הדבורים מתקשרות ביניהן בעיקר באמצעות ריחות מקודדים המופקים על ידי חומרים שנקראים "פרומונים". פרומון הוא חומר כימי, המופרש מבלוטות מיוחדות בגוף הדבורה, ונקלט על ידי דבורים אחרות באמצעות חוש הריח. קיימים מספר סוגי פרומונים המופרשים מפרטים שונים ולצרכים אחרים. פרומון המלכה- המלכה מפרישה לפחות שני סוגים של פרומונים,פרומון המופרש מהלסת, הפרומון נמרח על גוף המלכה ומועבר אל שאר הדבורים המלקקות אותה תוך כדי טיפול בה ומשם מועבר אל שאר דבורי הכוורת, ההורמון מדכא את פעילות שחלותיהן של הפועלות ומונע מהם להטל ביצים, פורמון זה גם מושך את הדבורים לטפל במלכה. בשעת מעוף הכלולות פרומון זה מושך אל המלכה הצעירה את הזכרים. המלכה מפרישה גם הורמון המורה לפועלות לצאת ולאסוף מזון. פרומון נוסף הוא פרומון האזעקה המופרש על ידי הפועלות כאשר דבורה נפצעת או מגיע אויב, פרומון זה גורם לשאר הדבורים לבוא ולסייע כנגד גורם מאיים המופיע בסביבה. פרומון נוסף הוא פרומון הגיוס, ההורמון מופרש כאשר פועלת מצאה מצבור של מזון, מים או פרופוליס, ההורמון יגרום לפועלות נוספות לבוא ולסייע בהבאת המזון. הורמון נוסף הוא הורמון הוולד שמושך אליו את הפועלות לסייע לו.
ריקוד.
הדבורים מעבירות גם מידע על ידי מחול. כשדבורה מאתרת מצבור של מזון, היא חוזרת לקן ומעבירה את המידע באמצעות ריקוד, אם המצבור קרוב לקן עד 50 מטר- היא נעה בצורה מעגלית פעם לכיוון זה ופעם לכיוון הנגדי,אך אם המצבור רחוק יותר מהקן- היא נעה בצורת הסיפרה 8. מרכיבים שונים בריקוד מסמנים לדבורים האחרות את הכיוון שבו נמצא המזון (על פי זווית הריקוד), ואת הכמות של המזון, (שבאה לידי ביטוי במשך הריקוד- ריקוד ארוך פירושו שיש הרבה מזון). המידע מאפשר לדבורים לצאת בקבוצה מותאמת לכמות הממתינה באתר שבו ביקרה הדבורה שמסרה את המידע. כאשר הכוורת חשוכה משמיעה הדבורה רעש (בתדר נמוך) ומעבירה את אותו מסר שמועבר בריקוד.
קולות.
דרך נוספת בה מתקשרות דבורים היא קולות. הדבורים יכולים להשמיע קולות על ידי הפעלת שרירי כנפיהם וסגירתם כך נוצר צליל זמזום ואין יצרה של תעופה, התקשורת מופעלת בעיקר בעת בקיעת המלכות החדשות וכן במחול הדבורה. הגלמים שעתידים להתפתח למלכות משמיעים קולות קרקור. הקולות משמשים לתקשורת בין הגלמים לבין עצמם וכן בינם לבין המלכה. המלכה עונה לגלמים בקולות שריקה.
הפחדת מזיקים.
לדבורים יש סוג נוסף של תקשורת, הנקרא "גל דבורים" ומטרתו היא להפחיד מזיקים. דבורה שעוקצת בעל חיים עם עור עבה כגון יונקים למיניהם מתה כמה שעות לאחר העקיצה (העוקץ נתקע בעור העבה והדבורה לא יכולה לשחררו,עד שהוא נתלש מגופה יחד עם איברים חיוניים, בניגוד לכך הדבורין יכולות לעקוץ חרקים אחרים כאוות נפשן, אין לחרקים עור אלא שכבה קשיחה בשם קטפולטה שממנה אין להן בעיה לחלץ את העוקץ) וזוהי הסיבה לכך שהדבורים אינן עוקצות מיד, אלא מסתדרות בצורת גל מול מזיקים ואויבים. לכן מעדיפות הדבורים להזהיר את הפולש או את המאיים עליהן ולא לעקוץ אותו מיד. זו תופעה מקובלת בטבע, שבעלי חיים משנים את המראה שלהם כדי להרתיע יריב או בעל חיים מאיים. כשהדבורים יוצרות גלים אדירים של אלפי דבורים בבת אחת, מדובר במחזה נדיר. זוהי עוד אחת מהדוגמאות בטבע לשיתוף פעולה בקבוצה.
זרון השדות
זרון שדות (שם מדעי: "Circus macrourus") הוא דורס יום השייך לתת משפחת הזרונים שבמשפחת הנציים. זרון השדות הוא הקטן בזרונים המבקרים בישראל, עדין מאוד ודק גזרה. זרון השדות הוא אחד מארבעה מיני זרון המגיעים לישראל: זרון סוף, זרון תכול וזרון פס. זרון השדות הוא הנדיר מבין הזרונים המופיעים בישראל, וכיום מוגדר בסכנת הכחדה עולמית.
פירושי שמו בשפות שונות.
השם בערבית: מורזה בע'ת'א - "המתנפל המפתיע", מרמז על שיטת הציד האופיינית לו ולשאר הזרונים.
השם המדעי: "Circus" - "עוף מיתולוגי" שעף במעגלים. "macrourus" - ארך זנב.
השם האנגלי: Pallid Harrier, מתייחס לצבעם הבהיר של הזכרים.
השם העברי: מעיד על בית גידולו העיקרי - שדות וערבות עשב.
תיאור.
הזכר קל לזיהוי בזכות לבושו הבהיר, כמעט לבן בחלקים התחתונים ואפור-תכלכל בחלקים העליונים והוא למעשה הדורס הבהיר ביותר באזורנו, עם כתם שחור מצומצם, דמוי מעוין צר, בקצה הכנף, באברות היד המרכזיות. הנקבות והצעירים בגוון כללי חום-אפור מפוספס, והם קשים להבדלה מהנקבות והצעירים של זרון תכול ובמיוחד של זרון פס. הנקבות גדולות וכבדות מהזכרים, אך כנפיהן מחודדות יחסית, ובקצותיהן ארבע "אצבעות" חופשיות, לעומת כנף מעוגלת ורחבה יותר, עם חמש "אצבעות" חופשיות, של זרון תכול.
מידות.
אורך גופו 40 - 49 ס"מ, מוטת כנפיו 102 - 109 ס"מ אצל זכרים, 109 - 119 ס"מ אצל הנקבות. ומשקלו 230 - 465 גרם.
אזור מחיה.
זרון השדות חי במישורים פתוחים של דשא ושיחים, ואף בערבות ובסואנות. בישראל ניתן לצפות בו בצפון מערב הנגב, עמק החולה, עמק בית שאן ורמת הגולן.
נדידה.
תקופת הנדידה של זרון שדות היא בסתיו מסוף אוגוסט ועד לסוף נובמבר, כשהשיא הוא בין 20 בספטמבר ל-10 באוקטובר. באביב מתחילת מרץ עד סוף מאי, כשהשיא בין אמצע מרץ לתחילת אפריל. באביב ככל הנראה חולפים יתר זרונים מאשר בסתיו והם עפים דרך הנגב המערבי. הזרון הוא חולף נדיר למדי, במספרים קטנים ובחזית רחבה, כמה מאות פרטים חולפים בשתי עונות הנדידה. זרוני שדות נצפו בסקרי הסתיו בעמקים הצפוניים בשנת 1994. כמו כן, זוהו 129 זרוני שדות ועוד 352 פרטים זוהו כזרון שדות או כזרון פס.
סכנות ואיומים.
זרון שדות מאוים על ידי מגוון של גורמים, המרכזי ביניהם הוא הסבת שטחי ערבה לשטחים חקלאיים אינטנסיביים. כמו כן נפגע משינוי בתי הגידול על ידי רעייה ושרפות, משימוש ברעלים בחקלאות ומציד והוא מוגדר כיום כמין הנמצא בסכנת הכחדה עולמית. ברחבי העולם, הזרון חולף במזרח אירופה, רוסיה, רומניה ואוקראינה, מהים השחור ומזרחה עד לימת באיקל. האוכלוסייה העולמית כיום מוערכת ב-9,000 עד 15,000 זוגות.
תזונה.
זרון השדות ניזון מיונקים קטנים ומציפורים. את הציפורים הוא מפתיע ממעוף נמוך ואיטי, כשהוא עט עליהם מלמעלה. בנוסף, לעיתים הוא תופס את הציפורים באוויר לאחר שהחרידן ממקומן, כשהן מתרוממות לעברו או לאחר מרדף קצר. זרון השדות מסתמך גם על שמיעתו בעת הצייד.
לובראניץ
מיטל זילברמן
מיטל זילברמן היא פרופסור במחלקה להנדסה ביו-רפואית, אוניברסיטת תל אביב. פרופ' זילברמן עוסקת בשתלים מתכלים משחררי תרופות, בביו-חומרים פולימריים ובהנדסת רקמות.
זילברמן פרסמה למעלה מ-90 מאמרים בכתיבי עת מדעיים בינלאומיים, רשמה ששה פטנטים וזכתה בפרסים על מחקריה, בהם פרס יולודן של הטכניון.
לימודים וקריירה כחוקרת.
פרופסור זילברמן סיימה בהצטיינות תואר ראשון בהנדסה כימית, והמשיכה לתואר שני ושלישי בתחום הנדסת החומרים בטכניון בחיפה. את עבודת הפוסט דוקטורט עשתה במרכז הרפואי southwestern של טקסס, דאלאס . אחר כך, בשנת 2002, היא הצטרפה למחלקה להנדסה ביו-רפואית של אוניברסיטת תל אביב, שם יזמה והובילה פעילויות מחקר והוראה בתחומי מומחיותה.
זילברמן פרסמה למעלה מ-90 מאמרים בכתיבי עת מדעיים בינלאומיים ומשמשת כעורכת בכתבי עת בתחומי המחקר שלה. היא רשמה ששה פטנטים, וזכתה בפרסים על מחקריה, בהם:
מחקרה של זילברמן ממומן על ידי מוסדות ממון מדעיים ממשלתיים תחרותיים כגון הקרן הלאומית למדע (ISF) ומשרד הבריאות, וכן על ידי מענקים למחקר יישומי.
מאז שנת 2014, מכהנת זילברמן כנשיאת האיגוד הישראלי להנדסה רפואית וביולוגית (ISMBE).
תחומי מחקר.
בין תחומי מומחיותה של זילברמן ניתן למצוא את אלה הבאים:
יהדות דרזדן
קהילה יהודית מתקיימת בדרזדן מאז המאה ה-13 ועד ימינו. במשך הדורות עברה הקהילה טלטלות קשות, מעשי טבח וגירוש שהגיעו לשיאם הטרגי בימי השואה. אולם היהודים חזרו לעיר כל פעם מחדש.
ימי הביניים.
הקהילה היהודית של דרזדן מוזכרת לראשונה בכתובים ב"תקנת היהודים" Judenverordnung, צו שהוצא על ידי היינריך "הנאור" המארקגראף של מייסן, בשנת 1265. בצו זה העמיד את היהודים כבני חסות והקנה להם זכויות שוות לאלו של הנוצרים, בין השאר אישר את הקמת בית הכנסת הראשון בדרזדן. בכתבים נוספים מאותה תקופה מוזכרים באר יהודית Jüdenteich וחצר יהודית Jüdenhof שבה היה בית הכנסת.
במאות ה-14 וה-15 הקהילה היהודית של דרזדן עברה טלטלות קשות. במהלך המגפה השחורה בשנת 1349 נעשה טבח ביהודים (Judenverbrennung) והניצולים מהטבח גורשו מהעיר. כעבור כ-40 שנה שוב מוזכרת קהילה יהודית במקום. הם גרו ברחוב היהודים הגדול (Großen Judengasse) וברחוב היהודים הקטן. כעבור עוד שלושים שנה, ב-1411 שוב גורשו היהודים מהעיר ורכושם הוחרם, זאת בצו המארקגראף פרידריך הראשון. ב-1425 אותו השליט איפשר ליהודים לחזור לעיר, אבל ב-1430 גורשו היהודים מכל נסיכות סכסוניה.
העת החדשה.
רק בתחילת המאה ה-18 החלו יהודים לחזור ולהתיישב בדרזדן. באמצע המאה כבר התקיימה קהילה יהודית קטנה עם בית תפילה ובית קברות. בסוף המאה ה-18 חיו בדרזדן כ-1000 יהודים (לפי מקור אחר רק 300) ולהם 7 בתי תפילה ששכנו בבתים פרטיים. באותו זמן עדיין התקיימו מגבלות קשות על העיסוקים המותרים ליהודים.
שיפור משמעותי במצבם של יהודי דרזדן חל בשנות השלושים של המאה ה-19. ב-1837 הוסרו בסקסוניה חלק מהמגבלות על היהודים. יהודי דרזדן ולייפציג קיבלו זכויות אזרח מלאות כולל הזכות לרכוש קרקעות. באותה שנה ניתן אישור לבניית בית כנסת. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל גוטפריד זמפר, שתכנן גם את בית האופרה של דרזדן. בית הכנסת נחנך ביום ששי ה-8 במאי 1840, במעמד הרב זכריה פרנקל.