המועצה הלאומית של נשים יהודיות הוקמה ב-1893 בעקבות פרלמנט דתות העולם (Parliament of the World's Religions) בשיקגו. הכינוס הראשון של המועצה היה תגובת נגד של נשים יהודיות (בעיקר משיקגו) שמחו על כך שגברים יהודיים מנעו מהן להשתתף בפרלמנט. חנה גרינבאום סלומון הובילה את כינוס הראשון של ה- NCJW. הנשים ביקשו להקים ארגון שיחזק את הזהות היהודית בקרב נשים יהודיות ויקדם צדק חברתי. האג'נדה שלהן כללה פעילות למען זכויות נשים וילדים, סיוע למהגרים יהודים, קידום שירותים חברתיים ופעילות חברתית לנשים יהודיות. שני כיווני הפעולה המרכזיים של המועצה פילנתרופיה וחינוך יהודי לא היו שווים בעוצמתם וגלי ההגירה הכריעו לכיוון הפילנתרופי.בשנותיו הראשונות מרבית חברות הארגון היו יהודיות ממוצא גרמני מהמעמד הבינוני והגבוהה. למעשה, ה- NCJW הוא תוצר של ההצלחה
הכלכלית והחברתית של המהגרים היהודים גרמנים בארצות הברית. הקמת המועצה משקפת שני תהליכים שהתרחשו בקרב נשים יהודיות אמריקאיות: הראשון, תחושת השייכות לאומה אמריקאית. והשני, ניסיון לצקת תוכן חדש לזהות נשית היהודית. גיבוש זהותה של אישה יהודיה לא רק ביחס לאביה, בן זוגה או ילדיה. בהקמת NCJW יצירה הזדמנות לתת ביטוי לערכים היהודיים של חסד וצדקה בספירה הציבורית הכללית.
פעילות עד מלחמת העולם הראשונה.
אחד מעמודי התווך של הפעילות של מועצה הלאומית של נשים יהודיות בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 היה המחלקה לסיוע למהגרים. המחלקה הוקמה בעקבות חוסר עניין של ארגוני צדקה יהודיים למצוקתן של מהגרות יהודיות. עד מלחמת העולם השנייה עיקר פועלה של המועצה התמקדה בנשים מהגרות. מתנדבות המועצה ליוו את הנשים המהגרות החל מהגעתן לארצות הברית ועד להתאקלמות במדינה. הליווי כלל ביקורי בית, תמיכה בתהליך השתלבות בשוק העבודה, סיוע מול הרשויות והתוודעות לתרבות האמריקאית. המועצה ראתה חשיבות רבה בהשתלבות המהגרות במולדת החדשה. הפעילות כללה הרצאות, שיעור אנגלית והכרות עם אורח החיים האמריקאי. חלק מהפעילויות נעשה בשיתוף פעולה עם ארגוני סיוע למהגרים לא יהודיים.
פעילותה של מועצה הלאומית של נשים יהודיות בקרב נשים ונערות מהגרות הביא אותן להוביל את המאבק ב"עבדות הלבנה" - סחר בנשים מהגרות בעיקר לצורכי זנות. המועצה פעלה בשיתוף פעולה עם ארגוני נשים יהודיים בגרמניה ואנגליה לתיעוד ותיאום המאבק. בארצות הברית, הארגון פעל בקרב הקהילות היהודיות ותבע מארגונים היהודיים להצטרף למאבק. כמו כן הארגון פעל בשיתוף עם ארגונים לא יהודיים למיגור התופעה ולהגברת מעורבות השלטונות.
בפעילותן בתחום הדתי, המועצה הקימה בתי ספר לילדים יהודים ממעמד הפועלים שפעלו בשבת וחברות הארגון השתתפו בקבוצות לימוד בהן התעמקו בטקסטים יהודיים שעסקו בפילנתרופיה וכן למדו מקורות יהודיים על מקומן של נשים בתפילה ובבתי הכנסת. למועצה יש תפקיד מכריע בהתפתחות הפמיניזם היהודי בצפון אמריקה. על אף היותן פורצות דרך בקהילה היהודית, האגודה הלאומית למען זכות הצבעה לנשים (NWSA) סירבה לקבל לשורותיה סופרג'יסטיות יהודיות הן בגלל עמדות אנטישמיות והן בגלל חשש לעימות עם הכנסייה.
פעילות החל ממלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, המועצה גייסה כספים בשיתוף עם הצלב האדום למען נפגעים במהלך מלחמה. מתנדבות ועובדות המועצה הדריכו בתחום הבריאות והחינוך (לימודי אנגלית ויהדות) מהגרים יהודים ולא יהודיים. השתלבות המהגרים היהודים, בייחוד ממעצמות המרכז, בחברה האמריקאית הייתה מטרה משמעותית ביותר לנשות NCJW, מאחר שהם סבלו מחשדנות הן בגלל מוצאם והן בגלל דתם. פעילות המועצה בתקופה זו ייצרה גוף ידע משמעותי בטיפול במהגרים. לימים הוכרה תרומתה של המועצה בתחום זה לעבודה סוציאלית.
המועצה הייתה חלק מקואליציית הארגונים שסייע בהעברת התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית שהעניק את זכות הבחירה לנשים. השתלבות ה NCJW בקואליציה הייתה החלטה של מנהיגות הארגון ולא כל חברות המועצה הביעו תמיכה במהלך. בתקופת השפל הגדול, NCJW היה מעורב בתוכניות ממשלתיות לתעסוקה למובטלות, תוך המשך מאמצי לקידום חקיקה חברתית. במהלך 1940, NCJW קרא להפסקת הפרדה ואפליה גזעית בארצות הברית.
מלחמת העולם השנייה.
תוכניות הסיוע למהגרים של המועצה הלאומית של נשים יהודיות המשיכו עד סוף מלחמת העולם השנייה. מתנדבות המועצה סיוע לפליטים שהגיעו מאירופה בתהליך ההגירה לארצות הברית. כמו כן, המועצה תמכה כללית ביהודים שבחרו להישאר באירופה. המועצה העבירה צעצועים וספרי לימוד וכן תמכה במלגות בצעירים יהודים שלמדו עבודה סוציאלית.
המועצה, כמו שאר הקהילה היהודית בעולם, הושפעה מהמלחמה. פעילות הארגון לא השתנה והדגשים על סיוע למוחלשים בחברה נותר וכן הפעילות היהודית. לדגשים אלו נוספה התמיכה בהגירה של יהודים לארץ ישראל ותמיכה בהקמת מדינת ישראל. בעקבות ההחלטה הוקמה בארגון מחלקה לענייני ישראל.
שינוי משמעותי ביותר היה הצמיחה של הארגון שנבע כי הנראה מן הצורך של נשים יהודיות להיות משויכות לארגון בעל גוון פעילות יהודי. בין השנים 1945 ל-1970 כמעט הוכפלו מספר החברות ב-NCJW מכ-60,000 לכ- 110,000 ב-200 סניפים. סניפים נפתחו במהלך השנים גם במדינות דוברות אנגלית נוספות קנדה ואוסטרליה.
הקשר עם מדינת ישראל.
למועצה הלאומית של נשים יהודיות מעורבות ארוכת שנים בקידום הרווחה במדינת ישראל, החל ממשלוח צעצועים, ספרים, וחומרים חינוכיים לניצולי שואה צעירים ובהמשך לעולים מפזורות נוספות ולילדי הארץ. ה-NCJW סייע בהקמת המחלקה לחינוך באוניברסיטת עברית בירושלים וכן תמך בהקמת המכון לחקר הטיפוח בחינוך (RIFIE) באוניברסיטה עברית שנוסד בשנת 1968. המועצה תומכת במגוון רחב של פרויקטים של ילדים ונוער בסיכון. המועצה הלאומית של נשים יהודיות סייעה בהקמת התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב, אשר מקדמת מחקר פמיניסטי ומפעילה תוכניות ומפגשים המיועדים לקהל הרחב.
מיישאגולה
מגדל אל-חמרה
מינקוביץ
פרס לומייר
פרס לומייר (בצרפתית: Prix Lumières, "פרס האורות") הוא פרס קולנוע יוקרתי המוענק בצרפת לסרטים בשפה הצרפתית. הפרס מוענק משנת 1996 על ידי אקדמיית לומייר, איגוד המורכב מכ-200 נציגי התקשורת הבינלאומית בפריז.
היסטוריה.
הפרס נוסד ב-1995 על ידי המפיק הצרפתי דניאל טוסקאן דו-פלאנטייה והעיתונאי האמריקאי אדוארד בר והוא מבוסס על פרס גלובוס הזהב המחולק על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. הפרס מחולק משנת 1996 בחודש ינואר או פברואר, מספר שבועות לפני חלוקת פרס סזאר. פסלון הפרס מעוצב כפנתר המגיח מעלטה לאור.
מלינוב
מאקוב מזובייצקי
Was mir behagt, ist nur die muntre Jagd, רי&quot;ב 208
Was mir behagt, ist nur die muntre Jagd (בעברית: מה שנעים לי, הרי זה רק הציד העליז; ידועה גם בשם קנטטת הציד) רי"ב 208, היא קנטטה חילונית שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. הוא הלחין אותה לכבוד יום הולדתו ה-31 של כריסטיאן, דוכס סאקסה-וייסנפלס שהתקיים ב-23 בפברואר 1713.
היסטוריה ומילים.
זוהי הקנטטה החילונית המוקדמת ביותר של באך ששרדה עד ימינו. הוא הלחין וביצע אותה בעת שכיהן בתפקיד נגן עוגב ומנהל קונצרטים בבית התפילה הדוכסי בוויימאר. ככל הנראה היצירה הוענקה כמתנה על ידי מעסיקו של באך, הדוכס של ויימאר לשכנו, דוכס סאקסה-וייסנפלס שהיה צייד נלהב. בכל מקרה ידוע שבאך שהה בוייסנפלס בפברואר 1713 לרגל חגיגת יום ההולדת וביצע שם את היצירה.
הטקסט נכתבו על ידי סלומון פרנק, משורר החצר בוויימאר ועיקרו דיאלוג עם אזכורים למיתולוגיה הרומית בין דיאנה, אלת הציד לאלים ודמויות נוספות. כמו כן, קושר הטקסט בין ציד ועיסוק בבעלי חיים לשלטון וממשיל את המושל לרועה צאן.
מבנה והרכב מבצע.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי ארבעה סולנים שמייצגים דמויות: דיאנה - סופרן ראשון, פאלס - סופרן שני, אנדימיון - טנור ופאן - בס. שני חלקים מושרים על ידי מקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שתי קרנות, שתי חליליות, שני אבובים, אבוב טנור (Taille), בסון, שני כינורות, ויולה, צ'לו, ויולונה ובאסו קונטינואו.
על פי חלק מהמוזיקולוגים, הקנטטה נפתחת בסינפוניה בפה מז'ור (רי"ב 1046a) שזהה למעשה לחלק הראשון של הקונצ'רטי הברנדנבורגיים וכך מבוצעות גם היום חלק מההקלטות. עם זאת, הביצוע המקובל הוא ללא הסינפוניה וכולל חמישה עשר חלקים:
שימושים מאוחרים.
באך ביצע את היצירה מספר שנים לאחר ביצועה הראשון, לכבוד דוכס סקסה-ויימאר-אייזנך. למרות שאין זה נדיר שבאך השתמש בשנית בחלקים מתוך יצירות אחרות שלו, ביצוע של יצירה שלמה מחדש לכבוד אירוע אחר הוא נדיר. בנוסף, הוא שיבץ את האריות בחלקים מספר 7 ו-13 לקנטטה רי"ב 68 שבוצעה ב-1725 ואת קטע המקהלה האחרון ביצע כחלק מרי"ב 149 שבוצעה ב-1728 או 1729 לכבודו של אוגוסט השלישי. שימוש נוסף הוא עשה ביצירה ב-1740, אז ככל הנראה הוא ערך מחדש את המוזיקה לאותו טקסט, אך המוזיקה אבדה, והיא ממוספרת כיום רי"ב 208a.
החלק התשיעי "Schafe können sicher weiden" הוא החלק הידוע ביותר והוא מנוגן לעיתים קרובות בפני עצמו, בעיקר לאחר שעבר התאמה לפסנתר. פרסי גריינג'ר ערך והלחין מספר יצירות לתזמורת על בסיס החלק הזה. ויליאם וולטון הלחין מוזיקה לבלט שבוצע ב-1940 על בסיס האריה.
הקלטות.
היצירה לא מבוצעת רבות בשלמותה אך היא בוצעה והוקלטה על ידי מנצחים ידועים, בהם פטר שרייר (ב-1976), ניקולאוס הרנונקור (ב-1988), טון קופמן (ב-1995) וגוסטב ליאונהארדט (ב-1996). עם זאת, האתר קנטטות באך מונה קרוב למאה הקלטות של החלק התשיעי לבדו.
סקסופון בריטון
סקסופון אלט
סקסופון סופרן
נכלול
נוכלות
טריק
פטרוביצ'י