במהלך השימוע שערכה ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית נשאל בורק לגבי עמדות שנויות במחלוקת שהביע בעבר, קרי; טענתו שחוק זכויות האזרח אינו חוקתי, תמיכתו במס קלפי ובוחן קריאה לבוחרים, חובת תפילה בבתי ספר ועוד. בורק ענה בהרחבה ותיאר התמתנות בחלק מהשקפותיו. הסנאט, שהיה בעל רוב דמוקרטי, דחה את מינויו ברוב 42–58. שני דמוקרטים הצביעו בעדו, שישה רפובליקנים הצביעו נגדו.
בהמשך מועמד אחר של רייגן נפסל גם הוא לאחר שהתברר כי נהג לעשן מריחואנה. בסופו של דבר מונה אנתוני קנדי, שנתפס כבעל עמדות מתונות.
לאחר דחיית מינויו.
לאחר שלא הצליח להפוך לאחד מהשופטים העליונים ביכר בורק לפרוש מבית המשפט לערעורים והצטרף למכון היוזמה האמריקני, גוף חשיבה שמרני. הוא שב לאקדמיה והוציא שלל ספרים ומאמרים בהם פרש את השקפותיו. בספרו "צעידה לקראת עמורה" תקף בחריפות את תנועת שוויון הזכויות, עליית הפמיניזם, המהפכה המתירנית בשנות השישים והתנועה ההומוסקסואלית. על פי השקפתו, הערכים הליברליים שהשתלטו על ארצות הברית חותרים תחת ערכיה של תרבות המערב. ההחלטה המשפטית הליברלית-אקטיביסטית היחידה שבה הביע תמיכה הייתה פסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
כדי למנוע מבית המשפט לכפות את השקפותיו על הציבור הציע בורק תיקון חוקתי שיאפשר לקונגרס לבטל את החלטותיו. בשנת 2003 המיר בורק את דתו לקתוליות.
על בית המשפט העליון של ישראל.
בורק לא צמצם את התעניינותו למשפט האמריקני בלבד. אחת מהתקפותיו החריפות ביותר הופנתה כלפי בית המשפט העליון של ישראל ונשיאו, אהרן ברק, שאותם הוא ראה כמופת וכסמל ל"השחתה המשפטית הבינלאומית" ואף כינה את גישתו של ברק "אימפריאליזם שיפוטי".
כותב בורק:
ולסיכום:
עוף דורס
רפובליקת קולומביה הגדולה
קולומביה הגדולה (בספרדית: "Gran Colombia") הייתה מדינה שהתקיימה לזמן קצר בין השנים 1819–1830 באזור דרום אמריקה והורכבה משטחים שכיום ידועים כמדינות קולומביה, ונצואלה, אקוודור ופנמה. קודם לעצמאותה היה שטח הרפובליקה חלק ממלכות המשנה של גרנדה החדשה.
מקור השם.
שמה הרשמי של הרפובליקה היה "רפובליקת קולומביה" (בספרדית: República de Colombia), התוספת "הגדולה" לא היה בשימוש בהתכתבויות והיא נוספה בתקופה מאוחרת יותר על ידי היסטוריונים כדי להבדיל אותה מרפובליקת קולומביה של ימינו, מכאן שמעולם לא הייתה מדינה בשם "קולומביה הגדולה".
השם "קולומביה" מקורו בשם של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס. השם הומר לקולומביה על ידי המהפכן פרנסיסקו דה מירנדה כך שיתאים לעולם החדש, במיוחד לכל הטריטוריות והקולוניות האמריקאיות שהיו תחת שלטונם של הספרדים והפורטוגזים.
המשחרר הדרום אמריקאי סימון בוליבר ומהפכנים אחרים מ"הרפובליקה ראשונה של ונצואלה" השתמשו בשם הזה כדי לציין את כל אמריקה הספרדית עד ההכרזה על הרפובליקה בשנת 1819.
הקמת הרפובליקה.
ההכרזה על הקמת "רפובליקת קולומביה הגדולה" התבצעה בקונגרס אנגוסטורה בשנת 1819. תחילה הקונגרס הרהר בהקמת רפובליקה פדרלית המורכבת משלוש מחלקות שלכל אחת עיר בירה משלה:
באותה שנה לא כל המחוזות היו חופשיים.
החוקה והשלטון.
טיוטת החוקה של רפובליקה החדשה הוכנה בשנת 1821 בקונגרס קוקטה ובה נקבע כי הבירה תהיה בבוגוטה. מידה רבה של ריכוזיות נוצרה בבירה החדשה וזאת כיוון שרבים האמינו כי הדבר נחוץ לצורך ניהול טוב יותר נוכח המאמץ המלחמתי ההולך וקרב.
חלוקה טריטוריאלית חדשה נוצרה כאשר שלוש המחלקות התחלקו למחוזות משנה. סימון בוליבר נבחר לנשיא הרפובליקה ופרנסיסקו דה פאולה סנטנדר שימש כסגן הנשיא.
בשנים הראשונות לקיומה הרפובליקה הצעירה עזרה למחוזות אחרים שעדיין נלחמו מול ספרד וניסו לזכות בעצמאות. פנמה צורפה לפדרציה בשנת 1821, וכך גם שאר המחוזות של קיטו ושל ונצואלה. שחרור פרו בא מאוחר יותר בשנת 1824 בעזרתה של קולומביה הגדולה.
חוסר היציבות והמאבקים הפנימיים.
ככל שהמלחמה מול ספרד התקרבה לסיומה החלו לעלות על פני השטח שאיפות בדלניות של האזורים השונים. הפרלמנט קרא לשינויים בחלוקה הפוליטית (במקביל לוויכוחים כלכליים ומסחריים), כתוצאה מהעימותים הפנימיים בין האזורים הובילו הדברים לשינויים אזוריים ופשרות שונות. השינויים מעולם לא השביעו את רצונם של האנשים והפרלמנט לא גובש, מה שגרם לחוסר יציבות במבנה המדינות.
בוליבר חלם על איחוד דרום אמריקה אך לא יכל להשיג זאת במהלך המאבק לעצמאות. קולומביה הגדולה הייתה המהלך הראשון שלו ליצירת מדינה אחת לכל היבשת. ואולם, פוליטיקאים אחרים ומנהיגים מקומיים התנגדו לרעיונותיו, ובוליבר המאוכזב התפטר מהפרויקט בשנת 1828 ומהנשיאות בשנת 1830.
התפרקות הרפובליקה.
הרפובליקה התפרקה סופית במהלך 1830, למרות מאמציו של הגנרל רפאל ארדנטה בבוגוטה, עקב הסכסוכים הפנימיים בין האזורים השונים אשר הוגברו לאחר התפטרותו של בוליבר. התפוררות קולומביה הגדולה אפיינו את כישלון חלומו של בוליבר. המחוזות שנוצרו לאחר ההתפוררות כללו את:
כשהפדרציה של קולומביה הגדולה התפוררה ב-1830 מחלקת קונדינמרקה (כמו שהוקמה באנגוסטורה) הפכה למדינה חדשה - "רפובליקת גרנדה החדשה". בשנת 1863 שינתה גרנדה החדשה את שמה ל"ארצות הברית של קולומביה", ובשנת 1886 היא אימצה את שמה הנוכחי "רפובליקת קולומביה".
וויליאם ה. מייסיי
ימבמבם
גרנט ווד
גרנט ווד (באנגלית: Grant Wood; 13 בפברואר 1891 - 12 בפברואר 1942) היה צייר אמריקאי.
חייו.
ווד נולד באנאמוסה שבאיווה, ונודע בעיקר בשל ציוריו המציגים את חיי הכפר של המערב התיכון. עבודתו המפורסמת ביותר היא הציור "אמריקן גותיק" ('גותיקה אמריקאית'), שצייר בשנת 1930. שתי הדמויות בציור הן אחותו של ווד, נאן ווד גרהאם, ורופא השיניים שלו, ד"ר ביירון מק'קיבי. הבית שברקע ניצב באלדון, איווה.
הציור הוצג לראשונה במכון לאומנות בשיקגו, וזכה בפרס בסך 300 דולר. הסיפור נתפרסם בעיתוני התקופה והציור זכה לתהילה. כיום הוא נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות למגמת ה"אזוריות" (Regionalism) בציור האמריקאי. הציור היה גם מושא לפרודיה ולסאטירה, למשל בסרט "מופע הקולנוע של רוקי".
ווד היה ממייסדי מושבת האמנות של סטון סיטי ב־1933, ליד עיירת הולדתו. הוא לימד אמנות באוניברסיטת איווה, וציור שלו הונצח על צד הערך של מטבע הקוורטר שהוקדש למדינת איווה ב-2004.
אגרת הבזק
מיניאטורה
מיניאטורה (בעברית מכונה מזערת) היא ציור קטן, פסלון, תבנית מבנה או אות מקושטת בכתב יד, המהווה דגם מוקטן של המקור, ושומר על הפרופורציות (יחסי הגודל) המקוריים בקנה מידה. מיניאטורות משמשות לרוב לצורך המחשה חזותית כאשר לא ניתן להציג את המקור.
מקור המילה מהמילה הלטינית, Minium , שפרושה צבע אדום העשוי מכספית גופרתית, והחל מימי הביניים יצרו את הצבע מתחמוצת העופרת, וקראו באותו השם. הצבע האדום שימש לקישוט אותיות בספרים ובכתבים חשובים ולעיטור האותיות בציורים קטנים. ברבות השנים הורחב השימוש במילה מיניאטורה גם לתיאור תמונות או דיוקנאות קטנים, ולאחר מכן גם לפסלונים ולדגמים נוספים.
דגמים מיניאטוריים משמשים הן להמחשה ולימוד, והן לשעשוע וקישוט. מיניאטורות באדריכלות משמשות להמחשת המבנה. במשחקי תפקידים (כגון מבוכים ודרקונים) ומשחקי מלחמה משמשות המיניאטורות לדמות את הדמויות והכוחות ולהמחיש באופן ויזואלי את מראן ומקומן במפת הקרב. באמנות היפנית נפוץ השימוש במיניאטורות, בפסלונים, בתמונות זעירות ואף בעיצוב עצים ננסיים המוכרים בשם בונסאי.
צעצועים.
מיניאטורות נפוצות מאוד בתור צעצועים לילדים. במיניאטורות שמשמשות כצעצועים לילדים בגילאים הצעירים יש פחות הקפדה על הפרטים לעומת יצירת צעצוע עמיד וקל לייצור המוני. צעצועים לגילאים בוגרים יותר ואף כאלה שנועדו לאספנות גם בידי מבוגרים הם מדויקים ואיכותיים יותר, אך יקרים יותר ופחות עמידים. מיניאטורות שמשמשות כצעצועים כוללות כלי רכב כגון מכוניות מרוץ, ציוד מכני הנדסי ורכבת חשמלית, טנקים, בעלי חיים ובמיוחד דינוזאורים, בובות פעולה ("Action figures") שמבוססות על גיבורי-על ודגמים להרכבה.
ספרים.
ספרים מיניאטוריים הם ספרים מודפסים או כתבי יד בפורמט זעיר, הנפוצים בקרב אספנים ברחבי העולם. בשנת 1983 הוקמה באוהיו שבארצות הברית אגודת הספרים המיניאטוריים והגדירה כי ניתן לכנות ספר כמיניאטורי אם גובהו, רוחבו ועוביו אינם עולים על 3 אינץ'. הספרים המיניאטוריים ריתקו במשך מאות שנים אנשי דת, מדפיסים, מול"ים והשתמשו בהם בתקופות ובתרבויות שונות לצרכים שונים.
בחקירה פורנזית.
נעשה שימוש במיניאטורות לצורך שחזור תלת ממדי מוקטן של זירות עבירה כעזר להבנת האירועים שהתרחשו בהם. פרנסס גלסנר לי פיתחה את השימוש בדגמים מוקטנים לחקירת סיבות מוות בארצות הברית בתחילת המאה ה-20. בישראל אומצה השיטה על ידי מנשה שקמוני והוא הציג מיניאטורות כמוצגים משפטיים בפני בתי המשפט במשפטים פליליים.
משקאות חריפים.
מיניאטורות של משקאות חריפים הן בקבוקים קטנים של משקאות אלכוהוליים, בדרך כלל בנפח 50 מיליליטר, וכוללות מנה אישית.
מיניאטורות אלה עשויות לשמש כמתנות, דוגמיות, או לקידום מכירות. בסקוטלנד ובצפון מזרח ארצות הברית הן ידועות לעיתים בשם "Nips", ובמקומות אחרים "בקבוקי מטוס". המיניאטורות מצויות לעיתים קרובות במקררי מיני בר בבתי מלון ובמטוסים, וכן נמכרות, לפעמים באריזות מתנה, ומאפשרות להשוות בין טעמי משקאות שונים, או בערכות מתנה עם כוס משקה תואמת.
איסוף מיניאטורות הוא תחביב וישנם מועדונים שונים שזה עיסוקם.
בסרטים.