מוסדות, אנדרטאות ואטרקציות.
מרכזי מסחר.
לפני 1890 היה בית קברות, אחר כך החל משנות ה-1900 המוקדמות - שוק פתוח. נבנה בסגנון פוסט-מודרניסטי בשנים 2000–2002
מראהו מזכיר אונייה.
אימג'ין דרגונס
יגאל אקסלרוד
יעקב ברוך
הרב יעקב ברוך (1890– 22 באוגוסט 1956) היה דיין, מורה ואיש ציבור, רב הקהילות היהודיות בנפת טוקט שבטורקיה, סגן יו"ר ועד העדה הספרדית בירושלים, ממייסדי "הליגה הבינלאומית להצלת יהודי ערב" ופעיל למען גאולת קרקעות בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בעיר העתיקה בירושלים ב-1 ביוני 1890 (י"ג בסיוון ה'תר"ן), לרחל בת יעקב מטלון וליצחק ברוך, שעלה בילדותו מאדירנה שבטורקיה, והיה אחיו של הרב נסים ברוך, שכיהן כרב בירושלים. בצעירותו למד בתלמוד תורה של העדה הספרדית בעיר, בישיבת תפארת ירושלים, ב"ישיבת הרב חזן" ובבית המדרש למורים של חברת עזרה.
בשנת 1906 (ה'תרס"ו) נישא לוידה בת הרב אהרון אלנקווה, ובשנת 1909 (ה'תרס"ט) עבר להתגורר בטורקיה, שם למד בבית המדרש לרבנים באיסטנבול, ובסיום לימודיו נבחר לשמש כרב הקהילות היהודיות בנפת טוקט. בהמשך שימש כחבר בית הדין הרבני באיסטנבול, ולאחר מכן שימש כמורה הראשי לעברית במדרשת "יבנה" שבאיסטנבול. בעיר האחרונה אף נמנה עם מייסדי חברת "התחיה" והסתדרות המורים העברים, כיהן כיושב ראש אגודת "שיבת ציון" וארגון הנוער "צעירי ציון", ושימש כחבר הנשיאות של הפדרציה הציונית למזרח בשנת 1921 (ה'תרפ"א).
בתקופת שהותו בטורקיה חיבר והוציא לאור ספרי לימוד לתלמידים, במספר מהדורות, וכתב בעיתונים היהודיים איל טיימפו, "איל ג'ודיאו" ו"המבשר".
בשנת 1924 (ה'תרפ"ד) חזר לארץ ישראל והחל לשמש כמורה בתלמוד תורה של העדה הספרדית בירושלים, וכמזכיר בית הדין של העדה בעיר. בהמשך שימש כמזכיר הכללי של הרבנות הראשית, וכמנהל משרד הרבנות בירושלים.
נמנה עם מייסדי ההסתדרות הדתית-לאומית "על המשמר" של היהודים הספרדים בירושלים, ונבחר לכהן כיושב ראש הוועד שלה. כן שימש כסגן יושב ראש ועד העדה הספרדית בירושלים וכחבר מועצת סניף הציונים הכלליים בעיר. עבור מוסדות העדה הספרדית אף נסע למצרים כשד"ר.
בחג החנוכה נהג לארגן עלייה המונית לרגל לעיר העתיקה בירושלים.
לקח חלק בפעילות לגאולת קרקעות, וכיהן כיושב ראש וועד "נחלת דוד", שמטרתו הייתה הקמת כפר לבעלי מלאכה על שטח בגודל 700 דונם ליד נווה יעקב, וכיושב ראש וועד "נחלת יעקב", שמטרתו הייתה ייסוד שכונה בסמוך לשכונת קטמון.
נמנה עם מייסדי "הליגה הבינלאומית להצלת יהודי ערב", ונבחר לשמש כיושב ראש הסניף הירושלמי וכחבר מרכזה.
נפטר בירושלים ב-22 באוגוסט 1956 (ט"ו באלול ה'תשט"ז) ונקבר בהר המנוחות. על שמו כיכר בירושלים.
אליפות העולם בכדורסל נשים 1959
אליפות העולם בכדורסל נשים 1959 היא אליפות העולם בכדורסל נשים השלישית שאורגנה על ידי פיב"א ונערכה במוסקבה, ברית המועצות בין ה-10 באוקטובר ל-18 באוקטובר 1959.
המשחקים נערכו בלוז'ניקי. ברית המועצות זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
הנבחרות המשתתפות.
עקב אירועי המלחמה הקרה בתחרות השתתפו רק מדינות של הגוש הסובייטי ונבחרת דרום קוריאה.
שיטת המשחקים.
המשחקים נערכו בשיטת ליגה עם מפגש בודד בין הקבוצות.
ג'ני לינדן
ג'ני לינדן (באנגלית: Jennie Linden; נולדה ב-8 בדצמבר 1939) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בסרט הקולנוע "נשים אוהבות" משנת 1969.
ביוגרפיה.
לינדן נולדה בוורת'ינג למרקוס ופרידה פלטשר, ארכיטקט ועקרת בית. בגיל 17 החלה ללמוד באמצעות מלגה בבית הספר Central School of Speech and Drama. חברותיה ללימודים היו ג'ולי כריסטי, ונסה רדגרייב ולין רדגרייב.
הופעותיה הראשונות של לינדן בקולנוע היו בסרטי האמר "Nightmare" מ-1964, ובתפקיד ברברה בסרט "דוקטור הו והדאלקים" מ-1965. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות אורסולה בסרט "נשים אוהבות" מ-1969 עליו הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA). ב-1970 הופיעה לינדן בסרט "הראש הכרות" על פי רומן מאת אייריס מרדוק לצדם של לי רמיק ואיאן הולם. עוד בקולנוע שיחקה בסרטים "מטורף מטורף מטורף הערפד" (1974), "הדה" (1975), "ולנטינו" (1977) וב"צ'ארלי מופין" (1979).
לינדן החליטה לוותר על קידום קריירה בהוליווד מפני שרצתה לגדל את בנה באנגליה. היא קיבלה הצעות לתפקידים בסרט "אריה בחורף" (1968), בסרט "המקשר" בו לוהקה לתפקיד הראשי של ליידי מריאן טרימינגהם אותו גילמה לבסוף ג'ולי כריסטי. לינדן גם דחתה את התפקיד שלי איימי בסרטו של סם פקינפה "כלבי הקש" (1971).
במשך שנתיים שיחקה לינדן בסיבוב הופעות של המחזה "הדה גאבלר" בהפקה של טרוור נאן עם הלהקה השייקספירית המלכותית בתפקיד תאה אלבסטד, לצדה של גלנדה ג'קסון בתפקיד הראשי. בהמשך הן הופיעו יחד בעיבוד הקולנועי של המחזה משנת 1975.
בטלוויזיה הופיעה לינדן בפרק "Lobster Quadrille" בסדרה "הגומלים" (1964), בפרק בסדרה "שרלוק הולמס" בכיכובם של דאגלס וילמר ונייגל סטוק, בסדרה "המלאך" (1966), בפרק "To the Death, Baby" בסדר "המשכנעים!" (1970), בפרק בסדרה "The_Adventures_of_Black_Beauty" (מ-1973), במיני-סדרה "לורד פונטלרוי הקטן", בדמות פטסי קורנווליס-וסט בסדרה "לילי" (1978), בסדרה "צ'אנסר" (1990), ובסדרה "Trainer" (מ-1991).
חיים אישיים.
לינדן נשואה לכריס מאן, ולבני הזוג יש בן אחד, רופרט.
אליפות העולם בכדורסל נשים 1964
אליפות העולם בכדורסל נשים 1964 היא אליפות העולם בכדורסל נשים הרביעית שאורגנה על ידי פיב"א ונערכה בלימה, פרו בין ה-18 באפריל ל-5 במאי 1964.
לראשונה המשחקים נערכו במספר ערים. משחקי בית הגמר נערכו בלימה. ברית המועצות זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות. היא ניצחה בכל המשחקים עם יתרון דו-ספרתי.
שיטת המשחקים.
תחילה התקיים השלב המוקדם בו נקבעו שש עולות לבית הגמר. נבחרת פרו העפילה ישירות לבית הגמר. בבית הגמר הקבוצות נפגשו בשיטת ליגה עם מפגש בודד בין הקבוצות. הקבוצות שלא עלו לבית הגמר, שיחקו לקביעת המקומות 8-13.
נבחרת ברית המועצות בכדורסל נשים
נבחרת ברית המועצות בכדורסל נשים ייצגה את ברית המועצות בתחרויות כדורסל נשים בינלאומיות ובייתב מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של ברית המועצות. עם פירוק ברית המועצות היא הפסיקה להתקיים ונבחרת רוסיה בכדורסל נשים נחשבת ליורשת שלה.
היסטוריה.
כבר הופעתה הראשונה בזירה הבינלאומית באליפות אירופה בשנת 1950 היא זכתה במדליית זהב. מאז ועד לפירוקה בשנת 1991 היא שלטה בכדורסל הנשי תוך זכייה 21 פעמים באליפות אירופה (מהם 17 ברציפות), 8 פעמים באליפות העולם ופעמיים במשחקים האולימפיים (כדורסל נשי נכלל במשחקים רק החל משנת 1976). זאת למרות שבתקופה הרלוונטית מסיבות פוליטיות היא לא השתתפה פעמיים באליפות העולם בפעם במשחקים אולימיים.
ביקורת
ביקורת היא שיפוט, הערכה, חוות דעת או ניתוח של דבר כלשהו. ביקורת יכולה להיות מופנה כלפי אדם, כלפי מעשיו או דעותיו של אדם, כלפי קבוצה או ארגון, כלפי תופעה חברתית, כגון שיח מסוים או אופנה, כלפי אוסף של תופעות ופרקטיקות, כגון ביקורת על הדת, כלפי רעיונות, או כלפי תוצר כלשהו, כגון יצירת אמנות או אדריכלות. בשפה העברית, המילה ביקורת מתייחסת לעיתים גם להליכי פיקוח ובקרה שוטפת שתכליתם הערכה של מושא הביקורת לאור חוקים או תקנים מקובלים, כפי שמשתמע למשל מ ומהמושגים ביקורת חשבונאית וביקורת שיפוטית. כמו כן, בשפה העברית, כמו בגרמנית וצרפתית, המילה מתייחסת הן לניתוח והערכה מוסדרים של מושג, תאוריה או מבנה חברתי (באנגלית: critique), כגון שלושת ספרי הביקורת של עמנואל קאנט ותחום התאוריה הביקורתית בפילוסופיה, והן להערכה פשוטה יותר של מושא הביקורת (באנגלית: criticism). ביקורת יכולה להיות פעולה יומיומית וגם תוצר של תהליכי מחשבה ומחקר מקצועיים הדורשים הכרות מעמיקה עם מושא ביקורת, ההקשר שלו והדיסציפלינה שבמסגרתה נערכת הביקורת.
ביקורת בשפת היום יום.
בשפת היומיום למילה ביקורת יש קונוטציה שלילית ולעיתים מתייחסים למונחים "ביקורת" ו"ביקורת שלילית" כנרדפים. לדוגמה, מהכותרת "ביקורת על ההגנה, בריימו: בלאט ולוקט נהדרים" משתמע ביקורת שלילית על ההגנה ותשבחות לבלאט וללוקט. עם זאת, ביקורת יכולה להיות גם חיובית. כך למשל, מהכותרת "ביקורת סרט" לא משתמע הערכה שלילית של הסרט המבוקר.
הפילוסוף ריימונד גויס טוען שבשיח היום-יום למושג ביקורת יש מספר מאפיינים שקושרים אותו עם משמעות שלילית. לרוב, דרישה להבהרה נוספת או הבעת אהדה לבדה אינן נחשבות לביקורת. בנוסף, פעולת הביקורת ופעולת ההצדקה של דבר נחשבות להופכיות. עם זאת, פעולת הביקורת, גם בשפת היום-יום, נבדלת מגינוי, התנערות או הבעת התנגדות לדבר, כיוון שהיא דורשת טיעון שמסביר את העמדה השלילית. לפי גישה זו ביקורת נבדלת גם מסוגים שונים של עלבון, כמו גידוף, המתאפיינים בהצגת הדבר כמגוחך, תיוגו בשמות תואר ("דעה מרושעת" או "תוצר גרוע"), או מסירת התנגדות ללא הסבר. מידת התוקף שמיוחס לטיעונים שמשמשים כביקורת היא תלויית הקשר. כך למשל, טיעונים משפטיים עשויים להיות חסרי תוק ורלוונטיות בביקורת ספרות.
בפילוסופיה.
בפילוסופיה המערבית מונחים שונים שמשמעותם ביקורת הגיעו מהמילה היוונית κριτικός (בתעתיק לעברית: קריטיקוס), שמשמעותה להיות מסוגל להבחין בין דברים.