בין השנים 1944–1946 השתתף בפעולות מבצעיות רבות של האצ"ל במסגרת ח"ק (חיל קרב), ביניהן הפשיטה למחנה צריפין, פיצוץ המטוסים בשדה התעופה לוד, ועוד. במרץ 1946, במבצע ליל הרכבות שהתבצע במסגרת תנועת המרי העברי, לקח חלק בפיצוץ גשר רכבת ליד אשדוד, בקרבת גשר עד הלום. במהלך הנסיגה נתפס על ידי הבריטים עם קבוצה של 31 לוחמים, נשפט בבית דין צבאי ובהיותו חייל בריטי נידון למוות בפני כיתת יורים, באשמת בגידה וגייס חמישי. גזר הדין לא הוצא אל הפועל ובמשפט חוזר הוחלף בחמש עשרה שנות מאסר. לאחר שלושה עשר חודשי מאסר נמלט במהלך הפריצה לכלא עכו. במהלך השנים 1947–1948 ועד הקמת המדינה המשיך יוסק'ה להשתתף בפעולות של האצ"ל נגד השלטון הבריטי. היה מאנשי האצ"ל שביצעו את ההתקפה על יפו. כמו כן, היה על סיפונה של אוניית הנשק של האצ"ל אלטלנה, בעת הפגזתה מול חוף תל אביב במהלכה השליך למים את מנחם בגין, שרצה לעזוב את האונייה הבוערת אחרון.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל בחטיבת יפתח של הפלמ"ח. עם שחרורו שירת את המדינה במשך ארבע שנים וחצי בשליחות באפריקה. בין השנים 1957 -1981 עבד כדייל בחברת התעופה אל-על והיה מנהל שירותים בטיסה. משנת תשמ"ב, תקופה קצרה לאחר פרישתו מאל על, ועד היום, הוא מראשי מוזיאון האצ"ל בתש"ח בתל אביב ותפקידו העיקרי במוזיאון הוא כאיש עדות. נחמיאס הוא אחד ממפיציה הגדולים של מורשת האצ"ל בדור האחרון.
בשנת 2009 צולם סרט הסטודנטים "הפריצה לכלא עכו" בבימויו של בועז ארמוני. בסרט גילם השחקן קובי מאור את יוסק'ה נחמיאס. הסרט יצא בבכורה בשנת 2011.
יוסקה נחמיאס
הקורפוס הרביעי (ארצות הברית)
הקורפוס הרביעי היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ומלחמת העולם השנייה, ופורק בשנת 1968.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם ב-20 ביוני 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נכלל בחיל המשלוח של ארצות הברית ונשלח לחזית המערבית. הקורפוס השתתף בקרב סן-מייל, במתקפת מז-ארגון ובקרב לורן. עם סיום המלחמה הוצב הקורפוס ככוח כיבוש בגרמניה, ופורק ב-11 במאי 1919.
מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם מחדש באוקטובר 1939, ובמהלך שנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה נותר הקורפוס בעתודה עד יוני 1944, עת הוצא הקורפוס השישי של לוסיאן טראסקוט מהזירה האיטלקית והועבר לזירה המערבית. הקורפוס הרביעי הועבר לזירה האיטלקית במקומו תחת פיקודו של ויליס קריטנברגר. הקורפוס כלל בתחילה שתי דיוויזיות שריון: האמריקנית ה-1, והדרום-אפריקנית ה-6, ושתי דיוויזיות חי"ר: האמריקנית ה-92, והברזילאית ה-1. בפברואר 1945 סופחה אל הקורפוס גם הדיוויזיה ההררית ה-10.
הקורפוס לחם לסירוגין כחלק מהארמייה הבריטית השמינית והארמייה האמריקאית החמישית. עד קיץ 1944 הוא התקדם מצפון לארנו, ובחורף של אותה שנה מילא תפקיד מרכזי בהתקפת הארמייה החמישית על הקו הגותי במרכז הרי האפנינים, ומאבקה לפרוץ אל מישורי לומברדיה שמעבר להם. לאחר מכן השתתף במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, וכבש את ורונה וברשה. ב-13 באוקטובר 1945 פורק הקורפוס. ב-1958 הוא הוקם מחדש ובסיסו היה בברמינגהאם (אלבמה), הוא פורק בפעם האחרונה ב-1968.
הקורפוס השישי (ארצות הברית)
הקורפוס השישי היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, ופורק בשנת 1962.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם בצרפת ב-1 באוגוסט 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נכלל בחיל המשלוח של ארצות הברית ונשלח לחזית המערבית. הקורפוס השתתף בקרב לורן. עם סיום המלחמה הוצב הקורפוס ככוח כיבוש בגרמניה, ופורק ב-1919. הקורפוס הוקם מחדש ב-29 ביולי 1921, והוצב בשיקגו, אילינוי. הוא הוקצה בהתחלה ליחידות העתודה, אולם ב-1 באוקטובר 1933 הועבר ליחידות הפעילות.
מלחמת העולם השנייה.
החזית האיטלקית.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הועמד הקורפוס תחת מייג'ור גנרל ארנסט דאולי ונכלל במסגרת הארמייה החמישית של מארק קלארק. הקורפוס השתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה, במסגרתה נחת בסלרנו בחוף המערבי של איטליה, במסגרת מה שכונה "מבצע אוואלאנש" (מפולת שלגים). לצידו נחת הקורפוס הבריטי העשירי של ריצ'רד מקרירי. הנחיתה החלה ב-9 בספטמבר 1943. על מנת לנסות ולהפתיע את האויב לא בוצע ריכוך של חופי הנחיתה מן הים או מן האוויר. אולם הגרמנים לא הופתעו מהנחיתה, והגל הראשון שנחת על החופים נתקל באש מכוונת היטב וסבל אבדות כבדות. הגרמנים תפסו את עמדות המגננה שפונו קודם לכן בידי הכוחות האיטלקים, וטיווחו את הכוח הפולש באש ארטילרית מדויקת ובאש מקלעים. לאחר מאמץ הצליחו בעלות הברית לבסס ראשי גשר בחופי הנחיתה. התקפת נגד גרמנית גרמה לאבדות כבדות, אך אש מספינות מערכה של בעלות הברית הצליחה להביא להדיפתה. הבריטים והאמריקנים התקדמו באיטיות, ועדיין בסוף היום הראשון נותר פער של 16 קילומטרים בין שני הקורפוסים שנחתו באזור סלרנו, רק ביום השני לנחיתה הם הצליחו לחבור, ולבסס ראש גשר ברוחב כ-65 קילומטרים ובעומק של כעשרה קילומטרים. בין ה-12 בספטמבר וה-14 בספטמבר הגרמנים ערכו שורת התקפות נגד תוך שימוש בכל הכוחות שעמדו לרשותם, בתקווה להשליך את הנוחתים בסלרנו אל הים בטרם הארמייה השמינית תצליח לחבור אליהם מדרום. לשני הצדדים נגרמו אבדות כבדות. ההתקפות הגרמניות היו קרובות להשיג את מטרתן, אולם ב-18 בספטמבר הצליחה הארמייה השמינית לחבור אל האמריקנים ולסיים את הקרב בניצחון לבעלות הברית. בעקבות הקרב, הוחלף דאולי בג'ון לוקאס.
ב-1 באוקטובר כבש הקורפוס את נאפולי, אגב קרבות דמים כנגד הארמייה העשירית הגרמנית. ב-6 באוקטובר הגיעו בעלות הברית אל הנהר וולטורנו. הנהר היה מכשול טבעי, שהבטיח מפני מתקפת נגד בכיוון נאפולי. מאחוריו היה קו מגננה חזק של הגרמנים, שלא אפשר התקדמות ללא היערכות וקבלת אספקה ראויה. בחזית האיטלקית השתרר קיפאון, שאפשר לגרמנים לבצר את צפון איטליה. ב-22 בינואר 1944 פתחו בעלות הברית במתקפה על הגרמנים (קרב אנציו) בניסיון לשבור את הקיפאון. לוקאס היה ספקני מאוד באשר לסיכויי ההצלחה של התוכנית, והתקדמותו הייתה אטית והססנית מאוד, וכמעט הרסה את המבצע כולו. ג'ייקוב דיוורס הורה לקלארק לפטר את לוקאס, אולם קלארק לא מילא אחר ההוראה בדייקנות. הוא אמנם החליף את לוקאס בלוסיאן טראסקוט, אולם מינה את לוקאס לראש מטהו. הקורפוס השתתף בפריצת קו גוסטב, אולם לאחר מכן הפנה אותו קלארק אל רומא אשר הוכרזה כעיר פרזות בידי הגרמנים, ובכך החמיצו האמריקנים את ההזדמנות לכתר ולהשמיד את הארמייה הגרמנית העשירית. ב-4 ביוני, נכנסו בעלות הברית אל רומא ללא קרב.
החזית המערבית.
לאחר כיבוש רומא, הובא הקורפוס הרביעי של ויליס קריטנברגר לחזית האיטלקית, והקורפוס השישי הוצא ממנה והועבר לחזית המערבית. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה השביעית של אלכסנדר פאץ', אשר הייתה חלק מקבוצת הארמיות השישית של ג'ייקוב דיוורס. הקורפוס השתתף בנחיתה בדרום צרפת (מבצע דרגון) ב-15 באוגוסט 1944. הגרמנים לא התנגדו בלהט רב, וביום הראשון למתקפה אבדות בעלות הברית נאמדו ב-95 הרוגים ו-385 פצועים. הכוחות הגרמניים, לעומת זאת, איבדו יותר מ-2,000 חיילים, רובם שבויים. הגרמנים הסיגו את כוחותיהם צפונה מחשש שיכותרו בידי כוחות בעלות הברית שפרצו מנורמנדי. בעלות הברית ניצלו זאת היטב, פתחו במרדף נמרץ ועד מהרה שחררו את רוב דרום צרפת. בספטמבר הגיעו האמריקנים להרי הווז' שם הפך המרדף המהיר לקרב שחיקה כנגד כוחות גרמניים עיקשים.
באמצע נובמבר הגיעו בעלות הברית אל הריין וכבשו מרבית השטח שמדרום לו. אולם בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הבליטה, ובשל כך הוזזו חלק מהכוחות האמריקניים באלזס כדי להדוף את המתקפה. הגרמנים ניצלו פער זה, ופתחו במבצע נורדווינד לכיבוש אלזס מחדש. הגרמנים התקדמו היטב, אולם בינואר 1945 איבדה המתקפה הגרמנית מעצמתה, ובעלות הברית הצליחו להחזיר לידיהם את מרבית השטחים האבודים. יחידות מהקורפוס השתתפו בחיסול כיס קולמר במהלך פברואר. במרץ השתתף הקורפוס בפריצת קו זיגפריד והתקדם לנהר הריין מצפון לקרלסרוהה. בתחילת אפריל הוא חצה את הריין והתקדם אל היילברון. ב-12 באפריל נכבשה העיר לאחר התנגדות קשה מצד חיילי האס אס. במקביל ב-10 באפריל נחלו חלק מיחידות הקורפוס תבוסה קלה מידי האס אס בקרב ליד קריילסהיים. במאי נכנס הקורפוס למעבר ברנר בגבול שווייץ וחייליו פגשו שם את כוחות הארמייה החמישית של קלארק שהבקיעו מאיטליה בעקבות מתקפת האביב.
לאחר המלחמה.
לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי, פורק הקורפוס השישי. הוא הוקם מחדש ב-1 במאי 1946, ופורק שוב ב-24 בנובמבר 1950. ב-22 בינואר 1951 הוא הוקם שוב, והוצב באינדיאנה. הוא פורק עוד פעם ב-1 באפריל 1953, והוקם פעם נוספת ב-22 בנובמבר 1957. ב-1962 הועברה מפקדת הקורפוס למישיגן, וב-29 בפברואר 1968 הוא פורק בפעם האחרונה.
לאונרדו ז'רדים
חוזה לאונרדו נונס אלבס סוזה ז 'רדים (נולד ב-1 באוגוסט 1974) הוא מאמן כדורגל פורטוגלי.
ביוגרפיה.
לאונרדו ז'רדים נולד בברצלונה בירתו של המחוז אנסואטגי בוונצואלה להורים פורטוגזים שהיגרו לוונצואלה לצורכי עבודה. בהיותו בגיל צעיר עזבו הוריו את ונצואלה והשתקעו באי מדיירה. ז'רדים שיחק כדורגל וכדוריד אך לא הצטיין וייעד את עצמו להיות מאמן כבר מגיל צעיר. מגיל 19 החל לאמן באופן חובבני קבוצות ילדים ונערים נשים ונערות בכדורגל ובכדוריד.
קריירת אימון.