פרויקט הדגיטציה: בשנת 2005 זכתה הספרייה להכרה עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. הספרייה זכתה דרך תוכנית זיכרון עולם בפרס Jikji אשר הוענק בעיר צ׳אונגג׳ו (Cheongju) בדרום קוריאה, וניתן לנציג הספרייה אדולף קנול (Adolf Knoll). הפרס בסך 30 אלף דולר מוענק למוסדות שתרמו תרומה משמעותית לשימור הנגישות של מורשת תיעודית. הספרייה זכתה בפרס זה על עבודתה עבור מיזמים חלוציים בהם הונגשו כתבי יד עתיקים המופעלים בצורה דיגיטלית. בספרייה הדגיטלית למעלה מ-8 מיליון דפים סרוקים חלקם בגרמנית, רוסית ושפות אחרות.
הפרויקט הבינלאומי לזיהוי שמות: הספרייה הלאומית של צ׳כיה משתתפת במיזם הנקרא VIAF - Virtual International Authority File, שהוא מאגר שמות פרויקט בינלאומי לזיהוי שמות. מיזם זה נוצר כתוצאה מהחלטת מספר ספריות מובילות בעולם, כדי לצרף את רשימות זיהוי השמות שלהן למאגר ממוחשב אחד, המאפשר לאתר צורות רבות של אותו השם של האישים, ובכך לקדם את רעיון ה״ווב הסמנטי״ לאיתור אותו הערך בשפות שונות. הואיל ושמות של אישים נרשמים בספריות רבות ברחבי העולם בשפות שונות ובצורות כתיב ואלף-בית מגוונים. בין הספריות הלאומיות השונות ניתן למצוא את ישראל, ארצות הברית, גרמניה, שוודיה ועוד.
פרויקט העלאת הספרות האירופית לאינטרנט: פרויקט בו הסכימו 19 ספריות לאומיות מאירופה, להעלות לאינטרנט ספרות אירופאית.
אירועים חריגים.
בשנת 2002, אירע שיטפון בספרייה הלאומית, המים חדרו למשרדים ולחללי הגלריה, וגלשו אל קומות המרתף. עובדי המקום יחד עם מתנדבים הצליחו לפנות את הספרים העתיקים למקום אחר. אולם, בשלוחה אחרת של הספרייה - מחוז אולסוביץ (Holesovice), נהרסו כ-30 אלף ספרים ובהם כ-20 אלף תעודות וספרים נדירים. על מנת לשקמם ולהחזירם למצבם המקורי, התבצעה בספרים ובתעודות סדרה ארוכה של תהליכי ייבוש מורכבים ויקרים במכונות ואקום, בחדרי ייבוש מעץ, באמצעות תהליכים כימיים ועוד.
בניין חדש לספרייה.
בשנת 2006, אושר תקציב לבניית בניין חדש עבור הספרייה, ושיפוץ בניין הקלמנטינום. הבניין החדש ייבנה באזור לטנה (Letna). והאדריכל שזכה בתכנון הבניין החדש הוא האדריכל הצ׳כי יאן קפלינקי (Kaplicky) שעובד וגר בלונדון.
המאומצים
יצחק סג&quot;ל לנדא
רבי יצחק סג"ל לנדא (ה'תמ"ט, 1689 – כ"ג בתשרי ה'תקכ"ח, 16 באוקטובר 1767) היה רב מגדולי יהדות אשכנז במחצית הראשונה של המאה ה-18. רבן של קהילות יהודיות חשובות: אפטא, זולקווא, לבוב והמחוז, וקראקא.
ביוגרפיה.
נולד באפטא לרב צבי הירש לנדא המכונה ר' הירש וויטש, מפרנסי ועד ארבע ארצות. סבו היה הרב יחזקאל פסח לנדא, דיין וחבר ועד ארבע ארצות, מצאצאי רבי יעקב לאנדא בעל האגור. מצד אמו היה צאצא של הרבי רבי העשיל מקראקא. אחיו היה הרב יהודה סגל לנדא, אביו של הרב יחזקאל לנדא, ה"נודע ביהודה".
הרב לנדא היה חתנו של הרב שמחה מנחם בן ברוך יוחנן דוקטור, שלפי המסורת היה רופאו של מלך פולין.
בשנת ה'תפ"א (1721) התמנה כרבה של אפטא היהודית הוא כיהן באפטא מספר שנים עד מינויו בשנת ה'תפ"ט (1729) לרבה של זולקווא ואב בית הדין בה. בשנת ה'תצ"ו (1736) נבחר כאב"ד ורב גליל לבוב ובשנת ה'תקי"ד (1754) כרבה של קראקא ואב בית הדין שלה. בקראקא כיהן עד פטירתו בכ"ג בתשרי ה'תקכ"ח, 16 באוקטובר 1767.
נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב ועל מצבת קברו נחרת:
פועלו הציבורי והתורני.
עמד לימין רבי יהונתן אייבשיץ בעת הפולמוס שנוהל נגדו באשמת שבתאות - ואף חתם על חרם נגד ספר שהתקיף את רבי יהונתן.
חידושי תורה פרי עטו שנשתמרו לא ידועים, אך נותרו הסכמות רבות שכתב לספרים.
משפחתו.
לרבי יצחק סג"ל לנדא היו שני בנים: הרב יעקב סג"ל לנדא, כיהן כרבה של טרנופול; והרב צבי יוסף לנדא, כיהן כרבה של גריידיג.
אחד מחתניו היה הרב יוסף סג"ל לנדא, רבן של רוהאטין וחמיילניק, ובנו של רבי יהודה ליב הלוי לנדא אב"ד לבוב. בן חתנו זה הוא הרב ישראל יונה לנדא מקמפנו , מחבר "עין הבדולח" ו"מעון הברכות". חתן נוסף היה ר' משה אב"ד סטאניאו. חתן מפורסם אחר היה ר' ברוך פרנס, נכדתו נישאה לרב ברוך תאומים-פרנקל מלייפניק.
נפיליים
נפיליים (שם מדעי: Nephilinae) היא תת-משפחה מסדרת העכבישאים. בעבר היוו משפחה עצמאית, אך בשנת 2016 נערך ניתוח מולקולרי שקבע כי הם שייכים למשפחת הגלגלניים.
עכבישים אלה גדולים יותר מרוב הגלגלניים ויכולים להגיע עד לאורך 6 סנטימטרים. כמותם הם מחדשים את אריגת הקורים כל יום כדי להבטיח קורים חזקים מאוד שיכולים ללכוד אפילו ציפורים או עטלפים. הם חיים באזור הטרופי, בעיקר באוסטרליה, אמריקה הדרומית, אפריקה ודרום-מזרח אסיה.
הם טווים רשתות ענקיות, ובהם נתפסים מיני חרקים שאינם יכולים להימלט עוד כמעט. למעשה לעיתים הם תופסים ברשתות שלהם יצורים גדולים יותר כמו עופות, עטלפים ואף נחשי עצים. הם הורגים את טרפם בנשיכה ארסית.
כמו מיני עכבישים רבים, הנקבות במינים אלו קניבליות ויכולות לטרף את הזכר לאחר ההזדווגות. כדי להימלט, הזכרים משאירים חלק מרגליהם בתוך הגוף של הנקבה וכך נמלטים.
יצחק לנדא
יצחק לנדא סג&quot;ל
יצחק לנדא סגל
יצחק סגל לנדא
נמלניים
נמלניים (שם מדעי: "Zodariidae") הם משפחה בסדרת העכבישאים המזכירה במראה נמלים. הם נפוצים בכל העולם באזורי הטרופיים והממוזגים, אך רק מינים מעטים חיים באמריקה הצפונית.
מינים אלה מזכירים בצורתם נמלים כחלק מחקיינות המכונה חקיינות נמלים (myrmecomorphy), דבר הנפוץ בעוד כמה מיני עכבישים כמו Myrmaplata plataleoides. הם מידמים להם כדי לתפוס ולאכול את הנמלים שלא מודעות לטורף. ייתכן שהם גם מתגוננים מנמלים שיוצאים לצוד עכבישים. כל מין עכביש משתמש במין נמלה אחרת להערים עליה. למעשה העכבישים לא באמת מזכירים נמלים אלא רק באופן מוגבל אך מצליחים להיכנס למושבות הנמלים ולחיות איתם ואז כשכולם יוצאים מהקן כדי להילחם באויב או לצוד, העכביש בוחר לו נמלה לטרף, מזריק לה ארס והורג אותה תוך כדי ההמולה.
במקרה שנמלה פוגשת בעכביש כזה הוא מרים את 2 הרגלים הקדמיות שלו כדי להידמות להם ואם זה לא עוזר הוא נוגע עם הכליות שלו במחושי הנמלה, מה שעושים 2 נמלים שנפגשות. בדרך כלל החיקוי הזה משכנע את הנמלה והעכביש יכול להיכנס. לעיתים אפילו מעבירים לעכבישים נמלים גוססות, מידי פועלות, כדי שיעבירו אותם החוצה. אז העכביש יכול לאכול בשקט.
משפכניים
משפכניים או עכבישי עשב (שם מדעי: Agelenidae) היא משפחה של עכבישאים הנפוצה בכל העולם ובה כ-70 סוגים וכ-1,200 מינים. למינים אלה יש כליצרות עם ארס אך ברב המקרים הוא אינו קטלני לבני אדם. היוצא מן הכלל הוא המין Eratigena agrestis (באנגלית: ) שנשיכתו יכולה לגרום לתסמינים קשים ולמוות של רקמות.
אורכם של המשפכניים נע בין ארבעה מ"מ לעשרה ס"מ. הם בעלי רגליים שעירות וראשים גדולים עם שמונה עיניים וגבות צבעוניים או מנומרים מעט. אלו גם מינים מהירים, כשהעכביש Eratigena atrica נחשב בעבר למהיר שבעכבישים ויכול לנוע במהירות של 1.73 קמ"ש. עם זאת, מצאו מחקרים אחרים עוד כמה עכבישים שנעו במהירות זו.
את קוריהם הם בונים בצורת משפך, ולעיתים מבלבלים בינם לבין המשפחות Dipluridae ומשפכנים אוסטרלים. הקורים בנויים בצורה של משפך שסביבו קורים עבים המוצמדים לקרקע וכשחרק נוגע בה העכביש יודע בדיוק איפה הוא וכך לנוע אליו במהירות. הקורים יכולים לתפוס גם מינים שמעופפים ונתקלים בהם.
ליפיסטידיים
ליפיסטידיים (שם מדעי: Liphistiidae) היא משפחת עכבישאים פרימיטיביים והיחידים מתת-סדרת המסוטליים. כל שאר מיני העכבישים משתייכים לתת-סדרה אופיסתותלה. הם חיים ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה וכן בסין ויפן.
אלו מיני עכבישים פרימיטיביים יחסית באורך 8–23 מ"מ, המכינים מלכודת צינורית שבתוכה הם מתחבאים מטרפם. בכניסה הם מכינים דלת מוסווית וטווים סביבה מעט קורים כדי להרגיש בטרף שיפעיל את המלכודת. הם בעלי 8 רגליים גדולות ו"שריון" עבה בצבע חום או שחור. הארס שלהם חלש יחסית (או לא קיים בכלל) והעיניים קטנות.
הם פעילי לילה ומצויים בעיקר בקרקע יערות, בין השרכים והעלים, אם כי חלקם חיים במערות. הם משוטטים על הקרקע רק לעיתים נדירות וחטפים חרקים שמהלכים מעל המלכודת שלהם.
דלקים ביולוגיים מוצקים
חוסאן
חוסאן (ערבית: حوسان) הוא כפר פלסטיני בנפת בית לחם, מדרום-מערב לעיר בית לחם. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, חיים בכפר 5,511 תושבים, נכון ל-2007. בערבית, חוסאן פירושו "טוב ויופי".
הכפר ממוקם (יחד עם הכפר נחלין) בתוך מובלעת בגוש עציון והוא מוקף כיום בהתנחלויות: ביתר עילית, גבעות, ראש צורים, ונווה דניאל. לאחר הסכמי אוסלו, חוסאן סווג כחלק משטח B.
היסטוריה.
התקופה הרומית.
בתקופה הרומית נבנתה בסמוך לחוסאן מצודה (הידועה בשם "ח'רבת אֻם אל-קלעה") עם שני מגדלים ומחנה רומאי בגודל 2 דונם.
התקופה העותמאנית.
על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 12 משפחות התגוררו בכפר.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר במקום לראשונה ביוני 1863, הוא ציין כי זה היה ממוקם על הר. מאוחר יותר, באוגוסט באותה שנה, הוא מצא כי הוא מכיל מספר משפחות, עם בתים מקובצים סביב המגדל.
ב-1883, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תואר חוסאן ככפר עם בתי אבן על רכס שטוח, שמצפונו עמק תלול.
בתקופת המנדט הבריטי.