ללא טיפול, התפרחת עשויה להתמיד חודשים רבים ולעיתים קיימת נסיגה עצמית חלקית או מלאה.
הטיפול הנפוץ הוא בשימוש בקרם או שמפו אנטי פטרייתי:
במקרים של חוסר תגובה לטיפול מקומי או השנויות רבות של פטריית השמש נוהגים לתת גם טיפול פומי:
אפידמיולוגיה.
מחלת עור זו מופיעה בעיקר במתבגרים ובמבוגרים צעירים בעיקר באזורים בעלי אקלים חם ולח. פטריות השמש נמצאות באופן טבעי בשומני העור ובתאי עור מתים, אך קיימת נטייה גנטית להתפרצותן על פני העור. נתונים כמו הרכב השומנים בעור, נטייה להזעה ומצב המערכת החיסונית הם בעלי חשיבות להתפרצות. לצד החשיפה לשמש והלחות, גם שימוש בתכשירים על בסיס סטרואידים (כמו קורטיזון) עלול להאיץ את יציאתה של פטריית השמש. הפטריות נפוצות גם בקרב הסובלים מסבוריאה דרמטיטיס, קשקשים והזעת יתר. על אף שמה, הפטרייה אינה קשורה ישירות לשמש ולא נגרמת מקרינה.
פטריות שמש
Pityriasis versicolor
Tinea versicolor
דינורניס
דינורניס או מואה ענק (שם מדעי: "Dinornis"; מילולית: "עוף נוראי") הוא סוג של עוף נכחד ממשפחת הדינורניסיים שבסדרת הדינורניטיים הקרובה ליענאים שחי בניו זילנד.
עוף זה היה מהגבוהים והגדולים שבעופות שהיו מעולם. גובהו עלה על ומשקלו הגיע ל-230–240 ק"ג. לעוף הייתה שכבת נוצות דמוית פרווה עבה שבידדה אותו. היו לו כנפיים קטנות ביותר שכנראה ו"נבלעו" בתוך ה"פרווה" ולא נראו, בדומה לעוף הקיווי ששרד בניו זילנד. הנקבות היו גדולות וגבוהות יותר מהזכרים, על פי מחקרים.
עופות אלה היו אוכלי-צמחים, וניזונו מעלי העצים המחטניים של ניו זילנד, והשתמשו בקיבתם העצומה כדי לעכל אותם.
כל המואות נכחדו בידי המאורים שהיגרו לניו זילנד עד שנת 1500 לספירה.
The7eye
מוזיקה אינדונזית
המוזיקה של אינדונזיה מדגימה את הגיוון תרבותי, היצירתיות המוזיקלית המקומית, כמו גם את ההשפעות המוזיקליות הזרות אשר עיצבו את המוזיקה העכשווית באינדונזיה. אלפי האיים של הארכיפלג האינדונזי בעלי תרבות ייחודית, כתוצאה מהיסטוריה אומנותית ותרבותית. כל אלו מובילים ליצירת סוגים שונים של מוזיקה, שלעיתים מלווים בריקוד ותיאטרון. סוגי המוזיקה הרבים ממחישים את הגוונים של הרבים של האיים ובאמצעות כמה מאפיינים מרכזיים ניתן לתאר את אופייה של המוזיקה האינדונזית. המוזיקה על סוגיה השונים, היא באופן מובהק מוזיקה הנקשרת עם מזרח אסיה. זאת, למרות השפעת התרבות ההודית בארכיפלג, שרישומיה ניכרים עד היום. השפעה חזקה של מוזיקה הודית ומלאית, ניתן לראות זאת דרך הז'אנר המוזיקלי הפופולרי של דנגדוט (מפורט בהמשך).
סוג המוזיקה וכלי נגינה.
המוזיקה באינדונזיה, שסולמותיה פנטטוניים (חמישה צלילים באוקטבה) ומשקליותה לרוב זוגית, קרובה יותר למוזיקה ביפן או בסין. למעשה, גיבוש הזהות המוזיקלית של אינדונזיה החלה עם התרבות של תקופת הברונזה שהגיעה לארכיפלג האינדונזי במאה השנייה לספירה. סוגי מוזיקה מסורתיים של שבטים שונים לעיתים השתמשו בכלי נגינה כמו תופים וגונגים. חלק מהם פיתחו כלי נגינה משוכללים וייחודיים, כגון כלי מיתר הקרוי ססנדו (Sasando) של האי רוטה, כלי האנגקלונג (Angklung) של הסונדאנזים, ותזמורת גמלאן של ג'אווה (Java) ובאלי, המורכבת מכלים מתוחכמים ומורכבים.
גמלאן (Gamelan).
הסוג הפופולרי והמפורסם ביותר של מוזיקת אינדונזיה הוא הגמלאן, שהוא הרכב של כלי הקשה הכוללים תופים, מטלופון, וגונגים יחד עם חלילי במבוק. הרכבים דומים נפוצים לאורך אינדונזיה ומלזיה, אך מקורו של גמלאן באיים ג'אווה, באלי ולומבוק. המנגינה המרכזית מתנגנת על כלי בשם מטלופון במרכז התזמורת, כאשר מאחורה גונגים מלווים את המוזיקה.
ישנן שתי מערכות כוונון. כל גמלאן מכוון את עצמו, ואת המרווחים בין התווים שעל הסולם עליו משתנים ההרכבים. המטלופונים מונים ארבע אוקטבות, בעלות שמות שונים היוצרים צלילים שונים. האמונה היא כי הנשמה של הגמלאן שוכנת בגונג גדול, בשמו השני: גונג אגנג (ageng). גונגים אחרים מכוונים לכל תו של הסקאלה וכוללים צלילים בשמות שונים (קטוק [ketuk], קנונג [kenong] וקמפול [kempul]). החלק הקדמי של התזמורת מגוון, כולל כלי נגינה שונים בעלי צלילים עמוקים כגון, בונאנג (boning), סיטר (siter) וריבאב (Rebab).
עם בואם של ההולנדים, פותחה מערכת בשם קפאטיהאן (kepatihan) כדי להקליט את המוזיקה. מוזיקה וריקוד באותה עת חולקו למספר סגנונות המאפיינים אזורים שונים, כאשר כל אזור התאפיין במיומנויות נגינה וריקוד משלו. השום הכולל של מוזיקת הגמלאן הוא "כראויתאן" (karawitan). בסוראקארתה ישנו קונסרבטוריום ה"כראויתאן" האינדונזי, (Konservatori Karawitan Indonesia) הקים מאז שנת 1953. אין "נצוח" ותזמור במוזיקת הגמלאן, התאום בנגינה הוא עניין של אימונים.
סגנון גמלאן במזרח ג'אווה פחות ידוע מאשר בחלקים המרכזיים או המערביים של האי. הכלי הייחודי ביותר של האזור הוא תוף גאמיאק (gamyak) גדול מאוד. ישנו מיעוט של בני הג'אווה מהמזרח הידועים ביצירת מוזיקה חברתית לחתונות וחגיגות אחרות הנקראות גנדרונג, כמו גם אנגקלונג, שמנגנים בהם צעירים הלומדים לנגן על כלי הנגינה כבר מגיל צעיר במסגרות החינוך.
אחד המקומות שמוזיקת גמלאן מנוגנת בהם הוא חצר ארמון סולטאן יוגיאקארתה.
גמלאן בישראל.
בירושלים פעיל הרכב מוזיקלי אינדונזי בשם "הגמלאן הירושלמי".
קצ'אפי (Kecapi).
הקצ'אפי הוא סוג של מוזיקה אינסטרומנטלית, מאוד פופולרי בחלקים של ג'אווה המערבית. מוזיקה זו כוללת שני כלים: זיטר (zither) וסולינג (Suling) אשר אלו מזכירים חלילי צד עשויים מבמבוק ומשמיעים צליל המזכיר שריקה צורמת.
אנגקלונג (Angklung).
האנגקלונג הוא כלי מוזיקלי מבמבוק שהומצא על ידי הסונדאנזים של מערב ג'אווה. הכלי עשוי צינורות במבוק ומחובר במסגרת. הצינורות מגולפים, כך שיש להם צליל מהדהד ייחודי המבטא רטט. כל אנגקלונג משמיע צליל יחיד, והמנגינה מתקבלת משילוב הצלילים של הנגנים השונים.
קולינטנג (kulintang).
הקולינטנג הוא כלי הקשה מברונזה ומעץ אשר הומצאה על ידי ילידי מזרח אינדונזיה וגם הפיליפינים. באינדונזיה הוא נקשר במיוחד עם אנשי המינאהסה ((Minahasa של צפון סולאווסי, אבל הכלי גם פופולרי באזורים אחרים כגון, מאלוקו ((Maluku וטימור (Timur).
ססנדו (Sasando).
ססנדו הוא כלי מיתר שמקורו בילידי האי רוטה ((Rote של מזרח האי נוסה תנגארה ((Nusa Tenggara. החלקים המרכיבים את הססנדו הם גליל במבוק מוקף במספר חוטים שבהם המיתרים נמתחים, מוקפים במאוורר דמוי שקית של פפירוס (סוג קדום של נייר שיוצר מצמח הגומא) מיובש או עלים של עצי דקל, המשמשים ליצור את האלמנט המהדהד של הכלי.
ז'אנרים.
העולם המגוון של הז'אנרים במוזיקה אינדונזית הוא תוצאה של היצירה המוזיקלית של העם האינדונזי, וגם תוצאה של המפגשים התרבותיים המביאים איתם גם השפעות מוזיקליות זרות לתוך הארכיפלג. לצד הצורה הייחודית של הפקת מוזיקה, ז'אנרים שונים יכולים לבטא את המקור להשפעות הזרות; כגון ז'אנר הגמבוס (Gambus) והקצידה (Qasidah) שהושפעו ממוזיקה אסלאמית מזרח תיכונית, ז'אנר הקרונצ'ונג שהושפע מהשפעות פורטוגליות. בנוסף, ניתן לראות את ההשפעה הניכרת של המוזיקה ההינדית.
מוזיקה עממית.
מוזיקת פופ פולק אינדונזית אזורית, משקפת את המגוון של התרבות האתניות האינדונזית, בעיקר דרך השימוש בשפות מקומיות ובשילוב של מוזיקה בסגנון מערבי עם כלי נגינה מערביים. המוזיקה העממית האינדונזית די מגוונת, והיום כוללת פופ, רוק, האוס, היפ הופ וז'אנרים אחרים, בהתאם לסוגי תרבויות אינדונזיות שונות. ישנם כמה סוגים של מוזיקת פופ "אתנית", שבדרך כלל מקובצים יחד כמו ה-Pop-Daerah (פופ אזורי). אלה כוללים לפחות שבעה תתי סוגי מוזיקה תחת הקטגוריה "פופ". פרט לשימוש במורשת של Lagu Daerah (שירים מסורתיים אזוריים) של כל תרבויות אזוריות, המוזיקאים עשויים גם ליצור כמה יצירות חדשות בשפת האם שלהם. מוזיקה בשפה הסונדנזית נפוצה ביותר. אחת האמניות המפורסמות בתחום זה היא נינינג מאידא. שיר מסורתי מפורסם Es Lilin שמשמעות שמו במאלאית "קרח שעוה", ומקורו סונדנזי, זכה לבצועים מאוחרים, גם של נינינג מאידא, בסונדנזית, וסיתי נורהאליזא חברה גרסה במאלאית, לשיר זה. בין השירים בסונדנזית ישנם גם שירי מחאה, 3 מהם נכתבו בזמן המחאות על מיזם מאגר המים שהציף את ג'אתיגדה באי ג'אווה.
טמבנג צ'יאנג'וראן סונדה (Tembang Cianjuran Sunda).
טמבנג סונדה (Tembang sunda) המכונה גם צ'יאנג'ורן (Cianjuran) היא צורה של שירה שהחלה בעידן הקולוניאלי של אינדונזיה. היא נודעה לראשונה כאומנות אריסטוקרטית גבוהה. אחד המלחינים הידועים בה היה R.A.A, שליט Cianjur בשנים 1834–1862. הכלים של מוזיקת הצ'יאנג'ורן הם הקצ'אפי וחליל במבוק. המילים בדרך כלל נאמרות באופן חופשי ללא הכנה מוקדמת, אבל גרסה מודרנית יותר ששמה פנמבין (Panambin), מתבססת בעיקר על תופים.
טפנולי אוגונג Tapanuli ogong.
מדובר בסוג מסוים של ביצועים מוזיקליים מאזור טפאנולי של בטאק בצפון סומטרה. הטפנולי אוגונג הוא סוג של מוזיקה שמנגנים אותה באמצעות כלים שונים, ביניהם סוג של לאוטה (lute), חצוצרה וחליל.
ג'איפונגאן (Jaipongan).