סולמית יקרה (שם מדעי: Epitonium scalare) הוא מין של חילזון ימי טורף בסוג סולמית (אפיטוניום) שבמשפחת Epitoniidae (סולמיים, אפיטוניים) בענף חלזונות עילאיים. השם העממי האנגלי של החילזון, "Precious Wentletrap" (״קונכיית מדרגות ספירליות יקרה"), נובע מהצורה הייחודית של הקונכייה שלו - קונכייה מגדלית סלילית שלאורכה שורת טבעות או צלעות מעגליות העוטפות את פיתולי הקונכייה. בשל יופייה ונדירותה הפכה קונכייה זו למבוקשת ויקרה מאוד, ולכן הקידומת Precious - יקר.
חילזון זה נפוץ באזור האוקיינוס ההודי ומערב האוקיינוס השקט, בעיקר בים סוף (הים האדום), חופי מדגסקר ודרום אפריקה וסביב האיים של פיג'י ויפן. החילזון לא נצפה עד כה בחופי ישראל, אולם קיימים בהם מינים אחרים בני הסוג סולמית, כגון סולמית סתומה "Epitonium lamellosum", הדומים לו באופן כללי.
הסולמית שייך לענף חלזונות עילאיים, אך יש מחלוקת האם לשייכו לענף הבן Sorbeoconcha או לענף הבן Hypsogastropoda.
הקונכייה.
הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה במיוחד, והיא אחת הגדולות במשפחת הסולמיים, שמכונים גם Wentletraps. גודלה נע בין 25 ל-72 מילימטר, כך שהקונכיות הגדולות יכולות להגיע למעל 7 סנטימטר באורך. צבע הקונכייה הוא לבן עד קרם בהיר. צורתה מגדלית סלילית ופיתוליה תפוחים ועגולים, ואינם חופפים. לפרט בוגר יש בדרך כלל 6–9 פיתולים. לאורך ציר הפיתול משובצות במרווחים אחידים טבעות לבנות (מעין צלעות מעגליות) העוטפות את פיתולי הקונכייה ומחזקות אותה. צלעות טבעתיות אלה מאפיינים את המשפחה והעניקו לה את שמה העממי: ונטלטרפ - Wentletrap, בהולנדית: wendeltreppe, שפירושו "מדרגות לולייניות" או "מדרגות ספירליות". גם השם העברי "סולמית" מקורו בטבעות אלה המזכירות שלבים של סולם ספירלי המתפתל לאורך הקונכייה.
אורח חיים.
הסולמית חייה על קרקעיות חול וטין בתוך הים, תזוזתה מועטה מאוד ומלבד גיחות תקופתיות לאכילה ורבייה, רוב הזמן היא מחופרת בסמוך לטרף שלה - בעלי חיים ישיבים (כלומר, כאלה הקבועים במקומם), בעיקר בני מערכת הצורבים (אלמוגים ושושנות-ים).
תזונה.
רוב מיני הסולמית מתמחים בטריפת שושנות-ים ומנהלים איתן יחסים של טפילות חיצונית. הם מתחפרים לידן ופעם בכמה זמן יוצאים ממחבואם וניזונים מהן. הסולמית שולפת חדק ארוך מאוד (אורכו מגיע לעיתים לפי 4 מאורך הקונכייה), מפרישה חומרים משתקים ומרדימים, ובעזרת המשננת חותכת זרוע משושנת-הים ובולעת אותה וכן תולשת בשר מגוף שושנת-הים ואוכלת אותו. הסולמית מקפידה לא להרוג את שושנת-הים שממנה היא ניזונה (הפונדקאית) אלא רק לפצוע אותה על מנת שתוכל לאכול ממנה שוב ושוב.
מינים שונים של סולמית ניזונים גם מחלקים אחרים בשושנת-הים. יש מינים של סולמית שמתמחים באכילת שושנת-ים ממין מסוים וביניהם לבין שושנות-הים מתנהל מרוץ חימוש כימי, שכן הסולמיות מפתחות חסינות לתאים הצורבים של שושנות-הים.
רבייה.
אצל הסולמית קיימת דו-מיניות עוקבת: היא מתחילה את חייה כזכר וכשהיא גדלה ומתבגרת היא הופכת לנקבה. הנקבות גדולות פי 3 מהזכרים. לא ברור עדיין כיצד הזכר מפרה את הנקבה, אך אחרי שהיא הופרתה, הנקבה מטילה כ-100 כמוסות בלילה בסמוך לפונדקאית. כל כמוסה מכילה כ-250 ביצים מוקפות בחלמון. מן הביצים בוקעים וליגרים זעירים שחיים במשך כחודש בפלנקטון, ואז שוקעים לקרקעית ומתגלגלים לגרסה קטנה של הצורה הבוגרת. הם גדלים מהר בתחילת חייהם ולא מפסיקים לגדול עד יום מותם.
בית הודו המזרחית
אפיטוניום סקלר
טרזן וג'יין
טרזן וג'יין הן שתי הדמויות הראשיות בסיפורי טרזן.
טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס
מנדל כהן
מנחם מנדל כהן (1895 - כ"ב באב תש"ל, 24 באוגוסט 1970) היה נגר ירושלמי ידוע, ראש ארגון האומנים ובעלי המלאכה. אחיו הצעיר, אברהם כהן, היה איש מערכת הביטחון ודיפלומט.
קורות חיים.
ראשית חייו.
כהן נולד בירושלים להוריו דוד ורוחה כהן (לבית אברהם יצחק לוי ממזכרת בתיה). הוא למד בתלמוד התורה של ישיבת עץ חיים (שפעל באותה תקופה בחצר החורבה ולאחר מכן בבית הספר למל. מאוחר יותר למד בבית המדרש למורים בירושלים, בתקופה זו למד גרמנית וצרפתית והתקרב לתרבות החילונית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס כהן לצבא העות'מאני ושירת כמתורגמן במפקדת הצבא בבאר שבע. בתום המלחמה החל לעסוק בהוראה, בעיקר בתחום המלאכה.
פעילותו כנגר.
לאחר שנות הוראה החליט כהן להתפרנס מנגרות, מקצוע בו עסקו אביו וסבו. הוא הקים נגריה גדולה בירושלים ופעל גם בתחומים שונים המשיקים לעבודה זו.
נגרייתו של מנדל כהן - "החרש", הייתה הגדולה והמפורסמת שבין הנגריות בירושלים. ראשית פעולתה הייתה בשכונת "נחלת שבעה", בעורף בתי פיינגולד ולפני מלחמת העצמאות עברה לשכונת תל ארזה. נגרייה זו ביצעה עבודות נגרות במבני ציבור חשובים בירושלים ובהם ארמון הנציב, מוזיאון רוקפלר, בניין ימק"א ובית הדואר המרכזי.
החל משנת 1937, בעקבות פגישה עם המלך עבדאללה הראשון בבית הנציב העליון ארתור ווקופ, עבד כהן במשך עשר שנים בחצרו של המלך בעבר הירדן. עבודתו החלה מבניית רצפת פרקט בארמון המלך בעמאן והמשיכה במערכת יחסים ארוכה במסגרתה בנה, שיפץ וריהט ארמונות ברחבי עבר הירדן. בתקופה זו הצטרף אליו גם אחיו הקטן - אברהם. על תקופה זו ועל מערכת יחסיו עם עבדאללה וחצרו, כתב כהן ספר בשם: "בחצר המלך עבדאללה" (ראו ב"לקריאה נוספת").
מומחיותו הגדולה של כהן הייתה בעבודות בעצי זית ובעיקר במלאכת שיבוץ של פיסות עץ קטנות.
אחת מעבודותיו הגדולות בעצי זית היא ריהוט בית הכנסת "בית הכנסת אוהבי ציון" בירושלים, במיוחד ארון הקודש שעיצב האמן זאב רבן ושכהן בנה מתשליבים של פיסות עץ זית.
פעילות ציבורית.
בנוסף לעבודתו כנגר אומן היה כהן פעיל ציבור בתחומים הקשורים לעבודתו. הוא היה ממייסדי הירחון המקצועי "הנגר", שנועד לעוסקים בחרושת העץ והמקצועות הקרובים אליה, היה ממקימי 'קופת מלווה וחסכון ופעל בארגון בעלי המלאכה בירושלים. כמו כן, עסק בחידוש מילים ומונחים עבריים בתחום חרושת העץ.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ז'ואקים ברוגה
ז'ואקים ברוגה אי ארס (בקטלאנית: Joaquim Brugué i Heras, נקרא לעיתים בשם הספרדי "חואקין" (Joaquín); 18 ביולי 1931; באניולס שבספרד - 5 באוקטובר 2001; ברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בשנות ה-50 של המאה ה-20 במדי ברצלונה בעמדת הבלם.
קריירה.
ברוגה נולד וגדל בעיירה באניולס, שבקרבת ז'ירונה שבקטלוניה. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצה של העיירה, באניולס. ב-1949 הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד. כעבור שנה הועבר למשך שנה לאספנייה אינדוסטריאל, ששימשה הלכה למעשה קבוצת מילואים לברצלונה. כעבור שנה שב לקבוצה, והוא זכה למעט הזדמנויות בשנותיו הראשונות בברצלונה. את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ערך ב-9 בדצמבר 1951, בניצחון 2 - 0 אצל לאס פאלמס. כעבור שבוע הופיע פעם נוספת ואחרונה לעונה זו, וברצלונה זכתה בסיום העונה, עונת 1951/1952, בדאבל - זכייה באליפות ובגביע. בעונה הבאה שותף ב-6 משחקי ליגה ובשני משחקים בגביע, וברצלונה השלימה זכייה שנייה ברציפות בדאבל. בעונת 1953/1954 שיחק לסירוגין בברצלונה ובליגה השנייה במדי אספנייה אינדוסטריאל כמושאל, על מנת לצבור דקות משחק.
בעונת 1954/1955, כאשר גוסטאו ביוסקה סבל מפציעה חמורה, תפס ברוגה את מקומו במרכז ההגנה של ברצלונה. במהלך עונה זו ערך 26 הופעות בליגה, וקבוצתו סיימה במקום השני. בתחילת העונה הבאה המשיך לשחק בהרכב הקבוצה, אך כשביוסקה החלים, ברוגה מיעט לשחק. את שערו הראשון והיחיד בליגה הספרדית הבקיע ברוגה ב-1 בינואר 1956, אז ניצחה ברצלונה את אספניול, יריבתה העירונית, בתוצאה 3 - 0. בעונת 1955/1956, עם דומנק בלמניה כמאמן, שב ברוגה למלא תפקיד משמעותי בהרכב הקבוצה. ב-23 בספטמבר, בניצחון 7 - 3 על אתלטיקו מדריד, הבקיע ברוגה שער עצמי לרשת קבוצתו. בסך הכול הופיע ב-24 משחקי ליגה בעונה זו, אך ברצלונה הגיעה למקום השלישי בלבד. בסיום העונה זכה עם ברצלונה בגביע הספרדי, כשברוגה אף פותח במשחק הגמר ב-16 ביוני 1957 בו גברה ברצלונה על אספניול בתוצאה 1 - 0.
בעונה הבאה פתח ברוגה ב-11 משחקי ליגה בלבד. לקראת סוף העונה הוחלף בלמניה בהלניו הררה. עמו זכתה הקבוצה בגביע ערי הירידים הודות לכך שגברה על לונדון XI בתוצאה המצטברת 8-2, כשברוגה פותח בגומלין שהסתיים בניצחון 6 - 0. לאחר מכן השתתף ב-5 משחקים בגביע, אך ברצלונה הודחה על ידי אתלטיק בילבאו בחצי הגמר. במשחק נגד סביליה ב-1958 נפצע באופן חמור, פציעה שסימנה את סוף הקריירה שלו. כעבור מעל לשנה, הוא שיחק בעוד שני משחקים, והוא פרש מכדורגל, בהיותו בן 28 בלבד. בסך הכול, הן במסגרות רשמיות ובן במשחקי ידידות, הופיע ברוגה 140 פעמים במדי ברצלונה, בהן הבקיע 7 שערים.
בנוסף להיותו שחקן ברצלונה, ערך ברוגה הופעה בודדת במדי נבחרת קטלוניה, הנבחרת הלא רשמית של חבל הארץ, ב-1958.
חואקין ברוגה
העידן האלקטרו-חלש