אדריכלות תימנית הוא שמו של סגנון האדריכלות בתימן מהתקופה הקדם-אסלאמית ועד התקופה האסלאמית כיום. במיוחד בולט בסגנון זה עיצוב המבנים בהם החל האסלאם להתפשט במדינה זו. סגנון אדריכלות זה מאופיין בעיקר בבניית לבני בוץ מעוטרים עם "איורי קיר לבנים" כלפי חוץ המדגישים את קומות המבנה ועם חלון עליון עבור כניסת "אור" ותחתיו חלון תחתון עבור כניסת "אוויר" (דבר המאפיין את רוב ארצות האסלאם) ובנייני מגורים בצורת מגדלים גבוהים ולעיתים אף סלעים גדולים השזורים בין דירות.
יש הטוענים כי הבתים מעל הסלעים הגדולים וגם הבתים הגבוהים היו גורדי השחקים הראשונים בעולם. ניתן לאפיין את האדריכלות התימנית בתור "שמרנית", שכן העם התימני משלב את עברם הפרה-אסלאמי והאסלאמי יחדיו. פילוסופיה זו מודגמת בבניית המסגד של העיר מאריב שנבנה היישר על גבי מקדש ישן.
באדריכלות תימנית מודגשת העובדה המאפיינת בתים שהוקמו בכמה קומות, חלק מן הקומות משמשות בתור מחסן עם מדרגות נשלפות מתוך הקיר. הבתים עשויים מלבני בוץ מעורבבות עם גבס. באזורים בדרום ערב הסעודית ישנם כפרים ואף ערים הקרובים לגבול עם תימן בעלי סגנון אדריכלי הדומה לזה של תימן.
זיכרון תמונתי
משפחת דנגור
דב בר שניאורי
נורה אבו שנב
נורה אבו שנב (בערבית: نورا أبو شنب; נולדה ב-9 בדצמבר 1987) היא כדורגלנית ערבייה-ישראלית, המשחקת כבלמית, קשרית וחלוצה במכבי חולון מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים.
אבו שנב נולדה בג'דיידה-מכר, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. שיחקה כדורגל כבר מגיל 6 עם הבנים בכפר. בגיל 16 הצטרפה עם הקמתה של קבוצת בנות סכנין ושיחקה בה במשך 8 עונות רצופות בליגת הנשים. בעונת 2011/2012 עברה לשחק במכבי כישרונות חדרה ולאחר שנה עברה למכבי חולון ואף זכתה איתה בגביע המדינה באותה עונה.
בעונה הבאה עברה להפועל פתח תקווה ושיחקה בה 5 עונות רצופות. מעונת 2018/2019 משחקת במכבי חולון ומשמשת כקפטנית הקבוצה.
קריירת נבחרות.
אבו שנב הוזמנה ושיחקה בנבחרת פלסטין כולל במשחק הידידות ב-2009 מול נבחרת ירדן לרגל השקת אצטדיון כדורגל ברמאללה.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל ערכה אבו שנב מול נבחרת צרפת בשנת 2011, ובסך הכל רשמה 12 הופעות בנבחרת, כולל משחק הידידות ב-2019 מול קבוצת צ'לסי האנגלית מליגת הפרמייר ליג לנשים, כשבמשחק נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל.
חיים אישיים.
בשנת 2015 אבו שנב לקחה חלק בקמפיין "להשאיר את הפוליטיקה מחוץ למגרש" של ההתאחדות לכדורגל ומשרד החוץ כתגובה לניסיון נציגי הרשות הפלסטינית להרחיק את ישראל מפעילות בינלאומית בפיפ"א.
בשנת 2017 נבחרה על ידי ועדה מיוחדת להצטרף לפרויקט של "הנבחרת לאחריות חברתית". מיזם משותף של אופ"א, ארגון הכדורגלנים הבינלאומי "פיפרו", ההתאחדות לכדורגל וארגון 'בועטים את הגזענות והאלימות מהמגרשים'.
ב-2019 לקחה חלק פעיל במחאת השחקניות במסגרת "כדורגלניות עושות שינוי" לקידום מעמד כדורגל הנשים בארץ.
בהכשרתה היא מאמנת חדר כושר ו-outdoor fitness מבית הספר למקצועות הספורט בתל אביב, וכן מדריכת כדורגל מהמכללה האקדמית בווינגייט.
תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ לארץ)
תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ לארץ) [במקור: תקנות־שעת־חרום (יציאה מהמדינה)] הן תקנות שעת חירום שנקבעו באוגוסט 1948, במהלך מלחמת העצמאות, שהסדירו את היציאה מישראל.
תקנות אלה נקבעו על ידי שר העליָּה משה שפירא, ושמן שונה על ידי מועצת המדינה הזמנית בנובמבר 1948 במסגרת שינויים שבוצעו בהן.
לפי התקנות המקוריות, כדי לצאת מישראל חובה היה לקבל היתר ממשרד העלייה. רוב הבקשות להיתרים שהוגשו נדחו, ולא התאפשרה יציאה חופשית מישראל. תקנות אלו פגעו בחופש התנועה של אזרחי ישראל, ומטרתן הייתה מניעת ירידה מהארץ. רוב הבקשות הוגשו למטרת ירידה מהארץ, לשם חופשה או ביקור בני משפחה.
במהלך השנים בוטלו מרבית התקנות, ונותרה רק התקנה המאפשרת לשר הפנים למנוע את יציאתו של אדם שיש חשש שיציאתו עלולה לפגוע בביטחון המדינה.
היסטוריה חקיקתית.
התקנות בשנת 1948.
לפי התקנות המקוריות, היה צורך בהיתר יציאה לכל אדם שרצה לצאת מישראל. היתרים אלו ניתנו על ידי שר העלייה או אדם (שמונה על ידי השר) לתת היתרים מסוג זה. הגשת בקשה לקבלת היתר הייתה מותנית בתשלום אגרה, לירה אחת. עונשו של העובר על תקנות אלו - מאסר עד שנה, ו/או קנס עד 1,000 לירות.
ביולי 1951 הסביר מנהל מחלקת היתרי היציאה במשרד העלייה, ד"ר י. גולדין, שהיתרי יציאה ניתנים בהתאם לחיוניות היציאה, ודיווח שמאז התקנת התקנות הוגשו יותר מ-120 אלף בקשות להיתרי יציאה, ומתוכן אושרו 64,425 בקשות.
תיקון התקנות בשנת 1953.
פורטו האפשרויות לבקשת היתרי היציאה: ליחיד, לזוג ולמשפחה.
בנוסף, אגרת קבלת ההיתר עלתה 5 לירות, ותוספת של 3 לירות לכל נפש נוספת.
תיקון התקנות בשנת 1955.
שר העלייה רשאי היה זכאי לסרב לתת היתר אם יציאתו של האדם עלולה לפגוע בביטחון המדינה.
הסמכות על קביעת סכום האגרה למתן היתר הועברה לשר הפנים.
תיקון התקנות בשנת 1956.
מתן היתר יציאה לאיש מילואים הותנה בהסכמתו של שר הביטחון. הוספת תקנה זו הכבידה את הבירוקרטיה במתן היתרים לאנשי מילואים.
הסמכות לקבוע תנאים למתן ההיתרים עברה למשרד הביטחון.
ביטול תקנות הגבלת היציאה.
פעמים אחדות עלתה בכנסת דרישה לביטול התקנות. ח"כ חיים לנדאו ותנועת החרות בכללה נאבקו לבטל את התקנות הישנות הכוללות את ההיתרים. טענתם הייתה שאיסור יציאה מהארץ ומתן היתר פסול ולא קיים באף מדינה דמוקרטית, בשל שלילת חירות הפרט. חיים לנדאו טען כי היתרי היציאה הכניסו למדינה כמיליון ו-700 אלף לירות בשנה.
התקנות הכוללות את מתן ההיתרים הוארכו כמה פעמים עד 1961. ביוני 1961 אושר בכנסת תיקון לתקנות, לפיו תתאפשר יציאה מהארץ בהצגת דרכון או תעודת מעבר בני תוקף, המוצאים על ידי משרד הפנים. תוקף התיקון נקבע ל-15 באוקטובר 1961 וממועד זה התאפשרה יציאה מהארץ ללא צורך בהיתר יציאה. יציאת אנשי מילואים הצריכה היתר של שר הביטחון או אדם מטעמו (בפועל ניתן ההיתר ביחידת המילואים של איש המילואים).
במאי 2018 בוטלו כמעט כל התקנות. נותרה רק התקנה המאפשרת לשר הפנים למנוע את יציאתו של אדם שיש חשש שיציאתו עלולה לפגוע בביטחון המדינה.
אליגטורים (תת-משפחה)
אליגטורים (שם מדעי: Alligatorinae) היא תת-משפחה של זוחלים ממשפחת האליגטוריים, בה נכללו בעבר סוגים רבים אך כיום היא כוללת רק שני מינים: אליגטור אמריקאי ואליגטור סיני, שניהם מהסוג אליגטור ("Alligator"). זוהי תת-המשפחה השנייה באליגטוריים, לצד הקיימנים החיים רק באמריקה הדרומית.
האליגטורים הם תנינאי מים מתוקים כמעט לגמרי החיים במימי הביצות והנהרות של דרום ארצות הברית ונהר היאנגצה שבמזרח סין. בעבר היו מינים שחיו באזורים נוספים. הם בעלי לסתות רחבות עם מעט שיניים הבולטות כשהפה סגור, חוטם שפוך ובעלי עיניים וחוטם הבולטים, מבנה המתאים לראות מעל פני המים בעוד רוב הגוף חבוי בתוכו. מבנה זה הופך את האליגטורים לטורפים אורבים מוצלחים מאוד, אשר ניזונים מטרף מגוון בין חרקים ודגים קטנים עד לאיילים, דובים או פיתוניים ואף תנינים אחרים.
האליגטורים בניגוד לזוחלים אחרים מראים דאגה רבה לצאצאיהם והם מקננים בקני עשב גדולים ושומרים על הצעירים עד הבגרות.
טויוטה FA
טויוטה FA (ביפנית: トヨタ・型トラック, באנגלית: Toyota FA) הם מספר סדרות של משאיות מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר יוצרו בין השנים 1954–1978.
דגמי "טויוטה FA" יוצרו ביפן. בנוסף ליפן דגמי הדור השני יוצרו באינדונזיה, קניה, דרום אפריקה (עד שנת 2001) ותאילנד.
דגמי "Type B" מתייחסים לגודל ומפרט המנוע תוצרת "טויוטה" "Toyota Type A engine" .
דגמי "Type F" מתייחסים לגודל ומפרט המנוע תוצרת "טויוטה" "Toyota F engine" .
על בסיס שלדות "טויוטה FA" נבנו אוטובוסים.
מיכאיל איגנאטייב
מיכאיל וסילייביץ' איגנאטייב (בצ'ובאשית: Mihal Vślin yvӑl Jӑkӑnatjev; 8 בינואר 1962 – 18 ביוני 2020) היה פוליטיקאי צ'ובאשי, שכיהן כראש הרפובליקה של צ'ובשיה, תפקיד שהיה ידוע כנשיא הרפובליקה עד 2011.
נולד במאלי טוריאני, צ'ובאשיה. מינואר 2002 עד מאי 2004 כיהן כשר החקלאות של צ'ובשיה ולאחר מכן כסגן ראש הממשלה, באוגוסט 2010 מונה על ידי הנשיא דמיטרי מדבדב לנשיא רפובליקת צ'ובשיה. בשנת,2012 שונה שם המשרה ל"ראש הרפובליקה", אך הוא שמר על תפקידו.
ב-29 בינואר 2020, הנשיא ולדימיר פוטין פיטר את איגנאטייב והחליף אותו באולג ניקולאייב כראש הרפובליקה. זאת בעקבות סדרה של שערוריות בהן היה מעורב. על פי הדיווחים, הוא השפיל כבאי בכך שאילצו לקפוץ כדי לקבל מפתחות לכבאית חדשה ועודד "לטהר" עיתונאים ברפובליקה שכותבים נגד השלטון.
בעקבות התקרית סולק ממפלגת השלטון. ב-20 במאי 2020 הגיש איגנאטייב תביעה לבית המשפט העליון של רוסיה נגד הצו שהביא לפיטוריו. ברם ב-18 ביוני 2020 מת בעקבות סיבוכי נגיף COVID-19 בבית החולים בעיר צ'בוקסרי.
חיים אישיים.
היה נשוי ללריסה יורייבנה, בוגרה המכללה להכשרת מורים בקאנאש כמורה בבית ספר יסודי. עובדת קרן הפנסיה של רוסיה, יו"ר מועצת הנאמנים של קרן הצדקה של מועצת הנשים הרפובליקנית "צ'ובאש". לשניים שני ילדים: בנו איוואן, סטודנט למשפטים באוניברסיטת צ'ובאשיה ובת בשם מריה.
יחסי יוון–פלאו
יחסי יוון–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו.
סקירה כללית.