שרק הפך לאיש משפחה אשר התרגל לחיי הבית. בשל געגועיו לימים בהם הוא הרגיש כמו "עוג אמיתי", מפחיד ומרתיע. בעקבות כך שרק חותם על הסכם עם עוץ לי גוץ לי אשר בעקבותיו שרק מוצא את עצמו במציאות חלופית מעוותת בה העוגים ניצודים ועוץ לי גוץ לי הוא המלך, לורד פרקווד עדיין חי, ובו שרק מעולם לא פגש את הנסיכה פיונה. בעקבות כך שרק יוצא למסע שבמהלכו מנסה לבטל את הכישוף על מנת להחזיר את עולמו לקדמותו, ולחזור לחיק משפחתו ואהובתו.
פיחות מטבע
פיחות המטבע (או בקיצור פיחות) הוא הפחתת ערכו של מטבע ביחס למטבעות אחרים. בשימוש המודרני, מציין המונח "פיחות" הפחתה רשמית של שער המטבע של מדינה הנעשית על ידי המדינה או מטעמה.
המונח בעל המשמעות ההפוכה לפיחות הוא ייסוף (או ייסוף המטבע, אך לא "תיסוף"), המציין העלאה רשמית של שער המטבע.
הפחתה של ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים, שאינה נעשית באופן רשמי, אינה נכללת בהגדרה של "פיחות", אולם, במקרים רבים, היא מכונה בציבור גם כן בשם זה. כמו כן עליה של שער המטבע ביחס למטבעות אחרים שאינה נעשית בתוקף החלטה רשמית מכונה במקרים רבים בשם "ייסוף" גם אם אינה נכללת בהגדרה המדויקת של מונח זה.
הפחתת ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים בכלל ופיחות בפרט מתייחסים לירידת ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים. מונח אחר, הקשור במונחים אלה, אך אינו זהה להם, הוא אינפלציה המתייחסת לירידת ערך המטבע במונחים של סחורות ושירותים.
פיחות זוחל (gradual devaluation) הוא שיטה מקובלת להפחתות יזומות של שער החליפין של מטבע לעומת מטבעות אחרים. כאשר השינויים היזומים נעשים לא רק בכיון הפחתת שער החליפין של המטבע - ניתן לקרוא לתהליך "זחילת שער". התאמות כאלה נועדו למנוע פעילות ספקולטיבית בכך שהן מבטלות את הציפייה לפיחות גדול יותר וכתוצאה מכך אגירה של מטבע חוץ במטרה להרוויח מהפיחות.
הפיחות הזוחל הופעל בעולם החל משנת 1944 כאשר הונהגו שערי חליפין הדדיים בין מדינות, והוכר הצורך בקביעת מנגנון מסודר למדינות שלא יוכלו להנהיג שער חליפין קבוע במשך תקופה ארוכה.
גם בישראל הונהג פיחות זוחל בשנת 1975 על ידי שר האוצר יהושע רבינוביץ'. בשנה זו גאתה האינפלציה והגיעה לממדים שהמשק לא יכול היה לשאת (50 אחוז ויותר). צוות כלכלנים ובראשם מיכאל ברונו הציעו לרבינוביץ' ליישם את שיטת זחילת השער המקורית, זו אשר בה משתנים השערים למעלה ולמטה. רבינוביץ' קבע בסופו של דבר פיחות זוחל רק כלפי מעלה. שיטה זו חדלה להתקיים כעבור שנתיים עם הנהגת הליברליזציה בשוק ההון, בשנת 1977.
תיסוף
גריד
קטיף (ערב הסעודית)
קטיף (בערבית: القطيف) או אל-קטיף הוא שמו של אזור נווה מדבר מיושב בצפון-מזרח ערב הסעודית. האזור משתרע מראס תנורה וג'ובייל בצפון עד לדמאם בדרום. כלולות בו העיירה קטיף, עיירות קטנות נוספות וכפרים. משמעות המילה "קטיף" בערבית זהה לזו שבעברית, כלומר, הפירות הבשלים שנאספו במועדם.
האזור מתאפיין בשפע של מעיינות מים מתוקים ומפורסם בתמרים הגדלים בו. כמו כן קיימת באזור חקלאות שלחין מגוונת כמו בננות, כרמים, רימונים, תאנים וירקות, בעיקר עגבניות, צנונים ובצלים.
האקלים בקטיף מתאפיין בקיץ חם מאוד, עם טמפרטורות של עד 50 מעלות צלזיוס, ולחות יחסית של 90%. בחורף שוררות טמפרטורות של 18 עד 25 מעלות. בחודשי האביב, מאי ויוני נושבות רוחות עונתיות הנקראות "אלבווארה". כמות המשקעים באזור נמוכה מאוד לאורך השנה.
קו החוף של קטיף במפרץ הפרסי עשיר בדגה ושוכן בו שוק הדגים הגדול ביותר בערב הסעודית.
האזור הוא המרכז הגדול ביותר של אסלאם שיעי בערב הסעודית שבה דומיננטי האסלאם הסוני. התושבים מציינים בפומבי את העשוראא וימים אחרים הקדושים לשיעים, אף על פי שהדבר אסור על פי חוקי ערב הסעודית.
האזור מקושר תחבורתית למרכזי אוכלוסייה אחרים בערב הסעודית באמצעות מספר כבישים מהירים וסמוך לגשר המחבר את ערב הסעודית עם בחריין. נמל התעופה הגדול בעולם (מבחינת שטחו), נמל התעופה המלך פאהד, משרת את האזור.
אויטה
אולף הראלדסון
ריאד א-סולח
ריאד א-סולח (בערבית: رياض الصلح, תעתיק מדויק: ריאצ' אלצלח; 1894 – 17 ביולי 1951) היה ראש ממשלת לבנון הראשון לאחר קבלת העצמאות. הוא נודע כאחד האישים החשובים ביותר במאבק לעצמאות לבנון, וכמנהיג שמסוגל היה לאחד את כל קבוצות הדת בלבנון במאבק למען העצמאות.
ביוגרפיה.
א-סולח, מוסלמי סוני, נולד ב-1894 בצידון, לבנון.
לאחר התמוטטות שלטונו של פייסל בסוריה ב-1920, מספר אישים מתנועת אל-אסתקלאל, ובהם סולח, הצטרפו אל "מפלגת האיחוד הסורית" (חזב אל-אתחאד אל-סורי), שהוקמה ב-1918 במצרים על ידי גולים סורים שדגלו באחדות סורית. מפלגה זו הפכה עתה לגוף המרכזי של הגולים הסורים והיא ניסתה להקים מסגרת אחידה לכל האגודות שפעלו נגד חלוקת סוריה והטלת שלטון זר עליה (כדוגמת המנדט על ארץ ישראל).
בנובמבר 1921 קיים שיחות בביתו של ג'יימס דה רוטשילד בלונדון עם מספר מנהיגים ציוניים בבריטניה, ובהם חיים ויצמן. השיחה עם ויצמן עסקה בשתי טיוטות להסדר בין היהודים והערבים בארץ ישראל, שאחת מהן הוכנה על ידי איתמר בן-אב"י, עורך דואר היום, תוך התייעצות עם סולח עצמו, והאחרת על ידי מזכיר ההנהלה הציונית בלונדון. הקשר בין בן-אב"י לסולח נוצר על ידי אשר ספיר, חברו ללימודים של סולח ועמיתו של בן-אב"י בהוצאת "דואר היום". הצדדים לא הגיעו להסכם, אך סיכמו לראות לראות בטיוטות בסיס להמשך הדיונים. סולח היה מוכן להכיר בבית לאומי יהודי בארץ ישראל. על יסוד השיחות הללו, התקיימו שיחות נוספות במרץ-אפריל 1922 בין שלושה מראשי "מפלגת האיחוד הסורית" בקהיר, ובהם סולח, לבין ספיר, דוד אידר (יושב ראש ועד הצירים בירושלים) ופליקס מנשה, ממנהיגי היהודים במצרים. שיחות אלו נסתיימו בטיוטת הסכם, על פיו הצד הערבי יכיר בזכויות היהודים, אך לא על בסיס הצהרת בלפור או כתב המנדט על ארץ ישראל. במאי 1923 הגיע סולח לארץ ישראל וניסע לשכנע את ג'מאל אל-חוסייני, מזכיר הוועד הפועל הערבי, להכיר בעניין הציוני כעובדה ולשתף עם הציונים פעולה, שכן יהיה זה לטובת הערבים, אולם הפלסטינים דחו את פנייתו על הסף והודיעו לו כי כסורי, עליו להימנע מלהתערב בענייני פלסטין.
ב-1934 נפגש סולח בחשאי בירושלים עם דוד בן-גוריון והבטיח לו לשוחח בנושא עם מנהיגים ערבים.
בשנת 1937 עמד בראש משלחת ערביי לבנון לועידת בלודאן בסוריה. בבחירות שנערכו באוגוסט-ספטמבר 1943, זכו נציגים שתמכו בלבנון עצמאית לרוב גדול בפרלמנט. הממשלה אשר קמה בהנהגת ראש הממשלה א-סולח והנשיא הנוצרי בשארה אל-ח'ורי, על סמך אישור הפרלמנט, מיהרה להודיע על כוונה להסיר את כל הסעיפים בחוקה שקושרים את לבנון ל. כצפוי, צרפת התנגדה חריפות לצעד זה, אך הדבר לא מנע מן הממשלה החדשה להודיע בנובמבר 1943 על שינוי סעיפי החוקה הכובלים. הוא כיהן בתפקיד עד 1945.
א-סולח כיהן כראש ממשלה בשנית החל מ-14 בדצמבר 1946 ועד 14 בפברואר 1951.
בהתייחסו להחלטת החלוקה שהתקבלה באו"ם ב-1947, אמר א-סולח כי "האומות המאוחדות תוצרכנה להציב חייל זר לפני כל יהודי בארץ ישראל כדי שתפעל המדינה שלהם".
מותו.
ב-16 ביולי 1951, במהלך ביקורו בעמאן, כמה חודשים לאחר שסיים את כהונתו כראש הממשלה, היה א-סולח בדרכו לשדה התעופה כדי לשוב לביירות, אז הפתיעו אותו כמה מחברי המפלגה הלאומית הסורית, ירו בו והרגוהו.
ההתנקשות בוצעה כנקמה על כך ששלטונות לבנון הוציאו להורג את מייסד המפלגה, אנטון סעאדה, בעקבות ניסיון ההפיכה שביצע. במקביל מלך ירדן, עבדאללה הראשון, נרצח ארבעה ימים אחרי בביקורו בירושלים. יש הטוענים שברקע לשתי ההתנקשויות היה ניסיון של ירדן ולבנון להגיע להסכם שלום עם ישראל.
בתו הבכורה, עאליה, המשיכה בדרכו של אביה במאבק ללבנון חופשית ובטוחה. עאליה הפיצה את תרבותה העשירה של לבנון בעולם, עד מותה בפריז ב-26 באפריל 2007. בתו הייתה הנסיכה מונה, אחת מנשותיו של טלאל בנו של אבן סעוד ואמו של אל-וליד בן טלאל.
ריאד אלסולח
ריאד א-סלח
לייגר
הלייגר (באנגלית: Liger) הוא בן-כלאיים של אריה ושל נקבת טיגריס (מקור שמו הוא הלחם של המילים האנגליות ל"אריה" ול"טיגריס" - Lion ו-Tiger).
מאפיינים.
הלייגר גדול מהוריו. לייגרים גדלים גופנית עד הגיעם לגיל שש. בעבר סברו בטעות כי בלייגר מופרש הורמון גדילה כל חייו באופן כזה שאינו חדל לגדול פיזית.
הלייגר יחד עם הטיילייגר הם החתולים הגדולים ביותר, אולם בבר החתולים הגדולים ביותר הם מתת המין טיגריס סיבירי.
נכון לספטמבר 2013 הלייגר הגדול ביותר שתועד משקלו היה 418.2 ק"ג, אורכו 3.33 מטר וגובהו 1.25 מטר בכתפיים וכונה "הרקולס".
הלייגר הזכר עקר, אך למרות זאת מתבגר מבחינה מינית ומזדווג עם הנקבות. לייגר ממין נקבה, לעומת זאת, לרוב פורייה, ומסוגלת להעמיד צאצאים.
הלייגר מתאפיין בפסים הדומים לפספוס הטיגריס, ובצבע חום-צהבהב הדומה לאריה. הגורים נושאים את רעמת האריה, שנעלמת אט אט עם הגיל, כאשר בחלק מהמקרים נשאר רק סימן לכך שהייתה רעמה ובחלק נשארת רעמה קטנה.
ישנן עדויות שונות לאורך ההיסטוריה על קיומם של לייגרים, כגון גילוף של גורי הלייגר שנעשה על ידי G.B. Whittaker בשנת 1825, ציורים, שני גורים שנולדו בשבי בשנת 1837 והוצגו לויליאם הרביעי ווויקטוריה, ועדויות שונות משנת 1900 ואילך. משקלו וגודלו של הלייגר אינו מאפשר לו לצוד מחמת חוסר היכולת שלו לרדוף אחרי טרף נמלט, וכך, גם אם ירגילו לייגר לטבע, סביר להניח כי הוא ימות מרעב. הלייגרים יכולים אפוא להתקיים רק בגני חיות. הלייגר נוטה למות בגיל צעיר בגלל פגמים גנטיים.
ריאד אלצלח
פאלקון 9