M109 נמצאת כ-40 דקות קשת ממזרח-דרום-מזרח לכוכב פקדא וכ-4.5 מעלות מדרום-מערב לכוכב מגרז. עם בהירות נראית מדרגה 9.8 קשה לצפות בה באמצעות משקפת ונדרשת משקפת איכותית ותנאי תצפית מיטביים על מנת להבחין בה. בטלסקופ חובבים קל לאתר אותה אבל למעשה ניתן לראות רק את מרכזה הבהיר. נחוץ צילום ארוך חשיפה כדי לראות את המוט המרכזי ואת זרועותיה שחיוורים בהרבה ממרכזה. במרחק של כ-1.2 מעלות מדרום-דרום-מזרח ל-M109 נמצאת NGC 3953 שלה דרגת בהירות דומה לשל M109 ושאותה ככל הנראה גילה פייר מאשן, כ-6.5 מעלות בכיוון מערב-צפון-מערב ל-M109 נמצאת ערפילית הינשוף וכ-7 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M106.
תכונות.
מישור הדיסקה של M109 נטוי ב-33 מעלות לקו הראייה אליה כך שהיא נראית אליפטית. אורכה הזוויתי הוא כ-7.6 דקות קשת שממרחק של 45 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-100,000 שנות אור. מהירות הסיבוב של החומר בשוליה היא כ-260 קילומטר בשנייה כך שניתן להעריך את מסתה בכ- מסות שמש. מסת המימן הנייטרלי שבה מוערכת בכ- מסות שמש. את M109 מקיפות לפחות שלוש גלקסיות לווייניות, אך בהירותן קטנה בהרבה ונדרש טלסקופ מקצועי על מנת להבחין בהן.
נחל תקוע
נַחַל תְּקוֹעַ הוא יובלו הראשי של נחל דרגה במדבר יהודה. הנחל יורד מאזור בית לחם, ומתחבר לנחל דרגה ברמת מדבר יהודה, סמוך לכניסתו לתחום במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה.
גאוגרפיה.
אורכו של נחל תקוע כ-30 ק"מ, והוא למעשה היובל הגדול ביותר של נחל דרגה, גדול אפילו מיובלו הראשי של נחל דרגה העליון עצמו.
רוב מהלכו של הנחל ברמת מדבר יהודה, אפיקו רדוד. אך בשלושה מקומות יוצר הנחל קניונים עמוקים.הקניון העליון הוא בקטע בו חוצה הנחל את מדרגת הכפיפה העליונה במדבר יהודה, ואת קמר מעון-מקוע. אורכו של קניון זה כ-4 ק"מ.הקניון השני הוא בקטע בו חוצה הנחל את קמר קרן אל חג'ר, אורכו כ-2 ק"מ.
הקניון התחתון בנחל תקוע, הוא בקטע בו נכנס הנחל לאזור במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, אורכו כ-600 מטר. אחרי קטע זה, נשפך נחל תקוע לנחל דרגה.
יובלו החשוב ביותר של נחל תקוע, הוא נחל עמוס.
בערוץ קצר הנשפך לנחל תקוע, סמוך למפגש נחל תקוע ונחל דרגה, נובע מעיין קטן הנקרא עין פרחאן (המעיין השמח). נביעתו דלה מאוד, אך היא נובעת כל השנה ומימיה מתוקים וטובים לשתייה. מעיין זה, הוא אחד מבין שני המעיינות היחידים ברמת המדבר. המעיין השני נמצא מתחת למנזר מר סבא.
בקניון העליון של נחל תקוע (שמתחתר בין היישובים תקוע ונוקדים) נמצאת לאורה עתיקה, היא הלאורה "סוקה" של הנזיר הידוע חריטון. בסמוך לחורבות הלאורה הזו נמצאת מערת חריטון - המערה הקרסטית הגדולה בארץ. בנוסף, בקניון זה נובעים שני מעיינות קטנים - מעין א-נטוף ועין א-ס'חרי. לקראת סוף הקניון נמצא מנזר "סלע הצלבים" מהתקופה הביזנטית.
מעל מפגש הנחלים תקוע ועמוס, נמצאת קפלה נזירית קטנה. הקפלה בנויה אבן גיר, על פתחה של מערה. מידותיה של הקפלה 4*3.6 מטר, ובקצה ישנה ירידה לכעין מרתף קטן. המבנה מקורה בכיפה יפה. קפלה זו, היא הקפלה המוזכרת במקורות עתיקים רבים כ"הקפלה של סוזכים", בה חי נזיר בשם סיריאקוס. הבדווים קוראים למבנה זה "אל קוסייר" - הארמון הקטן.
שמו של הנחל לקוח משמו של היישוב תקוע, הסמוך לקניון העליון של הנחל. שמו הערבי של הנחל הוא ואדי מעלק (נחל התלוי). הקטע העליון של הנחל, עד למפגשו עם נחל עמוס, נקרא על שם הקפלה הקטנה - ואדי אל קוסייר.
ארכאולוגיה.
במאי 2022 מצאו חוקרים מאוניברסיטת בר-אילן ומהאוניברסיטה העברית מטבע כסף, הנחשב לנדיר, מתקופת מרד בר כוכבא במערה בנחל תקוע. זהו המטבע הראשון מתקופה זו הנמצא במערות נחל תקוע. צדו האחד של המטבע נושא חזית של בית המקדש, וצדו השני נושא את השם ״שמעון״, על שם מפקד המרד נגד הרומאים. ממצא זה מעיד, לפי החוקרים, על פעילותם של המורדים היהודים באזור המערה. טענה זו מתכתבת עם הקשר בין המורדים למבצר הרודיון, השוכן בסמוך לנחל תקוע, ששימש כמקום שלטוני עבור פקודיו של בר כוכבא.
קרלוס קלייבר
קרלוס קלייבר (גרמנית: Carlos Kleiber; 3 ביולי 1930 - 13 ביולי 2004) היה מנצח ארגנטינאי ממוצא אוסטרי.
חייו.
הוא נולד בשם קרל לודוויג בוניפציוס קלייבר (Karl Ludwig Bonifacius Kleiber) בברלין, בנו של המנצח אריך קלייבר. בשנת 1935 היגר עם אביו, שהתפטר ממשרתו באופרה של ברלין במחאה על מדיניות המפלגה הנאצית, לבואנוס איירס, ושמו שונה לקרלוס. הוא הלחין, שר וניגן בפסנתר וטימפני כנער, ואביו, שהיה ער לכשרונותיו המוזיקליים, ניסה בכל זאת להניא אותו מקריירה מוזיקלית. כאשר הודיע לאביו כי הוא רוצה להיות מנצח ענה לו האחרון במשפט "קלייבר אחד זה מספיק" והוא נאלץ ללמוד כימיה בציריך, לימודים מהם פרש לאחר שנה אחת בלבד, לטובת הניצוח. הוא המשיך בהשתלמות מוזיקלית בבואנוס איירס והיה מנצח חזרות בתיאטרון גרטנרפלאץ במינכן בשנת 1952 והתמנה לקאפלמייסטר בפוטסדאם בשנת 1954. בין 1958 ל-1964 כיהן כקאפלמייסטר בדויטשה אופר אם ריין בדיסלדורף-דואיסברג, ואחר באופרה בציריך, משנת 1964 עד 1966. בין 1966 ל-1973 היה קאפלמייסטר ראשון בשטוטגרט, ומאז לא החזיק עוד בשום משרה קבועה. במהלך השנים הבאות נראה לעיתים קרובות בדות של האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן.
הופעתו הראשונה בבריטניה הייתה בשנת 1966 בניצוח על "וויצק" של אלבן ברג בפסטיבל אדינבורו. אביו ניצח על יצירה זו בהצגת הבכורה שלה בשנת 1925. בפסטיבל ביירוית ניצח לראשונה בשנת 1974, על "טריסטן ואיזולדה" של וגנר. הופעת הבכורה שלו בארצות הברית הייתה בשנת 1978 בקונצרט עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, ובשנת 1988 הופיע עם המטרופוליטן אופרה ב"לה בוהם" של פוצ'יני, עם לוצ'אנו פאבארוטי ומירלה פרני בתפקידים הראשיים. בשנת 1989, לאחר פרישת הרברט פון קאראיין מן הפילהרמונית של ברלין, פנתה ההנהלה אל קלייבר בהצעה לתפוס את מקומו, אך הוא סירב.
קלייבר התרחק על פי רוב מעין הציבור. אחרי התפטרותו מן האופרה הממלכתית של בוואריה, פחתה תדירות הופעותיו
יותר ויותר, והוא מיעט בהקלטות. עם זאת, כמעט כל ההקלטות שעשה נחשבות למעולות, בייחוד הגרסאות שלו לביצוע הסימפוניות החמישית והשביעית של בטהובן עם הפילהרמונית של וינה. הקלטות מרשימות אחרות הן הסימפוניה הרביעית של ברהמס והסימפוניות השלישית והשמינית ("הבלתי גמורה") של שוברט, גם הן עם הפילהרמונית הוינאית, הקלטות של "הקלע החופשי" מאת ובר, "העטלף" של יוהאן שטראוס, לה טרוויאטה של ורדי ו"טריסטן ואיזולדה" של וגנר.
סגנון הניצוח הייחודי של קלייבר הונצח בווידאו בכמה וכמה הופעות: הסימפוניות הרביעית והשביעית של בטהובן עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, "העטלף" ממינכן, "אביר הוורד" של ריכרד שטראוס הן ממינכן והן מווינה, הסימפוניה מס' 36 של מוצרט והשנייה של ברהמס עם המוזיקפראיין בווינה והפתיחה "קוריולאן" של בטהובן, ה-33 של מוצרט והרביעית של ברהמס ממינכן. פעמיים ניצח על קונצרט השנה החדשה בווינה של הפילהרמונית הווינאית - ב-1989 וב-1992. שני הקונצרטים שמורים גם הם בווידאו.
קלייבר קבור בסלובניה לצד אשתו סטאנקה ברזובאר, רקדנית בלט, שמתה שבעה חודשים לפניו. השאיר אחריו בן ובת.
דפנה ארמוני
דפנה ארמוני (נולדה ב-13 במרץ 1956) היא זמרת רוק ופופ, שחקנית וציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים
ארמוני נולדה במרץ 1956 בקיבוץ רביבים. אביה אריק היה אדריכל נוף. אמה הדסה (לבית מחבוב) הייתה מטפלת בילדים ואחותם של משה חובב, ראומה אלדר ועמנואל (עמי) חובב, אחים צברים ממוצא תימני. ב-1961 כשהייתה ארמוני בת חמש עברה המשפחה לאנגליה בעקבות עבודתו של האב. ארמוני התחנכה שם וזכתה לחינוך בריטי מוקפד. בשנת 1966, כשהייתה ארמוני בת עשר, חזרה המשפחה בחזרה לישראל. בן דודה מצד אמה הוא המנחה, הטבח והסופר גיל חובב.
אביה רצה עבורה קריירה בתחום הציור. הוא ניבא לה עתיד מזהיר כציירת והתאכזב כשבחרה לעסוק בתחום המוזיקה אך מאחר שארמוני התנסתה בתחום השירה עוד בצעירותה, הדרך לשירות בלהקה צבאית הייתה טבעית עבורה.
שנות השבעים.
דפנה ארמוני שירתה בלהקות צבאיות. תחילה, מ-1975 עד 1977, בלהקת גייסות השריון, ולאחר מכן בשירות קבע עם צוות הווי חיל האוויר. בצוות זכתה ארמוני לפרסומה הראשון, כשהייתה הסולנית בשיר "בתוך" (יעל טבת/יאיר רוזנבלום) שהצוות ביצע בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1977 בעיבודו של רוזנבלום.
בשנת 1978 השתתפה ארמוני בשנית בפסטיבל הזמר והפזמון, שבו התחרתה עם דודו זר, חני אליקים ומוטי דיכנה עם השיר "אקומה נא". באותה השנה שיחקה ארמוני בסרט "הלהקה" בתור נועה, החיילת החדשה בלהקה. עוד באותה שנה השתתפה בפסטיבל נביעות 1978 בנואיבה בשלישייה יחד עם דויד ברוזה ואחותו טליה שגם הופיעו ב"שעת מרעה", מופע של שירי מוטי בהרב בעיבודיו של שפי ישי שהועלה ב"צוותא". במהלך שירותה הצבאי, גם חלקה זוגיות סוערת עם דויד ברוזה, אך לאחר תקופה, החליטה מיוזמתה להמשיך הלאה.
פרסומה הגדול של ארמוני בא בשנת 1979, כשנבחרה להופיע עם אריק איינשטיין ושלום חנוך וביצעה את שירו של חנוך "עד מחר". הופעה זו הביאה לחשיפתה הגדולה. באותה השנה לוהקה לשחק בסרט ההמשך לאסקימו לימון - "יוצאים קבוע" בתפקיד שלי. במקביל החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי בתפקיד חיוכי סתיו במחזה "הוצאה להורג" מאת חנוך לוין ובבימויו.
שנות השמונים.
ב-1981 הופיעה ארמוני יחד עם חנוך ועם שלמה גרוניך. עוד באותה שנה שיחקה בסרט "לא לשידור" לצד ארנון צדוק, הופיעה לצידו של גרוניך בקדם אירוויזיון עם השיר "קליידוסקופ", ושרה קולות רקע באלבומו של שם טוב לוי "התעוררות".