על פי גישת הניתוח הכלכלי של המשפט, נועדו דיני הנזיקין לשמש תחליף להסדר הפרטי אליו צפויים היו להגיע המזיק והניזוק מלכתחילה, לפני התרחשות הנזק לניזוק. הצורך בתחליף להסדר הפרטי נובע מהוצאות העסקה הגבוהות להן חשופים הצדדים, אשר ברוב המקרים אינם מכירים זה את זה טרם נגרם הנזק וקמה העילה לתביעה. ההסדר המשפטי בא לתקן את "כשל השוק" באמצעות כללי אחריות, אשר באים לשקף את המצב כפי שהיו מגיעים אליו הצדדים באופן "פרטי". כללי האחריות מניחים רמת נזק מסוימת, שחריגה ממנה תוביל לקביעה שהנזק, במקרה שלנו המטרד, הוא לא סביר ועל כן יש לפצות את הניזוק.
הדיון צריך להתמקד אפוא ברמת הנזק הנדרשת לשם סיווגה כמטרד הדורש פיצוי. קביעת רמת נזק נמוכה מדי תרתיע את הפועלים בענפי השוק הרלוונטיים לעוולה, כדוגמת ענף הבניה, ועלולה להביא לתוצאה לא אופטימלית, כאשר יזמים ימנעו מביצוע פעולות מתוך שיקולים כלכליים, שייפגעו מהצורך לשלם פיצויים על כל מטרד קטן שייווצר. מאידך, ייתכן ונרצה למנוע את המטרד משום היותו אקט לא מוסרי ולא צודק, ולא להתייחס אליו רק כאל שיקול כלכלי גרידא, במקרה כזה הסכנה לחוסר יעילות כלכלית אף עולה, כי כל מטרד עלול לסכל פרויקט ענק, אף על פי שעלות הפיצוי בגין המטרד מתגמדת לעומת הרווח הכללי מהפרויקט.
סכנה נוספת טמונה בתובע סחטן (hold out בעיית הסחטן): תובע כזה ידע שבמקרה של תביעה בגין מטרד תהא ידו על העליונה ולכן יוכל לסחוט את הנתבע ולדרוש פיצויים מוגזמים תמורת אי-הגשת תביעה מצדו. בפסק הדין אתא נ' שוורץ דן בית המשפט העליון בסוגיית הנזק הכלכלי מן המטרד לעומת הנזק הלא-כלכלי, ונראה כי בשקלול הנתונים שלפניו, הנזק הלא-כלכלי מקבל עדיפות על פני זה הכלכלי. אימוץ גישה זו, בה למעמד המוסרי של המטרד יש יתרון על פני הנזק הממשי לו הוא גורם, יוצר מצב מסוכן בו תובע דווקני עלול לסכל פעילות רצויה של נתבע, אף על פי שפיצוי יכול היה לפתור את הבעיה בצורה המיטבית.
סעיף 74 לפקודת הנזיקין בא להתמודד עם הקושי שנוצר. לשון הסעיף אומרת: . מכאן אנו למדים כי המחוקק זיהה את הסכנה הקיימת בהענקת עדיפות לפן המוסרי של מטרד על פני הפן הכלכלי. עם זאת, בסעיף קיימים שני מושגי שסתום, שבכל אופן מותירים את ההחלטה בידי בית המשפט. לא מצוין בפקודת הנזיקין מהו נזק קטן או איזו תביעה היא בגדר התעמרות בנתבע. וכף אנו חוזרים שוב אל נקודת המוצא, בה בפני השופט עומדת ההכרעה בין הצד המוסרי והצודק של המטרד לבין ההיבט הכלכלי. בפרשת אתא נ' שוורץ, בית המשפט היה בדעה שאימוץ גישה שנוטה לצד הכלכלי, כלומר מתן עדיפות לפיצויים על פני מתן ציווי, יהיה בו משום סיכול של גישת המחוקק שטרח לכלול את המטרד בין אבות הנזיקין והביע בזה את דעתו שגרימת מטרד היא מעשה אסור שיש למנעו.
גישה המתמקדת יותר בפן הכלכלי של המטרד אומצה בפסק-דין אמריקאי בעניין בומר, שם נקבע כי במקרה של פער בין הנזק הכלכלי שייגרם לנתבע ממתן הציווי לבין הנזק הלא-כלכלי שייגרם לתובע מאי-מתן הציווי יש לתת פיצויים במקום ציווי. בפרשת בומר, קבע בית המשפט האמריקאי כי צו המניעה שהוצא כנגד מפעל המלט המזהם יתבטל, אם המפעל ישלם פיצויים לתובע.
שיקול חשוב שמביא בית המשפט הישראלי בהעדפתו את הגישה שמחמירה עם הנתבע בכל הנוגע למוסריותו של המטרד הוא טובת הכלל. בית המשפט מניח כי אם תינתן לנתבע האפשרות להמשיך ולקיים את המטרד, תוך תשלום פיצויים לנפגע, ייווצר בעצם מצב עניינים בו לנתבע לא יהיה תמריץ לחפש אחר פתרונות טכנולוגיים שיסירו את המטרד, אלא, מתוך שיקול כלכלי טהור, הנתבע ימשיך לשלם פיצויים עבור המטרד, והמטרד יוותר על כנו.
לסיכום, למטרד קיימים שני היבטים מרכזיים: האחד הוא ההיבט הכלכלי, כלומר מהי העלות הכלכלית בהימצאותו של המטרד ומהי העלות להסרתו; מאידך, קיים ההיבט המוסרי - עצם הימצאותו של המטרד בפקודת הנזיקין מראה כי המחוקק התייחס אל המטרד כאל דבר לא רצוי, לכן אין תמיד לפטור את המטריד בתשלום פיצויים, אלא לעיתים נדרוש כי יסיר את המטרד, אף אם הדבר אינו עולה בקנה אחד עם יעילות כלכלית. מתן עדיפות גורפת להיבט המוסרי עלול ליצור מצב של ניזוק דווקן וסחטן שינסה לקבל פיצויים מוגזמים עבור הנזק שנגרם לו. עם סוג כזה של ניזוקים בא להתמודד סעיף 74 לפקודת הנזיקין. הסעיף מאפשר לבית המשפט לפסוק פיצויים במקום צו מניעה במקרים של נזק קטן או התעמרות של הניזוק בנתבע. עם זאת, הסעיף נתון לפרשנותו של בית המשפט, שעליו מוטלת המשימה להחיל את לשון הסעיף על נסיבות העניין ולקבוע אם אכן מדובר בנזק קטן או בהתעמרות.
ביבליוגרפיה.
חקיקה ישראלית.
פקודת הנזיקין [נוסח חדש]
הצעת חוק דיני ממונות, תשס"ו-2006
הצעת חוק למניעת מפגעים, תשכ"א-1961. ה"ח תשכ"א, 66
פסיקה ישראלית.
ע"א 436/60 עזרי נ' קליין, פ"ד ט"ו, 1177
ע"א 81/68 זנגי נ' אנגלשטיין, פ"ד כ"ב (2), 24
ע"א 407/54 בית משותף ג' פתח-תקוה בע"מ נ' למפרט, פ"ד י', 1104
ע"א 164/53 צוצרסקי נ' סנדלר, פ"ד ח' 368
ע"א 44/76 אתא חברה לטקסטיל בע"מ נ', פ"ד ל' (3) 785
ע"א 302/63 רייס נ' קופף, פ"ד י"ח (3), 309
ת"א 395/72 נכסי משפחת בלקינד בע"מ נ' החברה הכללית להספקה, פ"מ ע"ט, 200
ע"א 17/62 לטוביצקי נ' לפלר, פ"ד י"ז, 87
ע"א ב"ש 35/73 שוורץ נ' נחום, פ"מ תשל"ה (2), 320
ת"א ח' 972/63 שטיינברג נ' שכטר, פ"מ נ', 281
ע"א 302/67 חברת מפ"י בע"מ נ' משק אשר אשכנזי, פ"ד כ"ב (1), 211.
בג"ץ 295/65 אופנהיימר נ' משרד הפנים והבריאות, פ"ד כ (1), 309
בג"ץ 372/71 פרניו נ' שר הבריאות, פ"ד כו (1), 809
ע"א נגר נ' דהרי, פ"ד יח (2), 175
פסיקה זרה.
Wagstaff v. Edison Bell Co. (1893) 10 T.L.R. 80
Sedleigh-Denfield v. O'Callaghan [1940] A.C. 880
Goldman v. Hargrave [1967] 1 A.C. 645
Qring v. Cohen [1941] 1 K.B. 922
Cunard v. Antifyre Ltd. [1933]1 K.B. 511
St. Helens Smelting Co v. Tipping (1865) 11 HLC 642
Woodnorth v. holdgate [1955] NZLR 552
McKelvey v. Invercargill Milk-Supply Co Ltd [1928] NZLR 223
Tattley v. Cave [1919] GLR 258
ספרות ישראלית.
דוד קרצמר, מטרדים, בעריכת ג. טדסקי (1980)
דוד שור, הסיפור של אתא נ' שוורץ: סיפור(י) הליברליזם הישראלי, מעשי משפט י 302-279 (2019)
א. וינוגרד "מניעת מפגעים כיצד?" הפרקליט יח (תשכ"ב) 84
ספרות זרה.
Prosser Handbook of the Law of Torts (4th ed.), 1971
(.Winfield and Jolowicz, On Tort (10th ed
Fleming, The Law of Torts (4th ed.), 1971
Salmond, on Torts (16th ed.), 1973
(.Winfield and Jolowicz, On Tort (10th ed
Harrison v. Southwark and Vauxhall Water Co. [1891] 2 Ch. 409
Freidmann, "Incidence of Liablity in Nuisance" (1943) 59 L.Q.R 63
Wagon Mound (No. 2) [1967] 1 A.C., 617
S. Todd "The Law of Torts In New Zealand" (2nd Edition) 521
Street, on Torts (5th ed.) p. 242
Newark, The Boundaries of Nuisance (1949) 65 L.Q.R 480
Eekelaar, Nuisance and Strict Liability (1973) 8 Irish Jurist 191
מיכל בת-אדם
מיכל בת-אדם (נולדה ב-2 במרץ 1945) היא במאית קולנוע, תסריטאית, שחקנית ומשוררת ישראלית. כלת פרס ישראל לקולנוע (2021) ופרס אופיר על מפעל חיים (2019).
קורות חיים.
נולדה בעפולה לימימה ואדם רובין שעלו מפולין. בגיל שש הצטרפה לאחותה נטע בקיבוץ מרחביה. השתיים שינו את שם משפחתן לבת-אדם. למדה באקדמיה למוזיקה, ובבית-הספר למשחק "בית צבי".
קריירת משחק.
בתחילת שנות השבעים השתתפה בסרטי הקולנוע של בן-זוגה, הבמאי משה מזרחי, "אני אוהב אותך רוזה" (1972), "הבית ברחוב שלוש" (1973), "אבו אל בנאת" (1973), "איש רחל" (1974) וזוכה פרס האוסקר האמריקאי, ההפקה הצרפתית, "כל החיים לפניו" (1977). בין-השאר שיחקה בת-אדם גם בסרט "הפריצה הגדולה" (1970), בסרט "הדיבר ה-11" (1975) ובסרט הצרפתי
"La Fille de Prague avec un sac très lourd" (1977). במקביל בלטה גם בכמה תפקידים בתיאטרון, במיוחד ב"ציד המכשפות" לארתור מילר.
לאורך שנות השמונים, במקביל לקריירה כבמאית, השתתפה בת-אדם בסרטים "המשחק האמיתי" (1980), "מגש הכסף" (1983), "עתליה" (1984), "השגריר" (1984), "המאהב" (1986), אותו אף ביימה, בסרט האמריקאי "המרגל הישראלי בדמשק" (1987), ובסרט הצרפתי "חנה ק." (1983). במקביל שיחקה בהצגות בתיאטראות הבימה, הקאמרי ותיאטרון בית ליסין. לאורך שנות התשעים חדלה מלשחק, מלבד סרטו של משה מזרחי, "נשים" (1996). ב-2008 הצטרפה לצוות שחקני העונה השנייה של "בטיפול". בקיץ 2013 הועלתה גרסה בימתית לסרטה "רגעים".
קריירת בימוי.
ביימה את הסרט "רגעים" (1979), הפקה צרפתית-ישראלית, אותה גם כתבה ושיחקה בו לצד אסי דיין. בשנות השמונים כתבה וביימה את "על חבל דק" (1980), בכיכובה של גילה אלמגור, את "בן לוקח בת" (1982), את "המאהב" (1986), המבוסס של ספרו של א.ב. יהושע, בו כיכבו יהורם גאון ואביגיל אריאלי, ואת "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" (1989), בכיכובם של יוסי פולק, ריטה ולבנה פינקלשטיין.
בת אדם ביימה וכתבה מספר סרטים: "הדוד פרץ ממריא" (1993) בו גם שיחקה, "אישה זרה" (1993), בכיכובו של שרון אלכסנדר, "" (1994), בו גם השתתפה לצד מיכל זוארץ, "אהבה ממבט שני" (1999) בכיכובו של אלון אבוטבול, "חיים זה חיים" (2003), אותו גם הפיקה ובו השתתפו יעל אבקסיס, רבקה מיכאלי ומשה איבגי, ו"מאיה" (2010). ב-2008 השתתפה ביחד עם משה מזרחי בכתיבת התסריט לסרט "סוף שבוע בגליל" המבוסס על הדוד וניה של אנטון צ'כוב.
הסרט "רגעים" צונזר בשנת 1979 והוסרו ממנו שלושה קטעי "אירוטיקה". העתירה שהגישו היוצרים לבג"ץ נדחתה.