מרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום (באנגלית: The Presidential Emergency Operations Center, או בקיצור: PEOC) הוא בונקר תת-קרקעי מוארך בצורתו המצוי במרתף הבית הלבן, משכן נשיא ארצות הברית בוושינגטון, בירת ארצות הברית.
המבנה הוקם בתקופת מלחמת העולם השנייה עבור הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, והוא ככל הנראה מסוגל לעמוד בפני מתקפה של נשק גרעיני על ארצות הברית (אף שבמקרה של צפי למתקפה כזו יפונה הנשיא מהבירה).
יש להבדיל בין חדר זה לחדר המצב המצוי באגף המערבי של הבית הלבן ונעשה בו שימוש קבוע, בעוד שבמרכז המבצעים נעשה שימוש רק בעת חירום.
בעת פיגועי 11 בספטמבר 2001 נעשה שימוש במרכז המבצעים ונכחו בו דיק צ'ייני, לין צ'ייני וקונדוליזה רייס.
בקולנוע.
ניסיון לדמות את הבונקר על שלל מאפייניו, נעשה בסרט וושינגטון על הכוונת.
חבורת הבלשים והכלב
חבורת הבלשים והכלב היא סדרת ספרים שנכתבה על ידי איניד בלייטון. הסדרה עוסקת בחמישיית נערים בני 9–13, שהקימו חבורה לפענוח תעלומות בפטרסווד, אנגליה, בשנים בסמוך למלחמת העולם השנייה (הסדרה התפרסמה במקורה בשנות הארבעים והחמישים באנגליה ומאזכרת במספר ספרים את המלחמה האחרונה).
מכיוון שארבעה מהם לומדים בפנימיות, הם פועלים במהלך חופשות (בחופשות פסחא, קיץ וחגים לסירוגין). שוטר העיירה, תאופילוס גון, תמיד מנסה להפריע להם ולנסות לפתור את התעלומות בעצמו, אך ללא הצלחה.
התעלומות שתורגמו לעברית.
הספר הראשון בחופשת הפסחא, השני בחופש הגדול והשלישי בחופשת חג המולד/השנה האזרחית החדשה (שכולל גם את יום ההולדת של שמנצ'יק, 3 בינואר). מכאן ואילך החופשות חוזרות חלילה.
מזכיר הכנסת
מזכיר הכנסת הוא אדם שתפקידו ניהול עבודת הכנסת. מזכיר הכנסת אחראי על ארגון ישיבות הכנסת וניהולן האדמיניסטרטיבי. מזכיר הכנסת עומד בראש מזכירות הכנסת, שתפקידה להכין את סדר היום של מליאת הכנסת. מזכיר הכנסת נוכח בישיבות המליאה, ומייעץ ליושב-ראש הישיבה בענייני תקנון הכנסת. כשמזכיר הכנסת אינו נוכח, מחליף אותו סגנו. מזכיר הכנסת וסגנו נבחרים על ידי נשיאות הכנסת.
מזכיר הכנסת אינו חבר הכנסת והוא לא אדם פוליטי. תפקידו הוא ניהולי בלבד, לתפקיד נבחר בדרך כלל אדם בעל ידע במשפטים ובהליכי הכנסת. בעבר כהונת מזכיר הכנסת הייתה בלתי מוגבלת בזמן, אך כיום היא עומדת על עשר שנים. מזכיר הכנסת חבר בארגון המזכירים הפרלמנטריים הבין-לאומי.
עד שנת 2006 היה אחראי מזכיר הכנסת גם על התפקוד הניהולי והאדמיניסטרטיבי של הכנסת (ולא רק ישיבות הכנסת) ועל ניהול ופיקוח על עובדיה, אך תפקידים אלו יחד עם סמכויות נוספות פוצלו לתפקיד חדש בשם מנכ"ל הכנסת.
מזכיר הכנסת הנוכחי הוא דן מרזוק וסגנותיו הן אלינור לאון-ימין וראדה חסייסי.
החמישה
החמישה (ברוסית: Могучая кучка, "ערימה קטנה וחזקה") היה הכינוי שהצמיד המבקר ולדימיר סטאסוב, בשנת 1867, להתקבצות רופפת של מלחינים רוסים, שנאספה תחת מנהיגותו של מילי באלאקירב במטרה ליצור מוזיקה אמנותית בעלת אופי רוסי בפירוש, בניגוד לזו שהיוותה חיקוי למוזיקה אירופית קודמת או צמחה בקונסרבטוריונים, שהושפעו מהסגנון האירופי. במובן ידוע, הייתה זו הסתעפות מתנועת הלאומיות הרומנטית ברוסיה, מקבילה למושבת אבראמצבו ולתנועת התחייה הרוסית, ששאפו להשיג מטרות דומות בעולם האמנויות היפות.
התגבשות הקבוצה ראשיתה בשנת 1856, בפגישתם הראשונה של מילי באלאקירב וצזאר קואי; מודסט מוסורגסקי הצטרף אליהם ב-1857, ניקולאי רימסקי-קורסקוב ב-1861, ואלכסנדר בורודין ב-1862. לפניהם, מיכאיל גלינקה ואלכסנדר דארגומיז'סקי התקדמו כברת דרך ליצירת מוזיקה בעלת אופי רוסי מובהק ובכתיבת אופרות על נושאים רוסיים, אבל "החמישה" ייצגו את המאמץ המרוכז הראשון לפיתוח מוזיקה כזאת, עם סטאסוב כיועץ אמנותי ודארגומיז'סקי כמדינאי בוגר, כביכול, לקבוצה.
התפרקות "החמישה" כקבוצה החלה בשנות ה-70 של המאה ה-19, בעקבות פרישתו הזמנית של באלאקירב מחיי המוזיקה בראשית אותו עשור. כל חברי "החמישה" קבורים בבית הקברות "טיחווין" בסנקט פטרבורג.
חברי הקבוצה, פרט לקואי, השפיעו וחלקם גם לימדו רבים מן המלחינים הרוסים הגדולים בדור הבא, ביניהם אלכסנדר גלאזונוב, מיכאיל איפוליטוב-איבנוב, אנטולי ליאדוב, סרגיי רחמנינוב, סרגיי פרוקופייב, איגור סטרווינסקי ודמיטרי שוסטקוביץ'. שמה של קבוצת השישה, התקבצות רופפת עוד יותר של מלחינים דוברי צרפתית, הוכרז במסגרת ביקורת של הנרי קולט בהשוואה לחמישה.
האדריכלות הקלאסית
תעודת זהות בישראל
צ'יטה (עיר)
צ'יטה (ברוסית: Чита) היא עיר בסיביר, רוסיה, בירת חבל עבר הבאיקל (זבאיקליה) לשעבר בירת מחוז צ'יטה.
היסטוריה.
לפני ייסוד צ'יטה שכנו באזור שבטים בוריאטים בראשות חאנים מקומיים. קוזאקים ראשונים הגיעו למקום במאה ה-17. הקוזאק פיטר בקטוב בנה מספר בניינים בשנת 1653. עד המאה ה-19 צ'יטה הייתה לא יותר מכפר קטן ומקום אליו הגלה שלטון הצאר אישים לא רצויים. בעקבות מרד הדקבריסטים בסנקט פטרבורג בדצמבר 1824, הגיעו האסירים הראשונים לצ'יטה בשנת 1826, האסירים הללו היו שונים מקודמיהם מכיוון שרובם היו מהעלית האינטלקטואלית של סנקט פטרבורג. האסירים הללו השפיעו על פיתוחה של צ'יטה כי הם שרטטו את מפת הפיתוח העירונית, ולכן הסגנון האדריכלותי של העיר דומה לסגנונה של סנקט פטרבורג. כתוצאה מכך, קיבלה צ'יטה מעמד של עיר בשנת 1851, ונעשתה לעיר המרכזית במחוז, ועירם של חיילים קוזאקים זבאיקליים. בכנסייה המקומית שנבנתה בשנת 1777 נמצא מוזיאון לזכר הדקבריסטים.
התפתחותה של צ'יטה באה הודות להנחת רשת מסילות ברזל של הרכבת הטרנס-סיבירית בסוף המאה ה-19. עד היום הרכבת הטרנס-סיבירית היא חלק חשוב בחיים של המחוז צ'יטה כולו.
מדצמבר 1905 עד ינואר 1906, ובעקבות גל מהפכות שעבר על רוסיה באותו הזמן, צ'יטה הפכה לבירתה של "רפובליקת צ'יטה". חיילים ששלח הצאר דיכאו במהרה את המהפכה והשיבו את השלטון על כנו. לאחר מהפכת אוקטובר, מ-1917 עד נובמבר 1918 הפכה צ'יטה לרפובליקה סובייטית. במשך מלחמת האזרחים ברוסיה, מדצמבר 1918 עד אוקטובר 1920, צ'יטה נמצאה בידיו של ההטמאן גריגורי סמיונוב. לבסוף הוא הובס ונסוג לסין, ומשנת 1920 עד נובמבר 1922 הייתה צ'יטה בירת "רפובליקת המזרח הרחוק". משנת 1937 משמשת כעיר המרכזית של מחוז צ'יטה (צ'יטה אובלאסט). כמו כן העיר משמשת בתור עיר מטה של פיקוד סיביר, ולכן מאז שנות ה-30 ועד נפילת ברית המועצות העיר הייתה "עיר סגורה" וכניסתם של זרים וכן רוסים רבים נאסרה לתוכה.
תחבורה.
בעיר פועל נמל תעופה בינלאומי.
יהדות צ'יטה.
היהודים הראשונים של העיר הגיעו יחד עם אסירים ובהם דקבריסטים, חלקם היו גם אסירים. אחרים היו חיילים בצבא רוסי, סוחרים וכו' ורבים מהם נשארו לגור במחוז צ'יטה. לאחר שנת 1851,הגיעו יהודים רבים לצ'יטה. היהודים היו פעילים בחייה של העיר, ורבים מהם שימשו בתפקידים חשובים בתעשייה ובחיי המסחר של העיר.
בית כנסת מעץ נבנה בעיר בשנת 1880, והוחלף למבנה מאבן רק ב-1907. משנת 1903 הופיעו חוגים ציוניים, פועלי ציון וחברי הבונד. בשנת 1919 אטמן סמיונוב הקים את הגדוד היהודי שהשתתף במסעות ומבצעים רבים כנגד הפרטיזנים הסובייטיים. עד שנת 1922 עזבו רוב המשפחות היהודיות את העיר והיגרו לחרבין שבסין. בית הכנסת נסגר בשנת 1929. רק בשנת 2004 ראש העיר אישר לקהילה היהודית הקטנה לשלוט בבית הכנסת. כיום רק 200 יהודים מתגוררים בצ'יטה. בערך 1,000 יהודים עלו לישראל משנת 1989, מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 עת חב"ד החלה לפעול בגלוי במדינות חבר העמים, מדי חג מגיעים לעיר בחורים צעירים בשליחות המרכז לענייני חינוך של חב"ד ובשיתוף איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה ועוזרים לקהילה בארגון החגים.
חינוך והשכלה גבוהה.
צ'יטה נחשבת למרכז אקדמי של עבר הבאיקל. סטודנטים רבים מהמחוז צ'יטה ובוריאטיה מנסים להתקבל לאוניברסיטאות, מכללות ואקדמיות מקומיות. בעיר קיימים 52 בתי ספר תיכון ו-8 מוסדות להשכלה גבוהה ובהם האקדמיה הממלכתית לרפואה ו-4 סניפי אוניברסיטאות אחרות.
ספורט.
מספר אלופים אולימפיים נולדו וגדלו בצ'יטה ובמחוז ובהם ולרי ברומל. ישנם מועדוני ספורט מגוונים בצ'יטה: מועדון הכדורגל צ'יטה מתמודד בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, קבוצת הוקי קרח בשם סק"א זבאיקלץ משתתפת בטורניר הליגה המקצוענית ובנוסף קיימות קבוצות רבות מכל סוגי ספורט.
ערים תאומות.
לצ'יטה 5 ערים תאומות:
המועצה לשימור אתרים
הרי האטלס
הרי האטלס הם רכס הרים בצפון מערב יבשת אפריקה. ההרים משתרעים לאורך כ-2,400 קילומטרים, דרך שלוש מדינות המגרב: מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה. הנקודה הגבוהה ביותר היא ג'בל טובקאל, מדרום לעיר מרקש שבמרוקו - גובהה 4,167 מטר.
גאוגרפיה.
הרי האטלס שופעים במחצבי נחושת, ברזל, פוספטים, מגנזיום ועופרת. עמקי האטלס שופעים מים, שמקורם בשלג והגשם היורדים בפסגות ההרים. המדרונות הגבוהים של האטלס משופעים בעצי אורן, ובמורדות הנמוכים מגדלים מעט שעורה וחיטה.
אקלים האטלס מתחלק לשניים: באזור צפון האטלס והאטלס הגבוה יש מזג אוויר קר ולח, ובדרום האטלס ואטלס הסחרה יש מזג אוויר חם ויבש, המקבל כמות גשמים מועטת.
אוכלוסייה.
תושבי האטלס הם בעיקר שבטים ברברים המשמרים את מסורת אורח חיי אבותיהם. הברברים חיים בכפרים מסביב להרים, שחלקם מבודדים ביותר. הברברים הגיעו לאטלס כי מצאו בו מקום מקלט, במיוחד באזורים הפראיים שלו. הברברים עוסקים בעיקר בחקלאות ורעיית צאן.
יהדות הרי האטלס.