צ'אקר הוא שמו של מין אמריקני של קורא, ומאחר והן ניצודות כספורט, נראה שנורת'רופ סברה שהשם יהלום כלי טיס שכל יעודו הוא להוות מטרה לירי. השם צ'אקר תקף רשמית רק לגרסאות הייצוא של הכטב"ם, אך באופן לא רשמי הוא משמש לתיאור כל הגרסאות.
XBQM-108.
באמצע שנות השבעים, מרכז הנשק של הצי השתמש ב-MQM-74A כבסיס לכטב"ם נסיוני שכונה XBQM-108, שיועד להדגמת כלי טיס "פוגו" או "טיילסיטר" שיוכל להמריא ולנחות ישר על זנבו. מבנה המטוס, סנפיר הזנב, מערכת השליטה באמצעות רדיו, ומערכת המצנח לחילוץ של ה-MQM-74A נשמרו, אך הכטב"ם צויד בכנף חדשה, מנוע מדגם CAE J402 מתוצרת טלדיין בעל צינור פליטה מסתובב לניהוג ווקטורי, כן נחיתה תלת-אופני, ומערכות בקרת טיסה נוספות. המדגים הושלם והספיק לבצע מספר טיסות לפני שהתוכנית בוטלה.
MQM-74C צ'אקר 2.
הצי היה מרוצה מהצ'אקר 1 אך רצה גרסה מהירה יותר, ובתחילת שנות השבעים נורת'רופ פיתחה גרסה משופרת נסיונית שכונתה MQM-74B, ובעקבותיה החלה לייצר את ה-MQM-74C צ'אקר 2. קשה להבחין חיצונית בין הצ'אקר 2 לצ'אקר 1, אך הצ'אקר 2 גדול יותר במקצת ועושה שימוש במנוע טורבו-סילון משופר מדגם WR24-7 מתוצרת ויליאמס, בעל דחף של 180 פאונד (82 ק"ג), המעניק לו מהירות מרבית של 590 מיל/שעה (950 קמ"ש).
כמו הצ'אקר 1, גם את הצ'אקר 2 ניתן לשגר רק מהקרקע או מספינה. לפחות 1,400 כטב"מי צ'אקר 2 נבנו, בעיקר עבור הצי האמריקני, אך צרכנים אחרים כוללים את נאט"ו, הממלכה המאוחדת, מערב גרמניה, יון, איראן, איטליה, יפן, הולנד, ערב הסעודית וספרד.
BQM-74C צ'אקר 3.
ב-1978, הצי האמריקני דרש כטב"ם מתוחכם יותר, ונורת'רופ הגיבה עם פיתוח חדש שכונה BQM-74C צ'אקר 3. לכטב"ם משופר זה יש מבנה גלילי יותר, בניגוד למבנה המחודד של קודמיו.
ה-BQM-74C כולל טייס אוטומטי המבוסס על מיקרו מעבד המאפשר לתכנתו לביצוע פעולות טיסה מתוחכמות יותר. את ה-BQM-74C ניתן לשגר מכלי טיס כמו גם ממשגר קרקעי. המנוע המקורי היה מדגם WR24-7A (ידוע גם כ-J400-WR-402) מתוצרת ויליאמס, בעל דחף של 180 פאונד (82 ק"ג), אך ב-1986 החלו לייצר גרסה בעלת מנוע משופר מדגם J400-WR-404 מתוצרת ויליאמס, בעל דחף של 240 פאונד (109 ק"ג). ה- BQM-74C מסוגל לבצע תמרונים של עד ל-6 ג'י.
יותר מ-1,600 כטב"מי BQM-74C נבנו. נורת'רופ בנתה עשרה כטב"מי BQM-74C שצוידו במצלמה לביצוע משימות סיור טקטי לצורך הערכת הצי האמריקני, אולם גרסה זו לא נכנסה לייצור סדרתי. ה-BQM-74C הוחלף כעת בייצור ב-BQM-74E, שזהה מבחינה חיצונית אך מונע על ידי מנוע מדגם J400-WR-404, והוא בעל טווח גדול יותר וזמן שהות באוויר רב יותר מקודמיו.
דגמים עתידיים.
בשנות השמונים, נורת'רופ בנתה את ה-NV-144, שהיה גדול ומהיר יותר משמעותית מהצ'אקר 3, אך הוא לא נכנס לייצור. נורת'רופ, המהווה כיום חלק מנורת'רופ גראמן, עובדת כיום על דגם משופר של הצ'אקר המכונה BQM-74F (ידוע בעבר כ"מטרה 2000"). תצורת ה-BQM-74F דומה ל-BQM-74C, אך בשונה ממנו כולל כנפיים משוכות לאחור, משקל ריק של 600 פאונד (270 ק"ג), מנוע משופר בעל דחף של 300 פאונד (135 ק"ג), ומהירות מרבית של 0.93 מאך. ה-BQM-74F יהייה מסוגל לדמות סוגים רבים של כלי טיס וטילי שיוט. הוא יוכל גם לגרור אחריו מטרות ואמצעי הטעייה, ויהייה תואם לתשתית ולמערכות התמיכה של קודמיו. הצי העניק לנורת'רופ גראמן חוזה פיתוח ב-2002.
שירות בחיל האוויר הישראלי.
בפברואר 1971 נחתם חוזה עם חברת נורת'רופ לאספקת כטב"מי צ'אקר לחיל האוויר הישראלי. הייתה זו הפעם הראשונה שנוצר קשר בין חיל האוויר הישראלי ובין חברת נורת'רופ. באותה תקופה הייתה נורת'רופ אחת מספקיות הנשק הגדולות ביותר של מדינות ערב השונות והיא לא הייתה מעוניינת בקשר ישיר עם ישראל, ולכן החוזה לאספקת הכטב"מים נחתם כחוזה עקיף, בין נורת'רופ לבין מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
באוקטובר 1971 הגיעו כטב"מי הצ'אקר לישראל ונקלטו בטייסת 200 של חיל האוויר הישראלי. הצ'אקר כונה בחיל "תלם", שם שנבחר באקראי על ידי מחשב. כטב"מי ה"תלם" הצטרפו לכטב"מי הפיירבי מדגם 147I ("מבט"), שנועדו לצילום אוויר שנקלטו מוקדם יותר אותה שנה בטייסת, וכמוהם היו חלק ממאמצי החיל בהתמודדות עם סוללות טילי הקרקע-אוויר של המצרים באזור תעלת סואץ. כטב"מי ה"תלם" נועדו להעסיק את טילי הקרקע-אוויר ואת תותחי הנ"מ של האויב, ולהקל על מטוסי הקרב לזהות את הסוללות ולהשמיד אותן.
ב-MQM-74A צ'אקר המקורי הוכנסו מספר שינויים לפי דרישת חיל האוויר. השינוי הראשון שנדרש הוא יכולת טיסה עצמאית על-פי תוכנית טיסה קבועה מראש במקום הטסה בשליטה מרחוק. שינוי נוסף שדרש חיל האוויר היה התקנת אמצעים להגדלת שטח חתך המכ"ם שלו על-מנת שייראה במסכי המכ"ם של סוללות הטק"א כמטוס אמיתי. לצורך זה הותקנו בצ'אקר שני אמצעים: עדשות הלונברג שהותקנו בחרטום ובזנב הצ'אקר והיו יעילות רק לגבי מכ"מים שפעלו בתדרים הגבוהים, ומשיבים (טרנספונדרים) שהיו יעילים יותר בתדרים הנמוכים, שבהם פעלו רוב מכשירי המכ"ם הסובייטיים של מדינות ערב.
עקב השינויים שהוכנסו בצ'אקר הוחלט לבצע בישראל טיסת ניסוי, כדי לבחון אותו בטיסה. ההחלטה לבצע טיסת ניסוי בודדת בלבד נועדה למזער את אפשרות חשיפת העובדה שבידי חיל האוויר נמצא פיתיון לטק"א, דבר שגם בתוך החיל היה ידוע רק למעטים. טיסת הניסוי בוצעה בבסיס אל-עריש המבודד בסיני כדי שלא לחשוף אותו לעיניים סקרניות.
ה"תלם" הופעל במלחמת יום הכיפורים לצורכי איתור סוללות טילים ולהטעייה. לאחר המלחמה שופר הכטב"ם, הותקנה בו מצלמת וידאו והוא שימש במשך זמן קצר למטרות צילום. במבצע "ערצב 19" להשמדת סוללות הטק"א הסוריות בבקעת הלבנון, שנערך ביום הרביעי למלחמת לבנון הראשונה, שוב הופעל ה"תלם" לצורכי איתור סוללות טילים ולהטעייה.
ניקה מסמותרקיה
ניקה מסמותרקיה (ביוונית: Νίκη της Σαμοθράκης) הוא פסל עשוי שיש מן התקופה ההלניסטית. הפסל, המתאר את האלה ניקה כדמות מכונפת הניצבת מול הרוח מוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז, והוא נחשב לאחד מאוצרות האמנות הגדולים של המוזיאון, אף על פי שידיו וראשו אבדו במרוצת השנים.
לפי השערות יצר את הפסל פיתוקריטוס איש רודוס בתחילת המאה השנייה לפנה"ס לזכר ניצחון ימי. הפסל מוקם בהיכל האלים הכבירים באי סמותראקי (Samothrace). הפסל התגלה בחפירה ארכאולוגית בשנת 1863 על ידי שארל שאמפּוּאָזוֹ (Charles Champoiseau), הקונסול הצרפתי באדירנה.
הפסל מציג את דמותה המכונפת של ניקה, אלת הניצחון היוונית, כשהיא נמצאת במצב של הליכה. האלה לובשת בד כבד המתלפף ברוח חזקה סביב מותניה ואילו מתאר פלג גופה העליון מודגש על ידי בד דק הצמוד לגופה. לדמות זוג כנפיים גדולות ופרושות והדמות כולה נראית כאילו היא נוחתת. רגלה הימנית נושאת את משקלה, ראשה היה מופנה שמאלה ובידה, השבורה כעת, החזיקה כנראה את אחד מסמליה של ניקה כמו חצוצרה או זר ניצחון. מקור אפשרי לפסל זה מצאו החוקרים בפסל ניקה מסוף המאה הרביעית לפנה"ס אשר הוקם "לזכר ניצחון דמטריוס על הצי התלמאי ליד קוס בשנת 306 לפנה"ס".
ון גוך
ארתור סטיבן מאברוגורדאטו
ארתור סטיבן מָאברוגורדאטו (באנגלית: Arthur Stephen Mavrogordato) (22 בנובמבר 1886 - 1 בינואר 1964) היה מפקד משטרת המנדט בארץ ישראל בין השנים 1923 ל-1931.
ביוגרפיה.
ארתור סטיבן מאברוגורדאטו נולד בשנת 1886 בניקוסיה שבקפריסין כבן לאב יווני, ממשפחת הפנרים מאברוכורדאטוס (Μαυροκορδάτος) ולאם אנגלייה. הוא חונך בראטלנד קולג', באוקהם שבמחוז ראטלנד באנגליה, במסלול למיועדים לשירות הממשלתי הבריטי. הצטרף למשטרת קפריסין בשנת 1906, בדרגת לוטננט, וכעבור שנתיים עלה לדרגת מפקח. במהלך שירותו בקפריסין היה מפקד משטרת מחוז לימסול והתמודד עם חבורות שודדים שאף ניסו להתנקש בחייו. בשנת 1913 הוצב לתפקיד עוזר מפקד המשטרה הבריטית בסיירה לאון. בימי מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1914 ל-1918 שירת כקצין מטה, בדרגת קפטן, במפקדת הכוחות הבריטים במערב אפריקה, שהייתה מסופחת לצי הבריטי. בין 1919 ל-1923 שירת כקצין במשטרת "Black and Tans" באירלנד , כוח משטרה שגויס מאנשי מילואים, ונועד לדכא את הלאומנים האירים במהלך מלחמת העצמאות האירית.
שוטר בארץ ישראל.
בשליש הראשון של 1923 הוצב מאברוגורדאטו בארץ ישראל לשרת כמחליפו של סגן מפקד משטרת המנדט, ומנהלו בפועל, פרסי בראמלי, שהיה עוין ליישוב היהודי ולתנועה הציונית. מאברוגורדאטו שקיבל דרגת קולונל הושפע מעמדתו זו של בראמלי. מ-1922 היה מפקד משטרת המנדט כפוף לגנרל הנרי טיודור, שתוארו היה "האחראי על ביטחון הציבור" (Director of Public Safety), ופרט למשטרת המנדט פיקד על יחידות צבא שונות, וכן על הז'נדרמריה הבריטית והמשטרה המעולה. ב-1924 עזב טיודור את ארץ ישראל, ומאברוגורדאטו קיבל את הפיקוד העליון על הז'נדרמריות, והחזיק בו עד פירוקן בשנת 1926.