בקונטקסט של הספרות הרומנית והאירופאית יצירתו של איסטרטי מייצגת ביטוי חזק במיוחד של הפרובלמטיקה האומנותית של התקופה. יצירתו משקפת את הדגש הדרמטי של האדם במאבק עם החיים, בניסיון לשלוט בהם. היא אחידה במוטיבים ובחזונות, כל היצירה היא וידוי אחד גדול ו"אני מאמין" מרשים בגוון האמת שבו.
טהרנים ספרותיים דחו בעבר את כניסתו של פנאיט איסטרטי לספרות הרומנית, אך פנאיט איסטרטי כבש לבדו את מקומו הראוי בפרוזה הרומנית באמצעות האוניברסליות והפרובלמטיקה של כתביו. הוא זה שיצר את ההיידוקים של הבלדות העממיות, כנושאי דגל של שאיפות מודרניות לחיים חופשיים יותר וטובים יותר. הוא הסופר הרומני הראשון ששטף את עולם נמלי הדנובה באור המעניק להם פואטיות ועומק חדש. הוא זה שהאציל את דמות הנווד על ידי מתן מעמד של שואף ליופי, לאהבה, לחופש... המסוגלות להשפיע של הפרוזה, שהפגין איסטרטי, היא הוכחה משכנעת להתגיסותו במציאות הרוחנית הרומנית. על איסטרטי דובר לרוב כעל מקרה. אנליזה זהירה של המעשים בהיסטוריה הספרותית מבליטה את הסופר כבעל דעה, שהפתיע את בני זמנו במבט מעמיק מאוד, על אפם וחמתם של מבקרים והשגות קולניות, חלק מדעותיו, שנפסלו בעת השמעתן, נבדקו על ידי הזמן ונמצאו לפחות מבוססות. אמונותיו הדמוקרטיות היו בלתי ניתנות לשינוי, התמדתו ההומניסטית מוחלטת. אפשר להגיד שאיסטרטי לא היה רק אזרח רומני, כפי שטען בתוקף, או אדם שמצא תמיכה מעודדת אצל אישים בולטים בעולם הספרות של צרפת, הוא היה ועודנו אזרח של אירופה, אזרח העולם, חולם אוטופיסט לאושר ואחוות כל האנשים. הוא היה ועודנו אחד הקולות הגדולים של המצפון הרומני והאירופי.
מבקרים צרפתים.
ראשון המבקרים היה רומן רולן, מי שדחף את איסטרטי לכתוב, כי לאחר שנחשף לביכורי יצירתו בצרפתית, רולן הגיע למסקנה, שמדובר בכישרון אדיר. רולן כתב לו במכתביו ועודד אותו תוך ציון העובדה שהוא, איסטרטי, הוא סופר בעל כישרון מולד ולא חשוב באיזו שפה, לכן המליץ לו לא לחשוש משגיאותיו בצרפתית, כי הן קלות לתיקון בעריכה. רולן, בהקדמה ל"קירה קירלינה", מתאר את איסטרטי כמקסים גורקי של הבלקנים ועל ההשוואה עם גורקי יחזרו סופרים ומבקרים רבים.
אנדרה ז'יד אמר עליו:
מרסל בריון אמר עליו:
מבקרים רומנים.
המבקרים הרומנים התייחסו לפנאיט איסטרטי רק לאחר שיצירתו זכתה להצלחה גדולה בשפה הצרפתית. המבקרים הרומנים התמקדו, במידה רבה, בפולמוס על השתייכותו הלשונית של איסטרטי, האם מדובר בסופר צרפתי או בסופר רומני. תרגום אלמוני, לא איכותי, של קירה קירלינה מצרפתית לרומנית יצר רושם של חוסר שליטה טובה בשפה הרומנית. גם לאחר שאיסטרטי ביצע תרגומים משלו מצרפתית לרומנית ואף כתב כמה מיצירותיו ישירות ברומנית, עדיין היו מבקרים שטענו, שכתיבתו הצרפתית טובה מכתיבתו הרומנית.
ניקולאיה יורגה, שאיסטרטי ביקר את מעשיו הפוליטיים במדיה עוד בטרם התפרסם כסופר, כתב עליו ביקורת קטלנית ומתנשאת:
תמים ובלתי מסתגל, כמו כל סופר אמיתי, פנאיט איסטרטי הוציא הרבה אנרגיה וכישרון, כדי לתקן את העולם על פי דמותו ומבנה נשמתו. במאבק עם עוולות החיים החברתיים, הוא, בעל הלב הפתוח, הכן והנאמן, היה מובס מראש, מיועד להישאר בודד. פנאיט איסטרטי הקריב הכל על מזבחו של עולם טוב יותר, שבו הצדק יחלק אושר לכל. הוא הנביא הפנטי ביותר של גן העדן האינטגרלי עלי אדמות, מהר ככל האפשר. מעבר למאבקיו למען אנושות טובה יותר, נשארת הספרות שלו המנחמת, טהורה ורעננה. הסיפורים ההם, מלאי עצות, מרשימים, פשוטים ומושכים, כמו מתוך "אלף לילה ולילה" חדשים. דגשי המרד של המספר, יש בהם דבר מה מתוך האגדות הנצחיות בהם בני אדם מגשימים את חלומותיהם. פנאיט איסטרטי מגשים את עצמו בסיפוריו. ללוחם יכולים להיות אויבים וידידים. למספר יש רק מעריכים. מעטים הסופרים שיש להם יותר מעריכים, בשפות רבות ובני עמים רבים, כמו פנאיט איסטרטי. אהבת רבים, שאינה תלויה בדבר, נאמנה, יקרה היא מהתפעלויות רעשניות בהזדמנויות.
אלנה וקרסקו אמרה עליו:
מיכאיל סדוביאנו אמר עליו:
מבקרים נוספים.
יצירותיו של איסטרטי ובמיוחד "קירה קירלינה" תורגמו במהרה לשפות רבות והפכו נגישות לציבורים נרחבים ובהתאם הגיעו גם תגובות מבקרים. מבקרים אלה, להבדיל מהמבקרים הצרפתים והרומנים, לא התמקדו במישור הלשוני, אלא יותר בתוכן הסיפורים ובסגנון המיוחד של הסופר.
ארנסט המינגוויי אמר על איסטרטי:
בלסקו איבנז, בהקדמה למהדורה הספרדית של "קירה קירלינה" כתב:
אריך מריה רמרק אמר עליו:
ניקוס קאזאנצאקיס, חברו למסע בברית המועצות וביוון אמר עליו:
מקסים גורקי אמר עליו:
איליה ארנבורג אמר עליו:
פנאיט איסטרטי והיהודים.
בשליש הראשון של המאה ה-20, תקופה רוויה באנטישמיות באירופה, יחסו של איסטרטי ליהודים בלט לטובה. לא פעם יצא נגד הטפות אנטישמיות, הן בשיחות, הן במאמרים ואפילו ביצירתו הספרותית, כך למשל, בספרו "קוצי הברגאן", שנכתב על רקע מרד האיכרים ברומניה ב-1907, הוא יצא נגד הטיעון שהמרד נגרם על ידי ניצול יתר של האיכרים על ידי היהודים.
איסטרטי הכיר יהודים כבר בילדותו, כשהרוויח כסף כיס בבראילה בהיותו גוי של שבת בשכונה היהודית ובמהלך חייו למד להעריך אותם. במאמר בשם "עבר ועתיד", שהופיע בדפוס בקובץ משנת 1925 כתב: Eu scrâşnesc din dinţi şi scrâşnetul mult prigonitului popor evreu. În ţară sau în afară de ţară, eu am trăit cu acest popor, căruia omenirea îi datoreşte o parte din progresul ei, eu i-am cunoscut mila şi am avut deseori prilejul să-i apreciez bunătatea (אני חורק שיניים גם עבור העם היהודי הנרדף. בארצי ומחוצה לה, אני חייתי עם העם הזה, שהאנושות חייבת לו תודה עבור חלק מהקדמה, אני הכרתי את רחמיהם ולעיתים קרובות היו לי הזדמנויות להעריך את טוב לבם).
לאורך דרכו התחבר לא פעם עם יהודים, כתב ספר (משפחת פרלמוטר) על יהודים יחד עם חבר יהודי, הסיפור "מוסה" הוא על יהודי יוצא רומניה (מוריץ פלדמן), אותו פגש במצרים, באלכסנדריה, שם עבד כצבע וסייד, כמו איסטרטי ובספר "אל להבה אחרת" הוא נתן את חסות חתימתו לשני סופרים דיסידנטים, אחד מהם יהודי. יצחק הורוביץ, יהודי יליד פופריקאן, שבאזור יאשי, שהיגר לצפון אמריקה בגיל 16 ושם היה לעיתונאי וסופר יידיש, בא לרומניה לראיין את איסטרטי (יצירות שלו תורגמו ליידיש) ובין השניים התפתחה ידידות חמה. איסטרטי הזמין את הורוביץ לביתו בבראילה ואירח אותו שם מספר חודשים בשנים 1930 - 1931. הורוביץ כתב ביידיש את הספר Teg un necht mit Panait Istrati ׁ(ימים ולילות עם פנאיט איסטרטי), ספר שתורגם מאוחר יותר לרומנית על ידי הסופר סולומון קריס-קריסטיאן מיאשי, אך כתב היד של התרגום אבד. הורוביץ ואיסטרטי המשיכו להתכתב עד למותו של איסטרטי. ב-1983 פורסם תרגום צרפתי של הספר
לאחר שאיסטרטי פנה לכיוון עצמאי, בהיפרדו מהקו של ברית המועצות ולאחר התגובה החריפה נגדו של חוגי שמאל מסוימים, התחיל איסטרטי לפרסם מאמרים בעיתון הימין Cruciada Românismului (מסע הצלב של הרומניות), עיתון שייסד מיכאי סטלסקו, שהתפצל מהתנועה הלגיונרית האנטישמית ונהג לתקוף אותם. היו שראו בכך שינוי עמדות של איסטרטי והפיכתו לאנטישמי ופשיסט, אך לא כך היה הדבר. איסטרטי תבע מבעל העיתון לשנות את עמדתו האנטישמית, כדי שיתקרב אליו, יתר על כן, פרסם בתחילת 1935, מעל גבי העיתון, מאמר שתקף ושם ללעג את נושא הדגל של האנטישמיים ברומניה, הנומרוס קלאוזוס, שכונה על ידי איסטרטי בשמות "נומרוס דמגוגיקוס" ו"נומרוס פוליטיצ'יאנוס". איסטרטי מת באותה שנה ולא הספיק להיות עד, בשנה שלאחר מכן, לרצח סטלסקו על ידי הלגיונרים.
ב-1933, בשבוע הספר, שנערך בבוקרשט, בירת רומניה, בעת שאיסטרטי היה עסוק ברישום חתימתו על ספרים, הותקף על ידי חברי התנועה הלגיונרית, שכינו אותו "יהודי"
איסטרטי וההומוסקסואליות.
אחת הדמויות המרכזיות בסיפורי פנאיט איסטרטי הוא "סטברו", הומוסקסואל המעיד על עצמו שהפך לכזה לאחר שעבר אונס הומוסקסואלי בילדותו. סיפורו של סטברו, שבהמשך מתגלה כאח הצעיר של קירה קירלינה, נושא קווי דמיון מסוימים לחייו של איסטרטי. בנוסף לכך, חייו האישיים של איסטרטי, שעזב או נעזב על ידי נשותיו וחברותיו לחיים והנע ונד בעולם בחברת ידידים גברים, עוררו ברבים את הרושם שמדובר בהומוסקסואל, אף על פי שאיסטרטי מעולם לא הודה בכך.
לאחר פרסום וידוי עבור מנוצחים, רבים מתומכי ברית המועצות יצאו להתחשבן עם איסטרטי ובין היתר התפרסמה בעיתונות הרומנית התקפה של העיתונאי פמפיל שיקארו, שתיאר אותו כהומוסקסואל שלא מסתפק בהזניית גופו, אלא מזנה גם את המילים.
פרסים והנצחה.
ב-1924 הוענק לו "הפרס ללא שם" של המבקר האנרכיסטי Henry Poulaille.
בבראילה, עיר הולדתו של איסטרטי, הונצח זכרו בשני מבנים, מבנה החברה הרומנית לביטוח, השוכן בכיכר פולגון מספר 4, שהוסב לספרייה מחוזית על שם פנאיט איסטרטי ובית משפחתו ברחוב הגנים הציבוריים מספר 20. שני הבתים מופיעים ברשימת המבנים ההיסטוריים בבראילה. בנוסף לכך, העיר בראילה הקדישה לאיסטרטי את שדרות איסטרטי ופסל שלו, המוצב ליד "בית איסטרטי" ברחוב הגנים הציבוריים20.
ב-1984 נוסד פרס ספרותי שנתי על שם פנאיט איסטרטי, פרס המוענק על ידי איגוד הסופרים ברומניה.
בצרפת הוקמה אגודת Les Amis de Panait Istrati (ידידי פנאיט איסטרטי), שמוציאה כתב עת בשם Les Cahiers des Amis de Panait Istrati, המופיע שלוש פעמים בשנה ומקיימת שני מרכזי מידע, בפריז ובניס.