זמן קצר לפני מותו, הכתה רעידת אדמה בעיר שירוואן שבאיראן. במהלך אותה השנה, גם העיר משהד, שהייתה באותה תקופה עיירה קטנה, הייתה קורבן לרעידת אדמה אשר הכתה בה בעוצמה גבוהה. שליטו של האזור באותו פרק זמן, החליט לנסוע דרך כאשאן ונעשה מודאג בצורה ניכרת בשל אובדן החיים והתשתיות שהתרחש. עד מהירה הוא החל לחפש תשובות מאותם אלה שנחשבו כחכמים ביותר מבין התושבים שהתגוררו בכאשאן. בסופו של דבר, הוא נפגש עם מוחסן פאיז כאשאני והחל לבקש תשובה. קאשאני מצוטט כמי שאמר: "רצף אירועים זה נובע בגללך. אתה אמנם עשוי לא לדעת, אבל ישנן הוכחות המצויות במסורות על האימאמים, בעלי העצמאא, כלומר בעלי היכולת לא לטעות מבחינה מוסרית לעולם, שרעידות אדמה שבאות בזו אחר זו, יתרחשו כאשר השוחד יהפוך למנהג בחצרות המשפט".
חיבוריו.
פאיז כאשאני היה כותב מוכשר, הן בערבית, הן בפרסית, עם ביבליוגרפיה של יותר ממאה ועשרים כותרים. אחד מחיבוריו המפורסמים הוא החיבור הפרסי ששמו בערבית הוא المَحجّةُ الْبَيْضَاءِ (תעתיק מקורב מערבית לעברית: אלמַחְגַּ'ה אלבַיידּאא, תרגום חופשי לעברית: הצליינות הטהורה), שמהווה שכתוב פרשני אחד לאחד של החיבור הידוע אחיאא עלום א-דין, מאת האימאם אל-ע'זאלי, מנקודת מבט שיעית. חיבור נוסף מתוך חיבוריו החשובים, הוא החיבור הסוּפי מידת הוודאות של עין החוזה (ערבית: عين اليقين), אשר מהווה סינתזה אישית שמשלימה את פרשנותו רחבת היריעה לקוראן.
חיבוריו הנוספים כוללים את أبواب الجنان (תרגום חופשי לעברית: שערי גן העדן), تفسير الصافي (תפסיר א-סאפי) الأصفي (אל-אספי) ו-الوافي (אל-ואפי), חיבורי פרשנות ואנתולוגיות של דברי האימאמים ושל החדית'ים השיעים השונים, כאשר האחרון מביניהם, אל-ואפי, מהווה פרשנות לחיבור החדית'ים התריסרי השיעי كتاب الكافي, מאת מוחמד איבן יעקוב אל-כולייני. ניתן לציין חיבורים חשובים נוספים, ביניהם יש להזכיר את
الشافي (א-שאפי, הדבר שמתרפא), مفاتيح الشرائع (המפתחות לשריעה), الاسرارٱلصَّلَاة (סודות התפילות), علم اليقين (וודאות הידיעה, של דת האסלאם), لكلمات المكنونة (המילים הנסתרות, ספר פרשנות של אסטרונומיה), וכן سفينة النجاة (ספינת ההצלה, חיבור פרשני על חיבור תפילות התחנונים השיעי, המכונה לרוב בשם ספר התהילים השיעי, أَلصَّحِيفَة الْكَامِلَة السَّجَّاديَّة - הגייה מקורבת בעברית: א-סאחיפה א-סג'אדיה, כתבי הקודש של סאג'אד, כינויו של עלי בן חוסיין, האימאם השיעי הרביעי). כמו כן, שרד דיוואן של פואמות מאת פאיז כאשאני, שנכתבו בהשראה צוּפית. ישנן כ-13,000 שורות של פואמות במסגרת יצירותיו. פאיז כאשאני היה הראשון להציג את הרעיון המהפכני שאין זה הכרח להתפלל תפילה מוסלמית דווקא בשפה הערבית.
מחקר ביבליוגרפי מעמיק הוכיח שפאיז חיבר 122 חיבורים עם סך כולל של מעל 550,000 שורות; מתוכם, כ-40 פורסמו. הוא חיבר כ-20,000 פסוקים של שירה פרסית, לרוב בסגנון סוּפי ושלושים ספרי פרוזה.
פילוסופיה.
דימויים ארכיטיפיים.
אחת מתרומותיו הידועות ביותר של פאיז כאשאני לפילוסופיה המוסלמית היא הדיון על דימויים ארכיטיפיים. כשהוא שואב רבות מהרעיונות האפלטוניים בדבר ישויות אוניברסליות ופרטיקולריסטיות, פאיז כאשאני שואף לנסח ולהגדיר את יחסי הגומלין בין העולמות הרוחניים והגשמיים ואת האופן שדרכו האינטראקציה ביניהם מממשת את הרצון האלוהי. מראשית הבריאה, לדידו של כאשאני, הפקיד האל בידי הנשמות את השליטה על העולם הגשמי. אולם, מאחר שעולמות אלו, היקום הרוחני והיקום הגשמי, הם בעלי תכונות מהותיות נפרדות ומובחנות זו מזו, כוחו של העולם הרוחני כשלעצמו אינו מספק, כדי לבסס קשר בין הרוחני לגשמי. ישנו הכרח בעולם שיתווך כדי שיאפשר לקשר כזה להתרחש. עולם הדימויים הארכיטיפיים הוא עולם רוחני, אולם על אף זאת, שומר על המאפיינים של העולם החומרי. עולם זה עשוי להתבטא במרחב ובזמן ולכן ניתן לתופסו באמצעות החושים. אולם כאחת, עולם זה מורכב מאור זך וטהור שעיניה של ישות גשמית אינן יכולות לפרש ואם כך, ניתן בנוסף, להגדירו כעולם טרנסצנדנטלי החוצה את גבולות הזמן והמקום. במובן זה, עולם הדימויים הארכיטיפיים איננו רוחני או גשמי באופן מוחלט. ניתן לומר לשם הפשטה, לגבי מרחב קיומי זה, שתפקידו של עולם הדימויים הארכיטיפיים הוא לאפשר לנשמות ולאלוהים ליצור קשר זה עם זה.
כשהוא מבסס את הצורך בקיומו של עולם דימויים ארכיטיפיים, כאשאני מפרט את האופן שבו העולמות הרוחני והגשמי באים במגע זה עם זה. קשר כזה מתרחש באמצעות העולם הגשמי והתכונות המגדירות אותו, דבר המאפשר לעולם הרוחני להתבטא בעולם הגשמי ולקרום עור וגידים. מציאות פיזית חדשה זו אין לפרש כשינוי מהות. העולם הארכיטיפי מאפשר לעולם הרוחני, פשוטו משמעו, להיות מגולם במשמעות סימבולית בעולם הגשמי. כפי שפאיז כאשאני מצביע, כאשר המלאך גבריאל הופיע לפני מרים, היסוד הרוחני שלו קיבל אופי "מוגדר" ולבש על עצמו גוף. אמנם, שלמותו של היסוד הרוחני נשמרה, אך בנוסף לכך יסוד רוחני זה קיבל משמעות סמלית נוספת דרך הגוף החדש אותו לבש המלאך גבריאל והפכה אותו לנראה עבור מרים. אולם, כפי שרוחות מתגלמות בגוף במסגרת עולם תווך זה, כך גם הגוף נהיה רוח. מאחר שכל התכונות הרוחניות והגשמיות קשורות זו בזו דרך ארכיטיפים, היסוד הגשמי עצמו משתקף ביסוד הרוחני. דבר זה, בעת המוות, מאפשר לנשמה המושלמת לשנות את עצמה מצורתה הגשמית לצורתה הרוחנית. באופן כולל, הישויות הרוחניות בעולם הדימויים הארכיטיפיים הן ישויות בעלות צורה מובחנת מהחומר, אולם עדיין ישויות אלו קשורות באופן הדוק לעולם החומר.
גנוסיס.
בחיבורו, כּלימאת-י-מכּנוּנה (الكلمات المكنونة; עברית: המילים הנסתרות), מספק פאיז כאשאני את ההבנה התאורטית של הידע או הגנוסיס המוסלמי הסוּפי, לשיטתו, המשפיע בתורו על יחסי הגומלין של הפרט ובינתו את המסתורין האלוהי. טענתו הראשונה היא שחיפושו של הפרט אחר האמת מהווה משימה בלתי אפשרית מפני שהאמת מקיפה את כל הדברים. כל הדברים שביקום מהווים ביטוי לאמת כוללת זו, אך אלה שאותם מכנה פאיז כאשאני בתור אנשי "עילית", מסוגלים להפנים את האמת מתוך כל הדברים אותם היא מגלמת. ההוויה היא למעשה סוג מסוים של אור רוחני. מאחר שאפילה איננה מהווה דבר העומד בפני עצמו, אלא רק מהווה את היעדרו של אותו אור רוחני, כל הידע הקיים הנוגע להווייה טמון ביכולתו של האינדיבידואל לתפוס במוחו דרגות שונות של ידיעה. האלוהים מייצג את הדרגה הגבוהה ביותר של אור זה ולכן מייצג את הדרגה הגבוהה ביותר של ההוויה הכוללת. האור הנובע מהאלוהים כל כך בהיר ועוצמתי, כך שישנם מעין מעטפת או ענן המכסים את פניהם של כל מי שמבקשים את האל. מאחר שמקור הידע הרוחני הוא האלוהים, מעטפת זו משמשת כמחסום עבור האינדיבידואל המבקש באמצעות כוחותיו האישיים ללמוד את הידיעה האלוהית. אולם, יש להדגיש, שגם אצל בני האדם קיימת הוויה זו ולכן הם בעלי דרגת אור קטנה יותר וכמו כן בעלי היכולת להפנים ידיעה רוחנית אפשרית הנובעת מאותו אור. פאיז כאשאני מסיק מכך שהאלוהים הוא הישות העליונה, הוא ההוויה הכוללת, המתקיים בתוך עצמו, בעוד שכל הדברים האחרים ביקום מתקיימים בתוכו ומהווים שיקוף שלו.
מאוחר יותר, פאיז כאשאני מרחיב את דיונו לגבי יחסי הגומלין בין הייחוסים האלוהיים. הייחוסים האלוהיים זהים למהות האלוהית (ערבית: اَلذَّات الإِلَٰهِيَّة), אולם למרות זאת הם נשארים מובחנים ממנה. כל ישות מתקיימת באמצעות יחסי הגומלין בינה לבין אחד הייחוסים או השמות האלוהיים. ניתן להבין את השמות האלוהיים בשתי דרכים מנוגדות, המשלימות זו את זו: לפי ההשקפה הראשונה, השמות האלוהיים נסתרים אך מהווים כמעין מראות אשר משקפות את האמת, כאשר בנוסף לכך דרך השמות האלוהיים מתבטאת האמת בעולם. לפי ההשקפה השנייה, השמות האלוהיים נגלים לכאורה והאמת משמשת להם כמראה, אך עם התקדמותו של תהליך זה, האמת נהיית חבויה ונסתרת. פאיז כאשאני טוען שהאדם הגנוסטי המושלם יכול להתבונן (כשהכוונה כאן להתבוננות על נשמתו שלו), דרך שתי המראות (פריזמות). הוא מסתכל על העולם החומרי כהשתקפות במראה של האמת האלוהית בעוד הוא מסתכל על מהותו שלו כהשתקפות הן של העולם החומרי, הן של האלוהי. העצמיות איננה יכולה להבין את האמת האלוהית בכוחותיה שלה. למעשה, העצמיות מהווה מכשול בדרך להבנתה של אותה אמת אלוהית. לכן, כשמסתכלים על מהותו של אדם, כמראה של העולם החומרי וכמו כן של האלוהי, מתרחש תהליך של אלימינציה (ביטול) של העצמיות. או אז, מוענק לאדם ספציפי זה, הידע האלוהי המדובר.
אתיקה.
כאשאני מדגיש את חשיבותה של ההתבוננות העצמית פנימה (ערבית: مُرَاقَبَة, תעתיק לעברית: מוראקבה) כסוג של מערכת יחסים שהאדם עשוי לפתח עם נשמתו שלו. מידת ההתבוננות הפנימית עשויה להתחלק לחמישה שלבים.
קיום מותנה מראש.
כשהוא שואל מחיבוריו של אל-ע'זאלי, פאיז כאשאני מדמה את מערכת היחסים שבין האדם לנשמתו כפרויקט עסקי בין שני שותפים. האדם והנשמה הם השותפים בעוד החיים עצמם הם ההון שבו הם משתמשים לשם השקעה. במקרה זה, האדם עובד במהלך חייו על זיכוכה והיטהרותה של הנשמה כדי לקצור את הפירות הנצחיים מעשייה זו. בדומה לחוזה, התנאים חייבים להיות מוגדרים מראש ומוסכמים על שני הצדדים כדי שהשקעה תוכל להתממש. אם כן, תנאי החוזה חייבים לחול על נשמת האדם, כדי שהאדם יחל את תהליך ההיטהרות של נשמתו שלו.
השגחה עצמית.