עבור הפסטיבל הבינלאומי של מנצ'סטר ב-2011 כתבה ווד וביימה את המחזמר "That Day We Sang" שמתרחש ב-1969 עם פלאשבקים ל-1929. הלחנים נכתבו על ידי ווד פרט להקלטות מ-1929 של "Nymphs and Shepherds" מאת פרסל ותפילת הערב מתוך האופרה "הנזל וגרטל".
בדצמבר 2014 שודר בטלוויזיה בערוץ BBC Two המחזמר "That Day We Sang" בכיכובם של מייקל בול ואימלדה סטונטון.
בתחילת 2015 השתתפה ווד בתוכנית "The Great British Bake Off" שנועדה לידוענים עבור הקומיק ריליף וזכתה ב-"Star Baker". היא כיכבה לצדו של טימותי ספול בעיבוד של רשת סקיי ל-"Fungus the Bogeyman" ששודר לראשונה ב-27 עד 29 בדצמבר 2015. זה היה התפקיד האחרון בו הופיעה.
פרסים ומועמדויות.
במהלך הקריירה שלה זכתה ווד בפרסים רבים. ב-1997 הוענק לה תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE). ב-1994 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה של סנדרלנד. ב-2008 עם חלוקת התארים לכבוד יום ההולדת של המלכה הוענק לווד תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ב-2003 נכללה ברשימת "חמישים השחקנים המצחיקים ביותר בקומדיה הבריטית" של האובזרבר. ב-2005 נבחרה למקום ה-27 מתוך 50 בסקר של ערוץ 4 על קומיקאים, האישה הראשונה ברשימה לפני פרנץ' וסונדרס, ג'ואן ריברס וג'ויס גרנפל .
תוכנית המערכונים שלה "Victoria Wood as Seen on TV" זכתה בפרס באפט"א עבור שתי העונות ועבור תוכנית הספיישל לחג המולד. ב-2007 זכתה בפרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (באפט"א) לשחקנית הטובה ביותר וגם בפרס הדרמה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "עקרת בית, 49".
ב-2001 נבחרה ל"סטנדאפיסטית הטובה ביותר" ו"תוכנית המערכונית הטובה ביותר" של קוראי המגזין "Radio Times". עוד נבחרה על ידי קוראי Reader's Digest ב-2005 לקומיקאית המצחיקה ביותר. היא הגיעה למקום השמיני בסקר של ITV לבחירת 50 הכוכבים הגדולים ביותר.
ווד זכתה בשישה פרסי הקומדיה הבריטית: הופעת הסטנד-אפ הטובה ביותר (1990); הקומיקאית הטובה ביותר (1995); המחברת של השנה (2000); הופעת הסטנד-אפ החיה הטובה ביותר (2001); פרס הצטיינות (יחד עם ג'ולי וולטרס (2005); הקומיקאית הטובה ביותר בטלוויזיה (2011).
ווד הייתה מועמדת לפרס באפט"א 14 פעמים, וזכתה בפרס ארבע פעמים. היא זכתה בפרס באפט"א מיוחד בערב מחווה בשנת 2005.
חיים אישיים.
במרץ 1980 התחתנה ווד עם הקוסם ג'פרי דרהאם , ונולדו להם שני ילדים. בני הזוג התגרשו ב-2002 והמשיכו לחיות בקרבת מקום וביחסים טובים.
בנה הנרי הופיע בהופעת קמע בתוכנית "Victoria Wood's Mid Life Christmas". הוא גם השתתף בתוכנית מאחורי הקלעים .
בסוף 2015 אובחנה ווד כחולת סרטן. היא שמרה על פרטיותה ולא גילתה בציבור על דבר המחלה. היא נפטרה ב-20 באפריל 2016 בביתה בהייגייט, בנוכחות ילדיה וגרושה.
התנועה לאיכות הסביבה
התנועה לאיכות הסביבה (לעיתים מכונה תנועת האקולוגיה), כוללת את התנועה לשימור הסביבה ואת תנועת הירוקים, היא תנועה מדעית, חברתית ופוליטית שעיסוקה העיקרי בנושאי איכות הסביבה. סביבתנים דוגלים בניהול בר קיימא של משאבים וניהול הסביבה באמצעות שינויים הן במדיניות הציבורית והן באופן התנהגות הפרט. בהכרת האנושות כשותף (ולא אויב) של מערכות אקולוגיות, התנועה מתרכזת באקולוגיה, בריאות, וזכויות אדם.
התנועה למען הסביבה היא תנועה בינלאומית, המיוצגת על ידי מגוון ארגונים, מארגונים גדולים ועד תנועות שורשיות והיא שונה ממדינה למדינה. התנועה למען הסביבה לא תמיד מאוחדת במטרותיה בשל מספר החברים הגדול בשורותיה, האמונות העזות, אבל השונות של חבריה, ולעיתים אופייה הספקולטיבי. התנועה כוללת גם כמה תנועות אחרות שלהם מיקוד יותר ספציפי, כדוגמת התנועה למען האקלים. בהגדרתה הרחבה כוללת התנועה אזרחים פרטיים, אנשי מקצוע, מאמינים דתיים, פוליטיקאים, מדענים, מוסדות ללא כוונת רווח ותומכים אינדיבידואלים.
היסטוריה.
מודעות מוקדמת.
ההתעניינות הראשונה בסביבה הייתה מאפיין של התנועה הרומנטית בתחילת המאה ה-19. המשורר ויליאם וורדסוורת' סייר בצורה נרחבת באזור האגמים וכתב כי הוא "סוג של נכס לאומי שבו לכל אדם יש זכות ועניין שיש לו עין להבין ולב ליהנות".
שורשי התנועה למען הסביבה נעוצים בתגובה לרמות מתגברות של זיהום של עשן באטמוספירה במהלך המהפכה התעשייתית. הופעתם של מפעלי התעשייה הגדולים והגידול העצום הנלווה בצריכת הפחם גרמו לרמה חסרת תקדים של זיהום אוויר במרכזים התעשייתיים. לאחר 1800 הנפח הגדול של שפכים תעשייתיים כימיים התווספו למעמסה הגדלה של פסולת אנושית בלתי מטופלת. תחת לחצים פוליטיים הולכים וגוברים ממעמד הביניים העירוני, נחקקו ב-1863 חוקי הסביבה המודרניים הראשונים בקנה מידה גדול בצורת חוקי אלקלי (Alkali Acts), במטרה לווסת את זיהום האוויר המזיק (חומצת מימן כלורי גזית) שהוא תוצאה של תהליך לבלנק, ששימש לייצר נתרן פחמתי.
תנועת השימור.
התנועה לשימור הסביבה פעלה לראשונה ביערות הודו, תוך יישום מעשי של העקרונות המדעיים של השימור. האתיקה של השימור שהחלה להתפתח כללה שלושה עקרונות יסוד: שהפעילות האנושית פוגעת בסביבה הטבעית, שיש חובה אזרחית לתחזק את הסביבה למען הדורות הבאים, ושיש ליישם שיטות מדעיות מבוססות ניסויים במטרה להבטיח את ביצועה של חובה זו. סר ג'יימס רנלד מרטין (James Ranald Martin; 1874-1796) היה דמות בולטת בקידום אידאולוגיה זו, כשפרסם דוחות רפואיים-טופוגרפיים שהוכיחו את גודל הנזק שנגרם מבירוא יערות וייבוש שטחים מוצפים בקנה מידה נרחב, ושידל נמרצות למיסוד פעילות שימור היערות בהודו הבריטית באמצעות הקמת שירות היערות ההודי. מנהל ההכנסה של מדראס החל בפעילות שימור ב-1842, שבראשם עמד אלכסנדר גיבסון (Alexander Gibson; 1867-1800), בוטנאי סקוטי שאימץ בשיטתיות תוכנית שימור יערות המבוססת על עקרונות מדעיים. היה זה המקרה הראשון של ניהול יערות על ידי המדינה בעולם. ב-1855 הנהיג הממשל בראשותו של מושל הודו, ג'יימס בראון-רמזי, מרקיז דלהאוזי הראשון (James Broun-Ramsay, 1st Marquess of Dalhousie), לראשונה בעולם את תוכנית שימור היערות בקנה מידה גדול, מודל שהתפשט במהרה למושבות האחרות של בריטניה, כמו גם לארצות הברית. ב-1860 אסרה המחלקה על חקלאות נדודים. ספרו של ד"ר יו פרנסיס קלגהורן (Hugh Francis Cleghorn; 1895-1820) מ-1861 "היערות והגנים של דרום הודו" (The forests and gardens of South India), הפך לתנ"ך בנושא ויערנים השתמשו בו באופן נרחב בתת-היבשת ההודית.
סר דיטריך ברנדיס (Dietrich Brandis; 1907-1824) הצטרף לשירות המדינה הבריטי ב-1856 כמפקח על יערות הטיק של אזור פגו במזרח בורמה. באותה תקופה היו יערות הטיק של בורמה בשליטתם של בני השבטים של הקארן המיליטנטים. הוא הנהיג לראשונה את שיטת ה"טאונגיה" ("taungya"), על פיה סיפקו הכפריים של הקארן עובדים לבירוא השטחים, שתילה של עצי טיק ועישוב המטעים. הוא ניסח חוקי יערנות חדשים וסייע בהקמת מוסדות מחקר ואימון. הוא הקים את בית הספר הקיסרי ליערנות (Imperial Forestry School) בדהרדון שבמדינת אוטראקהאנד בצפון הודו.
גיבוש הארגונים להגנת הסביבה.
הארגונים הראשונים לשימור חיות הבר התגבשו בשלהי המאה ה-19. ב-1868 התארגנה בהאל שבמזרח אנגליה, האגודה להגנה על עופות הים (Association for the Protection of SeaBirds), ארגון מקומי שאחד מחבריו הצליח להעביר בפרלמנט של בריטניה את חוק שימור עופות הים של 1869. הזואולוג האנגלי אלפרד ניוטון (Alfred Newton; 1907-1829) פרסם בין השנים 1872 ל-1903 סדרה של מחקרים על "הכדאיות בקביעת 'זמן-סגור" לשימור חיות הבר" ("Desirability of establishing a 'Close-time' for the preservation of indigenous animals"). מאמציו לקידום חקיקה להגן על בעלי החיים בתקופת ההזדווגות מפני ציד הובילה להקמת ליגת נוצות העוף (Plumage League, מאוחר יותר החברה המלכותית להגנה על עופות - Royal Society for the Protection of Birds) ב-1889. הארגון פעל כקבוצת מחאה שניהלה מסע תעמולה כנגד השימוש בעורות ונוצות הטבלן המצויץ וריסה שחורת-הרגל בתעשיית הפרוות. הארגון צבר תמיכה מאנשי מעמד הביניים שהתגוררו בפרוורים.
עם זאת, עיקר הפעילות בתחום הסביבה במאה השנים בין 1850 ל-1950 הייתה בהפחתה בזיהום האוויר. החברה להקטנת עשן הפחם (Coal Smoke Abatement Society, כיום Environmental Protection UK, "הגנת הסביבה הממלכה המאוחדת") הוקמה ב-1898, אחד מהארגונים החוץ-ממשלתיים הוותיקים ביותר. הארגון נוסד על ידי האמן סר ויליאם בלייק ריצ'מונד (William Blake Richmond; 1921-1842) שהיה מתוסכל מהאפלה שגרם עשן הפחם. אף שהיו התייחסויות קודמות בחוק לנושא תבע חוק בריאות הציבור של 1875 שכל התנורים באזורי מסחר יבלעו את העשן שהם מפיקים, ושיינקטו אמצעים כנגד מפעלים שהעשן השחור הנפלט מארובותיהם מהווה מפגע.