בגלל יכולתו הנפשית המופחתת של טאישו, אביו, מוצוהיטו, קיסר יפן, רצה אישה אינטליגנטית, רהוטה ומכובדת עבור בנו, והוא מצא את התכונות הללו בסדאקו קוג'ו. ב-10 במאי 1900 חותנו יושיהיטו בן ה-20 וסדאקו בת ה-15.
תרומות.
היא נודעה בכך שתרמה סכומים גדולים מארנקה הממלכתי לבית החולים לצרעת המיסיונרי קישיון וגם לאנשים העובדים בפיתוח רפואי נגד צרעת כדי לעודד אותם להמשיך את שירותם לחולים.
בשנת 1931, כתוצאה ממעשיה המיטיבים, הוקמה החברה למניעת צרעת מתוך הכספים אשר תרמה. ביום הולדתה ב-25 ביוני הוקם יום מניעת הצרעת הלאומי ויוזם קמפיין חינוכי למניעת צרעת ברחבי האימפריה היפנית.
היא השתתפה בפגישות מנהלי מחלקות רפואיות לטיפול בצרעת היפנית והשתתפה בדיונים הנוגעים למצבם של חולי הצרעת, ולמצבים ומינים של המחלה.
שנים מאוחרות.
הקיסר טאישו נפטר מהתקף לב ב-25 בדצמבר 1926, בגיל 47 ובנו הירוהיטו ירש אותו כקיסר. לאחר מות בעלה, תוארה של סדאקו הפך ל"קיסרית קוטאיג'ו" ​​(Kōtaigō) שפירושה "אלמנתו של הקיסר לשעבר".
הקיסרית התנגדה בתוקף למעורבות יפן במלחמת העולם השנייה, היא פעלה החל משנת 1943 ביחד עם בנה, טאקאהיטו, נסיך יפן, בניסיון להפיל את ראש ממשלת יפן המיליטנטי, הידקי טוג'ו אשר לאחר המלחמה אכן הואשם בפשעי מלחמה והוצא להורג.
הקיסרית נפטרה בשנת 1951 בגיל 66.
הקהילה היהודית בטהרן
פיקה אדומה
פיקה אדומה (שם מדעי: "Ochotona rutila") היא מין של יונק ממשפחת הפיקתיים, שתפוצתה במרכז אסיה. היא תוארה לראשונה בשנת 1873.
מאפיינים.
הפיקה מגיעה לאורך של עד 23 סנטימטרים כולל 9.5 סנטימטרים עד 11 סנטימטרים של הזנב ומשקלה עד 320 גרמים. הגולגולת גדולה לאורכה 4.5 עד 5.5 סנטימטרים. האוזניים מגיעות לאורך 27 עד 29 מילימטרים. הרגליים האחוריות הם באורך 36 עד 39 מילימטרים. בקיץ הפרווה גחלתית בהירה ומנומרת בצוואר מאחורי האוזניים בעוד שבחורף היא חומה ופרוות הגחון לבנה. הפיקה ניזונה בעיקר מעשב ויוצרת חבילות חציר כמו פיקות אחרות. הפיקה חיה במשפחות גדולות המונות זוג פיקות וגוריהם. להקה של פיקות מונה 12–20 פרטים. הפיקה פעילה יותר עם רדת החשכה מאשר בעלות השחר. עונת הרבייה היא באביב עד הקיץ. הנקבה ממליטה שתי המלטות בשנה שמסתיימות בדרך כלל בשתיים עד ששה (בממוצע ארבע) גורים. הפיקה לא נמצאת בסכנת הכחדה ומצב שימורה הוא ללא חשש.
תפוצה.
הפיקה נפוצה במרכז אסיה באזור טורקסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, מחוז שינג'יאנג בסין וכנראה גם בצפון אפגניסטן. הפיקה האדומה חיה בהרים כמו הרי טיין שאן והרי פמיר עד גובה 3,000 מטר.
בליצ'ינג
אורי דורי
אורי דורי (18 באוקטובר 1942 – 8 בינואר 2019) היה יזם, מהנדס וקבלן, איש עסקים ובעל מספר תפקידים ציבוריים, שבמהלך שנות פעילותו שימש כנשיא התאחדות הקבלנים, יו"ר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, יו"ר מכון התקנים הישראלי, ונשיא המרכז הישראלי להעצמת האזרח.
קורות חיים.
אורי דורי, נולד בשנת 1942 בגבעתיים לרחל וראובן דורי. בשנת 1960 סיים את לימודיו בתיכון קלעי כבוגר מחזור י"א.
נשא את נחמה גוקובסקי לאשתו בשנת 1965 ונולדו לזוג שלוש בנות, רוית, שרון ודנה, וסך הכל במהלך השנים תשעה נכדים.
דורי נפטר בגיל 76 ממחלת הסרטן. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק בגבעתיים.
שירות צבאי.
דורי התגייס בשנת 1960 לנחל המוצנח. עבר קורס מפקדי כיתות חי"ר וקורס קציני חי"ר. השתחרר משירות צבאי סדיר בשנת 1964 בדרגת סגן.
במסגרת מלחמת ששת הימים, בכ"ח באייר תשכ"ז, 7 ביוני 1967, הוביל דורי כמפקד מחלקה במילואים את חיליו בחטיבת הצנחנים במילואים, בקרבות על שחרור העיר העתיקה של ירושלים בקרב שנחשב לאחד הקרבות הקשים ביותר במלחמה.
במלחמת ההתשה לחם דורי עם חייליו במסגרת שירות המילואים כמפקד מחלקה בגדוד 28, חטיבה 55.
בשנת 1973 לחם דורי עם חיליו בקרבות בתעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים שם חצו את התעלה והשתלטו על שטחים בגדה המערבית של תעלת סואץ. במהלך המלחמה נפצע וסירב להתפנות, טופל בשטח וחזר מיד ללחימה.
בשנת 1994 השתחרר דורי משירות מילואים בצה"ל בדרגת סגן אלוף לאחר שסיים את תפקידו כסמח"ט של חטיבת העמקים.
במהלך שירותו קיבל את אות מלחמת ששת הימים, אות מלחמת יום הכיפורים ואות שלום הגליל.
פעילות עסקית.
בשנת 1969 לאחר שסיים את לימודיו בטכניון בחיפה כמוסמך בהנדסה אזרחית, החל לבסס את דרכו בפעילות בשוק הנדל"ן כמהנדס אזרחי. ב־1978, רכש חברת בניה שהתפרקה וייסד חברה בשם "א. דורי חברה לעבודות הנדסיות בע"מ".
בתחילת דרכו עזר בהקמת פנימיית מגדל אור (חינוך) במגדל העמק של הרב גרוסמן.
בשנות התשעים בלט בביצוע פרויקטים רבים לטובת גלי העלייה מברית המועצות לשעבר. בהמשך במהלך שלושה עשורים המשיך דורי להוביל את קבוצת א. דורי במאות פרויקטים ואלפי יחידות מגורים שבנה ויזם בכל רחבי ישראל. החברה בראשות דורי אחראית לפרויקטים כמו מגדלי YOO, מגדלי צמרת, מגדלי W ו-G, שרתון סיטי טאואר, מלון הנסיכה מלון דן באילת ועוד.
דורי סייע בהקמת שכונות חדשות ברחבי הארץ, ממגדל העמק בצפון ועד אילת בדרום. בהמשך נכנס גם לתחום הבניה למלונאות (מלון גולף קיסריה, חוות הברון, מלון דן אילת, מלון הנסיכה ועוד), ומגדלי היוקרה בהם: מגדלי האופרה, רוב מגדלי פארק צמרת, בנין טויוטה ואקירוב. החברה של דורי גם הקימה את קניוני השרון, רחובות, חורב וקניון סינמול בחיפה.
ב־1993 א. דורי שבבעלותו הונפקה בבורסה וכללה מספר זרועות: דורי בנייה, חטיבת ייזום שפעלה בישראל ובמזרח אירופה; וחטיבת התשתיות והאנרגיה.
בשנת 2007 רכשה גזית גלוב מחצית מההחזקות בחברה, וב-2011 מכר דורי את הבעלות על החברה לגזית גלוב.
גם לאחר שמכר את אחזקותיו בקבוצת א. דורי, המשיך דורי לגלות מעורבות בענף הבנייה והחזיק מניות ותפקידים בהנהלת החברות אורתם סהר, א.נ. דורי הנדסה, אודור אחזקות, סטפאהד, אודור נכסים, אודור בנייה ואודור התחדשות עירונית.
תפקידים ציבוריים.
דורי נטל על עצמו מספר תפקידים ציבוריים בהתנדבות, מתוך הכרה שהצלחה אישית חייבת להיות שלובה בעשייה למען החברה והקהילה.
האנק קטצא'ם
נתן קופשיץ
הרב נתן הכהן קופשיץ הוא דיין בבית הדין של העדה החרדית בירושלים ורב שכונת הקריה החרדית בבית שמש.
ביוגרפיה.
הרב קופשיץ נולד למשפחת קופשיץ הירושלמית וצאצא של הרב יוסף חיים זוננפלד. בתחילה למד בתלמוד תורה עץ חיים, בגיל 11 הלך ללמוד בישיבת פוניבז' לצעירים, לאחר שנתיים חזר ללמוד בתלמוד תורה עץ חיים אצל הרב זונדל קריוזר, ולאחר מכן למד בישיבת חברון בירושלים. שם היה חברותא של ראש הישיבה כיום הרב דוד כהן, בישיבה שם למד גם עם הרב יצחק ברנד.
פעילות.
בעבר היה רב שכונת מקור ברוך בירושלים. כשהחלה להבנות שכונת הקריה החרדית בבית שמש, הגיע לכהן כרב בעיר, כיום הוא מכהן כרב של הקריה החרדית, והוא אחד הרבנים הדומיננטיים בעיר.
בעקבות לחצים מאת הרב משה שטרנבוך והרב יצחק טוביה וויס, הסכים להיכנס לבית הדין של העדה החרדית אמנם לא הסכים לכהן כחבר הבד"ץ אלא רק כדיין.
בשנת 1999 פתח ישיבה קטנה ליטאית בעיר בשם 'באר המלך', הוא עומד בראשה ולומד עם בחורים מדי ערב.
השתייכות.
הרב קופשיץ נמנה עם העדה החרדית ומתנגד למדינה ולמוסדותיה. הישיבה שבראשותו לא לוקחת תקציבים מהמדינה וממומנת רק משכר לימוד ומתרומות. הוא מתנגד גם להשתתפות בבחירות הארציות והמוניציפליות. היה בין הפעילים במחאות נגד אגד ובמניעת כניסת האוטובוסים שלהם לקריה החרדית, ופתח את ההסעות של "מהדרין".
על אף שרשמית הוא מתנגד להשתתפות בבחירות, היה מעורב מאחורי הקלעים בפעילות למען בחירתו של משה אבוטבול בבחירות לראשות עיריית בית שמש ב־2014, בעיקר בבחירות החוזרות, שהצטיירו כמאבק על זכות הקיום של ההתיישבות החרדית בעיר.
יהושע גתי
יהושע גתי (רחובות, 2 באוקטובר 1938) הוא מורה, מרצה וחוקר ישראלי בתחום המקרא והרטוריקה. עבודתו המדעית מחברת מתודולוגיות מתחומים שונים למחקר בין־תחומי מקיף המכיל אנתרופולוגיה, פילוסופיה, תורת הספרות, רטוריקה, בלשנות וחקר הדתות.
ילדות.
גתי נולד ברחובות לשרה לבית קצנלסון (ילידת ליטא) ויוסף (יליד בסרביה). בגיל צעיר עברה משפחתו לאזור הצפון בעקבות המשבר בענף הפרדסנות, שהחל בתקופת מאורעות 39–1936 והחריף עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. תחילה התגוררה המשפחה בקריית חיים, אחר כך בהדר הכרמל בחיפה ובהמשך בשכונת קריית אליעזר שנבנתה אז.
גתי למד בבית חינוך תיכון (שנודע לימים כ"תיכון חדש"). עם סיום התיכון הצטרף כחניך בתנועת המחנות העולים להכשרה בקיבוץ מנרה. בשירותו בצה"ל היה מדריך בבסיס ההדרכה של חיל הקשר, ועבודתו כמדריך שכנעה אותו שפניו להוראה. לפיכך, במקביל לשירותו, למד בשעות הערב בהכשרה מיוחדת שנפתחה בסמינר לוינסקי (וזכתה לכינוי סמינר צה"ל), שבמסגרתה הוכשרו חיילים למקצועות ההוראה, כדי למלא את המחסור במורים שנוצר בעקבות העלייה הגדולה לישראל בשנותיה הראשונות של המדינה.
ראשית העיסוק בהוראה.
עם שחרורו משירות חובה החל לעבוד כמורה, ומאז ההוראה תופסת מקום מרכזי בחייו של גתי. תחילה עבד בבית הספר היסודי הראשון בנצרת עילית, שהייתה אז בראשוניותה, ולפיכך זו הייתה תקופה מיוחדת של עבודה עם משפחות עולים והבנת צורכיהם המיוחדים. בהמשך לימד גתי בבית ספר תיכון בחיפה (תיכון עירוני ה'), תקופה שהטביעה בו את חותמה, ולבסוף הגיע גתי להוראה באקדמיה, שלה הקדיש את מרבית שנות עבודתו. עבודתו זו הייתה בשלוש מדינות: ישראל, ארצות הברית ודרום אפריקה.
לימודים.