וולבי טמר הוא יונק פוליגמי. במהלך עונת הרבייה, בלוטת הערמונית ובלוטת השדרה של הזכר מתרחבות. כשבועיים לפני הלידות הראשונות, הזכרים מרחרחים את איברי הרבייה של הנקבות במטרה לבדוק את מצב הפוריות שלהם. לאחר הלידה, הנקבה מוכנה מיד להזדווגות. זכרים עשויים להתקבץ סביב נקבה מיוחמת ולהילחם זה עם זה על גישה אליה. הזכר הגדול והחזק זוכה בה ושומר עליה לזמן קצר. מרבית הלידות מתרחשות בסוף ינואר ובתחילת פברואר.
ההיריון של נקבת הוולבי קצר ביותר ונמשך 25–28 יום, לאחריהם נולד ולד זעיר הזוחל בכוחות עצמו מפתח הביב לעבר הכיס ומשלים את התפתחותו בתוכו. בשלב הראשון (125-100 ימים ראשונים), הוולד נצמד לפטמות ויונק מהם ללא הפסקה; בשלב השני, הוא יונק ונח לסירוגין. בסביבות 200 יום, הגור יוצא לראשונה מהכיס ומנסה ללחך עשב, ובהדרגה יונק בתדירות נמוכה יותר. הגור נשאר בכיס במשך 8–9 חודשים עד שהוא מפותח דיו כדי לצאת ממנו לצמיתות. לאחר עזיבת הכיס, הגור ממשיך לינוק מהאם שלושה חודשים נוספים. הנקבה מגיעה לבגרות בגיל 9 חודשים, והזכר בגיל שנתיים.
הוולבית מסוגלת להקפיא את התפתחות העובר ברחם כאשר יש מחסור במזון או כשהיא נושאת כבר גור אחר בכיסה, ולעיתים קרובות העובר מוקפא במשך כשנה עד שהגור הקודם הופך לעצמאי. עזיבת הכיס מאיצה את התפתחות העובר, כך שהלידה מתרחשת בסמיכות לבגרותו של הגור הקודם. אצל וולבי טמר, נפוץ הטיפוח בין הפרטים בקבוצה, ונקבה עשויה לטפח גם את הגור של חברתה.
תוחלת החיים של וולבי טמר: 14 שנים בטבע, 9.8 שנים בשבי; תוחלת החיים של הנקבות גדולה מעט משל הזכרים.
מצב שימור.
וולבי טמר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל היותו נפוץ בשפע רב באיים האוסטרלים, ומגמת האוכלוסייה היבשתית גם היא יציבה למדי. האיומים העיקריים עליו נשקפים מצד השועלים אדומים והארנבונים שהובאו על ידי האדם ליבשת, לצד רעיית יתר של עדרי צאן. האיומים הללו לצד הציד האינטנסיבי היו הגורמים העיקריים להכחדתו המוחלטת בדרום אוסטרליה, ולהצטמצמות האוכלוסייה במערב.
כיום, רשויות השימור האוסטרליות פועלות להשיב את וולבי טמר לאזורים רבים בטווח התפוצה ההיסטורי שלו, ועד 2019, הוא הוחזר לכ-8 אזורים בדרום ובמערב. הוולבי מצוי במספר אזורים מוגנים, ורשויות השימור פועלות במרץ להדברת השועלים בסביבת המחיה של הוולבי באמצעות מלכודות ופתיונות, וכן באזורים בהם מתוכננת בעתיד השבה לטבע של המין. פקחי השימור מציתים גם שריפות מבוקרות קטנות בבית הגידול כדי לעודד את צמיחת עשב חדש וגיוון הפלורה המקומית.
האוכלוסייה העולמית של וולבי טמר נאמדת בסביבות 50,000-10,000 פרטים בוגרים.
הוולבי והאדם.
הוולבי ניצוד בעבר בצורה אינטנסיבית על ידי המתיישבים האירופאים בדרום אוסטרליה על מנת להגן על היבולים והמרעה, כמו גם עבור בשרו ועורו. כיום לעומת זאת, הציד שלו נאסר בחוק האוסטרלי, להוציא אזורים ספציפיים דוגמת אי הקנגורו שבהם יש ציד מבוקר במטרה למנוע התפוצצות אוכלוסין.
וולבי טמר הוא אורגניזם מודל עיקרי בחקר יונקי הכיס, ותופס מקום חשוב בניסויים בתחומי אנדוקרינולוגיה, אימונולוגיה, מטבוליזם, נוירוביולוגיה ואחרים. החזקת הוולבי בשבי וגידולו קלה יחסית, והוא מתרבה היטב. בשל היותו גדול יחסית ליונקי מעבדה אחרים, לרוב משכנים את הוולבי במכלאות גדולות עם מקורות מים ומקומות מקלט המדמים יותר את סביבתם הטבעית. הגנום של וולבי טמר נחקר רבות בתחום הגנומיקה ההשוואתית ומשמש להבנת מנגנון microRNA, מנגנון ההשתקה של כרומוזום X או תהליך התבטאות גנים.
הוולבי משמש כאורגניזם מודל בולט גם בתחום המיקרוביולוגיה. תרכובת החלב של נקבת הוולבי מכילה חלבון AGG01 אשר נועד להגן על הוולדות הזעירים בחודשים הראשונים לחייהם מפני חיידקים, ולו פוטנציאל לשמש כאנטיביוטיקה חדשה וחזקה. בבדיקות מעבדה נמצא שהוא יעיל פי מאה מפניצילין, והשמיד כ-99% מהחיידים הפתוגניים (חיובים ושליליים) שעימם בא במגע, כולל
"MRSA", "Escherichia coli", "Salmonella", "Bacillus subtilis", "Pseudomonas", "Proteus vulgaris" ו-"Staphylococcus aureus". כן התגלו בו גם מספר פפטידים אנטימיקרוביאליים של קתליצידין אשר יכולים לשמש גם הם כאנטיביוטיקה נגד זיהומים ונגיפים.
המעי הקדמי של הוולבי מכיל מספר חיידקי מעיים ייחודיים ממערכות פירמיקוטים, בקטרואידטים, ופרוטאובקטריה, והוא מייצר רק חמישית מכמות המתאן הסטנדרטית. במחקר אודותיו, התגלה שהגורם העיקרי האחראי לייצור המופחת הוא חיידק חדש המכונה WG-1, שייחודו בכך שאף שנחשב לחיידק קפנופילי, הוא אינו זקוק לריכוז גבוה של פחמן דו-חמצני בסביבתו כדי לשרוד. גילוי זה מסביר מדוע הקנגוראים מייצרים כמות מתאן פחותה משל מעלי הגירה אף ששניהם צמחוניים, ומהוון ציון דרך בחקר התסיסה והפחתת ייצור המתאן מבעלי חיים.
וולבי יערוני זוטר
וולבי יערוני זוטר (שם מדעי: Dorcopsulus vanheurni) הוא מין של וולבי קטן דמוי חולדה בסוג וולבי יערוני, האנדמי לרכסי ההרים של גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1841 על ידי אולדפילד תומאס והוא המין הקטן בסוגו. אף על פי שטווח התפוצה שלו גדול יותר מקרובו וולבי יערוני מקלאי ובעבר הוא היה נפוץ למדי, הוולבי הזוטר נדיר יחסית כיום כתוצאה מציד וקשה במיוחד למצוא אותו בקרבת מגורי אדם.
תיאור.
הוולבי הזוטר הוא יונק קטן ושעיר, הנראה כצורת ביניים בין הוולבי לחולדה: הגוף שלו קומפקטי ועגלגל, הראש קטן ומשולש, ויש לו עיניים שחורות גדולות ובולטות וחוטם ריבועי קטנטן וכהה. האוזניים קטנות ועגולות והן דלילות בשיער. גפיו הקדמיות קצרצרות ודקיקות ולהן חמישה טפרים קטנים. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות יותר, עם קרסוליים ארוכים ושלוש אצבעות בעלות ארבעה טפרים. זנבו של הוולבי הזוטר ארוך יחסית, עבה בבסיסו וצר בקצהו. אורך ראשו וגופו של הוולבי הזוטר: 44-31 סנטימטרים, ואורך זנבו 22–40 סנטימטרים; משקלו נע בין 1.5 ל-2.3 קילוגרם. הוא נחשב לאחד המינים הגדולים בתוך המיקרו-פאונה של גינאה החדשה.
הפרווה החדגונית של הוולבי הזוטר גסה ושעירה ומזכירה את פרוות החולדה. צבעה כהה יחסית, ונע בין חום כהה לחום שוקולדי או אפילו פחם, עם גוונים בהירים יותר בגפיים ובירכיים. המצח, הראש, הגחון והחזה עשויים להיות בעלי גוון זהוב, והחרטום, קצות האוזניים והגפיים בצבע כהה במעט משאר הגוף. הלחיים והזנב חיוורים יחסית. הוולבי הזוטר נבדל מקרובו וולבי מקלאי, בכך שהוא קטן וכהה יותר, באוזניו הקטנות ובזנבו הארוך אשר אינו בהיר בקצהו. הדו-צורתיות הזוויגית אינה בולטת אצל מין זה למעט אי אלו הבדלים באורך הזנב והגוף.
תפוצה ואקולוגיה.
הוולבי הזוטר אנדמי לאי גינאה החדשה והוא מצוי בשטחן של שתי המדינות החולקות את האי: פפואה ואינדונזיה. התפוצה הגאוגרפית שלו משתרעת לאורך רכסי ההרים החוצים את האי מהמזרח למרכז: רכס אואן סטנלי ורכס ביסמרק; הוא מצוי גם בחצי האי הואון ובהרי פוג'ה, ונעלם ממספר רכסי הרים מבודדים דוגמת רכס שרדר, רכס הונשטיין, רכס טוריצ'ילי ואולי גם רכס אלברט. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם הרריים בגבהים של 3,100-800 מטר מעל פני הים, בדרך כלל מסוג יערות עננים שבהם ערפל תמידי, משקעים גבוהים ויוצאי דופן, צמחייה סבוכה, ואדמה בוצית אשר עשירה בשרכים, בשיחים ובצמחים מטפסים. הוא מצוי גם בקרחות יער, ברצועות מנשק שבין היער לסוואנה הגשומה, ונראה לעיתים קרובות על שפת הנחלים.
מעט מאוד ידוע על אורח החיים של המין. הוולבי הזוטר הוא יונק פעיל יום, אשר נמצא מרבית הזמן בשטח ביתי קבוע שגודלו נע בין דונם לדונם וחצי. את שעות הלילה הוא מבלה בשינה במקום מסתור מוגן, דוגמת חורים באדמה ומתחת לשורשי עצים. התנוחה השפופה שלו מותאמת היטב לתנועה בתוך השיחים, והפרווה הכהה שלו מתמזגת להפליא עם האדמה החשוכה והבוצית של היער. הוולבי הזוטר ניזון מעלים שונים, אפיפיטים ופירות שנפלו על קרקעית היער. הוא מגוון את תזונתו בפטריות ובשורשים. הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה. הנקבה ממליטה גור יחיד בדרך כלל.
מצב שימור.
הוולבי היערוני הזוטר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שהאוכלוסייה שלו נמצאת בירידה משמעותית כתוצאה מציד, והוא מתקרב בהדרגה לקריטריונים של מצב השימור פגיע (VU). הוולבי הזוטר מאויים מעלייה בצפיפות האוכלוסייה האנושית, ומציד אינטנסיבי לבשר. הוא נחשב לפריט מזון מבוקש על ידי הציידים המקומיים בשל שכיחותו והיותו מין גדול יחסית למרבית יונקי פפואה הזעירים. איום חמור נוסף עליו, הוא מצד כלבי בר אשר צדים אותו גם באזורים מבודדים ורחוקים ממקום יישוב, ובכך מקשים עליו למצוא מקום מפלט מפני הציד האנושי. בנוסף, בית הגידול שלו הולך ומצטמצם כתוצאה מבירוא יערות לשימוש חקלאי. מחקרים אודות צפיפות האוכלוסייה של הוולבי הזוטר, מצאו שהם מושפעים בחדות מנוכחות אנושית, כאשר הצפיפות הגבוהה ביותר נמצאת ברכסי הרים בלתי נגישים.
הוולבי הזוטר מצוי במספר אזורים מוגנים, והבולט שבהם הוא אזור השימור YUS בחצי הואון שהוקם עבור קנגורו אילני הואון, ובו יש אוכלוסייה משגשגת של הוולבי הזוטר אשר נמצאת בעלייה מתמדת. ברוב חלקי פפואה, הוא סובל מהכחדות מקומיות, במיוחד מרכסי הרים מבודדים דוגמת טוריצ'ילי, שרדר והונשטיין שבהם הוא אינו קיים עוד.
וולבי יערוני מקלאי