נמיביה מציעה פעילות נוספת בשם סקי חול אשר דומה לגלישת חול אך מבוצעת בעזרת מגלשי סקי במקום גלשן חול. רוב סקי החול מבוצע בדיונות של מדבר נמיב באזור סווקופמונד ומפרץ וולביס. עם רישיון מיוחד זה אפשרי לפעמים לגלוש סקי בדיונות הגבוהות בעולם בסוסוסבלי. באזור משתמשים בשני סוגי גלישת חול שונים, "השכיבה", בו הגולש שוכב על גלשן שבנוי מיוחד וגולש עם הראש קדימה על הדיונה ו"גלישה בעמידה", בה הטכניקות דומות למדי לגלישת שלג. הנריק מיי, גרמני שחי בנמיביה כבר 10 שנים, קבע שיא גינס בגלישת סקי חול מהירה ב-6 ביוני 2010. הוא הגיע למהירות של 92.12 קמ"ש. גלישת חול הייתה פעילות תיירים מסחרית בסווקומפמונד מאז 1994, כשכריסטיאן ווטז החל להכין גלשני חול נמיביים. ב-1995 בת' סארו וכריס ג'ייסון החלו לקחת נופשים לגלישת חול על גלשני מזוניט. השימוש בגלשני מזוניט כרוכה בשכיבה בזמן הגלישה על הדיונות בדומה לגלישת מזחלות. כמה שנים לאחר מכן הם קנו את גלשני חול נמיביה והחלו בנוסף להציע גם גלשני עמידה. בין 2002 ו-2004 ליגת גלישת החול הדרום אפריקאית ביצעה תחרויות בדיונת מאטרהורן שממוקמת בין סווקופמונד ומפרץ וולביס. אירועי התחרות כללו סללום כפול, גלישת מסלול וקפיצות גדולות. ב-2005 ו-2006 ארגון שונה ארגן את התחרויות במאטרהורן אבל התחרויות לא היוו חלק בליגת גלישת החול הדרום אפריקאית במהלך שנים אלו.
גלישת חול בדרום אפריקה.
אחרי כמה חלוצים כמו דרק ברדנקאמפ שגלשו בסווקופמונד בסביבות 1974, מפעילים מסחריים החלו להציע גלישת חול לתיירים מאז 1994. בשנת 2000 ליגת גלישת החול הדרום אפריקאית הוקמה. תחרויות גלישת חול החלו ב-2001 כאשר מחנות SA החלו לפעול מ-2002 עד 2004. הליגה קרסה והספורט קם לתחייה במחדש בשנת 2007 עם אימוני גלישת חול שבועיים בתוך ומסביב לקייפ טאון וגאוטנג.
גלישת חול בארצות הברית.
סנד מאסטר פארק, ממוקם בפלורנס, אורגון בארצות הברית הוא פארק גלישת החול הראשון בעולם עם 40 דונם של דיונות חול מפוסלות פרטיות וחנות מקצועית במשרה מלאה. הפארק נפתח בשנת 2000 על ידי חלוץ גלישת החול, לאון ביל, ומציג גלישת חול לכ-25,000 אנשים בכל שנה. דיון ריידרס אינטרנשיונאל (Dune Riders International) הוא הגוף המנהל עבור גלישת חול תחרותית בעולם והוא מנחה 3 אירועים בכל עונה בסנד מאסטר פארק. הפארק הלאומי גרייט סנד דיונס ופרסרב ליד אלמוסה, קולורדו מאכלס גלישת חול על דיונות החול הגבוהות בצפון אמריקה. גלישת חול, מזחלות וסקי מותרים בכל מקום בשטח הדיונות, הרחק משטח הצומח. פארק זה לא משכיר מזחלות או גלשני חול; את אלו ניתן להשכיר או לקנות בשני קמעונאים בעמק סאן לואיז שבו הפארק ממוקם.
גלישת חול באירופה.
מונטה קאולינו בהירשאו בגרמניה היא הר חול קטן יחסית. אמנם בגלל היותו מצויד במעלית עד פסגתו בת 120 המטרים, הוא המקום בו מתרחשות תחרויות גלישת החול העולמיות. אמותינס הוא מדבר קטן 5 ק"מ מעיירת קטלקוס בלימנוס שביוון. ישנן דיונות חול רבות שם, שבהן אנשים יכולים לעסוק בגלישת חול.
חנוכייה ציבורית
חנוכייה ציבורית היא חנוכייה המוצגת לציבור באופן פומבי במהלך חג החנוכה. חנוכייה ציבורית מוצגת בציבור כדי לחגוג את החג ולפרסם את נס פך השמן. הדלקת נרות החנוכה הציבורית מלווה בדרך כלל על ידי אירוע ציבורי באחד הלילות של חנוכה בהשתתפות אנשים רבים ולרוב גם אישים באים להדליק נרות חנוכה.
במהלך חג החנוכה בישראל, ניתן לראות חנוכיות ציבוריות רבות המוצגות לראווה ביישובים היהודים בארץ. בדרך כלל, רוב החנוכיות הציבוריות במדינת ישראל נמצאות בבתי כנסת, בתי חב"ד, מרכזים מסחריים ומקומות הומי אדם. כמו כן, החנוכיות הציבוריות מודלקות בטקס חגיגי עם אישי ציבור.
הראשון שהחל לפעול על מנת שיוצגו חנוכיות ציבוריות רבות ככל האפשר הוא רבי מנחם מנדל שניאורסון, הרבי מלובביץ'. עד היום פועלים אלפי שלוחי חב"ד בנושא זה, בכל רחבי העולם.
בהלכה.
רבים מפוסקי ההלכה סבורים שאין לברך את ברכות ההדלקה במקומות ציבוריים, שכן חז"ל תיקנו להדליק רק בפתחי הבתים, או בחלונות הפונים לרשות הרבים, לדעתם ברכה במקום זה נחשב כברכה לבטלה, אולם יש פוסקים המתירים לברך במקומות אלו לדעתם עיקר תקנת חז"ל הוא לפרסם את הנס ולכן אין הבדל אם מדליק בפתחי הבתים או ברחוב.
היסטוריה.
הרעיון של הדלקת חנוכייה ציבורית נועד כדי לפרסם את הנס של חנוכה לכמה שיותר אנשים. הראשון שפעל להדלקת חנוכיות ציבוריות הוא הרב מנחם מנדל שניאורסון. בשנת 1974 הודיע הרבי מלובביץ' על קמפיין להעלאת המודעות לחג החנוכה ונס פך השמן ועודד את חסידיו להדליק חנוכיות בציבור.
בשנת 1974, בהמשך הקמפיין המודעות לחג החנוכה של הרבי מלובביץ', הדליק הרב אברהם שם טוב חנוכייה למרגלות הפעמון בהיכל העצמאות בארצות הברית. בשנה שלאחר מכן, בשנת 1975, האמרגן ביל גרהם הדליק את החנוכייה של בית חב"ד בסן פרנסיסקו במסגרת הקמפיין של הרבי מלובביץ'.
מאבקים משפטיים בארצות הברית.
בכל שנה מאז 1982 הציבה עיריית פיטסבורג חנוכייה לצד עץ חג מולד, בסמוך לבית העירייה, שנמצא בבניין המשותף לעיר ולמחוז אלגני. בתצוגה נפרדת על מדרגות הבניין הוצבה גם תצוגת חג מולד עם סמלים המייצגים את לידת ישו . בדצמבר 1986 עתרו האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות ושבעה תושבים מפיטסבורג נגד המחוז והעירייה בדרישה שתופסק הצגת הסמלים הדתיים, בהתאם לאיסור על מיסוד וקידום דת על ידי המדינה בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. בית המשפט המחוזי דחה את העתירה, אך בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים הפך את ההחלטה והורה למשיבים להסיר את החנוכייה ואת כל סמלי חג המולד. המחוז, העיר וחב"ד עתרו לבית המשפט העליון של ארצות הברית נגד ההחלטה.
בפסיקה מורכבת של בית המשפט העליון, שנמסרה ב-1989, ארבעה שופטים קבעו שכל המוצגים (עצי חג המולד, החנוכייה ותצוגת הלידה של ישו) הם חוקתיים; שלושה שופטים קבעו שכל התצוגות אינן חוקתיות; ושני שופטים קבעו שהצבת החנוכייה ועץ חג המולד זה לצד זה היא חוקתית, אך תצוגת הלידה של ישו אינה חוקתית ויש להסירה. התוצאה, אם כן, הייתה שהצבת החנוכייה בתנאים המסוימים של המקרה היא חוקתית (6 מול 3) בעוד תצוגת הלידה של ישו אינה חוקתית (5 מול 4).
שני השופטים שקבעו שתצוגת הלידה של ישו אינה חוקתית ואילו הצבת החנוכייה היא חוקתית נימקו את החלטתם באופן מעט שונה זה מזה. השופט הארי בלקמן, שכתב את החלטת הרוב, הסביר שגם עצי חג מולד וגם חנוכיות הפכו בחברה בת זמננו לסמלים חילוניים, בעוד שתצוגת הלידה של ישו מעבירה ללא ספק מסרים דתיים. השופטת סנדרה דיי או'קונור הסכימה עם בלקמן שעצי חג המולד הם כיום סמלים חילוניים, אך לגבי החנוכייה היא קבעה כי "על אף שייתכן שיש לחנוכה פנים חילוניים מסוימים, זהו חג דתי בעיקרו, והחנוכייה היא סמלו הדתי המרכזי ומוקד הפולחן בו". עם זאת, היא קבעה שבהצגת החנוכייה לצד עצי חג המולד, ובהוספת כיתוב המצדיע לערך החירות, העבירה העיר מסר של פלורליזם וחופש האמונה, כך שהצופה הסביר לא יכול לפרש את התצוגה בכללה כתמיכה ביהדות או בנצרות ואי-תמיכה באמונות אחרות.
השופט ויליאם ברנן תקף בדעת מיעוט את הקביעה של בלקמן שניתן להתייחס לחנוכייה כאל סמל חילוני ואת הטענה של או'קונור שיחד עם עץ חג המולד החנוכייה מעבירה מסר פלורליסטי. לפי ברנן לכל או כמעט לכל חג דתי מרכזי יש היסטוריה ופרקטיקות שאינן דתיות באופן מוחלט, אך "אין בעובדה שחנוכה חולקת [עם חגים דתיים אחרים] רקע מעין זה, כדי להופכה לחג חילוני... החנוכייה היא ללא עוררין סמל דתי, המשמש לפולחן בחגיגה שלה משמעות דתית עמוקה. זהו, לדעתי, כל שצריך להיאמר".
החלטת בית המשפט השאירה בידי בתי משפט נמוכים יותר מרחב לשיקול דעת, ובמספר מקרים אסור בתי המשפט על הצגת חנוכיות במרחבים ששייכים למדינה. כך למשל, ב-1991 קיבל בית המשפט בברלינגטון שבוורמונט את העמדה שיש לאסור על חב"ד להציג חנוכייה בפארק העירוני בימי חנוכה. נציגי חב"ד קיבלו רישיון מהעיר להציג חנוכייה בפארק עד 1986, אך ב-1988 עתרו מספר גורמים כנגד הרישיון, ביניהם רב בית הכנסת הרפורמי הר סיני בעיר. מספר ארגונים יהודיים, ביניהם הוועד היהודי-האמריקאי, תמכו בהחלטה והתנגדו לניסיון של אנשי חב"ד להציג סמלים דתיים במרחב הציבורי.
במקרה אחר מ-2004, חב"ד דרום אוהיו נגד סינסינטי, החליט בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים שחוקת ארצות הברית אוסרת על העיר סינסינטי למנוע מקבוצה דתית להציג חנוכייה בכיכר העיר המרכזית, אזור שמהווה פורום ציבורי להבעת עמדות פרטיות. החלטה זו נשענת על הזכות לגישה שווה לתחום הציבורי.
חנוכיות ציבוריות ידועות.
ארצות הברית.
חנוכיות ציבוריות שימשו כתאורה בשנת 1974 בוושינגטון די. סי. ביוזמתו של הרב מנחם מנדל שניאורסון. חגיגת המנורה הציבורית הבולטת ביותר מתרחשת בבירת ארצות הברית, וושינגטון, והיא ידועה בתור החנוכייה הלאומית של ארצות הברית. בשנת 2013 חב"ד תכננה 15,000 אירועי תאורה על ידי חנוכיות ציבוריות בקהילות היהודיות ברחבי העולם.
החנוכייה הלאומית של ארצות הברית.
בשנת 1979 נחנכה החנוכייה הלאומית של ארצות הברית על ידי הנשיא ג'ימי קרטר (אז החנוכייה עדיין לא נקראה 'החנוכייה הלאומית של ארצות הברית'), ומאז אישי ציבור בארצות הברית מדליקים בה נרות מדי חנוכה. הנשיא קרטר נכח בהדלקת הנרות בפעם הראשונה, ומחליפו בתפקיד רונלד רייגן הכריז עליה כ"החנוכייה הלאומית של ארצות הברית". בשנת 2009 החנוכייה הודלקה על ידי ראש סגל הבית הלבן רם עמנואל ועוד אישים אחרים. בשנת 2011 הדליק את החנוכייה ראש משרד הניהול והתקציב ג'ק לו.
ניו יורק סיטי.