ב-1912 שב לארץ והחל להורות מתמטיקה. חברוני לימד בגמנסיה העברית בירושלים, ובסמינרים למורים של חברת "עזרה" ושל דוד ילין. כמו כן התגורר מספר שנים בחיפה ולימד בבית הספר הריאלי.
במהלך השנים אף שימש מרצה מן החוץ למתמטיקה, באוניברסיטה העברית, אך בשל היותו בן היישוב הישן ומפני שרקעו היה שונה מרקעם של שאר חברי סגל הפקולטה למתמטיקה, לא התקבל כמרצה מן המניין. חברוני לא התקבל כמרצה באוניברסיטאות באירופה בשל יהדותו ובישראל בשל רקעו וקורות חייו. למרות זאת עסק חברוני כל חייו במחקר מדעי ועבודותיו התפרסמו בכתבי עת מדעיים רבים.
בשנות ה-20 הקים בביתו בירושלים "מועדון מתמטי" שבו נערכו הרצאות במתמטיקה. במועדון היו חברים בין היתר פרופ' הוגו ברגמן וד"ר יעקב טהון. אלברט איינשטיין קרא את מחקריו של חברוני ומסר לו, על ידי הוגו ברגמן, כי הוא מעריך את עבודתו מאוד והיה מעוניין לפוגשו. באחד ממפגשי המועדון המתמטי נכח איינשטיין, וחברוני הרצה בפניו על "הרעיון הפילוסופי של המתמטיקה". בסוף ההרצאה ציין איינשטיין כי "נראה לי שהוא, חברוני, היחיד שירד לסוף דעתי".
חברוני היה חבר כבוד באיגוד המתמטיקה בישראל.
ב-1963, בערוב ימיו, זכה בפרס ויצמן למדעים מטעם עיריית תל אביב על עבודתו באלגברה ובאנליזה ובמיוחד על תרומתו לתורת המשוואות האינטגרו-דיפרנציאליות.
זמן קצר לאחר מכן נפטר, בגיל 75, ערירי. נקבר בהר המנוחות בהלוויה מעוטת-משתתפים.
ב-1973 קראה עיריית ירושלים רחוב על שמו בשכונת קריית יובל.
פסל בודהה הענק בלשאן
פסל בודהה הענק של לֶשָׁאן (סינית מפושטת: '乐山大佛, פיניין: Lèshān Dàfó) הוא פסל של בודהה חצוב במצוק המשקיף על מפגש הנהרות מין, דאדו וצ'ינגיי בסמוך לעיר לשאן שבדרום מחוז סצ'ואן בסין. זהו פסל הבודהה החצוב בסלע הגדול מסוגו בעולם. ב-1996 הוכרז האזור שבו הוא מצוי אתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
את חציבת הפסל יזם נזיר בודהיסטי יליד מחוז גוויג'ואו בשם הָאיטונְג (海通), שהיה אב מקדש לִינְגיוּן שעל פסגת הר באותו שם. הסיבה לבניית הפסל הייתה המים הסוערים במפגש הנהרות למרגלות ההר שעליו ניצב המקדש, אשר גרמו לאסונות שיט לא מעטים. הָאיטונְג האמין שפסל בודהה המשקיף על המים ישליט את מרותו על שד המים. הוא אסף תרומות למטרה זו במשך כעשרים שנים, והאגדה מספרת שכשניסו פקידי ממשל להחרים את הכסף אמר הָאיטונְג כי הם יכולים לקחת את עיניו, אבל לא את הכסף ועקר את עיניו.
הבנייה החלה בשנת 713, השנה הראשונה למלכותו של הקיסר שׂוֵאנְג'ונְג משושלת טאנג (618-907), אך לאחר מותו של הָאיטונְג היא נעצרה. כ-70 שנים לאחר מכן החליט הגְיֵאדוּשְׁה (שליט מקומי) לממן את הפרויקט. ממשיכי דרכו של האיטונג, היו שני נזירים, וֵייגָאו ודְזָאנְגְצ'וֹאוּ שתכננו את השיער, הגלימה ומערכת הניקוז המיוחדת של הפסל. הפסל הושלם בשנה ה-19 למלכותו של הקיסר דֶאג'ונְג משושלת טאנג, שנת 803. חציבת הפסל ארכה, אם כן, 90 שנה בסך הכל, ועל פי ההערכה השתתפו אלפי עובדים בבנייתו. במהלך החציבה המסיבית הושלכו כמויות כה גדולות של אבן למימי הנהרות, שאפיקיהם השתנו, ובעקיפין הפסל אכן גרם למים להיות בטוחים יותר לשיט.
במהלך 1,200 השנים מאז השלמתו סבל הפסל מבליה בשל לחות ובשל המים שזרמו מפסגת ההר. מים שהצטברו על בטנו החלישו את המבנה ואפשרו לצמחייה ופטריות לגדול בחלקו העליון של הפסל. במאות האחרונות גרם גשם חומצי להשחרת אפו של הפסל ולכתמים על פניו. ועם זאת, מערכת הניקוז הפנימית בפסל שמרה עליו מפני הרס רב יותר. בנוסף לכך הפסל תוחזק במשך כל שנות קיומו. הוא עבר כמה פעמים שיפוץ, האחרון שבהם בשנים 2001 ו-2002, בעלות של 250 מיליון יואן (כ-34 מיליון דולר). ראשו, כתפיו וגופו נוקו ושופצו, ושכבת בטון שנוספה בתקופה מודרנית הוסרה. סדקים מולאו ומערכת הניקוז שופצה. אלא שזיהום האוויר והשפעת המוני התיירים שמבקרים במקום גרמו לתופעות לוואי בלתי רצויות כדוגמת השחרת אף הפסל שוב, ומאז שנת 2007 עלה לדיון הצורך בשיפוץ נוסף. הפסל עבר בלא נזק את רעידת האדמה החזקה שפקדה את סצ'ואן בשנת 2008.
ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על האזור הכולל את הפסל ועל אזור הר אומיי כאתר מורשת עולמית אחד בשם "נופי הר אומיי והאזור הנופי של הבודהה הענק של לשאן".
תיאור הפסל.
הפסל חצוב באבן חול אדומה בפסגת שִׂילְווָאן (בפיניין Xiluan, "הפניקס הנאחז בטפריו") של הר לִינְגְיוּן (凌云山), 3 קילומטרים מזרחית למרכז העיר לשאן, כ-160 קילומטרים דרומית מערבית לצ'נגדו, בירת מחוז סצ'ואן. הפסל מתאר את דמותו של מאיטריה שבאסכטולוגיה הבודהיסטית מתאר את הבודהה העתידי, כשהוא יושב לבוש גלימה כפולה כשחזהו חשוף וכפות ידיו מונחות על ברכיו, מבטו מצועף, על שפתיו חיוך רחב, והוא משקיף על העיירה לשאן ועל הר אומיי, אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין, במרחק, כששלושת הנהרות, מינג'יאנג, דאדו וצ'ינגיי, נפגשים וזורמים למרגלותיו.
גובהו של הפסל 71 מטרים, כמעט כגובה הגבעה בה הוא חצוב, והוא פסל הבודהה החצוב בסלע הגדול מסוגו בעולם. הפסל גבוה בכמעט 18 מטרים מפסל בודהה הגדול בעמק במיאן. אורך ראשו 14.7 מטרים, רוחב ראשו 10 מטרים, והוא משובץ ב-1,021 שיניונים, כל אחד בגודל של שולחן עגול. פניו עגולות ובהם גבות באורך של 5.6 מטרים המצילות על עיניים מלוכסנות באורך 3.3 מטרים. אורך אפו 5.6 מטרים, שפתיו דקות ואורך פיו 3.3 מטרים. אורך אוזניו המשתלשלות הוא 6.2 מטרים. אורך צווארו 3 מטרים ורוחב כתפיו 28 מטרים. אורך האמה באצבע ידו הוא 8.3 מטרים. גובה שוקו מהברך ועד כף רגלו היא 28 מטרים, ומידות כף רגלו הן 11 מטרים אורך ו-8.5 מטרים רוחב. מערכת ניקוז החבויה בין השיניונים שעל ראשו ובחלקו האחורי של אוזניו, צווארו וחזהו ומגיעה עד כפות רגליו שומרת על הפסל מבלייה.
על הסלע משני צדי הכוך בו מצוי הפסל נחקקו דמויות של מגינים. במקביל לפסל נחצבה במצוק מימינו דרך ובה תשעה פיתולים ו-250 מדרגות המגיעות אל ראש הפסל. תיאור מפורט של בניית הפסל פרי עטו של השליח הקיסרי וֵיי בֶּן מתקופת הבנייה נחקק באסטלת אבן המצויה עד היום במצוק. מרחוק נראה כאילו הפסל הוא חלק טבעי של ההר ועל כן פתגם מקומי אומר "בודהה הוא הר וההר הוא בודהה". זהות זו מקבלת חיזוק מתופעה טבעית. שלושת ההרים: ווּיוּאוּ, לִינְגְיוּן ודונְגְיֵן יוצרים צורת בודהה ישן על גבו, כאשר פסל הבודהה הענק מצוי באזור הלב.
אתרים נוספים.
הפסל הוא האטרקציה המרכזית באתר המורשת העולמית "האזור הנופי של הבודהה הענק של לשאן", אבל אתר המורשת כולל אתרים מעניינים נוספים:
הסומש הקטן
הסומש הקטן (רומנית: Someşul Mic; הונגרית: Kis-Szamos) הוא נהר בצפון מערב רומניה הזורם במחוז קלוז' ומהווה אחד ממקורותיו של נהר הסומש. הוא נוצר מהתמזגותם של שני נהרות: הסומש החם (רומנית: Someşul Cald) והסומש הקר (רומנית: Someşul Rece), אשר נובעים ברכס ההרים האפוסניים (רומנית: Munţii Apuseni; הונגרית: Erdélyi-Szigethegység).
מאזור ההתמזגות של הסומש החם והקר, הסומש הקטן זורם מזרחה וצפונה דרך העיר קלוז'-נאפוקה ודרך יישובים קטנים נוספים, עד להתמזגותו עם הסומש הגדול (רומנית: Someşul Mare; הונגרית: Nagy-Szamos) באזור העיר דז'. משם נקרא הנהר "סומש".
בית ספר חביב
אלי בר-נביא
אלי בר-נביא (נולד ב-1946) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר שגריר ישראל בצרפת. בין השאר, התמחה בר-נביא בהיסטוריה הצרפתית ותקופת הרנסאנס.
חייו ופועלו.
בר-נביא נולד וגדל בבוקרשט שברומניה, עלה לישראל בגיל שתים עשרה. סיים לימודי תואר שני בהיסטוריה ובמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. עשה דוקטורט באוניברסיטת סורבון שבפריז בהיסטוריה של אירופה בעת החדשה המוקדמת. שב לישראל ולימד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 מונה למנהל הוועדה המדעית של מוזיאון אירופה השוכן בבריסל. המוזיאון הוקם בידי בלגיה והאיחוד האירופי. בשנת 2000 מינהו שר החוץ ועמיתו מאוניברסיטת תל אביב, שלמה בן-עמי, לשגריר ישראל בצרפת, תפקיד בו כיהן שנתיים. בר-נביא חזר למשך שלוש שנים ללמד באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן שב לתפקידו במוזיאון אירופה.
בבחירות לכנסת השש עשרה הוצב במקום ה-99 ברשימת מרצ.
מתמחה בהיסטוריה אינטלקטואלית, חברתית ופוליטית של צרפת במאות ה-16 וה-17.
ספרו האחרון של בר-נביא שיצא לאור בצרפת נכנס לרשימת רבי המכר של ספרי העיון ונמכר בעשרות אלפי עותקים. עניינו של הספר הוא במאבק בפונדמנטליזם אסלאמי, אותו רואה בר-נביא כסוגיה המרכזית שהמערב יעסוק בה במאה העשרים ואחת. הוא כותב כי ההרג בשם האל הוא תופעה בלתי מובנת ומפחידה בעיני החברה האירופית, העומדת חסרת אונים למולה. ומציע דרכים להיאבק בה.
ספרים שכתב.
עם מירי אליאב-פלדון :(מסעו של פרנצ'סקו פוצ'י:אוטופיה, כפירה ואמת דתית ברנסאנס המאוחר)
עם רובר דסימון: (הליגה הקדושה, השופט ועמוד התלייה:רצח היושב ראש בריסון)
Yesterday
Yesterday (אתמול) היא בלדת רוק של להקת הביטלס שנכתבה על ידי פול מקרטני (תחת הקרדיט הקבוע לנון/מקרטני), ויצאה גם כסינגל באלבום Help!‎ שיצא ב-1965 ומאוחר יותר באלבום Yesterday and Today.