במלזיה, לעוגה יש כינוי מקור מוגן מאז 2010. היינו, עוגה תעשייתית יכולה להיקרא בשם זה רק אם מיוצרת בסראוואק על פי המפרט של התאחדות יצרני העוגות של סרואואק. לא חוקי לקרוא לעוגה תעשייתית בשם זה, אם היא לא מיוצרת בפועל בסראוואק; יצרנים מחוץ למדינה רשאים לקרוא לעוגה "עוגת שכבות בסגנון סראוואק".
לקריאה נוספת.
• Meghan O'Keefe, ‘The Great British Baking Show’: What are Cassatelle? And What is Sarawak Layer Cake?, Oct 11, 2019
דווייט אדלמן
תומאס דווייט "דייק" אדלמן (באנגלית: Thomas Dwight "Dike" Eddleman; 27 בדצמבר 1922 – 1 באוגוסט 2001) היה כדורסלן ואתלט אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1953. בשתיים מתוך ארבע עונותיו בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ולאורך הקריירה העמיד ממוצעים כוללים של 12.1 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1942–1949 שיחק בקבוצות הכדורסל והפוטבול של אוניברסיטת אילינוי, והיה חלק מקבוצת האתלטיקה שלה. כאחד הספורטאים המצטיינים בתולדות האוניברסיטה, נקראים על שמו פרסי האוניברסיטה לספורטאי ולספורטאית המצטיינים של השנה.
קריירת תיכונים.
אדלמן נולד וגדל בעיר סנטרליה שבאילינוי, ובין השנים 1938–1942 למד ב"תיכון סנטרליה". כשחקן קבוצת הכדורסל של התיכון, שבר בשנת 1941 את שיא ליגת התיכונים של אילינוי עבור נקודות בעונה (969), ובשל הצטיינותו אף קיבל הצעה מטעם חברת MGM להפקת סרט קולנוע המבוסס על חייו. בעונת 1942 קלע 834 נקודות, והוליך את קבוצתו לזכייה באליפות ליגת התיכונים של אילינוי. במקביל, זכה 3 פעמים באליפות הקפיצה לגובה של תיכוני אילינוי, בשנים 1940–1942.
קריירת מכללות.
בשנת 1942 החל אדלמן ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אך כבר לאחר סמסטר אחד, בינואר 1943, עזב את האוניברסיטה והתגייס לגיס האווירי של צבא ארצות הברית. בשנת 1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, חזר לאוניברסיטת אילינוי, בה למד עד לשנת 1949.
כדורסל.
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אילינוי, 1948 ו-1949, נבחר אדלמן לחמישיית העונה של מחוז Big Ten לאחר שקלע 13.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו האחרונה הוביל את הקבוצה, לראשונה בתולדותיה, לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות; במשחק חצי הגמר הפסידה אילינוי מול האלופה שבדרך אוניברסיטת קנטקי, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אורגון סטייט.
פוטבול.
במקביל להצלחתו בקבוצת הכדורסל, שיחק אדלמן גם בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אילינוי, אשר בשנת 1946 זכתה באליפות מחוז Big Ten וניצחה במשחק ה"רוז בול" (Rose Bowl). לאורך 3 עונותיו בקבוצה קבע שיאי מועדון רבים – בין היתר עבור ממוצע פאנטים במשחק בודד (51 יארד), ממוצע פאנטים לעונה (32.8 יארד) והפאנט הארוך ביותר (88 יארד).
בשנת 1947 נבחר על ידי שיקגו ברס בבחירה ה-75 של דראפט ה-NFL, ובשנת 1948 נבחר על ידי קליבלנד בראונס בבחירה ה-145 של דראפט ליגת ה-AAFC.
אתלטיקה.
כחלק מקבוצת האתלטיקה של אוניברסיטת אילינוי, התחרה אדלמן בענף הקפיצה לגובה. בשנת 1948 זכה בתחרות הקפיצה לגובה של ליגת המכללות באתלטיקה, ומספר חודשים לאחר מכן קבע את שיאו האישי – 2.04 מטרים – במהלך תחרות בגלאזגו, סקוטלנד.
בקיץ 1948 התחרה באולימפיאדת לונדון כנציג המשלחת האמריקאית, לצד חברו לקבוצת האתלטיקה באילינוי – בוב ריצ'רדס. בתחרות הקפיצה לגובה השווה את התוצאה השנייה בגובהה, 1.95 מטרים, אולם סיים במקום הרביעי בלבד מכיוון שביצע מספר ניסיונות רב יותר מהזוכים במדליות הכסף והארד.
קריירת מקצועית ב-NBA.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר אדלמן בבחירה ה-24 על ידי קבוצת שיקגו סטאגס, ומיד הועבר בטרייד לטריי-סיטיז בלקהוקס. ב-17 בדצמבר 1950 קלע שיא מועדון של 48 נקודות במשחק מול פורט ויין פיסטונס; היה זה סך הנקודות במשחק החמישי בגובהו בתולדות הליגה, כאשר ג'ורג' מייקן (3 פעמים) וג'ו פולקס הם היחידים שקלעו יותר נקודות במשחק בודד. בעונות ו-, בהן קלע 15.3 ו-11.3 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה, נבחר להשתתף בשני משחקי האולסטאר הראשונים של ה-NBA.
בפברואר 1952 הועבר בטרייד לפורט ויין פיסטונס, עמה העפיל בעונת לגמר האזור המערבי בפלייאוף. בסיום אותה עונה פרש אדלמן ממשחק, בגיל 30.
ב-1 באוגוסט 2001 נפטר אדלמן כתוצאה ממחלה קרדיווסקולרית, בגיל 78.
דייק אדלמן
אופל קדט E
אופל קדט E (בגרמנית: Opel Kadett E) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1993–1984 בגרמניה.
פרנק קלסו
פרנק בנטון קלסו השני (באנגלית: Frank Benton Kelso II; 11 ביולי 1933 - 23 ביוני 2013) היה קצין בדרגת אדמירל, ששירת בצי ארצות הברית ובשנים 1990–1994 היה ראש המבצעים הימיים. במחצית הראשונה של שנת 1993 הוא כיהן כמזכיר הצי בפועל.
ראשית חייו.
פרנק קלסו נולד בפאייטוויל, טנסי. לאחר סיום לימודיו בבית ספר ציבורי הוא למד באוניברסיטת הדרום בסוואני, טנסי וב-1952 החל את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית.
קריירה צבאית.
לאחר סיום הכשרתו באקדמיה הימית ב-1956, החל קלסו לשרת על סיפון ספינת המטען "אוגלתורפ" (USS Oglethorpe) עד שב-1958 החל את הכשרתו בבית הספר לצוללות.
כהשלמה להכשרתו הוא הוצב בצוללת "סבלו" (USS Sabalo), ובינואר 1960 שב לבית הספר לצוללות כדי לעבור אימונים על צוללות גרעיניות. לאחר מכן הוא שירת שנה במחלקת האנרגיה הגרעינית של בית הספר. ההפלגות בהן הוא השתתף לאחר מכן כללות את הפלגת ההסמכה של צוות הצוללת "פולק" (USS Pollack), קצין מכונה בצוללת "דניאל ובסטר" (USS Daniel Webster) וקצין פיקוד בצוללת "סקלפין" (USS Sculpin).
מינואר 1969 ועד אוגוסט 1971 שימש קלסו כמפקד בית הספר הימי לאנרגיה גרעינית במרכז ההכשרה הימית ביינברידג' ש בפורט דפוזיט, מרילנד. ההצבות הבאות שלו כללו פיקוד על הצוללת "פינבק" (USS Finback), שירות במטה כוח הצוללות של פיקוד הצי האטלנטי ופיקוד על הצוללת "בלופיש" (USS Bluefish). לאחר מכן הוצב קלסו כסגנו של מפקד פיקוד הצי האטלנטי ושל הפיקוד הימי העליון של נאט"ו מספטמבר 1975 ועד יולי 1977.
קלסו שירת כמפקד פלגת המקשות השביעית עד שהוצב בספטמבר 1978 כמפקד חטיבת הצוללות באגף כוח האדם של מחלקת הצי, וכראש מחלקת תוכניות הצוללות במשרדו של סגן ראש המבצעים הימיים לענייני כוח אדם ואימונים. בפברואר 1978 הוא קודם לדרגת אדמירל משנה.
עם מינויו כקצין דגל, שירת קלסו כמפקד חטיבת הצוללות האסטרטגיות במשרד ראש המבצעים הימיים, ולאחר מכן הוצב כראש משרד תוכנית ההערכות במשרד מזכיר הצי. ב-8 בפברואר 1985 מונה קלסו כמפקד הצי השישי וכמפקד כוח התקיפה הימי וכמפקד כוחות הסיוע של דרום אירופה של נאט"ו. במהלך כהונתו בתפקיד זה ביצעו הכוחות שתחת פיקודו פשיטות בלוב בניגוד לטענתו של נשיא לוב, הקולונל מועמר קדאפי שהמים הטריטוריאליים של לוב משתרעים למרחק של 200 מילים לתוך מפרץ סידרה. ב-30 ביוני 1986 קודם קלסו לדרגת אדמירל וקיבל את הפיקוד על פיקוד האוקיינוס האטלנטי ב-22 בנובמבר 1988. בתפקיד זה היו כוחותיו מעורבים בתקרית מפרץ סידרה השנייה ב-1989. ב-29 ביוני 1990 הוא החליף את אדמירל קרלייל טרוסט והיה לראש המבצעים הימיים ה-24.
שערוריית טיילהוק.
ב-1991 השתתף קלסו במפגש של אגודת טיילהוק בלאס וגאס בה הוא המריץ את יועציו האוויריים הבכירים להשיג מידע ממקור ראשון מצוותי האוויר שלקחו חלק במבצע סופת מדבר בעקבות הפלישה העיראקית לכווית. בחודשים שחלפו מאז מפגש זה, צצו האשמות בנוגע להטרדות מיניות של אורחי המלון והתנהלות מינית בלתי ראויה מצידה של אנשי צוותי האוויר של הצי. לאחר כמה חקירות יסודיות, התברר שיותר מ-100 אנשי צוות אוויר היו מעורבים במעשים מיניים בלתי ראויים. אף אחד מהם לא הועמד למשפט בפני בית דין צבאי, אף על פי שיותר ממחציתם הועמדו פני דין משמעתי והקריירות של כמה קצינים בכירים הגיעו למעשה לסיומן. מזכיר הצי הנרי גארט אולץ בסופו של דבר להתפטר וקלסו אולץ לפרוש חודשיים לפני זמנו בעיצומו של המשבר ואנשי צוותי האוויר הלינו על כך שהוא כשל בהבטחת תהליך ראוי לחברי הצוות שהואשמו. עם זאת, על הצי ועל הנהגתו נמתחה ביקורת קשה על עונשים קלים מדי שהוטלו על כמה קצינים. ב-23 באפריל 1994 הוחלף קלסו בתפקיד ראש המבצעים הימיים על ידי ג'רמי בורדה.
לאחר פרישתו.
זמן קצר לפני פרישתו ניסתה הסנאטורית ברברה בוקסר להציע הטלת עונש על קלסו באמצעות הורדתו בדרגה מאדמירל לאדמירל משנה. על פי חוק של הקונגרס, כל הקידומים של קציני הדגל בדרגות של שלושה או ארבעה כוכבים הם על פי החלטת הסנאט, ונאמר שניתן גם לבטלם, כפי שהיה במקרה של מפקד צי האוקיינוס השקט הסבנד קימל, שלאחר המתקפה על פרל הארבור הורד מדרגה של ארבעה כוכבים לשני כוכבים, וריצ'רד דנליווי, סגנו של קלסו ללוחמה אווירית, שהורד מדרגת שלושה כוכבים לשני כוכבים בעקבות שערוריית טיילהוק. ניסיונה של בוקסר כשל כאשר יותר סנאטורים הסכימו שקלסו נקט בצעדים הנכונים בטיפול בפרשה והותר לו לפרוש בדרגתו המקורית. תומכיו של קלסו שיבחו אותו על רפורמות שביצע במערך ההכשרה לקצינים ועל המדיניות הקשוחה שלו למניעת הטרדות מיניות.