החטיבה המערבית הייתה ממוקמת בצפון העיירה בינת ג'בייל. החטיבה פיקדה הן על כוחות צה"ל בגזרתה והן על החטיבה המערבית של צד"ל. גזרת החטיבה הצה"לית כללה את רכס הסילבסטר משקרא לשקיף א נימל, הכפרים א טירי, כונין, עין אבל, חנין, רמיש, מארון א-ראס, ירון ובינת ג'בייל, והגזרה הצד"לית השתרעה מהליטני, צפונית לטייבה והסלוקי באחריות גדוד 70 השיעי שמפקדתו בתל קאבע (כולל מוצב צה"ל לטובת חניכת הגדוד), דרך גדוד 80 הנוצרי ברובו שמפקדתו בג'מוס וגזרתו מברעשית ועד בית ליף. (החונך הגדודי במפקדת חטיבת צה"ל בבינת ג'בייל) וגדוד 81 הסוני-שיעי-נוצרי שמפקדתו בשקיף אל חרדון והחונך בראש הנקרה, מג'בל בלאט ועד ראס באיאדה-ראש הנקרה. מפקדה לאורך השנים ועד לעלייתו על מיטען היה הקולונל עקל האשם. החטיבה ניהלה בית חולים צבאי בסמוך לטובת האוכלוסייה. החטיבה ניהלה גם מערכת של סיוע אזרחי שכלל בניית מבני ציבור, סלילת כבישים, פיתוח חקלאי ורפואי, סיוע למערכת החינוך והמסחר. בשנות הלחימה האחרונות של צה"ל ברצועת הביטחון, בפיקודו של אל"ם נועם בן צבי, הייתה החטיבה נתונה לאיום מתמיד של מטענים וטילים. בשנת 2000 נחשפו מספר רב של מטענים שכוונו כנגד חיילי החטיבה. בין מפקדיה גם אל"ם איציק רחימוב שנהרג בהתקלות עם מחבלים בפאתי הכפר בינת ג'בייל. במהלך נסיגת צה"ל מלבנון, החטיבה הייתה בין הכוחות הראשונים שנסוגו. במהלך הנסיגה, הפעילה החטיבה את כוחות הטנקים שתחת פיקודה להשמדת מוצבי צד"ל ברעשית ושקיף א-נמיל וכן הושמד טנק צד"ל שנלקח שלל על ידי החזבאללה.
מפקדת החטיבה לשעבר הייתה אחד היעדים המרכזים בקרב על בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה.
החטיבה המזרחית.
החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון (חטמ"ז). החטיבה הייתה אחראית על הגזרה בין מורדות רכס עלי טהר למורדות המערביים של החרמון. החטיבה פיקדה על כוחות צה"ל בגזרתה במוצבים דמשקייה, עיישיה, ריחן, סוג'וד, כפר חונא. שני, מרג' עיון וחצבייה ועל כוחות צד"ל בגזרה. השליטה והתיאום על צד"ל נעשתה באמצעות קציני הקישור לצד"ל (חונכים).
מפקדת החטיבה הייתה ממוקמת בעיירה מרג' עיון באותו בסיס של מפקדת יחידת הקישור לבנון. כוחות החטיבה היו האחרונים במהלך נסיגת כוחות צה"ל מלבנון.
מפקדי היחידה.
מפקדי היחידה בגלגוליה הראשונים כאד"ל:
מפקדי יק"ל לדורותיה:
ויליאם אולברייט
יק&quot;ל
מקרומדיה פלאש
תות (עץ)
תּוּת (שם מדעי: ."Morus L") הוא סוג של עצי פרי או שיחים נשירים, בעל צֶמֶג (תַּחְלִיב צִמְחִי, לָטֵקְס) ממשפחת התותיים ("Moraceae" Gaudich.). הסיווג של מיני הסוג שנוי במחלוקת, בין היתר בשל קיום בני-כלאים פוריים; הסיווג המקובל מונה כיום 17 מינים בלבד, למרות שיש פרסומים של מעל 180 מינים שונים.
צמחי התות הם חד-ביתיים או דו-ביתיים. העץ הצעיר גדל בקצב מהיר, אך הקצב מאט וגובהו של עץ בוגר מגיע בדרך כלל ל-10 עד 15 מטרים. בדרך כלל הצמח מפיץ את הזרעים באמצעות בעלי חיים (בעיקר עטלפים וציפורים).
עצי התות מתחילים ללבלב בחודש אפריל והפירות מבשילים בחודשים אפריל-מאי.
מאפיינים.
הניצנים הרדומים בחורף עטופים ב-3 עד 6 קשקשים רעופים. הלוואים חופשיים, ממוקמים בצדי בסיס הפטוטרת ונושרים בקלות או בהקדם.
העלים מסורגים והטרף שלהם פשוט עד מאונה עמוקות ככף יד והשוליים משוננים. הם בעלי 3 עד 5 עורקים ראשיים שיוצאים מבסיסם ועורקים משניים מנוצים.
התפרחות הזכריות חיקיות, בדרך כלל בזוגות, שיבוליות, מרובות פרחים, בעלי עוקץ קצר.
תפרחות הנקבה הן משיבולת קצרה ועד כדורית.
הפרחים חד-מיניים וקטנים, העטיף פשוט ללא כותרת עם 4 עלי גביע.
הפרחים הזכריים: אונות הגביע חופפות; אבקנים מתכופפים בניצן; עמוד עלי ראשוני ומנוון בדרך כלל קיים.
פרחי נקבה: יושבים; אונות הגביע חופפות, משתיירות בפרי; השחלה עלית עם מגורה אחת או שתיים; עמוד עלי קיים או לא; צלקת מפצלת לשתי חלקים, פלומה או מעין יבלות זעירות בהיקף.
הפרי פרי מדומה עסיסי שנושר כיחידה אחת. אחרי הַאֲבָקָה והפריה מתפתחת מכל עלה שחלה אגוזית (פרי יבש שאינו נפתח בהבשילו) קטנה וקשה. במהלך ההבשלה מתאחים ארבעת עלי העטיף, מתמלאים מוהל עסיסי ומתוק, תופחים, ומתערים בדופן עלה השחלה ובאגוזית. וכך, הופך מקבץ האגוזיות לפרי מדומה.
הזרע פחות או יותר כדורי בעל אנדוספרם; העובר מעוקל ושטוח; והטבורית אליפטית.
תועלות מהעץ.
עלי העץ הם מזונם הכמעט בלעדי של זחלי טוואי המשי, ומכאן חשיבותם הכלכלית בתעשיית המשי. את טוואי המשי מגדלים בעיקר בסין, בה מגדלים את עצי התות במטעים גדולים ומגלמי העש מפיקים את סיבי המשי. סין היא היצרנית הגדולה ביותר של משי, בזכות מספר עצי התות העצום שגדלים בה.
קיימים גם תת-מינים הנקראים "בכותי" (pendula), שענפיהם צומחים כלפי מטה ויוצרים כעין סוכה עם חלל פנימי ומשמשים בעיקר לנוי. הללו קיימים גם במין הלבן (Morus alba) וגם במין השחור (Morus nigra). הפירות אדומים או לבנים ומבשילים בקיץ.
תת מינים אלה מתאימים לגידול כאלמנט פיסולי.
יתרונות בריאותיים.
תותים עשירים ברכיבים תזונתיים חשובים, כולל ברזל, ויטמין B2, ויטמין C, ויטמין K, אשלגן, זרחן, וסידן. הם מכילים כמות גדולה של תרכובות אורגניות, כולל , , רסברטרול, אנתוציאנין, לוטאין, ותרכובות פוליפנוליות שונות. תותים מועילים למערכת עיכול, להורדת הכולסטרול הרע, לסיוע בירידה במשקל, לשיפור זרימת הדם, לבניית רקמות עצם, ולחיזוק המערכת החיסונית. הם מאטים את תהליך ההזדקנות, אנטי דלקתיים, מסייעים בהורדת לחץ הדם משפרים את המטבוליזם הכללי ובעלי פוטנציאל אנטי סרטניות.
התות בישראל.
בארץ ישראל ובאגן הים התיכון אוקלמו שני עצי התות. התות השחור הוותיק יותר הגיע במאה השישית לספירה ממערב אסיה לאזור ותורבת כעץ פרי. תות לבן הגיע במאה ה-12 ממרכז ומזרח סין לטובת תעשיית המשי. בישראל נפוצים בעיקר מיני התות הבאים:
אבריטניה
אבריטניה (ביוונית: Ευρυτανία) הוא חבל ארץ הררי ביוון התיכונה, המהווה יחידה אזורית של מחוז מרכז יוון. בירת החבל והעיר הגדולה בה היא קרפניסי, שאוכלוסייתה מונה כ־8,000 נפש, מתוך האוכלוסייה הכללית של החבל המונה כ־20,000 איש בלבד.
גאוגרפיה.
אבריטניה שוכנת בחלקו הדרומי של רכס הפינדוס. האזור עבר תלאות גאולוגיות רבות ובמקום נפוץ למצוא היפוכי שכבות ושכבות סלע זקורות. עקב כך, אבריטניה מתאפיינת במצוקים תלולים, נהרות גועשים היוצרים קניונים מפותלים ונקיקים נסתרים שבתוכם נובעים מעיינות זכים.
צמחיית האזור מתאפיינת בצמחייה כרקוצית בחגורה האלפינית מעל לגובה של 1700 מ', ארזים, אשוחים, ערערים ומחטניים בני־שיח בחגורה הנמוכה יותר (900–1700 מ') וצמחייה מעורבת של רחבי עלים נשירים וירוקי עד בחגורות הנמוכות יותר.
למרות האקלים והגובה, עקב הטופוגרפיה הדרמטית, ניתן למצוא במרחק אווירי קטן יחסית אשוחים חובבי גובה וקור לצד דלבים אשר חובבים חום ולחות ושורשיהם במימי הנהרות.
היסטוריה.
בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים היוונית, שימש האזור מחסה ומסתור לארגונים לוחמים. הגרמנים התמודדו עם הלוחמים על ידי הרג שיטתי של שכבת גיל גברית באזור. מלחמת האזרחים תרמה את חלקה, העיור הוסיף את השפעתו וכך נוצר מצב של דילול אוכלוסייה משמעותי ומחסור חמור בגברים בני 40–60.
בסוף שנות התשעים של המאה ה־20 החלה חזרה של תושבי הערים אל הכפרים. החזרה מתאפיינת בעיקרה בשיקום בתי הילדות והפיכתם ל"צימרים" משפחתיים. תנופת החזרה עוררה תנופת תיירות, וכפרים רבים חזרו להיות מוקד משיכה לצעירים, בעיקר בימות הקיץ בהם השהייה באזורים הנמוכים של יוון חמה ומעיקה.
פרנץ ולזר-מסט
פראנץ ולזר-מסט (בגרמנית: Franz Welser-Möst; נולד ב-16 באוגוסט 1960) הוא מנצח אוסטרי.
ולזר-מסט הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי, השביעי במספר, של תזמורת קליבלנד. ולזר-מסט כיהן גם כמנהל המוזיקלי של הרכבים נוספים, ביניהם התזמורת הפילהרמונית של לונדון, האופרה של ציריך והאופרה של וינה.
ראשית הקריירה.
ולזר-מסט נולד בלינץ שבאוסטריה, ולמד אצל המלחין בלדווין זולצר.
הופעותיו הראשונות החשובות כמנצח היו בפסטיבל זלצבורג בשנת 1985 ולאחר מכן עם הפילהרמונית של לונדון בשנת 1986. בחמש השנים הבאות בקריירה שלו, הוא הופיע כמנצח אורח עם תזמורות שונות (מהבולטות שבהן הפילהרמונית של וינה עליה ממשיך לכהן כמנצח אורח עד היום.) הופעתו הראשונה באמריקה הייתה עם תזמורת סנט לואיס בשנת 1989. בהמשך קיים גם הופעות אורח באטלנטה, בוסטון, ניו יורק ושיקגו, תוך גיחות תכופות חזרה לפילהרמונית של לונדון.
בשנת 1990 נענה ולזר-מסט להזמנת הפילהרמונית של לונדון והיה למנהלה המוזיקלי. משנת 1995 עד 2000 היה מנהל מוזיקלי באופרה של ציריך. בשנותיו שם ניצח על 27 הפקות חדשות, לצד הצגות חוזרות רבות מספור. מבין הבולטות שבהן ניתן למצוא את הצגות "מחזור הטבעת" בשלמותו. הוא התמנה למנהל מוזיקלי כללי של האופרה של ציריך בספטמבר 2005, והתחייבותו לאופרה נמשכה עד שנת 2011. בעונת 2005-6 ניצח על "ארץ השפלה" של ד'אלבר, "פיטר גריימס" של בריטן, דון ג'ובאני של מוצרט ו"פיראבראס" של שוברט. בעונת 2006-7 ניצח על "נישואי פיגארו" של מוצרט, "אראבלה" ו"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, ו"דון קרלוס" ו"לה טרוויאטה" של ורדי. עוד צפויה הפקה בימתית של "סצינות מתוך פאוסט" של שומאן, על פי גיתה.
קליבלנד.
ולזר-מסט ניצח לראשונה בהופעת אורח על תזמורת קליבלנד בשנת 1993. התזמורת הודיעה, שוולזר-מסט יחליף את כריסטוף פון דוהנאני כמנהל מוזיקלי בשנת 1999, והוא נכנס לתפקידו בספטמבר 2002 ונשאר בתפקיד זה עד עונת 2011-12.