המנצחת של התחרות הייתה אוסטרליה שניצחה במשחק הגמר את נבחרת דרום אפריקה וזכתה בגביע בפעם השישית.
לא הוענקו פרסים כספיים.
יוסף עטאונה
יוסף עטאונה (לעיתים: אלעטאונה; נולד ב-25 באוקטובר 1966) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי, שהיה חבר הכנסת מטעם מפלגת חד"ש בסיעת הרשימה המשותפת.
ביוגרפיה.
עטאונה הוא בן למשפחה ערבית מפורסמת בנגב שמקום מושבה לפני קום המדינה היה הכפר ג'מאמה בנגב המערבי. לאחר שנת 1948 עם כינון המשטר הצבאי הועברה המשפחה מאדמותיה לאזור יתיר שם נולד יוסף. משם עברה המשפחה בתחילת שנות התשעים ליישוב חורה. הוא למד בבית הספר היסודי חורה ולאחר מכן עבר להמשך לימודיו התיכוניים בעיר טייבה במשולש. הוא סיים את לימודיו במכללה להכשרת מורים קיי בבאר שבע ועבד כמורה מספר שנים. במקביל לעבודתו כמורה הוא סיים לימודי תואר ראשון במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני למינהל ומדיניות ציבורית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא היה מנהל מדור נוער במועצה האזורית שוקת לפני שמונה למנהל אגף חינוך במועצה המקומית חורה בשנת 1996. הוא פעיל חברתי ופוליטי חבר ועדת המעקב של ערביי הנגב וממובילי המאבק להכרה בכפרים הבלתי מוכרים ועצירת הריסת הבתים בנגב. הוא היה ממקימי עמותת הגר בבאר שבע שהקימה גנים ובית ספר דו לשוני בבאר שבע.
עטאונה עמד בראש מחלקת החינוך של המועצה המקומית חורה. ב-2008 נבחר ליושב ראש ועד העובדים של המועצה המקומית בהסתדרות העובדים הכללית החדשה. כן שימש מזכיר סניף חד"ש ביישוב.
בבחירות לכנסת השש עשרה, בבחירות לכנסת השבע עשרה, בבחירות לכנסת השמונה עשרה ובבחירות לכנסת התשע עשרה התמודד עטאונה, בהתאמה, במקום 6, במקום 5, במקום 108 ובמקום 111 ברשימת חד"ש לכנסת. בבחירות לכנסת העשרים התמודד במקום 17 ברשימתה של הרשימה המשותפת, אולם הרשימה קיבלה בבחירות 13 מנדטים. לאחר שמספר חברי כנסת מהרשימה התפטרו מהכנסת, נתמנה ב-25 באוקטובר 2017 עטאונה לחבר כנסת, וב-30 באוקטובר 2017 הצהיר אמונים.
בעקבות כניסתו לכנסת ועל רקע כוונתה של חד"ש להיאחז במושב, שמהווה בעיני רבים הפרה של הסכם הרוטציה בין חד"ש לבל"ד, קמה מחאה ציבורית חריפה ותנועת התחברות -תראבוט הודיעה על פרישתה מחד"ש.
עטאונה התפטר מהכנסת ב-7 בפברואר 2018.
בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 הוצב במקום ה-16 ברשימת "הרשימה המשותפת" ולא נבחר לכנסת. במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב עאטונה במקום השישי בחד"ש, שהוא המקום ה-12 ברשימה המשותפת.
יוסף עטאונה נשוי לשתי נשים, וארגונים פמיניסטיים ופעילות שנאבקות בתופעת הפוליגמיה ביקרו אותו על כך.
קרל, דוכס וירטמברג
קרל, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Carl von Württemberg; 1 באוגוסט 1936 – 7 ביוני 2022) היה בנו של פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, וראש בית וירטמברג משנת 1975 ועד למותו.
ביוגרפיה.
קרל נולד בפרידריכסהאפן ב-1 באוגוסט 1936 לפיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג ולרוזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ומריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת טיבינגן, הצטרף קרל לחברה המשפחתית שמנהלת כ-55,000 דונם של יער, 22,000
דונם של כרי דשא ושדות, 500 דונם של כרמים, כ-700 אתרים בגרמניה ומחוצה לה, יערות בקנדה ובאוסטריה, וכן השקעות רבות. כמו כן החברה מנהלת ומתחזקת 70 אתרים של בית וירטמברג.
בשנת 1975 מת אביו פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, וקרל ירש את תאריו ואת ראשות בית וירטמברג, מאחר שאחיו לודוויג אלברכט, דוכס וירטמברג ויתר על זכויותיו כשהתחתן בנישואים מורגנטיים. קרל עסק רבות בפעילות חברתית ובנתינת צדקה, והיה חבר בעמותת הצלב האדום הגרמני, קרן הזיכרון של באדן-וירטמברג, ואגודה למען ילדים חולי סרטן. בנוסף, הוא היה חבר הסנאט של אוניברסיטת טיבינגן ואוניברסיטת הוהנהיים, והיה ידיד קרוב של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
בשנת 2002 קיבל קרל מהאפיפיור יוחנן פאולוס השני תואר מפקד במסדר סנט גרגוריוס הגדול, בשל תרומתו לפיתוח החינוך הקתולי של הבישופות של רוטנבורג-שטוטגרט, ובשנת 2008 הוא קיבל תואר דוקטור מהמכללה הפילוסופית-תאולוגית.
ב-7 ביוני 2022 מת קרל בבית חולים ברוונסבורג. את תאריו ירש נכדו וילהלם, דוכס וירטמברג, בן בנו הבכור פרידריך, שנפטר בחיי אביו.
משפחתו.
ב-21 ביולי 1960 התחתן קרל עם דיאן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
ג'ואן מקורד
ג'ואן פיש מקורד (באנגלית: Joan Fish McCord; 6 באוגוסט 1930 – 2004) הייתה קרימינולוגית אמריקאית.
קריירה.
מקורד היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת סטנפורד, תואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת הרווארד, וכן תואר שני נוסף בחינוך, גם מאוניברסיטת הרווארד. את מחקריה ועבודותיה הראשונות פרסמה במשותף לבעלה הראשון, הסוציולוג מקסוול מק'קורד. ב-1987 היא מונתה לנשיאות האגודה האמריקנית לקרימינולוגיה, והייתה האישה הראשונה בהיסטוריה ששימשה בתפקיד זה. היא ידועה בעיקר בזכות מחקריה הניסיוניים המתמשכים לאורך זמן (experimental longitudinal studies) אשר עקבו אחר תוכניות סוציאליות לשיקום וסיוע אשר קידמו גורמים ליברליים וקונסרבטביים כאחד. במהלך הקריירה של מק'קורד, היא הציגה את ממצאי מחקריה אשר, בין היתר, פורסמו בכ-12 ספרים. עבודתה התרכזה במחקר ומעקב בעיקר אחר השפעות התוכניות הסוציאליות עבור בני נוער בסיכון ועברייני נוער, בה הוכח כי התוכניות היו בעלות השפעה שלילית ומנוגדת למצופה. בנוסף מק'קורד חקרה את הגורמים לעבריינות נוער, ופרסמה מחקרים אודות אלכוהוליזם ופסיכופתיה. גישתה המחקרית נחשבת מהפכנית בכך ששילבה ומיזגה מחקרים אמפיריים במדעי החברה עם חשיבה פילוסופית.
Joan McCord
יחסי אסטוניה–צרפת
יחסי אסטוניה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין הרפובליקה הצרפתית.
סקירה כללית.
על פי משרד החוץ הצרפתי "צרפת ואסטוניה מקיימות קשרים הדוקים ודיאלוג פוליטי סדיר." מאז 2014, אזרחים צרפתים יכולים לנסוע ולעבוד בארגון המצטיינים ללוחמה בטרור הסייבר ולהגנה. בשנת 2016 נחתם הסכם טכני דו-צדדי בתחום ההגנה הקיברנטית. בשנת 2017, בבריטניה, נרכשו כלי נשק צרפתים על ידי אסטוניה.
אסטוניה היא מדינה חברה מלאה בלה פרנקופוני וצרפתית היא השפה השלישית בתפוצתה באסטוניה, לאחר האנגלית והאסטונית עצמה. השפה הצרפתית נלמדת בבתי הספר בכל רחבי המדינה וקיים בית ספר תיכון צרפתי "Lycee français de Tallinn".
ביות תת-אדום
מערכת ביות תת-אדום (באנגלית: infrared homing) היא מערכת הנחיה פסיבית לנשק, שנעזרת בפליטת האור בתחום התת-אדום (IR) של המטרה כדי לעקוב ולהתחקות אחריה. לטילים שמשתמשים בביות תת-אדום מתייחסים לעיתים קרובות כ-"טילי חום", כיוון שקרינה אינפרה-אדומה נפלטת בעוצמות משמעותיות רק מגופים חמים. עצמים רבים, כמו מנועי כלי רכב ומנועי מטוסים, מייצרים חום ופולטים אותו בצורת קרינה, וככאלה הם בעלי נראות גבוהה במיוחד בתחום אורכי הגל האינפרה-אדומים של האור (בהשוואה לעצמים שברקע).
ראשי ביות תת-אדום הם אמצעי גילוי פאסיביים, אשר, בשונה ממכ"ם, לא מספקים שום אינדיקציה לכך שהם עוקבים אחרי מטרה. זה הופך אותם למתאימים במיוחד למטרות "התגנבות" לאזור המטרה במהלך עימותים חזותיים, או בעבור שיגור לטווחים ארוכים יותר כאשר מציידים את הטיל עם מערכת ייעודית (forward looking infrared) המספקת רמזים לגבי מיקום מקור הקרינה. תכונה זאת הופכת טילים מבוססי ביות תת-אדום לקטלניים במיוחד; כ-90% מההפלות של מטוסי צבא ארצות הברית ב-25 השנה האחרונות אירעו עקב פגיעת טילי תת-אדום. עם זאת, תכונת הפאסיביות של טילים אלו הופכת אותם גם לנוחים להטעיה באמצעות אמצעי-נגד; נורי הטעיה המושלכים ממטוס המטרה יכולים להציג בקלות מטרות כוזבות בפני ראש הביות. טכניקה זאת עובדת רק אם הטייס מודע לטיל המתקרב ונעזר באמצעי הנגד, וכיוון שבראשי ביות מודרניים הוכנסו שכלולים המאפשרים להם להבחין בין מטרות-דמה למטרות אמיתיות, טכניקה זאת כבר אינה אפקטיבית כבעבר.
ניסויים בגלאי תת-אדום ראשונים נערכו לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה, מהנדסים גרמנים עבדו על פיתוחים של טילי חום ומרעומי קרבה, אך לא הספיקו להשלימם לפני סיום המלחמה. סכמות מעשיות באמת לא הופיעו עד ההצגה של טכניקת הסריקה הקונית וההמצאה של שפופרות הריק במהלך המלחמה. פיתוח מערכות גילוי תת-אדום נגד מטוסים החל בדחיפות בסוף שנות ה-1940, אך הן האלקטרוניקה והן תחום הטילאות כולו היו כה חדשים כך שנדרשה עבודת פיתוח מקיפה ומעמיקה ביותר לפני שהדוגמאות המבצעיות הראשונות נכנסו לשירות באמצע שנות ה-1950. לדוגמאות מוקדמות אלו היו מגבלות משמעותיות והשיגו אחוזי הצלחה נמוכים מאוד בעימותים צבאיים שנערכו בשנות ה-60. בפיתוח הדור החדש של הטילים, בשנות ה-70 וה-80, נעשו התקדמויות טכנולוגיות משמעותיות ששיפרו רבות את הקטלניות שלהם. בדוגמאות המאוחרות ביותר, משנות ה-90 ואילך, הוכנסו בטילים יכולות להתקיף מטרות שנמצאות מחוץ לשדה הראייה שלהם, מאחוריהם, ואף להתביית על מטרות קרקעיות.
המארז שמכיל את חיישן התת-אדום והמכשור האופטי הנלווה אליו נקרא ראש הביות של טיל החום. קוד הקיצור של נאט"ו לשיגור של טיל אוויר אוויר בעל ביות תת-אדום הוא "Fox Two".
היסטוריה.
מחקר מוקדם.