דדה נולד בבלו הוריזונטה, וכבר בהיותו ילד שיחק כדורגל עם ששת אחיו. את קריירת המועדונים שלו הוא החל בקבוצת הנוער של המועדון המקומי, אתלטיקו מיניירו. בסיום תקופת הנוער צורף לסגל הבוגר של הקבוצה. ב-1997 נבחר לשחקן העונה בליגת העל הברזילאית על ידי המגזין Placer.
ביולי 1998 חתם בבורוסיה דורטמונד, הפך לאחד השחקנים המרכזיים בקבוצה והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות הבונדסליגה בעונת . בשנת 2002 צורף לקבוצה אחיו של דדה, לאנדרו, והשניים שיתפו פעולה לסירוגין עד 2004. באותה שנה (2002) העפיל עם דורטמונד לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה הקבוצה לפיינורד ההולנדית בתוצאה 2:3. לאחר תקופה קצרה בסגל הנבחרת האולימפית, שנקטעה בשל פציעה בברך, הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ברזיל בניצחון 1:4 על נבחרת הונגריה באפריל 2004.
ב-18 באוגוסט 2007 הפך דדה לשחקן הדרום אמריקני עם הכי הרבה הופעות בבונדסליגה, לאחר שעבר את בן ארצו ג'ובאני אלבר. הוא גם השחקן הוותיק ביותר בדורטמונד, ומאז ה-23 באוקטובר 2007 הוא מחזיק באזרחות גרמנית.
במשחק הפתיחה של עונת , שהסתיים בניצחון 2:3 על באייר לברקוזן, נפצע דדה ברצועה הצולבת הקדמית. פציעה זו התבררה כקשה, והוא חזר לשחק רק בהפסד 2:1 לשטוטגרט ב-7 במרץ 2009.
בשנת 2011 עבר דדה לקבוצת אסקישהירספור הטורקית שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2014, ומונה לעוזר מאמן הקבוצה.
אחיו, לוקאס ולאנדרו גם הם כדורגלנים מקצועיים.
לה פן
דונגגוואן
דוֹנְגְגְוַואן (בסינית מפושטת: 东莞; בסינית מסורתית: 東莞; בפין-יין: Dōngguǎn) היא נציבות עירונית במחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין. העיר היא מרכז תעשייה חשוב השוכן באזור דלתת נהר הפנינה. בעיר אף נמצא מרכז הקניות הגדול בעולם - . על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-10.466 מיליון תושבים.
היסטוריה.
לדונגגוואן היסטוריה ארוכה. כבר בתקופת האבן החדשה חיו בה בני אדם פרימיטיביים. בתקופת האביב והסתיו היא הייתה חלק מאדמתם של שבט הבָּאיְוֵ'ה. בשנת 214 לפנה"ס, כשקיסר סין הראשון צ'ין שה חואנג איחד את סין, הייתה דונגגוואן לחבל בשם בּוֹיוּ'שְׂיַאן. בתקופת שלטון שושלת האן המזרחית, הקים הקיסר את חבל דְזְנגצֶ'נְג פַאנְיוּ' ודונגגוואן נכנסה תחת שלטונו. בשנת 331 הייתה דונגגוואן רשות שלטת על כל אזור באו'אן. ובשנת 757 נקראה בשם דונגגוואן.
גאוגרפיה ואקלים.
דונגגוואן משתרעת על פני 2,465 קמ"ר במרכז מחוז גואנגדונג וגובלת בבירת המחוז גואנגג'ואו מצפון-מערב, בשנג'ן מדרום-מזרח, בנציבות העירונית מצפון-מזרח ובים סין הדרומי מדרום-מערב. העיר דונגגוואן נמצאת במרחק של 47 מיל ימי מהונג קונג, ו-48 מיל ימי ממקאו.
האקלים השולט באזור הוא אקלים סובטרופי. ממוצע הטמפרטורות הוא 22.8 צלזיוס, וכמות המשקעים השנתית היא 1,756.8 מילימטרים .
27% משטח החבל הוא מים, 25% יער, 13% אדמה מעובדת ו-35% של אדמה מיושבת. החבל עשיר במקורות מים שונים, 150 קמ"ר מתוכו הם ים, ו-116 קמ"ר מתוכו שוכנים על חוף הים. כמו כן, שוכנים בו 4 נהרות 5 אגמים ו-6 הרים. עקב המצאות החבל על דלתת נהר הפנינה, האדמה הלחה והחום, עשירה דונגגוואן בגידולי קרקע רבים, בין היתר נודע החבל בזכות גדולי האורז, הבננה, הליצ'י, תעשיות מים שונות והזיקוקים המיוצרים בו.
אזורי מנהל.
בדוגגוואן 32 אזורים (או כמו שהם מכונים על ידי הממשל - רחובות).
הערות שוליים.
[[קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים]]
[[קטגוריה:גואנגדונג: ערים]]
[[קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי חוף]]
[[קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: נציבויות עירוניות]]
כביש 465
כביש 465 הידוע גם בשם "כביש חוצה בנימין", הוא כביש רוחב במרכז ישראל. רובו של הכביש עובר באזורי יהודה ושומרון. הכביש מתחיל בצומת גבעת כ"ח, חוצה את הקו הירוק במחסום רנתיס ומסתיים בצומת המשטרה הבריטית, שם הוא נפגש עם כביש 60 בין שילה לעפרה.
כביש זה שאורכו הוא כ-38 ק"מ, הוא כביש הנחשב יחסית מסוכן, שכן הוא עובר באזור הררי, חשוך ברובו, מפותל מאוד ויש בו כמה קטעים ללא קליטת תקשורת סלולרית.
היסטוריה.
הכביש נסלל על תואי של דרך רומית עתיקה ובימי המנדט הבריטי עוד נראו לאורכו אבני מיל רומיות. לאחר מלחמת ששת הימים נפתח הקטע בין גבעת כ"ח לרנתיס לנסיעה. שם דרך העפר היה "ציר קולה רנטיס" התנועה בציר זה הייתה רק לכוחות הביטחון ולניסויי דרך לטנקים על ידי חיל חימוש.
ציר קולה רנטיס נסלל בשנים 79–1978. לפני פתיחת כביש זה לתנועה הייתה התנועה אל אזור בנימין בדרך שהתחילה במושב בית נחמיה לכוון מזרח.
כביש זה יצא מבית נחמיה ועבר את הכפרים בודרוס, קיביא ושוקבא. בהמשך עד למרכז הכפר עאבוד.
הכביש החדש שהחל בקולה עבר דרך רנתיס, אל עאבוד, דיר ניזאם, אום צפא, ביר זית וג'יפנה והתחבר לכביש 60 הישן (היום כביש 466), בעין סיניא.
לאחר הקמת חלמיש נסלל ב-1978 על ידי הקרן הקיימת הקטע המחבר את מבנה משטרת נבי צלאח עם דיר ניזאם באורך 2.5 קילומטר על התואי ההיסטורי של גופנה אנטיפטריס.
בעקבות תקריות רבות במעבר בתוך ביר זית, נסלל בשנת 1986 כביש עוקף ביר זית שחיבר את כביש 465 מנקודה מצפון לביר זית ישירות עם כביש 466, דרך ואדי זייתון.
בעקבות הסכמי אוסלו, נסלל קטע חדש של כביש 60 מזרחית לכביש הישן, שחיבר את גבע בנימין עם ואדי חרמייה צפונית לעפרה. בהתאם לכך, הקטע של כביש 60 הישן שמחבר היום את כביש 466 לכביש 60 נחשב היום לחלק מכביש 465. בנוסף, בעקבות הסכמי אוסלו נסלל כביש עוקף עאבוד. קטע של כביש 446 מהחיבור עם כביש עוקף עאבוד עד צומת עופרים נושא במקביל את הסימון של כביש 446 וכביש 465. הקמת גדר ההפרדה הביאה לחסימת קטע הכביש הישן שעבר דרך עאבוד לכניסה לבית אריה.
בתחילת האינתיפאדה השנייה היו בכביש מספר יחסית גבוה של פיגועי ירי. בתגובה לפיגועים צה"ל הקים מספר עמדות תצפית לאורך הכביש וביצע עבודות חישוף בשולי הכביש על מנת למנוע התקרבות לכביש בחסות הצמחייה הסמוכה לכביש.
מכבייה
המכבייה
אסון המכבייה
שיבולת-שועל
שיבולת-שועל תרבותית או בקיצור שיבולת-שועל (שם מדעי: "Avena sativa") היא מין בסוג שיבולת-שועל הגדל באקלים ממוזג ופורח באביב. דגן זה מגודל בשביל זרעיו, הנאכלים בין היתר כדייסה ומשמשים גם כמספוא לחיות משק כסוסים ופרות. במין זה נעשה גם שימוש כרכיב במזון כלבים ובמזון לתרנגולות. מין זה הוא אחד מתשעת סוגי שיבולת השועל הגדלים בישראל והוא שכיח בכל אזורי הארץ למעט דרום הנגב ומרומי החרמון.
מקור השם.
לשם "שיבולת שועל" מספר מקורות אפשריים.
יש הטוענים שמקורו בצורתו של גרעין שיבולת השועל אשר מזכיר את אוזן השועל . מקור אחר מצביע על חיבתם של שועלים להתחכך בצמח זה, בנוסף, קיימת ההשערה כי ניתן השם בעקבות מראה של השיבולת המזכיר את זנב השועל, כך על-פי פירוש רש"י על תלמוד בבלי מסכת פסחים דף ל"ה.
ביהדות.
שיבולת השועל נחשבת ביהדות לאחד מחמשת מיני דגן, אולם לדעת פרופ' יהודה פליקס שיבולת-שועל של חז"ל איננה המין המזוהה כיום כשיבולת שועל אלא מין שעורה המכיל גלוטן ומחמיץ בנוכחות מים. לעומתו הרב יוסף אפרתי טוען שבניסוי שערך עבורו ד"ר משה זקס שיבולת שועל החמיצה, ולפיכך יש לדבוק בזיהוי המקובל המבוסס על פירוש רש"י. למחלוקת זו השלכות רבות: לגבי דיני חמץ ואכילת מצה בפסח, לגבי ברכות הנהנין, הפרשת חלה, כלאיים ועוד.
בעניין כלאיים, מותר לערב שיבולת שועל ושעורה יחד.
שימושים.
בישראל שיבולת השועל נקראת קְוואקֵר. זהו שם של אחד ממותגי שיבולת השועל מתוצרת חברת קווייקר האמריקאית שהפך לשם גנרי של המאכל.
יתרונות בריאותיים.
צריכה של שיבולת שועל מומלצת על ידי ארגון הלב האמריקאי (American Heart Association), בשל יכולתה לסייע בהורדת רמות הכולסטרול בדם, בנוסף שיבולת שועל מסייעת למניעת סוכרת וכן מפחיתה בסיכוי ללקות במספר סוגי סרטן ובעיקר, סרטן המעי הגס. עוד ידוע כי שיבולת השועל טובה להזנת העור.
בשיבולת שועל לא קיים החלבון גלוטן ולכן היא בטוחה למאכל לחולי דגנת (צליאק). עם זאת, חלק ניכר מהשיבולת הנמכרת לצרכנים מכילה חשש להימצאות גלוטן בה משתי סיבות - גידול בסמוך לשדה חיטה או דגן אחר המכיל גלוטן כך שייתכן מעבר זרעים לשדה שיבולת השועל או עיבוד באותו מפעל עם דגן המכיל גלוטן. בנוסף, לכ-15% מבין חולי הדגנת ישנה גם רגישות לחלבון אבנין המהווה את המרכיב העיקרי בחלבון שיבולת השועל.
דיאטת שיבולת שועל.
במספר מדינות מערביות ובעיקר בארצות הברית נפוצה דיאטת הרזיה המבוססת על שיבולת שועל שאינה מעובדת כמרכיב עיקרי. בקצרה, הדיאטה מורכבת משלושה שלבים. השלב הראשון נמשך כשבוע ומתבסס על אכילת דייסת שיבולת שועל מלאה בלבד. השלב השני נמשך חמישה שבועות ומשלב שיבולת שועל כמרכיב מזון עיקרי עם מרכיבי מזון נוספים והשלב השלישי, מהשבוע השישי והלאה, כולל בתוכו מוצרי שיבולת שועל בתפריט היומי.
בית הנכות בצלאל
"בית הנכות בצלאל" (בעבר: "בית הנכאת") או "בית הנכות הלאומי בצלאל" היה מוזיאון וחלל תצוגה שהוקם לצד בית הספר לאמנות "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", ברחוב שמואל הנגיד 12 בירושלים. המוזיאון פעל בין השנים 1906-1965. כיום פועל במקום זה בית האמנים של אגודת הציירים והפסלים בירושלים.
היסטוריה.
תחילתו של המוזיאון היה כמוזיאון לתולדות הצומח והחי בארץ ישראל. ישראל אהרוני, מקים האוסף, שימש כזואולוג וכאספן דגימות עבור מוזיאונים שונים באירופה כגון מוזיאון הטבע וגן-החיות של ברלין. בוריס שץ, מקים "בצלאל", ראה יתרון באפשרות להקמת האוסף הזואולוגי, בכך שיוכל לשמש עזר לאמנים לשלב את חיי הטבע של ארץ הקודש בעבודותיהם.