המכימוזאורוס דמה במראהו לתנין גדול, מכוסה בקשקשים קשים ובעל זנב שרירי ארוך. הזנב היה "המנוע" של המכימוזאורוס שדחף אותו במים ואילו רגליו הקצרות שימשו להיגוי וייצוב. המכימוזאורוס היה בעל ראש עם לסת מוארכת ובה שיניים חרוטיות חדות. חלק מהשיניים היו קהות ונמוכות ונועדו לפצח שריונות של צבי ים, שהיוו מרכיב עיקרי בתזונה של המכימוזאורוס. נמצאו מספר מאובנים של צבי ים ועליהם סימני נשיכה של מכימוזאורוס ואף שרידי שיניים שבורות. כמו כן נמצאו סימני נשיכה של מכימוזאורוס בעצם של זאורופוד אך לא ברור האם מדובר באכילת נבלה שנסחפה לחוף או בציד פעיל של דינוזאורים שהתקרב יותר מידי למים הרדודים והותקף על ידי המכימוזאורוס באופן דומה לכך שתנינאים מודרניים (ואפילו הדיינוסוכוס משלהי הקרטיקון העליון) תוקפים בעלי חיים גדולים המתקרבים אל מקווה המים.
ארבעת המינים הראשונים שנתגלו חיו כולם בים הרדוד שכיסה את רוב אירופה בשלהי תור היורה, בעיקר בגילאי הקימרידג'יאן והטיתוניאן. ב-2016 נתגלה מין חדש, גדול מכל שאר המינים, שבשל גודלו זכה לשם "Machimosaurus rex", "מלך המכימוזאורים". אורכו הגיע ל- ומשקלו ל-3 טונות. מין זה היה מאוחר יותר משאר מיני המכימוזאורים ושרידיו מתוארכים לקרטיקון התחתון, ושרד את ההכחדה ההמונית שהייתה בסוף היורה. הוא נתגלה בתוניסיה.
מצ'ימוזאורוס רקס
בבוא היום
בולריה
בּוּלֶרִיָה (Bulería, ברבים: Bulerías) היא אחד מענפי הפלמנקו החשובים, הנפוצים והמורכבים ביותר. מקובל להסביר את משמעות השם כנובע מהפועל burlar בספרדית, שמשמעו לעשות צחוק ממשהו, להשתעשע – בשל האופי ההומוריסטי-לעיתים של ענף מוזיקלי זה.
משקל ומלודיה.
הבולריה, כענף משנה של הסוֹלֵאָה הוותיקה יותר, מבוצעת תמיד במשקל של 12/8, כאשר חלוקת ההטעמה הפנימית המקובלת היא: 1 2 [3] 4 5 [6] 7 [8] 9 [10] 11 [12], כלומר: 2-2-2-3-3. עם זאת, ישנן חלוקות אחרות, כגון 1 2 [3] 4 5 6 [7] [8] 9 [10] 11 [12], כלומר: 2-2-1-4-3. בכל מקרה, בשל האופי ה'סינקוֹפּי' של הבולריה, מקובל כי הגיטריסט ו\או מוחאי הכף (palmeros) חורגים מההטעמה המרכזית, כדי לגוון ולהפתיע. למעשה, מחיאות הכפיים המלוות את הבולריה יבוצעו בדרך כלל כשאחד המוחאים מספק את ההטעמה המרכזית, והאחר את ההטעמה 'בין הפעמות' (off-beat), כך שהתוצאה הסופית נשמעת מורכבת יותר.
המלודיה הבסיסית של הבולריה ה'קלאסית' היא פשוטה – ההתחלה בלה מז'ור (A), מעבר לסי במול מז'ור (Bb) וחזרה ללה מז'ור (A). בשילוב עם המשקל שהוצג לעיל, המלודיה הבסיסית של הבולריה תוצג כך (משמאל לימין, המקפים מייצגים פעמה 'ריקה', ללא פריטה):
[A A [Bb] - - [Bb] A [A] A [A] - [A
ומבנה מלא יותר של בולריה יכלול בנוסף גם אקורד דו מז'ור (C) לביצוע הסיום והחזרה ללה מז'ור:
[A A [Bb] - - [Bb] C [C] Bb [Bb] - [A
אחד החידושים שהכניס פאקו דה לוסיה לעולם הפלמנקו היה הוספת מגוון רחב הרבה יותר של אקורדים ומהלכים מוזיקליים לבולריה, כדוגמת היצירה Compadres אותה חיבר וביצע יחד עם מנולו סַנלוּקאר, המדגימה את השילוב בין ההקפדה על המשקל ועל 'שלד' המבנה המוזיקלי, יחד עם שילוב חדשני של מלודיות ואקורדים ג'אזיים ואחרים.
היסטוריה.
מקורותיה ההיסטוריים של הבולריה לוטים בערפל, כמו אלו של רוב ענפי הפלמנקו. יש שטענו כי מקורה במוזיקה ההודית של חבל פנג'אב, המכילה גם היא סגנון מוזיקלי דומה במשקל 12/8 (סברה רווחת רואה בצוענים האנדלוסיים את צאצאיהם של בני פנג'אב שגורשו משם בימי הביניים).
עם זאת, מקובל לזהות את לוקו מטֵאו (Loco Mateo, אמצע המאה ה-19) כזמר הפלמנקו הראשון שפיתח את הבולריה, כסיום מהיר יותר של הסולאה, ענף פלמנקו מרכזי המבוסס גם הוא על מקצב זהה. בשלהי המאה ה-19 נוצרו ופותחו הבולריות הראשונות בעיר חרס (Jerez), אחד ממרכזי הפלמנקו החשובים באנדלוסיה. עד היום אחד מסגנונות הבולריה הנפוצים ביותר הוא ה- Bulería de Jerez, המבוצעת בדרך כלל בסופה של כל 'מסיבת פלמנקו' (fin de fiesta).
מאז אמצע המאה ה-20, בעיקר הודות לפאקו דה לוסיה, התפתחה הבולריה למגוון כיוונים וסגנונות ביצוע, כאשר המכנה המשותף עם הבולריה ה'קלאסית' נותר למעשה המשקל בלבד (12/8).
אופי וסגנון ביצוע.
הבולריה מבוצעת במגוון אופנים וב'אווירות' שונות: בנגינה היא יכולה להיות מבוצעת בקצב מהיר באופן קיצוני הכולל פריטות ראסגאדו רבות, או בביצוע סולו שקט ומהורהר; בשירה היא יכולה לבטא ליצנות והומור, או לחלופין כאב עמוק, זעם ואכזבה; ובריקוד, היא יכולה להתבצע כפארודיה על ריקודי הפלמנקו מלאי הפאתוס, או כריקוד 'קלאסי' לכל דבר.
בשל המנעד הרחב של אפשרויות ביצוע הבולריה, השתמשו בה אמני פלמנקו רבים כבסיס ל'גיור' של שירים מוכרים והפיכתם ליצירות פלמנקו, החל משירי עם ספרדיים (cantes) וכלה בלהיטים בינלאומיים; כך לדוגמה ביצע אֶל קאבּרֶרו (El Cabrero) גרסת בולריה דרמטית לשיר הידוע Si se calla el cantor (במקור של הוראסיו גאראני, נודע בביצועה של מרסדס סוסה); חוסֶה מרסֶה (José Mercé) נעזר בבולריה להצגת פרשנות עמוקה יותר לשיר המחאה ה'קליל' Clandestino, (במקור של מאנוּ צ'אוֹ); פאקו דה לוסיה ביצע, במסגרת הסרט הספרדי 'כרמן', אלתור במשקל הבולריה של האַרִיָה מהמערכה הראשונה באופרה, כדי להתאימו לריקוד; ועוד.
אוסטין אמוטו
אוסטין אמוטו (נולד ב-20 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ניגרי המשחק באל-מסרי בעמדת החלוץ.
קריירה.
אמוטו התחיל את הקריירה שלו במיית'י ג'טס וכבר בגיל צעיר מצא את מקומו בקבוצה הבוגרת ושבר את שיא הכיבושים לעונה של שחקן במועדון עם 18 שערי ליגה. בשנת חתם בווארי וולבס. בשנת ארסנל התעניינה בשחקן אך בסופו של דבר המעבר של השחקן לאנגליה לא יצא לפועל.
באפריל הושאל לקלאנטן מליגת העל המלזית. כבר במשחק הבכורה שלו כבש את שער הבכורה שלו במועדון, אך בסופו של דבר המשחק נגמר בהפסד 3-1.
בדצמבר נבחן בעירוני קריית שמונה בשתי משחקים במסגרת גביע הטוטו. ב-30 בדצמבר 2015 הבקיע צמד בניצחון 2-3 נגד בני יהודה תל אביב שהעלה את קריית שמונה לגמר המפעל ובסופו של דבר התקבלה ההחלטה להחתים את השחקן, ושער בבכורה בליגת העל בתיקו 1-1 עם הפועל חיפה. ב-31 ביולי 2016 עירוני ק"ש הודיעה על השאלתו למלאטיספור מהליגה השנייה הטורקית.
את עונת התחיל כשחקן חופשי ובינואר חתם בזארזיס מליגת העל התוניסאית.
ב-14 במאי 2018 חזר למלזיה כאשר חתם בפהנג. ב-31 בינואר 2019 חתם באל-מסרי המצרית.
אמוטו היה חבר בנבחרת ניגריה בכדורגל עד גיל 23.
בולריאס
סגליים
סולאה
סוֹלֵאָה (Soleá, ברבים: Soleáres) היא אחד מענפי הפלמנקו העתיקים והחשובים ביותר. מקור השם בהגייה האנדלוסית של המילה Soledad, שמשמעה "בדידות" בספרדית, בשל אופיו הנוגה והשקט של ענף מוזיקלי זה.
הסולאה מכונה לעיתים "האמא של שירת הפלמנקו", למרות שהיא אינה הענף העתיק ביותר, בשל הכמות העצומה של שירים בסגנון זה, המבוצעים בגרסאות שונות בהתאם לעיר או לאזור באנדלוסיה בו נוצרו.
משקל ומלודיה.
הסולאה מבוצעת תמיד במשקל של 12/8, כאשר חלוקת ההטעמה הפנימית המקובלת היא: 1 2 [3] 4 5 [6] 7 [8] 9 [10] 11 [12], כלומר: 2-2-2-3-3. עם זאת, ישנן חלוקות אחרות, כגון 1 2 [3] 4 5 6 [7] [8] 9 [10] 11 [12], כלומר: 2-2-1-4-3.
המלודיה הבסיסית של הסולאה מבוססת על המודוס הפריגי, שמהלך האקורדים בו מכונה "קדנצה אנדלוסית" – לה מינור (Am), סול מז'ור (G), פה מז'ור (F), מי מז'ור (E), בווריאנטים שונים (כגון E7, Fmaj7 וכדומה).
היסטוריה.
הסולאה מבוססת כאמור על המודוס הפריגי העתיק, הנפוץ עד ימינו בכל מזרח אירופה ואסיה הקטנה. עם זאת, כמו רוב ענפי הפלמנקו, גם מקורה של הסולאה בצורתה הקיימת אינו ברור. התיעוד הראשון של יצירת סולאה (שנקראה אז Soledades) הוא מאמצע המאה ה-19, מאת המשורר והיוצר הספרדי גוסטבו אדולפו בֶּקֶר (Gustavo Adolfo Bécquer), וגרסאות שלה נודעו אז בעיקר בסביליה ובקאדיס. עם השנים הפכה הסולאה לפופולרית באזורים רבים באנדלוסיה, וכמה גרסאות שלה נקראו על שם ערים ידועות כגון אלקלה (), קורדובה, חרס ועוד.
עם צמיחתו של הפלמנקו המודרני, ממחצית המאה ה-20 ואילך, הפכה הסולאה לפופולרית פחות, כיוון שביצועה דרש שמרנות באופי הביצוע דבר שהקשה על שילובה עם סגנונות מוזיקליים אחרים כגון ג'אז ופופ. עם זאת, אף אמן פלמנקו המכבד את עצמו לא יוציא אלבום או ישתתף במופע ללא יצירת סולאה אחת לפחות כחלק ממנו.
אופי וסגנון ביצוע.
הסולאה מבוצעת תמיד באופן רציני המשלב כאב וכמיהה, בדרך כלל עם זמר\ת וגיטרה בודדת. הגיטרה פותחת ומגדירה את הטונליות השלטת, הזמר מצטרף בקריאה (Ayyyy) שמטרתה לסייע לו 'להתיישר' עם הטון, ואז הוא שר בית או שניים, ונענה על ידי הגיטרה, וכן הלאה. לקראת הסוף מתחלף לעיתים הסולם ממינורי למז'ורי למשך מספר תיבות, בהן הקצב מואץ במקביל אל קרשנדו הסיום.
ביצוע הסולאה הוא דרמטי אך מאופק, ודורש מהזמר\ת יכולת טכנית גבוהה מאוד, המשלבת דיוק והיצמדות למשקל ולסולם, יחד עם 'סלסולים' קוליים מורכבים והבעת רגשות עזה.
יהושע סיגעל
שחקן השבוע בליגת העל
שחקן השבוע בליגת העל הוא פרס כדורגל, המוענק מדי שבוע לשחקן המצטיין בליגת העל בכדורגל. הזוכה בפרס נקבע על ידי חלוקת קולות בין הצבעה הנערכת בעמוד האינסטגרם של מנהלת הליגות לכדורגל המהווה 50% מהתוצאה הסופית ו-50% נוספים נקבעים על ידי פאנל שחקני עבר בכירים בכדורגל הישראלי שנבחרים על ידי המנהלת. במחזורים המשוחקים בסוף החודש לא נערכת הצבעה לכדורגלן השבוע אלא לכדורגלן החודש.