בשנים 1935–1941 היה חבר הוועד המנהל של המשנה למלך הודו. בתקופה זו אמר לורד לנדליטגאו, מושל הודו, למנהיגי הליגה המוסלמית, כי ממשלת בריטניה התכוונה לחלק את הודו לשלושה דומיניונים - להינדים, למוסלמים, לבין שליטי המדינות הנסיכויות. במסגרת הוועד הפועל של הליגה המוסלמית, הוקמו ועדות משנה שונות והוצגו הצעות רבות להחלטה הסופית עם הבריטים. עם זאת, כאשר ראו הבריטים כי לא ניתן היה לעמוד ביעדיהם, הם דחו באופן חד צדדי את כל ההצעות שהוגשו על ידי המוסלמים. בשלב זה התבקש זפארוללה ח'אן להגיש הצעה בנושא חלוקת הודו.
המשנה למלך הסביר כי מאחר שזפארוללה ח'אן היה חבר בקהילה המוסלמית של האחמדים, הוא היה צריך להיות זהיר. מוסלמים אורתודוקסים היו עלולים להתרגז אילו מצאו שההצעה לחלוקת הודו הוכנה על ידי אחמדי. המשנה למלך קבע כי מוחמד עלי ג'ינה יקבל עותק כדי לקבל נכונות להסכמה מהליגה המוסלמית ולפרסם את תוכנו. שנים עשר ימים לאחר שהוצע, אימצה הליגה המוסלמית את ההצעה בוועידת לאהור וכינתה אותה "החלטת פקיסטן".
בספטמבר 1941 התמנה זפארוללה ח'אן לשופט בית המשפט הפדרלי בהודו, תפקיד שמילא עד יוני 1947. לבקשתו של מוחמד עלי ג'ינה הוא ייצג את הליגה המוסלמית ביולי 1947 בפני ועדת הגבול של רדקליף והציג את האינטרסים של המוסלמים באופן ראוי לשבח.
באוקטובר 1947 ייצג זפארוללה ח'אן את פקיסטן בעצרת הכללית של האו"ם כראש המשלחת הפקיסטנית ודגל בעמדת העולם המוסלמי בסוגיית מדינת פלסטין. באותה שנה הוא מונה לשר החוץ הראשון של פקיסטן, משרה בה החזיק שבע שנים. בין השנים 1948 ל-1954 ייצג את פקיסטן במועצת הביטחון של האו"ם, שם פעל בדגש על שחרורם של קשמיר, לוב, צפון אירלנד, אריתריאה, סומליה, סודאן, תוניסיה, מרוקו ואינדונזיה הכבושים.
בהיותו שר החוץ, הוא ייצג את פקיסטן בוועידת הסכם מנילה בספטמבר 1954. התמיכה בהסכם מנילה בפקיסטן הייתה מחולקת, מערב פקיסטן שלט על הצבא וקומץ מנהיגים משם תמכו בהסכם, בעוד שרוב חבריה הנבחרים של האספה המכוננת ממערב פקיסטן וכל חברי האספה ממזרח פקיסטן התנגדו לברית. זפארוללה חתם על ברית מנילה, ובכך על הצטרפותה של פקיסטן לארגון ברית דרום-מזרח אסיה (SEATO). במהומות הדמים בלאהור בשנת 1953 קראו הקיצונים הדתיים לגירושו של זפאארולה ח'אן בשל דבקותו באמונתו המוסלמית בקהילת האחמדים. קריאות אלו הביאו למשפט הצבאי בהיסטוריה של פקיסטן. הלחץ מצד קיצונים דתיים הוביל לבסוף להתפטרותו של זפארוללה ח'אן מתפקידו כשר החוץ באוקטובר 1954.
ב-1954 היה לשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג שבהולנד, עד 1961. הוא היה סגן נשיא בית הדין הבינלאומי לצדק בשנים 1958–1961. בין 1961 ל-1964 הוא היה הנציג הקבוע של פקיסטן באו"ם. בין 1962 ל-1964 הוא היה גם נשיא העצרת הכללית של האו"ם. מאוחר יותר הוא חזר לבית הדין כשופט מ-1964 עד 1973, וכיהן כנשיא בית הדין בשנים 1970–1973.
ערוב ימיו ומותו.
במרץ 1958 ביקר זפארולה ח'אן בעומרה, ובו בזמן ביקר במקדש מוחמד שבמדינה, ערב הסעודית. במהלך ביקורו נפגש עם אבן סעוד, מלך ערב הסעודית, ושהה בארמון המלכותי כאורח אישי של המלך. ב-1967 הוא חזר לסעודיה כדי לבצע את מסורת החג', חובה דתית שחייבת להתבצע לפחות פעם אחת בחייו של מוסלמי שיוכל להרשות לעצמו לעשות זאת.
סר מוחמד זפארוללה ח'אן נחשב לדמות שנויה במחלוקת בהיסטוריה של פקיסטן על השתייכותו לפלג שנחשב לכופר על ידי פלגים אסלאמיים שמרניים ואורתודוקסים. עם זאת, הוא היה אחד הדיפלומטים המשפיעים ביותר והמיומנים והמתלהבים של זמנו.
לאחר שהתגורר בממלכה המאוחדת בין השנים 1973–1983, חזר זפארוללה ח'אן לפקיסטן. הוא מת בלאהור ב-1 בספטמבר 1985 לאחר מחלה ממושכת. הוא נקבר ב"בהשתי מקברה" ברבואה שבפקיסטן, בית עלמין שהוקם על ידי הקהילה המוסלמית של האחמדים.
יחסי יוון–פיג'י
יחסי יוון–פיג'י הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של איי פיג'י.
סקירה כללית.
יוון ופיג'י כוננו באופן רשמי את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1978. על פי משרד החוץ היווני, "היחסים בין שתי המדינות טובים וקיים שיתוף פעולה דו-צדדי ומולטירלי משביע רצון".
אין קהילה יוונית על האיים. מעט מאוד אנשים ממוצא יווני עובדים על האיים, וגם זאת לרוב כשליחים של ארגונים בינלאומיים או כאנשי עסקים המבקרים לעיתים קרובות בהם.
היוונים המגיעים לאיים נכנסים אליהם בקלות וללא צורך באשרת כניסה. לעומתם, אזרחים פיג'יאנים המגיעים ליוון זקוקים לאשרה כדי להיכנס אליה. אשרות לאזרחים הפיג'יאנים המגיעים ליוון מונפקות בוולינגטון, ניו זילנד. מספר שגרירויות של מדינות אירופה הממוקמות בפיג'י מנפיקות גם הן אשרות כניסה ליוון.
אנדריי גלאבינוב
אנדריי גלאבינוב (בבולגרית: Андрей Гълъбинов; נולד ב-27 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן בולגרי המשחק ברג'ינה ובנבחרת בולגריה בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים.
גלאבינוב נולד בסופיה לאסן גלאבינוב, שחקן כדורעף בעבר ומאמן כדורעף בהווה ולאם שגם עסקה בספורט בעברה. סבו הוא יורדן פיליפוב, שוער נברחת בולגריה בכדורגל ואלוף בולגריה 8 פעמים.
גלאבינוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צסק"א סופיה ובשנת עבר עם משפחתו לקפריסין והצטרף למחלקת הנוער של אומוניה ניקוסיה. בשנת עבר עם משפחתו לאיטליה וחתם בקסטלראנו.
ביולי חתם בבולוניה מהסרייה א', אך לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה והושאל לג'יאוליאנובה, ולאחר מכן לג'יאקומנסה. בקיץ חתם בלומצאנה בה הצליח לראשונה בקריירה לבסס את מעמדו כשחקן בכיר לאורך עונה שלמה. גלאבינוב שיחק בלומצאנה במשך עונה וחצי ורשם בה 45 משחקים וכבש 12 שערים.
ב-1 בפברואר 2011 גלאבינוב חתם בליבורנו מהסרייה ב'. ב-7 בפברואר גלאבינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לויצ'נצה. בעונת גלאבינוב הושאל לסורנטו וממנה עבר בינואר של אותה עונה לבסאנו. בקיץ הושאל לגוביו ועונה לאחר מכן לאבלינו בה רשם את עונת השיא שלו בקריירה עם 15 שערים ב-39 משחקים ובסיום העונה חזר לליבורנו.
ב-12 באוגוסט 2015 חתם בנובארה בה שיחק במשך שתי עונות וכבש בה 25 שערים ב-73 משחקים.
בקיץ חתם בגנואה מהסרייה א'. ב-20 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ובליגה הבכירה באיטליה בתיקו 0-0 נגד ססואולו. ב-26 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–4 ליובנטוס.
בקיץ גלביאנוב חתם בספציה, בעונת 2019/2020 כבש 7 שערים והוביל את ספציה למקום השלישי ולעליית ליגה בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שעברה את קייבו ורונה ופרוזינונה בפלייאוף העלייה.
קריירה בינלאומית.
אחרי ההצלחה באבלינו ב-20 בפברואר 2014 גלאבינוב זומן לראשונה לסגל נבחרת בולגריה לקראת משחק הידידות נגד . ב-5 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד בלארוס.
ב-23 במאי 2014 גלאבינוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
אינדור
אינדור (בהינדית: इन्दौर, באנגלית: Indore) היא העיר הגדולה ביותר במדינת מאדהיה פרדש שבהודו, אשר נחשבת גם למרכז הכלכלי והחינוכי של המדינה. אינדור שימשה גם כעיר הבירה של מאדהיה פרדש בשנים 1950-1956. כיום שוכנת בעיר הבורסה השלישית בגודלה בכל הודו. העיר היא ה-14 בגודלה בהודו, ובשנת 2011 התגוררו בה כמעט 2 מיליון בני אדם, כשהמטרופולין (ה-13 בגודלו בהודו) הכיל 2.1 מיליון תושבים. שורשיה של העיר מגיעים עד למאה ה-16, אז שימשה כמרכז הסחר בין דלהי לרמת דקאן.
אינדור נחשבת למרכז כלכלי חשוב ביותר ברמה ארצית ומושכת משקיעים רבים מחוץ להודו. התמ"ג העירוני עמד בשנת 2011 על כ-14 מיליארד דולר.
היסטוריה.
ביולי 1732 אוחדו 28 סולטנויות באזור העיר תחת שלטון האימפריה המראטהית. אינדור אמנם לא הייתה הבירה הרשמית, אך הפכה למרכז מסחרי וצבאי. בשנת 1818 האזור נכבש על ידי הממלכה המאוחדת ואינדור הפכה לבירה הרשמית של המדינה. בשנת 1906 הוקמה מערכת החשמל העירונית ובשנת 1918 תוכננה תוכנית האב הראשונה.
דמוגרפיה.
אינדור היא המדינה המאוכלסת ביותר במאדהיה פרדש. בשנת 2010 הצפיפות עמדה על כ-9,700 נפש לקמ"ר, נתון שהפך את אינדור גם לעיר הצפופה במדינה. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, שיעור האוריינות עומד על כ-87.38% (91.84% אצל גברים, ו-82.55% אצל נשים). נתון זה גבוה מהממוצע הארצי. הינדית היא השפה הרשמית של אינדור, והיא מדוברת על ידי רוב האוכלוסייה (97.6%).
פוליטיקה מקומית.
העירייה הנוכחית של אינדור הוקמה בשנת 1956. היא אחראית על החינוך הציבורי, ספריות, בטיחות הציבור, מתקני פנאי, תברואה, אספקת מים, תכנון מקומי ומערכת הרווחה. ראש העיר ומועצת העירייה נבחרים אחת לחמש שנים. העירייה מורכבת מ-69 נציגים הנבחרים מ-12 מחוזות בחירה.
יחסי בחריין–יוון
יחסי בחריין–יוון (בערבית: العلاقات البحرينية اليونانية, ביוונית: Σχέσεις Ελλάδας και Μπαχρέιν) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ממלכת בחריין ובין הרפובליקה ההלנית.
על פי משרד החוץ היווני "היו תמיד בין שתי המדינות יחסים ידידותיים וחמים בין היתר בשל השפעה הלניסטית קדומה בה. אם כי רובם אתאיסטים ואין קהילה יוונית מאורגנת או כנסייה יוונית-אורתודוקסית במדינה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1973, שנתיים לאחר קבלת העצמאות של בחריין מהממלכה המאוחדת והפיכתה ממדינת חסות למדינה עצמאית.
יחסים כלכליים.
בשנת 2015 ייצאה בחריין ליוון סחורה בסך 376 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר נחושת ונפט. באותה השנה ייצאה יוון לבחריין סחורה בשווי 10 מיליון דולר אמריקאי, הסחורה הייתה מגוונת מאוד, הנתח הבולט ביותר בה הוא אבני בניין ונפט.
חיים קלמי