זחאלקה תומך באופן עקרוני בכינון מדינה אחת דו-לאומית בין הירדן לים, אך מכיר בכך שעמדת הפלסטינים והקהילה הבינלאומית היא בעד פתרון של שתי מדינות. הוא תומך בזכות השיבה גם לתוך תחומי הקו הירוק.
זחאלקה נמנה עם המבקרים החריפים של המדיניות הביטחונית של ישראל ביחס לסכסוך הערבי-ישראלי. באפריל 2006 נפגש עם בכירי החמאס במחאה על כוונת ישראל לשלול מהם מעמד תושב הקבע. הוא התנגד בחריפות למלחמת לבנון השנייה. במהלך דיון בכנסת כינה את חבר הכנסת בנימין נתניהו "מלאך המוות" בשל תמיכתו במלחמה. בספטמבר 2006 ביקר בסוריה ובלבנון ביחד עם חברי כנסת נוספים. בעקבות הביקור שעורר סערה ציבורית נחקר זחאלקה במשטרה בחשד להפרת החוק האוסר על ביקור במדינות אויב. זחאלקה טען להגנתו כי מדובר בחקירה לא ראויה ובהתערבות של משטרת ישראל בפעילות הפוליטית של חברי הכנסת. לדבריו, "הזכות לפעילות פוליטית, במיוחד במסגרת החסינות המהותית, גוברת על איסור הנסיעה לסוריה וללבנון".
בהתייחסו לכנס בינלאומי נגד טרור שנערך בישראל בספטמבר 2007, טען זחלאקה כי פעולות ישראל כנגד הפלסטינים והעם הלבנוני הם "הטרור האמיתי" ובו צריך להיאבק, שכן ישראל פוגעת באזרחים חפים מפשע כדי להשיג מטרות פוליטיות. הוא גינה את צביעותה של הקהילה הבינלאומית: "הם מעמידים למשפט את קורבנות הטרור, ומזכים את הטרוריסטים האמיתיים, את המנהיגים שאחראים על מה שקרה בלבנון ועל מה שקורה כעת ברצועת עזה, שמן הראוי לתבוע אותם בבתי דין בינלאומיים, על מעשי הטרור שהם מבצעים נגד העמים הפלסטיני והלבנוני ונגד העמים הערביים כולם". זחאלקה התנגד ליציאה למבצע עופרת יצוקה. הוא טען כי שר הביטחון אהוד ברק ושרי ממשלת ישראל הם פושעי מלחמה. בעצרת הזדהות עם תושבי רצועת עזה שנערכה בסמוך למחסום ארז במלאת שנה למבצע, האשים זחאלקה את ישראל בהרעבת הפלסטינים ברצועה, וטען כי התנהלותה של ישראל ביחס לפלסטינים היא הגורם לטרור היוצא מרצועת עזה.
ביחס לאהוד ברק אמר כי הוא "אוהב מוזיקה קלאסית והריגת ילדים בעזה". לאחר העצרת התראיין זחאלקה באולפן "ערב חדש" בערוץ הראשון. במהלך הראיון פרץ עימות בינו לבין דן מרגלית שגרר אחריו סערה ציבורית.
ערביי ישראל.
זחלאקה תומך בהעמקת זהותם הלאומית של ערביי ישראל ורואה בכך תנאי למאבקם לשוויון ולהכרה בזכויותיהם הקולקטיביות והלאומיות כמיעוט לאומי. הוא תומך בהפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה. בריאיון לעיתון "הארץ" בשנת 2002 אמר כי מדינת ישראל צריכה לתת לערביי ישראל אוטונומיה תרבותית לניהול חיי התרבות שלהם באופן עצמאי ללא התערבות שלטונית. הוא התנגד להחרמת הבחירות לכנסת על ידי הציבור הערבי והסתייג ממעורבות של ערבים ישראלים במעשי טרור כנגד אזרחי ישראל. ב-2007 קרא זחלאקה לפירוק קרן קיימת לישראל שאותה כינה "ארגון קולוניאליסטי וגזעני". זחאלקה מתנגד ליוזמות של שירות לאומי של בני נוער מהמגזר הערבי. לדבריו, "מי שיבחר להתנדב לשירות הלאומי יחשב בעינינו כמצורע, והחברה הערבית תקיא אותו מתוכה".
בספטמבר 2015 תקף זחאלקה בנאום בכנסת את מפלגת העבודה והשמאל הישראלי. בין היתר אמר שמפלגת העבודה רצחה עשרות אלפי פלסטינים. "מפלגת העבודה הם האבא והאמא של הגזענות, אתם המצאתם את הגזענות. מי שלקח לנו את הארץ, מי שגירש אותנו – זה לא מי שאומר 'מוות לערבים', אלא אלה שאמרו 'שלום עליכם'"... "הליכוד בונה התנחלויות ליד היישובים הערביים, אתם בניתם את הקיבוצים שלכם, את הסוציאליזם שלכם, על האדמות של החורבות שלנו. ואתם באים ומדברים בשם הצדק החברתי, בשם השמאל. מגלגלים עיניים למעלה. אתם לאומנים".
חיים אישיים.
זחאלקה נשוי ואב לחמש בנות. מגדיר עצמו כאתאיסט. הוא מתגורר בכפר קרע, בבית בלתי חוקי.
יחיאל חזן
יחיאל ישע חזן (נולד ב-1 במרץ 1958) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-16 מטעם סיעת הליכוד והורשע בעבירות של זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים בעקבות "פרשת ההצבעות הכפולות" בכנסת.
ביוגרפיה.
חזן נולד בחדרה וגדל באור עקיבא לאב שעלה ממרוקו ואם שעלתה מתוניסיה. למד בבית הספר למלאכה בכפר חב"ד, וסיים תואר ראשון במנהל עסקים. מאוחר יותר היה ליושב ראש סניף הליכוד באריאל ולסגן ראש העיר.
בבחירות לרשימת הליכוד לכנסת ה-16 ניצח חזן את משה פייגלין במאבק על המשבצת המשוריינת לנציג יש"ע, והוצב במקום ה-31 ברשימה. עיקר הקמפיין שלו בהתמודדות לרשימה לכנסת כוון למניעת כניסת פייגלין לרשימה. חזן נבחר לכנסת ה-16.
חזן הורשע בכך שבמהלך ההצבעות על חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל ב-29 במאי 2003, הצביע במקום חברת הכנסת ענבל גבריאלי, שמקום מושבה צמוד לשלו, במסגרת מה שכונה "פרשת ההצבעות הכפולות". בתחילה, ועדת הכנסת סירבה להסיר את חסינותו, בטענה שמדובר בנושא פנימי של הכנסת. נגד החלטת הוועדה הוגשה עתירה לבג"ץ, אלא שח"כ חזן החליט לבקש בעצמו את הסרת חסינותו. ב-26 בינואר 2004 הסירה ועדת הכנסת את חסינותו, לבקשתו, ומשפטו החל ב-30 בינואר 2005. ב-24 באפריל 2006 קבע בית משפט השלום כי חזן אשם בעבירות שיוחסו לו, וגזר עליו ארבעה חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות, וחודשיים מאסר על תנאי. חזן ערער על ההרשעה לבית המשפט המחוזי, ולאחר שזה קבע, בינואר 2007, כי לא נפל פגם בפסק דינו של בית משפט השלום, הגיש בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון. השופט סלים ג'ובראן, מבית המשפט העליון, קבע כי אין לתת רשות לערער על הכרעתו של בית המשפט המחוזי, וכי על חזן לרצות את עונשו. חזן ביקש מבית המשפט העליון לקיים משפט חוזר בהרשעתו, ובקשתו נדחתה.
ב-13 בדצמבר 2004, בעת נאום במליאת הכנסת בנושא מנהרות התקיפה של חמאס, אמר חזן כי "הערבים הם תולעים. בכל מקום הם תולעים. מתחת לאדמה, מעל לאדמה ובכל דרך. התולעים האלה פוגעים בעם היהודי זה מאה שנה ואנו מושיטים יד לשלום. כל עוד לא נבין שיש לנו עסק עם עם של מרצחים, טרוריסטים שלא רוצים אותנו פה, לא יהיה שקט".
ב-15 בנובמבר 2005 פורסם בגלי צה"ל שחזן צולם נכנס למחסן בכנסת, בו אוחסנו ראיות שקשורות למשפטו בנושא ההצבעות הכפולות. חזן הכחיש תחילה את הדברים בשיחה מגומגמת, אך מאוחר יותר הודה במעשה. המשטרה חקרה את הפרשה, והמליצה להעמיד את חזן לדין גם בפרשה זו, אך היועץ המשפטי לכנסת החליט לסגור את התיק מחוסר עניין לציבור.
בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לכנסת ה-17, נדחק חזן למקום ה-46 הלא ריאלי, וכתוצאה מכך לא נבחר שוב לכנסת, ובבחירות המקדימות לרשימה לכנסת ה-18, הוצב במקום ה-54 הלא ריאלי ברשימה. לקראת הבחירות המקומיות ב-2018 הודיע על כוונתו לרוץ לראשות העיר אריאל.
ב-2021 השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "זוג מנצח VIP עונה 3", עם אשתו אביבה.
חזן הוא תושב אריאל, נשוי ואב לשלושה ילדים. בנו הבכור הוא אורן חזן, שכיהן כחבר הכנסת העשרים מטעם הליכוד וכיו"ר מפלגת צומת.
צזאר פרנק
פוליטיקה של כווית
כווית היא אמירות חוקתית דמוקרטית באופן חלקי הנשלטת בידי בית סבאח מאז 1752. המערכת הפוליטית משלבת בית מחוקקים נבחר וממשל ממונה.
החוקה, שאושרה ופורסמה בנובמבר 1962, קוראת לבחירות ישירות, חופשיות והוגנות למועצה הלאומית.
בניגוד לאמור בחוקה, כווית אינה דמוקרטיה מובהקת כיוון שראש ממשלתה אינו נתון לבחירה. למרות זאת, כווית נהנת מחופש אזרחי ופוליטי רב משל מדינות לא דמוקרטיות אחרות. הפרלמנט הכוויתי הוא בעל העוצמה הרבה ביותר מבין הממלכות השוכנות במפרץ הפרסי. כווית גאה במיעוט האלימות הפוליטית בתוכה, במיוחד לאור חוסר היציבות הפוליטית השורר בחלקים מן העולם הערבי.
האמיר.
סמכותיו של האמיר מוגדרות בחוקה. בכוחו של האמיר למנות את ראש-הממשלה, לפזר את הפרלמנט, לפרסם חוקים, להעביר מיסים לעיונו המחודש של הפרלמנט ולמנות את בכירי הצבא. לפי החוקה, האמיר הוא חסין הן מהאשמות פליליות כנגדו והן ממחלוקות בדבר מעמדו. לכן אסורה ביקורת כלפיו במדינה ובמיוחד בתקשורת.
במקרה של מות האמיר יורש אותו נסיך הכתר. האמיר החדש בוחר בעת הכתרתו את יורש הכתר לאחר שקיבל את הסכמת המשפחה המלכותית לצעד. כל המועמדים לכתר צריכים להיות צאצאים ישירים לבית המלכותי מצד האב עד למובארק הגדול. לפי החוקה, הפרלמנט הוא האחראי לנושא זה. מאז קבלת העצמאות נקטעה השושלת פעמיים ב-1965 וב-1978.
הממשלה.
החוקה נותנת לאמיר את הסמכות למנות ראש-ממשלה. ראש הממשלה קובע את הרכב שרי הממשלה, בכפוף לאישורו של האמיר.
הממשלה החדשה אינה זקוקה לאמונו של הפרלמנט ואינה תלויה בו. בממשלה מספר תיקים: שר החוץ, שר הפנים ושר הביטחון - מוחזקים בידי בני המשפחה המלכותית על אף שהחוקה אינה דורשת זאת. ראש הממשלה, כמנהג, נבחר מקרב בני המשפחה המלכותית. לפחות שר אחד בממשלה חייב להתמנות מקרב הפרלמנט.
כל חברי הקבינט הממשלתי, בין אם שנבחרו או שלא נבחרו, בעלי מושבים בפרלמנט. גודלו של הקבינט מוגבל לכשליש ממספר המושבים בפרלמנט.
הפרלמנט (המועצה הלאומית).
מספר מושבי הפרלמנט הוא 65.
מספר קטן של מושבים נתונים לבחירת העם למשך כהונה של כארבע שנים. בנוסף, חברי הקבינט הממשלתי גם יושבים בפרלמנט.
מכיוון שמושבי הקבינט בפרלמנט אינם נבחרים - יכול ראש-הממשלה לקבוע את אופי החברים בו. אף על פי שלאמיר נתונה המילה האחרונה במדיניות הממשלה, הפרלמנט מקבל באופן עצמאי את החלטותיו. בכוחו לחוקק חוקים, לתשאל את שרי הממשלה ולהביע מחאה על תפקודו של שר זה אחר.
מפלגות.