צ'יקה זכתה לראשונה לתשומת לב רחבה בעקבות פוסט באינסטגרם מ-9 בנובמבר 2016, יום לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. בסרטון היא מכסה את עצמה בבסיס חיוור ואומרת "אפרו-אמריקאית? מעולם לא הרגשתי את זה, אף פעם לא שמעתי על זה, אף פעם לא טעמתי את זה, אף פעם לא הרחתי את זה". בתחילת 2017, היא יצרה את ה-#EgoChallenge, תוך שימוש בשיר של ביונסה הנושא את שם זה, על מנת לקדם חיוביות ואהבה עצמית לגוף. באותה השנה, הוציאה רמיקס לשיר "Shape of You" של אד שירן, וכן מיני-אלבום שירה בשם "Full Bloom".
בשנת 2018, צ'יקה הפכה לוויראלית, בזכות פריסטייל ראפ שביצעה על מקצבו של השיר "Jesus Walks" של קניה וסט. הפריסטייל נגע לתמיכתו של וסט בדונלד טראמפ, ומשך את תשומת ליבם של ג'יידה פינקט סמית', שון קומבס ואריקה באדו. בהמשך, פרסמה פריסטייל העוסק בפרשת מותה של ניה וילסון . באוגוסט 2018 היא השתתפה בסינגל "Coulda Told Me" של רייצ'ל קרואו .
באפריל 2019 הוציאה צ'יקה את סינגל הבכורה שלה, "No Squares". בחודש שלאחר מכן, התארחה בתוכנית האירוח ג'ימי קימל לייב, וביצעה אחד משיריה, "Richey v. Alabama". השיר עסק בהצעת החוק להפלה של אלבמה מ-2019. באותו הקיץ, היא חתמה בחברת התקליטים וורנר רקורדס . באותה השנה, צ'יקה הוציאה שני סינגלים נוספים, "High Rises" ו-"Can't Explain It" בהשתתפות צ'ארלי וילסון . באותה השנה, השתתפה גם בשיר "Sabotage" של ג'וג'ו, שהגיע למקום ה-18 במצעד ההורדות הדיגיטליות של שירי R&amp;B של הבילבורד.
בדצמבר 2019 הודיעה צ'יקה כי היא עובדת על מיני-אלבום בשם "Industry Games". ב-23 במרץ 2020, יצא המיני-אלבום. ב-11 באוגוסט 2020, נכללה צ'יקה ברשימת ה-Freshmen Class של ה-XXL . בנובמבר 2020, קיבלה מועמדות לקטגוריית "תגלית השנה" בטקס פרסי גראמי ה-63.
סרטים.
בשנת 2020, שיחקה צ'יקה בסרט "פרויקט פאוור" של נטפליקס.
אופנה.
במאי 2019 הופיעה צ'יקה בפרסומת של קלווין קליין למותג , וכתבה גם שירה לקמפיין S/S של המותג. באותה השנה, השתתפה בפאנל "Business of Fashion" בשבוע האופנה בפריז והצטלמה לשער דצמבר של Teen Vogue. היא הוכרה על ידי Business of Fasion כאחת מ-500 האנשים המובילים שמעצבים את תעשיית האופנה לשנת 2019.
חיים אישיים.
צ'יקה היא הצעירה מבין שלוש בנות הוריה הניגרים-אמריקאים. היא ממוצא איגבו וגדלה באמונה של פנטקוסטליזם. צ'יקה מזדהה כביסקסואלית ומתייחסת למיניות שלה במוזיקה ובסרטונים שלה.
יחסי איראן–הרשות הפלסטינית
יחסי איראן-הרשות הפלסטינית הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן לבין הרשות הפלסטינית המוכרת באופן חלקי, הכוללים שני השטחים של רצועת עזה והגדה המערבית (יהודה ושומרון). איראן תומכת רשמית בתפיסה של מדינה פלסטינית עצמאית ומכירה במדינת פלסטין. המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי דוחה את התוכנית להקמת שתי מדינות לשני העמים ומאמין כי לא ניתן לחלק את שטחה של פלסטין, בעוד שנשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד קרא למשאל עם כללי לכלל האוכלוסייה הפלסטינית, כולל ערביי ישראל, כדי לקבוע את מבנה השלטון. במדינה פלסטינית עתידית, וקבע כי הקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל "לעולם לא תיתמך על ידי הכיבוש הישראלי".
עד המהפכה האיראנית בשנת 1979, אש"ף שמר על קשרים הדוקים עם קבוצות האופוזיציה האיראניות. לאחר המהפכה, איראן ניתקה את היחסים עם ישראל והחלה לתמוך במאבקם של הפלסטינים, שהסמל של זה היה העברת שגרירות ישראל בטהראן לצורכי אש"ף.
היסטוריה.
בתקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי, איראן הפכה למדינה המוסלמית השנייה אחרי טורקיה שהכירה בפועל בישראל. אש"ף תמך במהפכה האיראנית בשנת 1979, וכמה ימים לאחר סיום המהפכה הוביל יו"ר אש"ף יאסר ערפאת, את המשלחת הפלסטינית לאיראן. הנציגים הפלסטינים התקבלו בפומבי והשלטונות האיראניים החדשים העבירו להם באופן סמלי את המפתחות לשגרירות הישראלית לשעבר בטהראן, שהפכה לימים לשגרירות הפלסטינית.
בספטמבר 2000 האינתיפאדה השנייה החלה לאחר כישלון שיחות השלום בקמפ דייוויד, יאסר ערפאת הורה לשחרר תומכים כלואים של חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, דבר שחיזק את היחסים בין איראן לרשות הפלסטינית. בשנת 2002, יחידה מיוחדת של הצי הישראלי תפסה את ספינת המטען הפלסטינית קארין איי, שנשאה כ-50 טונות של כלי נשק מודרניים, שתוכננו להיות מועברים מאיראן לרצועת עזה.
תמיכה בחמאס.
לדברי יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, חמאס ממומנת על ידי ממשלת איראן, אשר הכחישה עובדה זו. איראן מספקת גם סיוע צבאי קטלני לחמאס , כולל טילי Fajr-5, אם-75, אם-302 ובנוסף גם מזל"טים.
בשנת 2004 היקף הסיוע האיראני לחמאס גדל לאחר מותו של יאסר ערפאת ונסיגת הכוחות הישראלים מרצועת עזה בשנת 2005. לאחר ניצחונה של חמאס בבחירות הפלסטינית בשנת 2006 הופסקה מתן הסיוע הזר לפלסטינים, ואילו טהראן, להפך, שלחה כמויות משמעותיות של סיוע כספי לתמיכה בחמאס, שהובילה את הרשות הפלסטינית.
ביולי 2015 הודיע בכיר בחמאס כי הארגון אינו מקבל עוד סיוע מאיראן, ייתכן בגלל תמיכת חמאס במורדים במלחמת האזרחים בסוריה, וכן בשל שיפור היחסים עם ערב הסעודית.
השקפותיהם של בכירים פלסטינים.
נאביל אבו רודיין, אמר על נשיא איראן לשעבר, מחמוד אחמדינז'אד, כי "מי שאינו מייצג את העם האיראני, מכיוון שהוא מזייף את תוצאות הבחירות, מדכא את העם האיראני וגוזל את השלטון, ולכן אין לו שום זכות לדבר על פלסטין, על נשיאה או על נציגיה." .
בספטמבר 2010 אמר נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד כי שיחות השלום וושינגטון די. סי. לא ישיגו את יעדיהם, מכיוון שהחמאס הוא הנציג האמיתי של העם הפלסטיני. פקידי הרשות הפלסטינית הגיבו להצהרות איראניות אלה ב"חומרה חסרת תקדים". עומר אל גול אמר שהגיע הזמן לסיים את המשטר האיראני של מוות והרס. דובר פת"ח, אוסמה אל-קוואסמי, הצהיר כי איראן מבקשת לפלג את הפלסטינים, להסית מלחמת אזרחים ולעורר סכסוכים בין-דתיים ואתניים במדינות רבות בעולם הערבי, ומסיבה זו איראן אינה יכולה להועיל לעם הפלסטיני.
מעורבות ארצות הברית בשינויי משטר באמריקה הלטינית
מעורבות ארצות הברית בשינויי משטר באמריקה הלטינית באה לידי ביטוי בדרך כלל בתמיכה אמריקאית בהפיכה במדינה בה שולטת מפלגת שמאל פוליטי, ואת מקומה תופסת ממשלת בובות, המונהגת על ידי איש צבא המשליט במדינה משטר סמכותני. הפיכות אלה היו נפוצות בעיקר בתקופת המלחמה הקרה, בהתאם לדוקטרינת טרומן. לעיתים קרובות ההפיכות התרחשו ברפובליקות בננות, מדינות חסרות יציבות פוליטית וכלכלית, על מנת לקדם את מטרותיה העסקיות של ארצות הברית במדינה.
מעורבות ארצות הברית בשינויי משטר באמריקה הלטינית התרחשה בעיקר במהלך המאה ה-20, אך לאורך ההיסטוריה נרשמו מקרים של במדינות רבות בעולם.
היסטוריה.
אורוגוואי.
ארצות הברית תמכה בהפיכה הצבאית באורוגוואי בשנת 1973 וברודן ששימש כנשיא עד שנת 1984. השלטון הצבאי הוציא אל מחוץ לחוק איגודי עובדים ומפלגות פוליטיות. בשנת 1984 פרצה שביתה כללית במשק שאילצה את הצבא לסגת מהשלטון ולערוך בחירות דמוקרטיות.
אל סלוודור.
במהלך המאה ה-20 התערבה ארצות הברית מספר פעמים במערכות בחירות באל סלוודור, מתוך דאגה לאינטרסים העסקיים של חברת הפירות המאוחדת, שייצאה לארצות הברית בננות ואננס (מכאן הכינוי "רפובליקת בננות"). הנשיאים שהוצבו במדינה מטעם ארצות הברית עוררו עליהם את זעם האיכרים, ונתקלו בהתנגדות אלימה שגרמה למלחמת אזרחים במדינה.
ארגנטינה.
בארגנטינה בוצעה בשנת 1976 הפיכה צבאית בה הודחה נשיאת ארגנטינה, איסבל פרון, שנבחרה באופן דמוקרטי. את מקומה תפסה חונטה צבאית שהנהיגה במדינה שלטון דיקטטורי בראשותו של הגנרל חורחה רפאל וידלה. תחת משטר זה נרצחו כ-30,000 בני אדם בהיעלמות כפויה. המשטר ביצע הפרות רבות של זכויות אדם, בהן מעצרים חוץ-משפטיים, הוצאות להורג המוניות, עינויים, אונס, היעלמות אסירים פוליטיים ומתנגדי המשטר וחטיפת תינוקות.
ההפיכה והמשטר הצבאי זכו לתמיכת ממשלת ארצות הברית. שר החוץ האמריקאי הנרי קיסינג'ר ערך כמה ביקורים רשמיים בארגנטינה במהלך השלטון הצבאי.
בוליביה.
ממשלת ארצות הברית תמכה בהפיכה בבוליביה בשנת 1971 בראשות הגנרל , שהפילה את הנשיא המכהן . טורס נתפס בעיני ארצות הברית כאיש שמאל, בפרט לאחר שכינס אספה עממית בה היו מיוצגים מגזרי עובדים, בהם כורים, מורים ואיכרים.
בנסר הוביל הפיכה צבאית עקובה מדם, ולאחר שתפס את השלטון קיבל סיוע צבאי ואזרחי מממשלת ארצות הברית. בתקופת שלטונו של בנסר הוא דיכא את חופש הביטוי, פירק איגודי עובדים וסגר אוניברסיטאות. אלפי מתנגדים פוליטיים נכלאו ונחקרו בעינויים, רבים מהם נרצחו או "נעלמו".
טורס, הנשיא המודח, נמלט לבואנוס איירס, שם נחטף ונרצח בשנת 1976 כחלק ממבצע קונדור, במהלכו דיקטטורים בדרום-אמריקה רצחו את יריביהם הפוליטיים בסיוע ארצות הברית.
בשנת 1978 אילץ ממשל קרטר את בנסר להשיב בהדרגה את הדמוקרטיה למדינה ולערוך בחירות חופשיות.
ברזיל.
כבר בשנת 1962 נשיא ארצות הברית, ג'ון פ. קנדי, ביקש "למנוע מברזיל להיות דומה לסין או קובה". מדיניות אנטי-קומוניסטית זו נמשכה על ידי יורשו, לינדון ג'ונסון.
בשנת 1964 בוצעה בברזיל הפיכה בתמיכת ממשל ג'ונסון בה הודח נשיא ברזיל הסוציאל-דמוקרט ז'ואאו גולאר. לאחר מכן נשלטה המדינה בידי רודנים במשך שנים רבות.
גואטמלה.