עם חשמול המסילה בתל אביב והפעלת השירות הישיר בין ירושלים לתל אביב, תחנת נבון תפסה את הבכורה מתחנת הרכבת חיפה – חוף הכרמל והפכה לתחנה העמוסה ביותר מחוץ לתל אביב. שנה לאחר מכן, עקפה תחנת נבון גם את תחנת הרכבת תל אביב – אוניברסיטה.
שירות רכבות בתחנה.
פעם בחצי-שעה יוצאת רכבת בקו ירושלים נבון - הרצליה דרך נתב"ג ותחנות ת"א. זמן הנסיעה לנתב"ג הוא כ-22 דקות, לתחנת הרכבת סבידור-מרכז כ-38 דקות, ולתחנת הרצליה כ-55 דקות.
החל מ-31 במרץ 2022 פועל קו רכבת מתחנה זו אל מודיעין דרך פאתי מודיעין. הקו מחבר בין התחנות דרך קשת מודיעין.
תוכניות עתידיות.
הארכת המסילה מזרחה.
בשנת 2022 במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל הוקצו 4.685 מיליארד שקל לטובת המשך הקו המהיר לירושלים, והקמת תחנת ירושלים מרכז. העבודה עליו צפויה להתחיל ב־2024 וסיום הארכת המסילה עד מרכז העיר צפוי עד 2030.
על פי תכנון ראשוני של רכבת ישראל להרחבת המסילה מזרחה, תוכננה תחנת ירושלים - הכותל תחת רחבת הכותל המערבי. למסילה לשם נשקלו שתי חלופות. על פי האחת תצא המסילה מתחנת ירושלים-מרכז ותעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ומשם צמוד לחומות העיר העתיקה (ומתחת להן) עד לשער האשפות; ואילו בחלופה השנייה תמשיך המסילה מירושלים־מרכז, תעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ובסמוך למגדל דוד ייכנס התוואי ישירות מתחת לעיר העתיקה, דרך הרובע היהודי ועד לכותל. במשרד התחבורה הדגישו כי תחנת הכותל תהיה בכל מקרה במתחם הרובע היהודי, וכן שמתכנני המשרד יערכו סקר עתיקות, והתוואי התת־קרקעי יעבור על סלע טבעי מתחת להן. נכון ל־2017 אין תקצוב לתכנון ואין מועד משוער לביצוע הפרויקט. לבסוף, משיקולי מניעת פגיעה בעיר העתיקה על בנייניה בעלי הרגישות הדתית וההיסטורית, המסילה לכותל נגנזה לטובת הרחבת המסילה לתחנה הרכבת מלחה בקו תת-קרקעי. ב-2019 אושר תקציב ראשוני לתכנון הארכת הקו מהכניסה לעיר במנהרות התת-קרקעיות תחת תוואי רחוב יפו אל תחנת ירושלים - מרכז בכיכר הדוידקה, ומשם תחת תוואי רחובות קינג ג'ורג' וקרן היסוד אל תחנה תת-קרקעית נוספת שתוקם לצד מתחם תחנת החאן ההיסטורית, כשמשם ניתן יהיה בהמשך לתכנן להאריך את מסלול הקו אל תחנת מלחה. ב-2021 אושר תכנון מפורט לתחנות האלו הכולל גם את מבנה התחנות וגם את תוואי המסילה מתחנת נבון לתחנת מלחה.
בניית חניון תת-קרקעי.
כחלק מפרויקט הכניסה לעיר המתוכנן באזור שסביב התחנה, צפוי להיבנות חניון תת־קרקעי אשר יכיל כ-1000 מקומות חניה עבור כלי רכב פרטיים בסמוך לתחנה.
קווי רכבת עתידיים בתחנה.
לפי התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 מתוכננים:
שארטרז (ליקר)
שארטרז (מצרפתית: Chartreuse) הוא ליקר על בסיס עשבי תיבול המיוצר בצרפת מיין מזוקק ומתובל ב-130 סוגי עשבים לערך. הליקר נקרא על שם מנזר "גראנד שארטרז" (הנמצא בהרי שארטרז, הנקראים על שם המנזר), בו הוא מיוצר על ידי נזירים מהמסדר הקארטוזיאני.
סוגים.
לליקר ישנם שני סוגים עיקריים: ירוק וצהוב. ההבדל ביניהם הוא כמשתמע – בצבע, אך גם במידת האלכוהול בנפח. בעוד שבשארטרז הירוק ישנם 55% אלכוהול, הצהוב, אשר מקבל את צבעו מתבלין הזעפרן, מכיל 40% או 43% אלכוהול "בלבד" והוא בעל ארומה וטעם מעודן ומתוק יותר.
סוגים אחרים של הליקר הם שארטרז VEP – אשר מיוצר באותם תהליכים ותרכובות כמו הליקר המקורי, אך בנוסף הוא מיושן בחביות עץ אלון אשר מעניקות לו איכות מיוחדת. סוג זה קיים הן בצבע ירוק והן בצבע צהוב. כמו כן ישנו סוג בשם "שיקוי הצמחים של הגראנד שארטרז" (Elixir Végétal de la Grande-Chartreuse), למעשה השיקוי המקורי, אשר מיוצר מ-130 סוגי עשבים ארומטיים ורפואיים, שיחדיו יוצרים ליקר חזק (בעל 71% אלכוהול בנפח) ומאוד "אפקטיבי".
היסטוריה.
על פי המסורת, הליקר הומצא לראשונה בשנת 1605, כאשר המרשל של הארטילריה של המלך אנרי הרביעי, פרנסואה חניבעל ד'אסטרה, הביא לנזירים הקארטוזיאנים באזור פריז שבצרפת מתכון של "שיקוי לחיים ארוכים". משקה זה היה חזק ביותר ובעל 71% אלכוהול בנפח. המתכון הגיע לבסוף להנהגת המסדר, במנזר גראנד שארטרז בהרים שמצפון לעיר גרנובל. אז החל ייצור השארטרז. בשנת 1737, לאחר שנים של שיפור ופיתוח, שופר המתכון על ידי האח ז'רום מובק והוחל בייצור נרחב יותר. הליקר נהיה פופולרי במהירות, ובשנת 1764 הנזירים עיצבו אותו למוצר חדש ומעודן יותר, בעל 55% אלכוהול "בלבד" – שארטרז ירוק. בשנת 1793, במהלך המהפכה הצרפתית, גורשו הנזירים מצרפת והדבר הוביל להפסקת הייצור של המשקה. מספר שנים לאחר מכן הם הורשו לחזור למנזר. האגדה מספרת, שעד שנת 1838 ייצרו הנזירים מן המשקה רק עבור עצמם. בשנה זו עצרו למנוחה במנזר פרשים של הצבא הצרפתי, טעמו מן המשקה והוציאו את שמו לתהילה. באותו זמן פותחה גרסה מתוקה ומעודנת יותר של המשקה – שארטרז צהוב. בשנת 1903 גורשו הנזירים שוב, וכל רכושם, כולל המנזר, הולאם על ידי הממשלה.
בספר משנת 1900: "The Practical Hotel Steward", נכתב כי שארטרז ירוק מכיל "קינמון, פפרמינט, פרחי ארניקה ועוד".
עם זאת, הנזירים לא קפאו על שמריהם, וכאשר מצאו מקום מפלט בספרד, הם התחילו לייצר את הליקר שם, על פי המתכון הסודי שהביאו. ההבדל היחיד היה בתווית נוספת על הבקבוק אשר ציינה כי הוא "יוצר בספרד על ידי האבות הקארטוזיאנים".
באותו זמן, ניסתה הממשלה הצרפתית לייצר את המשקה שוב ושוב על פי המתכון. התוצאה הייתה הרת אסון. ב-1927 פשטה חברת הייצור של המשקה את הרגל. קבוצה של אנשי עסקים מקומיים מווארון (Voiron) שבאזור הרי שארטרז קנתה את מניות החברה במחיר אפסי והעניקה אותן במתנה לנזירים הקארטוזיאנים בספרד.
יחד עם המניות שברשותם, שבו הנזירים לצרפת והחלו שנית בייצור המשקה במושבו המקורי. אף על פי שעל פי החוק הצרפתי הם נחשבו לשוהים בלתי חוקיים, כאשר מפולת בוץ החריבה את המזקקה ב-1935, שלחה הממשלה הצרפתית מהנדסים צבאיים לבנות את המזקקה מחדש בווארון, היכן שהייתה גישה לפסי רכבת על מנת לאפשר את ההפצה של המשקה ביתר קלות. לאחר מלחמת העולם השנייה, העניקה הממשלה מחדש לנזירים את אזרחותם.
כיום מיוצר המשקה מתערובת עשבים אשר נעשית על ידי שלושה נזירים במנזר בווארון. משקאות אלכוהוליים אחרים מיוצרים גם הם במנזר זה. המתכונים המדויקים של הסוגים השונים הם סוד מסחרי. עם זאת, ניתן להבחין באזוב כמרכיב עיקרי במשקה.
קוקטיילים על בסיס שארטרז.
בליקר ייחודי זה נעשה שימוש על פי רוב בקוקטיילים ובבישול, אולם ניתן להגישו גם בצורתו ה"נקייה", בכוסות ליקר.
חלק מן הקוקטיילים המומלצים מובאים להלן:
פפסי
פפסי (באנגלית: Pepsi) הוא משקה קולה פופולרי, המיוצר ומשווק ברחבי העולם, על ידי חברת פפסיקו וזכייניה. פפסי היא המתחרה העיקרית של קוקה-קולה.
המשקה הומצא על ידי הרוקח כלב בראדהאם בארצות הברית ב-28 באוגוסט 1898, כמה שנים לאחר המצאת הקוקה-קולה. המותג נרשם ב-16 ביוני 1903 ונמכר מאז תחת השם "פפסי-קולה". מאז פותחו גרסאות רבות של משקה זה על ידי חברת פפסיקו בשם פפסי-מקס, פפסי-סמבה, פפסי-גולד ועוד. ב-2007 הושק ביפן במהדורת קיץ מוגבלת - משקה פפסי קולה בטעם מלפפון.
היסטוריה.
ייצור הפפסי בבקבוקים החל בשנת 1903 בבית המרקחת של ממציאה. כבר בשנה שלאחר מכן מכרה החברה 19,848 גלונים של המשקה.
בשנת 1906 הומצא הלוגו הראשון של החברה אשר הזכיר מעט בצורתו את זה של קוקה-קולה. ב-1939 שינתה החברה את סמלה וגרסאות שונות במעט שלו היו בשימוש מאז.
ב-1923 פשטה את הרגל החברה בשל התייקרות מחירי הסוכר כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה. המותג נקנה על ידי משקיע אך החברה שוב פשטה את הרגל כ-8 שנים מאוחר יותר בשל שינוי מתכון המשקה.
ב-1934, בתקופת השפל הגדול שגשגה החברה בזכות השקת בקבוק גדול יותר אשר היה אטרקטיבי יותר באותה העת.
ב-1964 יצא המשקה דיאט פפסי והיה למשקה הדיאטתי הראשון מסוגו בארצות הברית.
סמליל פפסי.
סמלילה של פפסי השתנה והתפתח לאורך השנים. משנת ההשקה ועד סוף שנות הארבעים, הלוגו החליף כמה גרסאות, אך שמר על שילוב הצבעים אדום-לבן ועל האותיות המסולסלות.
ב-1942 נעשה השינוי המשמעותי הראשון בלוגו, כשצורתו שונתה לצורה של פקק של בקבוק. באותה שנה גם התווסף ללוגו לראשונה הצבע הכחול. הצבעים אדום, לבן וכחול מלווים את הלוגו של פפסי עד היום.
החל מ-1961 הושמטה המילה "קולה" משם המשקה והלוגו, שהחל להיקרא בפשטות "פפסי". ב-1973 חל שינוי משמעותי נוסף בלוגו, כשבמקום עיגול עם שוליים משוננים כשל פקק, נותר רק עיגול. מאז עבר הסמליל סדרה נוספת של רענונים. העיצוב האחרון של הלוגו נעשה בשנת 2008.
טעמים.
בנוסף למשקה הקולה הקלאסי, חברת פפסי יצרה עשרות וריאציות על המשקה הבסיסי שלה.
ב-1993 יצא לשוק "פפסי מקס", תחילה באנגליה, צרפת, הולנד ואוסטרליה, ומאוחר יותר בארצות נוספות. בארצות הברית נמכר המשקה בשם "דיאט פפסי מקס", ובנוסחה מעט שונה מזו שנמכרת בשאר העולם.
בארצות הברית יצאו לשוק משקאות פפסי בטעם לימון, דובדבן, וניל, תות, פירות טרופיים ועוד. ביפן נמכרו מהדורות מוגבלות של משקה פפסי קולה בטעם שעועית אזוקי, מלפפון ועץ באובב. ברוסיה נמכר משקה פפסי קולה בטעם קפה, ומשקה פפסי קולה בטעם גלידה. באיטליה נמכר משקה פפסי קולה בטעם מוחיטו.
פרסומות ואזכורים.
בין המוזיקאים שהשתתפו בפרסומות של פפסי: מייקל ג'קסון, מדונה, דייוויד בואי, טינה טרנר, ספייס גירלז, בריטני ספירס, ביונסה, פינק, שאקירה, כריסטינה אגילרה, ג'סטין טימברלייק והכנרת הישראלית מירי בן-ארי.