באמצע המאה, הצליחו הלומברדים בהנהגת המלך אייסטולף לכבוש את העיר רוונה ואיימו על רומא תוך שהם דורשים מס גולגולת. האפיפיור סטפנוס השני פנה בבקשת עזרה למלך הפרנקי פפין הגוץ. בתמורה לתמיכתו של פפין, הגיע סטפנוס השני לפריז, והכתיר בבזיליקת סן-דני את פפין ושני בניו (קרל וקרלומן) כמלכים והעניק להם את התואר "אבי הרומים" (patricius Romanorum). לאחר הטקס הוביל פפין את הצבא הפרנקי במסעות כיבוש לאיטליה. במהלך מסעות הכיבוש כבש פפין דחק אותם מאדמה שתפסו מידי הכנסייה, ולאחר מכן החזיר והוסיף לאפיפיור שטחים (ראו מתת פפין). הלומברדים נאלצו לוותר על רוונה בעקבות תבוסה זאת.
יורשו דזריוס כבש את רווונה. בשנת 774, לאחר בקשה של האפיפיורות, הפרנקים פלשו לאיטליה וסיפחו את שטחי הממלכה. בתמורה קיבל המלך הפרנקי קרל הגדול את תמיכתה של האפיפיורות. הוא אימץ את התואר מלך הלומברדים. זה היה סופה של הממלכה.
בדרום איטליה, דוכסות בנוונטו הפכה לעצמאית כמעט ושרדה עד המאה ה-12 אף שהייתה מפוצלת לאחר 849. השליטים הלומברדים התמודדו עם הפרנקים, הביזנטים הערבים ואחרים. במאה ה-11 נכבשו שטחי הלומברדים בדרום איטליה על ידי הנורמנים.
ט' בסיון
תר&quot;ל
תרצ&quot;ט
גוטפריד היינריך שטלצל
גוטפריד היינריך שטלצל (גרמנית: Gottfried Heinrich Stölzel; 31 בינואר 1690, גרינשטדטל - 27 בנובמבר 1749, גותה) היה מלחין גרמני.
משנת 1707 היה סטודנט בלייפציג, שם למד בין השאר אצל מלכיור הופמן. למד, עבד ויצר בברסלאו ובהאלה ואחר, בשנת 1713, יצא לשנה וחצי לאיטליה, שם פגש בוונציה את אנטוניו ויולדי והתוודע אל הטעם המוזיקלי השולט באופנה. אחרי שעבד שלוש שנים בפראג, היה לזמן קצר לקאפלמייסטר בגרה. בשנת 1719 נשא אישה וכעבור שנה התמנה למשרה בגותה, שם עבד עד מותו.
ב-1731 התפטר הקאפלמייסטר של החצר בשטרסבורג ויצא לדנציג, ושטלצל סיפק מספר רב של יצירות לאירועים חגיגיים ואריות לביצוע בחצר; בארכיב בטירת זונדרסבורג שמורים כתבי היד שלו אבל מחצית ממכלול יצירתו של שטלצל, שלא נחרתה, אבדה. שטלצל נהנה ממוניטין יוצאי דופן בתקופת חייו: לורנץ מיצלר דירג אותו כשווה במעלה ליוהאן סבסטיאן באך.
יצירותיו החשובות ביותר הן: ארבעה קונצ'רטי גרוסי, סינפוניות רבות, קונצ'רטו לאבוב ד'אמורה, אופרות ואורטוריות: "נרקיסוס", "ואלריה", "ארטמיסיה" ו"אוריון"; שנים-עשר מחזורי קנטטות שלמים וכן קנטטות לטקסטים חילוניים.
מוריס אנדרה ביצע קונצ'רטו של שטלצל ברה מז'ור לחצוצרה, כלי מיתר וקונטינואו.
ספרו "אמנות הרצ'יטטיב" (Abhandlung vom Recitativ), שנכתב ב-1739, יצא לאור רק ב-1962.
האנציקלופדיה בריטניקה
בית כנסת &quot;קהל שלום&quot;
ז'ילינה
ז'ילינה (בסלובקית: Žilina, בגרמנית: Sillein, בהונגרית: Zsolna, בפולנית: Żylina) היא בירת מחוז ז'ילינה בצפון מערב סלובקיה והעיר הגדולה ביותר במחוז. בשנת 2005 נמנו בעיר 85,425 תושבים, 97% מהם סלובקים.
זו העיר החמישית בסלובקיה במספר האוכלוסין והשלישית בחשיבותה התעשייתית.
גאוגרפיה.
ז'ילינה ממוקמת בעמק הנהר ואה באזור בו יובליו הקיסוקה והרג'סנקה נשפכים אליו. העיר מוקפת בהרים.
הרום הממוצע של העיירה הוא 342 מטר מעל גובה פני הים, שטח השיפוט של הרשות המוניציפלית המקומית הוא 80.03 קילומטר מרובע.
הטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 18 °C ובינואר 4 °C-. ממוצע המשקעים השנתי הוא בין 650–700 מ"מ גשם. החודשים הגשומים ביותר הם יוני ותחילת יולי. השלג מכסה את העיר לרוב בין 60–80 ימים בשנה.
היסטוריה.
בני אדם התגוררו בעמק כבר בתקופה הנאוליתית. הסלאבים התחילו להגר לאזור במאה ה-5 לספירה וגרמנים במאה ה-12. העדות הכתובה הראשונה על ז'ילינה היא משנת 1208 עת נקראה העיר טרה די סלינן. בשנת 1297 כבר הופיע בכתובים השם ז'ילינה. בשנת 1321 ביקר בעיירה המלך קארל הראשון, מלך הונגריה והעניק לעיירה מעמד של עיר חופשית.
מסילת ברזל ראשונה חוברה לעיר בשנת 1872, ובשנת 1883 נפתחה מסילה שחיברה את ז'ילינה לברטיסלאבה.
ב-6 באוקטובר 1938 התקיימה בז'ילינה פגישה של ראשי מספר מפלגות סלובקיות בהשתתפות יוסף טיסו בה הוחלט להצהיר על אוטונומיה סלובקית בתוך צ'כוסלובקיה המתפוררת.
יהודי העיר.
יהודים שהגיעו מוורין התיישבו בז'ילינה בסביבות שנת 1820 וקהילה רשמית הוקמה בשנת 1852. בית כנסת נבנה בשנת 1865 ועוד קודם לכן, בשנת 1860 הוקם בית ספר יהודי בעיר. בשנת 1869 בעת הקרע ביהדות הונגריה, השתייכה קהילת ז'ילינה לזרם הנאולוגי.
הקהילה היהודית גדלה מאוד עם הקמת מסילת הברזל בשנת 1872 ובשנת 1881 הוקם בית כנסת יותר גדול עם 400 מושבים. באותה שנה למדו בבית הספר היהודי 345 ילדים, מתוכם 75 ילדים לא יהודיים. בשנת 1900 כבר היו בז'ילינה מעל 1,000 יהודים ובשנת 1912 הוקמה קהילה אורתודוקסית נפרדת שכללה כ-90 משפחות שזכתה להכרה רשמית בשנת 1923. למרות שהיה לה בית כנסת נפרד, ילדי המשפחות האורתודוקסיות למדו ביחד עם הילדים היהודים האחרים בבית הספר היהודי. בשנת 1919 היו כ-2,000 יהודים בעיר, כשישית מהאוכלוסייה. בשנת 1937 ארחה ז'ילינה את אירועי המכבייה של צ'כוסלובקיה. כ-85% מיהודי העיר נשלחו להשמדה בשנת 1942 והעיר גם הייתה תחנת מעבר לכ-59,000 יהודים מסלובקיה שנשלחו להשמדה. אל ז'ילינה גם נמלטו יהודים שברחו מאושוויץ ובה מסרו ב-25 באפריל 1944 ולטר רוזנברג ואלפרד וצלר שנמלטו מבירקנאו ידיעות על השמדת היהודים לנציג מרכז היהודים בעיר.
באוגוסט 1944 נשלחו היהודים הנותרים בעיר להשמדה ורק מעטים שרדו. בשנת 1948 נותרו בעיר כ-500 יהודים, כמחציתם עלו לישראל לאחר שהקומוניסטים השתלטו על צ'כוסלובקיה.
בית הקברות היהודי נמצא בתוך העיר על קרקע בבעלות הקהילה היהודית. המצבות בבית הקברות מכילות כתובות בעברית, גרמנית וסלובקית.
בית הכנסת האורתודוקסי בז'ילינה הוא אחד מעשרים וארבעה אתרי נתיב המורשת היהודית בסלובקיה.
ערים תאומות.
לז'ילינה ברית ערים תאומות עם הערים:
המלכה אליזבת השנייה
קזאלה מונפראטו
קזאלה מונפראטו (באיטלקית: Casale Monferrato, בפיימונטזית: Ël Casal או Ël Casà), היא עיר בפרובינציית אלסנדריה שבמחוז פיימונטה. העיר חולשת על נהר הפו בשטח מישורי המגיע עד ל"גבעות מונפראטו". בשל מיקומה האסטרטגי היא הייתה לעיר בירה במרוצת תולדותיה. קזאלה מונפראטו עשירה באתרים היסטוריים, במבנים בסגנון הבארוק, רומנסקי והרנסאנס. בעיר בית כנסת, מהיפים באירופה ומוזיאון לחנוכיות של אומנים מפורסמים.
תולדות העיר.
העיר נוסדה במאה ה-8 במקום שנקרא "בודינקומאגוס" (Bodincomagus) העתיקה. במאה ה-10 היא עברה לשליטת המרקיזות של מונפראטו (Marchesato di Monferrato) והוכרזה כעיר הבירה של המרקיזות בשנת 1474. בשנת 1536 היא עברה לשליטת בית גונזגה (Gonzaga) ממנטובה. העיר הייתה נושא למריבות בין הצרפתים לבין הספרדים. בשנת 1707 היא עברה לשליטת נסיכות בית סבויה.
בסוף המאה ה-18 כבש את פיימונטה נפוליאון בונפרטה. בעיר ניכרת ההשפעה הבארוקית והצרפתית על העיצוב האמנותי של מבני העיר: בתי המשפט, מוסדות החינוך ומבנה מחנות הצבא. הקרב בנוברה, הלחימה נגד הכיבוש האוסטרי ומלחמת העצמאות האיטלקית הראו את חשיבותה האסטרטגית של העיר. בשנות ה-80 של המאה ה-19 היא הפכה למרכז תעשייתי בעל ערך.
העיר זכתה לעיטור זהב על פעולותיה בין השנים 1848 עד 1918: השתתפותה בתנועה לאיחוד איטליה ולחלקה בסיוע האזרחי לצבא האיטלקי שנטל חלק בקרבות באזור במלחמת העולם הראשונה.
אתרים בעיר.
קזאלה מונפראטו עשירה באתרים היסטוריים, במבנים בסגנון הבארוק, רומנסקי והרנסאנס:
יהדות קזאלה מונפראטו.
בית הכנסת מצוי באזור שהיה בעבר הגטו של העיר. הוא נחשב לאחד היפים באירופה. בבית הכנסת מוזיאון לפריטי קודש יהודיים כמו לוחות הברית בתבליט מעץ מהמאה ה-18, רימונים לספרי תורה, עטרות לספרי תורה ותשמישי קדושה אחרים מכסף. לידו "מוזיאון האורות", הכולל אוסף חנוכיות שנעשו על ידי אומנים מפורסמים בעולם וכן ארכיון ובו מסמכים על חיי הקהילה בעבר.
פנקס הקהילה מהשנים שמ"ט - תי"ח יצא לאור בשנת 2012 על ידי הוצאת מאגנס ובו חומר רב על הקהילה ועל פרנסיה.
כלכלה.
קזאלה מונפראטו נמצאת על פני שטח מישורי, שבעבר גודל בו אורז. באזור גדלות היום גפנים. בעיר גם מפעל לממתקים "ביסטפני" (Bistefani). בעיר מפעלים כימיים, מפעל תעשייתי למקררים ומפעל למלט שבשלו כונתה "בירת המלט".
אוניברסיטת פריס
שכפץ
ידעיה הבדרשי
ידעיה בדרשי
דו פונט
יהדות קזאלה מונפראטו
יהדות קזאלה מונפראטו נוסדה במאה ה-15 בעיר קזאלה מונפראטו שהייתה מרכז יהודי חשוב. היחס ליהודים בתקופת שלטונם של בית פלאולוג'י (Paleologi) ובית גונזגה (Gonzaga) היה סובלני. בשנת 1708 עברה העיר לשליטת בית סבויה ויהודי העיר הצטוו לעבור לשכונה מיוחדת. תקופת הזוהר של הקהילה היהודית בקזאלה מונפראטו הייתה במאה ה-19; בתקופה זו מנתה הקהילה כ-850 חברים. היהודים עסקו בבנקאות ובמסחר של חיטה, תכשיטים, בדי תחרה ותבלינים.
נכון לשנת 2011 גרים בעיר שמונה יהודים. את השירותים הדתיים מקבלים היהודים מקהילת יהודי טורינו.
אתרים ומבנים של הקהילה.
בית הכנסת ממוקם במקום שהיה מרכז ה"גטו", כיום רחוב "מונטרונה" (Via Montarone). ניתן להבחין במבנים מקוריים של הגטו בין הרחובות "בלבו" ו"אלסנדריה". ברחוב אלסנדריה 16 אפשר להבחין ב"מתלה" שהיה בשימוש בעת סגירת הגטו. בית מספר 20 היה בגבול הגטו.
לקהילה שני בתי קברות: האחד, הופסקה בו הקבורה בשנת 1932 והשני פעיל עד היום.
בית הכנסת.