בגיל 19 עבר מג'רבא לגאבס, ובגיל 21 התחתן עם מישה חדאד. בגאבס עסק ברבנות ובהוראה ולימד תורה לתלמידים. כן שימש ברבנות בעיירה 'דוז' הסמוכה, ועסק גם בשחיטה.
בגיל 26 חזר לג'רבא כדי להתארגן לעלייה לארץ ישראל, ואחרי חצי שנה יצא לדרכו. הוא הגיע לעיר מרסיי שבצרפת וכיהן שם ברבנות באופן לא רשמי. אנשי המקום רצו שיישאר עימם, אך כעבור שנים מספר הוא המשיך בדרכו, ובשנת ה'תש"י הגיע עם משפחתו לישראל. הוא השתכן במעברות בפרדס חנה וסבל מעוני וקשיי קליטה, עסק בתלמודו ובין היתר גם לימד את ילדי המעברות תורה.
בהמשך שימש כרב של 'רמת ישי - בית שערים' מספר שנים, והיה ממניחי היסוד ואבן הפינה להקמת היישוב מגדל העמק, והמפעלים שקמו בו בראשיתו. עם יסוד היישוב עבר להתגורר בו. ומונה על ידי הראשון לציון הרב בן ציון חי עוזיאל לרב המקומי (בכתב המינוי כונה היישוב 'מוג'דיל' כשמו בערבית), ומאז כיהן כרב המקום כ-31 שנים, מתוכן 26 שנים כראש המועצה הדתית בהתנדבות. הוא הקים ביישוב את התשתית הדתית, וסירב לעזוב אותו גם כשהוצע לו לכהן ברבנות בערים פתח תקווה, ואשקלון.
בשנותיו האחרונות סבל ממחלה, עד שנפטר בגיל 66, בכ"ב אדר ב' ה'תשמ"ד.
בשנותיו האחרונות מילא את מקומו הרב אברהם מנחם, שמכהן אחריו כרב העיר.
נמרוד רחמימוב
נמרוד צבי רחמימוב (נולד בשנת 1961) הוא רופא ישראלי, מנתח עמוד-שדרה, המכהן כמנהל מחלקה לאורתופדיה ויו"ר ועד הרופאים במרכז הרפואי לגליל בנהריה ושימש בעבר כיו"ר ארגון הרופאים עובדי המדינה בההסתדרות הרפואית בישראל.
ביוגרפיה.
נמרוד רחמימוב נולד בתל אביב לרמי רחמימוב שהיה פרופסור לפיזיולוגיה וחתן פרס ישראל בחקר הרפואה ולחנה רחמימוב שהייתה פרופסור לביוכימיה באוניברסיטה העברית. לרחמימוב שתי אחיות: איריס רחמימוב שהיא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ומפעילות קהילת הטרנסג'נדרים בישראל, ותמי רחמימוב-הוניג שהיא עורכת דין ודיפלומטית במשרד החוץ ומומחית במשפט בין לאומי ובקרת נשק. רחמימוב נשוי לד"ר רות רחמימוב שהיא רופאה מומחית בנפרולוגיה והשתלת כליות ואב לשלושה ילדים.
רחמימוב בוגר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים ושירת בחיל התותחנים וחיל הרפואה בדרגת רב-סרן. לאחר שירותו הסדיר למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים והתמחה בכירורגיה אורתופדית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.
לרחמימוב אוסף גדול של לוחיות רישוי.
תפקידים ציבוריים.
בעת לימודיו באוניברסיטה העברית שימש כיו"ר אגודת הסטודנטים לרפואה בירושלים ונשיא התאחדות הסטודנטים לרפואה בישראל בין השנים 1986 עד 1989.
בין השנים 2004 עד 2013 והחל משנת 2020 מכהן כיו"ר ועד הרופאים במרכז הרפואי לגליל בנהריה ובמקביל בשורה של תפקידים בארגון הרופאים עובדי המדינה (אר"מ) וההסתדרות הרפואית (הר"י).
רחמימוב ידוע בעמדותיו הנוקשות כנגד שינויים הנתפשים בעיניו כפגיעה במעמד הרופאים. כך התנגד לניסיון נציבות שירות המדינה לבצע הערכות תקופתיות לרופאים ולהגביל את הפרקטיקה הפרטית על ידי התקפה אישית ומתוקשרת על נציב שירות המדינה, וכשמנכ"ל משרד הבריאות ניסה למנוע מעבר רופאים בין בתי חולים כינה את התנהגותו "בריונית" .
בזמן שביתת הרופאים בשנת 2011 כיהן כסגן יו"ר ההסתדרות הרפואית והיה ממובילי מאבק הרופאים. מבין הישגיו במאבק זה נמנים ההטבות הרבות שהושגו לרופאי הפריפריה אותם ייצג, ועל כישלונותיו הנהגת שעון הנוכחות לרופאים אליו התנגד בחריפות. בעקבות הסכם 2011 נוצר קרע ויריבות קשה בין רחמימוב לליאוניד אידלמן יו"ר ההסתדרות הרפואית. רחמימוב חבר לרופאי ארגון רופאי בתי החולים (ארב"ל) ובתמיכתם זכה בהתמודדות על ראשות אר"מ בשנת 2013, אולם אנשיו הפסידו בבחירות לראשות ההסתדרות הרפואית עצמה, מה שאיפשר לאידלמן למנות את תומכיו לתפקידי מפתח רבים בהסתדרות הרפואית. אר"מ בראשותו של רחמימוב לא הצליחו לשנות את תוצאות הבחירות בתביעה שהוגשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב ואף לא בעירעור לבית המשפט העליון.
תוצאות בחירות 2013 גרמו להעמקת הקרע בין ארגוני ההסתדרות הרפואית וגם בין אידלמן לרחמימוב באופן אישי. כך, כאשר רחמימוב קבל לנציב קבילות השופטים כנגד שופט בית המשפט העליון מני מזוז שטען ש"הניהול הוא עקב אכילס של הרפואה בישראל" כינה אידלמן את המהלך "תקיעת סכין בגב הר"י וכל הרופאים" . כאשר אידלמן ניסה לחתום על הסכם לקציבת כהונת מנהלי המחלקות בבתי החולים הממשלתיים, טירפד רחמימוב את ההסכם והצהיר ש"אידלמן הביא את הרופאים לנקודת שפל היסטורית".
במשבר התפטרות רופאי המחלקה ההמטו-אונקולוגית בהדסה, צידד רחמימוב בעמדתם ופנה לשר הבריאות יעקב ליצמן לאפשר פתיחת מחלקה בבית החולים שערי צדק, בניגוד לעמדת אידלמן וההסתדרות הרפואית באותה העת.
בתקופת כהונתו חתם אר"מ על הסכם עם קופת חולים מאוחדת המאפשר לכל רופא חבר ארגון לקבל התחייבות כספית לכל טיפול או בדיקה בכל בית חולים ממשלתי. כנגד ההסכם התעוררה ביקורת רבה בטענה שמפלה לטובה את הרופאים על פני מבוטחים אחרים,אך רחמימוב שכנע את שר הבריאות יעקב ליצמן לאשרו ואף להרחיבו חרף התנגדות סמנכ"לית משרד הבריאות עצמו
בין שינויים שהכניס רחמימוב בארגון רופאי המדינה, היה בחירת היו"ר על ידי הצבעה ישירה אינטרנטית של כלל חברי הארגון, במקום בחירה בוועידה על ידי צירי הוועדים המקומיים. בבחירות הישירות הראשונות שהתקיימו בינואר 2018, הפסיד רחמימוב בשיטה החדשה שהוא עצמו הנהיג.
ציפי קולטניוק
ציפי קולטניוק (נולדה בכ"ד באייר תשמ"ד, 26 במאי 1984) היא יוצרת שירים, מלחינה, זמרת חרדית, מרצה ומנטורית להעצמה בחיבור לנשמה.
ביוגרפיה.
נולדה בבאר שבע כבת שמינית במשפחה בת אחד עשר ילדים, למנדל קריצ'בסקי - פרופסור לאלקטרוניקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולמרים שהייתה פסנתרנית מקצועית ולימים הקימה מרכזים לתעסוקת עולים אקדמאיים. מגיל שש למדה לנגן בפסנתר אך הפסיקה בגיל עשר וחצי כשאמה נפטרה. בגיל שלוש עשרה החלה לכתוב ולהלחין שירים.
אחרי חתונתה בשנת תשס"ז יצאה לשליחות למוסקבה, ועסקה בכתיבת תוכניות לימודים לילדי שלוחי חב"ד במקום, במוזיקה יהודית לבתי ספר.
בשנת 2013 לאחר שלא הצליחה למכור את שיריה לאמנים אחרים, החליטה קולטניוק לאזור אומץ ולהתחיל להופיע במופע העצמה לנשים ונערות המבוסס על תורת החסידות.
בשנת תשע"ד (2014) הוציאה את הדיסק הראשון 'בשבילך נברא העולם', ובו שמונה שירים מקוריים שעוסקים בערך עצמי והתמודדות עם רגשות, האלבום נחשב כפורץ דרך בהיותו אלבום מקורי של אמנית יוצרת חרדית.
בשנת תשע"ו (2016) הוציאה את הדיסק השני 'קומי' בפרויקט הד סטארט מצליח וראשון מסוגו למוזיקאית חרדית, "פרויקט שלא הושמע בו אף שיר וגם נקרא "לתמוך בזמרת שאי אפשר לשמוע אותה שרה", בהמשך השנה הופיעה בכנסי נשים יחד עם הרצאה של חני וינרוט על סיפורה האישי. בהמשך השנה תרגמה קולטניוק את המופע וכמה משיריה לשפה הרוסית והופיעה בקהילות יהודיות רבות ברוסיה ובאוקראינה.
בשנת 2020 החלה קולטניוק במיזם "תובנה ליום של אמונה" כאשר מדי יום היא מנסחת ומפרסמת תובנה המגיעה לתפוצה של אלפי נשים בארץ ובעולם, בעקבות המיזם הקימה אתר אינטרנט ובו נמכרים מוצרים המעוטרים בתובנות האמונה שלה.
מאז תקופת הקורונה החלה למסור שיעור פרשת השבוע בשם "פגישה עם הפרשה" - פרשת השבוע בזווית אישית, פרקטית ומחוברת ליום יום בקונספט מיוחד המאפשר לכל משתתפת להפגש עם הפרשה וגם לשתף איפה הדברים נגעו בה, הפגישה נערכת בזום ומשתתפות בה נשים מהארץ והעולם ומכל המגזרים.
כתבה בעבר טור ב"לבנות", מוסף חודשי של עיתון כפר חב"ד וכתבות באתר Chabad.org בעברית.
קולטניוק נשואה לדוד, להם שישה ילדים, מתגוררת ברחובות.
יחסי אוסטרליה–ארצות הברית
יחסי אוסטרליה–ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין קהיליית אוסטרליה. ברמה הממשלתית, היחסים בין אוסטרליה וארצות הברית מוסדרים בהסכם ANZUS ובהסכם הסחר החופשי בין אוסטרליה לארצות הברית (AUSFTA).
היסטוריה.
אוסטרליה וארצות הברית כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 בינואר 1940. בעקבות הקמתן של צירויות אוסטרליות ואמריקאיות במרץ וביולי 1940 בהתאמה, הכריז הבית הלבן על העלאת מעמד הצירות לשגרירות ב-9 ביולי 1946. שגריר אוסטרליה הראשון ארצות הברית, נורמן ג'ו מאקין, הגיש את כתב האמנתו לממשלת ארצות הברית ב-11 בספטמבר 1946. שגריר ארצות הברית הראשון באוסטרליה, רוברט באטלר, הציג את כתב האמנתו לממשלת אוסטרליה ב-25 בספטמבר 1946.
השינויים הפוליטיים והכלכליים שחוללו בידי השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה, ואימוץ חוק וסטמינסטר ב-1931, חייבו את הקמתו והרחבתו של הייצוג האוסטרלי מחוץ לגבולותיה, ללא קשר לנציגויותיו של משרד החוץ וחבר העמים. אוסטרליה הקימה את נציגותה הראשונה (מחוץ ללונדון) בינואר 1940. דיפלומט מוכר ראשון שנשלח על ידי אוסטרליה למדינה זרה היה ב. ג. קייסי, שמונה לנציג אוסטרליה בוושינגטון הבירה בינואר 1940.
שגרירות ארצות הברית בקנברה נפתחה ב-1943 ונבנתה בסגנון אדריכלות ג'ורג'יאנית.
יחסים צבאיים.
ב-1908 הזמין ראש ממשלת אוסטרליה, אלפרד דיקין, את הצי הלבן הגדול לביקור באוסטרליה במהלך הקפת העולם. הצי עצר בסידני, במלבורן ובאלבני. דיקין, מצדד בולט של הצי המלכותי האוסטרלי העצמאי, השתמש בביקור כדי להגביר את ההתלהבות של הציבור כלפי חיל הים החדש.