השילוב של תאורי השדרים הפורצים לשידור החי ברגעים מרתקים של המשחק, יחד עם הפרשנות המלווה, הקנו לתוכנית את ייחודה ואת תשומת לבם של חובבי הכדורגל במשך השנים.
התוכנית עברה ב-1998 לרדיו ללא הפסקה תחת השם "שערים ללא הפסקה", אך חזרה לשדר ברשת ב' כעבור שנה.
בעונת הכדורגל 2003/2004 החליטו ברשות השידור להפסיק את שידור התוכנית, לאחר שההתאחדות לכדורגל מכרה את זכויות השידור לצ'רלטון בטלוויזיה, ושידור האירועים הספורטיביים עבר לצפייה בתשלום ("שלם וצפה").
כעבור שתי עונות בלבד, בשנת 2005, ולאחר לחץ ציבורי, שבה התוכנית ועלתה לשידור בקול ישראל בהגשתו של דני דבורין, באותה המתכונת כמעט ללא שינויים מהותיים, ועם אותה נעימה מוכרת המשמשת אות התוכנית.
חלק בלתי נפרד מהתוכנית, הוא הסאונד של ה"פיצוץ". אותו "פיצוץ", הוא בעצם סימן לדיווח על הבקעת שער תוך כדי שידור, או שמובקע שער במגרש אחר, ואז זהו האות לעבור למגרש בו נכבש השער.
בסוף שנת 2006 התפצלה התוכנית ונוספה תוכנית בימי א' בשם "אחד על אחד" ששידרה את משחקי ליגת העל בכדורסל ואת המשחק המרכזי מליגת העל בכדורגל.
בשנת 2009 חדלה קול ישראל מלהחזיק בזכויות שידור המשחקים ברדיו, ועל כן עברה התוכנית להיות משודרת במתכונת של פרשנויות מדי מוצאי שבת.
בשנת 2011 חזרה התוכנית לשדר את משחקי הליגה ישירות מהמגרשים.
בשנת 2016 הופסקה התוכנית בעקבות סגירת רשות השידור.
אישים מפורסמים.
התוכנית הביאה לציבור הישראלי כמה אישים שפרסומם החל בה. היוזם וההוגה של שירים ושערים הוא גדעון הוד. על מגישיה הראשונים נמנו הוד, מנשה רז, אריה גולן, דניאל קרן, שוש עטרי ועמי פזטל. בהמשך הגישו את התוכנית גם מאיר איינשטיין, יואב אביב ודני דבורין, ומינואר 2013 שרון פרי. בין השדרים הקבועים והבולטים שדיווחו מהמגרשים היו מוטי חביב, קמי ברץ, צחי נגה, זוהיר בהלול ויואל כץ, ובין הפרשנים אבי רצון, ז'וז'ו אבוטבול וחנן קריסטל. בין המשתתפים בתוכנית במהלך השנים ניתן למנות את יוחנן וולך, רינה מצליח, אליהוא בן און, אודי רובוביץ', משה פרימו, דני נוימן, אילן פילו, אופירה אסייג, יעקב גרונדמן, ליאן וילדאו, עמית הורסקי, שלום ואנו, יצחק שתיל ודני שטרית.
התוכנית בפולקלור הישראלי.
אחד המאפיינים הבולטים של התוכנית הוא אופן התיאור המיוחד של המגישים והשדרים, ומה שנשמע כניסיון להעצים אירועים במגרש ולהוסיף לתיאור נופך נמלץ ודרמטי.
במהלך שנות שידורה, תפסה התוכנית מקום נכבד בפולקלור הישראלי, ואף הונצחה במערכון המפורסם של הגשש החיוור "שירים, שערים וטכנאים", בו נאמרו המשפטים הידועים "מה הייתה הדקה?" ו"נשרוף את המועדון".
ביטויים נוספים הקשורים לתוכנית ונכנסו לפולקלור:
הקלטה מתוך התוכנית, שבה נשמע השדרן דני דבורין מדווח על שער שהבקיעה מכבי חיפה, שובצה בשיר האליפות "ירוק בעיניים".
פסיכולוגיה רפואית
פסיכולוגיה רפואית היא תחום העוסק ברמה התאורטית, הקלינית והמחקרית ביחסי הגומלין בין המערכת הפיזיולוגית והמערכת הפסיכולוגית. התחום מתמקד בהבנת הקשרים שבין המשתנים הפיזיולוגיים למשתנים הרגשיים, מוטיבציוניים, קוגניטיביים, ההתנהגותיים והחברתיים, היכולים להשפיע על התפרצות תופעות ומחלות גופניות, על דרכי ההתמודדות איתן ועל מניעתן.
פסיכולוגיה רפואית עוסקת בפיצול גוף-נפש על ידי כך שהיא מציעה תפקיד לנפש כגורמת ומטפלת במחלה, אך מובחנת מרפואה פסיכוסומטית, בריאות התנהגותית ורפואה התנהגותית בכך שמחקריה יותר ספציפיים לתחום הפסיכולוגיה.
זרם פסיכולוגי זה שונה מהמודל הרפואי בטענה שחולי נוצר על ידי שילוב של גורמים ביולוגיים, פסיכולוגיים וסוציאליים ולכן יש לטפל בכל אחד מהם כדי להחלים.
פסיכולוגים רפואיים עובדים לרוב במסגרות טיפול רפואי כגון בתי חולים וקופות חולים, בהם הם מסייעים לחולים ולצוות הרפואי בהתמודדות עם מחלות. אחרים עובדים במחקר בתחום באוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים.
מז&quot;פ
משפחה כימית
קריית בן-גוריון
בה&quot;ד 20
בסיס הדרכה 20 הוא בסיס ההדרכה למקצועות הטכנולוגיים בחיל הטכנולוגיה והאחזקה בצה"ל.
הבה"ד ממוקם בעיר הבה"דים שבנגב. הבסיס מכשיר חיילים למקצועות ב-64 מסלולים שונים, שעיקרם אחזקת אמצעי לחימה שונים של זרוע היבשה. הקורסים כוללים טכנאות טנקים, טכנאות תומת"ים, טכנאות נגמ"שים, מכונאות רכב, טכנאות טילים נגד טנקים, טכנאות מערכות הגנת הגבולות, טכנאות מערכות בקרת אש, אחזקת נשק קל ותחמושת מסגרות וניהול מערכות מידע. הבה"ד מכשיר את מפקדי החיל ומקיים קורסים מקצועיים שונים לכלל מערך צה"ל.
במסגרת הבה"ד פעל בית ספר תיכון לתלמידי כיתות י - י"ב ואשר בו לומדים שוחרים במסגרת צבאית פנימייתית, כמו כן ישנה מכללה טכנולוגית לתלמידי יג'-יד' המעניקה דיפלומת הנדסאי מטעם משרד החינוך. התלמידים מגיעים מכל הארץ והם לומדים במספר מגמות, מערכות ממוחשבות לרכב, מחשבים, מכטרוניקה, אלקטרוניקה ועוד. ראשיתו של מסלול זה בשנת 1958 עת פתח חיל הטכנולוגיה ואחזקה תוכנית הכשרה חד שנתית לבני 17.
היסטוריה.
ראשיתו של מערך הדרכת חימוש עוד בימי ההגנה. קורס ראשון של נשקים התקיים בג'וערה בשנת 1942. קורס נוסף התקיים ב-1943 ברוחמה. לאחר הקמת צה"ל התמקם בסיס ההדרכה של חיל החימוש בשיח' מוניס, בה רוכזו בסיסי ההדרכה היבשתיים של צה"ל. בתחילה התרכזה ההדרכה בבסיס בטיפול בנשק כבד, צורך יותר בוער מהמכונאות לענפיה, אולם רוב ההדרכה התבצעה ביחידות השונות של מערך החימוש ללא בקרה מרכזית. בשנת 1950, עם הקמת חיל הטכנאים, הוחל בארגון מערך הדרכה על ידי סא"ל יהודה בונה. בהמשך עבר בה"ד 20 לצריפין, וב-2016 עבר לעיר הבה"דים.
אומסק
אומסק (ברוסית: Омск) היא עיר ברוסיה בדרום מערב סיביר. בירת מחוז אומסק. מספר התושבים בעיר ב-1881 עמד על 31,000, 53,050 בשנת 1900 והחל מ-1979 הוא עומד על מעל מיליון תושבים.
זוהי העיר השנייה בגודלה בסיביר, והשביעית ברוסיה, והיא נמצאת במרחק 2,700 ק"מ ממוסקבה. באימפריה הרוסית שימשה העיר כמקום מושבו של מושל מערב סיביר, ומאוחר יותר של מושל ערבת סיביר. לזמן קצר במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה בשנים 1918–1919, הייתה הבירה המוצהרת של רוסיה והחזיקה במאגר הזהב.
מיקום.
אומסק ממוקמת על יד הגבול עם קזחסטן, בדרום-מערב סיביר, על נהר אירטיש אשר מתחבר עם הנהר אום, והם יובליו של נהר האוב. גובה העיר הוא 87 מטר, ושטחה השיפוטי הוא 573 קמ"ר.
מרחקה ממוסקבה 2,700 ק"מ, ודרכה חולפת הרכבת הטרנס סיבירית. זו אחת הדרכים החשובות ברוסיה, אשר מהווה מרכז תחבורה מסיביר למזרח הרחוק.
מיקום העיר משמש להעברת מחצבים מקזחסטן ומצפון סיביר לכל העולם.
אקלים.
האקלים באומסק יבש ואירופאי, המאופיין בשינויים דרמטיים במזג האוויר.
ממוצע הטמפרטורות של אומסק הוא:
ביולי 19°C+ ובינואר 19°C-, אף על פי שבדרך כלל הטמפרטורות הקיצוניות נעות בין 35°C+ בקיץ ובחורף −35°C.
מספר הימים הבהירים בממוצע הוא 300 ימים לשנה.
ממוצע המשקעים הוא 315 מ"מ לשנה.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה צנטראלני.
היסטוריה.
בשנת 1716 נוסדה העיר כמבצר כדי לעצור בעד שבטים קירגיזים מלחדור לרוסיה. במאה ה-19 שימשה העיר כמרכזה של יחידה מנהלית שכללה את מערב סיביר וצפון קזחסטן של ימינו. בשנים 1918–1919 שימשה אומסק כמקום מושבה של הממשלה הרפובליקנית (הלבנה) של רוסיה, בעקבות מלחמת האזרחים במדינה. בשנות ה-20 הועברו מוסדות השלטון האזורי לנובוסיבירסק ואומסק החלה לאבד את מעמדה.
תעשייה.
בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו לאומסק מפעלי תעשייה גדולים מחלקה המערבי של ברית המועצות. בעיר יש מספר מפעלים גדולים במיוחד:
בעיר פועל נמל תעופה.
היהודים בעיר.
בשנת 2001 הגיע לעיר שליח חב"ד, הרב אשר קריצ'בסקי, אשר הרחיב ופיתח את פעילותה של הקהילה היהודית במקום - דבר שהביא להגברת הזהות היהודית של יהודים רבים בעיר, אשר חששו עד אז להזדהות ביהדותם לאחר שנות השלטון הקומוניסטי.
בשנת 2007 נפתח בעיר בית ספר יהודי על שטח של 5,000 מ"ר ובעלות של שמונה מיליון דולר. בית ספר זה ניתן כמתנה לקהילה היהודית מאת המושל המקומי.
כיום פועלת הקהילה היהודית ומקיימת תפילות יומיות, שיעורים, חגים, סדנאות, מפגשים ועוד.
קאסטיון דה לה פלאנה
קאסטיון דה לה פלאנה (בספרדית: Castellón de la Plana; בוולנסית: Castelló de la Plana) היא עיר הבירה של מחוז קאסטיון בקהילה האוטונומית ולנסיה שבספרד. העיר נמצאת במזרח חצי האי האיברי, על חוף הים התיכון. מספר תושביה הוא 180,204 (נכון ל-2012).
העיר הוקמה רשמית ב-8 בספטמבר 1251, לאחר כיבוש הממלכה המורית על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון ב-1233. העיר תמכה בארכידוכס קרל במלחמת הירושה הספרדית, אך לבסוף נכבשה על ידי כוחות פליפה החמישי.
העיר החלה להתפתח בתחילת המאה ה-19, אולם ההתפתחות נבלמה בעקבות מלחמת חצי האי נגד נפוליאון.
ז'רמן טאייפר
ז'רמן טאייפר (צרפתית: Germaine Tailleferre; 19 באפריל 1892 - 7 בנובמבר 1983), מלחינה צרפתייה והחברה היחידה בקבוצת השישה המפורסמת.
ביוגרפיה.
ז'רמן טאייפר נולדה בשם מרסל טאייפס בסן-מור-דה-פוסה, איל-דה-פראנס, צרפת. כאישה צעירה החליפה את שם משפחתה ל"טאייפר" כהתרסה נגד אביה, שסירב לממן את לימודי המוזיקה שלה. היא למדה נגינה בפסנתר בבית, עם אמה, חיברה יצירות קצרות משלה והחלה ללמוד בקונסרבטואר בפריז, שם פגשה את דריוס מיו, ז'ורז' אוריק וארתור הונגר. בקונסרבטואר זכתה בפרס ראשון בכמה קטגוריות וכתבה את 18 הקטעים לנבל ב"ספר הנבל הקטן של מאדאם טארדיה" בשביל קרולין טארדיה, המורה לנבל בקונסרבטואר.