גור ואוח הם צמד ילדים חנונים הגרים במקלט של אבא של גור אותו הם מכנים ה"קרבונקל" (אשר שוכן ברחוב "שפכי הברום" 7) . הם לומדים בכיתתה של המורה לימונה. בבית הספר הנקרא אזובים. בכתה יחד אתם לומדות מספר דמויות כמו "דני מלך הכיתה", "טלי הוד" בה מאוהב אוח (וגם גור בעונה הראשונה) ו"ימית הפנמית" בה מאוהב גור בעונה השנייה (עד שבתוכנית בלאגן התאהב בנועה). השניים שונאים ילדה בשם "מוהר זלימוביץ'" יש להם שכן ושמו מליחי (יוני להב) הסובל מאמו השתלטנית שבעצם היא ציור בתמונה מדברת. בעונה הראשונה של השידורים הופיעו רק גור ואוח. החל מהעונה השנייה החלו חלק מהדמויות כמליחי, ימית, גודיק ולימונה להופיע בסדרה כשהם מגולמים על ידי שחקנים. אחרים כמו טלי הוד, דני מלך הכיתה ואבא של גור הם נושא לשיחות או לשירים, לעיתים קולם יישמע בטלפון, אך דמותם אינה נראית על המסך.
גור ואוח הם חנונים, והדבר ניכר בלבושם ובאביזרים שלהם (כגון המשקפיים הגדולים והלא אפנתיים שלובש גור, או כובע המצחיה של אוח). הם סובלים מבידוד חברתי ונאלצים לשחק במחסן, המלא בתמונת של להקת אוף שימחעס אותה הם מעריצים שהופיעו אצלם בקרבונקל בפרק הסיום של העונה הראשונה. במהלך כל הסדרה הם מנסים לרכוש את לבה של טלי הוד, ולהתיידד עם דני מלך הכיתה וחבורתו (חבורת "הצ'אוולילים"), אך נסיונותיהם אלו נכשלים לרוב. הבעיות בהם הם נתקלים הם לרוב בעיות יום יומיות בהם נתקל ילד בבית הספר היסודי, וגישתם מאופיינת בהומור עצמי, המסייע בהתמודדות עם מצבים הנראים כקשים.
שפה והומור.
הסדרה משתמשת בביטויים חוזרים ונשנים, המהווים בדיחות חוזרות במשך כל ימי שידור הסדרה, ויוצרים שפה פנימית עשירה. כך, למשל, הביטוי "לצ'קלף" שפירושו לשקר, הביטוי "עגמומיישן" המבטא עגמומיות והביטוי "זוועות עליך שמשון" (המבוסס על הפסוק: "פלשתים עליך שמשון" מהתנ"ך) המבטא החמרה במצב. כמו כן ישנן בדיחות חוזרות הקשורות בדמויות. בכל פעם שאומר אחד מהגיבורים את שמה של טלי הוד, השם מהדהד, והגיבור השני אומר באינטונציה של קריין משפט על טלי הוד כדוגמת "טלי הוד – הילדה הראשונה בכיתה הלובשת חזיה". בכל פעם שנאמר שמה של מוהר זלימוביץ, לעומת זאת, נאלצים הגיבורים לשיר מיד את השיר "זלימוביץ' המכוערת / מי ייקח אותך לסרט / גם בלילה גם ביום / את נראית כמו גיהנום."
לשיר זה ישנה גרסה זכורה נוספת, אשר שודרה בפרק בו חזרו כוכבי הסדרה לגן הילדים- "זלימוביץ' המכוערת / את הנדנדה שוברת / אם תבואי מחר לגן / נזרוק עליך דובדבן, בעע".
התוכנית גם עושה שימוש קומי בשבירת הקיר הרביעי, כאשר היא שוברת את ההמשכיות (הופעת/הסרת דברים רנדומלים בין קאטים) באופן מובהק לצופה, ואף חושפת את סט הצילומים "בטעות". באחד הפרקים גור ואוח אף מציינים את העובדה שהיותם שחקנים מבוגרים אשר משחקים ילדים, וחושפים את השמות האמיתיים של שחקנים נוספים בסדרה.
לצד ההומור הפנימי והשפה הילדותית והמשוחררת שמאפיינת טקסטים רבים בסדרה, גור ואוח מרבים להשתמש בביטויים במשלב לשוני גבוה ובאזכורים השאולים מעולמות תוכן שאינם מוכרים לרוב לילדים. כך למשל מוזכרים בסדרה הטרוריסט מרואן ברגותי, המשפטנית פנינה דבורין והסדרה חיים שכאלה. סביר להניח שרבים מהצופים הצעירים נתקלים במושגים שונים שאינם מוכרים להם, ונראה כי יוצרי הסדרה בחרו לשלב בה בדיחות רבות אשר כלל אינן יכולות להיות מובנות על ידי ילדים צעירים בעלי היקף ידע ממוצע.
אלמנט קומי נוסף בסדרה הוא בדידותם של גור ואוח שבעקבותיו הם (עונה ראשונה) לא יוצאים מהקרבונקל (ולכן כל הסצינות בעונה מצולמות שם), מתדרדרים להמצאת חברים דמיוניים, ואינם פוגשים את שאר הדמויות פנים אל פנים (עונה ראשונה) אלא רק מקיימים איתם דיאלוגים (כגון שיחות טלפון, שיחה מעבר לדלת וכדומה).
עונות הסדרה.
בתחילת שנות ה-2000 צולמו שתי עונות. שתי העונות הראשונות היו בפורמט של פרקים בני 25 דקות, העונה הראשונה כללה 12 פרקים, בהם ארבעה מערכונים לפרק ואילו העונה השנייה כללה 16 פרקים, בהם שלושה מערכונים לפרק, בתפאורה קבועה של ה"קרבונקל", הוא המחסן בו נמצאים הילדים. בעונה השנייה הצטרפו דמויות נוספות ותפאורות נוספות, אם כי עיקר העלילה התרחש עדיין בקרבונקל. בין היתר נוספו דמויות בשם "ימית הפנמית", "גודיק" ו"משה מליחי" (שהוזכר בשני פרקים בעונה הראשונה) שלעיתים צולמה בתפאורה האמורה להיות ביתו של מליחי או בקיוסק שלו ואו בביתה של לימונה. צילומי העונה הראשונה היו מרושלים במתכוון. בעיות של המשכיות (גור או אוח נראים לובשים פריט ביגוד מסוים, ולאחר מכן פריט אחר), עובדי במה ופריטי במה העוברים אל מול המצלמה וכיוצא בזה היו חלק מאווירת המערכון השכונתי שליוותה את הסדרה. אלמנט זה נעשה מאחר שבשידור הראשון של הסדרה על הצופים היה לגלות מהן חמש הטעויות המסתתרות בכל פרק (כשבמקור כל פרק של 5 דקות שודר בנפרד) ולזכות בחולצה.
העונה השנייה הייתה פרועה פחות, הביאה שחקנים חדשים ודמויות חדשות, וצילומיה נראו מלוטשים יותר.
מאוחר יותר דמותה המשנית של המורה לימונה הצטרפה לעונתה הראשונה של הסדרה בלאגן אשר שודרה בערוץ פוקס קידס (לימים ג'טיקס) בתור הדמות הראשית ומאוחר עוד יותר בעונתה החמישית של הסדרה גם שתי הדמויות הראשיות (גור ואוח) הצטרפו ביחד עם דמותה של אמא של אוח אשר בתוכנית זו ניתן לה השם "אש"א" ("אמא של אוח") בתור דמויות משניות.
בשנת 2006, לאחר שידור שתי העונות הראשונות של הסדרה, יצא למכירה DVD של פרקים נבחרים משתי העונות. ה-DVD נמכר בחנויות המדיה השונות, וכן לקח חלק בקמפיין המשותף של ערוץ ג'טיקס ודואר ישראל. ה-DVD כלל כ-10 פרקים לכל עונה. ב-DVD הופיע גם התפריט המציג "עונה 3", עם שישה פרקים נוספים (כגון: "עבודת בית", "שלגיה ושבעת הגמדים") אשר מעולם לא נודע על הפקתם ומעולם לא שודרו בערוץ ג'טיקס במהלך שידור הסדרה. ארבעה מתוך ששת הפרקים, היו פרקי ספיישל מיוחדים לסוכות, בהם המורה לימונה מגיע ל-"סוכת הקרבונקל" של גור ואוח ומספרת להם סיפור אגדה, שהיה מוצג עם שחקני הסדרה ובהתאם לסיפורה (לדוגמה: "כיפה אהבלה"). מלבד הפצת ששת פרקים אלו בדיסק ה-DVD, לא ידועים פרטים לגבי הפקת העונה והם לא שודרו בטלוויזיה. יכול להיות שמדובר בפרקי ספיישל שהופקו אך לבסוף לא שודרו, או עונה שלא הופקה עד סופה ולכן בוטלה במהלך הפקתה.
אחרי מספר שנים של שידורים חוזרים, שודרה בערוץ ג'טיקס ספין אוף של הסדרה. הסדרה החדשה הייתה שונה מהמקורית בכך שהיא לא התרחשה ב"קרבונקל" אלא תיארה את הנעשה בכיתת המעוכבים, בה מלמדת המורה לימונה את גור, אוח וחבריהם, ובהתאם לכך נקראה "גור ואוח - הכיתה המחורפפת" (כפרודיה על תוכנית הילדים הקלאסית בערוץ הילדים, "הכיתה המעופפת"). כמו כן בסדרה זו לא חולקו הפרקים לשלושה מערכונים, אלא היוו מערכון אחד ארוך. בעונה זו הופיעו דמויות חדשות ושחקנים חדשים כמנהל בית הספר אותו משחק דודו ניב. העונה קודמה בפרסומות הערוץ כעונה שלישית לסדרה. העונה שודרה לראשונה ברצף בשלושת ימי חופשת הפורים בשנת 2009, אם כי שודרו רק שלושה פרקים מהעונה. ביום העצמאות של אותה שנה שודר עוד פרק שלא שודר, ובתחילת החופש הגדול שודרו שלושת הפרקים האחרונים. העונה כללה 10 פרקים בלבד. עונה זו כשלה מכיוון שהסדרה לא כללה את השיגעון ואת הבדיחות הפרטיות או אפילו את ההומור של העונות הראשונות וקהל היעד שהיא כיוונה אליו היה צעיר מדי.
הקרן לחקירות ארץ ישראל
מכ&quot;א
עידו ריקלין
עידו ריקלין (נולד ב-1966) הוא במאי תיאטרון ואופרה, מחזאי ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
ריקלין נולד בישראל בשנת 1966, הוא בוגר בית הספר "תלמה ילין" ובית הספר המלכותי המרכזי לדיבור ולדרמה (Royal Central School of Speech &amp; Drama) בלונדון. משנת 1991 משמש כמורה וכבמאי בבית-צבי. הוא היה במאי הבית בתיאטרון הבימה בשנים 1994–1995, ובמאי הבית בתיאטרון באר שבע בשנים 1995–1997. ביים בתיאטראות בישראל ומחוצה לה, רבים מהמחזות הללו גם תרגם לעברית.
בשנת 2010 זכה בשני פרסי התיאטרון הישראלי על כתיבת המחזה והבימוי של ההצגה "הרוזן ממונטה כריסטו" בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2015 ביים באופרה הישראלית את האופרה "האדונית והרוכל" מאת חיים פרמונט, על פי הסיפור מאת ש"י עגנון וליברית מאת צרויה להב, ואת האופרה "שיץ" מאת יוני רכטר על-פי המחזה מאת חנוך לוין. ב-2018 ביים את האופרה "חלום ליל קיץ" של בנג׳מין בריטן על פי המחזה מאת ויליאם שייקספיר. ב-2021 ביים את האופרות ״העטלף״ מאת יוהאן שטראוס, ואת ״האיטלקייה באלג׳יר״ מאת רוסיני. ב-2022 ביים את האופרה ״אלצ׳ינה״ מאת הנדל. עבודתו זכתה לשבחים רבים.
בשנת 2018 זכה בפרס קרן רבינוביץ לתרגום מחזות על-שם עדה בן-נחום, על תרגומו למחזה המצליח "מר גרין". בשנת 2019 התמנה לדרמטורג של האופרה הישראלית. משנת 2020 משמש כחבר סגל במסלול לבימוי באוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים.
ריקלין חי בתל אביב עם בן-זוגו זה שנים רבות, שר הבריאות ניצן הורוביץ.
איאלימות
מיתרני זנב
מיתרני זנב (שם מדעי: Tunicata או גם Urochordata) היא תת-מערכה של מיתרניים הכוללת שלוש מחלקות:
בלועזית נקראים האיצטלנים tunicaTa מהמילה טוניקה - לבוש ארוך שנראה כמו גלימה. לכן בעברית נקראת החיה איצטלן מהמילה איצטלה שמשמעותה גלימה - על שם הרקמה שמקיפה את בעל החיים שמכסה אותו כמו גלימה.