ב-18 בדצמבר חודשה המתקפה הגרמנית לאחר שכוחו של הות תוגבר בדיוויזיית הפאנצר ה-17, שכללה רק 30 טנקים. ההתקפה לא הביאה בתחילה פירות מרובים, והגרמנים השיגו יעדים מעטים מאוד. ב-19 בדצמבר פתחו הגרמנים בהתקפה על הבסיס האחרון של הסובייטים בוורחניה קומסקי, ועוד לפני שהושלם כיתורו של זה, נעה הדיוויזיה ה-17, בלי לחכות לפקודה, לעבר ניש-קומסקי בתקווה לכבוש את הכפר ואף להקים ראש גשר מעבר לנהר מישקובה. לאחר מאות גיחות של צי האוויר הרביעי, הצליחו הגרמנים להשתלט על העמדות על נהר מישקובה, ואף להקים ראש גשר מעבר לו. עם זאת, ארמיית המשמר השנייה, בסיוע כוחות מארמיית ההלם החמישית הצליחה לעצור את המתקפה הגרמנית, כ-50 ק"מ בלבד מכוחות הארמייה השישית בסטלינגרד.
ב-19 בדצמבר שלח מאנשטיין את קצין המודיעין של קבוצת ארמיות דון, מיור אייסמן (Eismann), אל מפקדת הארמייה השישית, כדי להורות לפאולוס להתכונן לקראת לביצוע "מבצע דונרשלג" (הלמות רעם), שם הקוד שניתן לפריצה החוצה של כוחות הארמייה דרך טבעת הכיתור הסובייטית, במטרה לחבור לכוח החילוץ של הות. פאולוס לא התרשם, אולם נאלץ להסכים עם אייסמן שהפתרון הטוב ביותר העומד לרשותו הוא פריצה החוצה. בניגוד לו, ראש המטה של הארמייה השישית, גנרל-לוטננט ארתור שמיט (שהיה נאצי קנאי), התנגד לביצוע פריצה החוצה בניגוד להוראה של היטלר, וטען שהפתרון הטוב ביותר הוא שקבוצת ארמיות דון תפרוץ את טבעת הכיתור, ותזרים עוד אספקה לארמייה השישית. פאולוס חזר בו מדעתו, והוא ושמיט העלו תירוצים שונים מדוע לא ניתן לבצע את מבצע דונרשלג. בתחילה הם טענו שיידרשו מספר ימים כדי להכין את מבצע הפריצה החוצה, ולאחר מכן טענו שהמבצע בלתי אפשרי עקב מצבם הפיזי הירוד של הגייסות והמחסור בדלק. נראה שהסיבה העיקרית להתנגדותם של פאולוס ושמיט לפריצה החוצה מכיס סטלינגרד הייתה, שמהלך כזה היה מנוגד לפקודה המפורשת של היטלר להמשיך להחזיק בסטלינגרד בכל מחיר. מאנשטיין מצדו, לא העז לתת פקודה חד משמעית לפאולוס לבצע פריצה החוצה מטבעת הכיתור, מבלי שקיבל אישור לכך מהיטלר ומהפיקוד הגרמני העליון.
במשך היומיים הבאים ניסה מאנשטיין ללא הצלחה לקבל אישור מהיטלר לפינוי כיס סטלינגרד. בינתיים ספגו כוחותיו של הות אבדות כבדות בלחימה סביב ראש הגשר שלהם מצפון לנהר מישקובה, ומצבה של קבוצת הארמיות דון הידרדר במהירות נוכח המשך התקדמות הכוחות הניידים הסובייטיים לאזורי העורף שלה. ב-23 בדצמבר הורה מאנשטיין לדיוויזיה השישית לסיים את המתקפה, ולהתחיל לסגת אל נהר אקסאי מתוך כוונה להתפרס באזור נהר הצ'יר הדרומי כדי לתגבר את קורפוס הפאנצר ה-48. למחרת פתחו הארמייה ה-51 וארמיית המשמר השנייה, שתוגברו עד שכללו כ-150 אלף חיילים ו-630 טנקים, במתקפת נגד מדרום לסטלינגרד. המתקפה הסובייטית העיקרית הונחתה על הכוחות הרומניים, שהגנו על שני האגפים של קורפוס הפאנצר ה-57, גרמה להם אבדות כבדות ואילצה את כוחותיו של הות לסגת במהירות בחזרה לעמדות המוצא שלהם כדי להינצל מכיתור. ב-29 בדצמבר נאלצו שארית כוחות הציר לפנות גם את קוטלניקובו ולסגת לעבר נהר סאל. כישלון מבצע החילוץ של הות, ביחד עם הצלחת מבצע "סטורן קטן", שאילץ את מאנשטיין להתרכז במאמץ למנוע מהכוחות הסובייטיים לסגור את פתחת רוסטוב, חרצו למעשה את גורל הארמייה השישית הנצורה בסטלינגרד.
תוצאות.
חוקרים רבים מאשימים את היטלר בהשמדת הכוחות הגרמניים שכותרו בכיס סטלינגרד בגלל סירובו העקשני לאשר פריצה החוצה של כוחותיו של פאולוס. אולם קשה להעריך מה היו התוצאות של ניסיון פריצה של הכוחות המכותרים, שסבלו בשלב זה מתת תזונה ומחסור חמור בדלק לטנקים ולכלי הרכב הממונעים, מול כוחות סובייטיים רעננים ועדיפים. יש חוקרים הסבורים שמבצע כזה היה חסר סיכוי בכל מקרה, והיה גורם להשמדת כוחותיו של פאולוס בערבה הפתוחה באזור סטלינגרד. מאנשטיין עצמו טען, כי אלמלא רותקו רוב הכוחות הסובייטיים באזור סטלינגרד למצור על הכוחות הנצורים ב"כיס סטלינגרד", הם היו יכולים לגרום להתמוטטות מהירה של כל החזית הגרמנית בחזית הדרום, ולכיתור הכוחות הגרמניים באזור הקווקז. הכוחות שעמדו לרשותו של מאנשטיין היו חלשים מכדי לבלום מתקפה סובייטית בקנה מידה גדול, ולכן קורבנה של הארמייה השישית לא היה לשווא.
לאחר שנכשל ניסיון החילוץ הגרמני, היה הסטאבקה חופשי להמשיך במאמציו להחריב את כוחות הציר בכיס סטלינגרד, במסגרת "מבצע קולטסו". עד מהרה החלה לאזול האספקה לכוחות הגרמניים המכותרים, וחלקם נאלצו לחיות מבשר סוסים. עד סוף שנת 1942 הגיע המרחק בין הארמייה השישית לבין הכוחות הגרמניים החיצוניים ללמעלה מ-65 ק"מ, ורוב המוצבים הגרמניים באזור היו חלשים מאוד. ב-10 בינואר 1943 נפתח מבצע קולטסו, ותוך שבוע כבשו הכוחות הסובייטיים את החצי המערבי של הכיס, כולל שדה התעופה פיטומניק. רוב היחידות הגרמניות התגוננו בעוז ונלחמו עד הסוף, תוך שהן מסבות אבדות כבדות לכוחות התוקפים, ורק כמה אלפי חיילים נפלו בשבי. הכוחות הסובייטיים המשיכו לדחוק את שרידי הארמייה השישית מערבה אל חורבות סטלינגרד. לקראת סוף ינואר החלה ההתגוננות הגרמנית הנואשת להתמוטט, וב-2 בפברואר נכנעו אחרוני הגרמנים בסטלינגרד.
היטלר הורה על פירוק קבוצת ארמיות דון, ומינה את מאנשטיין למפקד קבוצת ארמיות דרום. פלגת הארמייה הולידט פורקה גם היא, ושמה שונה ל"הארמייה השישית" החדשה.
נמנצינה
פורשה 936
פורשה 936 (באנגלית: Porsche 936) היא מכונית מרוץ מתוצרת חברת פורשה אשר יוצרה בין השנים 1982–1976.
במהלך השנים בהן השתתפה במרוצים זכתה להצלחה רבה לאחר שזכתה 3 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן ובשנת 1976 זכתה באליפות העולם למכוניות ספורט. הפורשה 936 הוחלפה בשנת 1982 על ידי מכונית הפורשה 956.
היסטוריה.
הפורשה 936 פותחה כמחליפת מכונית הפורשה 917 על פי תקנות הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) כדי להתחרות בקטגוריית גרופ 6 העליונה (LMP1 כיום) באליפות העולם למכוניות ספורט ובמרוץ 24 השעות של לה מאן לעונת 1976. המכונית יוצרה במרכב ספיידר פתוח עם שני מושבים ובגרסתה המקורית הייתה מצוידת במנוע בוקסר טורבו מקורר אוויר בנפח 2.1 ליטרים שסיפק 520 כ"ס. מסגרת שלדת המכונית בוססה על דגם הפורשה 917 זאת בנוסף לרכיבים נוספים שנלקחו. במקור הייתה המכונית שטוחה אולם בחלוף מספר מרוצים הוספה מעין דבשת מאחורי ראש הנהג בה הותקנה מערכת צינון ביניים (intercooler).
במרוץ לה מאן שנערך בשנת 1976 פורשה התמודדה בשותפות עם קבוצת מרטיני רייסינג במכונית הפורשה 936 וניצחה במרוץ על ידי הנהגים ג'קי איקס וחיס ואן לנאפ. בנוסף איקס ניצח במרוץ עם המכונית גם בשנה שלאחר מכן לצד הנהגים הארלי הייווד ויורגן בארת, וניצח פעם שלישית בשנת 1981 לצד הנהג השותף דרק בל.
הישג נוסף רשמו צמד הנהגים ג'קי איקס ויוכן מס לאחר שזכו במכונית ה-936 של קבוצת פורשה-מרטיני רייסינג באליפות העולם למכוניות ספורט בעונת 1976 לאחר שזכו ב-6 מתוך 7 המרוצים שהתקיימו. בנוסף בשנה זו פורשה זכתה גם בתחרות אליפות העולם ליצרנים המקבילה לאחר שהצוות איקס\מס ניצח 3 מרוצים במהלך העונה. הפורשה 936 הוחלפה בשנת 1982 על ידי מכונית הפורשה 956.
שימוש בקבוצות פרטיות.
בתחילה סירבה חברת פורשה למכור את מכונית ה-936 ללקוחות מאחר שרצתה כי הם ימשיכו לרכוש את מכוניות הפורשה 908 והפורשה 935 שזכתה לעדכונים ולשדרוגים, ונחלה הצלחות רבות במרוצים ששיאן היה ניצחון כללי במרוץ לה מאן 1979. אולם לקראת עונת המרוצים 1979 החלה לשווק את מכונית ה-936 אותה רכשו קבוצות מפורסמות כגון: יוסט רייסינג, מרטיני רייסינג שפעלה בשנה זו כקבוצה עצמאית וקבוצת קריימר רייסינג.
דני אוגוסט דושן
גנרל של דיוויזיה דני אוגוסט דושן (בצרפתית: Denis Auguste Duchêne; 23 בספטמבר 1862 – 9 ביולי 1950) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
דושן נולד ב-23 בספטמבר 1862 בעיר ז'זנקור, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. ב-28 באוקטובר 1881 הוא נכנס ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וסיים אותה בשנת 1883. בין 1886-1887 הוא שרת בסין ולחם במלחמת סין–צרפת. ב-1892 הוא הועלה לדרגת קפטן, וב-1908 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1912 הוא קיבל פיקוד על רגימנט החי"ר ה-69, והועלה לדרגת קולונל. החל מ-23 במרץ 1914 הוא מונה לראש המטה של הקורפוס ה-20.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה דושן ראש המטה של הקורפוס ה-20, שסופח לארמייה השנייה של נואל דה קסטלנו שנפרשה בלורן. הוא לחם במהלך המערכה על הגבולות, וב-27 באוקטובר הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, ומונה לראש המטה של הארמייה השנייה. ב-7 בנובמבר הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-42, וב-9 במרץ 1915 הועבר לפקד על הקורפוס ה-32. ב-12 במרץ 1915 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. ב-10 באוגוסט הוא מונה למפקד הקורפוס ה-2, ופיקד עליו במהלך הקרב על הסום. ב-27 בדצמבר מונה למפקד הארמייה העשירית.