פרקות ממוזגות חיים במים מתוקים (ומעטים גם במים מלוחים) בעיקר באוסטרליה אך גם בדרום אסיה ובדרום אמריקה.
בעלי ראש גדול, מכסה זימים בולט מאחורי הלסת וסנפירי גב וחזה גדולים וקוצניים שגודלם משתנה מאורך 6 ס"מ ל-1.5 מטר. הם יכולים לנוע במהירות וניזונים מטרף קטן יותר החי במים.
חלק מהמינים במשפחה, כמו מקולוצלה פלי מאגן מארי-דרלינג ונהר מארי נמצאים בסכנת הכחדה חמורה.
איראן הגדולה
איראן הגדולה (גם: איראן רבתי או פרס הגדולה, בפרסית: ایران بزرگ) הוא מונח המתייחס לאזורים בקווקז, מערב אסיה, מרכז אסיה, וחלקים של דרום אסיה, אשר בהם ישנה השפעה תרבותית איראנית משמעותית, או שיש להם היסטוריה ארוכה של שליטה איראנית. הסיבות להשפעה מסוג זה יכולות להיות גם מגע קרוב עם איראן לאורך השנים, או אוכלוסיית פרסים משמעותית.
המונח מתייחס לרוב בצורה ממוקדת יותר למסופוטמיה, אנטוליה וחלקים גדולים של הקווקז. המושג של איראן הגדולה מקורו עוד בימי הממלכה האחמנית, אשר שלטה פרט לפרס על מסופוטמיה, הלבנט, אנטוליה, מרכז אסיה ואף חלקים מהודו. האימפריה שלטה תקופה של כמאתיים שנה מימי כורש הגדול עד ימי אלכסנדר הגדול. לאחר תקופה של שלטון הלניסטי, הוקמה מחדש אימפריה פרסית בשם "האימפריה הפרתית", אשר בשנת 224 הפכה ל. בשנת 641 נכבשה האימפריה בידי האימפריה המוסלמית ונותרה תחת שלטון ערבי עד שנת 1502 עת הוקמה האימפריה הספווית. החל מתקופה זו, החלה איראן מאבדת את אחיזתה בשטחים הנחשבים כחלק מ"איראן הגדולה". בשנת 1555 היא אבדה את עיראק לטובת האימפריה העות'מאנית, בשנת 1813 ויתרה במסגרת הסכם גוליסטן על כל טענותיה בדאגסטן, גאורגיה, מגרליה, אימרתי ואבחזיה לאימפריה הרוסית. בשנת 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי שהעביר לרוסיה גם את רוב שטחי ארמניה ואזרבייג'ן. בשנת 1857 איבדה איראן את אפגניסטן לטובת האימפריה הבריטית.
איראן הגדולה הוא מונח המתייחס לאזור ממסופוטמיה עד וכולל אסיה הקטנה. אזורים אלו הושפעו משפות איראניות המדוברות באיראן, עיראק, פקיסטן, אפגניסטן ובמדינות אחרות במרכז אסיה היום, עם מקור בלשני ממשפחת השפות ההודו-איראניות תחת משפחת השפות ההודו-אירופיות). כמו כן, אזורים אלו הושפעו מהתרבות האיראנית כתוצאה משלטונות איראניים או אוכלוסייה איראנית גדולה במקומות מחוץ לאיראן לאורך מאות או אלפי שנים.
המקור לאיראן הגדולה הרב תרבותית נמצאת בהיסטוריה העתיקה של האימפריה הפרסית הראשונה: האימפריה האחמנית. דרך מדיניות אימפריאלית היא כבשה ושלטה על אזורים גדולים וסיפחה את כל המיעוטים שחיו תחת האימפריות הקודמות, האימפריה האשורית ובבל. האימפריות האלו הגלו תושבים ממדינות מוצאם לאחר שאלה נכבשו למקומות אחרים באימפריה על מנת למנוע מרידות וניצול של בעלי ניסיון, והם הפכו למרכז רב תרבותי ודתי.
מדיניות האימפריה הפרסית אפשרה למיעוטים שלה לשמור ולקיים את התרבות ואת הדת שלהם בתנאי שהמיעוטים תרמו לאימפריה הגדולה. הרבה מהמיעוטים חיו באימפריה כתושבים שווים בערכם והייתה להם אפשרות לבנות חיים ברמה סוציואקונומית גבוהה ולהשתלב בחברה.
שטחנוניים
שְׁטַחְנוּנִיִּים (שם מדעי: Pleuronectidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים.
דגים אלה בעלי עיניים מאותו צד של הגוף, ובצעירותם אחת העיניים נודדת אל צד שני של הגוף שמשתטח ודגים אלה בבגרותם שוחים על הצד ומתחפרים בחול ובבוץ. לרובם העיניים פונות לצד הימני של הגוף, אך לחלקם העיניים פונות לצד השמאלי. הם בעלי גב ארוך וסנפירים ארוכים וקוצניים בקצוות. הפה מגודל ומוארך ומכסה הזימים בולט למעלה. הנקבות מטילות מאות ביצים שצפות במים וכשהצעירים בוקעים הם שוקעים לקרקעית הים. רבים מהם מעמיקים לקרקעית האוקיינוסים.
השטחנוניים הם טורפים וניזונים מחרקי מים וסרטנים אצל המינים הקטנים ועד לדגים אחרים ודיונונים אצל המינים הגדולים. הגדול בבני המשפחה, לשונון אטלנטי יכול להגיע לאורך של מעל 4.5 מ' והוא המין הגדול ביותר בסדרה.
דגים רבים בקבוצה זו הם דגי מאכל משובחים ומפרנסים את הדיג הכלכלי ברחבי העולם.
סנדליים
סנדליים (שם מדעי: Bothidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים שקיבלו את שמם על פי דברי רש"י על מסכת ברכות: "שלא יהא סנדל - שלא תתעבר אשתו ולד אחר, ויהיה פוחת צורתו של ראשון, ודומה לדג של ים ששמו סנדל, הכי אמרינן במסכת נדה: סנדל דומה לסנדל של ים, ומתחלתו ולד היה אלא שנרצף, משל לאדם שסטר את חבירו והחזיר צורתו לאחוריו".
אלו דגים שטוחים בעלי עיניים הפונות לאותו צד בבגרותם וסנפירים מוארכים ומחודדים בקצוות והם בעלי עיניים גדולות וקצוות סנפירים מגודלים ובעלי קוצים. דגים אלה מוסווים אך חלקם גם מקושטים מאוד. הם חיים במים מלוחים רדודים וגם באוקיינוסים העמוקים. אורכם משתנה מ-4.5 ס"מ ל-1.5 מ'.
דגים אלו הם דגי מאכל משובחים במקרים רבים, כמו אצל המין Paralichthys olivaceus.
רעפנוניים
רַעַפְנוּנִיִּים (שם מדעי: "Malacanthidae") היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים החיים בימים הטרופיים. הם מחולים ל-2 תת-משפחות: Malacanthinae ו-Latilinae ובעלי שוני מסוים במראה, בהתנהגות ובאקולוגיה. תת-המשפחה הראשונה נמצאת בדרך כלל מעל לעומק 50 מ' ואילו השנייה תימצא מתחת ל-50 מ'.
חלק ממיני הרעפנוניים הם דגי מאכל חשובים, אם כי אצל חלקם יש זיהומי כספית. דגים אחרים הם צבעוניים ויפים ונמצאים במספר אקווריומים וגני חיות לראווה.
דגים אלה חיים בימים רדודים באזורים חוליים, סלעיים וכן בשוניות אלמוגים למעט המינים החיים בעומק. הם מגיעים לאורך 17-125 ס"מ ויכולים להגיע למשקל של 30 ק"ג. לחלק מדגים אלה ראש מוארך וחוטם צר וארוך והם רזים מאוד, לעומת אחרים בעלי פה קצר עם זיפים מסביב לפה והם שמנים יותר. הסנפירים קצרים אך הם בעלי רעמה קוצנית מהגב ועד לזנב.
תזונתם העיקרית של הדגים היא מחסרי חוליות כמו סרטנים ושרימפס, רכיכות, תולעים וקיפודי ים, אך גם מדגים קטנים.
סולתאים
סולתאים (שם מדעי: Suliformes) היא סדרה של עופות מים הקרובים לסדרת השקנאים (Pelecaniformes). חוקרים מהארגון International Ornithologists' Union, החליטו שסדרת השקנאים כוללת מספר משפחות בעלי שונות מסוימת משאר השקנאים ויש לשייכם לסדרה עצמאית. אך לא כל החוקרים קיבלו את החלוקה החדשה. בנוסף הם החליטו להפריד את משפחת הפתוניים (Phaethontidae) לסדרה עצמאית (Phaethontiformes).
מינים אלו חיים בקרבת המים ורובם מסוגלים לעוף ולצלול לתוך הימים או האגמים, למעט הפרגטות. הם בעלי מקור ארוך וחזק העוזר לתפוס את קורבנם. חלקם מתקהלים בקבוצות גדולות ולחלקם תצוגות ראווה מיוחדות בהם הם מושכים נקבות באמצעות ריקודים ומחוות.
המזון העיקרי שלהם הוא דגים שונים, אך גם מדו-חיים קטנים, ביצים והפריגטות יחטפו גם עופות ימיים קטנים יותר או צבי ים צעירים. בנוסף הפריגטות מציקות לעופות אחרות כדי לחטוף את שללם.
חמדה שבח
ולנסיין (כדורגל)
קווין גמיירו
פניה מטמון-כהן
פניה מַטְמוֹן-כהן (1871, ביאליסטוק, פולין – י"ד בחשוון ה'תשל"ח, 26 באוקטובר 1977) הייתה אשת חינוך עברי ואשת ציבור, מייסדת ומנהלת מוסדות חינוך באודסה ובתל אביב, ממייסדי גימנסיה הרצליה וממייסדי תל אביב.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת 1874 בביאליסטוק שבפולין, בת לפסח יהושע ברומר. קיבלה חינוך עברי וכללי, למדה באוניברסיטאות אודסה וברן, וקיבלה תעודת הוראה. נישאה לד"ר יהודה ליב מטמון-כהן ובשנת 1897 עברה עמו לאודסה, שם לימדה בגימנסיה לבנות ובבית-ספר מקצועי לבנות. הייתה מקורבת לחוג אחד העם, ביאליק ורבניצקי. ב-1899 ניהלה את גן הילדים העברי הראשון באודסה. בשנים 1901–1903 ניהלה בית-ספר ציוני, שביאליק היה אחד המורים בו. הייתה פעילה באגודת "בנות ציון" ובאגודת הסטודנטים "צבא התחיה", שחבריו התכוננו לעלות לארץ ישראל.
ב-1904 עלתה לארץ ישראל עם בעלה ובנה, והמשפחה התגוררה בראשון לציון. כעבור כמה שנים עלתה גם בתה לאה. ב-1905 עברו ליפו ויסדו בית ספר פרטי בשני חדרים בדירתם; למוסד הלימוד שהקימו קראו "הגימנסיה העברית", והיה זה בית הספר העל-יסודי הראשון בעולם שבו שפת הלימוד הייתה עברית. פניה הייתה אחת המורות הראשונות בגימנסיה, ולימדה בין היתר מתמטיקה, וחיברה ספר לימוד "שאלון בחשבון" (יפו, תרס"ו). בזמנים הראשונים אף שטפה את הרצפות אחרי הלימודים וסייעה לבעלה בהחזקת המוסד בתנאים הקשים. בני הזוג מטמון-כהן נמנו עם 66 המשפחות שייסדו את אחוזת בית, שהפכה מאוחר יותר לתל אביב, ועם הקמת העיר בשנת 1909 הועברה הגימנסיה לרחוב הרצל ונקראה על שם בנימין זאב הרצל, וכך זכתה לשם שבו היא מוכרת – הגימנסיה העברית הרצליה.
ב-1907 הצטרפה לאגודת חובבי הבמה העברית בהנהלת הד"ר חיים הררי (בלומברג).
השתתפה ביסוד התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. נבחרה מטעם ההתאחדות לצירה באספת הנבחרים השנייה, נבחרה לחברה במרכז ההתאחדות וליו"ר סניף תל אביב. הייתה חברה פעילה בלשכה המשפטית שליד ההתאחדות להגשת עזרה והגנה לנשים בסכסוכי משפחה. הרצתה באגודות נשים שונות והייתה פעילה במאמרים בעיתונות ובהרצאות למען שיפור המעמד המשפטי של האישה. כן הייתה פעילה לטובת הקרן הקיימת לישראל, למען תוצרת הארץ, באגודות להשלטת העברית, ועוד.
לבני הדוג מטמון-כהן נולדו בן ושלוש בנות. בנם ד"ר אברהם מטמון (1900–1974) היה רופא מין בארץ.
כאשר נפטר בעלה בשנת 1939, הגתה פניה את הרעיון להנציח את הגימנסיה "הרצליה" על המצבה.
נפטרה בגיל 106, ונטמנה בבית הקברות טרומפלדור לצד בעלה.
לוק טרדוויי