המועדון נוסד בשנת 1902, והיה ממייסדי ליגת העל הצרפתית בכדורגל בשנת 1932. באותה שנה זכתה הקבוצה בתואר המשמעותי היחיד שלה עד כה, הגביע הצרפתי. הקבוצה שיחקה לאחרונה בליגה הבכירה בעונת . בשנות ה-90 הצליחה הקבוצה להעפיל פעמיים לגביע אופ"א, והצמיחה שחקנים מובילים בצרפת כמו זינדין זידאן, פטריק ויירה, יוהאן מיקו, סבסטיאן פריי, ז'ונתן זבינה וגאל קלישי.
היסטוריה.
מועדון הספורט קאן נוסד רשמית ב-4 באוגוסט 1902 על ידי הרברט לאו האנגלי, שנבחר לנשיא הקבוצה הראשון, וקבוצת חברים. בתחילה, בנוסף לכדורגל, החזיק המועדון קבוצות שחייה תחרותית ואתלטיקה. עד לשנת 1905, מדי המועדון היו בצבעי שחור-כחול, עד ששינו את צבעיהם לצבעים הנוכחיים - אדום ולבן - בעקבות איחוד עם מועדון ספורט נוסף שפעל בעיר. מועדון הכדורגל של קאן החל להתחרות בליגה מחוזית שבהשגחתה של התאחדות הכדורגל הצרפתית בשנת 1920, בהובלתו של סוחר רהיטים מקומי בשם לואיס גרוסו. שנה אחר כך, חנכה הקבוצה אצטדיון עירוני חדש, בניצחון 4-0 על אספניול במשחק ידידות.
ביולי 1930, נערכה הצבעה בהתאחדות הכדורגל בה הוחלט על הקמת ליגת כדורגל מקצוענית. קאן הייתה מהמצטרפות הראשונות לליגה, וסיימה כסגנית האלופה בעונת , עונת הבכורה של ליגת העל הצרפתית בכדורגל.ב-24 באפריל 1932 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע הצרפתי, לאחר שגברה 1-0 במשחק הגמר על ראסינג רוביי באצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר.
בעונת ירדה הקבוצה לראשונה לליגת המשנה. למעט בעונת , קאן לא שבה לליגה הבכירה עד לעונת . לאחר עונות ספורות במרכז הטבלה, הפתיעה הקבוצה, בכיכובם של זינדין זידאן הצעיר ולואיס פרננדס, בעונת כשסיימה במקום הרביעי בליגה.
בעונת השתתפה הקבוצה לראשונה בגביע אופ"א, והודחה בסיבוב השני לאחר הפסד לדינמו מוסקבה. במקביל, סבלה הקבוצה מעונה חלשה מאוד בליגה, וירדה לליגת המשנה. בעקבות הירידה עזבו את הקבוצה שחקנים רבים, כולל זידאן, ולואיס פרננדס פרש ועבר לתפקיד מאמן הקבוצה. פרננדס העלה את קאן בחזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת בלבד, ובעונת הצעיד אותה למקום השישי בליגה הבכירה, ולהשתתפות שנייה בתולדותיה בגביע אופ"א. באותה עונה שיחק בשורותיה הקשר הישראלי, טל בנין. קאן פתחה את משחקיה האירופיים בעונת כשהדיחה פנרבחצ'ה הטורקית עם ניצחון 9-1 בסיכום שני המשחקים, אך הודחה סיבוב אחד בלבד מאוחר יותר על ידי אדמירה ואקר האוסטרית.
קאן שרדה בליגה הבכירה עד לעונת , בסיומה ירדה הקבוצה לליגת המשנה ומאז לא שבה לליגה הבכירה. החל משנת 2004 הקבוצה חדלה להיות קבוצה מקצוענית, הדרדרה במורד הליגות בצרפת, ובעונת הצליחה לעלות ליגה (לראשונה מאז 1993) ולהשתתף בליגה החמישית.
מחוז וושינגטון (מיין)
מחוז ארוסטוק
רוברט נלר
רוברט ב. נלר (באנגלית: Robert B. Neller ; נולד ב-9 בפברואר 1953) הוא גנרל אמריקאי בדימוס שכיהן כמפקד ה-37 של חיל הנחתים של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
נלר נולד בבסיס הצבאי קאמפ פולק שבלואיזיאנה וגדל באיסט לאנסינג שבמישיגן. הוא בנם של דודי ורוברט. אביו שירת בצבא ארצות הברית.
לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת וירג'יניה התגייס בשנת 1975 לחיל הנחתים למסלול קצונה ישיר. במסגרת מסלול זה עבר נלר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. נלר שימש כמפקד מחלקה בגדוד השלישי שברגימנט הנחתים הרביעי של דיוויזיית הנחתים השלישית. שימש מפקד פלוגה בגדוד הראשון של דיוויזיית הנחתים הראשונה. בשנים 1988–1990 שימש מפקד כוח מאבטחים של הנחתים בפנמה והשתתף במבצע מטרה צודקת.
ביולי 1991 מונה למפקד גדוד החי"ר המשוריין ה-3 של דיוויזיית הנחתים הראשונה, השתתף במבצע "השבת תקווה" בסומליה. ביוני 1993 מונה לסגן מפקד רגימנט הנחתים השביעי. לאחר מספר תפקידי מטה מונה ביוני 1998 למפקד רגימנט הנחתים השישי בדיוויזיית הנחתים השנייה ולאחר מכן מילא תפקידים במטה הדיוויזיה. ביולי 2002 מונה לראש מחלקת מבצעים במטה חיל הנחתים.
ביוני 2007 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השלישית. באוגוסט 2009 מונה לנשיא אוניברסיטת חיל הנחתים. בינואר 2011 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף מבצעים במטות המשולבים. ביולי 2014 למפקד פיקוד כוחות הנחתים ומפקד כוחות הנחתים בגזרת האוקיינוס האטלנטי ואירופה.
בספטמבר 2015 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד חיל הנחתים. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2019.
נלר נשוי לדרסי ואב לשלושה.
מחוז פנובסקוט
ארוסטוק (מחוז)
מחוז הנקוק (מיין)
סומרסט (מיין)
התנועה האסלאמית בישראל
פונמות בלאדינו
חיים דוד סרצ'יק
חיים דוד סרצ'יק (נולד ב-1953 ביוהנסבורג) הוא מוזיקאי ישראלי.
קורות חיים.
נולד ביוהנסבורג למשפחה חילונית. כבר בגיל 17 התחיל לחבר שירי מסעות ואחרים ברוח אותה תקופה – שנות ה-60 וה-70. הוא שירת בצבא דרום אפריקה ועסק בצילום.
בשלב מסוים החל לחפש משמעות רוחנית לחייו. קצת לפני מלחמת יום הכיפורים הוא עלה לישראל והתנדב כחצי שנה בקיבוץ רמת הכובש. לאחר מכן טס לאמסטרדם, עסק ביוגה והסתובב בבגדים לבנים ותרבוש. ערב אחד נקלע סרצ'יק להופעה של הרב שלמה קרליבך והחל להתחבר אליו. הוא מצא חוברת נגינה בגיטרה שכללה כמה שירים של קרליבך, ולמד אותם. לאחר שנה וחצי, הוא עבר לאשראם באנגליה. באחד הערבים הזמין אותו חבר להופעה של קרליבך, ובסיום ההופעה ניגש אליו חיים דוד להתייעץ, האם כדאי לו להיות מורה ליוגה בקנדה. הרב לא חשב כלל על כיוון כזה, והזמין אותו למחרת לביקור אצלו במלון. לאחר שניגן בפניו כמה שירים הזמין אותו הרב קרליבך להופיע איתו באותו ערב, והציע לו לעלות לישראל וללמוד בישיבת התפוצות, בה לימד קרליבך באותה עת, וסרצ'יק החל ללמוד שם בשנת תשל"ה.
הוא עלה לארץ לבדו, ואת השנים הבאות השקיע בלימוד. במשך השנים הוא המשיך לכתוב שירים רבים, אך עדיין לא באופן מקצועי. הופיע עם קרליבך, וגם באופן עצמאי. לאחר פטירתו של קרליבך פרץ יותר לתודעה, בעיקר בעקבות הופעותיו באירועי הסיום של צעדת הריקודגלים ברחבת הכותל המערבי ביום ירושלים.
סרצ'יק נשוי ומתגורר ברובע היהודי בירושלים.
תרבות חלף
תרבות חלף היא תרבות ארכאולוגית השייכת לתקופה הנאוליתית הקרמית, שהתקיימה בצפון מסופוטמיה בשטח שהיום נמצא בדרום-מזרח טורקיה, סוריה וצפון עיראק, בין השנים 6100 - 5100/5400 לפנה"ס. לתרבות הזאת הייתה השפעה גם באזורים אחרים במסופוטמיה.
תקופת חלף הוחלפה בצפון מסופוטמיה בתקופת עובייד.
שמה של התרבות ומקורה.
שמה של התרבות ניתן לה על שם אתר תל חלף הנמצא בצפון סוריה, שנחפר על ידי הארכאולוג הגרמני מקס פון אופנהיים בין השנים 1913-1911 וב-1929. החומר הראשון המשויך לתרבות זאת נחפר לראשונה בשנת 1908 על ידי הארכאולוג האנגלי ג'ון גרסטנג בסקהגוזו (Sakçagözü), הנמצא היום בדרום-מזרח טורקיה. כמות קטנה של ממצאים המשויכים לתרבות חלף נחפרו ב-1913 על ידי הארכאולוג האנגלי לנרד וולי בכרכמיש, תל הנמצא על גבול סוריה וטורקיה. האתר החשוב ביותר לתרבות זאת הוא תל אַרְפָּאצִ'יָּה, השוכן מצפון מערב לעיר מוסול בעיראק.
בשנים הראשונות של מחקר תרבות חלף, הדעות של החוקרים היו שתרבו זאת במקורה לא התפתחה במישורים של צפון סוריה. ההשערות היו שהם הגיעו מההרים שבמזרח אנטוליה או שהם היו רועים שהגיעו מצפון עיראק. בשנת 1986 החל הארכאולוג ההולנדי פיטר אקרמנס (Peter Akkermans) לחפור בתל סבי אבייד שבעמק נהר הבליח. החפירות באתר הביאו להבנה חדשה בקשר למוצאה של תרבות זאת. בתל נמצאו 11 שכבות ארכאולוגיות, השכבות הנמוכות 7-11 הן מהתקופה הקדם-חלפית, שכבות 4-6 הן תקופות מעבר, ושכבות 3-1 הן מתקופת חלף המוקדמת. לא היה פער של זמן בין השכבות, למעט שכבות 11 ו-10.
הממצאים הראו שכניסת תרבות חלף לאתר לא הייתה פתאומית, ולא תוצאה של הגעת אנשים זרים למקום, אלא תהליך מתמשך של שינויים תרבותיים בצפון סוריה, שהתפשט לאזורים אחרים.
מאפייני התרבות.
משפחת כלי חלף.
מתוך הכלים שנמצאו בתל חלף, הידועים שבהם הם "משפחת כלי חלף". כלים אלה הוכנו על ידי קרמיקאי מומחה, הקרמיקה מזוגגת וצבועה לעיתים צבועה ביותר משני צבעים הכולל עיטורים גאומטריים ומוטיבים של בעלי חיים. בנוסף, כללה המשפחה כלי בישול וכלים לא צבועים עם משטחים ממורקים.
בעבר התקיימה תאוריה שמשפחת כלי חלף הייתה מיועדת לייצוא, ושימשה כפריט יוקרתי אצל האליטות. אבל ממצאים נוספים שנחפרו הראו על ייצור מקומי באתרים שונים.
כלים ממשפחת כלי חלף נמצאו באתרים נוספים בצפון מסופוטמיה, כמו נינוה, תבה ע'אורא, תל שאע'ר בזאר, תל זיידאן ואתרים נוספים באנטוליה. תפרוסת זאת של שימוש בכלים אלה יכולה להצביע על שימוש נרחב שנעשה בהם באזור. בנוסף לכלים, נמצאו גם צלמיות של דמויות נשיות עם מאפיינים מיניים מודגשים, שעברו שרפה חלקית. נמצאו גם חותמות הטבעה עשויות אבן עם סימנים גאומטריים או סימנים סימבוליים, ייתכן ושימשו להטבעת רכוש אישי (כפי שהם שימשו בתקופות מאוחרות יותר). אנשי תרבות חלף השתמשו בכלים עשויים אבן וחומר. הנחושת הייתה ידועה להם, אבל הם לא השתמשו בה לייצור כלים.
מבנים.
על פי מעט המבנים שנחפרו, במיוחד בתל ארפאצ'ייה, זוהו מבנים עגולים בעלי כיפה הנקראים במחקר "תולואי" (Tholoi). המבנים היו בקוטר של 7-3 מטר. לעיתים נמצאו לידם מבנים קטנים מלבניים, שייתכן והיו חדרי כניסה. מבנים מעטים מסוג זה נחפרו. המבנים נבנו מטיט ולעיתים הן הונחו על גבי יסודות אבן. באחד המבנים נמצאו צלמיות נשים רבות וייתכן והוא שימש למטרה פולחנית. המבנים האחרים שימשו כנראה למגורים. הכפרים היו קטנים רק מעטים היו גדולים מ-10 דונם.
קבורה.