במבוא למערכה זו משמיעה התזמורת את הקטע המפורסם "דהרת הוולקירות".
הוולקירות שבות משדה הקרב. הן נושאות איתן אל הוולהאלה גופות של גיבורים שנפלו בקרב. הן משתאות למראה ברונהילדה המלווה בזיגלינדה החיה. ברונהילדה מבקשת עזרה, אך בקשתה נדחית. אחיותיה יראות מאביהן ווטאן. ברונהילדה מגלה שזיגלינדה הרה, ומנבאת לה שתלד בן ושמו יהיה זיגפריד.
ווטאן, בחמת זעם, מטיל על ברונהילדה עונש נורא: היא תחדל מלהיות ולקיריה, תהפוך לבת-תמותה ותיפול לתרדמה על ראש ההר, שם תהיה נתונה לחסדיהם של העוברים והשבים. ברונהילדה מבקשת רחמים: היא בסך הכול ביקשה לקיים את רצונו האמיתי של ווטאן. רחמיו של ווטאן נכמרים עליה והוא פורש מסביבה מעגל קסום של להבות, שירתיעו את כל הגברים מלבד הגיבור האחד שיוכל להן, והוא יהיה בחיר לבה.
האופרה מסתיימת כשברונהילדה ישנה על צוק הסלע.
האנס קולהאזה
LONG QT
כדורגל אמריקאי
רנה ירושלמי
רִנָּה ירושלמי (נולדה ב-1 במרץ 1939 בעפולה) היא במאית תיאטרון ישראלית, זוכת פרס ישראל בתחום התיאטרון לשנת תשס"ח.
ביוגרפיה.
ירושלמי נולדה בעפולה לשאול, מהנדס, וחיה (לבית אנגילוביץ'), אחות. את ילדותה בילתה בחיפה. היא למדה מחול אצל ולנטינה ארכיפובה-גרוסמן, ותיאטרון והשתלמה בנושאים אלה בלונדון, בגרמניה וביפן. ירושלמי היא פרופסור אמריטה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
רקדה בהצגת התיאטרון הקאמרי - שלמה המלך ושלמי הסנדלר. והייתה עוזרת לבמאי ומנהלת הצגה בתיאטרון גיורא גודיק.
בשנות ה-70 לימדה ירושלמי בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. שם ביימה הצגות כמו "הכלל והיוצא מהכלל" מאת ברטולט ברכט,"המשימה" מאת נגיב מחפוז ו"קימרה" מחזה קצר של פדריקו גארסיה לורקה. לאחר מכן הצטרפה כבמאית ללהקת תיאטרון לה מאמא בניו יורק. ושבה לישראל בשנות ה-80.
ירושלמי ביימה בתיאטראות השונים בישראל, תיאטרון הבימה, תיאטרון חיפה, האופרה הישראלית החדשה, תיאטרון הקאמרי, לה-מאמא בניו יורק , להקת המחול בת-שבע ועוד. ביימה את המחזות רומיאו ויוליה ומקבת' מאת ויליאם שייקספיר, "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן, שש נפשות מחפשות מחבר מאת לואיג'י פיראנדלו, הכיסאות מאת יונסקו, הגולם מאת ליוויק, וכן את המחזות "מאלון הולך למות", "הנזל וגרטל", וגם מאת סמואל בקט.
בשנת 1989 הקימה ירושלמי (יחד עם מעצב הבמה והתפאורן משה שטרנפלד) את אנסמבל עיתים במסגרתו עיבדה, ערכה וביימה בין השאר את ההצגות: המלט (1989), וויצק (1991) רומיאו ויוליה (1993), ויאמר וילך (1996), וישתחו. וירא (1998), מיתוס (2002), שלוש אחיות (2005), חלום ליל קיץ, הדיבוק (2008), "הרצל" (2010), "המלך הולך למות" (2013) פר גינט (2015), סוף משחק (2017).
ירושלמי ביימה עבור האופרה הישראלית את הפקת "הנזל וגרטל" (אופרה מאת אנגלברט הומפרדינק) ו"אלקטרה" (אופרה מאת ריכרד שטראוס).
זהב הריין
"זהב הריין" (בגרמנית: Das Rheingold) היא האופרה הראשונה במחזור האופרות פרי יצירתו של ריכרד וגנר "טבעת הניבלונג". טבעת הניבלונג היא טטרלוגיה אפית המבוססת באופן רופף על "שירת הניבלונגים" ועל אגדות גרמניות פגאניות.
האופרה "זהב הריין" הושלמה בשנת 1854. עם זאת, היא הוצגה לראשונה רק ב-1869 במינכן.
עלילה.
מערכה I.
הסיפור מתחיל כאשר אלבריך, גמד ניבלונגי מכוער, מגיע לנהר הריין. בתחתית הנהר הוא רואה שלוש מבנות הריין משחקות ולרגליהן גוש זהב. אלבריך מנסה לחזר אחר שלוש הנערות. בנות הריין, אשר מראהו המכוער דוחה אותן, מתחילות לעלוב בו ולהתגרות ברגשותיו. אלבריך המצוי בסערת רגשות שם לב לזהב ושואל את בנות הריין לפשרו. הן מספרות לו שהן שומרות את הזהב עבור אביהן. זהו זהב מכושף אשר ניתן ליצור ממנו טבעת קסמים, שבאמצעותה ניתן לשלוט על העולם.
דבר אחד לא יישאר ליוצר הטבעת - אהבה. זלזולן של בנות הריין, והרצון לנקמה, דוחפים את אלבריך לגנוב את הזהב היישר מתחתית הנהר.
מערכה II.
ווטאן, ראש האלים, עושה עסקה עם שני ענקים - פאזולט ופאפנר. הם יבנו לו טירה חדשה - את ולהאלה - והוא בתמורה ימסור לרשותם את אלת האהבה פריאה. לאחר שהענקים משלימים את המשימה, אשתו של ווטאן, פריקה, שהיא אחותה של פריאה, מפצירה בבעלה שלא ייתן לענקים את אחותה. ווטאן מסכים.
הענקים באים לדרוש תשלום עבור עבודתם ומצביעים על המטה של ווטאן, שעליו חתמו את החוזה. ווטאן מבין שאין לו ברירה אלא לתת לענקים את מבוקשם. הבעיה היא שללא פריאה והתפוחים המוזהבים שלה, האלים מזדקנים בקצב מהיר. בינתיים נכנס לתמונה לוגה, אל האש, ומספר להם על הטבעת שיצר אלבריך. הענקים מוכנים לוותר על פריאה תמורת הטבעת, אך נוטלים אותה כבת ערובה. ווטאן מתחפש יחד עם לוגה ויחד הם יורדים לכדור הארץ.
מערכה III.
אלבריך משעבד את כל הניבלונגים האחרים ומאלץ אותם לחצוב עבורו אבנים טובות וזהב. על אחיו מימה הוא מצווה ליצור קסדת קסמים אשר תאפשר לו להיות רואה ובלתי נראה או להפוך לבעל חיים.
ווטאן ולוגה פוגשים באלבריך. אלבריך מספר בגאווה על תוכניות השליטה העולמית שלו, אך לוגה מערים עליו וגורם לו לשנות צורה לדרקון, ואחר כך לקרפדה. בהיותו קרפדה ווטאן דורך עליו, ולוגה נוטל את קסדת הקסמים. אלבריך חוזר לצורתו הטבעית ושני האלים כופתים אותו ועולים איתו אל משכן האלים.
מערכה IV.
במשכן האלים ווטאן ולוגה מבטיחים לאלבריך לשחרר אותו תמורת זהב הריין. אלבריך מסכים בלית ברירה. אך כאשר הם מבקשים גם את הטבעת, הוא אינו מוכן לוותר עליה. לאחר מאבק קצר מצליח ווטאן להסיר את הטבעת מאצבעו של אלבריך ולענוד אותה על שלו, לא לפני שאלבריך מקלל את הטבעת. אלבריך מטיל עליה קללה, שכל מי שאינו עונד את הטבעת ירצה אותה - וכל מי שיענוד אותה יהיה אומלל וימות מוות אל-טבעי.
כאשר הענקים שבים, ווטאן עושה איתם עסקה חדשה. הם מוכנים לשחרר את פריאה, אם ווטאן יוכל לכסות את כל גופה בזהב. ווטאן מכסה אותה בכל הזהב של אלבריך ובעזרת קסדת הקסם, אך חריץ קטן של עינה עדיין גלוי. הענקים דורשים ממנו להסתיר את עינה בטבעת, אך ווטאן מסרב.
או אז מגיעה ארדה, אלת האדמה, ומשכנעת את ווטאן להימנע מהקללה ולתת את הטבעת. "הישמר לך, ווטאן, הטבעת ארורה היא".
ווטאן מתרצה לבסוף, ומכסה את עינה של פריאה בטבעת. הענקים המרוצים מחלקים את השלל ביניהם שווה בשווה עד אשר הם מגיעים לטבעת. אז נוכח ווטאן בכוחה האמיתי של הקללה. פפנר חובט בפאזולט למוות ובורח עם כל השלל. עתה יכולים כל האלים להיכנס למשכנם החדש, ולהאלה, שבנו הענקים על פני קשת בענן שמתח עבורם דונר, אל הרעם.
ברקע מבכות בנות הריין את זהבן.
קילרז
אנסמבל עיתים
אנסמבל עיתים הוא קבוצת תיאטרון שפועלת כמעבדה, במטרה לחפש צורות חדשות ולהרחיב את דרכי היצירה האמנותיות בתיאטרון. הקבוצה פועלת בחסות התיאטרון הקאמרי.
היסטוריה.
אנסמבל עיתים הוקם ב-1989 על ידי רנה ירושלמי, יחד עם מעצב הבמה והתפאורן משה שטרנפלד כתיאטרון נסיוני, במטרה לחקור את מהויות התיאטרון ולחשוף את תפקידו בתוך השינויים החברתיים והתרבותיים של זמננו. במסגרת האנסמבל ההכנות והחזרות לכל מופע מתקיימות כתהליך מעבדתי ולא מסחרי. בתהליך זה נחקרת מחדש בכל פרויקט שאלת היחסים בין כל מרכיבי התיאטרון - חלל, זמן, קהל, שחקן, שפה, תנועה והקומפוזיציה עצמה. בסוף התהליך מתפתחת שפה בימתית חדשה שיוצאת מהחוקיות הקיימת וממציאה את עצמה מחדש.
האנסמבל החל לפעול במרכז ביכורי העתים בתל אביב, מכן שמו.
ההפקה הראשונה של האנסמבל הייתה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר עם שולי רנד בתפקיד הראשי. ההצגה הועלתה לראשונה באוקטובר 1989 בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, וזכה לביקורות חיוביות. הצלחתו הובילה לייסוד האנסמבל כלהקה קבועה, לאחר שהתיאטרון הקאמרי הזמין את האנסמבל להופיע עם "המלט" באולם החזרות שלו. ההצגה רצה בין השנים 1989–1993 והועלתה בפסטיבל הבינלאומי של שייקספיר בבראונשוויג ובאקדמיית ברוקלין.
בשנת 1991 העלה האנסמבל את "וויצק" בעיבדה וביימה ירושלמי על פי גאורג ביכנר, שוב בכיכבו של שולי רנד.
בשנת 1993 העלה האנסמבל את "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר.
בשנים 1996–2000 העלה האנסמבל את "פרויקט התנ"ך", עיבוד של טקסטים מהתנ"ך בארבעה חלקים: "ויאמר", "וילך", "וישתחו, "וירא".
בשנת 2002 עבר האנסמבל לפעול מאולם נחמני. האולם שבמקור הכיל 600 מקומות ישיבה הוקטן ל-90 מקומות, ובשאר השטח הוקמו חדרי חזרות ומחסן תפאורת עבור האנסמבל. באותה שנה העלה האנסמבל את המחזה "מיתוס" שכרך יחדיו קטעים מטרגדיות של אייסכילוס, סופוקלס ואוריפידס וטקסטים מודרניים.
בשנת 2005 העלה האנסמבל את "שלוש אחיות".
בשנת 2007 העלה האנסמבל את "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר.
בשנת 2008 העלה האנסמבל את "הדיבוק".
בשנת 2010 העלה האנסמבל את "הרצל".
בשנת 2012 העלה האנסמבל את "הטייפ האחרון של קראפ", מחזה בן מערכה אחת, מאת סמואל בקט.
בשנת 2013 העלה האנסמבל את "המלך הולך למות" מאת אז'ן יונסקו. המחזה זכה בשני פרסי קיפוד הזהב, הצגת השנה ובמאי השנה.
בשנת 2015 העלה האנסמבל את "פר גינט". המחזה זכה בשני פרסי קיפוד הזהב.
בשנת 2017 העלה האנסמבל את "סוף משחק". באותה שנה גם העלה את המחזה "טימון איש אתונה".
ביוני 2016 עיריית תל אביב החליטה על סגירת אולם נחמני, מאחר שהוא היה צריך שיפוץ מקיף בעלות של כ-30 מיליון שקלים. לאחר שהושקעו כספים רבים בשיפוץ אולם תיאטרון הבימה, הסינמטק, היכל התרבות וחידוש בניין תיאטרון בית ליסין (פסאז' הוד), החליטה העירייה לא להקצות כספים למבנה תיאטרון נוסף בעיר. בעקבות סגירת האולם "אנסמבל עיתים" נאלץ למכור את רוב הציוד שאכסן במבנה, והוא עבר לפעול במקלט ציבורי.
תפיסה אמנותית.