אולם מחשיך וכשיש אור מתברר להם שהם עזבו את ארץ עוץ, וכאשר הגאמפ מנסה לנחות על מנת להסתובב חזרה - כנפו הימנית של הגאמפ נפצעת, כולם נופלים מצוק ונוחתים על קן עורבים. כשהעורבים באים, איש הפח נלחם איתם בעזרת גרזנו והם בורחים, אך הם לקחו את הקש מהדחליל. טיפ והשאר מכניסים לדחליל שטרות כסף שהעורבים גנבו והיו בקן, וכך יוצא שהדחליל בנוי מכסף.
טיפ מוצא בתחתית הפלפליה, שבה הייתה האבקה שמעירה לחיים, שלוש כמוסות כסופות ופתק שאומר שאלה הן כמוסות משאלות. בעזרת הכמוסות (וספירה בזוגות עד 17, כאשר 1 סופרים בשני חצאים), החיפושפיש מבקש שכנפו של הגאמפ תהיה בריאה, וכך הם עוזבים את הקן, בדיוק ברגע שהעורבים חוזרים.
הם מגיעים לגלינדה בארץ הקוואדלינגים, שאומרת להם שהמלוכה בעיר האזמרגד לא צריכה להיות של ג׳ינג׳ור וגם לא של הדחליל, אלא של עוצמה, הבת האבודה של פסטוריה - המלך האמיתי שהקוסם הדיח אותו, וכיום המלך מת. גלינדה מחפשת ברשימות של החוקרים שלה מעשים חשודים שהקוסם ביצע, ומגלה שהוא שוחח שלוש פעמים עם מומבי המכשפה.
כולם עפים לעיר האזמרגד, וגלינדה דורשת מג׳ינג׳ור שתביא לה את מומבי.
לאחר מספר התחמקויות של מומבי מגלינדה, לבסוף גלינדה מאיימת על מומבי בחייה, ומומבי חושפת את האמת: בעבר הקוסם ביקש ממנה שתחביא את עוצמה היורשת האמיתית, ובתמורה הוא ילמד אותה כמה קסמים. מומבי הפכה את עוצמה התינוקת לבן וגידלה אותו, ונתנה לו את השם טיפ, וכך ידעה שאף אחד לא ימצא את עוצמה.
גלינדה יודעת שקסמי שינוי צורה הם רעים, ודורשת ממומבי להחזיר את טיפ להיות עוצמה הנסיכה. לאחר שהקסם נעשה, גלינדה ומספר חייליה עפים על הגאמפ אל הארמון בעיר האזמרגד, שם הם כולאים את ג׳ינג׳ור, והכס שב לעוצמה (בעבר טיפ). בסוף איש הפח ממנה את הדחליל לשר האוצר.
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית פעמיים. פעם אחת בתרגומו של חנן פלד בשנת 1998.
התרגום השני הוא של גילי בר-הלל, משנת 2013, שנוספה לו אחרית דבר מאת המתרגמת.
שבח ויס
מיכאל קאלאטוזוב
מיכאל (או מיכאיל קונסטנטינוביץ') קאלאטוזוב או קאלאטוזישווילי (בגאורגית: მიხეილ კალატოზოვ,ברוסית: Михаил Константинович Калатозов, 28 בדצמבר 1903 - 27 במרץ 1973) היה במאי קולנוע ותסריטאי גאורגי שפעל רוב חייו ברוסיה בתקופה הסובייטית. בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. הבמאי הסובייטי היחידי שסירטו העגורים עפים זכה בפרס דקל הזהב של פסטיבל קאן (1958).
ביוגרפיה.
קאלאטוזוב נולד בטביליסי, ולמד ב- VGIK - המוסד ללימודי אומנות הקולנוע. החל את הקריירה שלו כנהג ומסריט סרטים, בהמשך שחקן, עורך, צלם ותסריטאי באולפני הקולנוע בטביליסי. כתסריטאי וצלם השתתף בהפקת הסרטים "גיבור של זמננו" (1925) של הבמאי איוואנה פרסטיאנה ו"גיולי" (1927) מאת ניקולוז שנגלאיה. בשנת 1928 ביים עם גוגוברידזה את הסרט "האימפריה שלהם" המבוסס על קטעי יומני קולנוע לחדשות. בשנת 1930 החל לכתוב ולביים את הסרטים של עצמו. סרטו הראשון, שזכה לפרסום בכל העולם, היה
"המלח של סוואנתי"
אחרי שבשנת 1937 סיים השתלמות באקדמיה לאמנויות בלנינגרד ועבד שוב לזמן קצר באולפני הקולנוע בטביליסי, התקבל קאלאטוזוב לעבודה כבמאי קולנוע באולפני לנפילם ברוסיה.
ביים שני סרטים על טייסים ("אומץ", 1939) "וואלרי צ'קאלוב" (1941) שבו התפקיד הראשי שוחק על ידי ולדימיר בלוקורוב
קאלאטוזוב נפטר בהיותו בן 69 במוסקבה.
בנו, גאורגי קאלאטוזישוולי, ונכדו, מיכאיל קאלאטוזישווילי, הם גם כן במאי קולנוע.
יצירתו.
אלה התאפיינו בסצינות ארוכות, מורכבות ומאיימות ואופיינו לעיתים קרובות בדמויות הזויות ועבודת מצלמה וירטואוזית.
דן כנר
דן כנר (נולד ב-4 בדצמבר 1945 בפתח תקווה) הוא קריין ושדרן רדיו ישראלי. מגיש בתאגיד השידור הישראלי, בעבר הגיש בקול ישראל, בערוץ הראשון ובערוץ 33.
ביוגרפיה.
כנר הוא אחד משלושת בניו של ד"ר ישראל צבי כנר, מורה ומחנך, שהיה ד"ר לפילוסופיה ומוסמך לרבנות.
עתידו כקריין סומן בהיותו תלמיד כיתה י"ב, עת הוזמן להשתתף פעם אחת בחוג התנ"ך של ראש ממשלת ישראל דאז, דוד בן-גוריון, יחד עם עיתונאים ואנשי-רדיו. אלה שמו לב לקולו הערב והרדיופוני.
כנר התקבל לקורס מ"כים אך נשר ממנו והועבר לגלי צה"ל. כנר התחיל את דרכו העיתונאית בגלי צה"ל, שם שימש בהמשך כקריין בכיר, ולאחר מכן היה בוחן מועמדים לשידור בתחנת הרדיו. לאחר שירותו הצבאי, התקבל לקול ישראל כקריין, ועם הקמת הערוץ הראשון הצטרף אליו כקריין רצף, ומאוחר יותר כמנחה תוכניות טלוויזיה. במיוחד זכורה התוכנית הפופולרית "עלם ועל מה" בהנחייתו.
ב-1970, בגיל 25, התמנה למנהל חטיבת הביצוע של קול ישראל.
באירוויזיון 1979 ובאירוויזיון 1981 הקריא כנר את ניקוד השופטים הישראלי. בשנים 1980-1982 הנחה את תחרות השירוויזיון.
בפסח תשמ"ב - אפריל 1982 הנחה את "דרור - למנצח שיר מזמור" פסטיבל הזמר המזרחי שהתקיים בבנייני האומה בירושלים, שבו זכה זוהר ארגוב במקום הראשון עם השיר "הפרח בגני".
בשנת 1985 הורשע כנר בהעלמת הכנסות ונידון לשלושה חודשי עבודות שירות שאותם ריצה בהקראה בספריית העיוורים.
בשנות השמונים הגיש את התוכנית "לקראת שידור" שהציגה את התוכניות הצפויות לשידור בערוץ הראשון.
כנר מרבה להגיש חדשות ומשמש כמנחה בטקסים ממלכתיים ואירועים שונים, לדוגמה, הטקס המרכזי של ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה. בין השאר הוא מנחה מזה 42 שנים את טקס הזיכרון של הצוללת "דקר" שנערך כל שנה בהר הרצל. הוא בעל קול ייחודי והיגוי מדויק. כנר עוסק גם בהדרכה במסגרת הכשרת קריינים וסדנאות הגייה.
כנר השתתף כקריין בתוכנית הטלוויזיה הבידורית "הישראלים", בכיכובה של שלישיית מה קשור.
התוכנית שאיתה הוא מזוהה במיוחד היא "צפיחית בדבש", לקט שירי שנות השישים, בה משתלב קולו היטב עם אופי התוכנית ושמה. כמו כן, הוא מגיש את התוכנית "מתוק מאז" קודם לכן ברשת ב' ולאחר מכן בכאן ב' מדי יום שבת.
ביוני 2007 זכה בפרס השדרן המצטיין במסגרת כינוס הרדיו הראשון בישראל.
החל מ-2009 הוא מעביר סדנאות בנושא הגשה ברדיו במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון.
ב-2011 הופק מיזם "קול התנ"ך", שבו דן כנר הקריא את כל פרקי התנ"ך.
ב-2012 החל להגיש מבזקי חדשות בערוץ 33.
ביוני 2013 פרש לגמלאות, אך העסקתו חודשה בספטמבר אותה שנה ובהמשך, עבר לעבוד בתאגיד השידור הישראלי.
ב-2018 הופיע בקליפ של השיר "הכי קרוב אלייך" של עילי בוטנר ואביב אלוש.
מ-2022 מועלה בתיאטרון הבימה המחזה "הרטיטי את ליבי" עם קטעי קריינות של כנר.
כנר חובב "משפטים אחרונים" של אנשים, מפורסמים ולא מפורסמים, והוא מחזיק באוסף גדול של משפטים שאנשים אמרו לפני מותם. אביו הוציא בשנת 1970 ספר קצר ובו אוסף משפטים שכזה. דן כנר המשיך אף הוא בתחביב וסיפר בעבר כי ברצונו להוציא לאור בעתיד גם את האוסף שלו בספר. נכון לעכשיו נמצאים הציטוטים באתר מיוחד של כנר ויהודה סימן טוב.
כנר נוהג לנקד את כל הטקסטים אותם הוא כותב או מקריא ובכללם את המסרונים בטלפון.
בשנת 2022 הוא משמש פרזנטור של חברת "גומאויר כפר סבא".
כנר הוא אב לשתי בנות מנישואיו הראשונים ומתגורר במעלה אדומים עם אשתו מלכה.
ישמעאל בן פיאכי
ארישטידש דה סוזה מנדש
ארישטידש דֶה סוזה מנדש (19 ביולי 1885 - 3 באפריל 1954) (שמו המלא: Aristides de Sousa Mendes do Amaral e Abranches - ארישטידש דה סוזה מנדש דו אמראל אי אבראנשש), היה דיפלומט פורטוגזי אשר הוכרז על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בשל פועלו כקונסול ארצו בבורדו, צרפת, להצלת יהודים מרדיפות הנאצים, וזאת בניגוד להוראות ממשלתו.
היענותו של סוזה מנדש למצוקת הפליטים נבעה לדבריו מקול מצפונו ומהמוסר הנוצרי שלו. הוא הצהיר כי "אני מעדיף להיות עם אלוהים נגד האדם, מאשר להיות עם האדם נגד אלוהים". הוא הפר במוצהר את הוראות ממשלתו כשהנפיק כ-30,000 אשרות ליהודים ולנרדפים בני לאומים אחרים, ובכך סיכן ביודעין את הקריירה שלו ואת עתיד משפחתו, בהצילו אגב כך מספר רב של אנשים ממוות.
חייו לפני מלחמת העולם השנייה.
סוזה מנדש נולד בשנת 1885 למשפחה אריסטוקרטית, בעיר קאבאנאש דְה ויריאטו בפורטוגל. אביו היה שופט בבית המשפט העליון ואחיו התאום, סזאר, היה לימים שר החוץ בין השנים 1932–1933 בממשלתו של הרודן אנטוניו דה אוליביירה סלזר.
סוזה מנדש למד משפטים באוניברסיטת קוימברה וקיבל תואר שני במשפטים. ב-1910 נישא לאהובת נעוריו, אנז'לינה. זמן קצר אחר כך החל קריירה דיפלומטית. שירת במקומות הבאים: גיאנה הבריטית (1910), גליסיה, ספרד (1911), זנזיבר, קוריטיבה, ברזיל (1918), סן פרנסיסקו, ארצות הברית (1921), מרניאו ופורטו אלגרה, ברזיל (1924), וויגו, ספרד (1927). ב-1929 מונה לקונסול בג'נובה (איטליה), אך לא כיהן בתפקיד, מכיוון שנשלח לשרת כקונסול כללי באנטוורפן.
לאחר כמעט עשור של שרות מסור בבלגיה, סוזה מנדש הוצב באוגוסט 1938 כקונסול כללי בקונסוליה הפורטוגלית בעיר הנמל בורדו, צרפת, לשם עבר עם אשתו ו-14 ילדיהם.
פועלו במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה פלש הצבא הנאצי לצרפת ולארצות השפלה במלחמת בזק ב-10 במאי 1940. אלפי פליטים נסו לבורדו, בתקווה להספיק לעבור את הגבול לספרד לפני הגעת הנאצים לשם.
בפורטוגל נקט אמנם הרודן סלזר מדיניות של נייטרליות, אך מאידך הורה לקונסוליות שלא להנפיק אשרות פורטוגליות ל"זרים שנתינותם אינה מוגדרת או שנויה במחלוקת, לחסרי נתינות וליהודים שגורשו מארצות מוצאם". אשרות הונפקו רק על ידי הממשל בליסבון, ורק לאחר בדיקה פרטנית של כל בקשה.