פושקאו הייתה בת זוגו של הבמאי ברט ראטנר עד לפרידתם ב-2010. ניהלה בעבר מערכת יחסים עם וין דיזל.
הגנה רב-שכבתית
ברזיצה
מריה שימנובסקה
מריה שימָנובסקה (בפולנית: Maria Szymanowska; 14 בדצמבר 1789, ורשה, פולין – 25 ביולי 1831, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית) הייתה מלחינה פולנייה, ואחת מאמניות הפסנתר המקצועניות הראשונות של המאה ה-19. היא קיימה מסעות הופעות ארוכים ברחבי אירופה, במיוחד בשנות ה-20 של המאה ה-19, לפני שקבעה את מושבה בסנקט פטרבורג. שם, בבירת האימפריה הרוסית, חיברה מוזיקה עבור חצר הצאר, קיימה קונצרטים, הורתה מוזיקה, וקיימה סלון תרבותי רב השפעה.
יצירותיה – בעיקר יצירות לפסנתר, שירים, ויצירות קאמריות קצרות, כמו גם האטיודים והנוקטורנים הראשונים שחוברו בפולין – משויכות ל"סטיל ברילנט" (stile brillante) של העידן הקודם לפרדריק שופן. בתה של שימנובסקה, צלינה שימנובסקה, נישאה למשורר הפולני הרומנטי אדם מיצקביץ'. אין לה קשר משפחתי למלחין הפולני המאוחר יותר קרול שימנובסקי.
חייה.
שימנובסקה נולדה בשם מריאנה אגאטה וולובסקה, למשפחה ורשאית משגשגת ממוצא פרנקיסטי. אביה, פרנצישק וולובסקי, היה בעל מבשלה ואחוזות. אמה, ברברה וולובסקה, הייתה נצר לשושלת לנקורונסקי מן האצולה הפולנית. קורותיה בילדותה וראשית חינוכה המוזיקלי לוטים בערפל; נראה שלמדה נגינה בפסנתר אצל אנטוני ליסווסקי ואצל טומאש גרם, והלחנה אצל פרנצישק לסל, יוזף אלזנר, וקארול קורפינסקי. היא קיימה רסיטלים ראשונים בורשה ובפריז בשנת 1810.
באותה שנה נישאה ליוזף שימנובסקי. לזוג נולדו שלושה ילדים בזמן שחיה עמו בפולין: הלנה (1811–1861), ותאומים בשם צלינה (1812–1855), אשר נישאה לאדם מיצקביץ', ורומואלד (1812–1840), שהיה למהנדס. שימנובסקה נפרדה מבעלה בשנת 1820, ולימים התגרשה רשמית. שימנובסקי נפטר בשנת 1832.
שימנובסקה מתה ממגפת הכולרה בסנקט פטרבורג בקיץ 1831.
קריירה כאמנית מבצעת.
הקריירה המקצועית של שימנובסקה כפסנתרנית מבצעת נפתחה בשנת 1815. בשנת 1818 ערכה מסע הופעות באנגליה, ובין השנים 1823 ל-1826 הופיעה ברחבי מערב אירופה, באירועים פרטיים וציבוריים כאחד. בין היתר, הופיעה בפני משפחות מלוכה, ובשנת 1824 הופיעה בפני משפחת המלוכה הבריטית, ובהזדמנויות אחרות בפני דוכסים אנגליים.
נגינתה זכתה לאהדת הביקורת והקהל כאחד, ויצאו לה מוניטין של מבצעת בעלת טון עדין, חוש לירי לוירטואוזיות, וחירות אופראית. היא נמנתה על הדור הראשון של וירטואוזי הפסנתר באירופה של המאה ה-19, ואחת הראשונות שביצעה רפרטואר מן הזיכרון (ללא תווים) בציבור, כעשור לפני פרנץ ליסט וקלרה שומאן. לאחר שנים של מסעות הופעות, שבה לוורשה לזמן מה, אך עקרה משם בראשית שנת 1828, תחילה למוסקבה ומשם לסנקט פטרבורג, שם כיהנה כפסנתרנית החצר של הצארינה.
הלחנה.
בדומה למלחינות נשים אחרות בתקופתה, שימנובסקה הלחינה בעיקר לכלים שהיו זמינים לה, וכך חיברה יצירות לפסנתר סולו, מיניאטורות, שירים, וכמה יצירות קאמריות. יצירותיה בדרך כלל נחשבות חלק מה"סטיל ברילנט" הטרום-רומנטי, או מ"הסנטימנטליזם הפולני". החוקר סלאבומיר דובז'אנסקי מתאר את יצירתה ואת חשיבותה ההיסטורית כך:
החוקרים חלוקים בשאלת מידת השפעתה על בן ארצה, שופן, אולם הקריירה שלה הקדימה ודמתה מאוד לשלו, בין היתר בכך שיכולותיה כמבצעת השפיעו על האפשרויות הטכניות שלה כמלחינה.
מכרים ומעמד.
שיעור קומתה כאמנית מבצעת, כמו גם סלון האמנים שקיימה בסנקט פטרבורג, אפשרו לשימנובסקה לפתח רשת קשרים עם כמה מהמלחינים, המוזיקאים, והמשוררים המפורסמים של תקופתה, ובהם: לואיג'י כרוביני, ג'ואקינו רוסיני, יוהאן וולפגנג פון גתה, יוהאן הומל, ג'ון פילד, פייר ביו, ג'ודיטה פאסטה, וחתנהּ אדם מיצקביץ'. הומל ופילד אף הקדישו לה יצירות פרי עטם. ישנה טענה לפיה גתה התאהב בה עמוקות.
ברז'יצה
ברז'יצה (סלובנית: Brežice) היא עיירה בסלובניה, על גבול קרואטיה, השוכנת במרחק 87 ק"מ דרום-מזרחה מליובליאנה ו-31 ק"מ צפון מערבה לזאגרב שבקרואטיה. העיירה היא בירת הרשות המקומית ברז'יצה.
גאוגרפיה.
ברז'יצה שוכנת במזרח סלובניה בעמק הסאווה התחתון, בקרבת הקצה המערבי של רכס גוריאנצי (Gorjanci), על הגדה השמאלית (הצפונית) של נהר סאווה.
בעידן המודרני, תושבי ברז'יצה חיו בעיקר מסחר ותחבורה. בשל הקרבה לנהר סאווה, נתיב מים חשוב מאוד מהארצות האוסטריות למזרח באותה תקופה, התגלה נמל נהר שוקק. גם כיום נשמרים על הגדה לשעבר כמה בתים גדולים של משפחות סוחרים עשירות. אף על פי כן, ברז'יצה פעלה בעיקר כמרכז מנהלי ומסחרי, והתחרתה ללא הרף על הדומיננטיות עם קרשקו.
לאחר מלחמת העולם השנייה העיר חיכתה לתקופות אופטימיות יותר והחלה להתפתח במהירות.
סלובנים בעלי מודעות לאומית בברזיצ'ה הקימו שם ספריה, בנק הלוואות והיכל לאומי בסוף המאה ה -19 במטרה להתנגד לגרמניזציה המאולצת באופן שיטתי ולדחוף להרחבת התודעה הלאומית. במהלך מלחמת העולם השנייה גרשו הגרמנים 17,259 אנשים מהעיר וסביבתה.
תחבורה.
ברז'יצה נמצאת על כביש A2 המחבר את ליובליאנה עם זאגרב.
יש תחנת רכבת ליד העיירה, והיא יכולה להגיעה לליובליאנה ולזאגרב.
נמל התעופה הקרוב הוא נמל התעופה הבינלאומי זאגרב שנמצא במרחק כ-50 ק"מ מהעיירה.
מאריה שימנובסקה
Ich elender Mensch, wer wird mich erlösen, רי&quot;ב 48
Ich elender Mensch, wer wird mich erlösen (בעברית: אוי לי, אדם אומלל שכמותי), רי"ב 48, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון ה-19 שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-3 באוקטובר 1723.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, הוטל עליו להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה השמונה-עשרה שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 148.
ב-1860 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 10 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל האפסים ומהבשורה על-פי מתי בהם מתואר כיצד ריפא ישו איש נכה. הלברית שמחברה לא ידוע, מתקשרת עם סיפור הבשורה ומעבירה את המסר שסבל הגוף זניח בחשיבותו לעומת חשיבות תיקון הנשמה. החלק הראשון נפתח בציטוט מהאיגרת אל הרומיים המתאר את חולשתו של הגוף החוטא ואת הצורך בגאולה. החלק השלישי לקוח ממזמור של מרטין רוטיליוס (Martin Rutilius). שני החלקים הבאים מתבססים על פסוק בתהלים ועל פסוק באיגרת השנייה אל הקורינתים ועוסקים בבקשה מהאל לגאולה גם על סף מוות, ובכוחו של ישו להציל ולגאול את האדם, הן מבחינה גופנית והן מבחינה נפשית.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט וטנור, בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, חצוצרה, שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שבעה חלקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה 10 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1974), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-2000) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
הימורים באינטרנט
נץ דורס (רקטה)
"נץ דורס" היא רקטה ארטילרית מתקנת מסלול ארוכת טווח מתוצרת תעש מערכות והמשכה אלביט מערכות יבשה.
קוטר הרקטה 370 מ"מ ואורכה 5.4 מטר. היא נושאת ראש קרבי עם חומר נפץ מרסק במשקל של עד . היא בעלת טווח של 300 קילומטר ודיוק של 10 מטר. הרקטה משוגרת ממשאית ייעודית, בתעש עובדים על דגם נוסף שיהיה ניתן לשגר מספינת טילים.
"נץ דורס" מוגדרת כ"רקטה מתקנת מסלול". בעוד שלטיל יש מערכת ביות עצמאית ויכולת לעקוב אחרי המטרה באופן אקטיבי ולתקן את מסלולו בהתאם לתנועתה, רקטה מתקנת את מסלולה כך שהיא תפגע בנקודת ציון נייחת שהזינו לה בעת השיגור. "נץ דורס" מודעת למיקומה ומונחה על ידי מערכת ניווט אינרציאלית וכן GPS. על פי נתוני היצרן, בשל הנחיה זו מסוגלת "נץ דורס" לפגוע בדיוק של עד 10 מטר CEP (כלומר שתיתכן החטאה ברדיוס של עד 10 מטר בסבירות של 50%). "נץ דורס" מדויקת בהרבה מרקטות קרקע-קרקע רגילות (חסרות הנחיה או יכולת תיקון עצמית).
מערכת "נץ דורס" נבחנת על ידי צה"ל לצורך שימוש המערך הרקטי של חיל התותחנים, במערכת נערכו ניסויים בשיגור מספינות וצה"ל בוחן את האפשרות להכניסה לשימוש גם בחיל הים.
ברזיצה (פירושונים)
צ'טז' אוב סבי
האנה-מריה ספלה
האנה-מריה ספלה (בפינית: Hanna-Maria Seppälä; נולדה ב-13 בדצמבר 1984) היא שחיינית מפינלנד, היא אלופת עולם (ברצלונה 2003) וסגנית אלופת אירופה (איינדהובן 2008) במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. נוסף לכך היא 4 פעמים ברציפות אלופת אירופה (בריכת 25 מטר) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי.
ספלה זכתה לכבוד לשאת את דגל פינלנד בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון (2012), באולימפיאדה הרביעית שבה ייצגה את מדינתה.
ביוגרפיה.