בשנת 1988 השתתף בסרטו של סידני לומט "אהבה במלכוד" ("Running on Empty"), עליו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. עוד באותה שנה, השתתף פיניקס בסרט הפעולה של הבמאי ריצ'רד בנג'מין, "שתולים באמריקה", לצידו של סידני פואטייה. באותה שנה שיחק בסרט הנעורים "לילה בחייו של ג'ימי רירדון" לצד מת'יו פרי.
בהמשך גילם את אינדיאנה ג'ונס הצעיר בחלק השלישי של זיכיון ההרפתקאות של סטיבן ספילברג "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" (1989).
שנתיים לאחר מכן, לאחר שורה של סרטי נעורים, הופיע פיניקס בתפקיד מייק ב"איידהו שלי", בבימויו של גאס ואן סנט. שם גילם נער ליווי החי ברחוב וסובל מנרדמות (נרקולפסיה), אשר תר אחר אמו שנטשה אותו - תפקיד מורכב אותו גילם פיניקס בהשפעה רבה מהופעותיו הקולנועיות של ג'יימס דין.
פיניקס השתתף באלבום הסולו השני של גיטריסט להקת רד הוט צ'ילי פפרז, ג'ון פרושיאנטה, הנקרא "Smile From the Streets You Hold", בשיר "Height Down". בנוסף הקים להקה בשם " Aleka's Attic", שכללה את אחותו ריין.
מותו.
ב-31 באוקטובר 1993 מת פיניקס, בגיל 23, ממנת יתר של הרואין וקוקאין, שלקח מחוץ למועדון ה-"Viper Room" בהוליווד. בניתוח שלאחר המוות, התגלו גם תרופות נגד שיעול וקנאביס בדמו.
גופתו נשרפה בגיינסוויל, פלורידה, בבית הלוויות מילאם.
פיניקס היה אמור לשחק את תפקידו של ג'ים קארול, נער המכור לסמים, בסרט הדרמה "יומן נעורים" (1995). בעקבות מותו בטרם עת נבחר להחליפו בתפקיד השחקן לאונרדו דיקפריו.
הסרט "ראיון עם הערפד" (1994) בכיכובם של טום קרוז ובראד פיט מוקדש לזכרו.
השיר שלנו 3
M87 (נקראת גם בתולה A או NGC 4486) היא גלקסיה אליפטית ענקית הנמצאת בקבוצת כוכבים בתולה במרחק של כ-55 מיליון שנות אור משביל החלב והיא הגלקסיה המסיבית ביותר והשנייה בבהירותה (אחרי M49) בצביר הבתולה. תכונותיה המיוחדות וקרבתה היחסית לכדור הארץ הופכות אותה כיעד מועדף למחקר.
היסטוריה.
M87 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" ליד כוכב עם בהירות נראית מדרגה 8 (למעלה וקצת שמאלה בתמונה) וציין שהיא דומה בבהירותה ל-M84 ול-M86, שאותן גילה באותו לילה מעט מוקדם יותר. מסיה חיפש ערפילית שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85) וגילה באותו הלילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה. (האחרות הן M88 - M91). ויליאם הרשל צפה ב-M87 בשנת 1784 וזיהה גם את הגלקסיות השכנות NGC 4476 (רחוקה מימין וקצת למעלה בתמונה) ו-NGC 4478 (מימין בתמונה). ג'ון הרשל צפה ב-M87 מספר פעמים בין השנים 1826 ו-1830 ותיאר אותה כערפילית בהירה, גדולה, עגולה ושבהירותה גדלה בפתאומיות במרכזה.
ב-1918 גילה האסטרונום האמריקאי הבר קרטיס שלגלקסיה אין מבנה ספירלי ושיוצאת ממנה "קרן ישרה ומשונה" שנראה שמתחברת לגרעין בקו דק של חומר. בשנת 1919 צולמה ב-M87 סופרנובה שהגיעה לדרגת בהירות 11, אך התגלתה בצילום רק 3 שנים מאוחר יותר. זו הסופרנובה היחידה שנצפתה ב-M87 עד היום. בשנת 1947 התגלה מקור רדיו חזק בקבוצת הכוכבים בתולה שקיבל את השם "בתולה A" ושנתיים מאוחר יותר זוהה מקור הרדיו עם M87, שמסווגת בשל כך גם כגלקסיית רדיו. בשנת 1954 הועלתה ההשערה שמקור הרדיו הוא למעשה סילון גז שיוצא מליבת הגלקסיה והשערה זו קיבלה חיזוק בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר נמצא מתאם בין מקורות הרדיו ובין מקומות עבים יותר לאורך סילון הגז. עם תחילת התצפיות בקרני X מהחלל, התגלה ש-M87 פולטת גם קרינת X שמקורה בליבת הגלקסיה.
תכונות.
M87 היא אחת הגלקסיות המסיביות ביותר שמוכרות כיום עם מסה של פי 10 ממסת שביל החלב או מסות שמש. צורתה אליפטית וקוטרה כ-130,000 שנות אור, כ-30% יותר משביל החלב, אך מכיוון שהיא לא גלקסיה ספירלית, היא עבה בהרבה משביל החלב כך שנפחה, מספר הכוכבים שבה, מסתה ועוצמת ההארה הכוללת שלה גדולים בהרבה משל שביל החלב. ל-M87 מערכת מורכבת של כ-12 אלף צבירים כדוריים (לעומת 150 עד 200 בלבד בשביל החלב) החגים סביבה במרחק שמגיע עד ל-400,000 שנות אור ממרכזה. את הגלקסיה מקיפה הילה דלילה של כוכבים ותווך בין-כוכבי שמשתרעת עד למרחק של כחצי מיליון שנות אור.
סילון הגז שיוצא ממרכז M87 נע במהירות עצומה של למעלה מ-95% ממהירות האור ומגיע למרחק של 5,000 שנות אור. הסילון מרוכז מאוד וכמעט שלא מתפזר עם ההתרחקות ממקורו. בשנת 1966 התגלה סילון דומה בכיוון השני של M87. בשלהי 1978 פרסם צוות אסטרונומים מן המצפה שבהר קיט באריזונה נתונים שמהם עלה כי מדובר בסילוני חומר שנזרק לחלל על ידי דיסקת ספיחה של חור שחור על-מסיבי הנמצא במרכזה של M87 ומהווה גרעין גלקטי פעיל. החומר בדיסקת הספיחה נע במהירות שמגיעה לכ-1,300 קילומטר בשנייה והחור השחור צובר ממנה חומר בקצב של כמסת שמש בעשר שנים. כיום מעריכים את מסתו של החור השחור ב- מסות שמש. בשנת 2019 צולם החור השחור שבמרכז הגלקסיה. זו הפעם הראשונה שצולם חור שחור.
תצפית.
M87 נמצאת במרכז צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הכי בהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 8.6 היא ניתנת לצפייה בקלות באמצעות משקפת או טלסקופ חובבים כ-3.5 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-7.75 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8. עם טלסקופ בינוני ניתן להבחין ב-NGC 4478 כ-8.5 דקות קשת ממערב-דרום-מערב ל-M87 וב-NGC 4476 כ-5 דקות קשת ממערב-צפון-מערב ל-NGC 4478, לשתיהן דרגות בהירות סביב 12.
סביב M87 נמצאות מספר גלקסיות נוספות מקטלוג מסיה: כמעלה ורבע ממזרח נמצאת M89, כ-1.6 מעלות ממזרח-צפון-מזרח נמצאת M90 ו-M58 נמצאת כ-1.8 מעלות ממזרח-דרום-מזרח. M84 ו-M86 נמצאות 1.4 מעלות ממערב-צפון מערב, M88 נמצאת כ-2 מעלות מצפון ו-M91 כ-2.3 מעלות מצפון-צפון-מערב.
ראו גם.
קשת A* - חור שחור שתועד במרכז גלקסיית שביל החלב
ריצ'רד פריור
ריצ'רד פרנקלין לנוקס תומאס פּרַיוֹר השלישי (באנגלית: Richard Franklin Lennox Thomas Pryor III; 1 בדצמבר 1940 - 10 בדצמבר 2005) היה קומיקאי, שחקן ותסריטאי אפרו-אמריקני, הנחשב לאחד הסטנדאפיסטים הגדולים ביותר שצמחו בארצות הברית של המאה ה-20.
פריור נחשב לבדרן, סטנדאפיסט ומספר סיפורים מוכשר. הוא הרבה לשלב בהופעתו ובסיפוריו סאטירה חברתית, הכרוכה בשפה בוטה ובכינויים לא תקינים פוליטית כלפי לבנים ושחורים כאחד, תוך שהוא מנתח את קשיי האדם הפשוט בחברה המודרנית. הוא הצליח לצבור לעצמו קהל נרחב, תוך שבירת מחסומי הגזע שבדרנים אפרו-אמריקאים אחרים סבלו מהם באופן מסורתי. פריור זכה בעשרות פרסים שונים, ביניהם פרס אמי ופרס גראמי, ובערוב ימיו אף נבחר על ידי ערוץ קומדי סנטרל כסטנדאפיסט הטוב בהיסטוריה. סגנון ההופעה הבוטה והפרוע שהציג לא עמד בסתירה, ואף שאב את השראתו מחייו ההפכפכים, רצופי האלימות והסמים. גם נישואיו המרובים והמספר הגדול של צאצאיו, יחד עם חיי המין הפרועים שלו, השתלבו והשפיעו על הופעתו.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
פריור נולד ב-1 בדצמבר 1940 בפאוריה שבאילינוי וגדל ברשת בתי הבושת של סבתו (מצד אביו). אמו, גרטרוד, עבדה באותו בית בושת כזונה. אביו, אפרו אמריקני בשם לירוי "באק" פריור, היה ברמן, מתאגרף ויוצא מלחמת העולם השנייה. פריור נולד מחוץ למסגרת הנישואים, ואף שהוריו התחתנו כשהיה בן שלוש, הנישואים לוו באלימות ולא החזיקו מעמד זמן רב. כשהיה בן עשר, הזוג נפרד; אמו עברה לספרינגפילד ופריור נשאר בבית הבושת. את פריור גידלה בעיקר סבתו, מריה קרטר, שלדבריו "הייתה מאמינה גדולה בחינוך פיזי". ילדותו עמדה בצל הניגודיות בין החיים בבית בושת, עם פרוצות, רמאים, עוני ומין בכל מקום, ובין הלקוחות הרבים שהגיעו, שברובם היו לבנים מהמעמד הבורגני, שחיו בפרוורים ופקדו את הכנסייה המקומית מדי יום ראשון. על פריור הצעיר הוטלה המלאכה לשעשע את הלקוחות בזמן שהם מחכים לתורם. המציאות האבסורדית שבה חי בילדותו השפיעה רבות על פריור והוא שאב ממנה השראה בהופעותיו.
בבית הספר סבל פריור הצעיר מבעיות משמעת רבות ולא התחבר חברתית עם שאר התלמידים. למרות כישרונו בתחומי הדרמה והתיאטרון, הכה פריור בגיל 14 מורה והושעה מבית הספר לצמיתות. עם זאת, הייתה חוויה חיובית אחת במהלך לימודיו: מורתו לתיאטרון, ג'ולייט ווטיקר, עודדה אותו להתחיל להופיע בתיאטרון הקהילתי כקומיקאי. שנים לאחר מכן, כשזכה בפרס אמי, העניק פריור את הפרס לווטיקר.
למרות סביבת ילדותו הבעייתית, פריור מעולם לא האשים את הוריו וסבתו בהתעללות נפשית או פיזית ואף הרבה להתבדח על תקופה זו בחייו. עם זאת, לאחר מותו טען שומר ראשו האישי וחברו הקרוב, רשון קאהן, שפריור היה חשוף בילדותו להתעללות מינית מצד אחד הנערים בשכונה ומצד הכומר המקומי, זאת בנוסף למראות מיניים חריגים ביותר שנחשף אליהם בבית בושת. חשיפה זו, לדעת קאהן, הניחה את היסודות לאישיותו המעורערת של פריור ולשימוש הרב בסמים ובאלכוהול.
לאחר סילוקו מבית הספר החל פריור לעבוד במספר רב של עבודות מזדמנות; שרת, מצחצח נעליים, נהג משאית ופועל במפעל אריזה, תוך שהוא צובר חוויות רבות מעולמם של עובדי הצווארון הכחול. ב-1958 התגייס לצבא ארצות הברית והוצב במערב גרמניה. גם בצבא סבל פריור מבעיות משמעת קשות; במקרה אחד התעצבן מחייל שהיה משועשע יתר על המידה מסצנה גזענית בסרט "חיקוי לחיים" של דאגלס סירק, ולכן פריור וחיילים שחורים אחרים הכו את החייל ואף דקרו אותו. בעקבות תקרית זו ריצה פריור מאסר בכלא צבאי ושוחרר מהצבא ב-1960.
קריירה מוקדמת.