השם היהודי-ספרדי צוריאנו מיוחס לעיר זו.
איוואן קוז'דוב
איוואן ניקיטוביץ' קוֹזֶ'דוּבּ (רוסית: Иван Никитович Кожедуб; 8 ביוני 1920 - 12 באוגוסט 1991), טייס ואלוף הפלות סובייטי ממוצא אוקראיני שהפיל 62 מטוסי אויב. מגיבורי מלחמת העולם השנייה וגיבור ברית המועצות שלוש פעמים.
קורות חיים.
קוז'דוב נולד בכפר אוברז'ייבקה שבאוקראינה, כבן הצעיר מבין חמישה אחים. ב-1940 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הטכני לכימיה "שוסטקה". לאחר שהתגייס לצבא האדום, אובחן כבעל כישורי טיסה מצוינים והושאר כמדריך בבית הספר הצבאי לטיסה "צ'וגוייב", שם אימן טייסים סובייטים צעירים רבים.
הוא חש כי כישרונו יבוא ליתר ביטוי בחזית, והגיש בקשה להעברה לטייסת קרב. בחודש מרץ 1943 הוצב לטייסת מטוסי לאבוצ'קין La-5 והחל משרת כטייס קרב בדיוויזיית מטוסי הקרב מס' 302.
הוא שירת בכוחות אוויר, אשר סיפקו סיוע למספר חזיתות סובייטיות - וורונז', הערבה, החזית האוקראינית השנייה והחזית הבלארוסית הראשונה - במהלך השלבים המאוחרים של המלחמה, ביצע מגוון של תפקידים, והגיע לדרגת סגן מפקד רגימנט מטוסי קרב.
ב-2 במאי 1944 קיבל קוז'דוב מטוס לאבוצ'קין La-5F (מס' גוף 14), שהכסף לבנייתו נתרם על ידי דבוראי בשם ב.ב. קונייב ממחוז סטלינגרד. המטוס נקרא על שם אחיינו של הדבוראי, גיבור ברית המועצות סגן-אלוף קונייב, שנהרג בתחילת המלחמה. קוז'דוב החשיב מטוס זה כבר מזל במיוחד ומתוך 8 ההפלות שלו במטוס זה, חמש היו של מטוסי פוקה-וולף Fw 190 שנחשבו ליריב קשה.
קוז'דוב נחשב לאלוף ההפלות הסובייטי הטוב ביותר במלחמה, והוא מזוהה בעיקר עם מטוס ה-La-7 שנהג להטיס. מטוס זה, מס' 27, שרד את המלחמה ומוצג במוזיאון מונינו. הוא מחזיק גם בשיא ההפלות המוכחות מבין כל טייסי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
באפריל 1951 מונה למפקד הדיוויזיה האווירית מס' 324 שנשלחה לסין להשתתף במלחמת קוריאה, בצד הצפון קוריאני. במלחמה זו הוא לא הורשה לטוס טיסות מבצעיות. לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד הכוחות האוויריים במחוז הצבאי של מוסקבה. בשנת 1971 הועבר לשרת במטה הכללי של חיל האוויר הסובייטי ובשנת 1978 פרש למעשה מהשירות הצבאי, למרות שבאופן רשמי נשאר רשום כחבר בצוות המפקחים הכללים של משרד ההגנה, וכהוקרה על פועלו במלחמה הועלה לדרגת מרשל של חיל האוויר בשנת 1985.
איוון קוז'דוב נפטר ב-8 באוגוסט 1991 במוסקבה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
הפלות.
קוז'דוב ביצע כ-330 גיחות מבצעיות, במהלכן היה מעורב בכ-120 קרבות אוויר.
להלן רשימת המטוסים שהפיל קוז'דוב:
מיקל לחרסה
מיקל לחרסה (בספרדית: Mikel Lejarza) היה צעיר בסקי שבתחילת שנות ה-70 הסתנן, מטעם סוכנות הריגול הספרדית, לארגון הטרור אט"א, שם תיפקד כסוכן כפול. לחרסה הגיע לדרגה בכירה בארגון והודות לכך נעצרו בשנת 1975 רבים מחברי אט"א, כולל המנהיגים הבכירים ונמנעה, ככל הנראה, סדרה של פיגועים מתוכננים וכן בריחה מסיבית של טרוריסטים מבית סוהר בעיר סגוביה.
אט"א הבטיח נקמה ואף נקבע מחיר על ראשו של מיקל לחרסה. בארץ הבסקים הופצו תמונותיו והוא נמנה ברשימת החיסול של הארגון עד 24 במרץ 2006 (התאריך שבו נכנסה לתוקף הפסקת האש הסופית של אט"א).
בשנת 2004 הופק סרט קולנוע בשם "El Lobo" (בספרדית: הזאב) על תולדות חייו.
ארטישוק ירושלים
חמנית הפקעות
המטבח הישראלי
המטבח הישראלי הוא מונח המתאר מאכלים הנפוצים בישראל או שמקורם בישראל.
אספקטים קולינריים במטבח הישראלי.
המטבח הישראלי מכיל כמה אספקטים קולינריים בסינרגיה:
סוגי המטבחים בישראל.
שני הזרמים העיקריים במטבח הישראלי הם המטבח היהודי-מסורתי שמכיל בתוכו את המנות הוותיקות של העדות השונות, והמטבח הישראלי-מזרח תיכוני שהושפע בעיקר מסגנון הצלייה והטיגון ששורר באזור. יש הטוענים לקיומו של מטבח שלישי, הוא "המטבח הגלילי" המושפע מהמטבח הדרוזי והלבנוני ומאופיין בליקוט עשבים מקומיים, ריבוי ירקות מבושלים ובבישול איטי.
המטבח היהודי-מסורתי.
המטבח היהודי הוא תוצר של דיני היהדות, כשרות, ומועדי ישראל - מאכלים החגים. המטבח היהודי השתלב במרחב הגאוגרפי בו התקיים, תוך אימוץ מאכלים מקומיים, חומרי גלם מקומיים ועונתיות. השילוב בין המקום בו פעל לחוקי הכשרות, יצר את המטבחים העדתיים.
העלייה לישראל הפגישה את המטבחים העדתיים עם חומרי גלם חדשים, טכניקות בישול חדשות, וחשיפה למטבחים אחרים. המטבח היהודי המסורתי, מטבח השבת הבסיסי, חלות השבת, בישול החמין או מסורת שולחן הסדר, כל אלו קיבלו משמעות חדשה במאה השנים האחרונות בחדר האוכל הקיבוצי, בצבא, ובשיכונים בערי הפיתוח. כך נולד המטבח היהודי המסורתי החדש, מטבח של גפילטע-חריימה.
אותם שילובים של מזרח ומערב, שילובים של טכניקות חדשות למאכלים ישנים והשינוי בבסיס חומרי הגלם הביא את המטבח החדש להיות מטבח פיוז’ן חדשני.
אלו הן המנות העדתיות שבהגיען לארץ חצו את גבולות העדה המקורית שלהן, וככאלה, מהוות חלק בלתי נפרד מהמטבח הישראלי.
חלה
החלה היא לחם קלוע שאוכלים יהודים באופן מסורתי בשבת וחג. הוא מופץ בעיקר בימי חמישי ושישי לקראת שבת, באירועי שמחה במשפחות דתיות ובסעודות מצווה. אף על פי שחלה נחשבת למאכל יהודי, היא זכתה לפופולריות גם בקרב חלק מערביי ישראל ותושביה המוסלמים.
חמין
החמין הוא מאכל שבת מסורתי הקיים ברוב העדות היהודיות והוא מבוסס כמעט תמיד על בשר, דגנים, קטניות וירקות המבושלים זמן רב בחום נמוך. סוגי חמין עדתיים מוכרים:
פעמים רבות החמין נעשה עם תוספת על בסיס קמח, או סולת מעורב בשמן, כגון קיגל, או "קישקע" (מעי ממולא) (אשכנזי), או קוקלה (טריפולטאי).
המטבח הישראלי-מזרח תיכוני.
המטבח הישראלי-מזרח תיכוני מבוסס בעיקר על שילוב של המטבחים המזרח תיכוניים עם השפעות מכל גוני המטבח הים תיכוני והוא המטבח הפופולרי בישראל. שיטות הבישול הנפוצות במטבח זה הן צלייה בגריל, בישול בנוזלים, אידוי בשומן, אפייה וטיגון.
מהמנות הנפוצות במטבח זה:
קינוחים.
המטבח הישראלי אימץ בתחילה קינוחים ממוצא צרפתי כמו מוס שוקולד וקרם בוואריה (בגרסה מקומית) אך כיום מוגשים קינוחים יותר מזרח-תיכונים כמו מלבי, כנאפה ובקלאווה שהגיעו מהמטבחים הטורקי והערבי. קינוח נוסף שהיה פופולרי בעבר, אולם קרנו ירדה עם השנים, הוא הקומפוט, מרק פירות קר שהגיע מהמטבח של יוצאי אשכנז. בשנות ה-50 וגם בשנות ה-60 היה נפוץ באזור תל אביב הקינוח גלידה מסטיק.
מחלוקת.
קיימים אלו המפקפקים בייחודיותו של המטבח הישראלי, והם עושים זאת במספר טענות:
לעומתם, המצדדים בקיום מטבח ישראלי מעלים את הטענות:
סמל ארמניה
סמל ארמניה כולל עיט ואריה מחזיקים מגן. הסמל משלב סמלים ארמנים קדומים וסמלים ארמנים חדשים. האריה והעיט היוו סמלים ארמנים במשך למעלה מאלפיים שנים.
במרכז הסמל מתואר הר אררט ועליו תיבת נוח. סביב ההר מצוירים סמלי השושלות הארמניות: בפינה השמאלית התחתונה סמל שושלת ארטאקסיאד ששלטה במאה הראשונה לפני הספירה, בפינה השמאלית העליונה סמל שושלת באדראטיד ששלטה בארמניה בימי הביניים, בפינה הימנית העליונה סמל השושלת הנוצרית הראשונה ששלטה בארמניה - שושלת ארסאקיד ששלטה החל מהמאה הראשונה לספירה ועד שנת 428. בפינה הימנית העליונה - סמל שושלת רובניד ששלטה בארמניה הקטנה במאות ה-12 וה-13.
הסמל הנוכחי נוצר בשנת 1918 במהלך העצמאות קצרת החיים של ארמניה. החרב בתחתית הסמל מסמל את סיום השלטון העות'מאני במדינה, והרצון להגן על ארמניה.
מרד חג הפסחא
אלמטי
אלמטי (, מילולית: "מקום התפוחים"; ברוסית: Алма-Ата - אלמה-אטה) היא הגדולה שבערי קזחסטן ובירתה עד להתפרקות ברית המועצות. העיר שוכנת בדרום-מזרח קזחסטן כ־970 ק"מ דרום-מזרחית לבירה נור-סולטן וכ־195 ק"מ צפון-מזרחית לבישקק בירת קירגיזסטן. נכון ל־1 בינואר 2021 אוכלוסיית העיר מונה כ-1.977 מיליון בני אדם.
שם העיר.
הבסיס הצבאי שהוקם על ידי הרוסים ב-1854 נקרא ורנויה (Верное, "(מקום) נאמן"); ב־1867 נקראה העיר בשם אלמטינסק (Алматинск), וגם ורני (Верный, "נאמן"); מ־1921 אלמטי בקזחית ואלמה-אטה ברוסית; ב-1993 הממשלה הקזחית התחילה לשנות את השמות הרשמיים של כל הערים לפי כתיב קזחי, ועתה השם הרשמי הוא אלמטי.
מקור השם אלמטי הוא, לפי תאוריות שונות, מהמילה "תפוח" (алма) בקזחית (כמו גם בשפות טורקיות אחרות וכן בהונגרית ומונגולית), ומשמעותו "מלא בתפוחים". האזור אכן נודע בעצי תפוח-בר והמין "Malus sieversii", שיש הטוענים להיותו מקור התפוח המבוית, גדל באזור. העיר מוזכרת לראשונה בתור "Almatu" במאה ה־13.
היסטוריה.
בעיר התקיימו יישובים שונים החל מהתקופות הקדומות מהמאה ה-10 לפני ספירת הנוצרים. החל מהמאה ה-7 לפנה"ס, החלו להתיישב באזור שבטים מאזור רכס טיין שאן, עדות לכך ניתן למצוא בתילי קבורה ומבנים שונים.
בימי הביניים שימשה כנקודה חשובה בדרך המשי, ובמאה ה-14 העיר הטביעה לראשונה מטבעות משלה. בכיבוש המונגולי כמעט נחרבה. ב-1854 הצבא הרוסי הגיע לאזור ובנה שם בסיס כדי לחזק את השטח. ב-28 במאי 1887 בעיר התרחשה רעידת אדמה, 322 איש נהרגו ו-1798 בתים ניזוקו. מאז הבתים נבנו מעץ והוקם מכון מיוחד לבדיקת תזוזות סייסמיות.
העיר שימשה כבירתה של קזחסטן, מ-1927 כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הקזחית, והחל מ-1936 כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בתוך ברית המועצות, וכמדינה עצמאית בשנים 1991-1997, אז נבחרה אסטנה לשמש כבירת המדינה. אך העיר עדיין החשובה שבערי המדינה מבחינת תרבות ומסחר. העיר משמשת כמרכז הפיננסי של המדינה. ב-2011 נחנכה בה מערכת רכבת תחתית.
יהודים.