בעתות שלום היירוט מתבצע על מטרות שיש לגביהן חשד למניעים עוינים או פליליים, ולכן תהליך היירוט דורש יצירת קשר עם מטוס המטרה בשביל לקבוע את טיבו בעזרת בחינה ויזואלית, יצירת קשר רדיו או תקשורת ויזואלית על ידי סימנים מוסכמים וליוויו עד אשר מניעיו מתבהרים או שהוא עוזב את השטח האווירי המדובר. בשטח אווירי ריבוני מטוסי היירוט של המדינה מסוגלים לקחת את הפיקוד על המטוס החשוד ולהורות על פנייה, הכוונה לנחיתה בשדה כל שהוא לטובת בחינה על הקרקע וכדומה. בשטח אווירי בינלאומי יירוט מטוס חשוד לא מקנה למטוס המיירט את הזכות להכווין את מטוס המטרה, מכיוון שזה עשוי להיחשב כחטיפה אלא אם הוא מתבצע כחלק מתהליך מרדף חם -כלומר מתחיל בשטח הריבוני של אותה מדינה.
תהליך יירוט מטוס אזרחי בשטח אווירי ריבוני.
כאמור תהליך היירוט בעתות שלום קיים בשביל שהמדינה תוכל לחקור ולוודא אם מטוס המטרה מהווה סיכון. למרות קיומם של מכשירי תקשורת רדיו, היה צורך להגדיר תהליך סדור של יירוט שייתן מענה לחוקי התעופה הבינלאומיים ויאפשר הקטנה של הסיכון להפלת מטוס עקב חוסרי הבנות בין המדינה ומטוסי היירוט שבשרותה והמטוס המיורט.
שלב ראשון: גישה.
מטוסי היירוט יבצעו יירוט גזרה אחורית ויתקרבו למטוס כאשר המוביל של המבנה יתמקם מצד שמאל גבוה מעט ממטוס המטרה ובמרחק מינימלי של 300 מטר, שאר חברי המבנה נשארים בצד שמאל ובמרחק סביר מהמטוס שיקטין את הסיכוי להתנגשות במקרה של תמרון של מטוס המטרה.
שלב שני: זיהוי.
מוביל המבנה יבצע זיהוי ויזואלי של המטוס המיורט ובמידת הצורך יתקרב עד למרחק שיוכל לראות את כל הנתונים הדרושים לצורך הזיהוי.
שלב שלישי: סיום היירוט וניתוק מגע.
מוביל המבנה יבצע פנייה חדה הרחק מהמטוס המיורט, מה שמסמל למטוס המיורט שהוא חופשי להמשיך. שאר חברי המבנה יחברו למוביל.
במקרה של צורך בחקירה נוספת.
אם לאחר הזיהוי נדרשת התערבות של המטוסים המיירטים בנתיב הטיסה של מטוס המטרה מוביל המבנה יתמקם לפני המטרה משמאלה ומעט מעליה ויוודא שהוא נמצא בשדה הראייה של הטייס המפקד (הקברניט). בשלב זה הוא יתחיל בתקשורת חזותית כדי לתת לו את האזהרות וההוראות הדרושות.
מטוס היירוט המוביל ינענע בכנפיו ויהבהב בתאורת הניווט שלו בשביל לסמן למטוס המטרה שהוא ייורט והמטוס המיירט הולך להוביל אותו לנחיתה. מטוס המטרה אמור לאשר שהוא קיבל את האזהרה על ידי שחזור התמרון שהמטוס המיירט ביצע. המטוס המיירט בשלב זה יבצע את התמרון הדרוש להגיע לנתיב שיביא אותו לשדה שהם ייעדו למטוס המיורט והוא יעקוב אחר המטוס המיירט. אם המטוס המיורט לא מסוגל לעקוב אחר ההוראות הוא יהבהב בתאורת הניווט, אם המטוס המיורט נמצא במצב חירום הוא יפעיל את כל התאורות האפשריות בתזמון לא סדיר.
בהגעה לשדה המטוס המיירט יוריד את כני הנסע בשביל לסמן למיורט שזהו השדה שהוא אמור לנחות בו, המטוס המיורט יאשר זאת על ידי הורדת כני הנסע שלו, אם השדה לא מתאים למטוס, המטוס המיורט ירים את כני הנסע בחזרה.
במקרה של מטוס מיורט שלא עוקב אחר ההוראות, המטוס המיירט מסוגל לאיים על המטוס המיורט. האיומים יכולים להיות בצורת הצגת כלי הנשק של המטוס המיירט, חציית נתיב הטיסה של המטוס המיורט תוך כדי השלכת נורים ואף ירי תותח לפני המטוס אך בנתיב הטיסה שלו.
סטטיסטיקן
דאולין (דמות)
שבויגן רד סקינס
שבויגן רד סקינס (באנגלית: Sheboygan Red Skins) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר שבויגן, ויסקונסין, אשר שיחקה בליגת ה-NBL, ליגת ה-NBA וליגת ה-NPBL בין השנים 1951-1938.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1938, ושיחקה בליגת ה-NBL ב-11 עונותיה הראשונות, עד שנת 1949. לאורך תקופה זו הופיעה שבויגן ב-5 סדרות גמר ה-NBL ואף זכתה באליפות הליגה בעונת 1942/1943, לאחר שגברה על פורט ויין זולנר פיסטונס בתוצאה 2-1. כוכב הקבוצה באותה עונה היה הרכז באדי ז'נט, שהצטרף לרד סקינס בחודש האחרון של העונה הסדירה והוביל אותה עם ממוצע של 15.5 נקודות למשחק. שחקן בולט נוסף ששיחק עבור הרד סקינס היה הקלע בובי מקדרמוט, שנבחר ל-MVP של הליגה 4 פעמים, ושימש כמאמן-שחקן של שבויגן בעונת 1947/1948. הן ג'נט והן מקדרמוט הוצגו לאחר פרישתם כחברי היכל התהילה של הכדורסל.
בסיום עונת החליטה ליגת ה-NBL על מיזוג עם ליגת ה-BAA והקמת ליגת ה-NBA. בעקבות המיזוג עברה שבויגן לשחק ב-NBA יחד עם חמש קבוצות NBL נוספות. בעונתה היחידה בליגת ה-NBA, , רשמה שבויגן מאזן שלילי של 22 ניצחונות ו-40 הפסדים, והפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לאינדיאנפוליס אולימפיאנס בתוצאה 2-1.
בעונה הבאה עברה הקבוצה לשחק בליגת ה-NPBL הניסיונית, וסיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה, 29-16. עם זאת, ליגת ה-NPBL התפרקה בטרם שוחקו משחקי הפלייאוף וללא הכתרת אלופה. עונה זו הייתה למעשה האחרונה בתולדות הקבוצה. מאזן הניצחונות הכולל של הרד סקינס ב-13 שנות פעילותה עומד על 250 ניצחונות ו-238 הפסדים (51.2%).
One Plus
קליפורד רובינסון
אשוח תת-אלפיני
אשוח תת-אלפיני (שם מדעי: "Abies lasiocarpa"; באנגלית: subalpine fir או גם Rocky Mountain fir) הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בהרים במערב אמריקה הצפונית מדרום אלסקה ועד צפון אריזונה.
גילוי וטקסונומיה.
הבוטנאי הבריטי ויליאם ג'קסון הוקר (William Jackson Hooker; 1865-1785) תיאר את העץ לראשונה ב-1839 ושייך אותו לסוג אורן ("Pinus") כשכינה אותו "Pinus lasiocarpa" (מלטינית אורן בעל זרע צמרירי). הבוטנאי הבריטי תומאס נאטל (Thomas Nuttall; 1859-1786) העביר ב-1849 את הטקסון לסוג אשוח ("Abies") וקיבע את שמו המדעי על "Abies lasiocarpa".
בסוג אשוח משתייך האשוח התת-אלפיני לתת-הסוג (section) "Balsamea" יחד עם אשוח ריחני ("Abies balsamea").
תת-מינים.
הדעות חלוקות בין החוקרים האם לאשוח התת-אלפיני יש שני תת-מינים או שלושה כמפורט בהמשך:
תת-המינים "lasiocarpa" ו-"bifolia" יוצרים אינטרוגרסיה (Introgression, מעבר של גנים בין המינים על ידי הכלאה) בקולומביה הבריטית ובוושינגטון. במרכז צפון אלברטה יוצר העץ אינטרוגרסיה עם אשוח ריחני ("Abies balsamea"). תת-המין "lasiocarpa" יוצר קרוב לוודאי כלאיים עם אשוח אציל ("Abies procera") בחלק הדרומי של תחום התפוצה שלו. עם זאת הכלאה לא מתרחשת בין אשוח תת-אלפיני לאשוח חינני ("Abies amabilis"), למרות החפיפה הגדולה בתחום התפוצה.
תפוצה.
אשוח תת-אלפיני גדל באופן טבעי בהרים של טריטוריית יוקון, בטריטוריות הצפון-מערביות ובפרובינציות קולומביה הבריטית ומערב אלברטה בקנדה; בדרום אלסקה, בוושינגטון, אורגון, איידהו, מערב מונטנה, ויומינג, יוטה, קולורדו, ניו מקסיקו, אריזונה, צפון מזרח נבדה ובאלפים של טרינטי (Trinity Alps) בהרי קלאמת בצפון מערב קליפורניה במערב ארצות הברית. זהו האשוח בעל התפוצה הגדולה ביותר באמריקה הצפונית בכיוון מצפון לדרום.
תת-המין שנתגלה ראשון, "Abies lasiocarpa Lasiocarpa", גדל בדרום מרכז אלסקה, יוקון, קולומביה הבריטית ואלברטה והתפשט דרומה להרי הרוקי, רכס קסקייד ורכס הרי אולימפיק בוושינגטון. העץ גדל בגבהים שבין 1,100 ל-2,300 מטרים ביערות חופיים מחטניים תת-אלפיניים. במרבית המקומות הוא גדל עד לקו העצים. העץ גדל בחברת אשוח חינני ("Abies amabilis"), אורן לבן-קליפה ("Pinus albicaulis") וצוגה הררית ("Tsuga mertensiana").
תת-המין "Abies lasiocarpa Arizonica" גדל בדרום הרי הרוקי במדינות אריזונה, קולורדו ונין מקסיקו. העץ גדל בגבהים שבין 2,400 ל-3,400 מטרים בחברת אשוחית אנגלמן ("Picea engelmannii").
התחום של תת-המין "Abies lasiocarpa Bifolia" משתרע מדרום יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות, אלברטה וקולומביה הבריטית בקנדה ובמדינות וושינגטון, אורגון, איידהו, מונטנה, ויומינג, קולורדו, ניו מקסיקו, אריזונה, יוטה ונבדה. העץ גדל בגבהים בין 600 ל-3,700 מטרים ביערות המחטניים התת-אלפינים. תת-המין "Abies lasiocarpa Lasiocarpa" נפגש בתת-מין זה במרבית המקומות קרוב לקו העצים. במקומות רבים הוא מצוי בחברת אשוחית אנגלמן.
תיאור.
צורה ועלווה.
אשוח תת-אלפיני הוא עץ ירוק עד שגובהו הממוצע כ-20 מטרים ולעיתים רחוקות מגיע עד 40 או אף 50 מטרים. קוטר גזע בגובה החזה כמטר ובמקרים יוצאי דופן עד שני מטרים. עם זאת, לעיתים קרובות העץ גדל כשיח רחב. על פי גובהו הממוצע זהו העץ הנמוך מבין שמונת מיני האשוח במערב ארצות הברית.
בשל ההתאמה לתנאי הסביבה השונים של בתי הגידול שבהם גדל האשוח ניתן להבחין בכמה צורות גדילה
הצורה החרוטית הנפוצה מגיעה לגבהים שבין 18 ל-30 מטרים ועובי גזע בין 46 ל-61 סנטימטרים. עצים גדולים יותר נדירים.
האשוח התת-אלפיני גדל לאט. קוטר הגזע של עצים בני 150 עד 200 שנים הוא בדרך כלל בין 25 ל-50 סנטימטרים. עצים בני יותר מ-250 שנים נדירים כיון שהם פגיעים מאוד לרקבון בגזע הנגרם על ידי פטרייה.
מערכת השורשים של האשוח התת-אלפיני רדודה. עם זאת, כתלות בקרקע הם יכולים להעמיק את השורשים.
גוון קליפת הגזע של עצים צעירים היא אפורה וחלקה עם שלפוחיות שרף. בעצים בוגרים הקליפה מחוספסת יש בה חריצים או קשקשים. בתת-המין "arizonica" המכונה גם אשוח קליפת השעם, צבע הקליפה הוא בגוון שמנת, היא עבה ויש לה מרקם של שעם. הקליפה של ענפים שהתקשו היא אפורה ירקרקה עד חום בהיר ומכוסה במקצת בשערות חומות. הניצנים קטנים, כמעט כדוריים הגוון שלהם חום בהיר עד חום כהה והם מכילים שרף והם מכוסים בקשקשים משולשים עד צורת עלה.