גם האוכלוסייה הערבית בארץ ישראל בנתה באותה תקופה בתים מקושטים מאוד, שניתן לכנותם "אקלקטיים", והם נבדלים מאלו שנבנו בידי יהודים, בעיקר בגלל השימוש הרב שהם עושים במוטיבים ערביים-מוסלמיים. דוגמה לבנייה ערבית בסגנון האקלקטי היא מלון פאלאס הישן בירושלים, מבנה שנהרס אך חזיתותיו שומרו. בתים רבים בשכונות הערביות האמידות בירושלים - בקעה, טלביה וקטמון - נבנו אף הם בסגנון זה.
בשנות השלושים, עם הגעתה של העלייה החמישית מגרמניה, ועם הגעתם של אדריכלים מודרניסטים רבים לישראל (כולל בודדים שלמדו בבית הספר באוהאוס), הם חוללו מהפכה והשליטו את הסגנון הבינלאומי. מאז תחילת שנות השלושים סירב מהנדס העיר של תל אביב, יעקב שיפמן, לתת היתרי בנייה למבנים בסגנון האקלקטי, וכתוצאה מכך כמעט שלא נבנו יותר מבנים בסגנון זה.
בנוסף לקישוטים הרבים המאפיינים את בתי הסגנון האקלקטי, ניתן לזהות בהם אף סימני היכר נוספים: רבים מהבתים האקלקטיים הם דו-קומתיים או תלת-קומתיים, כאשר קומת הקרקע משמשת לצרכים מסחריים (חנויות, בדרך כלל); המבנים הם על פי רוב סימטריים בצורתם - ובמקרה של בניינים פינתיים, הם מדגישים את הפינה באופן בולט, ואף מוסיפים בה מגדלון; חלק גדול מהקישוטים הם קישוטי גבס, שנרכשו מקטלוגים והודבקו על המבנה, כך שניתן למצוא קישוטי תבליט זהים במבנים שונים; הבניינים, כמעט תמיד, מצופים שכבת טיח עבה, ולעיתים קרובות ניתן למצוא חריצים אופקיים על הטיח; החלונות הם בדרך כלל אנכיים, עם פרופורציות של 1:2, ועם תריסי עץ חיצוניים המותקנים על ציר; החזיתות של המבנים בסגנון האקלקטי עמוסות מאוד; אדריכלי מבנים אלו עשו מאמץ להדגיש דווקא את הקווים האנכיים; השימוש באריחי קרמיקה צבעוניים הוא מקובל למדי; תשומת לב מודגשת ניתנת דווקא לחזית הרחוב, וישנו היעדר כמעט מופגן של קישוטים בכל החזיתות האחרות; גגות הרעפים נמוכים למדי, ובמרבית המקרים הם מוסתרים באמצעות מעקה על הגג; על החזיתות ישנו כיתוב, כחלק מהקישוטים, בדרך כלל בחלק העליון של החזית ובמרכזה; נעשה שימוש בחלונות ארקר בצורת חצי-משושה הבולטים מן החזית.
מבנים.
דוגמה מובהקת למבנה בסגנון האקלקטי, המשלב מוטיבים ממקורות רבים ושונים עם בנייה מערבית, היא בית הפגודה בתל אביב, שמאופיין בקשתות גדולות, עמודים דוריים, קשתות מוסלמיות וגג בצורה פגודה אסייתית.
מבנים מפורסמים נוספים בסגנון האקלקטי:
סשה ברון כהן
סשה נועם ברון כהן (באנגלית: Sacha Noam Baron Cohen; נולד ב-13 באוקטובר 1971) הוא קומיקאי ושחקן יהודי-בריטי ממוצא ישראלי. זוכה פרס גלובוס הזהב.
כהן התפרסם בשל הדמויות הקומיות אותן גילם בטלוויזיה ובקולנוע: עלי ג'י, אנגלי לבן שאימץ באופן מוגזם את תרבות המהגרים הג'מייקנים; , כתב חדשות קזחי עילג וגזען; ברונו, כתב אופנה אוסטרי הומוסקסואל מוחצן וקיטשי; הגנרל-אדמירל אלאדין, הדיקטטור הצפון-אפריקאי; ונובי מגרימסבי, חוליגן כדורגל אנגלי.
קורות חיים.
ברון כהן נולד למשפחה יהודית בהאמרסמית' שבלונדון, והוא הצעיר מבין שלושה ילדים. אביו, ג'רלד ברון כהן, היה בנם של מהגרים ממזרח אירופה ואמו דניאלה (לבית וייזר) נולדה בעיר חיפה, להורים שעלו לישראל לאחר שנמלטו מגרמניה. סבו הפרופ' הנס איזידור וייזר היה מפורצי הדרך במדינת ישראל ברפואת השיקום, וסבתו של ברון כהן התגוררה בעיר בת ים עד יום פטירתה בנובמבר 2014. שמות שני אחיו הגדולים הם ערן ואמנון. בן דודו הוא הפרופסור סיימון ברון-כהן, חוקר האוטיזם מאוניברסיטת קיימברידג'.
ברון כהן העביר חלק נכבד מילדותו כחבר בתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית, "הבונים דרור". לאחר סיום לימודיו בתיכון למד ברון כהן היסטוריה ב בקיימברידג'. עבודת הגמר שלו עסקה בשיתוף פעולה בין יהודים לשחורים בתנועה לזכויות האזרח בשנות ה-60. ב-1989 נסע ברון כהן לישראל, בה יש לו קרובי משפחה. שהה כשנה בקיבוץ ראש הנקרה ובבית העמק כחלק משנת הבונים דרור, וגם כחלק מהתוכנית "מכון למדריכי חוץ לארץ" למנהיגים צעירים יהודים.
ב-1994 החל לעבוד בחברת טלוויזיה ב כמנחה תוכנית הבידור "פאמפ טי.וי." כעבור כשנה עבר להנחות את התוכנית "טוק טי. וי." בה נולדו הדמויות של עלי ג'י וברונו.
באפריל 2018 פורסם כי ברון כהן יגלם את המרגל הישראלי אלי כהן בסדרה "אלי". את הסדרה בת ששת הפרקים יצר גידי רף, בהפקה משותפת של הערוץ הצרפתי ונטפליקס. לסדרה נקבע מועד שידור הבכורה לתחילת ספטמבר 2019. ביולי 2018 החל בשידור הסדרה מי זו אמריקה? של רשת שואוטיים, בה מככב ברון כהן במספר דמויות מוחצנות שנפגשות עם דמויות של מפורסמים אמריקאים. בשלושת הפרקים הראשונים מגלם את ערן מורד, איש צבא ישראלי.
הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י".
בשנת 2000 פרץ ברון כהן לתודעה הבריטית עם תוכניתו "המופע של עלי ג'י" בה ניהל ראיונות קומיים באולפן ויצא לכתבות שטח, בדמות עלי ג'י, בוראט או ברונו. הוא הצליח לגרום למרואיינים רבים לגלות דעות ורגשות שבדרך כלל מוסתרים, בהם אנטישמיות, הומופוביה, שנאת נשים, עודף תקינות פוליטית, צביעות ועוד. התוכנית הפכה ללהיט וב-2003 טס ברון כהן לארצות הברית על מנת לצלם שם את העונה השנייה.
הדמויות בתוכנית.
עלי ג'י.
עלי ג'י הוא הדמות המרכזית בתוכנית. על פי רוב הוא לבוש באופן צעקני במותגי אופנה של תרבות ההיפ הופ, כגון טומי הילפיגר ונייקי. הוא מדבר אנגלית קלוקלת במבטא ובעגה ג'מייקניים כבדים, על אף היותו אנגלי אתני בן המעמד הבינוני (ושמו האמיתי הוא אליסטר לזלי גרהם) המתגורר בפרבר מנומנם, אליו הוא מתייחס כ"שכונה" או כ"גטו". לפעמים כשהוא מרגיש מותקף הוא שואל "האם זה משום שאני שחור?" ג'י הוא פארודיה על צעירים לבנים המחקים באופן מוגזם את תת-תרבות ה-Rude boy של בני המהגרים מהמעמדות הנמוכים.
ברון כהן ראיין בתור עלי ג'י פוליטיקאים וידוענים שונים, כגון באז אלדרין, בוטרוס בוטרוס ראלי, גור וידאל, דונלד טראמפ, שאקיל אוניל, מחמד אל פאייד, נועם חומסקי, או פט ביוקנן. העובדה כי מרואייניו לא ידעו כי לפניהם קומיקאי יצרה ראיונות בעלי פוטנציאל סאטירי ונפיץ, לאור מבוכתם מהתבטאויותיו.
ב-2002 יצא "עלי ג'י - הסרט", סרט באורך מלא המתאר את חייו של עלי ג'י בשכונה, היבחרו לפרלמנט הבריטי ומלחמתו בסגן ראש הממשלה המרושע (צ'ארלס דאנס).
בוראט סאגדייב.
בוראט מרגרט סאגדייב הוא דמות של עיתונאי מקזחסטן, אשר כביכול מציג את החיים האמריקאים בפני צופיו במולדתו. על מנת ליצור תחושה של זרות בפני מרואייניו של בוראט, הוא לבוש חליפה מיושנת, מטפח שפם עבות ומבטא זר כבד, כביכול קזחי. ברון כהן עצמו אינו דובר קזחית או רוסית ומשתמש בשפת העברית כ"קזחית", בין היתר משתמש פעמים רבות בביטוי המפורסם של דב גליקמן "ווא ווא ווי ווא".
מרואייניו של בוראט הם אנשים "מהרחוב" שאינם מודעים לכך שבוראט הוא דמות בדיונית ומתייחסים אליו ואל התבטאויותיו ברצינות. הוא מביע דעות גזעניות, אנטישמיות, הומופוביות, מיזוגניות ועוד. על ידי הבעת דעות אלה מצליח בוראט להוציא ממרואייניו זעזוע עמוק או הסכמה מלאה. בכתבה על דרום ארצות הברית שר בוראט בפאב באריזונה שיר בו הוא קורא "להשליך את היהודים לבאר", והקהל הצטרף אליו במחיאות כפיים. בנוסף, הוא נהנה לזעזע את מרואייניו בגילויים על מנהגים הנהוגים כביכול בקזחסטן: לטענתו נולד כפרי יחסי אונס בין אביו לאמו, ביצע גילוי עריות עם אחותו (העובדת בזנות), וקיים יחסי מין עם חיות.
בוראט גם הנחה את טקס פרסי ה-MTV בליסבון בשנת 2005. הוא עורר מחלוקת כאשר דוברים מממשלת קזחסטן ביקשו להבהיר כי בוראט אינו קזחי ומחו נגד הצגת הדעות החשוכות כ"קזחיות".
ב-3 בנובמבר 2006 יצא לאקרנים סרט באורך מלא (82 דקות) על עלילותיו של בוראט בארצות הברית, בשם "". בסרט זה נוסע בוראט לארצות הברית כדי ללמוד על מנהגיהם. בסרט זה מוצג בוראט כרגיל בקיצוניות רבה בדבריו הגזעניים למיניהם. במהלך מסעו, בוראט, מחליט לחפש אחר הכוכבת האמריקאית, פמלה אנדרסון, על מנת שתהיה אשתו, דבר המוביל לסדרת אירועים מצחיקים.
על סרט זה סשה ברון כהן קיבל את פרס גלובוס הזהב על השחקן הקומי הטוב ביותר.
ב-24 במרץ 2012 הושמעה בטעות, בטקס הענקת המדליות של תחרות קליעה בינלאומית שנערכה בכווית, הגרסה הפרודית והלועגת מהסרט "בוראט", במקום ההמנון הלאומי של קזחסטן. דובר שר החוץ הקזחי כינה את התקרית "סקנדל" ודרש לפתוח בחקירה מיידית של האירוע. מאוחר יותר, מארגני האירוע בכווית ונשיא התאחדות הקליעה התנצלו באופן רשמי בפני המשלחת מקזחסטן.
ב-23 באוקטובר 2020 יצא לאקרנים סרט המשך לסרט "בוראט", בהפצת אולפני אמזון, ששמו "סרט המשך בוראט: העברת שוחד עצום לשלטון אמריקני לרווחת קזחסטן בעבר אומה מופלאה". על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הזהב.
ברונו ג'יהארד.