באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20, הסכסוך בין סין לבריטניה סביב שביתת קנטון-הונג קונג יצר מתחים גם בין סין לאוסטרליה (שתמכה בבריטניה). בעקבות אירועי המשלחת הצפונית בסין, האחדות הפוליטית הגדולה יותר בסין חיזקה את אמון הקונסוליה הכללית הסינית בביקורת על חוקים אוסטרלים שהפלו את הסינים; הם זכו לתמיכה מקומית על ידי החלטה בוועידה הלאומית השלישית של קומינטאנג בפסק הדין בשנת 1929. הכללים באוסטרליה נגד תושבים ומבקרים סיניים נרגעו בתגובה, כולל הקלה על אזרחי סין לבקר או ללמוד באוסטרליה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 חלה עלייה ביחסים הדו צדדיים. הקונסוליה הכללית אורגנה מחדש ועברה לסידני, כשקונסוליות משנה נפתחו בערי מפתח אחרות. פקידים סיניים שונים ביקרו באוסטרליה. בשנים 1931–1932, לין סן, נשיא סין וראש המדינה למראית עין, ביקר בסידני ובמלבורן. זה היה ביקורו הראשון של מנהיג סיני באוסטרליה, ולין ניצל את ההזדמנות ללחוץ על רגיעה גדולה יותר של מגבלות אוסטרליה על הגירה סינית. כסימן של כבוד הוענק לו מושב על רצפת בית הנבחרים. בשנת 1934 הוביל ג'ון לאתם, סגן מנהיג הממשלה, משלחת למזרח הרחוק שביקרה בסין.
בשנת 1941, לאחר שאוסטרליה ביססה עצמאות רבה יותר בענייני חוץ, אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין. פרדריק אגלסטון, שעמד בעבר בראש ועדת המענקים של חבר העמים, מונה לשגריר הראשון בסין בצ'ונגצ'ינג, בירת סין בעת המלחמה, ואילו הסו מו, סגן שר החוץ, מונה לשגריר הראשון באוסטרליה. בשנת 1948 שדרגו שתי המדינות את ייצוגן ההדדי לשגרירים.
הרפובליקה העממית של סין.
לאחר הקמתה של הרפובליקה העממית של סין ("PRC") בשנת 1949 ונסיגת ממשלת הרפובליקה הסינית ("ROC") לטאיוואן, אוסטרליה לא הכירה ב-PRC. בריטניה הציעה בשנת 1949 כי בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד צריכות בו זמנית להכיר בממשלה החדשה. עם זאת, ממשלות אוסטרליה וניו זילנד דאגו מהשלכות בחירות בתקופה שבה הקומוניזם הפך להיות נושא אקטואלי יותר, ולא עשו זאת מייד. למרות שממשלת הלייבור של בן צ'יפלי העדיפה להיות מציאותית ביחס לממשלה הסינית החדשה ותמכה בקבלתה לאו"ם, היא הפסידה בבחירות. ממשלת בריטניה הכירה לבדה ב-PRC בשנת 1950, אולם ארצות הברית שמרה על הכרה ברפובליקה הסינית. מלחמת קוריאה הקשיחה את עמדת ארצות הברית בסיוע למשטר הרפובליקה של סין בטאיוואן במקום PRC. אוסטרליה שעקבה אחר שתי בעלות בריתה המסורתיות, בחרה לעקוב אחר הנהגת ארצות הברית, ולא לנהוג כמו בריטניה, שוודיה, דנמרק, פינלנד, נורווגיה, צרפת, קנדה ואיטליה (כל אלו החליפו הכרה ב-PRC לפני 1970).
עם זאת, החל משנת 1950 אוסטרליה סירבה לקבל שגרירים מה-ROC (המשלחת הורשתה להישאר, אך עד 1959 עמדה בראשה של משלחת סחר). באופן דומה, עד שנת 1966 אוסטרליה לא שלחה שגריר לטאיוואן. כבר משנת 1954 המליצה המחלקה לענייני חוץ של ממשלת אוסטרליה להכיר בסין העממית, אך המלצה זו לא התקבלה פוליטית. במהלך המלחמה הקרה, ההתאמה האסטרטגית של אוסטרליה התנדנדה לעבר ארצות הברית. בעוד מפלגת העבודה למדיניות הרשמית של מ-1955 הייתה כי אוסטרליה צריכה לפעול בהתאם לדוגמאות של בריטניה וצרפת בהכרה ב-PRC, על בסיס הטענה כי לא סביר ש-ROC תחזור לשלוט ביבשת, הקואליציה בראשות המפלגה הליברלית ניצלה את האיום הנתפס של סין קומוניסטית לטובת יתרון בחירותיי, כולל תמיכה של מפלגת העבודה הדמוקרטית האנטי-קומוניסטית. כחלק מאסטרטגיה פוליטית זו, הכיר ראש ממשלת אוסטרליה הרולד הולט במפורש בלגיטימיות המתמשכת של ממשלת ה-ROC בטאיוואן בשנת 1966, בכך ששלח לראשונה שגריר לטייפה.
ממשלתו של ויליאם מקמהון ביקשה לשפר את היחסים הלא רשמיים עם סין, בתחומים כמו סחר ותרבות, אך סין לא הייתה פתוחה לחילופי דברים כאלה ללא הכרה דיפלומטית.
כמנהיג האופוזיציה, גוף ויטלם ביקר בסין בשנת 1971 (לפני ביקורו ההיסטורי של הנרי קיסינג'ר מטעם ארצות הברית), ובדצמבר 1972, לאחר ניצחונו של ויטלם בבחירות הפדרליות של אותה שנה, אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, ואוסטרליה חדלה להכיר בממשלת צ'יאנג קאי-שק בטאיוואן. אף על פי שהחלטתו של ויטלם הושפעה על ידי התחממות היחסים בין סין למערב באופן כללי, ובמיוחד ארצות הברית, היחסים הדיפלומטיים האוסטרלים עם הרפובליקה העממית קדמו לזה של ארצות הברית בשבע שנים. כינון היחסים עם "סין האדומה" עורר התרגשות רבה באוסטרליה. סטיבן פיצג'רלד הפך לשגריר אוסטרליה הראשון ברפובליקה העממית של סין, וואנג גוקוואן היה שגריר ה-PRC הראשון באוסטרליה.
מאז הרפורמות הכלכליות הסיניות שיזם דנג שיאופינג, סין נהנתה מהשקעה משמעותית בסין על ידי חברות אוסטרליות (לדוגמה, ראש הממשלה העתידי מלקולם טרנבול הקים את חברת הכרייה המיזמית המשותפת הסינית-זרה הראשונה בסין בשנת 1994), בעוד שאוסטרליה נהנתה מתיאבון סיני למשאבי טבע למודרניזציה של כלכלתה, התשתיות ולעמידה בדרישות האנרגיה ההולכת וגוברת שלה. בשנת 2009 העריכו כי הסחר וההשקעה עם סין הביאו יתרונות של קרוב ל-4,000 דולר למשק בית אוסטרלי; בשנת 2011 נאמד כי מדובר בכ-10,500 דולר למשק בית בשנה.
סין ואוסטרליה היו שתי המציעות האחרונות לאולימפיאדת 2000. אוסטרליה ניצחה לאחר מכן, וסידני אירחה את אולימפיאדת 2000. שמונה שנים לאחר מכן אירחה סין את אולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008.
אוסטרליה היא אחת המדינות הבודדות בעולם במהלך המשבר הפיננסי העולמי שלא הייתה במיתון. המשך הצמיחה הכלכלית שלה כתוצאה מאותה תקופה מיוחס בחלקו לביקוש גדול וליסודות חזקים לטווח הארוך מסין.
עם עליית השפעתה של סין, ממשלת סין מנסה לשלוט ולפקח על הסינים האתניים המתגוררים ולומדים באוסטרליה, ולהשפיע על פוליטיקאים אוסטרלים באמצעות תורמים פוליטיים, מה שגורם לדאגה קשה לסוכנות הביטחון של אוסטרליה, ארגון הביון הביטחוני האוסטרלי. משרד החוץ הסיני השיב כי אישום כזה הוא מופרך. מחלקת הביטחון הלאומית של סין האשימה את סוכנות הביון באוסטרליה בניסיון לאסוף מידע מסינים מעבר לים, ואף עודדה אותם לחתור תחת השלטון הסיני.
בתחילת העשור השלישי של המאה ה-21 סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה. אולם חלה הרעה ביחסים בין קנברה לבייג'ינג על רקע החלטת אוסטרליה לאסור את השימוש בכמה מהטכנולוגיות של ענקית הטלקום הסינית וואווי, תמיכתה בחקירת מקורות מגפת הקורונה, וביקורת שהשמיע על יחסה של סין לאויגורים. מקור מתיחות נוסף היה פעילות בין בטריטוריה מסוימת בים סין הדרומי - לרבות הקמת איים מלאכותיים וסיורים של ספינות צבא סין.
בספטמבר 2021 ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה חתמו על ברית הגנה וכן עסקת צוללות. ראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון אמר כי הוא מזמין את נשיא סין, שי ג'ינפינג, לקיים עמו שיחות בנושאים הנמצאים במחלוקת בין שתי המדינות. סין מתחה ביקורת על החתימה על ברית ההגנה ועל העסקה.
הונג קונג.
קשריה של אוסטרליה עם סין כוללים את קשריה עם הונג קונג, ושתי המדינות היו תחת שלטון בריטי במשך שנים רבות. אף על פי שהונג קונג, כאזור מנהלי מיוחד בסין, אינה יכולה לנהל ענייני חוץ משל עצמה, יש לה ייצוגים קונסולריים וכלכליים. אוסטרליה מחזיקה בקונסוליה בהונג קונג ואילו הונג קונג מחזיקה את משרד הכלכלה והסחר בהונג קונג באוסטרליה.
טאיוואן.
בעוד אוסטרליה כבר לא מכירה ברפובליקה של סין כממשלתה הלגיטימית של סין (או טאיוואן), נשמרים יחסים לא רשמיים בין אוסטרליה לטאיוואן. ממשלת טאיוואן מפעילה את משרד הכלכלה והתרבות של טייפה באוסטרליה, הממלא את מרבית תפקידי השגרירות והקונסוליות ברמה לא רשמית. המקביל האוסטרלי בטאיוואן הוא המשרד האוסטרלי בטייפה.
יחסי סחר.
לפני 1912.
למרות שלפי הדיווחים סוחרים סינים היו נוכחים באוסטרליה החל משנות ה-50 של המאה ה-18, הסחר הדו-צדדי היה בהיקף קטן עד המאה ה-20. קשרי הסחר של אוסטרליה התנהלו בעיקר עם האימפריה הבריטית, ובשנת 1901 היווה הסחר עם סין 0.3% מזרימת הסחר בסחורות אוסטרליות. בשלב זה, אוסטרליה בעיקר ייבאה תה ואורז מסין, וכן מותרות מסוימים כגון משי. היבוא הסיני מאוסטרליה התמקד במינרלים (כסף, זהב, נחושת ועפרות עופרת), אך כלל גם דגנים.
1912–1972.
בראשית המאה העשרים החלה התוצרת החקלאית להוות חלק גדול יותר מהיצוא האוסטרלי לסין, כולל ביקוש גובר לחמאה או חיטה אוסטרליות. עד 1917–1918 ייצאה אוסטרליה 950,825 פאונד חמאה לסין. בתוך כך, הביקוש האוסטרלי למשי וטקסטיל אחר גבר בתחילת המאה העשרים.
מלחמת העולם השנייה שיבשה את הסחר בין אוסטרליה לסין. בעשורים שלאחר המלחמה הפך הצמר לסחורה אוסטרלית חשובה המיובאת על ידי סין. אולם משנות ה-60 המחסור החקלאי בסין הביא לייבוא כבד של חיטה אוסטרלית. בתחילת שנות ה-70, סין עדיין היוותה רק 1% מסך הסחר בסחורות באוסטרליה.
לאחר 1972.
שנים ספורות לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לרפובליקה העממית של סין, החלה סין ברפורמות מכוונות שוק, שהובילו להרחבה משמעותית והולכת וגוברת של הסחר הבילטרלי. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה, בעיקר בגלל הביקוש העז של סין לעפרות ברזל, פחם וגז טבעי נוזלי. היצוא לסין עזר לאוסטרליה להימלט מההשפעות הקשות ביותר של המשבר הפיננסי העולמי.
חברות כרייה אוסטרליות חשובות רבות מסתמכות מאוד על סין ועל כלכלות גדולות אחרות בצמיחה כמו הודו לייצוא. חברות אלה כוללות את קבוצת Fortescue Metals, ריו טינטו, BHP Billiton ו-Xstrata המנהלות פעולות אוסטרליות גדולות.
סין מייצאת בעיקר בגדים, ציוד תקשורת ורכיבים, מחשבים, צעצועים, עגלות וציוד ספורט.