לונסקי כתב הרבה על ההיסטוריה של יהדות וילנה ואישיה, והתמקד בקורות היהודים בעיר בתקופתו, תקופת מלחמת העולם הראשונה ובין מלחמות העולם. כתב מאמרים רבים לספרי-שנה, כתבי עת ולעיתונות. את רשימות הזיכרון שערך עוד בימי המלחמה לנספים כינס בספרו "מהגטו הווילנאי: טיפוסים וצללים, כתובים לעתות בצרה" (תרפ"א; הופיע קודם לכן ביידיש בשנת תר"פ 1920). בהקדמה שכתב לספר עמד השל ייבין על "אמנות התיאור והציור" המשוכללת של המחבר. בימי מלחמת העולם הראשונה פעל להקלת מצוקת הפליטים, במיוחד בחורי הישיבה שהתכנסו בקלויזים שבעיר.
עם כניסתם של הגרמנים לווילנה נאסר, ושוחרר בסוף אוגוסט 1941, ערב היכנסם של יהודי וילנה לגטו. לונסקי ובתו, מורה בתחילת שנות השלושים לחייה, נספו יחד בגטו וילנה ב-1942.
אחותו הצעירה, אידה לונסקי (1889–1924), הייתה מורה וסופרת ילדים בווילנה.
דמותו.
לונסקי תואר כ"הספרן השקט וטוב הלב, שבמשך יובל שנות עבודתו בספריה, הפך לחלק בלתי נפרד ממנה". "מי לא זכה במבטו החם, המלטף והמעודד של הספרן חייקל לונסקי, שנראה תמיד נינוח וחגיגי ונכון-לסייע, וכאילו מכהן בקודש?", כתב שלום לוריא.
שלום חולבסקי תיאר אותו כ"'בית הלל' [...] זקנו מאפיר, קשוב לקורא ובעל מבט חם, מלטף, מוכן בסבלנות להאזין לך, לבקשותיך [...] דמות מופת של אצילות וצניעות". לדבריו, "לאחר המלחמה הגיעו לאוזניי ידיעות – בייחוד מפיה של רוז'קה קורצ'אק, שפגשה אותו לעיתים בגטו – על מידת ההקרבה שגילה לונסקי בהצלת ספרים חשובים וכתבי יד יקרים מידי הנאצים; הוא היה מחביאם במחבואים ובמרתפים.
אבא קובנר הגדירו "הפנקס החי של ירושלים-דליטא [=וילנה]". העיתונאי דוד פלינקר תיארו כ"אדם שקט [...] כמעט שלא נשמע קולו. אך סופרים ומלומדים ידעו, שיהודי ווילנאי שקט זה הוא אנציקלופדיה חיה. הוא ידע לא רק את מקום הִמצאו של כל ספר וספר, אלא גם את תכנם, את מחברם, וידע להגיד בדיוק נמרץ, היכן ואימתי נדפס הספר... [...] ר' חייקל ידע הכל וזכר הכל".
ההיסטוריון חוקר השואה ישראל גוטמן תיאר את לונסקי כ"יהודי למדן, בעל הדרת פנים, בקי בספרות ישראל מכל הדורות".
וההיסטוריון וחוקר הספרות ישראל קלויזנר תיארו כ"בעל נשמה פיוטיות וטוב לב; חרד על קיום מצוות, אך מקורב למשכילים; ציוני, ומקובל גם על חברי מפלגות אחרות; עברי, ומקורב לאידישאים. בעבודתו בספרייה אהב לשמש את הקוראים, ובמיוחד השתדל למלא את רצון תלמידי-החכמים". לדבריו, לונסקי היה
הנצחה.
המשורר אלחנן אינדלמן הקדיש ללונסקי את שירו "אחרון קסמי ירח" (בספרו "אבן אקח לי", 1956).
אולם הקריאה של המרכז לחקר היהדות שנפתח בספרייה הלאומית של ליטא ע"ש מרטינאס מז'ווידאס בווילנה עתיד להיקרא על שמו של לונסקי.
קישורים חיצוניים.
מפרסומיו:
אוריגמישראל
חואניטו
חוסה בלוין
J Balvin
סורת א-רום
סורת א-רום (בערבית: سورة الروم, בתרגום: פרשת הרומאים). הנה הסורה ה-30 במניין הסורות בקוראן.
שם הסורה הנה א-רום דהיינו הרומיים נגזרת משמה המקורי של האימפריה הביזנטית, היא האימפריה הרומית, שבמלחמתה עוסקת הסורה.
חלק מהחוקרים שתרגמו את הקוראן לשפות שונות, בחרו לתרגם את שם הסורה ל"ביזנטיון" או "סורת היוונים" שכן האימפריה הביזנטית, הייתה באופייה הרבה יותר יוונית מאשר רומית.
תוכן.
הסורה עוסקת בעיקר במאבקי הרומיים (האימפריה הביזנטית), כנגד האימפריה הפרסית (האימפריה הסאסאנית), לאורך מלחמות פרס-ביזנטיון בין 600 לספירה עד שנת 614, ועל תמיכתם של הערבים-הפגנים שבמכה באימפריה הפרסית.
סגנון.
על-פי המסורת המוסלמית, הסורה הורדה במכה, אך בניגוד למרבית הסורות שירדו במכה שאופיים הוא קצר-ופיוטי, סורת א-רום הנה אחת מהסורות הארוכות שירדו במכה ואורכה 60 פסוקים (איאת).
אזור התעשייה תלפיות
אזור התעשייה תלפיות הוא אזור תעשייה, תעסוקה ומסחר בדרום ירושלים. האזור משתרע על שטח של כ-1200 דונם, ממערב לשכונת תלפיות הוותיקה. האזור הוא אחד ממתחמי המסחר, התעסוקה והקניות המרכזיים בבירה, הנהנה מסמיכות לשכונות מקור חיים, ארנונה, קטמון הישנה, בקעה, המושבה הגרמנית, קטמונים, בית צפאפא וארמון הנציב.
היסטוריה.
לראשונה נקבע בתוכנית הולידיי, תוכנית המתאר שהכין האדריכל ומתכנן הערים הבריטי קליפורד הולידיי לירושלים, שאושרה בשנת 1930, כי שימושי הקרקע באזור, לאורך מסילת הברזל, יוקדשו לתעשייה ומלאכה. גם בתוכנית הבאה שהכין האדריכל הנרי קנדל בשנת 1944, נקבע אזור תעשייה ומלאכה, אך בשטח גדול יותר מצפון לכפר בית צפאפא. עם זאת בפועל, בתקופת המנדט הבריטי לא הוקם דבר באזור.
בתקופת ירושלים המחולקת עבר קו הגבול העירוני, בדרום האזור (רחוב משה ברעם של היום). ממערב לדרך חברון, ושכונת תלפיות הוותיקה, הוקמה מעברת "מערב תלפיות" (מעברה נוספת הוקמה גם ב"צפון תלפיות"). בפברואר 1959, הוחלט לפנות את המעברה, להקים שיכונים ואזור תעשייה במקומה. ההחלטה הרשמית להקים את אזור התעשייה, התקבלה על ידי החברה הכלכלית לירושלים ומועצת העיר ירושלים ביוני 1960, אך עבודת ההקמה בפועל החלו בתחילת 1965, על שטח של כ-600 דונם. עד סוף 1970 הוקצו כבר כל המגרשים שהוכשרו להקמת מפעלים. בין המפעלים שהוקמו במקום היו מפעל לייצור הלבשה תחתונה של חברת טריומף אינטרנשיונל, ומפעל "מגדנית הדר", לייצור ביסקוויטים קרקרים, עוגיות וופלים (המפעל נהרס בסוף שנות ה-90 ובמקומו נבנה קניון הדר). עם זאת רוב המבנים שנבנו היו בין 2 עד 6 קומות, והיו מיועדים לתעשייה קלה, מוסכים ובתי מלאכה. בסוף שנות ה-70 עברו לאזור מוסכים ובתי מלאכה אשר פונו ממתחם ממילא, שבמרכז העיר, על ידי חברת קרתא.
החל משנות ה-80, הוקמו באזור גם מבנים למסחר ומשרדים והחלו להתפתח במקום חיי לילה ובילוי. בצד המפעלים ובתי המלאכה נפתחו בו קניונים, מועדוני לילה (כגון האומן 17) ומוזיקה, (כגון הצוללת הצהובה). הוקמו גם סדנאות אמנים ומספר מוסדות לימוד, ביניהם בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ובית הספר לתיאטרון חזותי.
ב-2010 החלה הקמתו של פארק המסילה, ממערב לאזור התעשייה, במקום כביש גישה חדש שתוכנן.
בינואר 2013, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז ירושלים את תוכנית האב החדשה לאזור התעשייה תלפיות. התוכנית יוצרת עירוב שימושים ומבדילה בין אזור תעסוקה, אזור תעשייה המיועד למלאכה, ובדפנות האזור- בנייה למגורים, תוך מטרה להפוך את האזור למגוון ועשיר בשימושים כגון משרדים, היי טק, מוסדות השכלה גבוהה, אולמות אירועים, בתי קולנוע, מרפאות, סדנאות אומנות וגלריות. התוכנית כוללת שדרה עירונית של קילומטר וחצי לאורך רחוב פייר קניג, מצומת אורנים ועד לדרך ברעם בה ישולב קו הרכבת הקלה העתידי. התוכנית מאפשרת הרחבת שטחי מגורים בשולי אזור התעסוקה בהיקף של כ-3,500 יחידות דיור. בפברואר 2021, אישרה הוועדה המחוזית, תוכנית אב חדשה, במסגרתה הוגדל היקף הבנייה לכ-8,250 יחידות דיור במגדלים של עד 30 קומות.
מז&quot;ל טוב
מז"ל טוב (באנגלית: Happy Death Day; בעברית: יום מוות שמח) הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 2017, שבוים על ידי כריסטופר בי. לנדון והופק על ידי ג'ייסון בלאם. בתפקידים הראשיים מככבים ג'סיקה רות' וישראל ברוסארד.
שם הסרט בשפת המקור הוא שיבוש אירוני של ברכת Happy Birthday - יום הולדת שמח. אירוניה מכוונת זו מתבטאת גם בתאריך הקרנת הבכורה העולמית: יום שישי, 13 באוקטובר 2017, כמימוש של אמונת יום שישי ה-13 הטומן בחובו מזל רע. בישראל יצא הסרט לאקרנים יום קודם לכן.
סרט ההמשך מז"ל טוב 2 יצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2019.
עלילה.
טרזה "טְרִי" גלבמן (ג'סיקה רות') מתעוררת בבוקר יום הולדתה ביום שני ה-18 בספטמבר 2017 בחדרו של קארטר (ישראל ברוסארד), חברה לכיתה, לאחר מסיבה במהלכה השתכרה. טרי מעבירה את היום בהתנשאות על חבריה לכיתה, התעלמות מהזמנה של אביה לארוחת צהריים משותפת, זריקת קאפקייק ששותפתה לחדר לורי (רובי מודין) הכינה לה לכבוד יום הולדתה, וניהול רומן עם המרצה שלה, דוקטור גרגורי באטלר (צ'ארלס איטקן). טרי מגיעה לבית החולים כדי להפגש עם גרגורי ששם הוא עובד כרופא, ובדרך פוגשת בלורי, שיודעת לאן היא הולכת. לורי אומרת לטרי שלהתנהגות שלה יהיו השלכות חמורות (רמז מטרים לזהותו של הרוצח), אבל טרי מתייחסת אליה בציניות. באותו הלילה, בעוד היא הולכת למסיבה שנמצא באחוות הגברים, טרי פוסעת לתוך מנהרה בצד הכביש שם נרצחת על ידי אדם הלובש ברדס שחור ומסתיר את פניו עם מסכת פני תינוק ("בייביפייס"), קמע קבוצת הפוטבול של הקולג'.
מכאן טרי שוב מתעוררת בחדרו של קארטר ביום הולדתה, ב-18 בספטמבר, ובטוחה שהרצח שלה היה רק חלום. בהמשך היום היא ממשיכה לעבור את כל מה שעברה יום קודם לכן, אך במקום להיכנס למנהרה היא הולכת ישירות לאחוות הגברים, שם ניק, חברה של דניאל (רייצ'ל מת'יוז), נשיאת אחוות הנשים אליה טרי משתייכת, מפתה אותה לבוא לחדרו ושם שניהם נרצחים על ידי הרוצח בעל מסכת הבייביפייס.
כאשר טרי שוב מתעוררת בבוקר ה-18 בספטמבר היא מבינה שהיא לכודה בלולאת זמן, והיא מחליטה להתבצר בחדרה במעון של מועדון הנשים וכך למנוע את מותה. עם זאת היא נרצחת שוב כאשר מתגלה שרוצח הבייביפייס הסתתר בחדר האמבטיה כל הזמן.