רולאן ביקוב נולד בקייב במשפחה יהודית. אביו סמיון מויסייביץ' קארדאנובסקי (יהודי מפולין) היה חייל בצבא האדום, ששירת תחת פיקודו של סמיון בודיוני והיה בעל השם הבדוי אנטון ביקוב. אמו אלה סיטנאקובסקי, הייתה שחקנית יהודייה מאוקראינה. את כישרון המשחק ירש מאימו השחקנית ואת החריצות והשאפתנות ירש מאביו. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר תחילת נישואיהם ולהם שני בנים שגדלו אצל אמם.
בין השנים 1937–1947 למד בבית ספר במוסקבה בחוג תיאטרון. אז כתב יצירות רבות. הוא הכין מיני-מופעים אותם הציג בחצר בית הספר והזמין את ידידיו ומוריו לצפות בהם. הכישרון הרב שלו התבלט כבר בתקופה זו. עם זאת, הוא לא התקבל לאקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון גיטיס.
בין השנים 1947–1951 למד בבית הספר הגבוה לתיאטרון שציוקין.
בין השנים 1951–1959 שיחק ושימש כבמאי בתיאטרון הנוער הרוסי, תיאטרון 'הצופה הצעיר'.
בין השנים 1951–1953 פתח רולאן תיאטרון חובבים, והופעת האולפן "אהבה שכזו" הפכה לכרטיס הביקור שלו ולבסוף נתנה לגיטימציה לקיומו של תיאטרון מסוג זה.
בין השנים 1959–1960 שימש ביקוב כמנהל בתיאטרון לנקום בלנינגרד.
במאי ושחקן קולנוע.
בשנת 1959 מילא ביקוב את התפקיד הראשי במחזה "המעיל" של ניקולאי גוגול בבימוי אלכסיי באטלוב (). הסרט עורר תגובות מעורבות בקרב המבקרים.
בין השנים 1960–1990 עבד באולפני מוספילם שם התנסה בתפקיד שחקן ובמאי. סרטו הראשון כבמאי נקרא "שבע מטפלות". סרט זה עסק בפסיכולוגיה של הילד. את רוב כישרונו ניתב רולאן לקולנוע ילדים.
ביקוב היה פעיל מאוד ושיחק ביותר מ-100 סרטי קולנוע ויותר מ-10 סרטים כבמאי. הסרטים המפורסמים ביותר שלו כבמאי: "איבוליט 66" (1966), "תשומת לב, צב" (1969), "דחליל" (1983), וכשחקן: "הקומיסרית" (1967), "אנדרי רובליוב" (1969), "בדיקת בכבישים" (1971).
הוא לימד בקורסים הנחשבים ביותר לתסריטאים ובמאים.
בין השנים 1986–1990 היה מזכיר האיגוד לאנשי הקולנוע בברית המועצות.
משפחה.
ביקוב היה נשוי במשך 15 שנים ללידיה קניזבה, שחקנית. לא נולדו להם ילדים, אך הם אימצו את הילד אולג. אשתו השנייה היא השחקנית ילנה סנייבה .
רולאן ביקוב נפטר ב-6 באוקטובר 1998 במוסקבה, מסרטן הריאות. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פיודור חיטרוק
פיודור סווליביץ חיטרוק (, 18 באפריל (1 במאי) 1917, טבר, האימפריה הרוסית - 3 בדצמבר 2012, מוסקבה, רוסיה) במאי קולנוע, אנימטור, מתרגם, תסריטאי ומורה סובייטי ורוסי.
הוא זכה פעמים בפרס ברית המועצות (1976, 1982) ובשנת 1987 הוענק לו תואר האמן העממי. חתן פרס נשר הזהב בשנת 2002.
ביוגרפיה.
פיודור סווליביץ חיטרוק נולד ב-18 באפריל  (1 במאי) 1917 למשפחה יהודית בטבר, הילד השני מבין שלושה אחים. האבא, סוולי דוידוביץ חיטרוק (1887–1983), היה מנעולן ומאוחר יותר הפך למהנדס. האמא, אנה אנטונובנה חיטרוק (1893 - 1925), נולדה בריגה. ההורים נישאו בשנת 1914 בריגה, ושם נולד בנם הבכור מיכאל (1915–2007). בשנת 1917 עברו ההורים להתגורר בטבר, שם נולד הבן האמצעי פיודור ואחיו הצעיר ולדימיר (1921-1993).
בשנת 1924 עברה המשפחה להתגורר במוסקבה. משסיים האב את לימודיו האקדמיים נשלח כנציג המפעל סטנקואקספורט בנסיעה עסקית לגרמניה לרכישת ציוד (1931–1934).
המשפחה התגוררה בעיר שטוטגרט, שם האנימטור לעתיד למד בבית ספר לאומנות ולמלאכה.
בשנת 1936 סיים את לימודיו בבית ספר לאומנויות אוגיז (איגוד הוצאות לאור הציבוריות) במוסקבה ומאוחר יותר למד במכון להשכלה גבוהה לגרפיקאים. לאחר שצפה בסרטי וולט דיסני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי הראשון במוסקבה (1935) החל להתעניין באנימציה וניסה להתקבל לסטודיו ״סויזמולטפילם״, אך במשך זמן ממושך בקשתו נדחתה.
מנובמבר 1937 החל פיודור חיטרוק בעבודתו כמתמחה ב״סויזמולטפילם״ וכבר בשנת 1938 החל לעבוד בסטודיו.
באוגוסט 1941, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נשלח פיודור חיטרוק ללימודים במכון לשפות זרות שנמשכו כששה חודשים.
לאחר ההתמחות שימש פיודור כמתרגם בחזית האוקראינית השלישית ושרת בארמיית האוויר ה-17.
לאחר המלחמה עבד כמתרגם צבאי בברלין במשך שנתיים ולאחר מכן חזר ל״סויזמולטפילם״.
בין השנים 1956–1981 לימד קורסים של אומנים אנימטורים ב״סויזמולטפילם״. החל משנת 1966 עבד כבמאי. סרטו הראשון ״סיפור הפשע״ היה הצלחה גדולה. כיום סרט זה נחשב לסרט בסגנון חדש מסוג הנפשה סובייטית, הדומה לסגנון וולט דיסני.
חיטרוק נחשב לבמאי סרטי אנימציה קצרים למבוגרים בז׳אנרים שונים: הסאטירה המפורסמת ביותר על הבירוקרטיה ״האדם שבמסגרת״ (1966), משל על בדידות האדם בחברה המודרנית, ״האי״ (1973), הפרודיה ״סרט, סרט, סרט״ (1968), משל ״האריה והשור״ (1984), מחבר שלושת החלקים של ״פו הדוב״ (ברוסית: Винни-Пух).
בשנות ה-80' עבד בסטודיו ״מולטפילם״ כמנהל אמנותי ושימש כסגן נשיא ״האגודה הבינלאומית לאנימציה קולנועית״ (1988-1980).
משנות ה-80' עד לשנת 2003 לימד בקורסים מתקדמים של תסריטאים.
משנת 1995 שימש כנשיא הפסטיבל הבינלאומי לסרטי אנימציה ״דג הזהב״.
בין השנים 1996–2003 שימש כנשיא ״איגוד סרטי האנימציה״ ברוסיה.
במהלך הקריירה הארוכה של חיטרוק, הוא זכה בפרסים רבים כגון: פרס האקדמיה הרוסית ״ניקה״ ופרופסור VGIK בשנת 2002.
באפריל 1993 חיטרוק ושלושה אנימטורים מובילים נוספים (יורי נורשטיין, אנדרי חרז׳נובסקי ואדוארד נזרוב) ייסדו את סטודיו ״שר״ (ברוסית: Шар ).
חיטרוק היה אחראי על האיורים במילון האנימציה הבינלאומי. עד מותו גר במוסקבה. הוא נפטר במוסקבה בגיל 95, ב-3 בדצמבר 2012 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ׳יה.
משפחה.
אשתו הראשונה, מריה מוטרוק (1916-1984), הייתה במאית אנימציה. בנו המוזיקאי אנדריי חיטרוק (יליד 1944), מורה לפסנתר באקדמיה הרוסית למוזיקה ע״ש גנסין. נכדתו הכנרית האמריקאית אנסטסיה חיטרוק (נולדה ב 1975), בתו של אנדריי חיטרוק והפסנתרנית ילנה טטוליאן (ילידת 1943).
נישואיו השניים היו לגלינה חיטרוק.
ולדימיר טוקמקוב
ולדימיר טוקמקוב (ברוסית: Владимир Тукмаков; נולד ב-5 במרץ 1946) הוא שחמטאי סובייטי-אוקראיני ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
ולדימיר טוקמקוב נולד באודסה שבברית המועצות (כיום באוקראינה) והתחיל לשחק שחמט בגיל שבע.
בשנים 1972-1966 טוקמקוב הוביל נבחרת ברית המועצות לניצחונות באליפות העולם לסטודנטים ובתקופה זו זכה ב-9 מדליות זהב (אישיות וקבוצתיות).
בשנים 1973, 1983 ו-1989 הוא היה חבר בנבחרת ברית המועצות שזכתה באליפות אירופה בשחמט לנבחרות (זכה ב-3 מדליות זהב קבוצתיות ו-2 אישיות).
בשנת 1970 הוא סיים במקום השני בתחרות בינלאומית בבואנוס איירס (זכה רוברט פישר), בשנת 1973 סיים במקום שני בתחרות בינלאומית מדריד (זכה אנטולי קרפוב), בשנת 1974 זכה במקום הראשון בתחרות בינלאומית אמסטרדם, בשנת 1978 סיים במקום הראשון בתחרות בינלאומית בווילנה, בשנת 1982 סיים במקום שני בתחרות בינלאומית בירוואן (זכה ארתור יוסופוב), בשנת 1990 חלק מקום ראשון בתחרות בינלאומית באמסטרדם, במשותף עם יהודית פולגאר. בשנת 1988 בתחרות שחמט מהיר בספרד הוא חלק מקום ראשון עם אנטולי קרפוב.
טוקמקוב השתתף מספר פעמים באליפות ברית המועצות בשחמט וסיים במקום השני ב-1970 (זכה ויקטור קורצ'נוי), 1972 (זכה מיכאל טל) ובשנת 1983 (זכה אנטולי קרפוב).
טוקמקוב היה מאמן נבחרת אוקראינה בשנים 2011-2004 בתקופה זו היא זכתה פעמיים באולימפיאדת השחמט ובשנת 2009 סיימה שלישית באליפות העולם.
ולדימיר טוקמקוב באולימפיאדת השחמט.
בשנת 1984 השתתף טוקמקוב באולימפיאדת שחמט:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:רבי-אמנים]]
[[קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים]]
[[קטגוריה:שחמטאים יהודים אוקראינים]]
[[קטגוריה:מאמני שחמט]]
[[קטגוריה:ילידי 1946]]
הסנאט הירדני
הסנאט הירדני הוא הבית העליון של הפרלמנט של ירדן. חברי הסנאט ממונים על ידי מלך ירדן ובידו גם לפטרם.
ישיבות הסנאט מתנהלות במקביל לישיבות אספת הנבחרים, ובמקרה של פיזור אספת הנבחרים, משעה הסנאט את פעילותו.
חברי הסנאט.
על פי חוקת ירדן, מספר החברים בסנאט לא יעלה על מחצית מספר החברים באספת הנבחרים של ירדן. לפני מלחמת העצמאות כיהנו בסנאט עשרה חברים. לאחר המלחמה, לאור ההשתלטות על הגדה המערבית, הורחב הסנאט ל-20 חברים, כאשר המטרה הייתה שיהיו 10 נציגים מעבר הירדן ועשרה מהגדה המערבית. בפועל, מינה עבדאללה באפריל 1950 13 עבר ירדנים ושבעה נציגים מהגדה המערבית. בשנות ה-50 כיהנו בסנאט 20 חברים. בשנת 1973 מנה הסנאט 30 חברים, מחציתם פלסטינים. בסוף 1974 הקטין חוסיין את מספר הפלסטינים בסנאט לשבעה. בשנת 1989 הוגדל הסנאט ל-40 חברים.
משך הכהונה של חבר הסנאט הוא ארבע שנים, וניתן למנות אדם למספר כהונות. עד 1955 הייתה הכהונה בסנאט למשך שמונה שנים.
חברי הסנאט נדרשים לעמוד בכל התנאים הנדרשים מחברי אספת הנבחרים, כמו אזרחות ירדנית ללא אזרחות נוספת, ובנוסף נדרשים להיות בני 40 ומעלה ועומדים בקריטריון של שירות למען רווחת האומה. בתנאי זה עומדים למשל מי שכהנו שתי קדנציות בבית הנבחרים, ראשי ממשלה, שרים ושגרירים.
חברי הסנאט ממונים על ידי המלך, שלא אחת ניצל את סמכותו למנות, לפטר ולפזר את הסנאט. למשל, באפריל 1950 פיזר עבדאללה את הסנאט, לקראת מינוי סנאט חדש עם ייצוג לגדה המערבית. בנובמבר 1951 פיזר טלאל את הסנאט בגלל שחמישה מחבריו התנגדו למדיניות החוץ שלו.
יושב ראש הסנאט.
יושב ראש הסנאט ממונה על ידי המלך לתקופה של שנתיים, שניתן להארכה.
יושבי ראש הסנאט היו כמעט תמיד ראשי ממשלה לשעבר. יושבי ראש הסנאט היו:
יוסף ארליך