נולד בשם מרטין וולנר להוריו צילי (לבית שלוס) והיינריך (חנוך) וולנר.
בצעירותו היה מאיר חבר פעיל בתנועות נוער ציוניות. פעילותו העיקרית הייתה בשנים בהן למד משפטים באוניברסיטה, שם גם שקד על לימודי השפה העברית מתוך כוונה לעלות ארצה.
כשעלו הנאצים לשלטון הפסיק את לימודיו, ועלה מיד לארץ במאי 1933 לנהלל.
ראשית דרכו בארץ והיציאה לשליחות בגרמניה.
בנהלל קיבל לניר את הכשרתו החקלאית בביתו של צבי יהודה, שהיווה לו דוגמה ומופת של שילוב עבודת האדמה ופעילות ציבורית.
כמו כן אסף לניר סביבו קבוצת צעירים, שכינו עצמם בשם ארגון "וולנר", ומאוחר יותר יסדו את המושב השיתופי מולדת.
ב-1936 נשא לניר לאישה את דורה שטיינהרדט, והזוג יצא לגרמניה לשליחות מטעם תנועת המושבים, הם חזרו ארצה ב-1937 ערב עלייתו של יישובם מולדת על הקרקע, במסגרת 'חומה ומגדל'. נולדו להם שלושה ילדים.
תפקידיו הראשונים.
בשנים הראשונות של מולדת שימש לניר כמזכיר חוץ, ונודע בשל נחישותו ומרצו לקידום היישוב ולפיתוחו.
כאחד מהוגי רעיון המושב השיתופי נקרא לניר לייצג את התנועה במרכז החקלאי, ובשנת 1958 הוא נשלח על ידי משרד החקלאות לגאנה לשם פיתוח הקואופרציה החקלאית במדינה.
בעשר שנותיו האחרונות שימש לניר ראש המועצה האזורית הגלבוע, ופעל לחיזוקו ולמיזוגו של אזור רבגוני זה, שבו חיים בהרמוניה יישובים ותיקים וחדשים, מושבים, קיבוצים וכפרים ערבים.
לניר יזם את הקמת היישובים החדשים בחבל התענך, וליווה את מתיישביהם בשנותיהם הראשונות, כמו כן הגה את רעיון הקמת הגן הלאומי במעין חרוד, והחל בישומו המעשי.
מידע נוסף.
פעילותו ותרומתו של לניר חרגה אל מעבר לאזור הגלבוע, כאשר תרם מניסיונו הרב לרשויות שונות בשלטון המקומי, לארגון אכסניות הנוער, לפיתוח גנים לאומים ולמפעלים נוספים.
לניר נודע בעמק בשל חוש ההומור שלו, אישיותו הנעימה, צניעותו והסתפקותו במועט. הוא ניחן ביכולת הקשבה וכבוד לזולת, בכושר לפתח קשרים עם אנשים ולשמרם לאורך ימים. ואכן רבים היו חבריו במשק, בעמק, בארץ.
רבקה שטורמן
רבקה שְׁטוּרְמן (1903, ורשה, פולין - ט' בטבת תשס"א, 3 בינואר 2001, עין חרוד מאוחד) הייתה כוריאוגרפית ישראלית, מחלוצי המחול העברי בארץ ישראל.
קורות חיים.
שטורמן נולדה בשנת 1903 בעיר ורשה שבפולין. משם היגרה עם משפחתה לברלין, ובגיל 17 הצטרפה לתנועת נוער יהודית בגרמניה. כבר בצעירותה התנסתה בכוראוגרפיה ולמדה מחול בשאיפה להיות מורה למחול. בתנועת הנוער היהודית בגרמניה פגשה שטורמן לראשונה את גורית קדמן, שהגיעה במשלחת מארץ ישראל לגרמניה. בהמשך הקימו השתיים את תנועת ריקודי העם הישראלית בגרמניה.
שטורמן חלמה להיות חלוצה בארץ ישראל בעקבות מפגשה עם השליחים מהארץ, והחליטה ללמוד עברית, גננות לילדים וחקלאות. בשנות חייה בגרמניה הכירה את מנחם שטורמן (1898~–1964), יליד רוסיה שעלה לארץ בילדותו, אשר למד שם וטרינריה. שנים לאחר היכרותם השניים נישאו.
בשנת 1929 עלתה שטורמן לארץ ישראל יחד עם אחותה הגדולה אווה ובעלה מנחם, עמו התיישבה במושב כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל. לאחר שמונה שנים של מגורים בכפר יחזקאל, עברו מנחם ורבקה שטורמן לקיבוץ עין חרוד. שם נולדו שני ילדיהם – דליה וחיים.
בשנת 1964 התאלמנה. היא נשארה לגור בעין חרוד עד סוף ימיה, ושם נקברה. בשנה האחרונה לחייה עברה שטורמן לבית אבות בקיבוץ שדה נחום. היא נפטרה בשנתה ב-3 בינואר 2001, ונקברה בקיבוץ עין חרוד מאוחד.
קריירה.
לאחר עלייתה לארץ רבקה חקרה ויצרה את התנועה העממית-הישראלית. גם בארץ ישראל המשיכה רבקה ליצור ולהפיץ את הריקוד העממי הישראלי, שאותו פיתחה עוד בצעירותה. זו הייתה תחילתם של ריקודי העם בארץ. את הרצון העז ליצור ריקודים חדשים פיתחה בעבודתה בגן הילדים, כאשר הילדים היו רוקדים בהדרכתה לצליליהם של שירים גרמניים. בשנת 1942 הוזמנה שטורמן לבית הספר בקיבוץ גבע כדי ליצור ריקודים להצגת סיום שנת הלימודים שהעלו התלמידים. אירוע זה היה משמעותי והשפיע על תחילת דרכה של היוצרת המתחילה.
בשנת 1944 הציגה רבקה בחג המחולות הראשון בקיבוץ דליה את המחולות הראשונים, ביניהם "הגורן" ו"אני רועה צאני". בשנת 1947 חיברה שטורמן את הריקוד "דבקה גלבוע" בהשפעת הקרבות הכבדים על הר הגלבוע למוזיקה של עמנואל עמירן. בשנת 1949 הקימה להקת מחול בחטיבת הראל בגדוד הפורצים. חיילי הפלמ"ח מגדוד זה ביצעו לראשונה את הריקודים האלה, שחוברו על ידי שטורמן: "דודי לי" ו"אתי לבנון".
במשך שנים, שטורמן הדריכה גננות ומורות על יצירת מחול לילדי בית ספר ולגיל הרך. בשנות ה-50 של המאה ה-20 יצרה מחולות לחגים שבוצעו באירועי יום העצמאות השלישי למדינה בקיבוץ לוחמי הגטאות.
גם בגיל מתקדם המשיכה שטורמן לפעול בתחום המחול: היא הרקידה קשישים, ואף הקימה להקה שהופיעה ברחבי הארץ. כשהפסיקה ליצור יצירות חדשות, החלה ללמוד רפואה משלימה ושיאצו. לפני מותה זכתה שטורמן לקרוא בספר "קומה אחא" שנכתב על חייה ויצירותיה בידי רינה שרת.
דוקטור הו - עונות
דוקטור הו היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת המדע הבדיוני. מאז שנת 1963 ועד היום שודרו 861 פרקים של הסדרה (מספר הכולל סרט טלוויזיה שהופק בשנת 1996 ומספר "ספיישלים"). הסדרה הופקה ברצף בין השנים 1963–1989 ואז בוטלה. התוכנית המקורית שודרה בפורמט של "סיפורים", וכל סיפור כלל בתוכו מספר פרקים. בשנת 2005, הסדרה חודשה אך זנחה את פורמט ה"סיפורים" לטובת פרקים בודדים. לעיתים ישנם פרקים שמחולקים לשני חלקים והם מהווים סיפור אחד.
רשימת העונות והפרקים שמצוינים כאן מתייחסים לסדרה החדשה בלבד (2005 והלאה):
עונה 1.
העונה כללה 13 פרקים. החלה ב-25 במרץ 2005 והסתיימה ב-18 ביוני 2005.
עונה 2.
העונה כללה 13 פרקים. החלה ב-15 באפריל 2006 והסתיימה ב-8 ביולי 2006.
עונה 3.
העונה כללה 13 פרקים. החלה ב-31 במרץ 2007 והסתיימה ב-30 ביוני 2007.
עונה 4.
העונה כללה 13 פרקים. החלה ב-5 באפריל 2008 והסתיימה ב-5 ביולי 2008.
ספיישלים 2009.
בשנת 2009 לא שודרה עונה מלאה, שודרו ארבעה ספיישלים שפוזרו לאורך השנה בין 11 באפריל 2009 עד 1 בינואר 2010.
עונה 5.
העונה כללה 13 פרקים. החלה ב-3 באפריל 2010 והסתיימה ב-26 ביוני 2010.
עונה 6.
העונה כללה 13 פרקים. החלה ב-23 באפריל 2011 והסתיימה ב-1 באוקטובר 2011.
עונה 7.
העונה כללה 13 פרקים. החלה ב-1 בספטמבר 2012 והסתיימה ב-18 במאי 2013.
שחקנים משניים.
קארן גילאן וארתור דארוויל (איימי ורורי) עזבו את הסדרה בפרק החמישי לעונה. ("המלאכים כובשים את מנהטן")
ג'נה לואיז קולמן (קלרה) הצטרפה רשמית לסדרה בפרק השישי ("הפעמונים של סיינט ג'ון"), אך הופיעה לפני כן בפרק הראשון ("מקלט הדאלקים") ובספיישל חג המולד. ("אנשי השלג")
עונה 8.
העונה כללה 12 פרקים. החלה ב-23 באוגוסט 2014 והסתיימה ב-8 בנובמבר 2014.
עונה 9.
העונה כללה 12 פרקים. החלה ב-19 בספטמבר 2015 והסתיימה ב-5 בדצמבר 2015.
עונה 10.
העונה כללה 12 פרקים. החלה ב-15 באפריל 2017 והסתיימה ב-1 ביולי 2017.
עונה 11.
העונה כללה 10 פרקים. החלה ב-7 באוקטובר 2018 והסתיימה ב-9 בדצמבר 2018.
עונה 12.
העונה כללה 10 פרקים. החלה ב-1 בינואר 2020 והסתיימה ב-1 במרץ 2020.
עונה 13.
העונה ידועה בשם שיטפון (Flux) והיא כוללת 6 פרקים, שכולם מחוברים בסיפור אחד. החלה ב-31 באוקטובר 2021 ותסתיים ב-5 בדצמבר 2021.
שער שושן
שער שושן, נקרא גם "שער המזרח", הוא שער הכניסה המזרחי למתחם הר הבית, דרכו היו נכנסים להר הבית מכיוון הר הזיתים בתקופת בית המקדש השני, והוא היה אחד מחמשת השערים שנבנו בחומת הר הבית בימי בית המקדש השני.
מקור השם.
המשנה המסכת מידות מבארת שהשער המזרחי של הר הבית נקרא "שער שושן", על שם צורת העיר שושן, שהופיעה מעל השער בהוראת מלכות פרס, האימפריה שהביאה לתהליך שיבת ציון ובניית בית המקדש השני. בתלמוד הבבלי נחלקו האמוראים רב חסדא ורב יצחק בר אבדימי בטעם הדבר, האם כדי שהשבים לארץ יזכרו את המלכות שהיטיבה עימם ואישרה להם את השיבה לארץ ובניית המקדש, או כדי להזכיר להם את אימת המעצמה הפרסית שתחת חסותה שבו הגולים לארץ, ובכך להרתיעם מלמרוד במלכות פרס.
ייתכן ששער שושן נקרא על שם שושן כאשר העיר שושן המקראית נמצאת בקרוב רב על אותו קו רוחב של המקדש .
מיקום השער.
שער שושן ממוקם בחומה המזרחית של הר הבית, והוא השער היחיד שדרכו ניתן היה להיכנס להר הבית מכיוון מזרח. חז"ל מבארים ששער שושן היה מכוּון בצורה מדויקת נוכח בית המקדש וקדש הקדשים. באופן זה יכול היה הכהן העורך את מעמד שריפת הפרה האדומה, שנועד להכין את אמצעי הטהרה שמאפשר לטמא המת להיטהר מטומאתו, לראות את הפרוכת שהבדילה בין ההיכל לקדש הקדשים בעת שהזה את דם הפרה לכיוונה. כמו כן במשנה נאמר שלשם מטרה זו קומת שער שושן הייתה נמוכה מעט מקומת שאר שערי הר הבית, וכך יוכל הכהן המזה את דם הפרה לראות את הפרוכת. עם זאת, בתלמוד הבבלי מבואר שעובדה זו, ששער שושן היה נמוך משאר שערי הר הבית, נתונה במחלוקת תנאים.
תפקיד השער.
שער שושן שימש לכניסה להר הבית לבאים ממזרח, מכיוון הר הזיתים. אמנם בפועל מעטים היו נכנסים להר דרך שער זה היות שירושלים הייתה ממוקמת מדרום וממערב להר הבית, ובחלק השני של ימי בית שני גם מצפון להר, אך ממזרח להר הבית לא היה מקום יישוב וגם לא תנאים נוחים לכניסה להר לעולי הרגל. לכן תפקידו העיקרי של שער שושן היה הוצאת השעיר המשתלח ביום הכיפורים דרכו לשם השלכתו אל ה'עזאזל', וכן הוצאת הפרה האדומה דרכו מהר הבית אל הר המשחה (הר הזיתים) לצורך הכנת 'אפר פרה אדומה' לטהרת טמאי מת.