מבחן פיז"ה מהווה דוגמה לכלי מדידה ממוחשב אשר בוחן מיומנויות אוריינות אקדמית בתחומים שונים בחטיבת הביניים והתיכון. המבחן מבוסס על ההנחה כי יכולות אורייניות הן מיומנויות אשר מאפשרות ליישם ידע וכישורים שהתלמידים רכשו במקצועות ותחומים מרכזיים. בין המיומנויות ישנן המיומנויות לנתח, להסיק ולהסביר את הדרכים שבהן ניגשים לפתרון בעיות במגוון מצבים. השאלות במשימות השונות של מבחן פיז"ה משקפות בעיות העולות בהקשרים אישיים, תעסוקתיים, חברתיים ומדעיים, והמטרה היא לבחון האם מערכת החינוך המדינתית השכילה להעניק לבוגרים את היכולות האוריינויות הנדרשות על מנת שיוכלו להמשיך ולתפקד בצורה יצרנית ויעילה כאזרחים ביקורתיים ותורמים בעולם המודרני. מבחן פיז"ה כולל סוגים שונים של שאלות. מבחן הקריאה, למשל, עוסק בטקסטים שונים אשר בהם מוצגות שאלות המשקפות מיפוי מאוד מדויק של מיומנויות ידע, חשיבה ושפה. בנוסף, לשאלות במבחן אופי גלובלי, כלומר ניתן לתרגמן לכל השפות, שכן הן לא ניזונות מן התרבות המקומית שבה הן מוחלות.
מבחן טופל (באנגלית: TOEFL-Test Of English as a Foreign Language) הוא דוגמה נוספת למבחן אשר בוחן מיומנויות אוריינות אקדמית אך בהקשר מאוד ספציפי. מדובר בבדיקת מיומנויות אוריינות אקדמית בשפה האנגלית וזאת במסגרת הקבלה לתארים מתקדמים מסוימים במוסדות להשכלה הגבוהה. המבחן בוחן את יכולות השפה האנגלית בקרב מועמדים שעבורם זו היא להם שפה שנייה. במבחן נמדדות בין היתר יכולות הבנה, דיבור ושימוש באנגלית בהקשרים מתאימים.
ביקורת על המבדקים.
הביקורת העיקרית על ההבחנה בין "אוריינות אקדמית" ל"כישורי תקשורת בין-אישיים בסיסיים" מתייחסת להיבט המבדקי. הטענה היא כי אוריינות אקדמית נמדדת באופן לא מדויק ומתבססת על יכולת טכנית מאומנת לפתור בחינות. קאמינס התנגד לביקורת זו וטען כי מיומנויות שפה אקדמית אינה מסתמכת על תוצאות בחינות כתמיכה לאשרורן או לחשיבותן. מתוך נושא הביקורת על המבדקים עולה, כי על המורים בסביבות חינוכיות בכלל ובסביבות דו לשוניות בפרט, לדעת להבדיל בין יכולתם של התלמידים להתבטא ברמה קוגניטיבית גבוהה אך בשפה יומיומית, לבין יכולתם להתבטא באותה רמה קוגניטיבית-תקשורתית אך בהקשרים אקדמיים. ההנחה היא כי בהקשרים האקדמיים תבוא לידי ביטוי מיומנויות האוריינות האקדמית.
אוריינות אקדמית ועולים חדשים.
במחקר שנערך בארץ בתחומי המתמטיקה והעברית נמצא כי נדרש מספר רב של שנים כדי שניתן יהיה גשר על הפער ההתחלתי הקיים בין הישגיהם של עולים חדשים לבין הישגיהם של ילידי ישראל. המחקר נערך בקרב שתי אוכלוסיות עולים ובהן ילידי חבר העמים וילידי אתיופיה.
ממצאי המחקר העידו על כך כי נדרשות בין 5 ל-7, 9 או 11 שנים במתמטיקה ובין 5 ל-7, 8 או 11 שנים בעברית, בהתאם לדרגת הכיתה, כדי להשלים פערים בקרב העולים על מנת שיוכלו להגיע לרמת האוריינות האקדמית של ילידי הארץ ששפת אמם היא עברית. נמצא פער גדול במיוחד בקרב התלמידים יוצאי אתיופיה במקצוע המתמטיקה, זאת על שום שלא עולה בידם לגשר על הפער באף לא אחת מן הכיתות, גם לא בדור השני. הישגיהם של עולי חבר העמים בתחום המתמטיקה משתווים לאלו של ילידי הארץ רק לאחר שנים רבות. בכל הנוגע למקצוע העברית, נסגר הפער של ילידי אתיופיה רק בחלוף 10 או 11 שנות שהייה בארץ, בהגיעם לכיתות ט' וי"א. בכיתה ה' בכל שנות השהייה נמצא פער מובהק בין הישגיהם לבין אלו של ילידי הארץ.
על פי תוצאות המחקר, לא נמצאה זיקה משמעותית בין שנות השהייה בישראל לבין ההישגים בלימודים של ילידי אתיופיה. בהתייחס לעברית ובקשר לתחומי ידע ספציפיים, המחקר העלה כי הקושי העיקרי של שתי קבוצות העולים הוא במקצועות הספרות והתנ"ך ובאשר לעולי אתיופיה גם בתחומי המדע. הקשיים העיקריים נובעים מהעדר לקסיקון בסיסי ומקשיים בהבנת הנקרא מעבר לטקסט הבסיסי. גם בתחום המתמטיקה נמצאה חשיבות לשליטה בשפה. בכל הנוגע ללקסיקון המושגים והבנת הנקרא בהקשרן של בעיות מתמטיות ויכולת לתקשורת, הישגיהם של העולים מחבר העמים נמוכים באופן ניכר מאלה של ילידי הארץ. עם זאת, בתחום מיומנויות החישוב נמצאה רמת הישגים גבוהה באופן יחסי.
יחסה של מערכת בית הספר ותפקודה בהקשר של הקניית מיומנויות אוריינות אקדמית לעולים חדשים חשוב אף הוא. על פי תוצאות המחקר, נמצאו הבדלים בין רמת ההצהרות - המצביעה על המודעות לצרכים של התלמידים העולים - לבין רמת היישום, אשר עניינה עשייה בפועל מצד המנהלים והמורים. בלט במיוחד חוסר מקצועיות והעדר הכשרה של מורי המקצועות שנבדקו, בכל הנוגע לנושאים הקשורים להוראה של תלמידים עולים. כמו כן נמצא חסך בידע בכל הרמות המערכתיות ביחס להישגים של תלמידים עולים. לעומת זאת, בלטו לחיוב, בכל קבוצות המוצא ובכל דרגות הכיתה, מוטיבציה גבוהה מאוד ושאיפה להצלחה בלימודים מול ספקנות רבה לגבי יכולת מימושה וזאת עקב תמיכה מעטה מדי של בית הספר ושל המערכת כולה בתלמידים העולים
לסיכום, מחקרים אשר בדקו מיומנויות אוריינות אקדמית בקרב עולים חדשים מצאו כי נדרשות שנים רבות לרכישתן, באשר העולים החדשים נדרשים לרוב לרכוש בשפה חדשה מיומנויות אקדמיות שכבר הכירו בשפת יעד חדשה ועובדה זו יוצרת פער אקדמי שיש לגשר עליו באמצעות מיומנויות אוריינות חדשות בשפת יעד חדשה. לגילאי התלמידים העולים ולמצבם הסוציו-אקונומי השפעה ניכרת כמו כן.
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
החל משנות ה-60 עבר הכוח הימי של ישראל שינוי דרמטי. הצלחות חיל הים הישראלי במלחמות ישראל שלאחר מלחמת ששת הימים – מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מבצע שלום הגליל והמערכה לחיסול חדירות המחבלים מן הים – הוכיחו שיש בכוחו לתרום למערכה הכוללת של צה"ל ולביטחון ישראל – גם אם לפרקים חל פיחות בהכרה זו, למשל במקרים של ניסיון ההתבססות על ספינות "זיוונית" או אופן הטיפול בבעיית חדירות המחבלים מהים בשנות ה-70.
מעגלי התפתחות של חיל הים הישראלי.
המעגל הראשון: ממלחמת העצמאות ועד שנות ה-60.
בשלהי תקופה זו הופיעו הסטי"לים הסובייטיים בזירה הימית שמול ישראל; הכוח הימי של ישראל נשען על כלי-לחימה מעטים ואקלקטיים, ותפישת הביטחון שהנחתה את הזירה הימית התבססה בעיקר על כוחו של חיל האוויר. חיל הים שימש בפועל כמשמר חופים. בין השנים 1949–1967 – במשך 19 שנים, חיל-הים ניהל פעילות מבצעית מועטה והלחימה שביצע מעבר לקווי האויב הייתה צנועה ונטולת כוח הכרעה.
המעגל השני: משנות ה-60 ועד 1973.
בתקופה זו התרחשו שלוש מלחמות של ישראל – מלחמת ששת הימים; מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. במהלך תקופה זו גיבשה ישראל תפישת מלחמה חדשה, שהתבססה על כוח-הכרעה עצמאי בים, בלא תלות בחיל האוויר. הוברר שהכוח האווירי לא יוכל עוד למנוע תקיפת ישראל בים ומן הים, והוא לא יוכל להבטיח ריבונות בזירה הימית. הזירה הימית הפכה לזירת-לחימה עצמאית, שנועדה לתת מענה מבצעי עצמאי – ימי בעיקרו – אשר תוכנן להתבסס בעיקר על סטי"לים ועל מעט צוללות ולוחמה זעירה.
מלחמת ששת הימים, שבה עדיין התבסס חיל הים על כלים מן המעגל הראשון ועל שייטת 13 – הסתיימה בכישלון גמור של חיל הים. אף שניתנה לחיל הזדמנות גדולה (הוא פעל על 5 יעדים בסוריה ובמצרים) – לא הושגה בה שום תוצאה. הכישלון לא היה נעוץ בַּעוּבְדָה שטרם עמדו לרשות החיל הסטי"לים שבבנייה.
בתקופה זו נבנו 12 סטי"לים בצרפת. אחרי 1967 גם הוקמה זירת ים סוף, ולשם כך נבנו 6 סטי"לים (ישראליים) נוספים (דגם סער 4), כמעט כפולים בגודלם מהצרפתיים (סער 2 וסער 3).
מלחמת ההתשה הניבה בחיל הים מבצעים רבים ומוצלחים, רובם של שייטת 13, אשר ביצעה בתקופה זו כ-80 פעולות מעבר לקווי האויב; אלה סללו את הדרך לחיל-הים בשלושה מישורים:
במלחמת יום הכיפורים השיג חיל הים ניצחון מוחץ בשתי זירות הלחימה - הים התיכון וים סוף. הסיבות המרכזיות להצלחת חיל הים במלחמת יום הכיפורים:
עם כל זאת, הזירה הימית היא הגזרה היחידה שבה השיג צה"ל במלחמת יום הכיפורים ניצחון מוחץ; ואלו תוצאותיה:
המעגל השלישי: הזירה הימית שלאחר 1973 - גידול ניכר באיום הימי.
הזירה הימית שלאחר מלחמת יום הכיפורים (בעיקר בסוף שנות ה-70 עם חתימת הסכם השלום עם מצרים) השתנתה באופן ניכר והאיומים מצד הים התעצמו באופן משמעותי. סד"כ האויב הימי גדל בשיעור מסיבי וחל בו שיפור ניכר ברמת הטכנולוגיה וההיערכות בחופיו. כתוצאה מהתבוסה שנחלו הציים המצרי והסורי במלחמה החלו הם וציים ערביים אחרים ברכש מואץ של אמצעים ימיים חדשים שהתפתחו בזירה העולמית ונעשו זמינים לערבים. בעקבות המלחמה חל גידול מסיבי - בעשרות אחוזים - בכלי הסד"כ העיקריים (סטי"לים, צוללות ומסוקים ימיים) של האויב הימי: כל הציים הערביים עברו מודרניזציה, והצטיידו בכלי-שיט ובמערכות מערביות חדישות:
תפישת המלחמה הימית של ישראל לאחר 1973.
פיילוט "זיוונית".
בשנים שלאחר 1973 החליט חיל-הים לאמץ תפישת לחימה חדשה. עקב כך הוחלט לבנות סד"כ המורכב מ-18 סטי"לי סנפירית קטנים (100 טון) ומהירים מדגם "זיוונית", הנעים על מגלשיים. ספינות אלה נועדו להיות כלֵי ההכרעה העיקריים בלחימת השטח של חיל הים. לכוח הסנפיריות הוחלט להוסיף 6 "סטי"לי סיור" (בדחי של כ-800 טון) דגם "אירית" שכונו "סער 5".