המסע ארך שבועות ארוכים. חבורת הבית"רים הגיעה לארץ ישראל לאחר שעברה בערים איסטנבול וביירות, ממנה הפליגו בספינת דייגים וירדו בחוף שמצפון לעכו. משם הלכו ברגל עד לבית החרושת "נשר" שליד חיפה. בחיפה נעצרו הר-זהב וחבריו על ידי השלטונות הבריטיים באשמת היותם מהגרים בלתי-לגליים. הם נאסרו בכלא עכו כשלושה חודשים. ומשם הועברו לכלא ביפו, בו נפגשו עם ד"ר אב"א אחימאיר, צבי רוזנבלט ואברהם סטבסקי שנעצרו כחשודים ברצח חיים ארלוזורוב. לאחר חודשי מעצר אחדים, שוחררו הר-זהב וחבריו מהכלא בערבות כספית, בעקבות שתדלנותם של חברי הצה"ר ובית"ר אב"א אחימאיר, עקיבא ברון, יצחק ילין ואחרים. הר-זהב התקבל לעבודה כפקיד בחברה לקבלנות בניין של צבי סטריכלביץ בתל אביב, ואחר כך עבר לנהל את סניפה בחיפה, עד 1939.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, במקביל לעבודתו אצל סטריכלביץ, התמנה הר-זהב למנהל קרן תל חי - שטיפלה במצבם הנפשי והכלכלי הקשה של לוחמי האצ"ל ומשפחותיהם, היה מפקד בית"ר בחיפה, וכן היה פעיל ב"ברית החייל" - איגוד חיילים יהודים משוחררים של התנועה הרוויזיוניסטית - ושימש בו כמזכיר כללי. בעקבות גל המעצרים של חברי הצה"ר ובית"ר בשנים 1936–1937, כאשר רבים נשלחו אל כלא עכו לתקופת מעצר מנהלי משתנות, התמנה הר-זהב לטפל בצורכיהם של העצורים ולקשר ביניהם לבין מוסדות הצה"ר, ולשמש כ"מוכתר" המייצג את האסירים ומקשר בינם לבין מפקד הכלא גראנט.
פעילותו עוררה אצל הבריטים והערבים בכלא חשדות ונקמנות. והוא נאסר בכלא עכו ב-1938. הוא נפגש עם שלמה בן-יוסף, שהיה חניך בית"ר והיהודי הראשון שעלה לגרדום. הר-זהב השיג רישיון מיוחד מסגן מפקד בית הסוהר, ובלווית מנחם ארבר (נציב בית"ר בארץ ישראל) כאשר רגשות עמוקים ממלאים את לבם של הנוכחים, הקריא לשלמה בן-יוסף את מכתבו של ז'בוטינסקי.
מלחמת העולם השנייה פרצה בספטמבר 1939. בעקבות הסברה שניהלה הממשלה הבריטית, רבים מלוחמי האצ"ל וחברי הצה"ר התגייסו אל הצבא הבריטי. הר-זהב ומנחם ארבר הקימו עבורם לשכת גיוס לצבא הבריטי של הצ"ח (הסתדרות ציונית חדשה) ב-1940. ב-1941 היה הר-זהב נציג תנועת ז'בוטינסקי ב"וועד למען החייל". הר-זהב היה מעורב בשירותם של המגויסים בבריגדה היהודית עד גמר המלחמה.
בשנת 1944 נעצר הר-זהב על ידי הבריטים כאיש התנועה הרוויזיוניסטית. תחילה נשלח לכלא ביפו ואחר כך למחנה המעצר בלטרון במשך שלושה חודשים. בכלא הצטרף להנהלת מטבח המחנה. הר-זהב דאג למניין תפילה במחנה המעצר ובבתי הכלא שנאסר בהם או שבא כאורח לבקר אסירים. הוא שוחרר מהמעצר לאחר התערבותו המשפטית של עו"ד מקס זליגמן. ושוב נאסר במחנה המעצר בלטרון במשך חודשיים.
במלחמת העצמאות פעל בקרב שורות האצ"ל, עד הקמת צה"ל. הוא מונה לאחראי על הטיפול בחללי האצ"ל בקרבות שנוהלו ביפו, ברמלה וביהודייה.
משנת 1949 מילא הר-זהב תפקידים רבים. הוא המשיך לנהל את קרן תל חי, היה חבר המועצה הארצית של "תנועת החרות", חבר המועצה העולמית של בית"ר וקצין נציבות בית"ר, חבר במועצה הארצית של "חרות", ואב הבית של מצודת זאב, וביוזמתו התנהל בבניין מניין תפילה במועדי ישראל. הר-זהב, וחבריו דוד בוקשפן, צבי בונפלד, הרמן סגל, יצחק ילין, משה יזרעאלי, ואחרים, יזמו את הקמתו של המגדל בשטחו של בית מצודת זאב, שבנייתו הסתיימה ב-1963.
כתביו.
הר-זהב היה עיתונאי פורה והשתתף בעיתונות היהודית והרוויזיוניסטית, כגון בעיתונים: "נאש פשגלאד" (בפולנית: "Nasz Przeglad"; בעברית: "סקירתנו"), בעלוני תנועת בית"ר ו"ברית החייל", ב"המשקיף" וב"חרות".
אגף כח האדם
שושנה שגב
סולרי
יחיאל בורשטיין
יחיאל (חיליק) בורשטיין (נולד ב-25 במרץ 1934) הוא אלוף-משנה בדימוס בצה"ל. פיקד על מבצע רמון לפינוי בסיסי אגף מודיעין מחצי האי סיני, כיהן כראש מחלקת ציוד ותקציבים באגף המודיעין, נספח צבאי בניו יורק, והקים את מערך הרכש ומערך הלוגיסטיקה ביחידה 8200 ובהמשך בכלל אגף המודיעין.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב, בנם של יהודית ויששכר בורשטיין, אחיו הגדול הוא האלוף שלמה ענבר. בהמשך עברה משפחתו לנתניה בה גדל.
בשנת 1946 התנדב לתנועת הנוער העובד, ובהמשך לארגון "ההגנה" ולפלוגה הימית של הפועל, בהיותו בן 14.
בשנת 1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, התגייס לחטיבת אלכסנדרוני לגדוד 132. לאחר שהתגלה גילו הצעיר שוחרר משירות.
בשנת 1953 החל את שירותו בחיל הקשר והאלקטרוניקה כמכונאי קשר כאזרח עובד צה"ל והמשיך לשרת כבח"ק (בחזקת קצין) במגוון תפקידים.
ב-1966 גויס לצבא הקבע וסיים קורס קציני קשר בדרגת סגן. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לפיקוד המרכז ושימש כמפקד בסיס. לאחר מכן פיקד כקצין ציוד פיקודי ולאחר מכן מפקד בסיס הציוד בצריפין, בו קידם את נושאי הניהול הלוגיסטי והתקציבים.
בשנת 1973, ערב מלחמת יום הכיפורים, עבר לתפקיד סגן-אלוף ביחידה 8200 של חיל המודיעין. דרגה זו הוענקה לו במהלך המלחמה בקיצור פז"מ. מעבר זה בוצע על בסיס הכשרתו בחיל הקשר והאלקטרוניקה, החל מהיותו סמכות מרכזית בבסיס אחסנה 399 דרך היותו מפקד בסיס ציוד 382, קצין ציוד פיקודי בפיקוד המרכז 372 ובהמשך - מפקד בסיס מקשר"ר.
לאחר מכן הקים בורשטיין את מערך הרכש והלוגיסטיקה בחיל המודיעין.
בשנת 1978 מונה למפקד מבצע "רמון" לפינוי בסיסי אגף המודיעין מסיני לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים. במסגרת יישום הסכם השלום נדרש צה"ל לפנות את כלל בסיסיו משטח חצי האי סיני, כולל פירוק מתקנים מודיעיניים רגישים, הוצאת תשתיות חיוניות, השמדת מתקנים צבאיים בסיני והקמת מתקנים חדשים בתוך גבולות המדינה. לאחר סיום המבצע קיבל את תפקיד ראש מחלקת ציוד ותקציבים בחיל המודיעין.
בשנת 1990 נשלח כנספח אגף המודיעין למשלחת משרד הביטחון בניו יורק. בסוף שנת 1994 חזר לישראל ובשנת 1996 פרש מצה"ל לאחר 43 וחצי שנות שרות.
עם שחרורו, המשיך לשרת במילואים והוענקה לו תעודת הוקרה "קצין מילואים מצטיין חילי" על ידי ראש אמ"ן.
באזרחות התנדב ושימש כחבר בוועדות מכרזים של משרד הביטחון - ובצוות - ארגון גמלאי צה"ל בהנהלת סניף רמת גן, הנהלת מחוז דן, חבר המועצה הארצית, נציג מחוז דן בוועדת מתנדבים ובוועדת כספים ארצית, אחראי על הלוגיסטיקה בחירום בעיריית רמת גן, התנדב במשמר האזרחי ברמת גן כ-15 שנים, חבר הנהלת העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב וממקימיה, חבר הנהלת עמותת חיל המודיעין, עמותת יחידה 8200 וכן הקים את אתר המורשת ביחידה. על פעולות אלו ואחרות, הוענק לו ציון לשבח ממפקד יחידה 8200.
בשנת 2012 הוענק לו תואר "יקיר העיר רמת גן".
מיכל סהר
מיכל סהר (נולדה ב-19 באוקטובר 1970) היא מרצה, טיפוגרפית, מעצבת גרפית ובעלת סטודיו "מיכל סהר" המתמחה בעיצוב גרפי ומיתוג בתחום האמנות והתרבות.
ביוגרפיה.
סהר נולדה בשנת 1970 בתל אביב. לאחר שסיימה בהצטיינות את לימודיה בבצלאל בירושלים בשנת 1996 החלה לעבוד בקבוצת תל אביב, בה התקדמה לתפקיד ארט דיירקטורית ולבסוף שותפה.
בשנת 2000 יצאה לדרך עצמאית, ובשנת 2005 התמנתה לתפקיד מעצבת מוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות, תפקיד בו שימשה למשך שנתיים. ב-2008 חברה למעצב קובי לוי להקמת ״הליגה״, סטודיו לעיצוב ומיתוג, יחדיו יצרו פרויקטים שונים.
במקביל, בשנת 2001 הקימה עם עודד עזר את ״הגילדה״, קואופרטיב מעצבי פונטים עצמאיים. בהמשך חבר אליהם דני מירב (״הטייס״), אך ב-2007 עודד עזר החל לשווק את הגופנים שעיצב באופן עצמאי.
נוסף על הגופנים המסחריים, עיצבה סהר גם פונטים נקודתיים לפרויקטים שונים, ביניהם TAM - פונט המיתוג ושילוט במוזיאון תל אביב לאמנות, Wendy עבור סדרת הילדים ונדי בירד (הוצאת א-נו-ני-מה), סירוקא (תערוכת בוגרים בצלאל) ו37 בלוקס (מיתוג גלריה BAAD).
ב-2011 פתחה סטודיו עצמאי - ״סטודיו מיכל סהר״.
קריירה.
מיכל מרצה ב"בצלאל" משנת 2007 במחלקה לתקשורת חזותית, שם היא מלמדת קורסים בנושא מיתוג, עיצוב אות וגרפיקה אקספרימנטלית, ומשמשת במבחר תפקידים אקדמיים, ועדות הוראה ועוד. משנת 2018 היא מכהנת כראש תחום עיצוב גרפי וטיפוגרפי במחלקה.
עיצוב ומיתוג.
עבודת העיצוב של מיכל מתמקדת בתחומי האמנות והתרבות, וביצירת פונטים.
עבודות ריענון, חידוש ויצירת לוגואים כוללים את מוזיאון תל אביב לאמנות, ארטפורט, נמל יפו, גלריה עינגע לאמנות עכשווית, גלריה p39 ועוד.
עיצבה לוגואים ואלבומים גם בתחום המוזיקה - רונה קינן, דפנה והעוגיות, קרולינה, שלומי סרנגה.
נשים יהודיות באתיופיה
נשים יהודיות באתיופיה בדומה לנשים בחברות מסורתיות ככלל, חיו במסגרת משפחתית פטריארכלית שבה מעמדן היה נחות משמעותית ממעמדו של הגבר במשפחה. הנשים היהודיות באתיופיה החזיקו בנוסף לכך במנהגים מסורתיים ודתיים שונים אשר שימרו את מעמדן החברתי והמשפחתי. עליתם של יהודי אתיופיה לארץ ישראל אופיינה בשינוי מעמדן של הנשים האתיופיות, בייחוד במסגרת המשפחתית, אך גם הציבה אותן בפני סכנת אלימות במשפחה בשל ערעור יחסי הכוחות הפטריארכלים בחברה הישראלית.
תפקידה של האישה במשפחה.