במהלך המלחמה המוקדונית, מסר מלך מוקדון באופן זמני את ארגוס לידי נאביס, הטיראן אשר שלט בספרטה. מיד לאחר מכן פנה נאביס אל מפקד פלמינינוס בהצעת שלום. פלמינינוס הביא עמו למפגש עם נאביס גם את אטאלוס הראשון, מלך פרגמון, וניקוסטראטוס, סטרטגוס האכאים. אטאלוס וניקוסטראטוס מחו על כך שארגוס נשארת בידיו של נאביס, ותמכו שניהם בהעברתה לידי האכאים. אולם פלמינינוס החליט להשאיר אותה בידיו של נאביס והבטיח לבדוק שוב את הנושא לאחר שתיגמר המלחמה בפיליפוס.
לאחר המלחמה פנו האכאים אל פלמיניניוס בבקשה שיקיים את הבטחתו. פלמיניניוס כינס בשנת 195 לפנה"ס בקורינתוס וועדה של כל נציגי הערים היווניות, וביקש מהם להצביע בנושא. מרבית הערים תמכו בסילוק נאביס מארגוס. אולם נאביס סרב, ופלמינינוס החל לארגן קואליציה בהיקף עצום נגדו. האכאים העמידו לרשותו 10,000 רגליים ו-1,000 פרשים, כמו כן הגיעו אליו עוד 1,500 מוקדונים ו-400 תסאלים. רודוס הציבה 18 ספינות מלחמה, פרגמון 30 ומרומא הגיעו 40. נאביס הובס בקלות, והכוח המשולב החל להשחית את היישובים מסביב לספרטה. נאביס הציע שלום, אולם בעלי הברית של פלמינינוס דרשו את סילוקו הסופי מהשלטון בספרטה. אולם פלמינינוס הצביע בפניהם על הקושי הרב הכרוך במצור ממושך על ספרטה, והם נאלצו לקבל את דעתו. פלמינינוס דרש וויתור מלא על ארגוס ולהחזיר לעיר כל שהיה שייך לה, לרבות עבדים. הצי הספרטני יפורק ויצומצם לכדי 2 ספינות קלות בלבד. יהיה על נאביס להשיב גולים ושבויים מהערים שהן בנות ברית של רומא, הוא יאפשר לנשים וילדים ספרטנים להתאחד עם אבותיהם הגולים שמחוץ לעיר. ייאסר על נאביס לבנות מבצרים או חומות אפילו בתוככי ספרטה עצמה. הוא יאלץ למסור לרומא חמישה בני ערובה ביניהם בנו, וישלם מאה כיכרות כסף מיד ועוד ארבע מאות בתשלומים שנתיים. נאביס ניסה בתחילה להתמקח, אולם כשהחיילים הרומאים החלו לזרום לתוך ספרטה, נכנע מיד.
אחריתו.
בשנת 191 לפנה"ס הוא שימש כיועצו הצבאי של הקונסול מאניוס אקיליוס גלבריו במהלך מלחמת אנטיוכוס (שהתנהלה ברובה ביוון), ומחה בפניו על חופש הפעולה שהוא מתיר למלך מוקדון, שהפך לבן ברית נאמן לרומא. כמו כן הוא הציל את חלקידיקי מזעמו של הצבא הרומי, ופלוטרכוס מספר שלכבוד מעשה זה הקדישו לו החלקידיקים מבני ציבור רבים, ושעד ימיו נהוגים בכלקידיקי פולחנות דתיים לכבודו. כמו כן מספר פלוטרכוס שבאחת הפעמים סיפרו לו האכאים על מגוון החיילים שיש לאנטיוכוס השלישי. פלמינינוס הגיב בסיפור משלו: פעם הוא התארח בביתו של חבר, וזה הגיש לפניו מגוון גדול של בשרים. פלמינינוס שאל אותו מאין לו כל כך הרבה סוגי בשרים, והחבר השיב שהכל למעשה בשר חזיר, אולם כל חלק בושל בצורה שונה. כך גם אנטיוכוס, חייליו כולם סורים, אולם חמושים בצורה שונה.
בשנת 189 לפנה"ס, הוא נבחר לקנסור. בשנת 183 לפנה"ס יצא לביתיניה כדי להפסיק מלחמה בין פרוסיאס הראשון, מלך ביתיניה לבין פרגמון. הוא נדהם לגלות בחצרו של פרוסיאס אורח לא צפוי, חניבעל ברקה המפורסם, יוזם המלחמה הפונית השנייה, אשר רומא חיפשה בנרות. פרוסיאס סירב בתחילה להיכנע לדרישותיו של פלמינינוס להוציא את חניבעל להורג ולבגוד באורחו, אולם משלחצו עליו הרומאים נכנע והסכים, ושלח את אנשיו לכתר את ביתו של חניבעל. כאשר ראה חניבעל שביתו מכותר הוא העדיף להתאבד. על פי האגדה, מספרים כי משפטו האחרון היה: "הבה נשחרר את הרומאים מעול ציפייתם הממושכת למותו של איש זקן".
לאחר מכן לא ידוע עליו דבר. סביר להניח שמת סביב שנת 174 לפנה"ס.
חיזור סולפט מיקרוביאלי
חיזור סולפט מיקרוביאלי הוא שם כולל עבור התהליך בו חיידקים וארכאונים אל-אווירניים אובליגטוריים ופקולטטיביים משתמשים בסולפט עבור יצור אנרגיה. בתהליך זה סולפט () מתחזר לסולפיד עד ליצירת מולקולת מימן גופרתי (H2S) בהצמדה לחמצון חומר אורגני או מימן. בדומה לתהליך הזרחון החמצוני המוכר בו חמצן (O2) הוא קבל האלקטרונים, בחיזור סולפט בקטריאלי החיידקים משתמשים בסולפט במקום בחמצן. מאחר שבתהליך זה האנרגיה המופקת קטנה מזו המופקת בזרחון חמצוני, חיזור סולפט מיקרוביאלי נמצא בעיקר בסביבות דלות בחמצן דוגמת קרקעית האוקיינוסים, אגמים משוכבים וביצות. יצור האנרגיה בתהליך זה הוא כה קטן עד שהוא מוגבל רק למיקרואורגניזמים חד תאיים ואין באפשרותו לתמוך ביצורים רב-תאיים, ולכן באותם מיקרואורגניזמים אנאירוביים פקולטטיביים תהיה תמיד העדפה להפיק את האנרגיה בתהליך של זרחון חמצוני על פני חיזור הסולפט.
מרבית החיידקים והארכאונים שמחזרים סולפט מסוגלים לחזר גם צורוני ביניים דוגמת גופרית אלמנטרית, סולפיט () ותיוסולפט () ואף מולקולות המכילות גופרית דוגמת דימתיל סולפוקסיד.
השלבים בחיזור סולפט מיקרוביאלי.
במהלך חיזור הסולפט המיקרוביאלי מתקיים מעבר של 8 אלקטרונים בין החומר המחזר לחומר המחמצן. השלבים העיקריים בחיזור סולפט מיקרוביאלי הם:
ישנן עדויות לכך שהשלב הרביעי (חיזור של סולפיט לסולפיד) אינו מתרחש ישירות, אלא בתהליך שכולל יצירת צורוני ביניים המוזכרות לעיל.
חשיבות התהליך בטבע.
עיקר חשיבות חיזור הסולפט המיקרוביאלי בטבע בא לידי ביטוי בסביבות ימיות, זאת מאחר שסולפט הוא האניון השני בשכיחותו באוקיינוסים (28 מילימולר) שם הוא נפוץ עד פי-100 יותר מחמצן מומס. על כן, חיזור סולפט מיקרוביאלי הוא התהליך העיקרי שמשמש לחמצון החומר האורגני שמגיע לקרקעית האוקיינוס מעמודת המים (אחראי לכ-50–70 אחוז מכלל פירוק החומר האורגני).
בנוסף לכך, חיזור הסולפט המיקרוביאלי מצומד לחמצון המתאן וצורך את מרבית המתאן שנוצר במשקע. בכך מונע התהליך מהאוקיינוס מלהפוך למקור חשוב למתאן באטמוספירה (האוקיינוס מהווה רק 6% מכלל המקורות של המתאן באטמוספירה) ועל כן לתהליך זה משקל גדול בקביעת כמות הפחמן האורגני שנקבר בקרקעית האוקיינוס (דבר שמהווה מבלע חשוב לפחמן דו-חמצני אטמוספירי לאחר קיבועו בתהליך הפוטוסינתזה על ידי פיטופלנקטון ואצות) ואפשרות לוויסות ריכוזי הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה על פני יחידות זמן גאולוגיות.
השפעות סביבתיות.
תוצר הלוואי של חיזור הסולפט היא מולקולת מימן גופרתי. מולקולה זאת היא רעילה ובעלת ריח אופייני המזכיר ביצים רקובות שפעמים רבות מעיד על נוכחות חיידקים מחזרי סולפט בסביבה. מרבית המימן הגופרתי יגיב עם יונים שונים של מתכות בסביבה המימית ליצירת סולפידים מתכתיים, דוגמת ברזל גופרתי (FeS) שמקנה לבוצה את צבעה החום או השחור.
חיידקים מחזרי סולפט מעודדים את יצירת הקורוזיה כאשר מתכות באות במגע עם מים עשירים בסולפט; המגע בין המים למתכות יוצר שכבה של יוני מימן על גבי המתכות. יוני המימן מחומצנים על ידי החיידקים ליצירת מימן גופרתי, שבתורו מעודד את היווצרות הקורוזיה.
חיידקים מחזרי סולפט היוו, ככל הנראה, גורם משפיע נוסף בהכחדת פרם-טריאס, שכן האירוע האנוקסי (Anoxic event) שהתרחש במהלך ההכחדה, בו התמעט ריכוז החמצן באזורים שלמים באוקיינוסים, נגרם כתוצאה משגשוג-יתר של חיידקים אלה תוך כדי יצירת כמויות גבוהות מן הרגיל של מימן גופרתי.
עדויות לתהליך בתיעוד הגיאולגי.
העדות הראשונה לתהליך חיזור סולפט מיקרוביאלי מתוארכת לכלפני 3.7 מיליארד שנה. הדרך העיקרית בה תהליך זה מזוהה בסלעים היא באמצעות מדידת נפיצות האיזוטופים היציבים של גופרית במינרלים שמכילים סולפט (גבס או בריט) ובמינרלים שמכילים גופרית מחוזרת (פיריט או גופרית אלמנטרית) זאת מאחר שהפרקציונציה האיזוטופית בתהליך זה עבור גופרית היא מהגבוהות בטבע (עד כ-70‰). חיזור סולפט מיקרוביאלי בשלב כה קדום בהיסטוריה של כדור הארץ מעיד על התרומה המשמעותית של חיידקים אלה למחזור הגופרית בטבע.
Goodbye Yellow Brick Road
Goodbye Yellow Brick Road (בתרגום חופשי: להתראות דרך האבנים הצהובות) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר אלטון ג'ון. האלבום כלל את הסינגל "Candle in the Wind", שנכתב לזכרה של מרילין מונרו.
שם האלבום הוא אזכור לדרך האבנים הצהובות מסדרת ספרי עוץ מאת ל. פרנק באום.
בשנת 2003, האלבום דורג במקום ה-91 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. ובנוסף, נכנס האלבום באותה השנה להיכל התהילה של גראמי. כל השירים באלבום נכתבו על ידי אלטון ג'ון וברני טופין מלבד "Funeral for a Friend/Love Lies Bleeding", שנכתב על ידי אלטון ג'ון.
הראל טל
הראל דוד טל (נולד ב-10 לפברואר 1988) הוא מוזיקאי, זמר ומלחין ישראלי, המשתייך לזרם החרד"לי בציונות הדתית.
ביוגרפיה.
נולד בנווה דקלים ליפעת ולרב שמואל טל ראש ישיבת תורת החיים. למד בישיבת תורת החיים עוד בהיותה בגוש קטיף, ולאחר מכן מספר שנים בישיבתו של הרב אליעזר שלמה שיק ביבנאל.
קריירה.
כילד למד בחוגי לימוד לחליל וגיטרה, בגיל הבר מצווה הלחין כמה שירים.
לאחר חתונתו למד בכולל מספר שנים ולאחר מכן הקים להקת חתונות. בשנת 2008 פרסם אלבום סקיצות בשם "איה", יחד עם מרדכי גרנביץ'.
בשנת 2013 הנחה חופה בבאר שבע, במהלכה הכה בו זרם חשמלי עז מכבל החשמל של מערכת ההגברה. הוא נפגע קשה וקיבל מכות חשמל ועיסויים והובהל לטיפול נמרץ, ושמו פורסם לציבור בבקשת תפילה והתעוררות לרפואתו. באורח ניסי, הוא התאושש מהפציעה ולאחר חודשים ספורים אף חזר להופיע.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה נפשי בשאלתי. שיריו מבוססים על מילים מהמקורות וכן מילים שהוא עצמו כותב. חלק מהשירים הם לחנים חדשים לפיוטים עתיקים, כמו הביצוע לפיוט 'עת דודים כלה' המיוחס לרבי חיים בן סהל. כך גם השיר 'אני העבד' שכתב עוזי חיטמן, אותו הוא שר בלחן חדש.