שוקן שאף ליצור מפעל תרבותי שנועד לשמש למחקר ולהתחדשות במדעי היהדות. הוא רכש אלפי פריטים שהיו חלק מהגניזה שנתגלתה בבית הכנסת בן עזרא בקהיר. האוסף עשה את דרכו מבגדד ומומביי לשטוטגרט, ושוקן שילם עבורו סכום עתק בלי להתמקח. חוקרים שבדקו עבורו את האוסף, בהם מתנדבים כביאליק ועגנון, גילו כי הוא מכיל יצירות בלתי ידועות של אבן עזרא, יהודה הלוי ואת הדיוואן היחיד השלם של אבן גבירול. אוסף הגניזה, שקיבל את השם 'שוקן 37', עורר התרגשות רבה. פרופ' שמואל גליק כתב על האוסף: "בשנת 1921 לערך, החל ש"ז שוקן לאסוף כתבי יד עבריים, שכללו מקורות קבליים, סידורים  מחזורים, הגדות של פסח, פירושים לתנ"ך וספרות הלכתית ועוד; עיקר התעניינותו הייתה באיסוף כתבי יד ודפוסים ראשונים של שירת ימי הביניים וספרות הקבלה  שלא כאספנים אחרים, לא אסף שוקן ספרים לראווה, אף לא הונע על ידי יצר האספנות, אלא הודרך על ידי כבוד עמוק לצרור הספרים שבשקו של היהודי הנודד; הוא ראה בספרים אלו את מולדתו המיטלטלת - המאחדת והמייחדת - של העם היהודי בגולה. אוסף זה הלך וגדל עם השנים והיה לאוסף הספרים הפרטי החשוב ביותר במדעי היהדות" .
הדגל הצ'רקסי
הדגל הצ'רקסי הוא הדגל המייצג את בני העם הצ'רקסי המפוזרים בכל העולם ושואפים למדינה עצמאית על שטחי הקווקז. הצ'רקסים מניפים את דגלם באירועים לאומיים, דוגמת יום הזיכרון הצ'רקסי, בדרך כלל לצד דגל המדינה בה הם חיים. הדגל עוצב על ידי דויד אורקהארט שהיה ממוצא סקוטי.
הדגל נבחר באספה שקיימו הצ'רקסים ב-13 ביוני 1860 בעיר סוצ'י, כיום בתחומי רוסיה. באספה זו דנו מנהיגי השבטים הצ'רקסים בהתנגדות לכיבוש הרוסי על הרי הקווקז, אמנם התנגדותם כשלה. לאחר שהקווקז נכבש בידי הרוסים, והצ'רקסים גורשו ממולדתם הוחלט להשאיר את הדגל כפי שהוא בזכות משמעותו ההיסטורית והלאומית.
מאז ה-24 במרץ 1994 משמש הדגל הצ'רקסי כדגלה הרשמי של רפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית.
תיאור הדגל.
לדגל הצ'רקסי רקע ירוק, עליו שלושה חצים ושנים-עשר כוכבים זהובים, תשעה מהם בקשת חיצונית ושלושה בקשת פנימית.
לדגל הצ'רקסי מספר פרשנויות:
על פי פרשנות אחת:
פרשנות אחרת גורסת כי:
על פי פרשנות נוספת, הצבע הירוק מסמל דווקא את צבע האסלאם, דתם של הצ'רקסים.
לעומת זאת, על פי הסופר הלאומי הצ'רקסי משבשה איסחאק, את הדגל עיצב זאנה ספרביי, מנהיג שבט נאתכו, בעת ששהה בטורקיה כשבוי וזאת כחלק ממאמציו לאחד את השבטים הצ'רקסים במלחמתם מול הפולש הרוסי. על פי איסחאק, ספרביי בחר את הרקע הירוק מכיוון שהוא מסמל את הקווקז. ספרביי בחר לייצג כל שבט באמצעות כוכב זהוב, וזאת במטרה לתאר את מעמדם של השבטים - מקום רם ומכובד. הבחירה בצבע הזהוב הייתה בשל יוקרתו ואיכותו של החומר. כל הכוכבים שווים בגודלם וזאת כדי לסמל את השוויון בין השבטים השונים.
דגל הצ'רקסים
מגנט דו-קוטבי
The Madcap Laughs
The Madcap Laughs (בתרגום חופשי "האימפולסיבי צוחק", מתורגם לעיתים בטעות כ"הכובען המטורף צוחק") הוא אלבום הסולו הראשון של סיד בארט לאחר שעזב את פינק פלויד (או פוטר), בלייבל הארווסט של EMI.
שם האלבום לקוח משורה מהשיר "Octopus" שכלול בו: "The Madcap laughed at The Man on The Border".
האלבום מורכב בחלקו משירי רוק פסיכדליים בהם מלווים את בארט חברי להקת סופט מאשין, וברובו משירי פולק בהם בארט מלווה את עצמו בגיטרה אקוסטית. יוצא דופן באלבום הוא "No Man's Land", שיר רוק בעל צליל יותר מלוכלך שנעשה בו שימוש בדיסטורשן. האלבום מכיל כמה שירים קלילים ושמחים, אך ברוב השירים, המילים הן אפלות, מטרידות ומלאות כאב. המילים ברוב השירים מפותלות ומלאות מטאפורות, ומשקפות את עולמו הפנימי העשיר של בארט. בראיון איתו נשאל בארט "אולי תדפיס את המילים על העטיפה בפעם הבאה?". בארט צחק ואמר "כן, זה רעיון טוב." השיר "Golden Hair" נכתב על ידי ג'יימס ג'ויס והולחן על ידי בארט.
תהליך ההקלטה.
בארט החל להקליט עם המנהל של פינק פלויד שנעשה למנהל שלו, פיטר ג'נר, במאי 1968. למרות שהסשנים הקצרים הניבו חומר ראוי, הפרויקט נדחה בכמעט שנה.
באפריל 1969, מלקולם ג'ונס לקח על עצמו את הפרויקט ובארט החל לעבוד על חומר חדש יותר ועל ההקלטות הישנות. נגני האולפן היו חברי להקת סופט מאשין וג'רי שירלי, מתופף להקת Humble Pie.
סגנון העבודה של בארט, שהיה לעיתים קרובות לא ממוקד, הרגיז את צוות ההפקה ולאחר כמה סשנים מפוזרים, דייוויד גילמור ורוג'ר ווטרס נקראו לעזור.
בתהליך ההקלטה הלא רגיל של האלבום, בארט יצר רצועה בה הוא שר ומנגן בגיטרה אקוסטית, ונגני האולפן הוסיפו עליה את נגינתם. נגינתו ושירתו של בארט היו בלתי צפויים - הוא דילג על פעימות או הוסיף אותן באופן שנראה אקראי, או שניגן תו אחד למשך זמן ואז חזר באופן בלתי צפוי לחלק העיקרי של השיר. נגינתו הייחודית תסכלה את נגני האולפן, וניתן לשמוע במספר שירים שהם אינם בטוחים במבנה השירים, ולא עומדים בקצב של בארט (רוברט וייאט סיפר בראיון שהמוזיקאים היו שואלים את בארט "באיזה סולם זה, סיד?" והוא היה משיב "כן" או "זה מצחיק".) בארט לא נתן למוזיקאים לעשות חזרות או להקליט מחדש את הנגינה והתעקש שהם נשמעים טוב. במספר שירים ניתן לשמוע את בארט מדבר עם הצוות - אחד המקרים המפורסמים הוא השיר "If It's In You", בו בארט מזייף בהתחלה וקולו עולה לצווחה, ולאחר מכן הוא אומר שיתחיל שוב.
לאחר מספר חודשים של הקלטות מקוטעות, האלבום הושלם לבסוף.
השיר "Octopus" יצא כסינגל בנובמבר 1969 והאלבום יצא בינואר 1970. הוא הגיע למקום 40 במצעד המכירות בבריטניה, וקיבל ביקורות טובות.
בשנת 1993 האלבום יצא מחדש עם רצועות בונוס - הקלטות אלטרנטיביות של מספר שירים.
צוות.
סיד בארט - גיטרה, קולות, מפיק
טוני קלארק - טכנאי
דייוויד גילמור - בס, גיטרה, מפיק
רוג'ר ווטרס - בס, מפיק
מיק רוק - צילום
היפנוסיס - עיצוב עטיפה
יו הופר - בס
ג'ף ג'ראט - טכנאי
פיטר ג'נר - מפיק
מלקולם ג'ונס - מפיק
פיל מקדונלד - טכנאי
פיטר מיו - טכנאי
מייק רטלדג' - קלידים
ריק סייוול - קרן יער
מייק שידי - טכנאי
ג'רי שירלי - תופים
ג'ון וילסון - תופים
רוברט וויאט - תופים
מלחמיה
אבן תיימיה
תקי אד-דין אחמד אִבּן תיימיה (ערבית: ابن تيمية) היה תאולוג ופרשן אסלאמי סוני שחי בחורן (22 בינואר 1263–1328), באזור טורקיה הגובל בסוריה של היום. ידוע בכינוי שיח' אל-אסלאם.
הוא היה מהאסכולה הסלפית הקיצונית, הגורסת כי יש לחיות לפי החוק הכתוב בקוראן ובחדית' ובכך היה מהוגי הדעות עליהם הסתמכו הסלפים. כתב את הלכותיו בתקופה שבה שלטו הממלוכים והמונגולים במזרח התיכון. נהג לבקר את המונגולים על קביעת חוקים אזרחיים, יאסה, בנוסף לשריעה האסלאמית. הוא הוסיף כי צריך לנהל ג'יהאד נגד אותו משטר. הוגים אסלאמיים פונדמנטליסטים נוהגים לסמוך את דבריהם על ספרי ההלכות שכתב, אף על פי שהוא עצמו פסק גם כי שלטון רע עדיף על אנרכיה.
ביוגרפיה.
אבן תיימיה (בשמו המלא: תָקִי אל-דין אבו אל-עבאס אחמד בן עבד אל-חלים בן עבד אל סָלאם בן תיימיה אל-חָרַאנִי) נולד ב-1263 בחורן למשפחה של תאולוגים ידועים. מסמכים מהמאה ה-15 מעידים על כך שהוא נצר לשושלת הערבית בנו עמיר. אביו היה מורה ידוע במד'הב (אסכולה) החנבלי. באותו אופן הישגיו האקדמיים של סבו של אבן תיימיה היו ידועים גם כן.
בגלל הפלישה המונגולית, משפחתו של אבן תיימיה עברה לדמשק ב-1268, שאז נשלטה על ידי הממלוכים ממצרים. בתקופה זאת אביו נתן דרשות במסגד עומייד ואבן תיימיה הלך בדרכו בכך שלמד עם מיטב המלומדים של זמנו, ביניהם הייתה אישה, זאינאב בינת מאקי אשר ממנה למד חדית'. אבן תיימיה היה תלמיד שקדן והביא עצמו להכרות עם המדעים הדתיים והחילוניים כאחד. הוא השקיע את עצמו בספרות הערבית אך למד לעומק גם דקדוק ומילונאות וכן מתמטיקה וקליגרפיה.
באשר ללימודי הדת, הוא למד מאביו את הפילוסופיה של המשפט ואת המד'הב החנבלי. אף על פי שגדל על המד'הב החנבלי, אשר את הלכותיו הוא למד ושינן, רכש אבן תיימיה ידע נרחב באסכולות האיסלאמיות, הקוראן והחדית'. נוסף על כל אלה למד אבן תיימיה כלאם וסופיות, עליהן מאוחר יותר מתח ביקורת נוקשה, ובשלב מסוים אף הקים זרם חדש וקיצוני שנקרא "סלפיה".
האגרסיביות של אבן תיימיה התבטאה פעמים מספר, ביניהן כאשר הלך עם משלחת עולמאית לראזאן, ללח'אן הטטרי והאשים אותו בכפירה כשאמר:"אתה טוען להיות מוסלמי ויש לך עמך מופתים, אימאמים ושייח'ים אך פלשת אלינו והגעת עד ארצנו לשם מה? בזמן שאביך וסבך, הולאגו חאן היו חילונים, הם לא תקפו ושמרו את הבטחותיהם. אך אתה הבטחת והפרת זאת."
הסתבכות עם החוק.
לאחר שהכריז על חכמי הדת האשערים, השיעים והמועתזילים ככופרים, נכלא אבן תיימיה מספר פעמים. ב-1293 הוא נכנס לוויכוח עם הרשויות המקומיות על כך שהתנגד לשחרורו של נוצרי שהואשם בהעלבת מוחמד, ואף מחה על זה באופן אלים. ב-1298 הוא הואשם בהאנשה של האל, ובכך שהטיל ספק בכלאם.
אבן תיימיה הוביל את ההתנגדות לפלישה המונגולית לדמשק ב-1300. בשנים שבאו לאחר מכן אבן תיימיה היה מעורב במספר פעילויות וכחניות כנגד השלטון השיעי בלבנון ובתי ספר לתאולוגיה סופית, עליהם הכריז כאפיקורסים. ב-1306 נכלא אבן תיימיה במבצר בקהיר ל-18 חודשים עקב האשמות שלקח חלק בהאנשה. הוא נאסר שוב מאוחר יותר ב-1308 למספר חודשים, לאחר ששוב האשים את הסופים בכפירה.