הנרשמים לרשימת תפוצה אינטרנטית יצפו לרוב לתמורה כלשהי עבור רישומם - דוגמת הנחות והטבות, מידע עדכני ועדכונים חמים, תוכן ייחודי ועוד.
מבחינה טכנית, גוף התפוצה ייבנה לפי רוב לפי עקרונות בסיסיים ביותר (קרי, תקן HTML4) וללא שימוש באלמנטים מתקדמים, היות ששיקולי אבטחת מידע מונעים מתוכנות דואר אלקטרוני להציג תכנים עשירים.
דואר זבל.
האפשרות ליצור רשימת תפוצה מופיעה במרבית תוכנות הדואר האלקטרוני, כגון אאוטלוק, אאוטלוק אקספרס, הוטמייל, ג'ימייל ועוד. יתרונה של רשימת התפוצה מצוי באפשרות לשלוח מסר דואר אלקטרוני מסוים למספר גדול של נמענים, ובכך לחסוך זמן ועבודה.
אחת הבעיות הקשורות לרשימת תפוצה היא השימוש שעושות בה חברות מסחריות המפיצות באינטרנט דואר זבל המאט את עבודות המחשב וממלא את תיבת הדואר האלקטרוני של המשתמשים. לעיתים חברות תוספנה לדוא"ל שלהן את אפשרות ההסרה מרשימת התפוצה.
הרשת החברתית המקוונת זורפיה, ידועה לשימצה בשליחת "מסרים אישיים" חוזרים ונשנים לאנשים שאינם רשומים באתר, על ידי שימוש לא הוגן ברשימות תפוצה, הנאספות על ידי לחיצה על קישורים בהודעות, המזמינות את הנמען לקרוא הודעה שנשלחה לו כביכול על ידי אדם המופיע ברשימת התפוצה שלו.
דווייט אייזנהואר
קנט נגאנו
קנט נגאנו (באנגלית: Kent Nagano, נולד ב-22 בנובמבר 1951) הוא מנצח אמריקאי.
ביוגרפיה.
נגאנו נולד בברקלי, קליפורניה כשהוריו היו סטודנטים לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא גדל במורו ביי ולמד סוציולוגיה ומוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, אבל בשנת 1976 עבר לאוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו ללמוד משפטים. בתקופת לימודיו שם למד קומפוזיציה אצל גרוסוונור קופר ורוג'ר ניקסון.
את קריירת הניצוח שלו החל עם להקת האופרה של בוסטון, שם היה עוזר מנצח לשרה קולדוול. הוא היה מנצח התזמורת הסימפונית של ברקלי במשך 26 שנים והתמנה למנצח ראשי ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית הגרמנית של ברלין עוד בתקופת עבותו עם תזמורת ברקלי. אחר כך התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת האלה במנצ'סטר ושל האופרה של ליון.
בשנים 1986–1989 היה מנצח אורח ראשי של אנסמבל אנטרקונטמפורן.
אוליביה מסיאן בחר בנגאנו לנצח על ביצוע הבכורה של האופרה שלו, "פרנציסקוס הקדוש מאסיזי" בשנת 1983. נגאנו היה אורח קבוע בפסטיבל זלצבורג, שם ניצח על הצגת הבכורה של L'Amour de loin מאת קטיה סאריאהו בשנת 2000. כמו כן ניצח על הצגת הבכורה העולמית של "מותו של קלינגהופר", מאת ג'ון אדמס, בבריסל.
קנט נגאנו התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול ושל האופרה הממלכתית של בוואריה בשנת 2006. בספטמבר 2006 ויתר על משרתו בתזמורת הסימפונית הגרמנית של ברלין. נגאנו סיים את תפקידו במונטריאול בשנת 2020.
החדרת צינור תוך קני
טים הרדין
ג'יימס טימותי (טים) הרדין (באנגלית: James Timothy "Tim" Hardin; 23 בדצמבר 1941 - 29 בדצמבר 1980) היה זמר ומלחין בסצנת הפולק האמריקאית של שנות ה-60 והשתתף בפסטיבל וודסטוק.
ביוגרפיה.
הרדין נולד בעיר יוג'ין שבמדינת אורגון, ונשר מבית ספר בגיל 18, כדי להצטרף לחיל הים האמריקאי. ב-1961, אחרי שהשתחרר, עבר לניו יורק והצטרף לזמן קצר לאקדמיה האמריקאית לאומנות דרמטית ממנה נפלט עקב היעדרויות רבות. אז החל לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו בהופעות בלוז באזור גריניץ' וילג'.
הקריירה המוזיקלית.
ב-1963 עבר לבוסטון ושם גילה אותו אריק ג'יקובסון, שערך לו פגישה עם נציגי Columbia Records. שנה מאוחר יותר חזר לניו יורק כדי להתחיל בהקלטות עבור החוזה שחתם. תוצר ההקלטות נחשב לכישלון בעיניי חברת התקליטים, ואלו החלו להפיץ את התקליט רק 5 שנים מאוחר יותר, ב-1969, תחת השם "Tim Hardin IV".
ב-1966 יצא תקליטו הראשון, "Tim Hardin 1", בחברת התקליטים Verve Records. תקליט זה ביטא את השינוי שחל באופי המוזיקה של הרדין - המעבר מבלוז לפולק, שלימים הפך לסגנון העיקרי שלו. תקליט זה גם כלל את השיר המפורסם "Reason To Believe", שהפך ללהיט בעקבות גרסת הכיסוי של רוד סטיוארט. שיר נוסף מתקליט זה זכה להצלחה גדולה בישראל, "How Can We Hang On To A Dream" (איך נוכל להאחז בחלום). השיר עדיין מנוגן לעיתים בתוכניות רדיו בישראל.
תקליטו השני, "Tim Hardin 2", יצא ב-1967 והכיל גם הוא שיר שהתפרסם מאוד - "If I Were A Carpenter", אך גם כאן, גרסתו המקורית של הרדין זכתה להצלחה מועטה, והשיר התפרסם בעיקר מאוחר יותר, כאשר חידשו אותו אמנים רבים אחרים כמו ג'וני קאש, בובי דארין, ורבים אחרים. לאחר הפצת תקליטו השני החלה תקופת ההתמכרות להרואין של הרדין. סיבוב ההופעות של התקליט כמעט ולא התקיים בגלל התמכרות זו, וגם מכוון שהרדין החל לפתח פחד במה.
חברת התקליטים ATCO הוציאה תקליט בשם "This Is Tim Hardin" ב-1967, שכלל גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אחרים. על-אף שהתקליט יצא אחרי תקליטו השני של הרדין, השירים בו הוקלטו למעשה ב-1963–1964, טרם יצא תקליטו הראשון. אלבומו השלישי, "Tim Hardin 3 Live in Concert", יצא ב-1968 והיה למעשה אסופה של הקלטות מהופעות חיות וגרסאות חדשות לשירים ישנים.
ההתמכרות לסמים ומותו.
במהלך השנים שלאחר מכן עבר הרדין בין אנגליה לארצות הברית, ובזמן שהוציא את אלבומו "Nine", התמכרותו להרואין כבר שלטה בחייו לחלוטין. הוא נפטר ב-29 בדצמבר 1980 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בגלל מנות יתר של הרואין ומורפין.
הוא נקבר במדינת מולדתו, אורגון.
טים הרדין וישראל.
הזמר אריק איינשטיין היה ממעריציו של טים הרדין, וביצע את אחד משיריו, "Reason To Believe" באלבומו יסמין (1972). כמו כן, פתיחת הפסנתר של השיר "היא יושבה לחלון" מתוך האלבום "חמוש במשקפיים" (1980) מבוססת על פתיחת הפסנתר של "How Can We Hang On To A Dream".
בין החודשים מאי ויוני 1975 הפיק איינשטיין את סיבוב ההופעות של הרדין בישראל, באמצעות חברת "הגר" שהיה מראשיה. באחת ההופעות היה אמור להופיע לצד הרדין, אך במקום זאת עסק הרדין בכיוון הגיטרה שלו במשך 40 דקות עד שהקהל התחיל לאבד את סבלנותו, אז נפגע כנראה הרדין והתפרץ בזעם.
AIM120
פיברגלאס
אוויה (חברה)
אוויה (באנגלית: Avaya) היא חברת תקשורת כלל עולמית המתמחה בטכנולוגיות טלפוניה ומוקדי טלפוניה לחברות. החברה בעבר הייתה יחידת תקשורת לעסקים של חברת לוסנט טכנולוגיות והופרדה ממנה ב-1 באוקטובר 2000. מאז ההפרדה, מכרה אוויה את עסקי הייצור והחיבוריות ורכשה מספר חברות כדי לתמוך במוצריה החדשים.
החברה התרחבה באירופה בעקבות רכישת החברות טנוביס (Tenovis) ו-Ubiquity Software ובאסיה באמצעות רוב בעלי עניין בטאטה טלקום (כיום Avaya Global Connect). נכון ל-2006 לחברה כ-20,000 עובדים, 40% מהם מחוץ לארצות הברית.
הנהלת החברה שוכנת בסנטה קלרה, קליפורניה.
אוויה הייתה ספק התקשורת המשולבת קול ונתונים הרשמית עבור אולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014, גביע העולם בכדורגל 2006, גביע העולם בכדורגל 2002 וגביע העולם בכדורגל נשים 2003.
רוב מוצרי ולקוחות אוויה כיום הם לקוחות העבר של AT&amp;T.
ב-19 בינואר 2017 הגישה החברה בקשה להגנת צ'פטר 11. בבקשה הציגה החברה נכסים בסך 5.5 מיליארד דולר וחוב בסך 6.3 מיליארד דולר. בדצמבר 2017 הודיעה החברה שאינה זקוקה יותר להגנה זו, לאחר שהקטינה את חובותיה בשלושה מיליארד דולר.
החברה מחזיקה מרכז פיתוח ומכירות בישראל, ובו יותר מ-200 עובדים.
אובויה
האסכולה של אתונה
שארל דיטואה
שארל אדואר דיטואה (בצרפתית: Charles Édouard Dutoit; נולד ב-7 באוקטובר 1936) הוא מנצח שווייצרי.
ביוגרפיה.
דיטואה נולד בלוזאן שבשווייץ ולמד בקונסרבטוריון שם למד אצל שארל מינש. בין מוריו היה גם אלעזר דה קארווליו. דיטואה החל בקריירה שלו כמוזיקאי מקצועי בשנת 1957 כנגן ויולה בתזמורות שונות באירופה ובדרום אמריקה. כעבור שנתיים חזר לשווייץ והתמקד בניצוח. משנת 1959 היה מנצח אורח של תזמורת שווייץ המערבית ושל התזמורת הקאמרית של לוזאן, ובהמשך היה מנצח תזמורת רדיו ציריך עד 1967, כשהחליף את פאול קלצקי בתזמורת הסימפונית של ברן, שם נשאר למשך אחת-עשרה שנים. בתקופה שעמד בראש תזמורת ברן, גם ניצח על התזמורת הלאומית של מקסיקו משנת 1973 עד 1975 ועל התזמורת הסימפונית של גטבורג, שוודיה משנת 1975 עד 1978.
בעקבות מאורות גדולים כמו אוטו קלמפרר וזובין מהטה, התמנה שארל דיטואה בשנת 1977 למנהל האמנותי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול. במהלך 25 שנותיו עם תזמורת מונטריאול הפך אותה לתזמורת המעולה ביותר בקנדה ואחת הטובות בעולם. הוא קיבל יותר מ-40 פרסים ואותות כבוד בינלאומיים יוקרתיים, בהם שני פרסי גראמי (ארצות הברית), כמה פרסי ג'ונו (קנדה), פרס נשיא הרפובליקה (צרפת) ועוד.
מאז 1990 הוא מכהן כמנהל אמנותי ומנצח ראשי בפסטיבל הקיץ של תזמורת פילדלפיה בסרטוגה ספרינגס, מדינת ניו יורק, ושל פסטיבל המוזיקה של האוקיינוס השקט ביפן. בשנת 1991 קיבל אזרחות כבוד של העיר פילדלפיה.
משנת 1991 עד 2001 היה דיטואה מנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של צרפת, שעמה ערך מספר רב של הקלטות, שזכו לשבחי הביקורת, ומסעות קונצרטים ממושכים בחמש היבשות. בשנת 1996 התמנה למנצח ראשי של תזמורת NHK של טוקיו ביפן.
שארל דיטואה, המתרחק מן הפרסומת ומגן על חייו הפרטיים מעיני התקשורת, היה נשוי שלוש פעמים, בין השאר לפסנתרנית מרתה ארחריץ'.
הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו למוזיקה צרפתית ורוסית מן המאה ה-20, בייחוד יצירותיו של איגור סטרווינסקי.
בין השנים 2009 - 2018 שימש דיטואה כמנצחה הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית.
פייר פורניה
וסטה (אסטרואיד)