בסור קיימים מספר מרכזים אקדמיים. הבולטת שבהם היא אוניברסיטת סור אשר מתמחה בתחום המדעים השימושיים ובה לומדים למעלה מ-4,000 סטודנטים. תחומי הלימוד באוניברסיטה הם: מנהל עסקים, תקשורת, טכנולוגיית מידע ומדעי המחשב ועיצוב. האוניברסיטה נחשבת לאחת ממוסדות הלימוד להשכלה גבוהה הטובים בעומאן. המרכז האקדמי השני הוא המכללה ההודית אשר מציעה מגוון מסלולי לימוד אך נחשבת נחותה ברמתה לעומת האוניברסיטה ומיועדת לתלמידים בעלי השכלה נמוכה יותר.
יחסי אוגנדה–טנזניה
יחסי אוגנדה–טנזניה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של אוגנדה לבין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה.
טנזניה היא שותפה אסטרטגית של אוגנדה בתחומים רבים, בעיקר בתחומי המסחר, הביטחון, החינוך, החקלאות והאנרגיה.
היסטוריה.
היחסים בין אוגנדה לטנזניה היו מתוחים במשך מספר שנים לפני פרוץ המלחמה בין שתי המדינות ב-1978. לאחר שאידי אמין תפס את השלטון באוגנדה בעזרת הפיכה צבאית בשנת 1971, הציע המנהיג הטנזני ג'וליוס נייררה, מקלט למילטון אובוטה. לאחר מספר ניסיונות הפיכה שביצעה טנזניה נגד שלטונו של אמין, אוגנדה הכריזה על מצב מלחמה נגד טנזניה ושלחה כוחות לפלוש לאזור נהר קאגרה במטרה לספח אותו. המלחמה הסתיימה באפריל 1979 בתוצאה של ניצחון טנזני. המלחמה הביאה את שתי המדינות לחובות כלכליים ואוגנדה הצליחה להחזיר את כל החוב שלה מהמלחמה רק בשנת 2007.
יחסים כלכליים.
הסחר בין אוגנדה לטנזניה נחשב טוב מאוד ובשנת 2013, ייצאה טנזניה סחורות בשווי 62.2 מיליון דולר לאוגנדה. בשנה זו, אוגנדה ייצא לטנזניה סחורות בשווי 62.6 מיליון דולר.
יחסים דיפלומטים.
טנזניה ואוגנדה הן חברות מייסדות בקהילת מזרח אפריקה והן שומרות על יחסים דיפלומטים טובים מאוד. אוגנדה מחזיקה בשגרירות בדאר א-סלאם, וטנזניה מחזיקה בשגרירות בקמפלה.
יחסי אסטוניה–גרמניה
היחסים בין אסטוניה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הם יחסים היסטוריים שתחילתם במהלך ימי הביניים, ובמהלך השנים ידעו עליות ומורדות. לאחר קריסת ברית המועצות ואיחוד גרמניה מחדש, התחזקו קשרי המדינות, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
היסטוריה.
מאז כיבושה של אסטוניה על ידי המסדר הטבטוני בימי הביניים, מילאו הגרמנים הבלטים תפקיד חשוב בחברה האסטונית.
אוניברסיטת טרטו הייתה בין השנים 1802–1893 אוניברסיטה בשפה הגרמנית. כ-50% מהפרופסורים היו גרמנים, בעוד כ-40% מהם היו גרמנים-בלטים.
בסוף מלחמת העולם הראשונה (בפברואר 1918), אסטוניה, שנכבשה על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1710, נכבשה על ידי צבא הקיסרות הגרמנית. לאחר מכן הצליחו האסטונים לאכוף את עצמאותם במלחמת העצמאות של אסטוניה (1918-1920), נגד רוסיה הסובייטית ונגד הלנדווהר הבלטי תחת פיקוד גרמני. מאידך, בצד האסטונים נלחם הרגימנט הגרמני-בלטי. בשנת 1921 הכירה גרמניה בעצמאותה של אסטוניה, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. בשנת 1939 ביטלה גרמניה הנאצית את ברית אי-ההתקפה עם אסטוניה. באוקטובר 1939 הועברו הגרמנים האסטונים בכוח לוורתגאו. על פי ההסכם בין היטלר לסטלין, נכללה אסטוניה בתחום ההשפעה הסובייטי. ב-16 ביוני 1940 העניקה הממשלה הסובייטית לאסטוניה אולטימטום, ולאחר מכן כבשה אותה והקימה את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. הכוחות הסובייטים רדפו ורצחו או גירשו חלקים גדולים של האליטה האסטונית. לאחר פלישת הגרמנים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, נכבשה אסטוניה על ידי חיילים גרמנים באוגוסט 1941. באוקטובר 1944, עם נסיגת הכוחות הגרמניים שוב נכבשה הארץ בידי ברית המועצות. ב-20 באוגוסט 1991 הכריזה אסטוניה על עצמאותה, וב-27 באוגוסט חידשה גרמניה את היחסים הדיפלומטיים עם אסטוניה. בשנת 2004 הצטרפה אסטוניה הן לאיחוד האירופי והן לנאט"ו. היחסים הגרמניים-אסטונים אינטנסיביים וידידותיים כיום, ומתפתחים הן במישור הבין-צדדי והן הרב-צדדי במסגרת הארגונים הנזכרים.
יחסים דיפלומטיים.
גרמניה מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין, ואילו אסטוניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-6 קונסוליות בדיסלדורף, המבורג, קיל, מינכן, שוורין ושטוטגרט.
מרוץ חימוש ביולוגי
היקיצה
היקיצה (באנגלית: The Awakening, ידוע גם בשם ההתעוררות) הוא רומן מאת קייט שופן, שפורסם לראשונה בשנת 1899. עלילתו מתרחשת בניו אורלינס ובאזור חוף המפרץ של לואיזיאנה בסוף המאה ה-19, ומספרת את סיפורה של עדנה פונטלייה והמאבק שלה מאבק בין גישתה הבלתי מסורתית המתפתחת לגבי נשיות ואמהות, לבין המקובל בחברה של הדרום האמריקאי. הוא אחד הספרים האמריקאים הראשונים אשר מתמקדים בסוגיות של נשים ללא התנשאות או פטרונות. הרומן גם מצא את מקומו בקאנון הפמיניסטי, ונחשב לטקסט ליבה. התערובת ברומן של נרטיב ריאליסטי, פרשנות חברתית נוקבת, ומורכבות פסיכולוגית ממצבים את "היקיצה" כמבשרת הספרות האמריקאית המודרניסטית, אשר הקדימה את העבודות של סופרים אמריקאים דוגמת ויליאם פוקנר וארנסט המינגוויי ומהדהדת יצירות בנות דורה, כמו של אדית וורטון והנרי ג'יימס. זו גם אחת היצירות הראשונות במה שהפך לז'אנר ספרותי דרומי שהגיע לשיאו עם יצירות המופת המודרניות של פוקנר, פלאנרי אוקונור, יודורה וולטי, קתרין אן פורטר, וטנסי ויליאמס.
תקציר העלילה.
הסיפור מתחיל בשלהי המאה ה-19, כאשר משפחת פונטלייה—הכוללת את לאונס, איש עסקים ממוצא קריאולי מניו אורלינס, אשתו עדנה, ושני בניהם, אטיין וראול—נופשת ב"גרנד אייל" אשר על שפת מפרץ מקסיקו, באתר הנופש הפופולרי בקרב החברה הגבוהה, המנוהל על ידי מאדאם לברון ושני בניה, רוברט וויקטור. לאונס הוא בעל אוהב, אך עסוק תמיד בענייני עבודה. ההיעדרויות התכופות שלו משפיעים לרעה על חייו עם עדנה, והיא מבלה את מרבית זמנה עם חברתה הקרובה אדל רטיניול. אדל היא אישה קריאולית נשואה המגלמת את האידיאל הנשי של אלגנטיות וקסם. דרך יחסיה עם אדל, עדנה לומדת דברים חדשים על חופש ביטוי והתנהלות: מכיוון שהנחת היסוד בחברה הקריאולית היא שהנשים "תמות", מותר להן להתנהג ללא הסתייגויות וסגירות שהיו מקובלים אצל לבנים ממוצא אנגלי. וכך אט-אט עדנה משתחררת מן ההתנהלות החסודה שהייתה רגילה אליה, ונותנת פתח לרגשות ורצונות שהיו מודחקים אצלה. יד ביד, אדל אוהבת להזכיר לה תכופות מה תפקידה כאישה וכאם.
כך מתחיל תהליך "היקיצה" והגילוי העצמי של עדנה, שהוא לב הסיפור. במהלך החופשה והתגליות שבה, רוברט לברון הצעיר והמקסים מתחיל להיכרך אחריה. לרוברט יש שם כמי שבוחר כל שנה אישה מהנופשות, בדרך כלל נשואה, והופך לבן לווייתה. הוא מבלה את ימיו עם עדנה, תכופות בחברתה של אדל. בהתחלה היחסים הם תמימים—רוברט ועדנה פשוט נופשים על שפת החוף ומדברים. אך ככל שהקיץ מתקדם, הם מתקרבים. ותשומת הלב שהיא מקבלת מרוברט מעוררים אצל עדנה עוד גילויים עצמיים. היא מרגישה חיות מוגברת, ומתחילה שוב לצייר, כפי שאהבה לעשות בנעוריה. כשהיא לומדת לשחות, היא גם מרגישה את גופה, ואת העצמאות הפיזית והמיניות הגלומות בו. היא ורוברט לא מדברים על אהבתם הפורחת, אך היחסים המתפתחים מעוררים בעדנה את זיכרונות וחלומות נעוריה. היא מתחילה לחוות דיכאון בלילות עם בעלה לאונס, והניגוד בין תחושות אלו לשמחה המתפרצת כשהיא מרגישה ברגעי החופש שלה, בולט עד מאוד. רוברט, מצידו, מבין שאין ליחסים עתיד, וכך לפני שדברים ירחיקו לכת, הוא מסיר את עצמו מן המצב, ונוסע למקסיקו באמתלת ענייני עסקים.
עדנה, בינתיים, עוברת מהפכים רגשיים, כשהיא מנסה ליישב את חובותיה כאם עם הרצון שלה לחופש חברתי ולהיות עם רוברט. היא חוזרת לניו אורלינס בסוף הקיץ אישה שונה. בהדרגה, עדנה מעריכה מחדש את סדרי העדיפויות שלה, ומתחילה לקחת אחריות על האושר האישי שלה. היא מתרחקת מחיי החברה של ניו אורלינס ומחובותיה שם, ונסוגה גם מחלק מהחובות המסורתיים המקושרים לאמהות. היא משקיעה את זמנה בציור. לאונס, שנבהל משינוי זה, ומחוסר הכניעות הפתאומי שעדנה מפגינה, מתייעץ עם רופא המשפחה, ד"ר מנדליי, מחשש שאשתו מאבדת את שפיותה. מנדליי הוא איש מודרני ונאור, וחושד שהשינוי בעדנה הוא תוצאה מרומן. הוא מסתיר מלאונס את חשדו זה, ופשוט מייעץ לו לתת למרדנות לכלות את עצמה, ואומר שכל ניסיון לדכא את המרדנות רק תגביר אותה, ואם יתאזר בסבלנות דברים ישובו על כנם.
כאשר לאונס מתכונן לנסוע לניו יורק לרגל עסקים, הוא שולח את הבנים להישאר עם אמו. עדנה נותרת לבד בבית לתקופה ממושכת, וחווה לראשונה מרחב נשימה פיזי ואמוציונלי. היא מהרהרת על היבטים שונים של חייה, ומחליטה לדחות מעליה את סגנון החיים שהוסללה אליו. היא עוזבת את הבית ועוברת לגור בבית קטן לבדה, ומכריזה על עצמה כעצמאית—לא רכוש של אף אחד. האהבה שלה לרוברט עדיין אינטנסיבית, והיא מתחילה רומן עם אלסיי ארובה, הידוע כפתיין של העיר, כדי לספק את צרכיה המיניים. היא שולטת בקפדנות בגבולות הרומן, שהוא מיני בלבד, ולא מאפשרת החלפת רצף של דומיננטיות גברית שחוותה עד כה ביחסיה בדומיננטיות חדשה. כשעדנה מתחילה את הרומן עם אלסיי, זו הפעם הראשונה בסיפור שהיא מוצגת כיישות מינית. עם זאת, הרומן מתפתח כמלא מהמורות רגשיות.