תוכיים (שם מדעי: Psittacoidea) היא אחת משלוש העל-משפחות שבסדרת התוכאים והגדולה מביניהן. בעל-משפחה זו 3 משפחות ובהן המינים המוכרים של התוכים. הרבה מינים מסוגלים לחקות דיבור כמו האפרור, הארות והדררה למיניהם. מינים אלה חיים ברחבי ארבע היבשות הטרופיות - אסיה, אוסטרליה, אפריקה ודרום אמריקה בעיקר ביערות גשם. הם בעלי נוצות צבעוניות וניזונים בעיקר מזרעים, צוף, פירות ומזון צמחי דומה. רבים מביניהם הם חיות מחמד נפוצות, אך חלקם נמצאים בסכנת הכחדה עקב המסחר בהם.
TZ בקסיופאה
TZ בקסיופאה (TZ Cassiopeiae, נקרא גם: HIP 117763 או SAO 20912) הוא כוכב על-ענק אדום משתנה לא סדיר איטי הנמצא במרחק של 8,000 שנות אור (2,400 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים קסיופאה והוא חבר ב-OB5 ביחד עם העל-ענק האדום PZ בקסיופאה. בהירותו הממוצעת של הכוכב היא מדרגה 9.18 וייתכן שהוא משתנה סדיר למחצה עם מחזור של 3,100 ימים. הכוכב דווח לראשונה ככוכב משתנה על ידי וילמינה פלמינג בשנת 1911.
סיווגו הספקטרלי של הכוכב הוא M3 Iab וטמפרטורת פניו היא 3,600 קלווין. לכוכב מסה של 15 מסות שמש, ורדיוס של 800 רדיוסי שמש ועוצמת הארתו של הכוכב גדולה פי 98,000 מזו של השמש. איבוד המסה של הכוכב הוא כשתי מיליוניות מסת שמש כל שנה.
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (בצרפתית: Union géodésique et géophysique internationale, באנגלית: The International Union of Geodesy and Geophysics, בראשי תיבות: IUGG) הוא מוסד ללא כוונת רווח בין-לאומי ששם לו למטרה ללמד, לטפח ולתעד את המחקר של גאודזיה וגאופיזיקה ברחבי העולם.
האיגוד נוסד בשנת 1919 בבריסל, בלגיה ועבר לאחר מכן אל העיר פוטסדם בגרמניה. השפה הרשמית בארגון נשארה צרפתית גם לאחר המעבר אל גרמניה. האיגוד שם לו למטרה לקדם ולתאם עבודות מחקר הקשורות בשינויים הפיזיקליים והכימיים של כדור הארץ בעזרת תצלומי אוויר ולוויין. האיגוד מבצע מחקרים גם בחלל ועל כוכבי הלכת. האיגוד מאגד תחתיו את כל הארגונים המקצועיים והמדעיים העוסקים בתחומי הגאודזיה והגאופיזיקה ובשיתוף עם מוסדות אקדמיים. האיגוד חבר במועצת המדע הבין-לאומית.
ארגון.
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה מורכב משמונה איגודים, שכל אחד מהם מייצג תחום של גאודזיה או גאופיזיקה. להלן האיגודים:
בשל האופי האינטראקטיבי של תחומי הנושא המנוהלים על ידי האיגודים הבין-לאומיים, הוקמו שש ועדות וקבוצת העבודה להיסטוריה של האיגוד (WGH) המשרתות את האיגוד ואת הקהילה הגיאופיזית הבין-לאומית על ידי קידום המחקר של בעיות בינתחומיות מסוימות. להלן שש הוועדות:
חברים.
נכון לשנת 2020, באיגוד יש 58 חברים לאומיים מלאים ו-15 חברים לאומיים עמיתים:
האקדמיה הסינית לטכנולוגיית החלל,
אקדמיה סיניקה
אסיפות כלליות, נשיאים ומזכירים.
להלן רשימת האספות הכלליות, הנשיאים והמזכירים הכלליים (נכון לשנת 2020):
תוכיי ניו זילנד
תוכיי ניו זילנד (שם מדעי: Strigopidae) היא משפחה יחידה בעל-משפחתה שבסדרת התוכאים, אשר כל המינים בה חיים בניו זילנד, במזג אוויר יותר קריר מרוב התוכים. במשפחה זו ישנם שני סוגים, אך רק שלושה מינים חיים. המין הגדול בקבוצה - תוכיליל ניו זילנדי, הוא התוכי הגדול בעולם, התוכי הלא מעופף היחידי והתוכי הלילי היחיד. נותרו עשרות תוכיללים והוא על סף הכחדה.
קאקאפויים
גזרניים
Lobe den Herrn, meine Seele, רי&quot;ב 69א
Lobe den Herrn, meine Seele (בעברית: ברכי נפשי את ה'), רי"ב 69א, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון ה-12 שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-15 באוגוסט 1723.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה האחת-עשרה שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75, רי"ב 76, רי"ב 24, רי"ב 167, רי"ב 147, רי"ב 186, רי"ב 136, רי"ב 105 רי"ב 46 ורי"ב 179.
הוא ביצע את הקנטטה שוב ב-31 באוגוסט 1727 ולאחר מכן ערך את המוזיקה ושינה את מרבית הטקסט כך שנוצרה קנטטה הממוספרת 69 שבוצעה ב-1748.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת השנייה אל הקורינתים העוסקים בחובת השירות של הרוח ושל הברית החדשה, ופסוקים מהבשורה על-פי מרקוס המספרים כיצד ריפא ישו את החרש. זהות מחבר הלברית אינה ידועה. היא קשורה לפסוקי הקריאה, אך מתמקדת בהכרה בטוב שאלוהים עושה. החלק הראשון הוא פסוק מספר תהלים המהלל את אלוהים על הטוב שהוא גומל. החלק האחרון לקוח ממזמור של סמואל רודיגסט (Samuel Rodigast).
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט, טנור ובס, בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, שלוש חצוצרות, טימפני, שלושה אבובים, אבוב ציד, אבוב ד'אמורה, חלילית, בסון, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. התזמור עשיר יחסית לקנטטות אחרות של באך. לקנטטה 6 חלקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה רק 5 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1976), טון קופמן (ב-1997), מסאקי סוזוקי (ב-1999) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
אולימפיאס השנייה
אולימפיאס (ביוונית: Ὀλυμπιάς; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה מלכת אפירוס. בתם של פירוס הראשון ואנטיגונה, אשתו ואחותו של אלכסנדר השני, ואמו של פירוס השני.
ביוגרפיה.
אולימפיאס נולדה כבתם הבכורה של פירוס הראשון מלך אפירוס, ואשתו הראשונה אנטיגונה, שהייתה בתה של ברניקי הראשונה, מלכת מצרים. בשנת 295 לפנה"ס, בזמן שילדה את אחיה הצעיר של אולימפיאס, תלמי, מתה אנטיגונה. תלמי מת מאוחר יותר במהלך המלחמות הממושכות שניהל אביהם. לאחר מותה של אנטיגונה, נישא פירוס ללאנאסה מסיציליה, שילדה לו את אלכסנדר והלנוס. אולימפיאס נישאה לאלכסנדר, שהיה אחיה החורג והיה גם צעיר ממנה. היא ילדה לו חמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים - פירוס ותלמי. בשנת 272 לפנה"ס מת פירוס, ואלכסנדר ירש את מקומו.
אלכסנדר מת בשנת 242 לפנה"ס. תלמי ופירוס היו עדיין צעירים, ואולימפיאס שימשה כעוצרת. היא ירשה ממלכה לא יציבה. מכל השבטים השונים שהרכיבו אותה, רק המולוסים נותרו נאמנים לבית המלוכה. בשנת 239 לפנה"ס פרצה מלחמה בין אפירוס לאיטולים, ואלו האחרונים תקפו את הנחלות של אפירוס בצפון אקרנאניה. אולימפיאס התקשתה לנהל את המלחמה בצורה יעילה, ומהומות פרצו בבירה אמבארקיה. בצר לה, החלה אולימפיאס לכרות בריתות בניסיון להציל את שלטונה. היא חיתנה את בתה פתיה עם דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון, ואת הנסיכה נראיס השיאה לגלון, בנו של היירון השני טיראן סירקוסאי.
בריתות אלו יכלו לספק לאולימפיאס עזרה רבה, אולם לא כך היה. מלך מוקדון אכן הכריז מלחמה על האיטולים, אולם התעניין יותר בסיפוח שטחים חדשים לארצו מאשר בהצלת ממלכת אפירוס המתפוררת. פירוס נהרג במהלך מעשי האיבה, ותלמי מת ממחלה במהלך המהומות שפרצו בעיר הבירה. על פי יוסטינוס, אולימפיאס מתה מרוב צער. ירשה אותה נכדתה, דידמאיה השנייה בת פירוס. שלטונה של דידמאיה היה קצר, היא הצליחה להשיב לעצמה את השלטון בבירה, אולם נרצחה במקדש ארטמיס. לאחר מותה הפכה אפירוס לדמוקרטיה.
אתנאיוס מוסר סיפור מוזר על פיו היא רצחה את אהובתו של בנה פירוס.
האיגוד הבינלאומי של גיאודזיה וגיאופיזיקה
שרה עזריהו
שרה עזריהו-אוזרקובסקי (מאירוב) (17 ביולי 1873, כ"ב בתמוז תרל"ג, דינאבורג (דווינסק), לטביה — 22 באוקטובר 1962, כ"ד בתשרי תשכ"ג, קיבוץ אפיקים, ישראל) הייתה פעילה ציונית, פמיניסטית, סופרז'יסטית ואשת חינוך, ממייסדי תל אביב. צירה בקונגרס הציוני, חברת אספת הנבחרים והוועד הלאומי, ממקימות התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות, ממובילות המאבק למען זכות בחירה לנשים ביישוב היהודי בארץ-ישראל, לוחמת למען זכויות האישה ושחרורה.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
נולדה ב-17 ביולי 1873 בעיר דינאבורג שברוסיה, כיום בלטביה, לבלומה לבית איזנשטין ולשמריהו מאירוב. בילדותה הייתה קרובה לסבה, הרב אהרן שאול זליג מאירוב, שהיה הרב הראשי של העיר. כשהייתה בת שמונה עברה עם הוריה לעיירה נובו-אלכסנדרובסק, בה החכירו הוריה טחנת קמח לפרנסתם, אימה, שהייתה אדוקה, הייתה אמונה על חינוכה, והעניקה לבתה השכלה עברית וכללית. בגיל שבע החלה ללמוד חומש ונביאים ראשונים ולמדה עברית ורוסית. כשהייתה בת ארבע עשרה חזרה המשפחה לדינאבורג. היא לא למדה בבית הספר הממשלתי כדי לא לחלל שבת, והשלימה השכלתה בעזרת מורים פרטיים.