החומר המשמש לבנייה הוא תערובת של שלושת סוגי האדמה:
החרסית משמשת כ"דבק" המחזיק את החלקיקים הגדולים יותר אולם חרסית רבה מדי תגרום להיסדקות החומר בזמן הייבוש.
החול מהווה את עיקר נפח התערובת, אבל כמות גדולה מדי שלו תתבטא בחומר חלש ומתפורר. יחס ממוצע בין כמות החרסית לכמות החול הוא: 30% חרסית – 70% חול. אם בתערובת יש טין פוחתים גם אחוזי החרסית וגם אחוזי החול.
לעיתים מערבבים כמה סוגי אדמה כדי להגיע ליחס המתאים ולעיתים האדמה המקומית מתאימה לבנייה. פעמים רבות מוסיפים לאדמה סיבים (הנפוץ ביותר הוא קש) המגדילים את חוזק המתיחה ומפחיתים את הסדיקה.
תוספים אפשריים אחרים מיועדים לשיפור תכונות שונות כמו חוזק, דביקות, עמידות למים ועוד, וכוללים שמנים, צואת בעלי חיים, דבק, סיד ועוד.
עקרונות ושיטות בבנייה באדמה.
קיימות שיטות רבות לבנייה באדמה. חלק מהן מצוינות כאן וממחישות את השימושים הרבים של האדמה לבנייה:
בנייה בלבנים (Adobe).
בשיטה זו יוצרים לבנים מאדמה רטובה – בוץ, לעיתים בתוספת קש או תוספות שונות כגון חול, שברי חרסים או חצץ, ומייבשים אותן בשמש. יצור הלבנים נעשה בכמה שיטות. השיטה הקדומה ביותר הייתה יצירת מעין כיכרות בוץ ידניות. לאחר מכן התפתחה שיטה מתקדמת במקצת, שנותרה הפשוטה ביותר עד היום והיא יציקת תערובת הבוץ לתוך תבנית עץ מרובעת (פתוחה מלמעלה ומלמטה). מיד לאחר מכן מרימים את התבנית והלבנה, השומרת על צורתה בזכות הפלסטיות של הבוץ, מושארת להתייבש למשך מספר שבועות. לאחר הייבוש משמשות הלבנים לבנייה כשהן מחוברות זו לזו בבוץ, כמו זה שממנו הן יוצרו. קיימות גם מכונות לייצור לבנים, בדרך כלל בלחץ.
אדמה נגוחה (Rammed Earth).
בשיטה זו נדחסת תערובת אדמה לחה בתבנית אופקית. באמצעות כלים מיוחדים מופעל על האדמה כוח דחיסה ההופך אותה למקשה אחת. לאחר בניית קטע קיר אופקי בשיטה זו מוגבהות התבניות כך שיתמכו על ידי הקיר שנבנה זה עתה וקטע אופקי נוסף נבנה מעל הקודם. מערכת קיר זו נבנית בדרך כלל בעוביים של 30, 40, 50, ו-60 ס"מ. כיום עושים שימוש בטכנולוגיית בנייה מתקדמת המאפשרת להגיע לביצועים גבוהים יותר מבעבר ולשלב שיטת בנייה זו בבנייה המודרנית.
שיטת בנייה זו ידועה באיכויות יוצאות דופן: עמידות ברעידות אדמה, עמידות בפני אש, מסה תרמית גבוהה, ובנוסף - לאחר "סיום היציקה", נפתחות התבניות והמראה שמתגלה לעינינו הוא של קיר גמור, שאינו מצריך טיח או צבע.
שקים מלאים באדמה (Super Adobe).
בשיטה זו ממלאים שקים או שק רציף באדמה ובאמצעותם יוצרים את קירות המבנה. הצורה האופיינית למבנה הבנוי בשיטה זו היא כיפה או חרוט. המסה של הכיפה וצורתה העגולה הם הנותנים לה את חוזקה הרב. השיטה פותחה על ידי נאדר חלילי, אדריכל ממוצא איראני, ומוכרת כשיטת בנייה מהירה ועמידה בפני רעידות אדמה.
קוב.
קוב הוא שיטה בה בונים את המבנה מגושי בוץ (מעין קציצות) ולא מלבנים. שיטה זו הייתה נפוצה באנגלייה במאה ה-16.
טיוח סבכה (Wattle and Daub).
בשיטה זו, בונים שלד (בדרך כלל מעץ) ומצפים אותו בבוץ. המסאים בקניה בונים את השלד מזרדי עץ קלועים אותם הם מצפים בתערובת של בוץ וצואת בהמות.
הכנת החומר.
תערובת הבוץ עשויה מחרסית, חול, קש ומים. בעבר ערבבו את הבוץ ברגליים יחפות. הבהונות ברגליים יעילות לפירור גושי אדמה.
התמודדות עם מים.
הרגישות למים, המאפיינת את חומר הגלם ללא תלות בשיטת הבנייה, ניתנת לפתרון במספר דרכים שונות:
היסטוריה - העולם העתיק.
בנייה באדמה נעשתה במקומות שונים בעולם ובתקופות שונות. להלן כמה דוגמאות:
אתר ארכיאולוגי
בנייה בבוץ
ארנסט פון שוך
ארנסט פון שוך (Ernst Edler von Schuch; 23 בנובמבר 1846, גראץ - 10 במאי 1914, דרזדן) היה מנצח אוסטרי, שנודע בעבודתו לצד ריכרד שטראוס באופרת החצר בדרזדן.
שוך למד בגראץ ואחר כך בווינה אצל פליקס אוטו בסוף, ובשנת 1867 התמנה למנצח בתיאטרון בברסלאו (אז בגרמניה, כיום ורוצלב בפולין). בהמשך ניצח בווירצבורג (1868–1870), גראץ (1870-1871) ובזל. בשנת 1872 חזר לדרזדן, שם כיהן כמנהל מוזיקלי באופרת החצר, לצד יוליוס ריץ ואחריו לצד פראנץ וילנר.
בעקבות מסע קונצרטים בברלין, מינכן, וינה ופריז עלתה קרנה של התזמורת באירופה והיא נחשבה לאחד ההרכבים הטובים בעולם. לצד רפרטואר של יצירות ריכרד וגנר הציג לקהל אופרות משל ריכרד שטראוס - "כליון האש" (1901), "סאלומה" (1905), "אלקטרה" (1909) ו"אביר הוורד" (1911), וכן הופעות בכורה בגרמניה של אופרות מאת פוצ'יני ומסקאני.
שוך היה נשוי לזמרת הסופרן קולורטורה קלמנטין שוך-פרוסקה (1850–1932). בתם, ליזל פון שוך, שרה בדרזדן ובווינה.
לקריאה נוספת.
A. Eaglefield-Hull, "A Dictionary of Modern Music and Musicians" (Dent, London 1924)* P. Sakolowsky, "E. Schuch" (1901).
גורליץ
Nine days
גורליצה
גורליצה (בפולנית: Gorlice, ביידיש: גאָרליץ, נהגה "גוֹרליץ") היא עיר קטנה בדרום פולין (בעבר בגאליציה), 287.2 קילומטר דרומית לוורשה, ובה אוכלוסייה של 28,707 איש (נכון ל-2004).
תולדות היישוב.
בשנת 1401 הוענקו לגורליצה זכויות עיר, ופרנסתה התבססה בעיקר על סחר בתבואות. בשנת 1689 פגעה בעיר דליקה קשה.
במאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלים לזיקוק נפט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, במאי 1915, העיר הייתה המוקד של מתקפת גורליצה-טרנוב.
יהודי גורליצה.
בתחילה נאסר על יהודים להתיישב בעיר, אך החל מראשית המאה ה-18 החלה להתפתח בעיר קהילה יהודית, ובמחצית השנייה של המאה ה-18 הוקם בה בית כנסת.
במחצית השנייה של המאה ה-19 קיימו יהודי העיר יחסי מסחר עם הונגריה, וייסדו בעיר מספר בתי זיקוק לנפט. בשנים 1874 ו-1898 נערכו פרעות ביהודי העיר על ידי איכרים פולנים.
בתחילת המאה ה-20 הוקמו בעיר מספר תלמודי תורה ובתי ספר יהודיים, בעיקר של חסידות באבוב, וכן פעלו בה חוגים ציוניים ותנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, בני עקיבא ובית"ר.
בין מלחמות העולם סבלו יהודי העיר מאנטישמיות גוברת מצד שכניהם הפולנים, שכללה מספר מקרים של הכאת יהודים, וכן גילויי חרם והצבת משמרות לפני חנויות של יהודים. בתקופה זו מנתה האוכלוסייה היהודית בעיר כ-6,000 איש, כמחצית מתושבי העיר.
בשואה.
בימים הראשונים של ספטמבר 1939 עזבו את העיר כשליש מיהודיה, ונסו מזרחה. מנגד, הגיעו אליה פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-7 בספטמבר נכבשה העיר על ידי הגרמנים, ואלו החלו בלקיחת יהודים לעבודות פרך ובמעשי התעללות פומביים, כגון גזיזת זקנים. כמו כן, בתי הכנסת של העיר חוללו ונשרפו, ומצבות בית העלמין של העיר נעקרו ממקומן, ושימשו לאבני מדרכות בעיר.
בינואר 1940 צוו היהודים בעיר לשאת על ידם השמאלית סרט עם מגן דוד, והוקם בה יודנראט בראשות עורך הדין הציוני הנריק ארנולד, אשר הוכה ונורה על ידי הגרמנים במשרדו בשנת 1941 לאחר שסירב למלא את הוראותיהם.
באוקטובר 1941 הוקם בעיר גטו, אשר הפך בפברואר 1942 לגטו סגור, בו שררה צפיפות גדולה (כעשרה עד חמישה עשר איש בחדר), והיהודים אולצו למסור את דברי הערך שלהם, כאשר משפחות שלא עשו כן נרצחו בשלמותן.
ביום 22 ביולי 1942, ערב תשעה באב, ציוו הגרמנים על כל הגברים היהודים להתייצב בכיכר העיר (כיכר דבוז'יסקו), וכ-300 צעירים נשלחו למחנה פלאשוב.
ביום 14 באוגוסט 1942, לפנות בוקר, כותר הגטו בעיר על ידי הגרמנים ואנשי המשטרה הפולנית והאוקראינית, והיהודים צוו להתייצב בכיכר דבוז'יסקו. שטח הגטו נסרק, ומי שנמצא בו נרצח במקום. מבין היהודים שהתייצבו בכיכר, כ-200 צעירים נשלחו למחנה פלאשוב וכ-700 זקנים וילדים נשלחו במשאיות לאתר "גארבץ" שליד הכפר אומנישונקה, ושם נרצחו. אנשי היודנראט ומשפחותיהם נרצחו ליד בניין הגסטאפו.
הנותרים בכיכר הועברו לצריפים מול תחנת הרכבת בעיר, שם הוחזקו בצפיפות גדולה, ללא מזון או שתייה, כשלושה ימים, עד שליחתם בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מעט היהודים שנותרו בעיר ובכפרי המחוז שלה, והועסקו בעבודות כפייה, הוכנסו לגטו חדש שהוקם בעיר, בו שוכנו כ-700 איש. ביום 14 בספטמבר 1942 חוסל גטו זה, ויהודיו שולחו לבלז'ץ.
ביום 17 בינואר 1945 שוחררה העיר, כ-200 יהודים חזרו אליה, אך עזבוה במהרה ולא נותרו בה יהודים.
חומת הדריאן
ולדימיר ולדימירוביץ' מאיאקובסקי
באג 2038
באג 2038 הוא באג-מחשבים דמוי "באג 2000", שעלול לגרום לתקלות בתוכנות המשתמשות בזמן יוניקס לחישוב הזמן. הבאג משפיע על תוכנות המחזיקות את הזמן במשתנה מסוג מספר באורך 32 סיביות עם סימן (Signed 32bit Integer) ומפרשות את ערך המשתנה כזמן שחלף מאז 1 בינואר 1970 בחצות.
מרבית מערכות היוניקס המותאמות למחשבי 32 ביט מתייחסות לזמן בצורה זו, לכן לעיתים נהוג לכנות את הבעיה "באג המילניום של יוניקס". אף על פי כן, בעיה זו צפויה להתרחש בכל המערכות המשתמשות בשיטה זו.
הסבר טכני.