שטיינר עבד כשנה בחברת טקסטיל ולמד משחק בתיאטרון הפרטי הנסיכותי זולקובסקי, שעל במתו הופיע לראשונה בשנת 1873. בשנים 1884-1877 היה לגזבר הראשי של תיאטר אן דר וין המנוהל על ידי אביו, ובהמשך על ידי אחיו, פרנץ. בשנת 1882 התמנה למנהל תיאטרון רזידנץ בהנובר, שבו עבד גם כבמאי ראשי. אחר כך עבר לדרזדן כדי להיות ראש משרד של אחיו, שבינתיים הפך למנהל "תיאטרון רזידנץ" בעיר זו, וכן עבד כבמאי ושחקן. כעבור זמן קצר עבר לברלין וניהל בה את תיאטרון האופרטה "ולהאלה". משם חזר לווינה והתמנה למנהל האמנותי של תיאטרון קארל (קארלתיאטר) בשכונת לאופולדשטאדט.
בשנת 1887 התחתן שטיינר עם זמרת במקהלת התיאטרון של אביו ורקדנית בשם מריה מיצי הולמן ובאותה שנה הקים סוכנות קונצרטים והצגות משלו והוצאה לאור.
בלידת בנו היחיד, מקס שטיינר הסנדק בטקס הטבילה היה המלחין ריכרד שטראוס.
גאבור שטיינר עצמו עזב מאוחר יותר את הקהילה היהודית והמיר את דתו לנצרות לותרנית, תוך הוספת השם כריסטיאן. בשנת 1889 הוא הקים עיתון לתיאטרון בשם "נוייס תיאטרבלאט" שנסגר כעבור שנה בגלל חוסר כדאיות.
בשנת 1892 היה למנהל תיאטרון "הנס וורסט ביהנה" ב"רוטונדה הווינאית".
מלך הפראטר.
החל משנת 1894 חכר שטיינר תמורת 26,000 גולדן, לעשר שנים, את המגרש קייזרוויזה (Kaiserwiese) עם "הגן האנגלי", בכניסה לפארק פראטר בווינה, מהחברה האנגלית .The Assets Realisation Co כדי להקים בו, את פארק השעשועים "ונציה בווינה" (Venedig in Wien) שנפתח לקהל ב-1895. מתכנני התצוגה ששחזרה נוף ונציאני עם גונדולות ולגונה, היו האדריכל אוסקר מרמורק והצייר פרדיננד מוזר. כדגם לתצוגה זו שימשה התערוכה האקסטרווגנטית "ונציה בלונדון" (Venice in London) של אימרה קירהאי באולם "אולימפיה" בלונדון, אותה ראה שטיינר עצמו מוקדם יותר באותה שנה.
שטיינר פתח באזור גם בית ראינוע שכשל מבחינה כלכלית, ועוד מזנון איטלקי עם אוטומטים.
הוא לא הסתפק באלה ובשנת 1897 ארגן בקייזר וויזה (במקום "מגדל מוראנו" של פארק ונציה) את ההקמת הגלגל הענר המפורסם של וינה, ,"וינר ריזנראד".לפי הזמנתו של שטיינר, נבנה הגלגל בגלאזגו, על ידי איש חיל הים הבריטי וולטר באסט כחיקוי של הגלגל של פריס שבתערוכה העולמית של שיקגו משנת 1893.
בצומת המאות ה-19 וה-20 היה גאבור שטיינר למפעיל העיקרי של הפראטר
ונחשב באותה תקופה בווינה לאב הרוחני של מופעי הרוויו המודרניים.
בפארק "וונציה בווינה" הוצגו בין השאר, לראשונה, יצירות מצליחות של מלחינים כמו אוסקר שטראוס, פרנץ להאר, יוזף הלמסברגר הבן, אדמונד אייזלר וריכרד הויברגר.
בשנת 1897 התמסר שטיינר לניהול תיאטרון "דאנצרס אורפאום" שהציג הצגות תיאטרון לצד מופעי "וארייטה".
בסופו של דבר, בשנת 1908 עקב העלות הגבוהה של השקעותיו והפקותיו, שביניהן הצגת האופרטה של פאול לינקה - השלאגר של העונה", נקלע שטיינר לקשיים כספיים עצומים. נאלץ לפשוט רגל ולהעביר את ניהול עסקיו לידי הוגו פירסט ואלפרד א. וינטר.
בהמשך בשנים 1909–1912 הוא ניהל את התיאטרון ובית המלון רונאכר וחזר בשלב מסוים לניהול הפארק ונציה. אולם שובנכנס לחובות ופשט רגל.
בשנת 1914 עצרו את הגלגל הענק ועם פריצת מלחמת העולם הראשונה הפראטר נהפך לבסיס צבאי.
הגלגל הופקע בשנת 1916 והועמד למכירה במכרז. קנה אותו איש העסקים היהודי אדוארד שטיינר, שלא הייתה לו קרבה משפחתית לגאבור שטיינר. שטיינר נמלט מווינה עוד ב-1913 ועזב את אשתו.
שנות שפל- מלחמת העולם הראשונה והתקופה שבין מלחמות העולם.
אחרי 1913 התיישב שטיינר זמנית בלונדון, אחר כך נדד לשווייץ ולניו יורק. ב-1921 חזר לווינה, שבה הוקמה בינתיים רפובליקה. קיווה לשווא להתמנות מנהל התיאטרון ביוזפשטאדט וסופו של דבר התנחם בהקמת הוצאה לאור מוזיקלית. אולם מצבו הפיננסי היה במהרה קשה מאוד והוא נאלץ להיעזר בסיוע קבוע של בנו, מקס, שעשה חיל בארצות הברית כמלחין לסרטים.
הגירתו לארצות הברית.
ב-7 בספטמבר 1938 בנסיבות סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, מאוים כיהודי, שטיינר בן ה-81, הצליח להינצל באמצעות הגירה לארצות הברית, לבית בנו בקליפורניה.
בהוליווד הוא נשא לאישה את מזכירת בנו, ארנה מונדליוס.
גאבור שטיינר נפטר בשנת 1944 בבוורלי הילס ונקבר בבית הקברות ווסטווד ביישוב.
מיכאל הרשקוביץ
הרב מיכאל הרשקוביץ (נולד בו' בניסן ה'תש"ג, 11 באפריל 1943) הוא מתלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ר"מ בישיבת מרכז הרב, רב היישוב נריה שבבנימין ודיין בבית הדין לממונות במערב בנימין. מעורכי הספר מדבר שור.
תולדות חייו.
נולד לשרגא צבי, צאצא של רבי אהרן דוד דייטש בעל שו״ת גורן דוד ומתלמידי החתם סופר, ולטובה, שניהם ילידי צ'כוסלובקיה שהתגוררו בפרשבורג. למד בישיבת נתיב מאיר. ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב. מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק. בשלהי שנת תשל"א נישא לבת-שבע לבית קטן. תקופה מסוימת לימד בישיבת ניר קריית ארבע, ולאחר מכן נקרא על ידי הרצי"ה, בשנת תשל"ח, לשמש כר"מ בישיבת מרכז הרב, בה הוא מלמד מאז, מעל ארבעה עשורים, גמרא ואמונה. הוסמך לרבנות "יורה יורה" על ידי הרב אברהם שפירא בכ"א בשבט תשמ"ה.
לחם במספר מלחמות ושירת בפלס"ר של החטיבה הירושלמית יחד עם הרב איתן אייזמן.
בשנת ה'תשנ"ג עמד בראש הגרעין המייסד של היישוב נריה שבבנימין, ולאחר מספר שנים התמנה לרב היישוב, תפקיד בו הוא מכהן גם כיום. בנוסף משמש כאב"ד לענייני ממונות שפועל במערב בנימין, יחד איתו יושבים בהרכב הרב רמי ברכיהו, הרב יעקב שרעבי (בנו של הרב סעדיה שרעבי) לשעבר ראש הישיבה הגבוהה נחלת ישראל, הרב יחזקאל קופלד רב היישוב דולב והרב חיים צפרי. לימד תקופה קצרה במכון מרחבים.
בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה.
חבר באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
כתיבה ועריכה ספרותית.
בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים, הגיע מדי יום לרצי"ה קוק ועזר לו להוציא מחדש את ספרי הראי"ה קוק 'עקבי הצאן', 'אדר היקר', 'מוסר אביך' ו'מידות הראי"ה'. מספר שנים לאחר מכן היה מהמגיהים והמוציאים לאור של הספר אורח משפט שחיבר הראי"ה קוק.
לאחר נישואיו השתתף בכתיבת בירורי הלכה במסגרת מכון הלכה ברורה ובירור הלכה ושימש כר"מ בישיבת ניר קריית ארבע. בשנת ה'תשל"א ערך והוציא את הקובץ "השבת, ישראל והזמנים" ובו מאמרים מאת הראי"ה קוק על השבת והמועדים. הקובץ נדפס בתוך הספר "זכור זאת ליעקב" אותו ערך הרב הרשקוביץ לזכרו של חברו הרב יעקב פנחס כהן, ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים, וכן בחוברת נפרדת (לימים נכללה החוברת במאמרי הראי"ה).
ערך יחד עם הרב דוד לנדאו את הספר "מדבר שור".
בשנת ה'תשע"א ערכו תלמידיו במכון "מים חיים" המוציא לאור ספרים וחוברות מתורתם של רבני ישיבת מרכז הרב, חוברת בשם: "לך לך אל ארץ המוריה", ובה שיעוריו על פרשת עקידת יצחק, על פי דרכו של הרב קוק בספרו עולת ראיה.
שיטתו.
יסוד בולט במשנתו של הרב הרשקוביץ הוא שהציווי האלוקי איננו עומד בסתירה למוסר ולמצפון האנושיים. למשל, מתנגד הרב הרשקוביץ לפרשנויות אקזיסטנציאליסטיות (בייחוד זו של קירקגור) הרואות בעקידת יצחק ניגוד בין המוסר הטבעי של אברהם לבין הציווי האלוקי וטוענות שבכך שאברהם אבינו עקד את יצחק הוא למעשה כבש את האנושיות שלו בפני הצו האלוקי הגדול ממנו. לפי תפיסתו, הרצון והמוסר אינם יכולים לעמוד בסתירה ליראת השמים, הואיל והיא אלוקית והם אנושיים, ולכן אינם יכולים לעמוד בהנגדה זה מול זה.
בנושא המאבק על ארץ ישראל דוגל הרב הרשקוביץ במאבק אקטיבי ובקו תקיף ולא מתפשר, וסובר כי חובה על חייל לסרב לפקודה לפנות יישובים. עם זאת, אין הוא רואה זאת כקונפליקט בין פקודת הצבא לבין ציווי התורה, אלא אדרבה, דווקא קיום פקודה הנוגדת את התורה פוגעת לשיטתו במהותה של המדינה, ש"יסוד הווייתה, חייה ופעליה הוא ברוח תורת ישראל", ולכן "לא יעלה על הדעת שהכלי יקום על יוצרו ויהיו ערכיה של תורה כפופים למרותו של המלך". לדבריו, ציות עיוור להוראות השלטון מבלי להתייחס למוסריותן "שוללת את החותם המוסרי ממעשיו והוראותיו, וסופן שלא יתקיימו". הוא מותח ביקורת חריפה כלפי רבנים שהורו לתלמידיהם שלא לסרב לפקודה כזו. להגדרתו, נתינת ערך עליון לפקודות המדינה מצד עצמן, גם כשהן לא הולכות בד בבד עם ציווי התורה, היא "פאשיזם".
משפחתו.
נשוי לד"ר בת שבע (ילידת תשי"א), רופאת משפחה, בתו של ד"ר משה קטן (מחבר הספר אוצר לעזי רש"י), ולהם עשרה ילדים. אחד מבניו הוא הרב יוסף אליצור, ר"מ בישיבת עוד יוסף חי וממחברי הספר "תורת המלך". בן נוסף שימש כרב קהילה באנטוורפן. בנו שרגא נהרג בתאונת דרכים בצעירותו. חתנו יניב מזומן משמש כראש מכינה קדם צבאית דתית-חילונית. בין גיסיו: הרב יואל קטן, ד"ר חנה קטן, הרב יצחק בן שחר (כיהן כראש ישיבת קדומים) ופרופ' רפאל קטן. אחיו היה הרב שמואל הרשקוביץ שכיהן כר"מ בישיבת נתיב מאיר.
הרב הרשקוביץ הוא אחיינו של חוקר ופרשן המקרא יהודה אליצור, אחיינה של הרופאה ויולה טורק ובן דודו של פרופסור מיכה קליין.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:רבני יישובים]]
[[קטגוריה:יהודה ושומרון: רבנים]]
[[קטגוריה:רבני ישיבת מרכז הרב]]
[[קטגוריה:מייסדי התנחלויות]]
[[קטגוריה:תלמידי הרצי"ה קוק]]
[[קטגוריה:תלמידי הרב אברהם אלקנה שפירא]]
[[קטגוריה:תלמידי הרב שאול ישראלי]]
[[קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב]]
[[קטגוריה:משפחת קטן]]
[[קטגוריה:רבנים שקראו לסרב לפקודת פינוי שטחים]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943]]
הפועל חולון (כדורגל)