על פי מסורת מקומית, שמה הנוכחי של העיר מקורו בביטוי (אמרה) לטינית) - "septem nihil" ('שבע פעמים שום דבר"). מסורת זו משייכת את הביטוי להתנגדותה של העיר המורית לתקיפה נוצרית, שנלכדה לכאורה רק לאחר שבע מצורים - בשנים האחרונות של הרקונקיסטה. בשנת 1407, הנוצרים צרו על העיר, בלי הצלחה. העיר נכבשה לבסוף בשנת 1484 כאשר כוחות נוצרים גירשו את המוסלמים המורים. תוך שימוש בארטילריה המבוססת על אבק שרפה, הנוצרים הצליחו להחריב את המצודה המוסלמית, ולכבוש אותה לאחר חמישה-עשר יום.
השם המלא הנוכחי של העיר, מקורו מהמאה ה-15. משמעות המילה "בודגאס" היא מחסני יין. המתיישבים הנוצרים, אשר הגיעו לעיר לאחר כיבושה, המשיכו לגדל את מטעי הזיתים והשקדים שגידלו התושבים המוסלמיים, אולם החלו גם לגדל גפני יין (אשר המוסלמים לא גידלו). המילה "מחסנים" מתייחסת למחסנים עבור היין המיוצר בעיר.
רבי חנינא בן פזי
רבי חנינא בן פזי היה אמורא ארצישראלי בדור השלישי או הרביעי. נקרא גם רבי חנין או רבי חנן.
מוזכר בעיקר במדרשים, ופעם אחת בתלמוד ירושלמי, בשם "רבי חנניה. בתלמוד הבבלי הוא אינו מוזכר כלל. לפי גרסאות מסוימות נזכר פעם נוספת ב.
דרשותיו.
במדרש חלקו רבי חנינא בן פזי ורב הונא בר קפרא בשאלה כיצד ידע אברהם באיזה איבר בגוף עליו לבצע את ברית המילה. רב הונא טען שאברהם אבינו למד בגזירה שווה היכן צריכה להתבצע המילה. אך רבי חנינא טען כנגדו, שלא ייתכן שאברהם אבינו ידע , אלא .
דרשה אחרת שלו, לומדת מהפסוק . מימרא זו הובאה בקשר להפיכת סדום ועמורה באמצעות השלכת אש וגפרית מן השמים, בתור הדעה החולקת על דעת רבי חנינא, שאמר ש"אין דבר רע יורד מלמעלה".
במדרש המציין את ההבדל בין בנות לוט שהתעברו מאביהם בלידה הראשונה לבין ארבע האמהות שנשארו עקרות שנים רבות, נתן לכך רבי חנינא בן פזי משל: . בנות לוט שהם כקוצים לעומת ארבע האמהות, התעברו מיד כשבאו על אביהן. לעומת זאת, האמהות שרה, רבקה, ורחל שהם חשובות כחיטים - נפקדו לאחר שנים רבות.
הוא למד שה, מבקשתה של רחל (). מכך שלא ביקשה "בנים אחרים", למד רבי חנינא שהיא ידעה שעתיד להיוולד ליעקב בן אחד נוסף בלבד, וביקשה שהוא ייוולד ממנה.
הוא גם הסביר מדוע בחר הקב"ה דווקא את אהליאב בן אחיסמך כשותפו של בצלאל בן אורי לבניית המשכן וכליו, על רקע היות בצלאל משבט יהודה, אשר נחשב לשבט החשוב, נושא דגל המלכוּת:
בחירתו של בצלאל כשותף של אהליאב, היא הצהרה על שוויון השבטים בפני ה' - עבודתו של אהליאב משבט דן (שנחשב לשבט לא דומיננטי בתחום ההנהגה) היא כעבודתו של בצלאל, ושניהם נבחרו לבנות יחד את המשכן לשכִינה.
סורת א-שעראא
סורת א-שעראא (בערבית: سورة الشعراء) היא הסורה ה-26 בקוראן. הסורה מונה 227 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 224.
תוכן הסורה.
נושאים.
סורה זו עוסקת בנושאים שלהלן:
סיפורי הנביאים.
סורה זו מגוללת קטעים מסיפורם של חלק מהנביאים בהם מאמינים המוסלמים:
אלברט ברלסון
אלברט סידני ברלסון (באנגלית: Albert Sidney Burleson; 7 ביוני 1863 - 24 בנובמבר 1937) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נודע כמי שהשיג את תמיכת עמיתיו לקבינט להנהגת ההפרדה הגזעית במחלקת הדואר של ארצות הברית, מהלך שהנשיא וודרו וילסון אימץ בסוכנויות פדרליות אחרות.
ראשית חייו.
אלברט ברלסון נולד בסן מרקוס שבטקסס למשפחת חוואים דרומית עשירה. אביו, אדוארד ברלסון הבן, היה קצין בצבא הקונפדרציה. סבו, אדוארד ברסלון האב, היה מדינאי ברפובליקת טקסס ובראשית ימיה של מדינת טקסס. בראשית הקריירה שלו ייצג אלברט ברלסון את טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא היה פעיל בקידום החקלאות.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
ב-1913 מונה ברלסון על ידי הנשיא וודרו וילסון כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. לזכותו ניתן לזקוף את העובדה שהוא יזם את קידומם של שירותי החבילות ודואר האוויר והרחיב את שירותי הדואר באזורים הכפריים. עם זאת, ברלסון היה אחד הפוליטיקאים הריאקציונרים ביותר שכיהנו כמנהל הכללי של הדואר. את גישתו זו הוא המחיש באופנים שהשפיעו לרעה על שירות הדואר הלאומי בפרט ועל מערכת השירות האזרחי הממשלתי בכלל. תקופת כהונתו בתפקיד נחשבת לאחת הגרועות בהיסטוריה של שירות הדואר.
בישיבת הקבינט שהתקיימה ב-11 באפריל 1913, חודש בלבד לאחר שהחלה תקופת נשיאותו הראשונה של וילסון, הציע ברלסון ש"הממשל החדש ידאג להפרדה גזעית בשירות הרכבות של הדואר", הצעה שהתקבלה על ידי הנשיא וילסון. ברלסון וחברי קבינט אחרים המליצו גם על הפרדה גזעית במקומות העבודה בממשל הפדרלי בכלל, הצעה שגם היא התקבלה על ידי הנשיא, ובמסגרתה בוצעה הפרדה בחדרי האוכל ובחדרי השירותים, ובכמה מקרים, גם בחללי העבודה עצמם. מאז תקופת השיקום, הייתה אווירה של אינטגרציה והאפרו-אמריקאים שירתו במסירות במספר רב של משרות בשירות האזרחי וכיהנו במספר משרות פוליטיות ממונות. הנשיא וילסון הנהיג אפליה גזעית בהעסקת עובדים, וערער את יסודותיה של המסירות בשירות הציבורי כאשר דרש לקבל את תמונותיהם של המועמדים למשרות. שחורים רבים הועברו לתפקידים בעלי מדרג נמוך וקבלתם לעבודה סורבה.
ברלסון הנהיג את ההפרדה הגזעית בקרב עובדי הדואר ופיטר עובדים שחורים בדרום. הוא גם מתח ביקורת על איגודי העובדים על שדחפו את עובדי הדואר לשבות.
בחוגי ההנהגה העסקית זעמו על חוסר היעילות ועל החד-צדדיות הכמעט רודנית בשליטה של הממשלה במערכות התקשורת. זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו ב-1913, עורר ברלסון גלי מחאה, במיוחד מצדם של העיתונים היומיים הגדולים, כאשר הכריז שהוא יאכוף את החוק שדרש שהעיתונים ידפיסו, בין השאר, תצהיר על היקף תפוצתם בקרב קוראים בתשלום, חוק שקודמו בתפקיד השהה עד שהוא יאושר מבחינה חוקתית. בית המשפט העליון של ארצות הברית מנע ממנו לעשות כן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באירופה, הוציא ברלסון ב-1915 הוראה לחסימת דברי דואר מהארצות הנלחמות. לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמה, אכף ברלסון במרץ את חוק הריגול , שהורה למנהלי הדואר המקומיים לשלוח לו כל חומר בלתי חוקי או חשוד שעבר דרכם. הפצתם בדואר של העלונים הראדיקלים העיקריים, כמו אמא אדמה של אמה גולדמן ו"ההמונים" של מקס איסטמן, הואטה באופן משמעותי ולעיתים קרובות, עלונים כאלו לא חולקו כלל. ברלסון אסר על שליחה בדואר של דברי דואר שבהם הובעה התנגדות למלחמה. צעדים אלו הובילו למחאה מצד העיתונות. החל מיוני 1918 ועד יולי 1919 הפעילה מחלקת הדואר את מערכות הטלפון והטלגרף הלאומיות, סידור שברלסון דחף לקידומו כבר ב-1913.
לאחר המלחמה המשיך ברלסון לדחוף לתהליך הלאמה קבוע של מערכת שירותי הטלפון והטלגרף. הוא היה מודע לכך שהקונגרס יפגין דעות עוינות כלפי הרעיון והוא פיקח על החזרתן של תשתיות התקשורת לבעליהם הקודמים. הוא הנהיג "מערכת אזורים", על פיה חויבו דברי דואר מדרגה השנייה על פי המרחק. ברלסון סיים את כהונתו כמנהל הכללי של הדואר עם תום נשיאותו של וילסון ב-1921.
שנותיו האחרונות.
ב-1919 מונה ברלסון כיושב הראש של "מנהל הטלגרף והטלפון של ארצות הברית" (United States Telegraph and Telephone Administration). ב-1920 הוא היה ליושב ראש המשלחת של ארצות הברית לוועידת התקשורת הקווית הבינלאומית (International Wire Communication Conference).
אלברט ברלסון נפטר כתוצאה מהתקף לב בסן מרקוס, ב-24 בנובמבר 1937. הוא נטמן בבית הקברות אוקווד שבאוסטין.
מלקולם יאנג
מלקולם מיטשל יאנג (באנגלית: Malcolm Mitchell Young; 6 בינואר 1953 – 18 בנובמבר 2017) היה גיטריסט רוק אוסטרלי ממוצא סקוטי שייסד את להקת AC/DC יחד עם אחיו אנגוס.
ביוגרפיה.
מלקולם יאנג נולד בגלאזגו, סקוטלנד לוויליאם ומרגרט יאנג ובשנת 1963 עקר עם משפחתו העניפה לסידני, אוסטרליה.
בשנת 1973 הקים יאנג יחד עם אנגוס אחיו את להקת AC/DC. יאנג כתב, הלחין ועיבד AC/DC בשנים 1973 – 2008 15 אלבומי אולפן וביניהם האלבומים המצליחים Highway to Hell ו Back in Black. בשנת 2003 הונצח יאנג עם להקת AC/DC בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בשנת 2014 הודיעה הלהקה כי מלקולם לקח פסק זמן מפעילות בלהקה על מנת לקבל טיפול רפואי למחלת השיטיון ממנה סבל, ומאוחר יותר פורסם כי פרש סופית. יאנג הלך לעולמו כתוצאה מסיבוכי המחלה ב-18 בנובמבר 2017.
ב-13 באוקטובר 2020 פרסמה הלהקה וידאו ובו הודיעו שהאלבום "Power Up" שיצא לאור ב-13 בנובמבר 2020 מוקדש לזכרו.
דירק יאן דה חיר
דירק יאן דה חיר (בהולנדית: Dirk Jan de Geer; 14 בדצמבר 1870 – 28 בנובמבר 1960) היה מדינאי ופוליטיקאי אשר כיהן כראש ממשלת הולנד בשתי קדנציות, השנייה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא שימש בתפקידו עד ל, במסגרתה הקרב על הולנד הביא לכיבוש ארצות השפלה בידי גרמניה הנאצית ולארגון מחדש של ארצות השפלה לתוך קומיסריון הרייך ארצות השפלה.
ביוגרפיה.
דירק היה בן בית האצולה דה חיר, יליד חרונינגן. לאחר שקיבל את הדוקטורט במשפטים בשנת 1895, עבד כעיתונאי ופעל כחבר מועצת העיר ברוטרדם (1901–1907).
הוא כיהן כחבר במפלגת האיחוד הנוצרי ההיסטורי בפרלמנט של הולנד (1907–1921, 1933–1939), שר האוצר (1921–1923, 1929–1933, 1939–1940), ושר הפנים (1925–1926). הוא המשיך את כהונתו השנייה כראש ממשלת הולנד של הממשלה ההולנדית הגולה בלונדון לאחר המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במסגרתה התרחש הקרב על הולנד בו הולנד נכבשה בידי הוורמאכט, צבא גרמניה הנאצית.