חג'אזי הזדהתה כקומוניסטית ותמכה ב"מפלגת לחם וחופש" בזמן שחיה במצרים, והייתה מעורבת ברשת האביב הסוציאליסטי כשגרה בקנדה. בריאיון למגזין Spring סיפרה חג'אזי כי פוטרה מעבודתה בגין התנגדות למשטר סיסי במצרים. תשע שנים לאחר המהפכה המצרית ב-2011, כתבה חג'אזי כי "המשטר הישן ינסה כל דבר, אפילו להקריב אייקונים חשובים של משטרו, כדי להישאר בשלטון או לתפוס את השלטון מחדש", ותיארה את הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי כ"הדיקטטור המדכא והאלים ביותר בהיסטוריה המודרנית שלנו" וכתבה ש"מהפכנים מאמינים שהמאבק הוא מלחמת מעמדות". חג'אזי כתבה כי מפני שהמהפכה לא הושלמה "רובנו נמצאים כעת בקבר, בכלא או בגלות".
הרדיפה במצריים.
מעצר.
ב־22 בספטמבר 2017, השתתפה שרה חג'אזי בהופעה של הלהקה הלבנונית משרוע ליילה שהסולן הראשי שלה, חאמד סינו, הומוסקסואל גלוי. במהלך ההופע היא הניפה את דגל הגאווה. חג'אזי הייתה האישה היחידה שנעצרה, מתוך 57 עצורים, אחרי ההופעה והואשמה ב"קידום סטייה מינית והוללות". החל מ-23 בספטמבר ובמהלך מספר ימים, הטלוויזיה מצריים והרשתות החברתיות הסיתו נגד קהילות להט"בית במצרים בכלל וכנגד מי שהניף את דגלי הגאווה בפרט.
חג'אזי נכלאה לתקופה של שלושה חודשים בתחנת המשטרה של סיידה זיינב, בה הסוהרים הסיתו אסירים גברים להכות ולתקוף אותה מילולית ומינית כשמאשימים אותה שהיא מעודדת הומוסקסואליות. במאמר שפורסם בעיתון המצרי מדא מצאר ב־24 בספטמבר 2018, סיפרה חג'אזי על מעצרה. היא סיפורה כי היא נעצרה בבית מול משפחתה, וכי במהלך התהליך נחקרה על דתה ונשאלה מדוע הסירה את החג'אב שלה והאם היא בתולה. על פי דיווחיה, אזקו את ידיה, כיסו את עיניים ולקחו אותה ברכב למקום שלא הכירה. היא סיפרה שנתנו לה שוק חשמלי והיא איבדה את הכרתה ושאיימו עליה שאם תספר יפגעו באמה. שלושה חודשים לאחר שנעצרה, ב־2 בינואר 2018, חג'אזי שוחררה בעקבות לחץ דיפלומטי ישיר של מדינות המערב ודרום אמריקה. היא קיבלה קנס בסך 1,000 לירות מצריות (כ-56 דולר אמריקאי). לאחר שחרורה היא נאבקה בדיכאון, התקפי חרדה והפרעת דחק פוסט-טראומטית. מחשש להמשך הרדיפה, ביקשה חג'אזי מקלט מדיני בקנדה וקיבלה אותו בשנת 2018. אמה נפטרה מסרטן חודש לאחר שעזבה את מצרים.
הקשר משפטי ופוליטי.
במצרים, ההומוסקסואליות אינה מחוץ לחוק, אך בפועל מתבצעים מעצרים והאשמות על בסיס "חוק המאבק בזנות" משנת 1961 ומספר הוראות המפלילות כל התנהגות או ביטוי של רעיון שנחשב לא מוסרי, שערורייתי או פוגע בתורתו של מנהיג דתי מוכר. נוסף על כך, דעת הקהל במצרים עוצבה על ידי מסורות תרבותיות ודתיות המגנות ומוקיעות להט"בים. המהפכה במצרים ב-2011 יצרה תקווה ומרחב פוליטי להתארגנות הלהט"בית. בעקבות המהפכה, חברי קהילת הלהט"ב, פעילים וארגונים החלו לפעול בצורה יותר גלויה והיו להוטים להיות חלק מהשינוי הפוליטי והחברתי במדינה.
באוקטובר 2017, בעקבות הקונצרט של משרוע ליילה בקהיר הגיש חבר הפרלמנט, ריאד עבד אל-סתאר, הצעת חוק הקוראת לענישת מעשים הומוסקסואלים של עד שלוש שנות מאסר. 67 חברי פרלמנט (מתוך 450) תמכו בהצעה. עדכון החוק אפשר למשטרה לחדור לחדרי צ'אט ואפליקציות היכרויות, להעמיד פנים שהם גברים ונשים הומואים ולחשוף חברי הקהילה הלהט"בית. לדברי ממשלת מצרים, החוק עודכן כדי להתמודד עם ההתפתחויות המודרניות וכדי למנוע ממשתמשי האינטרנט והמדיה החברתית לעסוק או לשדל לעסוק בעבודת מין. קהילת הלהטב"ק מוצגת כאיום ביטחוני לאומי על ידי הממשלה המצרית, הרשויות הדתיות והמפלגות הפוליטיות; השקפה זו מקודמת על ידי כלי תקשורת בשליטת המדינה.
מותה ומורשתה.
חג'אזי נפטרה ב-14 ביוני 2020 בטורונטו, קנדה. ב-15 ביוני 2020 אישר עורך דינה, חאלד אל-מסרי, שסיבת מותה הייתה התאבדות. מכתב קצר שכתבה חג'אזי בערבית והופץ במדיה החברתית בעקבות מותה: מותה של חג'אזי דווח ברשתות חדשות בינלאומיות. חאמד סינו, מייסד להקת משרוע ליילה הלבנונית כתב פוסט מחווה לחג'אזי בעמוד הפייסבוק שלו. לאחר מכן, סינו אף הלחין וביצע שיר המבוסס על המילים שכתבה חג'אזי. אמנות חזותית לזכרה של חג'אזי הופצה באופן נרחב ברשתות החברתיות. אמנים ואישי ציבור ערבים אחרים שיתפו מסרים של אהדה וסולידריות עם חג'אזי והקהילה הלהט"בית, ביניהם השחקן המצרי עמר וואקד , הזמרת והשחקנית הלבנונית קרול סמאחה ועורכת הדין והעיתונאית הירדנית אולה אל-פארס .
במהלך חודש הגאווה בשנת 2020 קיימה קהילת הלהט"בים הערבית משמרות בארצות הברית וקנדה ובערים לונדון וביירות להנצחת חייה של חג'אזי ומאבקה נגד הומופוביה. ברחבי העולם נערכו משמרות זיכרון, מצעדי שקטים ואירועים לזכרה.
חג'אזי הובאה למנוחות בארון בצבעי הגאווה בהלוויה ציבורית בבית העלמין סנט ג'ון בדיקסי, קנדה, ב-22 ביוני 2020. אירועי הזיכרון לזכרה נמשכו גם לאחר הלווייתה במסגרת אירועי גאווה בעולם ואירוע ה-Global Pride המקוון.
ויקטור רוטשילד
נתנאל מאייר ויקטור רוטשילד, הברון רוטשילד השלישי (31 באוקטובר 1910 - 20 במרץ 1990) היה בנקאי, מדען, קצין מודיעין בריטי במלחמת העולם השנייה, ובהמשך היה מנהל בכיר בחברת רויאל דאטש של ובבנק הבריטי "נ.מ. רוטשילד ובניו" (שמוזג לתוך בנק רוטשילד ושות'). שימש כיועץ לממשלות אדוארד הית' ומרגרט תאצ'ר בבריטניה. היה צאצא של הענף הבריטי של משפחת רוטשילד. ויקטור רוטשילד יזם ומימן את הטלוויזיה החינוכית הישראלית, באמצעות קרן יד הנדיב.
ביוגרפיה.
רוטשילד היה בנם היחיד של צ'ארלס רוטשילד ורוז'יקה רוטשילד (נולדה בשם: הברונית אדל פון ורטהיימשטיין). שני הוריו היו יהודים, אביו בן למשפחת הבנקים רוטשילד ואמו בת למשפחה היהודית הראשונה באוסטריה שקיבלה תואר אצולה ללא צורך להתנצר. הוא גדל באחוזת ואדדסון ובאחוזת טרינג פארק, ובתים משפחתיים אחרים. היו לו שלוש אחיות, ביניהן פאנוניקה דה קניגסווארטר (הידועה בכינוי "ברונית הג'אז") ודיים מרים לואיזה רוטשילד, מדענית שעסקה בזואולוגיה, באנטומולוגיה ובבוטניקה. רוטשילד סבל מהתאבדות אביו כשהיה בן 13. הוא התחנך בבית הספר הארו, אחד מבתי הספר היוקרתיים והוותיקים באנגליה. בבית הספר התמחה בביולוגיה וחלם להיות מדען.
הוא למד בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג', פיזיולוגיה, צרפתית ואנגלית. בעת לימודיו בקיימברידג' היה מקורב לחוגים מרקסיסטים, אם כי הצהיר על עצמו שהוא "שמאלני קלות אך אף פעם לא היה מרקסיסט". בשנת 1935, השלים את לימודי הדוקטורט שלו במחלקה לזואולוגיה שחקרה את תהליך ההתרבות. הוא נשאר כעמית מחקר באוניברסיטה עד מלחמת העולם השנייה.
רוטשילד ירש את התואר הברון רוטשילד השלישי, בגיל 26 בעקבות מות דודו וולטר רוטשילד, הברון רוטשילד השני ב-27 באוגוסט 1937, לאחר שהוא נפטר ללא ילדים. הוא ישב כחבר מפלגת הלייבור בבית הלורדים, אך דיבר שם רק פעמיים במהלך חייו (שני הנאומים היו בשנת 1946, אחת על פיסטור של חלב, ואחרת על המצב בארץ ישראל).
רוטשילד גויס לעבודה ב-MI5 בזמן מלחמת העולם השנייה, בתפקידים הכוללים סילוק פצצות, דיסאינפורמציה וריגול, וזכה ב"מדליית ג'ורג'" על "עבודה מסוכנת בנסיבות מסוכנות חיים". הוא היה ראש מחלקת B1C, "מדור הנפץ והחבלה", ועבד בזיהוי היכן המאמץ המלחמתי של בריטניה היה פגיע לחבלה ונגד ניסיונות החבלה הגרמניים, וקיבל דרגת לוטננט קולונל. זה כלל פירוק באופן אישי של מלכודות גרמניות וחומרי נפץ מוסווים. עם עוזרתה של תרזה קליי הוא ניהל את מבצע "העמוד החמישי", שנועד לזהות אוהדים נאצים בבריטניה.
עם סיום המלחמה חזר רוטשילד למחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' בה עבד עד 1970. הוא והוסיף לחקור באיזו דרך מעורר הזרע את הביצית לחיים. עבודתו הייתה שילוב של ביוכימיה, כימיה פיזיקלית, פיזיקה וביולוגיה. במחקריו אף נעזר הרבה במתמטיקה ובהנדסה חשמלית. בעבודותיו הצליח לגלות מנין שאב תא הזרע את האנרגיה הנחוצה לתנועתו, וכיצד הוא נושם. בנוסף גילה כי תא הזרע משתמש בעיקר בפרוקטוז, בניגוד לתאים רבים אחרים, המשתמשים בעיקר בגלוקוז. בין תגליותיו החשובות, שיטה חשמלית למדידת אופן התנועה של תאי הזרע, המשמשת להזרעה מלאכותית.
הוא שימש כיו"ר מועצת המחקר החקלאית משנת 1948 עד 1958 וכראש חטיבת המחקר העולמית בחברת רויאל דאטש של בין השנים 1963 עד 1970. רוטשילד היה ראש "צוות ביקורת המדיניות המרכזית" בין השנים 1971 - 1974, צוות שתכנן את המדיניות ארוכת הטווח של ממשלת בריטניה.
בשנות ה-80 הוא שימש כיושב ראש הבנק במשפחתי "נ.מ. רוטשילד ובניו", במקביל מונה ליועץ מדעי של ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר, אף על פי שישב בבית הלורדים כנציג מפלגת האופוזיציה, מפלגת הלייבור. באותן שנים עלו טענות נגדו על כך שהיה חבר ברשת קיימברידג', קבוצה של אנשי מודיעין ושירות החוץ בבריטניה שפעלו בשירות הק.ג.ב.. הטענות עלו מאחר שהיה מיודד עם שניים מחברי הרשת בזמן לימודיו בקיימברידג, גאי ברג'ס ואנתוני בלאנט והם אף התגוררו בדירה שבבעלותו בלונדון. רוטשילד הכחיש בל תוקף שפעל למען המודיעין הסובייטי. הוא אף ביקש מתאצ'ר שתטהר את שמו והיא נתנה אישור מפרוש לחפותו.
פעילות בישראל.