העיתון הראשון ביידיש בברזיל הןא 'די מענטשהייט' שיצא בפורטו אלגרה בשנת 1915. שנה אחר כך הופיע בריו דז'ניירו העיתון היהודי הראשון בפורטוגזית A columna. מ 1923 החל להופיע בריו דז'ניירו 'דאס אידישע וואכנבלאט', אשר שינה את שמו ל 'בראזיליאנער יידשע פרעסע' משנת 1927. עיתונים נוספים שהופיעו בריו דז'ניירו עם 'די אידישע פאלקסציינטונג' שהופיע עד 1941 ו'אידשע פרעסא משנת 1930. בסאו פאוו הופיעו גם שני עיתונים ביידיש מתחילת שנות ה-30. מ-1950 החל להופיע בה העיתון 'דער נייער מאמענט' שנוסד ב 1950. ובמקביל גם עיתונים בפורטוגזית. הספר היידי הראשון שהודפס בברזיל הוא 'ציון' שיצא בשנת 1925. בשנת 1932 התפרסם ספרו של אדולף קישינובסקי 'נייע היימען' (בתי מולדת חדשים) וספר זה שעוסק בחיי הרוכלים-המהגרים מהווה לדעת דב סדן את ראשית ספרות היידיש שנכתבה בברזיל. כעבור שנתיים התפרסם הספר 'אויסן אלטן ברונעם' (מתוך באר הקדומים) מאת מנשה הלפרן שהיגר לברזיל כתשע שנים לפני כן. אך הספר עוסק בזיכרונות מהמולדת הישנה ולא בהווי של ברזיל. בשנת 1935 יצחק רייזמן פרסם ספר שעוסק בהווי החיים בברזיל. בשנות מלחמת העולם 1941–1945 נאסרה עיתונות בשפות זרות ועיתוני היידיש נסגרו. בשנות ה-50 התחדשה ספרות הפרוזה בברזיל על ידי שלושת הספרים: רוזה פלאטניק- 'קראשניק-ריא' (1953), הרש שווארץ- 'דער אנהויב' (1954) ומאיר קוטשינסקי-'נוסח ברזיל'. וכן ספר הזיכרונות של הלפרן 'פארמעטן' (1952) וספר שיריו 'לידער' (1959). כן יצאה בתקופה זו אונתולוגיה ראשונה של ספרות היידיש בברזיל 'אודנזער בייטראג' ('תרומתנו', 1956).
מוסדות חינוך ודת יהודיים בברזיל.
בשנת 1906 נפתח במושבת יק"א פיליפסון בית הספר היהודי המאורגן הראשון, כשלושה מורים לימדו בו כחמישים תלמידים. לאחר ארבע שנים נפתח בפרוטו אלגרה בית הספר השני. בסאו פאולו נפתח ב 1916 'תלמוד תורה' וב 44 תלמידים. ובאותה השנה יש ידיעה על בית ספר בריו דז'ניירו. ב-1929 נערך כינוס ראשון של המורים היהודיים בברזיל. בכינוס השתתפו 32 מורים מ 19 בתי ספר. החשובים בבתי הספר היו: 'מגן דוד (לאחר מכן הגימנסיה העברית-ברזיליאנית 'התחיה') בריו דה ז'ניירו נוסד 1922, בית ספר 'התחיה' בסאו פאלו, נוסד 1923. בשנות ה-60 היו בברזיל מעל 30 מוסדות חינוך יהודיים שלמדו בהם כ 11,000 תלמידים.
בפטרופוליס הוקמה בשנת 1966 הישיבה היהודית הראשונה בברזיל. הישיבה - "מחנה ישראל - חב"ד ליובאוויטש" - בראשותו של הרב חיים בנימיני ובניהולו של בנו הרב אברהם דוד בנימיני. בשנת 1995 הקים הרב שמאי ענדע, בוגר הישיבה בפטרופוליס, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש במתחם מוסדות החינוך של ליובאוויטש בשכונת בום רטירו שבסאו פאולו. ישיבה גדולה הקיימת במקום היא ישיבת באר אברהם בראשות הרב ארי פריאדמן. בוגר ישיבה פטרופוליס.
בקוצ'יה (אזור בפרברי סאו פאולו) קיימת ישיבת אור ישראל אשר הוקמה ב-1990. הישיבה היא ישיבה תיכונית ולומדים בה כשמונים תלמידים מזרמים שונים בקרב יהדות ברזיל: יהדות חלאב, ליטאים, חב"ד ועוד. הישיבה שוכנת באזור כפרי, ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב רפאל שמאע. בוגר ישיבה פטרופוליס.
מערכת כשרות נחשבת היא BKA, אשר עומדת תחת פיקוחו של הרב מאיר אברהם איליאוויטש. מערכת כשרות נוספת וגם נחשבת היא המערכת BDK אשר עומדת תחת פיקוחו של הרב שמואל הבלין.
קיים כולל אברכים באזור ז'רדין בבית המדרש מאור התורה-יבנה. קיים כולל נוסף בקהילת מקור חיים של הרב דישי בוגר ישיבה פטרופוליס באזור היג'ינופוליס.
פרוייקט גנום האדם
דנפרופטרובסק
שמואל א'
שמואל ב'
מגניון
מאיה (מיתולוגיה)
מאיה (יוונית עתיקה: Μαία), במיתולוגיה היוונית היא הבכירה שבפליאדות, שבע בנות אטלס ופלאיונה. מאיה הייתה הבכורה, והיפה שבהן. בגלל שהייתה ביישנית, היא חיה במערה בקילנה. זאוס התאהב בה מרוב יפייה, התגנב אליה למערה בלילה. היא הרתה לו וילדה את האל הרמס. מאיה גידלה גם את התינוק ארקאס שחולץ מבטן אמו, הנימפה, קליסטו, בעודה גוועת מהחץ שארטמיס ירתה בה. זאוס, שהציל את התינוק הביאו למאיה.
אחרי שהרמס נולד, מאחר שמדובר בתינוק חכם מאוד, הוא הסתובב בחצר באזור המערה שלהם. הוא מצא צב ליד הגדר ועשה ממנו את הנבל הראשון. אחר כך מאחר שחשק באכילת בשר, גנב את הפרות של אפולו, ואחר כך נתן לאפולו את הנבל בתור פיצוי על הפרות..
מאיה במיתולוגיה הרומית.
מקבילתה הרומאית היא מאיה מאייסטאס (Maia Maiestas), הנקראת גם פאונה (Fauna), אופס (Ops) והאלה הטובה (Bona Dea). האלה מאיה הרומאית היא אלת האביב והפריון, על שמה נקרא חודש מאי, שהימים הראשון והחמישה-עשר בו הוקדשו לה. מאיה נקשרה גם לאל וולקן, ובראשון בחודש הקריב כהן וולקן לכבודה חזירה הרה, קורבן הראוי לאלת אדמה כמו "האלה הטובה". האלה מאיה הייתה אלת נשים בלבד, וגברים לא הורשו להיכנס למקום הפולחן שלה.
בתרבות.
האסטרואיד שהתגלה על ידי הוראס טאטל, נקרא על שמה.
ג'ורג' קנאן
ג'ורג' פרוסט קֶנַאן (באנגלית: George Frost Kennan; 16 בפברואר 1904 – 17 במרץ 2005) היה דיפלומט, איש מדע המדינה והיסטוריון אמריקאי, שנודע בעיקר כאבי "תורת הבלימה" וכדמות מפתח בראשית ימי המלחמה הקרה. הספרים שכתב על היחסים הבינלאומיים שבין רוסיה לעולם המערבי התקבלו כעבודות הסטנדרטיות בתחום, ואף זיכו אותו בפרס פוליצר.
קנאן ייסד ב-1947 את האגף לתכנון מדיניות (Policy Planning Staff) במחלקת המדינה של ארצות הברית והיה הראשון לעמוד בראשו. הגישה שהציע בכתביו בסוף שנות הארבעים עמדה במרכזה של דוקטרינת טרומן, מדיניות החוץ של ארצות הברית שמטרתה הייתה בלימה (containment) של ההתפשטות הסובייטית. הוא המשיך לעסוק בענייני המלחמה הקרה כל ימי חייו, ונחשב לבר סמכא בתחום.
ב"מברק הארוך" ששלח ממוסקבה ב-1946 ובמאמר "The Sources of Soviet Conduct" שכתב שנה לאחר מכן, הוא טען כי המשטר הסובייטי שואף מטבעו להתפשט ולהרחיב את מעגל השפעתו. ארצות הברית הייתה חייבת, אם כן, לבלום את ההתפשטות במקומות שבהם היא מתנגשת עם האינטרס האסטרטגי שלה. אלו היו הטקסטים שביסודה של המדיניות האמריקאית במלחמה הקרה. מעבר לתרומתו התאורטית, היה לקנאן גם תפקיד בהוצאתן לפועל של תוכניות מעשיות, שהידועה שבהן היא תוכנית מרשל.
זמן קצר לאחר שדעותיו הפכו לאבן פינה במדיניות החוץ הרשמית של ארצו, החל קנאן לבקר אותן, או לפחות את הגרסה שאומצה על ידי ממשל טרומן. באמצע שנת 1948 הוא כבר היה משוכנע שהמצב באירופה השתפר די הצורך כדי להצדיק פתיחה במשא ומתן עם הסובייטים. הפעם לא מצא קנאן אוזן קשבת לטענותיו. השפעתו על מהלכי ממשל טרומן הלכה ופחתה, בעיקר משנכנס דין אצ'סון לתפקיד מזכיר המדינה ב-1949. קנאן ראה בהקצנה במדיניות האנטי-סובייטית של ארצות הברית משגה ופירוש לא נכון של דעותיו.
ב-1950 עזב קנאן את מחלקת המדינה, ולאחר שתי תקופות קצרות שבהן כיהן כשגריר ארצות הברית (בברית המועצות וביוגוסלביה), פנה לאקדמיה. במשך כחצי מאה היה חבר בסגל המכון למחקר מתקדם בפרינסטון שבניו ג'רזי, והמשיך לעסוק ביחסים בינלאומיים ולכתוב בנושא.
ביוגרפיה.
בצעירותו.
קנאן נולד במילווקי שבוויסקונסין לקושוט קנט קנאן, עורך דין שהתמחה בדיני מס, צאצא למתיישבים סקוטים-אירים בקונטיקט ובמסצ'וסטס, ולפלורנס ג'יימס קנאן. האם מתה כחודשיים לאחר לידתו מדלקת הצפק שנגרמה מהתפצצות התוספתן, אך קנאן הבן היה משוכנע תמיד שמתה לאחר שילדה אותו. כשהיה בן שמונה עבר לגרמניה עם אימו החורגת, במטרה ללמוד גרמנית. הוא למד באקדמיה הצבאית סנט ג'ון שבדלאפילד הסמוכה לעיר הולדתו. ב-1921 נסע ללמוד באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי. הנער המופנם והביישן מטבעו לא הרגיש בנוח בקרב בני האליטה של החוף המזרחי והתקשה למצוא שם את מקומו. בכל זאת סיים את לימודיו בהצלחה ב-1925. הוא התלבט אם להמשיך ללימודי משפטים, אך אפשרות זו הייתה יקרה מדי בשבילו. במקום זה הצטרף לשירות החוץ של ארצו, ועבר בהצלחה את בחינות הכניסה לאחר שבעה חודשי לימודים בבית הספר למדיניות חוץ בוושינגטון. בתחילה נשלח לז'נבה שבשווייץ, באותה שנה הועבר להמבורג, גרמניה ולאחר מכן לשלוש המדינות הבלטיות.
ב-1929 שקל קנאן לעזוב את משרד החוץ על מנת ללמוד בקולג', אך נבחר לתוכנית בת שלוש שנים שהפעיל שירות החוץ בברלין, שעסקה בלימוד השפה הרוסית, כמו גם היסטוריה ופוליטיקה של רוסיה, ואיפשרה לו לעשות לימודים ברמת תואר שני מבלי להפסיק את לימודיו. מכאן ואילך הלך בעקבות בן דוד של סבו, שעל שמו נקרא, מומחה בן המאה ה-19 בנושא רוסיה הקיסרית. בינתיים הספיק ללמוד מספר שפות, בהן רוסית, גרמנית, צרפתית, פולנית, צ'כית, פורטוגזית ונורווגית.
עם כניסתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט לבית הלבן ב-1933, כוננו לראשונה קשרים דיפלומטיים בין ארצות הברית לברית המועצות. קנאן נסע למוסקבה יחד עם השגריר הנבחר ויליאם בוליט. באמצע שנות השלושים היה קנאן אחד משלושה מומחים מובילים במשלחת האמריקאית במוסקבה. קנאן, צ'ארלס בולן ולוי הנדרסון הושפעו כולם ממנהל מחלקת המדינה למזרח אירופה, רוברט קלי הוותיק. הם האמינו שלא היה בסיס של ממש לשיתוף פעולה בין שתי המדינות, אפילו נגד אויבים משותפים. קנאן עקב מקרוב אחרי הטיהורים הגדולים של סטלין, אשר עיצבו במידה רבה את השקפתו על הדינמיקה הפנימית של המשטר הסובייטי לאורך השנים.