הקרדיט הראשון שקיבל ככותב (שותף) היה ב-1967, באחת האפיזודות האחרונות של סדרת הטלוויזיה "Bob Hope Presents the Chrysler Theatre", של NBC. שנה לאחר מכן הוא היה אחד משני התסריטאים של סרט הקולנוע "The Counterfeit Killer" בכיכובו של ג'ק לורד. ב-1971 היה אחד התסריטאים של העונה השלישית והאחרונה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "The Name of the Game" (1968–1971), אף היא של NBC, הסדרה הטלוויזיונית שהייתה העתירה ביותר בתקציבה באותה עת.
באותה שנה, 1971 הוא גם כתב את התסריט של האפיזודה הראשונה בעונה הראשונה (אחרי שני פרקי הפיילוט) של סדרת הטלוויזיה המצליחה קולומבו. הבמאי של אפיזודה זו היה סטיבן ספילברג. בוצ'קו כתב אפיזודות רבות נוספות, הן ב"קולומבו" והן בסדרות טלוויזיה אחרות כמו "איירונסייד", "מקמילן ואשתו" ועוד.
קריירת ההפקה שלו החלה עם הסרט "Lt. Shuster's Wife", בכיכובה של לי גרנט, שלא הצליח במיוחד. בתקופה זו הוא היה גם התסריטאי של כמה סרטי קולנוע אחרים, בהם סרט המדע הבדיוני "Silent Running" (1972) ועוד.
"MTM Enterprises" (1978-1985).
ב-1978 עבר בוצ'קו מ"יוניברסל" ל-"MTM Enterprises", שאפשרו לו להתמקד יותר בהפקה ופחות בתסריטאות. הפרויקט הראשון שלו במסגרת החדשה היה סרט הקולנוע "Vampire" (1979), בכיכובם של ג'ייסון מילר, ג'סיקה וולטר ואחרים. בוצ'קו היה התסריטאי והמפיק בפועל. באותה שנה יצר (עם שותף), הפיק בפועל והיה התסריטאי של חלק מהאפיזודות בסדרת דרמת פשע טלוויזיונית כושלת יחסית בשם "פריס". הסדרה, בכיכובו של ג'יימס ארל ג'ונס זכתה לעונה אחת בלבד ברשת CBS בטרם ירדה מהאקרנים ב-1980, אולם שנה לאחר מכן יצר בוצ'קו, הפיק בפועל ותיסרט את הסדרה המצליחה באמת, הראשונה שלו, בלוז לכחולי המדים. סדרת דרמה משטרתית זו, שהפכה למודל עבור סדרות דומות במשך שנים אחר כך, הוקרנה ב-NBC בפריים טיים, במשך שבע עונות (1981–1987), 146 אפיזודות סך הכל וזכתה ל-98 מועמדויות לפרס אמי. בעונתה הראשונה היא זכתה בשמונה פרסי אמי, יותר מכל סדרה טלוויזיונית אחרת בהיסטוריה, למעט "הבית הלבן". ששה מתוך פרסי האמי בהם זכה בוצ'קו, ניתנו לו בגין סדרת טלוויזיה זו. בוצ'קו עזב את "MTM Enterprises" ב-1985, בסיומה של העונה החמישית ולאחר כישלונה של אחת הסדרות הטלוויזיוניות האחרות שיצר, הפיק ותיסרט.
מפיק ויוצר עצמאי.
סמוך לאחר עזיבת MTM הקים סטיבן בוצ'קו חברת הפקות משלו, "Steven Bochco Productions" ומרבית יצירתו לאחר מכן נעשתה באמצעותה, בין לבדו ובין בשותפות עם אחרים. הלוגו של החברה היה דמות מצוירת של אביו, הכנר רודולף בוצ'קו.
סדרת הטלוויזיה המצליחה הבאה שיצר, לראשונה באופן עצמאי, אך שוב עם שותף, פרקליטי אל איי הופקה ביחד עם חברת פוקס המאה ה-20. הסדרה הוקרנה ברשת NBC שמונה עונות (ספטמבר 1986 - מאי 1994), כשבוצ'קו עצמו הוא המפיק בפועל של ארבע מתוכן, כללה 172 אפיזודות וזכתה ב-15 פרסי אמי, שלושה מתוכם לסטיבן בוצ'קו עצמו.
בוצ'קו יצר, הפיק וכתב סדרות טלוויזיוניות נוספות וגם סרטי קולנוע, בדרך כלל דרמות פשע לסוגיהן, אך הסדרה המצליחה הבאה שלו הייתה דווקא קומית, דוגי האוזר. הסדרה הוקרנה ברשת ABC ארבע עונות (ספטמבר 1989 - מרץ 1993) וכללה 97 אפיזודות. ההפקה בפועל הייתה כולה של בוצ'קו.
בספטמבר 1993 החלה ABC בהקרנתה של הסדרה NYPD Blue, אף היא פרי יצירתו של בוצ'קו (עם שותף). זו הייתה הסדרה הטלוויזיונית הארוכה ביותר והמצליחה ביותר שיצר והיא הוקרנה לא פחות מ-12 עונות (ספטמבר 1993 - מרץ 2005), על פני 261 אפיזודות. המפיק בפועל והתסריטאי (עם שותף) היה סטיבן בוצ'קו, שאף זכה בגינה באחד מפרסי האמי שלו, אחד מפרסי אדגר ושניים מפרסי פיבודי, בנוסף לפרסים אחרים.
הוא המשיך ויצר סדרות טלוויזיה אחרות גם במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-21, גם לאחר שחלה בלוקמיה, אבל אף אחת מהן לא הגיעה להצלחה המרשימה כל כך של יצירתו במאה הקודמת.
ב-2003 יצא לאור בהוצאת רנדום האוס ספר מתח שכתב.
תנו לקיסר את אשר לקיסר
"תנו לקיסר את אשר לקיסר" הוא תחילתו של משפט המיוחס לישו ורשום בבשורות הסינופטיות הרשומות בברית החדשה. נוסח המשפט המלא הוא "תנו לקיסר את אשר לקיסר, ולאלוהים את אשר לאלוהים" (ביוונית: (הבשורה על-פי מתי, כ"ב, 21).
זהו אחד הביטויים המוכרים והמצוטטים מהברית החדשה, והוא מצוטט באופן נרחב בדיונים הנוגעים ליחסי דת ושלטון (דת ומדינה). המשפט המקורי בא בתגובה לשאלה שנשאל ישו, האם יהודי מאמין נדרש לשלם את המס לקיסר. השאלה ותשובתו של ישו פותחים דיון נרחב בשאלה כיצד נדרש האדם המאמין להתייחס לסמכות המדינה הארצית, כאשר היא עומדת בסתירה או באי-התאמה לאמונותיו שלו או לציוויי האל.
הפסוק בהקשרו.
"הָלְכוּ הַפְּרוּשִׁים וְהִתְיָעֲצוּ לְהַכְשִׁיל אוֹתוֹ בִּדְבָרוֹ. שָׁלְחוּ אֵלָיו אֶת תַּלְמִידֵיהֶם יַחַד עִם חֲסִידֵי בֵּית הוֹרְדוֹס וְהַלָּלוּ אָמְרוּ: "רַבִּי, אֲנַחְנוּ יוֹדְעִים שֶׁאַתָּה אִישׁ אֱמֶת וְאֶת דֶּרֶךְ אֱלֹהִים אַתָּה מוֹרֶה עַל־פִּי הָאֱמֶת. גַּם אֵינְךָ חוֹשֵׁשׁ מֵאִישׁ, כִּי אֵינְךָ נוֹשֵׂא פָּנִים לָאֲנָשִּׁים. עַל כֵּן אֱמֹר נָא לָנוּ, מַה דַּעְתְּךָ: הַאִם מֻתָּר לָתֵת מַס לַקֵּיסָר אוֹ לֹא?" הִבְחִין יֵשׁוּעַ בְּרִשְׁעָתָם וְאָמַר: "לָמָּה אַתֶּם מְנַסִּים אוֹתִי? צְבוּעִים! הַרְאוּ לִי אֶת מַטְבֵּעַ הַמַּס." הִגִּישׁוּ לוֹ דִּינָר. שָׁאַל אוֹתָם: "שֶׁל מִי הַדְּמוּת הַזֹּאת וְהַכְּתֹבֶת?" הֵשִׁיבוּ: "שֶׁל הַקֵּיסָר." אָמַר לָהֶם: "אִם כֵּן, תְּנוּ לַקֵּיסָר אֶת אֲשֶׁר לַקֵּיסָר וְלֵאלֹהִים אֶת אֲשֶׁר לֵאלֹהִים." כְּשָׁמְעָם זֹאת הִשְׁתּוֹמְמוּ, הִנִּיחוּ לוֹ וְהָלְכו". (הבשורה על-פי מתי כ"ב, 15–21.)
הנרטיב.
בכל שלוש הבשורות הסינופטיות מובהר שהשאלה נשאלה על מנת להציב מלכודת לישו, ולגרום לו להשיב תשובה שתציגו כמורד במלכות ותסכן אותו, בשאלה אודות עליונות סמכות האלוהים על סמכות הקיסר ורשויות האימפריה הרומית. בספר הבשורה על-פי מתי כ"ב, 15–22, ובבשורה על-פי מרקוס, י"ב, 13–17, רשום כי השואלים היו הפרושים (מהם יצאה לימים היהדות הרבנית) וחסידי המלך הורדוס. לעומתם, בבשורה על-פי לוקאס כ' 20–26, נאמר רק כי השואלים הם "מרגלים" שנשלחו על ידי אנשי החוק וראשי הכהנים.
הדבר הצפוי והמתבקש היה, שישו יתנגד למס, ויבהיר כי סמכות האל עליונה על סמכות הקיסר ונציגיו ובכך יערער על סמכותו של המושל. מושל הפרובינקיה היה פונטיוס פילאטוס, שהיה האדם האחראי על איסוף של מיסים בממלכת יהודה, והיה נחוש בדעתו להכפיף את חוקי הדת לחוקי הקיסר. בתחילה, השואלים משבחים את ישו על היושרה שלו, על החלטותיו ללא משוא פנים, ועל מסירותו לאמת. בהמשך הם שואלים אותו, באם זה נכון עבור היהודים לשלם את המיסים שנדרשו על ידי קיסר. בבשורה על-פי מרקוס י"ב 15, מנוסחת השאלה באופן פרובוקטיבי אף יותר, "אנחנו צריכים לשלם או לא?".
בתחילת תשובתו, ישו משיב לשואלים ומכנה אותם "צבועים". הוא שואל אותם האם יש ברשותם מטבע רומאי אשר יהיה מתאים לצורך תשלום מס לקיסר. אחד מהם הראה לו ססטרטיוס או דנאריוס (מטבע רומאי). ישו שואל אותם, מי היא הדמות המתוארת על המטבע והכתובת המצורפת. הם השיבו "הקיסר", והוא הגיב: "אם כן, תנו לקיסר את אשר לקיסר; ולאלוהים את אשר לאלוהים".
ההקשר ההיסטורי.
המטבע הרומי.
ייתכן כי המטבע הרומי שהיה בשימוש באותו זמן, ולכן עליו הצביע ישו, היה הדנאריוס המתאר את טיבריוס. הכיתוב בצד הקדמי הוא "הקיסר אוגוסטוס טיבריוס, בנו של אוגוסטוס האלוהי". הטקסט רשום בכתב יווני עתיק, כתיבה שכפי הנראה שיוותה כבוד לדמות המופיעה עליה. בצד השני של המטבע מופיעה אישה יושבת, שדיוקנה הוא כפי הנראה של ליוויה, רעייתו השלישית של הקיסר אוגוסטוס והאישה הבולטת ביותר בתחילתה של התקופה האימפריאלית ברומא. היא מחזיקה שרביט ועלה זית, בדומה לאלת השלום פאקס.
אחרים סוברים, לעומת זאת, כי הדנאריוס לא היה בשימוש באותה תקופה במקום כה מרוחק גאוגרפית כפרובינקיה יודיאה, אלא המטבע האתונאי טטרדרכמא, שעליו הייתה חקוקה דמות ראשו של טיבריוס בצד אחד, ושל אביו אוגוסטוס מהצד השני. אפשרות נוספת היא כי היה ברשותו דנאריוס עם דיוקנם של אוגוסטוס, כאשר בצד השני היו גאיוס ולוקיוס, או לחלופין מטבע שעליו חקוקים יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס. בכל מקרה, כל מטבע עליו הייתה חקוקה דמות של קיסר שדימה עצמו לאל, הייתה עשויה להיות עבירה על האיסור היהודי לעבודת אלילים, האוסר על "פסל וכל תמונה" . כך שמעבר לסיכון בשאלת הנאמנות לקיסר, הייתה פה שאלה של חילול הקודש, בשימוש במטבעות אלה, דבר שהציב את ישו במלכודת מילולית, לכאורה, בכל תשובה שבה היה בוחר.
ההתנגדות לתשלום מיסים בממלכת יהודה.