עיצור שיני חוכך מסודק הוא צליל עיצורי קיים במעט שפות מדוברות. סימן ה־IPA לעיצור הוא /θʼ/. עיצור זה היה קיים בפרוטו-שמית והיה אחד הצלילים של האות צד"י. ניתן היה לשמוע אותו בפרוטו-שמית במילים צְבִי, צוֹר, צִפּוֹרֶן, צֵל, צָלַע, צָמֵא, עצום, וצָהֳרַיִם. בלשנים מאמנים שזהו צלילה הישן של האות הערבית ظ בתקופה עתיקה ביותר, זמן רב לפני הערבית הקלאסית (ערבית של הקוראן).
הנס גדה
הנס גדה (בגרמנית Hans Gaede; 19 בפברואר 1852 – 16 בספטמבר 1916) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
גדה נולד ב-19 בפברואר 1852 לאביו אלכסנדר ולאשתו אליזבת אמילי לבית פרנקה, בקולברג שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת, וקיבל על כך את צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1900 מונה למפקד החטיבה ה-84, ובשנת 1904 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה גדה סגן מפקד הקורפוס ה-14 (באדן) שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. ונטל חלק בקרב מילוז, ולאחר מכן השתתף בקרב לורן שבה נבלמה המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש. ב-19 בספטמבר 1914 מונה גדה למפקד פלגת הארמייה B - גדה שתפסה את מקום הארמייה השביעית שעברה להילחם בצפון. על הצלחתו בקרבות קיבל גדה ב-25 באוגוסט 1915 את העיטור פור לה מריט.
ב-3 בספטמבר 1916 פרש גדה מתפקידו עקב מחלה קשה, וב-16 בספטמבר 1916 מת בפרייבורג, בן 64.
רעידת האדמה והצונאמי בקאנטו (1923)
רעידת האדמה והצונאמי בקאנטו (ביפנית: Kantō daishinsai ,関東大震災) הייתה רעידת אדמה חזקה שפקדה את מישור קאנטו שבאי הונשו, יפן, ביום שבת, 1 בספטמבר 1923 בשעה 11:58:44. ממקורות שונים עולה שהרעידה נמשכה בין ארבע לעשר דקות.
רעידת האדמה הייתה בעוצמה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, ומקורה הייתה מתחת לאי אושימה שבמפרץ סגאמי, השוכן דרומית למחוז קנאגאווה. הסיבה לרעידה הייתה זעזוע בגבול הסגירה בין לוח אוחוצק והלוח הפיליפיני, העובר במפרץ סגאמי.
רעידת האדמה.
רעידת האדמה זעזעה את טוקיו, את עיר הנמל יוקוהמה, ואת המחוזות האזור, צ'יבה, קנאגאווה ושיזואוקה, והסבה נזק כבד בכל אזור קאנטו. בשל עוצמתה הרבה של הרעידה, זז פסל הבודהה הענק שבקמאקורה, שמשקלו 121 טון, יותר מחצי מטר ממקומו.
הרוגים ונזקים.
מכיוון שרעידת האדמה ארעה לקראת שעת הצהריים, אנשים רבים עסקו באותה עת בבישול אוכל, ורבים נספו בשריפות שפרצו בעקבות זאת. חלק מהשריפות הפכו לסופות אש שכילו חלקים גדולים מהערים. אובדן החיים הגדול ביותר התרחש כשסופת אש הציתה מחסני מדים צבאיים בטוקיו, בהם חיפשו כ-38,000 אנשים מקלט לאחר הרעידה. בזמן רעידת האדמה, נשבה סופת טייפון באזור קאנטו, והרוחות העזות ליבו את האש, וגרמו להתפשטותה לאזורים נוספים. השריפות אף הרסו את תשתית המים של העיר, דבר שהקשה מאוד על מאמצי הכיבוי, שנמשכו עד 3 בספטמבר. מרבית מההרוגים ברעידת האדמה מתו כתוצאה מהשריפות.
מפולות אדמה שהתרחשו במחוז קנאגאווה בעקבות רעידת האדמה קברו כפרים שלמים או סחפו אותם, וגרמו למותם של 800 בני אדם. מפולת בוץ אחת סחפה כפר שלם, רכבת נוסעים ותחנת רכבת לתוך הים.
רעידת האדמה גם גרמה לגל צונאמי בגובה 10 מטרים שפגע במפרץ סגאמי בתוך דקות. הגל הרס כ-570,000 בתים, והציף את כל האזורים הסמוכים לים.
מספר ההרוגים אינו ידוע בוודאות, אך ההערכות נעות בין 142,000-120,000 הרוגים מרעידת האדמה, מהשריפות ומהצונאמי.
אלימות לאחר הרעידה.
לאחר הרעידה הודיעה ממשלת יפן על ממשל צבאי, והורתה לכל יחידות המשטרה לשמור על הסדר הציבורי. במקביל, החלו להתפשט שמועות שקוריאנים מנצלים את המצב, מציתים שריפות נוספות ובוזזים בתים. הרגשות האנטי-קוראנים התגברו נוכח פעילותה של תנועת העצמאות הקוריאנית, תנועה למען שחרור קוריאה מהסיפוח היפני שהתנקשה בבכירים יפנים והייתה מעורבת בפעילות אנטי-יפנית. ברחבי טוקיו ויוקוהמה החל המון לטבוח בקוריאנים. ממשלת יפן דיווחה שבשבוע הראשון של חודש ספטמבר נרצחו 231 בני אדם, אך מקורות אחרים מעריכים שהמספר האמיתי הוא בין 6,000 ל-10,000 קורבנות. קבוצות אזרחים הקימו מחסומי דרכים שעצרו אנשים, ובחנו באמצעות שיבולת את מוצאם, כאשר אנשים ממוצא קוריאני הוכו, נעצרו או נרצחו, כל זאת בשיתוף פעולה עם הרשויות. גם אנשים שלא היו ממוצא קוריאני אך היו שונים מהיפנים, כגון סינים, אוקינאווים ואפילו יפנים מאזורים אחרים ביפן, הותקפו ואף נרצחו.
בתגובה, פרסה ממשלת יפן את הצבא היפני הקיסרי ברחבי המדינה, וזאת כדי להגן על התושבים הקוריאנים. כמו כן, פרסם הצבא עלונים שהפריכו את השמועות והזהירו את התושבים מפני פעולות לא חוקיות, אך לרוב פעולות אלה נפסקו רק כשהצבא פעל כנגד אותן קבוצות תוקפניות. במקביל, השתמשה ממשלת יפן וההנהגה הצבאית בהתקוממות ובפרעות שהתרחשו במדינה כדי לרסן מתנגדים למשטר הקיים, ולעצור אותם באשמת ניצול המצב כדי להפיל את הממשלה ואת הקיסר. מנהיגים סוציאליסטים, אנרכיסטים וקומוניסטים נעצרו ונרצחו על ידי המשטרה והצבא.
זיכרון הרעידה.
יפנים רבים פירשו את רעידת האדמה כעונש משמיים על כך שהעם היפני התדרדר לסגנון חיים מערבי שכלל אנוכיות, חוסר מוסר וחומרנות. הם ראו ברעידה הזדמנות לבנות מחדש את עיר הבירה, ובכך לבנות מחדש את מערכת הערכים היפנית.
בשנת 1960 נקבע ה-1 בספטמבר כיום מניעת אסון כדי לזכור את קורבנות רעידת האדמה ואת חשיבות ההתכוננות אליה. בבתי הספר ברחבי המדינה עומדים תלמידים דקת דומייה, ונערכים תרגילי חירום לפינוי בעת רעידת אדמה.
אוטו פון לאוונשטיין
אוטו ארנסט אוגוסט אנטון הרמן פון לאוּונשטיין (בגרמנית: Otto Ernst August Anton Hermann von Lauenstein; 1 בפברואר 1857 – 16 בספטמבר 1916) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המזרחית.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון לאוונשטיין נולד בלינבורג שהשתייכה לממלכת פרוסיה לאוטו פון לאוונשטיין, פוליטיקאי. ב-1875 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1910 מונה למפקד החטיבה ה-38, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-14.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לאוונשטיין ראש מטה הארמייה השנייה שכבשה את לייז' והמבצרים שסביבה עד ה-16 באוגוסט, וניצחה את הצרפתים בקרבות שרלרואה וסן-קנטן, אולם לבסוף הוכתה בקרב על המארן, ונאלצה לסגת אל מעבר לנהר האן. ב-24 בדצמבר מונה פון לאוונשטיין למפקד קורפוס המילואים ה-39 בחזית המזרחית כחלק מהארמייה העשירית, ונטל חלק בקרב השני על האגמים המזוריים. באפריל 1915 מונה פון לאוונשטיין למפקד פלגת הארמייה לאוונשטיין שכללה את קורפוס המילואים ה-39, קורפוס הפרשים ה-1, וכוח מאולתר בפיקודו של פריץ מקסימיליאן פון פפריץ. פלגת הארמייה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב באגף הצפוני, וסייעה בכיבוש קורלנד.
ב-7 ביולי 1916 פרש פון לאוונשטיין מתפקידו עקב מחלה קשה, וחודש לאחר מכן מת בדיסלדורף, והוא בן 59.
ישראלים עצבניים אחד אחד
ישראלים עצבניים אחד אחד הוא מיקסטייפ בסוגת היפ הופ. המיקסטייפ הוקלט באולפן מאולתר שנבנה בחלק האחורי של חנות הבגדים "Mad man" בתחנה המרכזית של תל אביב. המיקסטייפ הופק על ידי צ'ולו (אריה אביטן), שגם השתתף במיקסטייפ כזמר ב-4 שירים. אומנים נוספים שהשתתפו במיקסטייפ הם סאבלימינל (קובי שמעוני), שהיה אז בן 18 בלבד, קוטג' (הראפר אדם בכור), ג'רמי קול חבש, סילברדון ואמ.סי סוניק.
המיקסטייפ יצא בהוצאה עצמית ונמכר בחנות עצמה.
טבע וארץ
טבע וארץ היה כתב עת לטבע ולידיעת הארץ, שראה אור בשנים 1959–1994 ושימש רוב שנותיו כביטאון החברה להגנת הטבע.
הופעתו החלה בינואר 1959 כמיזוג תוכניהם של "השדה לנוער" ושל "הטבע והארץ" שקדמו לו בהוצאת "ספריית השדה" של המרכז החקלאי. "טבע וארץ" עסק במכלול נושאים מתחום מדעי הטבע, החקלאות וידיעת הארץ. הפקתו נעשתה בתחילה בשיתוף המרכז לתרבות ולחינוך ותנועת החוגים לידיעת הארץ של הסתדרות העובדים הכללית והאגף לחינוך חקלאי במשרד החינוך. עורכו הראשון היה נחמן תרדיון, וחברי המערכת הראשונים היו שמואל אביצור, אהרן שולוב, אליעזר שמאלי וחיים בן-עמרם.
בדצמבר 1966 נעשה כתב-העת ל"במת החברה להגנת הטבע ורשות שמורות הטבע". חברי החברה להגנת הטבע היו מנויים על "טבע וארץ", שהופק כדו-ירחון, כנגד דמי החברוּת השנתיים. המערכת הורחבה, נוספו לה עזריה אלון, אורי דביר, אמוץ זהבי, אברהם יפה, אדיר שפירא ואפרים תלמי. ב-1968 התמנה מיכה לבנה לעורך. בשנת 1972 יצא "טבע וארץ" מחזקת "הוצאת השדה" של המרכז החקלאי והופק על ידי החברה להגנת הטבע כביטאונהּ. עורכיו הבאים היו אברהם ארבל, יעקב שורר, בני גבירצמן ויעקב חיימוביץ. מ-1985 ועד לסגירתו ב-1994 היה ספי בן-יוסף עורך "טבע וארץ". ב-1994 אוחדו "טבע וארץ" ו"ארץ היעל" לכתב-עת אחד – "ארץ וטבע".