סדרה של מחקרים בחנה את התשתית העצבית המאפשרת את יכולת הדיוק האמפתי (EA – Empathetic Accuracy), היכולת לזהות במדויק את רגשותיו של האחר. בניסוי אחד קבוצת אנשים הציגו בסרטון סיפור אוטוביוגרפי ודירגו בעצמם את מצבם הפנימי. הסרטונים הוקרנו לקבוצה של צופים שהתבקשו לדרג את מצבם פנימי של המשתתפים בסרטונים. הדירוגים של המשתתפים בסרטונים ושל הצופים הושוו, ונבחנו האזורים המוחיים ב-fMRI על מנת לבדוק איזה מערכות פועלות בעת הצפייה בסרטונים. הממצאים המוחיים הראו שפעילות באזורים הנמנים עם הרשת של האמפתיה הקוגניטיבית, ובעיקר חלקה המדיאלי האמצעי, ניבאה את הדיוק האמפתי של הצופים. בנוסף, מערכות רגשיות וסומטיות, התומכות באמפתיה רגשית היו מעורבות בתהליך. תוצאות אלו מביאים למסקנה כי הבנת מצבו של האחר באופן מדויק, מצריכה הן תשומת לב לרמזים גופניים לא מילוליים כגון הבעות פנים ומחוות גוף, הן הבנת רמזים מילוליים, ואינטגרציה של שני ערוצים אלו.
גורמים המשפיעים על אמפתיה רגשית.
חוויית האמפתיה היא חוויה אנושית בסיסית, ולמרות זאת נראה כי אנשים חווים אמפתיה ברמות שונות תחת תנאים שונים. עוצמת התגובה האמפתית מווסתת על ידי מגוון גורמים, כגון מאפיינים של הרגש האמפתי (למשל, עוצמה, בולטות וערך), מאפיינים של האדם החווה את האמפתיה (למשל, מגדר, אישיות ומצב רוח), מערכת היחסים בין האדם שחווה את האמפתיה לאדם השני (למשל, מוכרות, קשר רגשי והערכה של האחר) והערכה של הסיטואציה. גורמים אלו משפיעים על המערכות המוחיות המתווכות את התגובה האמפתית.
המערכת המוחית המתווכות את חוויית האמפתיה הרגשית כוללת את האזורים: האינסולה הקדמית, פיתול החגורה הקדמי, חלק מהאונה המצחית וחלק מהאונה הקודקודית. מערכת זו תומכת בשיתוף הרגשי עם מצבו של האחר. המערכת היא אוטומטית ופועלת מטה-מעלה בתגובה לצפייה במצוקה של האחר. המערכת הקוגניטיבית, כוללת אזורים בקליפת המוח הקדם-מצחית (vmPFC ו-dmPFC), המפגש בין האונה הרקתית והקודקודית (TPJ) והאונה הרקתית-האמצעית (MTL). מערכת זו מאפשרת הבנה קוגניטיבית של מצבו של האחר ואת ההקשר של המתרחש. זוהי מערכת הפועלת מעלה-מטה ויכולה לווסת את התגובתיות של המערכת הרגשית. בנוסף, מעורבות מערכות בקרה מוחיות בוויסות של התגובתיות הרגשית.
אחד הגורמים שיכול לשנות באופן אוטומטי את התגובה האמפתית של המערכת הרגשית ולווסת אותה הוא עוצמת הרגש, ובפרט עוצמת הכאב הנתפסת או המוצגת. מחקרים מראים הפעלה גבוהה יותר באינסולה הקדמית ובפיתול החגורה הקדמי לתפיסת כאב עוצמתית יותר של האחר.
גורם מווסת נוסף של התגובתיות האמפתית הוא המאפיינים של מגיש האמפתיה, הכוללים את ניסיון העבר שלו. כך, בקרב רופאים, החשופים באופן שכיח למצבים מעוררי כאב, ישנה פחות פעילות של אמפתיה הקשורה בכאב בפיתול החגורה הקדמי, באינסולה הקדמית ובקורטקס הסומטו-סנסורי כאשר הם צופים במצבים מעוררי כאב באחר. חוץ מהפחתה של תגובתיות אמפתית בקרב יחידים החשופים באופן שכיח למצבים מעוררי כאב, מתקיים ויסות רגשי מוגבר הפועל בתהליך מלמעלה-למטה.
מאפיין נוסף של מגיש האמפתיה שרלוונטי בתור גורם מווסת הוא קשיים בזיהוי ושיום רגשות ותחושות פיזיות (= אלקסיתימיה), הנמצא כמנבא שלילי ליכולות אמפתיות. אנשים הלוקים באלקסתימיה מראים פחות הפעלה מוחית בתגובה למצבים רגשיים של אחרים.
גורם מווסת נוסף של התגובתיות האמפתית המוחית הוא הבנה של ההקשר. במחקר שבו נבדקים היו משוכנעים כי כאב הסובל הוא למטרה מועילה, נמצא כי התגובות האמפתיות המוחיות היו מווסתות יותר. מאפיין נוסף של ההקשר שרלוונטי בתור גורם מווסת הוא קשב. במחקר נמצא כי בקרב נבדקים שהקשב שלהם היה מופנה למטלה אחרת בזמן צפייה בסיטואציה מעוררת אמפתיה, נמדדו תגובות האמפתיות חלשות יותר.
תגובתיות מוחית אמפתית לסבל של אדם אחר משתנה כתלות בהוגנות של האדם הסובל. במחקרים נמצא כי תפיסת ההוגנות מווסתת תגובתיות אמפתית מוחית הן בקרב גברים והן בקרב נשים. עם זאת, נמצא כי בקרב גברים לעומת נשים, תפיסת החוסר הוגנות מחלישה באופן משמעותי יותר את התגובתיות האמפתית המוחית.
גורם מווסת נוסף לתגובתיות אמפתית מוחית לסבל של אדם אחר, הנחקר רבות לאחרונה, הוא השייכות הקבוצתית שלו. מחקרים הראו תגובות אמפתיות חלשות יותר בתגובה לכאבם של חברי קבוצת חוץ לעומת חברי קבוצת פנים (נבדקו הבדלים בשייכות הקבוצתית, גזע או לאום). אחד המחקרים חשף הבדלים משמעותיים בתגובתיות המוחית לכאב של יחיד מלאום אחר, לעומת יחיד בעל לאום זהה בקרב יהודים וערבים. המחקר זיהה שני שלבים בתגובה המוחית לכאב של אדם מקבוצת החוץ. השלב הראשון הוא השלב בו מתעוררת תגובה אמפתית אוטומטית באזור התחושתי (סומטו-סנסורי) הראשוני. השלב השני, הוא שלב הערכת השייכות הקבוצתית של הסובל – קבוצת פנים לעומת קבוצת חוץ – בו נעשה עיבוד גבוה יותר המווסת את התגובתיות האמפתית המוחית באזורי מוח קדמיים. תוצאות המחקר מראות כיצד התגובתיות האמפתית האוטומטית לכאב הזולת מווסתת על ידי עיבוד גבוה יותר, כאשר התגובה האמפתית המוחית נחלשת בעקבות שיוך הסובל לקבוצת החוץ, ואילו מתעצמת בעקבות שיוך הסובל לקבוצת הפנים. במחקר נוסף, שבו נבחנה ההשפעה של אהדת קבוצות כדורגל שונות, חלה ירידה בהפעלה של האינסולה הקדמית העומדת בבסיס התגובה האמפתית, בתגובה לכאבם של חברי קבוצת חוץ. לעומת זאת, הייתה הגברה של פעילות בגרעין האקומבנס (NAc), אזור שלרוב מעורב בתהליכי תגמול ומקושר לרצון בנקמה ושמחה לאיד. מחקר זה הראה שהפעלה של האינסולה הקדמית ניבאה עזרה לאחר, ואילו חוסר מוטיבציה לעזרה לחברי קבוצת החוץ נובא באופן הטוב ביותר על ידי פעילות בגרעין האקומבנס.
אדם יכול לווסת באופן מכוון את התגובתיות הרגשית שלו לכאבו של האחר. תמיכה לכך מגיעה ממחקרים שבהם נבדקים הונחו לאמץ את הפרספקטיבה של עצמם או של אחרים, בעת צפייה בגירויים מכאיבים, כגון תמונות של זריקות. כאשר הנבדק אימץ פרספקטיבה של אדם קרוב ואהוב, נצפתה תגובתיות אמפתית מוחית מוגברת, לעומת פרספקטיבה של אדם זר, בה נצפתה תגובתיות אמפתית מוחית מווסתת יותר. מחקר זה הראה את האפשרות של אימוץ פרספקטיבה כאסטרטגיה מווסתת לתגובתיות האמפתית, כאשר מערכות מוחיות המאפשרות לקיחת פרספקטיבה והבנת הקשר מווסתות את אופן ההפעלה של מערכות רגשיות העומדות בבסיס התגובה האמפתית.
אמפתיה בבעלי חיים.
תחת הגדרות מסוימות אמפתיה הובחנה אצל מספר בעלי חיים מלבד בבני אדם. לדוגמה: הובחנה אצל פרימטים כמו קופ אורנג אוטנ, אצל ציפורים, ואצל מכרסמים. במחקר שנעשה על חולדות הוכנסו זוגות של חולדות לתוך תאים, כאשר אחת מהחולדות כלואה בתוך כלוב קטן ללא יכולת לצאת והשנייה חופשיה בתא. בניסוי אחד, החולדות למדו לפתוח את דלת הכלוב ועשו זאת מהר יותר (בממוצע כ-7 ימים) ובתכיפות גבוהה יותר (כ-75% מהחולדות), יחסית לניסוי הביקורת בו הכלוב היה ריק או הכיל חפץ בדמות חולדה. בניסוי שני, התא כלל כלוב נוסף שהכיל שוקולד. לאחר 6 ימים, חולדות פתחו דלת הכלוב בו הייתה החולדה הכלואה באותה תדירות שפתחו את דלת הכלוב שהכיל שוקולד. תוצאות המחקר פורשו כעדות להתנהגות אמפתית של החולדות, אך יש החולקים על פרשנות זו.
אמפתיה מול סימפתיה.
לעיתים נוטים לבלבל בין אמפתיה ובין סימפתיה. שני המושגים באים כדי להתמודד עם אדם קרוב שחווה קושי או משבר מסוים, אך בעוד האמפתיה היא היכולת לחוש ברגשותיו של השני ולהשתתף עמו ברגשות אלה (למשל השתתפות בצער) בצורה של הזדהות, אזי הסימפתיה היא תחושת החמלה כלפי האחר והרצון לראות אותו שמח יותר, לרוב על ידי סיוע ועזרה ממשית.
יש הבדל מהותי בין להרגיש בדיוק כמו האדם האחר ובין לחוש כלפיו חמלה או רחמים, וזו במהותה ההבחנה העיקרית בין אמפתיה ובין סימפתיה.
כי&quot;ל
צמח מים
דורבן (מכרסם)
דורבן (שם מדעי: "Hystrix") הוא סוג של מכרסמים ממשפחת הדורבניים והסוג הגדול במשפחה. תפוצתם היא באזורים חמימים ברחבי אפריקה ודרום אסיה. בסוג שמונה מינים שהם הגדולים במשפחתם וגם הגדולים שבמכרסמי חצי העולם הישן. הגדול שבהם הוא דורבן הכף, שמגיע לאורך מרבי של 80 ס"מ ולמשקל של 24 ק"ג.
המין דורבן מצוי מצוי בישראל והוא המכרסם הגדול ביותר בה וגם הגדול שבמכרסמי אסיה.
מינים בסוג.
יש הממיינים את שלושת המינים האחרונים ("crassispinis", "pumila", "sumatrae") בסוג אחר בשם "Thecurus".
תיאור כללי.
אורך הגוף של הדורבן הוא כ-90 ס"מ, אורך זנבו כ-15 ס"מ, ומשקל גופו כ-13 ק"ג. את גופו וזנבו מכסים קוצים שאורכם מגיע עד 50 ס"מ. את קוציו הוא אינו יכול לירות, וכאשר הוא חש מאוים הוא זוקף אותם, והם מרשרשים ומשמיעים רעש מאיים.
דרכי הגנה.
הדורבן מגן על גופו בעזרת קוציו הארוכים, המצויים על זנבו ועל גופו, אותם הוא משאיר על גופו של תוקפו.
תזונה.
הדורבנים ניזונים מפקעות ושורשים, שרובם רעילים לבני אדם. כדי להוציא את הפקעות הם חופרים בעזרת ציפורניהם גומות ושולפים את הפקעת.
דרבן הודי
יצחק שמואל רג'יו
יצחק שמואל רֶג'וֹ (יש"ר מגוריציה [בכתיב ישן: מגוריציאה]; 15 באוגוסט 1784 – 29 באוגוסט 1855), רב, פילוסוף, חוקר יהדות, פרשן מקרא וסופר. היה מראשי תנועת חכמת ישראל.
קורות חיים.
נולד בגוריציה שבאיטליה לאברהם חי רג'יו. את עיקר השכלתו רכש לבד, בסיוע אביו, שהיה תלמיד חכם וכיהן כרבה של גוריציה. מלבד בקיאותו בתנ"ך ובתלמוד, היה בעל ידע בשפות ובמדעים. שלט בצרפתית, גרמנית לטינית ושפות שמיות.
יש"ר היה חדשן בעידודו לימוד מדעים, אך מאידך התנגד לשינויים באורח החיים ההלכתי ודחה כל שינוי בתורה ומצוותיה מחמת שינויי הזמן (הערה יח לספר בחינת הדת, עמ' 129-130):