בעקבות תלונות שהגישו אנשי סגל האס אס נגד גת על מעילה ברכוש הרייך (גנבת רכוש יהודי היה בגדר פשע נגד הרייך) וסחר בשוק השחור, נעצר גת בווינה ידי הגסטאפו ב-13 בספטמבר 1944 (ארנולד בישר) מונה במקומו לראש המחנה). האחראי על החקירה והתביעה נגדו היה שופט האס אס קונראד מורגן. גת היה אמור לעמוד לדין, אך בשל התבוסה הקרבה של גרמניה, שוחרר גת לאחר שהייה קצרה במעצר. בית הדין מעולם לא התכנס, וההאשמות נגדו בוטלו.
בינואר 1945 נמלטה המאהבת שלו מפולין והגיעה לווינה. שם נפגשה עם רעייתו של גת והצליחה לשכנעה להתגרש מגת.
הוא הועבר למקום אחר בגרמניה, אך לאחר זמן קצר אובחן על ידי רופאים מהאס אס כסובל מהפרעה נפשית ומסוכרת. הוא נשלח לבית החלמה בעיר באד טלץ בבוואריה, ושם נעצר על ידי חיילים אמריקנים במאי 1945.
אחריתו.
גת הוחזק אחרי המלחמה במעצר במינכן ולאחר מכן בדכאו. בפני האמריקנים טען שהוא חייל ורמאכט ששב מן החזית. לפי עדותו של יוסף לבקוביץ, היה הוא זה שזיהה את אמון 'במחנה שבויים ליד וינה'. לאחר שהתבררה שייכותו לאס אס הוסגר ב-30 ביולי 1946 לפולין. עם הגעתו לתחנת הרכבת ניסה המון זועם, שהמתין לבואו, לערוך בו לינץ'.
הוא הועמד לדין בפני בית המשפט העליון של פולין בקרקוב באשמת רצח המוני - למעלה מ-8,000 איש בפלאשוב, סיוע לרצח של 2,000 יושבי גטו קראקוב ומאות רציחות במהלך חיסול הגטאות טרנוב ושבנייה. מיטק פמפר שימש כאחד מעדי התביעה הראשיים במשפט.
בית המשפט הפולני מצא את גת אשם בכל סעיפי האישום ודן אותו למוות. הוא הגיש בקשת חנינה וטען שפעל כחוק במסגרת שירותו כחייל. החנינה נדחתה והוא נתלה ב-13 בספטמבר 1946, בגיל 37. מקום תלייתו היה לא רחוק ממיקומו של מחנה פלאשוב.
לאחר מותו.
בנובמבר 1945 נולדה לקלדר ולגת בת, מוניקה, שלא הכירה את אביה.
בשנת 1948 הצליחה המאהבת שלו, רות-אירינה קלדר, לשכנע את הרשויות להכיר בה כאלמנתו של גת ולשנות גם את שם משפחתה לגת.
בתחילת שנות ה-70 העניקה גת ראיון בדירתה במינכן להיסטוריון הישראלי תום שגב. בראיון טענה שהיא וגת אהבו זה את זו וחוו תקופה יפה יחד. היא גם ניסתה להתעלם מכל הזוועות שעולל גת לאסירי המחנה. היא התאבדה ב-1983, בעקבות מחלה קשה ממנה סבלה, ובכך השאירה את בתה להתמודד עם מורשת אביה לבדה.
גת הפך למוכר בזכות הופעת דמותו בסרט זוכה פרסי האוסקר "רשימת שינדלר" ב-1993, בגילומו של השחקן רייף פיינס.
ב-2002 התפרסם בגרמניה הספר "?Ich muß doch meinen Vater lieben, oder" ("אני הרי חייבת לאהוב את אבא שלי, הלא כן?"). הספר התבסס על ריאיון עם מוניקה הרטוויג (Monika Hertwig), בתו של גת. בפעם הראשונה דיברה הרטוויג על אמה, שהיללה את גת ללא תנאי, עד שנאלצה להתמודד עם התפקיד שמילא בשואת העם היהודי.
מוניקה הרטוויג הופיעה בסרט התיעודי "ילדי היטלר" של הבמאי חנוך זאבי משנת 2011.
למוניקה נולדה ב-1970 בת, ג'ניפר, מחוץ לנישואים. אביה של ג'ניפר היה ממוצא ניגרי. ג'ניפר נמסרה לבית יתומים כתינוקת ואומצה מאוחר יותר. היא נחשפה לזהות סבה שנים מאוחר יותר, לאחר שחיה מספר שנים בישראל, וכתבה על התגלית .
הווילה, ברח' הלטמנה 22 בקרקוב אשר שימשה בין השנים 1943-1944 כמעונו של אמון גת, חזרה לבעליה המקוריים לאחר סיום המלחמה. בשנת 2015 נמכרה לפולני בשם ארתור נימסקי. עבודות השיפוץ בווילה של אמון גת, הסתיימו. הדיירים הפולנים החדשים ייכנסו אליה בקרוב, חרף פניות להפוך אותה לאתר זיכרון היסטורי.
לקריאה נוספת.
אמון - סבא שלי היה יורה בי מאת: ג'ניפר טגה וניקולה זלמייר. ספריית פועלים, 2015
The Singles 86-98
The Singles 86&gt;98 הוא אלבום אוסף של להקת דפש מוד, שיצא ב-1998.
האלבום הכיל את כל הסינגלים של הלהקה מהשנים 1986 עד יציאת האלבום (הסינגלים שקדמו ל-1986 יצאו ב-"The Singles 81-85").
חלק מהשירים מופיעים בגרסתם המקורית, בעוד שחלק מהם מופיעים בגרסאות מיקס (פירוט ברשימת השירים).
בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות קצר בן 4 חודשים, בשם "The Singles Tour".
באותה השנה, הוציאה הלהקה את "The Videos 86&gt;98", קלטת וידאו (היה זמין גם ב-DVD) המכילה את כל הוידאו-קליפים של השירים המופיעים באלבום.
פייסיסטראטוס (טיראן)
פייסיסטראטוס בן היפוקראטיס (ביוונית: Πεισίστρατος; 607 - 527 לפנה"ס), טיראן אתונאי, שלט בשנים 561, 559 - 556, 546 - 527 לפנה"ס.
רקע.
נולד למשפחת אצולה במזרח אטיקה ונקרא, ככל הנראה, על שם פייסיסטראטוס מהמיתולוגיה, בנו של נסטור וחברו הקרוב של טלמאכוס. האזור בו גדל היה הררי ורוב האוכלוסייה בו הייתה ענייה בגלל מחסור באדמות. בצעירותו, בימי שלטונו של סולון, אשר היה דודנו מדרגה שנייה, התפרסם בזכות המלחמות עם מגארה וסלמיס. לקח חלק פעיל בפוליטיקה האתונאית ותואר כאדם השואף לשוויון, אשר נלחם לטובת העניים, אך מתון כלפי מתנגדיו.
באותה התקופה, השלטון הפך להיות טיראני ברוב ערי המדינה היווניות, לאחר מאות שנים של שלטון אריסטוקרטי. במהלך 10 השנים שלאחר עזיבתו של סולון התערערה שוב יציבות השלטון באתונה. נעשה ניסיון כושל של דמסיאס, להקים משטר טיראני. בתוך 10 שנים אלו, היו שנתיים לא רצופות ללא ארכון - 'אנרכיה', מה שמעיד על משבר שלטוני חמור ששרר באותה התקופה. תוך כדי כך, קמו באתונה שלושה פלגים יריבים.
פייסיטראטוס הנהיג את פלג "שוכני הגבעות", אשר היה מורכב מרועי צאן ומעניים חסרי אדמות והיה הגדול מהשלושה. מולו עמדו שני הפלגים האחרים - האחד, "שוכני החוף", בהנהגת מגקלס, אשר היה מורכב מימאים, סוחרים ובעלי בתי מלאכה עשירים, אך לא אריסטוקרטים, אשר רצו לשמר את חוקי סולון. השני, "שוכני השפלה", אריסטוקרטים בעלי קרקעות פוריות, אשר הונהגו על ידי ליקורגוס ורצו להחזיר את המצב לקדמותו, לימים שלפני הרפורמות של סולון.
עליות לשלטון והגליות.
פייסיטראטוס תפס את השלטון בפעם הראשונה בשנת 561 לפנה"ס, במרמה. הוא פצע את עצמו וטען כי מתנגדיו מהמפלגות האחרות רוצים להרוג אותו ולכן יש לשים לו שומרי ראש. אחד מהמתנגדים לכך היה סולון שחזר לאתונה בימיו האחרונים, אך למרות זאת נענתה הבקשה על ידי העם. הוא קיבל משמר חמוש, אשר הורכב מתומכיו, ויחד איתם כבש את האקרופוליס ועלה לשלטון.
לאחר שנת שלטון אחת, גורש פייסיסטראטוס על ידי מגאקלס וליקורגוס שחברו נגדו. אחרי שנה נוספת, בשנת 559 לפנה"ס, לאחר סכסוך נוסף בין ראשי המפלגות האחרות, קרא לו מגאקלס שישוב לאתונה. פייסיסטראטוס חזר כשהוא רכוב על גבי מרכבה מפוארת כשלצידו יושבת אישה יפה המחופשת לאתנה, לתשואות העם המריע לחזרתו על ידי אלה.
מגאקלס קבע כי כתנאי לחזרתו של פייסיסטראטוס, ישא את בתו לאשה. הם אכן התחתנו, אך פייסיטראטוס לא רצה להוליד איתה ילדים. מאחר שההסכם ביניהם הופר, הוא נאלץ לגלות שוב אל מחוץ לאתונה.
בשנת 556 לפנה"ס, לאחר ההגלייה השנייה, עבר פייסיסטראטוס במקומות רבים ביוון, כשמטרתו היא לצבור כוח ורכוש על מנת לחזור ולשלוט באתונה. את מסעו הוא התחיל באֶוּבּוֹיָה, משם עבר לצפון, שם עסק בכריית כסף ובינתיים יצר קשרים בארגוס, ארטריה, תבאי ונקסוס.
10 שנים לאחר מכן, בשנת 546 לפנה"ס, בעזרת צבא מארגוס ובעזרתו של ליגדאמיס מנקסוס, חזר לאתונה דרך מרתון עם כח גדול ותפס שוב את השלטון. העם קיבל אותו בחזרה והפעם הצליח פייסיסטראטוס לשמור על שלטונו עד מותו, בשנת 527 לפנה"ס.
צורת השלטון.
פייסיסטראוס נחשב לטיראן אהוד, נאור ומתון. צורת שלטונו מתוארת כשל אזרח יותר משל רודן, כשואפת לשוויון, מטפחת שלום. הוא שמר על חוקי סולון, אף כי בפועל שם את עצמו מעל לחוקים האלה.
כצעד ראשון לאחר חזרתו לאתונה, על מנת להחזיק בשלטון, הוא אסף את כל רכושו וכוחותיו ושם משמר כבד על העיר, מפני מתנגדים. לקח את בני מתנגדיו שנשארו בעיר, כבש את נקסוס, כלא שם את בני הערובה וכשליט הביא לשם את ליגדאמיס מנקסוס, שעזר לו לחזור לשלטון באתונה.
בתקופת שלטונו השלישית הצליח פייסיטראטוס לשמור על שקט יחסי בין שלושת המעמדות. לעניים הלווה כספים ואדמות כדי שיתפרנסו ויתעשרו, יצר מקורות פרנסה חדשים, כמו בנייה ובנוסף ויתר להם על מס מעשר. בצעד זה השיג שתי מטרות - זכה לתמיכת העניים, שהיוו חלק נכבד מהאוכלוסייה ובנוסף, הקל על הבעיה האגררית. עם האריסטוקרטים - אלו שלא ברחו ואלו שלא כלא בנקסוס - הוא השלים ונתן להם תפקידים בשלטון. בני מעמד הביניים - בעלי ממון, אך לא אריסטוקרטים, המשיכו לעבוד בבתי המסחר שלהם. תקופת השקט וקשריו של פייסיטראטוס תרמו לפיתוח קשרי המסחר עם ערים נוספות, לכן הסוחרים באתונה היו מרוצים מהמצב.
פייסיסטראטוס שימר את חוקי סולון מבחינתם הארגונית - כל המוסדות שסולון קבע נשארו, אך צורת הבחירה שונתה - היה מעורב במינויים שנעשו כך שהנבחרים יהיו מקורביו, בעוד שעל פי חזונו של סולון, הבחירה אמורה הייתה להיות בהגרלה. השלטון היה מורכב מתומכיו ומאריסטוקרטים שרצה להשתיק וכך מנע תסיסה נגדו. השאיר אף את מועצת הזקנים, האריאופאגוס, שהייתה מורכבת מארכונטים קודמים. מטרתה הייתה לשמור על חוקי סולון, אך בפועל, מאחר שהיה מעורב בבחירת הארכונטים, הייתה מורכבת מתומכיו בלבד.
צורת השלטון הפייסנית של פייסיסטראטוס, למרות שבבסיסה הייתה מבוססת על טיראניה ועל עלייה לשלטון בכח הזרוע, הייתה צעד מכריע לקראת הדמוקרטיה. העניים הזדקקו פחות לפטרונותם של העשירים, ההבדל בין המעמדות הצטמצם ונוצר סדר קבוע אחרי שנים של אי סדר ותהפוכות. כל זה יצר, גם אם תחת שלטונו של טיראן, רצון, שקט ופנאי אצל האזרחים לעסוק בפוליטיקה והיווה בסיס לדיאלקטיקה פוליטית של הרוב - מה שהביא בסופו של התהליך את הדמוקרטיה.