במהלך המשחק, הדמויות נתקלות במכונת זמן, השולחת אותם לכל מיני מקומות, ולמעשה מחלקת את המשחק לעולמות שונים:
בסוף כל שלב הגיבורים משוחחים אחד עם השני, בדרך כלל שיחה הומוריסטית. הם גם משוחחים בכל עת שהם מגיעים לעולם חדש. בנוסף, יש מספר דמויות איתן ניתן לדבר במספר מהשלבים.
למשחק יצא המשך בשם "The Lost Vikings 2" אשר לא שווק בארץ באופן רשמי עבור המחשב האישי. במשחק זה הוויקינגים נכלאו שוב על ידי טומאטור ובזמן הפסקת חשמל הם תקפו את הרובוט הסוהר וקיבלו שדרוגים ונוספו גם שתי דמויות נוספות: דרקון ואיש-זאב.
ראו גם.
כמה משחקי תפקידים נוספים
כריסטופר ווקן
כריסטופר ווקן (אנגלית: Christopher Walken; נולד ב־31 במרץ 1943) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. הוא זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט המלחמה "צייד הצבאים" בשנת 1978, ומאז קנה לו שם של שחקן אופי משובח האהוד על ידי המבקרים והקהל כאחד. בשנת 2002 קיבל מועמדות נוספת לפרס האוסקר על תפקידו בסרט "תפוס אותי אם תוכל". ווקן מופיע לרוב בתפקידי משנה בסרטי פשע ופעולה, בדרך כלל בתור הנבל או האנטי גיבור, והוא נחשב מבכירי השחקנים האמריקנים בדורו.
ביוגרפיה.
ווקן נולד בקווינס, ניו יורק בשם רונלד ווקן לאב ממוצא גרמני ולאם ילידת סקוטלנד. נקרא על שם השחקן רונלד קולמן.
קריירה.
החל את דרכו בתיאטרון כרקדן במחזות זמר בשנות השישים. לאחר מכן הפך לשחקן וכיכב במעל ל-100 הצגות תיאטרון ואף היה חלק מצוות השחקנים המקורי של ההצגה "אריה בחורף" (1966). מהתיאטרון הגיע לקולנוע, בו כיכב לראשונה ב-1969 בסרט זניח בשם "אני ואחי". סרטו המשמעותי הראשון היה בתפקיד משני בסרט הפשע של סידני לומט "תיקי אנדרסון" (1971), בו כיכב לצד שון קונרי.
ברזומה שלו רשומים מעל ל-100 סרטי קולנוע וטלוויזיה בהם השתתף, ביניהם "הרומן שלי עם אנני" (1977), "צייד הצבאים" (1978), עליו זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, "שערי החופש" (1980) שביים מייקל צ'ימינו, שהיה כישלון אדיר בקופות, "האזור המת" (1983) של דייוויד קרוננברג, "רצח בעיניים" (1985), סרט הג'יימס בונד ה-14, בו גילם את הנבל, "באטמן חוזר" (1992), "רומן על אמת" (1993), "ספרות זולה" (1994), "הנבואה" (1995), "סליפי הולו" (1999) ו"תפוס אותי אם תוכל" של סטיבן ספילברג, עליו קיבל ווקן מועמדות לפרס האוסקר.
ווקן הופיע בווידאו קליפ של מדונה "Bad Girl", כמו גם בווידאו קליפ של פטבוי סלים, "Weapon of Choice" משנת 2001, שביים ספייק ג'ונז. כמו כן כיכב בהצגה "השחף", מאת אנטון צ'כוב, בבימויו של מייק ניקולס, לצד מריל סטריפ, קווין קליין, פיליפ סימור הופמן ונטלי פורטמן, בין ה-24 ביולי - 26 באוגוסט 2001 בתיאטרון דלקורט שבסנטרל פארק, ניו יורק.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "מר תשע נשמות" לצידם של קווין ספייסי, ג'ניפר גארנר, ורובי אמל.
חיים אישיים.
ב-1963 החל במערכת יחסים עם ג'ורג'יאן ת'ון, אותה פגש לראשונה במהלך סיבוב הופעות של המחזמר סיפור הפרברים. השניים נישאו בינואר 1969 ואין להם ילדים. לדברי ווקן, עובדה זו היא אחת הסיבות להצלחתו כשחקן.
תימול
תימול (באנגלית: Thymol) הוא נגזרת מונו-טרפנית פנולית של צימן, C10H13OH, איזומרי עם קרבקרול . הוא מצוי בעיקר בשמן הקורנית והוא ממוצה כחומר גבישי לבן ריחני בעל כושר חיטוי גבוה. הוא מסיס בכהלים, בשומן ובשמן, ואך במידה מועטת במים.
השימוש בתימול נעשה בעיקר עבור תכונותיו האנטיספטיות, אנטיבקטריאליות ואנטי-פטרייתיות. משתמשים בו כחומר מחטא בשטיפות פה מסוימות, לריסון אקרית הוורואה בכוורות הדבורים, להשמדת נבגי פטריות בספרים בעלי נזקי עובש לפני כריכתם המחודשת, ועוד.
סלע (פירושונים)
אלפרד וצלר
אלפרד וצלר (בסלובקית: Alfréd Wetzler; 10 במאי 1918 - 8 בפברואר 1988), אשר מאוחר יותר כתב תחת השם יוסף לאניק, היה יהודי סלובקי ואחד מהמעטים עליהם ידוע כי הצליחו לברוח ממחנה הריכוז אושוויץ במהלך השואה.
וצלר ידוע בשל דו"ח שהוא וחברו הנמלט, רודולף ורבה, חיברו אודות המתרחש במחנה. הדו"ח, המכונה "דו"ח ורבה-וצלר" (לעיתים "דו"ח אושוויץ" שהיה חלק מ"הפרוטוקולים של אושוויץ"), מנה כ-32 עמודים, והיה המסמך המפורט הראשון אודות אושוויץ אשר הגיע לידי בעלות הברית והוכתר כאמין. וצלר נשלח למחנה בירקנאו בשנת 1942 וברח ממנו יחד עם ורבה ב-7 באפריל 1944. הוא כתב את קורותיו במחנה אושוויץ תחת השם יוסף לאניק. מסמך עובדתי זה כונה "אושוויץ, בית קברות לארבעה מיליון אנשים". מאוחר יותר כתב תיאור ספרותי בשם "מה טחו עיניו של דנטה מראות".
וצלר נפטר בסלובקיה בשנת 1988.
אורדור סור גלאן
אורי אברהמי
אורי אברהמי (נולד ב-23 באוקטובר 1949 בקריית חיים) הוא שחקן תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בקריית חיים להורים יוצאי בולגריה. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בבית הספר למשחק "בית צבי". במלחמת יום הכיפורים גויס ונפצע קשה כאשר הטנק שלו נפגע בחזית רמת הגולן. אברהמי סבל מכוויות בכל גופו ושכב חודשיים בבית החולים רמב"ם. כשהחלים השלים את לימודי המשחק (1974).
קריירה בתיאטרון.
בתיאטרון החאן שיחק בשנים 1973–1975 בהצגה משרתם של שני אדונים.
בתיאטרון הקאמרי שיחק בשנים 1975–1977, בהצגות: "ראש משוגע" ו"ילדי הירח".
בתיאטרון הבימה שיחק בהצגות: "בגדי המלך" לפי מחזהו של יעקב שבתאי, "כתר בראש" של יעקב שבתאי, "מבקר המדינה" לפי "רביזור" של גוגול, "טירונות", "סנג'ר", "ציד המכשפות", "ההולכים בחושך" על פי חנוך לוין, "כי בנו בחרת" של יוכי ברנדס, "החולה ההודי" מאת רשף לוי, "לבד בברלין" על פי הנס פאלאדה ו"קח את אבא שלך ולך לעזאזל" מאת רמי ורד.
בתיאטרון בית ליסין שיחק ב: "אחד משלנו", "נומה עמק".
בתיאטרון באר שבע: "מהומה רבה על לא מהומה" מחזהו של שייקספיר, "בית ספר למוקיונים", "אצבע אלוהים", "שם המשחק", "קומדיה של טעויות" מחזהו של שייקספיר, "דון ג'ואן".
בתיאטרון לילדים ונוער שיחק ב: "וסרמן" עיבוד לרומן של יורם קניוק, "שמריהו" ו"אהבה במצור" אותו גם ביים.
בתיאטרון קרוב שיחק בקומדיה "שד היער" של צ'כוב.
שיחק גם בהצגה "חופשה בפראג" ב"צוותא" ובתיאטרון גבעתיים.
בתיאטרון תמונע שיחק בהצגת היחיד, אשר אותה גם כתב: "ציפרלקס 20 מ"ג" (בשנים 2011-2012); וכן בהצגה "חופרים" שכתב, בבימוי אלדד זיו, יחד עם השחקנים אבי פניני ודני מוג'ה (מספטמבר 2012).
קריירה בקולנוע.
שיחק בסרטים רשימת שינדלר מ-1993 של סטיבן ספילברג, "עץ הדומים תפוס" מ-1994 על פי ספרה של גילה אלמגור ובבימויו של אלי כהן, בסרטים "המהפכה" מ-1995 ו"המהפכה 2" מ-1996 - שניהם בבימויו של רוברט מקארלי, "חובו של אהרון כהן" בבימויה של עמליה מרגולין מ-1999, "כפות רגליה" מ-1999 סרטו של חורחה גורביץ'. ב-2001 שיחק בסרט "אסקימו לימון 9 - החגיגה נמשכת" בבימויו של צבי שיסל, וכן שיחק ב-"אלנבי רומאנס" סרטם מ-2005 של יוני זיכהולץ וינאי גוז.
קריירה בטלוויזיה.
בטלוויזיה השתתף בשנות השבעים בסדרת תוכניות בטלוויזיה החינוכית בשם "סופרים מספרים" בהנחיית רוני תורן, והיה בעל פינה קבועה בתוכנית זהו זה! בשם "סערה בכוס תה" בין השנים 1984–1986 על עלילות פקידים במשרד ציבורי. ב"הבורר" גילם את עג'מי - עבריין זקן שעבר עבד אצל ברוך אסולין בוגד בו לטובת האחים קובלובה ושימש הקלף מיקוח בהפעלת קזינו.
חיים פרטיים.
היה נשוי לשחקנית תחיה דנון. לאחר מכן היה נשוי למחזאית סמדר אמיתי עד פטירתה, ולהם בת, הבמאית עידית אברהמי, ובן, יונתן.
יבגני שפובלוב
יבגני שפובלוב (ברוסית: Евгений Шаповалов; פברואר 1968 – 26 בפברואר 2022) היה זמר טנור ישראלי ממוצא בלארוסי, שר בסגנונות שונים – החל ממוזיקה קלאסית ובמיוחד אופרה, דרך מוזיקה פופולרית וכלה במוזיקה עממית.
ביוגרפיה.
יבגני שפובלוב נולד בברנוביץ' שבבלארוס, אז בברית המועצות. מגיל 7 היה סולן במקהלות. בגיל 17 הקים עם עוד שלושה חברים להקת רוק ופופ שנקראה "ספטמבר". לאחר כן, התגייס לצבא הרוסי ושירת בחיל הים בים הבלטי.
שפובלוב, שלא היה יהודי, הכיר את אשתו הראשונה בבלארוס שעלתה ב-1991 לארץ בגל העלייה בשנות ה-90, והזוג התגורר במושב מעלה גמלא שברמת הגולן. הופעתו הראשונה של שפובלוב בארץ הייתה במסגרת מועדון הזמר של שרהל'ה שרון בעמק הירדן. לאחר מכן התגרשו בני הזוג, ושפובלוב הכיר את אשתו השנייה. לזוג נולדו שתי בנות. לאחר 13 שנים ביחד, התגרש שפובלוב מאשתו השנייה.
ב-1993 החל שפובלוב ללמוד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב. באותה שנה הזמינה אותו להקת אתניקס להקליט איתה את השיר "ג'סיקה", ששולב באלבומה "אדם ונחש", והשיר הפך ללהיט גדול. ב-1995 השתתף במופע "שלושת הטנורים" עם גבי שדה ודודו פישר ובמאי 1999 התארח בקונצרט של גליקריה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנת 2001 יצא שפובלוב במופע משותף עם שלומית אהרון, שנקרא "דואט" וב-2003 יצא אלבום המופע דואט - בהופעה חיה. באותה שנה השתתף שפובלוב במופע של שירי מחזות זמר.
ב-2007, יצא שפובלוב במופע בשם "שלושת הטנורים" ביחד עם ודיסלאב גוראי ופליקס ליפשיץ. ב-2008 יצא במופע בשם "יבגני שפובלוב 60/40: המדינה חוגגת 60 ויבגני חוגג 40".
שפובלוב הוציא יותר מעשרה דיסקים.
שפובלוב היה גם חובב בישול מושבע, והוציא ספר בישול.
בשנת 2009 נמלט שפובלוב מישראל, לאחר ששקע בחובות כבדים. ועבר להתגורר בניו יורק. הוא השתתף בקונצרטים בצפון ובדרום אמריקה, קנדה ואירופה. כמו גם ברוסיה וברפובליקה של בלארוס. ברוסיה הוא הופיע על במות אולמות הקונצרטים היוקרתיים ביותר, כולל ארמון הקרמלין ובאצטדיון לוז'ניקי (שניהם במוסקבה).
שפובלוב נפטר ב-26 בפברואר 2022 מאירוע לבבי.