שנה לאחר מכן חידשה הלהקה את שירם של טי רקס ומארק בולאן "20th Century Boy", שנועד לפסקול של הסרט ולווט גולדמיין. בסרט זה אף הופיעה הלהקה בתפקיד קטן. הקשר של דייוויד בואי עם הלהקה לא פסק – באותה שנה, הקליטו פלסיבו יחד עם דייוויד בואי את השיר "Without You I'm Nothing", בהפקתו של טוני ויסקונטי. בנוסף, הופיעה הלהקה עם בואי בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בשנת 1999 עם השיר 20th Century Boy.
1998–2000.
ב-1998 הצטרפה הלהקה לחברת התקליטים המצליחה Virgin Records ובנובמבר של אותה שנה הוציאה את אלבומה השני, שזכה להצלחה רבה, "Without You I'm Nothing". האלבום, שזכה להצלחה בבריטניה, הביא ללהקה פרסום רב גם בארצות הברית. סינגלים שליוו את האלבום, שיר הנושא "Every you, every me" ו-"Pure Morning", הפכו ללהיטים מצליחים והגיעו שניהם לראשי מצעדי הפזמונים בבריטניה. על אף שהלהקה שרה באנגלית, הפכה דווקא צרפת למוקד הצלחת הלהקה, ועקב כך הקליטה הלהקה מספר גרסאות משיריה בשפה הצרפתית. הסינגל Every you, every me גם הופיע בפסקול הסרט Cruel intentions.
אלבומה השלישי של הלהקה, שיצא בשנת 2000, "Black Market Music", כלל נגיעות קלות של סגנונות מגוונים כדוגמת היפ הופ ודיסקו ששולבו בסגנון המוזיקלי המרכזי של הלהקה – רוק. שלושה משירי האלבום זכו להצלחה גדולה: "Taste in Men", "Special k ו-"Slave to the Wage".
2000–2006.
אלבומה הרביעי של הלהקה "Sleeping with Ghosts" יצא בשנת 2003, ושילב גם מעט מקצבי דאנס ואלקטרוני בסאונד הטיפוסי של הלהקה. שנה לאחר מכן, הוציאה הלהקה את הדי.וי.די, "Soul mates never die", המתעד הופעה בה התארח פרנק בלאק מהפיקסיז.
באותה שנה יצא אוסף הסינגלים "Once More with Feeling". השקת האוסף לוותה בהופעה חד פעמית בומבלי ארנה. בהופעה זו התארח סולן להקת הקיור רוברט סמית'. באוסף נכלל שיר חדש בשם "Twenty Years".
ביולי 2005 הופיעה הלהקה במסגרת קונצרט Live 8 בצרפת שם ניגנה שני שירים: "The Bitter End" ו-"Twenty Years". שנה לאחר מכן, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בבריטניה, לאחר שלא הופיעה בה שנתיים. הכרטיסים לכל מסע הופעות זה נמכרו תוך סוף שבוע אחד בלבד.
2006–הווה.
בספטמבר 2005 סיימה הלהקה את הקלטת אלבומה החמישי, שיצא ב-13 במרץ 2006 ונקרא "Meds". הסינגלים המצליחים מאותו אלבום היו: "Because I Want You", "Song To Say Goodbye" ו-"Infra-Red". באלבום נכללו שני דואטים עם שני סולני להקות מצליחות בארצות הברית: מייקל סטייפ, סולן להקת R.E.M. ואליסון מוסהרט, סולנית להקת The Kills. האלבום הגיע לראשי מצעדי המכירות באירופה ובאוסטרליה.
באותה שנה, יצא אלבום הבכורה של הלהקה במהדורה חדשה ומורחבת לרגל עשור ליציאתו המקורית. הוצאה זו כללה דיסק DVD בו נכללו רצועות של הופעות חיות, קליפים והופעות טלוויזיוניות של הלהקה.
ב-2007, לאחר תקופה מסוימת בה הידרדרו היחסים בין חברי הלהקה, פרש סטיב יואיט מתפקיד המתופף, והלהקה יצאה לפגרה. באמצע 2008 אויש תפקיד המתופף על ידי סטיב פורסט האמריקני, אותו הכירו חברי הלהקה במהלך סיבוב ההופעות של "Meds", בו תופף פורסט בלהקת החימום של המופע בארצות הברית.
ב-8 ביוני 2009 יצא לאור אלבומה השישי של הלהקה, "Battle For The Sun", כשעל עטיפתו מופיע תצלום של ליקוי חמה מלא. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "For What It's Worth" יצא רשמית ביוני אך הושמע עוד לפני כן יחד עם שיר הנושא של האלבום בתוכניות רדיו ובהופעות. סינגלים נוספים שיצאו אחריו היו: "Battle For the Sun", "Ashtray Heart" ו-"The Never-Ending Why". באלבום 12 שירים, אולם יצאו לו עוד 2 גרסאות מיוחדות בעולם הכוללות שירי בונוס. בגרסה המורחבת הראשונה ישנם 14 שירים, כשלצד השירים המופיעים בגרסה הבסיסית מופיעים השירים "Unisex" ו"The Movie on your Eyelids". בגרסה המורחבת השנייה שיצאה ביפן בלבד מופיע גם השיר "In a Funk".
השירים באלבום החדש התאפיינו בצליל חדש המציג התפתחות בסגנונה של הלהקה, החותר לכיוון של המנוני אצטדיונים. השיר הראשון באלבום, "Kitty Litter", נכתב כאשר הלהקה הייתה בתחילת דרכה, ורק באלבום הנוכחי עובד והוקלט. הצלחת האלבום הביא את הלהקה לזכייה ב-5 בנובמבר 2009 בפרס הלהקה האלטרנטיבית הטובה של השנה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
בחודש יוני 2010 הופיעה הלהקה בישראל, בגני התערוכה בתל אביב.
לאחר הפסקה שלקחו חברי הלהקה, שבו לאולפן באמצע שנת 2012 להקלטת אלבומם השביעי. באוקטובר אותה שנה הוציאה הלהקה את המיני-אלבום "B3" הכולל חמישה שירים.
ב-16 בספטמבר 2013 שוחרר אלבומה השביעי של הלהקה, "Loud Like Love". האלבום, אשר הוקלט בלונדון, כולל עשרה שירים. סינגל ראשון מתוך האלבום, "Too Many Friends", שוחרר ביוני 2013. הקליפ לשיר זה נערך בשיתוף פעולה עם הסופר האמריקני ברט איסטון אליס. אליס שיתף פעולה עם הלהקה גם בקליפ לסינגל נוסף מתוך האלבום, "Loud Like Love", ששוחרר במרץ 2014. הסינגל השלישי ששוחרר מאלבום זה, ביוני 2014, הוא "A Million Little Pieces".
ב-2 בפברואר 2015 הודיעה הלהקה כי המתופף סטיב פורסט עזב את שורותיה. על פי ההודעה, היה הרקע לעזיבתו של פורסט רצונו להתמקד בקריירת המוזיקה האישית שלו. את מקומו בסיבובי ההופעות הבאים תפס מאט לאן (Matt Lunn). בסוף פברואר יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בבריטניה ובאירלנד, ובתום השנה הוציאה את אלבום ההופעה הראשון שלה "MTV Unplugged", הכולל שירים מ-20 שנות פעילותה בגרסאות אקוסטיות.
ב-25 במרץ 2022 שוחרר אלבומה השמיני של הלהקה, "Never Let Me Go". האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים של אוסטריה, גרמניה, הולנד ושווייץ, למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום הראשון במצעד אלבומי האינדי הבריטי.
סגנון מוזיקלי
בית ספר של יום ראשון
בית ספר של יום ראשון (באנגלית: Sunday school) הוא מוסד חינוכי הפועל ביום ראשון (יום המנוחה השבועי בנצרות), ובו לומדים בעיקר לימודי דת.
היסטוריה.
ראשיתם של בתי הספר של יום ראשון ביוזמה משנת 1780 של רוברט רייקס - עורך העיתון "גלוסטר ג'ורנל" אשר חשש מהיקף הפשיעה הגובר והולך בשכונות העוני באנגליה של המאה ה-18, והחליט להקים מערך לימודי דת על מנת לשמור את הילדים של שכונות העוני על דרך הישר, ולמנוע הסטתם לדרך רעה. בשנת 1831 התחנכו בבתי הספר הדתיים של יום ראשון 1,250,000 ילדים (כ-25% מאוכלוסיית אנגליה באותה עת).
בתי הספר של יום ראשון הפכו פופולריים יותר ויותר בקרב הכנסיות הפרוטסטנטיות הן באנגליה והן בארצות הברית, אף שמעולם לא הפכו לחלק ממערך החינוך הרשמי של המדינה. מטרתם היחידה הייתה ללמד את הילדים את עיקרי הנצרות.
הלימוד מתבצע בכל שבוע, בו לומדים הילדים פרק תנ"ך לאחר טקס התפילה הפרוטסטנטי הנערך מדי יום ראשון. המורים ברובם הם מתנדבים - ואינם בעלי השכלה פורמלית בתחום הדת או התנ"ך.
בתי ספר של יום ראשון יהודיים.
בהשפעת בתי הספר של יום ראשון הנוצריים, החלו יהודים לאמץ מנהג זה. בית הספר מכונה בדרך כלל Hebrew School (בית ספר לעברית) או Synagogue School. גם בבתי הספר היהודיים לומדים בדרך כלל בימי ראשון, הואיל וזה יום פנוי מלימודים בדרך כלל. בבתי הספר לעברית לומדים את השפה העברית, עיקרי היהדות והיסטוריה יהודית והם מיועדים לתלמידים הלומדים בבתי ספר כלליים (לא יהודיים).
לווין ריגול
ארתור וולזלי
אגודה עותומנית
נשק קל של צה&quot;ל
נשק קל הוא כלי ירייה בעלי קליבר קטן מ-20 מ"מ. בצה"ל משתמשים במגוון סוגים של כלי נשק קל, חלקם תוצרת ישראל וחלקם נקנים ממדינות אחרות, בעיקר ארצות הברית ומדינות אירופה (בהן בולטות בלגיה וגרמניה). הטבלה מסכמת את הדגמים העיקריים. תיאור של רוב תתי דגמים ופיתוחים נמצא בערכים על כלי הנשק עצמם.
כלי נשק שנמצאים בשירות בעשור השני של המאה ה-21 מודגשים ברקע תכול.
מייקל פיילין
סר מייקל אדוארד פיילין, KCMG CBE FRGS (באנגלית: Michael Edward Palin; נולד ב-5 במאי 1943 בשפילד, אנגליה) הוא קומיקאי, שחקן, סופר ומגיש טלוויזיה אנגלי. מייקל פיילין נודע בעיקר בזכות הופעותיו כחלק מחבורת מונטי פייתון וכן בזכות סרטי המסעות הדוקומנטריים בהם השתתף.
קריירה מוקדמת.
מייקל פיילין למד לתואר בספרות באוניברסיטת אוקספורד. במהלך לימודיו באוניברסיטה הכיר את טרי ג'ונס וביחד כתבו מספר מערכונים לתוכניות טלוויזיה של ה-BBC. פיילין הכיר שני חברי מונטי פייתון נוספים באוניברסיטה, ג'ון קליז ואריק איידל, איתם עבד על מספר פרויקטים קומיים. בעקבות חברויות אלו מתקופת האוניברסיטה פנה קליז לפיילין בהצעה לעבוד על מופע קומי חדש וגדול במסגרת ה-BBC, מה שעתיד היה להפוך לסדרה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון".
פיילין נישא להלן גיבינס ב-1966 ולזוג שלושה ילדים ושני נכדים. בנו ויליאם, השתתף כשהיה תינוק בסרט מונטי פייתון והגביע הקדוש בתור "סר לא מופיע בסרט הזה".
מונטי פייתון.
מייקל פיילין נודע בעיקר כאחד השחקנים והכותבים של חבורת מונטי פייתון. במסגרת הקבוצה הוא השתתף בכל סרטיה, ובמערכונים רבים של הקרקס המעופף שאת חלקם גם כתב.
פיילין השתתף במערכונים רבים יחד עם ג'ון קליז בהם דמות אחת הייתה רציונלית ועצבנית והיא הודגשה על ידי דמות נוספת, רגועה וחסרת רציונל. דוגמאות לכך הן מערכון 'התוכי המת', מערכון 'חנות הגבינות', 'ויכוח ה-5 דקות' ועוד. מערכונים רבים נכתבו על ידי פיילין, חלקם נכתבו ביחד עם טרי ג'ונס, ביניהם 'שיר חוטב העצים' ו'האינקוויזיציה הספרדית'. פיילין שיחק כמה דמויות קבועות בסדרה כאשר הידועה שביניהן היא האיש האומר לפני פתיח התוכנית "It's" ונודע בתור "It's' man'".