בשנת 1985 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת בראון, ובשנת 1991 תואר JD מבית בית הספר הרווארד למשפטים, את שניהם עבר בהצטיינות. בהרווארד הוא פגש את הנשיא לעתיד ברק אובמה, שהיה אז סטודנט למשפטים בשנתו הראשונה.
קריירה.
בין השנים 1985 עד 1988, עבד אייזן כחבר בארגון הליגה נגד השמצה. בעבדותו הוא חקר מקרי אנטישמיות והפרות אחרות של זכויות האזרח, קידם את חינוך השואה וכן קידם את יחסי ארצות הברית–ישראל.
לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד בשנת 1991, עסק אייזן כעו"ד לענייני משפטים בוושינגטון די. סי. במשך למעלה מ-18 שנה במשרד עורכי הדין צוקרמן ספאדר. הוא הוגדר כאחד מעורכי הדין המובילים ידי 'המגזין וושינגטון'. הוא התמחה בחקירות הונאה כספיות מורכבות, ביניהם: אנרון, רפקו, תיק ההגבלים העסקיים וההתמוטטות הכלכלית של הסאב פריים.
בשנת 2003 ייסד אייזן את Citizens for Responsibility and Ethics בוושינגטון (CREW), ארגון העוסק במעקב אחר פעילותם של משדרים ממשלתיים. משנת 2016 ועד 11 בפברואר 2019 היה יו"ר הדירקטוריון ושותף-עו"ד בענייני ליטיגציה, כולל תיקי גמול בבתי המשפט הפדרליים בניו יורק ובמרילנד ("CREW נגד טראמפ" ו-"DC ומרילנד נגד טראמפ").
משנת 2007 עד 2009, אייזן היה פעיל בקמפיין הנשיאותי של ברק אובמה, אותו הכיר מלימודיו המשפטיים בהרווארד, לפני שהצטרף לצוות המעבר של הנשיא הנבחר, אובמה, כסגן יועץ.
ב־20 בינואר 2009, נבחר על ידי אובמה לשמש כיועץ מיוחד לאתיקה ורפורמת הממשלה בבית הלבן. נורמן נודע באותה העת בכינוי "מר לא" בזכות מאמצי האתיקה שלו ונודע בכך שהגביל לוביסטים רשומים מלהיכנס לתפקידים בממשל. לזכותו נזקף הסיוע בקיום ההבטחות הקשורות לאתיקה של הנשיא אובמה לצו ביצוע שהנשיא חתם ביומו הראשון בתפקיד.
במהלך 2009 ו-2010 תרם אייזן למאמץ הממשלתי לשקיפות, כולל העלאת יומני המבקרים של הבית הלבן באינטרנט; תגובתו להחלטת מימון הקמפיין בפסק דין Citizens United נגד FEC; ותוכנית הרגולציה הפיננסית שהייתה הבסיס לחוק דוד-פרנק. פעילויותיו האחרות כללו סקירת הרקע של גורמים רשמיים בממשל והרחבת תחולתו של חוק חופש המידע.
אייזן מונה לשגריר בצ'כיה על ידי הנשיא אובמה. כשגריר, הוא פיתח גישה של "שלוש עמודי תווך" לשיפור מערכת היחסים בין ארצות הברית לצ'כיה: הראשון, שיתוף פעולה אסטרטגי והגנתי. השני, קשרים מסחריים וכלכליים. השלישי, ערכים משותפים. בתקופתו כשגריר, השקיע מכיסו מאות אלפי דולרים בשנה כדי לשמור על מעונו של השגריר.
אייזן מונה על ידי הנשיא אובמה במינוי פגרה. המינוי במקרה כזה תקף לשנה אחת בלבד, עד סוף 2011, אלא אם כן יאושר על ידי הסנאט האמריקני. המינוי של אייזן זכה לתמיכה דו-מפלגתית, כולל מהסנאטורים הרפובליקנים ומלומדי מדיניות חוץ שמרניים. הסנאט אישר בסופו של דבר את אייזן ב־12 בדצמבר 2011.
בספטמבר 2014 הצטרף אייזן למכון ברוקינגס כעמית אורח. כיום הוא עמית בכיר בתוכנית לימודי המשילות שלהם. בברוקינגס הוא תרם לדיווחים על ממשל גלוי, על סעיף התגמולים, חסימת צדק נשיאותית, ומאמצים נגד שחיתות בתחום משאב הטבע.
כסופר פורה, לעיתים קרובות הוא תורם קטעים מתוקשרים לניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט, פוליטיקו, USA Today, ופרסומים לאומיים אחרים.
בספטמבר 2018 הוציא לאור ספר בשם 'הארמון האחרון', על היסטוריה של וילה פצ'ק שנבנתה בצ'כיה על ידי אוטו פצ'ק, איש העסקים יהודי, לאחר מלחמת העולם הראשונה, וילה זו שמשמשת כיום כביתם של שגרירי ארצות הברית בפראג, שימשה את אייזן בתפקידו זה, דבר שגרם לאייזן לחקור את היסטוריית יושבי הבית בעבר.
בפברואר 2019 מונה אייזן ליועץ בוועדת הבית של ארצות הברית לרשות השופטת. הוא מסייע לוועדה בענייני פיקוח הקשורים למחלקת המשפטים, כולל נושאי פיקוח ומדיניות אחרים הנמצאים בתחום שיפוטה של הוועדה.
בשנת 2017, נבחר אייזן למספר 11 ברשימת 50 ההוגים של פוליטיקו, המעצבים את הפוליטיקה האמריקאית.
אייזן נשוי לינדזי קפלן, פרופסור חבר באוניברסיטת ג'ורג'טאון. לזוג בת אחת.
אנשים של צבע
ועד היוזמה הדרוזי
ועד היוזמה הדרוזי הוא ארגון ישראלי, שהוקם ב-1972, ופועל נגד גיוס חובה לדרוזים, נגד הפקעת אדמות הדרוזים, נגד התערבות המדינה בענייני דת ולאום ובעד דמוקרטיה ושוויון זכויות.
רקע.
תחילה שירתו דרוזים בצה"ל על בסיס התנדבותי, במסגרת יחידת המיעוטים. בינואר 1956 החליטה הממשלה להחיל את חוק שירות ביטחון על הדרוזים. הצעד עורר התנגדות רבתי. בתחילת 1957 עמד מספר המתגייסים על 184 מתוך 507, זאת על אף הפעלת אמצעי אכיפה כמו מעצרים ופתיחת תיקים פליליים. הממשלה לא נסוגה, וגיוס הדרוזים לצה"ל שימש כלי בידי ישראל להפרדת הדרוזים משאר הערבים.
היסטוריה.
ועד היוזמה הדרוזי הוקם ב-10 במרץ 1972, לאחר כינוס רב משתתפים בבית השיח' פרהוד קאסם פרהוד. עמדת הוועד הייתה שהדרוזים הם ערבים, ואסור לתת להם להיקלע למלחמה נגד אחיהם.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית הצטרף הוועד לחד"ש, שהוקמה אז. בין חברי הכנסת שהגיעו משורות הוועד לאורך השנים ניתן למנות את עבדאללה אבו מערוף וג'אבר עסאקלה.
ב-1977 נעצר יו"ר הוועד, עאצם ח'טיב, בחשד לפעילות חבלנית עוינת, ולתפקיד היו"ר נבחר השיח' פרהוד קאסם פרהוד.
ב-1978 הציג דובר הוועד, סמיח אל-קאסם, במסיבת עיתונאים, עצומה עליה חתומים אלפי דרוזים המתנגדים לגיוס חובה. לטענתו גיוס החובה נכפה על העדה בהסכמת מנהיגים שלא נבחרו על ידי כלל הדרוזים.
באותה שנה נמנו עם פעילי הוועד הסופרים סלמאן נאטור ומוחמד נפאע.
במאי 1990 קיבל יו"ר הוועד ג'אמל מועדי צו אלוף האוסר עליו להיכנס לשטחים למשך שנה, וזאת בפעם השלישית ברציפות.
ב-2001 קיים הוועד כנס בירכא תחת הסיסמה "לא לגיוס חובה לצה"ל". בכנס השתתפו עזמי בשארה ומחמד ברכה.
הוועד מסייע לסרבני גיוס דרוזים ומשתף פעולה עם ארגונים מקבילים כמו פרופיל חדש.
נכון ל-2019 יו"ר הוועד הוא ע'אלב סיף.
איליה בר זאב
איליה בר זאב (וולפנהאוט) (נולד ב־10 באוקטובר 1935 ברחובות) הוא מבכירי המאמנים בישראל בתחום הריצות הבינוניות והארוכות, מורה לחינוך גופני, מכשיר מורים ומאמני אתלטיקה קלה. מגיל 75 ואילך, פרסם חמישה ספרי שירה.
שנים ראשונות.
בעת מלחמת העולם השנייה, התגייס אביו לבריגדה היהודית ואמו עבדה בשרות הצבא הבריטי. הוא נשלח כילד חוץ לקיבוץ גינוסר, בעמק הירדן והתחנך שם. בתום מלחמת העולם השנייה, חזר אביו ארצה ואיליה חזר להתגורר בירושלים, שם גם שהה בעת המצור על העיר במלחמת השחרור.למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ובתקופה זו החל להתבלט כספורטאי בענפי הכדורסל והאתלטיקה הקלה. הוא שיחק כדורסל בקבוצות הנוער והבוגרים של הפועל ירושלים והצטיין בריצות בינוניות בתחום האתלטיקה הקלה. שרת בצה"ל בחטיבת הצנחנים בגדוד 890 תחת פיקודו של המג"ד אריק שרון.
הוראת החינוך הגופני.
בשנת 1959 סיים את לימודיו במדרשה לחינוך גופני (כיום המכללה האקדמית בווינגייט) והוסמך להוראת מקצוע זה. הוא לימד חינוך גופני בתיכון קוגל בחולון ולאחר מכן בבית הספר התיכון האזורי באר טוביה. נוסף על עיסוקו כמאמן אתלטיקה קלה בחוגי אתלטיקה קלה בבית הספר בבאר טוביה, עבר קורס מאמני כדורסל במכון וינגייט והוסמך כמאמן בשנת 1967.
אימון אתלטיקה קלה והכשרת מורים ומאמנים.
במשך עשרות שנות אימון, התמחה בר זאב באימון רצים ורצות למרחקים בינוניים וארוכים. חניכיו השיגו תחת הדרכתו כ 80 שיאי ישראל לבוגרים ונוער במקצועות אלה, הישג ללא תקדים באתלטיקה הקלה הישראלית.
הבולטים בחניכיו בתחילת דרכו היו יובל וישניצר, ששיאיו בריצות 1500 מ ו 5000 מ' שרדו עשרות שנים, אחיו רפי וישניצר, דוד קניג, אביגדור לוונהיים, דב קרמר,דני משרקי ודליה בלומנפלד. בין הבולטים בקרב הדור השני של שיאני ישראל ואלופי ישראל שאומנו על ידי בר זאב, נמנים זהבה שמואלי, שייצגה את ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, אחותה מזל שלום, יובל רחמילביץ , יחזקאל חליפה, גיא בן אפרים, רני ז'מיאן ואחרים.
בשנות התשעים ובתחילת שנות ה-2000, אימן בר זאב בין השאר את האתלטים האולימפיים נילי אברמסקי, שהשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), איתי מגידי, שהשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ווודג' זבדיה.
בר זאב שימש כמאמן לאומי באליפות אסיה שנערכה בסיאול בשנת 1975 וכן בעשרות אליפויות ותחרויות בינלאומיות אחרות.. האליפות בסיאול הייתה האחרונה בה השתתפה ישראל במסגרת האסייתית .
במהלך פעילותו כמאמן, עבר בר זאב הכשרות וקורסי אימון רבים בישראל ומחוצה לה. היה מראשוני המאמנים הישראליים שעברו קורס מאמנים בכירים באוניברסיטת Loughborough באנגליה. בוגר קורס מאמנים בינלאומיים דו שנתי מטעם ראשות הספורט, נוסף להשתלמויות רבות נוספות בישראל ומחוצה לה.
בר זאב לימד את מקצוע האתלטיקה הקלה במגמת החינוך הגופני בסמינר הקיבוצים וריכז את מגמת האתלטיקה הקלה בבית הספר למאמנים בווינגייט.
במשך שנות פעילותו כמאמן, פרסם מספר רב של מאמרים מקצועיים בתחומי פעילותו, בעיקר בכתבי העת "עולם הריצה", "הספורט ההישגי" ואחרים.
בשנת 2002 הוענק לאיליה בר-זאב תואר עמית-כבוד של איגוד האתלטיקה לשנת תשס”ב.
הקמת מועדוני אתלטיקה חדשים.