אלסאנדרו פארנזה היה בן לשושלת פארנזה מצד אביו וקרוב רחוק מצד אימו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני (1294–1303).
הוא מצויר בציור "פאולוס השלישי ונכדיו אלסאנדרו ואוטאביו פארנזה".
פרסם בשנת 1537 את הבולה Sublimis dues בו הכריז כי הילידים באמריקה (אינדיאנים) הם בני אדם, והם יכולים לקבל על עצמם את הנצרות.
בשנת 1542 פרסם בולה שהבטיחה הטבות כלכליות ליהודים שמתנצרים.
דייב מארי
דייוויד מייקל מארי (באנגלית: David Michael Murray; נולד ב-23 בדצמבר 1956 בלונדון) הוא גיטריסט וכותב שירים הידוע בעיקר כאחד החברים המקוריים בהרכב של להקת ההבי מטאל איירון מיידן, אליה הצטרף חודשיים לאחר הקמתה, ב-1975.
חייו.
מארי גדל במשפחה ענייה, אשר עברה לעיתים קרובות ממקום אחד למשנהו. בגיל 15 החל לגלות עניין ברוק, לאחר ששמע את וודו צ'יילד של ג'ימי הנדריקס. בעודו נער הקים את הלהקה הראשונה שלו, שנקראה Stone Free. הלהקה כללה גם את אדריאן סמית', שהפך אחר-כך לאחד מחברי איירון מיידן. מארי היה חבר בעוד מספר להקות לפני שפגש את סטיב האריס והצטרף לאיירון מיידן לראשונה. הוא עזב את הלהקה לתקופה קצרה לאחר שרב עם הסולן דאז, דניס וילקוק. מארי הצטרף לסמית', ללהקת ארצ'ין והקליט תקליט שדרים אחד, "Black Leather Fantasy". לאחר מכן הוא עזב את ארצ'ין והצטרף מחדש לאיירון מיידן, לאחר שווילקוק עזב את הלהקה.
תקופת התחיה
קשוא
מכרות המלך שלמה (סרט, 1985)
מכרות המלך שלמה (אנגלית: King Solomon's Mines) הוא סרט הרפתקאות שמבוסס על רומן בעל אותו שם מאת הנרי ריידר הגרד. בסרט השתתפו ריצ'רד צ'מברלין בתפקיד הראשי, שרון סטון, הרברט לום, ג'ון ריס-דייוויס ואחרים. הסרט הופק על ידי קנון גרופ של מנחם גולן ויורם גלובוס ובוים על ידי ג'ון לי תומפסון. לסרט היה אופי קומי בדומה לסרטי אינדיאנה ג'ונס. לאחר שנתיים יצא סרט המשך בשם "אלן קווטרמיין ועיר הזהב האבודה".
בית הכנסת קהל שלום
בית הכנסת "קהל שלום" (ביוונית: Συναγωγή Καχάλ Σαλόμ) ברודוס הוא בית הכנסת הוותיק ביותר ביוון. בבית הכנסת ובחדרים הסמוכים נמצא המוזיאון היהודי של רודוס.
היסטוריה.
לקהילה היהודית ברודוס היסטוריה מפוארת ועתיקה. במשך 500 השנים האחרונות הושפעו יהודי רודוס מתרבות מגורשי ספרד שחלק גדול מהם הפליגו לאורך הים התיכון ומצאו מקלט באי רודוס ובערים אחרות כמו סלוניקי ביוון או איסטנבול ואיזמיר שבטורקיה. בתחילת המאה העשרים עזבו יהודים רבים את רודוס, בחיפושיהם אחר פרנסה טובה יותר, או מפחד הכרזת החוקים האנטישמיים. בשנת 1930 מנתה הקהילה היהודית כ-4,000 איש.
בשנת 1944 נכבש האי רודוס על ידי הגרמנים, וב-23 ביולי בשנה זו נאסרו כל יהודי רודוס (1,673 במספר) והוגלו למחנות השמדה באושוויץ ורק 151 נפשות שרדו.
בית הכנסת קהל שלום נבנה בשנת 1577 בשם "קהל קדוש לשלום" והוא התקיים לצד חמישה בתי כנסת נוספים שפעלו בשכונה היהודית לה ג'ודריה עד מלחמת העולם השנייה.
כיום יש בבית הכנסת ובחדרים הסמוכים את המוזיאון היהודי של רודוס המשרת תיירים רבים המבקרים באי וכן תושבים לשעבר ובני משפחותיהם החוזרים ומבקרים בו. בית הכנסת משמש לתפילות רק בראש השנה ויום כיפור. חלקו הדרומי של בית הכנסת מאכלס מוזיאון המתאר את יהודי העיר רודוס, תרבותם ואורח חייהם לפני השואה, ומציג פריטים רבים ותמונות אותנטיות.
מבנה.
פנים בית הכנסת "קהל שלום" מעוצב בהתאם למסורת הספרדית, כאשר תיבת התפילה ממוקמת במרכז ופונה דרום-מזרחה לכיוון ירושלים. הרצפה מקושטת באבני מוזאיקה שחורות ולבנות בהתאם למוטיב המיוחד לעיר העתיקה של רודוס. חריגה העובדה, שבקיר המזרחי מוצבים שני היכלים, בשני צידי הדלת.
ישנו יציע נפרד (עזרת נשים) אשר נבנה ב-1930. לפני כן, נהגו הנשים לשבת בחדרים סמוכים לקיר הדרומי של בית הכנסת, דרכו השקיפו הנשים לתיבת התפילה דרך חלונות מסורגים ומקושטים. בין החדרים, קיים גם חדרון ששימש כמקווה.
בחצר המזרחית של בית הכנסת, במקום בו הייתה פעם מזרקה, אשר שימשה את הכוהנים לפני הברכות, קבוע לוח קיר בו חרוט תאריך 5338, חודש כסליו (כנראה מזמן בניית בית הכנסת בשנת 1577). חצר נוספת בצד המערבי של בית הכנסת מוביל לספרית הישיבה, אך זו נהרסה בהפצצות מלחמת העולם השנייה בשנת 1944.
בצדה הימני, לפני הכניסה לבית הכנסת, ניצב לוח זיכרון גדול ובו רשומים כל שמות המשפחות היהודיות מרודוס קורבנות השואה.
בלמונטה
בלמונטה (בפורטוגזית: Belmonte, מילולית: ההר היפה), היא עיירה בפורטוגל, בה התגלתה ב-1917 קבוצה גדולה של אנוסים, יהודי בלמונטה.
העיירה מורכבת מחמישה אזורים מינהליים, במחוז קשטלו ברנקו (Castelo Branco), עד 1976 פרובינציית ביירה ביישה (Beira Baixa). יש בה כ-7,600 תושבים, כ-3,200 מהם מתגוררים במרכז העירוני הראשי.
העיירה על חמשת רובעיה משתרעת על שטח של 118 קמ"ר. האזור כולו מצוי כ-600 מטרים מעל גובה פני הים, ברכס בלמונטה, ליד סרה דה אשטרלה. אפשר להבחין מרחוק במבצר המרובע של הטירה המבוצרת.
הכפר הוא מקום מעניין לביקור, והוא שוכן למרגלותיה של טירה משופצת שנבנתה במאה ה-13. טירה זו היא בית מגוריה של משפחתו ומקום הולדתו של "המגלה", פדרו קרבל, הנווט ומגלה הארצות שגילה לראשונה את ברזיל בשנת 1500. פסלו עומד ברחוב שנושא את שמו.
הפנתיאון של משפחת קברל ממוקם בקפלה, על גבעת הטירה.
בלמונטה היא מקום הולדתו המשוער של פדרו אלוורש קברל, מגלה ורה קרוז (היום ברזיל).
אנוסי בלמונטה.
בבלמונטה חיה במשך שנים קהילת אנוסים גדולה, ששמרה על מנהגים יהודיים שונים, ונמנעה מנישואים עם תושבי העיירה הנוצרים מאות בשנים.
בשנת 1917 גילה את הקהילה מהנדס יהודי פולני בשם שמואל שוורץ, והוא שהביא את קיומה לידיעת העולם. בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 קיימה הרבנות הראשית לישראל מבצע "השבה ליהדות", בו גויירו מרבית אנוסי בלמונטה. כיום קיימת שם קהילה יהודית פעילה. בעיירה הוקם גם מוזיאון יהודי המתאר את ההיסטוריה היהודית במקום.
נדידת יבשות
כריש ארוך-גף
מעבר 109
דרך נוף
דרך נוף או דרך נופית היא דרך שהנוסעים בה נחשפים לנופי טבע. במקומות מסוימים נסללות דרכים במיוחד למטרה זו, להבדיל מדרכים אחרות, שנועדו להוביל נוסעים ומסעות ממקום למקום. דרכי נוף הן לעיתים סלולות, אך בדרך כלל הן עוברות על פני תשתיות טבעיות, אבנים פשוטות או אדמה הדוקה בתוספת של מוצרי מחצבה, כמו כורכר או חצץ, וזאת על מנת לא לפגוע במרקם הנוף ובצבע הטבעי הנשקף בפני המטייל. היוזמה לבניית דרך נוף היא בידי גופים העוסקים בפיתוח סביבתי. בישראל עוסקת בכך בעיקר הקרן קיימת לישראל.
במפות מסוימות מודגשת דרך נופית בצבע ירוק.
אנה
אנה הוא שם המופיע ב ומקביל לשם התנכ"י "חנה" ופירושו "חן" או "חסד".
קרפוב
כריסטיאן התשיעי
האנטי אפיפיור קלמנס השביעי
אנטי אפיפיור
ביאלה (איטליה)
ביאלה (באיטלקית: Biella, או Bièla בפימונטזית), היא עיר במחוז פיימונטה בצפון-מערב איטליה, 55 ק"מ מזרחית מהעיר טורינו במישור נהר צֵ'רְבוֹ (Cervo). היא בירת חבל הארץ ביאלה.
העיר ביאלה מחולקת לשני חלקים:
שני חלקי העיר מחוברים על ידי רכבת כבלים. בסביבת העיר יש שמורות טבע: נופי גבעות "ול צַרְבוֹ" (Val Cervo) בדרך לעיר "טריוורו" (Trivero), דרך הנוף "זג'נה" (Panoramica Zegna), מרכז ספורט לסקי ופארקים טבעיים נוספים.
במורדות הרי האלפים קיים אתר דתי לעלייה לרגל "Santuario di Oropa". מאמינים כי הוא הוקם בשנת 369 על ידי אוזביוס, לידו קיים גן בוטני.
העיר היא מרכז חשוב לייצור וטוויה של מוצרי טקסטיל וצמר, המבוסס על "דרך הצמר" הקדומה של העיר. קיים בעיר מפעל לייצור בירה, מבשלת הבירה "מנבראה" (Menabrea).
משנת 1245 עסקו תושבי האזור במלאכות התפירה והאריגה של בדים. בביאלה הוקם מרכז הדרכה לעובדי מלאכת ותעשיית הטקסטיל. בשנת 1835 נרכשו על ידי "מאסימו סלה" מבנים לתעשיית הטקסטיל והצמר לאורך גדת נהר "צרבו", אשר נבנו כבר בשנת 1695.
הגאוגרפיה של העיר.
ביאלה שוכנת לרגלי הרי האלפים, ליד ריכוז נביעות של מעיינות "מַסִיצִ'יוֹ דל בו" ("Massiccio del Bo" )לרגלי הרי "מוקרונה" ("Mucrone"), ליד אגם ושני יובלי נחלים הזורמים ממזרח לעיר וממערבה. ליד העיר עוברים עורקי תחבורה חשובים כמו כביש A4 : טורינו - מילאנו, כביש A5: טורינו - ואלה ד'אאוסטה וכביש A26 לג'נובה. מחלף הכבישים ליד העיר הוא מהחדישים ונפתח בשנת 2006. בקרבת העיר שמורות הטבע: "פארקו בורקינו" ("Parco Burcina") ו "ברג'ה" ("Baragge ").
תולדות העיר.
בהתבסס על ממצאים פרהיסטוריים שנמצאו בעיר אפשר להניח בוודאות כי התושבים הראשונים של המקום היו קלטים-ליגורים. הם חיפשו קרבה ליובלי מים מתוקים אשר איפשרו להם דיג, ציד ובהמשך מרעה לצאן.
אוכלוסייה ממוצא ליגורי ה"ויטומילי" ("Vittimuli") או "ויקטומילי" התפשטה למרחבי אזור ה"בססה" ("Bessa") השטח המיוער לרגלי הרי האלפים ובין השאר חיפשו באזור מחצבים עם תכולה של זהב. הם לא הגיעו לתחומי הקרחונים המצויים ליד יובל הנחלים "אלבו" Elvo")"). באזור הפארקים נמצאו בשנות ה-60 של המאה ה-20 אתרים רבים מתקופת הברונזה. בעידן הרומאי נקרא המקום "בוגלה ציויטס" ("Bugella Civitas").משנת 826 קיים מסמך בו מוזכרת העיר, אשר ניתנה לנסיך "בוסונה דה לודויגו אל פיו" ("Conte Busone da Ludovico") על ידי האימפריה הרומית הקדושה.