ב-28 באוגוסט 2016, זומן אנטוניו בפעם הראשונה לסגל הנבחרת על ידי המאמן סם אלרדייס, הוא לא שותף במשחק נגד סלובקיה. ב-16 במרץ 2017, אנטוניו זומן שוב לסגל על ידי המאמן החדש גארת' סאות'גייט למשחק הידידות נגד גרמניה ב-22 במרץ ומוקדמות מונדיאל 2018 נגד ליטא ב-26 במרץ, אולם ב-20 במרץ, אנטוניו נופה מהסגל עקב פציעה.
וילי ג'אגי
וילי ג'אגי (בצרפתית: Willy Jäggi; 28 ביולי 1906 – 1 בפברואר 1968) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה.
וילי ג'אגי נולד ב-28 ביולי 1906 בזולותורן שבשווייץ. במהלך הקריירה שיחק רק בקבוצות שווייצריות, כשהמוכרות יותר הן סרבט ז'נבה ולוזאן. עם לוזאן שיחק בין 1933–1939 וזכה עימה פעמיים באליפות ב-1935 ו-1936 ופעמיים גם בגביע השווייצרי ב-1935 ו-1939. בנוסף לכך סיים ג'אגי כמלך שערי הליגה ב-1936 עם 30 כיבושים.
ג'אגי שיחק בנבחרת שווייץ בין 1927–1935 וכבש 13 שערים ב-21 הופעות. הוא השתתף במשחקים האולימפיים של 1928 ובמונדיאל 1934. במוקדמות אותו מונדיאל כבש ג'אגי נגד יוגוסלביה את שער השוויון במשחק שנגמר בתוצאה 2–2. בטורניר עצמו לא שיחק בשמינית הגמר נגד הולנד וכבש נגד צ'כוסלובקיה ברבע הגמר, שער שלא הספיק למנוע את הדחתה של שווייץ. שנה אחר כך סיים את הקריירה במדים הלאומיים.
ניר עפרוני
המאחה הלבושה
המאחה הלבושה (בספרדית: La maja vestida) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1800–1807. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
היסטוריה.
היצירה הוזמנה ככל הנראה על ידי מנואל גודוי, ראש ממשלת ספרד, אשר תלה אותה בחדר פרטי, לצד המאחה העירומה, גם היא של גויה, וונוס מול המראה של דייגו ולאסקס.
הציור מוזכר לראשונה בשנת 1808 יחד עם "המאחה העירומה", במלאי רכושו של מנואל גודוי, בידי סוכן של ז'וזף בונפרטה שהוכתר כמלך ספרד בידי אחיו נפוליאון בונפרטה. בשנת 1813 מתוארים שני הציורים במלאי נכסי גודוי שהוחרם על ידי פרננדו השביעי, מלך ספרד. הם עברו למוזיאון פראדו בשנת 1901 מן האקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו, שם שכנו משנת 1808 עד 1813, ושוב משנת 1836 עד 1901. בהפסקה בין שתי התקופות הם הוחרמו על ידי האינקוויזיציה הספרדית.
בשנת 1815, בעקבות החרמת היצירה, האינקוויזיציה העמידה את גויה למשפט. הוא חמק מעונש רציני. גויה תיעב את האינקוויזיציה ותיאר אותה בצורה בוטה מספר פעמים, כגון בציור בית הדין של האינקוויזיציה שצויר בין השנים 1812–1819.
תיאור היצירה.
הציור מתאר אישה שרועה על ספה קטיפתית ירוקה אשר מכוסה בחלקה על ידי כיסוי מיטה וכריות לבנות. רגליה כפופות מעט וזרועותיה מקופלות מאחורי ראשה. היא לובשת בגדים שקופים ועדינים, אבנט משי ורוד קשור סביב מותניה. על כתפיה היא לובשת מקטורן כתום-זהוב קצר וחפתים המסתיימים בתחרה שחורה. היא נועלת זוג נעלי זהב מחודדות. מתחת למותנה אפשר לראות גוף אדמדם, אשר חלק מן החוקרים טענו שהוא ניצב של פגיון, אף כי חוקרים אחרים סבורים שהוא מניפה סגורה.
גויה צייר יצירה זו במשיכות מכחול רופפות, צבעוניות וחופשיות מאוד, בשונה מן המאחה העירומה, שבה הצייר נזהר יותר בטיפול בגוף העירום של האישה. עם זאת, לרישום תווי הפנים והשיער המתולתל הוקדש זמן רב יותר.
ישנן מספר קווי דמיון בין המאחה הלבושה לבין האישה המתוארת בציור "דיוקן המרקיזה של סנטה קרוז" , גם הוא של גויה. שתיהן לובשות בגדים שייתכן ומאפיינים את אישיותן, ומוצגות בתנוחה מפתה המתריסה כנגד הצניעות הנשית המסורתית. בשתיהן המבט האינטליגנטי והממוקד חושף את אישיותן הנחושה והפעילה. גויה מראה בשני ציורים אלה כי האינטליגנציה והגישה של האישה יכולים להיות מפתים לא פחות מגופה העירום.
רקע.
זהות הדוגמנית.
ההערכה היא שהאישה המתוארת הייתה פפיטה טודו, פילגשו הצעירה של גודוי. אפשרות אחרת שהוצעה היא שמדובר בדוכסית מאלבה מריה דל פילאר תרזה קייטנה דה סילבה , שהיו לה לפי השמועות יחסים רומנטיים עם גויה, והוא צייר פעמיים את דיוקנה (בשנים 1795 ו-1797). עם זאת, חוקרים רבים דחו אפשרות זו, כולל מבקר האמנות האוסטרלי רוברט יוז, שכתב ביוגרפיה על גויה בשנת 2003.
משמעות המילה מאחה.
"מאחה" היא הצורה הנקבית של "מאחו" וברבים "מאחוס", כינוי לאנשים מהמעמדות הנמוכים של החברה הספרדית, במיוחד במדריד, שהבדילו עצמם בסגנון הלבוש וההתנהגות. הם שגשגו בין סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 ובמידה מסוימת גם אחר כך. לבושם היה ספרדי מסורתי, בניגוד לסגנון הצרפתי שאומץ על ידי רבים מהאליטה הספרדית בהשפעת עידן הנאורות. ידוע שהם ניהלו מאבקים עם כאלה שנחשבו בעיניהם אַפְרֵנסֶסָדוֹס ("מצורפתים").
לבושם של המאחוס הונצח במספר ציורים של גויה. בני מעמד האצולה חיקו את צורת הלבוש הזו ועל כן גויה צייר גם אותם לבושים כך.
"מאחיסמו" (majismo), ביטוי נגזר, משמש לתיאור תרבות ספרדית אותנטית ומאפייניה בתחומים שונים, כגון מוזיקה, ריקודים (כגון פלמנקו) ותרבות פופולרית (כגון מלחמת שוורים).
המאחה העירומה
המאחה העירומה (בספרדית: La maja desnuda) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1797–1800. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
היסטוריה.
היצירה הוזמנה ככל הנראה על ידי עמנואל גודוי , ראש ממשלת ספרד אשר תלה אותה בחדר פרטי, לצד המאחה הלבושה, גם היא של גויה, וונוס מול המראה של דייגו ולאסקס.
הציור מוזכר לראשונה בשנת 1800 כתלוי מעל דלת אחוזתו של גודוי, ללא אזכור "המאחה הלבושה". הוא מוזכר שוב בשנת 1808, יחד עם "המאחה הלבושה", במלאי רכושו של מנואל גודוי, בידי סוכן של ז'וזף בונפרטה שהוכתר כמלך ספרד בידי אחיו נפוליאון בונפרטה. בשנת 1813 מתוארים שני הציורים במלאי נכסי גודוי שהוחרם על ידי פרננדו השביעי, מלך ספרד. הם עברו למוזיאון פראדו בשנת 1901 מן האקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו, שם שכנו משנת 1808 עד 1813, ושוב משנת 1836 עד 1901. בהפסקה בין שתי התקופות הם הוחרמו על ידי האינקוויזיציה הספרדית.
בשנת 1815, בעקבות החרמת היצירה, האינקוויזיציה העמידה את גויה למשפט. הוא חמק מעונש רציני. גויה תיעב את האינקוויזיציה ותיאר אותה בצורה בוטה מספר פעמים, כגון בציור בית הדין של האינקוויזיציה שצויר בין השנים בין השנים 1812–1819.
בשנת 1930 הנפיק הדואר הספרדי בול בדמותה של המאחה העירומה. זו הייתה הפעם הראשונה בה הופיע עירום נשי על בול בספרד.
תיאור היצירה.
דמותה של המאחה העירומה קצרה וזוויתית והיא מציגה עירום חזיתי ישיר, לעומת ונוס הארוכה והמתפתלת של ולאסקס, הנראית מאחור.
במשך מאות שנים בתרבות המערבית, עד גויה, ציורי עירום כמעט תמיד יוחדו לדמויות מיתולוגיות. ציור המאחה העירומה מציג אישה אמיתית, בשר-ודם, המתבוננת ישירות בצופה ונראה שהעירום לא מפריע לה. היא נראית מחוייכת ומרוצה, עובדה המודגשת על ידי הנחת שתי הזרועות מאחורי העורף ומיקומו של שיער הערווה במרכז התמונה. זוהי יצירת האמנות הראשונה (הידועה) בה נראה שיער ערווה נשי גלוי, ללא הקשרים שליליים ברורים (כמו למשל בתמונות של זונות). עם היצירה הזו גויה לא רק הרגיז את שלטונות הכנסייה, אלא גם השפיע על הציבור והרחיב את האופק האמנותי של זמנו.
המאחה נשענת על ספת קטיפה ירוקה אשר מכוסה סדין וכרית תחרה. בין משיכות המכחול המאפיינות את גויה, הוא הקדיש תשומת לב רבה לטיפול בגוף העירום על רקע תצורתם העדינה של הבדים. הצביעה נעשית במשחק מוקפד של ניגודיות בין הצבע הירוק לבין הצבעים ורוד ולבן. באופן זה המאחה נראית כמעט כמו תלויה בחלל מוחשך, שאותו היא מאירה.
המילה "מאחה" (צורה נקבית של "מאחו" ) שימשה בתקופתו של גויה לתיאור אישה מהמעמדות הנמוכים בספרד, ובמיוחד במדריד. הדוגמנית היא ככל הנראה פפיטה טודו, פילגשו הצעירה של גודוי.
Icon (אלבום של נירוונה)
Icon (מאנגלית "סמל") הוא אלבום אוסף של להקת נירוונה, שיצא ב-2010 בחברת גפן רקורדס. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים לזכרו של סולן הלהקה, קורט קוביין, שהתאבד כ-16 שנים קודם לכן, והיה ה"סמל" העולמי של תת-ז'אנר הגראנג'.
סקירה.
"Icon" הוא האלבום להיטים השני של להקת נירוונה, והיה חלק מסדרת ה"Icon" של חברת יוניברסל מיוזיק אנטרפרייזס, שהוציאה סדרת אלבומי להיטים לאמנים בז'אנרים שלהם כמו: בילי ריי סיירוס, שר, קני רוג'רס, ג'ו קוקר, מייקל ג'קסון וקווין.
כמו באלבום הלהיטים הקודם של הלהקה, "Nirvana" שיצא ב-2002, האלבום מתחיל בלהיט "You Know You're Right", וממשיך לכל להיטיה הגדולים מכל השנים: "Smells Like Teen Spirit", "Come As You Are", "Lithium", "In Bloom", "Heart-Shaped Box", "Pennyroyal Tea", "Rape Me", "Dumb", "About a Girl", "All Apologies"
בית הדין של האינקוויזיציה (גויה)
בית הדין של האינקוויזיציה (בספרדית: Auto de fe de la Inquisición) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1812–1819 ומתאר בית דין של האינקוויזיציה הספרדית. היצירה מוצגת באקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו במדריד.
היסטוריה ורקע.
האינקוויזיציה הספרדית הוקמה בשנת 1478 כדי לשמור על האורתודוקסיה הקתולית. האוטו דה פה (טקס הענשה פומבי של כופרים ומומרים) הראשון התרחש בסביליה בשנת 1481, אז שישה אנוסים הועלו על המוקד. אף על פי שהאינקוויזיציה הייתה בדעיכה, היא הסתיימה רשמית רק ב -1834. במהלך חייו, גויה היה מודע למדי להיסטוריה ולהשפעה החזקה שהייתה לכנסייה על החברה הספרדית והוא שרטט, צייר והדפיס סצנות רבות המתארות את הברבריות והאכזריות של האינקוויזיציה הספרדית ואת התקופה הסוערת והלוחמנית בה חי.