משתתפי התוכנית שהתחרו בטורו רוסו/אלפאטאורי.
ברשימה נכללים נהגים שהשתתפו בתוכנית והתחרו בקבוצת טורו רוסו/אלפאטאורי, אך לא הגיעו לבסוף לרד בול.
נהגים נוספים.
נהגים שלקחו חלק בתוכנית, אך לא הגיעו לקבוצת רד בול או טורו רוסו/אלפאטאורי
תוכנית הפיתוח האמריקאית.
בין השנים 2002–2005 הפעילה רד בול, במקביל תוכנית הפיתוח הכללית, תוכנית שנקראה "Red Bull Driver Search". מטרתה של התוכנית הייתה "למצוא את אלוף הפורמולה 1 האמריקאי". סקוט ספיד היה אחד מארבעת הנהגים שזכו בתוכנית בשנת 2002. הוא התחרה באליפות הפורמולה 3 הבריטית ולאחר מכן ניצח באליפות פורמולה רנו האירופאית והגרמנית, במקביל. בשנת 2005 הרשים בביצועיו באליפות ה-GP2 ועבר להתחרות בטורו רוסו בעונות 2006 ו-2007.
באוקטובר 2005 הודיעה רד בול על סיום פעילותה של התוכנית, בין היתר בשל ההצלחה של ספיד להגיע לפורמולה 1.
פליקס סיפנייבסקי
פליקס סיפנייבסקי (בפולנית: Feliks Sypniewski; 1830–1903) היה צייר ואמן פולני, שצייר סצינות קרב היסטוריות בעיקר מהגבולות של פולין וגרמניה.
ראשית חייו.
לא ברור באילו נסיבות עזב פליקס סיפנייבסקי את אחוזת הוריו לאחר מרד נובמבר 1830 אך הוא נולד בחג המולד או אחריו באחוזת המשפחה המורחבת בסקורשביצה ליד פמפובו. מאחר שהמרד הסתיים בשנת 1831 ולוחות שנה שונים ששימשו בפולין הקונגרסאית תחת הכיבוש הרוסי, ובדוכסות הגדולה של פוזנן תחת הכיבוש הגרמני.
האחוזה המשפחתית העצומה היא המקום בו פיתח כישורי רכיבה ואת אהבתו לסוסים כל חייו. הוא למד בבית על ידי מורים פרטיים, והמורה המוקדם שלו לציור היה אדולף פיברסקי (בנו של יאן פיברסקי, צייר פולני נוסף ופרופסור לאמנות), באותה תקופה היה בעצמו סטודנט צעיר בחסות משפחת סיפנייבסקי.
הוא היה בעיקר אוטודידקטי, ועד גיל 20 כבר שלט בציור וברישום, בצבעי מים ושלט בציורי רכיבה על סוסים.
בגרותו.
הוא חי ועבד בעיקר בפוזנן ובוורשה (שתי הערים הפולניות הללו שכנו בשתי מדינות נפרדות בתקופת חלוקת פולין), בגיל 30 הוא נחשב לאחד הציירים הפולנים הנודעים ביותר בתקופתו.
פליקס היה חברותי מאוד ופופולרי מאוד לא רק בחוגי החברה הגבוהה, ונחשק בקרב נשים. כתוצאה מפרשיות האהבה שלו, נולד בנו הראשון קז'ימייז' לאישה בוורשה (שהייתה תחת כיבוש רוסי) בעוד פליקס נישא לאישה אחרת שהייתה בהריון ממנו בפוזנן (שהייתה תחת שלטון פרוסי). לא ידוע מתי (אם בכלל) הם התגרשו, אך סביב השנים 1875–1880 נראה כי פליקס היה שוב רווק. עד שעבר לפריז. בשנת 1890 נולדו לו כמה ילדים, ורק אחד מהם היה בן לגיטימי.
באופן אירוני, הוא נפטר בביתו בפריז בבדידות, ונקבר בבית העלמין המפורסם בפר לאשז בשם בדוי (כנראה בגלל ביטוי מוטעה של שם משפחתו הפולני).
אירוע המרד בינואר.
כאשר התפרץ מרד ינואר בפולין הקונגרסאית בשנת 1863, מיהרו פליקס סיפנייבסקי יחד עם בן דודו היינריך סיפנייבסקי להצטרף לכוחות הפולניים. ללא שום הכשרה צבאית כלשהי, פליקס כמעט נהרג במארב רוסי ליד הכפר קלץ'. הוא בקושי שרד וברח לבדו בזכות כישורי הרכיבה הטובים שלו. בעקבות הניסיון המר הזה, הבין כי הוא חסר תועלת צבאית, הוא לא עשה יותר ניסיונות נוספים להצטרף למרד כל עוד הוא נמשך.
לא ידוע אם היה מעורב בדרכים אחרות במהלך ההתקוממות, ואין מסמכים ידועים על פעילותו הפוליטית באותה תקופה.
ציוריו.
פליקס סיפנייבסקי היה אמן רב כישרונות ופורה, אך רק חלק קטן מיצירותיו – בעיקר ציורי שמן וצבעי מים – שרדו עד היום. עם זאת, בשל היעדר מידע שנשמר, רבים מאיוריו נותרו עלומים או מיוחסים לציירים אחרים.
צייר ידוע ובאותה עת מבקר אמנות מוביל באותן שנים – וויצ'ך גרסון – העריך מאוד את עבודתו של סינפיינסקי, בהתחשב בציורים כמו "קרב פלובקוב" או "ואצלב על גופתה של מריה".
הציור המפורסם והמוערך ביותר של פליקס סיפנייבסקי היה ציור שמן על בד שכותרתו "אחרי קרב גרונוואלד" או "שיבת האבירים הטבטונים מגרונוואלד" זה היה חלק מהטריפטיכון של סיפנייבסקי "גרונוואלד". הציור נשדד על ידי הגרמנים מהמוזיאון בלובלין בתחילת מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן נגנב בסוף המלחמה על ידי קציני הוורמאכט הנסוגים. עד היום הוא לא נמצא ונחשב לאבוד.
ציור ידוע נוסף שאבד הוא "הנסיך", המתאר את הנסיך יוזף פוניאטובסקי וקצינים לא ידועים בתלבושות הצבא הקיסרי הצרפתי מהתקופה 1804–1814. הציור נלקח על ידי הגרמנים הנסוגים בשנת 1918, ממש בסוף מלחמת העולם הראשונה, ולא נמצא עד היום. עם זאת, עותק ממנו נקנה על ידי מתיאס ברסולם מחברת ידידי האמנות. חברה זו הפיצה אמנות פולנית ותמכה באמנים פולנים, ובזכות הנוהג לצלם יצירות אמנות נפוצות בקרב חבריה, שרד עד היום תצלום שחור-לבן של עותק שנרכש על ידי ברסולם.
ציור מפורסם נוסף של סינפינסקי שאבד בסערת המלחמה היה "אבות קדומים", או "סלצ'יץ 'עם בתו" ("אציל ובת"). הציור מציג את סבו וסבתו של הצייר באחוזה המשפחתית לשעבר בגומל (כיום בלארוס). ציור זה אבד בשנת 1918 ונחשב לאבד עד 1972, אז הופיע במכירה פומבית בבית מכירות גרמני.
בארט מגי (שחקן כדורגל)
דושאן אנג'לקוביץ'
דושאן אנג'לקוביץ' (בסרבית: Dušan Anđelković; נולד ב-15 ביוני 1982) הוא כדורגלן סרבי, ששיחק בעמדת הבלם.
דושאן אנג'לקוביץ' החל את דרכו בקבוצת סלוגה קרליובו ובעונת 2004/05 לראשונה שיחק בליגת העל הסרבית בקבוצת רדניצ'קי בלגרד. בינואר 2006 הוא עבר בהשאלה להכוכב האדום בלגרד בה שיחק בהגנה לצד מילאן מרטינוביץ'. בסיום העונה הוא נרכש והמשיך לשחק בקבוצה.
בסתיו 2008 הוא עבר תקופה קצרה לטורקיה וכבר בינואר 2009 חתם עם רוסטוב בה שיחק לצד בלם סרבי נוסף איבן ז'יבנוביץ'. בשנת 2011 קרסנודאר עלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל ורכשה את אנג'לקוביץ' לחיזוק קו ההגנה.
בעונת 2015 דושאן אנג'לקוביץ' חזר לכוכב האדום ובשנת 2018 החליט לעזוב את הכדורגל המקצועי.
בשנת 2008 אנג'ל'קוביץ' הוזמן למשחק בודד של נבחרת סרביה בכדורגל.
ולריה טרנובסקה
ולריה טרנובסקה (בפולנית: Waleria Tarnowska; 9 בדצמבר 1782 - 23 בנובמבר 1849) הייתה פטרונית של אומנות וציירת פולנייה, ידועה בזכות מיניאטורות, דיוקנאות רבים וציורים דתיים.
חיים אישיים.
ולריה טרנובסקה הייתה בתם של ולריאן סטרוינובסקי ואלכסנדרה טרנובסקה.
וולריה התחנכה בבית על ידי מורים ממיטב האקדמיה בפולין, כמו הארכאולוג וההיסטוריון וורז'ניץ סורובייצקי, וכן דודה הירונים סטרוינובסקי, הבישוף והרקטור של אוניברסיטת וילנה.
ב־7 בספטמבר 1800 התחתנה עם יאן פליקס טרנובסקי, נלדו להם תשעה ילדים.
וולריה יצרה יחד עם בעלה יאן פליקס את אוסף הציורים, הרישומים, הפסלים, הספרים והעתיקות בדז'יקוב, שכלל ציורים של לורנצו לוטו, גורצ'ינו, גואידו רני, רמברנדט, אניבאלה קרצ'י, סלבטור רוזה, האנס הולביין זוטר, אנתוני ואן דייק, אנטון רפאל מנגס, ברניני, אנטוניו קנובה.
קריירה.
ולריה לראשונה למדה ציור במשך שלוש שנים בהורוצ'וב אצל קונסטנטינו וילאני והמיניאטור דה הופליז, ואחר כך אצל וינצנטי דה לסור 1800–1804 בדז'יקוב ו 1810 בוורשה. אצל המיניאטורית תרז מרון ובעלה, אנטוניו צ'רוביני ברומא, דומניקו דל פרטה, וכן פיליפו ג'אקומו רמונדיני. לאחר מכן היא למדה בפריז בשנים 1824–1826.
ציורים ורישומים.
ולריה הייתה ציירת מינאטורות היא ציירה דיוקנאות ונושאים דתיים. לעיתים קרובות היא חתמה על עבודותיה: "V. T. ”. המיניאטורות צוירו על שנהב, בדרך כלל עם צבעי מים, לפעמים עם גואש וצבעי מים או בגואש בלבד. ציוריה של ולריה הם לעיתים קרובות העתקים זעירים של ציורים של ציירים אחרים, ודיוקנאות של בני משפחה.
לפני מלחמת העולם השנייה, המיניאטורות, הציורים והרישומים של וולריה היו באוספים משפחתיים בטירת דז'יקוב, בחורזלוב, ברודניק נאד סאנם ובווישניובה (מעון משפחת מיצ'לסקי).
לאחר המלחמה, ניתן למצוא אותם באוספים במוזיאון הפולני, ברפרסוויל, במוזיאון הלאומי בוורשה וקרקוב, במוזיאון הטירה בפשצ'ינה ובספרייה היגלייאנית.
הגורם האנושי
יום היערות העולמי
יום היער הבינלאומי
יום היער הלאומי
דימה חטיב
דימה חטיב (בערבית: ديمة الخطيب) היא עיתונאית, משוררת ומתרגמת ילידת-סוריה. היא המנהלת של +AJ , שירות חדשות דיגיטלי עטור פרסים, באנגלית, ערבית וספרדית שהושק על ידי רשת המדיה ג'אזירה בסן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא המנהלת הבכירה היחידה בקבוצת אל-ג'זירה ואחת ממנהיגות הנשים המעטות בתחום התקשורת הערבית.
ביוגרפיה.
חטיב נולדה בדמשק לאם סורית ולאב פלסטיני. דימה חטיב דוברת שמונה שפות: ערבית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, פורטוגזית, איטלקית, סינית, וגרמנית. היא הצטרפה לאל ג'זירה בשנת 1997 כמתמחה זוטרה בעיתונות מקוונת. חטיב התקדמה לתפקיד מפיקה, כתבת בסין ולאחר מכן לראש הלשכה באמריקה הלטינית. בשנים האחרונת היא פעילה בעיתונות המקוונת.
קריירה.
חטיב סווגה בין הערבים המשפיעים ביותר ברשתות החברתיות. היא זכתה להערכה במהלך המהפכות הערביות – האביב הערבי – על מתן עדכונים תכופים ופרשנויות על אירועים שהתרחשו וזאת באמצעות חשבון הטוויטר שלה.
דימה חטיב דיווחה ועדכנה במגוון נושאים, כולל מדיה חברתית, אמצעי תקשורת, אימהות, שירה, הרשות הפלסטינית ואחרים.
היא זכתה להכרה במהלך מלחמת עיראק, כמפיקת חדשות בזמן אמת בדוחה עבור ערוץ אל ג'זירה וכאשר התראיינה אצל וולף בליצר ולארי קינג .
במהלך משימתה באמריקה הלטינית הייתה לה גישה בלעדית וצמודה לנשיא ונצואלה המנוח הוגו צ'אווס. היא ראיינה מנהיגים ביניהם אבו מוראלס הבוליביאני ולואיז אינסיו דה סילבה הברזילאי.
בדיווחיה מרחבי אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית היא חשפה לעולם הערבי יבשות רחוקות אלו.