האימפריה הרוסית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה מאולימפיאדת סנט לואיס (1904), ושבה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912), שהייתה האחרונה בה נטלה חלק. לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 הפכה האימפריה לחלק הארי של ברית המועצות, שבתחילה לא נטלה חלק במשחקים, והחלה לשלוח משלחת מטעמה רק באולימפיאדת הלסינקי (1952). לאחר פירוק ברית המועצות ל-15 מדינות שונות ב-1991 נפרדו גם דרכיהם של הוועדים האולימפיים שלהן ומשלחת רוסית החלה להשתתף במשחקים החל מאולימפיאדת לילהאמר (1994).
היסטוריה.
במשחקים הראשונים בהם השתתפה האימפריה הרוסית, ייצגו אותה שני רוכבים ושני סייפים. להישג הגבוה ביותר הגיע סייף החרב יוליאן מישו, שסיים במקום החמישי. באולימפיאדת לונדון (1908) היו הישגיהם של הרוסים טובים יותר. המשלחת כללה שישה ספורטאים, ושלושה מהם זכו במדליות. ניקולאי פאנין זכה במדליית זהב בהחלקה אמנותית, ושני מתאבקים זכו במדליות כסף, ניקולאי אורלוב ואלכסנדר פטרוב.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זינק מספר הספורטאים ל-159. המשלחת צברה 5 מדליות, ללא מדליות זהב. נבחרת הקליעה זכתה במדליית כסף בירי מ-30 מטר באקדח צבאי, סיימה במקום הרביעי בירי מ-50 מטר ובמקום החמישי בירי מ-100 מטר במטרה נעה דמוית-אייל. הקלע הלטבי הארי בלאו זכה במדליית ארד בטראפ. המתאבק האסטוני מרטין קליין זכה במדליית כסף, ואסטוני אחר, מארט קוסיק, זכה במדליית ארד בחתירה. במדליית ארד נוספת זכה צוות שייטי ה-10 מטר, בתחרות בה השתתפו ארבעה צוותים. נבחרת הכדורגל ספגה את התבוסה הגדולה בתולדותיה, 16-0 לגרמניה.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
בענפי החורף:
מיקרופילריה
מִיקְרוֹפִילָרְיָה (Microfilaria) הוא שלב מוקדם במחזור החיים של תולעים נימיות טפילות ממשפחת Onchocercidae.
במינים בהם יש מיקרופילריה, התולעים הבוגרות חיות ברקמת תאים או מחזור הדם של בעלי חוליות המשמשים כפונדקאי. התולעים הבוגרות משחררות את המיקרופילריה למחזור הדם של הפונדקאי. המיקרופילריה נמצצים על ידי פרוקי-רגליים מוצצי דם המשמשים כוקטור המעביר את התולעים. בתוך הווקטור, המיקרופילריה מתפתחת לפגית המועברת לפונדקאי אחר.
הודות לממדים הזעירים שלהם, יכולים המיקרופילריה להגיע דרך נימי דם קטנים אל מתחת לעור של הפונדקאי ולהמצץ בשלמותם על ידי הוקטור.
השיטה הרווחת לצמצום התפוצה של מחלות הנגרמות על ידי תולעים נימיות, דוגמת אלפנטיאזיס טרופית ועיוורון הנהרות, היא תקיפת המיקרופילריה בתרופות ממוקדות הניתנות מספר פעמים בשנה. הורדת רמת המיקרופילריה בדם הפונדקאי אל מתחת לסף מסוים מונעת את העברת המחלה לפונדקאים אחרים.
כל מה שרצית לדעת על מין ולא העזת לשאול
אלפונסו השביעי, מלך לאון
אלפונסו השביעי (1 במרץ 1105 - 21 באוגוסט 1157) היה מלך קסטיליה ולאון בין השנים 1126–1157.
ביוגרפיה.
אלפונסו השביעי נולד ב-1 במרץ 1105 לרמון מבורגונדיה ולאורקה, מלכת לאון, בתם של אלפונסו השישי, מלך לאון וקונסטנס מבורגונדיה. בשנת 1109 נישאה אמו לאלפונסו הראשון, מלך אראגון, וזמן קצר לאחר מכן ירשה את ממלכת לאון מאביה. אלפונסו (הראשון, בעלה) ניסה לתפוס את השליטה בלאון וקסטיליה, אך אורקה סירבה בכל תוקף. אורקה ואלפונסו רבו באכזריות, והריב הידרדר למלחמת אזרחים של ממש. על אף שאלפונסו היה לוחם טוב יותר מאויביו, צבא אראגון לא היה גדול מספיק כדי לשמור על קסטיליה ולאון בתוך ממלכת אראגון. בסופו של דבר בוטלו הנישואים על ידי האפיפיור, תחת העילה שהשניים היו קרובי משפחה רחוקים.
ב-8 במרץ 1126 מתה אורקה, מלכת לאון, ואלפונסו עלה לשלטון במקומה. בתחילה נאבק אלפונסו באלפונסו הראשון, מלך אראגון, אולם בשנת 1128 חתמו השניים על הסכם שלום, שביסס את הגבול בין שתי הממלכות. בשנת 1134 מת אלפונסו הראשון, מלך אראגון ללא יורשים, ואלפונסו, יחד עם חמיו רמון ברנגר השלישי, רוזן ברצלונה, סיפחו שטחים נרחבים מממלכת אראגון ומממלכת נווארה, אשר נלחמו לרשת את אלפונסו הראשון. בשנת 1135 הוכתר אלפונסו לקיסר ספרד בקתדרלת לאון, בניסיון לאשש את מרותו על השליטה בכל חצי האי. אולם בשנת 1139 הכריז אפונסו, דוכס פורטוגל על עצמאות ממלכת פורטוגל, ובשנת 1141 הביס את כוחותיו של אלפונסו. בשנת 1143 הכיר אלפונסו בעצמאות פורטוגל, והסכים לנישואי פרונלה, מלכת אראגון עם רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, ובכך להביא לשילוב רוזנות ברצלונה בממלכת אראגון.
אלפונסו לחם רבות כנגד המוסלמים בדרום ספרד, אולם לא השיג הישגים משמעותיים. כמו כן קיבל אלפונסו יהודים רבים שברחו מפני האל-מוואחידון המוסלמים.
ב-21 באוגוסט 1157 מת אלפונסו בהרי סיירה מורנה, לאחר מערכה נגד המוסלמים. לאחר מותו פוצלה ממלכתו בין בניו: סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה ירש את ממלכת קסטיליה וטולדו, ואילו פרננדו השני, מלך לאון ירש את ממלכת לאון וממלכת גליסיה.
משפחתו.
בשנת 1128 התחתן אלפונסו עם ברנגלה מברצלונה, בתם של רמון ברנגר השלישי, רוזן ברצלונה ודוס הראשונה, רוזנת פרובנס, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בשנת 1152 התחתן אלפונסו עם רקסה מפולין, מלכת קסטיליה, בתם של ולדיסלב השני, הגולה ואגנס מבאבנברג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
מרשל סקלאר
מרשל סקלאר (באנגלית: Marshall Sklare; 21 באוקטובר 1921 – 1 במרץ 1992) היה סוציולוג יהודי אמריקאי שהתמקד ביהודי ארצות הברית ובקהילה היהודית האמריקאית. היה פרופסור ליהדות בת־זמננו ולסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס. בשל תרומתו הרבה לחקר הסוציולוגיה היהודית בארצות הברית, הוא ידוע כ"אבי הסוציולוגיה של היהודים".
קורות חיים.
נולד בשיקגו לאיש עסקים. דור שלישי ליהודים החיים בארצות הברית. סבו מאיר (מאייר) וסבתו אווה ליפמן היגרו לארצות הברית מאזור קובנה שבליטא.
למד במכללת שיקגו ללימודי יהדות ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, וסיים תואר ראשון בשתיהן בשנת 1943. למוסמך אוניברסיטה בסוציולוגיה מאוניברסיטת שיקגו היה ב־1948. ב־1953 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ועבד שם תחת סימור מרטין ליפסט. התזה שלו עסקה ביהדות קונסרבטיבית, ופורסמה בשנת 1955 בשם "Conservative Judaism: An American Religious Movement" ("יהדות קונסרבטיבית: תנועה אמריקאית דתית"; מהדורות נוספות פורסמו בשנים 1972 ו־1985). הספר, מחלוצי המחקר הסוציולוגי של יהדות ארצות הברית, מציג את החברה הקונסרבטיבית ומנתח את מקומה של התנועה בתולדות יהודי ארצות הברית. הספר הרגיז את התנועה הקונסרבטיבית; בזיכרונותיו מספר סקלאר כיצד ניגש אליו רב קונסרבטיבי לאחר אחת מהרצאותיו, זמן קצר לאחר צאת הספר. "איש צעיר", אמר הרב, "איך העזת לספר את האמת על היהדות הקונסרבטיבית!"
מפני שלא לא היו בנמצא אז תקנים בסוציולוגיה יהודית־אמריקאית – הלך לעבוד במחלקה למחקר מדעי בוועד היהודי־אמריקני, אותה ניהל בסופו של דבר. במחלקה פיקח על מחקרים רבים בנושא החיים היהודיים בארצות הברית, והיה מראשוני החוקרים את הזהות היהודית בצורה אקדמית. שם היה שותף לכתיבתם של שני מחקרים חשובים בתחום: "The Riverton Study: How Jews Look at Themselves and their Neighbors" (1975) ו־"Jewish Identity on the Suburban Frontier: A Study of Group Survival in the Open Society" (1967; מהדורה נוספת 1979). כמו כן ערך את "The Jews: Social Patterns of an American Group" (1958), הראשונה מארבע אתנולוגיות חשובות של יהודי ארצות הברית. באותה תקופה כתב גם מאמרים רבים, שפורסמו ברובם ב"קומנטרי". במאמריו חקר וחשף בעיות שהתרוצצו מתחת לפני שטח של הקהילה הקונסרבטיבית, למשל נישואי התערובת.
ב־1966 עזב את הוועד היהודי־אמריקני וחזר לאקדמיה. לימד בישיבה יוניברסיטי ובסמינר התאולוגי של פרינסטון , וסיים את ספרו החשוב על יהדות ארצות הברית "America's Jews" (1971), שיצא כחלק מסדרת ספרים שהוקדשה לקבוצות אתניות בפרספקטיבה השוואתית. הספר יצא בעברית בשנת 1972 בספרית אפקים של הוצאת עם עובד. ב־1969 עבר לאוניברסיטת ברנדייס, תחילה כפרופסור אורח, ולאחר מכן כפרופסור של ממש במחלקה למזרח קרוב וללימודי היהדות (ואף כראש המחלקה בשנים 1982–1983). מינויו סלל את הדרך להפיכתה של ברנדייס למוסד מוביל ליהדות זמננו. זו הייתה גם הפעם הראשונה בה סוציולוגיה של יהדות ארצות הברית הוכרה כדיסציפלינה מחקרית מוכרת. בדצמבר 1990 פרש מברנדייס.
בשנים 1973–1975 היה נשיא האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ). בתפקיד החליף את מרווין ורביט, שהוא היה סגנו כשזה עמד בראש האגודה.
נפטר בניוטון שבמסצ'וסטס בשנת 1992, והותיר אחריו אישה, רוז ברנרדס, שני בנים ובת, ושמונה נכדים. לאחר מותו, מאז 1992 מעניקה האגודה לחקר היהודים במדעי החברה שבראשה עמד את פרס מרשל סקלאר, המוענק מדי שנה לחוקר בכיר אשר תרם תרומה ייחודית לחקר החברה היהודית.
מרשל סקלר
בן ציון כהן יהונתן
הרב בן ציון חי כהן יהונתן (1894–1971) היה רב בג'רבא שבתוניסיה ובזוארא שבלוב, ומחבר ספרים רבים.
ביוגרפיה.
ר' (בן) ציון כהן זצ"ל, במקורו יליד האי ג'רבה שבשעתו כלולה הייתה בשטחה של לוב.
נולד בשנת 1894 לערך לאביו ר' יעקב כהן יהונתן.
כמו רבים מבני גילו התחנך אצל ר' דוד כהן יהונתן שהיה ידוע בהרבצת התורה שלו באי ג'רבה.
בשנת תר"פ (1920) לערך בהיותו בשנות העשרים לחייו נקרא לשרת בקדש כרבה הראשי של זוארה.
עם הגיעו לזוארה מצא קהילה במצב דתי מוזנח למדי, ללא מערכת חינוך מסודרת, עזובה והזנחה בכל תחומי הדת.