הירוסאקי ממוקמת במערב מחוז אאומורי, בערבות צוגארו שבדרום חצי האי צוגארו, דרומית להר איוואקי וגובל במחוז אקיטה. הר איווקי נמצא בגבולות העיר, ונהר איוואקי, שמימיו זורמים ממעלה ההר ועד לים, זורם בעיר. הערים השכנות לה הן אג'יגאסאווה, פוג'יסאקי, היראקווה, אינקאדאטה, איתיאנאגי, נישימיה, אוואני, צוגארו וצורוטה.
פוליטיקה ותקשורת.
השלטון בהירוסאקי הוא של ראש עירייה כאשר בכל ארבע שנים אחד מתושבי העיר נבחר על ידי בחירות ישירות, שכוללות 28 מתמודדים. העיר, יחד עם הכפר נישימיה השכן, שולחת שישה חברי מועצה לאספה המחוזית אומורי, שדנה בענייני המחוז אחת לחודש. ראש העיר הנוכחי הוא הירושי סאקורדה. העיר היא גם המרכז המסחרי הגדול ביותר בכל מחוז אאומורי. מפעלים רבים ובתי חרושת פועלים ברחבי העיר, בעיקר בשוליה (אזורי הפרוורים), והיא שיעור ההכנסה הכולל של התעשייה הפלסטית מוערך בככמעט מיליארד דולר בשנה. מלבד מפעלים, בעיר וסביבותיה קיימת תעשייה גדולה של גידולים חקלאיים כאשר העיקריים בהם כוללים תפוחים ואורז, כאשר הירוסאקי מהווה 20% מסך ייצור התפוחים ביפן.
דמוגרפיה.
לפי נתוני המפקד היפני, אוכלוסיית הירוסאקי גדלה מעט מאוד בארבעים השנים האחרונות, עקב ילודה נמוכה ושיעורי תמותה נמוכים שמתחוללים כעת ביפן.
הפועל המכונית
הפועל המכונית הייתה קבוצת כדורגל ישראלית, שייצגה את מפעל המכוניות קייזר-אילין תעשיות (קייזר-פרייזר), שהיה ממוקם בעיר נשר. הקבוצה התבססה בארבעה מקומות שונים: תחילה בשכונת בן־דור בעיר נשר, בהמשך בחיפה ובכפר אתא, ולבסוף בשכונת תל חנן בנשר.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1957 והחל לשחק בליגה ג'. בעונת 1959/60 העפילה הקבוצה לליגה ב' צפון, אז הליגה השלישית בכדורגל בישראל (מקבילה לליגה א' כיום), לאחר שהיא הורחבה לשישים וארבע קבוצות ופוצלה לארבע ליגות משנה אזוריות. המכונית סיימה בעונתה הראשונה בליגה ב' צפון במקום הראשון, העפילה למשחקי הפלייאוף לליגה א' צפון ושיחקה מול אלופת ליגה ב' דרום, הפועל הרצליה. הקבוצה הפסידה בצמד המשחקים (2–0, 3–0) ונותרה בליגה ב'. בעונה הבאה הצליחה המכונית שוב לסיים במקום הראשון ולהעפיל למשחקי הפלייאוף, שם שיחקה מול בית"ר נהריה, והפסידה גם הפעם בצמד המשחקים (1–0, 4–0).
בעונת 1961/62 ניצחה הקבוצה 0–9 את הפועל יגור, וכך רשמה אליפות בליגה ב' צפון בפעם השלישית ברציפות, ובעקבות ביטול שיטת הפלייאוף הייתה אמורה לעלות לליגה א'. ועדת חקירה מטעם התאחדות לכדורגל גילתה שהמשחק בוים, ולפיכך תוצאת המשחק שונתה לתיקו 0–0, המכונית נותרה בליגה ב' ונקנסה ב־500 לירות, ובמקומה עלתה הפועל צפת. פסק הדין אושר בבית הדין העליון של ההתאחדות.
בפברואר 1963 התמזגה הקבוצה עם הפועל קריית אתא ועברה לארח את משחקיה במגרש העירוני שבקריית אתא. האיחוד בין השתיים לא החזיק מעמד זמן רב בעקבות אי-העפלה לליגה א'. כשבעה חודשים לאחר מכן, התמזגה הקבוצה עם הפועל תל חנן ונקראה הפועל המכונית-תל חנן. בעקבות המיזוג עברה הקבוצה לארח במגרשה של הפועל תל חנן בעיר נשר.
בשנת 1966, קשיים כלכליים במפעל קייזר-אילין תעשיות גרמו לפיטורי עובדים ובסופו של דבר גם לסגירתו. בעקבות כך נסגרה גם הפועל המכונית והפועל תל חנן המשיכה לבדה.
חוזה פריז (1810)
חוזה פריז נחתם ב-6 בינואר 1810 וסיים את המלחמה בין צרפת לבין שוודיה, אחרי ששוודיה הובסה על ידי רוסיה, בעלת בריתה של צרפת במלחמה הפינית בשנים 1809–1810.
היסטוריה.
במהלך תקופת הקואליציה האנטי צרפתית השלישית והרביעית רוסיה חברה לשוודיה נגד צרפת, אך לאחר תבוסתה בקרב פרידלנד, היא הצטרפה לצרפת ותקפה את שוודיה במטרה לאלץ אותה להצטרף לברית עם נפוליאון. ההשפעה העיקרית של ההסכם שנחתם לאחר המלחמה היה ששוודיה הצטרפה לברית והתחייבותה להימנע מסחר עם בריטניה.
השלום שהושג בהסכם החזיק מעמד עד סירובו של נפוליאון לאפשר לשוודיה לספח את נורווגיה שהייתה תחת שלטונה של דנמרק, בעלת בריתה של צרפת. מאוחר יותר, בינואר 1812 צרפת כבשה את פומרניה השוודית עקב ההפרה של ההסכם, והעובדה שהיא המשיכה לסחור עם בריטניה. באפריל 1812 שוודיה חתמה על חוזה סנט פטרסבורג.
זמן קצר לאחר חתימת ההסכם, ז'אן ברנדוט, אחד המרשלים בצבא נפוליאון, נבחר כנסיך הכתר של שוודיה וקיבל בהמשך את השם קרל הארבעה עשר, זאת לאחר שבחר לנהוג בשבויים השוודים באדיבות וכן להחזירם לארצם במהירות.
חמשת הבלבד
חמשת הבלבד (quinque solae בלטינית, five solas באנגלית) הם חמשת העקרונות התאולוגיים היסודיים של הרפורמציה הפרוטסטנטית, עקרונות העומדים בבסיס דוגמת הגאולה בנוסח הפרוטסטנטי.
המונח solae, ביחיד sola, הוא מונח לטיני שפירושו "בלבד" או "רק כך" כלומר, רק כך יש לנהוג ואין דרך אחרת מלבד עקרונות אלו. חמשת העקרונות מנסחים בבהירות את ההבדלים העיקריים בין הכנסייה הקתולית הרומית והכנסייה הלותרנית. ה-solae התפתחו ונוסחו החל מימיהם של מרטין לותר ופיליפ מלנכתון במאה ה-16 ועד התאולוגים הפרוטסטנטיים של המאה ה-20. שלושת ה- solae הראשונים - Sola scriptura, Sola fide, Sola gratia, נוסחו עוד בזמנו של מרטין לותר בהסתמך על שלושת כתביו החשובים אשר יצאו לאור בשנת 1520: "אל האצולה הנוצרית של העם הגרמני" (An den christelichen Adel deutcher Nation), "על השבי הבבלי של הכנסייה" (De Captivitate Babylonica Ecclesiae) ו-"על חירותו של האדם הנוצרי" (Von der Freiheit eines Christenmenschen). שתי solae נוספות - Solo Christo, Soli Deo gloria, נוסחו בהמשך.
העקרונות האלו מהווים את לב ובסיס הרפורמה הלותרנית ומשמעותם עצומה. הצורך בתיווך הכנסייה בקשר בין אדם לאלוהים בטל, בטלה גם חשיבות הכומר וטקסיו, חשיבות רוב הסקרמנטים בטלה, אין יותר ערך לפרשנויות התאולוגיות, לחוקים הקאנוניים, לאגרות האפיפיורים ולפולחן הקדושים, אין יותר צורך בנזירות וסיגופים.
1 - כתבי הקודש בלבד (Sola scriptura).
על פי עקרון זה, כתבי הקודש (הביבליה - הברית הישנה והברית החדשה) הם הסמכות היחידה והבלעדית לקביעת עיקרי האמונה ודרך התנהלות הכנסייה והמאמינים. היות שכתבי הקודש הם דבר האלוהים, אזי המסורות, הפרשנויות, ולימודי הדת, חייבים להסתמך על כתבים אלו בלבד, ללא צורך בפרשנים חיצוניים (כמו אצל הקתולים). סמכותה העליונה של הביבליה גוברת על כל הסמכויות שאינן מפי האל כגון ועידות ואסיפות כנסייתיות לסוגיהן, איגרות של אפיפיורים ואפילו על דברים שמועברים לאדם על ידי התגלות של מלאך, שליח או קדוש. לפי גישה זו, כתבי הקודש הם ברורים, מספקים, ומפרשים את עצמם. רוח הקודש האלוהית עצמה, היא העד והערב לסמכותם של כתבי הקודש. באמצעות רוח הקודש כל אדם יכול ומסוגל להבין ולפרש לעצמו את הכתוב בכתבי הקודש.
עקרון זה נשען על דבריו של פאולוס - "כל הכתוב נכתב ברוח אלוהים ומועיל הוא להוראה, לתוכחה, לתיקון, לחינוך במעגלי צדק" (השנייה אל טימותיאוס ג':16). התוכנית האלוהית הכללית התגלתה כאשר האל ברא את היקום. אך כדי שנוכל להבין תוכנית זו ומטרותיה, היינו זקוקים להתגלות מילולית אשר תשמש אותנו כסמכות-על אולטימטיבית להוראת מטרות אלו. סמכות מילולית זו חייבת להיות בדרגה העליונה ביותר של אמינות ואובייקטיביות. דרגה זו מושגת רק על ידי דבר האלוהים עצמו, אשר הועלה על הכתב, על ידי בני אדם, בצורת כתבי הקודש.
על פי עקרון זה, השקיעו הפרוטסטנטים מאמצים רבים לתרגום כתבי הקודש לשפות רבות ככל האפשר והדפיסו מהדורות רחבות שלהם אשר הופצו בקרב המאמינים. הם הנהיגו את החובה, בקרב המאמינים, לקרוא בביתם, מדי יום, בתנ"ך ולחזק, על ידי זה, את אמונתם.
לעומת הפרוטסטנטים, הכנסייה הקתולית (וגם כנסייות קרובות לה כמו הכנסייה האנגליקנית והכנסייה המתודיסטית) רואים בכתבי הקודש - Prima scriptura כלומר, "הכתבים העומדים בראש" בלטינית. פירוש הדבר הוא שכתבי הקודש הם בראש סמכות הכנסייה אך אינם הסמכות הבלעדית. לצדם נמצאות גם סמכויות נוספות כגון כתבים קאנוניים, דעות של מומחים, מסורות, אגרות אפיפיוריות ועוד. סמכויות נוספות אלו, לצד כתבי הקודש, עוזרות למאמינים להבין טוב יותר את דברי האל. בניגוד לכתבי הקודש, הסמכויות המשניות אינן קבועות וניתנות לשינוי לפי הצרכים ורוח הזמן. דוקטרינה זו של הכנסייה הקתולית מסתמכת על זה שישו הסמיך את השליחים להעביר את דבריו אל בני האדם. לשליח הראשי, פטרוס, הוא אמר שכל מה שהוא יגזור על פני הארץ, יתקבל גם בשמיים. הכנסייה הקתולית רואה בבישופים את יורשי השליחים ואת האפיפיור כיורשו של פטרוס ודרכו, כממלא מקום ישו על פני האדמה. מכאן שדברי האפיפיור והבישופים תקפים, כאילו נאמרו על ידי האל עצמו. נובע מכך שגם לדברי ראשי הכנסייה יש סמכות גבוהה (שמתקבלת בשמים, כהבטחת ישו), לצד כתבי הקודש.
2 - האמונה בלבד (Sola fide).
על פי עקרון זה, האמונה היא האמצעי היחיד שדרכו נפש האדם יכולה לקוות לגאולה. האמונה המלאה והמוחלטת היא תנאי מספיק הנותן למאמין תקווה שבבוא יומו, האל, שמידת הצדק ומידת החסד שלו אין סופיות, יעניק גאולה וחיי נצח לנשמתו בעולם העליון. האמונה היא האמצעי היחיד ואין בלתה. כמובן שמעשים טובים, מעשי צדקה ותפילות רצויים בהחלט, כי הם נובעים מהאמונה באל, אך אין בכוחם של מעשים אלו כשלעצמם, לקרב את המאמין לגאולת נשמתו או להשפיע על החלטת האל בהענקת גאולה זו.