באפריל 2009 תאגיד המיחזור הודיע על הסכם חדש עם בתי העסק ורשתות המזון ברחבי הארץ, במסגרתו יעניק תמורה כספית לבתי העסק עבור קליטת מכלי המשקה והשבת דמי הפיקדון לציבור. עלות המהלך נאמדת בכמה מיליוני שקלים לשנה, והוא ימומן על ידי יצרני המשקאות.
מטרת ההסכם להעניק לבתי העסק אשר יאספו כמויות גדולות של בקבוקים תמריץ לקבל את מכלי המשקה מהציבור הרחב ולהעבירם למיחזור. כדי ליהנות מההטבה יידרשו בתי העסק לאסוף מאות אלפי בקבוקים מדי חודש. מכל צרכן הם יקבלו עד 50 בקבוקים, כדי למנוע כניסתם של גופים מסחריים לתחום וכדי לאפשר לכל אדם להביא מביתו את הבקבוקים שצבר במהלך השבוע.
דמי הטיפול שיוענקו לרשתות המזון ולבתי העסק יאפשרו להם להקצות כוח-אדם מיוחד לטיפול בבקבוקים ולהשבת דמי הפיקדון לצרכן.
קמפיין המיחזור במערכת החינוך.
בשנת 2008 נאספו על ידי תלמידים בבתי הספר מעל 2,200,000 מכלי משקה וכ־124,000 מכלים נוספים על ידי הילדים בגני ילדים.
למעלה מ-2,000 מוסדות חינוך הרשומים כלקוחות התאגיד בקשו מהתלמידים להביא את מכלי השתייה שנותרו להם בבית – לבית הספר, ומשם הועברו למיחזור על ידי תאגיד אל"ה.
בנוסף– מכלי המשקה החייבים בפיקדון מזכים את בתי הספר בדמי הפיקדון ששולמו עבורם. בשנת 2008 הועברו למוסדות החינוך מעל 580,000 ₪ בעבור 2,324,000 מכלים (כולל גנים ובי"ס).
ביקורת.
התאגיד אסף מאז הקמתו למעלה מ-25 מיליארד מכלים, בניסיון לעמוד ביעדי האיסוף השנתיים שהוגדרו בחוק הפיקדון. יעדי האיסוף מגדירים אחוז מסוים מסך כל המכלים שנמכרו ואשר מיועדים למיחזור. במשך שנות קיומו, לא תמיד הצליח התאגיד לעמוד ביעדים אלה ועקב כך צבר קנסות. עניין זה העיב על עצם קיומו של התאגיד, אשר אף עמד בפני סגירה בעקבות תביעה של הממונה על ההגבלים העסקיים ורשתות השיווק. לטענת התובעים, "תאגיד המיחזור במתכונתו הנוכחית אינו יעיל, בזבזני ואינו משרת את מטרות חוק הפיקדון." בשנת 2005 דחה בית הדין להגבלים עסקיים את התביעה לפירוק התאגיד, והתיר את פעולתו לשלוש שנים נוספות.
טענות נוספות שמועלות כנגד התאגיד, בהקשרים שונים, הן:
מנגד, החוק קובע כי אכיפת חוק הפיקדון אינה באחריות התאגיד אלא באחריות המשרד להגנת הסביבה, ולכן התאגיד טוען כי אין באפשרותו לטפל ברוב הבעיות שצוינו לעיל. כמו כן, טוען התאגיד שבתוך שנים ספורות הצליח להגיע לאחוזי איסוף גבוהים ביחס למדינות אחרות במערב.
בשנת 2012 תבע תאגיד המיחזור את הפעיל הסביבתי דני מורגנשטרן, בסכום של חצי מיליון שקלים, בטענה שהפיץ נגדו שקרים פוגעניים בחמישה פרסומים שונים. בשלב הראשון קיבל בית משפט השלום את התביעה, אך בית המשפט המחוזי בירושלים הפך את ההחלטה, פסק הוצאות לתובעים, וקבע כי אינו יכול להתעלם מהרושם שהתובעת סימנה לה כמטרה להשתיק את מורגנשטרן.
הררי (מדינה)
המדינה האזורית הלאומית של אומת ההררי (באנגלית: Harari People's National Regional State) היא הקטנה מבין מדינות אתיופיה, הן בשטחה והן במספר תושביה. בעבר הייתה חלק ממחוז הררג. בירתה של הררי היא העיר הרר.
דמוגרפיה.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה לשנת 2005, חיים בהררי 196,000 תושבים, כאשר החלוקה היא 100,000 גברים ו-96,000 נשים. 74,000 או 37.8% הם כפריים, ו-122,000 או 62.2% הם עירוניים. להררי שטח של 311.25 קמ"ר וצפיפות ממוצעת של כ-630 איש לקמ"ר.
הקבוצות האתניות במדינת הררי הן אורומו 52.35%, אמהרים 32.6%, הררים 7.1% ו-3.2% גורג'ה. מכאן עולה כי ההררים הם מיעוט קטן במדינת האם שלהם.
התפלגות הדתות בהררי היא 60.3% מוסלמים, 38.2% נוצרים אתיופים אורתודוקסיים, 0.9% נוצרים פרוטסטנטים, 0.55% נוצרים קתולים, ו-0.1% דתות אחרות.
ערן בן ימיני
ערן בן ימיני (נולד ב-21 ביוני 1966) הוא מייסד ארגון מגמה ירוקה, ארגון סטודנטים ארצי למען איכות הסביבה. כיהן כיו"ר התנועה הירוקה שרצה יחד עם מימד לבחירות לכנסת השמונה עשרה.
ביוגרפיה.
בן ימיני הוא בעל תואר ראשון בפיזיקה מהטכניון ודוקטורנט להיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת בר-אילן. בעת שהותו באנגליה בשנות ה-90 נחשף לפעילות סביבתית רבה כנגד כביש M11. עם שובו לארץ סבר כי הפעילות שהתקיימה נגד סלילת כביש חוצה ישראל מעטה, והקים בשנת 1997 את מגמה ירוקה (בתוך החברה להגנת הטבע), ארגון סטודנטים ארצי להגנת הסביבה בכלל, ולמאבק נגד חוצה ישראל בפרט. לאחר מכן הפכה מגמה ירוקה לארגון עצמאי. תחת הנהגתו של בן ימיני הרחיב הארגון את פעילותו לתחום נרחב יותר של צדק סביבתי.
בשנים 2004–2007 שימש בן ימיני כרכז המסלול הסביבתי של התוכנית ל"חממה ליזמות חינוכית" במכון לחינוך דמוקרטי, במכללת סמינר הקיבוצים, וכיום הוא מלמד במסלול. משנת 2003 הוא מנחה תוכנית עמיתי הסביבה של מרכז השל - המכון הישראלי לחשיבה ומנהיגות סביבתית. בשנת 2008 פרש מתפקיד יו"ר הוועד המנהל של מגמה ירוקה, לאחר שעמד בראש הארגון מאז הקמתו.
ב-2008 הקים בעזרת אלון טל ופעילים נוספים את התנועה הירוקה, כיהן כיושב ראש עד 2010. בעקבות החלטתה של ועידת התנועה באוקטובר 2010 להתמקד בהיבט הסביבתי על חשבון ההיבט הכלכלי והמדיני, הודיע בן ימיני על התפטרותו מתפקיד היושב ראש, אך נשאר בהנהגת המפלגה.
ב-26 ביולי 2013 נבחר לתפקיד יושב-ראש משותף של התנועה הירוקה יחד עם יעל כהן-פארן בבחירות להנהגת התנועה הירוקה. ב-21 במרץ 2017 החל לשמש כמנכ"ל ארגון חיים וסביבה.
ביולי 2019 התנועה הירוקה שבה הוא מכהן כיו"ר (משותף), מצטרפת למפלגה החדשה המחנה הדמוקרטי.
התאוריה המודרנית של תיקי השקעות
התאוריה המודרנית של תיקי השקעות (אנגלית: Modern Portfolio Theory או בקיצור MPT) היא תאוריה מתחום המימון שפותחה על ידי הארי מרקוביץ', המנסה למקסם את תשואת תיק ההשקעות בהינתן רמת הסיכון המקסימלית בתיק או לחלופין, למזער את הסיכון בתיק, בהינתן רמת התשואה המבוקשת, וזאת על ידי בחירה מדוקדקת של היחסים הכמותיים בין נכסים שונים בתיק.
למרות השימוש הנרחב שנעשה ב-MPT בענף הפיננסי והעובדה כי כמה מיוצריו זכו בפרס נובל לכלכלה, הרי שבשנים האחרונות הנחות היסוד של MPT התערערו באופן נרחב על ידי תחומים כמו כלכלה התנהגותית.
התאוריה טוענת כי בהינתן מידע על התפלגות התשואות של נכסים, ניתן לבנות תיק השקעות "יעיל", שמשמעותו היא תיק השקעה בעל תשואה מרבית עם סיכון נתון, או לחלופין תיק השקעה בעל תשואה נתונה בסיכון מינימלי.
את רמת הסיכון של תיק ההשקעות ניתן להקטין באמצעות פיזור השקעה בין מספר נכסים שונים. באמצעות פעולה זו השונות של תשואת של נכס ספציפי תתקזז בשונות התשואה של נכס אחר בתיק. ככל שהשונות המשותפת של הנכסים נמוכה יותר, כך האפקט גדול יותר. כך משקיע יכול לקבל תשואה גבוהה יותר בהינתן שונות מוגדרת, ממה שהיה משיג אם היה משקיע בנכס אחד. המידע ההיסטורי על תשואה של ניירות הערך מוגדר כמשתנה מקרי. התוחלת של הפיזור מהווה את ממוצע התשואה, וסטיית התקן מהווה את רמת הסיכון.
האוניברסיטה הפדראלית של פארנה
חג הקציר
סוכנות הביון של ברזיל
סוכנות הביון של ברזיל (ABIN Agência Brasileira de Inteligência), היא הסוכנות הממשלתית המרכזית בברזיל שמתפקידה לתכנן, לבצע, לתאם לפקח ולבקר את פעולות הביון במדינה, בנוגע לאיומים פנימיים או חיצוניים. ולדווח לנשיא ברזיל על מצב המודיעין בשאלות הנוגעות לאינטרס הלאומי הברזילאי.
היסטוריה.
הסוכנות היא ממשיכתו של הארגון (SNI (Serviço Nacional de Informações שירות המידע הלאומי הידוע לשמצה, ששימש ככלי בידי המשטר הצבאי בברזיל בימי בין השנים 1964 ו-1985.
ה-SNI הוקם כגוף אזרחי, אך שיתף פעולה עם צבא ברזיל. כל זרוע בצבא ברזיל, חיל היבשה, חיל הים וחיל האוויר, המשיכה לקיים זרוע מודיעין משלה. שירותי מודיעין אלו היו אחראים לצנזורה, עינויים ופעולות אחרות כנגד מתנגדי המשטר.
בניסיון לאחד את זרועות הביון ולהכפיפן לשליטת הממשלה האזרחית שקמה בברזיל בשנת 1985, הורה הנשיא פרננדו קולור דה מלו על החלפת ה-SNI ב"משרד העניינים האסטרטגיים" ( Secretaria de Assuntos Estratégicos), ובראשי תיבות SAE, שפעל בין 1990 ל-1994. על אף שב-SAE לא פעלו אנשי SNI לשעבר, עדיין הייתה שליטתו של הצבא במשרד ברמה שהפריעה למתן דיווח וביקורת על מעשי המשרד לממשלה האזרחית.
הקמת הסוכנות.
ב-1995 הציב נשיא ברזיל פרננדו אנריקה קרדוזו אזרח בראש ה-SAE. ב-7 בדצמבר 1999 נחקק על ידי הקונגרס הלאומי של ברזיל חוק היוצר את "מערכת הביון הברזילאית" (SISBIN) שהזרוע המרכזית שלה היא ABIN. תפקידה העיקרי של ABIN הוא לשלוט בזרם האינפורמציה שנוצר על ידי פעולות הסוכנויות השונות.
כאומות רבות אחרות באמריקה הלטינית, ברזיל ניצבת בפני האתגר של מניעת התערבות הצבא וזרועות המודיעין שלו בפוליטיקה האזרחית. מתחילת קיומו הוכתם ABIN בהאזנות סתר לא חוקיות ופעולות דומות. השירות היה מצוי בכפיפות ישירה לנשיא, ולא היה חייב בדיווח לקונגרס הברזילאי. מצב זה הפריע לניסיונות לשלוט בשירות ולנקותו מהשפעות אנשי הצבא ומנגנוני הביטחון הפנימי של הצבא.
כיום מצוי השירות בכפיפות למשרד לביטחון פנים של נשיא הרפובליקה (GSI), אך גם מדווח לוועדה לשירותים חשאיים של הקונגרס.
הממשלות האחרונות בברזיל פעלו להקטנת השפעת הצבא, ולאחרונה נראה כי השירות מרכז את מאמציו במניעת טרור ואיומים חיצוניים, במקום להתרכז בפוליטיקה הפנימית, וכי אימץ לעצמו ערכים דמוקרטיים.
תפקידי השירות.
תפקידו העיקרי של השירות הוא לחקור איומים בכוח ובפועל לחברה הברזילאית ולממשלה, ולהגן על המשטר הדמוקרטי, על החוקה הברזילאית, ועל ריבונות ברזיל.