לפי תוכנית החלוקה הייתה המושבה מיועדת להפוך לחלק מן המדינה היהודית. ייתכן שהבריטים חששו לחיי התושבים ולכן החליטו לפנות את אוכלוסיית וילהלמה עוד לפני תום המנדט. ב-20 באפריל 1948 הועברו כל התושבים לחיפה ונשלחו באונייה לקפריסין, ומאוחר יותר הוגלו אלה לאוסטרליה. לאחר פינוי התושבים הפך היישוב למחנה צבא בריטי, ועם סיום המנדט העביר הצבא הבריטי את השליטה במקום לידי הלגיון הירדני.
במבצע דני נכבשה וילהלמה על ידי כוחות של חטיבה 8 המשוריינת וחטיבת אלכסנדרוני, והחל מאוגוסט 1948 החלו להתיישב במקום קבוצות פליטים מיישובים יהודיים שפונו במלחמת העצמאות:
במקום נשארו מפוני עטרות שקראו לו על שם יישובם שפונה בשם בני עטרות. אליהם הצטרפה קבוצה גדולה של עוזבי קיבוצים וכן מספר משפחות מבן שמן. רוב הבתים של וילהלמה עומדים על תילם ובכללם בית הדואר ובית העם.
אודישה
אודישה (המוכר יותר כאוריסה; באורייה: ଓଡ଼ିଶା; בהינדי: ओड़िशा) היא מדינה במזרח הודו, אשר גובלת בצפון בג'הרקאנד, בצפון-מזרח בבנגל המערבית, במזרח במפרץ בנגל, בדרום באנדרה פרדש ובמערב בצ'האטיסגאר. עד שנת 2011 שם המדינה הועתק באנגלית כ"אוריסה". ב-2011 התעתיק שונה רשמית לאודישה, תעתיק הדומה יותר לאופן הביטוי הסנסקריטי של שם המדינה.
האוכלוסייה הצפופה המרוכזת לאורך החוף היא אוכלוסייה הודית ששפתה היא אורייה. פנים המדינה הררי ומאוכלס בעיקר בשבטים. באוריסה פוגעות סופות ציקלון רבות. באוקטובר 1999 גבתה סופת ציקלון את חייהם של כ-10,000 בני אדם.
המדינה מושכת אלפים בודדים של תיירים מארצות אחרות ואלפים רבים של תיירי פנים-הודיים מדי שנה, בעיקר למקדשיה הרבים. אתרים פופולריים הם מקדש השמש בקונארק שבפורי (לחוף מפרץ בנגל) ומאות אחרים הפזורים בבירה, בובנשוואר (אם כי רובם סגורים).
היסטוריה.
באודישה התגלו ממצאים ארכאולוגיים רבים מהתקופה הפרהיסטורית. אשוקה מהאימפריה המאורית כבש את אודישה בשנה השמינית למלכותו (261 לפנה"ס). על פי כתביו, נהרגו במלחמה כ-100,000 איש. לדבריו, שפיכות הדמים שנגרמה בכיבוש אודישה גרמו לו להפוך לפציפיסט ולאמץ אמונה בודהיסטית.
מלכים שונים החלו לאחד את האזור לאחר המאה ה-11. בשנת 1751 האזור עבר מידי האימפריה המונגולית לידי האימפריה המראטהית. בשנת 1760 הבריטים כבשו את האזור. בשנת 1866 חל רעב המוני שגרם למותם של כמיליון איש. בשנת 1903 החלו להישמע קולות הקוראים לאיחוד אזורים דוברי אורייה לכדי מדינה אחת, וכך קרה בשנת 1912. ב-1 באפריל 1936 אודישה וביהר פוצלו לשתי ישויות שונות.
פוליטיקה וממשל.
לאור חוקת הודו, שיטת השלטון באודישה היא דמוקרטיה פרלמנטרית וייצוגית. הפרלמנט במדינה הוא חד-ביתי ומכהנים בו כ-147 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים. המושל, ראש המדינה הרשמי, ממונה אחת לחמש שנים על ידי נשיא הודו. השר הראשי (ראש הרשות המבצעת וראש המדינה בפועל) הוא מנהיג המפלגה הגדולה\ קואליציית מפלגות בפרלמנט.
המדינה שולחת 21 נציגים הנבחרים על ידי הציבור ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט הארצי) ו-10 נציגים הנבחרים על ידי הפרלמנט המקומי לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט הארצי).
אודישה מורכבת מ-30 חטיבות המרוכזות בשלוש חטיבות גאוגרפיות.
כלכלה.
כלכלת אודישה חוותה בשנים האחרונות צמיחה יציבה וגבוהה במעט מהממוצע הארצי. לאור קו החוף הארוך יחסית ושפע המשאבים הטבעיים, השלטון מנסה לשווק את אודישה כיעד להשקעות זרות. באודישה ישנם חמישית מהפחם בהודו, רבע מעפרות ברזל, שליש עתודות הבוקסיט ורוב הכרומיטים.
דמוגרפיה.
נכון למפקד האוכלוסין הארצי שנערך בשנת 2011, גרים באודישה כ-41,947,358 תושבים, מתוכם 50.54% גברים ו-49.46% נשים. הצפיפות היא 269 נפש לקמ"ר. השפה הרשמית היא אורייה, אשר מדובר כשפת אם על ידי 81.8% מהאוכלוסייה. שפות מרכזיות נוספות הן: בנגלית, הינדית, אורדו והטלוגו.
שיעור האוריינות הוא 73%, או בפילוח מגדרי—82% מהגברים ו-64% מהנשים. שיעור האנשים החיים מתחת לקו העוני בשנים 1999–2000 עמד על כ-47.15%—כמעט כפול מהממוצע ההודי. נתוני השנים 1996–2001 הראו כי תוחלת החיים במדינה הייתה 61.64 שנים, מעל הממוצע הארצי.
נכון לשנת 2011:
עזר זיכרון
אורייה
אורייה (ଓଡ଼ିଆ), רשמית נקראת "אודיה", היא השפה הרשמית של מדינת אודישה (לשעבר אוריסה). היא מהווה שפת אם של כ-82% מהאוכלוסייה באודישה, במזרח הודו. היא מדוברת גם באזור מדינפור במדינת מערב בנגל, אזור סאראיקלה קהארסוואן בג'הרקאנד ובגלל הגירה, גם במדינת גוג'ראט, במיוחד בעיר סוראט. השפה מדוברת על ידי כ-35 מיליון בני אדם.
שפת האורייה היא שפה הדומה בעיקר לבנגלית, לאסאמית ולמאיטהילי, אבל היא מושפעת גם מפרסית ומערבית.
לאורייה יש כתב משלה. מבחינת השפה והדקדוק היא שפה דוונגארית (קבוצת השפות של צפון הודו, הנגזרות מסנסקריט). מבחינת הכתב היא דומה יותר לשפות דרוודיניאיות (קבוצת השפות של דרום הודו, כגון טמילית).
ברכה מעין שבע
ברכה מעין שבע הוא שמה של תפילה שאומר שליח הציבור כחזרת הש"ץ בליל שבת. תוכן הברכה הוא קיצור ותמצית של התפילה הנאמרת בשבת הנקראת 'תפילת שבע' על שם שבע הברכות שבה, ומכאן שמה 'ברכה מעין שבע'.
מקורות הברכה וטעמה.
ברכה מעין שבע נזכרת בתלמוד הבבלי רק כבדרך אגב ב. בירושלמי מופיעה הברכה כמנהג הנהוג בבבל במקום שאין בו יין לקידוש.
על פי הנאמר בבבלי שם, אין סיבה מהותית לברכה זו, שהרי חזרת הש"ץ אינה נוהגת בתפילת ערבית, וברכה זו היא תקנה שטעמה הוא "משום סכנה". המפרשים הסבירו טעם זה כמיועד להאריך את התפילה כדי למנוע סכנה מהמתפללים שנשארים אחרונים בבית הכנסת, בזמן שמקום בית הכנסת היה מחוץ לשטח המיושב (על מי שלא מחכה למתפללים האחרונים נאמר "טורפים לו תפילתו בפניו"). למשל, רש"י בפירושו למסכת שבת שם מסביר: הרמב"ם נותן הסבר דומה ב:
כאמור, בתלמוד הירושלמי טעם זה אינו נזכר, ועל פי המובא שם מטרתה של הברכה היא אחרת לגמרי – להוות תחליף לקידוש עבור אנשים שאין להם יין:
מהות הברכה.
ברכה מעין שבע פותחת בדומה לשאר תפלות שמונה עשרה: "בא"י או"א א-להי אברהם א-להי יצחק וא-להי יעקב, הא-ל הגדול הגבור הנורא, א-ל עליון, קונה שמים וארץ". ההמשך "קונה שמים וארץ" הוא כנראה נוסח ארצישראלי קדום שהיה נוסח הקבוע בכל התפלות.
לאחריו יש ברכה קטע הכולל את שבע הברכות שבתפילת שבע בקצרה:
ואחריו אומרים או"א רצה במנוחתנו כבכל תפילות שבת עד לחתימה "בא"י מקדש השבת"
מנהגים ודינים נוספים.
פסק השולחן ערוך שמי ששמע ברכה זו משליח ציבור יצא ידי חובתו, וכמה אחרונים מפקפקים בזה.
בקהילות שונות נהוג שהקהל אומר יחד עם החזן חלק מהברכה (החל מ'מגן אבות' ועד 'זכר למעשה בראשית'), ויש מקפידים שהש"ץ יחזור על 'מגן אבות' אחרי שהקהל אמרוהו.
בלילי יום טוב גם כן היה ראוי לומר ברכה זו, אך מאחר שלא תקנו חז"ל כן אין מברכים. היות שברכה זו תוקנה כלפי שבת, אין בה אזכור למועדים אחרים, אף אם חל ראש חודש או יום טוב במקביל לשבת.
בשבת שובה אומרים 'המלך הקדוש' במקום 'האל הקדוש', בדומה לשינוי בתפילה הנוהג בכל עשרת ימי תשובה.
תקנה זו בתוקפה גם כיום, למרות שבתי הכנסת נמצאים בשטח המיושב, ואף כשאין מי שאיחר לבוא. אך בשל הסיבות לתיקונה, היא נאמרת דווקא במניין במקום קבוע, ולא ביחידות או במניין מזדמן. אולם, יש שכתבו שמנהג ירושלים לאומרה גם במנין מזדמן וכן ראוי לנהוג בכל מקום.
יש מנהגים שונים אם לאומרו בליל א' דפסח שחל בשבת, וברוב הקהילות נוהגים שלא לאומרו.
בקהילות אשכנזיות שונות, וכן במוזיקת הכליזמר נפוץ השימוש בשטייגר "מגן אבות", המכונה כך על שם הנעימה ששימשה לניגון התפילה בבתי הכנסת.
פיוטי מגן אבות.
בשבתות מיוחדות, נהוג באשכנז להוסיף פיוט בברכה זו.
בובנשוואר
בובנשוואר (באורייה: ଭୁବନେଶ୍ବର, בהינדי: भुवनेश्वर) היא בירת מדינת אודישה, במזרח הודו.
בעיר גרים כ-882 אלף בני אדם (נכון ל-2011) והיא נקראת "עיר המקדשים", בזכות מאות המקדשים ההינדיים הפזורים בה. עם זאת, רוב המקדשים סגורים למבקרים שלא שייכים לדת ההינדית.
העיר נוסדה במאה השלישית לפני הספירה והייתה בירת ממלכת קלינגה. העיר היא בירת כת היאגאנט. יש בה מקדשים רבים מתקופת הגופטה המאוחרת מהמאות השמינית עד ה-15, ביניהם מקדש מוקטשווארה.
ב-1991 מנתה העיר 410,000 תושבים בלבד. בשנים שלאחר מכן עברה העיר מודרניזציה מסיבית והיא גדלה במהירות. בעיר שדה תעופה, אוניברסיטה ומוסדות לימוד רבים. בעיר שיעור אוריינות גבוה במיוחד - 93.15 אחוזים, הרבה מעבר לממוצע הלאומי - 74.04 אחוזים.
סמל הותיקן
נלוקסון
נלוקסון (נקרא גם נרקאן, אנגלית: Naloxone) הוא אנטגוניסט אופיואידי טהור שפותח על ידי Snkyo ב-1960. נלוקסון הוא תרופה המשמשת כדי לאזן את ההשפעה של מנת יתר של אופיואידים, כגון הרואין או מורפין, במיוחד במצבים מסכני חיים של דיכוי מערכת העצבים המרכזית, מערכת הנשימה וירידה בלחץ דם. נלוקסון נמצא גם בשימוש ניסיוני לטיפול בחוסר רגישות מולדת של כאב ואנהידרוזיס, הפרעה נדירה ביותר שגורמת לכך שהאדם לא מסוגל להרגיש כאב או להבדיל בין טמפרטורות. התרופה משווקת תחת שמות שונים, ביניהם נרקאן, Nalone, ו-Evzio. אין להתבלבל עם נלטרקסון, אנטגוניסט אופיואידי עם אפקטים אחרים, המשמש לטיפול בהתמכרות ולא לטיפול חירום ממנת יתר.
פורי
פורי (בהינדי: पुरी) היא עיר במדינת אודישה, במזרח הודו על חופו של מפרץ בנגל.