סתיו 1621 היה תקופה טובה לאנגלים. יבולי הקיץ הניבו אוכל רב והאנגלים היו בטוחים כי כעת יוכלו לעבור את החורף בבטחה, במיוחד לנוכח עזרתם הרבה של האינדיאנים. כדי לחגוג את הקציר ולהודות לבורא, האנגלים ארגנו סעודת הודיה שהייתה גם אקט פוליטי. לסעודה הם הזמינו את מססואיט, שהגיע עם תשעים לוחמים ומנהיגים אינדיאנים. מפגן כוח זה הפליא את האנגלים והם השיבו לו בתצוגה מרהיבה של כלי נשקם. חגיגות החברות והקציר נמשכו שלושה ימים, ובמהלכם מססואיט ואנשיו הדגימו לאנגלים כיצד הם צדים, דגים ומתכנסים לארוחה. למעשה, היה זה חג ההודיה הראשון שהפך לאחר שנים רבות למסורת אמריקאית ידועה.
אולם הידידות הנפלאה נתקלה בקשיים בשל התחזקות מעמדו של סקוואנטו. בינואר 1622 נשלחה חבילה לאנגלים מקנוניסוס (Canonicus), אויבו המובהק של מססואיט ומנהיג שבט הנרגנסט (Narragansett). בתוכה היו חיצים עטופים עור נחש, סימן בקוד האינדיאני למלחמה. האנגלים הוכו בתדהמה והחלו מבצרים את הכפר. סקוואנטו יעץ להם לשלוח לקנוניסוס שק מלא אבק שרפה כדי להפחידו. הובאמוק הפציר באנגלים להיוועץ במססואיט לפני שיגיבו, אך הם התעלמו ממנו ופעלו על פי עצתו של סקוואנטו.
תקריות נוספות עם סקוואנטו דרדרו את מערכת היחסים בין האנגלים למססואיט. סקוואנטו קידם את יחסי המסחר בין האנגלים לשבט המסצ'וסט, ובכך פגע בכלכלת הוומפנואג. מססואיט הורה להובאמוק להסביר לאנגלים כי המסצ'וסט הם בעלי ברית של השבט האויב, הנרגנסט, וכי השבטים מתעתדים להילחם באנגלים. הוא אף הוסיף כי סקוואנטו קיים "התוועדויות סודיות" עם אותם אינדיאנים. אולם האנגלים לא מנעו מסקוואנטו להמשיך בקשרי המסחר, ובאפריל 1622 הוא עלה על ספינה כדי לבקר את המסצ'וסט. דקות אחרי שהפליג, הגיע בן משפחה של סקוואנטו והודיע לאנגלים כי קורבינאט וממסואיט התאגדו והם בדרכם לתקוף אותם. האנגלים האמינו לשמועה, וויליאם ברדפורד (William Bradford), המושל החדש של פלימות’, החליט לירות פגז לעבר הספינה כדי שזו תשוב מייד. הובאמוק התווכח עם האנגלים ואמר להם כי למססואיט כוונות ידידותיות בלבד וכי ההאשמות הן שקריות. אשתו של הובאמוק נשלחה לרגל אחר תנועותיו של מססואיט וזו שבה ומסרה כי "לא הייתה כוונה לכך".
כאשר מססואיט גילה כי סקוואנטו ניסה להפנות את האנגלים נגדו, הוא דרש מהאנגלים שהלה יישלח אליו לקבלת עונשו, כפי שסוכם בברית. ברדפורד, שלא רצה לוותר על המתרגם והיועץ הטוב ביותר של האנגלים, ענה למססואיט שאכן מגיע לו עונש מוות, אך בלעדי סקוואנטו "לא יצליח להבין אותו, או את שאר האינדיאנים". מססואיט לא ויתר ודרש שסקוואנטו ייענש על ידו מכיוון שהוא אחד מנתיניו, ואף הציע לברדפורד עורות בונים תמורתו. אולם ברדפורד סירב בטענה כי אין זה מדרכם של האנגלים למכור חיי אדם. לראשונה, הברית בין האינדיאנים לאנגלים הופרה.
מססואיט הגיב באופן חריף; הוא השיב את הובאמוק, הפסיק לשגר שליחים, והורה על הפסקת המסחר בין האנגלים לכלל הפדרציה האינדיאנית. בנוסף, מססואיט דאג לשלהב את הציבור שלו נגד האנגלים והנחה את לוחמי השבט לנאום נגד האנגלים ולשכנע את בני עמם כי קל יהיה לכבוש את שטחי האנגלים. פעולותיו של מססואיט העיקו על האנגלים בקיץ 1622. הבצורת שהחלה במאי ונמשכה עד אמצע יולי ייבשה את גידוליהם והם נאלצו להתקיים מאכילת רכיכות. הם גם החלו לבנות מבצר שיגן עליהם אם תפרוץ מלחמה.
באמצע אוקטובר הושב שלום קר בין מססואיט לסקוואנטו, שהגיעו להסכם מסיבה שאינה ידועה. כמה ימים אחר כך יצא סקוואנטו עם האנגלים למסע תגליות בקייפ-קוד (Cape Cod). במהלך המסע חלה סקוואנטו חלה בפתאומיות, ומת בנסיבות מסתוריות. מרגע זה היחסים בין מססואיט והאנגלים שבו לתיקונם ומססואיט הורה להובאמוק לשוב לפלימות'. מאותו יום ועד מותו של מססואיט ב-1661, יחסי שלום ששרו בין שבט הוומפנואג לבין המתיישבים האנגלים.
לאחר מותו.
אף על פי שהאנגלים ניסו להמיר את דתו כמה פעמים, מססואיט דחה את הנצרות ונותר נאמן לשמאניזם האינדיאני (Shamanism) כל ימי חייו.
מססואיט הותיר אחריו שני בנים, וומסוטה (Wamasutta) ומטאקום (Metacom). וומסוטה ירש את תפקידו של אביו וניסה להמשיך במורשתו הידידותית, אולם האנגלים לא בטחו בו וחקרו אותו בחשד לבגידה. לאחר עינויים מצד האנגלים, הוא נפטר בשנת 1662. מטאקום, שאימץ לעצמו את השם האנגלי המלך פיליפ, לא הצליח גם הוא לשמר את השלום שאביו כונן עם האנגלים ופתח במתקפה נגדם, שלימים נודעה כמלחמת המלך פיליפ. על אף שהאנגלים החזיקו בנשק חם והאינדיאנים לא, ההתקוממות נמשכה ארבע שנים, עד שהוכרעה לבסוף לטובת המתיישבים האנגלים.
מורשת.
קיים דיון נרחב אם מססואיט היה שוחר שלום או שמא הברית עם האנגלים הייתה לטובתו בלבד. המתיישבים האנגלים האמינו כי הברית כוננה בשל התערבות אלוהית שריסנה את אופיים הרצחני של האינדיאנים ובכך שמרה עליהם, המאמינים. היסטוריונים מאוחרים, שרותקו על ידי אישיותו של סקוואנטו, שרטטו את דמותו של מססואיט כפרא אדם, שפעל ממניעים של טוב לב וצדקה. מחקר מודרני מראה כי למססואיט היו סיבות טובות להיכנס לברית עם האנגלים; שבטו היריב, הנרגנסטס, לא נדבק מהאבעבועות השחורות ובשל כך התחזק לעומת הוומפנואג, ולאנגלים היה נשק שובר שוויון. עם זאת, הברית עם האנגלים הייתה מסוכנת עבור מססואיט, מכיוון ששני מנהיגים חזקים מתוך הקונפדרציה התנגדו בכל תוקף להסכם עם האנגלים. כמו כן, התנהלותו החברותית של מססואיט, של מתן מתנות, שליחת זרעים ושמירה על שקט אזורי, מדגימה מורשת ידידותיות.
לקריאה נוספת.
Winslow, Edward and Bradford, William. “Mourt’s Relation: A Journal of the Pilgrims at Plymouth”. The Plymouth Colony Archive Project. last modified 14\12\2007. Accessed 4\05\2016. &lt;http://www.histarch.illinois.edu/plymouth/mourt3.html&gt;
Winslow, Edward. “Good News from New England”. The Plymouth Colony Archive Project. last modified 14\12\2007. Accessed 3\05\2016. &lt;http://www.histarch.illinois.edu/plymouth/goodnews2.html&gt;.
נור א-דין מוחמד סאלים
נור אלדין מחמד סאלים
נור אל-דין מחמד סאלים
נור אלדין מחמד סלים
נור א-דין מחמד סאלים
נור א-דין מחמד סלים
נור א-דין מוחמד סלים
דמויי חומט
דמויי חומט (שם מדעי: Scincomorpha) היא אינפרא-סדרה מסדרת הקשקשאים, הדומים לחומטים. בני קבוצה זו הם קרוביהם הרחוקים של הלטאיים השכיחים ולחלקם חסרים רגליים, אף שהם לא קרובים לנחשים. הקשקשים שלם גדולים, הצוואר קצר והגוף שטוח. מינים אלה מוותרים על זנבם בקלות כדי להימלט מטורפים, למעט הקוצניים יותר למשל הקורדיליים. הם חיים באזורים הטרופיים והצחיח ברחבי העולם וכמה מינים חיים גם בישראל.
משורר בניו יורק
משורר בניו יורק הוא שמו של קובץ שירים מאת המשורר הספרדי פדריקו גארסיה לורקה. הקובץ כולל שירים שנכתבו על ידי לורקה בעת שהותו באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ובזמן ביקורו בקובה בין השנים 1930-1929, ופורסם בפעם הראשונה לאחר מותו, בשנת 1940.
אופי הקובץ.
שירי הקובץ מתארים את תחושות החרדה והאימה שחש לורקה מול הדה-הומניזציה של החברה המודרנית. לורקה, ששהה בניו יורק בעת קריסת וול סטריט 1929 תיאר את המראות כך: "מראה של אנשים מתאבדים, של אנשים היסטריים, של חבורות מעולפות. מראה נורא אך חסר גדולה. איש לא יכול להבין את הבדידות שחש שם ספרדי, ויותר מכך איש הדרום". מראות אלו הגבירו חרדתו של לורקה מהעיר הגדולה ומהכלכלה הקפיטליסטית שביטויה הקיצוני התגשם בניו יורק. חוויה זו ניכרת בשירי הקובץ המציגים "תמונה מסוייטת ומזוויעה של עולם חומרני, ממוסחר, קר, מנוכר ואכזרי, שבו נאלץ האדם המודרני, המנותק אחת ולתמיד מהאל ומהטבע, לסבול מבדידות חריפה בג'ונגל הבטון של הכרך האימתני".
נושא חברתי נוסף שנידון בקובץ הוא היחס למיעוטים באמריקה. לורקה נפגש עם צוענים, יהודים ואפרו-אמריקנים וחש סימפתיה גדולה כלפיהם. בעלי חשיבות מיוחדת עבורו הם האפרו-אמריקנים, איתם הוא נפגש בהארלם. המתח בין הכוח החיוני הקמאי שהוא מזהה בהם לבין דיכויים החברתי נידון בפרק המוקדש להם (השחורים) בו הוא מבכה את הרלם ומודיע כי אין יגון שישווה "למלכך הגדול הכלוא, הלבוש במדי שוער".
לצד העיסוק בנושאים חברתיים אקטואליים, ניו יורק משמשת עבור לורקה גם סמל לתחושות אישיות כמו בדידות ואהבה נכזבת, ונושאים כלל אנושיים כמו הפחד מהמוות וכמיהה דתית.
סגנון השירים בקובץ שונה באופן מהותי מהסגנון שאפיין את שירתו המוקדמת של לורקה בקבצים שירת הזמר העמוק ורומנסרו צועני, בהם התבסס על מבנים מסורתיים כמו בלדה ורומאנסה. לורקה, שהושפע מתנועת הסוריאליזם האירופית, עוזב בקובץ זה את המסורת השירית האנדלוסית לטובת שפה מטאפורית חדשה שתבטא מציאות מעבר לטבע ומעבר לתודעה. שפה זו מתארת חפצים, תחושות ורגשות באופן ספונטני, בעזרת דימויים חדשניים ומפתיעים ושבירת מבנים תחביריים מוכרים. המעבר לשפה זו ניכר גם בשבירת המבנים הצורניים ושימוש נרחב בשורה חופשית. יחד עם זאת, קובץ זה ממשיך לעסוק בנושאים שהטרידו את לורקה בשירתו המוקדמת, כמו פחד המוות והמשיכה אליו, אהבות אבודות, חריגות, החמצה וכמיהה לילדות.
מבנה הקובץ.
מאחר שמרבית כתב היד המקורי אבד ולורקה עיבד ושינה שירים שונים לאורך חייו, קשה לקבוע את הנוסח המדויק של השירים ואת המבנה המדויק של הקובץ. בכל אופן, המהדורה המקובלת מכילה שלושים וחמישה שירים המתחלקים לעשרה פרקים:
א. שירי הבדידות באוניברסיטת קולומביה
ב. השחורים
ג. רחובות וחלומות
ד. שירי ימת אדן מילס
ה. בצריף האיכר
ו. מבוא למוות
ז. שיבה העירה
ח. שתי אודות