יחסי הודו–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של הודו לבין טורקמניסטן.
סקירה כללית.
להודו יש עניין מיוחד ברזרבות הפחמימנים בטורקמניסטן. טורקמניסטן, אפגניסטן, פקיסטן והודו, המכונות יחד מדינות TAPI, הקימו צינור גז שהיה אמור להסתיים בתחילת 2017. זה חשוב במיוחד לצורכי האנרגיה המתפתחים של הודו שכן עם סיומו, הצינור צפוי לספק כמעט 60% מצרכי האנרגיה של הודו.
המסחר הכולל בין טורקמניסטן להודו הוא דל, והסתכם בשנת 2012 בכ-42 מיליון דולר בלבד על פי נתוני משרד החוץ של ממשלת הודו.
דמויי פרימטים
דמויי פרימטים (שם מדעי: Primatomorpha) היא קבוצה של יונקי שליה מהקבוצה אאוארכונטוגליריים, אשר קרובים ביותר לפרימטים. הם כוללים את כל בני קבוצת האאוארכונטה, למעט חדפי העצים. הקבוצה הוגדרה ב-1991 בידי החוקר ק. כריסטופר בירד , אשר מיין את הקבוצה על סמך רצפים מיטוכונדריים בדגימות הDNA של חברי הקבוצה.
הקבוצה כוללת 3 סדרות: גלשנאים, פרימטים ואת סדרת הפלסיאדפאים שנכחדה במשך הפלאוגן. מינים אלה מצויים בטבע בעיקר ביערות גשם ואזורים טרופיים והם בעלי התמחות בחיים על עצים. בין השאר הם בעלי אצבעות חזקות וגדולות יחסית, פנים המופנות קדימה ותזונתם היא של אוכלי כל או לפחות אוכלי פירות ברובה. עם זאת מאפיינים אלה מצליחים במיוחד רק אצל הפרימטים העילאים.
אלעזר הורן
אלעזר הוֹרן (Elzearius Horn; 1691, המלבורג, בווריה – 28 בנובמבר 1744, עכו, ארץ ישראל) היה נזיר פרנציסקני וחוקר ארץ ישראל.
קורות חייו.
פרטי קורותיו ידועים מתוך כתביו. הורן הצטרף למסדר הפרנציסקני במחוז הולדתו תורינגיה שבגרמניה ובגיל צעיר הוסמך לכמורה. ב-1724 נשלח לארץ ישראל וכיהן בתפקידים שונים במסגרת משמורת ארץ הקודש. בשנים 1725–1726 מילא את מקומו של ראש המנזר בכנסיית הקבר בירושלים, ובשנים 1737–1738 שימש כמזכיר מנזר סן סלוודור. הורן הקדיש את רוב זמנו לאיסוף מידע על המקומות שבהם שהה ועל תיעוד מבנים במקומות הקדושים. כמו כן דאג לתחזוקת העוגבים בכנסיית יוחנן בהרים בעין כרם, בכנסיית קתרינה הקדושה בבית לחם, בכנסיית הבשורה בנצרת ובכנסיית הקבר, וכן עסק בניהול מקהלת מנזר סן סלוודור בירושלים. הורן חזר ב-1738 למחוזו בגרמניה לביקור קצר שאחריו שב לארץ. הוא מת בעכו ב-1744, בגיל 52.
חיבורו.
אלעזר הורן השאיר אחריו חיבור רחב היקף שנסמך על הרשומות שניהל במשך שהותו בארץ ישראל. גיליונות כתב-היד של החיבור התגלגלו לרומא ונשמרו במנזר Ara Coeli. ב-1856 הועברו גיליונות כתב-היד לספריית הוותיקן ואוגדו בשלושה כרכים (MSS Vat. Lat. 9233). החיבור נערך על ידי הפרנציסקני ג'ירולמו גוֹלוּבוביץ (Girolamo Golubovich) והובא לדפוס ב-1902 בשפת המקור בצירוף הקדמה והערות. מהדורת גולובוביץ מציגה חלקים נבחרים של החיבור המקורי. הבחירה נעשתה בכוונה להנגיש את הכְּתבים לחוקרים ולקוראים. מהדורה נוספת של פרקים נבחרים, בתרגום לאנגלית, נערכה ונדפסה ב-1962 בהוצאת בית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים ביוזמת בלרמינו בגאטי, שהוסיף לה הקדמה והערות. כתב-היד במקורו אינו נושא כותר כולל, ולמהדורות המודרניות ניתן הכותר "Ichnographia" (תוכנית אדריכלית) המצביע על תפישת ייעודו. יצוין כי בשער הכרך הראשון של כתב-יד הוותיקן נכתב "ירושלים הקדושה: תיאור ושרטוט טופוגרפיים". על סמך מהדורת בגאטי הפיק אלי שילר ב-1988 תרגום פרקים נבחרים לעברית בשם "ירושלים במאה ה-18 בתיאורו של הורן 1724–1744". לטענת בגאטי, הורן לא השלים את חיבורו, והדברים ניכרים בדפים הריקים, בשערים ללא כותרות ובהיעדר רצף תוכני בכרך האחרון. קרוב לוודאי שדפים לא מעטים של כתב-היד הלכו לאיבוד.
עיקר חיבורו של הורן מוקדש לתיאור מבנים במקומות הקדושים בארץ ישראל. החיבור כולל תרשימים רבים, שיש בהם כאלה המהווים מקור מידע חשוב ואף בלעדי למחקר אתרים שאינם עוד, כגון ציור קברו של בלדווין החמישי, מלך ירושלים הצלבנית, ציור מנזר האחיות הבנדיקטיניות שהיה צמוד לכנסיית סנטה אנה, ציור קטעי רצפות בסגנון קוסמאטי ועוד. חלק מהמידע וכמה מהאיורים בחיבורו של הורן לקוחים מכִּתבי קודמיו, בהם ברנרדינו אמיקו ופרנציסקוס קוארסמיוס.
אלעזר הורן הרחיב במידע על אודות המקומות שבהם שהה רוב זמנו – ירושלים (שרוב פרקי חיבורו עוסקים בה), בית לחם ונצרת. הוא מצא עניין לא רק במבנים, שאותם תיעד בהקפדה, אלא גם בהיסטוריה של ארץ ישראל, בתושביה לעדותיהם, באמונות ובטקסים, במלאכות וברפואה.
קישורים חיצוניים.
כּתביו של אלעזר הורן בספריית הוותיקן: כרך ראשון, כרך שני, כרך שלישי
גלירס
גלירס (שם מדעי: Glires; מילולית: "glīrēs" - נמנמן) היא קבוצה של יונקי שליה מקבוצת האאוארכונטוגליריים, אשר כוללת את המינים הקרובים למכרסמים ולארנבאים שבעבר נחשבו למכרסמים. כמו כן היא כוללת עוד 2 סדרות נכחדות: Arctostylopida ו-Anagaloidea, אשר התקיימו במשך הפלאוגן ואולי אף בסוף הקרטיקון (ייתכן שהם שייכים לקבוצות אחרות).
קבוצה זו הוגדרה כבר ב-1758 בידי החוקר השוודי קארולוס לינאוס ונבדקה בידי מחקרי גנום מיטוכונדרי משותפים. היא כוללת את מרבית היונקים כיום, כאשר סדרת המכרסמים מכילה חצי מהיונקים.
מרבית מיני הקבוצה הם קטנים וזריזים, מתרבים במהירות ומסתגלים למגוון סביבות מחיה. מבנה שיניהם מותאם לחיתוך וגיזום של מזון קשה, כך שביכולתם לאכול מגוון מזונות, כאשר רובם הם אוכלי צמחים.
Gliriformes
סטנהופ פורבס
סטנהופ אלכסנדר פורבס (באנגלית: Stanhope Forbes; 18 בנובמבר 1857 - 2 במרץ 1947) היה אמן בריטי וחבר מייסד באסכולת ניולין.
חיים אישיים.
פורבס נולד בדבלין, בנם של ג'ולייט דה גויס פורבס, אישה צרפתייה, ויליאם פורבס, מנהל רכבת אנגלי, שהועבר אחר כך ללונדון. היה לו אח גדול, סר ויליאם פורבס, שהיה גם מנהל ברכבת לונדון- ברייטון-החוף הדרומי.
הוא נישא בקיץ 1889 לציירת הקנדית אליזבת ארמסטרונג בכנסיית סנט פיטר של ניולין. ביתם הראשון היה בקוטג' "טירת הצוקים", שמשקיף על הים. נולד להם בן בשם אלכסנדר (אלק). אליזבת מתה בשנת 1912 מסרטן.
לאחר מותה של אשתו הראשונה, התחתן פורבס עם ידידתו ותלמידתו מודי פאלמר, בשנת 1915. במהלך מלחמת העולם הראשונה בנו אלק שירת בחיל הרגלים ונהרג באוגוסט 1916. הוא קבור בבית העלמין ברחוב גילמונט, שם הוקמה מצבתו שעוצבה על ידי אביו. סטנהופ פורבס גם פיסל והקים אנדרטה לבנו בכנסיית הקהילה המקומית.
פורבס נפטר בניולין ב־2 במרץ 1947 בגיל 89.
הוא נקבר בחצר הכנסייה של כנסיית פאריש סאנקרד.
השכלה.
סטנהופ פורבס למד במכללת דוליץ' אמנות אצל ג'ון ספרקס. אביו עבד אז ברכבת בלוקסמבורג. לאחר תקופה שבריאותו התדרדרה, פורבס הורחק ממכללת דוליץ' ולמד אצל מורים פרטיים בבריסל. לאחר סיום מלחמת צרפת-פרוסיה, פורבס חזר ללונדון. ג'ון ספארקס עזר לשכנע את אביו ויליאם פורבס בכישרונו האמנותי של בנו, סטנהופ פורבס.
הוא נכנס ללמד בבית הספר לאמנויות של למבט, ובשנת 1878 השתתף בקורסים של האקדמיה המלכותית אצל סר פרדריק לייטון וסר ג'ון מילאיס.
פורבס שב לאירלנד למספר חודשים לבקר את ד"ר אנדרו מלוויל, חבר המשפחה ופרופסור במכללת קווין. כשהם היו שם, הם דיברו על אמנות וסטנהופ פורבס צייר נופים של אזור גולווי. הוא גם קיבל את העבודה הראשונה שלו לציור דיוקן. כשחזר בלונדון, בגיל 18, ומשימה נוספת לציור דיוקן בתו של הרופא. הוא הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1879.
אחר כך למד בסטודיו הפרטי של ליאון בונאט, בפריז משנת 1880 עד 1882. בשנת 1881 פורבס נסע לקנקאלה, בריטני וציירו בשטח, כמו הצייר ז'ול בסטיאן-ליפג'. בטכניקה זו השתמש פורבס במשך כל הקריירה שלו.
על אזור בריטני, גברת ליונל בירץ' כתבה: "זהו החלק היפה והמעניין ביותר של צרפת, נראה כי היה בו כל מה שאמן יכול לחפש. הוא מיושב על ידי אנשים מסוג מסוים שלובשים עדיין את התלבושות הלאומיות היפות שהועברו מימי עבר ושמרו על השפה הישנה של אבותיהם. כל כפר שמר באדיקות את המסורות הישנות באופנת הלבוש והתנהלות חייהם.
ציור של סטנהופ שנעשה שם, "רחוב בבריטני", הוצג והתקבל בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1882 ונמכר בהמשך אותה שנה לגלריית ווקר לאמנות בליברפול.
במהלך נסיעה ב־1883 לבריטני, פורבס שהה בקימפרלה, וציוריו משם הוצגו באקדמיה המלכותית בשנת 1884. אמנים אחרים שציירו אז בבריטני וייתכן שפורבס פגש, היו נורמן גרסטין, נתנאל היל, וולטר אוסבורן.
קריירה.
לאחר שסיים את לימודיו בצרפת, פורבס שב ללונדון והציג עבודות שיצר בבריטני בתערוכות האקדמיה המלכותית בשנת 1883. בשנת 1884 עבר לניולין בקורנוול, ועד מהרה הפך לדמות מובילה במושבה האומנים שהלכה וגדלה.
על המקום הזה אמר פורבס: הגעתי מצרפת, והסתובבתי בקורנוול, בבוקר אביבי בדרך מאובקת שהובילה לניולין. לא חשבתי כי מקבץ הבתים עם הגגות האפורים שראיתי על צלע ההר, יהיו ביתי במשך שנים רבות. לא ברור לי מה משך למקום הזה אמנים מפריז ואנטוורפן, במיוחד מספר ציירים אנגלים צעירים שלמדו שם. אשר בערך באותה עת, ​​נראו נמשכים לעבר הפינה הזו של ארץ מולדתם .
מושבת האמנים בניולין זכתה לתשומת לב לאומית עם עבודות של פורבס בתערוכה באקדמיה המלכותית בשנת 1885. הנרי טייט קנה את "בריאות הכלה", שנמצאת כעת בגלריית טייט בלונדון.
בשנת 1892 הפך פורבס לחבר באקדמיה המלכותית.
פורבס היה היו"ר המייסד והנאמן של הגלריה לאמנות ניולין החל משנת 1895.