על פי ספר מקבים א' הכוח החשמונאי מנה 3,000 חיילים. ספר מקבים א' הפעם אינו מונה את מספר חיילי הסלאוקים. על פי יוספוס הצבא הסלאוקי מנה 9,000 לוחמים (י"ב 411), והצבא החשמונאי מנה 2,000 חיילים (י"ב 408).
היערכות הכוחות.
במרץ 161 לפנה"ס נשלחה תגבורת מאנטיוכיה לכוחות הסלאוקים בירושלים. ניקנור שחשש מהתקפה של יהודה על תגבורת זו שעלתה במעלה בית חורון המפותל והתלול, יצא מירושלים וקידם את התגבורת ללוותה ולהנחותה לירושלים. יהודה נמנע מלתקוף את הצבא הסלאוקי במעלה בית חורון, אלא המתין להם כאשר הם חזרו לחדשה באזור גבעון. דבר זה העיד על ביטחונו ביכולותיו ובכוחו המספרי, ואולי מפני שהיה מצויד כראוי ולא חשש לתקוף את הסלאוקים בגזרה מישורית. תחת פיקודו היו ע"פ בעל מקבים א' 3,000 חיילים, ואף 2,000 חיילים לפי יוסף בן מתתיהו.
על פי ספר מקבים א' יהודה התפלל יחד עם כוחותיו ויחד בקשו את עזרת האל, תוך כדי שימוש במודל מיתולוגי של נסי האל במקרא, ובמקרה זה הוזכרה פרשת מצור סנחריב על ירושלים בתקופה האשורית, כשמלאך ה' הכה באשורים הצרים. אזכור אירוע זה נועד להפיח אומץ לב בקרב הלוחמים המקבים, כפי שהתחולל בקרבות קודמים כמו באמאוס, ועל כן פנה יהודה לאלוהיו ובקש ממנו כי כמו שנפגעו הכוחות האשוריים "כן תיגוף את המחנה הזה לפנינו היום" (מקבים א' ז', 42). שני הצבאות נערכו זה מול זה בשלושה עשר בחודש אדר.
מהלך הקרב.
עם חזרתו של ניקנור לירושלים, התקיף אותו יהודה המכבי ליד חדשה מכיוון דרום, והפתיע אותו כיוון שניקנור ציפה להתקפה מצפון. אבי יונה מעיר כי מדובר במעשה נועז, כי במקרה של כישלון, החשמונאים היו מנותקים מבסיסם ולחוצים בין צבא האויב ובסיסו שבירושלים. ניקנור, שפרץ בראש צבאו, נהרג בקרב. לאחר מותו של ניקנור נפל המורל בקרב הצבא הסלאוקי, והוא החל לסגת בבהלה תוך שהוא משליך את ציודו.
הכוחות הסלאוקים הנמלטים עשו דרכם לכיוון גזר שהיה מבצר סלאוקי, כשלושים ק"מ ממורד בית חורון. צבא יהודה שדלק אחריהם הסב להם אבדות קשות, "ויצאו מכל כפרי יהודה מסביב ויכתרו אותם (את הסלאוקים הנסים) ויפנו אלה נוכח אלה ויפלו כולם בחרב ולא נשאר בהם עד אחד". יוסף בן מתתיהו, בעקבות ספר מקבים א', מתאר את השמדתו של כל צבא ניקנור, שכלל 9,000 לוחמים, אך בר כוכבא מציין כי בקביעה זו של השמדה כוללת יש הפלגה מסוימת.
תוצאות הקרב.
בפקודתו של יהודה נכרת ראשו של ניקנור ועימו יד ימינו, בשיטת הענישה הפרסית. דבר שנעשה בתגובה על התגרותו של ניקנור במקדש. הללו הוצגו לראווה מול ירושלים, כדי לעודד את הלוחמים ואת רוח תושבי ירושלים. גם שלל רב וביזה הציג יהודה מול חומות העיר. יום מפלתו של צבא ניקנור הונצח כחג לדורות בשם "יום ניקנור" (מסכת תענית). הדבר נבע מעצם מעמדו הרם של ניקנור ומהעובדה שירושלים, כתוצאה מן הקרב, שוחררה סופית משיעבוד לסורים.
ארץ יהודה, כדברי המקורות המקביים, שקטה רק לזמן קצר, וזאת מכיוון שמיד מתארגן מסע צבאי סורי חדש, הוא המסע השני של בקכידס.
זיהוי מקום הקרב.
באזור ההר שמצפון לירושלים מצויות שלוש חורבות בשם עדסה, הנמצאות במרחק של מספר קילומטרים אחת מהשנייה, בין שכונת פסגת זאב לגבעון.
איבל הציע לזהות את חדשה עם חורבה ביזנטית ליד הצטלבות כביש גבעון־א־ראם עם כביש ירושלים־שכם ( בגובה 773 מטר), בסמוך לאזור תעשייה עטרות. וויבינג הגרמני הציע לזהות את חדשה עם החורבה שבדרך לחיזמה, מדרום־מערב לפסגת זאב ומצפון־מזרח לתל אל פול ( בגובה: 736 מטר). ואילו בצלאל בר כוכבא סבור שיש לזהות את חדשה עם חרבת עדסה בהצטלבות ביתוניא־בידו עם הדרך מגבעון לכיוון א־ראם, בסמוך מאוד לגבעון, ( בגובה: 759 מטר). כיוון שהוא סובר כי חורבה זו מתאימה להקשר הגאוגרפי ואומדן המרחק ב"קדמוניות היהודים".
הערכת המקורות.
הקרב נזכר בספר מקבים א, ספר מקבים ב וב"קדמוניות היהודים" של יוספוס. תיאור הקרב בספר מקבים ב' ארוך, ועל פי בצלאל בר כוכבא, הוא "מסורבל, תלוש מהרקע הגאוגרפי, ואינו מכיל מהלכים טקטיים".
לטענתו, גרסת מקבים ב לתיאור הקרב היא כולה "מדרש דמיוני לסיפור המערכה בספר מקבים א".
ספר מקבים ב מספר על שיתופם של פילי מלחמה בקרב, אולם אלה אינם נזכרים בתיאור המקביל בספר מקבים א. בר כוכבא טוען כי מדובר ב"המצאה ספרותית חסרת ערך". לדבריו, שיתוף הפילים אינו תואם את הרקע הגאוגרפי והפוליטי–הצבאי, וממילא ידוע גם על פי אפיאנוס, כי כוח הפילים הסלווקי הוצא מכלל פעולה זמן-מה קודם לכן, בקיץ 162, כאשר הפילים נשחטו בהוראת השגריר הרומי גנאיוס אוקטאוויוס . לדעת בר כוכבא, שילוב הפילים בתיאור הקרב במקבים ב נועד לשרת את מטרותיו הספרותיות והדתיות של מחברו: להדגיש את היתרון העצום של צבא האויב ואת המורא שהאיל על היהודים, וזאת כדי לזעזע את הקורא ולהמחיש לו את הצורך בסיוע אלוהי. עם זאת, בר כוכבא מעלה את האפשרות שמחבר מקבים ב הושפע בעניין זה מתפקידו של ניקנור כ"ממונה על הפילים" באפמיאה שנה קודם לכן, לפני שנתמנה לנציב יהודה (אם אכן ידיעה זו נכונה).
ההיסטוריון דניאל שוורץ טוען לעומת זאת, כי המידע על חיסול כוח הפילים הוא מפוקפק, משום שהוא מופיע רק אצל אפיאנוס, אשר "אמינותו ירודה". בר כוכבא טוען בתגובה לכך, כי "אמינותו הכללית של אפיאנוס עולה לאין ערוך על זו של בעל מקבים ב", אלא ששוורץ מעלה את האפשרות שגם אם דברי אפיאנוס נכונים, ייתכן שלא כל הפילים הושמדו.
מלבד נושא הפילים, גם מספר החללים שמונה ספר מקבים ב' במחנה ניקנור, 35 אלף איש, מופרז מאוד.
האינפלציה בישראל בשנות ה-80
אקויפר
אופיר פז-פינס
חיים מאיר דרוקמן
פיינל פור
פיינל פור (באנגלית: Final Four, ארבע האחרונות) הוא כינוי לטורניר גמר שבו משתתפות 4 קבוצות. בשלב הראשון הן משחקות בשני משחקי חצי גמר, והמנצחות נפגשות באותו מקום (בדרך כלל כעבור יומיים) למשחק הגמר של האליפות.
צורת הכרעה זו מקובלת בעיקר בכדורסל, ומקורה בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות. מאז סוף שנות ה-80 היא נהוגה בליגה האירופאית הבכירה כיום יורוליג ובעבר בסופרוליג.
בליגת העל בכדורסל נקבעה השיטה כדי להגדיל את התחרותיות בליגה. סיכוייה של קבוצה נחותה להפתיע ולנצח משחק אחד גדולים יותר מאשר בשיטת פלייאוף המבוססת על סדרות, כיוון שטעות הדגימה קטנה ככל שמספר המקרים גדול יותר.
הפיינל פור של אליפות המכללות בהוקי קרח בארצות הברית זכה לכינוי "ארבע הקפואות" (Frozen Four).
בשיטה זו נערכה אליפות אירופה בכדורגל מתחילתה ב-1960 עד 1976.
בישראל.
שיטת הפיינל פור הונהגה גם בליגת העל בישראל החל מ-2006 ועד לעונת 2012/2013. בתאריך 30 במרץ 2014 החליטה מנהלת הליגה בכדורסל בישראל להחזיר שיטה זו למשך שלוש עונות.
בהמשך במנהלת הוחלט להמשיך עם זה עוד שתי עונות עד עונת 2019/2020 ואז יחזרו לסדרות.
ניר לוי
ניר (נירו) לוי (נולד ב-27 ביוני 1968) הוא שחקן ישראלי, זוכה "פרס אופיר" לשנת 1999 לשחקן הטוב ביותר על תפקידו ב"החברים של יאנה".
ביוגרפיה.
לוי נולד וגדל בנווה שאנן שבחיפה. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם בפלחה"ן גולני ובפלוגה המסייעת בגדוד 12.
לאחר שירותו הצבאי, למד משחק בבית הספר למשחק "בית צבי", אותו סיים בשנת 1995.
קריירה.
החל מ-1996, גילם את דמותו של מיקו בסדרת הטלוויזיה "הפוך", ששודרה בערוץ 2. בעת צילומי העונה השלישית של הסדרה, שנערכו בנפאל, המקומיים כינו אותו "הירו", ומכאן הודבק לו הכינוי "נירו".
בשנת 1997 שיחק בסרט הקולנוע "ז'נטילה". באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה של איתן ענר "הצל של החיוך שלך".
בשנת 1999 כיכב בסרטו של אריק קפלון "החברים של יאנה". משחקו בסרט זיכה אותו בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר, לצד הסרט עצמו שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, בטקס פרס אופיר לאותה שנה.
בשנת 2000 שיחק בסרט הקצר "מוש", שזכה במספר רב של פרסי קולנוע, ובתיאטרון החאן השתתף בדצמבר אותה שנה, בהצגה "השיבה מהמדבר"
בשנת
2001 השתתף ב"כיכר החלומות".
בשנת 2002 שיחק בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה".
בשנת 2003 שיחק בטלנובלה "משחק החיים" בתפקיד קובי גבע בהוט 3 וב-2004, בטלנובלה "מיכאלה". באותה שנה שיחק ב"אהבה קולומביאנית" וב"ריקי ריקי" לצידה של דלית קהן.
בשנת 2005 כיכב בסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה". בסוף השנה הוציא אלבום מוזיקלי עם אחיו המוזיקאי ערן לוי, הנקרא "האחים לוי".
בסוף שנת 2007 שיחק על בימות התיאטרון בקומדיה "בן בהפתעה".
בשנת 2008 הופיע בסדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה" בערוץ 10. בשנים 2008–2014 כיכב לוי בסדרה הקומית "רמזור" בערוץ 2 לצד אדיר מילר וליאור כלפון וגילם את דמותו של חפר גורי, דמות שמזוהה איתו עד היום.
בשנת 2009 שיחק בסרטו של יגאל בורשטיין "אצבע אלוהים".
ב-2012 כיכב באחד התפקידים בסרטו של בני תורתי "הבלדה לאביב הבוכה" בתור דוד פריד. בהמשך אותה שנה השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" בערוץ HOT3.
ב-2014 שיחק בתפקיד משני בסדרה הקומית "מי נתן לך רישיון?".
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של האח הגדול, והגיע למקום השני. ביוני אותה שנה, החל שידורה של התוכנית "הקודחים" בהשתתפותו ב-HOT3. בנוסף, לוי העלה מופע יחיד בשם "המופע של נירו לוי".
בשנת 2016 החל לשחק בסדרת הילדים והנוער "גאליס", בתפקיד קובי, אביו של ליעם. באותה שנה שיחק בסרטו של דורון ערן "סנאפשוט".
בשנת 2017 פתח בית ספר למשחק בעיר הולדתו חיפה.
בשנת 2018 גילם את ברבש בסדרה "כפולה" בתפקיד עוזר מאמן. באותה שנה, שב אל במת התיאטרון בתפקיד עצמו בהצגת תיאטרון מיקרו "דם דם דא דם".
בשנת 2019 השתתף בסדרת הדוקו־ריאליטי "גולסטאר", בעונת אולסטאר, ששודרה בערוץ HOT Real.