חומרי הגלם המוצלמים של הריאיון, על גבי גלגלי פילם 35 מ"מ נמצאו על ידי הבמאי יריב מוזר והעורכת יעל פרלוב בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג, אך ללא סלילי הסאונד. מוזר ופרלוב החלו בניסיונות לאתר את סלילי הסאונד, ובסופו של דבר מצאו אותם בארכיון בן-גוריון שבמכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, ופעלו לשיחזור הריאיון המקורי, תוך כדי שהם מתעדים את עבודתם. הסרט נוצר בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
על בסיס הראיון המשוחזר, תוך שילוב סרטי תעודה נוספים (בהם "The Old Young Man" בבימויו של שלמה סוריאנו וכן "הכנסת" בבימויו של נתן גרוס) יצרו מוזר ופרלוב את "בן-גוריון, אפילוג". סרט תיעודי זה מציג את בן-גוריון עורך חשבון נפש עם חייו, עברו הפוליטי ומעמדו בהיסטוריה המודרנית של עם ישראל.
ביקורות.
שמוליק דובדבני, מבקר קולנוע עבור ynet, כתב כי מדובר ב-"סרט תיעודי מרגש למדי" וכי אף פעם לא מאוחר מדי "לשמוע את דברי התוכחה של המנהיג, עתה מובס, מריר ופורש, ולהבין עד כמה הפניות הלא נכונות שנטלו כמה מהבאים אחריו הביאו את המדינה הזו למצבה הנוכחי".
בביקורת טלוויזיה שפורסמה באתר וואלה! NEWS, כתב איימן סיכסק כי מדובר ב-"דיוקן אינטימי, ערוך להפליא".
בן-גוריון – אפילוג
אברהם בן זמרה
רבי אברהם בן זמרה (משפחתו נקראת גם: בן זמירו. חי במאות ה-15 וה-16) היה רב, פייטן ודיפלומט ספרדי, שהיגר למרוקו בעקבות גירוש ספרד.
ביוגרפיה.
הוא נולד בספרד, ככל הנראה במאלגה. קיים קשרי ידידות עם שרי המדינה. לאחר גירוש ספרד התיישב בעיר אספי שבמרוקו ומונה לרבה של הקהילה. בשנת ה'רס"ז (1508) הגיש סיוע לממשלת פורטוגל בביסוס שלטונם באספי. היה משורר דגול וכתב שירה בעברית ובערבית. בן דורו, רבי אברהם גבישון, משבח אותו בכתביו על חכמתו הגדולה בשירה המשקלית. רוב שיריו ופיוטיו מצוי בכתב יד, אך מעטים נדפסו על ידי רבי אברהם גבישון. נפגש עם דוד הראובני בעת שזה שהה במרוקו.
בעיר אספי ישנו מקום שבו לפי המסורת קבורים שבעה רבנים ממשפת בן זמרה, ובהם רבי אברהם ורבי יצחק בן זמרה.
קלינטון ביילי
ג'ינונג
ג'ינונג (במונגולית: Жонон, נהגה גם ג'ונון) הוא שם תואר ליורש העצר המונגולי (תרגום מילולי: נסיך הכתר)
מקור השם.
מקור שם התואר ג'ינונג הוא כפי הנראה מהשפה הסינית המסורתית והוא נגזר מהמילה ג'ינאוונג (סינית מסורתית: 晉王) שמשמעותה היא: נסיך ג'ין - יורש הכתר. אולם ישנם חוקרים הטוענים כי מקור המילה ג'ינונג היא במילה הסינית קינוונג (סינית מסורתית: 濟 農) שפירושה הוא נסיך.
השימוש בתואר.
האדם הראשון שקיבל את התואר ג'ינונג הוא קמלה נכדו של קובלאי חאן, בשנת 1292. הוא קיבל את התואר כששירת במוזיליאום של ג'ינגיס חאן, תפקיד אשר נושאו נקרא בשם האורדוס. במהלך חייו האורדוס התגורר באזור נהר קרלן ולאחר מכן עבר לאזור שנקרא על שמו האורדוס.
בן גוריון - אפילוג
בן גוריון, אפילוג
בן-גוריון - אפילוג
בוויקווה
מחוז בוויקווה (באנגלית, בסווהילי: Buikwe) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, בוויקווה.
רקע כללי.
היסטוריה.
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מוקונו. ב-1 ביולי 2009, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
כלכלת המחוז נשענת על
גאוגרפיה.
המחוז גובל במחוז קאיונגה מצפון, במחוז ג'ינג'ה ממזרח, במחוז בובומה מדרום מזרח, ברפובליקה המאוחדת של טנזניה מדרום ובמחוז מוקונו ממערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא בוויקווה.
כלכלה.
רוב כלכלת המחוז נשענת על כספים שמועברים ממשלת המדינה למחוז. ענפי כלכלה נוספים במחוז הם חקלאות, תעשיות ומפעלי תה וסוכר ותיירות שנפוצה בין החודשים יוני וספטמבר, בשל מזג האוויר הנעים.
חינוך.
כ-80% מילדי המחוז לומדים במערכת החינוך המקומית.
דמוגרפיה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.6% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
אתרים תיירותיים.
שמורת יער מבירה.
שמורת יער מבירה ממוקמת באזורים הטרופיים שמצפון לאגם ויקטוריה, מערבית לנהר הנילוס. השמורה משתרעת על שטח של 306 קמ"ר. זוהי שמורת היער הגדולה ביותר במרכז אוגנדה והיא אחת מיערות הגשם היחידים ששרדו באוגנדה.
השמורה ידועה בזכות התיירות האקולוגית שהחלה בראשית שנות השמונים. ביער חיים יותר מ-300 מינים של ציפורים, רובם מינים נדירים, וביניהם קלאו מזרחי, טוראקו שחור-מקור, עיט כתר, אפרור אפריקני וצופית מישור נהדרת. בנוסף, קיימים ביער למעלה מ-300 מינים של צמחים, חלקם בעלי ערך רפואי.
בשמורה ניתן למצוא טיולי יער מודרכים, אתרי קמפינג, אתרי פיקניק ובילוי סביבתי.
הנילוס הלבן.
הנילוס הוא הנהר השני בגודלו בעולם, ואורכו כ-6,400 ק"מ. הנילוס הלבן הוא אחד משני יובליו של הנהר, שמתחיל בפרברי מחוז ג'ינג'ה וחוצה את אוגנדה, דרום סודאן, צפון סודאן ומצרים, ולבסוף מתחבר לים התיכון באלכסנדריה. הנהר בעל חשיבות גאוגרפית והיסטורית מקומית ובינלאומית.
באוגנדה יש לנילוס חשיבות תרבותית וכלכלית רבה. תושבי יישובים רבים לאורך הנהר מתפרנסים מדיג. בתחילת הנהר, הקימה ממשלת אוגנדה שלושה סכרים הידרואלקטרים שמספקים חשמל לתושבים רבים במדינה ובמדינות שכנות. שלושה סכרים נוספים מתוכננים להיבנות בהמשך הנהר בשטחי המדינה.
מקור הנילוס.
נהר הנילוס מהווה את הגבול בין מחוז בוויקווה ממערב ובין מחוז ג'ינג'ה ממזרח. מי הנהר מתחילים לזרום מאגם ויקטוריה, לאורך הנחל במשך שלושה חודשים, עד לים התיכון. נקודת תחילת הנהר הפכה לאתר תיירות בזכות הנוף הנשקף ממנה. באתר נמצאים מפלי ריפון, שמצא מגלה הארצות ג'ון האנינג ספיק בשנת 1862.
בשנת 1954 הסתיימה בניית סכר במפלים.
רפאל יצחק זרחיה אזולאי
רבי רפאל יצחק זרחיה אזולאי (1701–1765) היה דיין, מרבני ירושלים במאה ה-18. אביו של רבי חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א).
קורות חייו.
נולד בירושלים בשנת ה'תס"ב (1701 לערך), לרב ישעיה אזולאי, נכדו של רבי אברהם אזולאי ותלמידו של הפרי חדש. נישא לשרה, בתו של המקובל רבי יוסף ביאלר שעלה לירושלים בעליית רבי יהודה חסיד.
בצעירותו היה חבר בבית המדרש של ישיבת בית יעקב, מיסודו של הפרי חדש, שם למד אצל הראשון לציון רבי אברהם יצחקי.
התגורר בירושלים ושימש כחבר בבית דינו של הראשון לציון רבי אליעזר נחום והחליף עמו מכתבים בהם הציע בפניו את ספקותיו. כן כיהן כחבר בבית הדין של רבי מיוחס בכר שמואל יחד עם רבי יעקב אשכנזי. נחשב לאחד משבעת גדולי החכמים שבעיר וחתם יחד עמם על תקנות רבות, פסקי דין והסכמות לספרים.
בשנת תצ"ב נפטרה אשתו במגפה, ורבי יצחק זרחיה נשא אשה שנייה. בשנת תק"א נסע יחד עם רבי אברהם בן אשר לערי אירופה המערבית בשליחות תושבי ירושלים. אולם בהגיעם לקושטא חלה, וחזר לירושלים. נראה שמאז הוסיף לשמו את השם "רפאל".
נפטר בירושלים בכ"ג בטבת ה'תקכ"ה, 16 בינואר 1765.
משפחתו.
מלבד החיד"א, שהיה בנו בכורו, נולדו לרבי יצחק זרחיה מספר בנים נוספים (שככל הנראה נפטרו בצעירותם) ושתי בנות. גיסו היה רבי יונה נבון - בעל ה"נחפה בכסף".
יצירתו.
השאיר אחריו ספר בכתב יד הכולל חידושים ודרשות בשם זרע יצחק.
חידושי תורה בשמו מביא בנו החיד"א במקומות רבים מספריו. כן מוזכרים בשמו חידושי תורה בספר אדמת קודש לרבי ניסים חיים משה מזרחי. תשובה והתכתבות הלכתית שלו עם רבי אליעזר נחום נדפסה בקובץ בית אהרן וישראל.
חתימתו הייחודית הייתה בצורת ספינה, כפי שנהגו גם אבותיו וכן בנו החיד"א. זאת בשל מעשה שאירע עם זקנו רבי אברהם אזולאי, אשר בעלותו ארצה טבעה הספינה סמוך לחופי ארץ ישראל, וכל כתביו ורכושו טבעו עמה, כאשר הוא עצמו ניצל בדרך נס. מאז נהג לשלב בחתימתו צורת ספינה, מנהג אותו המשיכו צאצאיו אחריו.
רפאל ישעיה אזולאי
רבי רפאל ישעיה אזולאי היה שד"ר ואב בית הדין אנקונה, איטליה.
קורות חייו.
נולד בשנת תק"ג (בערך) בירושלים כבנו הבכור של הרב חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א). למד אצל אביו ונודע כאחד מחכמי ירושלים. במכתב משנת תקנ"ה משבח אותו אביו "שהוא מעיין גדול ולמד כמה וכמה עם גאוני אשכנז". נישא בתחילה לשמחה, בת רבי אברהם אסקו. אשתו זו נפטרה כנראה במהלך שהותו בחו"ל כשד"ר.
בשנת תק"מ יצא כשד"ר העיר טבריה לארצות שונות. את שליחותו סיים באמשטרדם שם השתקע ונשא את רחל, בתו של רבי יחיאל שלם ונכדת רבי שלמה שלם, רבה של קהילת הספרדים בעיר. יש המשערים שעסק בתקופה זו במסחר ספרים.
בשנת תקנ"ה בעקבות פטירתו של רבי חיים אברהם ישראל, רבה של אנקונה, פנו ראשי הקהילה לחיד"א בבקשת המלצה על תלמיד חכם שיעלה על כיסא הרבנות בעירם. החיד"א הציע בפניהם מספר שמות כמו רבי נסים גבאי מקושטא ורבי רפאל יוסף חזן מאזמיר וכן את בנו רבי רפאל ישעיה. ראשי הקהילה החליטו לבחור ברבי רפאל ישעיה והוא הגיע לאנקונה בשנת תקמ"ח כשתנאי המינוי נכתבו בפנקס הקהילה. בתפקיד זה כיהן עד פטירתו. בתקופת שהותו באנקונה עמד בקשר מכתבים רציף עם אביו, ובשנת תקנ"א נסע אביו במיוחד לבקר אותו ושהה בעירו מספר חודשים.
בשנת תקנ"ו הזמינה אותו קהילת סיינה לכהן כרבה, רבי רפאל ישעיה שקל זאת, אך נמנע בסופו של דבר בשל המלצת אביו שטען בפניו שאף שאינו מחויב לקהילת אנקונה, מצד מידת דרך ארץ אין מן הראוי שיעזבם.
נפטר באנקונה בט' בשבט תקפ"ו בגיל שמונים ושלש.
יצירתו.