ויקטור גרייבסקי נולד בקרקוב שבפולין בשנת 1925 בשם ויקטור שפילמן. בנערותו, בימי מלחמת העולם השנייה, נמלט לברית המועצות. הוא שב לפולין בשנת 1946 ושינה את שם משפחתו לגרייבסקי, שהיה שם בעל צליל פולני יותר. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1949, אך גרייבסקי נשאר בפולין משום שרצה ללמוד. הוא למד באקדמיה למדעי המדינה בוורשה, בפקולטה לעיתונאות. עם סיום לימודיו, בתקופת השלטון הקומוניסטי בפולין, נתקבל לעבודה כעיתונאי בסוכנות הידיעות הפולנית (PAP). בדצמבר 1955 ביקר בישראל ונפגש עם קרובי משפחתו. בעקבות ביקור זה החל לחוש הזדהות עם מדינת ישראל, ונטש את אמונותיו הקומוניסטיות, אך שב לפולין משום ששאף לעלות לישראל באופן לגאלי ולא בבריחה. בשובו לפולין המשיך בתפקידו במסגרת סוכנות הידיעות הפולנית. גרייבסקי קשר קשרי ידידות עם לוציה ברנובסקי, צעירה פולנייה יהודייה ששימשה כמזכירה בלשכתו של אדווארד אוחאב, שהיה לזמן קצר בין מרץ לאוקטובר 1956 המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית (ואשר לימים, בין השנים 1964 ל-1968, היה נשיא פולין).
הנאום הסודי של חרושצ'וב.
בחודש פברואר 1956 נערכה במוסקבה הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בוועידה נשא ניקיטה חרושצ'וב, המזכיר הראשון של המפלגה, ושליט ברית המועצות, ב-24 בפברואר, נאום סודי שבו הוקיע את פשעי סטלין. סודיותו של הנאום נשמרה, אך בעולם הרחב נפוצו ידיעות מקוטעות על תוכנו. שירותי הביון של מדינות המערב הציבו לעצמם כמשימה ראשונה במעלה להשיג עותק מן הנאום. מכל שירותי הביון בעולם היה זה הביון הישראלי שהשיג את העותק של הנאום, באמצעות ויקטור גרייבסקי.
המסמך הגיע לידי גרייבסקי מחברתו לוציה ברנובסקי, אשתו של סגן ראש ממשלת פולין שעבדה בלשכתו של אדווארד אוחאב. לוציה העבירה לגרייבסקי את הנאום, והוא נכנס לשגרירות ישראל בוורשה, שם צולם המסמך והוחזר ללשכתו של אוחאב. הוא לא היה סוכן של השירותים הישראליים, ולא היה מגויס אליהם בכל צורה שהיא. את אשר עשה, עשה על דעת עצמו ומתוך הזדהות עם מדינת ישראל. שגרירות ישראל בוורשה נחשבה בעיני השלטונות הפולניים כשגרירות מערבית והייתה תחת השגחה של שוטרים ואנשי ביטחון. פרסום המסמך הכה גלים בכל העולם. השגת המסמך נחשבה להישג היסטורי של קהילת המודיעין הצעירה של ישראל, והיא הייתה מהגורמים למעמדו הנחשב של המודיעין הישראלי.
חייו בישראל.
בינואר 1957 הצליח גרייבסקי לעלות לישראל במסגרת גל העלייה שקיבל את הכינוי "עליית גומולקה". לאחר לימודים באולפן הוצעה לו משרה במחלקת מזרח אירופה של משרד החוץ. באותה עת החל קול ישראל לשדר שידורים בגלים קצרים בשפה הפולנית וגרייבסקי התקבל כעורך וקריין של שידורים אלה. בשנת 1958 ייסד והפך למנהלה הראשון של המערכת הגדולה ביותר במחלקת שידורי החוץ - מערכת התוכניות ברוסית. הוא עבד שנים רבות ברשות השידור, ותפקידו האחרון לפני פרישתו לגמלאות היה הממונה על קבילות הציבור ברשות השידור. כמו כן, גרייבסקי היה חבר ועדת הביקורת של אגודת העיתונאים בתל אביב.
נפטר ב-18 באוקטובר 2007 בגיל 82 ונקבר בהר המנוחות שבירושלים.
עבודתו כסוכן כפול בשירות השב"כ.
זמן קצר לאחר שעלה ארצה, הק.ג.ב. יצר איתו קשר והציע לו לפעול כסוכן שלהם בישראל. גרייבסקי קיבל את ההצעה לכאורה, אך דיווח עליה במקביל לשירות הביטחון הכללי שהפך אותו לסוכן כפול. גרייבסקי התבקש על ידי השב"כ למסור לק.ג.ב. מידע איכותי מפעם לפעם כדי לשמור על אמונם, ולעיתים גם מסר להם מידע שגוי. תפקידו כראש המחלקה לשידורים ברוסית ברשות השידור סייע להסביר את קשריו עם גורמים רוסיים בישראל, ביניהם אנשי הכנסייה הרוסית, שחלקם היו אנשי קשר שלו לק.ג.ב..
פעילותו זו נמשכה כ-15 שנה, ובמהלכה אף התבשר כי ברגע שיגיע למוסקבה יקבל את עיטור לנין כהוקרה על שירותו למען ברית המועצות, אך גרייבסקי מעולם לא הגיע למוסקבה כדי לקבל את העיטור.
ב-28 בספטמבר 2007, כשלושה שבועות לפני פטירתו, קיבל אות הוקרה מראש השב"כ יובל דיסקין, על תרומתו לביטחון המדינה.
אמון אמארת' (שר הטבעות)
Wireless Markup Language היא שפת תגיות מבוססת XML, להגדרת מידע עבור WAP. מרכיב עיקרי בשפה הוא כרטיס (Card) והוא המקביל לדף (Page) בשפת ה-HTML.
דוגמה.
&lt;?xml version="1.0"?&gt;
&lt;!DOCTYPE wml PUBLIC "-//WAPFORUM//DTD WML 1.1//EN"
"http://www.wapforum.org/DTD/wml_1.1.xml" &gt;
&lt;wml&gt;
&lt;card id="main" title="First Card"&gt;
&lt;p mode="wrap"&gt;This is a sample WML page.&lt;/p&gt;
&lt;/card&gt;
&lt;/wml&gt;
Resource Description Framework
Resource Description Framework (RDF) הוא סטנדרט של ארגון ה-World Wide Web Consortium (W3C). מטרתו לייצר שיטה להגדרת מקורות מידע (Resources) ברשת האינטרנט, כחלק מארכיטקטורת הרשת הסמנטית של ארגון W3C. הסטנדרט נבנה כדי להיות מובן למכונה ולא כהצגה לבני אדם. RDF בנוי מעל XML ומיוצג כ-Labeled Graph המורכב משלישיות של נושא (Subject), נשוא (Predicate), ומושא (Object).
RDF הוא ההמלצה של ארגון ה-W3C מ-1 בפברואר 2004. הסטנדרט הוא חלק מ-"חזון האינטרנט הסמנטי" של W3C. על פי החזון למידע באינטרנט יש משמעות. מקורות המידע מהאינטרנט מזוהים באמצעות URI. מחשבים יכולים להבין ולעבד את המידע ממקורות שונים ברשת ולשלב אותו לידע.
מודל הנתונים של RDF מייצר גרף ידע המורכב מקודקודים וקשתות. הקודקודים יכולים להיות נושא או מושא. הקשתות הם ההצהרה המייצגת את הקשר בין הנושא למושא. לדוגמה המשפט "השמיים בצבע כחול" מורכב מנושא: "השמיים" וממושא: "כחול". הקשר בין השמיים לבין הכחול הוא "צבע". ולכן השלישייה במשפט זה תהיה
רכיב בשלשה יכול להיות משאב (Resource) – זהו כל דבר שיש לו URI. הרכיב יכול להיות גם מאפיין (Property) – מאפיין הוא משאב שיש לו שם. הרכיב יכול להיות גם ערך של מאפיין (Property value). ערך של מאפיין יכול להיות משאב אחר.
מסמכי RDF כתובים ב-XML. השפה נקראת RDF/XML. השימוש ב-XML מאפשר החלפת מידע על RDF בין סוגים שונים של מחשבים באמצעות סוגים שונים של מערכות הפעלה ויישומים.
אמלי
אמלי (בצרפתית: Le Fabuleux Destin d'Amélie Poulain - הגורל הנפלא של אמלי פולן או בקיצור: Amélie) הוא סרט צרפתי מסוגת קומדיה רומנטית או אגדה מודרנית, בבימויו של ז'אן-פייר ז'נה משנת 2001.
הסרט, בכיכובה של אודרי טוטו זכה להצלחה רבה. הוא זכה בארבעה פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר בחמש קטגוריות.
בארצות דוברות אנגלית הופץ הסרט בשם "אמלי ממונמארטר" (באנגלית: Amélie from Montmartre) אולם בהמשך הסרט נודע בשם "אמלי".
תקציר עלילה.
הפרוטגוניסט היא בחורה צעירה בשם אמלי. אמהּ של אמלי מתה עוד בילדותה, ואביה, רופא במקצועו, מעולם לא חיבק אותה. המגע היחיד בינה ובין אביה היה בעת הבדיקה הרפואית החודשית שלה. מגע זה גרם לה התרגשות רבה וללבה לפעום במהירות, ועל כן אביה האמין שיש לה הפרעות בקצב הלב, ושמר עליה בבית תוך שהוא מונע ממנה לשחק עם ילדים אחרים. בשל בדידותה פיתחה אמלי עולם פנימי עשיר והיו לה חברים דמיוניים.
בהגיעה לגיל 22 החלה אמלי לעבוד כמלצרית בבית קפה קטן במונמארטר שבפריז, שנוהל על ידי לוליינית קרקס לשעבר.
אמלי נהנית מהנאות קטנות בחייה - לשבור את ציפוי הסוכר של קרם ברולה בכפית, ללכת לטייל ברחובות פריז, להקפיץ אבנים בתעלת סן מרטן, לנסות לנחש כמה אנשים חווים אורגזמה ברחבי פריז ברגע נתון (15 בעת שהדבר מוצג לצופים).
יום אחד מגלה אמלי כי אריח קיר בחדר האמבט שלה רופף, ומאחוריו היא מוצאת קופסת מתכת של ילד שהתגורר בדירה לפני שנים רבות. היא מחליטה למצוא אותו ולהשיב לו את הקופסה. בנוסף מחליטה אמלי שאם אכן תמצא אותו היא תקדיש חייה לעשיית טוב, ואם לא תמצא אותו - הדבר לא נורא.
לאחר עבודת בילוש היא מוצאת את בעל הקופסה ומניחה את הקופסה בתא טלפון ציבורי המצלצל בדיוק כשהוא עובר לידו. ברגע שהוא מגלה את הקופסה הוא מתרגש עד דמעות. אמלי מחליטה להמשיך ולעשות טוב בחייה - מתארת לעיוור את הרחוב, עוזרת לעובד בחנות המכולת המקומית להתגונן מפני הבעלים של החנות שמציק לו, עוזרת לאביה לגלות שכדאי לו לצאת לטייל בעולם, ומנסה לעזור לצעיר האוסף תמונות שנזנחו בפוטומטים.
צייר המתגורר בבניין שלה מראה לה שכדאי לה לעזור גם לעצמה, והיא מתאהבת באוסף התמונות, שצריך לגלות את דרכו אליה באמצעות מסלול רמזים שהיא הסתירה ברחבי פריז.
פרסים והשפעות.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בשנת 2002. הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בשנת 2001 בקטגוריות: הסרט, הבמאי, הצילום ופרס הקהל. בנוסף זכה בפרס גלובוס הבדולח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי בשנת 2001, בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. במרץ 2002 היה הסרט מועמד ל-13 פרסים לפרס סזאר, וזכה ב-4 עבור הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר והבימוי האומנותי הטוב ביותר. זכה בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר.
הסרט נבחר על ידי הניו יורק טיימס כאחד מ-1,000 הסרטים הטובים ביותר.
בסרט "תלוי באוויר", משנת 2009, מבקשת כלה מידידיה, כמתנת חתונה, תצלומים שלה ושל החתן מאתרים ברחבי ארצות הברית, בעקבות הסרט "אמלי".
שחקנים.