ארנון אדר (אדלסברג) נולד בדרזדן, גרמניה, ועלה ארצה ב-1939 בעקבות ליל הבדולח, עם הקבוצה האחרונה של עליית הנוער. הוריו נותרו בגרמניה ונספו בשואה. מאז ומתמיד רצה להיות מעצב במה; עוד בילדותו התייצב בפני מנהל האופרה של דרזדן עם הצעה לעיצוב במה לאחת האופרות, עם תוכנית משורטטת על נייר משבצות בקנה מידה. כשהגיע ארצה הנרייטה סאלד התרשמה מכישרונו בציור ושלחה אותו ללמוד בבצלאל, שם למד בין השנים 1941–1946. עם ההכרזה על מדינת ישראל בשנת 1948 ופרוץ מלחמת השחרור, התגייס לצה"ל ושרת שם עד שנת 1951. אדר המשיך לשרת במילואים כמעט עד יום מותו, כשהוא מפיק ומביים אירועים שונים לצה"ל.
בשנת 1953 נסע ללמוד עיצוב במה בבית הספר לדרמה באוניברסיטת ייל, יחד עם אשתו עפרה בורלא-אדר, בתו של הסופר יהודה בורלא, אשר למדה שם עיצוב תלבושות. כאשר חזר ארצה בשנת 1956 פתח את משרדו בתל אביב. בשנים 1959-1960 שימש כעוזר המנהל האמנותי של הסרט אקסודוס, שצולם ברובו בארץ. בשנת 1961 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב במגמת תיאטרון, שהייתה אז חלק ממדעי הרוח. הוא ופיטר פריי לחצו על שלטונות האוניברסיטה להפוך את לימודי התיאטרון לחוג וגם להוסיף אולם תיאטרון שבו יוכלו להעלות הצגות (אולם 140 בבניין גילמן). לאחר מספר הפגנות של תלמידי התיאטרון שצולמו בטלוויזיה (שהייתה אז בראשית דרכה ומצאה בהפגנות התלמידים חומר מעניין לשידור), החליטו שלטונות האוניברסיטה להקים את הפקולטה לאמנויות שבתוכה קם החוג לתולדות התיאטרון (כיום החוג לאמנות התיאטרון) ובתוכו המגמה לעיצוב במה, שאותה הקים וניהל ארנון אדר, עד 1975.
בשנת 1967 נסע לקנדה כדי לעצב תאורה לביתן הישראלי באקספו מונטריאול ואחר כך הצטרף לתקופת השתלמות במשרדו של הנרי דרייפוס, אחד המעצבים הגדולים בארצות הברית. אך עד מהרה הוזעק ארצה על ידי טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, כדי להאיר את העיר העתיקה, שנכבשה במלחמת ששת הימים.
בשנות חייו האחרונות עבד בעיקר בגרמניה, ועיצב תפאורות ותאורה לבתי אופרה שונים שם.
ארנון אדר מת מהתקף לב בגרמניה בשנת 1984 והובא למנוחות בישראל.
תפיסתו העיצובית.
אדר היה מעצב במה טוטאלי. אחד משעוריו הקבועים בשנים בהם הרצה באוניברסיטת תל אביב בחוג לתולדות התיאטרון היה "אספקטים חזותיים של התיאטרון". לדבריו, מעצב במה צריך לדאוג לכל האספקטים העיצוביים - לעצב גם את התפאורה, גם את התלבושות וגם את התאורה, כדי שעל הבמה תשרור תפיסה עיצובית אחת, המשרתת את המחזה. מסיבה זו עמד על כך שבחוג לתיאטרון ישתמשו במושג "מעצב במה" ולא "צייר תפאורות", שהיה מקובל עד אז בתיאטרון הישראלי, כי רוב התפאורנים אז היו ציירים שגם ציירו תפאורות להצגות. הוא התנגד לעיצוב שמשתלט על ההצגה, כי לדעתו על מרכיבי העיצוב צריכים לשרת את ההצגה ואת תפיסת הבמאי. לתפיסתו, מעצב הבמה הוא גם אמן וגם טכנאי, שיודע מחד לצייר ולהגיש סקיצות של הבמה והתלבושות, וגם מודל של התפאורה, כדי לעזור לבמאים להבין את האווירה וקנה המידה. אך מאידך עליו לדעת גם לשרטט תוכניות במה מדויקות, שלפיהן ניתן לבנות בנגרייה את התפאורה ולתכנן את התאורה.
בנוסף לעיצוב במה, אדר הכניס את מקצוע מעצב התאורה לישראל בכלל ולתיאטרון הישראלי בפרט. בעת שובו ארצה מארצות הברית, כל נושא התאורה בתיאטראות היה עדיין מאוד לא מפותח. הוא יעץ לתיאטראות רבים בנושאי כלי תאורה (פנסים) ולוחות תאורה, שנבנו אז במיוחד עבורו על פי תוכניותיו. והוא דאג לקבל אישורים כנציג של חברות תאורה בינלאומיות, גם כדי לייבא כלי תאורה מתאימים (מבלי לקבל אחוזים בתמורה), ובמקביל פנה לכמה בתי מלאכה בארץ כדי שיבנו כלי תאורה לפי השרטוטים וההנחיות שלו. הוא גם גילה שלרוב התיאטראות בארץ אין תוכניות במה מדויקות, והוא דאג להזמין אצל שרטט את תוכניות הבמה של מרב התיאטראות בארץ, כדי שיוכל לתכנון עבורם תפאורות ותאורה בצורה מדויקת. מנהלי תיאטראות ואדריכלים היו פונים אליו לקבל העתקים מהתוכניות. כמו כן פעל למען סטנדרטיזציה של אולמות ובמות התיאטרון, מתוך הבנה שרוב ההצגות של התיאטראות הגדולים נודדות בין הערים השונות וקשה בכל פעם להתאימן לאולם שונה.
אדר גם עיצב מספר קונכיות אקוסטיות לתיאטראות פתוחים ואירועים בחיק הטבע, כמו לתיאטרון הרומי בקיסריה (יחד עם פרופ' איזנהאור מאוניברסיטת ייל), לעיריית תל אביב - למופעים בפארק הירקון, או לאירועים בהר הרצל. הוא עיצב תאורה לבניינים שונים בישראל ומחוצה לה בשיתוף פעולה עם האדריכלים, והרגיל אותם לתכנן את תוכניות התאורה בשלבים מוקדמים של הכנת התוכניות, כדי שניתן יהיה לשלב מראש תאורה מתאימה. זאת מכיוון שהיה לו ניסיון עם הרבה מבנים ציבוריים שלא ניתן היה להאיר אותם בדיעבד בצורה מתאימה. אדר גם עיצב תאורה לאתרים רבים בארץ, במיוחד לאתרים היסטוריים שנוהלו על ידי רשות הגנים וכן אתרים שונים בירושלים העתיקה. בנוסף הפיק ביים ועיצב אירועים המוניים גדולים, החל ממצעדי צה"ל וכלה בחגיגות המוניות. כמו כן עיצב וביים מספר מחזות אורקוליים, כגון במגדל דוד ובמצדה - שם החיזיון שעוצב מחדש על ידי רות מרקוס מוצג עד היום.
עבודות נבחרות.
Natinaltheater in Mannheim: "Lear"; Stadtische Buhnen in Wuppertal, "Die 5 Minuten des Isaac Babel"; Nationaltheater Mannheim “The Nose” by Shostakovich
בית ספר לאמנויות לחימה
בית ספר לאמנויות לחימה (באנגלית: Kickin' It, בתרגום חופשי "בועטים בזה") היא קומדיית מצבים של דיסני XD, ששודרה החל מה-13 ביוני 2011 ועד ל-25 במרץ 2015. לסדרה יש 4 עונות ו-84 פרקים. בישראל, הסדרה משודרת בערוץ דיסני ישראל החל מ-2012. ככל הנראה העונה הרביעית לא תשודר בישראל.
עלילה.
ג'ק וחבריו צריכים לשפר את התדמית הגרועה של אקדמיית אמנויות הלחימה בובי וואסבי.
סטיב הארווי
ברודריק סטיבן "סטיב" הארווי (באנגלית: Broderick Stephen "Steve" Harvey; נולד ב-17 בינואר 1957) הוא קומיקאי, מנחה טלוויזיה, שחקן ושדרן רדיו אמריקאי, המנחה את תוכנית האירוח "The Steve Harvey Morning Show" ואת .
חייו.
הארווי נולד ב-17 בינואר 1957 לג'סי, כורה פחם, ולאלואיז, עקרת בית. שמו הראשון ברודריק נקרא על שמו של השחקן ברודריק קרופורד.
בהמשך עברה משפחתו של הארווי להתגורר בקליבלנד שבאוהיו, לרחוב East 112th, כאשר בשנת 2015 שמו של רחוב זה שונה כאות כבוד ל'דרך סטיב הארווי' ("Steve Harvey Way"). סיים תיכון בגלנוויל אוהיו בשנת 1974. לאחר התיכון למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית ובאוניברסיטת המדינה קנט. בצעירותו עבד בעבודות מזדמנות בהן דוור, סוכן מכירות של חברת ביטוח, מנקה שטיחים ומתאגרף.
הארווי נבחר להנחות את תחרות מיס יוניברס ב-2015. בעת ההכרזה על הזוכה טעה הארווי והכריז בטעות על מיס קולומביה כעל זוכה במקום מיס הפיליפינים. הארווי תיקן את טעותו לאחר דקות ספורות כשמיס קולומביה כבר עמדה נרגשת עם סרט וכתר הזכייה.
בשנת 2022 החל להנחות את תוכנית המציאות-המשפטית "Judge Steve Harvey" ברשת ABC, שמסגרתה דומה במקצת לתוכנית המיתולוגית "השופטת ג'ודי". הסדרה עלתה בבכורה ב-4 בינואר 2022 והרשת הזמינה לתוכנית עד כה 10 פרקים.
גברת רובינסון
Home היא מילה באנגלית שפירושה "בית"
לוגשי
לוגאשי
אפואפסיד
פריאפסיד
מרכז האקדמי שערי משפט
תיין סיין
תיין סיין (בבורמזית: သိန်းစိန်, נולד ב-20 באפריל 1945) הוא איש צבא בדימוס (בדרגת לוטננט גנרל) ופוליטיקאי בורמזי, ששימש כנשיא מיאנמר (בורמה) ממרץ 2011 ועד 2016. כמו כן כיהן כראש הממשלה בשנים 2011-2007 ודגל במדיניות מתונה ושל רפורמות אחרי שנים רבות של משטר צבאי בארצו. נבחר מטעם מפלגת האחדות, הסולידריות והפיתוח.
הרפורמות שממשלתו יזמה כללו הקלת הצנזורה, שחרורם של אסירים פוליטיים רבים והפסקת פרויקט שנוי במחלוקת בתחום הכוח ההידרואלקטרי שעמד להתבצע בשיתוף פעולה עם סין. בבחירות ב-1 באפריל 2012 התאפשרה השתתפות מפלגת האופוזיציה החשובה ביותר - הליגה הלאומית לדמוקרטיה (NLD). בעקבות המדיניות שיזמה ממשלתו של תיין סיין נבחרה בורמה בשנת 2014 לעמוד בראש איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN), השתפרו יחסי המדינה עם ארצות הברית והוקלו הסנקציות נגדה.
קורות חייו.
תיין סיין נולד במשפחת איכרים בכפר הקטן קיונקו בדלתה של הנהר , באזור הידוע בימינו כעיירה נגאפודאוו, כצעיר מבין שלושה אחים.
למד באקדמיה לשירותי ביטחון, אותה סיים עם תואר בשנת 1968. בהמשך עלה בהיררכיה הצבאית ושימש קצין בצבא קבע למשך ארבעים שנה. בשנת 1988 היה למייג'ור בחטיבה 55 של חיל הרגלים באזור סגאינג.
עשה בהמשך קורס במכללה לפיקוד ומטה בקאלאוו במדינת שאן ושירת כמפקד גדוד הרגלים 89 על ידי קאלאי, באותו אזור, סגאינג. ב-1991 חזר ליאנגון ובשנת 1992 הועלה לדרגת קולונל.
שירת אחר כך כקצין בכיר בתפר שבין המטה הכללי של הצבא ומשרד הביטחון. בשנת 1995 קודם לדרגת גנרל חטיבתי ונשאר לשרת במשרד הביטחון. ב-1996–2000 פיקד הגנרל תיין סיין על המפקדה האזורית המשולשת בקיאינג טונג, במדינת שאן, בגבול עם סין, לאוס ותאילנד, אזור שבו שרצו סוחרי סמים, וצבאות מקומיים הקשורים אליהם - הצבא המאוחד של מדינת ווא ומליציית לאהו.
בשנת 1997 התקדם לדרגת מייג'ור גנרל והתקבל לשורות המועצה הממלכתית לשלום ופיתוח (SPDC), החונטה הצבאית ששלטה אז במדינה.
ראש ממשלה ואחר כך נשיא.
במאי 2007 אחרי שראש הממשלה סו וין חלה בלאוקמיה, תיין סיין נכנס לתפקיד במקומו.
אחרי הדחת ראש שירותי המודיעין הגנרל חין ניונט, התמנה תיין סיין למזכיר הראשון של המועצה.