השיר נכתב על ידי נעמי שמר בהשראת ביקור שלה בהיאחזות נח"ל. מולי שפירא בתוכניתו "בילוי נעים" בגל"צ סיפר שהזמינו את נעמי שמר לתוכנית ברדיו, שתיערך בהיאחזות הנחל בסיני. ההיאחזות קמה במקום בו פעל בעבר שדה תעופה מצרי והיו נטועים בו עצי קזוארינה. זאב פלג, קצין החינוך של פיקוד דרום הזמין את שמר לסיור בשתי האחזויות נח"ל נוספות שהיו בסיני. שמר כל-כך התרשמה והתרגשה מהסיור, שמיד אחר-כך התיישבה וכתבה את השיר.
השיר מתרפק בנוסטלגיה על ארץ ישראל הישנה. השיר מתאר את האווירה בהיאחזות נח"ל בחצי האי סיני, כשנתיים אחרי שנכבש במלחמת ששת הימים. נעמי שמר הביעה התפעלות מן המראות הפשוטים לכאורה כמו "חיילת יחפה שצמתה מוטלת על כתפה", "ספרי שירה על מדפים". שילוב של אווירה צבאית נוקשה לכאורה, תמימות נערית ואופי חקלאי וחלוצי ונוף בראשיתי.
השיר נכלל בשנת 1969 בתוכנית ה-22 של להקת הנח"ל שנקראה בשם זהה. מירי אלוני הייתה הסולנית בשיר.
הווידאו קליפ לשיר צולם בהיאחזות נח"ל סיני, שלימים אוזרח והיה ליישוב נאות סיני, ופונה ב-1982 כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים. בסרטון גילמו חברי להקת הנח"ל את הדמויות המוזכרות בשיר. מירי אלוני הסולנית נכנסת להיאחזות נח"ל סיני כאורחת (המשוררת). חברי הלהקה עוסקים בעבודות המשק ובשעות הפנאי קוראים שירה. חיילת שצמתה מוטלת על כתפה (ירדנה ארזי) פוסעת יחפה.
במשאל שערכו אתר ynet וגלי צה"ל בשנת 2011 לבחירת השיר של להקת הנח"ל האהוב ביותר, דורג השיר במקום הרביעי (אחרי "הרעות", "שיר לשלום" ו"שלווה").
הזמרת חן רותם הוציאה בשנת 2010 ביצוע משלה לשיר.
קהילת יהודי אוסטראה-אוסטרוג
קהילת יהודי אוסטראה שבמחוז ווהלין התקיימה החל מהמאה ה-15 ועד מלחמת העולם השנייה שבה נכחדה רוב הקהילה. הקהילה מנתה רבנים חשובים וידועים ביניהם הרב ישעיה הלוי הורוביץ, המהרש"א והט"ז. בשל גדולי התורה הרבים שישבו בעיר, היו שכינוה: "אות תורה" (בהגייה אשכנזית "אות תורה" נשמע קרוב מאוד לשם העיר אוסטראה). רק כ-60 מיהודי העיר שנותרו בה עם הכיבוש הגרמני שרדו, ורק חמש משפחות יהודיות חזרו לחיות במקום. כיום אין יהודים באוסטרואה.
ראשית הקהילה.
העיר אוסטראה השוכנת במערב אוקראינה בחבל ווהלין, כונתה ברוסית ובאוקראינית אוסטרוג (שפירושו ברוסית מבצר, על שם המבצרים והחומות שהקיפו את העיר). בפי היהודים נקראה אוסטראה. עדויות ראשונות להתיישבות היהודים בעיר קיימות החל מהמאה ה-15. התאריך הראשון שמופיע במצבות העתיקות ביותר הוא ה'ר"ה (לערך 1445), וכן מופיע אזכור ליהודים באוסטרוג במסמכי האוצר הפולני משנת 1447. על יהודי העיר נגזר גזרת גירוש יחד עם שאר יהודי ליטא ב־1495, אך התאפשר להם לשוב אליה בשנת 1503.
עיסוקם העיקרי של יהודי אוסטראה היה מסחר, בעיקר בבקר ובעצים. לפי עדויות, יהודי אוסטראה היו מומחים במלאכות היערות, ידעו להבחין בין עצים טובים לרקובים עוד בטרם נכרתו. היו שסחרו בתבואה, בעיקר חיטה ושעורה. יהודי העיר התפרנסו בעיקר ממסחר עם פולין, הם היו ממבקריו הקבועים של יריד דנציג, וכן עם נסיכות ולאכיה. הודות לקשרי המסחר הענפים אוכלוסייתה היהודית של העיר גדלה מאוד, והעיר נהייתה החשובה שבין ערי ועד ארבע ארצות.
באוסטראה הייתה קהילה מאורגנת עם מוסדות יהודיים. המוסדות היו ממונים על בתי ספר, בתי יתומים ובתי אבות. כמו כן פעלו בה מוסדות צדקה כגון: "הקרן לתמיכה במשפחות שכולות", "הכנסת כלה" ו"ביקור חולים".
אוסטראה כמרכז ללמדנות וחסידות.
החיים היהודים באוסטראה הגיעו לשיא פריחתם בשנים 1555-1461. אוסטראה הייתה אחד המרכזים החשובים ללימוד תורה בפולין, ולראשי הישיבות שלה יצא שם במדינה כולה. במשך כמאה שנים חיו ופעלו באוסטראה רבנים גדולים, היו שכינו את אוסטראה: "אות תורה", מכיוון שגדולי ישראל רבים ישבו בה. ראשון רבניה היה ר' קלונימוס קלמן האברקאסטן, ואחריו כיהנו גדולי תורה מסוגם של ר' שלמה לוריא (המהרש"ל), ר' ישעיה הורוביץ בעל "שני לוחות-הברית", שמואל איידליש (המהרש"א) ודוד בן שמואל הלוי (הט"ז). לדברי ר' הלוי, הייתה ישיבת אוסטראה החשובה בפולין, וסיפקה רבנים ומלמדים לקהילות רבות.
על שמו של המהרש"א אף כונתה העיר בידי היהודים "עיר המהרש"א". בעיר נתפרסם 'בית הכנסת המהרש"א' שנחשב לאחד היחידים בעל קדושת בית כנסת, ללא ההיתר המיוחד ללמוד בה ולסעוד בה ולשמש אף כ'בית מדרש'.
עוד בימי הבעש"ט הייתה הקהילה מרכז חסידי גדול. ר' נתן מנמירוב (נתן מברסלב) חי בה תקופה. נתח נכבד מהקהילה היו החסידים מאז שלרב העיר נבחר תלמיד הבעל שם טוב הרב מאיר מרגליות (נפטר בה'תק"ן, סביבות 1790). הרב פנחס מקוריץ חי בעיר זו תקופה מסוימת ורבי ייב"י יסד בה את חצרו החסידית. כמו כן פעלו בעיר הרב אשר צבי מאוסטראה והרב יצחק אייזיק כץ, שניהם תלמידי המגיד ממזריטש.
בעיר היו מספר בתי דפוס עבריים מוכרים, וביניהם מראשוני בתי הדפוס לספרי החסידות.
קורות הקהילה לאורך השנים.
המאה ה-17.
הקהילה נחרבה לחלוטין בימי גזרות ת"ח ות"ט (1648): מתוך כ-7,000 יהודים נשארו בעיר ב-1661 חמש משפחות בלבד. לפי קינה שנכתבה לזכרם, נרצחו שבעת אלפים היהודים תושבי העיר. בין הנמלטים בהתקפה הקוזקית הראשונה על העיר מתקופה זו היה רבי דוד סג"ל - בעל הט"ז. ישנם מספר תיאורים שכולם כוללים זוועות והתנהגות פרועה ואכזרית מצד הלוחמים האוקראינים נגד יהודי העיר.
בפברואר 1649 חזרו חלק מיהודי אוסטראה לעירם לשקם את חייהם, אך עד מהרה הותקפה אוסטראה שוב בידי הקוזאקים. בערך 300 יהודים נרצחו, בתי העץ של היהודים הועלו באש, בתי הלבנים פורקו ובתי הכנסת היו לאורוות. החורבן היה גדול ועברו שנים עד שהתאוששה הקהילה. בשנת 1678 החל שיקומה של העיר. בין השאר נפגע ושוקם גם בית הכנסת המהרש"א, בית כנסת שהוקם כפי הנראה לא יאוחר מהמאה ה-16.
תחום ההשפעה של קהילת אוסטראה מבחינה טריטוריאלית היה הגדול ביותר בכל פלך ווהלין והוא השתרע מן הנהר הורין במערב עד הדנייפר במזרח וכלל גם את החלק הצפוני של פלך קייב. לפי רשימת חלוקת מס הגולגולת ב-1700, שנתקבלה בהתוועדות בהורוכוב, היו כפופות לאוסטראה 23 קהילות, אחדות מהן גדולות. אוסטראה הייתה עיר מפורסמת ברבניה ובישיבה שלה גם לאחר גזירות ת”ח ות”ט.
המאה ה-18.
באסרו-חג פסח (כלומר יום לאחר 'אחרון של פסח', בכ"ג בניסן ה'תקכ"ח 1768), בימי טבח עשרות אלפי יהודי העיר אומן בעת "מרד ההיידמקים", יהודי העיר שכרו שכירי חרב טטרים אשר פירקו ועצרו את מסעם של האיכרים מסביבת העיר שמטרתם הייתה לטבוח ביהודי העיר. וב-1792 ניצלה הקהילה שוב כאשר חיילים רוסיים תקפו את בית-הכנסת, שבטעות חשבוהו למבצר. בעקבות זאת נקבע מאז יום ז' בתמוז כ"פורים של אוסטראה".
בשנת תקל"א בשריפה שפקדה את בניין הקהילה, נשרף ספר הקהילה ואיתו רשומות היסטוריות חשובות מתולדות היישוב היהודי שם.
המאה ה-19.
במאה ה-19, בתקופת השלטון הרוסי, גדלה האוכלוסייה היהודית באוסטראה פי שלושה ויותר. רוב היהודים עסקו במסחר, בעיקר בענף העצים, התוצרת החקלאית והסחר בבהמות. בענפי המלאכה היה הענף החשוב ביותר ייצור עגלות וכרכרות, התוצרת נשלחה למרחקים. במחצית השנייה של המאה ה-19 החזיקו היהודים במספר מפעלים: 2 מנסרות, כמה בתי חרושת לעיבוד עורות, בית חרושת לנרות ומפעל לייצור רהיטים. בסוף המאה ה-19 נוסדו שני בנקים יהודיים – ” קופת מלווה וחיסכון” ו”בנק לקרדיט הדדי”. הבנקים האלה המשיכו להתקיים עד תחילת מלחמת העולם הראשונה. מסילת הברזל רובנו-קייב, שנסללה בסוף המאה ה-19, עברה במרחק 14 ק”מ מאוסטראה ועובדה זו פגעה בסיכוייה להתפתח מבחינה כלכלית.
מדי פעם פגעו ביהודי אוסטראה מגיפות ושריפות, הקשה מכולן הייתה השריפה הגדולה שפרצה בשנת 1889, במהלכה נשרף רכוש רב ובין היתר נשרפו גם פנקסי הקהילה הישנים.
בסוף המאה ה-18 מנתה הקהילה כ-2,000 איש וב-1847 - 7,300. בסוף המאה ה-19 גדל המספר ל-9,200 ומעלה (יותר מ-60% מכלל האוכלוסייה). למרות שיהודי אוסטראה היוו 75% מכלל אוכלוסיית העיר, הם לא יוצגו בשלטון המקומי ובפקידות.
בזמן מלחמת העולם הראשונה.
ב-1920 יהדות אוסטראה ובמיוחד יהדות אוקראינה נפגעו בשנות המהפכה הרוסית. הניסיונות להקים רפובליקה אוקראינית עצמאית ומלחמות האזרחים פגעו ביהודים. בשנת 1421 עברה אוסטראה לידי הפולנים, בהתאם להסכם ריגה בין פולין ורוסיה. הגבול הפולני רוסי הוצב במזרח העיר. סמכויות הקהילה שניטלו ממנה בתקופת השלטון הרוסי הוחזרו אליה. ככל שעבר הזמן ניתנו לקהילה סמכויות רבות יותר. הקהילה היהודית פעלה באופן אוטונומי, והפעילות הציונית פרחה.
באוסטראה הייתה פעילות ציונית מגוונת. הצהרת בלפור נתנה דחיפה להגברת הפעילות הציונית. האגודה הציונית יצאה מהמחתרת וריכזה סביבה את מיטב הנוער ביהודי בעיר. עם השתרשות הרעיון הציוני נתגלעו מחלוקות ביחס לדרכי הגשמת הציונות. בעיר התחילו לפעול תנועות "החלוץ", "המזרחי", ה"שומר הצעיר", "בית"ר", "הנוער הציוני" ועוד.
בין מלחמות העולם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ועם עצמאותה של פולין נערכו פרעות ביהודים, אך היו רק פצועים ונזק לרכוש. עם התרת פעילות ציונית גלויה, הוקמו תנועות נוער ומוסדות ציוניים בעיר, אף שרוב יהודיה היו שומרי מצוות. לקונגרס הציוני הי"ח בשנת 1933 הצביעו 1,445 יהודים.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו באוסטרוג 10,500 יהודים.
מוסדות מרכזיים בקהילה.
מוסדות לימוד.