אלכסנדר מליק-פאשאייב
אלכסנדר שמילייביץ' מליק-פאשאייב (בארמנית: Ալեքսանդր Մելիք-Փաշայան – אלכסנדר שאמיל מליק-פאשאיאן, ברוסית: Алекса́ндр Шами́льевич Ме́лик-Паша́ев; 23 באוקטובר 1905 – 18 ביוני 1964) היה מנצח ארמני-רוסי וסובייטי, יליד גאורגיה, מלחין, פסנתרן ומורה. בשנת 1951 הוענק לו התואר "אמן העם של ברית המועצות". נודע במיוחד כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של תיאטרון האופרה בולשוי במוסקבה בשנים 1953–1963.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
מליק -פאשאייב נולד בשנת 1905 ביישוב שולאוורי, כיום שאומיאני, במחוז כארתלי תחתית שבגאורגיה, בימי האימפריה הרוסית, במשפחה של ארמנים שמצד האב מוצאם באזור שושה (שושי) (בחבל קרבאך). היישוב שולאוורי השוכן כ-40–50 ק"מ מטביליסי, היה מאוכלס בעיקר בארמנים. מליק-פאשאייב היה הבן הקטן מתוך שמונה ילדים, שמתוכם שרדו בילדות ששה בנים. האב, שאמיל, היה שופט. האם, יקתרינה גאורגייבנה, הייתה בת למשפחה הארמנית "'כלנתרוב" (כלנתריאן) הוותיקה, שמוצאה הרחוק היה באזרבייג'ן. בני מליק-פאשאייב עברו לגור בהמשך בטביליסי. . אלכסנדר התייתם מאביו בגיל ארבע או חמש ואחיו הבכור, גאורגי, שהיה בוגר, משפטן בהכשרתו, לקח אותו לחסותו כל ילדי המשפחה קיבלו חינוך מוזיקלי ממורה פרטית לפסנתר, אולם אלכסנדר לא נמשך לשיעורה והיא הגדירה אותו לבלתי מוכשר למוזיקה. עם הזמן הוא הקסימו אותו הקלטות אופרות בגרמופון המשפחתי וכן מופעי האופרה שצפה בהם בבית האופרה של טביליסי. התחיל להתקדם בנגינת פסנתר, קריאת תווים וגם הלחנה בלימוד עצמי, בדרך כלל על ידי חיקוי אופרות שעיין. מאוחר יותר למד בקונסרבטוריון בטביליסי, אצל ניקולאי צ'רפנין.
הקריירה בטביליסי.
בעידוד זמר האופרה יסצקי החל משנת 1921 פעל כפסנתרן-רפטיטור של תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי (כיום התיאטרון הגאורגי לאופרה ולבלט על שם פליאשווילי). בשנים 1923–1931 איוואן פליאשווילי, אחיו של המלחין הלאומי זכריה פליאשווילי, קידם אותו כמנצח במוסד מוזיקלי זה. המופע הראשון שמליק-פאשאייב ניצח עליו היה האופרה "ליילה" מאת ויקטור דולידזה. בבית האופרה של טביליסי התוודע מליק-פאשאייב לזמרים ידועים כמו סרגיי מיגאי, ולריה ברסובה, אלכסנדר פירוגוב, וסרגיי למשב הצעיר. בשנת 1924 ניצח מליק-פאשאייב על האופרות
"פאוסט מאת גונו, "כרמן" מאת ז'ורז' ביזה ו"יבגני אונגין" מאת צ'ייקובסקי בבית האופרה והבלט של לנינאקאן (שחזרה כיום לשמה המקורי גיומרי) . בשנת 1929 ו-1931 הופיע גם בירוואן.
לימודיו ופעילותו המוזיקלית ברוסיה.
בעזרת מלגה ממשלתית בשנים 1928–1930 למד מליק-פאשאייב בקונסרבטוריון הממלכתי בלנינגרד (כיום סנט פטרסבורג).
הוא למד אמנות הניצוח אצל ניקולאי מאלקו - עד להגירתו למערב - ואחר, רוב התקופה, אצל אלכסנדר גאוק. בתחום תאוריית המוזיקה השתלם אצל ח.ס. קושנריוב וו.ו.שצ'רבצ'וב. נכח גם בשעוריו של הזמר איוואן ירשוב. בתקופת שהותו בלנינגרד רושם עז עשו עליו כמה מהמנצחים האורחים מגרמניה, בעיקר ברונו ולטר ואוטו קלמפרר. אחרי סיום בהצטיינות את לימודיו בלנינגרד שב מליק-פאשאייב לזמן קצר בטביליסי ושיתף פעולה עם במאי האופרות ולדימיר לוסקי.
בולשוי תיאטר.
החל משנת 1931 הוזמן על ידי מלינובסקאיה, מנהלת התיאטרון בולשוי, לעבוד אצלה במוסקבה. נענה בחיוב אחרי היסוסים וסירוב התחלתי, ובהתאם לבקשתו, הופיע לראשונה בבולשוי כמנצח על האופרה "אאידה".
בשנת 1953 החליף את ניקולאי גולובנוב בתפקיד המנצח הראשי של התיאטרון בולשוי ונשאר בתפקיד עד שנת 1963. בתקופתו הורחב רפרטואר האופרה ליותר אופרות מן הרפרטואר ה"מערבי" (לרבות יצירות של ורדי, ז'ול מאסנה, רוג'רו ליאונקוואלו, ביזה, פוצ'יני ), גם כן כמה אופרות רוסיות חדשות מאת דמיטרי קבלבסקי או יורי שאפורין.
בשנים 1933–1934 היה גם המנהל המוזיקלי של הסטודיו לאופרה שעל יד הקונסרבטוריון של מוסקבה .
בשנת 1963 כיהן מליק-פשאשייב כמנהל מוזיקלי של אירועי "עשור התרבות הארמנית" במוסקבה. ב-1956 התמנה ליועץ לאריועי "העשור השני" שאורגנו במוסקבה.
בשנת 1943 פונה יחד עם כל צוות התיאטרון בולשוי לעיר קויבישב (סמרה) והם מסרו את פרס סטלין שזכו בו לקרן ההגנה.
עם ביצועי האופרה שבהם הצטיין ניתן למנות "רוסלן ולדומילה" מאת גלינקה, פיק דאם ו"נעלי המלכה" מאת צ'ייקובסקי, "מלחמה ושלום" מאת פרוקופייב, וילהלם טל מאת רוסיני
מליק-פאשאייב ניצח גם יצירות סימפוניות מונומנטליות של בטהובן, ורדי, יוהנס ברהמס, צייקובסקי,
רימסקי-קורסקוב, שוסטקוביץ' ואחרים. המנצח הגרמני הרמן אבנדרות שביקר בברית המועצות באותה תקופה העריך מאוד את ביצועה של תזמורת הבולשוי את האופרה של בטהובן, פידליו,
מליק פאשאייב ניצח שוב באופרה של ירוואן בשנת 1958 וכמו כן ערך סיורי קונצרטים בחוץ לארץ. ניצח שם בין היתר על מופעי אופרה כמו הנסיך איגור (מאת בורודין 1958) ו"כרמן" מאת ביזה בפראג, "פיק דאם" (1961) בקובנט גרדן ב לונדון ובאוסטרבה, פאוסט בבודפשט, וכן אאידה (1963) שוב בקובנט גארדן עם גלינה וישנבסקאיה בתפקיד הראשי.
מליק פאשאייב נפטר מהתקף לב במוסקבה בשנת 1964, בגיל 58, זמן לא רב אחרי שאולץ בהפתעה לפרוש מתפקידו בבולשוי לטובת יבגני סבטלנוב . הוא הובא לקבורה בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה (גוש ג)
חיוו האישיים.
מליק-פאשאייב היה נשוי לרקדנת הבלט מינה סולומונובנה שמלקינה (1995-1909), רקדנית סולנית של תיאטרון בולשוי
בנו, אלכסנדר (אלכסנדר אלכסנדרוביץ') מליק-פאשאייב (יליד 1941) הוא אמן, חוקר רוסי ידוע בפסיכולוגיה של האמנות.
בשנים 1934–1940 הזוג מליק-פאשאייב נמצא בידידות קרובה עם הסופר מיכאיל בולגקוב ואשתו, ילדה.
יצירות.
מוזיקה קולית.
רומנסות.
על שירים מאת אלכסנדר פושקין, איליה ארנבורג וכו'
מבחר דיסקוגרפיה.
איכותו המיוחדת של אמנותו נשמרה בהקלטות רבות עם תזמורת תיאטרון בולשוי:
קישורים חיצוניים.
Бecкoмпрoмиccный pыџapь иcкуccтвa - האביר הבלתי מתפשר של האמנות
The Beginning (אלבום של בלאק אייד פיז)
The Beginning (בעברית: ההתחלה) הוא אלבום האולפן השישי של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. האלבום יצא לאור ב-26 בנובמבר 2010 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. מתוך האלבום שלושה סינגלים.
אני צועד במוסקבה
אני צועד במוסקבה (ברוסית: Я шагаю по Москве) הוא סרט סובייטי משנת 1964 בבימויו של גאורגי דאנליה והופק על ידי אולפני מוספילם. בסרט מככבים ניקיטה מיכאלקוב, אלכסיי לוקטוב, יבגני שטבלוב וגלינה פולסקיקה. בסרט מופיעים בהופעת קמע ארבעה אמנים עממיים של ברית המועצות: רולאן ביקוב, ולדימיר בסוב, לב דורוב ואינה צ'וריקובה.
הסרט, שנחשב לאחד הסרטים המאפיינים את עידן ההפשרה של חרושצ'וב, הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן ב-1964 וזכה בפרס עבודת הצילום של הצלם ואדים יוסוב, הידוע בעיקר בזכות שיתוף הפעולה שלו עם אנדריי טרקובסקי.
פסקול.
נעימת הנושא המפורסמת, שבוצע על ידי מיכאלקוב, נכתבה על ידי המלחין אנדריי פטרוב.
The E.N.D.
(קיצור של: The Energy Never Dies, בעברית: האנרגיה לעולם לא מתה) הוא אלבום האולפן החמישי של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. האלבום יצא לאור ב-3 ביוני 2009 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. מתוך האלבום שישה סינגלים.
ציפורה כגן
ציפורה כגן (17 ביוני 1931 – 31 בדצמבר 2021) הייתה חוקרת ספרות ישראלית, שהתמחותה הייתה עיון בכתבי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. חוקר הספרות אבנר הולצמן כתב כי "תכונת היסוד המאפיינת את עבודתה – חיפוש הרציפות בין עולם המסורת היהודית וספרותו ובין התרבות היהודית המודרנית – ניזונה מחוויית חייה כמי ש'הציצה ונפגעה' ועם זאת הוסיפה לשמור על קשר אורגני חם עם צור מחצבתה."
ביוגרפיה.
כגן נולדה כציפורה מנדל למשפחה חרדית בתל אביב, עזבה את הדת בנעוריה ופנתה להוראה. בתחילת שנות החמישים נישאה למשורר אליעזר כגן. בשנות השישים פנתה ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. תחילה התמחתה בתחום האגדה, המדרש והספרות העממית, וכתבה עבודת גמר לתואר השני על גלגולי מוטיבים בסיפורים על נשים באגדת חז"ל ובסיפור העממי של עדות ישראל.
בהמשך לעבודה על חקר האגדה ובהשראת מורה שמעון הלקין החלה להתמקד בעבודות ברדיצ'בסקי, בהן עסקה בעבודת הדוקטורט שלה (1972).
כגן הייתה מראשוני המורים באוניברסיטת חיפה, בה לימדה מ-1970 בחוג לספרות עברית והשוואתית, והתקדמה עד דרגת פרופסור מן המניין. מ-1989 עד 2002 נמנתה עם עורכי כתב העת של החוג, "דפים למחקר בספרות". ב-1999 פרשה לגמלאות.
כגן נפטרה ב-31 בדצמבר 2021 בגיל 90.
סופרימס
אוליביה רודריגו
אוליביה איזבל רודריגו (באנגלית: Olivia Isabel Rodrigo; נולדה ב-20 בפברואר 2003) היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית. היא ידועה בשל תפקידיה כפייג' אולברה בסדרת הילדים של ערוץ דיסני "ביזארדבארק", וניני סלזר-רוברטס בסדרה המוזיקלית של דיסני+, "". היא הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, "Sour" בחודש מאי 2021.
ביוגרפיה.
רודריגו נולדה ב-20 בפברואר 2003 בטמקולה, קליפורניה. היא ממוצא פיליפיני מצד אביה וממוצא גרמני ואירי מצד אמה. רודריגו החלה לעסוק במשחק כשהשתתפה בהפקות בית הספר כשהייתה תלמידה בבית ספר יסודי. רודריגו ומשפחתה עברו להתגורר בעיר מורייטה שבקליפורניה כשלוהקה לתוכנית ביזארדבארק.
קריירה.
קריירת משחק.