יהושע סירקין (1838 – 1922) היה סופר עברי ופעיל ציוני, מראשוני חובבי ציון, יו"ר אגודת "דורשי ציון" במינסק, יוזם הספרייה הלאומית בירושלים, ממקימי ההתיישבות עין זיתים בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד ברוסיה הלבנה, בנו של יעקב סירקין. בשנת 1869 הוציא את ספרו "מערכת הדומם" על מינרלוגיה - "לתועלת סוחרים באבנים יקרות ומחצבים אחרים, צורפים, חרשי אבן ומתכות, ומבקשי בינה להשכיל". היה מראשי הקהילה היהודית של מינסק, בעל עמדה בכירה בהנהלת מסילת הברזל ליבוי-רומני.
עם התעוררות התנועה הלאומית היהודית נרתם סירקין לפעילות ציונית אינטנסיבית. הוא עמד בראש אגודת "דורשי ציון" ("אגודת האלף") במינסק, כמו כן היה ממייסדי ומראשי האגודה "קיבוץ נדחי ישראל" במינסק.
במאי 1890 השתתף באספה הראשונה של הוועד האודסאי בווילנה, שבחר מחליף ליהודה לייב פינסקר שהתפטר מראשות תנועת חיבת ציון.
בקונגרס הציוני השני, שהתקיים בבזל, בשנת 1898, נבחר סירקין כחבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית, לצד מנהיגים ציוניים בולטים ובהם מנחם אוסישקין, יחיאל צ'לנוב ויעקב ברנשטיין-כהן.
סירקין היה ממקימי ההתיישבות עין זיתים בארץ ישראל. בראשית 1891 הגיע לארץ ישראל יחד עם שני חבריו מראשי אגודת "דורשי ציון" (המכונה גם "אגודת האלף") ממינסק לצורך הקמת התיישבות חקלאית בארץ ישראל. הם פנו לפקידי הברון רוטשילד ובהם אל יהושע אוסוביצקי. אוסוביצקי הציע את אדמות ביריה ועין זיתים. אנשי אגודת "דורשי ציון" רכשו מידיו של אוסוביצקי 5,600 דונם קרקע בעין זיתון ובביריה. האוכלוסייה הערבית השכנה החלה מעלה תביעות על פיהן אוסוביצקי לא רכש את כל האדמות שהוא מכר לאגודה אלא רק מקצתן והגישו תביעה לבית הדין העות'מאני שאף הוציא צו האוסר על המשך העבודות במקום. אוסוביצקי פעל בביירות לביטול הגזירה וסירקין יצא בטענות קשות מאוד כנגדו. סירקין נסע לפריז וקיבל את תמיכת הברון באגודה.
הריחוק של אנשי "אגודת האלף" שנשארו במינסק לא אִפשר ניהול של המקום. סירקין, יושב ראש האגודה, היה עסוק בפעילות ציבורית מקיפה ובעסקיו הפרטיים ולא היווה מנהיגות מקומית ראויה בפיתוח המושבה. באוגוסט 1894 פוטרו כל הפועלים השכירים וחמישה עשר הפקידים שניהלו את המקום חזרו לרוסיה.
בשנת 1894 יזם את הקמת הספרייה הלאומית בירושלים, על בסיס מדרש אברבנאל שהייתה רק ספרייה ירושלמית. הוא ביקר בירושלים וכינס את חברי "ועד בית הספרים" וכן את בן יהודה ומשכילים אחדים מתושבי העיר. הוא ישב בראש הישיבה, שהתקיימה בח' בסיוון תרנ"ד. סירקין רכש ספריות שלמות בחו"ל כדי להעבירן לארץ ישראל.
במחצית השנייה של המאה ה–19 נעשו ניסיונות לחדש מילה עברית ל-Kultur. תחילה השתמשו בתעתיק המילה לעברית — "קולטור". בשנת 1894 הציע סירקין את המונח ״פקח־קח״, אולם ההצעה לא נקלטה, ובתחילת המאה ה-20 התקבעה המילה "תרבות".
ולטר שרוט
ולטר שרוט (בגרמנית: Walther Schroth; 3 ביוני 1882 - 6 באוקטובר 1944) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
שרוט נולד ב-3 ביוני 1882 בגלומבוביץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס שרוט לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-46 (שלזיה התחתית ה-1 - הגראף קירשבאך). בתחילת מלחמת העולם הראשונה שירת שרוט כמפקד פלוגה, וב-8 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. ב-18 בפברואר 1915 הוצב שרוט במטה הכללי הקיסרי, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בקורפוס ה-5. לאחר מכן שירת כראש מטה הדיוויזיה ה-4 והדיוויזיה ה-34, וב-22 במאי 1918 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-30. לאחר מכן שירת במטה הארמייה השנייה, ולאחר מכן פעל כראש מטה דיוויזיית המילואים ה-80. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף שרוט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הועלה שרוט לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1929 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-16. ב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד בית הספר למקצועות החי"ר בדרזדן. ב-1 באוגוסט 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1. ב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך פרשת בלומברג-פריטש מונה למפקד הקורפוס ה-12.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו.
עם פרוץ המלחמה היה שרוט מפקד הקורפוס ה-12, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהארמייה הראשונה. ב-9 באפריל 1940 יצא שרוט לחופשה, ובמקומו מונה גוטהרד היינריצי למפקד הקורפוס, וב-17 ביוני חזר שרוט לפקד על הקורפוס. במהלך מבצע ברברוסה פעל הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית וארמיית הפאנצר השנייה לסירוגין, והשתתף בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק והקרב על מוסקבה. על פעולותיו בקרבות קיבל שרוט ב-9 ביולי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-19 בפברואר 1942 פרש מתפקידו. ב-30 באפריל 1942 מונה שרוט למפקד המחוז הצבאי ה-4, וב-1 במאי 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-12. בשנת 1944 מונה שרוט לשופט בבית הדין הצבאי המיוחד, שהיו חברים בו גם גרד פון רונדשטט והיינץ גודריאן, וסילק קצינים שהיו חשודים בקשר העשרים ביולי מהצבא, ומסר אתם לידי בית הדין העממי.
ב-6 באוקטובר 1944 נהרג שרוט בתאונת דרכים בויסבאדן, והוא בן 62 שנים.
שרייניים
שִּׁרְיָנִיִּים או נקייניים וגם לוריקרידיים (שם מדעי: "Loricariidae"), היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים. במשפחה זו יותר מ-90 סוגים ומעל 680 מינים והמספר הולך וגדל מדי שנה.
דגים אלה הם יצורים הצמודים לקרקעית הנהרות והם שואבי פסולת או חומרים אכילים שונים מהקרקעית. הם חיים רק בנהרות של היערות הטרופיים של פנמה, קוסטה ריקה ואמריקה הדרומית. חלקם חיים בנהרות מהירים ואחרים בנהרות איטיים יותר. הם נפוצים משני צידי הרי האנדים.
לדגים אלה מבנה גוף מגוון ושונה מאוד אחד מהשני, כשחלקם בעלי גוף עבה וקשקשים נרחבים ואחרים צרים ורזים וסנפיריהם קטנים. לחלקם זנבות ארוכים ולאחרים זנבות צרים. רבים מהם, ממיני האקווריום בעלי צבע שחור ומנוקד או מפוספס בלבן. חלקם כמו הסוג Panaque, יכולים לגדול לאורך ל-100 ס"מ ואילו אחרים באורך של 2 ס"מ בלבד. הם ניזונים מצמחייה או מחומר אורגני מקרקעית הנר על ידי שאיבה באמצעות השפתיים הגדולות שלהם.
מספר מינים במשפחה ניזונים מאצה אותה הם מעכלים בעזרת חיידקים השוכנים בבטנם. כמה מינים הם מהדגים היחידים בעולם המתחמים באכילת עצה של ענפים טבועים.
רבים מדגים אלו משמשים דגי נוי באקווריום והם מנקים את הזכוכית או עצמים שונים במיכל.
סילוריים
סילוריים (שם מדעי: "Siluridae"), היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים. במשפחה ישנם 105 מינים ב-14 סוגים.
דגים אלו חיים בנהרות וביצות באירופה ובדרום-מזרח אסיה, תת-היבשת ההודית ומערב אסיה. הם חסרי סנפיר גב וסנפירי שת והזנב קטן. צבעם שקוף או אפור ואין להם כמעט קשקשים. עם זאת הראש גדול והשפמות ארוכים. כמו רוב השפמנונים הם אוכלי כל.
חלק מהמינים בינוניים בגודלם, אך הגדול ביותר הוא סילור אירופי (Silurus glanis) שאורכו מעל 3 מ' ומשקלו 140 ק"ג בממוצע.
נקייניים
הדיוויזיה ה-113 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-113 (בגרמנית: 113. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה, והשתתפה בקרב סטלינגרד.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד ארנסט גינצל. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-34 ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-51 וה-29, במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב וקרב חרקוב הראשון. בנובמבר 1941 נשלחה הדיוויזיה לסרביה, ובמרץ 1942 חזרה לחזית המזרחית, והוכפפה שוב לארמייה השישית, ולחמה עמה בקרב חרקוב השני. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד, שם הושמדה ב-31 בינואר 1943.
ב-23 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, והועמדה תחת פיקוד פרידריך וילהלם פריטר. ב-20 ביולי הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-39, שהיה חלק מהארמייה הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית בקרבות שונים, וב-25 בנובמבר 1943 פורקה, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-337.
סמדר צור
סמדר צור היא ספורטאית ואלופה פאראלימפית (סיאול 1988).
ביוגרפיה.
צור גדלה בקיבוץ מעגן מיכאל. בגיל 15, בשנת 1977, במהלך שחייה בכנרת נפגעה קשות מסירת מרוץ. כתוצאה מהתאונה נקטעה אחת מרגליה.
השתתפה באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) כחברה בנבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים וזכתה במדליית כסף.
השתתפה אולימפיאדת הנכים סיאול (1988) והתחרתה עם נבחרת הנשים בכדורסל ובשלושה משחים: במשחה 100 מטר בסגנון פרפר סיימה במקום הראשון (1:33.89 דקות) וזכתה במדליית זהב, במשחה 100 מטר בסגנון חזה סיימה במקום השלישי (1:45.39 דקות) וזכתה במדליית ארד, ובמשחה 200 מטר בסגנון מעורב סיימה במקום הרביעי.
פטי בויד
רבי תנחום בר חנילאי
רבי תנחום בר חנילאי היה אמורא ארץ-ישראלי בדור השני לאמוראים, בראשית המאה השלישית. בגמרא מופיעים עשרות מאמרים בשמו.