רוב אגודות טניס השולחן הפועלות בישראל מרכזות ספורטאים חובבים. מדי שנה מקיים "איגוד טניס השולחן בישראל" את אליפות ישראל, בה לוקחים חלק כל שחקני הענף הפעילים, מילדים ועד בוגרים.
בישראל פועלים לא מעט סוגים של שחקנים:
ארספואטיקה
ליאוניד יודסין
ליאוניד יודסין (נולד ב-8 באוגוסט 1959 בלנינגרד, רוסיה) הוא שחמטאי יהודי בדרגת רב אמן בשחמט, שזכה במקומות הראשונים באליפות רוסיה ב-1990 ואלוף ישראל ב-1994 וב-1996. מתגורר בארצות הברית.
נכון לאפריל 2021, מדורג במקום ה-36 בישראל לפי מד כושר.
קורות חיים.
לאוניד (אריה) יודסין נולד ברוסיה ב-1959, בן יחיד להורים יהודים חילוניים. בשנות השמונים החל לעלות בסולם הדרגות של השחמטאים, לאחר שבשנת 1984 זכה באליפות לנינגרד, ובשנת 1990 זכה במקום הראשון באליפות רוסיה ביחד עם עוד שלושה שחמטאים. עלה לישראל ב-1992 והתיישב בבאר שבע. בתקופה זו עסק בתהליך חזרה בתשובה. בשנת 2001 עבר לארצות הברית והתיישב בברוקלין בקהילה חרדית, ויסד מועדון שחמט שמנוהל על ידו. בשנת 2003 הוא שיחק בדו-קרב עם בוריס קריימן בשחמט מהיר שהסתיים בתיקו לאחר שישה משחקים. בשנים האחרונות הוציא ספר על ההיסטוריה של השחמט.
במקצועו יודסין הוא מהנדס חשמל. יודסין הקדיש הרבה שנים ללימודי פילוסופיה, פסיכולוגיה, היסטוריה, חקר הדתות (כולל דתות המזרח הרחוק) ועסק במשך זמן רב ביוגה. יודסין גם נהג לעשות טבילות קרח במי נהר קפואים בלנינגרד בזמן החורף, ביחד עם ילדיו.
בשחמט עסק כמקצוע משני בין עבודתו - מתן שיעורי שחמט פרטיים, לבין לימוד תורה וכתיבת ספרים ומאמרים.
חייו הפרטיים.
יודסין התנזר מבשר ודגים מגיל צעיר, ומאז ועד היום נשאר צמחוני. יודסין גם מנהל אורח חיים סגפני, מנהל דרשות בביתו ועוסק בעזרה לנזקקים. יודסין אומר שהוא שלל את הגישה המטריאליסטית עוד לפני התעניינותו ביהדות, כשהיה בברית המועצות, ושכיום הוא מקורב לעולם הליטאי. יודסין מרבה לבקר את סגנון החיים המודרני, שלדעתו כולל שטחיות ורדיפת תענוגות זולים, רוחניים וחומריים, והוא עוסק לרוב במאמריו באיסלאמיות הפנאטית והמיליטנטית, ובחולשת המשטרים הדמוקרטיים, לדבריו. הוא מכנה את ההתנגשות שתי הגישות האלו כ"המאבק בין האפור לפראי".
בנוסף, התבטא בחריפות כנגד מבצעי תוכנית ההתנתקות על שפעלו, לטענתו, כפושעים נגד יהודים, והתבטא בחריפות גם כנגד אנשי הציונות הדתית, שלטענתו מתרפסים בפני המדינה החילונית ותחלואיה, אפילו אחרי שלטענתו דרסה אותם.
יודסין דוגל בליברליזם אבל למרות זאת מבקר רבות את הגישה היותר מדי ליברלית לטעמו, לגורמים עוינים שמנסים לערער את יסודות החברה המערבית. בנוסף, יודסין טוען שהליברליות של המדינות המערביות נעלמת כשהן דנות ביהודים או במדינת ישראל.
לדעתו, בני האדם צריכים לפעול לתיקון העולם על ידי השתלמות עצמית מוסרית ואינטלקטואלית, בעזרת השלטת "השכל הטוב" על כלל בני האדם. יודסין טוען שהתיקון האמיתי יקרה רק כשהמשיח יגיע וכולם יכירו בסמכותו העליונה. בעקבות זאת המשיח יגאל את העולם מהקטנות והשפלות ויחזיר לעולם את מושג הגדלות האמיתית.
ספריו וכתביו.
בשנת 2004 הוציא לאור ברוסית את הספר "מיתוס השחמט בן אלף השנה", שמהווה מעין אנציקלופדיה של שחמט שמטרתה להראות את משחק השחמט מכל זווית ראייה אפשרית. הספר מנסה לנתח את תולדות המשחק, תהליך התפתחותו ומידת השפעתו על האנושות, ובגלל זאת הוא עמוס בכמות מידע גדולה מתחומים אחרים - למשל מתמטיקה, פילוסופיה, פסיכולוגיה ועוד.
למשל, יודסין משתמש בפסיכואנליזה כדי לשרטט את הסוגים השונים של שחקני השחמט, ולכן דרוש ידע מסוים בתחומים האלו כדי להבין את ספרו. בנוסף, הספר כתוב כשיחה ולא בדרך הרגילה שבה ספרים מסוג כזה נכתבים, ולכן הקריאה בו קשה.
הספר זכה לתגובות חיוביות ביותר של מספר שחמטאים מפורסמים ואנשי אקדמיה, ושניים מבכירי השחמטאים בעולם, גארי קספרוב ואלכסנדר חליפמן, אף כתבו בו דברי מבוא.
ספרו השני הוא ספר שירים, גם בשפה הרוסית, שנקרא "לאן אתה טס, בן אדם?", שיצא בשנת 2007. בספרו הוא מנסה להקיף מגוון רחב של נושאים שלדעתו אדם אינטליגנטי חייב להתייחס אליהם - כגון האדם ובוראו, המלחמה והשלום, אנטישמיות, פוליטיקה, מקומו של האדם בחברה המודרנית, חיפוש אחר תכלית העולם ועוד.
סגנון כתיבת השירים משתנה משיר לשיר תוך שימוש באמצעים לשוניים בלתי שגרתיים, ואפילו מיקומו של כל שיר ושיר בספר נבחר מראש כדי לשוות לספר צורה של חטיבה אחת, שבה לכל שיר יש תפקיד ייחודי משלו. כיום מנסים לתרגם חלק משיריו לעברית.
מלבד שני ספרים אלו, יודסין מפרסם לעיתים תכופות מאמרים בכתבי עת שונים שיוצאים בשפה הרוסית בארצות הברית ובישראל, והוא גם כותב מאמר שבועי על פרשת השבוע.
הופעות באולימפיאדות.
ליאוניד יודסין ייצג את ברית המועצות ואת ישראל באולימפיאדות השחמט.
חוקי היום רוטרי
קארמה קאגיו
פוליקרפוב Po-2
פוליקרפוב Po-2 הוא מטוס קל דו-כנפי לשימוש כללי שכונה "קוקורוזניק" (מהמילה הרוסית кукуруза, "קוקורוזה" לתירס. קוקורוזניק הוא הכינוי הבלתי רשמי למטוסי ריסוס). מטוס זה היה אמין, פשוט, נוח להטסה והונע במנוע "שבצוב" רדיאלי מקורר אוויר בן 99 כוחות סוס. הדגם הראשון טס בינואר 1928 כמטוס אימון וריסוס אווירי. פשטותו ומחירו הזול הביאו לייצור של למעלה מ-40,000 יחידות עד שנות ה-50. על פי רוב ההערכות, זהו המטוס הדו-כנפי שיוצר במספרים הגדולים ביותר מאז ומעולם.
למרות שהיה נחות בכל מובן ממטוסים מודרניים (דאז), שירת Po-2 כמטוס קישור וכמפציץ לילי קל בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. חיילי הוורמאכט כינו אותו Nähmaschine (מכונת תפירה) או Kaffeemühle (מטחנת קפה) בשל הרעש המקרקש של מנועו. הוא הופעל בהפצצות ליליות מגובה נמוך ביותר על הגרמנים תוך דאייה במנוע כבוי. השפעת ההפצצות הייתה נמוכה במובנים חומריים, אך קשה מבחינה מוראלית שכן לא איפשרה מנוח לגרמנים. מטוס Po-2 היה כה איטי עד שמהירותו המרבית הייתה נמוכה ממהירות ההזדקרות של מסרשמיט Bf 109 ושל פוקה-וולף Fw 190, שנשלחו ליירטו התקשו להפילו.
במהלך המלחמה הפעיל חיל האוויר הסובייטי כ-60 רגימנטים של Po-2 להפצצה לילית. אחד מהם, רגימנט מספר 588, הורכב מנשים בלבד ובשל כך זכה מפי הגרמנים לכינוי "מכשפות הלילה".
כוחות קוריאה הצפונית השתמשו במטוס באופן דומה במלחמת קוריאה (1950–1953). כוחות האו"ם כינו אותו "בדצ'ק צ'ארלי" ומצאו כי אפילו מיירטים נושאי מכ"ם התקשו ביירוט המטוס הקטן שהיה עשוי ברובו עץ ובד.
המטוס נבנה בשלל גרסאות הכוללות: אימון, מטוס ים, תובלה קלה, אמבולנס אווירי, צילום, נוסעים, תקיפה והפצצה, ביון וחקר אווירודינמיקה.
קאגיו
קגיו
קארמה קגיו
חכיתיה
חַכִּיתִּיָה, חכתיה או חקיטיה (בספרדית: Jaquetía) היא שפה רומאנית יהודית, דיאלקט של ספרדית-יהודית (לאדינו) שהיה בשימוש יהודי החוף הצפוני והמערבי של מרוקו ובפרט מרוקו הספרדית, טריטוריה ספרדית בצפון-מערב מרוקו ובגיברלטר.
שפת החכיתיה, שמיוחסת עד לגירוש ספרד ושהתפתחה בעוד אזורים שונים בעיקר במרוקו, היא שפה יהודית המבוססת על ספרדית עתיקה ועירוב של מילים בעברית ובערבית. במיוחד בולטת בשפה זו ההגייה של החי"ת הגרונית. החכיתיה נכתבה באותיות עבריות (בין אם כתב עברי רהוט, הכתב המרובע, סוליטריאו או כתב עברי אחר) והייתה חלק משמעותי בתרבות של יהודי מרוקו הספרדית, אם כי בניגוד ללאדינו של קהילות המזרח, קיימים מעט מאוד טקסטים כתובים בשפה, והיא שימשה בעיקר לדיבור. טקסטים כתובים בלאדינו של קהילות המזרח שימשו גם את דוברי החכיתיה. כאשר בימינו כותבים טקסטים בחכיתיה, בעיקר לצורכי מחקר ולכתיבת זיכרונות, משתמשים בכללי הכתיב של ספרדית מודרנית בשינויים קלים (בניגוד ללאדינו, הנכתבת הן באותיות עבריות והן באותיות לטיניות, לפי שיטות שונות).
מרוקו הספרדית היא טריטוריה שנמסרה לשלטון קולוניאלי ספרדי בהסכם פס בשנת 1912 ובירתה הייתה העיר תטואן. עם קבלת העצמאות מצרפת ב-1956 יצאה גם ספרד משטחה של מרוקו פרט לשתי מובלעות, סאוטה ומלייה, שעד היום (2015) נתונות בשלטון ספרדי. עם זאת, מרוקו הספרדית הייתה נתונה להשפעה ספרדית כבר עם כיבוש ספרד על ידי המוסלמים במאה ה-8. יהודים ומוסלמים שגורשו מספרד במאה ה-15 מצאו בה מקלט, והיא הייתה נתונה גם לשלטון פורטוגלי חליפות.
הקהילות העיקריות שבהן דיברו בשפת החכיתיה הם במערב מקנס, רבאט, בצפון טטואן, אל-קסר אל-כביר, לראצ'ה, אסילה, טנג'יר, סאוטה ומלייה. יהודים רבים מתטואן היגרו לאוראן שבאלג'יריה במחצית המאה ה-19, ובעקבות זאת צמחה קהילה דוברת חכיתיה (שכונתה "תטואנית") גם בעיר זו. לאחר 1956, עם עצמאות מרוקו, היגרו רוב היהודים דוברי החכיתיה לישראל, לספרד, לוונצואלה ולקנדה.