Never Again (בתרגום חופשי: לעולם לא שוב) הוא שיר פופ-רוק שנכתב ומבוצע על ידי הזמרת האמריקאית קלי קלרקסון שפורסם בשנת 2007, והוא הסינגל הראשון מאלבומה השלישי, My December שיצא באותה שנה. השיר הגיע בשיאו למקום ה-8 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע כללי.
משמעות השיר.
למרות שקלרקסון אף פעם לא אישרה זאת, ככל הנראה השיר נכתב על דייוויד הודג'ס, חבר להקת אוונסנס לשעבר, איתו הייתה קלרקסון במערכת יחסים ובגד בה. הודג'ס היווה השראה גם ללהיטה של קלרקסון מאלבומה הקודם, Behind These Hazel Eyes.
קלי סיפרה שהיא כתבה את השיר שנתיים קודם לכן, ב-2004, ושהיא בכלל חשבה שהוא לא יכנס ל-My December. השיר מראה קו מוזיקלי חדש לקלרקסון, שהיה יותר רוקיסטי מכל מה שעשתה בעבר.
זמן קצר לאחר יציאת הסינגל לרדיו, דייוויד הודג'ס פרסם שיר תגובה ל-Never Again, בשם Just A Little Girl (בתרגום חופשי: רק ילדה קטנה). בשיר מטיח הודג'ס האשמות קשות בקלרקסון, ומאשים אותה בשקר.
וידאו קליפ.
הוידאו קליפ בוים על ידי הבמאי ג'וזף קאהן וצולם בלוס אנג'לס בין ה-11 באפריל ל-13 באפריל 2007. הקליפ הוצג לראשונה בתוכנית TRL ב-1 במאי 2007.
בתחילת הקליפ רואים את קלי טובעת באמבטיה, ובהמשך רואים את חברה לחיים, שכנראה הטביע אותה, נרדף על ידה בניסיונותיו לברוח עם המאהבת שלו.
השיר יצא ביום הולדתה של קלי, ב-24 באפריל.
בית הקברות מאונט פלזנט
בית הקברות מאונט פלזנט (אנגלית: Mount Pleasant Cemetery) הוא בית קברות הממוקם בעיר טורונטו שבאונטריו, קנדה.
היסטוריה.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-19, בתי הקברות המורשים היחידים בעיר היו כאלה שהשתייכו לכנסייה האנגליקנית או לכנסייה הרומית הקתולית. עבור תושבים מנוחים שלא השתייכו לאף אחת מהכנסיות הללו, היו צריכים למצוא הסדרי קבורה מחוץ לעיר.
ב-1873 הוצע הרעיון להקים בעיר בית קברות לשימוש כלל התושבים. ב-4 בנובמבר 1876 הוקם בית הקברות מאונט פלזנט בפרוורי העיר על שטח של כ-0.8 קמ"ר, במטרה לשמש את כלל התושבים בעיר. בבית העלמין היה מסלול של יותר מ-19 ק"מ לנסיעת מרכבות, שהיה מצוי בסביבת גבעות ואגמים בהם ברווזים וברבורים.
עקב הגידול באוכלוסייה והתפשטות העיר, מצוי כיום בית הקברות במרכז העיר. יש בו שבילי הליכה רבים, מזרקות, פסלים, גנים בוטניים ועצים. הוא משמש כמקום הקבורה של מעל מ-168,000 איש, בהם זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה פרדריק בנטינג וצ'ארלס בסט, הפסנתרן גלן גולד, ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג, חמישה מראשי ממשלת אונטריו, חמישה מראשי העיר טורונטו ואחרים.
פקיעין (בוקייעה)
ג'רמיין אוניל
ג'רמיין לי אוניל (באנגלית: Jermaine Lee O'Neal; נולד ב-13 באוקטובר 1978 בקולומביה שבקרוליינה הדרומית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1996–2014. בעונת נבחר לשחקן המשתפר של העונה, ולאורך הקריירה השתתף שש פעמים במשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 13.2 נקודות, 7.2 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים ו-1.8 חסימות למשחק.
קריירה ב-NBA.
אוניל נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה ה-17 של דראפט ה-NBA לשנת 1996, ישירות מהתיכון.
בשנת 2000 עבר לאינדיאנה פייסרס, שם הפך לאחד מכוכבי הקבוצה לצד רג'י מילר. בעונת נבחר לשחקן המשתפר של העונה וכן נבחר בפעם הראשונה להשתתף במשחק האולסטאר.
בפגרת הקיץ 2008 עבר אוניל בטרייד לטורונטו ראפטורס תמורת טי. ג'יי. פורד, ובפברואר 2009 עבר למיאמי היט. באוגוסט 2010 חתם אוניל על חוזה בבוסטון סלטיקס.
נבחרת ארצות הברית.
אוניל שיחק עבור נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל 2002 אשר נערכה באינדיאנה, שם סיימה הנבחרת במקום השישי. באליפות האמריקות 2003 זכה עם ארצות הברית במדליית הזהב.
אנתרופוצנטריות
אנתרופוצנטריות (ביוונית άνθρωπος, אנתרופוס - אדם, קנטרום בלטינית, מ"קנטרון" ביוונית - מרכז, בתרגום לעברית "ממוקד באדם" או "האדם במרכז") היא השקפה בתחום הפילוסופיה והתאולוגיה הרואה באדם את מרכז או תכלית העולם. מולה עומדות שתי השקפות שונות הנוגדות את הנחת היסוד שלה: ההשקפה התאוצנטרית הרואה באלוהים את מרכז או תכלית העולם; והשקפה האקוצנטרית הרואה באדם כלא יותר מחלק אינטגרלי מהטבע ומממלכת החיות.
ההשקפה האנתרופוצנטרית עשויה לנבוע משני מקורות:
המקורות הקדומים של האנתרופוצנטריות.
מקורות יהודים.
יש הרואים ביהדות דת אנתרופוצנטרית: לפי ספר בראשית נאמר "ויברא אלוהים את האדם בצלמו" (א', כו) והוא ישלוט על כל שאר הבריאה "וירדו בדגת הים ובעוף השמים ובבהמה...", "...ומלאו את הארץ וכבשוה" (א', כז-כח). בספר תהלים כתוב על האדם "ותחסרהו מעט מאלוהים" (ח' ו). גם בתלמוד ובמדרש באה לביטוי השקפה אנתרופוצנטרית: "אדם אחד שקול כנגד כל מעשה בראשית" (אבות דרבי נתן ל"א). "בשעה שברא הקב"ה את האדם הראשון נטלו...ואמר לו: ראה מעשי כמה נאים ומשובחים הם וכל מה שבראתי, בשבילך בראתי...(קהלת רבה ט). אך למרות כל זאת אדם אינו אלוהים אלא יצור חולף כאחד היצורים - "בני אדם דומים לעשבי השדה, הללו נוצצים וההלו נובלים" (קהלת רבה נ"ד).
מקורות יווניים.
בתפיסה הדתית היוונית הקדומה ביותר, האלים הם סוגי חיות ומפלצות ואופיים בהתאם. לאחר הומרוס חלה האנשה של האלים, הדומים לאדם כולל תכונותיהם השליליות. בשלב מתקדם יותר, הרקליטוס קבע את הרעיון שזאוס הוא החוקיות האלוהית של העולם שממנה נובע האדם שהוא "אל בן תמותה". כסנופנס מרחיק לכת הרבה יותר וקובע שלא האל יצר את האדם בדמותו אלא האדם יצר את האל בדמותו. הוא היה אומר: "אילו האריות ידעו לצייר, היו מציירים את אליהם בצורת אריות". פרוטגורס מרחיק יתר וקובע "האדם הוא מידת כל הדברים". אפלטון חוזר לגישה שהאל הוא מידת כל הדברים אך האדם "מן ההכרח שיהיה שווה לו עד כמה שאפשר ושיהיה כמותו". מכאן שתכלית האדם הוא הידמות לאלוהים. אריסטו אומר: "הצמחים קימים לטובת בעלי החיים וכל בעלי החיים קיימים לשם האדם" (פוליטיקה א' ח). גם הסטאיקן כריזיפוס אומר: "כל מה שלמטה מהאדם, קיים לשם האדם".
האנתרופוצנטריות בימי הביניים.
ביהדות.
ההשקפה האנתרופוצנטרית הייתה אבן יסוד אצל רבים מהפילוסופים היהודיים של ימי הביניים. ר' סעדיה גאון אומר: "כי הכל לא נברא כי אם בשביל האדם..." (אמונות ודעות, ד'). ר' שלמה אבן גבירול : "המלאכים משמשים גם את האדם הצדיק" (ספר תיקון המדות). רבנו בחיי הדיין אומר בספרו "חובות הלבבות" (ב"שער היחוד"): "העולם הזה כבית בנוי והאדם כבעל הבית המשתמש בכל אשר בו". בספר הזוהר (ח"ג, י',ע"א) נאמר (בתרגום לעברית) "כמו שלמעלה יש לכל הרקיעים רקיע עליון ולמעלה ממנו מצוי כסאו של הקדוש ברוך הוא... אף כאן בתבל זו מצוי מלך הכל ומיהו?- האדם". לא כל ההוגים היהודים בימי הביניים היו בדעה זו. המתנגד החריף ביותר לאנתרופוצנטריות היה הרמב"ם. שני טיעונים היו לו לרמב"ם:
בכל זאת הרמב"ם מכיר בייחודיות אחת של האדם והיא הבחירה החופשית המאפשרת לו לשנות את טבעו, בניגוד לשאר היצורים. אי ראית האדם כתכלית הבריאה, הביאה על הרמב"ם ביקורת חריפה מאוד מצד אחד ההוגים הגדולים של הכנסייה הנוצרית, תומאס אקווינס, שראה בכך כפירה גם בכתבי הקודש וגם במחשבה הפילוסופית.
בנצרות.
כבר בימי הביניים המוקדמים התפתחה בנצרות הדעה האנתרופוצנטרית. בהסתמכה על תיאור הבריאה בספר "בראשית", אומרת הכנסייה שאלוהים ברא את האדם בדרך ובצורה אחרת מבריאת שאר העולם ויצוריו. על כן האדם הוא יצור איכותי יותר בעל מקום מיוחד בקרב הבריאה. אוגוסטינוס הקדוש אמר שנשמתו של כל אדם קשורה ישירות לאלוהים בניגוד לשאר הקוסמוס. מכאן שנשמתו של האדם היא נצחית והיא מחוץ לטבע וחוקיו. בשלהי ימי הביניים טען המתמטיקאי ניקולאוס קוזאנוס (תחילת המאה ה-15) שהאדם הוא צלם אלוהים היות שכמו אלוהים, הוא יכול ליצור מתמטיקה. כל אדם הוא צלם אלוהים באופן המיוחד לאותו אדם, אך כל בני האדם יחדיו מהווים את הדמות השלמה של האל.
תקופת הרנסאנס.
זו תקופה בה האנתרופוצנטריות לובשת צורה חילונית יותר:
על כן, תקופה זו מכונה גם תקופת "גילוי העולם וגילוי האדם" (ההיסטוריון ז'ול מישלה - 1798-1874).
תקופת ההשכלה.
התפתחות המדע, בייחוד האסטרונומיה הביאה מימי קופרניקוס והלאה להחלשת ההשקפה האנתרופוצנטרית. כדור הארץ, מקום מושבו של האדם, הוא כוכב קטן בין אין-ספור כוכבים והוא כבר לא יכול להחשב למרכז הבריאה. אך לא כולם סברו כך. פסקל מכנה את האדם "צמח חלוש" ואפסי במרחביו הריקים של היקום. אך לאדם יש כושר חשיבה המתגבר על כל המרחקים הללו ועל כן הוא עליון על היקום: "...אף בשעה שהעולם ירוצץ אותו, יהיה האדם נאצל על מה שממית אותו כי הוא יודע שהוא ימות ויודע שכוח העולם חזק מכוחו, ואילו העולם אינו יודע מזה כלום". גם קאנט שב והעמיד את האדם במרכז העולם כי העולם עצמו מעוצב על ידי הקטגוריות, הן כלי התפיסה, של האדם. הוא ראה באדם תכלית לעצמו ולא אמצעי וקבע: "עשה פעולתך כך שהאנושיות, הן שבך והן שבכל אדם אחר, תשמש לך לעולם כתכלית ולעולם לא כאמצעי בלבד".
התקופה המודרנית.