באוקטובר 2005 היו באסטוניה 227 נפות, מתוכן 34 נפות עירוניות ו-193 נפות כפריות.
באוקטובר 2017 עקב מיזוג נפות הופחת מספרן ל-79.
מועצת הנפה (volikogu) היא גוף ייצוגי הנבחרת בידי תושבי הנפה בשביל כהונה של שלוש שנים. חברי-המועצה בוחרים ראש מועצה (volikogu esimees), שמארגן את עבודת המועצה ומייצג את הנפה.
ממשלת נפה (valitsus) הוא גוף מבצע הנוצר בידי המועצה. בראש הממשלה מוצב יו"ר ממשלת נפה (linnapea בנפות העירוניות, vallavanem בנפות הכפריות), בשביל כהונה של שלוש שנים. יו"ר ממשלת הנפה אינו יכול להיות ראש-מועצה. חברי הממשלה האחרים נבחרים בידי היו"ר עם אישור המועצה.
יגאל דוניץ
יגאל דוניץ (19 בספטמבר 1945 - 29 בספטמבר 2005) היה חוקר של בן-גוריון, ממקימי המכון למורשת בן-גוריון ומנהל ומתכנן באגף ישראל של הסוכנות היהודית.
ביוגרפיה.
יגאל דוניץ גדל בשכונת קריית חשמל בקריית חיים לגדעון ואביבה דוניץ . סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובסוציולוגיה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בסוף שנות ה-60 ולאחר מכן סיים לימודי התואר השני במדע המדינה בהצטיינות. התרכז בדמותו ובמשנתו המדינית של דוד בן-גוריון. הערצתו לדוד בן-גוריון הובילה אותו לשדה בוקר, שם רכש את אמונו של בן-גוריון בשנותיו האחרונות ושימש תקופה מסוימת כעוזרו. הוא היה חבר בצוות ההקמה של המכון למורשת בן-גוריון, היה סגן מנהל המכון ומנהל הארכיון. את הדוקטורט שלו, על השפעת אחד העם על בן-גוריון, השלים ב-1988. השתלם בהיסטוריה באוניברסיטת קולומביה.
ב-1995 יצא לקנדה לשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית. עם שובו התמנה למנהל מחלקת התכנון, התיאום והפיתוח של האגף לישראל בסוכנות ואף שימש מנהל בפועל של האגף. ברוחו של רוברט פטנאם, אבי תפישת "ההון החברתי", יזם את הבינוי הקהילתי, הרואה בקהילה את הגרעין החברתי שממנו נובעות רשתות הסולידריות והלכידות החברתית. כך באו לעולם תוכניות כמו "לומדים במרחב הכפרי", שעודדה הקמתן של מכללות אזוריות; "ניהול קהילתי", שהכשירה מנהלי קהילה עם תפישת עולם של התנדבות ושיתוף הציבור בחיי הקהילה; ו"תרבות בונה קהילה", בשיתוף עם מכללת אורנים, המכשירה (כדברי דני ברייר, מנהל אגף ההתיישבות במחלקה לישראל) "רכז תרבות לא במובן של אמרגן, אלא כזה שיוצר מערכת תרבותית רבת רבדים שתחילתה בגן וסופה בקשישים".
יגאל דוניץ היה מעורב ופעיל בתחומים הרעיוניים, האידאולוגים והתוכניים של מפלגת העבודה בשנות השבעים, השמונים והתשעים. הוא שיתף פעולה עם מחלקת המחקר של בית ברל בתחומים הקשורים בבן-גוריון ובמורשתו, שימש כמרכז ועדת החינוך של "העבודה" ובתקופת ממשלת רבין השנייה היה חבר בצוות החשיבה המדיני-חברתי שפעל בראשות מזכ"ל העבודה נסים זוילי.
חיים אישיים.
דוניץ ורעייתו דפנה (לבית טירקל; נפטרה ב-2002) הותירו אחריהם שלושה ילדים:
ד״ר רונית דוניץ קידר, משפטנית ומרצה בתחום אחריות תאגידית;
יואב דוניץ הוא איש חינוך בכיר, ומתמחה בשלטון המקומי בישראל ובייעוץ חינוכי; איתן דוניץ משמש היום מנהל המכון למורשת בן-גוריון בשדה בוקר.
מכללת אורנים
ערים בישראל
שיעור האוכלוסייה העירונית בישראל הוא 91%, והוא בין הגבוהים בעולם. נכון לשנת 2021, 74% מתושבי המדינה מתגוררים ב-80 ערים, ו-17% נוספים ביישובים עירוניים אחרים במדינה.
בישראל ניתן לזהות ארבע מטרופולינים עיקריות: מטרופולין תל אביב, בה מתגורר כשליש מאוכלוסיית המדינה; מטרופולין ירושלים, המשתרעת משני צידי הקו הירוק ומתגוררים בו כ-14% מהאוכלוסייה; מטרופולין חיפה, בה מתגוררים כ-9% מהתושבים ומטרופולין באר שבע, הקטנה מבין הארבע, שבה מתגוררים כ-7% מאוכלוסיית המדינה. בסך הכול, בארבע המטרופולינים מתגוררים מעל ל-60% מאוכלוסיית המדינה.
מעמד של עיר אינו מעיד בהכרח על גודל האוכלוסייה בתחום שטח הרשות המקומית הרלוונטית. קיימות בישראל מספר מועצות מקומיות, כגון גדרה, פרדס חנה-כרכור ומבשרת ציון, אשר מספר תושביהן עולה על מספר התושבים בחלק מערי ישראל. כמו כן, בהרבה יישובים שאינם מוכרים כעיר, פרנסת התושבים אינה חקלאית ואורח חייהם הוא עירוני לכל דבר.
היסטוריה.
בעת קיום מפקד האוכלוסין בשנת 1931 היו בארץ ישראל 22 ערים, הגדולות ביניהן היו ירושלים עם מעל 90 אלף תושבים (מהם מעל 51 אלף יהודים), יפו עם קרוב ל-52 אלף תושבים (מתוכם מעל 7,000 יהודים), חיפה עם מעל 50 אלף תושבים (מתוכם כ-16 אלף יהודים), חברון, עזה ושכם עם כ-17 אלף תושבים בכל אחת, כמעט כולם ערבים, ולוד ורמלה שהיו בכל אחת כ-11 אלף תושבים, רובם ערבים. שאר הערים היו ח'אן יונס, באר שבע, מג'דל, בית ג'אלה, בית לחם, רמאללה, טולכרם, ג'נין, נצרת, בית שאן, טבריה, עכו, שפרעם וצפת שהיו קטנות יותר. במפקד נמנו 46,100 תושבי תל אביב בין תושבי הערים, אף על פי שהכרזה רשמית על תל אביב כעיר הייתה רק בינואר 1934. ב-1937 נוספה פתח תקווה למניין ערי הארץ. מעבר לכך, נותר מספר הערים יציב עד סיום המנדט הבריטי.
בעקבות מלחמת העצמאות, נכללו בשטח שבשליטת ישראל 14 ערים, ברצועת עזה שתי ערים, וביהודה ושומרון שבשליטת ממלכת ירדן שבע ערים. ירושלים נחלקה בין שליטה ישראלית לשליטה ירדנית ולכל אחד מהחלקים הוקמה עירייה נפרדת. הערים לוד, רמלה, עכו, באר שבע ומג'דל שהיו ערים ערביות והתרוקנו מרוב תושביהן, התמלאו בתושבים יהודים. שר הפנים של ישראל הכריז לאחר המלחמה על ביטול העירייה הנבחרת כיוון שחברי העירייה לא היו בישראל וקוימו בחירות חדשות לעירייה. בבית שאן בוטלה העירייה והיא הייתה למועצה מקומית. גם ביפו בוטלה העירייה החל מ-1 בינואר 1950 ורוב העיר סופחה לתל אביב. בדצמבר 1948 הוכרזה נתניה כעיר, וכך בתחילת 1950 היו במדינת ישראל 14 ערים.
בשנת 1950 נוספו חמש ערים: בני ברק, רמת גן, ראשון לציון, רחובות וחולון ובשנת 1952 נוספה חדרה. בשנים 1958–1962 נוספו בת ים, גבעתיים, הרצליה, נהריה וכפר סבא לאחר שהגיעו לגודל של כ-20,000 תושבים, ואילת, שלמרות קוטנה הוכרזה כעיר בגלל חשיבותה, כך שבאמצע שנות ה-60 היו בישראל 26 ערים. מ-1968 עד 1976 נוספו עוד עשר ערים: אשדוד, קריית גת ודימונה בדרום, ארבע הקריות ליד חיפה, ועפולה, נוף הגליל וקריית שמונה בצפון.
בשנת 1982 הוכרזו רעננה כעיר ובשנת 1984 הוכרז לראשונה על עיר ערבית: אום אל-פחם. מאז שנת 1986, בעקבות ההתפתחות המואצת של אוכלוסיית מדינת ישראל, נוספו עוד ערים רבות והן גבעת שמואל, כפר יונה, אלעד, יבנה, יהוד-מונוסון, קריית אונו, אור יהודה, רמת השרון, יקנעם עילית, מעלות-תרשיחא, בית שאן, מגדל העמק, סח'נין, אור עקיבא, טירת כרמל, נשר, בית שמש, קריית מלאכי, שדרות, נתיבות, רהט, ערד, אופקים, אריאל, מעלה אדומים, ביתר עילית, מודיעין עילית, באר יעקב, מע'אר (העיר הדרוזית הראשונה בישראל) וחריש.
נכון לשנת 2022, יש בישראל 80 ערים.
ערי ישראל לפי אוכלוסייה.
נכון לשנת 2022, כ-74% מתושבי ישראל מתגוררים ב-80 ערים, מאילת בדרום עד לקריית שמונה בצפון. בראש הרשימה ניצבות תשע ערים בהן מתגוררים למעלה מ־200,000 איש – הבירה ירושלים, בה לבדה מתגוררת למעלה מעשירית מאוכלוסיית המדינה; תל אביב-יפו, בירת גוש דן והמרכז התרבותי והכלכלי של המדינה; עיר הנמל חיפה, בירת הצפון; ראשון לציון, פתח תקווה, המושבה הראשונה שהוקמה בארץ ישראל; עיר הנמל אשדוד, עיר החוף ובירת השרון נתניה, העיר החרדית בני ברק ובירת הנגב באר שבע. אחריהן נמצאות תשע ערים שאוכלוסייתן גדולה מ-100,000 איש, בראשן הערים חולון, רמת גן, אשקלון ורחובות. בתחתית הרשימה ניצבת העיר הקטנה בישראל, בית שאן.
ערים ששיעור גידול האוכלוסייה שלהן גבוה מהממוצע הן בעיקר ערים במגזר הערבי והחרדי, לצד ערים מתפתחות במרכז הארץ ובדרומה כראש העין, נתיבות ושדרות. לעומתן, אוכלוסייתן של ערים אחרות גודלת בשיעור מזערי ובאחדות אף יורדת במעט (שיעור גידול שלילי בטבלה דלהלן), כמו בעיר קלנסווה.
הנתונים נכונים לסוף אפריל 2022, על פי אומדני אתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. נתוני הדירוג החברתי-כלכלי בטבלה נלקחו מפרסומי הלמ"ס, ומבוססים על נתוני 2017–2018.
אלוטרופיה
אלוטרופים הם חומרים העשויים מאותו יסוד כימי, אך המבנה המולקולרי שלהם והקשרים הכימיים שונים. על אף שהאטומים בחומר זהים, תכונות החומרים יכולות להיות שונות בתכלית.
המושג מתייחס לחומרים העשויים מיסוד כימי אחד בלבד, ולא לתרכובות. להלן כמה דוגמאות:
אלוטרופים שונים האחד מהשני בתכונות פיזיקליות נוספות (גרפיט, למשל, מוליך חשמל, פחם מוליך במידה פחותה ואילו יהלום מבודד חשמלית), ואף בתכונות כימיות: לחמצן אדום, למשל, נטייה חזקה יותר להגיב עם חומרים אחרים מאשר לחמצן דו-אטומי.
המונח בעל המשמעות הדומה פולימורפיזם במדע החומרים הוא הרחבה של מושג האלוטרופיה וכולל גם תרכובות המופיעות בצורות ובמבנים שונים.
אדמיאל קוסמן
אַדְמיאל מאיר קוֹסְמן (נולד ב-20 באוגוסט 1957) הוא משורר ישראלי, פרופסור למדעי היהדות באוניברסיטת פוטסדאם, והמנהל האקדמי של המכון להכשרת רבנים רפורמים ע"ש גייגר בברלין.
ביוגרפיה.
קוסמן נולד בשנת 1957 בחיפה. הוא נשוי בשנית ואב לארבעה. הוא מחלק את זמנו בין ירושלים לברלין. למד בישיבת נתיב מאיר, ולאחר מכן בישיבת הכותל אצל הרב שג"ר. לאחר שירותו הצבאי למד בבית-הספר לאמנות בצלאל.
קוסמן סיים את הדוקטורט במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1993 בהצטיינות יתרה. בשנת 1997 מונה למרצה בכיר, ובשנת 2003 התמנה לפרופסור מן המניין ולבעל הקתדרה ללימודים רבניים שהוקמה במחלקה ללימודי הדתות באוניברסיטת פוטסדם. משנת 2014 הוא מנהל את בית הספר לתאולוגיה יהודית בברלין.