קוטלר-וונש הייתה פעילה בעמותת "מנהיגות אחרת" שבראשה עמד משה יעלון. בינואר 2019, עם הקמת מפלגת "תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית" בראשות יעלון, הצטרפה גם למפלגה, שחברה בפברואר לרשימת כחול לבן. בעקבות מעבר גדי יברקן לליכוד, מוקמה קוטלר-וונש במקום ה־36 ברשימה לכנסת ה-23. ב-19 ביוני 2020 נכנסה לכנסת, בעקבות התפטרות אלון שוסטר במסגרת החוק הנורווגי. במסגרת "חלון המעברים" שהחוק מאפשר, בחרה לעזוב את תל"ם והצטרפה לסיעת כחול לבן. משתייכת לזרם הציונות הדתית.
ב-29 ביוני 2020 נבחרה לעמוד בראשות הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול. בהמשך החליטה לעזוב את כחול לבן.
חיים אישיים.
נשואה לרואה החשבון ואיש העסקים רפי וונש, בעבר סגן נשיא "אלעד גרופ" באזור קוויבק שבקנדה, וכיום מנהל פיתוח עסקי בקבוצת עזריאלי.
לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים ברעננה.
איסכירוקיון
איסכירוקיון (שם מדעי: Ischyrocyon) הוא סוג נכחד של טורף מהמשפחה כלבי דב, אשר חי באמצע תקופת המיוקן שלפני 13.6 עד 10.3 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בארצות הברית והוגדרו ב-1904 בידי החוקרים מתיו וגידלי. בסוג זה היו שני מינים: "Ischyrocyon gidleyi" שהוגדרו ב-1902 ו-"Ischyrocyon hyaenodus" שהוגדר ב-1904.
האיסכירוקיון היה טורף בגודל של דוב והוא הגיע לאורך 2.2 מטרים ולמשקל של 300 קילוגרמים. היו לו רגליים חזקות, זנב קצר ועצמות לסת גדולות שיכלו לשבור עצמות ועזרו לו להרוג טרף ביעילות. הוא היה קרוב לאמפיקיון אך קטן יותר ובמראהו דמה מעט לדוב.
המבנה של טורף זה הותאם למרדפים קצרים אחרי טרף. הוא היה איטי יותר ממרבית החתוליים ונראה שצד ממארב. ייתכן גם שחטף טרף לטורפים נוספים שחיו באזור כמו כלביים קדומים או ההאינדון דמוי הצבוע.
מאובנים.
מאובני האיסכירוקיון התגלו באזורים הבאים:
נטו מלינדה סחר
סליקה
מע&quot;מ באילת
אזכור כפוי
אזכור במקורות אקדמיים, הוא הפנייה למקור ביבליוגרפי (מאמר, ספר, דו"ח, הרצאה וכדומה), במטרה לבסס את הטענות של המאזכר. הציטוט יכול להיות ישיר או עקיף, אך חייב להתבצע לפי הכללים של תחום הדעת (ראו סגנונות ציטוט לפי תחומי דעת ).
אזכור כפוי מתרחש בתהליך פרסום אקדמי כאשר עורך של כתב עת אקדמי מאלץ מחבר להוסיף אזכורים מיותרים המפנים לכתב עת או מאמר שלו. המטרה היא לנפח את נתוני האזכור הקובעים את דירוג כתב העת או את המוניטין של המחבר המאוזכר, כדי לחזק באופן מלאכותי את היוקרה האקדמית שלהם.
ספירת אזכורים.
ספירת אזכורים של כתבי עת ומאמרים אקדמיים היא מדד להשפעת כתב העת או המאמר על המחקר, וקובעת במידה רבה את דירוג כתב העת. קיימות שיטות שונות לדירוג מבוסס אזכורים והשיטה הוותיקה ביותר היא אימפקט פקטור. האימפקט פקטור תוכנן בשנות החמישים כדרך לדרג כתבי עת אקדמיים. כיום, בתחומים מסוימים, יוקרתו של פרסום נקבעת במידה רבה לפי האימפקט פקטור שלו.
מדדים מבוססי אזכורים שנויים במחלוקת הולכת וגוברת. בשנת 1999, במאמר על תקשורת מדעית, ג'ורג' פרנק מתח ביקורת על ספירת אזכורים כשיטת שיווק לפיה הצלחה במדע מתוגמלת בתשומת לב. הוא הזהיר מפני " שוק צללים" בו עורכי כתבי העת ינפחו נתוני אזכור באמצעות דרישות להוספת אזכורים באופן מלאכותי. בשנת 2005, מאמר "ב-" כינה זאת "המספר שטורף את המדע".
מאפיינים של אזכור כפוי.
כאשר מחבר מגיש כתב יד לפרסום בכתב עת אקדמי, העורך רשאי לבקש להוסיף אזכורים של מקורות רלוונטיים לפני הפרסום. זהו חלק לגיטימי מתהליך ביקורת העמיתים הרגיל שמטרתו לשפר את כתב היד.
אזכור כפוי, לעומת זאת, הוא פרקטיקה עסקית המנוגדת לאתיקה האקדמית, שבה העורך מבקש להוסיף אזכורים למאמרים שפורסמו בכתב העת המפרסם (אזכור עצמי), או למאמרים שפרסם העורך, אף על פי שהוספתם לא משפרת את כתב היד.
ניתן לזהות דרישות להוספת אזכורים כפויים כאשר:
ביצוע אזכור כפוי כרוך בסיכון, מכיוון שהוא עלול לפגוע במוניטין של כתב העת או המחבר המאוזכר. מאגרים שמפרסמים רשימות של כתבי עת מובילים עשויים להוציא מהרשימות כתבי עת שנחשדו באזכור כפוי. עורכים שנתפסו בביצוע אזכור כפוי במסגרת שיפוט עמיתים עלולים לאבד את תפקידם כעורכים.
אזכור כפוי מכוון בעיקר לחוקרים בתחילת דרכם, ולחוקרים שמגישים מאמרים עם מספר קטן של מחברים. נמצא גם כי למחברים מארצות שאינן דוברות אנגלית יש סיכון גבוה יותר לקבל דרישות לאזכור כפוי.
מניפולציה של אזכורים ואזכור עצמי ספגו גינוי בחוגים אקדמיים; עם זאת, תוצאות סקר משנת 2012 מצביעות על כך שכ-20% מהאקדמאים בתחומי הכלכלה, הסוציולוגיה, הפסיכולוגיה ומנהל עסקים חוו אזכור כפוי. בשנת 1997 דווחו גם מקרים בתחום הבריאות ובשנת 2020 דווח מקרה רחב היקף בתחום הביו-פיזיקה.
בשנת 2019 פרסמה ההוצאה לאור אלסוויר שהיא חוקרת מאות מקרים בהם עורכים של כתבי עת אקדמיים דרשו להוסיף אזכורים כפויים כתנאי לפרסום המאמרים.
דן ברוייט
דני ריי ברוייט (באנגלית: Danny Ray Brouillette; נולד ב-18 באוגוסט 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית מדצמבר 2019 עד ינואר 2021. טרם כהונתו כמזכיר מחלקת האנרגיה היה סגן מזכיר האנרגיה בשנים 2017–2019.
ביוגרפיה.
ברוייט נולד בעיירה פיינקורטוויל (Paincourtville) השוכנת בדרום מדינת לואיזיאנה, ולמד באוניברסיטת מרילנד. אחרי שירותו בצבא ארצות הברית, היה ברוייט בין השנים 1989–1997 עוזרו הפרלמנטרי של חבר בית הנבחרים בילי טאוזין, נציג מחוז הקונגרס השלישי של לואיזיאנה. ב-1997 שימש כסגן נשיא בכיר בחברת R. Duffy Wall &amp; Associates עד לשנת 2000. בשנים 2001–2003 היה עוזר המזכיר לעניינים בין-ממשלתיים וקונגרסיאליים במחלקת האנרגיה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
לאחר מכן חזר לעבוד תחת בילי טאוזין, הפעם כראש הסגל שלו, והיה גם מנהל הסגל בוועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים בין השנים 2003–2004, אז היה טאוזין יושב ראש הוועדה. ברוייט היה מעורבת בהכנת הוראות הכלולות בחוק מדיניות האנרגיה משנת 2005, במיוחד ביחס לתוכנית עירבון להלוואות של מחלקת האנרגיה והרשאה פדרלית ליבוא ויצוא של גז טבעי נוזלי.
בשנים 2004–2006 היה ברוייט סגן נשיא בחברת פורד, וניהל את צוותי המדיניות הפנימית של התאגיד. הוא שירת גם בוועדת התפעול של פורד באמריקה הצפונית. ב-2006 נשכר ברוייט לראש המדיניות הציבורית וסגן נשיא בכיר באיגוד הרכב של ארצות הברית, המציע שירותים פיננסיים לאנשים ומשפחות המשרתים או ששירתו בעבר בכוחות המזוינים של ארצות הברית. נוסף על כך, בשנים 2013–2016 היה ברוייט חבר במועצת המינרלים והאנרגיה הארצית של מדינת לואיזיאנה.
ב-3 באפריל 2017 הודיע הנשיא דונלד טראמפ כי ימנה את ברוייט לתפקיד סגן מזכיר האנרגיה של ארצות הברית. ב-3 באוגוסט 2017 אושר מינויו בידי הסנאט של ארצות הברית, וב-8 באוגוסט ברוייט הושבע לתפקידו.
ב-18 באוקטובר 2019 הנשיא טראמפ הודיע כי בכוונתו למנות את ברוייט לתפקיד מזכיר האנרגיה של ארצות הברית במקומו של ריק פרי, שהתפטר מתפקיד על רקע פרשת טראמפ–אוקראינה. ב-7 בנובמבר 2019 שלח הנשיא טראמפ את מועמדותו לסנאט, שם דנה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית במועמדותו. ב-1 בדצמבר 2019 התפטר פרי באורח רשמי מהקבינט של ארצות הברית ובכך נהפך ברוייט למזכיר המחלקה בפועל שכן אישור מינויו עדיין היה עומד ותלוי בידי מליאת הסנאט. ב-2 בדצמבר אישר הסנאט את מועמדותו ברוב של 70-15. הוא הושבע לתפקיד ב-11 בדצמבר. על פי מסמכים שהושגו בידי העיתון "Aiken Standard", ברויל האציל רבים מסמכויותיו ותחומי האחריות שלו לתת-מזכיר האנרגיה מארק מנז.
דני ברוייט
מגאריקיון
מגאריקיון (שם מדעי: Magericyon) הוא סוג נכחד של יונק טורף, שחי באירופה של תקופת המיוקן לפני 10 עד 9 מיליון שנה מזמננו. יונק זה היה בעל דמיון לכלביים ולדוביים, אך השתייך למשפחה נפרדת - כלבי דב. המאובנים של טורף זה התגלו בספרד המודרנית ותוארו בשנת 2008. הסוג כולל שני מינים: "Magericyon anceps" ו-"Magericyon castellanus".
טורף זה היה היפרקרניבור גדול מאוד באורך של 2.2 מטרים ומשקל של עד 200 קילוגרם. הוא היה בעל רגליים חזקות שצוידו בטפרים רחבים, אך לא התאימו לריצה מהירה, והיה בעל לסתות דומות ללסתות של זאב או שועל, אך היו חזקות בהרבה. השיניים הטוחנות שלו היו שטוחות והניבים היו רחבים וקצרים יחסית, אך מחודדים ומותאמים לניפוץ עצמות. טורף זה היה בעל עוצמת נשיכה חזקה משל צבועיים, בשל מבנה שרירי הלסת והצוואר החזקים.
השלד של יונק זה נחשף במהלך 1981 במדריד בספרד, והוא נחשב תחילה לממצא של אמפיקיון, טורף קרוב מאותה המשפחה. בהמשך העבירו אותו לסוג נפרד.
הטורף הקדום חי ביערות ושטחי המרעה העשבוניים של ספרד הקדומה שבאותו זמן קיימה עדרי פרסתנים כמו הקרנף אצרתריום, ההיפריון, החזיר "Microstonyx" והפילאי "Tetralophodon" וכן כמה מיני אנטילופות וג'ירפיים. במישורים אלה התקיימו גם טורפים כמו המכיירודוס ועוד שנחרבים, דוביים כמו האגריותריום והאינדרקטוס והצבוע הקדום פרוטיקטיתריום. מרבית טורפים אלה היו זריזים יותר מהמגאריקיון, ואולי הוא חטף להם את טרפם בהנחה שצדו בכמות גדולה יחסית לגופו. התחרות עם טורפים מוצלחים כמו השנחרבים עיצבה את יחסי הגומלין בין שתי הקבוצות והובילה לשגשוג הדדי.
מסלקה פנסיונית
סוויפטנס
מועדון דג הזהב
מועדון דג הזהב (באנגלית: Goldfish Club) הוא מועדון בינלאומי המאגד אנשים שניצלו ממטוסים מתפוצצים על ידי צניחה לתוך המים, או שכלי הטיס שלהם התרסק במים וחייהם נצלו על ידי חגורת הצלה, סירה מתנפחת וכדומה.