ב-1996, בגיל 16 שיחקה בסרט הקולנוע זוכה פרס אופיר "קלרה הקדושה". כמו כן, באותה שנה הופיעה בווידאו קליפ "חכם בשמש" של ערוץ הילדים.
ב-1998 שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "סוסי ים", שהופק כסרט הגמר שלו בסם שפיגל.
ב-2002 גילמה מרון את מאיה אולמן בסרט הקולנוע הדרמטי של ניר ברגמן "כנפיים שבורות", לצד אורלי זילברשץ-בנאי ודאנה איבגי. גילום דמותה של אולמן זיכה אותה, וכן את הסרט, בפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
ב-2003 שיחקה בסרט הדרמה "לא בת 17", לצד דליה שימקו.
ב-2004 שיחקה בסרט הקולנוע "מדורת השבט" בתור אסתי גרליק, ובסרט הסטודנטים "בעיניים עצומות" בתור מאיה.
ב-2005 השתתפה בשני תפקידים טלוויזיוניים דרמטיים: בסדרה "מילואים" בתפקיד דריה, ובסדרה "בטיפול" בתפקיד איילה.
בשנים 2007–2014 שיחקה בסדרה "הבורר" מבית HOT, אשר שודרה במשך 4 עונות.
ב-2008 שיחקה בסדרה "חמישה גברים וחתונה" בערוץ 10, בתור ניבה.
ב-2009 שיחקה את התפקיד הראשי במיני-סדרה "סוזנה הבוכייה" של הוט, אותה יצרו לינה צ'פלין וסלבה צ'פלין (על-פי ספרה של אלונה קמחי). בינואר 2010 זכתה בפרס בפסטיבל Fipa שבביאריץ על תפקידה.
ב-2009 שחקה גם בעונה השנייה של "מסכים" (פרילנד).
ב-2014 שיחקה בעבודת הווידאו ארט של טליה הופמן, "גויאבה".
ב-2015 גילמה את דמותה של הדסה לוי, אמנית דתייה, בעונה השנייה של סדרת הדרמה "שטיסל" מבית yes.
חיים אישיים.
מרון בזוגיות ואם לבת שנולדה בשנת 2016. מתגוררת במושב בית שערים. ראיון ל"הארץ" סיפרה שבבחירות לכנסת השמונה עשרה הצביעה למפלגת חד"ש.
בית החולים האיטלקי (ירושלים)
בית החולים האיטלקי הוא מבנה העומד ברחוב שבטי ישראל 29 פינת רחוב הנביאים 9 במוסררה שבירושלים. הבניין, המזכיר בתוכניתו ובחזותו בניינים איטלקיים מימי הביניים, מהווה מונומנט לתקופה של פריחה וחזרתה של העיר מעיר שולית למרכז העניין הבינלאומי.
הבניין שימש בית חולים בחסות איטלקית בין שתי מלחמות העולם, ומשמש כיום את משרד החינוך.
רקע.
בסוף המאה ה-19 עם התפוררות האימפריה העות'מאנית ופתיחתה להשפעות של מעצמות אירופאיות, נאבקו צרפת, גרמניה, בריטניה ורוסיה על השפעה ויוקרה בעיר ירושלים. העיר הייתה עד לאותה תקופה עיר מוזנחת ושולית בקצה האימפריה העות'מאנית, עם אוכלוסייה ענייה מרודה וכלכלה פיאודלית נחשלת. בחירת ירושלים כזירת התגוששות בין המעצמות נבעה מאמונה דתית נוצרית משולבת בפעילות מיסיונרית, וזיכרון חי של ימי ממלכת ירושלים הצלבנית. רחוב הנביאים, אחד הרחובות הראשונים בירושלים המערבית ששימש כנתיב תנועה עיקרי מערבה משער שכם, היה מרכז ההתרחשות, ולאורכו (וברחובות המסתעפים ממנו) התרכזה חלק גדול מפעילות הבנייה של מעצמות אירופה.
ממשלת איטליה, בדומה למעצמות נוספות ובנפרד מפעילות הכס הקדוש, ביקשה להפגין נוכחות בירושלים על ידי הקמת בית חולים מרשים, שנועד להגיש את שירותיו לאוכלוסייה המקומית, ובעיקר לצליינים הקתולים שבאו לבקר בעיר. היוזמה, שבאה באיחור יחסי לפעולות שאר המעצמות, החלה על ידי ארגון נוצרי איטלקי ששמו "איגוד לאומי לעזרה למיסיונרים האיטלקיים" (Associazione Nazionale per Soccorrere I Missioneri Italiani - ANSMI) שרכש מגרש שהיה בבעלות ערבית.
תכנון ובנייה.
האחים ברלוצי.
אבן הפינה לבניין הונחה בשנת 1910, ובשנת 1912 הגיעו לירושלים האחים האדריכלים ג'וליו ואנטוניו ברלוצי לעסוק במלאכת התכנון של הבניין ומבלי שהתכוונו פתחו עידן חדש בבניין ירושלים. אנטוניו ברלוצי נשאר בארץ ושימש כגורם חשוב בתחום התכנון והבנייה של כנסיות ומנזרים ברחבי הארץ, ובירושלים בפרט.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 הוא בנה ושיפץ כנסיות בירושלים, הקים הוספיס וכנסייה פרנציסקנית המוקדשים לרועה הטוב ביריחו, ובין השנים 1937- 1938 הקים ברלוצי את הכנסייה בהר האושר. בשנים מאוחרות יותר - 1954–1955 - הוא בנה את כנסיית דומינוס פלוויט (כנסיית בכי האדון) על הר הזיתים בירושלים.
מקורות השראה והשפעה.
בניין בית החולים תוכנן בסגנון המאפיין מבני ציבור איטלקיים באיטליה של ימי הביניים המאוחרים, הידוע גם כסגנון איטלקי גותי, המאופיין על ידי אלמנטים כגון קשתות מחודדות, גמלונים מחודדים, מגדלים, ובעיקר עיטורים מאבן העשויים בצורת תחרה וריבוי העיטורים ופרטי הפיסול שעטפו אותן.
בהקשר זה ניתן לראות את מקורות ההשראה לתכנון בית החולים בתנועת התחייה הגותית שניסתה לשחזר את האדריכלות הגותית של ימי הביניים באירופה באמצעים ובהקשרים מודרניים יותר. השפעה רבה על פריחתה המחודשת של האמנות הגותית הייתה לתנועה הרומנטית של המאה ה-19, שהעריצה אדריכלות זו כפאר היצירה הרומנטית.
באופן כללי מזכיר בניין בית החולים מבנים איטלקיים מפורסמים כגון 'פאלאצו וקיו' (Palazzo Vecchio) שבכיכר הסיניוריה של העיר פירנצה, ו'סנטה מריה דל פיורה' (Santa Maria del Fiore) שהיא הדואומו (קתדרלה) של פירנצה, לצד מבנים בעיר סיינה, כטורה דל מנג'ה (Torre del Mangia) והפלאצו פובליקו (Palazzo Pubblico) הצמוד אליו.
עובדה זו הפכה את הבניין לחריג לא רק בנוף סביבתו אלא גם בנוף הירושלמי והארץ ישראלי. מדובר היה בהחלטה מודעת שמטרתה לאמץ סגנון שבו לא ניתן לטעות ושזהותו היא איטלקית ללא עוררין, על מנת להביע הצהרה פוליטית-מדינית על ידי שימוש באמצעים אדריכליים. נראה שכיוון זה ננקט בכוונה וביוזמת מנהלו של הפרויקט, ארנסטו סקפרלי, שהיה מדינאי לאומני-איטלקי ופרופסור לאגיפטולוגיה. כשהוא משוחרר מכבלי פוליטיקה ומדיניות, גילה ברלוצי דמיון ונטייה לחדשנות, ופחות להעתקה של מונומנטים איטלקיים.
תיאור מבנה בית החולים.
בית החולים הוא מבנה בעל חזית סימטרית, הפונה לרחוב שבטי ישראל. על הגדר המפרידה בין הבניין לרחוב הוקמו גדרות מברזל, ובהן שערים מסוגננים עם עיטורים בסגנון איטלקי. בשערים המקוריים עוצבו בברזל שורות של מסגרות, ובהן צורת תלתן בן ארבעה עלעלים המסמל מזל טוב. מוטיב פשוט זה מעטר את כל חלקי בית החולים, ומופיע גם במעקות ובגילופי האבן.
מעל דגם העלים נקבעו במלבנים מברזל דגמים הקשורים לתרבות האיטלקית והרומית, קישור האופייני לתנועה הלאומנית האיטלקית, ובהם נשר פורש כנפיים ורמוס ורומולוס יונקים מזאבה.
במרכז המבנה בנויה כנסייה והכניסה המפוארת אליה היא גם הכניסה הראשית לבית החולים. הפתח המפואר מדגיש ומבליט את מבנה הכנסייה מתוך המבנה. הפתח מעוצב בסגנון הגותי - קשתות מחודדות המעוטרות בתבליטים שונים, המהוות מסגרת של קשתות בולטות ובעלות תבליטים, המקיפות את הטימפנון, לוח המוצב מעל הדלתות ומקושט בתבליטי אבן. כיפת הכנסייה בעלת חתך משושה, המזכיר את בית הטבילה בפירנצה. להשלמת אפקט הפאר צופו קירות הכנסייה בשיש בצבעים אדום ולבן, שהובא מאיטליה.
שני האגפים שנבנו בתוכנית מרובעת ומתנוססים לגובה שלוש קומות ניצבים משני צדי הכנסייה, ושיכנו את מחלקות האשפוז, ובהם היו בסך הכול כמאה מיטות אשפוז. האגף הצפוני שיכן את המחלקה הכירורגית, והאגף הדרומי שיכן את המחלקה הפנימית. למרות הכוונות הטובות היה תכנון המבנה פגום ולא יעיל, מאחר שהכנסייה העומדת באמצע המבנה פגעה בזרימה הטבעית של התנועה בין מחלקות האשפוז.
האלמנט העיקרי והבולט לעין הוא המגדל שצורתו מרובעת, והוא בנוי כצריח שעליו מגדל פעמונים בעל גג משונן. מוטיב שיני האבן מעטר את הבניין כמסגרת, ומקיף את גג בית החולים ואת המגדל. אלמנטים נוספים המפארים את חזית בית החולים הם עיטורי טריפוריום או ארקדה עיוורת, תחת שיני האבן על הגגות.
במבנה קשתות גותיות, שחלקן מדגישות חלונות בסגנון גותי, שחלקם העליון הוא קשת מחודדת. במסגרות אבן בתוך הקשת המחודדת נקבעו בעבר סימני שלטים שהוסרו, וכדוגמתם קבועים עדיין בחלקו העליון של הבניין. במגרעות מסגרות אלו היו קבועים 'בלזוני', סמלי משפחה של משפחות אצולה שלחמו בארץ הקודש במהלך מסעי הצלב. בעת מלחמת העולם הראשונה הסירו חיילים טורקים את רובם של השלטים, מלבד הגבוהים ביותר אליהם לא הגיעה ידם.
היסטוריה.
בית חולים 1911 עד 1939.
תהליך בניין בית החולים לא עבר על מי מנוחות. בשנת 1911, החלו היזמים האיטלקיים, בראשות משרד החוץ האיטלקי ובסיוע פיננסי של קרן הידועה כ"קרן סין" (קרן שהוקמה על ידי ממשלת איטליה לסייע בשיקום אזרחים איטלקיים שנפגעו במרד הבוקסרים), לפנות את המגרש ממבנים שעמדו עליו עד אז.
עד שנת 1913 נחפרו יסודות בית החולים והחלה בניית אגפי בית החולים, אך אז פרצה מלחמת איטליה-טורקיה בין האימפריה העות'מאנית לבין ממלכת איטליה בין 29 בספטמבר 1911 ל-18 באוקטובר 1912, ובגינה הפכו האיטלקים ללא רצויים בארץ ישראל. לאחר סיום המלחמה חזרו האיטלקים למלאכת הבנייה והשלימו את רוב עבודות הבנייה, עד שנאלצו לעזוב שוב את אתר בית החולים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בטרם הושלמו עבודות הגימור ובטרם הושלם ריהוט בית החולים.
בשנת 1915 הצטרפה איטליה למלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה, ומול גרמניה וטורקיה, וכך הולאם הבניין על ידי הממשלה הטורקית מאחר שהוגדר כרכוש אויב, והופעל על ידי הטורקים כבית חולים עבור תושבי ירושלים.
בשנת 1917 נכבשה ירושלים על ידי הצבא הבריטי ונפתחה תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. עם הצבא הבריטי חזר לירושלים האדריכל אנטוניו ברלוצי, ועם בואו למתחם בית החולים הוברר לו היקף הנזק למבנה, כמו גם העובדה כי כל הציוד שיובא מאיטליה נבזז.
לאחר תקופה קצרה בה שימש בית החולים כקסרקטין צבאי, הוא הוחזר לידי הממשלה האיטלקית ועבודות הבנייה נתחדשו.