92% מהנשאלים במחקר בוחרים לשתות את המאטה בעזרת קשית הבומביז'ה 54% בצורה של תה ו14% מעדיפים שתית תמצית עלי מאטה שהושרו במים קרים.
מיריים ואזקס, המנהלת הכללית של חברת GEA research for strategy מאשרת את חשיבותו של המחקר: "ברור שעל מנת להעריך את תנועת השוק הפרטים האלו חשובים ואף חיוביים, מוצר שאיתו אתה מגיע ל-100% מהאוכלוסייה הוא מוצר מוצלח, אתה בעצם מוכר אותו לכולם"
פרט נוסף היוצא מהמחקר הוא ש75% מהאנשים שמשתמשים בבומביז'ה לשתיית המאטה נוהגים להמתיק אותו ומהמספר הזה 7 מתוך 10 אנשים בוחרים את הסוכר על פני הדבש הסטיביה או ממתיק מלאכותי.
המאטה אינו רק אחד המוצרים המיוצאים ביותר, אלא המוצר הנצרך ביותר ברחבי ארגנטינה, וחלק בלתי נפרד מהתרבות שלה.
כך תיאר ארנן קסיארי, סופר ועיתונאי ארגנטינאי, את מקומו של המאטה בחיים בארגנטינה.
אורוגוואי.
צריכת המאטה באורוגוואי עומדת על 400 מיליון ליטר לשנה (ביחס של 80 גרם עלי ז'רבה לכל ליטר מים) בשוק שבו יבוא המאטה עומד על 32 מיליון ק"ג לשנה ומגלגל כ-90 מיליון דולר לשנה. יחד עם הנתונים הללו, צריכת המאטה ממשיכה לעלות.
אורוגוואי היא המדינה הצרכנית ביותר בעולם של מאטה ביחס לכמות התושבים שלה.
ברזיל.
מסורת שתיית המאטה נהוגה בדרום ברזיל, מהתקופה בה ברזיל נכבשה על ידי קולוניאליסטים ספרדים ופורטוגלים שככל הנראה
תרמו להתפשטות המאטה באזור.
שתיית מאטה נפוצה במיוחד בכפרים במדינות ריו גראנדה דו סול, סנטה קטרינה ופרנה, ומזוהה עם תרבות ה"גאוצ'וס" (gaúchos).
בברזיל מכנים את המאטה בשם "שימראוו" (chimarrão) הבא מן המילה הספרדית "סימרון" (Cimarron), שמשמעותה "עשב פרא". קשית המתכת נקראת "בומבה" (bomba), והכלי המכיל את המאטה נקרא "קויה" (cuia).
המאטה בדרום ברזיל הוא סמל מובהק של הכנסת אורחים, ונפוץ במיוחד בכינוסים משפחתיים ובחגים.
פרגוואי.
מדינה זאת הייתה כנראה המקור של המשקה וממנה הוא התפשט הלאה, ועד היום הוא חלק מהתרבות היומיומית של חלק גדול מאוד מהאוכלוסייה. בפרגוואי מקובל לשאת תרמוס, מאטה ובומביז'ה לאורך היום, בשעות הבוקר המוקדמות מקובל לשתות אותו עם מים חמים ולקראת הצהריים והלאה עם מים קרים.
מאוד מקובל ברחבי המדינה למלא בלי תשלום מים חמים בתרמוסים של אנשים המבקשים זאת במסעדות, בתי קפה ותחנות דלק.
הכלי המשמש לשתייה שלו נקרא כאן גואמפה (Guampa).
במזרח התיכון.
בשנת 2009, קנתה סוריה כ 67% מכמות יצוא המאטה של ארגנטינה, והייתה היבואנית הגדולה ביותר בעולם של עלי מאטה מארגנטינה, ולבנון אחריה.
בראיון שנערך עם אחד הסוחרים הארגנטינאים בשוק הארגנטינאי-ערבי בסוריה, אמר הסוחר כי "המאטה כל כך פופולרי בסוריה, עד שארגנטינה שמה לה למטרה מיוחדת את סוריה כמדינת היצוא הכמעט רשמית שלה".
המסורת הסורית לשתיית המאטה מקורה בהגירת אזרחים סורים, במיוחד דרוזים, לארגנטינה בין השנים 1850–1860. גם רבים מהדרוזים בישראל אימצו מסורת זו.
פרודון
הלכת פונק שלזינגר
טוקוויל
בג&quot;ץ הנריט אנה קטרינה פונק שלזינגר נגד שר הפנים
בבג"ץ הנריט אנה קטרינה פונק שלזינגר נגד שר-הפנים שנידון בבית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק ב-22 בפברואר 1963, קבע השופט יואל זוסמן בהסכמת השופטים צבי ברנזון, אלפרד ויתקון ואליהו מני, ובניגוד לדעת המיעוט של השופט משה זילברג, כי פקיד הרישום של משרד הפנים מחויב לרשום בני זוג שנישאו נישואים אזרחיים במדינה זרה כנשואים גם במדינת ישראל.
תיאור המקרה.
אישה נוצרייה, נתינת בלגיה, שנישאה בקפריסין ליהודי ישראלי, ביקשה להירשם כנשואה במרשם האוכלוסין של מדינת ישראל. פקיד הרישום סירב לרשום אותה, והיא פנתה לבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ בבקשה שיורה לפקיד הרישום לרשום אותה ואת בעלה כנשואים. שר הפנים טען כי על פי דיני מדינת ישראל, בני הזוג אינם נשואים ועל כן הוא פטור מלרשמם.
האם בני הזוג נשואים.
ראשית דן בית המשפט בשאלה האם בכלל בני הזוג נשואים זה לזה (שאם לא כן, אין צורך לרשמם כנשואים).
שאלה זו מתחלקת לשניים:
תוקף הנישואים לפי חוקי מדינת ישראל.
בית המשפט קבע כי לפי חוקי המדינה (בהם חל הדין העברי) אין שמץ של ספק בדבר כי לנישואין הללו אין כל תוקף חוקי. בית המשפט מסתמך על מסכת קידושין:
היינו – "לא תהא לך בם תורת חיתון" – לא יוכלו להתקיים כל קשרי נישואין בין יהודי ונכרית.
האם יש תוקף לפי דין אחר לנישואין אלה.
לפי סימן II)64) לדבר המלך במועצה על ארץ ישראל, כשרות נישואין של נתין זר נדונה על פי החוק הלאומי של אותו נתין זר. במקרה זה, מאחר שהאישה בלגית, יש לפנות לדין הבלגי, ולפי חוקי בלגיה אין כל פגם ודופי בנישואי נוצרייה ויהודי. הווה אומר: מר שלזינגר שאת דינו יש לבדוק לפי חוקי מדינת ישראל אינו נשוי לאישה, והוא רווק, ואילו האישה על פי חוקי בלגיה היא אשת איש, הנשואה למר שלזינגר.
השופט זילברג קובע כי:
חובת רישום הנישואין על פי חוקי מדינת ישראל.
בקובעו כי לנישואים אין תוקף על פי חוקי המדינה, בודק בית המשפט האם יש חובה על פי חוקי המדינה לרשום נישואים אלה.
אפשרות ביטול הנישואין.
על מנת לענות על שאלת חובת הרישום בודק בית המשפט את אפשרות ביטול הנישואין במדינת ישראל ומגיע למסקנה לפיה אין כל דרך לבטל את הנישואין במדינת ישראל:
סמכות בית המשפט הגבוה לצדק לדון בשאלה.
בקובעו כי אין לאף בית משפט סמכות לדון בתוקף הנישואין, נדרש בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ לבדוק אם לו עצמו יש סמכות לדון בנישואין, ומאחר שמבית המשפט העליון מתבקש סעד ביניים, הרי שאין רלוונטיות לתוקף הנישואין ויש לבית המשפט סמכות לתת צו.
דעת המיעוט של השופט זילברג.
בבואו לבדוק האם יש לרשום את הנישואים שמשמעותם החלת כלל זר במסגרת הדין הישראלי, בודק בית המשפט האם הדין הזר פוגע בתקנת הציבור, שכן במקרה מסוג זה אין להכיל את הדין הזר.
בעקבות הפגיעה בתקנת הציבור מגיע בית המשפט למסקנה כי הנישואים בטלים ומבוטלים לשני בני הזוג, ומשכך אין פקיד הרישום צריך לרשום את הנישואים.
דעת הרוב של השופט זוסמן.
בניגוד לשופט זילברג, מגיע השופט זוסמן למסקנה אחרת. זוסמן מסתמך על הנחיות שניתנות לפקידי הרישום לפיהם אזרח הבא לפני רשות מינהלית עומד בחזקת דובר אמת, ואין לפקיד הרישום סמכות וכלים לבדוק את אמיתות דברי האזרח. משמעות הדבר – הפקיד חייב לרשום מה שאזרח אומר לו.
זוסמן קובע כי מרשם התושבים אינו ראיה או הוכחה לשום דבר. לפי בג"ץ 145/51, מטרת המרשם היא לאסוף חומר סטטיסטי.
ולכן קובע השופט כי משהומצאה לפקיד ראיה לכאורה, חייב הוא להסתפק בכך, שכן בהיותו רשות מינהלית יחדור לתחום לא לו ולא "ינסה להכריע בפלוגתה משפטית".
משמעות פסק הדין והשפעתו.
משמעות פסק הדין היא, שבני-זוג שנישאו בנישואים אזרחיים מחוץ לישראל בהתאם לחוקי המדינה הזרה שבה נישאו, יירשמו במרשם האוכלוסין ובתעודות הזהות הישראליות שלהם כ"נשואים", וזאת אף אם הם אינם נשואים לפי הדין הישראלי. על פקיד הרישום מוטלת חובה לרשום אותם כ"נשואים" במרשם האוכלוסין.
עוד נקבע בפסק הדין, כי הרישום במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות משמש למטרות סטטיסטיות בלבד, ואינו מהווה ראיה לכאורה לאמיתות האמור בו. קביעה זו שונתה ב-1965 על ידי הכנסת, עם חקיקת חוק מרשם האוכלוסין, תשכ"ה-1965, הקובע בסעיף 3 כי פרטי המרשם מהווים ראיה לכאורה לנכונות המידע האמור בהם. עם זאת, החוק קובע כי פרטי הרישום "הלאום", "המצב האישי" ו"שם בן הזוג" אינם מהווים ראיה לכאורה לנכונות המידע הרשום בהם, וזאת כדי שהפרטים שבית המשפט חייב את רישומם במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות לא ישפיעו על זכויותיהם וחובותיהם של בעלי פרטים אלה.
התוצאה היא, שגם היום הרישום במרשם האוכלוסין ובתעודת הזהות אינו קשור לסטטוס המשפטי של בני הזוג כנשואים או כרווקים, ואינו משפיע עליו. לאור זאת, הלכת פונק שלזינגר חלה עד היום על בני זוג מדתות שונות, לאחר שלא שונתה בחוק מרשם האוכלוסין.
יוגב אוחיון
יוגב אוחיון (נולד ב-24 באפריל 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בעירוני נהריה מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל. אוחיון הוא מלך האסיסטים של מכבי תל אביב ביורוליג בכל הזמנים.
קריירה.
אוחיון נולד בצפת וגדל בקריית שמונה למשפחה מיהדות מרוקו. החל לשחק כדורסל כבר מגיל 7 במועדון קריית שמונה, בהמשך גדל במחלקת הנוער של הפועל גליל עליון והוביל את קבוצת הנוער לזכייה באליפות בעונת 2003/2004. במקביל למד בתיכון מקיף עמק החולה ועימו זכה באליפות ליגת העל לתיכונים בשנת 2005. במסגרת ליגת העל לתיכונים השיג אוחיון קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
אוחיון נחשב לרכז אתלטי שתורם בכדורים חוזרים ובאסיסטים. אוחיון השתתף בנבחרות ישראל ברמות הקדטים והנוער, והיה משחקניה המובילים של נבחרת העתודה שסיימה במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 18 בבלגרד, בשנת 2005.
הוא החל לשחק עם הקבוצה הבוגרת של "הפועל גליל עליון" בליגת העל כבר בעונת 2004/2005. בעונת 2008/2009 עבר לקבוצת עירוני נהריה. למרות בעיות כלכליות בעירוני נהריה הוחלט שאוחיון יישאר בקבוצה, אך אוחיון הגיש בוררות ולבסוף שוחרר וחתם בקבוצת הפועל ירושלים.