ניז'ר שמרה על קשרים הדוקים עם צרפת, מעצמתה הקולוניאלית לשעבר לאורך ההיסטוריה של הרפובליקה הניז'רית. לאחר עצמאותה של ניז'ר בשנת 1960, שמרה צרפת על כמה מאות יועצים בכל דרגי ממשלת ניגריה והצבא. בשנות ה-60, הצבא של ניז'ר התבסס על כוחות המושבות הצרפתיים לשעבר, צרפתים שהסכימו לקחת אזרחות צרפתית-ניז'רית משותפת. בשנת 1960 היו רק עשרה קצינים אפריקאים בצבא ניגריה, כולם בדרגה נמוכה. הנשיא דיורי חתם על חקיקה לסיום העסקתם של קציני צבא גולים בשנת 1965, חלקם המשיכו לשרת עד ההפיכה ב-1974, אז פונתה כל הנוכחות הצבאית הצרפתית. כמו כן, הצרפתים שמרו עד 1974 על כ-1,000 חיילים של "4th Régiment Interarmes d'Outre-Mer" (כוחות נחתים) עם בסיסים בניאמיי, זינדר, בילמה ואגדז. בשנת 1979 התבסס שוב כוח צרפתי קטן יותר באופן קבוע בניז'ר.
קשרים כלכליים עכשוויים.
היחסים בין צרפת לניגריה ממשיכים להיות קרובים, עם צרפת כשותפת היצוא הגדולה ביותר של ניז'ר, וממשלת צרפת הייתה תלויה כמעט לחלוטין בניז'ר בגלל האורניום שמזין את מערכת הכוח הגרעינית הנרחבת שלה, שנכרה בעיר ארלית שבצפון המדינה. ניז'ר מתחה ביקורת על צרפת על ההסכם ואמרה כי עליה להשיג נתח גדול יותר מהרווחים מכריית עפרות אורניום.
יחסים דיפלומטיים.
צרפת שומרת על נוכחות דיפלומטית חזקה בניאמיי וכמה אלפי גולים צרפתים חיים ברחבי המדינה. ניז'ר בתורה מחזיקה אחת מ-24 השגרירויות שלה בפריז יחד עם 3 קונסוליות כבוד בבורדו, ליון ומרסיי המשרתים אוכלוסייה גדולה ממוצא ניז'רי המתגוררת בצרפת.
מריאמה הימה, לשעבר שר לפיתוח חברתי בניגריה, כיהן כשגריר ניז'ר בפריז בין השנים 1997–2003.
קשרים תרבותיים.
התרבות הלאומית הניז'רית, המורכבת מקבוצה מגוונת של תרבויות לאומיות טרום קולוניאליות, הושפעה מאוד מהתרבות הצרפתית. השפה הצרפתית ממשיכה להיות השפה הרשמית של ניז'ר. מרכזי תרבות, כגון מרכז תרבות פרנקו ניז'רי ז'אן רוש בניאמיי ומרכז תרבות פרנקו ניז'רי דה זינדר בזינדר לספק מוסדות מרכזיים לצמיחה וקידום התרבות הצרפתית בניז'ר, כמו גם בקידום תרבות ניז'רית לקהל צרפתי. ניז'ר היא חברה מייסדת בארגון International de la Francophonie.
יחסי ניקרגואה–רוסיה
יחסי ניקרגואה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לניקרגואה.
היסטוריה.
נציגויות דיפלומטיות הוקמו ב-18 באוקטובר 1979 בין ניקרגואה לברית המועצות חודשים ספורים לאחר המהפכה הסנדיניסטית של החזית הסנדיניסטית. רוסיה היא היורשת של ברית המועצות, ולכן הקשרים נמשכו באופן טבעי עם רוסיה מאז פירוק ברית המועצות.
יחסים עם סנדיניסטות.
ברית המועצות פיתחה יחסים גדולים עם הסנדיניסטים לאחר הפלת משפחת סומוסה. במהלך שנות השמונים סיפקה ברית המועצות תמיכה פוליטית, כלכלית, צבאית ודיפלומטית מלאה לממשלה השמאלית של ניקרגואה. זו לא הייתה רק תגובה לתנועת ההתנגדות קונטרה אלא ברית מן המניין עם ברית המועצות, אשר העניקה אשראי חינם, סובסידיות כלכליות ומענקי נשק כבד. הניקרגואים קיבלו ללא עלות נשק כמו מסוקי התקפה מיל מי-24 חמושים (Hinds) ומסוקי תובלה מיל מי-17.
ניקרגואה הצביעה בעקביות למטרות קומוניסטיות במהלך שנות השמונים. צבא קובה ונציגים פוליטיים, המסובסדים בכסף רוסי, איישו בקביעות בניקרגואה, מה שהפך את המדינה לחברה בגוש הקומוניסטי. לאחר שמנהיג הסנדיניסטים, דניאל אורטגה, חזר לשלטון בשנת 2007 רוסיה השתלטה על תפקיד הפטרון של ניקרגואה ניקרגואה הייתה המדינה השנייה אחרי רוסיה שהכירה בעצמאות של השטחים שבמחלוקת דרום אוסטיה ואבחזיה. בספטמבר 2008, אולי בתגובה לאותה תמיכה, הציעה רוסיה לחזק את הקשר עם ניקרגואה ולהעניק סיוע לניקרגואה כדי לסייע לבנייה מחדש של אזורים שנפגעו מההוריקנים.
בדצמבר 2008 ביקרו ספינות מלחמה רוסיות בניקרגואה בהזמנתו של הנשיא דניאל אורטגה, אף על פי שווילפרדו נבארו מהמפלגה הליברלית הקונסטיטוציונליסטית שבאופוזיציה אמר כי ללא אישור הפרלמנט הביקור הימי יהווה הפרה של החוקה. במהלך הביקור תרמו בכירים רוסים כ-200,000 דולר עבור גנרטורים ומחשבים לבתי חולים, משטרה וצבא.
זמן קצר לאחר מכן, ב-18 בדצמבר 2008, רוסיה וניקרגואה סיכמו כמה הסכמים דו-צדדיים לאחר שיחות בין הנשיאים דמיטרי מדבדב ודניאל אורטגה במוסקבה, כולל מזכרי הבנה בין משרדי החקלאות של המדינות, ובין סוכנות החלל הפדרלית הרוסית לבין משרד התקשורת של ניקרגואה. התמיכה הרוסית נעשתה חשובה יותר לניקרגואה בעקבות נסיגה בסוף 2008 של הסיוע האמריקני והאירופי בשל החשש מפני הונאות בחירות וטיפול בזכויות אדם ודמוקרטיה. באפריל 2009 ביטלה ניקרגואה את הדרישה מתיירים רוסים לקבל אשרות כניסה.
ב-12 ביולי 2014 ערך ולדימיר פוטין ביקור רשמי בניקרגואה. ערך פגישה במנגואה עם נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה.
לגונה דה נחפה, מכתש וולקני במנגואה, יארח אתר לווין של מערכת גלונאס. כמה כלי תקשורת מערביים שיערו שהוא עשוי לשמש למודיעין אותות.
גלווניזם
ניסוי העפיפון
יחסי ניקרגואה–צרפת
יחסי ניקרגואה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הרפובליקה הצרפתית.
יחסים פוליטיים.
בשנות השמונים, צרפת סירבה ליישר קו עם מדיניות החסימות והתמיכה בקבוצות "קונטראס" נגד קבוצות מהפכניות הנתמכות על ידי רונלד רייגן.
ביקורים רשמיים.
שליחו האישי של נשיא צרפת באמריקה הלטינית ובקריביים, מר ז'אן-פייר בל, ביקר בניקרגואה בין 26–29 במרץ 2017, במהלכו התקבל על ידי הנשיא דניאל אורטגה ושר החוץ, מר דניס מונקדה. משלחת מקבוצת הידידות הצרפתית-מקסיקו ומרכז אמריקה של הסנאט הצרפתי ביקרה במנגואה באפריל 2018.
יחסים כלכליים.
הסחר בין צרפת לניקרגואה מוגבל: בשנת 2018 היה לצרפת גירעון סחר מול ניקרגואה, עם 49.6 מיליון אירו (44.4 מיליון אירו בשנת 2017) של היבוא ו-9.6 מיליון אירו של יצוא (10.2 מיליון אירו בשנת 2017). למספר חברות יש משרדי ייצוג במנגואה (אלקטל, אייר פראנס, לוריאל, פיג'ו, רנו וסנופי).
צרפת קיבלה משלחת כלכלית של ניקרגואה בנובמבר 2013, מר אורלנדו סולורזאנו, שר הכלכלה, התעשייה והמסחר בניקרגואה, נפגש במיוחד עם מר בנוט המון, נציג השר הצרפתי לכלכלה חברתית, תומכת הדדית וענייני צרכנות.
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני.
כמעט 1,300 תלמידים לומדים צרפתית בסניף Alliance Française במנגואה ושני הנספחים שלה בלאון ובגרנדה. הברית הצרפתית משמשת כמרכז תרבות אירופי במנגואה. כ-10 סטודנטים מניקרגואה יוצאים לצרפת מדי שנה כעוזרים ספרדיים, וכ-40 בשנה לומדים באוניברסיטאות בצרפת.
מדיאסטנוסקופיה
מדיאסטנוסקופיה (באנגלית: Mediastinoscopy) היא בדיקה אנדוסקופית הסורקת את חלל המדיאסטינום. המדיאסטנוסקופיה משמשת בעיקר לצורך נטילת ביופסיה.
מדיאסטינוסקופיה משמשת גם לסקירת קשרי לימפה במדיאסטנום במקרים של חשד לסרטן הריאה. או לאבחון מחלות כמו סרקואידוזיס או לימפומה. בעבר הייתה מדיאסטנוסקופיה הבדיקה המובילה לאיתור סרטן הריאה, אך כיום, עם התפתחות אמצעי הדימות, ישנה העדפה לבדיקה באמצעים שאינם פולשניים, כמו CT, והשימוש בבדיקה פחת.
ביצוע ההליך.
מדיאסטינוסקופיה מבוצעת על ידי רופא (בדרך כלל כירורג חזה). המטופל שוכב על הגב, ומורדם בהרדמה מלאה, מבוצע חתך קטן מעל עצם הסטרנום דרכו מוכנס המדיאסטינוסקופ אל המדיאסטנום. באמצעות המכשיר ניתן גם ליטול ביופסיה. בסיום הפעולה החתך נתפר באמצעות תפרים נמסים.
יחסי מצרים–ספרד
יחסי מצרים–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין מצרים לספרד. שתי המדינות חברות באיחוד מדינות הים התיכון.
יחסים דיפלומטיים.
לאחר עצמאות מצרים בשנת 1922, הקימה ספרד נציגות דיפלומטית בקהיר; עם זאת היא לא שודרגה לדרגת שגרירות עד 1949.
לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, בהקשר של העוינות בין ישראל לספרד, כאשר ישראל קידמה את הבידוד הבינלאומי של ספרד ומאוחר יותר לא הכירה במדינה החדשה, נקבע הקו ספרדי של תמיכה במדינות ערב. לשנים הבאות, שהוצגו בסכסוכים שלאחר מכן שהתרחשו במזרח התיכון.
למרות העניין שהפלנחיסטים וכמה קצינים צבאיים אנטי-מערביים עיקשים התקרבו לעבר הנאצריזם, המשטר הפרנקואיסטי נאלץ להבליג במידה מסוימת בגלל הפתיחות הפרו-סובייטיות של מצרים, והצרה שמהלך כזה יכול להביא מול היחסים המתהווים של ספרד עם ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה.
במהלך משבר סואץ בשנת 1956, ספרד עמדה באמצע הדרך בין עמדת המעצמות המערביות לזו המצרית והפגינה מידה של הבנה כלפי האומה הערבית, לפחות מהבחינה המשפטית. מתפקיד זה שאפה הדיפלומטיה הספרדית למלא תפקיד במשבר, ומספקת מסגרת לפתרון בוועידת לונדון; עם זאת, ההצעה לא זכתה לתשומת לב של אף אחד מחלקי הסכסוך, אם כי בסופו של דבר היא נכללה בנספח להחלטה הסופית.
בדרך כלל היחסים המדיניים הדו-צדדיים היו שוטפים, ללא מחלוקת ועם ביקורים דו-צדדיים תכופים. ספרד נתפסה כמדינה ידידותית וקרובה, המחויבת למצרים ולאזור. מסגרת היחסים הללו נקבעת על ידי הסכם הידידות והשיתוף הדו-צדדי שנחתם בקהיר ב-5 בפברואר 2008.