לאחר תום מלחמת העולם השנייה התדרדרו היחסים בין הסובייטים לגוש המערבי במהירות. ראש ממשלת בריטניה, צ'רצ'יל, טען כי הכיבוש הסובייטי במזרח אירופה לאחר המלחמה גרם ל"מסך הברזל לרדת על היבשת". היחסים היו מתוחים ברוב תקופת המלחמה הקרה, ואופיינו על ידי ריגול ופעילויות חשאיות אחרות. פרויקט וינונה הבריטי והאמריקני הוקם בשנת 1942 לצורך פענוח של מסרים שנשלחו על ידי המודיעין הסובייטי. מרגלים סובייטים התגלו מאוחר יותר בבריטניה, כגון קים פילבי ורשת קיימברידג', אשר פעלו באנגליה עד 1963.
סוכנות הריגול הסובייטית, הקג"ב, נחשדה ברצח גאורגי מרקוב בלונדון בשנת 1978, ואילו בשנת 1985 ערק לבריטניה אולג גורדייבסקי, שהיה פקיד בכיר בקג"ב.
ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר, ניהלה מדיניות אנטי-קומוניסטית חזקה בתיאום עם רונלד רייגן בשנות ה-80, בניגוד למדיניות הדטאנט של שנות ה-70.
היחסים השתפרו במידה ניכרת לאחר שמיכאיל גורבצ'וב עלה לשלטון בברית המועצות בשנת 1985 והכריז על הפרסטרויקה. היחסים נותרו חמים יחסית לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991, כאשר רוסיה תפסה את מקומה של ברית המועצות במעמד הבינלאומי.
באוקטובר 1994 ביקרה המלכה אליזבת השנייה בביקור ממלכתי ברוסיה, בפעם הראשונה שאי פעם מלך בריטי דרך על אדמת רוסיה.
שנות ה-2000.
היחסים בין המדינות החלו להדרדר שוב זמן קצר לאחר שוולדימיר פוטין נבחר לנשיא רוסיה בשנת 2000, וזאת בשל סירובה של בריטניה להסגיר לרוסיה, את איש העסקים הגולה, בוריס ברזובסקי, ואת המנהיג הבדלני הצ'צ'ני, אחמד זאקייב, שבריטניה העניקה להם מקלט מדיני.
בשלהי 2006, קצין שירות הביטחון הפדרלי לשעבר, אלכסנדר ליטוויננקו הורעל בלונדון על ידי פולוניום 210, ומת כעבור שלושה שבועות. בריטניה ביקשה את הסגרתו של אנדריי לוגובוי מרוסיה על מנת להעמידו לדין על רצח ליטוויננקו, אולם רוסיה סירבה, וקבעה כי החוקה שלהם אינה מאפשרת הסגרת אזרחיה למדינות זרות. בתגובה, גירשה בריטניה ארבעה דיפלומטים רוסים, וזמן קצר לאחר מכן גירשה רוסיה ארבעה דיפלומטים בריטים. באוגוסט 2007 חידשה רוסיה את הסיורים האוויריים ארוכי הטווח של מטוסי טופולב Tu-95, אשר התקרבו למרחב האווירי הבריטי, מה שגרם למטוסי קרב של חיל האוויר המלכותי ליירט אותם. בינואר 2008 הורו הרוסים על סגירת שני משרדים של המועצה הבריטית ברוסיה, והאשימו אותם בהפרות מס. עם זאת, בהמשך השנה בית משפט במוסקבה ביטל את רוב אישומי המס שנעשו כנגד המועצה הבריטית.
במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה בשנת 2008, ביקר שר החוץ הבריטי, דייוויד מיליבנד, בעיר הבירה הגיאורגית - טביליסי, כדי להיפגש עם הנשיא, ואמר כי ממשלת בריטניה ואנשיה "עומדים בסולידריות" לצד העם הגאורגי. בנובמבר 2009 ביקר מיליבנד ברוסיה, ותיאר את מצב היחסים הנוכחיים כ"מחלוקת מכובדת".
העשור השני של המאה ה-21.
בשנת 2014 היחסים בין המדינות הדרדרו באופן דרסטי בעקבות המשבר האוקראיני, וממשלת בריטניה, יחד עם ארצות הברית והאיחוד האירופי, הטילו סנקציות עונשין על רוסיה. במרץ 2014, בריטניה השעתה את כל שיתוף הפעולה הצבאי עם רוסיה ועצרה את כל הרישיונות הקיימים ליצוא צבאי ישיר לרוסיה. בספטמבר 2014, הוחמרו הסנקציות שהוטלו על ידי האיחוד האירופי, ונוספו גם תחומי הבנקאות ותעשיות הנפט, וכן פקידים גבוהים. רוסיה הגיבה בקיצוץ ביבוא מזון מבריטניה וממדינות אחרות שהטילו סנקציות. דייוויד קמרון, ראש ממשלת בריטניה (2010-2016), ונשיא ארצות הברית ברק אובמה התראיינו במשותף ל"טיימס" בתחילת ספטמבר: "רוסיה עברה על החוק הבינלאומי עם הסיפוח הבלתי חוקי של חצי האי קרים, ושהיית חייליה על אדמת אוקראינה מאיימת לערער את היציבות של מדינה ריבונית".
בתחילת 2017, במהלך פגישתה עם נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, החליטה ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי להחמיר עוד יותר את הסנקציות על רוסיה.
באפריל 2017, אמר שגריר מוסקבה בבריטניה, אלכסנדר יקובנקו, כי היחסים בין בריטניה לרוסיה הם ברמה נמוכה.
בדצמבר 2017 ביקר בוריס ג'ונסון שר החוץ הבריטי ברוסיה, לאחר חמש שנים שלא היו שם ביקורים רשמיים של שרים בריטים.
במרץ 2018 הורעל בבריטניה מרגל רוסי לשעבר, סרגיי סקריפאל, עם בתו יוליה, באמצעות גז עצבים נדיר. תרזה מיי הודיעה כי בריטניה תעשה מה שראוי ומה שנכון אם יוכח שמוסקבה אחראית להרעלה. מאוחר יותר הסבירה מיי כי החומר הכימי שבאמצעותו הורעלו סקריפל ובתו הוא חומר מסוג נוביצ'וק שפותח על ידי רוסיה ופוגע במערכת העצבים, ורמזה למעורבות רוסית בעניין. בעקבות כך הודיעה מיי כי תגרש משטחה 23 דיפלומטים רוסים. בתגובה הודיעו הרוסים על גירוש 23 דיפלומטים בריטים משטחם.
יחסים דיפלומטיים.
בריטניה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וחמש קונסוליות בערים נובורוסיסק, סנקט פטרבורג, ולדיווסטוק, יקטרינבורג, ויוז'נו-סחלינסק. רוסיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ושתי קונסוליות באדינבורו, ובדרי.
פורד Köln
פורד פורדסון E83W
פורד פורדסון E83W (באנגלית: Fordson E83W) היא מכונית מסחרית מתוצרת חברת Ford of Britain (פורד בריטניה), (שם רשמי: Ford Motor Company Limited), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1938–1957.
דגמי "פורד פורדסון E83W" יוצרו במספר תצורות, כולל רכבי קנטינה, משאיות גלידה, ורכבים לשירות כבאי-האש.
שורשים (ספר)
שורשים: תולדות משפחת עבדים (באנגלית: Roots: The Saga of an American Family) הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי אלכס היילי אשר פורסם לראשונה ב-1976. הוא מספר את סיפורו של קונטה קינטה, אפריקאי בן המאה ה-18, אשר נלכד על ידי סוחרי עבדים בתור מתבגר, נמכר לתוך העבדות באפריקה, ונשלח לצפון אמריקה. הספר עוקב אחר חייו וחייהם של צאצאיו, עד היילי עצמו. פרסום הרומן, בשילוב עם סדרת הטלוויזיה הפופולרית שהתבססה עליו, "שורשים" (1977), הוביל לסנסציה תרבותית בארצות הברית, והוא נחשב כאחת היצירות האמריקאיות החשובות של המאה ה-20. הספר שהה במשך חודשים ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, כולל 22 שבועות במקום הראשון ברשימה. שבעת הפרקים האחרונים של הספר עובדו מאוחר יותר לסדרת המשך ל"שורשים" – "שורשים: הדורות הבאים" (1979). יצירות אלו עוררו עניין רחב בגנאלוגיה, וכן עניין תרבותי ואקדמי בהיסטוריה האפריקאית-אמריקאית.
הספר תואר תחילה כ-"faction" – הלחם בין המילים "בדיוני" ו"אקטואלי", ונמכר בחנויות במדור ספרי עיון. בפרק האחרון של הספר, היילי תיאר את המחקר בארכיונים וספריות כדי למצוא סימוכין בכתב למסורת שבעל-פה של משפחתו. עם זאת, היסטוריונים וגניאלוגים מצאו שגיאות בעבודת המחקר שלו. רוב קורות הספר אינם נתמכים ברשומות היסטוריות, או נמצאות בסתירה עמן.
העיתונאי אדוארד קוסנר , בביקורתו על הספר "אלכס היילי" מאת רוברט ג'יי. נורל, ציין כי היילי, "יכול היה למנוע את כל הבעיות אם הוא והמו"ל היו פשוט מקטלגים את הספר על פי מה שהיה בפועל—רומן היסטורי אשר תקף בנרטיב המהותי שלו, אך מושפע על ידי הדמיון".
עלילה.
"""שורשים" מספר את סיפורו של קונטה קינטה—אדם צעיר שנלקח מביתו בגמביה בגיל שבע עשרה ונמכר כעבד—ושל שבעה דורות הצאצאים שלו בארצות הברית.
סיפורו של קונטה.
קונטה הוא בנם הבכור של אומורו ובינטה קינטה, בני מנדינקה החיים בכפר ג'ופור שעל שפת נהר גמביה. ג'ופור הוא כפר חקלאי, ובשל האקלים הקשה, לא תמיד היבולים מספיקים, ותושביו חווים מחסור. אך קונטה הילד מוקף באהבה ומסורת. לכפר מגיעות שמועות על הגעתם של ה"טובוב" (כינוי לאנשים ממוצא אירופאי), גברים "בעלי עור לבן המריחים כמו תרנגולות רטובות".
האידיליה של ילדותו נקטעת כאשר יום אחד הטובוב חוטפים את קונטה הנער כשהוא מקושש עצים כדי לבנות תוף. החוטפים מכים אותו, מתעללים בו, וכולאים אותו בבטן אונייה יחד עם עוד חטופים על ידי סוחרי העבדים. התנאים הקשים התדרדרו עוד ועוד ככל שהמסע אל עבר האוקיינוס התקדם. קונטה ומספר אחרים ביקשו לתכנן התקוממות, אך בסופו של דבר המצב שלהם היה כה קשה ורבים מהחטופים לא שרדו, והדבר לא התאפשר. ספינת העבדים, Lord Ligonier, מגיעה ליעדה – נמל אנאפוליס, אשר בקולוניית מרילנד.
קונטה נמכר במכירה פומבית לטובוב ג'ון ואלר מווירג'יניה. ואלר משנה את שמו לטובי, אך קונטה מגלה עקשנות רבה, מסרב לענות לשמו החדש, ואף מנסה לברוח ארבע פעמים. בפעם הרביעית, הוא נתפס על ידי ציידי עבדים מקצועיים אשר קוטעים את רגלו כעונש. כשהוא מתעורר מעלפונו הוא מגלה שנמכר לאחיו של ג'ון, הטובוב "מאסה ואלר" (אדון ואלר בעגת העבדים) שהוא הרופא, ד"ר ויליאם ואלר, המטפל בפצעיו בעזרתה של אישה שחורה בשם בל. הוא הופך לגנן של ד"ר ואלר ואחר כך גם לנהג כרכרתו.
התקופה עכשיו היא תקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. קונטה עדיין סובל ממצבו, וכועס כשהוא רואה עד כמה האפריקאים באמריקה שכחו וזנחו את תרבותם. אך עם הזמן הוא גם מתרכך. הוא מתיידד עם עבד מוזיקאי בשם פידלר (כנר), ואף מתאהב בבל. הם נישאים, ונולדת להם בת – קיזי. קונטה חווה אושר רב, ככל המתאפשר בנסיבות, והוא ובל דואגים לספק לקיזי את הילדות הטובה ביותר שבידיהם לתת, ומלמדים אותה את ההיסטוריה המשפחתית ומעט משפת המנדינקה.
בשל כך, ובשל חברותה הקרובה של קיזי עם בתו של ד"ר ואלר, "מיסי" אן, קיזי נמנעת מהאכזריות הגדולה שחוו רוב העבדים. אך האילוזיה מתנפצת בן רגע, כאשר ואלר מגלה שקיזי זייפה מסמכי מעבר עבור עבד נמלט בשם נואה, ומוכר אותה, בגיל 16, לבעלים חדשים הרחק ממשפחתה, אותם היא לא רואה שוב לעולם.
סיפורם של קיזי וצ'יקן ג'ורג'.