ב-12 במאי 1914 דיווח העיתון מוריה על שליחים של החסידות שהגיעו לירושלים: מלחמת העולם הראשונה שפרצה באותה שנה טרפה את הקלפים. אף על פי שהשטח אכן נרכש בשנת 1914 החלה הבניה רק בשנת 1930 עם ביקורו היחיד בארץ של הרב חיים אלעזר שפירא, כאשר בא לבקר את ה"סבא קדישא" רבי שלמה אליעזר אלפנדרי.
מסעו של הרב זכה לתהודה בציבור. במהלך הביקור עבר הרב בארץ לאורכה ולרוחבה וביקר במקומות הקדושים. גולת הכותרת של הביקור הייתה המפגש עם רבי שלמה אליעזר אלפנדרי, מספר הסופר חיים באר בספרו עת הזמיר: האדמו"ר עצמו הוא שחתם על ספר תקנות השכונה. בתקנות משתקפת השקפת העולם של החסידות. תושבי השכונה מחויבים לשלוח את ילדיהם לבית ספר חרדי בלבד ומחויבים לקוד לבוש המתאים למסורת החרדית ונאסר עליהם לגלח את זקנם ואת הפאות. תקנות אחרות מתייחסות לבית הכנסת שנמצא בשכונה, לפי תקנות אלו כל אדם הלומד בכולל מחויב להתפלל בבית הכנסת השכונתי לפחות פעם בשבוע בימי חול ופעמיים בחודשיים להתפלל בשבת.
מבנה השכונה.
תחילה נתכוונו אנשי החסידות לבנות על כל המגרש שיועד לשכונה אך בהיעדר משאבים נבנו בסך הכל שלושה בניינים העומדים עד היום.
במרכז השכונה עומד "בית המדרש תפארת צבי" (על שם צבי הירש שפירא) הנמצא ברחוב הנצי"ב.
בית הכנסת, ובית מגורים ובו שמונה דירות הניצב בפינת הרחובות שומרון ומסילת ישרים.
השכונה בנויה בתבנית של שכונות הכוללים שנבנו בירושלים בסוף התקופה העות'מאנית - בדומה לשכונת בתי אונגרין שנבנו בשנת 1891 ושכונת כנסת ישראל השוכנת בסמוך ונבנתה בשנת 1902. שלושת המבנים הוקמו סביב חצר פנימית מלבנית. בית המגורים בנוי במתכונת בתי רכבת דו קומתיים. בתים אלו הם רצף של יחידות מגורים הצמודות זו לזו. בכל יחידת מגורים הוביל חדר כניסה (הול) למטבח ושירותים וזוג חדרי שינה. ליחידות המגורים בקומה העליונה מוביל גרם מדרגות חיצוני ממנו נמתחת מרפסת ארוכה העוברת לאורך החזית ומחברת את כל הכניסות שלאורכה.
ברבות השנים הוסיפו הדיירים תוספות בנייה מאולתרות על מנת להקל על הצפיפות - כפי שקרה בשכונות כוללים אחרות בירושלים.
על הכולל מציינת כתובת כדלקמן: נכון לסוף המאה העשרים משמש משה יהודה ליב רבינוביץ, האדמו"ר ממונקאטש, כנשיא הכבוד של הכולל וכן של השלוחה "כולל מנחת אלעזר דחסידי מונקאטש" הנמצאת ברחוב יואל בשכונת מאה שערים.
משה יהודא ליב ראבינאוויטש
Pelodytidae
Pelodytes
חסרי-לשוניים
חסרי-לשוניים (שם מדעי: Pipidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. במשפחה נמצאים שלושים מינים, הממויינים לחמישה סוגים. סוג אחד ("Pipa") נפוץ בדרום אמריקה, ויתר הסוגים (ראו מטה) נפוצים באפריקה דרומית למדבר סהרה.
שמה של המשפחה נובע מהמאפיין הבולט בפרטיה, והוא היעדר לשון. חסרי-הלשוניים חיים בסביבה מימית בלבד, ומשום כך הם פיתחו מספר התאמות מורפולוגיות לסביבת חיים זו. לדוגמה, קרומי השחייה בין אצבעות הרגליים שלהם גדולים מאוד, והם בעלי מערכת מיוחדת שתפקידה לזהות תנועות ולחצים מיוחדים במים הסמוכים לגוף. בנוסף, חסרי-הלשון ניחנו ביכולות מיוחדות בנוגע להפקת קול ולשמיעתו בסביבה מימית.
מספר מאובנים של חסרי-לשוניים נמצאו, וגילויים הוביל למסקנה כי 12 מינים ממשפחת חסרי-הלשוניים נכחדו. שישה מהם היו תחת הסוג צפרדע רפואית ("Xenopus"). מאובנים אלו נמצאו באפריקה, בדרום אמריקה ובמזרח התיכון, ותוארכו לתקופת הקרטיקון.
דרור רפאל
דרור רפאל (נולד ב-29 בינואר 1974) הוא סאטיריקן ושדרן רדיו ישראלי. התפרסם כחלק מהצמד "שי ודרור".
ביוגרפיה.
רפאל גדל ביהוד, והחל את דרכו הרדיופונית כשדרן ברדיו פיראטי בשם "רדיואקטיבי". משם המשיך לקול ישראל כמגיש רצועות מוזיקה ב-88FM. לאחר מכן החל ללמוד ב"מכללת לוינסקי לחינוך", שם השלים תואר ראשון בלשון, חינוך ויהדות. לאחר מכן, חזר רפאל לשדר ברדיו כשהצטרף לצוות רדיו תל אביב, והחל להגיש את תוכנית ההיכרויות "בחסות החשיכה".
ב-1995 פגש את שי גולדשטיין, וברבות השנים השניים הפכו לצמד סטיריקנים מצליח בשם "שי ודרור". השניים שידרו תוכניות הומור וסאטירה ברדיו ובטלוויזיה, בהן "זו ארצנו" ו"שי ודרור". ב-2008 הצטרף לצוות הכותבים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". באותה שנה החל להגיש את שעשועון הטריוויה הקומי "חידון האשליות" בערוץ 24, ואת השעשועון "ראש בקיר" לצד גולדשטיין בערוץ 10.
ב-2010 החל רפאל להנחות את השעשועון הטלוויזיוני "מישהו בבית?" בערוץ 10.
רפאל בעל טור בירחון הצרכנות של "גלובס". ב-2013 החל לכתוב טור שבועי בשבועון "סופהשבוע" מבית "מעריב השבוע".
רפאל מלמד רדיו באוניברסיטת אריאל בשומרון.
באוגוסט 2016 הסתיימו שידורי תוכנית הבוקר "שי ודרור" ברדיו 103FM. ביוני 2018 עלתה לאוויר תוכניתו החדשה ברדיו 103FM - "חליפות" - תוכנית ייעוץ משפטית המשודרת מדי יום שני בלילה. במסגרת התוכנית משוחח רפאל עם מאזינים, ומקשר בין שאלותיהם המשפטיות לבין שורה של עורכי דין ואנשי משפט מקצועיים. מעת לעת מוקדשת חלק מהתוכנית לפרשנות משפטית לאירועי השעה האקטואליים, בליווי עורך דין שמגיע לאולפן. בנובמבר 2018 שב להגיש תוכנית סאטירה שבועית בתחנה מדי חמישי בלילה, לצד הבדרנית הדר לוי.
בספטמבר 2018 השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP.
רפאל השתתף בתוכנית "הישרדות VIP עונה 2", ששודרה ב-2019 ברשת 13, והודח שלישי.
חיים אישיים.
רפאל מתגורר ביישוב קדימה, והוא בעל תואר שני ביישוב סכסוכים מאוניברסיטת בר-אילן. נשוי למרינה, ולהם שני בנים.
במהלך שנת 2014 הצטרף רפאל לסדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים" וסיפר על השינוי שחל בחייו, על כך שהתאהב בגבר, טום באום, עזב את אשתו וילדיו ועבר להתגורר איתו, ועל כך שהוא מגדיר את עצמו ביסקסואל. בשנת 2015 נפרדו השניים ורפאל חזר לאשתו.
בנטו (עמים)
בַּנְטוּ הוא כינוי למעל 400 קבוצות אתניות שונות באפריקה, מקמרון ועד לדרום אפריקה, המאוחדות על ידי משפחת שפות משותפת (שפות הבנטו), ובמקרים רבים גם מנהגים משותפים.
הגדרה.
ברבות משפות הבנטו, משמעות המונח "בנטו" או וריאציות שונות שלו הוא "אנשים". השורש המשוחזר של מילה זו בפרוטו-בנטו הוא *-ntu', והקידומת *ba- היא קידומת של אחת מחלקת השמות השנייה, הכוללת מילים שמציינות ריבוי בני אדם בשפות אלו. ד"ר וילהלם בליק השתמש לראשונה במונח "בנטו" במשמעותו הנוכחית, בספרו משנת 1862, "דקדוק השוואתי של שפות דרום-אפריקאיות" ("A Comparative Grammar of South African Languages"), ובו הוא טען שמספר עצום של שפות שמדוברות באפריקה שמדרום לסהרה הן בעלות תכונות ומאפיינים דומים רבים כל-כך, שהן חייבות להיות חלק מקבוצת שפות אחת. התאוריה הזו עדיין מקובלת בחלקה כיום, אך רבים טענו שהיא לא מדויקת, בעיקר משום ששפה יכולה להתפשט באמצעות מספר קטן יחסית של בני-אדם שעוברים ממקום למקום.
מוצא הבנטו.
משערים, כי לפני הגעת הבנטו היה החצי הדרומי של אפריקה מיושב על ידי דוברי שפות החויסאן, שנמצאים כיום באזורים הצחיחים בסביבת מדבר קלהארי ובכמה אזורים מבודדים בטנזניה. פיגמים יישבו את מרכז אפריקה, בעוד שכושים (בני-כוש) ואנשים אחרים דוברים שפות אפרו-אסיאתיות יישבו את צפון אפריקה וצפון-מזרח אפריקה. אפריקה הצפון-מערבית, מדבר סהרה וסודאן יושבו על ידי אנשים דוברי מאנדה ושפות אטלנטיות (כמו פוּלַני ו-וולוף) ואנשים אחרים דוברי שפות נילו-סהריות.
ישנן שתי תאוריות בסיסיות על המוצא של הבנטו. הראשונה קודמה על ידי ג'וזף גרינברג בשנת 1963. הוא חקר והשווה כמה מאות שפות אפריקאיות ומצא שקבוצה של שפות שמדוברות בצפון-מזרח ניגריה הן השפות הקרובות ביותר לשפות מקבוצת הבנטו. הוא פיתח תאוריה שפרוטו-בנטו (שהיא לכאורה שפת המקור של שפות הבנטו) הייתה אחת מן השפות הללו, שהתפשטה דרומה ומזרחה במשך מאות שנים.
התאוריה הזו נסתרה במהרה על ידי מלקולם גאתרי, שחקר שפות בנטו רבות ומצא שהניב האופייני ביותר מצוי בשפות המדוברות בזמביה ובדרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. כך נוצר ההסבר החלופי, שדוברי בנטו התפשטו מהאזור הזה לכל עבר.
התפשטות הבנטו.
יש היסטוריונים שעדיין מקבלים שילוב של התאוריות שלעיל, אך ההתלהבות שבה משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ניצל את הרעיונות הללו השאיר אותם בערפל במידה מסוימת.
הבנטו הגיעו בתחילה מדרום-מזרח ניגריה, מאזור הנהרות בנואה-קרוס, והתפשטו באפריקה לכיוון זמביה. בשלב מסוים באלף השני לפני הספירה, אולי בעקבות לחץ של אנשים שהיגרו מהסהרה לאזור, הם נאלצו להתפשט לתוך יערות הגשם של מרכז אפריקה. כאלף שנים מאוחר יותר הם החלו בשלב שני ומהיר יותר של התפשטות מעבר ליערות ולתוך מזרח ודרום אפריקה. לאחר מכן, באלף הראשון לספירה, פותחו בזמביה שיטות חקלאיות וצמחים חדשים, שכנראה הובאו מדרום-מזרח אסיה דרך מדגסקר. החידושים הללו הביאו להתפשטות נוספת של הבנטו באזור. עד שנת 1000 לספירה הגיעו אנשי הבנטו לאזורים של זימבבואה ודרום אפריקה של היום. בזימבבואה הייתה אחת האימפריות הגדולות של דרום כדור הארץ, ובירתה הייתה זימבבואה הגדולה. היא שלטה בנתיבי סחר מדרום אפריקה לצפון הזמבזי, וסחרה בזהב, נחושת, אבנים יקרות וטובין אחרים, עם סוחרים ערבים בחוף הסוואהילי. עד אמצע האלף השני לספירה האימפריה כילתה את משאביה והתמוטטה, וזימבבואה הגדולה ננטשה.
הכינוי "בנטו" בדרום אפריקה.