1) אמונות בהקשר לשיפוט חיצוני, של אחרים, באשר ליחסה לעובר/ילד; 2) אמונות בהקשר לאחריות החדשה המוטלת עליה בתור אם טרייה; 3) "אידיאליזציה" של תפקיד האם- איזה מחשבות/פעולות ראויות לאם טובה או להפך. יש לשים לב גם להבדל בין "ציפיות" (Expectations) שהן אמונות בקשר לעתיד כמו למשל: "התינוק שלי יבכה כל הזמן", ו"ניסיון קודם" (Experience)- אמונות שנובעות מניסיון קודם, כמו למשל: "התינוק שלי בכה כל ערב", לבין עמדות אימהיות שהן בעלות ערך אומדני, תהליך בלתי מודע של הסקת מסקנות פנימי, שאין בציפייה וניסיון קודם, לדוגמה: "אם התינוק שלי בוכה, זה אומר שאני אמא רעה".
ישנן תפיסות מקובלות בהקשר למעמד ההורות אשר לעיתים חריגה מהן יכולה להתפרש ככישלון בעיני האישה בתפקידה כאם, דבר שיוביל להתפרצות דיכאון קדם לידתי. כמו כן, הטיה קוגניטיבית יכולה להוסיף נדבך נוסף בפיתוח עמדות אימהיות ולהעלות את הסיכון ללקות בדיכאון במהלך ההריון. לדוגמה: ישנה נטייה לראות חוויה שלילית כאירוע בלתי נשלט ולקשור אותו ברמת סיכון גבוהה יותר להתפרצות דיכאון. כאשר הורים רבים מרגישים פעמים רבות חוסר שליטה על אירועים מסוימים במהלך תפקידם כהורה כמו תקופות בכי ארוכות של הילד שאין להורה באמת שליטה עליו, ערך ההורות נקשר עם קונוטציה שלילית של חוסר שליטה ודיכאון, והדבר משפיע על פיתוח עמדות אימהיות ומגביר את הסיכון לתסמינים של דיכאון קדם לידתי.
סטטיסטיקה.
ההימצאות של דיכאון קדם לידתי לאורך כל תקופת ההריון מוערך בכ-18%. נהוג לחלק תקופה זו ל-3 חלקים (Trimesters), כאשר לכל תקופה הימצאות משלה לדיכאון:
בתקופה הראשונה (first trimester) קיימת הימצאות של בין 7% ל-11%, בתקופה השנייה 9% ובתקופה השלישית 13%. באוכלוסיות בעלות סיכון גבוה יותר להתפרצות דיכאון, כגון נשים במעמד סוציו-אקונומי נמוך, אף נצפתה הימצאות של בין 39% ל-47% במהלך שני הטרימסטרים האחרונים להריון בדיווח עצמי (שאלונים שמילאו נשים במהלך ההריון באופן עצמאי), אף על פי שבדיווח קליני מדויק יותר נמצאו יחסים נמוכים יותר של בין 25% ל-28%.
סיכונים והשפעות של דיכאון קדם לידתי.
השפעות מזיקות על העובר (ילד).
לדיכאון במהלך ההריון השפעות מזיקות אשר ניתן לסווג לשלוש קבוצות עיקריות:
השפעות מזיקות על האישה.
דיכאון קדם לידתי יכול להביא לפגיעה ביחסי אם-ילד אשר יכולה לבוא לידי ביטוי בצורה של חוסר סבלנות ועוינות מצד האם כלפי הילד. הפגיעה היא דו כיוונית, כאשר גם הילד נפגע מחוסר תשומת הלב הדרושה לו במהלך התפתחותו מצד אמו, דבר שעלול להשפיע גם לטווח הארוך על אישיותו של הילד והתפתחותו השכלית. ומאידך, גם האישה נפגעת מחוסר יציבות ביחסיה עם הילד, כאשר אמונות ותפיסות קוגניטיביות שונות באות בסתירה למצב הקיים, שלא עומד ברף הציפיות. למעשה, ישנו קשר ישיר בין דיכאון קדם לידתי להתפרצות דיכאון שלאחר לידה, כאשר בדיכאון שלאחר לידה קיימים סיכונים חמורים לבריאות האם, ובמצב קיצוני אף לאובדנות. יש לקחת בחשבון בשקלול הגורמים השונים להתפרצות דיכאון שלאחר לידה לא רק גורמים פיזיולוגיים והורמונליים אלא גם את העניין התודעתי כמו העובדה שאשה חשה כי עליה להרגיש מחוברת לתינוק בצורה מוחלטת וכל סטייה הופכת אותה ל"אמא רעה".
דרכי טיפול בדיכאון קדם לידתי.
נכון להיום, הטיפול הקיים כולל מתן תרופות אנטי דפרסיביות (נוגדות דיכאון) וטיפול פסיכולוגי, אך קיימים חסרונות לכל טיפול מסוג זה. תרופות נוגדות דיכאון, בעיקר ממשפחת הסרוטונין (SSRI), ניתנות רק לעיתים רחוקות מהחשש להשפעות מזיקות על התפתחות העובר בהווה ובעתיד, בעוד שטיפול פסיכולוגי (CBT) אינו נגיש לכל אישה מבחינה כספית כמו גם מבחינת רשימות ההמתנה הארוכות שקיימות בטיפול מסוג זה. כמו כן, קיים ניסיון לטיפול באמצעות פסיכותרפיה בין-אישית (IPT), שהוכח כיעיל יותר משיטות אחרות - כמו סדנאות חינוך להורים - במניעת וצמצום התפרצויות של דיכאון שלאחר לידה, אך לא הראה שינוי רב בהשפעות שליליות של דיכאון קדם-לידתי על האם והתינוק. בנוסף, נעשה ניסיון לבדוק את יעילות הטיפול בדיכאון קדם לידתי באמצעות פעילות גופנית, אך נכון להיום לא ניתן להגיע למסקנות ברורות באשר לאפקטיביות של טיפול מסוג זה.
דרכי מניעה.
זיהוי מוקדם של נשים בסיכון גבוה יותר לפיתוח דיכאון כמו בקרב נשים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך יכול להביא לצמצום מספר מקרי הדיכאון קדם לידתי על ידי טיפול מקדים. כמו כן, זיהוי של נשים בעלות נטייה לפיתוח תחושות שליליות לגבי ההורות/אמהות בשלב מוקדם יכול להביא להתערבות רפואית מוקדמת שתביא לירידה מוחלטת בתסמיני הדיכאון או לפחות לצמצום ניכר. זיהוי זה ניתן לעשות באמצעות סקירה מקדימה של אוכלוסיית הנשים ההרות בקופות החולים כחלק מבדיקות שגרתיות במהלך תקופת ההריון. שאלוני אבחון שונים כמו EPDS או שאלון בק (BECK), שתורגמו גם לעברית, הוכחו כבעלי תוקף משמעותי, כך שיכולה להתקבל תמונה יחסית מדויקת בנוגע למצב הפסיכולוגי של האישה ולפעול בהתאם, כאשר גם לשיקול הדעת של המטפלים עצמם משקל חשוב.
איוואן פטרוב
איוואן יפימוביץ' פטרוב (ברוסית: Иван Ефимович Петров; 18 בספטמבר 1896 - 7 באפריל 1958) היה גנרל של ארמייה בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פטרוב נולד ב-18 בספטמבר 1896 בעיר טרובצ'אבסק באזור בריאנסק, שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. משפחתו הייתה משפחת סנדלרים והוא עצמו עבר הכשרה כמורה. ב-1917 גויס לצבא האימפריה הרוסית, עבר קורס קצינים מזורז והוסמך לקצונה ביוני 1917. שירת ביחידה עורפית, חלה בדיזנטריה ובשל כך שוחרר מן השירות הצבאי. בשנת 1918 הצטרף למפלגה הבולשביקית, התגייס לצבא האדום ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה כחלק מהדיוויזיה ה-25. הוא השתתף בקרבות רבים, ובשנת 1919 השתתף בקרבות כנגד הלגיון הצ'כוסלובקי והקוזאקים של אורל. ב-1920 לחם כנגד פולין במסגרת המלחמה הפולנית-סובייטית. ב-1922 השתתף בדיכוי המרד הבאסמאצ'י כמפקד גדוד פרשים. מיוני 1940 הוא פיקד על הדיוויזיה ההררית ה-194, ובאוקטובר של אותה שנה למפקח של המחוז הצבאי מרכז אסיה, והועלה לדרגת גנרל מאיור.
מלחמת העולם השנייה.
ב-20 באוגוסט 1941 לאחר מבצע ברברוסה, קיבל פטרוב את הפיקוד על דיוויזיית הרובאים ה-25, והגן עמה על העיר אודסה מפני צבא רומניה במהלך המצור על אודסה. ב-5 באוקטובר של אותה שנה קיבל את הפיקוד על ארמיית החוף העצמאית, והוביל את הפינוי דרך הים של הכוחות הסובייטיים מאודסה לחצי האי קרים. הוא לחם במסגרת המצור על סבסטופול (1941–1942), ועם נפילת העיר ביולי 1942 ניסה להתאבד בירייה, אולם מקורביו מנעו ממנו לעשות זאת. באוגוסט של אותה שנה קיבל פיקוד על הארמייה ה-44, ובאוקטובר קיבל פיקוד על קבוצת כוחות הים השחור ולחם עמה במהלך הקרב על קווקז. על פעולותיו בקווקז הועלה לדרגת גנרל לייטננט.
במאי 1943 מונה למפקד חזית צפון הקווקז, והשתתף עמה בקרבות נובורוסיסק. באוגוסט של אותה שנה הוענקה לו דרגת גנרל-פולקובניק, וב-9 באוקטובר הוענקה לו דרגת גנרל של ארמייה. בנובמבר השתתפה החזית שתחת פיקודו בקרבות על חצי האי קרץ', וב-15 בנובמבר שונה שמה לארמיית החוף. בעקבות מספר כישלונות מקומיים, ב-3 במרץ 1944 הוא שוחרר מתפקידו כמפקד ארמיית החוף והורד בדרגה לגנרל-פולקובניק. ב-13 במרץ קיבל פיקוד על הארמייה ה-33 שהייתה חלק מהחזית המערבית. ב-16 באפריל מונה למפקד החזית הבלארוסית השנייה ופיקד עליה במהלך מתקפת מוגילוב ובתחילת מבצע בגרטיון. ב-5 באוגוסט 1944 מונה למפקד החזית האוקראינית הרביעית, ובאוקטובר הוחזרה לו דרגת גנרל של ארמייה. החזית שלו השתתפה במבצע מורביה-אוסטרובה, אולם פטרוב טען שמצב חייליו אינו מאפשר להם לצאת לקרב, ולפיכך המבצע החל ב-10 במרץ 1945 במקום ב-7 במרץ כפי שתוכנן. הפיקוד העליון הסובייטי סבר שהוא שיקר באשר למצב אנשיו, ונוסחו נגדו הודעות חריפות מאוד. ב-17 במרץ הוא סולק מתפקידו ומונה לראש המטה של החזית האוקראינית הראשונה, תפקיד אותו מילא עד סוף המלחמה. ב-29 במאי 1945 הוענק לו עיטר גיבור ברית המועצות, ומטעם ארצות הברית הוא קיבל את צלב השירות המצוין.
אחריתו.
בין 1952–1953 הוא פיקד על המחוז הצבאי טורקסטן, ולאחר מכן היה סגן מפקד צבא היבשה. ב-7 באפריל 1958 מת פטרוב בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ארמיית המשמר המשוריינת הרביעית
אוזן כרובית
אוזן כרובית או אוטוהמטומה או המטומה באוזן
(באנגלית: perichondral hematoma או hematoma auris או Cauliflower ear) היא פציעת אוזן הנפוצה בעיקר בענפי ספורט לחימה (דוגמת MMA, איגרוף, ג'יו ג'יטסו ברזילאי והיאבקות), ומתרחשת גם בענפי ספורט מגע אחרים דוגמת רוגבי. הפציעה גורמת לעיוות אפרכסת האוזן המזכיר בצורתו פרחי כרובית. אף על פי שמדובר בעיוות שעשוי להיחשב לבלתי אסתטי, יש ספורטאים הרואים באוזן הכרובית סמל סטטוס המעיד על ניסיון, אומץ, קשיחות ודבקות במטרה. במאה ה-19, פציעה זו נקשרה לעיתים לשיגעון.
גורמים.
פציעת אוזן כרובית מתרחשת עקב טראומה הנגרמת לרוב ממהלומות חוזרות ונשנות (באמנויות לחימה, הדבר עלול להיגרם עקב מהלומות אגרוף, בעיטות ולחץ מחניקות). כלי הדם המחברים את העור לסחוס האוזן נפגעים, נוצרת המטומה (דימום בין העור לסחוס) והאזור הפגוע מתחיל להתנפח מדם הנאגר בו. אספקת הדם לאזור משתבשת ותאי הסחוס הפגוע מתים. תאי הסחוס המתחדשים אינם נוצרים בצורה סימטרית אלא נבנים בצורה מעוותת שמעבה את הסחוס הפגוע – דבר המקנה את מראה פרחי הכרובית.
דרכי מניעה וטיפול.