כדי לייעל את רשת הברק, משתמשים נוספים יוכלו לשלם לבית הקפה דרך הערוץ שאליס פתחה, וכך משתמש מסוים לא יצטרך לפתוח ערוץ תשלום עם כל משתמש אחר, דבר שישאיר עומס גדול על גבי רשת הביטקוין. לדוגמה, אם גם בוב מעוניין לקנות קפה כל בוקר מבית הקפה, הוא יפתח ערוץ תשלום עם אליס, וישתמש בערוץ שלה עם בית הקפה לצורך תשלום. כלומר, הוא יעביר לה למשל 0.1 מילי ביטקוין עבור הקפה, והיא תעביר סכום זהה לבית הקפה. כך, בוב יוכל להשתמש בכל רשתות התשלומים שאליס כבר פתחה לצורך תשלומיו.
רשת הברק תאתר את הנתיב המהיר והזול ביותר שקיים מבחינת עמלות עבור ביצוע עסקה. נתיב התשלום יוכל לעבור בכל צומת שבה הופקד מספיק כסף (וכך אותה צומת לא תיכנס ל"מינוס").
היסטוריה.
ג'וסף פון ותיאודור דרייג'ה כתבו את נייר העמדה (White Paper) של רשת הברק.
המפרט פורסם לאחר מכן, ונמצא בפיתוח במקביל על ידי מספק קבוצות: elements project, Lightning Labs, ו-ACINQ. המפרט מצוי בגיטאב.
גרסת האלפא שוחררה ב-10 בינואר 2017. בדצמבר 2017 ספק התשלומים Bitrefill הכריזה שהצליחה לבצע תשלום באמצעות רשת הברק שפעלה על גבי רשת הביטקוין.
יואב מאיר
יואב מאיר (נולד ב-5 בפברואר 1982) הוא מעצב אופנה, בלוגר, יוטיובר ומגיש תוכניות אופנה.
ביוגרפיה.
מאיר נולד בגבעתיים וגדל ביישוב אורנית.
מאיר החל את דרכו המקצועית בתחום עיצוב האופנה כאשר השתתף בתוכנית פרויקט מסלול, והיה אחד המתמודדים הבולטים בה.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון בעיצוב אופנה בבית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר, החל לעבוד כמעצב בבית אופנה חרדי בבני ברק לעיצוב שמלות ערב לילדות, עבד בשיתוף פעולה עם מעצבת התכשיטים והאופנה מיכל נגרין, עיצב תלבושות לחברת טבק ועוד.
מאיר מגיש תוכנית בשם "DIY" יחד עם לאון שניידרובסקי בערוץ זום. בנוסף מפעילים השניים ערוץ יוטיוב משותף בשם "נכנסים לארון עם יואב ולאון". הוא הגיש בעבר תוכניות אופנה שונות ופינות כחלק מתוכניות בערוצי טלוויזיה: התוכנית "אופנה אורבנית" ב, ועוד.
בנוסף משמש כמרצה לאופנה וסטייל לארגונים וללקוחות פרטיים.
מאיר מעצב קולקציות אופנה שונות, כולל מותג הבית שלו בשם JO MAYER. הוא שיתף פעולה עם סבו, שהפך לפרזנטור של המותג. בתקופת היותו סטודנט, פתח בפניו סבו את המורשת האופנתית של בני משפחתו, שהיו בעסקי האופנה בפולין.
מאיר הוא פעיל חברתי, מתנדב בחוש"ן מאז שנת 2006 והיה חבר דריקטוריון בארגון (משנת 2012). חבר בפורום הגאה של עיריית תל אביב. בעבר היה חניך באיגי - ארגון נוער גאה, והתנדב בבית דרור.
בעונה 11 של האח הגדול, יואב נבחר להיות מבקר האופנה של הדיירים, וכתב על כך טורים שבועיים באתר של ערוץ 13.
במרץ 2022 יואב מאיר נישא לארי אושרי אחרי 4 שנים של זוגיות בטקס שנערך בדנמרק. השניים מתגוררים בבאר שבע.
אוצרות.
מאיר עוסק גם באוצרות בתחום תערוכות אופנה בשיתוף עם כתבת האופנה גילי סיוון-כהן. מאיר וסיוון-כהן אצרו את התערוכות: "כאן נולדתי" בשנת 2015, "חיות אופנה" בשנת 2016 ו"כמו נוצה" בשנת 2017.
בתערוכה "כאן נולדתי", העוסקת בשמלות לילדות והוצגה במסגרת העונה הישראלית לעיצוב בחולון, בחרו מאיר וסיוון-כהן לצורך הצילומים ילדות ישראליות ממוצא אתיופי שנולדו בארץ המסמלות, על פיהן, את הצורך בשוויון הזדמנויות ובייצוג הולם בתעשיית האופנה, כמו גם בחברה הישראלית בכלל.
התערוכות "חיות אופנה" ו"כמו נוצה" הוצגו במסגרת העונה הישראלית לעיצוב בחולון בגלריית החווה בעיר, ועסקו בהעלאת המודעות לסבלם של בעלי חיים בתעשיות רבות, ביניהן תעשיית האופנה. מאחורי שתי תערוכות אלו עומד רעיון קידום האופנה ללא פגיעה בבעלי חיים, כשהמטרה היא להשאיר את בעלי החיים כהשראה בלבד ולא לפגוע בהם.
ז'טיסו
זֶ'טִיסוּ, סֶמִירֶצִ'יֶה או שבעת הנהרות (בקזחית: Жетісу או Jetisy, בקירגיזית: Джетисуу, כלומר "שבעה נהרות", לפעמים תועתקו בכתב לטיני גם Zhetisu, Jetisuw, Jetysu, Jeti-su, Jity-su ובכתב קירילי Жетысу, Джетысу, בטורקית: Yedi-su, ברוסית: Семиречье, בפרסית: هفت‌آب הַפְת-אבּ) הוא חבל ארץ היסטורי במרכז אסיה, הכולל כיום את דרום-מזרחה של קזחסטן. זהו עמק מדרוני המשתרע מרכס הרי טיין שאן הצפוניים והרי אלאטאו הדזונגריים עד לאגמים בלחש, סאסיקל ואלאקל והוא חב את שמו שמשמעותו בקזחית ובפרסית "שבעה נהרות" (מילולית:"שבע מים") לנהרות הזורמים מדרום-מזרח ונשפכים לימת בלחש:אילי, קאראטל, ביאן, אקסו, לפסי, בסקאן וסרקאן.
לפי גרסאות אחרות חלק מהנהרות הנ"ל מוחלפים על ידי הנהרות שו, טנטק וקקסו, או איאגוז
גבולות האזור הם ימת בלחש בצפון, האגמים סאסיקל ואלאקל בצפון-מזרח, הרי אלאטאו הדזונגריים בדרום-מזרח והרי טיין שאן בדרום.
במאה ה-19 האזור סופח לאימפריה הרוסית ונודע ברוסית בתרגום "סמירצ'יה", כלומר "אזור שבעות הנהרות".
כיום מרבית האזור הוא חלק ממחוז אלמטי של קזחסטן. שטחו הוא 224,000 קמ"ר ואוכלוסייתו כ- 1,600,000 תושבים' עם צפיפות אוכלוסין של 7 תושבים / קמ"ר.
עם זאת, מחוז סמירצ'יה הרוסי (אובלסט סמירצ'יה) כיחידה מנהלית של האימפריה הרוסית כלל לא רק את ז'טיסו פרופר. אזורי הספר הדרומיים והדרום-מזרחיים שלו כלוו גם שטחים המהווים בימינו חלקים של צפון קירגיזסטן ועוד שטחים סמוכים נוספים בקזחסטן ובאזור האוטונומי האויגורי שינג'יאנג בסין.
היסטוריה.
באלף הראשון לפני הספירה חיו באזור שבטי הסאקים; במאה השנייה לפנה"ס -המאה ה-5 לספריה חיו בו אוסונים.
באמצע המאה ה-6 נוצרה בה החאנות (קגנות) הטורקית המערבית ובמאה ה-8 עד ל-758 מדינת הטורגשים ובשנים 766-940 זו של קרלוקים. בשלהי המאה ה-10 חבל ז'טיסו נסופחה למדינת הקרחאנים ושנות ה-1130 לזו של הקאראקיטאים. אחר כך נשלטה על ידי חיריידים ובתחילת המאה ה-13 נכבשה על ידי המונגולים של ג'ינגיס חאן. כתוצאה מהתפרקות האולוס צ'גטאי במאה ה-14 קמה כאן מדינה מונגולית חדשה - מוגוליסטן.
במאה ה-15 התארגנה בג'טיסו החאנות הקזחית והוקם בו הז'וז הקזחי הישן.
אחרי כיבוש האזור על ידי רוסיה הצארית, החלה בו התיישבות סלאבית, בעיקר של קוזקים, שנודעו כקוזקים של סמירצ'יה. בשנת 1867 הוקם אזור סמירצ'יה, שכלל את חבל ז'טיסו ובנוסף ענק צ'וי ושטחים הרריים מטיין שאן.
אחרי מלחמת רוסיה–יפן ובניית קו הרכבת טרנס-אראל, הואצה מאוד ההתנחלות הרוסית באזור, תחת חסות המנהל הכללי של ההתיישבות (Переселенческое Управление) שמושבו היה בסנט פטרסבורג.
בימי מרד הבסמאצ'ים בשנת 1916 ומהפכת אוקטובר ב-1917 נהרגו כ-2,500 רוסים באזור. מתקפת-נגד רוסית שתוכננה מטשקנט שבשליטה בולשביקית גרמה למותם של אלפי קזחים. בסופו של דבר הכוחות הסובייטים (בולשביקים) כבשו את כל האזור. בשנת 1920 הוכרזה הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית הקזחית. היא הפכה ב-1936 לרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הקזחית.
עם עצמאותן של קזחסטן וקירגיזסטן ב-1991 שתי המדינות חילקו את חבל ז'טיסו ביניהן, כשהחבל ההיסטורי פרופר הוא חלק ממחוז אלמטי של קזחסטן. הוא נמצא לא רחוק מאזור הספר בגבול עם קירגיזסטן. בצפון הוא גובל עם המחוז הקזחי סמיי (סמיפלטינסק לשעבר) ובדרום עם סין. בירת האזור היא אלמטי, בירת קזחסטן
גאוגרפיה.
מחוז סמירצ'יה במאה ה-19.
במאות ה-19-20 שטח המחוז סמירצ'יה היה 147,300 קמ"ר.
סמירצ'יה גבל במחוז סמיפלטינסק בצפון, באזור שינצג'יאנג של סין במזרח ובדרום, ובמחוזות פרגנה, סיר דריה ואקמולינסק במערב.
צורות נוף.
הרי אלאטאו הדזונגריים, שהפרידו את המחוז מהמחוז הסיני קולג'ה (כיום - הפרפקטורה האוטונומית הקזחית בסין), משתרעים דרומית-מערבית אל עבר נהר אילי, כשגובהם הממוצע הוא 2,700 מ' מעל רמת הים, וכמה פסגות שלו עוברות אף 3,400 ו-4.300 מ' גובה. בדרום המחוז מתערבבות ביניהן מערכות הרי אלאטאו וטיין שאן.
שני רכסים של האחרונים, טרנס-אילי אלאטאו וטרסקיי אלאטאו, מתרוממים לאורך החוף הצפוני של אגם איסיק קול, ומגיעים לגבהים של 000 3,000-4,600 מ'. מדרום לאגם, שני רכסים של טיין שאן, מופרדים ביניהם על ידי עמק נארין, פונים לאותו כיוון, ומרימים את פסגותיהן המושלגות ל-1,800 ו-2,400 מ'. מערבה מן האגם נראים המדרונים התלולים של רכס אלכסנדר, שגובהם מגיע ל 2,700-3,000 מ', עם פסגות שמתרוממות גם 900-1,200 מ' יותר, ונכנסים למחוז השכן סיר דריה (שבו שוכנות הערים הקזחיות הדרומיות שימקנט, אוליה אטה, כיום טאראז וחזרת-א טורקסטן, כיום העיר טורקיסטן).
קומפלקס אחר של הרים בעלי גובה נמוך יותר מתרוממים צפונית מערבית מכיוון טרנס אילי אל הקצה הדרומי של ימת בלחש.
בצפון, בגבול עם מחוז סמיפלטינסק, נמצאים החלקים המערביים של רכס טרבאגאטאי, שפסגותיו אינן מגיעות להיות מושלגות באופן תמידי.
שאר המחוז כולל ערבות פוריות בסרגיופול, כיום איאגוז הצפוני-מזרחי, וערבות חוליות בלתי ניתנות ליישוב מדרום לימת בלחש: טאוקום, סארייסיק אטיראו וליוקום, הנחצות על ידי עמקים יבשים (באקאנה).
האזור מכוסה בעיקר בצמחייה מדברית המשמשת למרעה חורפי. רק בצפון-מערב, בסביבת הנהר עתיר המים אילי,
מופעלת השקיה לצורך חקלאות. ההרים השוליים מתעטפים ביערות נשירים עד לגובה 2000 מ', מעבר לכך ביערות מחטניים.
דרומה מהן במרגלות ההרים ובכניסה לעמקים, ישנם שטחים עתירי אדמה פורייה.
אקלים.
האקלים של חבל ז'טיסו הוא יבשתי. בערבות שליד האגם בלחש חורפים קרים מאוד. האגם קופא כל שנה, כשהטמפרטורות סביבתו נופלות ל -11°C. בערבות מסביב אלא-קול הרוחות מעיפות את השלג. המערב מחורף לאביב הוא חד מאוד והערבות מצמיחות חיש מהר צמחייה המתחרכות מתחת קרני השמש.