אחרי ניצחון דחוק במשחק הפתיחה על ניגריה משער של גבריאל בטיסטוטה, התמודדה ארגנטינה מול אנגליה, המשחק קיבל משמעות מיוחדת בעיקר בשל אירוע משחק רבע הגמר במונדיאל הקודם בו הורחק דייוויד בקהאם והמשחק הסתיים בניצחון ארגנטינאי בתום ההכרעה בבעיטות עונשין, אנגליה ניצחה במשחק בזכות שער של בקהאם בבעיטת עונשין מ-11 מטרים וארגנטינה התייצבה למשחק השלישי בידיעה שרק ניצחון יבטיח את העלייה, למרות השליטה המוחלטת של ארגנטינה המשחק הסתיים בתיקו 1:1 וארגנטינה הודחה מהמשך התחרות. בקשתו של ביילסה להתפטר לא התקבלה על ידי ראשי ההתאחדות.
בהמשך הוא הוביל את ארגנטינה לגמר הקופה אמריקה תוך כדי תצוגת כדורגל מרשימה ולזכייה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אתונה 2004. כאשר נדמה היה שהקהל הארגנטינאי סלח לו, החליט ביילסה להתפטר מתפקידו לאחר הניצחון מול פרו. התפטרותו התקבלה בתדהמה בארגנטינה ובמקומו מונה חוסה נסטור פקרמן.
נבחרת צ'ילה.
ביילסה מונה כמאמנה החדש של נבחרת צ'ילה אחרי כישלונה של הנבחרת בקופה אמריקה. משחקו הראשון במוקדמות הגביע העולמי נערך בבואנוס איירס מול נבחרתו הקודמת ונבחרת מולדתו ארגנטינה שהסתיים בניצחון ארגנטינה בתוצאה 0–2. בשנת 2009 זכה בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה.
אתלטיק בילבאו.
ביולי 2011 מונה ביילסה למאמן אתלטיק בילבאו ונחל עמה הצלחות רבות בליגה האירופית ובליגה. ניצחון כפול על מנצ'סטר יוניטד - 2-3 באולד טראפורד ו-1–2 באצטדיונה הביתי של בילבאו. כמו כן, רשם ביילסה ניצחון על שאלקה 04 הגרמנית בחוץ 2–4. הוא הוביל את בילבאו עד לגמר הליגה האירופית אך שם קבוצתו הפסידה 0–3 לאתלטיקו מדריד.
באותה עונה ביילסה גם הוביל את בילבאו לגמר הגביע הספרדי, אך קבוצתו הפסידה 0–3 לברצלונה.
בתחילת חודש יולי 2012, התפטר ביילסה מאימון הקבוצה לאחר שלא קיבל גיבוי מהנהלת הקבוצה, לאור ריב אליו נקלע אל מול שיפוצניקים שעיכבו עבודות שדרוג שביצעו במתקן האימונים של המועדון. אולם, יממה לאחר מכן, הודיע ביילסה כי הוא חוזר בו מהתפטרותו. ביוני 2013 סיים את תפקידו בקבוצה.
מרסיי.
לאחר מונדיאל 2014, חתם מרסלו ביילסה באולימפיק מרסיי לשנתיים.
לאציו.
ב-6 ביולי 2016 התמנה ביילסה לתפקיד מאמן לאציו, על אף מועמדותו לאימון נבחרת ארגנטינה.
כעבור יומיים התפטר מתפקידו במפתיע.
ליל.
ב-24 במאי 2017 התמנה ביילסה למאמן ליל מהליגה הצרפתית. ב-15 בדצמבר 2017 פוטר מתפקידו לאחר השעיה של חודש ורצף כישלונות של ליל.
לידס יונייטד.
ב-15 ביוני 2018 מונה למאמן לידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ והעפיל עמה בחזרה לפרמייר ליג לאחר היעדרות של 16 שנה.
ב-27 בפברואר 2022 פוטר מהקבוצה לאחר רצף תוצאות שלילי עם מספר רב של ספיגות שערים.
חיים אישיים.
פעמים רבות סיפר ביילסה שהוא בעל אוסף של מעל 25,000 קלטות וידאו של משחקי כדורגל אותן ניתח לפרטי פרטים, מהן למד 28 דרכים להציב שחקנים על המגרש, 11 דרכים להגיע אל השער ו-17 מהלכים התקפיים אפשריים.
אחיו רפאל הוא פוליטיקאי בעוד שאחותו מריה אאוחניה מכהנת בתור מושלת חבל סנטה פה.
ווילארד ואן אורמאן קוויין
ריי וילסון
ריי וילסון (אנגלית: Ray Wilson; נולד ב-8 בספטמבר 1968) הוא זמר רוק סקוטי. היה חבר בלהקת ג'נסיס בשנים 1997–1999.
ביוגרפיה.
וילסון נולד בעיירה הסקוטית, דמפרייס בשנת 1968. בשנת 1988 פגש את הפסנתרן ג'ון הולמס, והחל לנגן איתו. שנתיים לאחר מכן הקימו השניים להקה בשם Guaranteed Pure, אליה הצטרפו סטיב וילסון (אחיו של ריי) וג'ון היימס. הלהקה הקליטה אלבום אחד בשם "Swing Your Bag", והתפרקה בשנת 1993.
בינואר 1994, הצטרף וילסון ללהקת פוסט-גראנג' בשם Stiltskin. יחד איתה הקליט אלבום אחד בשם "The Mind's Eye", ממנו יצא הסינגל "Inside" שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, לפני שהתפרקה בשנת 1995.
עם ג'נסיס - Calling All Stations.
וילסון הצטרף לג'נסיס בשנת 1997, לאחר עזיבתו של פיל קולינס, והקליט, יחד עם חברי הלהקה הנותרים טוני באנקס ומייקל ראת'רפורד, אלבום נוסף ואחרון של הלהקה הנקרא "Calling All Stations". בחלק משירי האלבום ניתן לשמוע את קולו השונה של ריי וילסון מפיטר גבריאל ומפיל קולינס.
1999 - היום.
לאחר פירוקה של ג'נסיס, חבר וילסון לניר צדקיהו (המתופף המחליף של פיל קולינס בג'נסיס), סטיב וילסון וג'ון היימס, ויחד הקימו את להקת _Cut. גם בלהקה זו הקליט אלבום אחד, "Millionairehead", לפני שהחל בקריירת סולו.
בשנת 2006 וילסון הקים מחדש את להקת Stiltskin, כשהוא חבר הלהקה היחיד מהרכבה המקורי. נכון להיום (2007) הלהקה הקליטה אלבום אולפן אחד ויצאה לסיבוב הופעות, שבעקבותיו יצא אלבום הופעה. נוסף על כך וילסון נוהג להופיע עם שירים של ג'נסיס ושל פיל קולינס בעת הופעותיו.
ריי ווילסון
אוגדן ריד
אוגדן רוג'רס ריד (באנגלית: Ogden R. Reid; 24 ביוני 1925 – 2 במרץ 2019) היה דיפלומט אמריקאי ונציג בקונגרס האמריקאי. כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשנים 1959–1961.
ביוגרפיה.
אוגדן ריד נולד בעיר ניו יורק. בן למשפחה מיוחסת, בעלת ממון ורבת השפעה, בעלי העיתון ניו יורק הראלד טריביון (גלגולו כיום הוא העיתון בעל התפוצה העולמית אינטרנשיונל הראלד טריביון). בימי מלחמת העולם השנייה התגייס ריד כטוראי לצבא ארצות הברית, בשנת 1943 והשתחרר לאחר סיום המלחמה, בשנת 1946, בדרגת סגן ראשון.
אוגדן ריד למד באוניברסיטת ייל וקיבל תואר ראשון בשנת 1949. בשנים 1953 עד 1959 היה עורכו של העיתון שבבעלות משפחתו, ואף שימש כדירקטור בחברה בעלת העיתון.
בשנת 1959, בטרם מלאו לו 34 שנים, נתמנה ריד כשגריר ארצות הברית בישראל. נערכה לו חקירה ממושכת בסנאט האמריקאי, באשר למינויו התנגד יושב ראש ועדת החוץ של הסנאט, הסנטור ויליאם פולברייט, שהיה לאורך שנים מראשי המבקרים של ישראל בארצות הברית ומשוללי מדיניותה. להתנגדות חברו סנטורים נוספים. העילה להתנגדות הייתה כי אוגדן ריד איננו דיפלומט מקצועי, והמתנגדים העלו את הטענה כי אין למנות אנשים עשירים וחסרי ניסיון לתפקידים דיפלומטיים חשובים. בהצבעה שנערכה ב-4 ביוני 1959, אישר הסנאט את המינוי. יום לאחר מכן הושבע אוגדן ריד במחלקת המדינה בנוכחות ציר ישראל בארצות הברית יעקב הרצוג.
השגריר המיועד החל בהכנות לקראת כהונתו בישראל, ובין היתר השתתף עם רעייתו בשעורים בשפה העברית בסמינר התאולוגי היהודי (Jewish Theological Seminary) בניו יורק.
ב-30 ביוני 1959 הגיעו אוגדן ריד עם רעייתו ושלושת ילדיהם לישראל. וב-2 ביולי הגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי. השגריר החדש הפך לדמות פופולרית בישראל. הופעתו המרשימה ויחסו האוהד למדינה זכו להוקרה כללית. ב-28 בדצמבר הוענק לו תואר כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
אוגדן ריד לא זכה לתקופת כהונה ארוכה כשגריר בישראל. מינויו נעשה על ידי הממשל הרפובליקני של הנשיא דווייט אייזנהאואר, בהיותו בן למשפחה רבת השפעה שנודעה באהדתה למפלגה הרפובליקנית. ב-8 בנובמבר 1960 נבחר איש המפלגה הדמוקרטית ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיא ארצות הברית, ועל פי המסורת האמריקאית הגישו אנשי הממשל הקודם, ואוגדן ריד ביניהם, את התפטרותם. ב-19 בינואר 1961, יום אחד לפני השבעתו של קנדי לנשיא, סיים אוגדן ריד את תפקידו כשגריר ארצות הברית בישראל. הממשל הדמוקרטי מינה במקומו את וולוורת ברבור כשגריר.
דעת הקהל והעיתונות בישראל ראו את השגריר היוצא כמי שקורץ מחומר נשיאותי, וזאת בשל הופעתו הנאה, ייחוסו המשפחתי וכישוריו. עם בחירתו של קנדי, שהיה הנשיא הראשון שנבחר מילידי המאה העשרים, חלו חילופי דורות בנשיאות, ובאוגדן ריד, הצעיר מקנדי בשמונה שנים, ראו בישראל את נשיא ארצות הברית לעתיד. בפועל לא צפן לו העתיד קריירה פוליטית מזהירה. ריד נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1962, וכיהן בו ארבע תקופות כהונה עד לשנת 1975. בהיבחרו נחשב כאיש האגף הליברלי במפלגה הרפובליקנית, וככזה קמה לו התנגדות רבה מן האגף השמרני במפלגה. ב-22 במרץ 1972 עזב אוגדן ריד את המפלגה הרפובליקנית, ועבר למפלגה הדמוקרטית. נימוקו היה כי אינו יכול להשלים עם מדיניותו של הנשיא הרפובליקני ריצ'רד ניקסון, שנבחר לנשיא ב-1968 והחל לכהן ב-1969, וכי אינו יכול לתמוך במועמדותו של ניקסון לתקופת כהונה שנייה בבחירות של 1972. בבחירות לבית הנבחרים ב-1972 נבחר כבר ריד כאיש המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1974 לא התמודד עוד ריד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים, והתמודד על משרת מושל מדינת ניו יורק, אך הסיר את מועמדותו. תפקידיו הציבוריים הסתיימו במלאו את תפקיד הנציב לשימור הסביבה של מדינת ניו יורק בשנים 1975 ו-1976. בשנת 1983 התמודד אוגדן ריד על משרת ראש המינהל של אחד ממחוזות מדינת ניו יורק, אך נכשל בבחירות.
לאחר סיום כהונתו בבית הנבחרים, פנה אוגדן ריד לפעילות עסקית, ובמשך השנים נתמנה לחבר מועצות המנהלים של מספר חברות כלכליות חשובות בארצות הברית. ריד שימש כיושב ראש של "מועצת השגרירים האמריקאים" (Council of American Ambassadors).
נפטר ב-2 במרץ 2019.
ניהיליזם מוסרי
ניהיליזם מוסרי היא השקפה מטא-אתית לפיה טענות מוסריות-נורמטיביות הן בהכרח שגויות. יש להבחין בין ההשקפה הזו לבין נון-קוגניטיביזם, סובייקטיביזם מוסרי ורלטיביזם מוסרי, שאינם מקצים ערך-אמת סטטי כלשהו לטענות מוסריות. כל עוד לא ידוע על טענה שגויה, ניהליסטים מוסריים תמיד יהיו ספקנים מוסריים (אך לא להפך).