ב-1969 יצא ללימודי B.A באוניברסיטת תל אביב לפילוסופיה ולאמנות התיאטרון. בין השנים 1975 ל-1981, ניהל בקר את סדנת הצפון של בימת הקיבוץ. בקר כתב ביים והפיק מחזות ברחבי התנועה הקיבוצית (כפרנסה).
אמנון נישא לרות עולמי ולהם נולדו 4 ילדים. הלך לעולמו ב-7 בספטמבר 2019 בגיל 87 והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ יזרעאל.
היצירה.
לאורך השנים כתב אמנון בקר עשרות פזמונים, מחזות ושירים. החיים בקיבוץ החתונות והחגים היו הסיבה והרקע לכתיבה.
ב-1975 התמנה למנהל האמנותי (גם הארגוני) של סדנת הצפון של "בימת הקיבוץ". תוך כדי כך עסק בתיאטרון קהילתי במסגרת חגי יובל של קיבוצים ושל תנועות נוער. בולטת במיוחד הצגתו בשם "מישהו" (שעיבד וביים על בסיס המחזה "כלאדם") שהועלתה שלוש פעמים בהפקות ענק בקיץ 1976, במסגרת פעילות של חטיבת הנוער של איחוד הקבוצות והקיבוצים בקיבוץ אפיקים. בהפקה השתתפו 120 שחקנים על 25 במות בעת ובעונה אחת, 45 זמרים ו-25 רקדנים. היא הוצגה במשך שלושה לילות ברציפות, בפני 15,000 צופים.
מחזות.
אמנון בקר כתב ועיבד 16 מחזות שהוצגו על במות בעיקר בתנועה הקיבוצית:
ציור.
באמצע שנות השמונים החל לצייר.
משנת 1989, החל ללמוד ציור, אחת לשבוע, אצל האמן טומי ברונשטיין.
במהלך השנים צייר קרוב ל-1000 ציורים אותם ניתן לראות ברשת האינטרנט.
עבודותיו הוצגו ביותר מ-30 תערוכות ציור. ציורי המיתוס התנכ"י ייחדו את אמנון בקר כיוצר שעסק בתנ"ך באופן ביקורתי ובוטה.
קלנועיות חמורית.
בשנות הששים (של המאה ה-20) ערך אמנון בקר את עלון קיבוץ יזרעאל. בין השאר כתב סדרת רשימות היתוליות העוסקות בהווי החיים בקיבוץ, תחת הכותרת "בחמוריות נמרית". עקב הוצאת ספר היובל לקיבוץ יזרעאל וכדי להוסיף על הנכתב בו, חזר לפרסם רשימות דומות בעלון הקיבוץ. רשימות אלו מכונות קלנועיות חמורית. עם השנים הצטברו יותר מארבע מאות רשימות שעסקו בנושאים שונים וביטאו את השקפת עולמו.
ספרים.
אמנון בקר פרסם שלושה ספרים: "משהו על מישהו". "בעל ואהליבה" בהוצאת ירון גולן וקולנועיות חמורית.
שירים.
במהלך השנים כתב אמנון בקר עשרות שירים ופזמונים, שזכו לביצוע על ידי אמנים בולטים כמו חוה אלברשטיין, שולי נתן ולהקת הזמר הגבעטרון.
פרויקט "זמרשת" מצא באמנון בקר מקור בלתי נדלה לשחזור שירים עממיים מהתקופה שלפני הקמת מדינת ישראל. יותר מ-100 שירים שוחזרו והוקלטו בקולו של אמנון השר מהזיכרון שירים שנשכחו לפני זמן רב.
שירו המפורסם "שלכת" הוא אקרוסטיכון הבנוי משמו של ידידו שנפטר בטרם עת ינון נאמן.
משיריו הידועים שהולחנו הוקלטו ובוצעו על ידי אמנים ידועים - "שלכת", "אלי בתלם בואה", "בלדה לנבות", "אור על הגבעה", "הביא לי הרוח", "פיתולי הדרך".
אסון העטלפים בחדרה
אסון העטלפים בחדרה אירע ב-16 ביוני 2016, כאשר נהרס בניין נטוש ברחוב תרנ"א בעיר, שהיה מיועד לשמש כמשכנו החדש של שוק חדרה הוותיק בעיר. באותה עת שהו במבנה אלפי עטלפי פירות ועטלפים מסוגים אחרים, שמצאו בו את ביתם למעלה מ-20 שנה. בשטח הבניין שנהרס מתוכנן לקום מרכז המגורים והמסחר "פרויקט ויוה". הבניין נהרס בניגוד להבנות שהיו עם עיריית חדרה ועם יזם הבנייה על פינוי העטלפים לפני ההריסה כדי להצילם. אלפי עטלפים מצאו את מותם בעת ההריסה או מפציעות בימים שאחריה, במה שהיה אסון העטלפים הגדול ביותר הזכור בישראל.
רקע.
בניין השוק שכונה גם "הפיל הלבן" היה מבנה נמוך בשטח של 3,000 מ"ר שנבנה בסביבות 1990, במטרה לשמש שוק עירוני. השוק לא הוקם, ומבנה הבטון החשוף עמד בשיממונו יותר מרבע מאה. במשך הזמן קיננו בו אלפי עטלפי פירות, והמושבה העצומה הייתה מוקד לעניין ולימוד.
במאי 2016 הבחין תושב חדרה, פטר ויט, בתכונה במתחם בנין השוק, והודיע לעמותת ע.ט.ל.ף על הסכנה. הפעילים פנו לעיריית חדרה וליזם צפריר בלכנר, כדי לפנות את העטלפים לפני ההריסה ולמנוע הרג המוני. ב-11 ביוני 2016 התקיימה פגישה בה נכחו חדוה יחזקאלי סגנית ראש עיריית חדרה מטעם הירוקים, נורה ליפשיץ מנהלת עמותת ע.ט.ל.ף, וכן נכח בפגישה זואולוג. ליפשיץ ביקשה שהות כדי לפנות את מושבת העטלפים, שמנתה לפי הערכות בין 5,000 ל-10,000 פרטים, ולפי הערכות אחרות אף יותר. סגנית ראש העיר הבטיחה לעמוד בקשר עם היזם ולמנוע את הרג בעלי החיים במבנה. הפעילים שהגיעו לאתר כדי לסקור את המקום דיווחו "נתגלתה לעינינו ממלכה מופלאה מלאה בחיים. מערכת אקולוגית קסומה".
למחרת, ב-14 ביוני, דיווח ויט שבניגוד להסכמות התחילה פעילות הריסה במבנה, לקראת טקס הנחת אבן הפינה. ב-16 ביוני נצפתה הריסה מסיבית, ועמותת ע.ט.ל.ף הסיקה שעיריית חדרה הפנתה לה עורף.
פעולות הצלה.
המתנדבים שהגיעו למקום גילו זירת הרס ובה אלפי עטלפים מתים או פצועים לכודים מתחת לאבנים ומשופדים על תיילי ברזל. בעמוד הפייסבוק של העמותה התפרסם קול קורא להתגייסות למבצע הצלה. לקראת ערב התגבר זרם הפעילים ועשרות אנשים עסקו בחילוץ עטלפים מתוך כוכים וכיסים מתחת להריסות. נורה ליפשיץ ניהלה את המבצע והקימה עמדת מיון, עמדת עזרה ראשונה, ותינוקייה.
צוותי החילוץ תרו אחרי עטלפים פצועים, תקועים או מבולבלים. בין העטלפים היו ולדות ותינוקות רבים. לדברי ד"ר מאיה וינברג מהגן הזואולוגי באוניברסיטת תל אביב, ההריסה התבצעה בשיא עונת ההמלטות, ובנוסף היו לידות מוקדמות רבות בגלל הבהלה. הפעילה קרן לסרי שעסקה בחילוץ תיארה ולדות עם חבל טבור ועיניים עצומות, שנתפסו על אמותיהן בקצה הכנף. פטר ויט שהתריע לראשונה על ההריסה סיפר: "כשאתה רואה שני גורים קבורים כשמעליהם הנקבות חגות בצווחות זו לא סיטואציה פשוטה". וטרינרים מתנדבים נתנו לעטלפים הפצועים טיפול ראשוני, ועטלפים שלא היה להם סיכוי הורדמו במקום כדי לקצר את סבלם.
המחלצים ביקשו מצביקה גנדלמן, ראש עיריית חדרה, קו חשמל כדי להאיר את הבניין, אך הוא סרב, ופעולות החילוץ נמשכו עד הבוקר לאור פנסים. למחרת בשעות אחר הצהריים הגיעו שוטרים כדי לפנות את המתנדבים. לדברי השוטרים הם הגיעו בעקבות תלונה שהוגשה על ידי היזם.ב-17 ביוני השיגה המחלקה המשפטית של תנו לחיות לחיות צו מניעה זמני נגד ההריסה; כשהקבלן התייצב באתר עם עובדיו, הוא קיבל את הצו והתרחק מהמקום. עבודות ההצלה נמשכו כדי לחלץ את מי שעוד ניתן היה להציל, ולהרדים את הגוססים.
300 עטלפים פצועים הגיעו לבית החולים לחיות בר בספארי ברמת גן ולבית החולים הווטרינרי של הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב, והרופאים ביצעו בהם ניתוחי חירום. מאות עטלפים פצועים קל יותר נקלטו בבית המחסה של עמותת ע.ט.ל.ף, ועטלפים שהתאוששו אחרי הניתוחים הועברו גם הם מבתי החולים למחסה בעמותה.
ב-27 ביוני נסגר הסכם בין עורכי הדין של תנו לחיות לחיות, זואולוגים של החברה להגנת הטבע, פקחים של רשות הטבע והגנים, עמותת ע.ט.ל.ף ויזם הבניין. ב-28 לחודש לעת לילה פינו הפעילים את העטלפים שעדיין נשארו בבניין.
שיקום וחזרה לטבע.
לגן הזואולוגי באוניברסיטת תל אביב הגיעו כמאה עטלפים פצועים, וטופלו על ידי הוטרינרים יוסי יובל ומאיה וינברג, שביצעו ניתוחי הצלה רבים. הגיעו גם גורים שאומצו על ידי נקבות מניקות במושבת הגן.
מאות עטלפים הועברו למחסה של עמותת ע.ט.ל.ף, ומאות נוספים הגיעו אליה אחרי טיפול בבתי החולים הוטרינריים. חלק מהעטלפים מתו במחסה, הפצועים קל שהחלימו שוחררו. ב-4 ביולי נותרו במקלט של עמותת ע.ט.ל.ף 350 עטלפים מפצועי חדרה. חלק מהעטלפים הם נכים ויישארו כל חייהם ב"אגף הקבועים" שבמחסה.ב-8 בספטמבר 2016, שלושה חודשים אחרי ההריסה, שוחררו מהמקלט אחרוני העטלפים שהיו כשירים לחזור לטבע.
משבר המאה השלישית
גארו
פייר גראנד (צרפתית: Pierre Garand; ) הידוע בשם הבמה גארו הוא זמר קנדי-צרפתי מקוויבק.
גארו התפרסם לראשונה כאשר גילם את דמותו של קוואזימודו במחזמר הצרפתי Notre Dame de Paris שהוא עיבוד לספר "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו.
הוא מחזיק בשיא של התאחדות ההקלטות הצרפתית למספר הרב ביותר של שבועות בראש מצעד השירים לזמר.
ביוגרפיה.
גראנד נולד בעיר שרברוק שבקנדה והחל לנגן בגיטרה בעידוד אביו בגיל שלוש. לאחר שירות בצבא קנדה הוא הקים להקה בשם The Untouchables, הוא התגלה על ידי המפיק הצרפתי לוק פלאמונטדון כאשר הופיע בבר קטן בקוויבק אשר ליהק אותו לתפקיד קוואזימודו במחזמר Notre Dame de Paris שעלה על הבמות בפריז ב-1998 ושיריו היו להצלחה גדולה וגרסאות שלו עלו על במות במדינות רבות בעולם בהן רוסיה, פולין וארצות הברית (גארו גילם את דמותו של קוואזימודו גם בגרסה האנגלית של המחזמר).
אלבום הבכורה שלו "Seul" היה לאלבום הנמכר ביותר בצרפת בשנת 2001. בשנת 2008 הוציא לראשונה אלבום באנגלית - Piece of My Soul אשר הגיע למעמד אלבום זהב בצרפת. גארו ידוע בין השאר בשיתופי הפעולה המוצלחים שלו עם אומנים אחרים, ביניהם עם סלין דיון ומישל סרדו.
לגארו בת אחת בשם אמילי מדוגמנית העבר הקנדית אורליקה.
בשנת 2010 הופיע ברעננה, באותה שנה שר בטקס הפתיחה של אולימפיידת ונקובר.
פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר
פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר הוא פרס אופיר הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 1991 בגין הופעה של שחקן בתפקיד משני, והוא מייצג את ההכרה שהשחקן הופיע בצורה יוצאת מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי אופיר.
טברי
520-529 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 529 - 520 לפנה"ס
הנס קראסה
הנס קראסה (בצ'כית: Hans Krása; 30 בנובמבר 1899 – 17 באוקטובר 1944) היה מלחין צ'כי שנרצח באושוויץ-בירקנאו. הוא היה ממארגני חיי התרבות במחנה טרזין.