צרפת הייתה מחולקת לאזור הכיבוש ולאזור החופשי אשר היה תחת שלטון וישי, כמו כן בגבולותיה של צרפת היו יהודים זרים רבים אשר חלק ניכר מהם שהה בה באופן בלתי לגלי. מתוך כך ניכר כי בעיית היהודים הייתה דחופה כבר בקיץ 1940, לפיכך ניתנו ההוראות הראשונות המגבילות את זכויות היהודים דווקא על ידי ממשלת וישי. ב-17 ביולי 1940 אסרו העסקת זרים שלא נולדו צרפתים (הכוונה הייתה ליהודים) במוסדות ציבוריים וממשלתיים, אלא אם הם או בניהם שירתו בצבא. כעבור חודש התווספה הוראה שנייה אשר אסרה על זרים לעסוק ברפואה וברוקחות. ההוראה חלה גם על המושבות הצרפתיות (הכוונה הייתה בעיקר ליהודי צפון אפריקה). ב-3 באוקטובר 1940 פרסמה ממשלת וישי את "תקנון היהודים" שכלל את ההגדרה הידועה של יהודי כפי שהתבטאה בחוקי נירנברג. מעתה נאסר גם על יהודים צרפתים לעסוק במשרות ציבוריות או במשרות ממשלתיות, בצבא, בהוראה, במשפט ובקולנוע. תחולת התקנה הייתה תקפה בצרפת כולה (מלבד אלג'יריה) ולא רק באזור ממשלת וישי הואיל ועל-פי תנאי שביתת הנשק היו חוקי ממשלת וישי תקפים בצרפת כולה. הגרמנים אף היו מעוניינים שהצרפתים ייזמו פעולות אנטי-יהודיות. למחרת פרסום ההוראה נאסרו באזור וישי המוני יהודים זרים ונכלאו במחנות. עד סוף 1940 נעצרו כמחצית היהודים הזרים בצרפת .
ב-7 באוקטובר 1940 בוטל באלג'יריה "צו כרמיה" משנת 1865. תקנה זו הבטיחה ליהודים את אזרחותם הצרפתית בזכות המדינאי הצרפתי-יהודי אשר לחם לשוויון אזרחי של היהודים. השלטונות הצרפתיים הוציאו גם צווים אשר הטילו על יהודי צפון אפריקה חלק מחוקיה של ממשלת וישי ואף ניתן להם פירוש קיצוני. הצו הראשון התפרסם ב-31 באוקטובר 1940. בכל המינהל הצרפתי של שטח החסות הופעל העיקרון הגזעי בעקבותיו פוטרו יהודים ממשרותיהם. נוצרה גם אווירה עוינת בציבור ופסק הקשר של היהודים עם הציבור הצרפתי, יתר על כן היהודים הופלו לרעה בחלוקת המזון לעומת האוכלוסייה המוסלמית.
מן האמור לעיל ניכר כי שלטונות וישי הלכו בעקבות הצעדים שנקטה גרמניה החל בשנת 1933.
ממלכת רומניה.
בין מדינות הבלקן הייתה רומניה הידועה ביותר באנטישמיות שלה שכן מאז ומעולם פעלו בה ארגונים אנטישמיים אשר נתמכו על ידי עיתונות אנטישמית רבת תפוצה. בשנות ה-30 נקשרו קשרים הדוקים למדי בין ארגונים אלה לבין הנציונל-סוציאליסטים בגרמניה. התנועה הלאומנית-אנטישמית הלכה והתגבשה ברומניה בעידודה של גרמניה, לרבות תמיכה כספית.
המשבר הכלכלי העולמי של ראשית שנות ה-30 פגע במדינות החקלאיות (כדוגמת רומניה והונגריה) בצורה חמורה עוד יותר מזו שבמדינות המתועשות. החקלאות הייתה מקור פרנסה לכ-80% מאוכלוסיית רומניה. מחירי המוצרים החקלאיים ירדו באופן חמור יותר ממחירם של מוצרי התעשייה. התרוששות האיכרים ומעמד הפועלים העירוני הייתה אחד הגורמים לתסיסה סוציאלית אשר נוצלה בין השאר על ידי תנועות סוציאליסטיות. מה שהתחולל לא היה תופעה חדשה, אלא הקצנה ימינה. עליית התנועות הפשיסטיות תרמה תרומתה הואיל והגבירה את המתחים הסוציאליים ואיימו על המבנה המעמדי של החברה ועל המונופול הפוליטי של האליטה. הפתרון החוזר על עצמו לאורך ההיסטוריה – הטיית התסיסה הכלכלית והסוציאלית אל "הבעיה היהודית". לאור זאת קל לתאר את השנאה של האיכרים לבנקים היהודיים אשר נתנו להם אשראי ולסוחרים היהודים אשר תיווכו בינם לבין השווקים בארץ ומחוצה לה. באווירה טעונה זו רווחו סיסמות אנטישמיות גם במפלגות הרומניות השמרניות יותר והתעמולה האנטישמית הנפוצה בעיתונות הוקיעה את היהודים כ"טפילים", כאויבי רומניה והכנסייה וכקומוניסטים. ממשלת רומניה ציוותה על בדיקה חוזרת של אזרחות הנתינים שהייתה מכוונת בעיקר נגד היהודים. היא הביאה בסתיו 1939 לשלילת הזכויות האזרחיות של שליש מהאוכלוסייה היהודית. גם כאן בלטה השפעתם של חוקי נירנברג. מקורות האנטישמיות היו אמנם מקומיים, אך הצלחת המשטר הנאצי אשר האנטישמיות הייתה אחת מעקרונותיו הבסיסיים ונסיגת המשטרים הדמוקרטיים עודדו את התומכים בחקיקה אנטי-יהודית. הם חשבו כי חקיקה כזו תשקיט את הסערות בבית, לא תעורר התנגדות רבה באירופה ואף תשפר את היחסים עם גרמניה, אשר נוסף על היותה השותף החשוב ביותר בסחר החוץ ההונגרי והרומני הייתה לגורם מרכזי בקביעת עתידה הפוליטי של אירופה ב – 1938.
אחרי ועידת מינכן וחלוקת צ'כוסלובקיה הזמין היטלר את המלך קארול אליו (24 בנובמבר 1938). בפגישה זו הציע היטלר למלך להרחיב את קשרי הסחר בין רומניה לבין גרמניה. הוא הדגיש כי הוא מצפה גם לפעולה נמרצת נגד היהודים. הדיפלומט הגרמני הלמוט וולטאט ניהל את המשא ומתן על קשרי הסחר בין רומניה לבין גרמניה. הוא דאג לכך כי להסכם המסחרי שנחתם בבוקרשט ב-23 במרץ 1939 יוכנסו סעיפים אנטי-יהודיים מפורשים. ייתכן כי בהשראתו החלה ממשלת רומניה ללחוץ על היהודים להגר מרומניה. בלחץ זה המשיכו הגרמנים ביתר שאת באביב 1939 כאשר תוך כדי ההכנות למלחמה גבר מאוד עניינם בנפט הרומני. רומניה שעליה איימה רוסיה מצד אחד וגרמניה מצד שני נעשתה כה תלויה בגרמניה עד שבמאי 1940 נאלצה לחתום על הסכם אספקת נשק תמורת הנפט הרומני ולמעשה הפכה רומניה ל"מדינת חסות" של הגרמנים. באוקטובר נכנס הצבא הגרמני למדינה כדי להגן על שדות הנפט, להלכה, וכשלב ראשון בפלישה לברית המועצות, למעשה.
בתקופה זו שררה במדינה תסיסה שהביאה בסופה להפלת שלטון קרול השני, היא לוותה בפגיעות חמורות בציבור היהודי. פגיעות אלו התבטאו הן על ידי פרעות שפרצו בקיץ 1940 והן על ידי חוקים חדשים. ב-9 באוגוסט התפרסם חוק "המעמד המשפטי של יהודי רומניה". חוקים אלו יישמו באופן ברור את עקרונות "חוקי נירנברג" הגרמנים ברומניה: נאסר על יהודים להחזיק בקרקעות ובמפעלי תעשייה בכפרים ולמלא תפקידים ציבוריים כלשהם; נאסרה עליהם מכירת מצרכים שיש עליהם מונופול ממשלתי, לעסוק בעיתונות ובהוצאת ספרים; נאסרו נישואי תערובת, היהודים גורשו מהצבא והוכרחו לשרת בפלוגות עבודה. גם השחיטה הכשרה נאסרה. בנוסף נאסר על היהודים לכהן במשרות ממשלתיות או ציבוריות; הוגבל מספר היהודים בכל ענפי המשק; הוכרז על נומרוס קלאוזוס באוניברסיטאות ובבתי הספר. ב-6 בספטמבר 1940 עם עזיבת קרול השני את רומניה הקים יון אנטונסקו את "המדינה הליגיונרית הלאומית" כשאנשי "משמר הברזל" שותפים מלאים בשלטון. באוקטובר 1940 החלה הממשלה בפעולות "רומניזציה" של הרכושי היהודי בדומה ל"אריזציה" של הגרמנים. במסגרת פעולות אלו הופקעו קרקעות היהודים והם הורחקו מבעלות על כל ענפי המשק. כאן כמו בגרמניה הוסוו פעולות אלה באמצעות תקנות פורמליות. בנוסף ערך "משמר הברזל" טרור על-פי דוגמת ה"אס.אה" בגרמניה משנת 1933. בעוד שהיהודים הוצאו מכל האיגודים המקצועיים יסדו הלגיונרים קאופרטיביים שנועדו לתפוס את מקומו של הסחר היהודי. מוסדות הציבור היהודי ואף בתי הספר הועברו לידי הלגיונרים. משום שמעשיהם נעשו מסוכנים למדינה עצמה פוזר "משמר הברזל" בדצמבר 1940.
ממלכת הונגריה.
היטלר היה מעוניין בהונגריה לא פחות מאשר ברומניה, אך בניגוד לרומניה לא ניסו הנציונל-סוציאליסטים להתבסס במדינה, אלא בחרו בדרך של הסכמים ושל הטבות אשר בזכותם הסכימה הונגריה לשרת אינטרסים גרמניים. בה בעת פעל היטלר לעידוד הנטיות האנטישמיות ולהגבלת זכויות היהודים בהונגריה. תחילה שיתף את הונגריה בביזה הצ'כוסלובקית בהעבירו אליה שטחים אשר נלקחו ממנה לאחר מלחמת העולם הראשונה בחוזה טריאנון מנובמבר 1918.
לא במקרה נחקק "החוק היהודי הראשון" שהגביל את זכויות היהודים ב-1938 כאשר הונגריה החלה ליהנות מחסדי הרייך השלישי. חוק ראשון זה הושלם ב-1939 באמצעות חוק שני. ביסוד שני החוקים הונח המושג הגזעי. בהתאם לחוקים אלו צומצם שיעור היהודים שהורשו לעסוק במקצועות החופשיים ל-6% והם גם הוצאו, כמו בגרמניה, מהפקידות ומהעיתונות. במפעלים כלכליים הוגבל שיעור היהודים ל-20% וב-1939 הופחת ל – 12%. בוטלה אזרחותם ההונגרית של אלה שרכשוה לאחר 1914, והיהודים הוצאו מהמפלגות ההונגריות משום שלא הותר להם להצביע בבחירות הכלליות ובבחירות העירוניות. חרף הגבלת הזכויות האזרחיות לא נמנע גיוס גברים בני 18–25 לשירות עבודה החל מ-1940. חוקים אלו היו תקפים גם לגבי השטחים המסופחים, אך ההונגרים לא הסתפקו בכך והם ערכו ביהודים פרעות, בפרט בטרנסילבניה, כמו כן יהודים שלא יכלו להוכיח את אזרחותם ההונגרית גורשו לחלק הרומני של טרנסילבניה או לרומניה עצמה. גם האצולה ניצלה את ההיתר להפקיע אדמות אשר היו בבעלות יהודית.
ב-1944 השלטונות בהונגריה שיתפו פעולה עם אדולף אייכמן בהוצאה לפועל של שואת יהודי הונגריה.
הולנד.
המשבר החמור של שנות השלושים במישור הכלכלי ובמישור החברתי יחד עם הצלחת הנאציזם בגרמניה דחפו מעגלי אוכלוסייה שונים בכיוון הפשיזם כתוצאה התגוונו הרקעים החברתיים של הפעילים במגזר זה. בנוסף האנטישמיות נעשתה נפוצה יותר בחברה ההולנדית בכללה. הדבר אשר השפיע ביותר על התפתחות האנטישמיות הייתה בעיית הפליטים היהודים מגרמניה ().