עבודתו ומחקריו.
בזמן לימודיו בברלין, פרסם מספר ספרים, כגון: מתק שפתים, מאת המשורר ר’ עמנואל פראנשיס, , (תרנ"ב) וספר ההשלמה על מסכת ברכות, לרבי משולם בר’ משה מבדרש (תרנ"ג), וכן מספר מאמרים חשובים ב"קובץ על יד". בשנת 1894, הגיש כאמור את עבודת הדוקטורט שלו.
לאחר ששב מאוקספורד הציע לו ברלינר, בהמלצתם של ד"ר דוד רוזין, הד"ר מ' בראן והד"ר דוד קאופמן, להוציא לאור את הדיואן של ר' יהודה הלוי, בהוצאת מקיצי נרדמים. ברודי הסכים ובתנאי שוועדת חוקרים תבדוק את גליונות העבודה שלו ושהדיואן יצא בהדפסה מהודרת. משנתקבלו תנאיו, החל ברודי לעבוד על המהדורה: בין השנים 1894–1909 הוא הוציא לאור את שירי החול בתוספת הערות; בין השנים 1910–1911 הוציא לאור את החלק הראשון (הכולל שתי חוברות) של שירי הקודש; ורק בשנת 1930 הוציא לאור את החלק השני של שירת הקודש (לשירי הקודש הוא לא פרסם הערות). דרך עבודתו על הדיואן כללה: העתקת הטקסט: במהלך העתקתו, הוא ניסה לברר את הנוסח הנכון על פי שני כתבי יד מאוקספורד (כ"י 1971 וכ"י 1970), ובכל מקום שלדעתו נדרש תיקון של הנוסח, הביא את הנוסח המתוקן בגוף השיר ואילו את הנוסח המקורי הביא בהערות; הן הכתיב והן הניקוד של הטקסט הם לרוב תנ"כיים (למעט מקרים יוצאי דופן); בהערות לטקסט: הוסיף באור משלו; רשם שנויי נוסח (לרבות הנוסח השגוי שתיקן, כפי שצוין לעיל); וציין מקור המליצות בהן השתמש המשורר ומקבילות למשוררים אחרים בספרד. מהדורתו של ברודי נחשבת למהדורה הטובה ביותר של שירי ר' יהודה הלוי, ורוב המהדורות לשירי ר' יהודה הלוי שיצאו לאחריה נסמכו עליה, בתוספת תיקונים ועדכונים.
במקביל לעבודתו על הדיואן של ר' יהודה הלוי, יצאו לאור בשנים אלה ספרים נוספים משל ברודי, בעיקר משירת ספרד, אך גם משירת ישראל ממקומות אחרים. כמו כן בשנת תרנ"ו (1896) יסד וערך יחד עם אהרן פריימאן, את כתב העת לביבליוגרפיה עברית: "Zeitschrift für Hebräische Bibliographie". בנוסף, היה אחד העורכים של אנציקלופדיה יודאיקה ואשכול - אנציקלופדיה ישראלית; וכן תרם להשלמת הקונקורדנציה לתנ"ך של שלמה מנדלקרן.
בשנת 1898 פרסם את החיבור: "?Widerspricht der Zionismus Unserer Religion", תחת השם: Dr. H. Salomonsohn. בשנת 1899 הוציא לאור את הספר "שער השיר", עם פרופ' אלברכט. בשנת תר"ע (1910) הוא ביקש להוציא את "אוצר השיר והמליצה", שאמור היה להכיל את כל יצירות משוררי ישראל בימי הביניים, אולם לבסוף עלה בידו להוציא רק שתי חוברות, משל שמואל הנגיד. בשנת תרפ"ב הוציא ברודי לאור, יחד עם ד"ר ווינר, את הקובץ מבחר השירה העברית, שיצא לאור במספר הדפסות. הספר האחרון עליו עבד בשנת תש"ב, השנה בה הלך לעולמו, היה הבאור לדיואן של רבי משה אבן עזרא.
לפני מותו ציווה כי לא יפורסמו חיבורים מפרי עטו שהוא לא פרסמם לפני כן או הודיע כי הוא מתכוון לפרסמם.
זכרו מונצח ברחוב בשכונת קריית שמואל בירושלים.
ספרים שההדיר, חקר והוציא מחדש.
חיים ברודי ההדיר עשרות ספרים עתיקים, פרסם מאות מאמרים וספרים על שירת ספרד; גילה, פרסם ופירש טקסטים אבודים ונשכחים, בהם גם שירים בודדים של משוררים גדולים מתור הזהב של יהדות ספרד ובנוסף חיבר עשרות ערכים אנציקלופדיים, באנציקלופדיה יודאיקה, ובאנציקלופידה ישראלית של אשכול. לפי החוקר א"מ הברמן, אשר עבד עמו שנים רבות במכון לחקר השירה העברית: "כשבע מאות ספרים ומאמרים הם פרי רוחו של ברודי", והם יצאו לאור בכתבי עת רבים. מבין ספריו ניתן למנות את הבאים:
קו לעובד
קו לעובד היא עמותה הפועלת בישראל מאז שנת 1991 ואשר מטרתה להגן על זכויות עובדים בעלי מעמד נמוך, זרים ואזרחים, בישראל ובשטחים הנתונים לשליטתה. העמותה הוקמה, ביוזמת חנה זוהר, על מנת לסייע לעובדים הפלסטינים הרבים שהועסקו באותן שנים בישראל. עם גלי העלייה ממדינות חבר העמים החלו להגיע עולים חדשים שעבדו יחד עם העובדים הפלסטינים והופנו על ידם לעמותה. מאז הורחבה הפעילות לכל העובדים בעלי מעמד נמוך באשר הם.
העמותה מספקת מידע, ייעוץ וייצוג משפטי לעובדים זרים, לפועלים פלסטינים ולישראלים בעלי הכנסה נמוכה.
פעילויות העמותה.
עמותת קו לעובד מפעילה שלושה סניפים בישראל (תל אביב, חיפה ונצרת) בעבר פעלו ושתי שלוחות בשטחי הרשות הפלסטינית (משרדים בקלקיליה וביריחו ורכזי שטח שסייעו לעובדים הפלסטינים המועסקים בהתנחלויות). בעמותה אנשי צוות שכיר ועוד עשרות רבות של מתנדבים הפועלים על בסיס קבוע ועוסקים במתן ייעוץ טלפוני וסיוע פרטני, איסוף מידע ותיעוד מצבם של העובדים החלשים בישראל.
העמותה פועלת במספר מישורים:
"קו לעובד" פועלת במשותף עם ארגונים לא ממשלתיים נוספים (ישראלים וזרים כאחד), כדוגמת האגודה לזכויות האזרח, מוקד סיוע לעובדים זרים ורופאים לזכויות אדם רופאים לזכויות האדם ועוד.., לשינוי מדיניות בנושאים עקרוניים. בין היתר, העמותה פעילה בפורום 'אכיפת זכויות עובדים' (הקליניקה למשפט באונ' ת"א, איתך, משפטניות לצדק חברתי, שדולת הנשים והאגודה לזכויות האזרח) המתמקד בזכויות עובדי קבלן, בפורום 'מהגרי עבודה'. בעבר היה בפרויקט משותף עם ה-PGFTU (הפדרציה הפלסטינית הכללית של איגודי פועלים) בשטחי הרשות הפלסטינית.
מקורות המימון של עמותת קו לעובד הם תרומות של קרנות ואנשים פרטיים. בין התורמות העיקריות:, הקרן החדשה לישראל, האיחוד האירופי, וקרן NDC.. בשנה האחרונה ביצעה העמותה בצורה מוצלחת גיוס המונים.
רוטראקט
מרחשון
חשון
השושלת האטלידית
השושלת האטלידית הייתה שושלת הלניסטית ששלטה בממלכת פרגמון בתקופה ההלניסטית לאחר מותו של ליסימכוס, ממצביאי צבאו של אלכסנדר הגדול. אחד מקציניו של ליסימכוס, פילטאורוס השתלט על העיר בשנת 282 לפנה"ס. אטלוס הראשון הכריז על עצמו כמלך לאחר מלחמתו בגאלים בשנת 230 לפנה"ס. האטלידים שלטו בפרגמון עד מותו של אטלוס השלישי שהוריש את הממלכה לרומאים.
צבא ישראל
נהנתנות
נֶהֶנְתָנוּת או הֵדוֹנִיזְם (מיוונית: Ἡδονισμός, מהמילה הֶדוֹן שפירושה "עונג") היא גישה בתורת המידות בפילוסופיה הגורסת כי תכליתו וסיבתו של כל מעשה אנושי הוא התשוקה להנאה. כהגדרה העונג הוא התגלמות הטוב, והכאב - התגלמות הרע. לצורך העניין עונג נחשב כסיפוק של כל תשוקה שהיא (גופנית ושאינה גופנית), וכאב - צער או סבל מכל סוג. עם זרם זה נמנים אריסטיפוס, אפיקורוס וג'רמי בנת'ם.
אריסטיפוס מקירנה ייסד את זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר מהווה את אחד ממטרותיה של הפעילות המוסרית", גרס אריסטיפוס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון. אפיקורוס טען את אותו הטיעון אך הוא העמיד את ההנאה הרוחנית מעל ההנאה החושית שהיא תלויה רבות במקרה ולא ברצון. הוא גם קבע שאין שום הנאה פסולה כשלעצמה. עקרונות אלו של אתיקה מטריאליסטית שימשו כנשק במלחמה נגד מוסר של ויתור, צווי חובה ומְגַנֵּי ההנאה החושנית. זכותו הטבעית של האדם לאושר המתגלם בהנאה, שימשה גם יסוד בתורת האוטיליטריזם (תועלתנות) של בנתם הגורס "מירב ההנאה למירב האנשים". פרויד דן אף הוא ב"עקרון ההנאה" בפסיכואנליזה שלו.
לתפיסה זו מיוחס פרדוקס ההדוניזם (בהתאם), שטוען שאם האדם מחפש באופן עקבי אחר האושר הוא לא ישיג בו, לעומת זאת אם יעשה מעשים שאינם מכוונים לאושר אישי, יגיע לאושר.
בימינו קיים גם פירוש שלילי לכינוי הדוניסט כרודף תענוגות והנאה.
נהנתנות מופיעה גם כניגוד של "התנזרות" או "סגפנות" (אסקטיציזם), והיא מתחברת למשל לבחירת בית מלון ברמה טובה על פני מלון בינוני, והעדפה של אוכל יוקרתי (גורמה) על פני אוכל פשוט וכו'. פעמים רבות היא נתפסת כמנוגדת לתפיסות חברתיות ותרבותיות, כיוון שדוגלת בדאגה לפרט מסוים ולא לחברה.
אר.אי.אם
הפנתר הורוד
R.E.M.
דת יוון העתיקה
דת יוון העתיקה מקיפה את מכלול האמונות והטקסים של יוון העתיקה כפי שהתבטאו בפולחן, ומהווה את הפן המעשי של המיתולוגיה היוונית. המנהגים הדתיים ברחבי העולם היווני העתיק היו כה מגוונים עד כי מדובר בדתות יוון העתיקה ולא בדת יחידה. המנהגים הפולחניים של היוונים התפשטו מעבר ליוון גופא, אל חופי ואיי איוניה באסיה הקטנה, אל מגנה גרקיה ("יוון הגדולה") - סיציליה ודרום איטליה ואל המושבות היווניות הפזורות במערב הים התיכון כמו מרסיי. להשפעות היווניות על דתם של האטרוסקים משקל מכריע בצמיחת הדת הרומית. המבנה החשוב ביותר ששירת את הפולחן הדתי ביוון העתיקה הוא המקדש היווני אשר שימש גם הוא בסיס למבני דת רומיים.
ישנם חוקרים הסבורים כי הדת היוונית הקדומה נבעה או הושפעה מפרקטיקות שמאניסטיות מהערבה האירו-אסיאתית דרך שכניהם הסקיתים.
מבוא.
במונח "דת יוונית קדומה" יש משום הטעיה. ליוונים הקדומים לא היה מונח ל"דת" במשמעות של מימד של הקיום השונה מממדים אחרים, והמבוסס על אמונה שהאלים שולטים בגורל בני האנוש ותובעים הכרה בהם כתנאי לגאולה. היוונים התייחסו למעשיהם הדתיים כ"דברים הקשורים לאלים" אך שימוש קלוש זה אינו מרמז על קיום מערכת אמונות מחייבת. ליוונים אף לא הייתה מילה מקבילה ל"אמונה". היות שקיום האלים היה נתון, לא היה טעם לתהות אם אדם מסוים האמין בקיום האלים. מאידך יכול הפרט להיראות מודע יותר או פחות לאלים, אך המונח השכיח לכך היה "נומיזאין", מילה הקשורה ל"נומוס" - מנהג, חוק, ומשמעות הפועל שנגזר ממונח זה - להכיר במקומם החוקי של האלים במבנה הדברים ולפעול בהתאם לכך על ידי מילוי החובות כלפיהם. אנשים חצופים היו עשויים להכיר באלים אך להכחיש את מחויבותם לקיים חלק מהמנהגים המצווים. אולם חוסר השיטתיות של ציוויים ומנהגים אלו מקשה להגדיר מה הייתה ההתנהגות הנורמטיבית לגביהם.