(פלוס 44) היא להקה שהוקמה בפברואר 2005 על ידי שניים מחברי להקת "בלינק-182" לאחר שזאת הכריזה על "הפסקה בלתי מוגבלת בזמן". הרעיון להקמתה עלה בעת שבלינק-182 שהו בסיבוב ההופעות האחרון שלהם בבריטניה ושמה לקוח מקידומת החיוג הבינלאומית של המדינה. סגנון הלהקה הוא רוק.
בלהקה ארבעה חברים:
בנובמבר 2006 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, "When Your Heart Stops Beating", שהגיע למקום העשירי במצעד מכירות האלבומים האמריקני באותו שבוע. הסינגל הראשון מתוך הדיסק היה "When Your Heart Stops Beating" בארצות הברית ואילו באירופה היה "Lycanthrope". הסינגל השני, "Baby Come On", יצא ב-17 בפברואר 2007.
בקיץ 2007, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אשר נקרא "Honda Civic Tour" עם הלהקות פול אאוט בוי, דה אקדמי איז..., קוברה סטארשיפ ופול וול.
ב-23 באוקטובר 2007, הודיע הופוס באתר הרשמי שלו, www.himynameismark.com, כי הלהקה חתמה חוזה עם חברת התקליטים Interscope Records, כדי להתחיל לעבוד על האלבום השני.
גרסאות כיסוי.
הלהקה ביצעה גרסאות כיסוי בהופעות החיות שלה. השירים שנוגנו בהופעות הם "Christmas Vacation" של הדיסנדנטס, ו"The Metro" של ברלין.בנוסף לזאת, למרות הצהרותיהם של מארק הופוס וטראוויס בארקר שלא יבצעו שירים של להקתם הקודמת בלינק-182 בהופעות של 44+, בוצעו, לשמחתם של מעריצי הלהקה שרובם היו מעריצי בלינק-182, שלושה מלהיטיה של הלהקה: "What's My Age Again?", "The Rock Show" ו-"Dammit" בהופעות שנכללו בסבב ההופעות "Honda Civic Tour"
הלהקה הקליטה שני קאברים (גרסאות כיסוי) לשירים:
עבודות שירות
עבודות שירות הוא סוג של עונש שגוזר בית משפט על נאשם בעבירות פליליות. ישנם שני סוגים של עבודות:
בשני הסוגים, העבודות נעשות במסגרות ציבוריות או במוסדות ללא כוונת רווח, כגון בתי חולים, מפעלי צדקה, מוסדות לילדים, שיקום לנכים, ארגוני מתנדבים, עבודות ניקיון במקומות ציבוריים וכדומה.
נשיאת מאסר בעבודות שירות.
במקרה ובית משפט גזר על אדם עונש מאסר שאינו עולה על תשעה חודשים, יכול השופט להחליט שהנאשם ירצה את העונש כולו או חלקו – בעבודות שירות מחוץ לכותלי בית סוהר. זוהי דרך לריצוי עונש מאסר באמצעות עבודה לתועלת הציבור, שבמהלכה לן המורשע בביתו, אך חלות עליו הגבלות שונות. בהקשר המאסר עונש זה קל יותר מאשר מאסר בפועל אך עובד השירות מתמודד עם קשיים אחרים ובהם חשיפה לנושים, לחץ בני המשפחה, עומס כלכלי ועוד. לעניין הרישום הפלילי, תקופה של עבודות שירות נחשבת כמאסר.
הליך זה הונהג בישראל החל משנת 1987, ושירות בתי הסוהר מופקד על ביצועו. בשנת 2002 הועסקו כ-1750 עובדי שירות אצל כ-430 מעסיקים, ובהם בתי חולים, בתי אבות, מוסדות לילדים ועוד. בשנת 2012 ריצו מאסר בעבודות שירות כ-2,100 מורשעים.
כוונת המחוקק הייתה שעבודות שירות יושתו על עבריינים שלא עברו עבירות חמורות ושאינם בעלי עבר פלילי מכביד. בפועל נשלחים לרצות עונש זה עבריינים בעלי רקע מגוון לרבות בעלי עבר פלילי עשיר, סוחרי סמים, עברייני מין, ואפילו מי שבעברם עבירות של פגיעה בחיי אדם.
במקרים של הפרות משמעת במסגרת ביצוע עבודות השירות רשאי קצין שירות בתי הסוהר להורות על ריצוי יתרת ימי העונש במאסר ולא בעבודות שירות.
שירות לתועלת הציבור (של"צ).
"שירות לתועלת הציבור" (של"צ) הוא שירות ללא מאסר. בית המשפט שהרשיע אדם, ולא הטיל עליו עונש מאסר בפועל, רשאי לחייבו לבצע, בשעות מתואמות וללא שכר, פעולה או שירות לתועלת הציבור או הזולת, למשך תקופה, למספר שעות ובהתאם לתוכנית. (כיום בין 40–250 שעות בשנה). שירות המבחן במשרד העבודה והרווחה אחראי על תכנונו, ארגונו והפעלתו של השירות. העבודות לתועלת הציבור הוספו לחוק העונשין בשנת 1979 במטרה לגוון את אפשרויות הענישה הנתונות בידי בתי המשפט.
במקרים מסוימים, החוק מסמיך את בית המשפט לסיים הליך פלילי ללא הרשעה. במקרה זה אינו מרשיע את הנאשם או שהוא מבטל את ההרשעה – ומטיל עליו עבודות שירות לתועלת הציבור. תוצאה של ביטול הרשעה (או הימנעות ממנה) היא חריגה, ובית המשפט מגיע אליה רק במקרים בהם השתכנע, שהנזק שעלול להיגרם לנאשם אם יורשע גדול מאוד, והוא בלתי מידתי בהשוואה לנזק שייגרם לציבור אם ההליך יסתיים ללא הרשעה.
על פי החוק, שירות לתועלת הציבור אינו ניתן יחד עם עונש מאסר בפועל. בשנת 2004 פסק בית המשפט העליון שאם השירות לתועלת הציבור ניתן יחד עם עונש אחר, לא ניתן להטיל במקומו עונש אחר, גם אם לא בוצע. בעקבות זאת שונה החוק ונקבע בו במפורש שניתן לתת עונש אחר במקום שירות לתועלת הציבור שלא בוצע, גם אם השירות ניתן במקביל לעונש אחר. בשנת 2012 קבע בית המשפט העליון שכאשר נאשם כבר ביצע שירות לתועלת הציבור לא ניתן בערעור להחמיר בעונשו ולהטיל עליו מאסר בפועל.
המטרה של עבודות שירות.
המרת מאסר בעבודות שירות משרתת מטרות ערכיות, וגם מטרות מעשיות.
בדרך כלל עבודות אלה ניתנות לאנשים שאינם עבריינים סדרתיים ומסוכנים לציבור, שהעבירות בהן הואשמו אינן חמורות, וישנן נסיבות אישיות המצדיקות עבודות שירות.
פנינה דבורין
פנינה דבורין (נולדה ב-9 בספטמבר 1946) היא משפטנית ישראלית.
ביוגרפיה.
את שירותה בצה"ל עשתה בחיל השלישות. לאחר השחרור מהצבא הייתה דיילת בחברת התעופה אל על, ובמקביל למדה משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. התמחתה במשרד עורכי דין פרטי ובפרקליטות מחוז המרכז, ומשמשת כעורכת דין משנת 1971. סיימה לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
במשך כעשרים שנה שירתה בפרקליטות המדינה כתובעת וכסגנית בכירה לפרקליט מחוז המרכז. היא התפרסמה כתובעת במספר משפטים מפורסמים: פרשת שוחד במשרד הביטחון, הרשעת הרצל אביטן ברצח ובשוד, הרשעת חוה יערי ואביבה גרנות ברצח מלה מלבסקי, פרשת כנופיית מע"צ, הרשעת דוד בלאס בהונאת כספים מהתק"ם ועוד תיקים רבים.
לאחר שלא מונתה לתפקיד פרקליטת מחוז תל אביב עליו התמודדה, פרשה דבורין בשנת 1989 מהפרקליטות והחלה לעבוד כסניגורית בתחום הפלילי בשוק הפרטי. היא ייצגה אנשי עסקים רבים שהואשמו בפלילים, בהם עופר נמרודי האחים משה ואריה ויינברג, שהואשמו במסגרת משפט דרעי ועופר גלזר, בעלה של שרי אריסון. התמודדה על תפקיד של שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב אך לא זכתה בתפקיד.
בשנים 2004-2002 הנחתה את התוכנית "החוליה החלשה" בערוץ 10.
כיהנה כדירקטורית בבנק הפועלים מ-2006 ומכהנת כדירקטורית בחברת נתיבי גז לישראל.
ב-2018 החלה לשחק בהצגה "של מי החיים האלה" בתיאטרון חיפה כשהיא מוקרנת על המסך.
פנינה דבורין הייתה נשואה לזוהר דבורין, שעבד כמנהל חברה. היא התאלמנה ממנו ב-2020. בנה גיא הוא איש עסקים ומנכ"ל "שיכון ובינוי יזמות נדל"ן חו"ל" ובתה היא השחקנית דנה דבורין, כוכבת ערוץ הילדים לשעבר.
דבורין ובעלה התגוררו במשך שנים בבית פרטי בתל ברוך. ב-2010 עברו להתגורר ברמת אביב.
פלס&quot;ר 401
סאן אנדראס
סאן אנדרס
ג'יבריל רג'וב
ג'יבריל רג'וב (בערבית: جبريل رجوب, מכונה גם אבו ראמי; נולד ב-1953) הוא פוליטיקאי ומנהיג פלסטיני, חבר בכיר בארגון הפת"ח וראש הביטחון המסכל בגדה לשעבר. כיום הוא יו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית.
ראשית חייו וחיים אישיים.
נולד ב-1953 בעיירה דורא בנפת חברון. בגיל 15 הואשם במתן מחסה לקצינים מצריים שהגיעו לאזור חברון מעזה. במעצר הכיר את אבו עלי שאהין, מראשי הפת"ח, שהמליץ לקבלו לארגון. בגיל 17 זרק רימון על משאית של צה"ל, וב-1970 נידון בשל כך למאסר עולם. בבתי הכלא השונים בהם שהה למד עברית רהוטה ואנגלית ברמה סבירה, וכן תרגם את ספרו של מנחם בגין "המרד" לערבית. שוחרר בעסקת ג'יבריל ב-1985. אחרי שחרורו נישא להיבה, אם ארבעת ילדיו.
אחיו נאיף רג'וב, הצטרף לחמאס והיה בין המגורשים ללבנון בשנת 1992, אחר כך חזר לדורא. שימש כאימם המסגד בעיירה ונבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית. בשנת 2006 נעצר נאיף רג'וב, בעקבות חטיפתו של גלעד שליט, כחלק מקלפי המיקוח שניסתה ישראל להשיג בתמורה לשליט. הוא הועמד למשפט ואז נקצבו לו ארבע שנות מאסר. ביולי 2014 נעצר נאיף רג'וב שוב כחלק ממבצע "שובו אחים" ומאז הוא מוחזק בצו מנהלי.
רג'וב חלה בסרטן ועבר ארבעה ניתוחים.
פעילות פוליטית.
ב-1988 השתתף באינתיפאדה הראשונה, ובעקבות כך גורש ללבנון, משם הגיע לתוניס, למטה אש"ף. שימש כעוזרו של ח'ליל אל-וזיר (אבו ג'יהאד), סגן ראש הפת"ח. לאחר הריגתו של אבו ג'יהאד נהיה למקורבו של ערפאת. ב-1992 גייס סוכן בישראל, שהיה אמור לרצוח את אריאל שרון.
לאחר הסכמי אוסלו ב-1994 חזר לשטחים. ב-18 במאי 1994 מונה לראש הביטחון המסכל בגדה, שבסיסו נקבע ביריחו, שהועברה באותו זמן לשליטת הפלסטינים. הכוחות הכפופים לרג'וב אומנו על ידי ה-CIA והשב"כ. בסיס כוחו של רג'וב היו אנשי חברון וצעירים פלסטינים שלא היו קשורים להנהגה בתוניס ולכן היו מוכנים להתמודד נגד חמאס. רג'וב הקים את המפקדה שלו שהייתה המשוכללת במפקדות הרשות הפלסטינית בביתוניא. בשנת 1999 אישר יוזמה לגייס חיילות בצה"ל כמודיעות שלו.
באינתיפאדה השנייה ב-2000 נמנע מלקחת חלק פעיל ואף סיכל, לפי גורמים ישראליים, מספר פיגועי טרור. למרות זאת ביתו הופצץ על ידי חיל האוויר, שמיד הודה בטעות. במבצע חומת מגן נכנסו כוחות צה"ל לביתוניא וצרו על מפקדתו בה הוחזקו במעצר מבוקשים על פעילות טרור. לאחר שאזלה תחמושתם של אנשי רג'וב, הם נכנעו, וכוחות צה"ל נכנסו למתחם, עצרו את המבוקשים ואספו מסמכים רבים. המתחם עצמו נהרס ברובו.