יאנוש ליקאי (במקור לייטנר, בהונגרית: Lékai János; השתמש גם בשמות ספרותיים: קרש, יאנוש לאסן, ג'והן לאסן, ואראז'דין, 17 ביוני 1895 - ניו יורק, 17 ביולי 1925) היה סופר, עיתונאי, עורך עיתון, פוליטיקאי, פובליציסט, הונגרי-יהודי אשר כחבר בחוג גלילאו ביצע ניסיון התנקשות שלא הצליח בראש ממשלת הונגריה אישטוואן טיסה בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
הוא נולד במשפחה בורגנית יהודית עשירה. אביו, ליפוט לייטנר היה קבלן בניין, עבר מקרואטיה (שהייתה אז בשליטת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית) לבירת הונגריה. הם גרו בבודפשט באותו בנין עם ינה לנדלר. יאנוש כבר בגיל צעיר עסק בסוגיות חברתיות ופרסם מאמרים בעיתונים. גם אחותו עבדה כעיתונאית.
משנת 1917 הוא השתתף בתנועת הפועלים, הפך לחבר של בחוג גלילאו, ועבד כעמית במערכת של העיתון "הפועל הצעיר" והמגזין "מא" (Ma פירושו היום). מתחילת 1918 הוא השתייך לקבוצה האנטימיליטריסטית (מה שנקרא סוציאליסטים מהפכניים) בראשות אוטו קורווין, שתכנן ניסיון התנקשות בראש ממשלת הונגריה לשעבר אישטוואן טיסה.
הציטוט בצד הם הזיכרונות של פאל דמן (גולדשמידט). את האקדח השיגו הוא אנטל מושויגו מיצרן המעליות, אישטוואן פרידריך (בשנת 1919 הפך לראש ממשלת הונגריה לתקופה קצרה) שידע לדברי דמני את ייעוד הנשק. למחרת (17 באוקטובר) נעצר ליקאי בשעה 16:00, ואחר כך שוחרר במהלך מהפכת החרציות ב־31 באוקטובר שהיה יום ההתנקשות המוצלח באישטוואן טיסה. שחרורו היה בהוראתם בעל פה של צירי המועצה הלאומית ההונגרית. בנובמבר הוא השתתף בהקמת ה-KMP והארגון הלאומי של נוער עובד, והיה גם מזכירו של האחרון. מסוף אותה שנה היה העורך של כתב העת "הפרולטר הצעיר". בפברואר 1919 נעצר יחד עם מנהיגי ה- KMP. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עמד בראש מחלקת החניכות של קומיסריאט העם של החינוך הציבורי. בסוף יולי נסע לקונגרס הפתיחה של "האינטרנציאונל הבינלאומי לנוער קומוניסטי", וזו הסיבה שהוא כבר היה בווינה ב-1 באוגוסט, כאשר הרפובליקה נפלה.
בגלות (1925-1919).
ב־20 בנובמבר 1919 השתתף ב"האינטרנציאונל הבינלאומי לנוער קומוניסטי" השני. ונבחר כחבר ממלא מקום בוועדת ההיגוי. בשנת 1920 עבד כראש משרד דרום מזרח אירופה בברלין וכעובד מזכירות המשנה של מערב אירופה. בסוף 1922, בהתבסס על החלטת הקומינטרן, נסע לארצות הברית להנהיג שם את התנועה הקומוניסטית ההונגרית. שם עסק בפעילות ספרותית תחת שם העט ג'והן לאסן. הוא נעצר בסתיו 1924 ושוחרר כנגד ערבות בלבד, בסופו של דבר מת ממחלת הריאות שלו בשנת 1925.
כתביו.
בתרגום לעברית:
ג'רג' גולדמן
ג'רג' גולדמן, (בהונגרית: Goldmann György; וצ'ש, 21 בדצמבר 1904 – דכאו, 10 בפברואר 1945) היה פסל הונגרי-יהודי, פעיל המפלגה הקומוניסטית ההונגרית שנספה בשואה.
ביוגרפיה.
כילד להורים יהודים גולדמן נולד בווצ'ש (עיר על גבול בודפשט קרוב לשדה התעופה על שם פרנץ ליסט) ב -21 בדצמבר 1904 בשעה 11 בבוקר; אביו היה וילמוש גולדמן שנולד בסקשפהרוואר, ואמו ארנקה קליין שנולדה בנאג'סומבט.
הוא החל את הקריירה שלו כשולית סתת אבן, בין 1924 לבין 1929 היה תלמידו של הפסל ההונגרי הידוע ז'יגמונד קישפלודי שטרובל במכללה לאמנויות. בשנת 1926 נסע לפריז, שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. לאחר שחקר את האוסף המצרי של מוזיאון הלובר ואת הפיסול ההומני של אריסטיד מאיול ושרל דספיאו , רק אחרי זה "מצא את עצמו" ובשנת 1927 עיצב את יצירתו הבוגרת הראשונה, "דיוקן עצמי", שהעיד על הכשרון העוצמתי והמקיף שלו. הוא חזר להונגריה בשנת 1928, הצטרף לתנועת הפועלים והעמיד את כישרונו לשירות המאבק הפוליטי.
הפסל בשם "פועל" עוצב על ידי גולדמן בשנת 1929 והיה עבודתו הראשונה שבה קיבל ביטוי המפגש שלו עם תנועת העבודה. העבודה הוזמנה על ידי המפלגה הסוציאל-הדמוקרטית ההונגרית. הוא גם הציג עם עבודתו זו ב"גלריית טמאש" בתערוכה הקבוצתית של "האמנים הפרוגרסיביים החדשים" בשנת 1930, ומאוחר יותר הציג את דיוקנאותיו יחד עם הפסל ההונגרי-יהודי אנדור אנדרה פנייה בסלון קובאץ'. אומנותו הגיעה לשיאה במחצית הראשונה של שנות השלושים, בשנת 1932 הוא היה חבר בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית ואחר כך הפך לחבר ב"קבוצת האמנים הסוציאליסטים". בשנת 1934 היה אחד מהחברים המייסדים של קבוצת אמנים זו והנהיג אותה. בשנת 1930 הוא ארגן את תערוכת האוסף הראשונה שלו בבודפשט. תערוכת של "האגודה החדשה לאמנויות יפות" (KUT) שבשנת 1934 הציגה את מצבת הקבר שעוצבה על ידי גולדמן, ושהוקמה בבית העלמין בצ'פל לזכר אילונה באגי, ילדה פועלת שאיבדה את חייה כחברה בתנועה. מצבה זו נהרסה לאחר מכן על ידי אנשי צלב החץ. באותה תקופה הוא גם עיצב את "הפועל היושב" בסגנון הקוביזם (הגלריה הלאומית של הונגריה). החל מהמחצית השנייה של שנות השלושים התרבו תפקידיו בתנועה, ובשל מחלת העיניים שלו שחזרה, יצר רק פסלי טרקוטה קטנים, שהבולט שבהם הוא "קצין המשטרה של הורטי" (1936, הגלריה הלאומית ההונגרית), שחושף את האכזריות והקטנוניות של המנגנון המדכא של המשטר הימני והאנטישמי של העוצר מיקלוש הורטי.
עבודותיו הוצגו בתערוכת "הריאליסטים החדשים" בשנת 1936 ובהלסינקי בשנת 1938. הוא גם עשה פסלים קטנים שניתן לשכפל, והם השפיעו על המביט בהם בגלל התמציתיות הסימבולית שלהם. בשל יהדותו הוא גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי) בשנים 1940-41 והשתתף מאוחר יותר בארגון תנועת החזית העממית נגד המלחמה כחבר בוועד המפלגה של בודפשט. בשל חוסר יכולתו להתפרס עקב החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי הוא השתתף בפעילות האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. בסוף אביב 1942 הוא הציג בתערוכה האנטי-פשיסטית בנושא חופש, אך ביוני הוא ואשתו נעצרו ונידונו למאסר עולם בגין בגידה. בסתיו 1944 גורש למחנה הריכוז דכאו, שם נפל קורבן למגפת טיפוס הבהרות ומת ימים ספורים לאחר שחרור המחנה. תערוכה ממורשתו נערכה באיגוד המקצועי של האמנויות יפות בהונגריה בשנת 1947, ואחריה תערוכת זיכרון בסלון הלאומי בשנת 1955 ובגלריה הלאומית של הונגריה בשנים 1979-80.
לזכרו.
ברובע 11 בבודפשט, בראש גשר פטפי, בצד בודה, הכיכר נושאת את שמו: "כיכר ג'רג' גולדמן".
מיקשה רוט
מיקשה רוט (בהונגרית: Róth Miksa; פשט, 26 בדצמבר 1865 – בודפשט, 14 ביוני 1944) היה צייר זכוכית ואמן פסיפס הונגרי-יהודי מהבולטים באמנות זו בהונגריה. יצירות רבות נקשרו לשמו ולשם אחיו הצעיר מנו רוט.
ביוגרפיה.
הוא נולד בשנת 1865 כבנם של ז'יגמונד רוט ומריה דוּלֶר. אביו וסבו עבדו שניהם כאנשי זכוכית. את אומנות ציור הזכוכית, כלומר יצירת ויטראז'ם למד מיקשה בבית המלאכה של אביו ואחר כך במסעות הלימוד שלו בחו"ל. הוא הקים את בית המלאכה הראשון שלו בשנת 1885 כ"מכון לאמנות ויטראז'" ברובע 7 בבודפשט ב רחוב דוהני 10. משנת 1911 פעל ברובע 7 במקום אחר בשם "המכון לציור ואמנות פסיפס וויטראז' הקיסרי והמלכותי של מיקשה רוט" שפעל באותו מקום עד 1939. משנת 1897 הוא ייצר גם פסיפסי זכוכית. הוא העלה את עבודתו לרמה אמנותית. בהתחלה עבודתו התאפיינה בהיסטוריזם (חיקוי והחייאת סגנונות באמנות של תקופות עברו), אחר כך באר נובו ובאר דקו. הוא זכה לשבחים לאומיים ובינלאומיים רבים: תחילה בשנת 1898 הוענקה לו מדליית זהב ממלכתית באמנויות שימושיות, ומדליית כסף בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900 ומדליית זהב בתערוכה העולמית בטורינו בשנת 1902 ובסנט לואיס בשנת 1904. בבית הוא קיבל את דרגת האבירות של מסדר פרנץ יוזף ואחר כך את התואר "יועץ ראשי לממשלה". הוא זכה גם במדליית זהב של מלך איטליה על חידוש טכניקת הפסיפס. במשך עשרות שנים היה סגן נשיא (לתקופה קצרה גם נשיא) של האגודה לאמנויות שימושיות בהונגריה והיה פעיל במספר עמותות אמנויות (כולל גילדת שטיינדל).
עבודותיו.
עבודותיו מעטרות בין היתר את בית הפרלמנט ההונגרי, את ארמון גרשם (כיום מלון), הבנק האוסטרו-הונגרי לשעבר - עכשיו הבנק הלאומי ההונגרי, את בנין האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, את היכל התרבות בטירגו מורש, את בנין העירייה בעיר סובוטיצה, את חלונות הקפלה של סנט אישטוואן במנזר פאנונהאלמה, והיכל התהילה של הגימנסיה-הלותרנית בבודפשט. הוא הכין את חלונות הוויטראז' של הארכיון הלאומי ההונגרי עם סמלי היישובים, ועיצב את הציור הדקורטיבי הקישוטי של בניין הארכיון.
גם עבודות הפסיפס שלו ידועות: הפסיפס הציבורי הגדול ביותר של בודפשט בכיכר סרביטה (על חזית בית הבנק הטורקי לשעבר); רוט הכין (על סמך תוכניות משותפות עם הצייר ז'יגמונד ויידה) את הפסיפסים של ספא סצ'ני ואת הפסיפסים של מאוזוליאום פרנץ דיאק ולאיוש קושוט. רבות מיצירותיו, כמו ארמון התרבות ובית העירייה בטרגו מורש ובית הקפלה ליפוטזה, היו תוצאה של יצירה שיתופית עם אמנים ממושבת האמנים גדלה.
ניתן למצוא רבות מיצירותיו בחו"ל. לדוגמה, ארמון המלכה בהאג, כנסיית פגבורג באוסלו, התיאטרו נסיונאל במקסיקו סיטי. שמונת המוזיאונים במקסיקו סיטי בסגנון ארט נובו. העיצוב של כיפת הזכוכית בשטח 180 מ"ר והפסיפסים סביב פתח הבמה נעשה על ידי גזה מרוטי. (רוט ומרוטי גם תכננו "וילון הקריסטל" להפרדה בין אולם הקהל לבין הבמה, אך המקסיקנים הפקידו את לואיס קומפורט טיפאני על הביצוע בגלל מלחמת העולם הראשונה). בוונציה נהרסו חלונות הביאנלה באולם התערוכות ההונגרי.
משפחתו.