עד משפחת סופר על, כל סרטי פיקסאר הולחנו על ידי רנדי ותומאס ניומן. פסקול הסרט, הבולט בסגנון הג'אז והשימוש התדיר בכלי נשיפה, זיכה אותו בשתי מועמדויות לפרס גראמי.
שיתוף הפעולה המוצלח עם פיקסאר נמשך וג'אקינו הלחין עבורם פסקולים לסרטים: רטטוי, למעלה, מכוניות 2, הקול בראש, קוקו ומשפחת סופר-על 2.
יצירתו החשובה ביותר משיתוף הפעולה עם פיקסאר היא למעלה, אשר זיכתה אותו בפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר.
בתחילת הסרט ישנו קטע מוזיקלי אשר ממחיז את חייהם המשותפים של קארל ואלי. הקטע נהפך לאהוד ביותר וזכה לשימוש חוזר במספר סדרות טלוויזיה.
ג'אקינו הלחין גם את הפסקולים עבור הסרטים: משימה בלתי אפשרית 3, מסע בין כוכבים, סופר 8, 50ֿֿֿ/50, , עולם היורה, , , זוטרופוליס, דוקטור סטריינג', , ג'וג'ו ראביט, והבאטמן.
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (בגרמנית: Maria Ludovika von Österreich-Este; 14 בדצמבר 1787 – 7 באפריל 1816), הייתה בתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, ואשתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה.
מריה לודוביקה נולדה במונצה ב-14 בדצמבר 1787, לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה. בשנת 1796 ברחה מריה לודוביקה עם משפחתה מאיטליה לווינה, בשל כיבוש המדינה על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון.
ב-6 בינואר 1808 התחתנה מריה לודוביקה עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ועד מהרה היא הפכה למנהיגת מפלגת המלחמה באוסטריה. היא הייתה אויבת של נפוליאון הראשון, ובשל כך גם התנגדה לשר החוץ האוסטרי מטרניך. הצרפתים מחו על דעותיה הפוליטיות, בשל השפעתן על בעלה הקיסר האוסטרי. מריה לודוביקה הייתה מאוד פופולרית, ובעת בהכתרתה בפרשבורג, היא הרשימה את ההונגרים עד כדי כך שהם הכריזו על תמיכה כספית וצבאית גדולה במלוכה במידת הצורך. אולם הקיסר היסס והארכידוכס קרל, דוכס טשן, שהיה בעל שליטה נרחבת בעניינים צבאיים, היה זהיר. רק השפעות המרד הספרדי בשנת 1808 אפשרו למפלגת המלחמה לנצח, ולהביא להצטרפות אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית החמישית.
מריה לודוביקה התנגדה לנישואים בין נפוליאון לבתה החורגת מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה בשנת 1809, ולאחר כיבוש וינה על ידי הצרפתים, העדיפה להתגורר בבודפשט. במאי 1812 נסעה מריה לודוביקה בחוסר רצון עם בעלה לדרזדן, שם קיבל נפוליאון את המשפחה הקיסרית לפני נסיכי גרמניה שנאספו לחגוג את היציאה למלחמה נגד רוסיה. בשנת 1815 אירחה מריה לודוביקה את קונגרס וינה, ולאחר מכן נסעה לנפוש באיטליה. בעת שהותה בוורונה מתה מריה לודוביקה ב-7 באפריל 1816 משחפת, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית בווינה.
רומן ביאוגרפי
מריה לודוביקה מאוסטריה-אסטה
מריה לודוויקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה
פרדוקס דאונס-ת'ומסון
פרדוקס דאונס-ת'ומסון (נקרא על שמם של אנת'וני דאונס וג'ון מייקל ת'ומסון), ידוע גם כפרדוקס פיגו-נייט-דאונס (על שמם בנוסף של ארת'ור ססיל פיגו ופרנק נייט), מתאר את המצב שמהירות שיווי המשקל של מכונית ברשת כבישים נקבעת על ידי המהירות הממוצעת מדלת לדלת של נסיעה מקבילה שמבוצעת באמצעות תחבורה ציבורית.
זהו פרדוקס מכיוון שהוא מרמז על כך שהרחבה של רשת הכבישים לטובת כלי רכב פרטיים אינה מפחיתה את הגודש ולמעשה יכולה אפילו להביא להחרפה של הגודש ולהפחתה במהירות ההגעה ליעד. כתוצאה מהרחבת רשת הכבישים יותר משתמשים עוברים לשימוש ברכב הפרטי, מה שמביא לירידה בביצועי התחבורה הציבורית (לדוגמה בהפחתת התדירויות), שגורמת שוב להעברה נוספת של משתמשים מהתחבורה הציבורית לרכב הפרטי עד שמגיעים לשיווי משקל פחות טוב ממה שהיה לפני (מעגל קסמים זה נקרא אפקט מורינג). למעשה מדובר פה בהרחבה של המושג ביקוש מושרה והפרדוקס מתיישב עם התאוריה של דאונס על "ההתכנסות המשולשת" מ-1992 המתארת את הקושי בפתרון גודש בשעות השיא. בתגובה להגדלת קיבולת כביש, שלוש תופעות קורות באופן כמעט מיידי: משתמשים שבעבר בחרו במסלולים חלופיים עוברים לכביש המורחב, משתמשים שקודם נסעו בשעות שפל מתחילים לנסוע בשעות השיא ומשתמשי תחבורה ציבורית עוברים לרכב הפרטי. קשר זה בין המהירות הממוצעת בתחבורה הציבורית למהירות הממוצעת בתחבורה הפרטית לרוב מתקיים רק כאשר מרבית הנסיעות בתחבורה הציבורית בשעת שיא נעשית על גבי מערכת הנהנית ברובה מתשתית נפרדת, מסילתית או על גבי כביש עם נתיבי תחבורה ציבורית
המסקנה העיקרית, אם הפרדוקס אכן מתקיים, היא שהרחבה של רשת כבישים כפתרון לגודש אינה יעילה ואף מזיקה. תופעה זו תוארה בצורה אמפירית גם על ידי מרטין מוגרידג' שבחן את מערכת התחבורה של לונדון בספרו לנסוע בעיר: Travel in towns: jam yesterday, jam today and jam tomorrow?
דיטריך ברס הצביע על פרדוקס דומה, פרדוקס ברס, בו הוספה של מקטע בין שתי נקודות יכול במקרים מסוימים להרע את מצבם של הנוסעים בין שתי הנקודות.
יחידה 88 - דב לבן
יחידה 88 - דב לבן הייתה יחידה בחיל השריון הישראלי. היחידה החלה לפעול בשנת 1969 כ"יחידת סיור ופשיטה אמפיבית". במהלך מלחמת יום הכיפורים לחמה היחידה בסיני ומעבר לתעלת סואץ. ב-1974 פורקה היחידה.
היסטוריה.
יחידה 88 - דב לבן, הוקמה בשנת 1969 כיחידת סיור ופשיטה אמפיבית על ידי סגן אלוף יואל גונן, על מנת לאפשר תקיפת הפתעה דרך הים בעזרת כוחות שריון אמפיביים. היחידה הייתה מושתתת על כלי רק"ם מתוצרת ברית המועצות: נגמ"שים אמפיביים מסוג BTR-50 וטנקים אמפיביים קלים מסוג PT-76 שנלקחו שלל. פעולתה הראשונה של היחידה הייתה במבצע רביב, בו השתתפו נגמש"י BTR-50 כשהם מאוישים ב-50 לוחמי סיירת חטיבה 7. במהלך מלחמת ההתשה נעשה ניסיון נוסף להשתמש ביחידה אך הכלים שקעו באזור אגם תמסח והפעולה בוטלה.
ב-1971, לאחר שחיילי היחידה שוחררו משירות סדיר, הוחלט להסב את היחידה ליחידת מילואים שהוגדרה כיחידת מתנדבים ונשלח אליה כוח אדם מובחר. לתפקיד מפקד היחידה מונה סרן יוסף יודוביץ' ולסגנו מונה אמציה אטלס. לאחר אימון הקמה בצאלים ובאל עריש כיחידת מילואים התמקמה היחידה במרחב שלמה על יד שארם א-שייח'.
בתחילת מלחמת יום הכיפורים הייתה היחידה תחת פיקוד חטיבה 274. עם פרוץ המלחמה נשלחה היחידה, יחד עם גדוד 225 מחטיבה 274 לאזור שארם א-שייח' ומשם עברה לא-טור, עד ה-15 באוקטובר. לאחר מכן סופחה היחידה לחטיבה 14 ושירתה בשני צידי התעלה. יחידת דב לבן לחמה בקרב החווה הסינית ובקרב מתחם אורחה, ובסיום המלחמה היחידה חזרה לאזור סרפאום להתארגנות.
במהלך ימי הקרבות נהרגו 18 קצינים ולוחמים מהיחידה ונפצעו 32 מתוך 126 קצינים ולוחמים. היחידה פורקה ב-1974. לזכר לוחמי החטיבה הוקמה אנדרטה בפארק עוצבות השריון ליד לטרון.
הדיוויזיה ה-712 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-712 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה במבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 במאי 1941, והועמדה תחת פיקוד גאורג פון דהרן, וביולי אותה שנה הוצבה הדיוויזיה בחוף התעלה, כחלק מהקורפוס ה-25, שהיה תחת פיקודה של הארמייה השביעית. בהמשך הועברה הדיוויזיה לבלגיה, שם הוצבה תחת פיקודה של הארמייה ה-15
ביוני 1944 הושארה הדיוויזיה בעמדותיה בבלגיה, כחלק מהקורפוס ה-89, על מנת למנוע פלישה אמפיבית באזור קאלה, ולאחר מכן לחמה בקרבות בבלגיה וספגה אבדות כבדות. בספטמבר השתתפה הדיוויזיה בלחימה במבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן לחמה בהולנד בקרבות הקשים שהתנהלו בחורף 1944.
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה התשיעית בקרבות הקשים סביב ברלין, וב-2 במאי נכנעו שרידי הדיוויזיה בשבי הרוסי.
יחסי יפן–קוסובו
יחסי יפן–קוסובו הם יחסי החוץ שבין יפן לבין הרפובליקה של קוסובו. יפן הכירה בעצמאות קוסובו ב-18 במרץ 2008. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-25 בפברואר 2009. בשנת 1999, טרם קוסובו הכריזה על עצמאותה, שר החוץ היפני, יוהיי קונו, היה איש הממשל היפני הראשון שביקר בקוסובו. בשנת 2004, באירם רג'פי, ראש ממשלת קוסובו, ביקר ביפן.
בול ביטוח חיים
בול ביטוח חיים הוא סוג של בול רשמי אשר הונפק בדואר ניו זילנד בין השנים 1891–1981 ונועד לשלם עבור מכתבים שנשלחו על ידי של ממשלת ניו זילנד. הבולים המיוחדים למחלקת הביטוח הונפקו כפשרה כספית בוויכוח שבין מנהלי המחלקה לביטוח חיים לבין מנהלי הדואר. מדובר בתופעה ייחודית לניו זילנד שלא בוצעה מעולם בשום שירות אחר ברחבי העולם.
הרקע להנפקת הבולים.
הקמת המחלקה הממשלתית לביטוח החיים.
בחודש מאי 1861 התגלה זהב באי הדרומי של ניו זילנד. הידיעה על כך התפשטה כאש בשדה קוצים, ומחפשי זהב רבים התקבצו אל האזור הפראי שלא היה מפותח בתקווה להתעשר במהירות. לצד הרפתקנים צעירים הגיעו לאתר גם אנשים בוגרים, בעלי משפחות, שביקשו להבטיח את עתיד משפחתם ולבטח את חייהם למקרה של אסון. אחד מאותם אנשים, ג'ון פ. גרט (John F. Garrett) שהגיע מן המושבה ויקטוריה שבאוסטרליה, שמע כי בבריטניה ניתן לרכוש בבתי הדואר תוכנית חיסכון לפנסיה ולביטוח חיים. הוא פנה במכתב אל מנהל שירות הדואר של ניו זילנד בבקשה לברר אם קיימת אפשרות לרכוש תוכנית דומה בבתי הדואר המקומיים.