בשנות השמונים המליצו רבים מהרופאים על ביצוע חתך חיץ לכל היולדות בלידה נרתיקית, משום שהאמינו שהליך זה ימנע סיבוכים לאחר הלידה. בשנות ה-80 של המאה העשרים בוצע חתך החיץ בכ-60% מכלל הלידות בארצות הברית וכ-80%-90% מכלל הלידות הראשונות. עם זאת, ב נבחנה מחדש יעילות השיטה ונמצא שככל הנראה אין תועלת בחיתוך יזום. מאז חלוקות הדעות בקרב הרופאים. אין הוכחה מחקרית חד משמעית ליתרונות של הליך זה. יתרה מכך, התהליך אינו מונע את התפתחותם של קרעים מדרגה גבוהה. ישנם מחקרים שאף טוענים כי חיתוך חיץ לא זו בלבד שאינו מונע היווצרות קרעים אלו, אלא אף מגביר את הסיכוי להיווצרותם. במחקרים רבים שנערכו מתקופה זו והלאה, לא התקבלה הוכחה כי הליך זה מקצר את משך הלידה כפי שנטען קודם לכן. יתר על כן, אין הוכחה מוצקה לכך שחתך חיץ מפחית את שכיחות הופעת דימום בחדרי המוח של עוברים במשקל נמוך, או שהוא משפר מדדים אחרים המייצגים את מצב העובר. לכן לטענתם, מדיניות של הימנעות מביצוע הליך זה לא תסכן או תפגע ביולדת ובעובר.
יולדות רבות חוששות מהיווצרות קרעים אלו, מה שמגביר את הפחד שלהן מהלידה והצירים הכרוכים בה. כתוצאה מכך, נשים רבות דורשות מרופאיהן ניתוח חיתוך דופן יזום מבחירה אף על פי שלא היה צורך בכך מבחינה רפואית.
הפחתת הסיכוי לחתך.
יש הטוענים שהגמשת שרירי רצפת האגן בעזרת שמנים לקראת הלידה עשויה להקטין את השכיחות של הופעת הקרעים. בנוסף, יש המציעים להשתמש בבלון ייעודי אשר ניפוח הדרגתי שלו עשוי לתרום לגמישות האזור. עם זאת, טענה זו לא הוכחה באופן חד משמעי. גם גישת הלידה הפעילה טוענת להפחתת הסיכוי להופעת קרעים כתוצאה ממוכנות נפשית ופיזיולוגית לתהליך הלידה.
ב-2012 החל שימוש בג'ל מיוחד המוחדר לאזור תעלת הלידה במהלך השלב הראשון והשני של הלידה. מטרתו לקצר את משך השלב השני של הלידה, למנוע חיכוך בתעלת הלידה ובכך להפחית את שיעור הקרעים הספונטניים של החיץ, ועל כן את הצורך בחיתוך החיץ. הג'ל נמצא יעיל במחקר אחד, עם זאת דרושים מחקרים נוספים כדי להעריך את יעילותו.
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה 1961
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשנת 1961 היה טקס הענקת פרסי הטלוויזיה הראשון בממלכה המאוחדת. בהמשך נקראו בשם פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה.
בטכרברג
בטכרברג (בגרמנית: Böttcherberg) היא גבעה מיוערת, חלק מפארק קליין-גליניקה השוכן בפרבר ואנזה שברובע שטגליץ-צלנדורף של ברלין, בירת גרמניה. הפארק הוא חלק בקבוצה של אתרים היסטוריים אדריכליים, אמנותיים ותרבותיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-19, המשתרעת מאי הטווסים בצפון עד בדרום המכונה "המכלול התרבותי של הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
גובהה של גבעת בטכרברג הוא 67 מטרים מעל גובה פני הים והיא שוכנת בפרבר ואנזה שברובע שטגליץ-צלנדורף סמוך לכביש ברלין-פוטסדאם (קניגשטראסה) בין פארק קליין-גליניקה לפארק בבלסברג בפוטסדאם. הכפר לשעבר, ורובע הווילות של היום קליין גליניקה למרגלות הגבעה שייך, בניגוד לפארק העממי בעל אותו השם, לפוטסדאם.
היסטוריה.
בשנים 1791–1804 הייתה גבעת בטכרברג בבעלות כריסטיאן בטכר (Christian Böttcher), שעל שמו היא קרויה כיום (מילולית "גבעת בטכר"). עד 1791 קראו לה "אלטר ויינברג" (Alter Weinberg, מילולית "הכרם הישן") בגלל הגפנים ליין שגדלו על מורדותיו לפני כן, כששימש עדיין לחקלאות, הוא נקרא "אקרברג" (Ackerberg, מילולית "גבעת השדות החקלאיים").
קרל, נסיך פרוסיה הזמין את פטר יוזף לנה לתכנן את פארק גליניקה. לנה, שרצה להפוך את אזור פוטסדאם ליצירת אמנות כוללת, כלל את בטכרברג בתוכניות עיצוב הגן. בהתבסס על תכנון משנת 1832, תכנן לנה לראשונה בניית קוטג '- נקודת תצפית הכוללת את קווי הראייה (Sichtachse) האופייניים ליצירתו של לנה, המובילים אל אגמי יונגפרנזה, , קרמפניצר זה (Krampnitzer See) ו. בשנות ה-60 של המאה ה-19 השם רונדל או הפכו מקובלים לנקודת התצפית. בנקודה הגבוהה ביותר בגבעה הוקמה לוג'יה אלככסנדרה.
הגבעה שייכת לברלין מאז 1928.
לוג'יה אלכסנדרה.
לוג'יה אלכסנדרה (Loggia Alexandra) היא בלוודרה בפסגת גבעת בטכרברג. הלוג'יה הקטנה בסגנון הרנסאנס המוקדם של פירנצה בנויה כחצי עיגול פתוח לכיוון פוטסדאם עם קווי ראייה לארמון בבלסברג ולמרכז פוטסדאם. הקיר המקושת הפתוח מכיל ציורי קיר בסגנון פומפיי ופנלים מעץ דקורטיבי וכעת הוא אינו נגיש, משום שהוא מוגן על ידי קיר זכוכית. רצפת אולם העמודים מצוידת ברצפת שיש, באמצע הקיר המקושת יש דלת עם הכותרת "אלכסנדרה".
השם מזכיר את שרלוטה, נסיכת פרוסיה (1798–1860), לאחר שהתחתנה עם הצאר מאוחר יותר ניקולאי הראשון, קיבלה על עצמה את השם "אלכסנדרה פיודורובנה". אחיה, קרל, נסיך פרוסיה הקים את הבניין בשנים 1869–1870 כמקום לתה ואתר תצפית לזכר אחותו המנוחה האהובה. הפסל אלכסנדר ג'ילי (Alexander Gilli) והבנאי ארנסט פצהולץ (Ernst Petzholtz) היו אחראים על העיצובים. הנסיך קרל בחר בתאריך הבנייה עשר שנים לאחר מות אחותו כדי להנציח את טורניר האבירים המפורסם "בלאנש פלר" (Blanche Fleur) 40 שנה קודם לכן, שהתקיים ב-13 ביולי 1829 מול הארמון החדש בסנסוסי שהיה שיא חגיגות יום ההולדת לכבוד הצארינה. "בלאנש פלר" או "הקסם של הוורד הלבן" (Der Zauber der weißen Rose) התייחס לכינוי המשפחתי של שרלוט.
הדלת, הנראית רק דרך זגוגיות הבטיחות, ולכן אינה נגישה, מובילה לחלל פנים צר שבו הוצבה פרוטומה משיש של הצארינה, שאינה קיימת עוד. גרם מדרגות מוביל מחדר זה לרציף תצפית עם מעקה מחולק. צריח צמוד לצד אחד של הלוג'יה.
במקור רצה אדריכל הגן פטר יוזף לנה לבנות קוטג' באתר זה, כפי שעולה מתכנון משנת 1831. לנה תכנן את פארק בבלסברג ממול וכלל את הבטכרברג בעבודתו.
מבנה הלבנים עבר שיקום מקיף בשנים 1997–2000, שקדמו לו מחקרים אמנותיים-היסטוריים אינטנסיביים, כך שציורי הקיר והפסיפסים בפרט הוחזרו במידה רבה למצבם המקורי. כיסויי האבץ של המעקה והצריח זכו לשיפוץ עבודות יד מסורתיות. העלות הכוללת הייתה סביב 1.7 מיליון מארקים גרמניים, שחלקם גויסו על ידי קרנות פרטיות. עד 1997 רק גדר שער ברזל יצוק הגנה בחוסר הצלחה על המבנה. כדי למנוע ונדליזם ולהגן על המבנה מפגעי מזג האוויר, החליטה מדינת ברלין להשתמש בזגוגיות הביטחון של ימינו.
מייקל ולאמיס
מייקל ולאמיס (באנגלית: Michael Vlamis; נולד ב-27 במרץ 1990) הוא תסריטאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי הידוע בתפקידו כ"מייקל גוארין" בסדרת הטלוויזיה ב"רוזוול, ניו מקסיקו".
קריירה.
ולאמיס עבר לקליפורניה כדי ללמוד באוניברסיטת צ'פמן. לאחר שסיים תואר ראשון, ולאמיס עבד בשיווק. לאחר פרישתו, ערך ולאמיס את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בפרק של הסדרה הבחורה החדשה והחל לשחק בסרטים קצרים. הוא הופיע ב-"MemE! סיפור הוליוודי אמיתי", סרט קצר שזכה בתחרות לסרטים קצרים מתחת ל-120 שניות.
ולאמיס יופיע לצד קלואי בנט בסרט "5 שנים בנפרד". בשנת 2019, ולאמיס כתב ביוגרפיה על חייו של הראפר המנוח מק מילר, שכותרתו Blue Side Park".
חיים אישיים.
ולאמיס נולד ב-27 במרץ 1990 בשיקגו, אילינוי. הוא מתגורר בווסט הוליווד, קליפורניה.
אלכסנדרה (זמרת)
אלכסנדרה (נולדה ב-1948) היא זמרת עבר ישראלית. התפרסמה בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70.
נולדה בבוקרשט ברומניה כאלכסנדרה פרידמן. כילדה השתתפה במקהלת הילדים של הרדיו הרומני. ב-1965 עלתה לישראל יחד עם אמה. בסוף 1967 הופיעה בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" וזכתה לפרסום ראשון. ב-1968 החלה להופיע יחד עם עודד זמיר כצמד, "אלכסנדרה ועודד". באותה שנה הם הוציאו תקליט אריך נגן שכלל בין היתר ביצוע מחודש ללהיט "בתי את בוכה או צוחקת". באותה שנה הקליטה שירים לפסקול הסרט הישראלי, "איריס" ולתקליט ובו שירי הסרט "דוקטור דוליטל" מתורגמים לעברית בו השתתפו גם שייקה אופיר וגדעון זינגר. כמו כן, הוציאה ב-1968 אריך נגן ראשון בשם "אלכסנדרה", שכלל שירים מאת מיטב הכותבים בישראל באותה עת, אך התקליט לא זכה להצלחה גדולה. בין היתר נכלל בו השיר "בועז בבלי" (מילים: אמנון אחי נעמי, לחן: אריה לבנון) שהיה הפתיח לתסכית רדיו באותו השם שהיה הגרסה הישראלית לבלש הבדיוני פול טמפל. ב-1969 הוציאה אריך נגן ובו שירי ילדים, "ילקוט מלא שירים", שעובדו כולם על ידי אריה לבנון, שהלחין גם חלק מהשירים. אלכסנדרה אף היא חיברה את הלחן לשלושה שירים ולשניים מהם אף כתבה את המילים.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 היא שרה את השיר "שיר ערש 1969" שזכה להצלחה מוגבלת.
בתחילת 1970 השתתפה באחד התפקידים הראשיים במחזמר "לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ", בהפקתו של גיורא גודיק באולם אלהמברה. אולם ההפקה התבררה ככישלון מסחרי וגודיק הוריד את ההצגה אחרי כשבועיים.
ב-1974 הוציאה את השיר "תקוות ימי" למילים ולחן של שייקה פייקוב, שביטא את רגשות האכזבה של המחבר מהמצב בישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים. השיר זכה להצלחה רבה. בסוף 1976 התפרסם שיר נוסף שלה שזכה להצלחה; "נפשי כלתה לחרוזים", למילים של המשוררת אלישבע וללחן של שייקה פייקוב.
בסוף שנות ה-70 נסעה לארצות הברית כדי להופיע במועדונו של אריס סאן ובמועדונים נוספים. היא השתקעה בארצות הברית ופרשה מעולם המוזיקה. כיום מתגוררת בלוס אנג'לס בשם אלכסנדרה פסטור.
Hawái