ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה גמזון לתפקיד קצין קשר במפקדת הארמייה הצרפתית הרביעית. לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, פעל גמזון להקמתם מחדש של מוסדות תנועת הצופים היהודית באזורי משטר וישי ובאלג'יריה הצרפתית, וליצירת מוסדות שיכון, סעד, תעסוקה, הכשרה מקצועית ותרבות לילדים יהודים.
בשנת 1942 מונה גמזון לחבר הנהלת אוז'יף ופעל בארגון זה עד סוף 1943. הוא ייסד את רשת ההצלה שנקראה "השישית" במסגרתה נופקו תעודות זהות מזויפות, שוכנו ילדים בבתיהן של משפחות לא יהודיות, בהן רבים שזכו לאחר השואה לתואר חסידי אומות העולם וכן במוסדות דת ומוסדות לא יהודיים אחרים, והוברחו יהודים לספרד ולשווייץ.
בסוף 1943 הקים גמזון פלוגת פרטיזנים יהודים שפעלה במחוז טארן שבדרום מערב צרפת. הוא היה ממפקדי הצבא היהודי ומיוני 1944 היה מפקד פלוגת הפרטיזנים שנקראה על שם מארק אגנו, פעיל "השישית" שנפל בשבי הגסטפו והתאבד או נרצח. פלוגה זו, שמנתה כ-120 לוחמים, הפכה לחלק מ"כוחות הפנים הצרפתיים" (Forces Francaises De L`Intérieur) - יחידות הפרטיזנים הצרפתיות שהוקמו לקראת שחרור צרפת. גמזון קיבל ציוד צבאי רב מבעלות הברית ויחידתו הייתה בין יחידות הפרטיזנים ששחררו באוגוסט 1944 את הערים קסטר ומזמה . לאחר השחרור הועלה בדרגה, אך פציעה קשה מנעה ממנו להוביל את פלוגתו לקרבות הקשים באלזס בהם לקחה חלק בהמשך.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 פנה לבוגרי תנועת הצופים היהודיים ששרדו את המלחמה בקריאה להקמת בית הספר "ז'ילבר בלוך" באורסיי, שנועד להחיות ולחזק את הקהילה היהודית שנפגעה בשואה ולהצמיח דור המנהיגים הבא של יהדות צרפת, ונלמדו בו היסטוריה יהודית, מחשבת ישראל, תנך ותלמוד. בין השאר לימד בבית הספר יעקב גורדין ולמדו בו קבוצת אנשי רוח מובילים ביהדות צרפת ביניהם הרב יהודה לאון אשכנזי (מניטו) ורינה נהר אשתו של אנדרה נהר.
בשנת 1949 עלה גמזון לישראל ועמו כ-50 מבוגרי תנועת הצופים היהודיים בצרפת. בתחילה התיישב בקיבוץ שדה אליהו ובהמשך עבר לניר עציון ואחר כך להרצליה. בשנת 1959 התיישב ברחובות והשתלב כחוקר במכון ויצמן.
גמזון נהרג בטביעה בחוף פלמחים בשנת 1961. יער ניטע לזכרו על מורדות הגלבוע ועל שמו נקרא רחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.
יוזף ארקנאו
יוזף ארקנאו (בגרמנית: Josef Arkenau; 1900, אסן (סקסוניה) - 1991, קירכהרטן ), היה נזיר דומיניקני, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים.
ארקנאו היה הרביעי מבין שישה אחים ואחיות, בן למשפחת חוואים. הוריו היו קתולים אדוקים, והדת - והסביבה הדתית - עיצבו את אופיו של ארקנאו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1921, הצטרף ארקנאו בתור חניך למסדר דומיניקני, בעקבות אחיו הגדול. בשנת 1929 הוסמך לכמורה וקיבל את השם "אורליוס" (Aurelius, מלטינית - "המוזהב", aurum). מכיוון שהיה שמרן, בתחילה התרשם לטובה מהנאציזם ומהתחייה הלאומית שזה הבטיח, וזאת כרבים מחבריו למסדר, אך באפריל 1934 נשלח לברלין, לעבודת כמורה, והתוודע למציאות הטרור והרדיפה הגזענית והחברתית. אשליותיו לגבי הנאציזם נמוגו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1940 הועבר ארקנאו לכנסייה דומיניקנית ששירתה את בני מעמד הביניים בלייפציג. באחת מנסיעותיו מלייפציג לביתו שבאולדנבורג, בעצירה במגדבורג, ראה יהודים נעצרים לפני גירושם למזרח. הוא עבד עם אנטי נאצים אחרים וסייע בהצלתם של עשרות יהודים, עובדי כפייה, קומוניסטים ועריקים מהצבא. הוא תיווך בין יהודים שנזקקו למסתור פן יישלחו למזרח, לבין מסתירים פוטנציאליים, בהם משפחות נוצריות ומוסדות שהסכימו לסייע לנרדפים. חלקן הסתתרו במנזר תחת חסותו. במקביל סייע ארקנאו למסתתרים על ידי כרטיסים לקיצוב מזון וכן בכסף. כשמקום המסתור של אחת המסתתרות הפך למסוכן מדי, השיג עבורה ארקנאו תעודות זהות מזויפות. כשאחת המסתתרות התאבדה במסתור, ארגן לה ארקנאו טקס קבורה נוצרי, בשם בדוי, וזאת כדי למנוע את חשיפת העובדה שהיא הייתה יהודייה וכך לסכן את מסתיריה.
הכרה והנצחה.
בשנת 1998 הכיר יד ושם ביוזף ארקנאו בתור חסיד אומות העולם. בלייפציג קרויה על שמו כיכר וכן בית הארחה השייך למנזרו. ליד בית הולדתו בעיירת הולדתו אסן (סקסוניה) הוצבה לוחית לזכרו.
התפשטות (סרט, 2011)
התפשטות (במקור: Contagion) הוא סרט דרמה אמריקני-הונג קונגי משנת 2011, העוסק בהתפשטות של מגפה קטלנית. במאי הסרט הוא סטיבן סודרברג.
עלילה.
בת' אמהוף (גווינת' פאלטרו) עוצרת אצל המאהב שלה בשיקגו, בדרכה מחופשה בהונג קונג אל בית משפחתה, במיניאפוליס. יום למחרת, בעלה, מיטש (מט דיימון), מבהיל אותה אל בית החולים, שם היא נפטרת, עוד באותו יום, ממחלה מידבקת מסתורית. זו מחלה שאינה מוכרת לאנושות, לא ממקרים קודמים של בני אדם חולים ולא ממקרים קודמים של חיות מבויתות חולות.
מיטש חוזר לביתו ומגלה שעוד באותו יום, גם בנו החורג מת מאותה מחלה בדיוק. מיטש מוכנס לבידוד עד שמתגלה שהוא חסין למחלה והוא משוחרר. לאורך כל המשך עלילת הסרט הוא מנסה להגן על בתו מפני הדבקה ומפני רעב ואלימות, בחברה בה החוק והסדר מתרופפים. ההתרופפות היא בשל התפשטות המגפה הקטלנית ובשל הפצת שמועות, על ידי בלוגרים כמו אלן קרומוויד (ג'וד לאו). בין השאר, קרומוויד מפיץ באמצעות הבלוג שלו שמועה כי תכשיר הומאופתי בשם "פורסית'יה" הוא תרופה למחלה, ובכך גורם להתנפלות על החנויות המוכרות אותה. לאחר מכן מתברר כי קרומוויד הרוויח כסף מן המכירות של "פורסית'יה".
ביום שאחרי פטירתה של בת', נפטרים מאותה מחלה אנשים נוספים ברחבי העולם. ד"ר לאונורה אורנטס (מריון קוטיאר) מארגון הבריאות העולמי מופקדת על החקירה האפידמיולוגית. היא טסה להונג קונג ונעזרת בסרטי האבטחה של בית קזינו מקומי ודיווחים אחרים. היא מסיקה, שכל הנפגעים הידועים מהמחלה בימיה הראשונים, נדבקו כולם מבת': טבח הקזינו שלחץ את ידה, המלצר שפינה את הכוסות שלה, הדוגמנית האוקראינית שהחזירה לבת' טלפון סלולרי ששכחה, הבחור שהחליף איתה ז'יטונים, המאהב משיקגו וכולי.
לאונורה לא תופשת כיצד בת' עצמה נדבקה במחלה מלכתחילה. בינתיים נדבקת במחלה אמו של אחד משותפיה ההונג קונגיים לחקירה, סאן פנג (צ'ין האן), שגר בכפר נידח. סאן פנג חוטף את לאונורה אל כפר הולדתו. הוא דורש, ככופר, שלכשימצא חיסון למחלה, בני כפרו יהיו הראשונים להתחסן.
דר' ארין מירס (קייט וינסלט), שמופקדת על חקירה אפידמיולוגית מקבילה במיניאפוליס, נדבקת בעצמה במחלה ומתה. כך נעצרת החקירה האפידמיולוגית לפני שהיא משיגה רמז כלשהו למקור המחלה ולדרכי ההתמודדות עמה.
בינתיים, באטלנטה, מופקד ד"ר אליס צ'יבר (לורנס פישבורן) על חקירת האורגניזם גורם המחלה והדרכים להתמודדות עמו, כמו גם על הצגת הנושא לעיתונות, בשמה של ממשלת ארצות הברית. אנשיו מגלים שמדובר במחלה נגיפית רספירטורית (דהיינו, מחלה נגיפית, המופצת בטיפות רוק זעירות, הניתזות מפה לפה כאשר אנשים נושמים או מדברים זה עם זה) ומופצת גם במגע רוק בעור. הם מגלים גם שהחומר התורשתי של הנגיף נוצרו בשחלוף בין נגיף של עטלף לנגיף של חזיר.
צ'יבר ממנה את ד"ר אלי הקסטול (ג'ניפר אילי) כאחראית למציאת החיסון. אולם, היא אינה יכולה להתחיל בחיפוש אחר החיסון המתאים, משום שהיא לא מצליחה לגדל את הנגיף בשום תרבית רקמה של כל יצור חי שהוא. את הנגיף היא מפיקה מגוויות של נפטרי המחלה, אך כל תא חי, שמודבק בנגיף, מת כבר בזמן שיש בו נגיפים מעטים מאוד. גם אפיון החלבון הנגיפי, שהחוקרים מצליחים לבצע, לא מועיל מספיק לצורך עבודה ביוכימית למציאת חיסון או תרופה נגד הנגיף.
המחלה מתגלה כמדבקת כל כך, עד שצ'יבר מורה לאנשים להפסיק להתעסק עם הנגיף במעבדות. אולם בסן פרנסיסקו, פרופ' איין סוזמן (אליוט גולד) מפר את ההוראה ומצליח לגדל את הנגיף בתרביות רקמה מתאי עטלף. כך מצליחות להתקבל מנות גדולות מספיק של הנגיף כדי לאפשר מחקר חיסוני.
ד"ר אלי הקסטול מצליחה לפתח חיסון למחלה, אך לא בכמות שמאפשרת לחסן את כל אזרחי ארצות הברית ביום אחד. משרד הבריאות מגריל את סדר החיסונים לאזרחיו בהגרלת לוטו של תאריכי ימי ההולדת שלהם והסדר הציבורי מתחיל לחזור על כנו.
מיטש מרשה לבת שלו להיפגש עם החבר שלה, אחרי שזה התחסן, ומיטש מתפנה להתאבל על אשתו. הוא מביט בתמונות שהיא צילמה בהונג קונג. כמו כולם, גם הוא לא מבין כיצד המחלה הגיעה אליה מלכתחילה (כיצד היא הפכה ל"חולה האפס" במגפה).
בסוף הסרט, יוצרי הסרט מתפנים לגלות זאת לקהל – מקור המחלה הוא בעטלפי יערות והנגיף מגיע אל בת' בדרך מסובכת: בסוף הסרט נראה בולדוזר, בזמן פעולתו לעקירת עצים מיער עד וגורם לאוכלוסיית עטלפים אוכלי פרי, שגרה עליהם, להגר לצורך מחיה בקרבת כפר. אחד העטלפים נכנס אל דיר החזירים, ושומט מפיו פרי, שאותו אוכל גור חזירים. גור החזירים נשלח, בהיותו חי, אל מטבח של הקזינו בהונג קונג. הטבח הורג את החזיר בעצמו, ולפני שהוא מבשל אותו, הוא מכניס את ידיו אל פי החזיר ללא שימוש בכפפות. הטבח יוצא מהמטבח, מבלי לרחוץ ידיים, ולוחץ את ידה של בת', שמצטלמת אתו.
פופולריות מחודשת.
בשנת 2020 זכה הסרט לפופולריות מחודשת בגלל התפרצות נגיף הקורונה, שדומה מאוד לפנדמיה המתוארת בסרט.
שנים עשר קופים
ורז'ה
זולוטי פוטיק
זולוטי פוטיק (באוקראינית: Золотий Потік; בפולנית: Potok Złoty, פוטוק זלוטי; ביידיש: פּאָטיק) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.