בכל תוכנית מארח יקי כץ (טל פרידמן) אומן מפורסם מהעבר (מגולם על ידי מעיין בלום) לראיון בדבר הקריירה האמנותית שלו. תוך כדי הראיון מסופר על חייו, יצירותיו, סגנון הציור והתקופה בה חי האומן. כמו כן במהלך התוכנית מנהל המנחה שיחות וידאו עם דמויות משמעותיות בחיי האומן דוגמת אמו, מודל הציור של האומן ועוד, כשכולם מגולמים על ידי טל פרידמן. לצד המנחה משתתף בתוכנית גם עמליה, שנקרא גם "המפיק הוותיק ביותר בטלוויזיה" בגילומו של יוסי סגל.
יחסי החוץ של הודו
משרד החוץ של הודו (באנגלית: Ministry of External Affairs, או בראשי תיבות: MEA; בהינדי: विदेश मंत्रालय - Videsh Mantraalay) הוא סוכנות ממשלתית האחראית על ניהול יחסי החוץ של הודו.להודו יש יחסים דיפלומטיים רשמיים עם רוב מדינות העולם, ולה קשרי מסחר וכלכלה עם מדינות רבות. הודו בעלת מספר התושבים השני בגודלו בעולם, אחרי סין וצפויה לעקוף אותה עד 2027 ונחשבת מעצמה כלכלית. בעלת הכוח הצבאי השלישי בגודלו בעולם, עם ההוצאה הצבאית השישית בגודלה, הכלכלה השישית בגודלה בשיעורים נומינליים והשלישית בגודלה במונחי שווי כוח הקנייה, הודו היא מעצמה אזורית, ועולמית, שבכוחה לצמוח ולהגדיל את עוצמותיה הפוטנציאליות הטמונות בה. הודו בעלת השפעה בינלאומית הולכת וגוברת, ומהווה קול בולט בסוגיות עולמיות שונות.
הודו מדינה מתועשת חדשה, בעלת היסטוריה ארוכת שנים של שיתופי פעולה עם מספר מדינות. היא מהווה מרכיב עיקרי בקבוצת BRICS וחלק גדול של העולם המתפתח. הודו נמנית עם מספר מצומצם של מדינות, אשר היו אמונות על ייסודם של מספר ארגונים בינלאומיים קרדינליים, בעלי כוח פוליטי וכלכלי רב השפעה: האו"ם, הבנק לפיתוח אסיה, בנק הפיתוח החדש של BRICS ו-G-20, וכן נכללה ברשימת המדינות, אשר ייסדו את המדינות הבלתי-מזדהות.
הודו מילאה תפקיד חשוב ומשפיע גם בהקמתם של ארגונים בינלאומיים רבים אחרים, בעלי השפעה וקול בולט, דוגמת פסגת מזרח אסיה, ארגון הסחר העולמי, קרן המטבע הבינלאומית, G8+5, וכן פורום IBSA. הודו אף חברה בבנק ההשקעות האסייתי לתשתיות וארגון שנגחאי לשיתוף פעולה.
מבחינה אזורית, מהווה חלק מאגודת דרום אסיה לשיתוף פעולה אזורי, ואמונה על שיתוף פעולה טכני וכלכלי רב-תחומי במפרץ בנגל ובסביבתו. היא השתתפה במספר יוזמות לשמירת שלום מטעם האו"ם, וב-2007 הייתה התורמת השנייה בגודלה עבור ארגון זה. כיום, מחפשת הודו מושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם, יחד עם מדינות G4 האחרות.
היסטוריה.
עוד לפני ההכרזה על עצמאותה, שמרה הודו על יחסים דיפלומטיים חצי אוטונומיים עם מדינות שונות. היא החזיקה במושבות דוגמת "מושבת עדן", אליהן שלחה משלחות רבות משתתפים, והייתה חברה מייסדת של שני חברי הלאומים והאו"ם. לאחר קבלת עצמאותה מממלכת בריטניה ב-1947, הצטרפה הודו לקהילת האו"ם, ותמכה בתנועות אשר פעלו למען קבלת עצמאותן של מושבות אחרות. כמו כן, תמכה הודו בפעולות המיליטנטיות, החברתיות והפוליטיות, אשר אורגנו ויושמו על ידי תנועות אלו, דוגמת המהפכה הלאומית באינדונזיה. מחלוקות וסכסוכים טריטוריאליים רבים ושונים, בעניין שטחים וחבלי ארץ, עליהם דרשה הודו בעלות ריבונית, בייחוד אלו הנוגעים לחבל קשמיר, יצרו קרע דיפלומטי ויחס מדיני וכלכלי רעוע עם פקיסטן, הגובלת בה, ואשר תבעה אף היא בעלות על חבל ארץ זה - במשך שנים ארוכות. במהלך המלחמה הקרה, אימצה הודו מדיניות חוץ נייטרלית, ונמנעה מנקיטת עמדה פוליטית כלשהי, כמו גם מהצהרה פומבית אודות תמיכתה בגוף בעל כוח מרכזי כלשהו. עם זאת, פיתחה הודו קשרים הדוקים עם ברית המועצות וקיבלה ממנה תמיכה צבאית נרחבת.
סופה של המלחמה הקרה השפיע באופן משמעותי על מדיניות החוץ של הודו, בדומה לרוב מדינות העולם. כיום, היא בעלת נטייה הולכת וגוברת לחזק את קשריה הדיפלומטיים והכלכליים עם ארצות הברית, גוש הסחר של האיחוד האירופי, יפן, ישראל, מקסיקו וברזיל. כמו כן, קשרה הודו קשרים הדוקים עם המדינות החברות באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, מדינות האיחוד האפריקאי, מדינות הליגה הערבית ואיראן.
גם כיום, שומרת הודו על קשריה הצבאיים עם רוסיה. בנוסף, ישראל הפכה שותפתה הצבאית השנייה בגודלה, ואילו הודו בנתה שותפות אסטרטגית חזקה עם ארצות הברית. מדיניות החוץ אשר נקט נארנדרה מודי הצביעה על שינוי, שעיקרו התמקדות במדינות יבשת אסיה, ובפרט בעסקאות כלכליות עם מדינות אלה.
מדיניות.
מדיניות החוץ של הודו התייחסה תמיד למדינות השוכנות בסביבתה הקרובה כאל שטחים גאוגרפיים, המתרחבים באופן מעגלי, עבור מדינות בעלות קהילות היסטוריות ותרבותיות הסובבות אותה או הגובלות בה, כאשר היא עצמה משמשת כמרכז ההיסטורי והתרבותי של מדינות אלה.
כ-22 מיליון תושבים ממוצא הודי חיים ועובדים כיום מחוץ להודו עצמה, ומהווים גשר אנושי, כלכלי ותרבותי משמעותי בין המדינות בהן הם עובדים ובין הודו עצמה. עקרון חשוב העומד לנגד עיניה של הודו, בכל הקשר ליחסי החוץ שלה, הוא הבטחת שלומם ורווחתם של תושבים אלה, בהתאם למסגרת חוקי המדינות בהן הם חיים.
תפקיד ראש הממשלה.
ג'וואהרלל נהרו היה ראש ממשלת הודו הראשון. עם זאת, מבנה הממשל עליו היה אמון, היה ירוד הן מהבחינה המוסדית והן מהבחינה המוסרית. מבחינה פוליטית, משטרו נחשב במידה רבה דיקטטורי, לאחר שריכז בידיו סמכויות שלטוניות וחקיקתיות רבות. נהרו כיהן במקביל הן כראש הממשלה והן כשר החוץ; הוא הוציא לפועל את כל ההחלטות העיקריות של מדיניות החוץ בעצמו, לאחר התייעצות עם יועציו. רק בשלבי כהונתו המאוחרים יותר, הפקיד נהרו את ניהול ענייני החוץ של הודו בידי בכירים בשירות החוץ ההינדי; בכך אפשר למעשה את ביזור סמכויותיו הבלעדיות שהנהיג קודם לכן.
יורשיו המשיכו להפעיל שליטה ניכרת על עסקיה הבינלאומיים של הודו, אם כי הם מינו בדרך כלל שרי חוץ נפרדים.
ראש ממשלת הודו השני, לאל בהאדור שאסטרי (1964–1966) , הרחיב את משרד ראש הממשלה (המכונה לעיתים מזכירות ראש הממשלה) ואת סמכויותיו. בשנות ה-70 הפך משרד ראש הממשלה למתאם בפועל של ממשלת הודו. תפקידו המשופר של המשרד חיזק את שליטתו של ראש הממשלה במדיניות החוץ על חשבון משרד החוץ. יועצים במשרד סיפקו ערוצי מידע והמלצות מדיניות בנוסף לאלו שהוצעו על ידי משרד החוץ. חלק כפוף מהמשרד - אגף המחקר והניתוח ("RAW") - פועל בדרך שהרחיבה באופן משמעותי את המידע העומד לרשות ראש הממשלה ויועציו. אנשי המודיעין הכללי אספו מידע מודיעיני, סיפקו ניתוחים מודיעיניים ללשכת ראש הממשלה וערכו מבצעים צבאיים חשאיים מחוץ לגבולותיה של הודו.
שליטתו של ראש הממשלה והסתמכותו על יועצים אישיים בלשכת ראש הממשלה היו חזקים במיוחד בתקופת כהונתה של אינדירה גנדי (1967–1977 ו-1980–1984) ובנה, רג'יב (1984–1989), שירש ממנה את השלטון, ונחלשו יותר בתקופות של ממשלות הקואליציה. המתבוננים מתקשים לקבוע האם מוקד קבלת ההחלטות בכל נושא מסוים מוטל על משרד החוץ, מועצת השרים, משרד ראש הממשלה או ראש הממשלה עצמו.
עם זאת, ראש הממשלה רשאי למנות יועצים וועדות מיוחדות לבחינת אפשרויות שונות בתחומי מדיניות החוץ ותחומים רלוונטיים אחרים. במקרה האחרון, מינה מאנמוהאן סינג את ק. סוברמניין, בשנת 2005, לעמוד בראש כוח משימה ממשלתית מיוחדת - על מנת ללמוד את "ההתפתחויות האסטרטגיות הגלובליות" בעשור הבא. צוות המשימה הגיש את מסקנותיו לראש הממשלה בשנת 2006, אך הדו"ח עדיין לא פורסם לקהל הרחב.
משרד החוץ.
משרד החוץ הוא סוכנות ממשלת הודו האחראית על יחסי החוץ של הודו. שר החוץ מכהן כחבר במועצת השרים.
נכון ל-2018, סושמה סוואראג' מכהנת כשרת החוץ הנוכחית. במשרד ישנם שני שרי מדינה, ויג'אי קומאר סינג ומ. ג. אכבר. מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים ההודי מכהן גם כראש שירות החוץ ההודי ("IFS"), ולכן משמש כראש כל השגרירים ההודיים והנציבויות הגבוהות. ס. ג'יישנקר מכהן כמזכיר המדינה הנוכחי לענייני חוץ וחבר העמים.
מדיניות מבט מזרחה.
בעידן שלאחר המלחמה הקרה, היבט משמעותי במדיניות החוץ של הודו היה "מדיניות מבט מזרחה". במהלך המלחמה הקרה, יחסי הודו עם שכנותיה בדרום-מזרח אסיה לא היו חזקים. לאחר תום המלחמה הקרה, ממשלת הודו הבינה במיוחד את החשיבות של תיקון חוסר האיזון במדיניות החוץ של הודו. כתוצאה מכך, ממשלת נרסימהא ראו, אשר כיהנה בשנות התשעים המוקדמות של המאה ה-20, חשפה את מדיניות מבט מזרחה. בתחילה התמקדה הודו בחידוש המגעים המדיניים והכלכליים עם מדינות מזרח ודרום-מזרח אסיה.
כיום, ממשלת הודו שמה דגש מיוחד על הפיתוח הכלכלי של אזור צפון-מזרח הודו תוך ניצול השוק הענק של ASEAN, ומשאבי האנרגיה הזמינים בחלק מן המדינות החברות של ASEAN, כדוגמת בורמה.
"מדיניות מבט מזרחה" הושקה ב-1992 מיד לאחר תום המלחמה הקרה, בעקבות פירוק ברית-המועצות. לאחר תחילת הליברליזציה הייתה זו החלטה אסטרטגית מאוד של המדיניות שנקטה הממשלה במדיניות החוץ. מתוך דבריו של ראש הממשלה מאנמוהאן סינג: "זה היה גם שינוי אסטרטגי בחזון של הודו והמקום של הודו בכלכלה העולמית המתפתחת".
המדיניות זכתה לדחיפה ראשונית עם ראש הממשלה, נראסימה ראו, שביקר ברפובליקה העממית של סין, יפן, דרום קוריאה, וייטנאם וסינגפור, והודו הפכה לשותפת דיאלוג חשובה עם ASEAN ב-1992. מאז תחילת המאה הנוכחית, הודו נתנה דחיפה גדולה למדיניות זו באמצעות הפיכתה לשותפה ברמת הפסגה של ASEAN בשנת 2002, והשתלבות בכמה יוזמות אזוריות כגון יוזמת אזור מפרץ בנגל לשיתוף פעולה טכני וכלכלי רב-תחומי ושיתוף הפעולה של גנגה-מקונג, ואף הפכה לחברה בפסגת מזרח אסיה (EAS) בדצמבר 2005.
סקירה.