למרות הכל, היא נותרה אהודה בקרב רבים מפעילי ה-ANC. בדצמבר 1993, ושוב באפריל 1997, היא נבחרה לנשיאות ליגת הנשים של ה-ANC, בפעם השנייה אחרי שכבר הופיעה בפני ועדת האמת והפיוס. הארכיבישוף דזמונד טוטו הכיר בחשיבותה במאבק נגד האפרטהייד, אך גם עודד אותה להתנצל ולקחת אחריות על מחדליה. בתגובה זהירה, היא הודתה שדברים "השתבשו מאוד".
בעיות משפטיות.
ב-24 באפריל 2003, ויני מנדלה הורשעה ב-43 סעיפים של הונאה, ו-25 סעיפי גנבה, והברוקר שלה, עדי מולמן, הורשע בעוון 58 סעיפי הונאה ו-25 סעיפי גנבה. שניהם כפרו באשמה, שהייתה גנבת כספים מקרן לוויות. על מדיקיזלה-מנדלה נגזרו חמש שנות מאסר. היא התפטרה מכל תפקידיה ב-ANC ובממשלה. בערעור ב-2004, השופט מצא כי "הפשעים לא היו למטרת העשרה עצמית", והוא ביטל את האשמות הגנבה וגזר הדין הנלווה, ואישר רק את ההרשעה עבור סעיף הונאה אחד, עם גזר דין מושהה של שלוש וחצי שנים.
החזרה לפוליטיקה.
ב-2007, ה-ANC הכריזה על בחירות לוועד המנהל הארצי; ויני זכתה במקום הראשון.
ב-2008, כשפרצו מהומות נגד מהגרים בדרום אפריקה, ויני ביקרה את הפורעים, והאשימה את מדיניות הממשלה בחוסר הדיור ובגישה השלילית כלפי המהגרים. היא התנצלה בפני קורבנות האלימות, והציעה את ביתה כמחסה למשפחת מהגרים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בבחירות הכלליות של ה-ANC ב-2009, ויני השיגה את המקום החמישי ברשימת המפלגה, אחרי נשיא המפלגה ונשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, נשיא המדינה לשעבר קגלמה מוטלנת'ה, סגן הנשיא בלקה מבטה, ושר האוצר טרבור מנואל. מאמר ב-"Observer" גרס שמיקומה הגבוה מראה כי הנהגת המפלגה רואה אותה כמשאב חשוב בבחירות, ושהיא מסייעת ללכד תמיכה עממית ובמיוחד בשכבות העניות באוכלוסייה.
בראיון ב-2010, מדיקיזלה-מנדלה תקפה את בעלה לשעבר, ואמרה שהוא "אכזב את השחורים", ש"מוציאים אותו לעיניי הציבור רק כדי לגייס כספים", ושהוא בסך הכל "קרן". היא גם ביקרה את החלטתו לקבל את פרס נובל יחד עם דה קלרק. בין היתר, היא טענה שמנדלה כבר אינו נגיש לבנותיהם, ולא חסכה דבריה גם מהארכיבישוף טוטו, לו קראה "אוויל".
הראיון משך תשומת לב מהתקשורת, וה-ANC הודיעו שהיא תתבקש להסביר דבריה. ב-14 במרץ 2010, יצאה הודעה בשמה של מדיקיזלה-מנדלה שהראיון מפוברק.
מותה.
מנדלה סבלה ממחלה קשה, וב-2 באפריל נפטרה בבית החולים.
ייצוגים במדיה.
בסרט הטלוויזיוני "מנדלה" שיחקה אותה אלפרה וודארד. ב-1997, שיחקה אותה טינה ליפורד בתוכנית הדרמה "מנדלה ולה קלרק". בדרמת ה-BBC "גב' מנדלה" גילמה אותה סופי אוקונדו, ב-2010. בסרט "ויני מנדלה" מ-2011, שיחקה אותה ג'ניפר הדסון. התסריט היה מבוסס על הביוגרפיה של מנדלה מאת אנה מארי דו פראז בזדרוב, "Winnie Mandela: A Life". איגוד השחקנים הדרום אפריקאי התנגד לליהוקה של הדסון, בטענה שהשימוש בשחקנים זרים כדי לספר את סיפורי השחורים בדרום אפריקה חותר תחת מאמצים לפתח את תעשיית הקולנוע המקומית. הדמות ויני קווהומבה מתוכנית הילדים המצוירת "שאלתיאל קוואק" (1990) ככל הנראה מבוססת על מנדלה.
דמותה של מנדלה חזרה בסרט משנת 2013, "Mandela: Long Walk to Freedom", הפעם בגילומה של נעמי הריס (את נלסון מנדלה גילם השחקן הבריטי אידריס אלבה). כשצפתה בסרט, מדיקיזלה-מנדלה אמרה שהיא הרגישה שזו הפעם הראשונה שסיפורה יוצג על המסך. במאמר בעיתון הגרדיאן, גוגלת'ו אוקמסלקו כתבה שהסרט החזיר את ויני למקומה הראוי, והכיר במקומה במאבק, ש"עבור נשות דרום אפריקה היה יותר משמעותי מזה של בעלה".
המשוררת הישראלית דליה רביקוביץ כתבה סיפור אודות ויני מנדלה, והוא מופיע בספר הסיפורים הקצרים הנקרא על שמה "קבוצת הכדורגל של ויני מנדלה" (1997)
הסכם באלטה לימן
הסכם בלטה לימאן
הסכם בלטה לימן
הסכם באלטהלימאן
חוזה באלטה לימאן
בכלות העשב
"בכלות העשב" (באנגלית: "The Death Of Grass") הוא ספר מסוגת המדע הבדיוני הפוסט-אפוקליפטי שנכתב על ידי ג'ון כריסטופר (שם העט של הסופר סמואל יוד). הספר יצא לאור ב-1956 בבריטניה בהוצאת Michael Joseph כ-"The Death Of Grass" ומאוחר יותר בארצות הברית כ-"No Blade of Grass". ב-1979 תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בהוצאת "מסדה".
ברקע העלילה, וירוס הרסני מתפשט ותוקף כל צמח עשבי ברחבי אסיה ואירופה. הווירוס תוקף ומחסל גידולים חקלאיים וגורם להתפשטות רעב מחריד שבתורו מביא להתפרקות שלטון החוק ולהידרדרות מוסרית הגולשת להיסטריה המונית. עלילת הספר עוקבת אחר שני חברים בניסיונם למלט את עצמם ואת משפחותיהם מהכרך הלונדוני השוקע לאנרכיה אלימה, אל חווה מבודדת באזורים הכפריים של אנגליה.
תקציר העלילה.
זן חדש של וירוס התוקף גידולי אורז מתגלה במזרח אסיה ועושה שמות ביבולי המזון המקומיים. במהרה מהגר הווירוס גם לאירופה ומתגלה בבריטניה, אך שם אינו גורם לנזק רב בשל נטיתו לתקוף גידולי אורז בלבד, שאינם נפוצים במדינה. בניסיון להתמודד עם הווירוס החדש, מבכרים המדענים לפתח חומר ריסוס חדש, על-פני טיפוח זני צמחים המגלים עמידות לווירוס.
השימוש בחומר הריסוס החדש מביא מזור זמני בלבד ומעט לאחר מכן מופיע תת-זן של הווירוס המקורי, שעבר תשנית (מוטציה) כך שכעת הוא פוגע גם בגידולים החקלאיים שלא נפגעו על ידי הזן המקורי. הווירוס החדש מתפשט במערב אסיה ובאירופה ופוגע בגידולי החיטה והשעורה. מהר מאוד מסתבר שהזן החדש פוגע בכל צמח עשבי והנזק לגידולי המזון, הן הצמחים עצמם והן החיות המתבססות עליו כמזון, מתחיל לקבל ממדים קטסטרופליים וחשש אמיתי מפני רעב מתחיל להתהוות במדינות שנפגעו. לנוכח התפשטות הווירוס ההרסני ברחבי אסיה ואירופה, מנסות אוסטרליה ומדינות יבשת אמריקה להטיל סגר הרמטי על המדינות שנפגעו, כדי למנוע את חדירת הווירוס גם אליהן. הסגר על המדינות שנפגעו מקשה עליהן להתמודד עם האתגר הרובץ לפתחן ומחריף את המשבר המתחולל בהן.
עלילת הספר עוקבת אחר מהנדס בשם ג'ון קוסטאנס וחברו, עובד ציבור בשם רוג'ר באקלי, בעוד הם ומשפחותיהם מנסים למלט את נפשם מלונדון, במסעם על-פני אנגליה הקורסת תחת הרעב הכבד ושוקעת לתוך אנרכיה ואי-סדר.
מוקדם יותר, כשהופיע הווירוס החדש בבריטניה ומשבר הרעב במדינה התלקח והחל להעמיק, אחיו של ג'ון זיהה את הסכנה המתקרבת ופרש לחווה מבודדת בעמק נידח באנגליה, שם הוא ומספר ידידים נוספים החלו בגידול מאסיבי של תפוחי אדמה (שלא נפגעו במגפה, מאחר שאינם צמח עשבי) כמקור מזון. אחיו של ג'ון מזהיר אותו מפני הבאות ומעודד אותו להצטרף אליו לחווה המבודדת. ג'ון, שסבור שאחיו מגזים, מסרב לעזוב את החיים להם הורגל בלונדון ונותר בה בזמן שמשבר הרעב מעמיק ומהומות אלימות מתפשטות אט-אט בבירה הבריטית ובממלכה כולה. כשהסדר החברתי והמוסר האנושי שהכיר קורסים סביבו וכשהרעב הופך בלתי נסבל, מתלבט ג'ון אם עליו להישאר בלונדון או לעזוב, כפי שהציע לו אחיו לפני כן. ג'ון מתקשה להחליט אך כאשר חברו רוג'ר מגלה לו כי הממשלה הבריטית, מתוך ניסיון נואש להפסיק את המהומות האלימות ההמוניות ואת קריסת המדינה, שוקלת להטיל פצצות מימן על ריכוזי אוכלוסין במדינה, מחליטים הוא ורוג'ר לצאת יחד עם משפחותיהם מהעיר הקורסת ולנסות להגיע לחווה של אחיו של ג'ון כדי למצוא בה מקלט.
במהלך מנוסתם מהעיר ובמסעם באזורי הכפר, פוגשת החבורה אנשים וחבורות נוספים, המנסים לשרוד במציאות הקשה. חלקם מצטרפים לחבורה וחלקם מתייצבים כנגדה. לנוכח המצב הקשה והבלתי אפשרי, מוצאים את עצמם אנשי החבורה במצבים המעמידים במבחן קשה ואכזר את אמות המוסר שלהם ואת נחישותם לשרוד.
לאחר מסע קשה ורווי תלאות, מגיעה החבורה לשערי החווה המבודדת. בהגיעם לחווה ניצב ג'ון בפני דילמה קשה: מחד, לחבורה הקטנה שהורכבה תחילה ממשפחתו שלו וממשפחתו של רוג'ר הצטרפו במהלך המסע אנשים רבים שעברו עימם תלאות רבות שגרמו לחבורה להתגבש יחד ולג'ון לחוש חוב מוסרי כלפיהם. מאידך, החבורה שאיתה הגיע לשערי החווה גדולה הרבה יותר מכמות האנשים שתוכל החווה הקטנה לכלכל, וזאת אף מבלי לכלול את האנשים שכבר נמצאים בחווה ושטרחו על בניתה. אחיו של ג'ון, פונה אליו מתוך החווה המבוצרת, ומציע לו, לרוג'ר ולמשפחותיהם להיכנס לחווה ולהשאיר את יתר החבורה בחוץ.
אחד מאנשי החבורה, שחושש שג'ון ורוג'ר יכנסו לחווה ויותירו את היתר לרעוב בחוץ, מצית עימות אלים בין החבורה שבחוץ לבין אנשי החווה. העימות מתפתח לכדי קרב יריות בין שני הצדדים, שמהלכו נהרגים כמה אנשים וביניהם אחיו של ג'ון, והחבורה חודרת למתחם החווה המבוצרת וכובשת אותה. סיום אלים זה, המציב שני אחים משני צידי המתרס והמביא בסופו של דבר למותו של אחד מהם, מחדד את הבנאליות הקשה והבלתי מתפשרת במאבק לשרוד בחברה שסדרי החוק, המוסר וההגינות ניטלו ממנה.
עיבודים על בסיס הספר.
נעשו מספר עיבודים לספר "The Death Of Grass " במדיות אחרות:
משה ויינברגר
הרב משה ויינברגר (ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תרי"ב, 7 במאי 1852 - ז' בסיוון ה'ת"ש, 13 ביוני 1940) היה רב, דרשן ופובליציסט הונגרי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
נולד ליששכר דוב ויינברגר בעיירה זבורוב (שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית), בבחרותו למד אצל רבי אלעזר לעוו באונגוואר.
בשנת ה'תר"ם, 1880, היגר לארצות הברית וזמן מה לאחר בואו התמנה כרבם של המהגרים היהודים יוצאי הונגריה בניו יורק, כרב בית המדרש הגדול "אנשי אונגארן" [=הונגריה]. לחוגים מסוימים בין יהודי העיר, נחשב כרב ראשי לניו יורק. ומאוחר יותר כיהן כרב קהילת "אוהב שלום" בפילדלפיה.