בין אלה שתמכו ב"השערת הנקמה" היה פיטר אוברות', ראש הוועדה המארגנת של משחקי לוס אנג'לס, שהביע את דעתו במסיבת עיתונאים שהתקיימה לאחר הכרזת החרם, באותו יום בו החל מסע הלפיד האולימפי בניו יורק. נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן ציין מאוחר יותר שהוא מאמין שהסובייטים חששו מעריקות של הספורטאים שלהם למערב. כמו כן הנשיא וממשלו עמדו בכל הדרישות שברית המועצות העמידה כתנאי להשתתפות של מדינות הגוש המזרחי להשתתפות באולימפיאדה, וזאת בניגוד מוחלט לגישתו הניצית של הנשיא רייגן במדיניות החוץ שלו במסגרת המלחמה הקרה. ככל שיותר ויותר מדינות הודיעו על החרמת האולימפיאדה, הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי על דחיית המועד האחרון להודעה על השתתפות במשחקים. שלוש המדינות שהיו בראש רשימת הזוכים במדליות באולימפיאדת מוסקבה (שכאמור התקיימה תחת חרם של יותר משישים מדינות), היו בין אלו שהודיעו על החרמת אולימפיאדת לוס אנג'לס ועל פי ניתוחי התקשורת מצב כזה אמור היה להוריד את רמת המתחרים בכמה ענפי ספורט.
המדינות המחרימות.
רשימת המדינות שהצטרפו לחרם (על פי סדר הצטרפותן להודעת החרם):
שלוש מדינות נוספות החרימו את המשחקים, בציינן סיבות פוליטיות שונות, אך הן לא היו חלק מהחרם הסובייטי:
מדינה אחת לא זכתה אז להכרה דיפלומטית ולפיכך לא הייתה יכולה להשתתף במשחקים, גם אם הייתה רוצה בכך:
מדינות בעלות משטר סוציאליסטי שלא החרימו את המשחקים.
עשר מדינות שבאותה עת היו בעלות משטר סוציאליסטי, מתוכן שש מאפריקה, לא הצטרפו לחרם בהנהגת ברית המועצות והשתתפו באולימפיאדת לוס אנג'לס:
קורפוס הפאנצר ה-40 (ורמאכט)
קורפוס הפאנצר ה-40 (בגרמנית: XXXX. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקמת הקורפוס.
הקורפוס הוקם בליבק ב-26 בינואר 1940 בשם "הקורפוס ה-40", והועמד תחת פיקוד גאורג שטומה.
המערכה על צרפת.
במהלך המערכה על צרפת נותר הקורפוס בעתודת קבוצת ארמיות A, והוא לחם רק במהלך השלב השני של המערכה.
המערכה בבלקן.
באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של שטומה במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה ה-12, ואף לחם במהלך המערכה על יוון.
מבצע ברברוסה.
בתחילת מבצע ברברוסה, היה הקורפוס חלק מעתודת הOKH כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.
החזית המזרחית.
ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועמד תחת פיקוד הארמייה השישית, ולאחר מכן תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במהלך הקרב על קווקז. ב-20 ביולי מונה לאו גייר פון שוופנבורג למפקד הקורפוס, לאחר ששטומה הודח בעקבות גנבת מסמכים סודיים ממפקדת הקורפוס. ב-30 בספטמבר 1942 מונה גוסטב פהן למפקד הקורפוס, וב-13 בנובמבר מונה כמחליפו זיגפריד הנריצי. ב-1 באוקטובר 1943 מונה פרדיננד שרנר למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-31 בינואר 1944 מונה אוטו פון קנובלסדורף למפקד הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בספטמבר חזר זיגפריד הנריצי לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17.
סדר הכוחות לאורך המלחמה.
המערכה על צרפת.
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המערכה בבלקן.
במערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה.
במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על מוסקבה.
במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-40
אלויס שונבורג-הרטנשטיין
אדוארד אלויס מריה אלכסנדר קונרד פון שונבורג-הרטנשטיין (בגרמנית: Eduard Alois Maria Alexander Konrad Schönburg-Hartenstein; 21 בנובמבר 1858 - 20 בספטמבר 1944) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. ב-1934 כיהן תקופה קצרה כשר הביטחון של אוסטריה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
שונבורג-הרטנשטיין נולד ב-21 בנובמבר 1858 בעיר קרלסרוהה שבממלכת פרוסיה (כיום גרמניה). אביו היה אלכסנדר פון שונבורג-הרטנשטיין, שהיה שגריר האימפריה האוסטרית בפרוסיה. אמו הייתה הנסיכה קרולינה, בתו של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין. משפחת שונבורג הייתה משפחת אצולה עשירה, שהחזיקה באדמות רבות בסקסוניה ואוסטריה, ונחשבה לאחת המשפחות היותר מכובדות בחצרות המלוכה של פרוסיה ואוסטריה. כבן בכור, הוא זכה לחינוך מעולה, אך נוקשה וקפדני. הוא התחנך בבית ספר ישועי בקלסבורג, ולאחר מכן בבית ספר לצוערים בדרזדן. לאחר לימודו עבר לווינה יחד עם משפחתו, ובשנת 1877 התגייס לצבא האוסטרי כלוטננט.
בין 1882–1883 הוא השתתף בקורס לרכיבה צבאית בווינה, ובשנת 1884 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. בשנת 1889 הועלה לדרגת האופטמן, הועבר למשרד המודיעין, והיה קשור לענייני מודיעין הנוגעים בקיסרות הגרמנית. עוד באותה שנה הועלה לדרגת מיור, נשלח כמיופה כוח צבאי בשגרירות האוסטרית בברלין, ומונה לשלישו האישי של הקיסר פרנץ יוזף. בשנת 1896 מת אביו, ותוארי האצולה שלו כמו גם ניהול האדמות המשפחתיות ומושב בפרלמנט. בשנת 1898 הוא נבחר להיות סגן נשיא הפרלמנט, תפקיד שהחזיק בו עד 1918. לבקשת הקיסר מונה לנשיא הצלב האדום האוסטרי, תפקיד בו החזיק עד 1913. מתוקף תפקידו זה, פעל רבות במהלך , ועל כך הוענק לו בשנת 1903 אות מסדר גיזת הזהב האוסטרי. ב-5 בינואר 1901 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-8 בפברואר 1909 הועלה לדרגת מיור-גנרל.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-11. הוא השתתף בקרב גליציה, ומאוחר יותר הועבר לפקד על הבריגדה ה-88. ב-26 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת לוטננט-פילדמרשל, השתתף במצור על פשמישל, והצטיין בקרב לימנובה. ב-26 בדצמבר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה השישית, והעביר את החורף בהרי הקרפטים. עם תחילת שנת 1915 הוא השתף במתקפת הקרפטים, ובסוף אפריל של אותה שנה קיבל את הפיקוד על קורפוס מיוחד שעד מהרה זכה לשם "קורפוס שונבורג". הוא פיקד על הקורפוס שלו במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב, אולם בנובמבר הוחזר לפקד על הדיוויזיה השישית והועבר לחזית האיטלקית. הוא השתתף בקרב דוברדו.
בתחילת יולי 1916 הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-20. חודש לאחר מכן הוא קודם לדרגת גנרל חיל הפרשים, והשתתף בקרבות הנהר איזונצו. הקורפוס שלו הגן על מונטה סן גבריאלה, ועד אוקטובר 1917 התקיפו אותו האיטלקים מספר פעמים, אולם תמיד נסוגו באבדות כבדות. הוא נהג להעמיד את עצמו בחזית הקרב כדי לעודד את אנשיו המותשים, ועל כך הוענק לו לאחר המלחמה הצלב הצבאי של מריה תרזה. באמצע פברואר 1918, קרל הראשון, קיסר אוסטריה, שהבחין במצב הירוד של בית המלוכה ובריקבון הפוליטי ששרר בקיסרות, השתעשע ברעיון להקים משטר חדש באמצעות הצבא שעדיין נותר נאמן לו. באמצע פברואר של אותה שנה, שונבורג נקרא לווינה, ונפגש עם הקיסר. להפתעתו, הקיסר הודיע לו שהוא מועיד לו את תפקיד ראש הממשלה לאחר ההפיכה המתוכננת, והפקיד בידיו את המשימה לארגן פיקוד צבאי חזק בעורף. עם זאת, בסופו של דבר נטש הקיסר את התוכנית, ואפשר לשונבורג המאוכזב לחזור אל חייליו בחזית.
במהלך קרב הנהר פיאווה ביוני 1918, נפצע שונבורג מרסיס פגז שפגע בבטנו. ב-16 ביולי לאחר תקופה קצרה בבית החולים, הוא קיבל פיקוד על הארמייה השישית. הארמייה הייתה חלשה, ולא הצליחה לעמוד בהתקפות הצבא האיטלקי שתוגבר ביחידות של צרפת בריטניה וארצות הברית. ב-1 בנובמבר הוא נסע שוב לווינה, לנוכח ההתפתחויות הפוליטיות האחרונות שסיכנו את מעמדו של הקיסר, ויחד עם סבטוזר בורוייביץ' שקל לבצע הפיכה צבאית. תוכנית זו לא נראתה עוד ברת מימוש, וב-5 בנובמבר הוא חזר אל מפקדת הארמייה השישית. הוא מצא אותה עם קצינים מעטים, ומעט מאוד חיילים. יום לאחר מכן הודיע הקיסר על פיזור הצבא, ולשונבורג לא נותר כוח לפקד עליו. עם זאת, ב-11 בנובמבר הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, הנמוכה מגנרל אך הזוטרה מפילדמרשל. הוא היה האחרון שניתנה לו דרגה זו. עוד באותו היום הודיע הקיסר על התפטרותו. ב-16 בנובמבר פרש שונבורג מהצבא.
אחריתו.
ביתו בווינה הוחרם, וממשלת צ'כוסלובקיה הפקיעה את אחוזותיו במוראביה. הוא עדיין נותר דמות משפיעה במדינה וחלם על חזרה לשלטון של בית הבסבורג. בין השנים 1928–1930 הוא ערך מספר ביקורים אצל בני משפחת המלוכה הגולים בפורטוגל. ב-21 בספטמבר 1933 מונה בידי אנגלברט דולפוס למזכיר המדינה לענייני צבא, ובין 12 במרץ ל-10 ביולי 1934 החזיק בתפקיד שר הביטחון הפדרלי. מבחינה פוליטית הוא היה איפה האחראי על פעולות הצבא במהלך מלחמת האזרחים האוסטרית. לאחר שהתייאש מחזונו להפוך את צבא אוסטריה לצבא א-פוליטי, ולהפוך את אוסטריה למונרכיה, הוא פרש לביתו בהרטנשטיין שבגרמניה, ומת שם ב-20 בספטמבר 1944.
פטרי פסאנן
פטרי פסאנן (בפינית: Petri Pasanen, נולד ב-24 בספטמבר 1980 בלאהטי שבפינלנד) הוא כדורגלן עבר פיני ששיחק בעמדות הבלם והמגן. את רוב שנות הקריירה שלו העביר פסאנן בלאהטי, באייאקס אמסטרדם ובורדר ברמן. לפסאנן 76 הופעות במדי נבחרת פינלנד.
קריירת מועדונים.