בבית הספרים הלאומי בירושלים רשומים שניים מספריו ביידיש. יצירותיו לא תורגמו לעברית.
נרצח בידי הנאצים בגטו מינסק, בשנת 1943.
פורדהאוז בן ציסי
צופים (יישוב)
צוּפִים (נקראת גם צופין) היא התנחלות במערב השומרון, שהוקמה בשנת 1989 על ידי ארגון אמנה. היישוב ממוקם משתייך למועצה אזורית שומרון ושוכן צפונית לאלפי מנשה ודרום-מזרחית לכוכב יאיר צור יגאל, בין קלקיליה לג'יוס.
צופים ממוקמת ממערב לגדר ההפרדה וצמוד לכביש 6 ולמחלף אייל.
היסטוריה.
הקרקע עליה הוקם היישוב נרכשה בשנת 1982 מסמי עבדאללה כרשה, תושב הכפר ג'יוס, על ידי היזם משה גליק ו"הקרן לגאולת הקרקע". ועדת השרים להתיישבות אישרה הקמת יישוב במקום ב-1983, אך משרד הביטחון והמנהל האזרחי לא אישרו את הקמתו עקב קשיים בהסדרת גישה ליישוב. שטח הקרקע שנרכש בתחילה היה 200 דונם בלבד והוא היה מוקף באדמה בבעלות תושבי כפרי הסביבה. בנוסף, בשנת 1985 נפתחה חקירת משטרה בחשד שהקרקע נרכשה במרמה, ושמסמכי הבעלות זויפו. לאחר שהחשדות הוסרו החל שיווק המגרשים במקום. באותה עת ועדת השמות הממשלתית החליטה לקרוא ליישוב "צוּפִין", על שם חורבת צופין הסמוכה, אך תושבי היישוב העדיפו את השם "צופים", ובסופו של דבר השם התקבל על ידי ועדת השמות הממשלתית.
בקיץ 1987 החלו העבודות לקמת היישוב, אך משרד הביטחון הוציא צו להפסקת העבודות. המתנחלים עתרו לבג"ץ נגד משרד הביטחון בטענה שהוא מעקב את הקמת היישוב ללא סיבה מוצדקת והצו בוטל. עם זאת זמן קצר אחר כך פרצה האינתיפדה הראשונה ושיווק המגרשים ביישוב התעכב, עקב חוסר ביקוש. המתיישבים הראשונים עלו על הקרקע במרץ 1989, לאחר הצבה של ארבעה קראוונים ראשונים על ידי אמנה.
עם הקמת היישוב בסוף שנות ה-800, חטיבת קרקע בשטח 1,440 דונם, שקיבלה את השם "צופים צפון", הופקעה מתושבי הכפר ג'יוס, ונמסרה על ידי הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון ללא תמורה לטיפול "הקרן לגאולת הקרקע" ולחברת הבנייה "לידר קומפני", שהייתה שותפה בהקמת היישוב. איש העסקים לב לבייב רכש את חברת "לידר" בשנת 1991 ונכנס כשותף לבנייה ושיווק הבתים בצופים. כמה שנים אחר כך תבע את המוכרים בטענה שהסתירו ממנו תביעות וחובות של החברה ללקוחות שרכשו מגרשים ביישוב.
בהסכם הפיתוח שנחתם בין הממונה ליזמים (חברת לידר והקרן לגאולת הקרקע), הם נדרשו לקדם את הבנייה ב"צופים צפון" עד למועד שהוגדר בהסכם, כאשר הותנה שאי-עמידה ביעד מביאה לפקיעת ההסכם. אף על פי שלא בנו ולו בית אחד במשך שנים רבות, חודש הסכם הפיתוח בלא תמורה פעמיים. אחד מן הגורמים לעיכוב בפיתוח "צופים צפון" היה הקפאת הבנייה בין השנים 1992 ל-1996 בתקופת ממשלת רבין השנייה. מעט לאחר ההכרזה על ההקפאה נתן הממונה על הרכוש הנטוש לחברה רישיון לבצע פעולות הכנה לקראת הבנייה, לרבות פריצת דרכים ויישור קרקע. במסגרת זו ניתן ללידר רישיון להפעלת "מגרסה", כלומר, מחצבה שחלות הגבלות מסוימות לגבי הציוד שניתן להפעיל בה. בתחילה נועד הרישיון רק לאספקת חומרים לבניית צופים עצמה, אך בהמשך ניתן אישור למכירת תוצרי המחצבה. חלק של אותם תוצרים שימש לסלילת כביש 6 הסמוך על-ידי חברה אחרת שלבייב היה בעל מניות משמעותי בה - "דרך ארץ". המחצבה הניבה ליזמים לאורך השנים רווחים המוערכים בעשרות מיליונים, דבר שפגע במוטיבציה של היזמים לקדם את הבנייה בצופים צפון, לבסוף פקע ולא חודש הסכם הפיתוח בשנת 2004.
בעקבות האינתיפדה השנייה, ביוני 2002 אישרה ממשלת ישראל את הקמת גדר ההפרדה ממזרח ליישוב. מיקומה של הגדר, נקבע על בסיס תוכנית מתאר להרחבת ההתנחלות, כולל תוכנית "צופים צפון" ותוכנית "צופים מזרח" להקמת אזור תעשייה. תוואי הגדר מסביב לצופים הפריד מאות משפחות, שגרות ביישובים הפלסטיניים הסמוכים, מהאדמות החקלאיות שבבעלותן. עם השלמת הגדר תושבי אותם היישובים הוכפפו מאז אוקטובר 2003 למשטר של היתרים, המונפקים על-ידי המנהל האזרחי, כדי להגיע לאדמות החקלאיות שמעברו השני של גדר ההפרדה. גישתם של בעלי ההיתרים אפשרית רק דרך אחד השערים שהוקמו במכשול ומוגבלת לשעות הפתיחה של אותו שער. תושבי הכפרים הפלסטינים באזור הגישו ב-2004 עתירה לבג"ץ נגד תוואי גדר ההפרדה. בפסק הדין נכתב כי:. פסק הדין החזיר לכפרים הפלסטינים 5,400 דונם שנכלאו בצד המערבי ("הישראלי") של הגדר.
ביולי 2005, יו"ר מזכירות צופים דני נווה ביקש משר הביטחון ששער בגדר ההפרדה מדרום ליישוב סמוך לקלקיליה ישאר פתוח, למרות צו לסגירתו. הסיבה לבקשה הייתה להקל על תנועת תושבי היישוב לכיוון כביש 55. בניגוד להמלצת גורמי ביטחון, החליט אלוף פיקוד המרכז יאיר נווה (אחיו של דני נווה) לאשר את הבקשה. כמה חודשים אחר כך משער זה יצא המחבל המתאבד שביצע את הפיגוע בקניון השרון בנתניה, בו נהרגו חמישה אנשים.
בשנת 2009, החלה הקמת שכונת המגורים "צופים צפון", אולם רק על שטח קטן יותר מהתוכנית המקורית שלה, ללא אישור המנהל האזרחי. בדצמבר 2009 שוטרת נפצעה באורח בינוני בעימות עם המתיישבים בעת ניסיון של כוחות הביטחון להפסיק את הבנייה. הקמת השוכנה נמשכה אחר כך והיא אוכלסה החל משנת 2012.
בשנת 2014 תבעו מספר משפחות את משה גליק, לאחר שגילו כי המגרשים שרכשו ושבהם הקימו את ביתם רשומים שיעבודים לטובת המדינה. מקור השיעבוד הוא פיצוי שקיבלו חברת "לידר" ו"הקרן לגאות הקרקע" בסך 3.6 מיליון שקל מהמדינה בשנת 1992, בשל ההחלטה על ההקפאת הבנייה בהתנחלויות, כאשר הוסכם שאם וכאשר תחודש הבנייה יחזירו הפיצוי למדינה, כ-26 אלף שקל לכל יחידת דיור שתיבנה. להבטחת אותו החזר נרשם שיעבוד על הקרקע לטובת משרד הבינוי והשיכון. בשנת 1996 הופשרה הבנייה ובהמשך נמכרו כ-120 יחידות דיור על הקרקע. במסגרת עסקאות רכישת המגרשים, ייצג משה גליק את קבוצת לידר כבעלת הקרקע, את החברה המשכנת וחלק מרוכשי המגרשים. הרוכשים קיבלו ממנו אישורי זכויות שלפיהם הנכס נקי מעיקולים, שיעבודים או משכנתאות. אך הם גילו לאחר הרכישה שביתם משועבד לטובת המדינה, עובדה שלא נמסרה להם בזמן הרכישה.
אופי היישוב.
היישוב מאופיין בבנייה של בתים צמודי קרקע בשיטת "בנה ביתך". על פי נתוני הלמ"ס, נכון לשנת 2012 היישוב מונה 1,484 נפש. ביישוב קהילה מעורבת (דתיים 45%, חילונים 55%) המנהלים אורח חיים משותף. ביישוב מרפאת שירותי בריאות כללית, גני-ילדים, מעונות-יום, ומרכז רב-תכליתי בו מתקיימים חוגים ופעילויות העשרה לילדים, נוער ומבוגרים.
חינוך.
מערכת החינוך בצופים כוללת מעון וגני ילדים. בספטמבר 2021 נפתח ביישוב בית ספר יסודי. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
מבני ציבור ומסחר.
ביישוב מרכז מסחרי, מכיל סופרמרקט, מרפאות, בית קפה, מאפיה ועוד. מעון, גני ילדים ובית ספר יסודי.
אנרגיה גאותרמית
אנרגיה גאותרמית היא אנרגיה תרמית שמקורה בכדור הארץ. ניתן להשתמש באנרגיה זו לייצור חשמל.
המושג גאותרמי מקורו במילים היווניות גא (γη) שפרושה ארץ, ותרמוס (θερμος) שפרושה חום. החום נובע מתוך פנים כדור הארץ, מתחת לקרום כדור הארץ. מקור אנרגיה זה נחשב למקור שאינו מתכלה. האזורים בעולם שבהם האנרגיה הגאותרמית זמינה הם האזורים הפעילים מבחינת פעילות טקטונית. החום עולה לפני השטח באזורים וולקניים עם הלבה הרותחת שמקורה במעמקים, או בצורת מים חמים, או קיטור מגייזרים.
היסטוריה.
המקום הראשון שבו יוצר חשמל מקיטור גאותרמי, כלומר קיטור שמקורו מן האדמה, היה לרדרלו (Larderello) באיטליה. ההצלחה סימנה את הערך הכלכלי של השימוש בחום הגאותרמי בתעשייה. ייצור החשמל הגאותרמי במקום היה הצלחה כלכלית. ביפן נקדחה באר גאותרמית בשנת 1919 ובאזור הגייזרים אשר בקליפורניה שבארצות הברית ב-1921. בשנת 1958 החלה לפעול תחנת כוח גאותרמית קטנה בוואירקאי שבניו זילנד, ובמקסיקו ב-1959. ההספק הגאותרמי ממתקנים בעולם היה בשנת 1995 - 6,833 מגה-ואט וב-2000 - 7,974 מגה-ואט. השימוש באנרגיה גאותרמית שלא לצורך ייצור חשמל הסתכם בשנת 2001 בכ-20,000 מגה-ואט חום, לערך. לאנרגיה הגאותרמית תפקיד חשוב במאזן האנרגטי של מדינות מתפתחות כמו הפיליפינים, ניקרגואה, אל סלוודור, קוסטה ריקה, קניה, אינדונזיה ומקסיקו.
ייצור חשמל.
השדה הגאותרמי הגדול בעולם נמצא באזור הגייזרים בקליפורניה, צפונית לסן פרנסיסקו. ייצור החשמל במקום, שהחל כבר בשנת 1960, הגיע ליותר מאלפיים מגה-ואט ב-2001. שדה גדול נוסף בארצות הברית נמצא באזור הסלטון סי. נוסף לארצות הברית מייצרים חשמל גאותרמי גם באיטליה, צרפת, ניו זילנד, מקסיקו, ניקרגואה, קוסטה ריקה, רוסיה, איסלנד, הפיליפינים, אינדונזיה, יפן, קניה, אתיופיה וגואטמלה. גם קנדה בוחנת אפשרות להפקת חשמל בעזרת מקור גאותרמי. ברוב המקומות מפיקים את החשמל על ידי שימוש בקיטור, במיעוטם ממים חמים. כך למשל באיסלנד, בנוסף לייצור חשמל, המים מחוממים עד לטמפרטורה של כ-82 מעלות צלזיוס ומוזרמים לצנרת של עיר הבירה רייקיאוויק, שם הם משמשים לרחצה, הסקה ואף להפשרת שלג וקרח מהמדרכות.
טכנולוגיות שונות.
ישנם מקומות בהם הזרם הגאותרמי פורץ ישירות מהאדמה, למשל בגייזרים. בדרך כלל צריך לקדוח באר אל תוך המאגר התת-קרקעי. גם במקרה של קידוח באר ישנה אפשרות שהלחץ במאגר מספיק גבוה, והזרם הגאותרמי יפרוץ בעצמו מפתח הבאר. ישנה גם אפשרות להתקין משאבה לתוך הבאר ולשאוב את המים החמים מהמאגר אל ראש הבאר. מקור החום הגאותרמי, הזמין לשימוש, נובע בדרך כלל מתערובת של מים חמים וקיטור.
רוב תחנות הכוח לייצור חשמל ממקורות גאותרמיים משתמשות בקיטור, ומחזירות את המים החמים ללא שימוש חזרה לאדמה.