בדצמבר 2016 חשף העיתון "ידיעות אחרונות" כי חברת "טיסנקרופ" הגרמנית נמצאת בבעלות חלקית של חברות ממשלתיות מאיראן. כמו כן, התברר כי בפעם הראשונה מימן משרד הביטחון את רכש הספינות מחוץ לתקציב באמצעות הלוואה מבנק דיסקונט.
בפברואר 2017 אולץ סמיר מוקבל, שר ההגנה וסגן ראש ממשלת לבנון, להתפטר מתפקידו בטענה שהוא ומשפחתו קשורים למודיעין הישראלי. זאת משום שבתו נשואה לאקרם ספא, אחיו ושותפו לעסקים של אסקנדר ספא, איש עסקים ומיליארדר לבנוני ומבעלי השליטה בחברת "German Naval Yards" אשר מהווה קבלן משנה של חברת "טיסנקרופ" בבניית ספינות סער 6. כנגד הטענה שבניית הספינות על ידי חבריה עם קשרים למדינות ערב יש סיכון ביטחוני הגיבו במשרד הביטחון ואמרו שהמספנה בונה רק את גוף הספינות, ואילו המערכות החשובות – בהן מערכות השליטה והבקרה, ה-C4ISTAR, מערכות הנשק והלוחמה האלקטרונית – תהיינה כולן מתוצרת ישראל ויורכבו רק בישראל עצמה.
מערכות הספינה ומאפיינים.
מערכות ניווט שליטה ובקרה.
מערכות התשתית הן מערכות הניווט, המחשוב והקשר בתוך הספינה ומחוצה לה. מערכת ה-Data Center (מרכז מידע) מאפשרת התמודדות עם כמות מסיבית של נתונים, יכולת ניטור בזמן אמת של כל המידע ממערכות שונות, אינטגרציה של מערכות חדשות ויכולת גידול עתידי.
מערכות גילוי, זיהוי ולוחמה אלקטרונית.
לספינה יכולת אחיזת שטח משופרת באמצעות מערכות לגילוי, זיהוי ובניית תמונה במרחב כוללות מכ"ם מדגם "אדיר" תוצרת חברת אלתא עם יכולות מתקדמות לגילוי מטרות בטווחים רחוקים, מערכות לוחמה אלקטרונית מתקדמות ומערכת שליטה ובקרה חדישה המקושרת למערך ההגנה האווירית ומערך הבקרה של חיל האוויר.
מערכות נשק.
מערכות הנשק, כוללת את מערכות התקיפה וההגנה בספינה, כגון טילי יירוט, תותח 76 משופר, טילי ים-ים חדישים ויכולת נשיאת מסוק מדגם סי-הוק.
הסער 6 תכלול מגוון רחב של אמצעי לחימה למטרות הגנה ותקיפה: תותח ימי מדגם אוטו מלרה 76 מ"מ Super-Rapid מיוצב ומהיר ירי, 2 עמדות נשק מיוצבות מסוג טייפון החמושות בתותח אוטומטי 25 מ"מ ומשגר טילי ספייק ER, 16 טילים נגד ספינות מדגם הרפון בלוק II, שישה צינורות טורפדו בקוטר 324 מ"מ ו-32 תאי שיגור אנכיים עבור ברק 8, כחלק ממערכת הגנה ימית נגד טילים וכלי טיס, מותקנים בספינות הסער 6 שני סוגי מיירטים שונים: אחד קצר טווח ואחד ארוך טווח. הספינות יכללו גם את הגרסה הימית של כיפת ברזל חמושה ב-40 מיירטי טמי"ר. מקורות בלתי רשמיים מדווחים גם על יכולת בלתי-קונוונציונאלית בדומה לצוללות מסדרת דולפין.
כלי טיס.
לספינה יכולת נשיאת מסוקים בינוניים הכולל מוסך ומנחת והיא נושאת מסוק סער מדגם סיקורסקי SH-60 סי-הוק .
מסירת הספינות לחיל הים.
הספינה הראשונה בסדרה, אח"י מגן, הושקה במאי 2019 בטקס שנערך במספנות טיסנקרופ, היא נמסרה לחיל הים הישראלי בטקס רשמי ב-11 בנובמבר 2020, והגיעה לישראל ב-2 בדצמבר 2020.
הספינה השנייה בסדרה, אח"י עוז, נמסרה לחיל הים במאי 2021, והגיעה לישראל ב-9 ביוני 2021.
הספינות השלישית והרביעית אח"י עצמאות ואח"י ניצחון הועברו לידי חיל הים הישראלי ב-27 ביולי 2021. בכך הושלמה העברת כל ארבע הקורבטות מדגם סער 6 לחיל הים.
תהליך התקנת מערכות הלחימה יימשך כשנה וחצי, לאחריו יכנסו הספינות לשירות מבצעי באופן מדורג.
ב-21 בפברואר 2022 הודיעו זרוע הים ומנהלת "חומה" במשרד הביטחון, יחד עם חברת רפאל והתעשייה האווירית לישראל, כי השלימו בהצלחה סדרת ניסויי יירוט של מערכת "כיפת מגן" (כיפת ברזל ימית) מספינת סער 6, אל מול מגוון איומים מתקדמים.
קלוטילד קורו
קלוטילד קורו (בצרפתית: Clotilde Courau; נולדה ב-3 באפריל 1969) היא שחקנית צרפתייה, רעייתו של אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה.
ביוגרפיה.
קורו נולדה בפרבר במחוז רמות הסן כאחת מארבע בנות ולה שלוש אחיות, אמה היא צאצאית למשפחת אצולה וסבה היה רוזן.
קריירה.
היא התחילה את קריירת המשחק שלה ב-1988 כששיחקה במיני סדרה בטלוויזיה הצרפתית.
ב-1991 הייתה מועמדת לפרס סזאר וזכתה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "Le petit criminel".
ב-1995 שיחקה בסרט "Elisa" לצד ונסה פאראדי וגם על משחקה בסרט זה הייתה מועמדת למספר פרסים.
ב-1998 היא נכללה ברשימת "הכוכבים העולים" על ידי איגוד קידום הקולנוע האירופאי.
ב-1999 שיחקה בסרט "הרתעה" לצד טימותי האטון וקווין פולאק.
בשנת 2000 זכתה בפרס "Prix Romy Schneider" המוענק מדי שנה לשחקנים צעירים העובדים בתעשיית הקולנוע הצרפתית.
בשנת 2002 שיחקה בסרט הקומדיה הצרפתי של הבמאי גיום קאנה "Mon idole" לצדה של דיאן קרוגר.
בשנת 2020 הצטלמה לסרט "בנדטה", של הבמאי ההולנדי המוערך פול ורהובן. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2021.
חיים אישיים.
ב-2003 נישאה קורו לאמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה, בנו של ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, הטוען לכתר מלכות איטליה ובנו של מלך איטליה האחרון אומברטו השני ותוארה הרשמי הוא קלוטילד, נסיכת ונציה. לקלוטילד ולבעלה שתי בנות, הנסיכה ויטוריה והנסיכה לואיזה והם לוקחים חלק באירועים של משפחות המלוכה האירופאיות השונות.
לה לוקל
לה לוקל (בצרפתית: Le Locle) היא עיר תעשייה שווייצרית הנמצאת בקנטון נשאטל, ברכס הרי היורה, קרוב לגבול עם צרפת. העיר ידועה בתעשיית השעונים המסורתית שלה, המתקיימת בה מאז המאה ה-18.
בשנת 2009 הוכרזה העיר, יחד עם שכנתה לה שו-דה-פון, כאתר מורשת עולמית, בשל התכנון העירוני הייחודי שלהן, המותאם להיותן ערי תעשייה ויצור שעונים. ייחוד זה כולל שימוש ברשת רחובות שתי וערב - גריד, שילוב של בתי סדנאות ומגורים, ורבעי מלאכה ייעודיים.
מוזיאון להיסטוריה ולעיצוב שעונים של לה לוקל נמצא בשאטו דז מונטס. שנת 1868 סימנה את פתיחתו של בית הספר לעיצוב השעון בלה לוקל. מסיבות פדגוגיות, אוספי השעונים של מוזיאון לה לוקל הועברו לבית הספר החדש. חנוכת מוזיאון השעון בלה לוקלה התרחשה ב-23 במאי 1959.
הדר גד
הדר גד (נולדה ב-1960) היא ציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
הדר גד נולדה בקיבוץ עין חרוד מאוחד. גדלה בבאר שבע ובקיבוץ כרמיה.
בשנים 1981–1983 למדה באקדמי דה לה גראנד שומייר בפריז.
בשנים 1983–1987 במכון אבני בתל אביב, שבו התמחתה בטכניקות ההדפס האמנותי, בעיקר בתחריט.
בשנים 1984, 1985, ו-1986 קיבלה מלגות לימודים מטעם משרד החינוך.
לאחר לימודיה שימשה כאסיסטנטית בסדנה להדפס בבית האמנים בתל אביב. לאורך השנים לימדה קורסים בציור ורישום בין היתר במרכז מאירהוף לחינוך לאמנות, ומדריכה סיורי גלריות ומוזיאונים.
בשנת 2016 זכתה בפרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית מטעם משרד התרבות והספורט.
היא אוצרת אמנות במוסף הספרות והאמנות של הספרייה הלאומית "המוסך".
משמשת ראש החוג לאמנות במרכז האמנות בקמפוס היהודי-ערבי גבעת חביבה.
ציורי התפנים.
ציורי התפנים של הדר גד התמקדו בחפצים היומיומיים ביותר – מברשות שניים בכוס זכוכית, תחתונים זרוקים, מאפרה, צלוחית עם תיונים משומשים, כלים מלוכלכים בכיור. החפצים הפכו בציורים לאתרים של זיכרונות, כאבים ושמחות פרטיים המכילים בקרבם את חוויותיהם של אנשים באשר הם. כך גם בסדרת ציורים אחרת שלה שעסקה בחפצים טריוויאלים לכאורה אך סמליים, כמו מלחיית מלח-ים שעליה כתוב היה "מלח הארץ", מגש כסף מזרח-אירופי ועליו שטרות ומטבעות, קרטון חלב וצנצנת דבש מפרדס חנה המונחים על מפת ישראל קטנה, מנות גפילטע פיש הנתונות בצלחות חרסינה, קומפוזיציות של ביצים ופיסת בד לבנה בעלת אמרה של שני פסים כחולים דקים, ואובייקטים: מעין כדורים העשויים מחיילי פלסטיק, טמפונים ואף תפילין הצבועים כולם בוורוד מתקתק.
האוצרת אירנה גורדון מתארת את העבודות כאירוניות וליריות בו בזמן, עבודות שיצרו דיוקן ל"ישראליות" דרך "אני" מדויק ושנון. ב"רודיאו דרייב - המרכז לבריאות האישה" בבוורלי הילס, קליפורניה, הציגה תערוכה מקיפה של ציורי פנים הבית שציירה במשך ארבע שנים בביתה, תוך שהיא מתבוננת בארונות הבית הפתוחים, בתכולת המקרר ובכלים הנערמים בכיור, מציירת אותם בדקדקנות, עד הפרט האחרון.
הציור בבתי העלמין.
במשך כתשע שנים נוסעת הדר גד לבתי העלמין בעמק יזרעאל, בית העלמין של קיבוץ עין חרוד מאוחד ובית העלמין של חלוצי העמק שלמרגלות הגלבוע. מתבוננת בנוף ומציירת את העצים, האבנים, והאור. "זו מעין סגירת מעגל עבורי, נולדתי בעין חרוד ולמרות שהורי עזבו את הקיבוץ כשהייתי בת חצי שנה, נשארתי קשורה למקום, מאז ילדותי ביקרתי הרבה ותמיד הרגשתי חלק מהנוף וממיתוס המקום. נוף בתי הקברות האפופים באתוס של העמק ורוויים בעלילות וגיבורים של הישוב הישן, ביניהם גם קברי הסבים שלי שהיו ממקימי הקיבוץ - אריה גד ואסתר בודקו, אחותו של האמן יוסף בודקו " אומרת גד. "נוף זה הוא מהבודדים שלא עברו שינוי מהותי מאז היותי ילדה. זהו ערש המיתולוגיה עליה גדלתי.