עונש המוות המתועד הראשון בוצע ב-1608 על קפטן ג'ורג' קנדל, אשר הוצא להורג על ידי כיתת יורים בגין ריגול מטעם ממשלת ספרד.
15,269 אנשים הוצאו להורג בארצות הברית בין 1608 ל-1991. בשנים 1930 עד 2002, בוצעו 4,661 הוצאות להורג, כשני שלישים מהם ב-20 שנה הראשונות. בנוסף, הוציא צבא ארצות הברית להורג 135 חיילים בין השנים 1916 ל-1955 (האחרון).
תנועת הביטול.
שלוש מדינות ביטלו את עונש המוות בגין רצח במהלך המאה ה-19: מישיגן (שמעולם לא הוציאה להורג אסיר מאז הוקמה המדינה) בשנת 1847, ויסקונסין בשנת 1853 ומיין בשנת 1887. במינסוטה בוטל עונש מוות בשנת 1911, בורמונט ב-1964, באיווה ובוירג'יניה המערבית בשנת 1965 ובדקוטה הצפונית בשנת 1973. בהוואי בוטל עונש מוות ב-1948 ובאלסקה ב-1957. פוארטו ריקו ביטלה אותו בשנת 1929 ומחוז קולומביה בשנת 1981. אריזונה ואורגון ביטלו את עונש המוות בהצבעה ב-1916 ובשנת 1964 בהתאמה, אך שתיהן החזירו אותו, שוב, בהצבעה, כעבור מספר שנים. אריזונה החזירה את עונש המוות בשנת 1918 ואורגון בשנת 1978. באורגון, החזרת עונש המוות בוטלה על ידי בית המשפט העליון במדינה בשנת 1981, אך המצביעים באורגון החזירו שוב את עונש המוות בשנת 1984. פוארטו ריקו ומישיגן הן שתי הרשויות השופטות היחידות בארצות הברית שאסרו במפורש עונש מוות בחוקותיהן: בשנת 1952 ובשנת 1964 בהתאמה.
בשנת 2020 שימש עונש מוות רק 5 מתוך 50 המדינות: אלבמה, ג'ורג'יה, מיזורי, טנסי וטקסס. הוצאות להורג ממשלתיות, התרחשו רק ב-20 מתוך 195 מדינות העולם. הוצאות להורג על פשעים שונים, במיוחד רצח ואונס, התרחשו מאז הקמת ארצות הברית ועד תחילת שנות השישים.
החזרתו (1976).
לאחר מקרה טרוי ליאון גרג ב-1973, 37 מדינות חוקקו חוקי עונש מוות חדשים במה שנקרא חוק Gregg v. Georgia . כמה מדינות הגיבו בחקיקת חוקי עונש מוות חובה שקבעו עונש מוות לכל מי שהורשע בצורות רצח מסוימות. מדינות אחרות אימצו הליכי משפט וגזר דין מפוצלים, עם מגבלות שונות.
ב-2 ביולי 1976, החליט בית המשפט העליון של ארצות הברית לאמץ את חוק Gregg v. Georgia וקבע את "הליך ג'ורג'יה". לפי הליך זה, בשלב הראשון, חבר המושבעים מחליט על אשמת הנאשם, אם הנאשם חף מפשע או שלא הורשע אחרת ברצח מדרגה ראשונה, לא יוטל עונש מוות. בשלב השני, חבר המושבעים קובע אם קיימים גורמים מחמירים מסוימים, האם קיימים גורמים מקלים כלשהם, ובמשפטים רבים שוקלים את הגורמים המחמירים בהערכת העונש הסופי - מוות או מאסר עולם, עם או בלי אופציית שחרור. באותו יום קבע בית המשפט שעונש מוות הוא חובה בחוק בכל מדינות ארצות הברית.
הוצאות להורג התחדשו בארצות הברית ב-17 בינואר 1977, כאשר גארי גילמור ניצב בפני כיתת יורים ביוטה. אף על פי שמאות אנשים נידונו למוות בארצות הברית במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, רק עשרה אנשים מלבד גילמור (שוויתר על כל זכויות הערעור שלו) הוצאו להורג לפני 1984.
בעקבות ההחלטה, אחוזי השימוש בעונש מוות בארצות הברית זינקו, זאת בניגוד למגמות בדמוקרטיות אחרות בעולם בהן השימוש בעונש מוות נדחה או ירד לחלוטין מהפרק.
בשנת 2007, ניו ג'רזי הפכה למדינה הראשונה שביטלה את עונש המוות בהצבעה בחקיקה, לאחר מכן ניו מקסיקו בשנת 2009, אילינוי בשנת 2011, קונטיקט בשנת 2012 ומרילנד בשנת 2013.
ב-11 באוקטובר 2018, הפכה מדינת וושינגטון למדינה ה-20 שמבטלת את עונש המוות. ניו המפשייר הפכה למדינה ה-21 לבטל את עונש המוות כשביטלה אותו ב-30 במאי 2019. קולורדו הפכה למדינה ה-22 שביטלה את חוק עונש המוות כאשר המושל ג'ארד פוליס חתם על הצעת חוק לביטולו ב-23 במרץ 2020 והפך את כל עונשי המוות הקיימים במדינה לחיים ללא תנאי ולביטולם.
ב-24 במרץ 2021, וירג'יניה הפכה למדינה ה-23 שביטלה את עונש המוות.
11 מדינות ערכו משאל עם העוסק בעונש מוות. כל אלה הביאו להחזרתה, לדחיית ביטולה, להרחבת תחום היישום שלה, לקבוע בחוקת המדינה שהיא איננה חוקתית, או לזרז את הליך הערעור בתיקים הוניים.
עידן הזרקת רעל.
משנת 1976 ועד 24 בדצמבר 2020 התרחשו 1,529 הוצאות להורג בארצות הברית, מתוכן 1,349 בהזרקת רעל, 163 בהתחשמלות, 11 בשאיפת גז, 3 בתלייה ו-3 באמצעות כיתת יורים. בדרום המדינה היה הרוב הגדול של הוצאות להורג עם 1,249 כאלה, 190 במערב התיכון, 86 במערב ורק 4 בצפון מזרח המדינה. מדינת טקסס לבדה ביצעה 576. 11 הוצאות להורג נערכו על ידי הממשלה הפדרלית. מאז 1999 מספר ההוצאות להורג פחת מאוד ו-17 ההוצאות להורג בשנת 2020 היו לכמות המועטה ביותר מאז 1991.
עונש המוות הפך לנושא במהלך הבחירות לנשיאות ב-1988. הנושא עלה לכותרות ב-13 באוקטובר 1988 במהלך עימות בין שני המועמדים לנשיאות: ג'ורג' הרברט ווקר בוש ומייקל דוקאקיס, כאשר ברנרד שו, מנחה העימות, שאל את דוקאקיס: "נגיד, אם קיטי דוקאקיס (אשתו) תיאנס ותירצח, האם היית רוצה שעל האנס והרוצח יוטל גזר דין מוות?" דוקאקיס השיב: "לא, אני לא, ואני חושב שאתה יודע שהתנגדתי לעונש מוות במהלך כל חיי. אני לא רואה שום הוכחה לכך שזה מרתיע, ואני חושב שישנן דרכים יעילות יותר להתמודד עם פשע אלים."
מחקר שפורסם ב-לאנסט בשנת 2005 מצא כי ב-43% מהמקרים של הוצאות להורג על ידי הזרקת רעל, רמת סמי השינה בדם אצל הנידון לא הייתה מספקת כדי להבטיח חוסר הכרה שלו בזמן ההזרקה. אף על פי כן, בית המשפט העליון פסק בשנת 2008, שוב בשנת 2015 ובפעם השלישית בשנת 2019, שזריקה קטלנית אינה מהווה ענישה אכזרית ויוצאת דופן.
ב-25 ביולי 2019 הורה היועץ המשפטי לממשלה ויליאם בר לחדש את ההוצאות להורג הפדרליות לאחר הפסקה בת 16 שנים, וקבע חמישה מועדי ביצוע לדצמבר 2019 ולינואר 2020.
נשים.
בשנת 1632, 24 שנים לאחר ההוצאה להורג הראשונה של גבר, ג'יין צ'מפיון הפכה לאישה הראשונה שידוע שהוצאה להורג בעקבות גזר דין. היא נידונה למוות בתלייה לאחר שהורשעה ברצח תינוקות. כשני שלישים מהנשים שהוצאו להורג במאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הורשעו ברצח ילדים. נשים היוו רק חמישית מכל ההוצאות להורג בין השנים 1632 ל-1759.
נשים בולטות שהוצאו להורג ניתן למצוא את מרי סוראט שהוצאה להורג בתלייה בשנת 1865 לאחר שהורשעה בקשירת קשר להתנקשות באברהם לינקולן. מרגי ולמה ברפילד הורשעה ברצח וכאשר הוצאה להורג בזריקה קטלנית בשנת 1984, הפכה לאישה הראשונה שהוצאה להורג מאז שהוסר האיסור על עונש מוות בשנת 1976. וונדה ז'אן אלן הורשעה ברצח בשנת 1989 והוצאה להורג בהזרקת רעל בינואר 2001. היא הייתה האישה השחורה הראשונה שהוצאה להורג בארצות הברית מאז 1954. עורכי הדין של אלן לא הכחישו את אשמתה, אך טענו כי התובעים ניצלו את מנת המשכל, הגזע וההומוסקסואליות שלה כחלק מהסיבות להחלטתם.
השלטון הפדרלי מוציא להורג נשים לעיתים רחוקות. אתל רוזנברג הוצאה להורג בגין ריגול ב-19 ביוני 1953. בוני בראון האדי הוצאה להורג בגין חטיפה ורצח מאוחר יותר באותה שנה ב-18 בדצמבר. מאז הוצאתה להורג של האדי, הממשלה הפדרלית לא הוציאה להורג אישה. עם זאת, הוצאתה להורג של ליסה מונטגומרי, שהורשעה בהריגת אישה בהיריון, כריתתה וחטיפת תינוקה, נקבעה ל-8 בדצמבר 2020, אשר מאוחר יותר נדחתה ל-12 בינואר 2021.
נוער.
בשנת 1642, הצעיר הראשון אי פעם, תומאס גראונגר, נידון למוות בפלימות', מסצ'וסטס בגין זואופיליה. מאז, 361 צעירים אחרים נידונו לעונש מוות.
לפני ביטול עונש המוות לנוער בשנת 2005, כל נער בן 16 ומעלה יכול היה להישפט למוות בכמה מדינות, האחרון שבהם היה סקוט האין, שהוצא להורג באוקלהומה בשנת 2003 בגין שריפת שני אנשים למוות כשהוא בן 17 בלבד. מאז 2005 לא נערכו הוצאות להורג ואפילו לא דיונים בהוצאת בני נוער להורג בארצות הברית.
חלוקה.
בשנים האחרונות קיים בממוצע עונש מוות אחד על כל 200 הרשעות ברצח בארצות הברית.
באלבמה יש שיעור עונש מוות הגבוה ביותר ביחס לנפש, זאת מכיוון שאלבמה הייתה אחת המדינות הבודדות שאיפשרו לשופטים לעקוף המלצת חבר מושבעים לטובת מאסר עולם, דבר שהופסק במרץ 2017.
בין מדינות.
התפלגות עונשי המוות בין מדינות עומד ביחס חופף לאוכלוסיותיהן ושיעורי הרצח. בקליפורניה, שהיא המדינה המאוכלסת ביותר, יש גם את מספר הוצאות המוות המתוכננות הגבוהה ביותר, עם למעלה מ-700 אסירים. בויומינג, שהיא המדינה הפחות מאוכלסת, יש רק אדם אחד שמצפה לעונש מוות.
עם זאת, הוצאות להורג קורות במהירות רבה יותר לאחר גזר הדין במדינות שמרניות. טקסס, שהיא המדינה השנייה באוכלוסייתה בארצות הברית, בוצעו למעלה מ-500 הוצאות להורג בחמישים שנה האחרונות, יותר משליש מהסך הלאומי. קליפורניה ביצעה 13 הוצאות להורג בלבד באותה תקופה, ולא הוציאה להורג מאז 2006.
בין גזעים.
אפרו אמריקאים היוו 41% מהאסירים שהוצאו להורג בעודם מהווים רק 12.6% מכלל האוכלוסייה. הם היוו 34% מאלה שהוצאו להורג בפועל מאז 1976. עם זאת, מדובר בייצוג חסר יחסית לשיעור הרוצחים שהורשעו, 52.5% מכלל עברייני הרצח בין 1980 ל-2008 היו אפרו אמריקאים.
כ-13.5% מהאסירים עליהם חל גזר דין מוות הם ממוצא היספני או לאטיני, בעוד שהם מהווים 17.4% מכלל האוכלוסייה במדינה.
כ-1.81% מהאסירים עליהם חל גזר דין מוות הם ממוצא אסייתי, אם כי אסייתיים מהווים כ-5.6% מכלל האוכלוסייה בארצות הברית.
בין המינים.