בין השנים 1953–1961 שימש ניצה כנשיא "מוסד החינוך של שירות החוץ" ובמקביל שירת כעמית ב"מרכז וושינגטון למחקר מדיניות חוץ" וב"בית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים" של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. ב-1956 הוא השתתף בוועידה למיזם הלוחמה נגד צוללות "נובסקה", שהדיונים בה התנהלו על נושאים החל מאוקיינוגרפיה וכלה בכלי נשק גרעיניים
ניצה היה שותף לייסודו של "בית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים" (SAIS) ב-1943 יחד עם כריסטיאן הרטר ומוסד זה, בעל שם עולמי, השוכן בוושינגטון די. סי., נקרא על שמו. פרסומיו בתקופה זו כללו את ספרו "מדיניות החוץ של ארצות הברית: 1955-1945".
ב-1961 מינה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי את ניצה כעוזר מזכיר ההגנה לענייני ביטחון בינלאומי. ב-1963 מונה ניצה כמזכיר הצי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1967. כמזכיר הצי, הוא העלה את חשיבות תשומת הלב שנתנה לסוגיית איכות השירות. הישגיו הרבים כללו את הקמת "מועצת מדיניות כוח האדם" הראשונה והנהגת מענקים אישיים ממוקדים. הוא האריך את משך תקופות הפיקוד של המפקדים והעלה את שכרם.
לאחר תום כהונתו כמזכיר הצי, שימש ניצה בשנים 1967–1969 כסגן מזכיר ההגנה וכחבר המשלחת האמריקאית לשיחות הסכמי סאל"ט בין השנים 1969–1973. בהמשך, מתוך חשש להתחמשותה מחדש של ברית המועצות, הוא התנגד לאשרור הסכמי סאל"ט-2 ב-1979.
ניצה נמנה עם מקימי "צוות B" (Team B, צוות מומחים חיצוני ב-CIA שתפקידו היה להוות "פרקליט השטן" בתהליכי החשיבה של הארגון). הדוחות של הצוות היו לבסיס התבונתי לרעיון "חלון הפגיעות" ולתהליך בניית הכוח העצום שהחל לקראת תום תקופות נשיאותו של ג'ימי קרטר והואץ עוד יותר בתקופת נשיאותו של רונלד רייגן. צוות B הגיע למסקנה שהסובייטים פיתחו נשק חדש להשמדה המונית ושהם קידמו אסטרטגיות תוקפניות בנוגע לאפשרות של מלחמה גרעינית. לימים נפוצה האמונה שההערכות של הצוות היו מוגזמות מאוד.
על פי אן קאהן מהסוכנות לבקרת ופירוק נשק, "אם אתה עובר על רוב הטענות הספציפיות של צוות B בנוגע למערכות הנשק, ואתה רק בוחן אותם זה אחרי זה, כולן היו שגויות". אף על פי כן, יש שעדיין טוענים שמסקנות הצוות בנוגע למטרות האסטרטגיות של ברית המועצות הוכחו ברובן כנכונות, אך הן בקושי מתיישבים עם עלייתו של מיכאיל גורבצ'וב ב-1985. בשנים 1981–1984 היה ניצה ראש צוות המשא ומתן של הנשיא רייגן להסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני. לאחר מכן הוא מנה כיועץ מיוחד לנשיא ולמזכיר המדינה לבקרת הנשק.
במשך יותר מארבעים שנה היה ניצה אחד מאדריכלי המדיניות של ארצות הברית כלפי ברית המועצות.
משפחתו.
ב-1932 נשא ניצה לאישה את פיליס פראט, בתם של ג'ון טילי פראט, איש פיננסים בחברת סטנדרד אויל ושל רות בייקר פראט, שהייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק. לשניים נולדו ארבעה ילדים, היידי, פיטר, ויליאם ופיליס אנינה (נינה). העיתונאי ניקולס תומפסון , שכתב ספר על ניצה ושל ג'ורג' קנאן בשם "הנץ והיונה", הוא נכדו. פיליס ניצה נפטרה ב-1987 וב-1993 נישא ניצה בשנית לאליזבת סקוט פורטר. גיסו של ניצה, ולטר פפקה, ייסד את "מכון אספן ללימודים הומניסטים" ואת חברת הסקי של אספן. ניצה עסק בסקי באספן, קולורדו עד לשנות ה-80 לחייו.
מותו והנצחתו.
פול ניצה נפטר בוושינגטון די. סי. ב-19 באוקטובר 2004 בגיל 97.
Acid Queen
Acid Queen (בעברית: מלכת החומצה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית טינה טרנר. האלבום יצא לאור באוגוסט 1975, על ידי חברת התקליטים EMI בבריטניה ועל ידי חברת התקליטים יונייטד ארטיסטס בארצות הברית.
אלבום זה גם היה האלבום האחרון שלה לפני שעזבה לגמרי את הצמד שלה ושל בעלה איק וטינה טרנר ויצאה לקריירת סולו מוחלטת.
רקע.
אף על פי שזהו אלבומה השני, הסינגל הראשון בקריירה שלה יצא רק באלבום הזה והוא היה השיר "Baby, Get It On" עם בעלה והשותף המוזיקלי שלה לאותה תקופה איק. שם האלבום ניתן בהשראת תפקידה של טרנר כמכלת החומצה בגרסת הקולנוע של קן ראסל לאופרת הרוק הקלאסית שבה בין היתר השתתפו מפורסמים נוספים כמו אלטון ג'ון ואריק קלפטון.
האלבום מחולק לשני חלקים כאשר החלק הראשון מכיל גרסאות כיסוי לשירי רוק ידועים כמו "Under My Thumb" ו-"Let's Spend the Night Together" של הרולינג סטון ו-"I Can See For Miles" של המי, ואילו החלק השני שלו הכיל שירים מקוריים.
לאלבום הוקלטו שתי גרסאות כאשר גרסה אחת הייתה עבור הפסקול לסרט "טומי" ואילו השנייה הייתה עבור אלבומה. בשנת 1991 האלבום יצאה בהוצאה מחודשת שכללה 3 שירים חדשים. בשנת 2005 לרגל 30 שנה ליציאת האלבום הוציאה טרנר מהדורה נוספת של האלבום ובה שירי האלבום הוקלטו מחדש.
שירים.
השירים המקוריים של האלבום הופקו ונכתבו בעיקר על ידי איק טרנר בעלה של טינה באותה תקופה, אשר כולל בין היתר את הסינגל הראשון מהאלבום "Baby, Get It On", אשר יצא לאור ב-1975 ואשר היה לשיר האחרון שהקליטו ביחד טינה ואיק. שיר הוא שיר בהשפעת הדיסקו והשיר לשיר המקורי היחיד שיצא כסינגל מהאלבום. השיר הגיע למקום ה-88 במצעד שירי ה-פופ האמריקאי ולמקום ה-31 במצעד שירי ה-R&amp;B האמריקאי.
הסינגל השני שיצא מהאלבום היה השיר "Whole Lotta Love", אשר יצא לאור גם ב-1975, גרסת כיסוי לשירם של לד זפלין, אשר הגיעה למקום ה-6 במצעד שירי ה-R&amp;B האמריקאי. הסינגל השלישי מהאלבום יצא לאור ב-1976 והיה "Acid Queen", גרסת כיסוי לשירם של The Who, אשר יצאה לאור בבריטניה בלבד. "Under My Thumb" יצא לאור ב-1977 כסינגל באוסטרליה בלבד על מנת לקדם את סיבוב ההופעות של טרנר, הוא הגיע למקום ה-80 במצעד האוסטרלי.
חוף ריימיל
חוף ריימיל (באנגלית: Rymill Coast) הוא אזור חוף בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
חוף ריימיל הוא אזור החוף שבין כף ג'רמי ונונאטאקי באטרס.
חוף ריימיל נמצא 65 קילומטרים ממזרח לחוף אינגליש שבאי אלכסנדר (שנמצא מעברו השני של מצר ג'ורג' השישי).
אזור החוף כולל את הרי באטרבי.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי החוף.
החוף צולם מהאוויר באופן חלקי על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו ביום 23 בנובמבר 1935.
החוף צולם מהאוויר ונסקר על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם באוקטובר – נובמבר 1936.
האזור נסקר בשנת 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, ובין השנים 1948–1950 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
החוף צולם מהאוויר בשנת 1947, על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, ובשנת 1966 על ידי צי ארצות הברית.
מקור השם.
שמו של החוף ניתן לו בשנת 1985 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
החוף נקרא על שמו של ג'ון רידוך ריימיל מאוסטרליה שעמד בראש המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם - משלחת גאופיזית ומחקרית אל ארץ גרהאם באנטארקטיקה בין השנים 1934 ל-1937.
לקריאה נוספת.
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 170
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS
קומסקו
קומסקו בע"מ היא חברה פרטית ישראלית, שעוסקת בשיווק ושירות לציוד מכני הנדסי (צמ"ה). החברה היא היבואנית של ציוד JCB, מנופים מתוצרת פוטיין, וציוד גריסה וניפוי של טסאאב. בנוסף לשיווק הציוד מספקת קומסקו מעטפת שירותים תומכת הכוללת שירות, אחזקה, תיקונים, בקרה ממוחשבת מרחוק ועוד.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1963 ונוהלה על ידי המהנדס מקס בורן, עד אז מנהל בכיר בסולל בונה, כנציגות בישראל של חברת בלקווד-הודג' הבריטית. הציוד הראשון אותו הביאה לישראל היה של חברת טרקס (Terex, אז מותג של ג'נרל מוטורס) - רכינות עפר, מעמיסים אופניים, סקרייפרים, דחפורים ומנופים הידראוליים. החברה הייתה הראשונה להפעיל בישראל מודל עסקי של השכרת ציוד מכני הנדסי ועגורנים. בשנת 1966 החלה החברה לייצג בישראל גם את JCB. ב-1967 עברה החברה למשכנה בקריית אריה.
בעקבות חששה של חברת בלקווד-הודג' האנגלית מהחרם הערבי, החליפה החברה בשנת 1975 את שמה לקומסקו בע"מ (ר"ת של COnstruction MAchinary Systems COmp).
בשנת 1982 עזב מקס בורן את החברה, ומכר את מניותיו בה בחזרה לבלקווד-הודג'.
בשנת 1993 רכש חיים דנון שעבד בחברה בתחום המכירות מאז 1970 את כל מניות החברה והפך לבעלים ומנכ"ל.
ב-2003 פתחה החברה מרכז לוגיסטי לציוד מכני והנדסי בצור יגאל.
בין השנים 2011–2014 רכשה קומסקו, בשלבים, 49% ממניות סמיקום לקסיס.
ב-2018 רכשה 50% ממניות יוניברסל מוטורס ישראל, יבואנית ג'נרל מוטורס ואיסוזו והבעלים של אוויס ישראל. באותה שנה הקימה בשיתוף עם חברת דלק מוטורס את חברת DMC המייבאת משאיות פורד קרגו.
בעלי עניין.
נכון לשנת 2021 מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי איש העסקים הישראלי חיים דנון.
ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים
ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים (באנגלית: World Union of Jewish Students, או בראשי-תיבות: WUJS) הוא ארגון הגג הבינלאומי של קבוצות סטודנטים יהודים עצמאיים ב-43 מדינות.
מטה הארגון שוכן בירושלים.
בראש ה-WUJS עומד החל מ-1 בינואר 2020, הנשיא הנבחר יונתן בראון,
היסטוריה.