מקור המושג העברי "לשון נקייה" הוא בתלמוד הבבלי. ב מובאת ברייתא: "תניא דבי רבי ישמעאל: לעולם יספר אדם בלשון נקיה". ועוד נאמר שם: "דאמר ר' יהושע בן לוי לעולם אל יוציא אדם דבר מגונה מפיו שהרי עיקם הכתוב שמונה אותיות ולא הוציא דבר מגונה מפיו. שנאמר מן הבהמה הטהורה ומן הבהמה אשר איננה טהורה."
הגלגל היופמיסטי.
ברבות הזמן, ביטויי לשון נקייה שניתנו למונחים מטרידים הופכים לעיתים למטרידים בעצמם. לדוגמה: המונח "מחנה ריכוז" לתיאור מחנות מאסר של אזרחים נטבע על ידי הבריטים בזמן מלחמת הבורים מכיוון שבזמנו הוא נשמע מנומס ובלתי פוגע. לאחר שהמפלגה הנאצית השתמשה במונח בזמן מלחמת העולם השנייה, קיבל המונח אופי שלילי במידה עצומה, ולכן נוצרו ביטויי לשון נקייה חדשים להחליפו, כמו "מחנות מעצר".
האות ז' שימשה כלשון נקייה לשמו של הפין בסלנג. קיימות סברות שונות בקרב חברי האקדמיה ללשון העברית אודות מקור שימוש זה. בין השאר קיימת סברה כי השימוש נעשה בשל היותה האות, האות הראשונה בהמילה "זרג" שנחשבה גסה מאוד. במהלך הזמן, "זין" הפכה למילה גסה בעצמה, עד כדי כך שהאסוציאציה המיידית של הפועל "להזדיין" היא בעלת הקשרים מיניים, וכבר לא "להתחמש" - מובנו המקורי. בספרו סיפור על אהבה וחושך מספר עמוס עוז כיצד בילדותו פרץ בצחוק קולני באספת בחירות של מנחם בגין, כאשר הלה השתמש בפועל זה במשמעותו המקורית, בהתייחסו למרוץ החימוש בין ישראל למדינות ערב. אותו מונח שימש את בגין בנאומו בכנסת בשנת 1966 וכן בפנייתו לכתבים בליל המהפך ב-1977, שיתאזרו בסבלנות. הביטוי מוזכר אף בספרים בני ימינו (2005).
לשון נקייה ביהדות.
השימוש ב"לשון נקייה" הוא חיוב הלכתי, בחז"ל מובאות אזהרות רבות שלא ינבל אדם את פיו ומופיעים על כך גם עונשים חמורים, כגון: וכן ו (הביטוי "שונאי ישראל" עצמו הוא דוגמה ללשון נקייה הבאה בלשון סגי נהור, כמובא בהמשך).
מכאן גזרו חז"ל: פסיקה זו נקבעה במקומות רבים בספרי ההלכה והמוסר היהודיים.
בתלמוד מובאים ציטוטים רבים מהמקרא והנביאים, בהם האריך הפסוק במילותיו כדי לכתוב ב"לשון נקייה". כה גדולה ההקפדה ביהדות לדבר ב"לשון נקייה", שאפילו הביטוי "אור ליום", המסמל בעצם את הערב שלפניו, נובע מהרצון שלא להשתמש במילה לילה, המעוררת קונוטציות שליליות, אלא דווקא במילים אור ויום המעוררות תחושה חיובית (מסכת פסחים ג ע"א).
במיוחד הקפידו להשתמש בלשון נקייה בעניינים ש'בינו לבינה' (ביטוי של לשון נקייה כשלעצמו) ולהיזהר מניבול פה. כך כתב רבי יונה גירונדי בספרו "ספר היראה": "כל צד ערווה לא יישמע על פיך, כגון להזכיר 'זונה' או דבר נבלה". ואכן מצאנו שבמקום 'זונה' אמרו "יוצאת לחוץ" () ו"נפקנית".
עד כדי כך הקפידו על לשון נקייה בתחום זה של 'בינו לבינה', שיש כאלה שאף נמנעו מלומר "אשתי", ובמקום זה אמרו "ביתי" (). ובמקום קיום יחסי מין אמרו: "תשמיש המיטה" (), "דבר זה" (), "מילתא" (דבר) (), "דבר מצווה" (), "דרך ארץ" (), "דבר אחר" (), "הרגל דבר" (), "עשיית מלאכה" (), "עשיית צרכים" (), וכן "לספר" () ו"לדבר" (). וכן מצאנו ביטויים חלופיים הקשורים באכילה ושתייה כלשון נקייה ליחסי מין: "אכל" (), "סעד" (), "נהמא" (לחם) (), "לחם סתרים" (), "טעימת תבשיל" (), "שותה בכוס" (), "עריכת שולחן" (שם). במקום וסת נאמר "דרך נשים" (), ובמקום חטא של זנות - "עבירה" סתם, בלי פירוט ().
ואכן הרמב"ם בספרו מורה נבוכים (חלק ג', פרק ח') מציין כי לשון הקודש נקראת כך, מאחר שהיא מובנית על בסיס של לשון נקיה כי . כדוגמה מרכזית לכך, הוא מביא את איברי הרבייה, שבתורה יש להם רק כינויים ולא ניתן להם שם משל עצמם. גם בספרות חז"ל מוצאים סוגים שונים של דימויים לאיברי הרבייה, הלקוחים ממילים שרק מרמזות עליהם, לעיתים בהקשר קלוש ביותר. כגון: "פנים" (), "אותו מקום" (), "בשר" (), "גבורתו" (), "פה" (), "עבד" (), "שמש" (), "עקב" (), "תורף" (). במקום רחם - "אם" (), ו"קבר" ().
בינה לעיתים (ספר היסטוריוסופיה)
סופו חלוושי
סופו חלוושי (בגאורגית: სოფო ხალვაში; נולדה ב-31 במאי 1986) או סופיקו חלוושי היא מוזיקאית גאורגית, שייצגה את גאורגיה באירוויזיון 2007. השיר שנבחר מתוך חמישה שירים לייצוג באירוויזיון נקרא: "חלום נבואי", והוא נבחר, ב-3 במרץ 2007, כשיר הראשון של גאורגיה בתחרות.
סופו נולדה בבתומי. היא למדה לימודי פסנתר ואבוב. בשנת 2004 נבחרה כמנצחת בתחרות הזמרים הצעירים, "בית הספר נוטסה - 2004". סופיקו זכתה בפרס השלישי בתחרות המסחרית "הגל החדש" 2006 שהתקיימה ביורמלה שבלטביה. לאחר הצלחתה בלטביה היא חתמה חוזה בסוכנות הרוסית "ARS" בניהולו של המלחין הרוסי, איגור קרוטויו, וחזרה מנצחת למולדתה. שם קיבלה הצעה מיידית מערוץ הטלוויזיה הגאורגית, אימדי, לשמש כמנחת טלוויזיה בתוכנית "על גלי אימדי".
השיר של חלוושי הצליח להעפיל לגמר האירוויזיון, שם הגיע למקום ה-12.
תפילת הלל
תשנ&quot;ט
דם קר
ח'אלד בולחרוז
ח'אלד בולחרוז (בהולנדית: Khalid Boulahrouz; נולד ב-28 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם.
הוא מכונה "ח'אלד הקניבל", זאת בשל יכולתו "לבלוע" כל התנגדות כלפיו.
בולחרוז הוא הולנדי מוסלמי, שנולד למשפחה מרוקנית שחיה בהולנד והוא הבכור בין שמונת הילדים במשפחה. כאשר הגיע לגיל 16 נפטר אביו ומאז הוא נאלץ במקביל לקריירה המקצועית שלו לתפוס את מקום אביו ולדאוג למשפחתו.
בשנת 2006 עבר בולחרוז לקבוצת צ'לסי מקבוצת המבורג. מספר חולצתו במועדון היה 9. לאחר השאלה לסביליה עבר בשנת 2008 למועדון הכדורגל שטוטגרט. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת ברונדבי. ביולי 2014 עבר לפיינורד.
ג'ון אובי מיקל
ג'ון אובי מיקל (באנגלית: Mikel John Obi; נולד ב-22 באפריל 1987) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר מרכזי בקבוצת מועדון ספורט כווית ובנבחרת ניגריה.
בנערותו שיחק במועדון "אייאקס קייפטאון" עד שהחל את הקריירה המקצוענית שלו ועבר לשחק במדי קבוצת לין אוסלו, זאת לאחר שהוכיח את כישוריו והוביל את נבחרת ניגריה הצעירה לניצחון על נבחרת ארגנטינה בגמר אליפות הנוער העולמית בשנת 2005. ב-2006 עבר לשחק במדי צ'לסי.
חנקן (ציפור)
חַנְקָן (שם מדעי: "Lanius") הוא סוג עוף ממשפחת החנקניים, בסדרת ציפורי שיר.
מאפיינים.
החנקנים לוכדים חרקים, ציפורים או יונקים קטנים ומשפדים אותם על קוצים. שיטה זו מסייעת להם לבתר את הטרף לפיסות קטנות יותר, וגם לשמור אותו במעין "מזווה" שאליו יוכלו לחזור במועד מאוחר יותר. מקורם המאונקל מותאם לאכילת בשר, אך הם אינם עופות דורסים אמיתיים, ואין להם טופרים חזקים להחזקת טרפם.
גודלם של החנקנים 15–36 ס"מ, בעלי ראש גדול וזנב ארוך. פס שחור החוצה את הלחי הוא מאפיין מובהק של בני הסוג. ברוב המינים צבעי הזכר עזים יותר.
רוב החנקנים מעדיפים שטחים פתוחים, ואפשר לראותם אורבים לטרפם מנקודות תצפית גבוהות, כגון צמרות עצים או עמודי חשמל. הם עטים על הטרף מלמעלה, ולוכדים אותו במעופם או על הקרקע.
בסוג מינים רבים שתפוצתם באפריקה ובאירואסיה, ושני מינים מצויים בצפון אמריקה. אין נציגים של סוג זה בדרום אמריקה או באוסטרליה. חנקנים מאזורים צפוניים וממוזגים נודדים, המינים הדרומיים יציבים.
בישראל שבעה מיני חנקן, רובם חולפים.
פיקדילי
פיקדילי (באנגלית: Piccadilly) הוא רחוב ברובע הסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון, הממלכה המאוחדת.
רחוב פיקדילי עובר ממערב למזרח כשהוא מתחיל בפינת הייד פארק ומסתיים בכיכר פיקדילי. הרחוב נמצא על חלק מכביש ה-A4, בחציו המערבי הרחוב מהווה את הגבול הצפוני של גרין פארק. לאורכו נמצאות תחנות הרכבת התחתית פינת הייד פארק, גרין פארק ופיקדילי סירקוס, הוא גם מעניק את שמו לקו פיקדילי. פיקדילי נחשב לאחד הרחובות הישרים והרחבים יותר בלונדון ולאורכו ישנם מספר אתרים חשובים.
עד למאה ה-17 פיקדילי נקרא "רחוב פורטוגל", כמחווה לקתרינה, נסיכת פורטוגל, אשתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. השם פיקדילי ככל הנראה נובע מחייט בשם רוברט טיילור אשר בנה את ביתו ברחוב בשנת 1612, הוא עשה את כספו ממכירת צווארוני פיקדיל. החל משנת 1660 והרסטורציה של המלוכה, החל כל האזור המערבי של לונדון בתנופת פיתוח ורחוב פיקדילי החל להתעצב בתור רחוב אופנתי בלב השכונות החדשות המתפתחות.
בלו הוריזונצ'ה
יוון הגדולה
יוון הגדולה (בלטינית: Magna Graecia) הוא אזור ההתיישבות היווני בדרום איטליה מהמאה ה-8 לפנה"ס. הוא כולל את התחום בו מוגדרים היום המחוזות הבאים של איטליה: בזיליקטה, שנקראה בעבר "לוקניה" על שם העם ששכן בה, קלבריה, פוליה וחלקים מקמפניה ומסיציליה. בתחילה הוקמו מושבות בחוף הדרומי של איטליה למהגרים חסרי קרקע אשר חיפשו מקום חדש להתנחל בו. במרוצת הזמן המושבות הפכו לערי חוף והיו לתחנות מסחר לסוחרים מיוון ארץ האם לבין התושבים ב"יוון הגדולה". החשובות שבמושבות הפכו לערים, אשר קרויות היום בשמות: בארי, ברינדיזי וטאראנטו. המתיישבים הביאו לחלקו הדרומי של חצי האי האיטלקי את התרבות היוונית, ושרידי המבנים מאותה תקופה מצויים באזור עד היום.
כיום.
על אף שרבים מהיוונים שבדרום איטליה עברו רומניזציה במהלך העת העתיקה וימי הביניים, עד היום נותרו כיסים של תרבות ושפה יוונית, בין היתר בשל הגירה מתמשכת בין דרום איטליה ויוון. דוגמה אחת לכך היא תושבי פוליה, שחלקם עדיין שומרים על שפה ומנהגים יוונים.