ב-2014 כתב גרינווד על המשיכה שלו לכלי נגינה הודיים, במיוחד הטנפורה: "לכאורה הם רק נשמעים כ'דרון' המשמש כרקע לליווי זמרים, אבל למעשה הם מייצרים 'קיר סאונד' מורכב ומרשים, עם שכבה על שכבה של הרמוניות סוחפות. התחלתי להשתמש באמצעות חלק מהכלים האלה במוזיקה שלי, כי אני לא יכול לחשוב על שום דרך אחרת להפקת צלילים שכאלו, כולל על ידי שימוש באלקטרוניקה".
עבור פסקולי הסרטים שהוא מלחין, גרינווד מנסה לשמור על הכלים האופייניים לתקופה של הסיפור; למשל, בפסקול הסרט Norwegian Wood השתמש בגיטרה קלאסית יפנית בעלת מיתרי ניילון מ-1960 תוך שימוש בציוד הקלטה ביתי מאותה תקופה, מתוך ניסיון ליצור הקלטה שאולי הייתה נוצרת על ידי אחת הדמויות בסרט. מרבית יצירותיו הן מיקרוטונאליות.
גרינווד הוא מתכנת מחשבים וכותב תוכנה המשמשת במוזיקה של רדיוהד. על פי הצעתו של מפיק רדיוהד, נייג'ל גודריץ', גרינווד החל להשתמש בשפת התכנות למוזיקה 'Max'. כפי שתיאר זאת: "אני צריך להתחבר מחדש כמו שצריך עם מחשבים ... לא הייתי צריך להשתמש ברעיון של מישהו אחר כדי להבין מה זה 'דיליי' (Delay), או 'ריוורב' (Reverb), או מה סקוונסר צריך לעשות, או צריך להישמע כמו - אני יכול להתחיל מההתחלה, ולחשוב במונחים של צליל ומתמטיקה, זה היה כמו לרדת מהמסלול". גרינווד כתב את התוכנה ששימשה את רדיוהד לדגימת הנגינה באלבום (The King of Limbs" (2011".
תרומות הכתיבה העיקריות של גרינווד לרשומות המוקדמות של רדיוהד כוללות את 'Just' (שיורק תיאר כ"תחרות ביני לבין ג'וני על כמה אקורדים אפשר להכניס לשיר אחד") ו'My Iron Lung' (שיורק כתב יחד עם גרינווד) מתוך "The Bends", הגשר "rain down" בשיר 'Paranoid Android' מתוך "OK Computer", והמלודיה בשיר 'Kid A' מתוך האלבום "Kid A". גרינווד כתב גם את קטע הגיטרה בשיר 'A Wolf at the Door' מתוך "Hail to the Thief", האיכות ה"מתוקה" שהיוותה השראה עבור טום לשיר את מילות השיר ה"כועסות". הניו יורק טיימס תיאר את תפקידו של גרינווד כ"בחור שיכול לקחת רעיון מופשט של יורק ולהביא בעזרת הכלים הנדרשים לביצועו בעולם האמיתי". גרינווד תיאר את תפקידו בלהקה כמעבד: "זה לא באמת האם אני יכול לעשות את החלק של הגיטרה שלי עכשיו, זה יותר... מה ישרת את השיר בצורה הטובה ביותר?, איך לא נהרוס את השיר ה'כל כך' טוב הזה? חלק מהבעיה היא, למשל, שהנה טום יישב ליד הפסנתר וינגן שיר כמו 'Pyramid Song' שאנחנו עומדים להקליט, איך לא נהפוך אותו לגרוע יותר, איך נעשה את זה טוב יותר מאשר איך שהוא מנגן את השיר לבדו, כשבעצם, (בשלב הזה) השיר בדרך כלל כבר ממש מעולה." כשנשאל על העבודה עם גרינווד, אמר יורק: "בכל פעם שאני עייף, הוא שם והוא ער".
חייו הפרטיים.
ב-1995 נישא גרינווד לשרונה קטן, אמנית חזותית ישראלית ילידת קריית אונו, אשר עבודותיה מופיעות בין השאר על עטיפת "Bodysong" של גרינווד ועל עטיפת פסקול הסרט "There Will be Blood". השניים נפגשו לראשונה במהלך סיבוב ההופעות הראשון עם רדיוהד בישראל במועדון "רוקסן" בתל אביב (1993). לזוג 3 ילדים בעלי שמות עבריים, לבכור, תמיר, הוקדש אלבומה של רדיוהד "Hail to the Thief". משפחת גרינווד-קטן המחשיבה את עצמה כ"משפחה יהודית" מתגוררת באוקספורד.
דיסקוגרפיה.
עם רדיוהד.
להקת רדיוהד הוציאה תשעה אלבומי אולפן בין השנים 1993–2017 ועוד שבעה מיני אלבומים.
יונתן הופסי
גראסה דה קוטנרי
גראסה דה קוטנרי (ברומנית: Grasa de Cotnari) הוא היין הרומני המפורסם ביותר.
גראסה דה קוטנרי הוא יין רומני טיפוסי המופק מזן של ענבים הגדל בכרמים של היישוב קוטנרי במחוז יאשי שברומניה. גידול הזן החל כבר בימי השליט הרומני בן המאה ה-15, שטפן הגדול. הכרמים משתרעים על הצד המזרחי של הרי דאלול מארה (Dealului Mare) שהם חלק מהרי חרלאו (Hârlău).
ליצירת היין משתמשים בענבים שנבצרו לאחר שיא בשלותם, בשלב שבו הותקפו כבר על ידי ריקבון אציל (Botrytis cinerea). יין זה מכיל כמות גדולה של סוכר, כ-240 גרם לליטר יין.
קוטנרי
אולי זה אני
"אולי זה אני" הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והזמר הישראלי יוני בלוך, שיצא ב-2004.
חברי הלהקה המלווה את בלוך באלבום זה הם תומר להב (גיטרה), אור זובלסקי (תופים), טל קירשבוים (בס), קרולין לאוול (צ'לו), ג'ון מת'יאס (ויולה וכינור) ואפרת גוש (שירה). בלוך הלחין ועיבד את כל השירים בעצמו. רוב מילות השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן בשיתוף עם בלוך.
השירים משלבים מאפיינים של מוזיקת רוק כמו גיטרות חשמליות וצעקות, לצד קטעי פסנתר מלודיים ומינימליים בביצוע בלוך עצמו. מרבית השירים פורסמו טרם הוצאת האלבום באתר במה חדשה. השירים "התקף לב קטן", "מכיר אותו", "הפסיכולוגית", "נפוליאון" ו"תני לזה ליפול" יצאו כסינגלים. לשירים "נעים בחוץ", "התקף לב קטן" ו"הפסיכולוגית" הופקו וידאו קליפים.
שירי האלבום.
כל השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן והולחנו על ידי יוני בלוך, מלבד היכן שמצוין אחרת.
שלומי שבן (אלבום)
"שלומי שבן" הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמר-יוצר והפסנתרן הישראלי שלומי שבן, שיצא בשנת 2000 על ידי חברת התקליטים אן אם סי בהפקת זאב אולמן.
הפקה.
כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי שבן עצמו ועוסקים בעיקר ביחסיו עם בנות זוג שונות. הטקסטים לרוב ציניים והומוריסטים אך עם זאת פואטיים. מהאלבום יצאו הסינגלים "אריק", "מחר (ב"ה)", "כולם אומרים", "שרמוטה פוריטנית" (שעורר סערה) ו"חתיכת שמיים" - דואט עם שלומי שבת, שצורף לאלבום במהדורות מאוחרות יותר. את השירים עיבדו אסף תלמודי, שגם הפיק מוזיקלית את האלבום, ואלדד גואטה, שגם ניגן בס. מוזיקאים רבים השתתפו ביצירת האלבום, שכולל כמה כלים לא אופייניים לאלבומי רוק כגון גלוקנשפיל וצ'מבלו, וביניהם נעם רותם (גיטרה חשמלית וקולות), עידו אגמון (גיטרות) וגיל סמטנה (קונטרבס ב"בן אדם רגיל").
השיר המוכר ביותר באלבום "אריק" הפך ללהיט מיד עם יציאתו ונבחר לשיר השנה בגלי צה"ל. השיר מדבר על מיאוסו של הכותב מכך שבת זוגו מדברת על אהובה לשעבר או שמא מאהובה הנוכחי, שנקרא אריק ("כשאת במיטה שלי, אל תדברי על אריק"). בשיר הפותח "שרמוטה פוריטנית" הוא מתאר בחורה שהקסימה אותו בתחילת הקשר מכיוון שהיא לא הולכת אחרי הזרם ("את חובבת שירה, זה מקסים, מקסים / עיוורת לחיצוניות, את בזה לטקסים") אך לאחר מכן הוא מגלה שהיא לא שונה מכל השאר ("והנה סובבה את ראשה הנעלה, עורפה הקשה מתגלה") והיא עוזבת אותו ("אומרת לי אין מה לדבר, האש בה כבתה ויש בה אחר").
בשיר השני, "יחזקאל VS. ניו יורק", שבן מתאר את חבריו שמחכים לנסיעה לטוקיו או ניו יורק ואילו הוא עצמו מעדיף להשתכשך ב"ביצה" המקומית ("לי בתחת של כולם די נוח, יושב אצל יחזקאל על החוף"). השיר "יחזקאל ממשיל" מתאר את אותו הסיפור, רק באופן מטאפורי יותר ("לעוף, לעוף מיד זימר העייט...").
בשיר "ערב לזכרי" מדבר הכותב על ערב שנערך שנה אחרי מותו שלו עצמו ("אני נראה נחמד, בשני ציורי שמן / עשו אותי יפה יפה, כמעט לא אני") כמשל לפרידה בזוגיות. מידה נאה של הומור עצמי מגלה שבן בשיר הבא "עמוק" שבו משפט אחד בלבד - "הלוואי והייתי עמוק כמו שאני יומרני". השיר "כולם אומרים" מדבר על הביקורת שיש לחברים של הכותב כלפי חברתו, ולבסוף כניעתו ללחציהם והפרידה ממנה.
הלחן של השיר "Visions of Dylan, Kelly &amp; Yaela 90210" מבוסס על השיר "Visions of Johanna" של בוב דילן (מתוך אלבומו Blonde on Blonde) ושבן אף מזכיר בו את עצמו.
בשיר "סיגריות" הוא מדבר בין היתר על הרצון להצליח בתחום המוזיקה ("וכשאתה חוזר הביתה, אתה שר, כי יש לך חלום ואין לך זמן") ואילו בשיר "בן אדם רגיל" הוא גם נותן רמז למה הוא כל כך רוצה להצליח ("הוא בן אדם רגיל כזה/ עובד הרבה ישן מעט/ בן אדם רגיל כזה/ לי זה לא יקרה").
עטיפת האלבום מציגה קו שבור, באותו פורמט בו הוצגו תחנות האוטובוס של חברת דן, עם שמות השירים באלבום, כשבצד העטיפה המספר 5. הקונספט של מעצב העטיפה, לדברי שבן, הוא "קו 5".
Deep Purple (אלבום)
Deep Purple ("דיפ פרפל") הוא אלבומה השלישי של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל, שיצא ב-1969. האלבום הוא האחרון שיצא עם ההרכב המקורי של הלהקה, עם השתתפותו של הזמר המקורי רוד אוונס. למרות שבחי המבקרים שראו בו אלבום פורץ דרך, הקהל באמריקה ובבריטניה קיבל את האלבום בקרירות ולא באהדה כמו באלבומיהם הקודמים, "The Book of Taliesyn" ו-"Shades of Deep Purple".
הקלטות.
האלבום הוקלט באולפני "De Lane Lea Studios" שבלונדון. ההקלטות נערכו תחת לחץ מפני שהלהקה כמעט ולא מצאה זמן בין כל סיבובי ההופעות המרובים שערכה. חברי הלהקה התעקשו ליצור חומר מקורי, ולמעשה זהו האלבום הראשון שלהם שמלבד שיר אחד, כולו חומר מקורי, בניגוד לשני האלבומים הקודמים שכללו יותר קאברים.
צליל האלבום כבד ונוקשה יותר מאלבומיהם הקודמים, ומכיל השפעות של בלוז רוק, רוק מתקדם ומוזיקה קלאסית.
תוכן השירים.
השיר "Lalena" הוא גרסת הכיסוי היחידה באלבום. את השיר כתב דונובן שנה קודם. השיר "April" הוא השיר המורכב ביותר באלבום והוא גם השיר שסוגר את האלבום. השיר הוא יצירה בת 12 דקות, המושפעת ממוזיקה קלאסית, רוק כבד ורוק מתקדם. היא מכילה סולואים ממושכים של אורגן, גיטרה חשמלית, כלי נשיפה וקטעי תזמורת. רבים מחשיבים את היצירה כאחת מהטובות ביותר שיצרה הלהקה אי פעם.
הצלחה וביקורת.