צרפת פתחה בקובה שני סניפים של "אליאנס פרנסייז" להוראת השפה הצרפתית והפצתה בקובה, הסניפים נמצאים בהוואנה ובסנטיאגו דה קובה והם פופולריים באופן יחסי למוסדות אחרים במדינה (12,000 סטודנטים בשני הסניפים). הרשויות הקובניות סיפקו לצרפת ארמון מפואר שהפך למטה החדש של אליאנס פרנסייז הוואנה. הארמון נחנך בנוכחות נשיא צרפת ב-11 במאי 2015.
צבי סינגל
צבי סינגל (נולד ב-15 בדצמבר 1938) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ישראלי. ששיחק בהפועל ירושלים בשנות ה-60 וה-70, ונחשב לאחד השחקנים הבולטים בתולדות הקבוצה.
ביוגרפיה.
סינגל נולד בארגנטינה ושיחק בקבוצת הנוער של סן לורנסו מבואנוס איירס. בשנת 1959 עלה לישראל והחל לעבוד בקיבוץ בית השיטה שם התבלט בזכות כישרונו בכדורגל. המועדון הראשון שביקש לרשום אותו בארץ היה הפועל עפולה, שהיה בסכנת ירידה בעונה זו. בעפולה שיחק סינגל בשם "פופולה" (שחקן שלא שיחק בפועל) מכיוון שהקבוצה זייפה את רישומו בהתאחדות כי איחרה את מועד העברות. לאחר מכן עובדה זו התגלתה וההתאחדות הענישה את עפולה בירידת ליגה ובמקומה עלתה הפועל נתניה, שמאמנה הוא זה שחשף את הזיוף. במהלך עונת המשחקים בעפולה, במקביל להיותו שחקן, עבד בבית חרושת לסוכר וגר במגורי עובדים של בית חולים העמק.
בעונה לאחר מכן הגיע סינגל לשחק בהפועל ירושלים, שבאותה עונה עלתה לליגה הלאומית, הליגה הבכירה בישראל דאז. במקביל לפעילותו ככדורגלן, סינגל עבד כמשרטט בתוכניות לבניין. לאחר כחצי שנה בשורות הפועל ירושלים, התגייס לחטיבת גולני, שמפקדיה הסכימו להוציאו לחופשה למשחקי הקבוצה בסופי השבוע. בהפועל ירושלים הגיע סינגל למעמד של שחקן הרכב ובהדרגה הפך לכוכב הקבוצה ביחד עם אלי בן רימוז' והבקיע שערים רבים.
בשנת 1964 היגר סינגל לאוסטרליה שם חתם על חוזה עם הכח מלבורן ושיחק במשך עונה אחת. לאחר מכן חזר להפועל ירושלים ולשיא הקריירה הגיע דווקא בגיל מאוחר, בעונת 1971/1972, אז הגיעה הפועל עד לגמר הגביע אבל הפסידה להפועל תל אביב, ובעונת 1972/1973 העונה בה זכתה הקבוצה בגביע המדינה, התואר היחיד שלה בהיסטוריה עד היום.
כעבור שתי עונות, בשנת 1975, פרש סינגל ממשחק פעיל.
עונה לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן סינגל בקבוצת הפועל בית שמש. בעונת 1976/1977 הגיע לבני יהודה שהייתה בליגה הארצית, והצליח להביא אליה את בן רימוז' ושלמה מהטבי ששיחקו עמו בהפועל ירושלים. באותה עונה סיימה בני יהודה במקום השני, אך בעקבות צמצום העליות לעולה אחת בלבד מהליגה הארצית, לא הצליחה לעלות ללאומית.
בהמשך, אימן גם בהפועל פתח תקווה, הפועל ירושלים והפועל בית שמש, בה שימש מאמן-שחקן. סינגל לא נשאר זמן רב בתחום הכדורגל, והחל לעבוד כחשמלאי בחברת החשמל.
סינגל, שנישא ב-1963, הוא אלמן.
מצבות צוער
מצבות צוֹעַר הוא כינוי שניתן ל-74 מצבות קבורה יהודיות מתקופת התלמוד (התקופה הביזנטית), שהתגלו לראשונה במחצית הראשונה של המאה העשרים בע'ור א-צאפיה שבדרום-מזרח ים המלח, כיום בשטח ממלכת ירדן.
74 כתובות הקבורה מחופו הדרום-מזרחי של ים המלח, הן הקורפוס הגדול ביותר של מצבות בארמית-יהודית מארץ ישראל של התקופה הביזנטית. הטקסטים חרותים על אבן חול מקומית, או כתובים עליה בצבע אדום. רובם המוחלט מכילים תאריכים לחורבן המקדש, ניתן לומר שהמצבות מכסות כמעט את כל התקופה הביזנטית: הקדומה שבהן היא משנת 351 והמאוחרת מאוגוסט 590 לספירת הנוצרים.
המצבה הראשונה נמצאה בשנת 1924 בסמוך לעיירה א-צאפי, המזוהה עם העיר צוֹעַר, אשר המשיכה להתקיים גם בתקופת בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד. שתי מצבות נוספות התגלו באזור במסגרת סיור גאולוגי שערכו באזור מהנדסי חברת האשלג וצילומיהן נמסרו ליצחק בן צבי. מצבות נוספות התגלו באזור במסגרת חפירות ארכאולוגיות ובחפירות שוד.
המצבות היהודיות שכתובות בארמית הן חלק מקבוצה גדולה בהרבה. רובן של המצבות שנמצאו במקום הן מצבות נוצריות הכתובות ביוונית (למעלה מ-300 מצבות), מיעוטן (73) כתובות בארמית ואחת היא דו-לשונית: יוונית וארמית יחד. יש מצבות יהודיות שכתובות ביוונית, אך קשה לזהות אותן מפני שלא על כל מצבה צוירו סמלים דתיים. מפיזור המצבות בשטח עולה שבאותה תקופה לא נמנעו בצוער מקבורת יהודים לצד נכרים.
המצבות הארמיות מייחדות בכך שכמעט בכלן מופיע תאריך (בחלקן נמחק בגלל בליה של האבן), עניין נדיר במצבות יהודיות בנות התקופה. ייחוד נוסף במצבות הארמיות הוא שהתאריך לא מצוין לפי מניין שטרות או מניין מקומי אחר אלא לפי מניין השנים מחורבן בית שני. בחלקן הגדול של המצבות מופיע גם מספר השנה במחזור השמיטין וציון תאריך בחודש. בחלק מהמצבות מצוין גם היום בשבוע. לפי הכתוב במצבות עולה ששזמנן הוא מאמצע המאה הרביעית ועד הרבע האחרון של המאה השישית לסה"נ. מנתוני התאריכים שבמצבות עולה שבתקופה זו לוח השנה לא היה קבוע לחלוטין ועדיין לא נכנסו לתוכו כל הכללים שנוהגים היום בלוח השנה העברי המודרני.
ככל שעבר הזמן, נוספו למצבות עיטורים שונים: מסגרות משוננות, שורות משורטטות, מוטיבים יהודיים בולטים, כגון מנורת שבעת הקנים ולצידה ארבעת המינים ושופר, ובכמה מצבות גם היכלית. לצד אלו מופיעים בחלק מהמצבות היהודיות סמלים שמשותפים להן ולמצבות הנוצריות: ציפורים, עצים, ענפי דקל פתוחים ובמצבה אחת אפילו דג.
בחלק מהמצבות מופיעים תוארי כבוד. התואר הנפוץ ביותר הוא כהנה - הכהן. אך יש גם בעלי תפקידים נוספים בקהילה: ראש הכנסת, חזן, חבר, חכם. כל אלו תארים שמוכרים מהספרות התנאית והאמוראית, ומממשיכים לשמש גם בתקופת הגאונים - המאוחרת למצבות. במובן זה המצבות הן החוליה החסרה המעידה ששימוש בתארים אלו היה רציף.
אוצר השמות במצבות הארמיות מגוון - יש שמות תנכי"ם וארמיים - ששימשו בעיקר את היהודים, ולצדם גם שמות ערביים-שמיים ויווניים-לטיניים. שם הנפטר מופיע כמעט תמיד כפלוני בן אלמוני, ובנשים מופיע לעיתים שם הבעל.
כמו שהעיטור במצבות התפתח במשך הזמן, כן התפתחו גם נוסחאות ברכה לנפטרים: תחילה נוספה המלה שלום, ובמשך הזמן היא הורחבה בעזרת פסוקים כמו "יבוא שלום ינוח על משכבו בשלום", "יתעורר לקול משמיע שלום" ועוד.
לאור ריכוז המצבות באזור צוער דווקא, המהווה גבולה הדרום-מזרחי של ארץ ישראל לפי התנ"ך וההלכה היהודית, ולאור הימצאות מצבה שמסופר על בעליה שנפטר בחמיר והובא לקבורה בצוער, יש הסבורים כי לאתר קבורה זה הובאו נפטרים או קשישים יהודים הנוטים למות, מרחבי מואב אדום וחצי האי ערב, על מנת שיזכו להיקבר באדמת ארץ ישראל. על קהילות יהודיות שהתקיימו לאחר חורבן הבית באזור דרום מואב, ובסביבות צוער בפרט, ניתן ללמוד מארכיון בבתא מנחל חבר ממקורות חז"ל, וכן מהקוראן ומספורי מלחמות יוסף די נואס.
לשון הכתובת שעל המצבה הארמית הראשונה שפורסמה:
תרגום הכתובת מארמית הוא:
"תנוח נפשו של שאול בן ... שמת בראש חודש מרחשון בשנה הראשונה לשמיטה, שנת שלוש מאות ששים וארבע לחורבן בית המקדש, שלום". משמעות הדבר שאותו שאול נפטר באוקטובר שנת 433 לספירה הנוצרית.
שלוש מהמצבות מוצגות כיום באגף לארכאולוגיה שבמוזיאון ישראל בירושלים, ומצבה נוספת שמורה במחסני המוזיאון. שתי מצבות נוספות נמצאות במוזיאון הכט בחיפה. מצבות נוספות נמצאות באוספים פרטיים ובמוזיאונים ברחבי העולם. בסמוך לאתר בו נמצאו המצבות הוקם מוזיאון על ידי ממשלת ירדן ובו מוצגות חלק מהמצבות שנמצאו במקום.
בית אגרון
בית אגרון הוא בנין משרדים, אודיטוריום ואולם אירועים על שם גרשון אגרון השוכן ברחוב הלל בירושלים, מול גן העצמאות ובריכת ממילא. בית אגרון הוא ביתה של אגודת העיתונאים בירושלים. בעבר שכנו בו משרדי לשכת העיתונות הממשלתית, סניף ירושלים והסביבה של לשכת המהנדסים ("בית המהנדס") ואולפני גלי צה"ל בירושלים ("אולפני אגרון"). בשנת 2017 הושלמה הרחבה משמעותית של הבניין וחלק ממנו החל לשמש כמעונות הסטודנטים של בצלאל.
היסטוריה.
תכנון ובנייה.
הבניין תוכנן בידי האדריכל דוד רזניק ב-1963, כחלק מקומפלקס של שלוש יחידות, בנין משרדים בן 4 קומות שלחזיתו אודיטוריום ("אולם מוזס") מצד אחד ואולם אירועים ("בית המהנדס") (ששימש גם כמסעדה ובית קפה בתקופות שונות) בצידו השני, ביניהם מדרגות המובילות לבנין המשרדים. מול הבניין, על חלק מגן העצמאות, נבנה חניון.
רזניק בחר בסגנון מודרני מינימליסטי והשתמש בקווים ישרים, מה שהעניק למבנה נוכחות ייחודית בסביבתו. הבניין חופה אבן נסורה כתחליף מודרניסטי לאבן ירושלמית.
הבנייה הושלמה ב-1969. הבניין נחנך באופן רשמי ב-3 ביוני 1969 בנוכחות ראש הממשלה גולדה מאיר.
שימוש בבניין.
במהלך השנים נערכו ב"בית אגרון" באופן קבוע מסיבות עיתונאים, כינוסים פוליטיים וכנסים. בשנת 1982 הפך ל"מרכז עיתונות" ולשכת העיתונות הממשלתית ודובר צה"ל עברו לבנין (במקום משרד המשטרה ונציבות בתי הסוהר ששכרו את שתי הקומות העליונות של הבניין). הוא שימש גם כמשרדים לסוכנויות ידיעות זרות.
בין השנים 1975–1981 פעל באודיטוריום בית קולנוע כסינמטק ירושלים ולאחר מכן, בין 1981 לסוף שנות התשעים, כקולנוע עצמאי.
בשנת 1985 היה בית אגרון לקולנוע הראשון שהקרין סרטים בירושלים בלילות שבת, ובשעריו התחוללו הפגנות של הקהילה החרדית ומולם פעילי תנועת ר"צ.
מעונות בצלאל.