ב-1970 השתקע סופית בישראל. בשנות השבעים היה עובדיה אחד מהבמאים הפעילים ביותר בישראל. הוא ביים 13 סרטים שחלקם היו הצלחה קופתית אדירה, כמו הסרט "נורית", בו צפו 750,000 צופים. עם זאת, אהבת הקהל עמדה בניגוד מוחלט לעמדת מבקרי הקולנוע בישראל של שנות ה-70, שקטלו באכזריות את סרטיו (שהיוו חלק מז'אנר שכונה "סרטי בורקס") והאשימו אותו ברדידות תרבותית. "הייתי בטוח שאני נמצא בבגדאד או בדמשק", כתב המבקר אהרון דולב במעריב באוגוסט 1972, "כי 'נורית' הוא תוצר רדוד של מנטאליות מזרחית מפגרת. תוצר של תת-תרבות. עובדיה מאיים לטבע את כולנו במי-אפסיים של אינפנטיליות לבאנטינית".
בין השחקנים הבולטים ששיחקו בסרטיו ניתן למצוא את אורי זוהר, יונה אליאן, דליה פרידלנד, תיקי דיין ופול ל. סמית'. כמו כן, התמיד בשילובם של זמרים פופולרים לאותה התקופה בתפקידים הראשיים, בין הזמרים הבולטים: ששי קשת, ירדנה ארזי, יגאל בשן, עפרה חזה, צביקה פיק, ניסים סרוסי, איתן מסורי ואבי טולדנו. שיריהם של אותם זמרים ששולבו בסרטים, קובצו לאחר מותו בשנת 1996 לכדי אלבום בהוצאת הד ארצי שנקרא: "קרוב ורחוק, השירים היפים מסרטיו של ג'ורג' עובדיה".
בהמשך יצר את "נורית 2" (1983) ו"הדודה מארגנטינה" (1983). סרטים אלו לא הצליחו מבחינה קופתית בקולנוע, בשונה משאר סרטיו, שלמרות אי קבלתם על ידי מבקרי הקולנוע, הצליחו להביא קהל רב לבתי הקולנוע.
אחיו של ג'ורג עובדיה, אברהם עובדיה, היה משורר מוכר בשפה הערבית. ג'ורג עובדיה נפטר ב-1996 ונטמן בבית העלמין ירקון. הוא הותיר אחריו שתי בנות ובן.
לאחר מותו של עובדיה, כתב מבקר הקולנוע אורי קליין כי הוא לא זכה ביחס הראוי לו, והיה קורבן של מלחמת תרבות בין מזרחים לאשכנזים. במהלך השנים הפכו סרטיו של עובדיה לסרטי פולחן מצליחים, בדומה לרוב סרטי הבורקס, וגם האקדמיה החלה לעסוק בתרומתו לקולנוע הישראלי ובאופן שבו שיקפו סרטיו את המתח העדתי בישראל.
החרם הערבי
החרם הערבי, או חרם הליגה הערבית נגד ישראל, הוא חרם כלכלי נגד מדינת ישראל שהוטל על ידי הליגה הערבית. החרם כולל איסור על קשרים כלכליים ישירים של חברות הליגה עם מדינת ישראל וחרם שניוני על חברות המקיימות קשרים כלכליים עם מדינת ישראל. החרם הוא אמצעי של לוחמה כלכלית שבו משתמשות מדינות ערב כחלק ממאבקן במדינת ישראל. החרם חל בינואר 1946 עוד לפני הקמת מדינת ישראל. בשנת 1951, בעקבות החלטה של הליגה הערבית כי אף מדינה ערבית לא תקיים יחסים כלכליים עם חברות המקיימות יחסים כלכליים עם מדינת ישראל, הוקם בדמשק משרד המעקב של החרם. בשיאו, הוטל החרם על כ-8,500 חברות (כולל פורד וקוקה-קולה), אך כיום השפעת החרם נמוכה ביותר.
היסטוריה.
מאמצים להטלת חרם על עסקים בבעלות יהודית החלו עוד בשנת 1921. החרם המקורי אסר על קיום קשרים עסקיים עם עסקים יהודיים בארץ ישראל. חלק מהערבים-הפלסטינים שלא הקפידו על קיום החרם הותקפו פיזית במהלך מאורעות תרפ"ט. חרמות נוספים הוטלו על ידי הקונגרס הסורי-פלסטיני, אשר הוקם ב-1921 על ידי גולים פלסטינים וסורים ומטרתו להשפיע על תנאי המנדט שניתן באזור ארץ ישראל (1933), איחוד העבודה הערבי (1934) והנהגת הערבים הפלסטינים (1936). בדצמבר 1945 הוכרז חרם רשמי מטעם מועצת הליגה הערבית על סחורות המיוצרות בארץ ישראל על ידי יהודים שניכנס לתוקפו ב 1 בינואר 1946. המטרה הרשמית הייתה תמיכה בערבים הפלסטינים מול הציונות, אולם בפועל נעזרו המדינות הערביות בחרם כדי למנוע הפצה של מוצרים יהודיים בשטחן, הפצה אשר מנעה התפתחות של הכלכלות המקומיות. נטען כי אף שהחרם היה מיועד כלפי מוצרים יהודיים הרי שבפועל נמנעו באותן ארצות מקבלת מוצרים ערביים שמקורם בארץ ישראל.
היקף החרם.
החרם חל על שלושה סוגי חברות:
ארצות הברית.
ב-1977 אושר בארצות הברית חוק לפיו נאסר על חברות אמריקאיות להשתתף בחרם של מדינה זרה על מדינה אחרת, אלא אם ארצות הברית משתתפת אף היא בחרם זה. יעד עיקרי של החוק היה מניעת חרם על ישראל. למען המעקב אחר יישום חוק זה, נפתח בארצות הברית משרד בשם Office of Antiboycott Compliance, המהווה חלק ממשרד המסחר האמריקני.
התפוררות חלקית של החרם הערבי.
בעקבות הסכמי השלום עם מצרים וירדן, התחייבו מדינות אלה להפסיק להפעיל את החרם. כ"תגמול" על הפסקת החרם על ישראל, גורשה מצרים מהליגה הערבית לתקופה של 10 שנים. מלחמת המפרץ גרמה לביטול החרם הלא ישיר לגבי חברות אמריקאיות במדינות המפרץ וזאת בשל ההגנה האמריקאית על האזור כנגד עיראק. גם הסכמי אוסלו תרמו להתפוררות החרם, כאשר מדינות ערב הרחוקות מישראל החלו מתעלמות חלקית מהחרם ומקצתן אף פתחו משרדי אינטרסים בישראל. פורמלית מעטות ממדינות ערב ביטלו לחלוטין את החרם הערבי, ביניהן מצרים שהוזכרה לעיל וירדן בעקבות הסכם השלום בשנת 1994, אולם ההקפדה על החרם ובמיוחד על החרם הלא ישיר (המימד השני והשלישי) נמוכה בהרבה מכפי שהייתה עד תחילת שנות התשעים.
בחריין.
כדי להקל על אישור הסכמי סחר חופשי בין בחריין וארצות הברית הכריזה ממשלת בחריין באוגוסט 2005 על הפסקת השתתפות המדינה בחרם הערבי (אך ללא הסדרת היחסים עם מדינת ישראל). ההתנתקות מעזה נתנה לבחריין כיסוי להקפאת החרם. למרות ההתנתקות, ההחלטה נתקבלה בביקורת קשה בציבור בבחריין, וב-11 באוקטובר 2006 הפרלמנט הבחרייני הצביע (בהצבעה לא מחייבת) בעד חזרת בחריין להשתתפות בחרם. כחלק מהסכם בחריין–ישראל כוננו המדינות יחסים מלאים ובוטל החרם.
ערב הסעודית.
עם הצטרפות ערב הסעודית לארגון הסחר העולמי ב-11 בדצמבר ב-2005, התחייבה ערב הסעודית לציית לחוקים של הארגון, ביניהם האיסור על קיום חרם על מדינות אחרות החברות בארגון, בהן ישראל. התחייבות זאת ניתנה לאחר 12 שנים של משא ומתן על תנאי ההצטרפות.
איחוד האמירויות הערביות.
כחלק מן ההבנות לקראת החתימה על הסכם איחוד האמירויות-ישראל, ב-29 באוגוסט 2020 הסיר נשיא איחוד האמירויות הערביות ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן את החוק משנת 1972 שעוסק בחרם הכלכלי על ישראל וחתם על צווים שמאפשרים הסכמים מסחריים וכלכליים עם חברות בבעלות ישראלית. אחרי שנחתמו הסכמי אברהם עם האמירויות ובחריין, הליגה הערבית לא פרסמה הודעה נגד בחריין והאמירויות. מזכיר הליגה גונן על ההיגיון שמאחורי ההסכמים בריאיון שהעניק לערוץ סקיי ניוז בערבית, המופעל מהאמירויות.
מרוקו.
בשנת 1994 הפסיקה מרוקו את השתתפותה בחרם הערבי, בעקבות הסכמי אוסלו וכינון היחסים בין ישראל למרוקו, אך בשנת 2000 חידשה מרוקו את החרם על ישראל, בעקבות ניתוק היחסים בין המדינות ופרוץ האינתיפאדה השנייה.
ב-22 בדצמבר 2020 ההשתתפות המרוקאית בחרם על ישראל בוטלה בשנית בעקבות הסכם ישראל-מרוקו וחידוש היחסים בין המדינות.
סודאן.
עם היווסדה, הצטרפה סודאן לליגה הערבית. בשנת 1958 עיגנה סודאן בחוק את החובה לציית להוראות החרם הערבי אבל לא הפעילה כל מנגנון לאכיפתו. כחלק מהסכם ישראל–סודאן ב-6 בינואר 2021, הביעה סודאן נכונות לנורמליזציה של היחסים עם ישראל ואף הביעה נכונות לבטל את חוק החרם במדינה בעת ביקורו של שר המודיעין אלי כהן במדינה. בתאריך 6 באפריל 2021 אכן ביטלה ממשלת המעבר הזמנית של סודאן את חוק החרם על ישראל.
מאוריטניה.
מאוריטניה מעולם לא השתתפה בחרם על ישראל. היא כוננה יחסים עם ישראל לאחר הסכמי אוסלו, וניתקה אותם ב-2009 לאחר מבצע עופרת יצוקה.
מדינות נוספות.
לאחר הסכמי אוסלו, עומאן, קומורו וקטר ביטלו את השתתפותם בחרם על ישראל וכוננו יחסים עימה, אך לאחר שנים חזרו בהן. עומאן חזרה לחרם לאחר האינתיפאדה השנייה וניתקה יחסים עם ישראל, קטר עשתה זאת לאחר מבצע עופרת יצוקה, וקומורו עשתה זאת לאחר המשט לעזה ב-2010.
עם זאת, כל אותן מדינות עדיין נחשבות למתונות ביחסן לישראל לעומת שאר מדינות ערב. אל על טסה לעיתים קרובות בשטחה האווירי של עומאן, בנוסף לכך קומורו אף מאפשרת לישראלים להיכנס לשטחה.
תוניסיה ואלג'יריה מעולם לא אכפו את החרם. תוניסיה קיימה יחסים עם ישראל לאחר הסכמי אוסלו וניתקה אותם לאחר האינתיפאדה השנייה.
אפקט קולידג'
אפקט קולידג' (באנגלית: The Coolidge Effect) הוא מושג מתחום הביולוגיה והפסיכולוגיה המתאר דפוס תגובה מינית של זכרים, המראה רמת גירוי מיני גבוה יותר עם החלפת הפרטנרית. במצב כזה, אם תהיה בחברת הזכר נקבה שלישית, הוא יגורה ממנה בזמן קצר יותר מאשר משתי הקודמות, וכן הלאה.
האפקט הודגם על מינים שונים של בעלי חיים, כולל האדם. הניסוי הראשון שעליו דווח בוצע בחולדות. זכר הוכנס לכלוב עם מספר נקבות מיוחמות. הוא החל מיד בהזדווגות עם כולן. לאחר זמן מסוים הזכר הותש ולא נענה לליקוקי החולדות הנקבות המבקשות להמשיך. בשלב זה הוכנסה נקבה מיוחמת חדשה לכלוב והזכר החל את ההזדווגות איתה במלוא המרץ. מחקרים נוספים הראו שהאפקט קשור לעלייה ברמת הדופמין במערכת החיזוק.