בתחילתה של עונת 00/01, שיחקה אינטר נגד הלסינגבורג במוקדמות ליגת האלופות. את המשחק הראשון בהתמודדות ניצחה הלסינגבורג 0-1. במשחק הגומלין בסן סירו, כאשר לוח התוצאות הורה על 0-0 בדקה ה-90', נשרק פנדל לטובתה של אינטר אותו ניגש לבעוט רקובה. "אל צ'ינו" החמיץ את הפנדל ובכך פסיפסה אינטר את ההזדמנות להעפיל לליגת האלופות. אינטר המשיכה את העונה האירופית שלה בגביע אופ"א, כאשר רקובה כבש חמישה שערים בתשעה משחקים, מה שלא עזר לאינטר שהפסידה 2-0 לאלאבס בסן סירו במשחק הגומלין של הסיבוב הרביעי, ובכך סיימה את העונה האירופית שלה.
בעונת 01/02 הושעה רקובה לתקופה ארוכה עקב זיוף דרכון איטלקי. לקראת סיומה של אותה עונה, כאשר התמודדה אינטר עם יובנטוס ורומא על האליפות, חזר רקובה לפעילות ובשמונת המחזורים האחרונים כבש חמישה שערים ובישל חמישה בישולים, מה שלא עזר לאינטר שאיבדה את האליפות בעקבות הפסד 2-4 ללאציו באולימפיקו במחזור האחרון, כשבמקביל גברה יובנטוס 2-0 על אודינזה וזכתה באליפות הסרייה א'.
במחזור האחרון של עונת 03/04, שלוש דקות בלבד לאחר שנכנס, כבש רקובה שער בבעיטה חופשית בדקה ה-65' במשחק החוץ מול אמפולי, ובכך עזר לאינטר לנצח 3-2 ולהעפיל למוקדמות ליגת האלופות על חשבונה של פארמה שסיימה עם נקודה פחות.
במחזור ה-18 של עונת 04/05 ביצעה אינטר מהפך דרמטי, כאשר חזרה מפיגור 2-0 בדקה ה-88' מול סמפדוריה בסן סירו בדרך לניצחון 2-3. את שלושת השערים לטובת אינטר כבשו אובאפמי מארטינס (88'), כריסטיאן ויירי (91') ואלבארו רקובה (94') שגם בישל את השער הראשון למארטינס.
שערו הרשמי האחרון של רקובה במדי אינטר היה במחזור ה-34 של עונת 06/07 נגד אמפולי בסן סירו, אותו כבש רקובה מנקודת הקרן ובכך הפך לשחקן השלישי בלבד אי פעם שכובש ישירות מנקודת הקרן בליגה האיטלקית, כשלפניו עשו זאת רק חואן סבסטיאן ורון במדי לאציו וסיניסה מיכאלוביץ' במדי לאציו גם כן.
ב-31 באוגוסט 2007, עשר שנים בדיוק לאחר שערך את הופעת הבכורה שלו במדי אינטר, נפרד רקובה בפעם השנייה מאוהדי אינטר כאשר הושאל לטורינו לעונה אחת.
נבחרת אורוגוואי.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך רקובה ב-18/1/95 במשחק ידידות נגד נבחרת ספרד שהתקיים באצטדיון ריאסור של דפורטיבו לה קורוניה בעודו בן 18 ועשרה חודשים בלבד. שער הבכורה של רקובה הגיע בהופעתו השלישית בנבחרת כאשר אורוגוואי התארחה בבייג'ינג למשחק ידידות מול נבחרת סין שנגמר בתיקו 1-1.
רקובה נטל חלק בקופה אמריקה בשנת 1997, בו אורוגוואי התמודדה בבית משולש מול פרגוואי וקולומביה ששוחק בין הנבחרות שסיימו במקום השלישי בבית המוקדם. אורוגוואי סיימה במקום השלישי והאחרון בבית והודחה מהטורניר.
רקובה הגיע עם אורוגוואי לחצי גמר גביע הקונפדרציות בשנת 1997.
למונדיאל 2002 הגיע רקובה כשחקן היקר בעולם עם משכורת של 7.2 מיליון דולר לעונה. שערו היחיד של רקובה במונדיאל היה במשחקה האחרון של אורוגוואי נגד סנגל אותו אורוגוואי הייתה חייבת לנצח על מנת לעלות לשלב הבא. רקובה כבש שער בפנדל בדקה ה-88' שהשווה את תוצאת המשחק ל-3-3 לאחר שסנגל כבר הוליכה 3-0. אורוגוואי לא הצליחה לכבוש את השער הרביעי המיוחל והודחה מהמונדיאל כבר בשלב הבתים.
את טורניר מוקדמות מונדיאל 2006 אורוגוואי פתחה רע מאוד אך התאוששה לאט לאט. במשחקה האחרון בטורניר - אותו הייתה חייבת לנצח - אירחה אורוגוואי את ארגנטינה במונטווידאו. אורוגוואי ניצחה 0-1 משער של רקובה בעקב בדקה ה-46', ובכך השיגה את הנקודות הדרושות על מנת להתמודד במפגש כפול מול אוסטרליה על הזכות לעלות למונדיאל 2006. בסופו של דבר, אוסטרליה ניצחה בפנדלים ועלתה למונדיאל.
טורנירו האחרון של רקובה במדי הנבחרת טרם הודיעה על פרישתו היה טורניר הקופה אמריקה 2007. אורוגוואי הגיעה עד לחצי הגמר מול נבחרת ברזיל תוך כדי שרקובה משטה שוב ושוב בהגנה הברזילאית כאשר קרן שלו הובילה לשער שוויון של דייגו פורלאן לפני סיום המחצית הראשונה. במהלך המחצית רקובה נפצע והוחלף ואורוגוואי הפסידה במשחק בפנדלים.
לאחר הטורניר רקובה הודיע על פרישה ממדי נבחרת אורוגוואי אשר במשחקיה לקח חלק במשך 12 וחצי שנה.
סגנון משחק.
משחקו של רקובה מתאפיין בווירטואוזיות רבה ובכבישת שערים מרהיבים ברגלו השמאלית כדרך קבע. כמו כן, רקובה מצטיין בבעיטות מטווחים ארוכים וידוע כאחד מבועטי המצבים הנייחים הטובים בעולם.
כל הקריירה של רקובה לוותה בפציעות כרוניות, שחזרו על עצמן שוב ושוב ומנעו ממנו לממש את הפוטנציאל האדיר שטמון בו. לדעת רבים, פציעות אלו מנעו ממנו להפוך לאחד השחקנים הגדולים בתולדות המשחק.
שולמית וולקוב
שולמית וולקוב (נולדה ב-10 בדצמבר 1942) היא היסטוריונית, חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, פרופסור אמריטה להיסטוריה, מופקדת הקתדרה להיסטוריה אירופית משווה ע"ש קונראד אדנאואר באוניברסיטת תל אביב, וזוכת פרס גונדולף לשנת 1998 של האקדמיה הגרמנית לשפות וספרויות.
פעילותה.
שולמית וולקוב נולדה בתל אביב. היא החלה את לימודיה בהיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית ב-1963, אך כעבור שנה נסעה לאוניברסיטת ברקלי בארצות הברית, שם השלימה את לימודיה לתואר ראשון ושני, וסיימה את עבודת הדוקטורט שלה ב-1972, תחת הנחייתו של פרופסור הנס רוזנברג, מחשובי החוקרים בתחום ההיסטוריה החברתית של גרמניה. הדיסרטציה הופיעה כספר בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון
עם קבלת הדוקטורט חזרה לארץ, והחלה ללמד בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. ב-1989 הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין להיסטוריה מודרנית. היא שימשה כראש המכון להיסטוריה גרמנית, ראש התוכנית להיסטוריה אירופית משווה ("סמינר וינר") וערכה את "ספר השנה התל אביבי להיסטוריה גרמנית" בין השנים 1987–1993. הייתה פרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בברלין, בקולגיום להיסטוריה במינכן ובקולג' סנט אנתוני שבאוקספורד. היא הכשירה (ומכשירה) דוקטורנטים רבים, חלקם כבר חברים בסגל הבכיר של אוניברסיטאות בארץ ובעולם, בהם: נעמה שפי, בועז נוימן, יפעת וייס, מעוז עזריהו וגלילי שחר.
וולקוב הייתה חברת הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה הגבוהה בישראל. בדצמבר 2006 נבחרה לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. שימשה כחברה בוועדת המחקר של ועדת שוחט לרפורמה בהשכלה הגבוהה (2007). משמשת כחברה בוועד הפועל ובמועצה של האוניברסיטה הפתוחה ובוועד המנהל של המכון ללימודים מתקדמים בפרייבורג שבגרמניה.
מחקריה.
תחום התמחותה של שולמית וולקוב הוא היסטוריה מודרנית של גרמניה מאז המאה ה-18 ועד ימינו. היא עוסקת גם בהיסטוריה של אירופה המודרנית מנקודת מבט השוואתית ובמשך שנים רבות חקרה את תולדות יהודי גרמניה והאנטישמיות בגרמניה.
צמיחתה של תנועת הנגד הפופולרית למודרניזם בגרמניה: בעלי המלאכה העירוניים, 1873–1896.
ספרה הראשון של שולמית וולקוב (The Rise of Popular Antimodernism in Germany: The Urban Master Artisans, 1873–1896) דן בבעלי המלאכה בערי גרמניה בשליש האחרון של המאה ה-19. הספר נכתב בשנות הזוהר של ההיסטוריה החברתית ועוסק בקבוצה שלא תיעדה באופן מודע את קורותיה והיא בולטת בזה שהייתה אחת הקבוצות שנאלצו לספוג את תוצאותיה של המהפכה התעשייתית ומצאו עצמן במגננה מתמשכת במהלך השליש האחרון של המאה ה-19. וולקוב מתחקה אחר השינויים במצבם החברתי-כלכלי ועוקבת אחרי המסקנות הפוליטיות שהסיקו ממאבק ההישרדות שלהם. במובן מסוים זוהי מעין פרה-היסטוריה של הפשיזם.
דרך חקר האנטישמיות של קבוצת בעלי המלאכה עברה וולקוב לעסוק באנטישמיות בגרמניה בכלל ובהמשך גם בתולדות יהודי גרמניה. תוצאה מקפת ראשונה של מחקרים אלו היה ספר אנציקלופדי על יהודי גרמניה, שיצא במסגרת אנציקלופדיה גרמנית כוללת בהוצאת אולדנבורג בשם "Die Juden in Deutschland 1780-1918". ספר זה עובד לקורא העברי ויצא לאור בשם "בין ייחוד לטמיעה: יהודי גרמניה 1780-1918" (2003). בגרמניה התפרסמו שני כרכים ממאמריה על האנטישמיות ויהודי גרמניה:
אנטישמיות כקוד תרבותי.
המאמר "Antisemitism as a Cultural Code" התפרסם בשנתון מכון ליאו בק בלונדון בשנת 1978, ונחשב לפורץ דרך בניסיונות להבין את האנטישמיות בגרמניה. במאמר זה טוענת וולקוב שהאנטישמיות, בעיקר בסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה, הייתה חלק מסינדרום תרבותי-פוליטי שלם, ואף אחד ממסמניו העיקריים. ביטויים אנטישמיים הפכו לסימני השתייכות מובהקים למחנה הלאומני-אימפריאלי והאנטי-דמוקרטי בגרמניה של אותם הימים. באופן זה ניתן להבין את האנטישמיות כחלק ממכלול גדול יותר בתרבות הגרמנית ולפרש אף את עמדותיהם של יהודים מסוימים, שנקטו לעיתים עמדות אנטישמיות כדי להבליט את השתייכותם למילייה תרבותי ופוליטי זה.
זו הייתה נקודת המוצא לעיסוק ממצה יותר של וולקוב בתהליכי האסימילציה (התבוללות או טמיעה) של היהודים בגרמניה. מחקריה מדגישים בעיקר את העובדה שיהודי גרמניה עסקו יותר בטיפוס בסולם החברתי מאשר בניסיון להידמות לגרמנים בני זמנם. לעיתים אף הקדימו את החברה הלא-יהודית בתהליכי המודרניזציה הכוללים שעברה חברה זו. בו בזמן, היא טוענת, תרו היהודים אחר דרכים לחדש את יהדותם ולהתאים אותה לצרכים של העולם המודרני. בנושא זה דן מאמר שלה, העוסק בהמצאת מסורת יהודית חדשה במהלך המאה ה-19 בגרמניה (נוסח עברי של מאמר זה). וולקוב עסקה גם במחקר אודות הדמוגרפיה של יהודי גרמניה וחקרה את הסיבות החברתיות להצלחתם בתחומים שונים, בעיקר במדעים. עבודה זו הופיעה בכרך הראשון (2001) של כתב העת לתולדות המדע "Aleph", הרואה אור בירושלים.
במעגל המכושף: יהודים, אנטישמים וגרמנים אחרים.