פרוזנפר יזם יחד עם המדען הראשי של משרד התמ"ת, אלי אופר, ובתמיכת משרד האוצר, את הקמת "קרן מימד" המיועדת לעודד חברות הזנק ישראליות המפתחות טכנולוגיות המיועדות הן לשוק הצבאי והן לשוק האזרחי, במטרה לעודד מעבר של טכנולוגיות צבאיות לשימושים אזרחיים ולאפשר לחברות הזנק ישראליות לפתח טכנולוגיות אזרחיות שיש בהם שימושים בטחונייים אפשריים. הקרן מנוהלת במשותף על ידי מפא"ת והמדען הראשי, והמימון הראשוני שלה הועמד על סך 60 מיליון ש"ח וניתן על ידי שלושת המשרדים - הבטחון, האוצר והתמ"ת.
תא"ל מהרן הוביל את הסכמי הגג בין משרדי הביטחון והאוצר לפינוי מחנות צה"ל ממרכז הארץ לדרום. הוא הוביל את הסיכום התקציבי עם משרד האוצר ועם רשות מקרקעי ישראל (רמ"י) על פינוי בסיסי ההדרכה של צה"ל ממרכז הארץ, בעיקר מצריפין, והקמת קרית ההדרכה של צה"ל בנגב (שתיקרא לימים קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון. פרוזנפר סיכם עם משרד האוצר שהפרוייקט יתבצע בשיטת שותפות ציבורית-פרטית(Public–private partnership, PPP). בשיטה זו המגזר הציבורי מעביר למגזר הפרטי את האחריות לספק את התשתית, המוצר או השרות הציבורי, לרבות פעולות ההקמה, מימון, תפעול ותחזוקה, תוך ניצול היתרונות של המגזר הפרטי, לרבות יכולתו לנצל טוב יותר את הפוטנציאל הכלכלי של הנכס. בתמורה, המגזר הפרטי מקבל תשלומים לפי קריטריונים של תפוקות המוגדרים מראש. חידוש שני שהשיג פרוזנפר היה סיכום נוסף שהשיג עם משרד האוצר ועם רמ"י ועל פיו משרד הביטחון (ולא גורמי התכנון במשרדי הממשלה וברשויות) יהיה הגורם אשר יוביל את התכנון האזרחי של המקרקעין של מחנות צה"ל במרכז הארץ ויכין את כל הנדרש לקידום תוכנית בניין עיר (תב"ע). בדרך זו היו תהליכי התכנון מהירים בהרבה מהמקובל בשרות המדינה מחד, ומאידך ניתן היה לייצר עתודות קרקע זמינות לשווק במהירות, בהתאם לצורכי המשק. סיכומים אלה היו הבסיס להסכמי פינוי עתידים של מחנות אחרים של צה"ל, כמו בתל השומר ומחנה סירקין.
בהמשך מונה מהרן כיושב ראש ועדת ההיגוי של מעבר מחנות צה"ל לנגב, תפקיד שכלל מנדט לקדם את התכנון האזרחי של המקרקעין המתפנים במרכז הארץ.
תא"ל מהרן מונה בנוסף להוביל את מכרז קריית ההדרכה של צה"ל בשיטת BOT/PPP. כיושב ראש ועדת המכרזים של קריית ההדרכה (עיר הבה"דים) בנה את היסודות של האגף במשרד הבטחון שנקרא כיום ראש מנהל מעבר דרומה. מעבר לכך הוביל מספר חידושים באופן ניהול מכרזי PPP/BOT אשר לא בוצעו עד אז.
החידוש הראשון היה פיתוח דיאלוג תכנוני שוטף עם כל המציעים, תוך כדי ההליך המכרזי. כך שכל מציע יוכל להציע תוכנית עצמאית שעומדת בתפוקות שהוגדרו על ידי משרד הבטחון ומתנהל דיאלוג הוגן ושוויוני בין כל המציעים, כל מציע אל מול התוכנית שלו.
החידוש השני היה שבמקום להכריז על זוכה יחיד שיבצע סגירה פיננסית מלאה, נקבעו שני מתמודדים שהגיעו לקו הגמר, המשפרים את הצעת המחיר שלהם מחד ומבצעים סגירה פיננסית מלאה , בטרם יגישו את ההצעה הסופית למכרז. החידושים הנ"ל נתקלו בהתנגדויות רבות הן בתוך צה"ל ומשרד הבטחון והן של המציעים, הבנקים ורבים מהיועצים האזרחיים אך לבסוף יושמו והפכו להצלחה רבה, תוך קיצור לוח הזמנים, הגדלת הוודאות למימוש וחסכון נוסף במחיר בהיקף של מאות מיליוני ש"ח. בשנים לאחר מכן, השיטה של סגירה פיננסית כפולה, אומצה גם על ידי משרד האוצר והחשב הכללי במכרזי ההתפלה.
תא"ל מהרן פעל רבות בתחומי ההוצאה על כח אדם ושכר ואף קידם חתימת הסכמי שכר רבים עם משרד האוצר הממונה על השכר ואגף התקציבים ובכלל זה בהקשר של קיצור שרות החובה, משכורת 13 ו 14 לקצינים בדרגת סרן, הסכם רכב לכל רס"ן ומעבר לליסינג, הסכמי שכר של אזרחים עובדי צה"ל, הסכם שכר ייעודי לעובדי משרד הבטחון, הסכמי שכר שונים לאוכלוסיית משרתי הקבע וכן את הסכם המעבר של משרתי הקבע מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת. במסגרת הסכם זה, אשר הובל על ידי מהרן ונחתם עם הממונה על השכר ועם אגף התקציבים באוצר ועל ידי ראש אכ"א אלוף אלעזר שטרן והיועץ הכספי לרמטכ"ל תא"ל מהרן פרוזנפר, הוסכם על מודל פנסיית הגישור בין מועד הפרישה המוקדמת עד גיל הפרישה בחוק, לכלל משרתי הקבע. המודל של פנסיית הגישור, אומץ בהמשך על ידי משרד האוצר ליישום גם על אוכלוסיות אחרות בשרות המדינה הפורשות בפרישה מוקדמת וכן במסגרת הסכמי פרישה ייחודיים כגון לעובדי רשות השידור והטלויזיה החינוכית.
בהמשך , כיושב ראש הוועדה המקצועית לבחירת קרן הפנסיה של משרתי הקבע, בנה וניהל את הליך התיחור לבחירת התוכנית הפיננסית המורכבת והגדולה שתשמש קרן הפנסיה ברירת המחדל של משרתי הקבע.
בספטמבר 2011 סיים את תפקידו והוחלף בתפקידו על ידי תת-אלוף ראם עמינח.
לאחר פרישתו.
לאחר פרישתו, ייסד את חברת הייעוץ האסטרטגי והפיננסי MFaculty בע"מ, המתמחה בייזמות , השקעות, השבחת נדל"ן , ניהול הוצאה על כח אדם, הסכמי שכר, ניהול מגה מכרזים, ייעוץ פיננסי וליווי חברות ופרטיים , פיתוח עסקי, כלכלי ועוד. http://mfaculty.com/index.html
בין היתר , הוביל עבור המרכז הרפואי שיבא את הסכם הגג לפינוי ופריסת המקרקעין של המרכז , בסיכום עם רמ"י ומשרד האוצר בהיקף של כ 1.25 מיליארד ש"ח וכן כ 600 יחידות דיור לסגל הרפואי של המרכז, התנעת תכנון המקרקעין סובב הדסה, עבור נשות הדסה, בהיקף של מעל 10,000 יחידות דיור, וביצוע השבחת מקרקעין ונדל"ן לגופים וחברות רבות.
החברה מייעצת להנהלות של חברות, משרדי ממשלה ולארגוני עובדים בנושאים של כח אדם, הסכמי שכר , פנסיה, מודלי העסקה וכו.
בנוסף, מספקת שירותי ייעוץ בתחום החסכון וניהול הנכסים לאנשים פרטיים.
כמו כן הקימה החברה מוקד ידע ייחודי בכל הקשור למכרזים בשיטת PPP/BOT/PFI ומספקת שירותים בתחומים הנ"ל למספר רב של גופים במשק הישראלי עם יכולות משמעותיות בארבעה תחומים:
ביולי 2015 מונה ליושב ראש הוועדה המייעצת לסגן שר האוצר מר יצחק כהן ולשר האוצר מר משה כחלון.
השכלה וחיים פרטיים.
בעל תואר ראשון בכלכלה ולימודי עבודה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
נשוי ואב לארבעה, מתגורר בסביון.
תומס ברנהארד
משקאות חריפים (אלבום)
טירת שנונסו
טירת שנונסו (צרפתית: Château de Chenonceau), הנמצאת במחוז אנדרה ולואר שבעמק הלואר בצרפת, נבנתה על אתר ליד הנהר שר שבו הייתה בעבר טחנה ישנה. הטירה הראשונה נבנתה במקום לפני האזכור הראשון שלה בכתובים במאה ה-11, והמבנה הנוכחי עוצב בתקופת הרנסאנס הצרפתי על ידי האדריכל פיליבר דלורם. כיום ניתן לראות בה ערבוב של אדריכלות גותית מאוחרת ואדריכלות רנסאנסית מוקדמת.
היסטוריה.
הטירה המקורית באתר נשרפה על ידי כוחות מלכותיים ב-1411 כעונש על מעשה הסתה של בעליה, ז'אן מרקה. הוא בנה מחדש את הטירה וכן טחנה מבוצרת בשנות השלושים של המאה ה-15. יורשו פייר מכר את הטירה ב-1513 לתומאס בוייה, ראש הלשכה של המלך שארל השמיני, כדי לכסות את חובותיו. בוייה הרס את הטירה הקיימת ובנה בית מגורים חדש לגמרי בין 1515 ל-1521. העבודה פוקחה לעיתים על ידי אשתו, קתרין בריסונה, שנהגה לארח את האצולה הצרפתית ובראשה את המלך פרנסואה הראשון.
לבסוף נלקחה הטירה מבנו של בוייה על ידי פרנסואה הראשון בשל חובות לא משולמים לכתר, ולאחר מותו של פרנסואה בשנת 1547 בנו, אנרי השני, העניק את הטירה כמתנה לפילגשו, דיאן דה פואטייה, שנקשרה בהתלהבות אל המבנה ואל נוף הנהר הנשקף ממנו. היא ציוותה על הקמת הגשר בעל הקשתות שחיבר את הטירה לגדה הנגדית של הנהר וכן על שתילת גני ירק ופרחים נרחבים. הגנים מעוצבים בארבעה משולשים על גדות הנהר אולם מוגנים משיטפונות על ידי מרפסות אבן.
דיאן הייתה ללא ספק גבירת הטירה, אולם הבעלות נשארה אצל הכתר הצרפתי עד 1555, אז שנים רבות של תמרונים משפטיים עדינים העניקו לה לבסוף את הבעלות. אולם לאחר מותו של אנרי ב-1559 אלמנתו, קטרינה דה מדיצ'י, גירשה את דיאן מהאחוזה. משום שהטירה לא הייתה שייכת עוד לכתר לא הייתה לקתרין חזקה עליה, ומשום כך היא שכנעה את דיאן לעזוב בתמורה לטירה אחרת, טירת שומון. המלכה קטרינה הפכה את שנונסו למעון האהוב עליה והוסיפה גנים נוספים.
כעוצרת של צרפת קטרינה בזבזה הון על הטירה ועל נשפים ליליים מרהיבים שנערכו בה. ב-1560 תצוגת הזיקוקים הראשונה בצרפת התרחשה בשנונסו במהלך החגיגות לכבוד הכתרתו של פרנסואה השני, בנה של קטרינה. הגלריה הגדולה, שהשתרעה לאורך הגשר וחצתה את הנהר, הוקמה ב-1577.
עם מותה של קטרינה ב-1589 עברה הטירה לכלתה, לואיז מלורן-וודמון, אשתו של המלך אנרי השלישי. לואיז קיבלה את הידיעה על ההתנקשות בבעלה בשנונסו, שם היא נכנסה לדיכאון כבד ובילתה את שאר ימיה בשיטוטים חסרי תכלית בבגדי אבל ברחבי הטירה, שכוסתה בשטיחי קיר שחורים וקודרים עם תיאורים של גולגולות ועצמות.
ב-1624 קיבלה את הטירה פילגש מלכותית נוספת, גבריאל ד'אסטרה, אהובתו של המלך אנרי הרביעי. לאחר מכן הייתה הטירה בבעלות בנה של גבריאל, סזאר, דוכס ונדום, ואשתו, פרנסואז מלורן. הטירה עברה ללא הפרעה בין צאצאי בית ולואה במשך מאה שנה, אך לא תמיד הייתה מאוכלסת.