בשנות ה-60 שוב תוכנן לבנות מערכת רכבת תחתית ובשנת 1969 הוצגה תוכנית אב והחלו בחפירות בכמה מרובעי העיר, אך העבודות לא התקדמו מעבר לכך.
בשנת 1983 החלו הכנות מחודשות לבנייה, אך התפרקות ברית המועצות בלמה כל התקדמות בנושא ובשנת 1995 אף לא הופיעה העיר ברשימה הממשלתית של ערי מיליון ברוסיה שמתוכננת בהן בניית רכבת תחתית.
בשנת 1996 אישר נשיא רוסיה בוריס ילצין החלטה לבניית רכבת תחתית בעיר. בנייתה החלה בפועל ב-27 באוגוסט 1997 כשחפירת התעלות החלה במאי 2000. הבנייה התקדמה באופן אינטנסיבי בשנים 2003–2005. על הבנייה שקדה חברת קזמטרוסטרוי (Казметрострой) בסיוע מכון "קזגראז'דאנפרויקט" (Казгражданпроект) ובמימון מכון "לנמטרוגיפרוטרנס" (Ленметрогипротранс).
הרכבת התחתית החלה לעבוד באוגוסט 2005 כשנחנכה בטקס חגיגי בנוכחות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבאייב ונשיא טטרסטן שינטימר שאימייב. הקו נחנך בתחילה באורך 7.1 קילומטר וכלל חמש תחנות. שעתיים לאחר הטקס, החלה הרכבת לעבוד באופן סדיר.
הרכבת מסיעה בממוצע כ-30 מיליון נוסעים בשנה. בשנת 2016 החלה בניית הקו השני של הרכבת בהשקעה של כ־48 מיליארד רובל.
המערכת.
אורכו של הקו הראשון של הרכבת ("הקו האדום") הוא 15.8 קילומטר. לאורך הקו פועלות 10 תחנות:
הנסיעה ברכבת מתבצעת בכרטיסי נסיעה חודשיים. עלות נסיעה בודדת מגיעה ל-25 רובלים (כ-1.50 ש"ח). כל שלטי ההכוונה ברכבת התחתית כתובים בשלוש שפות: טטרית, רוסית ואנגלית. מאז 2010 נשמעת הכריזה ברכבת בשלוש שפות אלו.
משה סופר מפשווארסק
בראטלבורו
הפיגוע באוטובוס בית ספר המועצה האזורית שער הנגב
גיני (פירושונים)
עין גנים (פירושונים)
פעימת לב
Ich glaube, lieber Herr, hilf meinem Unglauben, רי&quot;ב 109
Ich glaube, lieber Herr, hilf meinem Unglauben (בעברית: אני מאמין, עזור נא לי בחסרון אמונתי), רי"ב 109, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון ה-21 שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-17 באוקטובר 1723.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה התשע-עשרה שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 48.
ב-1876 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 23 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל האפסים ומהבשורה על-פי יוחנן בהם מתואר כיצד ריפא ישו את בן אחד מאנשי המלך. הלברית שמחברה לא ידוע, עוסקת באמונה שיש לתת בישו ובאל, כמו בסיפור המובא בבשורה. החלק הראשון הוא ציטוט מהבשורה על-פי מרקוס שגם הוא מתוך סיפור ריפוי של ישו, ומביע גם הוא את הצורך בחיזוק האמונה. המשך הקנטטה הוא מעין דיאלוג בין הספקנות והייאוש לבין תקווה וביטחון באל. החלק האחרון לקוח ממזמור של לזרוס שפנגלר (Lazarus Spengler).
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט וטנור, בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, קרן יער (מסוג ), שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שישה חלקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה 16 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1979), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-2000) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
יחיאל מיכל אוירבך
רבי יְחִיאֵל מִיכְל אוֹיֶרְבַּך (מכונה גם: רבי מיכל'ע מקורימא; ה'תקמ"ה – כ"ו בסיוון ה'תרט"ז) היה רב ואדמו"ר בדינוביץ ובקורימא, השלישי בשושלת אניפולי.
ביוגרפיה.
נולד בשנת תקמ"ה לרבי צבי מנחם מאניפולי ולסימא בתו של רבי דוב בער מאולינוב (בן רבי צבי בן הבעל שם טוב). נישא לביילא בתו של רבי יצחק הלברשטט (בן רבי צבי הירש מקונסטטין, בן רבי מאיר מקונסטנטין, בן רבי יעקב עמדין). אב"ד קונסטנטין ישן. לאחר פטירת אביו בכ"ח בטבת ה'תקע"ד מונה לממלא מקומו כאב"ד דינוביץ.
היה תלמידו של רבי ישראל מרוז'ין; מסופר כי באביב שנת תקצ"ח שהה אצל תלמידו רבי יחיאל מיכל בדינוביץ, והקהילה שם זיהתה בין האורחים שני מוסרים (יהודים שהיו מלשינים לשלטון על העלמות מס בקרב הקהילה היהודית ועל חייבי-גיוס לא רשומים במפקד אוכלוסין) שרדפו אחר רבי ישראל מרוז'ין; כשספרו זאת לרבי יחיאל מיכל פקד לשפוך עליהם מים רותחים בשהותם במקוה ובכך הרגום. וכאשר נודע הדבר לשלטון הצאר נאסרו שניהם בעוון זה ושהו במאסרם כמעט שנתיים עד שנת ה'ת"ר אז הוברחו שניהם בעזרת שוחד ושכירי חרב מרוסיה, ולאחר מסע נדודים השתקעו שניהם באימפריה האוסטרו הונגרית כאשר רבי יחיאל מיכל פתח את חצרו בקורימא שברומניה.
רבי יחיאל מיכל נפטר בכ"ה בניסן תרט"ז בקורימא ושם נטמן.
בנו היה רבי משולם זוסיא אוירבך רבה של טולמיץ', חתן רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס.
יחיאל מיכל מקורימא
פרס אניספילד-וולף
פרס אניספילד-וולף הוא פרס ספרותי אמריקאי המוקדש ליצירות שהרימו תרומה משמעותית להבנת הגזענות, ולעידוד הבנה טובה יותר של הרבגוניות של תרבויות האדם.  הפרס נוסד בשנת 1935 על ידי המשוררת והנדבנית מקליבלנד אדית' אניספילד וולף, ונוהל בתחילה על ידי כתב העת "Saturday Review".  מאז שנת 1963 מנוהל הפרס על ידי קרן קליבלנד.
בכל שנה מחולקים מספר פרסים בקטגוריות סיפורת, שירה, עיון, ומפעל חיים. בין הזוכים הבולטים בעבר נמנים זורה ניל הרסטון (1943), לנגסטון יוז (1954), מרטין לותר קינג ג'וניור (1959), (1978), וולה סויינקה (1983), נאדין גורדימר (1988), טוני מוריסון (1988), ראלף אליסון (1992), אדוארד אמר (2000), ודרק וולקוט (2004).
חתני וכלות הפרס.
להלן רשימת כלות וחתני הפרס, לפי אתר הפרס.
נאמנות פונית
צ'לנית
איסבל סרלי
איסבל סרלי (בספרדית: Isabel Sarli; קונקורדיה, אנטרה ריוס, 9 ביולי 1935 - בואנוס איירס, ארגנטינה, 25 ביוני 2019) הייתה שחקנית ודוגמנית ארגנטינאית.
ביוגרפיה.
סרלי נולדה בקונקורדיה, ארגנטינה למשפחה ענייה. עבדה כמזכירה על מנת לפרנס את משפחתה. היא קיבלה הצעה לדגמן, ובעקבות הצלחתה במקצוע זה עזבה את עבודה המקורית.
ב-1955 היא נבחרה למלכת היופי של ארגנטינה, ובמיס תבל עלתה לשלב 15 מועמדות הגמר, ונפגשה גם עם נשיא ארגנטינה חואן פרון.
ב-1956 היא פגשה בתוכנית טלוויזיה את הבמאי ארמנדו בו, שהציע לה לשחק בסרטו, וכך החלה קריירה שבמהלכה שיחקה במעל 30 סרטים.
סרלי הייתה אחת השחקניות הארגנטינאיות היחידות שהתפרסמו ברחבי העולם, והיו ידועות בתודעה העולמית, והיא נחשבה כסמל מין בארצה.
נפטרה בבואנוס איירס ב-25 ביוני 2019.
גורג'י ג'נג
גורג'י סי ג'נג (באנגלית: Gorgui Sy Dieng; נולד ב-18 בינואר 1990) הוא כדורסלן סנגלי המשחק בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד.
נעורים ומכללות.
ג'נג נולד בקבמר שבצפון-מערב סנגל. בשנת 2009 השתתף במחנה "כדורסל ללא גבולות" בדרום אפריקה, כאחד מ-60 שחקני הכדורסל האפריקאים המבטיחים ביותר, ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. בשנת הלימודים האחרונה שלו בתיכון, 2009/2010, עבר להאנטינגטון שבווירג'יניה המערבית כדי ללמוד באקדמיית הכדורסל היוקרתית "האנטינגטון פרפ". לאורך אותה עונה רשם ממוצעים של 15.4 נקודות, 12.6 ריבאונדים ו-7.2 חסימות למשחק עבור קבוצת הכדורסל של האקדמיה.
בין השנים 2010–2013 למד באוניברסיטת לואיוויל שבקנטקי, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ריק פיטינו. בעונתו השנייה באוניברסיטה תפס מקום קבוע בחמישיית הקבוצה, ועזר לה להעפיל לפיינל פור אליפות המכללות עם ממוצעים של 9.1 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-3.2 חסימות למשחק. בחצי הגמר התמודדה לואיוויל מול אוניברסיטת קנטקי, שניצחה בתוצאה 69-61 ובהמשך זכתה באליפות המכללות. בעונת ה שלו המשיך ג'נג להציג יכולת טובה, והוביל את לואיוויל לזכייה באליפות המכללות. במשחק הגמר של הטורניר, מול אוניברסיטת מישיגן, רשם 8 נקודות, 8 ריבאונדים, 6 אסיסטים ו-3 חסימות, בניצחון קבוצתו בתוצאה 82–76. בסיום העונה זכה ג'נג בתואר שחקן ההגנה של מחוז ה-"Big East", וכן נבחר לחמישיית העונה של המחוז.
קריירה ב-NBA.
מינסוטה טימברוולבס.
ג'נג נבחר בבחירה ה-21 של דראפט 2013 על ידי קבוצת יוטה ג'אז, ונשלח בערב הדראפט למינסוטה טימברוולבס, יחד עם שבאז מוחמד (הבחירה ה-14), בתמורה לטריי בורק (שנבחר תשיעי). לקראת סיום עונת הרוקי שלו, ב-20 במרץ 2014, שבר ג'נג את שיאיו האישיים בנקודות (22) וריבאונדים (21) בהפסד קבוצתו ליוסטון רוקטס. בכך הפך לרוקי הראשון בתולדות הטימברוולבס שקולע לפחות 20 נקודות ואוסף לפחות 20 ריבאונדים באותו משחק. לאורך העונה רשם 4.8 נקודות ו-5.0 ריבאונדים בממוצע למשחק, כמחליפו של הסנטר ניקולה פקוביץ', ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.