פירושי רש"י מובאים לרוב אצל בכור שור, בציון שמו או בסתם. לדעת נבו (שם, עמ' 12), לרוב לא רואה בכור שור צורך להזכיר את שמו של רש"י, מאחר שכמו שאר פרשני צפון צרפת, גדל על פירושיו והם נהפכו לחלק טבעי מהסתכלותו הפרשנית. כאשר הוא אכן מציין את שמו של רש"י, לעיתים הדבר בא כדי למצוא לו סיוע בפירוש המנוגד לדעתם של חז"ל.
לא תמיד מסכים בכור שור עם פירושי רש"י שהוא מביא; לעיתים הוא דוחה אותם בצורה מנומקת או רק מביע הסתייגות. לדעת נבו (שם), עצם הציטוט מדברי רש"י מחזק את הסברה שאין הוא דוחה את דבריו אלא רק מציע פירוש מסתבר יותר. כאשר בכור שור דוחה את דברי רש"י, לרוב הוא רואה צורך לעצמו להסביר ולנמק מדוע אין הוא מקבל אותם.
יחסו לפירוש רשב"ם.
על אף שהוא מזכיר את רשב"ם בשמו רק פעמיים, הרי שזיקתו של בכור שור לרשב"ם היא גדולה, ופירושים רבים מזכירים את פירושיו; גם כללים רבים שטבע רשב"ם מוזכרים אצל בכור שור בסתם. לעיתים הוא דוחה את דבריו, ללא הזכרת שמו, אף בביטויים קשים, כגון "והוא בדאות בעיני" (; וכיוצא בזה ), או אף במתקפה חריפה על פירוש אלגורי למצוות, המצוי גם אצל רשב"ם (ראו לעיל, בסעיף פולמוס נגד המפרשים כנגד חז"ל בהלכה).
יחסו לראב"ע.
לא ידוע האם הכיר בכור שור את ראב"ע, על אף שהלה קיים קשרים עם פרשני צרפת, ואף התגורר זמן מה בעיר רואן שבצפון צרפת. שמו של ראב"ע אינו מוזכר בפירושי בכור שור, אך פירושים רבים שלו דומים לפירושי ראב"ע. עם זאת, אין בכך הוכחה מוחלטת, שכן מסתבר הדבר שפרשנים המנסים לכוון אל הפשט, בפרט כאשר הם חיים באותה תקופה ובאותו אזור, יכוונו אל אותו פירוש.
השפעתו על פרשנים מאוחרים.
בכור שור היה נודע מאוד בתקופתו, והשפיע לא מעט על פירושים שנכתבו באזור צרפת לאחר זמנו. בקובצי בעלי התוספות לתורה, ובספרי מאסף כגון "הדר זקנים", "מנחת יהודה" ועוד, מופיעים פירושים רבים משלו. גם הפרשן הנודע חזקוני, שפירושו מהווה אוסף אקלקטי של מיטב פשטני ימי הביניים, מביא לא מעט מפירושיו של בכור שור, ואולי אף יותר מכל פרשן אחר שהביא. פירושיו של בכור שור הוזכרו גם בספרות התוספות, וכן בספרות הפוסקים, כגון בספר אור זרוע (ח"א ד ע"א), ובמרדכי (שבועות סוף פרק ג).
החכם בן המאה ה-15 רבי משה אבן דאנון, הזכיר בחרוז שלו שני פרשנים יוצאי צרפת, שרק אותם הוא מעריך:
לצד הרמז לרש"י ("פרשנדתא"), מופיע גם כינוי לחכם שאותו הוא מכנה "בן פורתא"; אם אכן הכוונה לר' יוסף בכור שור (ועל כך חלוקות הדעות), הרי שיש בכך כדי להצביע על השפעתו הניכרת של ר' יוסף בכור שור גם לדורות רבים אחר כך, ולכבוד גדול שלו הוא זכה, בהיותו מועמד לצד רש"י, בתור שני הפרשנים הצרפתים היחידים המוערכים על ידו.
השפעתו כפולמוסן אנטי-נוצרי הייתה מכרעת אף היא. ספרי פולמוס שחוברו לאחר זמנו, כגון הספר 'יוסף המקנא', הביאו טיעונים רבים בשמו, וייתכן שעצם פעולתו הפולמוסית השפיעה על חיבור ספרים אלו.
עם זאת, במהלך השנים הוא הלך ונשכח, ועדות לכך מהווה גם עצם העובדה שאך כתב יד יחיד של פירושו נשתמר. רבים מחידושיו הפרשניים מיוחסים בטעות לחזקוני, אשר כאמור נטל אותם ממנו; אלא שגורלו של החזקוני שפר עליו בזמננו, כאשר נדפס על הדף במהדורה הפופולרית של מקראות גדולות לתורה של מוסד הרב קוק - תורת חיים, ובכור שור לא זכה להימנות על הפרשנים המובאים שם. רק בשנים האחרונות הייתה עדנה מחודשת לבכור שור, כאשר הודפס במהדורת מקראות גדולות הכתר של אוניברסיטת בר-אילן (ראו להלן). ועם זאת, עדיין אין פרשן זה מוכר היטב בקרב ציבור לומדי התורה.
מקומות שבהם נשתמרו פירושיו.
מלבד פירושו לתורה שבידינו, נשתמרו פירושים נוספים של בכור שור, בעיקר בקובצי פירוש של בעלי התוספות לתורה ובספרי מאסף נוספים, כגון "מושב זקנים", "דעת זקנים" "הדר זקנים", "פענח רזא", "מנחת יהודה", בפירושי חזקוני, ועוד. כן מופיעים פירושים בשמו בתוספות על הגמרא. בחלק מן המקומות הפירושים מקבילים למופיע לפנינו, ובחלקם מובאים פירושים שאינם כתובים בפירוש לתורה שבידינו. בקבצים אלה מופיעים לפעמים גם ייחוסים מוטעים, ועל כן יש להשתמש בהם בזהירות.
באחד הקבצים מובא קטע מפירוש שכתב לתהילים, ובו פרשנות אנטי-נוצרית. פירוש זה לא הגיע לידינו.
הפירוש לתורה שכתב בכור שור נשתמר בכתב יד יחיד בעולם (כת"י מינכן 52; אמנם ישנם עוד שני כתבי יד של פירושים המייחסים עצמם לבכור שור, אך מקובל שאין הם שלו). כתב יד זה משנת ה'ש"ט (1549) הועתק מאות שנים לאחר שנכתב הפירוש, ויש בו (מעצם היותו כתב יד יחיד) בעיות ייחודיות המקשות על זיהוי דבריו המדויקים של בכור שור.
ה"הגהות" בפירושו לתורה.
בכתב היד שלפנינו, מופיעה פעמים רבות המילה 'הגה"ה', אשר ההנחה היא שהיא מציינת את סופן של הערות שהוספו לפירוש. לא ברור האם הערות אלו הן של בכור שור עצמו או של מעתיק קדמון, או שחלקם כאלו וחלקם כאלו. בהיעדר סימון ברור של תחילת ההערות, לא תמיד ברור היכן הן מתחילות. לעיתים אף יש ספק אם המילה 'הגה"ה' מסמנת את תחילת התוספת או את סופה. כך ישנם קטעים שלמים בפירוש אשר זיהוים מסופק, האם הם של בכור שור או של מעתיק אלמוני. בנוסף, מופיע בפירוש לעיתים המילה 'מצאתי' שגם לגביו נטען שייתכן שהוא מציין תוספות מאוחרות.
מהדורות שונות התמודדו בדרכים שונות עם ההגהות. חלק מהמהדורות סימנו את ההגהות בסוגריים, חלקם הסירו אותם מהטקסט, וחלקם השאירו אותם בטקסט.
מהדורות מודפסות של פירושו לתורה.
לפירושו של בכור שור לתורה יצאו כמה מהדורות מודפסות, שהתבססו על כתב היד היחיד הקיים.
בתחילה נדפסו חלקים של הפירוש על ידי מהדירים שונים בתקופות שונות. חלק ראשון הודפס בשנת 1856, בתקופה בה החלו לצאת לאור פירושים מכתבי יד, על ידי אהרן ילינק. חלק זה כלל את הפירוש על בראשית ושמות. בהמשך יצאו לאור דברים ל"ב-ל"ד - על ידי ג' ולטר (ברסלאו 1890), במדבר א'-ט"ו - על ידי י' נוימן (ברסלאו 1900), דברים א'-י"ב - א' צוויג ("MGWJ" 57, 1913), ויקרא - מ' הלוי (הצופה לחכמת ישראל ח', 1924), ובמדבר ט"ז-ל"ב - מ"א במברגר (הצופה לחכמת ישראל יא, 1927). כל אלה כונסו יחד במהדורת צילום בהוצאת 'מקור' תשל"ח (1978).
מהדורה נוספת נדפסה בידי הרב ח"י איסר גד, בשנים תשט"ז-תש"ך (1956–1960), ובה הושלם גם החלק של ספר דברים שלא הודפס עד אז. מהדורה משוכללת ומוערת נדפסה בשנת תשנ"ד (1994) בידי יהושפט נבו, בהוצאת מוסד הרב קוק.
מהדורה מדעית מודפסת של הפרוש על כל התורה יצאה במסגרת מפעל מקראות גדולות הכתר, המהדיר והעורך המדעי: מנחם כהן, בהוצאת אונ' בר-אילן. כמו כן הפרוש נמצא גם במהדורה המקוונת של מקראות גדולות הכתר.
דרכן של המהדורות השונות ביחס להגהות בפירוש.
סקירה מקיפה על דרכן של המהדורות בנוגע להגהות בפירוש בכור שור, הובאה על ידי ש' ברוכי במאמרו במגדים. א' ילינק נקט בדרך לא-אחידה. לעיתים כתב בסוגריים את כל ההגהה (לפי דעתו), ולעיתים רק את המילה 'הגה"ה' (או אף אותה לא). מ' הלוי לא ציין את תחילתה של ההגהה לדעתו. מ"א ברגר לא סימן את ההגהות בגוף הפירוש, אך לרוב ציין בהערות את דעתו בנוגע לגבולות ההגהה. אצל נוימן, צוויג ו-ולטר אין הגהות רבות ועל כן קשה למצוא שיטה אחידה, וכן אמורים הדברים לגבי מהדורת גד (שלרוב הלך בעקבות קודמיו). לעומת כל אלה, נקט נבו בדרך אחרת: לרוב הפריד בין ההגהות (לפי דעתו בתיחומן) לגוף הטקסט, והכניסן להערות; עם זאת, לא עשה זאת תמיד, בפרט במקרים בהם היה מסופק בגבולותיהן של ההגהות. במהדורת מקראות גדולות הכתר לא קיבלו את חידושו של נבו וציינו רק את המילה 'הגה"ה' בסוף הפירוש, ובכך הותירו לקורא לבחור את גבולות ההגהה בעצמו.
על דרכו של נבו, להפריד את ההגהות מן הטקסט, מתח ש' ברוכי ביקורת, מכמה טעמים: ראשית, ייתכן שחלק מההגהות הן של המחבר; הורדתן לחלק ההערות כמוה כקביעה מוחלטת שאין הן שלו. שנית, גבולות ההגהה אינם ברורים תמיד, וחילוק בין גוף הפירוש להערות קובע מסמרות בצורה מטעה. שלישית, ייתכן שהמילה הגה"ה מתייחסת דווקא לנאמר בהמשך, וכך 'מקצץ' המהדיר פירוש שהוא במובהק של המחבר. ברוכי הציע, מצדו, דרך אחרת לההדרת פירוש בכור שור, על ידי הבדלה גרפית בין הפירוש להגהות (הדפסת ההגהות באות קטנה יותר), והערה על השיקולים בקביעת תיחומן של ההגהות במדור ההערות.
דרכו כפרשן התלמוד.
רבנו יוסף בכור שור נחשב גם כפרשן תלמוד חשוב, ושמו נזכר בתוספות לש"ס כמה פעמים. כן נזכר בספרות הפוסקים. שמו נזכר גם, כאמור, בכמה שאלות שהפנה אל רבנו תם ושהובאו ב'ספר הישר'. עם זאת, עיקר פועלו היה בתחום המקרא, ומההבאות הספורות שלו בתחום התלמוד אין לעמוד על שיטה כלשהי בצורה ברורה.
בכור שור כפייטן.
בכור שור כתב כמה פיוטים וסליחות, וכאמור אף שילב חרוזים בין הפרשות בפירושו לתורה. על דרכו כפייטן כתב א"א אורבך (בעלי התוספות, עמ' 140):
בין סליחותיו הוא הפיוט אדון מועד כתקח (המוכר גם כפיוט "מרובים צורכי עמך", לפי הפתיח של חציו השני של הפיוט, שנאמר בהזדמנויות שונות כפיוט נפרד), שבו אין קריאות נקמה כנגד האומות הצרות לישראל. בסוף סליחה זו חתום באקרוסטיכון "יוסף בר יצחק", הוא ר' יוסף מאורליאנס, שכאמור זהה כנראה לר' יוסף בכור שור. הפיוט קבוע בכל מנהגי אשכנז בסליחות לערב ראש השנה, ולפי מנהג אשכנז המזרחי הוא נאמר גם בתפילת נעילה ביום הכיפורים. במנהג אשכנז המערבי אומרים אותו גם בערב יום הכיפורים. ישנן קהילות האומרות בחלק מהמקרים רק את חלקו השני של הפיוט, "מרובים צורכי עמך".
סאר&quot;ס
S.A.R.S
רודריגו לופז