על פי כללי המשפט הבינלאומי הפומבי, כל המדינות שחתמו על האמנה מחויבות לה אלא אם כן החריגו עצמן ממנה. ארבע מדינות הודיעו למזכ"ל האו"ם שאינן מתכוונות להיות צד להסכם: ארצות הברית, רוסיה, סודאן וישראל. מדינות אלה אינן כפופות לכללי בית הדין הפלילי הבינלאומי. כמו כן 41 מדינות שלא חתמו על אמנת רומא מלכתחילה אינן כפופות לכללי בית הדין הפלילי הבינלאומי, שהבולטות בהן הן סין והודו.
אוקראינה לא חתמה על אמנת רומא, אך בפברואר 2014 הודיעה כי היא מקבלת עליה את כללי בית הדין הפלילי הבינלאומי.
מאז שנת 2009 פעלה הרשות הפלסטינית להצטרף לאמנת רומא וכחברה בבית הדין, אך תחילה נדחתה מאחר שלא הוכרה כמדינה. בעקבות החלטת העצרת הכללית של האומות המאוחדות בנובמבר 2012, שהכירה בפלסטין כמדינה משקיפה בארגון האומות המאוחדות, שינה בית הדין את עמדתו. בקשה רשמית הוגשה ב-2 בינואר 2015 ו"פלסטין" התקבלה כחברה ה-123 בבית הדין. בתגובה הקפיאה מדינת ישראל חצי מיליארד שקלים מכספי מיסים שמועברים לפלסטינים. בתחילת 2021, קבעו שופטי בית הדין, שאמנת רומא תחול בגדה המערבית, רצועת עזה ומזרח ירושלים ובמקביל נפתחה חקירת בית המשפט בעניין פשעי המלחמה בעניין פלסטין.
סמכות שיפוט וקבילוּת.
חוקת רומא דורשת את קיומם של מספר קריטריונים לפני שאדם יוכל לתבוע בבית המשפט. התקנון כולל שלוש דרישות שיפוט ושלוש דרישות קבילות. יש לעמוד בכל הקריטריונים כדי שהמשפט ימשיך. שלוש דרישות השיפוט הן: (1) נושא שיפוט (אילו מעשים הם פשעים), (2) סמכות שיפוטית טריטוריאלית או אישית (המקום בו בוצעו הפשעים או מיקום מבצעם), ו-(3) מועד השיפוט (מתי בוצעו הפשעים).
דרישות בנושא סמכות השיפוט.
נושאי השיפוט של בית המשפט קובעים מהם הפשעים שעליהם ניתן להעמיד לדין אנשים. אנשים יכולים לעמוד לדין רק על פשעים המפורטים בחוקה. הפשעים העיקריים רשומים בסעיף 5 של החוקה ומוגדרים בסעיפים בהמשך החוקה: רצח עם (מוגדר בסעיף 6), פשעים נגד האנושות (מוגדרים בסעיף 7), פשעי מלחמה (מוגדרים בסעיף 8) ופשעים של תוקפנות (מוגדר ב סעיף 8 "bis" ) (עדיין אינו בתחום השיפוט של בית המשפט, ראו להלן). בנוסף, סעיף 70 מגדיר "עבירות נגד מערכת החוק", המהווה קטגוריה חמישית של פשעים שעליהם אינדיבידואלים יכולים לעמוד לדין.
רצח עם.
סעיף 6 מגדיר את פשע רצח העם כ"מעשים הנעשים מתוך כוונה להשמיד קבוצה לאומית, אתנית, גזעית או דתית או חלק ממנה ". ישנם חמישה מעשים המהווים פשעי רצח עם לפי סעיף 6:
ההגדרה של פשעים אלה זהה לאלו הכלולים באמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם (1948).
פשעים נגד האנושות.
סעיף 7 מגדיר פשעים נגד האנושות כמעשים "שבוצעו במסגרת התקפה נרחבת או שיטתית המכוונת נגד כל אוכלוסייה אזרחית". הסעיף מפרט 16 פשעים בודדים:
שיתופי פעולה בין בית הדין הפלילי למדינות.
סוגיית מלחמת האזרחים בלוב.
הסכסוך בלוב, כחלק מהאביב הערבי, היווה קרקע פורייה לשיתופי פעולה בינלאומיים מצד תומכי קדאפי ומתנגדיו כאחד. פעולות רבות בוצעו במסגרת זו בכלל ומשפטיות-דיפלומטיות בפרט. במאי 2011 הגיש תובע בית הדין בקשה לערכאת קדם-משפט להוצאת צווי מעצר לנשיא לוב מועמר קדאפי, לבנו סייף אל-אסלאם ולראש המודיעין הלובי בשל פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות והשמדת עם שבוצעו לאחר 15 פברואר 2011. הצווים הוצאו זמן קצר לאחר מכן. דווח כי המהירות שבה בקשת הצווים נעשתה משקפת את המטרה העיקרית והיא לייצר דה-לגיטימציה להתקפותיו של הנשיא הלובי על אוכלוסייה אזרחית שמתקוממת נגדו, ולמשוך עריקים מהממשלה והצבא לכוחות האופוזיציה ואף לשיתוף פעולה עם הגורמים הבינלאומיים. הצווים התקבלו בשבחים ושיתוף פעולה באכיפתם הובטח כמעט על ידי כל מדינות המערב וחלק ממדינות אפריקה (בריטניה, דנמרק, אוסטרליה, גרמניה, קנדה, פורטוגל, ניגריה, לבנון, האיחוד האירופי, רוסיה וסין). האכיפה המדוברת עתידה הייתה להתבטא בסנקציות כלכליות, ניתוק קשרים דיפלומטיים עם ההנהגה בראשות קדאפי, שיתוף פעולה מודיעיני ותמיכה צבאית וכלכלית באופוזיציה. האיחוד האפריקאי, לעומת זאת, כינה את פעולה בית הדין הפלילי כ"מפלה", וקרא לחבריו להתעלם מהצווים. לאחר מכן עתר האיחוד האפריקאי למועצת הביטחון כדי להשהות את החקירה של בית הדין הפלילי.
בתחילה, נדמה היה שההליכים פרי מנגנון שיתופי הפעולה הבינלאומיים המוזכר לעיל, היוו פריצת דרך נכונה לפתירת הסכסוך. אולם, ככל שנמשכה הלחימה עלו קולות אחרים וניסיונות מקבילים למצוא אלטרנטיבות. קולות אלה נבעו ממספר חששות עתידיים. לדוגמה, קדאפי הודיע שאין בכוונתו לכבד את הצווים ונציגיו כינו את בית הדין הפלילי "ארגון שנוצר בבירור כדי להעמיד לדין אנשים מהעולם השלישי". זאת ועוד, לתמיכת קדאפי הצטרפו מנהיגים נוספים מן העולם הערבי בקריאות דומות. בנוסף, דיווחי עיתונות הגיבו על הסיכון הטמון ב"תביעה רגישה פוליטית במהלכו סכסוך מזוין" והביעו דאגה שהתביעה עלולה "לסבך את המאמצים לגרום לקדאפי להתפטר". לפיכך, כל אלו הובילו להעלאת האפשרות כי גירוש על ידי משא ומתן עשוי להיות יעיל יותר בעצירת הטבח כניסיון למצוא אלטרנטיבה למציאת פריצת דרך לפתירת הסכסוך.
רי&quot;ב
מארק איטון
מארק איטון (באנגלית: Mark Eaton; 24 בינואר 1957 – 29 במאי 2021) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA.
איטון שיחק במכללה הקהילתית סייפרס (Cypress) שבקליפורניה וב-1980 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. עם סיום לימודיו, ניגש איטון בשנת 1982 בגיל 25 לדראפט ה-NBA ונבחר במקום השלישי בסיבוב הרביעי על ידי היוטה ג'אז, בחירה נמוכה אשר בדרך כלל אינה מובילה לקריירה ב-NBA.
למרות התחזיות השליליות, רכש לעצמו איטון מקום חשוב ביוטה המתגבשת של שנות ה-80 והצליח לנהל קריירה מקצוענית ארוכה בת 11 עונות, אשר נסתיימה רק בשל בעיות גב קשות.
איטון אשר חולשתו במשחק ההתקפה הייתה ידועה בכל הליגה (6 נקודות בממוצע למשחק בקריירה בעונה הסדירה ב-45.8% מהשדה ו-64.9% מקו העונשין, ו-6.1 נק' בממוצע למשחק פלייאוף בקריירה ב-48.9% מהשדה ו-63.9% מקו העונשין), חיפה על כך במשחק הגנה משובח, אשר הביא לו בעייני כמה מגדולי הפרשנים את התואר שחקן ההגנה היעיל ב-NBA. זכורים בעיקר דברי שחקן הלוס אנג'לס לייקרס, מג'יק ג'ונסון, אשר אמר לאחר לילה מתסכל מול הענק "כאשר אתה נכנס לאזור הצבע, אתה חייב לדעת להתמודד עם מארק איטון".
איטון נהרג ב-29 במאי 2021 בתאונת אופניים.
שיאים.
איטון החזיק בכמה שיאי חסימות:
בממוצע למשחק פלייאוף בקריירה הוא היה שני עם 2.84 חסימות למשחק ב-31 דקות ב-74 משחקים אחרי האקים אולאג'ואן עם 3.26. במספר חסימות לקריירה בעונה הרגילה הוא היה רק רביעי עם 3,064 חסימות, וזאת מכיוון שהוא שיחק פחות משחקים מאלו שלפניו: האקים אולאג'ואן, דיקמבה מוטומבו וכרים עבדול-ג'באר שממוצעי החסימות שלהם נמוכים משלו. במספר החסימות לפלייאוף הוא מדורג רק במקום ה-16 עם 210 חסימות, אך מספר משחקי הפלייאוף שאיטון שיחק בהם מועט באופן משמעותי ביחס לאלו שלפניו.
איטון נבחר פעמיים לשחקן ההגנה של העונה ב-NBA, בעונת 85–1984 ובעונת 89–1988, שבה גם נבחר למשחק האולסטאר.
מארק איטון נודע בכינויו "החומה" עקב יכולת החסימה המעולה שלו.
פלאסיבו
פיגועי 11 בספטמבר 2001
אגתה כריסטי
דומינו'ס פיצה
דומינו'ס פיצה (באנגלית: Domino's Pizza) היא רשת אמריקאית רב-לאומית של מסעדות מזון מהיר ומשלוחי פיצה. נוסדה על ידי טום מונהאן בשנת 1960, ובסיסה בעיר אן ארבור שבמישיגן, ארצות הברית. הרשת מפעילה כ-13,812 סניפים בכ-89 מדינות, מעסיקה למעלה מ-200,000 עובדים בכל העולם ונחשבת לרשת הפיצה השנייה בגודלה בארצות הברית, אחרי פיצה האט. הרשת החלה לפעול בישראל בשנת 1990.
היסטוריה של החברה.
בשנת 1960, רכש טום מונהאן, בשותפות עם אחיו ג'יימס, פיצריה קטנה בעיר אן ארבור שבמישיגן, בשם דומיניק'ס פיצה, בתמורה למקדמה בסך 75$, האחים לוו עוד 500$ על מנת לשלם עבור המקום. כעבור 8 חודשים קנה את חלקו של אחיו בעסק תמורת מכונית חיפושית ושינה את שם המקום לדומינו'ס פיצה. מונהאן החל למכור זיכיונות להפעלת סניפים, כשבשנת 1978 הרשת כבר מנתה 200 סניפים ובתחילת שנות השמונים נפתחו סניפים ראשונים מחוץ לארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה. 3 הנקודות בלוגו החברה מסמלות את שלושת הסניפים הראשונים.
מונהאן פרש מניהול הרשת בשנת 1998, ומכר את מניות השליטה לקבוצת ההשקעות האמריקנית-ביין קפיטל, החברה הונפקה בבורסת ניו יורק בשנת 2004.
בעשור השני של המאה העשרים ואחת החברה צמחה בקצב מסחרר תודות למיתוג החברה ופיתוח מואץ של סניפים ברוב מדינות העולם. כתוצאה מכך מניית החברה טיפסה משפל כל הזמנים בתאריך 21 בנובמבר 2008 אז עמדה המניה על 3.03 דולר והגיע לשיא כל הזמנים בינואר 2022 אז עמדה המניה על 567 דולר, עלייה של למעלה משמונה עשרה אלף % מה שהעניק לחברה שווי שוק של 15 מיליארד דולר.
דומינו'ס פיצה בישראל.
דומינו'ס פיצה החלה לפעול בישראל בשנת 1990. ב-1994 מונה אורי יוגב למנכ"ל החברה. לאחר צניחה בהכנסות והפסדים כבדים, נקלעה זכיינית הרשת בארץ, אומני מותגי מזון, לקשיים כלכליים וב-2003 מונה לדומינו'ס פיצה כונס נכסים. ב-2004 נמכרה הרשת לקבוצת משקיעים שהורכבה ממנכ"לה לשעבר אסף גרינברג ושניים מזכייניה, דני גולד ויוסי אלבז, תמורת כ-6 מיליון ש"ח. כיום, אלבז וגולד הנם הבעלים היחידים של החברה, המעסיקה כ-2,000 עובדים ברחבי הארץ.
נכון לאפריל 2022, מונה הרשת בישראל 67 סניפים, כולל 6 הסניפים הכשרים היחידים בעולם.
מוצרים.
בהתאם למדיניות הרשת העולמית, התפריט ברשת הישראלית מותאם לחיך המקומי.