במבט אווירי על האתר ניתן לראות מעגל אבני בזלת גדול, שבתוכו מעגלים קטנים יותר, חלקם פתוחים וחלקם סגורים. במרכז המעגל נמצא תל אבנים, דולמן, שקוטרו כ-20 מטרים וגובהו חמישה מטרים בקירוב. במבנה כולו יש יותר מ-42 אלף אבנים, שהובאו למקום לפני כ-5,000 שנה. ככל הנראה, הסיבה לכך שהאתר בנוי מאבני בזלת היא נגישותן של אלה ברמת הגולן; לבונים לא היה קושי לחצוב את האבנים באחד מהרי רמת הגולן ולהביאן לאתר.
היקף החומה החיצונית ביותר קרוב לחצי קילומטר וקוטרה הוא יותר מ-150 מטרים. בין מעגלי האבנים מחברות חומות אבנים קטנות.
מצבור האבנים המרכזי, הדולמן הפנימי, מהווה את גרעינו של האתר והוא בנוי מאבנים קטנות יחסית לאבנים האחרות, גובהו 6-5 מטרים וקוטרו 25-20 מטרים. אל המרכז מחוברים ארבעה קירות עיקריים של אבנים - הקיר הראשון, צורתו חצי מעגל, לא מושלם, קוטרו 50 מטר ורוחבו כ-1.5 מטר. קיר זה מחובר לקיר שני המהווה מעגל כמעט שלם. קוטרו כ-90 מטר. הקיר השלישי מהווה מעגל שלם ללא קטיעות או הפרעות. קוטרו כ-110 מטר ורוחבו 2.6 מטר לכל אורכו. הקיר הרביעי הוא החיצוני והגדול ביותר מבין הקירות, קוטרו כ-150 מטר ורוחבו 3.2 מטרים. נפח כלל האבנים באתר הוא כ-12,000 מ"ק, כך שבוני האתר הביאו אליו יותר מ-37,000 טונות אבני בזלת.
גילוי גלגל רפאים.
גלגל רפאים נמצא ברמת הגולן. לכן, חוקרים ישראלים הגיעו אליו רק לאחר מלחמת ששת הימים וכיבוש האזור בידי כוחות צה"ל. נראה כי הסורים לא ייחסו חשיבות מיוחדת למקום, והאזכור היחיד לקיומו אצלם הוא שמו שצוין במפות ישנות של צבא סוריה. לתושבי האזור בוודאי היה המקום מוכר מאז ומעולם, אולם המחקר המדעי אודותיו החל רק בסוף שנות השישים.
האתר הוזכר בסקר החרום של שמריה גוטמן וקלייר אפשטיין שנערך מספטמבר 1967 עד פברואר 1968, שהיה החקר הארכאולוגי הראשון של רמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים. רבים מבתי הכנסת הקדומים בגולן, מבנים מגליתיים, גלגל רפאים, בתים מהתקופה הביזנטית, והיישוב הנוצרי בגולן (מהתקופה הביזנטית) התגלו בסקר הזה. גלגל רפאים זוהה על ידי יצחקי גל כאשר הביט בתצלום אוויר והתרשם ממראה המעגלים הסימטריים. בסקר התגלתה התרבות שהתקיימה בגולן בתקופת הברונזה הקדומה ובתקופת הברונזה התיכונה, שכללה את המתחמים הגדולים: מתחם לביאה (לוויה), מתחם ברדוויל, ומתחם יצחקי שנקרא על שמו של גל.
למרות המחקר הראשוני, נזנח האתר במשך השנים, והחפירות הארכאולוגיות הרציניות המקצועיות הראשונות שבו החלו רק במהלך שנות השמונים, אז החל האתר להוות מוקד התעניינות לחוקרים ומדענים, בעקבות עבודתם של הפרופסורים משה כוכבי ויוני מזרחי על המקום, בין בחפירות ובין בחקירה תאורטית.
ייעוד המבנה.
בגלל גילו של המבנה ופגעי הטבע ששחקו אותו והרסו חלק ממנו, ייעודו של המבנה אינו ברור לגמרי לחוקרים, והדעות חלוקות באשר לשימושו המקורי. למרות זאת, יש עובדה אחת שעימה מסכימים כל החוקרים: בזמן כלשהו בהיסטוריה שימש האתר כמקום פולחן להתכנסויות שבטיות או חברתיות כלשהן.
במרכז המבנה, במעגל הפנימי ביותר, הדולמן, נמצא קבר עתיק מאוד מלא בתכשיטים וחפצים יקרים. הקבר מתוארך בערך לסוף האלף השני לפני הספירה. המבנה עצמו קדום יותר מהקבר, כך שגם אלו שבנו את הקבר וטמנו בו את האוצר אינם בוניו המקוריים.
השערות עיקריות לגבי מהות האתר.
לאחר זמן מה שבו התרבויות שהקימו את המקום התקדמו והתפתחו, ירדה קרנו של המקום, וכנראה, מעבר לנקודת שליטה צבאית, או אף נקודת תצפית או מכלאת צאן, לא הייתה לו חשיבות מיוחדת.
מטבע הדברים, משום היות האתר מקום "מסתורי" שייעודו ואופן בנייתו לא לגמרי ברורים, וכן בעקבות אתרים ה"מקבילים" אליו הקיימים ברחבי העולם, כגון סטונהנג' שבבריטניה ועוד עשרות אתרים ברחבי אירופה, הועלו השערות שונות ומשונות בקשר למטרתו האמיתית, רובן לא הגיוניות ולא ניתנות לאימות מדעי, בין השאר:
גלגל רפאים כיום.
האתר נמצא כ-2.5 ק"מ בכיוון-מזרח-צפון מזרח לצומת דליות, או כשלושה ק"מ דרומית למושב יונתן. שביל הגולן המסומן ירוק-כחול-לבן עובר במקום בקטעו התשיעי. האתר איננו בולט במיוחד מגובה פני הקרקע אף ממרחק קרוב.
כיום, בעקבות תנועת העידן החדש והחזרה ל"מקורות" ול"טבע", וכן לדתות הטבעיות-פולחניות, נאספת באתר מדי שנה קבוצה של שוחרי העידן החדש ביום הארוך ביותר בשנה וכן ביום השוויון בין היום ובין הלילה, לצפייה בזריחה ובקרני האור הראשונות הנכנסות דרך האבנים.
במוזיאון עתיקות הגולן נמצא דגם מדויק של גלגל רפאים, המלווה במצגת שבה אפקטים קוליים וצבעוניים, וכן הסבר בשבע שפות על מהות המקום.
בספר הפנטסיה הישראלי לנוער "אגם הצללים" מאת רוני גלבפיש, תופס האתר מקום מרכזי בעלילה.
גילגל רפאים
רוג'ם אל הירי
רוג'ום אל הירי
Mafia - The City Of Lost Heaven
קראקן
קראקן (Kraken), יצור ימי מיתולוגי, הלקוח מתוך המיתולוגיה הנורדית. נאמר שהקראקן מתגורר סמוך לחופי נורווגיה ואיסלנד, ומתואר כיצור ענקי ומרושע, דומה לדיונון או לשילוב של תמנון וסרטן. בפולקלור הוא הופך ומטביע ספינות - גם את הגדולות ביותר - ואוכל את צוות המלחים בעזרת זרועותיו הרבות. לעיתים הוא יוצר מערבולות מים במקום ממנו הוא מגיח.
כיום, מדענים סוברים שרוב מפלצות הקראקן שנראו בימי קדם היו למעשה דיונוני ענק.
השם קראקן נגזר מהמילה krake, מילה נורווגית המציינת חיה המזיקה לבריאות. בגרמנית המודרנית, לעומת זאת, המילה krake מציינת תמנון, אבל מתייחסת גם לקראקן המיתולוגי עצמו.
היסטוריה.
אף על פי שהשם "קראקן" לא מוזכר במיתולוגיה הנורווגית, ישנן מפלצות ים זהות, כגון ההפגופה והלינגבאקר, אשר מתוארות במיתולוגיה, ובטקסטים נורווגים שנכתבו בסביבות שנת 1250. קארולוס ליניאוס (הידוע גם בשמו השוודי קארל פון לינה), אשר עשה מיון טקסונומי של אורגניזמים חיים, קבע בספרו "מערכת הטבע" (1735), כי הקראקן משתייך למשפחת הסילוניות. עם זאת, בגרסאות מחודשות של ספרו שלל פון לינה את האפשרות שהקראקן הוא בעל חיים. הקראקן תואר בהרחבה גם על ידי אריק פונטופידן, בישוף בעיר ברגן שבנורווגיה, בספרו "ההיסטוריה הטבעית של נורווגיה".
בתיאורים מסוימים, הכוללים גם את התיאורים של פונטופידן, הקראקן תואר כבעל חיים בגודל של אי צף, שאיומו העיקרי על הספינות לא היה הוא עצמו, אלא המערבולות שיצר אחרי שצלל בחזרה אל מי האוקיינוס.
אבל, פונטופידן תיאר גם את הפוטנציאל ההרסני הטמון במפלצת עצמה:
תיאור הקראקן שנכתב בספר השוודי Min son på galejan ("בני על הגליאה") משנת 1781:
לפי פונטופידן, פעמים רבות הדייגים הנורווגים ניסו לתפוס את הקראקן, מכיוון שיחד עמו היו לוכדים גם המוני דגים אחרים. אם דייג היה דג שלל "נדיר" ויוצא מן הכלל, היו נוהגים לומר: "בטח דגת את הקראקן".
פונטופידן כתב שמרחוק, הקראקן נראה פעמים רבות כאי. עובדה זו גרמה לבלבול בקרב ספינות וכן במפות שונות - בחלקן נכללו איים שלמעשה לא היו קיימים, כיוון שהקראקן סומן בטעות כאי.
עד סוף המאה ה-18, הקראקן תואר במספר רב של דרכים, בעיקר כסוג ענק של תמנון, ופעמים רבות נאמר, שהקראקן שתואר על ידי פונטופידן, בעצם היה דיונון ענק. אמנם, בתיאורים הראשוניים של הקראקן, הוא תואר יותר כסוג של סרטן מאשר סוג של תמנון, ועם הזמן התחיל להתאפיין בתכונות של לוויתן מאשר בתכונות של דיונון ענק. כמה מתכונות הקראקן דומות לפעילות וולקנית באזור איסלנד, הכוללים הופעה של בועות מים, זרמים פתאומיים וחזקים, והופעה של איים חדשים.
ב-1802, המלקולוג פייר דניס דה-מונטפורת הכיר בקיומם של 2 סוגי תמנונים ענקיים, האחד הוא תמנון "הקראקן", אשר תואר בכל אותן עדויות של מלחים, והסוג השני הרחב יותר, התמנון הענק, דווח כמתקיף של מספר ספינות.
מאוחר יותר, מונטפורת הגיע לממצאים מדהימים עוד יותר. הוא שיער שעשר הספינות הבריטיות שנעלמו בצורה מסתורית ב-1782, ככל הנראה הוטבעו על ידי תמנונים ענקיים.
לצערו הרב של מונטפורת, הבריטים ידעו מה קרה לספינות, שגרם לגילוי מביש ומחפיר של מונטפורת. מונטפורת לא התאושש מהמכה, ולבסוף נפטר בסביבות שנת 1820 בפריז, עני ומורעב.
להגנתו של מונטפורת, צריך לציין שהרבה ממקורותיו על תמנון "הקראקן", כנראה תיארו את הדיונון הענק, שקיומו הוכח בשנת 1857.
מחזור שער המוות
מחזור שער המוות (באנגלית: The Death Gate Cycle) הוא סדרת ספרי פנטזיה, המונה שבעה ספרים. סדרת "שער המוות" נכתבה על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן, שכתבו גם את הסדרות "רומח הדרקון" ו"עלילות חרב האופל", שהצליחו ברחבי העולם. ב"מחזור שער המוות" הם יצרו חמישה עולמות בדיונים השונים זה מזה. סדרת "מחזור שער המוות" מראה את התבגרותם של וייס והיקמן כסופרים, התעסקותם בדברים הבסיסיים כמו התנהלות הדמויות והעלילה השתפרו באופן משמעותי מאז הספר הראשון שכתבו ביחד אחרי רומח הדרקון.
בדומה לעבודותיהם הקודמות, הם המשיכו לחקור את נושא האיזון, וכיצד היקום פועל בטבעיות לתקן חוסר-איזון. אולם, שלא כמו ברומח הדרקון, שם לאיזון היקום כוח גדול יותר אפילו משל האלים, קיומם של אל או אלים ב"מחזור שער המוות" אינו ידוע, והאיזון האוניברסלי הוא הדבר הקרוב ביותר לאלוהות. כמו כן, הם גם המשיכו לחקור את נושא בני האדם שנהפכים לאלים, במקרה זה באמצעות כלל גזע הפיטרינים וגזע הסארטן המקבלים על עצמם את התואר.
הספרים והרקע לעלילתם.