עם כל פשטותה, למכונה יש למעשה את כל יתרונות הכדורית, פרט אולי ל"חוויית המשתמש" של המקלדת: בהיעדר עגלה היא ידידותית לסביבה המשרדית, קל ופשוט להחליף את הגלגל עצמו לגלגל עם גופן אחר או שפה אחרת. יתרה מזאת, בזכות האלקטרוניקה, אפשר לכתוב במכונה כזו ב"כתב פרופורציוני", כלומר רוחב שונה לכל אות - אפשרות שלא קיימת ב"כדורית" הרגילה, והאלקטרוניקה מפשטת גם את פעולת המחיקה. עם כל היתרונות, מכונות אלו הופיעו על הבמה רגע קט לפני ירידת המסך: זמן לא רב אחרי שמכונות אלו החלו לכבוש להן מקום, מכונות הכתיבה החלו לפנות את מקום הכבוד שתפסו על שולחנות במשרדים ברחבי העולם, 80 שנה או יותר, למסכי המחשב ומקלדותיו.
מכונות הכתיבה היחידות שעדיין מיוצרות ב-2018 הן מסוג "גלגל מרגנית",
הדפסת מספר עותקים רב.
בעזרת המצאתו של דוד גסטטנר (אביו של אביעזר זיגמונד גסטטנר), אפשר להשתמש במכונת כתיבה כבסיס למערכת הדפסה של מספר גדול יחסית של עותקים, עד כמה מאות.
ההמצאה מבוססת על שימוש במכונת הכתיבה, כשבמקום נייר משתמשים ב"סטנסיל", שבו ניתן להשתמש אחר כך כדי להדפיס מספר עותקים רב. ה"סטנסיל" הוא גיליון מיוחד, שנקרא לפעמים "שעוונית". הוא עשוי משכבת אריג המכוסה בשכבת שעווה מיוחדת. בכתיבה על סטנסיל, מסירים את סרט הדיו (או מסיטים את מנוף ה"צבע" למצב "ללא סרט"). כשהגופנים חובטים בסטנסיל, צורת האות מסירה, או דוחקת הצידה, את השעווה, וגיליון הסטנסיל הופך חדיר לדיו, בדמות הגופן שחבט בו. בשלב הבא מטעינים את הסטנסיל למכונה מיוחדת (בדרך כלל מכונת "גסטטנר"), כשבתהליך ההדפסה, גליל משוח בדיו לוחץ על הנייר דרך הסטנסיל, ומעביר אליו את הדיו דרך הדמות (כלומר הטקסט) שהוטבעה בשעווה. איכות ההדפסה לא משתווה, ואולי גם לא מתקרבת, לאיכות ההדפסה של בית דפוס "ממש" - הן מבחינה טיפוגרפית, והן מבחינת איכות ההדפסה. בטכניקה זו ניתן גם לכתוב ולאייר ידנית על הסטנסיל, לצד הטקסט המודפס או במקומו.
מערכת הכוללת מכונת כתיבה, מכונת גסטטנר, והרבה נייר, מעניקה גישה לטכנולוגיית דפוס, במחיר שהוא שבריר מעלותו של בית דפוס ממש, ומשמשת (או שימשה) ליצירת עלונים שבהם התוכן האינפורמטיבי הוא העיקר, במחיר ויתור על איכות דפוס, כמו עלוני כנסייה, תנועת נוער, בית ספר, מועצת פועלים, יומני קיבוצים, וכדומה.
בעמותות ובארגונים קטנים, הגסטטנר (כלומר העלון ששוכפל בו) היה ערוץ האינפורמציה העיקרי, ובהפרזה קלה אפשר לומר, שמי שהחזיק את המפתחות של הגסטטנר, שלט בסדר היום של האגודה.
מכונות כאלו הופעלו, בין השאר, על ידי המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה לזיוף מסמכים ו"תעודות חסות", ששימשו להצלת חייהם של מאות, ואולי אלפי יהודים, בעיקר בבודפשט.
מריל סטריפ
מרי לואיז "מריל" סטריפ (באנגלית: Mary Louise "Meryl" Streep, נולדה ב-22 ביוני 1949) היא שחקנית אמריקאית, הנחשבת לאחת השחקניות המצליחות והידועות ביותר בכל הזמנים. סטריפ הייתה מועמדת ל-21 פרסי אוסקר, יותר מכל אדם אחר וזכתה בשלושה פרסים ו-32 מועמדויות לגלובוס הזהב, יותר מכל אדם אחר, וזכתה בשמונה פרסים, שיא זכיות.
הופעת הבכורה של סטריפ על הבימה הייתה בשנת 1971 במחזה The Playboy of Seville, ועל המסך הקטן בסרט הטלוויזיה "העונה הקטלנית ביותר" (1977); באותה שנה היא ערכה גם את הופעת הבכורה של על מסך הקולנוע - בתפקיד שולי בסרט "ג'וליה". בשנת 1978 סטריפ זכתה בפרס אמי הראשון שלה על משחקה במיני-סדרה ""; באותה שנה היא התפרסמה גם כשחקנית קולנוע בעקבות הופעתה ב"צייד הצבאים" (1978), שזיכתה אותה במועמדות הראשונה שלה לפרס אוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר; שתי ההופעות הללו זיכו אותה גם בשבחים מצד המבקרים. בשנת 1979 סטריפ זכתה בפרס האוסקר הראשון שלה כשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה ב"קרמר נגד קרמר" (1979). מאוחר יותר היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעותיה ב"בחירתה של סופי" (1982) ו"אשת הברזל" (2011).
ביוגרפיה.
סטריפ נולדה בעיר סאמיט, ניו ג'רזי שבארצות הברית. אימה, מרי וולף, הייתה אמנית פרסומות ואמנית עריכה לשעבר, ואביה, הארי ויליאם סטריפ ג'וניור (1910–2003), היה מנהל בתחום הפרמצבטיקה. יש לה שני אחים.
היא גדלה בברנרדסוויל, ניו ג'רזי, שם למדה בתיכון ברנרד. היא קיבלה תואר ראשון בלימודי דרמה מקולג' ואזר בשנת 1971; סטריפ למדה גם בדארטמות' קולג' במסגרת חילופי סטודנטים. היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל, שם היא שיחקה במגוון תפקידים על הבמה - מהלנה הזוהרת ב"חלום ליל קיץ" ועד אישה בת 80 בכיסא גלגלים בקומדיה מאת המחזאים כריסטופר דורנג ואלברט אינאורטו.
קריירה.
סטריפ נבחנה באודישנים לתפקיד הנשי בסרטו של הבמאי דינו דה-לורנטיס, "קינג קונג". דה-לורנטיס התלונן לבנו באיטלקית על שהביא אותה, והיא להפתעתו השיבה לו באיטלקית שוטפת. הופעת הבכורה שלה על המסך הייתה בשנת 1977, בתפקיד משני בסרטו של פרד זינמן - "ג'וליה"; הקהל הרחב נחשף אליה בעקבות משחקה בסרט "צייד הצבאים", שבו שיחקה לצד ארוסה, ג'ון קאזאלה; סטריפ סיפרה שהסכימה לשחק בסרט רק כדי להיות לצד ארוסה, שאובחן כחולה בסרטן העצמות; על גילום תפקידה של לינדה בסרט, היא הייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר.
בהמשך סטריפ שיחקה במיני-סדרה "" (1978), שזיכה אותה בפרס אמי. ב-1979 היא הופיעה בסרטו של וודי אלן, "מנהטן"; לטענתה, היא לא הורשתה לחרוג מהתסריט ולא ניתנה לה האפשרות לפתח מספיק את דמותה בסרט. באותה שנה היא זכתה בפרס אוסקר על משחקה בסרט "קרמר נגד קרמר"; בו היא הורשתה לעצב את דמותה.
אחרי שגילמה תפקידי משנה רבים, מעמדה שודרג והיא זכתה גם בתפקידים ראשיים; בסרט "אהובת הקצין הצרפתי" היא גילמה את הדמות הנשית הראשית לצד ג'רמי איירונס; המבקרים שיבחו את הופעתה בסרט, ובזכותו היא קיבלה את פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א. היא זכתה באוסקר שני על תפקידה ב"בחירתה של סופי" (1982), עיבוד לספרו של ויליאם סטיירון שעוסק בשואה. בשנת 1987 שיחקה לצד ג'ק ניקולסון בסרטו של הבמאי הברזילאי הקטור בבנקו "עשבי פרא", ועל תפקידם בסרט; סטריפ וניקולסון קיבלו מועמדות לפרס האוסקר על תפקידם הראשי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 סטריפ הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס האוסקר ותשע פעמים לפרס גלובוס הזהב, מתוכן זכתה ארבע פעמים. סטריפ זכתה בשני פרסי גילדת שחקני המסך. סטריפ שיחקה במספר שוברי קופות, כמו "השעות", "סדרה של צרות", "השטן לובשת פראדה", "מאמה מיה!", "ג'ולי וג'וליה", "זה מסובך" ו-"אשת הברזל".
בשנת 2012 התארחה למשך 2 פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
סטריפ ידועה כבררנית בבחירת תפקידים ומופיעה לרוב בסרטים רציניים ואיכותיים אשר מאפשרים לה להפגין את כישורי המשחק שלה. היא ידועה כשחקנית הנכנסת עמוק לכל תפקיד אותו היא מגלמת ומבצעת אותו בפדנטיות; היא גם יודעת לסגל לעצמה מגוון מבטאים לצורך תפקידים שונים; בשל כל אלה הפכה לחביבת מבקרי הקולנוע, המגדירים אותה כאחת השחקניות הגדולות של הוליווד בכל הזמנים.
בנובמבר 2016 דווח שסטריפ תשתתף בסדרת טלוויזיה בת 20 פרקים שיביים דייוויד או. ראסל ושמה "The Nix" לצידו של רוברט דה נירו. היא אמורה לגרוף 850,000 דולר לכל פרק בסדרה.
בשנת 2018 שיחקה בסרט ההמשך של "מאמה מיה!", בתפקיד הרוח של דונה.
בשנת 2020 שיחקה בסרטו של ריאן מרפי "הנשף" שמבוסס על המחזמר באותו שם משנת 2016.
סטריפ נישאה ב-1978 לדון גאמר, פסל במקצועו; לזוג ארבעה ילדים, בהם השחקנית מיימי גאמר.
מועמדויות וזכיות.
מריל סטריפ היא השחקנית בעלת מספר המועמדויות הרב ביותר לפרס אוסקר – 21. סטריפ הייתה מועמדת 17 פעמים לפרס השחקנית הטובה ביותר, וארבע פעמים לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר; כמו כן, סטריפ מחזיקה במספר המועמדויות (31) והזכיות (8) הרבים ביותר לפרס גלובוס הזהב. בין הסרטים בגינם הייתה מועמדת:"העיתון", "אדפטיישן", "אל תוך היער, "השטן לובשת פראדה", "ספק", "ג'ולי וג'וליה", "זיכרונות מאפריקה", "צייד הצבאים", "קרמר נגד קרמר" ו"בחירתה של סופי". בסך הכול, זכתה סטריפ ב-3 פרסי אוסקר: פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1979 על "קרמר נגד קרמר", פרס השחקנית הטובה ביותר בשנת 1982 על "בחירתה של סופי" ובשנת 2011 על "אשת הברזל"; היא גם זכתה בשני פרסי אמי על משחקה ב"" ו"מלאכים באמריקה". בסך הכול הייתה סטריפ מועמדת ליותר מ-215 פרסים מרכזיים וחשובים, וזכתה מתוכם ב-97 פרסים.
ג'ומו קנייטה
אחמד בן-בלה
צדקה (יהדות)
צְדָקָה היא מתן עזרה חומרית או מנטלית לנזקק אשר חלקה מוטלת כחובה הלכתית וחלקה ניתנת על בסיס התנדבותי. בהלכה היהודית נחשבת הצדקה למצווה מהתורה, וקיימים דינים ופסקי הלכה רבים סביבה. הדאגה לעניים במתן צדקה והקמת מוסדות צדקה ציבוריים תפסה מקום מרכזי במסורת היהודית ובחיי הקהילה היהודית לאורך ההיסטוריה. פסוקים רבים בספרות הנבואה בתנ"ך מדברים בשבח הצדקה, ואמרות רבות של חז"ל עוסקות בחשיבותה ובגמול הדתי והחברתי הנובע ממנה. במקורות המקראיים לצדקה משמעות דומה לצדק או לניצחון, המשמעות של עזרה לזולת בעיקר בתחום הממוני היא משמעות יותר מאוחרת.
מקורות תנ"כיים.
במקרא מופיעות מצוות רבות שמטרתן להקל על חיי החלשים שבחברה. כך למשל, בספר שמות בפרשת משפטים נאסר על אדם שנותן לעני הלוואה לקחת ממנו עירבון קבוע, כגון שמלה, הנדרשת לחייו התקינים של הלווה. גם בספר ויקרא בפרשת בהר, בהקשר של דיני מכירת קרקעות ועבדים, מצווים בני ישראל "להחזיק" באחיהם הדלים, למנוע מהם להימכר לעבדות, ובמידה ונמכרו - לפדות אותם.