רומנו נולד וגדל בשכונת קריית שלום בתל אביב ובילדותו שיחק כדורסל בקבוצת הפועל קריית שלום. בגיל 15 החל לשפוט כדורסל לאחר שעבר קורס שופטי כדורסל במכון וינגייט. החל לשפוט בליגת העל החל משנת 2005, לאורך השנים שפט בעשרות משחקי ליגה וגביע. בין הבולטים שביניהם:
במקביל לקריירת השיפוט בישראל החל רומנו לשפוט מחוץ לישראל. באפריל 2007 שפט באולם של פו אורטז את משחק גמר אליפות העולם לבתי הספר ISF בין נבחרת צרפתית לנבחרת יוונית. בהמשך שפט במשחקי נבחרות באליפויות אירופה לקדטיות, נערות ובוגרות, אליפות אירופה לנוער, עתודה (כולל זו שנערכה בישראל ב-2019) ואליפות העולם לנערות ואליפות העולם לנבחרות עד גיל 19 גברים. ב-2010 החל לשפוט בליגה הבלקנית. בשנת 2011 קיבל את התג הבינלאומי של פיב"א, בשנת 2013 החל לשפוט ביורוקאפ (יול"ב) ובשנת 2014 החל לשפוט במשחקי היורוליג.
במאי 2015 שפט את גמר הפיינל פור יורוליג לנוער במדריד, בין ריאל מדריד לכוכב האדום בלגראד.
במקביל לקריית השיפוט לרומנו יש תואר ראשון במנהל עסקים ותואר נוסף בחינוך והוראה ממכללת גבעת וושינגטון. בין השנים 2009–2012 שימש כמנכ"ל של איגוד טניס השולחן. במהלך השנים שימש כמדריך לשופטים צעירים באיגוד השופטים. בשנת 2018 הודיע על פרישה משיפוט ביורוליג לטובת עבודה במערכת החינוך ועיסוק בעשייה חינוכית. בתחילה לימד ושימש כמחנך בתיכון באר טוביה והחל משנת 2020 עבר לחנך וללמד בתיכון גינסבורג ביבנה. בנוסף מעביר רומנו הרצאות בנושא חוקת הכדורסל, הגינות, ערכים בספורט ואלימות בספורט, למחלקות נוער, ובתי ספר.
Milli הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי, בשיתוף הראפר האמריקאי פליפ דינרו. השיר יצא לאור ב-31 ביולי 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים סבן מיוזיק גרופ.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סטטיק, פליפ דינרו, ג'ורדי וטן טאונס, והופק על ידי ג'ורדי וטן טאונס, בדומה לשירם הקודם של סטטיק ותבורי באנגלית, "". השיר הוא שיר טראפ, המשלב בתוכו גם אלמנטים של מוזיקת פופ ומוזיקה מזרחית, בדומה לשירים אחרים של הצמד.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של סטטיק ותבורי ב-31 ביולי 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. הקליפ, בדומה לקליפים הקודמים של הצמד, בוים על ידי רומן בוצ'אצקי. הקליפ כולל מספר קטעים מהווידאו קליפ הנלווה לשירם של הצמד, "אמאלה". קטעו של דינרו הושלם תוך שצולם בניו יורק בנפרד. במקור, סטטיק ותבורי היו אמורים לצלם את הקליפ יחד עם דינרו בארצות הברית, אך עקב מגפת הקורונה, צילומי הקליפ בוטלו.
ביקורת.
דודי פטימר ממעריב ביקר באופן שלילי את סגנונו של השיר והתפתחותם המוזיקלית של סטטיק ותבורי בשיר: "האמת שדי התאכזבתי מהשיר – אחרי היציאה הגרועה של הצמד עם נסרין קדרי ל"חביב אלבי", הם ממשיכים להישמע נוסחתיים ונטולי עניין בשיר החדש שבנוי בצורה שבלונית שאינה מתקדמת לשום מקום, בטח שלא בפזמון. אז קצת סלסולים והיפ הופ זה לא משהו שחדש עבור הצמד ובייחוד עבור המאזינים שלהם. [...] נראה שלאחרונה הם קצת "איבדו" את זה ונפלו לתוך המקום הנוח והבטוח שאולי לאוזן הישראלית יכול להישמע סביר (לא מעבר), אך לאוזן בינלאומית הם נשמעים (לפחות בשיר זה) כעוד WANNABE'S שמנסים להצליח בגדול וכולי באמת ובכנות תקווה שיצליחו, אך מוזיקלית קשה לי לראות את זה קורה".
אבו מוסא (אי)
האי אבו מוסא (בפרסית: ابوموسی בערבית: أبو موسى) הוא אי קטן בגודל 12.8 קמ"ר והוא אחד מששת האיים המרכיבים את הארכיפלג של מצר הורמוז במזרח המפרץ הפרסי. הוא ממוקם כ-150 ק"מ מערבית לכניסה למצר הורמוז בין איראן לבין איחוד האמירויות הערביות.
בעקבות העומק הרדוד של הים באזור המצר, מכליות נפט וספינות גדולות צריכות לעבור בין האי אבו מוסא לאיי טונב הסמוכים, מה שהופך את האיים הללו לאחת מהנקודות האסטרטגיות ביותר במפרץ הפרסי. האי נשלט ברובו בידי איראן כחלק מפרובינציית הורמוזגאן, אך גם איחוד האמירויות טוענות לבעלות עליו כטריטוריה של האמירות שארג'ה אשר שולטת בחלקו הדרומי של האי. שאלת הריבונות על האי נמצאת במוקד סכסוך בין שתי המדינות מזה עשרות שנים.
תושביו האיראנים של האי אבו מוסא מכנים אותו "גָפּסַבּזוּ" (בפרסית: گپ‌سبزو) שמשמעותו "המקום הירוק הגדול". במפות פרסיות ישנות יש מספר וריאציות לשם האי וניתן למצוא אותו כ:
עם זאת, במאות האחרונות הוא נקרא גם בומוסא שהתגלגל מבּוּמְסוּ שמשמעותו הארץ של מוסא
האמירתיים טוענים כי השם "אבו מוסא" (בערבית: أبو موسى) הוא על שם אבו מוסא א-שערי, בן לווייתו של הנביא מוחמד, ששהה באי בשנת 643 לספירה לפני שנלחם בפרסים.
גאוגרפיה.
האי אבו מוסא נמצא כ-150 ק"מ דרומית מערבית לכניסה למצר הורמוז, כ-70 ק"מ דרומית לכפר בנדר א-שנאס ששוכן לחופו של מחוז בנדר לנגה האיראני וכ־59 ק"מ צפונית-מערבית לעיר שארג'ה עיר הבירה של אמירות א-שארג'ה והעיר השלישית בגודלה באיחוד האמירויות הערביות. מתוך 14 האיים שמשתייכים למחוז הורמוזגאן האיראני הוא האי הרחוק ביותר מהחוף האיראני. לאי יש צורה משולשת ושטח האי הוא 12.8 ק"מ, הנקודה הגבוהה ביותר באי היא ההר חלווה הנקרא גם ג'בל אל חדיד שמתנשא לגובה של 110 מטר מעל פני הים. מזג האוויר באבו מוסא הוא חם ולח, אם כי בהשוואה למקומות אחרים במפרץ הפרסי, האקלים באבו מוסא נח יותר והמערכת האקולוגית מגוונת יותר, אך הוא לוקה במחסור במים ובאדמה המתאימה לחקלאות מה שמשאיר את הדייג כתעשייה העיקרית עבור המקומיים.
היסטוריה.
עד המאה ה-20.
בימי קדם היה המפרץ הפרסי תחת שליטתה של האימפריה הפרתית ובהמשך תחת שליטת האימפריות הסאסאנית, המוסלמית והעות'מאנית שבאו אחריה, ההתערבות האירופית במפרץ הפרסי החלה בראשית המאה ה-16, הפורטוגלים היו החלוצים של ההתערבות האימפריליסטית האירופית באזור, המעצמות של בריטניה והולנד לא נותרו מאחור והחלו לשלוח כוחות ימיים במהלך המאה ה-17, כשבסוף המאה ה-18 ידה של בריטניה הייתה על העליונה.
ראשי השבטים המקומיים לא התרגשו מהאורחים האירופאים והמשיכו לעסוק בשוד ימי מה שהקנה לאזור את כינויו "חוף שודדי הים". הבריטים לא ראו בעין יפה את האנדרולומוסיה ששררה בנתיבי השיט בעיקר בגלל הזליגה של מעשי השוד לנתיב הימי שהוביל מאפריקה ומאירופה להודו הבריטית ובראשית המאה ה-19 החלה בריטניה לנקוט צעדים צבאיים ופוליטיים כדי להבטיח את ביטחון נתיבי השייט באזור. תוך שהם כופים על ראשי השבטים באזור לחתום על מסמכי הבנות ולחוף שודדי הים להפוך לחוף שביתת הנשק, מה שהקנה לעמים המקומיים את החופש לעסוק בענייניהם הפנימיים ללא התערבות בריטית (מושג שלא הוגדר בבהירות) כל עוד הם לא יפרו את השקט והשלווה בנתיבי השייט, כאשר האי אבו מוסא ואיי טונב הוכפפו על ידי הבריטים לשייח' של שארג'ה.
1904- 1971.
האיראנים והשבטים הערבים שגרו באזור התייחסו באמביוולנטיות לכובש הזר והמשיכו לנסות לנהל את ענייניהם הפנימיים, בשנת 1904 הסירו האיראנים את הדגלים הערבים מאבו מוסא ואיי טונב והניפו בהם את הדגל האיראני, אך מהר מאוד בריטניה דרשה את הסרת הדגלים, וכתוצאה מהלחץ הבריטי, נסוגו הכוחות האיראנים תוך זמן קצר, ואמירות שארג'ה המשיכה לממש ריבונות אפקטיבית על אבו מוסא בעוד האיראנים ממשיכים לתבוע את זכותם באיים.
בשנת 1906 העניק דודו של שליט שארג'ה ויתור על מרבצי תחמוצת הברזל של אבו מוסא לשלושה אנשי עסקים ערבים, שעובדיהם חילצו מהם את המינרלים והסכימו למכור את הזכויות לתאגיד גרמני, כאשר גילה זאת אמיר שארג'ה, הוא ביטל את הוויתור והעובדים הוצאו מהאי בסיוע בריטי, מה שגרם לתקרית בינלאומית. בעקבות המאבק הבלתי פוסק בין איראן לשארג'ה החל מ־1908 האי הועבר לניהול בריטי מלא יחד עם שאר האיים הבריטיים שבמפרץ הפרסי וחוף שביתת הנשק המוכר כיום כאיחוד האמירויות הערביות.
בשנת 1964 כבשה איראן את אבו מוסא, מה שגרר מחאה חריפה מצד שארג'ה, כשהבריטים התערבו טענה איראן שמדובר בתמרון צבאי שלא מתוך כוונה לכיבוש, והסיגה את כוחותיה לאחר עשרים יום.
בשנת 1968 הודיעה בריטניה כי היא עתידה לסיים את התערבותה הניהולית והצבאית במפרץ הפרסי, מה שדחף את האיראנים ליצור זיקה פוליטית בין האי ליבשת בכמה מישורים. במישור הצבאי איראן הגבירה את נוכחותה הצבאית באזור. במישור הפוליטי היא ניסתה ללחוץ גם על ממשלת בריטניה שתעניק לה את הריבונות באי, וגם על הנהגת שארג'ה למסור את האי מרצון כדי להימנע מעימות צבאי. בנוסף ניסתה איראן לשכנע את מעצמות האזור שיתמכו בטענת הריבונות שלה.
איראן פעלה גם במישור האזרחי כשהציעה הטבות אזרחיות מופלגות לתושבי האי, תוך שהיא מציעה להם אזרחות איראנית, פטורים ממס עבור רכישת אדמות באיראן, והזמנת דייגי האי למכור את מרכולתם בחופי איראן במחירים גבוהים תחת פיקוח רשות הנמלים האיראנית.
ב־30 בנובמבר 1971 (יומיים לפני הקמתה של מדינת איחוד האמירויות הערביות) חתמו איראן ושארג'ה על מזכר הבנות לגבי האי:
ההסדר כלל מבוא ו -6 סעיפים, בהקדמה נאמר, לא איראן ולא שארג'ה מוותרות על התביעה על אבו מוסא ואף אחת לא מכירה בדרישות השנייה ועל בסיס זה ייערך ההסדר הבא:
בהסכמתה לחוזה ניסתה למנוע הנסיכות הזעירה השתלטות של איראן, שרק יומיים קודם לכן לקחה שוב בעלות על שני איי המחלוקת הסמוכים, איי טונב, איים קטנים ובלתי מיושבים אמנם אך בעלי מיקום אסטרטגי בדומה לאבו מוסא.
בהתאם להסכם יום לפני עזיבת הכוחות הבריטים, הציבה איראן את כוחותיה באי והתקבלה באופן רשמי על ידי השייח' סאקר בן מוחמד אל קאסימי אחיו של שייח' ח'אלד בן מוחמד אל קאסימי אמיר שארג'ה.