בעת שהותם הקצרה של הנרי ואוגוסטה באיסטנבול, הם נחקרים בחדר המלון שלהם על ידי קולונל במשטרה הטורקית, איש הזוכה ליראת כבוד מהמקומיים ונקרא בפיהם הקולונל חכים. עניינו של חכים באוגוסטה הוא חשד למעורבות במזימה בה מעורב ויסקונטי, יחד עם חבר נוסף לכנופייתם מימים עברו, הגנרל עבדול. אוגוסטה מיתממת, באומרה שכל קשריה הנוכחיים עם הגנרל עבדול מסתכמים בכך שהמליץ לה להשקיע באג"ח להמרה של חברה מסוימת הנסחרות בדולרים, ולכן נאלצה לצאת מבריטניה כדי לבצע השקעה זו.
הקולונל חכים מביא עמו שוטר כדי לערוך חיפוש בחדר ובכליהם של אוגוסטה והנרי, אך אינו מעלה בחכתו דבר. לאחר שהקולונל האדיב עוזב אותם, נגלה להנרי שבתוך נר כבד הסתירה דודתו, בלא ידיעתו, לבנת זהב כבדה, בתקווה שהתממשה, שהנר הדולק יחמוק מעינו המנוסה של הקולונל חכים.
ריצ'רד פולינג.
אביו של הנרי, ריצ'רד פולינג, מת כשהנרי היה ילד. נוכחתו ברומן מתבטאת בכך שהוא עולה בשיחות בין אוגוסטה להנרי, ובכך שהנרי מהרהר אודותיו רבות, ומנסה ללמוד עליו מה שניתן ללמוד מהספרים שהוריש לו. ריצ'רד היה גבר עצלן ויפה תואר, אשר בנו זוכר אותו בעיקר כמי שישן בכל שעה מזדמנת. במקצועו היה בנאי. במהלך הרומן הנרי לומד לראשונה על אודות מקום מותו וקבורתו, מעבר לתעלה בצרפת. הוא אף פוגש מאהבת שעודנה פוקדת את קברו, שנים רבות לאחר מותו, ומגלה לו צדדים של אביו שלא הכיר. התנהגותה הקנאית והנרגזת של אוגוסטה כלפי אותה מאהבת, היא רמז מטרים לכך שאינה אלא אותה נערה שהייתה מאוהבת בריצ'רד וילדה את בנו.
יותר מכל נוכח ריצ'רד ברומן באמצעות הספרים שאהב לקרוא, ושאותם הוריש להנרי: סטים שלמים של כל כתבי וולטר סקוט וכרכים של משוררי המאה ה-19 טניסון, וורדסוורת', בראונינג ופלגרייב. בין דפי הספר רוב רוי מוצא הנרי רמז מטרים נוסף: תמונה שהטמין ריצ'רד, של הדודה אוגוסטה בצעירותה.
ניתוח, הערכה וביקורת.
"מסעותי עם דודתי" זכה לביקורות מעורבות. אחדים ממבקרי הספרות ראו בו לא יותר מהלצה קלילה ומבדרת, המורכבת מאנקדוטות וסיפורים משעשעים, אשר מרכיביה אינם מתלכדים היטב לכדי יצירה קוהרנטית. אותו חוג מבקרים, אשר סבר כי גרין היה במיטבו כשכתב יצירות כבדות משקל, "קתוליות" ורציניות יותר, ראה ב"מסעותי" סטייה מדרך הישר, ומכאן נגזר יחסם לספר. לעומתם ניצבו מבקרים שהעריכו גם את כישוריו הקומיים והפארודים של גרין, אשר לדעתם מוצו היטב בספר זה.
"מסעותי" עשיר בארמזים ובאזכורים מפורשים של יצירות אחרות, בעיקר של ספריו הקודמים של גרין והספרים האהובים עליו. שמה של הדודה אוגוסטה הוא מחווה לדמות בעלת אותו שם (אם כי בעלת אופי שונה לחלוטין) מ"חשיבותה של רצינות" של אוסקר ויילד. שמו של הבלש ג'ון ספארואו מושאל משמו של מלומד אוקספורדי נודע, ואילו דמותו של ה"צפע" ויסקונטי לקוחה כמעט בשלמותה מספרה של מרג'ורי באוון (Marjorie Bowen) "The Viper of Milan", שהיה אהוב על גרין בילדותו. גם המקומות שבהם מבקרים הנרי ודודתו – ברייטון, איסטנבול דרך האוריינט אקספרס ודרום אמריקה – הם מקומות שבהם ביקר גרין ועליהם כתב כמה מספריו הידועים ביותר.
גרין הודה כי יש מקצת מהאמת בטענתם של מספר מבקרים, כי יש לראות בפרטים והאזכורים השזורים בספר כמעין מסמך "קורות חיים" ספרותי שכתב על עצמו, אולם הוא תירץ את רוב הארמזים, ההשאלות, הציטוטים והבדיחות הפרטיות שבספר בכך שכתב אותו באופן משוחרר, בלי יומרות לסיימו, לא כל שכן לפרסמו. הודאה זו, בצירוף העובדה שכמו כל הדמויות הנושאות את השם "הנרי" בספריו, מייצג גם הנרי פולינג את גרהם גרין עצמו , וזיהויה הוודאי של הדודה אוגוסטה עם ה"דוטורסה" הווינאית אליזבת מור, מכרה של גרין מימיו על האי קפרי, מסייעים לטענתם של המבקרים הגורסים ש"מסעותי עם דודתי" אינו רומן של ממש, או לכל הפחות אינו רק רומן, אלא גם שעשוע של הסופר עם קוראיו.
אל מול כל אלה ניצבת קביעתו של גרין עצמו המשתמעת מכותרתו של הספר, כי מדובר ברומן לכל דבר. לפחות בשלבים המוקדמים יותר של הקריירה שלו נהג גרין לציין בכותרות ספריו השונים מי מהם "רומן" (A Novel), ומי מהם "בידור" (An Entertainment). בחירתו לסווג את "מסעותי עם דודתי" כרומן מעידה כי ראה בו דבר מה מעבר לאסופה של סיפורים קצרים, רעיונות ו.
למרות הביקורות החלוקות, קיבל ציבור הקוראים את הספר ללא הסתייגות. הצלחתו המסחרית הרבה הכניסה אותו לרשימת עשרת רבי המכר הגדולים בארצות הברית לשנת 1970, וייתכן שסייעה להביא גם את ספרו הבא של גרין, "קונסול של כבוד" (1973), לאותה הרשימה.
עיבודים לקולנוע ולתיאטרון.
סרט הקולנוע (1972).
רב המכר עובד לסרט קולנוע הוליוודי זמן לא רב לאחר פרסומו. סרטו של הבמאי ג'ורג' קיוקור נצמד לעלילתו של גרין בקווים כלליים בלבד. מגי סמית' גילמה דודה אוגוסטה מוגזמת משהו, אותה הגדיר מבקר הקולנוע רוג'ר איברט כ"נימפומנית בת שבעים", הלוקחת את אחיינה, הבנקאי המנומנם הנרי, בגילומו של אלק מק'קאואן (Alec McCowen), למסע צבעוני העובר בשרשרת של חדרי מלון ותאי רכבת, שתכליתו גיוס דמי כופר בסך 100,000 דולר, כדי להציל את מר ויסקונטי שנחטף. מסעם מקבל מימד של דחיפות כאשר חתיכות מגופו של המאהב ויסקונטי נשלחים בדואר לאוגוסטה. גם בסרט כמו בספר, מלווים את המסע סיפוריה של אוגוסטה, אודות מאהביה והרפתקאותיה בשנים עברו. נקודת הסיום גם היא דומה בספר ובסרט - ניצחונו של אורח החיים המושחת מוסרית וקל הדעת של הדודה, על זה של אחיינה-בנה, הנכבש על ידו.
התפקיד הוצע לראשונה לשחקנית קתרין הפבורן בת ה65. הפבורן סירבה לתפקיד בטענה שהתסריט לא היה לטעמה ושכתבה את התסריט בעצמה, אבל לבסוף היא עזבה את הפרויקט לגמרי. אז ליהקו את מגי סמית' בת ה38 לתפקיד, עקב הצלחתה בסרט "האביב של מיס ברודי".
בטקס פרסי אוסקר ה-45 זכה הסרט הססגוני בפרס אחד, אותו קיבל אנתוני פאוול על עיצוב התלבושות. בנוסף היה מועמד בשלוש קטגוריות אחרות: צילום, תפאורה, והשחקנית הראשית הטובה ביותר. כמו כן היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ולמספר פרסים נוספים.
מחזה (החל מ-1989).
"מסעותי עם דודתי" עובד לתיאטרון על ידי הבמאי ג'יילס הברג'אל (Giles Havergal), עבור תיאטרון אזרחי גלאזגו (Glasgow Citizens Theatre) שהציג אותו לראשונה ב-1989. רצונו המוצהר של הברג'אל "לשחק את כל התפקידים" במחזה, בא לידי ביטוי בריכוז כל התפקידים בידי ארבעה שחקנים – ארבעה גברים – המשחקים לסירוגין את כל התפקידים בסיפור, כאשר לעיתים כל הארבעה מגלמים בעת ובעונה אחת את דמותו של הנרי, כל זאת ללא כל תלבושת אחרת פרט לחליפות גבריות סטנדרטיות, וללא כל תפאורה שתייצג את נופי הרומן, מלבד כיסאותיהם. בחירה אמנותית זו של הברג'אל הציבה אתגר לא פשוט בפני ארבעת השחקנים, אשר באמצעות דיאלוג בלבד אמורים היו לבטא את שלל הניואנסים הדקים שבסיפורו של גרין. במובן זה היה המחזה היפוכו הגמור של סרט הקולנוע, שכאמור גרף את פרס האוסקר הבודד שלו דווקא על עיצוב התלבושות ולא על תסריט או משחק.
בניגוד לעיבוד הקולנועי שזכה לביקורות פושרות ומטה, קצר מחזהו הייחודי של הברג'אל תשבחות. הצלחתו לא נשארה בגבולות סקוטלנד; הוא הוצג במשך 18 חודשים בווסט אנד וזכה בשני פרסי אוליבייה (פרס התיאטרון הבריטי), האחד על הביצוע הקומי הטוב ביותר והשני על מופע הבידור הטוב ביותר. בשנות התשעים של המאה העשרים הוצג המחזה בארצות רבות, ביניהן צרפת, ארצות הברית, הונגריה וישראל. הגרסה הישראלית של תיאטרון בית ליסין בוימה על ידי ג'ון פופ (John Pope), שהיה שותף להפקה המקורית בגלאזגו, ועובדה לשפה העברית על ידי אהוד מנור. בהשתתפות אבי אוריה, אוהד שחר ורפי תבור.
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית על ידי הסופר והמתרגם חנוך ברטוב, וראה אור בהוצאת עם עובד, תל אביב, 1971, בשם מסעותי עם דודתי, מאת "גריהם גרין". תרגום זה הודפס מחדש ב-1994, והוא נכלל ברשימת הרומנים המתורגמים שב"תוכנית הלימודים בספרות לחטיבה העליונה בבית הספר הכללי", מטעם משרד החינוך.. תרגום חדש ועדכני על ידי יותם בנשלום יצא לאור בהוצאת "הכורסא" ותשע נשמות בשנת 2019.
NVidia
מסע אל האמת
דנוטה לאטו
דנוטה לאטו (בפולנית: Danuta Lato; נולדה ב-25 בנובמבר 1963) היא דוגמנית, שחקנית וזמרת פולנייה.
תולדות חייה.
דנוטה לאטו נולדה בפולין בשנת 1963. בשנות השמונים עברה לגרמניה במטרה להפוך לדוגמנית ובסופו של דבר התפרסמה כדוגמנית עירום. החלה בקריירת סרטים קצרה. צילומים שלה הוצגו מספר פעמים בכתבי עת ובמגזינים, כמה מהם ארוטיים.
משנות השמונים המאוחרות ועד שנות התשעים פיתחה קריירה מוזיקלית. כזמרת, זכתה להצלחה מסוימת באירופה עם הסינגל שלה Touch My Heart. שיריה האחרים יצאו בסינדיקציה בדיסקים אירופיים של אוסף שירי דיסקו איטלקי בשנים אלו. הופיעה בדיסק אוסף עם שתי דוגמניות עירום אחרות שהפכו לזמרות: סמנתה פוקס וסברינה.
לאטו התפרסמה בישראל (בשמה הפרטי, דנוטה) עקב הופעתה בשני סרטי מתיחות של יהודה ברקן, חלק מסדרת סרטים מסוגה זו שיצר וזכו להצלחה רבה.
שיחקה גם בסרט נשיקה במצ"ח
אלגברה (תורת הקבוצות)
פליפה השישי, מלך ספרד
פליפה השישי, מלך ספרד (בספרדית: Felipe VI de Borbón y Grecia, או בשמו המלא: Felipe Juan Pablo Alfonso de Todos los Santos de Borbón y Grecia; נולד ב-30 בינואר 1968 במדריד, ספרד) הוא מלך ספרד מיוני 2014 לאחר שאביו חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד פרש והעביר אליו את התואר.
חייו.
ילדות ונעורים.