במספר שפות לטיניות, כגון ספרדית, איטלקית ופורטוגזית, קיימים שני פועלי הוויה שונים המשמשים כאוגד. הם מובחנים ביניהם בכך שהראשון בא לפני נשוא המציין מצב קבוע (כגון תכונת אופי), ואילו השני בא לפני נשוא המציין מצב זמני (כגון חולי, מצב רוח חולף) או מקום הימצאות. בספרדית ובפורטוגזית הפעלים הם: ser ו-estar, ובאיטלקית essere ו-stare.
העדר אוגד.
במסורות בלשניות מסוימות זכו משפטים שמניים ללא אוגד להתייחסות מיוחדת. בפרט בבלשנות הגנרטיבית, כל משפט חייב להכיל צירוף פועלי. אי לכך, בשפות אשר בהן מתקיימים משפטים שמנים ללא אוגד (כגון בעברית, לדוגמה המשפט "המלך ערום"), נטען שיש אוגד-אפס (Zero copula), כלומר אוגד שאינו ממומש מבחינה פונולוגית. בעוד שגישה זו ניתנת להגנה בשפה כגון עברית, שבה מופיע לעיתים אוגד, היא בעייתית בשפות אשר לא מופיע בהן לעולם אוגד, כגון אינדונזית.
קיסאס
קיסאס (בערבית: قصاص, תעתיק: קִצאץ) הוא מושג במשפט המוסלמי המקביל למושג התנ"כי של "עין תחת עין". על פי הקוראן, אחד העונשים על פגיעה פיזית הוא פגיעה פיזית מקבילה בפושע. אולם, הקוראן ממליץ לנפגע למחול לפוגע או לדרוש ממנו לשלם דייה (בערבית: دية), כלומר כופר נפש, במקום הפגיעה עצמה.
גובה הכופר אינו קבוע בקוראן. באסכולות המד'הב השונות ישנן עמדות שונות בנוגע לשאלה מהו הכופר שישולם עבור פגיעה ביהודי או נוצרי (ד'ימי). על פי האסכולה השאפעית סכום הכופר במקרה זה הוא שליש הכופר עבור מוסלמי. האסכולה המאליכית קובעת חצי הסכום. לעומת זאת, על פי האסכולה החניפית גובה הכופר יהיה זהה בין אם מדובר במוסלמי ובין אם מדובר בלא-מוסלמי.
עם זאת, במקרים מסוימים הכופר אף עלול היה להיות גבוה יותר עבור ד'ימי. אצל השבטיים התימניים פגיעה בבן חסות נחשבה כפגיעה בשבט כולו והכופר היה גבוה בהתאם.
במדינות מוסלמיות בהן החוק הוא השריעה, כדוגמת איראן וערב הסעודית, הקיסאס הוא חלק מהדין הפלילי.
הנס פישר
הנס פישר (בגרמנית: Hans Fischer; ) היה כימאי אורגני גרמני וזוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1930.
ביוגרפיה.
פישר נולד בהכסט על המיין (לימים חלק מפרנקפורט). הוריו היו אנה הרגדן וד"ר אויגן פישר, מנהל חברת Kalle &amp; Co מוויסבאדן, ומרצה פרטי (Privatdozent) בתיכון הטכני בשטוטגרט. הוא התחנך בבית ספר עממי בשטוטגרט, והמשיך את לימודיו ב"Humanistisches Gymnasium" בוויסבאדן, שם סיים ב-1899. הוא למד כימיה ורפואה, תחילה באוניברסיטת לוזאן, ומאוחר יותר באוניברסיטת מרבורג. הוא סיים את הלימודים ב-1904, וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1908. בגיל 20 חלה בשחפת, וסיבוכי המחלה ליוו אותו כל חייו. בין השאר, ב-1917 נאלצו הרופאים להסיר אחת מכליותיו.
פישר עבד בתחילה במרפאה במינכן, ומאוחר יותר ב"מכון הכימי הראשון של ברלין" אצל הרמן אמיל פישר. הוא שב למינכן ב-1911, והתמנה למרצה לרפואה פנימית כעבור שנה. ב-1913 היה למרצה לפיזיולוגיה במכון הפיזיולוגי של מינכן. ב-1916 היה לפרופסור לכימיה רפואית באוניברסיטת אינסברוק, ועבר לאוניברסיטת וינה ב-1918. מ-1921 עד מותו החזיק בתפקיד פרופסור לכימיה אורגנית במכון הטכנולוגי (Technische Hochschule) במינכן, כממשיכו של וילנד.
עבודתו המדעית של פישר התמקדה בחקר פיגמנטים בדם ומרה, כלורופיל בעלים, והכימיה של פירולים, מהם נגזרים אותם פיגמנטים. במשך השנים מעבדתו סינתזה יותר מ-130 פורפירינים. חשיבות מיוחדת הייתה לסינתזה של בילירובין והמין, אותן ביצע לראשונה. פישר חקר לעומק את מבנה הכלורופיל, ופרסם 129 מאמרים בנושא. הוא זכה לשבחים רבים על עבודתו בתחום, וקיבל עליה את פרס נובל לכימיה לשנת 1930, ואת מדליית דייווי בשנת 1937. הכלורופיל סונתז לראשונה ב-1960, 15 שנה לאחר מותו של פישר, בהתבסס במידה רבה על עבודתו.
פישר נישא ב-1935 לווילטרוד האוף, שהייתה צעירה ממנו בשלושים שנה. לזוג לא היו ילדים.
הוא התאבד ב-31 במרץ 1945, במינכן, לאחר שהמכון הטכנולוגי ועבודתו הושמדו במתקפה אווירית של בעלות הברית, בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
שירי ציון
שירי ציון הייתה אגודת פייטנים יהודים ספרדים שפעלה בתל אביב בשנות המנדט הבריטי.
ממייסדיה חזנים ופייטנים יהודים מארצות הבלקן כמו: יצחק אליה נבון שבאותן שנים התגורר בתל אביב. נסים קורדובה וצ.ל' פיטיליון משלוניקי. הללו היו פעילים באגודות פייטנים ובמקהלות מפטירים במולדתם.
מקור השם.
"שירי ציון" מקורם עוד בישיבת היהודים בגלות ספרד וכיסופיהם לארץ ישראל. הגדיר זאת היטב רבי יהודה הלוי כשביטא את כיסופיו לציון בקובץ שירי ציון ובו שירים כמו "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב" וכן "ציון הלא תשאלי". לאחר גירוש ספרד ולאחר דורות של ישיבה באימפריה העות'מאנית, החלו היהודים בעלי המורשת הספרדית, לפתח תודעה ציונית. זו מצאה את ביטויה במאות מאמרים ובעיקר בשירים ופיוטים שניתן לכנותם כ"שירי ציון", או כפי שכונו בלאדינו "לוֹס קָאנְטֶיס דֶי צִיוֹן", שהיו גם חלק חשוב ברפרטואר של מקהלות המפטירים.
הנושא הציוני זכה לביטוי ספרותי מרשים למדי, והוא בא לידי ביטוי בכמה מסגרות ספרותיות ובעיקר הוכנס בפיוטים ובשירה העממית. כמו למשל בשיר המפורסם "אִיר מֵה קֶרו מַאדרֶה אַה-ירושלים" (ללכת רוצה אני אמא, לירושלים).
אגודת הפייטנים.
כאשר הגיעה לארץ העלייה הגדולה מסלוניקי בשנים 1931–1936, עשו העולים מאמצים גדולים, למרות קשיי הפרנסה וההתאקלמות, לארגן בארץ את החיים הקהילתיים, הרוחניים והחברתים המיוחדים של עיר מולדתם. הם הקימו בארץ ארגון עולים, קרנות עזרה לנצרכים ולתלמידים, מטבח זול לנצרכים, בית אבות ועוד, וכן כמה עשרות בתי כנסת, בעיקר בדרום תל אביב.
אחד מבתי הכנסת האלה היה שמחה הדר קודש ברחוב עמק יזרעאל (כיום רחוב פרנקל), שנוסד על ידי אברהם שמואל רקנאטי. בין המייסדים היו חברי אגודת הפייטנים "שירי ציון" שבית כנסת זה שימש אכסניה לפעילותם ולשירתם. הם קיוו להמשיך את מסורת הפיוט של היהודים דוברי הלאדינו בארץ ישראל. בית כנסת זה היה בזמנו מרכז רוחני ותרבותי חשוב בריכוז הגדול של עולי סלוניקי בדרום תל אביב, עם היותו כמובן בית כנסת נאה ומסודר מאוד, למרות שהיה בנוי מעץ.
רב בית הכנסת היה עד פטירתו הרב שאול מולכו, ואחריו הרב יצחק ברכה.
על קיר בבית הכנסת דהיום. על גבי לוח שיש, מונצח דבר קיומה של האגודה ההיסטורית, על מייסדיה.
רותי הולצמן
רותי הולצמן-ברק (נולדה ב-20 במרץ 1951) היא זמרת, מדבבת, שחקנית ומנחה ישראלית.
ביוגרפיה.
הולצמן נולדה וגדלה בתל אביב ולה שתי אחיות. למדה ב"בית הספר לאמנויות רננים". עם גיוסה לצה"ל בשנת 1969, הצטרפה ללהקת הנח"ל ובה השתתפה בתוכנית "בהיאחזות הנח"ל בסיני", שבה בוצע השיר בעל השם הזהה וכן "הבן יקיר לי אפריים" ו"שיר לשלום".
עם שחרורה הוחתמה על ידי אברהם דשא (פשנל), והשתתפה בהצגות המוזיקליות "ג'אמבו" ו"קונגרס הצחוק הציוני הראשון", שהפך לאחר מכן להצגה "שוקולד מנטה מסטיק". בעקבות הצגה זו הוקמה שלישיית הבנות "שוקולד מנטה מסטיק", שכללה את הולצמן, ירדנה ארזי ותמי עזריה אשר הוחלפה כעבור מספר חודשים בלאה לופטין. בין השנים 1972–1978 הייתה השלישייה הרכב מוביל בזמר ובבידור הישראלי, ובשנת 1976 ייצגה את ישראל בתחרות האירוויזיון, בשיר "אמור שלום".
לאחר פירוק השלישייה נטלה הולצמן חלק בפרויקטים מוזיקליים רבים, ביניהם "שירי הבלקן" ו"שיר לדרום אמריקה", מתוכם הצליחו בביצועה השירים "סילבריו" ו"אני אשתגע". הנחתה ושרה במספר תוכניות טלוויזיה, בהן הגרסה הראשונה ל"כוכב נולד", התוכנית "תן הזדמנות". היא שיחקה ושרה במופעים הקומיים "לצון נופל על לצון", "זו ארץ ZOO" מ-1981 והצגת הקברט "נישואין זה לא הכול".
ב-1979 השתתפה הולצמן בשירוויזיון עם השיר "אוליב".
ב-1981 השתתפה הולצמן בפסטיגל עם השיר "דג דג אדם".
הולצמן דיבבה עשרות סדרות טלוויזיה לילדים ותרמה את קולה בין השאר ל"רחוב סומסום", לדמות דב קוטר ב"דובוני אכפת לי", מלכת הלבבות ב"עליסה בארץ הפלאות", המספרת ודמות העכברוש ב"בננות בפיג'מות", וכן "פוני קטן" ופיטר פן ב"פיטר פן", שם בנוסף לדיבוב הדמות הראשית שרה גם את שירי הנושא והסיום. דיבבה גם סרטים מצוירים לילדים כדוגמת "דמבו הפיל המעופף" (שם ביצעה את דמות החסידה ודמות הפילה), "סינדרלה", "היפה והחיה" ו"דינוזאורים", ושרה את שיר הנושא (גלגל החיים) בגרסה העברית לסרט "מלך האריות". כמו כן דיבבה דמויות משנה בסרטים "אלאדין" ו"הרקולס" של חברת וולט דיסני.
לאחר הפסקה של כמה שנים שבה לבמה וגילמה את אם המנזר במחזמר "צלילי המוסיקה" בגרסה של שנת 2005.
כמו כן השתתפה במחזמר "ברנשים וחתיכות" שהועלה בתיאטרון בית ליסין, ובו גילמה שלושה תפקידים: "הומלסית" משוגעת ברחובות ניו יורק, זמרת קברטים במועדון לילה בהוואנה ואת תפקיד הגנרלית קארטרייט של צבא הישע.
בשנת 2007 שיחקה במחזמר "גלי חום" (Menopause) בתיאטרון חיפה.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד נאווה בדרמה הטלוויזיונית "על הספקטרום".
בשנת 2021 שיחקה בסדרות הטלוויזיה "מה שבע", ו"הקיבוצניקים".
הולצמן היא אחת משבעת המייסדים של אמ"י ומסמכי העמותה נוסחו ונחתמו בביתה.
חיים אישיים.
הולצמן נשואה לשמעון ברק, רופא ילדים, ולהם שני ילדים – הסטנדאפיסט יונתן ברק ומיכל.
הולצמן מתגוררת בתל אביב.
המין
המין (Hemin / Haemin) הוא צורת גביש הכלוריד של הם, שנוסחתו הכימית C34H32N4O4FeCl וצבעו חום-אדמדם.
מחלות.
המין נחשב ל"גורם האיקס" הנדרש לגידול של "Haemophilus influenzae".
שיטות מדעיות לזיהוי פלילי.