היהודים נטלו חלק מרכזי בפיתוח כלכלת היישוב, ובמסחר שהתנהל בו. בסוף המאה ה-19 פעלו בעיירה אדמו"רים משושלת רוקח, ובתקופה זו נמנו בעיירה 821 יהודים.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ונמנו בה 629 יהודים, מתוך 710 תושבים.
בסוף פברואר 1942, תחת הכיבוש הגרמני, צורפו כמה עשרות מיהודי העיירה למשלוחים למחנה ההשמדה בלז'ץ. בראשית סתיו 1942 נערכה אקציה שנייה בעיירה, בה שולחו רבים מיהודיה לבלז'ץ. באוקטובר 1942 גורשו אחרוני יהודי העיירה לראווה רוסקה, וחלקו שם את גורל יתר יהודי המקום.
דיונים (ספר)
דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס (באיטלקית: Discorsi sopra la prima deca di Tito Livio) הידוע בכינויים דיונים ודיונים על ליוויוס, הוא ספר שנכתב על ידי ניקולו מקיאוולי בשנת 1517 כהערות לעשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס (העוסקים בהיסטוריה של הרפובליקה הרומית). הספר, נחשב לאחד הספרים החשובים ביותר בפילוסופיה מדינית ולספרו המעמיק ביותר של מקיאוולי.
רקע.
הספר, הוא פיתוח וסיכום של רעיונות שעלו בהרצאות שנשא בדיונים שבהם השתתף בגנים של משפחת רוצ'אלי. רוב רובם של המידיינים היו רפובליקנים (ומכאן שהתנגדו לשלטונה משפחת מדיצ'י) והדבר הכתיב גם את אופי הספר שאומנם אינו רפובליקני לחלוטין ועוסק גם בנסיכויות אך כלל ניתן להחשיבו רפובליקאי. הספר, נכתב לאחר הגלייתו של מקיאוולי מפירנצה בבית כפר שהיה בבעלות משפחתו.
טענות הספר.
הספר, מנסה למצוא במבנים המדיניים-אידאולוגיים של רפובליקות ומדינות את הסיבה לעלייתן או לנפילתן. קונספט זה, הוא קונספט שהוצג בראשונה על ידי פוליביוס בספרו "ההיסטוריות". יסוד הגותו של פוליביוס, הוא שלכל משטר יש פגמים יסודיים שבהכרח יגרמו לנפילתו (הוא טוען שישנם שלושה משטרים- מונרכיה, אריסטוקרטיה ודמוקרטיה שכל אחת מהן ידרדר בהתאמה לרודנות, אוליגרכיה ואנרכיה) ויסוד זה מקיאוולי משכלל. הוא טוען, הסיבה שהרפובליקה הרומית כבשה שטחים אדירים ללא יתרונות מובנים נראים לעין ושרדה זמן רב הוא המבנה החוקתי שלה שלמעשה הוא שילוב מושלם ומאוזן בין שלושת סוגי המשטרים. כך, הבעיות שהיו גורמות לנפילת המשטר "מנוטרלות".
טענה נוספת על בסיסה מבסס מקיאוולי את הגותו היא התפישה שלו לטבע האדם. אליבא דמקיאוולי, האדם הוא (א) דינמי ומשתנה ו (ב) שואף לעולם לכוח. לכן, מקיאוולי טוען שחוקה מאוזנת אינה ערובה להתרחבות המהירה של הרפובליקה הרומית שכן חוקה שלא תשתנה בסוף תקרוס עם שינוי הזמנים. עוד הוא טוען, שמשטר שלא יצליח לקשור את הצלחת ופרסום התושבים בסיוע לו יקרוס או לחלופין לא ישגשג.
טענה נוספת שמעלה מקיאוולי מהדינמיות של בני האדם היא יחסו למאבקים חברתיים. לתפישתו, מאבקים חברתיים הן היסוד לחוקה טובה ושיפור מתמיד שלה ושל המשטר על ידי כך שהם "מאתגרים" את האיזון הקיים בין האצילים לפושטי העם.
עוד עקרון אותו מציג מאקיוולי, הוא הדת. לתפישתו, תפקידה של הדת, הוא להיות כלי נוסף בידי השלטון לחיבור העם למשטר ולשלהובו. טענה זו הוא מבהיר במשפט שנהפך לציטוט והוא "אין צורך שהשליט יהיה דתי אלא שיראה כדתי". לתפישתו, לדת הרומית היה תפקיד מהותי שתולדותיה של הרפובליקה הרומית. הדת, העוסקת במידת ה "virtus" מראה שרצון האלים הוא סיוע למדינה ובכך מצליחה לחזק את הקשר בין תושבי המדינה לסיוע למדינה. מסיבה זו טוען מקיאוולי שהרפובליקה הרומית לעולם לא תחזור שכן הדת הנוצרית פועלת במידה מסוימת הפוך ומעלה על נס את ההתבודדות והפרישות.
נוסף לזאת, מאקיאוולי טוען שעצם טבעה של הרפובליקה הוא שוויון יחסי ולכן מעמיד את נפילתה של הרפובליקה הרומית בשחיתות ובאי השוויון שהלך וגבר לקראת סופה.
השפעה.
הספר נחשב לאחד החיבורים המכוננים בתולדות הפילוסופיה הפוליטית והשפיע על הוגים דוגמת הובס, רוסו ומונטסקייה.
ריצת 10000 מטר
רמי דמרי
רמי דמרי (נולד ב-27 ביוני 1972) הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה, בעלי חברת ההפקה "פרקסיס" (PRAXIS).
ביוגרפיה.
רמי דמרי נולד בשנת 1972 וגדל בבאר שבע. למד בבית ספר אמירים שבבאר שבע ולאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון התגייס לצה"ל בשנת 1990 והיה חובש קרבי ביחידת צנחנים. בשנת 1995 התחיל ללמוד קולנוע במכללת ספיר שבשדרות ובמקביל עבד כצלם חדשות בערוץ 2. בין המורים שלו היו אורי סיון ורני בלייר.
מחזיק ברישיון טיס פרטי והוא הבעלים של ארבעה מטוסים.
קריירה.
במשך שנים השתתף רמי דמרי בהפקות רבות.
בשנת 2005 הוא הקים את חברת הפקה "פרקסיס" ביחד עם אביתר דותן וישי מור. שותף ואחד מהמשקיעים הגדולים בסרטי חברת "פרקסיס" היה שלמה מוגרבי, אחד מראשוני הקולנוענים בישראל, בנו של יעקב מוגרבי שהקים את בית הקולנוע הראשון בתל אביב – קולנוע מוגרבי.
ב-2006 הפיק "פרקסיס" את הסדרה "כנגד כל הסיכויים" ("Against All Odds"), בבימוי של טום אייבי, 13 פרקים של דוקו-דרמה אמריקאית המספרת על מלחמות ישראל כראי היסטורי של הארץ ובתוכה סיפורי גיבורה וניסים.
ב-2007 נוצר הסרט "סוף שבוע בתל אביב", קופרודוקציה גרמנית-ישראלית בבימויו של דרור זהבי המספר סיפור אהבה בין ישראלית לערבי שמתכנן פיגוע התאבדות. הסרט זכה בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל במוסקבה ב-2008 והתמודד בתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע ירושלים. כמו כן, היה מועמד לשישה פרסי אופיר.
ב-2008 צולם והוקרן בבתי הקולנוע הסרט "אביב 41" שהופק על ידי "פרקסיס" ביחד עם Opus Film, TVP S.A., Canal+ בבימויו של אורי ברבש ובכיכובו של ג'וזף פינס. הסרט צולם בפולין והיה הקופרודוקציה הראשונה בין פולין וישראל.
במקביל בשנת 2008 הפיקה "פרקסיס" קופרודקציות רוסיות ויפניות. "דוד וכמאל", בבימוי קיקו קווסאקי העוסק בחברות אמיצה שנרקמת בין ילד יהודי-אמריקני לבין ילד ערבי, שניהם בני 9. גורלם של הילדים מצטלב בסמטאות העיר העתיקה בירושלים, כשכמאל חוטף את הפאוץ’ של דייוויד. באותה שנה הופק הסרט "מיקה ואלפרד", על פי הרומן מאת ולדימיר קונין, בבימוי ולדימיר פאטיאנוב ובכיכובו של מייקל יורק. הסרט מגולל את סיפורו של מיקה פוליאקוב, תלמיד בכיתה ו' שבעקבות פציעה קשה פיתח מיומנות-על: באמצעות המבט בלבד מיקה מסוגל להרוג את כל מי שמתנכל אליו. מיקה פותח בחיים חדשים שבה המציאות והמיסטיקה שלובות יחדיו.
עוד סרט ישראלי אחד יצא באותה השנה - "גחלים לוחשות" בבימויו של עלי נאסר. הסרט מספר על ג'מאל, גבר בן 40, אשר נקרע בין אשתו עביר לבין אהבתו הראשונה. בוקר אחד הוא מחליט לעזוב את עביר ואת הכפר בגליל, ויוצא לעיר הגדולה בעקבות אהובתו לילה. החיפוש העצמי של ג`מאל מאפשר לבמאי להתמודד עם נושאים מורכבים בליבה של החברה הערבית. הפיצ'ר הקולנועי צולם בשפה הערבית.
בשנת 2009 הופק הסרט האמריקאי "רימון הזהב" בבימויו של דן תורג'מן המספר את סיפורה של משפחה העולה מתימן עד מלחמות הקיום בארץ ישראל. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים. ב-2009 בשיתוף עם הקרן הפולנית הלאומית הפיק רמי את הפרויקט, "ניו גייז" - סדנאות משותפות של סטודנטים ישראלים ופולנים שהפיקו יחד 7 סרטים קצרים על ההיסטוריה המשותפת של ישראל ופולין.
ב-2012 הופק הסרט "יותר איטי מלב" של יוני זיכהולץ וינאי גוז המספר את סיפורה של העיר תל אביב. לילי שמחפשת גיבור לספר החדש שלה, פוגשת בנינו, אמן רחוב רומנטיקן ומציצן. העניינים מסתבכים כשהיא מתחילה להתאהב בנינו, והוא מצדו מגלה את מניעיה האמיתיים.
ב־2010 רמי דמרי היה מפיק שותף בסרט של אבי נשר "פעם הייתי".
עלילת הסרט מתרחשת על רקע הניצחון במלחמת ששת הימים. התסריט נכתב בהשראת הספר "בשבילה גיבורים עפים", מאת אמיר גוטפרוינד. הסרט יצא לאקרנים ב-24 ביוני 2010. במרכז הסרט ניצבים זיכרון השואה בישראל והכמיהה לאהבה.
כמו כן הפיק רמי מספר הפקות דוקומנטריות, סדרות ופרויקטים:
ב-2013 יצאה לאקרני טלוויזיה סדרה לילדים ישראליים דוברי רוסית "מקס ומילי" - סדרה, 8 פרקים, ששודרה ב-YesVOD
על הבימוי אבי דור. התסריטאי הוא דימה מלינסקי. את מילי מגלמת לודמילה יסינסקה, זמרת ומגישת טלוויזיה. ההפקה בשיתוף עם "אפלג'וס" מבית "עמי אלה תקשורת".
פרויקטים של רמי דמרי וחברתו "פרקסיס" היו מועמדים בקטגוריות שונות לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע במשך השנים והסרטים שלו השתתפו בעשרות פסטיבלים.
יחסי אינדונזיה–ישראל
בין מדינת ישראל ורפובליקת אינדונזיה לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים באופן רשמי אך כן מתקיימים מגעים לא רשמיים.
אופי היחסים.
המדיניות הרשמית בין המדינות היא התעלמות או אי-קיום יחסים רשמיים. מצב זה נשמר שנים רבות עקב היותה מדינה מוסלמית אשר תומכת במאבק הערבי במדינת ישראל, אך כמו רבות מן המדינות האסלאמיות האחרות אינה נוטלת חלק פעיל במאבק. ברמת הפרט אזרחי ישראל אינם מנועים באופן גורף מלבקר במדינה, אך יתקשו לקבל אשרת ביקור. מנגד, גם אינדונזים רשאים לבקר בישראל, ומשלחות צליינים מבקרות בה מדי שנה. בכל אחת משתי המדינות לא קיימת נציגות של המדינה האחרת, אך בערוצים לא-ישירים שונים מתקיימים קשרי מסחר שונים בין אינדונזיה לישראל.
היסטוריה.
במאה ה-20.
ב-10 בינואר 1950 הייתה ישראל בין הראשונות שהכירו בעצמאות אינדונזיה. אינדונזיה הודתה על ההכרה. בספטמבר 1950 תמכה ישראל בבקשת אינדונזיה להתקבל לאו"ם. שר החוץ אבא אבן אף ברך את אינדונזיה באופן רשמי בעצרת האו"ם. אולם הליגה הערבית לחצה על אינדונזיה לא לקשור קשרים עם ישראל, בעיקר קשרי מסחר.
בשנת 1953 ביקרה משלחת של המפלגה הסוציאליסטית של אינדונזיה בישראל.