באמצעות היכולת הטובה של לחדור את העור, חומצה גליקולית משמשת רבות ליישומי טיפוח העור, לרבות בקילוף כימי אשר מבוצע על ידי דרמטולוג, מנתחים פלסטיים או אנשים שהוסמכו לכך. הקילוף הכימי מבוצע על ידי מוסמכים באמצעות תכשירים המכילים את החומצה הגליקולית בריכוז של עד 70% או באמצעות ערכות ביתיות (לרוב בצורת קרם) בריכוזים של 10-20%. האפקטיביות של החומצה תלויה רבות ברמת החומציות של התמיסה או המשחה שהיא נמצאת בה. השימוש בחומצה הגליקולית נעשה כדי לשפר את נראות ומרקם העור. החומצה עשויה להקטין קמטים, צלקות כתוצאה של אקנה, היפרפיגמנטציה ולשפר מחלות עור כמו אקנה ומחלות הנובעות מחשיפה ממושכת לשמש. ברגע המגע של החומצה הגליקולית עם השכבה העליונה של העור, הקשרים הליפידיים אשר מחזיקות את שכבות העור המתות ובכך נעשה הקילוף הכימי.
בטיחות.
באופן אירוני, החיסרון של החומצה היא שכתוצאה משימוש על העור, העור נחשף ונהיה רגיש לקרינת UV מהשמש ולכן יש צורך לנקוט אמצעי הגנה מפני השמש.
החומצה הגליקולית יכולה לעבור מטבוליזם ולהפוך לחומצה אוקסלית אשר מסוכנת לגוף האדם ולכן יש להימנע מבליעתה.
נור (טיל)
נור (בפרסית: نور) הוא טיל שיוט נגד ספינות לטווח ארוך תוצרת משרד ההגנה האיראני. הטיל משמש את חיל הים האיראני.
היסטוריה.
בשנת 1995 איראן חתמה על חוזה עם סין על רכש טילי C-802. לאחר העברה של כ-60 טילים (הערכה משנות ה-90), החוזה בוטל בעקבות לחץ ארצות הברית. כתוצאה מכך החל פרויקט איראני להנדסה הפוכה על טיל ה-C-802.
לא ידוע מתי הפרויקט הסתיים, אך מוכר כי בשנת 2000-2001 איראן כבר ביצעה ניסוי שיגור של מערכת משודרגת של C-802, והטווח המקסימלי שלה גדל מ-30 ק"מ ל-130 ק"מ.
הטיל מונע באמצע מנוע סילון תוצרת SAHA האיראנית בשם "טלוע-4" (בפרסית:طلوع) המבוסס על המנוע הצרפתי "Microturbo TRI 60".
בינואר 2004, איראן החלה בייצור של מכ"ם DM-3B שישמש את טיל הנור. לפי גורמים רשמיים באיראן, מדובר במכ"ם הנמצא בחזית הטיל ומשמש לביות מכ"מי אקטיבי בשלב האחרון של המעוף שלו לפגיעה במטרה.
ב-2006 הוכרז שטווח המקסימלי של הטיל עלה ל-170 ק"מ.
ב-2011 גרסה אחרת של הטיל בשם קאדר המגיעה לטווח של 200 ק"מ ומסוגלת לתקוף מטרות חוף. סרטון של הטיל פוגע במטרה פורסם בגלוי בתקשורת האיראנית
בתחילת 2012, במהלך משחק מלחמה, בוצע ניסוי שיגור של טיל בגרסה המשלבת מערכת חשמלית חדשה ואלגוריתם ניווט והנחיה משופר. באותו תרגיל שוגר גם טיל הקאדר.
כראר
כראר (בפרסית: کرار) הוא כטב"ם תקיפה תוצרת משרד ההגנה האיראני, המשמש את צבא איראן. לפי הדיווחים הוא מסוגל לתקוף מטרות במהירות גבוהה. הוא הכטב"מ ארוך-טווח הראשון המיוצר באיראן.
פיתוח.
ב-23 אוגוסט 2010, יום לאחר הפעלת תחנת הכוח הגרעינית בבושהר, חשף בטלוויזיה נשיא, איראן מחמוד אחמדינז'אד, את הכטב"ם, כשבצדו חתומות המילים "BOMBER JET". הוא הוצג במסגרת טקס באוניברסיטת מאלכ אשתר שבטהראן. בטקס הנשיא תיאר: .
ברשתות הטלוויזיה האיראניות טענו שהכראר מגיע לטווח של 1,000 ק"מ ויכול לשאת רש"ק של 227 ק"ג או 2 פצצות מנהגות של 115 ק"ג. כמו כן, יכול לשאת 4 פצצות מסוג "כות'ר" נגד אוניות או פצצה אחת מסוג "נאסר-1".
אורכו 4 מטרים והוא מונע במנוע סילון המספק לו מהירות מקסימלית של 900 קמ"ש. הכראר משתמש במאיצים מסוג JATO (ראשי תיבות:jet-assisted take-off) להאצה ראשונית בזמן השיגור.
ישנם מומחים המעריכים כי הכראר דומה למערכת ה-Beechcraft MQM-107 Streaker האמריקאית שפותחה בשנות ה-70.
שאהד 129
שאהד-129 (בפרסית: شاهد ۱۲۹) הוא כטב"ם תוצרת משרד ההגנה האיראני שהוצג לראשונה בספטמבר 2012 על ידי אמיר חאג'י-זאדה שכיהן כמפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית. הוא מסוגל לבצע פעולות איסוף מודיעין ותקיפה, כמו גם לטוס במשך 24 שעות ברציפות. הוא הכטב"מ הראשון שפותח באיראן לגובה בינוני לטווח ארוך.
פיתוח.
שאהד-129 דומה בתצורתו לכטב"ם הישראלי הרמס 450, אך גדול יותר. ישנם המעריכים שהוא מבוסס על הכטב"ם הבריטי WK450 שגם מבוסס על הרמס 450.
פיתוח המערכת החל בשנת 2007. רכיבים שלו פותחו באוניברסיטת מאלכ-אשתר ומכון מחקר שאהד. תצורתו הסופית נקבעה בתעשייה האיראנית HESA. ביולי 2012 הוצג לראשונה במשחק המלחמה "הנביא הגדול 7", לצד כטב"מים נוספים.
הכטב"ם אינו נדרש לקשר ישיר עם תחנת השליטה והבקרה אלא עושה שימוש במערכת טייס אוטומטי, דומה לזו המשמשת בכטב"ם הכראר, כאשר מסלול הטיסה מוגדר מראש בנ"צים. גורמים צבאיים איראניים רשמים טוענים שהשאהד-129 מגדיל את יכולת התקיפה והשרידות בגבולות המדינה של איראן - המפרץ הפרסי ומפרץ עומאן.
הכטב"ם מסוגל לשאת טילי "סדיד-1", מה שהופך אותו לכטב"ם האיראני השני המסוגל לבצע משימה זו לאחר ה"כראר". בהתבסס על יכולת זו מוערך כי אורך מוטת הכנפיים שלו הוא 16 מטר ואורך כנפיו הוא כ-8 מ'.
בספטמבר 2013 איראן החלה בייצור סדרתי של כטב"ם השאהד-129. הוא הוצג כאשר הוא נושא 4 טילים ("סדיד") הטעונים במשגר דו-קני תחת כנפיו. מקורות איראנים מעריכים שהכטב"ם יכול לשאת מעל 8 פצצות ומעוצב לפגוע במטרות ניידות ונייחות.
פעילות מבצעית.
ב-6 באוקטובר 2012, חדר למדינת ישראל כטב"ם ושהה מעל 20 דקות (על פי טיימס כ-3 שעות) בדרום ישראל (ומעל דימונה), עד אשר הופל על ידי חיל האוויר הישראלי באמצעות מטוס מדגם F-16I. על פי פרסום בעיתון הבריטי ה"סאנדיי טיימס", מוערך כי הכטב"מ שחדר שייך לחזבאללה היה מדגם שאהד-129. הדיווח לא אושר מפי גורמים רשמיים במערכת הביטחון.
ב-10 באפריל 2014, כוחות הצבא הסורי החופשי טענו כי צפו בכטב"ם מסוג זה טס מעל דמשק.
ב-14 בספטמבר 2017 מטוס אמריקאי מסוג F-15E הפיל כטב"ם מדגם שהאד 129 שהיה ברשות הכוחות התומכים במשטר אסד בסוריה ליד העיר אל-טאנף שבסוריה.
ב-28 בינואר 2020 כטב"ם מדגם שאהד 129 התרסק בצפון מערב איראן, במחוז ח'וזסתאן.
קישורים חיצוניים.
תמונות: תמונה 1, תמונה 2, תמונה 3, תמונה 4
שהאד 129
רדומישל
רדומישל (באוקראינית: Радомишль; בפולנית: Radomyśl; ביידיש: ראַדעמישל) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, על גדת נהר טטריב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה.
רדומישל נזכרת לראשונה בשנת 1150, ובמשך השנים התקיים בה רוב יהודי ניכר. בשנת 1797 נמנו בעיר 1,424 תושבים, מהם כ-80% יהודים. בשנת 1897 נמנו בעיר 7,502 יהודים, שהיוו למעלה משני שלישים מאוכלוסייתה.
בין מרץ ליוני 1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, אירעו בעיר מספר פוגרומים קטלניים ביותר, בהם נרצחו כ-1,400 יהודים. בין הנרצחים היו האדמו"ר ממאלין רבי אברהם יהושע השל טברסקי ובנו מרדכי. בשנת 1921 הועלה באש בית הכנסת בעיר. בעקבות מאורעות אלו, עזבו את העיר יהודים רבים בתקופה הסובייטית.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה. כעבור זמן מה, רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר שינה את מיקומו מעת לעת.
ב-7 באוגוסט 1941 רצחו הגרמנים 110 יהודים מהגטו שבעיר, וב-12 באוגוסט 1941 רצחו 160 יהודים נוספים ממנו. בד בבד, הביאו הגרמנים לגטו יהודים נוספים מיישובי הסביבה, ורבים מהם מתו בו מרעב וממחלות.
ב-6 בספטמבר 1941 חוסל הגטו שבעיר, תוך רצח כל יושביו בצ'ורני יאר הסמוך. באתר זה רצחו הגרמנים כ-1,100 יהודים בוגרים מהעיר, והשוטרים האוקראינים רצחו כ-550 ילדים יהודים מהעיר.
ליאופולד, נסיך בוואריה
ראדומישל
ראדעמישל
מטריצה ביסימטרית
מטריצה ביסמטרית היא מטריצה ריבועית ששני האלכסונים שלה הם צירי סימטריה.
למטריצה בגודל 3 X 3 יהיה את המבנה הכללי:
למטריצה בגודל 4 X 4 יהיה את המבנה הכללי:
באופן פורמלי מטריצה ריבועית A עם n X n איברים היא ביסימטרית אם "A = AT" וגם AJ = JA כאשר J הוא מטריצת ההמרה עם n X n איברים. (מטריצת ההמרה היא מטריצה בה ערך כל האיברים באלכסון הניצב לאלכסון הראשי הוא 1 וערך יתר האיברים הוא 0).
מטריצה ביסימטרית היא פֶּרְסימטרית וצנטרוסימטרית.
מכפלת שתי מטריצות ביסמטריות קומוטטיביות נותנת מטריצה צנטרוסימטרית וזו נשמרת גם בכפל בסקלר.
מטריצת אפסים היא ביסימטרית באופן טריויאלי.
רודולף פליוקפלדר
רודולף ולדימירוביץ' פליוקפלדר (ברוסית: Рудольф Владимирович Плюкфельдер; נולד ב-6 בספטמבר 1928) הוא מרים משקולות סובייטי, שהתחרה בקטגוריית המשקל של עד 82.5 ק"ג. פליוקפלדר זכה פעמיים באליפות העולם והיה האלוף האולימפי (טוקיו 1964).
ביוגרפיה.
פליוקפלדר נולד באובלסט דונצק (כיום במזרח אוקראינה) למשפחה גרמנית. בעקבות הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-1941, גורשה משפחתו לסיביר, שם הוצאו להורג אביו ואחיו הבכור. יתר המשפחה השתקעה בקיסליובסק, ופליוקפלדר בן ה-14 החל לעבוד במכרה פחם. בזמנו הפנוי, התאמן באתלטיקה ובהיאבקות, ובשנים 1948 ו-1949 היה אלוף סיביר בהיאבקות.