במקביל לעשייה ציונית למען היישוב בארץ ישראל פעלה שטראוס-מושנזון רבות למען זכויות נשים ומעמדן. במקביל למינויה כנציגת הדסה שימשה גם כמזכירת הסתדרות נשים עבריות, ארגון סוציאלי - פילנתרופי אשר העניק עזרה לנשים ואשר הווה את הזרוע הביצועית של ארגון הדסה בפעילות שלא הייתה קשורה לרפואה.
לעמדותיה הפוליטיות בדבר זכויות נשים, מצאה ביטוי בחברות בהתאחדות הנשים העבריות אשר בראשה עמדה אמה ד"ר רוזה וולט-שטראוס ואשר חתם על דגלו מאבק למען קידום מעמדן הפוליטי של נשים בארץ ישראל תחת הסיסמה ״משפט אחד וחוקה אחת לאיש ואישה״. על מאבק זה כתבה:
בשנים 1924–1927 יזמה שטראוס-מושנזון איחד של כל ארגוני הנשים היהודיות בארץ ותומכיהן בתפוצות תחת מועצת ארגוני הנשים. מטרת האיחוד היה לעשות הרמוניזציה בכל היצירה והעשייה של האישה העברית בארץ, ליצור ערוץ תקשורת ושיתוף פעולה בין ארגוני הנשים וגוף שייצג את אינטרס נשות הארץ כלפי ארגוני הנשים היהודיות בעולם.
מערכת דבר.
בשנת 1929 מונתה לעורכת המהדורה האנגלית של העיתון דבר במשותף עם משה שרתוק (שרת). בעיתון זה הרבתה לכתוב (לרוב תוך כדי עילום שם) מאמרי דעה על היישוב העברי וחזונה לעתידו. בנוסף, דרך העיתון הוסיפה לכתוב על מעמד הנשים והצורך לחתור לשוויון מגדרי, מאמרים אשר בחלקם תורגמו גם למהדורה בעברית. במאי 1931 התבקשה לשמש כעורכת היחידה של המהדורה אולם מצבה הרפואי לא אפשר לה ומיד לאחר מכן נסגרה המהדורה באנגלית.
חייה האישיים.
בין שטראוס-מושנזון לאמה שררו יחסים מתוחים והעלייה המשותפת לארץ ישראל נועדה בין היתר לאחות את הקרעים. העשייה הציונית, כל אחת בדרכה היא, והאהבה המופלגת לארץ ישראל אחדה את האם ובתה. לאחר שהעבודה בבלפוריה השפיעה על בריאותה שבה לתל אביב וחברה לברנרד-דב מושנזון אליו נישאה בשנת 1919 ואשר כלפיו חשה רוזה וולט-שטראוס עוינות. נוסף לכתיבה מטעם ארגון הדסה החלה ללמד אנגלית בחטיבה של הגימנסיה הרצליה. בקיץ 1924 נשלחה על ידי ארגון הדסה לעבודה משרדית בחיפה. שם היא נתקלה בתינוקת שאמה, פליטה מרוסיה, מתה בלידה ואביה מת מצער לאחר כמה ימים. נלי החליטה בו במקום לאמץ את הילדה וקראה לה עליזה. אימוץ הילדה הוסיף לקרבה בינה לבין אמה. נלי וברנרד-דב העתיקו את מושבם לתל נורדאו שכונה בתל אביב, בזמן ילדותה המוקדמת של הבת עליזה, ושם החלה בשנת 1926 לכתוב את ספרה ״The Simons״ אשר מעולם לא סיימה ומעולם לא יצא לאור. בספר זה ביקשה לתאר את חוויית העלייה לארץ ישראל דרך עיניה של משפחה יהודית אמריקאית. לאחר רצח חיים ארלוזורוב חשה שמפלגת פועלי ארץ ישראל נמצאת בסכנה ולכן הצטרפה לשורותיה. אולם, טרם הספיקה לפעול בשורות המפלגה נכנעה למצבה הרפואי וב-3 ביולי 1933 עברה שטראוס-מושנזון התקף לב חמור ומתה חמישה ימים לאחר מכן ב-8 ביולי 1933.
לאחר מותה.
מותה של נלי השאיר חלל עמוק בלבבותיהם של רבים בהנהגת היישוב, ובלווייתה נשאו הספדים משה שרתוק והנרייטה סאלד. ידידיה בארץ ישראל פרסמו בשנת 1939 חלקים מתוך החיבור וכתבים אחרים פרי עטה בספר הזיכרון לכבודה “Our Palestine”, המגולל את סיפורה של נלי.
אימוץ הילדה עליזה על ידי נלי ובעלה ברנרד-דב לא הוסדר באופן חוקי, ולכן לאחר מותה של שטראוס-מושנזון הילדה הייתה נתונה למאבק משמורת שהתקיים בין בעלה דב מושנזון לבין אמה. בסופו קבע בית המשפט, לתדהמת רבים, שהילדה תועבר לחזקת האחרונה.
הרפורמציה הנגדית
סאול ניגז
סמדר גנזי
סמדר גנזי (נולדה ב-19 באוקטובר 1962, כ"א בתשרי ה'תשכ"ג) היא דוגמנית עבר ישראלית, מייסדת ומנהיגת תנועת פרו אייג'ינג בישראל, מפיקת תצוגות אופנה ובעלת סוכנות הדוגמנות ProAging Models.
ביוגרפיה.
גנזי נולדה וגדלה בקריית מוצקין. השלימה את לימודי התיכון בקריית החינוך אורט קריית ביאליק. לאחר מכן למדה הוראת חינוך גופני במכון וינגייט במסגרת העתודה הפדגוגית, סיימה את לימודיה כמורה לחינוך גופני עם תואר ראשון בחינוך גופני וספורט והתגייסה לצה"ל כמדריכת ספורט בחיל האוויר.
קריירת דוגמנות.
בשנת 1983 לאחר שחרורה מצה"ל, השתתפה גנזי באירוע בו קיבלה הצעה לדגמן ולאחריה החלה לעבוד בתחום בעיר חיפה, לצידם של מוטי רייף ועופר רפאלי.
בשנת 1985, עברה לתל אביב ודיגמנה עבור מעצבות ומעצבים מובילים שונים בישראל. כמו כן, שימשה כדוגמנית הבית של המעצבת דורין פרנקפורט ונבחרה לפרויקטים לצידן של דוגמניות אחרות כגון תמי בן-עמי, רונית אלקבץ, רונית יודקביץ', ספיר קופמן, אילנה שושן ועוד. גנזי עסקה בקריירה זו עד לשנת 1991.
קריירת משחק.
בשנת 1991, החלה לימודי משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין ובתיאטרון החדר של אמיר אוריין.
באותה שנה נבחרה לככב בסרט "רצח בשבת בבוקר" המבוסס על ספריה של בתיה גור ובמהלך השנים הופיעה בתפקידים נוספים בהצגה "בדיונות" עם ניקו ניתאי וחנוך רעים בתיאטרון הסימטה וביחד עם רונית אלקבץ בהצגה "הערב רוקדים" בפסטיבל עכו אשר בוימה על ידי גבי אלדור ויגאל עזרתי וזכתה במקום השני בפסטיבל. במהלך התקופה, שיחקה בסרטי סטודנטים וכן עסקה בסטיילינג ואיפור לפרסומות, שערי מגזינים ואלבומי מוזיקה שונים.
קריירה עסקית.
במהלך שנות ה-90, הקימה גנזי את חברת "אקסטרווגנזי" העוסקת בהפקה ובימוי תצוגות אופנה, ביוטי ושיער בישראל ומחוצה לה, עבור מעצבים מוכרים כגון גדעון אוברזון, ירון מינקובסקי, דורין פרנקפורט, יניב פרסי, דני מזרחי, הגרה, סיגל דקל ועוד, לרשתות אופנה כגון קרייזי ליין, פוקס, גולברי, גוטקס, הוניגמן, המשביר לצרכן, אירוקה ולמותגים בינלאומיים כמו טיירי מוגלר, לוריאל, אינדולה, וולה, גאפ, קרולינה הררה ואחרים וכן למחלקות עיצוב אופנה במוסדות אקדמיים לרבות ויצו חיפה, שנקר, סטודיו 6B ומכון אבני.
גנזי שימשה גם כעורכת האופנה ומנהלת פרויקטי אופנה מסחריים בכתבי העת "את", "מעריב לנוער" ו"קוסמופוליטן ישראל".
בשנת 2000, הגישה פינת אופנה בתוכנית הבוקר עם אפרת רייטן בערוץ 10, וכן השתתפה בשנים 2013–2016 כחברת פאנל בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 עם אקי אבני והילה נחשון.
בשנת 2018, ייסדה גנזי את תנועת "פרו אייג'ינג בישראל" המתנגדת להתערבויות פולשניות למטרות הצערה ומעודדת התבגרות טבעית וקבלת סימני הגיל בשלום. בתור מייסדת התנועה, משתתפת גנזי בראיונות, הרצאות ברחבי הארץ (לרבות ההרצאה 'מאנטי לפרו - לא מיישרת קמטים בשביל אף אחד') וכן בסוכנות דוגמנות לגילאי 45 ומעלה בשם ProAging Models בבעלותה.
תארים אקדמאיים.
בוגרת תואר ראשון B.ed בחינוך גופני וספורט - המכללה האקדמית וינגייט (2017)
חיים אישיים.
גנזי היא גרושה ואמא לשני ילדים. אבי בתה הבכורה הוא משה שגיב, אבי בנה השני הוא אריה מליניאק. בשנות השמונים הייתה נשואה לדן תורן.
Google X
דרך השלום (שיר)
דרך השלום הוא סינגל שנכתב והולחן על ידי אבי אוחיון, עובד על ידי יעקב למאי ובוצע במקור על ידי הזמר פאר טסי. השיר נחשב ללהיט גדול וזכה להצלחה רבה בישראל.
היסטוריה.
השיר יצא לאור ב-25 באוקטובר 2014. הוא כיכב בתחנות הרדיו בישראל וצעד בראש מצעדיהן, בין היתר צעד שלושה שבועות רצופים בראש מצעד השבועי של גלגלצ ושל רשת ג'. השיר הגיע למקום הראשון של המצעד של מדיה פורסט והיה לשיר המושמע ביותר במשך 5 שבועות.
ביוטיוב צבר השיר למעלה מ-30 מיליון צפיות, ובכך הפך לאחד השירים הישראליים הנצפים ביותר באתר; "דרך השלום" היה לשיר הישראלי הראשון שעבר את רף מיליון הצפיות באתר. כתוצאה מכך, זכה השיר גם לפרודיות רבות ברשתות החברתיות השונות.
במצעד הפזמונים העברי השנתי בגלגלצ וברשת ג זכה השיר במקום הרביעי. השיר דורג במקום ה-99 במצעד העשור של כאן גימל.
השיר העלה את פאר טסי לתודעה הישראלית ופרסם אותו. השיר יצא באלבומו השני של טסי "כוחה של אהבה".
נוסף על כך, בשנת 2016, זכה השיר בפרס אקו"ם על שם משה וילנסקי לשיר השנה.
כתיבת השיר.
לדברי כותב השיר אבי אוחיון, הוא כתב ראשית את המנגינה לשיר. לאחר מכן הוסיף לו מילים. את הביטוי "דרך השלום" שנבחר כשם השיר בחר אוחיון משום שהתחרזו עם המילים "איזה חום".
ג'יימס ג'אד
ג'יימס ג'אד (באנגלית: James Judd; נולד ב-30 באוקטובר 1949 בהרטפורדשייר, הממלכה המאוחדת) הוא מנצח בריטי.
ביוגרפיה.
ג'יימס ג'אד למד בטריניטי קולג' למוזיקה שבלונדון. הוא למד לנגן בפסנתר ובהמשך הוא גם למד לנגן בעוגב ובחליל צד, כלי הנגינה העיקרי עליו הוא מנגן.
בעבר ג'יימס ג'אד שר במקהלה של הרטפורדשייר ובמקביל גם היה חלילן בתזמורת של הרטפורדשייר.
ג'אד החל בקריירה בינלאומית לאחר שהוזמן על ידי לורין מאזל לכהן כעוזר מנצח בתזמורת קליבלנד. לאחר כארבע שנים הוא שב לאירופה ומונה על ידי קלאודיו אבאדו למנהל מוזיקלי אורח של תזמורת הנוער של האיחוד האירופי. ג'אד ניצח על הפילהרמוניות של ברלין, ישראל, רוטרדם וסיאול, על הסימפוניות של סנטה צ'צ'יליה ­רומא, בייג'ינג, ההונגרית הלאומית, גוונדהאוס­ לייפציג, הלאומית צרפת, פראג, טונהאלה ציריך, מונטה קרלו, NHK טוקיו, שווייץ המערבית, ירושלים, פיטסבורג, סינסינטי, דאלאס, בולטימור, מונטריאול, סיאטל, יוטה, ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו ואינדיאנפוליס.