"מרום" מציעה אלטרנטיבה בעבור תלמידים שלא הצליחו לתפקד כראוי בתוך מסגרות חינוכיות שגרתיות, והם על סף נשירה מבית הספר. זו מכשלה קשה בדרכם של התלמידים, וגם בעבור הקהילה - הפסד פוטנציאלי. לתפיסתה של עמותת "מרום", חובה להעניק לילדים אלה את הסיוע הדרוש על מנת שיוכלו לממש את הפוטנציאל שלהם במלואו ולתרום באופן עצמאי לחברה. מרום חותרת להשפיע על סביבת התמיכה של הילדים - ההורים, מטפלות והגופים הממשלתיים המעורבים בחייהם, כך שילדים ובני משפחותיהם יקבלו את הסיוע המקצועי והיעיל ביותר.
פעילות העמותה.
העמותה מספקת שירותים בשלושה תחומים עיקריים:
ארמון פרימוורי
ארמון פרימוורי (ברומנית: Palatul Primǎverii; מילולית: "ארמון האביב") הוא בית בשכונת פרימוורי בצפון בוקרשט, ששימש כמעונו הרשמי של שליט רומניה ניקולאה צ'אושסקו בתקופת שלטונו (1965-1989). כיום משמש הבית כמוזיאון.
הבית נבנה בסמוך לעלייתו של צ'אושסקו לשלטון, ותוכנן על ידי האדריכל ארון גרימברג-סולארי. עיצוב הפנים נעשה על ידי רוברט וול ואגריפה פופסקו. בשנת 1971 הורחב המבנה, ובסופו של דבר כלל שלוש קומות.
תיאור הבית.
במפלס הקרקע של הבית שכנו חלל הכניסה, משרדו של ניקולאה צ'אושסקו, יחידת מגורים ומשרדו של בנו הבכור, ולנטין, הסלון וחדר האוכל, ובצמוד להם נבנתה גם בריכת שחייה. הריהוט בכל הקומה היה בסגנון הרנסאנס.
בקומה הראשונה של הבית שכנו יחידת המגורים של צ'אושסקו ורעייתו אלנה (בסגנון בארוק), יחידת מגורים נוספת של אלנה צ'אושסקו (בסגנון לואי ה-15), יחידות המגורים של ילדיהם זויה (בסגנון לואי ה-16) וניקו (בסגנון אנגלי), חממה (בסגנון נאו-רנסאנס) ושני חדרי הסבה, האחד כונה "חדר לואי ה-14", משום שכלל רהיטים אופייניים לתקופת לואי ה-14, והשני, בסגנון רוקוקו כונה "חדר הקוקייה", בשל איורי הקוקיות על הטפטים שעיטרו אותו.
בקומת המרתף הוקמו מרתף יינות עם ריהוט אקלקטי ואולם קולנוע בסגנון אר דקו.
הבית כלל גם שתי חצרות, קדמית ופנימית. בחצרות הסתובבו טווסים, עופות שהיו חביבים על צ'אושסקו, ואיורי טווסים אף מעטרים אלמנטים שונים בבית. גם כיום שוהים בחצר הבית טווסים.
עונת 2010/2011 בליגת העל בכדורסל
עונת 2010/2011 בליגת העל בכדורסל הייתה העונה ה-57 של תחרות ארצית בישראל והעונה ה-11 של ליגת העל. מספר הקבוצות היה 10. לאחר שלושה סיבובים שמונה קבוצות החלו בסדרות רבע גמר של הטוב מחמישה משחקים, כאשר המנצחות העפילו לפיינל פור. ארבע האחרונות נלחמו בסדרות נגד הירידה.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלתה מכבי אשדוד. עקב בעיות תקציביות הפועל עפולה ויתרה על השתתפותה.
העונה הסדירה החלה ב-18 באוקטובר 2010 הסתיימה ב-21 באפריל 2011. העונה הסתיימה בפיינל פור בניצחון של מכבי תל אביב בפעם ה-49 בתולדות המועדון.
בהתאם לתוצאות הפלייאוף התחתון עירוני אשקלון הייתה אמורה לרדת ליגה אך שרדה בעקבות הגדלת הליגה ל-11 קבוצות.
פלייאוף התחתון.
במסגרת זו מכבי חיפה ניצחה את עירוני אשקלון 1:3 בסיכום הסדרות.
פיליפ המונד
אדווין פישר
אדווין פישר (בגרמנית: Edwin Fischer; 6 באוקטובר 1886 – 24 בינואר 1960) היה מוזיקולוג, פסנתרן ומנצח שווייצרי. פישר נחשב לאחד מגדולי הפרשנים של הרפרטואר הגרמני המסורתי של המאה ה-20, ואחד מטובי המורים לפסנתר בתקופה המודרנית.
חייו.
אדווין פישר נולד בבזל, שם התחיל את לימודי המוזיקה, בהם המשיך אחר כך בברלין, בקונסרבטוריון שטרן אצל מרטין קראוזה. הוא החל להתבלט בנגינתו לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1926, היה למנצח באגודה המוזיקלית של ליבק ובהמשך ניצח במינכן. ב-1932 הקים תזמורת קאמרית משלו והיה אחד הראשונים לגלות עניין בהצגת מוזיקת בארוק ומוזיקה של מוזיקה מן התקופה הקלאסית בביצוע המתאים לתקופה ההיסטורית שבה נכתבה. אף כי ביצועיו לא היו מדויקים היסטורית כביצוע אותנטי לפי אמות המידה הנוכחיות, הם היו כך לתקופתו הוא; למשל, הוא ניצח על קונצ'רטי לפסנתר מאת באך, מוצרט ודומיהם ממקלדת הפסנתר, נוהג שהיה בלתי מקובל בזמנו הוא. פרשנויותיו, אפילו לבאך והנדל, קיבלו את השראתן מן התקופה הרומנטית, הכילו שימוש נרחב בדינמיקה, והיו שובי-לב ביותר.
בשנת 1932 חזר פישר בשנית לברלין, שם החליף את בן-תקופתו הדגול ארטור שנאבל במשרת הוראה בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין אחרי הסתלקותו של שנאבל מגרמניה הנאצית. ב-1942 חזר לשווייץ והקפיא זמנית את הקריירה שלו למשך מלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה חזר להופיע וכן הגיש כיתות אמן בלוצרן לתלמידים, שתפסו בהמשך את מקומם בין טובי הפסנתרנים בעולם, בהם אלפרד ברנדל, הלנה סה א קוסטה, פאול בדורה-סקודה ודניאל בארנבוים.
נוסף לרסיטלי סולו, הופעות קונצרטנטיות וניצוח על קונצרטים תזמורתיים, ניגן פישר מוזיקה קאמרית. להערכה גבוהה במיוחד זכתה שלישיית הפסנתר שהקים עם הצ'לן אנריקו מיינרדי והכנר גאורג קולנקמפף. אחרי מותו של קולנקמפף החליף אותו וולפגנג שניידרמן.
פישר פרסם מספר ספרים בנושא הוראה ועל אחת מן הסונאטות לפסנתר של בטהובן. כמו כן הקליט לא מעט ובין הקלטותיו לביצוע הראשון המלא של הפסנתר המושווה של באך, בחברת EMI, בין 1933 ל-1936. בין הקלטותיו האחרות של פישר הקונצ'רטי של באך לכלי מקלדת, יצירות שונות של באך לפסנתר סולו, כגון "הפנטזיה ופוגה הכרומטית" של באך, קונצ'רטי שונים וסונאטות של מוצרט ובטהובן, פנטזיית "הנודד" ואימפרופטי של שוברט והקונצ'רטו השני של ברהמס, בניצוח וילהלם פורטוונגלר. ההקלטות בעלות חשיבות ההיסטורית של פישר הועברו לתקליטורים בחברת EMI ובחברות מתמחות כגון APR, Music &amp; Arts, Pearl ו-Testament. בולטים בהם במיוחד התקליטורים של הקונצ'רטי של מוצרט, ק.453, ק.466, ק. 482, ק. 491 וק.503, בייחוד שלושת האחרונים בניצוחם העוצמתי ורב ההשראה של ג'ון ברבירולי, לורנס קולינגווד ויוזף קריפס בהתאם, בשנים 1935, 1937 ו-1947.
פישר ליווה את אליזבט שוורצקופף באריך-נגן של חברת EMI של לידר מאת שוברט. הביצוע המשותף האחרון שלו היה עם הכנרת ג'וקונדה דה ויטו, בראשית שנות ה-50. באמצע מפגשי ההקלטה שלהם לסונאטות לכינור של ברהמס מס' 1 ו-3 נאלץ פישר לנסוע ללונדון לטיפול רפואי, שם נאמר לו שמחלתו רצינית. הוא מת זמן קצר אחר כך בציריך.
אוון סמית'
אוון סמית' (באנגלית: Owen Smith; נולד ב-2 במאי 1970) הוא פוליטיקאי בריטי חבר מפלגת הלייבור. הוא מייצג בפרלמנט של הממלכה המאוחדת את מחוז פונטפריד' בדרום ויילס. התמודד בבחירות שנערכו ב-21 בספטמבר 2016 על מנהיגות מפלגת הלייבור נגד היו"ר המכהן, ג'רמי קורבין, והפסיד בהן.
מחרשה כבדה
המחרשה הכבדה (מצרפתית: charrue; מגרמנית: Pflug; מאנגלית: Heavy plough) הייתה כלי חקלאי שימושי ביותר בימי הביניים. התיעוד ההיסטורי המוקדם ביותר שמתייחס למחרשה זו נכתב בשנות השבעים של המאה השתים עשרה בספר שנקרא "הכרוניקה של הסלאבים". תיעוד זה מתייחס למחרשה סלאבית שהמחקר מעריך כיום כמחרשה העונה למפרט הטכני הייחודי של מחרשה זו.
מקור המחרשה.
מקורה של טכנולוגיה חקלאית זו מיוחס למהגרים גרמאניים, שהגיעו למזרח אירופה וייבאו עמם את המחרשה המותאמת לאדמות כבדות. ככל הנראה המחרשות אותן הביאו עימם המהגרים היו שונות במקצת מאותן מחרשות שזכו לתיעוד בספר "הכרוניקה של הסלאבים". הערכות המחקר משערות כי פיתוח הכלי החקלאי המדובר התרחש עוד לפני המאה העשירית לספירה, בעוד שהפצתה למזרח אירופה מתוארכת למאה האחת-עשרה לספירה.
מפרט טכני.
מחרשה זו, על-אף שמה, לא הייתה כבדה באופן עקרוני ביחס לקודמותיה, כי אם שונה בתצורתה. השוני המהותי בין מבנה המחרשה הכבדה למבנה המחרשות הרגילות (ארטרום- צרפתית: araire; גרמנית: Haken; אנגלית: ard), היה הזרוע החורצת של כלי חקלאי זה, אשר הייתה מורכבת מלהב אופקי ולהב אנכי, בשונה מלהב אנכי בלבד. בגלל השוני בתצורה המבנית, מחרשה זו יכלה להעמיק את התלם, ולהעמיד גדודיות מאווררות יותר; בעוד שמחרשת הארטרום הישנה הייתה מסוגלת לחרוץ את האדמה לכדי תלם רדוד בלבד. כתוצאה מהבדלים אלו, מחרשה חדשנית זו שיפרה את הספק העבודה והעמידה תנובה חקלאית רבה יותר.
החברה החקלאית בימי הביניים.
אירופה בימי הביניים הייתה מאופיינת בתצורת התיישבות חקלאית ובמנגנוני אדמיניסטרציה הנגזרים מתצורה זו. מרבית הקהילות התפרנסו בעיקר מעבודת אדמה ומרעה, ומעט באמצעות ציד וליקוט. השיטה הפוליטית המקובלת בתקופה זו הייתה היררכית ומוסדית, ונשענה על האיכרים שהיוו את הרוב המכריע של האוכלוסייה. גורמים אלו מסייעים בהבנת חשיבותה והשפעתה של הטכנולוגיה החקלאית בימי הביניים, שכן חידוש טכנולוגי שכזה מביא עמו תועלת רבה לתנובה החקלאית.
המערך החברתי והפוליטי שאפיין תקופה זו נקרא "השיטה הפיאודלית". מושג זה השתרש במאה השמונה-עשרה, על-אף שתיעודים ראשוניים המתייחסים אליו קיימים עוד מהמאה השש-עשרה. באופן שטחי, מערך פוליטי זה יצר הפרדה בין אריסים או ואסלים לאדונים, כאשר האדונים סיפקו הגנה לוואסלים, והוואסלים סיפקו שירותים לאדונים. האדונים בני מעמד האצולה החזיקו תחתם, על ידי הסכמי נאמנות, מיליציות אבירים, אשר באמצעותם מסוגלים היו להבטיח את שלום משרתיהם ואת שלום הווסאלים ועובדי האדמה.