בקיץ הטמפרטורות יכולות להגיע עד ל-35° מעל האפס. הפרש הטמפרטורות יכול להגיע ל 100° או יותר בין חורף לקיץ בשנה אחת.
דרכי הגעה.
אומנם במרחק של כ-30 ק"מ דרומית מזרחית לכפר עובר כביש קולימה ("כביש העצמות"), אך מצבו רע וכמעט בלתי כשיר לנסיעה בחלקים העוברים בכפר.
נמל התעופה הסמוך ביותר הוא נמל התעופה אוימיאקון שבאוסט-נרה, בכפר טומטור הסמוך. נמל התעופה משרת מסוקים בלבד והוא פתוח רק בעונת הקיץ ואינו כשיר לשרת מטוסי נוסעים.
תחנת הרכבת הקרובה היא תחנת טומוט (Tommot) שנמצאת בכפר טומטור.
פוינט פלזנט
פוינט פלזנט היא עיירה במחוז מאסון שבוירג'יניה המערבית, השוכנת במפגש הנהר אוהיו והנהר קאנאווה.
פוינט פלזנט ידועה בעיקר בשל קריסת גשר הכסף שהתרחשה בעיירה בשנת 1967 ובה נהרגו 46 איש. סביב האסון התפתחו אגדות לפיהן הומנואיד הדומה לעש נראה על ידי אחדים מתושבי העיירה בשבועות שקדמו לאסון. יש בין התושבים הטוענים כי הופעת הייצור בישרה על קריסת הגשר. על אגדות אלו מבוססים הספר "נבואות איש העש" והסרט שנעשה על פיו.
העיירה ידועה גם בגלל הקרב על פוינט פלזנט שאירע ב-10 באוקטובר 1774. בקרב הביסו אנשי המיליציה של וירג'יניה בהנהגתו של קולונל אנדרו לואיס כוח של אינדיאנים בהנהגתו של הצ'יף קורנסטוק ("קלח תירס"). תושבי פוינט פלזנט מציינים את הקרב כקרב הראשון במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
גאוגרפיה.
שטח העיירה הוא 8 קמ"ר, מתוכם 6.2 קמ"ר יבשה ו-1.8 קמ"ר מים.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2000, היו בעיירה 4,637 איש שחיו ב-2,107 משקי בית. 96.57 אחוז מתושבי העיירה היו לבנים, וצפיפות האוכלוסין הייתה 752.3 איש לקמ"ר.
דב ירדן
דב ירדן (יוז'וק) (17 בינואר 1911 - 19 בספטמבר 1986) היה בלשן, מהדיר שירת ימי הביניים, מתמטיקאי, וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
דב ירדן נולד בעיירה מוטלה שבמחוז פינסק באימפריה הרוסית (ולאחר המלחמה בפולין; כיום בבלארוס), בנם של חיים חלוונה יוז'וק ולאה לבית באייר.
את לימודיו החל בישיבת נובהרדוק שבביאלא פודלסק והמשיך בישיבות פינסק, שדלץ, ברנוביץ' וקוברין. לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני" בבירה ורשה ובו נסמך לרבנות. בשנת תרצ"ו-1935 עלה לארץ ישראל ובה המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בה קיבל תואר מוסמך למתמטיקה ודוקטור ללשון וספרות עברית.
ירדן לימד במספר בתי ספר יסודיים ותיכוניים בירושלים ובבני ברק, בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי, במכללה ללימודי היהדות בלוס אנג'לס, ובאוניברסיטת חיפה. פרסם עשרות ספרים ומאות מאמרים בספרים, חוברות ועיתונים שונים.
בשנת 1939 נשא לאישה את רחל אורנשטיין, אחותו של הרב יצחק אביגדור אורנשטין, רב הכותל בתקופת המנדט הבריטי. לדב ורחל נולדו 5 ילדים. הבכור, משה ירדן (יליד 1942), פרופסור מן המניין למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, מופקד הקתדרה לאלגברה ותורת המספרים ע"ש סיסי ואהרן בר.
אחיו של ירדן, הרב שמעון יוז'וק, היה דיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה, ואחר כך אב בית הדין הרבני בנתניה. אח אחר, שמואל ירדן, חיבר את הספר "סיפורה של מוטלה".
ירדן הוא בן דודו של העיתונאי אריה אביב"י.
בשנת 1986 נפגע ירדן אנוּשות בתאונת דרכים מפגיעת אופנוע במעבר חצייה. נפטר ב-19 בספטמבר בירושלים. נקבר בהר המנוחות.
פרסומים, כתיבה והוצאה לאור.
מילונאות, בלשנות.
שימש כעורך מדעי במספר מילונים:
שירת ימי הביניים.
בתרגום:
שימש כעורך מדעי של "תיאור כתבי היד העבריים", סינסינטי, אוהיו: היברו יוניון קולג'.
איזידור קאופמן
איזידור קאופמן (22 במרץ 1853 – 16 בנובמבר 1921) היה צייר יהודי-הונגרי, שפעל בווינה. השתייך לקבוצת האמנים היהודים בתקופת האמנציפציה.
ביוגרפיה.
קאופמן נולד בעיר ארד שבממלכת הונגריה (כיום ברומניה). התגורר ופעל מ-1876 בווינה שם למד אצל צייר הדיוקנאות יוסף איגנר , אצל פרופ' יוסף טרנקוולד ובאקדמיה לאומנויות יפות של וינה . הוא השתייך לקבוצת אמנים, שנולדו בתקופה שבין המהפכה הצרפתית, לבין מלחמת קרים ודגלו באמנסיפציה. סגנון אמנותם ניסה להביע את הרגשות הרומאנטיים והרוחניים של התקופה. מעטות מעבודותיהם ניתן כיום למצוא בגלריות ובמוזיאונים לאמנות בעולם המערבי.
ביצירתו גילה קאופמן עניין ומקור השראה בחיי היום יום ובהווי היהודי במזרח אירופה, התופסים מקום מרכזי ביצירתו. קאופמן ערך מסעות בערי פולין, אוקראינה וגליציה כדי לאסוף חומר מגוון ליצירותיו הרבות, במיוחד בנושא ההווי היהודי; בסטודיו שלו בווינה העביר קאופמן את הרישומים שרשם במסעותיו לבדי הציור. ציורים רבים שלו קישטו את קירות בתיהם של יהודים ונוצרים מהמעמד הגבוה והבינוני בערי מרכז אירופה ומערבה.
בציוריו מעלה קאופמן עולם ססגוני ועשיר, הכולל פרטים קטנים מחיי העולם היהודי המשורטטים בדקדקנות, בדומה ליצירות של האמנים ההולנדים. תלמידו המפורסם ביותר היה לזר קרסטין.
רן בכור
רן (תאודור) בכור (נולד ב-22 במאי 1986) הוא מחזאי, במאי תיאטרון ושחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
הופיע לראשונה בטלוויזיה ב-1996 בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י", בתפקיד דן.
בשנת 1997 הופיע בגרסה הישראלית לתוכנית הילדים "החברים של ברני"
בשנת 2002 שיחק בסדרת הדרמה "מיי פירסט סוני", לצדם של דפנה רכטר ויורם חטב.
בשנת 2004 הצטרף לעונה השנייה של הטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" בערוץ 2 בתפקיד מיקי, אחיו הצעיר של גולן אבוטבול (סמי הורי).
בשנת 2005 שיחק בסרט הקולנוע "ימים של אהבה".
בשנים 2006–2007 גילם בעונות השלישית והרביעית של "השיר שלנו" את הראל נבון, נער דתי לאומי שגויס ללהקה הצבאית.
בשנים 2009-2008 שיחק בסדרת הדרמה "חשופים" ששודרה ב-HOT בתפקיד ברק, חזאי הומוסקסואל.
בשנת 2010 כתב וביים את המחזה "מניין", פסטיבל "Smallבמה 9", וזכה עם "מניין" בפרס "חביבת הקהל" ובציון לשבח על הבימוי.
בשנת 2012 ניהל אמנותית (בשיתוף עם נטלי צוקרמן וליחי בקרמן) את פסטיבל "תלוי במקום 2".
בשנת 2013 העלה בשיתוף עם רועי הרץ-רוסו את האירוע התאטרוני "חוצבמה" בפסטיבל עכו, שזיכה אותו בציון לשבח על תעוזה אמנותית.
ב-2014 עיבד וביים את "מסע הדוד מקס" על פי ספר מאת חנוך לוין בתיאטרון חיפה (יוני רכטר כתב לו מוזיקה מקורית). ההצגה הייתה הצגת הדגל של הפסטיבל הבינלאומי של הצגות ילדים ונער חיפה.
ב-2016 כתב וביים את "שרבר" לפסטיבל עכו לתיאטרון אחר. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר.
בכור ייסד, ניהל והנחה את "תיאטרון הצעקה", תיאטרון קהילתי-אקטיביסטי יהודי-ערבי לבני נוער וצעירים ביפו.
שימש כמורה לתיאטרון בבית החינוך המשותף חוף השרון בשפיים.
בשנת 2020 סיים לימודיו בבית הספר למנהיגות חינוכית של קרן מנדל.
בשנת 2021 הפך להיות המנהל של בית הספר אופק לתלמידים מחוננים בירושלים.
חיים אישיים.
בכור הוא בן זוגה של העיתונאית ומגישת החדשות רומי נוימרק. ב-2014 נולד לשניים בן. הם מתגוררים בירושלים
טיקסי
טִיקְסִי (מיקוטית: Тиксии, בתרגום מילולי: מקום רתיקה; ברוסית: Ти́кси) היא עיר נמל על חוף אוקיינוס הקרח הצפוני במחוז בולונסקי, ברפובליקת סאחה-יקוטיה האוטונומית, ברוסיה. הנמל הוא נקודת יציאה לים לאפטב. אוכלוסייתה מוערכת ב-5,900 תושבים (נכון לשנת 2010). היישוב הוקם בשנת 1933 כתחנת נמל בדרך המעבר הצפון-מזרחי, והוא נמצא כ-2,600 קילומטרים מאלסקה שבארצות הברית.
קילומטר אחד צפון-מזרחית לה נמצא מאז שנות ה-50 שדה תעופה, בה מוצבים בעיקר מפציצים אסטרטגיים מדגם טופולב Tu-95 היוצאים לגיחות סיור באוקיינוס הקרח הצפוני. לאחר קריסת ברית המועצות, מתקנים צבאיים ארקטיים רבים ננטשו, הועברו לשימוש אזרחי או התדרדרו בגלל חוסר תחזוקה ושינוי סדרי העדיפויות הביטחוניים. הבסיס האווירי של טיקסי מורכב ממסלול מסלול בודד באורך 3,100 מטר וברוחב 60 מטר, מתקני שדה תעופה אזרחיים ומתקני בסיס אוויר צבאי - שניהם בעלי יכולות תחזוקה ושירותים בסיסיים בלבד.
צ'רסקי
צ'רסקי (ברוסית: Черский) היא עיירה בצפון רפובליקת סאחה האוטונומית, סיביר, רוסיה.
היסטוריה.
העיירה ממוקמת על שפת חיבור נהר קולימה לתוך אוקיינוס הקרח הצפוני, ליד רכס ההרים צ'רסקי בקואורדינטות 68.44 מעלות צפון, 161.20 מעלות מזרח.
היא קרויה על שם אחד מראשוני האירופאים שהגיעו אליה, הגאוגרף וגאולוג הפולני יאן צ'רסקי (1845–1892).
בשנת 2010 בעיירה התגוררו כ-3,000 תושבים לעומת מעל 11 אלף בשנת 1989. חלק מתושביה (כ-10%) הם בני שבטים מקומיים: צ'וקצ'ים, יאקוגירים ויאקוטים.
העיירה מהווה מרכז לגידול איילי הצפון ולסחר בפרוות, שדה תעופה ונמל על נהר הקולימה.
וילמשטאד
ליקר קוראסאו
לנסק
לנסק (ברוסית: Ленск) היא עיר ברפובליקת סאחה האוטונומית, סיביר, רוסיה על שפת הנהר לנה. בעיר גרים 23,948 תושבים (2014).
העיר נוסדה במאה ה-17 במקום התיישבות נוודית. לאחר מכן, באזור וילוי, יובל של הנהר לנה, נתגלה מרבץ יהלומים ולנסק, שנקראה אז מוחטויה, הפכה למחנה בסיס למשלחות כריית יהלומים. השם לנסק ניתן לעיר ב-1963, כשניתן למקום מעמד של עיר.
לזמן קצר קיבלה העיר לנסק תשומת לב בינלאומית ב-2001. כתוצאה מהצפה של הנהר לנה, העיר הוצפה כמעט כליל וחלק גדול מהמבנים נהרסו. לאחר ההצפה נבנתה העיר מחדש.
קוראסאו (ליקר)
קוראסאו (Curaçao) הוא ליקר המיוצר מקליפות יבשות של פרי הלאראהא - (חושחש) פרי ממשפחת ההדרים בעל טעם מר הגדל באי קוראסאו. המשקה מתובל גם בציפורן וקינמון.
המשקה יוצר והופץ לראשונה על ידי משפחת סניור - משפחה יהודית שהתגוררה באי, במאה ה-19. כיום הליקר מיוצר מחומרים סינתטיים בכל רחבי העולם.