ישראל בויום (נולד בשנת 1970) הוא מנטליסט ואמן חושים ישראלי.
ביוגרפיה.
בויום, נולד בבאר שבע, בן למאיר ולזיווה לבית דוד, משפחת קוסמים בת ארבעה ילדים. מגיל צעיר מאוד התלווה לאביו הקוסם, מאיר, בהופעותיו. בהיותו בן חמש הפתיע את אביו כשהציג בפניו כמה להטוטים. בעיתונות התפרסם כקוסם הצעיר ביותר בארץ. הוא שירת בצה"ל כקוסם הראשון בתולדותיו, כמנחה וכאקורדיוניסט בשירה בציבור. בסיום השירות עבר להתגורר באילת ועבד כקוסם ברשת המלונות "ישרוטל" והופיע ברחבי העיר.
משנת 1995 ועד 2006 היה בויום בעל טור קבוע בעיתון "פנאי פלוס", בתחום הקסמים, חידות היגיון ומשחקי חשיבה. הוא השתתף בהפקה ובכתיבה של התוכנית "פוקר פייס" והיה בעל חברה "לצאת מהקופסה".
בויום שהחל כקוסם התפתח לכיוון של מנטליסט, משלב בהופעותיו קריאת מחשבות, אינטואיציה ושיטות פסיכולוגיות וטכניקות של מנטליזם, קריאה קרה, תורת הפנים, שפת גוף ועוד. הוא מופיע ברחבי הארץ ובעולם וכן בתוכניות טלוויזיה ובאירועים בתחום המנטליזם בלבד.
בשנים האחרונות הוא מופיע רבות ברומניה.
עיסוקים נוספים.
בויום משמש כמנטור ומלווה אישי לחברות, לאנשי עסקים ולאנשים פרטיים.
אימתן ברזילאי
אימתן חניתי
פאביו קוואליירלה
פאביו קווליירלה
אימתן אורוטו
חוסה בראבו
חוסה בראבו דומינגס (בספרדית: José Bravo Domínguez; 18 בפברואר 1916 - 1 בפברואר 1993) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי ונודע בזכות תקופתו במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 8 שנים. בראבו שיחק במספר קבוצות נוספות, ובהן לבאנטה, ריאל מורסיה, ריאל סרגוסה וז'ימנסטיק טרגונה. בנוסף, ערך הופעה בודדת במדי נבחרת ספרד.
קריירה.
בראבו נולד וגדל בסאוטה, מובלעת ספרדית שבצפון אפריקה. הוא החל לשחק באופן מקצועני בקבוצה הקטנה אפריקה, אותה עזב לתקופה קצרה בה שיחק בלבאנטה. ב-1935 הצטרף לריאל מורסיה שמליגה השנייה, ובעונת 1935/1936 סייע לה להעפיל לליגה הראשונה. בסוף העונה עבר לריאל סרגוסה, אך עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית הושבתה פעילות הכדורגל במדינה, ובראבו התגייס לצבא הספרדי במדריד. עם סיומה, ב-1939, שב לריאל מורסיה. בעונת 1939/1940 עזר גם למורסיה להעפיל מהליגה השנייה לראשונה, לאחר שהקבוצה סיימה ראשונה בביתה. לאחר תום העונה, בקיץ 1940, חתם בברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד.
את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה בליגה הראשונה ערך בראבו ב-29 בספטמבר 1940, במשחק בו הובסה ברצלונה 11-1 על ידי סביליה. במשחקו השני בקבוצה הבקיע שער בכורה במדיה, בניצחון 4-3 על ולנסיה. במהלך עונתו הראשונה בברצלונה הבקיע 4 שערים ב-10 משחקים, הרביעי שבהם היה בקלאסיקו מול ריאל מדריד ב-23 בפברואר 1941, בו עזר לברצלונה לנצח 2-1. עונתו השנייה בקבוצה, עונת 1941/1942 הייתה המוצלחת ביותר בקריירה שלו ברמה האישית, בכך שהוא כבש 12 שערים ב-21 משחקים בהם שותף. בין היתר כבש צמדים לרשתן של הרקולס, גרנדה וסביליה. למרות הצלחתו האישית, סבלה ברצלונה מעונת שפל בליגה, והיא הצליחה להישאר בליגה הראשונה הודות לניצחון במחזור האחרון על קאסטיון, עם שער של בראבו. בניגוד לכך, הצליחה ברצלונה לזכות בגביע הספרדי הודות לניצחון 4-3 בהארכה בגמר על אתלטיק בילבאו; בראבו פתח בהרכב ברצלונה במשחק.
בעונת 1942/1943 הצליחה ברצלונה להתאושש והיא סיימה בליגה במקום ה-3. בעונה זו הופיע בראבו ב-18 משחקים בהם כבש 8 פעמים, כולל צמדים בניצחונות על ריאל סרגוסה וקאסטיון. בעונה הבאה לא הצליח לכבוש אף שער ב-13 המשחקים בהם שותף, והוא אף הורחק בכרטיס אדום בדרבי מול אספניול ב-12 במרץ 1944. בעונת 1944/1945 היה שותף עם ברצלונה לזכייתה באליפות ספרד, לכך תרם 8 שערים, כולל שער במשחק בו הביסה ברצלונה את ריאל מדריד בתוצאה 5-0 ב-25 במרץ 1945. בראבו המשיך לשחק בעקביות גם בעונת 1945/1946, וב-21 משחקי ליגה הבקיע 9 פעמים. במשחק קופה דה אורו ארחנטינה מול אתלטיק בילבאו הבקיע שער ועזר לקבוצתו לזכות בתואר עם ניצחון 5-4. בעונה זו הגיעה ברצלונה למקום השני.
במהלך עונת 1946/1947 הבקיע בראבו 9 שערים ב-17 הופעות, בין היתר הבקיע צמדים במשחקים בהם הביסה ברצלונה 6-2 את ריאל מורסיה, קבוצתו לשעבר, ו-5-1 את סביליה. ברצלונה סיימה את עונה זו במקום ה-4 בלבד, והמאמן ז'וזפ סמיטייר הוחלף בסוף העונה באנריקה פרננדס. עם פרננדס הצליחה ברצלונה לזכות באליפות בעונת 1947/1948, אך חלקו של בראבו צומצם על ידי המאמן באופן משמעותי. הוא השתתף ב-3 משחקים, בהם הבקיע רק פעם אחת, בניצחון 4-2 על סבדל.
בראבו, שהיה בן 32 והבין כי אין לו מקום בברצלונה, עזב את הקבוצה והצטרף לז'ימנסטיק טרגונה, קבוצה נוספת מקטלוניה ששיחקה בליגה הראשונה. את ז'ימנסטיק אימן חואן חוסה נוגס, שאימן את בראבו בברצלונה בתחילת העשור. כבר בבכורתו בקבוצה כבש צמד, במשחק בו הפסידה ז'ימנסטיק 6-4 לסלטה ויגו ב-12 בספטמבר 1948. בעונתו הראשונה שם הצליח להבקיע 8 שערים ב-23 משחקים, והוא לא שותף במשחקים נגד קבוצתו הקודמת, ברצלונה. בעונתו השנייה בקבוצה כבש פעם נוספת 8 שערים. אחד מהם היה השער היחיד של ז'ימנסטיק במשחק בו הובסה 10-1 על ידי ברצלונה. ז'ימנסטיק ירדה לליגה השנייה בסוף העונה. באותו קיץ, ב-1950, חזר לעיר הולדתו ושיחק במשך שנה בסאוטה, לפני שפרש ממשחק, בגיל 35.
בראבו ערך הופעה בודדת במדי נבחרת ספרד, במשחק ידידות מול ב-15 במרץ 1942, אז הביסה ספרד את יריבתה 4-0. בנוסף לכך, הוא זומן לסגל הנבחרת על ידי מאמנה אדוארדו טאוס לשני משחקים נוספים באותה שנה, נגד נבחרות ו, אך הוא לא שותף בהם. על אף שלא היה קטלאני, השתתף בראבו ב-7 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בין 1943 ל-1950.
Israel Buium
ג'ונה לומו
ג'ונה טאלי לומו (אנגלית: Jonah Lomu; 12 במאי 1975 - 18 בנובמבר 2015) היה שחקן רוגבי ניו זילנדי. לומו נחשב לכוכב-העל הבינלאומי הראשון של הרוגבי יוניון, וזכה להצלחה רבה שסייעה לפרסם את המשחק ברחבי העולם בשנות ה-90. את פריצתו לתודעה עשה לומו בגביע העולם של 1995, אז הוביל את נבחרתו לגמר, שם הפסידה למארחת דרום אפריקה.
לומו הוא מלך הטריים של גביע העולם בכל הזמנים (15) יחד עם בריאן הבאנה הדרום אפריקאי, אף על פי שהשתתף בשתי אליפויות בלבד. הוא רשם 37 טריים ב-63 משחקי טסט עבור ניו זילנד בין השנים 1994 ל-2002, אך נאלץ לפרוש מהמשחק ב-2003 בעקבות מחלת הכליות ממנה סבל. ב-24 באוקטובר 2011, הוא נבחר כחבר בהיכל התהילה של הרוגבי העולמי.
חייו.
לומו נולד במאי 1975 בחבל אוקלנד למשפחה ממוצא טונגאי. הוא החל את קריירת הרוגבי שלו כחלוץ כנף (Flanker), אך בהמשך שינה את עמדתו לשחקן כנף (Wing). ב-1994, כשהיה בן 19 שנים ו-45 ימים ערך לומו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד, ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הנבחרת. שנה לאחר מכן, זומן לומו במפתיע לסגל הנבחרת שהשתתפה בגביע העולם שנערך בדרום אפריקה. בחמישה משחקים בטורניר, הוא רשם שבעה טריים - מתוכם ארבעה בחצי הגמר נגד אנגליה. בגמר הפסידה ניו זילנד למארחת, אך למרות זאת נבחר לומו לשחקן המצטיין של האליפות.
בסוף שנת 1995 התגלתה אצל לומו תסמונת נפרוטית - מחלת כליות נדירה, שגרמה לו לקחת הפסקה מרוגבי. רק ב-1997 הוא חזר למשחק פעיל, ושנה לאחר מכן לקח חלק בטורניר רוגבי השביעיות של משחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה. בטורניר, הוביל לומו את ניו זילנד למדליית הזהב, לאחר ניצחון בגמר על פיג'י. בסוף 1999, היה לומו חלק מסגל ניו זילנד לגביע העולם שנערכה בוויילס. באליפות עצמה, רשם לומו שמונה טריים, אך ניו זילנד הודחה בחצי הגמר על ידי צרפת. לאחר האליפות, זכה לומו להצעות מקבוצות פוטבול מה-NFL ומקבוצות רוגבי מהפרמיירשיפ האנגלית, אך הוא החליט לחזור לניו זילנד.
ב-2002, כשהוא בן 27 בלבד, הודיע לומו על פרישתו מהנבחרת בעקבות מחלתו הקשה. משחקו האחרון במדי ניו זילנד היה בניצחון 43–17 על ויילס ב-23 בנובמבר. הוא המשיך לשחק ברמת המועדונים עד שנת 2003, בה החלה התדרדרות במצב הכליות שלו. לומו, שכבר סבל מנזק עצבי ברגליו, נאלץ לפרוש בשנית ממשחק על מנת לעבור השתלת כליה. לאחר שהתאושש, חזר לומו לשחק במספר קבוצות מקצועניות באירופה, עד שפרש סופית בשנת 2010. שנה מאוחר ביותר, בזמן גביע העולם שנערכה במולדתו, התחיל לומו לחוש ברע. גופו החל לדחות את ההשתלה שעבר ב-2004, ולכן נאלץ לעבור טיפולי דיאליזה באופן קבוע.
לומו נפטר במפתיע בבוקר ה-18 בנובמבר 2015 בביתו באוקלנד, ניו זילנד. יום קודם, הוא חזר מבריטניה עם משפחתו לאחר חופשה קצרה בדובאי.
מורשתו.
בעקבות הישגיו המרשימים בגביע העולם של 1995, זכה לומו לפרסום רב ומהר מאוד הפך ל"פנים" של ענף הרוגבי (שבדיוק הפך למקצועני) בעולם. כל משחק שבו הוא היה מעורב משך קהל צופים רב, והוא אף קיבל הצעה להשתתף בסרט "העולם אינו מספיק" מסדרת ג'יימס בונד. מספר שנים אחרי גביע העולם, נבחרה הופעתו בחצי הגמר נגד אנגליה במקום ה-19 ברשימת "מאה רגעי הספורט הגדולים" של ערוץ 4.
ללומו הייתה השפעה רבה גם בצד הטקטי של המשחק. באותם ימים, תפקידם של שחקני הכנף דרש בעיקר מהירות וזריזות רגליים, אך לומו שילב בתוכו גם מימד של אגרסיביות. מאז, הפכה אגרסיביות זו לסטנדרט בקרב שחקני הכנף. השפעתו הרבה על הענף גררה השוואות לספורטאים כמו דונלד בראדמן, טייגר וודס ומוחמד עלי. ב-4 ביוני 2007, הוענק לו מסדר ההצטיינות של ניו זילנד כהוקרה על תרומתו החשובה לרוגבי, ובסוף שנת 2011 הוא נבחר כחבר בהיכל התהילה של הרוגבי העולמי.