צבע ראשו של צביון אדרס ססגוני למדי ומתחלק למספר אזורים: 1. מתחת לעצמות הלסת בצבע אפרפר דהוי או צהבהב; 2. אזור הלחיים הדליל בשיער בצבע שחרחר או חום וורדרד-חולי; 3. אזור העיניים בצבע אפרפר-אדמוני דהוי או צהבהב דהוי; 4. המצח והחרטום בצבע אדמדם-כתמתם כהה עד ערמוני. די נפוץ שיהא בצדדי הפנים צבע אחיד לגמרי או לחלופין שילוב של כל הצבעים. מהאף עד לאמצע החרטום ישנו כתם בצבע שחור מפוחם עד כסוף, והוא נוטה להתפשט עד לבין העיניים ככל שהצביון גודל. ציצית השיער שמזדקרת במצח קטנה וקצרה יחסית אצל מין זה, ומשום שהיא מכסה את מרבית הקרניים היא מחולקת לעיתים לשתי ציציות נפרדות; היא גם אינה מסתיימת בשערות שפיציות. צבעה הוא ערמוני או אדמדם-כתמתם בולט, ולעיתים היא מתכהה במרכזה עד לצבע שחרחר.
מעל העיניים ישנם קמטים בהירים בולטים בצבע צהבהב קרמי הנראים כ"גבות", ויחד עם עצמות הלסת הבולטות נוצר סביב כל עין שקע רחב שאינו בולט כל כך כצביון שחור; העיניים עצמן בולטות מאוד כלפי חוץ על רקע השקע. אף על פי שגם לצביון אדרס יש חריצים שחורים מתחת לעיניים, הם קטנים משל מינים אחרים, ולעיתים קרובות הם דומים יותר לבלוטות ריח רגילות; בדומה לעיניים גם בלוטות אלה בולטות על רקע השקע שבפנים, ופניו נראות נפוחות בשל כך. סביב השפתיים והאף הצבע נוטה להיות כהה ולעיתים רחוקות לבן בוהק, והשפה העליונה שלו לרוב בצבע בהיר יחסית - בז' קרמי עד לבן בוהק; הסנטר לבנבן או אפרפר ומתחבר לרוב לכתם הבהיר שעל הגרון. צבע האוזניים בצד החיצוני הוא צהבהב-כתמתם בחלק התחתון ושחרחר בחלק העליון, בעוד שבצד הפנימי הן וורדרדות-שחרחרות ומוקפות לעיתים ברצועת שיער לבנה.
מבנה ומידות גוף.
גופו וצווארו של צביון אדרס קצרים וקומפקטים יחסית, ויש לו ראש משולש עם חרטום קצר למדי ומחודד. רגליו קצרות ודקיקות והאחוריות גבוהות מן הקדמיות. גבו המקושת והעגלגל מסייע לו יחד עם רגליו הקדמיות הקצרות לנוע במהירות בצמחייה צפופה. עיניו ואפו גדולים ועגלגלים, ואוזניו גדולות ורחבות. זנבו קצרצר ודקיק ופרסותיו קצרות, חדות ורחבות מעט. הדו-צורתיות זוויגית נמוכה למדי במין זה ומתבטאת בעיקר בכך שהנקבות גדולות במעט.
מידות הגוף של צביון אדרס:
תפוצה ובית גידול.
צביון אדרס אנדמי למזרח אפריקה, ותפוצתו מחולקת לשני אזורים נפרדים:
1. החלק היבשתי הנמצא בחופי קניה כולל את האוכלוסייה בשמורת בוני-דודורי הנמצאת בצפון מחוז החוף (צפונית לדלתת נהר טאנה) ואת האכלוסייה הקטנה ביער אראבוקו-סוקוק הנמצאת במרכז מחוז החוף (צפונית-מערבית לעיר קיליפי). בעבר תפוצתו בקניה הייתה רחבה יותר והשתרעה לאורך קו החוף - מצפונית לעיר מומבסה וכמעט עד לגבול הסומלי.
2. החלק הימי נמצא על איי אוגוג'ה השייכים לטנזניה, וכולל את האוכלוסייה המרכזית באי זנזיבר, ושתי אוכלוסיות באיים הקטנטנים צ'ומבה ומנמבה הנמצאים מערבית ומזרחית לזנזיבר; שתי האחרונות הובאו לאיים אלו כחלק מתוכנית שימור של המין. צביון אדרס הוכחד מאי האסירים הנמצא צפונית לזנזיבר, וקיומו בעבר באיים פמבה, פונדו וטומבטו מוטל בספק.
בית גידולו של צביון אדרס בזנזיבר כולל מחשופי אלמוגים, יערות הגובלים או הסמוכים לשרידי אלמוגים נטולי מים, סבך גבוה, ושיחים יבשים ליד הים. במובלעות בקניה לעומת זאת הוא מצוי בעיקר ביערות שפלה דלילים של עצי "צ'ינומטרה" (ממשפחת הקטניתאים) עם קרקע אדומה או בחורשים. אף על פי שהוא חופף בחלק היבשתי לצביון הארווי ובזנזיבר לצביון כחול, ייתכן וישנו שוני בהעדפות בית הגידול שלהם אם כי זה לא ידוע. הטמפרטורות אחידות בתחומי מחייתו - 18–30 מעלות צלזיוס לאורך השנה. כמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-700 מילימטר לשנה, ובכל שנה יש כשתי עונות גשמים ושתי סופות מונסונים.
אקולוגיה.
התנהגות.
צביון אדרס הוא בעל חיים פעיל יום כמעט לגמרי, וזה מאוד נדיר לצפות בו בפעילות בלילה. תצפיות של מצלמות בקניה מראות על דפוסי פעילות קבועים ביום או בערב. שעות האכילה העיקריות הן מעלות השחר עד סביב השעה 11:00, ולאחריה הצביון מבלה כ-4 שעות במנוחה או בהעלאת גרה. בסביבות השעה 3:00 בצהריים הצביון חוזר בדרך כלל לפעילות, וימשיך בחיפושיו אחר מזון עד רדת החשכה.
צביוני אדרס הם בעלי חיים זהירים וערניים מאוד ולהם חוש שמיעה חד ביותר. בדומה לשאר הצביונים, בעת הבחנה בסכנה הם "יצללו" לתוך הסבך הקרוב ויעלמו במהירות, וזהו המקור לשמם באפריקאנס ("דוויקר" = "צוללן"). כתוצאה משמיעתם המעולה קשה לצודם באופן לא מתוכנן, ושיטות הציד של המקומיים הן פריסת רשתות גדולות והברחתם לתוכן על ידי כלבי ציד, או מארב שקט ליד אתרי לקיטת מזון. הטורפים הטבעיים העיקריים של צביון אדרס בעבר היו נמר זנזיבר והפיתון, אך כיום השניים התמעטו מאוד באי (הראשון על סף הכחדה מוחלטת, וככל הנראה כבר נכחד), כך שהאדם הוא כיום אויבו הכמעט יחידי.
אנטילופות הסוני (דלקרן המושק) הובאו ראשונה לאי מנמבה הנמצא צפונית לזנזיבר ב-1991. במהלך מחקר על צביון אדרס שאף הוא הובא לאי כחלק מתוכנית שימור, נצפו כ-10 מפגשים בין צביוני אדרס לסונים. בחלק מהתצפיות צביון אדרס נמלט מהאזור ברגע שהסוני השמיע קריאת אזעקה, ובמקרה אחד הוא אף ברח כאשר הסוני ברח ללא קריאת אזעקה. ברוב התצפיות לא נצפתה תגובה בין המינים, אם כי פעם אחת נקבת צביון אדרס ונקבת הסוני רחרחו אחת את השנייה. אף על פי שגם הסוני הוא פרסתן קטן, הוא מהווה בעיה גדולה לצביוני אדרס בשל קצב הרבייה המהיר שלו ותחרות עם הצביון על מקורות המזון. מאז הבאת הסונים לאי ישנה תפיסה מבוקרת של מרבית הפרטים באי כל מספר שנים והעברתם ליער ג'וזאני (למשל, 96 פרטים בשנת 2011), כדי למנוע תחרות אפשרית בינם לבין הצביון שאוכלוסייתו באי בסביבות 16 פרטים.
תזונה.
תזונתו של צביון אדרס מבוססת על עלים, זרעים, ניצנים, נבטים, פרחים וצמחים נוספים בגובה קומתו, וחלק גדול מתזונתו מבוסס על ענפים או פירות שמופלים מהעצים על ידי ציפורים ולהקות של קופי קולובוס אדום זנזיברי וקופי גנון מהמין קוף סקיס. מרבית קרוביו ניזונים גם מחרקים ומחולייתנים קטנים אחרים, אף על פי שלא ידוע אם זה גם נכון לגבי מין זה. על פי תצפיות נראה שיש לו תלות מסוימת בפרחים ובפירות עצים ושיחים כדוגמת פרי ההובנה, תותי הקודו (מסדרת המלפיגאים), פרחי "שיח גוארי" (ממשפחת האבניים) ו"תותי טורקיה" (ממשפחת הפואתיים). הנוכחות הגבוהה של גלליו תחת עצי פיקוס, מיסטרוקסילו (עץ מבעלי פרחים), ומיני אפיפיט, מצביעות על כך שהללו עשויים להיות מקורות מזון חשובים. שני האחרונים אושרו גם על ידי ניתוח היסטולוגי של צואתו, יחד עם פירות של ההובנה. בהתחשב בבית גידולו היבש באזורים מסוימים, צביון זה מסוגל כנראה לשרוד במשך זמן רב ללא מים ומקבל את הנוזלים הנדרשים מהמזון שלו.
מבנה חברתי.
צביוני אדרס דווחו על ידי סופר המדע ג'ונתן קינגדון ב-1997 ככאלו החיים בקביעות בזוגות, אם כי מרבית התצפיות כיום הן על צביונים בודדים. סביר להניח שהדבר נובע בשל הצטמצמות מספריהם במשך הזמן, ואכן על האי צ'ומבה שבו האוכלוסייה מוגנת מאוד נצפו פעמים רבות זוגות של צביונים המחפשים מזון, כולל זוג זכרים בוגרים, זכר ונקבה, נקבה וצאצאה, ואפילו זכר ונקבה עם צאצא שזהו מקרה נדיר למדי. צביוני אדרס טריטוריאליים בוודאות, ואף על פי שישנן תצפיות על גירוד הפרשות על זרדים, בלוטות הריח הקטנטנות שלו מצביעות על כך שהן אינן נמצאות בשימוש נרחב בסימון הטריטוריה. ערימות גללים דומיננטיות יותר בנושא הזה, והן נמצאות בדרך כלל לאורך התוואי של הטריטוריה הקטנה שלו. צפיפות האוכלוסייה באי זנזיבר נאמדה בשנת 1993 וב-2001 בסביבות 4.5 פרטים לקמ"ר; באזורים עם בתי גידול מתאימים במיוחד צפיפות האוכלוסייה עשויה להיות 11.4-5.18 פרטים לקמ"ר. לעומת זאת ביער ארבוקו-סוקוק שבקניה צביונים אלו נמצאים בצפיפות נמוכה מאוד של 2.8 פרטים לקמ"ר, ולשם השוואה הצביון הכחול שמצוי אף הוא באזור זה בעל צפיפות של 12 פרטים לקמ"ר.
כמעט ואין מידע על הרבייה של צביון אדרס. נקבות בהריון מתקדם נצפו בין יוני לנובמבר, ומניקות נצפו בדצמבר ואוקטובר, אך לא ידוע האם הרבייה מתרחשת כל השנה. בדומה לרוב הצביונים הנקבה ממליטה עופר אחד החבוי בשבועות הראשונים לחייו בצמחייה הסבוכה.
איומים ושימור.
צביון אדרס היה מסווג במשך מספר עשורים על ידי ארגון השימור IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR) בשל ירידת מספרים דרסטית החל משנת 1983, ואיומים גדולים בדמות ציד לא חוקי לבשרו הטעים ולעורו הנאה ואובדן בית גידול על ידי כריתת יערות נרחבת. עם זאת, הערכה חדשה של הארגון בשנת 2017 גילתה אוכלוסיות גדולות נוספות שהובילו לשינוי מעמדו למצב פגיע (VU). על פי כל הנתונים, האוכלוסייה תמשיך לרדת בעתיד אם לא ינקטו צעדי שימור משמעותיים. להלן נתוני IUCN על תפוצת צביון אדרס במדינות הנזכרות, כולל היסטוריה, סיבות ירידה, איומים ספציפיים, פעולות השימור וכדומה:
אומדנים.