ההפלגה בים הפתוח כרכה בחובה סכנות רבות ולא מצד איתני הטבע בלבד. במרחבי הים יכלו אוניות הקרתגים המהירות להוציא לפועל את תמרוני הניגוח בהם הצטיינו - איגוף, פריצה וכיתור. אוניות הרומאים, לעומת זאת, היו כבדות-מבנה ומהירותן נמוכה מן הרגיל בשל החיילים הרבים שהתגודדו על סיפוניהן. זאת ועוד, הרומאים נדרשו גם לגונן על מובלות הסוסים, שהיו אוניות משא איטיות מונעות במפרש. לפיכך ערכו את אוניותיהם לא בשורת חזית אחת או כפולה, כמקובל, אלא בצורת משולש.
הם חילקו את כלל הצי לארבע שייטות. השייטת הראשונה, ובראשה שש-חתרית בפיקוד הקונסול לוקיוס מאנליוס וולסו (Lucius Manlius Vulso), נערכה בטור אלכסוני כשחרטומי האוניות אל מול האויב ויצרה את הצלע הימנית הקרובה לחוף. בראש הטור האלכסוני השני ניצבה שש-חתרית נוספת, בפיקוד הקונסול השני, מרקוס אטיליוס רגולוס (Marcus Atilius Regulus), ומאחוריה אוניות השייטת השנייה. את בסיס המשולש יצרה השייטת השלישית, ערוכה בשורה חזיתית; אוניותיה גררו את מובלות-הסוסים, שכן בלתי אפשרי לנהל קרב ימי כשאוניות משא, התלויות בחסדי הרוח, משוטטות הנה והנה בזירת הלחימה. מאחורי מובלות-הסוסים הוצבה השייטת הרביעית בשורה חזיתית ארוכה יותר, שבלטה משני אגפי השייטת השלישית ואוניות המשא שלפניה. משתפסו האוניות את מקומן, קיבל המערך צורת "טריז, שקודקודו פתוח ובסיסו סגור היטב, והוא יעיל ורב-תועלת וכמעט שלא ניתן לשבירה".
מיד עם הגיע הידיעה לאוזני הקרתגים על יציאת האוניות הרומאיות לים, הזדרזו ושטו לעברן. עם התקרבם ראה חמלקרת, מפקד הצי הקרתגי, את המערך הרומאי המשולש שבאחוריו נגררות מובלות-הסוסים, החליט לנצל חולשה זו וסידר את אוניותיו בהתאם. שלושה רבעים ממספר אוניותיו חילק לשתי שייטות והציב אותן בשורה חזיתית. את הרבע הנוסף העמיד בשורת חזית בצדו השמאלי של המערך, כשהיא נוטה בזווית לעבר היבשה. השייטת הימנית, בפיקודו של חנו, נפרשה הרחק אל הים הפתוח, ובה הועמדו המהירות שבחמש-חתריות, המתאימות לביצוע תנועות איגוף וכיתור. חמלקרת עצמו התייצב באמצע המערך בפיקוד השייטת המרכזית.
מהלך הקרב.
משניתן האות לקרב בצי הרומאי, פרצו קדימה השייטות הראשונה והשנייה, כשהן מכוונות את התקפתן למרכז המערך הקרתגי. חמלקרת הניח להן להתקרב, ואז פקד על אניות השייטת המרכזית להיסוב לאחור ולהעמיד פני נסוגות. הרומאים, בהתלהבותם, דלקו אחריהן, כשהם מותירים מאחור את השייטות השלישית והרביעית ואת מובלות-הסוסים. משגדל די צורכו המרחק בין שני חלקי הצי הרומאי, הורה חמלקרת לאוניותיו להסתובב לאחור ולהתנגש באויב.
תוך כדי הנסיגה המדומה של חמלקרת ואניותיו, אגפה ותקפה השייטת הימנית בפיקודו של חנו את השייטת הרומאית הרביעית, זו שהגנה על מובלות הסוסים. השייטת הקרתגית השמאלית, הסמוכה לחוף, אגפה גם היא את המערך הרומאי, והסתערה על אוניות השייטת השלישית הגוררות את מובלות-הסוסים. כך התפצלה המערכה לשלושה קרבות ימיים נפרדים, המרוחקים מרחק ניכר האחד מהשני.
ההתנגשות בין אוניות חמלקרת לשייטות הראשונה והשנייה הייתה שקולה בתחילתה, אך לבסוף גברה ידם של הרומאים. השימוש בגשרי ההשתלטות (ה'עורבים') ועליונות החיילים הרומאיים בלוחמת-סיפונים שמו לאל את התקפות הניגוח של אניות הקרתגים מהירות התנועה והתמרון, והן פנו למנוסה.
אותה שעה תקף חנו את השייטת הרביעית והסב לה אבדות. עמיתו, מפקד השייטת הקרתגית הסמוכה לחוף, כיתר את אוניות השייטת השלישית, שהתירו מיד את חבלי הגרירה. מפחד גשרי ההשתלטות של הרומאים לא ניגח את אוניותיהם, אלא דחק אותן אל עבר החוף וכמעט שהצליח להשמידן.
משגברו שני הקונסולים על חמלקרת ואניותיו, מיהרו להושיט עזרה לשייטות השלישית והרביעית ולמובלות-הסוסים הנתונות במצוקה. הם כיתרו את אניות הקרתגים, לכדו חמישים מהן על צוותן והניסו את השאר.
תוצאות הקרב.
קרב אקנומוס, הנחשב לגדול שבקרבות הימיים בעת העתיקה, הסתיים בניצחון רומאי. למעלה מ-30 אוניות קרתגיות טבעו ו-64 נפלו לידי האויב. מאוניות הרומאים הוטבעו 24, אך אף אחת לא נפלה שלל. זמן קצר אחר כך נחת חיל המשלוח באפריקה באין מפריע ונערך להכרעת קרתגו בקרב יבשה על אדמתה שלה.
סאו פאולו (כדורגל)
מועדון הכדורגל סאו פאולו (בפורטוגזית: São Paulo Futebol Clube) הוא קבוצת כדורגל מהעיר סאו פאולו, בירת מדינת סאו פאולו שבברזיל. הקבוצה סאו פאולו היא אחת מארבע הקבוצות הגדולות במדינת סאו פאולו (ואחת משלוש הגדולות בעיר סאו פאולו) לצד קורינתיאנס, פלמיירס וסאנטוס. היא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בברזיל, כשהיא אלופת העולם פעם אחת, זוכת הגביע הביניבשתי פעמיים, זוכת גביע ליברטדורס שלוש פעמים, אלופת ליגת העל הברזילאית שש פעמים ואלופת סאו פאולו 21 פעמים. לסאו פאולו יש כ-16 מיליון אוהדים, שהם קהל האוהדים השלישי בגודלו בברזיל, אחרי פלמנגו וקורינתיאנס.
היסטוריה.
בשלהי שנות ה-20, התמקצע הכדורגל במדינת סאו פאולו, ורבות מהקבוצות שקודם לכן התנגדו לתהליך נסגרו. ברקע זה, הוקם מועדון הכדורגל סאו פאולו ב-25 בינואר 1930, כאיחוד של שרידי הקבוצות "קלובּ אתלטיקו פאוליסטנו" (Club Athletico Paulistano) ו"אסוסיאסאו אתלטיקה דאס פלמיירס" (Associação Atlética das Palmeiras).
ה"פאוליסטנו" הוא מועדון אליטיסטי הקיים עד היום, וקבוצת הכדורגל שלו הייתה הטובה בסאו פאולו - לזכותה היו 11 זכיות באליפות סאו פאולו, יותר מלכל קבוצה אחרת ב-1930. אך על אף שזכתה גם באליפות האחרונה שהשתתפה בה, אליפות סאו פאולו 1929, המועדון החליט לסגור את מחלקת הכדורגל שלו לקראת 1930.
"אתלטיקה דאס פלמיירס" היה מועדון כדורגל, שנכנס לחובות עקב סירובו להתמקצע, בעת התמקצעות הכדורגל במדינת סאו פאולו, ונסגר ב-1930.
גורמים משתי קבוצות הכדורגל החליטו לשלב ידיים, ולייסד מועדון חדש עם קבוצת כדורגל מקצועית. רוב השחקנים וחלק מסגל פאוליסטנה הצטרפו לקבוצה, והמועדון ירש את מגרשה הביתי של אתלטיקה דאס פלמיירס, אצטדיון בשם "שאקרה דה פלורסטה" (וילת היער). בשל שם האצטדיון, כינויה של הקבוצה בשנותיה הראשונות היה "סאו פאולו של היער". סאו פאולו החליטה לאמץ את הצבעים שחור ולבן של הפאוליסטנו ולאחדם עם צבעי דאס פלמיירס, אדום לבן, ליצירת טריקולור של שחור, אדום ולבן.
בשנת היווסדה, 1930, סיימה הקבוצה במקום השני באליפות סאו פאולו ובשנת 1931 זכתה הקבוצה לראשונה באותה התחרות. בשנת 1933 שיחקה הקבוצה את משחקה הרשמי הראשון בברזיל- 1-5 נגד סנטוס.
בשל טעויות רבות של הצוות הניהולי של הקבוצה בשנותיה הראשונות הקבוצה נכנסה לחובות גדולים ונאלצה להתאחד עם קבוצת קלאב דה רגאטאס טיאטה. מחלקת הכדורגל של המועדון נסגרה ב-14 במאי 1935. רק לאחר האיחוד הוקמה מחדש קבוצה בשם "גרמיו טריקולור" ששונה שמה ל"קלאב אתלטיקו סאו פאולו" ב-4 ביוני 1935 ולבסוף שונה שמה ל"מועדון הכדורגל סאו פאולו" ב-16 בדצמבר באותה השנה. הקבוצה החדשה הייתה מאוד פופולרית בסאו פאולו, אך לא זכתה להצלחה רבה, ולכן נעשה איחוד נוסף, הפעם עם אסטודאנטס פאוליסטה משכונת מוקה שבעיר. לאחר איחוד זה זכתה הקבוצה באליפות המקומית בעונת 1938.
בשנת 1942 רכשה סאו פאולו את אחד השחקנים היקרים בברזיל דאז, לאונידאס דה סילבה, במטרה לזכות בתואר אלופת סאו פאולו שנית. ההשקעה אכן הצליחה והקבוצה זכתה באליפות המדינה ב-1943. עד פרישתו של לאונידאס ב-1950, זכתה סאו פאולו בעוד ארבע אליפויות סאו פאולו - בשנים 1945, 1946, 1948 ו-1949.
בשנות ה-50 החל המועדון בבניית אצטדיון חדש, אצטדיון מורומבי, ורוב תקציב הקבוצה הושקע בבניית האצטדיון. השקעה זו באה על חשבון סגל השחקנים, והקבוצה לא זכתה בשום תואר בין 1957 ו-1970. בשנות ה-50 זכתה הקבוצה בשתי אליפויות סאו פאולו - בשנים 1953 ו-1957.
עם השלמתו של אצטדיון המורומבי ב-1970, חזרה סאו פאולו לזכות בתארים. היא זכתה באליפות סאו פאולו ב-1970, 1971 ו-1975 ובליגת העל בפעם הראשונה ב-1977. כמו כן, היא הגיעה למקום השני בגביע ליברטדורס 1974.
צבעי המועדון.
כאשר התאחדו פאוליסטנו ופלמיירס, גם צבעי המועדונים התאחדו (פאוליסטנו שיחקה באדום ולבן ואילו פלמיירס שיחקה בשחור ולבן) וביחד נבחרו צבעי המועדון ל-שחור-אדום-לבן.
צבעי הקבוצה גם סימלו את שלוש קבוצות האוכלוסייה שהיו קיימות בברזיל באותה התקופה (האדום סימל את צבע עורם של האינדיאנים, ילידי ברזיל, הלבן סימל את צבע עורם של האירופאים שהגיעו לברזיל כדי ליישבה והשחור סימל את צבע עורם של האפריקאים שהובאו לברזיל על ידי האירופאים).
Laurales
עלי דפנה
Google Talk
ישיבת קול תורה
ישיבת קול תורה היא ישיבה חרדית-ליטאית השוכנת בשכונת בית וגן בירושלים. הישיבה נוסדה בידי הרב יחיאל מיכל שלזינגר והרב ברוך קונשטט. כיום עומדים בראשה בנו של הרב שלזינגר, הרב משה יהודה, ונכדו, הרב שלמה. הישיבה מורכבת מישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים.
תולדות הישיבה.