באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 2004 זכתה סימסולו ב-4 מדליות 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:25.10 דקות, לפני נסטיה קורוטקוב מהפועל ירושלים (2:26.70 דקות) ודנית קמה (2:28.45 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב הייתה שותפה לשיא ישראלי חדש לאגודות ביחד עם מונה מירון, רותם פלד וקרן זיבנר 4:24:66 דקות, שיפור לשיא של אגודת מכבי קריית אונו בן ה-4 שנים 4:28:36 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 31.13 שניות, אחרי אור מלצר מהפועל הוד השרון בית ברל (30.65 שניות) ועדי כהן (30.91 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.49 דקות, אחרי אור מלצר (1:04.67 דקות) ועדי כהן (1:05.34 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכתה סימסולו ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם גלית רגב, מרווה חרפק ומאיה פינקלר בשיא מכביה חדש של 3:58.62 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ענבל לבבי, מרווה חרפק ומאיה פינקלר בשיא ישראלי חדש של 8:39.71 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:22.87 דקות, אחרי דנית קמה שקבעה שיא מכביה חדש של 2:18.36 דקות, ולפני פייטון ג'ונסון מארצות הברית (2:25.14 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אסאלה חלאג', שרי מצרי ומאיה פינקלר בתוצאה של 4:25.87, אחרי ארצות הברית (4:25.82 דקות) ולפני אוסטרליה (5:02.82 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.23 דקות, אחרי דנית קמה שקבעה שיא מכביה חדש של 1:05.03 דקות ופייטון ג'ונסון (1:05.90 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:27.07 דקות, אחרי פייטון ג'ונסון מארצות הברית (2:23.14 דקות) וענבל לבבי (2:25.09 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.98 דקות, אחרי דנית קמה (1:05.22 דקות) ולפני חברתה לאגודה מיקה שליזנגר (1:07.96 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2006 זכתה סימסולו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.12 דקות, לפני מיקה שלזינגר (1:06.44 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:21.63 דקות, אחרי דנית קמה (2:16.34 דקות) ומיקה שלזינגר (2:20.61 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2007 זכתה סימסולו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.68 דקות, אחרי ענת זימין מהפועל בת ים ודנית קמה (1:06.07 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:22.68 דקות, אחרי דנית קמה (2:19.30 דקות) ומיקה שלזינגר (2:20.96 דקות).
פאולו פוליצ'י
פאולו פוליצ'י (באיטלקית: Paolo Pulici; נולד ב-27 באפריל 1950) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מנהל ומאמן מחלקת הנוער בקבוצת טריטיום.
פוליצ'י הוא מגדולי כדורגלניה של קבוצת טורינו. הוא מחזיק בתואר מלך השערים של המועדון בכל הזמנים, עם 172 שערים אותם כבש ב-15 שנים במועדון. הוא זכה עם הקבוצה באליפות איטליה ובגביע האיטלקי, והיה שלוש פעמים למלך השערים של הסרייה א'. לזכותו של פוליצ'י 19 הופעות במדי נבחרת איטליה, בהן כבש חמישה שערים. הוא נכלל בסגלה של הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל, אך לא שותף באף אחד מהם.
לאחר הפרישה שימש כעוזר מאמן במשך תקופה קצרה, והחל מ-1990 הוא מנהל ומאמן בבית הספר לכדורגל של קבוצת טריטיום הקרוי על שמו.
קריירת משחק.
פוליצ'י החל את דרכו בקבוצת לניאנו, הסמוכה לעיר הולדתו. הוא התחיל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון, ובמהלך עונת , בגיל 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה השלישית. הייתה זו ההופעה היחידה שלו בקבוצה הבוגרת, ולקראת עונת , על אף התעניינותה של אינטר מילאנו, עבר פוליצ'י לקבוצת טורינו.
בעונתו הראשונה במועדון שולב פוליצ'י במחלקת הנוער. הוא עלה לסגל הקבוצה הבוגרת בעונת , וערך את הופעת הבכורה שלו ב-23 במרץ 1969, במשחק ביתי מול קליארי שהסתיים בשוויון 0-0. מחזור אחד אחר כך, ב-6 באפריל, שוב עלה בהרכב ואף כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק חוץ מול אינטר שהסתיים בשוויון 2-2. עד לסיום העונה שותף פוליצ'י כמעט בכל המשחקים, ובסך הכול סיים את העונה עם שש הופעות ושער אחד. עונה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב חשוב, מעמד עליו שמר לאורך כל תקופתו בטורינו. בעונת אף זכה בתואר ראשון עם המועדון, הקופה איטליה, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין מול מילאן בגמר.
על אף ההשתלבות בקבוצה, פוליצ'י לא הצליח להפוך בתקופה זו לכובש מצטיין. בארבע עונותיו הראשונות בסגל הבוגר, מתוכן היה לשחקן הרכב בשלוש עונות, כבש פוליצ'י רק תשעה שערי ליגה ב-79 הופעות. המחסור בשערים יוחס לחוסר קור רוח מול השער וחוסר טכניקה בטיפול בכדור. ב-1972 החליט מאמן הקבוצה גוסטבו ג'אניוני להוציא את פוליצ'י מסגל הקבוצה למשך חודשיים, ולעבוד באופן אישי על יכולותיו הטכניות ועל יכולת הסיום שלו, בשיתוף מאמנים מקבוצת הנוער של המועדון.
השיטה של ג'אניוני הצליחה, והאימונים האישיים הפכו את פוליצ'י לכובש שערים מחונן. בעונת כבש פוליצ'י 17 שערי ליגה והיה למלך השערים של הסרייה א'. לאחר עונה זו הגיע לקבוצה פרנצ'סקו גרציאני, שיחד עם פוליצ'י יצר צמד התקפי פורה ומסוכן. פוליצ'י הוסיף לכבוש בכמות דו-ספרתית בשש העונות הבאות. בעונת זכה בפעם השנייה בתואר מלך השערים של הליגה עם 18 כיבושים, ובעונת הגיע לשיא - אישי וקבוצתי - כשכבש את כמות שערי הליגה הגבוהה בקריירה שלו, 21 שערים, זכה בתואר מלך שערי הליגה בפעם השלישית, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות איטליה.
החל מעונת חלה ירידה משמעותית ביכולתו של פוליצ'י. בעונה זו ובשתיים שאחריה כבש, במצטבר, 17 שערים בלבד ב-72 הופעות. בסיום עונת שוחרר פוליצ'י מטורינו, לאחר 15 עונות בקבוצה, מתוכן 14 במדי הקבוצה הבוגרת. פוליצ'י הוא מלך שערי המועדון בכל הזמנים, לאחר שכבש 172 שערים ב-436 הופעות בכל המסגרות.
פוליצ'י נותר בסרייה א' עד לסיום הקריירה שלו. לקראת עונת עבר לשחק במדי אודינזה, ובתום עונה אחת עבר לפיורנטינה. הוא שיחק במדיה במשך שתי עונות, עד שפרש ממשחק פעיל ב-1985, בגיל 35.
נבחרת איטליה.
פוליצ'י החל את דרכו בנבחרת איטליה ב-31 במרץ 1973, תחת המאמן פרוצ'ו ולקארג'י, בניצחון 5-0 על במוקדמות מונדיאל 1974. כשלזכותו שלוש הופעות בלבד במדי איטליה ושנה שלמה ללא הופעה בינלאומית, זומן פוליצ'י על ידי ולקארג'י לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1974 בגרמניה המערבית. איטליה כשלה לעבור את שלב הבתים, ופוליצ'י לא שותף כלל במהלך הטורניר. לאחר שנתיים ללא הופעות בנבחרת, חזר לפעילות באפריל 1975, ואת שעריו הראשונים כבש ב-30 בדצמבר של אותה שונה, צמד במשחק ידידות מול שהסתיים בניצחונה של איטליה 3-2.
פוליצ'י זומן על ידי אנצו ביארזוט לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1978 בארגנטינה, בו סיימה איטליה במקום הרביעי. כמו בטורניר הקודם, גם בטורניר זה לא שותף פוליצ'י כלל. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה ב-23 בספטמבר 1978 במשחק ידידות מול . בסך הכול שותף פוליצ'י 19 פעמים במדי הנבחרת וכבש חמישה שערים. במירב משחקיו הוא צוות לצדו של פרנצ'סקו גרציאנו, במטרה להביא את שיתוף הפעולה הפורה ביניהם מטורינו לנבחרת, אך ללא הצלחה. עקב כך, הוא הוחלף במרבית הזמן על ידי רוברטו בטגה.
קריירת אימון.
ב-1986, זמן קצר לאחר פרישתו, התמנה פוליצ'י לתפקיד עוזר המאמן של קבוצת פיאצ'נצה. הוא שימש כעוזר של שלושה מאמנים שונים, וסיים את דרכו בקבוצה ב-1989.
החל מ-1990 הוא מאמן נוער בקבוצת טריטיום. הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות באיטליה, וב-2013 הפסיקה את פעילותה. החל מ-2014, המועדון מחזיק בקבוצת נוער בלבד, ללא קבוצה בוגרת, ובית הספר לכדורגל של המועדון קרוי על שמו של פוליצ'י ומנוהל על ידיו.
פאולו פוליצי
שלושת החזירים הקטנים
ז'ואאו פינטו
חיים ישעיהו הדרי
גביע המדינה בכדורגל 2003/2004
גביע המדינה בכדורגל 2003/2004 הייתה התחרות ה-66 מאז היווסדה וה-51, לאחר קום המדינה. המשחקים החלו בספטמבר 2003 והסתיימו ב-18 במאי 2004.
בני סכנין ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע בפעם הראשונה. בעקבות כך הקבוצה העפילה לתחרות גביע אופ"א.
התוצאות.
השלבים המוקדמים.
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השמיני שהתקיים ב-10 במרץ 2004 לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגת העל.
שלבי הגמר.
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
ג'וי פווסט
ז'ואאו ויירה פינטו
ז'ואאו מנואל ויירה פינטו (בפורטוגזית: João Manuel Vieira Pinto; נולד ב-19 באוגוסט 1971 בפורטו) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
פינטו היה מהחלוצים הפורטוגלים הבולטים בתקופתו. הוא שיחק בשניים מהמועדונים הבכירים בפורטוגל, בנפיקה וספורטינג ליסבון, וזכה באליפויות ובגביעים במדי שתי הקבוצות. הוא היה שחקן מפתח בתור הזהב של הכדורגל הפורטוגלי שזכה פעמיים ברציפות באליפות העולם עד גיל 20 והשתלב בצמרת הכדורגל העולמי, ורשם 81 הופעות ו-23 שערים במדי נבחרת פורטוגל אותה ייצג בשני טורנירי יורו ובטורניר מונדיאל 2002.
קריירת משחק.
ז'ואאו פינטו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של בואבישטה ב-1983, בגיל 12. עוד קודם לכן הוא ניסה להתקבל לקבוצת הנוער של פורטו, אך נדחה על ידי המועדון. פינטו עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת , ובגיל 17 בלבד כבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית.