תחילת הקרע בין בורדינוס לבין הוותיקן החלה בתמיכתו באנריקה בפורטוגל. המשבר החריף עם "עריקתו" של בורדינוס לשורותיו של היינריך החמישי, אותו הכתיר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה; למרות חרם שהטיל עליו פסקליס השני. לאחר מותו של פסקליס השני, יורשו של הלה, גלסיוס השני, סירב אף הוא לקבל את היינריך החמישי, וזה הכתיר את בורדינוס כאפיפיור גרגוריוס השמיני. ב-1119 נבחר קליקסטוס השני כאפיפיור והחלו מגעים בינו לבין הקיסר. כתוצאה מכך, ב-1121 הכיר הקיסר באפיפיור הנבחר, ובורדינוס נעצר והוחזק במעצר במנזרים שונים עד למותו.
אוטראנצ'ל
אריזת מזון
אריזת מזון היא תהליך שבו המזון נארז על מנת להגן עליו מפני שינויים שעלולים להיגרם על ידי חדירת גורמים כימיים (כגון רעלנים), חדירת גורמים ביולוגיים (כגון חיידקים) וכניסת גורמים פיזיקליים שמקורם מחוץ לאריזה.
האריזה חייבת להיות אינרטית למזון, על מנת למנוע תגובה כימית או פיזיקלית בית מרכיבי המזון הנארז לבין האריזה. במידת הצורך, האריזה חייבת להיות אטומה לקרני השמש. באמצעות תוויות המוטבעת על האריזה, מציגים לצרכן את תמונת המוצר לצורך המחשה. כמו כן, מובאים פרטים חיוניים על הערך הקלורי והרכב התזונתי, רשימת המרכיבים בסדר יורד של הריכוז במוצר הסופי בשמם המלא או בציון מספר E לפי רשימת תוספי מזון, כנדרש על ידי תקנות בריאות הציבור. כאשר נידרש, התווית תכלול המלצות לאופן השימוש, המלצות לתנאי אחסון לפני ואחרי פתיחה, איסורים ואזהרות שונים, כגון אזהרה בפני אפשרות להימצאות אלרגנים, ריכוזים גבוהים של סוכר ומלח. כמו כן, תכלול התווית את כתובות היצרן והיבואן, ואמצעי התקשרות לקבלת מידע על המוצר ותלונות.
תאריכי ייצור ופג תוקף מסומנים על ידי התזת דיו בלתי מחיק על חלקים שונים של האריזה (תפר הסגירה, מכסה עליון באריזות מתכת, ותחתית האריזה או לצידה באריזות פלסטיק), תוך עמידה בדרישות תקנים לאומיים ובין לאומיים.
אריזות המזון עשויות מחומרים שונים: נייר, קרטון, זכוכית, פלסטיק ולאמינטים שהם מוצרי אריזה מודרניים הבנויים על בסיס של חיבור של שתיים או יותר שכבות דקות, לרוב, פלסטיק, אלומיניום, נייר או קרטון, בהרכבים שונים. האריזות מותאמות לדרישות המוצר ודרישות שימושיות של הצרכן, בהתאם לתכונותיו הכימיות והפיזיקליות, לעיתים תוך כדי שינוי האווירה בתוך האריזה, על ידי החלפת האוויר בחנקן או דו תחמוצת הפחמן או על ידי הוספת מספחי חמצן לאריזה, למניעת ניזקי חמצון. בעולם המודרני האריזה חייבת להיות לעיתים קרובות גם שימושיות לצרכן (למשל בארוחות טלוויזיה) האריזה משמשת גם ככלי לחימום בתנור מיקרוגל וגם ככלי הגשה. האריזה חייבת להיות ידידותית ליצרן ולספק בתהליכי האחסון והשינוע, בעלת עמידות לתנאים פיזיקליים שונים, כגון טלטול, עמידה במשקל בהעמסה. כמו כן, שמירה על איכות הסביבה שימוש ככל שניתן באריזות מתכלות והימנעות משימוש באריזות רבות יתר על המידה.
מירון קריסטיה
אליה מירון קריסטיה (ברומנית: Elie Miron Cristea; 20 ביולי 1868 - 6 במרץ 1939) היה איש דת ומדינאי רומני יליד טרנסילבניה, אשר היה הפטריארך הראשון של הכנסייה הרומנית אורתודוקסית (1939-1925), וראש ממשלת רומניה במשך כשנה (בין ה-11 בפברואר 1938 עד ליום מותו). בשנים 1927–1930 היה קריסטיה אחד משלושת חברי מועצת העוצרים בשנות מלכותו הראשונה של המלך מיכאי הראשון שהיה אז קטין. נודע כדוגל באידאולוגיה אנטישמית.
ביוגרפיה.
קריסטיה נולד ב-טופליצה, טרנסילבניה (אז אוסטרו-הונגריה). הוא למד בגימנסיה הסאקסונית שב- ביסטריצה (1879–1883), בגיל 15 החל את לימודיו בבית הספר התיכון, היווני-קתולי שב- נסאוד עד שנת 1887, לאחר מכן למד ב-סיביו ולבסוף למד פילוסופיה באוניברסיטת בודפשט (Eötvös Loránd University) (1891–1895).
לאחר מלחמת העולם הראשונה, קריסטיה היה חבר במשלחת האוסטרו-הונגרית אשר קראה לאיחודה של טרנסילבניה עם רומניה. ב־1919 התמנה כארכיבישוף המטרופוליטני של ולאכיה וב־1925 החליטה הכנסייה לקרוא לו בתואר "הפטריארך של הכנסייה הרומנית-אורתודוקסית".
לאחר עלייתו לכס המלוכה של קרול השני, מלך רומניה ב־1938, התפטרה ממשלתו של אוקטביאן גוגה ומירון קריסטיה נבחר כראש הממשלה.
בהוראתו של המלך קרול השני, קריסטיה היה מעורב ברציחתו של קורנליו זליה קודריאנו, מנהיג התנועה הלגיונרית, בידי המשטרה.
קריסטיה נפטר כאשר הוא עדיין בתפקידו בעת ביקורו בקאן, צרפת. הוא נחשב לקדוש ויום אזכורו בלוח חגי קדושים נוצרים נקבע ל־9 ביוני.
ממשלתו.
ממשלתו של מירון קריסטיה כיהנה בין ה-31 במרץ 1938 ועד 31 בינואר 1939 ושריה העיקריים היו:
יחסו ליהודים.
על אף שנבחר לראשות ממשלת רומניה במטרה להגיע לאיחוד פוליטי, שהתפורר בזמנו של קודמו אוקטביאן גוגה, יחסו של קריסטיה ליהודים היה שלילי.
עוד ב-1936 נערך מפגן גדול של אנשי התנועה הלגיונרית, בו השתתפו גם אוקטביאן גוגה וקורנליו זליה קודריאנו. מפגן פשיסטי זה נערך בברכתו של מירון קריסטיה כפטריארך של הכנסייה.
בתקופתו של גוגה כראש ממשלה וגם בתקופת הממשלה של מירון קריסטאה, נשללה אזרחותם של רבים מיהודי רומניה. ב־21 בינואר 1938 הכריז קריסטאה כי:
"יש להצטער על העם הרומני, העני, שלשד עצמותיו נמצץ על ידי היהודים. משמעות אי פעולה כנגד היהודים, כהליכה בעיניים פתוחות לעבר האבדון... להגן על עצמינו זו חובה לאומית פטריוטית... אתם (היהודים) מנצלים אחד את השני, אבל לא אותנו ולא אחרים כמותינו שאת עושרם אתם מבקשים בתחכומכם התלמודי והאתני..."
ב-18 באוגוסט יצא מירון קריסטיה בהכרזה נוספת וקרא להיפטר מהיהודים:
"חובתו של הנוצרי לאהוב את עצמו ולדאוג לכל צרכיו. רק אז הוא יכול לעזור לשכניו... מדוע שלא ניפטר מהטפילים האלה, אשר מוצצים את דמם של הנוצרים הרומנים? זה הגיוני ומעשה קדוש לפעול כנגדם"
מסוף קרני
סמל ליטא
סמל ליטא, הנקרא גם ויטיס (Vytis, "האביר") או ראייטליס (Raitelis, "הפרש"), הוא מהסמלים הוותיקים באירופה. הגרסה הנוכחית אושרה בשנת 1992 בפרק 15 של החוקה.
גרסתו הנוכחית אומצה בספטמבר 1991 וכוללת את הפרטים הבאים:
היסטוריה.
השימוש באביר על הסוס הלבן היה ידוע כבר ברישומים הישנים. עדויות מראות שהסמל היה על החותם של הדוכס הגדול של ליטא, אלגירדס, בשנת 1386. בסוף המאה ה-14 הופיעו מטבעות עם הסמל האמור. בהמשך, הוא הופיע על הסמל של הדוכסים הגדולים של ליטא ובתחילת המאה ה-15 אומץ כסמל של הדוכסות הגדולה של ליטא. בהתחלה הרוכב רכב לצד ימין, אך החל מהמאה ה-15, הוא רוכב לצד שמאל. במהלך המאה ה-15 השתרשו גם צבעי הסמל. הצלב הכפול התווסף בשנת 1386, עם קבלת הנצרות על ידי הליטאים.
בשנת 1745, כאשר ליטא נכבשה על ידי רוסיה, השימוש בסמל בוטל. אומנם בשנת 1845, ניקולאי הראשון אישר לגוברניה של וילנה סמל דומה מאוד. עם קבלת עצמאות ליטא בשנים 1918 – 1920, עוצב הסמל מחדש ושימש במקביל גם כסמלה של הרפובליקה הלאומית הבלארוסית קצרת הימים. לא היה אישור רשמי לגרסאות השונות אך אחת הגרסאות נוצלה לשימוש במטבעות. בשנת 1940, עם כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, השימוש בסמל היה מחוץ לחוק. עם חידוש המאבק על עצמאות ליטא בשנת 1988, חודש השימוש בסמל. עם קבלת העצמאות בשנת 1990 הוא אומץ מחדש. כמו כן, הוא היה סמלה של בלארוס בשנים 1991 – 1994.
פרושים.
יש המאמינים שהרוכב מייצג את Perkūnas, אל הרעם שהיה גם אל המלחמה ובדרך כלל הוצג כרוכב. יש גם לציין שלסוס לבן יש משמעות פולחנית אצל העמים הבלטיים.
מקור השם ויטיס.
מקור השם אינו ברור. המילה הופיעה לראשונה בשנת 1846. באופן כללי, המילה הליטאית vyti פירושה "לרדוף" ואכן שמו של הסמל בשפה הבלארוסית הוא "מרדף" (Пагоня). גרסה אחרת היא שהמקור הוא בשם סלבי (vytiaz') שפרושו "האביר".
Olepa schleini
מודל דרודה
מודל דְרוּדֶה (Drude) הוא מודל פיזיקלי קלאסי המסביר התנהגויות שונות של מתכות, ובמיוחד מוליכות חשמלית ומוליכות חום. מודל זה מנבא את חוק אוהם ואת המוליכות הסגולית של מתכות, כמו גם תכונות תרמודינמיות שונות, כגון קיבול חום סגולי או מקדם קומפרסיביליות. המודל הוצע לראשונה בשנת 1900 על ידי הפיזיקאי הגרמני פאול דרודה . מאוחר יותר הורחב המודל על ידי הנדריק לורנץ ועל ידי ארנולד זומרפלד שכלל בו אפקטים קוונטיים.
היסטוריה.
השאלה מדוע חלק מהחומרים מוליכים חשמל וחום טוב יותר מאחרים הייתה שאלה פתוחה בפיזיקה של סוף המאה התשע עשרה. בשנת 1897 גילה ג'יי ג'יי תומסון את קיומו של האלקטרון, שהיווה מועמד טבעי לתפקיד נושא הזרם במתכות. שלוש שנים לאחר מכן פרסם פאול דרודה את המודל הפשטני שלו להולכה במתכות, שהוא למעשה יישום התורה הקינטית של הגזים (שהייתה כבר אז תורה מוצלחת מבחינת כח הניבויי שלה) עבור מתכות. חשוב לזכור כי מודל זה פותח בתקופה בה מבנה האטום לא היה ידוע (לפני מודל האטום של בוהר) ומכניקת הקוונטים עוד לא פותחה.
המודל מנבא בהצלחה רבות מהתופעות הנצפות במתכות, וביניהן חוק אוהם, חוק וידמן–פרנץ , תדירות הפלזמה ועוד. עם זאת, המודל פשטני מאוד ואינו כולל אפקטים קוונטיים ולכן קיימים פערים רבים בין תחזיות המודל למדידות. על אף מגבלותיו, המודל משמש עד היום כבסיס אינטואיטיבי לדיון על מוליכות במתכות ויכול אף לשמש כמודל לחישובי אצבע.
הנחות המודל.
מודל דרודה מניח כי המתכת מורכבת מגז אלקטרונים הנעים על רקע של יונים נייחים. המודל מניח שניתן לתאר את תנועת האלקטרונים במתכת באופן קלאסי, ושהאלקטרונים מתנהגים כמו גז אידיאלי פרט להתנגשויותיהם עם היונים. באופן פורמלי הנחות המודל הן:
הזמן בין ההתנגשויות formula_5.