בסוף המאה ה-20 נערך סקר של אתרים ארכאולוגיים צלבניים על ידי בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים בראשותו של החוקר דניס פרינגל. מחקר זה, שהתמקד במבנים צלבניים קטנים יותר כגון חרבת בורגתה ושרידים של מבנים צלבניים נוספים, הוסיף ידע רב להבנת ההתיישבות הצלבנית בארץ ישראל. התיישבות זו הייתה בעיקר של אצילים קטנים שבנו מבנים לא מרשימים אך היו עמוד השדרה של החברה הלטינית-פרנקית בממלכת ירושלים. המחקר סייע גם להבנת היעלמות שכבה זו של וסלים עצמאיים והשתלטות המסדרים הצבאיים.
משנת 1994 עד לשנת 2007 נערכו עונות חפירה רצופות במצד עתרת על ידי צוות חפירה של האוניברסיטה העברית ומשנת 2002 נחפר מחדש מבצר מונפור על ידי צוות חוקרים מאוניברסיטת חיפה במאמץ מחודש לשפוך אור על המבצרים של ממלכת ירושלים.
בשנת 2006 החל רצף של 3 עונות חפירה, בהן נערך סקר מקיף של מבצר המונפור על ידי צוות חוקרים מאוניברסיטת חיפה. המבצר מופה מחדש כהכנה לעריכת תוכנית שיקום מקיפה.
הברלינאי האחרון
הברלינאי האחרון הוא ספר מאת הסופר הישראלי יורם קניוק, שיצא לאור בישראל בשנת 2004, אך ראה אור לראשונה בגרמניה בשנת 2001.
הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, סדרת פרוזה.
סיפור העלילה.
הספר מתאר סדרת מסעות אשר ערך הסופר בגרמניה במשך 20 שנה, החל משנות השמונים ועד עת פרסום הספר. בספר הוא עורך חשבון נפש עם המדינה הגרמנית, אזרחיה, ניצולי השואה, ואביו, יליד גרמניה. כמו כן, מנסה קניוק לברר את הזהות החדשה אשר אימצה לעצמה גרמניה.
קניוק מתאר מפגשים עם אנשים מהרחוב הגרמני, לצד מפגשים עם אינטלקטואלים שונים, דוגמת ויכוח פומבי שערך עם הסופר גינטר גראס ופגישה עם הסופר הגרמני היינריך בל. במסעותיו מציב הסופר שאלות קשות בנוגע לאופיים של הנאצים ומידת האחריות אשר מוטלת על האומה הגרמנית.
Macintosh
אליסון קראוס
אליסון קראוס (באנגלית: Alison Krauss; נולדה ב-23 ביולי 1971) היא מוזיקאית וזמרת קאנטרי ובלוגראס אמריקאית, זוכת 27 פרסי גראמי.
נכון לאוקטובר 2021, זכתה קראוס ב-27 פרסי גראמי מתוך 42 מועמדויות, מה שמציב אותה במקום הרביעי בשיאני הזכיות בפרס זה, אחרי גאורג שולטי, ביונסה וקווינסי ג'ונס. קראוס גם הייתה שיאנית הזכיות לזמרת בהיסטוריה של הפרס עד שביונסה קיבלה את הפרס ה-28 שלה בטקס פרסי גראמי ה-63 ב-2021. קראוס זכתה בגראמי הראשון שלה ב-1991, מה שהופך אותה לאמנית השנייה הצעירה ביותר שקיבלה את הפרס.
ב-21 בנובמבר 2019, זכתה קראוס במדליה הלאומית לאמנויות.
חייה.
קראוס נולדה בדקטור, אילינוי, ארצות הברית. מגיל 5 עד גיל 11 למדה לנגן בכינור קלאסי. בגיל 8 החלה להשתתף בתחרויות מקומיות לכישרונות צעירים בנגינה, ובגיל 10 הייתה לה כבר להקה משלה, עמה זכתה בתחרות כינור במדינת אילינוי. בשלב מוקדם החלה לאהוב גם מוזיקת בלוגראס (bluegrass) ואף זכתה בכמה תחרויות נגינה בסגנון זה. ב-1987, בהיותה רק בת 16, היא הקליטה את אלבומה הראשון "Too Late to Cry".
קראוס הקימה להקה לצורך סיבוב הופעות בארצות הברית בשם "יוניון סטיישן" (Union Station). אלבום הבכורה של הלהקה יצא ב-1989 וב-1990 הגיעה הלהקה להופעות בישראל בחסות מחלקת המדינה של ארצות הברית, כחלק מסיור של הלהקה בכל המזרח התיכון. בשנת 1995 ראה אור אוסף מיצירותיה של קראוס, בשם "Now that I've found you", בו קטעים מאלבומים קודמים שלה כמו גם מהשתתפויותיה בפרויקטים של אמנים אחרים. האלבום זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו הפכה אליסון לכוכבת לא רק בתחום הבלוגראס אלא גם בזרם המרכזי של מוזיקת הקאנטרי. בין היתר שיתפה פעולה עם שאניה טוויין, באלבום מחווה לדולי פרטון שנקרא "Just Like a Woman".
אלבומה של קראוס ו"יוניון סטיישן", "Lonely Runs Both Ways", זכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר לשנת 2005.
בשנת 2007 הקליטה קראוס את האלבום "Raising Sand" יחד עם רוברט פלאנט, אשר נחל הצלחה גדולה וזכה בפרס האלבום הטוב ביותר בטקס הגראמי 2009.
מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה
"מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה" (משמעות מילולית: מתביעה שעילתה (שמתבססת על) מעשה אסור, לא יצמח דבר חיובי דוגמת תרופה) היא טענת הגנה משפטית שמעלה נתבע על מנת להביא לדחיית התביעה על ידי בית המשפט. משמעותה היא כי בית המשפט לא צריך לתת סעד משפטי לאדם אשר תביעתו מסתמכת על מעשה אסור. הטענה מוכרת ומקובלת לשימוש בדיני החוזים אך קיימות מחלוקות באשר ליישומה בדיני הנזיקין. להחלת הכלל "עילה בת עוולה" בדיני הנזיקין, ולאופן החלתו, השלכות משמעותיות הן על תוצאות סכסוכים משפטיים, הן על קביעת מדיניות חברתית והן על הכוונת התנהגות בקרב הציבור.
סקירה תאורטית.
הכלל אשר מקורו במשפט הרומי, עוגן במשפט האנגלי וחדר דרכו למשפט הישראלי. משמעות הכלל בדיני החוזים היא שצד לחוזה בלתי חוקי לא יוכל לתבוע על בסיס חוזה שכזה ולזכות בסעד מבית המשפט. לדוגמה, כרתו שניים חוזה לשיתוף פעולה בביצוע שוד בנק וצד אחד ממאן למלא את חלקו בהסכם. אם בית המשפט יקבל את טענת ההגנה, הוא ידחה את התביעה ולא יעניק לתובע שום סעד בגין הפרת החוזה. למעשה, התוצאה היא: חטאו שניהם כאחד, יד הנתבע על העליונה.
הטעמים לכלל.
הספרות מפרטת טעמים שונים המצדיקים את השימוש בכלל לשם דחיית תביעה. טעם אחד הוא שמירה על כבוד בית המשפט, שכן חוזה בלתי חוקי נתפס כדבר שאינו יאה לעיסוקו. טעם שני הוא החשש שמא הדיון במעשה שאינו כשר יתן לו לגיטימציה בעיני הציבור ויעודד התנהגות בלתי חוקית ובלתי מוסרית. טעם שלישי הוא 'בל יהא חוטא נשכר'. בית משפט שיושיט ידו לתובע ויפסוק סעד לניזוק על בסיס מעשה בלתי חוקי, יסייע בידי החוטא להרוויח ממעשהו האסור.
כנגד טעם שלישי זה, מביא דניאל מור במאמרו ביקורת הגורסת כי גם בהחלת הכלל "עילה בת עוולה" ודחיית התביעה, ייצא החוטא נשכר ואף נשכר גדול יותר. זאת משום שתנאי הכרחי להחלת הכלל על ידי בית המשפט הוא ששני הצדדים, הן התובע והן הנתבע, יהיו חוטאים. דחיית התביעה אמנם תשלול מהתובע שחטא בעסקה בלתי חוקית את זכותו לסעד מבית המשפט, אך באותה נשימה תעניק חסינות לנתבע, אף על פי שנחשד כי חטא פעמיים: גם בעסקה שאינה חוקית וגם בהפרתה.
ביקורת נוספת מובאת במאמרו של חיים הלפגוט ומתייחסת למישור הדיוני. נטען כי הפעלת הכלל מביאה לדחייה על הסף של התביעה, עוד בטרם בחנו באופן קונקרטי את זכויותיהם של הצדדים ואת שאלת השכר העומד על הפרק לאור חטאו של התובע.
טובת הציבור אף היא מחייבת ליצור הרתעה מפני התקשרות בעסקאות בלתי חוקיות. המתקשרים הפוטנציאלים יצפו שהרשויות, ובית המשפט ביניהם, לא יושיטו סעד אם עסקה אסורה תשתבש. דורית ביניש, לשעבר נשיאת בית המשפט העליון, מעלה בעבודת ההסמכה שלה נימוק דומה המתמקד בצורך להרתיע מפני התנהגות עבריינית. לפי נימוק זה, העבריין הפוטנציאלי יחשוש לשאת באחריות נזיקית מלאה אם יינזק ולכן ישקול שלא לעסוק בפעילות בלתי חוקית מלכתחילה. דניאל מור מבקר נימוק זה בטענה שהרתעה זו תפעל גם לכיוון ההפוך ודווקא תעודד התנהגות עבריינית. יעילות ההרתעה, לדידו, מוטלת בספק משום ששני הצדדים חוטאים והכלל למעשה מעניק חסינות מפני תביעות לעבריינים המזיקים. בהענקת חסינות זו, בית המשפט מרתיע מהתנהגות עבריינית מצד אחד, אך מעודד אותה מצד שני.
ולבסוף, שיקולי מוסר. המוסר האובייקטיבי מונע מתן סעד על ידי בית המשפט. התובע אינו ראוי לסיוע לאחר שהתקשר בעסקה בלתי חוקית גם אם הוא ניזוק.
החלת הכלל בדיני הנזיקין - השיקולים המתנגשים.
בפקודת הנזיקין, בניגוד לחוק החוזים, אין הוראה מפורשת המקנה סמכות לבית המשפט לפסול תביעה הנגועה בחוסר חוקיות או מוסריות. קיימת מחלוקת בכתיבה התאורטית בנוגע להחלת ההגנה בתביעות נזיקיות והפסיקה אף היא איננה עקבית בנושא.
הנימוקים המרכזיים בעד ונגד החלת הכלל הם:
הנימוקים החוזיים.
יש הגורסים כי הנימוקים החוזיים התומכים בהחלת הכלל תופסים גם ליישומו בדיני הנזיקין. כפי שפורטו לעיל, הנימוקים העיקריים ליישום הכלל בדיני החוזים הם שמירה על כבוד בית המשפט, החשש ממתן לגיטימציה להתנהגות בלתי חוקית ובלתי מוסרית, עיקרון 'בל יהא חוטא נשכר', טובת הציבור ושיקולי מוסר.
הקוהרנטיות במשפט.
לפי נימוק זה שמובא במאמרו של דניאל מור, בית המשפט לא צריך לתת סעד נזיקי בגין עילה שנשלל ממנה הסעד החוזי. ואולם, סתירה זו אינה מתעוררת בסוגיות נזיקיות מובהקות, שאינן קשורות כלל לדיני החוזים.
הקוהרנטיות נדרשת בהיבט הכללי של מערכת המשפט אך באה לידי ביטוי גם בפרקטיקה הספציפית בכל דיון. בית המשפט עלול להגיע למצב בלתי רצוי בו הוא דוחה תביעה בגין הפרת חוזה בלתי חוקי מן הצד האחד, ומאידך דן בהשלכות הנזיקיות של אותו מעשה אסור.
פקודת הנזיקין כרשימה סגורה.
יש הטוענים כי יש לשלול את הגנת "עילה בת עוולה" משום שאיננה מופיעה בפקודת הנזיקין. הפקודה, לגישתם, כוללת רשימה סגורה של הגנות ועוולות ולא ניתן להחיל הסדרים נוספים שאינם מצוינים בה.
דורית ביניש מבקרת טענה זו וטוענת כי ניתן לראות בכלל "עילה בת עוולה" עקרון-על שאינו כפוף לרשימת ההגנות והעילות שבפקודת הנזיקין, אלא עומד מעליה.
סתירה למגמת דיני הנזיקין.