בהמשך הקים בעיר בית כנסת. לשם הקמתו נסע לעיר פאס כדי להתייעץ עם אנשי הקהילה על צורת הבנייה, ובסוף בנה בדבדו בית כנסת כדוגמת זה שעמד בפאס.
בבית הכנסת שלו הקים ישיבה שהיוותה מקור מרכזי ללימוד תורה ליהודי העיר, בה לימד תלמידים רבים וביניהם גדולי הרבנים של העיר דבדו (רבי דוד הכהן סקלי, רבי שלמה הכהן צבאן ועוד). נשאר בתפקידו כראש הישיבה למעלה מ-20 שנה.
בשנת 1902 פרץ מרד בו חמארה שהביא צרות רבות ליהודי האזור. כתוצאה מכך ברח ר' אברהם לכפר תאזה.
לאחר מכן עזב את תאזה ועבר לפאס שם שימש כספרא דדיינא בבית הדין של הרב שלמה אבן דנאן, שאמר עליו ש"חושן המשפט על ליבו". בפאס גם חיתן את בנו הרב מאיר יעקב עם רינא, בתו של יוסף עטייא, אחד ממכובדי הקהילה. אותו בן נפטר כשהיה רק בן 29. המאורע ציער מאוד את רבי אברהם, שלא יכל לשאת את הצער והחליט בעקבות כך לעזוב את העיר.
מפאס עבר למרקש, שם יסד ישיבה ולימד בה במשך שנתיים. באותה ישיבה לימד הרבה תלמידים, ביניהם מי שלימים נתמנה לאב בית הדין בעיר, רבי מרדכי קורקוס.
בשנת 1916 עבר למוגאדור, שם נתמנה לראש אבות בתי הדין. נשאר בתפקיד זה עד פטירתו בשנת 1941 בגיל 88.
בנו הרב חיים דוד בן סוסאן (לימים ראב"ד קזבלנקה) המשיך אחריו מספר שנים בתפקידו בבית הדין של מוגאדור.
רבנים אחרים.
רבים מרבני מרוקו ובפרט רבני האזורים בהם כיהן בתפקידיו הרבים, העריכו את ר' אברהם ואת גדלותו בתורה.
כששהה בפאס פגש את הרב יוסף בן נאיים שם נוכח לכישרונו הרב בלימוד התורה. ר' אברהם עודד את אביו, ר' יצחק, להקים לבנו ישיבה בה יוכל לפתח את כישוריו וללמד אחרים. ר' יצחק שמע לעצתו והקים בפאס ישיבה, שנסגרה לאחר מספר שנים בעקבות מאורעות התריתל. השד"ר הרב שמעון ועקנין העיד שראה את שניהם יושבים באחת החנויות בעיר פאס ועל כך אמר כי "גלתה סנהדרין לחנויות".
רבים הזכירו ושבחו אותו בספריהם, ביניהם ר' יוסף חיים ילוז, תלמידו המובהק ר' דוד הכהן סקלי, והרב שלמה הכהן זאגורי. חלקם גם התייעצו איתו בעניינים הלכתיים שונים, כמו תלמידו הרב שמואל מרציאנו, הרב שלמה אבן-דנאן, הרב יוסף משאש ועוד רבים.
חיבוריו.
הותיר אחריו שני חיבורים הלכתיים שלא פורסמו:
עסק גם בתרגום הספר "בית שלמה" מרבי שלמה מאיר, העוסק באיסור והיתר, יחד עם רבי יוסף ענקונינה. התרגום הושלם באייר ה'תרנ"ב (1892) והספר נדפס מספר שנים אחר כך.
אופק 16
אופק 16 הוא לוויין צילום וריגול ישראלי ממשפחת לווייני אופק, שתוכנן ונבנה על ידי התעשייה האווירית לישראל עבור משרד הביטחון. אופק 16 שוגר מבסיס פלמחים על גבי משגר השביט הישראלי ב-6 ביולי 2020.
רקע.
אופק 16 מגיע לאחר אופק 11 ששוגר ב-2016 וסבל מתקלות חמורות לאחר השיגור.
פיתוח וייצור הלוויין נוהל בידי משרד הביטחון באמצעות מנהלת תוכנית החלל במפא"ת. הלוויין נבנה במפעל מבת חלל בתעשייה האווירית שהוביל את הפרויקט יחד עם מפעל מל"מ האחראי לפיתוח המשגר. אלביט מערכות פיתחה את המצלמה שהורכבה על הלוויין ומהווה את המטען. מנועי משגר השביט פותחו בידי רפאל ותומר, החברה הממשלתית למערכות הנעה רקטית. חברות נוספות שהשתתפו בפרויקט הן מפעל תמ"ם של התעשייה האווירית, רוקר וסיאלו של BAE סיסטמס.
שיגור.
הלוויין שוגר ב-6 ביולי 2020 מבסיס חיל האוויר בפלמחים על גבי משגר השביט. על פי משרד הביטחון, הלוויין שוגר בשעה 04:00 לפנות בוקר בזמן שהשמיים היו נקיים. צוותים ישראלים עקבו אחרי השיגור מכלי טיס צבאיים באוויר, בנוסף לצוותי הקרקע ממרכזי השליטה שבמרכז הארץ ובפלמחים. מספר דקות לאחר השיגור, הלוויין החל בהקפת כדור הארץ ושידור נתונים. לאחר ביצוע בדיקות לבדיקת תקינותו, הועברה באוקטובר 2020 אחריות ההפעלה ממשרד הביטחון ליחידה 9900 באגף המודיעין בצה"ל. הלוויין התמקם במסלול סביב כדור הארץ, בגובה של כמה מאות קילומטרים מפני הקרקע.
מעט אחרי השיגור, שר הביטחון בני גנץ, אמר כי "הצלחת שיגור הלוויין אופק 16 הלילה היא הישג אדיר. העליונות הטכנולוגית והמודיעינית של מדינת ישראל היא אבן יסוד בביטחונה".
ב-14 ביולי התקבלו תמונות ראשונות מהלוויין.
מאפיינים.
הלוויין מכיל מצלמה מולטי-ספקטרלית ברזולוציה גבוהה מתוצרת אל אופ של אלביט, המסוגלת לצלם שטח של כ-15 ק"מ ברזולוציה של 35 ס"מ לפיקסל מגובה 450 ק"מ. את פיתוח וייצור הלוויין והמשגר הוביל משרד הביטחון, באמצעות מינהלת החלל "אתגר" במפא"ת. התעשייה האווירית היא הקבלן הראשי של הפרויקט - חטיבת טילים וחלל, באמצעות מפעל "חלל", מובילה את הפרויקט יחד עם "מלמ" המפתחת את המשגר. את מצלמת הלוויין פיתחה חברת "אלביט מערכות". החברה הממשלתית למערכות הנעה רקטית, "תומר", ייצרה את מנועי משגר השביט ביחד עם חברת רפאל. בפרויקט שותפות חברות רבות נוספות, בהן "רוקר" ו"סיאלו". הלוויין צפוי לשדר תמונות ממדינות עוינות לישראל ובכך לעקוב אחרי התפתחות תוכנית הגרעין האיראנית, סוריה ולבנון.
מחפשת את מר גודבר
מחפשת את מר גודבר (באנגלית: Looking for Mr. Goodbar) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת פשע משנת 1977 בבימויו של ריצ'רד ברוקס עם דיאן קיטון, טיוזדיי ולד וריצ'רד גיר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ריצ'רד ברוקס, והוא מבוסס על הספר "מחפשת את מר גודבר" של ג'ודית רוסנר משנת 1975. הספר מבוסס על מקרה אמיתי של רוזאן קווין שנרצחה בשנת 1973. היא חיה חיים כפולים, ביום הייתה מורה מכובדת, ובלילה הייתה מבלה במועדונים מפוקפקים עם גברים רבים וסמים.
מר גודבר (Mr. Goodbar) הוא שם של ממתק מתוצרת חברת הרשי בצורת טבלה של שוקולד ואגוזים. זה ממתק נפוץ ונחפץ בארצות הברית והכוונה בביטוי "מחפשת את מר גודבר" היא לבחורה שנכנסת לבר ותרה בעיניה אחרי גבר מתוק ונחפץ כמו הממתק "מר גודבר".
תקציר העלילה.
תרזה דאן (דיאן קיטון) היא צעירה הלומדת הוראה בקולג' בשיקגו ובכוונתה להיות מורה לילדים חרשים. היא מוצאת חן בעיני המרצה מרטין (אלן פיינסטיין) ומסכימה להיענות לחיזוריו, ולאבד את בתוליה. בילדותה סבלה מסקוליוזיס ועברה סדרת ניתוחים שהותירו צלקת בגבה. כשהסתבר לה שזה תורשתי, בקשה מהכירורג שלה (בריאן דנהי) לעבור ניתוח עיקור.
אחותה הבכורה, קתרין, (טיוזדיי ולד) עזבה את הבית ומנהלת אורח חיים פרוע של נישואים, גרושים, בגידות, אורגיות ועוד. תרזה גרה עדיין אצל הוריה. אביה (ריצ'רד קיילי) הוא טיפוס שמרן ותקיף ומבקש שתתחתן רק עם קתולי. כאשר היא מבקרת אצל אחותה עד שעה מאוחרת הוא גוער בה קשות והיא עוזבת את הבית ושוכרת דירה בבית בו גרה קתרין.
ביום היא מחנכת מוערכת לילדים חרשים. בלילה היא מבלה במועדונים מפוקפקים מלאים בטיפוסים מפוקפקים וסמים. שם היא פוגשת את טוני (ריצ'רד גיר) המתפרנס ממכירת סמים, אבל מספק אותה מינית. היחסים ביניהם יודעים עליות וירידות. היא מכירה גם את ג"יימס (ויליאם אתרטון), עובד סוציאלי המטפל במשפחה של תלמידה שלה. ג'יימס הוא טיפוס יותר שמרני, רוצה להתחתן אתה ומוצא חן בעיני אביה בגלל שהוא קתולי, אך תרזה דוחה אותו.
טוני מתחיל בהתנהגות אלימה, ותרזה מצליחה לגרש אותו. היא ממשיכה בביקוריה הפרועים בברים, שוכבת עם גברים רבים, שאף משאירים לה כסף וצורכת סמים.
הסוף הטרגי קורה כשהיא פוגשת את גארי (טום ברנג'ר) שהוא ביסקסואלי. כאשר הוא לא מגיע לזיקפה, היא מעירה לו וזה מעורר את חמתו. הוא חונק ודוקר אותה למוות.
סטיבן ברחוויין
סטיבן צ'ארלס ברחוויין (בהולנדית: Steven Charles Bergwijn; נולד ב-8 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והקיצוני באייאקס ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים.
פ.ס.וו. איינדהובן.
ברחוויין נולד באמסטרדם להורים מסורינאם. עד 2009 שיחק בקבוצת נוער מקומית בשכונה בה התגורר, וב-2009 הצטרף למחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם. עקב סכסוך עם אחד ממאמניו החליט לעזוב. באופן מיידי לאחר עזיבתו נציגי פ.ס.וו. איינדהובן יצרו עמו קשר והביאו אותו למחלקת הנוער. ב-9 באוגוסט 2014 ערך את הופעתו הראשונה בפ.ס.וו. ב', במסגרת ליגת המשנה ההולנדית.
את שערו השלישי במדי הקבוצה הבוגרת של פ.ס.וו. כבש בניצחון 0–3 על אייאקס, ניצחון אשר הבטיח לפ.ס.וו. את אליפות הולנד של עונת .
טוטנהאם הוטספר.
בסיום חלון ההעברות של ינואר 2020 חתם ברחוויין בטוטנהאם הוטספר על חוזה ל-5 שנים, בעסקה ששווייה 26.7 מיליון פאונד. בהופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג מול מנצ'סטר סיטי כבש את שער הבכורה שלו בטוטנהאם, בניצחון 0–2, ונבחר לאיש המשחק על ידי סקיי ספורטס. ב-6 במרץ 2020, במשחק מול ברנלי, נפצע ברחוויין בקרסולו השמאלי, פציעה שהייתה צפויה להשביתו עד לסוף העונה. עקב השבתת הליגה בזמן התפרצות נגיף הקורונה, היה לברחוויין זמן להתאושש מהפציעה והוא פתח בהרכב במשחק הראשון של טוטנהאם מאז חזרת הליגה, מול מנצ'סטר יונייטד, ואף כבש את השער היחיד לזכות קבוצתו.
אייאקס.
ב-7 ביולי 2022 חתם באייאקס עליו היא שילמה 31 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-30 ביולי וכבש שער בכורה בהפסד הקבוצה 3-5 לפ.ס.וו. איינדהובן במשחק מגן יוהאן קרויף. ב-14 באוגוסט כבש שערים ראשונים בליגה כשכבש שלושער בניצחון 2-5 על חרונינגן.
קריירה בינלאומית.
ברחוויין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד הבוגרת תחת המאמן רונאלד קומאן, ב-13 באוקטובר 2018, כאשר פתח בניצחון 0–3 על במסגרת ליגת האומות 2018/2019.
סטיבן ברחווין
פאדי כיוף
פאדי כיוף (בערבית: فادي كيوف; 12 באפריל 1985 – 14 בפברואר 2004) היה ילד פלא דרוזי-ישראלי.
חייו.