באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את ממלכת יוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. רעייתו של הרב רומנו נפצעה בהפצצה של מטוסים איטלקיים על ביטולה ונשלחה לסמדרבו להחלמה. שם, בראשית 1942 הוצאה להורג ביחד עם נשות הקהילה. לאחר כיבוש יוגוסלביה נמסר אזור ביטולה לחזקת ממלכת בולגריה. ב-11 במרץ 1943 ביצעו הבולגרים אקציה במקדוניה ועצרו את יהודי החבל ובכללם בני קהילת ביטולה ועימם הרב אברהם רומנו. העצורים נכלאו בשטח מפעל הטבק "מונופול" אשר בסקופיה וממנו שולחו עד סוף מרץ ברכבות ישירות למחנה טרבלינקה. הרב אברהם רומנו נרצח ביחד עם קהילתו בטרבלינקה.
בנו, מוריץ רומנו ניצל מהשואה משום שגורש לשטחי בולגריה ונכלא בווארנה. לאחר המלחמה הפך לאיש ציבור וחבר פרלמנט ביוגוסלביה. כיהן כשגריר יוגוסלביה בצ'ילה. נכדתו, ברטה רומנו ניקוליץ' כיהנה כיושבת ראש הקהילה היהודית בסקופיה (2014–2022).
אוסקר קרמר
אוסקר קרמר (בספרדית: Oscar Kramer), שחיין יהודי-ארגנטינאי בעברו. אלוף המכביה החמישית (1957) וסגן-אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (1955) במשחה ל-1500 מטר חופשי.
קורות חיים.
בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בבריכת השחייה בת גלים שבחיפה בספטמבר 1953 זכה קרמר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:50.9 דקות, אחרי מ. בונין מדרום אפריקה (4:50.8 דקות) ולפני בן ארצו א. שלנברג (5:00.5 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:10.0 דקות, אחרי מ. בונין (19:54.8 דקות) וא. שלנברג (20:08.6 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1955, זכה קרמר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:09.9 דקות, אחרי ג'יימס מקליין מארצות הברית (20:04.0 דקות) וג'ילברטו ארנגו מקולומביה (20:37.2 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:56.1 דקות, אחרי ג'יימס מקליין (4:51.3 דקות) ווויין מור ולפני ויליאם יורזיק (4:56.9 דקות), שלושתם מארצות הברית.
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה קרמר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:14.7 דקות, לפני מייקל וולק מארצות הברית (20:16.3 דקות) וק. פיאלקוב מדרום אפריקה (21:01.7 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:00.7 דקות, אחרי מייקל וולק (4:58.3 דקות) ולפני פ. לנדי מארצות הברית (5:08.3 דקות).
נטע גנור
נטע גנור (נולדה ב-28 באוקטובר 1979) היא אמנית, ציירת וסופרת ישראלית, משותקת בארבע גפיים המשתמשת בפיה על מנת ליצור.
ביוגרפיה.
גנור נולדה ב-28 באוקטובר 1979 בירושלים. בת בכורה במשפחה של שתי בנות. בנעוריה הייתה ספורטאית ותלמידה מצטיינת, שבשעות הפנאי עסקה להנאתה במלאכת יד.
ב-25 בנובמבר 1994 בהיותה בת 15, הפכה באופן פתאומי למשותקת בארבע גפיים בעקבות תופעה נוירולוגית שנקראת שבץ של חוט השדרה, שמתרחשת אצל אחד למיליון וחצי אנשים. הפגיעה של גנור היא בחוט השדרה של חוליות הצוואר.
במהלך שלוש שנים עברה שיקום בבית חולים אלי"ן בירושלים, במהלכו למדה לנשום בכוחות עצמה ושם גם רכשה את אמנות הציור בפה.
לגנור תואר ראשון במדעי המחשב מהמכללה למינהל ותואר שני במנהל עסקים ומערכות מידע מאוניברסיטת תל אביב. עובדת כמעצבת חוויית משתמש בחברת ההיי-טק אפלייד מטיריאלס.
בשנת 2003 התקבלה לארגון אמני הציור בפה או ברגל.
גנור מתגוררת בראשון לציון עם בנה איתי.
אחותה, נועה גנור, היא כדורסלנית בנבחרת ישראל בכדורסל נשים. השתיים נמצאות בקשר קרוב, וברוב משחקיה של נועה צופה נטע על כיסא גלגלים בצדי המגרש.
יצירותיה.
גנור מסוגלת להזיז רק את אמת ידה השמאלית. המגבלה הפיזית הקשה שלה לא עצרה אותה מלצבור ידע וניסיון בתחומים יצירתיים ותעסוקתיים ולהגיע להישגים מרשימים.
גנור כתבה וציירה שני ספרי ילדים:
ציוריה של גנור מתקבלים בהערכה רבה, וכמה מעבודותיה אף הוצגו בכנס של הארגון הבינלאומי של אמני הציור בפה או ברגל שהתקיים בברצלונה, ספרד.
ארבע קו מובהק
איתן שוקר
איתן שוקר (נולד ב-4 באוקטובר 1963) הוא אמן, אקטיביסט, מרצה וחוקר. מומחה בתחום של פיתוח קהילתי מבוסס אמנות.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב להורים שעלו בשנות החמישים מעיראק. בגיל שבע עבר עם משפחתו לרמת אפעל ובגיל 14 המשפחה עברה להתגורר בבאר שבע. נשוי ואב לשלושה בנים. מתגורר בתל אביב.
לצד עבודותיו האישיות שוקר הוא יזם של עבודות אמנות ופרויקטים בשיתוף קהילות הקשורים לחברה ותרבות. בשנת 1997 יזם את פרויקט "חבר לעט" התכתבות מצולמת ואישית באמצעות גלויות דואר בין 500 בני נוער פלסטינים וישראלים, שהוצג גם כתערוכה בישראל ומחוצה לה. בשנת 2008 הציג תערוכה רחבת היקף, ״משחק הפירמידה״, פרי מחקר של עשור, שעסקה במבנה הסוציולוגי והכלכלי של שדה האמנות הישראלית. שוקר הוא מרצה בכיר, וחבר סגל במחלקה לצילום בבצלאל. בשנת 2004 יזם אתהקורס הרב מחלקתי אמנות ואקטיביזם במרחב הציבורי בבצלאל. זוכה פרס ברלינסקי, מטעם המל"ג, למרצה מצטיין בתחום אקדמיה-קהילה לשנת 2014. שוקר עוסק במחקר בתחום מדיניות תרבות, ופרסם מספר מחקרים ודו"חות בנושא בישראל ומחוצה לה.
בין השנים 1992–2015 היה הבעלים של סטודיו לצילום תדמית ופרסום. במהלך השנים מצלם למגזין "חדשות", צלם הבית של תיאטרון חיפה, מצלם למעצבי מוצר, מעצבים גרפיים, מוספים מיוחדים של "מעריב", חברות תעשייה, פרסומי "אייס קנה ובנה". בשנים 2000–2007 הצטרף אלדד סידור כשותף ובעלים. משנת 1997 ועד היום יוזם, מוביל ושותף לפרויקטים חברתיים וקהילתיים מבוססי אמנות בארץ ובחו״ל. משנת 2015 ועד היום במאי וצלם וידאו. שוקר שותף ב ABCD Team יחד עם קבוצת סלה מנקה ועמותת הערת שוליים. הקבוצה עורכת מחקרים מוזמנים לרשויות מקומיות ומפתחת מיזמים בשיתוף קהילות במימון עירוני.
עבודותיו באוסף מוזיאון ישראל, אוסף מוזיאון תל אביב ואוספים פרטיים.
על הקורס אמנות ואקטיביזם במרחב הציבורי, בצלאל.
בשנת 2004 שוקר יזם את הקורס הרב מחלקתי בבצלאל. בשנתיים הראשונות, בעיצומה של תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה, הקורס פעל בעיר שדרות, אחר כך הפעילות הועתקהלירושלים. במהלך השנים הסטודנטים יצרו למעלה מ-40 פרויקטים, בשיתוף תושבים וקהילות ממזרח ומערב העיר. בשנת 2007 סטודנטים בקורס עבדו עם תושבי שכונת הקטמונים (גוננים), ליצירת שינוי של תוכניות עיריית ירושלים לסלילת כביש בן ארבעה מסלולים בתוך השכונה והמרתה ליצירת פארק לרווחת התושבים. במהלך מספר שנים סטודנטים בקורס יצרו יחד עם התושבים פעולות אקטיביסטיות ואמנות במרחב הציבורי, לטובת קידום רעיון הפארק. בין הפעולות: ״כתם ירוק״, ״מסלול הקיפוד״, "מעיפים את החומה״ ועוד. בשנת 2013, לאחר מאבק מוצלח, נחנך מסלול פארק המסילה הכולל שבילי הליכה ואופניים ששינה את פני השכונה והשפיע על עשרות אלפי תושבי הקטמונים, בית צפאפא ושכונות לב העיר, העושים בו שימוש יומיומי. בשנת 2016 נחנך פארק המסילה, לצד מסלול המסילה, שאבן היסוד שלו הונחה על ידי הסטודנטים והתושבים בשנת 2008. בשנת 2015 בעקבות פניית תושבים למרצי הקורס, הסטודנטים הקימו קבוצת תכנון של תושבים ובעלי תפקידים בעירייה, והקימו במימון עירוני, את ״תחנת הקריאה״ הראשונה בפארק, ספריית קח-תן הפתוחה 24/7. במסגרת הקורס נוצרו בין היתר הפרויקטים: גבטה, גיבור מקומי, מחאת הדיור הציבורי (2006 ו 2011), רחבת דעות, גן משחקים-עיסאוויה, סדנת קולנוע ניסיוני בביה״ס פרומיס בשועפאט, הכלים שביננו במרכז קליטה מבשרת, אגד בדרך שלנו, 100% תמיכה-ביצירה. באמנות. בתרבות, ועוד.
תפקידים ציבוריים.
בין השנים 2013–2016 כיהן כראש מחלקת מחקר וקשרי ממסד באיגוד המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל וכנציג תחום האמנות הפלסטית בעמותת פורום מוסדות תרבות. בין 2008–2012 כיהן כיו"ר איגוד האמנים הפלסטיים (תפקיד ציבורי בהתנדבות). פעל עם חברי הוועד להנגשת מידע לאמנים, יצירת חוזים מומלצים מול גלריות ומוזיאונים, פעל להגדלת התקציבים לתחום, הוביל את המאבק מול בנק הפועלים ורני רהב למען מיסוד העברת חלק מההכנסות על מכירת אמנות למען מטרות צדקה לידי האמנים. ממובילי מחאת האמנים הפלסטיים בשנת 2011 מול משרד התרבות בנוגע להתנהלות המוזיאונים ופיזור מועצת המוזיאונים. לקח חלק פעיל במחאה החברתית של שנת 2011 בהקשר לתחום.
'O' - Jung.Ban.Hap
מוזיאון בעלות הברית
מוזיאון בעלות הברית (בגרמנית: AlliiertenMuseum) הוא מוזיאון להיסטוריה בעיר ברלין, בירת גרמניה. הוא מוקדש להיסטוריה הפוליטית והצבאית של שלטון הכיבוש של בעלות הברית המערביות בגרמניה - ובברלין בפרט - בשנים 1945-1994.
המוזיאון.
אתר המוזיאון.
המוזיאון ממוקם בשכונת דאהלם ברובע שטגליץ-צלנדורף שבדרום-מערב ברלין, אשר נכלל באזור הכיבוש האמריקאי בעיר. הוא שוכן בשדרת קליי (Clayallee) שנקראה על שמו של גנרל לושיוס קליי האמריקאי. שני מבנים צבאיים לשעבר, ששכנו ליד המפקדה האמריקאית בעיר, משמשים את המוזיאון - אולם הקולנוע Outpost וספריית הזיכרון על שם ניקולסון. המוזיאון נחנך ב-1998, במלאת 50 שנה להפעלת הרכבת האווירית לברלין, במעמד קנצלר גרמניה הלמוט קוהל.
לאחר סגירת נמל התעופה טמפלהוף (שמילא תפקיד חשוב ברכבת האווירית לברלין) ב-2008 הביע המוזיאון את רצונו להשתכן בעתיד בשטח הנמל לשעבר.
תערוכות.
התערוכות הקבועות במוזיאון עוסקות בנושאים אלו:
המוזיאון מעלה מעת לעת תערוכות זמניות.