בין התוכניות שאושרו 3750 יחידות דיור בשטח מחנה דורי, 8500 באשקלון, ו-9350 יחידות דיור בקריית גת. בשנת 2015 אושרה בותמ"ל בנייתן של 25,000 יחידת דיור, ובשנת 2016 אושרו 38,800 יחידות דיור. על אף התוכניות הרבות שקודמו, על פי נתונים שהוצגו על ידי החברה להגנת הטבע, נכון לדצמבר 2017 לא יצא ולו היתר בנייה אחד לדירות שעתידות היו להיבנות במסגרת אישור בותמ"ל. עם זאת, בשנים שלאחר מכן גדל באופן משמעותי מספר היתרי הבנייה שניתנו מתוקף תוכניות שקודמו בותמ"ל. ב-31 בינואר 2018 ניתן היתר הבנייה הראשון מתוקף תוכנית שאושרה בותמ"ל, ועד לסוף שנת 2019 החל שיווקן של 80,000 יחידות דיור בתוכניות שאישרה הוועדה.
בחודש אוקטובר 2017 הורה בית המשפט המחוזי בתל אביב לבטל תוכנית שאושרה לבניית 2700 יחידות דיור במתחם אפולוניה בהרצליה, וקיבל את ההתנגדויות לאישור התוכנית בשל זיהום הקרקע במקום ואי התייחסות לבעיות תחבורה שייווצרו.
ב-2018 הוחלט להאריך בשנה נוספת את תוקף הוראת השעה מתוקפה פועלת הותמ"ל, עד מאי 2019. בפועל, נותרה הוראת השעה בתוקף לשנה נוספת בעקבות פיזור הכנסת ה-21 וה-22 כחלק מהארכת תוקף של כלל הוראות השעה במקרה של פיזור הכנסת.
ביולי 2021 החליטה ועדת השרים לחקיקה להאריך את פעילות הותמ"ל בעוד ארבע שנים.
פרסום.
לפי החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים (הוראת שעה) פרסום הפקדת התוכניות של הותמ״ל, השלב בו ניתנת לציבור האפשרות הרשמית להתנגד לתוכנית, יעשה על גבי שלטים באזור בו חלה התכנית ובסמיכות לו, בעיתון, באתר האינטרנט של מנהל התכנון ובאתר האינטרנט של הרשות המקומית שתהכנית חלה בשטחה, על אף שהאחרון אינו חובה.
ביקורת על פעילות הוועדה.
פעילות הוועדה ספגה ביקורת מארגוני איכות הסביבה, ומצד נציגי המועצות האזוריות ונציגי ההתיישבות הכפרית. על פי ארגוני ההגנה על הסביבה, הותמ"ל מעודדת בנייה פרברית על שטחים פתוחים. לטענת נציגי ארגוני ההתיישבות הכפרית במדינת ישראל פעילות הותמ"ל גורמת לעיור מוגבר; העברה מוגברת של שטחים מיישובים חקלאיים לערים הסמוכות להם, בהליך קצר ומהיר מאוד ומבלי שנלקחות בחשבון ההשפעות של כך, כמו הרס החקלאות. לטענת מרכז המועצות האזוריות, המשך פעילות הותמ"ל יביא לחיסול המרחב הכפרי, חיסולם של שטחים פתוחים בהיקף רב ושינוי אופיים של יישובים כפריים במרכז הארץ לצמיתות.
נובה מארי פריס
ענבל קליין
פורד זפיר
פורד זפיר (באנגלית: Ford Zephyr) היא מכונית סלון, 4 דלתות, מתוצרת חברת "Ford of Britain" (פורד בריטניה) (שם רשמי: Ford Motor Company Limited), חברת בת של קונצרן פורד, אשר יוצרה בין השנים 1950–1972.
בנוסף, יוצרו דגמי "פורד זפיר" באוסטרליה, בניו זילנד, ברודזיה ובדרום אפריקה.
דגם הפאר של "פורד זפיר" היה קרוי "Ford Zodiac" ו-"Ford Executive".
בין השנים 1961-1963 מנוע "פורד זפיר" 2,553 סמ"ק הורכב בדגם מכונית הספורט בתצורת קופה, הבריטית "AC Aceca" מתוצרת "AC Cars Group Ltd".
"פורד זפיר" שווק בישראל.
הערות שוליים.
פג'ו 304
המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים
המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים (באנגלית: The Center for Strategic and International Studies; בראשי תיבות: CSIS) הוא מכון של צוות חשיבה אמריקאי המבוסס בוושינגטון די. סי., שבארצות הברית. המכון הוקם כ"מרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים" של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1962. המרכז עוסק בלימודי מדיניות ובניתוחים אסטרטגיים בנושאים פוליטיים, כלכליים וביטחוניים ברחבי העולם, תוך התמקדות ספציפית בנושאים הקשורים ליחסים בין-לאומיים, טכנולוגיה, כספים, אנרגיה וגיאו-אסטרטגיה.
הנהלה וצוות.
ראש הדירקטוריון הוא תומאס פריצקר, הוא מכהן גם כיו"ר פעיל של חברת Hyatt Hotels, ומכהן גם בדירקטוריון של Royal Cruises Cruises Ltd. סגן שר ההגנה האמריקני לשעבר, ג'ון האמר, מכהן כנשיא ומנכ"ל מאז אפריל 2000.
חבר הנאמנים כולל בכירים רבים לשעבר בממשל, ביניהם הנרי קיסינג'ר, זביגנייב בז'ז'ינסקי, ויליאם כהן, ג'ורג' ארגירוס וברנט סקוקרופט. מועצת המנהלים כוללת גם מנהיגים עסקיים מובילים, כמו גם דמויות בולטות בתחומי הנדל"ן, ההון הפרטי, האקדמיה והתקשורת.
המרכז כולל צוות של כ-220 איש במשרה מלאה ורשת גדולה של חוקרים העוסקים בסוגיות הנוכחיות ביחסים בין-לאומיים. ב-2012 הצוות מנה 63 אנשי צוות, 73 חוקרים ו-80 מתמחים. המרכז עבד גם עם 241 יועצים עמיתים וחברים.
המרכז הרחיב את השפעתו על ניתוח המדיניות הציבורית בהנהגתו של ג'ון האמר. משרד ההגנה, במסגרת חוק ההסמכה של רשות הביטחון לשנת 2012, הזמין את המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים לערוך הערכה עצמאית של התערבותה של ארצות הברית באזור אסיה-פסיפיק. כמו כן, בחודש מאי 2009, הודה הנשיא ברק אובמה על עזרתו של המרכז בפיתוח מדיניות הממשל בנוגע ללוחמת סייבר. המרכז השפיע רבות גם על יצירת מדיניות החוץ של הבית הלבן. ראש ה-CIA, ג'ון ברנן התבטא ש"בתוך הקהילה המודיעינית, ידוע המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים כבעל רעיונות חדשניים לחיזוק הביטחון הלאומי שלנו".
בשנת 2002 צירף המרכז את אהוד ברק לצוות המרכז כ"מדינאי מהמעלה הראשונה" (Distinguished Statesman), זאת לאחר שהתברר שלא ניתן לצרפו למועצת המנהלים כי החברות בה מותרת לבעלי אזרחות אמריקאית בלבד. ערב המלחמה בעיראק הכין המרכז בשיתוף מכון בייקר מסמך משותף עבור הממשל האמריקני שבו ניתח ברק את ההשפעות האפשריות של תוצאות המלחמה בעיראק על המצב הגאו-פוליטי במזרח התיכון.
היסטוריה.
שנות השישים.
המרכז נוסד בשנת 1962 על ידי אדמירל ארלי ברק והשגריר דוד מנקר אבשייר, כחלק מאוניברסיטת ג'ורג'טאון. הוא נפתח רשמית ב-4 בספטמבר, זמן קצר לפני משבר הטילים בקובה. המשרד המקורי היה ממוקם במרחק של בלוק אחד מהקמפוס של האוניברסיטה בבית לבנים קטן ברחוב 1316. חבר הצוות המקצועי הראשון היה ריצ'רד אלן, שמאוחר יותר היה חבר בממשל רייגן.
בכנס שנערך בינואר 1963, קבע המרכז את תוכניתו לסדר היום האינטלקטואלי שלה. בכנס הופיע ספר של אסטרטגיות פוליטיות, צבאיות וכלכליות באורך של יותר מאלף עמודים. הספר קבע מסגרת לדון בביטחון הלאומי והגדרת תחומי ההסכמה וחילוקי דעות במדיניות החוץ של וושינגטון במהלך המלחמה הקרה. הספר התווכח על תפיסה אסטרטגית בענייני העולם והגדיר גם אסכולה של חקר היחסים הבין-לאומיים באותה תקופה. צוות החשיבה של אסכולה זו עשו את דרכם לפסגות המדיניות של ארצות הברית, במיוחד בימי הממשל של ניקסון, פורד ורייגן.
1970–1989.
עד אמצע שנות ה-70 המאוחרות, חוקרים רבים שעבדו במרכז מצאו את דרכם לתפקידים בכירים בממשלה במחלקת המדינה או במשרד ההגנה. כשהנרי קיסינג'ר פרש מתפקידו כשר החוץ האמריקני ב-1977, אוניברסיטת הרווארד סירבה להציע לו משרה, הוא העדיף ללמד במשרה חלקית בבית הספר של אדמונד ג'ורג'טאון בבית הספר לשירותי חוץ, ולהפוך את המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים לבסיס לפעילותו בוושינגטון, על פני הצעות ללמד בייל, פן, קולומביה ואוקספורד. החלטתו של קיסינג'ר להיות מזוהה עם המוסד בוושינגטון משכה לכיוון המרכז תשומת לב ציבורית רבה יותר מאשר כמעט כל אירוע ב-15 השנים האחרונות.
בעקבות מעורבותו של קיסינג'ר, פקידים בכירים אחרים הגיעו למרכז לפחות למשרה חלקית, לדוגמה ג'יימס ר' שלזינגר, ביל ברוק, אדמירל ויליאם קרואו ו הרולד בראון. כאשר הצטרף זביגנייב בז'ז'ינסקי למרכז ב-1981, לאחר תום כהונתו של קרטר, עסק בנושאים הקשורים לברית המועצות וכלכלת פולין. ההסדרים של פקידי ממשלה בכירים אלו אפשרו להם לכתוב, להרצות ולהתייעץ עם חברות תקשורת ועסקים, והם אלו שגרמו שהמרכז יוכל לשלב קובעי מדיניות ברמה גבוהה כאשר הם עוזבים את הממשלה. בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים, הרחיב המרכז את מספר הצוות ואת הפעילות בוושינגטון.
חלק מהפרופסורים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון מתחו ביקורת על אנשי הצוות של המרכז בטענה של מתן הערכות אקדמיות בלתי מדויקות בנושאים של מדיניות חוץ במהלך ראיונות ציבוריים. בעקבות כך הוקמה ועדה מיוחדת שבחנה את שיתוף הפעולה של האוניברסיטה עם המרכז והדו"ח שלה קבע שהמרכז מתמקד יותר בתקשורת מאשר במחקר מדעי והמליץ על הפרדת המרכז באופן רשמי מאוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-17 באוקטובר 1986, הדירקטוריון של האוניברסיטת הצביע על ניתוק כל הקשרים עם המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים.
בעקבות כך ב-29 בדצמבר עבר המרכז למחוז קולומביה, והשיוך הפורמלי בין ג'ורג'טאון למרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים הסתיים ב-1 ביולי 1987.
המרכז הפך לארגון ללא כוונת רווח שמטרתו להגדיל את תרומתו ולהרחיב את תוכניותיו להתמקדות באזורים הבוערים בעולם. פירוק ברית המועצות בשנות השמונים הותירה את המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים בעמדה ייחודית ככותבת מדיניות החוץ של מעצמת העל היחידה בעולם.
1980-הווה.
לאחר תום המלחמה הקרה שמו לב ראשי הממשל בוושינגטון כי ארצות הברית אינה מצוידת היטב כפי שהיא צריכה להתחרות בכלכלה הבין-לאומית בתור מעצמת על. השקפה זו גרמה למרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים להקים פרויקט שונה מהנושאים האסטרטגיים והבין-לאומיים בהם היו רגילים לעסוק במרכז עד אז. הרעיון שאמריקה צריכה להתמקד בבעיותיה בבית כדי לחזק את מעמדה מבחוץ התפתחה ב"וועדה לחיזוק אמריקה", בראשותו של הסנאטור סם נאן והסנאטור פיט דומניצ'י.