תומאס סילוורפיש, נשיא גילדת האלכימאים, מקבל השראה לגבי המקום המושלם להפקת הסרטים - "מקום נאה, מוצף שמש, שאיש אינו מגיע אליו. אין שם כלום חוץ מיער עתיק וסחוף רוח, מקדש וכמה דיונות". מקום זה נקרא "הולי-ווד", בה תוך זמן קצר מתפתח משהו דמוי עיר, עם צריפים הבנויים כקופסאות, עם חזית מפוארת ומקושטת המורכבת למעשה מלוח עץ ענקי, שם מתפצלים האלכימאים לקבוצות, ועוסקים בהפקת סרטים. אנשים, ננסים, טרולים ויצורים אחרים מוצאים עצמם נמשכים לעבר העיר, שואפים להצטרף לתעשיית הסרטים, ומוכנים לעבוד בכל עבודה עד שיגלו אותם. ביניהם מגיע גם ויקטור טוגלבנד, סטודנט לכישוף, שדודו הוריש לו סכום כסף נכבד כדי שיוכל ללמוד - דבר שעודד את ויקטור להמשיך כסטודנט ככל שיוכל, עד שהציל את סילוורפיש משוד וראה סרט שכמו הפנט אותו. בהגיעו להולי-ווד, מתגנב ויקטור לאולפן של סילוורפיש, ולאחר מבחן בד מצטרף לתעשיית הקולנוע, שם הוא מרגיש שמצא את ייעודו, או ליתר דיוק - ייעודו מצא אותו. הוא אף מגלה שתעשיית הסרטים היא תעשייה של אשליות - מרבית המפלצות הם למעשה טרולים מחופשים, הצילומים אינם נעשים ברצף, ובלילה גוזרים הידיתנים את סרטי הצילום ועורכים אותם לפי הסדר, והשאיפה הגדולה היא למצוא דרך להוסיף קול לתמונה.
הרעיון הפרוע, המשנה את המציאות סביבו, משפיע גם על בעלי חיים, ביניהם חתול, עכבר, ברווז, וארנב, שהחלו לפתע לדבר, וכמו כן גם כלב קטן ומדובלל שגילה שהתפתחה אצלו הבנה אנושית, יחד עם רצון להגיע להולי-ווד, והוא נחוש להבין למה, ואף מתחבר עם ויקטור.
דיבלר שוחט־גרוני־במו־ידי, סוחר ממולח שמוכר בין השאר מוצרי מזון שאינם ראויים למאכל, נשאב בקסמו של הראי-נוע, ורוכב לעבר הולי-ווד, עם חזון להפיק סרטים עלילתיים, עם אהבה, תככים, מלחמות ואלף פילים, ולשלב פרסומות ככל האפשר. בהגיעו להולי-ווד הוא משתלט על האולפן של סילוורפיש, והם מתחילים להפיק סרטים בני מספר דקות, אותם מפיץ דיבלר באנק-מורפורק בסיוע כרזות מלהיבות, וצופים רבים מגיעים לצפות בהם, חלקם שוב ושוב. בין הצופים נמצא הספרן של אוניברסיטת הנסתר, הנחוש לגלות את סודה של העיר.
כשהאנשים מאמינים למה שהם רואים, ובעולם הדיסק האלים עצמם קיימים כיוון שהאנשים מאמינים בהם - ככל שאנשים רבים יותר מאמינים באשליה, הדברים המציאותיים הופכים ללא מציאותיים. וכיוון שהשכבה המגינה של המציאות אינה אחידה, וישנם מקומות בהם היא דקה יותר - דבר המאפשר לחולל קסמים - אבל הצטברות של כוח קסם במקום אחד, עלולה ליצור חור, ומעבר לגבולות הקיום שוכנים רעיונות פראיים, ניצוצות השראה ודברים רבים נוספים, המנסים להטריף את האנשים.
1958 בקולנוע
זרזיר ים המלח
45 (מספר)
45 (במילים בלשון זכר: ארבעים וחמשה; בלשון נקבה: ארבעים וחמש) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 44 ולפני 46.
בתנ"ך.
המספר 45 מוזכר בתנ"ך כאשר אברהם מבקש מה' לרחם על סדום אם יימצאו בה 45 צדיקים.
קמדן (ניו ג'רזי)
קמדן (באנגלית: Camden) היא עיר המשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז קמדן שנמצא בניו ג'רזי, ארצות הברית. העיר יושבת על גדת נהר הדלאוור, וממוקמת מול פילדלפיה. מספר התושבים בשנת 2009 נאמד ב-78,790.
אוניית צי ארצות הברית ניו ג'רזי עוגנת על גדת הנהר ומהווה את אחת מהאטרקציות המרכזיות בעיר.
בשנת 2004 זכתה העיר בתואר המפוקפק "העיר המסוכנת ביותר בארצות הברית". על פי סקר של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, יותר מ-44% מתושבי קמדן חיים חיי עוני. זהו אחוז העניים הגבוה ביותר בעיר בארצות הברית.
בין התושבים המפורסמים של העיר היה המשורר והומניסט האמריקאי וולט ויטמן, שחי בעיר את שנותיו האחרונות ואף נטמן באחד מבתי הקברות שלה.
שחיתות פוליטית.
לאורך השנים, שלושה ראשי עיריית קמדן הורשעו בשחיתות: אנג'לו הריצ'טי (Angelo Errichetti), ארנולד ובסטר (Arnold Webster) ומילטון מילן (Milton Milan). ב-1981, הורשע הריצ'טי ביחד עם עוד שלושה אחרים בקבלת שוחד בסך 50,000 דולר מסוכנים חשאיים של ה-FBI בתמורה לסיוע לשייח' ערבי פיקטיבי להיכנס לארצות הברית. תחבולת ה-FBI בה נתפס הריצ'טי הייתה חלק ממבצע Abscam. ב-1999, ובסטר, שהיה בעברו המפקח על בתי הספר הציבוריים של עיריית קמדן, הודה באשמה כי לאחר שהתמנה לראש העיר העביר לעצמו 20,000 דולר מכספים שיועדו לבתי הספר. ב-2000, נגזר דינו של מילן ליותר מ-6 שנות מאסר על קבלת שוחד משותפים של בוס המאפיה ראלף נטלה (Ralph Natale), בקשת שוחד ושיפוצי בתים בחינם מספקים של העיר, מעילה בכספי קמפיין בחירות, והלבנת כספי סחר בסמים.
יין שרי
אלביס, רוזנטל והאישה המיסתורית
התזמורת הסימפונית של גוטנבורג
האליקרנאסוס
ניסירוס
ניסירוס (ביוונית: Νίσυρος) הוא אי יווני הנמצא בים האגאי ומהווה חלק מקבוצת האיים הדודקאנסיים. בימי קדם קראו לאי בשם פורפיריס.
גודל האי הוא 41,6 קילומטרים רבועים ובמרכזו נמצא לוע של הר געש פעיל. ההתפרצות האחרונה התרחשה בשנת 1888.
נכון ל-2011, מספר התושבים באי היה 1,008 נפשות.
לפי המיתולוגיה היוונית האי נוצר כאשר פוסידון חתך חלק מהאי קוס והטיל אותו בטיטן פוליווטיס, כדי למנוע את הימלטותו.
פורפיריס
הוקאידו
הוקאידו (ביפנית: 北海道, ברומאג'י: Hokkaidō) הוא האי השני בגודלו ביפן (אחרי הונשו) וה-21 בגודלו בעולם. כל האי מהווה חבל ארץ אחד ובו מחוז בודד והוא המחוז המרכזי והגדול ביותר של יפן. מצר צוגרו מפריד בין האי להונשו. מתחת למצר עוברת מנהרת סייקן, שאורכה 53.85 ק"מ והיא מנהרת הרכבת השנייה הארוכה ביותר בעולם לאחר מנהרת בסיס הגוטהארד. העיר הגדולה באי היא סאפורו, והיא משמשת גם כבירת המחוז.
האי נמצא בקצה הצפוני של יפן, ליד רוסיה, והוא מוקף על ידי האוקיינוס השקט, ים יפן וים אוחוצק. מרכזו של האי כולל מספר רכסי הרים וכן מישורים געשיים. האי פעיל מבחינה סייסמית, ורעידות אדמה פוקדות אותו תדיר. שטחו של האי 83,452.47 קמ"ר, קרוב לשטחה של אוסטריה. אוכלוסייתו מונה 5,702,131 תושבים (נכון ל-2003).
ב-25 בספטמבר 2003 פגעה באזור רעידת אדמה קטלנית בעוצמה 8 בסולם ריכטר.
בית שלום עליכם
בית שלום עליכם הוא מרכז לתרבות היידיש שהוקם בתל אביב בשנת 1966, ונקרא על שמו של הסופר היידי הנודע שלום עליכם.
המרכז עורך הרצאות ושיעורים בנושא שפת יידיש ותרבותה, ומקצה מדי שנה מלגות לחוקרים ומלומדים העוסקים ביידיש. במקום אולמי הרצאות, ספרייה, ארכיון של שלום עליכם, חדר העבודה של שלום עליכם, חדרי עיון ואולם תערוכות. כתב העת "דווקא" יוצא לאור בידי בית שלום עליכם.
הקמת הבית.
בשנת 1961 נוסד בניו יורק, על ידי ועד הפועלים היהודי ביוזמתו של יצחק דב ברקוביץ חתנו של שלום עליכם, ועד ציבורי להקמת בית שלום עליכם בתל אביב. הוועד הציב לעצמו יעד לאסוף 100,000 דולר לצורך בניית הבית וקיווה לכספים נוספים שישמשו כקרן לתחזוקה שוטפת של הבית. עיריית תל אביב-יפו הבטיחה להקצות מגרש לצורך בניית הבית. הוועד הציבורי ביקש מגרש בקריית מאיר, בסמוך לבית סוקולוב, בית טשרניחובסקי ובית ציוני אמריקה שהיוו את המרכז התרבותי של תל אביב, אולם בסופו של דבר הבית נבנה מעט מזרחה משם במרכז התרבותי החדש. בהמשך הוקמו בינו ובין קריית מאיר מוזיאון תל אביב לאמנות, ספריית בית אריאלה והמשכן לאמנויות הבמה.
אבן הפינה לבית שלום עליכם הונחה ב-27 באפריל 1964 והבנייה החלה כמה חודשים מאוחר יותר. בניית הבית הושלמה באפריל 1966 וחנוכת הבית התקיימה ב-15 במאי 1966 בנוכחות נשיא המדינה זלמן שזר לכבוד האירוע סללה עיריית תל אביב את הרחוב שעל ידו הוקם הבית, לימים רחוב ברקוביץ. בשנותיו הראשונות הבניין היה בשימוש אך מעט, דבר שגרר ביקורת על ההשקעה הציבורית הרבה בבניית המבנה ובתחזוקתו.
את הבניין הנמצא ברחוב ברקוביץ' תכנן האדריכל אוריאל כהנא, שהיה נשוי לנכדתו של שלום עליכם.
פרס בית שלום עליכם.
בית שלום עליכם מחלק את פרס שייבר לספרות ואמנות. בין השאר זכו בפרס:
אוג קוצני
אוֹג קוֹצָנִי (שם מדעי: "Rhus tripartita") הוא שיח קוצני, מין בסוג אוג, ממשפחת האלתיים.
גובהו של האוג הקוצני 0.5-3 מטרים. השיח מורכב מענפים מארכים רבים המתפצלים מחלקו התחתון, והמצמיחים ענפי משנה, שעליהם סעיפים קצרים נושאי קוצים. העלים מנוצים, בעלי שלושה עלעלים. מערכת השורשים מפותחת, ומעמיקה חדור לקרקע.
הצמח דו ביתי. הפרחים ירקרקים וקטנים, צומחים בתפרחות על ענפים קצרים שבבסיסיהם שושנות עלים. ההאבקה נעשית על ידי הרוח ועל ידי חרקים.
הפרי הוא בית גלעין כדורי, פחוס מעט. צבעו אדום בזמן ההבשלה, קוטרו כחצי ס"מ. לאחר ההבשלה נושרים הפירות ונובטים במקום נפילתם.
משרעת התפוצה של האוג הקוצני היא מערב אירנו-טורנית, בייחוד הוא נפוץ בארצות מערב צפון אפריקה. בארץ ישראל נפוץ הצמח באזורי הספר במדבר השומרון, מדבר יהודה והנגב. ריכוז גדול נוסף מצוי בארץ בחבל הים-תיכוני, בצפון מערב השומרון. האוג הקוצני צומח בעיקר בין סלעים, טרשים ומצוקים; שורשיו המפותחים חודרים היטב בין הסלעים - שם משופר יחסית משק המים.
מחזור חייו ומקצב פעילותו של האוג הקוצני ייחודי ושונה משאר השיחים והעצים באזור תפוצתו. הצמח ירוק רוב השנה, ועליו נושרים בשלכת קיץ קצרה ביולי-אוגוסט. הליבלוב מתחיל כבר בספטמבר, ונמשך עד אפריל. הפריחה, המתחילה מעט אחרי הליבלוב, בספטמבר, מסתיימת בדצמבר, הפירות מבשילים בין ינואר למאי.
סבורים כי מחזור חייו השונה של האוג הקוצני מעיד כי הוא שריד מתקופות בהן היה האקלים בארץ ישראל לח יותר. לגבי האוכלוסיות של האוג הקוצני אשר בחבל הים תיכוני, סבורים כי הן צומחות שם בשל פעילות האדם - כריתה, שרפה ורעייה.