שמחה חלד נולד בנתניה. הוא בוגר המחזור הראשון של התיכון לאמנויות "תלמה ילין". במשך שנים אחדות היה צ'לן ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. כמו כן עסק בנגינת מוזיקה קאמרית, כשותף לשלישיית יובל במשך 26 שנים, עם הפסנתרן יונתן זק והכנר אורי פיאנקה. כמו כן הופיע עם הרבה מטובי המוזיקאים בעולם (כמו הנריק שרינג, אידה הנדל, ז'אן-פייר רמפל, שלמה מינץ, גיל שחם, יפים ברונפמן) ובישראל (כמו אורית וולף, חגי שחם, מורן כץ, להב שני, ויקטור סטניסלבסקי, ועוד).
חלד הופיע כסולן עם תזמורות מן הגדולות והחשובות בעולם, ביניהן תזמורת קליבלנד, תזמורת בולטימור, תזמורת פיטסברג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בין המנצחים שתחת שרביטם ניגן היו לורין מאזל, זובין מהטה, אנטל דוראטי הרברט בלומשטדט, יואל לוי ואחרים.
לאחר שנים של הופעות כצ'לן, הרחיב את פעילותו לניצוח, הן בישראל והן מחוצה לה. הוא ניצח על רוב התזמורות בפולין (היה המנצח הראשי של התזמורת הפומרנית בפולין) ואף כיהן כמנהל המוזיקלי של פסטיבל הידידות ישראל-פולין, בחסות ממשלותיהן של שתי המדינות. במסגרת הפסטיבל התארחו סולנים ומלחינים מישראל והופיעו עם תזמורת סינפונייטה על שם ארתור רובינשטיין בלודז'.
חלד ניצח על האופרה לה טרוויאטה של ורדי בבית האופרה מוזיקה נובה בפולין. בחגיגות יובל ה-50 של מדינת ישראל ניצח בסיורים בחוץ לארץ על התזמורת הקאמרית הישראלית ועל הקאמרטה הישראלית ירושלים. הוא ניצח על ביצועי בכורה של יצירות פרי עטם של המלחינים הישראלים דניאל שליט, ציפי פליישר, צבי אבני, יוסי מר חיים, אנדרה היידו ועוד.
שמחה חלד הקליט יותר ממאה יצירות על תקליטורים בחברות כמו דויטשה גרמופון, CBS, ישראדיסק, CENTAUR, קלסיקו, ואחרות. רבים מהתקליטורים זכו בפרסים כמו "תקליט החודש" ו"תקליט השנה".
במשך שנים שימש חלד מנהל אמנותי של הסדרה "קונצרט פלוס" בניו יורק, ששודרה בקביעות ברדיו WQXR ונודעה ברפרטואר החדשני שלה. כן היה יועץ מוזיקלי לכמה אוניברסיטאות וסדרות של מוזיקה קאמרית במכון ויצמן ברחובות ובערים שונות בישראל.
שמחה חלד הוא אחיו של המוזיקאי והוגה הדעות ד"ר דניאל שליט.
פרובנסלית יהודית
פרובנסלית יהודית (או שואדית) היה הכינוי לקבוצת הניבים בהם דיברו יהודי חבל פרובאנס שבדרום צרפת. הפרובנסלית היהודית מחולקת לשפה מדוברת ולשפה ספרותית. זוהי שפה קריאולית, המשלבת בין צרפתית, אוקסיטנית ועברית.
בין המאפיינים הפונולוגיים של השפה - הפיכת האותיות "ש", "ס", "צ" ו-"ת" לאות "פ", והאות "ח" ל"ר".
דוגמאות: צורה - פורה, חכמה - רורמה, אמת - אמף, מסילה - מפילה, שכל - פכל.
בשפה הספרותית השתמשו בכתיבה באותיות עבריות ולא באותיות לטיניות. היום ידועים חיבורים שחוברו כמו שירי שמחה ששרו בפורים, בבריתות ובאירועים שמחים בשפה פרובנסלית, כמו כן שרדו טקסטים מהתקופה למשל קטע ממגילת אסתר וגם סידור מהמאות ה-14 וה-15. לשפה זו תורגמה גם מגילת אסתר באותיות עבריות, אך אין בה שימוש במילים העבריות; לעומת זאת בסידור נשארו ביטויים עבריים קשיי תרגום (כגון: פאה, חטאת). לקראת סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, עם המהפכה הצרפתית, החלה השפה הפרובנסלית היהודית לדעוך, ויהודים עברו לדבר בצרפתית. בשנת 1977 נפטר האדם האחרון שדיבר פרובנסלית יהודית - הסופר ארמנד לונל.
ניו יורק דולס
ניו יורק דולס (באנגלית: New York Dolls) הייתה להקת גלאם רוק. ייחודה של הלהקה היה בצליל מחוספס ומלוכלך, שהושפע בעיקר מהרולינג סטונז ומהסטוג'ס. התלבושות האנדרוגניות של חברי הלהקה, וגישתם הניהיליסטית קרובים לטי רקס ולדייוויד בואי. המוזיקה וההופעה החיצונית של הניו יורק דולס השפיעו על דור שלם בניו יורק ובלונדון, ובישרו את הפאנק. הם השפיעו גם על ההבי מטאל של שנות ה-80 של המאה ה-20, שאימץ יותר את המראה ופחות את הצליל.
היסטוריה.
חברי הלהקה ניגנו בלהקות שונות בניו יורק לפני הקמת ניו יורק דולס בסוף 1971. ההרכב הראשוני כלל את הגיטריסטים ג'וני ת'נדרס וריק ריווטס, הבסיסט ארתור קיין, המתופף בילי מורסיה והסולן דייוויד ג'והנסן. בתחילת 1972, ריווטס הוחלף על ידי סילביין סילביין, והלהקה החלה לנגן באופן קבוע במנהטן, בעיקר במרכז מרסר לאמנות. בתוך כמה חודשים, כבר החל להתגבש קהל מעריצים, אבל זה לא הספיק כדי לקבל חוזה מחברות התקליטים, שחששו מהלבוש הטרנסג'נדרי והוולגריות המוחצנת של חברי הלהקה.
ב-1972 ערכו סיבוב הופעות ראשון בבריטניה, במהלכו מורסיה נפטר משילוב קטלני של סמים ואלכוהול. במקומו הצטרף ללהקה ג'רי נולן. אחרי הצטרפותו של נולן, הלהקה הוחתמה בחברת התקליטים "מרקורי". בקיץ 1973, יצא אלבום הבכורה New York Dolls בהפקת טוד ראנדגרן. הביקורות על האלבום היו טובות, אך הצלחתו הייתה מוגבלת, והוא הגיע רק למקום ה-116 במצעדים באמריקה. גם האלבום השני, שיצא בקיץ 1974, Too Much Too Soon, הצליח בביקורת יותר מאשר בשווקים, והגיע למקום 167.
בעקבות ההצלחה המוגבלת של שני האלבומים, מרקורי סיימה את החוזה על הניו יורק דולס, ושום חברת תקליטים אחרת לא החתימה אותם. הלהקה החליטה לשכור אמרגן חדש, ובחרו את מלקולם מקלארן, שהתפרסם מאוחר יותר כאמרגנם של הסקס פיסטולס. בהנחיית מקלארן, חברי הלהקה לבשו בגדי עור אדומים והופיעו כשמאחוריהם דגל ברית המועצות, כדי לסמל את המשיכה שלהם כביכול לקומוניזם. למרות שתעלולי יחצ"נות מהסוג הזה הפכו את הסקס פיסטולס לכוכבים שנה אחר כך, הם לא הביאו לתוצאה המקווה לניו יור דולס, ושום חברה לא החתימה אותם, מה שגרם לעזיבתם של החברים.
באמצע 1975, ג'וני ת'נדרס וג'רי נולן עזבו את הלהקה והקימו את להקת ההרטברייקרס עם ריצ'רד הל מטלוויז'ן. דייוויד ג'והנסן וסילביין סילביין ניסו לפעול בכמה הרכבים שונים של הניו יורק דולס, עד שהחליטו לפרק את הלהקה רשמית ב-1977. לאחר הפירוק, ג'והנסן פיתח קריירת סולו שהובילה לפיתוח האלטר-אגו שלו, באסטר פוינדקסטר, באמצע שנות ה-80. סילביין ניגן איתו במשך שנתיים לפני שהחל בקריירת סולו משלו. גם ת'נדרס הקליט מדי פעם אלבומי סולו במהלך ואחרי עבודתו עם ההרטברייקרס, עד למותו ממנת יתר ב-1991. שנה אחר כך, נולן נפטר משבץ.
ב-2004, חברי הלהקה הנותרים התאחדו במסגרת פסטיבל "Meltdown" שערך מוריסי, לשעבר סולן להקת הסמית'ס ונשיא מועדון המעריצים הבריטי של הניו יורק דולס. את ת'נדרס החליף סטיב קונטה מלהקתו של ג'והנסן, ובמקום נולן ניגן גארי פאוול מלהקת הליברטינז. הצלחת ההופעה הובילה להצעות מפסטיבלים אחרים, אבל כמה שבועות לאחר ההופעה ב"Meltdown", ארתור קיין נכנס לבית-החולים, בגלל חשד לשפעת. הוא אובחן כחולה לוקמיה, ונפטר תוך כמה שעות ספורות מאשפוזו. בהמשך 2004, חברי הלהקה הנותרים הופיעו עם נגן הבס סאם יאפה מלהקת האנוי רוקס, במופע מחווה לחבריהם המנוחים (מורסיה, ת'נדרס, נולן וקיין) בפסטיבל מוזיקה בעיר ניו יורק.
השפעות.
אמנים משפיעים.
ניו יורק דולס הושפעו באופן הישיר ביותר מלהקות הגלאם רוק הבריטיות, שהחלו לצבור פופולריות בזמן הקמתה של הלהקה. הצליל הבסיסי והמלוכלך של הלהקה הושפע מאוד מאותן להקות, בעיקר מטי רקס, מנהיגת הז'אנר. גם ההופעה החיצונית של חברי הלהקה הושפעה מהגלאם רוק הבריטי. הם נהגו להופיע עם איפור כבד, תסרוקות מבולגנות ובבגדי נשים. דייוויד בואי השפיע על התיאטרליות של הלהקה, שהתבלטה בעיקר בהופעות.
השפעה חשובה נוספת הן להקות המחתרת משנות ה-60, במיוחד הלהקות הגדולות מסצנת דטרויט: הסטוג'ס ו-MC5. הלהקות האלה הפכו את הצליל של ניו יורק דולס להרבה יותר רועש ואנרכיסטי מזה של עמיתיהם הבריטיים. הלהקה גם הושפעה מהוולווט אנדרגראונד, בעיקר בכתיבת המילים, שהיו הרבה פעמים שערורייתיות ומזעזעות כמו המוזיקה עצמה.
כמו כן הושפעו מאמני רוק אנד רול קלאסי משנות ה-50 כמו צ'אק ברי ובו דידלי. חלק חשוב בעיצוב הצליל של הלהקה היה גם לאמני בלוז כמו סוני בוי וויליאמסון, והלהקות שיצרו שילוב בין בלוז ורוק בשנות ה-60 כמו הרולינג סטונז והיארדבירדס
אמנים מושפעים.
ניו יורק דולס הייתה אחת הלהקות שהשפיעו ביותר על עיצוב הצליל של הפאנק. הסגנון החובבני והגולמי של הלהקה והגישה של חברי הלהקה למוזיקה, באופן ששלל את כל ההיבטים האמנותיים שלה ונועד לזעזע, נתנו השראה לצעירים בארצות הברית ובבריטניה להקים להקות ולהתחיל לנגן בלי שום ידע מוקדם בנגינה. מהראשונים שהושפעו מניו יורק דולס היו ראמונס, להקה מניו יורק שכיום מוכרת כלהקת הפאנק הראשונה. גם הסקס פיסטולס הבריטיים הושפעו מהם, למרות שגם הושפעו ישירות מהראמונס. האמרגן של הסקס פיסטולס היה מלקולם מקלארן,
אמרגנם של הניו יורק דולס לשעבר.
הניו יורק דולס השפיעו גם על ההבי מטאל של שנות ה-80, שהושפע למעשה מהגלאם רוק באופן כללי ונודע כגלאם מטאל. הלהקה השפיעה על הלהקות היותר בלוזיות ומלוכלכות מלהקות ההבי מטאל: מוטלי קרו ו-Guns N' Roses.