באוגוסט 1985 הוגש נגד פישמן כתב אישום, על פיו החזיקה קרן רונית בניהולו יותר מ-10% מסך המניות של בנק מירב ושל הסנה, וזאת בניגוד לחוק. המשפט ארך 5 שנים, ובסיומו זוכה פישמן. ערעור המדינה נדחה בשנת 1993. לאחר הנפילה בבורסה חזר פישמן לעולם העסקים, והחל מסוף שנות השמונים לצבור החזקות רבות, חלקן באמצעות הלוואות מהקיבוצים, ואחר כך מהונו העצמי ומהבנקים.
בשנת 1989 השתלט פישמן על חברה כלכלית לירושלים יחד עם קבוצת משקיעים אמריקנית. הוא רכש את החברה שנמכרה בהליך הפרטה על ידי מדינת ישראל. בשנת 1993 רכשה החברה את מניות הממשלה בחברת "מבני תעשייה", והפכה לחברת הנדל"ן המניב הגדולה במדינה. בשנת 2000 רכש פישמן את מניות שותפיו בחברה, והפך לבעל השליטה היחיד בה.
בשנת 1995 הוא הקים פישמן רשתות.
בשנת 1997 רכש פישמן את חברת "קווי זהב" ביחד עם חברת התקשורת "טלקום איטליה" ועם חברת "עורק". בהמשך החליט פישמן להגדיל את החזקותיו ולהשתלט על קווי זהב, לאחר ששילם כ-93 מיליון דולר עבור 52% ממניות עורק בחברת השיחות הבינלאומיות. ביוני 2005 החליט פישמן לרכוש גם את חלקה של טלקום איטליה בעסקה סיבובית, שבה הוא מכר לחברה האיטלקית את החזקותיו בעסקי הכבלים התת-ימיים "מד נאוטילוס", והשתלט באופן מלא על קווי זהב.
בשנת 1997 רכש פישמן כשליש ממניות קבוצת "ידיעות אחרונות" מידי תמי וזאב מוזס תמורת 800 מיליון ש"ח. בשנת 1999 השתלט פישמן על עיתון "גלובס", לאחר מות שותפו חיים בר און.
בשנת 1999 רכש פישמן ביחד עם ידיעות אחרונות ו"תבל" את השליטה בחברת הכבלים "ערוצי זהב". לפני עסקה זו החזיק יחד עם ידיעות אחרונות בחברות הכבלים האזוריות "עידן" ו"טלם". חברות אלה מוזגו כולן לתוך ערוצי זהב, ובשנת 2006 מוזגו סופית ל-HOT. לאחר המיזוג החזיק פישמן בכ-14.6% מהחברה הממוזגת.
בשנת 2006 הסתבך פישמן בעסקאות ענק שביצע בכתיבת אופציות על הלירה הטורקית, עסקאות שהסבו לו הפסדים של כשני מיליארד שקלים. בעקבות משבר זה מכר פישמן ביוני 2006 את חברת "קווי זהב" לאיש העסקים שאול אלוביץ' לפי שווי חברה של 140 מיליון דולר.
בשנת 2008 הורשעו חברת "הנדימן - עשה זאת בעצמך" ומנהליה, בהם פישמן, בהעסקת עובדים ביום המנוחה השבועי בניגוד לחוק שעות עבודה ומנוחה. כל הנאשמים הורשעו, ונגזרו עליהם קנסות כבדים. עם פרוץ משבר האשראי ב-2008 זכה פישמן לתואר "טייקון", כאחד מבעלי החברות שגייסו הון רב בשוק ההון הישראלי.
ברשימת 100 העשירים של ישראל של העיתון "פורבס ישראל" לשנת 2013 דורג פישמן במקום ה-40 עם הון של 2.7 מיליארד ש"ח. בתחילת 2015 העריך אתר TheMarker שחובותיו האישיים של פישמן גדולים מנכסיו ביותר ממיליארד ש"ח.
במהלך השנים רכש פישמן עסקים רבים במסגרת קבוצת פישמן שבשליטתו תוך שימוש בהלוואות בנקאיות ובמינוף עסקי. בביוגרפיה של פישמן שפרסם בשנת 2005 אריה אבנרי (יצאה בהוצאת ספריית מעריב) נכתב: .
לקבוצת פישמן היו החזקות בתחומים רבים, בהם קמעונאות, תקשורת המונים, תעשייה, תקשורת, נדל"ן ועוד. לקבוצה עסקים בישראל ובחו"ל. חלק מהחברות בקבוצה היו בבעלותה המלאה, וחלקן בבעלות חלקית (בהן גם חברות ציבוריות).
פישמן מתגורר כיום בסביון.
פשיטת הרגל.
לקבוצת פישמן היו חובות רבים לאורך השנים. אולם מספר אירועים הגדילו את מצבת החוב מחד, והחלישו את הבטוחות מאידך.
בשנת 2006 הפסיד פישמן כ-400 מיליון דולר בהימורים על הלירה הטורקית.
הסנקציות על רוסיה מ-2014 פגעו בערך ההשקעות של קבוצת פישמן ברוסיה, והשפיעו לרעה על תזרים המזומנים של כלכלית ירושלים.
הבנקים ניהלו במשך השנים תהליכים שונים מול פישמן כדי למקסם את החוב, אולם בדרך כלל זה לא הגיע לבית המשפט. בנובמבר 2015 פורסמה הערכה שחברות פרטיות של פישמן חייבות שני מיליארד ש"ח לבנק לאומי וסכום דומה לבנק הפועלים, ורק לחלק קטן מהחוב יש לבנקים בטוחות.
במחלוקת משפטית רבת שנים בין רשות המיסים ופישמן נקבע ב-2016 בפסק דין חלוט כי על החברות לשלם חבות מס בסך כ-196 מיליון ש"ח. באוגוסט 2016 הגישה רשות המיסים בקשה להכריז על פישמן כפושט רגל בגין החוב, העולה על 196 מיליון ש"ח, ולממש את נכסי קבוצת פישמן ונכסיו של אליעזר פישמן לכיסוי החוב. במקביל ביקשו מספר בנקים להצטרף לדיון פשיטת הרגל בגין חובות העולים על סכום החוב לרשות המיסים.
בינואר 2017 הוגש לנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, איתן אורנשטיין, דו"ח על מצב הנכסים של פישמן וקבוצת עסקיו, הכוללת למעלה מ-120 חברות בישראל ובארצות אחרות. המנהל המיוחד שמונה לנהל את נכסי פישמן אמר: . על פי הדו"ח לקבוצת פישמן הוכחות חוב בהיקף של כ-4 מיליארד שקלים.
לאחר מאבק בין המנהל המיוחד ומשא ומתן ארוך, הושג הסדר בין המנהל המיוחד לבין פישמן ומשפחתו, אולם ההסכם בוטל לאחר שבנק הפועלים ונושים אחרים הצביעו נגדו באספת הנושים. כתוצאה מכך, הוכרז פישמן כפושט רגל, והחבות של בני משפחתו פתוחה לדיונים משפטיים.. בהסדר שקיבל פס"ד של בית המשפט המחוזי, נקבע כי משפחת פישמן תשלם לבנקים כ-140 מיליון שקל בעוד חמש שנים.
מערבון
מערבון הוא סוגה קולנועית הבנויה על סיפורי המערב הפרוע של ארצות הברית והוא מתאר לרוב מציאות של אקדוחן קשוח המסתובב ומשליט סדר ומוסר ברחבי הערבה.
אופי המערבונים.
במערבונים מופיע קאובוי (בוקר) או שריף כלוחם קשוח שחייו מלאי הרפתקאות ועניין, המסתובב במדבריות או בעיירות של מערב ארצות הברית ונלחם נגד אויבים כמו אינדיאנים, פושעים וכדומה. הצגה זו של הדברים נוגדת את המציאות, בה הקאובוי היה אדם בעל חיים אפורים ומשעממים העובד את האדמה למחייתו.
מלבד האמור, מאופיינת סוגת המערבונים בדמותו הבודדה של הגיבור ובאייקונים ברורים דוגמת האקדח התופי, כובע הבוקרים, סוס הרכיבה, בית המרזח (Saloon) ונופי המערב שמופיעים בסרטי המערבונים.
לעיתים קרובות עוסק המערבון בשאלת חיפוש הצדק גם בדרכים שאינן חוקיות, כך שהגיבור לוקח את החוק לידיו ומשיג צדק במקום החברה ולמען החברה שאינה מסוגלת לדאוג לעצמה. בשל כך ישנם הרואים בדמות הקאובוי והשריף את הנביא המודרני, בבדידותו ובקריאתו לשאוף לצדק ולא לקדש את המסגרות באשר הן. אחד מסרטי המערבון שבולטת שם אמירה זו היא 'בצהרי היום' בכיכובו של גרי קופר.
סוג נוסף של המערבונים הוא מערבוני ספגטי, מערבונים אלו צולמו לרוב באיטליה ובספרד, בתקציב נמוך. השם "מערבוני ספגטי" ניתן בתחילה כלגלוג על סרטים אלו המתיימרים להציג את המערב הפרוע מנקודת מבט אירופאית, עם זאת משנות ה-80 של המאה ה-20 ישנה הערכה מחודשת לסרטים אלו. המייצגת הנאמנה של סוגת מערבוני הספגטי היא טרילוגיית האיש ללא שם בבימויו של סרג'יו לאונה ובכיכובו של קלינט איסטווד.
שחקנים מפורסמים.
ג'ון ויין, גרי קופר, ג'ולייאנו ג'אמה, קלינט איסטווד, אלי וולך, צ'ארלס ברונסון, ברט לנקסטר, קירק דאגלס, גלן פורד, לי ואן-קליף, אלן לאד, הנרי פונדה, ג'יימס סטיוארט, יול ברינר, רוברט דובאל, רוברט מיצ'ם, ריצ'רד וידמארק, וולטר ברנן ועוד רבים אחרים.
השפעות בין סוגות.
המערבונים הושפעו החל משנות ה-50 מסרטי הסמוראי של אקירה קורוסאווה היפני, שהוא עצמו שאב את השראתו מספרי בלשים אמריקאיים. כך, לדוגמה, סרטו המפורסם של קורוסאווה "יוג'ימבו" שהציג את טושירו מיפונה כסמוראי נודד הושפע מספרו של דשיאל האמט "קציר הדמים". הסרט יוג'ימבו היווה השראה לסרטו של סרג'ו לאונה "בעבור חופן דולרים" בכיכובו של קלינט איסטווד.
המערבון המפורסם "שבעת המופלאים" הושפע אף הוא מסרטו של קורוסאווה "שבעת הסמוראים".
טלוויזיה.
סדרות מערבונים פופולריות היו "בוננזה", "איש החוק", "הרובאי", "האיש מוירג'יניה", "רווהייד", "הצ'פראל הגבוה".
עתיד המערבון.
למרות ירידת ערכה של הסוגה יש לה עדיין מעריצים נלהבים רבים. במאה ה-21 ישנה תחייה מחודשת לנושא עם הקרנתם של מערבונים כ"רוקד עם זאבים" עם קווין קוסטנר, "אקדוחנים צעירים", "סילברדו", "מלאכים נופלים", ו-"3:10 ליומה" המחודש. בתחום הספרות מתפרסמות יצירות חדשות מיוצרים רבים ולהם קהל קוראים נרחב. ניתן לראות את השפעת המיתוס של האקדוחן הבודד הנלחם ללא פשרות על עקרונותיו בסרטים ובספרים עכשוויים רבים.
ואכן בשנים האחרונות מתפתחת מתוך סוגת המערבון סוגה אשר נקראת "" והיא משתמשת בעיצוב ובאייקונים האופייניים לסוגת המערבון באופן ספקני יותר מסוגת המערבון הקלאסי ומערבון הספגטי. דוגמות בולטות לסוגה זו הן ארץ קשוחה, לוגן, היו זמנים בהוליווד, ובאש ובמים.
דני אלפמן
דניאל רוברט "דני" אלפמן (באנגלית: Daniel Robert Elfman; נולד ב-29 במאי 1953, לוס אנג'לס, קליפורניה) הוא מלחין אמריקאי-יהודי, הידוע במוזיקה שהוא כותב לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. אלפמן ידוע במיוחד במוזיקה הגותית שהלחין לסרטיו של טים ברטון, עמו שיתף פעולה במספר רב של סרטים, במיוחד בשל נעימת הפתיחה אותה הלחין לסרט "באטמן" ונעימת הבאטמוביל "Descending Into Mystery".
קורות חיים.