משנת 2008 הוא פעיל באגודה הבינלאומית לחקר הלאומיות והאתניות, שמייסדה היה פרופ' אנתוני סמית (1939–2016) מאוניברסיטת LSE בלונדון. את גישתו בחקר הלאומיות היהודית הוא ביסס בהתאם לאסכולה האתנית-סימבולית בחקר הלאומיות. חוקרים אלה מדגישים את ההיבטים התרבותיים בחקר התנועות הלאומיות ומדינות הלאום. הוא אפיין את הציונות כתנועה לאומית תרבותית בניגוד לגישה המודרניסטית השוללת כל קשר היסטורי ממשי בין הציונות והלאומיות היהודית המודרנית לבין העם היהודי ההיסטורי. בהקשר זה הוא חקר סוגיות תרבותיות של התודעה הציונית כמו עיצובו של "היהודי החדש" ויחסיה של הציונות עם העבר היהודי. מאמרו "היהודי החדש במחשבה הציונית" (בגרסתו האנגלית) זוכה לאלפי צפיות והוא נלמד כמאמר יסוד באוניברסיטאות רבות ברחבי העולם. בשורה של מאמרים בכתבי עת העוסקים בחקר הלאומיות הוא ביסס את הקשר בין הציונות לבין התרבות היהודית הקדם-מודרנית.
המקורות התרבותיים של הציונות.
הספר: "עיצוב אומה - המקורות התרבותיים של הציונות", 1882–1948 (יד יצחק בן-צבי, 2019) ספר זה מציע מבט חדש, תרבותי, על ראשיתה של הציונות. הטענה המרכזית של 'עיצוב האומה' היא שיש להבין את הציונות לא רק מנקודת מבט פוליטית אלא גם מנקודת מבט תרבותית. כדי להסביר את צמיחתה של התנועה ואת הצלחתה לכונן מדינת לאום מודרנית יש לבחון את הדרך שבה הבינו פעילי התנועה ומנהיגיה את מציאות חייהם, את עברם ואת עתידם. הציונות נוצרה כחלק מן ההיסטוריה והתרבות היהודית, היא לא 'המציאה אומה' כפי שסבורים חוקרים ישראלים כמו שלמה זנד ואורי רם בעקבות אריק הובסבאום וארנסט גלנר מאידך גיסא, גם הכמיהה הדתית לציון לבדה אינה מסבירה את צמיחתה של הלאומיות היהודית המודרנית.
מפרץ מיקלסן
פסקוב (כדורגל)
פסקוב הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר פסקוב, שהוקם לראשונה באביב 2006 בשם "מועדון כדורגל ספורט 747." מאז 2008, שיחק בליגה השנייה (ליגת הכדורגל המקצועית), אזור "מערב". הישג השיא היה סגנות אליפות הליגה בעונת 2013.
בשנים 2006-2020 הקבוצה הייתה בבעלות משפחת סבסטיאנוב, הידועה כאחת העשירות בפסקוב. מאז 2020 שינתה את שמה ונמצאת בבעלות ממשלת מחוז פסקוב.
היסטוריה.
אלקטרון, משינוסטרויטל, פסקוב 2000.
הקבוצה הוקמה לראשונה כמועדון "אלקטרון" בשנת 1970 שהתמודד ב. בעונת 1973 העפיל לגמר גביע רוסיה הסובייטית ובעונת 1992 סיימה במקום השלישי בליגה השנייה. בעונת 2001 — סיימה כסגנית אלופת מערב של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. בעונת 2005 הקבוצה פורקה.
פסקוב 747.
בשנת 2006 היזם אלכסיי סבסטיאנוב, ראש קבוצת החברות Auto-Alliance, יזם את הקמת קבוצת פסקוב-747. הספרות 747 הוא קבוצת המספרים האהובה עליו.
היריבה המסורתית של פסקוב 747 (ומוקדם יותר, "פסקוב 2000") היא מועדון נוסף ממחוז פסקוב שמולו נערך הדרבי של אזור פסקוב (התחדש ברמה מקצועית בשנת 2017). קבוצת הנוער שיחקה באליפות LFL (מחוז צפון-מערב) בעונות 2009, 2011/12 וזכה באליפות מחוז פסקוב 2012, זכתה בגביע (2013) והעפילה לגמר (2012).&lt;/small&gt;
העונה שבה היה המועדון קרוב להעפיל לליגת FNL היה בשנת 2013, בעוד המועדון הצהיר על עמימות בפתרון סוגיה זו למקרה שיסיים במקום ראשון באזור המערב של הליגה השנייה ולא היה ברור אם יש למועדון את היכולת הפיננסית להתמודד בליגה הלאומית. ב-2019 אמר נשיא ההתאחדות לכדורגל של פסקוב, אנדריי אליניצ'ב, כי נושא ההצטרפות לליגה הלאומית אפילו לא יכול היה להילקח בחשבון בגלל אי התאמה חזקה בין הרמה המקצוענית והאפשרויות למימון המועדון בהתאם לדרישות ליגת הכדורגל לאומית. מאפריל 2013 ועד סוף שנת 2016 (כשנודע על כוונותיה של קבוצת לוקי אנרגיה להשתתף ברמה המקצוענית) המועדון נתמך על ידי המפעל המקומי לעיבוד בשר Velikoluksky. בשנת 2018 פסקוב 747 הייתה קרובה לאבד את מעמדה המקצועני (כקבוצת PFL).
פסקוב.
בקיץ 2019 נודע כי ממשלת המחוז דנה בנושא שינוי הבעלות על המועדון "על מנת למשוך מקורות מימון חוץ-תקציביים נוספים" ועיריית פסקוב החלה לנקוט בצעדים לפיהם פסקוב 747, אמורה הייתה להפוך למוסד עירוני אוטונומי ללא מטרות רווח ובכך להעביר את המועדון מאחריות ממשלת המחוז לידי עיריית פסקוב. בסוף שנת 2019 נודע שבמסגרת היעדים המוצהרים יוקם מועדון כדורגל חדש בשם ”פסקוב".
המועדון החדש הוקם ב-7 בפברואר 2020 ותוכנן כי החל מעונת 2020/21, המועדון החדש בשם "פסקוב" יחליף את "פסקוב 747" בליגה המקצוענית. מנכ"ל הקבוצה הוא הכדורגלן לשעבר, ולדימיר באבינין. עם זאת, במאי 2020 דווח שהקבוצה החדשה תשתתף בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, לאור קיצוץ בתקציב בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. הקבוצה העפילה לגמר גביע צפון-מערב של הליגה השלישית וזכתה בתואר הראשון שלה אחרי ניצחון 3:0 על ספורט סנקט פטרבורג.
בעונת 2022/2023 תתמודד ב.
אצטדיון הקבוצה.
המועדון משחק באצטדיון לוקומוטיב בפסקוב (בשנים 2006–2020 נקרא בשם קומפלקס הספורט 747), שמגרש הכדורגל שלו מצויד בדשא מלאכותי מיושן (שהונח באוקטובר 2006) באיכות ירודה.
בויאן דובלייביץ'
יצחק עבאדי
אברהם ברויגל
אברהם ברויגל (בהולנדית: Abraham Brueghel; הוטבל ב־28 בנובמבר 1631 - בערך 1690) היה צייר פלמי ממשפחת האמנים המפורסמת של ברויגל. הוא היגר בגיל צעיר לאיטליה, שם מילא תפקיד חשוב בפיתוח סגנון הטבע הדומם של הבארוק הדקורטיבי.
חייו.
אברהם נולד באנטוורפן, בנו של יאן ברויגל הצעיר, נכדו של יאן ברויגל האב ונינו של פיטר ברויגל הזקן. חלק גדול מההכשרה האמנותית שלו הגיע מאביו יאן ברויגל הצעיר, צייר פורה ומשתף פעולה קבוע עם רובנס. אברהם התגלה מגיל צעיר כהבטחה גדולה כאמן, והחל לעשות לעצמו שם בשנות העשרה שלו. אביו מכר את אחד מציורי הפרחים שלו כשהיה רק בן 15.
המעבר לאיטליה.
בשנת 1649, בגיל 18, נסע אברהם לאיטליה כדי להשלים עבודה עבור פטרונו, הנסיך אנטוניו רופו בסיציליה. זו הייתה הראשונה מבין העבודות הרבות שבהן הפגין אברהם את יכולותיו האמנותיות בציור טבע דומם פרחוני. כבר בשנת 1649 מתעדת רשימת המלאי של ציורי הנסיך אנטוניו רופו תשעה ציורי פרחים של האמן בן ה-18.
עשר שנים אחר כך, בשנת 1659, עבר ברויגל לרומא שבאיטליה שם התחתן עם אישה איטלקית. בשנת 1670 הוזמן לאקדמיה די סן לוקה (Accademia di San Luca), אקדמיה רומאית, שמטרתה הייתה העלאת רמת עבודת האמנים.
אברהם הצטרף לבנטפוכלס, אגודה של אמנים הולנדים ופלמים שעבדו ברומא. היה נהוג שהבנטפוכלס נתנו כינוי לאמן. לאברהם ניתן הכינוי ריינגראף, כלומר "דוכס הריין", שהיה תואר אריסטוקרטי ישן בגרמניה. כאשר הצטרף לבנטפוכלס בשנת 1670 חתם אברהם ברויגל בשמו "אברהם ברויגל".
זמן מה בין 1672 ל־1675 עזב אברהם את רומא ועבר לנאפולי, איטליה. הוא מילא תפקיד חשוב בפיתוח ציורי טבע דומם בעיר. לפני הגעתו לנאפולי, האמנים שם התנגדו לסגנון הפלמי-רומי של טבע דומם.
ברויגל נשאר בנאפולי עד מותו, כנראה ב־1690 ובכל מקרה לא יאוחר משנת 1697.
יצירתו.
אברהם ברויגל עשה לו מוניטין בשל ציור טבע דומם, ובמיוחד ציורים המכילים פרחים. ידוע על ציור טבע דומם אחד שנחתם ומתוארך על ידו. בגלל חוסר האבולוציה בתקופת הבגרות של האמן ומיעוט העבודות המתוארכות, קשה לבסס כרונולוגיה של התפתחותו האמנותית של אברהם. משיחות המכחול שלו היו בדרך כלל מעט יותר ציוריות בתקופתו הרומית, בעוד לוח הצבעים שלו נעשה בהיר וחזק יותר בשנותיו המאוחרות.
ציורי הטבע הדומם השופעים יותר הם של הציירים הפלמים פרנס סניידרס, יאן פיט ופיטר בואל שעבדו גם הם באיטליה והיו מקור השפעה עיקרי על אברהם ברויגל. יואנס הרמנס, צייר פלמי אחר ברומא, צייר גם ציורי טבע דומם גרנדיוזיים המשלבים דמויות אנושיות, פרחים ופירות, שנעשו בזמן בואו של אברהם ברויגל לרומא בשנת 1653. ברויגל שילב את הסגנון הפלמי, והביא בו לביטוי רב גם את התנועה הגורפת של הבארוק האיטלקי של בני דורו, כמו מיכלאנג'לו צ'רקוצי. התוצאה של ההשפעות המשלימות היו קומפוזיציות שנראות סתמיות, אך יש בהן שמירה על הרכב חזק ופירוט גבוה.
אברהם ברויגל ידוע במיוחד בזכות ציורי טבע דומם של פירות ופרחים, שהוצבו בדרך כלל מול נוף. הם מתהדרים לעיתים קרובות באמצעות אגרטל יקר, אנדרטה עתיקה או שברי פסל רומי. הזרים שלו כבדים וקישוטיים יותר.
לעיתים קרובות הוא שיתף פעולה עם ציירים מומחים אחרים כדי ליצור קומפוזיציות בארוקיות מורכבות. בדרך כלל צייר את הנופים בשיתופי פעולה אלה בזמן שנוצר צוות עם ציירים איטלקיים ידועים, כמו קרלו מראטה, ג'ובאני בטיסטה גאולי, ניקולה ואקארו ואחרים. תועדו כמה שיתופי פעולה בין אברהם ברויגל לגיום קורטויס, צייר צרפתי שהיה פעיל ברומא. דוגמה לכך היא טבע דומם של פירות ופרחים עם דמות. את הטבע הדומם צייר ברויגל וקורטויס צייר את הדמות. הציור הוא גרסה של ה"ענבים ורימון עם אגרטל פרחים ודמות נשית" שתוארך לסוף שנות ה-60 של המאה ה-17.
אברהם שיתף פעולה גם עם ציירי נוף מומחים וציידי ודוטה כדי ליצור עבודות שיתופיות המשלבות ציורי נוף וטבע דומם. דוגמה לכך היא "זר הפרחים והנוף הימי" - שיתוף פעולה עם צייר הנוף ג'נארו גרקו. הציור מראה במרכזו סצנה עם דמויות בקדמת הציור שמוקפת זר פרחים. היצירה אופיינית לציור נפוליטני של סוף המאה ה-17, שייעודו כמעט אך ורק לצורכי נוי וקישוט ולא שם דגש על נטורליזם. סוג זה של ציור שייך לקטגוריה של "ציורי גרלנד", סוג של טבע דומם שהומצא בראשית המאה ה-17 באנטוורפן על ידי סבו של אברהם, יאן ברויגל הזקן.