לעיתים נוהגים לראות גם את העיר גבעת שמואל כחלק מבקעת אונו, ואולם בשנים האחרונות, בשל שינוי אופיו של ישוב זה עקב בנייה מואצת, התקרבותה לעיר פתח תקווה וסלילת כביש מכבית (כביש 471), אשר ניתק אותה משאר חלקי הבקעה, מקובל שלא לראותה כחלק מאזור זה. ההגדרה הממשלתית של בקעת אונו (ראו דו"ח ועדת שחר, להלן) לא כללה בה את גבעת שמואל מטעמים אלה.
בתחומי הבקעה עוברים שני נחלים: נחל אונו ונחל יהוד - המהווים יחדיו את אחד מיובליו של נחל איילון.
מקור השם.
מקור השם "בקעת אונו" הוא בספר נחמיה, שם מתואר כי סנבלט החורוני וגשם הערבי הציעו לנחמיה להיפגש עימם ב"כפירים", מקום הנמצא ב"בקעת אונו": .
העיר "אונו" הייתה עיר יהודית קדומה, הנזכרת בתנ"ך, במשנה ובתלמוד, ואשר שמה השתמר בשם "כפר עאנה" (באור יהודה דהיום).
תיחום גאוגרפי.
הביטוי בקעת אונו מתייחס בטרמינולוגיה הממשלתית והאזורית, לכל האזור המתוחם כדלהלן:
בצפון: כביש 471 (מכבית) - ממחלף בר-אילן על כביש 4 (גהה), עד צומת נחלים על כביש 40;
במערב: כביש 4 (גהה) - ממחלף בר-אילן עד מחלף מסובים.
בדרום מערב: גבולה הדרומי של עיריית אור יהודה (ורמת פנקס שסופחה אליה ב-2007) עד כביש 412;
בדרום: כביש 412 עד צומת יהוד מזרח (סביונים) וכביש 461 עד צומת הטייסים (בני עטרות);
במזרח: כביש 40, מצומת הטייסים (בני עטרות) עד צומת נחלים.
מעמד מוניציפלי.
מעמדה המוניציפלי המפוצל של בקעת אונו (ראו תבנית להלן), נתון לדיונים חוזרים ונשנים במהלך השנים וקיימות תוכניות לבצע איחודי רשויות מקיפים בו, עד כדי איחוד כל בקעת אונו לעירייה אחת (דו"ח ועדת פרופ' אריה שחר מטעם משרד הפנים משנת 1998).
לפי הצעת איחוד הרשויות משנת 2003, היו אמורות להתאחד: (א) קריית אונו, גני תקווה, סביון, גני יהודה ונוה מונוסון לעירייה אחת, תוך החלפת המועצה המקומית של נוה מונוסון בוועד רובע עירוני, ו-(ב) רמת אפעל עם רמת גן, כפר אז"ר עם קריית אונו ורמת פנקס עם אור יהודה, תוך החלפת הוועדים המקומיים של שלושת היישובים האלה בוועדי רובע עירוניים. במהלך חקיקת חוק איחוד הרשויות, בוטל האיחוד הראשון, בשל קיומן של בחירות מוקדמות בקריית אונו בתחילת 2003, ונותרה ממנו הצעה לאחד את המועצה המקומית סביון עם הוועד המקומי של גני יהודה (שהיה חלק מהמועצה האזורית דרום השרון) ואת המועצה המקומית נוה מונוסון והועד המקומי של רמת פנקס עם עיריית אור יהודה. תושבי שני היישובים הקהילתיים הנ"ל התנגדו נחרצות לאיחוד המוצע.
בסופו של דבר, איחודן המלא של סביון וגני יהודה, למועצה מקומית אחת, יצא אל הפועל, ואילו נוה מונוסון אוחדה עם עיריית יהוד במסגרת עיריית-גג משותפת (עיריית יהוד-מונוסון), תוך הענקת מעמד של ועד רובע עירוני לנוה מונוסון.
בשנים 2003-2007, נותר גורלה של מועצה אזורית אפעל, שסבלה מבעיות כספיות וניהוליות קשות, בלתי ברור. במהלך השנים 2005-2006 עשו ראשי המועצה ניסיון להפוך למועצה מקומית, אך ראשי הוועדים המקומיים של רמת אפעל וכפר אז"ר התנגדו למהלך ומשרד הפנים דחה את ההצעה. ביום 2 במרץ 2007 הודיע משרד הפנים על פירוקה לאלתר של מועצה אזורית אפעל, על סיפוחם של היישובים רמת אפעל וכפר אז"ר לעיריית רמת גן ועל סיפוחו של היישוב רמת פנקס לעיריית אור יהודה. שתי עתירות לבג"ץ שהוגשו כנגד החלטה זו, נדחו במהלך חודש נובמבר 2007. הפירוק והסיפוח בוצעו בפועל בתחילת שנת 2008.
איחוד הרשויות המרכזי במרחב, של קריית אונו וגני תקווה, תוכנן להתבצע בשנת 2008 אך לא בוצע.
תודעה אזורית.
אף שהאזור מורכב מיישובים רבים בעלי אופי והיסטוריה שונים, יש אלמנטים כלכליים, חברתיים וחינוכיים רבים המאחדים אותם. את בקעת אונו משרתים שלושה מקומונים, הזוכים לאחוזי חדירה גבוהים ("חדשות אונו", "גל גפן" ומהדורת בקעת אונו של "עיתון תל אביב"). ובנוסף להם, גם אתר חדשות מקומי של ערי בקעת אונו בשם ״אונו ניוז״. לתושבי בקעת אונו קיימת מודעות פוליטית גבוהה באשר למתרחש ביישובים השכנים. הדבר נכון במיוחד בקרב תושבים שבאו להתגורר באזור בשכונות חדשות שהוקמו מאז תחילת שנות ה-90 - קריית הסביונים (יהוד), נוה סביון (אור יהודה), נווה רבין (אור יהודה), גבעת סביון (גני תקווה), אונו החדשה ורימון החדשה (קריית אונו). מאידך, לצד הערים הגדולות (קריית אונו, יהוד ואור יהודה) קיימים יישובים קהילתיים בעלי תודעה קהילתית חזקה ואוכלוסייה ברמה סוציו-אקונומית גבוהה, כגון סביון (מועצה מקומית), גני תקווה (מועצה מקומית), נוה מונוסון (ועד רובע עירוני) וכפר מעש (מושב), הדורשים להבטיח את המשך האוטונומיה הקהילתית שלהם בכל איחוד מוניציפלי גורף עליו יוחלט.
שוטה
מקסים קריבונוס
מקסים קריבונוס (1600? – נובמבר 1648) היה מפקד קוזאקים שנטל חלק במרד חמלניצקי. הוא זכור בשל מעשי הטבח שערך ביהודים בערים רבות, בעיקר נמירוב וטולצ'ין.
ביוגרפיה.
מעט ידוע על מוצאו. השם "קריבונוס" (או "קריבוניס") הוא כנראה כינוי, כי פירושו "עקום־האף". הצטיין בקרבות נגד הטורקים והטטרים של קרים בשנות ה-30 וה-40. ב-1648 הצטרף לבוגדן חמלניצקי והתמנה למפקד החיל של מחוז צ'רקסי, תחת פיקודו שרתו 20,000 איש. הנחיל תבוסה לפולנים בקרב קורסון, לאחר מכן הביס את צבאם בפילאבצי, מחנובקה וקונסטנטינוב. בדרכו טבח בכל הקהילות היהודיות שהיו במקומות אותם כבש: ב-31 במאי (כ' סיון) את נמירוב, ב-6 ביוני כבש את שרהורוד, פוהרבישצ'ה, מ-18 עד 22 ביוני לאחר מצור כבש את טולצ'ין, ב-15 ביולי כבש את באר והשמיד בה יהודים שהסתתרו מעיירות סמוכות, ב-18 ביולי כבש את קונסטנטינוב, ביולי כבש את פולנאה, מז'יבוז', נראל, קרשניק וולודבה. לאחר שכבש את מצודת לבוב והמשיך לזמושץ', פרצה במחנהו מגפת דבר, ובה נספה.
יחס לקריבונוס בהיסטוריוגרפיה.
באוקראינה נחשב כגיבור לאומי שהביא ביחד עם חמלניצקי לשחרור אוקראינה מהפולנים. על שמו קרואים רחובות בערים הגדולות שם. האוקראינים גם רואים את האצולה הפולנית כמעמד שדיכא של האיכרות, ואת הדת הקתולית השלטת בפולין דאז כדת שנכפתה על האוקראיני האורתודוקסי, לכן אנשים מהסוג הזה נחשבים כגיבורים. בהיסטוריה היהודית לעומת זאת רואים את קריבונוס כצורר גדול, אכזר וחסר רחמנות, כך הוא מוזכר בכל הכרוניקות המתארות את גזרות ת"ח ות"ט – "טיט היוון", יוון מצולה, ו"מגילת עיפה". נתן נטע הנובר הזכירו כ"צורר היהודים קריוואנוס ימח שמו וזכרו."
פוקשני
אירוע הקריסיס
חברת הודו המזרחית ההולנדית
חברת הודו המזרחית המאוחדת (בהולנדית: Vereenigde Oostindische Compagnie או בראשי תיבות: VOC), הידועה יותר בשם חברת הודו המזרחית ההולנדית, כדי להבדילה מהחברה הבריטית בעלת אותו השם, נוסדה ביום 20 במרץ 1602, כאשר הפרלמנט ההולנדי העניק לה מונופול למשך 21 שנים לנהל את המושבות ההולנדיות באסיה והמסחר עם אסיה. היה זה התאגיד הרב-לאומי הראשון בעולם והחברה הראשונה בעולם שהנפיקה מניות. החברה נותרה גורם כלכלי בעל השפעה במשך מאתיים שנה, עד שנקלעה לחדלות פרעון, ופורקה בשנת 1798 כאשר הרפובליקה הבטאווית השתלטה על נכסיה.
בשיאה, שווי השוק הכולל של החברה נאמד ב-7.9 טריליון דולרים אמריקאים, כלומר שווי שמתעלה על השווי הכולל של חברת גוגל, אפל ומיקרוסופט כיום.
ארגון.
החברה הורכבה משש לשכות בערי נמל: אמסטרדם, דלפט, רוטרדם, אנקהאוזן (Enkhuizen) והורן (Hoorn) בהולנד, וכן בעיר מידלבורך בזיילנד. נציגי שש הלשכות התכנסו במועצה שנקראה "17 הלורדים" (Heeren XVII).
במועצת 17 הלורדים היו שמונה נציגים מלשכת אמסטרדם, ארבעה מלשכת זיילנד, נציג אחד מכל אחת מן הלשכות הקטנות יותר והנציג ה-17 היה מלשכת זיילנד, או מאחת הלשכות הקטנות יותר. בגלל הרכב המועצה, נציגי אמסטרדם הצליחו בדרך כלל לגייס עוד קול אחד, כדי לזכות ברוב ולהכתיב את סדר היום.
שש הלשכות גייסו את ההון ההתחלתי של חברת הודו המזרחית ההולנדית. בין 358 בעלי המניות המקוריים בחברה, היו יזמים פרטיים קטנים רבים שנטלו את סיכון ההשקעה. בין בעלי המניות היו מהגרים לא מעטים.
הסמליל של חברת הודו המזרחית ההולנדית הורכב מראשי התיבות של שמה בהולנדית, האות V גדולה, O ו-C קטנות על כל אחת מזרועותיה, ומעל שלוש האותיות, האות הראשונה בשם הלשכה (כך לדוגמה משמאל, הסמליל של לשכת אמסטרדם). דגל החברה היה כתום, לבן, כחול (זהה לדגל הנוכחי של הולנד), עם הסמליל רקום עליו.
מועצת 17 הלורדים התכנסה במשך תקופה של שש שנים באמסטרדם ואחריהן שנתיים במידלבורך. המועצה קבעה את מדיניותה הכללית של החברה וחילקה את המשימות בין הלשכות השונות. הלשכות הוציאו לפועל את עבודת החברה בעזרת הספינות שבבעלותן, וכן מחסנים וסחורות. מועצת 17 הלורדים ציידה את רבי החובלים של הספינות בהוראות מסע מפורטות שכללו את נתיב הספינה, כיווני הרוח, זרמי-ים, שרטונים ונקודות ציון. חברת הודו המזרחית ההולנדית אף הפיקה מפות מסע משלה.
על רקע מלחמת הולנד-פורטוגל (מאבק שתחילתו בשנת 1588 על שליטה במושבות הפורטוגזיות) חברת הודו המזרחית קבעה את המטה שלה בבטביה שבאי ג'אווה (היום ג'קרטה, אינדונזיה). מושבות נוספות נוסדו באיי הודו המזרחית, שהפכה אחר כך לאינדונזיה, כגון איי התבלינים הכוללים את איי בנדה שם היה לחברה מונופול על הסחר באגוז מוסקט. כדי לשמור על מונופול זה לא בחלה החברה בשיטות אלימות של דיכוי התושבים המקומיים, סחיטה ורצח.
היסטוריה.