מרבית הסנפירים של הכריש (גביים, צדיים, ירכיים וסנפירי הזנב) הם בעלי קצוות לבנים, אף על פי שמאפיין זה עשוי לא להתקיים אצל כרישים צעירים או אצל חלק קטן מהבוגרים. בנוסף לקצוות הלבנים, הסנפירים עשויים להיות בעלי גוון מנומר, ועל סנפיריהם של הכרישים הצעירים עשויים להופיע כתמים שחורים. לכריש מספר סוגי שיניים: השיניים שבלסת התחתונה בעלות קצה משונן, הן קטנות באופן יחסי וצורתן דמוית משולש. מצדו האחד של הסימפיזיס (Symphysis) נמצאות 13 שיניים, ומצדו האחר 15. השיניים שבלסת העליונה משולשות גם הן, אולם הן גדולות ורחבות יותר, וקצותיהן מחודדים לחלוטין. באופן דומה, מכל צד של הסימפיזיס נמצאות 14 או 15 שיניים בלסת זו.
תזונה.
תת-המין "C. longimanus" ניזון בעיקר מדיונונים ודגי גרם בעלי העצמות. עם זאת, הדיאטה שלהם יכולה להיות יותר מגוונת ופחות בררנית - הם נצפו אוכלים גם טריגונים, צבי ים, עופות ים, חלזונות, סרטנים, פגרים ממחלקת היונקים, ואפילו זבל שנזרק מספינות. דגי גרם מהם הם ניזונים כולל אלפיזאוריים, דגי משוט, ברקודות, צניניתיים, רעמתניים, שפודניים, טונות, ומקרלים. שיטות הטריפה והאכילה העיקרית היא לנעוץ שיניים בקבוצה של דגים ולשחות עם פה פתוח לתוך להקות של טונה. כאשר הוא צד מזון עם מינים אחרים, הוא הופך להיות אגרסיבי, ולעיתים אף תוקף את "אחיו" לצייד.
התנהגות.
כריש ארך-גף נוהג בדרך כלל להתבודד ולנוע באיטיות. אף שאינם נחשבים לכרישים מהירים, הם מסוגלים לפרוץ בשחייה מהירה בפתאומיות. פעמים רבות ניתן לצפות בהם מתחרים על מזון זמין עם כרישים אחרים ממין כריש משי, כשהם מפצים על השחייה הנינוחה באמצעות התנהגות אגרסיבית.
כאשר מספר פרטים נפגשים במקור מזון יכול להתרחש מה שקרוי "טירוף אכילה". כריש ארך-גף הוא טורף תחרותי ואופורטוניסטי אשר יעדיף לנצל בכל מחיר את משאבי המזון הקרובים על פני הימנעות מצרות לטובת ארוחה קלה יותר בעתיד.
בשונה ממינים אחרים, לא נראה כי קיימת הפרדה לפי מין או גודל. כריש ארך-גף מתלווה לעיתים ללהקת דגי טונה או להקת דיונונים לאורך מרחק רב. בנוסף, הוא מתלווה למיני לווייתנאים כגון דולפינים וגלובי שחור כאוכל נבלות. היצר להלוות ללהקות דגים כה חזק, עד כי הם יתלוו גם לספינות וכלי שיט אחרים. כאשר ציד לווייתנים נעשה במים חמים, היו כרישים ארכי-הגף אחראיים פעמים רבות לנזק שנעשה לאותן ספינות.
מין דג שנצפה בצמוד לכריש זה במקרים רבים הוא נווט כלל-ימי.
רבייה.
עונת הייחום מתחילה בתחילת הקיץ בצפון-מערב האוקיינוס האטלנטי ובדרום-מערב האוקיינוס ההודי, אולם נצפו נקבות הרות באוקיינוס השקט בכל עונות השנה, דבר המצביע על תקופת ייחום ארוכה יותר באזור זה. עובר הכריש מתפתח וניזון (באמצעות שק השליה) בתוך רחם הדומה לרחם של יונק. תקופת ההריון היא שנה אחת. מספר הוולדות נע בין אחד ל-15, כאשר אורכו של הוולד בעת ההמלטה כ-60 סנטימטר. הצעיר הזכר מגיע לבגרות מינית כשאורכו כ-175 סנטימטר, והצעירה - 200 סנטימטר.
תקיפות אנשים.
כריש ארך-גף תוקף לעיתים נדירות אנשים, כשמרבית המתקפות מתרחשות בלב ים. הידועה בתקיפות אלה היא של הספינה "אינדיאנפוליס".
הסיירת שהפליגה ב-16 ביולי 1945 לאי טיניאן שבאוקיינוס השקט והפליגה חזרה מגואם ללייטה, ב-30 ביולי בשעה 00:14, בים הפיליפינים, טובעה בידי צוללת יפנית. מתוך 1,199 מלחים וקצינים שהיו על סיפון ה"אינדיאנפוליס", רק 317 שרדו לבסוף את המתקפה היפנית ואת ארבעת הימים בים הכרישים. היסטוריונים אינם יודעים לומר בוודאות כמה מלחים נטרפו למוות וכמה מתו בהתקפה היפנית עצמה, או טבעו, אך ההערכות על מספר ההרוגים במתקפת הכרישים נעות בין 50 ל-150, כשהשאר נהרגו מהתקיפה, מטביעה ומהיעדר מזון או מים.
בלילה הראשון, ניזונו הכרישים בעיקר מגופותיהם הצפות של המלחים, שלא שרדו את הפיצוץ על הספינה. בהמשך, נמשכו הכרישים גם אל הניצולים. ראשונים הותקפו הפצועים, שהכרישים קלטו את ריח הדם שלהם ממרחק מאות מטרים מהספינה הטובעת. אחר כך הותקפו גם הבריאים. רק כעבור ארבעה ימי אימה הבחינו האמריקאים בחבריהם הניצולים. מטוס ימי, הצניח למלחים מזון וסירות הצלה, והטייס נחת על המים כדי להבהיל את הכרישים ולסייע לניצולים. לרוב כרישים אלה אינם נחשבים מהווים איום כלפי בני אדם, אך באזור זה כנראה שורץ מספר גדול של כרישים ארוכי-גף.
תקיפה ידועה נוספת של ארוכי-גף קרתה לחופי דרום אפריקה, בה הספינה הבריטית RMS נובה סקוטיה שהכילה 1,052 אנשים הופצצה בידי צוללת גרמנית ב-28 בנובמבר 1942, מה שגרם למותם של מספר אנשים. אלה ששרדו נהרגו מטביעה, יובש ורעב אך רבים מהם נטרפו בידי כרישים ארוכי גף ורק 192 אנשים שרדו.
גם במקרים אחרים כרישים ארוכי-גף תקפו צוללנים מתקרבים, כשבין השאר נחשד ארך-הגף בתקיפות בשארם א-שייח' (שכנראה קרתה מעמלץ כחול). עם זאת לא נרשמו הרבה תקיפות של הכריש מאז מלחמת העולם השנייה ורק 5 תקיפות קטלניות התרחשו עד 2009.
שגיאות דגימה
שגיאת דגימה
צבא הממלכה המאוחדת
הלח&quot;י
כבלים
טנזין גייאטסו
שומייקר-לוי 9
שומייקר-לוי 9 (באנגלית: Shoemaker-Levy 9, נכתב גם SL9. מסומן רשמית: D/1993 F2) היה שביט שהתפרק ביולי 1992 והתנגש בצדק ביולי 1994. אירוע זה סיפק את התצפית הישירה הראשונה בהתנגשות מחוץ לכדור הארץ של עצמים הנעים במערכת השמש. בעקבות גילוי השביט החל סיקור תקשורתי נרחב, והוא נצפה מקרוב על ידי אסטרונומים רבים ברחבי העולם. ההתנגשות סיפקה מידע חדש על צדק והדגישה את תפקידו האפשרי בהפחתת פסולת חלל המגיעה למערכת השמש הפנימית.
השביט התגלה על ידי האסטרונומים קרוליין, יוג'ין מ. שומייקר ודייוויד לוי ב-1993. שומייקר-לוי 9 נלכד בכוח המשיכה של צדק והקיף את כוכב הלכת באותה עת. הוא אותר בליל ה-24 במרץ בתצלום שצולם באמצעות טלסקופ שמידט בעל קוטר עדשה של 46 סנטימטרים (18 אינץ') במצפה הכוכבים פאלומר בקליפורניה. היה זה השביט הפעיל הראשון שנצפה מקיף כוכב לכת, וככל הנראה נלכד על ידי צדק כ-20 עד 30 שנה קודם לכן.
חישובים הראו שצורתו המפורקת, יוצאת הדופן, נבעה מהתקרבות קודמת לצדק ביולי 1992. בזמן ההתקרבות, מסלולו של שומייקר-לוי 9 עבר בתוך גבול רוש של צדק, וכוחות הגאות והשפל של צדק פעלו עליו ופירקו את השביט. השביט נצפה מאוחר יותר כסדרה של שברים בקוטר של עד 2 קילומטרים. שברים אלו התנגשו בחצי הכדור הדרומי של צדק בין ה-16 ל-22 ביולי 1994 במהירות של כ-60 קילומטרים לשנייה (מהירות מילוט של צדק) או 216,000 קילומטרים לשעה. בהשפעת ההתנגשות נראו במשך חודשים רבים צלקות על כוכב הלכת, שבלטו ונצפו בקלות רבה יותר בהשוואה לכתם האדום הגדול.
גילוי.
בזמן עריכת תוכנית תצפיות שנועדה לחשוף גופים קרובי ארץ, גילו השומייקרים ולוי את השביט שומייקר-לוי 9 בליל ה-24 במרץ 1993, בתצלום שצולם באמצעות טלסקופ שמידט בעל קוטר עדשה של 46 סנטימטרים (18 אינץ'), במצפה הכוכבים פאלומר שבקליפורניה. השביט תויג תחילה כתגלית סתמית, אך כזו שהאפילה במהירות על התוצאות מתוכנית התצפית העיקרית שלהם.
השביט שומייקר-לוי 9 היה השביט התקופתי התשיעי (שביט שתקופת מסלולו היא 200 שנה או פחות) שהתגלה על ידי השומייקרים ולוי, ומכאן שמו. היה זה גילוי השביט האחד-עשר שלהם בסך הכל, כולל גילוים של שני שביטים לא מחזוריים, הנקראים במינוח שונה. התגלית הוכרזה בחוזר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU 5725) ב-26 במרץ 1993.
תמונת התגלית נתנה רמז ראשון לכך שכוכב השביט שומייקר-לוי 9 הוא כוכב שביט יוצא דופן, שכן נראה היה שהוא מראה גרעינים מרובים באזור מוארך באורך של כ-50 שניות קשת וברוחב של 10 שניות קשת. בריאן ג'י מרסדן מהלשכה המרכזית למברקים אסטרונומיים ציין כי השביט נמצא במרחק של כ-4 מעלות בלבד מצדק כפי שנראה מכדור הארץ, וכי למרות שזה יכול להיות אפקט של קו ראייה, התנועה הנראית לעין שלו בשמיים הראתה כי השביט היה קרוב פיזית לכוכב הלכת.
שביט במסלול צדק.
עד מהרה גילו מחקרי מסלול של השביט הידוע החדש שהוא מקיף את צדק ולא את השמש, בניגוד לכל שאר השביטים הידועים באותה תקופה. מסלולו סביב צדק היה קשור בצורה רופפת מאוד, עם תקופה של כשנתיים ואפואפסיד (הנקודה במסלול הרחוקה ביותר מכוכב הלכת) של 0.33 יחידות אסטרונומיות (49 מיליון קילומטרים). מסלולו סביב כוכב הלכת היה אקסצנטרי ביותר (e = 0.9986).
מעקב אחר תנועת המסלול של השביט גילה שהוא מקיף את צדק כבר זמן מה וסביר להניח שהוא נלכד ממסלול שמש למסלול צדק בתחילת שנות ה-70, אם כי ייתכן שהלכידה התרחשה כבר באמצע שנות ה-60. מספר עורכי תצפיות אחרים מצאו תמונות מוקדמות של השביט, שהושגו לפני 24 במרץ, כולל אלו של קין אנדייט (Kin Endate), שנחשפה ב-15 במרץ, סאטורו אוטומו (Satoru Otomo) שנחשפה ב-17 במרץ, ותמונות של צוות בראשות אלינור הלין, שנחשפו ב-19 במרץ. תמונה של השביט על לוח צילום שמידט שצולמה ב-19 במרץ זוהתה ב-21 במרץ על ידי מ. לינדגרן, בפרויקט חיפוש אחר שביטים ליד צדק. עם זאת, מכיוון שהצוות שלו ציפה ששביטים לא יהיו פעילים או במקרה הטוב יציגו זנב אבק חלש, ולשומייקר-לוי 9 הייתה צורה מוזרה, טבעו האמיתי לא הוכר עד להודעה הרשמית, 5 ימים לאחר מכן. לא נמצאו תמונות מוקדמות מוקדמות יותר ממרץ 1993. לפני שהכוכב נלכד על ידי צדק, היה זה כנראה כוכב שביט קצר-תקופה בעל אפליון בתוך מסלולו של צדק, ופריהליון פנימי לחגורת האסטרואידים.