מבנה הגוף של המזאמות היוקטניות צר ורזה, צווארן קצר ודק וראשן משולש. האוזניים שלהן גדולות ועגולות במיוחד - יותר משל מזאמות אחרות, והצבע הוורוד שלהן בפנים האוזן נובע מהיותן קירחות משיער; הצד החיצוני שלהן לעומת זאת בצבע חום כהה. האף והעיניים גדולים ושחורים, והלועה קטן וצר. לזכרי המזאמות היוקטניות יש זוג קרניים ארוכות וחדות בלי שום סיעוף, והצבע שלהן הוא לבן-קרמי. הקרניים של מין זה הן הארוכות ביותר מבין מיני המזאמה (10 ס"מ ומעלה), והמבנה שלהם אינו ישר לחלוטין אלא מתעקם מעט כלפי פנים; בנוסף, הקרניים אינן חלקות אלא מתאפיינות בחריטות עמוקות המזכירות גזע עץ. במקרים מסוימים עשוי לצמוח סיעוף קטן בבסיס. הנקבות חסרות קרניים, ובזה מתבטא ההבדל המינורי בין הזכרים לנקבות. המזאמה היוקטנית חופפת עם המזאמה המרכז אמריקנית ברוב טווח התפוצה המוגבל שלה, והיא נבדלת ממנה בכך שפרוותה חומה ולא אדומה וכן בכך שהיא גדולה יותר.
תפוצה וביולוגיה.
כפי שמרמז שמה, תפוצת המזאמה היוקטנית מוגבלת לחצי האי יוקטן הנמצא באמריקה המרכזית בין הים הקריבי למפרץ מקסיקו. בכך היא למעשה יונק תת-אנדמי, שכן טווח התפוצה שלה מוגבל לאזור גאוגרפי מסוים שאת שטחו חולקים מספר ישויות מדיניות. מרבית התפוצה שלה בחצי האי נופלת בשטחה של מקסיקו (מדינות: יוקטן, קמפצ'ה, וקינטנה רו), והיא מצויה באופן שולי גם בצפון ומרכז בליז (מחוזות: קורוזל, אורנג' ווק, בליז וקאיו) וצפון גואטמלה (מחוז פטן).
המזאמה היוקטנית מאכלסת יערות גשם טרופיים בדומה לרוב המזאמות, אך היא גם מאכלסת אזורים יבשים או פתוחים יחסית כסוואנות שיחים קוצניות ואינה מוגבלת בדווקא לאזור סבוך בצמחייה וגשום. בית גידולה שוכן באזורי שפלה נמוכים כמו במכתש צ'יקשולוב, ומגבלת הגובה העליון שלה היא 300 מטר מעל פני הים, והיא אינה מצויה במקומות גבוהים יותר. הטמפרטורות בתחומי מחייתה 30 מעלות ברוב השנה, וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-250 מילימטר לשנה.
המזאמה היוקטנית צמחונית כשאר קרובותיה, ותזונתה כוללת עשבים, פירות, פרחים, פטריות, זרעים, עלים, שיחים וכדומה. הטורפים שלה בחצי האי יוקטן כוללים את היגואר, הפומה ואולי גם האוצלוט. אין מידע לגבי האקולוגיה הספציפית שלה וניתן להניח שהיא דומה בכך למזאמות אחרות. תקופת ההריון שלה קצרה יחסית (209 ימים), ולידות תאומים שכיחות אצלה יותר ממינים אחרים. הזכרים משילים את הקרניים באופן לא סדיר, ולכן ניתן לראות בכל עת זכרים עם קרניים. תוחלת החיים הממוצעת בטבע היא כנראה כ-6 שנים.
מצב שימור.
המזאמה היוקטנית מסווגת על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU) החל משנת 2008, לאור התמעטות האוכלוסייה בשיעור של יותר מ-30% על פני 18 שנים, וכן בעקבות חשד לאובדן בית הגידול שבו המין מצוי בחצי האי. דרושים בדחיפות מחקרים אודות מצב המין, שכן מרבית המידע מגיע רק מתוך שמורת קלקמול וייתכן שהמידע אודות הרגישות שלו לאיומים רבים הנפוצים בטווח התפוצה שלו כמו לכידה אינם אמינים. עם זאת, עדיין מדובר בעליית מדרגה לעומת רוב המזאמות שהמצב שלהם אינו ידוע בשל מחסור חמור בנתונים.
המזאמה היוקטנית שימשה בעבר כמצרך מזון של בני המאיה, אולם ללא ספק היא ניצודה עדיין גם מאות שנים אחר כך. צאצאים של שבטים אינדיאנים מסוימים במקסיקו, מאמינים שלדם האיילים יש יכולת ריפוי עבור סוגי מחלות מסוימים כמו אנמיה. לצורך כך, הם יצודו איילים או יגדלו אותם במיוחד בשבי כדי להשיג דם טרי עבור החולה. ההשפעות של הציד על אוכלוסיות מזאמה קטנות כמו גם ההשפעה של בירוא היערות עליה צריכה להיבחן היטב. טווחי התפוצה של פרסתנים מקסיקנים רבים ירדו במידה ניכרת עקב ציד ואובדן בית גידול, והדבר אמור במיוחד לגבי אוכלוסיות קטנות של פרסתנים הסמוכות למקום יישוב. לכן, ייתכן שהוא הדין לגבי המזאמה היוקטנית. מחקרים שנעשו בשמורת קלקמול הראו שרמת הציד סבירה, אולם בתחומים אחרים כמו בבליז או צפון גואטמלה, יכול להיות בהחלט שרמות הציד גבוהות מהרגיל. הסחר המסחרי בבשר המזאמה היוקטנית אינו מהותי, למעט בסביבת העיר מרידה או סן פרנסיסקו דה קמפצ'ה שבהם המזאמה ניצודה עבור מסעדות המגישות בשר אייל.
בחצי האי יוקטן יש שתי שמורות ביוספריות גדולות - שמורת קלאקמול ושמורת סיאן קאאן. בראשונה, נוכחותה של המזאמה היוקטנית אושרה בוודאות, ונראה שהיא מצויה גם בשמורה השנייה. המין מאכלס בהצלחה כבר למעלה משני עשורים יערות המשמשים לייצור עץ ומוצרים אחרים למרות הפעילות האנושית הרבה בהם, ומדובר בנתון מעודד המצביע על ההסתגלות מסוימת של המזאמה לאובדן בית גידול. כן היא מצויה באזורים לא מוגנים ובקרקעות ציבוריות גדולות במקסיקו המכונות "אג'ידוס". נדרשים סקרים כדי לאשר את התפוצה של המין בצפון ובדרום חצי האי.
מזאמה לבנה
מזאמה לבנה (שם מדעי: "Mazama tienhoveni"; נקראת גם מזאמה בהירה, מזאמה סגלגלה או בשם המקומי שלה ואדו בראנקו), היא מין חדש של מזאמה אשר תוארה מדעית לראשונה רק בשנת 2015 על ידי חוקר הטבע הברזילאי מרק ואן רוסמלין. היא הוכרה כמין נפרד על בסיס הגנטיקה שלה והיא קרובה מבחינה פילוגנטית למזאמה אדומה ואייל פרדי. הפרטים הראשונים של מין זה אשר נצפו על ידי חוקרי טבע, ניצודו בשנת 2006. השם המדעי שהוענק לה הוא לזכרו של חוקר הטבע ההולנדי פיטר גרבראנד ואן טינהווני (1953-1875) ממייסדי ארגון השימור IUCN.
צבע הפרווה הכללי שלה הוא חום דהוי בהיר מאוד עד אפרפר או צהבהב חיוור, אשר הופך ללבן-אפרפר באזור המותניים, החזה, הגחון, המפשעה והחזה, בצד התחתון של הזנב, בצדדים הפנימיים של הרגליים בצוואר ובסנטר. פלג הגוף האחורי נוטה להיות כהה במעט, ולאורך השדרה יש קו כהה דהוי. מבנה הגוף שלה רזה ועגלגל, ויש לה צוואר ארוך וצר וראש קטן משולש. הרגליים שלה דקיקות וארוכות והזנב קצר ורחב. האוזניים שלה עגלגלות ורחבות, והזכר מתאפיין בזוג קרניים פשוטות וחדות דמויות מחט. משקל הגוף על פי ציידים מקומיים נע בין 20 ל-25 ק"ג, ואורך הגולגולת שנבדקה היה 185 ס"מ.
טווח התפוצה המשוער שלה הוא בדרום מרכז האמזונאס בברזיל, והיא אנדמית למערכת האקולוגית סביב אגן הניקוז של נהר האריפואנה, לצד מספר מינים אנדמיים אחרים. היא חיה ביערות גשם טרופיים ובביצות. היא פעילה בבדידות או בזוגות, ונכון ל-2016, לא ידוע מאומה על האקולוגיה שלה וסביר להניח שהיא דומה לזו של מיני מזאמה אחרים. את המים הנחוצים לקיומה היא מקבלת ממקווי המים ביער כמו נהרות, נחלים, ביצות ובריכות בוץ. בתחומי תפוצתה, היא נדירה יותר מהמזאמה האדומה או מהמזאמה האמזונית. מצב השימור שלה טרם הוערך על ידי הרשימה האדומה של IUCN.
מזאמה מרידאנית
מזאמה מֶרִידָאנִית (שם מדעי: "Mazama bricenii"), היא מין של מזאמה נדירה ולא מוכרת החיה בצפון הרי האנדים שבאמריקה הדרומית. היא תוארה מדעית לראשונה בשנת 1908 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס כתת-מין של קרובתה המזאמה הביצתית, והחל מ-1987 מוכרת כמין נפרד. היא קרויה על שם מדינת מֶרִידָה הוונצואלית שבה התגלתה. מספר מחקרים בעשורים האחרונים סבורים עדיין שהמזאמה המרידאנית אינה זכאית למעמד של מין נפרד. המזאמה המרידאנית היא אחת מהמזאמות הנדירות באמריקה הדרומי, והיא מאכלסת אזורים גבוהים במיוחד. היא נחשבת למאוימת עקב הרס בית הגידול הייחודי שלה.
תיאור ואנטומיה.
מבחינת המראה האנטומי והמורפולוגי שלה, המזאמה המרידאנית מזכירה באופן חלקי את המזאמות הקטנות בסוג כדוגמת מזאמה ננסית או הצ'וני. עקב כך, היא דומה במיוחד לקרובתה המזאמה הביצתית שבעלת מבנה גוף זהה למדי, ויתר מכך, צבעי הפרווה של השניים די דומים. מבנה גופה של המזאמה המרידאנית צר ועגלגל, יש לה צוואר קצר-בינוני וראש משולש, אוזניים בינוניות רחבות, ורגליים ארוכות ודקות. העיניים והאף גדולים ושחורים והזנב שלה קצרצר. פלג גופה האחורי גבוה במעט מהקדמי. הפרסות השחורות של המזאמה חדות במיוחד וארוכות. כמו כן, הפרסות הקטנות שבגב הרגל (מספר ס"מ מהעקב), גדולות למדי, והן מאפשרות למזאמה לרדת בבטחה במדרונות תלולים. לזכרים יש זוג קרניים דקיקות ודמויות מחט, אשר נעדרות סיעופים וצבען צהבהב.
מידות הגוף של המזאמה המרידאנית הן כדלהלן: גובה הכתפיים עד 40 ס"מ, אורך הראש והגוף 72–92 ס" ואורך הזנב 8–10 ס"מ; משקל הגוף 8–12 ק"ג.
באופן כללי, ניתן לזהות את המזאמה המרידאנית כדלהלן: צבע הפרווה שלה הוא אדום-כתום עמוק ומבריק, המשתרע על פני הצלעות, החזה, העכוז, תחתית הגרון, הגחון, והחלק העליון של הרגליים. אף על פי שהמזאמה הביצתית מתאפיינת אף היא בצבעי פרווה בורקים, המזאמה המרידאנית עשויה להיות כהה יותר, ובנוסף, יש לה סימן היכר בולט: הראש, האוזניים, העורף, צדדי הצוואר, הכתפיים והגב מוקפים בצבע שחור מבריק הנראה בעיני המתבונן כגלימה שחורה גדולה שנפרשה על ראשה ופלג גופה העליון של המזאמה. כמו כן, החלקים התחתונים של הרגליים אף הם שחורים מבריקים (אף שבמקרים מסוימים הם עשויים להיות דווקא בהירים. המקומות הבהירים היחידים בראש המזאמה, הם הסנטר שצבעו כתום עז, השפתיים הלבנבנות, ופיסות השיער הלבנות בבסיס האוזניים. פנים האוזניים קירח לרוב משיער ועל כן צבעו ורוד.