התרוממות זו יצרה סדקים אנכיים שבמהלך השנים נסחפו מהר יותר מהרמות. הצוקים הוורודים הרכים של תצורת קלרון נסחפו ונוצרו העמודונים הנפרדים בבתרונות המכונים הודוס, בעוד שסלעי אבן החול נאוואחו של הצוקים הלבנים העמידים יותר יצרו מונוליתים. הגוונים החומים, הוורודים והאדומים הם מהמטיט (תחמוצת ברזל, Fe2O3), הצהובים מלימוניט (FeO(OH)•nH2O) והסגולים מפירולוזיט (MnO2). בנוסף נוצרו קשתות טבעיות, גשרים טבעיים, חומות וחלונות. הודוס בנויים מסלע משקע רך המעוטר בקצהו העליון בפיסת סלע קשה יותר ועמידה יותר לסחיפה המגינה על העמוד מאיתני הטבע. הפארק הלאומי ברייס קניון מכיל את אחד הריכוזים הגדולים בעולם של הודוס.
התצורות שנחשפו באזור זה של הפארק הם חלק מגרם המדרגות הגדול. הפרטים העתיקים ביותר של יחידות הסלע לרצף כביר זה של שכבות של סלעי משקע נחשפים בגרנד קניון, שכבות הביניים בפארק הלאומי ציון, והחלקים הצעירים באזור קניון ברייס. חפיפה מועטה בין השכבות שנחשפו מתרחשת בתחומי כל פארק ובסביבתו.
אקולוגיה.
יותר מ-400 מיני צמחים מקומיים גדלים בפארק. ישנם שלושה אזורי חיים בפארק על בסיס הגובה: באזורים הנמוכים של הפארק שולטים יערות ננסיים של אורן פיניון וערער, כשביניהם צומחים שיחים של ענבי דוב ("Arctostaphylos"), "Amelanchier" (באנגלית Serviceberry) ו-"Purshia tridentate" (באנגלית Antelope bitterbrush). צפצפה, מין השדר "Betula occidentalis" (באנגלית Water birch) וערבה גדלים לאורך פלגי מים. יערות אורן הזפת מכסים את אזור הגובה האמצעי, יחד עם אשוחית כחולה ("Picea pungens") ואשוח דאגלס באזורים עשירים במים, ושיחי "Arctostaphylos" ו-"Purshia" כתת-יער. אשוח דאגלס, ואשוח לבן יחד עם צפצפה ואשוחית אנגלמן גדלים ביערות של רמת פאונסאגנט. באזורים שבהם יש אקלים קשה מצליחים להחזיק מעמד אורן גמיש ("Pinus flexilis") ואורן אצטרובל זיפני ("Pinus longaeva"), שגיל חלקם יותר מ-1,600 שנים.
היערות וכרי העשב של ברייס קניון מהווים בית גידול התומך במגוון בעלי חיים כולל שועלים, גיריות, סמרנים, איילים, דובים שחורים, שונרים ונקריים. אייל פרדי שחור-זנב הוא היונק הגדול ביותר הנפוץ בפארק. איילים ואנטילוקפרות שהובאו לאזורים הסמוכים חודרים מדי פעם לשטח הפארק.
הפארק הלאומי ברייס קניון יוצר חלק מבית הגידול של שלושה מינים של בעלי חיים המוגדרים בחוק המינים בסיכון : נובחנית יוטה ("Cynomys parvidens"), קונדור קליפורני וטירן ערבות מתת-המין של דרום-מערב ארצות הברית ("Empidonax traillii extimus", באנגלית Southwestern willow flycatcher). נובחנית יוטה היא מין בסיכון שהושב לפארק למטרות שימור, והאוכלוסייה המוגנת הגדולה ביותר של מין זה נמצאת בתחומי הפארק.
כ-170 מינים של עופות מבקרים בפארק, כולל סיסים וסנוניות. מרבית המינים נודדים לאזורים חמים יותר בחורף, אם כי עורבנים, עורבים שחורים, סיטות, עיטים ודורסי לילה נשארים בפארק. בחורף מהגרים האיילים, הפומות וזאבי הערבות לגבהים הנמוכים יותר. סנאיי קרקע ומרמיטות עוברים את החורף כשהם בתרדמת חורף.
אחד עשר מינים של זוחלים וארבעה מינים של דו-חיים אותרו בתחומי הפארק. בין הזוחלים: תת-מין של עכסן פסיפי ("Crotalus oreganus lutosus", באנגלית Great Basin rattlesnake), מין הנחש "Masticophis taeniatus" (באנגלית Striped whipsnake), איגואנית קצרת-קוצים ("Phrynosoma hernandesi") ולטאה מכותמת-צד; ובין הדו-חיים סלמנדרה מנומרת ("Ambystoma tigrinum").
בנוסף יש בפארק קרום קרקע ביולוגי, חברת מיקרואורגניזמים הגדלה בצורה איטית מאוד והנמצאת בפני השטח והמכילה אצות כחוליות, ירוקיות, חזזיות, חיידקי קרקע וטחבים, הנמצאים באינטראקציה עם חלקיקי הקרקע ויוצרים קרום על פני הקרקע. עובי הקרום נע מ-1 ועד 2 מ"מ (באזורים שיורדים בהם פחות מ-100 מ"מ גשם) ועד 15 מ"מ (באזורים שיורדים בהם כ-300 מ"מ גשם). קרומי הקרקע הביולוגיים הם בעלי תפקיד חשוב במערכת האקולוגית המדברית, הם קושרים חנקן, מווסתים נגר עילי, מלכדים את הקרקע ומונעים את סחיפתה, שומרים על הלחות בקרקע, ומהווים מקור ייצור ראשוני של חומר אורגני בשרשרות מזון. נוכחות הקרום הביוגני משפיעה על מכלול התהליכים הגאומורפיים והקרקעיים המתרחשים בפני הקרקע ובתוכה.
היסטוריה.
מגורים של ילידים.
מעט מאוד ידוע על היישוב האנושי המוקדם באזור ברייס קניון. סקרים ארכאולוגיים של הפארק הלאומי ברייס קניון ורמת פאונסאגנט הראו כי אנשים היו באזור לפחות 10,000 שנים. חפצים של קולעי הסלים בני כמה אלפי שנים נמצאו מדרום לפארק. ממצאים אחרים מתקופת האנסאזי ותרבות פרימונט (עד אמצע המאה ה-12) נמצאו גם הם.
האינדיאנים בני שבט הפאיוט הדרומיים היגרו לעמקים ולרמות הסובבות את האזור בערך באותו הזמן שתרבויות אחרות עזבו. אינדיאנים אלו צדו וליקטו את מרבית מזונם, אבל השלימו את תזונתם במעט מוצרים שגידלו. הפאיוט באזור פיתחו מיתולוגיה על בסיס ההודוס שבברייס קניון. הם האמינו שההודוס הם אנשי האגדה שאיש התחבולה בדמות זאב הערבות הפך לאבן. לפחות אחד מזקני הפאיוט סיפר שבתרבות שלו קרויים ההודוס "אנקה-קו-ואס-א-ויץ" שפירושו "פנים צבועים באדום".
חוקרי ארצות והתיישבות.
ראשוני האמריקנים ממוצא אירופי החלו לחקור את האזור המרוחק שהגישה אליו הייתה קשה רק בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. סיירים מורמונים ביקרו באזור בשנות ה-50 של המאה ה-19 לאמוד את הפוטנציאל שלו לפיתוח חקלאי, ולשימוש כמרעה ולהתיישבות.
את המשלחת המחקר המדעית הרצינית הראשונה לאזור הוביל מייג'ור ג'ון וסלי פאוול מצבא ארצות הברית ב-1872. פאוול, יחד עם צוות של משרטטי מפות וגאולוגים, סקר את אזור הנהרות סווייר ווירג'ין כחלק מסקר גדול יותר של רמת קולורדו. שרטטי המפות שלו שימרו רבים משמות המקומות בפאיוט.
קבוצה קטנה של חלוצים מורמוניים הגיעו אחר-כך וניסתה להתיישב מזרחית לברייס קניון לאורך הנהר פאריה. ב-1873 החלה חברת הבקר קאנרה (Kanarra Cattle Company) להשתמש באזור למרעה של בקר.
הכנסייה המורמונית שלחה את המהגר הסקוטי אבנעזר ברייס ואשתו מרי ליישב אדמה בעמק פאריה משום המחשבה שכישורי הנגרות שלו יהיו מועילים באזור. משפחת ברייס בחרה לגור מתחת לאמפיתיאטרון ברייס, האוסף העיקרי של הודוס בפארק. ברייס רעה את הבקר שלו בתוך מה שכיום הוא גבולות הפארק, וחשב כי האמפיתיאטראות הם "חתיכת מקום לאבד בו פרות". הוא גם סלל דרך לרמה במטרה לכרות עצי הסקה ועצים לבניין, וחפר תעלת מים להשקות את יבוליו ואת בעלי החיים שלו. מתיישבים אחרים החלו לכנות מקום יוצא דופן זה "הקניון של ברייס" (Bryce's canyon) שהפך אחר-כך רשמית ל"ברייס קניון".
שילוב בין בצורת, רעיית יתר ושיטפונות אילצו את הפאיוט שנשארו לעקור מהאזור וגרמו למתיישבים לנסות את לבנות תעלת הטיה מאגן הניקוז של נהר סווייר. כשניסיון זה נכשל, רוב המתנחלים, כולל משפחת ברייס, עזבו את האזור. ברייס העביר את משפחתו לאריזונה ב-1880. המתיישבים שנשארו כרו תעלה באורך 16 קילומטרים מהיובל המזרחי של הנהר סווייר לעמק טרופיק (Tropic Valley).
הקמת הפארק.
תיאורים על אתרי נוף אלו התפרסמו בציבור במאמרים בכתבי עת שיצאו לאור ביוזמת חברות הרכבות יוניון פסיפיק וסנטה פה ב-1916. אנשים כדוגמת המפקח על היערות ג'. וו. המפרי (J. W. Humphrey) פרסמו את נפלאות הנוף של האמפיתיאטראות של ברייס קניון, וב-1918 עוררו מאמרים שהתפרסמו בכתבי עת המחולקים בכל ארצות הברית עניין ציבורי. עם זאת, מספר המבקרים נותר נמוך בשל הגישה הגרועה לאזור המרוחק והמחסור במקומות לינה.
רובי סיירט (Ruby Syrett), הרולד באומן (Harold Bowman) ומאוחר יותר האחים פרי (Perry) בנו אכסניות צנועות, והציעו שירותי טיולים באזור. סיירט שימש אחר-כך כמנהל הדואר של ברייס קניון. מספר המבקרים הלך וגדל בהתמדה, ובתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה חברת הרכבות יוניון פסיפיק להתעניין בהרחבת שירות הרכבת לדרום-מערב יוטה במטרה להכיל יותר תיירים.
במקביל החלו חסידי השימור להיבהל מהנזק שגרמו רעיית היתר, כריתת העצים והביקורים ללא פיקוח על המאפיינים השבריריים של ברייס קניון. עד מהרה קמה תנועה להגנה על האזור, ומנהל שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית סטיבן מאתר (Stephen Mather) הגיב בהצעה להפוך את ברייס קניון לפארק מדינתי. לעומת זאת, מושל יוטה ובית המחוקקים של מדינת יוטה, פעלו ליזום הגנה פדרלית על האזור. מאתר ויתר ושלח את המלצתו לנשיא וורן הרדינג, שב-8 ביוני 1923 הכריז על ברייס קניון מונומנט לאומי.
באותה שנה נסלל כביש על הרמה במטרה לאפשר גישה קלה לנקודות התצפית על האמפיתיאטראות. מ-1924 עד 1925 נבנתה אכסניית ברייס קניון (Bryce Canyon Lodge) מאבן וגזעי עצים מקומיים.
חברים בקונגרס של ארצות הברית החלו לפעול ב-1924 לשדרג את מעמד ההגנה על ברייס קניון ממונומנט לאומי לפארק לאומי במטרה להקים פארק לאומי ביוטה. תהליך שהובילה חברת הפארקים של יוטה להעברת בעלות על קרקעות פרטיות ובבעלות מדינת יוטה בשטח המונומנט לבעלות הממשל הפדרלי החל ב-1923. חלקת הקרקע האחרונה בגבולות של הפארק המוצע נמכרה לממשל הפדרלי ארבע שנים מאוחר יותר, וב-24 בפברואר 1928 הוקם הפארק הלאומי ברייס קניון.