שמעון וולפה רוזנדייל (Simon Wolfe Rosendale) נולד ב-1842 באולבני שבמדינת ניו-יורק. עם סיום לימודיו באקדמיה של בר (Barre) בוורמונט, מונה כמשפטן במשרד התובע הכללי במחוז אולבני (1863). ב-1881 נכנס כשותף למשרד עורכי דין עם רופוס פקמן, שכיהן שנים לאחר מכן כשופט בית משפט העליון האמריקני.
ב-1892 מונה רוזנדייל למשרת התובע הכללי של מדינת ניו יורק. 7 שנים לאחר מוכן התמנה על ידי מושל המדינה, תאודור רוזוולט, לתפקיד האחראי על שירותי הצדקה במדינה, תפקיד בוו שירת בנאמנות ובחריצות עד סוף ימיו.
לצד עבודתו הציבורית, היה רוזנדייל בעל עניין רב בעניינים פנים-יהודיים, מקהילתו באולבני, ועד לעניינים כלל-ארציים. הוא היה פעיל במשך זמן רב במסדר בני ברית, ואף כיהן במשך עשור כנשיא בית הדין לערעורים של המסדר. במקביל מילה רוזנדייל שורה של תפקידים יהודיים ציבוריים, בין היתר היה חבר הוועד הפועל של "איחוד הקהילות העבריות-אמריקניות", ונבחר לייצג את קהילת אולבני. הוא עמד בראש וועידת פילדלפיה ב-1888, בה הוקם ה- Jewish Publication Society of America, ומאוחר יותר מונה לסגן הנשיא של החברה ההיסטורית היהודית-אמריקנית (AJHC).
תפקידים ציבוריים.
מלבד התפקידים הללו, ישב רוזנדייל בחבר הנאמנים של אוניברסיטת יוניון (Union), כיהן כנשיא הקולג' הרפואי של אולבני ובנק החסכונות הלאומי, ישב בדירקטוריון של בנק המסחר הלאומי של אולבני, כיהן כדירקטור בחברה המסחרית לביטוח האש (Commerce Fire Insurance Company), והיה מושל בית החולים של העיר אולבני. בנוסף, היה מחובר למספר ארגוני צדקה ועסקים נוספים. רוזנדייל חיבר ספר בשם 'The Involution of Wampum as Currency'.
התנגדותו לציונות.
רוזנדייל היה מן הבולטים שבמתנגדי הציונות האמריקנית. התנגדותו, שפורסמה בפומבי בראשית 1906 במסגרת פולמוס הנאמנות הכפולה שהסעיר באותם ימים את הציבוריות היהודית, נשענה על נימוקים משני סוגים – דתיים ומדיניים. נקודת המוצא שלו הייתה זהה לעמדה הרפורמית היסודית: היהדות אינה אלא דת. לטענתו, מילאה הדת תפקיד מכריע בשימור האמונה של היהודים באמריקה, בדומה לתפקיד שמילאה עבור אבותיהם.
שנים לאחר מכן הפך רוזנדייל את ביקורתו הרעיונית על הציונות לצעד פוליטי-ציבורי. ב-1919 פנה יחד עם אישים יהודים אמריקנים בעלי שם נוספים במכתב רשמי לנשיא ווילסון, שהיה בדרכו לוועידת השלום בפריס. המכתב, שנמסר לווילסון על ידי חבר הקונגרס היהודי יוליוס קאהן, כלל את חתימותיהם של 31 אנשי ציבור, ביניהם השגריר לשעבר הנרי מורגנטאו והמו"ל של הניו-יורק טיימס אדולף אוקס. רוזנדייל הופיע שלישי ברשימה. המכתב הביע את מחאתם של החתומים נגד ההפרדה הפוליטית שביטא רעיון הבית הלאומי היהודי בהצהרת בלפור. הם קבעו כי ההגדרה העצמית הפוליטית של היהודים בארץ-ישראל עומדת בניגוד לערכי הדמוקרטיה, שהיו "התכלית המוצהרת של ועידת השלום העולמית" בפריס. וילסון, שהיה מקורב באותו זמן לצמרת הציונית האמריקנית, הכיר היטב את עמדת מתנגדי הציונות, ולא שעה לדרישותיהם.
כדורסל באולימפיאדת 2012
ברדפורד דילמן
ברדפורד דילמן (באנגלית: Bradford Dillman; 14 באפריל 1930 - 16 בינואר 2018) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
קורות חיים.
דילמן נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה. הוא למד ספרות אנגלית באוניברסיטת ייל. בשנים 1951–1953 שירת כקצין בחיל הנחתים והשתחרר בדרגת לוטננט ראשון.
לאחר שחרורו למד משחק באולפן השחקנים. הופעת הבכורה שלו בברודוויי הייתה בהצגה מסע ארוך אל תוך הלילה של יוג'ין או'ניל עליה זכה בפרס התיאטרון לשחקנים מתחילים ב-1956.
הצלחתו בתיאטרון הביאה את חברת פוקס המאה ה-20 להחתים אותו על חוזה. הסרט הראשון שלו היה "חיוך מסוים" ב-1958 ולאחר מכן הופיע בסרטים רבים שהמפורסם ביניהם הוא כפייה לפי ספרו של מאיר לוין ביחד עם דין סטוקוול ואורסון ולס. שלושתם זכו בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1959.
הוא השתתף גם בסדרות טלוויזיה רבות כמו: איירונסייד, משימה בלתי אפשרית, קולומבו, המופע של מרי טיילר מור ועוד.
הרץ במבוך (סרט)
הרץ במבוך (באנגלית: The Maze Runner) הוא סרט אמריקאי מסוגת מתח/מדע בדיוני משנת 2014 בבימויו של ווס בול. הסרט מבוסס על הרומן רב המכר של ג'יימס דשנר, מותחן הרפתקאות לצעירים באותו השם. במרכז הסרט עומד נער צעיר בשם תומאס (דילן או'בריאן), שמוצא את עצמו לכוד במבוך ענק וקטלני עם קבוצה של ילדים נוספים. לתומאס אין זיכרונות מהתקופה שקדמה להגעתו למבוך. הוא סובל מסיוטים על ארגון צללים הידוע בשם W.C.K.D, ומקווה כי אותם שברי חלומות יעזרו לו לגלות את סודות עברו ואת הדרך להימלט מהמבוך.
הסרט יצא לאקרנים ב-19 בספטמבר 2014 בארצות הברית והופץ על ידי "20th Century Fox". הסרט זכה להצלחה מסחרית גבוהה והרוויח כ-32.5 מיליון דולר כבר בשבוע הראשון ליציאתו. הסרט הרוויח מעל 348 מיליון דולר ברחבי העולם.
בעקבות הצלחתו של הסרט הראשון, ב-2015 יצא לאקרנים סרט המשך - ", ובשנת 2018 יצא הסרט השלישי בסדרה, ".
עלילה.
כשתומאס מתעורר במעלית, הדבר היחיד שהוא מצליח לזכור הוא שמו הפרטי. אין לו זיכרונות על הוריו או על ביתו, והוא אינו זוכר גם איך הגיע למקום שבו הוא נמצא.
כשדלתות המעלית נפתחות הוא מבין שאינו לבד. תומאס מוצא את עצמו בין קבוצה של נערים שמקבלים את פניו ב"קרחת" (Glade) – מתחם ענק, דמוי יער, מוקף חומות אבן. גם הנערים ב"קרחת", בדיוק כמו תומאס, אינם יודעים כיצד הגיעו לשם. הם יודעים רק שבכל בוקר נפתחות בחומה דלתות אבן עצומות שמובילות אל מבוך שמקיף את ה"קרחת", ובכל לילה הן ננעלות.
הנערים בונים לעצמם חברה בסיסית שבה לכל אחד יש תפקיד. הנער וחבריו מבינים כי המבוך עשוי להיות הדרך היחידה לצאת החוצה, ואכן אחד התפקידים בחברה הוא "רצים" (Runner). תפקידם של הרצים הוא לחפש במבוך דרך מילוט בשעות היום ולחזור לפני רדת החשכה. אף אחד אינו רוצה להיתקע במבוך בשעות הלילה, משום שמפלצות קטלניות המכונות "מאמללים" משתחררות לחופשי ומשוטטות במבוך. לנערים ידוע כי אף אחד לא חזר חי אחרי לילה במבוך.
לאחר שתומאס מותקף על ידי רץ הסובל מהזיות כתוצאה מעקיצת "מאמלל" (Griever)- אותו הרץ מושלך אל מותו במבוך על ידי חבריו. אלבי, מנהיג הנערים ורץ נוסף בשם מינהו עוקבים אחר צעדיו של הנער במבוך כדי לראות אם שרד בנס. השניים מופיעים לפנות ערב תוך כדי גרירת אלבי הפצוע, אולם לא מספיקים להגיע לכניסה למתחם לפני סגירת השערים. תומאס רץ אל תוך המבוך כדי לעזור, והשלושה נשארים לכודים.
באופן מפתיע, השלישייה מצליחה לשרוד את הלילה וחוזרת למחרת בבוקר.
באותו בוקר עולה במעלית נערה בשם תרזה ואיתה שני מזרקים מלאים בחומר לא ידוע. זו הפעם הראשונה שמגיעה ל"קרחת" אישה. הנערה מזהה את תומאס, אף על פי שהוא אינו זוכר אותה, והדבר מעורר בחבריו של תומאס חשדות רבים כלפי מניעיו.
כשתומאס רואה את מודל המבוך שבנו הרצים על פי חקירות קודמות הוא לומד שחלקים שונים של המבוך נפתחים כל לילה בסדר קבוע, על פי מספרם. הוא מבין כי מכשיר מצפצף שנמצא על אחד ה"מאמללים" שחיסלו, הנושא את הספרה 7, הוא בעצם מפתח לדלת מספר 7.
תומאס ומינהו חוזרים אל המבוך עם המכשיר, ובאותו לילה לא נסגרים השערים וה"מאמללים" נכנסים ל"קרחת". ה"קרחת" נהרסת ונערים רבים, ביניהם אלבי המנהיג, נהרגים. תומאס, אשר צפה בהבזקי זיכרון מעורפלים מאז שהגיע, דוקר את עצמו עם עוקץ של "מאמלל" כדי לנסות להחיות את זכרונו. האחרים מחליטים להזריק לו את האנטי-ארס האחרון. כתוצאה מחוויה זו תומאס נזכר בעברו: עבודתו המשותפת עם תרזה עבור הארגון W.C.K.D שיצר את המבוך. הוא מספר כי שאר הנערים ב"קרחת" השתתפו ביודעין כנבדקים בניסוי, וכי צפה בכולם במשך שנים.
בינתיים גאלי לוקח פיקוד ומתכנן להקריב את תומאס ותרזה למען שלום עם ה"מאמללים". תומאס ותרזה בורחים אל המבוך עם נערים נוספים, בזמן שגאלי ואחרים מסרבים לעזוב. הנערים במבוך נלחמים ב"מאמללים", והניצולים מצליחים להגיע ליציאה. הם מגיעים למעבדה מלאה בגופות, בה מוקרנת הקלטת וידאו. נראית בה אישה שמסבירה כי כדור הארץ נהרס על ידי התלקחות סולארית מסיבית, ואחריו הופיע וירוס קטלני. היא יורה בעצמה במעבדה תוך כדי שהיא מותקפת על ידי חמושים לא מזוהים. הנערים מבינים כי היו חלק מניסוי הלומד את התרופה.
לפתע, מופיע גאלי עם אקדח ומתעקש כי עליהם להישאר במבוך. הנערים מסרבים, והוא יורה לכיוון תומאס. צ'אק מגן בגופו על תומאס ומת. חמושים רעולי פנים נכנסים במהירות ולוקחים את קבוצת הניצולים אל מסוק שטס מעל שממה מדברית עצומה ושאריות עיר הרוסה. הסרט מסתיים בהודעה לנערים כי הניסוי הצליח וכעת הם נכנסים לשלב השני.
פונטוס ורנבלום
פונטוס אנדראס מיקאל ורנבלום (; נולד ב-25 ביוני 1986) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.
ורנבלום הגיע בגיל 18 למחלקת הנוער של גטבורג אחרי שלוש שנים בקונגהאלה. בעונת שהייתה הבכורה שלו במועדון, ורנבלום התקשה למצוא את מקומו בהרכב, אך בסיום העונה שחקן הקבוצה הקאן מילד פרש כדורגל וורנבלום תפס את מקומו בהרכב הקבוצה. בעונת שינתה הקבוצה את סגנון המשחק שלה וורנבלום שוב לא הצליח לייצב את מעמדו בקבוצה, אך במהלך העונה עזב מרקוס ברג את הקבוצה וורנבלום חזר להרכב.