קלאודיוס נרצח ב-13 באוקטובר 54 על ידי אגריפינה לפני שיכול היה לשנות את סדרי הירושה. בריטניקוס ואחיותיו ננעלו בביתם כדי להבטיח שאף אחד לא יוכל לאיים על מעמדו של נירון. בנוסף, צוואתו האחרונה של קלאודיוס נגנזה, משום שבריטניקוס הוזכר בה כיורש אפשרי. תומכו העיקרי של בריטניקוס, טיבריוס קלאודיוס נרקיסוס, הוצא להורג.
אגריפינה, ששלטה באימפריה באמצעות בנה נירון, התחילה לחפש לו מחליף כתוצאה מסכסוך שפרץ ביניהם. בריטניקוס נתפס בעיניה כמועמד מתאים. נירון הבין שבריטניקוס מסכן את שלטונו. הוא הרעיל אותו בזמן מסיבה. בריטניקוס נפטר ב-11 בפברואר 55, יום אחד לפני יום הולדתו ה-14 וחודש לפני מועד הפיכתו לבוגר על פי החוק הרומאי.
לפי סווטוניוס, הקיסר טיטוס היה חברו הקרוב של בריטניקוס. הוא טען שישב עם בריטניקוס בארוחתו האחרונה וטעם מהאוכל המורעל שהרג אותו. בזמן שלטונו הקים טיטוס פסלים וטבע מטבעות לזכר חברו המת.
Ultra Wide Band
כזבי בת צור
כָּזְבִּי בַת צוּר היא דמות המוזכרת בפרשת בלק ופרשת פינחס, שהייתה בת אחד מחמשת נשיאי מדין (לפי חז"ל מדובר בבלק שהפך למלך מואב). כזבי זנתה עם נשיא שבט שמעון, זמרי בן סלוא, בזמן חניית בני ישראל בשיטים. בתגובה למעשה הרג פינחס את שניהם ברומח.
הרקע למעשה הזנות.
לפי הכתוב בתורה, לאחר ארבעים שנות הנדודים במדבר הגיע עם ישראל לשיטים ,שם חנה. קודם לכן ניסה בלעם, שנשכר על ידי בלק בן ציפור מלך מואב, לקלל את ישראל אך ה' שם בפיו דברי ברכה. המדרש מביא כי כאשר בלעם ראה זאת, ייעץ לבלק להכשילם על ידי בנות מדין. בלק קיבל את העצה ושלחן. הן פיתו חלק מעם ישראל לזנות עמהן ושכנעום להשתחוות לבעל פעור.
מעשה הזנות.
שיא החטא של העם מגולם בלקיחת זמרי בן סלוא נשיא שבט שמעון בריש גלי את כזבי בת צור והכנסתה לעין כל לאוהלו כדי לשכב עימה. בעת ההימשכות של ישראל אחר בנות מואב ומדיין וסגידתם לבעל פעור עקב כך, פורצת מגפה בעם.
על פי המדרש (ירושלמי סנהדרין פ"ט) תפס זמרי את כזבי המדינית בבלוריתה ובא לפני משה בשאלה: "בן עמרם (כביטוי לזלזול)! זו אסורה או מותרת? ואם תאמר אסורה, בת יתרו (צפורה, אשת משה) מי התירה לך?" זאת למרות שמשה היה מותר לו לשאת את צפורה, מאחר שלקחה לפני מתן תורה. אבל מאחר שזמרי לא בא כדי לשאול הלכה אלא להתריס בלבד, נעלמה ממשה ההלכה והוא לא ידע להסביר את מעשיו. הדבר גרם לתגובה קשה בעם: "געו כולם בבכיה, והיינו דכתיב והמה בוכים פתח אוהל מועד".
הריגת זמרי וכזבי.
המקרא מתאר את הריגתם בקצרה: .
במדרש תנחומא נאמר שנעשו לפינחס כמה נסים:
המדרש מסביר כי משה שכח את ההלכה ולא ידע מה לעשות, ופינחס היה היחיד שזכר את ההלכה: "וירא פינחס בן אלעזר, מה ראה? אמר רב, ראה מעשה ונזכר הלכה... הבועל את הגויה קנאין פוגעין בו".
דודה
דודה הייתה להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 1980 על ידי דני סנדרסון וגידי גוב והתפרקה בשנת 1981. הלהקה הוציאה אלבום אחד שנשא את שמה.
היסטוריה.
הקמת הלהקה.
"דודה" הייתה הלהקה השלישית שבה שיתפו סנדרסון וגוב פעולה, אחרי "כוורת" ו"גזוז". את הרעיון להקים להקת רוק העלו סנדרסון וגוב ב-1979, עוד בתקופת פעילותם ב"גזוז" (לאחר שביצעו באחת ההופעות את השיר "רוני" בעיבוד רוקיסטי יותר וקיבלו ביקורות טובות מהקהל). סנדרסון וגוב היו שותפים כלכלית להפקת הלהקה. הם צירפו אליהם את הגיטריסט יהודה עדר, שהיה מחליפו של סנדרסון בלהקת הנח"ל והתפרסם מאוחר יותר גם כחבר בלהקת "תמוז". עדר חזר אז מלימודי מוזיקה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון שבארצות הברית, ותכנן לעסוק בהלחנה קלאסית. בעידודו של סנדרסון הוא הצטרף להרכב. את ההרכב השלימו שניים מנגני המופע "קוראים לזה אושר" של יהונתן גפן ואסתר שמיר: הבסיסט אלון נדל והמתופף דובי קיזלשטיין.
הופעות הלהקה ופירוקה.
בסוף 1980 הוציאה הלהקה אלבום אולפן הנושא את שם הלהקה. לקראת סיבוב ההופעות שליווה את האלבום הקליטה הלהקה את השיר "אלף כבאים", שכתבו סנדרסון וגוב במשותף. זהו אחד השירים הבודדים שבהם השתתף גוב בכתיבה. את קטע הגיטרה המפורסם באמצע השיר עיבד יהודה עדר. השיר הפך ללהיטה הגדול ביותר של הלהקה.
בהופעות שרו חברי הלהקה, לצד השירים מאלבומה, מעט שירים של "כוורת" ושל "גזוז", וכן מספר שירים חדשים שלא נכללו באלבום. הופעות אלו לא זכו להצלחה, וקהל הצופים, שהיה רגיל לפופ הקליל יותר של להקותיהם הקודמות של סנדרסון וגוב, לא הצליח להתרגל לרוק שהציעה "דודה". במהלך אחת ההופעות אף ביקש אחד מהצופים מגידי גוב להנמיך את הווליום. במקרה אחר, ביקשו שניים מהצופים את כספם בחזרה, לאחר שהבינו איזה סגנון מוזיקה מנגנת הלהקה. סנדרסון ניסה להגדיל בהופעות את כמות השירים של "כוורת" ו"גזוז" ולהוסיף קטעי הומור בין השירים, אך צעד זה הביא לחילוקי דעות בינו לבין גוב, ששאף להתרכז במוזיקה בלבד.
בשנת 1981, לאחר מספר חודשי הופעות עזב גוב את הלהקה, כדי להצטרף למחזה "התשה". עזיבתו הביאה לפירוק הלהקה, שלא המשיכה להופיע בלעדיו. הלהקה הקליטה שירים לאלבום שני, אך אלו נגנזו. אחד מהם, "בשדה ירוק", הוקלט כעבור עשר שנים על ידי גוב עצמו לאלבומו "אין עוד יום".
האלבום.
הקלטת האלבום נמשכה כחצי שנה, ונעשתה באולפני "טריטון". באוגוסט 1980 יצא תקליט שדרים ראשון של הלהקה, "נשר", שכתב והלחין סנדרסון. השיר היה בן כמעט שבע דקות, ובסגנון כבד יותר משיריו של סנדרסון עד אז. על התקליט המקורי נכתב ששם הלהקה הוא "קשר חם", אך לאחר שכבר הודפס הודבקה עליו מדבקה ועליו שמה החדש של הלהקה, "דודה", שנבחר על ידי סנדרסון.
ב-20 בדצמבר 1980 יצא האלבום. סנדרסון כתב והלחין את כל שיריו, והעיבודים היו פרי עבודה משותפת של חברי הלהקה. בין שיריו המצליחים של האלבום היו: "גרעינים", "שקט שקט" ו"אלף כבאים"(שצורף למהדורות מאוחרות יותר של האלבום). נכללו בו גם שלושה קטעים אינסטרומנטליים: "אושקה", "קופלה" ו"נערות בבל". ב"נערות בבל" ניגן כל אחד מחברי הלהקה בכלי נגינה שונה מהמקובל, לרבות גוב, שניגן בגיטרה בס.
האלבום נמכר בכ-15,000 עותקים, מספר עותקים נמוך מאוד לעומת הצלחת להקותיהם הקודמות של סנדרסון וגוב (לאור העובדה ששני אלבומי הבכורה של הלהקות הקודמות, מכרו יותר מ-70,000 עותקים כל אחד).
הוצאות מחודשות של אלבום הלהקה.
ב-1991 יצא האלבום על גבי תקליטור. למהדורה זו צורף השיר "אלף כבאים", וכן שתי רצועות בונוס קצרות: "שקט שקט: הגרסה הפחות משודרת" ו"טכנאי הקול משתלטים על העולם". עם זאת, השיר הקצר "אושקה" הושמט ממהדורה זו.
בשנת 2011 יצאה מהדורה נוספת של האלבום, שכללה את "אושקה" ואת "אלף כבאים", אך לא את שני הקטעים שצורפו למהדורה הקודמת. למהדורה זו צורף תקליטור המתעד את הופעתה של הלהקה בבית החייל בתל אביב באפריל 1981, שהוקלטה על ידי גלי צה"ל. בהופעה זו שרו חברי הלהקה, לצד השירים מהאלבום, שני שירים של "כוורת" ("האיש הכי מהיר" ו"שיר מלחים"), גרסה לשיר "Why Do Fools Fall in Love" של פרנקי ליימון וכן מספר שירים שנחשפו לראשונה רק עם הוצאת מהדורה זו, כ"קניתי לה", "המעיל" והקטע האינסטרומנטלי "בעקבות הציפור הכחולה". עטיפת האלבום של המהדורה המחודשת הוחלפה בעטיפה עם תמונה דומה, אך על רקע שונה, ועם סגנון כתב שונה של שם הלהקה.
השפעה.
"דודה" פעלה בתקופה שבה לא פעלו להקות רוק רבות בישראל, ארבע שנים לאחר התפרקותן של הלהקות המצליחות "כוורת" ו"תמוז". הלהקה הייתה אחת הראשונות שניגנו רוק בסגנון כבד יותר, וסללה את הדרך לסגנון שהפך למקובל יותר במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. אחריה זכו להצלחה גדולה יותר להקות רוק כ"תיסלם", "הקליק" ו"בנזין". גם אמנים ותיקים יותר פנו לאחר מכן לרוק הכבד יותר, כמו שלום חנוך באלבומו "חתונה לבנה" ואפרים שמיר בלהקתו "חמסין".
גרסאות כיסוי לשירי הלהקה.
אחדים משירי הלהקה הוקלטו בביצועים מחודשים על ידי אמנים שונים, לפעמים על ידי חברי הלהקה עצמם. גידי גוב ביצע את השיר "לידיה הלוהטת" באלבום ההופעה שלו "דרך ארץ - ההופעה" שיצא ב-1988. גוב הקליט ב-1991 גם גרסה מחודשת ל"ערב אבוד", במסגרת המופע שליווה את אלבומו "אין עוד יום". גרסה זו נכללה באלבומו "שירים שהתפזרו", והפכה לאחת המוכרות ביותר של השיר. השיר בוצע על ידי אמנים נוספים רבים.
השיר "גרעינים" הוקלט בשנת 2007 בביצוע מחודש של ההרכב הקומי שלישיית מה קשור כחלק מרכזי מקידום תוכנית הטלוויזיה בהנחייתם, שעלתה באותה שנה בערוץ הוט 3. סנדרסון ביצע את השיר יחד עם השלישייה כאשר התארח בתוכנית.
ז'אן-מרי לבלאן
ז'אן-מרי לבלאן (בצרפתית: Jean-Marie Leblanc; נולד ב-27 ביולי 1944), הוא רוכב אופניים צרפתי (רוכב עבר), עיתונאי ומנהלו של מרוץ האופניים הטור דה פראנס בשנים 1989–2005.
נולד בצפון צרפת והפך לרוכב מקצועני ב-1966. עד פרישתו ב-1971, השיג הישגים בינוניים בלבד. הצטיין במרוצי קריטריום ובמרוצי קטעים קצרים. הישגו הבולט ביותר הוא המקום השני, בדירוג הכללי, במרוץ הצרפתי "Les Quatre Jours de Dunkerque" (ארבעת הימים של דנקרק), ב-1970.
לאחר פרישתו, הפך לעיתונאי ספורט בל'אקיפ. ב-1989 נתמנה למנהלו של מרוץ האופניים החשוב בעולם - הטור דה פראנס. בניהולו, הפך המרוץ למודרני יותר והגיע לשיאים חדשים של פופולריות בכל רחבי העולם.
בחלק משנותיו כמנהל המרוץ, היה לבלאן במוקדם של ויכוחים חוזרים ונשנים, כאשר הזמין לטור דה פראנס קבוצות צרפתיות, שנחשבו כחלשות, והעדיפן על פני קבוצות מארצות אחרות שנחשבו כחזקות יותר ובעלות סיכויים להשפיע על מהלך המרוץ.