בסוף שנת 2018, ועדת סל התרופות החליטה להוסיף לסל, 107 תרופות וטכנולוגיות חדשות, בעלות כוללת של 500 מיליון שקלים, שצפויות לשפר את חייהם של כ-70 אלף חולים. כמחצית מהסכום הוקצה לתרופות ולטיפולים יקרים ופורצי דרך מתחום האונקולוגיה.
בסוף שנת 2019, ושוב בסוף שנת 2020 עשתה הוועדה את עבודתה ללא תקציב מוגדר, מאחר שהממשלה לא העבירה לאישור הכנסת את תקציב המדינה. חברי הוועדה נדרשו לדרג ולסנן את הבקשות לתרופות וטיפולים חדשים, מבלי שיודעו אם בכלל יאושר תקציב או באיזה היקף.
המורכבות בקביעת סל הבריאות.
בעלי האינטרסים בקביעת הטיפולים והתרופות הנכללים בסל הבריאות הם אלו:
ניגודי האינטרסים בקביעת סל הבריאות הם עזים, המדובר בחיי אדם ובכסף רב מאוד (למעשה חלק גדול מתקציב הבריאות של המדינה).
מספר דוגמאות לניגודי אינטרסים:
בצק עלים
בצק עלים הוא בצק המשמש למאפים שונים, ובפרט מאפים ממולאים.
הכנה.
הכנת בצק עלים כוללת מריחה של שכבת שומן (חמאה או מרגרינה) על שכבת בצק דקה, קיפול הבצק ושוב רידודו, וכך מספר פעמים עד שהבצק עשוי ממספר רב של שכבות שביניהן מפריד שומן.
אפייה.
בדרך כלל מוצרי בצק העלים מקוררים היטב לפני אפייתם. אפיית בצק העלים נעשית בחום גבוה. בחלק ממוצרי בצק העלים מומלץ לפתוח את מצערת התנור, או לפתוח בדלת התנור הביתי חריץ בעזרת כף עץ, בחלק האחרון של האפייה פעולה זו מסייעת בפתיחת שכבותיו הרבות של הבצק וייבושו. יש להוריד לחום בינוני אם המאפה מתחיל להיות כהה מדי. עלה של בצק עלים, למשל לשם הכנת "נפוליאון", נאפה בהתחלה בחום גבוה ולאחר פתיחת השכבות, מיובש בחום נמוך כשהוא מכוסה בנייר אפייה.
ניתן לפזר אבקת סוכר על בצק העלים באמצע האפייה, לקבלת "בצק עלים מקורמל" בעל צבע שחום ומתיקות.
אקלייר
טארט טטין
זישה לנדוי
זישה לנדוי (לנדאו) (בכתיב יידי: זישא (זישע) לאַנדוי; בכתיב לועזי: Zisha (Zishe) Landau (Landoy); 1889, פלוצק, פולין - 16 בינואר 1937, ניו יורק) היה סופר, מחזאי, מתרגם ומשורר יידיש אמריקאי יליד פולין.
חייו.
לנדוי, יליד פלוצק, היגר לארצות הברית בשנת 1906, בגיל 18. בניו יורק היה בין מייסדי חבורת סופרי היידיש "די יונגע" ("הצעירים") שיריו הראשונים נדפסו בעיתון הפופולרי "פארווערטס".
מחזהו 'הציפור הכחולה' (ביידיש: 'דער בלויער נאכטיגאל'), הוצג פעמים רבות בשנות ה-20 בפני קהלים גדולים דוברי יידיש.
זישא לנדוי היה יוצר מפורסם בשנות ה-20 וה-30. קהל קוראיו כלל את יהודי אמריקה, מזרח אירופה וארגנטינה. הוא היה מיודד עם אבא שטולצנברג.
לנדוי כתב ספרי שירה ביידיש, ותרגם ליידיש מספרות העולם. בין השאר תרגם יצירות של איוון גונצ'רוב, ברנרד קלרמן ועוד. אף אחד מיצירותיו לא תורגמה לעברית.
מיגל דליבס
מיגל דליבס סטיין (בספרדית: Miguel Delibes Setién ; 17 באוקטובר 1920 - 12 במרץ 2010) היה סופר ספרדי.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
דליבס נולד בוַואיַּאדוֹלִיד בשנת 1920 כשלישי מבין שמונת ילדיהם של אדולפו דליבס ומריה לבית סטיין.
האב, נולד ונפטר בעיר מויידו שבקנטבריה, שבה בילה מיגל רבות מחופשות הקיץ בילדותו. השם דליבס הוא שם צרפתי במקור "דליב" ובא מטולוז. סבו מצד האב של הסופר היה אחי המלחין הצרפתי ליאו דליב והוא עבר לספרד כדי להשתתף בבניית פסי הרכבת בקנטבריה. האב, אדולפו דליבס, היה פרופסור למשפטים בבית ספר למנהל עסקים בוואיאדוליד.
דליבס למד במכללה הקתולית "גברתנו מלורד" שבוואיאדוליד. אחרי פריצת מלחמת האזרחים בספרד התגייס לחיל הים במחנה הלאומני. הוא שירת על הסיירת הכבדה "קנאריאס" שפעלה באזור מאיורקה.
בסוף המלחמה ב-1939 חזר לעיר הולדתו ולמד מסחר ומשפטים. אחר כך למד בבית הספר לאמנויות ומלאכות בוואיאדוליד, שבו שכלל את מיומנויותיו באמנויות הפלסטיות. ב-1941 התחיל לעבוד כקריקטוריסט בעיתון מוביל בעירו, El Norte de Castilla.
ב-23 באפריל 1946 התחתן עם אנחלס דה קסטרו, שהפכה לאחת המוזות שלו בכתיבה. את ירח הדבש בילה הזוג במויידו, קנטבריה.
תחילת הקריירה הספרותית.
בשלוש השנים שלאחר נישואיו התגבשה דרכו כסופר. ב-1947 התחיל לכתוב את הרומן הראשון שלו "La sombra del ciprés es alargada" (צל הברוש מאורך) שזכה כעבור שנה בפרס נדל ושציין את הופעתו בזירת הספרות הספרדית. ב-1948 פורסם, תחת צנזורה כבדה, הרומן השני שלו, Aún es de día (עדיין יום)
באותה תקופה גדלה משפחתו: ב-1947 נולד בנו מידל, לימים ביולוג ידוע. ב-1948 נולדה אנחלס, שעתידה להיות ביולוגית וחוקרת, וב-1949 בנו השלישי, חרמאן.
השנה 1950 היוותה התחלת שלב חדש בקריירה של דליבס ככותב. אחרי שלקה בהתקף שחפת, פרסם את הרומן השלישי שלו El camino פוסט-מלחמתית. באותה שנה נולדה בתו אליסה, לימים בוגרת לימודי ספרדית וצרפתית.
ב-1952 התמנה דליבס לסגן מנהל העיתון "El Norte de Castilla" ואז עימותיו עם הצנזורים הפכו לישירים ולתדירים יותר. הסופר התחיל לפרסם ספר חדש כל שנה:Mi idolatrado hijo Sisí (בני הנערץ סיסי) (1953), La partida (הנסיעה) (1954), Diario de un cazador (יומנו של צייד) (1955), שזוכה בפרס הלאומי לספרות יפה, Un novelista descubre América (פרוזאיקן מגלה אמריקה) (1956), Siestas con viento sur (סיאסטות עם רוח הדרום) (1957), שהביאה לו את הפרס פסטנראת, Diario de un emigrante (יומנו של מהגר) (1958) ו
La hoja roja (העלה האדום) (1959). רומן אחרון זה היה אקזיסטנציאליסטי בתכניו ודן בצלם שעל סף פרישתו נזכר בחייו.
ב-1956 נולד בנו חואן דליבס, גם הוא לימים ביולוג בדומה אחיו וחובב ציד דיג,
ב-1958 מונה הסופר מנהל של העיתון "אל נורטה דה קסטיליה".
יצירתו הספרותית.
דליבס כתב יותר משישים ספרים. תחומי עניינו בכתיבתו המגוונת כוללים, בין השאר, יחסים אנושיים ומחאה חברתית, סיפורי מסעות, ציד ודיג, פובליציסטיקה ואוטוביוגרפיה. יצירתו נודעת הן בזכות איכותה המעולה הן בזכות כמוּתה ועקביות פרסומה. ראשית הקריירה הספרותית של דליבס בשלושה רומנים, שכבר הראשון בהם, "צל הברוש מאורך" (1948) – ספר אקזיסטנציאליסטי המתמקד בחרדותיו של אדם הנמשך למוות ומשום כך נמנע מליצור קשרים עם הזולת – זיכה את כותבו בפרס נאדאל הנכסף. שני הרומנים שדליבס פרסם לאחר מכן, "עדיין יום" (1949) ו"הדרך" (1950), התחילו לקבע את המוניטין שיצאו לכותבם. הראשון שבהם הוא מעין וריאציה אפלולית ונוגה על סיפור היפה והחיה, ואילו השני הוא סיפור חניכה, המספר על הלילה האחרון בכפר של נער העומד לעזוב את ביתו ולעבור להתגורר בפנימייה בעיר. במהלך אותו לילה נזכר הצעיר בילדותו, והוא מגולל את קורותיה. הילדות היא אחד העניינים השגורים ביותר בכתיבת דליבס, שהשתמש בטכניקות שונות כדי לתאר אותה – אחת הייחודיות שבהן היא נקודת המבט של הילד עצמו, כפי שעולה למשל מהרומן "הנסיך המודח" (1970).
העניין שגילה דליבס לאורך כל דרכו הספרותית בילדים ובעולמם נובע לדבריו מ"העדפת האנשים הפרימיטיוויים, היצורים בשלבי היווצרותם". לפי תפישת דליבס "הילד הוא האדם בתגובותיו האותנטיות והספונטניות, בלי צִעצוע וייפוי", ואילו החינוך, כמוהו כתרבות העיר, הוא "מה שבהתחלה מלביש תחפושת ובסופו של דבר מלביש מדים". רבים מספרי דליבס מביאים באמצעות סיפורי החניכה הכלולים בהם את סיפור חניכתה של ספרד מולדתו. אף־על־פי שכתיבת דליבס היא בעיקרה ריאליסטית, הרי עומק דמויותיו ועיצובן המאלף, עושר לשונו ורגישותו חסרת־הפניות כלפי הסבל האנושי מקנים לה נופך מקסים ומזעזע גם יחד. אלה הופכים את הקריאה בספרים דוגמת "בני הנערץ סיסי" (1953), "החולדות" (1962), "מלחמות אבותינו" (1975) ו"התמימים הקדושים" (1981) לחוויות מעשירות ובלתי־נשכחות.
פינג
פינג הוא יישום השולח חבילת נתונים בפרוטוקול ICMP ממקור מסוים ליעד מסוים ברשת לפי כתובתו. המטרה העיקרית לה היא משמשת היא בחינת תקינות התקשורת בין נקודת המקור לנקודת היעד.
אפשר להשתמש בפינג לאתר אינטרנט ידוע על מנת למצוא האם יש תקשורת לרשת האינטרנט, למשל הפקודה (כמעט בכל מערכת הפעלה בת זמננו):
ping he.wikipedia.org
יכולה לשמש לבדיקת התקשורת לאינטרנט מהמחשב האישי. חיסרון של שיטה זו הוא שאתר עלול לא להיות זמין עקב עומס או תקלה טכנית, או שהוא חוסם את אפשרות משלוח הפינג אליו.
ההודעה שהמחשב שולח נקראות ECHO REQUEST ומכונה פינג, והתשובה שהוא מקבל נקראת ECHO RESPONSE ומכונה פונג (pong).
המונח "פינג" הפך לביטוי המייצג בסלנג המחשבי את הקשר ברשת, גם אם לא מדובר בקישור רשת פשוט (למשל דרך חומת אש שכלל איננה מאפשרת משלוח פינג דרכה).
כמו כן מושג נוסף הקשור לפינג הוא לאג. הלאג הוא הזמן העובר משליחת הפינג ועד חזרת תגובת הפינג.
במשחקי רשת וצ'אטי IRC נפוץ השימוש בביטוי זה.
מבנה ההודעה.
ICMP packet.
מבנה כללי של הודעת ICMP :
התקפת פינג.
התקפת פינג היא התקפת מניעת שירות בה שולחים בקשות פינג רבות על מנת להעמיס על השרת ולגרום לסירובו לבקשות משמעותיות יותר. כיום התקפות כאלו נדירות יחסית מכיוון שמרבית השרתים שהותקפו חוסמים את אפשרות הפינג. תקיפה אחרת שהשתמשה בפינג בעבר הוא פינג המוות (Ping Of Death) שניצל באג במימוש הפרוטוקול שאפשר לגרום לקריסתו של מחשב מרחוק באמצעות שליחת רצף חבילות פינג.
&lt;br&gt;
פינג המוות מאפשר גם פריצה של רשתות וירטואליות במתג כאשר המתג מוצף בפינגים הוא מתחיל לתפקד כרכזת, ובכך לבטל את החלוקה לרשתות וירטואליות וכל המידע שהוגדר לא לעבור בין שני מחשבים שאינם באותה רשת, עובר בכל זאת. במתגים מתוחכמים קיימת הגנה מפני התקפות מסוג זה (למשל כיבוי אוטומטי של ה-Port).
וידיאדר סורג'פרסאד נייפול