פאבון התחיל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של הקבוצה הארגנטינאית טאז'רס קורדובה בשנת 2005, כשהוא היה בן 9. ב-7 בפברואר 2012, כשהוא היה בן 16, עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-9 ביולי 2014 זכה להתעניינות רבה מקבוצת בוקה ג'וניורס הארגנטינאית והוא חתם במועדון בסכום של מיליון וחצי אירו. ב-18 ביולי 2014 הושאל לקבוצת אתלטיקו קולון לחצי שנה. ב-5 באפריל 2015 רשם את הופעת הבכורה במדי בוקה ג'וניורס בניצחון 2-0 על הורקאן במשחק ליגה. ב-20 באפריל 2015 כבש את שער הבכורה שלו במועדון מול לנוס, כשהיה רק בן 19. בעונת 2015 כבש בסך הכל 2 שערים ב-6 הופעות. בעונת 2016 שיחק את רוב משחקי המועדון במסגרת גביע הליברטדוס ואף הגיע איתם לשלב חצי הגמר של הטורניר. פאבון כבש במסגרת הטורניר 4 שערים ב-8 הופעות אך המעיט לשחק במסגרת ליגת העל הארגנטינאית באותה עונה, פאבון זכה להתעניינויות רבות מקבוצות רבות מאירופה, אך החליט להישאר בבוקה ג'וניורס. בעונת 2016/17 חווה עונה מוצלחת עם 30 הופעות במדי הקבוצה ו-9 שערים. בעונת 2017/18 הופיע במדי הקבוצה 25 פעמים ורשם 6 שערים ו-11 בישולים במסגרת הליגה. בספטמבר 2017 סומן במקום ה-22 בדירוג 50 השחקנים הכי טובים עד גיל 21. ב-17 במאי 2018 שיחק מול אליאנסה לימה במסגרת גביע הליברטדוס ובישל מולה 4 בישולים כשתוצאת הסיום הייתה 5-0 לטובת בוקה ג'וניורס. בכך העלה את מאזנו בגביע לשער אחד ו-6 בישולים ב-6 הופעות. ב-9 בינואר 2018 סומן כמחליף של אלכסיס סאנצ'ס בארסנל וב-27 במאי דווח שבשיקטש הטורקית מעוניינת להחתים את פאבון בשורותיה ואף הומלץ על ידי ליאונל מסי לשחק במדי ברצלונה. ב-8 באוגוסט 2019 הושאל ללוס אנג'לס גלאקסי עד לסוף העונה. כיום, פאבון משחק בבוקה ג'וניורס, לאחר שחזר מההשאלה ללוס אנג'לס גלאקסי ב-1 בינואר 2021. ב-3 ביולי 2022 חתם פאבון לשלוש שנים באתלטיקו מיניירו.
נבחרת לאומית.
פאבון שיחק בנבחרת ארגנטינה עד גיל 17 וכבש 5 שערים ב-8 הופעות. משם הוא המשיך לנבחרת ארגנטינה עד גיל 20, שם הופיע 6 פעמים וכבש 4 שערים. ב-4 באוגוסט 2016 זומן על ידי המאמן הארגנטינאי חוליו אולרטיקואצ'אה להרכב נבחרת ארגנטינה במסגרת אולימפיאדת ריו 2016. ב-11 בנובמבר 2017 זומן על ידי המאמן הארגנטינאי חורחה סמפאולי לנבחרת ארגנטינה, כשהיה רק בן 21. הוא ערך פאבון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מול נבחרת רוסיה כשעלה מהספסל בדקה ה-78. המשחק נגמר 1-0 לטובת ארגנטינה לאחר שער של סרחיו אגוארו בדקה ה-86. ב-14 בנובמבר 2017 בישל פאבון את השער השני לסרחיו אגוארו במשחק מול נבחרת ניגריה. המשחק הסתיים בהפסד 4-2. לאחר מכן נכלל בסגל הרשמי למונדיאל 2018.
תוכנית שרון (תכנון פיסי לישראל)
יבגני פרלשטיין
יבגני פרלשטיין (ברוסית: Евгений Перельштейн; נולד ב-2 בפברואר 1980 ז'יטומיר אז באוקראינה הסובייטית) הוא שחמטאי אמריקאי ממוצא יהודי בדרגת רב-אמן.
נכון למאי 2019, מדורג במקום ה-44 בארצות הברית לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
יבגני פרלשטיין נולד בז'יטומיר, אז בברית המועצות. הוא התחיל להתאמן בשחמט בצעיר בהדרכת אביו שהיה מאמן שחמט. כבר בגיל 10 הוא השתתף בתחרות השחמט הראשונה. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 המשפחה היגרה לארצות הברית.
בשנת 2000 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לנוער עד גיל 20. בשנת 2003 הוא ניצח בתחרות בניו יורק.
פרלשטיין השתתף במספר תחרויות.
בשנת 2005 הוא היה רביעי במונטריאול (אחרי ויקטור מיכלבסקי).
בשנת 2006 ו-2009 הוא ניצח בתחרות שנערכה בלובוק (ארצות הברית) (בן פיינגולד סיים במקום השני).
בשנת 2016 במנצ'סטר הוא סיים שלישי (אחרי אלכסנדר לנדרמן שסיים שני).
פרלשטיין פרסם מספר ספרים על שחמט.
דגל השלום
דגל השלום (באנגלית: Banner of Peace) הוא בד לבן ועליו שלושה עיגולים אדומים אשר כמעט נושקים זה בזה ויוצרים משולש הפונה כלפי מעלה.
הדגל נוצר בעקבות כתיבתה של האמנה הבינלאומית להגנה על מוסדות אמנות, מדע, תרבות, ועל האנדרטאות היסטוריות (15 באפריל 1935 הבית הלבן, וושינגטון). אמנה זו נקראת .
יוצר דגל השלום.
עיצוב הדגל הוצע על ידי ניקולאי רויריך לאמנה הבינלאומית בדבר הגנת רכוש התרבות ומסביר את דעתו כך:
""יש לה (לתרבות) עתיקות גדולה והיא נמצאת בכל העולם, ולכן היא אינה יכולה להיות מוגבלת לכת, דת או מסורת, שכן היא מייצגת את התפתחות התודעה בכל שלביה"."
תיאור דגל השלום.
הסמל מורכב משלושה עיגולים אדומים בולטים, על רקע לבן, מחוברים כסמל של הנצחיות והאחדות.
הסמל "דגל השלום" הוא ממוצא הנפוץ והוותיק ביותר בין סמליה של האנושות.
הסמל עבר מאות ואלפי שנים, ארכאולוגים מצאו אותו על חפצי קודש, על פסלים ואיקונות מתקופות שונות כמעט בכל ארצות העולם ובשל כך נבחר להיות על הדגל.
הדוגמה המוקדמת ביותר מופיעה על קמיעות של תקופת האבן: שלוש נקודות עם או ללא כיתור. רוריך פגש דוגמאות רבות בחלקים שונים של העולם וידע כי הסמל מייצג הבנה עמוקה ומורכבת של טבע המשולש של היקום.
רוריך תיאר את המעגל כמייצג את נצח הזמן, המכסה את העבר, ההווה והעתיד.
לצורך כתיבת האמנה תיאר ניקולאי רוריך את דגל השלום כמייצג את מכלול התרבות ושלושה תחומיה - אמנות, דת ומדע, המהווים שלושה רובדי תרבות המקיפים ביותר של האנושות. הסכמה בינלאומית והבנה הדדית בלתי אפשריים ללא תרבות. תרבות הכרחית לאנושות כדי שתוכל להבין את הכיוונים שנדרשת לדהור כלפיהם למען ההתפתחות. לכן, דגל השלום מתאים לכל המושגים הנעלים שיובילו את העמים לרעיון התרבות.
תנאי השימוש בדגל השלום.
על פי ההסכם הבינלאומי של רוריך להגנה על מוסדות אמנות, מדע, תרבות והאנדרטאות היסטוריות, הסמל יופיע במוסדות אלו, בנוסף המוסדות ייכללו כייחודיים ברשימה הבינלאומית של הממשלה במדינה.
מחבר הסימן נ. רוריך, כתב כי מוסדות, אספנים ועוד, החתומים תחת האמנה, יחשפו דגל ייחודי שייתן להם את הזכות לחסות ולכבוד מן המדינות הלוחמות.
שימוש בדגל השלום לפני מלחמת העולם השנייה.
לצורך קידום אמנת רוריך, לפני מלחמת העולם השנייה בשנות ה-30 של מאה ה-20, הוקמו ארגונים חברתיים שונים במדינות רבות בעולם, אשר לקחו את דגל השלום כסמל היסוד שהם.
הארגונים השתמשו בסמל זה בפרסומים ומאמרים למען שימור והגנה על אוצרות התרבות והניפו אותו במהלך אירועי תרבות שארגנו. עם דגל השלום מעליהם התקיימו כנסים בינלאומיים, מפגשים, אסיפות ומגוון רחב של פעילויות תרבות שונות. עשיה זאת הגיעה לשיאה עם חתימה על אמנת רוריך ב-15 באפריל 1935.
לאחר חתימה על האמנה קמו ארגונים רבים נוספים באמריקה ובאירופה אשר גם השתמשו בדגל השלום כסמל עיקרי בפעילותם.
ישנם ארגונים שאותם ייסד רוריך אישית, ודגל השלום שימש בהם כסמל הלוגו. אלו היו קודם כל "מוזיאון רוריך", "מרכז בינלאומי לאמנויות" ו "האגודה של רוריך", כולם בניו יורק.
לפני מלחמת העולם השנייה, ועדה ציבורית הצרפתית של האמנה בפריז שלחה לשגרוירויות של מספר מדינות אירופאיות הצעות לאמץ את אמנת רוריך.
שימוש בדגל השלום לאחר מלחמת העולם השנייה.
למרות חומרת השנים שלאחר המלחמה, התנועה לא נעלמה. הוועדות של אמנת רוריך ודגל השלום פעלו באיטליה, בלגיה, שווייץ, צרפת, אנגליה, פורטוגל, ארגנטינה, ברזיל, קולומביה, אורוגוואי, בוליביה וקובה, שרבות מהן נוצרו לאחר המלחמה.
בדצמבר 1945 חידשה ועדת האמנה של דגל השלום את עבודתה בניו יורק וב-1949 נפתח מוזיאון חדש של ניקולאי רוריך, גם בניו יורק, ביוזמתם של העובדים האמריקאים של משפחת רוריך, שבחרו את סמל דגל השלום עם החתימה "PAX" בתור הלוגו.
בשנים 1948–1949 הוקמה בבלגיה "הוועדה האיטלקית של ברית רוריך", על ידי האוריינטליסט אנריקו ג'ררדו קארפאני.
בספטמבר 1948, גם ממשלת הודו החופשית הייתה בעד האמנה. בסוף שנות 40 בוועד ההודי של אמנת רוריך היו 18 דמויות בולטות של המדינה בתחום התרבות.
שימוש בדגל השלום כיום.
כיום, דגל ועדות השלום וארגוני רוריך ממשיכים לעבוד במדינות רבות בעולם. הארגונים הפעילים ביותר הם באמריקה הלטינית, מקסיקו ומזרח אירופה, כולל רוסיה. ב-19 ביולי 2006 אימץ הסיימאס של הרפובליקה הליטאית החלטה על החגיגה השנתית של יום התרבות ב-15 באפריל (יום חתימתו של הסכם רוריך). ביום זה, מוסדות תרבות ומוסדות המדינה מעלים את דגל השלום, מעבירים אירועים מיוחדים ומקיימים מפגשים חגיגיים. מאז 5 ביולי 2006, הסימן של דגל השלום נמצא על סמלו ודגלו של מחוז וולוסובסקי .
בשנת 2010 הוקמה במוסקבה התנועה הבינלאומית להקמת "יום התרבות העולמי תחת דגל השלום", המפגש התקיים בין אנשי ציבור מ-13 מדינות ו-34 ארגוני מדע ואומנות.
ב-26 בדצמבר 2012, הצטרפה הרפובליקה הארגנטינאית לחגיגת יום השלום הבינלאומי, וקבעה באופן חוקי את דגל השלום כדגל הרשמי של החג. ב-21 בספטמבר של כל שנה, דגל השלום עולה מעל מוסדות המדינה של הרפובליקה.
באו"ם קיים ארגון לא-ממשלתי "ועדת שלום בינלאומית" (מקסיקו), אשר יזם את העלאת דגל השלום על מוסדות התרבות והחינוך של מקסיקו ושל מדינות אחרות.
דגל השלום הוא הסמל העיקרי של "ערי השלום".
ברוסיה, דגל השלום הפך נפוץ מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20. דגל השלום נמצא בשימוש נרחב ביוזמות תרבותיות, על ידי ארגוני תרבות וארגונים הקשורים למורשת משפחת רוריך.
דגל השלום בישראל.
ב-28 בדצמבר 2015 ועד 31 בינואר 2016, התקיימה תערוכה בשם "התפילה למען השלום והתרבות" - לרגל 80 שנה לאמנת רוריך בהיכל התרבות, נתניה. התערוכה הוכנה על ידי עמותת אתיקת החיים בישראל בשיתוף פעולה עם מוזיאון-המכון של משפחת רוריך בסנט פטרסבורג.