נורווגית חדשה ונורווגית ספרותית (Bokmål) אינן ניבים - הן פשוט שתי דרכים שונות לדבר ולכתוב את אותה שפה - הנורווגית. אנשים מעטים מדברים את שתיהן באופן מילולי, אך יש ניבים אשר יותר קרובים לנורווגית ספרותית מאשר נורווגית חדשה, או להפך. בשביל ניבים אשר קרובים לשתיהן באותה המידה, מחליטה הממשלה המחוזית מה השפה המלומדת; או שהורי התלמידים מחליטים בשביל בתי-ספר המלמדים את שתי הצורות.
שמות השפה הכתובה.
השם "נינושק" (Nynorsk), שפירושו המילולי הוא "נורווגית חדשה", הוחלט בשנת 1929 על-מנת להבדיל בין השפה הראשונה לבין נורווגית ישנה (Bokmål), משום שהשפה החדשה טענה כי היא יורשת ישירה של השפה הישנה. השם המקורי של נורווגית חדשה היה נורווגית לאומית (Landsmål).
עניינים פוליטיים-חברתיים.
המצב בין נורווגית חדשה לנורווגית ספרותית נשאר עד היום עניין סוציו-פוליטי, לצד סוציולקט וגם קשור בתרבות אזורית. לצד נורווגית חדשה ונורווגית ספרותית יש גם ניב קונברסטיבי של נורווגית חדשה בשם הגנורסק (Høgnorsk), נורווגית עילית, שטוענת שהדקדוק שלה עוד יותר שונה מדנית.
היסטוריה.
איבאר אנדריאס אוסן נחשב לממציא השפה הנורווגית החדשה. כבן של חוואי ממערב נורווגיה, רצה איבאר שפה כתובה נורווגית שתשקף את הניבים במדינה, כשפה שונה מדנית, אשר הייתה השפה הכתובה היחידה בתקופה. הוא נסע ברחבי נורווגיה במשך עשור החל מ-1840, ואסף מידע כדי להקים שפה נורווגית אמיתית הקרובה יותר לניבים המדוברים.
הבדלי השפות.
לדוגמה, ניתן לקחת את הביטויים הללו באנגלית, נורווגית חדשה, איסלנדית, נורווגית ספרותית ודנית:
דוגמה זו ממחישה את ההבדלים העיקריים בין הנורווגית הספרותית לנורווגית החדשה במשפט אחד. כמו כן היא מראה את הדמיון בין הנורווגית הספרותית לדנית, ואת הדמיון בין הנורווגית החדשה לאיסלנדית, שהיא צאצאית ישירה של הנורדית עתיקה.
הגייה.
כאמור, נורווגית חדשה היא צורת כתיבה ולכן אין לה גרסה מדוברת. אותיות הא"ב מייצגות את אותם הצלילים כמו בנורווגית הספרותית, וכמוה, ההגייה תלויה בפרשנות הדובר/ת לפי הדיאלקט שלו/שלה. בדרך כלל ייבחר/תבחר הדובר/ת את צורת ההגייה שקרובה יותר לניב שלו/שלה.
לדוגמה, המשפט הנ"ל "אני בא מנורווגיה" בכמה צורות הגייה אפשריות:
בנורווגית חדשה כמו בכתובה, ניתן להגות ר' מתגלגלת (כמו בשוודית או רוסית) או ר' גרונית (כמו בעברית או גרמנית), זאת לפי הדיאלקט של הדובר/ת (ר' גרונית נהוגה באזורי דרום-מערב בעיקר).
התלמוד הירושלמי
מלנומה
מֶלָנוֹמָה (Melanoma) היא סוג של סרטן העור הנגרם כתוצאה מחלוקה בלתי מבוקרת של תאים מלנוציטיים. אמנם רוב גידולי המלנומה מתחילים בעור, אך גידולים סרטניים ראשוניים של מלנומה עלולים להופיע גם בעין, בפה ובגרון, במערכת העיכול, בכבד, במוח, במערכת הלימפה ומתחת לציפורניים.
גורמי הסיכון הם חשיפת יתר לשמש - בעיקר בחשיפה שאינה קבועה אלא חשיפה לפרקים (אינטרמיטנטית). בנוסף, הסיכוי למלנומה גבוה יותר אצל בהירי שיער, עור ועיניים. נוכחות של שומות מרובות מעלה אף היא את הסיכוי להתפתחות מלנומה, בעיקר במצבים בהם יש שומה מולדת (נבוס קונגניטלי).
מלנומה מהווה את רוב מקרי סרטן העור במדינות המפותחות.
מלנוציטים.
מוצאם העוברי של המלנוציטים הוא מתאי הרכס העצבי, והם נודדים דרך הדרמיס אל האפידרמיס ובסופו של דבר נשארים בשכבה הבסיסית של האפידרמיס. המלנין הנוצר על ידי המלנוציטים הוא פיגמנט אשר מגן מפני קרינת UV. במצב נורמלי, ניתן למצוא בשכבה הבסיסית מלנוציט אחד על כל 5 עד 10 קרטינוציטים.
מאחר שהם אינם תאי אפיתל, המלנוציטים לא מחוברים לתאים שסביבם באמצעות דזמוזומים, ולכן גידולים שלהם יכולים לפלוש מעבר לממברנה הבסיסית בלי שיהיה מדובר בממאירות - למשל, שומה (nevus) החודרת לדרמיס. מלנוציטים נצבעים לחלבון S100.
יצירת מלנוציטים
מלנוציטים מגורים על ידי הורמון α –MSH (Melanocyte stimulating hormone) .  הורמון זה הוא פפטיד בן 13 חומצות אמינו, המהווה נגזרת מחלקו המרכזי של  POMC(חלבון גדול יותר).
ההורמון α -MSH מעודד את ייצור והפרשה של הצבען מלנין במלנוציטים בעור בתהליך הידוע כ-melanogenesis.
מלנומה עשוי להיגרם מביטוי מוגבר של גן היוצר את תאי המלנוציטים . התהליך מתחיל בקשירת ההורמון כליגאנד לקולטן מלנוקורטין- MC1R (קולטן מסוג G receptor).קשירת ההורמון לקולטן מגרה איתות תוך-תאי במלנוציטים, ואיתות זה מגביר את הביטוי של אנזימים המעורבים ביצור מלנין. התהליך ממשיך בשפעול האנזים האדנילט  ציקלאז ( Adenylate cyclase) אשר יוצר cAMP . ישנה הפעלה של חלבונים נוספים ביניהם חלבון  CREB. חלבון זה נקשר לד.נ.א וגורם להגברת תעתיקי גנים. כמו כן, מתרחש גם ביטוי מוגבר של חלבון   MITF אשר מגביר תעתיק של טירוזינאז 1 (TYRP1)  המוביל לסינתזת מלנין על ידי ריבוי תאי מלנוציטים ובכך אי בקרה בכמותם וייווצרותם .
אבחנה קלינית.
הקריטריונים הבסיסיים לזיהוי שומה החשודה במלנומה הם חמישה (בעברית ארבעה מהם מתחילים באות ג'; באנגלית - ב-A,B,C,D,E) כמפורט להלן:
קריטריונים אלה לא חלים על הסוג המסוכן ביותר של מלנומה - מלנומה קשרית (Nodular Melanoma). הקריטריונים במקרה זה הם:
באופן כללי, ההתפתחות של המלנומה מחולקת לשני שלבים. שלב אחד הוא שלב הגדילה הרדיאלית (מסביב) - Radial growth phase: התאים המלנוציטיים מתרבים לאורך הממברנה הבסיסית ומערבים לאחר מכן את הדרמיס הפפילרי.
השלב השני הוא שלב הגדילה הוורטיקלית (מאונך). בשלב זה יש שגשוג והתרבות של התאים המלנוציטיים כלפי עומק הרקמה, וניתן לראות פעילות מיטוטית (מיטוזה - התחלקות התאים). כדי לאבחן שאכן המלנומה צומחת באופן ורטיקלי, יש לראות בתמונה ההיסטולוגית עצמה נוכחות של תא מלנומה מיטוטי (אפילו אחד) בדרמיס, או צבר של תאי נבוס בדרמיס, שהוא גדול יותר מצבר תאי הנבוס הגדול ביותר הנמצא באפידרמיס.
צורות שונות של מלנומה.
קיימות מספר צורות שונות של מלנומה.
superficial spreading melanoma- הצורה המהווה 70% ממקרי המלנומה. זוהי צורה הנוטה להופיע בעשור הרביעי לחיים (אולם קיימת במקרים נדירים אצל ילדים). מבחינה קלינית, המלנומה מתפשטת וורטיקלית (למרות שמה- המלנומה מכונה "שטחית" היות שקיים פיזור של תאי הגידול בכל שכבות האפידרמיס. התאים שמרכיבים את הגידול הם תאים עגולים וגדולים למדי, הם בעלי פעילות מיטוטית, מאופיינים באטיפיה.
nodular melanoma- מלנומות מסוג זה מהוות עד 15% מכלל המלנומות, והן נוטות להיות אגרסיביות מאוד ולערב כל אזור בגוף- בעיקר גב, ראש וצוואר. הגדילה של מלנומות מסוג זה היא וורטיקלית בלבד- לרוב האפידרמיס לא מעורב.
acral lentiginous melanoma- צורה זו של מלנומה מהווה 10% ממקרי המלנומה. היא פוגעת בעיקר בכפות הידיים והרגליים בעיקר סביב הציפורניים ושכיחה יותר בגיל מבוגר. תאי הגידול משגשגים לאורך השכבה הבזאלית של האפידרמיס בצורה ליניארית ובקבוצות. האפידרמיס מעובה יותר בכפות ידיים ורגליים.
lentigo malignant melanoma- צורה זו של מלנומה מהווה בין 5%-10% ממקרי המלנומות. שלב הצמיחה הרדיאלי של המלנומות הנ"ל ארוך, והן מאופיינות בשגשוג משמעותי של מלנוציטים אטיפיים לאורך השכבה הבזאלית.
אבחנה מעבדתית.
אבחנה של מלנומות נעשית על ידי צביעה של S100- כפי שצוין לעיל, המלנוציטים נצבעים באופן אימונוהיסטוכימי לחלבון זה, וכך ניתן לזהות באופן רגיש למדי (90%) את תאי הגידול עצמם.
מבחינה מולקולרית, ניתן לזהות בגידול מסוג זה אברציות כרומזומליות ומוטציות: בעיקר בכרומוזום 9P אשר מקודד לגן P16 שהוא סוג של גן מדכא סרטן.
גנים נוספים שנוטים לעבור מוטציות במלנומה הם BRAF (קשור לשגשוג תאים בתגובה ל- UVB) וכן מוטציות ב-RAS.
התפשטות הגידול.
מלנומה מתפתחת בשלב הראשון באפידרמיס, לאחר מכן חודרת לדרמיס הפפילרי, ואז לדרמיס הרטיקולרי ולתת העור. הגרורות מתפשטות הן דרך הלימפה והן דרך הדם- והן מתפשטות אף לאתרים יוצאי דופן יחסית כגון פנים הלב (האנדוקרד) ובלוטת התריס.
staging: באופן כללי, 70% מהחולים במחלה מקומית שאינה מפושטת שורדים לעשר שנים, לעומת 20% מהחולים במחלה מפושטת. הפרוגנוזה תלויה גם במין (לנשים יש הישרדות גבוהה יותר), לגיל (ההישרדות פחות טובה בגיל מבוגר) ומיקום הגידול (בגפיים הפרוגנוזה נחשבת טובה יותר מאשר במרכז הגוף או בראש-צוואר).
יש פקטורים פרוגנוסטיים מיקרוסקופיים המבוססים על שיטות לסיווג המלנומה.
כך למשל- הדירוג של Breslow בוחן את עובי הגידול עצמו במאונך לאפידרמיס- ככל שהמלנומה "עבה" יותר כך הסיכוי לשלוח גרורות גדול יותר (למשל, בגודל שנמוך מ-0.76 מ"מ, יש 0% סיכון לפיזור גרורתי, ואולם אם הגודל מעל 3.9 מ"מ, קיים סיכון של 62% לפיזור גרורתי).
דירוג Clerk מתבסס על מידת הפולשנות של הגידול לסוגי הרקמות השונים: לגידול שחודר את כל הדרמיס הפפילרי סיכוי של 88% להישרדות לאחר 5 שנים, בעוד שלגידול החודר את השומן התת-עורי סיכויי הישרדות של 15% לאחר 5 שנים.
אפידמיולוגיה.