בארקר הציג בצורה מזדמנת באקדמיה המלכותית לאמנויות וב במשך כמעט חמישים שנה, בהן הציג כמעט מאה תמונות. הוא היה אמן פורה וצייר מגוון נושאים. בשנת 1821 הוא צייר את "משפט המלכה קרוליין", שכלל דיוקנאות של גברים מפורסמים רבים, אבל אולי המאמץ הטוב ביותר במיומנות של בארקר היה פרסקו באורך 10 מטר וגובה 4 מטר, באפריל 1822, צויר על קיר בית מגוריו, שיון היל, באת' .
כשכשרונותיו של בארקר היו במלואם, אף אמן בתקופתו לא היה יכול להתחרות איתו בפופולריות עממית. תמונותיו "היערן", "טום הזקן" (שצוירו לפני שהיה בן שבע עשרה), וקבוצות צועניות ודמויות כפריות, הועתקו כמעט לכל חומר אפשרי: כלי חרס סטאפורדשייר, חרסינה מווסטר, כותנה של מנצ'סטר ומצעים מגלאזגו. בשלב מסוים הוא צבר רכוש לא מבוטל ממכירת עבודותיו, והוציא סכום גדול בבניית אחוזה כמעונו, והעשיר אותה בפיסול וביצירות אמנות אחרות.
הוא נפטר בבאת' בשנת 1847.
בארקר היה אחד האמנים הבריטים הראשונים שהשתמשו בליטוגרפיה כמדיום הדפס. הפרסום הבריטי הראשון של אוסף לוחות ליטוגרפיים, פורסם במקור על ידי פיליפ אנדרה בשנת 1803, ולאחר מכן הונפקה מחדש במהדורה מוגדלת בשנים 7–1806. סדרת הדמויות הכפריות של בארקר פורסמה בבאת' בשנת 1813 במהדורה קטנה, היא סדרת הליטוגרפיות הראשונה של אמן יחיד בריטי. חלק מאבני ליטוגרפיה המקוריות של בארקר עדיין קיימות.
יצירתו.
בגלריית טייט ישנם שישה ציורים של בארקר, כולל היערן וכלבו בסערה (הוצג במקור בגלריה הלאומית בשנת 1868) וכמה נופים.
המוזיאון הבריטי מחזיק מספר רישומים והדפסים של בארקר.
שלושה מציוריו – נוף איטלקי 1808, נוף עם מפל ונוף עם בקר, נמצאים בגלריה לאמנות וולברהמפטון.
ציור של "נוף מיוער עם צוענים סביב מדורה במחנה" התברר ככל הנראה כיצירתו של בארקר שצוירו על יצירה קודמת של מייקל דאהל, הוצגה בסדרת של הטלוויזיה BBC בשנת 2019. עבודתו של בארקר בנושא זה קיבלה השראה רבה מעבודותיו של גיינסבורו, והוא צייר כמה עותקים של הצוענים, כמו גם עבודות צועניות רבות משלו.
בפרק של יצירות המופת האבודות של ה-BBC ששודרו בנובמבר 2019, סצנת יער שנחשבה כעותק של ציור מפורסם של גיינסבורו, שוכנה בגלריה לאמנות בירמינגהם. לאחר שחזור מלא של סיימון גילספי, יוחסה ליצירה בארקר.
משפחתו.
משפחת בארקר הוציאה מקרבה כמה אמנים ראויים לציון. בנוסף ליכולתו של אביו, גם אחיו הצעיר של תומאס, בנג'מין בארקר השני (1776–1838), היה אמן מוכשר שנודע בזכות ציורי הנוף. בנג'מין הציג באקדמיה המלכותית ורבות מיצירותיו נחקקו על ידי תאלס פילדינג באקוטינט.
בנו של בארקר, תומאס ג'ונס בארקר (1815–1882), הלך בעקבות אביו ודודו לתחום הציור, ולמד בסטודיו של הוראס ורנט בפריז. רבות מיצירותיו של ג'ונס בארקר היו בעלות אופי צבאי.
האדמו&quot;ר מפיטסבורג
ליאוניד רוגוזוב
ליאוניד איבנוביץ׳ רוגוזוב (ברוסית: Леони́д Ива́нович Ро́гозов; 14 במרץ 1934 – 21 בספטמבר 2000) היה רופא כירורג, שיצא לאנטארקטיקה עם המשלחת הסובייטית השישית (1960–1961). בהיותו איש הרפואה היחיד ובמהלך השהייה בתחנת המחקר הוא פיתח דלקת התוספתן אשר הובילה את רוגוזוב לבצע ניתוח עצמי להסרת התוספתן על מנת להציל את חייו שלו.
חייו.
ליאוניד רוגוזוב נולד במזרח סיביר. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה בשנת 1943.
בשנת 1953 סיים רוגוזוב את לימודיו בבית ספר תיכון והתקבל להתמחות במכון לרפואת ילדים בסנט פטרסבורג. לאחר שסיים את ההתמחות בשנת 1959 כרופא כללי, החל הכשרה קלינית להתמחות בכירורגיה. בספטמבר 1960, בגיל 26 קטע את הכשרתו, והצטרף כרופא למשלחת הסובייטית השישית באנטארקטיקה.
השירות באנטארקטיקה.
מספטמבר 1960 ועד אוקטובר 1962 שירת רוגוזוב באנטארקטיקה, בתפקידו כרופא היחיד בצוות של שלוש עשרה חוקרים בתחנת נובולזרבסקאיה, שהוקמה בינואר 1961.
בבוקר 29 באפריל 1961 חווה רוגוזוב חולשה כללית, בחילות וחום, ומאוחר יותר כאבים בחלק הימני התחתון של בטנו. אף אחד מהטיפולים המקובלים האפשריים לא עזר. עד 30 באפריל מצבו החמיר. מירני, תחנת המחקר הסובייטית הקרובה ביותר, הייתה יותר מ -1,600 ק"מ מנובולזארבסקאיה. בתחנות המחקר של מדינות אחרות לא היה מטוס זמין ובכל מקרה תנאי סופת שלגים קשים מנעו נחיתת מטוסים. לרוגוזוב לא הייתה ברירה אלא לבצע בעצמו ניתוח.
הפעולה החלה בשעה 02:00 שעון מקומי ב -1 במאי בעזרת נהג ומטאורולוג, שסיפק לו כלי ניתוח והחזיקו במראה כדי שרוגוזוב יוכל לצפות באזורים שלא נראים ישירות. רוגוזוב עשה שימוש בתמיסה של 0.5% נובוקאין להרדמה מקומית של דופן הבטן. רוגוזוב ביצע חתך של 10–12 ס"מ בדופן הבטן. על פי הדיווח שלו, נמצא כתם כהה בבסיס התוספתן, ורוגוזוב העריך שהוא יתפוצץ תוך יממה. חולשה כללית ובחילה התפתחו כ30–40 דקות לאחר תחילת הניתוח, כך שהיה צורך שוב ושוב בהפסקות למנוחה לאחר מכן. בסביבות השעה 04:00 הושלם הניתוח.
לאחר הניתוח חל שיפור הדרגתי בסימני הדלקת ובמצב הכללי של רוגוזוב. טמפרטורת הגוף חזרה לשגרה לאחר חמישה ימים, והתפרים הוסרו שבעה ימים לאחר הניתוח. רוגוזוב חזר לתפקידו הרגיל לאחר כשבועיים.
הניתוח העצמי הצית אז את דמיונו של הציבור הסובייטי. בשנת 1961 הוענק לו עיטור הדגל האדום של העמל.
האירוע הביא לשינוי מדיניות, ולאחר מכן נדרשו בדיקות בריאות נרחבות של אנשי צוות במסעות כאלה.
שנים מאוחרות.
באוקטובר 1962 חזר רוגוזוב לסנט פטרסבורג והחל לעבוד על דוקטורט. בספטמבר 1966 פרסם עבודת דוקטורט בשם כריתה של הוושט לטיפול בסרטן הוושט. בהמשך עבד כרופא בבתי חולים שונים בסנט פטרסבורג. בין השנים 1986 ל-2000 שימש כראש מחלקת הכירורגיה של מכון המחקר בסנט פטרסבורג לריאות.
רוגוזוב נפטר בשנת 2000, בן 66, בסנט פטרסבורג, מסרטן ריאות.
רוז כריסטיאן רפונדה
רוז כריסטיאן רפונדה (בצרפתית: Rose Christiane Raponda; נולדה ב-1964) היא פוליטיקאית גבונזית המכהנת כראשת ממשלת גבון החל מיולי 2020. רפונדה היא האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד זה במדינתה. לפני כן כיהנה כראשת העיר ליברוויל ולאחר מכן כשרת ההגנה של גבון מפברואר 2019 עד יולי 2020.
ביוגרפיה.
רפונדה נולדה בליברוויל והיא נמנית עם הקבוצה האתנית מפונגווה . רפונדה בעלת תואר בכלכלה ובפיננסים מהמכון לכלכלה ופיננסים הגבונזי. כיהנה כמשנה לסמנכ"ל הדיון וסמנכ"ל הכלכלה בבנק הדיור. בחודש פברואר 2012, היא מתמנה לשרה לתקציב, לחשבונות ציבוריים ולשירות הציבורי בה היא מכהנת עד ינואר 2014.
בפברואר 2012 מונתה לתפקיד שרת האוצר והכלכלה. בינואר 2014 נבחרה רפונדה לתפקיד ראשת העיר ליברוויל, כשהיא מייצגת את המפלגה הדמוקרטית הגבונזית. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד ראשת עיר בגבון מאז שנת 1956. בשנת 2019 היא הפכה בנוסף גם לנשיאת ארגון הערים המאוחדות והממשלות המשותפות באפריקה .
ב-12 בפברואר 2019 מינה נשיא גבון, עלי בונגו, את רפונדה לשרת ההגנה של גבון, לאחר ניסיון ההפיכה הכושל . רפונדה החליפה בתפקיד את אתיין מסארד קבינדה מקאגה, חבר במשפחת בונגו, שכיהן בתפקיד משנת 2016.
ב-16 ביולי 2020, מונתה רפונדה לתפקיד ראשת ממשלת גבון, לאחר שראש הממשלה הקודם, ז'וליין נקוגה בקאלה, פרש מתפקידו. רפונדה היא האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד זה. מינויה מהווה את החלפת הממשל הרביעית שמבצע הנשיא מאז ניסיון ההפיכה הכושל. מינויה של רפונדה התבצע במהלך משברים בריאותיים וכלכליים, על רקע התפרצות נגיף הקורונה וקריסת מחירי הנפט, אחד מהמשאבים העיקריים במדינה.
איאן מלקולם
ד"ר איאן מלקולם הוא דמות בדיונית של מדען מסרטי פארק היורה מאת מייקל קרייטון, המהווה את אחת מהדמויות האייקוניות ביותר בזיכיון.
מלקולם הוא מתמטיקאי המומחה בתורת הכאוס שמגיע ל"פארק היורה" בידי העו"ד דונלד גנארו כדי לבחון את בטיחות הפארק ועל אף שאין לו ידע על הדינוזאורים בפארק הוא מצליח לנחש שהקיום של בני אדם עם דינוזאורים משוחזרים צפוי מראש לאסון, אשר מתחיל במהירות בעת ביקורם. הוא מוצג כגרוש בשלישית עם מספר ילדים ובקשר עם החוקרת שרה הרדינג.
דמותו של איאן מלקולם.
בסדרת הסרטים הוא מגולם בידי ג'ף גולדבלום, הופעה שהפכה את גולדבלום למפורסם כשמלקולם הפך לאחד הדמויות האייקוניות והחביבות בזיכיון וידועה בעיקר בתרבות הפופולרית אמרתו: "החיים ימצאו דרך". בנוסף מלקולם הוא הדמות שהופיעה הכי הרבה עד כה על המסך, בארבעה מתוך שישה סרטים וגם נראה על גבי ספרים שכתב בתוך הסרט "עולם היורה", זאת בנוסף להופעתו בשני הספרים.
ב-2018 נבנה בפארק פוטר פיילדס בלונדון פסל של מלקולם (Statue of Jeff Goldblum) בעיצובו מתוך קטע מהסרט פארק היורה, בו הוא נפצע קשה ושוכב על גבו ללא חולצה, מראה שנחשב לסמל מין. הופעה זו גררה גם ממים רבים ברשתות על מראהו.
דמותו של מלקולם מבוססת על המתמטיקאי איואר אקילנד וההיסטוריון ג'יימס גלייק, ובגדיו השחורים מזכירים את בגדי החוקר הגרמני היינץ אוטו פייטגין.
בספרים.
בספר הראשון: מלקולם מוצג כמדען שנבחר בידי עו"ד ג'נארו לתת חוות דעת על הבטיחות של הפארק, אך מהרגע הראשון הוא מזהיר אותם בהתבסס על תורת הכאוס שאין לפארק סיכוי להחזיק מעמד. רוב אנשי הצוות לועגים לו ואומרים לו שהוא ישנה את דעתו מהרגע שיגיע לפארק. ואולם מלקולם מזועזע מרעיון השיבוט של מינים נכחדים ומנסה לשכנע ללא הועיל את האמונד לסגור את הפארק.
באמצע היציאה לסיור הדינוזאורים חלה סערה טרופית וכשל חשמלי הגורם לדלתות הרכבים להיפתח ולטירנוזאורוסים של הפארק לצאת. הם פוצעים את מלקולם אך הוא מצליח עד להגעת צוות חילוץ. בהמשך מתברר שהוא נפצע קשה ונאלץ לקבל כמויות של מורפיום אך נאמר שהוא לא שרד.