השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבום הבכורה של סקאדה הנושא את שמו, שממנו נמכרו מעל ל-7 מיליון עותקים. הוא נכתב על ידי סקאדה ומיגל מוריחון.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. במצעד השירים העכשוויים למבוגרים דורג השיר במקום השני. השיר זכה גם להצלחה במצעדים בבריטניה (מקום חמישי במצעד הסינגלים הבריטי), קנדה ושוודיה. הוא הוקלט על ידי סקאדה בספרדית בשם Otro Día Más Sin Verte, במועד יציאת השיר באנגלית, ודורג במקום הראשון במצעד Hot Latin Tracks של הבילבורד. בגרסה זו השתתפה גלוריה אסטפן בביצוע קולות הרקע.
לשיר צולמו שתי גרסאות של וידאו קליפ. באחת מהן שצולמה בשחור-לבן השתתפה אסטפן.
בשנת 2009 ביצע הזמר ברני ויליאמס גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבומו. סקאדה השתתף בהקלטת השיר.
בשנת 2017 הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בשיתוף הזמר ג'יפשן, וכן גאסה נוספת בסגנון רגאיי.
שנה מאוחר יותר הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בספרדית.
פול קרלין
פול נסטור קרלין (באנגלית: Paul Nestor Carlin; 25 באוגוסט 1931 - 25 באפריל 2018) היה איש עסקים אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית מינואר 1985 ועד ינואר 1986.
ראשית חייו.
פול קרלין נולד בסן דייגו, קליפורניה. ב-1954 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ויומינג, שם הוא עסק בריצה. הוא שירת שנתיים בצבא ארצות הברית והיה מאמן אתלטיקה באוניברסיטת בגדאד במסגרת תוכנית פולברייט.
קריירה ציבורית.
בשנות ה-60 עבד קרלין באיגוד הארצי של המחוזות . בארגון זה הוא שימש כעוזר המנהל לעניינים פדרליים, תפקיד בו הוא עסק בשתדלנות בקונגרס. בהמשך הוא שימש במשרה דומה מטעם האיגוד הלאומי למועצות חינוכיות . ב-1968 הוא הצטרף לאיגוד הארצי האודיו-ויזואלי, כסגן נשיא וכמנהל חינוכי.
קריירה בממשל הפדרלי.
קרלין החל לעבוד בממשל הפדרלי כאיש הקשר של הנשיא ריצ'רד ניקסון לקונגרס לענייני דואר. הוא המשיך ושימש כמומחה ליחסי עבודה במטה שירות הדואר של ארצות הברית, ראש אזור המזרח של השירות וראש אזור המרכז של השירות.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
ב-14 בנובמבר 1984 בחרה מועצת המנהלים של שירות הדואר בקרלין לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית מבין 35 מועמדים וב-1 בינואר 1985 הוא נכנס לתפקידו.
במהלך השנה בה כיהן קרלין כמנהל הכללי של הדואר סבל השירות מגרעון תקציבי. מ-1 באוקטובר 1984 (תחילת השנה התקציבית) ועד 1 ביולי 1985, צבר שירות הדואר גירעון של 385 מיליון דולר, בין השאר בשל גידול בלתי צפוי מראש בנפח דברי הדואר ושינויים בנתיבי ובלוחות הזמנים של קווי התעופה שהצריכו משירות הדואר לשאת ולתת על חוזים עם חברות התעופה ולשנות את לוחות הזמנים שלו. כדי לצמצם את הגרעון, החליט קרלין על קיצוץ של 3.5% בשכרם של 35 המנהלים הבכירים בשירות (כולל בשכרו שלו), ועיכב העלאת שכר מתוכננת של 3.2% של 714 מנהלים נוספים. צעדים נוספים לקיצוץ בהוצאות ננקטו על ידי שירות הדואר בתקופת כהונתו בתפקיד, כולל קיצוץ בשעות נוספות ועיכוב או ביטול של הנפקתם של בולי דואר מסוימים. סך כל הגרעון של השירות בשנת כספים זו הסתכם ב-251 מיליון דולר.
כהונתו של קרלין בשירות הדואר נקטעה לאחר שנה בלבד מיום תחילתה, כאשר ב-6 בינואר 1986 הוא הודח על ידי מועצת המנהלים של השירות. הותר לו להישאר כיועץ למועצת המנהלים בשכר מופחת. ג'ון מקיין, יושב ראש מועצת המנהלים, הסביר את פיטוריו של קלרין באומרו, "המנהלים חשו שחל שינוי באווירה שהצריך פרספקטיבה שונה של השוק". מחליפו של קרלין, אלברט וינסנט קייסי, התייחס בזכרונותיו להסבר שנתנו לו סגן יושב הראש, פיטר ווס בנוגע לסיבה לפיטוריו של קרלין. לדבריו של קייסי, מקיין וווס אמרו לו שקרלין כשל בצמצום מספר עובדי שירות הדואר, שהוא היה איטי מדי בקבלת החלטות בנוגע לרכישת ציוד אוטומציה, שהוא האציל יותר מדי סמכויות, ושהוא היה כפוף יותר מדי לבית הלבן, כל זאת בנוסף לגרעון של 251 מיליון דולר באותה שנה.
ביוני אותה שנה הגיש קרלין תביעה נגד מועצת המנהלים כדי לקבל בחזרה את תפקידו כמנהל הכללי של הדואר. הוא טען שהוא פוטר בשל סירובו להטות חוזה לרכישת ציוד למיון דואר לטובת חברה שהועדפה על ידי ווס. כחודש לפני הגשת התביעה של קרלין, הודה ווס באשמת קבלת תשלומים בנוגע לחוזה זה והתפטר מתפקידו במועצת המנהלים. עם זאת, התביעה שקרלין הגיש נדחתה על בסיס הסעיף בחוק הארגון מחדש של הדואר שמנע ביקורת שיפוטית על החלטת מועצת המנהלים של שירות הדואר לפטר את המנהל הכללי. על פי פסיקת בית המשפט, הקונגרס העניק למועצת המנהלים את הסמכות לפטר את המנהל הכללי "מסיבה ראויה, מסיבה בלתי ראויה, או ללא סיבה בכלל".
קריירה עסקית.
לאחר סיום כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, היה קרלין שותף יחד עם יוג'ין ג'ונסון לייסוד חברה שנקראה "דואר עסקי מהיר" (Business Mail Express Inc). החברה הוקמה ב-1990 ונמכרה ב-1995. ב-1998 ייסדו השניים חברה שנקראה "מייל-2000" (Mail2000), שמטרתה הייתה לזרז משלוחי דואר באמצעות סיוע לחברות עסקיות למיין מראש את דברי הדואר בכמויות גדולות. ב-2001 רכשה חברת United Parcel Service את "מייל-2000" בסכום שהוערך ב-100 מיליון דולר.
פול קרלין נפטר במחוז ארלינגטון, וירג'יניה, ב-25 באפריל 2018, בגיל 86. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
פליקס אוירבאך
פליקס אוירבאך (בגרמנית: Felix Auerbach; 12 בנובמבר 1856 – 26 בפברואר 1933) היה מדען רב-תחומי יהודי גרמני, שהתמחה בפיזיקה.
חייו.
אוירבאך נולד בברסלאו ב-12 בנובמבר 1856. אביו, לאופולד אוירבאך, היה פיזיקאי ופרופ' לרפואה באוניברסיטת ברסלאו. בגיל 16 הוא החל את לימודי הפיזיקה באוניברסיטאות של ורוצלב והיידלברג, תחת הנחייתו של גוסטאב קירחהוף, ובהמשך בברלין תחת הנחייתו של הרמן פון הלמהולץ. ב-1875 השלים את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה ב"טבעם של צלילים ווקליים" ושילבה בין פיזיקה מוזיקה ואקוסטיקה. עבודת ההביליטציה (פוסט-דוקטורט) שלו עסקה בחקר ניסויי של מגנטיות, נושא בו הוא הרבה לעסוק גם בשנים הבאות.
ב-1880 קיבל אוירבאך משרה כמרצה לפיזיקה באוניברסיטת ברסלאו והחל לעסוק גם בשאלות של הידרודינמיקה וחקר את תכונת הקושי של חומרים. הוא אף פיתח מכשיר מדידה ייעודי למדידת קושי אבסולוטי.
ב-1889 מונה לפרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ינה בגרמניה. הוא הופלה בשל היותו יהודי ועל אף הישגיו המדעיים הוענקה לו דרגת פרופסור מלא רק ב-1924 אחרי מספר דחיות.
ב-1926, בגיל 70, החלו אוירבאך ושותפו וילהלם הורט (Wilhelm Hort) לכתוב "מדריך למכניקה פיזיקלית וטכנית" (des "Handbuchs der physikalischen und technischen Mechanik)" שהתפרסם בשבעה כרכים בין השנים 1927–1931. אוירבאך עסק גם במתמטיקה ואף פרסם מספר ספרים, ביניהם הספר "הפחד ממתמטיקה ואיך להתגבר עליו" (Die Furcht vor der Mathematik und ihre Überwindung).
אוירבאך היה ידוע בקשריו הענפים עם קהילת האמנים באזור תורינגיה, ונודע בתור "המתווך בין איינשטיין ותנועת הבאוהאוס" (שמרכזה באותן השנים היה בעיר ויימאר הסמוכה למקום מגוריו). זאת הן בשל כתיבתו המדעית הפופולרית על תורת היחסות ועל נושאים אחרים והן בשל עיסוקו בפיזיקה של האמנות. ביתו של אוירבאך עוצב בסגנון הבאוהאוס והוא נהג לארח בו אמנים ומדענים למפגשים חברתיים מגוונים. גם כיום מהווה ביתו (הידוע בכינוי "בית אוירבאך") נקודת עניין לחובבי הבאוהאוס ורבים מבקרים בו בכל שנה .
ב-1883 הוא נישא לאנה סילברגלייט, שהפכה בהמשך למובילת המאבק לשחרור נשים בגרמניה. לזוג לא נולדו ילדים.
התאבדותו של אוירבאך.
בעקבות עלייתו של היטלר, והאווירה האנטישמית ששררה בגרמניה בכלל ובינה בפרט באותן השנים, סבלו פליקס ואנה אוירבאך מרדיפות ומהשפלה. כמו יהודים רבים שראו בעצמם בשר מבשרה של החברה הגרמנית הם התקשו לעכל את השינוי החד שחל במעמדם וב-26 בפברואר 1933 התאבדו. במכתב ההתאבדות כתב אוירבאך:
בעיר ינה נקרא רחוב על שמו בשכונת Lobeda West.
דני האלם
דניס (דני) קלייב האלם (באנגלית: Denis Clive Hulme, 18 ביוני 1936 – 4 באוקטובר 1992) היה נהג מרוצים ניו זילנדי, שזכה באליפות הפורמולה 1 בשנת 1967. התחרה באליפות במהלך 10 עונות, בהן השיג שמונה ניצחונות. סיים פעמיים את העונה במקום השלישי בטבלת הנהגים.
במקביל לפורמולה 1 התחרה גם באליפות הקנ-אם וזכה באליפות הנהגים פעמיים ובאליפות הקבוצתית חמש פעמים. לאחר הפרישה מהפורמולה 1 המשיך להתחרות באליפויות טורינג באוסטרליה. לאורך הקריירה התחרה במספר מרוצים ידועים דוגמת: מרוץ 24 השעות של לה מאן, אותו ניצח בשנת 1961, מרוץ 24 השעות של דייטונה ומרוץ באת'ורסט 1000.
בשנת 1992 לקה בליבו במהלך מרוץ באת'ורסט 1000 ומת.
קריירת מרוצים.
האלם נולד בחוות טבק במוטואקה, ניו זילנד. אביו, קלייב, קיבל את עיטור צלב ויקטוריה על השתתפותו בהקרב על כרתים בשנת 1941. האב לימד את דני לנהוג על משאית בגיל צעיר, כשהילד יושב על ברכיו. בגיל 6 כבר נהג בעצמו. בגיל 15 הוא עזב את בית הספר ועבד במוסך. בכסף שהרוויח רכש מכונית מדגם MG TF עימה התחרה במרוצי טיפוס-גבעה. בהמשך רכש לו אביו מכונית מדגם MG MGA. לאחר שצבר מספר הצלחות רכש מכוית פורמולה 2 מתוצרת קופר-קליימקס. יחד עם ג'ורג' לאווטן נבחרו השניים לייצג את ניו זילנד במרוצי פורמולה ג'וניור ופורמולה 2 ברחבי אירופה. בשנת 1960 ניצח את גרנד פרי פסקארה בקטגוריית הג'וניור. לקראת סוף אותה שנה חווה טרגדיה כשלאווטן נפגע בתאונה שאירעה במהלך מרוץ בדנמרק ומאוחר יותר מת בזרועותיו של האלם שחש לעזרתו.