בעשור שבין 1995 ל-2005, התקציב שניתן ליצירת האפקטים הממוחשבים גדל מ-5 מיליון דולר ל-40 מיליון דולר ויותר ממחצית הסרטים השתמשו באפקטים מיוחדים. בתחילת שנות ה-2000, טכנולוגיית CGI הפכה למובילה שבתחום האפקטים המיושמים בקולנוע. הטכנולוגיה התקדמה לכדי הוספת ניצבים ואנשי פעלולים וירטואליים (כדוגמת גולום בסרטי שר הטבעות וסופרמן בסרט סופרמן חוזר) וכן הוספה מסיבית של דמויות חיות בסצנות הומות אדם (דוגמת שדות הקרב בסרטי שר הטבעות וההוביט).
לודוויג פון קכל
לודוויג אלואיס פרדיננד ריטר פון קכל (בגרמנית: Ludwig Alois Friedrich Ritter von Köchel; 14 בינואר 1800 - 3 ביוני 1877) היה מוזיקולוג, סופר, מלחין, בוטניקאי ומוציא לאור. נודע בעיקר בכך שקיטלג את יצירותיו של מוצרט, ועל שמו נקרא "מספור קכל" המציין את מספר היצירה בקטלוג.
חייו.
קכל נולד בעיירה שטיין (Stein) שבקרמס, השייכת למדינת אוסטריה התחתונה. הוא למד משפטים בווינה ובמשך 15 שנה היה המחנך של ארבעת בניו של הארכידוכס קרל. הגמול לו זכה ממעבידו היה תואר אבירות וסכום כסף נאה, שאיפשר לו להקדיש את שארית חייו למחקר. הוא ביצע מחקרים מרשימים לזמנו בבוטניקה בצפון אפריקה, חצי האי האיברי, בריטניה, נורדקאפ ורוסיה.
נוסף על עיסוקו בבוטניקה, הוא גילה עניין בגאולוגיה ומינרלוגיה, אך גם אהב מוזיקה והיה חבר באוניברסיטת מוצרטיאום אשר בזלצבורג.
בשנת 1862 פרסם את רשימת קכל - רשימה כרונולוגית-נושאית של כל יצירותיו של מוצרט. הקטלוג היה הראשון בקנה מידה שכזה ואיכותו הייתה גבוהה ושיקפה למדנות והבנה. מאז פרסומו עבר הקטלוג מספר שינויים. כיום נוהגים להתייחס ליצירותיו של מוצרט לפי המספור בקטלוג, המוכר כ"מספר קכל" ("K", ראו אופוס). כך למשל, הסימפוניה מס' 41 ("יופיטר") של מוצרט היא K.551.
קכל גם ארגן את יצירותיו של מוצרט לכדי 24 קטגוריות ששימשו את בית ההוצאה לאור "Breitkopf &amp; Härtel" כאשר פרסמו את המהדורה השלמה של יצירותיו של מוצרט, בין השנים 1877 עד 1905 (יוזמה שמומנה בחלקה על ידי קכל עצמו).
קכל מת מסרטן בגיל 77 בווינה.
קכל
נס ציונה (אגודה)
מרב מיכאלי
מרב מיכאלי (נולדה ב-24 בנובמבר 1966, י"א בכסלו ה'תשכ"ז) היא פוליטיקאית ישראלית המכהנת כשרת התחבורה והבטיחות בדרכים, יושבת ראש מפלגת העבודה וחברת הכנסת מטעמה. לפני בחירתה לכנסת, הייתה אשת טלוויזיה ורדיו, מרצה בנושאי תקשורת ומגדר ופובליציסטית.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" והגישה תוכניות ספורט בערוץ הראשון ובהמשך גם את התוכניות "שישי חי", "עד עשר", "כל ערב", ו"מרב מיכאלי" לצד הנחייתה ברדיו ללא הפסקה בתוכנית "התקווה".
ביוגרפיה.
מיכאלי נולדה בפתח תקווה לעמי מיכאלי ולסוזן קסטנר, ולה שתי אחיות: מיכל מיכאלי, ממקימות קרן ההון סיכון "EVA Ventures", ועו"ד קרן מיכאלי, ראש המחלקה המשפטית בנציבות האו"ם לפליטים. היא נכדתם של נחמיה מיכאלי, מזכירה האחרון של תנועת מפ"ם, ושל ד"ר ישראל קסטנר, מארגן רכבת קסטנר. מיכאלי הזכירה את פעולות ההצלה של סבה בנאום הבכורה שלה בכנסת, ב-27 בפברואר 2013.
בילדותה למדה בלט ונגינה בפסנתר, והתחנכה בתנועת הצופים, שם שימשה גם מדריכה, רשג"דית ומרכזת שבט ראשונים בפתח תקווה, ומרכזת שבט הפיתוח שעריה בעיר, שם נתקלה לדבריה לראשונה בפערים מעמדיים וכלכליים. לפני גיוסה לצה"ל התנדבה לשנת שירות בירוחם, גם שם ריכזה שבט של תנועת הצופים, ויצאה מטעמה להדריך בפלורידה. מיכאלי עברה בגיל 23 קורס תפירה ומאז תפרה שמלות וחצאיות שהוצגו בשוקי אמנים מקומיים בתל אביב למשך תקופה של כמה שנים.
כאשת תקשורת ומרצה.
את שירותה הצבאי עשתה בתחנת הרדיו גלי צה"ל, כקריינית ומנחה. השתחררה מהשירות בסוף 1987 אך המשיכה בשירות קבע בתחנה. הייתה שותפה להקמת תחנת "גלגלצ" והיא שהציעה את שם התחנה והייתה המנהלת הראשונה שלה.
את פעילותה בטלוויזיה החלה באפריל 1988, כשהצטרפה לצוות התוכנית מבט ספורט בערוץ הראשון, ובין היתר הגישה את תוכנית הספורט המרכזית ששודרה מדי שבוע במוצ"ש, "משחק השבת" לצד יורם ארבל, ניסים קיוויתי ואורי לוי, ושידורים מאולימפיאדת סיאול (1988). בהמשך הגישה את התוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית. בשנת 1993, עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ 2 הנחתה בו את התוכנית "שישי חי", ששודרה במסגרת "שידורי קשת", ב-1998 את תוכניות האירוח "עד עשר" בשידורי רשת, "כל ערב" בערוץ הראשון ו-"מרב מיכאלי" בערוץ 3 ב-2000. בתחום הרדיו, הגישה את תוכנית הבוקר "לחמניות" ברדיו תל אביב, שהייתה ממייסדיו יחד עם ארז טל וראודור בנזימן.
בתחילת 2003 הנחתה את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, אך התוכנית ירדה משידור כחודשיים וחצי לאחר עלייתה. באותה שנה יצרה והפיקה שני סרטי טלוויזיה דוקומנטריים, "בכל מחיר" (על חייה של אתי אלון), ו-"החצר האחורית". בשנת 2004 התחילה להנחות תוכנית רדיו בשם "התקווה" ברדיו ללא הפסקה, ובמקביל הנחתה את תוכנית הריאיונות "האלוהים שלי" בערוץ 2. ב-2005 החלה להנחות את "חדשות HOT" של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT.
עד לבחירתה לכנסת הייתה מרצה בבית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל, בבית הספר "כותרת" ובמכללה האקדמית ספיר. בנוסף, כתבה לעיתונים, פרסמה בקביעות מאמרים בעמודי הדעות של עיתון "הארץ" ובעיתון הנשים האמריקאי, "Women`s Media Center". בשנת 1997 הקימה את השדולה "עזרת נשים" לקידום מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית בישראל, והייתה פעילה בשדולת הנשים ובארגונים חברתיים.
בפוליטיקה.
הכנסת ה-19.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצע למרב מיכאלי להצטרף למפלגת מרצ אך היא דחתה את ההצעה. בשנת 2013 הצטרפה למפלגת העבודה. בהתאם לתוצאות הבחירות המקדימות הוצבה מיכאלי במקום החמישי ברשימת המפלגה, ששוריין לאישה. לאחר פרישתו של עמיר פרץ מהמפלגה, קודמה למקום הרביעי.
מפלגת העבודה קיבלה 15 מנדטים בבחירות ומיכאלי נכנסה לכנסת התשע עשרה והפכה לחברה בוועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט והייתה ליושבת ראש של כ-5 שדולות, בהן קידום ספורט הנשים ומיגור העוני. בין השנים 2013–2015 עמדה בראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית של ישראל עם יבשת אפריקה ומדינת הונגריה.
הכנסות 20 ו-21.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודדה בפריימריז של מפלגת העבודה והגיעה למקום החמישי, דבר שהציב אותה במקום התשיעי ברשימת המחנה הציוני לאחר שילוב מתמודדי מפלגת "התנועה" ברשימה. מיכאלי נכנסה לכנסת, ומונתה, על ידי יושב ראש המפלגה יצחק הרצוג, ליושבת ראש סיעת המחנה הציוני. באוקטובר 2017 הוחלפה על ידי יואל חסון בתפקיד. בכנסת זו הייתה חברה בכ-9 ועדות, בהן הועדה המסדרת, הועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך, התרבות והספורט. בשנת 2015 החלה לעמוד בראש שדולות למען עצמאיות ועצמאים, הקהילה הגאה, שיתוף פעולה אזורי והמאבק בהתמכרות להימורים. הייתה ראשת קבוצת הידידות הפרלמנטרית של ישראל עם המדינות וייטנאם והפיליפינים עד 29 באפריל 2019.
באוקטובר 2016 פרסם חיים לוינסון בעיתון הארץ כי מיכאלי פעלה למנות מקורבת שלה למנכ"לית עמותת שדולת הנשים, והציעה לגייס כספים עבורה, זאת בניגוד לכללי האתיקה של הכנסת, האוסרים על חברי כנסת לגייס כספים לכל עמותה שהיא. באותה שנה הפכה מיכאלי ליושבת הראש של שדולת נשים בעסקים ופירוק נישואים בשלום. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיעה מיכאלי למקום החמישי בפריימריז והוצבה במקום השביעי ברשימה. המפלגה קיבלה שישה מנדטים ומיכאלי לא נכנסה לכנסת. לאחר התפטרותה של חברת הכנסת סתיו שפיר, שבה לכהן.
הכנסות 22 ו-23.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה במקום הרביעי ברשימת העבודה-גשר והייתה חברה בוועדת הכנסת. בסיום הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה במקום השישי ברשימת העבודה-גשר-מרצ. בשני המקרים נבחרה לכנסת. הייתה חברה בועדת החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ועדת הקורונה ומכהנת כיושבת ראש ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות. בנוסף היא חברת הוועדה לבחירת דיינים בכנסת החל מיולי 2020.
מיכאלי הובילה את ההתנגדות בשורות המפלגה להצטרפות העבודה לממשלת האחדות, שהוקמה בעקבות הבחירות לכנסת ה-23, יחד עם מפלגת כחול לבן. אולם בהצבעה שנערכה בוועידת מפלגת העבודה באפריל 2020 אושרה הצעת עמיר פרץ ואיציק שמולי להצטרף לממשלה. כחברת סיעת העבודה הייתה מיכאלי חברה באופן פורמלי בקואליציה, אולם היא סירבה להישמע למשמעת הקואוליציונית והסיעתית, והצביעה בפועל עם האופוזיציה.
מיכאלי התנגדה להצעת יו"ר המפלגה עמיר פרץ לבטל את הפריימריז לתפקיד היו"ר ולרשימת המועמדים לכנסת העשרים וארבע, ולהעביר את סמכות הבחירה לוועידת המפלגה, הצעה שאושרה בוועידת המפלגה בנובמבר 2020. היא עתרה נגד ההחלטה לבית המשפט, שקיבל את עתירתה בראשית ינואר 2021 וחייב את מפלגת העבודה לקיים בחירות מקדימות לתפקיד היו"ר בקרב כל חברי המפלגה.
יושבת ראש מפלגת העבודה.
ב-24 בינואר 2021 נבחרה מיכאלי בפריימריז לתפקיד יושבת ראש מפלגת העבודה לאחר שקיבלה כ-77% מהקולות. עם כניסתה, דרשה מהשרים עמיר פרץ ואיציק שמולי להתפטר מתפקידם ולעזוב את ממשלת נתניהו. בתגובה עזבו פרץ ושמולי את המפלגה. מיכאלי יזמה עריכת פריימריז לרשימת המפלגה לכנסת ה-24, והעבירה בוועידת המפלגה החלטה שהעשירייה הראשונה תורכב מנשים וגברים לסירוגין. בבחירות לכנסת ה-24, שנערכו ב-23 במרץ 2021, זכתה מפלגת העבודה בראשותה ב-7 מנדטים.
שרת התחבורה.