הסכך אינו חייב לעמוד על הדפנות עצמן, אלא הוא כשר גם כאשר הוא מונח בגובה מעל הדפנות. במקרה כזה מחשיבים את הדפנות כאילו הן ממשיכות ועולות למעלה (גוד אסיק). אמנם במקרה שיש סכך פסול בצד הסוכה, צריכה הדופן לעמוד צמוד לסכך, שכן אין להסתמך באותה דופן גם על דופן עקומה וגם על גוד אסיק.
לפי ההלכה המקובלת את הסכך יש להניח רק לאחר שיש דפנות לפי הכלל תעשה ולא מן העשוי. אולם יש החולקים על כלל זה ומתירים לכתחילה ורבים אחרים מכשירים בדיעבד.
מעמיד.
נחלקו הראשונים האם גם המעמיד של הסכך צריך להיות מדבר שאינו מקבל טומאה, כמו הסכך עצמו. להלכה פסקו רוב האחרונים שהוא אינו צריך להיות מדבר שאינו מקבל טומאה, ויש שהחמירו שאסור שיקבל טומאה, ורבים נהגו לחשוש לדבריהם לכתחילה.
שחרזאדה (סוויטה סימפונית)
"שחרזאדה" (באנגלית: Scheherazade, ברוסית: Шехерезада, תעתיק - Šekherezada), אופוס 35, היא סוויטה סימפונית מפורסמת מאת המלחין הרוסי חבר קבוצת "החמישה" ניקולאי רימסקי-קורסקוב, שהולחנה בשנת 1888. היצירה, המבוססת על הספר "סיפורי אלף לילה ולילה", משלבת בתוכה שניים מן הסממנים האופייניים למוזיקה הרוסית ככלל ולרימסקי-קורסקוב בפרט: תזמור מסנוור וצבעוני והתעניינות מיוחדת במזרח, דבר שהשפיע רבות על ההיסטוריה של רוסיה הקיסרית. בבלט מאת מיכאל פוקין (Michel Fokine) מלווה המוזיקה מהסוויטה את הריקוד.
הסיפור שמאחורי היצירה.
היצירה מבוססת על סיפור המסגרת של היצירה העממית "סיפורי אלף לילה ולילה". קובץ זה הוא אוסף של סיפורי עם ערביים ממקורות שונים. בסיפור המסגרת מסופר על המלך שאהריאר, שמגלה כי אשתו לא נאמנה לו. הוא מורה על הוצאת אשתו להורג, ומורה לווזיר (השר הבכיר) שלו למצוא לו כלה חדשה בכל לילה. בכל בוקר, לאחר ששכב עם אשתו (לה נישא בערב הקודם) וטרם יהיה באפשרותה לבגוד בו, הוא מוציא גם אותה להורג ומחכה לכלה חדשה ללילה הבא.
לאחר זמן-מה, כשכל נשות הממלכה חיות בפחד, בתו של הווזיר, שחרזאדה מחליטה למרות הפצרות אביה להתחתן עם המלך. בלילה, היא מתחילה לספר למלך סיפור; אולם הסיפור לא מסתיים, ובאור הבוקר היא שותקת ומשאירה את המלך במתח. המלך מבטיח שלא להוציאה להורג, כדי שתסיים לספר לו את הסיפור בלילה הבא. ואולם בלילה הבא, לאחר שסיימה את הסיפור הראשון, החלה בסיפור שני, ושוב השאירה את המלך במתח, כך שקנתה לעצמה חיים ליום נוסף. כך עושה שחרזדה במשך אלף לילה ועוד לילה, עד שלאחר 1001 לילות, כשהיא כבר אם לשלושה מילדי המלך, משתכנע המלך לחזור בו מכוונותיו ולא להרוג את שחרזדה.
היצירה.
היצירה קרויה "סוויטה" לא בשל מחרוזת הריקודים אלא בשל ריבוי הפרקים שבה; מספר הפרקים ביצירה הוא ארבעה. המלחין שוכנע לתת לכל פרק שם תוכניתי, אך הסיר אותם בתקופה יותר מאוחרת לטובת סימוני טמפו וניסיונות לשלב קריאת טקסט ספרותי בתוך היצירה. שמות ארבעת הפרקים הם:
ביצירה מופיעים שני נושאים מוזיקליים עיקריים המהווים את הבסיס להתפתחות הדרמטית מפרק לפרק: נושא אחד המייצג את הסולטאן, ושני המייצג את שחרזאדה.
הנושא המוזיקלי הפותח את הפרק הראשון מייצג את הסולטאן היהיר; השלד המלודי של הנושא בנוי על 4 צלילים יורדים מתוך סולם הטונים השלמים, אך למעשה המנגינה מורכבת ממודוס בעל אופי מזרח-תיכוני, בעל סקונדה מוגדלת. הצגת הנושא בפעם הראשונה מופיעה ב"אוניסון" מרשים של כלי הקשת והבראס, ללא מילוי הרמוני, ובדינמיקה חזקה. כמענה לפתיחה זו, מיד אחר כך מנגנים כלי העץ את ההרמוניה של אותו נושא, אך ללא המלודיה עצמה. מהלך הרמוני זה מהווה מעבר לנושא העיקרי השני של היצירה, זה המייצג את דמותה של שחרזאדה.
נושא זה הוא המייצג את מספרת הסיפור – הלא היא שחרזאדה, אשת הסולטאן. זוהי מלודיה מפותלת ומעוקלת; אך למרות הכול גם מתמידה ועקשנית, הכתובה כסולו לכינור בליווי נבל. הנושא משקף באופן פשטני את דמותה של שחרזאדה: עדינה ונוגה, אך עקשנית ומלאת ערמה.
בהמשך היצירה שני הנושאים חוזרים במניפולציות שונות בכל פרק, כשבולט במיוחד הנושא של שחרזאדה, אשר מהווה מעין קטע מעבר בין חלקים ביצירה, ובכל פעם מתוזמר באופן עשיר ומאתגר יותר עבור נגן הכינור הראשון.
השמעת הבכורה התקיימה בסנקט פטרבורג, ב-28 באוקטובר 1888, בניצוחו של רימסקי-קורסקוב עצמו.
תזמור.
הפרטיטורה כוללת תפקידים לכלים הבאים:
הבלט.
הכוריאוגרפיה לבלט נוצרה על ידי מיכאל פוקין. הליברית נכתב על ידי פוקין עצמו וליאון באקסט (שנודע גם כצייר בארצו, רוסיה), שעיצב בנוסף את התפאורה והתלבושות. הופעת הבכורה של הבלט שהתקיימה ב-4 ביוני 1910, באופרה גרנייה בפריז, נרקדה על ידי ה"בלט רוסס" (בצרפתית "הבלטים הרוסיים").
זאכרי קווינטו
זאכרי ג'ון קווינטו (באנגלית: Zachary John Quinto; נולד ב-2 ביוני 1977) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. מוכר בעיקר בתור סיילר בסדרת המדע-בדיוני "גיבורים" ובהמשך התפרסם תודות לתפקידו כספוק בסרטי "סטארטרק".
ביוגרפיה.
קווינטו נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה וגדל ברובע גרין טרי בפרוורי פיטסבורג, למשפחה נוצרית-קתולית. אביו, ספר במקצועו, מת מסרטן כאשר קווינטו היה בן שבע.
השתתף במחזות זמר וזכה בפרס על שם ג'ין קלי על משחקו בבית הספר התיכון הקתולי שבו למד ואותו סיים ב-1995.
ב-1999 סיים את לימודיו האקדמאים בבית הספר לדרמה באוניברסיטת קרנגי מלון בפנסילבניה.
קריירה.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 2000 בסדרה האחרים בכיכובם של גבריאל מאכט וביל קובס. לאחר מכן הופיע כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה מצליחות: "מגע של מלאכים", "CSI", "מכושפות", "עמוק באדמה" ו"ליזי מקגוויר".
ב-2004 קיבל תפקיד מרכזי בעונה השלישית של הסדרה "24", בתפקיד אדם קאופמן, וב-2006 השתתף בקומדיית המצבים "עכשיו טורי" של ערוץ VH1, לצידה של טורי ספלינג, שהיא גם אחת מיוצרות הסדרה.
בין 2006–2010 שיחק בכל ארבע עונות הסדרה "גיבורים" בתפקיד הנבל סיילר (גבריאל גריי).
ב-2009 גילם את ספוק בסרט המדע הבדיוני "סטארטרק" ב-2013 וב-2016 שב לגלם אותו בסרטי ההמשך "האויב בתוכנו - סטארטרק" ו"". בעת הפקת הסרט השלישי חתם על חוזה לגילום הדמות גם בסרט רביעי בסדרה.
ב-2010 גילם בהפקה מחודשת של המחזה "מלאכים באמריקה" בתפקיד לואיס איירונסון שהוצג באוף ברודוויי.
ב-2011 שיחק בסרט הדרמה של ג'יי. סי. צ'נדור "התמוטטות", בתפקיד פיטר סאליבן, ולקח חלק גם בהפקת הסרט וזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט כחלק ממפיקי הסרט.
בהמשך 2011 הצטרף לקאסט של הסדרה האנתולוגית ", בתפקיד חוזר כצ'אד וורוויק, וב-2012 שיחק בתפקיד ראשי בעונה השנייה של ", בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר אוליבר תרדסון, ועל תפקידו זה היה מועמד לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה לשנת 2013.
ב-2013 השתתף בהעלאה המחודשת של ברודוויי למחזה "ביבר הזכוכית" לצדה של השחקנית שרי ג'ונס.
ב-2015 שיחק במותחן האקשן " בכיכובו של רופרט פרנד, המבוסס על סדרת משחקי המחשב Hitman.
ב-2016 שיחק בסרט המדע הבדיוני " לצד כריס פיין, זואי סלדנה ואידריס אלבה. באותה שנה שיחק בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילם את העיתונאי גלן גריוולד, לצד ג'וזף גורדון-לוויט. בהמשך שיחק לצדה של אליוט פייג' בסרט הדרמה "טלולה" של הבמאית והסופרת שאן הדר.
בשנת 2017 עלתה הדרמה הביוגרפית "אני מייקל" בכיכובו של קווינטו, לצדם של ג'יימס פרנקו ואמה רוברטס.
בשנת 2019 גילם את אלי רובין בעונתה הרביעית של סדרת הטלוויזיה הקומית מבית נטפליקס, "קימי שמידט" בכיכובה של אלי קמפר, ודיבב בעונה השלישית של סדרת האנימציה "פה גדול".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "אמריקה הקטנה" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס.
חייו האישיים.
באוקטובר 2011 קווינטו יצא מהארון. לפני יציאתו, במשך זמן רב תמך קווינטו בזכויות להט"ב וארגונים למען הקהילה בין היתר בפרויקט טרוור.
מ-2010 עד 2013, קווינטו היה במערכת יחסים עם השחקן ג'ונתן גרוף. בקיץ 2013 קווינטו החל לצאת עם הדוגמן מיילס מקמילן, הצעיר ממנו ב-12 שנים. בתחילת 2015, בני הזוג עברו לדירה שרכשו יחד בשכונת נוהו, מנהטן. השניים סיימו את מערכת היחסים שלהם בתחילת 2019.
בשנת 2017, קווינטו מתח ביקורת על העיתוי של החלטתו של השחקן קווין ספייסי לצאת מהארון כחלק מתגובתו להאשמות נגדו על ההטרדה מינית כלפי השחקן אנתוני ראפ. הוא כינה את אופן ההכרזה של ספייסי "עצוב ומדאיג מאוד", בטענה שספייסי מנסה להסיט את תשומת הלב מהטענות על התקיפה המינית לגילוי זהותו המינית.
כיכר שטלה
יוסף אלון
יוסף (ספי) אֵלון (נולד ב-5 באוגוסט 1951) הוא נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע בדימוס. מאפריל 2007 ועד אפריל 2008 כיהן כשופט בפועל (מינוי זמני) בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
יוסף אלון נולד בשנת 1951 בירושלים, למשפטן פרופ' מנחם אלון (לימים המשנה לנשיא בית המשפט העליון), ולרות לבית בוקסבוים. אחיו הם הסופר ארי אלון, השר וחבר הכנסת לשעבר הרב בני אלון, והרב מוטי אלון.
אלון סיים את לימודיו בישיבה התיכונית מדרשית נעם בפרדס חנה. שירת שירות חובה בצה"ל ואף נפצע במהלך מלחמת ההתשה.
בשנת 1974 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, התמחה בבית המשפט המחוזי בירושלים אצל השופטת מרים בן-פורת ובאוקטובר 1975 הוסמך כעורך דין. אלון עבד תקופה קצרה בפרקליטות המדינה ולאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בתחום המסחרי, תחילה כשכיר ומאוחר יותר כעצמאי.
בשנת 2001 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. באפריל 2007 מונה לשופט בפועל (מינוי זמני) בבית המשפט העליון.