במקום בו נמצא גן החיות כיום, הוקם באביב 1890 ה"ביבר" (the Menagerie). ראש מחלקת הפארקים של ניו יורק, ג'ורג' ו. בראונר, תרם במאי 1890, זמן קצר לאחר מינויו, שלושה דובים צעירים ממין דוב שחור אמריקני לעיר ניו יורק. בעקבותיו תרם גזבר המדינה הארי אדמס שלושה איילים לבנים, ובאוקטובר אותה שנה נתרמו שני דובים נוספים ושועל. ב-1893 כבר נמנו בביבר שבעה כלבי ים, ביזון אחד מעזבונו של סמיואל ב. דורייה, שלושה שועלים אדומים, שלושה דובים, פרה קדושה הודית, שני איילים לבנים, חמישה איילים אדומים, שבעה כלבי ים ובין 12 ל-15 טווסים.
כל בעלי החיים הוחזקו במכלאות שהוקמו קודם לכן, בשנות ה-60 של המאה ה-19, במטרה להחזיק בהן כבשים. עד סוף המאה נתרמו חיות רבות נוספות לביבר.
הקמת גן החיות.
בשנת 1935, לאחר השגת מימון ממינהל קידום העבודות (Works Progress Administration) מנהל הפארקים של העיר רוברט מוזס הרס את המחלבה, מכלאת הכבשים והביבר, על מנת לפנות מקום להקמת גן חיות. האדריכל איימר אמבורי השני תכנן חצי סהר של בנייני אבן, הבנויים סביב בריכה המיועדת לחיות ים. הבניינים הציגו תרחישים מספרו של רודיארד קיפלינג - ספר הג'ונגל.
הגן נפתח ב-3 ביולי 1935 ונחשב באותה עת לגן מודרני ומתקדם.
לאחר שהוקם סבל הגן מתקציב פיתוח דל ועם השנים מצבו התדרדר. כמו כן התפתחה עם השנים הגישה שתנאי האחזקה של בעלי החיים צריכים להיות אנושיים ככל האפשר ועל כן הוחלט בשנות ה-80 לשפץ את גן החיות.
שיפוץ גן החיות.
שיפוץ גן החיות החל באוגוסט 1989 ועלה כ-37 מיליון דולרים. במהלך השיפוץ שומרו הקירות החיצוניים של המבנים שתכנן איימר אמבורי, אולם פנים המבנים נהרס ונבנה מחדש, במטרה ליצור תנאים יותר הומניים לבעלי החיים.
כיום.
בגן החיות מוצגות שלוש תֶמות: הבניין הדרומי מכיל את "עולם בעלי החיים" - תערוכה המציגה את הרבגוניות של בעלי החיים על פני כדור הארץ. הבניין האמצעי, שהיה בעבר ביתם של הפילים, מציג כיום "אורחות (בעלי) חיים" - תערוכה המציגה בעלי חיים בעלי אורח חיים יוצא דופן וכיצד הם משתלבים בסביבתם ומגיבים אליה. הבניין הצפוני מציג את התערוכה "בעלי החיים בחיינו" - תערוכה המתארת כיצד משפיעים בעלי חיים על החיים ה"יומיומיים" של האדם (חיי המסחר והתרבות).
מטרת התערוכות היא לעורר בקרב ילדים עניין ומודעות סביבתית. במסגרת תערוכת "עולם החיות" ישנו נתיב שבו הולכים המבקרים ורואים כלבי דינגו, קיפודים, וולאבים, מונטיאק הציצית, ופנדות אדומות בשחזור של סביבתם הטבעית.
חיות מבויתות מוצגות בתעורכת "בעלי החיים בחיינו" והילדים יכולים ללטפן.
נכון לשנת 2006 מצויים בגן החיות כ-400 בעלי חיים מ-80 מינים שונים.
מרינה סולודקין
מרינה סוֹלוֹדקין (31 במאי 1952 ז' בסיון ה'תשי"ב – 16 במרץ 2013 ה' בניסן, ה'תשע"ג) הייתה פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם המפלגות ישראל בעליה, הליכוד וקדימה. בתפקידיה הציבוריים כיהנה בין היתר כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה וכסגנית השר לקליטת העלייה.
ביוגרפיה.
סולודקין נולדה במוסקבה בירת ברית המועצות. הייתה בעלת תואר שלישי בתולדות הכלכלה והחברה ובעלת תואר שני בגאוגרפיה פוליטית וכלכלית, מאוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1991 עלתה לישראל.
כיהנה בכנסות ה-14 וה-15 מטעם מפלגת ישראל בעליה. בבחירות לכנסת ה-16 זכתה ישראל בעליה בשני מנדטים בלבד, וסולודקין, שהייתה ממוקמת במקום השלישי ברשימת המפלגה, נכנסה לכנסת לאחר שפרש ממנה נתן שרנסקי, עם מינויו לשר בממשלת ישראל ה-30. זמן קצר לאחר מכן התמזגה ישראל בעליה עם סיעת הליכוד. זמן קצר לאחר הקמת מפלגת קדימה הצטרפה אליה, ונבחרה מטעמה לכנסת ה-17 וגם לכנסת ה-18.
בכנסת ה-14 כיהנה כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה. בשנים 1999–2000 כיהנה כסגנית השר לקליטת עלייה, ושבה לכהן בתפקיד בחודש מרץ 2005, כאשר ראש הממשלה, אריאל שרון מינה שרים וסגני שרים כאות תודה על תמיכתם בתוכנית ההתנתקות. במהלך הבחירות לכנסת ה-17, כחלק ממאמציה של קדימה למשוך מצביעים מהמגזר דובר השפה הרוסית, שימשה כראש מטה עולי חבר העמים במפלגה ומוקמה במקום השישי ברשימתה לכנסת.
סולודקין ותומכיה במפלגה קיוו שיינתן לה תיק הקליטה בממשלה ה-31 בראשותו של אהוד אולמרט, אך היא לא מונתה לבסוף. סולודקין טענה שמדובר במעשה מרמה כלפי בוחריה הרוסים של קדימה, סירבה לקבל את החלטתו של אולמרט, והודיעה שאינה רואה עצמה מחויבת לתמוך בעמדות הקואליציה. הדבר התבטא בהיעדרות מהצבעות חשובות, הימנעות, ואף התנגדות בהצבעות לעמדות הקואליציה.
ב-16 במרץ 2013 נמצאה סולודקין ללא רוח חיים בחדר המלון בו שהתה בעיר ריגה בירת לטביה במסגרת כנס נגד הפאשיזם. הייתה בת 60 במותה. הותירה אחריה בעל ושני ילדים.
חוקים שיזמה.
בין החוקים שיזמה במהלך כהונתה בכנסת:
צ'ופקברה
צ'ופקברה (Chupacabra; בספרדית: Chupacabras; הלחם המילים chupar - למצוץ ו-cabras - עיזים) הוא שמו של יצור מפלצתי אגדי מאמריקה הלטינית, ובעיקר בפוארטו ריקו, הניזון כביכול מטריפת חיות בית וצאן, בעיקר עזים.
היצור מתואר כיצור כבד, בגודלו של דוב קטן, עם שורה של קוצים מהצוואר עד הזנב. נע במהירות, ומוצץ בלשון דמוית צינור את דמן של חיות משק קטנות.
הדיווח הראשון על היצור היה בפוארטו ריקו במרץ 1995, שם נמצאו שמונה עיזים מתות ומיובשות מדם, עם פצעים באזור החזה.
הגנים הבוטניים של ניו יורק
הגנים הבוטניים של ניו יורק (באנגלית: New York Botanical Garden) הם מהגנים הבוטניים המובילים בארצות הברית.
שטח הגנים כ-1 קמ"ר, והם ממוקמים ברובע הברונקס של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק. בשנת 1967 הם נקבעו כציון דרך היסטורי לאומי.
הקמת הגנים.
הגנים הוקמו בשנת 1891 בשטח אחוזה בשם "בלמונט" שהייתה בבעלות פייר לורילארד, יבואן טבק ידוע, ונפתחו בשנת 1896. הקמת הגנים מומנה מתרומות שנאספו על ידי הבוטנאי נתניאל לורד בריטון ואשתו אליזבת גרטרוד בריטון מאוניברסיטת קולומביה שביקר בגני קיו שבלונדון ושאף לבנות גנים דומים בניו יורק.
הגנים הבוטניים כוללים 48 גנים שונים, אזור ביצות, מפלים, יער אלונים. כן גדלים בהם עצי דובדבן, תרזה ואשוח בני למעלה ממאתיים שנה.
בגנים מצויה חממה שנבנתה בסוף המאה ה-19 בסגנון "ארמון הבדולח", גן ורדים הקרוי על שמה של פגי רוקפלר, גן יפני, אוסף אורנים וספרייה גדולה.
בלב הגנים הבוטניים נמצא יער ששטחו 162,000 מ"ר - שריד אחרון ליער המקורי שכיסה את האזור בו מצויה העיר ניו יורק לפני בואם של המתיישבים האירופים.
מחסום ווטש
לונג מאר'ץ
קאסארי
קאסארי (באסטונית: "Kassari") הוא אי קטן באסטוניה. הוא ממוקם בים הבלטי, דרומית-מזרחית ובצמוד לאי היומאה. קאסארי שייך למחוז היו, לנפת קיינה.
היסטוריה.
האי מוזכר בכתובים לראשונה בשנת 1564 בשם קסקסארה (Kaskesara). מבין המבנים הראשונים שנבנו באי ושרדו עד ימינו נמנית הקפלה, שהוקמה ככל הנראה במהלך המאה ה-18 במקום מבנה עץ ישן יותר. זוהי הקפלה היחידה באסטוניה שגגה מכוסה בקש.
במאה ה-18 נבנתה באי אחוזה גדולה, אך המבנים היחידים ששרדו ממנה הם בית הגנן, בית האמן, ושרידי חומות שתחמו את הגנים, אשר באופן אירוני, הם אלו שדווקא נבנו בתקופה יותר מאוחרת (סוף המאה ה-19).
בשנת 1863 נבנה באי בית-ספר במקום בו מקודם עמדה חווה, צמוד לספריה.
מתחילת המאה ה-19 התפתח בכפר אוריאקו שבמערב האי נמל קבע. הנמל משמש כיום גם כמרינה.
כיום מתגוררים באי כ-300 תושבי קבע ב-4 כפרים.
באי שוכן מוזיאון לזכרה של הסופרת הפינית איינו קאלאס וכן מוזיאון למורשת האי.
גאוגרפיה.
שטח האי קאסארי הוא 19.3 קמ"ר, החוף נמתח לאורך של 59 קילומטרים והנקודה הגבוהה בעיר מגיע ל-15 מטרים מעל פני הים.
כביש בשם דרך אוריאקו מחבר את האי להיומאה.
ככל הנראה נגלה האי לפני כ-3,000 שנים עקב שקיעת מפלס הים. לפני כ-1,000 שנים היה האי הנוכחי למעשה שני איים שהים הפריד ביניהם.
באי מפרצים רבים, והוא מוקף בארבעה איים ובכ-20 איונים קטנים יותר, אשר רובם סלעים קטנים. ישנם רק 90 בתים בכל האי. קאסארי קרוב מאוד להיומאה והכביש מחבר אותו להיומאה ממזרח וממערב, לכן, רבים לא מחשיבים אותו לאי.
באי אין יערות צפופים, שלא כמו היומאה, אלא עצים מפוזרים. בדרום-מערב האי ישנה רוח חזקה מאוד, אך מימיו הם מהחמים באסטוניה.
המסדר ההוספיטלרי
אבירי מסדר היכל שלמה
עריכה (קולנוע)
בתחום הקולנוע, עריכה (או מונטאז' מצרפתית, מלאכת הרכבה) היא אמנות הרכבת צילומים לרצפי צילומים ("סיקוונסים"), שמלווה בהרכבת הרצפים לשם יצירתו של סרט קולנוע שלם.
משמעויות המונח.
בקולנוע הצרפתי המונח "מונטאז'" כאשר הוא מופיע בכותרות הסרט, נועד לזהות את עורך הסרט. בקולנוע הסובייטי בשנות ה-20, השתמשו במושג לתאוריה שנועדה לתפוס את מהותו של הסרט הקולנועי. יוצרים שונים היו בעלי רעיונות שונים באשר לשאלה מהי מהות זו. בקולנוע ההוליוודי הקלאסי, שימש המונטאז' במשמעות של קטע בסרט שנועד להוסיף אינפורמציה באופן מהיר. הקטע נוצר מרצף של צילומים מהירים המתמזגים ונמוגים אחד לתוך השני על מנת להביא מידע רב בצורה דחוסה, ולהמחיש את מעבר הזמן.
המונטאז' בקולנוע הסובייטי.
לב קולשוב היה בין הראשונים לפתח תאוריות קולנועיות בשנות ה-20. עבורו המהות החיונית של הקולנוע, זו שלא ניתן היה ליצור בכל אומנות אחרת, היא העריכה. הצילום התסריטאות כשלעצמה, או הבימוי והמשחק כשלעצמם הם אומנות, אך מיזוגם לכלל סרט, הנעשה באמצעות העריכה, היא המונטאז', הוא הבסיס המהותי של הקולנוע.