לורנס איש ערב (באנגלית: Lawrence of Arabia) הוא סרט דרמת פעולה הרפתקאות היסטורי אפי בריטי משנת 1962. מבוסס על סיפור חייו של תומאס אדוארד לורנס ועל ספרו האוטוביוגרפי של לורנס, "שבעה עמודי חוכמה", אשר הופץ בדצמבר 1926. את הסרט ביים דייוויד לין ואותו הפיק סם שפיגל לפי תסריט של רוברט בולט ומייקל וילסון. הסרט עוקב אחר הרפתקאותיו של תומאס אדוארד לורנס בתקופת מלחמת העולם הראשונה במהלכה הוא סייע לערבים במלחמתם נגד הבריטים והטורקים. הסרט נעשה בקנה מידה גרנדיוזי ומפואר למרות תקציב הפקה דל של כ-15 מיליון דולר בלבד לצד זמן ריצה של כ-222 דקות.
בסרט כיכב פיטר או'טול בתפקיד הראשי, לצד אנסמבל שחקנים כגון עומר שריף, אלק גינס, אנתוני קווין, ג'ק הוקינס, חוזה פרר, אנתוני קווייל, קלוד ריינס וארתור קנדי. את המוזיקה לסרט הלחין, יצר וכתב מוריס ז'אר.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 בדצמבר 1962 בהפצת סרטי קולומביה. עם יציאתו, זכה הסרט לשבחים אדירים ברחבי העולם כולו מצד מבקרי קולנוע והקהל. הסרט ברובו שובח על הצילום הייחודי שלו, עיצוב ההפקה הגרנדיוזי, המוזיקה, המשחק, סצנות האקשן ובעיקר על הופעתו של פיטר או'טול בתפקיד הראשי. בנוסף להצלחתו הביקורתית הנרחבת, הסרט הפך להצלחה קופתית מהירה כשגרף יותר מ-70 מיליון דולר ברחבי העולם.
בנוסף להצלחתו בקופות ובביקורות, הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר כולל לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-35 ב-1963. הסרט זכה בשבעה פרסים כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר ובכך הפך לסרט הארוך ביותר שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר. הסרט אף זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הדרמטי הטוב ביותר ו-2 פרסי באפט"א לסרט הטוב ביותר והסרט הבריטי הטוב ביותר.
שנים מאוחר יותר לאחר יציאתו, הסרט הפך לסרט פולחן בקרב רבים ואף זכה להכרה עולמית בתור אחד מבין סרטי הקולנוע החשובים והגדולים ביותר בתולדות הקולנוע האמריקאי ובשנת 1991 זכה הסרט להישמר בספריית הסרטים של הקונגרס האמריקאי על היותו "סמלי מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית" וב-1998 בחר מכון הסרטים האמריקני לשבצו במקום החמישי ברשימתם של "100 שנים...100 סרטים".
עלילת הסרט.
העלילה מחולקת לשני פרקים, אשר ביניהם יש הפסקה.
חלק 1.
בשנת 1935, לורנס נהרג בתאונת אופנוע. באזכרה שלו בקתדרלת סנט פול, עיתונאי מנסה להשיג תובנות על האיש, ומבין כי לורנס הוא אדם מסתורי וכי אנשים רבים ניסו להכירו מבלי הצלחה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, לורנס הוא לֵיטננט בצבא הבריטי שהוצב בקהיר, וידוע בשל החוצפה והידע שלו. למרות התנגדותו של הגנרל מאריי, הוא נשלח על ידי מר דריידן (דייוויד הוגארת), ראש "הלשכה הערבית" של משרד החוץ הבריטי, להעריך את סיכוייה של הברית הבריטית עם הנסיך פייסל במרד שלו נגד הטורקים. במסע, המדריך הבדווי שלו נהרג על ידי שריף עלי על כך ששתה מהבאר שלו בלי שביקש רשות. לאחר מכן, לורנס נפגש עם הקולונל ברייטון, שמורה לו לשמור על שקט, להבין את כוונותיו של פייסל, ולעזוב. לורנס מייד מתעלם מהפקודות של ברייטון כשהוא פוגש פייסל. חכמתו, גישתו וגילוי הלב של לורנס מעוררים את עניינו של הנסיך.
ברייטון מייעץ לפייסל לבצע נסיגה לעיר ינבוע לאחר תבוסה גדולה, אך לורנס מציע מתקפת פתע נועזת בעקבה, שאם תצליח, יהיה נמל שממנו הבריטים יוכלו לפרוק ציוד נחוץ. בסופו של דבר הקרב מצליח ולורנס זוכה בכבוד רב מצד שריף עלי.
חלק 2.
בשלב זה, לורנס משיק מלחמת גרילה כנגד הטורקים. במתקפה זו הוא מפוצץ רכבות ומטריד את הטורקים בכל צעד ושעל. כתב המלחמה אמריקאי מסקר אותו והופך אותו לידוע בכל העולם. באחת הפשיטות, אחד מאנשיו של לורנס נפצע והוא יורה בו כהמתת חסד. לאחר מכן הוא נוסע לעיר דרעא, שהייתה עיר אויב, בשביל לבחון אותה. הוא נתפס על ידי הטורקים, מולקה ונרמז כי הוא נאנס. בשלב זה לורנס הוא בן אדם שונה ומיוסר שמתקשה למצוא עצמו בצבא.
יציאת הסרט.
הצלחת הסרט.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 בדצמבר ,1962 בהפצת סרטי קולומביה. עם יציאתו, זכה הסרט לשבחים אדירים ברחבי העולם כולו מצד מבקרי קולנוע והקהל. הסרט ברובו שובח על הצילום הייחודי שלו, עיצוב ההפקה הגרנדיוזי, המוזיקה, המשחק, סצנות האקשן ובעיקר על הופעתו של פיטר או'טול בתפקיד הראשי. בנוסף להצלחתו הביקורתית הנרחבת, הסרט הפך להצלחה קופתית מהירה כשגרף יותר מ-70 מיליון דולר ברחבי העולם.
בנוסף להצלחתו בקופות ובביקורות, הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר כולל לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-35 ב-1963. הסרט זכה בשבעה פרסים כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר ואף זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הדרמטי הטוב ביותר ו-2 פרסי באפט"א לסרט הטוב ביותר והסרט הבריטי הטוב ביותר.
שנים מאוחר יותר לאחר יציאתו, הסרט הפך לסרט פולחן בקרב רבים ואף זכה להכרה עולמית בתור אחד מבין סרטי הקולנוע החשובים והגדולים ביותר בתולדות הקולנוע האמריקאי ובשנת 1991 ,הסרט זכה להישמר בספריית הסרטים של הקונגרס האמריקאי על היותו "סמלי מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית" וב-1998 ,בחר מכון הסרטים האמריקני לשבצו במקום החמישי ברשימתם של "100 שנים...100 סרטים".
הסרט אף גרם לבמאי קולנוע גדולים כמו סטיבן ספילברג, מרטין סקורסזה, ג'ורג' לוקאס ועוד רבים אחרים להוות השראה גדולה עבורם כשספילברג מציין פעמים רבות כי הסרט הוא הסרט האהוב עליו כאשר צפה בו מספר רב של פעמים בהיותו בן 16.
באתר "Rotten Tomatoes" ,זכה הסרט לציון משמעותי של כ-98% "טרי לגמרי" עם ציון נורמלי של כ-9.1/10 בהתבסס על 81 ביקורות. האתר מציין: "האפוס הקולנועי של כל האפוסים ,"לורנס איש ערב" מלווה את מעמדו של דייוויד לין בפנתיאון הקולנועי עם כמעט ארבע שעות של היקף הפקה גדול, הופעות מבריקות וצילום יפהפה".
אורך הסרט השנוי במחלוקת.
אורך הסרט עומד על כ-222 דקות (3 שעות ו-42 דקות) ,מה שגרם לביקורות עזות רבות. על מנת להרגיע את הרוחות, הבמאי דייוויד לין פרסם במהלך השנים גרסאות קצרות יותר לסרט. בינואר 1963 שוחררה גרסה של 202 דקות, ובשנת 1971 הופיעה גרסה של 187 דקות. בשנת 1989 יצאה הגרסה המשוחזרת שנעשתה תחת פיקוחו של לין, ואורכה היה 216 דקות. זאת הגרסה הנפוצה כיום.
פארק ציון
שמעון מזרחי
שמעון מזרחי (נולד ב-16 באוקטובר 1939) הוא עורך דין, איש עסקים ומנהל ישראלי, יושב ראש מועדון הכדורסל מכבי תל אביב וחתן פרס ישראל בספורט ותרבות הגוף לשנת תשע"א (2011). חבר היכל התהילה של היורוליג משנת 2018.
ביוגרפיה.
משפחתו וילדותו.
מזרחי נולד בתל אביב לעליזה (לבית משפחת חכמי שעלו לישראל מגאורגיה), ולמשה מזרחי ונקרא על שם סבו, שמעון מזרחי, מראשוני שכונת נווה צדק. אביו היה בנקאי וספורטאי מצטיין בקבוצות הטניס והכדורגל של מכבי תל אביב, כך שכבר מגיל צעיר היה מזרחי לאוהד נלהב של קבוצות הכדורגל והכדורסל של האגודה. למד בבית ספר עממי בירושלים יחד עם ראובן ריבלין במשך חמש שנים והיה חניך בשבט מצדה של תנועת הצופים. לאחר מכן חזר עם משפחתו לתל אביב ולמד בבית הספר הכרמל.
שירות צבאי בסדיר ובמילואים.
במהלך שירותו הצבאי, שימש מזרחי כחוקר במצ"ח, שם נודע כחוקר שקדן ויצירתי. ב-1960 סיים את שירות החובה בצה"ל והמשיך לשרת במצ"ח במילואים. מזרחי, שדרגתו אלוף-משנה, מוסיף להתנדב ליחידה גם כיום. לעיתים גם גויס על ידי שירות הביטחון הכללי כדי לסייע בחקירת חשודים בעבירות על ביטחון המדינה. בין השאר היה אחד האחראים לפיצוח פרשת הרצח של יצחק קברטץ, רכז הביטחון של קיבוץ מנרה, ושוד הנשקיה של הקיבוץ - ומילא תפקיד מפתח בחקירת מבצע הפשעים הללו, ז'אן אלרז.
עורך-דין.
מזרחי למד משפטים באוניברסיטה העברית והיה לעורך דין. בשנת 1979 הקים משרד עורכי דין עצמאי, ש. מזרחי - ב. ארנון, בראשו הוא עומד עד היום. המשרד מתמחה בתחום התעבורה, אך עוסק לעיתים גם בתחומים אחרים. בין לקוחותיו הנודעים:
מנהל קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב.
ב-1969 התמנה מזרחי לניהול קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב, לאחר שאגודת מכבי תל אביב נכנסה לקשיים כלכליים. מזרחי נקט בשנותיו הראשונות בתפקיד במספר פעולות ששינו את פני הקבוצה, ובראשן תחילת מכירת כרטיסים בתשלום למשחקיה ותחילת שידור משחקיה האירופיים בטלוויזיה. עם כניסתו של מזרחי לתפקידו החל להיווצר פער שהלך וגדל בין מכבי ליריבותיה בישראל. החל משנה זו ועד לשנת 1992, זכתה מכבי במשך 23 שנים ברציפות באליפות המדינה בכדורסל, ובגביעי אירופה בשנים 1977 ו-1981, ולאחר מכן בגביעים בשנים 2001, 2004, 2005 ו-2014.
בשנת 2004 נבחר מזרחי להשיא משואה באירועי יום העצמאות, בשל תרומתו לספורט בישראל. בשנת 2007 נבחר על ידי המגזין האמריקאי "טיים" לאחד מ-50 מנהלי הספורט הטובים בעולם, לצדם של אישים כגון ר. ס. ביופורד (מנכ"ל סן אנטוניו ספרס מה-NBA), מאמן מנצ'סטר יונייטד, אלכס פרגוסון, ולפני סילביו ברלוסקוני (ראש ממשלת איטליה לשעבר ונשיא קבוצת הכדורגל מילאן).
מזרחי קיבל את פרס ישראל לספורט לשנת ה'תשע"א (2011), שהוענק לו ביום העצמאות ב-10 במאי. ב-2014 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו. ב-2004 קיבל פרס על מפעל חיים ביד לאיש הספורט היהודי.
במהלך השנים יצר מזרחי קשרים רבים בכדורסל האירופי. הודות לקשרים אלה לא נפגע מעמדה של ישראל בזירה הבינלאומית בתקופות של אירועים ביטחוניים. למשל, במהלך האינתיפאדה השנייה, משחקי הבית של מכבי תל אביב ושאר הקבוצות הישראליות בגביעי אירופה המשיכו להתקיים בישראל כרגיל, בזמן שבמרבית ענפי הספורט האחרים נאסר על הקבוצות והנבחרות לקיים את משחקיהן בישראל והן נאלצו לקיימם מחוץ לגבולות המדינה.