איוואטאני הופיע בהופעת קמע בסרט פיקסלים.
מלחמת עגבניות
אורי מרק
אורי מרק (נולד ב-1983) הוא עיתונאי, כותב ומוזיקאי ישראלי. שימש כראש מערכת החדשות של עיתון "הארץ" ובמאי 2018 מונה לעורך המוסף. יליד רמת גן, מתגורר בתל אביב, נשוי לעיתונאית נוף נתנזון, בתו של השחקן נתן נתנזון.
קריירה עיתונאית.
מרק התחיל את דרכו העיתונאית בעיתון הצבאי "במחנה", שם שימש כעורך החלק המגזיני של העיתון. לאחר השירות הצבאי עבד במערכת "ידיעות תל אביב" בתור עורך, ובהמשך עבר לדסק החדשות של עיתון "הארץ" שם שימש עורך השער וראש הדסק. ב-2015 מונה לתפקיד ראש מערכת החדשות.
קריירה מוזיקלית.
לא לדבר על מין.
בשנת 2009 הוציא מרק את אלבומו הראשון "לא לדבר על מין". את הפקת האלבום הפקיד בידיו של אורי כנרות. מרק כתב והלחין את כל שירי האלבום, והיה שותף בעיבודים. האלבום התאפיין ברוק מתוחכם בעברית, בעל שפה גבוהה ומשחקי מילים. הסינגל הראשון, "לא לדבר על מין", זכה להצלחה רבה בתחנות הרדיו.
משתתפים באלבום:
אין לאן לברוח.
בשנת 2015 הוציא את אלבומו השני: "אין לאן לברוח". מרק כתב והלחין את כל השירים (פרט לשיר "הנה מוטלות גופותינו" אותו כתב חיים גורי). שישה שירים הוקלטו בלונדון ואותם הפיק גיל לואיס. השירים הנוספים הוקלטו בתל אביב והופקו על ידי דניאל רוט ("המצאת הגלגל"), עמוס בן דוד ("הנה מוטלות גופותינו") ומרק עצמו ("אם לא תחכה לבואה").
משתתפים באלבום:
אל-בחירה
אל-בֻּחַירה (בערבית: محافظة البحيرة) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם בצפון המדינה, בדלתא של הנילוס. בירת המחוז היא דמנהור. עיר מרכזית נוספת היא כפר א-דוואר. בנוסף על שתי ערים אלו, ישנן עוד כ-12 ערים במחוז. בשנת 2017 נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי מינה מושלת למחוז, אירוע שלא קרה קודם לכן במצרים. האוכלוסייה כפרית מאוד, כאשר 19.5% מהתושבים בלבד מתגוררים בערים.
באל-בֻּחַירה מתגוררים מעל 6 מיליון תושבים, והוא מתפרס על כ-10,130 קמ"ר, מה שהופך אותו למחוז החמישי במצרים בגודל האוכלוסייה והעשירי בשטחו. המחוז נחשב לחשוב מאוד מבחינה תחבורתית. הייצור המקומי כולל כותנה, כימיקלים, שטיחים, חשמל ודיג.
סילון האדרונים
בפיזיקת חלקיקים, בפרט בכרומודינמיקה קוונטית, סילון האדרונים (באנגלית: Hadron jet) הוא זרם של האדרונים (בדרך כלל מזונים) הנוצר מתנועה בקו ישר של קווארק בעל אנרגיה גבוהה ביחס לקווארק אחר. כאשר קווארק נע ביחס לקווארק אחר, במרחק מסוים הגלואונים שמעבירים את הכוח החזק הם בעלי אנרגיה המספיקה ליצור האדרון והם הופכים לקווארק ואנטי-קווארק. אלה נעים גם אחד ביחס לשני והתהליך חוזר על עצמו, ויוצר את הסילון.
איך סילון נוצר.
סילונים נוצרים בהתנגשויות באנרגיות גבוהות בין שני האדרונים - דבר הקורה באופן תדיר בניסויי פיזיקת חלקיקים, ובפרט במאיצי חלקיקים כגון ה-LHC (מאיץ האדרונים הגדול) הנמצא בארגון האירופאי למחקר גרעיני CERN על גבול שווייץ-צרפת.
בין כל שני חלקיקים הטעונים במטען צבע מוחלפים גלואונים - החלקיקים המעבירים את הכוח הגרעיני החזק. כיוון שגם לגלואונים ישנו מטען צבע, גם ביניהם פועל הכוח הגרעיני החזק ולכן מועברים ביניהם גלואונים אחרים. מסיבה זאת, ככל שהקווארקים מתרחקים זה מזה נוצרים יותר ויותר גלואונים.
במקרה של התנגשות רבת-אנרגיה, כששני האדרונים מתנגשים זה בזה, קווארקים ה"מחוברים" זה לזה בעזרת הכוח החזק מתרחקים במהירות גבוהה זה מזה, וכך הגלואונים שמועברים ביניהם נעשים בעלי אנרגיה גבוהה. בנקודה מסוימת, כמות האנרגיה נעשית מספיק גבוהה כדי שהגלואון יהפוך לזוג של קווארק ואנטי-קווארק. בין הקווארקים החדשים גם מועברים גלואונים, ואם כמות האנרגיה מאפשרת זאת אז התהליך יחזור חלילה. זרם החלקיקים הנוצר בתהליך זה נקרא סילון האדרונים.
שימושים.
בגלאי חלקיקים כמו גלאי ה-ATLAS מגלים וחוקרים את הסילונים שנוצרים מהתנגשויות של האדרונים, ובאמצעותם אפשר לקבל מידע לגבי החלקיקים שהשתתפו בהתנגשות ולגלות חלקיקים חדשים חוץ מהחלקיקים שהשתתפו בהתנגשות, אלא נוצרו בעקבותיה.
שיטות לחקירת סילונים.
שיטה חשובה לאנליזה של הסילונים נקראת . שיטה זו מאפשרת לגלות סילון שמקורו בקווארק תחתון. קווארקים אלה חשובים במיוחד משתי סיבות. הראשונה היא שההתנהגות שלהם מעניינת מבחינה מדעית, והיא עשויה לאפשר למדענים לגלות עוד על שבירת סימטריית CP. השנייה היא שהרבה חלקיקים בעלי מסה גדולה (גם חלקיקים שנמצאו וגם חלקיקים תאורטיים) דועכים לקווארקי תחתון, ולכן זיהוי קווארקים אלה תורם לזיהוי של הדעיכות של החלקיקים.
אל-מניא (מחוז)
אל-מִניא (בערבית: محافظة المنيا) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם במצרים העליונה (מרכז המדינה), על גדת הנילוס. בירת המחוז היא אל-מניא. שטח המחוז הוא 32 אלף קמ"ר, והוא החמישי בגודלו ומהווה 3.2% משטח מצרים. היום הלאומי של המחוז הוא ה-18 במרץ.
מיניה נחשב לאזור חקלאי ותעשייתי חשוב. בין הגידולים החקלאיים העיקריים שמיוצרים במחוז הם: קני סוכר, כותנה, שעועית, פולי סויה, שום, בצל, ירקות מסוגים שונים, עגבניות, תפוחי אדמה, אבטיחים וענבים. ייצורי התעשיות המקומיות כוללים עיבוד מזון, אריגה של כותנה, בשמים, שמנים ושומנים, ייצור מלט, חציבה (בעיקר אבן גיר) ויצירת לבנים.
באל-מיניה ישנו האתר הארכאולוגי קבר בני חסן.
אישים ידועים שהתגוררו בשטח המחוז לאורך ההיסטוריה הם הודא שעראווי, אחנתון (אשר התבודד באזור עם אשתו נפרטיטי), ח'ופו, עבד אל-חכים עאמר, אחמד חסן וטה חוסיין. למעלה מ-50% מתושבי המחוז הם נוצרים קופטים, הריכוז הגבוה ביותר במצרים. האוכלוסייה כפרית מאוד, ורק 18.9% מהתושבים גרים בערים.
בתחילת 2019 ארכאולוגים במצרים גילו קבר שמכיל 50 מומיות מהתקופה של בית תלמי במחוז אל-מניא.
אל-קליוביה
אל-קליוביה (בערבית: محافظة القليوبية) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם במצרים התחתונה (צפון המדינה), בדלתא של הנילוס. בירת המחוז היא בנהא. העיר הגדולה ביותר במחוז היא שוברא אלח'ימה, ועיר גדולה נוספת היא אל-עובור.
שטח המחוז הוא 1,001 קמ"ר, מה הופך את אל-קליוביה לאחד מן הקטנים במצרים.
באל-קליוביה מתגוררים פחות מחמישה מיליון תושבים, כאשר מרבית (56%) מהתושבים מתגוררים בכפרים. הגידולים החקלאיים המובילים כוללים תירס, כותנה, חיטה, פירות הדר, בננות, תפוזים ומשמשים. בשנים 2012–2018 האיחוד האירופי השקיע כ-40 מיליון דולר בשיפור התשתיות במחוז. אל-קליוביה הוא המחוז המוביל במצרים בייצור עופות וביצים.
Copy &amp; Paste
עפיפון תבערה
עפיפון תבערה הוא עפיפון הנושא חומרי הצתה ובעירה, דוגמת בקבוק תבערה וחומרים דליקים או מטען חבלה, שמטרתו להצית שרפה ואף לגרום לנפגעים בנפש. זהו אמצעי לחימה מאולתר שנמצא בשימוש ארגוני טרור ומיליציות לא-סדירות. בהיותו כלי אווירי, יש לו יתרון על פני מחבלים הנעים קרקעית, שכן הוא יכול לעבור בקלות מעל גדרות, חומות, מחסומים ומכשולי גבול, המשמשים להגנה ואבטחת תשתיות ויישובים. אמצעי דומה באפקט ובשימוש שלו הוא בלון תבערה, בו מטען חבלה וחומרי תבערה נישאים על גבי בלון.
היסטוריה.
הראשונים להשתמש בעפיפונים בלוחמה היו הסינים. בשושלת סונג פותח "עורב האש", עפיפון נושא אבקת תבערה, נתיך ומקל בערה מקטורת, ככלי נשק. במסה של ולטר דה מילמט "האצולה, חוכמה והבנה של מלכים" מ-1326 מתוארת קבוצה של אבירים מטיסה עפיפון תבערה ועליו אבק שרפה עם פצצת תבערה מעל החומה של העיר. על פי הסמגוק סאגי , המתאר את ההיסטוריה של שלוש הממלכות של קוריאה, במאה השביעית הגנרל גים יו-חין שיגר עפיפון ועליו דחליל בוער במטרה להפחיד את הכוחות שמולו.
שימוש בעימות הישראלי-פלסטיני.
שימוש בולט בעפיפוני תבערה נעשה ברצועת עזה במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה ב-2018. בעימותים אלה, שילחו מחבלים פלסטינים עפיפוני תבערה, כ-250 עפיפונים (נכון למאי 2018), שעל חלקם ציירו הפלסטינים צלב קרס והצמידו כרזות, על מנת להצית שדות חקלאיים ותשתיות הסמוכות לגדר המערכת סביב רצועת עזה. השימוש הנרחב בעפיפוני תבערה לביצוע הצתות ופיגועי טרור זכה בתקשורת לשם "טרור העפיפונים" ו"טרור ההצתות", שהתקשר גם ל"טרור החקלאי" שעלה אף הוא בתקופה זו. עפיפוני התבערה היוו במידה רבה חלופה פשוטה אך אפקטיבית לרקטות, זאת מכיוון שמערכת "כיפת ברזל" איננה מסוגלת להגן מפני נשק כה פרימיטיבי מבחינה טכנולוגית. על אף שהיה ברשותם נשק מתקדם הרבה יותר, ארגוני הטרור מצאו כי לשימוש בנשק מאולתר יש דווקא יתרון.
השימוש בעפיפוני התבערה גבר לאחר שניסיונותיהם של הפלסטינים לפרוץ את הגדר ולחדור דרכה על מנת לבצע פיגועים ביישובי עוטף עזה נכשלו, כמו גם הניסיונות לפריצת המונים של הגדר ב-30 במרץ וב-6 באפריל במסגרת "צעדת השיבה הגדולה" שנהדפו בידי צלפי צה"ל ומשמר הגבול באמצעות ירי סלקטיבי ובאמצעים לפיזור הפגנות. בנוסף נחל צה"ל הצלחות בחשיפת מנהרות לחימה ברצועת עזה.
השימוש בעפיפוני תבערה גרם לשריפות רבות. על פי נתוני כבאות והצלה, מתחילת גל טרור העפיפונים של ערביי רצועת עזה, פרצו באזור עוטף עזה כ-270 שריפות, שכילו כ-250 אלף דונם. לפי ישראל היום, במהלך שלושה חדשים של טרור העפיפונים הוצתו למעלה מ-1,000 שריפות שכילו יותר מ-30,000 דונם של שמורות טבע בישראל.
מקרים בולטים של שריפות גדולות וטרור הצתות באמצעות עפיפוני ובלוני תבערה ב-2018:
באמצע יוני וביולי פחת השימוש בעפיפוני תבערה וגבר השימוש בבלוני תבערה ונפץ.
פתרונות נגד עפיפוני ובלוני התבערה.