עד היום אנשי קצ'ואה ממשיכים להיות קורבנות של רדיפה פוליטית ורדיפה אתנית. במלחמת האזרחים הפרואנית בשנות ה-80 של המאה ה-20 בין הממשלה והנתיב הזוהר, בערך 75 אחוזים מהקורבנות היו קצ'ואה, בעוד ששני הצדדים במלחמה היו מסטיסים - בני תערובת של אירופאים ומקומיים. גם היום יש אפליה לרעת אנשי הקצ'ואה בתפקידים ציבוריים ובממשלה, וכאשר הילאריה הומאן ומריה סומירה נשבעו את שבועת הנאמנות לפרו בשפת קצ'ואה, סירבה מרטה הילדרברנט, היועצת לנשיא, לקבל את השבועה.
מאכלים אופייניים.
בעמקים ובמישורים של הרי האנדים מרבים להשתמש בתירס ובתפוחי אדמה. הבשר שנאכל הוא בדרך כלל בשר אלפקה ושרקנים, וגם כבשים ופרות. פצ'מנקה הוא מאכל שמייחד את האזור של הרי האנדים, הוא מכיל סוגים שונים של בשר, עשבים וירקות, שמבושלים בישול ארוך ואיטי מתחת לאדמה על מצע של אבנים לוהטות. בדרך כלל מכינים אותו באירועים מיוחדים בחגים וחתונות. עוד מאכל שמייחד את האזור הוא צ'ארקי, זה בשר שמכינים עם ירק שדומה לתפוח אדמה אך יש לו מרקם שונה. משמעות המילה צ'ארקי היא שיטת ההמלחה ששמים על הבשר כדי להפוך אותו לראוי למאכל. הבשר מוגש כנזיד עם בשר אלפקה או למה ויחד עם אורז.
ראש ממשלת נורבגיה
גיל תמיר
Be with Me
Be with Me הוא סרט דרמה סינגפורי עטור פרסים, משנת 2005. הסרט ייחודי בזה שיש בו מעט מאוד דיאלוגים. הוא ייחודי גם בזה, שחלקים ממנו הם תיעודיים וחלקים אחרים בדיוניים. חלק מהדמויות המתועדות בחלקים התיעודיים, עוברות לשחק את עצמן, בקטעים הבדיוניים, לצד הדמויות הבדיוניות. שפות הסרט הן אנגלית וקנטון.
מרבית הסרט מתעדת את אורח חייה של תרזה פו לין צ'אן – מורה לאנגלית, חירשת ועיוורת. מדי פעם, הסרט עובר להתרכז בשתי עלילות בדיוניות, בלתי תלויות, שבהן מתוארים סיפורי אהבה. לקראת סוף הסרט, שלושת הסיפורים מתאחדים. עלילות האהבה מתגלות כאהבה נכזבת. תרזה פו לין צ'ין, שהופכת כביכול לעדה לשני סיפורים אלו, מספרת לקהל, בקצרה, את סיפור חייה.
תרזה פו לין צ'ין מספרת כי היא התעוורה והתחרשה בילדותה. אבל נפשה התגברה על האסון הזה. היא למדה אנגלית רק אחרי שהתעוורה והתחרשה. היא הצליחה במעשיה ואפילו הפכה למורה לאנגלית. אבל על דבר אחד היא לא התגברה מעולם – על פרשת אהבה נכזבת.
רוברט ג'יימס וולר
רוברט ג'יימס וולר (באנגלית: Robert James Waller, 1 באוגוסט 1939 - 10 במרץ 2017), היה סופר אמריקאי, ידוע בעיקר בשל ספרו "הגשרים של מחוז מדיסון", ספר מצליח שפורסם ב-1992 וגם הוסרט. הוא היה גם צלם ומוזיקאי.
ביוגרפיה.
וולר קיבל תואר בוגר אוניברסיטה (BA) ב-1962 ותואר מוסמך אוניברסיטה (MA) ב-1964 מאוניברסיטת צפון איווה (University of Northern Iowa) שנקראה באותה עת בשם המכללה להוראה של מדינת איווה (Iowa State Teachers College). הוא קיבל ב-1968 תואר דוקטור במינהל עסקים מאוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון (Indiana University Bloomington).
ב-1968 הוא חזר לאוניברסיטת צפון איווה והחל ללמד בה מנהל עסקים וכלכלה. ב-1977 הוא קיבל את התואר פרופסור. ב-1980 הפך לדקאן המכללה לעסקים, הוא פרש מתפקידו זה ב-1986. בשנת 2000 נמסר שהוא תרם סכום משמעותי מעל 1 מיליון דולר לאוניברסיטת אינדיאנה.
כמה מהספרים שכתב הופיעו ברשימת הספרים רבי המכר של העיתון "הניו יורק טיימס", כולל ספרו מ-1992 "הגשרים של מחוז מדיסון", שאותו כתב במשך שבועיים, ועמד ב-1993 בראש רשימת רבי המכר. הספר יצא לאור בעברית ב-1993 והפך לסרט בשם זהה ב-1995. גם ספרו "Puerto Vallarta Squeeze" שפורסם ב-1995 הפך לסרט.
חיים פרטיים.
וולר התגרש ב-1997 לאחר 35 שנות נישואים. הוא נפטר ב-10 במרץ 2017, בגיל 77 בביתו בפרדריקסברג בטקסס  (Fredericksburg, Texas) לאחר שסבל ממיאלומה נפוצה.
עדנה פרידמן
עדנה פרידמן היא אתלטית יהודייה-דרום אפריקאית בעבר, אלופת המכביה השלישית (1950) בריצת 60 מטר.
קורות חיים.
אלופה ושיאנית המכביה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה פרידמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 60 מטר בשיא מכביה חדש של 8.2 שניות, לפני איירין לדרמן מאנגליה (8.3 שניות) וון דר שטאם מהולנד (8.3 שניות). מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.8 שניות, אחרי איירין לדרמן
שקבעה שיא מכביה חדש של 12.8 שניות ולפני לאה הורביץ מישראל (13.3 שניות).
מנגבי אפור לחיים
איירין לדרמן
איירין לדרמן היא אתלטית יהודייה-בריטית בעבר, אלופה ושיאנית המכביה בעלת 6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב (השלישית 1950 והרביעית 1953) בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק.
קורות חיים.
לדרמן גדלה בלונדון.
אלופה ושיאנית המכביה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בשיא מכביה חדש של 12.8 שניות, לפני עדנה פרידמן מדרום אפריקה (12.8 שניות) ולאה הורביץ מישראל (13.3 שניות), מדליית כסף, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.3 שניות, אחרי עדנה פרידמן 8.2 שניות ולפני ון דר שטאם מהולנד (8.3 שניות) ומדליית ארד, בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 15.6 שניות, אחרי רות איילון (13.8 שניות) ושרה מיזרחי (15.4 שניות), שתיהן מישראל.
כוכבת המכביה הרביעית.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה פרידמן ב-3 מדליות זהב יותר מכל ספורטאי אחר, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.7 שניות, לפני רודה אייבל מדרום אפריקה (13.0 שניות) ודלית קליינמן מישראל (13.2 שניות) ובכך הגנה על תוארה, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.7 שניות, לפני רודה אייבל (27.3 שניות) ורות הרשלר מישראל (27.7 שניות) ובקפיצה לרוחק בשיא מכביה חדש של 5.36 מטר, לפני תמר מיטל-שומכר (4.87 מטר) ומרים טפר (4.86 מטר), שתיהן מישראל.
וינצנץ פטמילך
וינצנץ פטמילך (בגרמנית: Vinzenz Fettmilch; 1565 או 1570 – 28 בפברואר 1616) היה אופה גרמני מהעיר פרנקפורט דמיין, אשר הנהיג מרד כושל כנגד האימפריה הרומית הקדושה. כחלק מהמרד הוא גירש את תושביה היהודים של העיר, ובעקבות דיכוי המרד שאפשר להם לשוב לביתם, נהגו קהילת יהודי פפד"מ לחגוג את "פורים וינץ".
ביוגרפיה.
פטמילך נולד בשנת 1565 או בשנת 1570. הוא שרת זמן קצר בצבא האימפריה הרומית הקדושה, וב-1593 התיישב בעיר החופשית פרנקפורט. בעיר הוא החל לעבוד כאופה. ב-22 באוגוסט 1614 הוביל פטמילך את "התקוממות הגילדות" כנגד מועצת העיר פרנקפורט. המועצה הורכבה בעיקר מבני אצולה ולגילדות היה ייצוג מועט יחסית. המועצה ניהלה את העיר בצורה כושלת, וסיבכה אותה בחובות כבדים. הקיסר מתיאס סירב להתערב בעניינה הפנימיים של עיר קיסרית חופשית. מלכתחילה נשאו טענות ההמונים אופי אנטישמי. ההמונים טענו שהיהודים משתפים פעולה עם האצילים, ושהם מלווים בריבית גבוהה (בפועל אחוזי הריבית שלקחו היהודים והנוצרים היו זהים). כמו כן היהודים היו מתחרים כלכליים לנוצרים.
אנשיו של פטמילך תקפו את שכונת היהודים. היהודים ניסו להתגונן, ושניים נהרגו. לאחר מכן נמלטו היהודים לבית הקברות היהודי, או לחלק הנוצרי של העיר שם הוסתרו חלקם בידי תושבים שלא תמכו בפטמילך. אנשיו של פטמילך בזזו את בתי היהודים, גרמו נזק בשווי מוערך של 170,000 פלורין, ונבלמו בעקבות התנגדות המשמר האזרחי. פטמילך עצמו לא נראה לאורך כל הביזה, ויש הטוענים שהוא איבד שליטה על חסידיו. למחרת הורה פטמילך ליהודים לעזוב את העיר בחוסר כל. רובם מצאו מקלט בערים הסמוכות. הקיסר מתיאס הוציא חרם קיסרי על פטמילך. תומכי מועצת העיר עצרו אותו ושמו אותו במעצר ב-27 בנובמבר. תומכיו של פטמילך הצליחו לשחררו, והוא התבצר בביתו. הוא נכנע כעבור זמן קצר, וב-2 בדצמבר הועבר לידי הרשויות במיינץ והוצא להורג ב-28 בפברואר 1616.
אשתו ובנו של פטמילך גורשו מהמדינה, ביתו נהרס ונחרש. שתי אצבעותיו נכרתו ולאחר מכן ראשו, ואז בותר גופו לארבעה חלקים שהוצבו בארבעת פתחי העיר. הראש הוצב במגדל הגשר, ובמקום שבו היה ביתו הוצב עמוד ועליו כיתוב בגרמנית ולטינית המפרט את עונשו של פטמילך. לאחר ההוצאה להורג, התיר הקיסר ליהודים לחזור לפרנקפורט בכבוד רב, והטיל על מועצת העיר לשלם להם פיצויים בסך 175,000 פלורין. לזכר המאורע קבעו יהודי פרנקפורט את יום גירושם מן העיר, כ"ז באלול, ליום סליחות מיוחדות לזכר הגירוש, ואת יום כ' באדר שבו הותר להם לחזור קבעו כיום חג המכונה "פורים פרנקפורט" או "פורים וינץ" (על שם וינצנץ). חג זה נחוג במשך שנים רבות בקהילת פרנקפורט. נהגו בו בין היתר לא לומר תחנון בתפילת שחרית שאותה התפללו בליווי ניגונים מיוחדים ליום זה. כמו כן נהגו לקרוא ביום זה ב"מגילת וינץ" אשר חוברה במיוחד ליום זה - במנגינה של שיר גיבורים גרמני.
פרנצ'סקו מריה גרימלדי
פרנצ'סקו מריה גרימלדי (2 באפריל 1618 - 28 בדצמבר 1663) היה כומר איטלקי ישועי, מתמטיקאי ופיזיקאי. גרימלדי הוא שטבע את המונח "דיפרקציה" (עקיפת אור) בהתייחס לתכונות של התקדמות האור, ולתעד את התצפיות המדויקות הראשונות של התופעה.
עבודתו.
גרימלדי היה אחד המדענים הראשונים שהציעו כי האור מתקדם כגל, רעיון אליו הגיע כשצפה בדמיון בין התקדמות האור להתקדמות של גלי מים מסביב למכשול או דרך פתח.