קישורים חיצוניים.
מכתביו
פיטר פריי
פיטר פריי (באנגלית: Peter Frye; 1 במרץ 1914 – 2 ביוני 1991) היה במאי קולנוע ותיאטרון יהודי ישראלי-קנדי. במאי נודע בישראל בשלושים שנות המדינה הראשונות.
קורות חייו.
פריי נולד במונטריאול שבקנדה להורים יהודים יוצאי רוסיה. הוא הופיע בתיאטרון ביידיש מגיל 13 ולמד משחק בניו יורק. לחם בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד ונפצע בקרבות. עקב פציעתו החל לעסוק בבימוי והעלה בניו יורק בין השאר את המחזה "שיילוק 1947", גרסה מודרנית ל"סוחר מוונציה".
הוא הגיע לישראל לראשונה בפברואר 1949 כבמאי אורח וביים את המחזות "לילות הזעם", ו"רק אתמול נולדה" (עם חנה מרון) בתיאטרון הקאמרי. הקריירה התיאטרלית שלו בארצות הברית נבלמה כשהואשם בקומוניזם בתקופת ציד המכשפות של הסנאטור מקארתי, והוא עלה לישראל בשנת 1952 ממניעים כלכליים ולא אידאולוגיים.
בארץ הפך לבמאי מצליח וביים ממיטב המחזות שהוצגו בארץ, בתיאטראות השונים, בשלושת עשורי המדינה הראשונים ובהם "על עכברים ואנשים", "המרד על הקיין", "מדיאה", "אנה פרנק", "נתן החכם", "חשמלית ושמה תשוקה", "פרח הקקטוס", "שברו את הכלים" (מאת יגאל מוסינזון), "עמך" ו"חופרי הזהב" (של שלום עליכם) ו"יהודי הדממה" (מאת אלי ויזל). פריי היה מורו הראשון של השחקן עודד תאומי וליהק אותו לתפקיד הראשי (והראשון) במחזה "מלאך האבן". בזכות תפקיד זה דרך כוכבו של תאומי בתיאטרון והשניים נשארו בקשרי ידידות עד סוף ימיו של פריי.
ויכוח ציבורי סוער עוררה הצגת המחזה "זרוק אותו לכלבים" מאת יגאל מוסינזון שפריי ביים בתיאטרון הבימה בשנת 1958, שבו הייתה ביקורת חריפה על העיתונות הצהובה, אך מבקריה טענו כי היה זה מחזה מוזמן מטעם שלטון מפא"י שבא להתקיף את השבועון העולם הזה ואת עורכו אורי אבנרי.
פריי נודע כבמאי בעל דרישות גבוהות ובלתי-מתפשר וזכה לכינוי "הבמאי הזועם".
בשנות החמישים ייסד פריי את החוג לאמנות הבמה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו עד ליציאתו לגמלאות.
בשנת 1959, נטל פריי על עצמו את ניהול להקת התיאטרון "בימת המקור", שייסדה תמר סמסונוב, עקב פטירתה.
הלהקה שינתה את שמה ל"להקת פיטר פריי", הופיעה ברחבי הארץ ואשתו של פריי, השחקנית בתיה לנצט, הופיעה גם היא במסגרתה. בשנות ה-70 העלתה הלהקה גם הצגות אימפרוביזציה ושיתפה פעולה עם "אמנות לעם" ועם המפיקה מרים עציוני.
בשנות החמישים הגיש פריי בקול ישראל את תוכנית הרדיו "קול אחד ואחד", שבה ראיין אנשים מחוגים שונים שהעלו את בעיותיהם, שאיפותיהם ודילמות החיים שלהם. בשנות השישים הגיש פריי בקול ישראל את תוכנית הרדיו "בית אבי" שבה סיפרו אנשי שם על בית הוריהם ועל הרקע הביוגרפי שלהם. שתי התוכניות זכו באותם ימים, בתקופת טרום הטלוויזיה לפופולריות רבה.
בשנת 1955 היה פריי ממפיקי סרט הקולנוע הנודע גבעה 24 אינה עונה.
פריי גם ביים סרטים תעודיים לטלוויזיה הישראלית וכמה סרטי קולנוע, בהם: "איי לייק מייק", (1960), ו"אשת הגיבור" (1963). הוא אף שיחק בשני סרטי קולנוע ישראליים: "הדיבוק" (1968) ו"שתי דפיקות לב" (1972).
פריי התמודד בבחירות להסתדרות בשנת 1969 ברשימת העולם הזה - כוח חדש.
אשתו הראשונה של פריי הייתה שחקנית התיאטרון הקאמרי בתיה לנצט. ב-1953 נולדה להם בת, בשם מיכל.
בסוף 1970 נישא לשחקנית הבריטית תלמה רובי, אותה פגש לראשונה ב-1959, בעת ביקורה בארץ.
לאחר נישואיהם התקשתה רעייתו להמשיך בקריירת המשחק בארץ, בגלל קשיי השפה והשניים חיו לסירוגין בישראל ובאנגליה.
פיטר פריי ותלמה רובי מוכרים היטב לצופי הטלוויזיה בישראל כ"מיסטר קשטן" ו"בלה" מהסדרה ללימוד אנגלית Neighbours שהפיקה הטלוויזיה החינוכית בשנת 1976.
בסוף שנות השבעים, לאחר צאתו של פריי לגמלאות, עזב פריי עם רעייתו את הארץ והשניים עברו להתגורר בלונדון. בתקופה זו העלו השניים את המחזה "מאמא גולדה", הופיעו יחד בתוכנית בישול בטלוויזיה הבריטית ופריי שיחק גם במספר סרטי קולנוע ובהם 1984 שהופק בשנת 1984. הופעתו האחרונה הייתה בסרט הקולנוע האמריקאי "המלך דוד", בשנת 1985.
במרץ 1987 לקה בשבץ שבעקבותיו נותר משותק בפלג גופו השמאלי.
פיטר פריי נפטר בלונדון בשנת 1991.
בעקבות יוזמתה של רעייתו הקליטו השניים, במשך שלוש שנים לאחר שלקה בשבץ, שיחות בהן סיפרו מזכרונותיהם.
מהקלטות אלה ערכה תלמה רובי אוטוביוגרפיה כפולה שהופיעה לראשונה בתרגום לעברית בשנת 1995 ובמקור באנגלית ב-1997.
שרון ליפשיץ
שרון ליפשיץ (נולדה ב-20 בדצמבר 1961), היא זמרת, פזמונאית ומלחינה לשעבר ישראלית.
ליפשיץ גדלה והתחנכה בתל אביב, בת ל ומגישת הרדיו עפרה סמואל. נשואה למוזיקאי דני לוי.
קריירה מוזיקלית.
שנות השמונים.
ליפשיץ פרצה לתודעת הציבור הישראלי בשנת 1984 עם הסינגל הראשון "גל נשבר" שזכה להצלחה מועטה. הסינגל השני אותו הוציאה לרדיו, "גידי" זכה ליותר הצלחה ויותר פרסום, השיר עצמו נכתב בשיתוף עם דן תורן והולחן על ידה, נכתב כשיר בדיחתי בהשראת חברה לילדות גידי (יובל; לימים זמר הג'אז גדעון יובל) ועזיבתו את תל אביב, עיר מגוריה.
בשנת 1985, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "קולנוע" כאשר ירון בכר עיבד והפיק מוזיקלית את מרבית שירי האלבום, שכלל את הלהיטים: "גל נשבר", "גידי", "קשה בלעדיך", "קולנוע" ו"הלו". האלבום נחל הצלחה רבה שבעקבותיה יצאה ליפשיץ לסיבוב הופעות. למרות זאת פרשה מקריירת המוזיקה ועזבה את מרכז הארץ לאזור שקט יותר, כדי להקים משפחה יחד עם בעלה דני לוי, שהיה המתופף שליווה אותה בהופעות. בשנת 1986 הופיעה במופע לילדים בשם "הפסטיבל" ושרה בו את השיר "שפוטה על האופנה", שהלחינה למילים של אהוד מנור, שגם זכה להצלחה מחוץ למסגרת המופע.
בשנת 1988 הוציאה את אלבומה השני, "שתי בובות על חוט" בהפקת עדי רנרט. בשונה מהאלבום הראשון, היה זה אלבום מלודי ושקט ברובו. מתוכו בלטו השירים שיר הנושא, "תשע בערב", ו"הכל יהיה טוב עוד". האלבום עצמו לא זכה להצלחה, וליפשיץ פרשה שוב מקריירת מוזיקה. ב-1989 השתתפה בשירת קולות רקע בשירים "אחרינו המבול" ו"בת יענה" באלבומה של נורית גלרון "אחרינו המבול".
שנות התשעים.
בקיץ 1993 הוציאה את אלבומה השלישי, "קו האושר", בהפקה מוזיקלית של עדי רנרט וירון בכר. האלבום שילב בין הסגנון השקט של עדי רנרט כפי שבא לביטוי באלבומה השני, והסגנון הקצבי של ירון בכר כפי שבא לידי ביטוי באלבומה הראשון. האלבום כלל את הלהיטים: "האיש מהים" (שתורגם לעברית על ידי צרויה להב מתוך טקסט שכתבה ליפשיץ באנגלית על הסרט "הכחול הגדול", שיצא לאקרנים מספר שנים קודם לכן, ובמקביל התלווה וידאו קליפ שבוים על ידי אמנון וינר וזכה בתחרות פסטיבל הסרטים בחיפה במקום הראשון ובמעמד "הווידאו קליפ הטוב ביותר לשנת 1993"), "קו האושר" (מילים ולחן: שרון ליפשיץ), "העיניים שלך", ודואט שלה עם מיכה שטרית - "סלואו ירח" (מילים: רוני ערן). באלבום נכלל גם השיר "מעיל הגשם הכחול" שהוא גרסה עברית לשירו הידוע של לאונרד כהן "Famous Blue Raincoat".
באותה שנה (1993) התארחה ליפשיץ באלבומה הראשון של להקת אנרגיה חולנית "קומדיה של סיוטים", בו נכלל השיר "בלילה הדובה" שהלהקה ביצעה איתה בדואט, שזכה להצלחה ברדיו. לאחר מספר הופעות מצומצם עם הלהיטים מהאלבום החדש, החליטה ליפשיץ לפרוש רשמית, הפסיקה ליפשיץ להופיע וליצור.
המאה ה-21.
לאחר 18 שנות שתיקה, חזרה ליפשיץ בשנת 2011 לאולפן ההקלטות והקליטה את "נוסטלגיה", דואט משותף עם אביב גפן שכתב והלחין את השיר.
עיסוקים נוספים ומשפחה.
ליפשיץ עוסקת כיום ביוגה, שיאצו ונטורופתיה. בתה של ליפשיץ, שלי לוי, עוסקת גם היא במוזיקה וחברה בהרכב האינדי שלי ורותם.
נס פך השמן
נס פך השמן הוא סיפור המובא בתלמוד הבבלי ובמקורות נוספים, כאחד מהניסים שהתרחשו בתקופת מרד החשמונאים וכאחת הסיבות העיקריות להדלקת נרות בחג החנוכה וחגיגתו למשך שמונה ימים לדורות. לפי הסיפור, התרחש הנס סמוך לאחר שחרור בית המקדש השני במרד החשמונאים, בשנת 164 לפנה"ס, והוא מתאר כיצד נמצא פך (כלי קיבול קטן לנוזלים) שמן טהור, שכמותו אמורה הייתה להספיק להדלקת המנורה למשך יום אחד, ולמעשה הספיק להארת מנורת המקדש לשמונה ימים.
תיאור הנס.
ברייתא בתלמוד הבבלי מסבירה מדוע בחנוכה שמונה ימים אסורים בתענית:
כאשר היוונים הגיעו לבית המקדש, הם טמאו את כל השמנים שהיו בו. כאשר החשמונאים כבשו את ירושלים וביקשו לחדש את העבודות בבית המקדש, אשר כללו את הדלקת המנורה, הם חיפשו שמן טהור להדליק איתו את המנורה, אולם מצאו רק פך קטן של שמן טהור, אותו זיהו משום שהיה סגור בחותם הכהן הגדול. בפך הייתה כמות מספקת רק להדלקת יום אחד, אולם אירע נס, והשמן הספיק להדלקת המנורה שמונה ימים. לזכר נס זה, חוגגים את חג החנוכה במשך שמונה ימים. שמונת הנרות רומזים לשמונה הימים של חנוכה ולא לנרות המקדש, שהיו שבעה במספר.
סיפור נס פך השמן וטעמים אחרים לקביעת חג החנוכה לשמונה ימים.
סיפור נס פך השמן אינו נזכר ב או בכתבי יוסף בן מתתיהו, וגם לא בתוספת לתפילה של חג החנוכה ("על הנסים"). הוא מופיע רק בברייתא בתלמוד הבבלי. מאוחר יותר נזכר גם בסכוליון למגילת תענית. סיפור המעשה מובא גם במגילת אנטיוכוס ובמקורות מאוחרים יותר.