בריל, שהיה מפקד יחידת המודיעין במרחב סיני, החל לפתח, ביחד עם רס"ן שלמה ברק, טייס חיל האוויר שהיה מומחה לטיסנים - פתרון מקורי לבעיית הירי: טיסן שיופעל באמצעות גלי רדיו, יתצפת מעבר לקווי האויב בלי לסכן חיי אדם ויביא מודיעין חזותי. לימים יקראו לזה מטוס זעיר ללא טייס.
בחודש יולי 1969 נערך הניסוי הראשון עליו פיקד, ובמסגרתו הועלה לאוויר טיסן, שהצליח להשיג 50 צילומים באיכות טובה. חודשים אחדים לאחר מכן בוצעה גיחה נוספת של טיסן, מעבר לגבול הירדני, ושוב התקבלו צילומים טובים.
בעקבות הטיסה המבצעית המוצלחת ודרישת סיירת מטכ"ל לקבל צילומים מסוג זה, נתן ראש אמ"ן, אהרון יריב, ליחידה הטכנולוגית של חיל המודיעין הוראה להמשיך בפיתוח המזל"ט. אבל מפתחי הטיסן שצברו מאות שעות הטסה, הודרו מהפרויקט. היחידה הטכנולוגית החליטה לפתח טיסן חדש, שהיה כבד יותר, עם שני מנועים. הטיסן נכשל, וב-1971 הפרויקט נסגר. רק אחרי מלחמת יום הכיפורים החלה חברת תדיראן מערכות בפיתוח מקצועי של מזל"טים.
חוג גליליאו
הדיוויזיה ה-96 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-96 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, וקיימת כיום כחטיבת הסיוע ה-96.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-20 באוקטובר 1918, אולם בשל סיום המלחמה לא נשלחה לצרפת, וב-7 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה..
מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, וב-15 באוגוסט 1942 היא הופעלה מחדש. הדיוויזיה לחמה בקרב לייטה, ולאחר מכן לחמה בפיליפינים עד פברואר 1945. באפריל 1945 נחתה הדיוויזיה באוקינאווה, שם הוחלפה מאוחר יותר על ידי הדיוויזיה ה-77, ולחמה בקרבות הקשים לכיבוש האי, יחד עם דיוויזיית הנחתים הראשונה. לאחר מכן היא נשלחה לפיליפינים, על מנת להתכונן לפלישה ליפן, ובינואר 1946 פורקה הדיוויזיה. בספטמבר 2008 אורגנה הדיוויזיה מחדש כחטיבת הסיוע ה-96.
המלחמה הקרה.
בדצמבר 1946 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, והיא השתתפה בהתערבות נאט"ו בבוסניה והרצגובינה, ונטלה חלק בכמה סבבים באפגניסטן ובעיראק.
פרס באפט&quot;א לליהוק הטוב ביותר
באוגוסט 2019 הכריזה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה על קטגוריה חדשה במסגרת פרסי באפט"א לקולנוע, פרס עבור הליהוק.
פרס באפט"א לליהוק הטוב ביותר מוענק למלהקים על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה החל משנת 2020.
תאוריית הרלוונטיות
תאוריית הרלוונטיות היא מסגרת להבנת פרשנות המבע, שהוצעה לראשונה על ידי דן ספרבר ודרדרה וילסון, ומשמשת בבלשנות קוגניטיבית ובפרגמטיקה. היא נכתבה בהשראת עבודתו של פול גרייס, והתפתחה מתוך רעיונותיו, אך מאז הפכה למסגרת פרגמטית בפני עצמה. הספר רב-ההשפעה "רלוונטיות" ראה אור לראשונה בשנת 1986 ועודכן בשנת 1995. ההשפעה של עבודותיהם ניכרת בעובדה ש-Google Scholar מונה למעלה מ-21,000 ציטוטים של ספר זה.
סקירה כללית.
תאוריית הרלוונטיות שמה לה למטרה להסביר את העובדה המוכרת היטב, כי אנשים המתקשרים ביניהם מעבירים בדרך כלל מידע רב יותר באמצעות המבעים שלהם ממה שיש במובן המילולי שלהם. ספרבר ווילסון טוענים כי פעולות של תקשורת מילולית אנושית הן בעלות אופי אסטנסיבי, בכך שהם מפנים את תשומת ליבם של הנמענים לעובדה שהמתקשר רוצה להעביר מידע. באופן זה הם טוענים אוטומטית שהם "רלוונטיים" לנמענים שלהם. ביטוי רלוונטי במובן טכני זה הוא צורה אחת ממנה ניתן להסיק מסקנות רבות בעלוּת עיבוד נמוכה עבור הנמען.
הנמען משתמש במידע הכלול במבע בשילוב עם ציפיותיו לגבי הרלוונטיות שלו, הידע שלו בעולם האמיתי וקלט חושי, כדי להסיק מסקנות לגבי מה שהמוען רצה להעביר. בדרך כלל ניתן להסיק מסקנות נוספות אם הביטוי מכיל מידע הקשור למה שהנמען כבר יודע או מאמין. בתהליך ההסקה הזה, "המשמעות המילולית" של הביטוי היא רק עדות אחת מבין כמה.
ספרבר ווילסון מסכמים את המאפיינים הללו של תקשורת מילולית בכך שהם מכנים אותה "תקשורת נראית-הֶקֵשִית". היא מאופיינת בשתי שכבות של כוונה מצידו של המתקשר:
הגדרות.
כדי לתאר את טענות תאוריית הרלוונטיות ברמה קפדנית יותר, עלינו להגדיר מספר מונחים טכניים כפי שהוצגו על ידי ספרבר ווילסון.
עובדה נגלית אצל אדם אם הוא יכול לקבל אותה כנכונה או ככל הנראה נכונה בזמן נתון.
מערכת כל העובדות הגלויות לאדם. המערכת מורכבת מכל מה שבן אדם יכול לתפוס, לזכור או להסיק, כולל עובדות שהוא אינו מודע להן כרגע.
השפעה על הסביבה הקוגניטיבית של האדם המופעלת על ידי מידע "חיצוני" כמו מבעים המכוונים לאדם. ההשפעה כוללת תוספת של עובדות או אמונות חדשות, כמו גם הגדלה או ירידה של האמון באמונות קיימות ודחייתן, וכן ארגון מחדש של מידע לסכימות, או אולי למבנים אחרים, כדי לפשט את העיבוד שלאחר מכן. בדרך כלל, למבע יש השפעות קוגניטיביות יותר אם הוא מכיל מידע חדש הקשור איכשהו לסביבתו הקוגניטיבית הנוכחית של הנמען, כך שיוכל להסיק מסקנות מהנתונים הישנים והחדשים המשולבים אלה באלה.
השפעה קוגניטיבית המסייעת במקום להפריע לאדם (למשל מסירת מידע אמיתי לעומת מידע שגוי). מבחינה טכנית יותר: אפקט קוגניטיבי התורם לחיוב להגשמת התפקודים והיעדים הקוגניטיביים של הפרט.
מבע - או כל תופעה אחרת שנצפתה - רלוונטית לאדם אם ההשפעות הקוגניטיביות החיוביות שלה על הפרט גדולות, ומאמץ העיבוד הנפשי להשגת השפעות אלה קטן.
רלוונטיות של מבע.
להלן כמה דוגמאות להמחשת מושג הרלוונטיות. אם אליס ובוב מתכננים לצאת לטיול בסוף השבוע הבא, ואליס מספרת לבוב:
זה מאוד רלוונטי לבוב, מכיוון שהוא יכול להסיק שלל מסקנות, לשנות את הסביבה הקוגניטיבית שלו: אליס רוצה שהם יחשבו מחדש על תוכניותיהם, ורוצה ליידע את בוב על המשאלה הזו; בוב מסכים - או לא מסכים ופשוט רוצה להביא מגן לגשם; אליס רוצה לדעת את דעתו של בוב בעניין זה; וכו'. לעומת זאת, המבע:
מגלה רק חתיכה אחת של מידע חדש, שאינו קשור, לבוב, ולכן הוא כמעט ולא רלוונטי; והמבע:
אינו רלוונטי, מכיוון שהוא לא אומר לבוב שום דבר חדש; הוא כבר ראה בעצמו. לבסוף, המשפט:
מכיל מידע זהה בדיוק ל-(1) אך דורש מאמץ רב יותר לעיבוד, ולכן הוא פחות רלוונטי תחת הגדרה זו.
שני עקרונות הרלוונטיות.
העיקרון הראשון או "הקוגניטיבי של הרלוונטיות" אומר שקוגניציה אנושית נוטה להיות מכוונת למִקסום הרלוונטיות. מבחינה היסטורית, לחץ אבולוציוני הביא למערכות קוגניטיביות שמכירות בגירויים פוטנציאליים רלוונטיים ומנסות להסיק מסקנות רלוונטיות.
חשוב מכך לנושא העומד בפנינו, "העיקרון" השני או "התקשורתי הרלוונטי" אומר כי כל מבע מעביר את המידע שהוא:
לסיכום העיקרון: "כל מבע מעביר הנחה מוקדמת של "הרלוונטיות המקסימלית" שלו עצמו". אם אליס אומרת לבוב משהו - כל דבר שהוא - הוא רשאי לצפות כי אליס רצתה שהמבע שלה יתאם את העיקרון התקשורתי של הרלוונטיות. כתוצאה מכך, אם אליס תגיד לבוב משהו שלא נראה שווה את מאמצי העיבוד שלו, כמו משפטים (2) או (3) לעיל, או משהו שנראה פחות רלוונטי ממה שאליס יכול היה לומר, למשל (4), בוב יחפש באופן אוטומטי פרשנות חלופית. הפרשנות הנגישה ביותר שעולה בקנה אחד עם העיקרון התקשורתי של הרלוונטיות, היא זו שבוב מקבל כנדרש, ואז הוא מפסיק לעבד (מכיוון שכל פירוש נוסף יעלה לו מאמץ עיבוד רב יותר ובכך יפר את התנאי ב).
הֶקֵשִים.
אקספליקטורה (Explicature).
בשמיעת מבע, הנמען מסיק תחילה כי מתקיימת חזקת הרלוונטיות האופטימלית. לאחר פענוח המבע, מסתבר שהמידע חלקי מאוד. בדרך כלל, יש להסיק את רוב המידע המועבר על ידי המבע. תהליך ההסקה מבוסס על המשמעות המפוענחת, הידע והאמונות של הנמען וההקשר, ומונחה על ידי העיקרון התקשורתי של הרלוונטיות.
לדוגמה, המבע:
מידע שעל הנמען להסיק כולל:
כתוצאה מכך, המשמעות המפורשת של (5) היא:
זה נקרא אקספליקטורה של (5).
אימפליקטורה (Implicature).
מסקנות נוספות שלא ניתן להבין כפירוט והרחבה של האמירה המקורית הן אימפליקטורות (הקשים נרמזים). אם הדובר והנמען יודעים שסוזן לא יודעת להפסיד בכבוד, המשפט הבא יכול להיות אימפליקטורה של (5):
ההבחנה בין אקספליקטורה לאימפליקטורה אינה תמיד ברורה. לדוגמה, ההקש:
נראה באופן מסורתי כאימפליקטורה. עם זאת, תאורטיקן הרלוונטיות רובין קרסטון טען כי האימפליקטורות של מבע אינן יכולות להיות כרוכות באף אחת מהאקספליקטורות שלה, מכיוון שהיתירות שנובעת מכך לא תואמת את עיקרון הרלוונטיות. לפיכך, ההסבר בסעיף (8) צריך להיות הסבר, או ליתר דיוק מקרה של העשרה. טענה נוספת ש-(8) הוא אקספליקטורה היא שהיא יכולה להיות מוטמעת בשלילות ובמשפטי תנאי, מה שכביכול בלתי אפשרי לאימפליקטורות.
פרשנות בזמן אמת.
התהליך המתואר אינו פועל לפי סדר רציף. הנמען של מבע אינו מפענח אותו תחילה, אחר כך גוזר אקספליקטורות, ואז בוחר אימפליקטורות מהסביבה הקוגניטיבית שלו. במקום זאת, כל משימות המשנה הללו פועלות במקביל, וכל אחת מהן יכולה לסייע בפתרון האחרים.
יחסי הודו–צרפת
יחסי הודו–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה הצרפתית. מאז 1998, צרפת והודו הן שותפות אסטרטגיות ונהנות ממערכת יחסים מיוחדת.
היסטוריה.
הודו הצרפתית.