סורין היה חבר בסגל ארגנטינה במונדיאל 2002 ובבא אחריו, שם שימש אף כקפטן. במהלך כהונתו כקפטן הנבחרת עלו שמועות שסורין אחראי לאי זימונו של חואן סבסטיאן ורון, בין השניים קיים ריב שאת ביטויו ניתן היה לראות במהלך משחק ליגת האלופות בין ויאריאל לאינטר מילאנו.
סורין נמנה מבין עשרת השחקנים הארגנטינאים עם מספר ההופעות הגדול ביותר במדי הנבחרת.
ב-29 ביולי 2009, כשהוא בן 33, פרש סורין מכדורגל.
חייו האישיים.
סורין ידוע באהבתו לפילוסופיה, הוא שידר בעבר תוכנית לילה ברדיו וכתב ספר שהכנסותיו יועדו לבניית בית חולים לילדים בארגנטינה.
פרופסור קאסוטו
I Saw Her Standing There
פנדור אדמוני
פנדור אדמוני (שם מדעי: "Spilostethus pandurus") הוא פשפש ממשפחת הפנדוריים, בעל גלגול חסר. אורך גופו הוא 12–14 מ"מ. צבעו אדום עם ציור שחור. בקדמת גבית החזה הקדמי (מעין משולש כיטין המכסה את החזה הקדמי של הפנדור האדמוני. חלקו הצר מאחורי הראש, והוא נמשך כ-2.5 מ"מ לכיוון הבטן) פס רוחב שחור. מפס רוחב זה יוצאים זוג פסי אורך מפותלים המגיעים לשפה האחורית של הפרק (הצד הרחב של המשולש). שני צדי החזה האחורי והאמצעי שחורים, וכתם אדום מעטר כל פרק. בצדה התחתון של קולית (החלק העבה ביותר ברגל, כפי שנראה בתמונה) הזכר מצויים קוצים קצרים ועבים, או "שיניים".
זחלי הפנדור האדמוני צבעוניים יותר מהבוגרים. לעיתים ניתן למצוא את הזחלים בהתקבצויות גדולות מאוד.
מוצא הפנדור האדמוני הוא טרופי.
הפנדור האדמוני מותקף על ידי זריזבוב הפנדור: רימות זריזבוב זה יצאו מבוגרי הפנדור האדמוני. הבוגרים נאספו בריאים ושלמים, ומתו רק זמן מה לאחר יציאת הרימות.
ניתן לראות פרטים מהמין לאורך כל עונות השנה.
צב (צוללת)
צב (Turtle) הייתה הצוללת הצבאית הראשונה בעידן המודרני. היא פותחה בשנת 1775 על ידי דייוויד בושנל, ממציא אמריקאי ממדינת קונטיקט. שמה של הצוללת נבע מצורתה, המזכירה שריון צב. היא מילאה תפקיד שולי במלחמת העצמאות של ארצות הברית, אך היכולות הטכנולוגיות שהדגימה שימשו לפיתוח כלי שיט מאוחרים יותר.
מבנה הצוללת.
דייוויד בושנל תכנן את "צב" בעת לימודיו באוניברסיטת ייל. הצוללת, בגובה 1.8 מטרים, אורך 2.3 מטרים ורוחב 0.9 מטרים, הורכבה משתי צדפות עץ מזופתות. עומק הצלילה נקבע על פי חוק ארכימדס על ידי הכנסת מים או שאיבתם החוצה בעזרת משאבת יד. זאת בדומה למכל מי הזיבורית המשמש בצוללות בנות ימינו. הנעת הצוללת נעשתה בעזרת מדחף בורגי שהונע ידנית על ידי הצוללן.
ככלי שיט צבאי מטרת הצוללת הייתה לקדוח בדופן ספינת האויב ולטמון בקדח מטען נפיץ עם מרעום זמן. בושנל הוכיח לראשונה כי אבק שרפה מתפוצץ גם בסביבה מימית והמציא את מנגנון ההשהיה הדרוש. בושנל התקשה למצוא גוף תאורה מתאים לצוללת, מכיוון שנרות כילו במהרה את מלאי החמצן המוגבל בחללה הפנימי. בושנל התקין שישה חרכים אטומים בזכוכית עבה כדי להחדיר אור לתוך הצוללת וציפה את מחוגי הברומטר (ששימש לאומדן עומק הצוללת) והמצפן בפטריות מסוג Armillaria, על מנת שיפיצו תאורה הביולוגית מסוג אש השועל. עם זאת, האור שהפיצו הפטריות היה עמום מדי, כנראה משום שחילוף החומרים שלהן הואט במי הים הקרים. בושנל ביקש מבנג'מין פרנקלין שיציע שיטות תאורה חלופיות, אולם התכתובת ביניהם לא העלתה פרי והצוללת הושבתה במשך החורף.
שימוש מבצעי.
הצוללת נוסתה על ידי אחיו של הממציא, עזרא בושנל, במימי נהר קונטיקט. היא יועדה לתקוף את ספינות הצי המלכותי הבריטי שצרו על מפרץ ניו יורק העליון בקיץ 1776. באוגוסט 1776 נבחר סמל עזרא לי למשימה בידי גיסו, סמיואל פרסונס, שהיה מפקד חטיבה בצבא הקונטיננטלי הטרי, באישורו של מפקד הצבא ג'ורג' וושינגטון.
לאחר אימונים קצרים התקיימה טבילת האש הראשונה של "צב" ב-7 בספטמבר 1776. סמל לי שם לו כמטרה את האונייה "איגל" ("HMS Eagle") שעגנה לחופי האי שייוודע לימים בשם אי החירות. ניסיונו לטבע אותה סוכל, משום שהמקדח פגע בחיזוק ברזל מצדו הפנימי של גוף העץ, מרחק מה מלפנים ללוח ההגה. (הגרסה, לפיה פחי הנחושת שציפו את גוף האונייה שמתחת למים להגנה מפני תולעי האוניות הם שהכשילו את ההתקפה, אין לה על מה לסמוך, שכן התחתית של "איגל" צופתה בפחי נחושת רק ב-1782.) תוך כדי ניסיונות לתמרן את הצוללת למקום אחר לאורכה של האונייה, צף והתרומם ה"צב" במהירות, כשהוא מפלח את פני המים. לי, שחשש להתגלות באור השחר, החליט לעזוב את המקום. הוא שב בשלום כעבור מספר שעות וקיבל את ברכתו של וושינגטון. זמן קצר מאוחר יותר נשלח סמל לי להשמיד פריגטה בריטית מול חופי ניו יורק אך נתגלה ונסוג.
לאחר שלחם בגבורה במספר קרבות יבשתיים, נשלח לי בשנת 1777 לתקוף את הפריגטה הבריטית "קרברוס" ("HMS Cerberus") שעגנה לחופי קונטיקט. מספר מלחים נהרגו בפיצוץ, אך לא נגרם נזק רב לספינה. בעקבות מבצעים אלה נשלח לי למלא משימות חשאיות נוספות בשירותו של וושינגטון.
חדשנותה של הצוללת.
אף שמתקני צלילה הוכנסו לשימוש עוד בימי קדם, "צב" הדגימה את השימוש במספר יכולות טכנולוגיות חדשניות לזמנה. לראשונה נעשה שימוש במי זיבורית לשיקוע הכלי ובמדחפים בורגיים להנעתו. לראשונה הופעלו מטעני נפץ מתחת למים ופותח להם מרעום זמן מתאים. מאז פותחו שיטות ההנעה והלוחמה התת-ימית, אך השימוש בתאורה ביולוגית נשמע חדשני גם בימינו.
לצוללת נבנו בימינו לפחות ארבעה דגמים שונים (ראו קישורים להלן). אחד מהם מוצג בעיר גרוטון שבמדינת קונטיקט.
גנדי (סרט)
גנדי (באנגלית: Gandhi) הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי-הודי משנת 1982, בבימוי ריצ'רד אטנבורו ובכיכובו של בן קינגסלי בתפקיד מהטמה גנדי. הסרט זכה בשמונה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, ובחמישה פרסי גלובוס הזהב.
עלילה.
הסרט מספר את סיפור חייו של מהטמה גנדי, מנהיג פוליטי ורוחני הודי, שהוביל את תנועת העצמאות ההודית במאבקה נגד שלטון האימפריה הבריטית. הסרט מתחיל במאבקו למען זכויות אזרח בדרום אפריקה, עובר דרך התפתחות הסאטיאגרהא, פילוסופיה שמתריסה להתנגדות לא אלימה. הסרט גם מציג את פעולות המחאה שלו נגד השלטון הבריטי, מאסריו התכופים, שיטת ההפגנות הלא-אלימות שבהן נהג, בהשתתפות מאות אלפי תושבים, על מנת לסלק את האנגלים מהודו, תהליך התמודדותו באמצעות צומות על מנת להרגיע את האלימות בין הפלגים והדתות השונות בהודו, ועד לרציחתו בינואר 1948.
הפקה.
הסרט הופק על ידי ריצ'רד אטנבורו, וצולם בהודו ובממלכה המאוחדת מ-26 בנובמבר 1980 עד 10 במאי 1981, בתקציב של 22 מיליון דולר. הסרט הופק במשותף על ידי חברות הפקה מהודו ומהממלכה המאוחדת.
מרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת
מרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת (בצרפתית: Marguerite de France; 14 במאי 1553 - 27 במאי 1615), הידועה גם בשם המלכה מרגו הייתה בתו של אנרי השני, מלך צרפת ומלכת צרפת ונווארה כאשתו של אנרי הרביעי. מרגריט הייתה אחותם של שלושה ממלכי צרפת: פרנסואה השני, שארל התשיעי ואנרי השלישי.
ילדותה.
מרגריט נולדה ב-14 במאי 1553 בארמון סן-ז'רמן-אן-לה שמחוץ לפריז. היא הייתה ילדתם השביעית ובתם השלישית של אנרי השני, מלך צרפת ורעייתו קטרינה דה מדיצ'י, וכונתה "מרגו" בפי משפחתה. שלושה מאחיה הגדולים של מרגריט, פרנסואה השני, שארל התשיעי ואנרי השלישי כיהנו כמלכי צרפת, בעוד שאחותה הבכורה, אליזבת, נישאה לפליפה השני, מלך ספרד.
מרגריט לא הכירה כמעט את אביה, שמת כשהייתה בת שש, והייתה רחוקה מאמה, אותה העריצה וחששה ממנה באותו הזמן. היא גדלה בחצר המלוכה של אחיה, המלך שארל התשיעי, יחד עם אחיה הצעירים אליהם הייתה קרובה מאוד.
נישואים.
הנסיכה מרגריט רצתה להינשא לאהובה אנרי, דוכס גיז, אך אמה התנגדה לאפשרות שבית גיז יתקרב על ידי כך לשלטון. במקום זאת שאפה קטרינה דה מדיצ'י להשיא את בתה לקרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של פליפה השני מלך ספרד שהיה גם ארוסה לשעבר של אחותה של מרגריט, אליזבת, אולם נישואים אלו לא יצאו אל הפועל. אז ניסתה קטרינה להשיא את מרגריט לסבשטיאו, מלך פורטוגל, אחיינו של פליפה השני שאישר את השידוך, אולם סבשטיאו עצמו פסל את הנישואים בשל התנגדותו לדיכוי האלים של ההוגנוטים בצרפת.
לבסוף אולצה מרגריט להינשא לאנרי, דוכס ונדום, בנה ויורשה של ז'אן ד'אלברה, מלכת נווארה הפרוטסטנטית. שידוך זה נועד לקרב בין בית ולואה ובית בורבון ולהביא לפשרה בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים במלחמות הדת של צרפת. החתונה התקיימה ב-18 באוגוסט 1572, חודשיים לאחר מותה של ז'אן ועלייתו לשלטון של אנרי כמלך נווארה. הטקס נערך בקתדרלת נוטרדאם הקתולית והחתן, שהיה הוגנוטי, נשאר במהלך רובו מחוץ לכנסייה.
הנישואים בין אנרי למרגריט היו אמורים להביא לשלום בין הקתולים לפרוטסטנטים בצרפת, אולם מספר מנהיגים קתולים (ככל הנראה קטרינה דה מדיצ'י ביניהם) שאפו לנצל את החתונה שהביאה לפריז פרוטסטנטים חשובים רבים שהגיעו לחגיגות, ושישה ימים בלבד לאחר הטקס התחולל טבח ליל ברתולומאוס הקדוש, שבו נטבחו אלפי פרוטסטנטים בידי הקתולים. אנרי ניצל מהטבח רק כשהעמיד פנים כי המיר את דתו לקתוליות ונמלט למקום מחסה.
ב-1574, אחרי מות המלך שארל התשיעי, תכננו פרוטסטנטים וקתולים מתונים לכבוש את השלטון ולשים את אחיה הצעיר של מרגריט, פרנסואה, דוכס אנז'ו, שהיה גם בן בריתו של מלך נווארה, על כס המלוכה. הקשר נכשל ופרנסואה ואנרי הושמו במעצר. ב-1576 נמלט אנרי מפריז וב-5 בפברואר, בעיר טור, התכחש לדת הקתולית והצטרף לכוחות הפרוטסטנטים.
מלכת נווארה.