להקת הרוק הכבד קצרת הימים T-Ride נטלה את שמה מקיצור נפוץ לטליורייד. נראה שבחרו בשם זה בחלקו בשל התאוריה ש"טליורייד" הוא בעצמה קיצור ל-"To Hell You Ride" ("אתה רוכב לגיהנום").
אצטדיון המונומנטל
פורום המלחינות בישראל
רבקה סולניט
רבקה סולניט (באנגלית: Rebecca Solnit; נולדה ב-24 ביוני 1961) היא סופרת ומסאית אמריקאית הכותבת על מגוון רחב של נושאים וההקשרים בניהם, בין היתר על סביבה, גאוגרפיה, פוליטיקה, טכנולוגיה, תרבות ואמנות. סולניט היא עורכת עצמאית ב"הארפרז" ובעלת טור קבוע.
ראשית חייה וחינוכה.
סולניט נולדה בברידג' פורט, קונטיקט, ארצות הברית לאבא יהודי ואמא קתולית אירית. ב-1966, המשפחה עברה לגור נובאטו (Novato), קליפורניה, שם גדלה. "הייתי ילדה קטנה מוכה" היא סיפרה על ילדותה. היא עזבה את התיכון, בכיתה י' והשלימה בעצמה את המבחנים המזכים בתעודת סיום תיכון. בגיל 17, סולניט נסעה ללמוד בפריז, צרפת אך, חזרה לקליפורניה לסיים את לימודיה באוניברסיטה המדינה של סן פרנסיסקו היא קיבלה תואר שני מהמחלקה לעיתונאות של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי ב-1984, ומאז 1988 היא כתבת עצמאית.
קריירה.
אקטיביזם.
סולניט לקחה חלק בפעילות בנושאי סביבה וזכויות אדם; בשנות השמונים היא לקחה חלק מתנועת המאבק בניסויים הגרעיניים במדבר נבדה ובשנות התשיעים הייתה פעילה, למען Western Shoshone, שבטים ילידיים שנאבקו על האדמות שלהם במערב ארצות הברית כפי שתארה בספרה Savage Dreams. כן הייתה פעילה בתנועת המחאה נגד הגלובליזציה התאגידית בשנות ה-1990. היא רואה באקטיביזם פוליטי חלק ממחויבויות אזרחיות שיש לאזרחים במדינה דמוקרטית. בספרה Hope in the Dark, סולניט טוענת כי התנועה הסביבתית צריכה להושיט יד ולכרות בריתות עם קהילות כפריות משום, שלא פעם, הן הנפגעות העיקריות מהחלטות של הממשל המרכזי בנושאי איכות סביבה.
כתיבה.
סולניט החלה את דרכה העיתונאית בתחילת שנות העשרים לחייה וכבר אז כתבה בתחומים מגוונים. מאמרים וכתבות שלה הופיעו בפרסומים רבים בדפוס ובאינטרנט, כולל "הגרדיאן" ו"הארפרז". בהארפרז, סולניט היא האישה הראשונה, שכותבת באופן קבוע לטור הכורסא Easy Chair column שנוסד ב-1851. בין היתר היא כותבת גם בבלוג פוליטי TomDispatch וב-LitHub.
סולינט כתבה 15 ספרים וכן מאמרים רבים, קטלוגים מוזיאליים ואנתולוגיות. הספר A Paradise Built in Hell: The Extraordinary Communities that Arise in Disaster (תרגום מילולי: גן העדן שנבנה מהגהנום: הקהילות המדהימות שצמחו מהאסון) שיצא לאור ב-2009, החל כמאמר שפורסם ב"הארפרז" מגזין ביום בו הוריקן קתרינה פגע בחוף המפרץ. ההשראה לספר הגיע גם מרעידת האדמה לומה פריאטה (Loma Prieta), צפון קרולינה ב-1989.
סולניט עוסקת בכתיבתה גם בהליכה ובהליכה לאיבוד. הליכה לתפיסתה היא אחד מהפתרונות להפחתת שינויי האקלים והאטת קצב החיים המערבי. היא מתייחסת גם לכתיבה של סופרים אחרים בנושא הליכה.
סולינט זכתה פעמים במלגה מטעם הקרן הלאומית לאמנויות (National Endowment for the Arts), מלגת גוגנהיים ופרס מטעם מגזין Wired. כתיבתה זיכתה אותה בהכרה מצד מבקרי ספרות, מהאגודה לחקר תולדות הטכנולוגיה על תרומתה להנגשת נושאים מדעיים לציבור הרחב וכן מצד כתבי עת והקהל הרחב.
גברים מסבירים לי דברים.
גברים מסבירים לי דברים הוא מאמר משנת 2008 שהיה הבסיס ליצירת המונח הסגברה. המאמר פורץ דרך בחשיפת ההנחה הסקסיטית שנשים צריכות הסברים, גם בנושאים שהן מבינות בהם. במאמר סולניט מתארת את חווייתה האישית שגבר מספר לה על ספר שהיא כתבה ומתקשה לקבל את העובדה שהיא הסופרת של אותו הספר שהוא מעולם לא קרא, אלא רק קרא את מאמר הביקורת עליו בניו יורק טיימס. המאמר מראה כי התופעה שגברים מסבירים לנשים היא תופעה נפוצה ונובעת מתוך הנחה של גברים שהם מבינים יותר מנשים, גם אם הן נשות מקצוע. המאמר "גברים מסבירים לי דברים" הוא חלק מספר בעל אותו שם הכולל מספר מאמרים ומסות.
המל&quot;ל
איסור הסרת בדי הארון
גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה
גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה (12 ביולי 1856 - 27 ביולי 1932) הייתה בתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואשתו של לאופולד, נסיך בוואריה.
ביוגרפיה.
גיזלה נולדה בלאקסנבורג ב-12 ביולי 1856, לקיסר פרנץ יוזף הראשון ולנסיכה סיסי נכדתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. גיזלה הייתה ביחסים קרובים מאוד עם אחיה רודולף, נסיך הכתר האוסטרי, והתאבדותו בשנת 1889 הייתה מכה קשה עבורה.
ב-20 באפריל 1873 התחתנה גיזלה במינכן עם לאופולד, נסיך בוואריה, נכדו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה. נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 4 ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתה גיזלה כאחות בבית חולים צבאי, בעוד בעלה שהועלה במהלך המלחמה לדרגת גנרלפלדמרשל, כיהן בתפקידים בכירים בחזית המזרחית.
לאחר המהפכה הגרמנית ברחו בני משפחתה מהעיר, אולם גיזלה שהייתה ידועה בכינוי "המלאכית מווינה" נשארה במינכן, ואף הצביעה בבחירות לרפובליקת ויימאר בשנת 1919. בשנת 1923 חגגו גיזלה ובעלה את חתונת הזהב שלהם, ובשנת 1930 מת בעלה לאופולד. שנתיים מאוחר יותר ב-27 ביולי 1932 מתה גיזלה בגיל 76, ונקברה על יד בעלה במינכן.
משפחתה.
ב-20 באפריל 1873 התחתנה גיזלה עם לאופולד, נסיך בוואריה, אחיו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה. נולדו להם 4 ילדים:
גביע ליברטדורס 1985
גביע ליברטדורס 1986
מסורן מצוי
מסורן מצוי (שם מדעי: "Pristis pristis") הוא מין במשפחת המסורניים. מסורן זה נמצא בכל העולם בימים טרופיים וסובטרופים וכן באזורי מים מתוקים. מספר הפריטים במין זה הידרדר מאוד וכיום המסורן המצוי נחשב למין בסכנת הכחדה חמורה.
תיאור.
אורכו המקסימלי של המסורן המצוי הוא 7.5 מטרים ומשקל של 500 עד 700 ק"ג, אולם האורך הנפוץ ביותר שלו נע סביב 2.5 מטרים. רבייתו מושגת באמצעות השרצה.
תפוצה ומצב שימור.
בית הגידול של המסורן המצוי הוא בקרבת חופים טרופיים וסובטרופים, אך הוא גם חי באזורי מים מתוקים ותועדו מקרים בהם הוא נמצא בנהרות במרחק של עד כדי 1,340 קילומטרים מן הים. מסורנים צעירים מהמין נותרים במים מתוקים לאורך שנת חייהם הראשונה, בעוד שהמבוגרים יימצאו לרוב בקרבת החוף ובשפכי נהרות. פריטים שנולדו באגם ניקרגואה, מבלים את רוב חייהם, אף את כולם, אך ורק במים מתוקים.
כפי שמעיד שמו, המסורן המצוי היה נפוץ מאוד במימי העולם אך מצבו הורע מאוד ובימינו הוא מוגדר כמין בסכנת הכחדה על ידי האיגוד IUCN. ישנם אזורים מהם הוא נכחד כליל. האיום הגדול ביותר על חייו הוא דיג יתר והוא גם סובל מאובדן שטח מחייתו. המסורניים מוגנים בחלקים שונים בעולם והמסורן המצוי מופיע ברשימת אמנת וושינגטון, אך בפועל מתבצע דיג בלתי חוקי שלו ויכולות האכיפה של החוקים המגנים עליו אינן מועילות.
חספיה
חַסְפִּיָה (וגם חַ'סְפִין, חספייה, חצפיא) היה יישוב יהודי, נוצרי ומוסלמי עתיק שתחילת אזכורו במקורות הוא בימי בית שני ברמת הגולן. שרידי היישוב העתיק נמצאים מצפון-מזרח ובסמוך ליישוב רמת מגשימים של היום. שרידי היישוב העתיק מזוהים על ידי רוב החוקרים בשרידי העיירה הסורית ח'ספין, שניטשה בעקבות מלחמת ששת הימים. היישוב חיספין ברמת הגולן נקרא על שמו.
היסטוריה.
שם היישוב חספיה מופיע לראשונה במקורות בספר מקבים א, ה, 26 ,36 בהקשר של מסעות יהודה המכבי ב-163 לפנה"ס, לעבר הירדן להצלת יהודי הגלעד. באותו אזכור, שם היישוב הוא חַסְפו או כַּסְפו. בספר מקבים ב, יב, 13 שם היישוב הוא: כַּסְפִּין או קַסְפִּין: . התיאור של העיר (כנראה בהפרזה) הוא כעיר גדולה ובצורה, מוקפת חומות וסוללות ובקרבתה אגם טבעי.
צבי מעוז, בספרו "רמת הגולן בעת העתיקה", הציע שחספיה ויתר העיירות בתחום סוסיתא, הוקמו או הפכו ליישובים יהודים, לאחר שעברו לשם בתקופת החשמונאים יהודים מארץ ישראל, ויישבו את המקומות בחסותו של שלטון יהודי חזק. שמעון אפלבאום וחוקרים נוספים הציעו לייחס את ייסוד חלק או רוב יישובי הגולן היהודיים לזמנו של הורדוס ששלט באזור. להצעות השונות אין עדות ישירה.
בכתובת רחוב המופיעה בפסיפס בית הכנסת ומתוארכת לסוף התקופה הביזנטית - המאות החמישית-שביעית לספירה, מוזכרת גם חספיה כאחת העיירות האסורות בתחום סוסיתא, שבשל הימצאות אוכלוסייה נכרית באזורים אלו הן נחשבות "עיר של גויים", ולכן ניתנו מעת לעת ליהודים עובדי האדמה שישבו בהן היתרים שלא לקיים את מלוא המצוות התלויות בארץ והן פטורות מהלכות שביעית ומעשרות.
העדויות ההיסטוריות והממצאים הארכאולוגיים מעידים שבסוף התקופה הביזנטית התגוררה ביישוב אוכלוסייה נוצרית גדולה. בכתב יד שהתגלה, ששמו "חיי מקסימוס המוודה", המתייחס למקסימוס המוודה, יש התייחסות לכך שהוא נולד ב"חיצפין קריתא". הטקסט מספר שיש ביישוב קהילה נוצרית.
לאחר הכבוש הערבי בשנת 636 לספירה, שמו של היישוב מופיע במקורות בתעתיק ח'ספין והוא מוזכר בעיקר בהקשר של הדרך הראשית לדמשק. אזכור נוסף של המקום מופיע בשנת 900 בכתביו של ההיסטוריון והגאוגרף הערבי אחמד אל-יעקובי. העיר מצוינת כאחת התחנות הראשיות מדמשק למחוז אלארדון בסוריה.