אדסון נולד בניו יורק והחל את הקריירה שלו כצלם בסרטים אילמים בשנת 1911. בתחילה היה צלם דיוקנים, הגיע לתפקיד צלם בסרטים אילמים עבור חברת אקלייר בניו ג'רזי, בתחילה כשחקן, אך לאחר מכן החל לפעול בתפקידים טכניים הנוגעים להפעלת המצלמה, לאחר שצילומי דיוקן שצילם אדסון עבור חבריו השחקנים תפסו את תשומת לבו של אחד מצלמי הסרט שבו שיחק. בהמשך קיבל את תפקיד "במאי הצילום" (Director of Photography). בשנת 1917 עבר למערב ארצות הברית, בעקבות כוכבת הסרט האילם קלרה קימבל יאנג עמה שיתף פעולה בסרטיה. בשנת 1918 נמנה עם מייסדי האגודה האמריקנית לסינמטוגרפיה. לקראת סוף העשור השני של המאה ה-20 התחבר לשחקן הידוע דאגלס פיירבנקס, וצילם רבים מסרטיו כ"הגנב מבגדד" (1922) ו"רובין הוד" (1924). משנת 1925 הראה נטייה לסרטי אימה, וצילם חלק מן הסרטים הידועים בז'אנר זה כ"פרנקנשטיין" (1931) ו"האיש הבלתי נראה" (1932).
אדסון ביצע את המעבר מן הסרט האילם לקולנוע בצורה מושלמת, והיה מחלוצי הקולנוע, וחלוצי השימוש בקול המוקלט במרחב הפתוח כשצילם את המערבון "באריזונה הישנה" (1929). אדסון היה ממפתחי הצילום הרחב, במצלמת 70 מ"מ, עבור הסרט "הנתיב הרחב" בכיכובו של ג'ון ויין, שצולם בשנת 1930. סרטים שצולמו בשיטה זו שכונתה "צילום פאר" (Grandeur Film) יכולים היו להיות מוקרנים רק בבתי קולנוע בעלי מסך רחב במיוחד, ולפיכך השיטה לא האריכה ימים. בשנת 1953 ניסתה שיטת הסינמסקופ להשיג אפקט דומה, וביתר הצלחה.
מאמצע שנות ה-30 צילם סרטים רבים עבור אולפני האחים וורנר, ובמיוחד סרטים בכיכובו של המפרי בוגרט כ"הנץ ממלטה" (1941), ו"קזבלנקה" (1942). בסרטים אלו, שצולמו בשחור לבן, הגיע אדסון לשיא סגנוני, והוכיח יכולת בפיתוח האווירה המקושרת כיום עם סגנון הפילם נואר באמצעות הצילום.
אדסון מעולם לא זכה בפרס אוסקר, אך היה מועמד מספר פעמים, בשנת 1929 עבור הסרט "באריזונה הישנה" בשנת 1930 עבור הסרט "במערב אין כל חדש" ובשנת 1942 עבור "קזבלנקה". בשנת 1949 פרש מן הצילום, ומת בקליפורניה בשנת 1970.
כוכב הרפאים
"כוכב הרפאים" (באנגלית: Elven Star) הוא הספר השני בסדרת ספרי "מחזור שער המוות" שנכתבה בידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן. הספר מספר על מסעו השני של האפּלו הפיטרין, שנשלח בידי אדון הנֶקסוס דרך שער המוות, הפעם אל עולם האש, פְּריאן, כדי להשליט שם כאוס, בתקווה שבכך יוכל אדון הנקסוס להשלים את תוכניתו לשלוט על כל ארבעת העולמות.
תקציר העלילה.
פריאן, עולם האש, אינו חג סביב השמש - לפחות לא בצורה המוכרת. מדובר על כדור סלעי עצום וחלול המכיל בתוכו ארבע שמשות (בדומה לכדור דייסון; עניין הקרינה המסוכנת מעולם לא הוזכר), ואין בו לילה לעולם. ה"קרקע" אינה קרקע כלל וכלל, אלא טחב ועליהם של עצים ענקיים המתנשאים לקילומטרים מעל לפני הקרקע; רוב האנשים אינם יודעים היכן נמצאת האדמה האמיתית, או אם יש בכלל אדמה אמיתית. ואפילו שאין בעולם זה לילה, ישנם "כוכבים": נקודות אור קטנטנות הפזורות בשמיים, כל אחת מהן נדלקת ונכבית לסירוגין.
פָּאיְטָן קינדיניאר, סוחר כלי נשק אלפיים קסומים, חתם על עסקה עם זוג מבריחים אנושיים, האחים למחצה רולנד ורֶגָה רֵדליף, שמתחזים לזוג נשוי כסיפור כיסוי. השניים התעקשו ללוות את פאיטן לביתו בניסיון להונות אותו ולסחוט ממנו מחיר נמוך יותר. במהלך המסע הייתה אמורה רגה לפתות אותו; אולם, להפתעתה הרבה, הם מצאו את עצמם מתאהבים האחד בשנייה, רומנטיקה המיועדת להשמצות רבות מתוך דעות קדומות ומתוך מתח בין-גזעי ששררו בפריאן. בכל אופן, כל זה מונח בצד כאשר החבורה מותקפת בידי הטיטאנים, בולי עץ ענקיים דמויי אדם, מחוסרי עיניים ובעלי יכולת שימוש גס אך הרסני בקסם-רונות. טיטאנים אלה שואלים שאלה אחת בלבד - "היכן המצודות?" - ואם הם אינם אוהבים את התשובה, הם משמידים כל דבר העומד בדרכם. הם אינם מצאו עדיין תשובה שהם אוהבים. החבורה ניצלה לבסוף בידי הלקוח של הרדליפים, דרוּגאר הגמד, והארבעה החלו לצאת אל ביתו של פאיטן. אך לדרוגאר היה מניע נסתר משלו לצאת עימם; הטיטאנים חיסלו את כל עמו, מאחר שלא היו להם אמצעים הולמים להגן על עצמם, הודות לכשלונם של הרדליפים בהעברת כלי הנשק של קינדיניאר אליו בזמן, בהם רצה לנקום.
בינתיים, הורע המצב בבית משפחת קינדיניאר. אביו של פאיטן, לנתאן, החל לפתח אובססיה להטסת רקטות, מכיוון שהוא היה בטוח שאשתו המנוחה חיה כעת בכוכבים - אמונה הנחשבת לכפירה. בתו הבכורה של לנתאן, קָלַנדרָה, שככלל היא רגזנית ומאוד מיושנת, יוצאת מדעתה עוד יותר כאשר פאיטן מביא בני-אדם לביתה, מאחר שהטיטאנים חיסלו גם את כל בני האדם האחרים וכעת התקרבו אל אדמות האלפים. אחותו הקטנה, אליתֵיאה, נשארה כמו שהייתה תמיד: אישה צעירה ויפהפייה, אך רדודה, שחצנית ועצלנית. לנתאן היה אמור לפגוש מומחה אנושי לרקטות, אך במקום זאת הוא פוגש בזיפְנאבּ, קוסם אנושי מוזר בעל זקן ארוך הנראה כסנילי היות שהוא חושב שהוא איזשהו אדם בשם "ג'יימס בונס" ברגע אחד, ו"דורותי גייל" באחר; "הכלב טוטו" שלו (שהוא בעצם אחד מדרקוני פריאן) מנסה לרסן אותו כל הזמן. ובנוסף לכל, החבר החדש בבית משפחת קינדיניאר הוא האפלו הפיטרין. ספינת הדרקון שלו הוכיחה את יעילותה כאשר הטיטאנים הגיעו אליהם והטיסה את כולם משם; אפילו קסם-הרונות של האפלו לא הצליח לנצח אותם, וקלנדרה מחליטה בעקשנות להישאר מאחור במהלך נהירתם של כל בני הבית אל ספינתו של האפלו, שתיקח אותם הרחק מהטיטאנים.
האפלו הטיס את הספינה אל אחד מהכוכבים המנצנצים שבשמיים, על פי הצעתו של זיפנאב. רוב הטיסה הזו הוקדשה לרומנטיקה: פאיטן ורגה נאבקו בשוכני הספינה כדי לנהל את יחסיהם, אליתיאה ורולנד ניסו להתחמק זה מזו ככל יכולתם וכמעט הצליחו, והאפלו עצמו מקבל פלאשבקים מהמבוך על האישה שהוא פגש שם (מריט); הם התאהבו והתקדמו יחדיו לזמן-מה במבוך, אך דרכיהם נפרדו בדיוק כאשר האפלו חשד שהיא נושאת את ילדו בבטנה. האפלו ניסה לשכנע את עצמו שעצם זה שהוא לא ראה אותה כבר שנים לא מטריד אותו בכלל, והוא גם מצליח בכך.
בהגיעם אל הכוכב הלבן, האפלו יצא מן הספינה לבדו ומצא את עצמו בעיר נטושה ונוצצת שהייתה כמעט זהה לנֶקסוס. הוא עזב את המנצ'ים שיסתדרו לבדם ונכנס אל הצריח המרכזי של העיר, שם הוא גילה מידע רב על טיבם של העולמות השונים, ועל כך שכל הסארטן נעלמו מפריאן. לאחר מכן הוא יצא חזרה אל שער המוות ואל משימתו הבאה.
זיפנאב הקריב את עצמו כדי להציל את הרדליפים, הקינדיניארים ודרוגאר מפני הדרקון שלו; הדרקון רדף אחרי המנצ'ים אל שערי המצודה, שאותם דרוגאר הצליח לפתוח בעזרת קמיע עליו היו חרותות רונות סארטן. המנצ'ים היו כעת בטוחים - עובדה שאותה חגג זיפנאב, חי ונושם, עם דרקונו בסוף הספר.
רונית חכם
רונית חכם (נולדה ב-17 באוגוסט 1950 בחדרה) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
רונית חכם כתבה סיפורים ומחזות כבר מילדותה. בבגרותה למדה ספרות ופילוסופיה. כותבת סיפורים, שירים, מחזות ותסריטים דמיוניים ומציאותיים, בעיקר לילדים.
ספרה "חמש מכשפות הלכו לטייל" זכה בפרס מוזיאון ישראל לשנת 1994. ותרגום אנגלי שלו נכלל באנתולוגיה "The Best Children`s Books in the World" ויצא בהוצאת אברמס. ספרה "השד על ההר" נבחר כספר האהוב ביותר על ידי תלמידי כיתות א-ג במצעד הספרים מטעם משרד החינוך בשנת תשס"ו.
רונית חכם מרבה להיפגש עם תלמידי בתי ספר ברחבי הארץ, ויזמה סדנאות כתיבה של ילדים - למשל בבית הספר "חזון עובדיה" (ספרי הילדים יצאו בקובץ בעריכתה בכותרת "בעיניים שלנו").
פעילה בהתארגנויות חברתיות (כמו ארגון הל"ה) ופוליטיות. בבחירות 2006 (לכנסת ה-17) נכללה ברשימת בל"ד והביעה את תמיכתה בשותפות ושוויון בין יהודים וערבים. גרה בירושלים עם משפחתה. מרצה בבתי ספר שונים על עבודתה כסופרת ומפתחת תוכניות לימוד עבור משרד החינוך.
נשואה להיסטוריון אמנון רז-קרקוצקין.
ספריה.
ספרים ושירים לילדים
כתבה תסריטים לתוכניות הטלוויזיה החינוכית בלי סודות וקריאת כיוון.
למבוגרים
ליל גאי פוקס
ליל גאי פוקס, המכונה גם ליל המדורות, ליל הזיקוקים או ליל המזימה (באנגלית: Guy Fawkes Night, Bonfire Night, Fireworks Night וכן Plot Night) הוא חג שנתי (לא רשמי) הנחוג מדי שנה ב-5 בנובמבר בבריטניה, בניו זילנד, בדרום אפריקה, באי ניופאונדלנד שבקנדה ובאוסטרליה. החג אף נחוג במושבות ניו אינגלנד לימים ארצות הברית.
החג מנציח את הכשלתה של מזימת אבק השרפה בה ניסתה קבוצת קושרים קתוליים ובהם גאי פוקס לרצוח את המלך האנגלי ג'יימס הראשון על ידי פיצוצו של בית הלורדים שבלונדון.
מנהגי החג דומים למנהגי ל"ג בעומר וכוללים הדלקת מדורות וכן ירי זיקוקין די-נור. במדורות נהוג לשרוף בובות בדמותו של גאי פוקס, מומחה אבק השריפה אשר היה אמור להפעיל את הפצצה שהכין במרתפי בית הלורדים (במעט אזורים מסורתיים, מקפידים גם על שריפת צלם האפיפיור).
נוסף על הדלקת המדורות, נהוג בבריטניה לאכול ממתק שנקרא "טופי מדורה", תפוח קרמל וכן עוגת פרקין. במדורה נהוג לשים תפוחי אדמה עטופים בנייר כסף ולאכול אותם לאחר שנאפו במדורה.
באוסטרליה מכונה הלילה "ליל הנפצים" ("Cracker Night"), בשל השימוש הרב בזיקוקים מסוג זה. החג היה פופולרי ביותר ונפוץ עד שנות ה-60 של המאה ה-20, אולם מאז דעכה הפופולריות שלו, בעיקר משום שהמדינות השונות באוסטרליה אסרו על ירי זיקוקים על ידי הציבור הרחב.
לעומת זאת בניו זילנד עד היום חוגגים את היום על ידי זיקוקים.
מקבת
יאיר לפיד (תוכנית טלוויזיה)