לקראת עונת 2006/2007 הגיע דה ברונו לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב, שם שיחק תחת המאמן יצחק שום ולאחר מכן תחת ניר לוין. יחד עם דה ברונו הגיע לקבוצה שחקן ארגנטינאי נוסף, הבלם חאבייר פאהס. כבר במשחקו הראשון במדי הקבוצה כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 1-2 על בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. לאחר מכן כבש שלושה שערים במסגרת מוקדמות גביע אופ"א, ביניהם שער הניצחון (0-1) במשחק החוץ מול צ'רנומורץ אודסה באוקראינה, וסייע לקבוצה להעפיל לשלב הבתים, משם עלתה לשלב 32 האחרונות. בתום העונה זכה דה ברונו עם הפועל תל אביב בגביע המדינה, לאחר שכבש את שער השוויון במשחק הגמר מול הפועל אשקלון, ולאחר מכן כבש גם בדו-קרב הפנדלים. בקיץ 2007 הגיע לקבוצה המאמן גיא לוזון שהחליט לשחרר את דה ברונו מהקבוצה. בסך הכל כבש 7 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות.
דה ברונו עבר לשחק בקפריסין בקבוצת א.א.ל. לימסול, אך לאחר פחות מחצי עונה חזר לארגנטינה, ושיחק בקבוצות נוספות במקסיקו ובאקוודור. בשנת 2011 חזר לשחק בליגות הנמוכות בארגנטינה עד שפרש ממשחק פעיל.
פרידריך השלישי, קיסר גרמניה
פרידריך וילהלם ניקולאוס קרל פון פרויסן (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Nikolaus Karl von Preußen; 18 באוקטובר 1831 – 15 ביוני 1888) היה קיסר גרמניה ומלך פרוסיה, במשך 99 ימים עד למותו.
חייו טרם היה לקיסר.
פרידריך היה בנם של וילהלם הראשון, אחיו הצעיר של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי, ושל אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-1858 נישא לוויקטוריה הנסיכה המלכותית, בתה הבכורה של המלכה ויקטוריה ושל אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. לזוג היו שמונה ילדים: וילהלם שנולד ב-1859 (לימים קיסר גרמניה), שרלוטה ב-1860, היינריך ב-1862, זיגמונד ב-1864, ויקטוריה ב-1866, ולדמר ב-1868, סופי ב-1870 ומרגרטה ב-1872. בהשפעת אשתו החזיק בתפישת עולם ליברלית.
נסיך הכתר.
ב-1861 מת דודו פרידריך וילהלם הרביעי, וכיוון שהיה חשוך ילדים, הומלך אביו וילהלם הראשון למלך ופרידריך היה לנסיך הכתר. במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פרידריך על הארמייה השנייה, כשלצידו ראש מטהו לאונרד פון בלומנטל, עמה נחל ניצחון בקרב קניגרץ, ובמהלך מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870 פיקד על הארמייה השלישית, כששוב פון בלומנטל לצידו, ולחם עמה בקרב סדאן, שבו הוכרעה למעשה המלחמה. לאחר הקמת הקיסרות הגרמנית ב-1871 הפך אביו של פרידריך לקיסר ופרידריך ליורש העצר. פרידריך לא חיבב את קנצלר גרמניה רב העוצמה, אוטו פון ביסמרק, שגינה את יצר הליברליזם של אשתו. במהלך חיי אביו הורחק פרידריך מכל עמדת השפעה וכוח.
ביקורו במזרח התיכון ובירושלים.
בשנת 1869 ביקר במזרח התיכון לרגל חנוכת תעלת סואץ שהתקיימה ב-16 בנובמבר. לאחר מכן ביקר גם בירושלים, וקיבל מהסולטאן אבדילאזיז שטח ברובע המוריסטן בירושלים, שם הניח את אבן הפינה לכנסיית הגואל שנחנכה על ידי בנו הקיסר וילהלם השני, כעבור כ-30 שנה.
מחלה ותקופת שלטון קצרה.
ב-1887 חלה פרידריך בסרטן בבית הקול בגלל עישון כבד. כדי לטפל במחלה הובא רופא מאנגליה בשם מורל מקינזי (קיבל תואר אבירות מן המלכה ויקטוריה מאוחר יותר) על פי המלצת אשתו. מקינזי אבחן את המחלה אצל פרידריך ב-12 בנובמבר 1887. בעקבות תחרות בין הרופאים הגרמנים ובין אלו הבריטים, שהועדפו על ידי אשתו, היה האבחון שגוי, וניתוח שהיה יכול להציל את חייו בוטל. כאשר גילו את הטעות החמורה, כבר היה מאוחר מכדי לנתח את פרידריך. ב-9 בפברואר 1888 נחתך קנה הנשימה של פרידריך במטרה להכניס לתוכו קנה כסף חלול שנועד לסייע לו לנשום. כתוצאה מכך איבד פרידריך את יכולת הדיבור ותקשר עם סביבתו באמצעות כתיבה בלבד.
פרידריך תיאר זאת במשפט: "!Lerne leiden, ohne zu klagen" ("למד לסבול מבלי להתלונן!").
לאחר מות אביו ב-9 במרץ 1888 הוכתר למלך פרוסיה וקיסר גרמניה. פרידריך הספיק לשלוט במדינתו 99 ימים בלבד, עד שמת בעצמו ב-15 ביוני ממחלת הסרטן, בגיל 56 בלבד, מבלי שהגשים את שאיפותיו במדינתו. לאחר מותו ירש אותו בנו בכורו בן ה-29, וילהלם השני, שהיה קיסר גרמניה האחרון.
מורשת.
אנשים רבים בעולם, ובגרמניה בפרט, ראו את מותו של פרידריך לא רק כמוות טרגי בפני עצמו, אלא גם כאסון לאומה הגרמנית ככלל. שנות שלטון אביו עשוהו לחסר השפעה בעניינים פוליטיים - הגם שנדמה היה כי ימתח ביקורת רבה הן על אביו והן על הקאנצלר אוטו פון ביסמרק, הייתה ביקורתו עליהם שולית, ולא הפכה לאופוזיציה חזקה בגרמניה נגד השניים.
בנו ויורשו, וילהלם השני, היה ההפך הגמור ממנו. וילהלם התנגד לא אחת לאביו ושנא את אמו הבריטית. מעבר לכך, הוא בחר להתקרב יותר למיליטריזם ולאוטוקרטיה של מורשתו הפרוסית, במסלול שהוביל למלחמת העולם הראשונה ולסיום המונרכיה בגרמניה. שלא כמו בנו, טעם פרידריך את טעמה של המלחמה והבין את אכזריותה.
שנת 1888 מכונה "Dreikaiserjahr" (שנת שלושת הקיסרים), כיוון שבאותה שנה מלכו בגרמניה שלושה קיסרים: וילהלם הראשון, פרידריך השלישי ווילהלם השני.
ילדיו.
לפרידריך וויקטוריה היו 8 ילדים:
בריכת שחייה (סרט)
בריכת שחייה (באנגלית וצרפתית: Swimming Pool) הוא מותחן פסיכולוגי שיצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט בוים על ידי פרנסואה אוזון וכיכבו בו שרלוט רמפלינג ולודווין סנייה.
תקציר העלילה.
שרה מוֹרטוֹן (שרלוט רמפלינג) היא סופרת מתח בריטית מצליחה בשנות החמישים לחייה. לאחר שהיא סובלת ממחסום כתיבה המונע ממנה לכתוב ספר נוסף בסדרת ספרי המתח שלה, המוציא לאור שלה, ג'ון בוסלוד (צ'ארלס דאנס), מציע לה את בית הקיץ שלו שבדרום צרפת על מנת שתנפוש בו ותמצא את המוזה לכתיבת ספרה.
אל הבית מגיעה במפתיע בתו של המו"ל, ג'ולי (לודווין סנייה), נערה חובבת סטוצים. התנהגותה פוגעת בשלוותה של שרה, הנעזרת באטמי אוזניים כדי שלא לשמוע את פעילותה של ג'ולי. לאחר זמן מה שרה מחליטה להשתמש בג'ולי וחייה כחלק מעלילת ספרה, והקשרים ביניהן מתהדקים.
באחד הלילות מביאה ג'ולי לבית את פרנק, מלצר מקומי. גם שרה, שהכירה את פרנק מארוחותיה במסעדה הכפרית שבה עבד, מצטרפת לבילוי, והשלושה רוקדים יחד. לאחר ששרה עולה לחדרה, ג'ולי ופרנק שוחים בעירום בבריכת השחייה שבחצר הבית, וממשיכים במין אוראלי בשפת הבריכה. שרה, שצופה בהם ממרפסת חדרה, זורקת אבן לבריכה, ובעקבות זאת מפסיק פרנק את הפעילות המינית, למורת רוחה של ג'ולי.
למחרת מגלה שרה כתמי דם ליד הבריכה. בחיפושיה אחר פרנק מתברר לה שאמהּ של ג'ולי מתה בתאונה, בניגוד לדברי ג'ולי שאמה חיה בניס. לאחר שיחה עם ג'ולי מתברר לשרה שג'ולי רצחה את פרנק. ביוזמת שרה השתיים מחליטות להסתיר את הרצח, וקוברות את פרנק בחצר. כאשר מרסל, החצרן הזקן, מתחיל לחשוד, שרה מפתה אותו למיטתה כדי להסיח את דעתו. ג'ולי מוסרת לשרה טיוטת ספר שכתבה אמהּ המנוחה, פילגשו של ג'ון, ומספרת לה שג'ון סירב לפרסם ספר זה.
שרה משתמשת גם בטיוטה זו לספרה החדש, "בריכת שחייה", שאותו היא מפרסמת אצל מו"ל אחר. כאשר היא מביאה ספר זה לג'ון, עם הקדשה לג'ולי, מגיעה למשרד בתו של ג'ון, ג'וליה, ושרה מגלה שהיא איננה ג'ולי (אף שיש דמיון ביניהן).
פרשנות.
בין מציאות לבידיון.
זהו סרט ארס פואטי, העוסק בתהליך היצירה של הסיפור שעליו מבוסס הסרט - בסוף הסרט מציגה שרה את ספרה, ששמו כשם הסרט, "בריכת שחייה".
סצנת הסיום של הסרט, שבה מתברר לשרה ולצופים, שג'ולי התחזתה לבתו של ג'ון, מחזק את הערפול, שהתקיים במידה מסוימת גם במהלך הסרט, בשאלה מה אירע בדמיונה של שרה, ומשמש בסיס לספר המתח הבא שלה, ומה אירע במציאות. במאי הסרט, פרנסואה אוזון, התייחס למאפיין זה של הסרט וציין: "בבימוי הסרט התייחסתי לכל מה שבדיוני ב'בריכת שחייה' באופן ריאליסטי, כך שהצופה רואה הכל - דמיון ומציאות כאחד - באותו מישור".
מבקר הקולנוע אורי קליין מתח ביקורת על סצנת סיום זו:
עימות בין שתי נשים.
נקודת המוצא של הסרט היא עימות בין שתי נשים השונות מאוד זו מזו, שרה וג'ולי, החולקות באופן זמני בית משותף. על ההבדל ביניהן עמד מבקר הקולנוע אורי קליין:
דני בונדר
דני בונדר (נולד ב־7 בפברואר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום מאמן קבוצת הנוער של הפועל רעננה.
קריירה כשחקן.
בונדר נולד בברית המועצות בשם דמיטרי בונדרב (ברוסית: Дмитрий Бондарев). בשנת 1990 עלה לישראל עם משפחתו, אשר השתכנה ביהוד. לאחר שנה עברה המשפחה להתגורר בקיבוץ גזית שבעמק יזרעאל, שם החל בונדר לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הקיבוץ. כשהיה בן 12 עבר לשחק בכפר כמא הסמוכה, בקבוצה שאומצה על ידי הפועל חיפה. בגיל 14 עבר לשחק בקבוצת "הכח אפק" שבקיבוץ אפק, ולאחר מכן הגיע למחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בונדר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בגיל 17, במשחק מול מכבי פתח תקווה שנערך ב-3 בנובמבר 2004 במסגרת גביע הטוטו, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. בקיץ 2006 הועלה בונדר לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי מאמן הקבוצה יצחק שום. למרות גילו הצעיר (19), הספיק בונדר להופיע במדי קבוצתו בגביע אופ"א מול קבוצת דומז'אלה הסלובנית, ואף השתתף במשחקים האחרים של הקבוצה באירופה בעונת 2006/2007. במהלך העונה תפס מקום של קבע בהרכב קבוצתו ואף זכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה באותה עונה.
במהלך משחק ליגה נגד הפועל כפר סבא, נפגע פגיעה קשה ברצועות הברך ונאלץ לפרוש מהמשך המשחקים בעונת 2007/2008. לאחר שנפצע שוב במהלך עונת 2008/2009, לא מצא את מקומו בהרכב הפועל ועבר לעירוני קריית שמונה במסגרת עסקה בה קיבלה הפועל את עדן בן בסט, וקריית שמונה קיבלה את בונדר ועידן סרור בהשאלה.