ג'ינג ג'אן הונג (נולדב -13 באוקטובר 1968 בשנחאי) הייתה שחקנית טניס שולחן סינגפורית, ילידת שאנגחאי ששיחקה החל משנות השמונים.
כפר הנוער בן-שמן
אנדה עמיר פינקרפלד
מרים ילן שטקליס
The Simpsons Sing the Blues
"הסימפסונים שרים בלוז" הוא אלבום מ-1990 של שירים המבוצעים על ידי דמויות מתוך סדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקאית, משפחת סימפסון.
השיר Do the Bartman של בארט סימפסון מוביל את האלבום והוא הסינגל הראשון ששוחרר ממנו. השיר היה להצלחה בינלאומית ובבריטניה, הגיע למקום הראשון ברשימת הסינגלים, שם נשאר במשך שבועיים.
באלבום משתתפים כמה אמנים מוכרים כמו: בי בי קינג, ג'זי ג'ף ומרסי לוי.
אנדה עמיר
בסיס אונרי
ספירה על בסיס אונרי היא בסיס ספירה לפי 1. זו שיטת הספירה הפשוטה ביותר לייצוג המספרים הטבעיים: כדי לייצג מספר טבעי כלשהו - N, סמל כלשהו יחזור על עצמו N פעמים. לדוגמה: על ידי שימוש בסימן | (קו אנכי), המספר 6 מיוצג על ידי שישה קווים אנכיים ||||||. דוגמה נפוצה לספירה באמצעות בסיס אונרי, היא ספירה באמצעות אצבעות הידיים.
מידע כללי.
לרוב נהוג לקבץ את הסימנים בקבוצות של 5 (למשל, על ידי מתיחת קו על כל ארבעה סימנים) לצורך שיפור הקריאות, בדומה לשימוש בפסיקים הנפוץ בשיטה העשרונית כדי להפוך מספרים גדולים דוגמת 100,000,000 לקריאים יותר.
חיבור וחיסור הם פשוטים למדי בשיטה האונרית - כדי לחבר שני מספרים פשוט צריך לצרף את סדרות הסימנים שמייצגות את שני המספרים יחד. כדי לבצע חיסור די לכתוב את המחוסר מעל המחסר ולמחוק את החלק המשותף. לעומת זאת, חילוק וכפל הם מסובכים וקשים יותר לביצוע.
בשיטה האונרית אין סימן מוסכם המשמש לייצוג אפס כפי שקיים בבסיסי הספירה האחרים - אם הייתה ספרה עבור אפס, הבסיס היה למעשה בינארי, שכן היה מכיל שתי ספרות. לכן לאפס מתייחסים בצורה עקיפה, על ידי אי כתיבת מספר במקום שבו מצפים שיופיע. הדבר אינו ייחודי לשיטה האונרית - גם בשיטות ספירה מתקדמות יחסית דוגמת הספרות הרומיות אין סימן לאפס.
בהשוואה לשיטות ספירה המבוססות על מיקום, שיטת הספירה האונרית היא מסורבלת ולא משתמשים בה עבור חישובים גדולים. עם זאת, לעיתים משתמשים בה במדעי המחשב כאשר מדברים על מחלקות סיבוכיות, הסיבה היא שבבסיס אונארי, על מנת לייצג את המספר N - דרושים לנו N תווים, בעוד שבשביל להציג את המספר N בכל בסיס אחר שאינו אונארי, דרושים לנו c*logN תווים, כאשר c הוא קבוע שתלוי בבסיס שנבחר (אך לא ב-N), ההבדל הגדול בין כמות התווים בין בבסיס אונארי לעומת בסיסים אחרים משמש אותנו על מנת לבצע אבחנות לגבי המשאבים שבעיה מסוימת עלולה לדרוש על מנת לפתור אותה, לדוגמה אם האלגוריתם שלנו מקבל כקלט מספר טבעי N ומבצע N צעדים, אזי אם הקלט יכתב בבינארית, מספר הצעדים שהאלגוריתם יעשה הוא מעריכי בגודל הייצוג של הקלט (שכן אנו זקוקים ל־logN תווים והאלגוריתם ביצע N צעדים), ואם הקלט יכתב באונארית, מספר הצעדים שהאלגוריתם יעשה הוא ליניארי בגודל הייצוג של הקלט, השאלה "איך אנחנו מגדירים לפי איזה בסיס נייצג מספרים" תלויה בבעיה, והיא חלק מהגדרת הבעיה, לעיתים אנו נתקלים בבעיות שנחשבות קשות לפתרון (במובן של כמות משאבים גבוהה) ואז מסתכלים על ה"גרסה האונארית" של הבעיה, בה כל מספר מיוצג בבסיס אונארי, ומגלים שאותו אלגוריתם בדיוק שפעל מקודם בסיבוכיות מעריכית, פועל כעת בסיבוכיות פולינומית, נשים לב שהבעיה עצמה לא השתנתה, וגם לא האלגוריתם, פשוט שינינו את "חוקי המשחק" על ידי הגדרה של איך אנחנו מייצגים את הקלטים, וההחלטה הזו היא חלק מהגדרת הבעיה.
לדוגמה, הבעיה של פירוק מספר לגורמים דורשת, ככל הידוע, זמן ריצה שהוא יותר מאשר פולינומי בגודל הקלט כאשר הקלט הוא מספר הנתון בבסיס בינארי, וגודל הקלט נמדד על פי מספר הספרות (ולכן הוא לוגריתם על בסיס 2 של המספר עצמו שהועבר). לעומת זאת, אם המספר יועבר בבסיס אונרי, זמן הריצה יהיה ליניארי בגודל הקלט (שיהיה שווה במקרה זה לגודל המספר). בצורה זו לא נחסך זמן, אלא פשוט נבחרת דרך אחרת למדוד בה את הסיבוכיות של הבעיה.
מקס שטיינר
מקסימיליאן ראול וולטר שטיינר (10 במאי 1888 - 28 בדצמבר 1971) היה מלחין אמריקני יהודי ממוצא אוסטרי אשר הלחין את מוזיקת הרקע לקלאסיקות רבות של הקולנוע ההוליוודי כ"חלף עם הרוח" ו"קזבלנקה".
ביוגרפיה.
שטיינר נולד בווינה והיה נכדו של מקסימיליאן שטיינר, מנהלו רב ההשפעה של התיאטר אן דר וין (התיאטרון הוינאי). עוד בילדותו גילה כישרון הלחנה, ונחשב ל"ילד פלא". כילד צעיר למד נגינה בפסנתר בהשגחתו של יוהנס ברהמס, ולאחר מכן, כנער, למד באקדמיה המלכותית לאומנות ולמוזיקה בווינה, ובין היתר תחת הדרכתו של גוסטב מאהלר. את התוכנית בת ארבע השנים ללימודים באקדמיה סיים בשנה אחת בלבד. בשנת 1914 היגר לארצות הברית.
שטיינר הלחין את מוזיקת הרקע למאות סרטים בהוליווד, והיה לאחד המוזיקאים המשפיעים ביותר. לרוב עבד עבור אולפני האחים וורנר. הוא זכה ל-26 מועמדויות לפרס האוסקר, ובפרס עצמו זכה שלוש פעמים, אם כי לא עבור עבודתו הידועה ביותר - המוזיקה לסרט "חלף עם הרוח". בין היתר נודע בשיתוף הפעולה שלו עם הבמאי מייקל קורטיז, אף הוא בן האימפריה האוסטרו הונגרית שנחשב למקצוען הוליוודי, שיתוף פעולה שהביא לסרטים כ"קזבלנקה" ו"הסתערות הבריגדה הקלה".
הגעתו של שטיינר להוליווד בסמיכות זמנים להמצאת הקולנוע המדבר (בניגוד לסרט האילם) הביאה לכך ששטיינר הטביע את חותמו על הלחנת סרטים באופן חלוצי. נעימותיו של שטיינר ניסו להתאים למתרחש על המסך, ואף להתאים את המוזיקה הנכונה לאופיים של הגיבורים המופיעים בסצנה. במשך למעלה משלושים שנה היה שטיינר המלחין המוביל בתעשיית הקולנוע האמריקנית.
שטיינר מת בשנת 1971 בהוליווד, קליפורניה בגיל 83 כתוצאה של כשל לבבי.
TimeShard
רסיס-זמן (או במקור TimeShard) הוא הרכב טראנס בריטי.
היסטוריה.
בשנת 1989, הם התחילו כהרכב מוזיקת הדאנס בסצנת המוזיקה האלקטרונית המחתרתית בבריטניה. במשך חמש שנותיהם הראשונות גובר, סים ואנגסט'רום פיתחו צלילים ומקצבים חדשים אשר הובילו לראשית המוזיקה הפסיכדלית בעוד שללא שם הסוגה המוגדר לנו היום, המוזיקה שפיתחו נחשבה כ"טראנס אמביינט-שאמאני".
המוזיקה שלהם שילבה צלילים סינתיסיאלים של סינתיסייזר אנלוגי עם Dub בהשראת המקצבים של ההרכב קרפטוורק והאמן בריאן אינו, הם נהגו להשתמש גם במכונת תופים המלווה בגיטרות גליסנדו וסיטאר אלקטרוני. מוזיקה זו הייתה מאוד חדשנית ומבקרי המוזיקה לא ידעו לאיזה סוגה לתייג אותה, TimeShard הציגו שילוב בלתי מוגדר של מיקסים של האוס, רוק אנד רול וקצת פאנק.
פריצת הדרך של הרכב הייתה בפסטיבל הבריטי "המעגל" ("festival circuit") אשר בעונה זו הציג מוזיקה נרחבת של האוס, דאנס ותת-סוגים אחרים, הגורם שעזר להם להתפרסם היה עצם העובדה שפסטיבל זה היה בין הראשונים שנתן מקום גם למוזיקה לא-מוגדרת ללא הגבלה או סיוג.
בשנים שאחרי (משנת 1996 ואילך) הם נפלו קורבן ל'הצעת החוק נגד עבריינות' אשר לא איפשר לאמני ואוהבי מוזיקת טראנס להתכנס יחדיו. בנוסף, המצב השברירי והרעוע של המותג שתמך בהם Planet Dog, דחק בהם לעבור לתחום חדש, המוזיקה באינטרנט, והם למעשה נהפכו להרכב הראשון שהתחיל לפרסם שירים כקובצי MP3 ברשת.
בשנים האחרונות, היקף העבודה שלהם דעך, והם מפרסמים פרויקט לעיתים רחוקות באתר שלהם.
דוד ילין
דוד יֶלין (י"א באדר ב' ה'תרכ"ד, 19 במרץ 1864 – כ"ב בכסלו תש"ב, 12 בדצמבר 1941) היה מורה, חוקר העברית ואיש ציבור, מראשי היישוב, מייסד מכללת דוד ילין, ממייסדי הסתדרות המורים וועד הלשון העברית, יושב ראש הוועד הלאומי, וממקימי שכונת זיכרון משה בירושלים.
תולדות חייו.
ילין נולד בשנת 1864 בירושלים למשפחה ירושלמית ונקרא על שם סבו דוד ילין, שעלה מפולין עם משפחתו בשנת 1834. אביו, יהושע ילין, היה ממייסדי שכונת נחלת שבעה, ואמו שֶׂרח הייתה בתו של שלמה יחזקאל יהודה, שעלה עם משפחתו מבגדאד. משפחתו של שלמה יחזקאל יהודה הייתה מהמשפחות המיוחסות בקרב יהודי עיראק. אביו יחזקאל יהודה היה מעשירי הקהילה היהודית בבגדאד וממנהיגי הקהילה היהודית-עיראקית בכלכולתה שבהודו. אמו רחל הייתה בתו של רבי משה חיים, רבה הראשי של בגדאד.
בגיל 14 בלבד כתב ילין עיתון משלו בשם "הר ציון", שנכתב בעותק אחד בלבד פעמיים בחודש במשך למעלה משנה, ויצאו ממנו 43 גיליונות. היה זה מעין ניסיון של ילין בעולם ההוצאה לאור. כמו כן כתב בשנת 1878 בעיתון "הלבנון", ולאחר מכן בעיתונים נוספים, ובהם "המגיד" ו"המליץ".
ילין התחנך ב"חדר", ובהמשך למד בישיבת עץ חיים. בנסיעה לצורך לימודים ללונדון ב־1880, פגש את נסים בכר, שהזמינו ללמוד בבית הספר כל ישראל חברים בירושלים שהקים. אחרי זמן־מה החל ילין עצמו ללמד שם עברית.
בשנת 1885 נישא לאיטה בתו של הרב יחיאל מיכל פינס.
כבר בצעירותו הצטרף לבונים החופשיים בארץ ישראל, ונחשב לאורך השנים כאחד הבכירים בארגון. ב־1888 היה אחד ממייסדי בני ברית בארץ ישראל, שהורכב בתחילתו כמעט כולו מבונים חופשיים.
שימש מורה בבית הספר למל ובסמינר עזרה, שם פעל למען השימוש בעברית כשפת הוראה.
בשנת 1890 ייסד, יחד עם אליעזר בן-יהודה, את ועד הלשון העברית (שלימים הפך לאקדמיה ללשון העברית). בן יהודה נבחר כנשיא הוועד, והחברים בו היו ילין, הרב חיים הירשנזון, זאב יעבץ, אברהם משה לונץ, הרב יעקב מאיר (לימים הראשון לציון) ויחיאל מיכל פינס. הוועד פעל במשך כשנה והתפרק, ונוסד מחדש בשנת 1904 על ידי המורים העבריים, שעמדו בפני קשיים גדולים בשימוש בשפה העברית לצורך הוראה. ילין עמד בראשו כנשיא שני עד מותו.