פיסטוריום הייתה מרכז לגאלים, ליגורים ולאטרוסקים עוד בטרם הייתה למושבה רומית במאה השישית לפני הספירה. פיסטויה הרומית הוקמה על הדרך ויה קסיה, שהובילה בין אזור העיר רומא ובין ליגוריה. בשנת 62 לפני הספירה נהרגו בסמוך לעיירה איש הציבור קטילינה ורעיו, שקשרו קשר להשתלט על האימפריה.
לאחר התמוטטות האימפריה הרומית הייתה פיסטויה חלק מממלכת הלומברדים. העידן החשוב בתולדות פיסטויה החל בשנת 1177. בתקופה זו הכריזה פיסטויה על עצמה כעיר חופשית, ונבנו בה חומות ומבני ציבור מהודרים.
ב-1254 נכבשה העיר פיסטויה שתמכה באימפריה הרומית הקדושה על ידי פירנצה שתמכה באפיפיור. מאז נותרה בהשפעה ובשליטה פלורנטינית, פרט לתקופה קצרה במאה ה-14 בה נכבשה על ידי לוקה. פיסטויה סופחה רשמית לפירנצה ב-1530.
דנטה אליגיירי הזכיר לרעה את פיסטויה ביצירתו "הקומדיה האלוהית", כאשר הזכיר את ואני פוצ'י, אשר גנב את אוצר הקתדרלה של פיסטויה ב-מאה ה-13. ביצירה זו כבול פוצ'י בתוך מקלעת של נחשים, בעודו מקלל את האל, ומיכלאנג'לו קרא לבני פיסטויה "אויבי השמיים".
במאה ה-16 החל בפיסטויה ייצור של אקדחים, ומכאן קיבל האקדח ("פיסטול" בשפות אירופיות) את שמו.
כיום ידועה העיר בשוקי הפרחים שלה.
על בני העיר המפורסמים נמנים המשורר בן המאות 14-13 צ'ינו דה פיסטויה, שחקן הקומדיה דל'ארטה פרנצ'סקו אנדריני, האפיפיור קלמנס התשיעי, המתמטיקאי המפורסם בן המאה ה-19 אנריקו בטי, במאי הקולנוע מאורו בולוניני, איש הציבור בן המאה ה-20 ליצ'ו ג'לי, והפסל מרינו מריני.
אתרים מפורסמים בפיסטויה.
על אף שאינה מתויירת כערים אחרות בטוסקנה, בשל פרבריה התעשייתיים, מהווה פיסטויה עיר ימי ביניימית שמורה היטב, ובה אתרים רבים המעידים על עברה המפואר.
הכיכר המרכזית בעיר העתיקה בפיסטויה היא ה"פיאצה דל דואומו" בה מבנים רבים הראויים לציון. ב"פלצו דל קומונה" וב"פלצו דל פודסטה" (ארמון העירייה וארמון המושל) מתקיימים ביולי מדי שנה תחרויות "Giostra dell'Orso" (מרדף הדוב), בהן רוכבים מרבעים שונים של העיר משליכים כידונים בבובה בדמות דוב.
הקתדרלה של סן זנו, שנבנתה במאה החמישית, נשרפה ב-1108 ונבנתה מחדש במהלך המאה שלאחר מכן. תהליך הבנייה מחדש נמשך עד המאה ה-17. החזית היא בסגנון רומנסק מובהק, בעוד שהפנים כלל תוספות בסגנון הבארוק, שהוסרו בשנות ה-60. המבנה הראוי לציון בקתדרלה הוא מזבח סן יאקופו, דוגמה נפלאה לחרשות כסף שבנייתו נמשכה מ-1287 ועד המאה ה-15. במזבח מוצגות 628 דמויות. מגדל הפעמונים בסגנון הרומנסק הניצב בסמוך לקתדרלה גובהו 67 מטרים, מצוי על גבי חורבותיו של מגדל לומברדי עתיק. בסמוך למגדל מבנה טבילה עתיק בסגנון גותי, ובו רצועות שיש לבנות וירוקות.
ארמון הבישופים (Palazzo dei Vescovi) הסמוך לקתדרלה מציג אכסדרה גותית בקומה הראשונה.
מבנים חשובים אחרים כוללים:
כריסטופאנו מאלווצי
כריסטופאנו מאלווצי (באיטלקית: Cristofano Malvezzi;
28 ביוני 1547 (הוטבל) - 22 בינואר 1599) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה אחד המלחינים המפורסמים ביותר בפירנצה בתקופת המעבר לסגנון הבארוק.
חייו.
מאלווצי נולד בלוקה. משנת 1551 חי בפירנצה ושירת בחצר מדיצ'י משנת 1562. הוא שימש כנגן עוגב בכמה כנסיות בעיר וכן עבד כמורה. בין תלמידיו היה יאקופו פרי, הנחשב על דעת רבים לממציא האופרה. משנת 1573 כיהן במשרה הכפולה של מאסטרו די קאפלה בקתדרלה ובכנסיית ג'ובאני באטיסטה, שנחשבה למשרת המוזיקאי הרמה ביותר בעיר. בין יצירותיו שלושה ספרי מדריגלים, ספר ריצ'רקארי, אולם רק שתי יצירות קודש - מחדל תמוה כשמדובר במלחין שהיה כה מקורב לכנסייה.
עקב פעילותו בפירנצה, המספר הרב של נגינות ביניים (intermedi) שכתב לבני מדיצ'י ולמשפחות אצולה אחרות, ספר הריצ'רקארי שהקדיש לרוזן דה בארדי והקדשת ספר מדריגלים לאמיליו דה קבליירי, יש משערים כי היה חבר ב"קאמרטה" הפלורנטינית - קבוצה של מוזיקאים ומשוררים מתקדמים, שבניסיון לשחזר את המוזיקה של יון העתיקה, יצרו את המונודיה הראשונה ובסופו של דבר את האופרה הראשונה. בין אם היה חבר בקבוצה אינטימית זו ובים אם לאו, המוזיקה שלו הייתה מהנודעות בפירנצה. אחת מיצירות המפוארות ביותר - חיבור קולוסלי של מוזיקה ל-O fortunato giorno ("יום של מזל") שנכתב לאינטרמדיו אשר נועד לחגיגת כלולות במשפחת אצולה - נכתב לשלושים תפקידים ווקאליים נפרדים, המחולקים לשבע מקהלות הממוקמות בנפרד בחלל האולם. כמה מן המדריגלים שלו נכתבו בסגנון המונודי, המרמז גם הוא לקשריו האפשריים עם הקאמרטה.
אחיו של מאלווצי, אלבריגו (1550 - 1615 בקירוב), היה גם הוא נגן עוגב ומלחין.
ג'אקופו פרי
יקופו פרי
יו&quot;ר בית הנבחרים הבריטי
שחטאר דונצק
מועדון הכדורגל שַחְטָאר דוֹנֵצְק (באוקראינית: ФК «Шахтар» Донецьк) הוא אחד ממועדוני הכדורגל החשובים והידועים ביותר באוקראינה ולפני כן בברית המועצות. המועדון מייצג את העיר דוֹנֵצְק שבמזרח אוקראינה והוא ממועדוני הכדורגל האוקראיניים הפופולריים ביותר. קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה ב-24 במאי 1936 בחסות כורי הפחם בעיר ונחשבת לאחת הקבוצות הגדולות במזרח אירופה. לאחר שזכתה באליפות הליגה האירופית בעונת 2008/2009, הפכה לקבוצה הראשונה באוקראינה העצמאית שזכתה בתואר אירופי. זהו גם אחד המועדונים העשירים ביותר באוקראינה. לזכות הקבוצה 13 אליפויות לאומיות, 13 גביעי אוקראינה, שמונה תוארי סופרקאפ אוקראינה וגביע סובייטי אחד.
בעקבות משבר אוקראינה, אצטדיונהּ הביתי של הקבוצה, החל ממאי 2020, הוא האצטדיון האולימפי בקייב. קודם לכן, החל משנת 2017, הקבוצה אירחה באצטדיון מטאליסט שבחרקוב, המכיל 40,200 מקומות ישיבה. קודם לאצטדיון זה, שיחקה הקבוצה בארנה לבוב ובדונבאס ארנה, שהיה האצטדיון הביתי האמיתי האחרון שלה.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל, שהוקם רשמית במאי 1936 נקרא תחילה בשם סטאחאנובץ על שמו של אלכסיי סטאחאנוב, שהיה כורה פחם אגדי באותו האזור באוקראינה. עקב מלחמת העולם השנייה הקבוצה השתנתה מאוד. מהקבוצה של 1941 נשארו רק שלושה שחקנים. תוך כמה שנים הגיעו שחקנים חדשים והקבוצה חזרה לליגת העל הסובייטית ב-1949. ההישג הראשון של הקבוצה היה בשנת 1951 עם המאמן החדש ויקטור נוביקוב, בתקופה שבה היא נקראה שחטאר הגיעה הקבוצה למקום השלישי בליגה הסובייטית.
הקבוצה, שכונתה "הכורים", הייתה ידועה בכל ברית המועצות בשל רוח הלחימה של המועדון וההישגיות שלו. בשנות ה-60, תחת הנהגתו של המאמן אולג אושנקוב, הגיעה הקבוצה שלוש פעמים לגמר הגביע הסובייטי, מתוכן פעמיים, ב-1961 ו-1962 זכתה הקבוצה בגביע. הקבוצה כונתה "קבוצת הגביע" בשל יכולתה לזכות פעם אחר פעם במעמד מכובד בגביע אך ההישגים המרשימים באמת של הקבוצה היו בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80.
בשנת 1975 שחטאר סיימה במקום השני בליגה הסובייטית וזכתה לייצג את ברית המועצות במפעלים האירופיים. בשנת 1978 הגיעה הקבוצה למקום השלישי בליגה הסובייטית ושנה לאחר מכן הגיעה בפעם השנייה בתולדותיה למקום השני (1979). בשנים הללו בקבוצה היה חלוץ ויטאלי סטרוכין, שנחשב לשחקן הטוב בהיסטוריה של המועדון. שחטאר זכתה בשנת 1983 בסופר קאפ הסובייטי אך לא הצליחה להשלים טרבל שכן באליפות זכתה באותה העונה דנייפר דנייפרופטרובסק. בעונת 1983/1984 הקבוצה הגיעה לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
עם הקמת הפרמייר ליג האוקראינית בשנת 1991 הפכה שחטאר דונצק, ביחד עם דינמו קייב, לאחת משתי המועמדות המובילות בכל שנה לתואר האליפות, ועד שנת 2018 זכתה ב-12 אליפויות. בשנת 2000 השתתפה שחטאר דונצק בפעם הראשונה בליגת האלופות. באחד מהמשחקים בבית היא ניצחה 0–3 את ארסנל.
בעונת זכתה הקבוצה בגביע אופ"א לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 1–2 על קבוצת ורדר ברמן הגרמנית. בעונת 2010/2011 היא שיחקה בליגת האלופות והגיעה לרבע הגמר, אך הודחה על ידי ברצלונה אחרי שהפסידה 6:1 בסיכום הכולל.
בשנת 2014 הופצץ אצטדיון הקבוצה, בעת המשבר האלים שפרץ במדינה והקבוצה נאלצה לעזוב את העיר המופגזת ולנטוש את מתקן האימונים. לאחר שדונצק הפכה לאזור קרבות, הקבוצה נדדה במאי 2014 לקייב על מנת להתאמן. עקב המצב הקבוצה אירחה תחילה את משחקי הבית שלה בארנה לבוב שבעיר לבוב, במערב אוקראינה, המכיל 34,915 מקומות ישיבה. מאז 2017 אצטדיון מטאליסט בחרקוב שימש אותה למשחקי הבית.
ב-2016 הקבוצה הגיעה עד לשלב חצי גמר הליגה האירופית, אך הודחה על ידי סביליה בתוצאה 5:3 בסיכום הכולל. במאי 2018 זכתה בגביע האוקראיני בפעם ה-12 בתולדותיה, אחרי ניצחון על דינמו קייב והפכה לקבוצה האוקראינית שזוכה במירב תוארי הגביע. היא שבה וזכתה בגביע גם עונה לאחר מכן.
בעונת 2019/2020 שחטאר זכתה באליפות ה-13 שלה. בליגה האירופית העפילה לחצי גמר המפעל, אחרי שהדיחה את פ.צ. בזל והביסה את וולפסבורג 5-1 בגומלין. בחצי הגמר הפסידה לאינטר מילאנו בתוצאה 5:0. החל ממאי 2020 מארחת את משחקיה במרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי בקייב.
בעונת 2020/2021 שחטאר הרשימה בליגת האלופות עם ניצחון 3:2 על ריאל מדריד ושוויון מאופס מול אינטר מילאן בשלב הבתים, אך הובסה בתוצאה 6:0 לבורוסיה מנשנגלדבך, שהייתה לתבוסה הגדולה ביותר בתולדותיה במפעלים האירופיים, לצד התבוסה בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2018/2019 למנצ'סטר סיטי.
קבוצת הנוער.
קבוצת הנוער של שחטאר נחשבת לאחת הטובות והענפות במדינה, היא העפילה עד לשלב הגמר בליגת האלופות לנוער בעונת 2014/2015 אך הפסידה לצ'לסי בתוצאה 3:2.
בעונת 2020/2021 קבוצת שחטאר U19 זכתה באליפות אוקראינה.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים.
שחטאר.