נעדר (באנגלית: Missing) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 1982 בבימויו של קוסטה גברס עם ג'ק למון וסיסי ספייסק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת תומאס האוזר (1979) המתאר את חטיפתו ורציחתו של העיתונאי האמריקאי צ'ארלס הורמן בעת מהפכת 1973 בצ'ילה ואת מאמצי אביו ואשתו לגלות מה עלה בגורלו.
הסרט מתאר את שלטון הדמים של פינושה בצ'ילה ומעלה האשמה חמורה נגד ארצות הברית ששיתפה פעולה עם משטרו בהפיכה זו. הוא היה מוחרם בתקופת פינושה ונאסר להקרנה בארצות הברית במשך שנתיים בגלל תביעת דיבה של שגריר ארצות הברית בתקופה ההיא על סך 150 מיליון דולר. רק לאחר שהתביעה נדחתה חזר הסרט למסכי הקולנוע.
הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן (ביחד עם הסרט הטורקי "יול"). ג'ק למון זכה באותו פסטיבל בפרס השחקן הטוב ביותר.
קוסטה גברס ודונלד סטיוארט זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס באפט"א לקולנוע על התסריט והעריכה.
תקציר העלילה.
צ'ארלס הורמן (ג'ון שיאה) הוא עיתונאי אמריקאי צעיר המתגורר עם אשתו בת' (סיסי ספייסק) בסנטיאגו דה צ'ילה. הם נמצאים בחברה של עיתונאים אמריקאים הכותבים לעיתונים אמריקאיים בעלי נטיות שמאלניות.
באחד הימים נמצא צ'אלס בעיר הנופש ויניה דל מאר ונפגש עם פקיד אמריקאי המוסר לו כי הוא נמצא בשליחות חשובה עם ראשי צבא צ'ילה. צ'ארלס רושם זאת ובחוזרו לסנטיאגו הוא נחטף ונעלם. אשתו בת' שנתקעה בחוץ בגלל עוצר לילי חוזרת לדירתם ההפוכה ומתחילה לחפש את בעלה.
היא מודיעה על כך לאדמונד ("אד") הורמן (ג'ק למון), הוא מגיע בטיסה מארצות הברית ושניהם מתחילים בחיפושים אחרי צ'ארלס.
הם נפגשים מספר פעמים עם שגריר ארצות הברית בסנטיאגו הטוענים כי הם עושים את כל המאמצים למצוא את צ'ארלס וכי לדעתם הוא בחיים ומסתתר.
אד ובת' לא מאמינים להם וממשיכים בחיפושים. הם מקבלים אישור לבקר בחדר מתים בבית חולים, מסתובבים בין מאות גופות מדממות של אזרחים שנרצחו, מזהים את גופתו של פרנק טרוג'י חברו של צ'ארלס שנטען כי הוא בחיים אך לא מוצאים את גופת צ'ארלס (סצנה קשה לצפייה).
הם מקבלים אישור להיכנס לאצטדיון הלאומי של צ'ילה בו נמצאים אלפי עצורים. הם קוראים לצ'ארלס ברמקול אך ללא תשובה.
לבסוף מקבל אד ידיעה ממקור שמסרב להזדהות כי צ'ארלס נעצר והובא לאצטדיון הלאומי של צ'ילה ושם הוצא להורג.
עם הידיעה הזאת הוא חוזר לשגרירות ארצות הברית שם ממשיך השגריר לטעון כי צ'ארלס כנראה מסתתר. אד מטיח בפניו האשמות של שיתוף פעולה עם השטר פינושה והשגריר מתוודה בפניו כי הדבר חיוני וכי האמריקאים מגינים בכך על זכויותיהן של יותר מ-3000 חברות אמריקאיות הנמצאות בצ'ילי וזה נעשה לטובת העם האמריקאי.
לבסוף מודיעים לו מהשגרירות כי אכן צ'ארלס נרצח והם ידאגו להטסת הגופה תוך ימים ספורים.
הגופה מוטסת מסנטיאגו לארצות הברית רק כעבור שבעה חדשים כדי שאי אפשר יהיה לבצע בה נתיחה שלאחר המוות. בסוף הסרט נאמר שהורמן הגיש 11 תביעות נגד הממשלה בארצות הברית אך כולן נדחו בגלל חיסיון וכי עד היום לא הודתה ארצות הברית על התערבותה בהפיכה.
ניאופלפה דונלדטראמפי
מרי ליינס
מרי ליינס-סמית' (באנגלית: Mary Lines-Smith; 3 בדצמבר 1893 - דצמבר 1978) הייתה אתלטית בריטית, אלופת העולם (מונטה קרלו 1921 ופריז 1922) בקפיצה לרוחק, בריצות קצרות ובינוניות, בעלת 11 מדליות מהן 8 זהב. שיאנית עולם בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת 800 מטר.
ביוגרפיה.
ליינס נולדה בלונדון.
אלופת עולם.
ב"משחקי מונטה קרלו" שנערכו במונטה קרלו במרץ 1921 זכתה לייס ב-6 מדליות, 5 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.70 מטר, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.2 שניות, בריצת 250 מטר בתוצאה של 36.3 שניות ובשתי ריצות שליחות 4x75 מטר ו-4x175 מטר. מדליית כסף, בריצת 800 מטר.
במשחקי העולם לנשים הראשונים שנערכו בפריז, צרפת בשנת 1922 זכתה ליינס ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.06 מטר, בריצת 300 מטר בתוצאה של 44.8 שניות ובריצת שליחות 4x110 יארד בתוצאה של 51.8 שניות. מדליית כסף, בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.7 שניות ומדליית ארד בריצת 100 יארד.
חייה האישיים.
היא פרשה מתחרויות בשנת 1924, והתחתנה עם מר סמית'. בעלה נפטר בשנת 1946. בשנת 1971 היא עברה מלונדון לאורת'ינג עם שתי אחיותיה הרווקות. בשנת 1978 היא נהרגה בתאונת דרכים.
פרסי אקו&quot;ם
וולוו C30
וולוו C30 היא מכונית האצ׳בק 3 דלתות קומפקטית בתצורת קופה, אשר הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2006, לאחר שפותחה בשנת 2005 על פלטפורמה משותפת עם חברת פורד. הוולוו C30 יוצרה על ידי חברת וולוו השוודית בשנים 2006–2013 והורכבה בבלגיה. מכל הגרסאות של ה-C30 יוצרו בסה״כ 208,652 יחידות.
דגם הקונספט לינקולן C התבסס על פלטפורמת דגם "פורד פוקוס" ווולוו דגמי "וולוו C30" ו"וולווS40".
איזה הרשקוביץ
איזה הרשקוביץ - אילון (1907, אוקראינה – 11 בנובמבר 1997, תל אביב-יפו) הייתה מאיירת ספרי ילדים ויוצרת, מחלוצות האיור בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
הרשקוביץ נולדה באוקראינה ובשנת 1922 עלתה לארץ עם הוריה, דב הרשקוביץ (אדריכל, היה מהנדס העיר תל אביב) ואנה (חנה) מויסייבנה, שהייתה פסנתרנית. המשפחה השתקעה בתל אביב. איזה הצטרפה לגימנסיה הרצליה. בסיום לימודי התיכון, שאפה ללמוד אמנות, ואולם לדרישת אמה הפסנתרנית, נאלצה ללמוד מוזיקה באיטליה. רק לאחר מכן התאפשר לה לממש את שאיפתה ולמדה ציור ורסטורציה. לאחר שובה לארץ, נישאה איזה לפריץ, אמן תל- אביבי, הזוג התערה בבוהמה המקומית. לאחר כשנתיים, התאבד פריץ בקפיצה ממגדל המים ברחוב מזא"ה. לבני הזוג לא היו ילדים.
איזה הייתה מורה לציור בבית הספר "יסוד המעלה" בתל אביב.
בעקבות טיול שערכה בערבה ב-1951 החליטה להתיישב באילת, יישוב בראשית ימיו שאוכלוסייתו דלילה והמבנים בו בודדים.
מאוחר יותר, לאחר שרפי נלסון הגיע לאילת, בתחילת שנות ה-60, התחברה אליו ולדמויות הצבעוניות שהתגוררו שם. נמנתה על מייסדי המוזיאון העירוני בעיר.
משם הפליגה בתחילת שנות ה-60 למסע בן שלושה חודשים באתיופיה. הרשקוביץ פגשה לראשונה את רעייתו של הקיסר האתיופי בהצגת האופרה בירושלים בסביבות 1943. אז חיו הקיסר היילה סלאסי ורעייתו בגלות שם. הרשקוביץ ביקרה, בין היתר, בארמון המלכות של הקיסר באדיס אבבה והתיידדה עם רעייתו, הקיסרית.
לאחר מכן עברה לאשקלון, שם עסקה בשחזור עתיקות, בין היתר, של הקבר הרומי.
יצירתה.
תקופה זו הייתה פורה מאוד מבחינה אומנותית. איוריה פורסמו בספרי ילדים, בחוברות וספרי לימוד, בעיתוני ילדים (בין היתר בשבועון הבקר לילדים), בכרזות קק"ל ובפורמט לפנס קסם. בנוסף איירה פרסומים מסחריים וביצעה עבודות קיר במבני ציבור. בין היתר איירה את "טופסי", הסמל המסחרי של חברת ארדי למוצרי מזון, חידשה את הבאר ואת החצר החיצונית במלון רמת אביב, יצרה פסיפס בבית הקפה "אקסודוס" בתל אביב, יצרה תבליטי קיר בקפה "לילית" בתל אביב, יצרה עבודת קיר במלון מלכת שבא באילת ועיצבה כמה תחנות אוטובוסים של אגד ברחבי הארץ, ביניהן תחנת אגד באשקלון, שם יצרה פסל-קיר ממתכת שתיאר מרכבות סוסים תנ"כיות. איזה זכתה בפרס על תכנון אנדרטה ליו"ר הראשון של הכנסת, יוסף שפרינצק, בשכונת רמת יוסף בבת ים, אך האנדרטה לא הוקמה בסופו של דבר בגלל חוסר תקציב.
איזה עסקה גם בציור תפאורות לתיאטרון ולאופרה: "עני חשוב כעכבר" בתיאטרון עברי, "הנערה מאליזונד" אופרה קומית של ז'אק אופנבך, תפאורה לתוכנית 'לך לך' של המטאטא, ביצעה תפאורות לתיאטרון הילדים בתל אביב אותו ניהלה אימו של מולי שפירא ותפאורה לאופרה ריגולטו שהוצגה בתל אביב ובירושלים בתיאטרון אדיסון. ידידתה, קיסרית אתיופיה, רעייתו של היילה סלאסי, שישבה עם בעלה הגולה בארץ ישראל, התפעלה מהתפאורה, ושנים אחר כך, הזמינה את איזה לחבש כדי לקשט קיר בארמון הקיסר.
איזה איירה עשרות ספרי ילדים ושיתפה פעולה עם מיטב סופרי הילדים באותה תקופה: לוין קיפניס, אנדה עמיר-פינקרפלד, רפאל ספורטה, מרים ילן-שטקליס, ימימה טשרנוביץ ועוד.
בשנת 1962 יצא לאור הספר כושיתה בת אילת, אותה כתבה ואיירה איזה, ספר על גורלה של חתולה בת העיר הדרומית.
שנותיה האחרונות ומותה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 חזרה לתל אביב-יפו וחיה בעיר בבדידות, התגוררה ברחוב מלצ'ט, מוקפת בעשרות חתולים.
בראשית שנות השמונים לקתה באירוע מוחי והפכה לנכה. את כוח יצירתה הפנתה לאפיקים חדשים והמשיכה ליצור במסגרת ארגון אמני הציור בפה או ברגל. בהמשך, הפכה לסיעודית לחלוטין עד פטירתה בנובמבר 1997. את גופתה צוותה למדע וביקשה שלא יהיה לה קבר כיון שאין מי שיפקוד אותו. בשנת 1999 נטמנה בבית העלמין ירקון.
לאחר מותה.
שנים לאחר מותה, אצרו ענת שלו וטל מרגלית תערוכה במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס אשר עסקה בקשר בין יצירתה לעיתון "הבקר לילדים" לבין איוריה האייקונים בסדרת הספרים גן-גני. התערוכה הוצגה בין אוקטובר 2014 – פברואר 2015. בפתיחה נשא דברים איש הרדיו מולי שפירא, אשר הכיר את איזה בילדותו.
תערוכות.
איזה הציגה מספר תערוכות יחיד:
סאבו
דובלרו (שם משפחה)
בירה קורונה
אמיר ברמלי
אמיר ברמלי (נולד ב-4 באוקטובר 1976) הוא איש עסקים ויזם ישראלי. מייסד ומנהל לשעבר של רוביקון ביזנס גרופ (בפירוק), "קרן קלע" (בפירוק), ושותף לשעבר בקרן הגשמה. בשיא פעילותו העסקית שלט ברמלי בעשרות מיזמים וזכה לפרסום רב במדורי הכלכלה בתקשורת. ברמלי תקף את משרד האוצר ורשות ניירות ערך בתקשורת על רקע עודף רגולציה, לטענתו, שפגעה בעסקים קטנים בפרט ובכלכלה הישראלית בכלל.