לפי מחקר אחר (2014), של פאוול ודיגדון, בשילוב עדות של אחד מעמיתיו של ווטסון, בן האריס - מדובר בתינוק ויליאם ברגר. ברגר נולד בהפרש של יום ממריט, והוא כונה על ידי קרוביו בכינוי החיבה "אלברט". התפתחותו הייתה תקינה יחסית, בדומה לרישומיו של ווטסון. הוא נפטר ב-2007. לפי המחקר, בריאיון עם אחייניתו, היא תיארה סלידה עזה של ברגר לכלבים כל חייו, אם כי החוקרים מסייגים שקשה לקבוע אם הדבר נובע מהניסוי של ווטסון. לצד זאת, לדברי האחיינית, ברגר חי חיים רגילים ומלאי סיפוק, ללא קשיים רגשיים מיוחדים.
דלת פתוחה (עמותה)
עמותת דלת פתוחה (לשעבר האגודה הישראלית לתכנון המשפחה) היא הגורם המוביל בישראל לקידום זכויות הפרט לבריאות מינית "דלת פתוחה" מייצגת בלעדית את ישראל כחברה מלאה בארגון הוולונטרי השני בגודלו בעולם, IPPF, International Planned Parenthood Federation, שבו חברות כ-170 מדינות
רקע על הארגון.
האגודה הישראלית לתכנון המשפחה החלה לפעול בשנת 1966 אך הוקמה באופן רשמי כעמותה רשומה בשנת 1984. מאז היא פועלת ומשפיעה על חקיקה ומדיניות כמו גם על פיתוח והקמה של שירותים בישראל. לאחר מספר שנים שונה שמו של הארגון ל"א.י.ת.כ.ם" ולאחר מכן לשמו הנוכחי "דלת פתוחה". "דלת פתוחה" היא הגורם המוביל בישראל בתחום מיניות בריאה ואחראית, זאת בזכות פעילות רבת שנים ליצירת ופיתוח מקורות מידע וכן בזכות הפעלת רשת מרכזי הייעוץ והתמיכה "דלת פתוחה", הפרוסה בכל רחבי הארץ.
עמותת "דלת פתוחה" נוסדה במטרה לקדם התנהגות מינית בריאה ואחראית המבוססת על ידע ומודעות בקרב נוער, צעירים, הורים ואנשי מקצוע, וזאת באמצעות חינוך, ייעוץ, שדולה ומידע צוות. האגודה והמתנדבות פועלות בכל יום להעניק מענה מיידי ובלתי אמצעי לבני נוער וצעירים הזקוקים לאוזן קשבת, לייעוץ ולסיוע.
האגודה הבינלאומית לתכנון משפחה IPPF.
בשנת 1952 התקיים הכנס הבינלאומי השלישי להורות מתוכננת, בו התאגדו שמונה עמותות לתכנון המשפחה. ההתאגדות נוסדה בעקבות הצורך לאגד את הנשים הפעילות שסבלו מעוינות רבה כלפיהן בגין הדרישה שתכנון משפחה יהיה חלק מזכויות אדם. זהו ארגון בין-לאומי וולונטרי שהתארגן סביב הרעיון שקבלת מידע אמין ומהימן על תכנון משפחה היא זכות אדם בסיסית של כל איש ואישה. מטרותיו העיקריות של הארגון הבינלאומי הן פיתוח ותמיכה בשירותי תכנון המשפחה והגברת ההבנה בקרב מדינות וממשלות.
האגודה הבינלאומית לתכנון משפחה הפכה לפדרציה עם מאה חמישים ושניים ארגונים חברים, במאה שבעים ושתיים מדינות, וישראל ביניהן. היא פועלת בשישים וחמש אלף נקודות שירות ברחבי העולם. נכון לשנת 2015, עמותות אלו העבירו 175 מיליון שירותים, הרצאות ופעילויות הקשורות בבריאות מינית וחינוך מיני
חָזוֹן זכויות מיניות על פי ארגונים בין לאומיים.
האגודה הבינלאומית לתכנון המשפחה (IPPF) שואפת לעולם שבו לכל הנשים, הגברים והצעירים תהיה גישה למידע ושירותים בנוגע לבריאות מינית וזכויות פריון. עולם בו המיניות תהיה מוכרת כטבעית, כבעלת ערך עליון בחיים וכזכות יסוד. עולם בו הבחירות המיניות של הפרט יתקבלו ויכובדו במלואן נטולי דעות קדומות ו/או אפליה.
מיניות בריאה מוגדרת על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO)כמצב פיזי, נפשי וחברתי חיובי ביחס למיניות. לצורך כך נדרשת גישה מכבדת וחיובית למיניות וליחסי מין, כמו גם האפשרות לזכות בהנאה ובחוויית מין בטוח ללא כפייה, אפליה ואלימות.
בוועידת בייג'ינג למיגור אפליה ודיכוי נגד נשים (CEDAW) שהתקיימה בשנת 1995, נקבע סעיף בתוך זכויות האדם המבטא את זכותה של האישה להיות בעלת שליטה ויכולת לקבל החלטות בנוגע למיניות שלהן, כולל שליטה במיניות בריאה ופוריות, באופן חופשי וללא כפייה, אלימות או אפליה. סעיף זה אומץ במספר מדינות כהגדרה לזכויות מיניות של נשים.
בקונגרס העולמי ה-14 לסקסולוגיה (הונג קונג, 1999) אומצה ההכרזה לזכויות מיניות, הכוללות 11 היגדים: הזכות לחופש מיני, הזכות לאוטונומיה מינית, יושרה מינית, ובטיחות של הגוף המיני, הזכות לפרטיות מינית, הזכות לקיום הון עצמי ללא תקבול מיני, זכות להנאה מינית, הזכות להבעה מינית רגשית, הזכות המינית להתאגד באופן חופשי, הזכות לבחור, באחריות ובחינם החלטות בנוגע לפוריות, הזכות למידע מיני המבוססת על מחקר מדעי, זכות לחינוך מיני מקיף, הזכות לשירותי בריאות מינית.
כנסים ארציים.
במהלך השנים בה פועלת עמותת "דלת פתוחה" התקיימו כנסים וימי עיון רבים. חלק מהכנסים וימי העיון שהתקיימו החל משנת 2001.הם: הכינוס הארצי הדו שנתי ה – 13 "מיניות, פוריות ותכנון משפחה: דרכים להתמודדות באלף השלישי", יום עיון בנושא "אהבה מיוחדת במינה" לרגל פתיחת "רעות" דלת פתוחה יום עיון בנושא "אהבה עיוורת – אהבה רואה: מבט לעולמן האינטימי של עיוורים ולקויי ראייה", יום עיון בשיתוף החברה למתנ"סים, הסוכנות היהודית ופרויקט "אישה" בנושא "אניה לניה" – למען עצמנו: בני הקהילה האתיופית מובילים קליטת עליה מיטבית, יום עיון בנושא "שימוש באמצעי מניעה: אתכם לפני ואחרי", יום עיון בנושא "מיניות נגישה לחברה הערבית", יום עיון משותף עם איט"ם – האגודה הישראלית לטיפול מיני "פורנוגרפיה ובני נוער: האם הדאגה מוצדקת?", יום עיון בנושא "הורות ונכות – האתגר הכפול", יום עיון – "מיניות ויצר הנעורים" – מבט עדכני ושיח על מיניות מתבגרים, יום עיון בנושא "זיהוי והתמודדות עם ניצול מיני בקרב בני נוער" והקרנת הסרט "שש פעמים", יום עיון בשיתוף "לדעת לבחור נכון", "שק"ל- שירותים קהילתיים לאנשים עם צרכים מיוחדים", "נשים לגופן" ומכון ליברמןבנושא "מעורב ירושלמי: חינוך למיניות בריאה במבט רב תרבותי"
סיפורו של פרדיננד
סיפורו של פרדיננד (באנגלית: The Story of Ferdinand) הוא ספר ילדים קלאסי מאת סופר הילדים האמריקאי מונרו ליף, עם רישומיו של רוברט לוסון. הספר ראה אור לראשונה באנגלית בשנת 1936 ופורסם בעברית ב-1969 בתרגומה של תתי כדורי, בהוצאת עם עובד.
מאז פרסומו תורגם הספר לעשרות שפות, זכה לביקורות משבחות, היה לרב-מכר ונהפך לקלאסיקה של ספרות ילדים, שאף עובדה לסרטים ולתיאטרון.
עלילת הספר.
פרדיננד הוא פר קטן בספרד, שגדל להיות פר גדול ומפואר. בעוד הפרים האחרים עסוקים במלחמות וקרבות, הוא מעדיף לשבת תחת עץ השעם ולהריח פרחים להנאתו. אלא שכשבאים לבחור פרים למלחמת השוורים ופרדיננד אינו מנסה להיבחר וניגש לשבת תחת עץ השעם, הוא מתיישב בטעות על דבורה, נעקץ ומשתולל מכאב. לכן דווקא הוא נבחר להשתתף במלחמת שוורים בבירה מדריד, מתוך מחשבה שהוא פר חזק ופראי במיוחד. עם כניסתו לזירה, הוא מריח פרחים, מתיישב לשאוף את הריח ומסרב להילחם, עד שהוא מוחזר הביתה, אל עץ השעם שלו.
משמעות הספר.
הספר נחשב לטקסט פציפיסטי הדוגל באי-לחימה, כמו גם בחיבור לטבע. דמותו של פרדיננד חריגה על רקע הקרבות המתחוללים סביבו. יש בטקסט גם מחאה נגד מסורת מלחמות השוורים. כמו כן הוא מדגיש היטב את העובדה שבחירה במה שנכון לכל אחד, בלי להיכנע לתכתיבים חברתיים, היא חשובה ויכולה להבטיח אושר. מה שהופך את סיפורו של פרדיננד לשיר הלל לבחירה החופשית של כל אדם, הוא אפשרותו לבחור בדרך אחרת: הלוא מדובר בפר חזק וגדול ובחירתו שלא לנצל את כוחו ולא ללכת במסלול ה"קבוע" של כל הפרים מלמדת על הבנתה יש ישות חזקה ומגובשת, שאין לה צורך לבזבז את חייה בלחימה ומכאן העדיפות לאסתטיקה ולחדוות החיים.
עוואמה
עוואמה (בערבית: عوامة) הוא מאכל מתוק שמקורו בלבנון, העשוי מסופגניות בצק שמרים קטנות (בקוטר של כ-5 ס"מ) המטוגנות בשמן עמוק, וסופגות לתוכן את שמן הטיגון. מיד לאחר הטיגון נטבלות הסופגניות היטב בדבש או סירופ סוכר ומי ורדים ומוגשות מיד.
בצק העוואמה מכיל תפוח אדמה, המקנה לו טעם ופריכות ייחודיים.
זהו מאכל נפוץ כקינוח בסעודת האפטאר המסיימת את יום צום הרמדאן ובשמחות כגון חתונה.
עפר ארץ ישראל
עפר ארץ ישראל נחשב במסורת היהודית לקדוש ובעל סגולות. הוא שואב את כוחו מן האמונה בקדושת ארץ ישראל.
חשיבותו של עפר ארץ ישראל.
בספרות חז"ל מיוחסת חשיבות מיוחדת לעפר ארץ ישראל, בתלמוד הבבלי (מסכת סנהדרין דף לח) מתוארת יצירת אדם הראשון, שנברא לפי המתואר במקרא "עפר מן האדמה", כך: .
במדרש פסיקתא רבתי (פרק טו) נאמר: .
רש"י מבאר את בקשת נעמן מאלישע: שרצה לבנות מזבח דווקא מעפר ארץ ישראל בשל קדושתו.
בית הכנסת שף ויתיב הוא בית כנסת עתיק שהיה קיים בעיר נהרדעא בבבל, ועל פי המסורת נבנה בידי גולי ירושלים לאחר חורבן בית המקדש הראשון. מאבני ירושלים ועפר שנשאו עמהם יכניה וגלותו לבנות להם בבבל בית הכנסת, משום חיבת ארץ ישראל אמנם יש אומרים שזה היה מאבני בית המקדש.
כמו גולי יכניה בשעתם, כך מסופר על הבן איש חי, כששב מביקורו בארץ ישראל, לקח עמו שקים מלאים בעפר ואבן מירושלים והביא אותה לבגדאד. את החול הניח על הקרקע הבלתי מרוצפת של בית הכנסת, ואת האבן הניח בפתח בית הכנסת המרכזי של בגדאד הנקרא בית זליכא וקבעו אותה מתחת למזוזה בפתח בית הכנסת, כל הנכנס היו מנשק את המזוזה ואחר כך את האבן הקדושה שמארץ ישראל לקיים מצוות חיבת הארץ.
בירושלמי (שביעית ד ט) אמרו על רבי חנינא שהיה מסקל את רגבי העפר של ארץ ישראל, לקיים מה שנאמר כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחוננו. בבבלי (כתובות קיב א) סיפרו על רבי חיא בר גמרא שמרוב חיבת הארץ היה מתגלגל בעפרה של ארץ ישראל. והובא ברמב"ם () גדולי החכמים היו מנשקין על תחומי ארץ ישראל ומנשקין אבניה ומתגלגלין על עפרה, וכן הוא אומר כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחוננו.
במצוות התלויות בארץ.