בדרומו של האי אגנים להפקת מלח המשתרעים על שטח של 3 קמ"ר עשוי בוץ טבעי שאינו מחלחל. באגנים מופקים כ-33,000 טון מלח בשנה שהם כשני שלישים מסך תוצרת המלח בקרואטיה. הפקת המלח נעשית בדרך של התאיידות מהירה כתוצאה מהרוחות שנושבות באי בקיץ ובאביב. בנוסף נסמכת כלכלת האי על תיירות, דיג וחקלאות, והתושבים מגדלים ירקות, עצי פרי וגפן. באי כ-40,000 כבשים שמחלבן מייצרים המקומיים את גבינת פאג (Paški sir). עוד ידוע האי במוצרי התחרה שלו.
קורט וונגוט הבן
מלחייה
מלחייה היא כלי לאחזקת מלח בישול (הנקרא אף מלח שולחן) בצורתו הגרוסה ולזרייתו על גבי מזון.
המלחייה הנה כלי שימושי בעת ארוחה, על כן מניחים אותה על שולחן האוכל. לעיתים נוסף לה ערך אסתטי ועיצובי: קיימים מתקנים המחזיקים את המלחייה בצמוד לפלפלייה (כלי לאחזקת התבלין פלפל שחור בצורתו הגרוסה), או למטחנת הפלפל. בשל כך העיצוב של מטחנת הפלפל קשור לעיצוב המלחייה. בדומה למטחנת הפלפל, ניתן להשיג אף מטחנת מלח, זאת שומרת על צורת המלחייה ועל אופן שימושה.
המלחייה הנפוצה היא בעלת גוף שקוף (מזכוכית או מפלסטיק), כך שניתן לאמוד על יתרת כמות המלח שבה. בחלקה העליון מספר נקבים, והוא בדרך כלל מוברג לגוף המלחייה. ישנן גם מלחיות שבהן ההברגה היא בתחתית המלחייה. לעיתים החלק העליון והתחתון עשויים מחומרים שונים. למשל, זכוכית ומתכת. יש הנוהגים להוסיף למלח השולחן גרגירי אורז יבשים, כדי למנוע הדבקות של גרגרי המלח לאחר שספחו לחות וכדי להסיר את הגרגירים הלחים מצידי המלחייה. את המלחייה פיתח בשנת 1858 הממציא האמריקאי ג'ון מייסון.
קדמה למלחייה, ככלי לאחזקת מלח, הממלחה - שבה חסרו החורים שדרכם זורים את המלח. הממלחה הייתה כלי פתוח או בעל מכסה, המלח היה מוסף למזון באמצעות נטילתו עם היד או עם כפית קטנה.
בבתים רבים, מוחזקות ממלחות במטבח בסמוך לכירי הבישול, לרוב הן נטולות עיצוב. יש המעדיפים לרכוש אריזות מלח מפלסטיק המגיעות בצורה של מלחיות ולהחזיק את המלח שם.
בימי הביניים וברנסאנס הייתה הממלחה כלי הגשה מסוגנן, בהיות המלח תבלין יקר ונחשב. דוגמה לממלחה יוצאת דופן ביופייה, היא הממלחה של בנוונוטו צ'ליני, ממלחה עשוית זהב, הנחשבת ליצירת אמנות.
גודל הנקבים וספיקת המלח.
גודלם של הנקבים שבראש המלחיה מותאם לגודלם של גבישי המלח כך שטילטולה למעלה ולמטה משחרר ממנה כמות מלח קטנה (ולא ספיקה קבועה). עקרון הפעולה הוא שבכל הנפה של המלח שבמלחיה משתחררים גבישים בודדים מכל נקב ומיד לאחריהם נחסם הנקב על ידי גבישים החוסמים זה את זה. טלטול המלחיה למעשה מפנה את הנקבים מהגבישים החוסמים עד לנפילתם הבאה ולשחרור גבישים נוספים.
יש נוהגים להוסיף גרגירי אורז למלחייה למניעת התגבשות המלח וע"י כך מניעת חסימת החורים.
מלחיה
מסקרפונה
מסקרפונה (באיטלקית: Mascarpone) היא סוג של גבינת שמנת אשר מקורה באיטליה, המיוצרת משילוב של שמנת ולעיתים גם חובצה. לאחר תהליך דנטורציה קצר, מבודדים מוצקי השמנת ממי הגבינה על ידי שימוש בחומצה טרטרית. המוצקים נאספים לגבן אחיד מבלי ליישנה. אחוז השומן בה גבוה מאוד ויכול להגיע ל-50%.
אופן ייצור המסקרפונה שונה ממפעל למפעל. את הגבינה מכינים משמנת וחומצה טרטרית, אך לפעמים בגרסאות מהירות או ביתיות משתמשים במלח לימון (חומצה ציטרית) או מיץ לימון, למרות שלגרסאות אלו יש מרקם וטעם שונה עם חיי מדף מאוד קצרים. הגבינה נמצאת בשימוש בשפע מנות שמקורן בחבל לומברדיה שבצפון איטליה. ניתן למצוא את הגבינה במנות כגון לזניה וטירמיסו, ולעיתים ניתן להשתמש בגבינה על מנת להעשיר תבשילי ריזוטו במקום להשתמש בחמאה.
באופן מסורתי, לשם ייצור המסקרפונה משתמשים בחלב פרה.
מקורות.
מקורה של המסקרפונה הוא כנראה במאה ה-16, בסביבת העיר מילאנו שבחבל לומברדיה באיטליה. מקור השם עשוי להיות במילה האיטלקית "mascarpia", הגרסה הלומברדית לגבינת הריקוטה. בכל מקרה, תהליך הייצור של כל אחת מהגבינות שונה בתכלית זו מזו.
ים טסמן
ים טסמן (באנגלית: Tasman Sea) הוא גוף מים המשתרע בין אוסטרליה לניו זילנד, בחלקו הדרום מערבי של האוקיינוס השקט. ים טסמן קרוי על שם מגלה הארצות ההולנדי אבל ינזון טסמן, שהיה האירופאי הראשון שמיפה את אזור טסמניה וניו זילנד. הים גובל בניו זילנד במזרח ובאוסטרליה במערב ומשתרע על פני רצועה ברוחב של כ-2000 ק"מ ביניהן, גבולותיו הצפוניים והדרומיים פחות ברורים אך נהוג להתייחס לטסמניה כגבול הדרומי ולגבול בין ניו סאות' ויילס וקווינסלנד כגבול בינו לבין ים האלמוגים.
זרמים ענקיים מתחת למים מחוץ לטסמניה אמורים להיחקר על ידי מדענים על מנת לסייע בשיפור תחזיות האקלים. "הגלים שקורים בעומק האוקיינוס יכולים להיות גדולים באמת: 100 מטר ומעלה," אמר פרופסור חבר באוניברסיטת טסמניה לכתבים, "ואמצע ים טסמן הוא נקודה חמה עולמית עם גאות והשפל החזקה שלו לאורך קרקעית הים, כמו רכס הרים."
קרפלעך
קרעפלעך
ים טזמן
המכללה האקדמית ספיר
המכללה האקדמית ספיר היא מכללה אקדמית השוכנת בנגב הצפוני בסמוך לעיר שדרות, בתחום המועצה האזורית שער הנגב. במכללה מתקיימים לימודים לתואר אקדמי וכן קיים בית ספר להנדסאים, בית ספר לאמנות ומרכז לימודי הסמכה והכשרה. כנשיא המכללה משנת 2022 מכהן הפרופסור ניר קידר.
היסטוריה.
תחילתה של המכללה בשנת 1963, כאשר עבר בית הספר למבוגרים מצריפים שנבנו על גבעה בסמוך לקיבוץ ניר-עם לבית הספר האזורי שער הנגב. באותן שנים החל המוסד לקשור קשרים עם המכון להשכלה גבוהה בנגב (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב). בשנות ה-70 התקיימו לימודים מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, רובם כלימודי חוץ וכן מספר קורסים בודדים כהקניית ניקוד לקראת תואר. בנוסף החלו חמש עשרה רשויות מקומיות לפעול להקמת מכללה אזורית – מכללת הנגב ע"ש פנחס ספיר.
בשנת 1975 סייע יו"ר הסוכנות היהודית אריה דולצ'ין ביצירת קשרים בינלאומיים ובגיוס כספים במטרה להקים קריית חינוך. לראשונה התקבלו תרומות מגופים יהודים מניו יורק ופריז. בתחילת שנות ה-80 הוקמו במכללה המכינות (שהפכו למרכז הקדם אקדמי) בנוסף הוקם המרכז לתקשורת (שהפך לבית הספר לתקשורת) והוקם המרכז הטכנולוגי (שהפך לבית הספר להנדסאים ולטכנולוגיה). בנוסף החלה לפעול התוכנית לשדרוג השכלתם של חיילים משכבות סוציו-אקונומיות מוחלשות. בשנות השמונים החלו ללמד במכללת הנגב ע"ש ספיר תוכנית מלאות לתואר אקדמי של אונ' בן-גוריון.
בתחילת שנות ה-90 חוותה מדינת ישראל גל עלייה גדול מברית המועצות. באותה תקופה יזם שר החינוך אמנון רובינשטיין את פיתוחן של מכללות אקדמיות עצמאיות ופעל להסמכתן כמוסדות המעניקים תארים אקדמיים לבוגריהם. תוכנית האקדמיזציה הביאה בשנת 1995 להקמת המכללה האקדמית ספיר והיפרדותה ממכללת הנגב הוותיקה. בשנת 1998 הפכה המכללה האקדמית ספיר לישות עצמאית בה נלמדו תוכניות אקדמיות בשלוש מחלקות: המחלקה לתקשורת יצירה וביקורת, המחלקה למנהל ומדיניות ציבורית ומחלקת ניהול ובקרה תעשייתית. במקביל, המשיכה ספיר ללמד תוכניות לימודים לתואר של אוניברסיטת בן-גוריון. בהמשך, נפתחו במכללה מחלקות אקדמיות נוספות, והחל תהליך לקראת "עצמאות אקדמית", שהסתיים עת נפרדה באופן סופי מאחריות אקדמית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במכללה האקדמית ספיר פועלות 14 מחלקות לימוד לתואר ראשון BSc, BA ו-BFA, שש תוכניות לתואר שני MSW, MA ו-MFA, ושתי תוכניות משולבות עם אוניברסיטת בן-גוריון. בין תחומי הלימוד: לימודי משפטים, כלכלה וחשבונאות, מדעי המחשב, טיפול באמנות, שיווק טכנולוגי, ניהול תעשייתי, קולנוע, עבודה סוציאלית, לוגיסטיקה, מנהל ומדיניות ציבורית, הנדסה, כימיה ומדעי החיים, תרבות, ובית ספר לתקשורת.
ההיסטוריון פרופ' זאב צחור עמד בראש המכללה שנים רבות, החל מ-1993 עת התחילו ההכנות להפיכתה של ספיר למכללה עצמאית. הוא ייסד את המכללה האקדמית ספיר והיה נשיא המכללה למן הקמתה ועד למאי 2010. עם פרישתו של צחור מתפקידו הוא הוחלף על ידי פרופ' ראובן איליה, שהתפטר כעבור כחודשיים והוחלף על ידי הכלכלן פרופ' ג'ימי ויינבלט. ב-2013 נכנס לתפקיד פרופ' עמרי ידלין. בשנת 2019 החליפו פרופסור שי פלדמן. משנת 2022 מכהן בתפקיד פרופסור ניר קידר.
במכללה לומדים כ-4,400 סטודנטים (נכון לשנת הלימודים 2021-22) וכך, היא נחשבת למכללה הציבורית הגדולה בישראל.
אירועים ביטחוניים.
כמו יישובים רבים בנגב המערבי והעיר שדרות, סובלת המכללה משנת 2003 מאיום מתמשך של רקטות המשוגרות על ידי ארגוני טרור מרצועת עזה הסמוכה. במהלך השנים נפלו בסביבות המכללה למעלה מ-2,000 רקטות, כ-40 נפלו בתוך שטח הקמפוס, חלקן בפגיעות ישירות במבנים. רקטת קסאם שנורתה ביולי 2007 גרמה לפציעת סטודנטית ובפברואר 2008 נהרג סטודנט מפגיעת רקטה והלימודים הופסקו ליום אחד. עקב התקפות הרקטות הושבתו הלימודים במכללה מספר פעמים גם בשנת הלימודים תשס"ז. במהלך מבצעי "עמוד ענן" ו"צוק איתן" הופסקה הפעילות במכללה.
מיגון המכללה.
על פי החלטת ממשלת ישראל משנת 2008, מוגנה המכללה מפני פגיעת רקטות בתקציב של 25 מיליון שקלים. למעלה מ-90% מחדרי הכיתות והמעבדות ממוגנים. כמו כן פוזרו בשטחים הפתוחים ומגרשי החניה עשרות רבות של מיגוניות המאפשרות לתפוס מחסה תוך מספר שניות מרגע הישמע אזעקת צבע אדום.
בתי ספר ומחלקות במכללה.
מחלקות אחרות.
המחלקה ללוגיסטיקה - מכשירה מנהלים בתחומי ניהול מערכות לוגיסטיות במפעלים, תאגידים וחברות סחר בינלאומיות. התואר מקנה מיומנות ביסודות הנדסיים, כלכליים ומערכות מידע לוגיסטיים. בשנת הלימודים השלישית נדרשים הסטודנטים להכין פרויקט גמר במפעל או ארגון בתחום התמחותם.
המרכז ללימודי חוץ והמשך.