הפועל עפולה/גלבוע/מגדל העמק (איחוד העמקים)
הרברט דאוביגין
הרברט ליירד דאוביגין (באנגלית: Herbert Layard Dowbiggin; 1880 – 1966) היה קצין משטרה קולוניאלי בריטי בכיר; ערך ארגון מחדש של משטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
תולדות חייו.
הרברט דאוביגין נולד בשנת 1880. בשנת 1901 התגייס למשטרת ציילון ובשנת 1905 מונה למפקד משטרת קולומבו. בין השנים 1913–1937 שירת כמפקח הכללי של המושבה הבריטית ציילון (כיום סרי לנקה). היה זה פרק הזמן הארוך ביותר בו שירת, במסגרת השירות הקולוניאלי הבריטי, מפקח כללי של המשטרה במושבה כלשהי ועל כן זכה דאוביגין לכינוי "אבי המשטרה הקולוניאלית". דאוביגין גרם למודרניזציה של משטרת האי והכניס לשירות טכניקות מתקדמות כמו זיהוי על פי טביעת אצבעות, שימוש בצילומים ושיפור מערכת הקשר האלחוטי והגברת ניידות הכח. במהלך שירותו הסב את המשטרה מתפקוד מעין צבאי לתפקוד של משטרה אזרחית מונעת הכוללת פעילות של שוטרים לא חמושים. דאוביגין הקים יחידה לחקירת פשעים ושם דגש על אימונים בשימוש בנשק. בשנת 1925 הקים אקדמיה משטרתית. למרות זאת, על תקופת כהונתו כמפקד משטרת ציילון מעיבה פעולות הדיכוי שנקט נגד תנועת השחרור והתנועה הסוציאליסטית בציילון שהתגבשו באותה עת. היד הקשה שנקט במהומות שהתרחשו בציילון החל מה-28 במאי 1915 ועד 5 ביוני, כאשר בני הרוב הסינהאלזי - בודהיסטי תקפו את בני המיעוט המוסלמי, זכו לביקורת בבריטניה, אך משרד המושבות דאג להעניק לו גיבוי ולדחות את הביקורת.
דאוביגין היה נאמן לתפקידו וראה בו יעוד. הוא טבע את הביטוי "דת המשטרה" (Police Religion). יישום דת המשטרה על ידי איש המשטרה, הוא לדבריו: "לדבר אמת, לא לנצל לרעה את הסמכות שניתנה בידיו, למשול ברוחו, לשרת את הקהל ולמלא חובתו בכל התנאים".
הצלחתו בציילון הביאה להזמנתו כמומחה לייעוץ במושבות אחרות ברחבי האימפריה הבריטית. בשנת 1926 נשלח לקפריסין לארגן בה את המשטרה הקולוניאלית. בעקבות מאורעות תרפ"ט, כאשר בדעת הקהל באנגליה גברה הביקורת על מהלכי ממשלת המנדט בעת המאורעות וגברה הדרישה לחקירת סיבת כישלונה, הזמין משרד המושבות הבריטי את דאוביגין לבוא לארץ ישראל, לבדוק את בעיות הביטחון בה, לחקור את תפקודה של משטרת המנדט ולהכין תוכנית מפורטת לארגונה מחדש. בעצם הטלת תפקיד זה על דאוביגין נראה היה כי ממשלת בריטניה הטילה ספק ביעילותה של משטרת המנדט תחת פיקודו של ארתור סטפן מאברוגורדאטו. דאוביגין, ששירת בהצלחה במושבה בה הייתה משטרה קולוניאלית מסודרת זה עשרות שנים, ואשר גם בה הייתה בעיה של יחסים בין בני דתות וקבוצות אתניות שונות, נראה היה כמתאים לתפקיד ארגונה מחדש של משטרת המנדט במטרה לשפר את תנאי הביטחון בארץ. בשנת 1937 הוא נשלח לצפון רודזיה למשימת ייעוץ דומה.
לאחר תום שליחותו בארץ ישראל שב דאוביגין לציילון והמשיך במילוי תפקידו כמפקד משטרת האי. בינואר 1937 פרש דאוביגין מתפקידו בציילון. ב-10 בינואר נערכה בקולומבו, בירת ציילון, עצרת בהשתתפות כעשרת אלפים מאנשי תנועות השחרור בציילון, לחגוג את עזיבתו של דאוביגין את האי ולגנות את פעילותו רבת השנים באי, בעיקר בעת אירועי 1915. בעצרת גינו את דאוביגין על אכזריות משטרתית, טרור ורצח.
דאוביגין נפטר בסאפוק באנגליה בשנת 1966, בגיל 86.
דו"ח דאוביגין על משטרת ארץ ישראל.
ב-27 בינואר 1930 הגיע דאוביגין לארץ ישראל. במהלך פברואר ותחילת מרץ סייר ברחבי הארץ, נפגש עם פקידי ממשלת המנדט, עם מפקדי חיל הספר העבר ירדני והלגיון הערבי ומנהיגי היישוב היהודי ושמע מהם את הצעותיהם. הסיור זכה לפרסום רב ודווח בהרחבה בעיתונות. דאוביגין הגיש דו"ח ביניים בנוגע לשמירה על מושבות יהודיות מבודדות והגדלת כח המשטרה הזמין להגנה על המושבות.
בחודש מאי 1930 הגיש דאוביגין דו"ח מפורט ותוכנית לארגון מחדש של משטרת המנדט וכוחות הביטחון בארץ. הדו"ח נקרא על שם מחברו "דו"ח דאוביגין" (Dowbiggin Report).
מסקנתו הראשונה בדו"ח הייתה כי אי-הביטחון בארץ ישראל נובע מן הסכסוך בין שני העמים השוכנים בה. מסקנתו השנייה הייתה כי החוויה הקשה של אירועי 1929 לא תשכח במהרה וכי ב-20 השנים הבאות לא יבוא שיפור ביחסי שני העמים. על כן צריך הביטחון בארץ ישראל למשך עשרים השנים הבאות להישמר בעיקר על ידי הצבא הבריטי. במשך עשרים שנים אלה תתפתח משטרת המנדט בהדרגה, כשהיא מורכבת משוטרים יהודים וערבים, עד שתחליף בבוא המועד את הצבא. על כן יש להגדיל את כוחו של הצבא לסדר כוחות של שני גדודים שיחנו בשלוש הערים הגדולות ושתי יחידות של חיל הספר העבר ירדני שתשמורנה על גבולות הארץ מצפון וממזרח. את התפקיד של שמירת היישובים העבריים הטיל על משטרת המנדט שכוחה יגדל ל-650 איש, בריטים, יהודים וערבים ותתוספנה לה 28 תחנות משטרה חדשות.
לשם הגנה ראשונית של היישובים, עד שתגיע המשטרה קבע דאוביגין כי יש לצייד את היישובים בנשק. הנשק לצורך כך היו רובי "גרינר", שהיו קצרי טווח ומסורבלים להפעלה.
תוכנית ההגנה על היישובים נשענה על המתיישבים עצמם ושללה פינוי יישובים (Non-evacuation).
דואביגין המליץ על פירוק משטרת תל אביב ואיחודה עם משטרת המנדט והמלצה זאת נתבצעה למרות התנגדות מצד גורמים ביישוב היהודי.
דו"ח דאוביגין היה המקור לארגון משטרת המנדט בשנות השלושים. התפקיד הוטל על שכמו של רוי ספייסר, המפקד החדש של משטרת המנדט שהתמנה בשנת 1931, בהמלצתו של דאוביגין. ספייסר היה קצין מקצועי שבלט ביכולתו וביושרו והצליח תוך כמה שנים להפוך את משטרת המנדט למשטרה מקצועית מודרנית. בפגישה שקיים ספייסר ב-10 באוגוסט 1931 עם חיים ארלוזורוב ממנהיגי היישוב, התרשם ממנו ארלוזורוב, כפי שכתב ב"יומן ירושלים" שלו, כי: " סיר הרברט דאוביגין הוא בשבילו 'משה רבנו' והדו"ח של דאוביגין - ספר הספרים".
וויקה
ואפה סולטן
סלילונית ענק
סלילונית ענק (שם מדעי: "Spirobranchus Giganteus"), הנקראת גם סלילונית צבעונית ותולעת חג המולד, היא תולעת רב-זיפית ישיבה. תולעת זו היא הנפוצה, הצבעונית והגדולה ביותר במשפחת הסלילוניתיים. קוטרה הוא 2–3 סנטימטר והיא חיה במים בעומקים של עד 8 מטרים ולעיתים אפילו יותר.
התולעת הסלילנית מפרישה צינור גירני קשיח, הנקרא גם נרתיק, הנבנה בעזרת זוג רכסים דמויי שפתיים הנמצאים מתחת למערכת זרועות הציד שלה. בתוך צינור זה מוסתר כל גופה והיא אינה יכולה לעזוב אותו במשך כל ימי חייה. צינור זה, שבקצהו נמצא קוץ, מחובר בדרך כלל באמצעות קידוח כימי לשלדי אלמוגים חיים. מפתח הצינור היא פורשת אל המים שני זרי בחנינים מסועפים, צבעוניים ומנוצים, בעלי צבע זהה. הזרים מסודרים בצורה ספירלית כפולה והם הולכים ומתקצרים ככל שמתקרבים לקצותיהם. הבחנינים מזכירים פגודה עגולה קטנה או עץ אשוח קטן, והם מופיעים במגוון צבעים כגון: שחור, לבן, צהוב, כתום, אפור, אדום, ירוק וסגול.
בחנינים אלו משמשים בתור זרועות הזנה. זרועות ההזנה בעלות ענפים צדדיים שבזכותם הן נראות מנוצות. הזרועות מכוסות בשיערות מיקרוסקופיות אשר מניעות את המים לכיוונן וכך הן לוכדות חלקיקי מזון כגון חיידקים, פיסות חומר אורגני ופלנקטון. חלקיקי מזון אלה נכנסים לתוך פתח מזון הנמצא במרכזו של כל ענף צדדי בכל זרוע. בפתח המזון מפוזרים תאים המפרישים ריר דביק שאליו נדבקים אותם חלקיקי מזון. ריר זה, המורכב מחלבונים וסוכרים והזורם במורד פתח המזון בעזרת תנועת השיערות המיקרוסקופיות, מוביל את חלקיקי המזון לקצה הענף הצדדי. משם הם מועברים לפתח מזון מרכזי בזרוע הציד, ולאחר מכן לפתח מזון גדול יותר, המוביל אל תוך פי התולעת.
בתהליך זה נבררים חלקיקי המזון כך שחלקיקים גדולים מדי מוחזרים לים, ולכן ניתן לראות שזרי הבחנינים משמשים לאיסוף וסינון מזון זעיר מהמים. הבחנינים משמשים גם לנשימה. כך ניתן לומר שהתולעת הסלילנית היא צרכן שניוני, כלומר טורף.
בנוסף לזרי הבחנינים, התולעת שולחת מפתח הנרתיק גם אונת ראש מוארכת בעלת קצה מעובה, הנראה כחרוט קצר והפוך שגודלו כקוטר הנרתיק והמשמש כמכסה בעת סכנה. על הבחנינים מפוזרות עיני התולעת, המשמשות כאיברי חישה מפותחים ביותר, והן מגיבות במהירות לכל שינוי בעוצמות האור. לכן, ברגע שהיא מבחינה בצל מתקרב או בסכנה כלשהי, היא מתכנסת במהירות אל תוך הנרתיק ומושכת יחד איתה את זרי הבחנינים. כשהבחנינים נכנסים אל תוך הנרתיק גם אונת הראש המוארכת נמשכת, וכתוצאה מכך נתקעת וסותמת את פתח הנרתיק. כך התולעת מוגנת מטורפים הנמשכים אל צבעיה, וכשהסכנה חולפת היא יוצאת החוצה.
לתולעת הסלילנית הענקית מערכות איברים הדומות במורכבותן לאלו של בעלי חוליות בגודל דומה, כגון מערכת הובלה סגורה בעלת עורקים, ורידים ונימים, המונעת על ידי מספר זוגות של לבבות. בנוסף, דמה מכיל המוגלובין.
תולעים אלו יכולות ליצור רקמות חדשות במקרים בהם הן נטרפות חלקית על ידי דגים. לפעמים הן יוצרות מושבות של סלילוניות הבולטות בשל צבעי הבחנינים.
תולעים מסוג זה יכולות להתרבות בדרך מינית ובדרך אל-מינית. רבייה מינית מתרחשת לעיתים רחוקות בבית הגידול, מכיוון שהיא כוללת עובר וזחל, ששיעור הישרדותם בתנאי בית הגידול נמוך. רבייה זו מתחילה בדרך כלל כאשר הזכרים מפרישים תאי זרע למים. חומר הנמצא בתאי הזרע גורם לנקבות הנמצאות באזור להשריץ. אם מתרחשת הפריה נוצר עובר, שהופך תוך מספר ימים לזחל בעל יכולת שחייה. אם במשך כמה שבועות הוא ישרוד את תנאי בית הגידול הקשים וימצא מזון בכמות מספקת, הוא יתיישב על אלמוג ויהפוך לתולעת קטנה.