בואינג VC-25 הוא גרסה צבאית של מטוס בואינג 747, והופעל על ידי חיל האוויר של ארצות הברית כאייר פורס 1, סימן קריאה של כל מטוסי חיל האוויר של ארצות הברית שנשאו את נשיא ארצות הברית.
רק שתי דוגמאות של המטוס נמצאות בשימוש עם מספרי הזנב 28000 ו-29000. המטוס מופעל לעיתים קרובות לצד מסוק מארין 1.
ב-1985 זוג מטוסי VC-137 מבוססי בואינג 707 שימשו כמטוסים נשיאותיים, ושירתו 23 ו-13 שנים בהתאמה באותה העת. בתקופה זו החל חיל האוויר האמריקני לחפש החלפה למטוסים, ודרשו שהמטוס החדש יהיה לפחות בעל שלושה מנועים וטווח טיסה של 9,700 ק"מ. המטוסים שהתמודדו במכרז למטוס נשיאותי היו בואינג 747 וכן מקדונל דאגלס DC-10, ולבסוף זכתה חברת בואינג.
ייצור המטוס החל בתקופתו של רונלד רייגן (1981–1989), ובנייתו הסתיימה ב-1986. טיסת הבכורה התקיימה ב-1987. העיצוב הפנימי של המטוס נעשה על פי הוראותיה של הגברת הראשונה ננסי רייגן.
על פי דיווח על חיל האוויר האמריקני, עלות התפעול של מטוס VC-25A ב-2014 עמדה על 210,877 דולר לשעה.
דגרתל וואלאס
העמותה למען משרתי המילואים
העמותה למען משרתי המילואים מיסודה של פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים ופורום החפ"שים.
העמותה הוקמה בשנת 2012 והיא ממשיכה את פעילות שני הפורומים הנ"ל משנת 1995.
פעילי העמותה.
חברי פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים וחברי פורום החפ"שים. יו"ר העמותה היה אל"ם במיל' אבי סייג ז"ל אשר נפטר מקורונה בשנת 2021. כיום יו"ר העמותה הוא אל"ם במיל' אופיר כהן.
העמותה והארגונים יזמו והובילו את כל השינויים שהיו בתחום המילואים בשני העשורים האחרונים, וביניהם חקיקת חוק הביטוח לחיילי המילואים, חוק המילואים ועוד רבים.
מטרות העמותה.
הבטחת השמירה על חוסנו ועל תפקידו הנאות של מערך המילואים בצבא ההגנה לישראל, המהווה את עיקר כוחו ועוצמתו. קידום ושמירה על זכויותיהם של חיילי ומפקדי המילואים, כשירותם, תנאי שירותם ויחסיהם עם גורמי המדינה וצבא ההגנה לישראל, על מנת שיוכלו לבצע את משימות הביטחון של המילואים.
אורכידיאה
אורביה
אורביה (באנגלית: Orbia), שנקראה בעבר מקסיכם (באנגלית: Mexichem), היא חברה מקסיקנית לייצור צינורות פלסטיק, ואחת מחברות הפטרוכימיה הגדולות בעולם. היא נוסדה בשנת 1953. הפורטפוליו של החברה כולל מוצרים המשמשים למגזרים בעלי צמיחה גבוהה כגון תשתיות בניין, טלקומוניקציה, משקאות ומים ראויים לשתייה במקסיקו, ארצות הברית, אירופה, אסיה, דרום אפריקה, המזרח התיכון, ואמריקה הלטינית. החברה נסחרת בבורסת "Mexican Securities Exchange" למעלה מ-30 שנה. המטה ממוקם בעיר טלאלנפנטלה, מקסיקו.
בשנת 2017 רכשה מקסיכם 80% ממניות חברות נטפים הישראלית תמורת 1.5 מיליארד דולר.
בספטמבר 2019 שינתה החברה את שמה ל"אורביה" (Orbia).
קלודיה גולדין
קלודיה גולדין (באנגלית: Claudia Goldin; נולדה ב-14 במאי 1946) היא יהודיה אמריקאית, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד ומנהלת הפיתוח של התוכנית לכלכלה אמריקאית בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (National Bureau of Economic Research). כיהנה כנשיאת האגודה האמריקנית לכלכלה בשנים 2013–2014, וב-2016 הוענק לה IZA Prize in Labor Economics בגין "עבודתה לאורך הקריירה בתחום ההיסטוריה הכלכלית של נשים בחינוך ובשוק העבודה". ב-1990 הייתה האישה הראשונה שזכתה לקביעות במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד.
השכלה וקריירה.
גולדין נולדה בניו יורק ב-1946. היא למדה בתיכון ברונקס למדע (The Bronx High School of Science) ובאוניברסיטת קורנל, וב-1972 השלימה את הדוקטורט שלה בכלכלה באוניברסיטת שיקגו.
תחומי המחקר של גולדין כוללים היסטוריה כלכלית, כלכלת עבודה, כלכלה ומגדר, וחקר הכלכלה בתחומי העבודה, החינוך וכלכלת המשפחה. בין מחקריה האחרונים נמנים: "The Quiet Revolution that Transformed Women's Employment, Education, and Family", אשר מתאר ומנתח שינויים בהשתתפות נשים בשוק העבודה, לאורך המאה האחרונה, "The Homecoming of American College Women: The Reversal of the Gender Gap in College" (יחד עם לורנס כץ ואיליאנה קוזיימקו), אשר בו חקרו את העלייה הניכרת בהשתתפות נשים בלימודים אקדמיים, ו"A Pollution Theory of Discrimination: Male and Female Occupations and Earnings", אשר עוסק בפערי שכר בין גברים ונשים.
ב-1990 הפכה גולדין לאישה הראשונה שזכתה לקבל קביעות במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד. היא משתפת פעולה לעיתים קרובות עם לורנס כץ, אשר בדומה לה הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד, ושהוא "בן זוגה למחקר, כמו גם לחייה האישיים".
מחקריה.
(2008) “Transitions: Career and Family Life Cycles of the Educational Elite”.
בחיבור מחקר זה שיתפה גולדין פעולה עם לורנס כץ. גולדין וכץ בוחנים במחקר זה את המגמה של נשים להינשא ולהביא ילדים לעולם בגילאים מבוגרים יותר, עם הפיכתן למשכילות יותר וכניסתן הגוברת לשוק העבודה. החל משנות ה-70 של המאה ה-20, גל של נשים החל להשקיע משאבים רבים בפיתוח וקידום הקריירה שלהן. הגיל החציוני לנישואים בקרב נשים בוגרות קולג', שעמד על 22.5 שנים, מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 (עבור קבוצת הנשים שנולדו משנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1950 בערך), גדל בשתיים וחצי שנים בין 1972 ל-1979 (עבור הנשים שנולדו בין 1950 ל-1955). חלקן של הנשים שטרם ילדו בגיל 40, גדל מ-20 אחוזים, בהתייחס לאלו שסיימו את לימודיהן בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, לכדי 28%, מכלל אלו שסיימו את לימודיהן בשנות ה-70 של המאה ה-20. נשים בוגרות קולג' הרחיבו מאוד את השכלתן בבתי ספר מקצועיים; למשל, שיעור הנשים בקרב סטודנטים לרפואה או משפטים בשנתם הראשונה ללימודים, עמד על 10 אחוזים ב-1970, אך גדל לכדי 40 אחוזים ב-1990. במחקר, גולדין מספקת תיאור מפורט אודות מצבן של הנשים באוניברסיטת הרווארד בשנות ה-70, ה-80 וה-90 של המאה העשרים. היא הראתה גידול ניכר בשיעור הסטודנטיות, כמו גם גידול משמעותי בשיעור הסטודנטיות שהיו נשואות, בתוך שנתיים מסיום לימודיהן לתואר. על אף העובדה שיותר סטודנטיות החלו את לימודיהן באוניברסיטה, ושהן לא התחתנו מיד, שיעור מסיימות התואר שעבדו במשרה מלאה במשך שנה שלמה, בקרב הנשים שסיימו את לימודיהן בשנת 1990, נמוך ב-1.7%, בהשוואה לבוגרות 1970.
(2006) "The Quiet Revolution that Transformed Women's Employment, Education, and Family".
לפני המהפכה השקטה (משנות ה-70 של המאה העשרים עד ימינו), באו מה שגולדין כינתה, שלושה שלבים התפתחותיים: "נשים עובדות עצמאיות" (משלהי המאה ה-19 ועד שנות ה-20 של המאה ה-20), "הקלת המגבלות על נשים נשואות בכוח העבודה" (משנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1950) ו"שורשי המהפכה" (מ-1950 עד 1970). בשלב הראשון, הנשים העובדות היו בדרך כלל רווקות צעירות, אשר עבדו כפועלות ייצור, ככובסות או כעובדות משק בית. נשים אלו החזיקו בידע מועט אודות משמעות עבודתן בהיבט הכולל של ייצור המוצר, ורק מעטות מהן זכו לחינוך ראוי. במעבר לשלב השני, פריון גורמי העבודה של נשים נשואות גדל ב-15.5%, בשל הביקוש הגובר לעובדי משרד והשתתפות נשים ב-High school movement (מונח המתאר את העידן בו נרשמה צמיחה חזקה בתפוצת בתי ספר תיכון ברחבי ארצות הברית, בין 1910 ל-1940). בשלב השלישי היצע כוח העבודה הנשי הפך גמיש יותר ושיפר את תגובתו לשינויים בשכר. בעידן זה, רוב הנשים לא היו המפרנסות העיקריות ומשכורתן נתפסה כ"משכורת שנייה", והן עבדו במשרות צווארון ורוד כמזכירות, מורות, אחיות, עובדות סוציאליות וספרניות. על אף העובדה שהאפשרות לרכישת השכלה גבוהה הייתה קיימת, רוב הנשים לא ביססו קריירות, ופנו ללימודים בקולג' בעיקר במטרה למצוא בן זוג, ולא לצורך הרחבת השכלתן. לטענת גולדין, השינוי בהשתתפות בכוח העבודה הנשי נבע משינויים בגורמים דוגמת אופקי הקידום שראו לנגד עיניהן הנשים, זהות נשית, וגיל הנישואים הממוצע.
במאמרה של גולדין, המונח "אופק" מתייחס לדרך בה נשים תפסו את מעורבותן בכוח העבודה לאורך השנים, בתקופה ההשקעה בהון האנושי, וביחס לשאלה האם מעורבותה של האישה תהיה לטווח הארוך או לטווח הקצר. "זהות" מתייחסת למידת האינדיבידואליות שאישה מוצאת במשֹרתהּ, בעיסוקהּ, או בקריירה שלה. לבסוף, קבלת ההחלטות כרוכה בשאלה האם האישה מחליטה ביחס לכוח העבודה, במשותף עם בן-זוגה, אם היא נשואה או במערכת יחסים ארוכת טווח, או שמא היא תופסת מקום משני שבו הזמן מוקצה על ידי מעורבותו של בן זוגה בהחלטות ביחס לכוח העבודה. מה שהגדיר את "המהפכה השקטה", מלבד שלוש התקופות ההתפתחותיות, היה השינוי שסומן במעבר מקבלת החלטות סטטית לקבלת החלטות דינמית.