במשך שלוש שנים עבד מויברידג' על מפעל הצילום שלו, ופרסם את עבודתו המונומנטלית - אנציקלופדיה אנטומית של תנועות - בשנת 1887 באחד-עשר כרכים, בהם 781 הדפסי קולוטייפ מלוחות שהורכבו מ-19,347 דימויים בודדים, תחת השם: "Animal Locomotion; An Electro-Photographic Investigation of Consecutive Phases of Animal Movements". הלוחות הודפסו במקורם בסוג של הדפסת פוטוגראבור. פורטפוליו שלם נמכר במחיר של 600 דולר. עבודה זו, שהיא שילוב של בידור פופולרי, אסתטיקה ומדע, חולקה לקטגוריות ותת-קטגוריות, על-פי סיווג מגדרי, על-פי לבוש (עירום, עירום חלקי, לבוש חלציים וכדומה) ועל-פי סוגי התנועות (תנועות נורמליות ולא-נורמליות). ניתן לאתר הגיון פרוגרסיבי במבנה העבודה: הקטגוריה הראשונה, עירום, תפסה את החלק הגדול ביותר ונפרסה על פני ארבעה כרכים, ובתוכה ההליכה קדמה לריצה, לקפיצה ולעצירה; פעילויות ללא אביזרים קדמו לפעולות בעזרת אביזרים; גברים הופיעו לפני נשים. לאחר העירום המלא הופיע העירום החלקי, ופעולות פשוטות הופיעו לפני פעולות מורכבות יותר. בסוף מופיעות פעולות של ילדים. הכרך השביעי מכיל תמונות של גברים ונשים בלבוש מלא, השמיני מציג תנועות פתולוגיות, והכרכים התשיעי עד האחד-עשר מוקדשים לחיות. "ההגיון המדעי" שעולה מהסדר של הלוחות עוקב אחר היררכיה חברתית, שמתחיל בתנועות של הסובייקט הגבוה ביותר - העירום הגברי - דרך הנשים, הילדים, הנכים, ועד לחיות.
עם הופעת "Animal Locamotion" נטען בעיתון "The Nation" כי הספר "צריך להיות ברשותו של כל מוסד מדעי ואומנותי בארץ ובעולם". למחקרו של מויברידג' נודעה השפעה רבה על אמנים ומדענים בני תקופתו, וגם בימינו נחשב הספר לאחד מניתוחי התנועה הרחבים והמקיפים שנעשו. הפרויקט שוחזר ויצא לאור מחדש בשלושה כרכים בשנת 1979 בהוצאת Dover.
בין מדע לאשליה, פנטזיה ופורנוגרפיה.
החשיבות המרכזית של ניסוייו של מויברידג' הייתה בהפניית תשומת הלב של חוקרי תנועה למדיום הצילום כמכשיר מרכזי במחקר. מיד עם פרסום תגליותיו של מויברידג' ב-"La Nature" פנה חוקר התנועה אטיין-ז'ול מארה לצילום ככלי ראשון במעלה למחקריו, והחל להמציא מכשירי צילום שונים לשם כך. לעבודתו נודעה השפעה על אמנים שונים, מתומס אקינס, רמינגטון ואדגר דגה, ועד למרסל דושאן. כמו כן, וכאמור לעיל, שכלול מכשיר הזופרקסיסקופ תרם לקידום המצאת הקולנוע.
ואולם, בשונה ממארה, מויברידג' לא היה מדען שפנה לצילום לצורך מחקר, אלא צלם שדרך עבודתו הגיע למחוזות המדע. למרות הרושם הרב שדימוייו הותירו, הועלה במהרה ספק באשר לאיכות המדעית של מפעלו, ולמידע שניתן להפיק ממנו. מויברידג' טען שתצלומיו צולמו במהירות תריס של 1/2000 של השנייה, אך לא ניתן היה לאמת נתון זה, וכן לבדוק את עקביותו במצלמות השונות בהם השתמש. בנוסף, לא ניתן היה להעריך את עקביות המרווחים בין החשיפות; הפעלת המצלמות הייתה תלויה, לא אחת, במתיחת החוטים שנפרסו לאורך מסלול הצילום, אך החוטים יכלו להימתח ולהפעיל את המצלמה במרווחים לא סדורים.
מויברידג' השתמש בסוללת מצלמות שהונחו האחת אחרי השנייה; משום כך לא יכול היה לצלם את התנועה מנקודת מבט פרספקטיבית אחת, ולכן דימוייו אינם מוסרים מידע על יחסי התנועה במרחב (לכן, למשל, הסוסים הדוהרים נראים כאילו הם נטועים במקומם). כמו כן, בשל המרחק הרב-יחסית בין מצלמה לשכנתה לא נרשמו כל פרטי התנועה.
מארה, שנכח באחת מהרצאותיו של מויברידג' ב-1881 בפריז, כתב כי מויברדג' "אינו יכול להימנע מטעויות שמעוותות את מקטעי התנועה וחושפות לעיניהם ולרוחם של אלו שמבקשים ללמוד מתוך התמונות היפות שגיאות מבלבלות". כלומר, מויברידג' הצליח ליצור אשליה יפה של תנועה, אך איכותה המחקרית מפוקפקת.
בנוסף, מויברידג' נהג להסתיר טעויות טכניות ותקלות שאירעו במהלך הצילום, ובלוחות שונים בספרו "Animal Locomotion" ניתן לאתר ניסיונות להוליך שולל את הצופה; ידוע שנהג לרטש את תמונותיו ולהעלים בעיות טכניות, אך לעיתים יצר ממש הטעיות ויזואליות. כך, למשל, ניתן לראות בלוח מספר 202 בספר, כיצד השתיל מויברידג' תמונה במקום שבו חסר לו התצלום הנכון (בשל תקלה במצלמה או מכל סיבה אחרת). "עבור מויברידג'", טוענת חוקרת תצלומי התנועה, מרתה בראון, "התיעוד של תנועה מלאה, לכידת כל שלביה והמסירה המדויקת של הזמן שעבר והמרחב שנחצה, היו פחות חשובים מאשר הדפס סופי יפה וראוי, אפילו אם הפרטים שמרכיבים את הרצף יגיעו מצילומים אחרים".
חלק ניכר מהסדרות של מויברידג' בוחן תנועות מוזרות ואזוטריות, שחשיבותן המדעית אינה ברורה (למשל, בסדרה של הפרד "דנוור" מתנדנד בנדנדה, בסדרת תצלומי אישה עירומה מפילה ומרימה מטפחת, בסדרות של נשים זוחלות על ארבע, נכנסות לאמבט, מקפצות על רגל אחת, מכות ילד בישבן או מפשיטות אחת את השנייה). תצלומיו ובחירותיו משקפים הטיה מגדרית ברורה: הגברים מצולמים בתנוחות של כוח ועוצמה - חוטבים, הודפים, מכים ומניפים - בעוד שהנשים מצולמות בתנוחות אבסורדיות, מציצניות ומשפילות. נראה שהעניין המרכזי של מויברידג' בתמונות אלו לא היה מחקר מדעי אלא יותר אמנותי, דמיוני, אירוטי או פורנוגרפי; "מויברידג'", טוענת בראון, "השתמש במצלמה כדי לחשוף את אותם רבדים בפעילות האנושית שלרוב נותרים סמויים, אך לא משום שלא ניתן היה לראותם בעין בלתי מזוינת [...] אלא משום שעל-פי המוסכמות החברתיות והמוסריות נקבע שהם יישארו מוסתרים, חוץ מאשר בעולם הפנטזיה והדמיון. המחוות והתנוחות בהן משתמש מויברידג' חושפות דחפים ארוטיים וסקרנות מציצנית דרך שפה אותה היינו מזהים היום כלקוחה מהמילון הפורנוגראפי".
מיקרוסקופ אור
יחידה לטיפול נמרץ
יחידה לטיפול נמרץ (באנגלית: ICU- Intensive Care Unit או CCU- Critical Care Unit) היא יחידה ייעודית בבית חולים המספקת טיפול לחולים במצב קשה הנזקקים לטיפול נמרץ.
ברוב בתי החולים בישראל קיימת יחידה אחת, או יותר, לטיפול נמרץ בתחומים מסוימים של הרפואה. קיומן של היחידות נקבע על פי אופיו של בית החולים והמשאבים המצויים בו. ליחידות לטיפול נמרץ אין שמות אחידים. בין סוגי היחידות לטיפול נמרץ ניתן למצוא:
ציוד ושיטות.
בין המכשירים הנפוצים ביחידות לטיפול נמרץ ניתן למצוא:
חולים רבים ביחידות לטיפול נמרץ אינם נמצאים בהכרה, או נמצאים בהכרה חלקית בלבד.
מספר המיטות המוגבל ביחידות לטיפול נמרץ, מעורר לעיתים קרובות דילמות קשות של אתיקה רפואית - בנוגע לברירת החולים אשר ראוי ולא ראוי לאשפזם לטיפול ביחידה זו.
טיפול נמרץ
צאי לון
צָאי לוּן (סינית: 蔡伦; 50–121) היה סריס סיני, נחשב לממציא הנייר כפי שהוא מוכר כיום (בניגוד לפפירוס הקדום יותר אשר הומצא במצרים אלפי שנים קודם לכן).
ביוגרפיה.
צאי לון נולד בגְווֵייָאנְג, בירת מחוז גוויג'ואו בתקופת שושלת האן. שירת בחצר הקיסר כפקיד, ולצורך עבודות הרישום ניסה שיטות שונות להכנת נייר, עד להגעה לתהליך, אשר פרטיו אבדו עם הזמן, אשר איפשר הכנת נייר. בתמורה לעבודתו זו העניק לו הקיסר תואר אצולה וממון רב.
אנתוני ברג'ס
אנתוני ברג'ס (באנגלית: Anthony Burgess) הוא שם העט של ג'ון אנתוני ברג'ס וילסון (John Anthony Burgess Wilson; 25 בפברואר 1917 – 22 בנובמבר 1993), סופר, משורר, מחזאי, בלשן, מתרגם ומבקר ספרות אנגלי.
חייו.
לאחר שנות לימודיו בבריטניה הועסק במשרד החוץ הבריטי והיה לנספח החינוכי מטעם שגרירות בריטניה במזרח הרחוק. בהשכלתו הוא מוזיקאי שאף הלחין מספר נעימות ידועות. כמו כן, רכש השכלה בתחום הספרות והבלשנות.
"תפוז מכני", ספרו הידוע ביותר של ברג'ס, יצא לאור בשנת 1962. הספר עובד לסרט מצליח בשם זה ב-1972.
עלילת הסיפור הושפעה מאונס שביצעו עריקים אמריקאים באשתו של הסופר ברג'ס בימי מלחמת העולם השנייה. המקרה אמנם מהווה סצנה ידועה ומפורטת להפליא בספר, בדמותו של אלכס - צעיר בן עשרה המספר את סיפורו וסיפור חבריו בשכונה בבריטניה. אך הסיפור הוא רובו ככולו פרי הדמיון, ומדובר בעלילה שהיא כביכול עתידנית.
בשנת 1978 הוציא ברג'ס ספר בולט נוסף בשם "1985". הספר בנוי משני חלקים: החלק הראשון הוא סדרה של מאמרים וראיונות (שבהם ברג'ס הוא הן המראיין והן המרואיין) הדנים בהיבטים שונים בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984". החלק השני בספר הוא רומן שעלילתו מתרחשת בבריטניה ב-1985 (7 שנים בעתיד בעת שנכתב), שבו, בהתבססו על החברה הבריטית ועל העולם הסובב אותו ב-1978, הוא מנסה לתאר כיצד עשויה להיראות שנת 1985, אם תימשכנה מגמות מסוימות.
בשנות התשעים נתגלה במוחו של ברג'ס גידול ממאיר. באותה שנה כתב ברג'ס ארבעה ספרים שלמים מתוך מחשבה שלא ישרוד, ולכן בילה ברג'ס את שארית חייו עם אשתו האיטלקייה בנסיעות בעולם וכתיבה בתחום המחזאות.
סיראג'ודין, הרג'ה של פרליס
טואנקו סייד סיראג'ודין אבן אלמרחום טואנקו סייד פוטרה ג'לאלולייל (בכתיב ג'אווי: توانكو سيد سراج الدين ابن المرحوم توانكو سيد ڤوترا جمال الليل; יליד 17 במאי 1943) הוא הרג'ה (מלך) של מדינת פרליס במלזיה.
סיראג'ודין נולד הפך לרג'ה של פרליס ב-17 באפריל 2000, בעקבות פטירתו של אביו טואנקו פוטרה בן סייד חסן ג'מאלולאייל שמלך מ-1945. נשוי לרג'ה פרמאיסורי אגונג טאנגקו פאוזיה בת עבדול ראשיד.
סיראג'ודין למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה והוא אוהד קבוצת הכדורגל טוטנהאם.
כיהן כשליט מלזיה (יאנג די-פרטואן אגונג) החל ב-13 בדצמבר 2001. כהונתו התחילה מוקדם מהצפוי עקב פטירתו של סולטאן סלנגור סלהודין שכהונתו הייתה צריכה להסתיים ב-2004. כהונתו של סירג'ודין בתפקיד זה הסתיימה ב -12 בדצמבר 2006, עת הוחלף במיזאן זאינאל אבידין.