גירסל נטל חלק פעיל בניסוחה של החוקה החדשה שהושתתה על עקרונות הדמוקרטיה וזכויות הפרט והגברת מערכת הבלמים בין הרשויות. החוקה אושרה במשאל עם ב-9 ביולי 1961, ונכנסה לתוקפה ב-20 ביולי 1961. עם סיום המשטר הצבאי מינתה האספה הלאומית את גירסל לנשיא הרביעי של טורקיה ב-10 באוקטובר 1961. לפי החוקה החדשה היה תפקידו של הנשיא ייצוגי בעיקרו, אם כי גירסל קיבל מספר החלטות חשובות כמו חנינתו של הנשיא הקודם ג'לל באייר והזמנתו להיות חבר בסנאט.
ב-29 בינואר 1966 פורסם שבהמלצת רופאיו גירסל יטוס לארצות הברית לקבל טיפול רפואי בבית חולים וולטר ריד. גירסל הוטס לארצות הברית במטוס מיוחד שנשלח על ידי שניא ארצות הברית. בטורקיה הופצו שמועות שגירסל הוטס לארצות הברית ביוזמת ראש הממשלה שביקש לסלקו מהדרך בעת שהוא מעביר חוקים להם גירסל התנגד ולכן השלטון הדגיש שגירסל הוטס בעצת צוות רחב של רופאים. ב-8 בפברואר 1966 לקה גירסל בשבץ נוסף, בעקבותיה איבד את ההכרה. ב-10 במרץ 1966 לקה גירסל בשבץ נוסף והסיכויים שיוכל לשוב לאיתנו הוערכו כקלושים. בעקבות זאת, ב-14 במרץ 1966 מונה ג'וודט סונאי לחבר הסנאט של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, כדי שיחליף את גירסל ולאחר שנקבע שקלושים הסיכויים שגירסל יוכל לשוב לתפקידו, נבחר סונאי לנשיאה החמישי של המדינה ב-28 במרץ 1966. חצי שנה לאחר מכן, נפטר גירסל באנקרה. גופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה.
מפלגת הצדק
מפלגת הצדק (בטורקית: Adalet Partisi, AP) הייתה מפלגה בטורקיה שקמה ב-11 בפברואר 1961 לאחר ההפיכה הצבאית הראשונה במדינה ב-1960, והתקיימה עד שפוזרה ב-12 בספטמבר 1981 בעקבות ההפיכה הצבאית השלישית.
מפלגת הצדק נוסדה בידי רגפ גימישפלא ואחרים כמפלגת המשך למפלגה הדמוקרטית בראשות אדנאן מנדרס וג'לל באייר, אשר פוזרה וקיומה נאסר על ידי צבא טורקיה ב-1960. גימישפלא, שהיה בעברו ראש המטות המשולבים של טורקיה, שימש כמנהיג המפלגה עד סמוך למותו ב-1964 ואז נטל סוליימאן דמירל את מקומו והצעיד את המפלגה אל מרכז הזירה הפוליטית בטורקיה. למפלגת הצדק הצטרפו רבים מיוצאי המפלגה הדמוקרטית, ומצעה היה ימני מתון וחילוני אם כי היו בה שתי קבוצות כוח עיקריות מנוגדות - האחת ליברלית והאחרת שמרנית באופן יחסי.
דמירל כיהן שש פעמים כראש ממשלת טורקיה מטעמה של המפלגה, והיא הייתה למפלגת השלטון בין 20 בפברואר 1965 ועד להפיכה הצבאית השנייה במדינה ב-12 במרץ 1971. בהפיכה זו לא נאסר קיומן של מפלגות פוליטיות, ודמירל הצליח לבסס שלוש ממשלות נוספות במחצית השנייה של שנות השבעים של המאה ה-20. שתיים מממשלות אלה היו ממשלות קואליציה, ובאחרונה אף הצליח דמירל להקים ממשלת רוב שכיהנה 10 חודשים, אך השלטון נע בתקופה של שלוש שנים כמטוטלת בין מפלגת הצדק למפלגת העם הרפובליקאית בראשות בולנט אג'וויט; ולבסוף, ב-1980, נטל הצבא את השלטון במדינה בהפיכה הצבאית השלישית. לאחר הפיכה זו פוזרו כל המפלגות הפוליטיות ודרכה של המפלגה זכתה להמשכיות בדמותה של מפלגת הדרך הנכונה, שב-27 במאי 2007 שבה ושינתה את שמה ל"מפלגה הדמוקרטית".
סוליימאן דמירל
סאמי סוליימאן גינדואודו דמירל (טורקית Sami Süleyman Gündoğdu Demirel; 1 בנובמבר 1924 - 17 ביוני 2015) היה מדינאי טורקי אשר כיהן כראש ממשלת טורקיה שבע פעמים וכנשיאה התשיעי.
ראשית חייו.
דמירל נולד והתחנך באספרטה והשלים את לימודיו האקדמאים בהנדסה אזרחית באיסטנבול ב-1949. הוא המשיך את לימודיו בארצות הברית בתחומי ההשקיה, הטכנולוגיה החשמלית ותכנון סכרים. ב-1954 מונה כראש מחלקת הסכרים בטורקיה (Barajlar Dairesi) ושנה לאחר מכן היה לראש ה"מנהלה הממלכתית לעבודות הידראוליות" (Devlet Su İşleri Genel Müdürlüğü, DSİ) שהוקמה ב-1953. הוא שימש כמרצה בתחום התמחותו בטכניון באנקרה ובין 1962 ל-1964 עבד כיועץ פרטי.
קריירה פוליטית.
ב-1962 הצטרף דמירל למפלגת הצדק שנוסדה שנה קודם לכן. שנתיים לאחר מכן, בנובמבר 1964 היה ליושב ראש המפלגה וב-20 בפברואר 1965 היה שותף להקמת ממשלה של מפלגות האופוזיציה. כדי שלא להרגיז את הצבא, הועמד בראשות הממשלה דמות נייטרלית, סואט האירי אירגיפלי (Suat Hayri Ürgüplü), והוא שימש כמשנה לראש הממשלה. בבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1965, הצעיד דמירל את המפלגה לניצחון סוחף והיה לראש ממשלת טורקיה בגיל 41 בלבד. הוא הקים ממשלת רוב שכיהנה משך 4 שנים ושתי ממשלות רוב נוספות לאחר הבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1969.
עם זאת, לאחר בחירות אלה הלך וגבר חוסר השקט במדינה בעיקר בקרב חוגי השמאל ומהומות רחוב התחוללו ברחביה. בשל כך ובשל חששו של ראש המטות המשולבים של טורקיה כי גורמים שמאלניים קיצוניים, גם בקרב הצבא עצמו, מתכננים לתפוס את השלטון, הוא הודיע במזכר לנשיא ג'וודט סונאי, ב-12 במרץ 1971, כי אם דמירל לא יפזר את ממשלתו ותוקם ממשלה יציבה, יתפוס הצבא את השלטון במדינה. דמירל הגיב בהתפטרות בו ביום וההפיכה זכתה בשל כך לכינוי "הפיכת המזכר".
החל ב-1977 הצליח דמירל לבסס שלוש ממשלות נוספות. שתיים מממשלות אלה היו ממשלות קואליציה ובאחרונה אף הצליח דמירל להקים ממשלת רוב שכיהנה 10 חודשים, אך השלטון נע בתקופה של שלוש שנים כמטוטלת בין מפלגתו למפלגת העם הרפובליקאית בראשות בולנט אג'וויט; ולבסוף, ב-1980, תפס הצבא את השלטון במדינה בהפיכה הצבאית השלישית. לאחר הפיכה זו פוזרו כל המפלגות הפוליטיות ועל דמירל עצמו נאסרה פעילות פוליטית משך 10 שנים.
למרות זאת, ב-1983 היה דמירל ממקימיה של מפלגת הדרך הנכונה, ממשיכת דרכה של מפלגת הצדק. בעקבות משאל עם שיזם דמירל בעניין ביטול האיסור שחל עליו בוטל זה ב-6 בספטמבר 1987, ו-18 יום לאחר מכן הוא נבחר ליושב ראש של מפלגת הדרך הנכונה באופן רשמי. ב-20 באוקטובר 1991 ניצחה מפלגתו בבחירות ודמירל היה לראש ממשלת טורקיה בפעם השביעית. עם מותו הפתאומי של נשיא טורקיה, טורגוט אזאל, היה דמירל לנשיאה התשיעי ב-16 במאי 1993. הוא סיים את כהונתו בת 7 השנים בשנת 2000.
ג'וודט סונאי
ג'וודט סונאי (טורקית Cevdet Sunay; 1899 - 22 במאי 1982) היה איש צבא וראש המטות המשולבים של טורקיה וכן נשיאה החמישי.
חייו.
סונאי נולד בטרבזון והתחנך בבית הספר התיכון הצבאי באיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה לחם בזירת ארץ ישראל בחיל התותחנים ונפצע ונפל בשבי הבריטי. לאחר שחרורו נטל חלק במלחמת העצמאות של טורקיה, תחילה במלחמת טורקיה–צרפת ולאחר מכן במלחמת יוון–טורקיה. בשנות העשרים של המאה ה-20 השלים סונאי את השכלתו באקדמיה הצבאית. לאחר ההפיכה הצבאית הראשונה במדינה, באוגוסט 1960, מונה לראש המטות המשולבים של טורקיה. סונאי כיהן בתפקיד עד שנת 1966. במהלך כהונתו התמודד עם מרידות נגד השלטון, בפברואר 1962 ובמאי 1963 וכן במתיחות בקפריסין בתחילת 1964.
ב-14 במרץ 1966 התפטר מהצבא ומונה לחבר הסנאט של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, כדי שיחליף את נשיא טורקיה ג'מל גירסל ששכב מחוסר הכרה בבית חולים בוושינגטון לאחר שעבר שבץ. לאחר שנקבע שקלושים הסיכויים שגירסל יוכל לשוב לתפקידו, נבחר סונאי לנשיאה החמישי של המדינה ב-28 במרץ 1966, בהסכמת כל שש המפלגות בפרלמנט. הוא נבחר בפרלמנט ברוב של 461 קולות מול 11 של יריבו ו-47 נמנעים.
לקראת סיום תקופת כהונתו בת שבע השנים ב-28 במרץ 1973, נוצרה מתיחות בין הפרלמנט לצבא ביחס לזהות מחליפו. בשלב מסוים הוצע להאריך את כהונתו בשנתיים כפשרה, אולם לבסוף מונה מועמד הפרלמנט לנשיא על אף התנגדות הצבא. סונאי שב להיות חבר הסנאט בהתאם להוראות חוקת טורקיה. הוא נפטר במאי 1982 וגופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה.
פרשנות דווקנית
פרשנות תכליתית
תקדים מחייב
יצחק (אייק) אהרונוביץ'
יצחק (אייק) ארן-אהרונוביץ' (27 באוגוסט 1923 - 23 בדצמבר 2009) היה רב חובל וימאי ישראלי, ובעל חברת ספנות. שימש כרב החובל של אוניות המעפילים "אקסודוס" ו"עצמאות". אהרונוביץ' התגורר בזכרון יעקב, שם בנה לעצמו בית בצורה של אונייה.
ביוגרפיה.
אהרונוביץ' נולד בדנציג שבגרמניה כבנם השלישי של יוכבד ושמואל אהרונוביץ'. הוריו היגרו לשם בשנת 1917 מלודז' שבפולין ואביו עסק במסחר בטקסטיל. בשנת 1932 עלתה משפחתו לארץ ישראל עמו. הוא למד בבית הספר מקס פיין, אולם סיים את לימודיו כנבחן חיצוני בירושלים.
כחבר בתנועת הנוער מחנות העולים יצא להכשרה בקיבוץ יגור, אולם בשנת 1940 החליט להצטרף לשורות הצבא האדום וללחום בנאצים. הוא הגיע לביירות ושם ניסה להתגנב לספינה בדרכה לטורקיה אך זוהה על ידי אנשי "סולל בונה" שם והוחזר לארץ ישראל. לבסוף הצטרף לצי הסוחר, התקבל כספן לאונייה "סופי" ועבד עליה 8 חודשים. לאחר מכן הצטרף לפלי"ם. הוא הפך לימאי ונסע ללונדון ללמוד את המקצוע. לפני שהספיק לסיים את לימודיו שם החליט לחזור ולשרת את מפעל ההעפלה.
בחודש נובמבר 1946, בבולטימור, עלה על האונייה שנקראה מאוחר יותר "אקסודוס". הוא שימש בה כקצין ראשון, ולאחר פרישתו של הקפטן הדני ויגו תומסן במרסיי באפריל 1947 הפך אייק לרב החובל של האונייה.
בסוף שנת 1947 היה קברניט של ספינת מעפילים גדולה נוספת, "עצמאות" (בשמה הלועזי - "פאן קרסנט").
בחודשים פברואר ומרץ 1949 השלים בבריטניה את הכשרתו כרב חובל ונשא לאשה את איירין, אמריקאית מברקלי.
גם לאחר הקמת המדינה שימש כימאי והיה ממנהיגי שביתת הימאים הגדולה של שנת 1951.
הסופר ליאון יוריס נפגש עמו מספר פעמים בעת שהייתו בארץ ב-1956, לצורך התחקיר שערך לכתיבת ספרו אקסודוס, שיצא לאור שנתיים לאחר מכן.