עקרון היחסות של גלילאו קובע שחוקי הפיזיקה הם זהים בכל שתי מערכות ייחוס הזזות במהירות קבועה זו יחסית לזו. הכללה של עקרון זה היא אחד הבסיסים לתורת היחסות הפרטית ולתורת היחסות הכללית של איינשטיין.
עקרון היחסות של גלילאו מוסבר באמצעות ניסוי מחשבתי שהגה גלילאו. הניסוי המחשבתי נקרא הספינה של גלילאו והוא מתאר את הסיטואציה הבאה: דמיינו חדר קטן ואטום בעיבורה של ספינה, המחליקה במים במהירות קבועה (יחסית לכדור הארץ) מבלי להתנדנד. לפני שנכנסנו לחדר, נטלנו אתנו מכשירים, כדי לקבוע מהי מהירותה של הספינה. גלילאו טען שנכשל במשימתנו, יהיו האמצעים שברשותנו אשר יהיו. לא זו בלבד שלא נצליח לקבוע את מהירותה של הספינה, אלא שגם לא נוכל לדעת אם היא בתנועה כלל, שכן חוקי הפיזיקה ותנועת העצמים בחדר לא משתנים עם שינוי מהירות הספינה.
ישנן אינסוף מערכות ייחוס אינרציאליות, כיוון שעל פי עקרון היחסות של גלילאו כל מערכת הנעה במהירות קבועה יחסית למערכת אינרציאלית גם היא מערכת אינרציאלית. בנוסף, מתקיים גם הקשר ההפוך - אם שתי מערכות ייחוס הן אינרציאליות, אז הן בהכרח נעות במהירות קבועה זו יחסית לזו.
כוח מדומה.
כוח מדומה הוא כוח המופיע במערכות ייחוס לא-אינרציאליות. כח זה נקרא "מדומה", מכיוון שאינו מציית לחוק השלישי של ניוטון - אין לו תגובה. נרחיב ונאמר שללא הוספתו של כוח מדומה, שלושת חוקי ניוטון לא היו מתקיימים. בנוסף, במערכות ייחוס לא-אינרציאליות לא ניתן לקיים את שלושת חוקי ניוטון בו-זמנית.
לדוגמה, אם מערכת מסוימת מאיצה בתאוצה קבועה formula_1, יחסית למערכת אינרציאלית, הרי שיופיע בה על חלקיק בעל מסה formula_2 כוח המנוגד לכיוון התאוצה שגודלו formula_3. כוח זה נקרא כוח ד'לאמבר. אם בנוסף לכך צירי המערכת מסתובבים יחסית למערכת האינרציאלית במהירות זוויתית קבועה, יופיע כוח מדומה נוסף הנקרא כוח קוריוליס. בעזרת כוח זה הוכיח פוקו בשנת 1851 כי כדור הארץ אינו מערכת אינרציאלית (למרות זאת משתמשים לעיתים קרובות בעת ניתוח בעיות בפיזיקה במערכת הייחוס של כדור הארץ כאינרציאלית, מאחר שבמקרים רבים זהו קירוב מספיק טוב).
דוגמה של שימוש בכוחות מדומים.
אם נרצה לבחון תנועת גופים בתוך מכונית מאיצה, בחירה פשוטה של מערכת הייחוס תהיה נקודה בתוך המכונית, ולכן זו מערכת ייחוס בתאוצה. על אדם במכונית לא פועל כוח ואין תאוצה ביחס למערכת הייחוס שבחרנו, ולכן הוא אמור להישאר במקומו. למרות זאת, עקב הכח המדומה שפועל בגלל תאוצת מערכת הייחוס (המכונית), האדם "יידחף" אחורה. דוגמה נוספת: אם אנחנו יושבים במכונית הפונה שמאלה, נרגיש משיכה לכיוון ימין, ונראה את הנוזל בכוס הקפה נוטה ימינה. ביחס למכונית פועל על הגופים כוח מדומה המכונה כוח צנטריפוגלי.
מערכות ייחוס בתורת היחסות.
במעבר ממכניקה קלאסית לתורת היחסות חל שינוי מהותי במשמעותה של מערכת ייחוס. המשמעות הקלאסית נותרה נכונה רק בקירוב, עבור מהירויות נמוכות, שדות כבידה חלשים ומרחקים לא גדולים.
תורת היחסות הפרטית מניחה עקרון יחסות דומה לעקרון היחסות של גלילאו. למעשה, תורת היחסות הפרטית בנויה על עקרון זה ועל סמך ההנחה שמהירות האור קבועה בכל מערכות הייחוס. מערכת ייחוס אינרציאלית בתורת היחסות נקראת גם מערכת לורנץ. עם זאת בעוד שכל שתי מערכות ייחוס אינרציאליות נעות זו יחסית לזו במהירות קבועה, היחס בין שתי מערכות לורנץ מורכב יותר מחיבור או חיסור המהירות היחסית. כדי לעבור ממערכת לורנץ אחת למערכת לורנץ שנייה יש להשתמש בטרנספורמציית לורנץ ה"מערבבת" בין רכיבי הזמן והמרחב.
בתורת היחסות הכללית, מופיע עקרון יחסות מורכב אף יותר, לפיו לא ניתן להבחין בין מערכת מואצת למערכת הנמצאת תחת השפעתו של שדה כבידה. ניבוי אחד של עקרון זה, שאושש בניסוי, הוא שאור בשדה כבידה יתכופף, כשם שהיה מתכופף לו היינו מודדים אותו מתוך מערכת מואצת מתאימה. למעשה, תורת היחסות הכללית מבטלת את ההבחנה בין כוחות מדומים לכוחות כבידה.
כביש 10
כביש 10 הוא אחד הכבישים הארוכים במדינת ישראל והוא נמשך לאורך 182 ק"מ, כמעט לכל אורכו של גבול ישראל עם מצרים, מרצועת עזה בצפון ועד צומת סיירים בדרום.
כביש 10 מוגדר ככביש ארצי, אך על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שעליה פורסם בסוף שנת 2018 – הכביש צפוי לרדת בהיררכיית כבישי ישראל לדרגת כביש אזורי ולהיקרא כביש 110.
תולדות הכביש.
הכביש נסלל בראשית שנות השמונים לקראת השלמת נסיגת ישראל מסיני, ונפתח לתנועה בשנת 1986. התנועה בכביש הותרה רק ביום. הכביש נסלל בפיקוח צמוד של פקחי רשות שמורות הטבע כדי למנוע פגיעה בנוף.
ועדת השמות הממשלתית קבעה לכביש, כבר בשנת 1979, את השם "דרך אילתה".
במהלך השנים האחרונות קטע הכביש שמפתחת ניצנה צפונה נסגר לתנועה על ידי צה"ל, ומשמש כיום דרך ביטחון שהשימוש בה היה מותר רק לכוחות הביטחון. באוגוסט 2011, בעקבות מתקפת הטרור בכביש 12 ובכביש 10 וההתערערות הביטחונית בסיני, נסגר כביש 10 לכל אורכו לתנועת אזרחים. כביש חדש החל להסלל והוא יחבר בין יישובי חלוצית לבין יישובי רמת נגב. בתחילת 2013 החליט הרמטכ"ל על סגירת כביש 10 לכל אורכו לתנועת אזרחים, למשך כל שנת 2013.
הכביש נפתח בחלק מהחגים לתנועת מטיילים.
תוואי הכביש.
הכביש, במסלולו הנוכחי, מתחיל בדרום בנקודת המפגש עם כביש 12 בצומת מחנה סיירים, ממשיך דרך הר חריף, ניצנה, עתיקות ניצנה ומעבר ניצנה, ומסתיים בצפון ביישובי חבל אשכול המערביים הקרובים לסיני. המשכו של הכביש צפונה ברצועת עזה הגיע בעבר עד לחוף הים התיכון, מול מוצב אלוף, ויותר מאוחר נודע כ"ציר פילדלפי". התנועה על הציר הייתה סגורה לאזרחים.
במקביל לכביש הוקמה גדר גבול והוצבו אבני גבול לאורך חלק ניכר מהכביש, אך הגדר לא תוחזקה ועם השנים נסחפה או כוסתה בעפר. בשנת 2010 הוקמה גדר חדשה בגובה של חמישה מטרים כדי למנוע מעבר מסתננים מאפריקה לישראל. לאורך הגדר נסלל כביש ביטחון צבאי.
הכביש הוא דרך נוף המאפשרת תצפית אל עבר מרחבי חצי האי סיני ולהרי הנגב המרכזי. דרך עזה הקדומה (דרב אל-עזה) מקבילה לכביש מצידו הדרום-מערבי, בתוך חצי האי סיני, וזו שמשה למסחר ולתנועת עולי רגל בין מפרץ אילת לעזה. מקטע הכביש שבין ניצנה לבין הר חריף נקרא דרך יאיר על שם סרן יאיר פלד מפקד סיירת הצנחנים שנהרג סמוך לתוואי בשנת 1959.
סיירים
טרמינל
כביש 12
כביש 12 הוא כביש בדרום הנגב המקיף מכיוון מערב וצפון את הרי אילת ומחבר את אילת עם כביש 10 ועם כביש 40 המובילים אל מרכז הארץ. אורכו של הכביש 71 ק"מ.
כביש 12 מוגדר ככביש ארצי, אך על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שעליה פורסם בסוף שנת 2018 – הכביש צפוי לרדת בהיררכיית כבישי ישראל לדרגת כביש אזורי ולהיקרא כביש 112.
תוואי הכביש מדרום לצפון.
הכביש מתחיל מכביש 90 באילת שבדרום ומטפס מערבה אל הרי אילת. הוא מגיע אל גבול ישראל-מצרים וחולף על פני מעבר נטפים הסגור. משם ממשיך הכביש צפונה לאורך הגבול המצרי, ובצומת מחנה סיירים הוא נפגש עם כביש 10. לאחר מכן ממשיך כביש 12 בכיוון צפון-מזרח, מצפון להרי אילת, דרך נמל תעופה עובדה עד לצומת שיזפון בצפון, שם הוא נפגש עם כביש 40. אורכו הכולל של כביש 12 הוא 71 ק"מ:
היסטוריה.
סלילת הכביש החלה ב-1960 על ידי חיל ההנדסה של צה"ל, במטרה לשפר את הנגישות לאורך גבול ישראל וסיני. בדצמבר 1964 החל חיל ההנדסה, בהשלמת סלילת כביש מאילת אל עין נטפים, במימון חלקי של עיריית אילת ומשרד התיירות. במהלך העבודות נעשה שימוש ב-10 טונות של חומרי נפץ, ופונו 50,000 מ"ק של סלע. הדרך נפתחה לאחר כשלושה חודשי עבודה.
הכביש נסלל מחדש, בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, במסגרת ההערכות מחדש של צה"ל לאחר פינוי סיני.
מתקפת הטרור בדרום ישראל.
ב־18 באוגוסט 2011 אירעה סדרת פיגועי טרור בכביש 12, כ-12 ק"מ מצפון לאילת. מחבלים שחדרו מסיני דרך הגבול הפרוץ הנושק לכביש פתחו באש על אוטובוס "אגד" (קו 392), ובהמשך פתחו באש (לרבות ירי טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות. באירועים נרצחו שישה אזרחים ישראלים, נהרגו חייל צה"ל ולוחם ימ"מ, ונפצעו 40. במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים.
בעקבות המתקפה נסגר חלקו הדרומי של הכביש (בין הר שלמה לצומת מחנה סיירים) לתנועת אזרחים למשך זמן של כ-5 חודשים בצו אלוף, והגישה היחידה ברכב לאילת התאפשרה רק דרך כביש 90. במהלך תקופה זו, צה"ל הציב אמצעי הגנה לאורך הגבול עם מצרים הכולל גדר גבול מסיבית מעובה בתיל לגובה של 5–7 מטרים, ולצידה נחפרו תעלות נ"ט על-מנת לסכל חדירת כלי רכב. כמו כן צה"ל פרס מערך שלם של איסוף קרבי הכולל עשרות תרנים ומגדלים עם אמצעים טכנולוגיים מתקדמים של אנטנות ומצלמות, מערכות מכ"ם עם חיישנים רבים על-מנת לזהות חוליות טרור ומסתננים כמה קילומטרים לעומק שטח סיני. גדר הגבול המקבילה לכביש כוללת גם תעלת מים ואמצעים תת-קרקעיים על מנת למנוע חדירה תת-קרקעית לשטח ישראל ממנהרות. לאורך הכביש הכשיר צה"ל סוללות אדמה המיועדות להגן על הנוסעים בכביש במקרים של פתיחת ירי לעברם. כמו כן הוצבו קירות בטון לתת מענה דומה לנוסעים בכביש.