בנימוקים נכתב: "הפער המשמעותי בין מחיר רכישת האחזקות בשותפות NMSD ,ובעקיפין בחברת סידריפט, בשנת 2007 ,עליו דיווח נתניהו, לבין מחיר מכירת הזכויות בשותפות למיליקובסקי בשלהי שנת 2010 ,כמו גם השוואה למחיר רכישת מניות סידריפט על ידי צד ג' בשנים אלה, העלו אפשרות כי נתניהו רכש את הזכויות בשותפות ממשפחת מיליקובסקי בסכום הנמוך באופן ניכר משווין הריאלי, ובכך קיבל טובת הנאה משמעותית ביותר. בהמשך, בשנת 2010 ,עת מכר נתניהו את הזכויות בשותפות למיליקובסקי, במחיר אשר, על פניו ובהתאם לאינדיקציות הראייתיות, משקף שווי ריאלי או קרוב לכך, צמח לנתניהו רווח גדול שמקורו באותה רכישה מעוררת סימני שאלה שבוצעה בשנת 2007 .אמנם, נוכח חלוף הזמן הרב, קיים קושי לאסוף תשתית עובדתית מקיפה שתאפשר לקבוע ממצאים באשר לקיומה והיקפה של טובת ההנאה, הנגזר גם משאלת שווי החברות בהן עסקינן. אולם, נוכח האמור לעיל, יצאתי מנקודת הנחה כי נתניהו אכן קיבל טובת הנאה משמעותית ממיליקובסקי בשנת 2007 .אמשיך את הניתוח לאור הנחה זו."
לדברי מנדלבליט, בשנים 2007–2010 לא נמצא בסיס מספק בתשתית הראייתית לאינטרס של מיליקובסקי בישראל שנתניהו יכול היה לקדם - ולכן לא הייתה צדקה לחקור חשד לשוחד. קבלת כספים בסכומים כאלה על ידי איש ציבור יכולה להוות גם עבירה של מרמה והפרת אמונים - אלא שלדברי היועץ, כשהפרשה הגיעה לידיעת הרשויות, כבר חלפה תקופת ההתיישנות על העבירה הזו (תקופה קצרה יותר מאשר בעבירת שוחד). מנדלבליט קבע כי מהבדיקות שערכו גופי האכיפה השונים לא נמצאו ראיות כי נתניהו ידע על קשר כלשהו בין עסקיו של מיליקובסקי לבין רכישת כלי השיט מ"טיסנקרופ", שחברת Seadrift סיפקה לה תוספי פלדה.
בעקבות הפרשה וגילוי אופי הקשרים בין השניים, מנדלבליט שינה את גישתו וקבע כי 300 אלף הדולר שנתניהו קיבל ממיליקובסקי לצורך עניינים משפטיים מנוגדים לחוק המתנות.
בית המשפט העליון דחה עתירות שבהן התבקש להורות ליועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה פלילית כנגד ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בפרשה.
מקור הטענה לטובת ההנאה והסבר אפשרי לחידת ה״נס הכלכלי״.
בבסיס הטענה לטובת הנאה במניות סידריפט עומד הפער הבלתי מוסבר לכאורה בין שווי סידריפט בעסקת נתניהו ובין שווי החברה בעסקת פלקון-גרפטק. לפי הפרסום במרץ 2019, נתניהו רכש את המניות ב־2007 לפי שווי חברה של 37.5$ מיליון, ואילו ב־2008 קרן ההון פלקון מכרה את אחזקותיה לגרפטק לפי שווי חברה של כ־715$ מיליון. פי 20 מהמחיר לפיו רכש נתניהו, או הנחה של כ־95%.
גם היועץ המשפטי במכתב סגירת התיק התייחס בחשד לפער בין שווי החברה בעסקת נתניהו, והשווי הנגזר מעסקת צד ג׳, כאשר הכוונה היא ככל הנראה לעסקת פלקון - גרפטק משנת 2008.
ב-2010 השלימה גרפטק את רכישת שאר מניות סידריפט לפי שווי שוק של כ־421$ מיליון. שווי החברה ירד בכ־40% בין 2008 ל־2010 בעוד נתניהו הרוויח מאות אחוזים על השקעתו ומכאן הטענה ל״נס כלכלי״ חשוד.
גילויים מאוחרים.
בפברואר 2020 תוקן שווי סידריפט לפיו נתניהו רכש מניות מ־37.5$ מיליון ל־107$ מיליון. הטעות במקור נבעה מחישוב שווי השוק כאילו המניות נרכשו בסידריפט עצמה כאשר למעשה המניות נרכשו בחברת אחזקות שהחזיקה בבעלות חלקית בלבד בסידריפט.
בפברואר 2021 פורסם כי קרן פלקון שמכרה את מניותיה ב־2008 לפי שווי חברה של כ־715$ מיליון, רכשה את אותן המניות בשנת 2005 לפי שווי חברה של כ־10$ מיליון. כעשירית בלבד מהמחיר בעסקת נתניהו. שווי סידריפט צמח פי 73 בין 2005 ל־2008 על בסיס תנופת תשתיות בסין וביקושי שיא לסחורות.
כמו כן פורסם כי בחודשים שקדמו לקניית המניות על ידי נתניהו, התבצעו לפחות שלוש עסקאות קנייה ומכירה על פי שווי חברה דומה לשווי לפיו נתניהו קנה את המניות. מחיר העסקאות האחרות נקבע לפי מבחני הערכת שווי הוגן ומחזק את טענת נתניהו כי רכש את המניות במחיר ששיקף את ערכן הריאלי.
מיס תבל 2001
מיס תבל 2001 הייתה תחרות מיס תבל ה-50 במספר. היא נערכה ב-11 במאי 2001 בעיר בימון בפוארטו ריקו.
את התחרות הנחו הדוגמניות אל מקפירסון ונעמי קמפבל. זו הייתה הפעם הראשונה בה התחרות לא הונחתה על ידי גבר.
במסגרת החלק האמנותי הופיע הזמר ריקי מרטין.
מיס פוארטו ריקו זכתה במקום הראשון, ובכך הפכה פוארטו ריקו למדינה השנייה לאחר ארצות הברית שנציגתה זוכה בתחרות בעוד היא משמשת גם כמדינה המארחת.
מיס יוון הייתה מועמדת מועדפת על ידי הקהל. יש שטענו כי מה שמנע ממנה מלזכות היה שזמן קצר לפני התחרות הודלפו ברשת תמונות עירום שלה.
גוי של שבת (שיר)
גוי של שבת הוא פזמון שכתב דן אלמגור ללחן של היהודי-רומני ריכרד שטיין, ובוצע על ידי רביעיית מועדון התיאטרון.
רקע.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הלחין ריכרד שטיין שיר שנקרא "מזחלת עם פעמונים" למילים של המשורר היהודי-רומני ליביו דלאנו. השיר יועד למריה טנאסה, שבחרה לבסוף לא להקליטו.
בשנת 1947 הזמר הרומני ז'אן מוסקופול עזב את המדינה בגלל רדיפות המשטר הקומוניסטי. כמועסק ברדיו אירופה החופשית הוא יצר אוסף של שירים בהם ביקר את הרשויות הסוביטויות, מנהיגי המשטר ברומניה וכנגד ברית המועצות. שהיים מהשירים היו במנגינת "מזחלת עם פעמונים"
בשנת 1949 הקליטה את השיר הזמרת מריה לטרצו בגרסה שונה מהמקור. בהקלטה זו לא ניתן הקרדיט לשטיין. בשנות ה-60 הקליט את השיר בלה הגיטריסט (שמו המקורי ברנרד דולצר) בגרסה הדומה מאוד למקור. גם על עטיפת התקליט הזה לא ניתן הקרדיט לשטיין.
הגיטריסט האמריקאי לס פול הוציא בשנת 1953 את השיר Johnny Is The Boy For Me עם הלחן של שטיין.
רביעיית מועדון התיאטרון ביצעה גרסה עברית לשיר, שכתב דן אלמגור, וידועה בפזמון "ג'וני איז א גוי פור מי". בגרסה זו מסופר על ג'וני אשר מתפקד כגוי של שבת, המבצע מלאכות האסורות על פי ההלכה, עבור יהודים. כך, עובד ג'וני במפעלי נייר בחדרה, אשר פועלים בשבת, בשל אי היכולת להפסיק את פעולת המכונות בסוף השבוע. בנוסף מייצר בשבת סוכר, בשבת חולב פרות, ומכבה את הנרות. פעולה נוספת שמבצע גונ'י היא קניית חמץ לפני חג הפסח.
בשנת 1988 ביצעה ירדנה ארזי את השיר "רוח ואש" ללחן של שטיין, עם מילים שכתב אהוד מנור, עבור אלבומה "נשמה צוענית".
דן אלמגור כתב עבור "מועדון התיאטרון" את רוב ההצגות והפזמונים. השיר הופיע בתוכנית השנייה של הרביעייה שנקראה "דתיאה", ועסקה במתח בין חילונים לדתיים.
הפתיח של השיר בביצוע רביעיית מועדון התיאטרון מתחיל במילים ביידיש.
אינדיגניזם
אינדיגניזם (בספרדית: Indigenismo) היא אידאולוגיה פוליטית מוכרת במספר מדינות אמריקה הלטינית, המתמקדת ביחסים בין מדינת הלאום לבין עמים ומיעוטים ילידים. בחלק מהשימושים העכשוויים, מתייחס המושג לביקוש אחר הכלה חברתית ופוליטית גדולה יותר עבור עמים ילידים ביבשת אמריקה, בין אם באמצעות רפורמות כלל-לאומיות או בריתות אזוריות. בכל אחת ממדינות אמריקה הלטינית בהן מתקיים האינדיגניזם, הוא מקבל את ביטויו הייחודי והמקומי, אך בכל אופני התבטאותו, הוא מבקש להגן על השוני התרבותי והלשוני הילידי, לקבוע זכויות ילידיות ולבקש הכרה ובמקרים מסוימים אף לדרוש פיצוי על עוולות עבר במדינות הקולוניאליות והרפובליקניות. שלא כמו ההיספניזם () הכולל את התרבויות הילידיות כחלק מהתרבות ההיספנית, האינדיגניזם אינו מכיר כלל בתרבות ההיספנית ואף דוחה את תרבות המסטיסים (mestizaje) - בני התערובת המהווים את האוכלוסייה הגדולה ביותר ביבשת. עם זאת, כמה דמויות היסטוריות מרכזיות כמו חוסה מארטי מסווגות בו זמנית הן כאינדיגניסטיות והן כהיספניות.
אינדיגניזם במקסיקו.
במקסיקו, יש למושג זה שימוש נוסף שהוא אף שכיח יותר ובעל עומק היסטורי משמעותי יותר. במקור, היה האינדיגניזם מרכיב של אידאולוגיה לאומנית שהפכה רבת השפעה במקסיקו לאחר התגבשות המהפכה של 1910–1920. אינדיגניזם זה שיבח והילל היבטים מסוימים במורשת התרבותית הילידית, אך בעיקר כשריד של פעם. במסגרת הנרטיב הלאומי הנרחב יותר שראה באומה המקסיקנית תוצר של תערובת גזעית אירופית ואמריקאית, היה האינדיגניזם ביטוי לחופש ולתביעה לחזרתה של הזהות אשר שובשה ונשללה מהילידים באמצעות הניסיון הספרדי לרצח עם ספרדי.
במהלך שלטונו של פלוטארקו אליאס קאייס (1924–1928), הטמיע הרפורמטור והמחנך המקסיקני מוייסס סאנז, היבטים של אינדיגניזם בתוכנית הלימודים של החינוך הציבורי המקומי. סאנז, שהיה בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה וחסיד שיטות החינוך של ג'ון דיואי, דגל בתחילה בעמדת התבוללות כלפי "הבעיה האינדיאנית" במקסיקו. אולם לאחר שהתגורר במשך תקופה בקרב קהילת הילידים של פורפצ'ה (Purépecha) בצפון מערב מקסיקו, הוא שינה את עמדתו תוך התמקדות בתנאים החומריים מכמירי הלב של הילידים. הוא השפיע על הממשל של לאסרו קארדנאס (1934–1940), באופן שהביא להעלאת המחלקה לענייני ילידים לדרג משרד ממשלתי בשנת 1936. עיקר מאמצי המחלקה היו בתחום הכלכלה והחינוך. לאסרו קארדנאס ייחס חשיבות לילידים, דבר שבא לידי ביטוי לא רק בהעלאת דרג המחלקה, אלא גם בהקצאת משאבים ממשלתיים לקהילות הילידים. בשנת 1940 אירחה מקסיקו קונגרס בין-אמריקאי בנושא אינדיגניזם, שהתקיים בפצ'קוארו, והנשיא קראדנס עצמו נאם בפני הבאים. הנשיא מיגל אלמאן ורגס שכיהן בין השנים 1946–1952, ארגן מחדש את מדיניות ממשלת מקסיקו כלפי הילידים על ידי הקמת המכון הלאומי האינדיגניסטי ( "Instituto Nacional Indigenista" - INI). בממשל ויסנטה פוקס, של ראשית שנות ה-2000, אורגנה היחידה מחדש ושמה שונה.