הסדרה הייתה במקורה הכלאה בין שתי סדרות אנימה יפניות - "גושוֹגוּן" (יפנית: 戦国魔神ゴーショーグン) אשר נוצרה ב-1981, ו-"אקו דאי סקוסן סרונגל" (יפנית: 亜空大作戦スラングル) אשר נוצרה ב-1983. הזכויות לשתי הסדרות נרכשו על ידי חיים סבן, ובעקבות כך נערכו מחדש ואוחדו במטרה להתאימן לקהל המערבי. בסדרה המשולבת הופקו כ-26 פרקים. פסקול הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי. את שיר הפתיחה בדיבוב לעברית ביצעו מוטי דיכנה וסימה עמיאל. את הפקת הגרסה העברית ביצעו סרטי רז בע"מ.
תקציר העלילה.
בתחילת המאה ה-21, נוחת בסיביר מטאור. אביו של דני חוקר את המטאור ומגלה כי יש לו תכונות של טלמעתק וכי הוא קשור לידע ולכוח של היקום כולו. הוא וד"ר שרן בונים את בסיס מקרון 1 - ספינת חלל ענקית המסוגלת לבצע טלמעתק ולהגיע לכל מקום בעולם ואת הרובוט מקסטר 1. בתחילת המאה ה-26 טייס הניסוי דייוויד גלן מכדור הארץ מבצע ניסיון טלמעתק בחלליתו. הניסיון נכשל ודייוויד גלן מוצא את עצמו ביקום מקביל. היקום המקביל סובל ממלחמה מתמשכת שעורר ארגון גריפ המונהג בידי חשבז העושה שימוש במחשב העל "אוריון". ניסיון הטלמעתק גורם לקרע במרקם החלל ומאפשר לחשבז להגיע אל כדור הארץ. ארגון גריפ מנסה להשיג את טכנולוגיית הטלמעתק ואביו של דני מתאבד כדי למנוע זאת. דני שהתייתם זה מכבר מאימו נותר לבדו וד"ר שרן לוקח אותו תחת חסותו. חשבז מנצל את ההזדמנות כדי לנסות להשתלט עליו, אך נתקל בהתנגדות מצד ד"ר שרן וצוות הטייסים שלו: סקוט, נלי וג'ייסון הנמצאים בבסיס מקרון. הצוות נלחם בכוחותיו של חשבז בעזרת רובוט לוחם ענק בשם "מקסטר 1", בעזרתו של דני, בנו הגאון של בונה בסיס מקרון.
דמויות.
הגיבורים.
צוות כדור הארץ:
צוות בטא:
טכנולוגיה:
מדיות שונות.
ב 1986 יצא אלבום מדבקות בהוצאת נירם הנקרא "מקרון 1"
ב-1987 כתבה הסופרת נירה רוסו ספר לילדים ולנוער הנקרא "מקרון 1 נגד חשבז והשלדונים" בהוצאת מודן הוצאה לאור.
ברצלונה (כדורסל)
מחלקת הכדורסל של מועדון כדורגל ברצלונה (בספרדית: FC Barcelona Bàsquet) היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר ברצלונה, המתמודדת בליגת העל הספרדית וביורוליג.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה ב-1926 לאחר שהוחלט בקבוצת הכדורגל להרחיב את הפעילות גם לענפי ספורט אחרים, ותוך זמן קצר היא הצטרפה לליגת העל הספרדית. עד לשנות ה-80 הקבוצה זכתה באליפות אחת בלבד (עונת 1958/1959), כאשר הקבוצה הדומיננטית הייתה ריאל מדריד שזכתה ברוב התארים המקומיים והיבשתיים. בשנות ה-80 התהפכה המגמה, והקבוצה הצליחה לזכות מאז ב-13 אליפויות נוספות וב-11 גביעים (עד לשנות ה-80 הקבוצה זכתה ב-9 גביעים).
לקראת עונת הוחלט כי משחקי הפיינל פור של היורוליג ייערכו בברצלונה. באותה עונה הצליחה הקבוצה לזכות באליפות הליגה, בגביע הספרדי ובאליפות היורוליג.
אולמה הביתי של הקבוצה הוא היכל פלאו בלאוגרנה, המכיל 7,585 מקומות ישיבה.
מספרים שהופרשו.
(1986-1998)
(1978-1994)
(1996-2005)
(1979-1995)
מתיו פרי
נקדימון רוגל
נַקְדִימוֹן (נקדי) רוֹגֵל (11 באוגוסט 1925 – 8 בדצמבר 2011) היה סופר עברי, עיתונאי, מתרגם, שדרן וחוקר תולדות היישוב בארץ. על שמו נקרא "מסמך נקדי" – תדריך הגשת חדשות ואקטואליה ברשות השידור, ו"אולפן נקדי" – האולפן הגדול של רשות השידור, שיועד לשידורי חדשות, אקטואליה ותוכניות אירוח. בין השאר שודרה מאולפן נקדי התוכנית מבט.
ביוגרפיה.
רוגל נולד, גדל והתחנך בחיפה, וסיים בה את לימודיו בבית הספר הריאלי. עבר לירושלים, להשלמת לימודיו באוניברסיטה העברית בהיסטוריה, ספרות ערבית, ולשונות רומניות. במלחמת העצמאות הפסיק את לימודיו הצטרף לכוח שלחם בחזית ירושלים, שם שירת כקצין מודיעין. לאחר השחרור פנה לעיתונות, והיה במשך כמה שנים עיתונאי ב"על המשמר".
בשנת 1952 הצטרף כעיתונאי לרשות השידור ול"קול ישראל", והחל בקריירה פורייה ומקורית ברדיו ובטלוויזיה. בין השאר היה שליח הטלוויזיה בפריז, עורך משדרי תעודה, תחקירן ומגיש, ומיוזמי תוכניות שעשועונים וחידונים, בין הידועים בהם "מחפשים את המטמון". לימים היה גם מנהל הטלוויזיה הישראלית, ויועץ למנכ"ל רשות השידור.
ראשית פרסומו של נקדימון רוגל בעיתוני הילדים, סיפורי ארץ ישראל שפרסם בעיתון "משמר לילדים", וכן פרסם סיפוריו בעיתון "הצופה לילדים", בשם העט שלו "נ. קדי". סיפוריו מעוגנים בתולדותיה של ארץ ישראל היהודית, בתולדות היישוב ובמלחמות על הגנת הארץ.
בשנת 2002 זכה בפרס סוקולוב למפעל חיים.
חיים אישיים.
היה נשוי לנעמי רוגל לבית זוסמן (1928–2014) ולהם שני בנים.
מחקריו, תחקיריו וספריו.
תרגומיו
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
נישואי פרגוואי
נישואי פרגוואי הם נישואים המבוצעים על פי חוקי מדינת פרגוואי. הייחודי בנישואים אלו הוא המהירות היחסית שבה ניתן לקיימם, והעובדה שניתן לבצעם ללא נוכחות שני בני הזוג. נישואי פרגוואי מוכרים בישראל כנישואים שקויימו בחו"ל לפי החוק המקומי, ומשרד הפנים מכיר בהם לצורך רישום נישואים.
בעבר ניתן היה לקיים את הנישואים בפרגוואי ללא נוכחות אישית במדינה כלל, תוך היעזרות בהגשת מסמכים שונים על ידי עורך דין, שייצג את בני הזוג מול רשויות פרגוואי, וקבלת תעודת הנישואין הפראגוואנית בדואר. כיום, לאחר תיקון החוק המקומי, יש צורך בנוכחות אחד מבני הזוג במקום, אך לא שניהם, לצורך הסדרת הנישואים.
במדינת ישראל, האפשרות החוקית היחידה למיסוד קשר של נישואים בין בני זוג היא באמצעות נישואים דתיים, ואצל יהודים רק בין גבר ואישה יהודים לפי ההלכה באמצעות טקס דתי אורתודוקסי.&lt;BR&gt;
בנסיבות אלה, נחשבים נישואי פראגוואי כאחת האפשרויות למיסוד קשר בין בני-זוג שאינם יכולים או אינם מעוניינים להינשא בטקס דתי.
היתרונות ב"נישואי פראגוואי" הם בקלות ובמהירות שבה ניתן להינשא. יחד עם זאת, מדובר בהליך יקר, יחסית לטקסי נישואים אחרים. הדרישה לנוכחות של לפחות אחד מבין בני־הזוג בפרגוואי לצורך השלמת הנישואים, מייקרת את התהליך ומוסיפה עליו סרבול.
אזור העמקים של צ'יאפס
אזור העמקים של צ'יאפס משמש כמעבר טבעי מאזור הרכסים הגבוהים של צ'יאפס (Los Altos), לקצה המזרחי הרחוק, הנמוך והטרופי של מקסיקו, הקרוי אזור סלבה לקנדונה (Selva Lacandona). אזור זה מאוכלס עד היום בעיקר על ידי אינדיאנים משבטי הצלטאלס והטוחולבלס. אזור הכנדס, ובמיוחד עמק אוקוסינגו המצוי במרכזו, נוצל בתקופה הקולוניאלית לגידול בקר ולגידולים מותאמים לאקלים ממוזג. במחצית השנייה של המאה העשרים החלו מאכלסות את העמק קבוצות מגוונות של אנשים: הגיעו לשם איכרים אינדיאנים שחיפשו קרקעות פנויות עליהן יוכלו להשתלט; הגיעו פליטים שנמלטו מתנאי המחיה הקשים והקסיקיזם השולטים בקהילות ההר; וכן, הגיעו פליטים שנרדפו בקהילות ההר על בסיס דתי. גלי ההגירה יצרו מתחים עזים בין המתיישבים החדשים לבין הרנצ'רוס הגדולים (חוואים פרטיים לבנים) של האזור. המדינה הוסיפה לבעירה שמן משלה במדיניות "שסתום הביטחון" האגררית שלה, שסיכסכה בין הפולשים לבין עצמם ועימתה אותם עם החוואים. המרד בצ'יאפס פרץ באזור העמקים בשנת 1994.
היסטוריה.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
עד לשנות השלושים של המאה העשרים יושב חלק מדינה זה, המכוסה בצפיפות בצמחייה טרופית, בדלילות על ידי קבוצות אינדיאנים ממוצא מאיה, שאחדות מהן, בעיקר במחוזות אוקוסינגו ואלטמירנו קיבלו שטחים במסגרת הרפורמה האגררית המהפכנית. נכחו באזור גם מספר חברות פרטיות שניצלו את העץ היקר ששפע בו. חלקם הגדול של השטחים הסוב-טרופיים היה תפוס על ידי רנצ'וס גדולים שגידלו בקר וגידולי חקלאות. החל מאותן שנים דאגו החוואים, שחששו מהפקעת חוותיהם במסגרת הרפורמה האגררית, לפצל את החוות בין בני משפחה ולמסור לעובדיהם שטחים שוליים באריסות, תמורת מספר ימי עבודה שבועיים בשטחי החוות. הצע שטחים אלה לכל דורש הביא לכך שהאזור המרכזי והמזרחי של צ'יאפס, שבין אוקוסינגו לנהר אוסומסינטה, אזור הפעילות של הזפטיסטים היום, החל מתמלא במתיישבים.
בשנות החמישים והשישים הגיעו לאזור הכנדס מתנחלים חדשים משבטי הצוצילס, הצלטאלס, הטוחולבלס והצ'ולוס, שחיפשו אדמות פנויות להתנחלות. אולם, משגילו שאדמות הכנדס כבר תפוסות, פנו המתנחלים החדשים מזרחה, אל האזור הנידח יותר של המדינה. ההתיישבות באזור זה אפשרה להם להתנתק מקהילות האם שלהם.
שנות השבעים.