ב-1 ביולי 2016 הצטרף ליריבה העירונית, בנפיקה ליסבון בה חתם לחמש עונות.
ב-24 באוגוסט 2017 הושאל לווטפורד מהפרמייר ליג, בה התאחד עם מרקו סילבה שאימן אותו בספורטינג. ב-20 ביולי 2018 הושאל לאל-הילאל מליגת העל הסעודית. ב-23 ביולי 2019 חתם באופן קבוע באל–הילאל לארבע שנים.
קריירה בינלאומית.
ב-12 ביולי 2011 קרייו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1-0 ל במסגרת שלב הבתים של הקופה אמריקה 2011. ב-15 באוגוסט 2012 קרייו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
סעיד אזאטולאהי
רזא גוצ'נייד
דניאל דבארי
פריידון זאנדי
אלירזא חקיקי
מהדי מהדוויקיה
בחראנג ספארי
מסעוד שוג'עי
דניאל דווארי
סימפוניה מס' 3 לעוגב של סן-סנס
הסימפוניה מס' 3 לעוגב אופוס 78 ברשימת יצירותיו של קאמי סן-סנס היא יצירה לתזמורת מלאה בלווי עוגב ופסנתר. זהו הכינוי המקובל ליצירה אך סן-סנס למעשה חתם עליה כסימפוניה עם עוגב (ולא לעוגב) כיוון שהיצירה היא למעשה סימפוניה תזמורתית, והעוגב (וגם הפסנתר) אינם מופיעים בה ככלים סולניים כבקונצ'רטו ואף לא הוגדרו בתוך התכליל ככלים שהם אובליגטו. היצירה הוזמנה על ידי האגודה הפילהרמונית המלכותית האנגלית, הושלמה בשנת 1886 ובוצעה ב-19 במאי באותה שנה באולם סנט-ג'יימס בלונדון בניצוחו של המלחין. סן-סנס בן ה-50 היה אז בשיא הקריירה שלו. יותר מאוחר הוא כתב ש"נתתי לה כל מה שיכולתי לתת. מה שהשגתי כאן לא אוכל להשיג שוב". אמנם, הסימפוניה היא האחרונה של סן-סנס והייתה לאחת מהיצירות המוכרות שלו.
היצירה.
פרקי היצירה הם:
מבנה הסימפוניה תואם לכאורה את המבנה המסורתי של 4 פרקים, אך כפי שציין המלחין "הפרק הראשון עוצר באמצע התפתחותו ומשמש כמעין הקדמה לפרק האדאג'ו. הסקרצו (הפרק השלישי) מוביל ברציפות לפרק הסיום" כך שהיצירה מבוצעת בפועל בשני חלקים. משך היצירה כ-35 דקות.
הסימפוניה כתובה לתזמורת הכוללת: 3 חלילים ופיקולו המתחלף עם החליל השלישי, 2 אבובים, 2 קרנות אנגליות, 2 קלרינטים, קלרינט בס, 2 בסונים, קונטרה-בסון, 4 קרנות יער, 3 חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, טימפני, משולש, מצילה, תוף בס, מיתרים (כינורות, ויולות, כלי צ'לו וקונטרבסים), בתוספת פסנתר (ל-2 ו-4 ידיים) ועוגב.
המוטיב המעובד.
נושא קצר (ראו איור) חוזר במקומות רבים ביצירה בצורות שונות, לפעמים כשרק חלק ממנו מוזכר או משמש לבניית מלודיה נוספת. הנושא מופיע בפתיחה (בדקה 1:19 בבצוע של תזמורת פריז) במבנה AABB אחרי אדאג'ו קצר (הכולל גם הוא ציטוטים של מוטיב B - למשל בדקה 0:49). כאן הנושא מופיע בצורה דרמטית חסרת מנוחה. אחר כך, נושא A יופיע שוב בצורה שונה כפיציקטו שקט בקונטרבסים (למשל בדקה 9:50), אחר כך שוב בצורה שונה ומהירה מאוד בחלק השני של היצירה (למשל בדקה 21:18). בפרק הסיום הוא יופיע בצורה הידועה יותר שלו באופן חגיגי בעוגב עם ארפג'ים מהירים ברקע על הפסנתר (למשל בדקה 28:48).
מהלך היצירה.
פרק ראשון: אחרי אדאג'ו קצר מופיע הנושא העיקרי של היצירה באופן דרמטי. אחריו מופיעים נושאים רגועים יותר (2:28 ו-3:46) המשתלבים אחר כך בנושא העיקרי החוזר (7:13 ו-8:22) וחלק A של המוטיב המרכזי מופיע שוב בצורת פיציקטו בקונטרבסים (9:50). העוגב מופיע ומכריז באקורד שקט (10:44) על הקטע הבא - הפוקו אדאג'יו. מוטיב לירי רגוע במיתרים חוזר אחר כך גם בכלי הנשיפה (12:09). חלק A של המוטיב בגרסת הפיציקטו חסרת המנוחה חוזר שוב (16:19) ויחד עם המוטיב הלירי המצטרף אליו הם מובילים לסיום הפרק.
פרק שני (הסקרצו): פותח (20:55) בנושא אגרסיבי מהיר ובמהרה (21:18) מצטרף אליו שוב מוטיב A הפעם בגרסה מהירה היוצרת אווירת מתח המתגבר לקראת קטע פרסטו מהיר אליו מצטרף הפסנתר מספר פעמים בקטעי ארפג'ו עולים מהירים ביותר בהרמוניות שונות (כמו ב-22:36). הסקרצו חוזר ואחריו גם מוטיב A בגרסתו המהירה ואז מצטרפות החצוצרות. המתח נרגע לקראת סוף הקטע, אבל הרוגע מופר על ידי העוגב הפוצח באקורד חזק (28:16) החוזר עוד פעמיים לפני שהתזמורת מציגה את המוטיב המרכזי שוב, והפעם בגרסה חגיגית דמוית כוראל. אחר כך (29:28) העוגב חוזר על גרסה זאת כשברקע הפסנתר ב-4 ידיים משמיע קישוט מהיר ורצוף דמוי פעמונים. המוטיב בגרסתו המהירה חוזר שוב ושוב ויוצר התרגשות המגיעה לשיא בסיום אנרגטי בו לוקחים חלק כל הכלים (36:14-33:44).
השפעות.
יש טוענים שלמוטיב המרכזי של הסימפוניה קיבל סן-סנס השראה ממוטיב דומה מפתיחת המזמור הגרגוריאני Dies Irae מתוך תפילת הרקוויאם (מיסת המתים) הקתולית, או מריקוד המוות (Totentanz) של פרנץ ליסט (ידידו של סן-סנס והמלחין הנערץ עליו), שמבוסס באופן ישיר על ה-Dies Irae. יש הרואים דמיון של המוטיב לנושא של Ave Maria מאת המלחין הצרפתי בן המאה ה-19 פייר-לואי דיטש שיחס אותו בתורו למלחין הרנסאנס יאקוב ארקאדלט. גם את ה-Ave Maria הזאת עיבד ליסט לפסנתר. טענות אלה אבל מתייחסות לחלק A של המוטיב שהוא קצר ובסיסי למדי ולכן לא ברור אם באמת יש כאן השפעה אמיתית או יד המקרה.
לליסט בכל אופן הייתה השפעה ברורה ומוצהרת על סן-סנס, ומליסט הוא קיבל את הרעיון של פואמה סימפונית שבה נכלל מוטיב החוזר בעיבודים שונים במהלך היצירה. סן-סנס לבסוף הקדיש את הסימפוניה לליסט שמת כמה חודשים לפני הופעת הבכורה.
ביצועים וגרסאות.
הסימפוניה בוצעה לראשונה כאמור ב-19 במאי 1886 באולם סנט-ג'יימס בלונדון בניצוחו של המלחין. ב-9 בינואר 1887 סן-סנס ניצח על בצוע בצרפת וחודש אחר כך בוצעה היצירה באולם המטרופוליטן בניו-יורק בניצוחו של תיאודור תומאס. סן-סנס עצמו ניצח על היצירה שוב בסן פרנסיסקו לקול תשואות הקהל. מאז הייתה היצירה לחלק מהרפרטואר התזמורתי המקובל וזכתה לבצועים רבים ביותר.
ב-1977 עיבד הזמר הסקוטי סקוט פיצג'רלד את המוטיב בגרסתו החגיגית (מהמאסטוזו של פרק הסיום) לשיר "If I Had Words" שהגיע למקום 3 במצעד הסינגלים הבריטי ומכר יותר ממיליון תקליטים. השיר עובד אחר כך כשיר הנושא של סרט הילדים בייב מ-1995 וגם של סרט ההמשך מ-1998 והופיע בעוד סרטים והופעות רבות בהמשך.
פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור (2018)
פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית היא פסגה שהתקיימה בין מנהיגי ארצות הברית וקוריאה הצפונית ב-12 ביוני 2018 במלון "קפלה" באי סנטוסה בסינגפור. זו הייתה הפגישה הראשונה בין נשיא ארצות הברית מכהן לבין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, על רקע שיפור שחל ביחסי ארצות הברית-קוריאה הצפונית. לאחר הפסגה הצהיר קים ג'ונג-און כי ארצו תפעל לפירוק מלא של חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.
רקע.
קוריאה מחולקת מאז 1945. מלחמת קוריאה בשנים 1950–1953 הסתיימה בהסכם שביתת הנשק אך לא בהסדר שלום. מאז נמשך הסכסוך, כשחיילים אמריקאים נותרו בדרום. מאז שנות ה-90, גברה הדאגה הבינלאומית לגבי תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית. הנשיא ג'ורג' ווקר בוש התייחס לקוריאה הצפונית כאל "ציר הרשע" במהלך נאום מצב האומה משנת 2002. אולם לקראת סוף כהונתו סיפקה קוריאה הצפונית מידע מרצון על תוכנית הגרעין שלה בתמורה לסיוע והסרת סנקציות והיא הוסרה לאחר זמן קצר מרשימת המדינות המממנות טרור. למרות זאת, פקחי גרעין לא הורשו לבקר במתקני הגרעין בקוריאה הצפונית לקראת סוף 2008. לממשל הנשיא ברק אובמה הייתה מדיניות של "סבלנות אסטרטגית" כלפי המשא ומתן עם הצפון. קוריאה הצפונית עשתה ניסויים גרעיניים נוספים בשנים הבאות. ההפגזה של יאו-פיונג 2010 העלתה במידה ניכרת את המתיחות בין צפון קוריאה לדרום קוריאה. ההסלמה של תוכנית הגרעין של צפון קוריאה אירעה במיוחד תחת שלטונו של קים ג'ונג-און, שהפך למנהיגה בדצמבר 2011, לאחר מות אביו, קים ג'ונג-איל.
במשך כהונתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה נקטה ארצות הברית מדיניות פייסנית כלפי צפון קוריאה בניסיון לשכנע את הצפון קוריאנים לפתוח בדיאלוג באמצעות מתן סיוע, אולם קים ג'ונג און דחה גישה זו והמשיך לפתח כלי נשק בליסטיים וכלי נשק גרעיניים ביתר שאת. עם היבחרו של דונלד טראמפ לנשיאות בשנת 2016 הוא הכריז על שינוי המדיניות כלפי צפון קוריאה מן המסד ועד הטפחות. הנשיא דונלד טראמפ נקט כלפי קוריאה הצפונית עמדה חמורה ונוקשה יותר מאשר הנשיא אובמה כאשר האמריקאים הובילו סנקציות בינלאומיות נרחבות שטרם נראו כמותן, כאשר גם באו"ם בעקבות המאמצים האמריקאים הוטלו סנקציות נוקשות כלפי צפון קוריאה. בה בעת, טראמפ הביע פתיחות לדיאלוג עם קים ג'ונג-און.
ב-11 באפריל 2017 איימה קוריאה הצפונית כי הגעת ספינות חיל הים האמריקני לאזורה מצדיקה התקפה בנשק גרעיני. איום זה הגיע בהמשך לחימוש מתמשך של קוריאה הדרומית על ידי צבא ארצות הברית. בתגובה לאיום צייץ טראמפ בחשבון הטוויטר שלו כי "קוריאה הצפונית מחפשת צרות. אם סין לא רוצה לעזור, נפתור את הבעיה בלעדיה". למחרת בבוקר צייץ שוב כי שוחח בטלפון עם נשיא סין שי ג'ינפינג והגיע איתו להסכמים בנושא קוריאה הצפונית.
ב-7 באוגוסט 2017, לאחר שנחשף כי המודיעין האמריקני חיבר דו"ח הקובע כי קוריאה הצפונית הצליחה להרכיב ראש נפץ גרעיני על טיל בליסטי המסוגל להגיע לשטחה של ארצות הברית, הצהיר טראמפ כי הוא ממליץ לצפון קוריאה לא לאיים יותר על ארצות הברית, משום שהיא "תפגוש אש וזעם כפי שהעולם לא ראה מעודו". יומיים לאחר מכן, הזהיר טראמפ פעם נוספת כי "אולי לא הייתי תקיף מספיק: קוריאה הצפונית עלולה להיות בצרות כמו שעמים מעטים היו אי פעם. הפתרון הצבאי חמוש ומוכן אם היא לא תנהג בחכמה".
בנאומו באו"ם ב-19 בספטמבר 2017, אמר טראמפ כי אם ארצות הברית תצטרך, היא תשמיד כליל את צפון קוריאה. בתגובה, אמר קים ג'ונג-און, כי דברי טראמפ הם הכרזת מלחמה.