לאחר מלחמת ששת הימים משפחתו של ספדיה הייתה מהראשונות להתיישב ברובע היהודי של העיר העתיקה בירושלים. הוא תכנן את הקומפלקס של ישיבת פורת יוסף ואת המרחב בין רחבת הכותל המערבי והרובע היהודי, הציע עיצוב מחדש של רחבת הכותל המערבי והשתתף בתחרות על עיצוב רחוב היהודים ברובע היהודי. בשנת 1974 החליטה ועדת שרים למנות ועדה של אדריכלים לדון בתוכניתו לעיצוב מחדש של רחבת הכותל המערבי, אולם בסופו של דבר התוכנית נגנזה, בין השאר בגלל התנגדות של חוגים דתיים.
בשנת 1976 החל ספדיה ללמד אדריכלות באוניברסיטת הרווארד שבמסצ'וסטס, אשר בקרבתה הקים את משרדו הראשי. הוא מחזיק במשרדים בבוסטון, בטורונטו ובירושלים. ביולי 1978 התמנה לראש מחלקת בינוי ערים בהרווארד.
בשנות ה-70 נבחר ספדיה להיות חלק מן הצוות המתכנן של מתחם ממילא בירושלים, בפרויקט שיקום רחב היקף של שכונת הגבול המוזנחת, שלאחר איחוד ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים מצאה עצמה בלב העיר ומקשרת בין העיר העתיקה לירושלים המערבית. תוכניתו של ספדיה הייתה שנויה במחלוקת, היות ששיקמה מעט מאוד מן המבנים המקוריים וכללה בעיקר את הריסת השכונה תוך פינוי תושביה, והקמת פרויקט נדל"ן יוקרתי על חורבותיה. ביצוע התוכנית התעכב והתארך שנים רבות מסיבות שאינן קשורות לספדיה, ורק בשנת 2011 הושלם.
בשנות ה-90 נבחר ספדיה לתכן את החלק האווירי של פרויקט נתב"ג 2000, שהושלם בשנת 2004. כמו כן תכנן את מבנה המוזיאון החדש ביד ושם, שנחנך בשנת 2005 והשתתף בתכנון העיר מודיעין. שמו של ספדיה נכרך גם בתוכנית ספדיה השנויה במחלוקת; תוכנית מתאר עירונית להרחבת העיר ירושלים מערבה. לתוכנית קמו מתנגדים רבים, בעיקר מצד גורמי שמירת הנוף והטבע, המתנגדים לכירסום בשטחים הפתוחים והירוקים שבמערב העיר. לבסוף בוטלה תוכניתו של ספדיה.
עבודותיו האחרות של ספדיה פזורות ברחבי העולם, רבות מהן בקנדה, בארצות הברית וסינגפור וכוללות מבני ציבור, פרויקטים למגורים ומיזמי תיירות.
בשנת 2015, הוא זכה במדליית זהב על מפעל חיים מהמכון האמריקאי לאדריכלות. ב-2019 זכה בפרס וולף.
ספינת חלל
קולומביה רקורדס
קולוּמביה רקורדס (באנגלית: Columbia Records) היא חברת תקליטים בבעלות סוני מיוזיק, חברת בת של סוני. החברה הוקמה בשנת 1887 ממיזוג של חברת הגרמופונים האמריקאית ומחלקת הגרמופונים של מעבדות וולטה. היא אחת מארבע חברות התקליטים הראשיות של סוני מיוזיק ביחד עם RCA רקורדס, ארטיסטה רקורדס ואפיק רקורדס. זהו המותג הוותיק ביותר בתחום התקליטים.
היסטוריה.
"Columbia" הייתה חברה קטנה שמכרה פטיפונים בעיר וושינגטון, מרילנד ודלאוור. חברת קולומביה, בדומה לחברות פטיפונים אחרות בסוף המאה ה-19, החלה לשווק הקלטות שייצרה בעצמה, בנוסף לפטיפונים. בעקבות זאת ניתקה החברה את הקשר הקודם שהיה לה עם חברת אדיסון, ומכרה רק הקלטות ופטיפונים משלה.
כמו כן החברה הקימה גם תזמורת בשם תזמורת קולומביה.
קולומביה החלה למכור תקליטים בתוספת למערכת הישנה בשנת 1901. למשך עשור הייתה קולומביה אחת משלוש החברות המצליחות בענף זה. בשנת 1908 הציגה ייצור המוני של תקליטים בעזרת תקליטים עם חומר מוקלט משני הצדדים.
ביולי של שנת 1912, החברה החליטה לייצר רק תקליטים, ולהפסיק לייצר מכשירים והקלטות ישנות.
בתחילת שנת 1925 קולומביה החלה בהקלטה על תקליטים חדשניים בעזרת הליך חשמלי. החברה לא פרסמה את ההליך החדש למשך מספר חודשים, כדי לא לפגוע במכירות של התקליטים מן הסוג הישן.
בשנת 1931, חברת קולומביה האנגלית אוחדה עם חברת EMI. חברת EMI הוכרחה למכור את קולומביה האמריקאית אל חברת "ARC". לכן, קנתה חברת "Columbia Broascasting System" - CBS, שיוסדה בשותפות עם "Columbia Records", את חברת ARC יחד עם המותג של "Columbia" בארצות הברית. החברה והמותג נקנו במחיר של 700,000 דולר. הסמל המסחרי מאז ועד שנות החמישים היה שני עיגולים עם 'תווים קסומים' בעיגול השמאלי, ומיקרופון של CBS בעיגול הימני.
בשנת 1948 קולומביה הנהיגה סוג חדש של תקליטים, הידועים בשם אריך-נגן (באנגלית "LP"). תקליטים אלו הסתובבו ב-331/3 RPM. בשנת 1951, CBS סיימה את ההסכם עם EMI, וחתמה הסכם תפוצה עם חברת "Philips Records" מחוץ לצפון אמריקה. ב-1955 Columbia USA הציגה את הלוגו החדש שלהם של "עין הולכת". למעשה היה הלוגו תיאור של מחט של הפטיפון על התקליט. לוגו זה עבר שינוי קל ב-1960, ומאז ועד היום זהו הלוגו של חברת Columbia Records. בשנה שלאחר מכן, CBS סיימה את החוזה עם חברת פיליפס והקימה את ארגון משל עצמה שנקרא "CBS Records" ששיחררה הקלטות של קולומביה מחוץ לארצות הברית וקנדה. CBS Records גם הפיצה הקלטות של חברת "Ode Records" בין 1967–1969 ובין 1976–1978.
קולומביה נהייתה חברת ההקלטה המצליחה ביותר בעולם בשנות ה-50, כאשר הם שכרו את האמרגן מיץ' מילר מחברת "Mercury". מילר במהרה חתם חוזה עם האומן הטוב ביותר של אז פרנקי ליין, וגילה חלק מהאמנים הטובים האחרים של העשור כולל טוני בנט, גיא מיטשל, ג'וני ריי, The Four Lads, רוזמארי קלוני וג'וני מאטיס.
קולומביה פעלה גם בישראל החל משנת 1964 והוציאה תחת הארגון CBS Records גם תקליטי מוזיקה ישראלית.
ב-1988 CBS Records נרכשה על ידי חברת סוני. מכיוון שלסוני היה רק רישיון על השם "CBS Records", היא קנתה מ-EMI Records את הזכויות להשתמש בסמלים המסחריים של קולומביה מחוץ לצפון אמריקה ויפן, שכלל לא היו בשימוש על ידי חברת EMI מאז שנות ה-60. באותה שנה החליטה סוני לסיים את פעילותה של CBS בארץ, ושלוחתה בישראל שינתה את שמה לאן אם סי.
חברת סוני איחדה את שלוחת המוזיקה שלה עם חברת BMG ב-2004. החברה המשולבת הנקראת "Sony BMG", המשיכה להשתמש בשמה של CBS ובלוגו שלה (העין ההולכת) בכל העולם מלבד יפן, שם השלוחה בבעלות מלאה של סוני, ושמה הוא "Sony Records". ביפן, הסמל המסחרי (התווים הקסומים) עדיין בבעלות Nippon Columbia הישנה, שנקראת Columbia Music Entertainment. סוני משתמשת בצורה שונה במקצת מהתווים הקסומים בשביל המותגים הקלאסיים שלה. סוני הפסיקה להוציא תקליטים תחת קולומביה וכעת משתמשת בארגון Sony Music Entertainment.
ג'ואל טאונסלי רוג'רס
ג'ואל טאונסלי רוג'רס (באנגלית: Joel Townsley Rogers;) היה סופר אמריקאי שכתב ספרות בלשית וספרי מדע בדיוני.
חייו.
ג'ואל טאונסלי רוג'רס נולד במדינת מיזורי בארצות הברית. למד באוניברסיטת הרווארד. במלחמת העולם הראשונה שירת כמדריך טייס. לאחר המלחמה החל לפרסם סיפורים בכתבי עת, בסגנון, שהיה פופולרי באותה עת, שכונה Pulp Fiction - "ספרות זולה" (כפי שתורגם מונח זה לעברית, בשם העברי שניתן לסרטו, הנושא שם זה, של קוונטין טרנטינו).
ספרו הנודע ביותר של רוג'רס הוא The Red Right Hand שראה אור בשנת 1945. בספר זה הביא רוג'רס לשיא השכלול את תת-הז'אנר בספרות הבלשית של "שום דבר אינו כפי שהוא נראה", (שהיה אופייני, בין היתר, לספריה של אגאתה כריסטי). הספר הפך לרב מכר וזכה במרוצת השנים להופיע במהדורות רבות. הספר זכה לתרגום עברי בשם "סיוט היד האדומה" שהופיע בשנת 1993. לספר הייתה השפעה על סגנון הסרט האפל של הקולנוע האמריקאי בשנות הארבעים והחמישים. בסוף המאה ה-20 הספר יצאה לאור בהוצאה מחודשת עם הקדמה של מרטין אדוארדס.
מלבדו כתב רוג'רס עוד ארבעה ספרים באורך מלא שלא זכו להצלחה והחל להתרכז בכתיבת סיפורים בלבד, מהם כתב מאות אחדות ופרסם אותם בכתבי עת שונים.
ג'ואל טאונסלי רוג'רס נפטר בוושינגטון הבירה בשנת 1984.
ספריו.
רוג'רס פרסם חמישה ספרי מתח מלאים ועשרות סיפורים קצרים
גלורפינדל
דב חנין
דב בוריס חֶנין (נולד ב-10 בינואר 1958) הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר כנסת לשעבר מטעם רשימת חד"ש. קודם לכן היה יו"ר הסיעה המורחבת של תנועת "עיר לכולנו" בתל אביב-יפו. משפטן, דוקטור למדע המדינה, פעיל איכות סביבה ופעיל למען שוויון חברתי-כלכלי. בנובמבר 2008 התמודד לראשות עיריית תל אביב-יפו מטעם "עיר לכולנו", אך הפסיד לראש העיר המכהן, רון חולדאי.
ביוגרפיה.
דב חנין נולד בפתח תקווה, בן לדוד חנין, ממנהיגי מק"י ולשולה חנין, גננת ופעילה קומוניסטית, נכדו של יעקב אלתר חנין חסיד חב"ד מתל אביב. שמו הפרטי, דב, על שם דודו, אחי אביו שנהרג בשואה. כנער חנין החל את מעורבותו החברתית בתנועת הנוער בנק"י ובחוג הנוער השמאלני שפעל בתל אביב.
את שירותו בצה"ל סיים בדרגת סמל ראשון, בתקופת שירותו הוא סירב לשרת ביהודה והשומרון וחבל עזה מטעמים אידאולוגיים. בשנת 1982 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. מאוחר יותר סיים תואר שני במדעי המדינה.
בשנים 1984–2004 פעל כעורך דין במשרדו של אמנון זכרוני. במסגרת עבודתו זו, הוביל חנין כמה עתירות מרכזיות בנושא זכויות אדם. באמצע שנות השמונים ייצג את יצחק לאור בעתירה לבג"ץ כנגד פסילת המחזה "אפרים חוזר לצבא" על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות. בג"ץ ביטל את החלטת המועצה והתיר את הצגת המחזה. ב-2003 ייצג חנין בהתנדבות את חמשת סרבני הגיוס מהשמאל במשפטם.
בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור למדע המדינה מטעם אוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "שיח והגמוניה במפלגת פועלי ארץ ישראל ובמפלגת הלייבור הבריטית: דפוסי שינוי, השתמרות, המרה". באותה שנה השתתף במחזור הראשון של "תוכנית עמיתי הסביבה" של מרכז השל והיה עמית מחקר בבית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2002 סיים את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת אוקספורד בנושא הקשר בין חברה לסביבה.
פעילות ציבורית ופוליטית.