סטרן קנה את פרסומו הודות לתוכנית הרדיו שלו, אשר שודרה בסינדיקציה בתחנות רבות ברחבי ארצות הברית. ב-9 בינואר 2006 החל בשידור תוכניתו ברדיו הלווייני, המשודר למנויים בלבד ומעניק לתוכנית הרבה יותר חופש יצירתי כיוון שחוקי הצנזורה של ה-FCC, ועדת התקשורת הפדרלית, לא חלים על הרדיו הלווייני. עם המעבר ללוויין סטרן חתם על חוזה של 100 מיליון דולר לשנה במשך חמש שנים.
בנוסף לעבודתו כשדרן רדיו, התנסה סטרן בהוצאה לאור, בטלוויזיה, בקולנוע ובמוזיקה.
הוא פרסם שלושה ספרים פרי עטו - "פרטים אינטימיים" (שעובד לסרט בעל שם זהה), "מיס אמריקה" ולאחרונה גם "האווארד סטרן בא פעם נוספת".
מעורבותו בטלוויזיה כוללת הגשת תוכנית בערוץ טלוויזיה ניו-יורקי, תוכנית לילה ב המתעדת את שידורי הרדיו שלו, התוכנית "Howard Stern On-Demand" שמשודרת בערוץ "שלם וצפה" ומציעה פרקים של ראיונות, דיונים ומערכונים מתוכניות הרדיו בעידן הלוויין וכן קטעים מהעבר ובנוסף צילומים בלעדיים לערוץ שקשורים לתוכנית והפקת התוכנית "Son of the Beach", פרודיה על "משמר המפרץ".
בשנת 2006 התברג לרשימת "100 האנשים שמעצבים את עולמנו" של השבועון "טיים", ודורג במקום השביעי ברשימת הסלבריטאים העשירים של כתב העת "פורבס".
בשנת 2014 תקף סטרן מאזין בתוכניתו שניסה למתוח ביקורת על ישראל. ב-6 באוקטובר 2015 תקף בחריפות את רוג'ר ווטרס על כך שהוא נטפל לישראל וליהודים והאשים אותו באנטישמיות.
בשנת 2014 הגיע למקום החמישי ברשימת הסלבריטאים המרוויחים של מגזין פורבס עם רווחים של 95 מיליון דולר.
חיים אישיים.
ב-4 ביוני 1978 נישא סטרן לאליסון ברנס, אהובתו מימי הקולג', בבית הכנסת "אוהבי שלום" שבברוקלין מסצ'וסטס. לזוג שלוש בנות: אמילי בת' (נולדה ב-1983, תסריטאית וכותבת מחזות, מ-2007 החלה בהתקרבות ליהדות האורתודוקסית), דברה ג'ניפר (נולדה ב-1986) ואשלי ג'ייד (נולדה ב-1993). הזוג התגרש בשנת 1999, ובאותה שנה פגש סטרן את הדוגמנית והשחקנית בת' אוסטרובסקי. ב-14 בפברואר 2007 הווארד סטרן הודיע בתוכניתו שהוא ואוסטרובסקי התארסו. הם נישאו ב-3 באוקטובר 2008 במסעדת Le Cirque בניו יורק.
יום אהבה קטלני
יום אהבה קטלני (באנגלית: Valentine) הוא סרט אימה משנת 2001, שבוים על ידי ג'יימי בלאנקס, הבמאי של "אגדה עירונית". הסרט נכתב על ידי טום סווג' ודונה פאוורס. הסרט יצא בישראל ב-24 במאי 2001.
עלילה.
הסרט נפתח בשנת 1988, במסיבת יום האהבה של חטיבת ביניים, שבה הילד ג'רמי מלטון מנסה להזמין קבוצה של ילדות (פייג', שלי, לילי וקייט) לרקוד איתו, אך כולן (מלבד קייט) דוחות אותו ומעליבות אותו. רק דורותי, ילדה שמנמנה מסכימה לרקוד עמו, והם מתנשקים מאחורי המדרגות עד שקבוצה של בנים מוצאת אותם ומעליבה אותם. דורותי הנבוכה ממהרת לספר להם שג'רמי תקף אותה ונישק אותה בניגוד לרצונה. בתגובה, הילדים שופכים על ג'רמי קערה של פונץ', מורידים לו את המכנסיים ומרביצים לו לפני כל הילדים. כעבור 13 שנה, אותן הילדות מקבלות כרטיסי ברכה מאיימים ליום האהבה ונרצחות זו אחר זו יחד עם בני זוגן על ידי רוצח במסיכה. בסוף הסרט מתברר שהחבר של קייט (שנשארת בחיים) הוא בעצם ג'רמי שגדל, והוא זה שרצח את כולן.
כשאנוב
כשאנוב או חשאנוב (בפולנית: Chrzanów; ביידיש: קשאָנאוו) היא עיירה בדרום פולין. בשנת 2002 חיו בה 40,880 תושבים. העיירה ממוקמת כ־40 ק"מ (בקו אווירי) מערבית לקרקוב ושוכנת בסמוך לנחל חחלו () הזורם לנהר ויסלה, מוקפת יערות ובהם מגוון חיות בר. החל מ-1999 היא שייכת לפרובינציית פולין קטן.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-6,300 יהודים, רוב תושביה. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתייכה כשאנוב לגליציה. בין יוני 1940 למרץ 1941 הועברו חלק מיהודי אושווינצ'ים לכשאנוב, בה הוקם גטו, כדי לפנות מקום להקמתו של מחנה אושוויץ.
היסטוריה.
כשאנוב נוסדה במאה ה-14 תחת הנהגת קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, ומופיעה ברישומי הכנסייה החל משנת 1325. מקור השם בצמח החזרת שצומח באזור ("חריין"). עם זאת, בין הממצאים הארכאולוגיים שהתגלו באזור, נמצאו שברי כלים וקברים מ-400–2000 לפני-הספירה. מכך מניחים כי האדם עסק שם בחקלאות אולם לא השתקע ונדד בהתאם לשינויי האקלים ותנאי המרעה.
להבדיל מאופיים החקלאי של יישובי האזור, כשאנוב שימשה כצומת עירוני ומסחרי לכפרי-האזור שכן באותה התקופה הנסיעה לקרקוב בעגלות הייתה קשה וממושכת. בתחילה ריכזה כשאנוב את חקלאות הסביבה, ועם הזמן הסחר התרחב לטווחים בין-עירוניים בעיקר ממחצבות מלח בישול, עופרת, ברזל, בדיל, אבץ ובקר. בהמשך התפתחה באזור תעשיית קמח, יין שרף, בירה, וחומרי בנייה.
בהקמתה הייתה נתונה כשאנוב בבעלות פרטית של משפחת ליגנזה . מיקומה של כשאנוב כצומת דרכים לערים אחרות היווה מקור הכנסה לבעלי הזיכיון על העיר, אשר גבו דמי מעבר ומיסי מכס, בנוסף למיסים ששילמו תושבי העיירה.
עד שנת 1939.
בשל מלחמות והסדרים בינלאומיים, השלטון המרכזי על מחוז כשאנוב ועל דרום פולין כולו התחלף פעמים רבות בין ממלכות, כמו גם בין עמים ומדינות.
בשנים 1386–1572 השליטה הייתה מלוכנית פולנית. במאה ה-16 מלך פולין העניק לכשאנוב מעמד של עיר.
בשנים 1572–1595 נכבש האזור לעיתים קרובות על ידי ממלכות שונות.
בשנת 1789, כשהייתה תחת שלטון ארכידוכסות אוסטריה, עקב גידול אוכלוסין ורפורמות כלליות, הורה יוזף השני, קיסר אוסטריה להוסיף שם משפחה לכל אדם, ככלי-עזר לגביית מיסים, שירות צבאי, חינוך ועוד.
בשנת 1793 נכבשה כשאנוב ועברה לשלטון ממלכת פרוסיה. בשנת 1795, עקב המלחמות הנפוליאוניות, עבר השטח הפולני הדרומי של גליציה, כולל קרקוב וכשאנוב, לשלטון אוסטריה. בשנת 1809, לאחר מלחמה נוספת חזרה כשאנוב לשלטון דוכסות ורשה הפולנית. הדוכסות התפרקה כעבור שנים ספורות וכשאנוב הפכה לחלק מהישות של העיר החופשית קרקוב.
בשנת 1846, בעקבות מרד קרקוב, שוב עבר השלטון באזור לאוסטרים. בשנת 1854 השלטון העניק לכשאנוב מעמד של עיר-מחוז, מה שזיכה אותה בזכויות מסחר מורחבות בירידים, בסחר, במיסים ובפיתוח.
כשאנוב, אשר מבחינת בעלות על הקרקעות נותרה מאז היווסדה בידיים פרטיות, החליפה בעלות מעת לעת, ובעלי הזכויות דאגו לפתח את העיר. הרוכשים האחרונים של כשאנוב בשנת 1856 היו קבוצת סוחרים מוורוצלב: לוונפלד, זילברגליט וקוז'ניצקי. לימים החברה התפרקה וצאצאיו של לוונפלד נותרו כבעלי הקרקע עד לשנת 1939.
בשנת 1856 זכתה כשאנוב בקו ובתחנת רכבת לשכנותיה והלאה. אירוע זה עודד פעילות כלכלית-מסחרית כגון תעשייה כבדה (קטרים) והביא לגידול באוכלוסייה, עד כי בשנת 1910 היו בכשאנוב 11,528 תושבים, מתוכם 6,593 יהודים; זאת לעומת 4,078 תושבים בשנת 1838 שמתוכם 2,009 יהודים. שיעור היהודים באוכלוסייה - כ-50% - נשמר עשרות שנים, ובמועצת-העיר, אשר הייתה מורכבת מ־30 חברי-מועצה, היו בדרך כלל כ־15 נציגים יהודים.
מלחמת העולם הראשונה, אשר התחוללה בין השנים 1914–1918, פגעה בכל תושבי כשאנוב. גברים פולנים ויהודים גויסו לצבא ורבים לא שבו. משפחות רבות ברחו לאזורים בטוחים יותר באימפריה האוסטרו-הונגרית. בית החולים הצנוע בעיר טיפל בנפגעים רבים מהצבא ומהאוכלוסייה. בסיום המלחמה חזרה העיר לריבונות פולין, הפעם במסגרת הרפובליקה הפולנית השנייה, והתרחבה בעקביות.
בשנת 1921 היו בכשאנוב 11,392 תושבים, בתוכם 6,328 יהודים. בשנת 1939 היו בכשאנוב 21,500 תושבים, כמחציתם יהודים.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
גרמניה הנאצית פלשה לפולין ב-1 בספטמבר 1939. כשאנוב, שהייתה קרובה לגבול הגרמני, נכבשה כבר ב-4 בספטמבר לאחר שגדודי צבא קרקוב וכשאנוב קרסו מול הדיוויזיה המשוריינת הגרמנית. הכיבוש נמשך ובתוך חמישה שבועות גרמניה כבשה את פולין כולה בשיתוף עם ברית המועצות, ובחלוקת פולין בין שתי הכובשות כשאנוב נכללה בשטח השלטון של גרמניה הנאצית.
ב-24 בינואר 1945 הצבא האדום שחרר את כשאנוב, ולראשונה הוחל בעיר שלטון מועצה ללא בעלות פרטית על העיר. באותה שעה בכשאנוב חיו 13,500 תושבים, כולל נספחים ופליטים מהסביבה, ועשרות יהודים בודדים.
ב-8 במאי 1945 נכנעה גרמניה לארצות הברית ולברית המועצות, והאזור עבר לשלטון פולני בחסות רוסיה הקומוניסטית, במסגרת הרפובליקה העממית הפולנית. העיר החלה להתאושש מסחרית, אם כי באופן איטי ומסורבל, וזאת בשל הלאמת מפעלים והקמת קואופרטיבים כחברות-יצור, על פי הניהול הקומוניסטי.
במקצועות מסורתיים של יהודים השתלבו כעת תושבים מקומיים וחדשים. צמתי הכבישים הראשיים ומערכת-הרכבות שבאזור עזרו להתפתחות של תעשייה כבדה כגון קטרים ושל תעשייה קלה כגון מזון. בעיר הוקמו בית חולים, מוסדות השכלה, מוסדות תרבותיים, מוזיאון עירוני (1960), מתקני ספורט וכיוצא בזה. בהמשך גם הכיכר המרכזית, ה"רינק" (Rynek), וסביבתה עוצבו מחדש למראה מודרני.
בשנת 1990, לאחר תסיסה אזרחית חריפה, עברה פולין לדמוקרטיה אזרחית חופשית.
בסוף שנת 2016 היו בעיר כשאנוב 47,535 תושבים, ואף לא יהודי אחד.
היהודים בכשאנוב.
על פי רישומים עירוניים היהודי הראשון בכשאנוב היה "יעקב מנהל בית-עבוט" (1590), ואחריו "מארק חלפן-כספים ובעל טחנת-קמח" (1619).
יהודים החלו להגר לכשאנוב במאה ה-17 וה-18 בעיקר מאוסטריה ומגרמניה, תחילה בעשרות ואחר כך במאות. מהגרים אלו היו ברובם בעלי-מלאכה כגון אופים, חייטים, פרוונים, סנדלרים ואורגים, או עוסקים במקצועות-חופשיים כגון חלפנות, רפואה, מסחר וכדומה.