ב-1 בדצמבר 1918 הייתה סלאבוניה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה חלק מהמדינה העצמאית של קרואטיה (Nezavisna Država Hrvatska, NDH) שנשלטה בידי האוסטאשה, ולאחריה הייתה לחלק מיוגוסלביה.
באפריל 1991 הכריזו הסרבים בקראינה על כוונתם לפרוש מקרואטיה אם זו תכריז על עצמאותה. חודשיים לאחר מכן, ב-25 ביוני 1991, הכריזה קרואטיה על עצמאותה, ובאוגוסט של אותה שנה הפך הסכסוך למלחמה מלאה. צבא העם של יוגוסלביה (Jugoslovenska narodna armija) פלש לקרואטיה תוך שהוא מרכז חלק עיקרי במאמץ המלחמתי בסלאבוניה. העיר ווקובר במזרח סלאבוניה הושמה במצור ונכבשה לאחר שלושה חודשים, ב-18 בנובמבר 1991. ב-19 בדצמבר 1991 הכריזו הסרבים בקראינה על עצמאותם והקימו את הרפובליקה הסרבית של קראינה, בין היתר בחלקים ממזרח ומערב סלאבוניה. בחודש ינואר 1992 הושגה הפסקת אש והכוחות הלוחמים התבצרו לאורך קו החזית, כאשר צבא יוגוסלביה מחזיק בחלקה המזרחי של סלאבוניה. המלחמה בשטחה של יוגוסלביה לשעבר עברה בעיקר לתחומי בוסניה והרצגובינה, אך פעילויות לחימה בהיקף קטן נמשכו גם בתחומי סלאבוניה וקרואטיה. ב-1995 פתח הצבא הקרואטי בשתי מתקפות - מבצע ברק שבמהלכו שוחררה מערב סלאבוניה ומבצע סערה שהופנה בעיקר כנגד יתר השטחים שהוחזקו על ידי הרפובליקה הסרבית של קראינה. המלחמה הסתיימה בסופה של אותה שנה אך החלק המזרחי של סלאבוניה הושב לקרואטיה רק ב-1998.
אוכלוסייה וכלכלה.
האזור מתחלק בין שבעה ממחוזות בקרואטיה ואוכלוסייתו עמדה בשנת 2001 על 781,454 איש. רובה של אוכלוסיית סלאבוניה היא קרואטית (בין 78% ל-94% במחוזות השונים) והקבוצה השנייה בגודלה היא הסרבים (6.5% עד 15%). בנוסף מתגוררים באזור הונגרים, אלבנים, גרמנים, איטלקים, וצוענים, וכן יש בו ייצוג כמעט לכל לאום סלאבי. העיר הגדולה בסלאבוניה היא אוסייק שמנתה 114,616 תושבים בשנת 2001. ערים גדולות נוספות הן סלבונסקי ברוד, וינקובצי, ווקובר ו-ג'קובו הידועה בעיקר בזכות הקתדרלה שלה.
סלאבוניה היא בעיקרה חבל ארץ חקלאי והגידולים העיקריים הם חיטה ותירס. הענף השני בחשיבותו לאחר החקלאות הוא ענף עיבוד המזון. האזור, ובמיוחד חלקו המזרחי, טרם התאושש לחלוטין מנזקי מלחמת העצמאות של קרואטיה ומהכיבוש הסרבי.
טרי אוקווין
טרנס 'טרי' אוקווין (באנגלית: Terrance "Terry" O'Quinn; נולד ב-15 ביולי 1952) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "אבודים".
ביוגרפיה.
אוקווין נולד בניוברי שבמדינת מישיגן שבארצות הברית. למד באוניברסיטת מרכז מישיגן ובאוניברסיטת איווה.
קריירה.
את קריירת המשחק התחיל אוקווין בשנות השבעים. הופיע במספר סרטים, ביניהם: "Tombstone", "שערי החופש", "הרוקטיר" ו"אב חורג". תפקידיו המוקדמים בטלוויזיה כללו תפקידים אורחים בסדרות כגון: "מיאמי וייס", harth 2', "בלשים בלילה" ו"".
בשנת 1995 שיחק בתפקידי אורח מורחבים במספר סדרות הטלוויזיה של המפיק כריס קרטר: "תיקים באפלה", "מילניום" ו-"Harsh Realm".
בשנת 2001 שיחק לצד קולין פארל בסרט האקשן "הרעים שוב טובים" בבימויו של לס מייפילד, ואחרי שהופיע מספר פעמים בסדרת הטלוויזיה "זהות בדויה" בשנת 2002, הפך אוקווין לשחקן מועדף על המפיק ג'יי ג'יי אברהמס. מאוחר יותר, בזמן ששיחק בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", קיבל שיחה מאברהמס שהודיע לו כי הוא מעוניין בו, ללא מבחן בד, לתפקיד בסדרה החדשה שלו "אבודים" (של רשת ABC), אוקווין החל לשחק בסדרה את אחת הדמויות המרכזיות, ג'ון לוק, איש מסתורי שיש לו קשר לא מוסבר עם האי. ב-2005 היה אוקווין מועמד לפרס אמי על תפקידו בסדרה. ב-2007 היה מועמד פעם נוספת והפעם זכה, בקטגוריית שחקן משנה בסדרת דרמה. בשנת 2011 הצטרף אוקווין לסדרה "הוואי 5-0" לעונה אחת בלבד בתור ג'ו וויט, המאמן של השחקן הראשי סטיב מקגארט (אלכס או'לאפלין). מאוחר יותר חזר לגלם את הדמות לכמה פרקים נוספים.
בסוף שנת 2012 החל לשחק לצדה של רייצ'ל טיילור בסדרת המסתורין של רשת ABC "שדרות פארק 666" עד יולי 2013 למשך עונה אחת בלבד.
בשנת 2017 שיחק בסדרה "" ברשת NBC אשר מהווה ספין אוף לסדרה הרשמית "הרשימה השחורה" בתור הווארד הרגריב, אביו של טום קין.
בפברואר 2021, לוהק אוקווין לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה אני אף אחת.
חיים אישיים.
אוקווין נשוי ללורי. הזוג עבר להוואי בעקבות צילומי הסדרה "אבודים". לאוקווין ולאשתו שני בנים, החיים במערב ארצות הברית.
מרקוניץ'
לוחמים לשלום
לוחמים לשלום היא תנועה שהוקמה בשנת 2005 על ידי קבוצת ישראלים ופלסטינים, שלדבריהם "לקחו חלק פעיל במעגל האלימות באזורנו: ישראלים כחיילים בצבא הגנה לישראל והפלסטינים כלוחמים למען חירותה של ארצם פלסטין מן הכיבוש הישראלי" והגיעו למסקנה "כי פתרון הסכסוך לא יושג באמצעים צבאיים על ידי אף אחד מן הצדדים". לדברי מקימיה, הם "נושאים דגל כפול - לא לכיבוש ולא לכל פעולה אלימה".
עקרונות.
התנועה הוקמה כתוצאה מתחושה גוברת והולכת בקרב חבריה הישראלים והפלסטינים כי הסכסוך הישראלי-פלסטיני, המתקיים זה עשרות שנים, לא יגיע לידי פתרונו בעזרת שימוש בכוח מכל סוג שהוא, וזאת משום שכל כוח מוליד אלימות בקרב הצד השני וממילא מעצים את האלימות באזור במקום להפחית אותה.
התנועה תומכת בהקמת מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית בגבולות 1967, או בכל פתרון אחר שיתקבל בהסכמה הדדית. התנועה מתנגדת להתנחלויות ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים כחלק מהתנגדותה ל"צעדים חד צדדיים שמטרתם הצבת מכשולים והנצחת הסכסוך".
הארגון אינו רואה את עיקר פעילותו בקיום דיאלוג, אלא רואה בדיאלוג אמצעי להעצמת כוחה של הקבוצה והפיכתה ל"במה פוליטית רבת עוצמה" שתוכל להשפיע על המציאות הפוליטית באזור.
התנועה מאוגדת כחברה לתועלת הציבור.
פעילות.
בין הפעילויות שמקיימת התנועה:
הקבוצה התפרסמה גם בעקבות מותה של עביר עראמין, בתו בת ה-10 של בסאם עראמין, חבר התנועה תושב ענאתא, אשר נפגעה בראשה בינואר 2007 מירי כוחות מג"ב שבוצע ברשלנות.
באוקטובר 2021, לאחר ששר הביטחון, בני גנץ, הכריז על שישה ארגוני זכויות אדם פלסטינים כארגוני טרור, קרא הארגון לנשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, להטיל סנקציות אישיות על גנץ.
הפולמוס סביב פעילות לוחמים לשלום.
פעילות הארגון ספגה ביקורת, בין היתר בעקבות פרסום הקלטות שמהן עלה כי במפגש של הארגון קרא פעיל יהודי לבני שיחו הפלסטינים לפתוח באינתיפאדה שלישית משום שאחרת ישראל לא תצא מיהודה ושומרון, וכן כי בסיור מטעם הארגון הובאו פלסטינים שסיפרו שהמתנחלים גורמים לכך שפלסטינים יחלו בסרטן כאשר הם מזרימים ביוב ומובילים חזירים. הפגנות מחאה מתקיימות מדי שנה נגד הטקס האלטרנטיבי שמקיים הארגון ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
לעומת ביקורת זו נהנית התנועה מתרומות של ממשלת גרמניה (דרך קרן היינריך בל), ממשלת ספרד (דרך AECID), קרן SIVMO מהולנד, וקרנות נוספות. ב-2011 הודיע הסופר הבריטי איאן מקיואן כי בחר לתרום לארגון את כספי פרס ירושלים שקיבל באותה שנה.
דימיטריה גיקה
דימטריה גיקה (רומנית: Dimitrie Ghica; 1816–1897) היה בנו של גריגורה דימיטריה גיקה שהיה שליט ולאכיה, פוליטיקאי רומני ששימש כראש ממשלת רומניה בין השנים 1868 עד 1870. גיקה נבחר לראשות הממשלה כנציג המפלגה השמרנית הרומנית.
גטו קטניה
בקטניה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. גטו קטניה הוקם בשנת 1235. הגטו היהודי בקטניה מחולק לשתי שכונות עיקריות:
בגטו היו שני בתי-כנסת עתיקים: בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוגה מג'ורה " (Sinagoga maggiore) ובית הכנסת הקטן בשם ה"סינגוגה מינורה" (Sinagoga minore). בית הכנסת הקטן היה בבית החולים היהודי (ospedale degli ebrei) בקטניה.
עד היום קיים בקטניה רחוב הקרוי בשם "ויה מרנו" (Via Marano), שפירושו בעברית:רחוב אנוסים, ברובע יהודי קטניה המכונה "פשרייה" (Pescheria).
נהר היודיצ'לו (איטלקית Judicello) הוא נהר תת-קרקעי באורך 1.4 ק"מ הזורם מתחת העיר קטניה ונשפך אל נמל קטניה העתיק (Porto Vecchio). בדרכו הוא חוצה שתי שכונות יהודיות בקטניה - צ'יפריאנה (Cipriana) ופשרייה (Pescheria).
בקטניה נמצא מקווה עתיק, מתקופת בית שני, הקרוי בשם ה"פוצו די גמציטה" (Pozzo di Gammazita).
תקן דיווח כספי בין-לאומי
תקן לדיווח כספי בין-לאומי (באנגלית: International Financial Reporting Standard, בקיצור: IFRS) הוא אסופה של תקנים חשבונאיים שנוצרו על ידי המוסד הבין-לאומי לתקינה בחשבונאות. מדינות רבות בעולם בחרו לאמץ את התקינה הזו כתקן מחייב במגזרים עסקיים שונים.
בישראל, החליט המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות בישיבת מועצת המוסד שנערכה ב-31 במאי 2005 לאמץ את התקינה הבין-לאומית וקבע חובת דיווח החלה על כלל החברות ציבוריות החל מהדוחות הכספיים של הרבעון הראשון של שנת 2008, כאשר ניתנה אפשרות ליישום מוקדם כבר בדוחות כספיים החל מ-31 ביולי 2006. במהלך השנים, הובאה בקרב מלומדים ביקורת על אופן אימוץ התקינה, וכן הוצעו דרכים לשנות את האופן בו מיושמת התקינה הבין-לאומית בישראל.
התפתחות התקינה הבין-לאומית לדיווח חשבונאי.