עודד מודריק נולד בכפר אתא בשנת 1945. הוא למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. גם את תוארו השני עשה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת הדוקטורט – באוניברסיטת תל אביב. חיבור הדוקטור שלו עסק במהותה ותכליתה של השפיטה הצבאית, ונערך בהנחייתם של נשיא בית המשפט העליון, השופט מאיר שמגר, ופרופסור דוד ליבאי.
לאחר לימודיו במסגרת העתודה האקדמית, שירת במערכת המשפטית של צה"ל. תחילה עבד כתובע צבאי באזור שכם בשנים 1968–1969. לאחר מכן כיהן כסנגור צבאי. משנת 1972 כיהן כיועץ משפטי לאזור רמת הגולן. בשנת 1974 עבר לכהן כיועץ משפטי לאזור חבל עזה. בהמשך היה סנגור צבאי ראשי, נשיא בית דין צבאי מחוזי של פיקוד המרכז ושל חיל האוויר ושופט של בית הדין הצבאי לערעורים (עד דרגת אלוף-משנה). לקראת סוף שירותו הצבאי הושאל לתפקיד היועץ המשפטי למשטרת ישראל, בדרגת תת ניצב. בשנת 1989 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת תל אביב. השתחרר מצה"ל בשנת 1993, בדרגת אלוף-משנה.
למן שחרורו הוא משרת בשירות מילואים פעיל כשופט בית הדין הצבאי המיוחד, ובשנת 2013 הועלה לדרגת תת-אלוף. במהלך שירותו אירע שקיבל דרגת ייצוג זמנית של רב-אלוף, כדי שיוכל לשפוט את הרמטכ"ל, משה יעלון, בגין נסיעה רשלנית לאחור שגרמה נזק לרכב הצבאי שלו.
לאחר שחרורו מצה"ל, מונה לשופט לעניינים פליליים, מנהליים וכלכליים בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. משנת 2009 ועד לפרישתו בחודש אוקטובר 2015 שימש בתפקיד סגן נשיא ואחראי על המחלקה הפלילית בבית המשפט המחוזי תל אביב-יפו.
במקביל לעבודתו השיפוטית לימד קורסים, שיעורי משפט וסמינריונים באוניברסיטאות ומכללות שונות, בהן האוניברסיטה העברית אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת אריאל, המרכז הבינתחומי הרצליה המכללה למנהל ומכללת שערי משפט.
לאחר פרישתו מן השפיטה הוזמן לכהן כפרופסור חבר באוניברסיטת אריאל בשומרון. הוא חוקר ומלמד תחומי משפט שונים ומשמש גם כחבר סנאט האוניברסיטה. נוסף לכך מכהן כיו"ר ועדת הערר לפי חוק רישום קבלנים, יו"ר הוועדה המייעצת לשר הביטחון בעניין הכרזה על ארגוני טרור, דיין בבית הדין למשמעת של משטרת ישראל ויועץ מיוחד למשרד עורכי הדין עמר רייטר ז'אן שוכטוביץ ושות' - AYR. בנובמבר 2018 הצטרף כיועץ לצוות ההגנה של ראש הממשלה בנימין נתניהו. אולם הפסיק פעילות זאת לאחר מספר חודשים. בשנת 2019 מונה ליו"ר ועדת הביקורת החיצונית של הקרן הקיימת לשיראל ובראשית 2020 ליו"ר ועדת הביקורת של עמותת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
בפרק הזמן שלמן פרישתו מכס המשפט פרסם מאמרי דעה רבים בעיתונים נפוצים שעסקו בשאלות משפט שעלו על סדר היום המדיני - חברתי - פוליטי וחוקתי של מדינת ישראל.
מודריק נשוי. הוא אב לשלושה ילדים שהיו גם הם למשפטנים וסב לשישה נכדים.
קריירה שיפוטית.
בין פסקי הדין וההחלטות שניתנו על ידו, נמנים התיקים הבאים:
פעילות פנאי.
משתתף משך עשרות שנים בשיעור שבועי במחשבת ישראל מפי הרב שמואל שפירא רב היישוב כוכב יאיר
משתתף בקריאת הדף היומי בגמרא מפי הרב שמואל שפירא
משתתף במיזם 929 לקריאה ועיון יומי של פרק בתנ"ך
מתאמן באורח סדיר ורץ למרחקים שבין 5 ל-10 ק"מ ומשתתף מעת לעת בתחרויות במקצי המרחקים הללו
ממיסדי קבוצת הריצה של השופטים בישראל - Judge Do It ומשתתף באימוניה
וילי רוהר
וילי מרטין ארנסט רוהר (בגרמנית: Willy Martin Ernst Rohr; 19 במאי 1877 - 8 במרץ 1930) היה קצין בצבא הקיסרות הגרמנית, שהשפיע רבות על טקטיקת חיל הרגלים של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. נודע כאבי שיטת "חיילי הסער".
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
רוהר נולד בעיר מץ שבממלכת פרוסיה (כיום בחבל אלזס-לורן בצרפת המודרנית). הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ובשנת 1896 הועלה לדרגת לוטננט שני ושרת ברגימנט ה-33 (מגדבורג). בין השנים 1911–1912 שימש כמורה בבית ספר צבאי לירי. הועבר לרגימנט ה-10 (ריינלנד) והועלה לדרגת האופטמן. לבקשתו, הועבר בשנת 1913 לבטליון הרובאים השלישי של המשמר.
מלחמת העולם הראשונה.
רוהר לחם במסגרת הבטליון בקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה סביב אן ושמפאן. הוא הועבר ל"פלוגת הסער קלזו" (Calsow), שהייתה למעשה הניסיון הראשון להקמת כוח מאורגן של חיילי סער. בהמשך הוכנסה היחידה תחת פלגת הארמייה B (גדה). שימוש מוטעה בכוח גרם לכך שביוני 1915 מחצית ממנה הושמדה, בהמשך היא הוצבה בתפקיד הגנתי בלבד בצרפת.
ב-8 בספטמבר קיבל רוהר את הפיקוד על הפלוגה. הוא ארגן אותה מחדש, וארסנל הנשק שלה הורחב. הפלוגה תוגברה במחלקת מקלעים וכן במחלקת להביורים. רוהר, שהבין שמהירות היא הגנה טובה יותר משריון, ויתר על אפודי המגן. ההגנה היחידה על החיילים שהשתמש בה הייתה קסדה. הטקטיקה של רוהר הייתה להשתמש בחיילי סער בסדר גודל של כיתה לפשיטה על חפירות בסיוע של ארטילריה ונשקים כבדים. כדי לטהר את החפירות נעשה שימוש ברימוני יד. ב-12 באוקטובר פיקד רוהר לראשונה על היחידה בקרב. הם ביצעו פעולה מוצלחת, ולכדו שתי עמדות צרפתיות.
החל מדצמבר 1915 החלה פלוגת הסער לאמן חיילים וקצינים מיחידות גרמניות אחרות בטקטיקת ההסתערות החדשה. במשך הזמן גם ציוד הפלוגה השתנה בהתאם לדרישות הטקטיקה: נעשה שימוש בהנעלה קלה יותר, טלאי עור הולבשו על המרפקים והברכיים של החיילים המסתערים ועוד. בעת אימון היחידות האחרות הפלוגה השתתפה גם בפשיטות על חפירות ובהתקפות על יעדים מוגבלים. ההתקפה הגדולה הראשונה של פלוגת הסער הייתה בקרב ורדן. חלק מחיילי היחידה לא פעלו במהלך קרב זה באופן המצופה, ורוהר נשאל בידי וילהלם, נסיך הכתר מדוע חלק מהחיילים מפגרים מאחור, רוהר השיב שאין לו די נשק ומקלעים, וכן שחלק מהחיילים לא אומנו כיאות ולא הכירו מספיק את רימוני היד כדי לבטוח בהם, חלקם אף נטשו אותם מאחור ביער. כתוצאה מכך, בהוראה אישית מטעם נסיך הכתר, ב-1 באפריל 1916 שונה שם הכוח ל"גדוד ההסתערות של רוהר" הכוח הוגדל וניתנו לרוהר תקציבים נרחבים לצורך אימונים ונשק חדשני.
פעולותיהם של חיילי רוהר היו מוצלחות כל כך, עד שבהמשך נשלחו קצינים גרמניים כדי להקים ולאמן יחידות דומות בצבא בולגריה ובצבא האימפריה העות'מאנית. ב-27 במאי פרסם רוהר מדריך קצר בו הוא בוחן את שיטות התקיפה שלו. הגנרל אריך לודנדורף נפגש בספטמבר 1916 עם נסיך הכתר ועם רוהר, והתרשם לטובה מחייליו של רוהר. הוא הצהיר שעל כל החיילים בצבא הגרמני לראות בחיילי הסער מודל לחיקוי.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה פורק הגדוד. רוהר המשיך לשרת בצבא הגרמני החדש הרייכסווהר אולם התפטר ב-1921. לאחר מכן חי בליבק עד מותו ב-8 במרץ 1930 והוא בן 52. הוא הותיר מאחוריו אשה ושני ילדים.
יעקב יצחק פלאנצגראבן
הרב יעקב יצחק פלאנצגראבן (בכתיב יידי: ר' יאנקעלע פלאנצגראבען; באנגלית: Yaakov Yitzchok Flanzgraben; ה'תרנ"ג, 1893 - כ' בסיוון ה'תשכ"ה, 20 ביוני 1965) היה למדן וראש ישיבה אמריקאי. מחבר סדרת הספרים בית יעקב וראש ישיבת רבינו שלמה קלוגר בניו יורק.
ביוגרפיה.
נולד ברדומישל ויילקי לרב אליעזר בן ניסן פלנצגרבן, הוא למד אצל הרב שמואל אנגל רבה של העיר, והיה חסידו של האדמו"ר ר' אברהם חיים מפלאנטש. נישא לרוזה בת יעקב בק מקולבסוב (נפטרה ה' בטבת תשל"ד). לאחר נישואיו התגורר ברדומישל, הוא שימש ר"מ בבית המדרש המקומי והתפרסם בבתי המדרש בגליציה כלמדן, כמתמיד וכעילוי.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה הוזמן בידי הנהלת ישיבת רבינו שלמה קלוגר בניו יורק לבוא לכהן בה, הוא היגר לארצות הברית ב-1920, והשתקע בניו יורק. עם הגיעו התמנה כראש הישיבה. במקביל כיהן כרב בקהילת "שארית עדת ישראל" בניו יורק. בתו גיטה נישאה בראשית שנות ה-50 לרב אשר ישעיה פרנקל.
הוא היה מחמיר מאוד בענייני כשרות, אכל רק בשר עוף משחיטה פרטית, ורק דברים שבושלו על ידי אשתו. הוא היה גם גבאי צדקה עבור כולל חיבת ירושלים.
סדרת ספריו "בית יעקב" עוסקת בסיווג נושאים רבים לפי מקור חיובם מדאורייתא או מדרבנן; היא ראתה אור בניו יורק בין השנים תש"ט-תשכ"א (1949–1961). ספרו "עולת שבת" עוסק במלאכות שבת, הוא הספיק להדפיס רק את חלקו הראשון (ניו יורק תשכ"ה, 1965).
נפטר בכ' בסיוון ה'תשכ"ה, 20 ביוני 1965, ונקבר בבית הקברות בית דוד באלמונט .
יעקב פלאנצגראבן
יעקב יצחק פלנצגרבן
פשבורסק
פשבורסק (בפולנית: Przeworsk; ביידיש: פּרשעוואָרסק) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
פשבורסק נזכרת לראשונה בשנת 1280, ובשנת 1394 הוענקו לה זכויות עיר. בסוף המאה ה-15 השתייכה העיר למנזר במייחוב, ולאחר מכן עברה לבעלות האציל הפולני יאן טרנבוסקי.
בתחילת המאה ה-17 עמדה העיר במצור שהטילו עליה הטטרים, ובהמשך אותה מאה נפגעה ממספר שריפות ומגיפות שפקדו אותה. במהלך המאות ה-18 וה-19 התבססה כלכלת העיר על תעשיית אריגה ביתית. בשנת 1895 הוקם בעיר בית חרושת גדול לסוכר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום גליציה האוסטרית.
יהודי פשבורסק.