מרקובה פרשה מן הריקוד כמקצוע בינואר 1963, בת 52. לאחר פרישתה המשיכה למלא תפקיד פעיל בתעשיית הבלט והתיאטרון כמורה, מנהלת וכוריאוגרפית. היא הייתה אחראית לבימוי מספר בלטים שרקדה עם הבלט רוס, וכן אימנה רקדנים לתפקידים שיצרה לכוריאוגרפים כגון סר פרדריק אשטון.
כמורה הגישה כיתות אמן בטלוויזיה ואף התמנתה לפרופסור לבלט ואמנויות הבמה באוניברסיטת סינסינטי בארצות הברית. בשלהי חייה, המשיכה לכהן כחברה קבועה בסגל ההוראה בקורסי בלט קבועים כגון הסמינרים של יורקשייר בלט ושל אבינגדון בלט, והייתה נשיאה ומורה אורחת קבועה בבתי הספר לחינוך לאמנות של לונדון ובבית ספר טרינג פארק לאמנויות הבמה. כמו כן הייתה מורה אורחת קבועה בבית הספר המלכותי לבלט.
מרקובה הייתה פעמיים אורחת התוכנית "אלה הם חייך" בטלוויזיה הבריטית, בינואר 1960 כשאמון אנדרוז הפ תיע אותה ברויאל פסטיבל הול, ובאוקטובר 1995, כשמייקל אספל הפתיע אותה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. מרקובה הייתה פטרונית/נשיאה של ארגוני מחול רבים; היא כיהנה כנשיאת ההבלט האנגלי הלאומי, חברה בהנהלת הבלט המלכותי וסגן נשיאה של האקדמיה המלכותית למחול.
מותה.
ב-2 בדצמבר 2004, זמן קצר לאחר שעברה אירוע מוחי, מתה אליסיה מרקובה בבית חולים בבאת', יום לאחר יום הולדתה ה-94. היא לא נישאה מעולם. טקס זיכרון לציון חייה ועבודתה התקיים בווסטמינסטר אבי ב-8 במרץ 2005.
כחלק מן הטקס, ביצעו רקדנים מלהקת הבלט האנגלי הלאומי קטעים מן הבלט ז'יזל.
סייברפאנק 2077
מנחם כץ (חייל)
מנחם כץ (3 באפריל 1938 – 10 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בקרב בסיני במלחמת יום הכיפורים. במהלך הפעולה נהרג.
ביוגרפיה.
מנחם כץ נולד בתל אביב. הוא למד בבית הספר היסודי "בית-חינוך צפון" ובבית הספר התיכון "שלווה". היה ספורטאי נלהב, עסק בשיט בים ובנעוריו הצטרף לקבוצת השיט של אגודת הפועל. הוא זכה פעמיים באליפות הארצית בתחרות שיט מפרשיות. כמו כן עסק בציור, פיסול וגילוף.
כץ התגייס לצה"ל ב-1956. הוא שירת בנח"ל ואחרי הטירונות יצא לקורס למדריכי טופוגרפיה, לקורס צניחה ולקורס מ"כים.
לאחר תום שירותו הסדיר הוצב כץ לשירות מילואים כאיש סיור ביחידת שריון. הוא השתתף במלחמת ששת הימים.
במלחמת יום הכיפורים.
במלחמת יום הכיפורים נשלחה יחידתו של כץ לחזית סיני. ב-10 באוקטובר 1973 הוא נמצא בתצפית בתעוז (מוצב) מרתף, ליד ציר הרוחב מבלוזה לקנטרה. המוצב נמצא בסמוך לקו החזית של צה"ל עם הצבא המצרי, שצלח את תעלת סואץ ותפס רצועה ברוחב של מספר קילומטרים ממזרח לה. אז הבחין כץ במשאית אספקה של צה"ל, שנהגה תעה בדרכו ונסע מערבה אל תוך השטח המוחזק על ידי המצרים.
כץ התנדב לנסוע בג'יפ אחרי המשאית אל תוך השטח המצרי כדי לעצור את נהגה ולהחזיר אותו אל קווי צה"ל. הוא נסע מערבה אל תוך השטח המצרי לעומק של כשלושה קילומטרים. אז קיבל פקודה לחזור על עקבותיו. בכל זאת סבר שיוכל להשיג את המשאית והמשיך לנסוע אחריה. כשראה שאבדה התקווה לעצור אותה והיה מוקף בחיילים מצרים הסתובב וניסה לחזור אל קווי צה"ל. בדרכו חזרה נפגע מאש המצרים ונהרג.
מנחם כץ היה בן 35 במותו. לאחר המלחמה הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הוא הניח אשה, שני בנים, בת ואם.
הנצחה.
במאי 1975 הוענק לכץ לאחר מותו עיטור העוז על הפעולה שבה נפל. לאחר הענקת העיטור פרסם עיתון צה"ל במחנה רשימה עליו בשם "להחזיר נהג תועה".
שמו של כץ הונצח במספר אנדרטאות - באנדרטת יד לשריון בלטרון, באנדרטה לנופלי העיר חולון, בבית יד לבנים בתל אביב ובחולון ובבית הספר היסודי שבו למד. חבריו ייסדו תחרות שיט מפרשיות שנתי לזכרו, ואחד מהם, הפסל יגאל תומרקין, עיצב גביע נודד, שהוענק לזוכה בתחרות.
חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר (באיטלקית: Le vite de' più eccellenti pittori, scultori e architettori), היא סדרה של ביוגרפיות אמנותיות שנכתבו על ידי הצייר והארכיטקט האיטלקי ג'ורג'ו וזארי שחי במאה ה-16, הספר נחשב לאחד הכתבים המשפיעים ביותר של הרנסאנס האיטלקי על אמנות ולספר החשוב הראשון על תולדות האמנות. לעיתים נקרא הספר בקיצור Le Vite ובעברית מכונה חיי האמנים.
כהיסטוריון האמנות האיטלקי הראשון, וזארי ייסד ז'אנר חדש: אנציקלופדיה של ביוגרפיות של אמנים. שיצא לאור בשנת 1550 והוקדש לקוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, משמש מקור חסר תקדים לחוקרי אמנות והיסטוריה כיום. הספר כולל מחקר של השיטות הטכניות בהן השתמשו באמנות של התקופה. וזארי היה הראשון שהשתמש במילה "רנסאנס" בדפוס. הספר שוכתב והורחב בשנת 1568 ונוספו לו פורטרטים של האמנים.
הספר נוטה מאוד לטובת האמנים הפלורנטינים, ומייחס להם את כל ההתפתחויות החדשות באמנות הרנסאנס, כגון המצאת אמנות הגילוף. מאמנויות באזורים אחרים באירופה, ובעיקר אמנות ונציאנית, מתעלם הספר. בין המהדורה הראשונה לשנייה וזארי ביקר בוונציה ולכן במהדורה השנייה הוא מתייחס יותר לאמנות הוונציאנית (ומכניס גם את טיציאן לספר), אולם ההטיה נשארת.
בתוך הביוגרפיות של וזארי ניתן למצוא רכילויות רבות. רבות מהאנקדוטות שלו נראות אמיתיות, אולם ככל הנראה רובן המצאת דמיונו. אנקדוטות אחרות הן בדיות ברורות, כמו הסיפור על ג'וטו הצעיר שצייר זבוב על ציור של מורו צ'ימבואה, לאחר שזה האחרון ניסה במשך זמן רב להעיף זבוב אמיתי מהציור. רוב ההערות האסתטיות של וזארי היו מדויקות וללא משוא פנים. הוא לא ניסה לחקור לגבי תאריכים מדויקים, כפי שעושים היסטוריונים מודרניים של האמנות. הביוגרפיות שלו נכונות ביותר לגבי האמנים מתקופת חייו. למרות הבעיות העובדתיות הרבות בספרו של וזארי, הוא עדיין נחשב לקלאסיקה.
אדווה טוויל
אדווה טוויל (נולדה ב-26 ביוני 1985) היא כדורגלנית עבר ישראלית ששיחקה כקשרית בליגת העל ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
טוויל נולדה בירוחם ושיחקה כדורגל עם הילדים בשכונה. בגיל 12 משפחתה חזרה בתשובה והיא למדה באולפנת נריה בדימונה. בשנת 2000, בגיל 15, הצטרפה לבית"ר באר שבע ששיחקה בליגת הנשים הבכירה. בתחילת 2002 ולאחר מאבק משפטי עברה ליריבה העירונית הפועל באר שבע ושיחקה בה שתי עונות.
בגיל 18 יצאה בשאלה, עזבה את ירוחם והתגוררה ביישובים של הקבוצות בהן שיחקה. מבאר שבע עברה לשחק בקבוצות אחרות בליגת הנשים הבכירה בהן מכבי חולון, עירוני ירושלים, מועדון הכדורגל רמת השרון, מכבי כישרונות חדרה ואס"א תל אביב. בעונת 2009/2010 במכבי כישרונות חדרה הבקיעה 46 שערים וסיימה כסגנית מלכת השערים של הליגה. החל משנת 2015 שיחקה במ.כ רמת השרון והובילה את המועדון לזכייה ראשונה באליפות ולאחר מכן כקפטנית גם בזכייה היסטורית בגביע.
טוויל מתגוררת בנתניה ומ-2006 מנהלת תחנת דלק בעיר. החל מ-2019 מנהלת את קבוצת מ.כ רמת השרון.
בנבחרת.
משנת 2003 שיחקה טוויל בנבחרת הנערות עד גיל 19 ושותפה ב-3 משחקים. את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת רשמה ב-2008 נגד נבחרת בלארוס ומאז ועד 2018 רשמה 48 הופעות בקמפיינים רבים במדים הלאומיים.
אולן בטור (כדורגל)
אולן בטור (במונגולית: ФС Улаанбаатар) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר אולן בטור, מונגוליה המתחרה בליגת העל המונגולית ולרשותו זכייה אחת באליפות המדינה, שהתרחשה שנה בלבד לאחר הקמת הקבוצה.
היסטוריה.
קבוצת הכדורגל אולן בטור הוקמה בשנת 2010. בסגל הקבוצה נכללו החלוץ קים מיונג-ווון שהשתתף בגביע העולם 2010 וסין צ'ול-ג'ין מקוריאה הצפונית.
בשנת 2011 המועדון זכה בתואר הראשון שלו עם הזכייה באליפות מונגוליה.
בשנים הבאות המועדון התבסס כאחד ממועדוני הכדורגל החזקים במדינה, משהעפיל לשלבי גמר הגביע מספר פעמים והתמודד על הסופרקאפ ומספר פעמיים במקום השני. בעונת 2018 אימן אותה מרקו ראגיני, מאמנה לשעבר של נבחרת סן מרינו בכדורגל.
צ'אבלי ססטרה גונזלס
צ'אבלי ססטרה גונזלס (בספרדית: Chabeli Sastre Gonzalez; נולדה ב-1994) היא שחקנית איטלקייה ילידת קובה. היא ידועה ביותר לאור גילום הדמות קמילה בסדרה "בייבי" בנטפליקס, שצולמה בשנים 2018–2020.
ביוגרפיה.
גונזלס נולדה בשנת 1994 בהוואנה בקובה. בגיל 6 היא עברה לאיטליה להתגורר ברומא עם משפחתה. ברומא החלה לקחת שיעורי משחק וקורסי תיאטרון בין השנים 2016 ל-2018. בעבר, סיפרה גונזלס שהיא מקבלת השראה מדיוות העבר וההווה, החל ממרילין מונרו ועד פנלופה קרוז.
הקריירה הטלוויזיונית שלה החלה לראשונה בתפקיד בו גילמה את דמותה של קמילה בסדרה "בייבי", שמופצת על ידי נטפליקס, ושודרה בין השנים 2018–2020.
חיים אישיים.
למעט משחק, לגונזלס תחביבים כגון ריקוד סלסה קובנית ורכיבה על סוסים.
פילמוגרפיה.
קולנוע.
Lagonegro - 2019 (סרט קצר)
טלוויזיה.
2018-2020 - בייבי
קליפ מוזיקלי.
2019 - Random – Scusa a a a
מייקל דוריס
מייקל אנתוני דוריס (באנגלית: Michael Anthony Dorris; 30 בינואר 1945 – 10 באפריל 1997) היה סופר וחוקר אמריקאי שהיה היו"ר הראשון של התכנית לחקר האינדיאנים בדארטמות' קולג'. חיבר את הרומן "A Yellow Raft in Blue Water" (1987) ואת ספר הזכרונות "The Broken Cord" (1989).
הוא נישא לסופרת לואיז ארדריץ', ולשניים היו שישה ילדים. הם שיתפו לעיתים קרובות פעולה בכתיבה, עד שנפרדו בשנת 1995. הוא מת בהתאבדות בשנת 1997, בזמן שהמשטרה חקרה האשמות כי הוא התעלל בבנותיו.