מפקד הכוח הורה למשחתת להתקרב לנמל בנתיב ובמהירות כמו אניות הסוחר. מהמשחתת הורדו שני זוגות צוללים שהובלו ב"חזירים" ונגררו עד למבואות הנמל בסירת התובלה של שייטת 13 - בכינוי "ציפור". הצוללים ב"חזירים" שסרקו את הנמל קרוב לשלוש שעות, מצאו אותו ריק ממטרות צבאיות ויצאו מהנמל. כאשר סירת החילוץ התקרבה היא נתגלתה על ידי המכ"ם המצרי בחוף. זוג ספינות אוסה שנמצאו בסיור מזרחית לנמל כוונו לעברה. במשחתת הגיעו למסקנה שהיא מותקפת על ידי ספינות הטילים וירתה מטרות הטעיה.
מפקד הכוח שלח את הטרפדות נגד ספינות האוסה כדי לשבש את פעולתן. במפקדה המצרית נקלט שיש כוח ישראלי גדול באזור. היות שספינות האוסה לא היו חמושות בטילי ים-ים סטיקס היא פקדה עליהן לחזור לנמל.
לאחר זמן המתנה ארוך נפגשו הצוללים ב"חזירים" עם סירת התובלה. מפקד כוח שייטת 13 במקום החליט להטביע את ה"חזירים" כדי שניתן יהיה להתרחק במהירות עם הסירה. הטרפדות המתינו לסירת התובלה כ-15 מייל מזרחה מהנמל עד 15 דקות לאחר הזמן האחרון שנקבע. הסירה המשיכה לנמל אשדוד והיה לה מספיק דלק להגיע אליו אך במחצית הדרך נאספה על ידי המשחתת.
הפעולה בוצעה תוך סיכון רב, אך לא הביאה הישגים. זאת היות שבנמל לא היו באותה עת כלי שיט צבאיים.
חיפושי הדקר.
בעת שאבד הקשר עם הצוללת דקר הייתה אח"י יפו בהפלגה בדרכה מאיטליה לארץ. מהים הופנתה לחיפושים ועסקה בכך כשבוע ימים בים סוער.
אדם בים - אבדן ימאי.
ב-21 באוקטובר 1968 נמצאה המשחתת אח"י יפו במרכז הים התיכון, בדרכה לנמל אוגוסטה באיטליה, למפגש עם אח"י חיפה (ס-322) שבאה משרבורג. בקטע הים שבין כרתים לסיציליה, הים היה גבוה והמשחתת רכבה עם כיוון הגלים במהירות 18 קשר. הסיפונים היו יבשים וחלק מצוות המשחתת שלא היו בתפקיד נמצאו על הסיפון מאחורי הארובה. לפתע גל גדול הציף את הסיפון מצד שמאל לצד ימין. החיילים נרטבו ולאחר שעבר הגל הבחינו החיילים כי אחד המכונאים, ג'ורג' גודל, חסר. הכבל במעקה הסיפון במקום בו עמד לאחרונה נמצא קרוע.
מפקד המשחתת, סא"ל פנחסי, הורה מיד להפנות את האנייה בנוהל אדם בים, שינוי כיוון תנועת האוניה ימינה ואחר כך שמאלה ב-180 מעלות בחזרה על אותו הנתיב. המשחתת האטה מהירותה והחלה בחיפושים אך החשיכה הפחיתה את יעילותם. בבוקר הצטרפו לחיפושים מטוסים של חיל האוויר האיטלקי ומטוס נורד של חיל האוויר הישראלי. אף על פי שהנעדר היה חגור בחגורת ההצלה כמו כל אנשי הצוות אך הוא לא נמצא.
תחקיר האירוע, שבוצע מיד עם חזרת האנייה לחיפה, מייחס את המקרה לגל פרא פתאומי ובודד, שהגיע מכיוון החרטום, בעוד שהגלים עד אז וגם לאחר מכן, הגיעו כולם מכיוון הירכתים. הימאי שנעדר
היה בוגר מחזור י"א של בית הספר לקציני ים עכו ומניצולי צוות אח"י אילת. הוא נלקח על ידי הים בדיוק ביום השנה לטיבוע המשחתת אילת.
נזק מסערה.
אף כי המשחתת הפליגה רבות בים התיכון ולפני זה בים הצפוני, את הנזק הרב ביותר ספגה אח"י יפו בסערה מרוח דרום מערבית בעודה בתוך נמל חיפה. המשחתת הייתה קשורה בצידו המערבי של הרציף הצבאי במזרח הנמל. במהלך השבת התפתחה סערה רצינית בתוך הנמל שגרמה לחבטות קשות אל הרציף. מגיני הרציף לא עמדו במשימה, מספר צלעות בדופן שמאל נשברו והיה צורך לרתך אותן מחדש.
מנהלות.
אח"י יפו היוותה חלק משייטת המשחתות בשמה הרשמי "שייטת 1". מקום עגינתה הקבוע היה בנמל חיפה בבסיס חיל הים, בניצב לשובר הגלים, כאשר הירכתיים קרובות לשובר הגלים. חלק מהזמן היו המשחתות קשורות משני צידי הרציף המזרחי בקרבת מספנת חיל הים שנקרא באותם ימים "הרציף הצבאי".
סיום השירות.
בחודש מרץ 1969, במהלך קליטת ספינות סער בחיל הים, הוצאה "אח"י יפו" משירות. היא שימשה כספינת מטרה באימוני חיל הים. בשנת 1972 הוטבעה בים התיכון מול חיפה על ידי אח"י חרב (סער 3) (סרן שמואל פרס) ואח"י געש (סער 3) (סרן דוד הרפזי) בירי של טילי גבריאל.
מפקדי המשחתת.
המפקדים נבחרו קציני ים מנוסים בדרגת סא"ל.
אגד קווי
אלפבית גלגוליטי
האלפבית הגלגוליטי (אנגלית: Glagolitic) או גְּלַגּוֹלִיצַה, ידוע כאלפבית הסלאבי הקדום ביותר. פותח במקור על ידי קירילוס ומתודיוס שליחים נוצרים שנתמקמו במקום, בין 862 ו-863 לספה"נ, כדי להביא את הביבליה (ספרי התנ"ך היהודיים, עם הברית החדשה) ולהנגישם לפשוטי עם מקומיים דוברי שפות הסלאביות על ניביהם המגוונים, כדי לאפשר להם קריאה ברורה ככל שניתן של כתובים ספרותיים מתקדמים שמקורם בלשונות הזרות להם: עברית, יוונית ולטינית.
שמו של האלפבית נגזר מהמילה "глаголъ glagolə" שפירושה "מילה" בסלאבית כנסייתית עתיקה. פירוש המילה "glagolati" הוא "לדבר", ולכן יש שמכנים את הגלגוליצה בצורה פואטית "הסימנים שמדברים".
האלפבית הגלגוליטי המקורי הכיל 41 אותיות, אך הוא השתנה במקצת בגרסאות המאוחרות של הכתב. מקורן של 24 מתוך 41 האותיות הגלגוליטיות המקוריות הוא ככל הנראה באלפבית היווני, אך הן מעוצבות אחרת. משערים שהאותיות Ⱋ, Ⱎ וⰜ מקורן באותיות העבריות ש ו-צ. הפונמות האלה לא היו קיימות ביוונית, אך היו נפוצות מאוד בכל השפות הסלאביות. מקורן של שאר האותיות הגלגוליטיות אינו ידוע. משערים שחלקן הושאלו מהכתב העברי ומהכתב השומרוני, אותם למד קירילוס במסעותיו. האלפבית הגלגוליטי והאלפבית הקירילי כמעט זהים בהרכבם, אך שונים באופן ניכר בצורתן של האותיות.
שם הכתב בשפות סלאביות שונות.
בבולגרית, ברוסית ובמקדונית מכונה הכתב בשם глаго́лица, בצ'כית - hlaholice, בסלובקית - hlaholika, בפולנית - głagolica, בקרואטית - glagoljica, באוקראינית - глаголиця, בבלארוסית - глаголіца ובסלובנית - glagolica.
Ⰲⰻⰽⰻⱂⱑⰴⰺⱑ - המילה ויקיפדיה בכתב הגלגוליטי.
LANTIRN
LANTIRN (ראשי תיבות של Low Altitude Navigation and Targeting Infrared for Night; בתרגום חופשי מאנגלית: ניווט בגובה נמוך וציון מטרות באמצעות הדמית תת־אדום ללילה) היא מערכת מתוצרת חברת "לוקהיד מרטין" האמריקאית, המאפשרת למטוסי קרב לטוס בגובה נמוך, בלילה ובתנאי מזג אוויר גרועים, ולתקוף מטרות קרקעיות באמצעות מגוון מערכות נשק מונחה ולא מונחה. המערכת מורכבת משני פודים אותם נושא מטוס הקרב ביחד או לחוד: פוד הניווט AAQ-13 ופוד ציון המטרות AAQ-14. נגזרות מופחתות יכולת של פודי הניווט וציון המטרות של ה־LANTIRN מכונות AAQ-20 פאת'פיינדר (Pathfinder) ו־AAQ-19 שארפשוטר (Sharpshooter) בהתאמה. למעלה מ־1,600 פודי LANTIRN ונגזרותיו יוצרו עד כה. המערכות נמצאות בשימוש למעלה מ־10 מדינות, והן נישאות כיום על ידי מטוסי הקרב F-15E סטרייק איגל ונגזרותיו, F-16C/D פייטינג פלקון ו־F/A-18 סופר הורנט. עד להוצאתו משירות הצי האמריקני, יכול היה גם מטוס ה־F-14 טומקט לשאת את ה־LANTIRN.
תיאור המערכת.
פוד הניווט AAQ-13 מכיל חיישן תת־אדום לראיית לילה (FLIR) ומכ"ם עוקב פני קרקע (TFR) הפועל בטווח התדרים Ku. הדמיית חיישן התת־אדום מציגה לטייס את פני הקרקע שלפני המטוס בלילה. המכ"ם עוקב פני הקרקע מאפשר טיסה אוטומטית בגובה נמוך מאוד, עד 100 רגל מעל פני השטח, תוך הימנעות ממכשולים המתגלים בנתיב הטיסה. תכונה זאת מאפשרת לטייס לטוס קרוב מאוד לפני הקרקע במהירות גבוהה, בחסות הרים, בקעות, וחשכה כדי להימנע מגילוי. נגזרת של פוד הניווט AAQ-13 המכונה AAQ-20 פאת'פיינדר חסרה את המכ"ם עוקב פני קרקע.
פוד ציון המטרות AAQ-14 כולל חיישן תת־אדום לראיית לילה וציין לייזר המודד גם טווח ומשמש לציון מטרות עבור נשק מונחה לייזר. בנוסף, ניתן באמצעות ה־AAQ-14 לנעול על מטרות לצורך שיגור טילי AGM-65 מאבריק בעלי ראש ביות דימות תרמי. נגזרת של פוד ציון המטרות AAQ-14 המכונה AAQ-19 שארפשוטר חסרה את היכולת לנעול על מטרות לצורך שיגור טילי AGM-65.
היסטוריה.
המחקר והפיתוח (מו"פ) של ה־LANTIRN החל בספטמבר 1980 על ידי "מרטין מריאטה" (כיום "לוקהיד מרטין"). ייעודו המקורי של ה־LANTIRN היה לשפר את יכולת התקיפה של ה־F-16. התכנון המקורי של ה־LANTIRN כלל את שילובה של מערכת אוטומטית לזיהוי מטרות (ATR – Automatic Target Recognizer), שתוכל להבדיל בין מטרות שונות כגון טנקים, טילי קרקע־אוויר, ונגמ"שים. ברם, שנתיים לאחר תחילת המו"פ של ה־LANTIRN, הוחלט שלא לכלול את ה־ATR בשלב זה, כדי להפחית מהסיכונים הטכניים הנובעים מפיתוח הטכנולוגיה המתקדמת. תחת זאת, הוחלט שהפונקציונליות הזאת תתווסף בשלב מאוחר יותר במסגרת תוכנית שדרוג. אולם לבסוף מעולם לא שולבה ה־ATR ב־LANTIRN.
בדיקות ראשונות של פוד הניווט AAQ-13, שבוצעו בידי מטוסי F-16B ו־A-10a, הושלמו בהצלחה בדצמבר 1984. חיל האוויר האמריקני אישר יצור ראשוני בהיקף מצומצם של פוד הניווט במרץ 1985 ובנובמבר 1986 אישר יצור בהיקף מלא של הפוד. פוד הייצור הראשון נמסר לחיל האוויר האמריקני ב־31 במרץ 1987. השימוש המבצעי הראשון במערכת היה במלחמת המפרץ.
מפעילות.
המדינות המפעילות את ה־LANTIRN ונגזרותיו הן:
לנטירן
F/A-18 סופר הורנט
F/A-18E/F סופר הורנט (Super Hornet; מאנגלית: Hornet - "צרעה") הוא מטוס קרב אמריקני רב-משימתי מהדור הרביעי מתוצרת מקדונל דאגלס (כיום בואינג). משמש כמטוס קרב של הצי האמריקני, ומוצב על נושאות המטוסים של הצי. המטוס נמצא גם בשירות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
המטוס מצויד בתותח 20 מ"מ פנימי והוא מסוגל לשאת טילי אוויר-אוויר וטילי אוויר-קרקע. הוא יכול לשאת עד חמישה מכלי דלק חיצוניים, וניתן לציידו במערכת שתאפשר לו לתפקד כמטוס תדלוק.
היסטוריה.