במהלך תקופת ההמתנה הקצין סעיד את הקריאות לחיסול ישראל והביא לשיא את התעמולה וההסתה נגדה. סעיד עודד את היציאה למלחמה והפגין ודאות מוחלטת בחיסולה הצפוי של ישראל ובכוחה של מצרים: "אין בכוחה של ישראל להחזיק מעמד נגד הערבים ולו לשעה אחת בלבד. החלטתו של העם הערבי נחושה: למחוק את ישראל מעל פני המפה ולהחזיר את הכבוד הערבי לפלסטין". בשידוריו השמיע שוב ושוב איומים קשים על הצפוי לישראלים, אמירות בצדק תביעות הערבים על הארץ והאשמות כנגד ישראל באימפריאליזם, כיבוש, רצח ונישול. ייתכן שהיה זה סעיד שטבע את הסיסמה "הגברים לים והנשים לנו", שהולידה מאוחר יותר את האמונה בקרב ישראלים על כוונתם של הערבים "לזרוק את ישראל לים". בשטף ארוך של סיסמאות ונאומים שהלהיטו את האווירה במצרים הוצגה המלחמה כמאבקם של כלל הערבים ברוע הציוני, למען החירות והמולדת הערבית ובשם הניצחון המהפכני על האימפריאליזם.
שידוריו של סעיד, והתעמולה הערבית כולה, לא רק ביטאו את רגשות הקהל הערבי אלא יצרו ברחוב הערבי התלהבות כללית, ציפייה ואווירה לוחמנית לקראת המלחמה עם ישראל.
ב-5 ביוני 1967, עם פרוץ המלחמה, אוחדו שידורי תחנות הרדיו "סאות אל ערב" ו"רדיו קהיר" תחת הנהלתו של סעיד. באותו יום שידר סעיד:
בימים הראשונים למלחמה שידרה תחנת הרדיו המשותפת, כמו כלי תקשורת ערביים אחרים, ידיעות על פחד ובהלה בישראל, הפלת מטוסים ישראליים רבים, שליטה מצרית מוחלטת בסיני והתקדמות כוחות ערביים, שהשתמע מהן ניצחון ערבי על ישראל. אחמד סעיד עמד בקשר עם מפקדים מצריים שמסרו לו נתונים על אבדות ישראליות, כנראה פיקטיביות בחלקן. אפילו לאחר שכלי תקשורת מערביים דיווחו על כיבוש סיני, הגולן ויהודה ושומרון בידי ישראל הסתירו ב"סאות אל ערב" את המידע מהציבור והמשיכו להתפאר בניצחונות ערביים מוחצים בקרבות. תחנת הרדיו המשותפת המשיכה לשדר מסרים לוחמניים ולהביע ביטחון בניצחון הערבי: ב-8 ביוני, היום הרביעי למלחמה, שידרה התחנה:
ב-10 ביוני, יומה האחרון של המלחמה, הודיע נאצר על התפטרותו והעברת כל סמכויות נשיא מצרים לסגנו, זכריא מוחי א-דין. היו שראו בהתפטרות ניסיון מוסווה להתחמק מאחריות לתבוסה, אך מרבית העם המצרי, שממדי התבוסה טרם נודעו לו, סירבה להשלים עם ההתפטרות. ברחבי מצרים התקיימו הפגנות המונים סוערות, שייתכן שהיו ספונטניות וייתכן כי נערכו בהשפעת מנגנון ביטחון המדינה המאורגן, והביאו את נאצר להיכנע ללחץ ההמונים ולבטל את התפטרותו שתוקפה נמשך יום אחד בלבד. בניגוד לשאר כלי התקשורת לא ביקש סעיד בפירוש מנאצר לחזור בו לאחר ההתפטרות, ובשידור שלאחר הנאום דיבר על נאצר כעל "מנהיג לשעבר": "המהפכה נשארת, המהפכה נמשכת, המהפכה חזקה, חי אלוהים, באלוהים נשבענו, באלוהים נשבענו!".
כמה חודשים לאחר המלחמה פוטר סעיד. היו שתלו זאת בהתבטאותו אחרי נאום ההתפטרות של נאצר, והיו שתלו זאת בקיצוניות ובדמגוגיה המוגזמים שאפיינו את שידוריו והפיכתו לסמל לתבוסה במלחמה.
הביקורת על אחמד סעיד.
בספרו "עמודי השואה - דיון מדעי בסיבות תבוסת ה-5 ביוני" כתב האינטלקטואל והחוקר הסורי-לבנוני ד"ר צלאח אל-דין אל-מונג'ד על אחמד סעיד: "'סאות אל-ערב' בימי אחמד סעיד היה בית-ספר להדרכה, להשראה, לתעמולה למען המהפכה, לעידוד מעשי אלימות, או להעלבת הבריות... לאחמד סעיד לא ישווה איש בקללות וגידופים. 'סאות אל-ערב' שימש במה להטעיה ולהסתה, במקום שישמש במה לתודעה ולהקניית תרבות. האחראים בדמשק וקהיר לא איחרו ללכת באותה דרך עצמה גם בנאומיהם הרשמיים, כדי לעורר את יצרי-ההמונים ולנצלם להגשמת מטרותיהם".
הממשל, תחת חסותו פעל סעיד, התנער אחרי המלחמה מ"סאות אל ערב", וה"אשמה" הסמלית של התחנה נחה כולה על כתפיו של סעיד. לאחר המלחמה נתפס אחמד סעיד בעיני רבים בעולם הערבי כדמגוג קיצוני ובוטה באופן חסר תקדים, וסימל את חוליה של התקשורת הערבית באמצע המאה העשרים, את רדידותה, חוסר העצמאות שלה והשקרים והתעמולה שהפיצה להמונים.
מלבד הביקורת הקשה על סגנונו, נטען נגד סעיד כי הידיעות ששידר הטעו את העורף ואת החיילים בקווים האחוריים, ואף גרמו לכמה כוחות מצריים להתקדם אל תוך סיני במקום לסגת מפני המתקפה הישראלית, ובעקיפין הובילו להרוגים ושבויים. על פי חוסיין, מלך ירדן, שידרה תחנת הרדיו בניהולו של סעיד ידיעות בזמן אמת על מהלכים של הצבאות הערביים, ובכך העניקה לישראל מידע מודיעיני על הצפוי בחזית.
כנגד הביקורת טען סעיד שבתפקידו מילא תמיד את הוראות הממשל, ושתחנת הרדיו הייתה כפופה באופן ישיר לממשל וביטאה את מדיניותו ותו לא; לדבריו "לא נוכל להפריד בין מדיניות נאצר לבין השידור". לטענתו, הפרטים השגויים ששידר בזמן המלחמה נמסרו לו בידי קובעי מדיניות, במטרה לחזק את הצבא המצרי ולהפחיד את האויב, ואי ציות להוראות היה מביא להוצאתו להורג כבוגד.
חסידה שחורת צוואר
מרדכי מנטליק
הרב מרדכי מנטליק (ביידיש: מענטליק; י"ט בחשוון תרע"ג, אוקטובר 1912 - כ"ה בתשרי תשמ"ח, 17 באוקטובר 1987) היה ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק וחבר הנהלת "אגודת חסידי חב"ד העולמית", מוסד העל העולמי של חסידות חב"ד.
ביוגרפיה.
נולד במינסק לשרה רחל והרב פנחס מנטליק.
בשנת תרפ"ה, התחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בוורשה, בשנת תרצ"ד החל לכהן כר"מ בישיבה, בהמשך עבר לשמש כמשגיח בישיבת חב"ד באוטבוצק, שם שימש הרב מנטליק גם כ'חוזר' של אדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון.
באסרו חג השבועות תרצ"ח התחתן באוטווצק עם גיטל בת הרב דוד הלוי שטוקהמר ששימש שו"ב, בתשרי ת"ש הגיע הרב מנטליק לארצות הברית.
בשנת תש"ה התמנה על ידי הריי"צ לעמוד בראש חברת "עדינו", שנועד לאחד את בני התורה בכינוסים ובהוצאת חוברות של חידושי תורה.
בשבועות האחרונים לחייו נחלש עד לפטירתו בגיל 75, במוצאי שבת ליל כ"ה בתשרי ה'תשמ"ח. בהלווייתו שנערכה מול מרכז חב"ד העולמי - 770 למחרת השתתפו כעשרים אלף איש. הרב מנטליק נקבר בבית הקברות מונטיפיורי בקווינס שבניו יורק ליד אוהל חב"ד לובביץ' על מצבתו נכתב:
פעילותיו.
ראש ישיבה
בחורף ת"ש התמנה על ידי הרבי הריי"צ לעמוד בראש ישיבת תומכי תמימים, והיה מוסר שיעור בנגלה בכל שבוע.
בשנת תשי"ח הוציא ספר בשם "אמרי מרדכי", ובו חידושים במסכת בבא בתרא. כן הו"ל קובצים 'הערות התמימים' בעניינים שונים, 'הפלפול וההגיון' ועוד, והיה מהעורכים של הספר "שערי יהודה" על הש"ס, שיצא על ידי תלמידי הרב יהודה הבר.
מדי שבוע היה מוסר שיעור בגמרא ובשיחה של הרבי לתושבי שכונת קראון הייטס, לקראת ראש השנה וחג הפסח היה מוסר שיעור ב'מכתב כללי' שהיה הרבי שולח לכבוד החג - המדבר אודות תוכנו של החג וקביעותו, עם כל ה'מראי מקומות' שציין הרבי במכתב.
היה אחראי יחד עם הרב ישראל יצחק פיקרסקי על לימוד הלכות שחיטה לתלמידי הישיבה, מהם קיבלו סמיכה לרבנות.
הקים את "קופת הבחורים", שדאגה לספק ביגוד לתלמידי הישיבה לכבוד חג הפסח.
בשנת תשל"ו נשלח על ידי הרבי מחב"ד כמלווה של קבוצת השלוחים הראשונה לישראל, הייתה זו הפעם היחידה בה ביקר בישראל.
כינוסי תורה
מאז שנת תשי"ב היה מארגן כינוס תורה באסרו חג השבועות וחג הסוכות, ומשנת תשל"ב גם באסרו חג הפסח, בהשתתפות רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד ועוד.
משנת תשכ"ו היה מוציא חוברות בשם "כינוס תורה" בו נדפסו ביאורים ופלפולים שנאמרו בכינוסי תורה, יצאו לאור עשרים קבצים.
תפקידיו בחצר הרבי
מאז שנת ה'תשי"א, החל להיות האחראי על המשקה של הרבי, בתחילת כל התוועדות היה מוזג יין לכוס של הרבי, וחוזר וממלאה במשך ההתוועדות.
מאז שהתחיל הרבי לחלק כוס של ברכה בסיום החגים היה עומד הרב מנטליק שעות עם קנקן היין בידיו, וממלא את הכוס לקראת סיום הכוס.
אחרי פטירתו של הרב אליהו ייאכיל סימפסון, התמנה לאחראי על האפיית המצוות לרבי ולתלמידי הישיבה.
שושלת אוברנוביץ'
סנטרל פרטנרשיפ
"סנטרל פרטנרשיפ" (ברוסית: Централ Партнершип) היא חברת הפקות והפצת סרטים רוסית שנוסדה בשנת 1995.
היסטוריה.
"סנטרל פרטנרשיפ" החלה את דרכה כמפיצת תוכן טלוויזיוני בשנים 1995–2000 ובהדרגה החלה להיות מעורבת גם בהפצת סרטי קולנוע וסרטי וידאו למדיה הביתית. כיום היא מפיצת התוכן הטלוויזיוני הגדולה ביותר ברוסיה ומפיצה הסרטים העצמאית המובילה בתחומה.
החברה הייתה אחראית להפצתם ברוסיה של סרטי קולנוע מוצלחים כדוגמת ואן הלסינג, מר וגברת סמית', אמלי, אסטריקס ואובליקס: המשימה קלאופטרה, הפסיון של ישו, אפוקליפטו, סדרת אגרוף הצללים, כלב זאב, טאראס בולבה והמגונדרים. החברה אף השיקה מותג של הפצת סרטים עצמאיים.
בשנת 2002 החלה החברה בהפקה עצמאית של סרטים עלילתיים. כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" היא מובילת השוק בתחום הפקות הסרטים.
מלבד יצירת תוכן קולנועי "סנטרל פרטנרשיפ" גם מפיקה סדרות טלוויזיה (כמו האמן ומרגריטה, דוקטור ז'יוואגו, עגל הזהב, האחים קרמזוב, איסאייב וליקווידציה).
"סנטרל פרטנרשיפ" עוסקת באופן פעיל בקידום הקולנוע הרוסי בחו"ל.
בנובמבר 2005 נרכשה "סנטרל פרטנרשיפ" על ידי ProfMedia, אחת מחברות החזקות התקשורת הגדולות ברוסיה. ProfMedia מנהלת מספר מותגים ידועים, כולל: תחנות טלוויזיה כמו TV3', 'MTV רוסיה" ו "2x2'; תחנות הרדיו 'Avtoradio', 'רדיו אנרגיה', 'רדיו Alla', 'Yumor FM'; רשת אולמי הקולנוע "סינמה פארק"; בית ההוצאה לאור Afisha; פורטלי האינטרנט Rambler.ru, Lenta.ru, Afisha.ru, 101.ru ואחרים.
בשנת 2007 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למחזיקת זכויות התוכן הגדולה ביותר במדינה ובכוונה החברה להקים ספריית סרטים משלה.
כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" בעלת הזכויות על יותר מ-1,400 כותרים ו-4,000 שעות של סדרות טלוויזיה.