המפלגה התמודדה לראשונה כמפלגה עצמאית בשנת 2001, עם מצע פופוליסטי שכלל התנגדות חזקה להגירה ומחאה נגד בזבוז כספי ציבור. המפלגה קיבלה 3.9% בבחירות לבית הנבחרים, 0.1% מתחת לאחוז החסימה. מטעם המפלגה נבחר סנאטור אחד, שעבר כמה ימים לאחר הבחירות למפלגה אחרת. בשנת 2004 די ייטרו נבחר מטעם המפלגה לפרלמנט האירופי.
לקראת הבחירות ב-2008 ה-IDV כרתה ברית עם המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות, שבהן היא הגיעה לשיא כוחה והייתה המפלגה הרביעית בגודלה בפרלמנט האיטלקי- 29 נציגים בבית הנבחרים ו-14 סנאטורים. למרות ההישג והשותפות עם המפלגה הדמוקרטית, ה-IDV פעלה כסיעה עצמאית מתוך האופוזיציה. באותה השנה המפלגה הגיעה אף לשיא כוחה בפרלמנט האירופי, עם כ-8% מהקולות ו-7 מושבים.
בשנת 2009 נוצרו קרעים קשים בהנהגת המפלגה ונתגלו בה כמספר פרשות שחיתות. פילוגים אלו אף גרמו לעזיבתם של חברי פרלמנט (גם ברמה הארצית וגם ברמה האירופית). למרות היחלשויות אלו, הצליחה המפלגה בשנים 2011–2012 להגיע להישגים ברמה המוניציפלית, בכך שניצחה בבחירות המקומיות בנאפולי ובפלרמו. בסוף 2012 המפלגה נגררה למשבר נוסף, לאחר שהתקשורת הארצית דיווחה על סתירות במימון המפלגה. בנוסף על כך, המפלגה נפגעה בדעת הקהל לאור עלייתה של תנועת חמשת הכוכבים. בבחירות שנערכו בשנת 2013 המפלגה הפסידה את כל כוחה בפרלמנט, לאחר שקיבלה רק 2.2% מהקולות, ולא עברה את אחוז החסימה. לאחר הכישלון די פייטרו התפטר מראשות המפלגה. מנהיגים רבים נוספים עזבו גם הם את המפלגה. בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2014, המפלגה קיבלה רק 0.65% מהקולות ולכן לא הכניסה נציגים גם לפרלמנט זה.
אידאולוגיה.
באופן כללי, המפלגה ממוקמת במרכז-שמאל, אך בתוכה מתקיים מגוון דעות (שמגיע לעיתים עד לשמאל קיצוני). המפלגה תומכת בבחירות בשיטה הרובנית, פדרליזם, מאבק בשחיתות וחיזוק היעילות של המגזר הציבורי. במאי 2012 הייתה ה-IDV למפלגה הפוליטית הראשונה באיטליה שתמכה בנישואים חד-מיניים.
קני בארלו
1100-1109 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1109 - 1100 לפני הספירה
הברית למען איטליה
הברית למען איטליה (באיטלקית: Alleanza per l'Italia) הייתה מפלגת מרכז באיטליה.
המפלגה תוארה במניפסט שלה כ"דמוקרטית, ליברלית, עממית", והתנגדה "לשמאל הסוציאל-דמוקרטי ולימין הפופוליסטי". המפלגה התפלגה מהמפלגה הדמוקרטית בנובמבר 2009, ורבים מ-APL הגיעו ממפלגה זו. המפלגה פורקה באופן רשמי בסוף שנת 2016.
היסטוריה.
פרנצ'סקו רוטלי, שהנהיג את מפלגת "דמוקרטיה היא חופש" (שהרכיבה בשנת 2007 את המפלגה הדמוקרטית) היה אישיות מרכזית במפלגה הדמוקרטית. בשנת 2009 רוטלי הסתכסך עם המפלגה הדמוקרטית, לאחר שזו ראתה אותו כסממן שמאלי מדי. ב-27 באוקטובר של אותה השנה, לאחר חודשים של ספקולציות, רוטלי פרסם כי הוא עוזב את המפלגה, בטענה שהיא לא מציעה מענה ראוי לפיצול שמובל על ידי הליגה הצפונית. ב-11 בנובמבר 2010 הציג רוטלי את המפלגה שם מפלגתו ואת הלוגו הזמני שלה. כחודש לאחר מכן נערך הקונגרס הראשון של המפלגה בפארמה שבצפון המדינה. באותה השנה נוצרו סיעות ראשונות של המפלגה בבית הנבחרים ובסנאט. בחודשים שלאחר מכן המפלגה ניסתה למשוך אליה קהלים ליברליים וירוקים. בסוף מארס 2010 נערכו בחירות אזוריות במדינה, והמפלגה נערכה בארבעה אזורים בצפון איטליה. בכל אחד מאזורים אלו המפלגה קיבלה אחוזים בודדים מהקולות, ולכן לא היה לה כוח ממשי באזורים אלו. לאור התוצאה (שחשבה למאכזבת מאוד), נשמעו ביקורות רבות ממנהיגי המפלגה בצפון איטליה, ודרשו את התפטרותו של רוטלי ויצירת מבנה קונפדרלי למלגה. רבים ממנהיגים אלו עזבו בהמשך השנה.
בשנת 2012 ניסתה המפלגה להיערך מחדש בקואליציות ובסיעות חדשות, אך ניסיונות אלו לא צלחו. בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2014, המפלגה קיבלה רק 0.7% מהקולות, ולא הצליחה להכניס שום נציג מטעמה אל פרלמנט זה.
בסוף שנת 2016 המפלגה פורקה.
דואר רוסיה
דואר רוסיה או הדואר הרוסי (ברוסית: Почта России או בשמו המלא: Акционерное общество «Почта России», חברת המניות "דואר רוסיה") הוא חברה ממשלתית פדרלית, האחראית העיקרית לאספקת שירותי דואר בשטחי הפדרציה הרוסית ומספקת גם שירותי בנקאות. החברה הוקמה כחברת מניות בשנת 2002 והיא אחראית לאיסוף ואספקת דואר ברוסיה ומחוצה לה, הנפקת בולי דואר והתמחות במתן שירותי בנקאות.
חברת דואר רוסיה חברה באיגוד הדואר העולמי ומהווה יחידת סמך במשרד התקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה. קודם לכן הייתה כפופה לסוכנות התקשורת הפדרלית. במרץ 2013 הוכנסה לרשימת העסקים האסטרטגיים וביוני 2018 ממשלת רוסיה החלה ברפורמה ארגונית והפיכת החברה לחברת מניות.
לחברה 42,000 סניפים ב-87 מחוזות רוסיה והיא העסיקה 351,753 עובדי דואר (לפי נתוני שנת 2014). את שירותי הדואר בחצי האי קרים מספקת חברה נפרדת בשם "דואר קרים".
היסטוריה.
ראשיתו של שירות הדואר הרוסי ב-1516 עם תחילת פעולתו של לשכת הדואר כגוף חצי צבאי שהעביר מכתבים והיה בעל סמכויות גבייה וניהול סדר יומם של העגלונים.
בשנת 1711 עם הקמת משרד הדואר במוסקבה (Московский почтамт) אורגן לראשונה שירות הדואר תחת גוף מאוחד מרכזי. זמן קצר לאחר מכן הוקמו משרדי דואר בכל ערי האימפריה הרוסית. פיוטר הגדול אומנם ייסד את משרד ראש הדואר הכללי (генерал-почтмейстера) ב-1721, ואולם רק בשנת 1782 אורגנה והוסדרה פעילות כל משרדי הדואר. בשנת 1819 הוקמה מחלקת הדואר של משרד הפנים (Почтовый департамент МВД Российской империи) שפעלה עד 1864 שניהלה את מערך הדואר, עם הקמת משרד הדואר והטלגרף. בשנת 1874 הייתה רוסיה מהמדינות הראשונות בעולם שחתמו על אמנת הדואר העולמי והצטרפה לאיגוד הדואר העולמי, אלא שממשלת האימפריה הרוסית לא הייתה נוחה מפעילות הדואר ובשנת 1868 פורק המשרד מחדש והפך למחלקת הדואר והטלגרף של משרד הפנים עד 1917 (כאשר פעילות המשרד הממשלתי לענייני דואר וטלגרף הוחזרה זמנית למשך שנה ב-1880). כאשר בשנים 1884-1917 המחלקה נקראה בשם המינהל הראשי לדואר וטלגרף והייתה כפופה לשר הפנים של רוסיה.
באוקטובר 1917 הוחלט על הקמת הסובנרקום ובמסגרתו משרד ממשלתי לדואר בשם "הקומיסריון העממי לדואר ולטלגרף" (Народный комиссариат почт и телеграфом, Наркомпочтель). חרף פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה שירותי הדואר המשיכו לתפקד, ועד התפרקות ברית המועצות נוהל מערך שירותי הדואר על ידי הקומיסריון העממי לדואר ולטלגרף, שהפך בשנת 1946 למשרד הדואר והטלגרף ובהמשך מוזג אל תוך משרד התקשורת הסובייטי.
ב-16 בנובמבר 1992 אוקאז של בוריס ילצין איגד את כל שירותי הדואר לרשות הדואר הפדרלית (Федеральное управление почтовой связи) שפעלה תחת משרד התקשורת של רוסיה. ב-17 באוקטובר 1995 הרשות אורגנה מחדש והפכה לשירות הדואר הפדרלי (Федеральная служба почтовой связи) כשירות הדואר של רוסיה. באוגוסט 1996 השירות פורק ומוזג אל תוך משרד התקשורת לקראת יישום צעדים לפירוק המונופול הממשלתי בתחום הדואר והפרטתו.
בהתחשב בתפקיד הדואר בהתפתחות ההיסטורית של המדינה, בשנת 1994 הורה נשיא רוסיה בוריס ילצין לציין חג מקצועי של עובדי הדואר - "יום הדואר הרוסי", הנחגג מדי שנה ביום ראשון השני של חודש יולי. צו נשיאותי נוסף בשנת 1997 החזיר את המסורות הסמליות של הדואר הרוסי עם הוספת הסמל והדגל של רוסיה לסמל הדואר.
בשנת 2002 הוחלט על הפיכת שירות הדואר הפדרלי הרוסי לחברה בבעלות פדרלית בשם "דואר רוסיה". בשנת 2004 זכתה חברת Elsag Datamat במכרז להקמת מרכז המיון האוטומטי הראשון של דואר רוסיה. בשנת 2008 מונה אנדריי קזמין, לשעבר מנכ"ל סברבנק למנכ"ל החברה. בינואר 2009 הוכרז כי קזמין יעזוב את תפקידו כמנכ"ל הדואר הרוסי עקב משבר פיננסי בשל רפורמות שאפתניות שיושמו בצורה גרועה. משנת 2009 ועד הדחתו במסגרת הרפורמות בשנת 2013 המנכ"ל היה אלכסנדר קיסליוב. אחריו מונה למנכ"ל דמיטרי סטרשנוב.
בתחילת שנות האלפים חלה עלייה בתלונות. מספר החבילות מקמעונאים זרים מקוונים זרים עלה בהתמדה מזה מספר שנים. על פי הערכות של דואר רוסיה עצמו, הזמנות מקמעונאים באינטרנט הועברו לרוסיה בעיקר בחבילות רגילות או רשומות; בשנת 2009 היו 2.3 מיליון, עד שנת 2012 המספר זינק ל-17 מיליון. ב-6 במרץ 2012 חמש משאיות מגרמניה עמדו בתור לפריקתן בשדה התעופה הבינלאומי ונוקובו. בסניף הדואר הבינלאומי נערמו 12,300 חבילות, 5,300 חבילות EMS ו-36,000 חבילות בדואר רגיל. אלפיים חבילות נוספות המתינו לשחרור מהמכס בשדה התעופה הבינלאומי שרמטייבו.
בשנת 2012 הקימה קבוצה של אנשים שאינם מרוצים ממצב העניינים את האתר "anti-Russianpost.ru"; מטרתו הייתה לאפשר למשתמשים להדגיש מקרים של שירות מאכזב או לא מספק מהדואר הרוסי. באמצע מרץ הלקוחות של הקמעונאים המקוונים פתחו במתקפת דואר זבל הסניף המוסקבאי של רגולטור האינטרנט רוסקומנדזור. בתקופה זו החברה קיבלה עד 1,000 הודעות מאנשים פרטיים עם תלונות על העברת משלוחים של רכישות שבוצעו בחנויות האינטרנט.