סלופארק טכנולוגיות בע"מ היא חברה פרטית ישראלית המפעילה מערכת תשלום באמצעות טלפון סלולרי עבור שירותי חניה בישראל ומחוצה לה. החברה מפעילה בישראל אפליקציה המאפשרת תשלום דמי חניה בחניית רחוב ("כחול לבן"), בחניונים, תשלום בכבישי אגרה, שירותי חילוץ ועוד.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 2004 כחברה פרטית, ובשנת 2013 עברה להיות מוחזקת באופן מלא על ידי קבוצת מ.ג.ע.ר, ספקית בענף השירותים למגזר הציבורי בישראל המתמחה בהקמה ותפעול של תהליכים עסקיים (BPO) ושירותים מבוססי טכנולוגיה מתקדמת.
סלופארק מפתחת שירותי תשלום חניה בישראל ובמספר מדינות בעולם, בהן אוסטרליה, ארגנטינה ויוון והייתה לחברה הראשונה בישראל שהשיקה מערכת תשלום באמצעות הטלפון הסלולרי.
החברה מונה כ-50 עובדים הפועלים משני מוקדים – בבית דגן ובבית שמש.
המערכת.
עד שנת 2011 ניתן היה להשתמש במערכת רק באמצעות מערכת טלפונית אוטומטית (IVR), ובשנה זו הושקה האפליקציה. המערכת מחוברת לכל הרשויות המקומיות בהן נגבה תשלום על חניה בכחול-לבן ומכילה את המידע הדרוש לגבי התעריפים ושעות האכיפה בערים השונות. פקחי הרשויות המקומיות מחוברים למערכת סלופארק ובודקים את מצב תשלום דמי החניה של הרכב. מחיר החניה מחושב על פי זמן החניה בפועל.
בסוף שנת 2019 פיתחה סלופארק אפליקציה חדשה המאפשרת איתור חניות פנויות, ברחוב או בחניון ציבורי, בהתאם למיקום המשתמש וכן שירותים מתקדמים כמו הפעלת מספר חניות במקביל, שירות "איפה חניתי" המאפשר ניווט למיקום המדויק בו החנה המשתמש את הרכב ותשלום באמצעים נוספים דוגמת Apple Watch.
סלופארק מציעה את שירותיה במספר מסלולים, ללקוחות פרטיים, עסקיים וציי רכב. כמו כן, מאפשרת סלופארק שירות טעינת מזומן מראש לטובת תשלום על חניה (סלופארק Cash) ללא צורך בכרטיס אשראי או בהוראת קבע. לאחר הפעלת השירות, מתקבלת תזכורת 15 דקות לפני שזמן החניה עומד להסתיים, וכן תזכורת אם הרכב יצא מהחניה מבלי לסיים את התשלום בגינה. כשירות משלים, ניתן להאריך את זמן החניה באופן אוטומטי ואף לסיים אותו אוטומטית עם החזרה לרכב ותחילת הנסיעה.
סלופארק מציעה גם שירותי דרך וחילוץ הכוללים החלפת צמיג או תיקון תקר, תדלוק, מנעולנות והטענת מצבר.
בסוף שנת 2019 הרחיבה סלופארק את השימוש באפליקציית התשלום גם עבור טעינת כרטיס רב-קו.
בית-החלוצות (חיפה)
קניקביין
קניקביין (גרמנית Knickebein - רגל עקומה) הוא שם הקוד שניתן למערכת ניווט מבוססת שידור רדיו ששימשה את מפציצי הלופטוואפה, כדי לנווט ליעדי ההפצצה בלילה או בתנאי ראות קשים, בזמן מלחמת העולם השנייה. המערכת הייתה מבוססת על שידור אותות בשתי אלמות רדיו צרות ששודרו משתי תחנות קרקעיות. שתי האלומות הצטלבו מעל המטרה. במפציץ היה מקלט ייעודי לצורך קליטת האותות. אלומה אחת שימשה לניווט לעבר המטרה והשנייה לסימון מקומה של המטרה. כאשר אנשי הצוות של מטוס ההפצצה החלו לקלוט את האלומה השנייה הם הטילו את הפצצות. מערכת זו שימשה בעיקר בקרב על בריטניה.
שם הקוד של המערכת נגזר מצורת אנטנת השידור.
המערכת הייתה מבוססת על מערכת "לורנצבק" (באנגלית Lorenz Beam היינו אלומת לורנץ) שימשה לנחיתת מכשירים ופותחה בתחילת שנות השלושים על ידי החברה הגרמית . מערכת לורנצבק השתמשה בשידור רדיו של שתי תתי אלומות כיווניות לאורך מסלול הנחיתה. לשתי תתי האלומות היה אזור חפיפה. באלומה אחת שודר קוד המורס המתאים לאות A (נקודה-קו-רווח) ובאלומה השנייה שודר קוד המורס המתאים לאות N (רווח-קו-נקודה). כאשר כלי הטיס טס במרכז בין שתי האלומות הוא קלט את שני האותות מה שנישמע כצפצוף רצוף. הדבר נתן לטייס אינדיקציה שהוא מכוון למרכז מסלול הנחיתה. אם הטייס קלט רק את אחד האותות הוא ידע שעליו לתקן את כוון הטיסה ימינה או שמאלה בהתאם לקוד המורס ששמע. במשך שנות השלושים הותקן מקלט לקליטת אלומת לורנץ ברוב המטוסים של הלופטוואפה. התחנה הקרקעית שידרה בתדר של 30MHz-33MHz וניתן היה לקלוט את השידור במרחק של עד שלושים מיל ממסלול הנחיתה.
כדי להתאים את המערכת לצורך ניווט ליעדי הפצצה בבריטניה היה צורך שהתחנה הקרקעית תשדר בעצמה גבוהה הרבה יותר כך שהשידור ייקלט במרחק גדול הרבה יותר. כמו כן, כדי שהמפציצים יגיעו באופן מדויק לאזור היעד היה צורך לשדר באלומה צרה הרבה יותר כך שמפתח האלומה באזור המטרות יהיה מספיק צר.
התחנות הקרקעיות כללו אנטנת שידור שהייתה למעשה מערך אנטנות. מה שאפשר שידור כיווני באלומה צרה. בכלי הטיס, בנוסף למקלט שקלט את אלומת לורנץ ששימשה לנווט למטרה, הותקן מקלט נוסף שקלט את האלומה שסימנה את ההגעה למטרה.
בפועל שידור המערכת הגיע למרחק של 400 ק"מ. בגלל עקמומיות כדור הארץ בתווך זה ניתן היה לקלוט את האות בגובה מעל 6,100 מטר. מפתח האלומה היה קרוב לשליש מעלה. כך שבמרחק של 290 ק"מ מאנטנת השידור, רמת דיוק המערכת הייתה ריבוע בגודל 1.6 x 1.6 ק"מ מעל המטרה.
השימוש במערכת.
במחצית השנייה של שנות השלושים של המאה ה-20 הותקן מקלט לאלומת לורנץ ברוב המפציצים של הלופטוואפה. המקלט פותח על פי מפרט של הלופטוואפה. בראשית המלחמה הוקמו 13 תחנות שידור קרקעיות בתחילה על אדמת גרמניה ובהמשך מנורווגיה בצפון ועד צרפת בדרום. קיום המערכת נחשב לסודי ביותר. במחצית הראשונה של שנת 1940 בעקבות פתק שנימצא במפציץ שהופל ובעקיבות האזנה לשיחות של טייסים גרמנים שנפלו בשבי, נודע למודיעין הבריטי על קיומה של המערכת אך לא היה ברור מה יעודה המדויק וכיצד היא עובדת. אך עלתה השערה שמדובר במערכת ניווט. בעקבות פענוח מסר שהוצפן בעזרת אניגמה נשלח מטוס בריטי עם מקלט שאכן אישר את קיומה של המערכת. כדי לשבש את פעולת המערכת הקימו הבריטים יחידה שהחלה לפתח מנגנונים לשיבוש פעולת המערכת, מה שפגע קשות ביעילות המערכת.
מכשיר-X (X-Gerät).
באוגוסט 1940 הכניס הלופוואפה לשימוש את "מכשיר-X". המערכת "מכשיר-X" פעלה על עקרונות דומים לקניקביין אבל הייתה מדויקת יותר, והשתמשה ב 4 אלומות שידור במקום ב 2. השימוש בה היה מורכב והצריך אימון רב ומיומנות גבוהה. "מכשיר-X" פעל בתדר גבוה יותר, הדבר אפשר שימוש באלומת ניווט צרה יותר והקטין את טווח הטעות מעל המטרה, אבל דרש התקנת מקלטים מיוחדים במטוסים. כמו כן במקום אלומה אחת שסימנה את הגעה למטרה שודרו 3 אלומות שהצטלבו עם אלומת הניווט סמוך למטרות במרחקים קבועים. האלומות הנוספות אפשרו למדוד באופן מדויק את מהירות השיוט של המטוס ולהפעיל שעון שגרם לשחרור אוטומטי של הפצצות עם ההגעה למטרות. "מכשיר-X" הותקן במטוסי ההיינקל 111S של יחידת "קמפפגרופה" 100 (kampfgruppe 100). מטוסי היחידה שימשו כמובילים של להקי המפציצים. כאשר הם הגיעו למטרות הם הטילו פצצות תבערה על מנת לגרום לשרפות. השרפות סימנו לשאר המפציצים היכן להטיל את הפצצות.
קגרה
המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום
המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום (ברוסית: Национальная система платёжных карт, НСПК) היא מרכז סליקה תפעולי לעיבוד תשלומים ועסקאות של כרטיסים בנקאיים ברוסיה ומפעילת מערכת התשלומים הלאומית מיר. המערכת נמצאת בבעלות מלאה של הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
במרץ 2014, לאחר שארצות הברית הטילה סנקציות נגד רוסיה בשל סיפוח קרים, הפסיקו מערכות התשלומים הבינלאומיות של ויזה ומאסטרקארד את שירות כרטיסי הכספים של כמה בנקים רוסים בסניפי חנויות וכספומטים של הרשת הבינלאומית בפעם השנייה בהיסטוריה, לכן החלה העבודה על הכנת תיקונים לחוק הפדרלי "אודות מערכת התשלומים הלאומית" במטרה לסגור באופן תשתיתי ואינפורמטיבי את תהליך העברת הכספים ברוסיה על מנת לבטח את המדינה במקרים דומים.
ב-23 ביולי 2014 נוצרה המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום שהוקצו להן שתי משימות:
ולדימיר קומלב, שעמד בעבר בראש חברת האשראי המאוחדת, מונה למנכ"ל המערכת החדשה.
מאז אפריל 2015, כל העסקאות המקומיות של MasterCard ברוסיה הועברו במלואן למערכת החדשה. כרטיסים של מערכות תשלום בינלאומיות מופעלות בחצי האי קרים.
ביוני 2015 בוצעה העברה סופית של כל עסקאות הוויזה המקומיות לעיבוד במערכת.
נציגי המערכת חתמו על מספר הסכמים בנושא הנפקה משותפת של כרטיסים עם מערכות תשלום בינלאומיות:
ב-15 בדצמבר 2015, הודיעה המערכת על הנפקת כרטיסי מיר הראשונים על ידי שבעה בנקים רוסיים.
על פי הדוח הכספי, הרווח הנקי של המערכת לשנת 2015 הסתכם ב-1.2 מיליארד רובל, עם מחזור של 2.9 מיליארד רובל.
בשנת 2017 הפכה מערכת כרטיסי התשלומים הלאומית לחברה במועצה לתקני אבטחת מידע על תעשיות כרטיסי התשלום (PCI SSC).
מערכת התשלומים "מיר".
באפריל-מאי 2015, במהלך מכרז, נבחרו שמה והלוגו של מערכת התשלומים הלאומית - "מיר". הגרסה הסופית של הלוגו, שהושלמה על ידי Plenum Brand Consultancy, הוצגה ב-16 ביולי 2015.
באוקטובר 2015 התפרסמו כללים ותעריפי מיר באתר המערכת הלאומית. על פי נתוני הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית, הם מספקים מחירים נמוכים יותר בהשוואה למערכת הבינלאומית, כמו גם היעדר עמלה למחזור פנים בנקאי.
הנפקת הכרטיסים הגלויה של מערכת התשלומים מיר החלה ב-15 בדצמבר 2015. הבנקים המנפיקים הראשונים היו Gazprombank, MDM Bank, RNKB, Rossiya Bank, Svyaz-Bank, MinBank, SMP Bank.
נכון לדצמבר 2017 הצטרפו 375 בנקים למערכת התשלומים של מיר, 146 מהם הנפיקו כרטיסי תשלום.
מיר פיי.
ב-4 במרץ 2019, השיקה מערכת התשלומים מיר את שירות התשלום הנייד Mir Pay לתשלום ללא מגע ברוסיה, שיכול לשמש בעלי כל סמארטפונים עם מערכת הפעלה אנדרואיד (החל מגרסה 6.0) עם תמיכה בטכנולוגיית NFC.
אינטראקציה עם מערכות תשלום בינלאומיות.