שני ביקורים נוספים ראויים לציון בתקופת פעילותו של איימוז: הראשון הוא ביקורה של מרי סאת'רלנד מקסוול, אשתו של שוקי אפנדי ב־1960, אשר מונתה לתפקיד "ידי אמונת האל" (באנגלית: Hands of the Cause of God) שאחראית להפיץ את האמונה הבהאית ולהגן עליה; ביקור זה, שאותו ארגן איימוז, חיזק את היחסים בין הבהאים בקהילה ועודד יזימת פעילויות חדשות; הוא גם עורר עניין בקרב תושבי השמורה, וגרם להם להבין את המרכיב הבינלאומי של האמונה וחשיבותו העולמית. הביקור השני, שהיה ב־1962, היה של ד'כר אללה ח'אדם (;Zikrullah Khadem 1904-1986) שכמו ח'אנם, גם הוא מילא את תפקיד "ידי האמונה". ביקור זה, שגם אותו ארגן איימוז, היה בפיין ספרינגס (Pine Springs) באריזונה, ובמהלכו פגשו אלפי אינדיאנים את ח'אדם, שהביא לכניסתם של 100 אינדיאנים חדשים לדת. ככל שעבר הזמן, הקהילה הבהאית הלכה וגדלה.
במהלך תקופת פעילותו בשמורה, איימוז קיבל מספר תפקידים חדשים בקהילה הבהאית הבינלאומית. ב־1959 הוא מונה לוועד המסייע להגנה (Auxiliary Board for Protection the), מוסד שאחראי על הגנה על האמונה הבהאית והפצתה; הוא נבחר כחבר באספה הרוחנית הלאומית של ארצות הברית (the National Spiritual Assembly of the United States), והיה חבר בוועידת החינוך הלאומית של אפריקה (the National Teaching Committee for Africa). ב־1961 הוא ייצג את ארצות הברית כחבר באספה הרוחנית הלאומית של ארצות הברית, בחניכה של מקדש בהאי באוגנדה, ולימד את האמונה הבהאית בכפרים שליד קמפלה. בתקופה זו הוא גם ביקר בג'מייקה ובהאיטי.
תפקידו כחבר בית הצדק העולמי.
ב־1963 איימוז השתתף בוועידה הבינלאומית הראשונה בחיפה ונבחר להיות חבר בבית הצדק העולמי הראשון. איימוז קיבל את התפקיד החדש ומונה למכנס מחלקת המקומות הקדושים (convener of the Department of Holy Places). הוא ניצל את תפקידו כדי לפקח מקרוב על המבנים הקדושים בחיפה, על השימור, החידוש והתחזוקה שלהם. הוא נבחר שלוש פעמים נוספות להיות חבר בית הצדק העולמי. בפועל היה בתפקיד מ־1963 עד 1982 (סה"כ ארבע קדנציות, כל אחת ארכה חמש שנים).
במהלך תקופה זו איימוז נסע ברחבי העולם; הוא ביקר בהולנד, צרפת, איטליה, מקסיקו וכן מדינות הדרומיות של ארצות הברית, ובפרט בשמורות האינדיאניות. ב־1978 הוא ביקר באיראן, ערש הדת הבהאית. בביקור זה הוא היה בטהראן, אספהאן, שיראז, מצודת טברסי ותבריז. במהלכו הוא התוודע למצבה של הקהילה הבהאית, להרס של ביתו של הבאב וכן למותם של שניים ממארחיו הבהאים בתבריז, יד אללה אסתאני (Yadu’llah Astani), וד"ר פרמרז סמנדארי (Faramarz Samandari).
מותו.
איימוז חלה כאשר ביקר בסן פרנסיסקו באוגוסט 1980. עד שובו חזרה לחיפה, הוא אובחן כחולה בלוקמיה לימפוציטית חריפה. אנשי הקהילה הבהאית מתארים את המאבק שלו במחלה כמאבק הרואי. גם במהלך הטיפול המשיך גיבסון לשמור על אופטימיות וחיוביות. לפני שחש שמותו קרב, הוא החליט לבקר את כל ילדיו, שהיו שליחים של הקהילה הבהאית בניו זילנד ובמקומות שונים בארצות הברית. כשראה שהוא עוד לא מסוגל למלא את תפקידו, הוא התפטר מבית הצדק העולמי לאחר 19 שנה שבהם שירת כחבר בו. איימוז נפטר ב־14 במאי 1982 בגיל 63 בחיפה; הוא נקבר בבית הקברות הבהאי בחיפה. כותבים בהאים מצביעים על טוב לבו והאהבה הרבה שהעניק לסובבים אותו.
לאחר מותו, בית הצדק העולמי פרסם הספד, ובו הוקיר אותו על שירותו ותרומתו לחברה, על עבודתו בתחום החינוך בקרב אינדיאנים, מיעוטים שחורים והעמים הילידים של אפריקה.
ז'וזואה
אסטודיאנטס דה לה פלאטה
יחסי הודו–פורטוגל
יחסי הודו–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לבין פורטוגל.
היסטוריה.
הפורטוגזי הראשון שהגיע לתת-היבשת ההודית היה ואסקו דה גאמה שהגיע לקליקוט ב-20 במאי 1498. כשהם עוגנים ליד חופי קליקוט, הזמינו הפורטוגזים לספינתם כמה דייגים מקומיים ומיד החלו בסחר בפריטים שונים. אחד מחברי המשלחת התלווה עם הדייגים לנמל ושם פגש במוסלמי תוניסאי. בעצתו של איש זה שלח ואסקו דה גאמה שניים מאנשיו לפונאני, כדי לפגוש שם את שליט קליקוט, הזמורין. למרות התנגדותם של סוחרים ערבים, הצליח ואסקו דה גאמה להשיג מכתב הרשאה מהזמורין על זכויות סחר, אך הפורטוגזים לא היו מסוגלים לשלם את חיובי המכס ואת מחירי הסחורות בזהב.
בהמשך החזיקו שליטי קליקוט את אנשיו של דה גאמה באופן זמני כערבון לתשלום. מהלך זה הרגיז את דה גאמה שלכד בכוח כמה מקומיים ו-16 דייגים. על כל פנים, מסעו של ואסקו דה גאמה היה מוצלח מעבר לכל הציפיות, כאשר שווי הסחורה שהוא הביא איתו עמד על פי שישים מהוצאות הנסיעה.
פדרו קברל הפליג להודו, ציין בדרכו את הגעתם של האירופאים לברזיל, ייסד את סחר התבלינים וניהל משא ומתן על הקמתה של פייטוריה (תחנת סחר) בקליקוט, לשם הוא הגיע ב-13 בספטמבר 1500. המצב החמיר כאשר תחנת הסחר הותקפה בהפתעה על ידי המקומיים, וכתוצאה מכך נהרגו יותר מחמישים פורטוגזים. קברל זעם על ההתקפה ולכד עשר ספינות סוחר ערביות שעגנו בנמל, הרג כ-600 איש מצוותי הספינות והחרים את מטענן לפני שהעלה אותן באש. קברל גם הורה לספינותיו להפגיז את קליקוט במשך כל היום כנקמה על הפרת ההסכם. בקוצ'ין ובקננור עלה בידו של קברל לחתום על הסכמים יעילים עם השליטים המקומיים. קברל יצא למסע חזרה הבייתה ב-16 בינואר 1501 וב-23 ביוני הוא הגיע לפורטוגל עם 4 מתוך 13 ספינותיו.
ב-30 באוקטובר 1502 הגיע לקליקוט ואסקו דה גאמה במסעו השני עם צי של 15 ספינות ו-800 אנשים והשליט המקומי הסכים לחתום איתו על חוזה. הפעם העלה דה גאמה דרישה לגרש את כל המוסלמים מקליקוט, אך דרישתו זו סורבה בתוקף. הוא הפגיז את העיר ולכד כמה ספינות שנשאו מטען של אורז. בספטמבר 1503 הוא שב לפורטוגל.
ב-25 במרץ 1505 מונה פרנסישקו דה אלמידה להיות המשנה למלך הודו, ועד מהרה הוא יצא מפורטוגל בראש צי של 22 ספינות ו-1,500 איש. ב-13 בספטמבר הוא הגיע לאי אנג'דיבה, שם הוא החל מיד בתהליך הבנייה של מבצר אנדג'יבה.
המושלים הפורטוגזים הבאים לא נשאו תמיד דרגת משנה למלך. לאחר 1510 הועברה בירת ממלכת המשנה לגואה. עד המאה ה-18 הייתה למושל הפורטוגזי בגואה סמכות על כל נחלותיה של פורטוגל באוקיינוס ההודי בין אפריקה הדרומית לבין דרום-מזרח אסיה. ב-1752 הופרד הממשל של מוזמביק וב-1844 הופרד גם הממשל של מקאו, סולור וטימור ותחום שלטונו של מושל הודו הפורטוגזית הוגבל לנכסים הקולוניאליים של פורטוגל בחוף מלבר שבהודו של ימינו.
עם פירוקו של הראג' הבריטי ב-1947 חולק שטחה של הודו הפורטוגזית לשלושה מחוזות על חופה המערבי של הודו, שלעיתים כונו באופן קולקטיבי "גואה". שלושת המחוזות הללו היו גואה, דאמאן ודיו. ב-1954 איבדה פורטוגל את השליטה על המובלעות של דאדרה ונאגר הבלי ובדצמבר 1961 את השליטה על שארית נחלותיה בהודו בעקבות פעולה צבאית של הודו. במשאל עם שנערך ב-1967, דחו תושבי גואה הצעה להסתפח למדינת מהאראשטרה השכנה. עם זאת, חלף זמן עד שגואה זכתה במעמד של מדינה ורק ב-30 במאי 1987 הפכה גואה להיות המדינה ה-25 של האיחוד ההודי ושאר הטריטוריות הפורטוגזיות לשעבר המשיכו להיות טריטוריות איחוד.
משטרו של אנטוניו דה אוליביירה סלזר בפורטוגל סירב להכיר בריבונותה של הודו על השטחים שסופחו ושהמשיכו להיות מיוצגים באספה הלאומית של פורטוגל. בנוסף, הוקמה בליסבון ממשלה גולה של הודו הפורטוגזית. לאחר מהפכת הציפורנים ב-1974, חידשה הממשלה החדשה את היחסים הדיפלומטיים עם הודו והכירה בריבונותה של זו על השטחים שסופחו. פורטוגל המשיכה להעניק לתושבי הודו הפורטוגזית לשעבר אזרחות פורטוגזית אוטומטית. ב-1994 נפתחה בגואה קונסוליה פורטוגזית.
יחסי סחר.
הסחר הבילטרלי ההודי-פורטוגלי צמח מ-69 מיליון דולר בשנת 1991 ל-289.52 מיליון דולר בשנת 2005. יצוא הודו היווה מעל 70% מהמחזור. הייצוא ההודי כלל בעיקר מוצרים ימיים, כותנה וטקסטיל סינתטי, הנעלה, מוצרי עור ועורות, קפה, תה ותבלינים. במהלך המאה ה-21 היצוא מגוון וכולל פריטים כמו שטיחים, אבני חן ותכשיטים, מוצרי משי ומשי, טבק, מכונות חשמל וחלקים, מוצרי ברזל ופלדה, מוצרי צביעה ושיזוף וכימיקלים אורגניים. מיוצאים גם חלפים ורכיבים לרכב, תוכנת מחשב, אופניים, קלנועיות ושני גלגלים אחרים ואורז. הייצוא הפורטוגלי להודו היה ברובו מכונות וציוד כבד (44% בשנת 2006), כאשר השאר כלל בעיקר משעם ומוצרי פקק, מוצרי עיסת נייר, כימיקלים אורגניים ופלסטיקה.
עידן תלם
עידן תלם (נולד ב-21 במאי 1999), הידוע בשם ערוץ היוטיוב שלו אינדה גיים (Inde Game), הוא יוטיובר, גיימר, מנחה, אושיית רשת ושחקן קולנוע ישראלי. הערוץ של תלם הוא בין בעלי מספר העוקבים הגדול ביותר ביוצרי התוכן בישראל, והגיימר עם מספר הרשומים הגדול ביותר ביוטיוב הישראלי. בשנת 2019 פתח חשבון טיקטוק ונכון ליוני 2022 יש לו 206 אלף עוקבים.
ביוגרפיה.
תלם נולד בקריית אתא, בגיל שש עבר לזכרון יעקב ולאחר כחמש שנים עבר עם משפחתו לחיפה. אימו היא לימור מגן-תלם, חברת הכנסת מטעם ישראל ביתנו. אביו הוא יריב תלם. לו אחות ושלושה אחים-חורגים מאביו.
תלם שירת בצה"ל ביחידת תקשורת והסברה בחיל הים בתפקיד אחראי על הרשתות החברתיות של זרוע הים כגון יוטיוב ואינסטגרם. תלם שירת מינואר 2018 עד שנת 2020.
תלם החל את פעילותו בקהילת היוטיוב בספטמבר 2016, ופתח את ערוצו בשם "Inde Clash".
ב-24 ביולי 2016 תלם העלה את הסרטון הראשון שלו בערוץ על המשחק המוצלח לאותה תקופה, קלאש רויאל, ומאז הוא העלה סרטונים רבים נוספים על המשחק. בינואר 2017 הרחיב את פעילות הערוץ למשחקים נוספים.