במהלך התקופה הרומית לא הייתה התיישבות רציפה באזור, אך כמה מטבעות וקברים מהתקופה התגלו בסביבה. לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית ובראשית ימי הביניים, התקיימו באזור סביב לשפיץ כמה יישובים מפוזרים. על פי אלוגיוס קיבורגר, שכתב את הכרוניקה של סטרטליג, ב-933 בנה רודולף השני, מלך בורגונדיה, את טירת שפיץ. זמן קצר לאחר מכן, התיישב בטירה הפרייהר של סטרטליגן. חלק מהחומות של מבנה הטירה הנוכחי והמגדל הראשי נבנו במהלך המאה ה-12 ובמאה ה-13 התקיימה כבר העיר שפיץ מחוץ לחומות הטירה. ב-1280 הייתה הטירה רשומה כפייף קיסרי תחת שלטונו של הפוגט ריכרד פון קורבירס. ב-1289 היה הפריהר של סטרטליגן הבעלים של הטירה בשותפות עם משפחות אצולה אחרות. ב-1308 נרצח אלברכט הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בווינדיש שעל נהר הראוס על ידי אחיינו, הדוכס יוהאן פריסידה. כחלק מהנקמה שלהם על הרצח, החרימו ההבסבורגים מחצית מהפייף של שפיץ מידי תוריג פון ברנדיס והעניקו את כל הפייף ליוהאנס פון סטרטליגן. ב-1338 מכר יוהאנס את הטירה, העיר, הכנסייה ואת הכפרים השכנים ליוהאן השני פון בודנברג, שהיה ראש העיר (Schultheiss) של ברן. ב-1340 מינו הבודנבורגים פוגט שיקבל הוראות מברן, אך הוא היה מחויב לגייס כוחות צבא עבור בית הבסבורג. בשל העובדה שברן הייתה עצמאית דה פקטו מאדוניה לשעבר, בית הבסבורג, נוצר מצב בלתי יציב, שנותר על כנו במשך 40 שנה. לאחר ניצחונם של אנשי ברן ושל הקונפדרציה השווייצרית על בית הבסבורג בקרב סמפך ב-1386, ויתרו ההבסבורגים על תביעותיהם על השטחים ממערב לנהר הארה, שכללו את שפיץ.
הכנסייה על שם לאורנטיוס הקדוש, בסמוך לטירה, הוזכרה לראשונה ב-761, כאשר הועברה החסות הכנסייתית עליה למנזר אטנהיים. הכנסייה הייתה אחת מ-12 הכנסיות שבאזור אגם תון שהוזכרו בכרוניקה של סטרטיג. המבנה הנוכחי בסגנון הרומנסקי, נבנה במאה ה-7 או ה-8, בעוד שהקריפטה מתוארכת לשנת 1000 לערך. מחוץ לכנסייה, התגלו מספר קברים מהמאות ה-7 וה-8. הייתה זו כנסיית רובע שתחום שיפוטה כלל את שפיץ, שפיצווילר, איניגן, פאולנזי והונדריך. כאשר עברה ברן את הרפורמציה הפרוטסטנטית ב-1528, הפכה הכנסייה להיות מרכזו של המחוז הכנסייתי החדש.
הטירה וסביבתה נותרו נחלתה של משפחת בודנברג עד להיכחדות קו הירושה שלה ב-1506, אז היא נרכשה על ידי לודוויג פון דיזבאך, שהחזיק במשך עשר שנים ומכר אותה ללודוויג פון ארלך. משפחת פון ארלך שלטה על העיר ועל הכפרים השכנים עד לפלישה הצרפתית ב-1798.
כתב הזכויות של שפיץ מתועד לראשונה ב-1406, אך היו כמה מאזרחי העיר שהחזיקו באזרחות כבר ב-1312. חומת העיר נבנתה מוקדם מאוד בתולדותיה של העיר. אף על פי כן, מצב התחזוקה שלה היה רעוע וב-1600 היא עלתה באש ונחרבה. במשך השנים נכללו הכפרים הסובבים בכתב הזכויות של העיר ותושביהם הפכו להיות אזרחי העיר. לאחר הפלישה הצרפתית של 1798 וייסודה של הרפובליקה ההלווטית, איבדה משפחת פון ארלך את זכויות הקרקע ואת סמכות השיפוט שלה על שפיץ, אך הם החזיקו עדיין בבעלות על הטירה עד שנת 1875.
תושבי שפיץ והכפרים הסמוכים עסקו בגידול פרדסים וכרמים לאורך חופי האגם, הם עסקו בדיג באגם ושלחו את תוצרתם בעמקים הסמוכים. הכרמים של שפיץ מוזכרים לראשונה ב-1338 והם המשיכו להתקיים עד לפרוץ מחלה שהשמידה את הגפנים ב-1900. ניסיון שנעשה ב-1927 לחדש את היסטוריית גידול הגפנים של שפיץ, היה די מוצלח. הכפרים לאורך נהר הקנדר סבלו לעיתים קרובות מהצפות, עד שבשנים 1711 – 1713 הוסט נתיב הנהר אל האגם. סלילתו של כביש האגם ב-1844 ובנייתם של הרציפים לאוניות קיטור ב-1835, ב-1876 וב-1926, סייעו לקשר את שפיץ לשאר חלקי הארץ. הודות לאקלים המתון והקשר התחבורתי הנוח, נעשתה שפיץ לעיר מרפא פופולרית במאה ה-19. החל מ-1856 נפתחו אתרי נופש ומלונות לאורך חופיו של האגם. קווי הרכבת שנפתחו במשך השנים סייעו לפיתוחו של ענף התיירות ולצמיחתה של העיר. הגידול באוכלוסיית העיר הצריך את פתיחתו של בית ספר תיכון ושל שבעה בתי ספר יסודיים בתחומי העיר. בשנות השמונים של המאה ה-20 קושרו הכבישים A6 ו-A8 לשפיץ ולכפרים הסובבים אותה. ב-1990 נפתחה מנהרת קנדר, שסייעה להפחית את הרעשה ואת הזיהום בתחומי העיר.
גאוגרפיה ודמוגרפיה.
שטחה של שפיץ הוא 16.8 קמ"ר. מתוכם 36% משמשים לחקלאות, 29.9% הם שטחים מיוערים, 31.6% הם שטחים בנויים, 2% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.9% הם שטחים בלתי מעובדים.
העיר שוכנת על החוף הדרומי של אגם תון, המשתרע לאורך הרכס המפריד את האגם מנהר קנדר הזורם במקביל כלפי דרום. בתחום המוניציפלי של העיר נכללים הכפרים שפיץ, איניגן, הונדריך, פאולנזי ושפיצויילר. עד לסוף שנת 2009 השתייכה שפיץ למחוז נידרזימנטל ואז היא נכללה במחוז החדש של פרוטיגן-נידרזימנטל.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית שפיץ 12,555 תושבים.
דבר שמואל
גידולי תרומה
משפחת כספי
משפחת כספי היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה בערוץ ניקלודיאון, בכיכובן של נעה פרידמן ושל רמה מסינגר.
עלילה.
שיר, ילדה בת 14, אומרת להוריה - דניאלה וגברי שהיא רוצה לנסוע למחנה קיץ בלונדון שעולה 3,500 שקלים אך הוריה לא מסכימים לה ואומרים שאין להם כסף משום שהפטנטים של אביה לא נדרשו בשוק כמו שהם חשבו.
בהמשך הפרק מגיע לבית דיטפריד, אורח משווייץ. שיר מתרעמת על כך שלהוריה יש כסף לארח את דיטפריד אבל אין להם כסף למחנה. שיר מציעה שהיא תשיג את הכסף בעצמה. המשפחה מתקשה בהגיית שמו של דיטפריד ולכן הוא "מומר" ל"דני". בסוף הסדרה, שיר משיגה את הכסף למחנה, וקובעת דייט עם דיטפריד, אך בסופו של דבר היא משתמשת בכסף בשביל חופשה לשווייץ ולא בשביל מחנה הקיץ.
שיחת הגאולה
שיחת הגאולה הוא עלון שבועי בהוצאת "האגודה למען הגאולה האמיתית והשלימה" המזוהה עם הזרם המשיחיסטי בחב"ד. העלון יוצא לאור בכל שבוע, מאז כ"ט בתמוז ה'תשנ"ד. עורך העלון היה הרב זמרוני ציק. לאחר פטירתו עורכים את העלון בנו הרב חיים ציק והרב בן ציון פרישמן.
העלון שואף לחזק את האמונה שהרבי מלובביץ' לא נפטר ושהוא המשיח. לשמו של הרבי מוצמדים התארים "" ו"מלך המשיח". בכותרת הגיליון מופיעה הסיסמה: "הגיליון השבועי של ימות המשיח".
היסטוריה.
העלון מזכיר במתכונתו, בצורתו ובשמו, את העלון הוותיק יותר שיחת השבוע, שבהוצאת צעירי חב"ד, המזוהה עם הזרם המתון בחסידות. העלון החל לצאת לראשונה לאחר פטירת הרבי, כאשר כלי הביטוי של הזרם המתון הכירו למעשה בפטירתו והפסיקו להתייחס אליו בגלוי כמשיח. קדם לעלון זה עיתון בשם "הגאולה האמיתית והשלימה" שהופץ החל משנת תשנ"א (1991) במתכונת חודשית על ידי הרב ציק וזכה בשעתו לעידודו של הרבי. העלון מופץ מדי שבוע בקרב דוברי עברית בישראל, ניו יורק ולוס אנג'לס. עלון דומה יוצא לאור גם באנגלית, רוסית וצרפתית.
בשנת 2000 הוערכה תפוצת העלון בכ-30,000 עותקים.
לקראת ראש השנה, וכן לקראת י"א בניסן, יום הולדתו של הרבי מלובביץ', מופיעה לכל אורך דף השער תמונה של הרבי, במקום מאמר ראשי. מלבד העמדה המשיחיסטית בעניין הרבי מלובביץ', מביע העלון עמדות תקיפות בנושאי אי-הפשרה למול הערבים והתנגדות לוויתורים על חלקי ארץ ישראל. בתקופות של בחירות קורא העיתון לא להצביע לאף מפלגה שאינה תומכת בגישה זו.
הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, מזכיר בית דין רבני חב"ד ורבו של כפר חב"ד הרב מרדכי שמואל אשכנזי אסרו את חלוקת העלון בבתי הכנסת בקהילתם.
בקונגרס משיח בארץ הקודש בשנת ה'תש"ע אמר פרופסור יורם בילו שבעלון זה מתפרסם מידע רב בנושא משיח וגאולה יותר מכל מקום אחר ביהדות. הוא אף כתב כתבה בעלון לכבוד גיליון ה-1,000.
החל מגיליון 1300 בחודש תמוז ה'תש"פ שונה עיצוב העלון והוחלפו עורכיו.
בין הכותבים, הרבנים בן ציון פרישמן, שלום דובער ישראלי, מנחם מנדל אקסלרוד, מנחם מנדל ליפש ואריה קירשנזפט.
מבנה העלון ועיצובו.
הגיליון מכיל בדרך כלל ארבעה עמודים הכוללים:
אשלי וולטרס
אשלי וולטרס (באנגלית: Ashley Walters; נולד ב-30 ביוני 1982), מוכר בשם הבמה Asher D, הוא ראפר ושחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ריקי בסרט "ילד טעון" (2004) ובתפקיד אנטואן בסרט "תתעשר או תמות בדרך" (2005).
ביוגרפיה.
וולטרס נולד בשכונת פקהאם שבדרום-מזרח לונדון להורים שמוצאם מהקריביים. הוא גדל אצל אמו, פמלה קייס עובדת בשלטון המקומי. מגיל 4 למד בבית הספר סנט ג'ורג' בקמברוול.
הוא למד בבית הספר למשחק של סילביה יאנג וכשעזב את בית הספר כיכב במספר הפקות תיאטרון.
קריירה מוזיקלית.
וולטרס הצטרף ללהקת "So Solid Crew" בשם הבמה Asher D. הוא הופיע איתם וגם כתב מילים לשירים, ביניהם ללהיט .
בשנת 2006, אחרי שהלהקה התפרקה, הקליט וולטרס את האלבום "In Memory of the Street Fighter" ובו הסינגל "Andrea". ב-2008 הוציא אלבום אולפן בשם "The Appetiser" בהפקת לורנס עזרא. בתחילת 2012 חתם וולטרס על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים העצמאית SK Records. ב-29 ביולי 2012 יצא הסינגל "How You Like Me Now", וב-12 בנובמבר אותה שנה יצא סינגל נוסף "Your Love" בליווי קולות של אלישה דיקסון.
קריירת משחק.
כשחקן הוא מופיע בשמו המלא אשלי וולטרס. בטלוויזיה הופיע בגיל 10 בתפקיד עומאר בסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר", ובגיל 14 בתפקיד אנדי בסדרה "גראנג' היל". ב-2004 שיחק בתפקיד ריקי בסרט הקולנוע של סול דיב "ילד טעון". הוא גילם דמות של צעיר שיוצא מהכלא ומתחיל בחיים חדשים. על תפקיד זה זכה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן החדש הטוב ביותר. בשנת 2005 שיחק בסרט הביוגרפי של הראפר 50 סנט, "תתעשר או תמות בדרך" שגם כיכב בסרט.