בשנת 1976 גרטווגן סיימה תואר הראשון במחלקה להיסטוריה כללית ומחלקת המקרא באוניברסיטת חיפה, ובשנת 1982 סיימה תואר השני בהיסטוריה של ציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה. בשנת 2000 סיימה את הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית בירושלים בשיתוף פעולה עם הפקולטה להיסטוריה של הארכיטקטורה של אוניברסיטת וונציה. בשנים 1994–1996 עמדה בראש ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1991 הייתה מהמארגנים של ועידה בינלאומית שהתקיימה בעכו, בנושא "עכו, עיר היסטורית חיה מימי הביניים". בשנת 2004 הייתה שותפה לייסוד רשת אקדמית בשם "Mediterranean Maritime History Network", שנועדה ליצור קשרים ושיתופי פעולה בין חוקרים במדינות הים התיכון, ולסייע להם לחשוף את תוצאות מחקריהם ולחלוק מידע לקידום מחקרים נוספים. בשנת 2006 יזמה וכיהנה כראש הסדנה הבינלאומית שהתקיימה בוונציה, בנושא "אינטראקציות בין אדם לסביבה באזור הים התיכון מהתקופה הרומית ועד המאה ה-19: היסטוריה ונקודת מבט אקולוגית על פעילויות דיג". בשנים 2004–2010 הייתה חברה בפרויקט "ההיסטוריה של אוכלוסיית החיות הימיות" של HMAP (הפרויקט להיסטוריה סביבתית ואקולוגיה ימית), ובאותן שנים כיהנה גם כיו"ר וחברה בקבוצת היגוי מדעית בנושא אוכלוסיית בעלי החיים הימיים בים השחור ובים התיכון של HMAP. בין השנים 2005–2011 כיהנה כיו"ר ומתאמת של הפרויקט הלגונה הוונציאני וצפון הים האדיראטי במסגרת (HMAP). בנוסף, כיהנה כנציגת ישראל בשנים 2008–2010 בוועדה למינוים של האגודה להיסטוריה ימית הבינלאומית (ICMHA).
בשנת 2009 הייתה מארגנת ראשית ויו"ר מחנה קיץ בינלאומי לדוקטורנטים ופוסט דוקטורנטים שהתקיים בטריאסטה באיטליה בנושא "כאשר המדעים ההוניים פוגשים באקולוגיה: שינויים היסטוריים בים התיכון ובים השחור במערך הביולוגי ימי ובמערכת האקולוגיה הימית מהתקופה הרומית ועד היום." שפות המדעים, המתדולוגיות והפרספקטיבות. בשנים 2012–2009 כיהנה כיו"ר האגודה הבינלאומית להיסטוריה הכלכלית הימית (IMEHA), ונמנתה על צוות העורכים של כתב העת הבינלאומי של היסטוריה ימית (IJMH). בשנת 2011 הייתה מהמארגנים של כנס בנושא "אוכל, מזון וקולינריה בראי ההיסטוריה" שנערך במכללה האקדמית אורנים, בשנת 2012 הייתה חברה בוועדה המארגנת והמדעית של ועידה בינלאומית בנושא חילופי תרבות בין ביזנטיון, מזרח ומערב בתקופה הביזנטית המאוחרת (המאה ה-11 עד המאה ה-16) שנערכה באוניברסיטת חיפה. בשנים 2012–2016 כיהנה כנציגת ישראל בוועד המנהל באגודה הבינלאומית להיסטוריה הכלכלית הימית (IMEHA). בשנים 2014-2012 הייתה חברת הוועדה המדעית של הוועידה העולמית השנייה של היסטוריה סביבתית שהתקיימה בפורטוגל, בשנת 2014, הייתה חברה בוועדה המדעית במסגרת כנס בינלאומי של ארגון ההיסטוריה הימית הים תיכונית, שהתקיים בברצלונה, ספרד. באותה השנה הייתה בין המארגנים של ויו"ר הסדנה בינלאומית באוניברסיטת חיפה בנושא היסטוריה אקולוגית ימית בתקופה העתיקה ובימי הביניים ביוון ובים התיכון המזרחי. בשנת 2015 כיהנה כחברת הוועדה המדעית של הקונגרס העולמי השני להיסטוריה של הסביבה (WCEH) שנערך בפורטוגל. בשנת 2016 הייתה חברה בוועדה המדעית במסגרת ועידה בינלאומית – הכנס הבינלאומי השישי של ההיסטוריה הכלכלית הימית הבינלאומית שנערכה באוניברסיטת מרדוק, פרת', אוסטרליה. בשנים 2019-2014 כיהנה כציר ישראלי וחברת הנהלה בוועדה בפרויקט COST אירופי בינלאומי.
בשנת 2018 הייתה חברת הוועד המנהל הבינלאומי כציר הישראלי של ועידה בינלאומית במסגרת הביאנלה הרביעית שעסקה בשיקום אורבני ואדריכלי של ערי נמל לאורך ציר תרבותי המשתרע פועל לאורך הים התיכון החל מקפריסין ורודוס דרך יוון ועד לספרד. באותה השנה ארגנה וכיהנה כיו"ר ועידה בינלאומית שנערכה בחיפה ובעכו בנושא המורשת התרבותית הנסתרת מתחת למים, מתחת לאדמה ובתוך מבנים. בשנים 2020-2019 הייתה מהמארגנים של תערוכה בינלאומית באוניברסיטת חיפה במסגרת פרויקט בינלאומי בנושא הפלגות בתקופה הביזנטית של ספינה דמיונית בשם OLKAS II מהים השחור דרך איסטנבול (קונסטנטינופול הביזנטית) והים האגאי לקפריסין ולעכו. התערוכה התקיימה בחסות החברה ללימודי קפריסין בשיתוף פעולה עם המרכז האירופאי למונומנטים ביזנטיים ופוסט-ביזנטיים וכללה יום עיון בינלאומי באוניברסיטת חיפה.
מחקרים ופרסומים.
גרטווגן הייתה היסטוריונית העוסקת בתחום ההיסטוריה והארכאולוגיה ימית של התקופות הביזנטית, וימי הביניים של הים התיכון (המאה ה-6 עד המאה ה-16), במתודה מחקרית שהיא אינטרדיסציפלנרית הכוללת היסטוריה, ארכאולוגיה (ימית ויבשתית), ארכיטקטורה, גאולוגיה ו-הנדסת מבנים. גרטווגן היא החוקרת הראשונה שהתעסקה בתחום המחקר הבינלאומי של בניית נמלים ותחזוקם בתקופות הביזנטית וימי הביניים בים התיכון (המאה ה-11 עד המאה ה-16), בחקר התפתחותה של האימפריה הימית הונצאינית ובמאבקי השליטה שלה בים התיכון עד המאה סוף המאה ה-15. תחומי העיסוק העיקריים שלה כוללים מעצמות ימיות: כלכלה, סחר, פירטיות, לוחמה ימית, נמלים וערי נמל, כלי שיט ונתיבי שייט, וההיסטוריה של הסביבה הימית בים התיכון ובים השחור. בישראל התמקדה עבודתה בתחום הארכאולוגיה של ימי הביניים בארץ ישראל, והיא ניהלה חפירות הצלה בעכו ואת החפירות בתל חנתון ובית שאן; כמו כן היא ניהלה סקרים ימיים במכמורת ובעכו, וחפירת הצלה תת-ימית בעכו; בים התיכון ערכה סקרים ארכיטקטוניים של ערי נמל ושרידיהן מעל היבשה ותחת המים במרחבי האימפריה הוונציאנית לשעבר בים היוני ובהים האגאי.
בשנת 2006 שמשה כיועצת מקצועית עבור הוצאת אוניברסיטת פלורידה בספרה של Ayşe Devrim A. Atauz, "סחר, פיראטיות ולוחמה ימית במרכז הים התיכון: ההיסטוריה הימית והארכאולוגיה של מלטה", בשנת 2011 יצא לאור הספר When Humanities Meet Ecology, בו שימשה גרטווגן עורכת ראשית, ועסק בשינויים ההיסטוריים במגוון הביולוגי הימי בין התיכון ובים השחור, מהתקופה הרומית ועד ימינו. בשנים 2007–2015 כיהנה כחברת מועצת העורכים של כתב העת הבינלאומי להיסטוריה של ימי הביניים, וכחברת ועדת המערכת של כתב העת הבינלאומי להיסטוריה ימית. בנוסף שימשה כחברה בוועדת המערכת של כתב העת "דברים", של המכללה האקדמית אורנים בשנים 2012–2013. בשנת 2013 הייתה עורכת ראשית של הכרך: ונציה והים התיכון.
בשנת 2016 פרסמה ד"ר גרטווגן עם פרופסור טונס נילסן בקר ספר הכולל אסופת מאמרים בנושא האקולוגיה הימית ההיסטורית של הים התיכון והים השחור, בשנת 2018 ייעצה להוצאה לאור Routledge Editorial House member of Taylor &amp; Francis Group, ספרו של ד"ר טום סינקלייר "בין אירן לים היכון בימה"ב המאוחרים: מסעו של פגולוטי בין איאס לטבריז וההקשר הכלכלי שלו".
יוסף פלעש
פוליטיקה של ירדן
הפוליטיקה של ירדן מתנהלת כחלק ממונכריה חוקתית, בראש המדינה עומד המלך עבדאללה השני שירש את אביו חוסיין אחרי מותו בפברואר 1999, עוד תפקיד מפתח בפוליטיקה הירדנית יש את ראש ממשלת ירדן העומד בראשות הקבינט הירדני.
ירדן מדורגת במקום ה-47 מתוך 180 מדינות במדד תפישות השחיתות, המיקום הגבוה של הממלכה הירדנית נובע מאחר שהחוקה הירדנית קובעת שלאף חבר פרלמנט אסור לקיים קשר עסקי או כל קשר בעל אופי פיננסי עם חברי הממשל, דבר דומה נקבע בעניין בני משפחת המלוכה, החוק קובע כי לבני משפחת המלוכה אסור לכהן כחברי ממשלה, אף על פי זאת בעיית השחיתות גוברת בירדן, בשל בעיית השחיתות הוחלט להקים וועדה למניעת שחיתות שתבחן באופן פרטני מקרי שחיתות.
הרשות המחוקקת.
על פי החוקה הגוף המחוקק מורכב משני בתים: הבית התחתון ("בית הנציגים") ש-150 נציגיו נבחרים בבחירות דמוקרטיות והבית העליון ("סנאט") ש-75 נציגיו מתמנים על ידי המלך. ויחד הם מהווים את האספה הלאומית. המלך הוא ראש המדינה וראש הרשות השלטונית וחסין מכל חבות ואחריות; המפקד העליון של הצבא יכלות להרות על עריכת בחירות בבית התחתון ואף לפזר אותו, בנוסף לכך הוא ממנה את חברי הבית העליון ויכול לפטרתם ולאשרר את החוקים שהמחוקקים יוזמים.
בבית הנבחרים הירדני יש כ-130 חברים, שנבחרים פעם ב-4 שנים מטעם מספר מחוזות בחירה, בבית הנבחרים מרבית המושבים לא שומרים למיעוט כלשהו למעט כ-6 מושבים ששומרים לנשים, כ-9 מושבים ששומרים לנוצרים וכ-3 מושבים ששמורים לצ'צ'נים וצ'רקסים.
היסטוריה פוליטית.
במרץ 1927 נוסדה "מפלגת העם הירדני" ("חזב א-שעב אל-אורדוני"), המפלגה הראשונה בהיסטוריה של עבר הירדן שנרשמה באורח חוקי.
ב-16 באפריל 1928 פורסמה רשמית החוקה של אמירות עבר הירדן, שקבעה כינונו של בית מחוקקים נבחר, שאת סמכויותיו יכול היה האמיר לעקוף וגם לפזר אותו. לבית המחוקקים לא ניתנה הסמכות לפזר את הממשלה, שנותרה אחראית בפני האמיר. בית המחוקקים כלל 21 חברים, מתוכם 14 נבחרים. חוק בחירות חילק את האמירות לשלושה אזורי בחירה, שחפפו את שלוש הנפות עג'לון, בלקא וכרכ.
לקראת הבחירות הראשונות, נערכו הפגנות בדרישה למתן סמכויות רבות יותר לבית המחוקקים, שכוונו גם נגד תוכנו של ההסכם האנגלי–העבר-ירדני, וכך התגבשה תחילתה של אופוזיציה. ב-25 ביולי 1928 התכנסה בעמאן "הוועידה הלאומית" – כנס של ראשי השבטים והנכבדים העירוניים "המקומיים", שהתנגדו למגמה של עבדאללה להפקיד את המשרות החשובות בידי "הזרים" מסוריה וארץ ישראל. משתתפי הוועידה חתמו על "אמנה לאומית", שהדגישה את עצמאותה של עבר הירדן וייחודה, וביטאה את שאיפותיהם של החוגים הלאומיים לצמצום המעורבות הבריטית ולהרחבת ריבונותה של האמירות.
בית המחוקקים הראשון, "המועצה המחוקקת" (אל-מג'לס אל-תשריעי), התכנס ב-2 באפריל 1929.