ב-16 בינואר 2011 הכריז מרטין שהוא יצביע נגד קוואן בהצבעת האמון הבאה שתתקיים במפלגה במנהיגותו. הוא הציע להתפטר מתפקידו כשר החוץ, אך קוואן דחה את הצעתו זו. בהצבעה שהתקיימה הביעה המפלגה את אמונה בקוואן ובעקבות זאת הוא קיבל את התפטרותו של מרטין.
ב-22 בינואר הודיע קוואן כי הוא מתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה אך ימשיך לכהן כטישך. במהדורת חדשות מיוחדת ששודרה באותו ערב ברשת הטלוויזיה RTÉ, עלו לשידור כמה מחברי הדאל אירן מטעם פיאנה פול והעניקו גיבוי למרטין כמועמד למנהיג המפלגה. מאוחר יותר באותו ערב הכריז מרטין רשמית על כוונתו לגייס תמיכה לבחירתו כמנהיג המפלגה. כבר בשלב זה הוא נראה כמי שמוביל במירוץ. עם זאת, כמה מועמדים נוספים הציגו את מועמדותם. שר האוצר לניהן נחשב כיריבו הגדול ביותר של מרטין בהתמודדות. עם זאת, מעמדו היה חלש בשל הצהרת התמיכה שלו בקוואן שבוע קודם לכן. לשר ההגנה, איימון או'קוויב ולשרת המסחר מרי הנפין, היו בסיסי תמיכה שונים מאלו של מרטין, אך מצומצמים מאוד.
ב-26 בינואר התכנסו חברי סיעת פיאנה פול בדאל אירן כדי לבחור מנהיג חדש למפלגה. מועמדותו של מרטין הוצעה על ידי שר העבודה דארה קאלרי ועל ידי שרת הגמלאים וקידום הבריאות אניה בריידי והוא קיבל בהצבעה 33 קולות. מספר זה היה כפול ממספר הקולות של או'קוויב אך עדיין לא היה מספיק כדי להיבחר. לאחר שהנפין ולניהן פרשו מהמרוץ והקולות שהם זכו בהם התפצלו בין מרטין לבין או'קוויב, גרף מרטין בסופו של דבר 50 קולות ונבחר כמנהיג השמיני של פיאנה פול. לאחר ניצחונו הוא התחייב לחדש את נעוריה של המפלגה כמפלגת מרכז, מתוך אמונה שפיאנה פול מעולם לא פנתה לציבור האירי במונחים של שמאל או ימין.
מרטין הוביל את המפלגה בבחירות הכלליות שנערכו ב-25 בפברואר 2011, בהן היא הובסה בתבוסה הקשה ביותר שנחלה מפלגת שלטון בכל תולדותיה של אירלנד. כוחה של המפלגה ירד בחצי ובסופה של ספירת הקולות התברר כי המפלגה איבדה 57 מושבים בדאל אירן, ירידה של 75%. בדאל אירן החדש שנבחר יוצגה פיאנה פול ב-20 מושבים והפכה למפלגה השלישית בגודלה בבית, הפעם הראשונה ב-79 שנים בהם היא הייתה המפלגה הגדולה ביותר.
בעוד שמרטין ואחרים בחוגי ההנהגה של המפלגה סיכמו כבר בשלב מוקדם שהם לא ייבחרו מחדש לכהונה נוספת של הממשלה, הם הופתעו מגודל התבוסה. הם קיוו שהמפלגה תזכה בלפחות 30 מושבים. בפתחו של מה שתואר כ"תבוסה בממדים היסטוריים", התחייב מרטין לגרום למפלגה לחדש את פניה בכל הדרגים.
במסע הבחירות לסנאט המליץ מרטין על עשרה מועמדים, מתוך כוונה להזרים דם חדש למפלגה. מהלך זה הוביל לתרעומת מצד הסנאטורים המכהנים של המפלגה. מתוך עשרת מועמדיו של מרטין נבחרו רק חמישה, אם כי הישגיה של המפלגה בבחירות אלו עלו על כל הציפיות.
באוגוסט חבר מרטין לגיי ביירן כמועמד אפשרי לנשיאות, אך מהלך זה גרם למחלוקת במפלגה שהעדיפה מועמד משורותיה, בריאן קראולי, שהחריף על רקע סירובו של ביירן להצעה ופרישתו של קראולי מהמרוץ. בסקר דעת קהל שנערך בספטמבר ירדה התמיכה בפיאנה פול ל-10%, קצת פחות מהישגיה בבחירות שנערכו בפברואר.
2016–2018.
ב-2016 מתח מרטין ביקורת על מפלגת השלטון פינה גייל בשל תוכניותיה להורדת שיעור המיסוי באירלנד לרמה הנהוגה בארצות הברית. בבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה הוביל מרטין את פיאנה פול להתאוששות צנועה ומספר מושביה בדאל אירן עלה ל-44 מתוך 158.
ב-2018 הצהיר מרטין שהוא יתמוך בהקלה בחוקי ההפלות המלאכותיות באירלנד ודיבר על "חוסר גמישות אכזרי והשלכות בלתי צפויות". הוא ציין ש"הוא יצביע בעד ביטול התיקון השמיני כדי לאפשר הפלות על פי בקשה עד לסוף השליש הראשון של ההריון", ובכך הוא גרם לעימותים פנימיים בפיאנה פול. 31 מתוך חברי הדאל אירן וחברי הסנאט של המפלגה התייצבו לצילום משותף שהראה את התנגדותם לביטול התיקון השמיני, כמחצית מכלל נציגי המפלגה.
באוקטובר אותה שנה השתררה מבוכה במפלגה כאשר סיפרה סורשה מקנספיי שמרטין הבטיח לה שהיא תהיה מועמדת המפלגה בבחירות בצפון אירלנד, בניגוד לדעת המפלגה.
בנובמבר התעמתו מרטין וליאו ורדקר בנוגע להגדלת המס על הדלקים שכמעט והוביל לפיזור הדאל אירן. בדצמבר החליט מרטין על כניסה למשא ומתן על הסכם תמיכה (confidence-and-supply). באותו חודש הוא פסל אפשרות של עריכת בחירות כלליות ב-2019.
טישך.
ב-27 ביוני 2020 מרטין כטישך (ראש ממשלת אירלנד), במסגרת הסכם קואליציוני היסטורי בו חברה מפלגתו, פיאנה פול ליריבותיה ההיסטוריות, פינה גייל והמפלגה הירוקה. 93 מחברי הדאל אירן הצביע עבורו מול 63 מתנגדים. יומיים לאחר מכן התעוררה מחלוקת בין מרטין לבין שאר מנהיגי המפלגה על כך שהוא לא מינה שרים ממערב אירלנד ועל כך שדארה קאלרי מונה כמצליף הראשי ולא כשר.
חיים אישיים.
מרטין נשוי למרי אושיי, שאותה הוא הכיר בתקופת לימודיו באוניברסיטה ולשניים חמישה ילדים. באוקטובר 2010 הלכה לעולמה בתו הצעירה לנה לאחר שסבלה מבעיות לבביות. 11 שנים קודם לכן נפטר בנם התינוק בלידתו.
משרד הבריאות האוקראיני
משרד הבריאות של אוקראינה
סיפור שלוש אהבות
סיפור שלוש אהבות (באנגלית: The Story of Three Loves) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1953 המורכב משלושה סיפורי אהבה:
הסיפורים מוקרנים ברצף בשיטת פלשבק כאשר המשתתפים הראשיים בהם נמצאים על אוניית נוסעים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
המאהב הקנאי.
הכוריאוגרף צ'ארלס קודריי (ג'יימס מייסון) בוחן את רקדנית הבלט פולה וודוורד (מוירה שירר). היא רוקדת יפה אך לפתע מתמוטטת. היא מובאת לבית דודתה לידיה (אגנס מורהד) ורופא שבודק אותה אומר שיש לה בעיה בלב ולכן ממליץ שתפסיק לרקוד.
פולה צופה בהופעה מרשימה של להקת הבלט בלונדון ולאחר ההופעה היא נשארת באולם הריק ומתחילה לרקוד על הבמה. צ'ארלס צופה בה ומתרשם מאוד מהריקוד שלה. הוא מרגיש שיש בידיו כישרון גדול. הוא מזמין אותה לביתו ומצייד אותה בבגד ובנעלי בלט והיא רוקדת לפניו לצלילי הרפסודיה על נושא של פגניני מאת רחמנינוב.
צ'ארלס מתאהב בה ורוצה לנשקה אך היא מצליחה להתחמק, להגיע לביתה ולספר לדודתה על מה שקרה. לאחר זאת היא מתמוטטת ומתה.
מדמואזל.
בבית מלון ברומא מתאכסנים הילד תומאס קמפבל (ריקי נלסון) ומורתו לצרפתית המכונה "מדמואזל" (לסלי קארון) שגם אחראית עליו מאחר שהוריו נמצאים בטיול. תומאס משתעמם בשעורי הצרפתית, יוצא מהמלון ומגיע לבית סמוך בו מתגורר אישה מבוגרת בשם הייזל פניקוט המכונה "מכשפה" (אתל ברימור). היא שואלת את תומאס לרצונו והוא אומר שהוא רוצה להפוך למבוגר. היא נותנת לו סרט ומבקשת שבשעה שמונה בערב, יצמיד את הסרט למצחו וילחש את שמה ואז יהפוך לגבר צעיר עד חצות.
הוא עושה זאת והופך לבחור צעיר ונאה (פארלי גריינג'ר), יורד לבר ואישה מנסה לפלרטט איתו (ז'ה ז'ה גאבור).
הוא יוצא ופוגש את "מדמואזל" ומתחיל לשוחח אתה על שירה צרפתית. מתפתח ביניהם סיפור אהבה קצר מלווה בחיבוק ונשיקה. לקראת חצות הוא נפרד ממנה ואומר לה שייפגש אתה למחרת בתחנת הרכבת. הוא חוזר לחדרו, לוחש את שמה של הייזל פינקוט וחוזר להיות ילד.
"מדמואזל" מגיעה למחרת לתחנת הרכבת ומוצאת את תומאס והוריו העומדים לעלות על הרכבת. "האהוב" שלה לא הגיע. היא נתקלת בגברת פניקוט בתחנה וארנקה של פניקוט נופל ותכנו מתפזר. היא אוספת את הכל פרט לסרט שנשכח. כעת באנייה הסרט נשמט מארנקה. היא מרימה אותו ואז גבר צעיר מביט בה בחיבה ואומר כי הוא זוכר אותה מתחנת הרכבת. הם צועדים ביחד וסיפור אהבה חדש מתחיל.
שיווי משקל.
פייר נרבל (קירק דאגלס) עומד ליד נהר סן בפריז. לפתע הוא שומע צעקות שמישהו קפץ מהגשר. הוא קופץ למים ומציל אישה צעירה (פייר אנג'לי). הוא מבקר אותה בבית החולים, מנסה לעודד אותה ומזמין אותה לביתו לאחר שתשתחרר.
היא מספרת לו ששמה נינה וכי בעלה הוצא להורג במחנה ריכוז גרמני. הוא עמד לברוח והיא שלחה לו פתק באמצעות שליח וכתבה לו שלא יברח כי המקום עומד להיכבש בקרוב על ידי בעלות הברית. השליח מסר את הפתק לגרמנים והם הוציאו את בעלה להורג. היא רואה את עצמה אשמה במות בעלה ולא אכפת לה למות.
פייר היה בעבר אמן מפורסם בטרפז מעופף בקרקס. הוא לקח כל הזמן סיכונים עד שיום אחד בת זוגו לטרפז נפלה את מותה. חבריו האשימו אותו ברצח ואילו הוא טען שזו תאונה. הוא שואף לחזור לקרקס ומציעה לנינה להיות שותפה שלו והיא מסכימה.
הוא מתחיל לאמן אותה והיא מתקדמת יפה. לבסוף מגיע אמרגן מפורסם והם מתבקשים לבצע את "קפיצת המוות" ללא רשת ביטחון. פייר מסרב אך נינה מסכימה והם מבצעים את הקפיצה המסוכנת בהצלחה ועוזבים את הקרקס מחובקים.
אורי אשר
אורי אשר (נולד ב-11 בדצמבר 1946) הוא מדען מחשב ומתמטיקאי יישומי ישראלי-קנדי, חבר החברה המלכותית של קנדה.
קורות חיים.
אשר נולד לזוג הורים מהגרים מפולין אשר הגיעו לפלשתינה בשנות ה-30 המוקדמות, למד בתיכון חדש בתל אביב ובשנת 1964 התגייס לצנחנים. לאחר שחרורו השלים תואר ראשון ושני במתמטיקה שימושית באוניברסיטת תל אביב ומיד אחר כך המשיך לדוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת מינסוטה במינאפוליס, ארצות הברית.
בשנת 1976 הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת קולומביה הבריטית שבקנדה ובשנת 1986 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. אשר הרבה לקיים מחקרים משותפים עם חוקרים בולטים במדעי המחשב ומתמטיקה יישומית מאוניברסיטת תל אביב ומכון ויצמן, לשם הגיע במסגרת שנת שבתון.
מחקריו.