אבנר כהן הגיש את טיוטת ספרו לצנזורה הצבאית, שסירבה לקרוא אותו. לאחר דין ודברים פסלה באופן גורף את כל כתב היד. כהן החליט לפרסם את הספר בארצות הברית, והוא יצא לאור בשנת 1998 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת קולומביה. לכהן הובהר כי הגעתו לארץ תביא למעצרו. כשהוכח שהוא לא נחשף למסמכים חסויים הוא הורשה לשוב לישראל. כהן נחקר בישראל על ידי המלמ"ב, ולאחר מאבק ארוך נסגר נגדו תיק החקירה.
בפרסומים נוספים הביע כהן את דעתו כי מדיניות העמימות בה נוקטת ישראל באשר לשאלת הימצאו של נשק גרעיני בידיה, היא אנכרוניסטית ובלתי דמוקרטית ו"יצרה ציבור בור, פחדן, ציבור שבמובן מסוים בגד בחובות האזרחיות הדמוקרטיות שלו", וכי "לא ניתן לקיים תהליכים בריאים של קבלת החלטות בדמוקרטיה, או להיזהר מכשלים של חשיבה קבוצתית, תוך מחויבות לעמימות". בהקשר זה טוען כהן, כי המצב בו כל המומחים לתחום הגרעין הם חלק מהמערכת הממשלתית, מביאה להגברת תלותם של מקבלי ההחלטות (ראש הממשלה ושר הביטחון) בבירוקרטיה המקצועית, מה שמגביר מאוד את הסבירות לכך שראש הממשלה יקבל תמיד את המלצות הדרג המקצועי, וכך הסיכויים שהוא יכתיב מדיניות הסותרת את עמדתו של ראש הוועדה לאנרגיה אטומית ויתר הפקידות המקצועית, עלולה להיות קטנה.
לטענתו, העמימות אף פוגעת באינטרסים של ישראל. לדבריו, נטישת מדיניות העמימות תעניק לישראל לגיטימציה והכרה בינלאומית.
כהן אישר הערכות שפורסמו על ידי מקורות זרים בעבר, ולפיהן ישראל ביצעה במלחמת יום הכיפורים תנועות שמהן השתמע על העלאת הכוננות הגרעינית. "נראה שבשניים או שלושה מקרים במהלך המלחמה, הוכרזה 'כוננות אסטרטגית' (שם הקוד לכוננות גרעינית): פעמיים בשבוע הראשון של המלחמה, ופעם ב-17 או ב-18 באוקטובר, בתגובה לכוננות של מערך טילי סקאד סובייטיים במצרים. האמונה היא שהכוננויות הללו כללו שינויי 'מצבים' שונים, כמו שינוע של טילי היריחו מאתרי האפסון שלהם, תדלוקם ופעולות קשורות שונות".
בספרו "The Worst Kept Secret: Israel's Bargain with the Bomb" טוען כהן, כי בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופה שממשלת ישראל נאלצה להחליט על עמדתה ביחס לחתימה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, החליטו עורכי העיתונים היומיים, ידיעות אחרונות, מעריב והארץ על צנזורה מרצון. כהן מציין כי אף מאמר מערכת לא פורסם בנושא וכי "הצנזורה ממילא לא יכלה לפסול מאמרי דעה, כך שההסבר חייב להיות אחר". להערכתו, "העורכים והכותבים הם שהחליטו על דעת עצמם לא לכתוב על הנושא הגרעיני, משוכנעים ש'קדושת הביטחון' מחייבת שתיקה". כהן אף טוען כי: "הצנזורה והצנזורה העצמית בנושא הזה הולכות יד ביד. בוודאי בתקופה ההיא ובמידה לא קטנה עד עצם היום הזה".
פרופסור ברוך קימרלינג, בסקירה שכתב על ספרו של כהן "הטאבו האחרון", מציין כי אבנר כהן הוא חסיד של חובת ישראל להיות מצוידת בנשק גרעיני.
מחמד החמישי
טנשטה
טָנָשטֶה (אירית Tánaiste, רבים Tánaistí - "טָנָשטי") ובדרך כלל על דרך הידוע - An Tánaiste ("סגן ראש הממשלה"), הוא הכינוי המסורתי לסגן ראש ממשלת אירלנד. ראש ממשלת אירלנד, הטישך, ממנה את הטנשטה מבין חברי הממשלה. מקורו של הביטוי במילה האירית העתיקה שמשמעה "יורש".
משרת הטנשטה כפי שהיא כיום נוסחה בחוקת אירלנד ב-1937 והחליפה את משרת סגן נשיא המועצה המבצעת שכיהן בין השנים 1922 ו-1937. הטנשטה חייב להיות חבר הבית התחתון (Dáil Éireann, דאל אֵירן) של בית הנבחרים האירי (Oireachtas, אֵירָכטָס). הטנשטה ממלא את מקומו של הטישך בהיעדרו, ובמקרה של מוות או נבצרות קבועה - עד שממונה לו יורש. החוקה אינה מעניקה לטנשטה תפקידים מוגדרים לבד מתפקידו לשמש סגן לטישך, וחוץ מתפקיד כללי זה משמש התואר בעיקר כדרגת כבוד. בממשלה קואליציונית, ניתן התפקיד בדרך כלל למנהיג המפלגה השנייה בגודלה בקואליציה.
מחשוב אוטונומי
מחשוב אוטונומי היא יוזמה בתחום הבינה המלאכותית של חברת IBM שהחלה בשנת 2001. היוזמה החלה תחת הכינוי "יוזמת המחשוב האוטונומי" (ACI - Autonomic Computing Initiative). מטרת היוזמה היא פיתוח מערכות מחשב המסוגלות לנהל את עצמן כדי להתגבר על המורכבות הגדלה במהירות של ניהול מערכות מחשוב, וכדי לאפשר את המשך הצמיחה של המערכות על ידי הסרת המחסום שמציבה אותה מורכבות. במילים אחרות, מחשוב אוטונומי מתייחס לתכונת הניהול העצמי של מרכיבי מערכת מבוזרת, תכונה המאפשרת למערכת לבצע התאמות לשינויים בלתי צפוים תוך הסתרת מורכבותה מהמפעילים והמשתמשים. מערכת מחשוב אוטונומי מקבלת החלטות בעצמה, על סמך מדיניות שנקבעה מראש, בודקת את מצבה ומתייעלת באופן רציף ואוטומטי על מנת להתאים עצמה לתנאים המשתנים.
הצורך בפיתוח מחשוב אוטונומי החל מההבחנה כי מערכות מבוזרות הופכות מסובכות יותר ויותר עם הזמן, עם התווספותם של מרכיבים נוספים הכרוכים בלוגיקה מורכבת. ככל שהמערכות הופכות מסובכות ומתוחכמות יותר, כך ניהול המערכת הופך למשימה סבוכה הנתונה לטעויות אנוש. ההשראה במחשוב האוטונומי לקוחה ממערכת העצבים האנושית, אשר באמצעות הגדרת אופן פעולה אוטונומי, מערכות שונות בגוף מתפקדות ללא תלות באחרות. לדוגמה: אופן הפעולה האוטונומי של מערכת הנשימה ומערכת העיכול בגוף האדם.
עקרונות הניהול האוטונומי.
הניהול האוטונומי מושתת על ארבעה עקרונות. באמצעות יישום ארבעה עקרונות אלה מושגת מערכת מידע אשר עצמאית בניהולה, בעלת יכולות גידול ואמינות משופרות משמעותית, בעוד הקושי בפיתוח ובתחזוקה מופחת.
IBM הציגה חמישה שלבי התפתחות למערכת מחשוב אוטונומי: השלב הראשון הוא המצב הקיים, בו מערכות מנוהלות על ידי גורם אנושי. בשלבים 2 - 4 הפונקציונליות של מערכת הניהול האוטומטית הולכת וגדלה, בעוד ששלב 5 מציג את מימוש החזון: מערכת שמנהלת את עצמה באופן מלא.
לולאות שליטה.
רעיון בסיסי אחד שיש ליישם במחשוב אוטונומי הוא לולאות שליטה. לולאת שליטה היא מערכת שמבצעת מעקב אחר משאב מסוים: חומרה או תוכנה, ובאופן אוטונומי מנסה לשמור על פרמטר כלשהו בטווח רצוי. מימוש פשוט הוא על ידי לולאה בקוד שבאופן רציף בודקת את ערך הפרמטר, ואם זה חורג מהתחום המבוקש – המערכת מבצעת תיקון.
דוגמה ללולאת שליטה היא תרמוסטט במערכת מיזוג אוויר. התרמוסטט מודד באופן רציף את הטמפרטורה, ואם זו חורגת מהטמפרטורה המבוקשת – התרמוסטט מפעיל את מנגנון החימום או הקירור כדי להישאר בטווח הטמפרטורה הרצויה.
לפי IBM, מאות ואף אלפי לולאות שליטה צפויות לעבוד במקביל במערכת מחשוב אוטונומי.
אסון מחניים
אסון מחניים היה תאונה אווירית שהתרחשה ב-19 באפריל 1974, כ"ז בניסן ה'תשל"ד, בין שני מסוקי יסעור של צה"ל מעל שדה התעופה מחניים. אחד המסוקים הצליח לנחות בשלום, אף שניזוק מההתנגשות, ואילו המסוק האחר התרסק, עלה באש, וכל שמונת החיילים שהיו בו נספו.
בעקבות האסון יצאו המשפחות השכולות (שנודעו כבני משפחת "יד לשמונה") למערכה משפטית סבוכה וארוכת שנים כנגד שלטונות הצבא ובייחוד פיקוד חיל האוויר, שתכליתה חקירה נוקבת ובלתי-תלויה של נסיבות התאונה. בהמשך, יצאו למאבק ציבורי שעיקרו קביעת דרכי פיקוח ובקרה חיצוניים על הצבא, והכפפת המערכת המשפטית הצבאית ליועץ המשפטי לממשלה בנושאים של תאונות קטלניות.
התאונה.
המבצע והתאונה, שבאה בעקבותיו, אירעו בעת מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, בתקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים. בתקופה זו ערכו כוחות חיל האוויר הישראלי פעילות מבצעית תדירה באזור הצפון, שהייתה מעין מלחמה מוגבלת.
בבוקר 19 באפריל 1974 יצאו מבסיס תל נוף מספר מסוקים מסוגים שונים לביצוע משימות לוחמה אלקטרונית בחזית הסורית, בהם היו ארבעה מסוקים מדגם יסעור. בגמר המשימה, בערך בשעה 12, הופנו במקביל כל המסוקים לנחיתה בשדה התעופה מחניים, מבלי שהועברו למגדל הפיקוח באופן מדורג. נוסף על כך, נוהלי התעבורה בשדה התבססו על נהלים אזרחיים, המותאמים לתעבורה אווירית מצומצמת בימי שגרה, אף על פי שמאז מלחמת יום הכיפורים הופעל על ידי חיל האוויר למשך תקופות ממושכות.
מגדל הפיקוח של השדה אויש אותה שעה על ידי שני פקחים צבאיים, שאחד מהם הוסמך כפקח עצמאי כעשרה ימים לפני התאונה. מכשירי הקשר הרגילים במגדל הפיקוח היו מקולקלים זה יומיים ולכן נעשה שימוש במכשיר קשר ידני. תוך דקות מרגע שהתקבלה במגדל הפיקוח ההודעה על העברת המסוקים לנחיתה במחניים, חגו מעל השדה 14 מסוקים, מתכוננים לנחיתה. הטייסים החלו מתקשרים עם הפקח בקצב הולך וגובר ומפאת העומס הרב, הפקח לא הצליח לעקוב אחר הודעותיהם ולרשום אותן. אף על פי כן, הוא המשיך בהנחתה.
ארבעת היסעורים נערכו אף הם לנחיתה, בזה אחר זה. פקח הטיסה אישר את נחיתתם, אף על פי שמבטו כלל לא הופנה אליהם. אחד המסוקים הספיק לנחות. מסוק אחר חג מעל - ממתין וצופה לשני האחרים שינחתו. מסוק שלישי החל לנחות לאיטו בלי שיידע כי בעצם אותן שניות הוא יורד ומתקרב לתקרתו של המסוק הרביעי, מבלי שראו זה את זה ומבלי שקיבלו כל אות אזהרה ממגדל הפיקוח.
בגובה של כ-200 רגל התנגשו שני היסעורים. כתוצאה מההתנגשות להביו של המסוק התחתון נשברו, הוא צלל והתרסק על האדמה וכל נוסעיו נהרגו. המסוק העליון נפגע, אך טייסו הצליח להנחיתו בשלום. למקום הוחשו במהירות צוותי כיבוי משדה התעופה, ומתחנת חצור הגלילית הסמוכה, אשר ביצעו פעולות כיבוי של המסוק הבוער. לאחר שהשניקו את האש הוציא צוות כבאים, בסיוע חיילים שהיו במקום, את שמונה הגופות מבין שברי המסוק העשנים.
בתאונה נהרגו שני טייסי המסוק, המכונאי המוטס וחמישה לוחמי יחידת עורבי השחקים. ההרוגים היו: סרן , סמל ראשון , סמל ראשון , סגן , סמל , סמל , סמל וסגן .
חקירת התאונה ומאבק המשפחות.