Take Off Your Pants &amp; Jacket הוא האלבום הרביעי של בלינק-182. הוא יצא ב-12 ביוני 2001 בחברת MCA Records, וכולל בתוכו את הלהיטים "The Rock Show", "First Date", "Stay Together for the Kids", "Anthem Part Two". האלבום מכר יותר מ-10 מיליון עותקים בכל העולם, והגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית.
במקור הודפס באלבום בשלוש מהדורות שונות, כל מהדורה כוללת עטיפה ודיסק בצבע שונה. בכל מהדורה יש שירי בונוס שונים, באחד מהם ניתן למצוא שיר רציני ובשני שיר בדיחה.
בדומה לאלבום הקודם, גם השם של האלבום הזה מהווה בדיחה גסה המתבססת על משחק מילים. לכאורה, הפירוש של שם האלבום הוא: לפשוט את המכנסיים והז'קט. אולם, בלשון הדיבור המילה Jacket, נשמעת כמו Jack it, שמשמעו לאונן. ומכאן, שם האלבום הוא לפשוט את המכנסיים ולאונן.
האלבום גרף הצלחה אדירה, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200 עם מכירות של יותר מ-350,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. זהו האלבום היחיד של הלהקה שהגיע להישגים כאלה.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו על ידי טום דה-לונג', מארק הופוס, וטראוויס בארקר.
שירי בונוס.
בנוסף ל-13 שירי האלבום, ישנן כמה מהדורות מיוחדות שיצאו.
בגרסה המקורית, ישנם שלושה דיסקים שונים המכילים כל אחד מהם שיר בונוס שונים:
ה"גרסה האדומה" (גרסת "Take Off") מכילה את שיר הבונוס:
ה"גרסה הצהובה" (גרסת "Pants") מכילה את שיר הבונוס:
ה"גרסה הירוקה" (גרסת "Jacket") מכילה את שיר הבונוס:
הגרסה המפורשת לדיסק מכילה שלושה דיסקים שונים הכוללים שני שירי בונוס בכל אחד מהם:
ה"גרסה האדומה" (גרסת "Take Off") מכילה את שירי הבונוס:
ה"גרסה הצהובה" (גרסת "Pants") מכילה את שירי הבונוס:
ה"גרסה הירוקה" (גרסת "Jacket") מכילה את שיר הבונוס:
הסמינר היהודי התיאולוגי
שיין גלאגר
שיין גלאגר (באנגלית: Shane Gallagher; ) הוא מוזיקאי אמריקאי, הידוע כגיטריסט בלהקת פאנק רוק ובלהקת +44.
ביוגרפיה.
שיין נולד בג'קרטה, אינדונזיה וגדל בלוס אנג'לס, בשנת 2006, הצטרף גלאגר לטרוויס בארקר, מארק הופוס ולגיטריסט לשעבר של להקת Transplants, קרייג פיירבאו, והקים איתם את הלהקה +44. הוא החליף את קרול הלר, הגיטריסטית הקודמת של +44, אחרי שעזבה את הלהקה כדי להקים משפחה.
אוסקר פיטרסון
אוסקר אמנואל פיטרסון (באנגלית: Oscar Emmanuel Peterson; 15 באוגוסט 1925 – 23 בדצמבר 2007) היה פסנתרן ג'אז ומלחין קנדי. פיטרסון, שכונה על ידי דיוק אלינגטון "המהראג'ה של הג'אז", יצר מעל כ־200 אלבומים וזכה בפרסים ותארים רבים, ביניהם פרס גראמי למפעל חיים ב־1997 ומקום בהיכל התהילה הבינלאומי של הג'אז.
חייו ועבודתו.
פיטרסון נולד במונטריאול, קנדה וכבר בגיל חמש החל אביו ללמדו נגינה בפסנתר ובחצוצרה. לאחר התקף שחפת שתקף אותו בגיל שבע, הוא התרכז בפסנתר. חלק מהאמנים שהשפיעו על פיטרסון בצעירותו היו טדי וילסון, נט קינג קול, ג'יימס פ. ג'ונסון, אך יותר מכולם השפיע על פיטרסון ארט טייטום האגדי. למעשה, אחת ההיכרויות הראשונות של פיטרסון עם טייטום הייתה כשאביו השמיע לו תקליט ישן של הווירטואוז בנערותו. לאחר ששמע את הטכניקה של טייטום, פיטרסון לא הסכים לגעת במקלדת הפסנתר במשך חודשיים.
השפעה נוספת על פיטרסון ועל נגינתו הגיעה מאחותו דייזי פיטרסון סוויני, שהייתה מורה לפסנתר במונטריאול, ולימדה פסנתרני ג'אז רבים וגדולים דוגמת אוליבר ג'ונס וקן סקינר.
במהרה נודע פיטרסון כבעל טכניקה מדהימה ויכולת מלודית ייחודית. הוא פיתח מוניטין מרשים והפך לאורח קבוע ברדיו הקנדי. היכרותו הראשונה עם ארצות הברית הייתה בשנת 1949 בקרנגי הול שבניו יורק באמצעות האמרגן נורמן גרנץ. העבודה עם גרנץ הייתה צעד חשוב בקריירה של פיטרסון. היכרותם של השניים החלה כאשר גרנץ נסע במונית במונטריאול ושמע ברדיו הופעה חיה של פיטרסון במועדון קטן. הוא הורה לנהג לקחת אותו למועדון הזה כדי לפגוש את הפסנתרן. כך החלה מערכת יחסים שנמשכה שנים רבות, כשגרנץ נשאר מנהלו של פיטרסון במשך רוב הקריירה שלו. בזכות גרנץ זכה פיטרסון לנגן עם מוזיקאים חשובים כולל ריי בראון, קולמן הוקינס, בן ובסטר, מילט ג'קסון, הרב אליס, ברני קסל, אד ת'יגפן, לואי ארמסטרונג, סטפן גרפלי, אלה פיצג'רלד, קלארק טרי, ג'ו פס, אניטה אודיי, קאונט בייסי, יצחק פרלמן וסטן גץ.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים הקים פיטרסון את ה"אוסקר פיטרסון טריו" יחד עם ריי בראון וצ'ארלי סמית'. במהרה הוחלף המתופף סמית' בגיטריסט אירווינג אשבי. בהמשך הוחלף אשבי בברני קסל, והלה הוחלף לאחר שנה של הופעות בהרב אליס. כאשר עזב אליס את ההרכב ב-1958, החליטו פיטרסון ובראון לצרף מתופף. תחילה צירפו את גנה גמיג לזמן קצר, לאחר מכן הוא הוחלף באד ת'יגפן. פיטרסון היה המוביל בהרכב במשך כל התקופה, והתפרסם כסולן מבריק. בהמשך ניגנו בהרכב לואי האיס, בודי דורהאם, ריי פרייס, סאם ג'ונס וג'ורג' מרז.
בשנותיו האחרונות פעל תחת חברת התקליטים "טלרק".
בשנת 1974 זכה בפרס גראמי לאלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר" ביחד עם שותפיו לטריו הגיטריס ג'ו פאס והבסיסט נילס-הנינג ארסטד פדרסן.
בשנת 1993 לקה פיטרסון בשבץ שפגע בצדו השמאלי והשבית אותו למשך שנתיים. הוא הצליח להתגבר על המכשול הזה וחזר לנגן, אם כי פחות מהתקופה שלפני האירוע. הוא זכה בפרס גראמי בשנת 1997 על מפעל חיים, וכן זכה בפרס היכל התהילה של הג'אז.
ב-2003 הקליט פיטרסון סרט בשם "לילה בווינה". מן הסרט ניכר שהטכניקה שלו נפגעה עקב גילו. למרות כל זאת הוא המשיך למלא אולמות מסביב לעולם, אם כי רק כחודש בשנה.
אוסקר פיטרסון נפטר ב-23 בדצמבר 2007, בגיל 82.
שיין גאלאגר
טרנסמטרופוליטן
טרנסמטרופוליטן (באנגלית: Transmetropolitan) היא סדרת קומיקס מז'אנר הסייברפאנק שאותה כתב וורן אליס ואייר דריק רוברטסון, אשר פורסמה בין השנים 1997–2002 בחברת DC קומיקס תחת החותם הזמני "Helix" ולאחר מכן ורטיגו. הסדרה הסתיימה לאחר 60 חוברות, ושתי הוצאות חיצוניות לעלילה הראשית: "אני שונא את זה כאן" ו"הזוהמה של העיר". לקומיקס זה הייתה השפעה מרובה בתחום והוא זכה בפרסים אחדים.
העלילה מביאה את קורותיו וכתביו של עיתונאי גונזו מחתרתי וידוע לשמצה בשם ספיידר ג'רוזלם מהעתיד, מחווה לממציא סגנון הכתיבה עיתונות גונזו האנטר ס. תומפסון. ג'רוזלם מקדיש את חייו למלחמה בשחיתות שלטונית ובפשע ממסדי בארצות הברית העתידית. הוא ועוזריו פועלים כדי לשמור שעולמם לא יפול לתהומות הדיסטופיה יותר ממה שהוא עכשיו, בו בזמן שהם נאבקים בתהילה ובממון להם זוכים מאמריו של ספיידר.
סגנונו של הקומיקס פרוע ביותר, והוא מערב אלימות מילולית, פיזית, ולפעמים מנטלית. הסיפור מתרחש חמש שנים אחרי שספיידר ג'רוזלם עזב את העיר, ועבר לגור בהר. שמות אלו הם מושגים סימבוליים, המייצגים את העולם הרועש של הציויליזציה, אל מול הרוגע של החיים הטבעיים. מושגים אלו מתנגשים בנפשו של ספיידר ובעולמו לאורך כל הסיפור.
בחוברת הראשונה, מקבל ספיידר שיחה מהעורך שלו, האומר לו כי הוא חייב לו (לעורך), עוד שני ספרים על פי חוזה, ומכיוון שספיידר אינו יכול לכתוב כשהוא לא בעיר, הוא מוכרח לחזור.
בעיר הוא משיג עבודה מעורך שהוא מכיר, בכתיבת טור שבועי. בעזרת הכעס העצום שלו כלפי מגרעות החברה המודרנית, והאלימות הבלתי מתחשבת שלו, יוצא העיתונאי האקצנטרי למסע בעקבות האמת.
דמותו של ספיידר ג'רוזלם מדורגת במקום ה-45 ברשימה מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי IGN, וכן במקום ה-12 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות, לפי מגזין אמפייר.
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום ה-18 ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
ערבית דרומית
הצבעת אישור
הצבעת אישור היא שיטת הצבעה המשמשת בבחירות, ובה יכול כל מצביע לבחור בכמה מועמדים שירצה. שיטה זו משמשת בעיקר במקרים שבהם יש, בסופה של ההצבעה, מנצח יחיד. מכיוון שהשיטה אינה מדרגת אפשרויות, היא אינה נכשלת בפרדוקס ארו.
ניתן להכליל את הצבעת האישור גם למקרים שבהם יש מספר מנצחים; ואולם, התכונות המתמטיות של הצבעת אישור במקרה של כמה מנצחים שונות מאוד מאלו שיש לה במקרה של מנצח יחיד. ניתן גם לראות בהצבעת אישור מקרה מיוחד של הצבעת טווח, שבו הטווח מוגבל לאפשרויות 1 ('בעד') ו-0 ('נגד') בלבד.
שיטת הצבעת האישור תוארה ב-1968 על ידי האסטרונום גאי אוטוול ובשנת 1971 על ידי רוברט ובר. היא תוארה ב-1977 תחת השם "האריתמטיקה של ההצבעה"
את המונח "הצבעת אישור" טבע רוברט ג'. ובר ב-1976, אבל לפרסומו בין החוקרים הביאו חוקר מדע המדינה סטיבן בראמס והמתמטיקאי פיטר פישברן, ב-1978.
בשיטת הצבעת האישור נעשה לראשונה שימוש ברפובליקה של ונציה במהלך המאה ה-13, ואחר-כך בבחירות לפרלמנט הבריטי, במאה ה-19. האו"ם משתמש בשיטה דומה כדי לבחור את המזכיר הכללי. וריאציה של הצבעת האישור, שבה יש מספר מנצחים, משמשת לבחירת הסנאט הפיליפיני.
הליך ההצבעה.
בפני המצביעים מוצגות כמה אפשרויות (כגון מפלגות או מועמדים). כל מצביע יכול לתמוך או להתנגד לכל אחת מן האפשרויות, ללא קשר בין ההכרעות השונות. האפשרות שזכתה למרב התומכים היא הזוכה.
דוגמה.
במדינה רחוקה יש ארבע ערים: A, B, C ו-D, כמתואר באיור משמאל, ובהן מתגוררים כל התושבים. התושבים מבקשים לקבוע מי מהערים תהיה בירת המדינה, ובאופן טבעי כולם מעדיפים שהבירה תהיה קרובה ככל האפשר למקום מגוריהם. במדינה כזו, יעדיפו תושבי העיר A את עירם, ואחר-כך את הערים C, B ו-D (בסדר זה); ואילו תושבי שאר הערים ידרגו את A אחרונה.