בפריז, שם עבד ככתב של עיתון "Avanti" ב-1921 הכיר את לאון בלום (ראש הממשלה הסוציאליסטי של צרפת מ-1936 עד 1937), מרסל קצ'ין, רומן רולן וז'ורז' סורל. נני יצא להילחם בשורות הבריגדות הבינלאומיות שהשתתפו במלחמת האזרחים בספרד. היה שותף לייסוד חטיבת גריבלדי במלחמה. אחרי ההפסד של הרפובליקה הספרדית וניצחונו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו, הוא חזר לצרפת. ב-1943 הוא נעצר על ידי הגרמנים בצרפת של וישי ונכלא באי פונזה שבאיטליה. הוא שוחרר בהוראתו של מרשל פייטרו באדוליו.
לאחר שחרורו באוגוסט 1943 הוא חזר לרומא כדי להנהיג את המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, שאוחדה מחדש תחת השם "המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית של איחוד הפרוליטריון". לאחר כניעת איטליה לכוחות בעלות הברית ב-8 בספטמבר 1943, הוא כיהן כאחד מהבכירים בוועדת השחרור הלאומית, ארגון המחתרת של הפרטיזנים האיטלקים בזמן הכיבוש הגרמני.
אחרי המלחמה.
ב-1944 הוא הפך למזכיר הלאומי של המפלגה הסוציאליסטית בשנית, תוך כדי שהוא מחזק את הקשרים בין מפלגתו למפלגה הקומוניסטית האיטלקית (PCI). אחרי השחרור הוא קיבל סמכות ממשלתית והתמנה לסגן ראש הממשלה ולשר האספה המכוננת בממשלתו של פרוצ'ו פארי ובממשלתו הראשונה של אלצ'ידה דה גספרי. הוא כיהן כשר החוקה ובאוקטובר 1946 הוא הפך לשר החוץ בממשלתו השנייה של דה גספרי.
הקשרים הצמודים בין המפלגה הסוציאליסטית של נני למפלגה הקומוניסטית גרמה לג'יאוספה סרגט, מנהיג הפלג האנטי קומוניסטי במפלגה הסוציאליסטית לעזוב ולהקים את מפלגת הפועלים הסוציאליסטית האיטלקית ב-1947 (אוחדה בהמשך עם המפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית האיטלקית (PSDI)). ב-1956 נני פירק את קשריו עם המפלגה הקומוניסטית אחרי הפלישה הסובייטית להונגריה, והחזיר את כספי הזכייה של פרס סטלין לשלום (25,000 דולר) בו זכה ב-1951. כתוצאה מכך הוא לאט לאט הוביל את מפלגתו לתמוך בחברות בנאט"ו ולתמיכה בשיתוף פעולה הדוק יותר עם מדינות אירופה. בנוסף חתר לשיתוף פעולה עם מפלגת השלטון, הנוצרים הדמוקרטים.
היפתחות למרכז-שמאל.
בתחילת שנות ה-60 הוא נפתח לשיתוף פעולה עם מה שכונה המרכז-שמאל, מה שאיפשר הקמת ממשלה בין המפלגה הסוציאליסטית לנוצרים הדמוקרטים והחזיר את המפלגה הסוציאליסטית לממשלה לראשונה מאז 1947. הוא הקים קואליציית מרכז-שמאל עם סרגט, אלדו מורו ואוגו לה מלפה וחתר לאיחוד עם המפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית האיטלקית (PSDI). בין 1963 ל-1968 כיהן כסגן ראש הממשלה במשך שלוש ממשלות שונות בראשו של אלדו מורו ובדצמבר 1968 הוא מונה לשר החוץ בממשלתו הראשונה של מריאנו רמור, אך התפטר מתפקידו ביולי 1969 כאשר הקואליציה המרכז-שמאלית קרסה.
בשנת 1969 פרש נני מתפקידו כמנהיג המפלגה הסוציאליסטית ומונה לסנאטור לכל החיים ב-1970. ב-1971 ניסה להיבחר לנשיאות איטליה, אך נכשל. הוא נפטר ברומא ב-1 בינואר 1980. אחת מארבע בנותיו נספתה באושוויץ, אחרי שהיא ובעלה נעצרו על ידי הגרמנים בשל הדפסת והפצת עיתונים וחוברות קומוניסטיות. נני היה אתאיסט.
שלמית בת דברי
שנת מס
סלייטר-קיני
סלייטר-קיני (באנגלית: Sleater-Kinney, בעברית נכתב לעיתים בטעות "סליטר-קיני") היא להקת רוק אמריקאית מאולימפיה, וושינגטון. הלהקה הוקמה בשנת 1994 על ידי קורין טאקר (שירה וגיטרה), קארי בראונשטיין (גיטרה ושירה) וג'נט וייס (שירה, תופים ומפוחית). וייס פרשה בשנת 2019.
להקת סלייטר-קיני הייתה חלק מתנועת הריוט גירל וזכתה להצלחה והערכה בסצנת האינדי רוק האמריקאית. הלהקה ידועה גם בעמדותיה הפמיניסטיות ובנטייה לשמאל הפוליטי.
הלהקה הוציאה שבעה אלבומי אולפן בין 1994 ל-2005. בשנים שלאחר מכן חברות הלהקה השתתפו בפרויקטים מוזיקליים שונים, ובראונשטיין עסקה בעיקר בסדרת הטלוויזיה פורטלנדיה. הן התאחדו בשנת 2014 והוציאו מאז שני אלבומי אולפן ואלבום בהופעה חיה.
היסטוריה.
להקת סלייטר-קיני הוקמה בתחילת 1994 באולימפיה, וושינגטון, על ידי קורין טאקר וקארי בראונשטיין. שם הלהקה נקבע כשמו של רחוב בסמוך לאולפן החזרות שלהן. טאקר ובראונשטיין ניגנו בלהקות ריוט גירל אחרות, Heavens to Betsy ו-Excuse 17, והקימו את סלייטר-קיני כפרויקט צדדי. כאשר הלהקות האחרות התפרקו, סלייטר-קיני הפכה לפרויקט המרכזי, יחד עם המתופפת ג'נט וייס (אם כי מדי פעם מתופפות אחרות החליפו אותה).
אלבום הבכורה הוקלט בשנת 1994, לאחר סיום לימודיה של טאקר בקולג'. הסגנון המוזיקלי היה צעקני ורועש, והושפע מרוק קלאסי ופאנק רוק. באלבומים הבאים הסגנון התמתן בהדרגה, עד לאלבום One Beat משנת 2002 שהצליח מסחרית וזכה לאהדת המבקרים. באותה שנה יצאו לסיבוב הופעות עם פרל ג'ם.
בשנת 2005 יצא האלבום The Woods, שהיה שונה מקודמיו והתאפיין בצליל דחוס ועמוס בדיסטורשן.
בשנת 2006 חדלו להקליט ולהופיע ביחד, מסיבה לא ברורה. משנה זו ועד 2014 השתתפו חברות הלהקה בפרויקטים מוזיקליים שונים, ובראונשטיין עסקה בעיקר בסדרת הטלוויזיה פורטלנדיה.
הן התאחדו בשנת 2014 ושנה לאחר מכן הוציאו את האלבום "No Cities to Love", שנבחר לאחד מחמשת האלבומים הטובים של אותה שנה על ידי Time Out תל אביב. לאחר מכן ראו אור אלבום אולפן נוסף, ואלבום בהופעה חיה.
ביולי 2019 פרשה וייס מהלהקה עקב חילוקי דעות אמנותיים, והוחלפה על ידי אנג'י בוילן.
סגנון מוזיקלי.
סלייטר-קיני נחשבת לאחת הלהקות המאוחרות בסגנון הריוט גירל, וסגנונה המוזיקלי הושפע מלהקות הפאנק רוק והאינדי של סצנת הרוק באולימפיה. מילות השירים נסובות סביב נושאים מגוונים, בהם נושאים אישיים, פמיניזם וליברליזם חברתי. בין השאר כתבו שיר מחאה לאוסף "Rock Against Bush" ושיר שהכנסותיו נתרמות לארגון "הורות מתוכננת". שיר נוסף שלהן נכלל באלבום שהכנסותיו נתרמות לבית הספר התיכון הארווי מילק.
חברות הלהקה שיתפו פעולה עם מוזיקאים רבים, בהם פיטר באק. הסרטון לשיר A New Wave משנת 2015 נוצר בשיתוף פעולה עם ההמבורגרים של בוב.
דיסקוגרפיה.
אלבומי אולפן:
שרלוק הולמס ברוסיה
טופס 101
כרטיס עובד ובקשה להקלה ולתיאום מס על ידי מעביד, הידוע כטופס 101, הוא טופס של רשות המסים בישראל, אותו נדרש למלא כל מקבל שכר או פנסיה בתחילת עבודה, תחילת קבלת גמלה, תחילת שנה או בכל מקרה של שינוי בפרטיו האישיים.
בהתאם למידע הנמסר בטופס זה, המעסיק מנכה משכרו של העובד את התשלום הנדרש למס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות.
הפרטים האישיים אותם יש למלא בטופס זה כוללים את שם פרטי ושם משפחה, מספר זהות, מגדר, כתובת, מספר הטלפון, קופת החולים ומצב משפחתי.
חלה חובה לצרף לטופס 101 צילום תעודת זהות של ממלא הטופס. נער עובד מתבקש לצרף גם אישור מרופא משפחה כי הוא כשיר לעבודה. עובד הזכאי להקלות וזיכוי בניכוי המיסים מתבקש למלא את הפרטים הרלוונטיים לכך ולצרף את הטפסים המתאימים. בסוף הטופס נדרשת חתימת הממלא.
השמטת פרטים או מסירת פרטים לא נכונים בטופס זה, מהווים עבירה פלילית שבצידה עונש מאסר או קנס.
מתי נדרש מילוי הטופס:
עובד או גמלאי שאינם ממלאים את הטופס במועד לא יהיו זכאים לנקודות הזיכוי שמגיעות להם וכן ינוכה מהם המס בשיעור המרבי לפי מדרגות המס שבפקודת מס הכנסה.
Sleater-Kinney
סליטר-קיני
פורד פלקון XF
פורד פלקון XF (באנגלית: Ford Falcon XF, קרוי גם: Ford Fairmont XF) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia , חברת בת של פורד אשר יוצרה בין השנים 1988–1984 באוסטרליה
הנרי דה לה בש
הנרי דה לה בש (באנגלית: Henry De la Beche; 1796–1855) היה גאולוג ופליאונטולוג אנגלי, המנהל הראשון של הסקר הגאולוגי של בריטניה, שסייע למסד את שיטות המחקר הגאולוגי. הוא היה הנשיא הראשון של החברה הפליאונטולוגית.
ביוגרפיה.
דה לה בש נולד בלונדון. אביו, קצין בצבא הבריטי, היה בעל אחוזה עם עבדים בג'מייקה, אך נפטר בעוד בנו עדיין צעיר. דה לה בש עבר את ילדותו עם אמו בעיירה ליים רג'יס, בדורצ'סטר. שם רכש את אהבתו לגאולוגיה באמצעות חברותו עם מרי אננינג. בגיל ארבע-עשרה הוא נכנס למכללה הצבאית המלכותית.
בגיל עשרים ואחת דה לה בש הצטרף לחברה הגאולוגית של לונדון. הוא הפך לאספן ומאייר מאובנים מושבע, ושיתף פעולה עם ויליאם קוניבר על מאמר חשוב על איכתיוזאור ואנטומיה של פלסיוזאור שהוצג בפני החברה בשנת 1821. הוא המשיך לאורך חייו להיות אחד מחבריה הפעילים והמכובדים ביותר. הוא כיהן כנשיא האגודה משנת 1848 עד 1849. הוא ביקר במקומות רבים בעלי חשיבות גאולוגית, לא רק בבריטניה, אלא גם בצרפת, ג'מייקה ושווייץ. בג'מייקה הוא נשאר באחוזתו, הלס הול, קלרינדון פאריש, בשנים 1823–1824 ופרסם את הסקר הגאולוגי שלו על ג'מייקה בשנת 1827. כשחזר לדרום-מערב אנגליה החל את החקירה המפורטת של סלעי קורנוול ודבון. הקשר עם קהילת הכרייה באותו חלק של ברטניה העניק לו את הרעיון שצריך להכין מפה גאולוגית של הממלכה המאוחדת, ולאסוף ולשמר דגימות להמחשה ועזרה בפיתוח תעשיות המינרלים שלה.
עבודה מדעית.
הממשלה מינתה את דה לה בש לערוך את הסקר הגאולוגי של בריטניה, שהוכרז רשמית בשנת 1835 הוא היה גם המנהל הראשון של המוזיאון לגאולוגיה מעשית ברחוב ג'רמין, בשנת 1843 ותרם מספריו להקמת הספרייה.
הבניין של המוזיאון לגאולוגיה מעשית, מול וייטהול, הפך לקטן מדי. דה לה בש פנה לרשויות להקים מבנה גדול יותר ולהרחיב את כל היקף הממסד המדעי שעמד בראשו. הפרלמנט אישר את הקמתו של מוזיאון ברחוב ג'רמין, לונדון, ומינוי צוות של פרופסורים עם מעבדות ומכשירים אחרים. בממסד הזה שולבו משרדי הסקר הגאולוגי, המוזיאון לגאולוגיה מעשית, בית הספר המלכותי למכרות ומשרד רשומות הכרייה. המזיאון נפתח בשנת 1851.