בדצמבר 2006 הוציאה סטאפני את אלבום הסולו השני שלה, "The Sweet Escape". האלבום הגיע למקום השלישי במצעדים בארצות הברית ולמקום הרביעי בקנדה. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים ("Wind It Up" "The Sweet Escape" ו- "4 In The Morning") ולשלושתם יצא קליפ. השיר "Wind It Up" הגיע למקום הראשון במצעדים של ניו זילנד. בטקס גראמי היא הייתה מועמדת בחמש קטגוריות: אלבום השנה, ההופעה הטובה, אלבום הפופ הווקלי של השנה, האלבום הנמכר ביותר של השנה ושיר הראפ של השנה.
2014–הווה: אלבום סולו שלישי.
ב-20 באוקטובר 2014 יצא לאור השיר "Baby Don't Lie" כסינגל הראשון של סטפאני מאלבומה השלישי של סטפאני. חודש לאחר מכן, ב-23 בנובמבר, פרסמה סטפאני שיר נוסף מהאלבום בשם "Spark the Fire". האלבום צפוי לצאת לאור בשנת 2015.
חיים אישיים.
במהלך סיבוב ההופעות של להקתה נו דאוט בדצמבר 1995, הכירה סטפאני את המוזיקאי הבריטי ממוצא יהודי גאווין רוזדייל מלהקת "בוש" (ואביה הביולוגי של הדוגמנית דייזי לאו). הזוג נישא ב-14 בספטמבר 2002 בקובנט גרדן שבמרכז לונדון וכשבועיים לאחר מכן הוא נישא בלוס אנג'לס. ב-26 במאי 2006, נולד לזוג בן ראשון בשם קינגסטון, וב-21 באוגוסט 2008, נולד בנם השני, זומה. לרוזדייל היו עוד סטאפני ורוזדייל הודיעו על גירושיהם באוגוסט 2015.
החל משנת 2015, החלה לצאת עם זמר הקאנטרי האמריקאי בלייק שלטון. באוקטובר 2020, הזוג, שהכיר בזמן ששניהם היו שופטים בתוכנית המציאות המוזיקלית "The Voice", התארס וביולי 2021 נישאו השניים.
קטאמין
יו נצ'בול-האג'יסן
סר יו מונטגומרי נצ'בול-האג'יסן (אנגלית: Sir Hughe Montgomery Knatchbull-Hugessen; 26 במרץ 1886 – 21 במרץ 1971), דיפלומט בריטי ששימש כשגריר בריטניה בטורקיה בימי מלחמת העולם השנייה. בשל רשלנותו נגרמה דליפת המידע החמורה לידי הגרמנים, שהייתה ביסודה של פרשת הריגול הידועה בשם פרשת ציצרו.
יו נצ'בול-האג'יסן נולד באנגליה בשנת 1886 כבנו של כומר אנגליקני.
נצ'בול-האג'יסן התחנך באיטון ולמד באוניברסיטת אוקספורד, בה קיבל תואר ראשון במדעי הרוח בשנת 1907. הצטרף לשירות החוץ הבריטי ובשנת 1926 נתמנה לקונסול בבריסל. בשנת 1930 נתמנה לציר בארצות הבלטיות ובשנת 1934 נתמנה לציר באיראן. בשנת 1936 הוענק לו תואר אצולה. בין השנים 1936 ו-1938 שירת כשגריר בריטניה בסין. היה זה בתקופה הקריטית בתולדות סין, לאחר פלישת צבא יפן לאזור מנצ'וריה בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939, השנה בה פרצה מלחמת העולם השנייה, הגיע סר יו לטורקיה לכהן בה כשגריר בריטניה. הייתה זאת, בלי שידע על כך אז, התקופה המכריעה בחייו. סר יו מילא תפקידו כשגריר בבניין השגרירות ששכן באנקרה, בירת טורקיה, ואילו מענו הפרטי שכן במקום נפרד מן השגרירות. בשנת 1942 קיבל השגריר לעבודה במענו, כשרתו האישי, נתין טורקי יליד אלבני בשם אליאסה בונזה. בניגוד לכללי הביטחון לא ערכו הבריטים לשרת בדיקה לקביעת סיווגו הביטחוני, שאילו הייתה נערכת הייתה פוסלת אותו מלקבל את התפקיד, בשל הרקע האישי שלו כמי ששירת קודם לכן כשרתו של הקונסול הגרמני, אשר פיטר אותו לאחר שמצא אותו מעיין במכתביו האישיים של הקונסול.
סר יו התרשל רבתי כאשר היה נוהג לקחת עמו מסמכים חסויים מן השגרירות למעונו ולהחזיקם בכספת. השרת עשה תבנית שעווה ממפתח הכספת והכין לעצמו מפתח נוסף, בו השתמש בעת שהשגריר נעדר מביתו, צילם את המסמכים והציעם בשנת 1943 למכירה לנספח בשגרירות גרמניה באנקרה. הגרמנים שילמו לו עבור המסמכים סכומי עתק (שלימים, לאחר המלחמה, נתברר כי היו מזויפים). המסמכים כללו התכתבויוית של השגרירות וכן דוחות משלוש הוועידות הגדולות של בעלות הברית, שנערכו בשנת 1943 במוסקבה, בקהיר ובטהראן, בהן דנו בעלות הברית באסטרטגיה שלהן להמשך המלחמה ובמאמציהן לגרור את טורקיה לצדן במלחמה. במסמכים לא נזכרה במפורש תוכנית הפלישה לנורמנדי, אולם עלה מהם כי הפלישה ללב אירופה לא תהיה מן הבלקנים אלא ממערב אירופה.
אליאסה באנזה התפטר מתפקידו כשרתו של סר יו באפריל 1944, כאשר חשש כי מזכירתו של הנספח הגרמני לו מסר את צילומי המסמכים, שערקה אז לבעלות הברית, תחשוף את זהותו.
בשנת 1944 סיים אף סר יו את תפקידו באנקרה ועבר לכהן כשגריר בריטניה בבלגיה, שם שירת עד שפרש לגמלאות בשנת 1947.
הפרשה הגיעה לידיעת הציבור בשנת 1950, כאשר הנספח הגרמני, לידיו מסר באזנה את הצילומים, פרסם אותה בספרו "מבצע ציצרו". אז גם נתגלה כי שם הקוד שנתנו הגרמנים לבאזנה היה "ציצרו". בשנת 1952 הוקרן סרט קולנוע על הפרשה בשם "חמש אצבעות" בכיכובו של ג'יימס מייסון והפרשה זכתה להד עולמי. באזנה עצמו צץ מחדש במערב גרמניה בראשית שנות השישים והגיש תביעה כנגד ממשלת מערב גרמניה לתשלום דמי הריגול ששולמו לו על ידי הנאצים בשטרי כסף מזויפים. במפתיע פסק בית המשפט הגרמני בזכותו, והורה לשלם לו סכום צנוע. באזנה פרסם את סיפורו בספרו "אני הייתי ציצרו" שראה אור בשנת 1962.
למרות התנהגותו הרשלנית של השגריר שגרמה לדליפה הביטחונית החמורה בפרשת ציצרו, לא נשא סר יו בתוצאות. גילו, מעמדו כוותיק בשירות הדיפלומטי ותואר האצולה שלו, כל אלה עמדו לו והוא לא הועמד בפני הליך משפטי כלשהו.
סר יו העלה את זכרונותיו על הכתב בספרו "דיפלומט בשלום ובמלחמה" שיצא לאור בשנת 1949. סר יו נצ'בול-האג'יסן נפטר בשנת 1971 בהיותו בן 85 שנים.
התמרה נוקלאופילית מסדר ראשון
התמרה נוקלאופילית מסדר שני
שמור בשבילך
שמור בשבילך הוא אלבומם הראשון של יאיר זיו ואילן דמתי שיצא לאור בשנת 1999.
את האלבום הפיקו מוזיקלית יאיר זיו, אילן דמתי (הפרויקט של עידן רייכל) וגל ילוב.
אילן ויאיר כתבו את רוב השירים באלבום חוץ מהשיר "שניים זה יותר מדי" שכתב והלחין גל ילוב.
לאחר מות אביו של יאיר זיו הלהקה התפרקה.
שירי האלבום הושמעו פעמים רבות בתוכניתו של דידי הררי ברשת ג'.
סאז
סאז הוא כלי מיתר הנפוץ בטורקיה, כורדיסטן, איראן, ארמניה, אזרבייג'ן ומדינות הבלקן.
היסטוריה.
פירוש השם "סאז" בפרסית הוא "כלי-מוזיקלי". קודמו של הסאז הוא כלי נגינה שהומצא במאה ה-10 ושמו קוֹפוּז. גוף הכלי היה עשוי מעור. צוואר הכלי היה ארוך וחסר סריגים כשעליו מתוחים 2 - 3 מיתרים העשויים שיער סוס או כבשה. כלי נגינה דומים לקוֹפוּז נפוצים בקווקז, מרכז אסיה.
בחלוף השנים נכנסו שינויים בקופוז: המיתרים הוחלפו במיתרי מתכת (המאה ה-15) וגוף העור הוחלף בגוף מגולף בעץ (המאה ה-17). במאה ה-18 מוזכר לראשונה השם "בָגלַמה" שהוא הסאז של ימינו.
בשנות ה-60 החל ייצור של כלי סאז חשמליים בעלי פיקאפ בתוך תיבת התהודה של הכלי (בדומה לגיטרות אקוסטיות מוגברות). במרוצת השנים, הסאז התפשט לארצות שונות במזרח התיכון ובארצות הבלקן וממנו התפתחו הבוזוקי היווני והבוזוק הסורי, הצ'פטלי האלבני, ומשפחה שלמה של כלי נגינה דומים וכמעט זהים לסאז מארצות הבלקן
מבנה הכלי.
השיטה המקובלת כיום לבניית גוף הסאז היא חיבור חתיכות עץ מכופפות (בדומה לשיטה לייצור עוד). שיטה נוספת היא גילוף הגוף מיחידת עץ אחת (בדרך כלל עץ תות). הצוואר ארוך ודק בעל סריגים מניילון הניתנים להזזה לשינוי הצליל. המפתחות, שבעה במספר, עשויים עץ או פלסטיק.
לסאז שלושה מיתרים כאשר השניים העליונים כפולים ואילו התחתון משולש (בסך הכול שבעה מיתרים).
סוגי סאז נפוצים הם:
נגינה.
כיוון המיתרים משתנה מארץ לארץ ואף בין חלקים שונים של טורקיה אך הכיוון המקובל הוא: G,D,A. הנגינה מתבצעת באמצעות פריטה בעזרת האצבעות או מפרטים העשויים פלסטיק או עץ.
אלקסיס דה-טוקוויל
האבקה עצמית
אבקוס
ולקרו
מעגל העוני
מעגל העוני או מלכודת עוני הוא כינוי למצב שבו אנשים עניים מתקשים להיחלץ מעוניים או לשפר באופן ניכר את מעמדם הכלכלי, בגלל חסמים כלכליים וחברתיים המונעים או מצמצמים את יכולתם לעשות זאת. מלכודת עוני מתייחסת למצב אישי או בין-דורי ואפילו למצב של חברה או מדינה שלמה. מלכודת עוני היא דוגמה ללולאת משוב מחוזקת בתהליכים חברתיים.
הקושי של העני להיחלץ מעוניו מוכר כבר בביטוי התלמודי (ארמית: לאחר העני הולכת העניות), אך ההתייחסות המודרנית למלכודת העוני היא תולדה של היווצרותה של מדינת הרווחה, החל מסוף המאה ה-19, שבמסגרתה פעלה המדינה במגוון אמצעים לצמצום העוני. הרפורמות השונות כוונו להתמודד עם שתי הבעיות העיקריות, לתפישתם של הוגי המדיניות: משאבים כלכליים והשכלה. לשם כך, נעשו צעדים כדי להגדיל את הכנסתם של עניים באמצעות הגדלה ניכרת של התגמולים המוענקים למי שהוגדרו עניים; ולצמצם את החסמים לשיפור השכלתם באמצעות צמצום שכר הלימוד או אפילו הצעת אפשרות ללמידה או קבלת הכשרה מקצועית בחינם.
מלכודת עוני הנובעת ממחסור בהון להשקעה.
ההכנסה של אדם מעבודה ומהון תלויה במידה רבה בכסף העומד לרשותו. כסף זה יכול לשמש כאמצעי השקעה לקבלת רווחי הון (ריבית, דיבידנדים) או כאמצעי השקעה בקניית אמצעי ייצור (חנות, כלי עבודה, מכונות) או רכישת מיומנויות המאפשרות יכולת השתכרות יותר גבוהה מעבודה (רישיון נהיגה על משאית, תואר אקדמי, הכשרה מקצועית). בנוסף, לעיתים נדרש כסף כדי להתגונן מנזק דוגמת בעיה רפואית או תביעה משפטית, כדי להמשיך להתפרנס.
רוב כספם של עניים מופנה ברוב המקרים בעיקר לצריכה מיידית או תשלומי מסים, אגרות ומשכנתאות. מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לדוגמה, עולה כי העשירונים הנמוכים לא חסכו כמעט כלל, לעומת חיסכון בשיעור של כ-20 אחוז בעשירון העליון. בהיעדר חסכונות צונחים גם סיכוייו של עני לזכות בהלוואה או לבחור לו אפיק גמיש להשקעת כספיו בתנאים שונים (כמו רכישת נכס מקרקעין במצב של אינפלציה).
תחבורה.