ייחודו של המחלף הוא שהתנועה בשני הכבישים הראשיים העוברים בו, כביש 5 וכביש 6, מתנהלת ברציפות ללא רמזורים, בדומה למחלף גנות בו יש תנועה רציפה בכביש 1 ובכביש 4, אך בשונה ממנו, חלק מהמעבר בין הכבישים הללו, וכן המעבר אל ומכביש 444 מתבצע באמצעות רמזורים. במחלף מספר גשרים שאחד מהם (בתוואי כביש 5) הוא באורך 740 מטר, והיה הארוך ביותר בישראל עד שנת 2008, עת הסתיימה הקמתו של גשר הרכבת מעל עמק איילון שהפך לגשר הארוך ביותר במדינה, שאורכו כ-1.2 קילומטרים.
מחלף קסם הוא אחד המחלפים הבודדים בישראל בהם קיים בנוסף למפגש כבישים בין עירוניים גם מפגש של מסילות רכבת: במחלף נפגשות המסילה המזרחית ומסילת הירקון, שגם מסתיימת במחלף. כמו כן, בסמוך למחלף נמצאות שתי תחנות רכבת: ראש העין - צפון, הפעילה מאז 2003, וראש העין דרום, שאינה פעילה כתחנת נוסעים מאז 2003 ותשוב לפעול בשנת 2026, עם חידוש שירות הנוסעים במסילה המזרחית.
Solar and Heliospheric Observatory (בקיצור SOHO) היא משימת חלל שמטרתה לחקור את פעילות השמש. הגשושית שוגרה ב-2 בדצמבר 1995 והפכה מבצעית במאי 1996. פרויקט זה הוא פרויקט משותף של סוכנות החלל האירופאית ונאס"א. במקור המשימה תוכננה לאורך חיים של שנתיים, אך הגשושית ממשיכה לפעול כיום (נכון ל-2020) לאחר כ-25 שנים בחלל. בשנת 2009 ניתן אישור להמשיך להפעיל את המשימה עד דצמבר 2012. ב-19 יוני 2013, אושרה המשך המשימה עד ל-31 בדצמבר 2016, בכפוף לבחינה מחודשת של הפרויקט ב-2014., במשך השנים ניתנון אישורים להמשיך את המשימה האישור האחרון ניתן בשנת 2020 והוא האריך את המשימה עד 2022.
מלבד מחקר מדעי בסיסי SOHO משמשת גם לצורך התרעה מוקדמת על הגעתן של סערות מגנטיות העושות דרכן אל כדור הארץ. במשך זמן פעילותה, גילתה הגשושית כ-4,000 שביטים, וזו היא המשימה המצליחה ביותר בהיסטוריה בתחום זה.
בגשושית ישנם 11 מכשירים המנטרים את השמש וצופים בה באורכי גל שונים וכן בתופעות נוספות כגון רעידות שמש, לולאות מגנטיות, להבות, התפרצויות שמש וכן הרכב, מהירות וצפיפות רוח השמש. הגשושית הפכה למקור מידע חיוני בהבנת הדרך שבה השמש משפיעה על סביבתה - מערכת השמש וכיצד היא מייצרת אקלים חללי שעלול להיות מסוכן לאסטרונאוטים בחלל, לחלליות וללוויינים בלתי מאוישים. סכנה מסוימת ניצבת גם בפני מערכות אלקטרוניות רבות על כדור הארץ עצמו, שכן קרינה מהשמש עלולה לגרום לשיבושים במערכות החשמל והתקשורת.
כדי שתוכל לצפות בשמש בלא הפרעה, כלומר בלא שתצטרך להיכנס אחת לכמה עשרות דקות לצד הלילה של כדור הארץ, הגשושית לא מקיפה את כדור הארץ אלא את השמש, בנקודת לגראנז' הראשונה (L1), הנמצאת במרחק 1.5 מיליון ק"מ מכדור הארץ, בה מתקיים שיווי משקל בין כוח המשיכה של כדור הארץ לבין זה של השמש. נקודה זו נעה סביב השמש יחד עם כדור הארץ.
SOHO החלה לשדר נתונים בעת שהשמש הייתה בתקופת המינימום הסולארי - תקופת זמן במחזור הסולארי שבו פעילות השמש נמוכה ומספר כתמי השמש מועט. בהמשך צפתה סוהו בפעילות השמש מתגברת לקראת המקסימום הסולארי ולאחריו צפתה בהיחלשות נוספת. הגשושית סיפקה לפיזיקאים הזדמנות פז לצפות במחזור שמש שלם באמצעות אותו מכשור.
במהלך התצפיות על השמש, בעיקר דרך מצלמת הLASCO, התגלה מספר רב של כוכבי שביט במעברם ליד השמש. חלק ניכר מהתגליות התבצע באמצעות מדענים ואזרחים מרחבי העולם, העוברים על התמונות של SOHO שנגישות לציבור הרחב. SOHO גילה כ-1,000 כוכבי שביט עד שנת 2005. עד דצמבר 2010, התגלו כ-2,000 כוכבי שביט. בספטמבר 2015, מספר כוכבי השביט שהתגלו באמצעות התמונות של SOHO הגיע ל-3,000, בקצב של כ-200 כוכבי שביט בשנה.
האביב של בייג'ין
הר פסקואל
הר פסקואל (פורטוגזית: Monte Pascoal) ממוקם 62 ק"מ דרומית לעיר פורטו סגורו במדינת באהיה, על החוף המזרחי של ברזיל. זהו החלק הראשון של ברזיל שנצפה על ידי פדרו קברל, שככל הנראה היה האירופאי הראשון שגילה את ברזיל (טענה השנויה במחלוקת), ב-22 באפריל 1500. שם ההר (בעברית: ההר של הפסחא) ניתן לו על ידי משלחת זו.
הר פסקואל מתואר כהר גבוה ומעוגל, העולה מתוך האוקיינוס. ההר מהווה סמל לאומי לברזילאים, ועל שמו נקרא גן לאומי, 'Parque Nacional do Monte Pascoal' (הפארק הלאומי של הר פסקואה). הפארק כולל מושבה של שבט הפאטאשו (Pataxó) האינדיאני, והוא אחד האתרים שבו נמצאת שמורת הטבע של היער האטלנטי.
זומבי
זוֹמְבִּי הוא דמות בדיונית של יצור אל-מת שנוצר באמצעות החזרה לחיים של גופת אדם מת. מקור הדמות בפולקלור של בני האיים הקאריביים, שלפיהם הזומבי הוא מת שהוחזר לחיים בעזרת קסם הוודו ונועד לשרת את כהן הוודו שהחזירו לחיים. מהאיים הקאריביים התפשטה דמותו של הזומבי האל-מת לתרבויות שונות ברחבי העולם וכיום היא נפוצה בעיקר בסוגת ספרות האימה, שבה הוא מוצג כייצור חסר בינה ומעורר אימה, המשתוקק למאכל בשר אדם. חלק גדול מן המאפיינים שניתנים לזומבי מזוהים עם מחלת הכלבת.
זומבים בוודו.
לפי אמונת הוודו, אדם מת יכול לקום לתחייה באמצעות מגיה שחורה. לאחר שקם לתחייה, לזומבי אין רצונות משלו והוא נשלט על ידי הכוהן שביצע את הטקס. המתים-חיים הללו נקראים "זומבים". "זומבי" הוא גם שמו של אל-הנחש בוודו מאזור ניז'ר-קונגו, מהמילה "נזאמבי" שפירושה "אל". מילה זו עשויה להתקשר למילה "זוּמבי" שפירושה "מושא להערצה".
בשנת 1937, בזמן שחוקרת הפולקלור, זורה ניל הרסטון, חקרה את הפולקלור בהאיטי, היא נתקלה בגופה שנקברה בשנת 1907 בגיל 29. תושבי המקום האמינו שראו אותה מסתובבת באזור, צולעת, שלושים שנה מאוחר יותר.
עשרות שנים מאוחר יותר חוקר האתנובוטניקה, וייד דייוויס, הציג את הזומבים כתופעה פרמקולוגית. דייוויס ביקר בהאיטי בשנת 1982 וכתוצאה ממחקריו, טען כי אדם חי יכול להתנהג כזומבי תחת השפעת שני סוגי סמים. הסוג הראשון, בו היה טטרודוטוקסין, השאיר את האדם גוסס אך בהכרה למשך מספר ימים, והסוג השני בו היו הלוצינוגנים גרם לאדם להתנהג כמו זומבי ולהיות חסר רצון עצמי. דייוויס ביצע ניסוי על אדם מהאיטי, וטען שהצליח להופכו לזומבי. חוקרים רבים חולקים על דעותיו של דייוויס.
זומבים בפולקלור.
בימי הביניים רבים האמינו כי נשמות המתים יכלו לחזור ולהלך על פני האדמה כרוחות רפאים ולרדוף את החיים. לפי "האנציקלופדיה של דברים שמעולם לא היו", זומבים שבו לכדור הארץ כדי לרדוף פושעים ובעיקר רוצחים. הזומבים נראו כגופה רזה ושלדית, והם הסתובבו מסביב לבתי הקברות בלילה. במיתולוגיה הנורדית אל-מת בשם דראוגר הקים לתחייה גופות של ויקינגים כדי לתקוף את החיים. יש אזכור לזומבי גם באמונות במזרח הרחוק, באזור האוקיינוס השקט, בהודו ואפילו אצל האינדיאנים.
זומבים בתרבות המודרנית.
הזומבים המודרניים, כמתואר בספרים ובסרטים, שונים מאלו המתוארים בוודו ובפולקלור.
הזומבים המודרניים בדרך כלל מתוארים כגזע חסר-דעה וחסר-רגישות, ובעל רעב לבשר אדם. לפי תיאורים אלו, נאמר גם שכאשר נושך זומבי אדם חי, יהפוך אותו אדם לזומבי בעצמו. הזומבים יכולים לזהות אדם לפי שמיעה של רעשים, אך אינם יכולים לראות או להריח אותו.
הזומבי המודרני הופיע לראשונה בסרט המקורי משנת 1968 "ליל המתים החיים" של ג'ורג' רומרו. מאז, פורסמו סרטים ומשחקים רבים העוסקים בזומבים, כגון Left 4 Dead ו-Left 4 Dead 2. עדיין קיים שוני רב בין הזומבים שמתוארים בסרטים השונים שיצאו עד כה.
לפעמים הזומבים מתוארים כגוף אדם מלוכלך ומזוויע שהולך לעבר מטרתו במהירות למרות מחסור בחלקי גוף חיוניים.
בקליפ השיר "Thriller" ("מותחן") של הזמר מייקל ג'קסון ובבימויו של ג'ון לנדיס היו זומבים כחלק מסרט האימה ש"התעורר לחיים" בקליפ.
בשנת 2011 יצא לאקרנים הסרט הקצר "מורעלים", הסרט הישראלי הראשון שעוסק בזומבים; באוקטובר 2012 יצא הסרט הישראלי "בשר תותחים", סרט הזומבים הישראלי הראשון באורך מלא.
סדרה מצליחה בשנים האחרונות שעוסקת בזומבים, היא "המתים המהלכים" שעלתה בשנת 2010, הייתה מועמדת לפרסים רבים ואף כוללת סדרת בת בשם "אימת המתים המהלכים"
פעילויות חברתיות.
במספר מדינות בעולם, התקיימו צעדות של הציבור הרחב, כאשר הם מחופשים לזומבים.
צעדה גדולה שכזו התקיימה בקניון מונרוויל שבפיטסבורג, פנסילבניה, ב-29 באוקטובר 2006 (במקום זה צולמו הסצנות לסרט שחר המתים) בהשתתפות כ-900 איש.
צעדת הזומבים בפיטסבורג נחשבה לגדולה ביותר שנערכה עד לצעדה שהתקיימה ב-27 בנובמבר 2011 ברחובות מקסיקו סיטי בהשתתפות כ-10,000 איש.
בארץ צעדת הזומבים מתקיימת משנת 2010 ברחובות תל אביב, כאשר בשנה הראשונה הגיעו 300 איש בלבד, ובשנים הבאות המספר עלה לכמה אלפים.
הילדגרד פון בינגן
מיסטיקן
ג'רמי בנתהם
ביל וסבסטיאן
אניה בוקשטיין
אניה בוקשטיין (ברוסית: Аня Букштейн; נולדה ב-7 ביוני 1982) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
בוקשטיין נולדה במוסקבה שבברית המועצות (כיום ברוסיה) במשפחה יהודית לאם קלינאית תקשורת ולאב נוירו-אונקולוג, ועלתה לישראל עם משפחתה לאחר התפרקות ברית המועצות, בעת שהייתה בת שמונה (בשנת 1990).
בנעוריה למדה בבית הספר לאמנויות בתל אביב במגמת תיאטרון, שם זכתה לקבל תפקיד בסרט "ארץ חדשה" ב-1994. ולאחר מכן למדה בתיכון לאמנויות תלמה ילין שגבעתיים במגמת תיאטרון.
את שירותה בצה"ל עשתה בוקשטיין בלהקת חיל האוויר.
קריירה.
תיאטרון.
ב-1998 שיחקה בתיאטרון בהצגת הילדים "צב צב המלך".
לאחר שירותה הצבאי, ב-2002, שיחקה בהצגה "בעלת הארמון" (על פי לאה גולדברג) בתיאטרון אנסמבל הרצליה.