בתחילת ספטמבר 1939 נכנסו לעיר הגרמנים, ותוך מספר ימים רצחו 32 גברים יהודים מהעיר ביער סמוך. בד בבד, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת השתחוות לגרמנים, ויהודים מהעיר נחטפו לעבודות כפייה, ובין היתר, נשלחו למחנה העבודה פוסטקוב. משנת 1940 החלו להגיע לעיר אלפי פליטים יהודים מקרקוב.
במאי 1941 רוכזו כ-7,000 היהודים ששהו בעיר בגטו שהוקם בה, אליו הועברו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה כולל גדוב.
ב-25 באוגוסט 1942 פשטו חיילים גרמנים ושוטרים פולנים על הגטו, תוך רצח יהודים ברחובותיו, ורצח 113 החולים וכ-40 הרופאים והאחיות ששהו בבית החולים שבגטו. על יהודי הגטו הוטל לשלם סכום כופר, ולמחרת, גורשו כ-8,000 עד 9,000 יושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך רצח כ-700 קשישים בסמוך לעיר.
עד סוף אוגוסט 1942 נלקחו מאות היהודים האחרונים שהושארו בגטו למחנה פלאשוב ולמחנה רוזוודוב, תוך עריכת מצוד אחר יהודים מסתתרים.
ברנד פרייטג פון לורינגהובן
ברנד פרייטג פון לורינגהובן (בגרמנית: Bernd Freiherr Freytag von Loringhoven ; 6 בינואר 1914 - 27 בפברואר 2007), היה קצין שריון בוורמאכט וסגן מפקד הבונדסוור. בתפקידו כשליש בוורמאכט היה בין הבודדים שראו את היטלר עד יום לפני התאבדותו.
קורות חיים.
בצעירותו.
פון לורינגהובן נולד ב-6 בינואר 1914 בעיירה קורסארה באסטוניה, למשפחה גרמנית בעלת תואר אצולה מדורות רבים. בילדותו נאלצה משפחתו להגר לגרמניה, שם גדל וקבל את חינוכו. הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קניסברג אך הפסיק את לימודיו והתגייס לרייכסווהר בשנת 1933, לדבריו כי בתור איש צבא לא היה חייב להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1937 הועלה לדרגת לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה השתתף פון לורינגהובן במערכות בפולין ובצרפת, כקצין מטה בדיוויזיית הפאנצר ה-1, ובמבצע ברברוסה שימש כקצין מטה בארמיית הפאנצר השנייה בפיקודו של היינץ גודריאן. בשנת 1942 מונה פון לורינגהובן למפקד פלוגה ברגימנט הפאנצר ה-2 בדיוויזיית הפאנצר ה-16, ולאחר קרבות קשים הגיע עם יחידתו לוולגה. פון לורינגהובן השתתף בקרבות הקשים בסטלינגרד, ובדצמבר 1942 עזב את סטלינגרד על פי הוראה מפורשת של היטלר. ברגשות מעורבים על שעזב את חבריו, הצליח לעלות על מטוס היינקל מלא פצועים בשדה התעופה גומראק, זמן קצר לפני שנכבש על ידי הרוסים. הוא הגיע למפקדתו של אריך פון מנשטיין, ושם נאמר לו שעליו להסתפח למטה המיוחד שהקים הפילדמרשל ארהרד מילך כדי לשפר את הרכבת האווירית. כשראה אותו מילך הזדעזע ממראהו; הוא היה כחוש, לחייו שקועות, שיער וזקן פרועים, סרבלי הפאנצר השחורים שלו היו מלוכלכים וקרועים, מגפי השדה שלו היו עטופים סמרטוטים להגנה מפני הכפור, והוא שרץ כינים. לאחר תקופת התאוששות קצרה הועלה לדרגת מיור, וביולי 1944 מונה לשלישו של היינץ גודריאן.
קשר העשרים ביולי.
בן דודו, אוברסט וסל פרייטג פון לורינגהובן סיפק לקלאוס שנק פון שטאופנברג נפצים וחומר נפץ לניסיון ההתנקשות בהיטלר ב-20 ביולי 1944. הניסיון נכשל והגסטפו עלה במהירות על עקבותיו. כדי למנוע ממנו וממשפחתו סבל והשפלה, הוא התאבד ב-26 ביולי 1944. אנשי הגסטפו חשדו בברנד פרייטג פון לורינגהובן בגלל הקרבה המשפחתית ובקשו לחקור אותו, אבל התערבותו של גודריאן מנעה זאת.
פיהררבונקר.
מינואר 1945 החל לבקר את היטלר ביחד עם גודריאן בפיהררבונקר בברלין. ב-28 במרץ 1945 פרץ ריב קשה בין היטלר וגודריאן. פון לורינהובן יצא מהחדר, התקשר עם גנרל הנס קרבס וביקש ממנו להעסיק את גודריאן בשיחת טלפון. גודריאן יצא לשוחח עם קרבס, ובשעה זו נרגע היטלר. כשחזר גודריאן הציע לו היטלר לצאת לחופשת מנוחה לשישה שבועות, ומינה את גנרל קרבס למחליפו.
פון לורינגהובן ביקש מקרבס לצאת לתפקיד קרבי, אך נתבקש להמשיך ולשמש לו כשליש. משנכבשה מפקדת הוורמאכט בצוסן, עבר עם קרבס לשכון באופן קבוע בבונקר.
ב-29 באפריל 1945 כאשר הודה היטלר שהמצב אבוד וכי החליט לסיים את חייו בבונקר ולהתאבד, ביקש פון לורינגהובן מקרבס לעזוב. זה הפנה את הבקשה להיטלר שהסכים ונפרד ממנו בלחיצת יד רפה. פון לורינגהובן ועוד שני קצינים הצליחו לחמוק מהבונקר ולהגיע לקווי האמריקאים.
לאחר המלחמה.
פון לורינגהובן השתחרר מהשבי בינואר 1948, ולאחר שחרורו התיישב במינכן ופתח עסק הוצאה לאור.
בשנת 1956 התגייס לבונדסוור ומילא בו תפקידים בכירים, ובכלל זה פיקד על דיוויזיית הפאנצר ה-5, עד למינויו לסגן המפקח הכללי (סגן רמטכ"ל) בדרגת גנרל לוטננט (מקביל לאלוף). בשנת 1973 השתחרר מהצבא, וב-27 בפברואר 2007 מת בביתו במינכן.
בתרבות.
דמותו של פון לורינגהובן מופיעה בסרט הנפילה.
בשנת 2005 יצא ספרו "בבונקר עם היטלר 22-29 באפריל 1945".
Don't Cry for Me Argentina
Don't Cry for Me Argentina (בעברית: אל נא תבכי בשבילי ארגנטינה) הוא סינגל שהוקלט על ידי ג'ולי קובינגטון עבור אלבום הקונספט "אוויטה" משנת 1976, אשר מאוחר יותר נכלל במחזמר באותו השם. השיר נכתב על ידי טים רייס והולחן על ידי אנדרו לויד ובר, בזמן שהשניים ערכו תחקיר אודות חייה של המנהיגה הארגנטינאית, אווה פרון. שיר זה מופיע הן בפתיחה והן לקראת סיומו של המחזמר; בתחילה, רוחה של אווה המנוחה מטיפה לאנשי ארגנטינה שלא להתאבל על מותה; לבסוף, במהלך נאומה המפורסם של אווה, מהמרפסת של הקאסה רוסאדה. קובינגטון הוחתמה להקליט את השיר על ידי כותביו, לאחר שבדקו את העבודות הקודמות שלה בתיאטרון המוזיקלי.
האלבום "אוויטה" הוקלט במשך 3–4 חודשים, אולם רייס לא היה מרוצה מהעוצמה של ביצוע השיר, כאשר הוקלט בתחילה, בגלל התוכן הלירי של השיר והיותו בלדת רוק רגשנית. לשיר היו מספר שמות אחרים, עד אשר הוחלט על ""Don't Cry for Me Argentina". הלחן של השיר משמש גם את "Oh What a Circus", שיר נוסף מאותו מחזמר. מילות השיר "Don't Cry for Me Argentina"" כוללות בקשות חוזרות ונשנות מצידה של אווה פרון, המנסה למצוא חן בעיני העם של ארגנטינה. השיר פורסם כסינגל ראשון מתוך האלבום ב-12 בנובמבר 1976, בבריטניה, בליווי מסע פרסום, שכלל ראיונות רדיו.
עם יותר ממיליון עותקים שנמכרו, השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, וכן במצעדים שבאוסטרליה, בלגיה, אירלנד, ניו זילנד והולנד. "אל נא תבכי, ארגנטינה" זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה. כאשר "אוויטה" הגיעה ללונדון, קובינגטון כבר איבדה עניין בפרויקט ולכן לתפקיד לוהקה איליין פייג'. השיר זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, ביניהם: הקרפנטרז, אוליביה ניוטון-ג'ון, שינייד או'קונור, וכוכבי הסדרה Glee, ליאה מישל וכריס קולפר.
בשנת 1996, הזמרת האמריקנית מדונה כיכבה בעיבוד הקולנועי של המחזמר בתפקיד הראשי. גרסתה של "אל נא תבכי, ארגנטינה" יצאה כסינגל שני מתוך פסקול הסרט ב-4 בפברואר 1997. גרסה נפרדת, בשם "Miami Mix", שכללה הקלטה חדשה של הקולות באנגלית ובספרדית, וכן בנדונאון ארגנטינאי בפתיח האינסטרומנטלי של השיר, הופצה בתחנות הרדיו. שירתה של המדונה זכתה לביקורות משבחות, והשיר הגיע למקומות גבוהים במצעדי פזמונים שונים ברחבי אירופה, בספרד במיוחד, כאשר גרסה ה-Mix הגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית. השיר הגיע לרשימת "10 הגדולים" במספר מדינות, לרבות מצעד בילבורד הוט 100.
רקע ופיתוח.
השיר "Don't Cry for Me Argentina" נכתב על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס בזמן שהם פיתחו את המחזמר "אוויטה" בשנת 1976, לקראת עלייתו בברודוויי. שניהם היו מסוקרנים מאוד מהסיפורים המקיפים את קורות חייו של אווה פרון שהגיעו לאוזניהם, במהלך עריכת התחקיר אודותיה, באמצע שנות ה-70. "אוויטה" הופק בתחילה כאלבום, לפני שעובד למחזה, בהתאם לנוסחה שובר ורייס השתמשו כבר בעבר, במהלך ההפקה של "ישו כוכב עליון", המחזמר הקודם שלהם. השניים כתבו יחד שירים המיועדים לביצוע על ידי זמרת, אישה, בעלת יכולות ווקליים טובים.
המחקר של ובר ורייס הראה כי במציאות, אווה לא נאמה שום נאום מרכזי ביום טקס השבעתו של בעלה חואן פרון, אבל זמן קצר לאחר שהפכה לגברת הראשונה של ארגנטינה, היא החלה לשאת נאומים רגשיים מאוד, שאת האינטנסיביות שלהם רצו היוצרים לבטא בשיר "Don't Cry for Me Argentina". השיר הולחן בכוונה כי יבוצע בפתיחת המחזה, ואחר כך לקראת סופו; תחילה - כרוח רפאים של אווה המתה, המטיפה לאנשי ארגנטינה שלא להתאבל עליה, ולבסוף - במהלך נאומה של אווה מהמרפסת של הקאסה רוסאדה. המנגינה של שיר זה דומה לזה של שיר הפתיחה של המחזמר, "Oh What a Circus", ששם דגש על ההלוויה של אווה. כאשר השיר "Oh What a Circus" מסתיים, עם הדמות צ'ה שמתייחסת באופן סרקסטי לביטויי האבל שבעקבות מותה של אווה, השיר "Don't Cry for Me Argentina" מתחיל, אך רק מספר בודד של שורות ממנו נשמע; שאר השיר שמור לסיום המחזמר.
אחרי שהשיר הולחן, ובר ורייס התקשו למצוא שחקנית-זמרת מתאימה לגלם את דמותה של אוויטה ולבצע את השיר, מאחר שהשחקנית היחידה שהכירו, איבון אלימן, עברה להתגורר בארצות הברית. יום אחד הם צפו ב-"Rock Follies", תוכנית טלוויזיה מוזיקלית בריטית, והבחינו בשחקנית-זמרת ג'ולי קובינגטון, ששיחקה מוזיקאית רוק בתחילת דרכה. קודם לכן קובינגטון שיחקה במחזות זמר בלונדון, כמו "Godspell", ויכולות המשחק שלה ב-"Rock Follies" שכנעו את ובר ורייס להחתימה לבצע את אוויטה.