חמישה רבנים, שלמדו בישיבה ובה הוכשרו לרבנות, הקימו בשנת 1983 את "מועצת חכמי התורה" במטרה לשמש כהנהגה הרוחנית של תנועת ש"ס שגם הוקמה באותן השנים.
פסיקת ההלכה בישיבה.
מראשית ימי הישיבה מתקיים בה ויכוח על פי איזו פסיקה ספרדית יש ללכת:
בין שתי השיטות אין היום הכרעה. פעם ישנו ראש ישיבה התומך בגישה זו ופעם ישנו ראש ישיבה התומך בגישה זו.
ספריית הישיבה.
ב-1947 הכילה ספריית הישיבה כ-3000 ספרים ומעט כתבי יד שנשמרו בחדר מיוחד. כ-1500 מן הספרים הגיעו מישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה. ב-1946 תרם אהרן מני את שארית ספריית סבו רבי אליהו מני, רבה של חברון, שכללה כ-500 ספרים וכמאה חמישים כתבי יד ולספרייה הוקצה חדר נוסף. מבנה הישיבה נהרס בעקבות כיבוש הרובע היהודי במלחמת העצמאות על ידי הלגיון הערבי ב-1948 והספרים, ביניהם כתבי היד של הרב עזרא עטייה אבדו.
רבני הישיבה.
כנשיאה הרשמי של הישיבה שימש הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ולאחר מכן שימש שנים רבות הרב עובדיה יוסף. כיום נשיא הישיבה הוא הרב יצחק יוסף.
ראשי הישיבה לאורך השנים היו הרב רפאל שלמה לניאדו, הרב עזרא עטייה, הרב יעקב עדס, הרב בן ציון אבא שאול, הרב יהודה צדקה, הרב יוסף משה עדס, הרב אפרים כהן והרב שלום כהן. הרב עובדיה הדאיה שימש בה כר"מ. בין הר"מים בישיבה היו הרב יהודה מועלם, והרב שמעון בעדני. ראש הישיבה הקטנה היה הרב ציון כהן.
ראשי הישיבה כיום: בעיר העתיקה, ראש הישיבה הרב שמעון כהן(בנו של הרב שלום כהן),הר"מ בישיבה הוא הרב יוסף חיים קופשיץ. בשכונת גאולה, הרב משה צדקה והרב שמואל בצלאל.
בוגרים בולטים.
בין בוגרי הישיבה בולטים רבנים ואישי ציבור שונים מהם:
בני קוזושווילי
בני קוזושווילי (נולד ב-19 בספטמבר 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי, שיחק לרוב בעמדות מגן ימני ובלם. ידוע בכינוי קוזו. את מרבית שנותיו ככדורגלן העביר בהפועל פתח תקווה, מרביתן כקפטן הקבוצה.
קריירה.
קוזושווילי החל את דרכו בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה. את הופעת הבכורה בבוגרים רשם לקראת סוף עונת 1984/1985. שימש במשך שנים רבות כקפטן הקבוצה והיה שותף ברצף שלוש הסגנויות בשנים 1989-1991. זכה עם הקבוצה בגביעי טוטו ב-1990 ו-1991, ובגביע המדינה ב-1992. בתום עונת 1998/1999 שוחרר מהקבוצה ועבר לבני יהודה. לאחר עונה אחת בבני יהודה, בה היה שותף במאבק על הישארותה בליגה שהסתים בהצלחה, עבר בין מספר קבוצות מהליגות הנמוכות עד שפרש. בין לבין שיחק בעירוני פתח תקווה בכדורגל אולמות, ובליגת הוותיקים. שותף ב-4 משחקים בנבחרת ישראל.
בעונת 2004/2005 מונה קוזושווילי כעוזר מאמן הפועל פתח תקווה תחת פרדי דוד, עד שדוד הוחלף באמצע העונה בדרור קשטן, שלא היה מעוניין בעוזר מאמן, ועבר לאמן במחלקת הנוער של המועדון.
ג'עפר א-צאדק
גַ'עַפְר אַ(ל)-צאדק אבן מֻחַמַד (בערבית: جعفر الصادق) היה האימאם השיעי השישי, בראיית התריסריים. הוא היה תאולוג ומהמשפטנים הדתיים הפעילים והמשפיעים בתקופתו. פסיקותיו הדתיות מהוות את הבסיס לאסכולה הג'עפרית, ואף הסונים מכבדים אותו בזכות תרומותיו לתאולוגיה הסונית. הוויכוח לגבי יורשו של א-צאדק הוביל לפיצול בקרב השיעה, עם פרישת האסמאעיליה מהתריסריים.
מוצאו.
ג'עפר אבן מוחמד נולד ב-20 באפריל 702, במדינה. הוא בנו של האימאם השיעי החמישי, מוחמד אל-באקר; בדומה לשאר האימאמים השיעים, הוא צאצא של מוחמד דרך בתו פאטמה. אמו של ג'עפר, פארוא בנת אל-קאסם הייתה נינתו של אבו בכר, הח'ליף הראשון.
למדנותו.
ג'עפר החל את לימודיו כשהיה ילד עם סבו, עלי אבן חוסיין. כבר מגיל צעיר, טוענים השיעים, הצטיין ג'עפר בלימודיו, ובמקום ללמוד עם בני גילו, התווכח על תורת המשפט ואסטרונומיה עם מבוגרים. לאחר מותו של עלי, א-צאדק למד מאביו מוחמד אל-באקר, והיה מבני לווייתו עד מותו ב-743.
ג'עפר התמחה במדעים אסלאמים, בכלל זה בחדית' ובקוראן, ובמדעי הטבע, כמו מתמטיקה, פילוסופיה, אסטרונומיה, אלכימיה ועוד. האלכימאי המוסלמי הנודע ביותר, אבו מוסא ג'אבר אבן היאן, היה מתלמידיו של ג'עפר. א-צאדק היה ידוע בגישתו הליברלית בנוגע ללמידה, ושמח להתדיין עם חוקרים בעלי אמונות ודעות שונות.
השיעים טוענים כי מייסדי שלוש אסכולות המשפט הסוניות היו תלמידיו של האימאם א-צאדק - ואסל אבן עטאא', מייסדה של המועתזילה, אבו חניפה, מייסדה של האסכולה החניפית, ומאלכ אבן אנאס, מייסדה של האסכולה המאליכית. הסונים טוענים בתגובה, כי השיעים מגזימים בהשפעתו של ג'עפר, וחכמי דת שונים ביקרו בהרצאות של עמיתיהם.
עם זאת, ניתן לומר בבירור כי השפעתו של א-צאדק חרגה מזו של אימאם שיעי ממוצע, ופסיקותיו הדתיות, אמירותיו ומסורות המיוחסות לו מופיעות גם במקורות סוניים וסופיים.
מקורות שיעים קובעים כי מספר תלמידיו של א-צאדק הגיע ליותר מ-4,000, ומספר הספרים שכתבו על דבריו הגיע למספר מאות.
מלבד למדנותו, מייחסים השיעים לאימאם א-צאדק תכונות חיוביות אחרות כמו נדיבות, הכנסת אורחים, מתן לעניים בסתר, סלחנות, סבלנות ואומץ.
תחת שלטון בית אומיה.
ג'עפר א-צאדק חי בתקופה לא שקטה, בה בוצעו מספר ניסיונות לחולל הפיכה נגד שלטונם המתערער של האומיים. השיעים נחשבו למרדנים והיוו סכנה ליציבות שלטון הח'ליפים הסונים, ועל כן נרדפו על ידי המשטר. זמן קצר לאחר מות אביו של ג'עפר, מוחמד אל-באקר, דודו של ג'עפר זייד אבן עלי ניסה למרוד נגד האומיים. ג'עפר לא לקח חלק במרידה, אולם רבים מקרובי משפחתו נהרגו על ידי השלטונות, ובכלל זה דודו, ואחרים נענשו. לבסוף, הצליחו העבאסים להפיל את שלטונו של בית אומיה ב-750, כאשר היה ג'עפר בן 48.
מספר קבוצות מורדות ניסו לשכנע את ג'עפר לתמוך בהם, אולם הוא התחמק מבקשותיהם, ולא ניסה למרוד בעצמו. לטענת מקורות שיעיים, הוא שרף את מכתביהם אל הפונים אליו, שהבטיחו לו את הח'ליפות. יש הטוענים, כי שתיקתו הזהירה של ג'עפר לגבי עמדותיו האמיתיות ביססה את ה"תקייה" (הסתרת אמונותיך והטעיית האויב בעת רדיפה) כדוקטרינה שיעית. על פי השקפת השיעים, העמימות שנקט, והתמקדותם של האומיים באיומים אחרים בשל כך, אפשרה לג'עפר להמשיך לבסס את מעמדו כמשפטן מוביל, ולארגן בתי ספר להפצת מסר האסלאם השיעי.
תחת שלטון בית עבאס.
השליטים העבאסים החדשים, שטענו לשלטון על המוסלמים בשל היותם קרובי משפחה מוחמד דרך דודו עבאס, התייחסו בחשדנות לג'עפר, שרבים החשיבוהו כזכאי יותר לח'ליפות. מעקב צמוד הושם עליו ועל תומכיו, והוא נעצר לעיתים קרובות כדי לנתק את קשריו עם הקהילה השיעית. העבאסים חזרו לרדוף את הקהילה השיעית, ורבים מצאצאיו של חסן אבן עלי נרצחו בידי המשטר בשיטות שונות.
מותו.
ג'עפר מת ב-4 בדצמבר 765. השיעים טוענים כי הורעל (רעל הוחדר לענבים שאכל) בהוראת הח'ליף העבאסי השני, אל מנצור, וכך הפך ל"שהיד", בדומה לשאר האימאים השיעים. הוא נקבר במדינה, בבית הקברות המפורסם של ג'נת אל-בקי, בו קבורים עוד מספר מוסלמים משפיעים.
ירושתו.
לאחר מותו של ג'עפר, חל פיצול בקרב השיעים, בין התריסריים לאסמאעיליים. האסמאעילים סברו כי בנו הבכור של ג'עפר, אסמאעיל אבן ג'עפר, הוא יורשו הלגיטימי של ג'עפר, והאימאם השביעי. התריסריים גרסו כי אחיו הצעיר של אסמאעיל, מוסא אלכאט'ם, הוא היורש הראוי, וישנם מספר חדית'ים שיעיים שמעידים על כך. האסמאעילים הפכו לכת נפרדת, ומנהיגיהם הם מצאצאיו של אסמאעיל.
בלצ'לי פארק
בלֶצְ'לי פארק (באנגלית: Bletchley Park) היא אחוזה בעיירה בלצ'לי, במחוז בקינגהמשייר שבאנגליה, כיום חלק ממילטון קינס, עיר חדשה צפונית-מערבית ללונדון, בין אוקספורד לקיימברידג'. בזמן מלחמת העולם השנייה מוקמה באחוזה זו יחידת מודיעין סודית של הבריטים, יחידת מפענחי צפנים (Codebreakers) שתפקידה היה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של כוחות הצבא הגרמני ומדינות הציר. המודיעין שהופק כונה "אולטרה". ההישג המפורסם ביותר של היחידה היה פיצוח מכונת ההצפנה הגרמנית "אניגמה" (בסיוע המודיעין הפולני), ופענוח כל התשדורות המוצפנות שהועברו באמצעותה. הישג זה השפיע על תוצאות המלחמה, אפשר את הסרת המצור הימי מעל בריטניה ומנע את סכנת הרעב באי, והקנה לצי הבריטי יתרון משמעותי במלחמה מול חיל הים הגרמני. כיום האחוזה פתוחה לציבור ומשמשת כמוזיאון.
ההיסטוריה של המקום.
שמה של האחוזה ניתן לה בשנת 1877 לאחר שנקנתה כבית-משק קטן על ידי סמואל ליפסקומב, שמכר אותה לסר הרברט סמואל ליאון (1850–1926, חבר פרלמנט יהודי מטעם המפלגה הוויגית / המפלגה הליברלית).
סר ליאון הרחיב אותה לאחוזה הנוכחית, העומדת על תילה עד היום. האחוזה המפוארת נבנתה בסגנון ויקטוריאני גותי, שטחה הכולל כ-2300 דונמים והיא כוללת מספר מבנים. ב-1937, לאחר פטירת אשתו של סר ליאון, פאני, מכרו יורשיו את האחוזה ליזם שהתכוון להרוס אותה כדי לבנות במקומה מבני מגורים. האדמירל סר הוגו סינקלייר (מנהל מודיעין הצי, ראש MI6 ומייסד בית הספר לצפנים של המודיעין הבריטי GC&amp;CS), קנה ממנו את האחוזה בכספו שלו, לאחר שלא הצליח לשכנע שום משרד ממשלתי לשלם עבורה. העובדה שסינקלייר ולא הממשלה הבריטית היה הבעלים של האחוזה נודעה ברבים רק ב-1991, כאשר האתר כמעט נמכר ליזמי פיתוח.
באותה עת החלו לנשב רוחות מלחמה מכיוון גרמניה, ובית הספר לצפנים של המודיעין הבריטי, שהיה בלונדון, נזקק למשכן חדש הרחק מאיום המפציצים הגרמניים. האחוזה, שנמצאה ליד צומת דרכים מרכזי, מסילת ברזל ומסעף קווי תקשורת, התאימה במיוחד למטרה זו.