נפטר בחטף בהיותו כבן 59 ביום ב' באדר ה'תשמ"ח. קבור בחלקת גליציה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משפחתו.
באוגוסט 1953 נשא לאישה את רחל דויטש. התגורר בשכונת קריית שמואל בירושלים. בנו הוא הרב שלמה שפירא, חבר בית הדין הרבני הגדול.
שקרים שכולם מספרים
שקרים שכולם מספרים הוא ספרו השלישי של העיתונאי טוביה טננבום, ומהווה יומן מסע בארצות הברית של סוף כהונת אובמה.
הספר עוסק בתרבות "התקינות הפוליטית", אשר לטענת טננבום היא הרעה החולה בארצות הברית כיום. הספר מסביר, תוך ראיונות עם אנשים פשוטים, איך תרבות התקינות הפוליטית היא כלי בידי השמאל האליטיסטי והשבע להרגיש טוב עם עצמו. טננבום מתאר כיצד הלבנים הפריבילגים מרגישים טוב עם עצמם על ידי הלקאה עצמית, זאת בשעה שהאדם השחור חי גם היום בתנאים של מדינת עולם שלישי. מסקנתו של הספר היא שחברה אשר נוטלת מעצמה את החופש הבסיסי ביותר, שהוא חופש הביטוי - לא תוכל להישאר חופשית לאורך זמן גם בתחומים אחרים.
הספר יצא לאור בהוצאת סלע מאיר.
שמואל אבא גורודצקי
שמואל אבא גאראדעצקי
מרדכי עבאדי
מרדכי עבאדי (1826, ה'תקפ"ו, חלב - 1884, כ"ז בסיוון ה'תרמ"ד, ביירות) היה דיין, מקובל ופייטן שפעל בסוריה, בטורקיה ובארץ ישראל. כיהן כרב קהילת קיליס . נודע כבקי בשירה, וחיבר פיוטים רבים שנכללו בשירת הבקשות.
ביוגרפיה.
מרדכי עבאדי נולד בשנת 1826 בחלב שבסוריה לרב יעקב, נצר למשפחת רבנים. בצעירותו התחנך ולמד אצל אביו ואצל סבו, הרב אברהם עבאדי. בהמשך למד אצל הרב משה סוויד, שהיה הרב הראשי המקומי בחלב.
שנים רבות כיהן כרב הקהילה היהודית בקיליס, שבדרום טורקיה. נודע בין השאר בחיבור פיוטים ופזמונים רבים כמו "אני אספר" (על ל"ט אבות מלאכות), "יודוך מלך", "יום זה שירו לאל", "מהללך ורוב גדלך" (על שבעת הרקיעים) "מי ימלל עזוז גבורות", "משמים שלום לעם", "מי לה' איתי עורך", "מקהלות עם", ועוד. שבעה מפזמוניו הכניס לקאנון שירת הבקשות של יהודי חלב, והם והתקבלו בהמשך גם בעדה הבוכרית בירושלים.
עסק גם בחכמת הקבלה, ונודע כבקי בכל ענפי חכמת ישראל.
בשנות השלושים לחייו, עלה לירושלים יחד עם קבוצת רבנים מחלב, ובה הקימו ישיבות ומוסדות תורה שהשפיעו והנהיגו את הקהילות הספרדיות בשכונת הבוכרים.
הלך לעולמו ב-20 ביוני 1884 בביירות, יש אומרים שהיה בדרך לירושלים, ונקבר בבית העלמין היהודי בביירות.
חיבוריו.
חיבר ספרי שו"ת, פירושים ודרשות, וכן פיוטים ופזמונים.
פיוטים ופזמונים.
כמו כן נותרו עוד כתבי יד שלו שלא נדפסו.
תוגו מזרחי
אברהם אליהו הרקווי
אלברט הרכבי
הלל דוד טריוואש
מערת האימה
מערת האימה הוא הכינוי שניתן למערה מס' 8 בנחל חבר שבמדבר יהודה (8HEV), שבה נתגלו שרידיהם של פליטים יהודים מימי מרד בר כוכבא.
המערה שוכנת במצוקו הדרומי של נחל חבר, מול מערת האיגרות, השוכנת במצוק הצפוני של הנחל, ואשר בה נתגלו איגרותיו של שמעון בר כוכבא למפקדי עין גדי יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון וכן ארכיון בבתא, לצד שלדי המסתתרים ורכושם.
במערת האימה נתגלו ממצאים מעטים יותר, הואיל והיא נסרקה בידי הבדואים טרם הגעתה של משלחתו של יוחנן אהרוני למקום בשנת 1960. הכינוי "מערת האימה" ניתן לה לאחר שנתגלו בה שלדיהם של 40 גברים, נשים וילדים.
בהמשך נמצאו במערה גם מספר קרעי איגרות וכתבים, מספר מטבעות בר כוכבא, וכן עותק יווני של ספר תרי עשר. לצד השלדים שבמערה נמצאו גם שלושה חרסים עם שמותיהם של שלושה מהנפטרים במקום.
בראש המצוק שמעל למערה נתגלו חורבותיו של מחנה רומאי, דומה לזה שנמצא מעל מערת האיגרות בצד השני של הנחל. מחנה זה שימש למצור הרומאי על המסתתרים היהודים במערת האימה, שסופם שגוועו בה ברעב ובצמא.
לפי הסברה שהעלה פרופ' ידין, חלק מהאיגרות והשטרות מימי מרד בר כוכבא, אשר נמכרו בהמשך בידי הבדואים ומקורם לא היה ידוע, נחשפו במערה זו.
בשנת 2021 פורסם כי בחפירה שהתקיימה כחלק ממיזם לאומי לסקירת מערות מדבר יהודה נמצאו במערה קרעי מגילה גנוזה מתקופת מרד בר כוכבא ועליה פסוקים מקראיים מתורגמים ליוונית. עוד התגלה במערה שלד בן 6,000 שנה של ילדה שנקברה בטקסיות כשהיא מקופלת לתנוחת עובר, עטופה בבד ומונחת בגומחה שכוסתה בשתי אבנים שטוחות.
קתדרלת הלב הקדוש (גואנגג'ואו)
קתדרלת הלב הקדוש בגואנגג'ואו (בסינית: 耶穌聖心主教座堂; מילולית: "קתדרלת הלב הקדוש של ישו"), שמכונה גם "בית האבן" על ידי המקומיים, היא קתדרלה קתולית בגואנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין. הקתדרלה בנויה בסגנון התחייה הגותית וכוללת חזית מרשימה עם חלון רוזטה וצמד צריחים מחודדים.
היסטוריה.
רקע היסטורי.
האתר בו נמצאת הקתדרלה היה במקור בית המגורים של מושל הפרובינציות של גואנגדונג וגואנגשי בזמן שושלת צ'ינג. במהלך מלחמת האופיום השנייה, בית המגורים נהרס והמושל יה מינגצ'ן נשבה בידי הבריטים. במסגרת הסכם השלום, הוציא הקיסר דאוגואנג צו קיסרי בפברואר 1846 ובו הובטחו פיצויים על הכנסיות שנהרסו והרכוש שנבזז מהמיסיון, והאתר הועבר לבעלות חברת המיסיון הצרפתית Société des Missions Etrangères de Paris (ידועה בקיצור בשם M.E.P. 明稽章), במסגרת הסכם שנחתם ב-25 בינואר 1861.
הכנסייה הוקמה באמצעות תרומות מקתולים צרפתיים ותמיכה כספית של נפוליאון השלישי. על ההקמה היה אחראי הבישוף פיליפ פרנסואה זפירן גיום (Philippe François Zéphirin Guillemin), ראש המיסיון האפוסטלי הראשון בגואנגדונג. את המבנה תכנן האדריכל הצרפתי לאון ווטרן תכנן את הקתדרלה בשיתוף פעולה עם שארל יקינת הומבר ואנטואן ארמיט. אלה ביחד גם פיקחו על הבנייה עצמה. הבישוף גיום לא זכה לראות בהשלמת הקתדרלה ומת ב-1886 בפריז בגיל 72. כשנתיים לאחר מכן הסתיימה בניית הקתדרלה, תחת השגחתו של הבישוף אוגוסטין שוסה (Chausse).
שלבי הבנייה.
בניית היסודות החלה ב-28 ביוני 1861, בחגיגת הלב הקדוש, והסתיימה ב-1863. ב-8 בדצמבר (התאריך בו מצוין העיבור ללא חטא) נערכה חגיגה גדולה בנוכחות אנשים רמי דרג מהמיסיון ומהממשל המנדריני, בהם המושל של ליאנגגואנג ומשמר כבוד, הבישוף והקונסול הצרפתי. הבישוף והקונסול הצרפתי, הברון ז'ילבר דה טרנקלי, נשאו נאומים והניחו שתי אבני פינה, על המזרחית מבין שתיהן היה כתוב "ירושלים 1863" ועל המערבית "רומא 1863". מתחת לכל אבן הונח קילוגרם עפר שנלקח מירושלים ומרומא בהתאמה.
בניית הקתדרלה עצמה הייתה מאתגרת, בעיקר בגלל שנבנתה מאבן גרניט והמחסור בציוד מכני הנדסי כגון עגורנים ומכונות למיניהן. הקתדרלה נבנתה בצורה ידנית בסיוע מנופים פשוטים ובעבודתם של פועלים סינים רבים. הפועלים לא ראו אף פעם בחייהם קתדרלה ובפרט קתדרלה בסגנון גותי ומעולם לא בנו מבנה כזה. דבר נוסף שהחריף את הקושי היו קשיי שפה: האדריכלים לא ידעו סינית, והפועלים הסינים לא הבינו צרפתית. בשנים הראשונות הבנייה הייתה איטית. כתוצאה מכך שכרו הצרפתים מנהל עבודה סיני בשם קאי שיאו (蔡孝) ממחוז ג'ישי. לקאי היה ניסיון רב של בניית מבנים מאבן בעיר הולדתו, דבר שאפשר לו להביא שיטות מיוחדות ויצירתיות רבות. בשל נחיצותו בגישור על פערי התרבות והשפה, קאי כמעט שלא עזב את אתר הבנייה. הוא השקיע בבנייה את שנות בחרותו וזכה לראות בהשלמתה.
הקתדרלה נבנתה בתקופה שבה רוב הילידים תושבי המחוז סבלו מתוצאות , דבר שהפך אותם לקסנופובים (שונאי זרים). כתוצאה מכך התגלעו מתחים בין המיסיון הצרפתי למקומיים, שלעיתים גלשו לעימותים וסכסוכים. אלה נפתרו לרוב בהתערבות ישירה של הבישוף או הקונסול. ב-11 באוגוסט 1880 פרצה שרפה בבית שהיה צמוד לגדר הכנסייה. המקומיים ניסו לשאוב מים מהבאר שהייתה באתר הבנייה של הקתדרלה, אך נעצרו בידי הפועלים. הוויכוח הפך מהר מאוד לקטטה בה מספר אנשים נפצעו, כתוצאה מהתערבות כוחות הממשל של צ'ינג. בסופו של דבר הסכסוך נפתר בפיצוי ששילמו המקומיים לכנסייה. בשל האתר שנבחר על ידי הכנסייה והמיסיון, בניית הקתדרלה והמוסדות הנלווים - בית ספר, בית חולים ובית יתומים - דרשה הריסת בתים רבים והעברת תושבים לבתים חדשים במקום אחר. חשש נוסף של המקומיים היה שהקתדרלה הגבוהה, שבלטה בשמי העיר (שבה הייתה הבנייה נמוכה מאוד, עד שתי קומות לרוב), תפגע בפנג שווי ותביא מזל רע על העיר.
את עיקר המימון לקתדרלה סיפק נפוליאון השלישי מצרפת. הבישוף גיום נפגש עמו בפריז ב-1858 ושכנע אותו להעניק להם תרומה של 500,000 פרנק צרפתי. ב-1873 הועברה החלטה באספה הלאומית של צרפת ובה הוענקו לבניית הקתדרלה עוד 75,000 פרנק.
בניית הקתדרלה נסתיימה ב-1888, כ-25 שנה לאחר תחילתה.
תיקונים.
מאז השלמתה ב-1888 עברה הקתדרלה שלושה מקצי תיקונים עיקריים.
הראשון היה בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר הבישוף וראש המיסיון אנטואן-פייר-ז'אן פורקה (Antoine-Pierre-Jean Fourquet), החליף את גג העץ, קורות ומדרגות הפלדה בתחליפים מבטון.
תיקון שני התבצע אחרי מהפכת התרבות בסין בשנות ה-80 של המאה ה-20.
גל התיקונים הגדול ביותר בוצע בשנים 2004–2006 ועלה 26 מיליון רנמינבי (¥). מבצע תיקונים זה כלל בניית גג חדש כדי למנוע דליפה תוך שמירה על קמרונות הצלעות שמתחתיו. חלונות הוויטראז', שניזוקו קשה במלחמות ורובם נופצו במהפכת התרבות, הוחלפו בחלונות ויטראז' שייצרה חברה מהפיליפינים. כתוצאה מכך העיטורים כללו כתובות באנגלית במקום בצרפתית ולטינית כפי שהיה בחלונות המקוריים. כמו כן הותקנו תאורה, מערכות שמע וטלוויזיה במעגל סגור. המנגנון המכני של השעון הצרפתי נהרס ואבד, ובמקומו נבנה שעון חדש, סיני, בעלות של 750,000 רנמינבי.
אדריכלות.
הקתדרלה בנויה בסגנון נאו-גותי המהווה מחווה לאדריכלות הגותית.