"חיז'ו" היא מילה במרוקאית שמשמעותה גזר, ו"בטטה" היא תפוח אדמה. מכאן ניתן להבין שמשפחה באה ממוצא מרוקאי. שם הסיפור הוא על כינוי הגנאי שקיבלה האם מאנשים אחרים. " 'חיזו בטטה, מה שלומך? איך הילדים? איך את מרגישה?' היו שואלות אותה האמהות של ילדי הסביבה שלנו". כינוי זה ניתן לה מאחר שהיא הייתה מבקשת מהירקן גזר ותפוח אדמה לשני בניה. יותר ספציפית הייתה מבקשת לאדוארד- חיזו, ולשמעון- בטטה. להם, נשארו הכינויים האלה. הכינויים האלה היו גם נקראים אחד לשני על ידי האם "בטטה שלי תיזהר", אך אין להם משמעות ממשית.
לאדוארד קנתה האם גזר היות שבבית מילתו עיניו היו פקוחות לרווחה ולא הנידו עפעף- לכן הסיקה שהכוח שלו הוא בעיניים.
לשמעון, האם קנתה תפוח אדמה מאחר שכשנולד, היה בריא וגדול- לכן תמיד דאגה להאכיל אותו היטב ובעיקר בהרבה תפוחי אדמה.
כינויי הגנאי האלו, מראים את המציאות הקשה שבה חיה המשפחה, והבדלי המעמדות בינה לבין שאר המשפחות.
המחאה בסיפור על המציאות החברתית.
כבר משם הסיפור, ניתן להבחין בקשר הברור בסיפור לתרבות המרוקאית, שכן המילה: "חיז'ו" שמשמעותה גזר, היא במרוקאית. בהמשך ניתן להסיק שהמשפחה היא משפחה מרוקאית ממעמד חברתי וכלכלי נמוך הנאבקת על קיומה בתוך מציאות לא פשוטה. אף על פי כן, מעדיף הדובר אדוארד, לדבר על האחווה, המשפחתיות והאהבה ההדדית שקיימת במשפחה. אדוארד חי באשליה מסוימת שהמציאות טובה "כשאני מסתכל... בזמן שאמא יושבת במרפסת ושמעון מול הטלוויזיה והכל רגוע, אין דבר שאני רוצה לשמר יותר מהרגע הזה ומהבית שלנו" ומדחיק את הקשיים שהוא ומשפחתו חווים.
יחס החברה לאוכלוסייה חלשה, ומשפחתם הנכללת באוכלוסייה, הוא פוגעני. כאמצעי הגנה ליחס החברה כלפי משפחתה בונה האם החד- הורית "חומת מגן", ("סביבנו גרות שבע משפחות שאני מכיר. אחי מכיר קצת יותר. אמא שלנו לא מכירה ולא מתעניינת באיש מלבדנו"), שמנתקת אותה ואת משפחתה מהעולם החיצוני וההתמודדות עם המציאות הקשה.
הסיפור עוסק ברובו בקונפליקט פנימי אשר מנהל חיזו עם עצמו, בהקשר לעמדות ומאפייני התנהגות שהוא לומד מסובביו וקרוביו. למשל, הבחירה בהסתגרות מהעולם אשר הוא קולט מאמו, מול הכמיהה לפריצה החוצה אל העולם אשר הוא קולט מאחיו הצעיר. כילד הבכור בבית שחסרה בו דמות-אב וכנער מתבגר, מתלבט חיזו בין נאמנותו לאמו, מתוך מילוי תפקידו של אביו החסר בבית, לבין הדחף הטבעי להשתחרר מסביבת הבית, המתוארת כבועה מסביבו, ולפרוץ אל חיים שמלווים בתקשורת עם הסביבה. הוא נקרע בין נאמנותו לאם לבין הזדהות עם אחיו כאשר הוא נוכח במריבות הרבות הנוצרות בין השניים.
הבן הצעיר, שמעון, נראה מחובר יותר למציאות מאמו, והוא מביע רצון להיות כמו כולם כשהוא אומר "עוף עם גבינה זה טעים" או שהוא אומר לאחיו אדוארד "מה אתה יודע, סקייטבורד זה אחלה". כאן קיים מתח בין מסורת וחילון: במציאות שכנגד אוכלים עוף עם גבינה, בניגוד לבית המסורתי של האם. כמו כן, האוכלוסייה המבוססת בארץ זוכה ליהנות מן הרווחה החמרית (סקייטבורד), להבדיל מן האוכלוסייה הענייה שנאלצת לחיות רק כדי לשרוד ולהתקיים ממה שיש. אדוארד כועס ומתבייש באחיו על כך שהוא לא מבין את המצב, המצב שאמא לימדה אותם, הם נגזרו לחיות במציאות אפורה שלא ניתן לשנות אותה.
אמו של חיזו מתוארת בסיפור כאישה אשר מנסה לשרוד במציאות הקשה והעגומה ולהצליח לגדל ילדים. היא נעמדת איתנה נגד כל הקשיים ולא מוותרת בקרב מול כל העולם על מנת לקיים את ילדיה ואת ביתה. כל מהלך חייה מתואר כציר חוזר של פעולות: הליכה לעבודה, הליכה לירקן ולקצב, ובעיקר הטיפול בילדיה ובביתה.
בסוף הסיפור האם מאבדת את שפיותה ורצה אל הפרדסים שסביב היישוב. הפרדסים מהווים בריחה מהמציאות המחניקה. יש בכך סוג של בריחה אל חלום. ואכן כשהיא נלקחת משם, נאמר על האם: "התנערה לרגע כאילו התעוררה מאיזה חלום". ההתעוררות שלה היא ההבנה שכל הזמן הזה ניסתה לשמר את המציאות הקיימת ולחיות במעין הונאה עצמית, וכך קורא לזה אדוארד "הכישלון שלנו מול החיים" כשהחובשים הגיעו לטפל באימו וכוחם והידע שלהם הראו לו שמשפחתו שברירית.
מושג ה"בית" כה משמעותי בעיני האחים ("אוהבים את הבית יותר מכל דבר", "אני שמעון ואמא לא יכולים בלעדיו") עד שהוא הופך לפרדוקסלי - האהבה הטבעית של חיזו לבית מסתירה או משכיחה ממנו את צרותיו וקשייו. הסיפור עוסק בעיקרו בקשר החזק שנוצר בין משפחה לביתה. הבית מוצג בסיפור לא רק במובנו החומרי והכלכלי, אלא הבית כעולם של שפה, מנהגים ואורח-חיים, שאינם מתגלמים דווקא בגינוני דת ומסורת נשגבים, אלא בחיי היומיום הבסיסיים והפשוטים.
פרשנויות ומשמעויות בסיפור.
הסיפור עוסק ברובו בקונפליקט פנימי אשר מנהל חיזו עם עצמו, בהקשר לעמדות ומאפייני התנהגות שהוא לומד מסובביו וקרוביו. למשל, הבחירה בהסתגרות מהעולם אשר הוא קולט מאמו, מול הכמיהה לפריצה החוצה אל העולם אשר הוא קולט מאחיו הצעיר. כילד הבכור בבית שחסרה בו דמות-אב וכנער מתבגר, מתלבט חיזו בין נאמנותו לאמו, מתוך מילוי תפקידו של אביו החסר בבית, לבין הדחף הטבעי להשתחרר מסביבת הבית, המתוארת כבועה מסביבו, ולפרוץ אל חיים שמלווים בתקשורת עם הסביבה. הוא נקרע בין נאמנותו לאם לבין הזדהות עם אחיו כאשר הוא נוכח במריבות הרבות הנוצרות בין השניים. אף על פי קשייה, מודגש אחדותה וגיבושה של המשפחה למקשה אחת וחיז'ו חוזר על כך מספר פעמים בסיפור.
אמו של חיזו מתוארת בסיפור כאישה אשר מנסה לשרוד במציאות הקשה והעגומה ולהצליח לגדל ילדים. היא נעמדת איתנה נגד כל הקשיים ולא מוותרת בקרב מול כל העולם על מנת לקיים את ילדיה ואת ביתה. כל מהלך חייה מתואר כציר חוזר של פעולות: הליכה לעבודה, הליכה לירקן ולקצב, ובעיקר הטיפול בילדיה ובביתה.
רבקה טניה הדר
SA node
גאלבה
העתק-הדבק
קוד ויקי
רווח (מקש)
מתומן משוכלל
נואל קלארק
נואל אנתוני קלארק (באנגלית: Noel Anthony Clarke; נולד ב-6 בדצמבר 1975) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אנגלי. הוא מוכר מתפקידו כוויימן נוריס בסדרה "Auf Wiedersehen, Pet" וכמיקי סמית' בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". קלארק הופיע וכתב את התסריט של הסרט "Kidulthood", וגם ביים וכיכב בסרט ההמשך "Adulthood". הוא זכה בפרס אוליבייה לשחקן המבטיח ביותר לשנת 2003, וזכה בפרס באפט"א לכוכב העולה ב-2009. באפריל 2021 קיבל קלארק פרס בפט"א על תרומה יוצאת דופן לקולנוע הבריטי.
בסוף אפריל ובתחילת מאי 2021 הואשם קלארק על ידי כשלושים נשים, בהתנהגות מינית בלתי הולמת ובהטרדות מיניות במהלך שנות עבודתו בטלוויזיה ובקולנוע. בעקבות זאת, הוא הושעה מחברותו באקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה שאף שללה ממנו פרס שהוענק לו ב-10 באפריל באותה שנה, וסוכנויות שחקנים, חברות ניהול וחברות הפקה והפצה ניתקו את קשרי העבודה איתו.
ביוגרפיה.
קלארק נולד בלונדון. הוא למד תקשורת באוניברסיטת צפון לונדון ואחר כך למד משחק ב"מרכז השחקנים של לונדון". הוא הופיע בתפקיד ויימן נוריס בסדרת הטלוויזיה "Auf Wiedersehen, Pet" בשנים 2002 ועד 2004. בסדרה המחודשת של ה-BBC "דוקטור הו" גילם קלארק את מיקי סמית' בשתי העונות הראשונות (2005 ו-2006). הוא היה השחקן השחור הראשון שהיה מלווה של הדוקטור בפרק "School Reunion" וחזר לגלם את התפקיד ב-2008 בפרק "Journey's End" וב-2010 בפרק "The End of Time". בגרסת האודיו של "דוקטור הו" כיכב קלארק בסדרה "Dalek Empire: The Fearless" שיצאה לאור מספטמבר ועד דצמבר 2007.
תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה כוללים הופעות בסדרה "חדר מיון" ובסדרה "Metrosexuality". הוא שיחק על במת התיאטרון וזכה בפרס אוליבייה לשחקן החדש המבטיח ביותר לשנת 2003 על תפקידו במחזה "Where Do We Live" בתיאטרון רויאל קורט.
קלארק כיכב בסרט "Doghouse" בבימויו של ג'ייק וסט ובהפקת "קרנבי פילמס אינטרנשיונל". הסרט צולם בעיקר במידהרסט, עיר קטנה במערב סאסקס, בשטחי בית החולים הישן "המלך אדוארד השביעי". הוא השתתף גם בסרט "סנטוריון" של ניל מארשל בו שיחק בתפקיד חייל בלגיון רומאי.
קריירת הכתיבה של קלארק החלה ב-2005 כשכתב את התסריט לסרט "Kidulthood" שיצא לאקרנים ב-2006. הוא גם ביים וכיכב בסרט ההמשך "Adulthood" שיצא בשנת 2008. קלארק תיאר את עבודת הבימוי של סרטו הראשון "לביים בפעם הראשונה היה בהחלט אתגר ומייגע לפעמים. זו הייתה עקומת למידה תלולה, ואם אתה מוכן לעשות דברים וללכת עם זה אז זה משתלם". קרדיטים נוספים בכתיבה היו הפרק "Combat" בסדרת הספין-אוף של "דוקטור הו", "טורצ'ווד", והפרק "West 10 LDN", פיילוט של BBC Three, על חבורה של ילדים בשכונה קשה.
ב-2008 כיכב קלארק בווידאו קליפ לסינגל "Invaders Must Die" של הפרודיג'י.
ב-2009 זכה קלארק בפרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) בקטגוריית הכוכב העולה. בעקבות הצלחת הסרטים "Kidulthood" ו-"Adulthood" וזכייתו בפרס באפט"א, דורג קלארק במקום ה-83 ב-"MediaGuardian 100" רשימת מאה אנשי התקשורת של הגרדיאן.