נולד בעיירה סלנט שבליטא בשנת תקצ"ב. מנערותו התבלט בשקידתו וביראתו, ורבי ישראל סלנטר מסר לידו את בנו לחנכו. למד אצל רבי ישראל סלנטר בבית מדרשו בווילנה ובקובנה, והיה בין התלמידים המיוחדים של רבי ישראל.
לאחר נישואיו סירב לקבל על עצמו רבנות ופתח מאפייה בביתו לפרנסתו, אך רבו רבי ישראל אסר עליו לעבוד בה כפועל פשוט ולכן חיפש משרת רבנות. בשנת 1867 התמנה לרבה של הלסינקי, (לימים בירת פינלנד), בה כיהן כשמונה שנים. במהלך שנת 1870 ניסה לעבור לרבנות נובגורוד, אך הניסיון נכשל והוא שב להלסינקי עד שנת 1875 אז התפטר ושב לקובנה. בקובנה הוא חי בעוני ור' ישראל שלחו לכהן בסנקט פטרבורג כמורה צדק לצד חברו ר' יצחק בלאזר, תפקיד בו כיהן כשנה. לאחר מכן כיהן ברבנות בעיירות יאסווין ואלקסוט, ולבסוף נטש את משרת הרבנות והתמסר להשתלמותו המוסרית.
בשנים אלו פעל להפצת שיטת המוסר בסביבתו, ובמסירת שיחות מוסר בישיבות שיטת המוסר.
בשנת 1906 נפטרה אשתו, ומיד לאחר מכן עזב את קובנה ועלה לארץ ישראל, והתיישב בירושלים, גם בה היה פעיל בהרבצת תורה ומוסר.
רבי נפתלי אמסטרדם נפטר בירושלים בו' באדר ה'תרע"ו (1916) ונטמן בהר הזיתים.
בנו רבי אליעזר לוין שימש כרב בנאדארזין (Nadarzyn) שבפולין.
שר ביטחון הפנים
שלווה ברטי
שלווה ברטי (נולדה ב-6 בספטמבר 1961 בנתניה) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
שלווה ברטי נולדה לשלום וחבצלת בנתניה וגדלה בשכונת עין התכלת בעיר.
החלה את דרכה בהרכבי נוער בנתניה, במסגרתם אף ייצגה את ישראל בחו"ל. את שירותה בצה"ל עשתה במקהלת צה"ל, עם ריטה, רמי קלינשטיין ושרון ליפשיץ.
ב-1985 הופיעה לראשונה בקדם האירוויזיון עם השיר "תפילה" (מילים: קובי לוי, לחן: עשור אלקיים), עימו הגיעה למקום ה-11 בתחרות.
ב-1986 הוציאה את אלבומה הראשון "שלוה", בעיבוד והפקה מוזיקלית של אלדד שרים.
באותה תקופה עברה טיפולים קשים וממושכים כנגד מחלת הסרטן בה חלתה.
בשנת 1988 הוציאה את אלבומה השני, "נולדה מחדש", כשהנושא של כל שיריו היה תקופת מאבקה של ברטי במחלת הסרטן. שיר אחד באלבום, "רות", נכתב במשותף על ידי שלווה ואביה, שלום.
בשנת 1991 הוציאה אלבום משירי יוסף הדר. בלטו בו השירים "נגה לי" ו"פלא כחול". שיתוף הפעולה עם הדר החל כבר באלבומה הראשון, בו ביצעה את שירו "לילה זוהר", שכתב משה דור.
ב-1992 השתתפה שלווה בקדם אירוויזיון עם השיר "מים", שצבר פופולריות והפך לשיר פופולרי בערבי ריקודי-עם, ולמעשה חיזק את מעמדו כשיר עם לכל דבר. באותה שנה הוציאה את האלבום "זהב", שבעידודו של מנהלה האישי, עופר שרביט, היה בעל קו אופראי.
ב-1995 השתתפה שוב בקדם אירוויזיון עם השיר "הלוואי עליך ועלי", והוציאה את התקליט "אופרה אחרת", הכולל בין השאר, גרסאות כיסוי לשירים מוכרים.
אלבומה "שלווה ברטי" משנת 1998 כלל עשרה שירים, שרובם, פרט לשניים, נכתבו על ידי ברטי וחלקם גם הולחנו על ידיה ועל ידי מנהלה האישי, שרביט. האלבום לא נחל הצלחה מיוחדת.
בשנת 1999 יצא "האוסף הראשון", שכשמו הוא אוסף ראשון, שכלל להיטים משנות השמונים והתשעים וכן כמה שירים חדשים.
באלבומים "בעוד שירי אהבה וים" ו"מן הים" מ-2001 ביצעה שלווה שירי אהבה ושירים העוסקים באהבה לים.
ב-2008 הוציאה שלווה את אלבום שירי האהבה "רק אותך", ששיריו היו בסגנון אופראי.
בסביבות 2010 הכירה יהודי-אמריקאי ועברה להתגורר עמו בפלורידה. שם הופיעה בעברית ובאנגלית וגם שימשה כחזנית בבתי כנסת של הקהילות הרפורמית והקונסרבטיבית.
ב-2021, אחרי שהות של 12 שנה בחו"ל, חזרה שלווה ברטי לארץ והוזמנה להשתתף בפסטיבל השיר הבא בניהולו האומנותי של אלי ניסמן עם השיר "חיבוק של אמא", שם קטפה את הפרס הגדול בתחרות. באותה השנה, השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות אקס פקטור ישראל, במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022, אך לא עברה את שלב האודישנים.
חיים אישיים.
ברטי הייתה נשואה לאלון אלרואי, איש עסקים, בעלים של ארגון "אלאור" הפועל למען אנשים עם צרכים מיוחדים, בעל רשת מקומונים, חבר מרכז הליכוד ואחיינו של עורך דין יואל אלרואי, ראש עיריית נתניה לשעבר. לאחר טיפולי פוריות ממושכים ילדה בשנת 1993 את בתה הראשונה. ב-1997 נולדו להם תאומים. השניים התגרשו ב-2013.
שריר העכוז הקטן
שריר העכוז הקטן (TA: Musculus gluteus minimus) הוא הקטן מבין שלושת שרירי העכוז (יתר שרירי העכוז הם שריר העכוז הגדול ושריר העכוז האמצעי). השריר ממוקם עמוק יותר משריר העכוז האמצעי ופעולותיו דומות לאלו של האחרון: הוא מרחיק את הירך ומסובב אותה פנימה. כוחו של העכוז הקטן, בעת סיבוב פנימי של הירך, גדול יותר מזה של העכוז האמצעי.
תיאור.
לשריר העכוז הקטן מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.
תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז הקדמי לקו העכוז התחתון.
השריר נאחז בחלק הקדמי של תל הירך הגדול.
עצבוב.
שריר העכוז הקטן מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior).
בועת הצבעונים
שגעון הצבעונים
טופולוגיה לא קומוטטיבית
מרחב טופולוגי לא קומוטטיבי
קהלסה
קהלסה או קהאלסה (פירוש המילה הוא "טוהר") הוא השם שנתן גורו גובינד סינג לקהל המאמינים הסיקהיים אשר טבלו בטקס האמריט סנסקר כאות להצטרפותם לעדה.
הגורו העשירי, גורו גובינד סינג היה לוחם ומנהיג דתי שהבין נכון את העתיד להתרחש וצפה מאבקים צבאיים. הוא יסד את ברית הקהלסה, איחד את עדת הסיקהים והפך את יחידות הלוחמים לצבא מאורגן.
ב-30 במרץ 1699, במהלך כנס באנאנדפור אשר בהודו שנערך ביום הראשון של הבאיסאקי, ביסס גובינד סינג לראשונה את מוסד ה"קהלסה" וקבע טקס קבלה דתי שכלל טבילה סמלית ב-"אמריט" ("צוּף" - מים קדושים מסוכרים שעורבבו בחרב "קאנדה"). המאמינים שהצהירו נאמנות לקהלסה נדרשו לחמישה סימני היכר חיצוניים (Panj Kakka - "חמש ה-K"):
בנוסף קבע הגורו גובינד סינג שכל הגברים הסיקהים יכונו מעתה "סינג" (Singh - "אריה") וכל הנשים - "קאור" (Kaur - "נסיכה").
הקהלסה התחילה עם חמישה מאמינים חלוצים (פאנג' פיארה), שנענו לקריאתו של הגורו להקריב את חייהם למען הקהילה. קהלסה היא הגרעין של החברה הסיקהית.
הקהלסה כגוף צבאי.
אחת החובות המוטלות על כל סיקהי היא להגן בעזרת חרבו על החלשים. המוגול ג'אהנגיר אסר והוציא להורג בשנת 1606 את הגורו החמישי גורו ארג'אן ותבע מכל הסיקהים להתאסלם או להיות מוצאים להורג. בסיטואציה זו התגבשה קבוצה של לוחמים סיקהים כנגד המוגול וגזרותיו. אחרי נפילת האימפריה המוגולית ועלייתה של ממלכת פנג'אב הסיקהית הפכה הקהלסה למכשיר בידי השלטון להשלטת השלטון ולשמירה על המדינה. עם זאת הקהלסה שמרה על אופייה הדמוקרטי ועל יכולתה להתנגד למהרג'ה. בשנת 1839 עם פטירתו של המהרג'ה האחרון, ראנג'יט סינג מנה הכוח הצבאי של הקהלסה כ-30,000 לוחמים שנחשבו על ידי הבריטים כלוחמים עזי נפש ושולבו במערכת השלטונית הבריטית בהודו.
בניטו חוארז
מוגול
שלמה ליבוביץ-ליש
שלמה ליבוביץ-ליש (1927 - י"א בתמוז ה'תשע"ד, 9 ביולי 2014) היה היסטוריון, המייסד של ACMEOR, המפרסם של מגילת החורבן של יהודי רומניה, מנהל המחלקה המזרח-אירופית של משרד החוץ הישראלי במשך שנים רבות.
ביוגרפיה.
שלמה ליבוביץ נולד ב-1927 בבוטושאן שברומניה. בגיל 13 הצטרף לתנועת נוער ציונית. בשנים 1944-1947 היה למנהיג בני עקיבא ברומניה וחבר בהנהגת החלוץ המקומית בין השנים 1944 ל-1949. הוא למד בסמינר למורים ביידיש, עלה לישראל (תחת זהות בדויה) בשנת 1950. ליבוביץ-ליש היה חבר בקיבוץ ניר עציון ועבד כמורה בכפר סבא. בין השנים 1953 ל-1983 הוא עבד במשרד החוץ ובמסגרת עבודתו טיפל בשחרור אסירי ציון מרומניה ובאיחוד משפחות. ליבוביץ-ליש סיים תואר ראשון בהיסטוריה יהודית, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, תואר שני בהיסטוריה יהודית ודוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בנושא "יהודי רומניה 1944-1950 מול משטר משתנה".
נפטר בישראל ב-9 ביולי 2014.
בנו ישראל אריאל הוא מראשי ישיבת עוד יוסף חי, וערך מספר ספרים של הרב יצחק גינזבורג.
שמחה זיסל זיו
רבי שמחה מרדכי זיסקינד זיו (תקפ"ד, 1824 – ח' באב תרנ"ח, 26 ביולי 1898), היה מגדולי תלמידיו של רבי ישראל מסלנט ומראשי תנועת המוסר, עמד בראש ה"תלמוד תורה" בקלם. התפרסם בכינוי "הסבא מקלם".
ביוגרפיה.
נולד בעיירה קלם בגוברניית קובנה שבליטא בשנת תקפ"ד (1824) למשפחת ברוידא, מהמשפחות המיוחסות בליטא. הוריו היו מחשובי הקהל בעיירה. אביו נחשב לאחד מגדולי הלמדנים שבדור, וגם אמו הייתה מפורסמת בצדקותהּ. בילדותו התבלט רבי שמחה בכושר מנהיגותו, בעמקות מחשבתו, ובכשרונותיו הגדולים. נשא אישה בגיל צעיר מאוד, ונסע ללמוד בבית מדרשו של רבי ישראל מסלנט, שהיה אז בקובנה.
הוא נהג לספר כי כאשר הגיע לבית מדרשו של רבי ישראל, עשה זאת במטרה להתנגד ללימוד המוסר, אך לאחר ששמע את השיחה הראשונה דבק ברבי ישראל מסלנט לכל ימיו. הוא סיפר שכשהתחיל ללמוד אצל רבי ישראל הורה לו הרב להתמקד בתחילה בהכרת מדותיו. הוא, כך סיפר, נשאר לעסוק בעבודה זו כל חייו.
לאחר שעזב רבי ישראל מסלנט את קובנה ועבר לגרמניה, שב רבי שמחה זיסל לקלם, שם פרש מן העולם, והסתגר בחדרו, עוסק בתורה ובמוסר במשך כמה שנים רצופות ללא הפסקות. מסופר כי נהג לישון שעתיים וחצי ביממה – כאשר השינה מחולקת לחמש פעמים, חצי שעה כל פעם (בדומה לגאון מווילנא), כי למד למעלה משתים עשרה שעות רצוף ללא הפסקה, וכי שום הפרעה שבעולם לא יכלה להוציאו מלימודיו הקבועים.