פעילות העמותות השונות ממומנת מתרומות, נכסים וכספי ציבור בהיקפים עצומים. בנוסף, עמותות רבות זוכות גם לתמיכה ממשלתית מגוונת בדמות הקצבה ישירה, הקלות ופטורים ממס או ייעוד קרקע ציבורית. היות שהעמותות מתחייבות לפעול אך ורק לשם מטרותיהן המוצהרות יש לוודא כי זו אכן המציאות בפועל. אם פעילות העמותה סוטה ממטרותיה, מחויבים הגורמים המופקדים על פיקוח ובקרת העמותות לזהות פעילות זאת, לעצור אותה ולמנוע את השנותה.
על רשם העמותות לבחון האם כל עמותה עומדת בכל דרישות החוק והאם הכנסות העמותה ונכסיה משמשים לא "לקיום הארגון" אלא אך ורק לקיום מטרותיו המוצהרות. עמותה שעונה לדרישות הרשם ולבדיקתו זוכה ל"אישור ניהול תקין". (הרשם אחראי לבחון את כלל העמותות, לא רק את אלו הפונות אליו בבקשה לאישור ניהול תקין). בשנים האחרונות גם גורמים נוספים כגון: ועדת הכספים של הכנסת, רשויות מקומיות, הסוכנות היהודית ותורמים פרטיים החלו לדרוש את אישור הניהול התקין מטעם רשם העמותות. עובדה זו מהווה עדות לכך שאישור הרשם נתפש כסטנדרט בסיסי ומחייב של ניהול תקין.
אמצעי אכיפה.
אמצעי אכיפה- נוסף על בדיקתו היזומה של רשם העמותות, מתקבלות מהציבור הרחב, ממשרדי הממשלה ולעיתים אף מגורמים בעמותות עצמן פניות בנוגע לחשדות באשר להתנהלות בלתי תקינה של עמותות. במידה ואכן מתגלה פער בין החוק לבין התנהלות העמותה יש בידי הרשם מספר אמצעי אכיפה: החל מסירוב להנפקת האישור לניהול תקין, דרך דרישה מהעמותה לעמוד בתוכנית הבראה והטלת קנסות מנהליים ועד למינוי חוקר לעמותה, הגשת בקשה לפירוק העמותה על- פי צו בית משפט ומחיקת העמותה באופן סופי.
התפתחות החקיקה בנושא רשם העמותות.
יחידת רשם העמותות מהווה חלק מתחום המלכ"רים (מוסדות ללא כוונת רווח) ברשות התאגידים (רשות אשר אחראית במשרד המשפטים על חברות, הקדשות, מפלגות ועוד).
להלן תהליכי החקיקה השונים בהקשר למוסד רשם העמותות:
1954- הצעת החוק הממשלתית הראשונה (עברה רק בקריאה ראשונה ונבלמה).
1964- הצעת החוק הממשלתית השנייה (עברה גם כן רק בקריאה ראשונה ונבלמה).
1979- הצעת החוק הממשלתית השלישית (עברה את כל תהליכי החקיקה הנדרשים).
1980- נחקק "חוק העמותות, התש"ם- 1980".
1981- הוקמה יחידת רשם העמותות.
1996- נעשה שינוי יסודי בחוק- הרחבת סמכויות הרשם בנושא אישור תקנוני עמותות ובבקרה ופיקוח.
1998- החלטת ממשלה- החל משנת התקציב 1999 נדרש מגופים הפונים בבקשה לתמיכה ממשרד ממשלתי להציג אישור של רשם העמותות.
2001- החלטת ממשלה- הורחבה חובת הצגת אישור ניהול תקין גם לעמותות הנותנות שירותים למשרדי ממשלה.
2003- מעבר משרד הרשם מכפיפות משרד הפנים לכפיפות משרד המשפטים.
2004- צירוף יחידת רשם ההקדשות למשרד הרשם.
2007- במסגרת תיקון 6 לחוק החברות ביוזמת הממשלה- הוכנסו הוראות חדשות ומחייבות לעמותות בנוגע לשינוי מטרות ולסמכויות ועדת הביקורת והוספה החובה להגשת דו"ח מילולי.
2010- נכנסו לתוקפן תקנות העמותות, הקובעות לראשונה הגבלות על גובה שכרם של חברי ועד וחברי ועדת ביקורת בעמותות.
מוסד רשם העמותות במדינות נוספות.
סקירת המוסדות לפיקוח על נאמנויות צדקה במספר מדינות מובילות מבחינה כלכלית וחברתית בעולם המערבי מגלה כי מדינות אלו מחשיבות את המגזר השלישי כמגזר שיש להסדירו ולעודדו ולפיכך מקצות לו משאבים וכוח- אדם ומתמרצות ומחייבות רישום ודיווח של הארגונים הקיימים במסגרתו. על אף קיום מנגנוני אכיפה ענפים, מגמה מועדפת היא למעט בשימוש בהליכים משפטיים ופליליים ולהרבות באמצעים הדרכתיים, מעקבים שוטפים וחשיפה ציבורית. מטרה מרכזית היא יצירת נורמה של שקיפות בתחום התרומות והגברת אמון הציבור בארגוני הסיוע.
להלן פירוט עיקרי הפיקוח והבקרה על עמותות וארגוני המגזר השלישי במדינות שונות:
אנגליה- הפיקוח על עמותות נתפס כבעל חשיבות רבה בעיני הציבור והממשלה גם יחד. מערכת החקיקה המפורטת בנושא מגובה בתקצוב ראוי ובכוח אדם ומבוססת על בקרה יזומה לפי תוכניות עבודה רב-שנתיות המוכוונות להשגת יעדים כלכליים ומנהליים ברורים. אמצעי האכיפה באנגליה מבוססים על מניעת התנהלות בלתי תקינה והשלטונות פועלים בשיתוף פעולה עם המגזר השלישי. בנוסף קיימת נגישות טובה למידע הרלוונטי לציבור דרך האינטרנט. נקודה הטעונה לשיפור היא העלאת השקיפות בעניין גיוס התרומות המקצועי מן הציבור. היבט זה אינו מוסדר באופן חקיקתי.
ארצות הברית- הבקרה על העמותות מותאמת לשינויים במגזר השלישי שהביא עמו העידן המודרני ולכן ממוקדת בהסדרת ההכנסות האדירות אשר עולות מגיוס תרומות מסחרי ובשקיפותן. עיקר המאמץ מופנה לנגישות הציבור למידע ולפרסומים בנושא על- ידי הדרכות ואמצעים ממוחשבים. לעומת זאת, תחום האכיפה האגרסיבי הכולל סמכויות התערבות מנהליות ושימוש באמצעים משפטיים אינו מפותח דיו.
גרמניה- במדינה זו לא קיים מוסד כללי המרכז את רישום הקרנות אך גופים התנדבותיים אחדים
אמונים על כך ואף מנהלים את התחום בהצלחה. לגופים אלו סמכויות ביצוע ואכיפה נרחבות וקיימת הכרה בחשיבות הסדרת תחום גיוס התרומות מן הציבור. מגמה עתיקת יומין של ניהול קשוח ונוקשה נחלשת ואת מקומה החלה לתפוס גישה ידידותית יותר אשר מעודדת פשטות, נגישות ושקיפות. מגמה זו מתבטאת בהקלת תנאי הרישום ובאפשרות להמיר את מנגנון הפיקוח החיצוני במנגנוני בקרה פנימיים.
ביקורת על מוסד רשם העמותות.
בדומה לכל רגולטור- וסת ממשלתי של פעילות חברתית, כלכלית או אחרת- גם על מוסד רשם העמותות נמתחה ביקורת.
אחת הביקורות מתייחסת לסמכויות הנרחבות של הרשם, המאפשרות לו לפסול או למנוע מלרשום עמותות מסוימות. מתנגדי השיטה טוענים שרשמי העמותות הם מינויים פוליטיים ושקידום או פסילת עמותות רבות מתבצעים משיקולים ומאינטרסים זרים- פוליטיים ואחרים.
מדי שנה מעניק רשם העמותות למספר עמותות חיסיון, המאפשר להן לא לפרסם את שמות התורמים להן. ב-2011 עתרה התנועה לחופש המידע לבג"ץ, כדי שיורה למדינה לחשוף את שמות העמותות שקיבלו חיסון כזה. ב-2012 מסרה המדינה את שמותיהן של 16 עמותות שהן "קרוב לוודאי" רוב העמותות שקיבלו חיסיון כזה בשנתיים שחלפו.
חוג ראשי
חצר ראשונים בדגניה
חצר ראשונים היא החצר של קבוצת דגניה א' שנבנתה בשנת 1912 בעת שחברי הקבוצה עברו מאום ג'וני ליישוב הקבע שלהם סמוך למוצא הירדן מהכנרת ושוחזרה בשנות השמונים של המאה העשרים. המקום הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
היסטוריה.
חצר הראשונים נבנתה בצורה דומה לחצרות במקומות אחרים כמו בבן שמן, כנרת וסג'רה במתכונת של חוות גרמניות לפועלים. המבנים מוקפים חומה, גדר ושער כניסה. קירות הבניינים בעובי של כחצי מטר בנויים מאבן בזלת מסותתת מבחוץ ומטויחת מבפנים. הגגות מכוסים רעפי חרס שצבעם אדום. במקום נבנו רפת, מחלבה, אסם, לול מחסנים ובתי מלאכה ובאמצע שובך יונים. מחוץ לחצר ניבנו חדר אוכל, מקלחת, בית מגורים גדול ומפואר בעל שתי קומות לו גג רעפים. החצר נבנתה על ידי יוסף טריידל ואליהו קראוזה.
המקום שופץ ושוחזר בשנות השמונים של המאה העשרים, כשמלאו לדגניה שבעים שנה. במקום הוקם מוזיאון המציג את ראשיתה של דגניה מימי הקומונה החדרתית שהלכה להתיישב באום ג`וני ועד יישוב הקבע וההחלטה על השם דגניה. מטרת המקום היא להנציח את ראשוני דגניה שהיו הגרעין הראשון להגשמת רעיון הקבוצה. בנוסף במקום הוקמו גם אולם לזכרו של יוסף בוסל, ספרייה, ארכיון וחדר הנצחה.
השטח המרכזי של החצר רוצף וגונן. את תוכנית השיחזור והשיפוץ הכין האדריכל אלכס קשטן. נעשה שימוש בחומרי הבניה המקוריים, עצים שניטעו בעת שנבנתה החצר המקורית והוצבו בסביבה כלים חקלאיים ישנים לקישוט ולתצוגה. המקום משמש גם כמקום לעריכת טקסים ציבוריים ולחגיגת אירועים קבוצתיים.
Éléments de géométrie algébrique
שנ&quot;צ
אנטולי שפירו
אנטולי פאבלוביץ' שפירו (ברוסית: Анатолий Павлович Шапиро; 18 בינואר 1913 - 8 באוקטובר 2005) היה קצין יהודי בצבא האדום, שעמד בראש הגדוד ששחרר את אסירי מחנה אושוויץ ב-27 בינואר 1945. שפירו הוא גם זה שפתח את שערי המחנה.
קורות חיים.
שפירא נולד בעיירה קונסטנטינוגרד (כיום קרסנוגרד) שליד חרקוב, במזרח אוקראינה. למד הנדסה והוראה בעיר זפוריז'יה. בשנת 1935 גויס לצבא למשך שנה אחת, שבמהלכה עבר הסמכה לקצונה. בשנים 1937–1939 היה מרצה בבית ספר להנדסאים ולאחר מכן כיהן כחבר מועצת העיר זפוריז'יה.
עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות לא גויס לצבא כיוון שהיה פטור מהגיוס מתוקף תפקידו כחבר מועצת העיר, אך באוקטובר 1941 התנדב לצבא. הוא מונה למפקד מחלקת קשר בחטיבה הימית מס' 76 - חטיבת חי"ר שהורכבה מלוחמי צי הים השחור שספינותיהם טובעו או הוצאו מכלל שימוש. במסגרת החטיבה לחם בדרום רוסיה, בצפון הקווקז, השתתף בקרבות לשחרור העיר רוסטוב ובקרב קורסק. התקדם בסולם הדרגות והתפקידים - היה מפקד פלוגה, סגן מפקד גדוד ובקיץ 1943 מונה לתפקיד מג"ד. במהלך הקרבות נפצע כמה פעמים. באוקטובר 1943 פורקה החטיבה ושפירו הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-100, בה מונה לתפקיד מפקד אחד הגדודים. יחד עם יחידתו השתתף בצליחת נהר הדנייפר ובקרבות לשחרור קייב, בשחרור בלארוס ופולין.
בינואר 1945 היה גדודו של שפירו יחידת החוד של האוגדה במסגרת ההתקפה רבתית של הצבא האדום בפולין (מבצע ויסלה-אודר). ב-27 בינואר הובקע קו ההגנה הגרמני בקרבת העיירה אושוויץ וגדודו של שפירו הגיע אל המחנה אושוויץ-1. דרך הגישה אל המחנה הייתה ממוקשת וחבלני הגדוד עמלו כמה שעות על פירוק המוקשים. לאחר מכן הגיע שפירו בראש חייליו אל שערי המחנה ופתח אותם.