בשנות ה-80 של המאה ה-20 המוקדמות הקים הארגון ההינדואי הקיצוני "וישווה הינדו פארישאד" תנועה למען בניית מקדש הינדו לכבוד האל ראמה באתר מסגד בברי באיודהיה. היא התבססה על האמונה שזה מקום לידתו של האל ראמה ושפעם ניצב בו מקדש שנהרס במאה ה-16 על ידי השליט המוסלמי המוגולי באבור כדי לפנות מקום למסגד. ה-Archeological Survey of India תמך בטענה שהמסגד נבנה במקום שבו לפני כן עמד מבנה הינדואי. מפלגת BJP התחילה לתמוך במסע זה והפכה אותו לחלק ממצע הבחירות שלה. צעד זה הביא לה קולות רבים בבחירות הכלליות בשנת 1989. בעקבות הבחירות לא הצליחה מפלגת הקונגרס להרכיב ממשלה.
המשימה להרכיב ממשלה הוטלה על ו.פ. סינג, ראש החזית הלאומית. תמיכת BJP על 86 מושביה בפרלמנט הכריעה לטובת הממשלה החדשה בראשות סינג.
הריסת המסגד בברי באיודהה.
בשנת 1990 יצא אדוואני בעליית רגל לאתר המסגד גבברי באיודהיה במסגרת עליית רגל - "יאטרה". הוא עלה על רכב ממוזג שקושט כמו מרכבתו של האל ראמה. עליית הרגל שהושמה בסימן ההתנגדות ל"רודנות המוסלמית" כונתה "ראת יאטרה" ("מסע מרכבה"). אדוואני החזיק איתו סמלים של דת ההינדו ובנאומיו ביכה את "כישלון החברה ההינדואית לשמור על מקומותיה הקדושים מפני חילול הקודש מצד הכובשים המוסלמים". בדרך הצטרפו למסעו של אדוואני הרבה מתנדבים קרויים "קרסוואק". המסע יצא ממקדש האל שיווה, מקדש סומנאת, שבעיר וראוואל במדינת גוג'ראט, שחולל בעבר על ידי הכובשים המוסלמים וששוחזר בשנת 1951. המסע נמשך ברחבי צפון הודו עד שבסימסטיפור, במדינת ביהאר, נעצר אדוואני ב-23 באוקטובר 1990 על ידי כוחות ביטחון שנשלחו על ידי ראש ממשלת מדינת ביהאר, לאלו פרסאד יאדאב, בעילה שהמסע של אדוואני עלול לגרום לאלימות ציבורית. אירוע זה היה לאחת הסיבות לנפילת ממשלת סינג.
בבחירות הכלליות בשנת 1991, הפכה מפלגת BJP למפלגה השנייה בפרלמנט, אחרי מפלגת הקונרס הלאומי.
בשנת 1992, שנתיים אחרי מסעו של אדוואני, על אף הבטחות שניתנו לבית המשפט הגבוה על ידי ממשלת מדינת גוג'ראט שבשליטת מפלגת BJP ובראשותה קליאן סינג, המוני הינדואים הגיעו למסגד בברי והחריבו אותו עד היסוד, מבלי שהשלטון המקומי יתערב. הפרעות של הינדואים ומוסלמים בעקבות האירוע נהרגו כאלפיים בני אדם. לפני הריסת המסגד נאם אדוואני נאום מתלהם. הועלו בהמשך האשמות נגדו והוא נתבע לדין.
בשנים 2003 ו-2010 נמצא זכאי על ידי בתי המשפט. ב-19 אפריל 2017 בית המשפט הגבוה של הודו הורה על משפט חוזר.
ב-30 בספטמבר 2020 בית דין מיוחד של לשכת החקירות המרכזית של הודו זיכה אותו סופית וביטל את כל כתבי האישום נגדו.
הבחירות הכלליות בשנת 1996.
בעקבות הבחירות בשנת 1996 הייתה מפלגת בהרטיה ג'אנאטה למפלגה בגדולה ביותר והוזמנה על ידי נשיא הודו להרכיב את הממשלה.
אטאל ביהארי ויג'פאיי הושבע כראש ממשלה במאי 1996 אולם התפטר אחרי 13 ימים.
אדוואני עצמו התפטר מהפרלמנט בנסיבות פרשת "חלאווה", כשנחשד כי לצד פוליטיקאים אחרים ממפלגות שונות היה לקוח של האחים ג'ייני, שהקימו רשת לתיווך תשלומים בשיטת החוואלה שהייתה בקשרים עם ארגון טרור מוסלמי. אדוואני נעדר מהפרלמנט למשך שנתיים.
בית המשפט העליון זיכה אותו כיוון שפרט לכמה רישומים ביומנים של האחים ג'ייני שלא התקבלו כראיה, לא נמצאו שום ראיות לעבירה פלילית.
חזרתו לזירה הפוליטית.
אחרי שתי ממשלות בלתי יציבות של חזית המאוחדת בראשות דווה גאודה וגוג'ראל פוזר הפרלמנט וקויימו בחירות חוזרות. במרץ 1998 הצליחה הברית הדמוקרטית הלאומית שבראשות מפלגת BJP לעלות לשלטון.
בשנים 1998–2004 כיהן אדוואני כשר הפנים ובהמשך גם סגן ראש הממשלה. כשר נאלץ להתמודד עם שורה של מתקפות מורדים נתמכות על ידי פקיסטן.
בבחירות בשנת 2004 הוביל אדוואני מסע בחירות אגרסיבי. עם זאת מפלגתו הובסה ויצאה לאופוזיציה. עלתה לשלטון הברית המתקדמת המאוחדת בראשות מפלגת הקונגרס עם מנמוהן סינג כראש ממשלה.
אחרי התבוסה עזב וג'פאיי את החיים הפוליטיים ואדוואני הפך למנהיג האופוזיציה בלוק סבהה בין השנים 2004–2009. בתקופה זו נאלץ להתמודד עם מרד במפלגתו. במיוחד אחרי שבשנת 2005 כשביקר בעיר הולדתו, קראצ'י, בפקיסטן ובמאוזולאום של מוחמד עלי ג'ינה העלה על נס את זכרו כ"מנהיג חילוני". דבריו לא התיישבו טוב עם גישת מפלגתו וה-RSS ואודוואני נאלץ להתפטר מתפקידו כיושב ראש מפלגת BJP. אולם כעבור ימים אחדים ביטל את התפטרותו.
בסופו של דבר בדצמבר 2005 ויתר על תפקידו כיושב ראש המפלגה לטובת רג'נאת סינג. במרץ 2006 פיגוע במקדש הינדואי בוורנאסי הביא אותו לארגן "יאטרה" נוספת למען הביטחון הלאומי, תוך כדי מתיחת בקורת על מה שהגדיר ככישלון ממשלת הברית המתקדמת המאוחדת להיאבק בטרור.
מועמד לראשות הממשלה.
ב-2006 כמנהיג האופוזיציה בפרלמנט הציג אדוואני את מועמדותו לראשות הממשלה.
יושב ראש מפלגתו, רג'נאת סינג הצהיר: "אחרי אטאל, יש רק אדוואני. אדוואני הוא הכוח הטבעי. צריך שיהיה ראש ממשלה".
סיעת המפלגה בפרלמנט הודיעה בדצמבר 2007 שבבחירות בשנת 2009 אדוואני יהיה מועמד המפלגה לראשות הממשלה.
אולם ב-2009 הקונגרס הלאומי ההודי ובני בריתו היו אלו שזכו בבחירות וראש הממשלה מנמוהן סינג נשאר בתפקידו. בעקבות התבוסה פינה אדוואני את הדרך לסושמה סוואראג' כראש האופוזיציה החדש בפרלמנט. ב-10 ביוני 2013 אחרי שנרנדרה מודי התמנה בראש מסע הבחירות של המפלה התפטר אדוואני מכל תפקידיו ב-BJP.
במכתב אל היושב ראש רג'נאת סינג כתב: "אין לי יותר ההרגשה שזו אותה המפלגה האידיאליסטית שהוקמה על ידי ד"ר מוקרג'י, דין דאיאליג', נאנאג'י וואג'פאיי שהאינטרס היחיד שלהם הייתה המדינה והעם. רוב מנהיגינו עכשיו עסוקים רק עם אגנדות אישיות שלהם". לבסוף גם הפעם ב-13 ביוני 2013 ביטל את החלטתו להתפטר.
ועד החזון של המפלגה.
ב-2014 הצטרף אדוואני ל"מארג דרשאק מנדאל", ועד החזון של מפלגת BJP, לצידם של מורלי מנוהר ג'ושי ואטאל ביהארי וג'פאיי.
חייו הפרטיים.
ל.ק. אדוואני התחתן בפברואר 1965 עם קמלה אדוואני (1932–2016). לזוג נולד בן, גאיאנט, ובת, פרטיבה. פרטיבה אדוואני הפיקה סדרות מופעי טלוויזיה. מאז פרישתו מהפרלמנט, מסיבות ביטחון, אדוואני מתגורר בבונגלו רשמי בדלהי.
פרנץ בינדר
פרנץ בינדר (בגרמנית: Franz Binder; 1 בדצמבר 1911 – 24 באפריל 1989) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא מלך השערים של ראפיד וינה בכל הזמנים ואחד מגדולי שחקני אוסטריה.
ביוגרפיה.
בינדר נולד ב-1 בדצמבר 1911 בסנקט פלטן שבאוסטריה למשפחה ענייה וגדל יחד עם תשעה אחים נוספים. בשנת 1930 כשהוא כמעט בן 19 חתם בראפיד וינה תחת אישור אמו, אך נאלץ לנסוע כל יום ברכבת את הדרך מסנקט פלטן לווינה-הוטלדורף. עד 1936 הוא התגורר אצל הוריו שם חלק מיטה עם אחיו.
החלוץ האוסטרי המצוין זכה במשך כל תקופתו עם ראפיד בשישה תוארי אליפות, וגם באליפות גרמניה ב-1941 כשהוא כובש שלושער במשחק הגמר נגד שאלקה 04. אחרי שהאוסטרים נכנסו לפיגור 3–1 בינדר הציל אותם עם שלושה שערים ב-10 דקות בלבד כששניים מתוכם הגיעו מבעיטה חופשית. בנוסף לכך זכה עימה פעם אחת גם בגביע הגרמני והאוסטרי בשנים 1938 ו-1946 בהתאמה, וברמה האישית היה מלך השערים בליגה האוסטרית שש פעמים וקיבע את עצמו ככובש הגדול ביותר במועדון ראפיד בכל הזמנים.
בינדר כבש בסך כל הקריירה שלו 1,006 שערים ב-756 הופעות בלבד (לא כולם רשמיים), נתון המציב אותו כאחד השחקנים היחידים שעברו את ה-1,000 לצד ארתור פרידנרייך, גרד מילר, פרנץ פושקש, יוזף ביקאן ופלה.
לאחר סיום הקריירה.
לאחר פרישתו מקריירת משחק ב-1949 הוא אימן את ראפיד בתחילת שנות החמישים. הוא בנה שם את הסגל שהפך לטוב ביותר של המועדון בהיסטוריה והיא הייתה נמצאת בין הצמרות באירופה. לאחר מכן בינדר המשיך במועדונים יאן רגנסבורג ונירנברג מגרמניה ובפ.ס.וו איינדהובן ההולנדית. בינדר חזר לקדנציה שנייה בראפיד בשנות השישים בה הוביל אותה לזכייה בליגה ב-1964, ובשנות השבעים בהן הוא ורוברט קרנר זכו בגביע ב-1976.
בינדר נפטר ב-24 באפריל 1989 בווינה שבאוסטריה בגיל 77. לאחר מותו אלפים נתנו לו כבוד אחרון והוא נקבר בבית הקברות בבאומגרטנר פרידהוף שבווינה.
רצח גרפילד
זוחלים לאומיים בארצות הברית
זוחלים לאומיים מצוינים בסמלי 28 ממדינות ארצות הברית כשבמקרים רבים מדובר במונח לא רשמי, בניגוד לציפורים לאומיות למשל. חלק מזוחלים אלה נקבעו בחוק המדינה ואחרים רק ראויים להערצה במדינה ונחשבים לזוחלים החביבים במדינה. באתרים של מזכירי מדינות שונות מנהלים אתרים המתארים את זוחל המדינה הרשמי.
המדינה הראשונה שבחרה זוחל לאומי הייתה אוקלהומה שבחרה בלטאת קולר מצויה לזוחל הרשמי ב-1969. בשנות ה-70 נוספו אליה רק עוד שתי מדינות אך בעשורים לאחר מכן החלו להתווסף זוחלים לאומיים כמעט כל שנה. עדיין המספרים קטנים, בהשוואה למשל לציפורים לאומיות הקיימות בחמישים מדינות, הראשונה שבהם נבחרה ב-1927.
חלק מזוחלים אלה היו קמעות של אוניברסיטאות מפורסמות בכל מדינה בה נבחרו והעכסן המעוצה היה על הדגל הרשמי המוקדם של מערב וירג'יניה מ-1775.
הזוחלים הם בעלי דם קר ולכן נפוצים בעיקר במדינות הדרומיות שמתוכם 19 מדינות אימצו זוחלים לאומיים, מרביתם צבים. הזוחל השכיח ביותר בסמלי המדינות הוא צבגון מצויר שנבחר בידי ארבע מדינות שונות. מינים מסוימים מצויים בסכנת הכחדה והפיכתם לזוחלים לאומיים תורמת להגנה עליהם.
זעמן אמריקאי מזרחי