החל מאמצע המאה ה-20 החל בהדרגה להיווצר מודל של גבריות חדשה הנותנת יותר מקום לאבהות, אולם על פי בוקובזה, גם גברים שמעוניינים לפתח זהות גברית חדשה יתקשו לממש אותה בפועל, למשל, בגלל לחצים של נורמות חברתיות וחוקים שונים בנושא חופשת לידה. עם זאת, על פי מחקרו של בוקובזה, מדור לדור לחצים אלו פוחתים.
חלק מהטענות הנגדיות, המפחיתות בחשיבות אפליית הגברים, מתייחסות לכך שהכללים החברתיים שגורמים לדיכוי הגברי עוצבו על ידי חברה בהנהגה גברית.
רוברט ג'נין
רוברט ג'נין (באנגלית: Robert Genin; 11 באוגוסט 1884 -16 באוגוסט 1941) היה אמן יהודי רוסי, צייר ושרטט, שחי ברוסיה, גרמניה, צרפת, שווייץ.
ביוגרפיה.
ג'נין נולד ב -11 באוגוסט 1884 למשפחתו של סוחר יהודי, בוויסוקוי ליד קלימוביץ' שבאזור מוגילב, בלארוס. הוא למד אמנות בוילנה (1898-1900) ובאודסה (1900-1902). בסוף 1902 עבר למינכן, שם למד במשך כמה שבועות בבית הספר של אנטון אזבה. ב־1903 עבר לפריז, שם התגורר בלה רוש בין השנים 1905–1907. בפריז הוא העריץ את האמנות של פייר פובי דה שאבאן, ויצירות רבות מוקדמות בולטות של ג'נין (עד 1914) נושאות את השפעתו.
בשנת 1907 חזר ג'נין למינכן והחל לעבוד במגזין "יוגנד", שם פורסמו 40 מאיוריו. בשנת 1912 הוא הפך לאחד החברים המייסדים של קבוצת האמנים סמה, ובשנת 1913 היה חבר בזצסיון של מינכן. פרוץ מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) היוותה תפנית הרת אסון לתנועהן זו בזירת האמנות הגרמנית, ובמהלך המלחמה ג'נין נכלא במינכן כאזרח מדינה עוינת. לאחר המלחמה עבר לברלין.
בשנת 1919 רכש ג'נין בית קטן בכפר הדייגים אסקונה בשווייץ, שם בילה לאחר מכן מספר חודשים בכל שנה.
בתקופת 1915–1926, סגנונות הציור והרישום של ג'נין התפתחו בהתאם לכיוון האקספרסיוניזם הגרמני.
בשנת 1926 ביצע ג'נין הפלגה לאי באלי, אשר סיפק נושאים חשובים לעבודתו. ג'נין כתב ואייר ספר על רשמיו, שראה אור בשנת 1928.
בשנת 1929 עבר ג'נין לפריז. שם התפתח סגנונו האמנותי עוד יותר בהשפעת הפוביזם והניאו פרימיטיביזם.
בשנת 1936 חזרה לבסוף ג'נין לברית המועצות, מתוך כוונה לקחת חלק פעיל בבניית החברה הסוציאליסטית החדשה על ידי ציור ציורי קיר על קירות הבניינים החדשים של מוסקבה. במרץ אותה שנה, בזמן שג'נין כבר היה במוסקבה, התערוכה האמריקאית הראשונה שלו (והאחרונה) נערכה בניו יורק בגלריות לילינפלד. [7]
במוסקבה, העבודה הגדולה הראשונה שלו הייתה פרסקו באחד הביתנים בתערוכת החקלאות של כל האיחוד. עם זאת, באוקטובר 1938 כיסו את הפרסקו, בהתאם לתהליכים הפוליטיים שצברו כוח בברית המועצות. העבודה הגדולה השנייה שלו במוסקבה הייתה ציורי קיר בארמון הסובייטים, עבודה שהופסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ג'נין התאבד באוגוסט 1941, כמה ימים לאחר פשיטה אווירית הרסנית של מפציצים גרמנים.
מונוגרפיה וקטלוג רייזון.
במהלך חייו ג'נין לא דאג ליצירותיו, לשלמותן ולשימורן. את חלקן השמיד במו ידיו, ורבים אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה. בתקופת הנאצים בגרמניה, חלק מיצירותיו הוסרו ממוזיאונים יחד עם אומנות מנוונת אחרת, ואחרים שהיו שייכים לאספני אמנות יהודים הוחרמו. העבודות ששרדו לאחר מלחמת העולם השנייה נפוצות לכל עבר. מידע עליהם נאסף על ידי מועדון החברים של רוברט ג'נין במטרה לפרסם את המונוגרפיה ואת הקטלוג יחדיו.
עונת 1931/1932 בליגה הארצית
עונת 1934/1935 בליגה הארצית
עונת 1935/1936 בליגה הארצית
עונת 1937 בליגה הארצית
סימן שקל חדש
סימן השקל (₪) הוא סימן כתב המשמש לשקל חדש, שהוא המטבע של מדינת ישראל.
שקל ישראלי חדש (1986–הווה).
שקל חדש מסומן בסימן ₪ או בראשי התיבות 'ש"ח'. הסמל הוכרז רשמית ב-22 בספטמבר 1985, כאשר הוצגו שטרות ומטבעות השקל החדש. הוא בנוי על ידי שילוב של שתי האותיות העבריות המהוות את ראשי התיבות: ש' ו-ח'. הסימן "₪" (Unicode 20AA) וגם ראשי התיבות ש"ח נמצאים בשימוש רווח.
שימושים.
תמרור הכביש שמכריז על כניסה לכביש אגרה בישראל, כמו כביש 6 או מנהרות הכרמל, הוא סימן שקל חדש בתוך עיגול וברקע כביש.
יוניקוד וקלט.
סמל היוניקוד של הסימן הוא U+20AA. הוא נמצא ביוניקוד מאז יוני 1993, גרסה 1.1.0.
על פי המקלדת העברית הרגילה (SI 1452) יש להקליד את הסימן כ- (האות ש מופיעה על אותו מקש). ניתן להקליד אותו במיקרוסופט ווינדוס בפריסת מקלדת עברית רגילה על ידי לחיצה על ( מייצר את סימן הדולר, ואילו משמש להקלדה שווא, ְ). עם זאת, סימן השקל אינו מצויר על רוב המקלדות הנמכרות בישראל, ולעיתים נדירות משתמשים בסימן בהקלדה יומיומית. במערכת אובונטו ניתן להזין אותו על ידי לחיצה ממושכת על Ctrl + Shift + u, שחרור (u עם קו תחתון מופיעה) ואז הקלדת קוד יוניקוד 20aa. ב-Mac OS X ניתן להקליד אותו על ידי צירוף המקשים Shift + 7 כאשר המערכת מוגדרת לפריסת מקלדת עברית.
שקל ישראלי ישן (1980–1985).
השקל הישראלי הישן, שהופץ בין 1980 ל-1985, סומן בסימן "", שהוכרז רשמית ב־18 במרץ 1980. הוא עוצב כאות ש' בצורת עריסה (כלומר מעוגלת ופתוחה מעלה). לפני כניסתו של השקל הישן בשנת 1980, לא היה שום סמל מיוחד למטבע הישראלי. סמל זה הופיע בהמחאות שהונפקו על ידי בנקים ישראלים בין 1980 ל-1985. פרסום מחירים בשקלים חדשים החלה באופן רשמי ב-1 בינואר 1986, וההמחאות השקליות הישנות שנותרו ללא שימוש היו צריכות להיות מוטבעות בסמל השקל החדש מעל הסמל הישן.
האיחוד הלאומי של יוון
האיחוד הלאומי של יוון (ביוונית: Εθνική Ένωσις Ελλάδος) הייתה מפלגה פשיסיטית ואנטישמית שפעלה ביוון בשנים 1927 עד 1944.
היסטוריה.
האיחוד הלאומי (EEE), שנרשם כחברה לעזרה הדדית, הוקם על ידי סוחרים פליטים מאסיה הקטנה, בעיר סלוניקי שביוון. על פי חוקת הארגון, רק נוצרים יכלו להצטרף. חבריה התנגדו לאוכלוסייה היהודית המהותית בסלוניקי.
הוא הובל על ידי גאורגיוס קוסמידיס (Γιώργος Κοσμίδης), פקיד בנק.
מנהיגי המפלגה היו הנאשמים העיקריים במשפט שנערך לאחר "מהומת קמפבל" ב-29 ביוני 1931, בו תקפו אספסוף לאומנים יוונים את היישוב היהודי קמפבל בעיר. (נאשם משותף היה ניקולאוס ניקוס פרדיס (Νίκος Φαρδής), העורך הראשי של עיתון "מקדוניה").
ההערכות העמידו את כוח המפלגה בכ-7,000 חברים בשנת 1932; בשנת 1933 היו בו 3,000 חברים שצעדו לאתונה, בחיקוי לכאורה של צעדתו של בניטו מוסוליני ברומא בשנת 1922. עם זאת, המפלגה כשלה בבחירות בסלוניקי בשנת 1934, ובשנת 1935 המפלגה עמדה על סף פירוק כתוצאה מאי הסכמות פנימיות. המפלגה הושבה לתחייה על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים בשנת 1942, במהלך כיבוש יוון בידי מדינות הציר; רבים מחברי ה-EEE הפכו למשתפי פעולה בולטים של הנאצים, ורבים נוספים הצטרפו לגדודי הביטחון וסייעו בזיהוי יהודי יוון. בשל המדים והארגון הצבאי שלה, המפלגה כונתה בדרך כלל "שלושת האפסילונים" (τα Τρία Εψιλον) או "הסטילהמטס" (οι Χαλυβδόκραν), ברמיזה לארגון הצבאי הגרמני "Der Stahlhelm" (קסדת הפלדה).
עונת 1938 בליגה הארצית
עונת 1940 בליגה הארצית
עונת 1941/1942 בליגה הארצית
בית המוזיקה הבינלאומי של מוסקבה
עונת 1943/1944 בליגה הארצית
עונת 1944/1945 בליגה הארצית
עונת 1946/1947 בליגה הארצית
עונת 1947/1948 בליגה הארצית
עונת 1939 בליגות המחוזיות
רוסיה בתקופה הטרום נוצרית
מערכת המשפט (רוסיה)
יחסי הודו–קוסובו
יחסי הודו–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לקוסובו. לשתי המדינות אין יחסים רשמיים, שכן הודו לא הכירה בקוסובו כאומה עצמאית.
הסכסוך עם קוסובו.
כאשר קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה בשנת 2008, הודו הייתה אחת המדינות שלא הכירו בעצמאות קוסובו. בינואר 2009 הצהירה סוורופ כי "הודו תתמוך בסרביה בנושא ההגנה על ריבונותה בכל הפורומים הבינלאומיים".
הסכסוך בין השתיים החל בשנת 2018 כאשר ממשלת הודו סירבה לתת ויזה לדונג'יטה סאדיקו ומאמנה כדי להתמודד בתחרות אגרוף למרות שזכתה לגיבוי מלא של התאחדות האיגרוף בהודו וההתאחדות האולימפית ההודית. זה הביא לנקמה מצד ה-IOC מכיוון שהם איימו לבטל את הצעותיה של הודו במהלך משחקי אסיה 2030 ואולימפיאדת הקיץ 2032.
אולם למרות זאת, הודו שמרה על גישה פרגמטית ביחס לקוסובו, שאינה מכירה אך לא מכחישה את קיומה של קוסובו, וכמה קוסובאים הביעו את האינטרסים שלהם שיש להם ניסיון ביחסים רשמיים עם הודו.
El Toro Relajo
El Toro Relajo הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה "Dreaming of You". השיר יצא לאור ב-24 בדצמבר 1995, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום. השיר הוקלט כשיר הנושא של הסרט "", בשנת 1994.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי פליפה ברמחו והופק על ידי חוסה הרננדס. הקולות של סלינה בשיר הוקלטו באולפני קיו-זון שנמצאים בקורפוס כריסטי, טקסס. הזמרת האמריקאית לינדה רונסטאדט, הקליטה את השיר בשנת 1990 וכללה אותו באלבום "Mas Canciones", שיצא לאור בשנת 1991.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2 מיליון השמעות.
ביקורת.
אנריקה לופטג'י מלוס אנג'לס טיימס כתב כי "שני השירים הספרדיים החדשים של סלינה ["El Toro Relajo" ו-"Tú Sólo Tú"], הם שירים המגובים על ידי מריאצ'י והם שירים מסוגת הראנצ'רה . בנוסף לכך, יש לציין שקולה של סלינה בהם לא נשמע טוב במיוחד, היות שהיא הייתה חולה בעת הקלטתם".
רודולף גרוסמן