Pictured Within הוא אלבומו הייחודי ביותר של ג'ון לורד המשלב מוזיקת פופ רך עם מוזיקה קלאסית, יצירה עליה עמל לורד במשך כ-15 שנה. האלבום הוקלט כולו בעיירה זעירה באלפים השווייצרים בשם צרמט, דבר שמצא את ביטויו במוזיקה באופן בולט. המוזיקה השקטה שנוגנה על ידי אנסמבל של כלים אקוסטיים, מלווה בחלקה בשירה על ידי זמרים אורחים כדוגמת מילר אנדרסון וסם בראון. אלבום זה מהווה את ראשיתה של סדרת אלבומים שהחל להוציא לורד לאחר פרישתו מלהקת דיפ פרפל, בהם התמקד ביצירות תזמורתיות.
היצירה מחולקת לארבעה חלקים, כשכל חלק בעצמו מחולק לשלושה קטעים משניים.
שבתות וחגים (סדרת טלוויזיה)
"שבתות וחגים" היא סדרת דרמה ישראלית מצליחה, ששודרה בערוץ 3 במשך 5 עונות בין השנים 2000–2004.
הסדרה עלתה לשידור בינואר 2000, ורוב פרקיה בוימו על ידי רני בלייר, ונכתבו על ידי מספר רב של כותבים: ארי פולמן, ערן קולירין, חגי לוי, אריק רוטשטיין, אורי סיון ובלייר עצמו. גיבורי הסדרה הם קבוצת חברים בשנות ה-30 וה-40 לחייהם המתגוררים בתל אביב. עלילות הסדרה כללו סיפורי אהבה, זוגיות, חברות, משפחה וכן הלאה. הפקת הסדרה התאפיינה בזוויות צילום "טבעיות" במטרה לצמצם את המרחק בין הצופה לעלילות המתרחשות מעל מסך הטלוויזיה.
שני פרקי פיילוט שהופקו לסדרה אוחדו לסרט תחת השם "שבתות וחגים - הסרט", אשר הוקרן בפסטיבלים שונים במהלך שנת 2000. הסרט אף שודר בטלוויזיה בערוץ 2 (בזכיינית קשת, לה הוצעה תחילה הסדרה), לאחר שידור העונה הראשונה של הסדרה בערוץ 3. הסרט כלל דמויות ראשיות שלבסוף לא נכללו בסדרה.
שיר הנושא של הסדרה הוא "ככה זה (לאהוב אותך)" של ברי סחרוף. לפי סחרוף, השיר נכתב עבור הסדרה, אולם שידורה התעכב והשיר הופץ כשנה קודם לכן באלבומו "נגיעות". חריג הוא הפרק "הסערה" בעונה השלישית, אשר נפתח עם היצירה הקלאסית "ארבע העונות" של ויוואלדי במקום שירו של סחרוף.
כמו כן, בשנת 2004 שולב בעלילת העונה החמישית והאחרונה של הסדרה השיר "בואי אליי", אותו ביצעו יחד שחקני הסדרה אלון אבוטבול ורומי אבולעפיה. את מילות השיר כתב ארי פולמן (אחד מכותבי הסדרה) והלחין נפתלי אלטר. השיר הופץ באותה שנה כסינגל וכן בפסקול הסדרה. העונה האחרונה כללה גם שיר שאותו ביצעה רומי אבולעפיה, איתו דמותה "דניאלה" מנסה להתקבל לתחרות הקדם אירוויזיון, אולם שיר זה לא זכה להפצה.
אלון אבוטבול השתתף בכמות הפרקים הגדולה ביותר מבין שחקני הסדרה הקבועים. אבוטבול נעדר רק מפרק אחד בסדרה - הפרק "זכרון יעקב" מתוך העונה החמישית, אשר אותו ביים.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הדרמטית הטובה ביותר לשנת 2003. באותה השנה זכתה יעל אבקסיס על תפקידה בסדרה בפרס מסך הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה מקורית, כאשר באותו הטקס גם היה מועמד אלון אבוטבול על תפקידו בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה מקורית.
שלוש העונות הראשונות של הסדרה שודרו בשידורים חוזרים בערוץ 10 בשנת 2005, ומאוחר יותר הועלו כל פרקי הסדרה לשירות ה-VOD בהוט.
בספטמבר 2020, לרגל 20 שנה לשידורה המקורי, החל שידור נוסף של הסדרה בערוץ הוט 3 ובשירות ה-VOD של הוט לראשונה מזה מספר שנים.
שחקנים ומשתתפים.
שחקנים נוספים ודמויות.
בנוסף, השתתפו במהלך הסדרה בתפקידי אורח שחקנים כגון דן תורן, צ'רלי בוזגלו, שרון חזיז, עלמה זק, אלברט אילוז, נירה רבינוביץ', צחי גראד, שלמה וישינסקי, רפי תבור, מיקי קם, יורם חטב, דינה דורון, רבקה בכר, אלון נוימן, נדב אסולין, אניה בוקשטיין, יוסי וירז'נסקי ועוד.
בייטאוניט
בייטאוניט, מינרל טקטוסיליקטי (סיליקטים במבנה מרחבי) נדיר למדי, השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה). המינרל זוהה לראשונה ב-1835 בבייטאון (כיום אוטווה) שבקנדה ומכאן שמו. המינרל מצוי גם בסקוטלנד ובדרום אפריקה. בדרך כלל מוצאים את הבייטאוניט בסלעי גברו.
הבייטאוניט מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט והמכונה פְּלַגְיוֹקְלז ("שבירה נטויה").
מרד חנילאי וחסינאי
מרד חנילאי וחסינאי היה מרד שהובל בידי שני אחים יהודים בתחילתה של המאה הראשונה לספירה באזור נהרדעא שבבבל, אשר היה באותה תקופה חלק מן האימפריה הפרתית. המרד הביא להקמת אזור שליטה רחב ומוצק ביטחונית, במשך למעלה מחמש עשרה שנה (בין שנת 10 לשנת 30 לספירה), בחסותו, המאולצת בנסיבות העניין, של המלך הפרתי ארטאבנוס השלישי (או, על פי גישה אחרת במחקר, ארטאבנוס השני ).
פרשת ניסיונם של האחים להקים בבבל נסיכות יהודית עצמאית, מלמדת על מעמדם של היהודים במסופוטמיה בתקופה זו, על כוחם, וגם על מיומנותם הצבאית.
סיפור המרד מובא אצל ההיסטוריון היהודי יוסף בן־מתתיהו, בחיבורו "קדמוניות היהודים" (שלהי המאה ה-1 לספירה).
רקע היסטורי.
חמישה גורמים מכשילים פגעו והפריעו לשלומה של המלכות הפרתית, ושימשו, מתוך כך, תשתית אובייקטיבית להתפרצות המרידה, להתנהלותה ולהצלחתה:
יוצא אפוא שבעיות ביטחוניות, פוליטיות וארגוניות יצרו אווירה נוחה להתפרצות מרידה.
ההכנות למרידה וארגונה.
סיפור המרד מופיע בפירוט ובציוריות בכתבי יוסף בן־מתתיהו. בהקדמה לסיפור המרד הוא מתאר את עושרן ומעמדן המיוחד של הערים נהרדעא ונציבין, שם התרכזו מספר גדול של יהודים. לפי יוסף בן מתתיהו: "בטחו היהודים בטבע המקומות האלה (נהרדעא ונציבין) והפקידו כאן את מחצית השקל (לשולחו לבית המקדש בירושלים) ... והשתמשו בערים האלה כבבתי אוצר". חוקרים מודרניים משערים, שהמרד פרץ דווקא בנהרדעא משום שהעיר הייתה מבוצרת היטב, ובשל עושרה (מרכז התרומות למקדש), שאפשר לממן את הוצאות המרידה.
חסינאי וחנילאי, שני אחים שמוצאם מנהרדעא, אורגים על פי מקצועם, יזמו, תכננו וארגנו מרד. הללו, על שום שאיחרו לעבודתם, נענשו בהלקאה גופנית על ידי מנהל העבודה המקומי. תגובה קשה זו שימשה עבורם סיבה להתפרצות מזוינת, אלא שזו הייתה אמתלה, תירוץ מזדמן ותו לא. השניים ש"חשבו את העונש למעשה התעללות, ומשכו והורידו כלי זין רבים שהיו שמורים בבית והלכו למקום אחד הקרוי 'פרשת הנהרות' שמספיק מטבעו שדות מרעה טובים וחציר שאפשר לשומרו לימות החורף. אליהם נלוו העניים שבצעירים והם זיינו אותם בכלי זין והיו להם לאסטרטגים, ושום דבר לא עצר אותם מלהיות למנהיגים (לכל) דבר רע".
תיאור זה מחזק את ההנחה כי תגובת מנהל העבודה הייתה תירוץ להתפרצות מרד שהוכן – כוח אדם, נשק, ארגון ולוגיסטיקה – מראש. הפנייה לצעירים מובנת מסיבה גופנית (כוח ומהירות) ואף נפשית (אנרגיית הנעורים), וכמותה מובנת הפנייה לעניים שבחבורה, שאמורים לתמוך ("פוליטית") בכל מי שישדרג את מעמדם.
הצלחתם של מנהיגי המרידה הייתה גדולה. הם הקימו לעצמם מפקדה מבוצרת ומימנו את המשך המרידה על ידי הצבת אולטימטום לרועים המקומיים שבאזור. הללו הועמדו בפני ברירה: לתמוך במרד ולהעלות מס מצאנם, ואז יזכו באהדה, בתמיכה ובהגנה, ולא – יישחטו עדריהם. מהלך בריוני זה לא נעלם מעיני יוסף בן מתתיהו, שמצהיר כי המיסים שהועלו באילוץ העשירו מאוד את האחים והם פנו לפשוט על יעדים כרצונם ולבצע מעשי פשע.
ניסיון הדיכוי של הפחה.
המרידה עוררה את דאגתו של פחת בבל. זה דאג כי המרידה עלולה לאחוז בכל רחבי הממלכה כבעירה בשדה קוצים ולהוביל להתמוטטות מוחלטת של השלטון. מסיבה זו בחר להתמודד צבאית מול האחים המורדים כמה שיותר מהר. צבא רב נאסף ועשה דרכו לעבר ממלכת המרד. פחת בבל בחר לתקוף את הצבא היהודי בשבת, מתוך מחשבה שהיהודים יימנעו מלהתגונן. אלא שצהלת הסוסים נשמעה באוזני חסינאי, שזיהה אותם לא כסוסים רועים, אלא כסוסים שרוכבים עליהם אנשים, מפני ששמע את נקישות הפרשים על מתגי הסוסים. מכיוון שצבאו של חסינאי לא יכול היה לנוע בשבת ולכן נאלץ להישאר במקומו לנוכח המתקפה המתקרבת, החליט חסינאי שיש להתגונן ולהכות בתוקפים ככל הניתן כנקמה "על ההכרח לחטוא" ואף למות אם צריך, מאשר לשבת בחיבוק ידיים. חסינאי, שכנראה לא שמע על ההיתר לניהול מלחמה בשבת בשעת פיקוח נפש (היתר שהשתמשו בו מתתיהו ויהודה המכבי כמאה שנה לפני כן), אחז בנשק ונאלץ לדרבן את לוחמיו לתקוף את האויב. המתקפה המפתיעה של צבא האחים המורדים עשתה את שלה: צבא המלך נסוג משם בבהלה כשהוא מותיר אחריו הרוגים רבים.
פגישת ארטבנוס השלישי עם חנילאי.
המלך הפרתי ארטבנוס השלישי שמע על תעוזתם של האחים ורצה לפגוש אותם. מצד אחד הסתכן בהתדרדרות המרידה לממדים כלל-ממלכתיים, ומאידך נקלע למצוקה כשצבאו לא יכול היה להדוף את כוחות המורדים. על כן שיגר לצמד האחים את הנאמן שבין שומרי ראשו כדי להזמינם אליו ולהבטיח להם מתנות לרוב ומשרות-כבוד. בסופו של דבר יצא לדרך רק חנילאי ובידיו מתנות רבות למלך. המלך קיבל אותו ומכיוון ששמע כי חסינאי לא הגיע מתוך פחד, הבטיח לחנילאי שלא יפגע בהם לרעה והפציר בו לשוב לביתו ולשכנע את אחיו להגיע אף הוא לביקור. המלך עשה זאת כדי לרכוש את ידידותם של האחים, מפני שרצה להשתמש בכוחם כגורם מרסן, כיוון שפחוותיו היו שרויות במצב של מרידה או ברוח של ערב מרידה, והוא התכוון לדכא אותן. המלך חשש שבזמן שיהיה עסוק בדיכוי המרידות הללו, גורמים רבים יצטרפו לחסינאי וישליטו את מרותם על פחוות בבל.
פגישת ארטבנוס עם חסינאי.