בשנות ה-60 של המאה ה-20 שיתף צה"ל פעולה עם הצבא הבריטי בפיתוח הטנק צ'יפטיין (Chieftain). בתמורה לשיתוף הפעולה, היו אמורים הבריטים לאפשר את מכירת הטנק לישראל עם ייצורו, ואכן בין השנים 1966–1969 נבחנו בארץ שני טנקי צ'יפטיין שאליהם הוכנסו מעל 40 שינוים ושיפורים שהעלו את אמינותו ואת איכות ביצועיו. אולם מאוחר יותר החליטו לבטל את העסקה כתוצאה מלחץ כבד שהפעילו עליהם מדינות ערב.
אירוע זה היה הזרז העיקרי להפטר מהתלות של ישראל בטנקי מערכה במדינות זרות והוחלט בישראל לבחון את האפשרות לצאת לדרך עצמאית ולייצר את הטנק הישראלי הראשון. צוות של מומחי משרד הביטחון ומהנדסי חיל החימוש בראשות האלוף ישראל טל מונה לבדוק את ההיתכנות והכדאיות של פרויקט מסוג זה, כאשר בחן את אפשרות יכולתה של ישראל לתכנן, לפתח ולייצר טנק, והכדאיות הכלכלית הכרוכה בכך.
הקמת המנת"ק.
הממצאים העיקריים של הניתוח שנערך הצביעו על כך שניתן לבסס בארץ תעשיית טנקים שתספק מענה הולם לצורכים הצבאיים של ישראל, ובתום שלושה חודשי לימוד, באוגוסט 1970, כינס שר האוצר, פנחס ספיר את הדיון הגורלי שבו השתתפו גם שר הביטחון משה דיין והאלוף ישראל טל ובו הוחלט לצאת לדרך עם פרויקט הטנק הישראלי הראשון.
מיד עם קבלת ההחלטה על הקמת תעשיית טנקים, פורסמה על ידי הנהלת משרד הביטחון הוראת יסוד, ששימשה מאז כבסיס שעל פיו התנהלה תוכנית ה"מרכבה". הוקמה מנהלת תוכנית טנק (מנת"ק), בכפיפות לעוזר שר הביטחון (האלוף ישראל טל). מנת"ק נושאת באחריות כוללת לפיתוח, ליצור הטנק ולהקמת והרחבת התעשיות. בנוסף הוקמה בחיל החימוש רשות פיתוח טנק (רפ"ט) בראשות אל"ם ישראל טילן, מפתח טנק השוט-קל, שעוסקת בתכנון ההנדסי של הטנק והופעלה על ידי עוזר השר ומנת"ק. את הפרויקט הוביל מראשיתו האלוף ישראל טל, שנודע ברבות הימים כ"אבי המרכבה" וזכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל.
כדי לחסוך בעלויות ומשאבים נקבע כי מנת"ק תשתמש בתשתית הקיימת של משרד הביטחון וצה"ל, כגון מרכז ציוד לחימה וחלפים, מינהל הרכש והייצור, יחידת היועץ המשפטי, יחידת היועץ הכלכלי וכו', ואילו צה"ל והתעשיות הביטחוניות והאזרחיות יהוו את התשתית התעשייתית. בין השאר הוחלט כי המרכז לשיקום ואחזקה של הטנקים בצה"ל (המש"א) ישמש מפעל ההרכבה של הטנק, ו-200 מפעלי תעשייה (ביטחונית ואזרחית) אחרים יקלטו ידע חדש, יוסבו ויתאימו עצמם לייצור אלפי החלקים, המכללים והמערכות של טנק ה"מרכבה". נקבעה מדיניות של פריסת הייצור המקומי על פני כל הארץ, כולל אזורי פיתוח, תוך שיתוף מרבי של התעשייה האזרחית וללא מונופול לתעשייה הביטחונית. מדיניות זו נשמרה לאורך השנים ועד היום.
בין השנים 1970–1979 עבדה היחידה על פיתוח ובניית טנק המרכבה סימן 1 כאשר כבר בשנת 1974 הוצג האבטיפוס הראשוני, ובטקס חגיגי בשנת 1979 נמסרו לגדוד 82 12 הטנקים הראשונים.
שדרוג המרכבה.
קצת לאחר כניסת טנק המרכבה סימן 1 לשירות ב-1979 החלו לעבוד ביחידה על הדור הבא של הטנק, מרכבה סימן 2. תוך כדי הוספת שינוים ושיפורים למרכבה 1 על מנת לשפר את כוח האש, הניידות, האמינות והנוחות.
לאורך שהיית צה"ל ברצועת הביטחון בנוסף לפיתוח הדור הבא של הטנק, מרכבה סימן 3 ושיפור המרכבות סימן 1 ו-2, עסקה היחידה בפיתוח נגמ"שים כבדים ממוגנים לחי"ר ולכוחות ההנדסה הקרבית על בסיס תובות של טנקים ישנים, כדוגמת האכזרית, הפומ"ה ומשפחת הנגמ"שים מבוססי טנק השוט. זאת על מנת לתת מענה לאיום המטענים, מוקשים וטילי הנ"ט שהיה ברצועת הביטחון. נוסף לכך פותחו ערכות מיגון גחון עבור כלל הטנקים והנגמ"שים שהיו באותה תקופה בשימוש צה"ל. גם פותחה ערכת מיגון עבור טנקי המג"ח מהדגמים המוקדמים שלאחר ההשבחה קיבלו את השם מג"ח 7א' וגם תוכננו גם ערכות בט"ש מיחדות עבור טנקי המג"ח 6ב' וטנקי המרכבה סימן 2.
מהניסיון הרב שנצבר במהלך שהות צה"ל בלבנון ומלקחי המלחמות החלו לעבוד במחצית השנייה של שנות התשעים לעבוד על טנק המרכבה סימן 4, הטנק המוגן בעולם, אשר עליו החליט עוזר שר הביטחון ישראל טל בשנת 1999, מספר חודשים לפני שחלה, ואשר נכנס לשירות ב-2003.
תחילת המאה ה-21.
בעקבות שינויים מבניים בצה"ל הוכפפה בשנת 2006 רפ"ט למנת"ק וכיום זוהי יחידה אחת במשרד הביטחון.
ב-2006, במהלך מבצע גשמי קיץ, הותקן מיגון כלוב על דחפורי D9 משוריינים של חיל ההנדסה הקרבית במספרים גדולים תוך פרק זמן קצר, והצליח למנוע חדירה של הרבה רקטות נ"ט ואף של טילי נ"ט. על המיגון זכו חט"ל, מש"א ומנת"ק בפרס מפקד זרוע היבשה.
לאחר מלחמת לבנון השנייה ומסקנותיה החלה היחידה את העיסוק בפיתוח נגמ"ש המרכבה נמ"ר ובפיתוח מערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח". הנמ"ר הוא נגמ"ש הלחימה המוגן ביותר שקיים בעולם ומבטיח לצוות הגנה מקסימלית בשילוב הנדסת אנוש מצוינת. מערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח" שזכתה בפרס ביטחון ישראל היא המערכת ההגנה האקטיבית הקשה הטובה בעולם, והיחידה שכבר צברה ניסיון מבצעי.
לאחר מבצע צוק איתן הוחלט על פיתוח נגמ"ש אופני 8X8 מוגן ביותר, האיתן, אשר עתיד להיקלט בצה"ל, וכן על הצטיידות מסיבית במערכת "מעיל רוח". כמו כן בעקבות המבצע פותח צריחון עם תותח 30 מילימטר אשר יותקן בעתיד על האיתנים ויגביר משמעותית את הקטלניות שלהם בשדה הקרב. במסגרת זו נבחרה מערכת ההגנה האקטיבית "חץ דורבן" לשמש כלי זה.
מכניסת המרכבות הראשונות לשירות ועד היום מקפידים ביחידה על חקר בשדה של כל תקלה, כשל, היפגעות או אירוע חריג על מנת להמשיך לשפר את הטנקים והנגמ"שים כך שהיו טובים יותר.
מבנה ופיקוד.
המנהלה מורכבת מ-3 מחלקות:
בנוסף נמצא גם תחת המנהלה (ניהולית, מקצועית ותשתיתית) מפעל המרכבה במש"א – האחראי על בניית הטנק והרכבתו הסופית.
הנאא א-רמלי
הנאא א-רמלי (בערבית: هناء الرملي) היא מהנדסת, סופרת, חוקרת, מרצה ופעילה אקטיביסטית ירדנית-פלסטינית בתחום טכנולוגיות המידע ותרבות האינטרנט. היא יועצת בתחום חינוך לתרבות באינטרנט למספר ערוצי מדיה, תחנות רדיו, עיתונים ואתרי אינטרנט מתמחים.
בשנת 2015 כתבה א-רמלי את ספרה "גיבורי המרשתת" (أبطال الإنترنت), הבוחן את היתרונות והחסרונות של רשת האינטרנט, ומספק הדרכה וייעוץ לצעירים כיצד להגן על עצמם מפני הסכנות האורבות להם, כגון הטרדה ברשת והטרדות מיניות באמצעות האינטרנט.
ביוגרפיה.
א-רמלי נולדה ב-7 באוקטובר 1961 בעיר ג'דה שבערב הסעודית לאב פלסטיני (סלאח א-דין א-רמלי) ולאם סורית (נדיה חאג' קאסים), שניהם ילידי העיר יפו שגורשו במהלך מלחמת העצמאות ב-1948. א-רמלי למדה הנדסה ועברה בהצטיינות תואר ראשון בהנדסה במחלקה להנדסה אזרחית של אוניברסיטת תשרין, בשנת 1983. א-רמלי ומשפחתה היגרו בין מדינות שונות, וכיום היא מתגוררת בין הערים עמאן שבירדן ומונטריאול בקנדה.
א-רמלי נחשבת לאחת הסופרות הערביות הראשונות שפרסמו את סיפוריהן בשפה הערבית מאז 1996, וכן פרסמה מספר מאמרים המתמחים בטכנולוגיה במספר אתרים העוסקים בנושא, ערביים וקנדיים. א-רמלי נחשבת לאחת מהנשים הראשונות בעולם הערבי שיצרו והפעילו אתרי אינטרנט גדולים.
בשנת 2005 זכתה א-רמלי בפרס להנדסה יצירתית מאיגוד המהנדסים הירדני, ובשנת 2007 ביימה את הסרט התיעודי "האייקון" אודות דמותו של חנדלה, אשר הוצג במדינות רבות.
בשנת 2013 הוציאה א-רמלי את הספר "كتابي كتابك" (ספרי ספרך), שנחשב לאחד הספרים "מעוררי ההשראה" של אותה שנה, ולאחר יציאתו הרצתה כמה פעמים ביריד הספרים הבינלאומי של גטבורג, שוודיה. בשנת 2014, מערכת פייסבוק בחרה בה לתואר "הפעילה החברתית של השנה".
א-רמלי מפעילה ויוזמת פרויקטים רבים, חלקם בינלאומיים, כשהבולט בהם הוא "שמש האינטרנט", שמטרתו לשקם ילדות יתומות בגילאי 12–16 שמתגוררות במחנות פליטים, ובאמצעות האינטרנט לפתח אצלן כישורים ותחביבים שלא הצליחו להיחשף אליהן בעקבות עברן הטרגי. מלבד זאת, הפרויקט משמש גם להעברת קולן של הילדות לעולם.
מאז 2013 א-רמלי מרצה ומסבירה על תחום האינטרנט והדיגיטל ברדיו מונטה קרלו, ובשנת 2014 א-רמלי העבירה סדרת הרצאות לבכירי עיריית עמאן תחת הכותרת "האינטרנט והמשפחה - יותר תועלות ופחות סיכונים".
בשנת 2015 עבדה א-רמלי על פרויקט "דור אמון ובטיחות באינטרנט", שמטרתו לחנך ילדים וצעירים בעולם הערבי שלא קיבלו את הידע הנחוץ להם במסגרת בית הספר כיצד להיזהר מבריונות והטרדות מיניות ברשת, ולאחריו העבירה גם סדרת הרצאות בעמאן, ירדן, לסטודנטים באוניברסיטאות מכל ארצות ערב על יכולות השימוש באינטרנט, בשם "דור האינטרנט ללא גבולות".
ספריה.
א-רמלי פרסמה כמה ספרים למבוגרים העוסקים בחינוך, הנדסה ושימוש באינטרנט, כשהידוע בהם הוא "גיבורי האינטרנט" (أبطال الإنترنت), ובעקבות הספר יצא גם משחק רשת שמלמד ילדים כיצד להתגונן מפני אלימות מקוונת. היא פרסמה גם ספרים לילדים שלא עוסקים בחינוך מקוון, כשהבולט ביניהם הוא "אנחנו והשמש" (طلعنا على الشمس) שכולל קטעי שירה וסיפורים דמיוניים.
טרבולטה
השראה (סרט)
השראה (באנגלית: Inspiration) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1931 בבימויו של קלרנס בראון, עם גרטה גרבו וג'ורג' מונטגומרי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "סאפפו" מאת אלפונס דודה משנת 1884.
תקציר העלילה.
איבון ולברה (גרטה גרבו) היא מודל והשראה לציירים, פסלים וסופרים. כולם נפגשים במסיבה של הבוהמה עם הקורטיזות שלהם. למקום נקלע סטודנט ביישן לדיפלומטיה בשם אנדרה מונטל (רוברט מונטגומרי). דווקא מפני שאינו שייך לבוהמה, היא נמשכת אליו ומפעילה עליו את קסמיה כמו פאם פאטאל.