נולד בירושלים. אביו, יצחק שלמה בלוי (1857–1943), יליד עיירה קטנה ליד פרשבורג שעלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1869, למד בישיבת עץ חיים ועבד בבית היתומים דיסקין. אמו, שיינא אסתר (שיינדל), הייתה בת הרב ישעיהו אורנשטיין ונכדת הרב משה ריבלין. הוריו של בלוי נמנו עם קהילת הפרושים בירושלים. אחיו היה משה בלוי, ממנהיגי אגודת ישראל לפני קום המדינה.
פעילותו הציבורית בתקופת המנדט.
את פעילותו הציבורית החל בשנות העשרים לחייו, עם תחילת תקופת שלטון המנדט בארץ ישראל. היה פעיל בוועד העיר ירושלים של העדה החרדית שהתפלגה בתקופה זו מקהילת היהודים בירושלים ובצעירי אגודת ישראל. ממאי 1926 ערך עמרם את השבועון "קול ישראל", שייצג את דעת צעירי אגודת ישראל, וכתב בו כשבע שנים. בלוי התנגד לרב אברהם יצחק הכהן קוק, שכיהן כרבה של ירושלים וכרב הראשי, ובעת שנאם בטקס הנחת אבן פינה לשכונת 'עץ חיים' בירושלים גידף אותו בפומבי.
בלוי עמד מאחורי פשקווילים שפורסמו בגנותו של הרב קוק. בעקבות פרסומים אלו, הוציאו ב־1933 בתי הדין האשכנזים של ירושלים פסק שבו כונה בלוי 'מומר לעבירת ביזוי תלמידי חכמים', הוטל עליו נידוי והציבור נקרא להחרים את עיתונו של בלוי 'קול ישראל'.
בתקופה זו היה מעורב בלוי במעשים פליליים שעליהם הועמד למשפט, נקנס ונאסר, כדוגמת ניסיון למניעת מכירת תוצרת תנובה מנימוקי כשרות (על רקע טענה לבציר שנעשה בשבת) באמצעות איומים ושידול לחרם, והפרעה לאירוע ז' באדר של החברה קדישא שנערך בבית כנסת בשכונת מאה שערים. בנוסף הורשע בלוי על חסימת מכונית הקונסול הצרפתי שעברה בשבת במאה שערים (לאחר שזיהה אותו בטעות כיהודי), ועל שכרות בשמחת תורה.
ב־1934 היה בלוי בין היחידים בירושלים שהפר שביתת מסחר שהוכרזה על ידי מוסדות היישוב במחאה על קיצוץ מכסות העלייה. לצורך כך דאג בלוי לעקירת דלת החנות ממקומה, כך שלא תוכל להיסגר.
ב-1935 פרש עם הרב אהרן קצנלנבוגן ולייב וייספיש מאגודת ישראל, בשל שיתוף הפעולה שלה עם המוסדות הציונים, והקים את "חברת חיים", שאף הוציאה עיתון בשם זה. ב-1938 פרסמה הקבוצה כרוז נגד כופר היישוב שעליו חתמה בשם "נטורי קרתא" ומאז דבק בהם כינוי זה. ב-1940 ניתק את יחסיו עם אחיו משה, על רקע ההבדלים האידאולוגיים ביניהם.
ב־1937 עמד בלוי בראש קבוצה שהפריעה למהלך הבחירות להנהגת קהילת ירושלים שנערכו בבית הכנסת זיכרון משה וגרמה נזק לרכוש, בלוי נקנס על אירוע זה.
בלוי ניסה לשדל רבנים שונים לצאת נגד ההשתתפות בכנסת ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל התפרסם בלוי בעקבות ההפגנות הסוערות שהוביל נגד חילולי שבת, ניתוחי מתים, פתיחת בריכת ירושלים במתכונת מעורבת ועוד. הוא נעצר פעמים רבות בידי משטרת ישראל, הורשע פעמים אחדות עקב התפרעות, ואף נידון למאסר. בלוי ניהל מערכת הסברה בקרב הציבור החרדי נגד השתתפות בבחירות לכנסת והשתתפות במערכות השלטון, וכן נגד קבלת תקציבים ממשלתיים לישיבות ולמוסדות חינוך.
בעודו יושב בכלא, הגיע מועד חתונת שניים מבניו. לאחר שכנועים הסכים שירות בתי הסוהר לאפשר לו להשתתף בחתונה, אך הוא סירב לחתום על מסמך שהוא מתחייב לשוב לכלא, בנימוק שזו הכרה בלגיטימיות של מדינת ישראל. כתוצאה מכך נשאר בסופו של דבר בכלא במהלך החתונות.
בלוי נפטר בט"ו בתמוז תשל"ד ונקבר בהר המנוחות.
חיים אישיים.
עמרם נישא להינדה ובר, אחותו של הרב משה ובר. לבני הזוג נולדו ארבעה בנים ושש בנות. הינדה נפטרה ב-1963.
כוונתו של עמרם בלוי להתחתן עם הגיורת רות בן-דוד (שמה הקודם: מדליין פיריי) עוררה בשנת 1963 סערה ציבורית בקרב אנשי נטורי קרתא והעדה החרדית, בשל היות הכלה המיועדת קתולית לשעבר וצעירה ממנו באופן ניכר (בת 45 אז). תלמידיו ובניו ראו במעשה זה פחיתות כבוד עבורו. רבני העדה החרדית התנגדו לנישואין בנימוק שלמנהיג במעמדו אסור לשאת גיורת והטילו עליו חרם. בלוי נאלץ להעתיק את מגוריו לתקופה מסוימת לבני ברק, ובה נערכו נישואיו לרות בן-דוד ב-1965.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ירושלים: אישים]]
[[קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ]]
[[קטגוריה:משפחת אורנשטיין]]
[[קטגוריה:משפחת בלוי|עמרם בלוי]]
[[קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בישראל]]
[[קטגוריה:נטורי קרתא: אישים]]
[[קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות]]
[[קטגוריה:מאה שערים: אישים]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974]]
שריר הזרוע התלת-ראשי
שריר הזרוע התלת-ראשי (TA: Musculus triceps brachii) נמצא במדור האחורי של הזרוע ומרכיב כ-60 אחוזים ממסת השריר של הזרוע. שריר זה מורכב משלושה ראשים המכונים הראש הארוך, הראש הצידי והראש התיכון. התלת-ראשי הוא השריר המניע העיקרי של המרפק לכיוון פשיטה.
תיאור.
שריר הזרוע התלת-ראשי נאחז במרבית הפן האחורי של עצם הזרוע וכן בעצם השכם.
הראש הארוך של שריר הזרוע התלת-ראשי (Caput longum musculus tricipitis brachii) נאחז בגבשושית המך גומתית (Tuberculum infraglenoidale) של עצם השכם, הראש הצידי של שריר הזרוע התלת-ראשי (Caput laterale musculus tricipitis brachii) נאחז בפן האחורי של גוף עצם הזרוע מעל לחריץ לעצב החישור (Sulcus nervi radialis), הראש התיכון של שריר הזרוע התלת-ראשי (Caput mediale musculus tricipitis brachii) נאחז בפן האחורי של גוף עצם הזרוע מתחת לחריץ לעצב החישור.
שלושת הראשים מתאחדים וחלקם המרוחק נאחז בזיז המרפק של הגומד.
עצבוב.
שריר הזרוע התלת-ראשי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי, השביעי והשמיני (C6,C7,C8) דרך עצב החישור.
כוסמין
כֻּסְמִין או חיטת הכוסמין (שם מדעי: "Triticum spelta") היא מין הקסאפלואידי של חיטה, ששימש כמזון בסיסי בחלקים של המזרח התיכון ואירופה מתקופת הברונזה עד ימי הביניים, עד שפינה את מקומו לחיטת הלחם ("Triticum aestivum"), שאותה קל יותר לגדל ולעבד. אחוז החלבון (גלוטן) בכוסמין גבוה מבחיטת הלחם אך ריכוז הגלוטנין נמוך יותר, אחוז הסיבים התזונתיים נמוך מבחיטת הלחם, ואחוז הוויטמינים דומה, אם כי בוויטמינים שונים.
בהלכה היהודית הכוסמין נמנה עם חמשת מיני דגן, שנקבעו להם דינים מיוחדים. אולם הכוסמין שבהלכה אינו המין הקרוי בשם זה כיום (אשר לא היה מוכר בארץ ישראל בעת העתיקה), אלא כנראה חיטת אמר ("Triticum dicoccum") המכונה גם אם החיטה, מין טטראפלואידי שהיה בשימוש בארץ ישראל עוד לפני תקופת בית ראשון. צמחי בר של זן קדום זה התגלו על ידי אהרון אהרונסון באזור ראש פינה בתחילת המאה ה-20 כחלק ממחקרו הבוטני, באמצעותו קבע גם שהיא המין ממנו בויתה החיטה.
על-אף הדמיון בשם, הכוסמין אינו קרוב משפחה ואינו דומה לכוסמת.
רומניוטים
רומניוטים (Romaniotes או Romagnotes) הוא הכינוי שניתן לעדה יהודית שאינה אשכנזית ואינה ספרדית, שבניה חיו בחבל הבלקן ובאסיה הקטנה. נכון לתחילת המאה ה-21 מתגוררים חברי העדה בעיקר ביוון, במדינת ישראל, ובעיר ניו יורק.
על פי המסורת הרומניוטית, מקור העדה ביהודים שיצאו מארץ ישראל לאחר חורבן הבית השני והתיישבו באזורי אסיה הקטנה והבלקן. מספר קהילות אף טוענות שנוסדו בתקופה שבין חורבן בית ראשון לתחילת התקופה הרומית. הרומניוטים דיברו ניב יווני קדום שנקרא "יווניטיקה", ותפוצתם כללה את יוון, איי יוון, אסיה הקטנה, אלבניה ובולגריה. קהילות גדולות חיו בסלוניקי, בקורפו וביאנינה. קהילה קדומה הייתה קיימת ברומניה כשהגיעו יהודים רומניוטים לרומניה, לחבל הדנובה לאחר הכיבוש הרומאי והתיישבו שם. הקהילה נטמעה ונשתכחה לאחר השתלטות הספרדים והאשכנזים על יהדות רומניה.
באיסטנבול ובאיזמיר נקברו הרומניוטים בנפרד משאר הקהלים ממגורשי ספרד (שכללו את הספרדים והפורטוגלים), יחד עם האשכנזים.
נוסח התפילה.
ליהודים הרומניוטים נוסח תפילה ייחודי הקרוי נוסח הרומניוטים, המאופיין בקרבה לנוסח הארץ ישראלי הקדום.
לאחר הגעת מגורשי ספרד לאזורי הבלקנים, התערבבו העדות היהודיות השונות זו בזו, וכך התבוללו חלק מהרומניוטים בין היהודים הספרדיים. חלק מהקהילות הרומניוטיות שנשארו, כמו בקורפו ובסלוניקי, הושמדו על ידי הנאצים, בעוד שבני קהילות אחרות, כגון בני קהילת יהודי אלבניה, עלו לישראל ונטמעו בתוך הציבור היהודי הכללי. בשכונת אהל משה בנחלאות שבירושלים קיים עד היום בית כנסת של רומניוטים יוצאי יאנינה בשם "בית אברהם ואהל שרה לקהילת יאנינה". בלואר איסט סייד של ניו יורק, קיים בית כנסת קהילה קדושה יאנינה. בתי כנסת אלו שומרים על חלק מהפיוטים מהמחזור הרומניוטי והמנגינות של בני קהילת העיר יאנינה שביוון, אך מתפללים לפי נוסח הספרדים.
מקור השם.
בהרצאה על הנושא "Romaniote Jews of Ioannina Greece" בכנס "Lecture presented on August 15, 2006 at the International Jewish Genealogical" מובא דיון על מקור השם.
בעוד המונחים "יהדות אשכנז" ו"יהדות ספרד" מעידים על ארץ המוצא הגאוגרפי של היהודים, לא כן לגבי ה"רומניוטים". מקורו במאה ה-4, כאשר בירת הקיסרות הרומית עברה לקונסטנטינופול, היו בה יהודים אזרחי רומא. הם כונו, באנגלית Romaniotes - citizens of Rome. המונח בא לציין כי העדה היהודית היא ממוצא "הלניסטי" - מדובר ביהודים דוברי יוונית, אשר קלטו את תרבותם, סגנון החיים ומסורות מהסביבה הרומלית, כמו רוב קהילות המיעוטים באותם הזמנים: נוצרים או עובדי אלילים.
ביטוי לעובדת התאקלמותם של היהודים בסביבתם אפשר למצוא גם בשמות. אחד משמות המשפחה של יהודי יוון הוא: Moskos - שם ממוצא הלניסטי, המופיע במצבות בגרסאות שונות, כמו: Mordos, Molhos.
קהילת ארטה.