כתב העת החל לצאת בברוקלין בתחילת שנת ה'תש"ב (1941) בשפת היידיש במתכונת דו-שבועון, תחת השם "שמועסן מיט קינדער און יוגנד". בייסודו ובעריכתו של העורך החב"די ניסן מינדל, ובתמיכת האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון. בהמשך יצא גם בשפה האנגלית והופץ ברחבי ארצות הברית וברחבי העולם באמצעות דואר, חלקו דרך שלוחי חב"ד במדינות שונות.
עיצוב עמוד השער והמדורים נעשה על ידי הצייר והמעצב מיכאל (מישל) שוורץ (שעיצב גם את סמל צבאות השם והמרכז לענייני חינוך) ועל פי הוראות מפורטות של האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון, בהם הורה לו על פרטי הציורים, על לוגו מסוים שיהיה "בסגנון הדומה לדיק טרייסי" ועל מדור אחר שיהיה דומה לסגנונו של רוברט ריפלי. לפעמים הגיה הרב שניאורסון את התוכן במדורי העיתון.
בשפה העברית הגיליון החל לצאת באלול ה'תשט"ז (1956) כירחון, בעידוד רבי מנחם מנדל שניאורסון. התוכן תורגם לעברית על ידי אברהם מייזליש ונפתלי קראוס. מטה העיתון בישראל היה בתל אביב, משם הופץ ברחבי הארץ. את העיתון פרסם באיטליה בתרגום לאיטלקית הרב גרשון מנדל גרליק באמצעות צוות מתרגמים, וכן בצרפת יצא גם תרגום צרפתי שהוציא הרב רפאל וילישנסקי. כתב העת בעברית יצא לאור עד סוף שנת ה'תשמ"ג (1983), וביידיש עד ה'תש"ן (1990).
בשנות ה-70 החלו לצאת לאור סדרות ספרים המאגדות את כל הגליונות שיצאו, הסדרות הושלמו עם סגירת העיתון. בעברית יצאה סדרת ספרים עם כל גליונות "שיחות לנוער" ב-9 כרכים (בעריכת הרב טוביה בלוי). באנגלית וביידיש יצאו סדרות הכוללות את הגליונות ב-13 כרכים.
בתחילת שנות ה-2000 העיתון החל לצאת מחדש בפורמט צבעוני המבוסס על "שיחות לנוער" המקורי על ידי ליאור אליהו. כמו כן, אליהו החל להוציא את העלונים בסדרת כרכים מחודשים בתוספת צבע ותמונות מעודכנות, אך פרויקטים אלו נגדעו לאחר כ-4 שנים, בהם יצאו כ-2 כרכים, עם פטירת העורך.
מדורים קבועים.
ברשימה זו מופיעים מדורים בולטים שהופיעו ברוב הגליונות במשך השנים. מלבדם היו עשרות מדורים נוספים; חלקם הופיעו בגיליון בודד וחלקם למשך תקופה קצרה, בשנה מסוימת או יותר, בהם מדורים הסוקרים תקופה היסטורית מסוימת למשך מספר גיליונות, סיפורים קצרים, סיפורים בהמשכים, מדורים תורניים, מדורי חדשות, פרסים והגרלות, ומדורי המשכים נוספים שיצאו במספר פרקים או חלקים.
אמפארו מוניוס
אמפארו מוניוס (בספרדית: Amparo Muñoz; 21 ביוני 1954 – 27 בפברואר 2011) הייתה שחקנית ספרדייה.
ביוגרפיה.
מוניוס נולדה בעיר ולס-מאלגה שבאנדלוסיה לאם עקרת בית ואב נפח.
לאחר סיום התיכון היא הועסקה בעבודה אדמיניסטרטיבית במשרדים של עיתון מקומי בעירה. במהלך עבודתה המנהל שלה דרבן אותה ללכת ולהשתתף בתחרות היופי "מיס קוסטה דל סול" (El Certamen de Belleza de Costa del Sol), מה שהוביל אותה להשתתף בתחרות מיס ספרד 1973, שם הגיעה למקום הראשון.
היא הייתה הנציגה הספרדית בתחרות מיס תבל 1974, בה ניצחה. שישה חודשים לאחר זכייתה היא החליטה לפרוש מתפקידה ולא לסיים את שנת כהונתה, אך עם זאת ארגון מיס תבל החליט שהיא תמשיך להחזיק בתוארה וסגניתה מיס ויילס לא קיבלה את התואר במקומה.
לאחר מכן היא החלה להשתלב בתעשיית הקולנוע וב-1973 שיחקה לראשונה בסרט.
ב-1975 שיחקה בתפקיד בראשי בסרט "Clara es el precio", שם גילמה את קלרה, אשתו של אדריכל המנהלת חיים כפולים, ועל מנת להרוויח כסף משל עצמה עובדת כשחקנית פורנו ללא ידיעת בעלה.
ב-1976 שיחקה בסרט "La otra alcoba", שם גילמה אישה של איש עסקים עשיר ועקר המתחילה לנהל רומן מחוץ לנישואים על מנת לממש את רצונה לילד ביולוגי.
ב-1979 שיחקה בסרט "Mamá cumple cien años", שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר שם גילמה את מאהבת בעלה של הדמות הראשית, ג'רלדין צ'פלין.
ב-1981 שיחקה בסרט "La mujer del ministro", העוסק במעבר של ספרד מדיקטטורה לדמוקרטיה.
ב-1986 שיחקה בסרט "Lulu by Night", המבוסס על המחזה "לולו" של פרנק ודקינד.
ב-1996 הופיעה בסרט האימה "Licántropo".
ב-1997 שיחקה תפקיד משני בסרט "Elles", לצד כרמן מאורה.
ב-1976 הכירה את הזמר פצ'י אנדיון, לו נישאה. ב-1978 השניים התגרשו. לאחר מכן ניהלה מספר מערכות יחסים נוספות.
קווין פבריי
דובי פרנסס
דב (דובי) פרנסס (נולד ב-20 בנובמבר 1978) הוא איש עסקים, מנחה טלוויזיה ומשקיע הון-סיכון ישראלי-אמריקאי. מייסד ומנכ"ל של קרן ההון-סיכון Group 11, המנהלת נכסים בהיקף של למעלה מ-1.6 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
פרנסס נולד וגדל בחולון למשפחה בת שש נפשות. לפי תיאורו את עצמו, הוא היה "תלמיד בינוני למדי" שלא למד לבחינות הבגרות ואת זמנו העביר בהתנדבות במגן דוד אדום כחובש, ולאחר מכן כמדריך חובשים.
אחרי שהשלים תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון, למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ונשאר להתגורר בארצות הברית. עם סיום התואר השני ב-2008 התחיל פרנסס לעבוד בדויטשה בנק בניו יורק בצוות מצומצם של מנהלי הון פרטי, שמבצע השקעות עבור בעלי הון. שם פגש את האוליגרך סרגיי גרישין. ב-2011 גרישין לקח את פרנסס אליו כיד ימינו ומנהל פעילות ב-SG, חברת ייעוץ פיננסי ללקוחות בעלי הון עם משרדים בארצות הברית, ברוסיה ובישראל. באותה שנה הקים פרנסס קרן הון סיכון שנקראה "SGVC".
בשנת 2014 נודע כמי שמכר את פוליסת ביטוח החיים היקרה בהיסטוריה לאדם בודד, בסך 201 מיליון דולר.
במאי 2015 פנה פרנסס לדרך עצמאית. הוא קנה מגרישין את הבעלות על קרן הון הסיכון והחליף את שם הקרן ל-"Group 11". הקרן מאגדת השקעות בתחום הטכנולוגיה הפיננסית ומנהלת נכסים בשווי 1.6 מיליארד דולר.
החל מ-2018, הוא חבר בצוות המשקיעים בתוכנית "הכרישים", המשודרת בשידורי קשת.
פרנסס נשוי ואב לשני בנים. הוא מתגורר בקליפורניה.
מכון מקס פלאנק לחקר הפחם
מכון מקס פלאנק לחקר הפחם (בגרמנית: Max-Planck-Institut für Kohlenforschung) הוא מכון מחקר הממוקם במולהיים, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה. המכון מתמחה במחקר בתחום הקטליזה הכימית. בניגוד למוסדות אחרים של חברת מקס פלאנק, מכון המחקר לפחם מהווה קרן עצמאית המנוהלת על ידי אגודת מקס פלאנק, העיר מולהיים, מדינת נורדריין-וסטפאליה ונציגי תעשייה. הוא ממומן מהתקציב הפדרלי (50%) ותקציב המדינה (50%).
היסטוריה.
המכון הוקם בשנת 1912 כחלק ממכון קייזר וילהלם וכונה Kaiser-Wilhelm-Institut für Kohlenforschung. טקס הפתיחה התקיים ב-27 ביולי 1914. זהו אחד המוסדות הוותיקים של אגודת מקס פלאנק. מנהל המכון הראשון היה פרנץ פישר. תחת הנהגתו פותח תהליך פישר-טרופש המאפשר ייצור דלק נוזלי (בנזין, דיזל) מפחם באמצעות קטליזטור. בשנת 1925 ניתן פטנט על התהליך. תהליך פישר-טרופש נמצא בשימוש עד היום, למשל, בדרום אפריקה. בשנת 1948 המכון הפך לחלק מאגודת מקס פלאנק.
לאחר מינויו של קארל ציגלר למנהל בשנת 1943, כימיה אורגנו-מטאלית הפכה למוקד העיקרי של המחקר. בתקופה זו נעשו מספר תגליות חשובות, כולל פולימריזציה של אתן ופרופן באמצעות קטליזטורים של ציגלר (נרשם כפטנט בשנת 1953). רישיון ייצור נרכש על ידי חברת הוכסט (Hoechst) והניב עד 200,000 מארק גרמני מדי יום, מה שאיפשר למכון להישאר עצמאי כלכלית עד שנות ה-90. בשנת 1963 קיבל ציגלר את פרס נובל לכימיה על תגלית זו. גונטר ווילק גילה את ציקלו-אוליגומריזציה של 1,3-בוטדיאן. בשנת 1970 רשם קורט צוזל פטנט על תהליך מיצוי הקפאין מהקפה.
מחלקות המכון.
סינתזה אורגנית.
המחקר במחלקה לסינתזה אורגנית, בהובלתו של Manfred Reetz, משלב ביולוגיה מולקולרית וסינתזה אורגנית, מתבצע פיתוח מכוון של אנזימים סטריאו - סלקטיביים כזרזים בסינתזה כיראלית. יעדי המחקר העיקריים הם פיתוח טכניקות יעילות לביצוע ריצוף מהיר של חלבונים ומערכות סינון יעילות ביותר להערכת הסטריאו-סלקטיביות ועמידות החום של האנזימים המוטנטים. כרגע נחקרים, בין היתר, שיטות לחמצון קשרי C-C ו- C-H של תרכובות אורגניות פשוטות ומורכבות, כמו גם תהליכי הידרוליזה.
קטליזה הומוגנית.
מחלקת הקטליזה ההומוגנית תחת הנהגתו של Benjamin List חוקרת עקרונות קטליזה חדשים בתחומי הקטליזה האורגנית, קטליזה של מתכות מעבר וביו-קטליזה. מאז 1999, צוות המחקר עוסק בקטליזה אורגנית סטריאו - סלקטיבית. המחלקה בוחנת עקרונות חדשים להתפתחות זרזים אורגניים, הרחבת יישום הזרזים הקיימים, שימוש בזרזים לסינתזה של חומרים תרופתיים פעילים ומנגנוני האינטראקציה של זרזים וסובסטרטים. בשנת 2005 פיתחה המחלקה גישה חדשה לקטליזה א-סימטרית - ACDC (asymmetric counteranion directed catalysis), שמצאה יישום הן בקטליזה אורגנית והן בקטליזה של מתכות מעבר.
קטליזה הטרוגנית.
המחלקה לקטליזה הטרוגנית, בהובלת Ferdi Schüth, עוסקת בסינתזה ואנליזה של חומרים אורגניים. חשובים במיוחד הם חומרים עם שטח פנים גדול וזרזים בעלי ננו-מבנה. התגובות שנחקרו כוללות חמצון של פחמן חד-חמצני, אקטיבציה של מתאן, פירוק אמוניה ועוד.
כימיה אורגנו-מתכתית.
במחלקה לכימיה אורגנו-מתכתית בהנחיית Alois Fürstner מפותחים ריאגנטים וזרזים אורגניים, נחקר השימוש בהם בסינתזה של מולקולות אורגניות מורכבות עם פעילות ביולוגית. תשומת לב מיוחדת מוקדשת לשיטות קטליטיות ליצירת קשרי C-C. למשל, נבדקות תגובות olefin metathesis, התפתחות ושימוש בחומצות-π (למשל: זהב, פלטינה) ותגובות צימוד. בנוסף, הקבוצה מפתחת ליגנדים חדשים, כגון קרבנים (carbens). נבדק גם יישום השיטות בסינתזה מוחלטת של תרכובות טבעיות וחומרים פעילים תרופתית.
כימיה תאורטית.