ב-1920 נשא סניידר לאישה את קארי אוולין קוק. לזוג נולדה בת אחת. אף על פי שהוא תכנן לשוב ללימודיו ולהשלים את השכלתו כמהנדס חשמל, בעידודו של דודו, הוא החל לעבוד כמנהל חשבונות בבנק בפורסט סיטי. בעשר השנים הבאות הוא התקדם במהירות במקצוע זה ועבד כפקיד במספר בנקים בארקנסו ובמיזורי.
המעבר לוושינגטון.
בראשית שנות ה-30 עבר סניידר לוושינגטון די. סי. עם ניסיון רחב בבנקאות ובעסקים. הוא שימש במספר משרות במגזר הציבורי והפרטי, כולל במשרד מבקר הכספים של מחלקת האוצר, במנהל ההלוואות הפדרלי וכמנהל הגיוס והשחרור המלחמתי. בתפקידו האחרון הוא לקח חלק מרכזי בהעברתה של הכלכלה האמריקאית מכלכלת מלחמה לכלכלת שלום. בחוגים ליברליים הלינו עליו שהוא העביר את השליטה הפדרלית על הכלכלה בצורה מהיר מדי לאחר המלחמה, וכך פגע במגזר הצרכני, עיכב את תוכנית השיכון וגרם לפשיטת רגל של עסקים קטנים. לדברי הביוגרף שלו "הטיפול שלו במשבר תעשיית הפלדה של 1946 הייתה אף כישלון מחפיר יותר".
מזכיר האוצר.
ביוני 1946 מונה סניידר על ידי ידידו הוותיק, הנשיא הארי טרומן, כמזכיר האוצר של ארצות הברית. במאמרי מערכת בעיתונות נמתחה ביקורת על העדפת מקורבים זו ונאמר שניסיונו המצומצם הפך אותו לבלתי מתאים לתפקיד. משימתו כמזכיר האוצר הייתה לבסס כלכלת פוסט-מלחמה יציבה. הנקודות העיקריות בתוכניתו היו שמירת האמון ביכולת האשראי של הממשלה, צמצום החוב הלאומי, שמירה על שיעור ריבית נמוך, ועידוד הציבור לחסוך באמצעות השקעה בתעודות חיסכון. כאיש עסקים שמרן באופיו, הייתה לו אמונה שכלכלה חופשית תחלץ את עצמה מהמשבר. הוא הפחית את החוב הלאומי תוך כדי שמירה על איזון תקציבי. הוא סירב להוציא סכומים גדולים על תוכנית מרשל לסיוע לאירופה. לסניידר היה ניסיון דיפלומטי מועט ביותר, ובמשא ומתן של מנהיגי בריטניה על הצורך שלהם במטבע אמריקאי, הוא הכעיס את בני שיחו. פול ניצה, אז איש מחלקת המדינה ולימים מזכיר הצי וסגן מזכיר ההגנה, נזכר בפגישה שהתקיימה בספטמבר 1949. "בנקודת זמן מסוימת העיר המזכיר סניידר הערה שהייתי סבור שהייתה מאוד לא דיפלומטית וגסה והראתה את חוסר האכפתיות שלו כלפי הבעיה של הבריטים (התחושה הכללית כלפיהם הייתה מדוע בריטניה לא מצליחה להחזיק את עצמה, מדוע תושביה לא פעלו למען שינוי ומדוע לא טופלו הבעיות היצרניות הללו בבריטניה)".
בפגישה נוספת על עמיתו הבריטי, שר האוצר יו גייטסקל, נאמר שסניידר היה, "צר אופקים, איש עיירה קטנה בדלן-למחצה". לשמחתם של הבריטים תומרן סניידר על ידי מזכיר המדינה דין אצ'יסון, שהיה אוהד יותר כלפיהם.
ההיסטוריון אלונזו המבי ציין שסניידר היה ספקן באופן גלוי כלפי הניו דיל, תוכניות חברתיות רחבות ממדים, וכלפי אינטלקטואלים שהאמינו שניתן לנהל את הכלכלה מוושינגטון.
סניידר דאג למימונה של מלחמת קוריאה באמצעות העלאת מיסים. הוא התעמת באופן תמידי עם הפדרל ריזרב עד שזה נעשה עצמאי יותר ב-1951. סניידר סיים את כהונתו כמזכיר האוצר עם סיום נשיאותו של טרומן ב-1953.
מותו.
ג'ון וסלי סניידר נפטר בסיברוק איילנד שבקרוליינה הדרומית ב-8 באוקטובר 1985. הוא נטמן בקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
לנצ'יה דיאלוגוס
לנצ'יה דיאלוגוס (באיטלקית: Lancia Dialogos) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית סלון מהודרת אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה האיטלקית בשנת 1998.
שרה חתן
שרה חתן (1932 – יולי 2012) הייתה יזמת ישראלית, זוכת פרס ראש הממשלה ליזמות, מדליקת משואת יום העצמאות ה-58.
ביוגרפיה.
שרה חתן נולדה בשנת 1932 בכורדיסטן ועלתה לארץ ב-1951.
שרה התייתמה מאמה בגיל 9 וגידלה את אחיה הצעירים. שרה נישאה בגיל צעיר לחתן חתן ונולדו להם 14 ילדים. היא התגוררה במושב אלקוש, שם גידלה טבק, ומכרה ירקות לשכנים.
ב-1969 הוקמו על גבול הצפון חמישה יישובים: שתולה, זרעית, נטועה, דובב ואביבים.
עם הקמת היישוב שתולה, שרה חתן ובני משפחתה הסכימו לעבור ליישוב, בו עיבדו מטעי אפרסקים ותפוחים, וגידלו תרנגולות וכבשים. הם הכינו מהחלב גבינות ולבנה, ומהצמר גרביים וליפות רחצה.
שרה נפטרה ביולי 2012.
מסעדת חמדת הגליל.
ב-1995 הקימה שרה יחד עם בתה, אורה, מסעדה כורדית אותנטית בשם "חמדת הגליל" ומספר חדרי אירוח, וכך הפכו השתיים לחלוצות בתחום התיירות בגליל המערבי ואף זכו בפרס ראש הממשלה ליזמות.
מספר שנים אחרי מותה, חזרו בני משפחתה להפעיל את המסעדה, בהובלתם של בן הזקונים דודו חתן ואשתו, פנינה חתן.
הדלקת המשואה ביום העצמאות ה-58 של מדינת ישראל.
בגיל 74, בהיותה רועת צאן, מבשלת אוכל כורדי במסעדה, נבחרה חתן להדליק משואה ביום העצמאות ה-58 למדינת ישראל, על תרומתה לפיתוח הגליל.
ג'ורג' דאנקן ביצ'י
ג'ורג' דאנקן ביצ'י (באנגלית: George Duncan Beechey; 1798 – 6 בדצמבר 1852) היה צייר פורטרטים אנגלי.
חיים וקריירה.
ביצ'י היה ילדם הרביעי של שני ציירים, סר ויליאם ביצ'י ואשתו השנייה, אן ג'זופ. הוא היה סנדק של המלך ג'ורג' השלישי. הוא היה אחיו של קפטן פרדריק ויליאם ביצ'י, האדמירל והצייר ריצ'רד ברידג'ס ביצ'י, וצייר הדיוקנאות הנרי ויליאם ביצ'י.
מעמדו של אביו כצייר דיוקנאות מלכותי אפשרה לביצ'י להשיג עבדות של ציורי דיוקן מחוגי המלוכה. ציוריו כללו את הנסיך אוגוסטוס פרדריק, והבישוף בוייר אדוארד ספרקה (1759–1836). ג'ורג' ביצ'י הציג את ציוריו באקדמיה המלכותית בין 1817 ל־1834.
ביצ'י נסע למצרים בשנת 1821 עד 1822. בשנות ה-30 של המאה ה-19 נסע להודו, שם מונה לצייר החצר של נואב מעוואד בלאקנאו. ג'ורג' ביצ'י מילא את התפקיד עד שהשאח מוחמד עלי נפטר בשנת 1842.
ביצ'י פרש בהודו והמשיך לצייר. ציוריו של ג'ורג' ביצ'י נדירים למדי, ייתכן שציורים מסוימים נהרסו במהלך המרד ההודי הגדול ב־1857.
לנצ'יה דיאלוגס
קיש (אי)
עשיית דין עצמית - משפט העברי
The Classic Album Selection
The Classic Album Selection הוא מארז תקליטורים (אנתולוגיה) של להקת הגראנג' האמריקאית סאונדגארדן, שיצא במאי 2012 בחברת A&amp;M. שנה לאחר מכן יצא האלבום גם בלייבל יוניברסל מיוזיק גרופ (שלמעשה היא חברת האם של A&amp;M).
המארז הוא אוסף של ארבעה מאלבומי האולפן של הלהקה, ואלבום ההופעה הראשון שלה שיצא אחרון (ב-2011).
תכולת המארז.
האלבומים הכלולים במלואם במארז לפי סדר כרונולוגי:
רטינג רינפוצ'ה
רטינג רינפוצ'ה (בסינית מפושטת: 熱振活佛; בפין-יין, Rè zhèn huófó;; בטיבטית: རྭ་སྒྲེང་རིན་པོ་ཆེ; בפין-יין טיבטי: Razheng) היה תואר כבוד לראשי מנזר רטינג, מנזר בודהיסטי במרכז טיבט.
היסטורית השושלת.
לעיתים, הרטינג רינפוצ'ה היה אחראי לבחירת הגלגול החדש של הדאלאי לאמה. מסיבה זו מאמינים שממשלת סין ניסתה בעבר להביא דמות פרו-סינית בעמדה זו.
שלטונו של הרטינג ריפונצ'ה החמישי.
הרינפוצ'ה החמישי, ת'ובטן גא'מפל יסה גיאלסן (1911–1947; טיבטית: ཐུབ་ བསྟན་ འཇམ་ དཔལ་ ཡེ་ ཤེས་ རྒྱལ་ མཚན་,), מילא תפקיד משמעותי בהיסטוריה הטיבטית בתור העוצר החד פעמי של הדלאי לאמה הנוכחי. הוא הוחלף בשנת 1941 ובהמשך לכאורה נטען כי ארגן התקוממות נגד מחליפו. הוא נפטר בשנת 1947 בבית הכלא בארמון פוטאלה בלהאסה, ככל הנראה קורבן להרעלה. על פי החשד, סוהר דיווח כי אשכיו היו כבולים והוכו עד שמת מהכאב. מלווין סי. גולדשטיין מדווח על דברים מטסאספון וו. ד. שקאבאפה, שטען כי רבים אמרו זאת, אך חקירה נערכה על ידי האספה הטיבטית כדי לבדוק את גופתו של הרטינג. שקאבאפה היה חבר בוועדה שכללה גם את צארונג, חנכן לובסאנג טאשי, גיטאקה, וכן נציגים ממנזרי רטינג ומשרדי סרה. צארונג הצהיר בפני האספה כי אין שום עדות לכך שרטינג נחנק, מכיוון שאין שום סימן לפציעה. הפרק חשף מספר ממדים פוליטיים של ההיררכיה הדתית בלהסה. מבקרי הרטינג רינפוצ'ה החמישי האשימו אותו בשחיתות נרחבת, ובמעורבות עם נשים נשואות כנזיר. הסנגורים טענו כי כליאתו נבעה בחלקה כתוצאה ממשיכתו לתורת שושלת ניינגמה, נטייה רגישת פוליטית, וכי התיק נגדו תוכנן על ידי שר הממשלה קפסופה. זמנו כעוצר, זמן מאסרו ומותו מופיעים באופן משמעותי בסרטו של מרטין סקורסזה משנת 1997 "קונדון".
הרטינג רינפוצ'ה השישי והשביעי.
גלגול נשמות.
טנזין ג'יגמה ת'וטוב וונגצ'וק נולד בלהאסה בשנת 1948. הוא זוהה כגלגול נשמתו של הרינפוצ'ה החמישי של הרטינג בשנת 1951 והומלך בשנת 1955. הוא הוכר על ידי הממשלה הטיבטית. הוא שהה בטיבט כשממשלת טיבט יצאה לגלות בשנת 1959 במהלך הפזורה הטיבטית. הוא נפטר בשנת 1997 והוחלף על ידי גלגול נשמות שמונה על ידי ממשלת סין ולא נחשב לגיטימי על ידי ממשלת טיבט בגלות.
ריאזאנסקי (נפה, מוסקבה)
נפת ריאזאנסקי (ברוסית: Рязанский район) היא נפה של המחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 6.49 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 110,073 תושבים (2020).
מאז שנות ה-2000 מפונה בהדרגה הייצור התעשייתי משטח הנפה. רבים מהמפעלים שהוקמו בתקופה הסובייטית בסביבת השדרה המובילה לנפה (שדרת ריאזאן) כבר נסגרו. הקמת אזורי מגורים חדשים מתוכננת על השטחים שהתפנו, כולל במסגרת תוכנית שיפוץ הדיור במוסקבה. ישנם 12 ארגוני מחקר ו-12 מפעלי ייצור בשטחי הנפה.
יחסי איראן–אירלנד
יחסי איראן–אירלנד הם יחסי החוץ בין אירלנד לאיראן.
סקירה כללית.
לאחר סיום מלחמת איראן–עיראק בשנת 1988, שלחה אירלנד 177 אנשי פיקוח על הפסקת האש במסגרת האו"ם בהובלת UNIIMOG. בשנת 2012 סגרה אירלנד את שגרירותה באיראן מסיבות תקציביות.
שבועיים של אהבה