ג'רמי מוצא את קלארק "דחליל" בשדה. קלארק מזהה אותו ומבקש עזרה, ג'רמי אומר שכאן הוא מוגן יותר ועוזב. לקס נוסע בכביש הסמוך, שומע קריאה לעזרה, נכנס לשדה ומשחרר את קלארק. השרשרת נופלת וקלארק אוסף את בגדיו ורץ לחפש את ג'רמי. קלארק מוצא את ג'רמי מחוץ לאולם הנשף, עם כוח-על להפיק חשמל מגופו, מתכנן להתיז מים לאולם ולחשמל את כל החוגגים. קלארק מסכל את התוכנית ואחר כך נכנס לאולם, רואה את לאנה רוקדת עם ויטני ועוזב לביתו, לא לפני שהוא מניח את שלוש המכוניות של ויטני וחבריו זו על גבי זו בחניה.
באסם, קלארק צופה בכוכבים מהטלסקופ ואביו נכנס ושואל לשלומו. קלארק אומר שהוא שמח שהזוג קנט מצא אותו. ג'ונתן מצטט את מרתה מהפרולוג ועונה שקלארק הוא שמצא אותם. קלארק מדמיין שלאנה מופיעה באסם ורוקדת איתו, ואז מביט מהחלון ורואה את לאנה חוזרת מהנשף לביתה.
פסקול.
זהו הפרק היחיד בסדרה ללא הפתיח ושיר הנושא "Save Me".
הפקה.
ליהוק.
ההפקה הקדישה חמישה חודשים לליהוק התפקידים הראשיים לפרק ולעונה הראשונה.
השחקן טום ולינג הוזמן למבחן בד לתפקיד הראשי כקלארק קנט, אך לא עודכן בנושא הסדרה שעדיין היה חשאי. ולינג חשב שהסדרה תעסוק בסופרמן בתיכון והתנגד להיבחן לתפקיד. הבמאי דייוויד נאטר , שנבחר לביים את הפרק, הבטיח לוולינג שיאשר לו לקרוא את התסריט אם יגיע להיבחן. ולינג הסכים ונבחן, נאטר קיים את הבטחתו, הראה לוולינג את התסריט, ולינג תיאר את התסריט כ"מדהים" וקיבל את התפקיד הראשי.
השחקן ג'ון שניידר, שהיה מוכר מתפקידו כבו דיוק בסדרת הפעולה "הדיוקס קורעים את האזרד" , לוהק לתפקיד ג'ונתן קנט. השחקנית סינת'יה אטינגר לוהקה במקור לתפקיד מרתה קנט. לאחר צילומי הפרק לוהקה במקומה לתפקיד השחקנית אנט אוטול שהייתה מוכרת מתפקידה כלאנה לאנג בסרט גיבורי-העל "סופרמן 3". הסצנות עם אטינגר צולמו מחדש עם אוטול עבור פרק הפיילוט ששודר.
אלפרד גו ומיילס מילר רצו גיוון אתני בקאסט הראשי, ותכננו להשיג זאת דרך דמותה של קלואי סאליבן שנכתבה במיוחד עבור הסדרה כחברתו הטובה של הגיבור. עם זאת, אליסון מאק נבחנה לתפקיד, הרשימה את ההפקה ונבחרה לגלם את הדמות. במקום זאת התקבל סם ג'ונס השלישי, שחקן אפרו-אמריקאי, לתפקיד פיט רוס המבוסס על דמות מהקומיקס.
צילומים.
התכנון הראשוני היה למקם את הפקת הסדרה באוסטרליה, אך בסופו של דבר התמקמה ההפקה בוונקובר שבקולומביה הבריטית, עיר שסיפקה לה נופים מתאימים יותר לסמולוויל ומטרופוליס הבדיוניות, שתיהן בקנזס שבמערב התיכון, בתקציב קטן יותר.
המפיק רוב מייר תיאר את סמולוויל כעיירה נקייה, נחמדה ויפהפייה עם צבעים בהירים וחדים. הרחוב הראשי של העיירה צולם בערים מריט וסארי. חלק מחזיתות המבנים נצבעו מחדש כדי שיתאימו למראה של עיירה אמריקאית טיפוסית לפי חזונו של מיילס מילר. הרחוב קושט בכרזות, בלונים וסרטים בצבעי אדום וצהוב עבור הפרולוג שבו מטח מטאורים קוטע את חגיגות הניצחון של נבחרת העורבים מתיכון סמולוויל.
בחווה משפחתית בקהילה חקלאית באלדרגרוב צולם בית משפחת קנט מבחוץ, שנצבע מירוק לצהוב ליצירת אווירה ביתית חמימה; והאסם שלידו, בתוכו בנתה ההפקה מדרגות המובילות למרפסת שתפקדה כ"מבצר הבדידות" הראשון של קלארק קנט.
בתוך בית ספר התיכון "טמפלטון" צולמו הסצנות שבמסדרונות תיכון סמולוויל. לשם זאת נצבעו המסדרונות באדום וצהוב, צבעי בית הספר של תיכון סמולוויל, שהפכו בעקבות זאת גם לצבעי בית הספר של "טמפלטון".
שני מיקומים שמופיעים בפיילוט נבנו עבור הסדרה: מקלט תת-קרקעי להגנה מפני סופות הוריקן בחוות קנט, שם מוסתרת החללית של קאל-אל; ובית קברות בעיירה, שם קבורים הוריה של לאנה לאנג, אותו הקים המעצב ברנרד היידס על גבי שטח ריק.
העיירה סמולוויל שבקנזס אמורה להיות מלאה בשדות תירס, ולשם זאת הצמיחה ההפקה יותר מ-10,000 קלחי תירס בחממות לקראת צילומי הפיילוט, אך התירס לא הגיע לגובה הרצוי עד תחילת הצילומים ולא היו כלל שדות תירס בסביבה בוונקובר. 600 קלחי תירס מלאכותיים ממפעל באריזונה נשלחו לאתר הצילומים והוצבו בשדה.
אפקטים חזותיים.
על מלאכת האפקטים החזותיים הופקדה חברת Thomas Special Effects. היא עיצבה בין השאר את מטח המטאורים, את מרחבי שדות התירס שצולמו ממרחק ואת שדה התירס שהמטאוריטים שיטחו, שם הילד לקס לות'ר איבד את שיער ראשו.
שיווק.
בקיץ ובראשית סתיו 2001, עד עליית הפרק, שודרו ברשת The WB קדימונים קצרים לפרק שהזמינו את הקהל לצפות בו בשידור הבכורה ב-16 באוקטובר. הקדימונים הכילו סצנות מהפרולוג ומההווה, ורוב ההצצות היו לסצנות בכיכובם של טום ולינג ומייקל רוזנבאום. את הקדימונים ליווה השיר "Song Yet to Be Sung" של פרי פארל , סולן להקת Jane's Addiction. המילים שנשמעו מתוך השיר בקדימונים הן (בתרגום לעברית: ).
שידור.
הפרק שודר לראשונה ברשת The WB ב-16 באוקטובר 2001. זהו הפרק היחיד בסדרה שלא מכיל את הפתיח.
במקור שודר הפרק בגרסה המלאה שאורכה כ-49 דקות, והיא נכנסה למארז ה-DVD של העונה הראשונה ולמארז ה-DVD המלא של כל העונות. בשירותי הזרמת המדיה קיימת גרסה מקוצרת במעט שאורכה כ-45 דקות.
בקנדה שודר הפיילוט יחד עם הפרק השני כפרק בכורה כפול, והופץ כך גם ב-DVD במהדורה מוגבלת.
רשת The CW שידרה את הפרק בשידור חוזר ב-8 באפריל 2011, שבוע לפני הפרק "קנט" ברבע האחרון של העונה העשירית, כרקע והכנה לשידור פרק הסיום הכפול של העונה והסדרה.
שיאים.
הפרק משך 8.4 מיליון צופים, ובכך שבר את שיאי הרשת למספר הצופים הכללי בפרק בכורה ומספר הצופים מגיל 12 עד 34. מנכ"ל הרשת, ג'ורדן לוין , אמר שפרק זה והבאים אחריו בעונה מושכים צופים לפרקים המשובצים לפניהם ואחריהם בימי שלישי ברשת The WB.
הפצה.
ב-2002 יצא מארז קטן ובו דיסק DVD או מיני-DVD יחיד המכיל את הפרק בגרסתו המלאה.
תוספות בונוס: רצועת שמע עם הערות של היוצרים אלפרד גו ומיילס מילר והבמאי דייוויד נאטר ; מפת העיירה סמולוויל; קדימון וסטוריבורד לפרק.
תמונת העטיפה: קלארק קנט קשור לעמוד בשדה תירס, עם השרשרת של לאנה לאנג על צווארו ואות S אדומה מרוססת על חזהו. התמונה לא לקוחה מתוך הפרק, אלא היא צילום ערוך של טום ולינג מודבק לצד קלחי תירס ועל רקע של שדות תירס.
ביקורות.
הפרק גרף בעיקר ביקורות חיוביות ושבחים והעלה את ציפיות המבקרים והקהל מהסדרה.
רוב אוון מהעיתון PG תיאר את הפרק כ וקבע על סמך הפיילוט ש.
אליזבת' וייט ממגזין מדיה-לייף כתבה:
רוברט ביאנקו מ-USA Today כתב ביקורת מעורבת:
ג'רמי קונרד מ-IGN כתב: .
בראיין פורד סאליבן מפוטון קריטיק תיאר את הפרק כ והרחיב:
אמיל סנדסטרם
אלפרד אמיל פרדריק סנדסטרם (בשוודית: Alfred Emil Fredrik Sandström; 11 באוקטובר 1886 – 6 ביולי 1962) היה עורך דין ושופט שוודי. כיהן בתפקיד יו"ר הצלב האדום בשנים 1950–1959. מוכר בישראל בעיקר כיו"ר ועדת אונסקו"פ בקיץ 1947.
ביוגרפיה.
סנדסטרם נולד ב-11 באוקטובר 1886 בעיר נישפינג שבמרכז שוודיה לאביו קארל אולוף סנדסטרם, פקיד בנק, ולאימו מריה נורדין. סנדסטרם שירת כשופט בבתי משפט וועדיות בין-לאומיות רבות, בין היתר במצרים, גרמניה, צרפת (1929) וארץ-ישראל בשלהי המנדט הבריטי (ועדת אונסקו"פ, 1947), כמו גם בוועדות נוספות לפתרון סכסוכי-גבולות בשנות ה-30.
כשוודים מלומדים רבים אחרים במהלך מלחמת העולם השנייה (כדוגמת חסיד אומות העולם ראול ולנברג שפעל להצלת יהודי הונגריה, פולקה ברנדוט שהפעיל את האוטובוסים הלבנים או ראול נורדלינג אף הוא איש הצלב האדום), ניצל סנדסטרם את מעמדו הדיפלומטי ולאחר נפילת יוון לידי הנאצים פעל לביסוס וטיפוח פעילות הצלב האדום למטרות הומניות ולהצלת חיים, לעיתים אף תוך סיכון חיים אישי.
לאחר מלחמת העולם השנייה (1946) מונה סנדסטרם ליו"ר ועדת Flyktkapitalbyrån (מילולית משוודית: "הועדה המרכזית לפליטים") שדנה בגורל הרכוש הגרמני, הן בבעלות פרטית והן נכסים גרמניים של ממשלת מערב גרמניה, בשטח הריבוני של שוודיה, כשבעיקר היה מדובר במכרות הברזל ששימשו את הנאצים מאז הפלישה לנורווגיה באפריל 1940. זאת בעקבות החלטת בעלות הברית בוועידת ברטון וודס (Bretton Woods Conference) בניו-המפשייר מקיץ 1944, במטרה למנוע מגרמניה את יכולת ההתחמשות מחדש. לבסוף הושגה פשרה בהסכמת בעלות הברית בה הוחלט כי הרכוש הלאומי הגרמני יעבור לידי ממשלת שוודיה, אך היא מצידה לא פגעה בזכויותיהם של החברות בבעלות גרמנית פרטית, ושוודים שהיו ב"רשימה השחורה" של בעלות הברית יוסרו ממנה.
בשנת 1947 נבחר סנדסטרם כנציגה של שוודיה לעמוד בראש ועדת אונסקו"פ. הוועדה החלה את פעילותה ב-26 במאי בניו יורק וביוני הגיעה לארץ ישראל. במהלך שהותה בארץ נפגשו חברי הוועדה בראשות סנדסטרם עם מנהיגי היישוב העברי והתנועה הציונית, ביקרו בקיבוצים ובישובים היהודיים והתרשמו מאוד מהשינוי הניכר שיצרה התנועה הציונית בארץ, שתיארוה כ"אירופיים, מודרניים, מדינה בהתהוות" לעומת מצב תושביה הילידים הערבים (שהתקבלו על ידי "משלחת ילדים שקיללו אותם").
במהלך שהותם בארץ התרחשה גם תקרית האקסודוס. משה שרת, ששירת באותם ימים כמנהל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית הזמין את סנדסטרם ואת חבר הוועדה ולדימיר סימיץ' לנמל חיפה, בה חזו השניים בהורדת המעפילים בכוח על ידי החיילים הבריטים, שוחחו עם ניצולי השואה והיו מזועזעים מהמראה שראו, ודיווחו על האירועים לחבריהם לוועדה. לאחר הביקור באקסודוס סנדסטרום אמר כי "ללא עדות זו, חקירתנו לא הייתה שלמה".