הספר כולל היבטים רבים אשר הושפעו מקרובי משפחתו של קפקא אשר היגרו לארצות הברית. שמו של הספר במקור הוא האדם שנעלם, אך השם "אמריקה" נבחר על ידי מקס ברוד, כאשר אסף את החלקים הבלתי גמורים של הספר ופרסם אותם לאחר מותו של קפקא.
הספר מתחיל עם סיפור קצר בשם "המסיק", אשר פורסם בשנת 1913. קפקא כתב את הסיפור במטרה להיות הפרק הראשון של הספר, אך לבסוף זנח את עבודתו על הספר ופרסם את הסיפור בנפרד.
קפקא הושפע מאוד מהאוטוביוגרפיה של בנג'ימין פרנקלין ומספריו של צ'ארלס דיקנס, וכתב ביומנו כי כוונתו היא לכתוב ספר בסגנונו של דיקנס.
עלילה.
קרל רוסמן, נער גרמני אשר פותה על ידי המשרתת של הוריו והכניס אותה להריון נשלח על ידי הוריו לארצות הברית. אחרי ההגעה לנמל ניו-יורק הוא נזכר ששכח את המטרייה שלו בספינה, הוא מפקיד את המזוודה בידי אחד משותפיו להפלגה וחוזר לבטח הספינה המתרוקנת, שם הוא כמעט הולך לאיבוד ופוגש את מסיק התנורים שמתלונן בפני רוסמן על יחס מזעזע כלפיו בידי שוּבּאל, המכונאי הראשי. בשלב זה רוסמן כבר לא בטוח אם השותף להפלגה שמר על המזוודה או כבר הלך לדרכו, הוא הולך עם המסיק ומגיע לישיבה של הקברניט והצוות, אחרי הדיון בנושא המסיק מתגלה שאחד הנוכחים בישיבה הוא איש עשיר ומוכר בארצות הברית והוא דודו הרחוק של רוסמן. הדוד מבטיח לאמץ אותו ולקחת אותו לביתו.
בבית הדוד, לומד רוסמן אנגלית וזוכה לחדר ואף להבטחות לעתיד אקדמי וקריירה בארצות הברית, אך בעת מפגש עם חברו של דודו, שמגלה ידידות רבה כלפי רוסמן, ולאחר שהלך לאיבוד בווילה שלו, שמתוארת בצורה אבסורדית כענקית ואינסופית, יחד עם בת חברו של דודו, ולאחר שלקח הזמנה מחברו בלי אישורו של דודו בעל העקרונות המחמירים, דודו מחליט לגרש אותו מביתו.
אחרי שרוסמן חזר להיות כמעט חסר כל, הוא עובר לאכסניה שם הוא פוגש מהגר אירי בשם רובינסון ומהגר צרפתי בשם דילראמש שמדיחים אותו לדבר עבירה. הוא מצליח להשתחרר מהם ומוצא עבודה כבל-בוי בבית מלון המתואר גם הוא כענק ואינסופי. אחרי תקופת הסתגלות ומשמרות ארוכות רוסמן מואשם בידי המלצר הראשי על עבירה שלא ביצע ונזרק מהמלון בבושת פנים. הוא נתקל שוב בדילראמש ורובינסון, שגרים עכשיו בדירה יחד עם זמרת בשם ברונדלה ומזמינים אותו לגור איתם.
אחרי חיכוכים נוספים עם דילראמש ורובינסון מצטרף רוסמן לתיאטרון נודד וענקי מאוקלהומה, שם הוא רושם את עצמו בתור "נגרו, עובד טכני" והולך לאיבוד בתוכו. סוף זה הוא יחסית אופטימי ליצירת קפקא ומצד שני, אמביוולנטי ומעורפל.
פדרציית האיגודים המקצועיים האוסטרית
פדרציית האיגודים המקצועיים האוסטרית (גרמנית: Österreichischer Gewerkschaftsbund; ראשי תיבות: ÖGB) היא ארגון העובדים הוולנטרי הגדול באוסטריה, המאגד תחתיו 1.2 מיליון עובדים (להבדיל מ"לשכת העבודה" בה חייבים העובדים באוסטריה להיות חברים על פי חוק). הארגון הוקם בשנת 1945 לארגון כ-850 הסכמים קיבוציים ענפיים, המקיפים כ-95% מהעובדים באוסטריה. מדי שנה מקיים הארגון משא ומתן לעדכונם של כ-450 הסכמים.
זהו ארגון פוליטי וא-מפלגתי. יש בו ייצוג לחברי המפלגות השונות באוסטריה, בייחוד הסוציאל-דמוקרטית והנוצרית, אך גם קומוניסטים, ירוקים והשקפות אחרות. הארגון הוא בעל השפעה בקרב חברי פרלמנט, שחלקם אף חברים בו, ומקדם שינויי חקיקה ומדיניות. אחד האופנים לפעילותו הפוליטית של הארגון הוא "הברית החברתית" - שולחן עגול בו יושב הארגון יחד עם לשכות המעסיקים, החקלאים והעבודה. ההסכמים הקיבוציים הנחתמים בשולחן העגול, מחייבים את כלל המשק, היות שכלל המעסיקים חברים בלשכות המעסיקים או החקלאים על פי חוק.
היסטוריה.
עד מלחמת העולם השנייה.
איגודים מקצועיים מקומיים החלו להופיע באוסטריה בשנות הארבעים של המאה ה-19, ובשנות ה-70 של אותה מאה הצליחו לקבל הכרה חוקית. רק בסוף המאה ה-19 החלו האיגודים להפוך מארגונים מקומיים לארגונים ארציים, ונאבקו עבור חופשה בימי ראשון, יום עבודה בן עשר שעות, ושיפור תנאי הבטיחות וביטוח הפועלים מפני פציעות. התחזקות האיגודים העלתה את השכר וצמצמה את יום העבודה. במהלך תקופת הרפובליקה הראשונה נחקקו חוקים כחוק מועצות העבודה (1918), חוק ההסכמים הקיבוציים (1919), והקמת לשכת העובדים (1920). האיגודים המקצועיים באותה התקופה היו מאוגדים תחת מסגרות פוליטיות מפלגתיות ולאומיות - איגוד סוציאל-דמוקרטי, איגוד נוצרי ואיגוד לאומי-גרמני, אשר פעלו זו כנגד זו כשהן מחלישות את תנועת הפועלים האוסטרית. בנוסף לכך הוקמו ארגוני עובדים שכונו "צהובים", אשר אורגנו על ידי המעסיקים ושימשו בעיקר לשבירת שביתות.
החל משנות ה-20 של המאה ה-20, כוחות שמרניים ואריסטוקרטיים ניסו לפגוע בזכות ההתאגדות של העובדים. ב-1934 השתמשה הממשלה בצבא כנגד פועלים מפגינים, במה שהיה מלחמת אזרחים קצרה, שבסופה אסרה הממשלה על קיום איגודי עובדים חופשיים ועל זכות השביתה, והקימה ארגון עובדים יחיד שנציגיו נבחרו על ידיה. ב-1938 עם סיפוח אוסטריה על ידי הנאצים אולצו העובדים האוסטרים להיות מיוצגים על ידי "חזית העבודה" הנאצית. פעילי איגוד מקצועי אוסטרים רבים נרדפו על ידי המשטר הנאצי והושמו במחנות ריכוז.
עוד במהלך המלחמה תכננו פעילי האיגוד המקצועי את הקמתו של איגוד מקצועי כללי ומאוחד, לכשתתבע אוסטריה את עצמאותה מחדש, וזאת לאור הניסיון הרע של החלשת תנועת הפועלים האוסטרית באמצעות שיסוי האיגודים השונים זה בזה. חולשה אשר החלישה את התנועה נוכח התגברות הפאשיזם אשר שטף אותה, וכמעט וחיסלה כליל. באפריל 1945, התכנסו פעילי איגוד מקצועי סוציאל-דמוקרטים, נוצרים וקומוניסטים והקימו באופן רשמי את הפדרציה הפועלת עד היום. מדינות מעטות בלבד באירופה הצליחו לכונן ארגון עובדים מאוחד, בדומה לפדרציה האוסטרית.
מבנה.
אחת לארבע שנים מתכנס הקונגרס הלאומי של הפדרציה, המוסד העליון מבין מוסדותיה הדמוקרטיים הבוחר את יו"ר הארגון ואת סגניתו המהווה גם את יו"ר חטיבת הנשים של הארגון. כמו כן בוחר הקונגרס את הנהגת הארגון ואת ועדת הביקורת. ההנהגה מונה את נציגי כלל הארגונים החברים בארגון, יחד עם נציגות מחלקות הנשים, הצעירים והפנסיונרים.
בעבר היו חברים בארגון 16 איגודים אך כיום הארגון מחולק לשבעה איגודים ענפיים. בדומה להסתדרות הכללית, ובשונה מרוב האיגודים בעולם - העובדים החברים בארגון חברים ומשלמים לארגון הגג, ולא לאיגוד המקצועי הסקטוריאלי בו הם עובדים. האיגודים המקצועיים החברים בארגון הם:
קמפיין סרט לבן
קמפיין סרט לבן (White Ribbon Campaign) היא תנועה המקיפה מיליוני אנשים בכל העולם, של גברים ונערים שפועלים לשים קץ לאלימות נגד נשים ונערות, וכן לקדם שוויון מגדרי, יחסים בריאים בין המינים וחזון חדש של גבריות. התנועה הוקמה בקנדה בשנת 1991 ופועלת כיום ביותר מ-60 מדינות ברחבי העולם.. הקמפיין שהיא מובילה מתבסס על שני אלמנטים מרכזיים:
הסרט הלבן היווה לאורך השנים סמל של מאבקים חברתיים ופוליטיים שונים הנוגעים בזכויות נשים במדינות רבות. הוא החל לשמש במשמעות זו לאחר הטבח באקול פוליטכניק בשנת 1989 בו נרצחו 14 נשים. בשנת 1991 הפעיל מיכאל קאופמן ופעילים נוספים הקימו את הקמפיין הקנדי בטורונטו, שהתפשט והגיע לכ-60 מדינות, ביניהן בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, ברזיל, פקיסטן, פינלנד, קנדה, איטליה, אוסטריה, דנמרק, ומדינות נוספות.
תנועת 'סרט לבן' מקדמת את חזונה ורעיונותיה באמצעות פעילויות חינוכיות, העלאת מודעות, הפצת חומרי הסברה, פעולות שטח, הקמת שותפויות וקמפיינים יצירתיים במטרה ליצור שינוי חברתי ותרבותי שיסייע לצמצם ולמגר את תופעת האלימות נגד נשים, תוך בחינת מקורותיה והשלכותיה של תופעה חברתית קשה זו. התנועה מאמינה כי גברים הם חלק מהפתרון ושותפים ביצירת חברה בטוחה, צודקת ושוויונית יותר עבור נשים וגברים כאחד.
אסל"י.
בנובמבר 2013 התארגנה בישראל קבוצה של פעילים ופעילות לשינוי חברתי המאמינים בחזונה ורעיונותיה של תנועת 'סרט לבן' והחליטו להביא את המסר לארץ ולהקים את אסל"י - ארגון 'סרט לבן' ישראל.
אסל"י פועל להפצת מסריו באמצעות דף פייסבוק של הארגון, וכן באמצעות חלוקת חומרי הסברה, הפצת מסרים בכלי התקשורת וקיום סדנאות והרצאות לקהלים מגוונים. חברי הארגון משתתפים בהפגנות ואירועים של ארגונים פמיניסטיים שקשורים למאבק בתופעת האלימות כלפי נשים על ביטוייה השונים. בשנת 2016 הפך אסל"י לעמותה רשומה.
ליפופיליות
ליפופיליות (בעברית: אהבת שומן) היא תכונה כימית של תרכובות המסיסות בשומנים, שמנים וליפידים. פעמים רבות, במיוחד בהתייחס למולקולות אורגניות, נהוג להתייחס אל ליפופיליות כזהה להידרופוביות, הגם שקיימות תרכובות הידרופוביות שאינן ליפופיליות, כמו סיליקון ופחמן פלואורי. חומרי גלם לתעשייה לעיתים מסומנים כ-LP כדי לזהותם כליפופילים, בניגוד ל-HP.
יעקוביני
Ka-band
Ka-band או Ka band הוא תחום תדרים בספקטרום האלקטרומגנטי, המכסה את התדרים של 26.5–40 גיגה-הרץ, כלומר אורכי גל ממעט מעל סנטימטר אחד ועד לכ-7.5 מ"מ. Ka  הוא חלק מ K-band השייך לתדרי מיקרוגל של הספקטרום האלקטרומגנטי. סמל זה מתייחס ל "K-העליון": במילים אחרות, התדרים שישירות מעל K-band. תדרי 30/20GHz משמשים לווייני תקשורת, בתדר 27.5 גיגה הרץ ו-31 גיגה הרץ , ומכ"מים ברזולוציה גבוהה לטווח קרוב, על מטוסים צבאיים. כמה תדרים בתחום משמשים לאיכון מהירות רכב על ידי רשויות אכיפת החוק. טלסקופ החלל קפלר משתמש בטווח תדרים זה כדי להוריד נתונים שנאספו על ידי טלסקופ החלל.
הכינוי Ka הוא ראשי התיבות של Kurz-above, הנובע מן המילה הגרמנית "קורץ", שמשמעה "קצר".