זמן קצר לאחר מכן עברה אנה לברלין ללמוד אמנות. בזמן שהותה שם היא התאהבה במלחין ארנסט קרנק, שהתבקש על ידי אמה, אלמה להפיק עותק מסודר של שני קטעים מתוך טיוטת הסימפוניה העשירית הלא גמורה של אביה, מאהלר. אנה התחתנה איתו ב־15 בינואר 1924, עוד כשהייתה בת 19. כמו נישואיה הראשונים, גם הנישואין השניים הללו הסתיימו תוך כמה חודשים. היא עזבה את קרנק לתמיד בנובמבר 1924. במהלך תקופה זו, השלים קרנק את קונצ'רטו לכינור מספר 1, אופ. 29. הכנרת האוסטרלית אלמה מודי סייע לקרנק בקבלת סיוע כספי מהפטרון השווייצרי ורנר ריינהרט. קרנק ומאהלר התגוררו בציריך, וכאות תודה, הקדיש קרנק את הקונצ'רטו למודי. גירושיהם של בני הזוג הפכו סופיים כמה ימים לאחר הבכורה, בה קרנק לא השתתף.
לאחר מכן התחתנה אנה עם המו"ל פול זולנאי ב־2 בדצמבר 1929, כשהייתה בת 25. נולדה להם בת, אלמה (5 בנובמבר 1930–15 בנובמבר 2010). בני הזוג התגרשו בשנת 1934, לאחר חמש שנים.
ב־3 במרץ 1943 התחתנה עם המנצח אנטול פיסטולארי איתה נולדה לה בת נוספת, מרינה (נולדה ב-1 באוגוסט 1943). לאחר המלחמה היא נסעה לקליפורניה ללא פיסטולארי, לו עוד הייתה נשואה. היא גרה שם כמה שנים, שם הופיעה גם בתוכניות טלוויזיה ורדיו. נישואיה לפיסטולארי הסתיימוו בסביבות 1956.
בסביבות 1970 נישאה לבעלה החמישי, אלברכט ג'וזף (1901–1991), עורך סרטים בהוליווד וכותב תסריטים.
לאחר שאמה נפטרה בשנת 1964, אנה, שהייתה עצמאית כלכלית, חזרה ללונדון לזמן מה לפני שהחליטה סופית להתגורר בספולטו שבאיטליה בשנת 1969. בשנת 1988 היא נפטרה בהמפסטד, בעת שביקרה שם את בתה מרינה. היא קבורה בבית הקברות הייגייט.
קריירה אמנותית.
החשיפה של אנה מאהלר לאמנות החזותית החלה מוקדם כשהיא מבקרת בסטודיו של אוסקר קוקושקה. היא גם הייתה מודל לחמותה, הציירת ברונסיה קולר-פינל. לאחר גירושיה, אנה למדה אמנות וציור לסירוגין בברלין, רומא ופריז לאורך כל שנות העשרים. בגיל עשרים ושש היא גילתה שהפיסול הוא התחום שבו היא יכולה להביע בצורה הטובה ביותר את היצירתיות שלה. לאחר שלמדה שיעורים בפיסול בווינה בשנת 1930 מפריץ ווטרובה, היא הפכה לפסלת מבוססת שם וזכתה בפרס הגדול בפריז בשנת 1937.
בנוסף לפיסול באבן, ייצרה אנה מאהלר פרוטומות ארד של רבים מהענקים המוזיקליים של המאה ה-20, כולל ארנולד שנברג, אלבן ברג, ארתור שנאבל, אוטו קלמפרר, ברונו וולטר, רודולף סרקין ואיילין ג'ויס.
טרנסאסטריפיקציה
טרנסאסטריפיקציה (Transesterification) הוא תהליך בכימיה אורגנית בו מתבצעת החלפה בין קבוצת "R של אסטר לקבוצת 'R של כוהל. הריאקציה היא למעשה התמרה נוקלאופילית אצילית של אסטר בכוהל.
לרוב הריאקציה תקוטלז על ידי חומצה או בסיס. חומצה חזקה תבצע פרוטונציה לפחמן הקרובונילי ותהפוך את האסטר ליותר אלקטרופילי. לעומת זאת בסיס חזק יבצע דה-פרוטונציה לכוהל ויהפוך אותו ליותר נוקלאופילי.
מנגנון.
תגובת טרנסאסטריפיקציה אינה שונה במנגנון מהתמרה נוקלאופילית אצילית רגילה. תחילה הנוקלאופיל יתקוף את הפחמן הקרבונילי וייווצר טטרהדר זמני (tetrahedral intermediate). לאחר מכן אחת הקבוצות תצא כקבוצה עוזבת. בטרנסאסטריפיקציה הקבוצה שתעזוב היא הקבוצה של האסטר המקורי.
בשלב הטטרהאדר הזמני בטרנסאסטריפיקציה, שתי הקבוצות הן אלקוקסידים ולכן אין עדיפות ברורה מי תעזוב. אם אין גורם משמעותי, כמו נפחיות, שיעדיף עזיבה מסוימת שתי האפשרויות תיתכנה. כך בחלק מן הפעמים תתבצע טרנסאסטריפיקציה ובחלק מן הפעמים המצב יחזור לקדמותו.
שימושים.
טרנסאסטריפיקציה הוא תהליך חשוב במגוון תחומים במחקר ובתעשייה.
אחד השימושים הבולטים בתהליך הוא ביצירת פולימרים. לדוגמה הכנת הפולימר פוליאתילן טרפתאלט מדימתיל טרפתאלט (DMT).
שימוש נפוץ נוסף הוא בתהליכים ביוכימיים בגוף. אחת הדוגמאות היא תהליך השחבור.
Amor Prohibido (שיר)
Amor Prohibido (בעברית: אהבה אסורה) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבומה הרביעי של הזמרת סלינה אשר יצא ב-13 באפריל 1994 על ידי EMI לטין. הוא נכתב על ידי סלינה עצמה, אחיה וזמר הליווי שלהם פיט אסטודילו והופק על ידי אחיה, אביה ומספר מפיקים נוספים.
משמעות וסוגה.
מבחינה לירית השיר היה נתון לפרשנויות שונות כאשר הרבה מהפרשנויות אמרו כי השיר מכוון לדבר על קהילת הלהט"ב אך יש כאלה שקישרו את השיר לסיפור של רומיאו ויוליה. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר טחאנו שמשלב מוזיקת קומביה ודאנס-פופ. הוא זכה לשבחים על ידי המבקרים ולימים הפך לאחד מהשירים הפופולריים שלה.
הצלחה.
הוא הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטינים של ארצות הברית, כאשר שהה שם 9 שבועות ובכך היה לשיר הראשון שלה לעשות זאת. בנוסף הוא גם שבר שיא כאשר הפך לשיר הלטיני המצליח ביותר בארצות הברית לשנת 1994. נכון להיום מכירות השיר עומדות על 420 אלף עותקים בארצות הברית (במכירות משולבות) ובכך הוא זכאי למעמד של 7 פלטינות לטיניות.
בשנת 2012 השיר זכה להצלחה מחודשת כאשר הגיע למקום ה-8 במצעד שירי הפופ הלטיני האמריקאי כאשר יצאה לו גרסת דואט עם הזמר סאמו.
פרסים ומועמדויות.
השיר זכה בפרס שיר השנה בטקס פרסי הטחאנו ובפרס השיר המקסיקני האזורי של השנה בטקס פרסי Lo Nuestro ובטקס פרסי הבילבורד הלטיני. בנוסף הוא זכה בפרס BMI (.Broadcast Music, Inc) ונהיה לשיר הספרדי הראשון לזכות בפרס זה. במהלך השנים השיר זכה להרבה גרסאות כיסוי ביניהם של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז שהופיעה עם השיר בטקס פרסי הבילבורד הלטיני בשנת 2017 כמחווה לסלינה וללהקתה.
יחסי אנטיגואה וברבודה–גרמניה
יחסי אנטיגואה וברבודה–גרמניה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אנטיגואה וברבודה לגרמניה.
סקירה כללית.
היחסים המדיניים בין המדינות הם ידידותיים ובלתי מעורערים. שיתוף הפעולה מתקיים בעיקר בצורה של שיתוף פעולה בפיתוח ופרויקטים תרבותיים ושיתוף פעולה באו"ם.
היחסים הכלכליים הדו-צדדיים עם אנטיגואה וברבודה הם חסרי משמעות יחסית. נופשים גרמנים מניבים הכנסות ניכרות. הייצוא העיקרי של אנטיגואה וברבודה לגרמניה הוא תוצרת חקלאית.
הסכם הגנה וקידום השקעות דו-צדדי קיים מאז 2001. הסכם דו-צדדי בנושא סיוע הדדי והחלפת מידע בענייני מיסים ועבירות מס נחתם באוקטובר 2010. הסכמי שיתוף פעולה וסחר אחרים קיימים במסגרת ההסכמים בין האיחוד האירופי ומדינות ACP (אפריקה, הקריביים, האוקיינוס השקט) וכן בין מדינות אירופה ו-CARIFORUM (מדינות חברות ב-CARICOM בתוספת הרפובליקה הדומיניקנית). התפתחות נוספת של יחסי הסחר עם אירופה עוקב מקרוב אחר אנטיגואה וברבודה ובאזור כולו על רקע המשא ומתן המתנהל בנושא האיחוד האירופי הסכם שותפות חדש עם מדינות אפריקה, האוקיינוס השקט והאיים הקריביים (הסכם פוסט-קוטונו).
שיתוף פעולה בפיתוח.
בשיתוף הפעולה לפיתוח, יש לאנטיגואה ולברבודה קשרים עקיפים עם גרמניה באמצעות הסכמים גרמנים עם הקהילה הקריבית (CARICOM), שיתוף פעולה המתמקד בפיתוח כלכלי בר-קיימא, קידום אנרגיה מתחדשת והתאמה לשינויי אקלים. בנוסף, גרמניה מעניקה סיוע באזור באמצעות מיקרו-פרויקטים ואמצעי קידום הספורט.
לאחר ההרס הכמעט מוחלט של ברבודה על ידי הוריקן אירמה בספטמבר 2017, גרמניה סיפקה סיוע הומניטרי חירום. השחזור בברבודה עשוי להימשך מספר שנים.
יאן סטייקה
יאן סטייקה (בפולנית: Jan Styka; 8 באפריל 1858 – 11 באפריל 1925) היה מאייר ומשורר וצייר פולני, שזכה להפקת פנורמות דתיות היסטוריות גדולות. ידוע גם כנואם פטריוטי - נאומיו הודפסו בשנת 1915 בצרפתית L'ame de la Pologne (נשמת פולין).
ביוגרפיה.
בנו של קצין צ'כי באוסטריה-הונגריה, סטייקה למד בבית הספר בלמברג (לבוב) ובהמשך למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה, אוסטריה. הוא התגורר בקרקוב בשנת 1882 ושם למד ציור היסטורי אצל יאן מטייקו. בהמשך הוא חזר ללבוב ופתח שם סטודיו יחד עם הצייר ההיסטורי הפולני ווייצ'יך קוסאק, הם יצרו את יצירתו המפורסמת ביותר בפולין - פנורמת Racławice. מאוחר יותר הוא נסע לאיטליה לזמן קצר לפני שעבר לצרפת, שם נחשף לתנועות האמנות הגדולות במונמארטר ובמונפרנאס ושם בילה חלק גדול מחייו.
בין עבודותיו החשובות של סטייקה ניתן למנות את הסצנה הגדולה של "פטרוס הקדוש המטיף את הבשורה בקטקומבות" שצויר בפריז בשנת 1902. הפנורמות הנודעות שלו כוללות "מרטידרום הנוצרים בקרקס של נירו" (1897), ו "קרב רסלאביצה" שצויר בשנת 1894.
סטייקה נפטר בשנת 1925 ונקבר ברומא. עם זאת, בשנת 1959 הועברו שרידיו לארצות הברית לצורך לקבורה ב"היכל האלמוות "בבית העלמין בקליפורניה.
הבנים טדאוש "תדה" סטייקה (1889–1954) ואדם סטייקה (1890–1959) היו שניהם ציירים.
הצליבה.
בשנת 1910 צייר סטייקה את דיוקנו של הפסנתרן המוערך והמדינאי הפולני, איגנצי יאן פדרבסקי, הנמצא כעת במוזיאון הלאומי של פולין בפוזנן. בעבר, לקראת סוף המאה ה-19, פדרבסקי הזמין את סטייקה לצייר את מה שיהפוך ליצירתו המפורסמת ביותר. במקור נקרא "גולגולתא" (השם הארמי של אתר הצליבה של ישו), הציור נודע בפשטות בשם "הצליבה". קטע זה הוא פנורמה עצומה שאורכה 59 מטר (59 מטר) וגובהה 14 מטר.
לצליבה היסטוריה מרתקת. עם הזמנתו בשנת 1894 נסע סטייקה לירושלים להכין רישומים, ולרומא, שם קיבל ברכה על ידי האפיפיור לאו השמיני.