קרל אלכסנדר נולד בשטוטגרט ב-24 במאי 1684, והיה בנו הבכור של פרידריך קרל, דוכס וירטמברג-ויננטל ואלאונורה יוליאנה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך וסופיה מרגרטה, רוזנת אטינגן-אטינגן. בשנת 1698 מת אביו, וקרל אלכסנדר ירש את דוכסות וירטמברג-ויננטל. בשנת 1712 המיר אלכסנדר את דתו מנצרות פרוטסטנטית לקתולית. קרל אלכסנדר הצטרף לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם תחת פיקודו של הנסיך אויגן מסבויה במלחמת הירושה הספרדית ובמלחמה נגד הטורקים. בשנת 1719 מונה קרל אלכסנדר למושל הקיסרי של בלגרד, ובשנת 1720 מונה למושל ממלכת סרביה ההבסבורגית.
בשנת 1732 הוא פגש את יוזף זיסקינד אופנהיימר הידוע בכינויו "היהודי זיס". בשנת 1733 מת בן דודו אברהרד לודוויג, דוכס וירטמברג, וקרל אלכסנדר עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון מינה קרל אלכסנדר את אופנהיימר ליועצו הכלכלי. מהלכיו הכלכלים של אופנייהמר הצילו את כלכלת וירטמברג שהייתה הרוסה בעקבות מלחמת הירושה הספרדית (1702-1713), אך גררו תגובות קשות הן מהמעמד העליון שכלל את האצילים והבורגנים והן ממעמד הצמיתים והאיכרים, אך אלכסנדר התעקש ושמר על אופנהיימר כיועצו. במשך כל תקופת כהונתו של אופנהיימר הצליח אלכסנדר לצבור לעצמו ולאנשיו כסף רב וחיי פאר ועושר רב, אך גם הצליח לחזק את צבאו. ב-12 במרץ 1737 נפטר אלכסנדר משבץ מוחי פתאומי, ובנו קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
קרל אלכסנדר והיהודים.
בתחילת כהונתו של קרל כדוכס וירטמברג היהודים לא הורשו לגור בתחומי וירטמברג, לסחור עם נוצרים ולהתחתן איתם. היהודים המעטים שחיו במדינה נאלצו לחיות בגטו והוטלו עליהם הגבלות קשות. אולם לאחר מינויו של אופנהיימר ליועצו הכלכלי הוסרו מרבית ההגבלות על היהודים. לאחר מותו שבו ההגבלות ונעשו חמורות יותר.
משפחתו.
ב-1 במאי 1727 התחתן קרל אלכסנדר עם מריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ומריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ', ממנה נולדו לו 6 ילדים:
אדם זאב (רומנסה)
אדם זאב (בצרפתית: Bisclaveret) היא עלילה ברטונית ואחת מתריסר העלילות של מארי דה פרנס, שנכתבו ככל הנראה בסוף המאה ה-12. היא מגוללת את סיפורו של איש זאב הנלכד בצורתו החייתית בידי אשתו הבוגדנית ולאחר מכן על ידי המלך. הסיפור היה אהוד מאוד ועובד לתוך "העלילה על מליון" ("Le Lai De Melion"), וככל הנראה סר תומאס מלורי ציינו כמקור ב"מות ארתור".
תקציר העלילה.
ברון מחבל ברטאן בשם אדם-זאב, נהג להיעלם בכל שבוע למשך שלושה ימים שלמים מבלי שאשתו, או מי מבני ביתו, ידעו לאן שם פעמיו. לבסוף, לאחר שאשתו התחננה בפניו שיגלה לה זאת, הוא הודה בפניה שהוא אדם זאב, והוסיף שעליו להחביא את בגדיו במקום מסתור בטוח על מנת שיוכל לשוב לקדמותו בכל פעם. הוא גם סיפר לה היכן היה נוהג להחביא את בגדיו. זמן מה לאחר מכן, באחד מימי היעדרו, היא זימנה אליה אביר שרחש לה חיבה, ושלחה אותו לגנוב את בגדי בעלה ממקום המסתור. משבעלה לא שב, היא התחתנה עם האביר מקץ תקופה.
בחלוף שנה, המלך, חברו של אדם זאב, יצא למסע-ציד, וכלבי-הציד שלו כיתרו את אדם זאב במצבו החייתי. מיד כשהבחין במלך, אדם זאב רץ אליו והתחנן על חייו; הוא הסיר את הארכוף מעל רגלו של המלך ונישקה לכל אורכה. דבר זה הדהים את המלך וגרם לו להרחיק את הכלבים. בחזור משלחת-הציד עם אדם זאב כבן-לוויה, המלך שמח בפלא. כל באי הארמון אהבו אותו בשל אצילותו ועדינותו.
יום אחד הגיע לארמון בעלה האביר של אשת אדם זאב, והלה תקף אותו שוב ושוב. משום שהזאב מעולם לא נהג באלימות שכזו לפני כן, כולם היו בטוחים שהאביר ודאי פגע בו באופן כלשהו. זמן קצר לאחר מכן, המלך הלך ליער בו מצא את אדם זאב. אשת אדם זאב ניגשה אל המלך, ואדם זאב תקף אותה, ושיסע את אפה לגזרים.
אדם חכם ציין שהזאב מעולם לא נהג כך בעבר, ושהאישה הזו הייתה אשת אדם זאב, שנעלם. המלך העביר את האישה לחקירה, ובה היא התוודתה ומסרה את מיקום הבגדים הגנובים. הם הניחו את הבגדים לפני הזאב, וזה התעלם מהם; החכם יעץ להם לקחת את הזאב והבגדים אל חדר-שינה, כדי שיוכל להתלבש בפרטיות.
מששב לקדמותו, השיב המלך לאדם זאב את אדמותיו, והוציא לגלות את אשתו ואת האביר. ברבות הימים נודע שכל ילדיה של האישה נולדו מחוסרי-אף.
מהר&quot;ל
מתיו סזוליק
מתיו ג'י. סזוליק (אנגלית: Matthew J. Szulik) יושב ראש ומנכ"ל של Red Hat ומנהל מספר חברות נוספות לדוגמה Interleaf ו-Mapinfo כבר מעל 20 שנה.
סזוליק פועל למען שיפור הזדמנויות בחינוך בכל רחבי העולם דרך קוד פתוח והוא דובר של תעשיות, ממשלות, ומנהיגי חינוך בנושאי קוד פתוח.
הגמונות
כ&quot;ב בניסן
קורבן (פירושונים)
כ&quot;ג בניסן
כ&quot;ד בניסן
כללי הכתיב חסר הניקוד
כ&quot;ה בניסן
כ&quot;ו בניסן
כ&quot;ח בניסן
כ&quot;ט בניסן
ל' בניסן
כ&quot;ט בסיוון
משה לייב לילינבלום
כ&quot;ח בסיוון
כ&quot;ז בסיוון
כ&quot;ו בסיוון
הלוח הסיני
קארל מרכס
חוקי הגזע באיטליה
ההצהרה אודות הגזע (באיטלקית: Dichiarazione sulla razza) הגדירה את כוונות המפלגה הפשיסטית הלאומית של איטליה ביחסה ליהודים. ב-15 ביולי 1938 פרסמו עיתוני איטליה בכותרות הראשיות על החלטת המפלגה הפשיסטית לנקוט בצעדים לשמירת טוהר הגזע האיטלקי.
ב-26 באוקטובר 1938 פורסם "דף הנחיות" של המפלגה הפשיסטית בנושא הגזע. הוראות אלה היו בסיס לחקיקה מלכותית מ-17 בנובמבר 1938. עם פרסום החוקים בא לקיצו שיתוף הפעולה מלא התקווה בין יהדות איטליה לעם האיטלקי שהחל בשנת 1870 עם הקמת ממלכת איטליה על ידי התנועה לאיחוד איטליה, ה"ריסורגימנטו" (Risorgimento), שבו השתתפה יהדות איטליה באופן פעיל.
טרם חוקי הגזע.
במלחמת העולם הראשונה השתתפו יהודים בלחימה: שמם נכלל ברשימת המפקדים ביבשה ובים ולוחות זיכרון לנופלים מוצבים ברוב בתי הכנסת באיטליה.
בימי הרפובליקה האיטלקית ובימי איטליה הפשיסטית היהודים השתתפו במערכות הממלכתיות, הרבה מעבר למשקלם הזעום באוכלוסייה.
כיבושיה של איטליה בלוב החל משנת 1911 הביאו להגירת כ-150,000 איטלקים לערים השוכנות לחוף הים: טריפולי וקירנאיקה. החל משנת 1914 היה השלטון בלוב בידי האיטלקים ולאחר סיפוחה של לוב נראה החלום על ייסוד אימפריה אפריקאית ים תיכונית בהישג יד.
עם עלייתו לשלטון של המשטר הפשיסטי, היו בין היהודים שהביעו חששות מפני השלטון החדש. גישתו של שליט איטליה בניטו מוסוליני התאפיינה במשפט "בעיית היהודים אינה קיימת באיטליה" - דבריו בשנת 1932.
כיבוש סומליה, אריתריאה ואתיופיה החלו לעורר נטיות להבחנה בין "הגזע האיטלקי" ה"עליון", הנבנה החדש, לבין ה"גזע האפריקאי" ה"נחות" ובהמשך לגבי "הגזע היהודי".
בשנת 1936 חתמה איטליה על ברית עם גרמניה, שכונתה ציר רומא-ברלין. בועידת מינכן השתתף מוסוליני לצדם של היטלר, צ'מברלין ודאלאדיה, כ"מתווך", מנהיג ותיק ורב השפעה. כך, בשנת 1937 היו כבר סימנים שעומד לחול שינוי במצבם של היהודים.
ההצהרה אודות הגזע.
"ההצהרה אודות הגזע" של המפלגה הפשיסטית ב-15 ביולי 1938 היוותה את תחילתו של תהליך. מוסוליני היה במרום יוקרתו: הוא חידש את השליטה האיטלקית ב"ים שלנו", החל לבנות אימפריה והסתופף בין מנהיגי העולם. מיניסטריון ממשלתי (Ministero della Cultura Popolare) פיקח באופן הדוק על אמצעי התקשורת, אשר בטאו את דעת המדינה.
תרומה נכבדה לתודעה הציבורית תרם ביטאון בשם "ההגנה על הגזע" (La difesa della razza) שיצא לאור מ-5 באוגוסט 1938 עד 20 ביוני 1943 - מועד נפילת השלטון הפשיסטי. בגיליונו הראשון פורסם "המניפסט של הגזע" עליו היו חתומים עשרה מדענים. המסמך המקורי ועליו החתימות טרם נמצא עד היום.
הביטאון נשא אופי מדעי כפי שנראה מעורכיו: גוידו לנדרה (Guido Landra) עורך "המניפסט של הגזע", לידיו קפריאני (Lidio Cipriani) שהיה פרופ' לאנתרופולוגיה באוניברסיטת פירנצה, ליאונה פרנצי (Leone Franzì) מבית הספר לרפואה באוניברסיטת מילאנו, מרצ'לו ריקי (Marcello Ricci) שהיה זואולוג מרומא, ולינו בוסיקו (Lino Businco), פתולוג מאוניברסיטת רומא.
דף ההנחיות.
ב-26 באוקטובר 1938 פרסמה המועצה הפשיסטית העליונה הצהרה בנושא הגזע אשר כונתה "דף הנחיות" (באיטלקית" Foglio d'ordine). בהקדמה להנחיות נכתב כי
פרק מיוחד ב"דף הנחיות" דן ביהודים. נאסרה כניסה של יהודים ממדינות חוץ. יוצאים מהכלל היו בני 65 ומעלה ויהודים שנישאו לאיטלקים עד 1 באוקטובר 1916.
ליהדות איטליה ניתנו הוראות בפרק נפרד. תחילה הוגדר מיהו יהודי, לאחר מכן נקבעו קבוצות היהודים שהם "יוצאים מהכלל ביהדות איטליה" (היו אלה שתרמו להקמה ולביסוס השלטון החדש באיטליה) ולבסוף הוגדרה המטרה: על היהודים הוטלו סייגים בפעילות האישית, הכלכלית והחברתית.
אלו הוגדרו כיהודים:
"יוצאים מהכלל" יהיו בני המשפחות של אלה אשר השתתפו באחד האירועים הבאים: התייצבו לשירות הצבא, השתתפו במלחמות, התנדבו למלחמה, נפצעו, חלו או היו לנכים וכן אם היו שותפים לפעילות המפלגה הפשיסטית. המלחמות הרלוונטיות היו רק אלה של המאה ה-20: כיבוש לוב, מלחמת העולם הראשונה, כיבוש אתיופיה והשתתפות במלחמת האזרחים בספרד.
מפקד יהודי איטליה.
באוגוסט 1938 נערך מפקד בקרב יהודי איטליה על מנת לקבוע על מי יחולו חוקי הגזע. במפקד נכללו אנשים שלפחות אחד ההורים שלהם היה יהודי או יהודי לשעבר. מספר הנפקדים היה : 58,412. הריכוזים הגדולים היו:
מתוכם הצהירו כי הם יהודים 46,656 מהם 37,241 איטלקים. היו ביניהם 9,415 תושבי חוץ.