ה-16 יצר האפיפיור לאו העשירי את תפקידו של מזכיר המדינה על מנת לתאם את פעילותם של השליחים האפיפיוריים ברחבי העולם. בהמשך עלה בהתמדה מספרם של השגרירים האפיפיוריים. נוסף על תפקידם כנציגיו המדיניים של הכס הקדוש נלווה לתפקיד הנונציו מרכיב של בקרה ופיקוח על התנהלותו של הממסד הקתולי המקומי. עד חתימת שלום וסטפליה ב-1648 היה מספר השגרירים האפיפיוריים בעלייה, אולם מאז חלה ירידה מתמדת בכוח סמכותו של הכס הקדוש ובמעמדו הפוליטי. עד ל-1793 ירד מספרם של השגרירים האפיפיוריים לשניים בלבד, דבר שהוביל לרפורמה במזכירות המדינה על מנת להתמודד עם העולם המשתנה. עם זאת, ב-1805 שלחה לראשונה ממלכה פרוטסטנטית, פרוסיה, שגריר קבוע לוותיקן. אחת מהשלכותיו של קונגרס וינה (1815) היה הסדרת כינונם של יחסים דיפלומטיים בין מדינות ובפרט, קביעת סדר הבכירות הטקסי של השגרירים. כך נקבע שהנונציו יהיה בכיר חברי הסגל הדיפלומטי ("ראש הסגל הדיפלומטי") במדינות הקתוליות.
גם לאחר ביטולה של הטריטוריה של מדינת האפיפיור ב-1870, המשיך החוק הבינלאומי לראות בכס הקדוש ישות ריבונית וכס הקדוש קיים קשרים דיפלומטיים נמרצים ועשירים עם המעצמות הראשיות של אירופה (רוסיה, פרוסיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית וצרפת). הסכם קשירת הקשרים הדיפלומטיים בין הכס הקדוש לבין מדינה חילונית נקרא קונקורדט. בשל רגש אנטי-קתולי עז בארצות הברית לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין ארצות הברית לכס הקדוש. נציגים אפיפיוריים שנשלחו, בהיתר הממשלות, לקהילות הקתוליות ברבות ממדינות העולם לצרכים דתיים, שימשו לעיתים כזרוע דיפלומטית-מדינית להעברת מסרים. בסוף המאה ה-19 הסכימו מדינות אירופה לראות את האפיפיור כמתווך ובורר בסכסוכים מדיניים-טריטואירליים, כך למשל שימש האפיפיור לאו השלושה-עשר כבורר בין גרמניה לספרד בסוגיית השייכות של איי קרוליין. בשנת 1914 כוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים בין הכס הקדוש לממלכה המאוחדת. בעת מלחמת העולם הראשונה ניסה קרל הראשון, קיסר אוסטריה לנצל את יחסיו של הכס הקדוש עם המדינות השונות על מנת להשיג הסכם שלום.
בשנת 1929 נחתמו ההסכמים הלטרניים בין הכס הקדוש לאיטליה הפאשיסטית, אשר הבטיחו את קיומה הריבוני של קריית הוותיקן. באותה תקופה פעל מזכיר המדינה הקרדינל פייטרו גאספארי לרקימת קשרים דיפלומטיים בין הכס הקדוש לבין המדינות החדשות שנוצרו באירופה לאחר חוזה ורסאי, בפרט במזרח אירופה. ב-1933 חתם מזכיר המדינה הקרדינל אווג'ניו פאצ'לי (לימים פיוס השנים עשר) על קונקורדט הרייך, שהסדיר את יחסי הכס הקדוש עם גרמניה הנאצית.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובפרט לאחר נפילת הגוש הקומוניסטי, קשר הכס הקדוש קשרים דיפלומטיים עם רוב מדינות העולם. אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים, שנחתמה ב-1964 עיגנה את מעמדו של הנונציו כשגריר לכל דבר והכירה במנהג הקדימות שניתן לו בסדר הטקסי של הסגל הדיפלומטי.
יחסים דיפלומטיים.
לוותיקן יחסים עם כל המדינות החברות באומות המאוחדות, למעט סין (הכס הקדוש מכיר רק בטאיוואן), קוריאה הצפונית, בהוטן והאיים המלדיביים וכן עם הרשות הפלסטינית, עם המסדר הסובירני הצבאי של מלטה ועם האיחוד האירופי. כמו כן הכס הקדוש נמצא במעמד של חבר או משקיף בשלל ארגונים בינלאומיים.
הכס הקדוש מקיים יחסי הכרה רשמית ללא יחסים דיפלומטיים מלאים עם ערב הסעודית, אפגניסטן, סומליה, ברוניי ועומאן. לכס הקדוש משלחות אפיפיוריות במסגרת קישור לקהילות הקתוליות ללא סמכות מדינית במדינות שהוזכרו לעיל וכן בירושלים והרשות הפלסטינית, איחוד האמירויות הערביות, קומורו, האיים האנטילים, וייטנאם, טובאלו, לאוס, מאוריטניה, מיאנמר, סהרה המערבית וקוסובו.
בנוסף יש לכס הקדוש כ-180 נציגויות רשמיות קבועות, מתוכם 73 כשגריר שאיננו תושב. ההסכם הדיפלומטי הצעיר ביותר שנחתם הוא עם דרום סודאן (2013).
ברומא נמצאות 69 נציגויות זרות שראשיהן מגישים כתב האמנה לכס הקדוש. נציגויות אלה נפרדות מהנציגות הדיפלומטית הרשמית של אותה מדינה לאיטליה.
יחסי חוץ של קריית הוותיקן.
הגוף הריבוני המקיים יחסים דיפלומטיים עם ממשלות זרות הוא הכס הקדוש. עם זאת, בנושאים בעלי משמעות טריטוריאלית מובהקת, קריית הוותיקן חברה בארגוני שיתוף פעולה בינלאומיים כגון ארגון הטלקומוניקציה האירופי (CEPT), איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי, האינטרפול ואיגוד הדואר העולמי. האחראי על יחסים אלה הוא מנהל קריית הוותיקן.
היינץ דרוסל
היינץ דרוסל (בגרמנית: Heinz Droßel; 1916, ברלין - 2008, ואלדקירך ), היה קצין בוורמאכט, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בנובמבר 1939 גויס דרוסל לוורמכט. בתקופת מלחמת העולם השנייה הגיע דרוסל לדרגת סגן. הוא שירת בחזית צרפת ולאחר מכן בחזית המזרחית. הוריו, פאול ואלפרידה, היו אנטי נאציים וסירבו להצטרף למפלגה הנאצית. דרוסל היה שותף להשקפתם האידאולוגית.
בשנת 1941 שחרר דרוסל קצין סובייטי שהיה שבוי מלחמה ואפשר לו לשוב לקווי הצבא האדום. בכך הצילו ממוות שכן על פי פקודת הקומיסר היה צפוי קצין זה למוות. בהיותו בחופשה בברלין בשנת 1942 הבחין דרוסל בצעירה יהודייה בשם מריאן הירשפלד שביקשה להתאבד בקפיצה מגשר, והציל אותה. הוא נתן לה כסף, הסתיר אותה בדירתו ולאחר מכן העביר אותה למקום מסתור אחר.
לאחר שנפצע דרוסל בחזית, התאפשר לו לשוב לביתו בכפר סנציג (Senzig), כ-40 ק"מ מדרום לברלין, שם גר עם הוריו. שכנו של דרוסל, ארנסט פונטהיים, גר בביתה של פרידה קונצה (Kunze), שלימים הוכרה גם היא בתור חסידת אומות העולם. ב-26 במרץ 1945 התוודה פונטהיים בפני דרוסל שהוא ועוד שלושה דיירים בבית זה הם יהודים במסתור. פונטהיים אמר לדרוסל שהוא קיבל מידע לפיו בגדו במסתתרים והם עומדים להיות מוסגרים לידי הגסטפו. אמו של דרוסל, אלפרידה, הביאה למסתתרים מזון ואז לקחה את חפציהם כדי להסתירם. המסתתרים עזבו את המסתור ודרוסל עצמו העביר בחשאי שניים מהמסתתרים לביתו בשכונת טמפלהוף בברלין. הוא הציג אותם בפני דיירי הבניין בטמפלהוף בתור ידידיו, גרמנים שדירתם נהרסה בהפצצות בעלות הברית ושאיבדו את כל רכושם. לאחר זמן מה למדו פונטהיים והוריו שהגסטפו הגיע לדירתם של המסתתרים, בשכנות לדירתם-שלהם, יום לאחר שהמסתתרים הועברו לדירות מסתור אחרות.
בתחילת מאי 1945, ערב תום המלחמה, הצטווה דרוסל להתקיף עמדה של הצבא האדום וסרב פקודה. מפקדיו איימו עליו בהוצאה להורג והוא נכלא, אך ניצל עם כניעת הוורמכט, ימים מעטים לאחר מכן.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה ישב דרוסל בשבי הצבא האדום תקופה קצרה ושוחרר. הוא התחתן עם היהודיה שהציל, מריאן הירשפלד.
הכרה והנצחה.
בשנת 1999 הכיר יד ושם בהיינץ דרוסל בתור חסיד אומות העולם.
ארנה (מערכת הגנה אקטיבית)
ארנה (ברוסית: Арена) היא מערכת הגנה אקטיבית לטנקים. המערכת פותחה החל משנת 1993 על ידי רוסיה במטרה ליצור שכבת הגנה נוספת לטנק, בדגש על הגנה מפני טילי נ"ט מתקדמים. לטענת החברה המייצרת, הארנה מסוגלת לפעול בכל מזג אוויר ובכל שעות היממה. היא שוקלת כ-1,100 ק"ג ועלותה עומדת על כ-300,000 דולר. הרוסים טוענים כי המערכת הייתה מבצעית במלחמת צ'צ'ניה השנייה.
רקע.
במהלך מלחמת אפגניסטן ומלחמת צ'צ'ניה הראשונה מספר רב של כלי רק"ם רוסים, ובעיקר טנקים, נפגעו כתוצאה מאמצעי לחימה נגד טנקים. הרוסים הבינו כי כלי הנשק מתוצרת רוסית שהופעלו, היו הפשוטים והזולים בארסנל. מספר רב של רקטות RPG-7 פשוטות הופעלו כנגד כלים משוריינים של הרוסים וגרמו לנזק משמעותי. בנוסף, גם טילים מונחים מתקדמים מתוצרת ארצות הברית שהופעלו, גרמו לאבדות קשות.
כתוצאה מכך, הרוסים, שהחזיקו בארסנל שלהם כלי נשק נגד טנקים, מתקדמים ומשוכללים לאין שיעור מהרקטות ה-RPG-7 שהופעלו נגדם, ידעו כי גם פיתוח וייצור דור חדש של טנקים, עם שריון מתקדם יותר שבנוי מחומרים מרוכבים לא ישים קץ לאיום הממשי ששורר גם על המתקדמים שבטנקים הרוסים. לכן הוחלט ברוסיה, החל משנת 1993, לפתח וליצור מערכת הגנה אקטיבית עבור טנקים במטרה לספק להם שכבת הגנה נוספת.
עקרון פעולה.
המערכת פועלת לזהות ולהשמיד מטרות עוינות כ-300 מעלות מסביב לטנק. חלקו האחורי של הטנק אינו מוגן. המערכת פועלת גם כאשר הצריח והטנק בתנועה, והיא יכולה לנטרל מספר איומים בזמן קצר. המערכת אוטומטית לחלוטין ומספקת הגנה גם במזג אוויר קיצוני ובתנאי ראות קשים.
עקרון הפעולה של המערכת פשוט. מכ"ם המערכת, שמותקן על גג הצריח, מחפש מטרות באופן תמידי. כאשר המכ"ם מזהה מטרה עוינת הוא עובר למצב של "עקיבה" ונועל על המטרה. תוך כדי הנעילה, הוא מעביר את הנתונים למחשב המערכת, הבוחר את זמן השיגור המתאים ואת תא החימוש שישגר את חימוש הרסיסים נגד המטרה העוינת. תא החימוש מתפוצץ לפני ומעל המטרה, ושולח זרם של רסיסים, שמטרתם לחדור את המעטה החיצוני ולגרום להפלתו, או להסיט אותו ממסלולו, בצורה שתנטרל את האיום על הטנק.