קולשוב טען כי עריכתו של סרט היא כבנייתו של בניין. לבנה אחר לבנה (תמונה אחר תמונה) נבנה הבניין (הסרט). בניסוי מפורסם ערך קולשוב סרט בו צירף תמונות של פניו של שחקן הסרט האילם איוון מוז'וחין לתמונות שונות אחרות, פניה של נערה, קערית מרק, ארון מתים של ילד קטן. הסרט הוצג בפני קהל, אשר טען כי הבעת פניו של מוז'וחין שונה מסצנה לסצנה, ומשקפות יגון, רעב, או אבהות, בעוד שהתמונות היו זהות, ולמעשה חסרות הבעה. קולשוב הסיק כי בכוחה של העריכה (המונטאז') להוביל את הצופה להסקת מסקנות על המופיע בפניו על המסך. המונטאז' פועל על תודעתם של הצופים המפנימה את המשמעות של הנצפה על בסיס ההקשר בו הוא מוצג.
דייוויד וורק גריפית' לא היה באופן מובהק חלק מאסכולת המונטאז' הסובייטית, אך במקביל להתפתחותה בברית המועצות הביא גריפית' את אומנות העריכה לשיאה, כאשר בסרטיו הראה סצינות שונות המתרחשות במיקומים שונים, ויצר את התחביר הקולנועי המשמש עד היום. עבודתו של גריפית' בעשור השני של המאה ה-20 הייתה בין הגורמים המשפיעים על קולשוב ועל יצרני הסרטים הסובייטיים, ועל הבנתם את המונטאז' ואת העריכה.
סרגיי אייזנשטיין היה מתלמידי קולשוב, אך השניים נחלקו במספר נקודות. אייזנשטיין הגדיר את המונטאז' כדרך דיאלקטית ליצירת משמעות. באמצעות ניגוד שני תצלומים שאינם קשורים זה לזה, ליצירתו של דימוי שלישי בתודעת הצופה, העצמאי כמעט משני הדימויים שהרכיבו אותו. הוא ניסה ליצור אסוציאציות בתודעת הצופה, ולרוב על ידי גרימת הלם.
כקולשוב היה אייזנשטיין תאורטיקן בנוסף להיותו יוצר קולנועי. הוא הגה "חמש שיטות למונטאז'".
המונטאז' ההוליוודי הקלאסי.
הסוג השני של מונטאז' מורכב מסדרה של תמונות קצרות שאותן עורכים לסדרה בעלת משמעות על מנת ליצור סיפר (נאראטיב) דחוס. שיטה זו שימשה על מנת לקדם את הסיפור, ולהמחיש את מעבר הזמן, ולא, כבקולנוע הסובייטי, על מנת ליצור משמעות סימבולית.
רצף כזה של תמונות, למשל, הוא סצינות האימונים בסרטו של סילבסטר סטאלון "רוקי". המונטאז' בסצינות אלו נועד להמחיש את מעבר הזמן ואת התהליך העובר על הגיבור, המשפר את כישורי האיגרוף שלו על מנת להשיג את מטרותיו.
עריכה אנליטית (המשכית).
סגנון העריכה שנודע כעריכה ההוליוודית הקלאסית פותח על ידי במאים אירופיים ואמריקאיים מוקדמים. דוגמאות בולטות לפיתוחים ראשונים שלה ניתן לראות בסרטיו של ד. וו. גריפית' - "הולדתה של אומה" ו"אי-סובלנות".
העריכה האנליטית הקלאסית מבטיחה התאמת זמן ומרחב כדרך לקידום העלילה. היא עושה זאת על ידי שימוש בטכניקות שונות, כגון: חוק 180 המעלות, כלל 30 המעלות שוט מכונן ושוט-ריברס שוט.
כנף הדרקון
כנף הדרקון (אנגלית: Dragon Wing) הוא הספר הראשון בסדרת ספרי "מחזור שער המוות" שנכתבה בידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן. הספר מספר על מסעו הראשון של האפּלו הפיטרין, שנשלח בידי אדון הנֶקסוס דרך שער המוות אל עולם האוויר, אריאנוס, כדי להשליט שם כאוס, בתקווה שבכך יוכל אדון הנקסוס להשלים את תוכניתו לשלוט על כל ארבעת העולמות.
תקציר עלילה.
אריאנוס, עולם האוויר, מורכב רובו ככולו מאיים נקבוביים הצפים באוויר, שמסודרים בשלוש רמות-גובה בסיסיות שונות. בממלכה התחתונה הגמדים (המכונים כעת "גֵ'גים", מילה בשפת האלפים שפירושה "חרקים") חיים על היבשת דרבְלין ומשרתים בחום את ה"בעט-מקרקשת" ("Kicksey-Winsey"), מכונה בגודל של עיר המשמשת כמקור כל המים באריאנוס. בממלכה התיכונה אלפים ובני-אדם נלחמים האחד עם השני על מים, מצב-מדיני ורווחים. מעל כולם, בממלכה העליונה, חיים בבידוד הארכימיסטיקנים, קוסמים אנושיים מהבית השביעי (הרמה הכי גבוהה של הקסם).
הספר נפתח ברוצח שכיר בשם הוגו הַיָד (Hugh the Hand) הנשכר בידי המלך סטפן, השליט הנוכחי של כל בני-האדם באריאנוס, כדי שיהרוג את נסיך הכתר ביין. ביין אינו בנו האמיתי של סטפן או של אשתו, המלכה אן; ילדם האמיתי הוחלף בלידתו עם הבן של הארכימיסטיקנים, סיניסטראד, ואירידל מהממלכה העליונה. ביין מודע לכך, ומדבר עם אביו האמיתי, באמצעות קמע ועליו נוצה. ביין הוא ילד ערמומי ורמאי - מקסים ושובה לב, אך שאפתן ובעל שליטה עצמית מוחלטת. הוגו היד וביין מלווים בידי משרתו של ביין, אלפרד מונבלאן (Alfred Montbank) המקריח והגמלוני, שנראה כי כישוריו הגדולים ביותר הם להתעלף ברגעי צרה ולמעוד על כל דבר הנקרה בדרכו.
באותו הזמן ג'ג בשם לימבק מנעולן הועמד לדין בדרבלין על כך שחשב יותר מדי. לימבק הוא ג'ג בעל סקרנות ורצון לחקור את העולם. בגלל אופייה הסגור של קהילת הג'גים, הוא מפתח אובססיה לשאלה "למה", שאלה הנחשבת לכפירה. אך כפירתו הגדולה ביותר הייתה בעקבות הגילוי שהוולפים (שמם של האלפים בקרב הג'גים) אינם אלים. הוולפים נחתו בממלכה התחתונה פעם בחודש כדי לחדש את מלאי המים. בגלל שהגיעו מלמעלה, בספינות מעופפות, נחשבו בעיני הג'גים לאלים. לימבק ראה פעם וולף מת, אך אפילו אהובתו ג'אר אינה מאמינה לו. כאשר נשפט למוות על ידי זריקתו מהיבשת בעודו רכוב על עפיפון, לימבק הצליח לנחות על אי קטן הנמצא נמוך יותר, בו הוא פוגש בהאפלו. לימבק לא ידע כי מדובר בפיטרין, וכל מה שידע הוא שהאיש התחיל לזהור באופן מוזר. או, לפחות, נראה היה שהוא זוהר: הוא היה מכוסה כולו בכתובות-קעקע זוהרות בכחול. לימבק הצליח לחלץ את האיש, שאותו חשב לאל, ורכב איתו בחזרה על אחת מכפות הבעט-מקרקשת, כאשר הוא מביא איתו גם את הכלב של האיש.
הָאפְּלוֹ (האל של לימבק) התעורר בדרבלין זמן לא רב לפני שהוגו, ביין ואלפרד התרסקו על היבשת גם הם. אט-אט מתברר כי הכלב של האפלו (לו האפלו מעולם לא נתן שם) הוא הרבה יותר מסתם כלב רגיל - הוא מאוד אינטליגנטי, והאפלו יכול לשמוע דרך אוזניו. לימבק, ששמע על "האלים האחרים", לקח את האפלו לחקור את העניין, אך מהומה מתחוללת, כאשר כל החבורה מתפצלת ומתאחדת מחדש. כולם מלבד אלפרד וג'אר נכנסו לכלא מיד; שני אלה יצאו לסיור אל תוך המנהרות שמתחת לבעט-מקרקשת, שם נכנסו אל תוך חדר מלא בארונות קבורה מזכוכית שהכילו גופות של אנשים יפהפיים בעלי ארשת-פנים עצובה. מכאן, אומר אלפרד, הוא הגיע. במהרה, נאסר אלפרד גם הוא, אף על פי שג'אר הצליחה להימלט. בתוך תא הכלא, התגנב אלפרד אל האפלו הישן ומאשר, למרבה אימתו, את חשדותיו בנוגע לרונות הפיטרין, שהוסתרו באמצעות תחבושותיו של האפלו.
האסירים הוצגו בפני הוולפים כמתחזים לאלים, כאשר לימבק נזרק ביחד איתם אל הוולפים, בתקווה שהם יהרגו את כולם. לאור נסיבות שונות (מרד נגד הקפטן האלפי העריץ ומרד גמדי שהונהג בידי ביין והתקיים באמצעות שירה) ביין הצליח לקחת פיקוד על הספינה, כדי שתיקח אותם מעלה אל הממלכה העליונה, שם אביו היה אמור, כביכול, לזכות את כולם בפרס על החזרת בנו לחיקו.
בהגיעם אל הממלכה העליונה, החליט האפלו החלטה: הוא ייקח את הנסיך ביין בחזרה אל הנקסוס איתו, מכיוון שהאדון קסר ימצא לבטח שימוש בילד השאפתן והערמומי הזה. הוגו התאהב באשתו של סיניסטראד, אירידל, שהייתה פעם אישה טובה ואצילית. אירידל התאהבה בסיניסטראד המרושע, וחשבה שתוכל לשנות אותו. עם הזמן הבינה כי טעתה, וכי הייתה צריכה להתרחק ממנו. חייה הפכו להיות חלום רע, כאשר היא הייתה לכודה בנישואין לאדם שפחדה ממנו. לימבק התייסר מתגליתו בנוגע לאלפים שרימו את עמו והחליט להוביל את אנשיו שוחרי השלום והאופטימיים למלחמה. האפלו התכונן ליישם את תוכניתו כאשר הוא שמע, דרך אוזני כלבו, את ביין מתעמת עם אלפרד על היותו סארטן; ביין ראה את אלפרד עובד על רונות-קסם של סארטן, דבר שאיש מאריאנוס (אפילו לא הארכימיסטיקנים רבי-העוצמה) לא היה יכול לעשות. האפלו החל להתעמת בעצמו מול אלפרד, אך הקרב נקטע, ובמקום זאת הוא סיפק את עצמו בכך שחטף את ביין. לבינתיים, הוגו תקף והרג את סיניסטראד כדי לשחרר את אירידל ובנה מהשפעתו, אך מת תוך כדי כך. ברגע שסיניסטראד מת, הדרקון הכסוף המהיר שלו שוחרר משליטת אדונו והחל להרוס את הטירה, אך הוא הוכנע לבסוף בידי אלפרד. אלפרד ואירידל החלו בחיפושים אחרי האפלו וביין, אך ללא הצלחה. האפלו חזר אל הנקסוס דרך שער המוות (הנמצא באי המרחף הנמוך ביותר באריאנוס) כדי להתכונן למסעו הבא: אל פְּרִיאַן, עולם האש.
עוקר הרים וסיני
חיל האוויר הגרמני
מועצה אזורית שדות דן
מועצה אזורית שדות דן (עד ל-2018 נקראה עמק לוד) היא מועצה אזורית במחוז המרכז, בקרבת הערים ראשון לציון, לוד, רמלה ואור יהודה.
המועצה גובלת בצפון בנמל התעופה בן-גוריון ובאור יהודה, במזרח במועצה אזורית חבל מודיעין ובלוד, בדרום ברמלה ובבאר יעקב ובמערב באזור, בבית דגן ובראשון לציון.
היסטוריה.
המועצה אזורית עמק לוד הוקמה בשנת 1952 וכללה עשרה יישובים. מאוחר יותר נותרו תשעה, לאחר שהישוב תוחלת פורק ותושביו הועברו ליישוב אזור וישובים נוספים. תחילה שכנה המועצה בצריף קטן במושב חמ"ד. לאחר כשנתיים הועברו משרדי המועצה לצריף במושב תוחלת. מתחלת שנות השבעים שוכנים משרדי המועצה בכפר חב"ד שהוא היישוב הגדול ביותר מבין ישובי המועצה.
תשעת יישובי המועצה הם אחיעזר, גנות, זיתן, חמ"ד, יגל, כפר חב"ד, משמר השבעה, ניר צבי וצפריה. בשטחה ממוקמים גם מחנות הצבא גדעונים ובית-דגן. בנוסף נמצא הכפר הערבי בלתי מוכר דהמש בתחום שיפוטה.