בתחנת אל פוסו דל טיאו ריימונדו (El Pozo del Tío Raimundo) התפוצצו שני מטענים, בתחנת סנטה אאוחניה התפוצץ מטען אחד. שלושה מטענים נוספים התפוצצו ברכבת שנסעה לכיוון תחנת אטוצ'ה מכיוון הדרום. (נראה שכוונת המחבלים הייתה ששתי הרכבות תתפוצצנה אחת ליד השנייה בתחנת אטוצ'ה על מנת להגדיל את הנזק.) כוחות הביטחון איתרו ברכבות אלה שני מטענים נוספים ופוצצו אותם באופן מבוקר.
בתחנת אל פוסו נמצא מטען נוסף שנוטרל ולא פוצץ. היו בו 500 גרם של חומר נפץ Goma-2 ECO (סוג של דינמיט), רסיסים, מרעום וטלפון סלולרי ששימש קוצב זמן. הפריטים הללו היו לקצה חוט בחקירה המשטרתית שהובילה למעצרם של המבצעים.
כרונולוגיית הפיגועים.
ישנה סתירה בין נתוני מצלמות האבטחה לבין נתונים אחרים כגון:
היקף הנפגעים.
המספר הרשמי של ההרוגים מאז 10 במאי 2004 עומד על 191 (כולל שתי נשים הרות), מהם 177 נהרגו בַמקום או דקות ספורות לאחר הפיצוצים. מספר הפצועים עומד על 2,057. עם הנתונים האלה, האירוע הזה הופך לאירוע טרור הקשה ביותר באירופה מבחינת מספר הנפגעים ולשני הקשה ביותר מבחינת ההרוגים, אחרי פיצוץ טיסת פאן אם 103 מעל לוקרבי (סקוטלנד).
ביממות הראשונות לאחר הפיגועים דובר על מספר הרוגים גבוה יותר, אף יותר מ-200 וזאת בשל העובדה שחלק מהאיברים הקטועים שהשתייכו לפצועים ששרדו נספרו כהרוגים. בעקבות בדיקות DNA שבוצעו תוקן המספר.
השלכות.
מחלוקת בנוגע לגורם המבצע.
הפיגועים בוצעו שלושה ימים לפני הבחירות הכלליות בספרד. בשעות הראשונות כל הסברות שהוצגו על ידי הממשלה וכן על ידי המפלגות הפוליטיות הראשיות ורוב ערוצי התקשורת הצביעו על אט"א, אם כי בהופעתו הראשונה לאחר הפיגועים של ראש הממשלה דאז חוסה מריה אסנאר הוא לא הזכיר את הארגון, אלא דיבר על טרור באופן כללי.
מאוחר יותר, לאור ידיעות חדשות, אך עדיין ללא הוכחות מוצקות, ערוצי תקשורת אחדים ומפלגות האופוזיציה (המפלגה הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) ומפלגת השמאל המאוחד) פירשו את הפיגועים כ"עונש" לממשלה הספרדית על השתתפותה במלחמת עיראק. הממשלה בראשות המפלגה העממית (PP) סירבה לקבל גרסה זו בטענה שעדיין מוקדם להיכנס לספקולציות, אך בכל זאת הצביעה על האפשרות שאט"א הוא האחראי כאפשרות הסבירה ביותר, מבלי שנמצאו עדיין ראיות ברורות.
ב-12 במרץ, יממה לאחר הפיגועים, הפגינו מיליוני אנשים ברחבי ספרד כשהם מזדהים עם נפגעי הפיגועים במדריד ומגנים את הטרור. על חלק מהשלטים שנשאו המפגינים הייתה התייחסות ספציפית לאט"א, אך ברוב השלטים נראה גינוי הטרור באופן כללי.
ב-13 במרץ, יום לפני הבחירות הכלליות שבו אסורה תעמולה פוליטית על פי החוק, התקיימו הפגנות (שאורגנו דרך הודעות SMS) מול סניפי המפלגה השלטת והוטחו בהן האשמות נגד הממשלה.
ביממות שקדמו לפיגועים כוחות הביטחון הספרדיים נמצאו בכוננות מוגברת מפני חשש לפיגוע של ארגון הטרור אט"א לקראת הבחירות הכלליות, שכן היו תקדימים לשימוש בטקטיקה כזו מצד ארגון זה.
בשעות הראשונות שלאחר הפיגועים כל המפלגות הפוליטיות ואמצעי התקשורת בספרד הצביעו על אט"א כעל גורם מבצע, למעט ארנלדו אוטגי, דובר מפלגת בטסונה שהוצאה מחוץ לחוק בספרד בשל הקשר שלה עם ארגון טרור זה. גם ראש הממשלה חוסה מריה אסנאר וראש האופוזיציה חוסה לואיס רודריגס ספאטרו ייחסו בפומבי את הפיגועים לאט"א מיד לאחר ביצועם. משרד החוץ הספרדי שלח פקסים לשגרירויות ספרד על מנת שאלה יטילו את האחריות על אט"א. הדיפלומטיה הספרדית אף גרמה למועצת הביטחון של האו"ם להטיל את האחריות על הפיגועים על ארגון הטרור אט"א.
למרות זאת, כבר באותו יום הופיעו ממצאים המצביעים על קבוצות פונדמנטליסטיות אסלאמיות. אמצעי תקשורת זרים מסוימים הגיבו מהר לממצאים אלה. אמצעי התקשורת האמריקאיים, למשל, שצידדו בממשל בוש, הצביעו מיד על אל-קאעידה כגורם מבצע. אולם בית המשפט בספרד קבע:
טורען
עבדון בן הלל הפרעתוני
כח צנטריפוגלי
לישכה אפלה
איקה זהר
איקה זהר (נולד ב-10 בינואר 1960) הוא שחקן, במאי תיאטרון, מחזאי ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה.
זהר הוא בנם הבכור של האתלט אורי זהר ואשתו דבורה. חי עם יעלה ברוור, אשת תקשורת ויזמית חברתית, ולהם שלושה ילדים - גילי, דניאל ואיתמר. אחיו הצעיר הוא הזמר דדי זהר. זהר החל את קריירת המשחק בגיל 11, ובכתה ז' הצטרף כשחקן לתיאטרון נוער. בגיל 15 הנחה וארגן מופעים, ובנוסף עסק במוזיקה. בגיל 17 הלחין מוזיקה להצגות ב"תיאטרון סדנה" בו השתתף בהדרכתו ובימויו של אברהם קלינגר.
את שירות הצבאי עשה בלהקה צבאית, שם השתתף במחזה "תעודת בגרות" - שכתב עבורם הלל מיטלפונקט, ביים דני ליטאי, את השירים כתבו אבי קורן ואילן גילבוע. המחזה הועלה 17 פעמים בלבד. במקום ההצגה, יצר זהר עבור להקתו מופע של שירי להקות ומערכונים, איתו הופיעו כ-100 פעמים. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על להקה נוספת בה גם השתתף במופע שירי נתן אלתרמן.
שנות השמונים.
לאחר שירותו הצבאי, השתתף זהר בפסטיבל הזמר החסידי. בין היתר, הלחין שיר לפסטיבל ויצא לסיבוב ההופעות שלו בארצות הברית. אחר כך הצטרף לתיאטרון חיפה והשתתף בהצגה "סיפורו של סוס".
בשנת 1984 החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב. באותה שנה ביים את "צוות הווי נחל" ואת "להקת צה"ל 84". לאחר סמסטר אחד באוניברסיטה, התקבל לתפקיד ראשי במחזה המבוסס על סיפורו של חיים נחמן ביאליק, "מאחורי הגדר" בתיאטרון הבימה בבימויו של אורי פסטר. בהמשך השתתף ב"סנג'ר". שנה לאחר מכן לוהק לתפקיד הראשי בסרט "כפפות", על פי ספרו של דן צלקה בבימוי רפי אדר.
משנת 1985 החל בעבודה עם נוער בלהקות ותיאטרון.
לוהק לתפקיד הראשי בסרט "לא שם זין" בשנת 1987, שם שיחק לצידה של ענת וקסמן. לאחר מכן השתתף בקומדיה "איך להיות אמא יהודיה" בבימויו של ישראל גוריון, לצידם של רבקה מיכאלי, מני פאר וגילת אנקורי.
ב-1988 השתתף בקברט הסאטירי "פצצת תום" בו השתתפו גם דורי בן זאב, נתן נתנזון ורינת עמנואל. באותה שנה, העלה את מחזהו "גן עדן" המבוסס על הסיפור הנחשול. ההצגה שילבה עבודת שחקנים מקצועיים עם נוער - היא צולמה לטלוויזיה ושודרה פעמים רבות.
השתתף ב"המבשר" מאת יוסי אשדות בפסטיבל עכו, עם יפתח קצור ודן תורג'מן. הקים מחדש את להקת פיקוד המרכז עם יאיר רוזנבלום ב-1990.
שנות התשעים.
בשנת 1990 השתתף בתוכניות לימוד האנגלית "Candy can do it" בטלוויזיה החינוכית.
ב-1992 העלה את מחזהו "במקום כנפיים" אשר חצה את קו 1,000 ההצגות וירד מהבמות ביוני 2009. בצוות הראשון של ההצגה השתתפו דדי זהר, גלית גיאת ואיקה זהר עצמו. שנתיים לאחר מכן, ב-1994, העלה את "מעבר לקו האדום".
כתב עבור ערוץ 2 את הסדרה "מגרות הלב", אותה ביים שמואל אימברמן, ואף השתתף באחד הפרקים.
בשנת 1996 העלה את המחזה "והילד הזה הוא אנחנו" על פי שיריו של יהודה אטלס, עם מוזיקה מקורית מאת נעם ואוריאל אטלס. באותה שנה החל לביים 3 עונות של "בראבו" עבור הזכיינית טלעד. בהמשך ביים 6 הפקות ללהקת צופי תל אביב והעלה את המחזה "ריתוק" על פי "מועדון ארוחת הבוקר".
בין השנים 1998–2002 ביים את להקת "צופי תל אביב", עמה יצא גם לסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת.
העשור הראשון והשני של המאה ה-21.
משנת 2000 החל ליצור מופעים אור-קוליים שונים, ביניהם מופע יום העצמאות בלונדון שהתקיים באצטדיון ומבלי.
בשנת 2004 החל לנהל את סדנאות התיאטרון ב"מרכז הבמה" בגני תקווה בחסות תיאטרון אורנה פורת. באותה שנה כתב, ערך וביים את המופע "כשאמא באה הנה" עבור הזמרת אופירה גלוסקא ובנה גיא שגיא. בשנת 2005 העלה מחזה יחיד לשחקנית אפרת ארנון, "קשר השתיקה", המיועד לנוער. באותה שנה כתב, ערך וביים את המופע "איגרת של שבת", עבור התזמורת האנדלוסית, והחל לנהל את "סדנת התיאטרון של איקה זהר", אותה הקים.
בשנת 2006 שונה שמה של סדנת התיאטרון ל"סדנת תיאטרון איקה זהר". זהר העלה את מחזהו "חלומות מרקש", ובנוסף ביים וערך את המופע המרכזי של יום העצמאות בערוץ ניקלודאון ששודר בישראל, ארצות הברית והממלכה המאוחדת. ערך וביים עבור "צוותא" את "מלחמה - אופרת רוק" מאת קובי ויטמן ובהשתתפותו בספטמבר.
בסוף שנת 2007 ותחילת שנת 2008 החל לנהל את הסטודיו לאומנויות הבמה במדיטק בחולון. במקביל חנך קבוצת ילדים על הספקטרום האוטיסטי, באותן השנים מנתה סדנת התיאטרון שלו כ-120 ילדים ובני נוער. הסדנה העלתה כ-17 תרגילים והפקות שונות במהלך שנת הפעילות. ב-2008 כתב וביים את הסרט "עדים של אלכוהול", המספר את סיפורה של חבורת צעירים הנהרגת כתוצאה משתיית אלכוהול ונהיגה. שחקני "עדים של אלכוהול" הם תלמידי סדנת התיאטרון. ב-2009 ארגן משלחת שחקנים צעירים מסדנת התיאטרון לפולין. המשלחת התארחה בבתי תלמידים פולנים והעלתה בתיאטרון ההרוס בעיר גליביצה את ההצגה "גן עדן" - סיפור הנחשול בתרגום סימולטני לפולנית. הקבוצה הישראלית קיימה סדנאות תיאטרון משותפות וצעדה יחד עם הנוער הפולני במיידנק ובאושוויץ. ב-2010 כתב וביים מחזמר קומי מקורי על פי סדרת הטלוויזיה "סקראבס" ואת המחזה "משוגעת" מאת יעל רונן.
ב-2011 העלה את גרסתו למחזמר "שיער" בגני תקווה. הוא הקים בהיכל התרבות במודיעין-מכבים-רעות סדנת תיאטרון, שהעלתה מחזמר מקורי פרי עטו, "תהילה". כתב וביים את "רגע לפני גיוס" - מחזה המפגיש 4 תלמידי י"א בשבוע גדנ"ע עם חיילת במאית המכינה סרט לקראת גיוס. בתפקיד אורח הופיע דליק ווליניץ. בספטמבר כתב וביים את המופע "בגלל הרוח" לרגל חגיגת 90 שנה לקיבוץ עין חרוד מאוחד.