לאחר שסייע במימון מחודש לחוב הממשלתי שנוצר בעקבות המלחמה, החליט סליגמן לצאת לחופשה משפחתית במלון גרנד יוניון, מלון ענק ובו 834 חדרים בסרטוגה. הוא שהה במלון זה קודם לחופשה המתוכננת. סרטוגה היה אזור נופש אהוד על עשירי ניו יורק ומלון גרנד יוניון היה המלון הטוב ביותר במקום. למרות זאת, בשנת 1877 המלון סבל מירידה בעסקיו. סטיוארט, ולאחריו אף הילטון, האמינו כי הסיבה לירידה בעסקי המלון היא נוכחותם של "עבריים" (יהודים) במלון. לדעתם, נוצרים לא רצו לשהות במלון שאירח יהודים. משכך, הודיע המלון לסליגמן כי לא יוכל לשהות במקום. היסטוריונים חלוקים בדעתם האם משפחת סליגמן גורשה פיזית משטח המלון ונאמר לה שלא לשוב, או שהודע למשפחה מראש כי לא תוכל להתארח במלון. בין כך ובין כך, הובהר למשפחת סליגמן כי נוכחותם במלון אינה רצויה.
תגובות לאירוע.
האירוע יצר מחלוקת ציבורית רחבה. ב-19 ביוני 1877 פרסם הניו יורק טיימס כותרת באותיות ראשיות -
חודש אחר כך הניו יורק טיימס חשף מכתב שבו השופט הילטון סיפר לחבר "כיוון שהחוק (הקיים)... מתיר לאדם שימוש בנכסיו כפי ראות עיניו, ואני בוחר לתת ביטוי לזכות המבורכת הזו, בהתנגדותי למשה ובניו." המקרה הפך לסנסציה לאומית בעקבותיה סליגמן וגם הילטון קיימו איומים על חייהם. קבוצה מחבריו של סליגמן הטילו חרם על חברת סטיוארט, חרם אשר גרם להתמוטטות כלכלית של העסק ולמכירתו. התגובות הנזעמות גרמו להילטון לתרום אלף דולר לארגוני צדקה יהודים, מעשה שגרר לעג בעיתון הסאטירי פאק.
הפרשה הביאה לעין הציבור את הגל הגואה של אנטישמיות בארצות הברית, מלונאים אחרים פרסמו מודעות שבהן הודיעו על סירובם לארח יהודים במלונם.
מותו.
ג'וזף סליגמן מת ב-25 באפריל 1880 בניו אורלינס, לואיזיאנה. גופתו הובאה לקבורה בעיר ניו יורק, בבית הקברות היהודי סאלם פילדס בברוקלין ב-4 במאי 1880. לאחר מותו החליטו פרנסי העיירה רולרס רידג' במיזורי לשנות את שם ישובם וקראו אותו סליגמן, לכבוד ג'וזף סליגמן ובהוקרה לתועלת שהביאה מסילת הרכבת שבנה לקהילתם. בתגובה תרמה אלמנתו של סליגמן אקר קרקע לעיירה ובנתה עליה כנסייה הניצבת שם עד היום.
הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע
ראול סלומון
אלעזר ראול סלומון (נולד בשנת 1940), הוא אתלט יהודי-צרפתי בעבר, פעמיים סגן אלוף המכביה (השביעית 1965 והשמינית 1969) בריצת 100 מטר וסגן אלוף המכביה (השביעית 1965) בריצת 200 מטר.
קורות חיים.
סלומון נולד וגדל במרוקו. בגלל יהדותו הוא לא נכלל במשלחת של מרוקו למשחקים האולימפיים לטוקיו 1964. בסוף אותה שנה הוא גויס לצבא הצרפתי.
בתחרויות האתלטיקה של מכביה השביעית שנערכו בשנת 1965 זכה סולמון בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות, אחרי האלוף האולמפי ג'רי אשוורת' (10.6 שניות) ולפני רובינסון (10.7 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.8 שניות, אחרי רוג'ר וולף (21.7 שניות) ולפני לאמב (22.0 שניות), שניהם מארצות הברית.
בתחרויות האתלטיקה של מכביה השמינית שנערכו בשנת 1969 זכה סולמון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.5 שניות, אחרי סטפן וולד מדרום אפריקה (10.5 שניות) ולפני פרטקין מארצות הברית (10.7 שניות) ומדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.8 שניות, אחרי פרטקין (21.6 שניות) וסטפן וולד (21.7 שניות).
סלומון עלה לישראל ב-6 בינואר 1970 ובמסגרת מפעל אידלסון שנערך באפריל אותה שנה הוא השווה את שיאי ישראל בריצת 100 מטר (10.5 שניות) ובריצת 200 מטר (21.8 שניות).
פאולין הנסון
המכביה השש-עשרה
המכביה השש-עשרה הייתה אירוע ספורט המוני יהודי, שנערך בישראל, בין ה-16 ל-23 ביולי 2001, כחלק מסדרת אירועי המכביה. מכביה זו התקיימה בצילם של שני אירועים קשים, שיאה של האינתיפאדה השנייה (מעט אחרי הפיגוע בדולפינריום) ואסון המכביה במכביה הקודמת, כשחלק מהפצועים היו עדיין מאושפזים.
כחודש לפני פתיחת המכביה, ועד המכביה דן באפשרות לדחות את המכביה בשנה, עקב ריבוי הביטולים של משלחות ספורטאים יהודיים מחו"ל. לאחר עיבוד הנתונים של מספר הספורטאים שאישרו השתתפותם, נמצא כי הם מאפשרים את קיום המכביה.
במכביה זו השתתפו כ-3,300 ספורטאים (מתוכם 1,100 מישראל) מ-46 מדינות, תחת אבטחה חסרת תקדים. ההשתתפות במכביה זו הייתה דלה באופן יחסי למכביות קודמות מאותן שתי סיבות עיקריות. המשלחת האוסטרלית קטנה מ־400 משתתפים במשחקים הקודמים ל־170 בלבד.
טקס הסיום נערך בבריכת הסולטאן בירושלים.
אירועים מיוחדים במכביה.
השחיין לני קרייזלברג, האלוף האולימפי (סידני 2000), האלוף העולם המכהן (פרת' 1998) ושיאן העולם באותה בעת בשלושת משחי הגב השונים, נשא את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה של המכביה. את דגל אוסטרליה נשא האתלט זק אשכנזי, שנפצע באסון המכביה, במכביה הקודמת.
במכביה זו השתתפו הסייפים סרגיי שריקוב ומריה מזינה האלופים האולימפיים המכהנים (סידני 2000) מרוסיה בחרב ובדקר, בהתאמה וואדים גוצט אלוף אולימפי בעבר (ברצלונה 1992) מאוקראינה בחרב וג'ונתן טיומקין מארצות הברית שיזכה במדליית זהב שנתיים מאוחר יותר במשחקים הפאן-אמריקאיים ברומח.
המתחרים והזוכים.
גולף.
- תמר פרטוש () 349 נקודות
- דבורה שור () 357 נקודות
- מנואלה פישביין () 357 נקודות
- איתמר כהן () 296 נקודות
- פרנסואה אילוז () 300 נקודות
- דין סנדלסון () 303 נקודות
- 1209 נקודות
- 1216 נקודות
- 1273 נקודות
הוקי שדה.
/ 1 - 1
התעמלות.
בתחרות השתתפו 12 מתעמלות ו-13 מתעמלים מ-5 מדינות
- מיכל מורלי ()
- פאבל גופמן ()
כדורגל.
9 - 1
2 - 1
3 - 2
- (הופסק בדקה ה-75)
כדורסל.
151 - 69
68 - 57
79 - 66
כדורעף.
3 - 0
3 - 0
3 - 1
3 - 0
3 - 1
3 - 2
סיף.
- מריה מזינה ()
- (אנסטסיה פרדמן, אלינה פרדמן, אניה טולניב)
- איילת אוחיון ()
- עמית רוזנבלט ()
- רפאל קרספל (Raphael Crespelle) ()
- ז'וליאן חבאבו (Julien Hababou) ()
- יואב אופנברג ()
- ג'ונתן טיומקין ()
- (ג'ונתן טיומקין )
- סרגיי שריקוב ()
- ואדים גוצט ()
- מאט פבריקנט ()
קט-רגל.
3 - 0
11 - 2
5 - 1
11 - 2
פראסט
פראסט (בסרבו-קרואטית: Perast או Пераст, באיטלקית: Perasto) הוא יישוב עירוני עתיק במונטנגרו, במפרץ קוטור של הים האדריאטי, כיום מבחינה מנהלית חלק מן העיר (אופשטינה) קוטור רבתי. קוטור עצמה נמצאת קילומטרים אחדים דרומית-מזרחית ממנו.
פראסט נמצאת בגבול בין מפרצי ריסאן וקוטור שהם חלקים ממפרץ קוטור רבתי. ממש מול היישוב נמצאת תעלת וריגה ("תעלת שרשראות") המובילה אל שני המפרצים המוזכרים. סמוך לפראסט נמצאים שני איים - סווטי יוראי או סווטי ג'ורג'ה (גאורגיוס הקדוש) וגוספה אוד שקרפיילה (גבירתנו של הסלעים). בימי הביניים נודעה העיר במספנותיו ובבית הספר שלו לספנות. המקום מושפע מאוד מהתקופה הוונציאנית שבעברו ונראה כמו שכונה ונציאנית
השם.
קיימת השערה לפיה שם העיר פראסט מזכיר שבט אילירי מן התקופה העתיקה - הפרוסטים.
גאוגרפיה.
פראסט נמצאת מתחת להר איליה הקדוש (סווטי איליה) (גובה 837 מ'), על כף המפריד את מפרץ ריסאן ממפרץ קוטור. הוא נשקף אל מיצר וריגה (Verige), החלק הצר ביותר של מפרץ קוטור.
אקלים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בפראסט היא 18.3°C. מספר הימים עם שמש הוא 240 בשנה.
האיים.
על יד פראסט שוכנים שני איים:
הכנסייה שנבנתה על האי המלאכותי קיבלה לאורך השנים תרומות רבות. בה נמצאים 68 ציורים בשמן על קנבס מאת טריפו קוקוליה (או טריפון קוקוליץ'), צייר בארוקי מן המאה ה-17. על קירות הכנסייה נראים 2,500 לוחות נדר מזהב ומכסף שנתרמו לכנסייה על ידי אנשי המפרץ קוטור, במטרה למנוע אסונות שונים.
היסטוריה.
פרהיסטוריה.
האזור בין פראסט לריסאן יושב עוד בתקופה הפלאוליתית. במערת ספילה על יד פראסט נמצאו בשנת 1974 חפצי קרמיקה רבים מן התקופה הנאוליתית
אילירים.
שבט אילירי הקים באזור את היישוב ריזון - ישות מדינית אילירית בראשות המלכה טאוטה, שעברה לריזון משקודרה. המלכה הנפיקה גם מטבעות, שנמצאו בסוף המאה ה-19 על ידי הארכאולוג ארתור אוונס. בשנת 168 לפנה"ס נכנעה ריזון לרומאים.
לפי המסורת הקדומה המלכה טאוטה הביאה שבט בשם פראסטי מאזור אלבניה לאזור הנמצא כמה קילומטרים מזרחה מריזון על מנת להגן אל מיצר וריגה שבכניסה ממפרץ ריסאן למפרץ קוטור.
היישוב של בני אותו שבט נקרא civitas Pirustarum. הוא נהרס כנראה במאה השביעית על ידי אווארים וסלאבים.
השלטון הרומי והביזנטי.
אחרי כיבוש המקום על ידי הרומאים העיר הקרובה ריזון השתקמה בשם Rhizon או Resnium, הפכה למוניקיפיום, והמפרץ שלה נקרא המפרץ הריזוני (Rhizonicum Sinus). במאות הראשונה והשנייה הייתה ריזון לנמל ומרכז מסחר חשוב.
ההגמוניה של קאטארו (קוטור) בחסות סרביה.
במאות ה-11–14 הייתה פראסט יישוב קטן עם מספנה ומספר קטן של ספינות דיג ומסחר תלויה בעיר קוטור שהשתייכה תחילה לאימפריה הביזנטית ואחר כך נהנתה ממעמד אוטונומי בממלכת סרביה.
במאה העשירית הגיעו לכאן נזירים בנדיקטינים שהקימו על האי ממול פראסט מנזר - אבאציה (בסרבו-קרואטית:אופאטיה) המוקדש לגאורגיוס הקדוש - סווטי יוראי. התיעוד הראשון של המנזר הוא משנת 1166, ולמשך תקופה הארוכה היה היישוב נתון בחסותם של המנזר ושל העיר קוטור. מספנתו התחרתה עם המספנה שבעיר קוטור. התיעוד הראשון של פראסט כיישוב עירוני הוא משנת 1326. עד למאה ה-14 קוטור שלטה באי סווטי יוראי כאשר הנזירים הבנדיקטינים שבו היו בני משפחות אצולה מקוטור.
שלטון הונגריה.