בינואר 2015, ראש הממשלה החדש של סומליה, עומר עבדיראשיד עלי שרמקה, נפגש עם שגריר איחוד האמירויות הערביות בסומליה, מוחמד אחמד עות'מאן אל חמאדי, במשרד שלו במוגדישו. השניים דנו בנושאים שונים בענייני יחסים דו-צדדיים כמו, מבצעים צבאיים, הסדרת מוסדות ממשלתיים מחדש, אבטחה ימי ותהליך שיקום מקומי. שרמקה ציין כי בין המדינות מערכת יחסים קרובה וארוכת שנים. השגריר אל חמאדי הבטיח כי רשויות איחוד האמירויות הערביות הרשויות יתמכו תמיכה שוטפת בפעילויות ההתפתחותיות בסומליה.
במרץ 2015, שר החוץ של סומליה עבדיסלאם עומר נפגש עם שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות עבדאללה בן זאיד אל נחיין באבו דאבי. שני השרים דנו בנושאים שונים בנוגע לקשר הבילטרלי בין המדינות כמו חיזוק שיתוף הפעולה בתחום הביטחוני. הם גם דנו על פרויקטים משותפים מתמשכים בין המדינות ועל המצב הפוליטי בסומליה. עומר שיבח את ממשלת איחוד האמירויות הערביות בעקבות יוזמות הפיתוח השונות שהפעילה בסומליה, ושיבח את גילוי המחויבות של איחוד האמירויות הערביות לעזור בבנייה מחדש של המדינה.
שיתוף פעולה צבאי.
איחוד האמירויות הערביות אימנו כמה אלפי חיילים סומלים מאז 2014. איחוד האמירויות הערביות שילמו את המשכורות של כ-2,407 סומלי חיילים, ואימנו יחידה אנטי פיראטית בפונטלנד.
משימת ההדרכה הסתיימה לאחר שחיילים סומלים תקפו מטוס של איחוד האמירויות הערביות המטוס בנמל התעופה הבינלאומי עדן עדה והחרימו בכוח 9.6 מיליון דולר במזומן.
הסכמים.
בסוף מרץ 2013, שר החוץ של סומליה פווזיה יוסוף חאג' אדן ושר החוץ של איחוד האמירויות הערביות שייח' עבדאללה בן זאיד אל נחיין חתמו על מזכר הבנה של שיתוף פעולה דו-צדדי. ההסכם מחדש קשר דיפלומטי רשמי בין סומליה ואיחוד האמירויות הערביות, ומתמקד גם את בתחומים הפוליטיים, הביטחוניים, הכלכליים, ובתחומי ההשקעה והפיתוח. בנוסף, ממשלת איחוד האמירויות הערביות הודיעה, כי היא תפתח מחדש את השגרירות במוגדישו.
בנובמבר 2014, סומליה ואיחוד האמירויות הערביות חתמו על מזכר הבנה כדי לשפר את שיתוף פעולה הצבאי.
משלחות דיפלומטיות.
הממשלה הפדרלית של סומליה מחזיקה בשגרירות באבו דאבי. המשלחת הדיפלומטית מנוהלת על ידי השגריר עבדול קאדיר שייח'קי אל-חטמיני.
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בשגרירות במוגדישו. המשלחת הדיפלומטית מנוהלת על ידי השגריר מוחמד אחמד עות'מאן אל חמאדי.
סומלילנד.
חברת DP World (חברת נמלי דובאי העולמית) מפעילה את נמל ברברה בסומלילנד.
איחוד האמירויות הערביות הצהירה על רצון לפתוח בסיס צבאי בסומלילנד.
פרח הגזניה
סקלר (דג)
נחלת צבי (שכונה)
נחלת צבי היא שכונה בירושלים ליד מאה שערים שנבנתה על ידי יהודים מתימן.
היסטוריה.
השכונה הוקמה ביוזמתם של קבוצה מעולי תימן שהחליטו לחסוך מכספם לצורך קניית קרקע ובניית בתים. הם הפקידו את הכסף שחסכו בידי נסים בכר, אשר בראותו את מאמציהם שכנע את הברון מוריס הירש להלוות להם את הכסף הנדרש להקמת השכונה והם נדרשו להשיב את ההלוואה בתשלומים שנפרשו על פני 12 שנים. אבן פינה לשכונה הונחה ב-י"ב תשרי תר"ן (1889). בשלב ראשון נבנו בשכונה 23 בתים והשכונה יועדה לכלל 35 בתים. השכונה נקראה על שמו של הברון, "נחלת צבי". בית הכנסת בשכונה, שנבנה בהשתדלותו של אברהם אלברט ענתבי, נחנך בסוכות 1903.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה השכונה מהעניות ביותר בירושלים עם השכירות הזולה ביותר.
בשנת 1954 תוארה השכונה:
בשנת 1955 נכללה השכונה, יחד עם מאה שערים, בתוכנית המתאר של ירושלים כאזור הריסה.
אוואריסטו פליצ'ה דאל'אבאקו
אוואריסטו פליצ'ה דאל'אבאקו (באיטלקית: Evaristo Felice dall'Abaco, 12 ביולי 1675 ורונה - 12 ביולי 1742, מינכן) היה כנר, צ'לן ומלחין איטלקי, נציג של המוזיקה הבארוקית.
ביוגרפיה.
דאל'אבאקו נולד בשנת 1675 בוורונה, אז ברפובליקה של ונציה כבנו של הטוען המשפטי (causidico) דמיאנו דאל'אבאקו ושל אשתו, קלורינדה. אין פרטים רבים על שנות לימודיו בתחום המוזיקה. ייתכן כי השתלם בנגינה בכינור ובצ'לו אצל ג'וזפה טורלי, כנר ומלחין, בן מפורסם של העיר ורונה. ייתכן שהחל משנת 1685 עבר ללמוד במודנה, שם התחיל מאוחר יותר את הקריירה האמנותית.
על פעילותו במודנה במהלך השנים 1701-1696 נמצא תיעוד בארכיון העיר. הוא ניגן ככנר, לפעמים לצידו של תומאזו אנטוניו ויטאלי. במופעי תיאטרון ואופרה, באירועים באקדמיה, טקסים כנסייתיים, מסיבות ונשפים. בשנת 1704 הוא הצטרף כ-Kammermusiker . הוא התוודע באותם הימים לאופרות ולאורטוריות של מלחינים מן האסכולה הונציאנית המאוחרת, כמו אנטוניו ג'אנטיני, קרלו פלוויצ'ינו, אנטוניו לוטי ומרק'אנטוניו זיאני. במודנה הכיר דאל'אבאקו גם את הסגנון המוזיקלי הצרפתי מכיוון שעל המוזיקה בנשפים ובחגיגות החצר היה אחראי הצרפתי אמברוויל.
אחרי 19 בספטמבר 1701 אין יותר תיעוד על נוכחותו של דאל'אבאקו במודנה.
ב-1704 ניתן למצוא אותו במינכן בחצר של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה (1726-1679).כנראה בעידודו של פייטרו טורי, שהיה לו מעמד חשוב בתזמורת החצר ומאוחר יותר היה ליועץ ומנהל המוזיקה הקאמרית של החצר הבווארית, התמנה דאל'אבאקו כצ'לן בתזמורת הקאמרית של הנסיך.
אולם בגלל מלחמת הירושה הספרדית שהה הנסיך מקס אמנואל רק לעיתים רחוקות במינכן. תקופה נשאר דאל'אבאקו ללא עבודה וקיבל את משכורתו באיחור. בסופו של דבר, בינואר 1705 השתחרר ממשרתו במינכן לפי בקשתו. בינתיים הקים הנסיך במושבו בבריסל אקדמיה חדשה למוזיקה וכעבור זמן עבר אבאקו לשם והתקבל שוב לשירות הנסיך.
בהמשך ליווה דאל'אבאקו את הנסיך הבווארי בנאמור, בכמה יישובים בחבל אנו כולל מונס (1706-1709) בצרפת - בקומפיין (1709) וכמו כן בפריז ובוורסאי (1709-1711). בארצות השפלה - כנראה במונס - התחתן עם מארי קלמאנס בולטינק. כבר בגלות התמנה אבאקו לקונצרטמייסטר של קפלת הנסיך מקסימיליאן השני עמנואל, במקביל עם המוזיקאי הוותיק מלכיאור דארדספין (1717-1643). עם חזרתו של הנסיך למינכן, ב-1715 המשיך דאל'אבאקו בתפקיד קונצרטמייסטר, ואחרי מותו של דארדספין משרתו הפכה לבלעדית. בנוסף התמנה ליועץ. אחרי שנת 1726, תחת שלטונו של הנסיך הבוחר החדש, קרל אלברכט, גם הוא חובב מוזיקה אך בעל טעם אחר, קרנו של אבאקו בחצר ירדה. בשנת 1737 עם מותו של פייטרו טורי, מנהל המוזיקה הקאמרית של הנסיך, לא אבאקו אלא ג. פראנדיני ירש את התפקיד. אבאקו המשיך להלחין מוזיקה קאמרית עבור החצרות המלכותיות הצרפתית וההולנדית והצרפתית עד שנת 1740 כשפרש לגמלאות.
חייו הפרטיים.
מנישואיו למארי קלמאנס בולטינק נולדו לו חמישה ילדים. הבן הבכור בשם ז'וזף קלמאן אבאקו (ג'וזפה קלמנטה פרדיננדו אבאקו) (1805-1710), היה לימים למלחין וצ'לן.
דאל 'אבאקו קרא לו בשם ז'וזף קלמאן לכבוד הנסיך הבוחר של קלן, אותו הכיר בעת נדודיו עם החצר הבווארית בארצות השפלה.
יצירתו.
המוזיקה של דאל'אבאקו חבה במיוחד להשפעתם של ויוואלדי ושל קורלי .
הוא תרם לקביעת סדר הקטעים בסונטה הפרקלאסית.
כשגלה יחד עם החצר הבווארית, הגיע דאל'אבאקו גם לצרפת וספג השפעות צרפתיות, הבאות לידי ביטוי במיוחד באופוס 4 שלו
לקריאה נוספת.
Julie Anne Sadie (red) - "Guide de la Musique Baroque", Fayard, Les Indespensables de la Musique, Paris, 1995
קישורים חיצוניים.
ספרייה דיגיטלית בבואריה
Adolf Sandberger - "Einleitung" "E. F. Dall'Abaco - Ausgewählte Werke Erster Teil" in "Denkmaler der Tonkunst in Bayern" Leipzig 1900
Bianca Maria Antolini- "Evaristo Felice Dell'Abaco", Treccani "Dizionario biografico degli Italiani", vol.31, 1985
קוף חוטם
רוסיון
עמים ושבטים נוודים
אקו פארק
אריה הכיס
קריאה בכף רגל
הלאמת חברת החשמל
הלאמת חברת החשמל בישראל יצאה לפועל ב-10 בינואר 1954 לאחר שממשלת ישראל אישרה את רכישת מרבית מניות חברת החשמל מידי בעלי המניות הפרטיים בבורסות שבלונדון ותל אביב, ובכך הפכה אותה מחברה בבעלות פרטית לחברה ממשלתית.
עם תום מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות ניצבה חברת החשמל בפני עלייה דרסטית בביקוש לחשמל מחד גיסא, ומאידך גיסא התנאים בארץ ובעולם הקשו על החברה לגייס את המשאבים הנחוצים להמשך פעילות תקינה. כתוצאה מכך העלתה חברת החשמל את דרישות התשלום מן הצרכנים והנהיגה קיצוב בחשמל, לראשונה בתולדותיה. צעדים אלו גרמו למורת רוח ציבורית, וכן לחוסר שביעות רצון בקרב הממשלה שכבר סייעה לחברת החשמל בקשייה. ב-25 במאי 1951 הוקמה ועדה בראשות אליעזר הופיין לבדיקת הבעיות במשק החשמל. מסקנות הוועדה הוגשו לממשלת ישראל באוקטובר 1952 ובהן נקבע חד משמעית שיש צורך להלאים את החברה כיוון שבמתכונתה הנוכחית היא לא תוכל לעמוד בדרישות המשק עקב קשיי המימון. חוסר הרצון להרתיע משקיעים פרטיים, החשש מפני חבלה ביחסיה של ישראל עם מדינות קפיטליסטיות והחשש מפני תגובה ציבורית שלילית בארץ, הביאו לכך שהממשלה העדיפה להימנע מהלאמה של חברת החשמל, או לכל הפחות מהלאמה מלאה, למרות האידאולוגיה הסוציאליסטית של מפלגת השלטון מפא"י. אולם יושב ראש החברה הרברט סמואל והמנהל הכללי של החברה אברהם רוטנברג העדיפו הלאמה מלאה על פני מבנה של חברה מעורבת, ומאמצים לגייס הון בחו"ל כדי להשאיר את החברה בידיים פרטיות כשלו, ולכן אישרה ממשלת ישראל את רכישת מניות החברה מן הבעלים הפרטיים, ובכך למעשה הלאימה אותה.
רקע.