המבלין יחס את הצלחתו בקרב האינדיאנים לאמונתו שהוא "קיבל מהאל הבטחה שהוא לא ימות אף פעם מידי האינדיאנים, אם לא אהיה צמא לדמם". ואכן, במקרים רבים התמודד המבלין עם אינדיאנים עוינים בלא שהיה לו ליווי ובלי שנשא נשק להגנתו. במהלך תקופה קשה במיוחד ב-1874 נורו למוות שלושה בני נאוואחו בידי חבר בכנופיית שודדים במרכז יוטה. המבלין הבטיח קודם לכן לנאוואחו כי יוכלו לסחור בבטחה עם המורמונים באזור זה, והנאוואחו האשימו את המורמונים ברצח. המבלין התבקש על ידי בריגהם יאנג לדבר עם הנאוואחו הזועמים ולמנוע מלחמה, אבל הבישוף המקומי של המבלין עשה שני ניסיונות נואשים כדי למנוע מהמבלין להיכנס ל"מלכודת מוות ודאית". המבלין סירב לשוב לביתו, כשהוא מצהיר כי "מוניתי למשימה על ידי הסמכות העליונה ביותר של אלוהים על אדמות [בריגהם יאנג]. חיי הם רק רגע קטן בהשוואה לחיי הקדושים ולאינטרסים של מלכות האל". עד ראייה למאורעות שהתחוללו אחר-כך דיווח כי "מעולם לא חי אדם כה אמיץ לב". המבלין סיפר כי קבע כמה כללים למשא ומתן עם האינדיאנים כדוגמת: "מעולם לא אמרתי להם דבר שאיננו אמת", "אני חושב שזה חסר תועלת לדבר אליהם על דברים שאינם יכולים להבין", "בשום מקרה לא להראות פחד", "לא להשתמש ביותר מלים מהנדרש על מנת להביע את רעיונותיי, ולא להרים את הקול מעבר לנדרש על מנת להישמע ברור".
המבלין התייחס לילידים כאל בני אדם המשתווים לו בתבונתם. הוא אמר: "כמה אנשים קוראים לאינדיאנים "מאמינים באמונות טפלות". אני מודה בעובדה, אבל לא חושב שבכך הם יותר מרבים הקוראים לעצמם בני תרבות. מעט מאוד אנשים לא ירשו אמונות טפלות מאבותיהם. האינדיאנים היותר אינטליגנטים מאמינים באב גדול אחד לכולם; גם בהשפעות רעות, ובהתגלות ובנבואה; וברבים מהפולחנים והרעיונות הדתיים שלהם, אני חושב שהם עקביים לפחות כמו הכתות הנוצריות של ימינו".
להמבלין היה בית בקנאב, והוא הקים חווה בעמק האוז רוק (House Rock Valley) ברצועת אריזונה בבסיס צוקי השני. אגם ג'ייקוב על רמת קאיבאב צפונית לגרנד קניון קרויה על שמו, כמו גם קשת ג'ייקוב המבלין בגיא קויוט (Coyote Gulch), ונחל המבלין (Hamblin Wash) לאורך כביש 89 בצפון אריזונה.
דוד אלכסנדר וינטר
הרב דוד אלכסנדר וינטר (David Alexander Winter; 23 בנובמבר 1878, מנשנגלדבך – 13 באוקטובר 1953, לונדון) היה רב גרמני, רבה האחרון של ליבק לפני מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
נולד במנשנגלדבך לאיש העסקים יוסף וינטר ולשרה לבית רוזנבאום. אמו הייתה בת נכדו של הרב מנדל רוזנבאום, שייסד ישיבה בעיר צל על המיין .
למד בגימנסיה ע"ש הקייזר וילהלם בקלן עד 1898 ואחר כך במשך שנה אחת בישיבת הלברשטאדט. ב-1899 החל ללמוד באוניברסיטת ברלין כשבמקביל למד בישיבה מקומית. הוא הוסמך לרבנות והשלים את לימודיו בקבלת תואר דוקטור לפילוסופיה במהלך העשור הראשון של המאה ה-20.
כבר ב-1907 התמנה כרב בבית הכנסת החדש במישלוביץ בשלזיה, משרה בה החזיק עד 1912. אז עבר לכהן כרב בבאד הומבורג עד 1921. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס כרב צבאי ושירת מ-1916 בארמייה ה-12 ומ-1918 בארמייה העשירית של צבא הקיסרות הגרמנית.
עם תום המלחמה, מונה הרב וינטר כיורשם של הרב שלמה קרליבך ובנו הרב יוסף צבי קרליבך. הוא כיהן כרבה האחרון של הקהילה היהודית בליבק, מ-1921 ועד שהיגר ללונדון ב-1938 מאימת השלטון הנאצי.
עם מותו בשנת 1953 עברו אשתו וילדיו להתגורר בישראל. הוא הובא לקבורה בבית הקברות סנהדריה בירושלים.בתו רחל נישאה למקובל וחוקר הקבלה הירושלמי ר' ישראל וינשטוק.
כתביו.
כתביו של הרב וינטר נכתבו והודפסו בגרמנית:
האריס סילייג'יץ'
צירות ישראל בלונדון
דריפטיס
דריפטיס (ביוונית: Δρυπῆτις בפרסית: دری‌په‌تیس; ? - 323 לפנה"ס) הייתה נסיכה פרסית, בתם של דריווש השלישי, אחרון מלכי האימפריה הפרסית, ושל סטטירה הראשונה. נפלה בשבי אלכסנדר הגדול, ונישאה להפאיסטיון.
ביוגרפיה.
דריפטיס נולדה לדריווש השלישי מלך הממלכה האחמנית והמלכה סטטירה הראשונה. הוריה היו אחים, אולם נישואי קרובים היו מקובלים מאוד בקרב האצולה הפרסית. הייתה לה אחות בשם סטטירה השנייה, ואח קטן בשם אוכוס.
בשנת 340 לפנה"ס פלש אלכסנדר הגדול מלך מוקדון לפרס. לאחר מספר ניצחונות שהשיג אלכסנדר באסיה הקטנה, ולאחר שכבש את מצרים, החליט דריווש לצאת לקראת אלכסנדר בעצמו. דריווש גייס צבא שגודלו היה בערך 100,000 איש, והוביל אותו בעצמו. כמנהג המלכים הפרסיים הוא לקח עמו למלחמה גם את שתי בנותיו ובנו, וכן את אשתו ואמו סיסיגמביס. חרף העליונות המספרית הניכרת של הצבא הפרסי, קרב איסוס הסתיים בניצחון מוקדוני מוחץ, ודריווש נמלט משדה הקרב. האוהל המלכותי עם בני משפחתו של המלך, נפל בידיהם של המוקדונים. אף על פי שנשים פרסיות אחרות זכו ליחס אכזרי, לא כן היה עם משפחת המלוכה. אלכסנדר נכנס בעצמו לאוהל, והתייחס בחביבות רבה אל ברסינה ומשפחתה. סביר להניח שפעולה זאת לא נבעה מנימוס או טוב לב, אלכסנדר רצה לבסס את טענתו לכתר הפרסי על ידי כך שיאמץ כבני משפחתו את משפחת המלך הקודם.
המשפחה המלכותית התלוותה אל אלכסנדר במהלך מסעותיו, ולא עזרו כל ניסיונותיו של דריווש לפדותה מידי אלכסנדר. בשנת 331 לפנה"ס הותיר אלכסנדר את המשפחה בשושן, והורה להעניק לדריפטיס וברסינה חינוך מוקדוני. שבעה או שמונה חודשים לאחר מכן נרצח דריווש בידי אנשי החצר שלו. במרץ 324 לפנה"ס קיים אלכסנדר טקס המוני אשר נודע כ-"חתונות שושן". במהלך אירוע זה נישא אלכסנדר לאחותה של דריפטיס, סטטירה, ודריפטיס עצמה נישאה להפאיסטיון - חברו הקרוב ביותר של אלכסנדר. "חתונות שושן" נערכו במשך חמישה ימים, ובמהלכן נישאו 90 אצילות פרסיות לקצינים מוקדוניים ממקורביו של אלכסנדר. אריאנוס טוען שהסיבה שאלכסנדר השיא את דריפטיס להפאיסטיון דווקא, הייתה שהוא רצה שילדיו וילדי הפאיסטיון יהיו בני דודים.
הנישואים לא נמשכו זמן רב. זמן קצר לאחר מכן מת הפאיסטיון ממחלה. שמונה חודשים לאחר מכן מת אלכסנדר עצמו. אחת מנשותיו של אלכסנדר, רוקסנה, החליטה להתנקש בחייה של סטטירה, בהסכמת העוצר פרדיקס. על פי פלוטרכוס רוקסנה רצחה גם את דריפטיס. עם זאת, לא ברור מדוע עשתה זאת, ולפיכך יש הסוברים שפלוטרכוס טעה, והנרצחת הנוספת הייתה פריסטיס השנייה, אשתו השלישית של אלכסנדר.
אזור 51 (סרט)
אזור 51 הוא סרט פאונד פוטג' אמריקאי המשלב את סוגות האימה והמדע הבדיוני, ובוים על ידי אורן פלי. את התסריט כתבו אורן פלי וכריסטופר דנהאם , והפיקו אורן פלי, סטיבן סניידר וג'ייסון בלאם . הסרט הופץ ב-15 במאי 2015, בעיקר לשירותי וידאו על פי דרישה, ובהפצה מצומצמת לבתי קולנוע נבחרים.
העלילה נסבה אודות שלושה צעירים חובבי תאוריות קונספירציה, המנסים לחשוף את סודות השטח הצבאי בארצות הברית, הקרוי "אזור 51", ובו מתקיימים לכאורה מפגשים עם חוצנים.
אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד
אליזבת סטיוארט (באנגלית: Elizabeth Stuart; 19 באוגוסט 1596 – 13 בפברואר 1662) הייתה רעייתו של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולזמן קצר הייתה מלכת בוהמיה. בשל העובדה שתקופת שלטונו של בעלה כמלך בוהמיה ארכה חורף אחד בלבד, כונתה אליזבת לעיתים בכינוי "מלכת החורף" (בצ'כית: zimní královna). אליזבת הייתה ילדתם השנייה ובתם הבכורה של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ושל רעייתו, אן, נסיכת דנמרק. היא גם הייתה נכדתה של מרי, מלכת הסקוטים. אליזבת הייתה מבוגרת בארבע שנים מאחיה צ'ארלס, לימים צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה.
עם היכחדותה של שושלת בית סטיוארט ב-1714, ירש נכדה של אליזבת את כס המלוכה הבריטית כג'ורג' הראשון, מלך בריטניה והחל את קו הירושה של בית הנובר. מלכת הממלכה המאוחדת הנוכחית, אליזבת השנייה, היא צאצאית ישירה של אליזבת סטיוארט בדור עשירי ואחד עשר בשני קווי ירושה שונים. רוב משפחות המלוכה האחרות של אירופה, כולל אלה של ספרד, דנמרק, נורווגיה, בלגיה, לוקסמבורג, הולנד ושוודיה, וכן משפחות המלוכה לשעבר של יוון, רומניה, גרמניה, ורוסיה, הם גם צאצאים של אליזבת סטיוארט.
ראשית חייה.
אליזבת נולדה בארמון פוקלנד שבמחוז פייף שבסקוטלנד. בעת לידתה היה אביה מלך סקוטלנד בלבד. היא נקראה על שמה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה והיא הוטבלה ב-28 בנובמבר 1596 בקפלה המלכותית בארמון הולירוד שבאדינבורו. בשנותיה הראשונות בסקוטלנד גדלה אליזבת בארמון לינלית'גו, שם היא הושמה תחת השגחתם של הלורד ליווינגסטון ושל רעייתו. כמה שנים מאוחר יותר הושמה תחת השגחתם גם בתו השנייה של המלך, מרגרט. אליזבת לא הקדישה תשומת לב רבה לאחותה הצעירה ובגיל זה הייתה חיבתה נתונה לאחיה הנרי.
המעבר לאנגליה.
ב-1603 מתה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ואביה של אליזבת סטיוארט, ג'יימס, ירש את כתרי אנגליה ואירלנד. יחד עם אחיה הבכור הנרי, עשתה אליזבת את המסע דרומה לאנגליה עם אמה.
אליזבת נשארה כמה שבועות בחצר המלכות, אך לא קיימת עדות שהיא נכחה בטקס ההכתרה של הוריה ב-25 ביולי 1603. סביר יותר להניח שבאותה עת עברו ילדי המשפחה המלכותית כבר לאחוזת אוטלנדס, מעון ציד של בית טיודור ליד וייברידג' שבמחוז סארי. ב-19 באוקטובר 1603 הוצא צו מלכותי המפקיד את חינוכה וגידולה של אליזבת בידי הלורד הרינגטון ורעייתו. בתקופה זו התוודעה אליזבת לאן דדלי שאיתה היא קשרה קשרי ידידות שנמשכו כל חייה.
מזימת אבק השרפה.