הדגל המקומי הראשון של טסמניה הוכרז על ידי המושל הקולוניאלי של טסמניה, פרדריק אלויסוס ולד ב-9 בנובמבר 1875. הדגל היה צלב לבן על רקע שדה כחול, בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) היה היוניון ג'ק ועל הארכית שובצו חמשת כוכבי צלב הדרום. לעיצובם של הנס הבריטי הכחול והנס האדום (לייצוגן בהתאמה של ספינות ממשלתיות וספינות בבעלות פרטית) תוכנן להוסיף צלב לבן. על ארכיתו של כל דגל תוכנן לשבץ את כוכבי צלב הדרום ועל ומתחת לזרועותיו האופקיות של הצלב. לאחר שבועיים, ב-23 בנובמבר, נזנחו דגלים הללו כיוון והנרי הרברט, הארל הרביעי של קרנרבון, מזכיר המדינה עבור המושבות בלונדון הבהיר כי רק סמל פשוט ישובץ על הדגל כפי שנקבע בידי משרד הימייה הבריטי.
שנה לאחר מכן, החלטה של הממשלה הטסמנית, באישורו של משרד הימייה הבריטי, כי הסמל אשר ישובץ על דגל המושבה יהיה אריה אדום על דיסקה לבנה. במקורו האריה תוכנן להיות בצבע זהב מעל עטרה זהובה, אך הדגל תוקן לעיצוב האדום המסורתי.
הנס הכחול המושחת שימש את ספינות הממשל הטסמני בעוד שספינות בבעלות פרטית הניפו את הנס האדום (ללא כל השחתה). לאחר הפיכתה של טסמניה למדינה ב-1 בינואר 1901, הנס הטסמני הכחול כמעט ולא היה בשימוש ונשמר בעיקר לצרכים רשמיים בעוד רוב הספינות העדיפו את הנפתו של נס אוסטרליה האדום.
ב-3 בדצמבר 1975, הכרזה ממשלתית אשר הוצאה בידי המושל סטנלי בורבורי ואומצה בידי ראש הממשלה סיל נילסון יסדה את הדגל כדגל הטסמני הרשמי, למרות שטכנית הדגל הוכרז כבר כיוון והוא פורסם בכתב העת הממשלתי בשנת 1876. מאז הדגל התקבל בידי אזרחים לשימוש אך נדיר לראותם מניפים אותו.
עיצוב הדגל.
התקנים.
בדגל טסמניה משולבים שני סמלים. דגל הממלכה המאוחדת (הידוע גם כיוניון ג'ק) וסמל טסמניה. כמו בדגל אוסטרליה נוכחותו של היוניון ג'ק מציינת את עברה של טסמניה בפרט ושל אוסטרליה בכלל כשש מושבות בריטיות ואת העקרונות שעליה קמה הפדרציה האוסטרלית. למרות שעין היסטורית תבחין כי עיצובו של הדגל הוא ביטוי לנאמנות לאימפריה הבריטית.
עיצוב.
שלא כמו הדגל הלאומי, דגל טסמניה אינו מקודש ואינו מוגן על ידי חוק כלשהו של ממשלת חבר העמים. כתוצאה מכך, אין כל דרישות חוקיות הנוגעות לעיצובו של הדגל. למרות זאת המסורת מחייבת כי:
צבעים.
לצבעי הדגל, על אף העובדה כי לא הוגדרו על פי חוק הדגלים 1953, ניתנו אותם קודי פנטון אשר ניתנו לדגל הלאומי. מדריך הממשלה האוסטרלית לסופרים, עורכים ומדפיסים מפרט גם את קוד ה-RGB וה-CMYK על מנת להציג את הדגל בצבעיו הנכונים
דגל מושל טסמניה.
למושל טסמניה, בהיותו נציג ראש המדינה הטסמנית (מלכת אוסטרליה) ניתן דגל לשימושו הרשמי. הדגל זהה בעיצובו לדגל טסמניה למעט תוספת של כתר אדוארד הקדוש מעל הסמל לייצוגו של המושל כמשנה למלך. כאשר מושל טסמניה שוכן במגוריו הרשמיים הדגל מונף מגג הבית, כמו כן הוא משמש כדגל מכונית. דגל מושל טסמניה אומץ רשמית בפברואר 1977 על ידי חוק של הפרלמנט הטסמני.
פנציקלידין
PCP או בשמו המדעי פאנציקלידין - Phencyclidine (קיצור לשמו הארוך יותר: פנילציקלוהקסילפיפרידין - Phenylcyclohexylpiperidine), הידוע גם בכינויו "אבק מלאכים" (Angel Dust), הוא סם דיסוציאטיבי והלוצינוגני (גורם הזיות). שימושו הרפואי הוא בהרגעה והרדמה. נוסחתו הכימית של ה-PCP היא C17H25N ומסתו המולקולרית היא 243.4 גרם למול. סם זה גורם לתחושת ניתוק מהסביבה, לחוסר רגישות לכאב, בלבול, אובדן עכבות, ובמקרים חריגים התקפים פסיכוטיים רצחניים וקואורדינציה נמוכה מאוד או אף בלתי אפשרית.
בשל תופעות אלו הוא מוגדר כסם מסוכן לשימוש. בארצות הברית נכלל הסם ב-Schedule II, ובישראל נכלל בפקודת הסמים המסוכנים כסם סימן ב'.
כימיה ורוקחות.
ה-PCP הוא סם הרדמה והרגעה דיסוציאטיבי והלוצינוגני מקבוצת הסמים הכוללת גם קטמין וטילטמין.
מבחינה טוקסולוגית, PCP נחשב לנוירוטוקסין המזיק לתפקוד המוח. נזקי הסם ניכרים בחלקים שונים של מערכת העצבים כגון מערכות הקליטה.
היסטוריה.
ה-PCP נוסה לראשונה אחרי מלחמת העולם הראשונה כסם מרדים בניתוחים. אך בגלל תופעות לוואי הוא נדחה משימוש רפואי עד שנות החמישים, עת נוסה מחדש בבני אדם תחת השם "סרניל" (Sernyl). עד מהרה נדחה הסם בשנית בשל תופעות הלוואי. לאחר מכן נעשה ניסיון למכרו כסם הרדמה וטרינרי בשם סרנילן, אך הוא נדחה. בשנות השבעים הוכנס החומר לרשימת החומרים המסוכנים האמריקנית. בשל זמן מחצית חיים ארוך בגוף האדם, ובשל תופעות הלוואי שלו הסם לא ראוי לשימוש רפואי. ה-PCP נספג ברקמות שומניות ומפורק במטבוליזם לחומרים אחרים הנקראים PCHP, PPC וPCAA. כאשר הסם נצרך על ידי עישון, הוא מתפרק בחלקו לחומרים PC ופיפרידין.
דוד פרנקל
הרב דוד בן נפתלי הירש פרנקל - מירלש (תס"ז, 1707 – כ"ב בסיוון תקכ"ב, 13 ביוני 1762) היה רבה של קהילת ברלין מ-1743 ועד מותו. חיבר את הפירוש קרבן העדה ושיירי קרבן על התלמוד הירושלמי.
ביוגרפיה.
נולד בברלין, לרב נפתלי הירש מירל'ס, רבה של העיר. החל מ-1737 היה רבה של הקהילה בדסאו, וכמקובל בימים ההם החזיק בביתו ישיבה קטנה ובה למדו כשלושים תלמידים. במסגרת זו לימד גם את משה מנדלסון בצעירותו. השפעתו על מנדלסון הייתה רבה, וכשקיבל בשנת 1743 הזמנה לכהן כרב ואב"ד העיר ברלין עבר לשם מנדלסון בעקבותיו.
בתחומי התעניינותו פרץ הרב פרנקל לתחומים תורניים שלא היה נהוג לעסוק בהם עד אז ביהדות אשכנז בכלל וביהדות גרמניה בפרט, והם לימוד ספר מורה נבוכים של הרמב"ם וכן לימוד התלמוד הירושלמי. הוא היה מעורב בהדפסתו של המורה נבוכים ביסניץ ב-1742, לאחר כמאתיים שנה שבהן לא הודפס הספר. בעידודו החל גם מנדלסון הצעיר ללמוד את מורה נבוכים, ובעקבות כך פנה לעסוק בפילוסופיה. פרנקל גם פעל להדפסת מהדורה חדשה של ספר משנה תורה של הרמב"ם שיצאה לאור בין השנים 1739–1741 (תצ"ט — תק"א).
בשנת ה'תק"ד הקים בברלין את "בית המדרש ברחוב היידרויטר", בית מדרש בו למדו גפ"ת שנותר על עמדו במשך כמאתים שנה, למרות השינויים בקהילת ברלין ופתיחת בית המדרש לרבנים בברלין. בית מדרש זה משך אליו למדנים מרחבי גרמניה ורבים מלומדיו היו לרבני קהילות בגרמניה (בתקופות שונות למדו בו הרבנים עזריאל הילדסהיימר, אביעזרי זליג אוירבך, זאב פיילכנפלד, שלמה קרליבך, יוסף קרליבך).
פרנקל היה הרב האשכנזי הראשון במרכז אירופה שתועד כנושא דרשה בשפת המדינה ולא ביידיש, כשמסר בשבת ה-10 בדצמבר 1757 נאום הודיה בבית-הכנסת אודות הניצחון הפרוסי בקרב לוֹיתֶן, בעת מלחמת שבע השנים, חמישה ימים קודם. נאום בלשון המדוברת היה רווח לפני כן בקהילות ספרדיות רבות ואף אצל אשכנזים שחיו בסמיכות אליהן, כבאיטליה, אך היה כמעט חסר תקדים באזורים האשכנזיים האוטוכטוניים. רק ב-1808 החל יוסף וולף לדרוש בקביעות בגרמנית בדסאו, והנוהג החדש קובע על ידי ישראל יעקבסון והתפשט משם ליתר מרכז אירופה.
פרנקל נמנה עם קבוצה של תלמידי חכמים אשכנזיים שחיברו פירוש רציף לתלמוד הירושלמי, שברוב קהילות ישראל כלל לא עסקו בו ולא למדו אותו אלא כמקור צדדי ומשני לעומת התלמוד הבבלי. פירושו "קרבן העדה" נדפס בשלושה חלקים: כרך א - פירוש לסדר מועד (דסאו תק"ג, 1743); כרך ב - פירוש לסדר נשים (ברלין תקי"ז, 1757); כרך ג - פירוש לכמה מסכתות מסדר נזיקין (ברלין תק"ך, 1760). לסדר זרעים ולמסכת נידה וכן לחלק הבבות של סדר נזיקין לא נתחבר פירוש. לצד הפירוש השוטף, המקביל לפירוש רש"י על התלמוד הבבלי, נדפסו גם חידושים ותוספות שלו המקבילים לתוספות, תחת השם "שיירי קרבן". בעקבות פירושו חיבר בהמשך המאה ה-18 רבי משה מרגלית פירוש נוסף לירושלמי בשם "פני משה". שני הפירושים הללו נדפסו יחד במהדורת וילנא של הירושלמי, ולפיכך הם נחשבים כ'מפרשים הקלאסיים' של התלמוד הירושלמי.
גיסו, בעל אחותו, הוא הרב חיים יונה תאומים, מחבר "קונטרס ר' חיים יונה". בנו רבי יואל, נישא לאיידל, בתו של בן דודו רבי יצחק יוסף תאומים.
קרבן העדה
מבצע חסידה
מבצע "חסידה" היה מבצע צבאי סודי להנחתת מטוס בודד נושא נשק מצ'כוסלובקיה, במהלך מלחמת העצמאות וטרם הכרזת העצמאות. הנשק שנשא המטוס היה חיוני לביצועו של מבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים הנצורה. נשק זה היה חלק מעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית שהייתה אחת החשובות במקורות הנשק במלחמת העצמאות.
ב-28 במרץ דרבן דוד בן-גוריון את אהוד אבריאל, שנשלח מטעם ההגנה במסגרת המוסד לעלייה ב', לקדם את עסקת הנשק הצ'כית:
מבצע חסידה נערך סמוך לחצות ליל 1 באפריל 1948. המטוס שנחכר מחברה אמריקנית היה מטוס תובלה דאגלס C-54 סקיימאסטר ארבע-מנועי, המוטס בידי טייס אמריקני. שם הקוד של המטוס היה "בלק-1" והוא היה הראשון בסדרת המטוסים ברכבת האווירית של מבצע בלק.
המבצע הוטל על גדוד 53 של חטיבת גבעתי בפיקודו של יצחק פונדק, אליו סופחו אנשי שירות האוויר בפיקודו של אהרן רמז (לימים מפקד חיל האוויר הישראלי) ואנשי חימוש בפיקודו של אשר פלד.
לשם הנחתת המטוס נבחר מנחת חירום בריטי נטוש ליד הכפר הערבי בית דראס הסמוך לבאר טוביה. על גדוד 53 הוטל לאבטח את שדה התעופה שהיה סמוך לכפרים ערביים עוינים. על היחידות הנספחות הוטלו תפקידים כמו יצירת קשר עם המטוס, הארת המסלול בעזרת גנרטור ומערכת תאורה מאולתרת, תדלוק המטוס ופריקת המשלוח במהירות בטרם יתערבו הערבים או הבריטים.