בולן-סמית' נולד ב-23 באוקטובר 1898, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס ל, ולחם בשורותיו בקרבות השונים. לאחר המלחמה הוא נותר בצבא, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-3 באפריל 1940 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-10 בספטמבר 1940 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למפקד הגדוד ה-1, רגימנט הגבול הסקוטי של המלך. ב-9 ביוני 1941 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד החטיבה העצמאית ה-219, וב-24 בנובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד בית הספר לקצינים. ב-14 במאי 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית), וב-31 במאי הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-21 באוגוסט 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-51 (היילנד), וב-7 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בנורמנדי כחלק מהקורפוס ה-1 בפיקודו של ג'ון קרוקר. ביצועי הדיוויזיה היו מאכזבים, ובשל כך ב-26 ביולי 1944 הודח בולן-סמית' מתפקידו וטום רני מונה למפקד הדיוויזיה. ב-14 באוגוסט אותה שנה הוא מונה לתפקיד בכיר בפיקוד ההדרכה, ומילא תפקיד זה עד סוף המלחמה. ב-24 ביולי 1946 הוא פרש מהצבא, ובשנת 1970 הוא מת בביתו.
הטריוויה של הרמן
מאגרים
אלפא ביתא (להקה)
להקת אלפא ביתא (נקראה בישראל להקת אלף בית) הייתה להקה שהורכבה מזמרים ישראלים שהופיעו באירוויזיון 1978 יחד עם יזהר כהן וזכו בו. חברי הלהקה היו ראובן ארז, ליסה גולד-רובין, נחמה שוטן, אסתר צוברי ויצחק עוקב. הם הופיעו יחדיו עם השיר אבניבי, לאחר שזכו איתו בפסטיבל הזמר והפזמון 1978, שבאותה השנה, קבע את נציג ישראל לאירוויזיון. ישראל קיבלה 5 פעמים 12 נקודות, ובכך שברו שיא. הם קיבלו בסך הכל 157 נקודות. אבניבי הצליח להיכנס למצעדיים השנתיים של קול ישראל באותה שנה, ולאחריו לא הוציאה הלהקה שירים נוספים. נחמה שוטן אחת מחברי הלהקה, הנחתה גם חלק מפרקי התוכנית מה פתאום?! (קישקשתא).
המסגד הגדול באסמרה
המסגד הגדול באסמרה שנקרא גם מסגד הח'ליפים ישרי הדרך (ערבית: جَـامِـع الْـخُـلَـفَـاء الـرَّاشِـدِيْـن, "ג'אמע אלחלפאא אלראשדון") שוכן בעיר אסמרה, בירת אריתריאה.
המסגד הוקם בימי השלטון הקולוניאלי האיטלקי באריתריאה. הוא הוקם בפקודתו של שליט איטליה בניטו מוסוליני, במטרה להרשים את האוכלוסייה המוסלמית, שהיוותה כמחצית מתושבי העיר. בנייתו הסתיימה בשנת 1938.
המסגד הוא אחד משלושה מבני דת בולטים המצויים בעיר, יחד עם כנסיית גבירתנו של תפילת המחרוזת וקתדרלת אנדה מריאם.
המסגד.
המסגד תוכנן על ידי גואידו פרצה (Guido Ferrazza) בתערובת של סגנונות אדריכליים - הרציונלי, הקלאסי והאסלאמי. המינרט, הנראה בכל חלקי העיר, בנוי בסגנון הבארוק והוא בעל שתי קומות ושתי מרפסות. העמודים הכפולים בחזית המבנה נבנו מאבן טרוורטין מקומית ועליהם כותרות משיש קרארה. משיש זה בנוי גם המחראב שבאולם התפילה. במבנה קשתות וכיפה אסלאמיות. החצר הפתוחה של פני הכניסה למבנה מרוצפת באבן כהה הערוכה בדוגמאות גאומטריות.
מרד כלא אנגרסק
מרד כלא אנגרסק (ברוסית: Бунт в ангарской колонии) הוא הכינוי לאירוע של מרד אסירים בכלא אנגרסק (רשמית: מושבת העונשין מספר 15 אנגרסק, בשפת המקור: ИК-15 г. Ангарск) הנמצא באנגרסק שבמחוז אירקוטסק ברוסיה, שהחל ב-9 באפריל 2020 ונחשב לאחת ממרידות האסירים הגדולות בהיסטוריה של רוסיה.
המרד החל ב-9 באפריל, כאשר כמה אסירים בכלא אנגרסק, במחוז אירקוטסק, חתכו את ורידיהם במחאה על צעדים שהפעילה הנהלת הכלא. הם התפרעו, הציתו כמה מבנייני הכלא ואת מרכז הטלפונים. המהומות נמשכו כיממה. כוחות מיוחדים של שירות בתי הסוהר הפדרלי הוכנסו לכלא ודיכאו קשות את ההתקוממות, תוך שימוש בכוח נגד האסירים - הם הוכו ושוסו בהם כלבים. על פי נתונים רשמיים, אדם אחד מת.
מהלך האירועים.
בערב ה-9 באפריל 2020 סירב אסיר מתא מאסר לעבור חיפוש אישי, הוא דחף את צוות הכלא, צרח ועודד אסירים אחרים להתקומם ותקפו סוהר שניסה לעזור לאסיר שדימם אחרי שפצע את עצמו, כתוצאה מכך הסוהר אושפז בבית חולים. המהומה החלה לאחר שהסוהרים החרימו סיגריות מאסירים.
לאחר שהאסיר שסירב לעבור בידוק, הוכה, האסיר חתך את הוורידים שלו והקליט הודעת וידאו בה ביקש להפסיק את "ההפקרות" מצד צוות הכלא. לאחר מכן הוא הוכה שוב. במחאה על כך, 17 אסירים נוספים חתכו את עורקיהם. שירות בתי הסוהר הפדרלי דיווח שהפצועים גרמו לעצמם חבלות בסיוע אסירים מתאים שכנים במרכז המעצר לפני משפט, כאשר שברו את מצלמות הטלוויזיה במעגל סגור וחתכו את ידיהם ברסיסים.
ב-10 באפריל המרד נמשך. האסירים פתחו במחאה נרחבת נגד הנהלת הכלא, הציתו את חדרי העבודה ותחנת הטלפונים. על פי מקור באינטרפקס, המסיתים לכאורה של ההתפרעות ביימו ניסיון התאבדות וכשצוות הכלא נכנס לעזור, הם תקפו אותם.
מיד לאחר תחילת ההתפרעות הושבתה פעילות הכלא (לחברי נציבות הפיקוח הציבורי, פעילי זכויות אדם וקרובי האסירים נאמר שהכלא נסגר להסגר במסגרת צעדי המאבק בהתפרצות נגיף הקורונה ברוסיה). כוחות מיוחדים של שירות בתי הסוהר הפדרלי פרצו פנימה בכוח של כ-300 חיילים.
בסוכנות הידיעות הממשלתית טא"ס דווח כי פרצו התנגשויות אלימות בין אסירים לכוחות המיוחדים ובסוכנות הידיעות רי"א נובוסטי ציטטו את שר המשפטים שטען כי המהומות בוימו על ידי גורמים מחוץ לכלא.
אמו של אחד המורשעים, אמרה בריאיון לערוץ גשם שהם יורים עליהם ו"זורקים עליהם רימונים מוזרים... יש רעש כזה, צעקה כזו, כולם צועקים שם. הוא צעק: 'אמא, עזרי לי בבקשה, הם הורגים אותנו כאן'." אמו של מורשע אחר דיווחה שכוחות הקומנדו הצית את צריפי המגורים ולדברי פעיל זכויות כאדם פאבל גלושצ'נקו, "פעולות צבאיות בקנה מידה מלא" התנהלו בכלא - האסירים הוכו, נשטפו במים ושוסו בהם כלבים.
על פי נתוני MBK מדיה, כ-300 אסירים מתוך כ-1,200-1,300 בכלא נפצעו במהלך ההתפרעות. אחד האסירים הוסיף כי במהלך ההתפרעות התכנסו כ-500 איש בשטח המצעדים של הכלא. כשהחלו לזרוק לעברם רימוני הלם, כ-200 איש חתכו את ורידיהם במחאה. בעוד האסירים דיווחו על שני הרוגים. פאבל גלושצ'נקו דיווח על מוות אחד ובכלי התקשורת נכתב שמצאו אסיר תלוי בשער מול אחד ההאנגרים. אין נתונים רשמיים על פצועים והרוגים, למעט הדיווח על הרוג אחד.
בערב 10 באפריל, דיווחה מנהלת הכלא כי המצב בשליטה - אף שפעילי זכויות אדם ציינו כי האש טרם כובתה והמהומות נמשכו. השריפה כובתה מאוחר יותר ובתקשורת דיווחו על דיכוי חלקי של המהומות. שירות בתי הסוהר הפדרלי טען שהאסירים הפסיקו לאחר משא ומתן עמם.
תגובות.
נפתחה חקירה בשיתוף פעולה עם ממשלת מחוז אירקוטסק, עובדי משרד התובע המחוזי וחוקרי ועדת החקירות של רוסיה.
בעוד הממשל התמקד במציאת האשמים במרד, ארגוני זכויות האדם קראו לחקירה ציבורית בנושא האירועים ובחינת אופן התנהלותם של אנשי שירות בתי הסוהר הפדרלי כשברקע, אסירים משתי בתי כלא אחרים באזור אירקוטסק (IK-14 ו-IK-2) הביעו תמיכה וכוונה לפתוח במרד.
שנה לאחר מכן, באוקטובר 2021, נחשף כי סוהרים ערכו עינויים והתעללו באסירים שהיו מעורבים בכלא.
ראדו וסילה
ראדו וסילה (ברומנית: Radu Vasile, 10 באוקטובר 1942 סיביו – 3 ביולי 2013 בוקרשט) היה פוליטיקאי רומני, שכיהן מטעם המפלגה הלאומית של האיכרים - הנוצרית הדמוקרטית, כראש ממשלת רומניה בשנים 1998–1999. בעת כהונתו בינואר 1999 נאלץ להתמודד עם המינריאדה האחרונה, שנתמכה על ידי המפלגה היריבה, הסוציאל-דמוקרטית. היה היסטוריון וכלכלן בהכשרתו, ומשורר בשם העט ראדו מיסקיו. בשנים 2000–2004 כיהן כסנאטור מטעם המפלגה הדמוקרטית.
וסילה כיהן כפרופסור להיסטוריה כלכלית באקדמיה למדעי הכלכלה בבוקרשט.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
ראדו וסילה נולד בסיביו בשנת 1942. מוצא משפחתו היה במונטניה ביישוב דרגשאן. המחוז ולצ'ה.
אביו שהיה עורך דין, היה אסיר פוליטי בימי המשטר הקומוניסטי ונפטר ב-1986. הוא למד בגימנסיה ובתיכון ביישובים דרגשאן ואורשטיה. בגלל עברו הפוליטי של אביו, בזמנו נתקל ראדו וסילה, בקשיים בגישה ללימודים אקדמיים. בנסיבות אלה למד במקום זאת בבית ספר לסיעוד, אותו סיים ב-1962.
בסופו של דבר הורשה ללמוד היסטוריה בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט. הצטיין בלימודים וסיים אותם ב-1967 במקום השלישי בשכבתו.
פעילותו האקדמית.
עבד בשנים 1967–1969 במוזיאון הכפר בבוקרשט (כיום מוזיאון האיכר הרומני) ובשנים 1969–1972 כחוקר סטז'ר המכון להיסטוריה "ניקולאיה יורגה" של האקדמיה הרומנית.
בשנת 1971 היה מדריך בחוג להיסטוריה כלכלית של האקדמיה למדעי הכלכלה בבוקרשט ובשנת 1977 סיים דוקטורט
במדעי הכלכלה. ב-1978 התמנה למרצה בחוג להיסטוריה כלכלית באקדמיה למדעי הכלכלה.
אחרי המהפכה הרומנית בשנת 1989 בתמיכת הסטודנטים נבחר לפרודקן של הפקולטה למסחר באקדמיה וכיהן בתפקיד זה עד 1992. הוזמן להרצות על האינטגרציה האירופית באוניברסיטת אריסטוטלס בסלוניקי ובאוניברסית מינכן.
בשנת 1993 התמנה לפרופסור באקדמיה למדעי הכלכלה בבוקרשט. הרצה בנושאים של היסטוריה רומנית בבית הספר לדוקטורטים של סורבון והציג מעל 50 מאמרים ומחקרים בכנסים מדעיים ברומניה ובחו"ל.
פעילותו הפוליטית.