בית הספרים הכללי לבני ישראל בירושלם מדרש אברבנאל וגנזי יוסף (לימים: הספרייה הלאומית) שכן במבנה מהקמתו ועד לשנת 1920. במהלך השנים הללו שוכלל הבניין ובשנת 1907 סולקו המדרגות העץ ארעיות העולות לקומה השנייה לטובת מדרגות אבן.
אולם הספרייה שימש כמעין מרכז קהילתי ונערכו בו הרצאות לציבור, כנסים ואספות.
מלאי הספרייה המשיך וגדל - אם בעת ייסוד הבניין עמד האינוונטר על כחמישה עשר אלף ספרים, הרי שכעבור עשור, עמד המספר על יתר מכפל מספר זה, ובראשית שנות העשרים כבר החזיקה הספרייה קרוב לשישים אלף ספרים.
הבניין, שהיווה שכלול כה גדול לעומת המבנים הקודמים, שלא נבנו בתור ספריות, התגלה כבעל ליקויים משל עצמו - המעבר בין אולם הקריאה למחסן הספרים היה חשוף לגשם, משרדי ההנהלה היו קטנים (וחלקו מקום עם משרדי לשכת בני ברית), המקום היה חסר בית שימוש ועוד. שכירת מבנה סמוך (שבה שוכנה ספריית גולדציהר) בשנת 1924 היוותה פתרון חלקי בלבד.
מעבר לכל הסיבות שלא להישאר בבית זה, הייתה סיבה אחת נוספת ומכריעה שגרמה לעזיבתה של הספרייה - הרצון לאיחודה עם האוניברסיטה העברית. עם כינונה של האוניברסיטה בשנת 1925 שונה שמה של הספרייה ל"בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי" וכעבור חמש שנים, ב-15 באפריל 1930, נחנך משכנה החדש של הספרייה בבית דוד וולפסון.
לאחר הספרייה הלאומית.
בעת מעברה של הספרייה למעונה החדש, נותרו מאחור מבחר ספרים עבריים עממיים וכן מלאי הספרים הכפולים של הספרייה, כדי להוות בסיס להקמתה של הספרייה העירונית מיסודם של בני ברית. הארגון נתן לספרייה את השם "ספרית ירושלים".
הספרייה המשיכה לפעול עד שנות ה-70, אז נסגרה מפאת התמעטות הפוקדים את שעריה. יוזמה להקמת בניין משרדים במקום לא צלחה והמבנה הוכרז כמבנה לשימור וערכו בו עבודות שיקום במימון הקרן לירושלים. במקביל לעבודות השיקום, תכנן האדריכל דוד קרויאנקר תוספת למבנה, שאמורה הייתה לשמש את משרדי ארגון בני ברית, אך גם תוכנית זו לא יצאה אל הפועל.
ב-1978 השתכנה במקום מדרשה תורנית צבאית וכיום הבניין משמש את ישיבת "עץ החיים" של ארגון שלום לעם.
מוטי בסר
מרדכי (מוטי) בסר (נולד ב-11 בפברואר 1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים של משרד הביטחון וכיהן כמנכ"ל הבורסה ליהלומים וכמנכ"ל משרד מבקר המדינה.
ביוגרפיה.
בסר נולד בישראל. בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון במסגרת העתודה האקדמית.בעל תואר שני במנהל ותקצוב ציבורי מאוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים, וכן מילא תפקידים ביחידות המחקר והפיתוח של משרד הביטחון וביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל. בנובמבר 1997 מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, תפקיד בו שירת עד נובמבר 2000.
לאחר שחרורו עבד כמנהל תקציביים ובקרה בחברת גילת רשתות לווין. ב-2002 מונה למנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים. ב-2008 מונה למנכ"ל הבונדס בבריטניה. ב-2010 מונה למנכ"ל משרד מבקר המדינה. מנובמבר 2011 עד ינואר 2016 כיהן כמנכ"ל הבורסה ליהלומים. שימש דירקטור בחברות אילן-גת מהנדסים, מלרג הנדסה וקבלנות, בנק עצמאות למשכנתאות ולפיתוח, מנועי בית שמש, ויו"ר חברת יובל חינוך של עיריית תל אביב-יפו, חבר מועצת המנהלים ויו"ר ועדת השקעות של קרן חסכון צבא קבע ,חבר ב"נבחרת הדירקטורים" של רשות החברות 2017,מנכ"ל העמותה הישראלית למיגון מפני אש (NFPA-IL),חבר בחבר הנאמנים של המכון הטכנולוגי חולון (HIT) וחבר ועדת ביקורת,מגשר ומפשר בבית הדין לעבודה,חבר הוועדה לבחינת השקעות במו"פ בתחום המדע וטכנולוגיית קוונטים (האקדמיה הלאומית למדעים),חבר ועדת תל"מ (תשתיות לאומיות למחקר ולפיתוח ליד האקדמיה הישראלית למדעים), לבדיקת נושא מערכות נבונות ובינה מלאכותית בישראל,חבר הוועד המנהל של האגודה לזכויות החולה,מיולי 2020 חבר במועצה המינהלית בבנק ישראל.
בסר נשוי לדפנה ואב לשלושה.
גלריית דגלי ברית המועצות
בסר
עמית שכטר
עמית שכטר (Amit M. Schejter; נולד ב-16 בנובמבר 1961) הוא נשיא מכללת אורנים, פרופסור מן המניין לתקשורת, לשעבר דקאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
שכטר נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. גדל ברמת השרון ולמד בתיכון ע״ש רוטברג. היה פעיל מרכזי בתנועת הצופים. אביו היה פרופ' שרגא שכטר. הוא השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בתקשורת המונים באוניברסיטת בוסטון ודוקטורט בלימודי מדיניות מידע ותקשורת באוניברסיטת ראטגרס.
בשנים 1988–1989 היה מנהל לשכת שר החינוך יצחק נבון ובשנים 1992–1993 יועץ בכיר לשרת החינוך והתרבות שולמית אלוני. בין השנים 1993–1997 היה יועץ משפטי לרשות השידור ובין 2000–2004 כיהן כסמנכ"ל רגולציה בחברת סלקום.
במשך השנים כיהן במספר ועדות ציבוריות ומילא תפקידים ציבוריים: בראשית שנות ה-90 היה חבר ב״ועדת לבני״ שבחנה את מבנה רשות השידור ועמד בראש "ועדת שכטר" לבחינת נושא הפרסומת בטלוויזיה בכבלים. כן היה חבר בוועדה בראשות נחמן שי לבחינת ההפקה המקורית בטלוויזיה (1998), בוועדת סמסונוב לאיחוד הגופים המפקחים על ערוצי הטלוויזיה (2002), בוועדת אולניק לתכנון הקמת הרשות הלאומית לתקשורת (2003) וועדת פריש לבחינת ההסדרה של ערוץ הכנסת (2016). ב-2014 עמד בראש ועדת שכטר לבחינת הרגולציה בתקשורת, והסדרת התוכן השיווקי בעידן האינטרנט בישראל.
באפריל 2020 נבחר לנשיא מכללת אורנים.
שכטר הוא חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח, הנהלת התיאטרון הערבי-עברי ביפו ומועצת העיתונות בישראל. ב-2018 הקים יחד עם מיכל רפאלי-כדורי את קרן פרס היצירה על שם שולמית אלוני.
נשוי לעיתונאית ג’ודי מלץ ולהם ארבעה ילדים.
קריירה אקדמית.
בשנים 1997–2000 היה מרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב. לאחר שעבר לארצות הברית בתום תפקידו בסלקום, היה פרופסור חבר במחלקה לטלקומוניקציה בביה”ס לתקשורת ומנהל-שותף במכון לחקר מדיניות המידע באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה בשנים 2004–2012. ב-2011 הקים את כתב העת "Journal of Information Policy" והוא משמש עורך-משותף ראשי.
ב-2012 שב ארצה והצטרף למחלקה לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 2014–2018 כיהן כראש המחלקה. ב-2015 קודם לדרגת פרופסור מן המניין, ובין השנים 2018–2020 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה.
מחקריו מתמקדים במדיניות תקשורת ובהשלכותיה על חלוקה בלתי-שוויונית של משאבי תקשורת והשתקת קולות ציבוריים עקב כך. ספרו הערוך And Communications For All הוגש בשנת 2009 לממשלו החדש של ברק אובמה כבסיס למדיניות תקשורת פרוגרסיבית וצוטט בתוכנית הפס הרחב הלאומית שגיבש הממשל. בשנת 2017 זכה ספרו, "A Justice-Based Approach for New Media Policy: In the Paths of Righteousness", שנכתב במשותף עם ד"ר נעם תירוש, בפרס הספר המצטיין של השנה מטעם האגודה הישראלית לתקשורת.
HPV vaccines
שמואל מקאמינקא (השני)
מירטל ביץ'
מירטל ביץ' (באנגלית: Myrtle Beach) היא עיר חוף במחוז הורי אשר בקרוליינה הדרומית שבארצות הברית. העיר היא חלק ממטרופולין וממוקמת בצפון מזרח קרוליינה הדרומית. מירטל ביץ' היא מרכז תיירותי בארצות הברית בהשפעת חופי ים ארוכים ואקלים סובוטרופי חמים. העיר מושכת אליה 14 מיליון תיירים כל שנה. בעיר מתגוררים 27,109 על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 ו-465,391 תושבים במטרופולין במפקד של שנת 2013.
ערים תאומות.
למירטל ביץ' יש חמש ערים תאומות ברחבי העולם.
ג'י-20
דייוויד ארמסטרונג
דייוויד הארטלי ארמסטרונג (באנגלית: David Hartley Armstrong; 21 באוקטובר 1812, נובה סקוטיה, קנדה – 18 במרץ 1893, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית) היה סנטור אמריקאי ממיזורי. ארמסטרונג החל את הקריירה שלו כמורה, מרצה באוניברסיטה, מנהל בית ספר, מנהל הדואר של סנט לואיס, וחבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
חייו.
ארמסטרונג נולד בנובה סקוטיה, קנדה. בין השנים 1833–1837 עבד כמורה בבית ספר בניו בדפורד, מסצ'וסטס. ב-1837 עבר לסנט לואיס, מיזורי, ומשם ללבנון, אילינוי, שם לימד באוניברסיטת מקנדרי . ב-1838 חזר למיזורי והיה למנהל בית ספר בבנטון עד 1847. בין השנים 1847–1850 היה למבקר העירייה של סנט לואיס. בין השנים 1854–1858 עבד כמנהל הדואר של סנט לואיס. בין השנים 1873–1876 היה חבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
ב-29 בספטמבר 1877 מונה לסנאטור מטעם מדינת מיזורי, לאחר פטירתו של קודמו בתפקיד, לואיס ו. בוגי . הוא שירת בתפקיד עד ה-26 בינואר 1879, אז נבחר לו מחליף, לאחר שלא התמודד כלל בבחירות לסנאט. ארמסטרונג נפטר ב-18 במרץ 1893, בסנט לואיס ונקבר בבית הקברות בלפונטן שבעיר.
המטרה
המטרה (אנגלית: The Goal) הוא רומן ניהולי שנכתב בידי אליהו מ. גולדרט וג'ף קוקס ויצא לאור בשנת 1984. הספר הציג לראשונה את תורת האילוצים שפותחה על ידי גולדרט. הספר שנכתב כרומן בדיוני אך בוסס על אירועים אמיתיים תורגם לעשרות שפות והוא ספר חובה בפקולטות לניהול ולהנדסת תעשייה ברחבי העולם. המגזין טיים הגדיר את הספר כ"אחד מ-25 ספרי הניהול המשפיעים ביותר - ששינו את דרך החשיבה שלנו בניהול". נכון ל-2014 הספר נמכר במעל 6 מיליון עותקים.
תוכן.