התואר מלך קתולי או מלכה קתולית הם תוארי מלוכה המוענקים בידי האפיפיור למלכים אשר בעיניו, כראש הכנסייה הקתולית, מגלמים עקרונות קתוליים בחייהם האישיים, כמו גם בהתנהלותם המדינית. תואר זה עובר בירושה לצאצאי המלכים, אלא אם כן הוסרו בידי האפיפיור.
אחת הזכויות המתלוות לתואר "מלכה קתולית" היא הזכות ללבוש מלבושים בצבע לבן, ולא שחור, בעת מפגש עם האפיפיור.
הדוגמה המוכרת ביותר של הענקת התואר היא פרננדו השני מלך אראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה (כיום מאוחדות שתי הממלכות בספרד), הם המלכים הקתוליים.
מלכה קתולית
גרוטסקה
גרוֹטֶסקה (מצרפתית: Grotesque) הוא מונח בעל מספר פירושים:
מקור המושג בימי הרנסאנס, כאשר נתגלו בחפירות ברומא העתיקה, בבית הזהב (Domus aurea), במפלס נמוך שהתפרש כמערה אם כי כלל לא היה מערה (באיטלקית grotta), ובהן ציורי קיר ענקיים, דמיוניים ומגוחכים בעיני אנשי תקופת הרנסאנס. (pittura grottesca פירושו ציור מהסוג המתואר לעיל). הפופולריות של העיטור בגרוטסקות, ששימש בעיקר כמילוי שטח בפרסקאות גדולים, מסביב לתמונות ראשיות, חיבר בתוכו גם את מסורת המפלצות על הקתדרלות של ימי הביניים, ואת גילוי ציורי הקיר בבית הזהב, שהיה לפי רוח הרנסאנס, מקור השראה מתרבות העת העתיקה. ציורי גרוטסקות היו נפוצים מאוד במאה ה-16 וה-17, וגרוטסקות רבות, בהן הגרוטסקות בווילה ד'אסתה בטיוולי ובקסטל סנט-אנג'לו ברומא, מופיעות ברחבי אירופה, והיו ציירים שהתמחו בסוג עיטור זה.
בספרות.
שימושים ראשונים בגרוטסקה כציון לאמצעי ספרותי קומי, ובגרוטסק כאמצעי ספרותי ממש, נעשו בצרפת, בשלהי המאה ה-15.
הגרוטסקה הספרותית עברה כמה שינויים של משמעות מאז המאה ה-15 ועד ימינו. בתחילה הייתה הגרוטסקה מיועדת לתיאור דמיוני מפחיד ומבעית, ולהטלת אימה ספרותית. לימים חלו בה שינויים לכיוון הקומי, לחידוד העיוות של המתואר, בעיקר דמויות של גיבורים, אך גם מקומות, נופים וערים. במאה העשרים, בגרמניה הווימארית, הגיעה הגרוטסקה לשיאים אמנותיים חשובים, באמנות הציור, הכרזה, הרישום והדפוס, וגם באמנות השיר הפוליטי והמחזה האוונגרדי.
בין גדולי אמני העולם שעשו שימוש נרחב בגרוטסקה ביצירתם היו המחזאי האיטלקי לואיג'י פיראנדלו, הסופר הרוסי ניקולאי גוגול ופרנץ קפקא. בין היוצרים הישראליים שעשו שימוש נרחב בגרוטסקה ביצירתם ניתן למנות את הסופר חיים הזז, את המחזאי חנוך לוין, ואת המשוררים דוד אבידן ונתן זך.
כסוגה ספרותית מצטרפת הגרוטסקה לסוגות קרובות של משפחת האמצעים הספרותיים הקומיים, ובהם הסאטירה, האירוניה, הפרודיה, הקומדיה.
בפיסול.
גרוטסקה הוא פסל של מפלצת, חיה, דרקון או שד, הרווח באדריכלות הגותית. הגרוטסקה נפוצה בייחוד בקתדרלות וכנסיות. לפיסול הגרוטסקי היו מספר מטרות:
הגרוטסק נבדל מגרגויל בכך שגרגויל משמש כמרזב ואילו הגרוטסק הוא פסל בלבד.
במיתולוגיה.
שד המערות שואב נשמות מבני-תמותה וניזון מהן, אך לא יכול לפגוע בבני אלמוות.
כאזמיה
כאזמיה (בערבית: الكاظمية, תעתיק: אלכאט'מיה) היא שכונה צפונית בבירת עיראק, בגדאד, שבעבר הייתה עיר נפרדת, הנמצאת כ-5 ק"מ ממרכז העיר הגדולה. האזור הוא מקום עלייה לרגל של השיעים, לקברם של שניים מהאימאמים שלהם, בייחוד בתקופה הקרובה לעאשוראא'. זוהי העיר היחידה הקרויה על שמו של אחד מהאימאמים השיעים (מוסא אל-כאזם).
שכונת כאזמיה נמצאת כיום באזור בו נקברו בני שבטו של הנביא מוחמד, שבט קורייש. הח'ליף הארון א-רשיד מבית עבאס הקצה את החלקה לצורך זה. במקום נקבר מוסא אל-כאזם, האימאם השיעי השביעי ב-799, ולאחר מכן נקבר בה גם נכדו, האימאם השיעי התשיעי, מוחמד א-תקי ב-835. במקום קבורתם נבנה מקדש מפואר, אליו עולים השיעים בזיארה (עלייה לרגל שאינה למכה או למדינה).
בעבר.
במהלך ההיסטוריה הקדומה, העיר הייתה מרכז דתי שיעי, ובתקופה מסוימת הייתה המרכז הדתי הראשי עבור השיעה. אולם לאורך הזמן, ערים אחרות דוגמת נג'ף וסאמרא לקחו את מקומה. מיקומה של העיר, בקרבה לבגדאד (שהייתה בירת הח'ליפות לאורך זמן, ועיר שלטון מרכזית) גרמה להריסתה ובזיזתה לאורך ההיסטוריה. אחת מהפעמים בהם העיר ומקדשיה נפגעו באופן רציני הייתה במהלך הפלישה המונגולית לבגדאד ב-1258, במהלכה נשרף המקדש של האימאמים.
האזור גם היה מרכז להתנגדות העיראקית לכיבוש הבריטי לאחר מלחמת העולם הראשונה.
כיום.
במסגרת הלחימה הבין-עדתית שנגרמה מנפילת משטרו של סדאם חוסיין ב-2003 עם הפלישה האמריקנית, בוצעו מספר פיגועי טרור של מיליציות סוניות במקום. הפיגוע המפורסם ביותר, בשל מספר הרוגיו העצום - 965 איש, התרחש ב-30 ביולי 2005 (יום השנה למותו של מוסא אל-כאזם, במהלכו עלו שיעים רבים לרגל למקום) על הגשר מעל נהר הפרת, בין שכונת כאזמיה לבין השכונה הסונית עזמיה. שמועות שהופצו, כנראה על ידי סונים קיצוניים, המזוהים עם אל-קאעדה, טענו כי מחבל מתאבד נמצא על הגשר, מנוסת אלפי האנשים שהיו על הגשר, גרמה לקריסת הגשר, ולמחיצתם של אנשים רבים למוות.
מבנה ותושבים.
לאחר הקמת המסגד המפואר לפני האימאמים ב-947, החלו שיעים לאורך השנים לעבור להתגורר במקום, כיום מרבית תושבי השכונה הם שיעים. בשכונה מסגדים רבים, ובתי קברות בהם נטמנו מספר מוסלמים חשובים. שטח השכונה אינו גדול, ועל פי מרבית הסימונים עומד על כ-13.3 דונמים. גידורה המערבי של השכונה הוא נהר הפרת, וגבולותיה ממזרח הם שורה של מפעלים. ב-1943 חוברה כאזמיה למערכת הרכבות של בגדאד.
הממשלה ה-27
סאלוס
חיל שדה
ארי לינקר
עמיר (ג'נגו) רוסיאנו
פקודה (מחשב)
במחשבים, פקודה היא הוראה למחשב לבצע פעולה מסוימת. למושג זה יש משמעויות אחדות, ספציפיות יותר.
פקודת מכונה.
לבו של המחשב הוא המעבד, המבצע רצף של פקודות מכונה (instruction) הניתנות לו. פקודת מכונה היא רצף של סיביות, שהמעבד מבצע בהתאם להן פעולה מתאימה, בדרך כלל פעולה פשוטה ביותר. פקודות המכונה כוללות:
פעולות מורכבות יותר, כגון הוצאת שורש, אינן מתבצעות באמצעות פקודת מכונה בודדת, אלא באמצעות אלגוריתם המורכב מפקודות מכונה רבות.
לפקודות המכונה מבנה פשוט למדי, הכולל את קוד הפקודה (האופרטור), ואת כתובת הנתונים שעליהם פועלת פקודה זו (האופרנדים).
אוסף כל פקודות המכונה של מעבד מסוים הוא סט הפקודות שלו. כתיבתן של פקודות מכונה נעשית באופן ישיר למדי באמצעות שפת סף, ובאופן עקיף באמצעות שפה עילית, שהמהדר מתרגם אותה לפקודות מכונה.
פקודה בשפת תכנות.
שפת תכנות כוללת אוסף של פקודות (statements) שבאמצעותן נכתבת תוכנית בשפה זו. עוצמתן של פקודות בשפה עילית (מרבית שפות התכנות הן שפות עיליות, להבדיל משפת סף) גדולה במידה ניכרת מזו של פקודות המכונה, וכל פקודה בשפה עילית מתרגמת, באמצעות המהדר, לפקודה אחת או סדרה של פקודות בשפת מכונה.
פקודות בשפות תכנות מתחלקות למספר קטגוריות:
פקודה מן המשתמש.
מערכת הפעלה מקבלת מהמשתמש הוראות לביצוע פעולות שונות. גזור, העתק והדבק הן מהפעולות הנפוצות על ידי המשתמש הביתי במעבד תמלילים.
בממשק משתמש גרפי ניתנות הוראות אלה פעמים רבות באמצעות העכבר. בממשק שורת הפקודה (כדוגמת זה של מערכת ההפעלה DOS) ניתנות ההוראות באמצעות פקודות (command). פקודה בממשק זה מתממשת בשתי צורות:
דוגמאות לפקודות במערכת ההפעלה DOS:
ג'וליוס אקסלרוד
ג'וליוס אקסלרוד (באנגלית: Julius Axelrod; 30 במאי 1912 – 29 בדצמבר 2004) היה ביוכימאי אמריקאי-יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1970 על חקר המוליכים העצביים מסוג קטכולאמינים, קבוצת כימיקלים במוח הכוללים את האפינפרין, נוראפינפרין וכפי שהתגלה מאוחר יותר גם דופמין. אקסלרוד תרם משמעותית גם להבנת תפקיד בלוטת האצטרובל בוויסות השעון הביולוגי.
תולדות חייו.
אקסלרוד נולד וגדל בלואר איסט סייד בעיר ניו יורק, בנם של מהגרים יהודים מגליציה. במקביל ללימודיו בבית הספר, קרא ספרים רבים בספרייה הציבורית ליד ביתו. בשנת 1930 החל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק, אך לאחר כשנה התרושש, ועבר ללמוד ביולוגיה וכימיה במכללת העיר ניו יורק, בה הלימודים היו בחינם. מכיוון שבערבים הוא עבד, את עיקר לימודיו עשה בנסיעה ברכבת התחתית של ניו יורק, דבר שהרגיל אותו להתרכז גם כשמסביב יש המולה. עם סיום התואר הראשון, בשנת 1933, ניסה אקסלרוד להתקבל למספר בתי ספר לרפואה, אולם נדחה על ידי כולם. הוא עבד בתחילה כטכנאי מעבדה באוניברסיטת ניו יורק עד שבשנת 1935, כשנגמר התקציב להעסקתו, התקבל לעבודה ככימאי במחלקת התברואה של עיריית ניו יורק. במשרה זו ביצע בדיקות של תוספי ויטמינים במזון. בתאונת עבודה, כאשר בקבוק אמוניה התפוצץ במעבדה, הוא איבד את עינו השמאלית ומאז חבש רטייה על עינו. במהלך עבדתו במחלקת התברואה של העירייה, החל בלימודי ערב וסיים תואר שני במדעים באוניברסיטת ניו יורק, בשנת 1942.
בשנת 1955 קיבל תואר דוקטור למדעים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ובשנת 1965 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת שיקגו. משנת 1955 הוא ניהל את המחלקה לפרמקולוגיה של המכון הלאומי לבריאות הנפש בבת'סדה.
פרסים ותארים.
בשנת 1970 זכה בפרס נובל לרפואה. בשנת 1971 קיבל פרס של שם איינשטיין "על תגליותיו המהוות אבני־יסוד בנוירופיזיולוגיה ינוירופרמקולוגיה, שנתנו דחיפה גדולה לחיפושים אחרי תרופות למחלות עצבים ומחלות־רוח".
בשנת 1984 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.
מחקר.
מחקר על משככי כאבים.