אלוף בן בעש"ט היה כבר לאחר שלוש שנים בתפקיד כולל המלחמה. ספג מתקפות רבות בתקשורת ומחוצה לה אם כי הרגיש שיש לו אמון והערכה הדדית עם פיקודיו בחיל הים. את בקשתו קשר באזכור לפגיעה באח"י חנית במהלך המלחמה: אך בשיחות סגורות התייחס לקושי בבניית מערכת של אמון והערכה הדדית עם הדרג הפוקד עליו והמתחים שראה ביניהם. לפי בקשתו סיים את תפקידו ב-8 באוקטובר 2007, ומסר את הפיקוד על חיל הים לאלי מרום. הערכתו של בן בעש"ט התבררה כנכונה. ההחלפה השיגה את מטרתה וחיל הים הפסיק להיות מושא לביקורת בתקשורת.
ציונים לשבח.
בעת כיבוי השריפה שפרצה מפגיעת הטיל באח"י "חנית" ב-14 יולי 2006, פעלו מרבית אנשי צוות הספינה בפיקוד בצורה ראויה לציון וששה מתוכם צוינו לשבח. מפקד חיל הים דוד בן בעש"ט ציין לשבח את:
מפקד בסיס חיפה תא"ל רם רוטברג, ציין לשבח את:
בגין פעילות הקרבית במבצע יער הנגב הוענקו עיטורים וציונים לשבח כלהלן:
הזירה הימית בסיכומי המלחמה.
בראיית הערבים.
גנרל חסן תורכמאני, שהיה שר ההגנה הסורי בשנים 2004–2009 (ובתוך כך, בתקופת המלחמה), פרסם בשנת 2011 ספר בשם המלחמה הששית, ובו התייחס למצור הימי. לטענתו, המצור לא גרם נזק לחזבאללה, היות שהם צפו את המהלך מראש והכינו מלאי תחמושת לעימות ארוך שיימשך חודשים מספר.
תורכמאני תיאר את המלחמה כהצלחה של ארגון חזבאללה, ובתחום הימי קבע כי חיל הים הישראלי איבד שתי ספינות טילים (מדגם סער 5 וסער 4.5) בנוסף לספינת סיור מדגם סופר דבורה.
ועדת וינוגרד.
הוועדה הוקמה לבדוק כשלים במלחמת לבנון השנייה. הזירה הימית תפסה מקום קטן בדיוניה. מפקד חיל הים דוד בן בעש"ט היה היחידי מחיל הים שזומן להעיד בפניה. כמו כן נמסר לוועדה דו"ח ועדת התחקיר המבצעי הפנימי שנערך בחיל הים על ידי ניר מאור.
בדו"ח הביניים של הוועדה באפריל 2007 הוזכר חיל הים בקצרה. בשעה 20:24 נורה טיל חוף-ים של חזבאללה מסוג C-802 ופגע באח"י 'חנית'. מערכת ההגנה של הספינה לא הופעלה. הסטי"ל הצליח לשוב בכוחות עצמו לארץ. באירוע זה נהרגו ארבעה חיילים ונגרם נזק רב לספינה. האירוע קיבל הד תקשורתי גדול, מאחר שנסראללה דיווח על הפגיעה בסטי"ל בשידור ישיר במהלך מסיבת עיתונאים. בנוסף, נכתב בדו"ח כי נושא פגיעת הטיל באח"י חנית יפורט בדו"ח הסופי
בפרסום הביניים של ועדת וינוגרד המתייחס לראש המטה הכללי רא"ל דן חלוץ, הוזכרה שוב הפגיעה באח"י חנית:
דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד לא כלל המלצות אישיות כנגד המעורבים אך רב-אלוף דן חלוץ קלט את רוח הדברים וב-17 בינואר 2007 העביר מכתב התפטרות,
הדו"ח הסופי – גם בדו"ח הסופי נמנעה הוועדה מהמלצות אישיות. השופט וינוגרד סבר שהבעיה היא בתחום הארגוני וציפה שהמלצותיה הארגוניות של הוועדה ישמשו לשיפור ההתנהלות ולא פיטורים של אדם זה או אחר. הוועדה התייחסה לפעילות חיל הים בשני נושאים: הסגר הימי והפגיעה באח"י חנית:
ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי
ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי (באיטלקית: Vittorio Emanuele di Savoia; נולד ב-12 בפברואר 1937) הוא בנו של אומברטו השני, מלך איטליה. ויטוריו אמנואלה טוען לראשות בית סבויה, אך טענה זאת הייתה במחלוקת מצד דודנו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה עד שאמדאו נפטר. ויטוריו אמנואלה היה מעורב בכמה פרשיות פליליות, ואף ישב במאסר למשך תקופה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ויטוריו אמנואלה נולד ב-12 בפברואר 1937 בנאפולי, לאומברטו, נסיך פיימונטה ולמארי ז'וזה, נסיכת בלגיה, בתם של אלברט הראשון, מלך הבלגים ואליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים.
גלות המשפחה.
כאשר הודח מוסוליני מהשלטון, בשנת 1943 נאלץ סבו ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה לצאת לגלות במצרים, והפקיד ביד אביו אומברטו את תפקיד עוצר איטליה.
בשנת 1946 התפטר סבו מתפקידו ואביו קיבל את התואר אומברטו השני, מלך איטליה. ימי מלכותו של אביו לא ארכו יותר מכחודש ימים וזאת בעקבות עריכת משאל עם באיטליה בשנת 1946, משאל שבו החליטו תושבי איטליה לבטל המלוכה ולהכריז על איטליה כרפובליקה. ראש ממשלת איטליה אלצ'ידה דה גספרי, התמנה לראש המדינה הזמני עד לבחירת נשיא איטליה הראשון.
לאחר משאל העם נאלץ אביו לצאת לגלות בפורטוגל, ובמהלך ימי גלותו שם נפרדו אביו ואמו המלכה מארי ז'וזה. ויטוריו אמנואלה התיישב עם אמו באחוזה בשווייץ.
נישואיו.
בשנת 1960 פגש ויטוריו אמנואלה את מרינה ריקולפי דוריה, בתם של רנאטו ריקולפי דוריה ואיריס עמליה בננוטי, שהייתה אלופת עולם בסקי מים, וב-7 באוקטובר 1971 התחתנו השניים בטהראן, שם שהו השניים לרגל חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית. הנישואים נערכו ללא אישורו של אביו, ומשום כך הוציאו אביו מסדר הירושה של ראשות בית סבויה, והעביר את התואר לנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה. הזוג התגורר בז'נבה, שם עבד בתחילה ויטוריו אמנואלה כסוכן מכירות של כלי טיס, ולאחר מכן כסוחר נשק, ובשנת 1972 נולד בנם היחיד אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה.
החזרה לאיטליה.
על-פי החוקה האיטלקית משנת 1947 נאסר על בני משפחת המלוכה הזכרים לבקר באיטליה. בשנת 1999 הגיש ויטוריו אמנואלה תביעה בבית המשפט האיטלקי לביטול האיסור, בטענה שהיא פוגעת בזכויות האדם שלו, ועל מנת לחזק את הפופולריות שלו, ויתר על תביעותיו לתכשיטי הכתר שהוחרמו עם ביטול המלוכה. בפברואר 2002 ויטוריו אמנואלה ובנו אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה כתבו מכתב חתום, שפורסם דרך משרד עורכי דין, ובו הם מביעים את נאמנותם הרשמית לחוקת איטליה.
ב-23 באוקטובר 2002 בוטלה ההוראה בחוקת איטליה, אשר מנעה מחברי בית המלוכה לשעבר לחזור לאיטליה. במסגרת עסקה עם הממשלה, חתם ויטוריו אמנואלה על הסכם שמכיר ברפובליקה כממשלה החוקית של המדינה, וויתר על כל הטענות לכס המלוכה. ויטוריו אמנואלה הורשה להיכנס שוב למדינה ב-10 בנובמבר 2002, וב-23 בדצמבר אותה שנה הוא עשה את המסע הראשון שלו הביתה, אחרי למעלה מחצי מאה. בביקור של יום אחד, הוא, אשתו ובנו זכו לפגישה בת 20 דקות עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני בוותיקן.
בביקורם הראשון בשנת 2003 בנאפולי, שם נולד ויטוריו אמנואלה, ומשם יצאה משפחתו לגלות בשנת 1946, הייתה קבלת הפנים מעורבת; רוב האנשים היו אדישים אליהם, חלקם עוינים, מעטים תומכים. כלי התקשורת דיווחו כי רבים בנאפולי לא שמחו לראות את שובם של בני המשפחה, ומאות מפגינים רועשים קראו סיסמאות שליליות במהלך התקדמותם בעיר. הפגנות בוצעו על ידי שתי סיעות מנוגדות באופן מסורתי: אנטי-מונרכיסטים מצד אחד, ותומכי בית בורבון של ממלכת שתי הסיציליות, שהודחו במהלך איחוד איטליה, מצד שני.
ראשות בית סבויה.
ביוני 2006 הכריז הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה על עצמו כ"דוכס סבויה", מכיוון שוויטוריו אמנואלה הוצא מסדר הירושה על ידי אביו, בעקבות נישואיו ללא היתר. בעקבות כך תבעו אותו ויטוריו אמנואלה ובנו אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה לבית משפט איטלקי, והלה פסק על דוכס אאוסטה לשלם להם 50,000 אירו פיצויים, ולהפסיק להשתמש בתואר. דוכס אאוסטה ערער על פסק הדין, ובית המשפט הפך את ההחלטה, ביטל את הקנס והתיר לדוכס אאוסטה להשתמש בשם "סבויה".
פרשיות בחייו.
הכרזתו כמלך איטליה.
ב-15 בדצמבר 1969 הכריז ויטוריו אמנואלה על עצמו חד-צדדית כמלך איטליה, וטען כי בהסכמתו להיכנע למשאל עם על מקומו כראש המדינה, ויתר אביו - אומברטו השני, מלך איטליה על זכותו לכתר. ויטוריו אמנואלה נקט בפעולה הזאת, לאחר שאביו קרא לנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה לבקר אותו בפורטוגל, כדי שיוכל למנותו כיורשו. תחת סמכותו כמלך איטליה, העניק ויטוריו אמנואלה לארוסתו את התואר "דוכסית סנט'אנה די ולדיירי".
הריגת דירק האמר.
בליל ה-17 באוגוסט או בבוקר ה-18 באוגוסט 1978, שהה ויטוריו אמנואלה באי קאבאלו (השוכן בחוף הדרומי של קורסיקה), ולפתע גילה כי סירת הגומי של היאכטה שלו נלקחה וחוברה ליאכטה סמוכה. ויטוריו אמנואלה התחמש ברובה, וניסה לעלות על הספינה. הוא ירה לעבר נוסע שקם לעברו, אך הירייה החטיאה את הנוסע ופצעה אנושות את דירק האמר (בנה בן ה-19 של רייק גירד האמר), שישן על סיפון יאכטה סמוכה נוספת. הנסיך הודה באחריותו האזרחית למוות במכתב מיום ה-28 באוגוסט, וב-7 בנובמבר מת דירק האמר מפצעיו, ובעקבות כך ויטוריו אמנואלה נעצר.
ב-11 באוקטובר 1989 הוגש כתב אישום נגד ויטוריו אמנואלה באשמת גרימת נזק קטלני והחזקת נשק מסוכן, אך ב-18 בנובמבר 1991, לאחר 13 שנות הליכים משפטיים, זיכה אותו בית-המשפט של פריז, מהפציעה הקטלנית והריגתו שלא במתכוון, ומצא אותו אשם רק בהחזקה בלתי-רשמית של רובה M1 גאראנד, והוא קיבל עונש מאסר על תנאי של שישה חודשים.
טענות אנטישמיות.
בשנת 2003 אמר ויטוריו אמנואלה, שהחוקים האנטישמיים שנחקקו תחת שלטונו של מוסוליני היו "לא כל כך נוראים". גם בכירים אחרים מבית סבויה בעבר, המעיטו בחשיבותם של החוקים האנטי-יהודיים שנחתמו על ידי סבו של ויטוריו אמנואלה - ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. נשיא איגוד הקהילות היהודיות של איטליה, עמוס לוצאטו, אמר בריאיון לעיתון קוריירה דלה סרה, "אני לא אומר שהוא זה שחתם על חוקי הגזע ב-1938, אך כיורש בית סבויה, ויטוריו אמנואלה מעולם לא התרחק מהם".
ב-27 בינואר 2005, במכתב שפורסם בעיתון קוריירה דלה סרה, פרסם ויטוריו אמנואלה התנצלות למנהיגות היהודית באיטליה וביקש סליחה מהקהילה היהודית באיטליה, והצהיר כי זו הייתה טעות עבור המשפחה המלכותית האיטלקית לחתום על חוקי הגזע של 1938.
מאבק עם דוכס אאוסטה.