בסתיו של שנת 1049 או באביב 1050, אנרי שלח את הבישוף גוטייה מו ואת גוסלין מצ'וני ועימם יועצים נוספים לחצרו של הנסיך הגדול יארוסלאב הראשון, נסיך קייב. על פי התיעוד ההיסטורי, גם הבישוף רוג'ר משאלון נכח בפגישה, אך יש המשערים כי הוא היה שם בשליחות דיפלומטית נפרדת. לא נותר תיעוד של משא ומתן לנישואין או להסדרי הנדוניה, אף על פי שעל פי הדיווחים, אן יצאה מקייב עם "מתנות בשפע". היסטוריונים טוענים שחלק מהעושר שהביאה לצרפת כלל תכשיט עשוי אבן-יקינתון שהמדינאי ואב המנזר סוגריוס שיבץ מאוחר יותר בתיבת השרידים הקדושים במנזר סן דני. אן עזבה את קייב בקיץ או בסתיו 1050 ונסעה לריימס.
מלכותה.
אן נישאה לאנרי ב-19 במאי 1051, במהלך חג פנטקוסט. אנרי היה מבוגר ממנה כמעט בעשרים שנה. מיד לאחר טקס הנישואין היא הוכתרה למלכת צרפת והפכה למלכת צרפת הראשונה שהכתרתה נערכה בקתדרלת ריימס.
אן ואנרי היו נשואים במשך תשע שנים ונולדו להם שלושה בנים: פיליפ, רובר (שמת צעיר), ואיג, ובת בשם אמה.
השם היווני במקורו "פיליפ"', המקובל עד היום במשפחות המלוכה של מערב אירופה, היה כאמור שמו של בנה הבכור של המלכה אן, והיא שהביאה אותו למערב.
כמלכה, אן הייתה זכאית להשתתף במועצה המלכותית, אך כמעט ואין תיעוד על כך שהשתתפה במועצה בפועל. בתקנה משנת 1058 נזכר כי אנרי העניק פריבילגיה לשניים מהכפרים הקשורים למנזר סן-מור-דה-פוסה לייד פריז, "באישור אשתי אן וילדינו פיליפ, רובר ואיג". אן כנראה החזיקה ברשותה שטחים באותו אזור כחלק מהסדרי הנדוניה שלה.
בשנת 1059 פרץ סכסוך בין המלך אנרי לכנסייה על רקע הרפורמה הגרגוריאנית. במהלך תקופה זו, האפיפיור ניקולאוס השני שלח למלכה אן מכתב המייעץ לה להיות נאמנה למצפונה, לפעול לתיקון עוולות, ולהתערב כנגד אלימות ודיכוי, וכן מעודד אותה להשפיע על בעלה לשלוט במתינות. כמה היסטוריונים פירשו את מכתב זה מהאפיפיור כמעיד על כך שאן עזבה את הכנסייה האורתודוקסית המזרחית והפכה לקתולית.
עוצרת צרפת.
עם מותו של אנרי ב-4 באוגוסט 1060, ירש פיליפ את הכס. הרוזן בולדווין החמישי מפלנדריה, בעלה של אדלה, אחותו של אנרי, מונה להיות אפוטרופוס לפיליפ. ייתכן שאן מילאה עדיין תפקיד פעיל בממשל באותה תקופה; מסמך משנת 1060 מציג את שמה תחת שמו של פיליפ ושמה גם נזכר בתקופה זו יותר פעמים משמו של בולדווין. היא גם בחרה ושכרה את המורה המחנך של פיליפ, שהיה ידוע בחצר בתוארו היווני.
החתימה היחידה של המלכה אן מתקופה זו נמצאת במסמך שהונפק בסואסון עבור אב המנזר של סן-קרפין (שמור בספרייה הלאומית של צרפת). תחת סמל המלך, אן הוסיפה צלב ושמונה אותיות בקירילית: «AHA РЪИНA», דהיינו "המלכה אן".
העדויות לתפקידה של אן בממשל נפסקות בשנת 1061, בערך בזמן בו נישאה בשנית. בעלה השני היה הרוזן ראלף הרביעי מוואלואה, שהיה בן הברית העיקרי של אנרי ובעל אדמות נרחבות בממלכה. נישואים אלה נתקבלו בביקורת בכנסייה, הן בשל קשרי המשפחה בין בני הזוג (שכן ראלף היה בן דודו של אנרי), והן בשל היותו של ראלף ביגמי (היות שהכנסייה לא אשרה את גירושיו מאשתו הראשונה). ראלף נודה מהכנסייה בשל העבירות הללו. ייתכן שיועציו של המלך פיליפ עודדו אותו להיפרד מאמו על מנת לצמצם את השפעתו של ראלף, שהציג עצמו כאביו החורג של המלך הצעיר וביקש להשפיע על מהלכיו. ראלף מת בשנת 1074 והותיר את אן אלמנה בשנית.
בשנת 1062 נתנה אן סכום כסף משמעותי לשיפוץ קפלה רעועה בסנליס, שהוקדשה במקור לוינסנט הקדוש מסרגוסה, והורישה אדמות והכנסות למוסד החדש כדי שיוכל לקיים את עצמו. היא גם כתבה מכתב בו הסבירה את הסיבות להקדשת המנזר. מן המכתב ניתן להסיק כי אן דבקה בתאולוגיה היוונית האורתודוקסית. לדוגמה, המונח "מרי אם האלוהים" משמש במקום "גבירתנו", המונח הנפוץ. ישנם חוקרים הסבורים כי אן לא כתבה את המכתב בעצמה.
מותה.
תאריך מותה המדויק של אן אינו ידוע. לפי דלורמה, היא נפטרה ב-5 בספטמבר - היום שבו הוקדשה הקתדרלה בסנליס - בשנת 1075 (השנה האחרונה בה נמצא מסמך חתום על ידה). היסטוריונים אחרים הציעו את שנת 1080 . מסמך "Terminus ante quem" של בנה, פיליפ הראשון משנת 1089, מצביע על כך שאן מתה קודם לשנה זו.
בשנת 1682, איש כנסייה ישועי קלוד פרנסואה מנסטרייה הודיע כי גילה את קברה של אן במנזר הציסטרסיאני בוויליירס. לאחר מכן הוזמה טענתו, מכיוון שוויליירס לא נבנתה עד המאה השלוש-עשרה, אם כי ייתכן ששרידיה של אן הועברו לשם לאחר מותה. אם הייתה שם מצבה, היא נהרסה במהפכה הצרפתית.
חשיבותה ההיסטורית והנצחתה.
במאות ה-18 וה-19, היחסים הדיפלומטיים הקרובים בין צרפת לרוסיה הביאו להתעניינות מחודשת באן ומספר ביוגרפיות קצרות אודותיה ראו אור.
במאה ה-20 הפכה אן לסמל של הלאומיות האוקראינית. לעומת זאת, בברית המועצות הופק הסרט "יארוסלאבנה מלכת צרפת" (1978), שלא הראה כל קשר של המלכה ל"לאומיות אוקראינית". אופרה בשם "אנה יארוסלאבנה", שנכתב על ידי אנטין רודניצקי, הוצג לראשונה באולם קרנגי בשנת 1969.
בשנת 1998 הנפיקה ממשלת אוקראינה, באמצעות דואר אוקראינה, בול דואר לכבודה. בשנת 2005, ממשלת אוקראינה נתנה חסות לבניית פסל ברונזה של המלכה אן בסנליס, שנחנך בטקס בהשתתפות נשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו ב-22 ביוני אותה שנה.
ב-2019 יצא סרט קולנוע אוקראיני-צרפתי בשם "אן מקייב", אודות חייה.
איינור איידין
איינור איידין (בטורקית: Aynur Aydın; נולדה ב-15 בדצמבר 1985) היא זמרת-יוצרת טורקייה. בשנת 2011, הוציאה את אלבום הבכורה שלה , אשר זכה להצלחה בעיקר בטורקיה. בשנת 2016, יצא אלבומה השני Emanet Beden, שזכה להצלחה רבה ברחבי העולם ובפרט בטורקיה.
חיים וקריירה.
איינור איידין נולדה במינכן, גרמניה המערבית, להורים טורקיים, ב-15 בדצמבר 1985. היא החלה לשיר בגיל 10 וביצעה את הופעותיה הראשונות בתיאטראות הילדים והנוער. כדי לשפר את כישורי השירה שלה, היא החלה לעשות מופעי במה בקנה מידה יותר גדול בגיל 18. בשנת 2000 הצטרפה ללהקה בשם Sürpriz והקליטה איתה את אלבומה הראשון. האלבום הוקלט באיסטנבול, טורקיה. לאחר מכן, הצטרפה ללהקה Tagtraeumer. הלהקה ניסתה לייצג את גרמניה באירוויזיון 2003 עם שירה "Mükemmel Dünya İçin".
אלבום הבכורה שלה הוקלט באולפני קוסמוס. בנוסף, הקליטה שירים שנכללו לבסוף באותו האלבום, . איידין, ביחד עם פזמונאים טורקיים נוספים, כתבו, הלחינו והפיקו את כל שירי האלבום. הווידאו קליפ הראשון שהוציאה היה עבור השירים "Yenildim Daima" ו-"DNA" שהוא הגרסה האנגלית של אותו השיר. הקליפ השני שהוציאה היה עבור השירים "Meas Up" והגרסה הטורקית שלו "Yanı Başıma". לאחר מכן, היא השתתפה בפרויקט מוזיקלי של ארדם קיניי, תוך שביצעה במסגרתו את השיר "İşporta". ביולי 2012, צולם הקליפ הרשמי של השיר בבלגיה. הקליפ בוים על ידי אנול קורקמז. באפריל 2016 יצא אלבום האולפן השני שלה Emanet Beden. מתוך האלבום בלטו שני השירים "Günah Sevap" ו-"Bi Dakika", שהגיעו למקום השלישי במצעד המוזיקה הטורקי. בדצמבר 2017 היא הוציאה את הסינגל "Bana Aşk Ver", בו שיתפה פעולה עם טורק בורקיאו. מאז 2017, היא הוציאה את שלושת הסינגלים "Salla" (2018), "Düşüne Düşüne" (2019) ו-"Gel Güzelim" (2019).
יחסי יפן–ליכטנשטיין
יחסי יפן–ליכטנשטיין (ביפנית: 日本とリヒテンシュタインの関係, בגרמנית: Japan-Liechtenstein Beziehungen) הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין נסיכות ליכטנשטיין. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ביוני 1996. יפן אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. יפן האמינה את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ על ליכטנשטיין. ליכטנשטיין אינה מיוצגת ביפן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יפנים בליכטנשטיין.
נכון לדצמבר 1998, חיים בליכטנשטיין תשעה אזרחים יפנים.
קישורים חיצוניים.
משרד החוץ של יפן
משרד החוץ של ליכטנשטיין
רוברט סטיבנס (מזכיר הצבא)
רוברט טן ברוק סטיבנס (באנגלית: Robert Ten Broeck Stevens; 31 ביולי 1899 - 31 בינואר 1983) היה איש עסקים ויושב ראש מועצת המנהלים של חברת J.P. Stevens and Company, שהייתה אחת החברות המבוססות ביותר בארצות הברית לייצור טקסטיל. מפברואר 1953 ועד יולי 1955 הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית.
ראשית חייו.
רוברט סטיבנס נולד בפאנווד, ניו ג'רזי לג'ון פיטרס סטיבנס ולעדנה טן ברוק. את לימודי התיכון שלו הוא סיים ב-1917 באקדמיית פיליפס שבמסצ'וסטס. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת ייל. ב-1929 הוא היה לנשיא החברה המשפחתית J.P. Stevens .and Company כיום חברה זו היא חלק מהתשלובת "ווסט פוינט הום"
בין השנים 1951–1952 הוא שימש כיושב ראש "המועצה העסקית" (The Business Council), שאז הייתה ידועה כ"מועצה המייעצת לעסקים" של מחלקת המסחר של ארצות הברית.
מזכיר הצבא.
ב-4 בפברואר 1953 מונה סטיבנס כמזכיר הצבא של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר. ב-1954 הוא נכנס לעימות עם הסנאטור ג'וזף מקארתי על כמה סוגיות שבסופו של דבר הובילו לשימועים של מקארתי על הצבא. בסתיו 1953 החל מקארתי בחקירה על מעבדות חיל הקשר של צבא ארצות הברית בפורט מונמאות'. התשאול התוקפני של מקארתי כלפי אנשי הצבא פגע במוראל, אך כשל בחשיפת סימן כלשהו ל"מרגלים מסוכנים" שמקארתי טען שפעילים בשורותיו. בהמשך חקר מקארתי את המקרה של אירווינג פרס, רופא שיניים צבאי שסירב להשיב לשאלות בשאלון הסקר לנאמנות.
כמה קצינים, מדענים ואנשי סגל אחרים של הצבא היו נתונים לתשאול של מקארתי שהיה לעיתים משפיל, וסטיבנס ספג ביקורת על כך שנכנע לרבות מדרישותיו של מקארתי ולא העניק תמיכה לאנשיו.