ב-22 בנובמבר 2011, הועלתה ליוטיוב ההופעה של השיר. בהופעה, ביצעה סי. סי. קאץ' את הגרסה הארוכה של השיר, תוך שמסביבה ישנם שלושה רקדני ליווי. ההופעה זכתה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-8.1 מיליון צפיות.
הופעה נוספת של השיר, הצליחה לצבור שני מיליון צפיות.
תני לי רגע
תני לי רגע הוא סינגל הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי יהונתן מרגי. השיר יצא לאור ב-12 באוגוסט 2018, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים טדי הפקות וגאגא בוקינג.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי יהונתן מרגי, עדי אולמנסקי ויונתן גולדשטיין והולחן על ידי מרגי, גולדשטיין וג'ון ממן. השיר הוא שיר דאנס-פופ המתאר מערכת יחסים.
ביקורות.
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בחיוב, תוך שאמר כי "העיבוד המוזיקלי העכשווי, המלודי והמתקדם, הליריקה הצעירה ובעיקר הקול, הוייב והפרפורמנס של מרגי גורמים לו להצטייר כמעין "הכלאה" בין ג'סטין ביבר לסטטיק ובן אל אבל עם הטאץ' הייחודי לו."
בן שלו מהארץ סקר את השיר גם הוא, תוך שאמר שהשיר הוא "פופ עכשווי גנרי ולא מלהיב."
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר באתרו "יוסמיוסיק" באופן מעורב, תוך העניק לו ציון של שני כוכבי זהב וחצי ואמר כי "כשמדובר בהצלחה מסחרית, למרגי אין את הכריזמה שתאיים על מצליחנים כמו סטטיק ובן אל שלפחות הולכים על הומור. האוריינטציה האופנתית כשלעצמה מייצרת כאן מוצר שנשמע מדי פלסטיק. לא בשר ודם."
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי רומן בוצ'אצקי והועלה לערוץ היוטיוב של מרגי ב-12 באוגוסט 2018, בסמוך לצאת הסינגל. בקליפ ניתן לראות את מרגי רוקד לצד רקדני ליווי.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13 מיליון.
אני לא אני
אני לא אני הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי יהונתן מרגי. השיר יצא לאור ב-18 ביוני 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים טדי הפקות, גאגא בוקינג ו-Mobile1 Music.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי יונתן גולדשטיין, יהונתן מרגי וטל בן נון, הולחן על ידי גולדשטיין ומרגי והופק על ידי גולדשטיין. השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו מאפיינים המכתבים עם תקופת הקיץ, שבמהלכה יצא השיר.
השיר נכלל גם במופע "PLAY פסטיגל" בו השתתף מרגי.
ביקורת.
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בשלילה, תוך שאמר: "פייר? התאכזבתי. ציפיתי שהמקוריות של "הזוג הזה" תמשיך גם בשיר החדש אך התוצאה היא שיר אנמי, לחן נוסחתי שלא ממצה את היכולות הווקאליות האיכותיות של מרגי וטקסט עם חריזה מאולצת ומטופשת שעושה ממבצעו פשוט בדיחה פתטית."
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי גיא טרפלר והועלה לערוץ היוטיוב של מרגי בשידור חי ב-18 ביוני 2019, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון.
ארל ג'ונסון
ארל דאלם ג'ונסון (באנגלית: Earl Dallam Johnson; 14 בדצמבר 1905 - 11 בינואר 1990) היה תת-מזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 1952–1954.
ראשית חייו.
ארל ג'ונסון נולד בהמילטון, אוהיו. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם הוא סיים לימודי תואר ראשון ב-1928. שנה לאחר סיום לימודיו הוא התגייס לגיס האווירי של צבא ארצות הברית וב-1932 הוא הוסמך כטיס.
בין השנים 1933–1942 עבד ג'ונסון בחברת ניהול ההשקעות Loomis, Sayles &amp; Company. במלחמת העולם השנייה הוא שירת שירות פעיל כסגן מפקד חטיבת העברת המטוסים בפיקוד התובלה האווירית. ב-1946 הוא השתחרר מחילות האוויר של צבא ארצות הברית בדרגת קולונל ושב לחברה בה עבד טרם פרוץ המלחמה.
בממשל הפדרלי.
ב-1950 מינה הנשיא הארי טרומן את ג'ונסון כסגן מזכיר הצבא למחקר וציוד. במשרה זו הוא שימש עד 1952, אז מינה אותו הנשיא טרומן כתת-מזכיר הצבא. במשרה זו הוא החזיק מאוקטובר 1952 ועד ינואר 1954. ג'ונסון גם כיהן כמזכיר הצבא בפועל מה-20 בינואר ועד 4 בפברואר 1953, כאשר סיים פרנק פייס את התפקיד ועד לאישור מינויו של רוברט סטיבנס במינוי קבוע. הוא גם כיהן כיושב ראש חברת תעלת פנמה בין השנים 1953–1954.
שנותיו האחרונות.
עם סיום שירותו בממשל, היה ג'ונסון למנהל בחברת American Transport Association and Air Cargo Inc. ב-1955 הוא עבר לג'נרל דיינמיקס. בחברה זו הוא עבד עד 1963 ובמשך שנה שימש כמנהל הכללי של דלתא איירליינס עד לפרישתו ב-1964. לאחר פרישתו שימש ג'ונסון כחבר בדירקטוריונים של כמה חברות ולעיתים סיפק שירותי ייעוץ אסטרטגי לכמה פוליטיקאים ותאגידים פרטיים. ג'ונסון היה חבר ב"מועדון החוקרים" (The Explorers Club) ובמסגרת זו הוא טס לאנטארקטיקה כמה פעמים יחד עם חבריו. הוא גם היה חבר במועדון הכפרי של גריניץ', קונטיקט, שם מתקיים עד היום טורניר שנתי לירי בצלחות חרס לזכרו.
ארל ג'ונסון נפטר בגריניץ', קונטיקט ב-11 בינואר 1990. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. משפחתו ייסדה קרן מלגות לזכרו באוניברסיטת ויסקונסין עבור סטודנטים נזקקים בעלי ממוצע ציוני GPA של 3.8 ומעלה.
בימו פילד
בימו פילד (באנגלית: BMO Field) הוא אצטדיון כדורגל בעיר טורונטו בפרובינציית אונטריו שבקנדה, המשמש כאצטדיון הביתי של טורונטו מה-MLS, ושל טורונטו ארגונאוטס מליגת הפוטבול הקנדי. בימו פילד נבנה באתר אצטדיון התערוכה לשעבר, נפתח בשנת 2007, והוא בבעלות עיריית טורונטו, ומנוהל על ידי Maple Leaf Sports &amp; Entertainment. הזכויות על שם האצטדיון מוחזקות על ידי בנק מונטריאול, שממותג בדרך כלל בראשי התיבות "BMO" (נהגה: "בימו").
בימו פילד הוקם במקור כאצטדיון ספציפי לכדורגל כדי לשמש כאצטדיון הביתי של קבוצת ההרחבה טורונטו, ואירח משחקים במהלך גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2007 גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 2014. בשנת 2010 נערך משחק גביע ה-MLS, כשבזמנו היה נקבע למגרש נייטרלי, בבימו פילד. מאז, האצטדיון אירח את גמר גביע ה-MLS פעמיים נוספות בשנים 2016 ו-2017 כשטורונטו שיחקה בשניהם, תחת החוק הנוכחי של מתן יתרון ביתיות לקבוצה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה. האצטדיון אירח גם משחקי רוגבי יוניון, ביניהם משחקי נבחרת קנדה ברוגבי יוניון, ומשחקי רוגבי שביעיות במהלך המשחקים הפאן-אמריקאיים 2015.
בין השנים 2014–2016 עבר האצטדיון סדרה של שיפוצים גדולים, שהוסיפו מפלס עליון ליציע המזרחי, גג מעל המושבים והמגרש הוארך כך שיהיה מתאים לאירוח פוטבול קנדי. זה איפשר לטורונטו ארגונאוטס לעבור לבימו פילד החל מעונת 2016 של ליגת הפוטבול הקנדי, ובאותה עונה גם גמר גביע גריי (משחק האליפות בליגת הפוטבול הקנדי) ה-104 ששוחק באצטדיון.
הבום הלטינו-אמריקאי
הבום הלטינו-אמריקאי (בספרדית: Boom Latinoamericano) הייתה תנועה ספרותית של שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר יצירתם של קבוצה של סופרים צעירים יחסית לטינו-אמריקאים התפשטה באופן נרחב באירופה ובעולם כולו. הבום קשור באופן הדוק ביותר לחוליו קורטאסר מארגנטינה, קרלוס פואנטס ממקסיקו, מריו ורגס יוסה מפרו וגבריאל גארסיה מארקס מקולומביה. תחת השפעת המודרניזם האירופי והצפון אמריקאי, אך גם בשל תנועת הוונגוארדיה (vanguardia) הלטינו-אמריקאית, קראו סופרים אלו תיגר על המוסכמות הממוסדות של הספרות הלטינו-אמריקאית. יצירותיהן הן ניסיוניות, ובשל האקלים הפוליטי של אמריקה הלטינית של שנות השישים, הן גם פוליטיות מאוד. "זו לא הגזמה לקבוע", כותב המבקר ג'רלד מרטין, "שאם יבשת דרום אמריקה הייתה ידועה בשני דברים מעל לכל האחרים בשנות השישים, אלה היו בראש ובראשונה המהפכה הקובנית (אם כי קובה אינה בדרום אמריקה) והשפעתה הן על אמריקה הלטינית והן על העולם השלישי באופן כללי, ושנית, ה-"בום" בסיפורת הלטינו-אמריקאית, שעלייתה ונפילתה השתלבה עם עלייתן ונפילתן של התפיסות הליברליות של קובה בין 1959 ל -1971. "
ההצלחה הפתאומית של חברי ה"בום" נבעה בחלקה הגדול מהעובדה שיצירותיהם היו בין הרומנים הלטינו-אמריקאים הראשונים שיצאו לאור באירופה, על ידי הוצאות ספרים כמו סייס ברל () האוונגרדית מברצלונה. ואכן, פרדריק מ. נון כותב כי "סופרים לטינו-אמריקאים הפכו מפורסמים בעולם הן בזכות כתיבתם והסינגור הפוליטי והחברתי שהם הובילו, והן מכיוון שלרבים מהם היה את המזל להגיע לשווקים ולקהלים שמעבר לאמריקה הלטינית באמצעות תרגום, נסיעות - ולעיתים גם בשל הגליה. "
רקע כללי.