שני חשודים רוסים אתניים נעצרו, והתובע הכללי של מוסקבה, יורי סיומין, האשים אותם ברצח בעל רקע גזעני. הפרקליטות האשימה רשמית שלושה סטודנטים, אולג קוסטירוב, איליה טיכומירוב (שניהם בני 20) ואת ולרי ז'וקובצב (בן 18) באשמת רצח על רקע גזעני ב-22 באוגוסט. חקירת המשטרה הסתיימה ב-7 באוגוסט 2007.
על פי נתוני החקירה, קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב היו חברים במועדון הלאומני "המושיע" . נגד מנהיג המועדון, ניקולאי קורוליוב (קצין פ.ס.ב. לשעבר), ושני חברי מועדון נוספים, סרגיי קלימוק וסטודנט באקדמיה לשוטרים ניקיטה סניוקוב, הוגש כתב אישום משותף עם קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב באשמת רצח, טרור, ארגון כנופיית פשע, ייצור ואחסון לא חוקיים של חומרי נפץ. סניוקוב הואשם גם ברצח סטודנט ארמני ברכבת התחתית. לכאורה, הקושרים ביצעו פיצוצים רבים בעבר, ללא קורבנות, ופוצצו חנויות בבעלות אזרית, הוסטל לפליטים ארמניים ומשרד של מגדת עתידות ילידת גרוזיה.
ב-15 במאי 2008, לאחר שניתן פסק דין אשם במשפט המושבעים, קיבלו קורוליוב, קלימוק, טיכומירוב וקוסטירוב עונש מאסר עולם. ז'וקובצב קיבל 20 שנות מאסר, סניוקוב, 13 שנים ושני הסטודנטים שהעבירו את הפצצה לשוק בפועל, דמיטרי פדוזיינקוב וניקולאי קצ'אלוב רק שנתיים (בית המשפט החליט שהם לא חלק מ"מפעל הפשע"). מאוחר יותר באותו חודש הוגש ערעור לבית המשפט העליון על ידי המורשעים. פדוזיינקוב וקצ'אלוב שוחררו מהכלא ב-20 במרץ 2009 לאחר שריצו את עונשם. ערעורים של אסירים אחרים עדיין התנהלו נכון לאותה תקופה.
באוגוסט 2010 פורסם כי קורוליוב וקוסטירוב חשודים גם ברצח אזרח סיני בדקירה במוסקבה ב-19 במאי 2006.
אליזבת בוכסל
אליזבת בוכסל (בגרמנית: Elisabeth Büchsel; 29 בינואר 1867 – 3 ביולי 1957) הייתה ציירת גרמנייה הידועה בדיוקנאותיה בציור ובנופים בסגנון אימפרסיוניסטי.
ביוגרפיה.
בוכסל נולדה ב־29 בינואר 1867 בשטרלזונד, גרמניה. היא למדה בברלין, פריז ומינכן. בין מוריה היו לוסיאן סיימון וכריסטיאן לנדנברגר. היא בילתה את הקיץ באי הידנזה וציירה נופים באזור צפון גרמניה והים הבלטי. היא בילתה באי ריגן. היא הייתה חברה בפדרציית האומניות של הידנזה
בין חברותיה היו קלרה ארנהיים, אליזבת אנדרה, קית'ה לוונטל וג'ולי וולפטורן אשר פקדו, והציגו את עבודותיהן באסם הכחול. מבנה האסם מתוארך ל ובמקור שימש כאסם, מאפייה ואזור מחיה לטוחן והאופה שגרו במקום. האסם הכחול תוכנן במקור בסגנון של בית עשן (Rauchhaus), מבנה נטול ארובה, שהעשן שבתוכו מתפזר בעיקר דרך דלת הכניסה הרחבה, הגבלון (הנקודה בה הקיר נפגש עם הגג המשופע) ודרך סדקים וחורים זעירים בתקרה. המקום זכה לפרסום בזכות פעילותה של האמנית הגרמנית הני להמן שהפכה אותו למרכז אומנות ותערוכות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ומאז המקום מוכר כאכסניה לתצוגות אומנות, ספריה, סדנאות ומפגשי אומנות.
להמן קנתה את המבנה בסביבות 1920 וצבעה אותו בכחול, מה שנתן לו את שמו. האסם הכחול התחיל להיות מוכר בציבור הודות לתערוכות אומנות של "פדרציית האומניות של הידנזה" (Hiddenseer Künstlerinnenbundes).
בוכסל נפטרה ב־3 ביולי 1957, בשטרלזונד.
Team (שיר של איגי אזליה)
Team (בעברית: קבוצה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית והזמרת-יוצרת האוסטרלית איגי אזליה. השיר היווה את תחילת צניחת הקריירה של אזליה, שכן הוא יצא לאחר צאת השיר "Azillion", שנגנז ונמחק לאלתר מרשתות הסטרימינג השונות. עם זאת, השיר כן זכה להצלחה במצעדים וברשתות הסטרימינג השונות.
השיר "Team", יצא במקום "Azillion" ומטרתו הייתה לתפקד כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבום האולפן השני של אזליה "Digital Distortion", שמעולם לא יצא, אלא נגנז בדיוק כמו כל השירים שהיו צריכים להיכלל בתוכו. בעקבות יציאת השיר, הוציאה אזליה סינגלים נוספים שנגנזו גם הם, ביחד עם האלבום. השירים זכו להצלחה מסחרית הן רבה והן מתונה.
רקע.
לפני יציאת השיר.
באוקטובר 2015, אזליה הודיעה על יציאת אלבום האולפן השני שלה, "Digital Distortion". היא הוסיפה ואמרה כי יש שבעה שירים שכבר מוכנים. ב-9 בינואר 2016, הוציאה אזליה את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Azillion". בסמוך לכך, ברצף של כמה ציוצים בטוויטר, אזליה אמרה שחברת התקליטים שלה וירג'ין אי אם איי, חושבת שהתגובות לשיר לא היו "טובות" ו-"חיוביות" מספיק, כדי לצלם לו ווידאו קליפ מלא. היא האשימה את יושב ראש חברת התקליטים טד קוקל, בכך שהוא "לא רוצה לראות אותה מתפתחת ומצליחה", והוסיפה כי הוא מקשה עליה ולא נותן לה לעבור לחברת התקליטים דאף ג'אם. אזליה אף פרסמה פוסט בו היא אמרה כי: "הם מצפים שאני אמצא זמרת פופ מצליחה ואעשה איתה להיט בסיסי לרדיו, אשר בו אני אצטרך לעשות ראפ בכמה בתים בלבד. זה מה שהם רוצים". מאוחר יותר הוסיפה בהומור כי: "אם כל האפשרויות האחרות יכשלו ולא יצליחו, אני פשוט אסע ברחבי לוס אנג'לס, ואנגן את האלבום החדש שלי ממש חזק, כל יום שני בין ארבע לשש אחר הצהריים".
בעקבות יציאת השיר.
בעקבות ויכוח סוער שחל בסמוך לכל פרסומי הפוסטים, בין אזליה לחברת התקליטים שלה, הוחלט כי השיר "Azillion", ייגנז ולא יצא כסינגל הראשון מן האלבום. חודשיים לאחר מכן, הוציאה אזליה את השיר הזה. השיר הפך ללהיט, וכלפיו הופנו ביקורות חיוביות רבות מצד מבקרי המוזיקה. בשיר, מספרת אזליה שהיא לא זקוקה לאף אחד כאשר יש לה את עצמה. לשיר יצאו שני קליפים, האחד קליפ רגיל, והשני, הוא קליפ "דאנס", שבו מוצגות תנועות הריקוד של השיר. מונה הצפיות של שני הקליפים יחדיו, עומד על קרוב ל-300 מיליון צפיות. השיר הצליח בשיאו להגיע אל המקום ה-42 במצעד הבילבורד הוט 100, ואף נכנס למצעדי סוף השנה של בילבורד, וגרמניה.
בעקבות בעיות אישיות רבות ופרידה מארוסה ניק יאנג (לאחר שהתגלה כי בגד בה, בכך שהוא הכניס להיריון שני את בת זוגו לשעבר), אזליה דחתה ודחתה את מועד יציאת אלבום האולפן השני שלה. ב-1 בינואר 2017, פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה כי היא עתידה להוציא את האלבום בתחילת 2017, וכי הרגישה שהייתה חייבת לעשות בו שינויים עקב מצבה הנפשי והפיזי. לאורך תחילת אותה השנה, הוצאו באופן לא רשמי כל מיני סינגלים שהקליטה כדוגמת: "Sexy" עם הראפר פרנץ' מונטנה, ו-"Somebody Elses". ב-3 במרץ הודיעה אזליה באופן רשמי, שיציאת אלבום האולפן השני שלה תתרחש בחודש מרץ והצהירה כי היא מצטערת על הדחייה שנמשכת עוד מיוני 2016, אך מבטיחה לא לאכזב את מעריציה.
לאחר יציאת השיר.
לבסוף, החליטה אזליה להוציא כמה סינגלים נוספים מתוך האלבום, שלבסוף נגנז ביחד עם כל השירים והסינגלים שיצאו מתוכו. השיר "Team" מעולם לא נכלל באף אלבום של אזליה וכך כל השירים שהוציאה באותה העת. הם נותרו כסינגלים ללא אלבום, תוך שאזליה עצמה החליטה לגנוז אותם.
המטרו של סנטיאגו
תיקון ליל הושענא רבה
תיקון ליל הושענא רבה הוא סדר לימוד ותפילות המיועד לליל הושענא רבה, היום האחרון של חג הסוכות, לפני חצות הלילה. לתיקון מספר נוסחים, וברובן הוא כולל קריאת ספר דברים ופסוקים מספר תהילים.
רקע.
אף על פי שמעיקר הדין הושענא רבה הוא אחד מימי חול המועד סוכות, הוא קבל אופי ומעמד מיוחדים בפני עצמו. כבר חז"ל, כמתואר במשנה, קבעו יום זה כמוקד המרכזי של מצוות ערבה במקדש ושל מנהג הקפת המזבח, אף על פי שנהגו בכל ימי החג. בשונה משאר ימי החג, ביום זה מצוות הערבה התקיימה אפילו אם חל בשבת, ובמקום להקיף את המזבח פעם אחת, הקיפו אותו שבע פעמים. לאחר חורבן בית שני, נהגו ביום זה את מנהג חיבוט ערבה, וכזכר למקדש הקיפו את הבימה שבע פעמים, והרבו באמירת פיוטי הושענות. בתקופה מאוחרת יותר, הונהגו בתפילה של יום זה, שבבסיסה היא תפילת חול המועד רגילה, מנהגים המאפיינים תפילת יום טוב ומנהגים המאפיינים תפילת ימים נוראים. הבסיס לייחוד זה הוא בתפיסה כי ביומו האחרון של חג הסוכות מתקיים גזר הדין על גשמי השנה הקרובה, שכאמור במשנה, נידונו במהלך החג.
בספרות הקבלה הורחב אופי זה, ובספר הזוהר נאמר כי יום זה הוא לא רק יום דין על המים, אלא גם יום חיתומו הסופי של הדין הכללי שנידון האדם בראש השנה ויום הכיפורים. התפשטות הקבלה עיצמה עוד יותר את תפיסתו של הושענא רבה כיום דין, ועמה גם את המנהגים שהנהיגו המקובלים כפועל יוצא מתפיסה זו.
מקור המנהג וטעמיו.
מנהג נפוץ בקהילות ישראל להישאר ערים בליל הושענא רבה וללמוד תורה. למנהג זה מקורות שונים וטעמים שונים. במאה ה-13 מספר רבי צדקיה בן אברהם בספרו שבלי הלקט על הנוהגים להישאר ערים כל הלילה, וקוראים את כל התורה מפרשת בראשית עד לפרשת וזאת הברכה. גם הרב דוד אבודרהם שחי במאה ה-14 מזכיר מנהג זה, ומצטט גם את נימוקו: להשלים את קריאת כל התורה טרם שמחת תורה, מתוך חשש שמא במהלך השנה לא השלימו את הפרשה שנים מקרא ואחד תרגום. במקורות אלו לא מדובר במנהג שנוגע דווקא לאופיו של יום הושענא רבה עצמו, אלא משום סמיכותו להשלמת התורה בשמחת תורה. האבודרהם עצמו התנגד למנהג וטען כי הוא אינו מועיל להשלים את הקריאה החסרה, משום שקוראים בו את כל התורה פעם אחת בלבד, ולא שנים מקרא ואחד תרגום.
המנהג להישאר ערים בליל הושענא רבה המשיך להתקיים בחוגי המקובלים בספרד, אך שם ניתן לו טעם אחר, על פי המשמעות שהוענקה ליום זה בספר הזוהר כיום חיתום הדין שהחל בימים הנוראים. רבי משה די ליאון ציין כי ראוי לעסוק בתורה כל הלילה.