שָׁאנְגְצְ'וָאן (בסינית: 上川岛) הוא אי בים סין הדרומי בסמוך לחופה הדרומי של סין, חלק ממחוז גואנגדונג. האי, המרוחק 14 קילומטר מהיבשת, הוא האי הגדול במחוז. אוכלוסייתו מונה 16,320 (נכון לשנת 2006). האי ידוע כמקום בו מת פרנסיסקו חאווייר.
מנהלית, שאנגצ'ואן נחשבת לאחת מעשרים העיירות שבנפה העירונית טאישאן.
גאוגרפיה.
האי נפרד מהיבשת מאז עידן הקרח האחרון. מערבית לו מצוי בסמוך אי נוסף, שְׂיָאצְ'וָאן. שטח האי 137.3 קמ"ר, ואורך קו החוף שלו 217 ק"מ. שטח "העיירה שאנגצ'ואן" המתפרשת על האי ועל 12 איונים סמוכים הוא 156.7 קמ"ר.
בין העיירות על האי ניתן למנות את:
היסטוריה.
האי שאנגצ'ואן היה אחד הבסיסים הראשונים שהקימו הפורטוגזים מול חוף סין במהלך המאה ה-16. הם נטשו בסיס זה לאחר שהשתלטו על מקאו ב-1557.
המיסיונר הקתולי הספרדי (ליתר דיוק איש נווארה) פרנסיסקו חאווייר מת באי ב-2 בדצמבר 1552 בדרכו לגואנגג'ואו שבסין. חאווייר המתין באי לאישור כניסה לסין שלא נתקבל עד מותו.
כלכלה.
שאנגצ'ואן ביחד עם האי שְׂיָאצְ'ואן הוכרזו כ"אזורי ניסיון בתיירות משולבת פתוחה" (游开发综合试验区). כחלק מניסוי זה הוקם אתר נופש על החוף המזרחי של האי בשם חוף פֵיישָׁה (飞沙滩旅游区).
תעבורה.
האי שאנגצ'ואן מקושר באמצעות שרות מעבורות לגואנגהאי, האייאן, והאי שיאצ'ואן.
סלבדור
הליגה האיטלקית
לורי
לאורה פסטר (נולדה ב-2 במאי 1982), המוכרת גם בשם לורי (בצרפתית: Lorie), היא זמרת פופ צרפתית ידועה.
ביוגרפיה.
לאורה פסטר, המוכרת בכינוייה המקצועי לורי נולדה בעיירה פלאססיס בוצ'ארד שבאזור איל-דה-פראנס על יד פריז. לורי היא ילדה יחידה במשפחתה המבוססת דיו - אביה הוא מנכ"ל תחנת רדיו צרפתית מפורסמת בשם RTL ואמה היא חשבונאית.
בגיל חמש החלה ללמוד החלקה על קרח. בגיל 15 נטשה לורי את תחום ההחלקה על הקרח ועברה לתחום המוזיקה והשירה. לאחר שהסינגל הראשון שלה, "Près de moi", הוצג באתר האינטרנט www.peoplesound.com, החלה לורי את דרכה אל אור הזרקורים. השיר היה להיט - בפרק זמן של חודש אחד, הורידו כ-15,000 מעריצים עותקים שלו ברחבי האינטרנט. ההצלחה פתחה ללורי דלתות רבות בתחום המוזיקה, ואכן, ב-29 בנובמבר 2000 חתמה לורי על חוזה הקלטות.
באוקטובר 2001 הוציאה לאור לורי את האלבום המלא של "Près de moi". בספטמבר 2002 הוציאה לאור לורי ספר ביוגרפיה בשם "Mes Secrets" (תרגום חופשי: הסודות שלי) אשר זכה להצלחה מסחרית.
את אלבומה השני, "Tendrement" (תרגום חופשי: בעדינות), הוציאה לאור לורי בשנת 2002. האלבום הופק על ידי ג'ני ויליאמס ולואיס אלמנט. ב-19 בנובמבר 2007 שוחרר אלבומה האחרון והחמישי "2lorenmoi" האלבום בסגנון מוזיקה אלקטרונית.
שירות חובה
צ'רלי בממלכת השוקולד
אוטו קומוי
אוטו קומוי (בהונגרית: komoly ottō או בשמו העברי נתן זאב קוהן (כהן); 1892–1945) היה מנהיג ציוני בהונגריה בתקופת השואה.
פעילותו הציבורית.
אוטו קומוי נולד בבודפשט, הונגריה ולמד הנדסה. במלחמת העולם הראשונה עלה לדרגת קצין וזכה במספר עיטורים גבוהים. מבחינה אידאולוגית מצא את עצמו קומוי משתייך אל הפלג של הציונים הכלליים בתנועה הציונית והוא החל לפעול בה. ב-1940 נבחר כיושב-ראש הפדרציה הציונית בהונגריה, והיה מקובל ומוערך על כל הזרמים הציוניים. בתפקיד זה שימש בין השנים 1940–1944.
ב-1943 הוקמה ועדת העזרה וההצלה בבודפשט. קומוי נבחר כיו"ר הוועדה, שחבריה היו נציגי המפלגות הציוניות. פעיליה היו המזכיר (תפקיד המקביל למנכ"ל) ישראל (רז'ו) קסטנר, שמואל שפרינגמן, יואל והנזי ברנד, פרץ רבס וצבי גולדפרב.
עד לכיבושה של הונגריה בידי גרמניה הנאצית במרץ 1944 עסק קומוי במסגרת פעילותו בוועדה בניסיונות להבריח פליטים יהודים להונגריה. הוועדה שיגרה שליחים מפלגים שונים של הפוליטיקה היהודית אל תוך פולין על מנת לנסות ולאתר יהודים ולהבריחם להונגריה דרך סלובקיה. פעילות זו שקיבלה את שם הצופן "טיול" הצליחה להעביר כאלף ומאה יהודים מפולין הכבושה אל הונגריה.
באופן מובן, עם כיבוש הונגריה נפסקה פעילות זאת. את מקומה תפס המשא והמתן על הצלת יהודים עם הנאצים, בו עסק קסטנר, ופעילות לשכנוע הגורמים המתונים בהנהגה ההונגרית לבוא לעזרת היהודים, בה עסק קומוי. עם זאת עסק קומוי (אם כי במידה פחותה) גם במשא ומתן עם הנאצים ומילא תפקיד גם ב"רכבת הניצולים" שארגן קסטנר.
השתלטותו של פרנץ סלשי ומפלגתו (צלב החץ) הפשיסטית על הונגריה ב-15 באוקטובר 1944 שינתה שוב את קווי פעילותו של קומוי שהחל לעזור ליהודי בודפשט דרך קשריו הענפים.
בספטמבר 1944 מינה פרידריך בורן, נציג הצלב האדום בהונגריה את קומוי לראש "אגף A", המוכר גם בשם "מחלקת הילדים של הצלב האדום", שהוקם על מנת להציל ילדים יהודים ומאוחר יותר אף דאג לצרכיהם של יהודי בודפשט. במסגרת זו, בין השאר, הקים קומוי 52 בתי-ילדים שהביאו להצלת של כארבעת אלפים עד חמשת אלפים ילדים. מטה הארגון הוקם ברחוב מרלג בבודפשט, אל המטה הגיעו יהודים רבים שמסרו את ילדיהם אל המטה. הילדים הועברו אל עשרים ושמונה בתי-ילדים שהוקמו במהירות ועמדו תחת חסות של הצלב האדום. בתוך הבתים פעלו חברי תנועות הנוער הציוניות שדאגו להדרכה ולחינוך. למזון דאגה "המפקדה החלוצית". על אף חסינותם הבינלאומית של בתים אלו לא תמיד כיבדו אנשי צלב החץ את החסינות וידוע על מקרה אחד לפחות בו אלו השמידו בית-ילדים שלם. באופן כללי זכו הילדים ששוכנו בבתים מוגנים אלו בתנאים טובים שהורעו רק לקראת סוף מלחמת העולם השנייה עם התגברות ההפצצות על בודפשט.
פעילות נוספת בה היה מעורב קומוי הייתה חלוקת תעודות החסות הספרדיות על ידי ג'ורג'יו פרלאסקה, שהקנו לכשלושת אלפי מחזיקיהם מעמד של תושב-חוץ ובמידה לא מבוטלת הצילו אותם.
קומוי הסתייע בפעולותיו בתנועות הנוער הציוניות, בצלב האדום, בדיפלומטים של מדינות נייטרליות וביודנראט. רוב הפעילות נועדה לספק ליהודים מחסה והגנה מפני אנשי צלב החץ. במסגרת זו הקים קומוי, בין השאר, את בתי-ילדים שהוזכרו לעיל.
על אף שקומוי היה יכול לעזוב את הונגריה ברכבת של קסטנר, הוא בחר להישאר ולסייע ליהודי הונגריה. ב-1 בינואר 1945, זמן קצר לפני שחרור בודפשט, נחטף אוטו קומוי בידי אנשי צלב החץ ונרצח בשל פעילויות ההצלה שלו.
לאחר מותו נקרא על שמו המושב יד נתן, רחובות בחיפה ובנתניה, והוענק לו "עיטור הונגריה לחרות".
ביום ה-8 באפריל 2013 – יום השואה והגבורה תשע"ג – נערך ביער הקדושים אשר בהרי ירושלים, ברחבת  אנדרטת "גוילי-אש",  טקס ביוזמת המרכז העולמי של "בני-ברית" והקרן הקיימת לישראל. בטקס זה הוענק "אות המציל היהודי" ע"ש אוטו קומוי לבני משפחתו החיים בישראל, הונגריה ובריטניה.
נתן קומוי
נתן קאן
אוטו קומויי
כיכר השעון
כיכר השעון היא כיכר מרכזית ביפו, צפון מזרחית ליפו העתיקה. הכיכר נמצאת בקצה הצפוני של רחוב יפת ובקצהו הדרום-מערבי של רחוב רזיאל, שהיה בעבר חלק מן הדרך הראשית מיפו לפתח תקווה ולשכם ובצידה הצפון-מזרחי של יפו העתיקה ובין היתר שמשה גם בתור נקודת מוצא לשלוש דרכים ראשיות שיצאו ממנה אל כל הארץ.
היסטוריה.
הכיכר קיבלה את שמה בשל מגדל השעון שבמרכזה, שנבנה לרגל מלאת 25 שנים לשלטון הסולטאן הטורקי עבדול חמיד השני. אבן הפינה הונחה בשנת 1900 על השטח שבו עברה הדרך שהקיפה את חומות יפו ושטח החומה עצמה, הבנייה הושלמה בשנת 1906. הכיכר והשעון נבנו יחד עם עשרות מגדלי שעונים נוספים ברחבי האימפריה העות'מאנית, אשר כללו מגדלים נוספים גם בארץ ישראל, בין השאר בירושלים, עכו וחיפה - כולם נבנו לרגל חצי היובל לשלטון הסולטאן. את השעון ואת הכסף לבניית המגדל תרם יוסף ביי מויאל, סוחר יהודי עשיר מיוצאי מרוקו, שתרם לבניית מגדלי שעון בערים נוספות בישראל. השעון נבנה במקור כמגדל בן שתי קומות בעלות פינות מעוגלות. בשנת 1911 נוספה קומה נוספת לשעון, קומה בעלת פינות רבועות. השעון הועתק לקומה העליונה, ולוח נחושת ירקרק נותר במקום בו נמצא בעבר השעון בקומה השנייה. שם הרחוב שהוקם בתחילה היה בשם: רחוב אסכנדר עוואד (אלכסנדר הווארד) ולאחר קום המדינה שונה שמו לרחוב רזיאל. הכיכר שימשה כמרכז חשוב במאה ה-19 וסביבה התקיימו בנייני העירייה ומשרדי השלטון.
סביב לכיכר ובאזורה נבנו בית הממשל הטורקי (א-סראיה אל-ג'דידה) - הסראיה. בצמוד אליו שכן בניין עיריית יפו ה-2 - הבלאדיה עד שעבר לבניין עיריית יפו בכיכר עיריית יפו בכתובת שדרות ירושלים מספר 45. מול בניין הממשלה בצידה השני של הכיכר שכנו תחנת המשטרה ובית המעצר הטורקי - הקישלה, שבה צולם בשנת 1971 הסרט "השוטר אזולאי" בכיכובו של שייקה אופיר ועל ידה "שער השליטים" שהוביל למסגד מחמודיה ומבנים נוספים. מגדל השעון עצמו מצופה באבן כורכר וכולל שלוש קומות, ובראשו שני שעונים. חלקה המערבי של הכיכר עובר על השטח בו שכנה בעבר החומה של יפו העתיקה.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
לאחר הקמת המדינה הוחלט לקרוא לרחוב עוואד וגם לרחוב בוסטורוס הסמוך על שם דוד רזיאל שהיה מפקד האצ"ל, לזכרו הוצב שלט הנצחה בסמוך לכיכר.