ב־1999 הוציאה טרנר את אלבום האולפן האחרון שלה עד כה, "עשרים וארבע שבע". האלבום לא נחל הצלחה כדוגמת אלבומיה הקודמים, אך הצליח במכירות והגיע במצעד מכירות האלבומים בבריטניה למקום ה-9, ומכר קרוב כ-7 מיליון עותקים. באותה שנה נטלה חלק בהופעה ההיסטורית בערוץ המוזיקה VH1 בו השתתפו לצידה הדיוות המובילות בעולם המוזיקה.
משנת 2000.
מאז שנת 2000 פרשה טרנר באופן חלקי מעולם המוזיקה, למעט הופעות אורח קצרות מעל במות שונות. בשנת 2004 הוציאה אלבום אוסף כפול, "All the Best", שסיכם קריירה של למעלה מ-40 שנות עשייה מוזיקלית, לצד חומר חדש. אלבום האוסף הפך להצלחה מסחררת והגיע במצעד המכירות של הבילבורד למקום השני.
ב-2008 הוציאה אלבום אוסף נוסף, ויצאה למסע הופעות מוצלח, הראשון מזה שמונה שנים, בשם "Tina!: 50th Anniversary Tour". ב-2009 הוציאה אלבום הופעה ו-DVD שהוקלט בארנהם, הולנד, בשם "Tina Live".
בשנת 2013, בגיל 73, טרנר כיכבה על שער מגזין האופנה האירופאי ווג ובכך הפכה לאישה המבוגרת ביותר שהופיעה אי פעם על שער הגיליון. באותו ראיון טרנר דיווחה כי היא עובדת על אלבום חדש, הראשון מאז 1999 וכן רמזה על מסע הופעות עולמי שיבוא בעקבותיו.
ב-17 באפריל 2017 עלה על במות לונדון מחזמר ביוגרפי בשם טינה. בסתיו 2019 עתיד המחזמר לעלות על במות ברודוויי. בשנת 2020, הוציאה עם קייגו חידוש ללהיטה "What's Love Got to Do with It".
זאוליט
זאוליטים (מיוונית, "זאין"-לרתוח, "ליתוס"-אבן) הם קבוצה של מינרלים אלוּמוֹ־סיליקטיים במבנה תלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט (סיליקט במבנה מרחבי). מינרלים אלה בנויים מטטרהדרונים של SiO4+4 הקשורים בכל ארבעת קדקודיהם לטטרהדרונים אחרים. בחלק מהטטרהדרונים מחליף אלומיניום את הצורן במרכז הטטרהדרון. מבנה דומה לזה של פצלת השדה, אלא שבזאוליטים המבנה יוצר חללים גדולים (במונחים מולקולריים) בין הטטרהדרונים. גודל החללים נע בין שניים לשמונה אנגסטרום. בחללים אלו מתיישבות בדרך כלל מולקולות של מים. המונח זאוליט נטבע ב-מאה ה-18 על ידי המינרלוג השוודי אקסל פרדריק קרונשטדט שהבחין שחימום מהיר של המינרל, שגרם למים שהיו בתוך הנקבוביות הזעירות להתאדות, גורם לאבנים להתנועע. קרונשטדט קרא למינרל זאוליט, קיצור של ביטוי ביוונית שמשמעו "אבן רותחת".
תיאור.
צבע הזאוליטים הוא בדרך כלל לבן, אדמדם או חסר צבע. קשיותם בין 3.5 ל-5.5 בסולם מוס, ומשקלם הסגולי נמוך יחסית, 2.4-2.0 והוא נובע ממבנם הנקבובי.
בטבע נמצאו כ-48 סוגים של זאוליטים ובמעבדה הצליחו ליצור יותר מ-1,500 סוגים נוספים. הזאוליטים הם מינרלים סיליקטיים המכילים אלומיניום בעלי מבנה "פתוח" שיכול לספוח מגוון רחב של קטיונים של מתכות אלקליות ומתכות אלקליות עפרוריות כדוגמת Na+, K+, Ca2+, Mg2+ ואחרים. יונים חיוביים אלה קשורים בקשר חלש ובתמיסה הם מתחלפים בנקל ביונים אחרים. בין הזאוליטים הנפוצים ביותר מצויים: אנלציט, חבזיט, היולנדיט, נתרוליט, פיליפסיט וסטילביט. נוסחת הנתרוליט לדוגמה היא : Na2Al2Si3O10-2H2O.
הזאוליטים בנויים באחד משלושת סוגי המבנים הבאים:
זאוליטים טבעיים נוצרים כשסלעים געשיים ושכבות אפר געשי מגיבות למגע עם מי תהום אלקליים. זאוליטים התגבשו גם בשכבות סלעי משקע שהתרבדו בסביבה ימית רדודה, זמן רב (מאלפי ועד מיליוני שנים) לאחר יצירת השכבות. כמעט ולא ניתן למצוא זאוליטים טבעיים טהורים ובדרך כלל הם מזוהמים בדרגות שונות על ידי מינרלים אחרים, מתכות, קוורץ וזאוליטים אחרים. משום כך לא נעשה שימוש בזאוליטים טבעיים ביישומים מסחריים חשובים רבים שבהם אחידות וטוהר החומר הם הכרח.
זאוליטים הם החברים האלומו־סיליקטים בקבוצת המוצקים בעלי הנקבוביות הזערוריות המכונים "מסננות מולקולריות". המונח מסננת מולקולרית מתייחס לתכונה ייחודית של חומרים אלה, היכולת למיין מולקולות בצורה בררנית בהתבסס על תהליך ניפוי על פי גודל. תכונה זו מקורה במבנה הנקבובית המולקולרית שגודלה קבוע. הזאוליטים המועילים ביותר הם אלו שבהם החללים המולקולריים מתחברים ויוצרים תעלות. הגודל המקסימלי של מולקולות או יונים היכולים לחדור לנקבוביות של זאוליט נקבע על פי קוטר התעלות. מקובל לקבוע את גודל התעלות על פי גודל הטבעת של הפתח, כך למשל, המונח "טבעת8" מתייחס ללולאה סגורה הבנויה מ-8 טטרהדרונים שבמרכזם צורן (או אלומיניום) המוקפים אטומי של חמצן. טבעות אלו אינן תמיד שטוחות וסימטריות בצורה מושלמת בשל מגוון גורמים, כולל הלחץ המופעל על ידי הקשר בין יחידות הנדרשות ליצור את המבנה הכללי, או הקואורדינציה בין חלק מאטומי החמצן בטבעות לקטיונים שבתוך המבנה. משום כך פתחי הנקבוביות של כל הטבעות מגודל אחד אינם זהים.
מקורות למחצב.
הזאוליטים הם מינרלים נפוצים וניתן למצאם בחללים הנוצרים בסלעים וולקנים במקומות רבים בעולם. בארץ ישראל ניתן למצוא זאוליטים בסלעים וולקנים בגליל התחתון בכרמל ובמכתש רמון
את הזאוליטים הטבעיים כורים באמצעות טכניקות מקובלות של מכרה פתוח. על מנת להגיע אל המחצב מסלקים את שכבות האדמה והסלע שמעליו. את המחצב מרסקים באמצעות פיצוצים מבוקרים או באמצעות מחפרים וטרקטורים מצוידים ביעה אופני. בתהליך מרסקים את המחצב, מייבשים אותו וטוחנים אותו. המחצב הטחון מסווג בהתאם לגודל הגרגירים ומשונע בשקים או בצובר. לעיתים מסננים את החומר המרוסק על מנת לסלק גרגרים דקים מדי כשנדרש חומר גרגירי, ומוצרים מסוימים הבנויים ככדוריות קטנות מיוצרים מהחומר דק הגרגיר. היצרנים יכולים לשנות את תכונות הזאוליטים או לערב את מוצרי הזאוליטים עם חומרים אחרים לפני המכירה על מנת לשפר את ביצועיהם.
הייצור העולמי של זאוליטים טבעיים עומד על 4 מיליון טון. מתוך כמות זו כ-2.6 מיליון טון משונעים לשוקי סין לשם שימוש בתעשיית המלט. היצרנים המובילים בתחום הזאוליטים הטבעיים נמצאים במזרח אירופה במערב אירופה, באוסטרליה ובאסיה. לשם השוואה רק 57,400 טון של זאוליטים טבעיים (כ-1% מכלל הייצור העולמי) מיוצרים באמריקה הצפונית. רק לאחרונה הבינו באמריקה הצפונית את הפוטנציאל הגלום בחומר לשווקים הנוכחיים והעתידיים.
קיימים מספר סוגים של זאוליטים סינתטיים המיוצרים בתהליך של התגבשות איטית של ג'ל סיליקה-אלומינה בנוכחות בסיסים אלקליים בתבניות אורגניות.
לזאוליטים סינתטיים יש מספר יתרונות משמעותיים על אלה הנוצרים בטבע.
החסרון הוא חוסר היכולת כיום ליצור גבישים בממדים דומים לאלו הנוצרים בזאוליטים הטבעיים. דרך אחת להתגבר על מגבלה זו היא לגדל את גבישי הזאוליט במצב של אפס כבידה (חוסר משקל). דרך זו נוסתה בתחנת החלל הבינלאומית.
מקורות.
הערך תורגם מהערך המקביל בוויקיפדיה באנגלית שהסתמך על המקורות הבאים:
עובדות לערך נלקחו גם מהאנציקלופדיה העברית, אנציקלופדיה בריטניקה ואתר Mineral Galleries.
חאן (קבוצה אתנית)
טוליו סראפין
טוליו סראפין (באיטלקית: Tullio Serafin; 1 בספטמבר 1878 - 2 בפברואר 1968) היה מנצח אופרה איטלקי.
ביוגרפיה.
טוליו סראפין היה מנצח אופרה איטלקי מן השורה הראשונה, בעל קריירה ארוכה ורפרטואר רחב ביותר, שהשיב רבות מאופרות הבל קאנטו של המאה ה-19, פרי עטם של בליני, רוסיני ודוניצטי, אל הרפרטואר האופראי הקבוע של המאה ה-20. יצא לו שם כמאמן שאין שני לו לזמרי אופרה צעירים וכמי שניתב בהצלחה את כשרונותיה הסוערים של מריה קאלאס.
סראפין נולד בוונציה והשתלם במוזיקה במילאנו, שם ניגן בוויולה בתזמורת של לה סקאלה, בניצוח טוסקניני. בהמשך התמנה לעוזר מנצח בלה סקאלה. כאשר טוסקניני פרש מתפקידו ועבר לניו יורק, תפס סראפין את מקומו כמנהל מוזיקלי. בתפקיד זה כיהן משנת 1909 עד 1914 ובעונת 1917-18 וחזר לתקופה קצרה אחרי מלחמת העולם השנייה, בעונת 1946-47.
סראפין הצטרף לסגל המנצחים של המטרופוליטן אופרה בשנת 1924 ונשאר שם למשך עשר שנים, שאחריהן התמנה למנהלך אמנותי של התיאטרו ריאלה ברומא. במשך הקריירה הממושכת שלו עזר לקדם את הקריירות של זמרים חשובים רבים, ביניהם רוזה פונסל וג'ואן סאת'רלנד, והרבה בהקלטות, ביניהן אחדות עם מריה קאלאס. הוא ניצח על תזמורת האופרה של רומא בהקלטה הראשונה, עתירת השבחים, של הטנור ג'ון ויקרס בתפקיד אותלו של ורדי, שהקליטה חברת RCA ויקטור בשנת 1960. סראפין מילא תפקיד חשוב בהרחבת הרפרטואר כשניצח על הצגות הבכורה באיטליה של יצירות מאת אלבן ברג, פול דיקא ובנג'מין בריטן.
עוד ניצח סראפין על בכורות עולמיות חשובות ליצירותיהם של מלחינים איטלקיים ואמריקאים כגון פרנקו אלפאנו, איטלו מונטמצי, דימס טיילור והווארד הנסון.
הוא מת ברומא בשנת 1968.
ג'ואן סאת'רלנד
ג'ואן סאת'רלנד (באנגלית: Dame Joan Sutherland; 7 בנובמבר 1926 - 10 באוקטובר 2010) הייתה זמרת אופרה אוסטרלית שנודעה בתרומתה לתחיית שירת הבל קאנטו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
תולדות חייה.
ילדות, נעורים וראשית הקריירה.