אדם אחד, וואנג שיאו-הואה (Wang Xiaohua), היה כלוא במחנה עבודה בכפייה ביונאן ב-2001, ויחד עם 20 מתרגלי פאלון דאפא אחרים שהיו עצורים נלקח לבית חולים. לקחו מהם כמויות גדולות של דגימות דם, דגימות שתן, שיקוף רנטגן של אזור הבטן, וא.ק.ג. הצוות הרפואי בבית החולים כלל לא התייחס לפציעות הגופניות שנגרמו למתרגלים האלה בתקופת כליאתם. הדפוס הזה חזר במספר ראיונות אחרים.
צ'ו יָאנג-יָאו, פליטה מסין כבת 30 ומשהו, נלקחה שנת 2000 ממחנה עבודה בכפייה לבית חולים ביחד עם שני מתרגלי פאלון גונג אחרים. היא אומרת שצוות בית החולים הוציא מהם כמויות גדולות של דם, ערך שיקוף רנטגן של בית החזה ובדק את האיברים של האסירים. בעדותה אמרה: "לא נערכה בדיקת הקשה על הברך, לא מישוש של בלוטות לימפה, שום בדיקה של האוזניים, הפה או איברי המין – הרופא בדק רק איברים שניתן למכור", כותב גוטמן.
אישה אחרת, ג'וּנג טיאן, סיפרה בעדותה על בדיקות גופניות מקיפות ושאיבת כמויות גדולות של דם – מספיק גדולות כדי לבצע דיאגנוזה מתקדמת או התאמת רקמות – בזמן שהייתה עצורה במרכז מעצר בעיר שן-יאנג.
אסירה לשעבר מפרובינציית גואנג-דונג, אמרה שנעשו בדיקות רפואיות ל-180 מתרגלי פאלון גונג ב-2003, ושהבדיקות התרכזו אך ורק באיברים פנימיים.
עדה אחרת שהייתה עצורה במחנה העבודה מה-סאן-ג'יאָה ב-2005 אמרה שבדיקות רפואיות מקיפות נעשו אך ורק למתרגלים צעירים ובריאים ברגע שהגיעו למחנה; הזקנים והחלושים נבדקו באופן שטחי וחפוז.
החוקרת ג'איה גיבסון מצאה גם 3 אסירים טיבטיים שהבדיקות הרפואיות שלהם כללו "איברים בלבד", כולן נעשו מעט אחרי 2005.
ראיות שנאספו בשיחות טלפון.
במארס 2006, מיד לאחר שהחלו לצוץ ההאשמות שאסירים מתרגלי פאלון גונג הם מטרה לקצירת איבריהם, החלו חוקרים מחוץ לסין להתקשר לבתי חולים ולמרכזי מעצר בסין. המתקשרים הציגו עצמם כזקוקים להשתלת איברים או כברוקרים של איברים, ושאלו לגבי זמינות של איברים מהפאלון גונג. במספר מקרים הם השיגו הודאות מוקלטות שניתן לרכוש איברים שמקורם באסירים מקרב מתרגלי הפאלון גונג. אוסף של שיחות כאלה הוצגו כראיה בדוח של דייוויד קילגור ודייוויד מטאס.
בשיחה כזאת עם מרכז מעצר משטרתי בעיר מי-שאן, אמר פקיד רשמי שיש להם בין חמישה לשמונה מתרגלי פאלון גונג מתחת לגיל 40 שיכולים לשמש כמספקי איברים. כשנשאל לפרטים על המתרגלים האלה, הוא ציין שהם גברים, אסירי פאלון גונג מאזורים כפריים.
רופא בבית החולים מִין-דְזוּ שבעיר נאן-ג'ינג אמר שבבית החולים שלו אין כרגע איברים זמינים ממתרגלי פאלון גונג, אבל שבעבר הוא בחר אסירי פאלון גונג לקצור מהם איברים. הרופא גם יעץ למטלפן ליצור קשר עם בית החולים האוניברסיטאי שבפרובינציה הסמוכה גואן-דונג, ואמר שלהם יש קשרים טובים יותר להשיג איברים של פאלון גונג. בבית החולים ג'ונג-שאן שבשנחאי, רופא אמר לחוקרים שכל האיברים המושתלים בבית החולים מקורם במתרגלי פאלון גונג. במהלך שיחה שנערכה באפריל 2006 עם בית חולים צבאי בגואנג-ג'ואו, רופא אמר לחוקרים שיש בידיו "מספר מצבורים" של איברים של פאלון גונג, אבל שייתכן האספקה תיפסק אחרי 20 במאי 2006. בשיחה אחרת, החוקרים התקשרו לבית המשפט העממי של העיר ג'ין-ג'ואו והציגו עצמם כמתווכי איברים. לשאלתם לגבי השגת איברים מאסירים שהם מתרגלי פאלון גונג, פקיד רשמי של בית המשפט אמר "זה תלוי אם אתם מוסמכים לכך... אם יש לכם ההסמכה הנדרשת אולי נוכל עדיין לספק כמה [איברים].
קילגור ומטאס מודים שייתכן שלפחות במספר מקרים, צוות בית החולים אולי נתן תשובות שהמטלפן רצה לשמוע, כדי שתהיה עסקה. על התוצאות של שיחות טלפון אלו גם לא ניתן לחזור; ברגע שההאשמות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג תפסו את תשומת הלב הציבורית, בתי החולים לא רצו לדון באופן גלוי על ההתנהלות שלהם בלקיחת איברים.
טקטיקת החקירה הזאת שימשה שוב ב-2012, כאשר בכירים במפלגה הקומוניסטית החלו לחקור את חבר הפוליטבירו בו שילאי על מגוון פשעים. בּוֹ היה קודם לכן מושל פרובינציית ליאו-נינג, שהחוקרים מאמינים שהייתה מרכז עיקרי לקצירת איברים. "הארגון העולמי לחקירת הרדיפה של הפאלון גונג" ביצע שיחות טלפון לבכירים ברמות דרג גבוהות ובינוניות שהיו להם קשרים קודמים לבּוֹ שִי-לָאי, והציגו עצמם כחברי הקבוצה למשמעת ופיקוח פנימי במפלגה הקומוניסטית, שבנו את התיק נגדו. הם שאלו שאלות לגבי שרשרת הפיקוד המעורבת בסרסרות של איברים מאסירים, כולל אסירים מקרב הפאלון גונג. כאשר בכיר רם דרג מהפוליטבירו נשאל על מעורבותו של בּוֹ שִי-לָאי בקצירת האיברים, הוא אמר לחוקרים, כפי שדווח, שחבר הוועדה המתמדת של הפוליטבירו ג'וּאוֹ יוֹנְג-קָאנְג, המכונה הצאר של הביטחון "הוא האחראי על זאת באופן ספציפי. הוא יודע על זה".
פקיד רשמי בכיר ברמת-עיר בפרובינציית ליאו-נינג נשאל על ידי חוקרים אם הייתה הוראה שבּוֹ שִי-לָאי נתן בהקשר של הסרת איברים מאסירים שהם מתרגלים של פאלון גונג. הבכיר ענה "התבקשתי לטפל במשימה הזאת. הגוף המרכזי של המפלגה למעשה מטפל בזה... הוא [בּוֹ שִי-לָאי] היה מעורב די בוודאות, כן, היה נראה שדי בוודאות. בזמן ההוא בעיקר דיברנו על זה בפגישות בתוך הוועדה המתמדת". הבכיר ניתק את השיחה לאחר שקלט שהוא לא אימת את זהות המתקשר. אדם נוסף שהתקשרו אליו היה רופא בבית חולים צבאי בליאו-נינג. כשנשאל האם אי פעם השתמשו באיברים של מתרגלי פאלון גונג בניתוחי השתלות בבית החולים הסמוך, הוא ענה בחיוב: "כל זה עבר הליכים דרך בית המשפט". הרופא החל להרגיש פחות ופחות נוח עם סדרת השאלות, וסירב לדון עוד בסוגיה מבלי שיקבל אישור לכך מהאגף הפוליטי של בית החולים.
סבב שיחות אוקטובר - דצמבר 2018.
ג'ניפר זנג, עיתונאית, דיווחה ב"אפוק טיימס" על סבב שיחות נוסף שנערך עם 16 רופאים סיניים בכירים במרכזי השתלות איברים בסין. השיחות מאשרות שעדיין נקצרים איברים מאנשים חפים מפשע בסין ומושתלים בגופם של חולים. הדבר מבוצע בחסות הרשויות והממשל.
תמריצים מסחריים.
חוקרים מתחום זכויות האדם ואנשים העוסקים במקצועות הרפואה טענו שהאופי המסחרי של הסחר באיברים בסין מקדם שחיתות וניצול לרעה.
מקשרים את הגידול בסחר באיברים בסין לרפורמות שנעשו בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 שבהן הייתה ירידה תלולה במימון המדינה למערכת הבריאות. מערכת הבריאות נעה לכיוון מודל המובל יותר על ידי כוחות שוק, ובתי חולים החלו לרקום דרכים חדשות להגדיל את הכנסותיהם. דפוס זה נכון גם לגבי בתי חולים צבאיים; מאז אמצע שנות ה-80, "צבא השחרור העממי" החל לעסוק ביוזמות מסחריות ונושאות רווח כדי להשלים את התקציב.
בדו"ח של קילגור ומטאס על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג הם מתארים איך בתי חולים בסין העוסקים בהשתלות מספקים דרישות של זרים עשירים, המשלמים עד 100,000$ עבור כבד, ריאה או לב להשתלה. לדוגמה, אתר האינטרנט של "מרכז הסיוע הבין-לאומי להשתלות בסין" פרסם ב-2006 את רשימת המחירים הבאה: כליה – 62,000$ ; כבד – 150,000-170,000$ ; כבד וכליה – 160,000-180,000$; כבד ולבלב – 150,000$; ריאה – 150,000-170,000$; לב – 130,000-160,000$; קרנית – 30,000$. בהצהרתו בפני בית הנבחרים של ארצות הברית, אמר גבריאל דנוביץ' מהמרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס: "הקלות שבה ניתן להשיג איברים אלה, והאופן שהם מוקצים לזרים עשירים, יצר תרבות של שחיתות".
חקר-מקרה (Case study): פרובינציית ליאו-נינג.
בספרו על הניצול לרעה בהשתלת איברים, כלל איתן גוטמן חקר-מקרה המתרכז בפרובינציית ליאו-נינג הממוקמת בצפון-מזרח סין. חבר הפוליטבירו לשעבר בו שי-לאי שימש בשנות ה-90 כראש העיר דָא-לִיאָן וכראש המפלגה שם, ולאחר מכן מונה למושל הפרובינציה מ-2001 ועד 2004. ידוע שבפרובינציה זו יש ריכוז גבוה של מתרגלי פאלון גונג, והפרובינציה מובילה בראש רשימת מקרי מוות במאסר בסין. מספר משקיפים כבר ציינו שבו שי-לאי שאף להוביל קמפיין חזק במיוחד נגד מתרגלי פאלון גונג בפרובינציה, דבר שהוביל להגשת תביעה נגדו [מחוץ לסין] על עינויים ופשעים נגד האנושות.
ב-2003, עמיתו הקרוב של בו, וואנג לי-ג'ון (Wang Lijun), מונה לראש משרד הביטחון הציבורי בגִ'ין-ג'וּאוֹ, ליאו-נינג. בתפקידו זה הוא ניהל מתקן להשתלות איברים ששם, על פי דיווחים, הוא פיקח על "כמה אלפי" השתלות איברים, מה שהעלה דאגה שהאיברים נלקחו מאסירים פוליטיים. במהלך טקס חלוקת פרס ב-2006, וואנג אמר לכתבים "עבור איש משטרה ותיק, לראות מישהו המוצא להורג ותוך דקות לראות שחייו של אותו אדם ממשיכים בתוך גופם של כמה אנשים אחרים – זה מרגש את הלב. גוטמן אומר שזה "כמעט לא ייתכן" שכל האיברים שהושתלו בניתוחים האלה נלקחו מאסירים שהוצאו להורג, שמספרם אינו מספיק לכסות אספקה של אלפי השתלות איברים. בכל מקרה, מציין גוטמן, בליאו-נינג עצרו המוני מתרגלי פאלון גונג במחנות עבודה בכפייה ובתי כלא. "וזה גם מתקשר לכך שבו [שי-לאי] וואנג [לי-ג'ון] בנו את כוחם הפוליטי במידה רבה על הדיכוי של הפאלון גונג", כותב גוטמן.