עד כיבוש האזור בידי האימפריה הרוסית בשנת 1812 שימשה העיר כמרכז צבאי טורקי. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בתחומי רומניה, ובשנת 1991 נכללה בשטחי מולדובה.
בשנת 2004 התגוררו בעיר כ-25,000 תושבים.
יהודי אורחיי.
בשנת 1726 הואשמו יהודי אורחי בעלילת דם. בין מלחמות העולם חיו בעיר כ-6,300 יהודים, כמחצית תושביה. בתקופה זו פעלו בעיר מוסדות תרבות ודת יהודיים, וכן מפלגות ותנועות נוער ציוניות.
בסוף יוני 1940 נכנסו לעיר חיילי הצבא האדום, ובתקופת שליטתם בה, יהודים אמידים בה הוגלו לסיביר, תוך החרמת עסקים רבים של יהודים.
עם פרוץ מבצע ברברוסה נסוגו הסובייטים מהעיר, ויהודים רבים שניסו להימלט מהעיר נהרגו בהפצצות שיירות הפליטים על ידי מטוסים גרמניים. עם כניסת הרומנים והגרמנים לעיר בסוף יולי 1941, פנתה לשלטונות משלחת יהודית כדי לקבלם, אך חבריה נרצחו בידיהם. בהמשך החודש ריכזו הרומנים את כ-4,000 היהודים שנותרו בעיר בגטו סגור, בו מתו מדי יום עשרות יהודים כתוצאה מתנאי המחיה הקשים. בד בבד, חויבו יהודי העיר בעבודות כפייה ובענידת טלאי צהוב, ונערכו בהם מעשי רצח אכזריים בידי אנשיו של המפקד הרומני פיליפ בקי. ב-6 באוגוסט 1941 רצחו אנשי הצבא הרומני כ-200 יהודים מהגטו, ובהם תינוקות וילדים קטנים, תוך השלכת גופותיהם לנהר דניסטר.
מאוקטובר 1941 עד נובמבר 1941 גורשו כל יהודי גטו אורחי לטרנסניסטריה, ודרך העיר הועברו גם אלפי היהודים שגורשו מגטו קישינב. רכוש היהודים באורחי הוחרם בידי השלטונות הרומניים, או נשדד בידי התושבים המקומיים.
כיום ישנה קהילה יהודית קטנה בעיר, ומופעל בה בית כנסת ומרכז חב"ד בידי השליח הרב זלמן טוביה אבלסקי, הרב הראשי למולדובה.
אויצקאן
דובסרי
דובסרי (ברומנית: Dubăsari, ברוסית: Дубоссары, דוּבּוֹסָארי, ביידיש: דובאסאר) היא עיר במולדובה, בחבל טרנסניסטריה, על הגדה השמאלית של הדניסטר, בירת מחוז דובסרי, כ-25 קילומטרים צפונית לקישינב.
שם המקום הוא שיבוש של המילה הטאטארית Tembosary, שפירושה "גבעות צהובות".
לפי מפקד שנערך בשנת 1989 חיו במקום 35,800 תושבים, 43% מתוכם מולדובים (רומנים), אך לאחר פרישת החבל ממולדובה הצטמצמה האוכלוסייה, ובשנת 2004 נפקדו במקום 23,650 תושבים.
במקום פועלת תחנת כוח הידרואלקטרית, הגדולה ביותר במולדובה.
תולדות היישוב.
היישוב נכלל בתחומי האימפריה הרוסית החל משנת 1791. בשנת 1795 קיבל היישוב זכויות עיר. לאחר פירוק האימפריה הרוסית, העיר נכללה בתחומי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בשנת 1924 העיר וסביבותיה הועברו לתחום הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית המולדבית שהוקמה מעבר לדניסטר, והחל מאוגוסט 1940 נכללו ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית. עם התפרקות ברית המועצות העיר נכללה בשטח הישות המדינית הקרויה טרנסניסטריה, בחסות רוסיה.
יהודי דובסרי.
בראשית המאה ה-20 נמנו בדובסרי כ-8,000 יהודים, כ-80% מתושביה. בתקופה הסובייטית עזבו את העיר יהודים רבים.
באמצע יולי 1941 נכבשה דובסרי בידי הגרמנים והרומנים. כ-400 פליטים יהודים שניסו להגיע אליה, נורו בכניסה אליה. בסוף אוגוסט 1941 רוכזו כ-6,000 יהודי העיר בגטו סגור שהוקם במרכזה, אשר הוקף בגדרות חשמליות. מעת לעת נערכו בגטו הוצאות להורג של יהודים.
ב-1 בספטמבר הועברה העיר לשלטון רומניה, במחוז טרנסניסטריה. יום למחרת עוד הספיקו הגרמנים, בסיוע אוקראינים, לשרוף בחיים כ-600 יהודים מהעיר שריכזו במספר בתי כנסת בה.
ב-11 בספטמבר נערכה בגטו בעיר אקציה, בה הובלו יהודי הגטו לבית חרושת מקומי, וממנו נלקחו ליישוב הסמוך בולשיה פונטני (Bolshie Fontany), ונרצחו בו. באוקטובר 1941 הושלם רצח כל יהודי גטו דובסרי.
עד סוף שנת 1943 שימש הגטו בעיר כמקום ריכוז ליהודי בסרביה ובוקובינה טרם לקיחתם לאתרי ההרג, ומספר הנרצחים בעיר ובסביבתה הגיע לכ-18,500 יהודים.
כיום קיימת בעיר קהילה יהודית קטנה. בהנהגת השליח הרב זלמן אבלסקי, הרב הראשי למולדובה, הוקם מרכז גמילות חסדים לרווחת הקהילה.
יהושכר כרכי (קרקובסקי)
יְהוֹשָׂכָר כְּרַכִּי (קרקובסקי) (1909 – 1957) היה סופר עברי, מתרגם ועורך.
ביוגרפיה.
יהושכר כרכי נולד בעיירה הקטנה פביאניצה שליד העיר לודז' שבפולין. כבן למשפחת תעשייני טקסטיל גדולים, זכה לחינוך מסודר. הוא החל ללמוד בגימנסיה העברית בלודז', אך כשהיה כבן 16 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. המשפחה השתקעה בתל אביב, וניסתה ללא הצלחה להקים מפעל לטקסטיל.
יהושכר כרכי השלים את לימודיו בגימנסיה הרצליה שבעיר, ופנה ללימוד שפת האספרנטו. הוא למד גם פקידות ומצא את פרנסתו בתרגום מכמה לשונות אירופיות. עיקר תרגומיו היה עבור עיתוני הילדים וספרי הילדים. בין שאר משרותיו היה גם מזכיר המערכת של עיתון הילדים "עתוננו" בשנים 1936 עד 1938.
יהושכר כרכי היה מהיחידים בארץ ששלטו היטב בשפת האספרנטו, וגם תרגם מלשון זו. הוא גם כתב בעצמו מחזה קומי בשם "הלוחמים הקטנים", מחזה בחרוזים שעלילתו מספרת על ילדים בכפר תקוע בראשית ימי דוד המלך.
כרכי נפטר בשנת 1957 בתל אביב. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
המלחמות הפוניות
המלחמות הפּוּניות היו שלוש מלחמות בין הרפובליקה הרומית לבין קרתגו, שתי ערים שעמדו בלב אימפריות עולות באגן הים התיכון.
הן ידועות בשם המלחמות הפוניות, משום שהקרתגים נקראו בפי הרומאים בשם 'פּוּנים' (Punici), כלומר פיניקים.
הצליחה העממית בכנרת
רפאל מארקס
רפאל ("רפא") מארקס אלבארס (ספרדית: Rafael Márquez Álvarez; נולד ב-13 בפברואר 1979 בסמורה שבמקסיקו) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת הבלם, המשמש כיום כמאמנה של קבוצת ברצלונה ב'. מארקס היה קפטן נבחרת מקסיקו והופיע במדיה בחמישה מונדיאלים.
קריירת מועדונים.
מארקס החל את הקריירה שלו במועדון המקסיקני אטלס, שם ערך את הופעת הבכורה ב-1996 בגיל 17 בלבד. מארקס התבלט בזמנו באטלס, ערך 77 הופעות בקבוצה והגיע עמה למקום השני בליגה. ב-1999 כרטיסו נרכש על ידי המועדון הצרפתי מונקו בתמורה לשישה מיליון אירו. מארקס הצליח במונקו, ועזר לקבוצה לזכות באליפות צרפת בעונתו הראשונה בקבוצה. למרות התעניינות לאורך השנים ממועדונים גדולים יותר, הוא נשאר במועדון עד 2003, כשברצלונה החתימה אותו בתמורה לחמישה מיליון אירו. בכך הוא המקסיקני השני שמשחק בברצלונה, אחרי הורסיו קסרין.
בעונה הראשונה בברצלונה הופיע מארקס 24 פעמים ועזר לקבוצה לסיים במקום השני בלה ליגה. בעונה השנייה עבר מעמדתו הטבעית במרכז ההגנה לתפקיד הקשר האחורי, בגלל פציעות של השחקנים תיאגו מוטה, אדמילסון וג'רארד לופס. הוא היה אחד מהשחקנים העיקריים שעזרו לברצלונה לזכות באליפותה ה-17 בליגה הספרדית.
בעונת , אחרי פציעה בברכו השמאלית שהשביתה אותו במשך חודש, חזר מארקס לשחק מול מילאן בחצי גמר ליגת האלופות. ברצלונה ניצחה בסן סירו 1-0. מארקס היה שותף גם למשחק הגמר בו ברצלונה ניצחה את ארסנל 2-1. ההישג הזה הפך אותו למקסיקני הראשון שזוכה בתחרות, הישג שגם הוגו סאנצ'ס, הנחשב לגדול הכדורגלנים המקסיקנים בכל הזמנים, לא הצליח לעשות במדי ריאל מדריד.
אחרי מונדיאל 2006 חידש מארקס את החוזה שלו ל-38.5 מיליון דולרים בארבע השנים הבאות בברצלונה, כך שהחוזה שלו ייגמר ביוני 2010. בעונת סבל ממספר פציעות. בקיץ עזר לנבחרת מקסיקו להגיע למקום השלישי בקופה אמריקה 2007.
את עונת , בה סיימה ברצלונה במקום השלישי בליגה, החל מארקס היטב, אך בשל פציעות חוזרות ונשנות ירדה יכולתו. לאחר מינויו של ז'וזפ גוארדיולה כמאמן הקבוצה בסוף העונה, נושלו דקו ורונאלדיניו מהסגל ובכך נותר מארקס השחקן היחיד בקבוצה שהוחתם בתקופת פרנק רייקארד. מארקס הפך לבלם השני בסגל, לצד הקפטן קרלס פויול, בעונת . בדצמבר 2008 ערך מארקס את הופעתו ה-200 בכל המסגרות במדי ברצלונה במשחק הקלאסיקו מול ריאל מדריד, בו ניצחה ברצלונה 0–2.
בדצמבר 2015 חתם מארקס באטלס, קבוצתו הראשונה, שם התחיל לשחק ממשית בתחילת 2016. ב-21 באפריל 2018 הודיע על סיום הקריירה שלו בתום העונה, אך הביע את רצונו לקחת חלק במונדיאל 2018, בו אכן שותף. משחקו האחרון במדי אטלס נערך ב-28 באפריל 2018 במחזור האחרון של קלאוסורה 2017/18 בליגה המקסיקנית.
נבחרת מקסיקו.
מארקס ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מקסיקו ב-5 בפברואר 1997 במשחק מול נבחרת אקוודור. מאז מארקס היה אחד השחקנים החשובים ביותר של הנבחרת. הוא שיחק עם הנבחרת בטורנירים שונים, זכה עמה בגביע הקונפדרציות 1999 ובגביע הזהב. במונדיאל 2002 פתח מארקס בכל ארבעת משחקי הנבחרת ואף קיבל את סרט הקפטן מהמאמן חאבייר אגירה למרות גילו הצעיר (23). בהפסד 0–2 בשמינית הגמר לנבחרת ארצות הברית קיבל מארקס כרטיס אדום בדקות האחרונות למשחק.
מארקס היה חלק אינטגרלי בנבחרת כשהעפילה למונדיאל 2006 שנערך בגרמניה. בטורניר עצמו שיחק פעם נוספת בארבעת משחקיה של נבחרת מקסיקו, ואף הבקיע שער בהפסד 1–2 לנבחרת ארגנטינה בשמינית הגמר.
מארקס שיחק עם נבחרת מקסיקו גם בגביע הזהב 2007 ובקופה אמריקה 2007, בו הגיעה הנבחרת המקסיקנית עד המקום השלישי.
מארקס נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2010 ואף כבש את שער השוויון נגד המארחת דרום אפריקה.
מארקס נכלל בסגל הנבחרת גם למונדיאל 2014, וכבש שער נגד נבחרת קרואטיה. בכך הפך לשחקנה השני בכל הזמנים של נבחרת מקסיקו אשר מבקיע שער בשלושה טורנירים שונים של גביע העולם (הראשון הוא קוואוטמוק בלנקו).