האופרה נותרה פופולרית שנים רבות לאחר מותו של מוצרט. זאת הייתה האופרה הראשונה של מוצרט שהגיע ללונדון, וקיבלה את הופעת הבכורה שלה שם בתיאטרון של הוד מלכותו ב-27 במרץ 1806. הליהוק כלל את גוהן נראהם מי ששותפתו רבת השנים ננסי סטוראס הייתה הסוזנה הראשונה ב'נישואי פיגארו' בווינה. בכל מקרה, מאחר שזה בוצע פעם אחת בלבד לא נראה שזה משך הרבה תשומת לב. עד כמה שניתן להבין היא לא הועלתה שוב על במות לונדון עד פסטיבל סיינט פנקרס ב 1957. הביצוע הראשון שלה ב'לה סקאלה' במילאנו היה ב-26 בספטמבר 1818. ביצוע הבכורה שלה בצפון אמריקה עלה ב-4 באוגוסט 1952 ב'ברקשייר מיוסיק סנטר' בטנגלווד. במשך זמן רב התייחסו מומחי מוצרט ל'טיטו' כאל יצירה חלשה יותר של המלחין. אלפרד איינשטיין כתב ב-1945 שהיה 'מקובל לדבר בזלזול על 'לה קלמנצה די טיטו' ו'לפטור' כתוצר של חיפזון ועייפות', והוא עצמו המשיך עם הזלזול עד כדי גינויים של הדמויות כמריונטות – לדוגמה: ' 'טיטו' היא לא יותר מסתם מריונטות המציגות גדלות ורוחב לב' – וטען שה'אופרה סריה' היא כבר סוגה גוססת (moribund form). בכל אופן, בשנים האחרונות עברה האופרה סוג של הערכה מחודשת. סטנלי סאלי התייחס אליה כאל דבר שמציג את מוצרט כמי ש'החזיר במוזיקה מאופקת, אצילית והחמימה במשנה מרץ מחודש'.
האופרה ממשיכה להיות פופולרית. ה Operabase (או מסד הנתונים האופראי) מונה 89 ביצועים של 17 הפקות ב 16 ערים בין 2011 ו-2012.
תפקידים:
טיטו ווספסיאן, הקיסר הרומאי – טנור
ויטליה – בת של הקיסר המודח ויטליו – סופרן
ססטו, פטריקי צעיר, חבר של טיטו, מאוהב בוויטליה – קסטראטו
אניו, פטריקי צעיר, חבר של ססטו, מאוהב בסרוויליה – סופרן
סרוויליה, אחותו של ססטו, מאוהבת באניו – סופרן
פובליו - נציב (Praetor prefect ) מפקד המשמר הפראטורי – באס
תזמור
התכליל ש של האופרה כולל 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרניטוטת (גם 1 באס קלרינט ו-1 באס קרן), 2 באסונים, 2 קרן צרפתית, 2 חצוצרות, טימפני ומיתרים. הבאסו קונטינואו בקטעי הרצ'יטטיב סאקו מבוצע בצ'מבלו וצ'לו. יש גם ביצועי פריודות שמבוצעים בפורטה פיאנו.
תמצית העלילה.
זמן ומקום: רומא, שנת 79 לספירה.
מערכה ראשונה.
ויטליה, בתו של הקיסר המנוח ויטליו (שהודח בידי אביו של טיטו) רוצה בנקמה נגד טיטו. היא מתסיסה את ססטו – חברו המהסס של טיטו, שמאוהב בה, לפעול כנגדו (הדואט come ti piace, imponi). אך כשהיא שומעת את דיבורם על כך שטיטו שילח את ברניצ'ה מסיציליה, בה היא קינאה, חזרה לירושלים, מבקשת ויטליה מססטו להשהות את הביצוע של רצונותיהם, מתוך תקווה שטיטו יבחר בה (ויטליה) כקיסרית שלו (אריה deh, se piacer mi vuoi).
טיטו, בכל אופן, מחליט לבחור בסרוויליה, אחותו של ססטו, להיות הקיסרית שלו, ומצווה על אניו (חברו של ססטו) להעביר את המסר לסרוויליה (האריה del pur sublime soglio). מאחר שאניו וסרוויליה מאוהבים, מבלי ידיעתו של טיטו, החדשות האלה הן מאוד בלתי נעימות לשניהם (דואט ah, perdona al prima affetto). סרוויליה מחליטה לספר לטיטו את האמת אבל גם מוסיפה ואומרת שאם טיטו עדיין מתעקש לשאת אותה, היא תציית לו. טיטו מודה לאלים על כנותה של סרוויליה, ומיד מוותר בשבועה על הרעיון של לעמוד בינה ובין אניו (אריה ah, se fosse tntorno al trono).
בינתיים, בכל אופן, הספיקה ויטליה כבר לשמוע את החדשות על עניינו של טיטו בסרוויליה והיא שוב רותחת מקנאה. היא מאיצה בססטו להתנקש בטיטו. הוא מסכים, בשירתו את אחת מהאריות היפות באופרה (parto, parto, ma tu, ben mio עם באס קלרינט אובליגטו). כמעט מיד עם עזיבתו, מגיעים אניו והשומר פובליו כדי ללוות את ויטליה אל טיטו, שכעת בחר בה כקיסרית שלו. היא שסועה ברגשות אשמה ודאגה באשר למה שהיא שלחה את ססטו לעשות.
ססטו, בינתיים, נמצא ב'קפיטול', נאבק במצפונו (רצ'יטטיב oh dei, che smania e questa), כאשר הוא ושותפו לפשע עומדים לשרוף את המקום. הדמויות האחרות (מלבד טיטו) נכנסים בזה אחר זה ומגיבים בבהלה ופחד למראה ה'קפיטול' הבוער באש. ססטו נכנס חזרה ומודיע שהוא ראה את טיטו נרצח, אבל ויטליה עוצרת בעדו מלהפליל את עצמו כזה שרצח. האחרים אבלים ומקוננים על טיטו, סיכום עצוב למערכה הראשונה.
מערכה שנייה.
המערכה נפתחת בכך שאניו מספר לססטו שהקיסר טיטו למעשה חי ושרק עכשיו ראו אותו; בתוך העשן והבלבול, ססטו חשב בטעות את מישהו אחר כטיטו. ססטו רוצה לעזוב את רומא, אבל אניו משכנע אותו שלא לעשות כך (אריה torna di tito a lato). מיד מגיע פובליו לעצור את ססטו, כשהוא נושא את הידיעה שזה היה אחד משותפיו של ססטו למזימה שהלביש עצמו בבגדיו של טיטו ונדקר, אם כי לא למוות, על ידי ססטו. הסנאט עורך משפט לססטו בעוד טיטו מחכה בחוסר סבלנות, בטוח שחברו יזוכה מכל אשמה. פובליו מבטא את חששותיו (אריה tardi s'avvede d'un tradimento) ופורש לסנאט. אניו מתחנן בפני טיטו שיראה חמלה כלפי חברו (אריה tu fosti tradito). פובלי חוזר ומודיע שססטו נמצא אשם ושטיטו המתייסר יהיה חייב לחתום על פסק דין המוות של ססטו.
ארסנל סרנדי
ג'ונתן אייזק
ג'ונתן ג'ודה אייזק (באנגלית: Jonathan Judah Isaac; נולד ב-3 באוקטובר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. שיחק באוניברסיטת המדינה של פלורידה.
נעורים וקריירת מכללות.
אייזק נולד ברובע הברונקס שניו יורק, בנה של ג'קי אלן ילידת סנט קיטס, ולו חמישה אחים ואחיות. בגיל 10 עבר עם משפחתו לנייפלס שבפלורידה. לאחר שנתיים בתיכון בעיר מגוריו עבר לבית הספר הבינלאומי בהוליווד שבפלורידה ובשנתו האחרונה למד בפנימיית הספורט אקדמיית IMG בבריידייטון שבפלורידה.
בליגת המכללות שיחק בעונת 2016/2017 באוניברסיטת המדינה של פלורידה. הוא סיים את העונה עם ממוצע של 12 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק. בתום העונה נבחר לחמישיית שחקני העונה הראשונה בליגת ה-ACC אליה משתייכת פלורידה סטייט.
קריירת ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר במקום השישי על ידי אורלנדו מג'יק. פציעה בקרסולו הימני הגבילה את אייזק, ומנעה ממנו לשחק במשך רוב אותה עונה. בעונתו השנייה הפך לשחקן חמישייה קבוע, ותרם 9.6 נקודות ו-5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-1 בינואר 2020 נפצע בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את 21 המשחקים הבאים. ב-2 באוגוסט, במשחק השני מאז חזרתו מהפציעה, סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית של אותה הברך, בגינו הושבת ממשחק עד לסיום עונת .
בדצמבר 2020 חתם באורלנדו על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות, החל מעונת , בסך כ-80 מיליון דולר.
רצח באוריינט אקספרס (סרט, 2017)
רצח באוריינט אקספרס (באנגלית: Murder on the Orient Express) הוא דרמת-מותחן תקופתי בריטי-אמריקאי שביים הבמאי והשחקן קנת בראנה ואשר מבוסס על רומן מתח באותו השם שנכתב על ידי אגאתה כריסטי בשנת 1934. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים הכוללים את בראנה עצמו בתפקיד הבלש הרקול פוארו, ג'וני דפ, פנלופה קרוז, מישל פייפר, וילם דפו, ג'וש גד, ג'ודי דנץ', דייזי רידלי, דרק ג'קובי ולסלי אודום ג'וניור. הסרט, המופץ על ידי פוקס המאה ה-20, יצא לאקרנים בבריטניה ב-3 בנובמבר 2017, ובארצות הברית ב-10 בנובמבר 2017.
תקציר העלילה.
שנת 1934. לאחר שהוא מצליח לפענח מקרה של גנבה בירושלים, הבלש הרקול פוארו נוסע לאיסטנבול, משם כוונתו לחזור אל אנגליה ברכבת. הוא פוגש מכר ותיק, בוק, מנהל רכבת האוריינט אקספרס, העומדת לצאת למסע ארוך מאיסטנבול לפה-דה-קאלה הגובלת בתעלת למאנש.
במהלך הנסיעה, פונה אל פוארו אחד הנוסעים, איש העסקים האמריקאי אדוארד ראצ'ט, שמספר לו שמאיימים על חייו ומבקש מפוארו שיגלה מי מאיים עליו, אך פוארו מסרב. הרכבת ממשיכה בנסיעתה, אולם נאלצת לעצור באמצע הדרך, כאשר הקטר נשמט בשל מפולת שלגים. למחרת בבוקר, ראצ'ט נמצא בתאו ללא רוח חיים, עם 12 דקירות סכין בחזהו. מנהל הרכבת, בוק, מבקש מפוארו לפענח את התעלומה עד שהרכבת התקועה תחולץ ותגיע לתחנה הקרובה.
בתאו של ראצ'ט מוצא פוארו פתק שרוף עליו כתוב "דייזי ארמסטרונג" והוא נזכר בפרשת חטיפת ורצח התינוקת של משפחת ארמסטרונג, חמש שנים קודם. לפושעים שולם אז כופר. אחד מהם נתפס ונתלה אך השני הצליח לברוח מארצות הברית עם כספי הכופר ולשנות את שמו מקסטי לראצ'ט. גברת ארמסטרונג נתקפה אז בדיכאון ומתה תוך כדי לידה מוקדמת של ולד מת. בעלה התאבד וכן גם המשרתת שהואשמה בשיתוף פעולה ברצח. לאחר חקירה מאומצת מגלה פוארו שלכל אחד מ-12 נוסעי הקרון יש קשר לפרשת ארמסטרונג, חלק קרובים וידידי המשפחה וחלק עבדו בבית המשפחה כמו נהג, מבשלת ואומנת.
פוארו מזמן את כל הנוסעים לשיחה ומודיע להם שהוא יודע שכולם קשורים לרצח וכי גם הוא סבור שהיה מגיע לראצ'ט למות, שכן הוא היה פושע שאחראי למותם של חמישה בני-אדם. פוארו מציג בפניהם שתי דרכים לפתור את הבעיה: הדרך המסובכת - להסגיר את כולם למשטרה ולגרום לשערורייה גדולה; הדרך הפשוטה - להודיע למשטרה שראצ'ט, שהיה ידוע כאיש מאפיה, נרצח בשל סכסוך עם המאפיה על ידי מתנקש שחדר לרכבת כאיש תחזוקה, השאיר את מדיו בתא ונמלט. כולם מסכימים ללכת על הדרך הפשוטה. פוארו מודיע שהוא חוזר לתאו לכתוב את הדו"ח ולהילחם במצפונו. השלג מפונה והרכבת ממשיכה בדרכה, לא לפני שפוארו נקרא לסייע בחקירת רצח על נהר הנילוס במצרים.
יציאה לאקרנים.