לקראת הבחירות לכנסת ה-13 ב-1992, קבוצת עולים מברית המועצות, רובם חברים בפורום הציוני, הקימה מפלגת עולים חדשה שנקראה דע, "התנועה לדמוקרטיה ועלייה". הם ביקשו משרנסקי לעמוד בראשה, אך הוא היסס, הבחירות התקרבו וכך, בלי ידיעתו של קושרובסקי, שהיה אז שליח הסוכנות ברוסיה, הם בחרו בו למנהיגם. המפלגה החדשה נכשלה בבחירות, כשקיבלה רק 0.4% מהקולות. נראה שמסת העולים החדשים מברית המועצות לישראל לא הייתה בשלה עדיין לייצוג עצמאי. קושרובסקי חזר לעבודתו בסוכנות, אך לאחר פרישתו של דיניץ ב-1994 היו מי שדחקו את רגליו החוצה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-14 ב-1996, נתן שרנסקי הקים מפלגת עולים חדשה - ישראל בעליה, על בסיס הפורום הציוני, אך הוא לא הזמין את קושרובסקי להצטרף אליו. במקומו היו אלה בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן, שהיה בשעתו אף הוא בנשיאות הפורום הציוני, שהזמינו את קושרובסקי להצטרף לליכוד ולרוץ כמועמד לכיסא העולה החדש ברשימה. קושרובסקי נענה, ובבחירות המקדימות בתוך הליכוד הוא ניצח את שני יריביו. הוצב תחילה במקום ה-32 ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת, מקום שנחשב לריאלי, אולם אז התאחד הליכוד עם מפלגותיהם של רפאל איתן ודוד לוי, להקמת הליכוד-גשר-צומת וכחלק מההסכם הורד מקומו של המועמד העולה החדש בליכוד, למקום ה-45 הלא ריאלי. רשימת הליכוד-גשר-צומת קיבלה 32 מנדטים וקושרובסקי לא נכנס לכנסת. אגב, רשימת העולים של שרנסקי לעומת זאת, קיבלה באותה מערכת בחירות שבעה מנדטים.
בבחירות אלה נבחר בנימין נתניהו לתפקיד ראש ממשלת ישראל, בבחירות ישירות. סמוך לאחר בחירתו הוא הציע לקושרובסקי בפומבי את תפקיד שגריר ישראל ברוסיה וקושרובסקי הסכים. אולם הרוסים משכו את הסכמתם למינוי במשך זמן רב עד שהיה ברור לכל כי הם מתנגדים למינוי ולבסוף הוא בוטל.
בשנים שלאחר מכן עסק קושרובסקי בארגון קורסים במחשבים לגמלאים ולעולים חדשים ולאחר מכן עמד בראש גוף שנקרא "הרוב הציוני", ופעל למען נישואין אזרחיים. במסגרת האחרונה הוא סייע למפלגת שינוי בבחירות המקומיות של 2003 בתל אביב ובזה הסתיימה פעילותו הפוליטית.
החל מגיל 62 ועד כשנתיים לפני מותו עסק קושרובסקי בכתיבת ארבעה כרכים של היסטוריית תנועת המאבק היהודי לעליה מברית המועצות לישראל, תנועת המסורבים או ה-"Jewish refusenik movement". ארבעת הכרכים יצאו לאור ברוסית, בין השנים 2008–2012. בשנת 2017 יצא לאור באנגלית, בהוצאת אוניברסיטת סירקיוז, ניו יורק, הספר We Are Jews Again: Jewish Activism in the Soviet Union, שהוא עריכה מתומצתת של ארבעת הכרכים המקוריים.
קושרובסקי נהרג בן 72, ביום הראשון של חג הפסח 2014, כאשר נפל מצמרת עץ דקל עליו טיפס כדי לגזמו, בחצר ביתו בבית אריה.
יחסי בלארוס–לטביה
יחסי בלארוס–לטביה הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין לטביה.
היסטוריה.
בעבר היו שתי המדינות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, אולם במהלך השנים עברו המדינות לשליטת האימפריה הרוסית, והיו חלק ממנה עד לשנת 1918.  לאחר המהפכה הרוסית הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, אולם בשנת 1922 נכבשה בלארוס מחדש על ידי רוסיה הסובייטית. בשנת 1940 נכבשה גם לטביה על ידי הצבא האדום, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמני, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות עד לשנת 1991. לאחר קריסת ברית המועצות הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, וכיום מתקיים ביניהם שיתוף פעולה במגוון תחומים.
בשנת 2006 הוגש כתב אישום פלילי נגד דיפלומט לטבי במינסק על חלוקת מוצרים פורנוגרפיים, ולאחר מכן הוחזר שגריר לטביה להתייעצויות במשך כמעט שלושה חודשים.
בשנת 2011 לטביה, יחד עם מספר מדינות אחרות באיחוד האירופי, ביטלה את הצורך בוויזות לטווח ארוך עבור אזרחי בלארוס.
יחסים כלכליים.
בשנת 2009 עמד היצוא הלטבי לבלארוס על 92,000,000 לטס, ואילו היצוא הבלארוסי ללטביה עמד על 163 מיליון לטס. בין 2004 ל-2008 הסחר בין המדינות עלה מ -395.8 ל-2322.2 מיליון דולר. המוצרים העיקריים של היצוא הבלארוסי הם מוצרי נפט, מוצרים של תעשיות כימיות, מתכות ומכונות, ועץ ומוצריו. המוצרים העיקריים של היצוא הלטבי הם מאכלי ים, מזון לבעלי חיים, טקסטיל, תרופות ומוצרי מתכות.
לטביה משתתפת בסנקציות של האיחוד האירופי נגד בלארוס.
יחסים דיפלומטיים.
בלארוס מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה וקונסוליה כללית בדאוגבפילס. מאידך, לטביה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליה כללית בוויטבסק.
אנתוני בלינקן
אנתוני (טוני) ג'ון בלינקן (באנגלית: Antony John Blinken; נולד ב-16 באפריל 1962) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי המכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. שימש כסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית (2015–2017), וכסגן היועץ לביטחון לאומי (2013–2015) תחת הנשיא ברק אובמה. הוא שימש בעבר כחבר בכיר במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים, מנהל הסגל הדמוקרטי של ועדת הסנאט ליחסי חוץ של ארצות הברית (2002–2008) וחבר במשרד מעבר הנשיא אובמה-ביידן מנובמבר 2008 עד ינואר 2009.
משנים 2009–2013 שימש בלינקן כסגן עוזר לנשיא ויועץ לביטחון לאומי לסגן הנשיא, ג'ו ביידן. בשנים 2001–2002 היה בלינקן עמית בכיר במרכז ללימודים אסטרטגיים ובינלאומיים. בתקופת ממשל קלינטון שירת בלינקן במחלקת המדינה ובתפקידים בכירים במועצה לביטחון לאומי.
ביוגרפיה.
בלינקן נולד ליהודית ודונלד בלינקן. אבי סבו, מאיר בלינקן, היה סופר יידי שנולד בעיירה פריאסלאב (מקום הולדתו של שלום עליכם) והיגר לארצות הברית, וספרו המפורסם ביותר הוא ״ווייבער״ (נשים ביידיש), שבו התייחס ביידיש לנושא המיניות בקרב נשים יהודיות. אביו, דונלד בלינקן, היה בנקאי ושגריר ארצות הברית בהונגריה בימי ממשל ביל קלינטון.
בלינקן למד בבית הספר דולטון בניו יורק עד 1971 אז עבר לפריז, צרפת, עם אימו ובעלה החדש, עורך הדין שמואל פיזאר , מי ששרד את מחנה אושוויץ בשואה. הוא למד בבית הספר ז'נין מנואל.
בלינקן למד באוניברסיטת הרווארד, שם היה שותף לכתיבת עיתון הסטודנטים "הרווארד קרימזון" וערך את המוסף לאמנות השבועי שלו. לאחר סיום לימודיו עבד בכתב העת "ניו ריפבליק". הוא למד משפטים באוניברסיטת קולומביה וקיבל תואר JD ב-1988. לאחר סיום לימודיו הוא עסק במשפטים בניו יורק ובפריז. במהלך מסע הבחירות לנשיאות ב-1988, עסק בלינקן יחד עם אביו בגיוס תרומות עבור מייקל דוקאקיס.
קריירה.
בלינקן מילא תפקידים בכירים במדיניות חוץ בשתי ממשלות במשך שני עשורים. הוא שירת בצוות המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בבית הלבן בשנים 1994 עד 2001. בין 1994 ל-1998 היה בלינקן עוזר מיוחד לנשיא, מנהל בכיר לתכנון אסטרטגי, מנהל בכיר של NSC וכותב הנאומים של הנשיא ביל קלינטון כולל הנאום "שלום, חבר" שאמר קלינטון בליל הירצחו של יצחק רבין. בין השנים 1999–2001 היה עוזר מיוחד לנשיא ומנהל בכיר לענייני אירופה וקנדה.
בשנת 2002 מונה בלינקן למנהל סגל של ועדת החוץ של הסנאט, תפקיד בו החזיק עד 2008. הוא היה גם עמית בכיר במרכז ללימודים אסטרטגיים ובינלאומיים. בשנת 2008, עבד בלינקן עבור מסע הבחירות לנשיאות של הסנטור ג'ו ביידן, והיה חבר בצוות המעבר לנשיאות של ברק אובמה.
בשנים 2009 עד 2013 שימש כסגן עוזר לנשיא ויועץ לביטחון לאומי לסגן הנשיא ג'ו ביידן. בתפקיד זה הוא גם עזר לעצב את מדיניות ארצות הברית באפגניסטן, פקיסטן ובתוכנית הגרעין האיראנית. בשנת 2020 עם היבחרו של ג'ו ביידן לנשיאות, עלה שמו של בלינקן כמועמד לשמש כמזכיר החוץ בממשל, מספר חודשים לפני ניצחונו של ביידן בבחירות וההודעה על בחירתו של בלינקן כמזכיר המדינה, התייחס בלינקן לסוגיית השגרירות האמריקאית בישראל, ואמר כי "הפיכת ההחלטה של טראמפ והחזרת השגרירות לתל אביב תהיה צעד לא הגיוני, לא מעשי וחסר כל תבונה מדינית ופוליטית".
ב-8 בינואר 2021, נפגש מזכיר המדינה דאז מייק פומפאו עם המזכיר המיועד בלינקן בפעם ראשונה. ב-26 בינואר, אושר מינויו בסנאט ברוב של 78 מול 22 מתנגדים.
ביולי 2022 התלווה אל נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בביקורו בארץ.
חיים אישיים.
בלינקן נשוי לאוואן ראיין, עובדת ציבור אמריקאית שעבדה כעוזרת מזכירת המדינה לענייני חינוך ותרבות (ECA) בין 2013 ל-2017.
קוד לינארי
תכנון לינארי
תכנות לינארי
השער שלא היה 1966
הגלריה לפיסול יוסף קונסטנט
מוזיאון מכבי
Stronger Than Me
Stronger Than Me (בעברית: חזק ממני) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלית איימי ויינהאוס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Frank. השיר הוא סינגל הבכורה של הזמרת, וב-6 באוקטובר 2003, הוא יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום.
גרסה של איימי מופיעה עם השיר הופצה כחלק מהסרט שיצא לאחר מותה בשנת 2015, ונכללה בין היתר גם בפסקול שיצא עבור הסרט, Amy.
השיר הצליח להגיע אל המקום ה-71 במצעד הסינגלים הבריטי, וה-87 במצעד שבהולנד.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי איימי ויינהאוס וסאלאם רמי, שגם הפיק אותו. מילותיו של השיר נועדו במטרה להשפיל את בן זוגה של ויינהאוס, ולהציג אותה כצד הדומיננטי בקשר שמתנהל בין השניים.
וידאו קליפ.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את ויינהאוס כשהיא נכנסת לבר, ומוצאת את בן זוגה כשהוא שיכור. לאחר ויכוח שפורץ בין השניים, בן זוגה של ויינהאוס מנסה לנשק אותה בכוח, ולאחר מכן ויינהאוס ובחור נוסף מלווים את בן זוגה החוצה.
לבסוף, כשהשניים חוזרים במכונית, בן זוגה של ויינהאוס מקיא ברכב שבהם הם נוסעים לביתם, ולאחר שהם יוצאים ממנו הוא מתעלף ברחוב, ואיימי המיואשת מתיישבת על מדרגות ביתה, חושבת ולבסוף טורקת את הדלת בכעס.
הקליפ זכה להצלחה רבה ונכון לדצמבר 2017, מונה הצפיות שלו עומד על כ-53 מיליון צפיות.
טווסון אילתי