הוולבי האדמוני הוא יונק צמחוני מובהק. תזונתו מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, פירות, עשבי תיבול ושיחים שונים הפזורים בבית הגידול שלו. הוולבי מסוגל לשנות את הרגלי התזונה שלו בהתאם למצב הסביבתי, ובכך לעבור בנקל תקופות בצורת. חד-פסיגיים מהווים את התזונה העיקרית של הוולבי (65-44%); מבין החד-פסיגיים, הוולבי מגלה העדפה לגבעולים, לעלים ולזרעים של מספר מיני בן-חילף (Eragrostis) ותלת-מלען ("Aristida"), וכן לזרעיו של עשב הספיניפקס; הגבעולים של עשב הספיניפקס לעומת זאת, נצרכים על ידי הוולבי רק בלית ברירה. במקום שני לאחר החד-פסיגיים, נמצאים מספר מיני גומא, עליעב, ובולבוסטיליס ("Bulbostylis") שמהווים 32-15% מהתזונה.
במידת הצורך, הוולבי מנצל גם הצוף המזין מפרחי הגרווילאה הדבשית ("Grevillea juncifolia"), וסוקולנטים נאכלים ללא היסוס כאשר הם זמינים. גודניה ("Goodenia"), נאובסיה ("Neobassia"), סטאקהוסיה ("Stackhousia") וזרעיו וענביו של גפן האהבה ("Cassytha filiformis" - צמח טפיל ממשפחת העריים) מהווים חלק חשוב מהתזונה המשנית. דו-פסיגיים שקשים יותר לעיכול וכן חרקים, נצרכים על ידי הוולבי בתקופות של מחסור במזון.
רבייה ומחזור חיים.
בשבי, הוולבי הארנבי מתרבה ברציפות לאורך כל השנה. בטבע לעומת זאת, מרבית הלידות חופפות לחודשי הגשמים שבהם יש מזון זמין ואיכותי יותר. במפגש בין הזוויגים, הזכר ירחרח את הנקבה בשביל לבדוק האם היא עומדת לפני ביוץ. אם כן, הנקבה תפגין התנהגות כנועה; במידה ולא, היא תתרחק או תבעט בזכר. בטבע, הזכר עשוי לשמור על נקבה לתקופה מסוימת עד למועד הביוץ, ובמהלך התקופה הזאת, עשויים להתקבץ סביבה זכרים נוספים שיזכו לגשת לנקבה לפי מיקומם במדרג החברתי. בדומה לקנגורים אחרים, נקבת הוולבי הארנבי מסוגלת לשלוט על לידת והתפתחות העובר בתופעה המכונה דיאפאוזה עוברית. תכונה זאת מאפשרת לנקבה לצמצם את המרווח בין ההמלטות במקרה שיש מזון בשפע, להשהות את התפתחות העובר או אפילו להפסיק את ההיריון לחלוטין בתקופת בצורת. הדיאפאוזה חיונית במיוחד עבור הוולבי הארנבי אשר חי בסביבת מחיה מדברית ובלתי יציבה.
משך ההיריון כולו הוא שבועות בודדים, לאחריהם נולד וולד זעיר דמוי ג'לי הזוחל בכוחות עצמו לעבר הכיס. יחסית לכיסאים אחרים, הגור של הוולבי הארנבי שוהה בכיס זמן קצר יחסית: 4 חודשים לכל היותר. הוא נגמל בגיל 5 חודשים, ומגיע לבגרות לרוב לאחר שנה וחצי. לאחר הגמילה של הגור, אימו מתחילה להתייחס אליו באגרסיביות במטרה לגרום לו לעזוב את השטח ולמצוא מקום משלו. הסיבה לכך היא כדי להקטין את התחרות על מקורות המזון אשר נדירים למדי בסביבה המדברית. בתנאים סביבתיים נוחים, הנקבה יכולה להמליט עד 3 גורים בשנה.
תוחלת החיים של הוולבי האדמוני בטבע אינה ידועה; בשבי היא עשויה להגיע ל-13 שנים.
מצב שימור.
הוולבי הארנבי האדמוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), לאור העובדה שנכחד בטבע ביבשת, ובשל טווח התפוצה המצומצם שלו שמוגבל למספר איים בחופי אוסטרליה המערבית. מאחר שחלק הארי של האוכלוסייה מצוי באיים, הוולבי מאוים מצד החדרת טורפים פולשים או מהתפרצות מחלות אקזוטיות בתוך האיים, וכן עשוי להיות מושפע לרעה משינויים במזג האוויר או מסופות ציקלון.
מאמצי השימור עבור הוולבי הארנבי כוללים מעקב ופיקוח צמוד על אוכלוסיות הבר באיים והאוכלוסיות השבויות למחצה ביבשת, וגידול גרעיני רבייה בשבי. פקחים של רשויות השימור האוסטרליות פועלים להשמדת טורפים פולשים כחתולים ושועלים באיים בחוף המערבי של אוסטרליה, במטרה לשחרר בהם לאחר מכן יונקי כיס נדירים דוגמת הוולבי הארנבי. כן נעשים פעולות להעלאת המודעות למצוקתו של המין, ולאיתור אזורים פוטנציאליים נוספים ברחבי טווח התפוצה ההיסטורי שלו.
האוכלוסייה העולמית של הוולבי הארנבי האדמוני נאמדת בכ-4,000 פרטים.
וולבי ארנבי ממושקף
וולבי ארנבי ממושקף (שם מדעי: Lagorchestes conspicillatus) הוא מין של וולבי קטן בסוג וולבי ארנבי, המצוי בצפון יבשת אוסטרליה ובאי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1841 על ידי הזואולוג ג'ון גולד, ומחולק ל-2 תת-מינים: של היבשת ושל האי בארו. הוולבי הממושקף הוא המין הגדול והנפוץ בסוגו.
תיאור.
הוולבי הממושקף הוא כיסאי קטן ועגלגל החולק מאפיינים פיזיים רבים עם הארנב: ראש וצוואר קצרים, אוזניים גדולות, גפיים קדמיות זעירות, וגפיים אחוריות ארוכות; עם זאת, גפיו האחוריות נבדלות מהארנב בקרסולים הארוכים ויוצאי הדופן, בכפות הרגליים המוארכות, ובשלוש אצבעות שאחת מהן היא סינדקטילית.
הוא נבדל מהארנב גם בזנבו הארוך והשרירי אשר דליל בשיער ומגיע לאורך של 39–49 סנטימטרים. עיניו ואפו גדולים ובולטים. אורך ראשו וגופו של וולבי ממושקף בוגר נע בין 40 ל-47 סנטימטרים, ומשקלו 4.5-1.6 קילוגרם. הוא גדול משמעותית מיתר המינים בסוגו.
הפרווה הארוכה והצפופה של הוולבי הממושקף, בעלת צבע חום-צהבהב שעשוי להשתנות לאפרפר או לחולי ומתמזג היטב עם הסביבה הסלעית המדברית למחצה. הגחון, החזה, הרגליים והזרועות בצבע לבן-אפרפר. באזור הגב ובירכיים, הפרווה נוטה להיות אדמונית או בצבע קפה. על הירכיים האדמוניות, יש בדרך כלל לוולבי הממושקף 2–3 פסים עבים בצבע אפרפר או לבן-חיוור, והם בולטים למדי על רקע הפרווה האדמונית שמסביבם. ראשו של הוולבי הממושקף בצבע אפרפר כסוף או צהבהב חיוור, בעוד שהאף שחרחר ואילו הסנטר והשפתיים לבנים.
סימן ההיכר הבולט של המין אשר גם העניק לו את שמו, הוא זוג הטבעות הגדולות והכתומות סביב העיניים אשר נמשכות אחרונית לאוזן ונראות כמעין משקפיים. העיניים השחורות בולטות במיוחד על רקע הצבע הבהיר שסביבן. האוזניים מתחלקות בין אפרפר בצד החיצוני ללבנבן בצד הפנימי. הזנב אשר כאמור לעיל דליל בשיער, בעל צבע חולי או ורדרד.
תפוצה ואקולוגיה.
הוולבי הממושקף, אנדמי לאזור הצפוני של היבשת האוסטרלית. טווח התפוצה שלו משתרע החל מחצי האי כף יורק במזרח דרך ארץ ארנהם וקימברלי עד לפילבארה במערב, בתוך המדינות האוסטרליות: קווינסלנד, הטריטוריה הצפונית ואוסטרליה המערבית, כאשר הטווח נכנס פנימה לעבר המדבריות האוסטרלים. בעבר היה מצוי גם במרבית איי מונטבלו בחופי קימברלי, אך כיום נותר רק באי בארו. בשנת 1997, התגלתה אוכלוסייה שלו בדרום-מערב פפואה באי גינאה החדשה, ובכך הוא הנציג היחיד מהסוג וולבי ארנבי אשר נמצא גם באי זה. באוסטרליה, הוולבי הממושקף הפך לנדיר למדי בחלקים המערביים של תפוצתו. בית הגידול של הוולבי הממושקף מגוון למדי וכולל חורשים פתוחים של אקליפטוס עם כיסי שיח גדולים, ערבות עשב יבשות המנוקדות בכדורי טריאודיה, יערות שיטה דלילים, ומישורי חול השזורים בשיחים נמוכים ובעשבים.
הוולבי הממושקף הוא בעל חיים בודד הפעיל רוב הזמן בגפו, אך נראה לעיתים בקבוצות קטנות של עד 3 פרטים. כיתר קרוביו, גם הוא פעיל לילה מובהק, אשר מבלה את מרבית שעות היום כשהוא ספון בסבך הצמחייה או במחילה. הוולבי יוצא מהמחילה בשעות הדמדומים, ומבלה את שעות הלילה בחיפוש אחר מזונו העיקרי - עלים, עשבי תיבול ועשבים. הוולבי אינו זקוק למים, ומקבל את הלחות הנדרשת לו ממזונו או מטל; יש לו מספר התאמות פיזיולוגיות למניעת איבוד לחות מהגוף.
הוולבי הממושקף נוהג לבנות את המחילה שלו בין כדורי הספיניפיקס המסתירים אותה היטב. בעת שהוולבי מופרע בשטח הפתוח, הוא פותח בריצת זיגזג קופצנית עד למקום המסתור הראשון שיקרה בדרכו. כל פרט חי באזור קבוע שגודלו מספר דונמים, אך אין טריטוריאליות מובהקת. הרבייה מתרחשת כל השנה ללא עונה קבועה. לאחר תקופת היריון קצרה, הנקבה ממליטה גור יחיד אשר שוהה בכיס שלה כחמישה חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנה.
מצב שימור.
הוולבי הארנבי הממושקף מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח התפוצה הרחבה שלו, אוכלוסייה עולמית גדולה, וכיון שאין זה סביר שאוכלוסייתו תרד בשיעור הנדרש להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר. עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, במיוחד באזור פילבארה.
הסיבות לירידה רבות ומגוונות. בראש נמצאים הטורפים הפולשים חתול הבית ושועל האדום, וכן התחרות על מקורות המזון מצד הארנבון המצוי שהפך למין פולש ביבשת, לאחר מכן פגיעה בבית גידול בשל רעיית עדרים גדולים של בקר וצאן, ולבסוף הפסקת השריפות המבוקרות של האובריג'ינים שהובילו לחידוש הצמחייה בבית הגידול ולמניעת שריפות בר הרסניות. מלבד האיומים הנזכרים, הוולבי הממושקף סובל גם מבצורות ממושכות אשר מצמצמות את כיסי הסבך המשמשים לו למסתור, והופכים אותו לפגיע יותר לטריפה על ידי הדינגו וטורפים אחרים. תת-המין של האי בארו, נמצא במצב טוב למדי בשל פיקוח הדוק של רשויות השימור האוסטרליות באי. עם זאת, הוא מאוים מצד קידוחי נפט וכרייה, הכנסה לא מכוונת של מינים פולשים דוגמת החולדה או החתול, וסלילת כבישים.
הוולבי הממושקף מצוי במספר רב של אזורים מוגנים ברחבי קווינסלנד והטריטוריה הצפונית. ארגון השימור IUCN, ממליץ על מספר פעולות שימור לייצוב האוכלוסייה, ביניהן: הגברת הגנה על סוגי צמחייה המשמשים כמזון לוולבי; ביצוע מחקרים מקיפים אודות האקולוגיה, דרישות בית הגידול וצפיפות האוכלוסייה של הוולבי; בדיקת היקף השונות הגנטית בין האוכלוסיות ביבשת; לקבוע נוהל מסודר של הצתת שריפות מבוקרות. להקים מערך ניטור על אוכלוסיות שנמצאות בירידה כמו בפילברה ובמרכז קווינסלנד. את תת-המין של האי בארו, יש לשחרר לאיים נוספים בקבוצת איי מונטבלו, לאחר שהללו ינוקו מחתולים ושועלים.
וולבי ארנבי מזרחי