ב-2 בנובמבר 2017 אושר מינויה בידי הנשיא דונלד טראמפ לשגרירת ארצות הברית בהאיטי. בין הנושאים המרכזיים העומדים בפניה במסגרת תפקידה יהיה יחסה לטיפול האומות המאוחדות בנפגעי מגפת כולרה שפרצה במדינה במהלך 2010, וההתמודדות עם החלטת ממשלת ארצות הברית האם להאריך את ה"סטטוס מוגן זמנית" שהוענק לפליטים מהאיטי שהיגרו לארצות הברית בעקבות רעידת האדמה שפקדה את המדינה.
פרנסיס דיינה
פרנסיס דיינה (באנגלית: Francis Dana; 13 ביוני 1743 – 25 באפריל 1811) היה עורך דין, משפטן ומדינאי אמריקאי ממסצ'וסטס. הוא שימש כציר הקונגרס הקונטיננטלי בשנים 1777–1778 וב-1784. הוא חתם על תקנון הקונפדרציה. אשתו אליזבת הייתה בתם של אן רמינגטון וויליאם אלרי, שחתום על מגילת העצמאות. הוא היה גם חותנו של וושינגטון אלסטון, צייר ומשורר ידוע ושימש כשליח ארצות הברית לרוסיה בשנים 1780–1783.
ביוגרפיה.
פרנסיס נולד בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, בנו של עורך הדין ריצ'רד דיינה. הוא התחנך בהרווארד שם סיים את לימודיו בשנת 1762, ואז התקבל ללשכת עורכי הדין ולאחר מכן בנה קריירה משפטית מוצלחת בבוסטון.
בהיותו מתנגד למדיניות הקולוניאלית הבריטית, הפך למנהיג בני החירות ונבחר לראשונה לקונגרס המחוזי (המהפכני) של מסצ'וסטס בשנת 1774. בשנת 1775 הקונגרס הקונטיננטלי שלח אותו לאנגליה בניסיון לא מוצלח ליישב את ההבדלים בין העמים. מה שהוביל למלחמה המהפכנית. הוא חזר בשנה שלאחר מכן, משוכנע שהסדר ידידותי לסכסוך אינו אפשרי ונבחר כציר לקונגרס הקונטיננטלי בשנת 1777, שם חתם על תקנון הקונפדרציה בשנת 1778. כחבר בגוף האחרון הוא הפך ליו"ר. בינואר 1778 כחבר הוועדה שמונתה לבקר את האלוף ג'ורג' וושינגטון בוואלי פורג', התייעץ עמו בנוגע לארגון מחדש של הצבא. ועדה זו שהתה במחנה כשלושה חודשים וסייעה לוושינגטון בהכנת תוכנית ארגון מחדש שאימץ הקונגרס. בשנה זו הוא היה גם חבר בוועדה שתבחן את הצעת הפיוס של לורד נורת', שהתנגד לה בתוקף.
דיינה עזב את הקונגרס כדי ללוות את ג'ון אדמס לפריז כמזכיר של המשלחת הדיפלומטית. בשנת 1780 הוא מונה לשר האמריקני לאימפריה הרוסית וכשליח רשמי מטעם ארצות הברית ברוסיה, אף שהוא מעולם לא זכה להכרה רשמית מיקטרינה הגדולה, הוא נשאר בפטרבורג עד 1783.
משימתו של דיינה הייתה לחתום בפטרבורג על אמנה להצטרפותה של ארצות הברית למדיינות נייטרלית ולנהל משא ומתן על חוזה ידידות וסחר עם רוסיה. דיינה הגיע לפטרבורג מאמסטרדם, אותה עזב ב-7 ביולי 1780 והגיע לפטרבורג ב-27 באוגוסט 1781. את דיינה ליווה ג'ון אדמס כמזכיר, לימים שגריר ארצות הברית ברוסיה ולאחר מכן נשיא ארצות הברית. במהלך שליחותו ברוסיה, סמך דיינה על תמיכתו של ראש משרד החוץ ניקיטה פנין, אך האחרון בדיוק באותה תקופה לקח חופשה ופרש לאחוזתו, שלאחריה השפעתו בחצר הקיסרית נחלשה באופן משמעותי: התפתחות מדיניות החוץ הושפעה יותר ויותר. אלכסנדר בזבורודקו וגריגורי פוטיומקין השפיעו על מדיניות הקיסרית. בנוסף, שגריר בריטניה ברוסיה ג'יי האריס התנגד באופן פעיל לדיינה. כתוצאה מכך הודיע ​​פרנסיס דיינה רשמית לממשלת האימפריה הרוסית על מינויו לתפקיד השליח האמריקאי בסנקט פטרבורג רק ב-24 בפברואר (7 במרץ) 1783. אך חידוש משימת התיווך הרוסית-אוסטרית במרץ 1783 הביא לסירובה של הקיסרית יקטרינה השנייה לקבל את תעודות השגריר שלו. ב-12 באפריל (23) הודיע סגן קנצלר האימפריה הרוסית אוסטרמן, שעמד באותה עת בראש משרד החוץ, לדיינה כי עד לחתימת חוזה השלום הסופי, הקיסרית אינה יכולה לקבל את השליח האמריקני, מכיוון שהדבר אינו עולה בקנה אחד עם כללי הנייטרליות והצביע על הצורך להציג תעודה חדשה. יקטרינה עצמה לא ייחסה חשיבות לנושא האמריקני ומלחמתם בבריטניה והעניקה עדיפות לבעיות אירופאיות, ומעל לכל – לסיפוח חצי האי קרים. במכתבה לבריאטינסקי ומרקוב בפריס, היא כתבה: "כאשר כיבוש חצי האי קרים הופך לציבורי, ואז לשאלות שהופנו בפניך ובאופן אחר בשיחותיך, אתה יכול, בעקבות הסיבות המתוארות במניפסט, לומר בתמימות שרוסיה לא התערבה בזמנו בענייני אנשים אחרים, כגון כיבוש קורסיקה, הכרה בעצמאות הכפרים האנגלים באמריקה וכדומה..."
כמעט באותה שעה, ב-1 באפריל 1783, החליט הקונגרס לקרוא לדיינה חזרה מרוסיה. לאחר שקיבל את ההודעה, ב-28 ביולי (8 באוגוסט) 1783 הודיע ​​לאוסטרמן על כוונתו לעזוב את פטרבורג. באופן אירוני, דיינה עזב את פטרבורג ב-24 באוגוסט (3 בספטמבר) 1783, יום לאחר חתימת חוזי השלום בוורסאי שהסתיימה במלחמת העצמאות האמריקאית.
לאחר שובו הוא נבחר שוב לקונגרס הלאומי בשנת 1784. ב-1785 מונה דיינה לבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, ושימש שם עד 1806, כשופט ראשי לאחר 1791. היה תומך נלהב באימוץ החוקה הפדרלית, הוא היה חבר באמנת המדינה שאשררה אותה בשנת 1788 והיה אחד היועצים המשפיעים ביותר על מנהיגי המפלגה הפדרליסטית.
בשנת 1792 הוקמה חברה לבניית גשר לקאמברידג'פורט מעל נהר צ'ארלס. זה הפך לגשר ווסט בוסטון, לימים האתר של גשר לונגפלו כיום. יחד עם דיינה, חלק מבעלי המניות המקוריים כללו את מונגו מקאי, אוליבר וונדל, ג'יימס סאליבן, הנרי ג'קסון, ויליאם ווטמור, הריסון גריי אוטיס, פרס מורטון, סמואל פרקמן, צ'ארלס בולפינץ', ג'וזף בלייק, הנרי פרנטיס, ג'ון דרבי, כיילב דייוויס, ג'ון ווינטרופ וג'ון אוסטין. הגשר נפתח בנובמבר 1793.
דיינה פרש מהחיים הציבוריים בשנת 1806. הוא היה חבר צ'רטר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1780 ותמך באופן פעיל בצמיחת אוניברסיטת הרווארד. בנו, ריצ'רד הנרי דיינה האב, היה משורר ומבקר ספרות חשוב וכן עורך דין. נכדו, ריצ'רד הנרי דיינה ג'וניור (1815–1882) היה עורך דין וסופר ידוע שכיהן כפרקליט במסצ'וסטס וכתב את הספר "שנתיים לפני התורן".
דיינה הלך לעולמו בקיימברידג', מסצ'וסטס ונקבר בחלקת הקבורה העתיקה של קיימברידג'.
הנשף
אלבר דדון
אלבר דדון (בצרפתית: Albert Dadon; נולד ב-1957) הוא איש עסקים, פילנתרופ ומוזיקאי יהודי אוסטרלי. יו"ר קבוצת Ubertas לניהול קרנות ופיתוח נכסים.
קורות חיים.
נולד במרוקו, עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1962, כשהיה בן 5 והמשפחה התיישבה בדימונה. כשהיה בן 10 ירדו מהארץ, לצרפת. לימים הכיר שם אישה אוסטרלית, ובשנת 1983 היגר אחריה לאוסטרליה.
קריירה.
בין השנים 1991–1993 היה דדון יו"ר לשכת המסחר הצרפתית באוסטרליה (Victorian Chapter). הוא הקים תחרות יין באוסטרליה בשם "Le Concours des Vins du Victoria". בשנים 1994–1996 הוא מונה לדירקטור של קרן צרפתית באוסטרליה על ידי הסנאטור גארת׳ אוונס , אז שר החוץ האוסטרלי. את היסוד הזה יזם ראש ממשלת אוסטרליה, בוב הוק, כמתנה לצרפת לרגל דו המאתיים של המהפכה הצרפתית. בשנת 2001 היה דדון יו"ר United Israel Appeal בוויקטוריה. בשנת 2002 הוא הקים את "לשכת חילופי תרבות אוסטרליה–ישראל" ועמד בראשה. הצהרה משותפת על הקמת הלשכה ניתנה על ידי שר החוץ וחבר הפרלמנט האוסטרלי אלכסנדר דאונר, וחבר הכנסת ושר החוץ הישראלי בנימין נתניהו. טקס התקיים במקביל בבית הפרלמנט בקנברה ובמשרד החוץ בירושלים. בשנת 2009 הקים דדון את פורום המנהיגות אוסטרליה–ישראל. בשנת 2011 הפורום שינה את שמו ל" ל"דיאלוג מנהיגות אוסטרליה–ישראל–הממלכה המאוחדת" לאחר שבריטניה הצטרפה לקבוצה. לימים שונה שמו שוב, ל"מכון הבינלאומי לשיח מנהיגות אסטרטגי". במסגרת אירועים שקיים השתתפו ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר טוני אבוט; שר ההגנה האוסטרלי לשעבר כריסטופר פיין; התובע הכללי של מדינת אוסטרליה כריס פורטר; סגן שר הביטחון אבי דיכטר; וח"כ גדעון סער.
בין השנים 2003–2005 היה דדון יו"ר פסטיבל הג'אז הבינלאומי של מלבורן. בשנת 2005 הוא הביא למלבורן את פסטיבל הג'אז של אומבריה, שקיבל את השם "Umbria Jazz Melbourne 05". הפסטיבל בשנת 2005 משך 135 אלף מבקרים. בשנת 2006 מינה הארגון את דדון להיות המנהל החדש של הפסטיבל וכן גם המנהל האומנותי. מינויו של דדון הביא לשינוי שם הפסטיבל ל"מלבורן ג'אז", וב-2007 השתתפו בו יותר מ-200 אמנים מהעולם, אשר הופיעו ב-10 במות ב-112 הופעות במהלך עשרת ימים. בין האמנים שניגנו בפסטיבל היו הרבי הנקוק, צ'יק קוריאה, גארי ברטון ומק'קוי טיינר.
דדון הוא גיטריסט ומלחין ג'אז המופיע תחת שם הבמה "Albare". הוא הקליט שני אלבומים עם Festival Records באוסטרליה. הוא הפיק את "A History of Standard Time", הקלטת הסולו הראשונה של ג׳ו צ'ינדאמו, ובה מופיע גם ריי בראון. דדון חתום כעת בחברת Enja Records.
לתת (ארגון)
הטירון (ציור)
הטירון (או חדר ההלבשה של הרד סוקס) הוא ציור משנת 1957 מעשה ידי האמן האמריקאי נורמן רוקוול, שצויר עבור שערו של מגזין סאטררדיי איבנינג פוסט ב-2 במרץ 1957.
הציור מתאר כמה שחקני קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס בחדר הלבשה, אליו מצטרף שחקן חדש לכאורה לבוש בבגדי רחוב ונושא מזוודה, יחד עם כפפת הבייסבול שלו ומחבט הבייסבול. הציור נמכר במכירה פומבית של 2014 תמורת למעלה מעשרים מיליון דולר.
יצירה.