בספטמבר 2010 חברת יאנדקס הרוסית וקרן רודיום של דניאל רקנאטי השקיעו יחד 4.3 מיליון דולר בחברת פייס.קום.
בשנת 2010 פייסבוק רכשה רישיון לשימוש בטכנולוגיה של Face.com כדי להציע למשתמשיה תיוג אוטומטי של חברים המופיעים בתמונות שהעלו.
באפריל 2012 שדרגה את ממשק ה-API שלה והוסיפה לתוכו גם אפשרות לזיהוי מין המצולם וגילו.
במאי 2012 השיקה אפליקציית האייפון klik המאפשרת תיוג פנים תוך כדי צילום והעלאתו לרשתות החברתיות.
ביוני 2012 החברה נרכשה על ידי פייסבוק בסכום שהוערך בכ-100 מיליון דולר. גם הוערך שמייסדי פייס.קום קיבלו כ-5 מיליון דולר כל אחד.
בעקבות הרכישה חמישה מתוך עשרת עובדי החברה בישראל עברו למשרד המשני של פייס.קום בקליפורניה והשאר פוטרו. זו הייתה הרכישה השנייה שפייסבוק ביצעה בישראל, לאחר סנפטו.
לאחר הרכישה, קרן החזית האלקטרונית ופעילים למען פרטיות ברשת פרסמו מכתב בו הם מביעים את דאגתם מרכישה זו. בהמשך, הסנאטור אל פרנקן ערך שימוע מיוחד בסנאט האמריקאי בנושא טכנולוגיית זיהוי הפנים של פייסבוק ולהשלכותיה של רכישה זו.
ביולי 2012 פייסבוק סגרה את פייס.קום ועובדיה עברו למשרדי פייסבוק.
הורודץ
הורודץ (בבלארוסית: Гарадзе́ц, האראדזייץ; בפולנית: Horodec; ביידיש: האראדעץ) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הורודץ נזכרת לראשונה בשנת 1287 ככפר בבעלות נסיכים. בשנת 1589 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1784 נחפרה ליד העיירה תעלה המחברת בין הנהרות בוג ודנייפר.
מימי שלטון האימפריה הרוסית השתייכה העיירה לנפת קוברין. בשנות השמונים של המאה ה-19 חוברה העיר לקו מסילת הברזל בריסק-פינסק.
יהודי הורודץ.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהורודץ הוא מאמצע המאה ה-16, ובשנת 1623 נזכרה הקהילה בעיירה ככפופה לקהילת בריסק.
בתחילת המאה ה-20 פעלו בהורודץ ארבעה בתי כנסת, בית מדרש ושני שטיבלים, האחד של חסידות סטולין והשני של חסידות קוברין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו רוב בתי העיירה, ורוב יהודיה נמלטו ממנה. היהודים שנותרו בעיירה גויסו לעבודות כפייה על ידי הגרמנים, ומעת לעת ביצעו בהם כנופיות איכרים ("בלחובצים") מעשי התעללות.
בין מלחמות העולם היגרו רבים מיהודי העיירה לצפון אמריקה ולדרום אמריקה, וחלקם עלו לארץ ישראל, עד שבעיירה נותרו כ-50 משפחות יהודיות, פחות ממחצית מתושביה. בתקופה זו התגברה בהורודץ הפעילות הציונית.
בשואה.
לאחר שליטה סובייטית מספטמבר 1939, נכנסו הגרמנים לעיירה ב-24 ביוני 1941, וכעבור זמן קצר הוציאו בה להורג ארבעה יהודים באשמת קומוניזם. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחיוב בעבודות כפייה.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה. ב-26 ביולי 1942 נלקחו יהודי הגטו לתחנת הרכבת המקומית, והוסעו ממנה לאתר ההרג ברונה גורה, שם נרצחו כולם. 15 בעלי מקצוע יהודים שהושארו בחיים הועברו לגטו אנטופול, ושולחו להשמדה עם חיסול המקום.
האראדעץ
כיסא מתרומם
כיסאות מתרוממים, או כיסאות הרמה, הם כיסאות שלהם מנגנון מכני שמרים את הכיסא כולו מבסיסו, כדי להפוך את המעבר מתנוחת ישיבה לתנוחת עמידה לחלק יותר. כיסאות אלו הם שימושיים בעיקר לקשישים, תשושים ונכים. הם מציעים נוחות וניידות עצמאית מוגברת.מרביתם בנויים לנשיאת משקל של עד 200 קילוגרם, אך יש כאלו שמסוגלים לשאת גם מעל 300 ק"ג.
סוגים.
ישנן מספר וריאציות בסיסיות:
כריות הרמה.
קיימות כריות הרמה, הנמכרות כחלופה לכיסאות היקרים יותר או כתוספת אליהם. את הכריות ניתן להתקין על כל מרחב ישיבה יציב, אך על המפעיל להיות מודע לסכנות האפשריות, ולכך שהמתקן עלול להיות לא יציב אם הותקן לא כראוי או נעשה בו שימוש בצורה שגויה.
בטיחות.
כיסאות הרמה עלולים להוות סכנה, בייחוד סכנת הילכדות. כדי למזער את האפשרות הזו נקבעו תקני בטיחות רשמיים שעל הכיסאות לעמוד בהם לפני שיותרו לשיווק. התקן הבריטי BS8474 מ-2006 הוא אחת הדוגמאות לכך.
שלמה זלמן ברינשטיין
הרב שלמה זלמן ברינשטיין היה דרשן שהיה שותף בייסוד פאג"י. היה תלמידו של השרף ממוגלינצא וחיבר את הספר "שיחות חיים" שבו דברי תורה וסיפורים מהשרף ממוגלינצא ובשמו.
תולדותיו.
עלה לישראל לאחר פטירת רבו ורעייתו שנפטרה בלידת ילדם החמישי.
היה ממייסדי פאג"י והקים מטבח יומי כדי שעובדים שומרי מצוות לא יהיו תלויים בההסתדרות הכללית. במטבח היומי הכיר את נתן אליעזר גרוסמן (תרס"ג-כ"ז בתמוז תשמ"ז). הרב זליג ברוורמן, רבו של נתן אליעזר בישיבת מאה שערים ואחיו של ראש הישיבה זרח ראובן ברוורמן, החליט שתלמידו זה הוא השידוך המתאים למנוחה, בתו של ר' שלמה זלמן שהסכים לשידוך.
התחתן שוב עם מרת פסיל לבית שוורצמן עבר לארצות הברית לדטרויט שבמדינת מישיגן ובה פעל למען הכשרות ובזכותו יכלו היהודים שם להשיג אוכל כשר ללא קשיים מרובים. הוא הקים מפעל לבשר מעושן בכשרות מהודרת ומפעל למוצרי חלב עם חלב ישראל. ברינשטיין התעשר אך התרושש בנפילה הגדולה בארצות הברית לאחר שרצה לקנות גשר שהיה כביש אגרה. נקבר ונפטר בדטרויט.
משפחתו.
רעייתו הראשונה הולידה לו חמישה ילדים ונפטרה בלידה החמישית.
חתנו, ר' נתן אליעזר גרוסמן, היה צדיק נסתר שהתפרנס כחלבן וכונה "דער מיליכיגער" (ה"חלבן") וגר בשכונת מאה שערים. היה השלישי מחמשת ילדיהם של ר' אברהם גרוסמן, חסיד צ'ורטקוב, ופרידל, שגרו בצ'רנוביץ. הבן הרביעי שלמה היה השדכן של הרב ברוך אידלשטיין ושושנה ציפורה אלקה, השביעית בין שנים עשר ילדי ר' נתן אליעזר ומנוחה לבית ברינשטיין. עלה לארץ לשכונת מאה שערים בירושלים בגיל 20 ונכנס ללמוד בישיבת מאה שערים בראשות הרב זרח ראובן ברוורמן והרב יוסף גרשון הורוביץ כשרבו המובהק היה הרב זליג ברוורמן, אחיו של ר' זרח. רעייתו מנוחה נפטרה מדום לב בשמחת תורה תשי"ד כשבן הזקונים שלמה זלמן, לימים רבה של אלעד, היה בן 3. בתחילה עבד כפועל בניין ולאחר כמה זמן החל לעבוד בייצור משקאות חריפים. אך מפני שראה שעבודה זו נמשכת זמן רב מדי החליט לעסוק בחלבנות. הקפיד שמדידת כמות החלב תהיה מדויקת לחלוטין. מסיבה זו רבים קנו רק אצלו, בהם האדמו"רים מגור ומבלז והגרי"ז מבריסק. לא השתמש בחשמל בשבת אלא רק בנרות. התפלל בבית המדרש של חסידי צ'ורטקוב אך תפילת שחרית התפלל מוקדם בבית הכנסת לבעלי מלאכה לאחר שקם לפנות בוקר. תפילתו ארכה כשעה וחצי כשתפילת העמידה נמשכה 20–30 דקות. היה צועק על בנו שלמה זלמן שיתפלל כמונה מעות. דמותו כצדיק נסתר שהיה חלבן מופיעה בין השאר בחיבורים של תפילות להצלחה בפרנסה ובספר 'ל"ט אבות מלאכה' וכן ישנו קטע עליו בסרטים "ירושלים שלי" ו"תופר כפתורים" על ר' אלחנן "תופר כפתורים". סבר שמצווה להשתתף בבחירות כי
על הרב שלמה זלמן והרב נתן אליעזר ועל משפחותיהם הובא במסעי משפחת אידלשטיין שהיא חוברת בתפוצה משפחתית בלבד שכתבו בני נינים של ר' שלמה זלמן ונינים של ר' נתן אליעזר ונכדים מצד אמם של הרב ברוך אידלשטיין, ממשפחת אדלר (רעיית הרב אידלשטיין היא נכדה של הרב שלמה זלמן ובת חתנו ר' נתן אליעזר גרוסמן). הרחבה של החוברת מראש צורים אראנו.
הורוכוב
הורוכוב (באוקראינית: Горохів, הורוכיב; בפולנית: Horochów; ביידיש: הארחוב - ארכעוו) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הורוכוב נזכרת לראשונה בשנת 1450, כאשר קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, מסר אותה לידי משפחת אצולה. במאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר אושרו בידי זיגמונט השלישי ואזה בשנת 1601.
לאחר חלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נקבע הגבול בין האימפריה הרוסית ואוסטריה בסמוך לעיירה, והדבר הביא לפיתוחה המסחרי. בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה הפכה הורוכוב לבירת נפה, והיא פותחה בקצב מהיר.
יהודי הורוכוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1536, ובזכויות העיר שאושרו ליישוב הותר ליהודים לשבת בה ברחוב מסוים. במהלך פרעות ת"ח ות"ט נפגעו יהודי היישוב, אך הקהילה במקום השתקמה, ובשנת 1700 נערכה בה ישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הורוכוב מהפצצות, וחלק מבתיה נשרפו בידי החיילים הרוסים הנסוגים. כשנכנסו החיילים האוסטרו-הונגרים לעיירה, חייבו את תושביה בעבודות כפייה. בשנת 1918 נפגעה העיירה בפוגרומים שאירעו באוקראינה, ובעיירה קמה קבוצת הגנה עצמית יהודית.
בין מלחמות העולם פעלו בהורוכוב חוגים ציוניים, לצד חוגים חסידיים, בעיקר מחסידויות אוליקה וטריסק. בעיר פעל גם אדמו"ר משושלת יאמפולה, רבי יצחק יונגרלייב. כמו כן פעלו בעיירה בית ספר עברי ומוסדות תרבות יהודיים. בשנת 1935 התקיימו בעיירה שני קיבוצה הכשרה, האחד של החלוץ, והשני של בית"ר. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממקרים רבים של בריונות אנטישמית. בשנים אלה נמנו בעיירה 3,120 יהודים, 40% מתושביה.
בשואה.
במהלך מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכבשה הורוכוב בידי הגרמנים, לאחר קרב עם כוחות הצבא האדום ששהו בה. הגרמנים מסרו תחילה את השליטה בעיירה לאוקראינים, אשר התעללו ביהודי המקום, ביצעו מעשי שוד, ואף רצחו מספר יהודים. בהמשך, הפעילו הגרמנים ממשל צבאי בעיירה, והטילו על יהודיה גזירות נוספות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חיוב בעבודות כפייה, וחובת תשלום סכומי כופר תוך פרקי זמן קצרים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט.