בהאא אללה ראה את העולם כמדינה אחת, שכל בני האדם הם אזרחיה וכי בעתיד, האנושות כולה תהא משפחה אחת מאוחדת: "כדור-הארץ הוא אך מדינה אחת, והאנושות אזרחיה". למעשה, משנתו של בהאא אללה שואפת לאחדות בין האנושות כולה ולא רק בתוך הקהילה הבהאית. אמונה זו באה לידי ביטוי גם בחזון הבהאי של שלום עולמי ואחדות עולמית. הבהאים מאמינים כי בני האדם הם בעלי אותו בסיס ואינם שונים זה מזה במהותם, אך דעה קדומה, בורות, חיפוש אחר כוח ואגואיזם, מנעו מאנשים רבים לקבל ולהכיר באחדות בסיסית זאת. המטרה העיקרית של בהאא אללה הייתה לשנות את המצב הזה ולהביא לידי מודעות אוניברסלית באחדות האנושות. כאשר המשפחה, השבט, העיר, המדינה והאומה מבטאים את ההתפתחות האנושית ביכולת לארגן את החברה בדרגות שונות של אחדות.
העיקרון של אחדות האנושות לא מרמז רק על מודעות אינדיבידואלית חדשה, אלא על ייסודה של האחדות במסגרת של אומות, ממשלות ולבסוף בציוויליזציה כלל-עולמית. משכך, זה לא מספיק שהאנושות רק תכיר באחדותה בעוד בפועל תמשיך לחיות בעולם מפולג מלא בקונפליקטים, דעות קדומות ושנאה. יש לבטא אחדות באמצעות מערכת חברתית אחידה ומאוחדת המבוססת על אותן עקרונות רוחניים. בניית מערכת זו מבטאת את המטרה האלוהית בהתפתחות החברה האנושית. על מנת להשיג אחדות זו, בהאא אללה הציע ליצור מוסדות חברתיים חדשים המבוססים על השתתפות והתייעצות. מוסדות אלו ישרתו את המטרה העיקרית של ביטול הקונפליקטים הנוצרים מאינטרסים מנוגדים, ובכך יפחיתו את הפוטנציאל לחוסר אחדות בכל רמות החברה. חזיון המוסדות החדשים כולל מספר גופים בינלאומיים, רבי עוצמה של שלטון עולמי: מחוקק עולמי עם ייצוג אותנטי ובעל סמכות, בית משפט בינלאומי בעל סמכות עליונה המחליט בכל מקרי המחלוקות בין האומות, וכוח משטרתי עולמי.
אם כן, על פי אמונתו של בהאא אללה האנושות היא שלם שלא ניתן לחלקו: "הפירות של עץ אחד, והעלים של ענף אחד". הארץ היא המולדת היחידה ועל האנשים לפעול לטובת רווחת כל האנושות. כך למעשה, אחדות האנושות תתקיים על ידי סובלנות ואימוץ של שפה עולמית, ויותר מכל על ידי איחוד של כל בני האדם תחת אמונה משותפת- דת ככוח מקשר שמאחד אנשים בעלי אמונות ומזגים שונים.
'שבעת הנרות של אחדות' תוארו על ידי עבד אל-בהאא, אחד ממנהיגי הדת, במכתבו לגברת ג.ה וייט של אדינבורג בתחילת המאה ה-20. במכתב זה ציין כי הדור הנוכחי ייחודי בכך שהתקשורת העולמית מתקדמת ומתפתחת ובהיווצרותה של תלות כלכלית ופוליטית בין כל חלקי העולם. למעשה, הוא תיאר את המאה ה-20 כ-'מאה של אור' בה יבואו לידי ביטוי התפתחויות משמעותיות שיקדמו אחדות אנושית. בסופו של דבר, 'שבעת הנרות של אחדות' יאירו את האופק הקודר בעולם: אחדות פוליטית; אחדות המחשבה; אחדות בחופש; אחדות דתית; אחדות של לאומים (בעיקר אלו שיוסדו במאה ה-20); אחדות של גזעים; אחדות של שפה."במחזורים עברו, למרות שההרמוניה הייתה קיימת, עדיין, בשל העדר האמצעים, האחדות של כל בני האדם לא הייתה ניתנת להשגה. שכן, יבשות נותרו מחולקות, אף בתוך עצמן,  ותחלופת מחשבות הייתה כמעט בלתי אפשרית. עם זאת, בימינו, התרבו אמצעי התקשורת, וחמש היבשות של כדור הארץ התמזגו כמעט לאחת ... באופן דומה כל בני משפחת האדם, אם עמים או ממשלות, ערים או כפרים, הפכו תלויים יותר ויותר."יש לציין כי הכוונה באחדות האנושות על פי האמונה הבהאית היא אחדות בגיוון ולאו דווקא אחידות. לא מדובר בדיכוי של הבדלים כדי להגיע לאחדות, אלא הגברת מודעות וכבוד לערך הפנימי לתרבות הנפרדת של כל פרט. כמו כן, לא הגיוון בין בני האדם הוא שייחשב כעילת הסכסוך, אלא הגישה שלנו כלפיו, חוסר הסובלנות שלנו וההחזקה בדעות קדומות. עבד אל-בהאא אחד ממנהיגי הדת, השווה את האנושות לגן פרחים שיופיו נובע מעצם הגיוון בו בצבעים ובצורות:  "העולם של האנושות הוא כמו גן ורדים, והגזעים, הלשונות והאנשים השונים מהווים פרחים מנוגדים. המגוון של צבעים בגן הוורדים מוסיף לקסם והיופי שלו, ולמעשה המגוון שבו משפר אחדות".
ננדור גליד
ננדור גליד (בסרבית: Nandor Glid, סובוטיצה 12 בדצמבר 1924 - בלגרד, 31 במרץ 1997) היה פסל, צייר ודפס יוגוסלבי.
ביוגרפיה.
גליד נולד במשפחה יהודית. במהלך מלחמת העולם השנייה איבד כמעט את כל בני משפחתו במחנות הריכוז של הגרמנים. הוא הצטרף לתנועת השחרור הלאומית של טיטו. בתקופת המלחמה נפצע מספר פעמים.
לאחר המלחמה, בשנת 1945, נרשם לבית הספר לאמנות שימושית. בשנת 1948 נרשם ללימודים באקדמיה לאמנות בבלגרד, ובשנת 1950 זכה בפרס לפיסול. בשנת 1951 סיים את לימודיו בכיתתם של ראדטה סטנקוביץ' ומרין שטודין .
משלהי 1950 עד סוף שנות ה-60 הציג ופעל מחוץ ליוגוסלביה. הוא היה פרופסור בפקולטה לאמנות שימושית ועיצוב, ובין השנים 1985-1989 היה רקטור האוניברסיטה לאמנויות בבלגרד.
אנלי ארהרדט
אנליזה "אנלי" יאהנס-ארהרדט (בגרמנית: Anneliese "Annelie" Jahns-Ehrhardt; נולדה ב-18 ביוני 1950) היא אתלטית עבר מזרח גרמניה, אלופה אולימפית (מינכן 1972), אלופת אירופה (רומא 1974) ושיאנית עולם בריצת 100 מטר משוכות.
ביוגרפיה.
ארהרדט נולדה באורסליבן, סקסוניה-אנהלט.
סגנית אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה ארהרדט במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.96 שניות, אחרי בת ארצה שיאנית העולם קארין בלצר שקבעה שיא אליפות חדש של 12.94 שניות ולפני טרזה סוקנייביץ' מפולין (13.21 שניות).
אלופה אולימפית ושיאנית עולם.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה ארהרדט במדליית זהב, בריצת 100 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 12.59 שניות, לפני ולריה בופנו מרומניה (12.84 שניות) וקארין בלצר (12.90 שניות).
אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה ארהרדט במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אליפות חדש של 12.66 שניות, לפני בת ארצה אנרוז פידלר (12.89 שניות) וטרזה נובק מפולין (12.91 שניות)
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה ארהרדט במקום עשירי בריצת 100 מטר משוכות ולא הצליחה להגן על תוארה. בשלב חצי הגמר היא סיימה שלישית בתוצאה של 13.28 שניות שהקנה לה מקום בשלב הגמר, אך הריצה נפסלה ולכן נערכה ריצה נוספת שבה היא סיימה חמישית בתוצאה של 13.71 שניות ולא עלתה לשלב הגמר.
מרתה רוט
מרתה לואיס רוט (באנגלית: Martha Root; 10 באוגוסט 1872– 28 בספטמבר 1939) הייתה עיתונאית במקצועה ומורה בעברה, אשר הפכה לבהאית בפיטסבורג בשנת 1909. ב-1915 היא ערכה מספר ביקורים לקהילות בהאיות באסיה ובמקומות נוספים, כאשר היא מפרנסת את עצמה על ידי פרסום מאמרים בארצות הברית. ב-1919, כתוצאה ממשיכתה לספרו של עבד אל-בהאא "איגרות התוכנית האלוהית" (Tablets of the Divine Plan) היא החלה במה שתהיה מאוחר יותר משימת חייה, והתחילה לקדם את הבשורה הבהאית במספר ביקורים באמריקה הלטינית. בביקוריה היא נאמה וערכה שיחות עם קבוצות שונות. פעמים רבות שוחחה עם קבוצות תאוסופיות וקבוצות אספרנטו. בנוסף, היא כתבה מאמרים על הדת הבהאית עבור עיתונים וכתבי עת, הכניסה ספרים בהאים לספריות ברחבי העולם ויצרה קשר עם פקידים ממשלתיים, מחנכים ורבים נוספים. היא ערכה ביקורים ארוכים אחרים: בין השנים 1923–1930 היא ביקרה במזרח הרחוק, אוסטרליה, אירופה, המזרח התיכון והודו. לאחר מכן, לאחר שהות של שנה בקנדה ובארצות הברית היא חזרה לאירופה (1932–1936) וגם למזרח אסיה, סרי לנקה הודו ואוסטרליה (1937–1939). היא נפטרה בהונולולו לאחר חזרתה ממסעה האחרון. בעוד שהתעלמה מבריאותה וחייה רוב הזמן בעוני, היא דחפה את עצמה לנצל כל הזדמנות לקידום האמונה הבהאית, תוך שהיא יוצרת מספר עצום של קשרים חזקים (ביניהם המלכה מארי של רומניה). היא הייתה הראשונה שערכה שידור רדיו בנוגע לאמונה הבהאית (בפרת', אוסטרליה, 1924). באירופה עזרה למסד את הלשכה הבהאית הבינלאומית (International Baha'i Bureau), והרחיבה רבות את הקשרים של הקהילה הבהאית עם קהילת האספרנטו. שוקי אפנדי מינה אותה בשל פועלה לאחר מותה "יד אלוהית" ותיאר אותה כבהאית נצחית.
חייה לפני הצטרפותה לדת הבהאית.
ילדותה.
מרתה לואיס רוט נולדה ב-10 באוגוסט 1872, לטימות'י וננסי רוט בריצ'ווד, אוהיו. היו לה שני אחים גדולים, קלרנס וקלוד, אשר נולדו ב-1869 ו-1871. אביה היה כומר זוטר בכנסייה הבפטיסטית, ואמה הייתה עקרת בית. זמן קצר לאחר שנולדה, המשפחה עברה להתגורר בקיימבריג' ספרינגס, פנסילבניה, שם תפעלה משק חלב ומספר יוזמות. לרוט הייתה ילדות מאושרת ושקטה, אך בתור ילדה היא לא התעניינה כלל בתפירה, סריגה או בישול לעומת רוב הילדות הצעירות. היא החלה למכור את עבודתה בגיל מוקדם ובגיל 14 הספיקה לחסוך מספיק כסף מכתיבה כדי לשלם עבור טיול למפלי הניאגרה. בגיל 16, רוט סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון המקומי של קיימבריג' ספרינגס. במעמד זה צוינו לטובתה לימודיה באורתוגרפיה, קריאה, מתמטיקה, גאוגרפיה, דקדוק, לטינית, אלגברה, גאומטריה, וכמו גם התנהגותה למופת ואופייה המוסרי. באותה שנה בה סיימה את לימודיה התיכוניים, 1889, נסעה לטיול באירופה.
לאחר שחזרה מאירופה, נרשמה לקולג' אוברלין באוהיו. שם למדה במשך 5 שנים על-פי תוכנית לימודים שהרכיבה בעצמה, ואשר כללה לימודי לטינית, גרמנית, יוונית, צרפתית ואנגלית, ספרות ואמנות הנאום. בנוסף אליהם, למדה גם פסיכולוגיה, מתמטיקה ולימודי תנ"ך. בשנת 1895 לא סיימה את לימודיה בקולג' אוברלין, והחליטה להירשם לאוניברסיטת שיקגו. בשנה זו הספיקה לפרסם מספר מסות ספרותיות והוענק לה תואר בוגר בספרות.
השכלה: עיתונאית ומורה במקצועה.