את שירו המפורסם "ס'ברענט" ("שרפה, אחים, שרפה"; ידוע גם כ-"אונדזער שטעטל ברענט", ולפי תרגומו לעברית: "העיירה בוערת"), אשר כעבור זמן לא רב, בתקופת השואה, הפך למעין המנון יהודי, כתב כתגובה למצב המחמיר של יהודי פולין ולהתקפות הדמים על יהודי פולין ב-1938 (מקובל כי המאורע שהצית את כתיבת השיר היה פוגרום פשיטיק פשיטיק, 1936). יש מי שראו בגבירטיג שכתב את השיר כמי שחזה את האימה המתקרבת ואת השמדת יהודי אירופה. "העיירה בוערת", בגרסתו העברית והיידית, הושמע רבות ברחבי העולם בעצרות הנצחת השואה.
הנצחה.
על שמו של גבירטיג נקרא רחוב בתל אביב.
שיריו כונסו בארבעה תקליטורים על ידי מנפרד לם.
אד ווד (סרט קולנוע)
אקשיי קומאר
סלמן קהאן
דיאגרמת מודי
דיאגרמת מודי, (באנגלית: Moody Diagram), היא תרשים גרפי למציאת מקדם החיכוך בזרימה בצינור. מקדם החיכוך מתקבל כתלות בחיספוס היחסי של דופן הצינור ומספר ריינולדס. מקדם החיכוך משמש לחישוב מפל הלחץ בזרימה בצינור לפי משוואת דרסי ויסבך. השימוש בדיאגרמה הוא כללי ואינו מוגבל לזורם מסוים. מודי פרסם את הדיאגרמה בנובמבר 1944 בפרסום של איגוד מהנדסי המכונות של ארצות הברית.
הדיאגרמה מראה מספר תחומים בזרימה בצינור והם:
מפל הלחץ בזרימה בצינור.
דיאגרמת מודי נותנת את מקדם החיכוך בזרימה בצינור לחישוב מפל הלחץ בזרימה לפי משוואת דרסי ויסבך:
מספר ריינולדס.
מספר ריינולדס הוא מספר חסר ממדים המאפיין את הזרימה בצינור.
חספוס יחסי.
חספוס יחסי של דופן הצינור הוא מספר חסר ממדים המאפיין את השפעת הצינור בזרימה. החספוס היחסי מתקבל על ידי המנה של החיספוס e בקוטר הפנימי של הצינור D.
משוואת קולברוק.
משוואת קולברוק מטיבה לתאר את דיאגרמת מודי. אחד חלקי שורש f מופיע בשני צידי המשוואה ונדרש פתרון נומרי איטרטיבי או על ידי פונקציית W של למברט.
מקורות.
&lt;hr&gt;
פיטר בנצ'לי
פיטר ברדפורד בנצ'לי (באנגלית: Peter Bradford Benchley;
8 במאי 1940 – 11 בפברואר 2006) היה סופר אמריקאי, כותב הנאומים של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון. ספרו רב המכר, "מלתעות" ("Jaws"), יצא לאור ב-1974, והעיבוד הקולנועי לספר, "מלתעות", זכה גם הוא להצלחה.
ביוגרפיה.
בנצ'לי נולד בניו יורק שבארצות הברית למשפחה של סופרים. סבו היה העיתונאי ושחקן הקולנוע רוברט בנצ'לי, אביו היה הסופר נת'ניאל בנצ'לי וגם אחיו הצעיר נאט בנצ'לי הוא סופר ידוע בזכות עצמו.
בנצ'לי ידוע בכתיבת ספרות אימה או מתח שבמרכזם מפלצת מרכזית. רבים מהספרים מכילים כריש בתור נבל תוקפני אוכל אדם.
בין הספרים שכתב: "Beast", "The Island" ו-"The Deep". לעברית תורגמו רק ארבעה מספריו: מלתעות, "התהום" (עובד לסרט קולנוע תחת אותו שם), "האי הנעלם" ו"הנערה מים קורטז" - כולם בהוצאת ספרי ארז.
בנוסף לכתיבה היה גם תסריטאי, בין השאר לסרט המצליח מלתעות. הוא אף הופיע בסרט בהופעת קמע בתור עיתונאי על החוף.
אברהם אחיטוב
אברהם אחיטוב (10 בדצמבר 1930 – 15 ביולי 2009) כיהן כראש השב"כ החמישי, בשנים 1974–1980.
קורות חייו.
אחיטוב נולד בדצמבר 1930 בגרמניה כאברהם (אדולף) גוטפריד, ועלה בגיל חמש עם משפחתו לישראל, אביו בנה במו ידיו צריף מעץ בחולות חולון. המשפחה התגוררה בצריף בדלות גדולה, וכללה בנוסף להורים ולאברהם הבכור, גם תאומים, מלכה ויוסף, לימים יוסף אחיטוב, מאנשי הרוח הבולטים בתנועת הקיבוץ הדתי.
אחיטוב למד כמה חודשים בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. בגיל 16 בלבד הוא הצטרף לארגון ההגנה ועבר לארגון "ש"י פנימי" שהוקם בעיצומה של מלחמת העצמאות, לימים ש"ב (שירות ביטחון פנים) ובהמשך השב"כ. לפי דרישת בן-גוריון הוא עיברת את שמו ל'אחיטוב'. במהלך שירותו השלים בגרות, וסיים תואר ראשון ותואר שני במשפטים בהצטיינות יתרה. בשב"כ מילא אחיטוב מספר תפקידי מפתח, בשיאם מונה לראשות השב"כ על ידי יצחק רבין. הוא המשיך בתפקידו גם בתקופת מנחם בגין, לבקשתו המיוחדת של בגין. בדצמבר 1980 נענה מנחם בגין לבקשתו לפרוש, והוא פרש מכהונתו כשלזכותו מוניטין של אחד מראשי השירות המוצלחים ביותר מאז הקמתו, שעיצב במו ידיו חלק גדול מתורת השירות וערכי היסוד שלו; במיוחד הודגש ערך הטלת הספק. אחיטוב שירת במשך 31 שנים בשירות, מתוכן שבע שנים כראשו. במקביל, ועדת לנדוי שבחנה את שיטות החקירה של השב"כ קבעה ב-1987 כי אחיטוב הוא "אחד האחראים לכך שהנורמה של מתן עדויות שקר (של אנשי השב"כ) בבתי המשפט נמשכה שנים באין מפריע ובאין פוצה פה. [...] הוא היה מודע לה ולא רק שלא עשה דבר לשנותה, אלא אף תמך בה וחיזק אותה". בין השנים 1961-1965 הושאל אחיטוב ל"מוסד" לכהן כראש השלוחה בגרמניה.
אחיטוב שימש כראש השב"כ בתקופה שבה מעט מאוד מידע דלף לתקשורת, ואסור היה לפרסם את שמו ותמונתו של ראש הארגון, וכל פרט אודותיו, גם לאחר פרישתו. מתוך השקפת עולם שבשירותו הציבורי הוא civil servant, סירב אחיטוב לאחר פרישתו משירות הביטחון להתראיין ולהשמיע דעות וביקורת. המידע המועט שהתפרסם על אחיטוב הגיע מעמיתיו, בלי כל אישור או הכחשה ממנו.
לאחר פרישתו מראשות השב"כ שימש תקופה מסוימת כמזכיר קרן איסלר המממנת פרויקטים ומעניקה סיוע לנכי צה"ל, למשפחות שכולות ולנפגעי פעולות איבה, וכן עמד בראש אגף לוגיסטיקה בבנק הפועלים, ודירקטור בתע"ש ובנצבא.
אחיטוב נפטר ביולי 2009, הותיר אלמנה, יוכבד לבית סנדלר, בת ובן.
טרם המינוי לראש השב"כ.
בספרם "המרגלים - פרשות ריגול במדינת ישראל" מספרים איתן הבר ויוסי מלמן כיצד בתפקידו כראש "מטה שלוש", חשף אחיטוב בשנת 1955 את המרגל המצרי רפעאת אל גמאל, שפעל בישראל בשם הכיסוי ז'אק ביטון, ויזם את הפעלתו כסוכן כפול, תחת שם הקוד "יתד". החל מאמצע שנות החמישים ועד מלחמת ששת הימים המודיעין הישראלי איפשר לו להעביר מידע אמין, אם כי לא קריטי, למפעיליו המצרים כדי לטפח ערכו בעיניהם. הפעלה זו גרמה למצרים להאמין כי ביטון-אל גמאל הוא מרגלם החשוב והמוצלח ביותר. במקביל מסר "יתד" מידע חשוב על פעילות המודיעין המצרי ועזר לשב"כ לחשוף כמה רשתות ריגול מצריות. לדיסאינפורמציה שניתנה בידי "יתד" היה חלק מכריע בהטעייה שקדמה למלחמת ששת הימים ואיפשרה את מכת המחץ על חיל האוויר המצרי, שנותר שאנן והותיר את מטוסיו חשופים על הקרקע.
מראיון שהתפרסם בעיתון "ידיעות אחרונות" (3.3.06) עם רפי איתן עולה כי ב-1962, כשאחיטוב הושאל ל"מוסד" ושימש כראש השלוחה שלו בגרמניה, החליטו השניים (במבצע "עומר") לגייס כסוכן קצין קומנדו נאצי שהיה מפקד המבצעים המיוחדים של היטלר בשם אוטו סקורצני; הדבר נדרש כדי לסייע באיתור המדענים הגרמנים שעסקו בפיתוח טילים עבור מצרים, והיוו איום על ישראל. סקורצני יצר עבור "המוסד" שורה של קשרים, בעזרתם גויסו כמה סוכנים שהשתתפו בפרויקט הטילים הגרמני במצרים. כך נפרס מהר מאוד לעיני ישראל כל מערך המדענים הגרמנים, ובעקבותיו סוכל פרויקט הטילים באמצעים מדיניים, לאחר שכל פרטיו הוצגו במלואם לפרנץ-יוזף שטראוס, שר הביטחון של מערב גרמניה.
בתקופת היותו סגן של ראש השב"כ דאז יוסף הרמלין, פורסמה בהבלטה בכלי התקשורת חשיפת המרגל אודי אדיב על ידי השירות ב-1972.
בהספד על מותו של יוסף הרמלין, ב"הארץ" מספטמבר 1994, כתב אחיטוב:
ראש השב"כ.
כלפי ארגוני הטרור.
מדיניותו של אחיטוב כלפי ארגוני הטרור, עוד בהיותו סגן ראש השב"כ, כללה החדרה מאסיבית של סוכנים לתוך ארגוני הטרור. בכתבה שהתפרסמה ב"הארץ" (דצמבר 1995), נטען כי אחיטוב עיצב במהלך כהונתו אסטרטגיה התקפית להפעלת סוכנים כפולים בקרב הארגונים הפלסטיניים, בשם "הסמת" (סיכול התקפי). לאחר מאבק עיקש מול אמ"ן ו"המוסד", הוחלט כי השב"כ יהיה אחראי לפעילות זו. וכך כותב "הארץ":
לפי עדותו של אחיטוב, בהספד שמוזכר לעיל, שיטות העבודה של השב"כ כנגד ארגוני הטרור היו פיתוח ישראלי, משום שניסיונות ללמוד משירותי ביטחון אחרים, למשל מהטיפול של הבריטים במחתרת האירית, לא צלחו בגלל התנאים המאוד שונים.
במקביל למדיניות ההתקפית כלפי ארגוני הטרור, היה אחיטוב כראש השב"כ האחראי העיקרי לגיבוש מדיניות של "מתינות פרקטית" כלפי ערביי ישראל, לפי ראיון שהתפרסם ב"הארץ" (מאי 2004) עם ד"ר נחמן טל, ששרת תחת אחיטוב באגף הערבי בשב"כ ("מטה שלוש") החל מאמצע שנות החמישים. לדברי נחמן טל, השב"כ חזר והתריע בפני כל הממשלות על הזנחתם של הערבים וקרא לצמצום הפערים ולשילובם בחברה - בעיקר כדי להבטיח שקט ונאמנות.
כלפי יהודים.
בכתבה שהתפרסמה ב"הארץ" (דצמבר 2004) על אסף יגורי, מפקד גדוד שנפל בשבי המצרים במלחמת יום הכיפורים ולימים חבר הכנסת מטעם ד"ש, מסופר כי "ראש השב"כ באותה תקופה, אברהם אחיטוב, הוטרד מאוד מהפרשה, שכונתה בארגון בשם הקוד 'תיק מרזב'. הוא הכריז על יגורי כיעד למעקב, הדואר שלו נפתח בחשאי, הוא זומן לחקירות ונאסף עליו מידע באינטנסיביות". בסופו המעקב לא הניב דבר, והתיק נסגר.
לאחר עליית הליכוד לשלטון ב-1977, הורה אחיטוב להגביר את המודעות לפעילות קיצונים יהודיים, בעיקר בקרב ההתנחלויות. לימים סיפר כי היה מודאג מאוד מהקמתה של המחתרת היהודית, שנחשפה לאחר שעזב את השירות.
בכתבה שהתפרסמה ב"מעריב" (פברואר 2002) סופר כי השב"כ בראשות אחיטוב עשה שימוש בפרשיית מין בה היה מעורב אחד ממקורבי המחתרת, כדי לדלות מידע על המחתרת, אך ראש הממשלה דאז מנחם בגין דרש ממנו להפסיק חקירה זו.