הוא ניזון מיצורים מתים ונבלות של טורפים גדולים כמו היגואר, וניזון גם מחרקים ומחיות קטנות כמו לטאות. רוב זמנו הוא מעופף בזרמי אוויר חם ודואה עליהם ללא מאמץ בחיפוש אחר פגרים. הוא מסוגל גם לעוף בים העצים והכנפיים שלו מעוגלות מספיק לשם כך. הוא גם צריך לשתות ולשם כך שותה מהאוויר מבריכות או נחלים ביער. כשחם מאוד הוא מתקרר בדרך ייחודית - הוא מטיל מים על רגליו.
הקתרטס נמצא באזור אגן האמזונאס במדינות: דרום מזרח קולומביה, דרום מזרח ונצואלה, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, צפון ומערב ברזיל, צפון בוליביה, מזרח פרו ומזרח אקוודור. הוא מצוי באוכלוסיות גדולות בין 100,000 ל-1,000,000 פרטים, ואיננו נמצא בסכנת הכחדה למרות כריתת היערות באזורו.
קתרטס סוואנה
קתרטס סוואנה (שם מדעי: Cathartes burrovianus) הוא מין עוף דורס ממשפחת הקונדוריים. אוכל נבלות המצוי באמריקה המרכזית והדרומית החי בטבע בביצות, ערבות ויערות גשם שונים.
זהו עוף גדול מאוד, שאורכו 53–56 סנטימטרים ואורך מוטת כנפיו 150–165 סנטימטרים. המשקל מגיע ל-1.95-0.95 קילוגרם. הוא מזכיר את הקתרטס התרנגולי, וכמוהו בעל עור חשוף עם גוף גדול בצבע שחור. על הכנפיים סימנים לבנים גדולים והעור החשוף בצבע צהוב ולא לבן כמו קרובו. המקור מוארך ואדמדם והקתרטס בעל חוש ריח מצוין בניגוד לרוב העופות, מה שעוזר לו להריח את הנבלות שהוא ניזון מהם ולאתר אותם בתוך היער הסבוך. כדי למצוא אותם הוא דואה באוויר חם ופורש את כנפיו במאמץ מזערי ותוך כדי מחפש או מרחרח אחרי קורבנות של טורפים גדולים כמו היגואר. כאשר הקתרטס מוצא טרף הוא מתקהל ויכול לסיים ארוחה כזו במהירות.
הם מקננים בחללי עצים או בנקרות ומערות טבעיים והנקבות מטילות 2 ביצים בצבע קרם ועם כתמים. האפרוחים מצמיחים נוצות חודשיים עד שלושה חודשים מבקיעתם.
הקתרטס אינו נמצא בסכנת הכחדה כלשהי.
אריק להב ליבוביץ'
קרקרה מפוספסת
קרקרה מפוספסת (שם מדעי: "Phalcoboenus australis") היא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים החי בטבע בקצוות הדרומיים של אמריקה הדרומית ובעיקר באיי פוקלנד.
הקרקרה היא בין הגדולים במשפחת הבזיים ואורכה 40–60 ס"מ בממוצע כשמשקלם 1,300-1,700 גרם. הם עופות שחורים אבל החזה חום־כתום ומנומר באפור עד לראש השחור. נוצות הראש והעורף מסולסלות ופרועות מעט, העיניים גדולות והמקור הצהוב חד ביותר.
תפוצה: הקרקרות נפוצות בעיקר באיי פוקלנד שליד ארגנטינה (ובשליטת בריטניה) וכן באזור ארץ האש. הם נפוצים לאורך כל האי אבל בולטים ליד מושבות רבייה של עופות ים. הם מותאמים גם לתנאים הרריים.
מזון: הם אוכלי בשר, נבלות, שאריות מזון פזורות וגם יודעים גם לחפור כדי למצוא חרקים או תולעים אבל הם גם ציידי עופות ים חסרי אונים כמו אפרוחי פינגווינים ואלבטרוסים שמגוננים על ילדיהם מפני הקרקרות כשהם מוצאים אותם. הם עלולים גם לתקוף כבשים חולות או צעירות, דבר שגרם לחקלאים לרדוף אותם.הם תופסים מזון בחבורות ולהקה גדולה יכולה להתמודד עם גור אריה ים צעיר.
שימור: ערך 500 פרטים בוגרים של הקרקרה. הקרקרות לא מפחדות מאנשים ואף עלולים לחטוף להם מזון או ממחטות מהיד. הם גם גורמים נזקים למגדלי כבשים שצדו אותם דלדלו את מספרם, אבל כיום הציד שלהם אסור.
בז צוחק
בז צוחק (שם מדעי: "Herpetotheres cachinnans") הוא עוף דורס טרופי ממשפחת הבזיים החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית, באמריקה המרכזית ובמקסיקו, והוא המין היחיד בסוגו. הוא ניזון בטבע ממגוון בעלי חיים אך בעיקר מנחשים ומכאן שמו השני בז הנחשים.
הוא שונה טקסונומית מרוב מיני הבזים שמצויים בסוג בז ומהווה מין ביניים בין בזים לקרקרות - עופות אוכלי נבלות, בעלי מקור גדול ואדום. הוא קרוב בעיקר לסוג בז יערות (Micrastur), שגם חיים באותו אזור באמריקה.
זהו בז בינוני בגודלו ואורכו מגיע ל-46–56 ס"מ, מוטת כנפיו 79–94 ס"מ ומשקלו 600–800 גרם. הנקבות גדולות מהזכרים.
הבז הצוחק הוא גוף צהוב-בהיר עם כנפיים שחורות ו"מסיכה" לאורך הפנים משני צידי העיינים. מעל הראש הלבן ציצה לבנה עם פסים שחורים דקים והמקור הצהוב חזק ומעוקל, טוב בשביל להרוג יצורים קטנים במהירות. הזנב ארוך ומפוספס מעט והרגליים הקטלניות צהובות. הכנפיים של הבז רחבות מאוד וכשהוא עף צורתו מזכירה נץ ולאו דווקא בז. הקולות הייחודיים שלו שהקנו לו את השם צוחק הם קולות חברתיים בסגנון "האהאהא" שחוזר על עצמו בעיקר בעת מלחמה עם יריב או קריאת הזדווגות של הבזים. יש להם גם קריאות דומות לתקשורת בין שני המינים.
הוא חי בטבע ממקסיקו עד פרגוואי וצפון ארגנטינה בעיקר ביערות גשם טרופיים או בסוואנות לחות. עם זאת הוא נמנע מיערות סגורים וסבוכים.
הבז ניזון מהחיות הקטנות שהוא מוצא ביער ובעיקר מנחשים, כולל ארסיים כגון פתן אלמוגים, וכן לטאות, ובנוסף יאכל גם יונקים קטנים שונים, עטלפים ופרוקי-רגליים. בעת שהוא לא מחפש טרף הוא יצור שקט ביותר שכמעט ולא נע ובניגוד לרוב הבזים לא יפגע בעופות קטנים יותר.
בדומה לרוב הבזים, בעונת הרבייה יגן זוג הבזים על הטריטוריה מפני כל בז מסיג גבול.
קרקרה אדומת-גרון
קרקרה אדומת-גרון (שם מדעי: "Ibycter americanus") הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים והוא המין היחיד בסוגו. הקרקרה חיה בטבע ביערות של מרכז אמריקה ודרום אמריקה כולל יער האמזונאס ובניגוד להרבה עופות דורסים מעדיפה לחיות בחבורות של דורסים.
תפוצתה בטבע במדינות הטרופיות של אמריקה, מדרום מקסיקו לוונצואלה, ובעיקר באמריקה המרכזית והדרומית. הן חיות ביערות טרופיים ויערות הרריים טרופיים וסובטרופיים ונמצאות רוב הזמן על העצים.
מאפיינים.
אורכם של הקרקרות 51 סנטימטרים בממוצע אצל זכרים ו-56 סנטימטרים אצל הנקבות. הם עופות שחורים עם פנים וגרון אדומים (ומכאן שמם) ומקור צהוב למעט פיסה תכלת בקדמתו, גדול ומעוקל. הרגליים אדומות והזנב ארוך. כנפי הקרקרות נועדו כדי לעוף בין עצי היערות והם מעוגלים ומזכירים כנפי נץ.
הקרקרות ניזונות בעיקר מזחלי דבורים וצרעות ולעיתים גם מדבורים בוגרות ומפירות. יצורים בעלי חוליות מאוד נדירים בתפריטם, אך בעתות מחסור במזון הם יאכל חולייתנים. הם צדים בקבוצות, תוקפים בהפצצות מהאוויר כוורות של דבורים במטרה להפיל אותה מהעץ ואז בורחות מהנחיל הזועם שלהם. הם קורעות חלקים מהקן שנופל, והקרקרות מתבייתות על השלל שהם רצו - הזחלים. לעיתים כל הקן נופל והצרעות עפות לבנות קן חדש. הם לא מראות רגישות לעקיצות הצרעה אבל לא ברור האם הם חסינים לגמרי לארס. אך כריתת היערות באזור חיותם מצמצמת את כמות הכוורות שהקרקרה יכולה להשיג. הקרקרה הנפוצה אינה בסכנת הכחדה.
אולף הראשון, מלך דנמרק
אולף הראשון (בדנית: Oluf I; 1050 לערך – 18 באוגוסט 1095) היה מלך דנמרק מ-1086 ועד מותו. הוא עלה לכס המלכות לאחר מותו של אחיו קנוט הרביעי ("הקדוש") והיה בנו של סוון השני והשלישי מבין בניו שעלה על כס המלכות. אולף נשא לאישה את אינגגרד, בתו של האראלד השלישי, מלך נורווגיה. לאחר מותו ירש אותו אחיו אריק הראשון.
ראשית חייו.
אולף נולד בשנת 1050 לערך למלך סוון השני ולפילגשו ששמה לא ידוע. במהלך תקופת מלכותו של אחיו הגדול, קנוט הרביעי, כיהן אולף לכאורה כדוכס שלזוויג. ב-1085, נקרא אולף להתגייס למערכה כנגד אנגליה. קנוט לא היה יכול להצטרף למערכה ולאחר שהצי שגויס עייף מלהמתין לו, הפך אולף להיות דוברם של אנשי הצי. קנוט חשש מתמיכה שהייתה לאולף בקרב האצולה, בעוד שלאולף היו חששות בנוגע לתוכניות הירושה של קנוט והוא ראה באחיינו, שארל הטוב, כמתחרה בפוטנציה. קנוט ראה באולף כמעורר מהומות והוא נאסר על ידי אחיו אריק, לימים אריק הראשון. אולף גורש לפלנדריה ושם הושם תחת פיקודו של רובר, רוזן פלנדריה.
מלך.
ביולי 1086 נרצח קנוט הרביעי במנזר סנט אלבן באודנסה, במהלך מרד שהתחולל בצפון יוטלנד. אולף הוכרז כמלך באספה שהתכנסה בוויבורג, למרות שהוא שהה עדיין בפלנדריה. על פי ההסדר הוחלף אולף באחיו הצעיר נילס, כדי לאפשר לו לשוב לדנמרק. עם שובו של אולף, נמלט אריק לסקונה. אולף היה השלישי מבניו של סוון השני שעלה על כס המלכות הדני.
תקופת מלכותו של אולף עמדה בסימן של כמה שנים רצופות של בצורת ורעב. על פי ההיסטוריון הדני, ארליד הויטפלדט, הייתה עונת האביב בשנים אלה כה יבשה, עד כי השדות נראו כאילו אירעו בהן שריפות ובעונת הסתיו ירדו גשמים כה חזקים לעיתים תכופות, עד שהאנשים שטו על גבי גזעי עצים כדי לקצור את שיבולי החיטה שבצבצו על פני מי השיטפונות. הרעב התגבר עד אשר האנשים חפרו באדמה כדי ללקט שורשים. רבים מעשירי דנמרק ירדו מנכסיהם והעניים מתו מרעב. בניסיונות הראשונים להקדיש את קנוט הרביעי, כונה אולף "הרעב" (Hunger), כדי לפאר את שמו של קנוט. באותה עת נטען שהרעב היה עונש משמיים על רציחתו של קנוט. הכרוניקן סקסו גרמטיקוס תיאר את הרעב כתופעה דנית ייחודית, למרות שמאוחר יותר התברר כי התופעה הייתה מנת חלקן של ארצות רבות באירופה באותה תקופה.
אולף ניתק ככל הנראה את קשריה של דנמרק עם הרפורמה הגרגוריאנית ותחת זאת תמך באנטי-אפיפיור קלמנט השלישי. במהלך תקופת מלכותו בוטלו כמה מהחוקים שחוקק קנוט וכוחן של הכמורה ושל המלוכה נחלש לטובת האצולה. כאשר ביקש סקילם היבידה לקבל את תמיכתו של אולף לפעולת נקמה על מותו של אחיו באמצעות מערכה צבאית כנגד הונדים, לא יכול היה אולף לגייס את הכוח הדרוש לכך. האצולה הפכה להיות יותר מעורבת בפעולתה של הכנסייה והאציל מיוטלנד, אסר סוונדסן מונה ב-1089 על ידי אולף להיות הארכיבישוף של לונד.
מותו.