בקונטיקט פסק בית-המשפט העליון ב-10 באוקטובר 2008 לטובתם של שמונה זוגות חד-מיניים, שטענו כי המדינה מפלה אותם באופן שאינו חוקתי בכך שאינה מאפשרת להם להינשא. פסיקה דומה התקיימה באפריל 2009 במדינת איווה. ורמונט הייתה ב-7 באפריל 2009 למדינה הראשונה בארצות הברית שבה הזכות לנישואים עברה בחקיקה בשני בתי הקונגרס, ולא בצו בית המשפט. בעקבות ההחלטה הודיע מחוז קולומביה (הבירה) כי יכיר בנישואים חד-מיניים שנערכו במדינות אחרות. גם מדינת רוד איילנד מכירה בנישואים חד-מיניים שנערכו מחוץ למדינה; ב-28 במאי 2008 הורה מושל מדינת ניו יורק לרשויות במדינה להכיר גם הן בנישואים חד-מיניים שנערכו מחוצה לה. בית המשפט העליון במדינת ניו ג'רזי קבע ב-25 באוקטובר 2006 כי יש להשוות את זכויות ההומוסקסואלים לזכויות ההטרוסקסואלים בתחום ההכרה בזוגיות; ייתכן כי ההחלטה תאלץ את הרשויות במדינה לקיים נישואים חד-מיניים בה. ב-3 במרץ 2010 החליט נשיא בית המשפט העליון, ג'ון רוברטס, ביושבו בבית המשפט העליון בוושינגטון, שלא לדחות את תחולתו של חוק שהעבירה מועצת המחוז ואשר מתיר נישואים חד-מיניים, ולפיכך הותרו בוושינגטון נישואים חד-מיניים החל מ-9 במרץ 2010. בניו-יורק, לאחר מאבק ציבורי ממושך, עבר החוק המאשר נישואים חד-מיניים ב-24 ביוני 2011. על אף זאת, מדינות רבות בארצות הברית באותה עת העבירו תיקונים חוקתיים המונעים הכרה בנישואים חד-מיניים, ובמקרים מסוימים אף אוסרים על כל הכרה שהיא בזוגיות חד-מינית.
במשאל שנערך בקלפיות במהלך בחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 בנובמבר 2012, אושרו נישואים חד-מיניים בהצבעה במדינות מיין, וושינגטון ומרילנד בארצות הברית, וכן אושררו במינסוטה. במינסוטה דחו המצביעים תיקון לחוקה שנועד לאסור על נישואים חד-מיניים.
ב-6 באוקטובר 2014 נערך תקדים בארצות הברית, כאשר בית המשפט העליון החליט שלא לקחת את התיק בו ערערו מספר מדינות על החלטת בתי המשפט הפדרליים המורה לבטל את האיסור על נישואים חד-מיניים, וכתוצאה מפסיקה זו מספר המדינות המאפשרות נישואים חד-מיניים עלה מ-19 ל-30 בתוך כשבוע.
בינואר 2015, החליט בית המשפט העליון של ארצות הברית לדון בערעור של ארבעה תיקים, העוסקים באיסור של המדינות מישיגן, אוהיו, קנטקי וטנסי על נישואים חד-מיניים, לאחר שבית משפט פדרלי מהמחוז השישי פסק לטובת האיסור. מועד הדיון נקבע ל-17 באפריל 2015, ופסיקתו הסופית ניתנה ביוני באותה השנה (ראו להלן). הערעור דן בשאלה האם מדינות אלו יאשרו נישואים חד-מיניים, וכן בנושא הזכות החוקתית לזוגות חד-מיניים להינשא במדינה, אשר תהיה תקפה לכל המדינות הפדרליות בארצות הברית.
לפני הפסיקה הסופית של בית המשפט ביוני 2015, היו נישואים חד-מיניים חוקיים ב-37 מתוך 50 מדינות ארצות הברית: איווה, דלאוור, וושינגטון (מדינה),ורמונט, ניו מקסיקו, מיין, מינסוטה, מסצ'וסטס, מרילנד, ניו ג'רזי, ניו המפשייר, מדינת ניו יורק, קונטיקט, רוד איילנד, קליפורניה, אילינוי, פנסילבניה, אורגון, הוואי, יוטה, ויסקונסין, אינדיאנה, אוקלהומה, וירג'יניה, מערב וירג'יניה, נבדה, קרוליינה הצפונית, אלסקה, איידהו, אריזונה, ויומינג, קנזס, מונטנה, דרום קרוליינה, פלורידה, אלבמה וכן ב-7 שבטים אינדיאניים ובוושינגטון הבירה.
ב-26 ביוני 2015 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית פסיקה היסטורית, בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס, ברוב של 4–5 שופטים, כי נישואים חד-מיניים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה-14 לחוקה, וכך הוחלו נישואים חד-מיניים בכל מדינות ארצות הברית, כשמספר המדינות המאפשרות זאת גדל מ-36 מדינות באותה העת ל-50.
ברבדוס.
ביולי 2020 השיקה ממשלת ברבדוס את תוכנית הוויזה "חותמת קבלת פנים", המאפשרת לעובדים זרים להישאר בברבדוס עד שנה. לאחר שקיבלה ביקורת על כך שהתוכנית מאפשרת רק לעובדים להביא איתם את בן / בת הזוג של המין השני (הטרוסקסואלים), הממשלה שינתה את כללי התוכנית כדי לאפשר גם בני זוג חד-מיניים.
ב-15 בספטמבר 2020 הודיעה הממשלה על כוונתה להעביר סוג של איחוד אזרחי, ולאחר מכן עריכת משאל עם בנושא נישואים חד-מיניים, במטרה להפסיק את האפליה באי. בסקר שנערך על ידי "CADRES" בשנת 2016, 67% מהברבדים תיארו עצמם סובלניים כלפי קהילת הלהט"ב לצד 82% נוספים אשר התנגדו לאפליה נגד קהילת הלהט"ב.
גואטמלה.
נכון ליולי 2021, אין הכרה משפטית לזוגות חד-מיניים בצורה של נישואים חד-מיניים או בצורה מוגבלת יותר של איגודים אזרחיים או הסדרים של שותפות מקומית בגואטמלה, הכרה בזוגיות חד-מינית מוצעת. הנשיא לשעבר אלווארו קולום תמך באיגודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים. בדצמבר 2016 הכריזה הסגנית סנדרה מורן יחד עם קבוצות שונות על הצגת הצעת חוק לאיגודים אזרחיים בקונגרס גואטמלה. מורן הודתה שקבוצות שמרניות מתחו ביקורת חריפה על הצעתה, אך טענה כי "החברה מורכבת לא רק מהאנשים כאלה" ודחקה בקידמה של גואטמלה בנושאים של הכרה ותמיכה לכל האזרחים.
בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחייבת הכרה בנישואים חד-מיניים. פסק הדין קובע תקדים מחייב למדינות באמריקה הלטינית ובקריביים כולל גואטמלה. בית המשפט קבע כי נישואים חד-מיניים הם זכות אדם. אמנם הפסיקה התקבלה בברכה על ידי ארגוני זכויות אדם אך הכנסייה הקתולית, קבוצות דתיות וארגונים שמרניים הביעו התנגדות. עורכי דין חוקתיים דחקו בממשלה לציית לפסק הדין.
בתגובה לפסק הדין של "IACHR", הציגו מחוקקים שמרנים הצעות חוק שתגדיל את העונשים על הפלות ותאסור במפורש על נישואים חד-מיניים אשר הייתה מפלילה נשים שעברו הפלות טבעיות (שעל פי נתונים סטטיסטיים מסוימים מהספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית היא עד 30% מכלל ההריונות), ותגדיר את המשפחה כ"אב ואם". יתר על כן, הצעת החוק קובעת כי "חופש המצפון והביטוי" מגן על אנשים מפני "חובה לקבל התנהלות או פרקטיקות שאינן הטרוסקסואליות כרגיל". היא ספגה ביקורת שלילית כיוון שהיא מתארת באופן שגוי ולא מדעי את ההומוסקסואליות כ"מנוגדת לביולוגיה ולגנטיקה". הצעת החוק עברה את הקריאה הראשונה והשנייה, ודרשה קריאה שלישית אחרונה, הנשיא ג'ימי מוראלס הביע תמיכה בהצעה.
אם הייתה עוברת, הצעת החוק הייתה מפרה את החוק הבינלאומי בכל הנוגע לנישואים חד-מיניים, במיוחד האמנה האמריקאית לזכויות אדם. פעילי להט"ב הודיעו כי בכוונתם לערער על ההצעה בפני בית המשפט החוקתי ובמידת הצורך בפני בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם. בספטמבר 2018 נחסמה הקריאה השלישית של הצעת החוק ומאז לא נידונה בקונגרס הגואטמלי. סקר ILGA שנערך בין התאריכים 18 באפריל ל-20 ביוני 2014 הראה כי 23% מאוכלוסיית גואטמלה תומכים בנישואים חד-מיניים.
גרינלנד.
גרינלנד אימצה את חוק השותפות הרשומה של דנמרק ב-1 ביולי 1996. הייתה התנגדות מסוימת לשותפויות רשומות של אנשי הדת והמחוקקים השמרניים, שבחרו מאוחר יותר להימנע מהצבעה. הצעת החוק הועברה בפרלמנט גרינלנד ומאוחר יותר על ידי הפרלמנט הדני. הזוג מאותו המין הראשון שנרשם עשה זאת בשנת 2002.
במרץ 2015 הציג חבר הפרלמנט ג'וסטוס הנסן, מהדמוקרטים, הצעת חוק לחוק נישואים חד-מיניים בגרינלנד. הצעת החוק אושרה פה אחד על ידי הפרלמנט של גרינלנד ב-26 במאי 2015, אך נדרשה לאישור דנית לפני כניסתה לתוקף. בתחילה, הצעת החוק הייתה אמורה להיכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 2015, אך היא בוטלה עקב הבחירות הכלליות בדנמרק ביוני 2015. לכן ההליך הפרלמנטרי היה צריך להתחיל מחדש וממשלת ונסטר החדשה העלתה לסדר היום הצעת חוק זהה לקריאה ראשונה ב-5 בנובמבר 2015. ב-19 בינואר 2016 אישר הפולקטינג את ההצעה פה אחד והצעת החוק קיבלה הסכמה מלכותית על ידי המלכה מרגרטה השנייה ב-3 בפברואר. חלקי החוק הנוגעים לנישואים נכנסו לתוקף ב-1 באפריל 2016.
הונדורס.
איגודים חד-מיניים אינם מוכרים כחוק בהונדורס. בשנת 2005 תוקנה החוקה כדי לאסור במפורש על נישואים ועל איגודים בפועל בין אנשים מאותו מין. התיקון החוקתי גם מסרב להכיר בנישואים או איגודים חד-מיניים שהתרחשו כדין במדינות אחרות (סעיף 112).
לפני הבחירות בנובמבר 2017, שלושה מועמדים מהמפלגה הלאומית והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הודיעו על תמיכתם בנישואים חד-מיניים, והוסיפו כי הם יהיו פתוחים להגיש הצעת חוק נישואים חד-מיניים לקונגרס הלאומי. עם זאת, אף אחד משלושת המועמדים לא זכה למושב בקונגרס הלאומי.
ב-12 באוקטובר 2018 אמר נשיא הונדורס, חואן אורלנדו ארננדס, לעיתונאים במסיבת עיתונאים כי, "מערכת המשפט על פי החוק בהונדורס, צריכה לפסוק על זה. ללא קשר להעדפות מיניות יש להתייחס לאנשים בכבוד, לא משנה מה נטייתם. יש להתייחס לאנשים בכבוד והנושא הזה חשוב מאוד".
במאי 2018, בהסתמך על פסק הדין של בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחייבת הכרה בנישואים חד-מיניים, הגישו פעילי להט"ב הונדוריים תביעה לבית המשפט העליון כדי להכשיר נישואים חד-מיניים בהונדורס. תיק שני הוגש זמן קצר לאחר מכן אך נדחה בגלל שגיאות טכניות בנובמבר 2018. המקרה הראשון נותר תלוי ועומד. בפברואר 2019 דווח כי בית המשפט העליון צפוי להכריע בתיק בתוך "הימים הקרובים", אך מאוחר יותר הוכרז במאי 2019 כי הם "צפויים לפסוק בהמשך השנה" בשני הנישואים החד-מיניים. לאחר מכן, נדחו על ידי בית המשפט.
מקסיקו.