בהנחיית מפקד לח"י בעת ההיא, יצחק שמיר, הוביל הנגבי את ההכנות לקליטת הבורחים מלטרון. בליל 31 באוקטובר ביצעו עצירי לח"י בלטרון את התוכנית שסוכמה מראש: הם עברו במנהרה, מפתח הכניסה שהיה מוסווה בתוך הצריף בו התגוררו, אל פתח היציאה שמוקם כמה עשרות מטרים מחוץ לגדר ההיקפית החשמלית של מחנה המעצר. הנגבי, ועמו לוחם מחתרת נוסף, המתינו לבורחים בקרבת מקום, ציידו כל אחד מהם בנשק, והובילו אותם אל אוטובוס פרטי שחנה בחורשה סמוכה. האוטובוס הגיע לתל אביב בשלוש בבוקר, והלוחמים התפזרו איש איש למקום המסתור שהוכן עבורו מבעוד מועד. הבריחה הנועזת הכתה בהלם את השלטון הבריטי בארץ, ועודדה מאוד את רוחם של אנשי לח"י, שרציחתו של מייסד הארגון, "יאיר", פגעה בהם קשות.
המשך פעילותו בלח"י.
לאחר הבריחה התמסר הנגבי לחיזוקה ולבניינה של המחתרת. המחלקה עליה פיקד עסקה במגוון משימות: אספקת חומרים לפעולות; איתור מחסנים לנשק; ארגון אוהדים ומסייעים; גיוס כספים. הוא השתתף בשורה ארוכה של מבצעים, בהתקפות על בסיסי השלטון הבריטי כגון בניין הבולשת ביפו, ופיקד, בין היתר, על ניסיון ההתנקשות בקצין המשטרה הבריטי פורד בתל אביב.
לאחר החלטת החלוקה של האו"ם, בנובמבר 1947, פעל במסגרת לח"י כנגד הכנופיות הערביות. בתקופת המצור על ירושלים ארגן שיירות ג'יפים עמוסי מזון ותחמושת ללוחמים בבירה.
בשנת 1947 נשא לאישה את גאולה כהן, שהתפרסמה כשדרית הרדיו המחתרתי של לח"י, נעצרה גם היא, נשפטה למאסר ממושך וביצעה בריחה נועזת מבית הכלא. השניים נפרדו בשנת 1962. בנם הוא צחי הנגבי, לימים חבר הכנסת ושר.
לאחר הקמת המדינה.
לאחר הקמת המדינה עבד באגף ההנדסה בעיריית ירושלים. שנים רבות שימש כמזכיר סניף תנועת החרות בירושלים, והיה מזכיר אגודת הספורט בית"ר ירושלים.
רחוב אדם בשכונת תלפיות מזרח בירושלים נקרא על שם כינויו המחתרתי.
חומצה פלואורית
חומצה סליצילית
חומצה סליצילית (באנגלית: Salicylic acid; בקיצור: SA) היא חומצה אורגנית פשוטה, המשמשת כאחד ההורמונים הצמחיים החשובים ביותר, וכן בעלת שימושים רבים לאדם.
מבנה כימי.
חומצה סליצילית היא חומצה קרבוקסילית ארומטית, ושמה הכימי הוא 2-חומצה הידרוקסיבנזואית. היא מורכבת מטבעת בנזן שאליה קשורה קבוצת הידרוקסיל (OH) ובסמוך לה קבוצת קרבוקסיל (COOH). נוסחתה הכימית של החומצה היא C7H6O3.
קבוצת הקרבוקסיל מסוגלת להגיב בתגובת דחיסה עם כוהלים לקבלת אסטרים (תגובה זו נקראת איסטור או אסטריפיקציה). כמה מהאסטרים של חומצה סליצילית מקנים לצמחים את ריחם האופייני. קבוצת ההידרוקסיל יכולה לתפקד ככוהל ולהגיב עם חומצות קרבוקסיליות אחרות לקבלת אסטרים. האסטר המפורסם ביותר של חומצה סליצילית הוא אספירין, התרופה הנמכרת ביותר בעולם. אספירין (חומצה אצטילסליצילית) מתקבל בתגובה בין חומצה סליצילית וחומצה אצטית, שבסופה מותמרת קבוצת ההידרוקסיל של הראשונה בקבוצת אצטיל (CH3COO).
ייצור.
חומצה סליצילית מיוצרת באופן תעשייתי בתהליך קולבה-שמיט, המבוסס על הגבה של פנול עם בסיס, לקבלת יון פנולאט, שמגיב בהמשך עם פחמן דו-חמצני (שנדחס למיכל התגובה בלחץ גבוה מאוד) לקבלת מלח של חומצה סליצילית. את החומצה עצמה מקבלים לאחר הוספת חומצה גופרתית.
ברפואה.
חומצה סליצילית קרויה על שם עץ הערבה (Salix בלטינית) אשר בקליפתו מצוי החומר סליצין (Salicin) בריכוז גבוה, ואשר מחומר זה מופקת החומצה הסליצילית. החומצה מסוגלת לשכך כאבים באדם, וכבר לפני 2,500 שנים ידע האדם לנצל את קליפת עץ הערבה למטרה זו. לחומצה סליצילית תופעות לוואי שליליות (שלשול ובעיות במערכת העיכול), טעמה מר מאוד ובמינון גבוה היא עלולה אף לגרום למוות. באספירין, אשר סונתז לראשונה בסוף המאה ה-19, תופעות אלו מצומצמות בהרבה, ויעילותה הרפואית משופרת, למרות היותו דומה במבנה הכימי לחומצה סליצילית.
יון הסליצילט (Salicylate; חומצה סליצילית נטולת אטום מימן אחד) יכול ליצור מלחים עם מתכות. ביסמוט סובסליצילאט, למשל, ידוע בשמו המסחרי פפטו-ביסמול (Pepto-bismol) ומשמש כתרופה להקלת שלשול, בחילה, צרבת ובעיות אחרות במערכת העיכול.
חומצה סליצילית משמשת בתרופות רבות לשימוש חיצוני, היא מזרזת התחדשות תאי עור ובכך תורמת לריפוי בעיות עור כגון אקנה, יבלות, קשקשת ופסוריאזיס. החומצה מהווה מרכיב בתכשירי עור רבים ובשמפו לשיער. חומצה סליצילית משמשת בכמויות קטנות כחומר חיטוי במשחות שיניים.
תפקוד בצמחים.
חומצה סליצילית מהווה הורמון צמחי חשוב, המעורב בתגובה החיסונית של הצמח נגד פתוגנים, כגון חיידקים, נגיפים ופטריות. חומצה סליצילית גורמת להתנעה של מסלולי תגובה רבים הקשורים להגנה מפני פתוגנים. במקרים רבים גורמת פלישה של פתוגנים למוות מתוכנת (אפופטוזה) של תאי הצמח באזור הפלישה, זאת כדי לסגור על הפתוגן ולמנוע התפשטות הזיהום לשאר חלקי הצמח; חומצה סליצילית מווסתת גנים רבים המקודדים לחלבונים אשר משתתפים בתהליך זה. בנוסף פועלת החומצה כחומר אנטיביוטי נגד חיידקים מסוימים. חומצה סליצילית מעורבת בתגובות של הצמח למצבי עקה (חום, למשל), משפיעה על נביטה, על גדילה והתפתחות, על יבולי הפרי ועל תיקון נזקי DNA בתוך התאים. בנוסף, באצות מסוימות, הדופן בנויה מחומצה סליצילית.
ג'אטי
ג'אטי (טמילית: சாதி, סנסקריט: जाति) היא חלק ממערכת הקאסטות בהודו. התרגום המילולי של המילה ג'אטי הוא לידה, חיים, או דרגה. באופן מעשי זוהי קבוצת השתייכות חברתית המכתיבה אורח חיים ומקצוע.
קאסטה (שם אירופי למבנה החברתי ההודי) היא מערכת ריבוד המסווגת על פי קבוצת שארות. לתוכה נולד האדם, אליה הוא משתייך, בתוכה הוא מתחתן, והיא אף מכתיבה את מנהגי האבלות ומנהגי טומאה וטהרה. למערכת החברתית והמעמדית בהודו ישנה חלוקה ראשית לווארנות (מילולית "צבעים") המתחלקות בחלוקה משנית לאלפי ג'אטי.
יש מקרים רבים בהם שם הג'אטי הוא גם שם המשפחה של האדם וגם מקצועו, למשל אדם ששם משפחתו "דהובי" יהיה שייך לג'אטי הכובסים ויתפרנס ככובס, ושם המשפחה Dasa יעיד על האדם כי הוא משרת או צאצא למשרתים העוסק בעבודות שרות.
יש לעיתים גם חלוקת משנה בתוך ג'אטי, לתתי קבוצות נפרדות (קלאנים), ולכל תת-קבוצה יהיו מאפיינים נפרדים. בניגוד לאיסור הנישואים בין ג'אטי שונות (אנדוגמיה), לעיתים ייתכנו נישואין בין בני קלאנים שונים השייכים לאותו ג'אטי (אקסוגמיה).
פרנסואה פנלון
פרנסואה פנלון (בצרפתית: François Fénelon; 6 באוגוסט 1651 - 7 בינואר 1715) היה תאולוג נוצרי-קתולי וסופר צרפתי חבר האקדמיה הצרפתית.
פרנסואה פנלון נולד ב-6 באוגוסט 1651 למשפחת אצולה שהתרוששה מנכסיה, בטירת פנלון בכפר סנט מונדאן במחוז דורדון שבדרום מערב צרפת. משפחתו הועידה אותו לכמורה והוא החל ללמוד בעיר קאהור (כיום בחבל דרום הפירנאים) ולאחר מכן למד אצל הישועים בפריז. החל מ-1668 נשא דרשות וזכה בהצלחה כפרח כמורה. ב-1678 נתמנה על ידי הארכיבישוף של פריז למנהל "המוסד לקתוליות חדשות" שהוקדש ל"חינוך מחדש" של נערות ממשפחות האצולה שהוריהן המירו את דתם מפרוטסטנטים לקתולים. ב-1681 כתב את ה"מסה על חינוך נערות". ב-1685, בהמלצתו של ז'אק-בנין בוסואה, נתמנה על ידי המלך לואי הארבעה עשר למנהל קבוצת מיסיונרים קתולים בחבל פואטו שבמערב צרפת שבו התקיימה קהילה גדולה של פרוטסטנטים. ב-1688 הוצג בפני מאדאם דה מיינטנון, ובהמלצתה נתמנה למורהו הפרטי של לואי, דוכס בורגונדיה בן השבע, נכדו של המלך. ב-1693 נבחר לאקדמיה הצרפתית.
ב-1695 נתמנה לארכיבישוף של העיר קמברה (כיום בחבל צפון פה דה קאלה), אך חיבורו "פירושים על דברי הקדושים באשר לחיים הפנימיים" (משנת 1697) גונה על ידי האפיפיור בהשפעת ז'אק-בנין בוסואה שהפך למתנגדו הגדול של פנלון בחצר המלכות. פנלון נאלץ לחזור בו ולהודות בטעותו. ב-1699 השלים את חיבור יצירתו "הרפתקאותיו של טלמאכוס". ברומן היסטורי זה שנכתב עבור תלמידו המלכותי הדוכס מבורבון, הוא מוביל את טלמאכוס, בנו של אודיסאוס גיבור המיתולוגיה היוונית, דרך מדינות שונות של העולם העתיק שבגלל עצות רעות שניתנו למנהיגיהן גררו את ארצותיהם למלחמות שגרמו להתרוששותן. בעיות אלה באו על תיקונן, בהתאם לרומן, הודות לעצותיו של חכם שוחר שלום שהמליץ על הימנעות מייצור דברי מותרות והביא לפיתוח החקלאות ולפריחה כלכלית. כמובן שהיה בכך משום רמז למצבה של צרפת בתקופתו של המלך לואי הארבעה עשר.
המלך, שראה בספר זה ביקורת על שלטונו האבסולוטי, אסר על הדפסת הספר וציווה לגרש את פנלון מחצר המלכות. לאחר שנת 1700 פנלון שב לקמברה שם המשיך בתפקידו כארכיבישוף. הוא דאג באופן אישי לחינוכם הדתי של אנשי עדתו וילדיהם. במשך החורף הקשה של 1709 הוא דאג למזון עבור הצבא הצרפתי שחנה באזור כהונתו.
פרנסואה פנלון נפטר בקמברה ב-1715.
מורשתו.
פרנסואה פנלון נחשב לאחד ממבשרי עידן האורות. ספרו "הרפתקאותיו של טלמאכוס" שימש במשך המאה השמונה עשרה כאחד הספרים החשובים לחינוכם של בני הנעורים בצרפת. אחדים מספריו, שנמצאו ברשות תלמידו המלכותי שנפטר ב-1712, נידונו לשריפה על ידי המלך לואי הארבעה עשר. כמה מספריו נתפרסמו אחרי מותו ובהם: "דיאלוגים על אמנות הנאום בצירוף מכתב לאקדמיה הצרפתית" (1718). "חשבון הנפש של מצפונו של מלך" (1734).
חניון
חניון הוא מבנה המשמש לחניה של כלי רכב בעת שאינם בשימוש. חניונים נועדו בדרך כלל למכוניות, אך יש גם חניון לכלי רכב אחרים: אופניים, אופנועים, משאיות ואוטובוסים.