בסרט מופיעים גם דמויות האריות והגורים.
הפקה.
ג'ורג 'אדמסון שימש יועץ טכני הראשי של הסרט ודן במעורבותו באוטוביוגרפיה הראשונה שלו. לדברי בן מנקייביץ, אשר מציג את הסרט כסרט קלאסי, הם השתמשו בעיקר באריות מהטבע לצורך צילום הסרט, וראיינו יותר מ-3,000 אנשים.
עשיית הסרט הייתה חוויה ששינתה את חיי השחקנים וירג'יניה מקאנה ובעלה ביל טראוורס, אשר הפכו בעקבות הסרט לפעילי זכויות בעלי חיים. בנוסף, היה להם תפקיד מרכזי ביצירת הקרן "נולד חופשי".
נובה פריס
נובה מארי פריס (באנגלית: Nova Maree Peris ; 25 בפברואר 1971) OAM היא שחקנית הוקי ואתלטית, פוליטיקאית לשעבר ילידת אוסטרליה. הייתה האוסטרלית האבוריג'ינית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת 1996, במסגרת קבוצת הוקי הנשים האוסטרלית "הוקירוס" (Hockeyroos). בשלב מאוחר יותר, עברה ענף ספורט לריצה מהירה (ספרינט) והשתתפה במשחקי חבר העמים הבריטי ב-1998 וכן באולימפיאדת 2000. היא נבחרה לסנאט האוסטרלי בבחירות המועצה בשנת 2013. ראשת ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד מינתה אותה כמועמדת העבודה העתידה להיבחר במקום סנטור העבודה הנוכחי טריש קרוסין, כשהיא מכנה את המינוי "בחירת הקפטן". בשנת 2016 פריס פרשה מן הסנאט.
ביוגרפיה.
פריס נולדה בדרווין (הטריטוריה הצפונית). היא פגשה את שון ניבון כשהיא הייתה בת 17 ונולדה להם בת בשנת 1990. לאחר שהם נישאו בשנת 1995, היא אימצה את שם המשפחה פריס-ניבון. בעקבות גירושיהם בשנת 2001, היא חזרה להשתמש בשם נעוריה, ובמרץ 2002 נישאה לדניאל באטמן; הם נפרדו בשנת 2010. באטמן מת בתאונת דרכים ביוני 2012.
פריס נישאה לסקוט אפלטון ב-12 באוגוסט 2012. יש לה שלושה ילדים: ג'סיקה (עם ניבון), דסטני וג'ק (עם באטמן), והפכה לסבתא בגיל 40.
באוקטובר 2014, בעוד פריס הייתה מעורבת במקרה של משמורת ילדים, אימיילים פרטיים בינה לבין האתלט אטו בולדון הודלפו לתקשורת. המיילים שימשו כבסיס לטענות כי פריס השתמשה בתפקידה כשגרירה של אתלטיקה אוסטרליה על מנת לארגן טיול לאוסטרליה עבור בולדון כחלק מתוכנית האתלטיקה "התחלת הקפיצה ללונדון", שבמהלכו היא התכוונה לעסוק ברומן עם האתלט. בולדון לאחר מכן תיאר את ההאשמות כמכילים "פברוק גס" ואיים לנקוט באמצעים משפטיים. בעודה מדברת בפרלמנט ב-30 באוקטובר, פריס הכחישה את העוולה וטענה שהמיילים ששוחררו היו חלק מניסיון סחיטה בקשר לתיק משמורת הילדים.
האוטוביוגרפיה "פריס נובה: הסיפור שלי" שוחרר ב-4 באפריל 2003.
קריירה.
ספורט.
פריס הייתה נציגה בקבוצת הוקי הנשים האוסטרלית באולימפיאדת הקיץ 1996, מה שהפך אותה לילידה האוסטרלית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ב-1997, פריס החליפה ספורט ושנה מאוחר יותר הפכה למדליסטית זהב כפולה במשחקי חבר העמים הבריטי 1998 (קואלה לומפור) בעודה מנצחת במאוץ ה-200 מטר בזמן של 22.77 שניות וחולקת בניצחון הממסר 4x100 מטרים של אוסטרליה. פריס כונתה האוסטרלי הצעיר של שנת 1997.
פריס המשיכה לייצג את אוסטרליה במסלול האתלטיקה, כשהיא רצה יותר מ-200 מטרים באליפות העולם באתלטיקה 1999 ו-400 מטר באולימפיאדת סידני בשנת 2000. היא הגיעה לחצי הגמר האולימפי באירוע הנפרד שלה ורצה בקבוצת הממסר האוסטרלית במירוץ ה-4x400, שהגיעה לגמר וסיימה חמישית.
בשנת האולימפיאדה 2000, דיוקן שלה נתלה בפרס ארצ'יבלד לספורט, שציירה גלנדה ג'ונס.
בשנת 2005, היא מכרה את המזכרות האולימפיות שלה למוזיאון הלאומי של אוסטרליה עבור 140,000 $. שכללו את מדליית הזהב שלה, מקל ההוקי, הלפיד האולימפי בסידני ואת נעלי הריצה שלבשה באולימפיאדת סידני.
פוליטיקה.
ב-22 בינואר 2013 ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד הודיעה שהיא תזמין את פריס להצטרף למפלגת הלייבור האוסטרלית ולעמוד כמועמדת לסנאט בטריטוריה הצפונית בבחירות של 2013. ב-29 בינואר 2013 בחירתה המוקדמת אומצה על ידי מפלגת העבודה האוסטרלית, 19 קולות בעד מול 2 נגד, משמעות הדבר ששמה הוצב ראשון בכרטיס הסנאט של המפלגה בטריטוריה הצפונית, דבר התומך בסיכוי שהיא תהפוך לילידה האוסטרלית הראשונה במועצה הפרלמנטרית.
ב-7 בספטמבר 2013 פריס הפכה לילידה האוסטרלית הראשונה שנבחרה למועצת הפרלמנט. פריס נשבעה לפרלמנט ב-12 בנובמבר וציינה את ההתנצלות לדור הגנוב בנאום הבכורה שלה.
פריס הודיעה ב-24 במאי 2016 כי היא לא תעמיד לבחירות חוזרות את מושבה בסנאט בבחירות המועצה 2016. פיירפקס וה-ABC דיווחו כי פריס הייתה אחת מהרצים הקדמיים שנשקלו על מנת להחליף את ג'ייסון מיפסד בתור ראש הגיוון של ליגת הפוטבול האוסטרלית (ALF). מלרנדירי מקארתי הכריזה ב-25 במאי 2016 שהיא הוזמנה על ידי מפלגת העבודה להציע את עצמה כמחליפה של פריס בסנאט ושהיא תעשה זאת. כהונתה של נובה פריס בסנאט הסתיימה בפירוק הכפול של ה-9 במאי 2016.
דיאן דה פרימה
דיאן דה פרימה (באנגלית: Diane di Prima; 6 באוגוסט 1934 – 25 באוקטובר 2020) הייתה משוררת ואמנית אמריקאית. כמו גם, הייתה סופרת פרוזה, מחזאית, פעילת צדק חברתי ומורה. די פרימה חיברה מעל ארבעים ספרים ועבודותיה תורגמו ליותר מ-20 שפות.
ראשית חייה.
דה פרימה נולדה בברוקלין, ניו יורק ב-1934. היא למדה בתיכון אנטר קולג' ובמכללת סווארת'מור לפני שעזבה כדי להיות משוררת בעיר מנהטן. הביבליוגרפיה האינטרנטית הרשמית שלה בשם "a second generation American of Italian descent" (סבה מצד אמה, דומניקו מלוצ'י, היה אנרכיסט פעיל, שנקשר לקרלו טרסקה ואמה גולדמן)." די פרימה החלה לכתוב כבר כילדה ועד גיל 19 בהדרכה של עזרא פאונד וקנת פצ'ן. ספר השירה הראשון שלה, "This Kind of Bird Flies Backward", פורסם בשנת 1958 על ידי אתי ולירוי ג'ונס' טוטם.
מעורבות בתנועת הביט.
די פרימה בילתה את שנות ה-50 המאוחרות וה-60 המוקדמות במנהטן, שם היא לקחה חלק בפעילות של תנועת הביט. היא בילתה גם זמן בקליפורניה בסטינסון ביץ' וקניון טופנגה, חזרה לניו יורק אך בסופו של דבר עברה לסן פרנסיסקו לצמיתות. די פרימה הייתה דמות מגשרת בין תנועת הביט והיפים, כמו גם בין אומני החוף המזרחי לאומני החוף המערבי.
היא ערכה את "The Floating Bear" עם אמירי ברקה (לירוי ג'ונס), והייתה שותפה לייסוד של התיאטרון הפואטי והוצאת השירה. בכמה הזדמנויות היא התמודדה עם האשמות וגינואים מצד ממשלת ארצות הברית בשל עבודתה עם ה-"New York Poets Theatre" וה-"newspaper The Floating Bear". ב-1961 היא אף נעצרה על ידי הבולשת הפדרלית על פרסום של שני שירים ב-"The Floating Bear". על פי די פרימה, המשטרה הטרידה אותה בשל אופי השירה שלה. ב-1966, היא בילתה קצת זמן במילברוק עם קהילת הפסיכדלית של טימותי לירי. באביב 1966 הדפיסה את שתי מהדורות הראשונות של "Psychodelic Prayers".
ב-1969 היא כתבה, בשם בדוי, את הזכרונות שלה מתקופת פעילותה בתנועת הביט: "Memoirs of a Beatnik." משנת 1974 ועד שנת 1997, די פרימה לימדה שירה בבית ספר ג'ק קרואק לפואטיקה ערטילאית, השייך למכון נרופה שבבולדר, קולורדו, היא חלקה את התוכנית עם חברים מהביט, אלן גינסברג (מייסד ושותף של התוכנית), ויליאם בורוז, גרגורי קורסו, ואחרים. בשנת 2001 היא פרסמה את "Recollections of My Life as a Woman: The New York Years."
קריירה.
בשנות ה-60 המאוחרות, היא עברה להתגורר לקליפורניה (שם היא התגוררה מאז ועד למותה). בקליפורניה, די פרימה הייתה מעורבת בתנועת הדיגרס, למדה בודהיזם, סנסקריט, גנוסטיקה ואלכימיה. ב-1966 היא חתמה על הסכם התנגדות למלחמת וייטנאם. היא גם פרסמה את עבודותיה העיקריות, The long poem Loba, ב-1978, במהדורה מוגדלת ב-1998. ספר עם מבחר שירים בשם "Pieces of a Song", אשר פורסם בשנת 1990 והוציאה גם ספר זכרונות, "Recollections of My Life as a Woman", בשנת 2001. בשנת 2009, די פרימה הייתה מועמדת לפרס המשורר של סן פרנסיסקו. בסן פרנסיסקו יש היום תנועה שמקדמת קראה של רחוב בעיר על שמה של די פרימה. ב-1960 החלה לעבוד כצלמת וכאמנית קולאז. בשנותיה האחרונות היא אף פרסמה ציורים בצבעי מים.
די פרימה שיתפה פעולה עם הבמאי מלאני לה רוסה כדי להפיק את הסרט התיעודי "עיסוק בשירה: סרט עם דיאן די פרימה." לסרט יש משמעות היסטורית משום שהוא הסרט היחידי שהתמקד אך ורק בעבודה של די פרימה, תכנים נדירים, קטעי ארכיון והקלטות של די פרימה קוראת קטעים שלה משנת 1974. הסרט נרכש על אוניברסיטת נרופה, אוניברסיטה לה היו קשרים עמוקים עם די פרימה. הסרט הוצג בפרויקט השירה בניו יורק, Poetry Center at San Francisco State University. הסרט כולל גם קריאה של חומרים חדשים של די פרימה, אשר נקראים על ידיה ועל ידי אנשים נוספים, כולל קראה ספונטנית מ-2007 של "The Poetry Deal" אשר די פרימה מקריאה בסלון שלה, כמו גם הקלטה מ-2009 של די פרימה מפסטיבל גלוסטר, "Song for Baby-o". נוסף על כך גם כמה סרטי שירה שונים צולמו כדי להראות את האסתטיקה המיוחדת של די פרימה. בתגובות לסרט נאמר שניתן לשים לב כי סרט זה מאפשר לצופה "חוויה של מיוחדת של יצירות מאת די פרימה" ו"אירוע מדהים הנובע מליבה השופע של די פרימה, מראה אינטימי ליצרת השירים שלה", הסרט מציג דרך עבור כל מי שמחפש לדעת יותר של החיים והעבודה של די פרימה.