העיר איטיל הוחרבה כליל בשנת 969. ההחרבה מיוחסת לנסיך קייב דאז, סוויאטוסלאב הראשון. ההיסטוריונים אבן חוקל ומוקדסי התייחסו לאיטיל בכתביהם לאחר חורבנה כאשר בחלק מכתביהם חבויים רמזים לכך שהעיר נבנתה מחדש. אל-בירוני, בן האלף השני, דיווח כי איטיל נחרבה בשנית, אך לא הזכיר את העיר החדשה יותר, סאקסין, שנבנתה בסמוך למיקומה המקורי של איטיל. לפיכך קיימת האפשרות שהחורבן המאוחר של איטיל התרחש למעשה באמצע המאה ה-11.
שרידיה הארכאולוגיים של איטיל מעולם לא זוהו בוודאות. אחת התאוריות גורסת כי הם נשטפו על ידי מפלסו העולה של הים הכספי. עם זאת בספטמבר 2008 דיווחו ארכאולוגים רוסים כי מצאו את שרידי הבירה איטיל, תשע שנים לאחר שהחלו בחפירות לגילוי ממצאים ארכאולוגיים שקשורים לממלכת הכוזרים. בראש צוות החפירות עמד ד"ר דמיטרי וסילייב מאוניברסיטת אסטרחן.
מה קרה בגטקה?
מה קרה בגטקה? (באנגלית: Gattaca) הוא סרט קולנוע עתידני משנת 1997. נכתב ובוים על ידי אנדרו ניקול, בכיכובם של אית'ן הוק, אומה ת'ורמן וג'וד לאו.
תקציר העלילה.
הסרט מציג כנבואת זעם, חברה שבה הגנטיקה היא השיקול היחידי לכל החלטה. החברה העושה שימוש ביכולות טכנולוגיות לשם השבחה גנטית, מקבלת אנשים לעבודה ולבתי ספר רק על פי המפה הגנטית שלהם, נותנת להם יחס הורי נאות בהתאם לגנטיקה שלהם ומקצה לאנשים עם לקויות או עם סיכוי גבוה ללקויות את מקומם של העבדים.
המיפוי והאבחון הגנטי מאפשר למדוד את איכותו הגנטית של אדם ולהתאימו לתפקודים חברתיים שונים, בדומה לפרופיל צבאי.
בעוד אפליה גנטית אסורה על-פי חוק, הנגישות הטכנולוגית מנצחת בחיי היומיום המעשיים. לכאורה, בעולם כזה, גורלו של אדם נקבע במידה רבה כבר בלידתו. אולם הבמאי קורא תיגר על סדר עולמי זה כאשר הוא מציב במרכז העלילה את וינסנט (אית'ן הוק) אשר נולד לבני מעמד נחות בהיריון ספונטני על המושב האחורי של מכוניתם.
וינסנט זוכה ליחס משפיל מכל סובביו ובמיוחד ממשפחתו ויש לו גם כמה לקויות. אולם, וינסנט זכה בכמה תכונות טובות שאינן מקודדות בגנים, כמו נחישות, חריצות ומזל. בעזרת זהות שאולה, וינסנט זוכה בהשגים שמעט אנשים חסרי לקות זוכים בהם, הן בקריירה והן באהבה.
וינסנט הצעיר נחות מבחינה גנטית אך אינו מוכן להשלים עם המקום המיועד לו. הוא חולם להיות אסטרונאוט ב"גטקה", סוכנות חלל כדוגמת נאס"א המשגרת לחלל כ-12 טיסות ביום. על מנת להגשים את חלומו הוא חייב להשתמש בתחבולות, להערים על המערכת ולהוכיח את ניצחון הרוח.
גראובינדן
גראובינדן (בגרמנית: Graubünden, ; באיטלקית: Grigioni; ברומאנש: Grischun) הוא הקנטון בעל השטח הגדול ביותר של שווייץ. הוא ממוקם בדרום-מזרח שווייץ. אוכלוסייתו מונה כ-199,021 תושבים (נכון ל-2019), ובירתו היא העיר כור.
גאוגרפיה.
שטח הקנטון הוא 7,105 קמ"ר, אך רק כשליש ממנו מעובד. חמישית משטח הקנטון מיוער. אופיו הטופוגרפי הררי ונחצה על ידי עמקי הנהרות המרכזיים ריין ואין. חלק מהשטחים הפתוחים בקנטון מהווים חלק מהפרק השווייצרי הלאומי "פארק אלה" (Parc Ela).
כמה מפסגות האלפים המרכזיים נמצאות בקנטון, בהן הטודי (Tödi) המגיעה לגובה של 3,614 מ', פסגת הברנינה המגיעה לגובה של 4,048 מ'. חלק מפסגות ההרים כולל קרחונים מהמרשימים בעולם, אשר בשנים האחרונות עוברים תהליכי המסה בשל עליית החום העולמית.
רכסי ההרים כוללים כמה מהעמקים העמוקים ביותר באירופה, אשר יושבו במקורם על ידי מתיישבים קלטים.
הקנטון גובל במדינת ליכטנשטיין מצפון, אוסטריה מצפון וממזרח ואיטליה מדרום ודרום-מזרח. הקנטון גובל בקנטונים סנט גלן וגלרוס מצפון-מערב, אורי ממערב וקנטון טיצ'ינו מדרום-מערב. עיר הבירה של קנטון גראובינדן היא כור המונה כ-35,000 תושבים.
העיירות סנט מוריץ ודבוס אשר זכו לשם עולמי ממוקמות בקנטון זה.
היסטוריה.
רוב שטחי הקנטון היו בעבר חלק מפרובינציה רומית שהוקמה בשנת 15 לפנה"ס ושנקראה רטיה (Raetia). מאוחר יותר הפך האזור לחלק מאדמות הבישופות של העיר כור.
בשנת 1367 הוקמה בכור "הליגה לבית אל" (Gotteshausbund), אשר התנגדה לבישוף של כור. בעקבות ההתנגדות שקמה, נוסדה בשנת 1395 "הליגה האפורה" (Grauer Bund) - שעל שמה נקרא הקנטון.
מאוחר יותר הצטרפו ל"ליגה האפורה" שתי ליגות נוספות, ויחד הפכו למה שכונה קנטון גראובינדן. סמליהן של שלוש הליגות מרכיבים את סמל הקנטון.
בשנת 1496 חברה הליגה לקונפדרציה השווייצרית, אך נמנעה מלהתאחד עימה עד לשנת 1803.
כלכלה.
הענפים העיקריים עליהם מתבססת כלכלת הקנטון הם חקלאות ותיירות. היעדים התיירותיים המרכזיים הם העיירה סנט מוריץ שבעמק אנגדין והעיירה דבוס, בה נערך מדי שנה כנס הפורום הכלכלי העולמי. עיקר התיירות מתרכז סביב אתרי הסקי היוקרתיים והמפותחים, אך היא נמשכת גם בעונות הקיץ. מספרי אתרי מרחצאות בקנטון, שהמרכזי שבהם בעיירה סנט מוריץ, מושכים אליהם קהל רב מכל רחבי העולם לאורך כל עונות השנה.
העיירה כור היא מרכז תעשייה אזורי מפותח, וכמו כן מרכז לייצור יינות מקומיים.
דמוגרפיה.
השפות המדוברות בקנטון הן גרמנית (54%), רומאנש (31%) ואיטלקית (15%).
הדתות הנפוצות במקום הן נצרות פרוטסטנטית ונצרות קתולית.
מחוזות ומועצות מקומיות.
הקנטון מחולק ל-11 מחוזות, שהם עצמם מחולקים ל-39 מחוזות משנה. המחוזות מחולקים בהתאם לגבולות הטופוגרפיים של הנוף. בקנטון קיימות 207 מועצות מקומיות (נכון לשנת 2006).
גייס חמישי
צ'ק-פוינט
ארונאצ'ל פרדש
ארונאצ'ל פרדש (Arunachal Pradesh; הינדית: अरुणाचल प्रदेश) היא הצפונית ביותר מבין שבע המדינות הקטנות ("שבע האחיות") של צפון-מזרח הודו. היא חולקת את גבולותיה עם מיאנמר (בורמה) במזרח ועם בהוטן במערב, וגבולה הצפוני מותווה מול הרפובליקה העממית של סין ב"קו מקמהון" (שהיה בעבר הגבול עם טיבט). היא גובלת גם במדינות ההודיות אסאם בדרום ונאגאלנד בדרום-מזרח.
היסטוריה.
כלים מן התקופה הנאוליתית נמצאו באזור ארונאצ'ל פרדש מעידים על כך שאנשים חיו באזור זה למשך 11,000 שנים לפחות. ההיסטוריה של ארונאצ'ל פרדש בתקופה הפרו-מודרנית אינה ברורה מאוד. מסורות שבעל פה מעידות על מוצא התושבים המקומיים מצפון טיבט. השבטים המקומיים היו אוטונומיים יחסית עד עצמאותה של הודו בשנת 1947.
בשנים 1913–1914 נפגשו בהודו נציגים של סין, טיבט ובריטניה בתיווכו של הנרי מקמהון על מנת לשרטט את הגבולות באזור בין הודו הבריטית לבין טיבט. לבסוף, לאחר מחלוקות רבות שורטט קו מקמהון. המצב החל להשתנות במחצית השנייה של שנות ה-40, כאשר הודו הפכה לעצמאית והוקמה הרפובליקה העממית של סין. לאחר סכסוכים רבים, נקבע הגבול הבינלאומי באזור. האזור התלקח שוב בשנת 1962, כאשר התרחשה מלחמת הודו–סין. סין פלשה לארונאצ'ל פרדש וכבשה את רובו, אך בשנת 1963 נסוגו שוב לקו מקמהון כתוצאה מלחץ בינלאומי. המתיחות בין הודו לסין נמשכת עד היום.
פוליטיקה.
מחוזות.
ארונאצ'ל פרדש מחולקת ל-20 מחוזות.
כלכלה.
התוצר המקומי הגולמי של ארנצ'ל פראדש נאמד ב-1.75 מיליארד דולר ב-2012. הענף המרכזי בכלכלה הוא החקלאות. נהוג לגדל באזור אורז, תירס, דוחן, חיטה, קטניות, קני סוכר, זנגביל ושמן. האזור נחשב לאידיאלי גם עבור מטעי פרות.
דמוגרפיה ותרבות.
מבחינה אתנית, ארנצ'ל פראדש היא מדינה מגוונת מאוד, והתרבות המקומית משתנה מאזור לאזור. האוריינות עלה בשנים האחרונות, 66.95% (73.69% בקרב הגברים ו-59.57% בקרב הנשים) בשנת 2011 לעומת 54.74% בשנת 2001.
מבחינה לשונית, ארנצ'ל פראדש היא אחד מהאזורים המגוונים ביותר באסיה, עם כעשרות לשונות ואין ספור דיאלקטים.
לפי מפקד האוכלוסין ההודי משנת 2011:
חלק דומיננטי מהשבטים המקומיים נוטים לאנימיזם.
2000 (מספר)
2000 (נכתב גם 2,000; במילים: אלפיים) הוא מספר טבעי, עוקב ל-1999 וקודם ל-2001.
לקראת המעבר לשנת 2000, למוצרים שונים ניתן שם הכולל את המילה 2000. לדוגמה - 2000 Windows, נתב"ג 2000.
Mindless Self Indulgence
Mindless Self Indulgence (בתעתיק לעברית: מיינדלס סלף אינדלג'נס), להקת אלקטרו-פאנק אמריקאית הידוע בשילוב שהיא עושה בין סגנונות, ובהופעות הססגוניות שלה.
היסטוריה.
בין השנים 1996-1999 יצר ג'ימי יוריין (יוריין=שתן. במקור ג'יימס יורינגר) מספר הקלטות דמו עם חבריו סטיב רייט (גיטרה), ונסה ויי.טי. (בס) וקיטי ("פשוט קיטי") (תופים). בשנת 1998 הוציאה הלהקה את השיר "Bring The Pain", שיצר עניין סביב הלהקה. במקבי, ההופעות הססגוניות והייחודיות של הלהקה משכו יותר ויותר קהל. בשנת 1999 יצא אלבום האולפן הראשון של הלהקה, "Tight".
לאחר צאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם הלהקה הגרמנית המצליחה רמשטיין.
הפופולריות העולה של הלהקה הובילה להחתמתם בחברת התקליטים הגדולה אלקטרה. בשנת 2000 הוציאה הלהקה את תקליטה הראשון באלקטרה, האלבום "Frankenstein Girls Will Seem Strangely Sexy". האלבום כלל שלושים קטעים קצרים ובינוניים באורכם ומתוכם כמה להיטים, כגון:"Faggot", "Bitches" ו"I Hate Jimmy Page". לפני צאת האלבום נעשה חילוף של הבסיסטית ונסה ויי.טי. בבסיסטית Lyn z.
באוקטובר 2002 שחררה הלהקה את אלבום הלייב שלה "Alienating Our Audience". האלבום, שהוקלט ברובו במהלך סיבוב הופעות משותף עם סיסטם אוף אה דאון, כלל שישה שירים חדשים וכן מספר שירים מתקופת "Tight".
בשנת 2003, הקימו יוריין והגיטריסט רייט פרויקט צד (side-project) בשם ה'לפט רייטס'. בספטמבר אותה שנה יצא האלבום הראשון של ההרכב, הנושא את שם הפרויקט- "The Left Rights".
לאחר שלוש שנים של הקלטות וסיבובי הופעות יצא בשנת 2005 אלבום האולפן השלישי של הלהקה,