באפריל 2002 הוחזר תוניס לניהול החברה מחוסר מחליף מתאים ובאוקטובר אותה שנה נכנס אלי נחום לתפקיד. נחום הודיע במפתיע על פרישתו לאחר שישה שבועות ופינה את התפקיד לרוני קליינפלד.
ב-2003 נמכרה עבור 5 מיליון ש"ח לקבוצה בראשות איש העסקים חנן רויכמן.
במרץ 2003 הודיעה חברת האחים וורנר שלא תמשיך את החוזה שלה עם הד ארצי. במאי 2007 החליטה חברת BMG להפסיק את הפצת את תקליטיה בישראל דרך הד ארצי ובחרה ב-NMC כנציגה הבלעדי. עקב כך עברה החברה להתמקד בשיווק מוזיקה ישראלית בלבד. הד-ארצי הייתה החברה הראשונה שהפיצה בישראל מוזיקה על גבי דיסק און קי.
בשנים 2002–2007 שימש רוני קליינפלד בראש החברה, ומאז אוגוסט 2007, שימש גיל אדמוני כמנכ"ל. ב-29 בדצמבר 2008 נמכרה החברה למתחרתה אן אם סי תמורת ארבעה מיליון ש"ח. בשנים 2011–2012 נסגרה פעילות "טאואר רקורדס".
בבעלות החברה דיסקוגרפיה של אמנים רבים בראשם יפה ירקוני, שושנה דמארי, עפרה חזה, שלמה ארצי, וכן הדיסקוגרפיה המוקדמת של אביב גפן.
חברת אווירון
מוריס אשקלון
מוריס אשקלון (קליין) (1913 – אוגוסט 2003) היה פסל ומעצב תעשייתי ישראלי.
ביוגרפיה.
מוריס אשקלון נולד כמשה קליין במזרח הונגריה. מגיל צעיר, היה נחוש לממש את שאיפותיו האומנותיות, אולם, על מנת לעשות כן, נדרש לנטוש את שורשיו החסידיים אורתודוקסים וזאת מאחר שביטוי אומנותי לא היה מקובל בעיירה המזרח־הונגרית שבה גדל. כאשר מלאו לו 15 שנה, מוריס עזב את משפחתו ובית הולדתו לטובת לימודי אמנות באקדמיה לאומנויות היפות Beaux Arts בבריסל.
בשנת 1934, לאחר שהשלים את לימודי האמנות הפורמליים בבריסל ולאחר מכן במילאנו, עלה לארץ ישראל, שם פגש באשתו לעתיד, ציפורה קרטוז'נסקי, ילידת פולין (ציפורה, אשר נפטרה בשנת 1982, הפכה לפסלת בזכות עצמה בשנים מאוחרות לחייה, יצרה תבליטי נחושת אשר מדמים את חיי העיירה של ילדותה).
בשנת 1939 עיצב וייצר תבליט נחושת עצום בגובה 14 רגל של שלוש דמויות, "עובד האדמה, העמל והמלומד" אשר עיטרו את החזית של ביתן ארץ ישראל בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939). מוריס הוזמן ליצור עבור הביתן ההיסטורי החשוב אשר הציג לעולם את הרעיון של מדינה יהודית מודרנית. עבודה זו היא כיום חלק מאוסף של מוזיאון ספרטוס בשיקגו.
בשנות ה־30 המאוחרות, ייסד אשקלון חברה ישראלית לייצור עיצובים אמנותיים, פל-בל, אשר יצרה מנורות מנחושת ופליז ומוצרי יודאיקה נוספים וכן אמנות עיצובית חילונית ופריטים שימושיים אשר יוצאו בכמויות גדולות לכל רחבי העולם. עיצוביו המוכרים והידועים של מוריס, חלק בסגנון אר דקו, אחרים מסורתיים יותר, הציגו את השימוש הכימי המכוון בהשריה בפטינה לעבודות ישראליות בברזל, אשר מהוות כיום חותמת איכות לתעשיית חפצי הנוי הישראלית. במהלך מלחמת העצמאות, מוריס עיצב תחמושת עבור צה"ל, ולבקשת הממשלה הסב את מפעלו על מנת לייצר תחמושת במסגרת המאמץ המלחמתי.
בשנת 1956 היגר אשקלון לארצות הברית, והתגורר בניו יורק ובלוס אנג'לס. הוא רכש מוניטין כחרש כסף מומחה, תוך יצירת כתרי תורה מרהיבים לבתי כנסת ומוצרי יודאיקה טקסיים נוספים אשר למד אודותם בצעירותו. במשך זמן מה, הוא לימד פיסול בפקולטה לאמנות יפה באוניברסיטה ליהדות בלוס אנג'לס.
בשנות ה־70 המאוחרות, בית המלאכה של אשקלון, ששמו "סטודיו אשקלון", הועבר לאזור פילדלפיה. הוא הפך לסטודיו אמנות רב פנים אשר מוקדש לעיצוב ויצירה של אתר אמנות לפולחן ומקומות ציבוריים. הסטודיו משמש למטרה דומה גם כיום, תחת ניהולו של בנו - דוד אשקלון.
בפברואר 2003, חגג אשקלון את יום הולדתו ה־90 כתושב קווארנוואקה, מקסיקו, מקום שבו התגורר עם בנו הבכור, אדיר אשקלון (אדיר היה צייר סוריאליסטי ופסל אשר שיתף פעולה עם המורליסט המקסיקני דוד אלפרו סיקיירז). באוגוסט 2003, נפטר אשקלון מסיבוכים של מחלת פרקינסון, ממנה סבל בשנותיו האחרונות.
היצירות אשר הוזמנו ממוריס אשקלון כוללות יצירות אמנות קבועות במקומות פולחן ומקומות ציבוריים בכל רחבי ארצות הברית, מקסיקו וישראל. עבודותיו הוצגו ומהוות חלק מהאוספים של מוסדות לרבות מוזיאון היהדות (ניו יורק), המוזיאון האמריקאי להיסטוריה יהודית בפילדלפיה, מוזיאון ספרטוס בשיקגו, האוניברסיטה ליהדות בלוס אנג'לס.
טבילה לנצרות
טקס הטבילה המכונה "הטבילה" הוא אחד מיסודות הדת הנוצרית על כל זרמיה. בנוסף להיותו טקס בעל משמעות דתית ברורה ועמוקה, יש בו גם אלמנטים חברתיים מובהקים, כגון כניסה לחברות בקהילה וקבלת שם טבילה. הטבילה היא אחת משבעת הסקרמנטים המרכזיים בנצרות. אף על פי שישנם אופנים שונים לביצועה הפיזי של הטבילה (בכנסיות האורתודוקסיות, בכנסיות קתוליות־מזרחיות ובכמה זרמים פרוטסטנטים מטבילים את כל הגוף. אצל האורתודוקסים נוהגים להוסיף מעט שמן למי הטבילה. בכנסיות הקתוליות והפרוטסטנטיות מזליף הכומר המקיים את הטקס שלוש פעמים מים שקודשו בברכת כהן דת על קדמת ראשו של הנטבל, ומכניס אותו לכנסייה "בשם האב, הבן ורוח הקודש" - הרי שמשמעות ומטרת הטבילה על כל גרסאותיה שווה. בטקס זה אדם נהיה נוצרי.
מקור הטקס הוא בדברי ישו: "ואתם לכו אל כל הגויים וטבלתם אותם לשם האב והבן ורוח הקודש" (לוקס ג',16) ומן הפסוקים בתנ"ך: "וזרקתי עליכם מים טהורים וטהרתם" (יחזקאל טז,ט). על פי התפיסה הנוצרית, אדם נושא על עצמו את החטא הקדמון של הגירוש מגן העדן, וכל אדם נחשב ליורש החטא. על רקע זה, כל המין האנושי הוא חוטא. ישו נשלח כהתגשמות בבשר של האלוהים (Incarnation) וסבל את ייסוריו על הצלב כדי לכפר על חטאי המין האנושי כולו. במעשה זה שחרר את האדם מן החטא.
הראשון שהשתמש בטבילה כסמל לנקיון הגוף והנפש היה יוחנן המטביל' שטען כי יום הדין קרב' וכי הדרך היחידה להנצל היא על ידי חזרה בתשובה מהחטאים. הטבילה היא הדרך לטהר את הגוף והנפש. ישו עצמו נטבל על ידי יוחנן "וַיָּבֹא יֵשׁוּעַ מִן הַגָּלִיל הַיַּרְדֵּנָה אֶל יוֹחָנָן לְהִטָּבֵל עַל יָדוֹ: וְיוֹחָנָן חָשַׂךְ אוֹתוֹ לֵאמֹר אָנֹכִי צָרִיךְ לְהִטָּבֵל עַל יָדֶךָ וְאַתָּה בָּא אֵלַי: וַיַּעַן יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר אֵלָיו הַנִּיחָה לִּי כִּי כֵן נָאֲוָה לִשְׁנֵינוּ לְמַלֵּא כָּל הַצְּדָקָה וַיַּנַּח לוֹ: וַיְהִי כַּאֲשֶׁר נִטְבַּל יֵשׁוּעַ וַיְמַהֵר וַיַּעַל מִן הַמָּיִם וְהִנֵּה הַשָׁמַיִם נִפְתְּחו לוֹ וַיַּרְא אֶת רוּחַ אֱלֹהִים יוֹרֶדֶת כְּיוֹנָה וְנָחָה עָלָיו:" (הבשורה על-פי מתי ג, 15 - 13). ישו עצמו ציווה על מאמיניו להמשיך במצוות ההטבלה: "וְאַתֶּם לְכוּ אֶל כָּל הַגּוֹיִם וַעֲשׂוּ תַלְמִידִים וּטְבַלְתֶּם אֹתָם לְשֵׁם הָאָב וְהַבֵּן וְרוּחַ הַקֹּדֶשׁ: וְלִמַּדְתֶּם אֹתָם לִשְׁמֹר אֶת כָּל אֲשֶׁר צִוִּיתִי אֶתְכֶם [...]:" (הבשורה על פי מתַי כח, 21 - 19).
משמעות הטבילה.
הנצרות רואה בטבילה מעשה בעל איכויות על-טבעיות, המנקה את הנטבל מן החטא הקדמון. הטבלת הגוף מסמלת את הטבעתה של הנפש בעלת החטא, או יותר נכון הגוף החוטא, ומסמלת את לידתה מחדש (משיכתה מן המים) של נפש טהורה ונקייה. הטבילה היא חזרה על מותו ותחייתו של ישו. הטבילה משחררת מהחטא והיא כלידה מחדש. הטבילה היא קבלת החסד שניתן על ידי ישו שנצלב ולקח עליו את חטאי האדם. הטבילה היא הדרך בה אדם יכול לקבל חסד מקדש (sanctifying grace) - ולהיות ״במצב של חסד״ (state of grace).
הטבילה מטילה סימן בלתי נמחה (CHARACTER INDELEBILIS ) על הנשמה. טבילה, משחקת תפקיד משמעותי בישועה של האדם וקיים סכנה ממשית ללא טבולים "וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם לְכוּ אֶל כָּל הָעוֹלָם וְקֵרְאוּ אֶת הַבְּשׂוֹרָה לְכָל הַבְּרִיאָה: הַמַּאֲמִין וְנִטְבָּל הוּא יִוָּשֵׁעַ וַאֲשֶׁר לֹא יַאֲמִין יֶאְשָׁם:" (הבשורה על פי מרקוס טז, 16)
האפשרות היחידה להצטרף לכנסייה ולהנות מהחסד האלוהי היא על ידי סקרמנט הטבילה: "הקו המפריד בין האפשרות לאי אפשרות להגאל הינו באגן הטבילה" אין אפשרות להיוולד נוצרי יש להפוך לכזה. וכל עוד אדם איננו נוצרי גאולת נשמתו נמצאת בסכנה ממשית. אומנם אלוהים לא מוגבל על ידי הסקרמנטים והוא יכול להציל נשמות גם ללא טבילה: בטבילה על ידי דם - קדוש מעונה שמת ללא טבילה, טבילה לפי רצון - אדם אשר רצה להיטבל אך מת טרם הספיק ועוד. ישועה אפשרית לאלו שמתו שלא באשמתם לא נטבלו מתוך בורות או מתוך סיבות אחרות תחת קרטריונים מסוימים.
גיל הטבילה
טבילת עוללים היא הנפוצה ביותר הן בזרמים הקתולים והאורתודוקסים והן בכנסייה הפרוטסטנטית, אומנם יש חלק פרוטסטנטי המסרב להכיר בטבילת עוללים. הטבילה היא למעשה ״ברית המילה של המשיח״ באנלוגיה לטקס של הברית הישנה, הטבילה היא כריתת הברית, במובן מסוים, של הברית החדשה. לרוב, מחשש לנשמת התינוק טבילה מומלצת כמה שיותר מוקדם לאחר הלידה. דחייה רצינית של גיל הטבילה היא חטא מצד ההורים. לפי תאולוגיה קתולית, לרוב, יש חשש שמא תינוק לא מקבל חסד מקדש ומת במצב של חטא קדמון הוא לא יכול להיכנס למלכות השמים והיה בלימבו - שם היה בשמחה מוחלטת אך לא יוכל לראות את אלוהים משום שלא היה במצב של חסד ולא היה לכן יורש מלכות השמים. גיל הטבילה הוא אחד מהקונפליקטים של חלק פרוטסנטני עם שאר העולם הנוצרי, אומנם הרוב רואים אישוש בכתבי הברית החדשה למנהג טבילת העוללים שכן משפחות שלמות נטבלו וכן כפי שצוין לעיל, הראי וזה ברית המילה של הברית החדשה.