יצירותיו המוקדמות של בלוך, ובכללן האופרה "מקבת'" (1910), מצביעות על השפעת האסכולה הגרמנית של ריכרד שטראוס מצד אחד וזו של האימפרסיוניזם בנוסח קלוד דביסי, מצד שני. יצירותיו המאוחרות יותר, ביניהן הנודעות ביותר שלו, מושפעות מן הליטורגיקה היהודית ובעיקר החסידית. ברוח זו חיבר את "שלמה" לצ'לו ותזמורת (1916), "סימפוניית ישראל" (1916), הפואמה הסימפונית לכינור ופסנתר "בעל שם" (1923) ובגרסה מאוחרת יותר לכינור ותזמורת, ואת "עבודת הקודש" (1933) לבריטון, מקהלה ותזמורת. בין יצירותיו האחרות: קונצ'רטו לכינור ולתזמורת, שכתב בשביל יוזף סיגטי, והרפסודיה "אמריקה" למקהלה ותזמורת.
היצירות שכתב אחרי מלחמת העולם השנייה מגוונות קצת יותר בסגנונן, אף כי הניב הרומנטי ביסודו של בלוך עומד בעינו. בחלקן, כדוגמת "הסוויטה העברית" (1950), נשמר הנושא היהודי; אחרות, כמו הקונצ'רטו גרוסו השני (1952), מבטאות עניין בנאו-קלאסיציזם (אף כי גם כאן השפה ההרמונית רומנטית ביסודה, אף שהצורה בארוקית); אחרות, לרבות רביעיות המיתרים המאוחרות, כוללות יסודות של א-טונאליות.
שגיא הרטוב ארגן תחרות לזכרו של המלחין.
הרברט פייגל
הרברט פייגל (בגרמנית: Herbert Feigl) (14 בדצמבר 1902 - 1 ביוני 1988) היה פילוסוף יהודי-אוסטרי, חבר החוג הווינאי.
קורות חיים.
נולד בליברץ, בוהמיה (אז אוסטרו הונגריה, היום צ'כיה) ולמד באוניברסיטת וינה. תחת הנחיית מוריץ שליק, מייסד החוג הווינאי, למד פילוסופיה ופיזיקה. ב-1927 קיבל תואר דוקטור על מאמרו "סיכוי וחוק: ניתוח אפיסטמלוגי של תפקידי ההסתברות והאינדוקציה במדעי הטבע"". את ספרו הראשון "תאוריה וניסוי בפיזיקה"" פרסם ב-1929. לצד היותו חבר פעיל בחוג הווינאי, היה בין חברי החוג הבודדים (ביניהם שליק ופרידריך וייסמן) שניהלו דיונים מקיפים עם לודוויג ויטגנשטיין וקרל פופר.
ב-1930, לאחר שזכה למלגת רוקפלר, פגש פייגל באוניברסיטת הרווארד, את הפיזיקאי פרסי ויליאמס ברידג', הפילוסוף וילארד ואן אורמאן קוויין ואת הפסיכולוג סטנלי סמית', שאת כולם ראה כנשמות אחיות. כעבור שנה, יחד עם אלברט בלומברג במאמרו "פוזיטיביזם לוגי: תנועה אירופית חדשה", טען בזכות שינוי שם התנועה ל"אמפיריציזם לוגי" עקב ההבדלים שבין הפילוסופיה של המדע המודרנית והפוזיטיביזם המוקדם.
ב-1931, נשא פייגל את מריה קספר והיגר עמה לאיווה, ארצות הברית, שם השתלב בפקולטה לפילוספיה של אוניברסיטת איווה. כעבור שנתיים נולד בנו, אוטו. ב-1933 זכה למשרת פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת מינסוטה, משרה בה החזיק במשך 31 שנים. קשריו האישיים והמקצועיים הקרובים עם וילפריד סלרס הניבו מפעלים משותפים רבים, ביניהם הספר "קריאות בניתוח פילוסופי" והירחון "Philosophical Studies". ב-1953 בסיוע מענק מקרן היל, הקים את מרכז מינסוטה לפילוסופיה של המדע.
פייגל פרש ב-1971, ונפטר מסרטן ב-1988 במיניאפוליס.
סמל ניו סאות' ויילס
סמל ניו סאות' ויילס (באנגלית: Coat of Arms of New South Wales) הוא שלט אצולה שבמרכזו צלב ג'ורג' הקדוש צבוע אדום. למגן שני תומכים: אריה המסמל את אנגליה וקנגורו המסמל את אוסטרליה. הסמל הוענק רשמית למדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי בשנת 1906.
מוטו המדינה, בלטינית: Orta recens quam pura nites ("הזורחת החדשה, מה בהירה זריחתך") מופיע בתחתית הסמל.
סמל אוסטרליה הדרומית
סמל אוסטרליה הדרומית (באנגלית: Coat of Arms of South Australia) הנוכחי החליף בשנת 1984 את סמל מדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה משנת 1936.
סמל המקורי של אוסטרליה הדרומית הוענק למדינה על ידי מלך בריטניה, אדוארד השמיני, ביום השנה המאה לייסוד אוסטרליה הדרומית ב-20 בנובמבר 1936. סמל זה כלל שלט אצולה שבמרכזו שמש זהובה זורחת על רקע כחול. מעל שלט האצולה היו שלוש ערמות חיטה. מעל המגן היה אריה ניצב על רקע כחול. על הרקע הכחול הופיע גם הצלב הדרומי. תומכי המגן היו אישה המחזיקה בידה את קרן השפע וגבר המחזיק בידו מספריים וצמר.
בתחתית הסמל היו ענפים מוזהבים, ומוטו המדינה: "אמונה ואומץ" (Faith and Courage").
במהלך השנים הועלתה ביקורת על הסמל משנת 1936. רבים רצו שעל הסמל יופיע החנקן המציץ (Piping Shrike) סמל המדינה המופיע על דגלה. ממשלת המדינה פנתה למלכה בריטניה וב-19 באפריל 1984 אישרה מלכת בריטניה אליזבת השנייה את החלפת הסמל. בסמל הנוכחי מופיע העקעק על מגן האבירים בתוך עיגול מוזהב המייצג את השמש הזורחת, על רקע כחול. מעל המגן מופיע אפונת סטורטס - סמל המדינה (Sturt's desert pea). לסמל החדש אין תומכים והוא ניצב על בסיס של עשב שעליו סמלי החקלאות והתעשייה. מוטו המדינה אינו מופיע על הסמל, ובמקומו מופיע שם המדינה - "אוסטרליה הדרומית" - "South Australia".
הרברט פיגל
הנאק
הנאק (כישרון או מיומנות בתחום מסוים - The Knack) היא להקת פופ-רוק אמריקאית שהייתה פעילה לסירוגין מסוף שנות השבעים ועד שנת 2002. הלהקה הוקמה בשנת 1978 בלוס אנג'לס, קליפורניה על ידי הזמר והגיטריסט (גיטרת קצב) דאג פייגר, הגיטריסט (גיטרה מובילה) ברטון אוור, הבסיסט פרסקוט ניילס, והמתופף ברוס גארי. כל חברי הלהקה הם יהודים. שניים מחבריה נפטרו ממחלת הסרטן.
ביוגרפיה.
בשלהי ימי הדיסקו של סוף שנות השבעים בראשות הבי ג'יז, היוצרים והכוכבים העיקריים של האלבום 'שגעון המוזיקה' (1977), החלו להופיע כתוצרים של תנועת האנטי-דיסקו להקות רוק, פאנק וגל חדש בארצות הברית ובאירופה. המוזיקה של הנאק התבססה על פאוור פופ (Power Pop) וגל חדש. ביסודו היה זה רוק צעיר ובועט, שלא לקח את עצמו ברצינות רבה מדי וביקש רק לחגוג את זיו העלומים של סוף שנות השבעים. הטקסטים נגעו בנושאים שמעסיקים צעירים מאז ומעולם: יחסים בין המינים, התבגרות, לבטים, מרד, ורוח נעורים וחופש. ז'אנר זה התחבב מאוד על צעירים וסטודנטים רבים של סוף שנות ה-70' שנהנו מן הקלילות, אך גם מן העוצמה של הז'אנר. היו אף שהישוו את הלהקה לחיפושיות בתחילת דרכם, אך בה בעת ניכרה לאוזן גם השפעתן של להקות כמו הקינקס והמי על הלהקה.
תחילת הדרך וההצלחה הגדולה.
הלהקה הוחתמה בחברת התקליטים Capitol, וביוני 1979 יצא אלבומם הראשון, "תפוס את הפטנט" (Get The Knack). אלבום זה הוזנק מיד אל ראשי המצעדים בארצות הברית ובאירופה בזכות הלהיט הענק מתוכו, "שרונה שלי" ("My Sharona"), שהתפרסם בזכות התופים ההולמים וריף הגיטרה הקליט, ובזכות הפזמון הקליט אף הוא (Ma Ma Ma My Sharona). השיר נכתב בעקבות התאהבותו של סולן הלהקה, דאג פייגר, בבחורה ישראלית בשם שרונה הלפרין בלוס אנג'לס, והרקיד מיליונים במועדונים ברחבי העולם בסוף שנות ה-70 ותחילת ה-80. האלבום זכה להצלחה מסחררת והפך לאלבום פלטינה בתוך חודשיים, ובילה חמישה שבועות במקום הראשון במצעד 200 האלבומים הנמכרים ביותר של מגזין המוזיקה האמריקאי, בילבורד.
הסינגל המצליח מתוכו, "שרונה שלי", שהה במשך שישה שבועות במקום הראשון במצעד 100 הסינגלים החמים של בילבורד, וזכה במקום הראשון במצעד הסינגלים של בילבורד לסוף שנת 1979. האלבום מכר כשני מיליון עותקים בארצות הברית, וכשישה מיליון עותקים נוספים ברחבי העולם. הוא הוקלט במשך כשבועיים בעלות של כ-18,000 דולר בלבד, והיה לאלבום הנמכר במהירות הרבה ביותר של חברת התקליטים Capitol Records מאז אלבומם של החיפושיות Meet The Beatles! מ-1964, שיצא אף הוא באותה חברה. הסינגל השני המצליח מהאלבום, "Good Girls Don't", הגיע למקום ה-11 במצעד 100 הסינגלים החמים של בילבורד.
אלבומים נוספים.
אלבומם השני של הנאק, But the Little Girls Understand, שיצא ב-1980, היה רחוק ברמתו מאלבום הבכורה, ונחל כישלון בחנויות התקליטים ובמצעדים.
באלבומם השלישי, Round Trip, שיצא בשנת 1981, ניכר היה כבר שינוי הקו המוזיקלי של הלהקה. היה זה אלבום הרפתקני יותר בו העזו חברי הלהקה לנסות כיוונים חדשים וניסיוניים יותר. האלבום קיבל ביקורות סבירות, אולם חברי הלהקה לא הצליחו לשחזר את ההצלחה החד פעמית העצומה של האלבום הראשון, והלהקה התפרקה מיד לאחר צאתו.
האיחודים.
למרות פירוקה, צברה הלהקה כמות נכבדת של מעריצים שזכרו לה חסד נעורים מתקופת האלבום הראשון והמצליח, ונהנתה מפופולריות לא מבוטלת גם בתקופה בה לא הייתה פעילה במהלך שנות השמונים. בשנת 1991 התאחדה "הנאק" ללא המתופף ברוס גארי, והוציאה את האלבום "כיף רציני" (Serious Fun). שמו של האלבום התייחס לשנים והימים השמחים שחלפו, ועל התבגרותם של חברי הלהקה. לאחר צאת האלבום נעלמה הלהקה שוב, אך הלהיט "שרונה שלי" המשיך להצליח והופיע במספר רב של אלבומי אוסף, וגם במספר סרטים, ביניהם "מציאות נושכת" (Reality Bites) בכיכובה של וינונה ריידר בשנת 1994.
הלהקה שבה והתאחדה למספר הופעות חיות, והוציאה בשנת 1998 אלבום איחוד נוסף בשם "זום" (Zoom). אלבום האולפן האחרון של הלהקה שסימן את סוף דרכה (עד כה), יצא בשנת 2001 ונקרא "נורמלי כמו כולם" (Normal as the Next Guy). בשנת 2002 הוציאה הלהקה אלבום נוסף שהוקלט בהופעה חיה, ושנה לאחר מכן שחררה הקלטה מחודשת ומשופרת (Re-Issue) של האלבום "זום" משנת 1998.
שניים מתוך ארבעת חברי הלהקה נפטרו ממחלת הסרטן. ברוס גארי נפטר ב-22 באוגוסט 2006 בגיל 55, לאחר שחלה בסרטן לימפומה שאינה מחלת הודג'קין-NHL.
דאג פייגר נפטר ב-14 בפברואר 2010 בגיל 57, לאחר מאבק ממושך בסרטן המוח וסרטן הריאות.
טריאלטרציה
מילון מורפיקס
פארינלי
פארינלי (Farinelli) הוא שם הבמה של קרלו מאריה ברוֹסקי (באיטלקית: Carlo Maria Broschi; 24 בינואר 1705 - 15 ביולי 1782) שהיה זמר אופרה איטלקי.