במאי 1948, בגיל 16 וחצי, וקסלר התגייס לצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות. וקסלר עבר קורס קשר בשייח' מוניס, והיה הקשר המורסיסט האישי של יצחק שדה. לאחר סיום מלחמת העצמאות חזר וקסלר ללימודים להשלמת בחינות הבגרות ולאחר מכן חזר לצה"ל להשלמת השירות הצבאי. לאחר שנה בה שימש וקסלר מדריך בבית הספר לקשר בצריפין החליט וקסלר ללמוד רפואה.
ב-1951 החל וקסלר את לימודי הרפואה בז'נבה. עם פתיחת השנה השנייה של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, המשיך בלימודיו בארץ, אותם סיים ב-1957. הוא נישא ליונה בסוף שנת 1957, ונולדו להם שלושה ילדים.
לאחר סיום שנת הסטאז' בבית החולים קפלן ברחובות, החליט וקסלר להתמחות בכירורגיה כללית, במחלקתו של הפרופ' שלמה זאב טבע. בסיום ההתמחות בכירורגיה, וקסלר נסע ללונדון לבית החולים לילדים ב-Great Ormond Street שם התמחה בכירורגית ילדים אצל פרופ' וילקנסון. עם שובו לבית החולים קפלן, המשיך לעסוק בכירורגיה כללית, והיה בין מניחי היסודות לכירורגית ילדים בישראל. תחום נוסף בו עסק וקסלר הוא גילוי מוקדם וטיפול כירורגי של סרטן השד. וקסלר פיתח בבית החולים קפלן ובישובים בסביבה מערכת של מרפאות לבדיקת שד שפעלו במשך שנים.
הוא המשיך בשירות מילואים פעיל במשך כל השנים, עד לשיחרורו בדרגת רב-סרן בגיל חמישים. בשנת 1973 התמנה וקסלר לנהל את מחלקה כירורגית א' בבית החולים קפלן.
וקסלר זכה מספר פעמים בציון של "מרצה מצטיין" מטעם בית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
וקסלר נפטר באפריל 1993.
סוכוטשוב
Bulletin de l'Alliance Israélite Universelle
Bulletin de l'Alliance Israélite Universelle ("ידיעון כל ישראל חברים") היה ביטאון בשפה הצרפתית של חברת "כל ישראל חברים" (בראשי תיבות: "כי"ח", מכונה גם "אליאנס"), ארגון יהודי בין לאומי, שיצא בשנים 1860–1913.
"כל ישראל חברים" הוקם בשנת 1860 בפריז שבצרפת, ומייד בשנת הקמתו החל להוציא את הביטאון. הוא דגל באמנציפציה ליהודים ופעל למען הגנה על זכויותיהם של יהודים ברחבי העולם. עיקר פעילותו של הארגון ברשת בתי ספר שהחל להקים מיד לאחר ייסודו, ובהם הנחילו מחנכיו את יסודות התרבות המערבית.
הביטאון היה מפיצן הרשמי של דעות אנשי האליאנס, וחולק לאלפי חברי הארגון בעולם. הוא כולל דוחות (בין השאר, דוחות על הוצאות והכנסות הארגון) ופרוטוקולים שונים על פעילות החברה במהלך השנים; התכתבויות ותכתובות עם קהילות יהודיות בעולם ועם בעלי תפקידים פוליטיים ודיפלומטיים במדינות רבות; וסקירות על מצב יהודים במקומות שונים בעולם וכן סקירות נוספות בנושאים שהעסיקו את דעת הקהל היהודית באותן שנים. המידע הרב שבעיתונים שימש במהלך השנים חוקרים רבים במחקריהם, והוא מקור בעל חשיבות להבנת חיי הקהילה היהודית במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילתה של המאה העשרים.
סך הכל יצאו שלושים ושמונה גיליונות של ביטאון זה. הוא יצא לאור בפעם האחרונה ב-1 בינואר 1913, ערב מלחמת העולם הראשונה. מספר שנים לאחר שנסתיימה המלחמה, בשנת 1921, החל ארגון "כל ישראל חברים" להוציא ביטאון חדש, בשם "Paix et Droit".
מכון זכרון אהרן
מכון זכרון אהרן הוא מכון הוצאה לאור וההדרה, העוסק בספרות תורנית מגוונת מספרי מדרשי חז"ל, וכן בספרות הראשונים עד לספרות האחרונים.
המכון ופעילותו.
מכון זכרון אהרן נוסד בראשית שנות התש"ס, כאשר מטרתו הראשונית הייתה לצורך הדפסת והפצת ספרי הרב יונתן שטייף, כאשר מייסד המכון הוא נכדו, שייסד לצורך כך את המכון.
המכון הוא מהוצאות הספרים הגדולות בתחום הספרות התורנית, בישראל ומחוצה לה. ספרי המכון מתייחדים ביופי וההדר המושקע בהוצאתם, מלבד מעלות נוספות כגון צירוף חיבורי פרשנות רבים לספרים שבהוצאתם.
המכון אף עוסק בחקר והוצאת כתבי יד של גדולי הראשונים והאחרונים, עידוד מחקרים תורניים, והפצת פרסומים תורניים בנושאי הלכה ואגדה. בנוסף מנהל המכון מרכז מחקר ספרותי הלכתי בשם כולל אהל יונתן ובלומא, על שם הרב יונתן שטייף.
תחומי עיסוק.
סדרות שונות של ספרים יצאו לאור על ידי המכון, כמו סדרת ספרי שאלות ותשובות, ספרי הרב יהונתן אייבשיץ, ספרי הרב יעקב עמדין (היעב"ץ), ספרים אקטואליים.
המכון ידוע בעיקר בהוצאתם לאור של סדרת ספרי המדרשים, כדוגמת מכילתא דרשב"י, מכילתא דרבי ישמעאל, סדר עולם, מדרש תנחומא, פרקי דרבי אליעזר, עם פרשנים רבים, ועוד למעלה מארבעים כרכי מדרשים שונים.
ספרי המכון נערכים בתוספת הערות עדכניות, ציונים וכדומה, כפי הנהוג במכונים התורניים כיום.
ראשי המכון.
יו"ר המכון ומייסדו הוא הרב יהונתן בלייער, תושב ניו יורק.
המכון הוקם בראשיתו בערך בשנת תשס"ג, למען הפצת ספרי הרב יונתן שטייף, זקנו של הרב בלייער. בין ספריו: ספר מצוות השם, שו"ת מהר"י שטייף, ספר חדשים גם ישנים, ועוד. לאחר מכן התרחב המכון לספרים נוספים, ונכון ל-2019 מונה המכון מאות ספרים, ביניהם כמעט כל המדרשים הקיימים.
אנדרואיד פרויו
אנדרואיד "פרויו" הוא שם קוד של מערכת ההפעלה לניידים, אנדרואיד שפותחה על ידי גוגל, הכולל את הגרסאות בין 2.2 ל-2.2.3. גרסאות אלו אינן נתמכות עוד. הוא נחשף ב-20 במאי 2010, במהלך כנס Google I/O בשנת 2010.
אחד השינויים הבולטים בהשקת "פרויו" היה פונקציונליות נקודה חמה על ידי כבל USB או באופן אלחוטי. שינויים אחרים כוללים תמיכה לשירות ההודעות אנדרואיד ענן למכשיר (C2DM), המאפשר דחיפת הודעות, שיפור נוסף במהירות האפליקציות, שיושם באמצעות קומפילציית JIT ויישומים המוצגים בתוך אפליקציות, כגון באנרים בראש המסך.
בשנת 2015 התברר שמערכת חשופה לבאג מסוג "Stagefright" ובהמשך פותח טלאי תוכנה מתאים.
על פי הסטטיסטיקה שהוציאה גוגל ב-9 בינואר 2016, עולה כי פחות מ-0.1% מכלל מכשירי האנדרואיד הניגשים ל-Google Play מריצים פרויו, מה שאומר למעשה, כי גרסה זו אינה בשימוש.
תכונות.
תכונות חדשות שהוצגו על ידי "פרויו" כוללות:
קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן
קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן (בגרמנית: Karoline von Nassau-Saarbrücken; 12 באוגוסט 1704 - 25 במרץ 1774), הייתה אשתו של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, וסבתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה.
ביוגרפיה.
קרולינה נולדה ב-12 באוגוסט 1704 בזארבריקן, ללודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן ולפיליפינה הנרייטה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתם של היינריך פרידריך, רוזן הוהנלוהה-לאנגנבורג ויוליאנה דורותיאה מקסטל-רמלינגן.
ב-21 בספטמבר 1719 התחתנה קרולינה עם כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1735 מת בעלה כריסטיאן השלישי, ובנה כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן עלה לשלטון במקומו, תוך שקרולינה משמשת כעוצרת עד לבגרותו. בהמשך עברה קרולינה להתגורר בצרפת, שם היו ילדיה תחת חסותו של לואי החמישה עשר מלך צרפת.
במהלך מלחמת הירושה הפולנית נכבשה הרוזנות על ידי הצבא הצרפתי, ובעקבות כך הידרדר מצבה הכלכלי של הרוזנות. בשנת 1741 התחתנו בנותיה קרולינה וכריסטיאנה הנרייטה עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט בהתאמה, ובשנת 1751 המירו בניה את דתם לקתולית.
בשנת 1767 מת בנה פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, ובעקבות כך גידלה קרולינה את ילדיו - נכדיה. במרץ 1774 נסעה קרולינה לדרמשטאדט לבקר את בתה קרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ובמהלך הביקור מתה קרולינה ב-25 במרץ ונקברה בדרמשטדט בטקס צנוע.
משפחתה.
ב-21 בספטמבר 1719 התחתנה קרולינה עם כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
אברהם פרנקו
אברהם פרנקו (3 ביוני 1897 – 9 באפריל 1993) היה מחנך ואיש ציבור, מפעיליו הבולטים של היישוב היהודי בחברון במאה ה-20, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים, היועץ המשפטי והמזכיר של עיריית ירושלים במשך שנים רבות, ויקיר העיר לשנת 1979.
קורות חיים.
נולד בחברון ב-3 ביוני 1897 (ג' בסיוון ה'תרנ"ז) לשמחה ("אישה") בת אליעזר אלישר, ולרב רפאל נסים פרנקו, מרבני ועסקני העיר ובנו של הרב חיים רחמים יוסף פרנקו. מצד אביו היה דור שלישי בארץ, ומצד אמו 14 דורות. בילדותו התחנך בתלמוד תורה של העדה הספרדית בחברון, למד ערבית עממית וספרותית אצל יוסף מני ומלכיאל מני, ובהמשך למד בישיבת "שדי חמד" של הרב חיים חזקיהו מדיני.
בסיום לימודיו התורניים בגיל 17, למד בצורה אקסטרנית לימודי בגרות כהכנה ללימודי מקצוע הרוקחות באוניברסיטת ביירות שבלבנון. במקביל ללימודיו התמחה בתחום, ובסיום לימודיו החל לשמש כרוקח בבית החולים האנגלי בחברון ובבית המרקחת של כוללות העיר.
בגיל 17 בלבד החל לשמש כמורה לערבית בבתי הספר של חברת עזרה בחברון. עם הזמן נבחן ב"מרכז המורים", קיבל תעודת הוראה והחל לשמש בירושלים כמורה לערבית בבית הספר למל, כמורה לעברית בתלמוד תורה תחכמוני, וכמורה בבית המדרש דורש ציון.
כשנפטר אביו, הוטלה עליו משרת השוחט של העיר חברון כמחליפו של אביו, ובמקביל לעבודתו כרוקח, התפרנס ממקצוע השחיטה בין השנים 1913–1918 בחברון ובבאר שבע. בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבד במשך תקופה קצרה כרוקח של עיריית חברון ובהמשך של עיריית באר שבע, ושימש בתקופה זו ככתבו החברוני של עיתון החרות. במהלך המלחמה התגייס לצבא הטורקי ושימש כמפקח בתי המרקחת במחנה הרביעי של הצבא, ומתוקף תפקידו סבב רבות בין מחנות ומקומות שונים. כשנכנסו חיילי הצבא האוסטרלי לדמשק, נכלא ושוחרר לאחר כ-24 שעות בהשתדלותו של דוד ילין, ששהה אז כגולה בעיר.