בהשאלה לאלקטרוסטטיקה ניתן לפרש את העקרון כעובדה שבין כל התפלגויות המטען formula_14 בתחום formula_3 אשר צמצום הפוטנציאל החשמלי "formula_6" שהן יוצרות לשפת התחום הוא פונקציה נתונה, אז ההתפלגות היחידה שמניבה פוטנציאל כזה על השפה היא זו שמביאה למינימום את האנרגיה המושקעת כדי להרכיב את ההתפלגות הזאת. האיבר השמאלי בביטוי עליו עורכים אינטגרציה,formula_17, מייצג את ריבוע השדה החשמלי בנקודה, או את האנרגיה האלקטרוסטטית האצורה בנקודה, ואילו האיבר הימני, formula_18, מייצג את מכפלת צפיפות המטען המקומית בפוטנציאל המקומי. אינטגרציה על ההפרש ביניהם מייצגת במדויק את האנרגיה הדרושה כדי להרכיב את התפלגות המטען הזאת. במובן זה, עקרון דיריכלה הוא סוג של עקרון וריאציוני על שיווי משקל המתקבל במצב של מינימום אנרגיה. כמו במקרים אחרים בפיזיקה, לעיתים התרת בעיות באמצעות מושג האנרגיה מפשטת אותן באופן ניכר, זאת לעומת שימוש בגישה ישירה יותר של חישוב כוחות.
למשל, כאשר עוסקים בבעיה של התפלגות המטענים על קליפה מוליכה טעונה, אז הפוטנציאל "formula_6" על הקליפה קבוע על ערך "formula_20" (זהו תנאי המוליכות), ואנרגיית דיריכלה מקבלת את הצורה:
formula_21 (כאשר "formula_22" הוא המטען הכולל על הקליפה). כיוון ש-"formula_23" הוא איבר קבוע, הוא אינו משפיע על תהליך מציאת ההתפלגות. בתצורות מוליך פשוטות כמו קליפה כדורית אין צורך בעקרון (התפלגות המטען אחידה), אולם כבר בתצורות מעט מורכבות יותר, כמו קליפה אליפסואידית, מקבלים שהתפלגות המטען לא יכולה להיות אחידה שכן כך הפוטנציאל החשמלי על הקליפה אינו אחיד.
יעקב ויינשטיין
יעקב ויינשטיין (נולד ב-15 בספטמבר 1950), הוא יועץ השקעות, אשר הקים את בית ההשקעות "אפיקים", והיה מנהל ההשקעות הראשי של מגדל שוקי הון, וכיום הוא משמש כיועץ ומנהל קרנות בינלאומיות.
ביוגרפיה.
ויינשטיין נולד בתל אביב לדוד, יליד רוסיה, ופנינה, ילידת ישראל. ויינשטיין עשה את שירותו הצבאי בחיל הקשר, והשתתף במלחמת יום הכיפורים. לאחר שירותו הצבאי סיים את לימודיו לקראת תואר ראשון במדעי המדינה, באוניברסיטת תל אביב.
באוקטובר 1971 הוא החל לעבוד כמנהל השקעות בבנקים מסחריים בישראל והמשיך עד לאוקטובר 1976. בנובמבר 1976 הוא מונה למנכ"ל "בטוחה", חברה לניהול השקעות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אשר הייתה חלק מקבוצת כלל. במהלך תפקידו הפך ויינשטיין את החברה, שהייתה עד אז חברה קטנה עם מעט לקוחות, לחברה גדולה ומשמעותית בשוק ההון הישראלי שניהלה נכסים בהיקף של מעל מיליארד ש"ח.
באפריל 1984 ייסד ויינשטיין את בית ההשקעות אפיקים, יחד עם קבוצת כלל, ובשנת 1990 קנה את כל החזקותיה של חברת כלל בחברה. בשנת 2002 ניהלה אפיקים קרנות בשווי של כ-300 מיליון ש"ח, אולם בשנת 2005 כבר ניהלה החברה קרנות בשווי 3.1 מיליארד ש"ח, ובעקבות כך הוכתר על ידי גלובס כברוקר הטוב בישראל, וכאחד מ-20 המנהלים הטובים בישראל. באפריל 2006 מכר ויינשטיין את החברה למגדל שוקי הון מבית מגדל חברה לביטוח, ומונה למנהל השקעות ראשי בחברה.
באפריל 2014 עם סיום חוזה העסקתו במגדל, החל לנהל ולייעץ לקרנות בינלאומיות, ובספטמבר 2015 הקים את קרן קרוקסטון (Croxton fund), אשר משקיעה בעיקר בחוזים עתידיים ובאופציות.
ביולי 2017 קיבל ויינשטיין רישיון לניהול השקעות מטעם ה-"Financial Conduct Authority", הגוף המפקח על ניהול השקעות בבריטניה, ובאוגוסט אותה שנה מונה למנהל השקעות הראשי של קרן ספרה גלובל מקרו, מקבוצת ספרה ניהול קרנות.
גטו קלוגה
גטו קלוגה היה גטו יהודי שהוקם על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה בשטח העיר קלוגה. הגטו התקיים במשך חודשיים, בחודשים נובמבר-דצמבר 1941, עד שהצבא האדום שחרר את מוסקבה. זהו הגטו הראשון ששוחרר באירופה.
הכיבוש והקמת הגטו.
בשנות 1920 בקלוגה, היו כ-800 יהודים, שהיוו כ-2% מהאוכלוסייה. ב-1939 הם מנו 2,157 איש. במהלך מלחמת העולם השניה, חיילים גרמנים כבשו את האזור ב-13 באוקטובר 1941. בזמן הזה רוב יהודי קלוגה ברחו מזרחה, בתוך העיר לפי נתונים שונים נשארו בין 150 ל-200 יהודים, רובם נשים, ילדים, זקנים או חולים. מיד עם תחילת הכיבוש, הרשויות אימצו מספר גזירות מכוונת נגד היהודים. נאסר עליהם לבקר במקומות ציבוריים, לא הייתה להם זכות להשתמש בחשמל. הקשר בין התושבים המקומיים לבין יהודים היה אסור. הפיקוד הגרמני העליון הציב כרזות ברחובות קלוגה, המאשימים את היהודים בבולשביזם ובמלחמה. היהודים נאלצו ללבוש טלאי צהוב תפור בימין החזה ובצד ימין בגבם.
14 יהודים נורו בימים הראשונים של הכיבוש באשמת היותם פעילים סובייטיים. ב-8 בנובמבר 1941 בצו מספר 8 של מועצת העיר קלוגה "אודות ארגון זכויות היהודים", ליהודי העיר ניתנו 5 ימים לרישום. באותו חודש הוחלט על הקמת "יישוב שיתופי" (באתר שבו עמד מנזר בין הרחובות קוטוזוב וקרסנאיה גארה). הגטו היהודי נבנה עבור 155 אנשים — 64 גברים, 91 נשים. אישה אחת נלקחה לגטו אחרי השלמת הרישום. 17 גברים בלבד היו כשירים לעבודה. בגטו היו 46 ילדים עד גיל 14 ו-64 מבוגרים יותר מגיל 60 או שהיו נכים. ל"זקן היהודים" הגרמנים בחרו את רואה החשבון מ. פרומקין, שכיהן כראש היודנראט.
החיים בגטו.
אסירי הגטו יכלו לקחת איתם רק את מה שיכלו לסחוב ביד או להביא במזחלת. הם חיו בתאים ללא חימום, מזון ומים. מדי יום יהודים שגורשו מדירותיהם בעיר, נאלצו לעבוד בפינוי גופות, ניקוי אסלות ציבוריות ובורות. היציאה מהגטו הייתה מותרת רק 3 פעמים בשבוע מ-8 עד 11 בבוקר, הביקור במרחצאות היה אסור. התקשורת עם האוכלוסייה הלא-יהודית נאסרה כליל והפרה של הוראה זאת טמנה בחובה עונש מוות.
מעת לעת, הגרמנים ארגנו חיפוש בגטו, שדדו מהאנשים בגדים חמים, נעליים ועוד. החיפושים היו מלווים באלימות, מכות, וישנן עדויות שהנאצים התעללו בזקן משותק בשם הרשקוביץ ששפכו עליו בנזין ושרפוהו בחיים. בצל תנאים אלה, היו כמה אזרחים שעזרו ליהודים, בהברחת מזון ותרופות אל תוך הגטו. ראש היודנראט פרומקין הוכה מאחר שהיה רושם ברשימת תושבי הגטו "עברי" או "יהודי" במקום בכינוי הגנאי "ז'יד". הנאצים איימו על תושבי העיר בענישת 15 איש, על כל יהודי שיימצא מסתתר מחוץ לגטו.
ב-22 בדצמבר 1941 הגרמנים שרפו את הגטו וירו ביהודים שניסו לברוח והרגו 11 אנשים (שישה מהם — קשישים וחולים), השאר הצליחו לברוח. בדצמבר 1942, הילדים שהיו בגטו, סיפרו על החיים בגטו. מאוחר יותר סיפוריהם נכללו בספר "המלחמה דרך העיניים של הילדים" (Война глазами детей), שפורסם על ידי ארכיון המועצה האזורית. כך למשל סופר כי "כאשר הגרמנים הגיעו, זה היה ב-12 באוקטובר 1941, אותנו כיהודים גירשו אל כפר שיתופי (בעבר מנזר לנשים). שם הם לעגו לנו: הכו, ירו, אילצו לבצע עבודות מלוכלכות שונות. כאשר היינו בכפר השיתופי, הקיפו אותנו בגדר, כשאת הגדר בנינו בעצמנו: ילדים מגיל ארבע עשרה עד חמש עשרה שנים וגברים בגילאי שבעים, שבעים וחמש שנים."
ב-30 בדצמבר 1941, העיר שוחררה על ידי הצבא האדום. על פי אומדנים רשמיים בסך הכל בקלוגה נהרגו 25 יהודים.
זיכרון.
בקלוגה אין אף אנדרטה או לוחות זיכרון על האירועים הללו. במרץ 2012 במתחם הארכיון להיסטוריה בת זמננו של קלוגה נערך אירוע השקת הספר "הגטו היהודי בקלוגה" (Еврейское гетто в Калуге) ביוזמת הקהילה היהודית המקומית.
דוד שפירא (קצין)
דוד שפירא (נולד ב-14 בנובמבר 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש סגן מפקד אוגדת עזה. קודם לכן שימש מפקד חטיבת עציון, מפקד גדוד גפן ומפקד גדוד שמשון. בעל צל"ש אלוף על הריגת המחבל בפיגוע בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה.
שפירא, בנם של אברהם מנחם ורוחמה, נולד וגדל בשכונת קריית משה בירושלים. למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת הר ברכה. התגייס לצה"ל באוגוסט 1997, התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד, ולחם במלחמת לבנון השנייה. בהמשך היה קצין אג"ם של גדוד 890. במרץ 2008 בעת ששהה בביתו, שמע את קולות הירי מהפיגוע בישיבת מרכז הרב, הוא הגיע למקום, הסתער והרג יחד עם הרב יצחק דדון את המחבל. באוקטובר 2009 קיבל על כך צל"ש אלוף, ממפקד פיקוד המרכז, גדי שמני. לאחר מכן שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. בסיום תפקידו יצא ללימודים. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 890 בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד מגמת הכשרות של גדס"ר צנחנים.
בשנת 2014 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שמשון. בשלהי תפקידו, התרחשה פרשת אלאור אזריה, הוא העיד במשפטו של אזריה ושיבח אותו כחייל, אך הוסיף שלא האמין לו נקודתית במקרה שבו הוא הואשם, ולדבריו לא היה צורך בירי במחבל המנוטרל. את תפקידו סיים ב-31 במרץ 2016. בהמשך מונה למפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2016–2017. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2017–2018. ב-17 במאי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, תפקיד בו שימש עד 18 באוגוסט 2020. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ח (2020–2021). בשנת 2021 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה.
חיים אישיים.
שפירא מתגורר בירושלים, נשוי להודיה, בתו של הרב הלל פלסר, ראש מוסדות מורשה - תלמוד תורה וישיבה קטנה, ואב לשבעה.
עמירם עיני
עמירם עיני (נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא דוגמן ומוזיקאי נורווגי-ישראלי.
ביוגרפיה.
עיני נולד בנורווגיה לאם נורווגית ואב ישראלי ולמד בבית ספר לאומנויות.