ביום ראשון ה-21 באוגוסט 1831 פתח טרנר במרד לצד כמה ממאמיניו ונאמניו הקרובים ביותר. המורדים עברו מבית לבית, שחררו עבדים והרגו את בעלי העבדים, ובחלק מהמקרים גם אנשים לבנים שנקרו בדרכם. טרנר עצמו התוודה רק על הרג של אישה אחת. מספר המורדים שהשתתפו בפועל נע בין שישים לשמונים שחורים משועבדים וחופשיים. המרד עצמו היה קצר ונמשך פחות מיומיים, אך בכל זאת הצליח לעורר אימה ופחד עד כדי פאניקה כללית בקרב תושבי האזור. בתחילה השתמשו המורדים בסכינים, גרזנים, ובמכשירים קהים כנשק. המורדים השחורים דילגו על כמה בתים כי טרנר האמין שחלק מהתושבים הלבנים העניים לא ראו את עצמם טובים יותר מהשחורים. טרנר גם חשב שמהפכה אלימה יכולה להבליט את יחסם של בעלי העבדים הלבנים לאכזריות הטבועה בעבדות.
לכידתו של טרנר.
עד לשעת צהריים של ה-23 באוגוסט המרד דוכא ורוב המורדים נהרגו, נתפסו או פוזרו על ידי כוח מיליציה מקומי. טרנר עצמו היה היחיד שהצליח לחמוק מלוכדיו עד ל-30 באוקטובר. הוא נתפס לבסוף על ידי חוואי מקומי בשם בנג'מין פיפס. ב-5 בנובמבר 1831, נשפט טרנר על "קשירת קשר למרד וביצוע מרד", הורשע ונידון למוות. טרנר נתלה ב-11 בנובמבר בג'רוסלם (כיום קורטלנד), וירג'יניה. על מנת לעורר אימה ופחד בקרב שאר העבדים, לאחר שמת בתלייה, ראשו נכרת וגופתו בותרה לארבעה חלקים. בתקופה שלאחר המרד היו 45 עבדים, כולל טרנר, וחמישה שחורים חופשיים שנשפטו על התקוממות ופשעים הקשורים לכך בסאות'המפטון. מתוך 45 העבדים שנשפטו: 15 זוכו ו-30 הורשעו, מתוכם 18 נתלו, ואילו 12 קבלו רחמים ונמכרו מחוץ למדינה.
בזמן שטרנר המתין למשפט, עורך דין מקומי בשם תומאס ראפין גריי ביקש לראיין אותו ולפרסם את "הווידויים של נט טרנר".
"בעת מאסרו, בהיתר של רב הסוהרים, הורשתי לבקרו כחפצי, ומשהתברר לי כי הוא נכון להודות מרצונו הטוב באחריותו הגמורה לרעיון, לארגון ולביצוע מעשי התקוממות של עבדים, אשר הוא הגה אותם ועמד בראשם, גמרתי בדעתי, לשם סיפוק סקרנות הקהל, להעלות את דבריו על הכתוב ולהוציאם לאור מבלי לשנות כמעט מאומה מלשונו".
עבודה זו של תומאס גריי היא המסמך ההיסטורי העיקרי וכמעט היחידי בנוגע לטרנר ולמרד שהנהיג. בסיכום האירוע, המדינה הוציאה להורג 56 עבדים שחורים, שהיו חשודים במעורבות במרד, במידה כלשהי. בנוסף, קרוב למאתיים שחורים, הוכו, עונו ונהרגו בשל המרד, ללא שום קשר ישיר לטרנר עצמו או למרד.
השפעה ומורשת של טרנר.
טרנר זכה למעמד של גיבור בקרב אמריקה השחורה ואף באפריקה. סופרים והוגים אפרו-אמריקאים כמו ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז והרייט ג'ייקובס מזכירים אותו בכתביהם. חוקרי ההיסטוריה כמו הרברט אפטקר (Aptheker) הביאו אותו ואת פועלו למרכז חקירתו של מרד העבדים בדרום ארצות הברית. עבודת מחקר רצינית בנושא התנגדות עבדים בדרום לפני מלחמת האזרחים פורסמה ב-1943 על ידי אפטקר תחת הכותרת "American Negro Slave Revolts", ושם הוא טוען כי ברחבי הדרום היו יותר מ-200 מקרים דומים למרד של נט טרנר, אם כי אף אחד מהם לא הגיע לעוצמה של זה האחרון.
על אף כל אלה וספרי רומן היסטוריים כמו זה של ויליאם סטיירון, הווידויים של נט טרנר, וספר תגובה של עשרה סופרים אפריקניים אמריקאים (הצליבה השנייה של נט טרנר, בשנת 1968), טרנר נשאר, עדיין, דמות עלומה ושנויה במחלוקת. שמו נקשר למעשה טרור ואלימות, אך עם זאת זכה גם למחמאות ושבחים מפי הסופר תומאס היגינסון, שכתב עליו בשנת 1861 ב-Atlantic monthly, וקרא לו אדם "שלא הכיר שום ספר חוץ מהתנ"ך, ובלב הוא הקדיש את נשמתו וגופו למטרת קידום הגזע שלו".
ב-2016 יצא הסרט "הולדתה של אומה", המבוסס על סיפורו של נט טרנר.
תעלת מיין–דנובה
תעלת מיין–דנובה (בגרמנית: Main-Donau Kanal), המכונה גם בשם "תעלת אירופה" (Europakanal), היא תעלה חפורה בבוואריה, באורך 171 קילומטרים, המחברת החל מ-1992, את הנהרות מיין ודנובה במסלול המאפשר שיט נהרות. התעלה הזאת היא חלק מדרך השיט החוצה את אירופה מרוטרדם עד קונסטנצה.
היסטוריה.
לפרויקטים המחברים בין נהר הדנובה לבין נהר המיין ישנה היסטוריה ארוכה. בשנת 793, הורה הקיסר קרל הגדול על בניית תעלה בשם "פוסה קרולינה", או "קרלסגראבן" - שתחבר את שוואבישי רזאט, יובל של נהר הרדניץ, לנהר האלטמואל, ליד טרויכטלינגן.
תעלת מיין דנובה
תעלת דנובה-מיין
תעלת ריין-מיין-דנובה
שרון צופין
שרון צופין (נולד ב-22 ביוני 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני והבלם, וכיום עוזר מאמן מועדון ספורט כפר קאסם.
קריירה.
במשך מרבית הקריירה שיחק צופין בקבוצת מכבי פתח תקווה, יחד עם אחיו מיכה, ובמדי הקבוצה ערך 258 הופעות וכבש 36 שערים. לזכותו שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
בשלהי הקריירה שיחק צופין במספר קבוצות בליגה ג', ובמקביל החל בשנת 2003 לאמן את קבוצת נערים ג' של מכבי פתח תקווה. לאחר שנתיים עבר למחלקת הנוער של הפועל כפר סבא ובהמשך אימן גם במחלקות הנוער של מ.ס. מודיעין והפועל הוד השרון. בשנת 2017 מונה לעוזר מאמן קבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה.
בשנת 2019 מונה לעוזר מאמן מועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית.
הרש-ליב קז'בר
הרש-ליב קז'בר (ביידיש: הערש-ליב קאַזשבער; 1906 – 1942) היה סופר יידי.
ביוגרפיה.
קז'בר נולד בשם הרש-ליב ויינשטיין בעיירה קז'בה (מכאן שם העט קז'בר) בבסרביה, היום במולדובה. בעקבות תאונה שהוא עבר בילדותו הוא צלע כל ימיו. הוא למד בגמנזיה רומנית בבלץ, יותר מאוחר הוא עבד בתור מורה בבלץ בית הספר של הבונד. בשנות השלושים של המאה העשרים הוא התגורר בקישינב.
את הסיפורים הראשונים הוא פרסם בעיתון טשערנאוויצער בלעטער, תחת שם העט קז'בר. הוא גם פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בליטערארישע בלעטער (מחברות ספרותיות, ורשה). ב-1931 הוא ייסד יחד עם יעקב יקיר את כתב העת אָנזאָג (בשׂורה), כתב העת הזה נועד לשמש בתור במה לסופרים יידישאיים צעירים שלפני כן פרסמו בכתב עת שויבן שנוסד על ידי יעקב שטיינברג. קז'בר היה חבר בחוג הסופרים היידישאים הצעירים רומניה הצעירה שבו היו חברים גם מוטל סקציאר, יעקב יקיר, הרץ ריבקין, יחיאל שרייבמן, צבי צלמן ואחרים.
ספרו היחיד של קז'בר קאזאניע גימנאזיע (בית ספר ממלכתי) יצא לאור בעיר צ'רנוביץ ב-1937. בכתב העת אָפגאַנג (שחר) התפרסם סיפורו בהמשכים חברתע טאניא (החברה טניה).
קז'בר נפטר כתוצאה מרעב לאחר שהתפנה לסמרקנד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
המרד של נט טרנר
קאקא (עוף)
חוס
חוּס () היא עיר במחוז זיילנד שבהולנד.
היסטוריה.
חוס נוסדה במאה ה-10 על גדת ערוץ נחל בשם Korte Gos (חוס הקצר). הכפר התפתח במהירות ובראשית המאה ה-12 היו בו כיכר שוק וכנסייה שהוקדשה למרים המגדלית. ב-1405 קיבלה העיר את כתב הזכויות שלה מידי וילהלם השני, דוכס בוואריה מתוקף תוארו כרוזן הולנד וב-1417 הותר לעיר לבנות את חומותיה. שגשוגה של העיר התבסס על תעשייתה הטקסטיל ועל הפקת מלח. במאה ה-16 חלה שקיעה בהתפתחות העיר עקב סתימת הקשר שלה לים בסחף וב-1554 החריבה שרפה גדולה חלק מהעיר.
בסתיו 1572, במהלך המרד ההולנדי, הוטל מצור על חוס, שהייתה חלק מארצות השפלה הספרדיות, על ידי כוחות הולנדים בתמיכתם של כוחות אנגלים. המצור הוסר באוקטובר 1572 על ידי הספרדים שחצו את נהר הסחלדה כדי לתקוף את הכוחות שצרו על העיר. ב-1577 גורש חיל המצב הספרדי על ידי מוריץ, נסיך אורנג', שבנה חומת הגנה סביב לעיר, שעדיין קיימת עד היום בחלקה. החל מהמאה ה-17, לא הייתה חשיבות מיוחדת לחוס מעבר להיותה מרכז חקלאי. ב-1868 חוברה העיר לרשת הרכבות, אך הדבר לא גרם לתהליך תיעוש והחקלאות נותרה הענף הכלכלי הראשי.
למרות שהולנד הייתה נייטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה, פגעו שבע פצצות בחוס ובקולטינגה עקב טעות של מטוס בריטי, בית אחד נהרס ואדם אחד נהרג. במלחמת העולם השנייה לא סבלה העיר מנזקים רבים, אך היא הייתה תחת כיבוש גרמני עד 1944.
עד לשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 לא חל גידול משמעותי באוכלוסיית העיר. לאחר מכן החלה העיר לגדול במהירות בשל הפיתוח של שכונות חדשות. כיום חוס היא המרכז הכלכלי הרביעי בגודלו במחוז זיילנד. ומתוכננת בנייתן של שכונות חדשות בעיר.
הוכחת היתכנות
הוכחת היתכנות (נקרא גם POC, מאנגלית: Proof Of Concept) הוא מימוש של רעיון או שיטה על מנת להדגים את היתכנותה, או הדגמה שמטרתה לוודא כי לרעיון או תאוריה קיים פוטנציאל ליישום או שימוש. לרוב, הוכחת היתכנות תהווה מימוש חלקי או קטן מהפתרון הכולל.
בתעשייה.
קולנוע.
בתעשיית הקולנוע יוצרים לעיתים סרטים קצרים המהווים הוכחת היתכנות לטכנולוגיות או שיטות קולנועיות חדשות. לדוגמה, הסרטים "300" ו"עיר החטאים" צולמו עם מסך ירוק וכמעט כל הנופים והאביזרים בהם יוצרו בעזרת מחשב. לפני צילומם, צולמו סרטים קצרים כהוכחת היתכנות.
חברת פיקסאר נוהגת ליצור סרטי אנימציה קצרים כהוכחת היתכנות לטכניקות מורכבות או חדשות. הסרט הקצר "המשחק של גרי" השתמש לראשונה בטכניקות אנימציה חדשות לביגוד והבעות פנים ריאליסטיות, אשר שימשו לאחר מכן בסרט "צעצוע של סיפור 2". החברה יצרה מספר סרטי אנימציה קצרים כהוכחת היתכנות לטכניקות חדשות כגון זרימה של מים, כהכנה להפקת הסרט "מוצאים את נמו".
פיתוח תוכנה.
בתהליך פיתוח תוכנה, לעיתים קרובות נכתב פרויקט פיילוט בעל מיקוד צר וחלקי, המהווה הוכחת היתכנות לפתרון השלם. מטרת הוכחת ההיתכנות היא בדיקת הטכנולוגיה החדשה, לרוב לאחר פריסה וזמינות לשימוש הלקוח.
לתברידג'
רובה-חבלים
גרהרד ברגר