במהלך מלחמת העולם הראשונה, מקסיקו הייתה נייטרלית בשל היותה מעורבת במלחמת האזרחים שלה. בשנת 1917 המודיעין הבריטי יירט את הטלגרם של צימרמן, והעביר אותו לממשלת ארצות הברית. צימרמן היה שר החוץ הגרמני. הוא ניסה לגרום למקסיקו להצטרף למלחמה נגד ארצות הברית, בתקווה להסיט את תשומת הלב האמריקנית מאירופה. מקסיקו התעלמה מההצעה, בהבנתה כי צבא ארצות הברית יביס אותה במהירות.
במרץ 1938 הפקיעה ממשלת הנשיא לאסרו קארדנאס את כל מאגרי הנפט, המתקנים וחברות הנפט הזרות במקסיקו. ממשלת בריטניה דרשה פיצוי מיידי מההפקעה אולם ממשלת מקסיקו סירבה לשלם. כתוצאה מכך נותקו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות מיד. זמן קצר לאחר מכן הובילו ממשלות ארצות הברית ובריטניה גינוי בינלאומי של ממשלת מקסיקו וביקשו מהקהילה הבינלאומית להחרים את רכישת המוצרים המקסיקנים כדי להחליש את הכלכלה המקסיקנית עד ששתי הממשלות יקבלו פיצויים.
במאי 1942 הכריזה מקסיקו מלחמה נגד מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה, ובכך נכנסה רשמית למלחמה לצד בעלות הברית. כתוצאה מכך, כוננו מחדש היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לבריטניה. מקסיקו הייתה אחת משתי מדינות אמריקה הלטינית בלבד ששלחה חיילים לחו"ל להילחם במלחמת העולם השנייה (המדינה השנייה היא ברזיל). בשנת 1944 שתי המדינות העלו את ייצוגן הדיפלומטי לרמת השגרירויות וסר צ'ארלס באטמן הפך לשגריר הבריטי הראשון במקסיקו ואלפונסו רוזנצוויג דיאז הפך לשגריר המקסיקני הראשון בבריטניה. לאחר המלחמה, היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות נורמלו והחלו בסחר. בשנת 1966 נחנכו הטיסות הישירות הראשונות בין מקסיקו סיטי ללונדון.
שנה כפולה.
שנת מקסיקו בבריטניה ושנת הממלכה המאוחדת במקסיקו, שהתקיימה בשנת 2015, הייתה שנה של חילופי דברים נרחבים, מגוונים ומעוררים בין מקסיקנים לבריטים בכל הקשור לאמנות, תרבות, מדע, המגזר האקדמי עסקים ותיירות. בתחילה זה היה אמור להיות פרויקט תרבותי בלבד שעליו סיכמו יו"ר המועצה הלאומית לתרבות ולאמנויות מקסיקו, רפאל טובאר דה טרזה, ושר התרבות, התקשורת והאמנות של הממלכה המאוחדת, אדוארד ווייזי ב-4 ביולי 2013. בהמשך, משרדי החוץ של שתי המדינות החליטו להרחיב את השנה הכפולה לתחומים אחרים.
במרץ 2015 ביקר הנשיא אנריקה פניה נייטו, בליווי הגברת הראשונה, אנג'ליקה ריברה, בביקור ממלכתי בבריטניה.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רשמיים ממקסיקו לבריטניה
ביקורים רשמיים מבריטניה למקסיקו
הסכמים דו צדדיים.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו צדדיים כמו חוזה הסגרה (1886); הסכם להעברת דואר דיפלומטי (1946); הסכם ליחסים קונסולריים (1954); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1975); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1975); הסכם תובלה אווירית (1988); הסכם לשיתוף פעולה במאבק נגד סחר בסמים נרקוטיים ובחומרים פסיכוטרופיים (1990); הסכם להימנעות ממיסוי כפול ולמניעת העלמות מיסים במיסים על הכנסות ורווחי הון (1994); אמנת הוצאה לפועל של גזר דין פלילי (2004); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (2006) והסכם להכרה הדדית של לימודים, תארים, תעודות ותארים אקדמיים להשכלה גבוהה בין שתי המדינות (2015).
יחסי סחר.
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי, אשר בריטניה הייתה חברה בו. מאז יישום הסכם הסחר החופשי בשנת 2000, גדל המסחר בין שתי המדינות באופן דרמטי. בשנת 2018 הסחר הדו-צדדי בין מקסיקו לבריטניה הגיע ליותר מ-4.6 מיליארד דולר. יצוא מקסיקו לבריטניה כולל: זהב, חלקי רכב, בירה וציוד חשמלי אחר. היצוא הבריטי למקסיקו כולל: אלכוהול, תרופות, טרנזיסטורים ומוצרים שונים אחרים. המסחר של מקסיקו עם בריטניה הסתכם ב-7.5% מסך המסחר בתוך האיחוד האירופי. בין השנים 1999–2012 השקיעו חברות בריטיות למעלה מ-8 מיליארד דולר במקסיקו ומעל אלף חברות בריטיות הקימו סניפים במקסיקו.
תחבורה.
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם חברות התעופה הבאות: אארומקסיקו, בריטיש איירווייז, TUI איירווייז ווירג'ין אטלנטיק.
נציגויות דיפלומטיות.
בריטניה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי, קונסוליה כללית בקנקון ו-3 קונסוליות בגוודלחרה, מונטריי וטיחואנה. מאידך, מקסיקו מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-4 קונסוליות בבלפסט, קארדיף, גלאזגו ומנצ'סטר.
המחאות בסודאן (2018-2019)
רקלה מוסוליני
רקלה מוסוליני (באיטלקית: Rachele Mussolini; 11 באפריל 1890 - 30 באוקטובר 1979) הייתה אשתו של הרודן הפשיסטי האיטלקי, בניטו מוסוליני. נותרה בחיים לאחר שהוא הוצא להורג בשנת 1945 יחד עם פילגשו קלרה פטצ'י, והאריכה חיים לאחר מכן.
הקשר למוסוליני.
רקלה מוסוליני נולדה בשנת 1890 למשפחת איכרים בשם גוידי (Guidi), אביה אגוסטינו גוידי ואימה אנה לומברדי. לאחר מות האב הפכה אימה לפילגשו של אלסנדרו מוסוליני, אביו של בניטו מוסוליני. בשנת 1910 עברו האם והבת לבית מוסוליני. כך שבניטו מוסוליני הכיר את רקלה גוידי, שהייתה צעירה בשבע שנים, במשך זמן רב. נוצר קשר בין השניים. ב -1 בספטמבר 1910 נולדה בתם אדדה מהקשר זה. כניסת האם לבית מוסוליני לא הייתה מכיוון שבני הזוג חיו בנישואים פרועים. אלה שבאותה תקופה החוק האיטלקי איפשר זאת. רקלה הצעירה התפעלה מבניטו מוסוליני ושניהם פתחו במערכת יחסים.
ב־17 בדצמבר 1915 נישאו רקלה ובניטו בטקס אזרחי בלומברדיה. בשנת 1914, שנה לפני נישואיו לרקלה, נישא מוסוליני לקוסמטיקאית רפואית בשם אידה דאלסר ממילאנו, ואף נולד לו ממנה בן, בניטו אלבינו מוסוליני, בו סירב להכיר. כאשר עלה לשלטון, רדף את אידה דאלסר ואת בנם המשותף, והביא לאשפוזם בכפייה במוסדות פסיכיאטריים, ואף למותה של אידה בשנת 1937 ולרציחתו של בניטו אלבינו בשנת 1942.
ילדיה.
לבניטו ורקלה מוסוליני נולדו חמישה ילדים, שתי בנות ושלושה בנים: אדה מוסוליני (1995 – 1910), שנולדה מחוץ לנישואים שבעלה היה הרוזן גליאצו צ'אנו, שר החוץ בממשלתו של מוסוליני, ויטוריו מוסוליני (1997 – 1916), ברונו מוסוליני (1941 – 1918), רומנו מוסוליני (2006 – 1927), שהיה נשוי לאחותה של סופיה לורן ו-אנה מריה מוסוליני (1968 – 1929).
נאמנותה למוסוליני.
בתקופת שלטונו של מוסוליני, הוצגה רקלה מוסוליני כדוגמת מופת של עקרת הבית והאם הפשיסטית. רקלה הייתה מודעת למערכת היחסים של מוסוליני עם פילגשו קלרה פטצ'י וניסתה לסיימה, אך לא הצליחה.
היא נותרה נאמנה למוסוליני עד הסוף. אבל, ב־28 באפריל 1945 היא לא הייתה עם מוסוליני כשהוא ופילגשו, קלרה פטצ'י, נלכדו והוצאו להורג על ידי פרטיזנים איטלקים. רקלה מוסוליני ניסתה לברוח מאיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה, אך היא נעצרה בעיר קומו, הסמוכה לשווייץ על ידי פרטיזנים איטלקים. היא הועברה לידי צבא ארצות הברית והוחזקה באי איצ'יה בצפון מפרץ נפולי, אך שוחררה לאחר מספר חודשים. היא ביקשה כי ימסרו לה את גופתו של מוסוליני, בקשה שנענתה רק כעבור עשור. בהמשך פתחה מסעדה. לאחר התדיינות משפטית היא קיבלה פנסיה משלטונות הרפובליקה האיטלקית, כאלמנתו של פקיד ציבור, משנת 1975 ועד מותה.
יחסי טורקיה–מקסיקו
יחסי טורקיה–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים בין מקסיקו לטורקיה. שתי המדינות חברות בקבוצת אוסטרליה, G-20, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
היסטוריה.
הקשר הרשמי הראשון בין מקסיקו לאימפריה העות'מאנית (טורקיה של ימינו) היה בשנת 1864 כאשר מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו שלח שליחים למספר מדינות כדי לבקש הכרה רשמית בשלטונו במדינה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1928 לאחר הקמת טורקיה המודרנית על ידי מוסטפא כמאל אטאטורק בשנת 1923; ואחרי סיום המהפכה המקסיקנית בשנת 1920. באותה שנה, שתי המדינות חתמו על 'הסכם ידידות'. כמעט מיד, שתי המדינות פתחו נציגויות דיפלומטיות בבירות זו של זו, בהתאמה. שגרירות טורקיה במקסיקו סיטי נפתחה בשנת 1947. בשנת 1962 שודרגו משלחותיהם הדיפלומטיות לשגרירויות.
ביוני 1992 ערך שר החוץ המקסיקני פרננדו סולאנה ביקור רשמי בטורקיה, והפך באותה עת לאיש הממשל הבכיר ביותר שביקר במדינה. בעת ביקורו, השר סולאנה ועמיתו, שר החוץ סוליימאן דמירל חתמו על הסכמים על חילופי תרבות ועל ביטול דרישות הוויזה לבעלי הדרכון הדיפלומטי של שתי המדינות. שתי המדינות גם הסכימו להקים מנגנון להתייעצויות פוליטיות לדיון בנקודות השקפה באינטרסים הדדיים דו צדדיים ורב-צדדיים. בשנת 1998, ראש הממשלה מסוט ילמז הפך לראש המדינה הטורקי הראשון שערך ביקור רשמי במקסיקו. בשנת 2009 ביקר ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן במקסיקו. בשנת 2013 הפך הנשיא אנריקה פינה ניטו לראש המדינה המקסיקני הראשון שביקר בטורקיה.
שתי המדינות נחשבות למעצמות אזוריות וממלאות תפקידים גדולים יותר בקהילה הבינלאומית. שתי המדינות תמכו זו בזו באופן דיפלומטי, במיוחד באומות המאוחדות ומקסיקו תמכה בטורקיה לגבי מלחמת האזרחים הסורית המתרחשת בגבולה. בשנת 2013 תרמה מקסיקו טורקיה מיליון דולר לתמיכה בלמעלה ממיליון פליטים סורים ששוכנים כיום בטורקיה. ביולי 2018 חגגו שתי המדינות 90 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לטורקיה
ביקורים רמי דרג מטורקיה למקסיקו
הסכמים דו צדדיים.