זמיר ניסח את "חוק המכינות הקדם צבאיות, התשס"ח – 2008" ועמד בראש המאבק האזרחי לקבלת החוק, שהתקבל באוגוסט 2008 ברוב של 73 ח"כים ו-0 מתנגדים. מיד לאחר קבלת החוק, הקים את מועצת המכינות הקדם צבאיות עם ראשי מכינות קדם צבאיות נוספות, ונבחר כיו"ר משותף עם הרב משה הגר-לאו. הוא נבחר לתפקיד זה שתי קדנציות נוספות ברצף. נכון לשנת 2016 המכינות הקדם צבאיות מחנכות מספר שיא של 2,700 חניכים/ות, ע"פ משרד הביטחון.
במאי 2014 נתבקש על ידי ראשי המכינות במועצה לשמש כמנכ"ל המועצה במשרה מלאה. הוא נבחר לתפקידו זה פה אחד בהצבעה חשאית, ומכהן מאז בתפקיד זה. בחודש אוגוסט 2016, בתפקידו כמנכ"ל מועצת המכינות, הוביל את המועצה לחתימה על הסכם שותפות אסטרטגית עם קק"ל, במטרה לשנות את מפת ההתיישבות העירונית בגליל בנגב ובירושלים על ידי גרעיני התיישבות של בוגרי המכינות הקדם צבאיות. במאי 2017 נבחר שוב לקדנציה שנייה כמנכ"ל בהצבעה חשאית ללא מתנגדים והכנתו הוארכה פעמיים נוספות עד 2022. לאחר אסון מכינת בני ציון בנחל צפית באפריל 2018, הוביל את הקמת ועדת אהרונישקי לחקר המכינות, וכן את מהלך בניית עולם הבטיחות במכינות ושינוי התרבות הארגונית בהן.
פעילותו בשדה הפוליטי.
בשנת 1990 בעת היותו מ"פ מילואים סירב לפקד על מבצע הכנסת ספר התורה לקבר יוסף בשכם ונשפט ל-30 ימי מחבוש בכלא 6. עם יציאתו מהכלא, צעד בראש כ-120 מחבריו מאנדרטת הצנחנים בתל נוף לירושלים, כשהם נושאים דגלי ישראל. בסיום המסע, הוביל עצרת מחאה נגד הכיבוש הישראלי בשטחי יהודה ושומרון. ב-1993, עם ההכרזה על תוכנית אוסלו, יצא בקריאה פומבית להפסקת הסירוב לאור החלטת ישראל לסיים את הכיבוש.
בשנים 1994–1995 הקים את תנועת "השמאל עם הגולן" ועמד בראשה במקביל לסיום לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. התנועה התנגדה לוויתור על הגולן במסגרת הסכם שלום עתידי, והתפרקה לאחר כ-3 שנים עם התפוגגות הסיכוי לוויתור כזה.
בקיץ 1995 נבחר זמיר לתפקיד יו"ר דירקטוריון "מטה ההתיישבות למאבק בבנקים". המטה טען כי החוב שיוחס לקיבוצים במשבר הקיבוצים הוא למעשה חוב שיצרו הבנקים, וניסה להוכיח זאת בעזרת הדו"ח שפרסם פרופ' אוריאל פרוקצ'יה (המטיל ספק בשיטות חישוב הריביות והעמלות של הבנקים בישראל, בעיקר ביחס לחובות ההתיישבות העובדת) ובעזרתו של עו"ד יעקב וינרוט. לאחר פרסום הדו"ח, חתמה הנהגת התנועה הקיבוצית על הסדר חובות עם הבנקים. זמיר ראה בו הסכם כניעה שנועד להציל את הבנקים, והדבר גרר עימות חריף בינו לבין ראשי התנועה הקיבוצית.
זמיר מחזיק בתפיסות סוציאל-דמוקרטיות מובהקות, המשולבות בגישה ציונית יהודית. הוא חבר במפלגת העבודה וחבר ועידת המפלגה, ונחשב בעבר לאחד מתומכיה העיקריים של חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
רוברט בת'רסט
רוברט גאי בת'רסט (באנגלית: Robert Guy Bathurst; נולד ב-22 בפברואר 1957) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
בת'רסט נולד בקולניה הבריטית "חוף הזהב", גאנה של ימינו, שם עבד אביו בתפקיד יועץ ניהולי. ב-1959 עברה משפחתו לפרוור באליברק שבדבלין, והוא התחיל ללמוד בפנימייה אנגליקנית. ב-1966 עברה המשפחה לאנגליה, ובת'רסט למד בבית הספר וורת' בסאסקס, שם הצטרף לתיאטרון חובבים. בגיל 18 החל ללמוד משפטים בקולג' פמברוק באוניברסיטת קיימברידג', והצטרף לפוטלייטס, מועדון התיאטרון של האוניברסיטה. אחרי סיום התואר פתח בת'רסט בקריירת משחק במשרה מלאה.
ב-1983 שיחק בת'רסט בהופעת בכורה בתיאטרון בתפקיד טים אולגוד במחזה "Noises Off" מאת מייקל פריין, שהוצג במשך שנה בתיאטרון סבוי. כדי להרחיב את כישורי המשחק שלו הצטרף לתיאטרון הלאומי. בנוסף לתפקידיו בתיאטרון החל להופיע בשנות השמונים של המאה העשרים בסדרות טלוויזיה. הוא השתתף בפרק הפיילוט של הסדרה הקומית "הפתן השחור", בסיטקום "Chelmsford 123", "המופע של לני הנרי", ובפרק הפתיחה של הסדרה "ננס אדום". ב-1991 לוהק לראשונה לתפקיד גדול בטלוויזיה בדמות מארק טיילור ב-"Joking Apart" של ה-BBC, סיטקום אוטוביוגרפי למחצה שכתב סטיבן מופאט. בין 1991 ל-1995 הופקו רק 13 פרקים לסדרה, אבל התפקיד נשאר האהוב על בת'רסט בכל הקריירה שלו. אחרי שהסדרה "Joking Apart" הסתיימה, לוהק בת'רסט לתפקיד היועץ הניהולי הנפוח דייוויד מרסדן בדרמה הקומית של ITV "רגליים קרות", שנמשכה חמש עונות בין 1998 ל-2003, ושחודשה ב-2016.
מאז 2003 גילם בת'רסט ראש ממשלה בדיוני בסיטקום של ה-BBC "אבי ראש הממשלה", שיחק בתפקיד מארק תאצ'ר בדרמה המבוססת על סיפור אמיתי, ובמותחן של ITV על אודות אדם שבתו נעדרת ב-"Stepfather". הוא גם המשיך להופיע בתיאטרון. ב-2003 שיחק בתפקיד ורשינין במחזה "שלוש אחיות". ב-2006 הופיע בתפקיד אדריאן במחזה "Members Only". בעונת 2006–2007 גילם את המצליף אליסטר במחזה "Whipping it Up", וב-2007 ו-2008 שיחק בתפקיד אלכס במחזה "Alex".
בשנת 2010 הופיע בת'רסט בסדרת הדרמה "עמודי תבל". בסדרה "אחוזת דאונטון" גילם את האלמן סר אנתוני סטראלן שמחזר אחרי ליידי אדית'. ב-2011 שיחק בסרט הטלוויזיה "Hattie", וב-2012 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "לב פראי". ב-2010 הופיע בת'רסט לראשונה במחזה של נואל קאוורד, "Present Laughter", והמשיך לשחקן במחזה נוסף שלו "Blithe Spirit" ב-2010 וב-2011.
בספטמבר 2016 חזר בת'רסט לגלם דייוויד מרסדן בסדרה המחודשת "רגליים קרות".
חיים אישיים.
בת'רסט התחתן עם ויקטוריה ת'רפול ב-1985, אותה הכיר דרך חברים משותפים. לבני הזוג יש ארבע בנות: מטילדה, קלמנסי, אוריאל והונור.
רוברט בת'הרסט
עונת 1963/1964 בלה ליגה
עונת 1963/1964 הייתה העונה ה-33 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 בספטמבר 1963 והסתיימה ב-26 באפריל 1964.
הליגה כללה 16 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו בסוף העונה לליגת משנה במקום שתי קבוצות מליגת משנה שזכו בה במקום ראשון ב-2 הבתים שלה. קבוצות שזכו במקום 13-14 השתתפו במשחקי המבחן מול קבוצות שזכו במקום השני בבתים של ליגת משנה.
מליגת המשנה עלו פונטוודרה, לבאנטה, ריאל מורסיה ואספניול.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם העשירית בתולדות המועדון ובפעם הרביעית ברציפות.
ריאל ואיאדוליד ופונטוודרה ירדו לליגת משנה בסוף העונה. אספניול וריאל אוביידו ניצחו משחקי המבחן ונותרו בליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים.
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק לפרנץ פושקש () מריאל מדריד. זאת בפעם הרביעית והאחרונה בקריירה. בהתאם לנתונים הרשמיים של ה-LFP הוא כבש 20 שערים ב-25 משחקים. בהתאם לנתוני של עיתון הספורט MARCA שמעניקה את הפרס הוא כבש 21 שערים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק לחוסה ויסנטה טריין מריאל מדריד שספג 10 שערים ב-15 משחקים. זאת העונה השנייה ברציפות ובפעם השלישית בקריירה.
רוברט בטהרסט
הסורים על הגדרות
רוג 1
דימוי הגבר היהודי כאישה
דימוי הגבר היהודי כאישה הוא דימוי אנטישמי שהיה נפוץ במדינות מערב אירופה בימי הביניים, ומייחס לגברים יהודים מחזור נשי. לדעת היסטוריונים של תולדות עם ישראל הדימוי מהווה את אחד המוטיבים הביולוגיים-גזעיים הראשונים ששימשו את הנוצרים, כיוון שקודם לכן המקורות האנטי יהודיים התייחסו לשנאת היהודים לרוב בשל סיבות דתיות.
היסטוריה.
כמרים ומטיפים נוצרים טענו בפני קהליהם ובפני יהודים שאותם רצו לנצר, כי ביום שנצלב ישו ודמו הוקז החליט אלוהים שבני ישראל ישלמו על כך בדמם, וידממו פעם בחודש כמו הווסת הנשי. כדי לכפר על דימום זה "חוטפים היהודים ילד נוצרי שבאמצעות קורבן דמו הם מנסים להניא את האל מהקללה עליהם". לדעת חוקרים כמו פרופסור רם בן-שלום מהאוניברסיטה העברית, אפשר שדימוי זה תרם להחלשת תחושת הביטחון של קהילות היהודים במדינות אלה. הדימוי קישר חולשה פיזית ונשיות לזהות היהודית.
פרופסור בן-שלום מביא במאמריו את דברי יצחק נתן, תלמיד חכם ומלומד יהודי שחי בארל שבדרום צרפת במאה ה-15. יצחק נתן מצטט את דבריו של המטיף הידוע, הנזיר הדומיניקני וינסנט פרר, לאנוסים וליהודים מומרים שרצה לחזק את דבקותם בנצרות אחרי ויכוח טורטוסה. נתן מציין כי דברי הנזיר נתפסו כ"מגוחכים" באוזני קהל השומעים ממוצא יהודי שבפניהם דרש והטיף. בן-שלום גורס שאף שבכתבי הדרשות של הנזיר פרר שפורסמו עד כה לא הוזכרה העלילה על הדימום (יש כתבים שעדיין לא פורסמו אקדמית), ייתכן שיצחק נתן שילב דרשות אחרות בנושא זה שאותן שמע מנזירים דומיניקניים או פרנציסקנים אחרים בפרובנס, וייחס את התגובה הלועגת והמפקפקת של היהודים שהתנצרו (בין אם באונס או שמרצון) לדרשה של פרר.
דימוי היהודי במחזה "הסוחר מוונציה".
החוקר דוד ס. כץ כותב במאמר "המגדר של שיילוק", שהיהודים באירופה בראשית המאה ה-16 וה-17 נתפסו כשונים לא רק בגלל הדת, אלא גם בגלל מאפיינים פיזיים, וביניהם ריח דוחה, קרניים, זנב, וצבע עור כהה. הגברים היהודים היו נימולים ושונים מהנוצרים במאפיין פיזיולוגי שקשור למין, והאמונה שלגברים יהודים יש מחזור הייתה נפוצה באירופה ובאנגליה. ב-1648 חיבר הכומר האנגלי תומאס קלברט (Thomas Calvert) מסה על חטאי היהודים, ובה כתב שהיהודים נענשו בעונש כה משפיל, ש"גברים יהודים, בדומה לנשים, נענשים ב "cursu menstruo sanguinis" (בלטינית: מחזור דימום חודשי).