ההדום משתרע בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההדום.
ההדום צולם מן האוויר על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966, ונסקר על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1970–1973.
מקור השם.
שמו של ההדום ניתן לו בשנת 1978 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההדום נקרא על שמו של דאגלס א. וורן (Douglas E. Warren), שהיה מנהל מחלקת הסקרים שמעבר לים (Overseas Surveys) בין השנים 1968–1980, והיה אחראי על המיפוי של אנטארקטיקה מטעם בריטניה.
לקריאה נוספת.
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS
מושל המחוז היהודי האוטונומי
מושל המחוז האוטונומי היהודי (ברוסית: Губернатор Еврейской автономной области) הוא ראש הרשות המבצעת של המחוז האוטונומי היהודי, הנחשב לראש ממשלת המחוז היהודי האוטונומי.
משרד המושל הוא תפקיד שנבחר, ובו מכהנים נבחרי הציבור בתקופת כהונה בת ארבע שנים. בעוד שפוליטיקאים בודדים עשויים לכהן כהונות רבות ככל שיוכלו להיבחר בהם, לא ניתן לבחור מושלים ליותר משתי כהונות רצופות.
מעונו הרשמי ממוקם בעיר בירוביג'אן. הנגיד הנוכחי הוא רוסטיסלב גולדשטיין, שמשמש בתפקיד מאז ה-12 בדצמבר 2019.
בחירות.
הבחירות האחרונות נערכו ב-13 בספטמבר 2015.
ברם, בדצמבר 2019, המושל הנבחר הודיע על התפטרותו ובמקומו מונה רוסטיסלב גולדשטיין לממלא מקום עד לבחירות שמתוכננות להיערך בספטמבר 2020.
מושלים.
ראש המחוז האוטונומי היהודי.
בתקופת ברית המועצות, משרת ראש המחוז נקראה בשם המזכיר הראשון של הוועד המחוזי של המפלגה במחוז היהודי האוטונומי (Первый секретарь областного комитета КПСС Еврейской автономной области).
פיט דומניצ'י
פייטרו ויצ'י דומניצ'י (באנגלית: Pietro Vichi Domenici; 7 במאי 1932 – 13 בספטמבר 2017) היה פוליטיקאי אמריקאי, שבמשך 36 שנים רצופות ייצג את מדינת ניו מקסיקו בסנאט של ארצות הברית. נוכח תקופת כהונתו הממושכת, דומניצ'י הוא הסנאטור שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר בקונגרס של ארצות הברית מטעם מדינת ניו מקסיקו. לאחר תום כהונתו בסנאט נעשה עמית בכיר במרכז למדיניות דו-מפלגתית.
ביוגרפיה.
דומניצ'י נולד באלבקרקי שבניו מקסיקו, בנם של אלדה (לבית וישי), שהגירה באופן לא חוקי לארצות הברית, וכרובינו דומניצ'י. שני הוריו נולדו במודנה שבאיטליה. אחרי יום לימודיו, נהג דומינצ'י לעבוד במכולת של אביו. ב-1950 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון נט מרי שבאלבקרקי. במשך שנתיים למד במכללת סנט ג'וזף בטרם השלים לימודי תואר ראשון בחינוך באוניברסיטת ניו מקסיקו ב-1954. במשך עונה אחת הצטרף דומניצ'י לקבוצת הכדורסל "דוכסי אלבקרקי", מועדון-בן של ברוקלין דודג'רס.
הוא לימד מתמטיקה בחטיבת הביניים "גארפילד ג'וניור היי" השוכנת בלב אלבקרקי. ב-1958 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת דנוור שבדנוור, קולורדו, ואחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בעיר הולדתו. ב-1966 התמודד דומניצ'י לנציבות עיריית אלבקרקי וב-1968 נבחר ליושב ראש הנציבות. ב-1970 דומניצ'י התמודד לתפקיד מושל ניו מקסיקו אך הפסיד ליו"ר בית הנבחרים של ניו מקסיקו לשעבר ברוס קינג, מועמד המפלגה הדמוקרטית.
בבחירות 1972 התמודד דומניצ'י לסנאט של ארצות הברית ובכך נהפך לרפובליקני הראשון מניו מקסיקו שנבחר לייצג מדינה זו בסנאט זה 38 שנים. להיבחרו אל הסנאט תרם ניצחונו המוחץ של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות שהתקיימו במקביל על הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדקוטה הדרומית. דומניצ'י זכה ב-54% מקולות הבוחרים לעומת 46 האחוזים להם זכה מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ק דניאלס.
דומניצ'י נבחר לאחר מכן מחדש בשנים 1978, 1984, 1990, 1996 וב-2002, והוא עד היום הסנאטור בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר מטעם ניו מקסיקו, לאחר שכיהן בסנאט 36 שנים ברציפות. בעת פרישתו, היה דומניצ'י חבר בוועדת ההקצבות, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדת התקציב ובוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים. ב-1998 הצביע דומניצ'י בעד הרשעתו של הנשיא ביל קלינטון במהלך משפט הדחתו. הוא גם נלחם למען כיסוי ביטוחי בריאות רחב יותר עבור אנשים הנאבקים במחלות נפש. בתו קלייר, אחת משמונת הילדים שחבק עם רעייתו ננסי, אובחנה כחולה בסכיזופרניה.
לפני בחירות אמצע הכהונה ב-2006 התקשר דומניצ'י ולחץ — על פי החשד — על דייוויד איגלסיאס, תובע פדרלי בניו מקסיקו, במטרה להאיץ הגשת כתבי אישום בחקירת שחיתות פדרלית בה היו מעורבים בין היתר חברי הסנאט של ניו מקסיקו לשעבר מהמפלגה הדמוקרטית. כשאיגלסיאס השיב כי כתבי אישום לא יוגשו עד לפחות דצמבר, אמר דומניצי "אני מאוד מצטער לשמוע את זה", ושיחת הטלפון נותקה. נימוסי הטלפון של דומניצ'י היו נושא למאמר שפורסם מאוחר יותר בכתב העת "אלבקרקי ג'ורנל", שציטט מספר רב של מקורות עלומי-שם שטענו כי דומניצ'י התייחס אליהם בגסות באמצעות ניתוק לאחר שהביעו דעה מנוגדת או קיבל תשובה לא משביעת-רצון. איגלסיאס פוטר כחודש לאחר מכן על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. בהצהרה שמסר במרץ 2007 הודה דומניצ'י כי אכן ניהל שיחה כזו. ועדת האתיקה של הסנאט פתחה בחקירה האם דומניצ'י ניסה לכפות את מרותו על איגלסיאס, אך ביולי 2010 נסגרה החקירה בלא מציאת הוכחות לעבירה פלילית.
ב-4 באוקטובר 2007 הודיע דומניצ'י כי בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה שביעית בסנאט ובכך ועל אי-התמודדותו לקראת בחירות 2008. אל מושבו בסנאט נבחר טום יודול מהמפלגה הדמוקרטית. לאחר תקופת כהונתו בסנאט היה עמית בכיר במרכז למדיניות דו-מפלגתית בוושינגטון הבירה. בספטמבר 2017 הלך דומניצ'י לעולמו בגיל 85.
מפלגת המרכז (אסטוניה)
מפלגת המרכז האסטונית (באסטונית: Eesti Keskerakond) היא מפלגת מרכז ואחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות באסטוניה. המפלגה מונה כיום 26 מושבים בפרלמנט האסטוני. המפלגה חברה באיחוד הליברלים והדמוקרטים לאירופה (ALDE).
המפלגה הוקמה ב-12 באוקטובר 1991 מתוך החזית העממית של אסטוניה, אחרי שמספר מפלגות התפצלו מהמפלגה ולמעשה הביאו לתום דרכה הפוליטית של החזית העממית. בהתחלה, המפלגה נקראה מפלגת מרכז העם ("Rahvakeskerakond") כדי להבדיל את עצמה ממפלגת מרכז ימין אחרת ("Maa-Keskerakond").
החל מ-5 בנובמבר 2016 יושב ראש המפלגה הוא יורי רטס.
מבחינה היסטורית, עיקר הפופולריות של המפלגה נבעה מקרב אזרחים דוברי רוסית. לדוגמה, בשנת 2012, 75% מתומכי המפלגה היו לא אסטוניים אתניים.
החל ממאי 2019 המפלגה רואה ירידה עקבית בסקרי דעת קהל כשהתמיכה נעה סביב 15 אחוזים, הנתון הנמוך ביותר למפלגה זה 12 שנים. במאי 2019 נרשמה הירידה הדרמטית ביותר, כשעל פי חברי פרלמנט אסטוניים הצניחה בתמיכה קרתה בעיקר בגלל הקמת קואליציה עם מפלגת העם השמרנית.
היסטוריה.
עם התפרקות החזית העממית, מפלגת המרכז התמודדה לראשונה בבחירות מרץ 1995, והפכה למפלגה השלישית בגודלה עם 14.2% מקולות הבוחרים ו-16 מושבים. לאחר הבחירות המפלגה נכנסה לקואליציה, ואדגר סוויסאר (מי שהיה יו"ר החזית העממית) נכנס לתפקיד שר הפנים והמפלגה קיבלה ארבעה תפקידי שר נוספים (חברה, חינוך, כלכלה, תקשורת ותחבורה). אחרי פרסום 'שערוריית הקלטת' (הקלטה חשאית של המפלגה עם פוליטיקאים תוך ניסיון יצירת קנוניה), בהם היה מעורב שר הפנים סוויסאר, המפלגה הופרשה מהקואליציה. לאחר ההליכה לאופוזיציה, מספר חברי מפלגה הכריזו על פרישה והקמת מפלגה אחרת. סוויסיאר מצדו נבחר לראשות עיר הבירה טאלין.
בחירות 1999.
בבחירות לפרלמנט בשנת 1999, המפלגה רצה עם סיסמת הבחירות "progressive income tax" (מס פוגרסיבי). תוצאות הבחירות הניבו למפלגה 23.4% מקולות הבוחרים וב-28 מושבים מה שהפך אותה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט.
בינואר 2002 הקימה מפלגת המרכז יחד עם מפלגת הרפורמה באסטוניה, קואליציה חדשה, כשמפלגת המרכז קיבלה שמונה תיקי שרים (שר הביטחון, החינוך, הרווחה, הכספים, הכלכלה והתקשורת, הפנים, החקלאות ושר האינטגרציה והמיעוטים הלאומיים). המפלגה נשארה בקואליציה עד לקיומן של בחירות חדשות בשנת 2003.
ביולי 2003 הפכה לחברה בברית של המפלגה הליברלית והדמוקרטים למען אירופה (המכונה אז המפלגה הרפורמית הליברלית האירופית). המפלגה ניסתה להצטרף גם לגופים מפלגתיים-אירופיים אחרים, אבל התנהלויות היו"ר סבאסיאר גרמו לגופים לדחות את בקשות המפלגה.
בחירות 2003.
בבחירות 2003 המפלגה זכתה ב-25.4 אחוזים מקולות הבוחרים ושמרה על כוחה עם 28 מושבים. אפילו שמפלגת המרכז הייתה המפלגה שזכתה במספר הקולות הרב ביותר, והייתה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט (לצד רס פובליקה), המפלגה מצאה את עצמה באופוזיציה עד מרץ 2005 עד לקריסת ממשלתו של יוהאן פארטס. בשנת 2003 רוב של המפלגה הביע התנגדות להצטרפות אסטוניה לאיחוד האירופי. היו"ר סוויסאר לא הביע עמדה נחרצת וברורה.
אחרי נפילת ממשלתו של פארטס, מפלגת הצטרפה לממשלה יחד עם מפלגת הרפורמה האסטונית (שהרכיבה את הממשלה) ואת האיחוד העממי של אסטוניה החל מאפריל 2005 ועד לבחירות החדשות ב-2007. מפלגת המרכז קיבלה חמישה תפקידי שר (אדגר סוויסר כשר הכלכלה, בנוסף - שר הרווחה, החינוך, התרבות והפנים).
בחירות 2007.
בבחירות שנערכו ב-7 במרץ 2007 המפלגה חיזקה את כוחה כשזכתה ב-26.1% מקולות הבוחרים וב-29 מושבים, והמפלגה הפכה למפלגה השנייה בגודלה (אחרי מפלגת הרפורמה שזכתה ב-31 מושבים). מפלגת המרכז מצאה את עצמה באופוזיציה.