זנדמן היה שותף בפתרון בעיה בדיוק ירי התותח של טנק המרכבה הישראלי, והגיית הרעיון של שרוול תרמי להולכת החום של קרינת השמש על חלקו העליון של התותח לחלק התחתון שלו, כדי למנוע הטיה של התותח, בשל הפרש הטמפטורות בין חלקו העליון לתחתון, דבר הגורם לאי דיוק בירי. את הפתרון תרם למדינת ישראל, וראה בו גולת כותרת של עשייתו.
לזנדמן, שהיה ציוני נלהב שהרבה לבקר בישראל, היו שישה מפעלים בישראל שמעסיקים כ-4,000 עובדים. עניין מיוחד גילה בנגב ותיעושו, ובו ממוקמים שלושה ממפעליו. בין היתר הקים מרכז למיקרו-אלקטרוניקה של שכבות עבות באוניברסיטת בן-גוריון. בראש מפעלי וישיי בארץ עומד בנו, מארק, שהוא גם סגן נשיא עולמי של תאגיד וישיי.
זנדמן הקים ביד ושם את "כיכר המשפחה" לזכרו של סבו שנספה בשואה יחד עם נכדיו ועם תינוק נוסף. זנדמן הוא הנכד היחיד ששרד את השואה. את הפסל בכיכר המשפחה יצר מנשה קדישמן.
זנדמן היה נשוי פעמיים, ואב לשלושה מאשתו הראשונה. אף שמעולם לא גר בישראל באופן קבוע, דיבר עברית רהוטה וקיבל בשנת 1994 אזרחות ישראלית, שהיה גאה בה מאוד. הוא נפטר בפילדלפיה ב-2011, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
בטקס שהתקיים בספטמבר 2014, נקרא הרחוב שבו ממוקם מפעל וישיי בחולון על שמו של פליקס זנדמן.
האוטוביוגרפיה שלו, שהתפרסמה באנגלית ב-1995, הופיעה בתרגום לעברית, גרמנית, צרפתית והונגרית.
בשנת 2018 עלתה לבמות ההצגה ״הניצחון הסופי״ על ידי תיאטרון אורנה פורת. ההצגה מספרת את סיפור השרדותו של זנדמן בשואה, תוך שילוב קטעים ביוגרפיים מחייו. ההצגה הועלתה על במות בכל רחבי הארץ ואף בתיאטרון הקאמרי.
עמותת הניצחון הסופי הפיקה סרט על חייו.
ספריו.
אוטוביוגרפיה:
קישורים חיצוניים.
, משואה כו (ניסן תשנ"ח, 1998), 71–80 (עם הופעת האוטוביוגרפיה של זנדמן בתרגום עברי)
מאדהאני
מאדהאני (באנגלית: Mudhoney) היא להקת גראנג' שהוקמה בסיאטל ב-1988. הלהקה קרויה על שם סרטו של ראס מאייר, "Mudhoney".
היסטוריה.
לפני מאדהאני.
שורשיה של הלהקה נעוצים בפרוור של סיאטל בשם בלוויו, וושינגטון. מרק מק'לאפלין (מאוחר יותר מרק ארם), תלמיד בבית הספר התיכון הנוצרי של בלוויו, הקים עם חבריו להקה בשם "Mr. Epp and the Calculations", על שם מורה שלו למתמטיקה. הלהקה הייתה בדיחה יותר מאשר להקה אמיתית; "הופעתם" הראשונה התקיימה בתוך חדר הכיתה כאשר הם משתמשים במפות מגולגלות במקום גיטרות מכיוון שהם עדיין לא ידעו לנגן. הופעתה הראשונה של Mr. Epp התקיימה 3 שנים לאחר מכן ב-1981. בערך באותה התקופה הקימו מרק ארם ואחד מחבריו בשם סטיב טרנר להקה רצינית יותר אך עדיין הומוריסטית בשם "Limp Richerds" שניגנה הארדקור פאנק. Mr. Epp הופיעה בתחנת הרדיו KZAM-AM כאשר היא מוצגת כ"להקה הגרועה ביותר בעולם". היא הופיעה בפעם האחרונה ב-3 בפברואר 1984 בצוותא עם להקת מלפאנקשן. ב-1996 ביקש לו ריד מחבריה של Mr. Epp ללוות אותו בהופעת היכל התהילה של הרוקנרול.
גרין ריבר.
מאדהאני הוקמה כתוצאה מעזיבתם של ארם וטרנר את להקת גרין ריבר. הם הקימו את גרין ריבר ב-1983, כאשר אליהם הצטרף אלכס וינסנט, שבעבר ניגן עם טרנר בלהקת "Spluii Numa". הם ביקשו מג'ף אמנט, שהגיע באותה התקופה לסיאטל ממונטנה עם להקתו "Derranged Diction", להצטרף אל גרין ריבר כבסיסט. חבר לשעבר נוסף ללהקה של טרנר בשם סטון גוסארד החליט אף הוא להצטרף אליהם. טרנר עזב את הלהקה לאחר הקלטת האלבום "Come on Down" על רקע אי שביעות רצון מנטייתה של הלהקה לכיוון של הבי מטאל. הוא הוחלף בידי ברוס פיירוות'ר, גם הוא מ"Derranged Diction". לאחר שני מיני-אלבומים החליטה הלהקה להתפרק ב-1988. גוסארד, אמנט ופיירוות'ר הקימו את מאת'ר לאב בון, ולאחר מותו של הסולן אנדרו ווד הקימו גוסארד ואמנט את פרל ג'אם ופיירוות'ר הצטרף אל לאב באטרי.
1988-1991: סאב פופ.
טרנר וארם החלו לעבוד על מוזיקה חדשה עם המתופף דן פיטרס מלהקת "Bundle of Hiss". השלישייה צירפה אליה את הבסיסט מאט לוקין, שעזב את מלווינס זמן קצר לפני כן. הם קראו לעצמם "מאדהאני", על שם סרטו מ-1965 של במאי הפעולה האמריקאי ראס מאייר, שאף אחד מחברי הלהקה מעולם לא צפה בו למעשה.
מאוחר יותר ב-1988 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה, "Touch Me I'm Sick", בחברת סאב פופ, ולאחר מכן את המיני-אלבום "Superfuzz Bigmuff". המיני-אלבום הגדיר את מהותו של צליל הגראנג' והפך את מאדהאני לספינת הדגל של סאב פופ עד לפריצתה לתודעה של נירוונה עם אלבומה "Nevermind". הלהקה נהנתה מהצלחה בינונית בארצות הברית, וכן ממספר הופעות באירופה. חברי להקת סוניק יות', שהיו מעריצים של מאדהאני, הזמינו את הלהקה להצטרף אליהם בהופעותיהם באנגליה ב-1989. לאחר סיבוב הופעות זה נכנס "Superfuzz Bigmuff" למצעדי האינדי הבריטיים והלהקה זכתה לסיקור עיתונאי לא קטן באירופה. בעקבות ההצלחה הוציאה הלהקה ב-1990 את אלבומה הראשון, "Mudhoney", אף הוא בחברת סאב פופ.
הצלחתה הראשונית של מאדהאני הובילה לכך שלהקות נוספות מסיאטל, כגון סאונדגארדן, נירוונה וטאד, זכו להכרה מסוימת. בשנות התשעים המוקדמות סאב פופ לא נהנתה מהצלחה מסחרית גדולה ולהקות רבות נטשו אותה לטובת חברות גדולות יותר. מאדהאני החליטה להוציא גם את אלבומה השני "Every Good Boy Deserves Fudge" בסאב פופ ב-1991, אך לאחר יציאתו של האלבום קיבלה הלהקה הצעה מחברת ריפרייס רקורדס והחליטה לקבל אותה.
1992-1999: רפריז.
כאשר הגראנג' הפך לחלק מן הזרם המרכזי, מאדהאני שינתה כיוון מצליל הגראנג' המוקדם שלה. רבות מן הלהקות שהושפעו מן הלהקה (כמו נירוונה ופרל ג'אם) הצליחו מאוד וצברו פופולריות ברחבי העולם. אלבומם הראשון בחברת רפריז, "Piece of Cake", נשמע הרבה יותר כמו גראג' רוק מאשר גראנג'. על אף שהלהקה חתמה בחברה גדולה, היא המשיכה לנגן בגישה הומוריסטית ולא ממוסחרת.
ב-1995, בתקופה שבה הגראנג' נהנה מימיו האחרונים כחלק מן הזרם המרכזי, החליטה מאדהאני לשוב אל הצליל המקורי שלה. באלבומה "My Brother the Cow" הצליחה הלהקה לערב שירים מן התקופה המוקדמת והכבדה יותר שלה, יחד עם כמה משירי הפאנק רוק שלה. האלבום הוא מהמועדפים ביותר על המעריצים ונחשב לאחד מאלבומיה הטובים יותר של הלהקה. שנתיים לאחר מכן יצא "Tomorrow Hit Today" שכלל השפעות של גראג' רוק ובלוז.
לאחר מספר שנים של הופעות החליטה רפריז להתיר את החוזה עם מאדהאני. אחת הסיבות הייתה שמכירות האלבומים של מאדהאני הגיעו לשפל, אף שהופעותיה זכו להצלחה גדולה יותר מאי פעם. בנוסף החליט מאט לוקין לעזוב את הלהקה בטענה שאיננו אוהב לצאת לסיבובי הופעות. הלהקה הוציאה אלבום אוסף בשם " March to Fuzz" ומעריצים רבים האמינו כי דרכה של מאדהאני הגיעה לקיצה, אף על פי שהלהקה עדיין קיימה הופעות מדי פעם באזור צפון מערב ארצות הברית.
1999-היום: החזרה לסאב פופ.
הופעות אלה הצליחו עד כדי כך שמאדהאני החליטה לחדש את פעילותה כלהקה מקליטה, תחת חברת סאב פופ. הלהקה מצאה בסיסט זמני בשם גאי מדיסון, שניגן עם ארם באחד מפרויקטי-הצד הרבים שלו, "Bloodloss". לאחר תקופה שבה עבדו ארם וטרנר על פרויקט-צד שלהם בשם "Monkeywrench", הוציאה מאדהאני את האלבום "Since We've Become Translucent" ב-2002. במרץ 2006 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי, "Under a Billion Suns".
הלהקה נחשבת למקור השראה והשפעה על מוזיקאים רבים, ביניהם קורט קוביין.
מד סיזן
מד סיזן (באנגלית: Mad Season) הייתה סופרגרופ אמריקאי שנוצרה ב-1995 משלוש להקות שונות מתוך סצנת הגראנג'.
מקור השם הוא המונח באנגלית המתאר את התקופה בשנה שבה פטריות הגורמות להזיות נמצאות בשיא פריחתן. שמה המקורי של הלהקה היה "Gacy Bunch", על שמו של הרוצח הסדרתי ג'ון ויין גייסי וכן על שמה של סדרת טלוויזיה משנות ה-70 בעלת אותו השם.
פעילות.
הלהקה הורכבה מליין סטאלי, סולן להקת אליס אין צ'יינס, מייק מקריידי גיטריסט להקת פרל ג'אם, בארט מרטין מתופף להקת סקרימינג טריז וג'ון בייקר סאונדרס (חבר קרוב של מק'ריידי) שבעבר ניגן עם אמני בלוז ידועים. מארק לאנגן סולן להקת סקרימינג טריז מתארח באלבום בשני שירים. סטאלי הוא האחרון שהצטרף להרכב כסולן וככותב העיקרי של הטקסטים. מד סיזן הוציאה אלבום אחד בלבד בשם Above. הסגנון באלבום הוא שילוב בין גראנג' ובלוז, והוא הוקלט במהלך תקופה נדירה של פיכחות מצידו של סטאלי, שנאבק בהתמכרותו להרואין במשך יותר מעשור.
מד סיזן מופיעה גם באלבום ההוקרה לג'ון לנון, "Working Class Hero", שם היא מבצעת גרסת כיסוי לשיר "I Don't Wanna Be a Soldier".
בשנים 1997–1999 נקראה הלהקה "Disinformation".
ג'ון בייקר סאונדרס וליין סטאלי מתו שניהם בנסיבות דומות. בייקר נפטר ממנת יתר של הרואין במהלך 1999, וסטאלי (מנת-יתר היא סיבת המוות המשוערת) במהלך 2002.
בשנים 2012 ולאחר מכן 2014–2015 התבצעו איחודים חלקיים של הלהקה עם מקריידי
הוריקן סטן
הוריקן סטן - סופת ההוריקן האחד עשר בעונת ההוריקנים של האוקיינוס האטלנטי בשנת 2005. הסופה דורגה בקטגוריה 1 (הקטגוריה החלשה ביותר), ופגעה במרכז אמריקה ב-4 באוקטובר 2005. מהירותה המרבית הייתה 130 קמ"ש, והיא גרמה לשיטפונות ולמפולות בוץ בגואטמלה, אל סלוודור, מקסיקו, ניקרגואה, הונדורס וקוסטה ריקה.
בעקבות הסופה נמנו 1,668 הרוגים. את הפגיעה הקשה ביותר ספג הכפר פנבאח במערב גואטמלה, שנפגע ממפולת בוץ.