לא ידוע הזמן המדויק שבו קיבלה סומיה את האסלאם, אך לפי המסורת האסלאמית היא נחשבת לאחת מבין שבעת האנשים הראשונים שהציגו בפומבי את היותם מוסלמים.
לפי המתועד אצל היסטוריונים מוסלמים, ערב אחד, אבו ג'אהל ראה את סומיה, ניגש אליה והחל להטיח בה עלבונות, ולבסוף דקר אותה למוות.
היסטוריה של הקווידיץ'
Dance Again (שיר של סלינה גומז)
Dance Again (בעברית: לרקוד שוב) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Rare. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-19 במצעד השירים מתחת להוט 100.
כתיבה וסוגה.
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, מתיאס לרסון, רובין פרדריקסון, ג'סטין טרנטר וקרוליין איילין והופק על ידי מאטמן &amp; רובין. השיר הוא שיר בסגנון דאנס, אלקטרופופ, אלקטרו, ופאנק, תוך שהוא מושפע גם מסגנון הדיסקו.
מבחינת ניתוח מוזיקלי, השיר מורכב במפתח של מינור, עם קצב של 112 פעימות לדקה.
הצלחה.
השיר זכה להצלחה כאשר נכנס למקום הארבע עשרה במצעד השירים שבניו זילנד, למרות שלא יצא כסינגל. הווידאו קליפ הרשמי של השיר בוים על ידי קרייג מורי, אך תיפקד כ-"קליפ הופעה" בלבד, שעזר בצורה כזו או אחרת בקידום השיר עצמו. הקליפ פורסם בסוף מרץ 2020.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-24 מיליון השמעות.
Vulnerable
Vulnerable (בעברית: פגיעה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Rare. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד השירים מתחת להוט 100.
כתיבה וסוגה.
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, איימי אלו, ג'ון בליון, ג'ורדן ג'ונסון וסטפן ג'ונסון והופק על ידי דה מונסטרס &amp; סטריינג'רז, ג'ון בליון. השיר הוקלט באולפני אינטרסקופ שבסנטה מוניקה, קליפורניה. השיר הוא שיר בסגנון הדיסקו המשלב בתוכו גם את סגנון האלקטרופופ.
מבחינת ניתוח מוזיקלי, השיר מורכב באמצעות מפתח G מינור, עם קצב של 100 פעימות לדקה.
הצלחה.
השיר זכה להצלחה כאשר נכנס למקום השלושה-עשר במצעד בניו זילנד, אף על פי שלא יצא כסינגל. במקום וידאו קליפ, הועלה לערוץ היוטיוב של סלינה גומז ב-9 בינואר 2020, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-7 מיליון צפיות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-25 מיליון השמעות.
אופל GTC קונספט
אופל GTC קונספט (בגרמנית: Opel GTC Concept, קרויה גם: Opel GTC) היא מכונית קונספט בתצורת קופה, בסגנון גראן טוריסמו אשר הוצגה על ידי יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2007.
רמזים לעיצוב דגם אופל אינסיגניה A שיצורה החל בשנת 2006 נלקחו מדגם "אופל GTC קונספט". דגם "אופל אינסיגניה A" יוצר בתצורה של 4 דלתות, ולא יוצר בתצורה קופה.
חברת אלקטרה
והילד הזה הוא אני (אלבום)
וְהַיֶּלֶד הַזֶּה הוּא אֲנִי הוא אלבום שירי ילדים מאת אבנר קנר שיצא לאור בשנת 1979.
האלבום מבוסס על ספר שירי הילדים "והילד הזה הוא אני" של הסופר יהודה אטלס ומכיל שירי ילדים קצרים המציגים את העולם מנקודת מבטו של ילד ובשפת יום-יום (בניגוד לשפה הגבוהה שהייתה נהוגה עד אז בכתיבה לילדים).
באלבום מבוצעים שירים מן הספר שהוחלנו בידי אבנר קנר שגם שר באלבום. לצד קנר שרים באלבום דויד ברוזה, אפי בן ישראל, מזי כהן ויואל לרנר. אטלס עצמו מקריא באלבום מספר שירים. על בסיס השירים שבספר הועלו גם סדרה בטלוויזיה והצגות, ואפילו זכה לעיבוד קונצרטי של הקאמרטה הישראלית ירושלים.
האלבום יצא במקור בקלטת השמעה ותקליט ויניל (1979). הוא יצא בהוצאה מחודשת בCD בשנת 1996, ויצא בהפקה נוספת של NMC לסדרת ילדים בשנת 2005.
השירים באלבום.
בקסטה/ויניל המקורי: שירים 1–8 בצד א', ושירים 9–15 בצד ב'
שרלוטה בוף
שרלוטה סופיה הנרייטה בוף (בגרמנית: Charlotte Sophie Henriette Buff; 11 בינואר 1753 – 16 בינואר 1828) הייתה גרמנייה אשר התפרסמה כמי ששימשה כמקור השראה עבור דמותה של לוטה בספרו של יוהאן וולפגנג פון גתה "ייסורי ורתר הצעיר". משמשת גם כדמות הראשית בספרו של תומאס מאן "לוטה בוויימאר".
ביוגרפיה.
רקע משפחתי.
בוף נולדה ב-11 בינואר 1753 בעיר וצלר. היא הייתה השנייה מבין שישה עשר בניו של היינריך אדם בוף (1711–1795), אשר שימש כקאסטנר (תפקיד משפטי היסטורי בגרמניה) של וצלר, וכן כמנהל נכסי המסדר הטבטוני באזור. אמה הייתה מגדלנה ארנסטינה פייר (1731–1771). אחד מאחייניה של שרלוטה הוא הכימאי המפורסם היינריך בוף. שרלוטה הייתה ידועה בחוג משפחתה ומכריה בכינוי "לוטה". בגיל צעיר אמה מתה, ולוטה שימשה כדמות אם חלופית עבור אחיה ואחיותיה. היא ניהלה את משק הבית של אביה, ודאגה לחינוכם של הילדים. ב-1768 התארסה לוטה עם עורך דין צעיר ומבטיח בשם יוהאן כריסטיאן קסטנר, אשר עמו נפגשה במהלך כינוס של הרייכסקאמרגריכט (בית המשפט הקיסרי) בווצלר. משפחת קסטנר הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר בנסיכות הבוחר מהנובר (אשר נודעו בכינוי "המשפחות היפות"), ומשפחתה של לוטה רוותה נחת מאירוסיהם. למרות זאת, נישואיהם התעכבו במשך כמה שנים.
הקשר עם גתה.
ב-9 ביוני 1772 פגשה לוטה במהלך נשף ריקודים את יוהאן וולפגנג פון גתה. גם גתה היה משפטן צעיר, אולם כבר בשלב זה התבלט יותר בכישרונותיו האמנותיים מאשר בכישרונותיו המשפטיים. הנשף נערך ב"יגר האוס" (בית הציד - כיום "בית גתה") בידי דודתו של גתה, לנגה אשר הייתה מיודדת עם משפחת בוף. ככל הנראה הנשף נערך לכבוד יום הולדתה של קרוליין, אחותה הגדולה של לוטה, אשר הייתה מאורסת עם בנה של לנגה. גתה עצמו, חיזר באותה תקופה אחרי יוהנה לנגה בת ה-17, אולם הוא נשלח ללוות את לוטה אל הנשף, ובמהלך הדרך התאהב בה. הוא הוקסם כליל מיופיה, וכן מגישתה הגלויה והישירה. הם רקדו יחד כל הלילה, אולם הנשף הופרע בידי סערה. לוטה הצליחה להסיח את דעתם של חבריה מהסערה באמצעות משחק שהמציאה, מה שהרשים את גתה עוד יותר.
למחרת הגיע גתה לבקר את לוטה בביתה, ושם התרחשה הסצנה הידועה בה ראה גתה את לוטה פורסת לחם לאחיה הקטנים. גתה התפעל ממסירותה לילדים, ונעשה לאורח קבוע בבית משפחת בוף. כל בני המשפחה חיבבו אותו מאוד, והוא אף הצליח לקשור קשרי ידידות אמיצים עם ארוסה של לוטה, קסטנר. עם זאת, הוא לא הצליח לכבוש את אהבתו ללוטה. לא ברור אם הוא השלים בשקט אם העובדה שהיא מאורסת לאדם אחר (כפי שוורתר עושה ברומן), או שמא עשה ניסיונות לשכנע אותה לנטוש את קסטנר למענו. קסטנר עצמו מציין ביומנו באחת הפעמים: "גתה קיבל מנה של דברי כיבושין מפי לוטה: היא הודיעה לו, שאין הוא רשאי לקוות ממנה, אלא לידידות בלבד; הוא נעשה חיוור ומדוכדך מאוד".
גתה היה מדוכא לחלוטין, וכדי להתחמק מאומללותו עזב את וצלר ועבר לפרנקפורט. הוא כותב בספרו האוטוביוגרפי "שירה ומציאות" כי: "גמרתי אומר להתרחק מרצוני החופשי, בטרם איאלץ לעשות כן מחמת מצב שאין לשאתו". למרות זאת, הוא המשיך לשמור על קשר הדוק עם לוטה וקסטנר באמצעות מכתבים, ואף רכש עבורם את הטבעות ששימשו בטקס נישואיהם ב-4 באפריל 1773. קסטנר אף היה זה שרשם עבור גתה דו"ח מפורט על מקרה שאירע בווצלר. אחד ממכריו של גתה, קרל וילהלם ירוזלם, אשר שימש כמזכיר בשגרירות של נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל בווצלר, שקע בדיכאון כבד והתאבד בסוף אוקטובר 1772. האירועים העיקריים שגרמו להתאבדותו היו סילוקו בפומבי מנשף של החברה הגבוהה ואהבה נואשת שחש לאשתו של אחד מידידיו. גתה הזדהה מאוד עם הסיפור, וביולי 1773 החליט לשלב את סיפורו ואת סיפורו של ירוזלם לכדי יצירה אחת. הוא כתב במשך שלושה חודשים את "ייסורי ורתר הצעיר" אשר עד מהרה הפך לרב מכר פורץ דרך. לוטה ובעלה היו מודעים להשפעתם על הרומן. קסטנר כתב לאחד מידידיו: "בחלקו הראשון של 'ורתר', ורתר הוא גתה עצמו... כמה מן הסצנות אמיתיות הן לגמרי, אך מקצתן שונו; ושוב אחרות זרות הן, על כל פנים לקורותינו. לשם החלק השני, וכדי להכין את מותו של ורתר, הוסיף על החלק השני דברים שונים מלבו, שאין בינם ובינינו שום קשר... החלק השני אינו נוגע בנו כלל. שם ורתר הוא ירוזלם".
אחריתה.
לאחר נישואיהם, התגוררו לוטה ובעלה בהנובר. אף על פי שנולדו לה שמונה בנים וארבע בנות, היא המשיכה לשמור על קשר עם כל אחיה ואחיותיה ולסייע להם באמצעים שונים. חלק מבניה התפרסמו. גאורג קסטנר היה בנקאי נודע, אוגוסט קסטנר היה צייר ותאודור קסטנר היה רופא. היא המשיכה לשמור על קשר עם גתה באמצעות מכתבים, ואף ביקשה ממנו לסייע לבניה בעבודתם. בספטמבר 1816 היא ביקרה את אחותה בוויימאר ושהתה שם מספר שבועות. במהלך הביקור היא פגשה פעם נוספת את גתה, אולם המפגש נשא אופי רשמי ומסוגר. על בסיס אירוע זה כתב תומאס מאן את ספרו הנודע "לוטה בוויימאר". היא נפטרה ב-16 בינואר 1828.
סוניק הירוס
סן פייר ומיקלון
משך חכמה
ספר משך חכמה הוא פירוש על התורה בדרך פשוטו של מקרא שחיבר הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק.
על הספר.
הרב מאיר שמחה כתב את הספר בגיל 17, והיה זה הספר הראשון שכתב. אולם למרות שהספר היה כתוב, הוא לא הוציא אותו לאור בגלל עצה שנתן לו סבו, שאם יוציא בתחילה את ספרו על התורה יתפרסם שמו כדרשן בלבד, ולכן הוציא תחילה את ספרו הלמדני אור שמח.
המחבר ייחס חשיבות רבה לספרו "משך חכמה" והיה אומר: "את ה'אור שמח' הייתי יכול לחבר גם עכשיו לעת זקנותי, אבל את ה'משך חכמה' הייתי יכול לחבר רק בצעירותי".