בחוברת הספיישל של המשבר האינסופי (מרץ 2006), קבוצת שאדופאקט מצטרפת למשתמשי הקסם מתוך כוונתם לבנות מחדש את צוקי הנצח לאחר שהם מתנפצים מעל גות'אם סיטי. תחת הדרכתו של פנטום סטריינג'ר, הקבוצה מתחלקת לשלוש - האחת בהנהגתה של זטאנה מתוך ניסיון לחבר מחדש את צוקי הנצח ואת תכולתם; השנייה לשמש כפיתיון עבור שבעת החטאים; והשלישית ללכוד את שבעת החטאים בבקבוקים מיוחדים. הקבוצה שתחת הנהגתה של זטאנה כוללת את קפטן מארוול, מרי מארוול, קפטן מארוול הבן, דוקטור פיית, דדמן, ויקסן, מאדאם קסנדו, זוריאל, אורכידאה שחורה, דוקטור אוקולט, אריון, הקיסרית, פרידום ביסט, סאלה, טרייסי 13, ויצ'פייר וחברי צוות של פטרול הרוחות בין היתר.
אולם, המטלה ללכידתם של שבעת החטאים מתבררת כקשה, לאחר שהם השתלטו על כמה מחברי הקבוצה. צל הלילה מגרשת את תאוות הבצע מגופה של סאלה, אך מותקפת ונלכדת בידי פליקס פאוסט ושלושת הדמונים, שלוקחים אותה לאלכסנדר לות'ר הבן, והוא ממלא את סוללת הכוח של היקום שלו בכוחה.
עם השבת צוקי הנצח לקדמותם, זטאנה מייעצת לקפטן מארוול להישאר בתחומי המקום כדי לודא שהקסם האצור בו לא יפרוץ החוצה. נבו, הלורד האחרון של הסדר, מתעמת מול הספקטר ודוחק בו עד לנקודה שהספקטר הורג אותו. דבר זה גורם לחשיפת מעשיו של הספקטר וללקיחת מארח חדש - בדמותו של כריספוס אלן - לתוך גופו. כמו כן, הדבר מוביל לקיצו של העידן התשיעי ולשחריתו של העשירי. בגסיסתו, נבו מגיע לחבורה ומספר על מעשיו של הספקטר וכן נותן לבלש שימפנזה את המטלה לבחור דוקטור פיית חדש. במוצאו כי קסדת הגורל של דוקטור פיית אינה מתאימה לו, בלש שימפנזה נותן אותה לקפטן מארוול שיזרוק אותה ממרומי צוקי הנצח, ובכך יאפשר לכל מי שמוצא אותה ונמצא מתאים, להפוך לדוקטור פיית הבא.
סדרת שאדופאקט.
סדרת חוברות של הקבוצה החלה בהרצה במאי 2006, והיא פועלת בצד האחורי של בר האבדון. בקשת הסיפור הראשונה מוצגת קבוצת נבלי-העל פנטאקל, אשר חבריה מחקים את חברי שאדופאקט במראם ובכוחותיהם. הקבוצה כוללת את ג'ק קאסידי ("נסיך האש", המחקה את השד הכחול), את "הארנב הלבן" הלבקן (המחקה את אדון הלילה), את באגמן (המחקה את איש הסחבות), את סיסטר שאדו (המחקה את נייטשייד) ואת קרנביל (המחקה את בלש שימפנזה), בהנהגתה של המכשפת סטרגה (המחקה את המכשפת). הקבוצה יוצרת חומת מגן חסינה העשויה מדם מעל ריברוק, ויומינג, ומתחילים להרוג את תושבי העיירה כדי לזמן את אדונה של סטרגה, לורד האור.
קבוצת שאדופאקט נכנסת לעיירה בעזרתו של פנטום סטריינג'ר, אך נלכדת בידי קבוצת פנטאקל. בלש שימפנזה נלקח בידי קרנביל ועובר עינויים. "הארנב הלבן" מתעמר בנייטמאסטר ומציע לשחרר את שאדופאקט כדי שזה יחדד את כישוריו וששניהם ייפגשו לקרב חוזר ושווה כוחות בעתיד. נייטמאסטר מסכים, אך לאחר שיחרורם המכשפת מתקיפה את "הארנב הלבן" משום שאינה בוטחת בו. הקבוצה מוצאת את בלש שימפנזה ומביסה את פנטאקל והמכשפת מסירה את כישופה של סטרגה מעל העיירה בתמורה לשנה אחת, העוברת באופן כמעט מיידי.
בקשת הסיפור הבאה, הקבוצה מוצאת את עצמה כמטרה בידי מספר נבלי-על - הכוללים את ירח כחול, הצייד הפראי ו"הקהילה" - שממלאים אחר פקודותיו של דוקטור גות'אם, נבל אשר בילה עידנים מתחת לקרקע, וכעת החל בתוכניות להיפטר משאדופאקט. סטרגה מתגלה כבעלת בריתו, והוא מתגלה כמי שעומד מאחורי האיומים האחרונים שאותם הקבוצה מנעה. המכשפת וראגמן נהפכים לכלבי שאול בידי הצייד הפראי, ו"הקהילה" מעוורים את נייטשייד, השד הכחול ואת ראגמן. למרות פציעותיהם, קבוצת שאדופאקט גורמת לנבלי-העל לסגת. בעזרתה של מאדאם קסנדו, הם מרפאים את חברי הקבוצה העיוורים וחרף בעיותיהם האחרונות מוצאים את עצמם בעמדה חזקה יותר בין משתמשי הקסמים.
המכשפת משיגה את ידה על קדרת הרן-רמסגייט ממכשפת הלילה, וקדירה זו מעניקה לקבוצה מידע על כל יצור קסם ביקום DC. בלש שימפנזה ונייטמאסטר נעזרים בכך כדי לחקור אסטרטגיות מסוימות כדי לעצב את הקבוצה בדרך הטובה ביותר. חלק מכך היה כתיבת שלושת החוקים האוניברסליים לגיבורות-על, מחווה לאייזיק אסימוב ושלושת חוקי הרובוטיקה.
ארגון שחמט מגייס את הקבוצה כדי שיעזרו למלכה השחורה להסתנן לתוך ארגון קוברה. הקבוצה חושבת שמדובר בהסדר חד-פעמי, אך המלכה השחורה מודיעה להם שהם ישרתו את הארגון כל עוד יהיו נחוצים, למורת רוחה של המכשפת.
עידן הבעירה.
בקשת הסיפור האחרונה בטרם סדרת החוברות בוטלה, פנטום סטריינג'ר מביא את הקבוצות משנים 1908 ו-2108 לזמן ההווה כדי להילחם במלך השמש, שמתברר ככוח העומד מאחורי דוקטור גות'אם. בקרב האחרון, קבוצות שאדופאקט שונות מרחבי ההיסטוריה מתאחדות ונלחמות במלך השמש בקווי זמן מרובים בו זמנית.
לאחר תבוסתו של מלך השמש, פנטום סטריינג'ר מציין כי הדבר שינה את דפי ההיסטוריה, וכי כעת קבוצות השאדופאקט אינן נזכרות ככישלון.
אלטון ג'ון
סר אלטון הרקולס ג'ון CH CBE (באנגלית: Elton Hercules John; נולד ב־25 במרץ 1947 בשם רג'ינלד קנת' דווייט) הוא זמר, מלחין ופסנתרן בריטי, אחד הזמרים המצליחים ביותר במאה ה־20. אלבומיו נמכרו לאורך השנים בלמעלה מ־300 מיליון עותקים, מה שמעמיד אותו כאחד מארבעת המוזיקאים שיאני המכירות בכל הזמנים. הוא מחזיק בהישג הסינגל הנמכר ביותר בכל הזמנים, מאז החלו מצעדי דירוג הסינגלים "Candle in the Wind" (ההישג מצוין בספר השיאים של גינס). בנוסף, פסקול סרט האנימציה "מלך האריות" שהלחין הוא פסקול סרט האנימציה הנמכר ביותר בכל הזמנים. ג'ון זכה בשישה פרסי גראמי, בחמישה פרסי המוזיקה הבריטית, בשני פרסי אוסקר, בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס טוני. הוא גם מחזיק בתואר אבירות. על פי דירוג בילבורד, ג'ון הוא אמן הסולו המצליח ביותר בכל הזמנים.
הקריירה שלו משתרעת על פני שישה עשורים, ועשרות מהשירים שכתב וביצע נכנסו לצמרות מצעדי המוזיקה ברחבי העולם. מלבד הצלחתו המסחרית, נחשב ג'ון לאחד היוצרים החשובים והמשפיעים במוזיקת הפופ והרוק. הוא נחשב כמי שהצליח לשמר, במידה רבה, את מקומו המרכזי של הפסנתר ברוק אנד רול. כמרכיבי מפתח בהצלחתו המוזיקלית ניתן למנות: כישרונו המלודי, המילים לשיריו (אותן כתב על פי רוב הפזמונאי ברני טופין), שירתו מלאת התשוקה בקול הטנור העשיר שלו ונגינתו בפסנתר המושפעת ממוזיקת הגוספל. בעיבודיו המוזיקליים בולט השימוש בכלי המיתר. ג'ון מפורסם גם בשל סגנון הלבוש שלו והתנהגותו מחוץ לבמה.
ב־2011 דירג אותו המגזין "רולינג סטון" במקום ה־49 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים.
ילדות ותחילת הקריירה.
אלטון ג'ון נולד בשם רג'ינלד קנט דווייט ב־25 במרץ 1947 ב, שכונה ברובע הארו שבלונדון רבתי, שנמצאת בתחומי המחוז ההיסטורי מידלסקס . הוא בנו הבכור של סטנלי דווייט (1925 – 1991), לוטננט טיסה בחיל האוויר המלכותי (שקודם לתפקיד מפקד טייסת והוצב בבסיס חיל האוויר המלכותי שייבה שבמחוז בצרה שבעיראק), ובנהּ היחיד של שילה איילין (לבית האריס, 1925 – 2017). הוריו נישאו ב־1945, והמשפחה עברה לגור בביתם של סבו וסבתו מצד אמו, בית דו־משפחתי בדיור הציבורי. הוא למד בבתי ספר בפינר: פינר ווד ג'וניור, רדיפורד ולבסוף בית הספר לדקדוק פינר קאונטי שאותו עזב בגיל 17, כחצי שנה לפני בחינות הגמר ("A-Level" ), כדי לעסוק במוזיקה.
ג'ון גדל בבית מוזיקלי. שני ההורים היו חובבי תקליטים נלהבים, ובבית נשמעה מוזיקה באופן תדיר, בתקליטים או ברדיו. האב העדיף ג'אז, והאם העדיפה מוזיקת פופ. אביו ניגן בחצוצרה בלהקה "Bob Miller and the Millermen" . ג'ון למד לנגן בפסנתר בגיל צעיר מאוד. סבתו, איווי, הושיבה אותו כבר כפעוט על ברכיה, בעוד הוא מקיש על הקלידים. כשהיה בן 3, הדהים את הוריו כשרץ לפסנתר וניגן מנגינה שנשמעה ברדיו, "ואלס המחליקים על הקרח" מאת ולדטויפל. הדבר הפך להרגל, כשהילד רץ מהרדיו לפסנתר ובחזרה, ועד מהרה היה קשה לנתק אותו מהכלי. ההורים ניצלו את הכישרון שהפגין הילד כדי לבדר את האורחים שלהם: , סיפרה אמו. כשהיה בן 7, אמו מצאה לו מורה פרטית, שתרגלה אותו בעיקר במוזיקה קלאסית. הוא התאמן שלוש שעות ביום. כשהיה באותו גיל, התנסה ג'ון בהופעה ציבורית: הוא נכח בחתונתו של בן דודו רוי דווייט (כדורגלן מפורסם באותה תקופה), וכשהלהקה איחרה להגיע, ביקש ממנו בן דודו לנגן בפסנתר ולבדר את האורחים, עד להגעת הלהקה. ילדותו של ג'ון התאפיינה בוויכוחים קשים בין הוריו, שג'ון היה מוצא מהם מפלט בהסתגרות בחדרו והאזנה לתקליטים (ו"למידה" שלהם). הוא סבל מהתקפי זעם, שהנגינה עזרה לו להירגע מהם. לימים סיפרה אמו שהוא גדל כ"פקעת עצבים". עוד סיפרה שהיה "מכונס בעצמו ומאוד עצוב". ג'ון המשיך לנגן בפסנתר בביתו במשך שעות, עד שהופסק על ידי הוריו, גם בשל תלונות מהשכנים. החל מאמצע שנות ה־50 חלו שינויים במוזיקה, ומוזיקת הרוק אנד רול החלה להיות פופולרית. הדבר התבטא בתקליטים שרכשה האם (לדוגמה: של אלביס פרסלי ושל "Bill Haley &amp; His Comets"), ועמם גם רג' התקרב לסוגה זו. מוזיקאים נוספים שספג מהם בצעירותו היו בין השאר ג'ורג' שירינג, נט קינג קול, ריי צ'ארלס, צ'אק ברי, ג'רי לי לואיס ובאדי הולי.
האקדמיה המלכותית למוזיקה.