ז'ורז' מואנו, שהיה בנו של הסופר ההומוריסטי ז'ול מואנו, נולד בעיר טור שבמחוז אינדר-א-לואר בצרפת. משפחתו עברה להתגורר בפריז זמן קצר לאחר שנולד. ב- 1871 נשלח ללמוד בקולג' של העיר מו שממזרח לפריז ולמד שם עד 1876. נשלח לשרת בחיל הפרשים הצרפתי ואחר כך השיג משרה של עובד מדינה במשרד הפנים שבו עבד במשך ארבע עשרה שנה. התעניין בשירה וכתב מאמרים על השירה הצרפתית, והחל ב- 1881 להשתמש בשם העט קורטלין.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החל לכתוב מחזות שהוצגו בתיאטראות של מונמארטר (הרובע של פריז שבו התגורר). ב- 1899 זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי, וב- 1926 נבחר לאקדמית גונקור.
קורטלין מת בפריז ביום הולדתו ה-71 ונקבר בבית העלמין פר לשז בפריז.
קורטלין נחשב למחבר סאטירי המתאר באופן יוצא מגדר הרגיל את ההרגלים הרעים של תקופתו. הוא מיטיב לתאר את דמויותיו המתייחסות למעמד חברתי מסוים: השופט, השוטר, הבורגני או הקמצן. הוא שם בפיהם דיאלוגים קומיים שבהם באה על ביטויה הטיפשות שבתחבולות ובקנוניות של חיי יום - יום.
יצירותיו החשובות.
שירותו הצבאי משתקף בקומדיה עליצות גדוד הפרשים (1886) שבה הוא שם ללעג את חיי הצבא. ב-1893 פרסם את ספרו האדונים הפקידונים שבו תקף את הבירוקרטיה מתוך ניסיונו כעובד מדינה. באותה שנה פרסם את הנובלה בובורוש, שעובדה אחר כך לתיאטרון, שבה שם לו למטרה את הבורגנות הזעירה. ב-1899 - 1900 כתב את המחזות הקומיסר הוא ילד טוב ו- השוטר חסר הרחמים שבהם הוא מגנה את הטיפשות ואת הרשעות של המשטרה הצרפתית. אחדות מן הקומדיות שלו עובדו לקולנוע.
אלון אופיר
אלון אופיר (נולד ב-8 בנובמבר 1967) הוא שחקן, מדבב ובמאי תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
אופיר שירת בלהקת פיקוד מרכז ומשם המשיך לבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", שם סיים את לימודיו בשנת 1991.
קריירה מקצועית.
שחקן תיאטרון.
בתיאטרון הבימה גילם בין השאר את אנטוניו בהסוחר מוונציה, את מוצרט ב"אמדיאוס", את פדוטיק ב"שלוש אחיות" של צ'כוב. בתיאטרון באר שבע גילם, בין השאר, את באטרפליי ב"מאדאם באטרפליי", עיבוד תיאטרלי לאופרה הנודעת של פוצ'יני. בתיאטרון הספרייה גילם את סוטין ב"מודיליאני", את טום ב"דלתות", את מקהלת היחיד ב"אנטיגונה", את אלג'רנון ב"חשיבותה של רצינות", ואת גורינג ב"בעל אידיאלי", שניהם מחזות של אוסקר ויילד. כמו כן גילם את דודי במחזמר "גריז" ובהצגות רבות נוספות.
משם המשיך לתיאטרון הקאמרי, שם גילם את ויליאמס ב"המורדים", הצגת התיאטרון המצליחה שביים עמרי ניצן, שזיכתה את אופיר בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המשנה. כמו כן, כיכב בהצגות "כטוב בעיניכם", "עוץ לי גוץ לי" ואחרים.
במאי תיאטרון.
בתחילת שנות ה-2000 עבר גם לבימוי הצגות תיאטרון, שם בולט בעבודותיו ההצגה, "מר גרין", שנבחרה להצגת השנה לשנת 2001 בטקס פרסי התיאטרון הישראלי. ביים גם את "פרק ב" של ניל סיימון. ב"תיאטרון בית ליסין" ביים את "ריקוד בשישה שיעורים", "אהבה ממבט שלישי", "החדר הכחול", "החולה ההודי" ו"ארוחת פרידה". ביים גם לתיאטרון חיפה את "בנות@עובדות" ולתיאטרון באר שבע את "לא כולל שינה". בנוסף, ביים בתיאטרון "בית צבי" ובתיאטרון הקיבוץ. ביים גם הצגות בבית הספר "תלמה ילין" ומופעים צבאיים.
בעקבות חילוקי דעות כספיים הודיע אופיר כי הוא עוזב את "תיאטרון בית ליסין" בתום הפרימיירה להצגה "החולה ההודי" אותה ביים (פברואר 2006). צעד זה גרם לו לשקול פרישה מוחלטת מתיאטרון, אולם בשנת 2007 הוא שב וביים את ההצגה "החותנת" בתיאטרון הבימה, וחצי שנה אחר כך (יולי 2008) את ההצגה "שעה יפה ליוגה" (מאת אילנה ברנשטיין).
בשנת 2008 אופיר העלה הצגת יחיד בתיאטרון הסימטה על פי ספרו של אשר קרביץ - הכלב היהודי. לקראת חגיגות התשעים של תיאטרון הבימה, ביים אופיר את המופע "בראבו - תשעים שנה לתיאטרון הבימה". במופע זה משולבים שירים מתוך מחזות זמר והצגות מוזיקליות שעלו במהלך שנות קיומו של התיאטרון. הוא השתתף גם בהעלאה מחודשת של מופע שירי נתן אלתרמן, שוק המציאות בתיאטרון רמת גן.
אופיר ביים את הדרמה המוזיקלית "עפרה" על חייה ומותה של הזמרת עפרה חזה, שהועלתה בתיאטרון הצפון באוקטובר 2009.
בשנת 2012 ביים ושיחק במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארווי פירסטיין. באותה שנה ביים את המחזה "קיזוז" מאת אילן חצור, שעלה בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2014 ביים אופיר את הצגת היחיד "שירלי ולנטיין" בכיכובה של השחקנית אודיה קורן. ההצגה הועלתה ביידיש בתיאטרון היידישפיל. בנוסף ביים באותה שנה גם את המחזמר "חבסה", אותו כתב חנן גולדבלט בתקופת שהותו בכלא.
בשנת 2015 ביים את המחזה "נשוי במנוסה" של ריי קוני בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2016 ביים את המחזות "חוף דייטונה" של אוליבר קוטון, "קוראים לו מלך" של סביון ליברכט ו"לצאת מהארון" של פרנסיס ובר בתיאטרון בית לסין. אופיר גם עשה את העריכה המוזיקלית של שני המחזות הראשונים. באותה שנה ביים בתיאטרון הקאמרי את המחזה "אנה" המבוסס על יומניה של אנה פרנק, כולל קטעי יומן שנחשפו רק בשנים האחרונות. אופיר היה גם הכוריאוגרף של המחזה.
בשנת 2017 ביים את המחזות "הים הכחול עמוק" של טרנס ראטיגן ו"חיית מחמד" של פרנסיס ובר בתיאטרון בית לסין.
בשנת 2018 ביים את המחזה "היורשת" של גורן אגמון בתיאטרון בית לסין.
מופע אישי.
ב-2014 יצא עם המופע האישי שלו "שר לאזנבור", בו שר את סיפור חייו דרך השאנסונים של אזנאבור
בטלוויזיה.
בטלוויזיה שימש כראש חבר השופטים בתוכנית המציאות "האודישן הגדול", בתוכנית נבחר שחקן שיהיה עתיד לככב בטלנובלה "מיכאלה" בתחילת 2004, וכמו כן מככב בסדרת הדרמה הרפואית "טיפול נמרץ".
בקולנוע.
ב-2008 הופיע בסרטו של רשף לוי "איים אבודים".
דיבוב.
אופיר הוא מראשוני תחום הדיבוב בישראל. שפרירה זכאי, חלוצת תחום הדיבוב בארץ, הרבתה לשתף עמו פעולה בהפקות הדיבוב המוקדמות שלה. ב-1992 דיבב את לה פו בסרט "היפה והחיה" משנת 1991. בשנת 1992 דיבב את הזמיר מהספר דירה להשכיר בסרט ההנפשה הישראלי "להיטים מצוירים משלנו". ב-1993 החל לדבב את אלאדין בטרילוגיית סרטי "אלאדין" (ובסדרת הטלוויזיה המגללת את העלילה שלאחר הסרט השני), ואת במבי הבוגר בסרט "במבי". ב-1994 החל לדבב את סימבה הבוגר בטרילוגיית "מלך האריות", ואת טוד בסרט "השועל והכלבלב". ב-1995 דיבב את ת'ומס בסרט "פוקהונטס", את בובי בסרטים "" ו"גופי הולך לקולג'" ואת חומי הכלבלב בסדרה "קיטי קט וחומי", והחל לדבב דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "לאן נעלמה כרמן סן דייגו?" ששודרה בערוץ הילדים. ב-1996 דיבב את קוואזימודו בסרט "הגיבן מנוטרדאם". כמו כן דיבב בסרטים "פוקהונטס 2" (ג'ון רולף), "באג לייף" (פרנסיס החיפושית), "אחי הדוב" ו"אחי הדוב 2" (קינאי), "מדגסקר" (אלכס), "" (בוינגו) והחרב הקסומה (גראט)
אופיר אף שימש כעורך מוזיקלי בתחנת הרדיו 88FM.
חיים אישיים.
לאופיר היו מערכות יחסים ארוכות עם גברים, וגם כמה מערכות יחסים קצרות עם נשים. בהיותו בן 25 אמו נפטרה מסרטן, וביום קבורתה עלה לבמה בערב להופעת הבכורה בהצגתו הראשונה. שנה לאחר מכן, אביו שהיה זמר אופרה וטנור לירי יצא מהארון בגיל 61. ב-2009 אחיו הצעיר התאבד. כמה שנים אחר כך אביו נפטר ממחלת כליות. והוא עצמו חלה וכמעט מת מצהבת נגיפית
אנטרקטיקה הארגנטינית
אנטארקטיקה הארגנטינאית
אנטארקטיקה הארגנטינאית (בספרדית: Antártida Argentina) היא חלק מאנטארקטיקה שארגנטינה טוענת לריבונות בה. היא כוללת את רוב שטח חצי האי האנטארקטי.
היסטוריה וגאוגרפיה.
צורת הטריטוריה משולש שקודקודו בקוטב הדרומי ושוקיו לאורך קווי האורך 25° מערב ו-74° מערב, ודרומית לקו רוחב 60° דרום.
הטריטוריה היא חלק מפרובינציית טיירה דל פואגו (ארץ האש) של ארגנטינה.
מדינות נוספות הטוענות לריבונות על שטח זה הן צ'ילה והממלכה המאוחדת (הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה).
הארגנטינאי הראשון שחקר את אנטארקטיקה היה חוסה מריה סובראל בשנת 1901, אשר היה חלק מהמשלחת השוודית האנטארקטית בראשות ד"ר אוטו נורדנסיולד. בשנת 1904 הוקם בסיס ארקאדס על ידי ארגנטינה.
המשלחת הראשונה מארגנטינה שהגיעה לקוטב הדרומי עשתה זאת בשנת 1965 במסגרת אורפסיון 90.
בסיסים ארגנטינאים.
הבסיסים אספרנצה ומאראמביו הם הבסיסים העיקריים של ארגנטינה ביבשת, בהם מתגוררים כ-110 תושבים בעונת החורף, וכ-250 בעונת הקיץ. בבסיסים למעלה מ-70 בניינים.
בסיס אורקאדאס - הבסיס הראשון שנבנה ביבשת פועל ברציפות מאז שנת 1903. הבסיס הארגנטינאי הדרומי ביותר הוא בסיס ג'נרל בלגראנו השני, בקו רוחב 77° דרום. בסיס הקיץ הדרומי ביותר הוא בסיס סורבל, 1,450 ק"מ דרומית לבלגראנו.
תביעת הריבונות של ארגנטינה.
ארגנטינה החלה לפעול באנטארקטיקה במחצית השנייה של המאה ה-19, וההתעניינות באזור החלה עוד קודם - במאה ה-18 - תקופה בה אוניות דיג ארגנטינאיות יצאו מנמל בואנוס איירס לאזור איי שטלנד הדרומיים בחיפוש אחר שדות דיג.
בשנת 1904 הוקם הבסיס הארגנטינאי הראשון - בסיס אורקאדאס באיי אורקני הדרומיים. ארגנטינה הייתה הראשונה שהקימה בסיס קבוע ביבשת, ובמשך 50 שנה היחידה עם בסיס קבוע, עד שבריטניה הקימה בסיס בסמוך.
הטענות הארגנטינאיות לריבונות על השטח מתבססות על הסיבות הבאות:
תביעת הריבונות הארגנטינאית אינה מוכרת על ידי מדינות אחרות, וסותרת תביעות של צ'ילה ובריטניה. בהתאם לברית האנטארקטית תביעות הריבונות של כל המדינות מושעות.
אוכלוסין.
בשנת 1991 התגוררו בטריטוריה 142 תושבים קבועים בהם 121 גברים, 21 נשים (מהם 19 ילדים). מרבית התושבים מתגוררים באספרנסה.