טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה סלינה גומז לערוץ היוטיוב שלה את האודיו של השיר. נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-48 מיליון צפיות.
פול פלקונר פול
פּוֹל פלקוֹנר פּוּל (באנגלית: Paul Falconer Poole; 1807–1879) היה צייר ז'אנר אנגלי. אף על פי שהיה אוטודידקט, תחושתו המשובחת לצבע, אהדת שירה וכוחו הדרמטי הביאו את פול למעמד גבוה בקרב אמנים בריטים.
ביוגרפיה.
פּוֹל פלקוֹנר פּוּל נולד ב־28 בדצמבר 1807 בבריסטול, אנגליה, בנו הרביעי של ג'יימס פּוּל, סוחר פחם מבריסטול.
פּוּל הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בגיל עשרים וחמש, הנושא היה "הבאר", סצנה בנאפולי. עברו שבע שנים עד שהציג בפעם הבאה את הציור "הפרידה" בשנת 1837, ואחריו הציג את "עזיבת המהגר", ואת "הרמן ודורותיאה". בשנת 1843, מעמדו הובטח על ידי הציור "סלומון איגל", ועל ידי הצלחתו בתערוכת הקריקטורות, בה קיבל פרס של 300 לירות שטרלינג.
לאחר הצגת התמונה "כניעת בית סיון", הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בשנת 1846, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1861. בשנות ה-50 של המאה ה-19 התגורר בקמדן רוד ליד קמדן טאון.
פּוּל היה חבר קרוב של אמן הנוף תומאס דנבי (1818–1886 לערך), איתו חלק בית בהמפסטד, לונדון במשך זמן מה.
פּוּל נפטר ב־22 בספטמבר 1879.
סגנון.
ניתן לסווג את נושאי עבודותיו של פול כאידיליסטים או דרמטיים. הציור "יום במאי" שלו (1852) הוא דוגמה אופיינית ליצירותיו האידיליסטיות. ציורים משני הסגנונות, נראו באוסף הקטן של עבודותיו שהוצגו בבית ברלינגטון בתערוכת החורף של 1883–1884. בין תמונותיו הדרמטיות המוקדמות היה "סולומון איגל המצווה לעם לחזור בתשובה במהלך המגפה של 1665," שצויר בשנת 1843.
לסוג זה של נושאים שייך גם "רוברט, דוכס נורמנדי וארלטה" (1848). דוגמאות נוספות לסגנונו הבוגר בכיוון זה ניתן למצוא ב"בן האובד", שצויר בשנת 1869. ציורים בסגנון שקט יותר הם "שירת הטרובדור" (צויר בשנת 1854) והגותים באיטליה (1851), האחרון הוא יצירה היסטורית חשובה.
בציורים הפסטוראליים הוא מייצג אוירה רכה ונינוחה, כמו ב"נתיב ההרים" (1853), "מלקטי גרגרי המים" (1870). אבל יש כשהוא פונה אל ציורים בסגנון מפואר ונשגב ועבודתו נועזת ונמרצת. דוגמאות יפות לסגנון זה ניתן לראות ב"חזון יחזקאל" מהגלריה הלאומית, "בדידות" (1876), "הכניסה למערת ממון" (1875), "מערת הדרקון" (1877), ואולי הדוגמה הטובה ביותר היא "נתיב האריה" (1873), עם ייצוג ייחודי של צורת הרים והעננים.
יחסי דרום אפריקה–הולנד
יחסי דרום אפריקה–הולנד הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין רפובליקת דרום אפריקה להולנד. שתי המדינות חולקות קשרים היסטוריים ומנהלות מערכת יחסים ארוכת שנים, בין השאר בגלל מושבת הכף ההולנדית, הדמיון הלשוני בין הולנדית לאפריקאנס והתמיכה הנחרצת של הולנד במאבק נגד האפרטהייד.
היסטוריה.
קולוניזציה הולנדית.
בשנת 1652, החליטה חברת הודו המזרחית ההולנדית להקים מושבה בשם כף התקווה הטובה (בקייפטאון של היום) שתשמש כבסיס למסחר הולנדי עם אסיה, במיוחד עם המושבה אינדונזיה. כמה שנים לאחר הגעתם של ההולנדים בכף, החלו מלחמות הולנד–חויכו בשנת 1659 ונמשכו עד 1677. לאחר המלחמות החלו ההולנדים להתרחב פנימה. זמן קצר לאחר מכן, החקלאים ההולנדים (המכונים בורים – Bores) החלו להגיע לאזור כף והפכו לאבות אבותם של האפריקנרים.
בשנת 1795 הפכה מושבת הכף ההולנדית למושבה בריטית לאחר שבריטניה פלשה למושבה. לאחר שצרפת סיפחה את הולנד, לקחו הבריטים את מושבת קייפ. בשנת 1802, החזירו הבריטים את מושבת הכף להולנדים לאחר חתימת חוזה אמיין. אולם בשנת 1806, במהלך המלחמות הנפוליאניות, כבשה בריטניה את המושבה מחדש והיא נותרה מושבה בריטית. בשנת 1814 ממשלת הולנד מסרה רשמית את הריבונות על הכף לבריטים, בתנאי האמנה האנגלו–הולנדית.
יחסים במהלך האפרטהייד.
בשנת 1931 בעקבות קבלת חוק וסטמינסטר בפרלמנט הבריטי, הפכה דרום אפריקה לאומה עצמאית. בשנת 1938 הולנד ודרום אפריקה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. במהלך מלחמת העולם השנייה (1939-1945) לחמו שתי המדינות כחלק מבעלות הברית.
בשנת 1948 הקימה ממשלת דרום אפריקה, באותה עת חלק קטן מהאוכלוסייה, מערכת של הפרדה גזעית קפדנית אותה כינתה אפרטהייד (נפרדות), מערכת שהתחילה להתגבש לראשונה בדרום אפריקה תחת האימפריה ההולנדית בסוף המאה ה-18. בתחילה, ממשלת הולנד הייתה נייטרלית כלפי ממשלת האפרטהייד בדרום אפריקה. דרום אפריקה הייתה אחת מקומץ המדינות באו"ם שתמכו בעמדה ההולנדית לגבי דה-קולוניזציה של אינדונזיה ושל גינאה החדשה ההולנדית, שלבעיות אופי "מקומי" ולאו"ם אין זכות להתערב בהן. בשנת 1949, במהלך ביקורו של ראש ממשלת דרום אפריקה דניאל פרנסואה מאלאן בהולנד, מלכת הולנד יוליאנה וילהלמינה אמרה כי "לעולם לא תדרוך רגלה במדינתו, כל עוד האפרטהייד ישלוט". למרות זאת בשנת 1959 נמנע הנציג ההולנדי באו"ם מלהצביע על החלטה נגד האפרטהייד, בטענה כי האפרטהייד היא "נושא פנימי" של דרום אפריקה.
בשנת 1960 בעקבות טבח שארפוויל (בו שוטרי דרום אפריקה ירו והרגו 69 בני אדם) היחסים בין הולנד לדרום אפריקה הפכו למתוחים. בשנת 1961, הולנד הייתה המדינה המערבית היחידה שהצביעה בעד החלטה נגד האפרטהייד באו"ם. עד מהרה תנועות הולנדיות נגד האפרטהייד החלו לערוך הפגנות ולקבל חתימות למחאה גד ממשלת דרום אפריקה בהולנד. אירועים נוספים בדרום אפריקה הביאו את ממשלת הולנד לנקוט בצעדים דרסטיים יותר כמו למשל לבקש שכל החברות ההולנדיות יפסיקו לסחור עם דרום אפריקה (עם זאת, של המשיכה לפעול בדרום אפריקה). בשנת 1983 הטילה ממשלת הולנד דרישות ויזה לאזרחי דרום אפריקה המבקרים בהולנד.
ביוני 1990 ביקר נלסון מנדלה בהולנד. ובאוקטובר 1990 ביקר נשיא דרום אפריקה בהולנד. חקיקת האפרטהייד בוטלה באמצע 1991 וב-27 באפריל 1994 קיימה דרום אפריקה את הבחירות הדמוקרטיות לחלוטין הראשונות ומנדלה נבחר לנשיא.
יחסים עכשוויים.
בספטמבר 1996 ביקרה מלכת הולנד ביאטריקס ביקור רשמי בדרום אפריקה ונפגשה עם הנשיא מנדלה. בשנת 1999 ערך הנשיא מנדלה ביקור רשמי בהולנד. שתי המדינות מקיימות יחסים לבביים ועובדות יחד בארגונים בינלאומיים וחתמו על הסכמים דו-צדדיים רבים בשיתוף פעולה פוליטי, כלכלי, תרבותי וחברתי. ישנן טיסות ישירות בין שתי המדינות דרך KLM.
Hands (שיר, 2016)
Hands (בעברית: ידיים) הוא שיר צדקה שהוקלט על ידי אמנים שונים כמחווה לקורבנות הירי במועדון הלילה באורלנדו. השיר יצא לאור ב-6 ביולי 2016, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ו-GLAAD, כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב על ידי ג'סטין טרנטר, ג'וליה מייקלס ובלאדפופ והופק על ידי בלאדפופ ומארק רונסון. כל ההכנסות של השיר הוענקו למשפחות שנפגעו במהלך הירי ועזרו לכסות עלויות רפואיות ומאמצי ייעוץ. השיר נכתב יום לאחר שהירי ההמוני התרחש.
כ-27 אמנים סייעו בהפקת "Hands", שהיה להורדה דיגיטלית ב-6 ביולי 2016. אינטרסקופ רקורדס טיפלה בהפצה של השיר ואפשרה לאמנים להשתמש באולפנים שלה, על מנת לספק לאמנים תנאי נוחת שיאפשרו להם להקליט את השיר. בנוסף, GLAAD גם עזר ביצירת, הקלטת והפצת הסינגל. ההכנסות מהשיר נתרמו.
רקע וכתיבה.
את "Hands" הגה טרנטר יממה לאחר שהירי במועדון הלילה באורלנדו התרחש. בראיון שנערך עם בילבורד, אמר טרנטר כי "לכל מוזיקאי\ת הוקצה [...] הבית המתאים עבורו". בסופו של דבר למעלה מ-25 אמנים סייעו בהפקת "Hands", אשר הופץ בפורמט של הורדה דיגיטלית ב-6 ביולי 2016. אינטרסקופ רקורדס טיפלה בכל ענייני הניהול, בסיוע GLAAD.
ביקורת.
צאתו של השיר עוררה הד תקשורתי רחב. להלן חלק מהמגזינים והאתרים שסקרו אותו:
אשתו של שומר גן החיות
אשתו של שומר גן החיות (באנגלית: The Zookeeper's Wife) הוא סרט דרמה, בבימוי ניקי קארו, המבוסס על ספרה של דיאן אקרמן באותו שם. הסרט מתאר את סיפורם של יאן ואנטונינה ז'בינסקי, שהסתירו יהודים בגן החיות בוורשה בניהולם במהלך הכיבוש הנאצי בפולין. בסרט משחקים בתפקידים הראשיים ג'סיקה צ'סטיין ויוהאן הלדנברג.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-8 במרץ 2017 בוורשה שבפולין, מקום הסיפור, ואחריו הוקרן בבכורה בארצות הברית בפסטיבל Cinequest בסן חוזה, קליפורניה, ב-12 במרץ 2017. הסרט שוחרר לצפייה בארצות הברית ב-31 במרץ 2017, על ידי Focus Features, ועל ידי סרטי יוניברסל בבריטניה ב-21 באפריל 2017. הוא זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרים, אך הסרט הכניס 26 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילה.
ד"ר יאן ז'בינסקי (יוהאן הלדנברג) הוא מנהל גן החיות של ורשה, אחד הגדולים באירופה של שנות השלושים. הוא מנהל את גן החיות בעזרת רעייתו אנטונינה (ג'סיקה צ'סטיין).
ב-1 בספטמבר 1939 מתחילה ההפצצה האווירית על ורשה והפלישה לפולין. אנטונינה ובנה ריצ'רד (טימותי רדפורד ואחר כך, ואל מאלוקו) בקושי שורדים. כאשר ההתנגדות הפולנית קורסת, ד"ר לוץ הק (דניאל בריהל), ראש גן החיות של ברלין והזואולוג הראשי של אדולף היטלר ויריבו המקצועי של יאן, מבקר בגן החיות בזמן שיאן נעדר. הוא מציע לאכלס את בעלי החיים היקרים עד לאחר המלחמה, ובהמשך חוזר עם חיילים נאצים כדי לירות בשאר. הוא מפתח עניין רומנטי באנטונינה.
יהודי ורשה נאלצים להיכנס לגטו ורשה. חבריהם היהודים של הזוג ז'בינסקי, מאוריסי פרנקל (עדו גולדברג) ובת זוגו מגדה גרוס (אפרת דור), מחפשים מקום בטוח לאוסף החרקים של חבר. אנטונינה מציעה מקלט למגדה. בידיעה שהם יכולים להוציאה להורג בגין עזרה ליהודים, יאן ואנטונינה מחליטים להשתמש בגן החיות כדי להציל יהודים נוספים.