אם קווארק "כחול" ואנטי-קווארק "אנטי-כחול" יתרחקו זה מזה, המיתר (סבך הגלואונים) שביניהם יתארך והאנרגיה שלו תעלה, עד שבשלב מסוים תהיה מספיקה ליצירת קווארק ואנטי-קווארק נוספים (בתהליך של יצירת זוג, כאשר אחד הגלואונים יהפוך לזוג של קווארק ואנטי-קווארק). בשלב זה ייווצר אנטי-קווארק "אנטי-כחול" סמוך לקווארק המקורי, וקווארק "כחול" סמוך לאנטי-קווארק המקורי. לפיכך העקרון של כליאה יישמר, אך במקום זוג קווארק - אנטי-קווארק אחד נקבל שני זוגות כאלה.
תופעה כזו מתרחשת תדיר במאיצי חלקיקים, כאשר חלקיק (למשל אלקטרון) באנרגיה גבוהה פוגש בפרוטון, ופוגע באחד הקווארקים שבו (ליתר דיוק, פולט פוטון שנבלע בקווארק). אם הקווארק מקבל מספיק אנרגיה בעקבות ההתנגשות, הוא ינוע במהירות גבוהה הרחק משאר הקווארקים של הפרוטון, וכתוצאה מתנועתו ייווצרו זוגות רבים של קווארק - אנטי-קווארק. מה שעורכי הניסוי יבחינו בו, הוא שההתנגשות בין האלקטרון לפרוטון יצרה זרם של מזונים היוצאים מהפרוטון בכיוון אחד - מה שקרוי "סילון האדרונים" (Hadron jet).
חופש אסימפטוטי.
בתורת הקוונטים, כל חלקיק מתנהג גם כגל, וככל שהתנע של החלקיק גדול, הגל "מרוכז" יותר, ומיקומו של החלקיק מוגדר בדיוק רב יותר. לפיכך, אנרגיה נמוכה (שמביאה לתנע נמוך) קשורה למרחק גדול, ואנרגיה גבוהה (שמביאה לתנע גבוה) קשורה למרחק קטן. למשל, כדי ששני חלקיקים יהיו קרובים זה לזה, המיקום שלהם חייב להיות מוגדר יחסית במדויק, ולפיכך התנע - והאנרגיה שלהם - צריכים להיות גדולים (ליתר דיוק התנע היחסי, ולכן גם אנרגיית מרכז המסה, צריכים להיות גדולים).
כאשר שני חלקיקים בעלי צבע מתרחקים, מספר הגלואונים המוחלפים באזור שביניהם גדל. לפיכך, קבוע הצימוד האפקטיבי באנרגיות נמוכות גדול, ובאנרגיות גבוהות - קטן (באנרגיות גבוהות מיקום החלקיקים מוגדר בדיוק רב יותר - הם יותר "מרוכזים", ולכן הם עשויים להתקרב זה לזה יותר מאשר באנרגיות קטנות). תופעה זו קרויה "חופש אסימפטוטי".
באנרגיה נמוכה מספיק קבוע הצימוד הופך אינסופי. אנרגיה זו, הקרויה formula_1, שווה לכ-formula_2 (מסדר גודל של formula_3 ג'אול - כחמישית מהאנרגיה השקולה למסת הפרוטון).
סקלת אנרגיה אחרת, גבוהה מעט יותר (בערך פי שניים), בה קבוע הצימוד שווה בערך לאחד, קרויה
formula_4, ושווה לכ-formula_5; זו סקלת האנרגיה של מתיחות המיתר המקשר בין חלקיקים בעלי צבע (כלומר, המתיחות היא formula_6).
הקשר בין קבוע הצימוד לאנרגיה נתון על ידי הנוסחה: formula_7, כאשר Q הוא האנרגיה האופיינית ו-formula_8 הוא מספר סוגי הקווארקים (ראה טעם) שהמסה שלהם קטנה ביחס ל-formula_9 (ערכו נע בין 3 ל-6 באנרגיות הרלוונטיות).
למשל, באנרגיה של -formula_10 (סדר גודל של מסת בוזון Z), הקרובה לאנרגיות המקסימליות של מאיצי חלקיקים כיום, קבוע הצימוד של הכרומודינמיקה הקוונטית הוא 0.12.
תיאור מתמטי.
כרומודינמיקה קוונטית היא תורת כיול, שחבורת הכיול שלה היא formula_11.
שיטות חישוב.
באנרגיות גבוהות בהרבה מ-formula_1, בהן קבוע הצימוד קטן, משתמשים בתורת ההפרעות כדי לחשב תוצאות כרומודינמיקה קוונטית, כאשר מתייחסים לאירועים של פליטה ובליעה של חלקיקים כאל הפרעות.
באנרגיות נמוכות יותר, משתמשים בכרומודינמיקה קוונטית על סריג (lattice QCD), שהיא שיטה בה מחלקים את המרחב והזמן לקוביות קטנות, כאשר כל קווארק או אנטי-קווארק יכול להימצא בקודקוד של קובייה כזו, וגלואונים מיוצגים על ידי המקצועות המחברים בין הקודקודים. באופן זה, ניתן להגדיר באופן מדויק את כללי תורת השדות הקוונטית, ולבצע חישובים נומריים, למשל באמצעות שיטת מונטה-קרלו.
בתורת המיתרים נעשים מאמצים לפתור בעיות בכרומודינמיקה קוונטית באמצעות אנלוגיה בין המיתר המקשר בין חלקיקים בעלי "צבע", לבין המיתרים של תורת המיתרים. כיום ניתן לפתור בעיות באופן דומה רק בתורות כיול על-סימטריות מסוימות.
ריאל ברזילאי
ריאל ברזילאי (בפורטוגזית: Real; נהגה הֶאַוו, ברבים: Reais; נהגה הֶאׇייס) הוא המטבע הרשמי של ברזיל. הוא מיוצג בסימן $R. על פי תקן ISO 4217 סימונו הוא BRL. ריאל אחד מתחלק ל-100 סנטאבוס.
הריאל נכנס למחזור ב-1 ביולי 1994 כחלק מתוכנית לייצוב כלכלת ברזיל, לאחר תקופה ארוכה של היפר-אינפלציה, והחלפות תדירות של המטבע. השם "ריאל" שאול משמו של מטבע פורטוגזי ישן שהיה בשימוש בברזיל מהמאה ה-17 ועד שנת 1942.
הריאל הוכנס למחזור לאחר תקופת מעבר של 4 חודשים, שבה נהגו שני מטבעות במקביל. בתקופת המעבר הונפקו שטרות ומטבעות רק במטבע הישן, קרוזיירו-ריאל, ואילו הריאל שימש מעין מכשיר לייצוב המחירים. ערכו של הריאל נשאר קבוע, ושערו מול הקרוזיירו-ריאל עודכן לפי שיעורי האינפלציה. בזמן תקופת המעבר הייתה חובה לפרסם מחירים בשני המטבעות, אם כי התשלום בפועל היה בקרוזיירו-ריאל. הרעיון היה להרגיל את הציבור ליציבות מחירים, ולוודא שלמטבע החדש יש סיכוי לשמור על ערכו לאחר שיונפק בפועל. בתום תקופת המעבר הונפקו שטרות ומטבעות הנקובים בריאל, והקרוזיירו-ריאל בוטל. שער הריאל ביום הנפקתו היה 2,750 קרוזרו-ריאל. תהליך החלפת השטרות והמטבעות היה מהיר מאוד - בתוך שלושה ימים בלבד הוחלפו כמעט כל השטרות והמטבעות הישנים בחדשים.
הבנק המרכזי של ברזיל מנפיק שטרות בערכים של 1 ,2 ,5 ,10 ,20 ו-50 ריאל
ומטבעות בערכים של 1, 5, 10 ו-50 סנטאבוס וכן מטבע של 1 ריאל.
הורוס
הורוס הוא אל המלחמה, ואחד מהאלים הראשיים במיתולוגיה המצרית. הורוס הוא שמו היווני (Ὧρος), ובמצרית עתיקה הוא נקרא חוֹר או חֶר, שפירושו בז. הוא בנם של אוסיריס ואיסיס, ולאחר שגדל הוא נלחם בסת, דודו שרצח את אוסיריס (שהיה אביו של הורוס ואחיו של סת), ניצח אותו, איחד את מצרים העליונה ומצרים התחתונה והיה לפרעה הראשון.
תיאורו.
תיאורו של הורוס כבעל ראש בז או נץ נקשר לסיפור הקרב של הורוס נגד סת, בו הורוס כרת את אשכיו של סת, וזה פצע את עינו של הורוס. האל תחות הכין לו עין חדשה העשויה אור ירח הנקראת "עין הירח" או "עין היהלום" המסמלת גם את הראייה האינסופית. טקסט המתאר את המאבק מופיע על הקירות הפנימיים בחצר הגדולה של מקדש אדפו המוקדש לאל הורוס.
במחוז המצרי כנען עבדו את הורוס בשם חורון, אשר העניק את שמו ליישוב בית חורון. בפפירוס אני, משמש הורוס בתפקיד של פסיכופומפ (מלווה ומדריך המתים בעולם הבא), ומוביל את הסופר אני בידו לעבר עולם המתים. מקום פולחנו העיקרי של הורוס היה בהיירקונפוליס, בו היו מוציאים את פסלו פעם בשנה כדי לחגוג את נישואיו של הורוס לאלה חתחור.
לאחר שניצח את סת, נעשה הורוס למלך מצרים במקומו של אוסיריס אביו. הוא נחשב לשליט שהצדק היה נר לרגליו, ומקדשים רבים הוקמו לכבודו. הוא מסמל את הממלכות המאוחדות והשבת הסדר האלוהי הנכון. הוא האל אשר נתן את המלכות לפרעונים.
האל הידוע בשם הרפוקרטס הוא למעשה "הורוס הילד". השם "הרפוקרטס" הוא הגרסה היוונית שניתנה בתקופה התלמית לשם המצרי חר-פא-חרד (Herpahered) שפירושו "הורוס הילד". פולחן הורוס הילד היה נפוץ בעיקר בתקופת השושלות המאוחרות ותחת שלטון התלמיים במצרים. רוב השמות המקובלים כיום לאלים המצריים הם הגרסאות היווניות שניתנו בתקופה התלמית, כאיסיס, אוסיריס, נפטיס, וכן למלכים המצריים, למשל, אמנופיס, תותמוסיס וכדומה.
הורוס המבוגר והורוס הילד.
הורוס הוא האל הפטרון של המלוכה, והמלכים נחשבו התגלמות הורוס עלי אדמות. להורוס שני סיפורי מקור מרכזיים: הורוס המבוגר והורוס הילד. הורוס המבוגר, שהמיתוס שלו הוא הקדום יותר, נחשב לשליט מצרים התחתונה בעוד האל סת נחשב לשליט מצרים העליונה. במיתוס זה סת והורוס הם אחים. אך בתקופה מאוחרת יותר המיתוס מתאר את הורוס כשולט על כל מצרים ואת סת כשולט על המדבר והברברים, העמים החיים במדבר מדרום וממזרח למצרים. במיתוס זה הורוס הפך לאחיינו של סת ובנם של אוסיריס ואיזיס. לאחר סדרת קרבות בין הורוס וסת בים וביבשה, הורוס מגרש את סת ונתיניו ממצרים. סיפור המאבק, שלעיתים היה אַלים, בין הורוס לסת הוא אחד המוטיבים הידועים במיתוס המצרי. גירוש והגליית סת למדבר הפך למודל של מלכי מצרים להתמודדות עם אויבי הממלכה. גם הם שאפו לשלוח את האויבים אל המדבר. לעיתים מתייחסים אל שני הסיפורים של הורוס כמתייחסים אל שתי ישויות נפרדות ולעיתים אלו שני אספקטים של אותו אל.
הורוס הבוגר (הרואריס) היה אל השמים הקדום שיזם את הבריאה. נוצר איחוד בין דמותו של הורוס לדמותו של אל השמש, ואז הוא נקרא רע-הורוס. התגלמות זו של הורוס תוארה כבנה של אלת השמים (נות או חתחור). בטקסטים מאוחרים יותר מתואר איך כאשר הורוס פקח את עיניו נעלמו החושך והכאוס. כאשר הורוס הבוגר הוא הנלחם בסת, אל הסערה הכאוטית, הקונפליקט מסמל יסודות מנוגדים שיוצרים יחד סדר קוסמי. הצורך בהשלמה בין הצדדים היה שיקוף של הצורך באיחוד מצרים העליונה ומצרים התחתונה לממלכה אחת שלמה.
הורוס הילד (הרייסיס) תואר כבנה של איזיס ומכונה בכתבים "הורוס שעל הפפירוס". זאת בעקבות המיתוס שמספר כיצד איזיס החביאה את הורוס התינוק בתוך הסוף, ממנו מיצרים את הפפירוס. "הקן" שיצרה איזיס נשמר על ידי אלות כגון אלה שנראית כמו פרה ואלה שמראה כדמות עקרב.