עיר הבארוק של רוסיה היא ללא כל ספק סנט פטרסבורג, שנבנתה ברובה על ידי פיוטר הגדול ויקטרינה הגדולה. שני מנהיגים גדולים אלו עצבו את העיר כל אחד בדרכו שלו. פיוטר הגדול הקים את התשתיות לעיר החדשה (שגבו את חייהם של עשרות אלפי רוסים) ויקטרינה את רוב הארמונות הגדולים בעיר. דוגמה לבארוק הפיוטריני הוא אולם קיקין בסנט פטרסבורג ().
תופעת הבארוק ברחבי האימפריה הרוסית (רוסיה הצארית) מתחלקת ל-3 סוגים עיקריים:
תקופת הבארוק במוסקבה.
היה נפוץ במאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 במוסקבה, האימפריה הרוסית. המונח בארוק מוסקבי (רוסית: moskovskoe barokko) החל להיות בשימוש לקראת תחילת המאה ה-20. פיוטר הגדול ביצע מגוון רחב מאוד של עבודות בנייה של כנסיות שזכו לכינוי בארוק נארישקין (Naryshkin Baroque)- שם נרדף לאדריכלות הבארוק של מוסקבה. הבארוק המוסקבי היה מאופיין בצבע אחיד- והוא אדום. לבנים אדומות עוטרו בעיטורים לבנים ובצבעים מרובים. דוגמה לסגנון זה אפשר לראות בקתדרלת השינוי הקדושה של מוסקבה (). דוגמה נוספת לאדריכלות הבארוק המוסקבי נוכל לראות ב-Vysokopetrovsky Monastery במוסקבה. במבנים לא דתיים גם נראתה השפעת הבארוק המוסקבי- כך למשל הייתה קיימת גם בבית המרקחת של הכיכר האדומה ובאחוזות ברחבי מוסקבה.
ארמון החורף.
ארמון החורף- הארמון הגדול הראשון שהוקם בסנט פטרסבורג הוא ארמון החורף העצום (משכנו של המוזיאון הגדול בעולם- מוזיאון הארמיטאז'). הארמון נבנה במשך 8 שנים (בין 1754–1762) לכבודה של הקיסרית אליזבת' (שהייתה אשתו של פיוטר הגדול). חלקים נרחבים מעיצוב הפנים עצמו הם משוחזרים עקב שרפה שפרצה בארמון בשנת 1837. שמו ארמון החורף נובע עקב שימושו בעבר במשכן החורף של שליטי ממשפחת רומונוב. אל הארמון המכיל כיכר עצומה, התווסף במהלך השנים 1830–1834 עמוד עצום במרכז המנציח את ההישג הצבאי של רוסיה הצארית וכיבושו הכושל של נפוליאון בשנים 1810–1814. הוא שימש במקור כשמשכנה של יקטרינה הגדולה, והיא הראשונה שעשתה בו שימוש מעולם. הארמון עצמו מכיל אוספי אומנות עצומים שנאספו על ידי פיוטר הגדול ונשמרו במהלך שנות חיוו.
ארמון יקטרינה.
ארמון יקטרינה (או כפי שנודע בעבר Tsarskoye Selo) הוא ביתו של אחד החדרים הכי מפורסמים בכל רוסיה- חדר הענבר. הוא ניתן במתנה לאימפריה הרוסית על ידי ממלכת פרוסיה, כמחווה ולחיזוק הקשר בין 2 המדינות. הוא ארמון עצום בגודלו, והוא כולל בתוכו את "האולם הגדול" שמשמש כאולם הראשי של כל הארמון. את הארמון תכנן האדריכל ברתומילאו פרנצ'סקו ראסטרלי Bartolomeo Francesco Rastrelli.
ארמון פיוטרהוף.
ארמון פיוטרהוף נבנה על ידי פיוטר הגדול, ומכיל גנים מרהיבים כולל את המזרקה המפורסמת של הארמון ונבנה כתשובה הרוסית לארמון ורסאי בצרפת. הארמון שימש כמשכן הקיץ של פיוטר. בתחילה הוא אסף מקבץ רחב של אדריכלים ומהנדסים למיזם. הפרויקט כלל אלפי בני אדם שלקחו בכך חלק.
באדריכלות הנוף.
בצרפת.
יצירותו הגדולה של אנדרה לה נוטר בגני ורסאי הכתיבה את צורת תכנון הגנים האירופאי לעד. חלק זה יתמקד בחשיבותם ותרומתם המרובה. השקפת עולמו של אנדרה לה נוטר הצביעה כי חשיבות הגנים לא פחותה מחשיבות הארמון, ובמבחן המציאות נראה כי הוא צדק וגם להם השפעה בלתי מבוטלת. עם אנדראה לה נוטר עבד האדריכל זאן בפטיסט קולברט (Jean-Baptiste Colbert) והצייר קרל לה ברון (Charles Le Brun) יצר את ההדגמות המתוכננות לגנים העומדים להיבנות. לכל אלו הצטרף יולס הרודיון מנסראט שתכנן את האורנז'ורי. תפקידם של גנים אלו היה לנוי באופן מוחלט ולתענוגותיו של המלך לואי הארבעה עשר בנוסף לדרך הצגה של כוחו הרב של המלך ושל צרפת כולה. מכאן הפכה צרפת למובילה באירופה בתחום אדריכלות הנוף בסגנון הבארוק.
התכנון הנופי התבצע על ידי חישובים מתמטיים מרובים. השאיפה הגדולה של כל אדריכל נוף הייתה למזג את היערות, הנהרות והנופים המקיפים את המבנה בגנים עצמם. הגנים כללו בדרך כלל מספר רב של מזרקות מפוארות ודרך ראשית המובילה אל הבניין במיקום מרכזי בפארק. כך גם הצמחים פוסלו לצורות גאומטריות מרשימות, ותעלות שררו מפינה אל פינה בגן. אל כל אלו תנאי חשוב בקיום הגנים היה מאגר מים זמין.
אולי אחד התפקידים החשובים של הגן היה להראות לציבור, כשבזמן שהארמון של לואי הארבעה עשר כבש את שיא הפאר העולמי, הוא גם כבש את הטבע בגניו. בין הגנים שנבנו בהשראת גני ורסאי היו גני Herrenhausen וגני ארמון פיוטרהוף ברוסיה הצארית.
בהולנד.
המלך צ'ארלס השני ששלט באותה התקופה בהולנד העריץ את גני ורסאי של לואי הארבעה עשר וקינא בהם באותו הזמן. הוא החליט להקים גנים משלו, בסגנון מיוחד שהוא פיתח. הוא לקח את המאפיינים העיקריים של הסגנון הצרפתי והוסיף להם שדרות ענקיות ורחבות (נטולות פרחים ועצמים) שהוזילו את ההליך. בעת שנות מלכותו של ויליאם השלישי של אורנג' ומארי סטיוארט (הזוג המלכותי של אנגליה) הם חדשו את גני ארמון המפטון שבנה צ'ארלס השני ופיתחו אותם מאוד. הסגנון שפתחו אומנם היה קטן מהסגנון הצרפתי בממדי הגנים אך הכיל יותר גינון וצמחים. לארמון המפטון הוסף גם מבוך מפואר מצמחים. הם גם ייבאו צמחים אקזוטיים ממקומות רחוקים מאירופה כמו סרי לנקה.
דוגמה איכותית לבארוק ההולנדי באדריכלות הנוף אפשר למצוא בארמון הט לו (Het Loo).
באנגליה.
באנגליה נוכחות הסגנון ההולנדי הייתה גדולה אפילו מזאת של סגנון הגינון הבארוקי הצרפתי, בעיקר עקב מחירם הנמוך יחסית לאחיו הצרפתי. גני ארמונות באנגליה כללו שדרה רחבה (שבמקור מאפיין זה הוא בצרפת) וצמחים אקזוטיים כמו שכניהם ההולנדיים.
בגרמניה.
שחקנית גני הבארוק המובילה בתחום בגרמניה וודאי הייתה פרוסיה, במיוחד בעת הנהגתו של פרידריך השני. הוא תכנן את האובייקט המפורסם ביותר בגני סנסוסי והוא הטראסות המפוארות המלאות בכרמים לייצור יין. בניגוד לשליטים אחרים בני זמנו הוא לא הכליל בגניו יער לאזור צייד, בעיקר מפני שראה בפעולה זאת אכזריות. גני סנסוסי נכללים כדוגמת מופת לעיצוב הרוקוקו הפרדיכסיאני שהנהיג פרידריך הגדול בפרוסיה בתקופת שלטונו. בשטח הפארק נמצא בית התה הסיני שמכיל מאפיינים בארוקיים אוריינטאלים. לפרידריך השני הייתה חיבה מיוחדת לאומנות רומא העתיקה, ולכן נהג לפזר פסלים ממנה בפארק. גני סנסוסי נחשבים לשיא באדריכלות הנוף של תקופת הבארוק. בנוסף הפארק כולל בתוכו דרך סלולה ענקית באורך של שני קילומטרים וכמה וכמה ארמונות, שנוספו במהלך השנים, על ידי פרידריך ועל ידי מלכי פרוסיה שבאו אחריו,
סיירוס ונס
פרחי באך
פרחי באך היא שיטת טיפול ואבחון מתחום הרפואה האלטרנטיבית, המבוססת על תמיסות של מים עם ברנדי. מחקרים קליניים מבוקרים הוכיחו כי השיטה אינה מועילה יותר מטיפול דמה.
היסטוריה.
השיטה פותחה על ידי ד"ר אדוארד באך (1886–1936), רופא והומאופת. בשנת 1906, בגיל 20, החל ללמוד רפואה בברמינגהם ולאחר מכן השלים את הכשרתו בלונדון תוך כדי עבודה בבית חולים ובקליניקה פרטית. בשנים 1913–1917 לאחר משבר בריאותי קשה הגיע לבית הספר לאימיונולוגיה ופיתח מספר חיסונים. בין השנים 1919 - 1927 עבד בבית הספר להומאופתיה בלונדון כבקטריולוג. בשנת 1930 עזב באך את לונדון והציע טיפול המבוסס על מים שעורבבו עם כמות אפסית של מים שנגעו בפרחים. בשנת 1933 הוציא באך את ספרו 'The twelve healers and the four helpers' שמתמקד ב-16 התערובות הראשונות של מים וברנדי. בשנים שלאחר מכן הציע 22 תערובות דומות להשלמת הערכה של 38 הכנות פרחי באך, שאינן מכילות ולו מולקולה אחת של פרחים. בשנת 1934 עבר לכפר ברייטוול קום סוטוול, בבית המכונה ״הר ורנון״, שם מת כעבור שנתיים בגיל 50. לד"ר באך היו 3 עוזרים שלאחר מותו המשיכו לקיים הרצאות ולהפיץ את תורתו. כיום פועל במקום מרכז באך.
הפקת התמיסות האלכוהוליות.
תמיסות באך מופקות מניצנים, פרחים, שיחים ועצים. התמיסות נוצרות מהשריה של פרחים בקערה המכילה מי מעיין תחת השמש, או מהרתחת ענפים ועלים במים במשך חצי שעה. מי הבישול מסוננים, נמהלים בריכוז גבוה של אלכוהול ומדוללים שוב ושוב במים. התכשירים המוצעים למכירה אינם מכילים כמות משמעותית מבחינה פרמקולוגית של צמחים והם ככל הנראה לא מזיקים.
תיאור השיטה.
באך האמין שלמצב הנפשי תפקיד חשוב בשמירת הבריאות הפיזית של האדם, ובתהליך החלמתו. הוא סיווג 38 מצבים נפשיים שונים וייצר מספר תמיסות מים ואלכוהול בהתאמה. לטענתו הוא מצא דרך פשוטה, טהורה ובטוחה לרפא בני אדם תוך התחשבות במצבם הנפשי הייחודי.
באך טען שתמיסות באך מסוימות מובילות לריפוי עצמי בכך שהן מטהרות את האדם מגורמים רגשיים שליליים המשפיעים לרעה על בריאותו: הן עוזרות לסלק רגשות שליליים, ומשנות עמדות ותכונות אופי באופן שתורם לשלוות הנפש ולשמחת האדם. לטענתו, התמיסות עוזרות בהתמודדות עם מצבי לחץ, חרדה, פחד, דיכאון, כעס והימנעות, דאגות יתר, ערך עצמי נמוך, אשמה ובדידות.
לפי הרעיון העומד בבסיס השיטה, כל תמיסה מ-38 התמיסות שמצא באך (ניתן להפיק תמיסה דומה מכל דבר, אך באך מיפה 38 סוגי פרחים/תכונות בסיסיים) עובדת על תדר אנרגטי או תדר רגשי, הזהים לתדר שמהדהדת התכונה המיוצגת בפרח. כאשר תכונה מסוימת אינה מאוזנת ואנו סובלים ממנה, גם התדר יוצא מאיזון. לפי באך, כאשר שותים מים שבאו במגע עם ריכוזים נמוכים של הפרח המתאים לתכונה, מהדהד הפרח בתדר המאוזן, וכך, לאט לאט, מחזיר את התכונה לאיזון.
ביקורת.
סקירות של נתוני מחקרים מבוקרים הגיעו כולן למסקנה כי לתכשיר האמור אין השפעה מעבר לאפקט הפלצבו.
וויטני יוסטון
ביוטיט