המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה – בשנת 1961 – חניך בפו"מ זרוע הים מחזור ז'.
ראש ענף גילוי (1966-1961) – ראש ענף ים 7 במפקדת חיל הים. מיסוד נוהל הגילוי של בניית התמונה הטקטית וכניסה לתחום הלוחמה האלקטרונית.
פיקוד המשחתת אילת.
קרב רומני– כחודש לאחר המלחמה התחולל בקרבת פורט סעיד קרב בו המשחתת אילת ושתי טרפדות ישראליות הטביעו שתי טרפדות מצריות. סא"ל שושן מפקד המשחתת היה המפקד הבכיר ותפקד היטב בקרב.
טיבוע המשחתת אילת.
ב-21 באוקטובר בעת שאח"י אילת בפיקודו של שושן ביצעה סיור הפגנת נוכחות בקרבת פורט סעיד נורו אליה טילים. המשחתת טבעה עם 47 הרוגים.
במהלך הטיבוע המשיך שושן לפקד על הצוות ונמצא בשליטה ועד שהחליט לנטוש את האונייה. שושן עצמו סבל מפציעות מהדף הפיצוצים במים. שכב שישה שבועות בבית החולים סורוקה בבאר שבע. לאחר החלמתו המשיך לטפל בפצועים ובמשפחות
הניצולים ומשפחות הנופלים שמרו אמונים למפקד שושן ולא באו אליו בטענות. אחד הניצולים דן בן אמוץ מעתלית, כתב שיר
הטראומה של הפגיעה במשחתת תחת פיקודו הייתה קשה מאוד עבור שושן. דרש לעשות תחקיר אך כמו במקרים רבים אחרים הדבר לא נעשה. במרץ 1968 מונה למפקד בה"ד חיל הים אך הרגיש שאינו יכול למלא את התפקיד ויצא לחופשה ללא תשלום עד לפרישה בשנת 1970 אז השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל.
נושא טיבוע האילת נעשה מרכיב חשוב בהמשך התנהלות חייו. המחשבות שאם היה עושה כך או אחרת היה מציל את אנשיו הטרידו את מנוחתו ולא מצא שלוה. את טענותיו הפנה לראש המודיעין הימי ראובן אשכנזי על כי צוות מודיעין לא הגיע להפלגה כשנוכחותו הייתה קריטית. ובעיקר למפקד חיל הים שלמה אראל אשר לכאורה לא שעה לאזהרות קודמות. במלאת 20 שנה לטיבוע באוקטובר 1987 הוזמנו אראל ושושן לקיבוץ עין שמר והתפתח עימות מול קהל. העימות לא פתר דבר והמתעמתים נשארו בדעתם.
שושן המשיך לחקור ולדרוש והגיעה אליו שמועה שמברק הכולל מידע על הגזרה המתחממת עוכב ביחידת אמ"ן ולא הועבר לחיל הים וזאת עקב מחדל של קצין משמרת באותה יחידת אמ"ן. הדבר לא נתן לו מנוח ואף ניסה להגיש תלונה כנגד אותו קצין אך למעשה לא היו לו הוכחות וחלה התיישנות.
ספר אוטוביוגרפי – בשנת 1990 כתב את הספר הקרב האחרון של המשחתת אילת כסיפור אוטוביוגרפי עם הרחבה על אירוע הטביעה. כנהוג עם ספרי זכרונות של אנשי צבא הספר נמסר לבדיקות ביטחון מידע. המערכת לא נהנתה מפרסום הספר ונעשו בו מחיקות רבות על ידי הצנזורה. שושן לקח עו"ד ותבע את המערכת ולאחר מאבק משפטי אושר הספר לפרסום במינימום מחיקות. בשנת 1993 פורסם על ידי הוצאת ספרית מעריב.
לאחר פרסום הספר ביזמת סא"ל כוכבי אזרן הוזמן שושן להרצאה בפני חניכים וסגל המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. הספר נרכש לחלוקה לכל החניכים. שושן הרגיש טוב מאוד עם האפשרות להציג את דבריו בפני מביני עניין.
הספר עורר עניין רב בציבור המקורב לנושאים צבאיים ונושאי הים בפרט. מפקד חיל הים עמי אילון שקרא את הספר הציג בדיון מטה מורחב, ללא נוכחות שושן, את השאלה: האם אירוע כזה יכול לחזור על עצמו?
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפגעה אח"י חנית מטיל חוף ים. הדבר עורר אצל שושן תגובה חריפה. הוציא מכתב לעמי אילון שהיה חבר כנסת ודרש לחקור את האירוע במלוא החומרה.
גלריה.
במלחמת יום הכיפורים זומן שושן לשירות מילואים והוצב כקצין קישור בין חיל הים ליחידת הבקרה האזורית של חיל האוויר בהר מירון.
תפקידים אזרחיים.
שליחות בפריז.
בשנות השבעים הייתה בעיה של יהודים מסורבי עלייה בברית המועצות. לשם כך הוקמה ב'לשכת הקשר ליד משרד החוץ' בראשות שאול אביגור. זרוע שכונתה בר בניהולו של צבי נצר שהוותה מערכת הסברה ליצירת דעת קהל אוהדת במערב, גיוס בודדים וקבוצות לקידום וארגון פעילות למען מסורבי העלייה ואסירי ציון.
המגמה הייתה יצירת לחץ על שלטונות ברית המועצות בארצות הדוברות צרפתית. האילוץ היה שרוב המדיה הכתובה והמצולמת נשלטה בידי אינטלקטואלים מחוגי השמאל ואלה גיבשו גישה שלילית לישראל. כדי לפעול היה צורך בנקודת בסיס מנותקת לכאורה מישראל.
לניהול פעילות ההסברה בארצות אירופה דוברות צרפתית הוקם משרד בפריז במסווה של ספרית מידע La Bibliotheque Juive Contemporaire – 'הספרייה היהודית בת זמננו'. פעילות למען מסורבי עלייה בברית המועצות. שושן נכנס לתפקיד כשהמשרד בפעולה. הפעילות כללה:
אירוע מוצלח היה הסבת תשומת לב לסמינר אקדמי שניהל הפיזיקאי מרק אזבל בדירתו במוסקבה. ביזמת שושן, הגיעו אליו מדענים מאירופה וכאשר חזרו לצרפת סיפרו את רשמיהם. לאחר כ-10 חודשים קיבל אזבל אישור עלייה והגיע לצרפת.
שושן הציג את עצמו כיהודי בלגי המועסק על ידי איחוד הקהילות היהודיות בצרפת כמנהל 'הספרייה היהודית בת זמננו'. נעזר בארבע עובדות ותיקות ומסורות. הרמה הגבוהה של ידיעת הצרפתית סייעה לו לקיים קשר עם אנשי תרבות ברמה גבוהה. התפקיד היה תפור למידותיו של שושן. הוא חש בהצלחות כאשר סירובניק התקבל כחבר באיגוד הפיזיקאים הצרפתיים. ועדים שהוקמו למען סירובניק זה או אחר השיגו הצלחות. האינטלקטואלים מיודעיו של שושן זיהו את הקשר הישראלי אך ההערכה האישית לשושן גברה על הנטייה המוקדמת נגד ישראל.
אחת ההצלחות של ה'ספריה' היה פרופ' בנימין לויץ' חבר האקדמיה הסובייטית למדעים. הוא היה בכיר המדענים מבין מסורבי העלייה. בניו כבר היו בארץ, לאחר תקופת ריכוך בסיביר קיבלו אישור יציאה. פרופ' לויץ' הוזמן לתת הרצאה בכנס אגודת הפיזיקוכימאים במוסקבה ואחרי תלאות רבות הגיע לישראל. תוך כדי טיפול הוברר שאשתו חלתה ושושן שלח להם תרופה מפריז.
ההרגשה שהוא מביא תועלת רבה סייעה לשושן להתגבר זמנית על הטראומה של טיבוע האילת. הוא מצא את מקומו וכאילו פרח. עם זאת לאחר שלוש שנים כאשר הבנים הבוגרים כבר גויסו לצבא מסר שושן את התפקיד למחליף והמשפחה חזרה לישראל.
משפחה.
בשנת 1955 פגש אצל חברים בחיפה את אהובה ממשפחת שניידר אשר שרתה כפקידה ראשית בסדנת חיל החימוש בחיפה. הזוג נישא ב-21 באוגוסט 1956 במועדון הקצינים. משפחת שושן התגוררה בחיפה ולזוג נולדו ארבעה בנים. בשנת 1969 עברו להתגורר בחופית שם בנו את ביתם. אהובה שושן נעשתה מזכירה במחלקת החינוך של המועצה האזורית עמק חפר.
פטירה שושן נפטר בספטמבר 2014 בביתו שבחופית השאיר אחריו את אלמנתו אהובה ואת ארבעת בניו מהם זכה לראות גם נכדים.
הבכור גיורא, גר במושב נעמה בבקעת הירדן ומגדל תמרים. הבן השני – ארנון, והבן הצעיר – עודד, עובדים בשרות המדינה. הבן השלישי – אהוד, גר בבריסל ועוסק המקצוע ההי-טק.
ליידי
ליידי (באנגלית: Lady) הוא כינוי מנומס לגברת, אישה בעלת תואר אצולה, המקבילה הנשית לג'נטלמן.
בבריטניה ובחבר העמים הבריטי זוהי פניה רשמית, לפני השם הפרטי ("ליידי שרלוט") לבעלת תואר אצולה בפני עצמה ("suo jure") או אשתו של לורד, ברונט או אביר וכן לפני שמה הפרטי של בת של דוכס, מרקיז או רוזן (Earl). בעבר הייתה נהוגה גם פניה לאשת בעל תואר אצולה עם הקדמת ה"ליידי" לשמו הפרטי ושם משפחתו של הבעל ("ליידי ג'ון סמית'"), אך צורה זו הולכת ודועכת. הפניה הרשמית לבעלת תואר אצולה של ליידי הוא "Her ladyship".
בעבר נשא הביטוי בשימושו כפניה מנומסת נופך אליטיסטי והבדיל נשים לבנות ממעמד חברתי גבוה מנשים לא-לבנות או ממעמד נמוך. כיום מקובל לקרוא לכל אשה באופן מנומס ליידי.
אטימולוגיה.
מקור המילה באנגלית עתיקה, "hlǣfdige" הוא הלחם בסיסים של "hlāf", כיכר לחם, עם הסיומת "dig-" שהוראתה עשייה או לישה של בצק. כלומר "מכינת לחם". מונח זה התגלגל ל"בעלת הבית" (landlady), במקביל ל"בעל הבית" (Landlord) בערך סביב 1200 נוצרה הצורה lafdi, lavede במובן של אשה ממעמד גבוה. סביב 1580 נוצר שם התואר "ladylike" שפירושו [התנהגות נשית] מהוגנת, מעודנת, "מבית טוב".
ליידי ודיים.
הגרסה ליידי (Lady) היא לרעייתו של סר שנמשח על ידי מסדר האימפריה הבריטית, הגרסה דיים (Dame) היא לאבירה שנמשחה בעצמה על ידי מסדר האימפריה הבריטית, או לברונית "suo jure" (שלא מתוקף נישואיה בלבד).
רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג
רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג (בגרמנית: Ruprecht, Pfalzgraf bei Rhein; 14 במאי 1481 - 20 באוגוסט 1504), היה בישוף פרייזינג בין השנים 1495–1498.
ביוגרפיה.
רופרכט נולד ב-14 במאי 1481 בהיידלברג, לפיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולמרגרטה מבוואריה, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ואמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה.
בשנת 1495 מונה רופרכט לבישוף פרייזינג, למרות שלא הוסמך קודם לכן לכמורה, במעמד של נסיך-בישוף. בשנת 1498 החליט רופרכט לפרוש מתפקידו, ובהסכמת האפיפיור אלכסנדר השישי ירש אותו אחיו פיליפ מפפאלץ.
ב-10 בפברואר 1499 התחתן רופרכט עם אליזבת מבוואריה, בתם של גאורג, דוכס בוואריה וידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, ממנה נולדו לו שני בנים.
בשנת 1503 מת חמיו גאורג, דוכס בוואריה ללא בנים, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט. ב-23 באפריל 1504 הטיל מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי על רופרכט, וב-20 באוגוסט אותה שנה מת רופרכט מדיזנטריה, וזמן קצר לאחר מכן מתה גם אשתו. ב-30 ביולי 1505 הסתיימה המלחמה, לאחר שהוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את דוכסות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
משפחתו.
ב-10 בפברואר 1499 התחתן רופרכט עם אליזבת מבוואריה, בתם של גאורג, דוכס בוואריה וידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, ממנה נולדו לו שני בנים:
Love Rocks