דין דיקסון ניצח על רוב התזמורות החשובות באפריקה, ישראל ודרום אמריקה. הוא הביא את יצירותיהם של מלחינים אמריקאים רבים, כגון ויליאם גרנט סטיל, לקהל המאזינים באירופה. האגודה האמריקאית של מלחינים, סופרים ומוציאים לאור אמריקאים העניקה לו אות כבוד על עידוד בני נוער אמריקאים לקחת חלק פעיל במוזיקה.
דיקסון מת מהתקף לב בצוג בשנת 1976, בגיל 61.
קישור
בגלישה ברשת האינטרנט, קישור (היפר-קישור) או לִינְק (מאנגלית: link, קיצור ל-hyperlink) הוא אמצעי המאפשר לעבור מדף אחד למשנהו. הקישורים פועלים מבלי שיש צורך לדעת היכן בדיוק נמצא היעד הפיסי עצמו, איזה פרוטוקול לבחור, או באמצעות איזו תוכנית. הקישורים מקשרים את הדף הנוכחי לדפים אחרים, והופכים את השימוש והניווט (או הגלישה) ברשת האינטרנט לקלים ונוחים. בלחיצת עכבר אחת יכול המשתמש לנוע בין אתרים.
היפר-קישור הוא קישור ממסמך היפרטקסט, הפותח דף או קובץ אחר בעקבות לחיצה עליו. היעד הוא לרוב דף HTML אחר ב- World Wide Web, או ברשת ארגונית פנימית אינטראנט, אך הוא יכול להיות גם תמונה, כתובת דואר אלקטרוני או תוכנית. היפר-קישורים עשויים גם להעביר לקבוצות דיון ולאתרי Gopher ,Telnet ו-FTP.
ההיפר-קישור עצמו עשוי להיות בצורת לחצן, תמונה, אובייקט או טקסט צבעוני המסומן בקו תחתון. בעת הצבעה עליו המצביע הופך (כברירת מחדל) לסימון "יד", המציינת כי ניתן ללחוץ על הטקסט או על התמונה.
בעת יצירת היפר-קישור, היעד שלו מקודד כ-(URL (Uniform Resource Locator, כתובת המציינת פרוטוקול (כגון HTTP או FTP) ומיקום של אובייקט, מסמך, דף World Wide Web או יעד אחר באינטרנט או באינטראנט.
כאשר מבקר באתר לוחץ על ההיפר-קישור, היעד מוצג בדפדפן אינטרנט, נפתח או מופעל, בהתאם לסוג היעד. לדוגמה, היפר-קישור לדף מציג את הדף בדפדפן האינטרנט, והיפר-קישור לקובץ AVI פותח את הקובץ בנגן מדיה.
שימושים.
להלן מספר שימושים עיקריים להיפר-קישור:
לעיתים הקישורים מובילים את המשתמש ל"מסע דילוגים" ומכאן הביטוי "גלישה", המשמש לתיאור פעולת הדילוג באינטרנט, שעלולה להרחיק את הגולש מהמידע אותו בא לחפש.
ביישומי אופיס, השימוש העיקרי של היפר-קישור הוא הפניה לנתונים או מקורות אחרים. למשל, במסמך בו מתייחסים לנתונים מספריים המופיעים בדו"ח אחר, ניתן להפנות לחוברת העבודה במקום להעתיק את הנתונים למסמך. לחיצה על הקישור תקפיץ אל המידע הנמצא במקום אחר ותציג אותו לעיני הקורא.
סוגי קישורים.
קישור לאתר ftp.
השימוש בפרוטוקול ftp, נעשה בעיקר כדי להעביר קבצים בין מחשב אחד לאחר.
הגולשים ברשת נכנסים למחשב מרוחק כאורחים ומורידים את הקבצים הנחוצים.
אורח שנכנס למערכת ftp מזדהה בשם משתמש "anonymous" ובסיסמה שהיא כתובת הדואר האלקטרוני שלו.
קישור לדואר אלקטרוני.
כחלק מעיצוב אתר אינטרנט, מפתחי אתרים רבים מוסיפים את כתובת הדואר האלקטרוני שלהם לאתר כדי שהגולשים יוכלו לשלוח הארות והערות.
בסיום כתיבת הכתובת, בעת לחיצה על מקש enter, הכתובת תהפוך באופן אוטומטי לקישור, כלומר, לחיצה על השורה בדפדפן תביא אותנו לדף היעד.
קישור עמוק.
קישור עמוק הוא היפר קישור המפנה לעמוד או תמונה מסוימים בתוך אתר אינטרנט אחר ללא מעבר דרך העמוד הראשי של האתר.
קישור שבור.
קישור המפנה לעמוד / אתר אשר אינו זמין
היסטוריה.
המושג hyperlink הוטבע ב-1965 על ידי טד נלסון בתחילתו של פרויקט זאנאדו.
השראתו של נלסון באה ממאמר ידוע של וונאוור בוש בשם "כפי שאנו חושבים" ("As We May Think"). במאמר זה תיאר בוש מכונת מיקרופילם איתה ניתן לקשר כל שני דפי מידע זה לזה כך שנוצר מעיין שובל של מידע מקושר. במכונה זו ניתן יהיה לחזור אחורה ולדפדף קדימה בשובל שנוצר כאילו היו על מיקרופילם בודד.
ההשוואה הקרובה ביותר לזמננו תהיה, בניית רשימה של סימניות לדפי רשת בעלי נושאים דומים ואז לאפשר למשתמש לגלוש קדימה ואחורה ברשימה.
בסדרה של ספרים ומאמרים שפורסמו בין 1964 ל-1980, פיתח נלסון את הרעיון של בוש והפך אותו מרעיון של הצלבת מידע אוטומטית למאגר תוכן ממוחשב.
את הרעיון הפך לישים בעזרת מחרוזת טקסט ספציפית במקום עמודים שלמים.
הרעיון של מכונה בגודל שולחן, הפך לטכנולוגיית רשת מחשבים עולמית, ובסופו של דבר, איפשרה את קיומה של רשת מעין זאת.
באותה התקופה, פעל צוות נפרד, בניהולו של דאגלס אנגלברט, אשר יישם לראשונה את רעיון ההיפר-קישור לגלישה בתוך מסמך אחד (1966). זמן לא רב לאחר מכן, יישמו חברי הצוות את רעיון ההיפר קישור לחיבור בין פסקאות בתוך מסמכים נפרדים (1968).
חוקיות.
בעוד ביצוע היפר-קישור בין דפי אינטרנט נחשב חלק בלתי נפרד ממאפייני האינטרנט, חלק מאתרי האינטרנט טענו כי קישור לאתר שלהם הוא אסור ללא קבלת רשותם. בפרט בעת ביצוע קישור עמוק מאתר אחד אל פריטים באתר אחר.
בכמה סמכויות שיפוטיות, נקבע כי השימוש בהיפר-קישור אינו רק משמש לקישור גרידא או כמראה מקום, אלא משמש ככלי להעתקת דפי אינטרנט.
בהולנד, לדוגמה, הורשע אדם בשם קרין ספאיינק בהפרת זכויות יוצרים בשל ביצוע היפר-קישור לאתר מסוים. אולם, פסיקה זו בוטלה ב-2003. בתי משפט בגרמניה ובדנמרק קיבלו תביעות נגד פרסום קישורים עמוקים.
ביפן, ביצוע היפר-קישור לאתר פרטי נחשב גס רוח, בעיקר אם מדובר באתרים של אמנים שלא נתנו את הסכמתם מראש לפרסום הקישור.
חלק מהאתרים משתמשים במונח "קישור חינם" באתר האינטרנט שלהם על מנת לציין כי אינם מסרבים לביצוע קישורים לאתרם גם מגורמים שלא הוסמכו ואושרו לכך מראש.
כשמבצעים קישור לא חוקי או מפר זכויות, החוק מבין כי מדובר ב"תחום אפור". בפועל מספרם של המקרים בהם הוגש כתב אישום על קישור לא חוקי הם מעטים.
גד קינר
גד קינר (קיסינגר) (נולד ב-26 ביוני 1947) הוא שחקן, מתרגם, סופר, משורר, דרמטורג ופרופסור בגמלאות בחוגים לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית.
חייו ופועלו.
גד קינר נולד בתל אביב בשם גד אברהם קיסינגר, למשפחה יוצאת גרמניה. הוא למד בבית הספר היסודי "המרכז" (תל-חי) ובתיכון עירוני א'. במהלך לימודיו בתיכון החל לשחק בו זמנית בחוג הדרמטי בבית הספר, בתיאטרון הנוער "שחרית", ובחוג שהקים במרכז ביכורי העיתים. שירת בצה"ל בשנים 1965–1968 והיה חבר בלהקת גייסות השריון ובתיאטרון צה"ל. לאחר שירותו הצבאי הצטרף לקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה" של חנוך לוין, שהיה אותה עת בלתי מוכר. במקביל לקריירת המשחק שלו החל קינר בלימודיו האקדמיים באוניברסיטת תל אביב, בחוג לאמנות התיאטרון ובחוג לתורת הספרות הכללית. במהלך השנים לימד בבית הספר למשחק בית צבי, בסמינר הקיבוצים ובסמינר אורנים. כמו כן לימד וריכז את מגמת התיאטרון בבית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין.
קינר כיהן כפרופסור חבר בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, וכראש החוג לתיאטרון, ומרכז לימודי הכתיבה, הבימוי והדרמטורגיה. משמש מרצה מן החוץ בחוג ללימודי התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים ופרופסור אורח במכון למדע התיאטרון של אוניברסיטת מינכן. היה חבר ההנהלה האמנותית, דרמטורג ומנהל המחלקה החינוכית של תיאטרון החאן הירושלמי בשנים 1982–1984, התיאטרון הקאמרי בשנים 1984–1993, ותיאטרון הבימה בשנים 1993–2005. שימש כמנהל אמנותי של רוב פסטיבלי ה"דו אמן" בקאמרי ובהבימה ושל פסטיבלי התיאטרונטו הישראלי והבינלאומי.
קינר עורך מאז 1998, יחד עם ד"ר חיים נגיד, את כתב העת "תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי", ושימש עורך אורח של גיליון כתב-העת Theatre Research International שהוקדש לדרמטורגיה. הוא מכהן כמזכ"ל הסניף הישראלי של ארגון התיאטרון הבינלאומי.
החל לפרסם שירים בהיותו תלמיד בתיכון בעיתון מעריב לנוער. במרוצת השנים פורסמו שיריו בעיתון 77, גג, עלי-שיח, הליקון, מאזנים, קשת החדשה ובמוספים הספרותיים בעיתונים היומיים. עד כה ראו אור כשלושה ספרי שירה פרי עטו. בראשית דרכו חיבר קינר מחזות ותסכיתי רדיו, וביניהם "המגדל הנוטה אל צידו", שזכה בפרס "קול ישראל", תורגם למספר שפות ושודר בארצות שונות.
גד קינר תרגם מחזות רבים מגרמנית, משוודית ומנורווגית, שפות שלמד כדי לתרגם את יצירותיו של הנריק איבסן. הוא הופיע בכמה סרטי קולנוע ועל גבי במות התיאטרון.
ב-2008 זכה קינר בתואר כבוד מידי מלך נורווגיה, הראלד החמישי, על תרומתו לקידום המחזאות הנורווגית בישראל.
ב-2010 חתם על מכתב מחאה שנוי-במחלוקת, ובו הצהיר כי יסרב להופיע בעיר אריאל, המצויה מעבר לקו הירוק: "ברגע שניתן את חסותנו בשתיקה או במעשה להפרדה הזו שקיימת כל השנים בחבירה לאזור שאינו שייך לישראל ונמצא תחת שלטון כיבוש צבאי, אנו מביעים עמדה פוליטית שמצדדת בכיבוש ובהתנחלויות, ולזה איננו מוכנים". מכתב זה עורר סערה וגרף ביקורות עזות מכמה קצוות הקשת הפוליטית והתרבותית בישראל.
עיר שינה
עיר שינה היא כינוי לעיר המשמשת בעיקר למגורים ואין בה מסחר, תרבות, תעשייה או משרדים בהיקף משמעותי. בדרך כלל מרבית התושבים המתגוררים בערי שינה נוסעים לערים שכנות לצורך עבודתם, ועל כן מכונים יוֹממים.
ההבחנה בין פרוור לבין עיר שינה מטושטשת לעיתים. ככלל, פרוורים מתפתחים באזורים הסמוכים למרכזי תעסוקה, בעוד שבערי שינה כלל אין עסקים גדולים, ורוב תושביהן נוסעים למרכזי תעסוקה הממוקמים במרחק מה, כשלעיתים אין רצף אורבני בינן לבין עיר התעסוקה. ערי שינה עשויות לשכון באזורים כפריים או כפריים-למחצה.
גורמים.
ערי שינה עשויות להיווצר כתוצאה ממספר גורמים שונים.