הוועדה פרסמה את מסקנותיה ב-26 במרץ 1946. לשר החוץ הבריטי בווין, שקיווה כי הנציגים האמריקאים בוועדה יקבלו את ההשקפה הבריטית, נכונה אכזבה. הנציגים הבריטים עשו יד אחת עם הנציגים האמריקאים נגד מדיניותו. לדברי ריצ'רד קרוסמן, ברית זו החלה להיווצר בעת הביקור במחנות העקורים בגרמניה. הוועדה המליצה על ביטול הספר הלבן והענקה מיידית של 100,000 רישיונות כניסה (סרטיפיקטים) לארץ ישראל לעקורים היהודים. החלטות הוועדה היו צעד חשוב לקראת הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, עליה יוחלט כעבור שנה וחצי בהחלטת החלוקה שתתקבל על ידי עצרת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947.
בשנה שלאחר סיום עבודת הוועדה כתב קראם את חוויותיו מחברותו בה, ופרסם בשנת 1947 ספר על כך בשם "מאחורי פרגוד המשי" (Behind the silken curtain). הספר הופיע בתרגום לעברית בארץ ישראל עוד באותה שנה. בספר חשף קראם את עומק אהדתו ומחויבותו לציונות, ליישוב היהודי ולהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. הספר מהווה כתב אישום חריף כנגד בריטניה בשל מדיניותה בארץ ישראל ויחסה לעקורים ויחד עם זאת כתב אישום נגד מחלקת המדינה האמריקאית ופקידיה על מאמציהם לסכל את מדיניות הנשיא טרומן ביחס לארץ ישראל.
פעילות פרו-ציונית בארצות הברית.
בשובו לארצות הברית, לאחר סיום תפקידו בוועדת החקירה, התמסר קראם לפעילות למען הציונות ולמען הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. לקראת תחילת שנת 1948 נתמנה ליושב ראש של "המועצה הלאומית של אמריקאים למען ההגנה" (National Council of Americans for the Hagana). במסיבת העיתונאים הראשונה שלו כיושב ראש הוועדה, שנערכה בניו יורק ב-3 בינואר 1948, קרא להטיל אמברגו על כוחות השואפים לטרפד את החלטת החלוקה, ולהקמת כוח של מתנדבים שיפעל במסגרת האו"ם בשיתוף פעולה עם "ההגנה" לשם מימוש החלטת האו"ם. כאויבי החלטת האו"ם מנה קראם את משרד החוץ הבריטי ובמיוחד איש המשרד הרולד בילי, שהיה עוין את הציונות, את היישוב ואת הוועד הערבי העליון.
כשעה לאחר חצות ב-15 במאי 1948, בלילה שלאחר הכרזת העצמאות, הודיע נשיא ארצות הברית הארי טרומן על הכרת ממשלו דה פקטו במדינת ישראל. לאחר ההכרה עלו בעיתונות שמות אחדים של אישים המיועדים לשמש כנציג הדיפלומטי הראשון של ארצות הברית במדינה החדשה. בין השמות שהועלו נזכר שמו של בארטלי קראם כמתאים לתפקיד, אך האיש שנתמנה היה הפרופסור ג'יימס מקדונלד.
בוועידה השנתית ה-51 של "ארגון ציוני אמריקה" (Zionist Organisation of America) שנערכה בפיטסבורג ב-7 ביולי 1948, נשא קראם דברים, לצדם של נואמים נוספים כאבא אבן, השגריר מקדונלד והנרי מורגנטאו. נאומו היה מלא אהדה והזדהות עם מדינת ישראל. הוא שיבח את אלו שייצגו את העניין היהודי בפני האו"ם וניבא כי "מחצית המאה השנייה של הפעילות הציונית תשא פירות כמו המחצית הראשונה". לדבריו, חלומו של הרצל "חייב להתגשם למען למעלה ממאתיים אלף העקורים במחנות שבאירופה ולמען היהודים החיים במדינות ערב".
"ניו יורק סטאר".
בשנות הארבעים, החל מ-18 ביוני 1940 ועד ל-22 ביוני 1948, הופיע בעיר ניו יורק עיתון חדשני בשם PM, שם שהוא המונח באנגלית למחצית השנייה של היממה. השם נבחר משום שההופעה היומית של העיתון הייתה בשעות אחר הצהריים. העיתון היווה משקל שכנגד לעיתונים השמרניים של ניו יורק ונקט בעמדות ליברליות. בין היתר היה העיתון אנטי-פשיסטי ותמך בנשיא רוזוולט.
העיתון הופיע ללא מודעות פרסומת, התגאה כי מקור הכנסתו הבלעדי הוא קוראיו, הצהיר על עצמו כבלתי מפלגתי, חופשי ולא מצונזר. בין הכותבים בעיתון היו עיתונאים מן השמאל וסופרים ידועים כארנסט המינגוויי. בימי מלחמת העולם השנייה, בטרם כניסת ארצות הברית למלחמה, התנגד העיתון לבדלנות, קרא לתמוך במאבקה של בריטניה וראה את המלחמה בגרמניה הנאצית כבלתי נמנעת.
למרות חדשנותו, רמתו ותחקיריו הפך העיתון לאחר שמונה שנות הופעה לבלתי רווחי. ב-1 במאי 1948 נמכר העיתון לבארטלי קראם, אשר שינה את שמו ל"ניו יורק סטאר" (New York Star). גיליונו הראשון של העיתון הופיע ב-23 ביוני 1948. גם בבעלותו החדשה לא הצליח העיתון להיחלץ ממצוקתו הכלכלית וחדל להופיע ב-28 בינואר 1949. בין לבין יצא קראם לשליחות עיתונאית מטעם העיתון למדינת ישראל, שאך זה נולדה, כדי לכתוב עליה סדרת מאמרים לעיתון.
במדינת ישראל.
קראם הגיע לישראל ב-9 בספטמבר 1948, בעת ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות. הוא התאכסן במלון-פנסיון "קטה דן", שהיה מקובל על הנהגת היישוב בתקופת טרום המדינה ובימיה הראשונים (בסמוך לו הוקם לאחר זמן מלון "דן תל אביב"). לקראם נתלווה בביקורו הסופר ועיתונאי ג'רולד פרנק. כמי שפעל בנחישות לקבלת ההחלטה של ועדת האו"ם בדבר עלייתם של העקורים לארץ ישראל, הייתה פגישתו הראשונה של קראם בישראל עם שר הקליטה משה שפירא. ב-11 בספטמבר 1948 ערך קראם מסיבת עיתונאים בירושלים. הוא פתח את דבריו בהצהירו כי לדעתו אין חילוקי דעות בין הדמוקרטים לרפובליקנים בארצות הברית בנוגע למדינת ישראל. שתי המפלגות תומכות לדבריו בהפיכת הכרת ארצות הברית בישראל מהכרה "דה פקטו" להכרה "דה יורה", במתן הלוואה אמריקאית לישראל ובקבלתה של ישראל כחברה באו"ם. יחד עם זאת יש לדבריו מספר פקידים במחלקת המדינה ובמחלקות אחרות של הממשל התומכים במדיניותו האנטי ישראלית של שר החוץ הבריטי ארנסט בווין. על התרשמותו האישית ממדינת ישראל, אמר כי הוא חש בהתקדמות ראויה לציון מן המצב ששרר בארץ בעת היותו בה בשנת 1946 כחבר ועדת האו"ם. לדבריו "יש תחושה של חופש למרות שהארץ נתונה במלחמה קשה".
בביקורו בירושלים נלווה אליו ג'רולד פרנק. השניים וכן עיתונאית נוספת יצאו לסיור בג'יפ בדרך בורמה, כשהמדריך שלהם, שנהג בג'יפ, היה סגן-אלוף משה פרלמן, אז מנהל הלשכה לעיתונאי חוץ, ולאחר מכן דובר צה"ל הראשון. קראם נתקבל בירושלים על ידי המושל הצבאי של העיר ד"ר דב יוסף ולאחר מכן נפגש עם סגן-אלוף משה דיין, מפקד כוחות צה"ל בירושלים.
שיא ביקורו של קראם בישראל היה ב-13 בספטמבר 1948, במסדר החגיגי של חטיבת גבעתי שנערך ברחובות. במסדר השתתפו אלפי חיילים על נשקם וכלי רכבם. על כתף שמאל של כל חייל התנוסס, לראשונה, תג היחידה של גבעתי, חרב ומשני צידיה עלי צבר. על בימת הכבוד ניצבו ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, מפקד החטיבה סגן-אלוף שמעון אבידן, הרמטכ"ל רב-אלוף יעקב דורי והאלופים יגאל ידין ויגאל אלון. קראם זכה לכבוד להתלוות אל בן-גוריון בדרכו לרחובות.
ב-15 בספטמבר 1948 נשא קראם דברים בפני ועדת עורכי העיתונים בארוחת ערב חגיגית שערכו למענו.
בשובו לארצות הברית ממסעו לישראל הופיע קראם בעצרת תמיכה במדינת ישראל בשיקגו ופתח את דבריו במילים: Fellow-Americans, Mazal Tov - רעי האמריקאים, מזל טוב (בעברית). בעיתונות התפרשה מחווה זו כאמירה של קראם כי אין סתירה בין הנאמנות לארצות הברית לבין התמיכה בישראל.
באוקטובר 1948 נערכו התייעצויות בין הנשיא טרומן לבין מזכיר המדינה ג'ורג' מרשל, שהיה מן המתנגדים להקמת מדינת ישראל ומשהוקמה התנגד להכרת ארצות הברית בה, לשם קביעת המשך מדיניותה של ארצות הברית כלפי מדינת ישראל. במאמר מערכת שפרסם קראם ב"ניו יורק סטאר" לגבי שיחות אלה, שהוכתר בכותרת "מזימה נגד הנשיא טרומן", נקב קראם ברשימה של נסיגות שהציעה מחלקת המדינה ממדיניותו של הנשיא כלפי מדינת ישראל, חלקן שבוצעו וחלקן שנדחו. קראם דרש במאמרו שהנשיא טרומן יכתיב את מדיניותו למחלקת המדינה. "מר מרשל הוא ראש מטה טוב, אבל בגיבוש מדיניות הוא טועה באופן טרגי", כתב קראם במאמרו. עוד כתב כי הצלחתו של הנשיא טרומן בבחירות הקרבות לנשיאות ארצות הברית תלויה בכך שימלא התחייביותיו כלפי ישראל.
בשנים שלאחר מכן ביקר קראם פעמים נוספות אחדות בישראל.
"העשרה של הוליווד".
בראשית 1949, לאחר סגירת ה"סטאר", חזר קראם לעסוק בעריכת דין. היה זה בשיא תקופת פעילותו של הסנטור ג'וזף מקארתי כיושב ראש ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקנית, פעילות שקיבלה את הכינוי "ציד מכשפות". התקופה הייתה תקופת המלחמה הקרה, והסנטור מקארתי רכב על גל האיבה והחשדנות כלפי ברית המועצות והקומוניזם, וזימן לחקירה אנשי שם ובהם אמנים רבים ואנשי תרבות.
קבוצה של עשרה ידוענים מאנשי תעשיית הקולנוע, תסריטאים במאים ומפיקים, זומנו אף הם בשנת 1947 לחקירה בפני הוועדה. הקבוצה שקיבלה את הכינוי "העשרה של הוליווד" כללה בין היתר את אדוארד דמיטריק, שביים את הסרטים "כפירי אריות" על פי ספרו של אירווין שו ו"המרד על הקיין" לפי ספרו של הרמן ווק, וזכור בישראל כמי שביים בשנת 1953 את הסרט "עושה הלהטים" (The juggler), בכיכובו של קירק דאגלס, המתאר את קורותיו של ניצול השואה, שצולם כולו בישראל. כן נכלל בקבוצה דלטון טרמבו שלימים כתב את התסריט לסרט "אקסודוס" לפי ספרו של לאון יוריס.
קראם, כעורך דין צמרת, שנהג לייצג אנשים ידועי שם, קיבל עליו עוד בשנת 1947, לפני שנטל פסק זמן מעריכת דין בשל עיסוקיו הציבוריים בעניין ארץ ישראל ובעיתונות, לייצג, יחד עם חמישה עורכי דין אחרים, את אנשי הקבוצה. בעשותו כן נקלע קראם, שלא במתכוון, לצרות, ה-FBI סיווג אותו כ"חתרן", האזין לשיחות הטלפון שלו ופתח את מכתביו. בהדרגה איבד קראם את רוב לקוחותיו. הכנסותיו פחתו והוא נכנס ללחצים נפשיים. בדצמבר 1959 שם קראם קץ לחייו בבולעו כמות גדולה של תרופות תוך כדי שתיית משקה חריף. בן 59 שנים היה במותו.
בתו.