קלאוס וסטרמן (בגרמנית: Claus Westermann; 7 באוקטובר 1909 בברלין – 11 ביוני 2000 בהיידלברג) היה תאולוג וכומר פרוטסטנטי (לותרני) גרמני, מומחה לברית הישנה.
ביוגרפיה.
קלאוס וסטרמן למד תאולוגיה באוניברסיטאות טובינגן, מרבורג וברלין. בשנת 1933 עבר את הבחינה התאולוגית הראשונה לפני קבלתו לכנסייה האוונגלית בברלין.
לאחר מכן היה לויקאר בארנסוואלדה . בברלין הוא נכנס לסמינר של הכנסייה המתוודה תחת מרטין נימלר. עם ויקארים אחרים הוא עבר מאוחר יותר לסמינר המטיפים בנאומבורג תחת גרהרד גלוג . הוא נעצר מספר פעמים על ידי הגסטאפו. בשנים 1940–1945 הוא שירת בצבא ובשנים 1945–1946 היה בשבי ברית המועצות, ובמהלכו החל את לימודיו על הברית הישנה בתנ"ך לותר.
בשנים 1946–1952 היה וסטרמן כומר בברלין, ומ-1949 בכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם.
בציריך, בשנת 1949 הוענק לו דוקטורט בתאולוגיה על ידי וולטר צימרלי על עבודתו "שבח האל בתהילים". אז היה למרצה באוניברסיטת הכנסייה בברלין , ומשנת 1954 פרופסור. בשנים 1958–1978 היה פרופסור מן המניין לתאולוגיה של הברית הישנה באוניברסיטת היידלברג עד לפירשתו ב-1978.
מישל וינוק
מישל וינוק (בצרפתית: Michel Winock; נולד ב-19 במרץ 1937, פריז) הוא היסטוריון צרפתי, התמחה בהיסטוריה של צרפת, וזכה במספר פרסים ספרותים.
ביוגרפיה.
מישל וינוק נולד בפריז ובשנת 1961 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה. הוא עבד כמרצה במספר מוסדות לימוד ובעקבות הרפורמה במערכת החינוך בשנת 1968 החל ללמד באוניברסיטה. בנוסף להרצאות, הוא היה עורך ירחונים בתחום היסטוריה. בשנת 1978 היה בין מקימי של L'Histoire. מישל וינוק היה בין יוזמי עצומה Liberté pour l'histoire על חופש במחקר היסטורי. הוא מכהן כפרופסור במכון למדעי המדינה.
על ספרו Siècle des intellectuels הוא זכה בפרס מדיסיס בשנת 1972. בשנת 2010 הוא זכה בפרס גונקור על ביוגרפיה של מאדאם דה סטאל.
בשנת 1998 פרסם ספר על אנטישמיות ופשיזם בצרפת.
אמאדו קריו פואנטס
אמאדו קריו פואנטס (בספרדית: Amado Carrillo Fuentes; 17 בדצמבר 1956 – 4 ביולי 1997) היה ברון סמים מקסיקני שעמד בראש "קרטל חוארס". נודע כ"אדון השמיים" (בספרדית: El Señor de Los Cielos) הודות לצי המטוסים שהיה בבעלותו, ובו השתמש על מנת לשנע סמים.
חייו ופעילותו.
קריו פואנטס נולד בעיר נבאלוטו שבמדינת סינלואה במקסיקו. היו לו 11 אחים. דודו, ארנסטו פונסקה קריו (שהיה ידוע בשם "דון נטו"), מנהיג קרטל גוודלחארה, הכניס את קריו פואנטס לעסקי הסמים. פואנטס היה אחראי על משלוחי הסמים מקולומביה עבור קרטל גוודלחארה עבור דודו, ולמד על משלוחי הסמים מפאבלו אקוסטה וייאריאל.
לאחר שדון נטו ורפאל קארו קינטרו נעצרו, נותר פליקס גאירדו הבוס הגדול של קרטל גוודלחארה לבדו. גאירדו יזם חלוקה של שטחי הפצה בין הקרטלים השונים במקסיקו. קריו פואנטס עבר לקרטל חוארס לעבוד תחת אגילר גאיארדו, עד שבסופו של דבר רצח אותו והפך לראש קרטל חוארס בעצמו. קריו פואנטס פיתח את עסקי הסמים של הקרטל. לאחר שפבלו אסקובר נלכד ונהרג בשנת 1993, השתלט קריו פואנטס על ייצור הסמים, והפך לסוחר הסמים העשיר בעולם, עם 30 מיליארד דולרים בשיאו.
מותו.
בעקבות לחץ ציבורי שהופעל על חורחה קריו אולאה, ראש ממשלת מדינת מורלוס, נאלץ אולאה להתפטר, ונעצר עקב שיתוף הפעולה שלו עם הקרטלים. קריו פואנטס חש בעקבות כך כי הרשויות סוגרות עליו, מה שגרם לו להחליט לעבור ניתוח פלסטי מקיף על מנת לשנות את מראהו ולהסוות את זהותו. הוא מת בבית החולים סנטה מוניקה במקסיקו סיטי עקב סיבוכים בזמן הניתוח. שניים משומרי ראשו שהיו עמו בזמן הניתוח ושניים מן המנתחים שביצעו את הניתוח נמצאו מתים וקבורים בתוך גלילי בטון ועל גופתיהם סימני עינויים.
בתרבות הפופולרית.
בסדרה "" מגלם את קריו פואנטס השחקן חוסה מריה יספיק.
בסדרה "אל צ'אפו" מגלם את קריו פואנטס השחקן רודריגו אבד.
היסטוריה של בהאמה
ההיסטוריה של בהאמה החלה באלף הראשון לספירה, עם ההגעה המוקדמת ביותר של בני אדם לאיים, הידועים כיום בשם איי בהאמה.
התושבים הראשונים באיים היו הלוסיאנים, בני טאינו דוברי שפות אראוואק, שהגיעו בין השנים 500 ל-800 לספירה מאיים אחרים בקריביים. אבותיהם הגיעו מיבשת אמריקה הדרומית, שם היו נפוצים עמים דוברי שפות אראוואק בשטחים נרחבים ביבשת ובעיקר לאורך החוף הצפון-מזרחי.
היסטוריה כתובה המתעדת את האי יש החל מ-12 באוקטובר 1492, כאשר כריסטופר קולומבוס הגיע לאי גואנאני, שאת שמו שינה לסן סלבדור במסעו הראשון לעולם החדש. היישוב האירופי הקבוע הקדום ביותר קם בשנת 1648 באלאוטרה.
בימי סחר העבדים במהלך המאה ה-18 הובאו עבדים רבים מאפריקה לאיי בהאמה. צאצאיהם מהווים כיום 85% מהאוכלוסייה באיים.
איי בהאמה קיבלו עצמאות מהממלכה המאוחדת ב-10 ביולי 1973.
פרה היסטוריה.
בין השנים 500 ו-800 לספירה, בני טאינו החלו לעבור בסירות קאנו מהאי היספניולה ו/או קובה, לבהאמה. ההגירה החלה ככל הנראה מהיספניולה לאיי קייקוס ומהיספניולה או מזרח קובה לאי אינגואה, וכן ממרכז קובה לאי לונג (במרכז בהאמה). הארכאולוג ויליאם קיגן טוען כי הדרך הסבירה ביותר הייתה מהיספניולה או קובה לאינגואה. גרנברי ווסליאוס טוענים שהיו שתי הגירות, מהיספניולה לאיי טרקס וקייקוס, וקובה לאינגואה.
החל מההגירה הראשונית התפשטו הלוסיאנים ברחבי איי בהאמה לאורכן של כ-800 שנים (בערך בין השנים 700 ו-1500) וגדלו לאוכלוסייה של כ- 40,000 איש. צפיפות האוכלוסייה לכשהגיעו האירופים לראשונה הייתה גבוהה ביותר באזור הדרום-מרכזי של איי בהאמה, פחות מכך בצפון, מה שמשקף את דפוס ההגירה ואת זמן ההתיישבות של האיים הצפוניים בהדרגה. אתרי התיישבות לוסיאנים ידועים נמצאו רק בתשעה עשרה האיים הגדולים ביותר בארכיפלג, או במערות קטנות יותר שנמצאות פחות מקילומטר אחד מאותם האיים. צפיפות האוכלוסייה ברוב דרום איי בהאמה נותרה נמוכה יותר, ככל הנראה בגלל האקלים היבש יותר שם (פחות מ-800 מ"מ גשם בשנה באי אינגואה ובאיי טרקס וקייקוס).
בשנת 1492 הפליג כריסטופר קולומבוס מספרד בהפלגתו הראשונה עם שלוש אוניות, הנינה, הפינטה וספינת הדגל, סנטה מריה, בחיפוש אחר מסלול ישיר לאסיה. ב-12 באוקטובר 1492, הגיע קולומבוס לאי באיי הבהאמה וטען לבעלות ספרדית, אירוע שנחשב בעיני האירופאים לגילוי של אמריקה. אי זה נקרא גואנאני בפי הלוסיאנים המקומיים, וסן סלוודור בפי הספרדים. זהותו של מקום העגינה הראשון של קולומבוס נותרה שנויה במחלוקת, אך רבים מקבלים את טענתו של סמואל א. מוריסון לגבי סן סלבדור שנקרא בשלב מסוים ווטלינג. שמו שונה רשמית לסן סלבדור ב-1925. קולומבוס ביקר בכמה איים אחרים בבהאמה לפני שהפליג לקובה של ימינו ואחר כך להיספניולה.
איי בהאמה עוררו עניין מועט את הספרדים, אלא כמקור לעבדים. כמעט כל אוכלוסיית הלוסיאנים (מעט פחות מ-40,000 איש בסך הכל) הועברה לאיים אחרים כפועלים במהלך 30 השנים הבאות. כאשר החליטו הספרדים להעביר את הלוסיאנים שנותרו להיספניולה בשנת 1520, הם יכלו למצוא רק אחד עשר איש בסך הכל. האיים נותרו נטושים והוזנחו במשך 130 השנים שלאחר מכן. ללא פוטנציאל למציאת זהב וכבר ללא אוכלוסייה, הספרדים נטשו למעשה את איי בהאמה. הם שמרו על הטענה לשטחם עד לחתימה על חוזה פריז בשנת 1783, אז מסרו אותם לממלכה המאוחדת בתמורה למזרח פלורידה.
כאשר עגנו האירופאים לראשונה באיים, הם דיווחו כי בהאמה הייתה מיוערת בשטחים נרחבים. היערות נכרתו כדי להכשיר את האדמה למטעי קנה סוכר. מאז היערות לא צמחו מחדש ולא נשתלו מחדש.
התיישבות אנגלית מוקדמת.
במשך שנים רבות, ההיסטוריונים האמינו כי בהאמה לא יושבה על ידי האירופאים עד המאה ה -17. עם זאת, מחקרים עדכניים מראים שהיו כנראה ניסיונות להתיישבות מצד קבוצות מספרד, צרפת, הממלכה המאוחדת והולנד. הצרפתים התיישבו באבאקו בשנת 1565, וניסו שוב בשנת 1625. בשנת 1648 קבוצה מברמודה שכונתה "חברת ההרפתקאות למטע איי אלוטריה", שהונהגה על ידי ויליאם סייל, הפליגה לאיי בהאמה כדי להקים מושבה. המתיישבים הראשונים הללו היו פוריטנים ורפובליקנים. ברמודה הפכה צפופה והושפעה ממלחמת האזרחים האנגלית, ובהאמה הציעה חופש דתי ופוליטי וגם הזדמנות כלכלית. הגדולה מבין שתי אוניות החברה, הוויליאם, התרסקה על השונית בקצה הצפוני של מה שמכונה כיום האי אלוטריה, וכל המטען שלה אבד. למרות הגעתם של מתיישבים נוספים, כולל אירופאים, עבדים ועבדים אפריקאים לשעבר ,מברמודה וקבלת אספקת מוירג'יניה וניו אינגלנד, מושבת אלוטרה נאבקה על הישרדותה במשך שנים רבות, כשהיא סובלת מאדמה באיכות ירודה, קרבות בין התושבים וסכסוך עם הספרדים. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-17 חזרו רבים מהמתיישבים לברמודה. שאר המתיישבים ייסדו קהילות באי הארבור ובסיינט ג'ורג קיי (ספניש וולס) בקצה הצפוני של אלוטריה. בשנת 1670 התגוררו כעשרים משפחות ביישובי אלוטריה.