בשנת תרנ"ט (ראשית 1899) ייסד וערך את שבועון הילדים העברי המפורסם "גן שעשועים" ("מכתב עתי לחנוך לספרות ולמדעים שונים: לנערי בני ישראל"), שהיה עיתון הילדים העברי הראשון שראה אור מחוץ לארץ ישראל. עיתון זה, שהופיע בעיר הקרובה ליק שמעבר לגבול, בפרוסיה המזרחית שבגרמניה (שם נדפס גם העיתון העברי הראשון, "המגיד"), שימש במה ראשונה לפרסום דבריהם של סופרים עבריים ידועים, כגון יעקב פיכמן, דוד שמעוני, צבי שארפשטיין ואחרים. בנוסף כתב לעיתוני ילדים יידיים באודסה, בסנקט פטרבורג ובוורשה. הוא פרסם את זיכרונותיו על אודות סופרים עבריים ויידיים ביומון הוורשאי "היינט".
בשנים תרפ"ח–תרצ"ב (1928–1931) ערך והוציא לאור את הירחון למדעי היהדות "בית המדרש החדש". פיורקו היה רב-גוני מאוד בכתיבתו, וטיפח את ספרות הילדים העברית בפולין בכל ענפיה. הוא ערך והוציא שבועונים ומקראות לילדי ישראל, כתב סיפורים ופואמות מקראיות, כתב משלים וסיפורי מופת, הביא מכתמים וחרוזי שיר, ואפילו טיפח את הדקדוק העברי.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אליפות אסיה בכדורגל נשים
אליפות אסיה בכדורגל נשים היא טורניר כדורגל נשים בינלאומי הנערך בין החברות ב-AFC, התאחדות הכדורגל של אסיה. כיום מתקיים הטורניר אחת לארבע שנים, למרות שבמהלך השנים ההפרש השתנה לעיתים קרובות, עקב סיבות שונות.
האליפות נוסדה בשנת 1975, ולפיכך היא נחשבת לאליפות היבשתית הוותיקה ביותר בכדורגל הנשים. בשנים הראשונות של הטורניר, אופיינה התחרות בשליטה של נבחרת טאיוואן, שזכתה בשלוש מארבע האליפויות הראשונות. לאחר מכן, נבחרת סין ביססה את עצמה כנבחרת הטובה באסיה, לאחר שזכתה בשבע אליפויות רצופות בין השנים 1986 ל-1999. בעשור הראשון של המאה ה-21 הפכה קוריאה הצפונית לנבחרת הדומיננטית, כשאספה לחיקה שלוש אליפויות. בשנת 2006 הצטרפה אוסטרליה לקונפדרציה, וביחד עם נבחרת יפן, הפכו לשתיים מהנבחרות החזקות ביבשת.
מאז 1991, משמש הגביע כטורניר העפלה לגביע העולם, כאשר שבע נבחרות אסייתיות כבר זכו לייצג את היבשת בטורניר היוקרתי.
נעה בלאס
נעה (נחה) בלאס (19 בדצמבר 1937 - 10 בדצמבר 2008) הייתה מוזיקאית, סופרת, מחנכת ומרפאת ישראלית באמצעות מוזיקה.
ביוגרפיה.
נעה בלאס נולדה בתל אביב להוריה פנחס סירקיס ויעל (ינטה) לבית שצ'רנסקי והייתה בוגרת האקדמיה למוזיקה בתל אביב. למדה פסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס, חליל אצל אורי טפליץ ובצלאל אבירם וקומפוזיציה אצל אבל ארליך, אנדרה היידו ועדן פרטוש. פיתחה שיטות לימוד, הלחינה יצירות מוזיקליות רבות, שהוצאו בתקליטורים ובתווים ובוצעו בישראל ומחוצה לה (יצירתה "שבעה המנונים מצריים" נוגנה בפסטיבל ישראל, ירושלים, 1988), כתבה ספרים רבים בתחום החינוך מוזיקלי, החינוך המיוחד, סיפורי אגדות ויוגה דרך הצלילים.
נעה בלאס ובנה, המתמטיקאי ד"ר אורי בלאס, חיברו יחד את הספר "מגדל האינסוף", סיפור אגדה, המיועד לילדים בגיל בית הספר היסודי ומשלב מושגים מתמטיים.
שיטות לימוד.
פיתחה שיטות לימוד (לרבות משחקים ואמצעי המחשה) באמצעות מוזיקה לאוכלוסייה רגילה ולאנשים עם חריגויות קשות, לרבות בעלי פיגור שכלי קשה ועמוק. שיטותיה נלמדות באוניברסיטאות, במכללות ובהשתלמויות מטעם משרד הרווחה ומטעם אקים. שיטות הלימוד שפיתחה מיושמות אצל מעל 5,000 אנשים במעונות משרד הרווחה, אצל מאות ילדים בבתי ספר לחינוך מיוחד בישראל וכן בארגנטינה, באיטליה, בארצות הברית, בגרמניה ובצרפת.
יוגה דרך הצלילים.
כמו כן, פיתחה שיטת יוגה בשם "יוגה דרך הצלילים". השיטה קושרת בין ה"צ'אקרות" (מרכזי אנרגיה בגוף) לבין הצלילים. בשיטה זו נחשפים המשתתפים, במקומות שונים בגוף, לצלילי גונגים, פעמונים וקערות מוזיקליות. השיטה כוללת נושאים שונים הקושרים בין צליל ונשימה, צליל וצבע, צליל ותחושה ועוד. השיטה מיושמת מאז ראשית שנות ה-90 בסדנאות בישראל, בצרפת ובקנדה.
ראשידי יקיני
ראשידי יקיני (באנגלית: Rashidi Yekini; 23 באוקטובר 1963 - 4 במאי 2012) היה כדורגלן ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ. יקיני כבש 37 שערים במדי נבחרת ניגריה והוא הכובש המוביל בתולדות הנבחרת. יקיני שיחק עם נבחרת ניגריה באליפויות העולם בכדורגל 1994 ו-1998 וזכה עם ניגריה בגביע אפריקה לאומות 1994, בו זכה בתואר מלך השערים. יקיני גם שיחק במדי הנבחרת הניגרית באולימפיאדת סיאול 1988.
בנוסף על כך הייתה ליקיני קריירה עשירה באפריקה ואירופה. ב-1993 זכה בתואר כדורגלן השנה באפריקה.
נולד בקדונה, ניגריה.
נפטר ב-4 במאי 2012.
בטי אוליברו
בטי אוליברו (נולדה ב-16 במאי 1954) היא מלחינה ישראלית, פרופסור מן המניין למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
אוליברו נולדה בתל אביב, בת לדורה קפון ואלי אוליברו, שעלו לארץ ישראל מיוון. בגיל ארבע החלה ללמוד נגינה בפסנתר, וכבר בילדותה עסקה בהלחנה.
למדה באקדמיה למוזיקה על שם רובין באוניברסיטת תל אביב (במסגרת העתודה האקדמית) במחלקה לקומפוזיציה אצל יצחק סדאי ולאון שידלובסקי ובמחלקה לפסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס. במהלך שנים אלה בישראל, קיבלה מלגות לימודים מ"קרן שרת". לאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית הספר הגבוה למוזיקה באוניברסיטת ייל, שם למדה אצל ג'ייקוב דרקמאן וברנרד רנדס. בשנת 1981 סיימה את לימודיה. בעקבות זכייתה במלגה ע"ש ליאונרד ברנשטיין מטעם מרכז ברקשייר בטנגלווד בשנת 1982, החלה ללמוד אצל המלחין לוצ'אנו בריו, והמשיכה את לימודיה איתו באיטליה בין השנים 1983–1986. שם פגשה את רפאלו מיוני - בעלה לעתיד, שהיה נגן קונטרבס ראשון בתזמורת אותה ניהל לוצ'אנו בריו. אוליברו נשארה באיטליה במשך 18 שנים.
בטי אוליברו נמנית עם חבר המייסדים של "המרכז למחקר ע"ש לוצ'יאנו בריו" באיטליה, יחד עם פייר בולז, מאוריציו פוליני ואחרים. אוליברו הוזמנה כמרצה אורחת באוניברסיטאות יוקרתיות בארצות הברית, בהן אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת יוסטון, אוניברסיטת רייס, בארד קולג' ובתי ספר גבוהים למוזיקה, כמו בתי הספר ג'וליארד, מאנס ובית הספר מנהטן למוזיקה בניו יורק, ופיבודי במרילנד, ובאירופה בקונסרבטוריון ע"ש ורדי במילאנו שבאיטליה, ובבית הספר הגבוה איינסלר בברלין שבגרמניה.
בשנת 2001 החלה ללמד בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, וקיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטה זו על יצירתה "הושענות" ועל תזה שכתבה על המוזיקה של בריו. בהמשך מונתה לפרופסור מן המניין שם. בין השנים 2004–2008 הייתה מלחינת הבית של התזמורת הסימפונית ירושלים. אוליברו התאלמנה ומתגוררת בישראל עם שני ילדיה.
יצירתה.
חלקה הגדול של המוזיקה של אוליברו מתייחס למסורת מוזיקלית יהודית. ביצירות רבות היא משתמשת בנעימות עממיות וליטורגיקה של המסורת הספרדית והמזרח תיכונית. יצירותיה בוצעו על ידי מיטב התזמורות וההרכבים, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של שיקגו, הפילהרמונית של ניו יורק, הפילהרמונית של מינכן, תזמורת רשות השידור הבריטית, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, הסינפונייטה של לונדון, אנסמבל ג'וליארד, הסינפונייטה של אמסטרדם, רביעיית ארדיטי ועוד. יצירותיה נוגנו בפסטיבלים בינלאומיים כגון פסטיבל "אופקים" במרכז לינקולן בניו יורק, ימי המוזיקה הבינלאומיים בסטוקהולם, סיאול, לוגאנו וליובליאנה, הביאנאלה של מינכן, פסטיבל שלזוויג-הולשטיין, המאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, פסטיבל המוזיקה של אספן בקולורדו, שבוע גאודאמוס בהולנד, פסטיבל ישראל ועוד.
נחל פרת
נַחַל פְּרָת (בערבית: وادي القلط, ואדי קֶלְט), הוא נחל ביהודה ושומרון היורד מאזור נווה יעקב בירושלים, ונשפך לבקעת הירדן ממזרח ליריחו. אורכו של הנחל כ-30 ק"מ, שטח אגן ההיקוות שלו כ-130 קמ"ר. הנחל עובר בקניונים עמוקים, כשהוא חוצה את מדרגת הכפיפה העליונה של מדבר יהודה, ואת חלקו הצפוני של מצוק ההעתקים. תופעה ייחודית לנחל, שאינה מצויה בנחלי מדבר יהודה, היא הקטע התחתון של הנחל, העובר בכיוון של ציר הקער (סִינְקְלִינָה) הגאולוגי. בעבר היה הנחל הגבול בין מדבר יהודה למדבר בנימין.
לאורך הנחל מספר מעיינות, שני מנזרים פעילים ושרידים ארכאולוגיים מתקופות שונות. רוב הנחל נמצא בתוך שטח המוכרז כשמורת טבע - שמורת הטבע נחל פרת. פקחים של רשות הטבע והגנים שוהים באופן קבוע בשני מקומות בשמורה - עין מבוע ועין פרת.
יובלים.
יובלו החשוב ביותר של נחל פרת הוא נחל מכמש (ואדי סווינית), שנשפך אל נחל פרת מתחת לכפר אדומים. בנחל מכמש זורם ביוב מטוהר חלקית מרמאללה, שלרוב נספג באדמה לפני ההגעה לנחל פרת אך בימי גשם מזהם את מי הנחל. יובלים נוספים הם ואדי א-סלם, ואדי אבו ד'בע (ייתכן שזה האתר העתיק גיא הצבועים), ואדי שק-א-ד'אבע וואדי מפג'ר.
אתרים בנחל.
מעיינות.
בנחל פרת נובעים שלושה מעיינות גדולים (ממערב למזרח): עין פרת (עין פארה), עין מבוע (עין פואר) ועין קלט. ספיקתם המשותפת היא מאות מ"ק בשעה של מים מתוקים. מי המעיינות זורמים באפיק הנחל, ולכן הוא עשיר מאוד בצמחייה ובבעלי חיים כמו צבאים, ושפני סלעים. במצוק הנחל מצוי קן של עיט ניצי ובמי הנחל דגי חפף ישראלי וצפרדעים. מלבד מעיינות אלו נובעים, בהתאם לכמות המשקעים של אותה שנה, מעיינות קטנים בקטע הנחל שבין עין פרת לעין מבוע, עין פג'ירה ועין ג'מיסה.
עין פרת.