המושב מזוהה עם תנועת פועלי אגודת ישראל. המושב נקרא על שם הדמות המקראית צוריאל בן אביחיל, נשיא בית אב למררי. בסמוך למושב מצפון, מעבר לכביש 89, נמצא האתר הארכאולוגי חרבת ברזית (ח'רבת ברזה), המזוהה עם ברזית המקראית.
כרם בן זמרה
כֶּרֶם בֶּן זִמְרָה הוא מושב בגליל העליון, מצפון לצפת, ושייך למועצה אזורית מרום הגליל.
היסטוריה.
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי קבוצת עולים מטורקיה. בראש הקבוצה עמד בנימין אשכנזי, שקיבץ מטעם הפועל המזרחי 7 משפחות נוספות (מש' רודיטי, מש' קזס, מש' רוזיו, מש' אשכנזי, מש' בן עזרא, מש' מילס ומש' בגא). במאי 1950 התגוררו במושב עולים מטורקיה, מצרים, טריפוליטניה וגרי סן ניקנדרו. אל אנשי סן ניקנדרו נלווה הרב מאיר יהודה גץ שהתנדב להגיע למושב ושימש בו כרב, מוהל, שוחט ומורה. אל המשפחות המייסדות הצטרפו בשנת 1951 עולים מרומניה, ביניהם ניצולי השואה. בשנת 1952 הצטרפו למושב עולים ממרוקו. בתחילה נקרא המושב "הר אדום" על שם הכפר הערבי "ראס אל אחמר" שעל אדמותיו הוקם.
המושב נקרא על שם התנא רבי יוסי בן זמרה הכהן, שקברו מצוי בתחום המושב.
כיום.
המושב הוא מושב חקלאי ובו תיירות מפותחת, צימרים ויקבים.
עג'ר
עג'אר
שניר
שְׂנִיר הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי באצבע הגליל. הקיבוץ נמצא במרחק כ-10 ק"מ מצפון-מזרח לקריית שמונה, בתחום המועצה האזורית הגליל העליון.
היסטוריה.
היישוב הוקם בכ"א באלול ה'תשכ"ז (26 בספטמבר 1967) כהיאחזות נח"ל ברמת הבניאס, שהייתה אזור מפורז, ממערב לגבול הבינלאומי, מאז הסכם שביתת הנשק 1949, אך הוחזקה בפועל בידי סוריה עד מלחמת ששת הימים. ההיאחזות הוקמה במקום שיועד למצודת אוסישקין ו', במסגרת תוכנית מצודות אוסישקין, אך לא יצאה אז אל הפועל. ההיאחזות אוזרחה כקיבוץ בחשוון ה'תשכ"ט (1968) על ידי ארגון "השומר הצעיר". בראשית דרכו נקרא הקיבוץ "כפר משה שרת" אולם לאחר תקופה קצרה נקבע השם שניר, כשמו של הר החרמון בשפה האמורית. מקורות הפרנסה של הקיבוץ הם: מטע אבוקדו מהגדולים במזרח התיכון, גידולי שדה בעמק החולה, לול לבשר, בקר לבשר, תיירות צימרים וקייטרינג, מפעל סנו שהיה שייך בעבר לקיבוץ, הרחבה קהילתית שנתפשת כענף כלכלי מובהק ומקור ליציבות כלכלית על אף הצהרות חברי הקיבוץ.
בסוף שנות ה-70 היה קיבוץ שניר הראשון בקיבוץ הארצי שהחליט על מעבר מלינה משותפת ללינה משפחתית. לאחר שבתנועה סירבו לאפשר את המעבר, הודיע הקיבוץ על פרישה מתנועת הקיבוץ הארצי.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה שניר הקיבוץ הראשון שעבר הפרטה, ואחד הראשונים שהוקמה בהם הרחבה קהילתית.
שמו של היישוב נגזר מאחד משמותיו של הר חרמון הסמוך, על פי הפסוק ().
ניב (ביטוי)
ניב או מטבע לשון או ביטוי הוא צירוף מילים בעל משמעות מיוחדת, שונה מזו המתקבלת באופן מילולי מהמילים המרכיבות אותו. לדוגמה, הביטוי בעברית "לא דובים ולא יער" שמשמעותו "לא היה ולא נברא" - אדם שמכיר רק את המילים דובים ויער לא יוכל להבין מכך את משמעות הביטוי.
ביטויים משמשים פעמים רבות כדרך התבטאות עשירה יותר. לעיתים נשחק ביטוי והופך לקלישה.
לכל שפה ישנו אוסף הביטויים שלה, שמקורו ברקע התרבותי של דובריה. ביטויים מסוימים מתקיימים בשפות רבות. לעיתים מובאים ביטויים בשפת המקור שלהם, השונה משפתו של הדובר. בקרב דוברי שפות אירופיות נפוצים ביטויים בלטינית. בקרב דוברי עברית רווחים ביטויים בארמית, בערבית וביידיש.
פעמים רבות בנוי הביטוי מדימוי, למשל:
רקע תרבותי לצמיחת הניב.
ניב צומח על רקע תרבותי וסביבתי מסוים, ולעיתים ממשיך להתקיים גם לאחר שרקע זה נעלם. דוגמה בת זמננו לכך היא הביטוי "נפל האסימון", שמקורו בתקופה שבה הפעלת טלפון ציבורי נעשתה באמצעות אסימון, תקופה שהסתיימה בשלהי המאה העשרים.
מרחק רב מדי מהרקע שעליו צמח הניב עלול לגרום לשימוש משובש בו. ביטוי שמשובש תדיר הוא "לבור את הבר מן התבן", ביטוי שמקורו בתהליך עיבוד התבואה, ומשמעותו הפרדת העיקר (הבר, גרגרי התבואה) מן הטפל (התבן). מרבית דוברי עברית לא עסקו מעולם בתהליך זה ולא ראו אותו, ולכן נפוצה הצורה המשובשת "לבור את המוץ מן התבן" שבה המוץ והתבן הם מרכיבים טפלים של התבואה.
ביטויים נוצרים בנסיבות מגוונות, ובהן:
לעיתים קשה להתחקות אחר הדרך שבה נוצר ניב מסוים. ראו, למשל, הניסיון לקבוע את מקורו של הביטוי "פעם שלישית גלידה".
ביטויים מבוססי גאוגרפיה.
פעמים רבות מורכב הביטוי מאזכור של ארץ מסוימת או עיר מסוימת, שמאפיין כלשהו המיוחס לה משתקף בביטוי. דוגמאות:
לעיתים נוצר ביטוי כזה על-שם ארץ מוצאו של האדם שבעקבות פועלו נוצר הביטוי. דוגמאות:
ביטוי מבוסס בדיחה.
בני, במלחמה אל תתאמץ יותר מדי. תהרוג טורקי ואז תנוח
-ואם טורקי יבוא ויהרוג אותי כשאני נח?
למה שיעשה את זה? מה יש לו נגדך?
ביטויים על שם אישים.
ביטויים רבים קשורים בשמות אישים - דמויות היסטוריות, מיתולוגיות או בדיוניות. דוגמאות:
סלנג.
לא רק השפה התקנית עשירה בביטויים. נוסף לאלה, קיים הניב הדיבורי (קולוקיאלי) וגם לסלנג ביטויים משלו.
לעיתים מלווה מחווה גופנית את אמירתו של הביטוי. את הביטוי "למה, מי מת?" נהוג ללוות בהושטת היד קדימה תוך כדי סיבובה של כף היד ב-180 מעלות, כך שתפנה כלפי מעלה. ביטויים מסוימים מלווים באצבע משולשת.
עונת רביה
מעלית
מַעֲלִית היא מתקן תעבורה שנועד להעביר אנשים, ציוד וסחורה בצורה אנכית. המעליות כיום מורכבות מתא שסביבו חלל סגור הנקרא פּיר.
היסטוריה.
מעליות קדומות, שפעלו בעזרת חבלים והונעו בכוח אדם, היו קיימות בעולם העתיק. ישנה עדות על מעליות שנבנו על ידי ארכימדס בשנת 216 לפני הספירה.
המהפכה התעשייתית האיצה את פיתוח המעליות. בשנת 1845 בנה ויליאם ארמסטרונג מעלית שהופעלה בכוח הידראולי. בשנת 1853 הציג אלישע אוטיס מעלית בטוחה שצוידה בהתקן המונע את נפילת התא במקרים בהם נקרע החבל.
מבנה המעלית, בקצה של בוכנה ארוכה אשר נעה בתוך גלגל היו משאבות שהחדירו שמן לתוך הגלגל, ובלחץ השמן עלתה הבוכנה שבתוך הגלגל ודחפה את המעלית כלפי מעלה. שחרור של השמן מתוך הגלגל גרם לבוכנה לרדת והמעלית ירדה.
בסוג אחר של מעליות הידראוליות, הבוכנה הייתה מושכת בחבל שהיה מחובר לגלגלים. החבל משך את המעלית כלפי מעלה או כלפי מטה. האדם היה מפעיל מנוף שהיה מותקן בתוך המעלית. גם כיום ישנם בתים גדולים ובתי מלון אשר משתמשים במעליות שמופעלות ביד לצורך העברת מצרכים מקומה לקומה. המעליות קשורות לחבל שעובר על גלגלים ומחובר בקצה למשקולת. משיכה בחבל מעלה את המעלית והמעלית יורדת למטה בכוח משקלה.
ב-23 במרץ 1857 הותקנה מעלית אוטיס הראשונה בניו יורק. פיר המעלית הראשון קדם לה בארבע שנים. הוא נבנה בבניין שבעליו, פטר קופר, המתין להמצאת המעלית הבטוחה. הפיר היה עגול ומאוחר יותר נבנתה עבורו מעלית מיוחדת.
המצאת המעלית במאה ה-19 הייתה אחד הגורמים המשפיעים ביותר להתפתחות גורדי השחקים. מסוף המאה ה-19 החלו להיבנות גורדי שחקים רבים בערים אמריקאיות (בעיקר שיקגו וניו יורק), דבר שלא יכול היה להתאפשר ללא המצאה זו. המעלית הראשונה בארץ ישראל נבנתה בבניין הפסג' ברחוב הרצל בתל אביב, ונקראה בתחילה "מעליה".
מעלית חשמלית.
מעלית חשמלית (נקראת גם מעלית חיכוך, Traction Elevator), מונעת על ידי גל חיכוך. החיכוך נוצר בין כבלי התלוי של המעלית לגל החיכוך המונע על ידי מנוע חשמלי.
המעלית החשמלית הראשונה הומצאה ונבנתה בשנת 1880 על ידי המהנדס הגרמני ורנר פון סימנס (Werner von Siemens). פעולתה מבוססת של מתקן-הרמה הנקרא כננת, המונע על ידי מנוע חשמלי. לכננת יש תוף, שעליו כרוכים (מלופפים) הכבלים; בצדם האחד תלוי תא המעלית, ובצדם השני תלויה משקולת-נגד. הכננת מותקנת בראש פיר המעלית. בטיחותן ומהירותן של המעליות החשמליות שופרו במידה ניכרת על ידי פרנק ספרגו.
מעלית הידראולית.
מעלית הידראולית, היא מעלית הפועלת בעזרת לחץ שמן. המעלית ההידראולית הומצאה על ידי המהנדס הצרפתי אדו בשנת 1867. פעולתה של מעלית זו מבוססת על בוכנה גדולה המופעלת על ידי לחץ שמן, המעלה את תא המעלית לגובה. את המעלית ההידראולית אפשר עדיין לראות בבתים ישנים נושנים, או במוסכים, שם היא משמשת להרמת הרכב לשם סיכה ותיקונים. כמו כן מותקנות מעליות הידראוליות בבניינים, בעיקר בתוספת לבתים קיימים, על ידי חברות קטנות. כיום ישנן מספר חברות מצומצם אשר הפסיקו לייצר מעליות הידראולית כגון יצרנית המעליות הפינית KONE.
המעלית בימינו.
ישנן מעליות בהן מותקנת דלת אוטומטית. אם אדם נוגע בה בעודה נסגרת, היא נפתחת בצורה אוטומטית שוב. במעליות חדשניות יותר מצויה עין אלקטרונית, השולחת קרן אור לעבר פוטורזיסטור. אדם או חפץ כלשהו העוברים בפתח המעלית וקוטעים את קרן האור, יגרמו לדלתות להישאר פתוחות.
בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה, הומצאו שיפורים במספר אלמנטים שמונעים מגע יד אדם.
המעלית בהלכה.
לצורך שומרי שבת ישנן מעליות שבהן מנגנון מיוחד, המכונה "פיקוד שבת" הגורם להן לעצור אוטומטית בכל קומה וקומה כך שניתן להשתמש בהן ללא חילול שבת.
כמה פוסקים דנו בשאלה האם קיים איסור ייחוד בעליה של איש ואשה במעלית.
דיון הלכתי נוסף הוא לגבי חיוב המעלית במזוזה.
היטמן שם-קוד 47
ערבים ישראלים
לי באי
לִי בּאי, לִי בּוֹ או לִי טי פּוֹ (סינית: 李白; 701 – 762) היה משורר סיני שחי בימי שושלת טאנג ונחשב לאחד מגדולי השירה בכל הזמנים.
משירתו של לי באי נותרו כ־1100 שירים. היכרות המערב עם לי באי הגיעה דרך התרגומים החופשיים שעשה המשורר עזרא פאונד לתרגומים ליפנית של לי באי. בתרגום לגרמנית נתפרסמו כמה משיריו בזכות השיר על הארץ מאת מאהלר.