רוקד עם זאבים (אנגלית: Dances with Wolves) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1990, בבימויו של קווין קוסטנר ובכיכובו. זהו עיבוד קולנועי של ספר בעל אותו השם. את התסריט כתב מחבר הספר המקורי, מייקל בלייק. עלילת הסרט מתמקדת בחייל מצבא האיחוד, שמואס בלחימה במלחמת האזרחים האמריקאית ובוחר לעבור לסְפָר, ובקשרים האמיצים שפיתח עם ילידים משבטי הסוּ במערב הנידח. מלבד גרסת הסרט שיצאה בתחילה לקולנוע, התפרסמה כעבור כשנה גרסה ארוכה יותר באורך ארבע שעות.
את תפקידי הילידים האמריקאים ממלאים שחקנים ילידיים, והדיאלוגים מתנהלים לאורך חלקים גדולים מהסרט בשפת הלקוטה המדוברת בפי שבטי הסו. שבירת המוסכמות ההוליוודיות הללו והייצוג האוהד והמשוחרר מקלישאות של הילידים האמריקאים התקבלו בידי המבקרים בעין יפה. עם זאת, חלק מהמבקרים טענו כי למרות זאת לא נעשה מאמץ מספיק להיפטר מהסטריאוטיפים המקובלים.
אולפני הקולנוע הגדולים בהוליווד חששו שהסרט לא יהיה רווחי, וסירבו להשתתף במימונו. קוסטנר הקים חברת הפקה משלו כדי להפיק את הסרט. הסרט זכה להצלחה רבה בקופות, והכנסותיו העולמיות הן מעל 400 מיליון דולרים. הסרט, שהחיה את ז'אנר המערבונים, זכה בפרסים רבים, בהם שבעה פרסי אוסקר, כולל פרס הסרט הטוב ביותר, ושלושה פרסי גלובוס הזהב.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בארצות הברית ב-1863, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. תחילתה בבית חולים צבאי בקרבת שדה קרב בטנסי. סגן ג'ון דנבאר (קווין קוסטנר), קצין בצבא איחוד מדינות הצפון, נפצע קשות ברגלו ועומד בפני סכנת קטיעה של רגלו הפגועה. הוא מנצל ברגע של ייאוש מספר שניות שבהן לא משגיחים עליו, ויוצא לפעולת התאבדות בשדה הקרב, כדי להימנע מכריתת הרגל. בדרך נס הוא לא נפגע מיריות לוחמי צבא הקונפדרציה. פעולתו יוצרת הסחת דעת ומובילה להסתערות כוחות צבא האיחוד, ולניצחונם בקרב. הוא מוכתר כגיבור ומצליח להימנע מכריתת רגלו בשל התערבות רופאו האישי של הגנרל. סיסקו, הסוס שעליו רכב במהלך פעולת ההתאבדות שלו בחזית הלחימה, ניתן לדנבאר במתנה, וניתנת לו האפשרות לבחור את נקודת ההצבה הבאה שלו. הוא בוחר לעבור לרצועת הַסְּפָר, כדי שיוכל להכירה ולראותה לפני שהיא נעלמת.
הוא מועבר לפורט הייז, מוצב מרכזי בסְּפָר, אך מבקש העברה הלאה למוצב מרוחק יותר ממייג'ור פמברו (מורי צ'ייקין), קצין מעורער בנפשו שמתעב את ההתלהבות שמגלה דנבאר. פמברו שולח אותו למוצב המרוחק ביותר של ארצות הברית באותה העת, פורט סדג'וויק, ומתאבד מיד כשדנבאר עוזב את המוצב בדרכו למוצב החדש. דנבאר מתלווה לטימונס (רוברט פסטורלי), חקלאי שמעביר אספקה למוצב המבודד. לאחר מספר ימים, הם מגיעים למוצב, שמתגלה נטוש ומוזנח. דנבאר מחליט להישאר במקום ולהמתין לתגבורת. הוא מבלה את זמנו בשיקום הבסיס הצבאי הנטוש וההרוס. החקלאי שלצידו רכב, נהרג בדרכו חזרה בידי קבוצה של לוחמים ילידיים משבט הפאוני , שמקרקפים את קרקפתו. בעקבות אירוע זה, והתאבדותו של הקצין בפורט הייז, לא נותר איש במרכזי הצבא האמריקאי שיודע על הצבתו של דנבאר בפורט סדג'וויק.
חודש חולף, ודנבאר טרם פגש איש. הוא מעדיף את הבדידות, ומתעד את חוויותיו ביומן, באופן קבוע. ההערות מיומנו מוקראות בקול ומבטאות את תחושותיו. המבקר היחיד הוא זאב בעל כפות רגליים לבנות שמגיע למוצב מדי פעם בפעם, ודנבאר מכנה אותו "שני גרביים".
כמה אינדיאנים משבט הסו שחיים באזור מבחינים, לבסוף, בנוכחותו, ומנסים לגנוב את סוסו. כדי להבטיח את שלומו הוא רוכב לכפר השבט. בדרכו הוא רואה אישה לבושת ביגוד אינדיאני, שצבע עורה לבן, מוטלת פצועה בשדה. הוא מביא אותה לבני שבטה, אך הם מסלקים אותו באמרם כי הוא "אינו רצוי". כדי להבין את הסיבות להגעתו של דנבאר, מגיעים אל המוצב הצבאי כהן-הדת "ציפור בועטת" (גרהאם גרין) ואנשים אחרים משבט הסו. יחסי אמון נוצרים אט-אט בין אנשי השבט לדנבאר באמצעות החלפת מתנות – הוא מכיר לאינדיאנים את הקפה והסוכר, והם מעניקים לו בתמורה פרווה של ביזונים, בעל חיים חשוב לחיי השבט. דנבאר מסייע לשבט לאתר עדר של ביזונים, ומשתתף לצדם בציד החיה גדולת הממדים באמצעות רובהו. במהלך איתור העדר הם נתקלים בגופות ביזונים, שהופשטו מעורם בידי ציידים לבנים, אך נותרו להרקב בשדה כמעט בשלמותם, ולמורת רוחם של ציידי הסו.
לאחר שניסה להימלט מ"שני גרביים", הזאב המלווה אותו, העניקו לו אנשי הסו את השם "רוקד עם זאבים". גם לאחר התהדקות הקשרים עם שבט הסו, מותיר דנבאר את "ציפור בועטת" עם ספקות ביחס למספר הלבנים שעתידים להגיע. הוא מקבל אוהל משלו במחנה הסו, ומתוודע לאישה הלבנה, שנקראת "עומדת עם אגרוף" (מרי מקדונל). הוריה הביולוגיים, האירופאיים במוצאם נרצחו בידי לוחמי הפאוני, והיא אומצה על ידי אנשי הסו. במהלך האבל לאחר מותו של בעלה, מאנשי הסו, פגעה בעצמה, מה שהוביל לפציעות שאיתן מצא אותה דנבאר. זיכרונותיה המעומעמים משפת אמה – אנגלית – מסייעים לה לשמש מתווכת בין דנבאר לבין אביה המאמץ, "ציפור בועטת". במקביל להתפתחות התקשורת באנגלית לומד דנבאר לדבר בשפת הסו, ומסייע לכפר להגן על עצמו מפני השבט היריב, פאוני, בעזרת נשק צבאי ששמר במוצב. דנבאר מתקבל כחבר מכובד בשבט, מתחיל בקשר רומנטי עם "עומדת עם אגרוף", ולבסוף, מקבל את אישורו של "ציפור בועטת" לשאתה לאישה כמסורת הסו. כתוצאה מכך הוא עוזב את המוצב. רק לאחר החתונה הוא מודיע ל"ציפור בועטת" כי לבנים רבים עתידים להגיע לאזור.
בגלל סכנה גוברת מצד הפאוני והלבנים, עוברים הסו למחנה החורף שלהם. דנבאר מתלווה אליהם, אך שב לפורט סדג'וויק, כדי לקחת לפני המעבר את יומנו, על מנת להקשות על חיילי צבא ארצות הברית, את איתור השבט. כאשר הוא מגיע למצב, הוא מגלה שחיילי האיחוד התמקמו במוצב, ומאיישים אותו. בגלל לבושו האינדיאני של דנבאר פותחים החיילים באש, הורגים את סוסו סיסקו, וכולאים אותו. משום שאינו מוכן לסייע לאתר את שבט הסו, הוא מואשם בעריקה, ונלקח לכיוון האזור המיושב כאסיר.
החיילים יורים גם בזאב המתלווה אליו, אך בהגיעם לנהר תוקפים הסו את השיירה, ומסייעים לדנבאר להימלט. במחנה החורף של הסו מביע דנבאר את רצונו לעזוב את הכפר עם אשתו, כדי לא לסכן את השבט. היומן שלו, שאותו לקח אחד מהחיילים הלבנים, נמצא בנהר. הוא רוכב עם אשתו מן הכפר, ובמקביל מאתרים חיילי צבא ארצות הברית עקבות של אנשי הסו. בראשית הקרדיטים לומדים הצופים כי שנים מאוחר יותר הסתיימה עצמאותו של שבט הסו בעקבות התפשטותה מערבה של ארצות הברית, והמערב הפרוע הפך לנחלת ההיסטוריה.
יצירת הסרט.
רעיון ומימון.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התקשה הסופר והתסריטאי מייקל בלייק למצוא מפיק שייקח על עצמו הפקת סרט לפי התסריטים הרבים שחיבר. לבסוף חשב על הרעיון לכתוב את התסריט של "רוקד עם זאבים", שהושפע מהעניין ארוך-השנים שלו בהיסטוריה של העמים הילידים של אמריקה ("אינדיאנים"). הרעיון הושפע גם מהספר ההיסטורי "קברו את לבי בברך פצועה" מאת די בראון , שמתאר את ההתפשטות האמריקאית מערבה מנקודת המבט האינדיאנית, ומסיפורו האמיתי של עגלון שהמוצב שהוא נשלח להעביר אליו אספקה נמצא נטוש. ב-1986 הציג בלייק את הרעיון לחברו השחקן קווין קוסטנר, שהיה כוכב באותה תקופה, התפרסם במערבון "סילברדו" (1985), וכיכב בסרטים כמו "הבלתי משוחדים", "ללא מוצא" ו"שדה החלומות". לאור חוסר ההצלחה של ניסיונותיו הקודמים של בלייק בתסריטאות, קסטנר הציע לו לכתוב רומן על פי הרעיון. בלייק, שנקלע למשבר כלכלי במהלך חיבור הספר, נאלץ להשלים את חיבור הטיוטה תוך כדי מגורים במכוניתו, והמפיק ג'ים וילסון, חברם המשותף של קוסטנר ובלייק, סייע לו למצוא מוציא לאור לספרו. הספר יצא לבסוף ב-1988 בכמות עותקים קטנה בכריכה רכה. קוסטנר התלהב מהספר, קנה במהירות את הזכויות ליצור סרט על פי עלילתו, וביקש מבלייק לעבד את ספרו לתסריט.
וילסון וקוסטנר החלו לעבוד על העיבוד הקולנועי של התסריט והוציאו מכיסם 70,000 דולר אמריקני במסגרת חברת ההפקה שהקימו, טיג הפקות. לדברי קוסטנר בריאיון עיתונאי, בתחילה הוא לא רצה לביים את הסרט בעצמו, אבל בגלל סיכויי ההצלחה הנמוכים של הפרויקט לא הצליח קוסטנר למצוא במאי אחר. סיכויי ההצלחה הנמוכים נבעו מתפישת המערבונים כסוגה לא-רווחית, בעקבות כישלונו המוחלט של הסרט "שערי החופש" משנת 1980. לפי דיווח עיתונאי, שני אולפני קולנוע דחו את הסרט בעקבות התעקשות יוצריו ששליש מהדיאלוגים יהיו בשפה הילידית לקוטה עם כתוביות באנגלית; דיווח אחר מזכיר שלוש עסקאות, שבוטלו מעט לפני החתימה. בהמשך הצטרפו לפרויקט המפיק הקנדי ג'ייק אברטס והמפיק הבריטי גאי איסט, והשקיעו בו מיליון דולרים להמשך הקדם-הפקה. הם הצליחו להשיג גם כמה מיליוני דולרים מהשקעות זרות. חברת סרטי איילנד (Island Pictures), שדרכה תכננו להפיץ את הסרט בארצות הברית בתחילה, נסוגה מהמיזם, והוחלפה בסרטי אוריון שבבעלות מטרו גולדווין מאייר. אוריון גייסה תקציב נוסף של 10.5 מיליון דולרים לאחר תחילת הצילומים. על פי מקורות שונים, היה בסופו של דבר תקציב הסרט בין 15 ל-19 מיליון דולרים. קוסטנר, למשל, טען בראיון שהתקציב היה 19 מיליון דולר. לתקציב הסרט תרם קוסטנר חלק גדול ממשכורתו, 2.5 מיליון דולרים.
קדם-הפקה.