בית ב': פחטקור טשקנט, נאוובחור (אוזבקיסטן), קייראט אלמטי (קזחסטן), דינמו סוחומי (גאורגיה), דינמו מינסק (בלארוס), צסק"א מוסקבה, טורפדו מוסקבה, ספרטק ולאדיקווקז, רוטור וולגוגרד, רוסטסלמאש רוסטוב ואורלמאש יקטרינבורג.
ברם, אליפות חבר המדינות המתוכננת מעולם לא התחילה: 5 קבוצות ממוסקבה - צסק"א, ספרטק, טורפדו, דינמו ולוקומוטיב התנגדו לפורמט וסירבו להשתתף וגם הציעו ארגון מחדש של ההתאחדות.
הקבוצות מחבר המדינות עוד ניסו להגיע להסכם, להציע פורמט נוח לתחרות, אך הקבוצות המוסקבאיות התעקשו. שבוע אחרי פרסום המזכר בוועידה הנוספת, הוקמה התאחדות הכדורגל הרוסית. הוקמה ליגת כדורגל מקצוענית והפורמט של אליפות רוסיה 1992 אושר. בתחילה, ניקולאי טולסטיך, מראשי ההתאחדות, הציע לכלול 14 קבוצות בליגת העל, אך לבסוף התפשר על 20 קבוצות שכללו 6 קבוצות מליגת העל הסובייטית (צסק"א, ספרטק, טורפדו, דינמו, ספרטק ולאדיקווקז, לוקומוטיב), 11 מהליגה הראשונה: (רוטור, אורלמאש, רוסטסלמאש, לוקומוטיב ניז'ני נובגורוד, טקסטילשצ'יק, שיניק, פאקל, דינמו סטאברופול, זניט, דינמו-גאזוביק, קובאן), 3 נוספות מהליגה השנייה: (אסמראל, אוקיאן וקריליה סובייטוב).
הוחלט לערוך את האליפות באותו פורמט כפי שתוכננה אליפות חבר המדינות: 2 בתים עם 10 קבוצות כל אחת, 4 הראשונות בכל בית מתחרות על המקומות הראשונים, השאר קובעות בסיבוב האחרון מי מהחמישה תרד ליגה בתום העונה.
כך, אליפות רוסיה הראשונה יצאה לדרך ב־29 במרץ 1992, בשבע ערים.
מבנה.
האליפות נערכה בשני שלבים, תחילה הקבוצות חולקו לשני בתים בני עשר קבוצות, כאשר 8 הטובות ביותר נאבקו על ראשות הטבלה, כאשר 12 הקבוצות שסיימו בתחתית נאבקו על מקומות 9-20. בשלב השני חושבו תוצאות משחקי השלב הראשון.
בסיום העונה, חמש הקבוצות שסיימו במקומות 16-20 התמודדו בליגה הבכירה ובמקומן העפילו 3 קבוצות מליגת המשנה הרוסית: ז'מצ'וז'ינה סוצ'י, נאברז'ני צ'לני הטטארית ולוצ'-אנרגיה ולדיווסטוק.
הקבוצות.
בעונת הבכורה של הדיוויזיה הרוסית העליונה נטלו חלק הקבוצות הבאות:
ונוס השחורה
ונוס השחורה (בצרפתית: Vénus Noire) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2009 בבימויו של עבד אל לטיף קשיש. הוא מבוסס על חייה של שרה בארטמן, אישה קויקואית אשר בתחילת המאה ה-19 הוצגה לראווה באירופה במופעי בידור, תחת השם "ונוס ההוטנטוטית". הסרט היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-67 בוונציה, שם הוענק לו פרס שוויון ההזדמנויות.
עלילה.
הסרט פותח בפריז, בשנת 1817, באקדמיה המלכותית לרפואה. חוקר הטבע המהולל, ז'ורז' קיווייה, מצהיר: "מעולם לא ראיתי גולגולת אנושית הדומה כל כך לזו של קוף אדם". הוא עומד בסמוך לפסל גבס בדמות אישה אפריקאית, וסביבו רישומים של גופה ואברי מינה של אותה אישה. הוא מעביר צנצנת ובה איברי מינה המשומרים בין היושבים, ומצהיר כי האישה - הבעלת עכוז ופות מוגדלים - מייצגת את החוליה החסרה בין הקוף לאדם.
קפיצה אחורה ללונדון, שנת 1810. מופע פריק שואו בו מתנוסס שלט ענק המזמין את הצופים לראות את "ונוס ההוטנטוטית". במופע, שרה בארטמן, אישה קויקואית, לבושה בגד גוף המדמה עירום ולכודה בכלוב על הבמה, וה"מפעיל" שלה, הנדריק סייזר, משחרר אותה מתגרה בה ובקהל, מדגים את שיטות האילוף שלה, בעוד שרה - המכונה סארקי, ולפעמים סארטי - נוהמת ומפחידה את הצופים. בסוף המופע, סייזר מזמין את הצופים להתקרב ולגעת באחוריים השופעים של שרה, ולבדוק שהם אמיתיים.
בדירתם, סארקי לבושה בלבוש אירופאי של התקופה, מעשנת סיגר ומטביעה יגונה באלכוהול. סייזר מעודד אותה שהוא יהפוך אותה לאישה עשירה, ושהיא תמשיך להופיע עוד קצת ועוד קצת ואז תהיה משוחררת. במופעים הבאים, סארקי מביעה פחות רצון לשחק את ה"פראית", ומדגימה את כשרונותיה המוזיקליים, בניגון על קורה (כלי מיתר אפריקאי). סייזר מתפרץ עליה שהיא בוגדת בו ומביישת אותו, כי היא לא נכנעת לרצונותיו לגבי המופע.
באחד המופעים נכחו נציגים מתנגדי עבדות של המכון האפריקאי, ובעקבות מה שראו, דיווחו לרשויות, שהביאו תביעה נגד סייזר על כך שהוא מחזיק בה נגד רצונה ומאלץ אותה למופע משפיל ומיני. במשפט, סארקי מעידה שהיא חלק ממופע ואינה תחת אילוץ, ולמרות ההתנגדויות הנחרצות של אנשי המכון, הסבורים שגם העדות שלה מאולצת, התביעה מבוטלת.
כדי להימלט מהסקנדל שנוצר בעקבות המשפט, סייזר לוקח את סארקי לצרפת, ובעזרתו של ראו, מאלף חיות וסרסור מקומי, מציג את סארקי כקוריוז במסיבות של בני אצולה. לראו אין את מערכת היחסים הארוכה שיש לסייזר עם סארקי, שכוללת את זה שסארקי עבדה בבית משפחתו והייתה המיינקת של שני ילדיו - והוא מתייחס אליה כחיה, אונס אותה, ומשפיל אותה מינית במסיבות. סייזר רואה את מה שקורה, אך העניין האמיתי שלו הוא בכסף, והוא אינו פועל לטובתה של סארקי.
כשפונה חוקר הטבע קיווייה אל סייזר בשם האקדמיה לרפואה, ומבקש לבדוק את סארקי ולבצע בה מדידות, סייזר פוקד על סארקי לשתף פעולה, ומשאיר אותה עם המדענים במכון. אלה מציירים אותה ואת איבריה, מודדים את גולגולתה ואת עכוזה, ומדברים עליה כאילו אין היא בחדר. הם מגלים עניין רב בגודל אחוריה, ומצליחים להבין ממנה שהשומן נצבר שם לאחר שילדה, וקיווייה מצהיר שהדבר דומה למה שקורה אצל קופים. כשמבקשים המדענים לבחון את אברי מינה, סארקי מתנגדת, ומסרבת להוריד את הסינר שמכסה את אזור חלציה. סארקי דוברת אך מעט צרפתית, והמדענים אך מעט אנגלית, כך שהתקשורת ביניהם כמעט אפסית. המדענים זורקים מטבעות כסף לכיוונה של סארקי כדי לעודד אותה להתפשט, וכשזה לא עובד, מנסים להפשיטה בכוח. היא בורחת מהמכון, אך כשהיא חוזרת הביתה, סייזר מכה אותה ומכנה אותה בוגדת מכיוון שלא יקבל את כספו ואישור שהיה. הוא משאיר אותה בידי ראו תמורת סכום כסף.
המופעים של ראו, בינתיים, נהיו פופולריים מאוד, והפריזאים הוקסמו מסארקי, שהוצגה להם כנסיכה אפריקאית, ולמרות שבמופעים אלו היא כן זכתה לפחות להראות את כישוריה המוזיקליים, המופעים גם נהיו יותר ויותר מיניים - בגדיה צומצמו, והיא גם הוצעה לבאי המסיבה כסוסה לרכב עליה. ערב אחד, ראו הסלים עד מאוד את האווירה המינית - עודד את האורחים להתגפף, להתפשט חלקית, ואף הוציא דילדו ואילץ את סארקי לאכול ממנו עינב כאשר היא על ברכיה, בסימולציה לאקט מיני. האורחים התלהטו, ובסוף המופע, ראו אילץ את סארקי לשכב על גבה ולפשק רגליה, והזמין את כולם להתקרב, לגעת, ו"לענג" אותה. דמעות החלו לזלוג מעיניה של סארקי, ובתחילה האורחים לא שמו לב מרוב התלהבותם, אך כשמישהו הצהיר, "היא בוכה!", ראו ניסה לשכנע אותם שזה מרוב תשוקה. אך לאט-לאט האורחים מבינים שאין היא באמת מסכימה לאקטים המבוצעים בה, ומתרחקים. ראו צועק על סארקי שהיא עושה לה בושות, ומושך אותה בטלטלות ובמכות מהמקום כאשר האורחים מסיטים מבטיהם, ורק גבר אחד מושיט לה יד כאילו לעזרה, אך בידיעה שאין בכוונתו באמת לעזור, הוא משמיט ידו ומשפיל מבטו.
ראו מפקיד את סארקי בבית זונות שהוא מקושר אליו, והיא הופכת לזונה בניגוד לרצונה. בריאותה מתדרדרת, והיא לוקה בשיעול כרוני. בבדיקה שגרתית למחלות מין אצל הזונות, מתגלה אצל סארקי זיהום, ותוך זמן קצר היא מתה, לא ברור מאיזו מחלה. גופתה נמסרת - בתמורה לסכום כסף נכבד - לאותה אקדמיה לרפואה, שם יוצקים אותה לתבנית גבס ויוצרים פסל בדמותה, חותכים ומבתרים את גופתה, מודדים ומציירים, וכל זאת בתיאורים סמי-פורנוגרפיים, כאשר ברור שההתייחסות אליה היא כחפץ, ולא כאדם, דבר הניכר בכך שבכל התהליכים הניתוחיים שבוצעו בגופתה, לא טרחו לבדוק את סיבת מותה.
הסרט מסתיים בקטעי וידאו תיעודיים לגבי ההחזרה של שרידיה של סארקי לדרום אפריקה בשנת 2002, לאחר עשרות שנים של בקשות, דרישות ומשא ומתן מול צרפת. הקטעים מראים את הטקסים לכבוד הגעתה של סארקי חזרה למולדתה, שנערכו במסגרת יום האישה של דרום אפריקה, וכוללים חלק מנאום של ראש ממשלת דרום אפריקה דאז, תאבו מבקי, שהכריז על קברה כעל אנדרטה לאומית.
משפט כהן
משפט כהן הוא ספר שאלות ותשובות בנושאי מצוות התלויות בארץ, הלכות בניין בית המקדש, הלכות סנהדרין, הלכות קורבנות והלכות מלכים שחיבר הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הספר נערך על ידי הרב צבי יהודה קוק ויצא לאור לראשונה כשנה לאחר פטירתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק על ידי "האגודה להוצאת ספרי הראי"ה קוק", ירושלים י"ט באב תרצ"ז. היה זה הספר הראשון שהוציאה האגודה מתוך תוכנית להוציא כ-30 ספרים של הרב קוק, מתוך כוונה להדגיש את היותו של הרב קוק בראש וראשונה איש הלכה.
בשנת תשכ"ו-1966 הוציא מוסד הרב קוק מהדורה נוספת עם הגהות ותיקונים שנתווספו על ידי הרצי"ה קוק.
בסוף הספר מובאות אלפי הערות הלכתיות של בנו הרצי"ה קוק.
שרה סארטיה בארטמן
אוסקר ונדט
אוסקר ונדט (בשוודית: Oscar Wendt, נולד ב-24 באוקטובר 1985 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בגטבורג ובנבחרת שוודיה בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים.