קלרמן הקנתה לשחייה הצורנית פופולריות רבה לאחר הביצוע שלה של בלט המים הראשון במיכל זכוכית בהיפודרום של ניו יורק.
קו בגדי הים.
קלרמן התפרסמה כתומכת בזכותן של נשים ללבוש בגדי ים העשויים מחלק אחד, דבר שהיה שנוי במחלוקת באותו זמן. על פי מגזין אוסטרלי; "בתחילת המאה ה-20, נשים היו מצופות ללבוש שמלה מסורבלת בשילוב מכנסיים כשהן שוחות. בשנת 1907, בשיא הפופולריות שלה, קלרמן נעצרה ברביר ביצ' (Revere Beach), מסצ'וסטס, על חוסר צניעות – היא לבשה אחד מבגדי הים שלה העשויים מחלק אחד. הפופולריות של חליפות השחייה העשויות חלק אחד של קלרמן, הביאו להקמת קו בגדי ים משלה. ה"אנט קלרמנס", כפי שנקראו, היו הצעד הראשון בדרך לבגדי הים המודרניים.
קריירת קולנוע.
בשנת 1916, הפכה קלרמן לשחקנית הראשית הראשונה שהופיעה בסצנת עירום כשהיא הופיעה בעירום מלא ב"בת האלים" הסרט "בת האלים", שנעשה על ידי חברת סרטי פוקס (Fox Film Corporation), היה הסרט הראשון בעל הפקה של מיליון דולר. רוב סרטיה של קלרמן עוסקים בהרפתקאות ימיות. היא ביצעה בעצמה את הפעלולים, הכוללים צלילה של 28 מטרים לים, וצלילה של 18 מטרים לבריכת תנינים. פעמים רבות היא שיחקה בתולת ים בשם אנט או וריאציות של שמה.
"סרטי האגדה", כפי שהיא כינתה אותם, התחילו ב"בת הים" (1911), בו היא הייתה השחקנית הראשונה שלבשה תלבושת של בתולת ים בסרט (מרמיידינג), דבר שסלל את הדרך לסרטים אחרים כמו גליניס ג'ונס (בסרט מירנדה- Miranda), אסתר ויליאמס ודריל האנה (בסרט ספלאש).
קלרמן עיצבה את תלבושות בתולות הים בעצמה, ולפעמים גם תפרה אותן. קלרמן הופיעה באחד מהסרטים האחרונים בצבעי פריזמה, "ונוס של הים הדרומי" (Venus of the South Seas) בשנת 1924, הפקה משותפת של ארצות הברית וניו זילנד, שבו סליל של 55 דקות סרט היה בצבע ומתחת למים. "ונוס של הים הדרומי" שוחזר בידי ספריית הקונגרס ב-2004 והוא הסרט העלילתי היחיד בכיכובה של קלרמן הקיים בצורה המוחלטת שלו.
פרסומים.
בנוסף לקריירה הקולנועית שלה, כתבה קלרמן מספר ספרים וביניהם "כיצד לשחות" (1918), "יופי פיזי: איך לשמור את זה" (1919), ספר של סיפורי ילדים שכותרתו "אגדות הים הדרומי" (1926), ו"הסיפור שלי", ספר אוטוביוגרפי שלא פורסם. היא כתבה בנוסף גם חוברות רבות על בריאות, יופי וכושר.
חיים אישיים.
קלרמן נישאה למנהל האמריקאי שלה, ג'יימס סאליבן, בתאריך 26 בנובמבר 1912 בדנברי, קונטיקט.
קלרמן, צמחונית כל חייה, הייתה בעלת חנות מזון בריאות בלונג ביץ', קליפורניה. היא נשארה פעילה גם בגיל מבוגר, המשיכה לשחות ולהתאמן עד זמן קצר לפני מותה. היא ובעלה חזרו להתגורר באוסטרליה בשנת 1970 ובשנת 1974 חלקו לה כבוד בבריכת היכל התהילה הבינלאומי של פורט לודרדייל, פלורידה.
קלרמן מתה לפני בעלה, בבית החולים בסאות'פורט, קווינסלנד, אוסטרליה, ב-6 בנובמבר 1975, בגיל 88 ונשרפה בטקסים קתוליים. שרידיה פוזרו בשונית המחסום הגדולה. לא היו לה ילדים.
מורשת.
בשנת 1908, לאחר מחקר על 3000 נשים, דר. דאדלי א. סרג'נט מאוניברסיטת הרווארד כינה אותה "האישה המושלמת" בגלל הדמיון של התכונות הפיזיות שלה לונוס ממילו.
האוסף הגדול של קלרמן של תלבושות ומזכרות תיאטרליות הורש לבית האופרה של סידני. מספר רב מהתלבושות המקוריות שלה והחפצים האישיים מוחזק בידי מוזיאון תחנת הכוח בסידני, אוסטרליה.
קלרמן הוצגה על ידי אסתר ויליאמס בסרט "בת ים השווה מיליון דולר" (1952), ושמה נמצא על כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, בשדרות הוליווד. סרט אוסטרלי תיעודי עטור פרסים בשם "בת הים המקורית", שנכתב על קלרמן, הופק בשנת 2002.
מכלול שחייה חדש שנפתח במריקוויל בשנת 2010 נקרא על שמה.
בתי ספר דו לשוניים בישראל
איסלם באנגליה
קלפי אוסטרלי (כלב)
רוז לוריא הלפרין
רוז לוריא הלפרין (באנגלית: Rose Luria Halprin, 11 באפריל 1896 - 8 בינואר 1978) הייתה מהמנהיגות המובילות של העולם היהודי בתקופה שלאחר השואה ועד מחצית שנות הששים של המאה ה-20, ובפרט של הציונות האמריקאית במאה העשרים, אשר שימשה פעמיים כנשיאה הלאומית של ההסתדרות הציונית הדסה בארצות הברית, ונשאה בתפקידי מפתח בהנהגה הציונית בימיו המכריעים של היישוב והקמת מדינת ישראל. היא הייתה יו"ר של כבוד של הקונגרס היהודי העולמי באמריקה, חברת הוועד המנהל של סוכנות הטלגרף היהודית (JTA), וחברת ועד קבועה של המגבית היהודית המאוחדת. ב-1976 קיבלה הלפרין את פרס בובליק מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במרץ 1977, היא קיבלה תואר ד"ר של כבוד לספרות יהודית ללימודי יהדות בניו-יורק.
מלבד השפה האנגלית היו שגורות בפיה של הלפרין השפות: עברית, יידיש, צרפתית וגרמנית.
ראשית חייה.
רוז נולדה ב-11 באפריל בשנת 1896 בניו יורק לפסח (פיליפ) לוריא, סוחר כלי כסף, ולרבקה איזקסון לוריא. הוריה היו ציונים נלהבים - אמא הייתה ממייסדות הדסה - והעניקו לה חינוך יהודי. כבר כנערה צעירה הייתה פעילה ציונית בהיותה מנהיגת כוכבי ציון, החטיבה הצעירה של החברה הציונית האוסטרו-הונגרית, אליה השתייכו הוריה המהגרים. כאשר החברה נקלעה לקשיי תקציב ולכן לא יכלה לאפשר מקום מפגש בדרום מזרח מנהטן, הלפרין וחבריה הפיקו קונצרט לגיוס תרומה לתשלום שכר הדירה. בפעילותה הציונית שנים לאחר מכן נקראה הלפרין לא פעם להשתמש בכישרון זה לגיוס כספים.
בשנת 1913 הלפרין סיימה הכשרה בסמינר למורים שעל יד בית המדרש לרבנים באמריקה, למדה מעט בהאנטר קולג', ופקדה שוב את האקדמיה באוניברסיטת קולומביה שנים לאחר מכן.
נשיאות הדסה.
רוז הלפרין שירתה בנשיאות הדסה בשתי קדנציות: קדנציה ראשונה בשנים 1932–1934, וקדנציה שנייה בשנים 1947–1952. שנים אלה היו רוויות באתגרים קריטיים בהם לקחה חלק מהותי.
כהונה ראשונה 1932–1934.
מחד, כהונה זו הייתה בסימן עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בשנת 1933 בגרמניה. רחה פראיר מייסדת בברלין את עליית הנוער עליה מופקדת מאוחר יותר הנרייטה סאלד מייסדת הדסה. מפעל זה מציל אלפי ילדים ממלתעות הנאצים ומביאם לארץ ישראל. מאידך, הדסה ממשיכה להטמיע את המהפכות הרפואיות אותן ייסדה ביישוב בארץ ישראל קודם לכן - הקמת בתי חולים ותחנות לבריאות המשפחה - טיפות חלב. שנה קודם לתחילת הכהונה של הלפרין, ייסדה הדסה את קופת חולים עממית, למי שלא נכלל בהסתדרות הכללית.
בין כהונות 1934–1939.
לאחר כהונתה הראשונה כנשיאה עברה בשנת 1934 עם משפחתה להתגורר בירושלים, שם קידמה מטעם ארגון הנשים את הקמתו של בית החולים של ההסתדרות המדיצינית הדסה בהר הצופים. תחת שרביטו של יהודה לייב מאגנס, קנצלר האוניברסיטה העברית, ועדת הבנייה גייסה את האדריכל היהודי גרמני הנודע אריך מנדלסון אשר בנה מבנה שנודע בשל יופיו והתאמתו לזירה המזרח תיכונית, ונחשב לאחד מהמבנים המוצלחים ביותר של האחרון.
בשנת 1939 חזרה לארצות הברית.
כהונה שנייה 1947–1952.
הקדנציה השנייה שלה בשנים 1947–1952 לוותה באחד מאתגרי המנהיגות הקשים ביותר. כנשיאת הדסה היא הובילה את פינוי בית החולים הדסה שעל מובלעת הר הצופים אותו בנתה, כאשר הוא הפך מוקד לאלימות ערבית לאחר הקמתה של מדינת ישראל. שיאו של אותו גל אלימות בהתקפה על השיירה להר הצופים, שיירת הדסה, בלב שכונת שייח ג'ראח, באפריל 1948. למעלה משבעים וחמישה רופאים, אחיות וסטודנטים נהרגו במארב כאשר השיירה בה נסעו חצתה את שכונת שייח' ג'ראח במורדות הר הצופים בדרך אל בית החולים על ההר. המתקפה חשפה את מיקומו השברירי של בית החולים בהיותו מוקף כפרים ערביים. מציאות זו הובילה לפינויו מההר ולמציאת אתר חלופי.
בהנהגתה הוקמו בירושלים חמישה מוקדים זמניים לעזרה ראשונה שנדרשה עקב מלחמת השחרור המתנהלת בעיר. במקביל פעילותה הרפואית של הדסה גדלה עם בנייתו של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ב-1949 והקמת בית החולים הדסה בעין כרם שלש שנים לאחר מכן.
חיים בארץ ישראל.
השנים בהם שהתה עם משפחתה בירושלים הותירו עליה רושם עמוק. היא השתלמה בשפה העברית והעמיקה את קשריה האישיים עם אנשי היישוב. לעיתים קרובות שוחחה עם חברים על ההליכות הארוכות שערכה עם ילדיה בעיר העתיקה של ירושלים, ועל המראה של הר הזיתים מדלתה. במהלך הקריירה הציבורית שלה חזרה וביקרה בישראל למעלה מששים פעמים, בשנים בהם חציית האוקיינוס לא הייתה עניין של מה בכך.
כאמור, את שהותה כאן ליווה גל של התפרעויות נגד יהודים על ידי ערביי חברון ובאזורים נוספים. היא סייעה למצוא מזור למתיישבים היהודים אשר באו לירושלים בברחם מהאלימות. מאידך ביטאה עמדה מורכבת כאשר במקביל לסיועה למתיישבים היהודים, היא קראה לשיתוף פעולה יהודי-ערבי.
סיוע לעליית הנוער.
בעת שהותה בארץ ישראל השלטון הנאצי בגרמניה הרים ראש והשית מדיניות אנטי יהודית, מה שגרם לגל עלייה גדול מגרמניה לארץ ישראל. הלפרין התוודעה להנרייטה סאלד מייסדת 'הדסה', וסייעה לה בעליית הנוער. במסגרת זו נסעה חליפות לברלין בשנים 1935–1938.
הציונות האמריקאית.
חזרתה לארצות הברית בשנת 1939 לוותה ברצון לחזק את השפעתה על היישוב ועל המעשה הציוני. בין השנים 1939–1946 היא הייתה חברה בוועד הפועל הציוני. בשנת 1942 היא הפכה לגזברית ועד החירום של ציוני אמריקה ושירתה כסגנית היו"ר שלו בין השנים 1945–1947. היא נמנתה על חברות המזכירות הראשונות של הוועד היהודי-אמריקני שנוסד ב-1943 על מנת לתעל את המאמץ האמריקני לטובת היישוב לאחר מלחמת העולם השנייה.
שתדלנות להקמת המדינה.