את חוויותיו ממהלך מסעו ליהדות תימן כינס לספרו "המסע לתימן", שפתו המשיחית המוצגת בטקסט קרובה ברעיונותיה לאלו של הרב קוק, וכך גם חלחלה אל כמיהתם המשיחית העזה של יהודי תימן. גם השם הבדוי "בן יוסף" מתקשר לאמונה במשיח בן יוסף שיופיע לפני משיח בן דוד. "והנה עתה הגיע סוף גלות, סוף כלות נפש של דורות רבים, צופים לקץ, מחשבים ומנחשים את בואו. הנה כלתה הגלות השנואה, הנה שב הבן שעליו הייתה בת-קול מנהמת כיונה [...] הנה הנם פה אתנו כל יתר-הפליטה מדורות קדומים, כולם נקבצו ועלו מכל קצוי תימן: מצעדה וצנעה ועד דלעה ועדן, ומטעז, חוביש ושרעב עד רדה, בידא וחצרמות (חבן) שבירכתי מזרח תימן! [...] והנה עתה הגיעה השעה לקטול את יצר-הגלות.. שבכל העם היושב בגולה, הן בצער והן בנחת. ותהא עלית תימן אות לגלויות אחרות"
תיאוריו ממסעו לתימן, מהווים גם תיאור אתנוגרפי נדיר על חיי קהילות היהודים בתימן בתקופה של ראשית המאה העשרים.
יבנאלי ראה את השליחות לתימן כסמל לאחדות כוחות ציוניים מהפועל הצעיר, עסקנים בורגנים והעולם הרבני. ישנו ויכוח האם פעילותו של יבנאלי הייתה רק כדי למלא כח עבודה יהודי אשר יחליף את הפועלים הערבים, ובין השקפתו הסוציאליסטית אשר רואה בעבודה בארץ ישראל חלק מתנועת התחייה ואת העדה התימנית כ"עמוד התיכון שעליו נשען בית ישראל במדינת ישראל".
חלק מהעולים הגיעו להתיישבות סמוך למושבת כנרת ונקראו "תימני כנרת", יחד עם קבוצה מעולי תימן ששהתה בחדרה.
יבנאלי וחינוך ילדי העובדים.
תפיסתו הסוציאליסטית של יבנאלי באה לידי ביטוי כאחד מראשי ועדת התרבות של ההסתדרות, בדיון בסוף שנות העשרים על בעלות החינוך והעצמאות לה זכו הן החינוך הדתי של המזרחי והן חינוך ילדי העובדים. למרות מצוקה כלכלית של בתי הספר לילדי העובדים, גרס יבנאלי כי רק עצמאות זו מאפשרת את עיצוב אופיים החיובי של ילדי העובדים, תלות כלכלית היא צורה של מרות שכן המורה לו אחריות החינוך תלוי בהנהלה. עם זאת, לאחר קום המדינה בשנת 1953 לקראת אישור חוק חינוך ממלכתי, תמך בחינוך הממלכתי מתוך אמונה כי ערכיו של זרם העובדים יהפכו לנחלת העם כולו. חוקר החינוך העברי שמעון רשף מעלה בספק אם יוכח כי ערכיה של תנועת העבודה אכן "כבשו" את בית-הספר הממלכתי.
גלעד בלום
גלעד בלום (נולד ב-1 במרץ 1967 בתל אביב) הוא טניסאי עבר ישראלי ששיחק בשנות השמונים והתשעים. היה אלוף העולם לילדים עד גיל 12 בשנת 1979, אלוף ישראל בשנים 1987, 1993 ו-1994 ובשיאו דורג במקום ה-61 בעולם.
ביוגרפיה.
בלום החל לשחק טניס כילד והתאמן במרכז לטניס בישראל ברמת השרון עם פתיחתו ב-1976, בהדרכתו של המאמן שלמה צורף. באפריל 1978 זכה בטורניר של המרכז לטניס בישראל לילדים עד גיל 12. באוקטובר 1978, השתתף בלום באליפות ישראל לנוער, זכה באליפות לילדים עד גיל 12, והגיע לגמר לילדים עד גיל 14, בו הפסיד לעמוס מנסדורף, המבוגר ממנו בשנתיים. בקיץ 1979 יצא בלום להשתתף בתחרויות טניס בארצות הברית, ובדצמבר 1979 השתתף באליפות העולם לילדים בקראקס שבוונצואלה, בה זכה בתואר ליחידים וגם בזוגות יחד עם מקס אושרוב (אושרוב זכה בעצמו בתואר שנה אחר כך). מיד אחרי הזכייה באליפות העולם לילדים נסע לשחק בטורניר ה"אורנג'-בול" היוקרתי, הנערך במיאמי, ונחשב לאליפות העולם הלא-רשמית לנוער, בה הגיע לגמר אך הפסיד. ביולי 1980 עלה עם נבחרת ישראל לגמר "קופה דל סול", "גביע דייוויס" לילדים עד גיל 14.
באוגוסט 1982 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 16, והגיע לגמר לנוער עד גיל 18, בו הפסיד לעמוס מנסדורף. באוקטובר 1982 השתתף לראשונה באליפות ישראל לבוגרים והפסיד בשמינית הגמר לשלמה גליקשטיין.
קריירה כשחקן מקצועי.
בסוף 1983 החל בלום להתחרות בסבב המקצועני לגברים (ATP). בפברואר 1984 דורג במקום ה-676 בעולם. במקביל המשיך להתחרות בתחרויות לנוער. במרץ 1984 הגיע לשמינית הגמר באליפות אסיה לנוער וזכה בגמר הזוגות יחד עם מנשה צור. באוקטובר 1985 גבר על שלמה גליקשטיין בטורניר "גרנד פרי" רמת השרון, אך הפסיד לו שבוע אחר כך באליפות ישראל. במאי 1986 זכה בטורניר מאסטרס באנגליה ועלה למקום ה-285 בעולם.
בשנת 1987, השתתף לראשונה בטורנירי גראנד סלאם לבוגרים, בינואר הפסיד בסיבוב הראשון באליפות אוסטרליה הפתוחה. באליפות וימבלדון הגיעה לסיבוב השלישי, והפסיד באותה שנה לעמית נאור במוקדמות אליפות ארצות הברית הפתוחה. באפריל 1987 דורג במקום ה-104 בעולם ונשאר מדורג בין 200 הטובים בעולם במשך השנים הבאות.
במרץ 1988 זכה לראשונה באליפות ישראל בטניס.
שנת השיא בקריירה של בלום הייתה 1990, בה נכנס לראשונה, ב-8 בינואר 1990, לבין 100 הטובים בעולם, לאחר שהגיע לרבע הגמר בטורניר וולינגטון, בניו זילנד. הוא הפסיד לאיוואן לנדל בסיבוב הרביעי של אליפות ארצות הברית הפתוחה, נוצח בגמר טורניר מנצ'סטר על ידי פיט סמפראס וסיים את השנה במקום ה-61 בעולם.
בפברואר 1991 הפסיד לג'ון מקנרו בטורניר שיקגו.
בשנת 1993 היה שותף לעליית נבחרת ישראל בטניס לבית העליון בגביע דייוויס, אחרי ניצחון במשחק החמישי והמכריע בקרב העלייה על יקוב הלאסק משווייץ, על סף כניסת יום כיפור, באחד המשחקים הגדולים בתולדות הטניס הישראלי.
בלום פרש מהסבב המקצועי בשנת 1995, לאחר 13 שנים בהם שיחק כ-1,000 משחקים רשמיים.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל עסק באימון טניס ובמקביל גם היה כתב ספורט ופרשן בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"גלובס". החל מ-1995 היה מאמן בכיר במרכזי הטניס בישראל, ואימן את הצעירים הבכירים במדינה, ביניהם דודי סלע.
מאז שעבר לניו יורק בשנת 2000 הייתה לבלום אקדמית טניס משלו במשך 9 שנים. היה המנהל הראשון באקדמיה לטניס של ג'ון מקנרו באי רנדל, בניו יורק בין 2010 ל-2012. לאחר שעזב את האקדמיה של מקנרו בלום עבד כמנהל מועדון ריברדייל, בניו יורק בין 2012 ל-2015. מאז 2015 בלום שב להפעיל אקדמית טניס משלו בניו יורק. בנוסף הוא מקדיש חלק מזמנו למוזיקה, כותב שירים ומופיע עם להקה שהקים.
אדמס
תמונות אכילות
אמיל חביבי
אמיל חביבי (בערבית: إميل حبيبي; 28 בינואר 1922 – 2 במאי 1996) היה סופר, עיתונאי, חבר הכנסת ופעיל ציבור ערבי-ישראלי. חתן פרס ישראל לספרות ערבית לשנת 1992.
פעילותו הפוליטית.
חביבי נולד למשפחה נוצרית-פרוטסטנטית ערבית וגדל בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה, אך בשנת 1956 עבר לנצרת וחי בה עד מותו. ב-1940 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ), ובשנת 1943 היה ממייסדי הליגה לשחרור לאומי - פלג ערבי פלסטיני של פק"פ, שתמך בהקמת שתי מדינות לאומיות בשטח המנדט הבריטי ובתוכנית החלוקה של האו"ם. לפי אחת הטענות בעת שהיה בביקור בצ'כוסלובקיה עם מזכ"ל הפק"פ שמואל מיקוניס הוא סייע לו ברכישת נשק לשימוש צה"ל, טענה שחביבי הכחיש וטען שלא היה מודע לפעילות זאת של מיקוניס.
לאחר הקמת מדינת ישראל התאחדו הפלגים של פק"פ למפלגה חדשה שנקראה המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י). חביבי הצטרף למק"י, וכיהן כחבר הכנסת מטעמה משנת 1953 ועד 1965, בשנה זאת חל הפילוג במק"י בשאלת התמיכה בברית המועצות והיחס למדינת ישראל, וחביבי בחר להיות נאמן לקו הפרו-סובייטי והביקורתי כלפי ישראל של קבוצת המיעוט בראשות מאיר וילנר. וילנר הקים את רק"ח וחביבי הצטרף אליה, וכיהן מטעמה בכנסת עד שנת 1972. הוא נחשב לאיש החזק ברק"ח בשל קרבתו הרבה ללאומיות הערבית והעובדה שבניגוד לראשי הרשימה, וילנר ותופיק טובי, זהותו הלאומית באה במקום הראשון לפני זהותו כקומוניסט.
בשנת 1972 התמנה חביבי לעורך היומון "אל-איתיחאד", ביטאון המפלגה הקומוניסטית בערבית, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1989. בשנה זאת הודח מכל תפקידיו במפלגה על רקע רצונו לקיים רפורמות במק"י בהשראת התפוררות הגוש הקומוניסטי במזרח אירופה.
חביבי הואשם על ידי לוטפי משעור במאמר שהתפרסם ב-8 באפריל 1988 בעיתון א-סנארה כפועל נגד העם הפלסטיני, דואג לרווחתו האישית וכמי שעשה הון מסבל עמו בכתיבת ספריו ופרסומם בעולם. על שיתוף הפעולה להשגת נשק למדינת ישראל כתב משעור על כתבה זו הגיש חביבי תביעת לשון הרע לבית המשפט וזכה בערכאה ראשונה בבית המשפט המחוזי בנצרת ולאחר מכן בערעור הנתבעים לבית המשפט העליון.
פעילותו התרבותית והספרותית.
בשנים 1941–1943 עבד חביבי כשדר ועורך במחלקה הערבית של רשות השידור הבריטית. בשנות ה-50 החל לכתוב סיפורים קצרים, וסיפורו הראשון, "שער מנדלבאום" התפרסם בשנת 1954. לאחר פרישתו מהכנסת כתב את ספרו הידוע ביותר, האופסימיסט (בערבית: אל-מתשאאל المتشائل), שראה אור בשנת 1974. הספר עוסק בחיי היומיום של הערבים אזרחי ישראל בשילוב של ריאליזם פנטסטי, סאטירה והומור שחור. הספר תורגם לעברית ועובד להצגת יחיד בעברית ובערבית על ידי השחקן מוחמד בכרי. חביבי כתב עוד מספר רומנים וסיפורים קצרים, וכן מחזה אחד.
בשנת 1990 זכה חביבי באות אל קודס לתרבות פלסטינית, ובשנת 1991 נבחר לאיש השנה בתחום הספרות הערבית בידי כתב העת היוקרתי אלמג'לה. ב-1992 היה אמיל חביבי חתן פרס ישראל לספרות ערבית. ועדת השופטים שהעניקה לו את הפרס ציינה כי "השכיל לפתח ז'אנר ייחודי על ידי מיזוג צורות ודרכי כתיבה ערביים קלאסיים (כגון המקאמה) עם מיטב מסורת הסאטירה האירופית" ושיצירתו "התקבלה כחלק מהספרות הערבית של ימינו, ובה בעת התקבלה, במקורה הערבי ובתרגומה העברי, כתרומה של ממש לספרות הישראלית העכשווית". גורמים שונים בימין הישראלי ביקשו למנוע את הענקת הפרס לחביבי. ניסיון זה לא צלח, וכמחאה על זכייתו של חביבי החזיר את הפרס פרופ' יובל נאמן, איש מפלגת התחייה שזכה בפרס ישראל בשנת 1969.