הוא מושלך לתא ומצטווה להיות נער קבינה בספינה. באחד הנמלים עולים לספינה ברק וג'ין כזוג נשוי בדרכם לגלאזגו וג'ין מגלה לברק את אהבתה. דייוויד נפגש אתם והושיסון רואה שהם מכירים אך דייוויד לא מודה. הושיסון כולא אותו אבל דייוויד בורח. הושיסון בטוח שמדובר בברק והוא ושאר המלחים רודפים אחריהם אך הם מצליחים לעלות על סירה ולהגיע לחוף. ברק, שחשב בתחילה כי דייוויד הסגיר אותם, מבקש ממנו סליחה.
הם מגיעים לעורך הדין ריינקלור לשם הם מזמנים את אבנעזר. דייוויד מסתתר בחדר סמוך וברק מנהל שיחה עם אבנעזר ואומר לו כי דייוויד טבע ובתכסיס גורם לו להודות כי מכר את דייוויד עבור 20 פאונדס. דייוויד יוצא לקראת דודו ההמום שבורח משם לרב החובל הושיסון. לפי התיאור שלו יודע הושיסון שמדובר בברק ומזעיק את האנגלים תמורה פרס של 500 פאונדס.
ברק נתפס, מובא למשפט ונדון למוות בתלייה.
הגרדום כבר מוכן וסקוטים ממורמרים מתאספים סביבו. דייוויד מצליח להתגנב לביתו של הדוכס ומפציר בו לבטל את גזר הדין כי כולם סקוטים. הדוכס נפגש עם ברק ומגיע אתו להסכם - הוא יפעל לרפורמה בתשלומי המס המעיקים וברק יפנה לאנשים ויבקש מהם להפסיק את שפיכות הדמים. ברק מסכים ופסק הדין מומתק לגלות באמריקה.
ברק וג'ין נפרדים מדייוויד בנמל. הם עולים על הספינה והוא חוזר לטירה לנהל את ענייניו.
טום בייטמן
תומאס ג'ונתן בייטמן (באנגלית: Thomas Jonathan Bateman; נולד ב-15 במרץ 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרת הטלוויזיה "הסודות של דה וינצ'י" כג'וליאנו דה מדיצ'י, במיני-סדרה "יריד ההבלים" כרודון קרולי, ובסרט הקולנוע "רצח באוריינט אקספרס" בבימויו של קנת בראנה.
ראשית חייו.
בייטמן נולד באוקספורד, אוקספורדשייר, למשפחה ממעמד הפועלים. יש לו שנים 12 אחים, כולל אח תאום, בשם מרלין.
בייטמן למד דרמה האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. (LAMDA), שם הופיע בהפקה של המחזה מאת ויליאם שייקספיר "מהומה רבה על לא דבר" לצד קתרין טייט ודייוויד טננט. בהמשך הצטרף ללהקת התיאטרון של קנת בראנה בתיאטרון גאריק, שם שיחק לצד ג'ודי דנץ' במחזה "אגדת חורף".
קריירה.
בייטמן כיכב בסדרת הטלוויזיה "המנהרה" של רשת Sky TV משנת 2013. הוא הופיע בתפקיד ג'וליאנו דה מדיצ'י בסדרת הטלוויזיה של הסודות של דה וינצ'י בין השנים 2013–2015.
הוא גילם את ויליאם שייקספיר בהפקה המקורית בלונדון של "שייקספיר מאוהב" בשנת 2014. בשנת 2015 שיחק כדמות הכותרת בסדרת הטלוויזיה הבריטית "מר ג'קיל ומר הייד" בת 10 פרקים.
בשנת 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בהוליווד, בסרט הקומדיה "באמאשל'ך" ובסרט הקולנוע "רצח באוריינט אקספרס".
בשנת 2018 הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "יריד ההבלים".
הוא גם כיכב כנבל הראשי בסרט "מרדף קר" מ־2019, סרט בו כיכב ליאם ניסן.
באוגוסט 2018 פורסם כי הוא ישחק את התפקיד הראשי בסרט התקופתי "בית בקהאם" בהפקת ערוץ ITV, ששודר בשנת 2019.
באוגוסט 2019 פורסם כי באטמן לוהק לתפקיד דייוויד במיני סדרת המתח הפסיכולוגית של נטפליקס, Behind Her Eyes".
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע של קנת בראנה, מוות על הנילוס.
חיים אישיים.
מאז 2017, בייטמן מנהל מערכת יחסים עם השחקנית דייזי רידלי, אותה הכיר על סט הצילומים של "רצח באוריינט אקספרס".
אליזבת רובינס פנל
אליזבת רובינס פנל (באנגלית: Elizabeth Robins Pennell;21 בפברואר 1855 - 7 בפברואר 1936) הייתה סופרת אמריקאית, שבמשך רוב חייה הבוגרים בילתה בלונדון. בנוסף, כתבה ספרי מסעות, בעיקר על מסעות אופניים באירופה וזכרונות.
חיים.
היא גדלה בפילדלפיה. אמה נפטרה כשהייתה צעירה מאוד, והיא נשלחה לבית ספר במנזר מגיל 8 עד 17. כשחזרה לבית אביה הוא נישא בשנית והיא מרדה בדרישות ובמגבלות של החינוך הקתולי האדוק שקיבלה. היא רצתה לעבוד, ובעידודו של דודה, הסופר והפולקלוריסט צ'ארלס גודפרי לילנד, היא התחילה לכתוב כקריירה. תחילה עם מאמרים בעיתונים כמו Atlantic Monthly, ובאמצעות עבודה זו פגשה אמן קוואקר צעיר בשם ג'וזף פנל, שנאלץ גם הוא להתמודד עם מורת רוחם של ההורים כדי להמשיך את הייעוד היצירתי שלו. כך החל שיתוף פעולה פורה בין סופר למאייר.
מעבר ללונדון.
ספרה הראשון היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא של מרי וולסטונקראפט (1759–1797)
ביוני אותה שנה התחתנה אליזבת רובינס עם ג'וזף פנל. בני הזוג קיבלו משימת כתיבת מסעות ממגזין אמריקאי ויצאו לאירופה ועשו מספר מסעות רכיבה על אופניים, בשנת 1884 מלונדון לקנטרברי ובשנת 1885 דרך צרפת.
הם התבססו בבירה הבריטית במשך יותר משלושים שנה, עם ביקורים תכופים באירופה. הם היוו צוות עבודה טוב שהפיק מאמרים וספרים רבים יחד ותמכו זה בזה בעבודתם. במשך שנים רבות הם פתחו את ביתם בימי חמישי בערב כסלון ספרותי ואמנותי. כמה מהאנשים שנהנו מאירוחם היו: "המבקרים סר אדמונד גוס ויליאם ארצ'ר; האמנים אוברי בירדסלי וג'יימס מקניל ויסלר; הסופרים הנרי ג'יימס, מקס בארבום, אוסקר ויילד וג'ורג' ברנרד שו. והמוציאים לאור ג'ון ליין ויליאם אי. הנלי." פנל כתבה על התכנסויות אלה בזיכרונותיה, "ביתנו והאנשים בו" (1910), "ביתנו ולונדון מחוץ לחלונותינו" (1912), "בלילות: רומא וונציה בשנות השמונים", "לונדון ופריז בשנות התשעים" (1916).
ביקורת אמנות ואוכל.
עבודתה העיקרית של פנל הייתה בתחום האמנות ולאחר מכן כמבקרת אוכל, שכתבה עבור כתבי עת.[6] פנל נסעה לפריז, וביקרה בקביעות בגלריות בלונדון לצורך סקירת התערוכות. היא כתבה בצורה ביקורתית. קימברלי מורס ג'ונס כותבת כי "הביקורת של פנל מהווה מרכיב חיוני בתנועה רחבה יותר בביקורת הוויקטוריאנית שהפכה לביקורת האמנות החדשה".
מקומה של פנל בהיסטוריה הספרותית של בישול ואכילה הוערך מחדש, מכיוון שהיא "סללה את הדרך לכותבי מדורי האוכל כמו אליזבת דייוויד, מ.פ. ק. פישר וג'יין גריגסון", לדברי ג'קלין בלוק ויליאמס. "תענוגות האכילה העדינה" שלה הודפס מחדש בשנת 2000. פנל התכוונה להגדיר מחדש את הארוחות כאומנות גבוהה, תוך שימוש בשפה של אסתטיקה כדי להפוך את האכילה למעשה של הערכה אינטלקטואלית".
כדי לאפשר לה לכתוב על אוכל, קנתה פנל ספרי בישול שישמשו כחומר עזר. בשלב מסוים היא החזיקה ביותר מ-1,000 ספרים בנושא. פנל חיברה ביבליוגרפיה של הספרייה הקולינרית שלה, שהופיעה תחילה במאמרים בעיתון ואז בספר שכותרתו "My Cookery Books", והתמקדה בסופרים אנגליים מהמאות הקודמות. חלק ניכר מהאוסף הזה הועבר בסופו של דבר לאגף הספרים הנדירים והאוספים המיוחדים בספריית הקונגרס.
ביוגרפיות.
בעקבות הצלחתה עם הביוגרפיה על "מרי וולסטונקרפט", פנל כתבה ביוגרפיות אחרות, והפיקה בשנת 1906 את הספר הראשון של דודה, צ'ארלס לילנד, שכתב, או חיבר, את ארדיה, או את הבשורה של המכשפות (1899), ספר מאוד משפיע בפיתוח הדת הניאופגנית בוויקה. ג'וזף ואליזבת פנל היו חברים של הצייר ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, והם כתבו עליו ביוגרפיה בשנת 1911.
פנל גם כתבה ביוגרפיה על בעלה, לאחר מותו בשנת 1928.
תיירות אופניים.
תחום כתיבה נוסף היה על רכיבת אופניים באופן כללי והקלות שהיא מאפשרת לתושבי העיר לברוח לאזור הכפרי, עם האוויר הצח והנוף. היא טענה כי "אין צורת פעילות גופנית בריאה יותר או מגרה יותר. אין הנאה גופנית גדולה מזו. רכיבה בקצב טוב, על דרך קשה וחלקה ועל ידי המאמצים שלך".
היא החלה לרכוב על אופניים בשנות ה-70 של המאה ה-19 עוד בחייה בפילדלפיה. כשעברו ללונדון, היא ובעלה החליפו את תלת-אופן הטנדם הרוטרי שלהם בקובנטרי לדגם Humber, והמשיכו להתנסות בתלת אופן יחיד, באופניים טנדם ולבסוף באופניים בודדים עם מסגרת מדורגת ("זרוקה").
המסע הראשון שהפך לספר היה "עלייה לרגל לקנטרברי", מחווה לסיפורי קנטרברי של צ'וסר, כמבוא עדין לרכיבה על אופניים באנגליה. במהלך השנים הבאות, הצמד ערך כמה טיולים יחד, כולל עלייה לרגל ספרותית נוספת, הפעם בדרך של רומן המסע של לורנס סטרן משנת 1765 מסע סנטימנטלי דרך צרפת ואיטליה. בשלב מאוחר יותר של מסע זה בשנת 1885 הם רכבו בתלת אופן טנדם מפירנצה לרומא, ומשכו יותר תשומת לב מכפי שהיה לה נוח, אולי כרוכבת הנשית הראשונה שהאיטלקים ראו אי פעם. בשנת 1886, זו הייתה תקופה מרכזית בתולדות האופניים, וגם בתולדות זכויות הנשים, ושתיהן שזורות זו בזו, בדמותה של האישה החדשה. הקהל חיכה לספרי המסעות שלה על האופניים וספרה נבחר כספר החודש.
חיים מאוחרים.
אליזבת פנל ובעלה חזרו לארצות הברית לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, והתיישבו בעיר ניו יורק. לאחר מות בעלה היא עברה מברוקלין למנהטן ומתה שם בפברואר 1936. ספריהם, במיוחד אוסף ספרי הבישול המשמעותי שלה הורישה לספריית הקונגרס. התכתובות שלה ושל בעלה מוחזקים בארכיוני האוניברסיטה.
פרנץ דיאק (כדורגלן)
פרנץ דיאק (בהונגרית: Deák Ferenc; 16 בינואר 1922 – 18 באפריל 1998) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. לפי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS), דיאק כבש מעל 576 שערים רשמיים במהלך הקריירה – נתון המציב אותו ככובש ה-8 הפורה ביותר בתולדות הכדורגל העולמי.
ביוגרפיה.
דיאק נולד ב-16 בינואר 1922 בבודפשט שבהונגריה. עם תחילת הקריירה ב-AC צנטלורינסי התחיל לכבוש בצרורות, ובעונת 1945/46 הגיע לשיא שערים לעונה בליגה באירופה, 66 שערים ב-34 הופעות בלבד. דיאק היה למלך השערים פעם נוספת עונה אחר כך עם 48 שערים ולאחר מכן עבר לפרנצווארוש.