חישוב בעזרת המוטות הוא קל ונוח יותר מעצמות נפייר, והשימוש בהם התפשט במהירות, אך היה קצר ימים: הם הומצאו בשלהי המאה ה-19, והתפשטות השימוש במכונות חישוב שמה קץ לשימוש בהם, יחד עם השימוש בעצמות נפייר.
חשבונייה העושה שימוש בכרטיסים.
בנוסף לחשבוניית ה"עצמות" שתוארה לעיל, נפייר גם בנה חשבוניית כרטיסים. חשבוניות אלו מקובצות בהתקן שמצוי במוזיאון הארכאולוגיה הלאומי של ספרד.
ההתקן הוא קופסה מהודרת עשויה עץ משובץ בעצם. באזור העליון ההתקן מכיל חשבוניית "עצמות" ובחלק התחתון מצויה חשבוניית הכרטיסים. החשבונייה האחרונה מכילה 300 כרטיסים ב-30 מגירות. 100 כרטיסים מוטבעים במספרים. ה-200 הנותרים מאפשרים למשתמש לראות רק מספרים מסוימים. על ידי סידור הכרטיסים ניתן לבצע הכפלות אפילו למספרים באורך 100 ספרות עם מספרים בני 200 ספרות.
בנוסף, דלתות הקופסה מכילות את החזקות הראשונות של הספרות, המקדמים של מקדמי החזקות הראשונות של הבינום של ניוטון ואת הנתונים המספריים של הפאון הרגולרי.
לא ברור מי היה יוצר הקופסה ואם היא ממקור ספרדי או שהגיעה ממקום אחר. סביר שבמקור היא השתייכה לאקדמיה הספרדית למתמטיקה או שהייתה מתנה מהנסיך מוויילס. הדבר היחיד שוודאי הוא שהקופסה נשמרה בארמון. משם היא הועברה לספריה הלאומית של ספרד ומאוחר יותר למוזיאון הארכאולוגיה הלאומי שם היא שמורה עד היום.
בשנת 1876, הממשלה הספרדית שלחה את ההתקן לתערוכה של התקנים מדעיים, שנערכה בקנסינגטון, שם עוררה הקופסה תשומת לב רבה.
דריה מעוז
דריה מעוז (נולדה ב-1969) היא סופרת, סוציולוגית, ואנתרופולוגית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בירושלים לרבקה ולמשה מעוז. בתקופת שירותה הצבאי הייתה כתבת בביטאון חיל האוויר הישראלי. למדה משפטים והתמחתה בבית המשפט המחוזי. לאחר הסמכתה עבדה כעורכת דין במשך חצי שנה, אך מיד שבה לכתיבה. היא הגישה את התוכנית "מפתח הלב" ברדיו ירושלים.
מעוז עבדה כעיתונאית בעיתונים שונים כמו ידיעות אחרונות, מסע אחר, ליידי גלובס, לאשה. סיימה תואר שני ותואר שלישי במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית, נושא מחקרה היה התרמילאים הישראלים בהודו. מעוז חקרה את נושא התרמילאים הישראלים בסיני. היא המשיכה לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון.
מעוז מלמדת במכללת הדסה בירושלים. תחומי התמחותה כיום הם זוגיות והורות.
מעוז נשואה ואם לשני בנים. אחותה היא פרופסור יפעת מעוז.
קישורים חיצוניים.
על ספרה חתול שחור.
דפנה לוי, "חתול שחור": הנך זרה לי, ישראל היום, אוגוסט 2021
מישל גראר
מישל גראר (בצרפתית: Michel Guerard; נולד ב-27 במרץ 1933) הוא שף צרפתי ואחד משלושת האבות של הנובל קוויזין, ביחד עם אלן סנדרנס והאחים טרואגרו, אך יותר מכולם גראר קשור עם המושג נובל קוויזין.
חייו.
נולד ב-27 במרץ 1933 בכפר וטיי שבנורמאנדי בצרפת. הוריו היו קצבים בעיר שלחוף הנהר מאנט לה ז'ולי, שלושים מיילים מערבית מפריז. למד מגדנאות ואפייה בין השנים 1947 ל-1950 בליסֶה קורניאל שברואן, עבד שעות אינסופיות בשכר רעב, אך למד את כל רזי המקצוע: איך לשחוט פרה ולעשות וול או וונט, איך לדרוך ענבים ולהכין יין, כיצד להכין דברי מאפה. המנטור שלו במטבח היה ז'אן דלאווין, שף מסעדת "הקאמליות" אשר שכנה בבוז'יוואל, עשרים קילומטרים מערבית לפריז. מישל גראר ציין שלאדואר ניניון השפיע רבות על השקפותיו והמטבח הצרפתי המודרני
לאחר שירותו הצבאי זכה מישל הצעיר בפרס בעל המלאכה המצטיין בצרפת Meilleur Ouvrier de France בקטגוריית מגדנאות. בשנת 1957 התמנה לשף מאפה של מלון קריון שבפריז, שם החל לבשל ואז התגלה כישרונו ברבים, אחר כך היה שף במועדון הלידו המפורסם בפריז. לאחר מכן הפעיל את מזנון ה"הפיגורה" בסלון תספורות נשים.
בסרט תיעודי צרפתי La Revanche des pâtissiers משנת 2010 הוצגה עבודתו לצד עבודות של כריסטוף פלדר ופייר ארמה.
סיר הברזל.
ב-1962 קנה במכירה פומבית במחיר של 1800 פרנק או 3600 דולר של התקופה ביסטרו מוזנח בפרבר אנייר שליד פריז, ליד בתי חרושת ישנים ששכן במבנה מהמאה החמש עשרה לו קרא מסעדת "קדרת הברזל" (Pot-de-fer) שהצליחה מאוד, בהניחו את האושיות לנובל קוויזין. ב-1967 קיבלה כוכב במדריך מישלן ובשנת 1970 זכה לשני כוכבים במדריך מישלן. סיר הברזל נהפכה במהרה לכתובת הכי מבוקשת בצרפת. גראר דחס סועדים למסעדתו הקטנטנה בה סעדו שלושים איש בצהרים ובלילה, והניח כיסאות אפילו בכניסה לשירותים, מי שחפץ להשתין היה עליו לעשות זאת מחוץ למסעדה. המסעדה הייתה זכאית ללא ספק לשלושה כוכבים בשל איכות האוכל שלה, אולם המישלן מיאן לתת מחמת עליבות המקום.
התאהב בקריסטין בארתלמי שלמדה בבית ספר גבוה למסחר ואביה היה הבעלים של רשת מרחצאות. ב-1972 יצאו גראר ואשתו לבחון הקמת מסעדת עילית בשילוב מרחצאות וטיפולי בריאות ודיאטה בלה פרה ד'אז'ני שבכפר הנידח אז'ני לה בן שבחבל לאנד, סמוך לפירנאים שבדרום-מערב צרפת, שהיה שייך להורי אשתו. מרחצאות היו אופנה בת המאה ה-19 אשר דעכה ועתה התכוונו לחדש ימיה כמקדם.
לה פרה דאז'ני ומטבח הרזון.
בשנת 1974 מכר את מסעדתו "קדרת הברזל", עבר לאז'ני לה בן, חמש מאות קילומטרים דרומית לביסטרו הפריזאי שלו ויצר את מטבח הרזון "cuisine minceur", בתור גימיק שיווקי שישתלב עם טיפולי הספא והבריאות וגם משתלב עם הנובל קוויזין שהוא מאבותיו. ב-1974 זכה מחדש בכוכב במישלן באז'ני לה בן, ב-1975 זכה בשנית בכוכב השני.
מטבח הרזון מבוסס על ארוחות משביעות ללא סוכר, ללא לחם, ללא קצפת עם רטבים קלים בלבד זאת לצד תפריטו הרגיל, הוא יצר תפריט מטבח עילי דל קלוריות. באותה תקופה היה גראר השף היצירתי והמשפיע ביותר בעולם, ואלפי טבחים מכל קצוות הגלובוס חיקו את תבשיליו.
גראר היה השף הראשון שהגו מיו העניק לו 19.5 נקודות וארבע מצנפות אדומות וכתב: "גראר הוא השף היחידי בעולם שארוחת חמש מאות הקלוריות שהוא מבשל היא חגיגה, עד היום גראר שומר על תשעה עשר נקודות במדריך הגומיו. המטבח שלו אינו יוצא מן הכלל - הוא שמיימי וללא מתחרים". ב-1976 הוציא ספר על מטבח דיאטטי שמאוד הצליח. ב-1977 זכה לשלושה כוכבים במדריך מישלן, בהם הוא מחזיק ברציפות עד היום (2011). מסעדתו מדורגת בין מאה ארבעים וארבע הטובות בעולם במדריך "השולחנות הגדולים בעולם".
בשער הכפר מתנוסס בגאון שלט: "כפר הרזון מספר אחד בצרפת".
ב-1978 פרסם גראר את ספרו La Grande Cuisine Gourmande, מטבח יצירתי פרי דמיונו, אלא שהפעם במקום מטבח הרזון, היו אלה מטעמים קלאסיים עתירי שומן וקלוריות.
בלה פרה ד'אז'ני שני מעיינות, האחד בעל מי גופרית קרים לשתייה והשני - מעיין רחצה בחום של שלושים ותשע מעלות. שני בתי מלון במקום האחד בוטיק יוקרתי עתיר פאר השייך לרשת הרלה אה שאטו והשני זול יותר בשם לה מזון רוז. במקום פסלים, גן טרופי, מגרשי טניס, בריכת שחייה, גנים.
לגראר גם ביסטרו באז'ני לה בן המגיש תבשילים מהמטבח הצרפתי העממי הקלאסי בשם "לה פרם או גריב".
גראר חבש בשנת 1983 את ספסלי בית הספר ליין בבורדו והחל משנת 1990 עושה יין לבן בשם "ברון דה באשן", הוא גם מייצר יין אדום. גראר המציא במטבחו אמבטיית בוץ שבה הגוף שרוי במצב של חוסר כבידה. בין תלמידיו הבולטים הוא אלן דיקאס. לגראר גינת ירק וחממות בהן הוא מגדל את הירקות ועשבי התיבול למטבחו ופרחים המשמשים לקישוט המקום.
פראן אדריה ביקר אצלו פעמים רבות על מנת לקבל השראה. רוברט פארקר כתב עליו: "אם הייתי צריך לאכול ארוחה אחרונה אחת היה לי קשה לא לאכול אותה במוסד המופלא הזה... יש מסעדות רבות בנות שלושה כוכבים שהייתי מוריד לשניים ושלוש שהן כה נפלאות ונהדרות שאני תוהה למה מדריך מישלן לא יוצר קטגוריה של ארבעה כוכבים. כך במקרה של פרה דאז'ני, שם המצאה, מקוריות ואיכות חוברים יחדיו לכישרונות מדהימים שיוצר כמה מהתבשילים הטובים ביותר שאני ואשתי טעמנו."
אשתו של גראר, קריסטין בארתלמי, היא נשיאת La Chaine Thermale du Soleil, המפעילה רשת של עשרים ואחת מרחצאות ברחבי צרפת בה מועסקים אלפיים איש.
תבשילו הידוע.
תבשילו המפורסם ביותר היה ailerons de volaille aux concumbre. הייתה זו יצירת מופת אלגנטית בעלות מינימלית שהמציא בתקופתו בסיר הברזל והיא נשארה בתפריטו שנים רבות. ההשראה לתבשיל באה משהבחין במועדון הלידו (שבו בישל) כי נוהגים לתת לתיירים לאכול פילה ורגליים של עוף ואילו את הכנפיים זורקים לפח, מאות ביום. ועלה במוחו הרעיון להשתמש בכנפיים. לאחר משא ומתן הוא רכש כנפיים בפרנק אחד סימבולי (עשרים סנט). המעדן כלל כנפי עוף עם מלפפונים, אשלוט (בצל אשקלון), פטריות ועגבניות. הוא חלט את הכנפיים, הסיר מהן את העצם המרכזית ודחף קדימה את הבשר למין סוכריית עוף שהוא הקפיץ עד להזהבה. דבר זהה עשה למלפפונים שעוצבו לצורת זיתים ואז הושמו בסיר חמאה רותחת. עשה רוטב קטן של קוביות מפטריות בשילוב אשלוט, עגבניות ועשבים המעורבבים עם יין מרסו ומעט שמנת.
קו המפגש הבינלאומי
שידורי טלוויזיה באינטרנט
שידורי טלוויזיה דרך האינטרנט מתבצעים באמצעות העברת נתונים משרת כלשהו למחשב האישי. ההתפתחות הטכנולוגית מאפשרת שידור תוכניות טלוויזיה באתרי אינטרנט. כך ניתן לצפות בתוכניות ובסרטים באינטרנט הן במחשבים נייחים וניידים, במכשירי לוח ובטלפונים הניידים. ברשת מועברים שידורים חיים וכן תוכן לצפייה לפי דרישה (VOD). התכנים בצפייה נדחית זמינים לצפייה בכל שעות היממה ובכל מקום שיש בו חיבור לאינטרנט, חינם או בתשלום.