שיאי הצריכה בישראל נקבעים באופן מסורתי בשיאם של גלי חום בקיץ, ולעיתים נדירות יותר, גלי קור בחורף, בשל הפעלה מרובה של אמצעי קירור או חימום. שיא הצריכה החורפי נקבע ב־26 בינואר 2022 על 14,805 מגה-וואט, ושיא הצריכה הקיצי נקבע ב-3 בספטמבר 2020 על כ 14,660 מגה-וואט. לשם השוואה, בשנת 2006 שיא הצריכה היה 9,400 מגה ואט, בשנת 2004 היה 8,550 מגה ואט ובשנת 2000 7,900 מגה ואט. שבירת שיא הביקוש לחשמל בכל הזמנים בישראל בעונת החורף, היינה תופעה נדירה מאוד, ושיאי הביקוש נשברים בדרך כלל בקיץ. לדוגמה, ב-26 בינואר 2022, נשבר שיא הביקוש לחשמל בכל הזמנים בישראל בעונת החורף לראשונה מאז ינואר 2008.
בשנות התשעים של המאה העשרים קצב הגידול היה 7% לשנה, בעשור הראשון של שנות ה-2000, קצב הגידול ירד ל 4% בשנה. בשנת 2008 גדלה צריכת החשמל בישראל ב 1.7% בלבד, (לעומת תחזית של 2.7%), ולנתון מתאם עם הנתונים הכלליים במשק הישראלי, המעידים על מיתון ואף נסיגה.
בשנת 2009 נרשמה ירידה בשיעור של 2.4% בצריכת החשמל בישראל. הירידה האחרונה בצריכת החשמל השנתית נרשמה בשנת 1957. במגזר המסחרי, (חנויות, קניונים, משרדים) נרשמה עלייה קלה של 0.8%. במיגזר הביתי נרשמה ירידה קלה של 0.6%. במיגזר התעשייתי נרשמה ירידה חדה של 7.9%, בצריכת הרשות הפלסטינית נרשמה עלייה של 3.2%, בצריכה לשאיבת מים נרשמה ירידה משמעותית של 12.5% ובמיגזר החקלאות נרשמה ירידה משמעותית של 7.5% לעומת שנת 2008. בחציון הראשון של שנת 2009 נרשמה ירידה ארצית משמעותית בשיעור של 5.8%, אשר הלכה והתמתנה לקראת סוף השנה.
מבחינה גאוגרפית של נתוני צריכת החשמל עולה, כי באזור גוש דן נרשמה ירידה קלה של 0.8%, באזור חיפה והקריות ירידה של 3.8%, אזור ירושלים רבתי (כולל בית שמש, יהודה ושומרון) ירידה של 1.8%, צפון הארץ מקו חדרה ועד גבול הלבנון (להוציא חיפה והקריות) ירידה משמעותית של 4.8% ודרום הארץ מקו ראשון לציון ועד אילת (להוציא ירושלים רבתי, בית שמש, יהודה ושמרון) ירידה של 2.9%.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ישראל ייצרה בשנת 2011 57,145 מיליון קוט"ש (קילוואט-שעה), שהופקו ברובם מפחם ומיעוטם מגז טבעי ודלקים אחרים. לצורך ייצור החשמל בשנה זו נעשה שימוש בכ־12,661,000 טון פחם, 2,814,000 טון גז טבעי ו־842,000 טון דלקים אחרים (מזוט וסולר).
כ-725 מגוט"ש יוצרו על ידי יצרנים פרטיים מתוכם 290 מגוט"ש נמכרו בחזרה לחברת החשמל.
קצב גידולו של הביקוש לחשמל בישראל, כמו בשאר מדינות העולם הולך ומאט. תחזית הביקוש לחשמל של בנק ישראל בשני העשורים הבאים צופה גידול של כ - 2.5 אחוזים בשנה. לעומתה תחזית הביקוש לחשמל לשנת 2030 שנערכה על ידי הכלכלן הראשי של BDO חן הרצוג לצורך הנפקת שדה הגז תמר, צופה עליה ממוצעת של 3.8% בצריכה הכוללת לשנה ותביא להגדלת הביקוש ל-96 מיליארד קוט"ש עד לשנת 2030, זאת בהשוואה לתחזית עולמית החוזה גידול של 2.7% לשנה (עד 2030). במדינות המפותחות (OECD) ממוצע הגידול הצפוי הוא 1.5% ואילו בסין צפוי הביקוש לגדול ב–4.8% לשנה ב-25 השנים הבאות.
התפלגות צריכת החשמל.
נכון ל-2010 צריכת החשמל בישראל מתפלגת באופן הבא:
מעריכים שכ-40% מן הצריכה הכוללת מוקדשת למיזוג אוויר.
צריכת החשמל בישראל כפרמטר כלכלי במשק.
צריכת החשמל בישראל, מהווה פרמטר כלכלי משמעותי הן ברמת כלל המשק והן ברמת הצרכן הבודד ולמעשה יכולה להוות אינדיקטור כלכלי למצבו. גידול משמעותי בצריכת החשמל, יוביל לגידול בכושר הייצור בישראל וישפיע על גידול בתוצר המקומי הגולמי. עליה ברמת החיים של הפרט, תוביל לשימוש מוגבר במכשירי חשמל ובכך תעלה את הצריכה הפרטית לנפש. בהשוואה רב שנתית של שיעור השינוי באחוזים בצריכת החשמל, התמ"ג והצריכה הפרטית לנפש עולה, כי מגמות השינוי הן דומות ובאירועי הילה, כגון האינתיפאדה השנייה, ישנו מתאם בין הנתונים.
צובר.
הספקת חשמל בצובר משמעה רכישת חשמל בצורה מרוכזת מחברת החשמל לישראל, חלוקתו והולכתו למשתמשים.
כמפורט בטבלת הצריכה לעיל כ-6% מצריכת החשמל נצרכת במגזר זה. לפי נתוני חברת חשמל (נכון ל-2003) ישנם 370 רוכשים - ספקים כאלה (כמפורט בטבלה משמאל).
המדינה מעוניינת לעודד גורמים פרטיים להשתלב במשק החשמל, אך פעילות זו אינה מעוגנת בתקנות, המחלקים אינם בעלי רישיונות חלוקה או הולכת חשמל ואין עליהם כל פיקוח לרבות בנושאי בטיחות. מינהל החשמל שבמשרד האנרגיה והמים החל בשנת 2006 במהלכים להסדרת התחום.
בשנת 2009 יצאה החלטה לגבי הסדרת חלוקת חשמל על ידי מחלקים היסטוריים על ידי רשות החשמל
איזון בצריכת החשמל.
צריכת החשמל מתפלגת על פני שעות היממה בהתאם לפעילות המשק. הצריכה הבסיסית המינימלית בשעות הלילה היא בערך 4,000 מגה ואט ומגיעה עד לשיא של 8,000 - 9,000 מגה ואט במשך היום, ולסביבות 12,800 בשיא הקיץ (2015). הצריכה מתחילה לעלות משעות הבוקר (6:00 - 7:00) וחוזרת למינימום בלילה בשעה 23:00. שעות השיא הן בשעות 11:00 עד 17:00 בקיץ או 17:00 עד 22:00 בחורף.
במדינת ישראל, שנכון ל-2015 עדיין אינה מייבאת חשמל ממדינות שכנות, התפלגות זו מחייבת ייצור חשמל משתנה על פני היום והכנת תשתית לזמני שיא שאינה מנוצלת בזמני שפל. לפיכך נעשות פעולות "ליישר את הקו":
החשמל כמשאב חיוני.
חשמל כמקור אנרגיה הוא חיוני לתפקוד הכלכלה, מערכת אספקת המים, מערכות צבאיות שונות, בתי חולים ועוד. בעולם טרם הבשילה לכדי כדאיות מסחרית מערכת לאגירת חשמל (למעט מתקני אנרגיה שאובה), ועל כן אין כמעט יכולת מעשית לאגירת חשמל לשימוש עתידי. בשל מצבה הגאו-פוליטי של ישראל, היא אינה יכולה להיעזר בשכנותיה במקרים של שיבושים באספקת חשמל (למעשה אין כמעט יכולת מעשית לכך, בשל העדר רזרבה מספקת לייצור חשמל במדינות שסביב ישראל).
על מנת להבטיח אספקת חשמל באופן סדיר ככל האפשר, ישנו צורך ביתירות של המערכת (לעמידה במקרי תקלות), החזקת מלאי דלקים שיספיקו לטווח זמן בינוני, ותחזוקה שוטפת של מערכת ההולכה. חלק מיחידות הייצור של חברת החשמל תוכננו כך שניתן יהיה להשתמש בהם גם בסוג דלק אחר (מזוט, סולר), במקרה של חוסר בסוג הדלק הראשי (פחם, גז טבעי).
חברת החשמל מחזיקה במתקניה ובמתקני צד-שלישי מלאי פחם להפעלת היחידות הפחמיות בתחנות הכוח לכ־7 שבועות, 200,000 טון מזוט ו־280,000 טון סולר. גז טבעי הוא קשה לאגירה בהשוואה לדלקים אחרים, כאשר הוא במצב גז, אך ישנה אפשרות להנזיל את הגז. על מנת ליצור יתירות באספקת הגז הטבעי, נבנה בראשית 2013 מצוף ימי המאפשר קליטת מטעני גז נוזליים מאוניות מיוחדות, על מנת להבטיח אספקת גז גם בעת תקלות אספקה מקידוחי הגז. בשל הרגישות הגבוהה לשיבושים באספקת גז טבעי, נקבע שיעור רף מקסימלי לאספקת חשמל באמצעות גז טבעי בהיקף שעתי, ובהיקף ייצור כולל. עם זאת, תגליות הגז המשמעותיות בראשית העשור השני של המאה ה־21, הובילו לחציית רף זה.
ישנו תכנון עתידי למגשר אירו-אסיה, כבל חשמל תת-ימי מוצע שיחבר את רשת החשמל עם זו של קפריסין ויוון.
בנוסף ישנו צורך באבטחה של מתקני הייצור וקווי ההולכה מפני פגיעות אויב. במהלך מלחמת העצמאות הופצצה תחנת הכוח רדינג בידי חיל האוויר המצרי, אך לתחנה לא נגרם כמעט נזק.
חברת החשמל מחויבת באחזקת יכולת ייצור לצורך גיבוי יצרנים פרטיים, ולצורך כך משולמת לה פרמיה מיוחדת על ידי היצרנים.
רפורמת ייצור חשמל פרטי.
בשנת 1981 נחנכה - במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל של משרד האנרגיה והמים
- טורבינת רוח הדגמה במעלות ביוזמת משרד האנרגיה ובסיועו תוך שיתוף פעולה עם מפעל ישקר. הטורבינה הזינה חשמל ישירות למפעל (באותה התקופה לא ניתן היה לספק ולמכור חשמל ישירות לרשת החשמל הארצית של חברת חשמל).
ב-1982 נעשתה יוזמה ראשונה בישראל בתחום "ייצור חשמל פרטי" על ידי ד"ר משה הירש שכיהן במשרד האנרגיה והתשתית כרפרנט ומוביל התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל. היוזמה באה מתוך צרכים שנוצרו בשטח לאפשר שילוב של גורמים מקומיים לייצר חשמל באמצעות טורבינות רוח ולספקו ישירות לרשת החשמל הארצית הקרובה במקום למתוח כבלים למרחקים ארוכים לכוון הצרכן בעלות גבוהה תוך יצירת הפסדי אנרגיה גבוהים ותוך הגבלת הספק החשמל הנקוב של הטורבינה להספק הבסיס - base load - הנצרך על ידי הצרכן. בעקבות יוזמה זו הוקמה ועדה משותפת למשרד האנרגיה ולחברת החשמל על מנת לבחון את הנושא ולהביא ליצירת הסדר "יצרן חשמל פרטי".
בשנת 1985 הוקם לראשונה פרויקט על פי הסדר של "יצרן חשמל פרטי": טורבינת רוח הדגמה בתל קטיף, ליד אלוני הבשן, ברמת הגולן הטורבינה הוקמה במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל.
הסדר "יצרן חשמל פרטי" שנוצר כאמור בין משרד האנרגיה ובין חברת חשמל הוחל בהסכמה הדדית לגבי פרויקטים שנבדקו ואושרו הן על ידי משרד האנרגיה והן על ידי חברת חשמל. בהמשך טופלו ואושרו כ"יצרן חשמל פרטי" פרויקטים נוספים באנרגיית הרוח ובאנרגיות חלופיות נוספות כדוגמת מתקן הידרואלקטרי לייצור חשמל ליד מעין ברוך בגליל העליון. מתקן זה הוקם ב-1984, קודם ליצירת הסדר "יצרן חשמל פרטי", ולכן לווה בהתקנת קו הולכת חשמל ארוך ליישוב אף כי בקרבת המתקן עבר קו מתח גבוה של חברת חשמל.