קמפנאל נולד ב-9 בפברואר 1912 באבילס שבספרד. הוא התחיל את הקריירה שלו בספורטינג חיחון, שם שיחק עד 1929, לפני שעבר לשחק בסביליה. בסביליה כונה בשם "קמפנאל הראשון" מכיוון שאחיינו, מרסלינו קמפנאל (שכונה בשם קמפנאל השני), היה גם כן שחקנה בשנות ה-50 של המאה העשרים. במהלך תקופתו שם הוא זכה עימה פעמיים בגביע הספרדי בשנים 1935 ו-1939, תוך כדי שהוא כובש בשני משחקי הגמר של אותן זכיות. הוא היה גם שותף לזכייתה בליגה הספרדית של עונת 1945/46. קמפנאל הוא הכובש הגדול ביותר בכל הזמנים של הקבוצה עם 218 שערים בכל המסגרות. במסגרת הליגה הבכירה כבש במדי סביליה 100 שערים ב-157 הופעות, לפני שעזב אותה וסיים את הקריירה שלו בשנת 1946. לאחר סיום הקריירה היה למאמנה של סביליה ושל אחיינו.
בנבחרת ספרד קמפנאל ערך 3 הופעות וכבש 2 שערים. משחקו הראשון בנבחרת היה משחק רבע גמר מונדיאל 1934, כאשר ספרד פגשה את איטליה והפסידה לה במשחק חוזר. מאז לא שב לנבחרת עד שנת 1941, בה שיחק שני משחקי ידידות, שניהם מול פורטוגל ובהן כבש שני שערים.
קמפנאל נפטר ב-22 בינואר 1984 בסביליה שבספרד, בגיל 71, כתוצאה מדום לב.
טרנספורמציה דיגיטלית
טרנספורמציה דיגיטלית (באנגלית: Digital Transformation ובקיצור DT או DX) היא אסטרטגיה עסקית של אימוץ פתרונות טכנולוגיים חדשים ותכופים על ידי חברות במטרה לפתור בעיות, ליצור הזדמנויות עסקיות חדשות ולייצר בידול תחרותי. הטרנספורמציה הדיגיטלית מיועדת ליצור יעילות, אוטומציה וחדשנות, תוך עדכון והרחבה של שיטות מסורתיות.
דוגמאות לטרנספורמציה דיגיטלית.
טרנספורמציה דיגיטלית יכולה להיות שינוי פשוט כמו שדרוג המערכות, או שינוי מורכב כמו מעבר מידני לאוטומטי; שימושים אפשריים בטכנולוגיה כפלטפורמה לקיצור תהליכים והגעה בזמן אפס לניטור מידע הרלוונטי לאדם או לעסק; צריכת מוצרים או שירותים ללא תיווך; תוספות של תהליכי בינה מלאכותית המאפשרים אוטונומיה של החלטות מבוססי מערכת; שימוש בכמויות המידע העצומות הקיימות בארגונים - Big data, וניתוחו באמצעות כלי בינה עסקית (BI) מתקדמים לצורך איתור מגמות וקבלת החלטות עסקיות.
אחת הדוגמאות היותר בולטות לטרנספורמציה דיגיטלית הוא המעבר למחשוב ענן, תהליך שבו מייצאים את החומרה והשרתים היושבים בתוך הארגון לענן. כלומר מעבר לחוות שרתים או חברות חיצוניות המעניקות מגוון שירותים, כגון כוח מחשוב, אחסון ענן, תוכנית התאוששות מאסון (DRP) וקישוריות. השירותים ניתנים על פי דרישה ובדרך כלל מבוססי מנוי ונפח שימוש מקסימלי.
היסטוריה.
לטרנספורמציה הדיגיטלית שלושה דורות של התפתחות:
אידלמן
פהרניק
פַּהַרְנִיק (ברומנית: paharnic . ברבים:paharnici - פַּהַרְנִיץ', באותיות קיריליות ברומנית בימי הביניים: Пъхарникȣ), ידוע בעבר גם כ păharnic או păharnec, לפעמים בנסיכות מולדובה גם כ- ceașnic - צ'אשניק היה תפקיד בכיר או תואר לא תורשתי - (דרגטור)- בהיררכיה של אצולת החצר בנסיכויות הרומניות מולדובה ולאכיה. הבויאר שמילא את התפקיד של "פהרניק גדול" (ול-פהרניק vel-paharnic) היה מעין "שר המשקאות", אחראי על הגביע של השליט, שטעם מהמשקאות לפני השליט. הפהרניק דאג לאספקת המשקאות הדרושים לחצר ולמזיגתם לכוסות ולגביעים של בני החצר. עם הזמן מילא תפקיד מנהלי חשוב, ובוולאכיה גם תפקידים צבאיים .
בשתי הנסיכויות הייתה קיימת בתקופות מסוימות יחידה צבאית פרטית של "פהרניצ'יי" (păhărnicei) ("פהרניץ'" קטנים)
תפקיד זה תועד לראשונה בוולאכיה בשנת 1392 בימי השליט מירצ'ה הזקן ובנסיכות מולדובה בשנת 1408 בימי השליט אלכסנדרו הטוב.
היו ידועות שלוש דרגות של פהרניק:
א. הפהרניק הגדול (ול-פהרניק - vel-paharnic או mare paharnic) שדאג לאספקת היינות והמשקאות לשליט ולחצר, ומזג יין לשליט. לפהרניק הגדול היו גם משימות צבאיות. בעידן הפנריוטים, השליטים היונים שמונו בנסיכויות הרומניות על ידי הסולטן הטורקי, תפקיד הטעימה והמזיגה במסיבות החצר היה סמלי, ושימש בחגים ובטקסים מיוחדים.
בנסיכות מולדובה הוא כיהן גם כפרקלאב של קוטנאר וחרלאו, יישובים ידועים בכרמים וביקבים שבסביבתם.
בתקופה מאוחרת יותר הוחלף הפהרניק על ידי "ה"קופּאר הגדול"" ( mare cupar- מה מילה cupă שמשמעותה היא "גביע") . הפהרניק הגדול היה אחראי על גביית המיסים על הכרמים ועל סחר ביינות, שנקרא căminărit -קמינריט. שליש מהסכומים שנגבו על ה"קמינריט" היוו את הכנסת הפהרניק הגדול.
בנסיכות מולדובה הפהרניק הגדול היה אחד משמונת הבויארים החשובים שישבו במועצת החצר של הנסיכות, לצד הלוגופט הגדול (ול-לוגופט), הוורניק של "הארץ העליונה", ההטמאן, הפוסטלניק הגדול והוויסטיירניק.
במסיבות הגיש הפהרניק הגדול לשליט את כוס היין הראשונה. והוא גם פיקח על כרמי השליט ועל העבודות בהם. איש לא יכול היה לקטוף את הענבים לפני שנתן הפהרניק רשות לעשות זאת ביום הצלב - 14 בספטמבר. על מתן הרשות להתחיל בקטיף זכה מהעם במתנות מיוחדות,
כמו כן הוא קבע את ה"דסיאטינה", סוג של מעשר על היין שנגבה למען השליט.
ב. פהרניק שני (paharnic al doilea - vtori paharnic) - תפקידו היה לעיתים זהה או מקביל לזה של ה"פיבניצ'ר" (pivnicer) או ה"קופאר" (cupar) . יחד עם ה"רושי" וה"פהרניציי" מהסביבה הכפרית, היו כפופוים לפהרניק הגדול.
ג. פהרניק שלישי. (treti paharnic - paharnic al treilea)
במאה 15 ואחר כך במאות 16–17 הפהרניקים הגדולים עמדו בקדמת החיים הפוליטיים בנסיכות ולאכיה. כיהנו אז בתפקיד במיוחד בני משפחת קראיובשט (Craiovești) ופלורשט (Florești). עם הנפהרניקים נמנו דמויות כמו לופו מהדינציאנו, שרבאן מקויאן ומאתיי בסאראב, לימים שליט ולאכיה. הם נודעו בהתנגדותם לגדילת השפעתם של היוונים מפנר בחיי המדינה. שליט ולאכיה, קונסטנטין ברנקוביאנו, פהרניק גדול לשעבר, העניק מעמד מיוחד ליחידה הצבאית של הפהרניצ'יי אולם בסופו של דבר הוציא להורג את מפקדה, הפהרניק סטאיקו בוקשאנו.
החל משנת 1720 עם התחלת עידן הפנריוטים מספר ה"פהרניקים" עלה וחשיבותם הפוליטית ירדה. מאז ואילך הם, כולל הפהרניק הגדול, נחשבו לחלק מהמעמד השני של בויארים
צאצאיהם הוכרו כענף של האצולה הקטנה, לצד ה"פהרניצ'יי". בעוד שהפהרניצ'יי הפכו למעמד בינוני כפרי, התארים של פהרניק הפכו לנגישים לנציגי הסוחרים שבערים. עם הפהרניקים המפורסמים במאה ה-18–19 בלטו שמות כמו של יאנקה האפטה ומנוק ביי שתרמו להתפתחות העיר בוקרשט, ושל גבריל איסטראטי שטיפח את הזהות הלאומית הרומנית תוך כדי התעמתות עם היוונים.
השם.
"פהרניק" הוא מונח המורכב מן המילה pahar - "פּאהאר" שמשמעותה בשפה הרומנית היא "כוס" ושמקורה בהונגרית pohár (פוהאר = כוס) או אולי מסרבית-קרואטית pehar (פחאר= כוס, גביע) ) ומן הסיומת הסלאבית "nik" (-ניק) . ברומנית של ימי הביניים נהגתה המילה "פֶהַרנִיק păharnic (בכתב קירילי: Пъхарникȣ). עדיין המיטרופוליט אנטים האיברי במאה ה-18 השתמש בצורה הזאת.
המונח בצורת Пєхарник (פחרניק) היה קיים בשפה הסלבונית שהייתה בימי הביניים בשימוש בכנסיות האורתודוקסיות בנסיכויות מולדובה ובוולאכיה. המלומד הרומני ממולדובה, דימיטריה קנטמיר סבר שתואר זה הועתק מהאצולה הסרבית שבעצמה שאלה אותו מהאצולה הביזנטית או ההונגרית. לפי חוקר תולדות המשפטים איוואן ביליארסקי המונח ברומנית ובסרבית קשור לתפקיד "פינקרנס" מה החצר הביזנטית.
הקמת התפקיד.
בוואלכיה מוזכר התפקיד לראשונה בשנת 1392 בימי השליט מירצ'ה הזקן (1418-1386). הפהרניק היה חבר במועצת הבויארים כשהוא נמצא במקום הרביעי או החמישי בהייררכיה, אחרי הבאן, הוורניק, הלוגופט ולפעמים הספטאר.
בנסיכות מולדובה מוזכר התפקיד לראשונה בשנת 1408 בימי השליט אלכסנדרו הטוב (1432-1400) והוא ממוקם במקום השני בין אצילי הצחצר אחרי הספטאר.
להבדיל מהבאן והלוגופט שתפקידם נחשב ל"מנהלי" או "ציבורי" ותפקידים שנחשבו צבאיים - כמו לוגופט ושוב באן, הפהרניקנמנה עם קטגוריה שלישית של תפקידים שנחשבו "תפקידי חצר" (de curte) לצד הקלוצ'ר, הז'יטניצ'ר, המדלניצ'ר, הפיטאר, הפוסטלניק, הסלוג'ר והסטולניק
במולדובה במאה ה-15 מינו פהרניק מיוחד בשרות אשת השליט.
במולדובה פיקח הפהרניק ישירות על הסטארוסטה של קוטנאר, שייצר את היין המתוק של קוטנאר, שנודע ביין הטוב באזור, כמו כן פיקח על הכרמים והיקבים של דיאלו מורי, חרלאו, הוש וטרגו טרוטוש. אחרי שנת 1482 גם הכרמים בפאנצ'ו באזור פוטנה, בגבול בין מולדובה וולאכיה, היו בפיקוחו של הפהרניק. בססביבות שנת 1700, הפהרניק הגדול (ול-פהרניק) עמד מתוקף תפקידו בראש תעשיית היין של אזור פוטנה, בעוד שעוזרו פיקח רק על הכרמים של הוש. בוולאכיה, לפי נ. סטויצ'סקו, פיקח הפהרניק במידה זו או אחרת על הכרמים והיקבים של גבעות בוזאו (דיאלורילה בוזאולוי), לא רחוק מהגבול עם האזור פוטנה בנסיכות מולדובה.
הפהרניק היה גם גובה מיסים מכל יצרני היין והיה זוכה מהם לאתנן מיוחד בתאריך 14 בספטמבר (חג הצלב) . במולדובה גבו את מס היין - מען "מעשר" שכונה "וינריץ'"(vinărici) בוולאכיה הוינריץ' כלל 1000 חביות יין שנאספו ביקבים של אזור ארג'ש (שטפנשט, טופולובן) ואזור ולצ'ה (דרגשאן). מס אחר שכונה "פהרניצ'יה" (păhărnicie) נגבה מיצרני יין פרטיים, למשל בבוקרשט. במאה ה-18בוולאכיה גבה הפהרניק מס יין שנקרא קמינריט (căminărit)
חיילי הפהרניק - פהרניצ'יי.