התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1614, ובסוף המאה ה-17 כבר התקיימה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת. במהלך המאות ה-18 וה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, אך מסוף המאה ה-19 החלו רבים מיהודי העיירה להגר ממנה. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,262 יהודים. במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה עזבו את העיירה יהודים נוספים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,902 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים, עד שמספר יהודיה הגיע לכ-2,500 איש.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה. ב-4 עד ה-5 בספטמבר 1942 ערכו הגרמנים אקציית חיסול בעיירה, בה הובילו את למעלה מ-1,600 היהודים שנותרו בה לתחנת הרכבת בחודורוב, ממנה נלקחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
קבוצת עובדי כפייה יהודים שהושארה בעיירה נשלחה ממנה בסוף החודש למחנה עבודה בסטרי. למעלה מ-150 מהם ששבו לרוזדיל לאחר מכן הוצאו להורג ב--4 בפברואר 1943.
מכ-1,900 יהודי העיירה שרדו את השואה במסתורים 4 יהודים בלבד.
רודזול
רוזדול
ראזלע
The Never Ending Way of OrWarrioR
דקה (מטבל)
דקה (בערבית: دقة ) או: דואה היא מטבל מצרי המכיל תערובת של עשבי תיבול, אגוזים (בדרך כלל אגוז לוז) ותבלינים (כגון כמון, כוסברה, קימל, שומשום ופלפל שחור). בדרך כלל נאכלת כחלק ממנה ראשונה - ומשמשת מטבל ללחם או ירקות. שם המטבל נגזר מהמילה הערבית "לכתוש" מכיוון שהתערובת נכתשת לאחר קלייתה לשם קבלת מרקם גרגרי שאינו דומה לאבקה או לממרח אחיד.
רוז'ניאטיב
רוז'ניאטיב (באוקראינית: Рожня́тів; בפולנית: Rożniatów) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
רוז'ניאטיב נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובהיותה למרגלות הקרפטים המיוערים, התפתח בה מסחר בעצים, כמו גם בבקר ובסוסים.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובסוף אותה מאה הוענקו לה זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי רוז'ניאטיב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מתחילת המאה ה-17. במהלך המאות ה-18 וה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, אך מסוף המאה ה-19 הצטמצם בשל הגירה לערים הגדולות ולארצות הברית. בשנת 1890 נמנו בעיירה 1,589 יהודים.
בשנת 1900 הוקם בעיירה איגוד ציוני ראשון, ובשנת 1909 נפתח בה בית ספר עברי. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,635 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין. לאחר נטישת אנשי הממשל הפולני את העיירה, ועד להגעת הצבא האדום אליה, פרעו לאומנים אוקראינים ביהודי היישוב. עם פרוץ מבצע ברברוסה נמלטו מהעיירה כ-150 יהודים, אך אלו נהרגו בחלקם כתוצאה מהפצצת הרכבת שבה נסעו בידי הגרמנים. עד לכניסת הגייסות ההונגריים לעיירה, חידשו האוקראינים המקומיים את הפרעות ביהודיה.
באוגוסט 1941 נצטוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, והוטלו עליהם מגבלות תנועה. בחורף שלאחר מכן נלקחו גברים יהודים מהעיירה לעבודות כפייה בסביבת העיירה. ב-1 בספטמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה ממנה, כאשר בשעת הפינוי פרעו ביהודים האיכרים האוקראינים, ושדדו את רכושם. רוב יהודי העיירה הגיעו לדולינה ולבוליחוב, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי יישובים אלו. 4 משפחות יהודיות שהושארו ברוז'ניאטיב נרצחו כעבור זמן מה.
מכ-1,600 יהודי העיירה שרדו את השואה 10 אנשים, ואלו לא שבו להתגורר בה.
רוז'ניאטוב
דקה (ממרח)
אופוטשנה
חפרית אירופאית מצויה
חורפן אירופאי
רודניק על נהר סן
רודניק (בפולנית: Rudnik nad Sanem) היא עיירה במחוז ניסקו שבפרובינציית פודקרפאטי בפולין, על גדת נהר סן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
רודניק הייתה מיושבת מהמאה ה-14, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1656 התקיים בסביבת העיירה קרב בין גייסות האימפריה השוודית ובין כוחותיו הפולניים של ההטמאן צ'ארניצקי, אשר הסתיים בניצחון פולני.
באופן מסורתי התבססה כלכלת העיירה על השטת סחורות דרך נהר סן לעבר נמל דנציג, אך במהלך המאה ה-19 קיבל היישוב צביון תעשייתי. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.
יהודי רודניק.
יהודים ישבו בעיירה עוד קודם למאה ה-17, אך באמצע מאה זו נטבחו בידי הגייסות הפולנים שלחמו נגד השוודים. במהלך המאה ה-18 שב היישוב היהודי בעיירה להתפתח, ובמהלך המאה ה-19 השתקעו בעיירה מספר אדמו"רים.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים. במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה, בין היתר בשל הפגיעה בהם בידי החיילים הרוסים והקוזקים. בשנת 1920 נערכו מהומות אנטישמיות נגד יהודי העיירה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 805 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות.
טרם כיבוש העיירה בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הספיקו יהודים רבים להימלט ממנה מזרחה, אל מעבר לנהר סן. עם כניסת הגרמנים ליישוב, גירשו את רוב יהודיו ממנו, אך לאחר מספר שבועות שבו אלו לבתיהם. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, הגבלות תנועה וחובת תשלום סכומי כופר. בשנת 1942 הועברו היהודים שנותרו בעיירה למספר גטאות בסביבתה, מהם שולחו לאחר מכן למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כורדיסטן (פירושונים)
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף (2016)
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף היה פיגוע ירי שביצע מחבל מוסלמי ערבי ישראלי ב-1 בינואר 2016 בפאב "הסימטא" שברחוב דיזנגוף בתל אביב. בפיגוע נרצחו שני בני אדם ונפצעו שבעה. בעת מנוסתו, רצח המחבל אדם נוסף.
הפיגוע.
המחבל, נשאת מלחם (בערבית: نشأت ملحم), ערבי-ישראלי בן 31 תושב ערערה שבוואדי עארה הגיע סמוך לשעה 14:40 לפאב "הסימטא" שברחוב דיזנגוף 122 בתל אביב ופתח ביריות מתת מקלע מדגם "ספקטר M4" (פלקון) . מהירי נרצחו אלון בקל, ממנהלי הפאב, ושמעון רואימי, שנכח במסיבת יום הולדת במקום, ונפצעו שבעה אנשים. המחבל הצליח להימלט מזירת הפיגוע, ובמנוסתו רצח את נהג המונית אמין שעבאן, תושב לוד.
המצוד אחר המחבל.
המחבל נשאת מלחם עבד לפני הפיגוע כשליח בחנות ירקות ברמת אביב ג'. בשנת 2007 הוא נדון לחמש שנות מאסר, אחרי שניסה לחטוף את נשקו האישי של חייל צה"ל בצומת כרכור.
מלחם צולם במצלמת אבטחה באזור הפיגוע, ובהתאם לצילומים שפורסמו בתקשורת זוהה על ידי אביו, שדיווח על כך למשטרה. האב גילה שהנשק ששימש לפיגוע נלקח ממנו מהכספת שבביתו, בעקבות שיחה טלפונית שקיבל ממקורבו, והודיע על כך למשטרה.
לאחר הפיגוע נמלט מלחם מהזירה. כוחות הביטחון החלו מיד לחפש אחריו בחצרות ובבתים באזור. מלחם נמלט לרחוב אבן גבירול, שם עלה על מונית שבה נהג אמין שעבאן, ערבי-ישראלי מלוד ונסע איתו צפונה. בחוף הצוק, בסמוך למלון מנדרין, בצפון תל אביב רצח מלחם את שעבאן, השליך את גופתו, ונהג בעצמו במונית לדרך נמיר, שם נטש את המונית ועקבותיו נעלמו. לפני שיצא למסע הרצח שלו השליך מלחם את הטלפון הסלולרי שלו סמוך לרחוב רדינג ברמת אביב, שם נמצא על ידי ילדה, ואותר בידיה על ידי המשטרה למחרת הרצח.
המצוד אחר מלחם נמשך שבוע. כוחות רבים חיפשו אחריו. מחשש שהוא מסתתר בצפון תל אביב ויחזור לרצח נוסף, נמנעו הורים מלשלוח את ילדיהם לבתי הספר באזור בימים שלאחר הפיגוע. יומיים לאחר רצח נהג המונית נודע לחוקרים שמלחם גנב ממנו את השעון החכם שענד, והדבר אפשר את איכונו של מלחם בערערה והפניית החיפושים אחריו לשם. בעקבות זו הודיע מפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך, ביום שלישי בבוקר, שניתן "להוריד משמעותית את המתח בגוש דן".
שבוע לאחר הפיגוע, ב-8 בינואר, בסביבות השעה 16:20, אותר המחבל במבנה נטוש בערערה שמזוהה עם חמולת מלחם, ביתם לשעבר של הורי המחבל. אחרי שכותר, יצא המחבל ופתח בירי לעבר השוטרים ונורה למוות בידי צלפי הימ"מ. איש מכוחות הביטחון לא נפגע במהלך המבצע.
בסוף ינואר פורסמו פרטים נוספים על החקירה שהובילה להגשת כתבי אישום נגד שלושה חשודים בסיוע למלחם להסתתר לאחר הפיגוע.
תגובות לפיגוע.
יו"ר הרשימה המשותפת, איימן עודה, אמר לאחר פרסום זהות המחבל: "הלב נשבר למראה התמונות היום. למרות שעוד לא ברורים כל הפרטים צריך לגנות כל פגיעה בחפים מפשע בצורה החדה והברורה ביותר".
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הגיע לפאב "הסימטא" למחרת הרצח, ונשא נאום שבו התייחס לכלל ערביי ישראל: "אינני מוכן לקבל שתי מדינות בישראל, מדינת חוק לרוב אזרחיה ומדינה בתוך מדינה לחלק מאזרחיה במובלעות שאין בהן אכיפת חוק. יש בהן הסתה איסלאמיסטית ויש בהן נשק בלתי חוקי למכביר שלעיתים תכופות יורים בו באירועים, בחתונות, בשמחות וגם באירועי פשע בלתי פוסקים, העידן הזה הסתיים".
יאמגוצ'י (מחוז)
סגיברבה
יוסי סאסי
יוסי סאסי (נולד ב-5 בפברואר 1975) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי ישראלי, המנגן במספר כלי מיתר שונים. כלי נגינה מפורסם שלו הוא "בוזוקיטרה" אותו הוא המציא. סאסי הוא הגיטריסט המוביל והמלחין של להקת המטאל אורפנד לנד מ-1991 עד ל-2014, ונמנה עם מייסדיה. לאחר עזיבתו את ההרכב התמקד בקריירת הסולו בה החל ב-2011. סגנונו הנקרא "רוק אוריינטלי" משלב בין מוזיקת רוק ומטאל לבין מוזיקת עולם ומוזיקה ים תיכונית.
שנים מוקדמות.