המבנה המקורי נבנה בשנת 1904 על פי תכנון האדריכל ניקולאי ז'וקוב ועבר כמה שיפוצים ושחזורים מאז. נקרא לעיתים גם "מסגד הטטרים" מכיוון שהקהילה שלו כללה בעיקר טטרים אתניים. מבחינה חברתית, המסגד הקהילתי במוסקבה נתפס לעיתים קרובות בתור המסגד המרכזי ברוסיה. בעקבות הקמתו שונה שם של המסגד העתיק של מוסקבה שנבנה בתחילת המאה ה-19.
המסגד הישן נהרס ב-11 בספטמבר 2011. ההחלטה להרוס אותה הייתה שנויה במחלוקת. ביוני 2008 הוכר המסגד כאובייקט של מורשת תרבותית, אולם בסוף 2008 הוא הוסר מרשימת המונומנטים ההיסטוריים והארכיטקטוניים. כך, בזמן ההריסה, היא לא הייתה מוגנת כבעבר. היו תוכניות לשחזור המסגד ופרויקט השחזור תוכנן על ידי האדריכל איליאס טזייב. אחת הסיבות לשיקום הייתה שהמבנה סטה בכמה מעלות מהכיוון למכה. הפרויקט כלל פירוק המסגד, איסוף כל האבנים והרכבתו מחדש בכיוון המתוקן. עם זאת, בשנת 2009, מועצת המופתי של רוסיה פיטרה את טזייב, טענה תחילה כי יבצעו פרויקט שחזור נוסף ואז הרסה את הבניין בטענה שהוא עלול להתמוטט. טזייב הצהיר לאחר ההריסה כי השחזור עדיין אפשרי, והמבנה לא היה בסכנת קריסה.
עם הריסתו, מסגד הקתדרלה במוסקבה הפך לבניין הדתי הראשון שנהרס במוסקבה מאז 1978.
מסגד חדש.
במקום נבנה מסגד חדש שנחנך רשמית ב-23 בספטמבר 2015. למסגד החדש קיבולת של עשרת אלפים מתפללים. בטקס חנוכת המסגד השתתפו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ומחמוד עבאס, יו"ר הרשות הפלסטינית, יחד עם מנהיגים מוסלמים מקומיים.
שורי (הפנתר השחור)
המסגד העתיק של מוסקבה
המסגד העתיק של מוסקבה (ברוסית: Московская историческая мечеть) נבנה בשנת 1823 כדי להחליף מסגד פרטי קדום יותר שנהרס בעקבות שריפת 1812 שפרצה במוסקבה. מיקומו הוא רחוב בולשאיה טטרסקאיה בשכונת זמוסקובורצ'יה, שכונה שיישבה בעבר על ידי טטרים.
האדמה הייתה בבעלות סוחר טטרי, נסארבאי חשאלוב. שלטונות הצאר התירו את הקמתו של "בית תפילה מוסלמי" בתנאי שלא ייקרא מסגד ושחזיתו לא תשתנה משמעותית מהבתים סמוכים. הקופולה והמינרט נוספו בשנת 1880. המדרסה במקום קיימת משנת 1915.
המסגד הושבת על ידי הסובייטים בשנת 1939 והמינרט נהרס בשנת 1967. האימאם האחרון נאסר ב-1963 ונורה מאוחר יותר. התפילה במסגד לא התחדשה עד 1993. המינרט נבנה מחדש בשנת 1992.
הדיוויזיה ה-17 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-17 של הצבא הבריטי (הצפונית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובמאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב איפר השני, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
מסגד החאן
מסגד החאן (רוסית: Ханская мечеть) בקאסימוב הוא המסגד העתיק ביותר במחוז ריאזאן, מרכז רוסיה. הוא מתוארך לחאנות של קאסים מהמאה ה-15 וה-16. לדברי קדיר עלי, מסגד הלבנים נבנה על ידי שחאגלי בשלב כלשהו באמצע המאה ה-16. אחרים מאמינים כי המסגד היה קיים עוד בימי שלטונו של חאן קאסים. המבנה המקורי נהרס לבקשתו של פיוטר הגדול בשנת 1702, אך מינרט האבן הרחב שלו שרד.
המסגד הקיים הוקם בסמוך למינרט הישן בשנת 1768. לאצילי הטטארים המקומיים נוספה קומה שנייה בשנת 1835. קצת יותר קרוב לנהר אוקה נמצאת נקודת ציון מקומית נוספת, המאוזוליאום של שחאלי מאמצע המאה ה-16. מסגד החאן שימש כמוזיאון ציבורי מאז שנות השלושים.
העיצוב המינימליסטי של המינרט, עם קירותיו הלא מעוטרים, מזכיר את זה של מינרט גואנטה המפורסם של מסגד הואיינג בגואנגג'ואו, בדרום סין.
כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית
כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (באנגלית: SOF - Special Operation Forces) הם "אותם כוחות בסדיר ובמילואים בכוחות המזוינים, אשר נקבעו על ידי מזכיר ההגנה כמיועדים ומאורגנים, מאומנים ומצוידים באופן ספציפי לנהל ולתמוך במבצעים מיוחדים".
בראש המערך עומד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (USSOCOM) במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
מבצעים מיוחדים.
מבצעים מיוחדים (SO) כוללים שימוש במסגרות קטנות בפעולות צבאיות ישירות או עקיפות המתמקדות ביעדים אסטרטגיים או טקטיים, במטרה להשיג יעדים צבאיים, פוליטיים, כלכליים או פסיכולוגיים לאומיים. הם דורשים יחידות עם שילובים של אנשי מקצוע מיומנים, ציוד וטקטיקות העולות על יכולותיהם השגרתיות של כוחות צבא קונבנציונליים. מבצעים מיוחדים מאופיינים בתכונות מסוימות המבדילות אותם באופן מצטבר מפעולות קונבנציונליות. פעולות אלה הן משימות רגישות פוליטית בהן יש לפרוס רק את הכוחות המצוינים והמיומנים ביותר כדי למנוע חשיפה וכישלון משימה אפשרי, העלול לגרום לפגיעה ביוקרה ובאינטרסים של ארצות הברית.
תשע פעילויות הוגדרו כמשימות עיקריות למבצעים מיוחדים:
כלי נשק בשימוש הכוחות המיוחדים.
כוח דלתא, ה-SEALs של חיל הים ואנשי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית מופקדים על מגוון רחב של משימות וכלי הנשק והציוד במשימות אלה יכולים להשתנות.
מקלעים.
המקלעים שנבחרו עבור כוחות המבצעים המיוחדים בארצות הברית הם MK46 ו-MK48.
ה-Mk 46 הוא הגרסה הקלה והקומפקטית של מקלע M249 שתוכננה על ידי Fabrique Nationale במיוחד לשימוש על ידי ה-SOF. זהו מקלע קל משקל (LWMG) בקוטר 5.56 המופעל על ידי גז ומקורר אוויר. הוא משמש את כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (SOF) מאז 2003.
ה-Mk 48 הוא גרסה של ה-Mk 46 בקוטר 7.62 בהתאם לדרישות נאט"ו. הוא פותח עבור פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (USSOCOM) כתחליף קל ונייד ל-M60.
הדיוויזיה ה-18 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-18 של הצבא הבריטי (הצפונית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובמאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב איפר השני, הקרב על הסום, קרב פשנדל, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-54 הוקמה הדיוויזיה ה-18 (המזרחית). הדיוויזיה לא נשלחה לצרפת, ולאחר פינוי דנקירק הוצבה במזרח אנגליה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה. לאחר מכן שירתה הדיוויזיה בסקוטלנד ובצפון-מזרח אנגליה, ואף סייעה לפרוק אוניות סוחר במהלך הבליץ על ליברפול. בסוף 1941 נשלחה הדיוויזיה למצרים, על מנת לחזק את הכוחות ב, אולם בדצמבר בעת מעבר השיירה ליד דרום אפריקה הכריזה האימפריה היפנית מלחמה על ארצות הברית ובריטניה, וכתוצאה מכך הופנתה הדיוויזיה ל. הדיוויזיה לחמה בקרב מלאיה ובקרב סינגפור, ובפברואר 1942 נכנעה הדיוויזיה יחד עם שאר הכוחות בסינגפור. שליש מחיילי הדיוויזיה מתו בשבי היפני, כולל מפקד הדיוויזיה מרטון בקווית-סמית'.
הגנגליון הספירלי
הגנגליון הספיראלי (באנגלית: Spiral Ganglion), לעיתים נקרא גם גנגליון השבלול הוא צבר של גופי תאי עצב במודיאולוס, מוט חלול דמוי חרוט הנמצא על הציר המרכזי של השבלול. תאי הגנגליון הספירלי הם תאים בי-פולרים. שלוחה אחת שלהם מגיעה לתאי השערה, מעבירה להם מידע ומקבלת מהם מידע, שלוחותיהם האחרות מגיעות לגרעין השבלול הגחוני ולגרעין השבלול הגבי, ובכך מהווים את עצב השבלול, ענף של עצב השמיעה ושיווי המשקל.
מבנה.
תאי העצב אשר גוף התא שלהם נמצא בגנגליון הספירלי מוציאים שלוחות אשר מגיעות מצד אחד לאורך ליבת העצם של השבלול עד לתאי השערה שבאיבר קורטי, ומצד שני מעצבבות את מערכת העצבים המרכזית. אלו הם תאי העצב הראשונים במערכת השמיעה אשר מתקשרים באמצעות דחף עצבי, ומוליכות את המידע המותמר באוזן אל עבר מערכת העצבים המרכזית כולה. תאים אלו יחדיו יוצרים את חלקו השמיעתי של העצב הגולגולתי השמיני, עצב השמיעה ושיווי המשקל.
קיימים שני סוגים של תאי גנגליון בצבר זה. הסוג הראשון הוא הנפוץ מבין השניים, עטוף מיאלין ומעצבב את תאי השערה הפנימיים בלבד. לעומת זאת הסוג השני אינו עטוף בשכבת מיילין, והוא מעצבב את תאי השערה החיצוניים, כאשר על כל תא עצב ישנם תאי שערה חיצוניים רבים המעוצבבים על ידו.
סאטורן (אליגטור)
סאטורן (ברוסית: Сату́рн; 1936–22 במאי 2020) היה אליגטור אמריקני המוכר בשם "האליגטור של היטלר", בשל אגדה אורבנית הטוענת שהוא היה חיית המחמד של אדולף היטלר.
אורכו היה בין 2 ל-3.5 מטרים, והוא שקל כ-200 קילוגרמים.
ביוגרפיה.
סאטורן היה אליגטור אמריקני שנולד בטבע בשנת 1936 במיסיסיפי. באותה שנה הוא נלכד, ונשלח לגן החיות של ברלין. באותה תקופה החלה לצוץ השמועה כי סאטורן הוא חיית מחמד של היטלר. שמועה זו אינה נכונה, שהרי סאטורן הוצג בקביעות בתצוגה ציבורית בגן החיות, אך ייתכן שהיטלר ביקר אותו בגן החיות מספר פעמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ גן החיות, ומתוך כ-16,000 בעלי חיים שרדו רק 96. ב-23 בנובמבר 1943 הופצץ האקווריום בו הוחזקו התנינים והאליגטורים, והמעטים ששרדו התפזרו ברחבי העיר בניסיון למצוא אוכל.
בשנת 1946 מצאו אותו חיילים בריטיים באזור הכיבוש הבריטי, והם העבירו אותו ללייפציג, שהייתה באזור הכיבוש הסובייטי.
ביולי 1946 העבירו חיילי הצבא האדום את סאטורן - יחד עם פיתון הודי - לגן החיות של מוסקבה. בו הפך מיד לאטרקציה פופולרית, משום שבגן החיות לא היו אליגטורים נוספים.