מזג האוויר בקיץ נוח ונעים. טמפרטורת היום הממוצעת היא 26 מעלות בחודש יולי. החורף בוויניפג נחשב לאחד החורפים הקרים בקנדה - ממוצע טמפרטורות היום הוא 12.7 מתחת לאפס בחודש ינואר, אך בימים מסוימים הטמפרטורות יכולות להגיע לכ-40 מעלות מתחת לאפס, ועם אפקט הרוח אף לכ-55 מעלות מתחת לאפס.
הקהילה היהודית בוויניפג.
תולדות הקהילה היהודית.
היהודים הראשונים שהגרו לוויניפג הגיעו אליה בתקופת ההגירה ההמונית ממזרח-אירופה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. רבים מהם שילבו את זהותם היהודית המסורתית עם רעיונות ההשכלה המודרניים. בשנת 1891 נוסד בעיר תלמוד תורה שנדד בין מבנים שכורים. בשנת 1911 למדו בתלמוד תורה כ-250 תלמידים. בשנת 1907 הגיע לעיר הרב ישראל כהנוביץ שבמהרה נחשב לרבה הראשי של מערב קנדה עד מותו בשנת 1945. ביחד עם הרב ישעיה הלוי הורביץ שהגיע לעיר בשנת 1921 הוא הקים סמכות כשרות מרכזית. בסגנונו הוא דמה לרבני המזרחי והיה מקורב לרבני שיקגו שהעדיפו גישה אחדותית על פני מאבקים דתיים. גישה זאת הביאה מדי פעם לטענות נגדו מצד יהודים חרדיים אשר הביאו את הרב חיים צבי חרסון בשנת 1931 ואת הרב מאיר שורצמן בשנת 1940 להיות לרבנים בעיר.
בשנת 1943 היו בעיר שבע קהילות אורתודוקסיות וקהילה קונסרבטיבית אחת. בשנות ה-30 של המאה ה-20 יצא בעיר עיתון ביידיש בשם "Israelite Press", שיצא פעמיים בשבוע. כבר בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ניכרה ירידה גדולה בנוכחות בבתי כנסת והרב ישעיה הלוי הורביץ כתב: "יש לנו בתי כנסיות די והותר, ואיזה מהם עומדים להסגר לדאבונינו, מפני הליכת דור הישן ומניעת התפלה מדור החדש". בשנת 1927 תרמו יהודי ויניפג מיליון דולר לרכישת אדמות עמק חפר בידי יהושע חנקין.
הקהילה היהודית והישראלית כיום.
בוויניפג כיום (2010) כ-16,000 יהודים, רובם חילוניים או לא מעורבים בקהילה. מאז שנות ה-70 עזבו את ויניפג יותר מ-10,000 יהודים ועברו לערים גדולות יותר. בשנים האחרונות היגרו לעיר מספר רב של ישראלים, דרך תוכנית ההגירה של מניטובה, בסיועה של הקהילה היהודית המבקשת להרחיב את שורותיה.
כ-90% מיהודי העיר מתגוררים בחלקה הדרומי וזאת לאחר שעד סוף המאה העשרים רובם התגוררו בחלקה הצפוני של העיר, שבו עדיין יש מבנים יהודיים רבים, אשר שימשו כבתי כנסת ומרכזי פעילות יהודיים. בסמוך לבית הכנסת ברחוב הרטפורד הממוקם בצפון העיר, ישנו עדיין מקווה טהרה פעיל לנשים. סיבת המעבר נעוצה ככל הנראה, בעובדה שהאזורים הדרומיים נחשבים יוקרתיים יותר ובעלי אוכלוסייה אמידה ואיכותית יותר.
הקהילה האורתודוקסית כיום בעיר היא קטנה מאוד. ישנו מרכז ללימודי יהדות המנוהל על ידי חב"ד. במרכז ישנם מקוואות טהרה לנשים ולגברים ואף גן-ילדים ובית הספר לבנים ובנות עד כיתה ח'.
בוויניפג בית ספר יהודי קהילתי (Gray Academy), שנוצר מאיחוד כל בתי הספר היהודיים בעיר. בבית הספר היו עם פתיחתו ב-1997 כ-1000 תלמידים. כיום (2011) לומדים בו כ-650 תלמידים. יש לו בית ספר תאום בישראל מקיף דנציגר בקריית שמונה. בין בתי הספר מתקיים קשר חם ורציף במסגרת שותפות ביחד ובשנים האחרונות נערכים חילופי משלחות נוער בין בתי הספר.
ראש העיר בשנים 2004–2014, היה סם כץ, יהודי יליד רחובות שבישראל.
ויניפג חתומה בהסכם "ערים תאומות" עם שלושה יישובים ישראלים: באר שבע, גן יבנה וקריית שמונה.
ב-1988 הקהילה היהודית של וינפג תרמה כ-4 מיליון דולר, להנחת מגילת היסוד להקמת המתנ"ס ביישוב הישראלי, גן יבנה. כאשר הוכרז בישראל מצב-חירום בשנת 2003, הגיעו שתי משלחות מוויניפג, להביע הזדהותן עם מדינת ישראל בכלל, ועם גן יבנה בפרט.
טרייר אירי
הטרייר האירי (באנגלית: Irish Terrier) הוא גזע של כלב הבית.
היסטוריה של הגזע.
הטרייר האירי הוכלא באירלנד בסוף המאה ה-19. תקן הגזע נקבע לראשונה ב-1879 באנגליה ואומץ אחר כך בארצות הברית ובארצות אחרות (קיימים הבדלים קלים בין התקנים בארצות שונות). במלחמת העולם הראשונה זכה הגזע בעיטור לשבח, לאחר שסייע בהעברת ידיעות בין יחידות הצבא.
מראה ומבנה כללי.
הטרייר האירי מזכיר בהופעתו את האיירדייל טרייר הגדול ממנו, אך הוא קטן יותר ושונה בצבעו (האחיד). צבע הפרווה גם מבדיל אותו משנאוצרים. לטרייר האירי ראש מוארך וצר, ולסתותיו חזקות ושריריות. השפתיים, האף והעיניים הם שחורים. סימן ההיכר של הטרייר האירי הוא צבעו - חום או אדמדם. לעיתים ישנו כתם לבן על החזה. כמו שאר הטריירים זקוקה פרוותו לטיפוח על ידי מריטה מקצועית מספר פעמים בשנה. אם אין מורטים את הפרווה באופן יזום היא מאבדת מצבעה החום האופייני ונעשית בהירה, ותהיה נשירת שיער מרובה.
גובה הכתף הממוצע הוא 46 ס"מ. משקלו הרצוי של הכלב הזכר הוא כ-12 ק"ג, משקל הנקבה כ-11 ק"ג.
תוחלת החיים של טרייר אירי היא כ-12 שנים. זהו גזע בריא בדרך כלל ללא מחלות גנטיות.
יכולות ואופי.
במאה ה-19 היה ייעודו המקורי של הטרייר האירי סיוע בחוות - שמירה, תפיסת מכרסמים קטנים כגון נברנים וכדומה, והוא מתאים לכך עקב מהירותו הגבוהה, חוש הריח הרגיש שלו ועקשנותו. כיום מגדלים כלבים אלה גם באזורים עירוניים, אך משום שזהו גזע אנרגטי מאוד נדרשת לו פעילות רבה, ובשל אופיו העקשן, יש לאלף אותו.
הגזע בישראל.
מספר הטריירים האיריים בישראל נמוך מאוד. ידוע על המלטה אחת בלבד ב-2001, בה הומלטו שמונה גורים. האב והאם הם אלופי ישראל.
אובנטו
סינג'יאנג
סופים
דאלאס (כדורגל)
מועדון הכדורגל דאלאס (באנגלית: FC Dallas) הוא מועדון כדורגל מדאלאס שבטקסס. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת ה-MLS. בשנים 1995–2004 נקראה הקבוצה דאלאס ברן (באנגלית: Dallas Burn). מאז אוגוסט 2005 משחקת הקבוצה באצטדיון אצטדיון טויוטה הנמצא בצפון העיר פריסקו. לפני כן, הקבוצה שיחקה באצטדיון Cotton Bowl אליו הגיעה בשנת 2003 לאחר שעברה מאצטדיון דרגון שנמצא בסאות'לייק.
חמש-חתרית
חמש-חתרית הוא השם העברי המודרני של ספינת מלחמה מונעת במשוטים מן העת העתיקה, שנקראה ביוונית πεντήρης (פֶּנְטֶרֵס) ובלטינית quinqueremis (קְוִוינְקְוֶורֶמִיס). אנייה זו ירשה את מקומה של התלת-חתרית, ויחד עם הארבע-חתרית הצעירה ממנה שימשה ספינת המלחמה הסטנדרטית בציי הים התיכון מסוף המאה ה-4 ועד סוף המאה ה-1 לפנה"ס.
החידוש בחמש-חתרית, זה שהבדיל בינה לבין התלת-חתרית (טריארה) ממנה צמחה, היה הקצאת שני חותרים למשוט במקום חותר יחיד. המספר "חמש" (פֶּנְטֶה-, קְוִוינְקְוֶוה-) בשמה של האנייה מתייחס למספר החותרים ב"יחידת חתירה" או למספר שורות החותרים שלאורכה. האנייה הייתה בעלת 90 משוטים בכל צד, המסודרים בשלושה טורים, זה מעל זה. בכל אחד ממשוטי הטור העליון והטור האמצעי אחזו שני חותרים, ובכל אחד ממשוטי המפלס התחתון אחז חותר יחיד. יחידת החתירה מנתה אפוא חמישה חותרים, וסך כל החותרים בספינה היה 300 לעומת 170 בתלת-חתריות שקדמו לה.
נשקה של החמש-חתרית היה איל ניגוח, שבלט מקצה השדרית בגובה קו המים לערך. באמצעותו ניגחה והטביעה את יריבותיה או שברה את משוטיהן ושיתקה את תנועתן. כמו כן הוצבו על סיפונה חיילי צי, קשתים ואף מכונות קלע, להכרעת האויב בלוחמת סיפונים. מאז המאה ה-4 לפנה"ס, עם הופעתה של החמש-חתרית ואחר כך של הרב-חתריות הגדולות והכבדות ממנה, הלכה ודחקה לוחמת הסיפונים את תמרוני הניגוח. לאחר קרב אקטיום (31 לפנה"ס), כשהים התיכון הפך ל"אגם רומאי" ולא נותרו עוד ציים יריבים להתמודד עימם בקרבות סדורים, פינו החמש-חתריות והרב-חתריות האחרות את מקומן לספינות מלחמה קלות ומהירות יותר, המתאימות למשימות שיטור ולחימה בפירטים.
האנשה
האנשה (בלעז: אנתרופומורפיזם) היא ייחוס תכונות אנושיות למי שאינו אדם (בעלי-חיים, חפצים דוממים, איתני הטבע, אלים וכן הלאה). האנשה משמשת לעיתים קרובות כאמצעי פיגורטיבי בשירה ובפרוזה או בסלנג יומיומי.
שימוש בהאנשה.
בדיבור ובכתיבה, האנשה יכולה לבוא לידי ביטוי באמצעים שונים:
במיתולוגיה ובדת.
בדתות ובמיתולוגיות עתיקות רבות, שהידועה בהן היא המיתולוגיה היוונית, ניתנו לאלים השונים תכונות אנושיות רבות, ביניהן רגשות כגון אהבה, שנאה וקנאה. האלים מיוצגים לעיתים קרובות כבעלי גוף אנושי.
בדתות ובמיתולוגיות רבות מוצגים בעלי חיים כיצורים חיים, שבהן חלקן הופכות למפלצות וליצורים התופסים מקום נרחב בדתות השונות, כמו גוף העולם (המוצג כשחיות מחזיקות אותו בדתות רבות).
בספרות.
בפרוזה נעשה בהאנשה שימוש מורכב יותר מאשר בשפת היומיום או בשירה. במסגרת זו הופך החפץ, החיה, או המושג המואנש לדמות של ממש בסיפור, לעיתים אף הדמות המרכזית. האנשה מסוג זה נפוצה במספר ז'אנרים ספרותיים. בספרות ילדים נעשה שימוש כה נרחב בהאנשת בעלי חיים ('פו הדב', 'גבעת ווטרשיפ' ורבים אחרים) עד כי חיות מואנשות הפכו כמעט למרכיב סטנדרטי בז'אנר זה.
גם בז'אנר הפנטזיה נעשה שימוש רב בהאנשה, בדרך כלל כתוצאה של קסם. במסגרת ז'אנר זה נעשו מספר ניסיונות בהאנשה של מושגים מופשטים: הסופר טרי פראצ'ט כלל בסדרת ספרי 'עולם הדיסק' מספר דמויות מואנשות, שהידועה בהם היא דמות המוות; הסופר פירס אנתוני פרסם סדרת ספרים העוסקת בהתגלמויות האנושיות של מוות, טבע, זמן, מלחמה, גורל, טוב ורע; וגם ניל גיימן האניש מושגים מופשטים כגון 'חלום' ו'תשוקה' בסדרת ספרי הקומיקס 'סנדמן'. בנוסף, רוב הסרטים המצוירים של חברת וולט דיסני מציגים חיות מואנשות (רובין הוד למשל). בסדרת האנימציה הנה היא! דמויות ראשיות הם חיות דמויי אדם וזה מנוצל להעברת מסר נגד דעות קדומות.