יצירותיו של ז'רום תיעדו חורבות, נופים, ואת חיי היומיום במזרח התיכון של המאה ה-19. יצירותיו האוריינטליסטיות התאפיינו בסגנון ריאליסטי ודייקנות לפרטי פרטים. למרות זאת הציורים אינם תיעודיים ומתבססים במידה רבה על דמיון ושמועות. הוא נחשב לאחד האויבים המרים של התנועה האימפרסיוניסטית, למרות קשרי ידידות שהיו לו עם כמה מחבריה, בהם אדגר דגה. למרות הפופולריות הרבה לה זכה בימי חייו, הוא נשכח כמעט לגמרי במאה ה-20. יצירותיו זכו לפופולריות רבה בצפון אמריקה, ובמדינות המפרץ הפרסי.
אלכסנדר-גבריאל דקאן
אלכסנדר-גבריאל דקאן (בצרפתית: Alexandre-Gabriel Decamps; 3 במרץ 1803 - 22 באוגוסט 1860), היה צייר צרפתי שהשתייך לזרם הרומנטי באמנות ונחשב לאחר מגדולי הציירים בדורו.
חייו.
דקאן נולד בפריז למשפחה בורגנית, נשלח על ידי אביו לעבור הכשרה כצייר. ב-1820 כבר היה צייר עצמאי וצייר ליתוגרפים סאטיריים וסיפורים. ב-1823 החל לגלות עניין במזרח הקרוב וצייר סצנות מדומיינות העוסקות בו. הוא החל להציג את יצירותיו ב-1827, ושנה לאחר מכן, עוד בהיותו נער, היה בין הראשונים באירופה שנסעו לטורקיה ולצפון אפריקה. הוא חזר לפריז עם סקיצות רבות, ששימשו אותו עד סוף הקריירה שלו, והפכו אותו לאחד מבכירי הציירים האוריינטליסטיים.
בהמשך הקריירה חזר לליתוגרפים וביקר באיטליה. בעקבות ביקורו זה צייר סצנות תנכיות ברקע מזרח תיכוני.
באמצע המאה ה-19 כבר זכה דקאן לכבוד רב, ואף דורג לצד דלקרואה ואנגר כאחד האומנים הצרפתים המובילים של תקופתו ; בתערוכה הפריזאית של שנת 1855 קיבל את מדליית המועצה הגדולה.
הוא חיבב חיות, בעיקר כלבים, והתענג על כל מיני ענפי ספורט שדה.
הוא חי את מרבית חייו בפריז, והוא נפטר בשנת 1860 כאשר נזרק מסוסו במהלך מסע ציד בפונטנבלו.
האב המייסד של האוריינטליזם.
דקאן היה האב המייסד של האוריינטליזם לאחר שחשף בסלונים של פריז את חיי היומיום של המזרח בשנת 1831. הסגנון שלו, שהושפע מרמברנדט, התבטא בניגוד חזק של אור וצל ושימוש בחומר עבה, אשר ציירים, צלמים וסופרים רבים התכתבו ברבות הימים עם סגנונו.
הוא היה הצייר המשפיע ביותר על האוריינטליזם והתמנה כמנהל בית הספר אוריינטלי חדש שהוקם.
השפעות והתכתבות עם עבודתו של דקאן ניתן למצוא בעבודותיו של דלקרואה כמו "הנשים של אלג'יר" (1834), ו"הפנאטים של טנג'יר" (1838). היצירה "קונסטנטינופול" של הסופר תאופיל גוטייה (1853) תוארה כ"דקאניזם מילולי מרשים" על ידי הנרי ג'יימס. גוטייה אף השווה את תפקידו של דקאן כמגלה האוריינטליזם לתגליותיו של ז'אן ז'אק רוסו בטבע האדם.
עוד נאמר עליו על ידי הוגי דעות צרפתים נוספים בני תקופתו שהוא הכריסטופר קולומבוס של האוריינטליזם, ושהמקבילה היחידה לתהילה שלו היא היצירה סיפורי אלף לילה ולילה.
עבודותיו.
סגנון עבודתו של דקאן היה סגנון נועז המאפיין את צרפת של תקופתו. הוא נודע בתפיסה דרמטית חיה של המציאות, במשיחות מכחול נועזות ואף גסות, ובניגודים מדהימים של צבע ושל אור וצל.
הנושאים שבחר לציוריו היו מגוונים מאוד. פעמים רבות צייר סצנות שהכיר מתוך כתבי הקודש, אלא שהוא היה כנראה ראשון הציירים האירופאים שצייר את הסצנות הללו עם רקע האקלים והנוף ההולם אותם. כך צייר למשל את יוסף נמכר על ידי אחיו, משה נמשה מהנילוס, סצינות מחייו של שמשון, ועוד.
מבין הציורים ההיסטוריים שלו, אולי המרשים ביותר הוא "תבוסתם של הקימברים", שייצגה מאבק בין המוני ברברים לבין צבא ממושמע. בנוסף ליצירות היסטוריות או מקראיות צייר דקאן גם סצנות רבות מחיי הצרפתים והטורקים, כשהמאפיין הבולט ביותר בתמונות אלו היה ההומור.
סגנונות אלו נמצאים גם בעבודותיו השונות בציורי החיות ; דקאן אהב במיוחד לצייר הקופים. הציור הידוע שלו "הקונוסייר הצרפתי" הוא סאטירה על חבר המושבעים של האקדמיה הצרפתית לציור, שדחה כמה מעבודותיו המוקדמות בשל סטייה מכל סטנדרט ידוע.
ג'ון פרדריק לואיס
ג'ון פרדריק לואיס (באנגלית: John Frederick Lewis; 14 ביולי 1804 - 15 באוגוסט 1876) צייר בריטי וממובילי האוריינטליזם האנגלי.
לואיס מעולם לא זכה מעולם להשכלה אומנותית פורמלית מלבד מה שלימד אותו אביו. הוא צייר בעיקר בצבעי מים.
את רוב חייו הבוגרים העביר מחוץ לאנגליה, הוא שהה בספרד ובמרוקו בין השנים 1832-1834 וב-1837 עזב שוב את אנגליה למשך 14 שנים בהן ביקר באיטליה, יוון והלבנט וב-1841 קבע את מגוריו בקהיר למשך עשר שנים.
היצירות שהציג אחרי שובו לאנגליה (ב-1851) זכו להערכה רבה אך לא היו רווחיות. הוא השתייך לקבוצת הפרה-רפאילטים, וצייר מחזות רבות מחיי היומיום בקהיר שמקור ההשראה העיקרי שלהן היה ביתו בקהיר. מבקריו טענו שהדמויות הערביות בציוריו נראות מעט אנגליות. בשנים 1856–1858 כיהן כנשיא אגודת ציירי צבעי מים המלכותית .
אדריאן דוזה
אדריאן דוזה (בצרפתית: Adrien Dauzats;
16 ביולי 1804 - 18 בפברואר 1868) היה צייר נופים שהשתייך לאוריינטליזם הצרפתי.
דוזה נולד בבורדו שבצרפת, שם קיבל את הכשרתו הראשונה כעוזר לצייר התפאורות של התיאטרון המקומי. מאוחר יותר עבר לפריז ועבד כצייר תפאורות עבור התיאטרון האיטלקי. ב-1829, בזכות קשריו עם הממונה המלכותי על התיאטרון, התלווה למשלחת שביקרה במצרים, ארץ ישראל, סוריה וטורקיה. בהמשך שהה זמן רב בספרד, פורטוגל ובפרובינציות הצרפתיות, וב-1839 נלווה לדוכס מאורליאן במשלחת צבאית לדרום אלג'יר.
יצירותיו כללו ציורי נופים רבים, בהם של מנזר סנטה קתרינה בסיני. בסוף חייו כיהן בוועדות שופטים בתערוכות שונות.
הייל מרי (שיר ראפ)
דייוויד רוברטס
דייוויד רוברטס (באנגלית: David Roberts; 24 באוקטובר 1796 – 25 בנובמבר 1864), צייר וטייל סקוטי, ממובילי האוריינטליזם האנגלי.
רוברטס נולד ליד אדינבורו. הוא לא זכה להכשרה פורמלית באמנות, והחל את הקריירה שלו כצייר תפאורות. ב-1830 בעקבות הצלחתו, הפך לאמן במשרה מלאה. הוא הרבה בנסיעות, וביקר בספרד ובמרוקו ב-1833, בבלגיה, צרפת, ובאיטליה. הוא אף היה אחד האמנים הבריטיים הראשונים שנסעו למזרח התיכון, שם שהה 11 חודשים בשנים 1838-1839. את מסעו הוא החל באוגוסט 1838 כשהוא יורד בנמל אלכסנדריה שבמצרים. לאחר ששהה בה כחצי שנה, יצא ב-7 בפברואר 1839 אל ארץ ישראל בשיירה בת 21 גמלים ומלווה ב-15 שומרי ראש ערביים. הוא עצר בדרכו בסיני, שהה בה ארבעה ימים, ובתום מסע בן מעל חודש הגיע אל חברון, והמשיך משם אל שאר חלקי הארץ, ומשם אל סוריה ולבנון. במהלך המסע צייר רוברטס כמעט כל מה שנקרה על דרכו, ובסופו החזיק באמתחתו 272 רישומים. רישומיו עובדו לליתוגרפיות צבעוניות בידי לואי האג וראו אור במשך השנים 1842–1849 בכרכי "ארץ הקודש, סוריה, אדום, ערב, מצרים ונוביה" . הרישומים שימשו בסיס לרבים מציורי השמן שלו. ציוריו של רוברטס זכו להצלחה רבה, וב-1841 נבחר לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות.
גוסטב גיומה
גוסטב אשיל גִיוֹמֶה (בצרפתית: Gustave Achille Guillaumet; 26 במרץ 1840–14 במרץ 1887) היה צייר שהשתייך לאוריינטליזם הצרפתי.
ביוגרפיה.
בנו של תעשיין. החל את הכשרתו אצל Picot, ו Barrias, וב-1857 התקבל לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות וקיבל פרס רומא. ב-1861 החל להציג באופן קבוע בסלון. ב-1862 התכוון לנסוע לרומא אך שינה כיוון ונסע לצפון אפריקה. למרות שורה של התקפי מלריה, היה זה ביקורו הראשון מתוך עשרה במרוקו ואלג'יר. היצירות שצייר בעקבות מסעותיו זכו להצלחה גדולה, ונמכרו במחירים גבוהים. הוא היה בין האמנים הבודדים שנדדו לדרום אלג'יר שם אורחות החיים המסורתיים עדיין לא נפגעו. הוא עסק בתיעוד המקומיים, מגוריהם ועבודתם מתוך חיבה גדולה. רק בשנה שלפני מותו ביקר לבסוף באיטליה, וסיים את חייו בפריז.
דייויד רוברטס
ז'אן- אנטואן גרו
ויליאם הולמן האנט
ויליאם הולמן האנט (באנגלית: William Holman Hunt; 2 באפריל 1827 - 7 בספטמבר 1910) צייר אנגלי בעל אמונה נוצרית עמוקה, ממייסדי אחוות הפרה-רפאליטים.
ביוגרפיה.
האנט היה בנו של מנהל מחסן. הוא התקבל לאקדמיה המלכותית באנגליה ב-1844, והציג לראשונה מיצירותיו בשנה שלאחר מכן במנצ'סטר. אי שביעות רצונו מן האופן בו לימדו באקדמיה הוביל אותו לחיפוש סגנון מתאים יותר. חיפושים אלו הובילו אותו להקים ב-1848, יחד עם האומנים ג'ון אוורט מיליי ודנטה גבריאל רוזטי, את אחוות הפרה-רפאליטים.
ציוריו של האנט זכו להצלחה, אך ב-1854 ויתר על הכול ויצא למסע למצרים. בדומה לאחרים, גם האנט חשב, שעל מנת לצייר נושאים מהברית החדשה עליו לנסוע לארץ הקודש, ולראות בעצמו את המקומות והאנשים. על כן נסע לירושלים, והצטרף ליהודים שבה, מתוך מחשבה שהציור בסביבה הטבעית בה חי ישו יצליח לשקף את אמונתו הרוחנית ויקרבו לאמת האלוהית. השהיה בארץ הקודש הייתה עבורו התגשמות חלום אפוקליפטי. הוא הטיף באמצעות ציוריו לחיי צניעות ומוסר, ולשינוי מנהגים שיכין את הנוצרי המאמין לחורבן, ולאחר מכן לגאולה. בספטמבר 1854 נפגש האנט עם החוזה הכריזמטי הנרי ונטוורת' מונק ובין השניים נקשרה ידידות אמיצה. צמד הידידים ניהלו מסעות ולילות ארוכים של שיחה בכפר ארטאס, בחברון ובירושלים. הם דנו בפירושים לתנ"ך והתרגשו יחדיו ממקומות בהם אירעו סיפורי המקרא והברית החדשה. מונק חידד בשיחות אלה את פירושו לספר חזון יוחנן כמדריך לשיבת היהודים לארצם והקמת מדינה יהודית בארץ ישראל והאנט החל להעניק לציוריו פרשנות מיסטית וסימבולית עמוקה יותר ששיאה בציורו "השעיר לעזאזל".