תרבותה העתיקה של רומא ראתה עדנה מסוימת בקיסרות הרומית הקדושה תחת שלטונו של פרידריך ברברוסה (1155-1190). בימיו שבה ועלתה תפיסת ה"רומאיות" של האימפריה, שהייתה, ככל הנראה, חלק מהניסיון להצדיק את עוצמתו הנפרדת של הקיסר ביחס למוסד האפיפיורות, שהלך והתחזק בשנים אלה. מערכת החוקים שאימץ ברברוסה כללה מרכיבים רבים, ששורשיהם היו בחוק הרומי המסורתי. בהם ניתן למנות טביעת מטבעות, סלילת דרכים, גביית מיסים, הטלת קנסות וכן מינוי פקידים.
מדינת האפיפיור.
טוענת נוספת לירושת רומא הייתה מדינת האפיפיור. מדינה זו, שהאפיפיור היה גם שליטה האזרחי, התקיימה בין שנת 756 לשנת 1870 והשתרעה על חלקים נרחבים במרכז איטליה. טענתה של מדינה זו לשררה ארצית נשענה בעיקר על המסמך המזויף הידוע כ-מתת קונסטנטינוס. לפי מסמך זה הקיסר הרומאי קונסטנטינוס העניק לאפיפיור סילבסטר הראשון והאפיפיורים שיבואו אחריו את השליטה על העיר רומא ועל כל הקיסרות הרומית המערבית, בעוד קונסטנטינוס המשיך לשלוט על הקיסרות הרומית המזרחית מבירת האימפריה החדשה קונסטנטינופול.
איטליה.
יורש נוסף מטעם עצמו של רומא העתיקה היה בניטו מוסוליני ששלט על המדינה המודרנית של איטליה משנת 1922 ועד 1945. היה זה חלומו של מוסוליני להחזיר את תהילת האימפריה הרומית ולהפוך שוב את הים התיכון ל"Mare Nostrum" (הים שלנו). השלטון הפאשיסטי שהקים, התיימר להיות יורשה של האימפריה הרומית, ואבן פינה לשיטת ממשל מהפכנית שסופה למשול בעולם. בפועל היה מוסוליני כישלון מדיני ופוליטי, אשר סיים את דרכו בשותפות לפשעי מלחמה איומים, חלקם כנגד בני ארצו (ובהם ניסיון להרס של היישוב היהודי בן 2000 שנה באיטליה).
ידלין
מנכ&quot;ל הכנסת
מנכ"ל הכנסת אחראי על הפן הניהולי בכנסת: שמירת הסדר הניהולי במשכן הכנסת, פיקוח וניהול על עובדי המשכן ואחריות תפעול המערכת הלוגיסטית והאדמיניסטרטיבית.
יצירת התפקיד.
בשנת 2000 המליצה ועדה בראשות פרופ' יצחק גל-נור ליצור תפקיד זה, אך עד הכנסת ה-17 פעילות זו הייתה כלולה בתפקיד מזכיר הכנסת, אשר אחראי בין השאר על קביעת סדר היום, ניהול הצעות החוק וארגון דיונים ואירועים בכנסת. עם הסמכתה ליו"ר הכנסת בשנת 2006, החליטה דליה איציק לפצל את התפקיד לשניים, כאשר מזכיר הכנסת אחראי על הניהול הפרלמנטרי ומנכ"ל הכנסת אחראי על הצד הניהולי של המשכן. ההצעה למנות מנכ"ל הובאה על ידי איציק עקב מצבו הקשה של מבנה המשכן, הכלים הדלים בו, ואף כניסתם של גורמים מזיקים. למנכ"ל הראשון מונה אבי בלשניקוב.
חיים יוסף צדוק
חיים יוסף צדוק (וילקנפלד) (2 באוקטובר 1913 - 15 באוגוסט 2002) היה משפטן, חבר הכנסת, שר המשפטים בממשלת רבין הראשונה (1974–1977), וכן שר המסחר והתעשייה ושר הפיתוח.
ביוגרפיה.
צדוק נולד ברווה רוסקה שבפולין. למד בגימנסיה פולנית ברווה-רוסקה, ובאוניברסיטת ורשה למד פילוסופיה ומדעי היהדות. היה חבר תנועת גורדוניה בפולין ופעל במפלגה התאחדות פועלי ציון. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, הצטרף לארגון ההגנה ושרת כנוטר במשטרת היישובים העבריים. למד בבית הספר המנדטורי למשפטים והוסמך כעורך דין. עבד במחלקת החקיקה של משרד המשפטים בראשית ימי המדינה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה (1952-1949).
בשנת 1958 ייסד צדוק את משרד עורכי הדין חיים צדוק ושות', אשר נחשב אחד ממשרדי עורכי הדין היוקרתיים והמשפיעים ביותר במדינה. על אף שנחשב לאדם עשיר, טען כי הוא נשאר סוציאליסט ציוני.
ב-1959 נבחר צדוק לכנסת השלישית (לקראת סוף כהונתה) והמשיך לכהן כחבר הכנסת במשך 19 שנה מטעם סיעת העבודה על גילגוליה השונים (מפא"י, המערך, והעבודה). היה יושב ראש ועדת הכנסת וועדת החוץ והביטחון. שימש במשך שנה וחצי כשר המסחר והתעשייה בממשלת לוי אשכול בשנים 1965–1966. בנובמבר 1966 התפטר צדוק מתפקידו בעקבות חילוקי דעות עם שר האוצר. בחלק מתקופה זו כיהן במקביל כשר הפיתוח. בשנים 1977-1974 שימש צדוק כשר המשפטים, תקופה קצרה תחת ראש הממשלה גולדה מאיר ורובה תחת יצחק רבין. עם פרישתה של גולדה מאיר הוצע לו להיות ראש ממשלה אך הוא סרב.
בתקופת כהונתו כשר משפטים נאלץ צדוק להתמודד עם פרשיות של שחיתות שלטונית שהעיבו על הממשלה, בהם פרשת השר אברהם עופר שנחשד בפלילים והתאבד, פרשת אשר ידלין, מועמדו של רבין לנגיד בנק ישראל שהורשע בשוחד, ופרשת חשבון הדולרים של לאה רבין. בעניין החוקה למדינה, טען כעבור שנים שעל סמך ניסיונו, מי שינסה לחוקק חוקה כוללת שתפתור את כל הנושאים, נועד מראש לכישלון. במישור המדיני טען שההתנחלות בסבסטיה היא כמו "אלטלנה של 75'" והתנגד להתיישבות בהתנחלויות, אולם כפשרה עם המתנחלים מצא את הניסוח המשפטי שאיפשר להם מגורים במחנות צה"ל בשטחים. שמו נקשר לתרגיל המבריק ב-1976, כשיעץ לרבין לפטר את שרי המפד"ל עקב הימנעותם בהצבעת אי אמון ולהקדים את הבחירות, הליך שהוביל בסופו של דבר למהפך הפוליטי של מנחם בגין.
מספר חודשים לאחר מכן, בתחילת ינואר 1978, התפטר מהכנסת וחזר לעסוק בעריכת דין ובפעילות ציבורית ופוליטית. בין פעילותיו הציבוריות: מרצה באוניברסיטה העברית ויו"ר הוועד הפועל שלה, סגן נשיא האגודה לזכויות האזרח, יו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת בן-גוריון ונשיא מועצת העיתונות. כנשיא מועצת העיתונות (בשנים 1993-1999), הוביל צדוק לאימוץ תקנון אתיקה חדש שחל כיום על כלי התקשורת הישראליים והביא להקמת בית-דין לאתיקה. כמו כן, שימש כיושב ראש הוועד המנהל של המכון הישראלי לדמוקרטיה. במרץ 1988 השתתף במפגש ישראלי-פלסטיני בבריסל, בו הציג לראשונה חנא סניורה מטעם אש"ף, תוכנית שלום, הכוללת הכרה הדדית והקמת מדינה פלסטינית מפורזת בקווי 1967.
בשנת 1992 מונה על ידי ראש הממשלה ושר הדתות יצחק רבין לעמוד בראש הוועדה הציבורית לבדיקת המועצות הדתיות ותפקודן. הוועדה הגישה את הדו"ח שלה בשנת 1993, ובו המליצה, בין השאר, על צמצום משמעותי במספר המועצות הדתיות; צמצום משמעותי במספר יושבי-הראש, הסגנים בשכר ורבני הערים; קביעת סל שירותים דתיים; הקמת אגדי מועצות דתיות לשירותים ספציפיים, כדוגמת רישום נישואין או כשרות, כך ששירותים אלו יינתנו במרוכז לתושבים, שמקבלים את שירותי הדת מכל המועצות הדתיות שכולל האגד; הקמת חברות לאספקת שירותי דת או
הוצאת מכרזים לקבלנים, כך שתושג "הפרטה" של שירותים אלו. ואולם רוב המלצות הוועדה לא יושמו.
בשנת 1996 מונה לעמוד בראש הוועדה הציבורית לחוקי העיתונות. הוועדה הגישה את מסקנותיה בשנת 1997 ובמסגרתן המליצה, בין היתר, לבטל את הצורך ברישיון כדי להוציא לאור עיתון ולאסור בחוק מתן הוראה לעיתונאי להפר את כללי האתיקה. ככלל, הוועדה נטתה להמליץ על צמצום החקיקה המגבילה בנושאי חופש הביטוי ולהחמיר את החקיקה בנושאי ריכוזיות ובעלויות צולבות בתחום העיתונות.
צדוק מת מהתקף לב במהלך ביקור בגרמניה בגיל 89. אחרי פטירתו אמר עליו יוסי שריד כי הוא היה "מענקי הדעת של מפלגת העבודה" ושהוא וחבריו הרבו להיוועץ בו "מתוך הערכה עצומה לשיקול הדעת שלו, ההגיוני וההגון".
בשנת 2016 החליטה עיריית נתניה לקרוא על שמו רחוב בשכונת "כוכב-הים" בנתניה, וזאת בנוסף לרחובות הקיימים בערים רחובות ותל אביב-יפו.
נער עם סל פירות
RQ-3 דארקסטאר
RQ-3 דארקסטאר (RQ-3 DarkStar; מאנגלית: כוכב אפל) (כונה "טיר-3 מינוס" במהלך פיתוחו) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) לאיסוף מודיעין שהופעל על ידי חיל האוויר האמריקני. טיסת הבכורה שלו נערכה ב-29 במרץ 1996. מחלקת ההגנה הפסיקה את תוכנית הדארקסטאר בינואר 1999, לאחר שקבעה שהכטב"ם לא היה יציב מבחינה אווירודינמית ולא עמד ביעדי העלות והביצועים.
ה-RQ-3 דארקסטאר תוכנן ככטב"ם לגובה רב ולשהות ארוכה (HALE), וכלל טכנולוגית חמקנות על-מנת להקשות על גילויו. הדארקסטאר היה אוטונומי לחלוטין: הוא יכל להמריא, לטוס למטרה שנקבעה לו, להפעיל את חיישניו, לשדר את המידע, לחזור לבסיסו ולנחות ללא התערבות אדם. מפעילים אנושיים יכלו, אמנם, לשנות את נתיב הטיסה של הדארקסטאר ואת כיוון החיישנים שלו באמצעות תקשורת רדיו בקו ראייה או באמצעות תקשורת לוויינית. ה-RQ-3 נשא חיישן אלקטרואופטי או מכ"ם, ויכל לשדר מידע בעת מעופו.
טיסת בכורה של האבטיפוס הראשון נערכה ב-29 במרץ 1996, אך טיסתו השנייה, ב-22 באפריל 1996, הסתיימה בהתרסקות זמן קצר לאחר ההמראה. תכנון יציב יותר של הדארקסטאר שכונה RQ-3A עשה את טיסתו הראשונה ב-29 ביוני 1998, וביצע בסך-הכל חמש טיסות. שני RQ-3A נוספים נבנו, אך מעולם לא טסו לפני שהתוכנית בוטלה. הראשון מתוכם (A/V #3) מוצג כיום בגלריה הגדולה במוזיאון הטיסה בסיאטל, וושינגטון.
אף על פי שדווח כי התוכנית הסתיימה ב-28 בינואר 1999, מגזין התעופה אוויאיישן וויק דיווח באפריל 2003 שה-RQ-3 נמצא עדיין בפיתוח כ"פרויקט שחור". דווח כי הוא הוגדל ויכולתיו שופרו. המגזין טען עוד שדוגמאות ראשונות שימוש במלחמת עיראק. לדיווח זה לא היה אישור מוסמך.
תחבושת היגיינית
תחבושת היגיינית (נקראת גם פד) משמשת נשים בימי וסת כאמצעי לספיגת דם הווסת. התחבושת נמצאת בין גוף האישה לתחתונים ודם המחזור נספג בתוכה, בניגוד לטמפון אשר סופג את הדם כאשר הוא נמצא בתוך הנרתיק ולגביעונית אשר אוגרת את הדם כשהיא נמצאת בתוך הנרתיק.
התחבושות ההיגייניות מתחלקות לחד-פעמיות ולרב-פעמיות וממוינות בדרך כלל על פי רמת ספיגה.
תחבושות חד פעמיות.
בישראל החברות המובילות ביצור תחבושות חד-פעמיות הן פרוקטר אנד גמבל עם המותג "אולוויז" וחוגלה-קימברלי עם המותג "קוטקס".
תחבושות רב-פעמיות.