בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט עם הוריו יחד עם רבים מתלמידי ישיבת מיר לווילנה ומשם עשו את דרכם ברכבת הטרנס-סיבירית, ובאמצעות אשרות כניסה ליפן שסיפק הקונסול היפני בליטא, צ'יאונה סוגיהארה, הגיעו לקובה שביפן, שם שהו כתשעה חדשים. היפנים הגלו אותם לשאנגחאי הסינית, שהייתה תחת כיבוש יפני, והם השתכנו ב"גטו שאנגחאי". בשנת 1946 הגיעו לארצות הברית ולאחר כחצי שנה עלו לארץ ישראל והשתקעו בירושלים.
למד בבית הספר "יבנה" ובישיבת תפארת צבי, ועוד לפני היותו בר מצווה עבר ללמוד בישיבת מיר בירושלים. מאז, למד בקביעות בחברותא עם אביו עד לפטירת האב.
בחורף ה'תשכ"ב (1962) נשא את עדנה, בתו של הרב אברהם פרבשטין, ראש ישיבת כנסת ישראל, ושנתיים לאחר נישואיו (תשכ"ד) החל לכהן כר"מ בישיבת חברון כנסת ישראל, במקביל שימש בתקופה זו כר"מ בישיבת קול יעקב. בהמשך הצטרף למערכת האנציקלופדיה התלמודית והיה לאחד מראשיה. כתב ערכים מרכזיים כמו הערך "חשמל" שנדפס לראשונה בשנת ה'תשמ"ו בכרך י"ח, ואחר כך יצא במספר מהדורות כחיבור בפני עצמו. הוא כתב וערך בצוותא עם בן דודו הרב אריה פינקל את המהדורה הראשונה של הספר "שיחות מוסר" של אביו, שיצאה לאור בחיי האב.
לאחר פטירת אביו ב-1978 החל להעביר שיעורים בישיבת מיר לצד גיסו, ראש הישיבה, הרב נחום פרצוביץ. מאז פטירת הרב בייניש פינקל, שימש כאחד מראשי הישיבה לצד הרב נתן צבי פינקל והעביר שני שיעורים כלליים בשבוע: האחד ביידיש בהיכל בית המדרש המרכזי של הישיבה, והשני בעברית בבית המדרש על שם פרידמן.
לאחר הקמת ישיבת מיר מודיעין עילית, מסר בה שיעור כללי בעברית אחת לארבעה שבועות, וגם שם נשא בתואר "מראשי הישיבה".
מראשית העשור השני של המאה ה-21 התמודד עם טרשת אמיוטרופית צידית (ALS) והפסיק להעביר שיעורים.
חלק משיעוריו למסכתות קידושין, בבא בתרא וכתובות נדפסו בספרי "שיעורי רבי רפאל" (תשע"ה-ט) בהוצאת מכון 'שיעורי רבי רפאל'. הוא פרסם מאמרים בכתבי העת התורניים ובספרי זיכרון. בשנות ה-80 ייסד עם הרב שמעון משה דיסקין את המדור "באהלה של תורה" בכתב העת "מוריה", שנועד לפרסם חידושי תורה של בני ישיבות שיעברו ביקורת בידי מערכת המדור.
נפטר ממחלת שרירים (ALS) בליל ט' בשבט ה'תשע"ו - 18 בינואר 2016, בגיל 78.
משפחתו.
לרב שמואלביץ חמישה בנים וארבע בנות:
הליגה הספרדית השלישית
אזתוד
מערכת התחבורה המאוישת העתידית
ים סרגסו הרחב
ים סרגסו הרחב (באנגלית: Wide Sargasso Sea) הוא ספר פוסט-קולוניאליסטי משנת 1966 מאת הסופרת הבריטית-דומיניקנית ג'ין ריס. ריס חיה באלמוניות יחסית לאחר שפרסמה את ספרה הפופולרי "בוקר טוב, חצות" ב-1939. למרות שפרסמה עבודות נוספות בשנים בין שני הספרים, ים סרגסו הרחב היה הראשון שהניב עניין גדול בציבור, ושנהיה לבסוף לספרה המצליח ביותר.
הספר הוא פריקוול לרומן הקלאסי של שרלוט ברונטה, ג'יין אייר, והוא מתאר את הרקע לנישואים אשר ג'יין לומדת אודותם לאחר שבאה לעבוד עבור מר רוצ'סטר. זהו סיפורה של אנטואנט קוזוויי, יורשת קריאולית לבנה, מימי צעירותה בג'מייקה ועד לנישואיה האומללים לאדון אנגלי מסוים (שמו אינו ניתן על ידי הסופרת). האדון מכנה אותה "ברטה", קובע את אי-שפיותה, ודורש ממנה להעתיק עצמה לאנגליה. לכודה בחברה פטריארכלית דכאנית, בה היא אינה שייכת לגמרי ללבנים האירופאים או לג'מייקנים השחורים, קוזווי היא הגרסה של ריס ל"מטורפת בעליית הגג" השטנית של ברונטה. כמו בעבודות פוסט-קלוניאליסטיות רבות, הספר עוסק בתמות של דיכוי גזעני, עקירה, ואסימילציה. הוא גם עוסק ביחסי הכוחות בין גברים לנשים, ומשום כך הפך לספר נחקר אשר נכלל ברשימות קריאה בלימודי מגדר ופמיניזם.
תקציר העלילה.
הספר מתחיל זמן קצר לאחר שהעבדות הוצאה אל מחוץ לחוק באימפריה הבריטית ב-1834. גיבורת הסיפור, אנטואנט, מספרת את סיפור חייה מילדותה ועד נישואיה בשידוך לאדון אנגלי ללא שם (אך מרומז להיות מר רוצ'סטר מהרומן ג'יין אייר). במהלך נישואיהם, האדון משנה את שמה של אנטואנט ל"ברטה" הפשוטה, וכולא אותה בחדרה, והיא מתדרדרת למצב של טירוף - בין היתר מפני שהוא עקר אותה מביתה בקריביים, וכפה עליה סביבה מנוכרת וכן אקלים מנוכר, באנגליה.
הספר מחולק לשלושה חלקים. החלק הראשון מתרחש בקוליברי, ג'מייקה, ומסופר על ידי אנטואנט. היא מתארת את חוויות ילדותה, כולל את חוסר היציבות הנפשית של אמה ואת מותו של אחיה המוגבל-התפתחותית.
החלק השני מתחלק בין נקודת מבטה של אנטואנט לבין נקודת מבטו של האדון בעת "ירח הדבש" שלהם בדומיניקה. כאן מתגלים שורשי התדרדרותה, עם חשדות שמתפתחים מצד בעלה כאשר מופיע בחייהם גבר בשם דניאל, הטוען כי הוא אחיה הממזר של אנטואנט, מכפיש את שמה הטוב ומטיל דופי בשפיותה, ודורש בסחיטה כסף בתמורה לשתיקתו. המטפלת מילדות של אנטואנט אינה בוטחת באדון האנגלי לו נישאה, והקלות בה הוא מאמין לכל מילה רעה שנאמרת על אנטואנט מדרדרת את המצב עוד יותר. הוא מתחיל לבגוד באנטואנט באופן גלוי. אנטואנט מתחילה לחוות תחושות של פרנויה ואכזבה לנוכח נישואיה הכושלים, ותחושת חוסר היציבות מערערות עוד יותר את מצבה הנפשי העדין.
החלק השלישי הוא הקצר מכולם. הוא מסופר מנקודת מבטה של אנטואנט, כעת ברטה, כשהיא סגורה ב"עליית הגג" של בית האחוזה ת'ורנפילד. כאן מסופר על מערכת יחסיה עם גרייס, המשרתת שאמונה לשמור עליה, ועל חייה המדורדרים עם האדון, אשר מסתיר אותה מן העולם. הוא מבטיח לבוא לבקרה לעיתים תכופות יותר, אבל בפועל בא פחות, ובמקום זאת רודף אחרי מערכות יחסים עם נשים אחרות, ובסוף גם עם האומנת הצעירה, ג'יין אייר. כאשר היא מבטאת את מחשבותיה בזרם תודעה, אנטואנט/ברטה מחליטה לשים קץ לחייה, כי היא מאמינה שזהו גורלה.
תמות מרכזיות.
מאז העשורים האחרונים של המאה ה-20, מבקרים מחשיבים את ים סרגסו הרחב לתגובה פוסט-קולוניאליסטית לספר ג'יין אייר. ריס משתמשת במספר קולות (אנטואנט, רוצ'סטר, וגרייס) כדי לספר את הסיפור, ושוזרת את העלילה שלה בעלילת ג'יין אייר. בנוסף, ריס מציגה טענה פוסט-קולוניאליסטית כשהיא מחברת בין דחייתה של אנטואנט על ידי רוצ'סטר לבין מוצאה הקריאולי, שמוצג כגורם מרכזי בהתדרדרותה לאי-שפיות. הספר נחשב גם ליצירה פמיניסטית, כי הוא עוסק ביחסי הכוחות הלא-שוויוניים בין גברים ונשים, ובמיוחד במסגרת הנישואים.
ABC Family
קשיבות
קַשִּׁיבוּת, הידועה גם בשם מָיינְדְפוּלְנֶס (מאנגלית: Mindfulness), היא תהליך פסיכולוגי של הבאת תשומת לב מכוונת ובלתי שיפוטית לחוויות המתרחשות בכאן ובעכשיו. הקשיבות מתוארת כ"מודעות מכבדת ונטולת שיפוט", מודעות המתפתחת מתשומת לב שמופנית לרגע הנוכחי תוך קבלת החוויה ללא שיפוטיות.
קשיבות הלכה למעשה היא תהליך של זיהוי קבלה ושמיטה של מצבי תודעה שאינם מטיבים איתנו .
המונח מיינדפולנס תורגם לעברית גם כ"מודעות קשובה", "קשב מודע" ו"תודעה מתבוננת". המילה "קשיבות" היא תרגום של המונח הבודהיסטי , המתייחס לאחד משמונת החלקים של הדרך המתומנת האצילה.
מאז שנות השבעים של המאה ה-20 הולך ומתרחב הידע על יעילות שילובה של הקשיבות בטיפולי פסיכותרפיה -בטיפול במצבי מצוקה, חרדה, דיכאון ומגוון מצבים נפשיים וגופנייםכגון הפחתת מתחים באמצעות מודעות קשובה (MBSR), טיפול קוגניטיבי מבוסס קשיבות (MBCT) ותרפיה התנהגותית דיאלקטית (DBT).זו אינה מדיטציה מרגיעה במובן הקלאסי, אלא תהליך של התבוננות פנימית עמוקה ופיתוח מודעות עצמית. תהליך המאפשר לנו לבחון את מה שקורה סביבנו תוך ריחוק מסוים וללא שיפוטיות עצמית.
תרומת הקשיבות.
בעידן הדיגיטלי, בו אנו מוצפים בגירויים רבים שמתחרים על תשומת ליבנו, על הזמן שלנו ועל הקשב שלנו - תרגול הקשיבות תורם להשבת הריכוז והקשב לעצמנו ולסביבתנו ולהפחתת המתח והלחץ (Stress) המתלווים לכך.
בתחילה פותחה הקשיבות כהתערבות טיפולית בשנות השבעים-שמונים על ידי פרופסור ג'ון קבט-זין וממשיכיו. הם התבססו על עקרונות מדיטציית התובנה (Insight Meditation) ועל מקורות בודהיסטיים. התרגול מאפשר למתרגל להכיר את תבניות התגובה האוטומטיות שלו, ומפתח מודעות ויכולת בחירה. האימון במיינדפולנס מטפח את היכולת להיות במקום ובמצב שבהם אנחנו נמצאים ברגע הנוכחי (כולל מקומות או מצבים קשים), תרגול קשיבות מאפשר התבוננות במצבי תודעה שונים והפחתת השליטה על ידי "טייסים אוטומטיים".התרגול תורם להתבוננות בעולם "כפי שהוא", יוצר שינוי במערכת היחסים שלנו עם הסבל האנושי.
מאפייני הקשיבות.
בשיטת המיינדפולנס ניתן למנות ארבעה אפיונים מרכזיים:
כיצד מגיעים למצב של קשיבות.
בעת תרגול קשיבות, אדם מעוניין להגיע למצב שבו הוא מודע לחלוטין לכל המתרחש באותו הרגע סביבו ובתוכו.
יש למקד את תשומת הלב בצורה מוחלטת במקום שנבחר, ולא למקום שאליו היא "בורחת". זהו אימון בריכוז שדורש משמעת תחילה.
תרגול קשיבות מכיל, על פי רוב, את המרכיבים הבאים:
השהייה של השיפוטיות או הביקורתיות על מה שקורה בזמן התרגול.
ההתמקדות בנשימה או בגוף או בתחושות נותנת עוגן פנימי בכל רגע כשהמחשבות נודדות לדפוסים חוזרים. רוב השיטות לתרגול של קשיבות כוללות ההתמקדות בנשימה.
במסורת הבודהיסטית קיימות שיטות מדיטציה נוספות שכוללות תשומת לב לגוף, לתחושות, ולמצבי התודעה.
בגישות מערביות כמו MBSR ניתן דגש רב על קשיבות לתחושות הגוף הפנימיות כמו גם לפעולות יומיומיות כמו שטיפת כלים או צחצוח שיניים. הכוונה בזה היא לטפח קשיבות למה שעושים, תוך כדי הפעולה, ולהפחית את נדידת הקשב אל מחשבות וזכרונות.