טורניר הגמר כלל אז ארבע נבחרות בלבד, שעלו מטורניר המוקדמות, ולכן שוחקו רק משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. באותו הזמן ההכרזה על המדינה המארחת התקיימה רק לאחר היוודע התוצאות של טורניר המוקדמות, ורק אז נבחרה הנבחרת המארחת.
אל טורניר הגמר העפילו נבחרות , , ו. ברית המועצות הגיעה לטורניר כמחזיקת התואר מיורו 1960, ושלוש הנבחרות האחרות הגיעו לראשונה לטורניר הגמר.
במשחק הגמר, גברה ספרד על האלופה המכהנת בתוצאה 2-1. התוצאה עמדה על שוויון 1-1 כבר לאחר שמונה דקות, משערים של חסוס מריה פרדה וגלימזיאן חוסאינוב. מרסלינו מרטינס הכריע את ההתמודדות בדקה ה-84.
מוקדמות.
טורניר מוקדמות יורו 1964 החל בשנת 1962. שיטת המוקדמות הייתה שיטת בית-חוץ, ללא שימוש בחוק שערי חוץ. במקרה של שוויון בתום שני המפגשים, הוכרעה ההתמודדות במשחק שלישי ומכריע.
29 הנבחרות החברות באופ"א נטלו חלק בשלב המוקדמות. , ו זכו לכרטיס חופשי לשמינית הגמר, בעוד שאר 26 הנבחרות שיחקו בסיבוב המוקדם. פרשה מהטורניר לאחר הגרלת הסיבוב המוקדם, בה הוגרלה להיפגש עם .
שלב רבע הגמר הגיע לסיומו כחודש לפני פתיחת הטורניר בספרד. במסגרת שלב זה, העפילה דנמרק לאחר ניצחון במשחק שלישי על לוקסמבורג, שהפתיעה בשמינית הגמר את . ספרד העפילה עם ניצחון כפול על , כולל 5-1 מרשים במשחק הראשון. הונגריה רשמה אף היא ניצחון כפול במפגשיה מול , והאלופה המכהנת ברית המועצות השיגה שוויון מול בחוץ, לפני שגברה עליה בבית בדרך לטורניר הגמר.
הנבחרות המעפילות.
1 במודגש: זכתה בטורניר
אצטדיונים.
הטורניר שוחק בקאמפ נואו בברצלונה ובאצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד. ספרד שיחקה את שני משחקיה, כולל משחק הגמר, באצטדיון במדריד, בעוד שני המשחקים האחרים, כולל המפגש על המקום השלישי, שוחקו בברצלונה.
דורותי פארקר
דורותי פארקר (באנגלית: Dorothy Parker; 22 באוגוסט 1893 – 7 ביוני 1967) הייתה סופרת, משוררת, עיתונאית, תסריטאית ומבקרת תיאטרון אמריקנית ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
דורותי רוטשילד נולדה בלונג ברנץ', ניו ג'רזי וגדלה במנהטן. שנות ילדותה ונעוריה עברו עליה בצל מותם של רבים מבני משפחתה. אמה מתה כשהייתה בת ארבע, אמה החורגת כשהייתה בת תשע, דודה טבע בטיטניק כשהייתה בת תשע עשרה ואביה נפטר כשהייתה בת עשרים.
למרות שאביה ג'ייקוב הנרי רוטשילד היה יהודי, פארקר התחנכה בבית ספר קתולי, אך חדלה לפקוד את ספסל הלימודים בהיותה בת שלוש עשרה.
בשנת 1914 מכרה שיר למגזין ואניטי פייר, בו החלה לעבוד באופן קבוע מספר חודשים מאוחר יותר. בתחילה עבדה בעריכה אך כעבור זמן מה החלה לכתוב ביקורות תיאטרון. בהמשך כתבה ביקורות ספרים למגזינים נחשבים כדוגמת ניו יורקר.
פארקר כתבה סיפורים ושירים רבים, המתאפיינים בציניות, מודעות עצמית, הומור עוקצני ומקבריות. היא כתבה גם לקולנוע, וביחד עם בעלה השני, אלאן קמפבל, חיברה את התסריט זוכה האוסקר לסרט "כוכב נולד" מ-1937.
כמו כן כתבה לתיאטרון, את המחזה "הרמוניה רכה" (עם אלמאר רייס) ומחזה קצר עם המחזאי הנודע ג'ורג' .ס. קאופמן.
פארקר ידועה גם בזכות חייה הפרטיים הסוערים. היא הייתה נשואה מספר פעמים- לאיש הבורסה אדווין פארקר ולתסריטאי אלאן קמפבל (פעמיים), וניהלה רומנים רבים עם כמה וכמה גברים (בין השאר הסופר פ. סקוט פיצג`רלד, הסאטיריקן רינג לארדנר, העיתונאי ג'ון מקקיין והטייקון הפשיסטי סיוארד קולינס). היא ניסתה להתאבד מספר פעמים. פארקר הייתה אלכוהוליסטית כבדה, והתנהלותה הכספית הייתה תמיד על סף האסון. על אף עוקצנותה הקשה הייתה ידידה נאמנה וטובה, אהובה על רוב ידידיה.
מלבד הכתיבה, הייתה גם פעילה פוליטית. היא הייתה ממקימות התנועה האנטי-נאצית בהוליווד ותמכה באופן נלהב בארגונים שפעלו למען זכויות השחורים. בשנות החמישים נחשדה בקומוניזם, נחקרה על ידי ה-FBI. וכתוצאה מכך נכנסה לרשימה השחורה של הוליווד.
פארקר מתה ביוני 1967 בחדר המלון בו התגוררה, והיא בת 73. בצוואתה ציוותה להוריש את כל הונה למרטין לותר קינג.
על פי שירה של פארקר "The Flaw in Paganism" ("הטעות שבפגאניזם"), כתב אהוד מנור את השיר "בשביל זה", שעוסק ברגע לפני מותה של אם ובת. השיר הולחן ובוצע על ידי יהודית רביץ באלבומה "געגוע", שיצא בשנת 2000.
יהושע ברטונוב
יהושע זאב ברטונוב (י"ב בניסן ה'תרל"ט, 5 באפריל 1879 – ג' באלול ה'תשל"א, 24 באוגוסט 1971) היה שחקן תיאטרון, מוותיקי תיאטרון "הבימה", וחתן פרס ישראל לתיאטרון לשנת ה'תשי"ח (1959).
קורות חיים.
יהושע זאב ברטונוב נולד בוילנה בי"ב בניסן ה'תרל"ט 1879, לאביו דב יהודה בריטון ולאמו פרומא בת החזן יהושע-זאב זאקון. הוריו קראו לו יהושע זאב על שם סבו מאמו.
שנות ילדותו הראשונות, עד גיל שמונה, למד ב"חדר" ואחר כך ב"תלמוד תורה" המפורסם בווילנה (בו הלימודים היו ברוסית). נהג ללכת לשמוע "מגידים". ואת לבו לקחו הניגונים שלהם. בבית היה מנסה לחזור עליהם בהביאו את שומעיו לידי דמעות.
בתלמוד תורה, שהצטיין במוריו הטובים, הכירו בכישרונו שני מורים, זאראצקי (שחקן מקצועי למחצה ובעל דיקציה נאה) ואקים ריביסמן (אחיו של סופר רוסי ומחנך ידוע), והם שנתנו לו את ההזדמנויות הראשונות להצטיין באמנותו. זמן קצר למד בבית-ספר למלאכה, ואחר כך התחיל להתכונן להיות מורה. התפרנס משיעורים פרטיים ומעבודה כלבלר ופקיד וכו'. שימש גם מורה בבתי-אמידים. בשיעוריו הפרטיים נהג לאסף את תלמידיו, להושיבם בחצי-עיגול ומשחק לפניהם מתוך דיוק של תנועה וקול.
הנטייה לבמה הייתה נחלתם המשותפת של שני האחים בירטון. אחיו, חיים שלמה בירטון שחקן מוכשר, שמת בדמי ימיו, ב-1913, הקדים להיות משחק ממנו בתיאטרון העירוני בוילנה ועזר לו בצעדיו הראשונים לקראת התיאטרון.
יהושע ברטונוב היה שחקן בתיאטרון של וילנה בשנים 1902–1911. ברטונוב ייסד להקת חובבים יהודית ושיחק בתיאטרון היהודי על-שם שלום עליכם במוסקבה. לאורך שבע שנים השתתף במחזות קלאסיים ומודרניים רבים בשפה הרוסית, ביניהם "אותלו", "המלך ליר", "המלט", "הפעמון השקוע" מאת האופטמן, "היער" מאת אוסטרובסקי, וכן שיחק את התפקידים של דה סילבה ורבי עקיבא במחזה "אוריאל אקוסטה" מאת קרל גוצקוב. ב-1913 היה ממייסדי תיאטרון הבימה, והבמאי של המחזה הראשון שהציג התיאטרון, "הנודד הנצחי" מאת אוסיפ דימוב.
ברטונוב עלה לארץ ישראל עם התיאטרון בשנת 1928.
ב-28 באוגוסט 1950 כתב לו ראש הממשלה דוד בן-גוריון על התרשמותו העמוקה ממשחקו בתפקיד טוביה החולב: "גילמת ביכולת מופלאה כל סבלו ההיסטורי של יהודי וגאוותו... לא ראיתי ולא הרגשתי אף פעם ביטוי אדיר ומחונן כזה של גורלו הטרגי וההירואי של יהודי בגולה... משחקך המם ועידן, הרעיש והפעים, העלה והרהיב... זו הייתה בשבילי אחת החוויות העמוקות והמזעזעות בחיי".
אולם ברטונוב בתיאטרון הבימה נושא את שמו.
נפטר ב-24 באוגוסט 1971 ונקבר בבית עלמין הדרום בחולון.
בתו הייתה הרקדנית והכוריאוגרפית דבורה ברטונוב, ובנו, שלמה ברטונוב, היה שחקן, קריין ואיש אקדמיה. נכדו הוא השחקן אייל ברטונוב.
מבוא מודיעים
מְבוֹא מוֹדִיעִים הוא מושב דתי המשתייך למועצה אזורית חבל מודיעין. המושב שוכן בסמוך ליער בן שמן על כביש 443 בין מחלף בן שמן לבין העיר מודיעין-מכבים-רעות.
היסטוריה.
המושב הוקם בשנת 1964 ונחנך בטקס חגיגי ב-29 בנובמבר 1964. הוא הוקם על ידי גרעין נח"ל שהשתייך לתנועת הנוער "עזרא" ואוזרח ב-28 באוגוסט 1967. בשנת 1970 הגרעין המיישב עבר למקום הקבע מבוא חורון.
חלק קטן מהתושבים נשארו במקום והתאגדו למושב שיתופי. לצורך פרנסתם הקימו מפעל אלקטרוניקה, אבל תוך שנים מעטות נטשו כל חברי האגודה השיתופית וב-1974 פורקה האגודה. על אף פרוק האגודה התיישבו במקום קבוצה של עולים מארצות הברית וכמה משפחות עולים ממדינות אחרות.
בסוף שנת 1975 הונחה אבן פינה ליישוב הקבע מבוא מודיעין.
קבוצת הרב קרליבך.
ב-1976 התיישבו במקום הרב שלמה קרליבך וחסידיו, רובם עולים מארצות הברית. הם החליפו את שמו של המושב מ"מבוא מודיעים" ל"מאור מודיעים" לציון שמו של רבי מאיר קאליש, האדמו"ר מאמשינוב, שהרב קרליבך ואחרים בגרעין המייסד היו מקורבים אליו, אך שם זה לא התקבל בוועדת השמות הממשלתית.
הרב קרליבך שהה רוב השנה בארצות הברית, אך החזיק בית במושב ושהה בו תקופה מסוימת כל שנה. בתקופה זו היו עולים לרגל אלפי מעריציו בעיקר לשבתות. רבים היו ישנים בשקי שינה בכיכר המרכזית של המושב. הרב קרליבך היה עורך לימוד ותפילת "קבלת שבת" במשך מספר שעות, ולאחריה סעודת שבת עוד כמה שעות עד לפנות בוקר, וכך במשך כל השבת מלווה בשירה משולבת בהרצאות וסיפורי חסידים.
בחצר בית הכנסת הציורי ניצב עדיין כיסא חצוב בסלע, סמוך למקום בו ישב קרליבך בשבת בין תפילת שחרית למוסף. רבים ממעריצי קרליבך באים למושב לחזות בבית הכנסת שלו, ובממשיכי דרכו החיים במושב.
השריפה במושב.
ב-23 במאי 2019, במסגרת גל השריפות בישראל, פרצה במושב שריפה שכילתה את המושב כליל. מדינת ישראל החלה לאחר כשנה בשיפוץ ושיקום המושב.
תעסוקה ותרבות.
המלחין והמעבד בן ציון סלומון, תלמידו של קרליבך, מפיק (על פי צוואתו של קרליבך) באולפן שלו שבמושב את שיריו של קרליבך שלא הוקלטו בחייו. המושב משמש כבסיס ללהקות "רבע לשבע", "להקת המושב" ועוד. חלק מהתושבים עוסקים במטעים ובבית חרושת לפלסטיק ועוד.