H35 הוצ'קיס (בצרפתית: Hotchkiss H35) מתוצרת Hotchkiss et Cie היה טנק קל, שיוצר בצרפת מספטמבר 1936 עד יוני 1940 כולל בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתף במלחמת העולם השנייה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
"H35 הוצ'קיס".
"H35 הוצ'קיס" היה טנק פרשים צרפתי שפותח לפני מלחמת העולם השנייה. אף על פי שתוכנן משנת 1933 כתומך חיל רגלים קל ואיטי אך משוריין היטב, הסוג נדחה בתחילה על ידי חיל הרגלים הצרפתים מכיוון שהתברר כי היה קשה לניווט בשטחים שכללו שקעים באדמה ומכשולים המפריעים בדרך, ובמקום זאת אומץ בשנת 1936 על ידי הפרשים הצרפתיים .
משנת 1938 הופקה גרסה משופרת עם מנוע חזק יותר, "Char léger modèle 1935 H modifié 39", אשר משנת 1940 הותקן גם תותח חזק יותר 37 מ"מ. אך עקב התבוסה של צרפת ביוני 1940 הייצור הכולל של שני סוגי המשנה היה מוגבל ל-1,200 טנקים. בהמשך המלחמה השתמשו גרמניה ובעלות בריתה בטנקי "H35 הוצ'קיס" שהתאפיינו בכמה שינויים.
רכב הייצור הראשון נמסר ב־12 בספטמבר 1936. עד ה-1 בינואר 1937 יוצרו 132 יחידות. רכב הסדרה הראשון נבחן פעם נוספת בהרחבה ובאינטנסיביות עד 4 בדצמבר 1936. הבדיקה הראתה כי איכויות הטיפול של הטנק בשטח היו גרועות באופן בלתי מתקבל על הדעת. לא ניתן היה להנחות את הרכב בבטחה על משטח שכלל מכשולים, אולם מסיבות פוליטיות הוחלט לא להפסיק את ייצור הטנק. 300 הרכבים הראשונים של מפעל הייצור הוצעו לחיל הפרשים, שנאלץ לקבל אותם מכיוון שבכל מקרה לא היו מקבלים תקציב לטנקים אחרים. מכיוון שיחידות הפרשים יעשו שימוש רב יותר בכבישים ובחיל הרגלים הרכוב, הבעיה של הטיפול בשטחים לא סלולים של הטנק פחות באה לידי ביטוי.
ממאפייני "H35 הוצ'קיס".
דגם הטנק "H35 הוצ'קיס" הורכב משש קטעי שריון יצוקים, מחוברים זה לזה: סיפון המנוע, תא הלחימה, קדמת הטנק, החלק האחורי של הטנק ושני קטעי אורך שמאל וימין היוצרים את החלק התחתון. הטנק נאטם למים באמצעות בטון של חלקים אלה יחד עם אסליק, מוצר המבוסס על זפת מעורבב עם ליים
היה צוות של שניים. המפקד ישב באוכף מושעה מהצריח. הנהג התיישב בחזית הימנית, מאחורי בקיעה כפולה יצוקה גדולה וליד תיבת ההילוכים ויחידת ההיגוי המשולבים. נהיגת הטנק הייתה עבודה קשה מאוד. ל-"H35 הוצ'קיס" היה חסר את הדיפרנציאל של קליבלנד ("קלטראק" (Cletrac)) של מתחרהו רנו (רנו R-35), והוא הגיב באופן בלתי צפוי להתאמות כיוון. הבלמים לא עזרו, הם היו חלשים מדי, במיוחד כשנסעו במדרון. תיבת ההילוכים מטרידה לא פחות: קשה היה להפעיל את ההילוכים החמישיים הגבוהים ביותר ולכן לעיתים רחוקות הושגה המהירות העליונה התאורטית של 27.8 קמ"ש. היה הילוך אחורי אחד. הטיפול הגס הבלתי נמנע על ידי הנהג הוביל לבלאי רב. האמינות המכנית הייתה גרועה.
הטנק הונע על ידי מנוע בנזין שישה צילינדרים שהפיק 78 כ"ס. מכל דלק בנפח 160 ליטר מוקם מימין, בשילוב מאגר מילואים של עשרים ליטרים, נתן טווח של 129 ק"מ או שמונה שעות בשטח מגוון. המנוע התקרר על ידי משאבה צנטריפוגלית. בנוסף, מאוורר קירור שאף אוויר דרך הרדיאטור והיה צפוי גם לקרר את מכל הדלק. כושר חציית התעלה היה 1.8 מטרים, יכולת ההידרדרות 85 סנטימטרים. על אדמה קשה ניתן לטפס על מדרון של 75%, על אדמה רכה של 55%. הטיה מרבית הייתה 50%.
מדינות שרכשו דגם "H35 הוצ'קיס".
במלחמת העצמאות 10 טנקים שבמקור היו "H35 הוצ'קיס" שופרו ל-H39 הוצ'קיס, השתתפו במלחמת העצמאות במבצע דני בחטיבה 8 (המשוריינת) בפיקודו של יצחק שדה, ובה גדוד טנקים 82.
(I'm Gonna) Love Me Again
(בעברית: (אני הולך) לאהוב אותי שוב) הוא שיר מהסרט הביוגרפי "רוקטמן" משנת 2019. השיר נכתב על ידי אלטון ג'ון וברני טופין, ובוצע על ידי אלטון ג'ון וטארון אגרטון. בסרטון המוזיקה הרשמי מופיעים שני קטעי ארכיון מהקריירה המוקדמת של אלטון ג'ון וכן סצינות מהסרט. השיר זכה בפרס "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77, "השיר הטוב ביותר" בטקס פרסי הבחירה ה-25 של המבקרים ו"השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי הלוויין 24. ב-9 בפברואר 2020 זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-92.
וידאו קליפ.
את הווידאו קליפ ביים קי ארנס . הוא הועלה לחשבון Vevo הרשמי של ג'ון ב־13 ביוני 2019. בסרטון מככבים ג'ון ואגרטון, עם צילומים של אגרטון כג'ון ברוקטמן, וכלל קטעי ארכיון של המוזיקאי וקליפים של ג'ון וגם אגרטון מקליטים את השיר באולפן. הסרטון כלל גם אנימציה קליידוסקופית מהולה ביצירות אמנות של אלבומים וכרזות קונצרט מימי הזוהר של ג'ון.
סרטון המוזיקה יצא לאור ב־4 ביולי 2019 בחשבון הוובו של ג'ון.
רמיקס.
להקת Purple Disco Machine הקליטה גרסת רמיקס למוזיקה של ג'ון ואגרטון. הגרסה יצאה לאור בפלטפורמות להורדה ב-19 בדצמבר 2019.
אקוש מולנאר
אקוש מולנאר (במקור מאנדל, בהונגרית: Ákos Molnár; בודפשט, 10 בדצמבר 1895 – בודפשט, פברואר 1945) היה סופר הונגרי-יהודי. נרצח בשואה ביחד עם אשתו.
חייו.
אקוש מולנאר נולד בבודפשט במשפחה יהודית זעיר-בורגנית. הוא למד לנגן בכינור וראה את ייעודו ככנר, אך איבד זרוע במלחמת העולם הראשונה והיה בהלם קרב. במשך הזמן התחיל לעבוד כפקיד בנק ועם הזמן פנה לחלוטין רק למקצוע הכתיבה. עבודותיו עוסקות בעיקר בחיי הבורגנות הזעירה, והוא מספר על חוויותיו או על אירועים היסטוריים. סגנונו תוסס וקליל. בשנת 1929 הוענק לו פרס מיקסאט על הרומן שלו "סוף סוף נישואים טובים". הוא פרסם הן בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט והן בעיתון היומי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בנפסבה ("הכלא" - 1926. גיליון 8). חריג היה בכתיבתו הן בנושא והן בסגנון הרומן ההיסטורי שלו, "אומנת הקיסר", על קטלין ורגה (1852-1802), מנהיגת תנועת האיכרים הטרנסילבנית לפני 1848. מרבית המהדורות בהונגריה יצאו מהרומן הביוגרפי שכתב על אימרה סרנצ'ש "המומר". עבודותיו תורגמו לצרפתית, פורטוגזית וגרמנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא לא יכול היה לעבוד בשל החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי ומצא את פרנסתו רק באמצעות הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא ואשתו נלקחו בכוח על ידי חיילים גרמניים בפברואר 1945, ושניהם הוצאו להורג. לאחר מותו הוא נשכח על ידי קהל הקוראים. ספרו "הנבואה" פורסם שוב רק בשנת 1963, אך עבודותיו החלו להשתחרר ממש, רק עם הוצאת מהדורה מהן בשנת 2005 בהוצאת עבר ועתיד. יאנוש קבאנאי כתב את ההקדמה לכרכים אלה.
פיטר ואן בלומן
פיטר ואן בלומן (Pieter van Bloemen, ידוע גם בשם סטנדארט; הוטבל 17 בינואר 1657 - 6 במרץ 1720) היה צייר פלמי. הוא היה צייר נוף מחונן וצייר גם בעלי חיים והצליח מאוד עם יצירותיו המתארות סצינות סוסים, בעלי חיים ושוק.
חייו.
ואן בלומן נולד באנטוורפן. הוא היה תלמידו של סיימון יוהנס ואן דוּ, על פי כמה היסטוריונים כבר מגיל 10. הוא הפך לחבר בגילדה המקומית סנט לוק בשנת 1674 בגיל 17. היו לו שני אחים צעירים שהיו גם הם ציירים: יאן פרנס ונורברט. בשלב מסוים הוא נסע לרומא. ייתכן בשנת 1674 או מאוחר יותר בשנת 1689. הוא היה בשנת 1684 בליון בחברת הציירים ההולנדים אדריאן ואן דר כבל וגיליס ווייניקס. אחיו יאן פרנס הצטרף אליו בליון.
דרך טורינו נסעו פיטר ויאן פרנס לרומא בשנת 1688 הם רשומים בקהילה של סנט' אנדרה דלה פראטה. בשנת 1690 הצטרף אליהם ברומא אחיהם הצייר השלישי נורברט. פיטר ויאן פרנס עשו כמה טיולים לנאפולי, סיציליה ומלטה. פיטר ויאן פרנס שיתפו פעולה גם בעבודותיהם, כאשר פיטר קיבל את תפקידו של צייר הדמויות ויאן פרנס צייר את הנוף.
פיטר הפך לחבר בבנטפוכלס (המקביל לארגון אמני הבמבוצ׳יאנטי) אגודה של אמנים הולנדים ופלמיים הפעילים ברומא. מקובל היה באגודה הזאת לתת לכל אחד מהחברים כינוי. כינויו של פיטר היה "סטנדארט" או באיטלקית "סטנדרדו". ההערכה היא כי ניתן לו הכינוי בהתייחס לנושאים שצייר באופן קבוע בתמונות מאירועים צבאיים.
פיטר חזר לאנטוורפן בשנת 1694 ונורברט עזב לאמסטרדם לפני 1724, בעוד יאן פרנס נשאר ברומא עד סוף ימיו.
פיטר הפך לדיקן הגילדה של סנט לוק באנטוורפן בשנת 1699.
הוא היה המורה של אחיו הצעירים יאן פרנס ונורברט וכן של פיטר ואן אקן ופרנס ואן אלטר.
הוא מת באנטוורפן.
יצירתו.
ואן בלומן, היה צייר פורה. הוא היה במיטבו שצייר חיות, אם כי צייר גם מגוון רחב של סצינות נוף, ז'אנר, סוסים, צבא והיסטוריה. הוא המשיך את המסורת של החוג הבמבוציאנטי ואיטליזציה בציורי נוף של הקמפאניה הרומית המייצגים פונדקים, חורבות ובעלי חיים. חלק מציוריו משתייכים גם הם למסורת של 'הבמבוצ'אנטי' - קבוצה של אמנים הולנדים ופלמיים בעיקר הפעילים ברומא שיצירותיהם הקטנות תארו נושאים איזוטרים.
הוא היה ידוע במיוחד בזכות ציורי קבוצות בעלי חיים, אותם הציב בדרך כלל בקדמת היצירות שלו ולכן נראה כמרכז העניין העיקרי שלו. [6] מאפיינים מיוחדים בסגנונו היו תיאורו של קבוצות בעלי חיים כ"טבע- דומם" בנופים פתוחים ואיטלקיים המכילים כמה אנדרטאות עתיקות כדי להעביר את האווירה 'הרומית'. כמו כן עשה שימוש בצבעוניות רבה בתלבושות של הדמויות, כדי לעמידן בניגוד לצבעים האפרפרים והשחומים הקודרים יותר של העדרים והחורבות.