בליווי מקהלת היניצ'רים ("שירו לפאשה הגדול" - "Singt dem großen Bassa Lieder") סלים מופיע עם קונסטנצה, שאת אהבתה הוא מבקש לשווא, (האריה של קונסטנצה: "מחל לי! הו, אהבתי!" - "Ach ich liebte, war so glücklich!"). בהמלצתו של פדריו, הפאשה מסכים להעסיק את בלמונטה כבנאי, אך אוסמין מסרב לאפשר לו גישה לארמון (טרצט: "צעד! צעד! צעד!" - "Marsch! Trollt euch fort!").
מערכה II.
בלונדשן דוחה את ניסיונות הפלרטוט הגסים של אוסמין (אריה: "בעדינות ובחנופה" - "Durch Zärtlichkeit und Schmeicheln"). אחרי דואט ("אני הולך, אך מייעץ לך לסור מדרכו של פדריו הנבל" - "Ich gehe, doch rate ich dir, den Schurken Pedrillo zu meiden"), אוסמין נפרד מעליה. קונסטנצה מקבלת את בלונדשן במצוקה (אריה: "יגון הפך לגורלי" - "Welcher Wechsel herrscht in meiner Seele"), ומגלה לה, שסלים דורש את אהבתה ומאיים להשתמש בכוח (אריה: "גם זאת אשא" - "Martern aller Arten").
לאחר לכתה, פדריו ניגש אל בלונדשן אהובתו ומודיע לה, שבלמונטה קרוב למקום וכולם מוכנים ומזומנים למנוסה. בלונדשן מתמלאת באושר (אריה: "איזו שמחה, איזה עונג" - "Welche Wonne, welche Lust"). פדריו מזמין את אוסמין למשקה כדי לשכר אותו (אריה: "קדימה לקרב" - "Frisch zum Kampfe, frisch zum Streite", ודואט: "יחי דיוניסוס!" - "Vivat Bacchus! Bacchus lebe!"). תוכניתו מצליחה ומפנה את אוסמין מדרכו ובלמונט זוכה לראות שוב את קונסטנצה אהובתו (רביעייה בה שרים בלמונטה, קונסטנצה, פדריו ובלונדשן: "הו, בלמונטה, הוי חיי" - "Ach, Belmonte! Ach, mein Leben").
מערכה III.
בלמונטה ופדריו מגיעים אל הגן עם סולמות (אריה, בלמונטה: "כשדמעות האושר נושרות" - "Ich baue ganz auf deine Stärke"; רומנסה, פדריו: "שבוי בארץ המורים" - "In Mohrenland gefangen war ein Mädel hübsch und fein"). בלמונטה מצליח בחטיפת קונסטנצה, אך כשפדריו עומד להימלט עם בלונדשן, הם נתפסים על ידי אוסמין (אריה: "הו, איך אחגוג את ניצחוני" - "Ha, wie will ich triumphieren"), ובלמונטה וקונסטנצה גם הם נתפסים ומובאים בחזרה למשמר. סלים פאשה, המכיר בבלמונטה את בנו של גדול אויביו, עומד לצוות על הוצאתם להורג (דואט: "הו איזה גורל, הו מצוקת הנפש" - "Welch ein Geschick! O Qual der Seele"). אך יגונם נוגע ללבו; הוא מוחל להם ומכריז, ששנאתו אל אבי בלמונטה כה גדולה, עד שינקום בו בהשבת בנו וארוסת הבן בחיים, כדי שיראה עצמו חייב לו לנצח נצחים. כולם יוצאים לחופשי - לצערו הרב של אוסמין, אשר היה מעדיף לראות אותם מוצאים להורג באלימות (פינאלה: "לעולם לא אשכח את טוב לבך" - "Nie werd' ich deine Huld verkennen").
עיבודים.
המלחין הפיני אוליס סלינן כתב אופרה המכונה "הארמון"; היא מכילה דמויות מ"החטיפה מן ההרמון", ומשתמשת בעלילה של האופרה של מוצרט כנקודת הפתיחה של פנטזיה משונה.
מפלי יוסמית
סושו (כדורגל)
מועדון הכדורגל סושו-מונבליאר (בצרפתית: Football Club Sochaux-Montbéliard) הוא מועדון כדורגל צרפתי שנוסד בעיר מונבליאר המשחק בליגה הצרפתית השנייה. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אוגוסט בונאל שבמונבליאר. המועדון העפיל לחמישה משחקי גמר של הגביע הצרפתי וזכה בשניים. כמו כן, זכתה הקבוצה בשתי אליפויות הליגה הראשונה ובשתי אליפויות הליגה השנייה.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1928 כקבוצת כדורגל לפועלים ממפעל פג'ו הסמוך. בשנה לאחר מכן הקבוצה כבר החלה למשוך כדורגלנים מוכשרים מכל רחבי אירופה שרצו לשחק במועדון מקצועי כמו סושו. התוצאות לא איחרו לבוא ובעונות 1935 ו-1938 הקבוצה זכתה באליפויות הליגה הראשונה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה נחלשה מעט, ומקבוצת ראש-טבלה היא ירדה לאמצע הטבלה ונשענה יותר על קבוצת הנוער המוכשרת במקום להשקיע רק בקבוצה הבוגרת. אף על פי שהקבוצה לא ירדה לליגה השנייה, היא לא הגיעה להישגים משמעותיים, עד לזכייה בגביע הליגה הצרפתית בעונת 2004.
הקבוצה השתפרה בשנים האחרונות ומתברגת בחצי העליון של טבלת הליגה הצרפתית הבכירה וכן קבוצת הנוער של המועדון מספקת שחקנים מוכשרים שמשחקים בקבוצות המובילות בצרפת. למרות השיפור, בסיום עונת ירדה הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18.
סתיו העמים
מהפכות 1989 או מהפכות סתיו העמים, היו סדרה של אירועים במרכז אירופה ומזרחה בסתיו של 1989. במהלך אירועים אלה מספר ממשלות קומוניסטיות בסגנון סובייטי נפלו תוך מספר חודשים.
מקור השם "סתיו העמים" הוא בכינוי שניתן לסדרת מהפכות ומלחמות דמוקרטיות שאירעו ב-1848 הידועות בשם "אביב העמים". מהפכות סתיו העמים החלו באופן שאיננו אלים בפולין. משם התפשט גל המהפכה שאיננו אלים לגרמניה המזרחית, לצ'כוסלובקיה, להונגריה ולבולגריה. ברומניה, לעומת זאת, הופל המשטר הקומוניסטי באופן אלים וניקולאה צ'אושסקו- הדיקטטור הרומני- ואשתו אלנה, אף הוצאו להורג. מהפכות אלו שינו באופן משמעותי את מאזן הכוחות העולמי, ויחד עם התפרקות ברית המועצות, סימנו את סוף המלחמה הקרה.
הופעת "חשיבה חדשה".
אף על פי שמספר מדינות מהגוש המזרחי התנסו ברפורמות פוליטיות וכלכליות מתונות כבר משנות ה-60, עלייתו לשלטון המנהיג הסובייטי, מיכאיל גורבצ'וב שיזם מספר רפורמות ליברליות חשובות בברית המועצות, ב-1985, סימנה את המגמה בכל הגוש המזרחי.
הסימנים הראשונים של רפורמה גדולה הגיעו ב-1986 כאשר גורבצ'וב פתח במדיניות הגלאסנוסט (פתיחות) בברית המועצות, והדגיש את הצורך ברפורמה כלכלית, הפרסטרויקה (בנייה מחדש). באביב 1989, ערכה ברית המועצות לראשונה בחירות רבות-משתתפים. דרך החשיבה החדשה של הממשלה הסובייטית עוררה הדים גם בשאר מדינות מזרח אירופה. ברית המועצות - שלפני הרפורמה התמידה בדוקטרינת ברז'נייב לפיה יש להשתמש בכוח צבאי כדי לדכא כל התנגדות במדינות הלוויין המזרח-אירופאיות שלה - התירה ואפילו עודדה רפורמות ברחבי האזור.
ממזרח למערב.
המכשול הגדול ביותר של ברית המועצות ליחסים טובים עם המעצמות המערביות היה מסך הברזל שבין המזרח למערב. כל זמן שברית המועצות השתמשה בכוח כדי לאכוף את רצונה במזרח אירופה, היא לא יכלה לקבל הערכה או עזרה מערבית. גורבצ'וב זירז את עמיתיו המזרח-אירופים לחקות את הגלסנוסט והפרסטרויקה.
חלק ממדינות הגוש הסובייטי דוגמת הונגריה ופולין עודדו על ידי הליברליזציה שהתפשטה ממזרח למערב. מדינות אחרות מהגוש נשארו ספקניות והפגינו סלידה כלפי הרפורמה. משטרים אלו חששו מאיבוד כוחם המגובה בכוח צבאי ותמיכה כלכלית מברית המועצות. מנהיגים קומוניסטים נוקשים כמו אריך הונקר במזרח גרמניה, טודור ז'יבקוב בבולגריה וגוסטאב הוסק בצ'כוסלובקיה, האמינו שהרפורמות של גורבצ'וב יהיו לטווח קצר, והתעלמו מקריאותיה של הממשלה הסובייטית לשינוי.
רפורמות בפולין והונגריה.
עד 1989, ברית המועצות חזרה בה מדוקטרינת ברז'נייב ואימצה מדיניות אי-התערבות ביחסים פנימיים במדינות ברית ורשה. פולין (והונגריה אחריה) הייתה למדינה הראשונה מבין מדינות ברית ורשה שהסובייטים יישמו בה את הדוקטרינה החדשה.
מהפכה בפולין.
מהומה בציבור הפועלים בפולין במהלך 1980 הובילה להיווצרותו של איגוד מקצועי עצמאי בשם "סולידריות", שהונהג על ידי לך ואלנסה. ארגון זה והעומד בראשו צברו עם הזמן כוח פוליטי רב. ב-13 בדצמבר 1981, המנהיג הקומוניסטי וויצ'ך ירוזלסקי, שחשש מהתערבות סובייטית, החל לנקוט אמצעים חריפים נגד תנועת סולידריות, הכריז משטר צבאי בפולין, השעה את פעילות התנועה, וכלא זמנית את רוב מנהיגיה.
במהלך שנות ה-80, סולידריות המשיכה לפעול כארגון מחתרתי, ונתמכה על ידי הכנסייה הקתולית וה-CIA. בשנות ה-80 המאוחרות, הפכה סולידריות חזקה מספיק כדי לסכל את ניסיונותיו של ירוזלסקי לרפורמה, ערכה שביתות כלל-ארציות ב-1988, ואילצה את הממשל לנהל עמה משא ומתן להשגת הסכמות.
באפריל 1989, קיבלה סולידריות הכרה רשמית על פי החוק, והורשתה להשתתף בבחירות לסיים ולסנאט שנערכו ב-4 ביוני 1989. היקף הניצחון של סולידריות עלה על כל התחזיות וגרם לרעידת אדמה פוליטית בפולין. מועמדי סולידריות זכו בכל המושבים שהם הורשו להתחרות עליהם בבחירות לפרלמנט, ובבחירות לסנאט זכו ב-99 מתוך 100 המושבים. באותו זמן, מועמדים חשובים רבים מטעם המפלגה הקומוניסטית כשלו מלקבל אפילו את המספר המינימלי של קולות שנדרשו כדי לזכות באותם המושבים שנשמרו עבורם. ממשלה חדשה, שאיננה קומוניסטית, ראשונה מסוגה במזרח אירופה, הושבעה בפולין בספטמבר 1989.
"חבילת הדמוקרטיה" מאומצת בהונגריה.
בעקבות המהפכה בפולין, הייתה הונגריה הבאה בתור לקבוע את עצמאותה.
אף על פי שהונגריה ביצעה מספר רפורמות כלכליות וליברליזציה פוליטית מוגבלת בשנות ה-80, רפורמות רציניות התרחשו רק אחרי החלפת יאנוש קאדאר כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ב-1988. באותה שנה, הפרלמנט אימץ את "חבילת הדמוקרטיה", שכללה איגוד מסחרי פלורליסטי, חופש התארגנות והתאספות, חופש תקשורת, חוק בחירות חדש, תיקון מהשורש של החוקה ועוד.
באוקטובר 1989, המפלגה הקומוניסטית בהונגריה כינסה את הקונגרס האחרון שלה והקימה את עצמה מחדש בתור המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית. בישיבה היסטורית שנמשכה מ-16 באוקטובר עד 20 באוקטובר, אימץ הפרלמנט חקיקה שהסדירה בחירות פרלמנטריות רבות-משתתפים ובחירות נשיאותיות ישירות. החקיקה שינתה את המשטר ההונגרי מרפובליקה עממית לרפובליקה דמוקרטית שהבטיחה זכויות אדם ואזרח, יצרה מבנה מוסדי שהבטיח הפרדה מלאה של הרשויות - השופטת, המבצעת והמחוקקת.
נפילת חומת ברלין.