האי סאמוס הוא מולדתם של אפיקורוס, אריסטרכוס ופיתגורס, וכחלק ממורשתו של האחרון נהוגה באי עד היום מכירה לתיירים של מה שידוע כגביע פיתגורס (או כוס ה'צדק'), הנחשב כהמצאה של פיתגורס. בתקופת יוון העתיקה, סאמוס הייתה מרכז תרבות יווני שהגיע לשיא פריחתו בתקופתו של פוליקרטס, במאה ה-6 לפנה"ס, עת הוקמו בה מקדש ההריון הענק ופיתגוריון, שניהם אתרי מורשת עולמית מאז שנת 1993.
היסטוריה.
במהלך ההיסטוריה נשלט האי בידי אימפריות רבות (פרסים, סלוקים, רומאים, ביזנטים, עות'מאנים), וצורף ליוון רק במרץ 1913. בתחילת יוני 1925 התחוללה באי מרידה אשר הובילה לתפיסת השלטון ביוון על ידי הגנרל פנגלוס. האי נתפס על ידי המורדים במרד הכושל של מרץ 1935.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי גרמניה הנאצית.
קרב אויר
קשר (מהירות)
צפון ויאטנם
קלימנט ארקדייביץ' טימיריאזב
קְלִימֶנְט ארקדייביץ' טִימִירְיַאזֶב (ברוסית: Климент Аркадьевич Тимирязев; 22 במאי (3 ביוני) 1843 – 28 באפריל 1920) היה חוקר בפיזיולוגיה של הצמחים וחלוץ הדרוויניזם ברוסיה.
ביוגרפיה.
טימיריאזב נולד בסנקט פטרבורג ולמד באוניברסיטת פטרבורג. כבר בנעוריו היה מקורב לזרמים השמאלניים בחברה הרוסית, והשקפותיו הליברליות בענייני המשטר הביאוהו לידי התנגשויות עם שלטון הצאר. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19, קיבל עליו את התפישה הדארוויניסטית המקורית, זו המושתתת על ההנחה של הורשת התכונות הנרכשות (לאמארקיזם), ובה דבק כל ימיו. לפיכך, הוא לא נטל כל חלק בהתפתחות הנאו-דרוויניזם. הוא גם היה אחד מן הראשונים שהכריז במפורש על אי מדעיותה ועקרותה של תורת הפאנגנזה - תורת התורשה השגויה שהציע דרווין.
בשנת 1867 כשהיה במחוז סימבירק, התבונן בהכלאה בין שני מיני אספסת – אספסת תרבותית ("Medicago sativa") עם אספסת צהובה ("Medicago falcata"), והסב את תשומת הלב לתועלת המרובה שאיכרי רוסיה יכולים להפיק מכך. משנת 1877 החל לכהן כפרופסור באוניברסיטת מוסקבה ותבע במפגין את החופש המדעי. הייתה זו תקופה שבה שיסו בניצני ההתפתחות המדעית גורמים שונים, ובהם הכמורה, בעלי האחוזות, המשטר והצנזורה. אלה תבעו לשעבד את המדע אך ורק לצרכיהם, ולא לאפשר למדענים חירות בבחירת מושא המחקר.
טימיריאזב היה מרצה פופולרי על תורת דרווין. חלק מהרצאותיו הועלו על הכתב ונתפרסמו בכתב העת "רוסקאיה מיסל" (המחשבה הרוסית). כמו כן חיבר ערכים בביולוגיה במילון האנציקלופדי של גאראנט. בשנת 1911 אולץ להתפטר מן האוניברסיטה, משום שהביע התנגדות מפורשת לקו של משרד ההשכלה. הוא הוחזר למשרתו לאחר הפיכת אוקטובר בשנת 1917, והיה מראשוני אנשי המדע שהשלימו עם המהפכה הרוסית.
טימיריאזב היה זה שהוכיח כי הכלורופיל הוא שותף פעיל בתהליך הפוטוסינתזה. הוא גילה התאמה בין קטעי הספקטרום שבהם חלים שיאי קליטת גלי האור בכלורופיל, ובין הקטעים הממריצים ביותר את הפוטוסינתזה. כמו כן, חישב את ניצול אנרגיית האור על ידי הצמח, וקבע שהאנרגיה המצטברת בצמח בצורת החומר האורגאני, מגיעה מקליטת אנרגיית האור, ומכאן שגם בתהליך הפוטוסינתזה מתקיים חוק שימור האנרגיה.
סונאטה (מוזיקה)
פרושי דארווין
לואי שברולט
ליאונרד קרופניק
פרנצ'סקו צ'ילאה
פראנצ'סקו צ'ילאה (באיטלקית: Francesco Cilea; 23 ביולי 1866 - 20 בנובמבר 1950) היה מלחין איטלקי.
ביוגרפיה.
צ'ילאה נמשך למוזיקה מאז ששמע בגיל ארבע את האופרה "נורמה" של בליני. הוא למד בקונסרבטוריון בנאפולי ולקראת סיום לימודיו חיבר את האופרה "ג'ינה" שזכתה להצלחה. בעקבות הצלחה זו חיבר את האופרה LA TILDA בסגנון אופרות ה-וריזמו.
ב-1897 כתב את האופרה "הארלזיינית" לפי מחזה של אלפונס דודה (למחזה זה כתב ז'ורז' ביזה את המוזיקה המפורסמת שלו "הנערה מארל"). את התפקיד הראשי שר הטנור הצעיר אנריקו קארוזו. האופרה לא זכתה בהצלחה אולם צ'ילאה לא התייאש ובשנת 1902 חיבר את האופרה המפורסמת ביותר שלו "אדריאנה לקוברר" עם קארוזו בתפקיד הגברי הראשי. האופרה מבוססת על חייה של השחקנית הצרפתייה אדריאנה לקוברר (1692–1730) שמתה בנסיבות מסתוריות, כנראה על ידי הרעלה בידי אחת מהידידות של מאהבה. העלילה "הותאמה" למדיום האופראי. האופרה זכתה בהצלחה עצומה ולמעשה זו היצירה היחידה של צ'ילאה המבוצעת עד ימינו. זמרות רבות שרו את התפקיד הראשי כמו רנאטה טבאלדי ומונסראט קאבאייה.
בשנת 1907 העלה את האופרה האחרונה שלו "גלוריה" בניצוחו של ארתורו טוסקניני. האופרה לא זכתה להצלחה וצ'ילאה הפסיק לחבר אופרות. הוא התרכז בהלחנת מוזיקה קאמרית והוראה בקונסבטוריונים של פאלרמו ונאפולי. הסונאטה שלו לפסנתר וצ'לו, יצירה רומנטית בסגנון המזכיר את בראהמס, עדיין נשמעת מדי פעם בקונצרטים. בשנת 1950 נפטר בגיל 84 בעיר וארזה.
נערה עם עגיל פנינה
נערה עם עגיל פנינה או ילדה חובשת מצנפת (בהולנדית: Meisje met de parel) הוא ציור שמן מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר. הציור, הנחשב לאחת מיצירות הבולטות של האמן, מוצג כיום בגלריה המלכותית מאוריצויס (Mauritshuis) בעיר האג שבהולנד.
היצירה.
הציור צויר במאה ה-17, בערך בשנת 1665. הוא הוכן בטכניקה של צבעי שמן על בד קנבס וממדיו הם: 45 על 40 ס"מ. הציור מציג דיוקן של נערה צעירה, העומדת כשכתפה פונה אל הצופה וראשה מופנה לעברו בפרופיל 3/4. הנערה לובשת שמלה בגוון צהוב-אוכרה. על ראשה טורבן או מצנפת בד בצבעי כחול וצהוב. היא עונדת עגיל גדול. שהיו שזיהו אותו כמשובץ בפנינה, אולם ייתכן כי הוא עשוי מתכת. דיוקן הנערה ניצב על רקע כהה בלתי מוגדר. זוהי הדמות היחידה בין יצירותיו של ורמיר, אשר צוירה כל כך מקרוב, עד כי אין אפשרות לקבוע אותה בתוך מרחב כלשהו. מבקרים שיבחו את המירוק הבתולי והמלטף של החומר ואת הרקע השחור שאינו צל אלא צבע.
הציור נמכר במכירה פומבית בהאג ב-1881 על ידי ארנולדוס אנדריס דס טומב (Tombe), גנאלוג ואספן אמנות, תמורת סכום נמוך לתקופה זו, שני גילדן ו-30 סנט (כ-24 אירו בערכי 2017). באותה העת, הציור היה במצב תחזוקה גרוע. טומב, שלא היו לו יורשים, הוריש את הציור לצד יצירות אחדות לגלריה המלכותית מאוריצויס בהאג, בה מוצג הציור ממותו ב-1902 ועד היום.
בשנת 1996 נערכה רסטורציה בציור לרגל תערוכה רטרוספקטיבית מיצירותיו של ורמיר. במסגרת הניקוי הסיר צוות הרסטורציה בראשות יורגן ואדום (Wadum), הבזק של אור בתחתית העגיל שעונדת הדמות, שהתברר כתוספת מאוחרת שנועדה להעצים את האפקט התיאטרלי. בנוסף, הסרת הלכלוך מן התמונה חשפה לחלוחית בזוויות השפתיים ובשיניים.
הציור נחשב לאחת מיצירות המופת החשובות של ורמיר ושל אמנות הבארוק ההולנדי. ציור זה זכה מספר פעמים לכינוי ה"מונה ליזה ההולנדית" או ה"מונה ליזה של הצפון".
בתרבות.
בשנת 1999 יצא לאור הרומן "נערה עם עגיל פנינה" מאת טרייסי שבלייה, המתייחס לציור.
בשנת 2003 יצא לאקרנים בארצות הברית (ב-2004 בישראל) הסרט "נערה עם עגיל פנינה", המבוסס על הרומן. את הסרט ביים פיטר ובר, וכיכבה בו השחקנית סקרלט ג'והנסון.
בשנת 2007 יצא לאקרנים בבריטניה הסרט "טירוף של קולג'" (במקור: St Trinians), בו קבוצת בנות גונבת את הציור ויוצרת ממנו עותק, הנמכר לסוחר אמנות עשיר בלונדון (אביה של אחת מהן). הסכום הגבוה שמתקבל בתמורה נועד לכסות את הגרעון של הקולג'. והציור עצמו מוחזר למוזיאון ברוב כבוד.
דניאל דיפו
קהתי
ז'אן-כריסטוף ריפן
ז'אן-כריסטוף רופין (בצרפתית: Jean-Christophe Rufin; נולד ב-28 ביוני 1952) הוא רופא וסופר צרפתי, כיהן כשגריר צרפת בסנגל ובגמביה בין השנים 2007 עד 2010.
רופין הוא יושב ראש הארגון פעולה נגד הרעב ואחד ממייסדי הארגון רופאים ללא גבולות.
בשנת 2003 כתב רופין, על פי בקשת ממשלת צרפת, דו"ח מקיף על האנטישמיות בצרפת, שבו המליץ על צעדים נגד האנטישמיות ועל איסור בחוק של השוואת פעולות ישראל לאפרטהייד או לגרמניה הנאצית. רופין הוא זוכה פרס גונקור ליצירת ביכורים לשנת 1997. בשנת 2008 נבחר לחבר באקדמיה הצרפתית.
ספרו החבשי תורגם לעברית ויצא בהוצאת כנרת בשנת 2005.
יקיקומורי
עשורא
אלעשוראא
אלעשורא
אלעשורה
התיקון ה-26 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-26 לחוקת ארצות הברית הוא תיקון אשר מעניק לכל אדם בן 18 ומעלה זכות בחירה בבחירות הפדרליות וגם בבחירות של המדינות עצמן. לפני קבלת התיקון בשנת 1971 היה גיל המינימום להשתתפות בבחירות 21, ברוב מדינות ארצות הברית.
התיקון.
מקור.
Section 1. The right of citizens of the United States, who are eighteen years of age or older, to vote shall not be denied or abridged by the United States or by any State on account of age.
Section 2. The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.
תרגום.
סעיף 1
סעיף 2
היסטוריה.