הנובלה עוקבת אחר ננסי, נערה מתבגרת א-מינית, שמגיעה למעון של אלינור לילדים שנעלמו לתקופת זמן מסוימת. בזמן העדרם, הילדים הגיעו לעולמות פנטזיה שאפשרו להם לממש את יכולותיהם ואופיים בצורה מקסימלית. בשלב מסוים, הילדים נפלטו מעולמות הפנטזיה שלהם וחזרו לעולם שלנו. המעבר בחזרה לעולם שלנו, יצר אצלם קושי להתמודד עם החיים בעולם האמיתי ותחושת אובדן שמלווה את חייהם. מאחר שהם לא מצליחים למצוא את הדלת שתחזיר אותם אל עולם הפנטזיה, הילדים לא מסתגלים היטב לחיים, ונשלחים למעון של גב' אלינור וסט לילדים אבודים. מעון שמנסה לסייע לילדים כאלו, להתגבר על האובדן ולחזור להשתלב בעולם. עם הגיעה למעון, ננסי נאלצת להתמודד עם הדיירים השונים שבו ועם תעלומה של מספר מקרי רצח, שמאיימת לפגוע בכל אחד מהדיירים, ובעצם קיומו של המעון.
סדרת ספרים.
"כל לב הוא דלת" היא הנובלה הראשונה מבין סדרה של ארבע נובלות (עד כה) בשם "הילדים הסוררים" (באנגלית: "The Wayward Children") שעוקבת אחר חלק מהדמויות והנושאים שהוצגו בנובלה הראשונה.
הנובלה הראשונה תורגמה לעברית.
תגובות.
הביקורות לספר חיוביות.
ב-NPR נכתב: "זוהי פנינה שצריכה לשכון על המדף לצד ספריהם הקלאסיים של לואיס קרול וק.ס. לואיס למרות המקום היקר שהיא תופסת על המדף לצידם".
זכה בפרס הוגו, פרס נבולה ופרס לוקוס לשנת 2017.
היינריך קזימיר השני, רוזן נסאו-דיאץ
תומאס קיד
תומאס קיד (Thomas Kyd) (הוטבל לנצרות ב-6 בנובמבר 1558 ונפטר 15 באוגוסט 1594) היה מחזאי אנגלי, מחבר ה"טרגדיה הספרדית", ואחד המחזאים שהשפיעו ביותר על יצירתה של הדרמה בתקופה האליזבתנית.
אף על פי שקיד היה דמות ידועה בזמנו, הוא נשכח לאחר מותו עד שנת 1773 אז תומאס הוקינס, ערך את הטרגדיה הספרדית, וגילה כי המחזה נכתב על ידי קיד מאה שנים מאוחר יותר, חוקרים בגרמניה ואנגליה החלו לשפוך אור על חייו ועל עבודתו, כולל הממצא השנוי במחלוקת, כי ייתכן שהוא היה מחברו של מחזה על בסיסו נכתב המלט של שייקספיר, מחזה מוקדם זה ידוע כיום בשם Ur-Hamlet ("המלט המוקדם" מגרמנית).
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
תומאס קיד היה בנו של פרנסיס ואנה קיד. אין תיעוד של יום הולדתו, אך ידוע שהוא הוטבל לנצרות בכנסייה של סנט מרי וולנות', לונדון ב-6 בנובמבר 1558. הטבילה נרשמה בכנסייה כך: "תומאס, בנו של פרנסיס קיד". פרנסיס היה כותב בקשות. וב-1580 היה המנהל של חברת כתיבת בקשות.
באוקטובר 1565 קיד הצעיר נרשם שנוסדה בית הספר טיילור למסחר, אשר המנהל היה ריצ'רד מולכאסטר, שם קיבל קיד גם השכלה כללית. הודות למשנתו החינוכית של מולכאסטר מלבד לטינית ויוונית כללה תוכנית הלימודים גם לימודי מוזיקה, דרמה, חינוך גופני ו"גינוני התנהגות נאותים". אין ראיות לכך שקיד הלך לאוניברסיטה. ייתכן והוא הלך בעקבות אביו ללמוד את מקצוע הכתיבה ולראיה ישנם שני מכתבים שנכתבו בכתב ידו בסגנון כתיבה הדומה לזה של כותב בקשות.
קריירה.
ראיות מצביעות על כך שב-1580 קיד הפך למחזאי חשוב, אבל מעט ידוע על פעילותו. פרנסיס מרס, נזיר נוצרי בן זמנו של קיד הגדיר אותו כ"כותב הטרגדיות הטוב ביותר" ובמקום אחר כינו אותו "קיד המפורסם". בן ג'ונסון מזכיר אותו באותה נשימה יחד עם כריסטופר מארלו (אשר חלק פעם חדר בלונדון עם קיד) וכן את שייקספיר.
"הטרגדיה הספרדית "נכתב כנראה בסביבות שנת 1580. המהדורה המוקדמת ביותר ששרדה הודפסה בשנת 1592 והכותרת המלאה הייתה: הטרגדיה הספרדית הכוללת את קיצו של דון הורציו, עם מותה העגום של הזקנה הירונימו. עם זאת, היא הייתה ידועה יותר בכינוי "הירונימו", על שם גיבורת הטרגדיה. זה היה המחזה הפופולרי בזמנו אשר קבע סטנדרטים חדשים באופן הצגת העלילה. ב-1602 גרסה של המחזה עם תוספות פורסם.
עבודות אחרות של קיד כוללים תרגומי עבודות של טורקוואטו טאסו אשר נחשב בזמנו כ"בעל הבית של הפילוסופיה" (1588); ותרגום של מחזהו של רוברט גרנייר "קורנליה" (1594). מחזות המיוחסים לו או שקיבלו השראה מעבודתו כוללים את "סולימאן ופרסדה", "המלך לייר", "ארדן מפאוורסהאם" ו"אדוארד השלישי".  מחזה אשר קיבל השראה מ"הטרגדיה "הספרדית" "נקרא ""החלק הראשון של הרמוניו". "
ההצלחה של קיד התרחבה גם לאירופה. שם הוצגו גרסאות נוספות של הטרגדיה הספרדית ושל מחזהו על "המלט. אלו "היו פופולריים בגרמניה ובהולנד במשך דורות. השפעת המחזות על הדרמות שנעשו באירופה הייתה במידה רבה הסיבה לעניין בקיד בקרב חוקרים גרמנים במאה התשע-עשרה.
נראה כי קיד הוא גם המחבר המשוער של ספר הפרוזה "הרצח של ג'ון בראון"(1592), סיפור זוועתי על צורף אשר נרצח בידי אשתו.
שנים מאוחרות.
בין 1587 עד 1593 קיד היה בשירות של אציל לא מזוהה, שכן, לאחר מאסרו בשנת 1593 (ראה להלן), הוא כתב על שאיבד את "חסדי אדוני, אשר אני שירתתי כמה שנים עד עכשיו".  אצילים אשר הועלו כהשערה אצלו שירת כוללים את הלורד מסאסקס, את ארל מפמברוק ואת לורד סטריינג'. ייתכן והוא עבד כמזכיר בזמן שלא עסק בכתיבת מחזות. סביב 1591 הצטרף גם כריסטופר מארלו לשירות אותו אציל. לזמן מה חלקו מרלו וקיד חדר משותף, ואולי אפילו רעיונות.
ב-11 במאי 1593 המועצה המלכותית הורתה על מעצרם של מחברי החוברת "צלליות גסות והוצאת דיבה" אשר פורסם ברחבי לונדון. למחרת, קיד היה בין העצורים.  וכך כתבו עליו "העציר קיד אסיר אשר הוא שותף לפשעי סי מארלי". נראה כי קיד עונה באכזריות כדי לקבל מידע זה. קיד סיפר לרשויות שכתביו הנמצאים ברשותו שייכים לכריסטופר מארלו שותפו לשעבר. כל מי שהעז לצאת נגד רעיונות הכנסייה של אנגליה נענש ועונה. קיד "הנאשם שהיה שותפו לדירה של כופר, בוגד, אתאיסט ומאמין שישו היה הומוסקסואל". נראה כי קיד היה עם מרלו במקום הלא נכון בזמן הלא נכון. קיד לא היה אתאיסט, אבל מארלו היה. מרלו שזומן על ידי מועצת החכמים לאחר אירועים אלה, בעודו מחכה לפסק דינו נהרג באירוע בו היו מעורבים סוכנים ממשלתיים.
קיד שוחרר בסופו של דבר, אך לא התקבל בחזרה לשירות הלורד אותו שירת אשר האמין שקיד היה תחת השפעת  האתאיזם. קיד כתב ללורד קיפר, ולסר ג'ון פקרינג, מכתב בו מפרט את חפותו. אך מאמציו לטיהור שמו העלו חרס. קיד נפטר בגיל 35, ונקבר ב-15 באוגוסט בכנסיית סנט מרי בלונדון.
כנסיית סנט מרי נהרסה בשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, ולא נבנתה מחדש. לפיכך קיברו של תומאס קיד אבד לדורות.
יצירותיו.
התאריכים משוערים.
תומאס קאנטרימן
תומאס מ. קאנטרימן (באנגלית: Thomas M. Countryman) הוא דיפלומט אמריקאי אשר שימש כעוזר מזכיר המדינה לביטחון בינלאומי ולמניעת תפוצה גרעינית ותת מזכיר המדינה לענייני ביטחון בינלאומי.
ביוגרפיה.
תומאס מ. קאנטרימן נולד ב-1957 בארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובבית הספר לממשל על שם ג'ון קנדי.
הוא הצטרף למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1982. בין השנים 1983 עד 1985 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית בבלגרד. בשנים 1985 עד 1988 הוא עבד במחלקה לענייני מזרח אירופה ויוגוסלביה. בין השנים 1988 עד 1990 הוא למד את השפה והתרבות הערבית בארצות הברית ותוניסיה. בעת מלחמת המפרץ הוא עבר לשגרירות האמריקאית בקהיר. בין השנים 1991 עד 1993 הוא היה אחראי לדווח על עניינים פוליטיים, ביטחוניים ודתיים במצרים
ב-1993 עד 1994, הוא עבד במשרד ללוחמה בטרור. בין השנים 1994 עד 1997 הוא שימש כיועץ מיוחד לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות מדליין אולברייט לענייני המזרח התיכון והיה איש הקשר האמריקני עם "UNSCOM". בשנים 1999 עד 2000 כיהן כמנהל המשרד לענייני דרום מרכז אירופה במחלקת המדינה. בשנים 2001 עד 2005 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית ברומא. בשנים 2005 עד 2008 הוא כיהן כסגן ראש משלחת ארצות הברית בשגרירותה באתונה. בשנים 2008 עד 2009 הוא שימש כיועץ למדיניות חוץ לגנרל ג'יימס טי. קונוואי, מפקד חיל הנחתים של ארצות הברית. בשנים 2009 עד 2010 כיהן כסגן מזכיר המדינה לעניינים פוליטיים צבאיים, ובשנים 2010 עד 2011 כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואחראי לענייני הבלקן.
בשנת 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה מינה אותו להיות עוזר מזכיר המדינה לענייני ביטחון בנלאומי ולמניעת הפצת נשק גרעיני, ולאחר אישור הסנאט הוא הושבע לתפקיד עוזר מזכיר ב-27 בספטמבר באותה השנה.
ב-27 בינואר 2017, כאשר היה בדרכו לכנס בנושא בקרת נשק, פיטר אותו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מתפקידו.
אלאדין - דמויות
אור-המלט (מחזה)
אוּר-המלט (בגרמנית: Ur-Hamlet) הוא מחזה אשר נכתב על שיקספיר, אין בידינו עותק של המחזה אך הוא מתוארך על ידי חוקרים למחצית השנייה של 1587. ידוע שהמחזה הוצג בלונדון. במחזה ידוע שיש דמות בשם המלט; וכן כי יש דמות רפאים  במחזה שבוכה "המלט, נקמה!"
יצירות קשורות.
הקשר של אור-המלט למחזה הידוע המלט של שייקספיר אינו ברור. ייתכן ומדובר במחזה המציג אירועים שהתרחשו לפני הטרגדיה של שייקספיר או אולי גרסה מוקדמת של המחזה.
כמה חוקרים מאמינים כי אור-המלט הושפע מהעבודה הגרמנית "Der bestrafte Brudermord".
על המחבר.
תומאס נאש (מחזאי אנגלי מהמאה ה-16) ציין את הדמיון בין סגנונו של המחזה המלט של שייקספיר לסגנון "הטרגדיה הספרדית" מאת תומאס קיד ולכן האמין שקיד הוא המחבר של אור המלט.