השופטים נאור, ג'ובראן וחיות סברו, כי לא די בסיווג של אדם כאסיר ביטחוני, כדי לשלול ממנו אוטומאטית זכויות או הטבות הניתנות לאסירים אחרים. יש לבצע בדיקה פרטנית במקרה של אסיר ביטחוני המבקש ללמוד וניתן לאפשר לימודים לאותו אסיר כאשר הוא אינו ממומן על ידי ארגוני טרור.
רקע.
החל משנת 1994, ניתנה לאסירים ביטחוניים האפשרות ללמוד בהתכתבות באוניברסיטה הפתוחה תוך כדי המאסר. אפשרות זו ניתנה להם, שש עשרה שנים לאחר שניתנה, לאסירים פליליים אשר הורשו ללמוד במסגרת זו כבר משנת 1978. בחודש יוני 2011 החליט נציב בתי הסוהר, לשלול מכלל האסירים המסווגים כאסירים ביטחוניים, את האפשרות ללמוד באוניברסיטה הפתוחה.
החלטת נציב בתי הסוהר ניתנה לאחר שבשנת 2009, עקב לחץ ציבורי גדול והחלטות ממשלה שנגעו למאמצים להביא לשחרורו של החייל החטוף גלעד שליט, הוחלט להקים צוות מקצועי שיבחן את תנאי כליאתם של האסירים הביטחוניים בבתי הסוהר בישראל. בצוות היו חברים נציגי שירות בתי הסוהר, המשרד לביטחון פנים, שירות הביטחון הכללי, צה"ל ומשרד המשפטים.
הממשלה הנחתה את חברי הצוות, לבחון את כל תנאי הכליאה של האסירים הביטחוניים בהשוואה להסדרים משפטיים שונים הקיימים בחוק הישראלי ובחוק הבינלאומי. מסקנות הצוות היו, כי לאסירים ביטחוניים המרצים עונשי מאסר בישראל ניתנות זכויות יתר, הרבה מעבר לאלו הניתנות במקומות אחרים בעולם ואשר אין כל חובה בחוק לתת אותן.
מסקנות הצוות התייחסו בין היתר, לאפשרות ללמוד באוניברסיטה הפתוחה אך גם לכך ששירות בתי הסוהר מאפשר לאסירים הביטחוניים ביקורי משפחה, ביקורי נציגי הצלב האדום, קבלת ספרים, כתבי עת ומכתבים, החזקת מקלטי טלוויזיה, ספרים ומכשירי רדיו בתאים ורכישת מוצרים בקנטינה. לאור מסקנות הצוות המיוחד ובהתאם להנחיית הממשלה, הוחלט לצמצם חלק מן האפשרויות הניתנות לאסירים הביטחוניים.
על כן, בחודש יוני 2011 החליט נציב בתי הסוהר לשלול מן האסירים הביטחוניים את האפשרות ללמוד באוניברסיטה הפתוחה ונגד החלטתו הוגשו מספר עתירות לבית המשפט לעניינים מנהליים. עתירות אלו, נדחו בפסקי דין שעל שלושה (3) מהם הוגשו ערעורים אשר נדונו במשותף בבית המשפט העליון בפני הרכב של שלושת (3) השופטים גרוניס, מלצר ושהם. בפסק דין שניתן ביום 24.12.2012, דחה בית המשפט העליון את הערעורים והותיר את החלטת נציב בתי הסוהר בתוקפה ועל פסק דין זה הוגשה הבקשה לקיים דיון נוסף.
פסק הדין בדיון הנוסף עוסק בזכות האסירים לשוויון ובטענתם לפגיעה בזכות זו הן בהחלטת נציב בתי הסוהר והן בפסק הדין הראשון, בדגש על כך שהיא חלה על כלל האסירים הביטחוניים כקבוצה, ללא קשר לשאלת שיוכם הארגוני, או לחומרת המעשים שביצע אסיר מסוים השייך לקבוצה זו.
בדיון הנוסף, התייחסו השופטים בהרחבה לפרשת סמיר קונטאר במסגרת הדיון בשאלה אם ניתן וצריך לסווג אסירים ביטחוניים בנפרד מאסירים פליליים. סמיר קונטאר היה אסיר ביטחוני שאפשרו לו ללמוד באוניברסיטה הפתוחה לאחר שטען לפני בית המשפט כי בחר לעצמו דרך חדשה. אך מיד לאחר שחרורו במסגרת העסקה להחזרת גופותיהם של אלדד רגב ואהוד גולדווסר בשנת 2008 הוא חזר לעסוק בטרור .
מקרה קונטאר, בשילוב עם תנאי כליאתו של גלעד שליט וחוסר הוודאות לגבי מצבו, היוו גורם מרכזי בהגברת הלחץ הציבורי על הממשלה והדרישה להחמיר את תנאי כליאתם של האסירים הביטחוניים.
הדיון.
טענת העותרים (האסירים).
טענת העותרים היחידה למעשה, הייתה כי שלילת זכותם ללימודים אקדמיים וכתוצאה מכך הפגיעה בזכותם לשוויון, נעשית משיקולים זרים בלבד ולא משיקולים ענייניים (ביטחוניים או אחרים) ועומדת בסתירה להלכות קודמות של בית המשפט העליון.
טענת האסירים בנויה ממספר מרכיבים אשר שלובים זה בזה.
פסק הדין.
החלטה.
פסק הדין בדיון הנוסף עוסק בזכות לשוויון. שוויון, הוא מתן יחס שווה לפרטים או לקבוצות אשר אין ביניהם הבדלים רלוונטיים. במקרה הספציפי נבחנה השאלה, האם ההבדלים בין אסירים פליליים לאסירים ביטחוניים הם אכן הבדלים רלוונטיים המצדיקים מתן יחס שונה לכל קבוצת אסירים מבלי שהדבר יהווה אפליה אסורה.
בסופו של דבר פסק בית המשפט ברוב של ארבעה שופטים כנגד שלושה וקבע, כי לאור ההבדלים הגדולים בין אסירים ביטחוניים לאסירים פליליים, אכן ניתן לסווג את האסירים הביטחוניים כ"קבוצת שוויון" נפרדת המצדיקה תנאי מאסר שונים והדבר, אינו מהווה אפליה אסורה.
שבעת השופטים היו תמימי דעים, לגבי האסירים אשר הגישו את העתירה וקבעו כי במקרה הספציפי שלהם, אין מקום לשנות את פסק הדין הקודם של בית המשפט העליון וכי נכון לשלול מהם את האפשרות ללמוד באוניברסיטה הפתוחה. עם זאת, הייתה מחלוקת חריפה, בייחוד בין הנשיאה נאור לבין הנשיא (בדימוס) גרוניס, בשאלה האם ניתן לסווג אסירים ביטחוניים כקבוצה נפרדת ולשלול מהם באופן גורף את האפשרות ללמוד. בפסיקתם, מתחו השופטת נאור והשופט גרוניס, ביקורת (משפטית) נוקבת זה על פסיקתה של זו. השופט חנן מלצר שהיה חבר בהרכב, אף התייחס למחלוקת זו בפסק דינו באמרו:
מחלוקת זו בין השופטים שיקפה למעשה, עד כמה מדובר בנושא מורכב וטעון בחברה הישראלית אף על פי שפסק הדין, ניתן כשלוש וחצי שנים לאחר שחרורו של גלעד שליט משבי החמאס.
דעת המיעוט בסוגיית הסיווג כקבוצה נפרדת.
שלושת שופטי דעת המיעוט, לא התנגדו באופן גורף, לשלילת זכויות מסוימות שניתנו לאסירים פליליים, מאסירים ביטחוניים, אך כן התנגדו לשלילה גורפת של הזכות מכלל האסירים הביטחוניים. לשיטתם נדרשת בדיקה פרטנית של כל מקרה בו מבקשים לשלול את הזכות ולקבל את ההחלטה בעניין, על פי נסיבות המקרה ומשיקולים הנוגעים לביטחון המדינה.
בעקבות פסק הדין.
הקליניקה לזכויות אסירים באוניברסיטת חיפה, עדאלה והאגודה לזכויות האזרח, אשר סייעו לאסירים בהגשת העתירות, פרסמו תגובות חריפות לפסק הדין באתרי החדשות "מעריב" ו"הארץ" וטענו, כי בפסק דינו אישר בית המשפט העליון החלטת ממשלה נקמנית, שבבסיסה לא היה שיקול ביטחוני, אלא ניסיון להפעיל לחץ על החמאס בזמן שהוא החזיק בגלעד שליט וכי אין זיקה בין לימודי אסירים לבין ביטחון המדינה, בייחוד לאור העובדה, שממילא התקיימו במשך למעלה מעשרים שנים. עם זאת, התייחסותם הכללית לפסק הדין ובייחוד באתרי האינטרנט של האגודות הייתה מועטה יחסית ופסק הדין לא זכה לתהודה גדולה.
מאז חודש אפריל 2015, אוזכר פסק הדין פעמים מעטות מאוד בפסקי דין של בית המשפט לעניינים מנהליים בנצרת בעתירות של אסירים בהן נדונה בין היתר, שאלת סיווגם כאסירים ביטחוניים אולם, לא בהקשר ללימודים אקדמיים אלא לזכויות אחרות.
תרומתו של פסק הדין גם אם מועטה, היא בקביעת ההלכה כי אכן ניתן להתייחס לאסירים ביטחוניים כקבוצת שיויון נפרדת ובכך שהקנה לבתי המשפט כלים לבחינת השאלה, האם אסיר מסוים אכן שייך לקבוצת האסירים הביטחוניים או האם ניתן להסיר את סיווגו ככזה.
בג&quot;ץ משפחה חדשה ואח' נגד שר העבודה והרווחה
בג"ץ 4293/01 משפחה חדשה ואח' נגד שר העבודה והרווחה ניתן בשנת 2009 ועוסק במעמדה החוקתי של הזכות לאמץ ילד ובהגבלה על גילם של ההורים המאמצים. בית המשפט נמנע מלהכריע בשאלה אם יש זכות חוקתית לאמץ. הוא קבע ש"כלל הפרש הגיל המרבי", הקובע כי באימוץ בין-ארצי הפרש הגילאים המרבי בין המבקשים לאמץ לבין הילד המועמד לאימוץ לא יעלה על 48 שנים, אינו עולה בקנה אחד עם אמות המידה של המשפט המנהלי, ועל כן יש להפעיל שיקול דעת וגמישות ולאפשר גם שתהא חריגה בגיל המבקשים לאמץ. הסמכות להתיר חריגה מצויה בידי הוועדה הסטטוטרית לאישור אימוץ, וניתן לערער על החלטות של עמותות לאימוץ בין ארצי אם אלו דוחות בקשות אימוץ בשל כלל הפרש הגיל המרבי.
רקע.
אימוץ ילדים.
זוגות שאינם מסוגלים להרות, יחידים וזוגות המעוניינים לאמץ ילד מסיבות אחרות, יכולים לאמץ ילדים בהתאם לקריטריונים שנקבעו בישראל. לדוגמה: זוגות חשוכי ילדים רשאים לאמץ תינוק עד גיל שנתיים, זוגות ללא ילדים ביולוגים המבקשים לקדם את תורם לאימוץ והורים לילדים ביולוגים רשאים לאמץ ילד מבוגר שהוא בעל צרכים מיוחדים. משנת 1998 החוק מאפשר לאמץ בישראל ילד ממדינה זרה. אימוץ בין ארצי יכול להיעשות רק באמצעות עמותה מוכרת שקיבלה אישור לעסוק באימוץ בין-מדינתי. אימוץ שלא באמצעות עמותה מוכרת הוא עבירה על החוק. העמותות לאימוץ בין ארצי פועלות בארצות שונות, והעמותה זקוקה לרישוי נפרד ביחס לכל מדינה. באימוץ בין ארצי, הפרש הגילים בין ההורים לילד צריך להיות פחות מ-48 שנים. כשמדובר בבני זוג, חייב הפרש הגילים להיות פחות מ-48 שנה בין הצעיר מבני הזוג לבין הילד. כמו כן, לא ניתן לאמץ באימוץ בין ארצי אם טרם מלאו למבקשים 25 שנה, או אם בני הזוג חיו יחד פחות משלוש שנים, אם אינם גרים בישראל לפחות שלוש מתוך חמש השנים האחרונות, או אם הורשעו בעבר בעבירה נגד קטינים, בעבירות מין או בעבירות אלימות.
ארגון משפחה חדשה.
ארגון משפחה חדשה פועל לקידום זכויות המשפחה בישראל ולמען הכרה במשפחה כיחידה חוקתית. הארגון פועל "להכרה ערכית וחוקתית במשפחה, לרבות, כל התאים המשפחתיים בישראל והשוואת זכויותיהן של משפחות מכל הסוגים והמינים. הארגון מסייע לכל מי שחפץ לבנות זוגיות, הורות ומשפחה". מטרות הארגון הן להביא להכרה בזכות היסוד להקים משפחה בישראל תוך קידום חקיקתו בכנסת של חוק יסוד: המשפחה, המכיר בכל צורות ההתקשרות הזוגית ובמשפחה החד הורית. הארגון פועל להעלאת רמת המודעות הציבורית למעמד המשפחה וחשיפת הציבור למשפחות שאינן נחשבות למשפחה ה"קלאסית" בישראל.
פסק הדין.
רקע.