הארמייה הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ולמפקדה מונה פאבל פלווה. בפברואר של אותה שנה הארמייה לקחה חלק בקרב השני על האגמים המזוריים, והצליחה לארגן מתקפת נגד מוצלחת שבלמה את המתקפה הגרמנית. בספטמבר 1917 היא השתתפה בקרב ריגה. הארמייה פורקה לקראת סוף שנת 1917.
הארמייה ה-13 (האימפריה הרוסית)
הארמייה ה-13 (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הארמייה הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-12 ביוני 1915, ולמפקדה מונה ולדימיר גורבטובסקי. הארמייה הייתה קצרת ימים, והיא נועדה בסך הכל להוות חוליה מקשרת בין החזית הצפון מערבית לבין החזית הדרום מערבית. ב-20 באוגוסט של אותה שנה, פוצלה החזית הצפון-מערבית לשתי חזיתות נפרדות, החזית הצפונית והחזית המערבית, ובהתאם לכך פורקה הארמייה ה-13. יחידותיה שולבו במסגרת הארמייה ה-3 והמטה שלה הועבר לארמייה ה-12.
היד הפתוחה
מונומנט היד הפתוחה הוא פסל הממוקם בקריית הממשל בעיר צ'אנדיגאר שבהודו. מעצב המונומנט הוא האדריכל המודרניסטי הידוע לה קורובזיה. צורת הפסל היא כשל כף יד פתוחה. על הפסל חרותות המילים "פתוח לתת, פתוח לקבל", וצורתו נועדה לסמל את "היד לתת והיד לקבל, את השלום, השגשוג ואת אחדות האנושות".
המונומנט נמצא בתוך מרכז השלטון של צ'אנדיגאר, בירת המדינות פנג'אב והריאנה שבצפון הודו. המתחם תוכנן כולו על ידי לה קורבוזיה, וכולל את בנייני הממשלה, הפרלמנט ובית המשפט העליון. זהו העותק הגדול ביותר של היצירה, אותה ביצע לה קורבוזיה במקומות שונים. ציור הפסל הפך לסמל העיר צ'אנדיגאר.
בסיס הפסל עשוי בטון, שנותר חשוף על פי עקרונות הברוטליזם, וגובהו 12 מטרים. הפסל עצמו עשוי מתכת וגובהו 14 מטרים, כך שהגובה הכולל של המונומנט הוא 26 מטרים. הפסל תוכנן כך שחלקו המתכתי יוכל להסתובב על פי כיוון הרוח.
אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג
אלברכט הדב (בגרמנית: Albrecht der Bär; 1100 לערך – 18 בנובמבר 1170) היה אציל גרמני אשר נמנה עם בית אסקניה, רוזן אנהלט (1123 - 1170, דוכס סקסוניה (1138–1142) ומרקיז ברנדנבורג (1157 - 1170).
ביוגרפיה.
אלברכט נולד בשנת 1100 לאוטו, רוזן באלנשטדט ולאיליקה מסקסוניה, בתו של מגנוס, דוכס סקסוניה. בשנת 1123 מת אביו אוטו, רוזן באלנשטדט, ואלברכט עלה לשלטון במקומו והפך לרוזן אנהלט. בשנת 1138 הדיח קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את היינריך העשירי, דוכס בוואריה מנחלותיו, ומסר לאלברכט את דוכסות סקסוניה, אולם, בשנת 1142 חזר היינריך והשתלט על הדוכסות.
בשנת 1147 השתתף אלברכט במסע הצלב הוונדי, וכבש שטחים באזור ברנדנבורג מידי הסלאבים, ובשנת 1157 קיבל את התואר מרקיזות ברנדנבורג. בשנת 1164 השתתף אלברכט במסע נגד היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, וב-13 בנובמבר 1170 מת אלברכט, ובמקומו עלו לשלטון בניו ברנהרד באנהלט, ואוטו בברנדנבורג.
משפחתו.
בשנת 1124 התחתן אלברכט עם סופיה מוינצנבורג, ממנה היו לו 13 ילדים:
מרכז ווהאן
מרכז ווהאן (בסינית: 武汉中心; בסינית מסורתית: 武漢中心) הוא גורד שחקים בעיר ווהאן אשר נמצאת בדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. בניית המגדל החלה בשנת 2009 והיא הסתיימה בסוף שנת 2016. לאחר שעקף ב 16 באפריל 2015 גורד שחקים אחר במרכז סין הוא הפך לגורד השחקים הגבוה ביותר במרכז סין והיחיד שעבר את רף 400 מטרים (1,312 רגל).
שאול בוסתן
שאול בוסתן (נולד ב-2 בינואר 1983) הוא מוזיקאי, מעבד מוזיקלי, מלחין ומנצח ישראלי.
חייו.
בוסתן נולד בבאר שבע והוא בוגר תואר ראשון ושני מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בקומפוזיציה, ניצוח ומנדולינה. למד בכיתתו של אהרון חרל"פ ובין מוריו נמנים חיים פרמונט ומוטי שמידט.
בוסתן זכה בתחרות הקומפוזיציה ע"ש חנה אבני-ידור (תשס"ח), במלגת הצטיינות בחינוך מוזיקלי ע"ש דבורה גרוסמן (תשס"ו), ובמלגות קרן התרבות אמריקה ישראל במנדולינה ובקומפוזיציה החל משנת 2002.
בוסתן ניגן כסולן וכנגן אורח (במנדולינה) עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת הבמה הישראלית, ואנסמבל "קפריזמה".
הוא נמנה עם המייסדים של ה"מרכז למוזיקה ולמחול גוננים" – בית ספר למוזיקה בשכונת קטמונים בירושלים, שאותו ניהל בשמונה השנים הראשונות לקיומו (2003–2011).
יצירותיו נוגנו על ידי רוב התזמורות והאנסמבלים בישראל, בהם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל "קפריזמה" ואנסמבל מיתר. בחו"ל ביצעו אותן התזמורת הסימפונית היהודית של לוס אנג'לס (ארצות הברית) והאנסמבל הטירולי למוזיקה חדשה (אוסטריה) ובתיאטראות בגרמניהובהולנד.
יצירותיו הושמעו בתחנת הרדיו "קול המוסיקה" ונוגנו בפסטיבל "צלילים במדבר" משנת 2001. בוסתן מרבה לנצח על יצירותיו ובאפריל 2008 ניצח על "סיפורו של התו סול", אופרה לילדים פרי עטו.
בשנת 2011 עבר בוסתן להתגורר בברלין ומאז הוא מרבה לכתוב מוזיקה לתיאטרון. הוא מנצח על מספר מקהלות בעיר ברלין וכן כתב מוזיקה לגיורא פיידמן.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
הקורפוס ה-11 (בגרמנית: XI. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
החזית המערבית.
הקורפוס הוקם ב-6 באוקטובר 1936 בהנובר, וכמפקדו מונה אמיל לב. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלל הקורפוס במסגרת הארמייה העשירית, ויחד אתה השתתף במערכה בפולין ולחם בקרב בזורה והמצור על ורשה. מאוחר יותר הועבר הקורפוס אל הארמייה השמינית.
בשנת 1940 נכלל הקורפוס בארמייה השישית, ויחד עמה לחם במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. הקורפוס השתתף בקרבות בהולנד ובלגיה.
המערכה בבלקנים.
במערכה בבלקנים פיקד על הקורפוס יואכים פון קורצפלייש. הקורפוס כלל אז 3 דיוויזיות והוא נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. הקורפוס השתתף בפלישה ליוגוסלביה.
החזית המזרחית.
קורצפלייש פיקד על הקורפוס במהלך מבצע ברברוסה, והוא לחם לסירוגין כחלק מהארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-1 ביוני 1942 מונה קרל שטרקר למפקד הקורפוס, והשתתף עמו במתקפת הקיץ הגרמנית. באוגוסט הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. הקורפוס הגן על האגף הצפוני של הארמייה השישית, ביחד עם כוחות נוספים, כנגד סדרת התקפות נגד סובייטיות. אך בעקבות הצלחת "מבצע אורנוס" הסובייטי, כותר בתוך כיס סטלינגרד, ביחד עם שאר יחידות הארמייה השישית. זמן קצר לפני חיסול הכיס הגרמני, ב-25 בינואר 1943, קיבל שטרקר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-31 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. ב-2 בפברואר נכנעו שרידי הקורפוס, יחד עם היחידות הגרמניות האחרות, שכותרו בחלק הצפוני של סטלינגרד.
הקורפוס הוקם מחדש על ידי הפיקוד הגרמני, ולחם בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. לאחר הכישלון הגרמני במערכה סביב בליטת קורסק חיפה הקורפוס על נסיגת הכוחות הגרמניים אל מעבר לנהר הדונייץ, ולאחר מכן לחם בקרבות הנסיגה אל נהר הדנייפר. בפיקודו של וילהלם שטמרמן, הקורפוס לחם בקרבות באזור קייב שבאוקראינה, והיה חלק מכוח גרמני שכותר בידי כוחות הצבא האדום במבלט קורסון-צ'רקאסי בגדה המערבית של נהר דנייפר, במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי. בסוף ינואר 1944 קיבל שטמרמן את הפיקוד על כל הכוחות, שכותרו ב"כיס" הגרמני שנוצר באזור קורסון. "כוח שטמרמן" לחם בתוך הכיתור במשך כמעט שלושה שבועות, תוך שהוא מנסה לחבור לכוחות החילוץ שנשלחו לעזרתו. ב-7 בפברואר 1944 הוענק לשטמרמן "צלב האבירים של צלב הברזל", אולם המצב של כוחו הפך נואש יותר ויותר, והוא נדחק לשטח צר, שהיה מוקף מכל עבריו בכוחות סובייטיים. בליל 16/17 בפברואר ניסה "כוח שטמרמן" לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית ולחבור לכוחות הגרמניים באזור ליסיאנקה. ב-17 בפברואר, במהלך הפריצה החוצה, נהרג שטמרמן מפגז נ"ט שפגע ברכבו, אך חלק ניכר מהכוח שבפיקודו, הצליח להגיע בשלום לקווים הגרמניים.
הקורפוס נהדף בהדרגה מערבה תחת לחץ המתקפות של הצבא הסובייטי. הוא השתתף בלחימה במסגרת מבצע לבוב-סנדומייז', ולאחר מכן במסגרת הקרב על פראג, ונכנע לכוחות הסובייטיים, יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, עם סיום המלחמה ב-9 במאי 1945.
מפקדים.
הקמה שנייה (לאחר קרב סטלינגרד):
סדר הכוחות.
המערכה בפולין.
במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על צרפת.
בקרב על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המערכה בבלקן.
במהלך המערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה.
במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב סטלינגרד.
במהלך קרב סטלינגרד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב קורסק.
במהלך קרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב קורסון-צ'רקאסי.
במהלך קרב קורסון-צ'רקאסי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-20 (ורמאכט)
הקורפוס ה-20 (בגרמנית: XX. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.