בעקבות ערעור שהוגש, זכו הצעותיו בתחרות משנת 1999 לשיקום תיאטרון לה פניצ'ה, בוונציה, והמבנה נפתח מחדש בשנת 2004. בשנת 1999 נקראה על שמו הפקולטה לארכיטקטורה של אוניברסיטת בולוניה, שבסיסה בצ'זנה.
עבודות.
עבודותיו המוקדמות ביותר משנות השישים היו בעיקר תאורטיות והציגו השפעה סימולטנית של המודרניזם האיטלקי של שנות העשרים ("ראו ג'וזפה טרגני"), השפעות קלאסיציסטיות של האדריכל הווינאי אדולף לוס, והשתקפויות של הצייר ג'ורג'ו דה קיריקו. מסע לימודי שערך רוסי לברית המועצות לחקר האדריכלות הסטליניסטית הותיר בו רושם ניכר.
בכתביו, ביקר רוסי את חוסר הבנת העיר בפרקטיקה האדריכלית העכשווית. הוא טען שהעיר צריכה להילמד ולהבחן לאורך זמן; ושיש עניין מיוחד בממצאים עירוניים העומדים בחלוף הזמן. רוסי טען שהעיר זוכרת את עברה ("הזיכרון הקולקטיבי" שלנו) וכי אנו משתמשים בזיכרון זה באמצעות מונומנטים; או במילים אחרות, מונומנטים יוצרים מבנה לעיר. תחת השראת כח ההתמדה של הערים העתיקות באירופה, רוסי שאף ליצור מבנים דומים החסינים מפני התיישנות.
השפעתו התעצמה בסוף שנות השבעים והשמונים ככל שהיקף יצירתו הבנויה התרחב וכן בשל התיאוריות שלו שקודמו בספריו - "הארכיטקטורה של העיר" ("L'architettura della città", 1966) ‎ו"אוטוביוגרפיה מדעית" ("Autobiografia scienta", 1981). הגדול בפרויקטים של רוסי מבחינת היקפו היה בית הקברות סן קטאלדו, במודנה, איטליה, שהקמתו החלה בשנת 1971 אך טרם הסתיימה. רוסי התייחס לכך כ"עיר המתים".
העצמאות הייחודית של הבניינים שלו באה לידי ביטוי במיקרו-אדריכלות של המוצרים שתוכננו על ידי רוסי. בשנות השמונים הוא עיצב מכונות קפה מנירוסטה ומוצרים נוספים עבור אלסי, פירלי ואחרים.
תערוכות.
עבור הביאנלה בוונציה של שנת 1979 תכנן רוסי מבנה תיאטרון צף - תיאטרון העולם ("תיאטרו דל מונדו") שהכיל 250 מקומות ישיבה. עבור הביאנלה בוונציה של שנת 1984, הוא עיצב קשת ניצחון בכניסה לאתר התערוכה. בשנת 2006 הוצבו שני פילונים מול מוזיאון בונאפאנטן במאסטריכט, הולנד, המבוססים על עיצוב מקורי שלו משנת 1989.
פרסים.
אלדו רוסי זכה בפרס פריצקר היוקרתי לאדריכלות בשנת 1990. עדה לואיז הוקסטבל, מבקרת האדריכלות וחברת צוות השופטים של פרס פריצקר, הגדירה את רוסי כ"משורר שבמקרה הוא אדריכל."
עיצוב מוצר.
בנוסף לאדריכלות, רוסי יצר עיצובי מוצר, ובהם בין היתר:
השערת מחזור החיים
במאי וידאו קליפים
במאי וידאו קליפים הוא האחראי על הפקה ויצירת וידאו קליפ של שיר או סינגל. הבמאי אחראי על ההיבטים האמנותיים והדרמטיים של הקליפים, תוך שהוא אחראי על מהלך הצילומים שלו, הצוות הטכני, השחקניות והשחקנים, הדוגמניות והדוגמנים והרקדניות והרקדנים.
ב-8 בנובמבר 1992 החלו אם טי וי לציין את שם במאי הווידאו קליפים בקרדיטים, וזאת בעקבות תאוריית האוטר. את הקליפ היקר ביותר בכל הזמנים ביים ג'וזף קאהן וזה היה הקליפ של הלהיט "Look What You Made Me Do" של טיילור סוויפט. הקליפ צולם ובוים בשנת 2017, בעלות משוערת של 13 מיליון דולר.
מאנו דיבאנגו
מאנו דיבאנגו (12 בדצמבר 1933 - 24 במרץ 2020) היה מוזיקאי קמרוני, ונגן סקסופון וויברפון. הוא פיתח סגנון מוזיקלי המשלב בין ג'אז, פאנק ומוזיקה קאמרונית מסורתית.
ביוגרפיה.
דיבאנגו נולד בעיר דואלה, שבקמרון. הוריו היו מקבוצות אתניות שונות:אמו השתייכה לדואלה ואביו ליאבאסי. אביו היה עובד מדינה בכיר.
בשנת 1949 נשלח על ידיו הוריו ללמוד בצרפת והשתלב שם במועדוני הג'אז. דיבאנגו החל לנגן תחילה במנדולינה ובפסנתר, ולאחר מכן למד לנגן על סקסופון. ב-1956 עבר לבלגיה שם ניגן במועדון ג'אז. הוא הכיר שם את המוזיקאי הקונגלזי ג'וזף קבאסלה ששילב בין ג'אז ומקצבים אפריקאים. כאשר סקסופוניסט בלהקתו היה חולה, דיבאנגו קיבל את ההזדמנות להחליף אותו. בהמשך החל לחלק את זמנו בין בריסל לבין בירת קונגו לאופולדוויל (כיום קינשאסה), בה פתח מועדון. ב-1957 נישא לרקדנית הבלגית קוקו.
בשנות השישים שב לפריז. הוא התמחה במוזיקת ג'אז, פופ ומוזיקה מערב אפריקאית, ועבד עם מוזיקאים אפריקאים וצרפתים כמעבד. בשנת 1969 פתח בקריירת סולו והוציא את האלבום Saxy Party ששילב ג'אז, סול ופו עם סגנון אפריקאי.
בשנת 1972 היה שירו Soul Makossa ללהיט בינלאומי. הוא היה מועמד בשנת 1973 לשני פרסי גראמי בקטגוריות BEST R&amp;B INSTRUMENTAL PERFORMANCE על האלבום Soul Makossa ול-BEST INSTRUMENTAL COMPOSITION על הלהיט Soul Makossa.
בשנת 2009 הגיש תביעה משפטית נגד מייקל ג'קסון וריהאנה. נגד ג'קסון טען בעבר שהשתמש ללא רשות בשורה "mama-say mama-sa ma-ma-coo-sa" בשירו Wanna Be Startin' Something שהופיעה במקור בשירו של דיבאנגו Soul Makossa. לפי סוכנות הידיעות הצרפתית הסכסוך יושב מחוץ לבית המשפט. דיבאנגו טען בתביעה הנוכחית שכאשר ריהאנה פנתה לג'קסון לסמפל שורה זו בשירה Don't Stop the Music, ג'קסון הסכים לכך ולא הפנה אותה לבעל הזכויות על משפט זה. תביעתו השנייה נדחתה.
במהלך הקריירה הוציא דיבאנגו 71 אלבומים, כולל אלבומי אוסף.
במרץ 2020 נפטר בפריז מנגיף הקורונה.
במאית וידאו קליפים
9К115-2 מטיס-M
דניאל אקאקה
דניאל קאהיניקה אקאקה (באנגלית: Daniel Kahikina Akaka; 11 בספטמבר 1924 – 6 באפריל 2018) היה פוליטיקאי ומחנך אמריקאי. אקאקה, יוצא מלחמת העולם השנייה וחבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג במשך שלושה עשורים את מדינת הוואי בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1990-1976) ולאחר מכן בסנאט (2013-1990). למעט חודשים ספורים בתום כהונתו, במשך כל עשרים ושלוש שנות כהונתו בסנאט היה סנאטור זוטר, שכן שירת את הוואי בסנאט לצדו של דניאל אינווי, מוותיקי הקונגרס בהיסטוריה של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
דניאל קאהיניקה אקאקה נולד בהונולולו, בנם של אנני (לבית קאהואה) וקאהיניקה אקאקה. סבו מצד אביו נולד בעיר שאנטואו השוכנת במחוז גואנגדונג שבסין בתקופה המאוחרת של שלטון שושלת מינג, ואילו סבו וסבתו מצד אמו היו ממוצא הוואיי-ילידי. אחיו היה הכומר אברהם אקאקה. ב-1942 סיים אקאקה את לימודיו בבית הספר התיכון קאמֶהאמֶאה (Kamehameha). במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, והוצב בטיניאן ובסאיפאן. הוא עבד כרתך וכמכונאי וב-1948 היה חובל בספינת סקונר בשם "מורנינג סטאר".
לימודיו הגבוהים התאפשרו הודות ל"חוק ההסתגלות מחדש של יוצאי צבא" (G.I. Bill) שיזם ממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט, וב-1952 השלים לימודי תואר ראשון בחינוך באוניברסיטת הוואי. ב-1966 הוסיף להשלים לימודי תואר שני בהוראה מאותה האוניברסיטה. בשנים 1953–19600 עבד אקאקה כמורה בבית ספר תיכון בהונולולו, ובמרוצת שנים אלה התקדם בסולם הדרגות ושימש כסגן מנהל המוסד. בנו אלן אקאקה נולד ב-1956. ב-1963 נעשה אקאקה מנהל התיכון. ב-1969 הוא נשכר בידי מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה של ארצות הברית כמתכנן תוכניות ראשי. לאחר מכן המשיך לעבוד בשירות הממשלה הפדרלית, בין היתר כמנהל "המשרד להזדמנות כלכלית בהוואי", כעוזר שירותי אנוש עבור מושל הוואי ג'ורג' אריושי וכמנהל "תוכנית השכונות הפרוגרסיבית".
ב-1976 נבחר אקאקה לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השני של הוואי, שבתחומו כל השטחים במדינת הוואי פרט למרכז עיר הבירה הונולולו. הוא נבחר לבית הנבחרים שבע פעמים מחדש לתקופת כהונה בת שנתיים. באפריל 1990 מונה אקאקה לסנאט של ארצות הברית בידי מושל הוואי, ג'ון ואהי, כדי למלא את מקומו של הסנאטור ספארק מאצונאגה אשר נפטר בעודו מכהן בתפקיד. בנובמבר אותה השנה ניצח בבחירות ביניים ונבחר למלא את ארבע שנות הכהונה שנותרו למאצונאגה, אחרי שגבר על חברת הקונגרס פאט סאיקי עם 53% מקולות הבוחרים.
ב-1994 נבחר מחדש לכהונה מלאה בת שש שנים עם למעלה מ-70% מהקולות. הוא נבחר באותה הקלות גם ב-2000. בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-2006 נבחר אקאקה בפעם האחרונה לסנאט האמריקאי, אחרי שבבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית ניצב מול אד קייס, מתמודד חזק שדומה היה כי איים על סיכוייו של אקאקה לזכות במועמדות מחדש. בבחירות הכלליות גבר על יריבתו סינתיה ת'ילן, מועמדת המפלגה הרפובליקנית.
במהלך כהונתו בסנאט היה אקאקה יושב ראש הוועדה לענייני אינדיאנים ויו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים. ב-1996 נתן את חסותו לחקיקה שהובילה להענקת עשרות ממדליית הכבוד לחיילים אסייתים-אמריקאים מרגימנט הרגלים ה-442 ומגדוד חיל הרגלים ה-100 של צבא ארצות הברית. הוא גם הצליח להעביר חקיקה שפיצתה את גששים פיליפינים שסורבו לקבלת הטבות השמורות לחיילים משוחררים. משנת 2000 ועד פרישתו מהסנאט בראשית 2013, הריץ אקאקה שורת חקיקות בשם "הצעת חוק אקאקה", שפעלה למען מתן ריבונות עבור העמים הילדיים בהוואי. ב-2005, הודה אקאקה בריאיון עיתונאי ל-NPR כי הצעת חוק זו עשויה להביא בסופו של דבר לעצמאות מדינית מוחלטת.