בחיים האזרחיים לא עשה יולין חיל. הוא הקים עם קצין משוחרר חוות חזירים סמוך לרמלה, אך העסק כשל והשותפות פורקה. לאחר מכן, ניסה לעסוק ללא הצלחה במקצועות אחרים, בין השאר כעיתונאי. אשתו, אותה נשא בשנת 1950, עזבה אותו ולקחה עמה את בתם. במרץ 1956 יצא יולין לאירופה למצוא את מזלו בה. הוא נהג כהרפתקן. ראשית פנה לקונסוליה הסובייטית בציריך וביקש אשרת כניסה לברית המועצות, בנימוק שהוא מחפש את בתו מנישואיו הראשונים שנעלמה במלחמה, בעת שאשתו הראשונה ובנו נהרגו בהפצצה. משנענה בסירוב פנה לקהילה היהודית וביקש סיוע בהציגו עצמו שוב כפליט מברית המועצות. ועד הקהילה לא נתן בו אמון ומסר אותו לידי משטרת הזרים השווייצרית, ויולין נאלץ לעזוב את שווייץ ויצא לווינה. בווינה פנה לקונסוליה הסובייטית והציג עצמו כמי שהתפתה על ידי הציונים לעזוב את רוסיה ועתה "חזר בתשובה" אחרי שהתאכזב מישראל וסולק, לדבריו, מן הצבא בשל היותו יוצא הצבא האדום, והוא מבקש לחזור אליה.
הרוסים הציעו לו לשמש עבורם כמרגל בתחנת "רדיו אירופה החופשית" ואצל המוסדות היהודיים בווינה תמורת תשלום של 20,000 שילינג. לאחר שמסר לרוסים דו"ח על הקהילה היהודית בווינה, שלדבריו כלל מידע השאוב ממקורות גלויים, יצא למינכן. במינכן הציע את שירותיו לאמריקאים. הוא הועמד למבחן בפוליגרף ונדחה באדיבות. יולין נסע לפריז והציע את שירותיו לנציגי מצרים. המצרים שמחו כמוצאי שלל רב על כך שאדם בעל רקע צבאי בישראל מוכן לפעול למענם, ושלחו אותו דרך אתונה לקהיר. בקהיר שהה יולין מספר שבועות באוגוסט 1956 ומסר למצרים את המידע שהיה ברשותו על אודות צה"ל, ושם הודרך כיצד לפעול כסוכן בישראל. השב"כ לא חשף את יולין, אלא הרפתקנותו היא שהכשילה אותו. כשבועיים לאחר הגיעו לישראל התייצב ביוזמתו בפני מפקדו לשעבר, עוזי נרקיס, שהיה אז עוזר ראש אג"ם במטכ"ל, הודיע לו כי חזר ממצרים "כמרגל מצרי" והציע לשמש כסוכן כפול. עוזי נרקיס הזעיק מיד את אנשי ביטחון שדה, ויולין נעצר.
משפט ומאסר.
אלכסנדר יולין הועמד לדין בבית המשפט המחוזי בתל אביב על עבירת ריגול, לפי פקודת הסודות הרשמיים (שקדמה לחוק העונשין, תשל"ז-1977). ב-20 בדצמבר 1956 נידון לחמש שנות מאסר. ככל הנראה נגזר עליו עונש קל יחסית, משום שנחשב על ידי בית המשפט להרפתקן פזיז, אשר לדברי בית המשפט ניתן לייחס את מעשיו "לרצונו העז לחזור למעמדו הקודם שהביא לו גם כבוד וגם ביטחון כלכלי", יותר מאשר למרגל רציני.
יולין עירער לבית המשפט העליון על עצם הרשעתו וניסה לשכנע את בית המשפט "שמעשיו הונעו כולם על ידי רצון עז להיטיב עם המדינה ועם צבא ההגנה לישראל". הוא הסתמך על הודאתו המפורטת וטען (כלשון בית המשפט העליון), כי יש "בעובדה זאת כדי להראות שכל מעשיו נעשו לשם שמיים, שאם לא כן מה טעם היה מכניס ראשו בגוב האריות ומגלה דברים שאין בהם אלא להזיק לו...הרי אילו למטרת ריגול המדינה בא, היה מסתיר את כל העובדות שגילה". היועץ המשפטי לממשלה הגיש ערעור על קוּלת העונש.
ב-31 ביולי 1957 נתן בית המשפט את פסק דינו בערעור. השופט דוד גויטיין דחה את טענות המערער וקבע כי התרשמותו של בית המשפט העליון שונה מזו של בית המשפט המחוזי, שהקל בחומרת מעשיו של המערער וייחס אותם למניעים של רדיפת כבוד ובצע, אך מצא לנכון שלא לשנות את גזר דינו של בית המשפט המחוזי.
חיים פרטיים ומשפחה.
יולין נישא מספר פעמים בחייו והיו לו ילדים מנישואים שונים. התחתן עם אשתו הראשונה בתחילת שנות ה-30, ובשנת 1935 נולדה בתו הראשונה, רוזה. הנישואים לא צלחו ורוזה חיה במשפחת אימה. אשתו הראשונה נפטרה ב-1942 מסיבות רפואיות ואלכסנדר יולין לקח את רוזה מחזקת סבתה. באותה השנה נישא פעם נוספת ונולדה בתו השנייה, יבגניה. גם נישואים אלו התפרקו בהמשך. רוזה נמסרה לאימוץ למשפחת סיסטר, בה הכירה את יוליה סיסטר (כימאית ישראלית מוכרת בהמשך חייה), שהייתה בת גילה. ב-1945 אלכסנדר מסר את רוזה לבית יתומים, משם נלקחה בהמשך על ידי סבתה.
לאחר עלייתו לישראל, ב-1950 התחתן יולין בפעם השלישית ונולדה לו בת נוספת בשם אירית. גם נישואים אלו לא נמשכו זמן רב. בתו הראשונה רוזה עלתה לישראל ב-1993, שנים רבות לאחר מות אביה. בישראל היא נפגשה לראשונה עם אחותה למחצה אירית, ונפגשה שוב לאחר שנים רבות עם יוליה סיסטר.
אחריתו.
יולין נתקבל לאחר שחרורו מהמאסר לעבודה שיקומית כמחסנאי במכון הווטרינרי ע"ש קמרון בבית דגן, ועבד בו משנת 1962 ועד פרישתו לגמלאות בגיל 65 (1977). הוא היה אדם מוחצן, חברתי, שלט בכמה שפות ובלט בכוח זיכרון צילומי חריג שסייע בעבודתו כמחסנאי. יולין היה משתתף מתמיד בקבוצת עובדי המכון הווטרינרי בצעדות שלושת הימים.
אירוס מצוי
קלוד שנון
ג'ונתן קו
ג'ונתן קו (באנגלית: Jonathan Coe; נולד ב-19 באוגוסט 1961 בברמינגהאם שבבריטניה) הוא סופר בריטי.
חייו.
לקו תואר ראשון מטריניטי קולג' קיימברידג' ותואר שני ודוקטור מאוניברסיטת נורוויק. לאחר לימודיו עבד באקדמיה שם היה עיתונאי ומבקר ספרות.
קו כתב מגוון רומנים בהם "בית השינה" שסיפורו סובב סביב אנשים בעלי הפרעות שינה, ו"מועדון האידיוטים" שעוסק בההתבגרות בברמינגהם של שנות השבעים על רקע גל השביתות שקדם למרגרט תאצ'ר ופיגועי המחתרת האירית. ספרים אלו תורגמו גם לעברית. בספריו מרחיב קו בענייני קולנוע, פוליטיקה, מוזיקה ועוד.
ספרו "בית השינה" זיכה אותו בפרס מדיסיס לסופר זר לשנת 1998.
מדד שנון-ויבר
מדד שאנון ויבר
חוק שנון
ברגן בלזן
גיניאה
סופר מריו
קורבן יולדת
קורבן יולדת הוא קורבן שהובא על ידי יולדת לבית המקדש, בזמן שהיה קיים. הקרבת הקורבן היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות. קורבן היולדת מאפשר לאישה לאכול בשר קורבן, או להיכנס אל בית המקדש, דברים שאסורים לה משעה שילדה. קורבן היולדת מובא 40 יום לאחר לידת בן, ו-80 יום לאחר לידת בת.
הקורבן מתחלק לשני חלקים - עולה וחטאת. לקורבן העולה מביאה האישה כבש בן שנה, ואם היא ענייה, היא מביאה תור או בן יונה. לקורבן החטאת מביאה האישה תור או בן יונה, בין ענייה ובין עשירה.
מקור המצווה.
קורבן היולדת מפורט בתחילת פרשת תזריע ():
טעמים למצווה.
ספר החינוך מסביר שהקורבן נועד לעורר את היולדת להודות לאל על כך שעשה לה נס והציל אותה מחבלי הלידה.
חטאת היולדת.
על קורבן החטאת שמביאה היולדת ישנה שאלה מפורסמת: וכי מה חטאה היולדת שעליה להביא קורבן הבא בדרך כלל על חטא?
לשאלה זו הוצעו תשובות שונות. בתלמוד הבבלי מובא הסברו של רבי שמעון בר יוחאי, לפיו הקורבן נועד לכפר על שבועת ביטוי של האישה: .
דבריו של רבי שמעון בר יוחאי זכו לביקורת של האמורא רב יוסף: . כלומר: קורבן חטאת מכפר על חטאים שנעשו בשוגג, ואילו שבועה זו שמתאר רבי שמעון בר יוחאי נעשתה במזיד. בנוסף, אם אכן המטרה היא לכפר על השבועה - היה על היולדת להביא כשבה או שעירה, כדין חטאת שבועה.
לפי המדרש, קורבן החטאת בא לסמל את גדלות האל, ולעומתו את קטנות האדם, הבאה לידי ביטוי בלידה.
הרד"צ הופמן מסביר כי את קורבן החטאת מביאים כל אלה שהיו מרוחקים בבית המקדש, ובכללם היולדת.
דיני המצווה.
זמן הקרבת הקרבן הוא 40 יום לאחר לידת זכר ו80 יום לאחר לידת נקבה. את יום הלידה עצמו מחשיבים בספירה, ויש להשלים את ימי הספירה עד תומם כדי להקריב את הקרבן. לפיכך, בהלכה מקובל להגדיר את זמן הקרבן כיום הארבעים ואחד לזכר ויום השמונים ואחד לנקבה.
היולדת נחשבת למחוסרת כפרה, כלומר לכזו שלא יכולה לאכול קדשים גם לאחר שטבלה ונטהרה, כל זמן שלא הקריבה את קורבן החטאת. אמנם, אם הקריבה את החטאת וטרם הקריבה את העולה - כבר לא נחשבת למחוסרת כפרה, ויכולה לאכול קדשים.
אויילר
חתירה (ספורט)
חתירה היא פעילות ספורט מים בה החותר מנתב את כוח רגליו, גבו וזרועותיו להנעת המשוטים באמצעותם מתקדמת סירת החתירה על פני המים. בסגנון החתירה האקדמית, החותר יושב על כיסא מסילה, כשגבו לכיוון התנועה ופניו פונות לירכתיים. מכיוון שפעילות זו התארגנה כספורט במועדונים באוניברסיטאות, נקרא ספורט זה עד היום "חתירה אקדמית".
ישנם שני סוגי חתירה, המכתיבים את מבנה הסירות ואת אבזורן:
היסטוריה.
ישנן עדויות מתוארכות - מהמאה ה-15 לפנה"ס, על חתירה במצרים הקדמונית ומאוחר יותר על יכולות החתירה של לוחמי המאיה.
ספורט החתירה המודרני, החל להתפתח באזור לונדון כבר בתחילת המאה ה-18, בתחרויות בין משיטי סירות מונית שהעבירו תושבים בין גדות הנהר.
מועדוני חתירה נפתחו באיטון ובוסטמינסטר במאה ה-18. ב-1829 התקיימה תחרות (רגאטה) סירות מרוץ ראשונה בין מועדוני אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת אוקספורד בה ניצח מועדון אוקספורד. תחרות החתירה של דטרויט, נערכה לראשונה ב-1839 והחל מ-1852, מתקיימת תחרות מסורתית בין אוניברסיטאות הרווארד וייל. תחרות זו, השנייה בחשיבותה בעולם החתירה לאחר התחרות בין שתי האוניברסיטאות האנגליות.
אטימולוגיה.
בתנ"ך מופיע הפועל ח.ת.ר. בהקשר של הנעת ספינה פעם אחת בלבד בספר יונה, אך לפי חלק מהפרשנים הכוונה לתאר מאמץ ויגיעה ולא דווקא חתירה במשמעותה הנוכחית.
ציוד.
סירות.
סירות החתירה האקדמית הן ארוכות, צרות וחצי מעוגלות בתחתיתן, על מנת להקטין את החיכוך עם המים למינימום האפשרי. במקור הסירות נבנו מעץ (עד היום סירות עץ נחשבות לקלאסיות ביותר).
כיום, הסירות נבנות משילוב של פחמן וחלת דבש או לחלופין פיברגלס, בגלל יתרון המשקל והחוזק.
יש מגוון רב של סוגי סירות. אלו הם הקיימים בארץ:
משוטים.
למשוט הגרזן ארבעה חלקים:
חלקי הסירה.
לסירה מספר חלקים:
מושבים.