ויידר (Vader) היא להקת דת' מטאל פולנית אשר נוסדה בשנת 1986. היא אחת מלהקות הדת' מטאל האירופאיות הידועות ביותר. סטייל הדת' מטאל של ויידר שונה מהסטייל האמריקאי הידוע, אך הם בכל זאת מבוססים על התבנית שיצרה סלייר. לדוגמה, הרבה להקות מן הסגנון נוטות לנגן סולואי גיטרה אשר לא דובקים במדיוק בעיקרון המסורתי של הסגנון ומרחיבים אותו בעזרת כלי הטרימולו, אשר יוצר צליל צורם למדי. למרות זאת, ויידר, אשר מנגנים בסגנון זה מדי פעם, בדרך כלל סוטים ומנגנים בסגנון המסורתי. ויידר גם שונים בסגנון השירה של הסולן פיאוטר ויואכזרק אשר לא דובק בסגנון הגראולינג הנורמלי של סולני הדת' מטאל כיום. למרות שקולו עדיין נשאר קיצוני, הוא יותר גרוני, מה שנותן לו את היכולת להגות מילים בצורה יותר ברורה מאשר סולני הדת' מטאל של היום.
היסטוריית הלהקה.
לאחר שנוסדה בשנת 1986, הוציאה לאור הלהקה את האלבום "Morbid Reich" בשנת 1990, אשר מצוין לא רק בזכות איכות ההקלטה, אך גם בגלל שהדמו מכר 10,000 עותקים, ללא ספק אחד מהדמואים המצליחים ביותר בסצנת המטאל. בשנת 1998, הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים מטאל בלייד. המעריצים כינוי אירוע זה כניצחון הדת' מטאל ה"טהור" על הסגנונות החדשים שנוסדו בשנות התשעים, כמו ראפ מטאל וגראנג' מטאל. המעריצים הוקירו את הלהקה על שלא וויתרו על הסגנון הקיצוני שלהם לטובת סגנונות מפורסמים יותר שכנראה ימכרו יותר עותקים. ויידר גם מאוד פעילים בלשחרר שירים מהופעות חיות ואלבומי הופעות, אשר לא נראים הרבה בסצנת הניו מטאל.
השם של הלהקה הושפע מדארת' ויידר, דמות מסרטי מלחמת הכוכבים: "דמות מסתורית, ברוטאלית, אפלה, חכמה, מרירה אך גם קצת רומנטית."
ויידר היא אחת הלהקות השופעות בותר בסצנת המוזיקה, אשר משחררים אלבום כל שנה מאז שנת 2000 ומקיימים מאות הופעות בכל שנה.
חברי הלהקה.
פיאוטר ויואכזרק - גיטריסט, סולן
מאוריכי "מאוזר" - גיטריסט
מרקין "נווי" נוואק - בס
דריסז "דארי" ברזוזואסקי - תופים
חברים לשעבר.
קונרד "סימון" קרקוט - בס
ג'רסלאו "צ'יינה" לביניק - גיטריסט
קרזיסטוף "דוק" רכזקוואסקי - תופים (נפטר)
לסזק "שאמבו" רקואסקי - בס
זביגנאו "ויקא" ווארובלואסקי - גיטריסט
רוברט "אסטרואט" סטרוכזסקי - בס
גרזגורז "בילאיל" צ'קאוסקי - תופים
פיאוטר "ביראל" קוזיאולה - גיטריסט
רוברט "קזארני" קזרנטה - סולן
ג'קק "ג'קיאה" קליסז - בס
חברי אורח.
קרזיסזטוף "סיאיגמר" אולוס - קלידן באלבום "The Art of War"
מרקין "זבק" גולבוויסקי - מתופף בסיבוב ההופעות בשנת 2001
גרזיגורז סקווינסקי - גיטריסט אורח באלבום "Sothis"
אדם דרסקי - סולן אורח באלבום "Revelations"
ווידר
טיל קרקע-ים
פדקס
פדקס (באנגלית: FedEx), לשעבר פדרל אקספרס (Federal Express), היא חברת שילוח מטענים שמרכזה בארצות הברית, המציעה שירותי שליחים בארצות הברית וברחבי העולם. החברה מציעה גם שינוע מטענים כבדים, ביבשה ובאוויר, וכן שירות העתקת מסמכים ושירותים לוגיסטיים. "פדקס" הוא קיצור של שמה המקורי של החברה, "פדרל אקספרס".
היסטוריה.
החברה נוסדה בשם "פדרל אקספרס" בשנת 1971 על ידי פרדריק וו. סמית בעיר ליטל רוק בארקנסו. בשנת 1973 העבירה החברה את מרכזה העסקי לעיר ממפיס בטנסי, לאחר שרשויות נמל התעופה של ליטל רוק סירבו לספק שירותים למטוסי החברה. המילה "פדרל" בשמה נועדה להדגיש את פעילותה של החברה בכל רחבי ארצות הברית, ולסייע בגיוס חוזים ממשלתיים. החברה החלה לפעול באופן רשמי ב-17 באפריל 1973, עם 14 מטוסי דאסו פלקון 20, אשר טסו ל-25 ערים בארצות הברית. פדקס הייתה הראשונה מבין חברות התעופה למטענים אשר השתמשה במטוסי סילון. היא צמחה מאוד לאחר הדה-רגולציה של שוק הטסת המטענים בארצות הברית. בזכות שיטת הפצת המטענים שלה הפכה פדקס למובילה עולמית בתחומה. רוב פעילות החברה בארצות הברית, בהובלת מטענים בין-לילה, נעשית דרך מרכז המבצעים של החברה בממפיס. לחברה מרכזים נוספים באינדיאנפוליס, ניוארק, אוקלנד, אנקורג' ואליאנס (טקסס). מרכז החברה בקנדה פועל בנמל התעופה הבינלאומי של טורונטו, באירופה פועלת החברה במרכזים: קלן ופריס. מרכז החברה במזה"ת הוא בדובאי ובמזרח הרחוק (אסיה פסיפיק) בגואנגג'ואו שבסין.
באוגוסט 1989 רכשה פדקס את חברת פליינג טייגרס (Flying Tigers), חברת תעופה בינלאומית למטענים. מחברת "פליינג טייגרס" ירשה פדקס את החוזה של צבא ארצות הברית, שנמשך עד אוקטובר 1992, להטסת מטענים ונוסעים בין ארצות הברית לבין בסיסי הצבא מעבר לים. לאחר רכישת חברות נוספות בתחום המטענים והלוגיסטיקה, בשנת 1998, שינתה החברה את שמה באופן רשמי ל"פדקס", אף כי שם זה כבר שימש שנים כשמה הלא-רשמי וכמותג לשירותיה. בשנת 2000 נעלם לחלוטין השם הישן מכל רישומי החברה והיא אימצה את סיסמתה "העולם בזמן" ("The World On Time").
בשנת 2001 רכשה פדקס את חברת אמריקן פרייטוויס (American Freightways), חברה מובילה בארצות הברית בתחום המטענים הקטנים (פחות ממטען משאית שלמה) היא שילבה את פעולותיה של חברה זו עם חברה נוספת בשם ויקינג ויצרה את חברת "פדקס פרייט". בחודש פברואר 2004 רכשה פדקס, במחיר של 2.4 מיליארד דולר, את "קינקוס" (Kinko's), רשת חנויות כלל-ארצית מדאלאס המספקת שירותי הדפסה, שכפול ושירותי משרד.
כמה מסיסמאות הפרסום של החברה השתרשו בתרבות הצרכנית האמריקאית, בהן הסיסמה "בלי פאניקה" שאותה נושאים עובדי החברה בכפתורים על דש בגדם. באירופה סיסמת החברה היא "(נעשה) כל מה שצריך", המתייחסת למאמצים שמתחייבים עובדי החברה לעשות כדי שהחבילה תגיע בזמן.
ב-2016, רכשה פדקס תמורת 4.8 מיליארד דולר את חברת המשלוחים הגלובלית T.N.T שמרכזה בהולנד במטרה לחזק את פעילותה באירופה, בעקבות כך הודיעה פדקס על העברת משרדי המטה האירופי מבריסל להופדורף בהולנד, כמו כן הודיעה החברה על מעבר צפוי למרכז המיון של T.N.T בליאז'.
מתחרותיה העיקריות של פדקס הן DHL, ו-UPS.
יחידות תפעוליות בחברה וסימנים מסחריים.
פדקס מאורגנת ביחידות תפעוליות, לכל אחת מהן לוגו משלה. בכל הגרסאות של הלוגו, האותיות Fed הן בצבע סגול. האותיות Ex מופיעות בצבע שונה לכל יחידה תפעולית. בלוגו של החברה כולה מופיעות האותיות Ex בצבע אפור. בלוגו המקורי של החברה האותיות Ex הופיעו בצבע כתום, היום משמש לוגו זה את יחידת "פדקס אקספרס". הלוגו של פדקס, אשר זיכה את מעצביו בפרס על עיצובו, נודע בזכות העובדה כי בין האותיות E ו-x מסתתר סימן חץ המצביע ימינה, עובדה שרבים לא מבחינים בה.
סעדיה מרציאנו
סעדיה מרציאנו (1 במאי 1950 – 21 בדצמבר 2007) היה פעיל חברתי, ומראשי הפנתרים השחורים וחבר הכנסת בכנסת התשיעית.
ביוגרפיה.
מרציאנו נולד ב-1 במאי 1950, י"ד באייר ה'תש"י באוג'דה שבמרוקו לאליהו ועליזה מרציאנו, במשפחה בת שישה ילדים.
עלה עם חלק ממשפחתו דרך מרסיי בשנים 1949–1950. המשפחה השתקעה ברחוב שבטי ישראל 15 בשכונת מוסררה שבירושלים. אחיותיו נשארו תחילה במרסיי ועלו לאחר שלוש שנים גם הן.
בשנת 1971 נמנה עם מייסדי תנועת "הפנתרים השחורים" יחד עם צ'רלי ביטון, ראובן אברג'יל, אלי אביכזר ופעילים נוספים.
בדומה לאחרים בפנתרים השחורים, החליט מרציאנו לפנות לפוליטיקה והצטרף למחנה של"י. מחנה של"י הוקמה לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) כאיחוד של תנועות שמאל שונות - "מוקד" "מר"י", "הסוציאליסטים העצמאיים" וכמה חברים בולטים מ"הפנתרים השחורים". בבחירות זכתה המפלגה לשני מנדטים והנהיגה רוטציה בין חבריה. למרות הסכם הרוטציה מאיר פעיל סירב להתפטר כדי לאפשר את כניסתו של מרציאנו אולם בסופו של דבר אולץ לעשות כך בעקבות מאבק של החלק השמאלי בשל"י, מרציאנו נכנס לכנסת אך פרש ב-11 בנובמבר 1980 מהמפלגה והקים את סיעת שוויון בישראל - פנתרים אשר מאוחר יותר שינתה את שמה ל"מפלגת האיחוד לקידום ולחינוך החברה בישראל", עת הצטרף אליה מרדכי אלגרבלי מ-ד"ש. הוא כיהן בכנסת החל מה-19 במאי 1980 ועד ה-30 ביוני 1981, היה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובנוסף בוועדת העבודה והרווחה.
בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על מקום ברשימה הארצית אך הגיע למקום ה-37 מתוך 55 עם 8,213 קולות ושובץ במקום לא-ריאלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.
בשנים האחרונות לחייו עסק מרציאנו בפעילות למניעת התמכרות צעירים לסמים, ואף ניהל את "כפר הנוער זוהרים" על שמו של הזמר זוהר ארגוב.
מצבו הבריאותי התדרדר והוא נאלץ להיעזר בכסא גלגלים. כשנה לפני מותו פנה לוועדת הכנסת וביקש סיוע כלכלי. כיוון שהיה חבר כנסת רק תקופה קצרה של כ-13 חודשים לא היה זכאי לגמלה ממנה נהנים חכ"ים אחרים.
יורם מרציאנו, ששימש חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, הוא קרוב משפחתו.
סעדיה מרציאנו נפטר ממחלת הסרטן בגיל 57, בי"ב בטבת ה'תשס"ח, 21 בדצמבר 2007, ונקבר בהר המנוחות.
בקרן הרחובות הנביאים ושבטי ישראל, הציבה עיריית ירושלים שלט הנצחה על שמו - "פינת סעדיה מרציאנו".
לפני מותו עסק במניעת התמכרות לסמים בקרב בני נוער.
שבעת הכפרים
שבעת הכפרים הוא כינוי לשבעה כפרים מתואליים (שיעיים) בגליל העליון המרכזי והמערבי שננטשו ונכבשו במהלך מבצע חירם של צה"ל במלחמת העצמאות ויושביהם ברחו ללבנון. שבעת הכפרים הם (ממזרח למערב) אבל אל-קמח, הונין, נבי יושע, אל-מאלכיה, קדס, צאלחה, ותרביחא. רובם חרבו, ובמקומם הוקמו יישובים ישראליים.
למרות שהכפרים נמצאים מדרום לגבול הבינלאומי בין ישראל ללבנון דורשים גורמים שונים, ובראשם חזבאללה, להעבירם לשליטה לבנונית על סמך הסכמות אנגלו-צרפתיות לפני ואחרי המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.