הערבה האירואסייתית הייתה אזור מחייתם של עמים רבים, שרובם החזיקו באורח חיים של נוודות. העמים הנוודים השפיעו רבות על הציוויליזציות הנושבות הנושקות לערבה, לעיתים באמצעות מסחר אולם לרוב בשל הצטיינותם בלחימה.
העת העתיקה.
בספרי היסטוריה מהעת העתיקה מוזכרים עמים נומאדיים מהערבה האירואסייתית, לרוב בשל כישורי הלחימה שלהם. הרודוטוס מעניק תיאור אמין בחלקו של הסקיתים והסארמאטים. בתקופת האימפריה הרומית הועברו יחידות של פרשים סארמאטים לשרת במסגרת הצבא הרומי המוצב בבריטניה. הפלישות הברבריות (מוכרות יותר בעברית כ"נדידת העמים") לתוך אירופה התרחשו ככל הנראה מתנועה מערבה של שבטים הונים בתוך הערבה האירואסייתית.
ימי הביניים.
בימי הביניים המשיכו לצאת פלישות מחזוריות מהערבה האירואסייתית לתוך הציוויליזציות הסובבות אותה. האווארים, המגיארים, הבולגארים והכוזרים פלשו למזרח אירופה. במאה ה-11 פלשו שבטי טורקמנים לתוך עולם האסלאם ותחת הנהגתה של השושלת הסלג'וקית התפשטו לכול המזרח התיכון ואף השתלטו על חלקים מאסיה הקטנה. במאה ה-13 יצאו המונגולים ממזרחה של הערבה האירואסייתית ופלשו לתוך סין, המזרח התיכון ומזרח אירופה.
העת החדשה.
תחת הנהגתם של צארים מוכשרים החלה רוסיה במדיניות של התפשטות מזרחה לעומק הערבה האירואסייתית. שקיעתן של הח'אנויות הטורקיות והמונגוליות ועלייתו של הנשק החם, אשר הפך בהדרגה לנשק טוב יותר מהקשת המורכבת, הקלה על הרוסים את התפשטותם מזרחה לתוך מה שזכה לשם סיביר.
לינגוויסטיקה.
השפות הנפוצות בערבה האירואסייתית הן ממשפחת השפות האלטאיות, ממשפחת השפות ההודו-אירופאיות וממשפחת השפות האוראליות.
גלריית דגלי אפריקה
רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באפריקה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':
קורט ואלדהיים
דגל האיחוד האפריקאי
דגל האיחוד האפריקאי הוא הדגל המייצג את ארגון האיחוד האפריקאי. הדגל ירוק, במרכזו מפת אפריקה בירוק על רקע שמש לבנה, וסביבה 53 כוכבים המייצגים את המדינות החברות באיחוד. הדגל החליף את זה הקודם ב-31 בינואר 2010.
היסטוריה.
הדגל הקודם היה מורכב מפס ירוק אופקי בראש הסמל, לאחריו פס צר בצבע זהב, מתחתיו, במרכז הסמל, פס אופקי רחב בצבע לבן שעליו סמל האיחוד האפריקאי, ומתחתיו פס נוסף צר בצבע זהב, ובתחתית הדגל פס רחב בצבע ירוק.
משמעות הצבעים.
הצבע הירוק מסמל את התקווה לאחדות של מדינות אפריקה. הצבע המוזהב מסמל את העושר של מדינות אפריקה, ואת התקווה לעתיד טוב יותר. הצבע הלבן מסמל טוהר, והרצון לאחווה בין מדינות אפריקה ליתר מדינות העולם. הצבע האדום שמופיע על הסמל במרכז הדגל מסמל את האחווה האפריקאית, ואת הדם שנשפך במלחמות לשחרור מדינות אפריקה מעול הקולוניאליזם.
זורבה היווני
ג'יין מארפל
ג'יין מארפל (באנגלית: Jane Marple), המוכרת גם בשם "גברת מארפל", היא בלשית, דמות ספרותית באחדים מספריה של אגאתה כריסטי. גברת מארפל מופיעה במותחנים רבים, שהראשון שבהם היה "רצח בבית הכומר" והאחרון "רצח באישון הלילה".
ג'יין מארפל היא קשישה בריטית, רווקה זקנה, שהופעתה החיצונית מטעה, משום שאיננה נראית שונה מכל קשישה כפרית מצויה, אך שכלה חריף ושנון. היא פותרת תעלומות בשקט וביעילות, בדומה לדמות ספרותית אחרת פרי עטה של אגאתה כריסטי הבלש הבלגי הרקול פוארו.
גברת מארפל מתגוררת בכפר קטן ושקט, שמעשי פשע ופרשיות אפלות מתרחשים בו, למרבה ההפתעה, ומגיעים לידיעתה. גם היא, כפוארו, מסייעת בידי המשטרה לפתור את התעלומות. ייחודם של פוארו ושל הגברת מארפל הוא באמונתם העמוקה, שבכוח הניתוח ההגיוני, המסודר והקפדני ובעזרת הכרת הטבע האנושי ניתן לפתור כל "חידה" בלשית ואין צורך לבלש להתרוצץ ככלב ציד בעקבות טרפו.
בניגוד לטיפולה בהרקול פוארו, לא ראתה אגאתה כריסטי לנכון לסיים את חייה של גברת מארפל (הקריירה של פוארו, יחד עם חייו, באו אל קצם בספר "מסך המוות"), אך הספר האחרון שעסק בבלשית הקשישה (רצח באישון הלילה) היה המפתיע ביותר. הוא נכתב כשלושים שנה לפני מותה של אגאתה כריסטי, אך זו גנזה את הספר בכספת, כשם שעשתה עם ספרה על הרקול פוארו "מסך המוות", בגלל רצונה שספרים אלו יהיו החותמים את קריירת גיבורם.
שחקניות שגילמו את דמותה של מיס מארפל היו מרגרט רתרפורד בסדרת סרטים (הכוללים 5 סרטים; בשנים 1965-1961), אנג'לה לאנסברי בסרט "מראה סדוקה" (משנת 1980), הלן הייז, ג'ואן היקסון בסדרת טלוויזיה בשנים 1984 עד 1992, ג'רלדין מקיואן וג'וליה מקנזי בסדרה "מארפל" בשנים (6 עונות; בשנים 2013-2004).
שבטים גרמניים
מסעות בנימין
כליליים
מיג 1
אוע'וז
האוע'וז היא אחת הקבוצות החשובות בתוך העמים הטורקיים. במקורות מופיעות וריאציות שונות של השם אוע'וז (Oguz, Oğuz, Ouz, Okuz, Oufoi, Guozz, Ghuzz, Uz). האוע'וזים הם איחוד שבטים נודדים דוברי שפה ממשפחת השפות הטורקיות שמקורם במזרח מרכז אסיה. האוע'וזים היגרו והשתלטו במאה ה-8 על אזור נרחב, ממערב רכס ההרים טיין שאן ועד חופי הים הכספי. הם הקימו פדרציה שכללה עשרים וארבעה שבטים, כאשר מקרב אחד השבטים צמחה השושלת הסלג'וקית.
היסטוריה.
ראשית הפדרציה האוע'וזית.
מקורם של השבטים האוע'וזים מהאזור המזרחי של רכס ההרים טיין שאן. לאחר נפילת החאנות הטורקית המערבית בשנת 742, החל להתהוות איחוד השבטים האוע'וזים והושלם בשנת 766 עם הקמת הפדרציה האוע'וזית. במהלך המאות ה-8 עד ה-10 האוע'וזים היגרו מערבה והופיעו בגבולות טראנסאוקסאניה וח'ווארזם עד לשפך של נהר הוולגה. ההגירות לבשו צורה של פלישות ומלחמות, ובמהלכן הצליחו להגיע עד לגבולות אירופה. תנועתם של האוע'וזים השתרעה על אזור נרחב, ממערב רכס טיין שאן ועד ימת אראל וצפון הים הכספי. השטח שבין הים הכספי לימת אראל נודע בשם "הערבה האוע'וזית". הפדרציה הייתה בעלת הגמוניה פוליטית, כאשר הבירה האוע'וזית החדשה, ינגי-קנט (בטורקית: Yengi-kent, מילולית: "יישוב חדש") נבנתה על גדות שפך נהר סיר דריה.
קרבות ובריתות.
הופעתם של האוע'וזים במערב מרכז אסיה שינתה את מאזן הכוחות באזור. האוע'וזים כרתו ברית עם ממלכת הכוזרים בשנים 893–898, והביסו את השבטים הפצ'נגים שישבו בין הוולגה לנהר אורל. מרבית הפצ'נגים נדחקו מהאזורים המיושבים שייסדו, והמעטים שנותרו בחרו להיטמע בין השבטים האוע'וזים. במאבקם העז נגד הפצ'נגים, האוע'וזים נעזרו בשבטים טורקיים שכנים נוספים, הקארלוקים והקימקים, שגם הם נטמעו עם הזמן בין האוע'וזים. מאמצם העיקש של האוע'וזים מול הפצ'נגים התנהל במשך תקופה ארוכה, ואיפשר להם לחזק את מעמדם בקרב שבטי האזור.
בשנת 965 נכרתה ברית צבאית בין האוע'וזים לבין סוויאטוסלב, נסיך קייב כנגד הכוזרים. ברית זו הביאה בסופו של דבר לקריסת ממלכת הכוזרים, שהייתה אויבת עתיקה של רוס של קייב. תבוסתם של הכוזרים תרמה להרחבת ההשפעה הצבאית של האוע'וזים באזור. בשנת 985, ולדימיר הראשון, בנו של סוויאטוסלב, ערך מסע צבאי משותף עם האוע'וזים נגד בולגריה של הוולגה.
מרד הסלג'וקים וקריסת הפדרציה האוע'וזית.
בין סוף המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11 החלה שקיעתה של הפדרציה האוע'וזית. הסיבה העיקרית לכך הייתה מרידה בקרב האוכלוסייה הנוודית, בתגובה לדיכוי מצד ההנהגה המרכזית. אי-שביעות הרצון מהמדיניות הכלכלית של המנהיג העליון הובילה למרידה בשנת 1034 בהנהגת הקבוצה הסלג'וקית, שנמנו עם השבט האוע'וזי קיניק (בטורקית: Kinik). המורדים נחלו תבוסה קשה והיגרו לטראנסאוקסאניה, ח'ווארזם וח'וראסאן. ב-1041 האוע'וזים הצליחו להשתלט על ח'ווארזם, אך שנתיים לאחר מכן הכוחות הסלג'וקים התגברו על האוע'וזים בצפון ח'וראסאן לאחר מאבק ממושך. באמצע המאה ה-11 הפדרציה האוע'וזית קרסה באופן סופי, בעקבות תקיפה של הקיפצ'קים אשר פלשו לאזור הערבה האוע'וזית. חלק מהאוע'וזים הפכו לשכירי חרב ביזנטיים, חלקם התיישבו ליד קייב כשכירי חרב של נסיכות קייב וחלקם נהרגו במהלך הקרבות או מתו ממחלות ומרעב.
בהמשך המאה ה-11 הגיעו הסלג'וקים לאזור סוריה רבתי. הסלג'וקים התאסלמו במהלך המאה ה-10, ובהנהגתו של סלג'וק אבן דוקאק עברו לתוך אזור יישובי הקבע של המוסלמים-האיראנים, כאשר הם מנצלים את התפוררות השלטון המרכזי של ח'ליפות בית עבאס. בהנהגתו של טוע'ריל בכ, נכדו של סלג'וק, הסלג'וקים השתלטו על מרבית שטחה של הרמה האיראנית, ובשנת 1055 כבשו את בגדאד, בירת הח'ליפות. הח'ליפה העבאסי העניק לטוע'ריל בכ את התואר סולטאן. להלכה ציין התואר את היותו עמוד התווך של הח'ליפות העבאסית, כאשר למעשה היה הסולטאן שליטן האמיתי של איראן ועיראק, בעוד שסמכויות הח'ליפה העבאסי היו מוגבלות ביותר. במהלך מעברם של השבטים האוע'וזים הללו מהאזור המוסלמי-איראני לבגדאד, חל שינוי מהפכני במעמדם – מקבוצה שבטית-נוודית הם הפכו לשליטי אימפריה.
ה"אוזים" - אוע'וזים המערביים - במזרח אירופה ובלקן.
ענף מערבי של בני אוע'וז - שנודעו כ"אוּזים" לפי שמם במקורות הביזנטיים (Ούζοι) וככל הנראה "טוֹרקים", במקורות הרוסיים, הופיעו במזרח אירופה עוד במאה התשיעית וככל הנראה נודעו בקרב ההונגרים כ"קומנים השחורים".
באמצע המאה ה-11 הם נהדפו על ידי הקומנים ופלשו מצפון לים השחור ובתורם, גרמו לנדידות הפצ'נגים מערבה. בשנת 1055 הם חצו את הדנייפר וב-1060 הוברחו מערבה על ידי קואליציה של הנסיכים הרוסים. בשנים 1064–1065 הגיעו האוזים לשטח שבין הנהרות פרוט וסירט בחבל מולדובה שברומניה של ימינו.
בחצייתם את דנובה התחתית. מדרום לנהר הם נוצחו על ידי הביזנטים בעזרת פצ'נגים. חלק מהם נהרגו בקרבות ובמגפות. השורדים התגייסו כשכירי חרב בצבא הביזנטי. ידוע שבחצרו של הקיסר אלכסיוס קומנונס שירתו אוזים.