יצירה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית היא, כפי שמוגדר בחוק זכויות היוצרים האמריקני, "יצירה שהוכנה בידי ממונה או עובד של הממשל של ארצות הברית כחלק מהמטלות הרשמיות של אדם זה". המונח מתייחס רק ליצירה שנוצרה במסגרת הממשל הפדרלי של ארצות הברית, ולא במסגרת ממשל של אחת ממדינות ארצות הברית. יצירות שנוצרו במסגרת הממשל הפדרלי של ארצות הברית הן ברשות הציבור בהתאם לחוק האמריקני, כלומר הכול רשאים להשתמש בהן.
קיימים פרסומים של ממשל ארצות הברית שעשויים להכיל גם יצירות מוגנות, שהרשות להשתמש בהן ניתנה לממשל. יצירות אלה אינן ברשות הציבור, וחלות עליהן זכויות יוצרים בדומה לכל יצירה אחרת.
עבודה של ממשלת ארצות הברית
S.C.I.E.N.C.E.
S.C.I.E.N.C.E. (מ.ד.ע.) הוא אלבומה השני של להקת הרוק האלטרנטיבי, אינקיובס. באלבום ניתן לשמוע לראשונה את השפעות ההיפ הופ שהביא עמו די.ג'יי לייף ללהקה.
נוסף על השירים כולל האלבום גם וידאו קליפ לשיר A Certain Shade of Green.
הרצועה האחרונה באלבום כוללת בנוסף לשיר Calgone גם שני "שירי בונוס": "Seglue 1" ו-"Jose Loves Kate Moss".
שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
שירות הפארקים הלאומיים (באנגלית: The National Park Service, בראשי תיבות: NPS) הוא משרד ממשלתי בארצות הברית האחראי על ניהול כל הפארקים הלאומיים, מונומנטים לאומיים רבים, וכן שטחים ונכסים אחרים בעלי ערך היסטורי וכאלה שהוגדרו כמיועדים לשימור במדינה. שירות הפארקים הלאומיים הוקם ב-25 באוגוסט 1916 בעקבות החלטה של הקונגרס, במטרה "לשמר את הנוף והנכסים ההיסטוריים והטבעיים ועולם החי בהם, וכדי לספק את ההנאה...לדור העתיד".
השירות מהווה לשכה של מחלקת הפנים של ארצות הברית, בעצמו זרוע של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. השירות מנהל ומפקח על למעלה מ-390 שטחים ונכסים, ש-60 מהם מוגדרים כפארקים לאומיים; האחרים מוגדרים כמונומנטים לאומיים, פארקים היסטוריים לאומיים, מצבות זיכרון לאומיות, נתיבים היסטוריים לאומיים, אזורי נופש לאומיים, חופי ים, אתרי קרבות היסטוריים, ועוד. לא כל אתר המוגדר כמיועד לשימור, כאתר הנצחה או כפארק לאומי כפוף ישירות לפיקוחו של שירות הפארקים הלאומיים ומנוהל על ידיו. לדוגמה, אתר ההנצחה הלאומי אליס לא נמצא תחת ניהול ופיקוח השירות; הוא אזור-תלוי של המונומנט הלאומי פסל החירות שהוא, בניגוד לאליס איילנד, אחד מ-390 הנכסים שבפיקוח שירות הפארקים הלאומיים.השירות, המנוהל נכון ל-2017 על ידי מייקל ריינולדס (Michael T. Reynolds), העסיק, נכון לשנת 2006, 20,000 עובדים וכן 140,000 מתנדבים, ותקציבו היה 2.256 מיליארד דולר.
הפארקים הלאומיים המפורסמים והמתויירים ביותר בארצות הברית הם יוסמיטי וילוסטון. פארקים לאומיים מפורסמים נוספים: גרנד קניון, סקוויה וקינגז קניון הצמוד לו, רדווד, עמק המוות, גרנד טיטון, ברייס קניון, ציון, מערת מאמות' ומסה ורדה.
משטרת הפארקים של ארצות הברית (United States Park Police) היא יחידת אכיפת חוק מיוחדת הכפופה לשירות הפארקים הלאומיים, ולה סמכות שיפוטית בכל האתרים הכפופים לשירות. אכיפת החוק מתבצעת באזורים כפריים, בשטחים פתוחים, ביערות ובפארקים וישנן אף מספר יחידות עירוניות-מיוחדות המאומנות בנפרד. חטיבות מיוחדות אחרות של שירות הפארקים הלאומיים הן יחידת תסקיר בניינים אמריקאים היסטוריים (Historic American Buildings Survey), יחידת המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places), וכן יחידת אתרים היסטוריים לאומיים (National Historic Landmark).
מערכת הפארקים הלאומיים שמפעיל השירות מונה בקירוב 338,000 קילומטרים רבועים של פארקים; מעל 17,000 קילומטרים רבועים מהם נשארו בבעלות פרטית ולא ציבורית, אף על פי שהם תחת פיקוח השירות. הפארק הגדול ביותר הוא הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס (Wrangell-St. Elias National Park and Preserve), הנמצא באלסקה, ומשתרע על 53,000 קילומטרים רבועים - 16% מכלל הפארקים. האתר הקטן ביותר (מבין כל הפארקים, האתרים והמבנים) הוא אתר ההנצחה הלאומי תדיאוש קושצ'ושקו (על שמו של תדיאוש קושצ'ושקו) הממוקם במדינת פנסילבניה, ושטחו 80 מטרים רבועים בלבד.
מלבד ניהול היחידות הכפופות לו, שירות הפארקים הלאומיים מספק גם סיוע טכני וכספי ל"אזורים מסונפים" שונים הכפופים אליו על פי החלטות הקונגרס.
סיכום חלקי של נכסי שירות הפארקים הלאומיים:
רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
רשות הפארקים הלאומיים
שירות הפארקים הלאומיים
מחלקת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
מחלקת הפארקים הלאומיים
צופן דה וינצי
בית המקדש השני
בית המקדש השני היה מקדש לאלוהי ישראל אשר נבנה בהר הבית בירושלים על ידי עולי בבל בראשית שיבת ציון בתקופת בית שני בהנהגת זרובבל מבית דוד ויהושע בן יהוצדק הכהן הגדול, כ-70 שנה לאחר חורבן הבית הראשון ונחנך ביום ג' באדר בשנה הששית לדריווש מלך פרס, בתמיכת הפרסים ובעידודם, כפי שבוטאה בהכרזת כורש. המקדש עבר שיפוץ והורחב במידה ניכרת על ידי המלך הורדוס בשנת 19 לפנה"ס, ונחרב בשנת 70 לספירה בידי הרומאים.
לפי חז"ל המקדש הוקם בימי דריווש השני ועמד על תלו (כולל שנות בנייתו) 420 שנים (כלומר, 351 לפני הספירה עד 70 לספירה). לפי המחקר ההיסטורי, המקדש נחנך בשנת 516 לפנה"ס בימי דריווש הראשון ועמד על תלו כ-586 שנים. הפער הגדול נובע מתארוך שונה של אורך שלטון הממלכה האחמנית על ממלכת פרס, הידוע בשם "השנים החסרות".
בסדר קדשים במשנה נמצאת מסכת מידות המתארת את בית המקדש השני והר הבית. יוסף בן מתתיהו תיאר את מבנהו לאחר ששופץ והורחב בימי הורדוס.
בניית בית המקדש השני.
לאחר הכרזת כורש, בשנה הראשונה לכורש עלו לארץ ישראל שבי ציון, בראשותם של יהושע בן יהוצדק וזרובבל בן שאלתיאל. הם הקימו בהר הבית את המזבח, והתחילו להקריב עליו קרבנות ביום הראשון לחודש השביעי (שלאחר מכן נקרא תשרי), כאשר המקדש עדיין לא היה בנוי. בחודש השני (שלאחר מכן נקרא אייר) בשנה השנייה לעלייתם לארץ, הם החלו לבנות את הבית השני.
לאחר מריבה בין העמים מסביב (מכונים "צרי יהודה ובנימין") לבין מנהיגי העם אודות שיתוף העמים אחרים בבניית המקדש, החלו העמים לנסות להפריע לבניית המקדש, עד שבשנה הראשונה למלכות אחשורוש הם שלחו מכתב שטנה אל המלך, וגרמו להפסקת הבנייה.
בשנה השנייה למלכות דריווש הגיע חגי הנביא, והוכיח את העם על כך שאינם בונים את המקדש. העם נענו לתוכחתו של חגי, ובכד בכסלו, בשנה השנייה לדריווש החלו לבנות מחדש את בית המקדש. בניית המקדש הסתיימה בשנה השישית לדריווש, בג' באדר.
מרד החשמונאים.
בשנת 167 לפני הספירה, לאחר מאבקים פנימיים בין היהודים, וניסיון מרידה בשלטון היווני, הטיל המלך אנטיוכוס גזרות על היהודים בארץ ישראל, ובמסגרתן גם חילל את המקדש. ביום ט"ו בכסלו, שליחי המלך הקימו פסל על המזבח, ובכ"ה בכסלו הם הקריבו לפניו קרבנות על במה שבנו ליד המזבח. לאחר שלש שנים, במהלכם התחולל ביהודה מרד החשמונאים, הגיעו החשמונאים בראשות יהודה המכבי אל המקדש, טיהרו אותו, וחנכו אותו מחדש ביום כ"ה בכסלו שנת 164 לפנה"ס.
מקדש הורדוס.
לעומת המקדש שנבנה בידי עולי בבל, שהיה פשוט יחסית, הורדוס שִכלל את המקדש, והפכו ליצירת פאר במטרה להאדיר את שמו ולמצוא חן בעיני נתיניו היהודים. שטח הר הבית הוכפל באמצעות חומר מילוי וההר הוקף בחומות אדירות ששימשו גם כקירות תמך, והיה למתחם המקודש הגדול בעולם. המקדש בוצר אף הוא והוקף בסטווים מפוארים, ותוכו רוּצף וחוּפה בשיש ובזהב. ההיכל נישא לגובה של כ-70 מטרים מעל רחבת הר הבית, שאף היא הייתה גבוהה בהרבה מהעיר התחתית. קיר ההיכל נבנה מאבני שיש ירוק ולבן, ויש שסוברים גם שיש כחול. מובא שהורדוס אף ביקש לצפותו בזהב, אך חכמים מנעוהו משום שצורת המבנה הנוכחית (שורת אבנים יוצאת ושורת אבנים נכנסת) יצרה מראה של גלים. בקצה המערבי של חומת הר-הבית הצפונית בנה הורדוס את מצודת אנטוניה, ובצלע הדרומי של ההר הקים את הסטיו המלכותי ששימש גם למטרות ציבוריות. מפעל הבנייה הכביר ושיפורו התקדם אף בימי ממשיכיו של הורדוס עשרות שנים אחר מותו, כמעט עד לחורבנו של הבית בידי טיטוס.
על בית המקדש ששופץ על ידי הורדוס אמרו חז"ל:
המחקר הארכאולוגי מצא ממצאים רבים התומכים בעדויות כתובות מהתקופה, בהם כתבי יוסף בן מתתיהו המתארים את מבנה המקדש. הורדוס הרחיב את חצר בית המקדש לכיוון דרום, ובנה בדרומו את הסטיו המלכותי - בזיליקה ששימשה לסנהדרין קטנה ולצורכי מסחר, בדומה לפורומים אחרים בעולם העתיק, אך זו שבנה הורדוס בירושלים הייתה גדולה ומפוארת יותר מכל מה שנבנה עד אז בעולם העתיק.
שיפוץ בית המקדש לא התבצע באופן של הרחבת הקיים או שימוש משני בחומרי בניין קיימים כפי שנעשה באתרים ארכאולוגיים רבים אחרים, ולכן לא הותיר עדויות רבות למקדשים שקדמו לו. במהלך פרויקט סינון עפר הר הבית, הצליחו מומחים וחוקרים להרכיב מהממצאים שפונו מהר הבית חלקים מרצפת הר הבית כפי שהייתה בזמן הורדוס. הרצפה, לפחות בחלקה, הורכבה מלוחות רבועים, בהם שובצו אבני פסיפס צבעוניות בשילובי צורות הנדסיות בסגנון אופוס סקטילה.
מטרות בית המקדש השני.