בשלב רבע הגמר פגשה ריאל את אנדרלכט הבלגית. במשחק הראשון בחוץ הימם פול ון הימסט את ריאל כבר בדקה השנייה, 1-0 לאנדרלכט שנשמר עד לסיום. כפי שעשתה בשני הסיבובים הקודמים, הפגינה ריאל יכולת התקפית משובחת במשחק הגומלין. צמדים של אמנסיו ושל פרנסיסקו חנטו העלו את ריאל ליתרון 4-0, הבלגים הצליחו לכבוש פעמיים בדקות הסיום אך לא יותר. 4-2 לריאל במשחק, 4-3 בסיכום שני המפגשים.
בחצי הגמר פגשה ריאל את האלופה המכהנת, אינטר מילאנו האיטלקית של המאמן הלניו הררה, בשחזור של גמר 1964 (3-1 לאינטר). ריאל שמרה על מאזן ביתי מושלם, כשפירי הכניע את ההגנה האיטלקית החזקה כבר בדקה ה-12, 1-0 לריאל במשחק הראשון. עם יתרון מינימלי נסעה ריאל לסן סירו ועלתה לירון משער של אמנסיו כבר בדקה העשרים. ג'אצ'ינטו פאקטי עוד הצליח לאזן כ-12 דקות לסיום, אך ריאל שמרה על התוצאה, ועם 2-1 בסיכום שני המפגשים הבטיחה את מקומה בגמר.
פרטיזן בלגרד.
פרטיזן פתחה את משחקיה בטורניר מול נאנט הצרפתית. המשחק הראשון בבלגרד הסתיים בניצחון ביתי 2-0 לפרטיזן, ושוויון 2-2 בגומלין הספיק לנציגת יוגוסלביה כדי להשיג את הכרטיס לשלב הבא.
בשמינית הגמר המתינה לפרטיזן הגרלה קשה בדמותה של ורדר ברמן מגרמניה המערבית. המשחק הראשון נערך בבלגרד, ועד לדקה השבעים לא נכבשו שערים, אך אז בתוך עשרים הדקות האחרונות כבשה פרטיזן שלוש פעמים, וגברה על ברמן 3-0 מרשים בדרך לגומלין. במשחק החוץ גברה ברמן 1-0 על פרטיזן, אך עם 3-1 בסיכום שני המפגשים השיגה פרטיזן את הכרטיס לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר הייתה פרטיזן על סף הדחה על ידי ספרטה פראג הצ'כוסלובקית. במשחק הראשון בחוץ כבש מוסטפא חסנאגיץ' שער יתרון לפרטיזן כבר לאחר 16 דקות, אך כעבור ארבע דקות איזן אנדריי קבשניאק את התוצאה. עד לסיום קבשניאק השלים שלושער בדרך לניצחון 4-1 של ספרטה פראג, שהעמיד את פרטיזן בסכנה ממשית. במשחק הגומלין הגיעה פרטיזן ביכולת שיא למחצית הראשונה, עלתה ליתרון ראשון כבר בדקה הרביעית, ועד להפסקה צעדה ביתרון 5-0 (צמדים לולדיצה קובאצ'ביץ' ולמוסטפא חסנאגיץ'). התוצאה נשמרה עד לסיום, מהפך מרשים של פרטיזן שניצחה 6-4 בסיכום והעפילה לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה פרטיזן את מנצ'סטר יונייטד האנגלית. במשחק הביתי הראשון המשיך חסנאגיץ' את היכולת הגבוהה והעלה את פרטיזן ליתרון עם פתיחת המחצית השנייה. רדוסלב בצ'יאץ הכפיל, ופרטיזן הדהימה את מנצ'סטר עם 2-0 בסיום. במשחק הגומלין באולד טראפורד כבש נובי סטיילס בדקה ה-72, אך מנצ'סטר כשלה לכבוש פעם נוספת, ופרטיזן העפילה לגמר הראשון בתולדותיה עם 2-1 בסיכום שני המפגשים.
סיכום המשחק.
ריאל מדריד שהעפילה לגמר הייתה שונה מאוד מהקבוצה שזכתה בחמישה תארים רצופים עד ל-1960. מי שהדריך את הקבוצה היה אחד מגדולי מאמניה בכל הזמנים, מיגל מוניוס, שהיה שותף לשלוש הזכיות הראשונות של הקבוצה כשחקן והוביל אותה לזכייה החמישית כמאמן. בניגוד לקבוצה עתירת הכוכבים, ריאל הגיעה למשחק ללא כוכבים כמו אלפרדו די סטפאנו, שהיה שותף לחמש הזכיות הראשונות אך עזב שנתיים קודם לכן, ופרנץ פושקש, שכיכב עם חמישה שערים בשתי הופעות מול פיינורד בסיבוב הראשון אך פרש באותה העונה ולא שיחק במסגרת האירופית מאז שמינית הגמר. במקומם, העלה מוניוס הרכב צעיר ושאפתן, כולל חמישה שחקנים שעלו ממחלקת הנוער, כשעל המגרש נותר רק נצר אחד לזכייה הראשונה של ריאל, הקפטן הוותיק פרנסיסקו חנטו. הניסיון של חנטו היה מרכיב מרכזי בהצלחתה של ריאל באותה העונה. מנגד, הוביל עבדולה גגיץ' הרכב יוגוסלבי נחוש וחזק, עם קו אחורי יציב בהובלתם של וליבור ואסוביץ' וברנקו ראשוביץ', קישור דומיננטי עם רדוסלב בצ'יאץ והחלוץ מילאן גאליץ', שכמעט ולא שותף באותה העונה בשל שירותו הצבאי אך קיבל שחרור מיוחד עבור הגמר.
היוגוסלבים החזקים ניצלו את הלחץ של שחקניה הצעירים של ריאל ושלטו במפגש למן שריקת הפתיחה. ריאל, שדגלה בסגנון משחק חופשי וטכני יותר, הוגבלה בחלק הקדמי על ידי ההגנה היוגוסלבית המאורגנת והטקטית. פרטיזן הגיעה למספר מצבי כיבוש במחצית הראשונה וספרה שתי החמצות של גאליץ', וכדור של מוסטפא חסנאגיץ' שפגע במשקוף. בסיומה של המחצית הראשונה נפרדו הקבוצות ללא שערים.
המגמה המשיכה עם פתיחת המחצית השנייה, ובדקה ה-55, עשר דקות מפתיחת המחצית, השיגה פרטיזן את מבוקשה. גאליץ נאבק על כדור בכנף וזכה בכדור קרן. יוסיפ פירמאייר הגביה לרחבה, חסנאגיץ' המשיך בנגיחה לאחור עד לוואסוביץ' שהגיח מאחור כדי לנגוח בעוצמה לפינת שערו של חוסה ארקיסטאין, 1-0 לפרטיזן.
השער של ואסוביץ' היווה נקודת המפנה מבחינתה של ריאל מדריד. השער העיר במקצת את שחקניה הלחוצים של אלופת ספרד, ובהובלתו של חנטו החלה הקבוצה של מוניוס לתקוף את שערה של פרטיזן. משנה הזהירות בה נקטה הקבוצה עד אז ננטש לטובת שליחת שחקנים רבים לחלק הקדמי, וזאת על אף החשיפה להתקפות מתפרצות מן העבר השני. בדקה השבעים, רבע שעה לאחר שערה של פרטיזן, השיגה ריאל את השוויון. אמנסיו אמארו קיבל כדור עומק מרמון גרוסו, הפגין יכולת אישית גבוהה כשהטעה את שומרו ועבר אותו, המתין ליציאתו של השוער והקפטן מילוטין שושקיץ' כדי לגלגל מולו את הכדור אל הרשת, שוויון 1-1 מרשים של ריאל. שש דקות בלבד חלפו, וריאל שוב כבשה שער מרשים שהשלים את המהפך. פרננדו סרנה התנהל עם הכדור בחצי המגרש של פרטיזן, ומכ-27 מטרים בעט בעוצמה לחיבורי הקורות, 2-1 לריאל מדריד.
מאז שער היתרון של ריאל, נחלשה פרטיזן משמעותית ודקות הסיום חלפו ללא מצבים מיוחדים. שריקת הסיום הביאה איתה את פריצתם של אוהדי ריאל לכר הדשא של אצטדיון הייזל, כדי לחגוג עם קבוצתם את הזכייה השישית בתולדותיה (מתוך 11 טורנירים) בגביע אירופה לאלופות. מן העבר השני, פרטיזן הייתה קרובה לזכייה היסטורית בתואר, אך הפסדה בגמר הביא לשחרור המוני של שחקניה לליגות בכירות ביבשת. בין היתר, בסיום העונה עבר גאליץ' לסטנדרד לייז', שושקיץ' לפ.צ. קלן, ואסוביץ' לאייאקס אמסטרדם וראשוביץ' לפ.ס.וו. איינדהובן.
ריאל, שבאותן שנים הייתה אחת הבכירות ביבשת, נאלצה להמתין 15 שנים כדי להגיע שוב למעמד הגמר (הפסד 1-0 לליברפול ב-1981, ו-32 שנים עד שהניחה ידיה שוב על הגביע, עם ניצחון 1-0 בגמר ליגת האלופות 1998.
מרים עזורי
מרים עזורי (נולדה ב-1956) היא קצינת משטרה בדימוס בדרגת תת-ניצב, שבתפקידה האחרון כיהנה כראש החטיבה לזיהוי פלילי באגף החקירות והמודיעין.
ביוגרפיה.
עזורי נולדה וגדלה בבריסל שבבלגיה, בת לאב מהנדס חשמל ואם עקרת בית. הייתה חברה בתנועת השומר הצעיר ובגיל 16 ביקרה בישראל במהלך מחנה קיץ בקיבוץ בית ניר. בגיל 18 עלתה בגפה לישראל. היא סיימה תואר ראשון ושני בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בתום לימודיה התגייסה למשטרת ישראל ושירתה במחלקת הזיהוי הפלילי. תחילה שירתה במעבדה הביולוגית ולאחר מכן במעבדה האנליטית לזיהוי סמים. שימשה סגן ראש המעבדה האנליטית וראש מעבדת פיתוח טביעות אצבעות. במהלך תפקידה זה סייעה לפענוח רצח רחבעם זאבי באמצעות שימוש ראשון בפיתוח של שיטה כימית חדשה לחשיפת טביעות אצבע.
ב-2006 מונתה לראש מחלקת סיוע מרחבי בדרגת ניצב משנה, וב-2012 מונתה לראש מחלקת המעבדות. באפריל 2013 קודמה לראש החטיבה לזיהוי פלילי בדרגת תת-ניצב והיא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. היא כיהנה בתפקיד עד לשנת 2019 כאשר במקומה מונתה אשירה זמיר.
עזורי אם לארבעה ילדים. אחיה הצעיר הוא פרופסור דניאל זייפמן.
אתרוג יווני
אתרוג יוון
תמר ירדני יפה
תמר ירדני יפה (פברואר 1918 – 2005) הייתה מורה למוזיקה ומראשוני המטפלים באמצעות מוזיקה ובאמצעות תנועה בישראל, מקימת המרכז לטיפול באמנויות בעמק בית שאן.
ביוגרפיה.
נולדה ברובנה, שהייתה תחת שליטת רוסיה. בת ליעקב ולדורה (דבורה) ברמן, רופא שיניים וגננת. המשפחה עלתה ארצה ב-1921, שינתה את שמה לירדני והתיישבה במרכז ירושלים. האב החל לעבוד כרופא שיניים מהראשונים באזור, וטיפל באנשים גם בבתיהם בעיר ובסביבותיה. בין השאר טיפל באמנים ומוזיקאים רבים, ששילמו לו בציורים - ואף בשיעורי נגינה. כך החלה תמר ללמוד לנגן בפסנתר כבר בגיל הגן. בירושלים נולדו אחיותיה גליה, הצעירה ממנה בשבע שנים שהייתה עורכת וסופרת, ואלישבע הצעירה ממנה בתשע שנים.
למדה בבית הספר למל לבנות ולאחר מכן בגימנסיה העברית בירושלים, ששכנה אז בשכונת הבוכרים. במקביל למדה באקדמיה למוזיקה ירושלים. בהמשך השתלמה גם בסמינר לגננות ובסמינר למוזיקה בתל אביב.
בנעוריה הצטרפה לתנועת מחנות העולים, ושם הכירה את אורי יפה שהיה לבן זוגה. ב-1937 ירדו בני הזוג יפה לסדום, לעבודה במפעל האשלג במסגרת הפלוגה המקובצת של הקיבוץ המאוחד. באותה שנה היו בין חברי הגרעין המייסד של קיבוץ מעוז חיים בעמק בית שאן, שבו חיו בני הזוג עד מותם. בשנותיה הראשונות בקיבוץ שימשה כגננת וכמורה למוזיקה.
ב-1958 הקימה את המרכז לטיפול באמנויות בבית שאן (שעבר בהמשך למתחם חומה ומגדל של המועצה האזורית עמק בית שאן, כיום עמק המעיינות). זה היה אחד המרכזים הראשונים בישראל לטיפול בתחום, וירדני יפה הייתה מהמומחים הראשונים שעסקו בנושא. בין השאר למדה את התחום בלונדון, ב-Guildhall School of Music, ב-1970–1971. ב-1971 הקימה בתוך המרכז לטיפול באמנויות את המרכז לתרפיה במוזיקה. המרכז שימש לאורך השנים את כל תושבי הצפון, ובכללם ילדים על הספקטרום האוטיסטי, ילדים עם לקויות ראייה או שמיעה ועוד, וסייע לאורך השנים גם להכשיר דורות נוספים של מטפלים.