כאמור, נמר צפון-סין חי בסין מאזור סיצ'ואן עד לדרום סין וצפון בייג'ינג. בנוסף לאזור מחייתו בסין, נמר צפון-סין חי גם בקוריאה. על אף גודלו של אזור מחייתו, נמר צפון-סין שרוי בסכנת הכחדה גם בשל פרוותו. גודל האוכלוסייה מונה פחות מ-2,500 פרטים בטבע ועוד כ-100 פרטים החיים בשבייה. נעשים ניסיונות לשמרו בגני חיות אך לשם כך יש להחדיר עוד פרטים מהטבע לאוכלוסייה בשבי כדי להגדיל את השונות הגנטית הנמוכה הקיימת בשבי. לצורך כך, נהוג לקחת את הנמרים ה"בעיתיים" אשר חדרו ליישובי אדם ופגעו בבעלי החיים בכפרים.
מסע הפלאים של נילס הולגרסן
הפרכה מדעית
שואוטיים
שואוטיים (באנגלית: Showtime - "ההצגה מתחילה" בתרגום לעברית) היא חבילת ערוצי טלוויזיה אמריקאית. שואוטיים עלתה במקור כערוץ בודד בחבילת התוכן שסיפקה חברת ויאקום ב-1 ביולי 1976, כמעין ערוץ מקומי קליפורני שהתמקד בתוכן מקורי ובאירועי איגרוף. שנתיים לאחר מכן הורחבה תפוצת הערוץ ושידוריו נקלטו בכל ארצות הברית ואחר-כך הוא עם ערוצים אחרים ל"חבילת צפייה" הנושאת את אותו השם. כיום רוב תוכני החבילה דומים לתוכניות של רשתות הכבלים HBO ו-FX. כל תוכני החברה זמינים לצפייה בישראל ב-yesVOD.
התפתחות מערוץ לחבילת תוכן.
ב-1982 הערוץ אוחד יחד עם ערוץ הסרטים האמריקאי המצליח TMC (The Movie Channel), אשר היה בבעלות שותפות האחים וורנר ואמריקן אקספרס. שני הערוצים נהפכו לחטיבת תקשורת אחת בשם "רשת שואוטיים". ב-1985 הפכה ויאקום לבעלים הבלעדים של החטיבה.
בתחילת דרכו התמקד הערוץ בסרטי קולנוע וטלוויזיה וכן במספר הפקות מקור, לצד אירועי אגרוף יוקרתיים. עליית קרנו בשנות ה-90 הובילה בשנת 2000 להרחבתו ופיצולו למספר ערוצים. הערוץ הראשי נותר זה ששמו "שואוטיים", אשר הקרין הקרנות בכורה לסרטי קולנוע, סדרות מקור ומשדרי אגרוף. הערוצים הראשונים שנפתחו היו "Showtime 2", שלאחר מכן שינה שמו ל-"Showtime too" ("גם שואוטיים" - שם הנשמע זהה לשם הקודם), ו-"Showtime 3", אשר מאוחר יותר שינה שמו ל-"Showtime Showcase". שני ערוצים נוספים אלו שידרו במתכונת זהה לזה הראשי.
ערוצים נוספים שנפתחו עם הזמן עסקו בשידורי סוגה מסוימת או עבור קהל יעד מסוים: "Showtime Beyond" התמקד בתכני מדע בדיוני ופנטזיה, "Showtime Extreme" בסרטי פעולה, "Showtime Family Zone" משדר תכנים המתאימים לכל המשפחה, "Showtime Next" פונה לקהל יעד בגילאי 18–24 ותכניו של "Showtime Women" פונים לנשים.
כימוטריפסין
כימוטריפסין הוא אנזים מערכת העיכול המזרז פירוק חלבונים באמצעות הידרוליזה, השייך למשפחת הסרין פרוטאזות. בדומה לפרוטאזות רבות אחרות, כימוטריפסין מחוץ לגוף גורם גם להידרוליזה של קשרים אסטרים והודות לכך מתאפשר שימוש בחומרים אנלוגים למצע כדוגמת N-אצטיל-L-פנילאלנין p-ניטרופניל אסטר למבחני פעילות אנזימטית.
חלבונים מורכבים משרשראות של חומצות אמינו, הנקראות פפטידים, שלהן שני קצוות: קצה אמיני (NH2) וקצה קרבוקסילי (COOH). האנזים כימוטריפסין חותך פפטידים בצד הקרבוקסילי של חומצות אמינו, ובייחוד אחרי חומצות האמינו טירוזין, טריפטופן, מתיונין ופנילאלנין. חומצות אמינו אלו הן ארומטיות (חוץ ממתיונין), כלומר מכילות טבעות פחמן. לאורך זמן, האנזים גורם גם להידרוליזה של קשרים אמידים אחרים.
מנגנון שפעול האנזים.
בלבלב מיוצר הזימוגן כימוטריפסינוגן. זוהי מולקולה לא פעילה, אשר מבוקעת למולקולות על ידי האנזים טריפסין. בשלב זה האנזים פעיל באופן חלקי, ולאחר מכן הוא נחתך בשנית על ידי מולקולות כימוטריפסין אחרות, כדי להגיע לפעילות מלאה.
טריפסין חותך את הכימוטריפסינוגן בין חומצה אמינית 15 ל-16. החלקים נותרים קשורים זה לזה באמצעות קשרי גופרית, מולקולות אלו מסוגלות לגרום להפעלה אחת של השנייה באמצעות הסרה של שני פפטידים קצרים. המולקולה הנוצרת בסופו של התהליך היא כימוטריפסין פעיל, מולקולה המורכבת משלושה פוליפפטידים הקשורים ביניהם בקשרים דיסולפידים. האתר הפעיל של האנזים מכוסה על ידי קטע של 6 חומצות אמינו, אשר מוסר כאשר הכימוטריפסינוגן מגיע אל חלל מערכת העיכול, ובא במגע עם הכימוטריפסין. שיטת שפעול זו היא חיונית ביותר למניעת פגיעה בלבלב, אשר בו הכימוטריפסינוגן מיוצר.
תכונות האתר הפעיל.
כימוטריפסין מבקע קשרים פפטידים באמצעות השלשה הקטליטית Ser195, His57 ו-Asp102. האתר הפעיל עצמו הוא הידרופובי, ובעל כיס גדול יחסית שבעל זיקה גבוהה לחומצות אמינו ארומטיות. בסביבה בעלת תנאים פיזיולוגים סטנדרטים החמצן של סרין קשור למימן. עם זאת התכונות הכימיות של האתר הפעיל בכימוטרפסין מורידות את קבוע החומציות pKa של סרין ומאפשרות לו למסור פרוטון, כלומר להתיינן, ביתר קלות. כמו כן סמוך לאתר הקשירה נמצא oxyanion hole. אתר זה מסוגל לייצב חמצן שעבר דה-פרוטונציה ולכן הוא עם מטען פורמלי שלילי. במקרה זה ה-oxyanion hole מורכב מGly193 והמימן שקשור לחנקן של Ser195 שמייצבים באמצעות קשרי מימן את המטעם הפורמלי השלילי.
מנגנון הפעולה.
ניתן לחלק את המנגנון לשני שלבים מרכזיים שלב האצילציה ושלב הדה אצילציה.
שלב האצילציה.
בשלב זה מתבקע הקשר הפפטידי &lt;chem&gt;H-C&lt;/chem&gt; של השרשרת הפוליפפטידית. הקצה הפחמני המקורי של השרשרת מתנתק ויוצא לסבבה התאית ואילו החלק עם האמיני המקורי נשאר באתר הפעיל של האנזים, כאשר הקצה הפחמני שלו מקושר בקשר אסטרי (&lt;chem&gt;R_1-COO-R_2&lt;/chem&gt;) עם הכימוטריפסין כך שנוצר אציל (קבוצת &lt;chem&gt;O - R &lt;/chem&gt;) המחובר לאנזים.
שלב הדה-אצילציה.
מתבצעת הידרוליזה של הקשר האסטרי ורגנרציה מחדש של האנזים.
מנגנון מפורט.
תחילה, הסובסטרט נקשר לאנזים. בשלב זה פרוטון עובר מ-Ser195 ל-His57, והסרין מבצע התקפה נוקלאופילית של קבוצת הקרבוניל של הסובסטרט. כתוצאה מהתקיפה מתקבל תוצר ביניים טטרהדראלי עם חמצן שעבר דה-פרוטונציה. חמצן זה מיוצב על ידי קשרי מימן ב-oxyanion hole. תוצר הביניים מתפרק ונוצר בחזרה קשר כפול בין הפחמן הקרבונילי של הסובסטרט לחמצן. הקשר בין הקצה האמיני של החומצה האמינית הבאה לבין הפחמן הקרבונילי מתפרק, החנקן עובר פרוטונציה על ידי ההיסטידין והשרשרת הפפטידית בצד האמיני משתחררת. בשלב הבא, מולקולת מים מהתמיסה נקשרת להיסטידין, ומימן אחד עובר אליו. ההידרוקסיל נקשר לפחמן של הסובסטרט ושוב נוצר תוצר ביניים טטרהדראלי. הקשר עם הסרין נשבר, תוצר הביניים מתפרק, הסובסטרט עוזב את האנזים והאנזים יכול לקשור סובסטרט חדש.
עקרונות קטליטיים בהם משתמש האנזים.
אנזים זה משתמש בתגובת חומצה בסיס לא ספציפית, כלומר תגובה אשר לא מערבת מולקולת מים. ניתן לראות זאת בשימוש הרב בפרוטונים המועברים ומוחזרים בין חומצות האמינו ובין הסובסטרט. כמו כן מתבצעת קטליזה קוולנטית על ידי הסרין שנקשר קוולנטית אל הסובסטרט כחלק מהתהליך. ולבסוף גם יש שימוש בתגובת חומצה בסיס ספציפית עם העברת הפרוטונים מהמים אל חומצות האמינו כחלק מתהליך הרגנרציה של האנזים.
דאבל (כדורגל)
על היהודים ושקריהם
על היהודים ושקריהם (בגרמנית: Von den Jüden und iren Lügen) היא מסה אנטישמית שכתב בשנת 1543 התאולוג הגרמני-פרוטסטנטי, מרטין לותר, שבה הוא מטיף לרדיפה קשה, אכזרית ואלימה נגד היהודים ובפרט נגד היהדות.
תחילה הביע לותר גישה אוהדת ומכילה כלפי היהודים. לאור הרפורמציות שביצע בנצרות, ודחיית מסורות אליליות של הכנסייה הקתולית, ציפה לותר שהיהודים יעזבו את דתם המסורתית ויקבלו את הנצרות ביתר קלות, כפי שהשליח פאולוס, שהפיץ את הנצרות בעולם, זנח את יהדותו וקיבל את עקרונות הנצרות. לאחר שראה שכשל במשימתו והיהודים המשיכו בסירובם להתנצר, שינה לותר את גישתו, והנהיג גישה תוקפנית ואנטישמית.
לותר קרא לשריפת בתי כנסת ובתי ספר, השמדת ספרי תורה וסידורי תפילה, התלמוד ושאר ספרי הקודש, הטלת איסור על דרשות של רבנים, הריסת בתים והחרמת נכסים וכספים. לותר טען, שאין לגלות רחמים או התחשבות כלפי היהודים, למנוע מהם את הגנת החוק, ולגייס את "התולעים הרעילות ומטילות הארס" הללו לעבודות כפייה או לגרש אותם אחת ולתמיד.
השפעת החיבור.
לדעת חוקרים רבים, משמש ספר זה ציון דרך משמעותי בהתפתחות האנטישמיות המודרנית ארבע-מאות שנה לאחר מכן, השתמשו הנאצים בהוצאה מחודשת של הספר, בהפגנות הראווה בנירנברג שארגנו גבלס ואלברט שפר עבור היטלר. הספר נישא בידי המפגינים והוצג לראווה. למו"ל העיתון הנאצי "דר שטירמר" ניתן עותק ראשון של הספר כאות הוקרה.
ב-8 בנובמבר 1937, ארגן מנהל התיאטרון הבווארי אירוע תרבותי בתיאטרון "רזידנץ" לרגל פתיחת תערוכת "היהודי הנצחי" במינכן. האירוע ביטא את הנושאים היסודיים של התערוכה הנאצית ובחלק הראשון שלו הוצג ביצוע בימתי של קטעים מן הקונטרס של לותר.
הן העורך והן המוציא לאור של "על היהודים ושקריהם" ב"כתבי מרטין לותר" נותנים ביטוי ל"חששות מפליגים" לגבי פרסום המסה משום הסיכון ל"גרימת נזק, אם ליהודים ואם ליחסי היהודים-נוצרים". הם קובעים, כי ספרו של לותר "מילא תפקיד גורלי בהתפתחות האנטישמיות בתרבות המערבית", וקובעים נחרצות, כי "אין לראות בשום פנים את הפרסום הזה כמתן הכשר להשקפות המסולפות על האמונה היהודית ומצוות הדת היהודית או להשמצת בני העם היהודי שמסה זו מכילה". הדעה הרווחת בקרב היסטוריונים מאז מלחמת העולם השנייה היא, שלביטויי האנטישמיות של לותר הייתה השפעה רבה ובת-קיימא במהלך המאות שמאז הרפורמציה.