קומיסר (ברוסית: комиссар) היה תואר רשמי של פקיד ממשל ברפובליקה הרוסית וברית המועצות. למונח "קומיסר" שני מובנים, האחד הוא שר, ולרוב נקרא "נַרקום" (נַרוֹדני קומיסר: קומיסר עממי). התואר היה בשימוש עד שנות ה-50. במובנו השני שימש ככינוי לקציני משמעת פוליטיים שהיו מסופחים לקצינים בכל הדרגות ביחידות קרביות. תפקידם היה לפקח על המשמעת הפוליטית של הקצין ושל כל היחידה. בשנת 1920 בצבא האדום היו כשלושת אלפים קומיסרים. התפקיד בוטל בשנת 1925. בשנת 1937 עם תחילת הטיהורים הגדולים התפקיד נכלל מחדש למספר שנים. בתחילת מלחמת העולם השנייה לכל היחידות נשלחו קומיסרים אך לאחר כשנה וחצי לאור דרישות חוזרות ונשנות של מפקדי צבא בכירים התפקיד בוטל. עם זאת, בכל יחידה היה סגן מפקד לפעילות פוליטית.
פיליפ השלישי מבורגונדיה
רמאדן עבדאללה שלח
מונקאץ
חופשי על הבר
חופשי על הבר (באנגלית: Cheers) היא קומדיית מצבים אמריקנית שרצה במשך 11 עונות, בשנים 1982–1993. התוכנית הופקה על ידי חברת ההפקות Charles/Burrows/Charles Productions בשיתוף רשת הטלוויזיה של סרטי פרמאונט עבור NBC ונוצרה על ידי ג'יימס בורוז, גלן צ'ארלס, ולס צ'ארלס. עלילת הסדרה מתרחשת בבר בשם "Cheers" (על שם הברכה המקובלת "לחיים") שבבוסטון, מסצ'וסטס, בו קבוצה של מקומיים נפגשים על מנת לשתות יחד, להירגע ולהתרועע. נעימת הנושא הנשמעת על רקע כתוביות הפתיחה של הסדרה, השיר Where Everybody Knows Your Name, מבוצע על ידי גארי פורטנוי, שכתב את השיר יחד עם ג'ודי הארט אנג'לו. שורת הפזמון המפורסמת - "המקום שבו כולם יודעים את שמך" - הפכה לכותרת המשנה ("טאג ליין") של התוכנית.
לאחר שידור הבכורה של הסדרה, ב-30 בספטמבר 1982, הסדרה כמעט ובוטלה במהלך העונה הראשונה שלה, מאחר שפרק הבכורה דורג במקום נמוך מאוד (מקום 74 מתוך 77 תוכניות). עם זאת, הסדרה הפכה בסופו של דבר לאחת מתוכניות הטלוויזיה האמריקאיות בעלות דירוג גבוה במדד נילסן, וזכתה להיכלל ברשימת עשר התוכניות הנצפות ביותר במשך 8 מתוך 11 עונות הסדרה, לרבות המקום הראשון באחת העונות. במשך רוב זמן השידור המקורי של הסדרה, היא שודרה בערוץ NBC ביום חמישי בלילה, בערב השידורים שמותג כ-"Must See TV". פרק סיום הסדרה, ששודר ב-20 במאי 1993, זכה לרייטינג גבוה במיוחד, ו-270 פרקי הסדרה שודרו בהצלחה רבה בסינדיקציה ברחבי העולם. כל 11 עונות הסדרה זכו למועמדות לפרס אמי בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה ביותר; הסדרה זכתה ב-28 פרסי אמי, והגיעה לשיא של 117 מועמדויות. דמותו של פרייז'ר קריין (קלסי גראמר) המשיכה לסדרת ספין אוף משלה - "פרייז'ר" - שרצה במשך 11 עונות, בשנים 1993–2004. סדרה זו כללה הופעות אורח של שחקנים רבים מסדרת-האם, ששבו לגלם את דמויותיהן המוכרות.
בישראל שודרה הסדרה בין היתר בערוץ 3 ובערוץ הילדים בכבלים בשנות התשעים, מאוחר יותר שודרה גם בערוץ סטאר וורלד וחלק מעונותיה שודרו בערוץ 10. נכון ל-2016 משודרת הסדרה בערוץ CBS DRAMA.
עלילה.
העלילה מתרחשת כולה בתוך פאב שכונתי בעיר בוסטון, שנקרא צ'ירס (המקביל באנגלית ל"לחיים"). הסדרה סובבת סביב האנשים הקבועים שפוקדים את הבר מדי יום והעובדים במקום. כמעט כל הפרקים התנהלו בחדר הראשי של הפאב, ולעיתים רחוקות העלילה התרחקה מחוץ לפאב עצמו. העונות הראשונות סבבו בעיקר סביב הניסיונות של סאם (טד דנסון) לחזר אחרי נשים שונות ובעיקר אחרי הברמנית הצעירה והחדשה דיאן (שלי לונג). עם התפתחות הסדרה, ניסה סאם להתמקד באישה אחת בכל זמן; והפוקוס, שהיה מופנה על הדמות סאם, התחיל גם לנדוד לקשת סיפורים על דמויות אחרות בפאב.
פרסים.
הסדרה זכתה להצלחה רבה וזכתה ב-28 פרסי אמי מתוך 117 מועמדויות. בנוסף, זכתה הסדרה ב-6 פרסי גלובוס הזהב מתוך 31 מועמדויות, ונחשבת עד היום לאחת מסדרות הסיטקום האמריקנית הארוכות ביותר בהיסטוריה.
סדרת המשך.
לאחר סיומה של הסדרה "חופשי על הבר", החלה סדרת בת מצליחה ומוערכת לא פחות - "פרייז'ר", שהתמקדה בדוקטור פרייז'ר קריין, שמארח את אביו בביתו ומנסה להתרגל לחייו כמבוגר עם אביו, ובסדרה מתגלה דמותו של דוקטור ניילס, אחיו הקטן של פרייז'ר שמזדהה עם דמותו של פרייז'ר בכמה וכמה דרכים. הסדרה זכתה ב-37 פרסי אמי ונחשבת לאחת מסדרות הסיטקום המצליחות ביותר בכל הזמנים.
טור (עיר)
טור (בצרפתית: Tours) היא עיר בירת מחוז אנדר ולואר בחבל סאנטר-עמק הלואר שבמערב-מרכז צרפת. העיר שוכנת על גדות נהר הלואר. האזור סביבה, הנקרא טורן (Touraine), מפורסם ביינותיו ובניב הצרפתית השגור בפי התושבים. לטור מגיע גם מרוץ האופניים פריז–טור.
קתדרלת טור היא אחד המבנים המפורסמים בעיר, עם חזית גותית לוהבת וצריחי רנסאנס המסתיימים בכיפות.
מרטינוס הקדוש היה הבישוף של טור במאה הרביעית ונקבר בכנסייתה. בזכותו ובזכות הניסים שהאמינו שמתרחשים לעולי הרגל הפוקדים את קברו, הפכה העיר למקום בעל חשיבות דתית נוצרית ומכאן עיר בעלת חשיבות כלכלית.
יהודי טור.
עדות להתיישבות יהודים בטור קיימת עוד מהמאה השישית. אזור היהודים נקרא עד היום Rue De Maures (רחוב המורים) - כנראה עקב חוסר האבחנה של המקומיים בין היהודים לערבים.
בימי הביניים נודעו מספר חכמים שהתגוררו בטור (המכונה טוריי"ש בכתובים). במאה הארבע עשרה גורשו היהודים מספר פעמים מטור, עקב עלילות, ולבסוף גורשו ממנה סופית.
לאחר המהפכה הצרפתית חזרו יהודים להתיישב בטור, והיום קיימת שם קהילה קטנה ובית כנסת.
ספורט.
בעבר הייתה קיימת בעיר קבוצת כדורסל אספו טור, שזכתה פעמיים (1976, 1980) באליפות צרפת בכדורסל. ובנוסף הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע ספורטה בשנת 1976.
פרננדו מאירלס
פרננדו מאירלס (בפורטוגזית: Fernando Meirelles; נולד ב-9 בנובמבר 1955) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע ברזילאי. היה מועמד לפרס אוסקר בשנת 2003 בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר על סרטו "עיר האלוהים".
חייו.
מאירלס נולד למשפחה בת המעמד הבינוני בעיר סאו פאולו, ברזיל, בה גם גדל. בעקבות אביו, שהיה רופא גסטרו ידוע, ביקר בצעירותו במדינות שונות באסיה, באמריקה הצפונית ובמדינות נוספות. בגיל 12 קיבל במתנה מצלמת וידאו פשוטה והחל לצלם סרטונים עם חבריו. הצילום הפך לתחביב עבורו, ובשנה האחרונה ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סאו פאולו, לא הגיש מאירלס את עבודת הגמר שלו על נייר, אלא קנה מצלמת וידאו והכין סרט תיעודי.
יחד עם קבוצת חברים החל מאירלס לעסוק בקולנוע ניסיוני ויחדיו חברת הפקה בשם "מבט אלקטרוני" (Olhar Eletrônico). בשנת 1982 הפיקה החברה תוכניות טלוויזיה בתחום האירוח וכן תוכניות ילדים, וחברי הקבוצה השתתפו בתוכניות אלו. תוכניות האירוח הוצגו בסגנון חדשני ומהפכני לאותה תקופה, כשענייני אקטואליה הוצגו בשילוב של הומור מהול בחוסר רשמיות מוחלטת, עד כדי בוטות.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נכנס מאירלס לתחום הפרסום וב-1990 סגר את חברת "מבט אלקטרוני" והקים עם חבריו את חברת הפקות "סרטים 02" (O2 Filmes) שהתמחה בסרטי פרסומת. בסוף שנות ה-90 היה מאירלס למנהל סרטי הפרסום המבוקש והמפורסם ביותר בברזיל, ורבים סוברים שהיה גם הטוב ביותר בתחומו.
בשנת 1997 קרא מאירלס את רב המכר "עיר האלוהים" (Cidade de Deus) של פאולו לינס. על אף שהתסריט דרש 350 משתתפים החליט מאירלס להסריטו. מאירלס ארגן צוות שכלל טכנאים מקצועיים, אולם השחקנים שבחר לא היו שחקנים מקצועיים, אלא תושבי פבלות מפרברי ריו דה ז'ניירו
בברזיל הייתה הצלחתו של הסרט "עיר האלוהים" מרשימה. הסרט זכה בפרסים רבים בזירה הלאומית והבינלאומית כאחד. בשנת 2003 היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר עם סרטו זה, אך לא זכה בפרס. בשנת 2004 הוקרן הסרט בפסטיבל קאן וזכה בפרס אוסקר בארבע קטגוריות שונות.
מאירלס היה מועמד בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר גם ב-2005 עם הסרט "הגנן המסור", אבל גם בפעם הזו לא זכה. הגנן המסור צולם בקניה. היה זה סרטו הראשון של מאירלס בשפה האנגלית.
בשנת 2007 הפיק מאירלס את הסרט "השירותים של האפיפיור" שבוים על ידי אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה וזכה במספר פרסים בפסטיבל הסרטים גרמאדו.
סופרבסיס
סופרבסיס הוא מושג בכימיה המתאר בסיס חזק מאוד.
על אף שאין סטנדרט המגדיר מה הוא בסיס חזק מאוד, כמו שיש לסופרחומצה, רוב הכימאים משתמשים במושג "סופר בסיס" לציין בסיסים חזקים מנתרן הידרוקסיד.
שלוש הקטגוריות העיקריות לסופרבסיסים הן:
סופרבסיס מגיב עם חומצה ואף עם חומצה חלשה בתגובת סתירה אלימה ואקסותרמית ביותר.
פמלה לינדן טרוורס
פמלה לינדן טרוורס (אנגלית: Pamela Lyndon Travers; 9 באוגוסט 1899 - 23 באפריל 1996) הייתה שחקנית, סופרת, משוררת, עיתונאית ומבקרת ספרות בריטית-אוסטרלית. התפרסמה בעיקר כיוצרת הדמות מרי פופינס, תחת שם העט פ.ל. טרוורס.
ביוגרפיה.
טרוורס נולדה בשם הלן לינדן גוף (Helen Lyndon Goff), בעיירה מריבורו (Maryborough) במדינת קווינסלנד שבאוסטרליה. היא הייתה בתו של טרוורס רוברט גוף (Travers Robert Goff), מנהל בנק שהיה אלכוהוליסט כרוני שכשל עקב כך בעבודתו והורד לדרגת פקיד בנק. אמה, מרגרט (Margaret Agnes Goff), הייתה אחייניתו של פוליטיקאי מצליח באוסטרליה. בעקבות עבודתו של אביה, עברה המשפחה לאלורה (Allora) בקווינסלנד בשנת 1905, שם מת גוף משחפת שנתיים לאחר מכן, בגיל 43. משפחתה עברה לקוטג' שנשכר עבורה על ידי דודה עשירה בבאוראל (Bowral) שבניו סאות' ויילס. המשפחה גרה שם עד שנת 1917, וטרוורס עצמה התגוררה בפנימייה לבנות בפרוור אשפילד שבסידני משנת 1912 עד 1916 ושבה לביתה בחופשות בלבד.