באותה עת המצב במושבה התייצב. אוכלוסייתה, שמנתה כ-2,000 איש, שוכנה באופן ראוי, ופעילות חקלאית לגידול מזון טרי כבר התקיימה. פיליפ הקצה לאחד הנידונים, גיימס רוס, חלקת אדמה ברוז היל (כיום פאראמטה), כדי להקים שם חווה ראויה, וכאשר רוס הצליח בכך, הוא קיבל את הקצאת הקרקע הראשונה במושבה. נידונים אחרים הלכו בעקבותיו. במרץ 1790 נהרסה הספינה "סיריוס" במושבת האי נורפוק, ובכך נמנעה מפיליפ אספקה חיונית. ביוני הגיע הצי השני עם מאות נידונים נוספים, שרובם היו חולים מדי כדי לעבוד.
בדצמבר היה פיליפ מוכן לעזוב את המושבה ולשוב לאנגליה, אך באופן כללי המושבה כבר נשכחה בלונדון והוא לא קיבל שום הוראות, והוא נאלץ להמשיך בתפקידו. ב-1791 הוא יעץ שהממשלה תשלח שתי שיירות של ספינות עם נידונים בשנה עם אספקה מתאימה. אך ביולי, כאשר הגיע הצי השלישי, עם 2,000 נידונים נוספים, נוצר שוב מחסור במזון והוא נאלץ לשלוח את הספינות "אטלנטיק" ו"קולקטה" להבאת אספקה.
ב-1792 הייתה המושבה כבר מבוססת, אף על פי שסידני הייתה גיבוב בלתי מתוכנן של בקתות עץ ואוהלים. תעשיית ציד לווייתנים התבססה, ספינות סוחר פקדו את סידני, ונידונים שסיימו לרצות את עונשם פנו לעיסוק בחקלאות. וקצינים נוספים החלו לייבא כבשים להפקת צמר. עדיין חסרו במושבה חקלאים מיומנים, בעלי מלאכה וסוחרים והנידונים המשיכו לעבוד מעט ככל יכולתם, אף על פי שהם עבדו בעיקר כדי לגדל את מזונם.
בסוף השנה, פיליפ, שבריאותו התרופפה עוד יותר, סיים את כהונתו כמושל והפליג לאנגליה על סיפון הספינה "אטלנטיק". הוא לקח עמו דוגמאות רבות של צמחים ובעלי חיים. הוא גם לקח עמו את בנלונג ואת ידידו ימראוואן , צעיר אבוריג'יני נוסף, שלא כמו בנלונג, נכנע למזג האוויר ולמחלות באנגליה ונפטר לפני שעלה בידו לשוב למולדתו. בעת עזיבתו של פיליפ מנתה אוכלוסיית ניו סאות' ויילס 4,221 תושבים, מתוכם 3,099 היו נידונים. שנותיה הראשונות של המושבה היו שנים של מאבק וקשיים, אך הגרוע מכל כבר היה מאחוריה, ותקופת רעב כבר לא התרחשו. פיליפ הגיע ללונדון במאי 1793. הוא הגיש את התפטרותו באופן רשמי וניתנה לו גמלה של 500 ליש"ט בשנה.
שנותיו האחרונות.
ב-1792 נפטרה מרגרט, רעייתו של פיליפ. ב-1794 הוא נישא בשנית לאיזבלה וייטהד, ויחד עמה הוא חי במשך זמן מה בבאת'. אט אט השתפר מצב בריאותו, וב-1796 הוא שב לים ומילא סדרה של תפקידי פיקוד במלחמות הנפוליאוניות. בינואר 1799 הוא קודם לדרגת סגן אדמירל. ב-1805, בגיל 67, הוא פרש מהצי בדרגת אדמירל הדגל הכחול ובילה את רוב שנותיו האחרונות בבאת'. הוא המשיך להתכתב עם ידידיו בניו סאות' ויילס וקידם את ענייניה של המושבה בחוגי הממשל.
ארתור פיליפ נפטר בבאת' ב-31 באוגוסט 1814 ונטמן בכנסיית סנט ניקולאס שבבאת'האמפטון. קברו נשכח במשך שנים רבות והתגלה מחדש רק ב-1897 ושוקם. מדי שנה נערך טקס לזכרו בעיר הולדתו על ידי "האגודה הבריטית-אוסטרלית" .
ב-2007 העלה עורך הדין ואיש האקדמיה ג'פרי רוברטסון טענה לכאורה ששרידיו של פיליפ לא טמונים בכנסיית סנט ניקולאס והם אבדו: "קפטן ארתור פיליפ לא נמצא היכן שניצבת מצבתו: ככל הנראה הוא קבור במקום אחר מחוץ לכנסייה, הוא ככל הנראה אבד. הוא לא במקום שבו האוסטרלים מאמינים שבו הוא נטמן".
מורשתו והנצחתו.
מקומות רבים באוסטרליה נקראו על שמו של פיליפ. על אלה נמנים פורט פיליפ והאי פיליפ שבוויקטוריה, האי פיליפ השוכן 6 ק"מ מדרום לאי נורפוק, רחוב פיליפ שבסידני, מחוז הבחירה הפדרלי פיליפ שבניו סאות' ויילס שהתקיים בשנים 1949–1993, הפרבר פיליפ שבבירה קנברה, מגדל המושל פיליפ שבסידני, ורחובות, פארקים ובתי ספר רבים, כולל בית ספר תיכון בפאראמטה. אנדרטה לזכרו של פיליפ נחנכה ב-1937 במנזר באת'. אנדרטה נוספת נחנכה ב-1932 בכנסיית סנט מילדרד שבלונדון. כנסייה זו נהרסה בבליץ ב-1940, אך החלקים העיקריים של האנדרטה שוקמו והוצבו ב-1968 ברחוב ווטלינג, ליד קתדרלת סנט פול. פרוטומה ואנדרטה נוספות ניצבות בתוך כנסיית סנט מרי לה בו הסמוכה. דיוקן של ארתור, פרי יצירתו של פרנסיס ויטלי, מוצג בגלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון. פסל שלו ניצב בגנים הבוטניים המלכותיים שבסידני.
הביוגרף האוסטרלי פרסיבל סירל, כתב על פיליפ במילון לביוגרפיה אוסטרלית:
שנת ה-200 למותו.
כחלק מסדרה של אירועים לציון 200 שנים למותו של פיליפ, נחנכה אנדרטה לזכרו במנזר וסטמינסטר שבלונדון ב-9 ביולי 2014. בטקס חנוכת האנדרטה תיאר הדיאקון של המנזר, ג'ון הול, את פיליפ: "יורד הימים הצנוע הזה, איש הספר והפטריוט, ששירותו חסר האנוכיות הניח את היסודות הבטוחים של מה שהתפתח לקהילה של אוסטרליה, ייזכר תמיד ויזכה לכבוד לצידם של החלוצים והחדשנים השוכנים באולם התווך הזה, כמו דייוויד ליווינגסטון, תומאס קוקרן ואייזק ניוטון".
אנדרטה דומה נחנכה על ידי מושלת ניו סאות' ויילס, מארי באשיר, בכנסיית סנט ג'יימס שבסידני ב-31 באוגוסט 2014.
פרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר
יונגפרנזה
יונגפרנזה (בגרמנית: Jungfernsee, מילולית "אגם הבתולה") הוא אגם רדוד בעמק קרחוני בין פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג לברלין בירת גרמניה. כיום זורם דרכו הנהר האפל, ולכן הוא שייך למערכת המים ברלין-פוטסדאמר האפל (Berlin-Potsdamer Havelgewässern). עומקו המקסימלי 4 מטרים, והוא משתרע לאורך 3.52 קילומטרים מדרום-מזרח (גשר גליניקה) לצפון-מערב (Großes Horn), ובכך שוכן בכיוון הזרימה הטבעי של ההאפל בשרשרת האגמים שלו. החלק הגדול ביותר של פני המים שלו שייך לעיר פוטסדאם. רק משולש קטן מול הגדה הדרומית-מזרחית שלו שייך לברלין.
יונגפרנזה מוגדר כנתיב מים פדרלי (Bundeswasserstraße), קטע של נתיב המים התחתון של ההאפל.
השם "יונגפרנזה" ("אגם הבתולה") מתייחס למנזר הבנדיקטיני שפנדאו, שהיה הבעלים של האגם.
ב-1999 נוספה הגדה הדרומית של האגם למכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
תיאור.
ההיצרות הקלה בין רייסטררהורן (Riesterhorn) על הגדה הצפונית לקוואפהנהורן (Quappenhorn) על הגדה הדרומית מחלקת את האגם לחלק דרום-מזרחי מעט מעגלי ולחלק צפון-מערבי צר וארוך. הרוחב הגדול ביותר בחלק הדרום-מזרחי הוא 1.45 קילומטר, בחלקו הצפון מערבי הרוחב הוא מקסימום 490 מטר. הנקודה הצרה ביותר היא 180 מטר, הרוחב בין קוואפהנהורן לריסטרהורן הוא 270 מטר. יער המלך, אזור ציד פרוסי לשעבר, גובל כמעט לחלוטין בגדה הצפונית המכוסה קנים. יש רק כמה מקומות שיש בהם חופי רחצה אליהן ניתן להגיע ברגל או באופניים. על רייסטררהורן, קו החוף העובר צפונית-מערבית-דרום-מזרחית עד לנקודה זו מתעקל תחילה צפונה-מזרחה ואז מזרחה. הקצה הדרומי של נמצא במרחק של 390 מטרים בלבד מכאן. בצפון-מזרח יונגפרנזה שוכנת כנסיית הגואל ישירות על הגדה הצפונית. הגדה התלולה ממול, המתנשאת לגובה 20 מטר מעל פני המים, גם היא מיוערת. בחלק זה ממוקמים שמורת הציפורים "וסטליכר דיפלר פורסט" של האיחוד האירופי (EU-Vogelschutzgebiet Westlicher Düppeler Forst) ופארק קליין-גליניקה המשתרע בכיוון דרום-מערב עד גשר גליניקה, המשתרע מעל מוצא מי האגם.
הגבול בין מדינת ברנדנבורג לברלין עובר בחלק הדרומי-מזרחי של האגם, במקביל לגדה של ברלין (לפני 1990 הגבול הפנים-גרמני בין גרמניה המזרחית לבין ברלין המערבית). האגם לא היה נגיש מהגדה של פוטסדאם. הגדה שמתחילה כאן בנויה בחלקה, ולאחר ההתמזגות עם תעלת הסנגרבן (Hasengraben), שמגיעה מאגם הייליגר (Heiliger See), מייצגת את הגבול הצפון-מזרחי של הגן החדש. הגדה עוברת דרך כף קוואפהנהורן בכיוון צפון מערב עד נדליץ. המצר בין יונגפרנזה לאגם הייליגר הוא ברוחב 190 מטר בלבד. המחלבה לשעבר בגן החדש (כיום מסעדה) נמצאת על גדה זו וארמון צציליינהוף, שוכן 160 מטרים מהאגם. מטרים ספורים ממזרח למצר, הקים הקייזר וילהלם השני יישוב בשנת 1890 על פי המודל של כפרים נורווגיים. תחנת המלחים קונגסנס (Matrosenstation Kongsnæs) נהרסה עם בניית חומת ברלין, שאר הבתים נשמרו.
Si Una Vez
Si Una Vez (באנגלית: If I Once) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, "Amor Prohibido". הוא נכתב על ידי פיט אסטודילו והופק על ידי אחיה ומפיקה של סלינה, א.ב. קינטנייה. "Si Una Vez" הוא שיר מריאצ'י, אשר שואב השפעה מסוגת הקומביה וממוזיקת הדאנס הלטינית. מבחינה לירית, שואלת סלינה מדוע התאהבה בבן זוג אלים ופוגעני, תוך שהיא מצהירה שהיא לעולם לא תחזור על טעות שכזו. המילים שלו מרמזות על אהבה נכזבת והעצמה נשית.
"Si Una Vez" קיבל ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שטענו כי באמצעות השיר, ניתן להבחין ביכולות הקוליות של סלינה. במהלך טקס פרסי הפופ של BMI, קיבל השיר את פרס "סינגל השנה", על הצלחתו הרבה. מוזיקאים רבים הקליטו את השיר מאז יצא, תוך שכללו אותו באלבומיהם. בין המוזיקאים ניתן למנות את: אלישיה וילריאל, איווי קווין, גירל אין קומה ומני מנואל. הגרסה האחרונה מביניהן הגיעה למקום הראשון במצעד השירים הטרופיים של בילבורד ודורגה כשיר הטרופי המצליח ביותר בארצות הברית בשנת 1996.
רקע והרכב.