הקיסר גואנג סו נפטר ב-14 בנובמבר 1908, יום לפני מותה של צה שי. בעוד היה רק ​​בן 37. במשך תקופה ארוכה היו כמה תיאוריות על מות הקיסר, אף אחת מהן לא התקבלה לחלוטין על ידי ההיסטוריונים. רובם נטו להאמין שצה שי עצמה הייתה חולה מאוד, הרעילה את קיסר גואנג סו מכיוון שהיא חששה שהוא יהפוך את מדיניותה לאחר מותה. תאוריה אחרת היא שהקיסר בגואנג סו הורעל על ידי יואן שה קאי, שידע שאם הקיסר יעלה לשלטון שוב, הוא כנראה יוצאו להורג בגין בגידה. לא היו מקורות אמינים להוכיח מי רצח את קיסר גואנג סו. בשנת 1911 נרצח סריס לשעבר של צה שי בשם לי ליאנינג, אולי על ידי יואן, וידוע כי רמז שהם קשרו קשר עם רצח הקיסר. תאוריה זו הוצעה על ידי פויי בביוגרפיה שלו; הוא טען ששמע את זה מסריס זקן. מהרישומים הרפואיים שנשמרו על ידי רופא הקיסר גואנג סו עולה כי הקיסר סבל מ"כישופי כאב בטן אלימים", וכי פניו הפכו לכחולים, תסמינים אופייניים להרעלת ארסן. כדי להפיץ שמועות מתמשכות שהקיסר הורעל, בית המשפט הקיסרי בצ'ינג הוציא מסמכים ותיעוד רופאים שהצביעו על כך שקיסר גואנג סו נפטר מסיבות טבעיות, אך אלה לא הניחו חשד.
ב-4 בנובמבר 2008, בדיקות משפטיות גילו שרמת הארסן בשרידיו של קיסר גואנג סו הייתה גבוהה פי 2,000 מזו של אנשים רגילים. מדענים הגיעו למסקנה כי ניתן היה להעניק את הרעל רק במנה גבוהה פעם אחת. צ'יינה דיילי ציטטה היסטוריון בשם דאי יי, שהשערה כי צה שי אולי ידעה על מותה הקרב ודאגה כי קיסר גואנג סו ימשיך ברפורמות שלו לאחר מותה. קיסר גואנג סו הוחלף על ידי בחירתה של צה שי כיורש, אחיינו פויי בן השנתיים, שלקח את השם המלכותי "שואנטונג". אשת הקיסר של גואנג סו, שהפכה לקיסרית האלמנה לונגיו, חתמה על צו הגמילה כעוצר יורד בשנת 1912 בעת מהפכת שינהאי, ובכך הסתיימה באלפיים שנות שלטון קיסרי בסין. לונגיו נפטרה ללא ילדים בשנת 1913.לאחר מהפכת שינהאי בשנים 1911–1912 מימנה הרפובליקה הסינית את בניית המאוזוליאום של קיסר גואנג סו בקברי הצ'ינג המערביים. הקבר נשדד במהלך מלחמת האזרחים הסינית והארמון התת-קרקעי (תא הקבורה) פתוח כעת לקהל הרחב.
פיפל (ספר)
פיפל הוא ספרו של ניצול השואה יחיאל די-נור שנכתב תחת שם העט ק. צטניק. זהו הכרך השלישי בסדרת "סלמנדרה - כרוניקה של משפחה יהודית במאה העשרים", אשר עוסקת בנושא השואה. הספר מתאר את סיפורו של אחיהם הצעיר של הארי ודניאלה, מוני, אשר מנוצל מינית ונופל קורבן לתאוות מין סדיסטית של הנאצים.
פירוש.
פיפל הוא כינוי לילדים קטנים במחנות ההשמדה ששימשו קורבנות מין עבור ראשי הבלוקים. מוני, הדמות הראשית בספר, הוא פיפל.
פרסום.
הספר תורגם לעברית לראשונה בשנת 1989 בידי הוצאת הקיבוץ המאוחד. ב-2010 הספר יצא לאור בהוצאה מחודשת בידי הוצאת הקיבוץ המאוחד.
ג'וש הארדר
ג'ושע קק הארדר (באנגלית: Joshua Keck Harder; נולד ב-1 באוגוסט 1986) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת קליפורניה, מאז 2019. הארדר הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה.
הארדר נולד בעיר טארלוק שבקליפורניה, וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון מודסטו. למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד, והשלים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. ב-2014 נשכר הארדר בידי החברה "בסמר ונצ'ר פרטנרס" (Bessemer Venture Partners) אשר בסיסה בעיר ניו יורק. הארדר שב לסן פרנסיסקו ב-2016 ובאותה השנה קודם לתפקיד סגן נשיא בחברה. כעבור שלוש שנים הוא חזר לעיר הולדתו טארלוק, ולימד מנהל עסקים במכללת ג'וניור מודסטו.
במאי 2017 הודיע ​​הרדר על התמודדותו למועמדת המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית, והצטרף לשלושה דמוקרטים נוספים שהתמודדו על מושבו של ג'ף דנהאם מהמפלגה הרפובליקנית, שייצג את מחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה מאז 2013 וקודם לכן את מחוז הקונגרס ה-19 בשנים 2013-2011. אחרי היוודע תוצאות הבחירות המקדימות בשתי המפלגות, דנהאם והארדר התקדמו למאבק זה בזה אל יום בחירות הכלליות, כאשר דנהאם סיים במקום הראשון עם 37.5% מקולות הבוחרים במפלגתו, והארדר לעומתו העפיל למקום השני כשלו 16.7% מהקולות.
מחוז הקונגרס העשירי בקליפורניה נכלל ברשימת המושבים של קליפורניה בקונגרס האמריקאי המוחזקים בידי הרפובליקנים, ולכן ועדת הקמפיין הדמוקרטית התמקדה בהפיכת המחוז מאדום לכחול במהלך בחירות 2018. ערב הבחירות ובימים שלאחריהן, דנהאם הוביל עם יתרון קל כאשר תוצאות האמת החלו לזרום. הארדר זכה, בין היתר, לתמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה, כמו גם באלה של מועדון סיירה וג'יי סטריט. ב-9 בנובמבר 2018 החל הארדר להוביל על דנאהם, וכעבור ימים אחרים הוכרז הארדר כמנצח במירוץ למחוז הקונגרס העשירי. ב-14 בנובמבר הודה דנהאם בהפסדו להארדר.
הארדר הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2019, ובקונגרס ה-116 של ארצות הברית הוא חבר בוועדת החקלאות ובוועדת החינוך והעבודה. בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
ב-2018 נישא הארדר לרעייתו פמלה, אותה פגש במהלך ימיו כסטודנט באוניברסיטת סטנפורד.
ג'וסיה סטמפ
ג'וסיה סטמפ (באנגלית: Josiah Stamp; 21 ביוני 1880 – 16 באפריל 1941) היה כלכלן, עובד מדינה, סטטיסטיקאי, סופר ובנקאי אנגלי. הוא היה מנהל "בנק אוף אנגלנד" ויו"ר "חברת הרכבת של לונדון, מידלנד וסקוטלנד".
חיים וקריירה.
סטמפ נולד ב-21 ביוני 1880, בהמפסטד, שבלונדון, השלישי משבעה ילדים; אחיו הצעיר דאדלי סטמפ הפך לגאוגרף בעל שם בינלאומי. בזמן לידתו אביו ניהל כלבו למוצרי יבוא בלונדון.
התחנך בבית ספר פרטי בפטיסטי, בקנט, ג'וסיה עזב את בית הספר בגיל 16 והצטרף לשירות המדינה כפקיד במחלקת המיסים. תוך פרק זמן קצר נכנס למועצת המסחר, והפך לעוזר מפקח המיסים בהרפורד בשנת 1903, מפקח מיסים בלונדון בשנת 1909.
בינתיים הוא למד כלכלה כסטודנט חוץ, וקיבל תואר ראשון (1911) באוניברסיטת לונדון, ודוקטורט (1916) בבית הספר לכלכלה של לונדון. התזה, שפורסמה כ"הכנסות ורכוש בריטי", הפכה ליצירה ידועה בתחום וביססה את המוניטין האקדמי שלו.
סטמפ פגש את אשתו לעתיד, אוליב ג'סי מארש, זמרת סופרן ומורה לשירה, כשהיה בן שבע עשרה. במשך מספר שנים עד נישואיהם בשנת 1903, הם התכתבו הרבה והמכתבים נותנים מידע עשיר על השנים המעצבות של סטמפ. בין 1904 ל־1917 נולדו להם ארבעה בנים, וילפרד, טרבור, מקסוול וקולין. כמה מכתביו של סטמפ, כמו "נצרות וכלכלה" (1939), דנים ברלוונטיות הערכים הנוצריים למערכות כלכלה עכשוויות.
בשנת 1919 שינה סטמפ את הקריירה, ועבר משירות המדינה לעסקים בשוק הפרטי, והצטרף כמזכיר ומנהל חברת נובל תעשיות בע"מ, שממנה התפתחה חברת "אימפריאל תעשיות כימיות". בשנת 1926 הוא התמנה ליו"ר חברת הרכבות של לונדון, מידלנד וסקוטלנד. הוא שיחק תפקיד מרכזי בהשגתו של ויליאם סטנייר בשנת 1932 כמהנדס הראשי של החברה, כדי לפתור את בעיות הקטרים של חברת הרכבות. בשנת 1928 מונה למנהל "בנק אוף אינגלנד".
סטמפ נקרא לעיתים קרובות לכהן בתפקידים בוועדות ציבוריות כגון: חבר בוועדה המלכותית למס הכנסה, 1919, בוועדת הבוררות לפיננסים בצפון אירלנד, 1923-24, ועדת מיסוי וחובות לאומיים, 1924 ועוד. משנת 1927 עד מותו היה אחראי על רשות הרכבות והתובלות המלכותיות והפך לקולונל כבוד של יחידות תובלה באגודת המהנדסים המלכותיים בשנת 1938.
סטמפ נחשב על ידי רבים כמומחה הבריטי החשוב בענייני מיסוי, ולקח חלק פעיל בעבודתה של החברה המלכותית הסטטיסטית, וכיהן כנשיאה בשנים 1930-1932.
סטמפ קיבל תוארי כבוד ואבירות רבים במהלך שנות העשרים והשלושים. הוא היה ראש העיר הראשון של רובע בקכנהם, קנט, לאחר שהתיישב שם בשנת 1935. בשנת 1936 שימש כנשיא האגודה הגאוגרפית, גם אחיו דאדלי סטמפ, היה נשיא האגודה הגאוגרפית בשנת 1950 - האחים היחידים שזכו בכבוד זה.
מוות.
סטמפ סירב לעבור מביתו בזמן הבליץ על לונדון. הוא, בן שישים, ואשתו בת שישים ושלוש, נהרגו מפגיעה ישירה של פצצה בביתם ב־16 באפריל 1941.
הם נקברו בבית העלמין בקכנהאם. למרבה האירוניה, בשנת 1935, הוא היה חבר מייסד של העמותה לידידות האנגלו-גרמנית וביקר בנירנברג בשנת 1936. שם פגש את אדולף היטלר, עליו אמר- כי הוא "מדינאי ודמגוג ​​משולבים" - וכן פגש גם את פרנץ פון פאפן. בשנת 1937, הוא נכח בקונגרס המפלגה הנאצית, כתמיכה בשר החוץ הבריטי לורד הליפקס.
בנו של סטמפ, וילפדר, נהרג באותה הפצצה. בחוק האנגלי ישנה תקנה משפטית שבמקרה שלא ניתן לקבוע את סדר המוות, נקבע כי האדם המבוגר נפטר תחילה. מבחינה משפטית אפוא ירש וילפרד לרגע את אביו, כתוצאה מכך מכך נאלצה המשפחה לשלם פעמיים מיסי ירושה. הירושה עברה לבנו השני טרבור.
הפצצה של היטלר
הפצצה של היטלר הוא ספר עיון מאת ההיסטוריון הגרמני ריינר קרלש ויצא לאור במרץ 2005. בספר מועלית הטענה שגרמניה הנאצית ניסתה לפתח נשק רדיולוגי כגון פצצה מלוכלכת.
תקציר.
על פי הספר, תחת פיקוחו של האס אס, בשנים 1944–1945, מדענים גרמנים תורינגיה ניסו לפתח פצצה מלוכלכת וגרמו למוות של מאות שבויי מלחמה.
ביקורת.
קרלש ספג ביקורת על הצגת "חוסר הבנה קטסטרופלי של הפיזיקה" על ידי הפיזיקאי מייקל שאף, שחיבר בעצמו ספר עיון שעוסק במחקר אטומי שנעשה בידי הנאצים, בעוד שקרלש עצמו הכיר בכך שאין לו הוכחה לטענותיו.
זרם הקרח ויליאמס
זרם הקרח ויליאמס (באנגלית: Williams Ice Stream) הוא זרם קרח ממזרח לחצי האי פלצ'ר בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של זרם הקרח 24 קילומטרים.
זרם הקרח נשפך אל תוך מדף הקרח ונאבל.
היסטוריה.
מקור השם.