שון פנינג (Shawn Fanning; נולד ב-22 בנובמבר 1980, בברוקטון, מסצ'וסטס) הוא מתכנת מחשבים הידוע בעיקר כמפתח השירות נאפסטר, במשותף עם שון פארקר, פלטפורמת שיתוף הקבצים הפופולרית הראשונה בשיטת עמית לעמית (peer-to-peer), שאותו פיתח בשנת 1998.
קריירה.
בהיותו סטודנט במכללה, הוא קיבל השראה ל"נאפסטר" מחברו לחדר, אשר התקשה להשיג את קובצי ה-MP3 שרצה. פנינג בילה ימים ולילות בכתיבת הקוד הדרוש לתוכנה שתספק דרך קלה להורדת קובצי מוזיקה.
הוא פיתח את התוכנה בזמן שלמד באוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון (Northeastern University, Boston). לאחר מכן, הופיע פנינג על שער המגזין Wired, והתפרסם. אולם, זמן קצר אחרי כן, מספר ארגונים של תעשיית המוזיקה האמריקאית הגישו תביעות משפטיות כנגד נאפסטר. בסופו של דבר, נאפסטר קרסה ונסגרה עקב התביעות המשפטיות. מאז נובמבר 2002, שמה של נאפסטר וסמליליה הם רכוש של חברת Roxio, בע"מ.
בשנת 2003, פנינג הקים חברה חדשה, בשם SNOCAP, יחד עם ג'ורדן מנדלסון ורון קונוויי. היעד של החברה הוא לשמש כמרכז סחר חוקי למדיה דיגיטלית. בדצמבר 2006, פנינג הקים את האתר "רפטור" (Rupture), רשת חברתית מקוונת של גיימרים שבה ניתן לפרסם פרופיל אישי וליצור קשר עם גיימרים אחרים הגולשים באתר. במקור, האתר הוקם על מנת להקל על התקשורת בין שחקני World of Warcraft.
ב-2003 הופיע בתפקיד עצמו בסרט "הג'וב האיטלקי".
סוליקו
סוּלִיקוֹ (בגאורגית: სულიკო) בתרגום לעברית: נשמה שלי (סוּלי - נשמה) הוא שיר אהבה לירי פופולרי בגאורגיה, שנכתב בשנת 1895, על ידי המשורר אקקי צרתלי. השיר התפרסם ברוסיה הסובייטית כולה כשיר שהולחן על ידי ורנקה צרתלי, והוא הושמע רבות ברדיו בתקופת שלטונו של סטלין, ואף נאמר כי היה השיר האהוב על סטלין. השיר תורגם לשפות רבות ובוצע במספר רב של שפות, ביניהן: רוסית, אוקראינית, פולנית, גרמנית ועברית. בישראל השיר בוצע על ידי להקת קולן.
נשיא ליטא, ולדאס אדמקוס, זכה לקונצרט מאולתר לכבוד יום האהבה בשדה התעופה באמסטרדם, בדרכו הביתה מארצות הברית, כאשר בראש מקהלת הזמרים הייתה רעייתו ההולנדית של נשיא גאורגיה, סנדרה רואלופס.
תרגום השיר לעברית (מאת רחל טורפוסמן):
&lt;poem&gt;
ס ו ל י ק ו ("נשמתי")
את קברה חיפשתי בלי סוף,
אך לשווא! הקבר אבד.
בכליון עיניים קראתי לה:
"נשמתי שלי, איפה את?"
שושנה פרחה בין חוחים,
כה יפה, שוכנת בדד.
בלחישה שאלתי את השושנה:
"נשמתי שלי, האם זו את?"
בין עלים זמיר התחבא,
על ענף ישב לו בלאט.
בחיוך שאלתי את הציפור:
"נשמתי שלי, האם זו את?"
במרום ראיתי כוכב,
זוהרו האיר לי מבט.
בכמיהה נואשת התחננתי לו:
"נשמתי שלי, האם זו את?"
אז לחשה לי רוח: "אכן,
לא בקבר אהובתך!
לזמיר, לשושנה ולכוכב
בעולם הזה היא הפכה".
ועתה נעורו חיי
שהיו בתופת עד כה,
כי סוף סוף מצאתי אותך,
נשמתי שלי, סוליקו!
&lt;/poem&gt;
זווית קריטית
זוית קריטית
ארמית מערבית חדשה
ארמית מערבית חדשה, אחד מניבי הארמית החדשה, הוא ניב מודרני של הענף המערבי של הארמית. הניב מדובר כיום בשלושה כפרים בסוריה.
ארמית מערבית חדשה היא השריד היחיד לענף המערבי של הארמית (שקרוב לארמית של תרגום אונקלוס). זאת לעומת הענף המזרחי, שקיים היום בכמה ניבים נוצריים ויהודיים. כיום מדברים בארמית מערבית חדשה בשלושת הכפרים מעלולה (معلولا), בח'עה (بخعة) וג'ובעדין (جبّعدين), באזור קלמון שבהרי מול הלבנון, כ-60 קילומטר מצפון מזרח לדמשק. הסיבה שניב זה השתמר בסביבה שכולה דוברת ערבית היא כנראה הבידוד היחסי של שלושת הכפרים באזור ההררי. עד לפני כמאתיים שנה היו תושבי שלושת הכפרים נוצרים, ואולם כיום תושבי בח'עא וג'ובעדין מוסלמים כולם ורק במעלולה נותרו חלק מהתושבים נוצרים (בכנסייה המלכיתית). מספר הדוברים בשפה מוערך ב-15,000, מהם כ-8,000 במעלולה. כל הדוברים הם דו-לשוניים, ומדברים מלבד הארמית גם ערבית סורית.
מאפייני השפה מושפעים משלושה גורמים: ירושה היסטורית מהארמית הבינונית והמאוחרת, במיוחד מהניבים המערביים ובהם ארמית גלילית (המשתקפת בתלמוד הירושלמי ובמדרשים הארצישראליים) וארמית נוצרית; השפעה חזקה של ערבית סורית, בעיקר בתחום אוצר המילים; ותהליכים עצמאיים של שינוי בשפה. יש הבדלים דיאלקטליים מסוימים בין שלושת הכפרים.
מחקר מודרני של השפה החל בסוף המאה ה-19, ונמשך לאורך המאה ה-20, בין השאר על ידי בלשנים שמיים שהתגוררו מספר שנים בכפרים. המחקרים כתובים רובם בגרמנית. בין החוקרים היו גוטהלף ברגשטרסר, תאודור נלדקה ואנטון שפיטלר; בשנים האחרונות החוקר הבולט ביותר של השפה הוא פרופ' ורנר ארנולד (Arnold) מאוניברסיטת היידלברג.
פריימל פיר
פריימל פיר (באנגלית: Primal Fear, בתרגום לעברית: "פחד קדום"), היא להקת פאוור/מטאל קלאסי גרמנית, שהוקמה בשנת 1997.
סגנון הלהקה מושפע רבות מזרם ההאבי מטאל הקלאסי ובעיקר מלהקת ג'ודס פריסט. אחת הסיבות להקמת הלהקה הייתה שראלף סחיפרס, סולן הלהקה, לא התקבל לג'ודס פריסט כמחליף של רוב הלפורד.
נאפולי (כדורגל)
אגודת הכדורגל נאפולי (באיטלקית: Società Sportiva Calcio Napoli) היא קבוצת כדורגל באיטליה המשחקת בסרייה א'. מגרשה הביתי הוא אצטדיון דייגו ארמנדו מראדונה, והיא הקבוצה הבולטת ביותר בנפת דרום איטליה. השחקן הבולט בהיסטוריית הקבוצה הוא דייגו מראדונה, שלדעת רבים אחד מן הכדורגלנים הטובים בהיסטוריית המשחק, בהנהגתו זכתה הקבוצה בדאבל (אליפות וגביע איטליה) ב-1987 ובאליפות איטליה נוספת ב-1990, אך מאז לא הצליחה לשחזר את הצלחתה המקומית. כמו כן זכתה הקבוצה בגביע אופ"א ב-1989.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
הקבוצה נוסדה ב-1905 על ידי הימאי ויליאם פות'ס ושותפו לעסקים הקטור באיון. בתחילה נקרא המועדון הלא רשמי "מועדון הכדורגל והקריקט של נאפולי" ושנתיים מאוחר יותר שונה השם ל"מועדון הכדורגל של נאפולי". בשנים הראשונות שיחקה הקבוצה בעיקר מול קבוצות מדרום איטליה או קבוצות שהורכבו מימאים, זאת מכיוון שהליגה האיטלקית הורכבה בשנותיה הראשונות רק מקבוצות מצפון איטליה. ב-1912 השתתפה הקבוצה לראשונה באליפות איטליה תחת השם "אינטרנציונאלה נאפולי".
ב-23 באוגוסט 1926 שונה שם המועדון ל-"Associazione Calcio Napoli", ביוזמתו של נשיא המועדון הראשון ג'ורג'ו אסקרלי, איש עסקים יהודי. תאריך זה נחשב בעיני ההנהלה הנוכחית של המועדון ובעיני אוהדי הקבוצה לתאריך הרשמי להקמת המועדון.
בשנותיה הראשונות בליגה בכירה, נאפולי לא הרשימה והיוותה קבוצת תחתית, אך עם מינויו של האנגלי ויליאם גרבוט למאמן, הפכה הקבוצה לקבוצת צמרת וסיימה פעמיים במקום השלישי. באותן שנים שיחקו בקבוצה המתאזרח הפרגוואי אטילה סאלוסטרו שהפך לכובש המצטיין של הקבוצה עם 106 שערי ליגה במדי הקבוצה והמתאזרח הקרואטי אנטוניו וויאק שהפך לכובש השני המצטיין של הקבוצה עם 102 שערי ליגה במדי הקבוצה.
התקופה לפני מראדונה.
בסוף שנות ה-60 ובאמצע שנות ה-70 הקבוצה הציגה סגל שחקנים מרשים אך לא הצליחה לזכות בתארים מלבד שתי זכיות בגביע האיטלקי ה"קופה איטליה": הקבוצה זכתה בתואר הראשון בתולדותיה ב-1962. ב-25 ביוני 1964 שונה שם הקבוצה לשם "Società Sportiva Calcio Napoli".
עם מינויו של ברונו פסאולה כמאמן, חזרה הקבוצה למאבקי הצמרת וסיימה בין חמשת המקומות הראשונים באופן קבוע. היא אף סיימה במקום השני בעונת 1967/1968 אחרי מילאן. בקבוצה שיחקו באותן שנים שחקנים כדוגמת השוער דינו זוף, אומר סיבורי, ז'וזה אלטפיני ואנטוניו יוליאנו שהפך עם השנים לאחד השחקנים עם מספר ההופעות הרב ביותר במדי הקבוצה (394 הופעות ליגה, ו-505 הופעות בכל המסגרות).
תחת הדרכתו של המאמן לואיס ויניסיו סיימה הקבוצה פעמיים במקום השלישי בעונות 1970/1971 ו-1973/1974 בהם גם השתתפה בפעם הראשונה בגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום השני והצליחה גם להעפיל לסיבוב השלישי של גביע אופ"א. הקבוצה זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע איטליה בעונת 1975/1976 אחרי ניצחון בגמר על מילאן.
לאחר הניצחון על סאות'המפטון בגמר הגביע האנגלו-איטלקי, העפילה הקבוצה לגביע אירופה למחזיקות גביע של עונת 1976/1977 והגיעה עד שלב חצי הגמר לאחר ניצחונות על הקבוצות בודה/גלימט, אפואל ניקוסיה ושלסק ורוצלב. הקבוצה שבה וסיימה במקום השלישי בעונת 1980/1981 אך לאחר מכן לא הצליחה לבסס את מעמדה והפכה לקבוצה בינונית ששורדת בליגה בכל עונה בקושי.
תקופת הזוהר: ימי מראדונה.
ב-1984 הפתיעה נאפולי את עיתונות הכדורגל העולמית כשרכשה את דייגו ארמנדו מראדונה תמורת כ-7.5 מיליון דולר, ושברה את סכום שיא ההעברות עבור שחקן, אותו החזיק מראדונה עצמו כשנרכש על ידי ברצלונה מבוקה ג'וניורס.
כבר בעונתו הראשונה של מראדונה, נאפולי סיימה את השנה עם ממוצע של 77,600 צופים למשחק. ההתחלה אמנם הייתה צולעת אך נאפולי סיימה את העונה במקום ה-8 כשמראדונה כובש 14 שערי ליגה.
בעונתו השנייה של מראדונה נאפולי המשיכה להתקדם וסיימה במקום השלישי כשמראדונה תורם 11 שערי ליגה כשהחשוב מביניהם היה שער הניצחון על יובנטוס, האלופה שבדרך, מבעיטת עונשין שקטעה 13 שנים ללא ניצחון נאפוליטני על היריבה מהצפון.
עונת 1986/1987 (שהגיעה לאחר מונדיאל 1986 בו כיכב מראדונה והוביל את נבחרת ארגנטינה לזכייה סנסציונית) הייתה העונה הגדולה ביותר בתולדות המועדון, ונאפולי זכתה באליפות איטליה (ה"סקודטו") הראשונה שלה ומאוחר יותר השלימה זכייה בדאבל עם זכייה שלישית ב"קופה איטליה".