ביום כ"ו בכסלו ה'תרצ"ז, 10 בדצמבר 1936, בחג החנוכה, נערך מבצע העלייה על הקרקע. השתתפו בו כ-130 איש, מהם 100 חברי הקיבוץ וכ-30 נוטרים מיישובי עמק יזרעאל המזרחי. עם עלות השחר יצאו האנשים והציוד בשיירה מבית אלפא אל אתר היעד. לאחר הגעתם נפרק הציוד והחלה הקמתם של החצר והמבנים. עד רדת החשכה הסתיימה בנייתם של חצר בגודל 35X35 מטר המוקפת בחומת עץ כפולה עם מילוי חצץ, עמדות ממוגנות בשתיים מפינות החומה, מגדל תצפית וקשר, וצריפים המיועדים למגורים, לחדר האוכל ולאחסון הציוד. בלילה נשארו במקום 35 חברים, בשל המקום המוגבל, והשאר חזרו לבית אלפא. ב-16 בדצמבר 1936, שישה ימים לאחר המבצע, ביקרו יוסף ויץ ואברהם הרצפלד בתל-עמל.
באביב 1937 אימצו מוסדות היישוב את השיטה והיא הפכה לאסטרטגיה התיישבותית. עד סוף 1939 הוקמו עשרות ישובי "חומה ומגדל" נוספים.
עיבוד הקרקעות.
ניר דוד הוא היישוב העברי הראשון שהוקם בבקעת בית שאן ולכן לא היה ניסיון קודם בהתמודדות עם תנאי הסביבה (אדמה דלה ומלחה, מים מלוחים, אקלים קשה, שחון ומועט גשמים). בשנים הראשונות שימש הקיבוץ כתחנת ניסיונות בפיתוח ענפי המטעים, השלחין והמדגה. לאחר המאורעות השתפר מצב הביטחון והקיבוץ התרחב מעבר לגבולות המחנה.
שנות ה-40.
בשנת 1944 הוקם בקיבוץ המוסד החינוכי גלבוע. לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בקיבוץ כמאה מחברי תנועת השומר הצעיר מפולין ומרוסיה, חברי גרעיני ההכשרה "בחזית" ו"במנהרה". במהלך השנים נקלטו בקיבוץ חברות נוער וכן קבוצות מצ'כוסלובקיה, מאיטליה, משווייץ, מארגנטינה, מאוסטריה וממקומות נוספים.
שנות ה-50.
בשנת 1952 הוקם מפעל "מוצרי מתכת ניר דוד" העוסק בייצור ושיווק ציוד לחקלאות ולגינון.
שנות ה-80.
בשנת 1985 הוקם מפעל "נירעותק" לציפוי נייר העתקה. בשנת 1989 עבר הקיבוץ מלינה משותפת ללינה משפחתית.
שנות ה-90.
בשנת 1992 נפתח ענף התיירות. בשנת 1993 נחנך בסמוך לקיבוץ מרכז חינוכי ושיחזור של אתר "חומה ומגדל".
שנות ה-2000.
בספטמבר 2003 הופרט חלק גדול מהשירותים והקיבוץ עבר להתנהל לפי "המודל המשולב". בשנת 2008 נבנתה הרחבה קהילתית.
בשנת 2009 נערכו שינויים נוספות באורחות החיים והופעל מודל "רשת ביטחון".
נחל עמל.
בין בתי הקיבוץ זורם נחל עמל (המכונה "האסי"), וממערב לקיבוץ נמצא גן השלושה (ה"סחנה"), שבו נובע מעיין ממנו נובע הנחל. גן השלושה היה שייך לשטח הקיבוץ מאז שנת 1936, ופותח על ידי החלוצים והחברים.
בתוך שטח הקיבוץ עוברים ארבעה גשרים בין שתי גדות הנחל.
החל מ-2012 מתנהל מאבק ציבורי בישראל למען מתן גישה חופשית לציבור, לקטע מנחל עמל, העובר בשטח קיבוץ ניר דוד, המאבק על נחל האסי.
שדרת הדקלים.
בין מזכירות הקיבוץ לנגריה, חולשת שדרת דקלים מסוג תמר קנרי שנשתלו בשנת 1938 על ידי בוגרי בית הספר החקלאי "מקוה ישראל", שהיו חלק ממייסדי הקיבוץ. השתילים נתרמו על ידי מנהל מקוה ישראל, אליהו קראוזה.
אזכורים בתרבות.
שירים:
טלוויזיה:
מקדש העמק
מקדש העמק הוא מקדש שבנה פרעה חאפרו.
המקדש היה חלק ממכלול הקבורה של פרעה חאפרו, המופיע לעיתים בשם חפרן. בתוכו היו אזור חניטה, אזור פולחן לאוסיריס ולקיום טקס פתיחת הפה. בחזית מקדש העמק ניצבו ספינקסים קטנים, בחלל היו 23 פסלי פרעה, מקדש מוות (בו נערך טקס האשכבה), דלת מדומה המובילה אל הפירמידה, ומחסנים לחפצי לוואי.
מקדש העמק שימש מאוחר יותר כתחנה הראשונה של מלכי מצרים במסלול שעברה גופתם אל עבר הפירמידה שהיא התחנה האחרונה במסלול. במקדש העמק נערכה החניטה של הגופה, ולאחר מכן עברה אל מקדש המוות, שם נערכו ההספדים.
מקדש זה הוא היחיד ששרד מתקופת הממלכה הקדומה.
מצעד החיים
מצעד החיים הוא מצעד שנערך במסגרת מסע בני נוער לפולין, מישראל ומהתפוצות, המתקיים מדי שנה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, בעיר אושוויינצ'ים שבפולין. משתתפי המצעד צועדים במסלול שמאתר מחנה ההשמדה אושוויץ I שבעיר אל אתר מחנה בירקנאו (אושוויץ II), הסמוך אליו. בשנים האחרונות משתתפים במצעד כעשרת אלפים בני אדם מדי שנה.
משתתפי מצעד החיים הם בעיקר בני נוער יהודי ושאינו יהודי, אך גם מבוגרים וביניהם: מחנכים, מדריכים ואנשי דת וכן מכובדים כגון נשיאים, ראשי ממשלות, קציני צבא, שגרירי מדינות, פוליטיקאים ורבים אחרים. מטרת מצעד החיים היא להנחיל בדור הצעיר את זיכרון השואה ולהנציח את קורבנותיה. המצעד מתקיים מדי שנה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, לפני טקס האזכרה המרכזי הנערך באתר מחנה בירקנאו.
בשנים 2020 ו-2021 נערך המצעד באמצעות ועידת וידאו עקב הגבלות מגפת הקורונה.
פעילות מצעד החיים.
מעשית מצעד החיים הוא מסע חינוכי הנערך מדי שנה בפולין ובישראל, במסגרתו מסיירים משך כשבוע אלפי בני נוער ומבוגרים במחנות המוות הנאציים בפולין, בגטאות ובעיירות שרוקנו מקהילותיהן היהודיות. לאחר מכן רוב המשתתפים טסים לישראל, שם הם מסיירים במשך כ-5 ימים נוספים בין אתרי הגבורה וסמלי בנייתה וחיזוקה של המדינה, אנדרטאות ואתרי זיכרון שונים.
גולת הכותרת של המסע בפולין היא הצעידה הנערכת ביום השואה והגבורה, כ"ז בניסן, לאורך מסילת הרכבת בין מחנות אושוויץ ובירקנאו, מרחק של כשלושה ק"מ, באותה הדרך בה אולצו לצעוד אל מותם בימי השואה רבבות רבות של יהודים, על ידי הנאצים ועוזריהם. גולת הכותרת של הפרק הישראלי הוא אירוע ענק המתקיים במוצאי יום העצמאות, בשנים האחרונות באתר חיל השריון בלטרון, לאחר שהמשתתפים התכנסו במרכז העיר ירושלים וצעדו משם אל הכותל המערבי לשמיעת תפילה לשלום המדינה. באירוע הנערך בסופו של היום נוטלים חלק המשתתפים במסע החינוכי, שומעים משיריה של ישראל ורוקדים בשמחה לצליליהם.
מצעד החיים זוכה מאז הקמתו להדים חינוכיים וציבוריים נרחבים בישראל וברחבי העולם והפך לחלק בלתי נפרד מאירועי יום השואה בישראל ובקהילות יהודיות שונות בעולם. הטקס המרכזי של מצעד החיים בבירקנאו ביום השואה מועבר מדי שנה בשידור חי בטלוויזיה, בשידורי רדיו ישירים וכן בשידור חי אינטרנטי למאות אלפי צופים ברחבי העולם.
היסטוריה ומבנה ארגוני.
"מצעד החיים" הוקם ב 1988 ביוזמתו של אברהם הירשזון ובתמיכתם של ד"ר שמואל רוזנמן, עו"ד ברוך אדלר, ג'ין גרינצוויג ממיאמי, ד"ר אלווין שיף מניו יורק ואנשי חינוך נוספים מהארץ ומהעולם היהודי שבתפוצות. ד"ר שמואל רוזנמן משמש יו"ר הארגון "מצעד החיים" זה שנים רבות ולידו הגב' פיליס היידמן, נשיאת הכבוד של הארגון, סגני היו"ר עו"ד ברוך אדלר ושלמה גרופמן, הרב יוחנן פריד (רב המצעד) מ"מ היו"ר ואחראי על הפעילות הלוגיסטית אהרון טמיר וחברי מועצת מנהלים נוספים מישראל, ארצות הברית מקסיקו ואנגליה. מר יוסי קדם משמש כמנהל ארגון וכספים.
את השם "מצעד החיים" הציע הסופר והעיתונאי מאיר עוזיאל שהיה בצוות ההקמה של הרעיון לקיים מסע של נוער יהודי מהעולם ומישראל להכרת מחנות ההשמדה הנאציים ואזורי החיים היהודיים בפולין, ומציון יום השואה באושוויץ בפולין - להגיע ליום העצמאות בישראל. השם מהווה משקל נגד לצעדת המוות, שהוא הכינוי לתהליך הפינוי של אסירים יהודים ממחנות ההשמדה במזרח אירופה על ידי הצבא הגרמני בסוף מלחמת העולם השנייה, תוך כדי רציחתם. אליעזר קלונסקי הוביל את מצעד החיים הראשון ב-1989.
מצעד החיים השפיע על משרד החינוך לקדם תוכנית להוצאת סיורים של תלמידי בתי הספר בארץ לפולין. המצעד גם פתח את הצוהר למסעות החיילים במדים של צה"ל.
עד כה השתתפו במצעד החיים כ-300,000 משתתפים מכ-52 מדינות, בהן: ישראל, ארצות הברית, קנדה, מקסיקו, ארגנטינה, ברזיל, צרפת, בלגיה, קוסטה ריקה, צ'ילה, אורוגוואי, אוסטרליה, דרום אפריקה, שוודיה, דנמרק, יוון, גרמניה, אוסטריה, רוסיה, מרוקו ומדינות אחרות.
ארגונים שונים ואנשים פרטיים, יהודים ולא יהודים, נוטלים חלק בתמיכה בארגון ושותפות בפעילות שלו וביניהם הקרן הקיימת לישראל, קרן היסוד, ועידת התביעות, קרן Legacy Heritage, נדבנים, אומנים ואנשי רוח רבים.
כופר היישוב
"כופר היישוב" היה מגבית לצורכי ביטחון היישוב שפעלה עד ימי קום המדינה.
היסטוריה.
את רעיון המגבית יזם הוועד הלאומי ביום 24 ביולי 1938. המגבית הוקמה בשל הצורך במימון ההוצאות הכבדות שהיו להנהגת היישוב וארגון ההגנה בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט. הקרן פעלה על ידי הטלת מסים על היהודים ביישוב היהודי בארץ ישראל ואיסוף תרומות. הכספים שנאספו שימשו לצרכים ביטחוניים, כגון גיוס מתנדבים לשורות ההגנה, הכשרת לוחמים, הקמת גדרות וביצורים ליישובים, סלילת צירי ביטחון וכיוצא בזה. המס העקיף הוטל על נסיעות בתחבורה ציבורית, סיגריות, כניסה לבתי תענוגים וכדומה. דרך נוספת למימון הקרן הייתה הטבעת מטבע פח בערך של חצי מיל. המטבע שימש את היישוב כהילך חוקי על אף שלא היה כזה.
בשנה 1940 הוטל "מס חירום", ובשנת 1942 הוטלה "מגבית ההתגייסות", שפעלו כמיסים ישירים. בשאר השנים פעלה המגבית באמצעות הטלת המיסים העקיפים. אישור לתשלום המס העקיף הגיע בדמות בולים. אנשי מחנות יריבים למחנה הנהגת היישוב נמנעו מתרומה לכופר היישוב או תרמו חלקית; דוגמת הרוויזיוניסטים שנהגו לתמוך בקרן תל חי, ואנשי העדה החרדית שהתנגדו למגבית.
כופר היישוב בוטל עם הקמת המדינה.
שמה של כיכר העצמאות ברמת גן, במפגש הרחובות קריניצי וביאליק, היה בעבר 'כיכר כופר היישוב'. וזאת מפני שמשרדה הראשי של מנהלת המגבית שכן באחד מבתי הכיכר, ועל הבית הוצב שלט כחול גדול עם הכיתוב "כֹפר-הישוב". רבים מתושבי הסביבה משתמשים בשם זה עד היום.
צ'רלי צ'אפלין
ג'ורג' קלינטון
ג'ורג' קלינטון (באנגלית: George Clinton; 26 ביולי 1739 - 20 באפריל 1812) היה אישיות פוליטית בכירה בימיה הראשונים של ארצות הברית.