ב-28 בספטמבר הדליף הנספח לספנות הגרמני גאורג פרדיננד דוקוויץ להנס הדטופט, יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הדנית, על מזימתם של הנאצים. הדטופט העביר את הידיעה למחתרת הדנית ולראשי הקהילה היהודית, והיהודים ירדו למחתרת והתחבאו אצל ידידים דנים.
בתוך שלושה שבועות, תחת ארגונה של המחתרת הדנית, ובשיתוף פעולה מצד כל המוסדות הדניים (המשטרה הדנית, המלך כריסטיאן העשירי, הכמורה וכן - האוניברסיטאות שנסגרו לשבוע ימים כדי שהסטודנטים יעזרו במבצע) הוסעו כ־7,200 יהודים (כ-90% מיהודי דנמרק) וכ-700 קרובי משפחה לא-יהודים אל החוף המזרחי של המדינה ומשם בסירות דיג אל שוודיה הנייטרלית. הפעולה התאפשרה בין השאר על סמך הכרזה פומבית של ממשלת שוודיה שהיא מוכנה לקלוט את הבורחים.
כאמור, 90% מיהודי דנמרק הוברחו אל שוודיה. רק כ-492 יהודים נתפסו על ידי הגרמנים, ונשלחו למחנה טרזיינשטט שבצ'כוסלובקיה, אך גם לאחר מעצרם המשיכה ממשלת דנמרק לעקוב אחריהם ולשלוח להם חבילות תרופות ומזון. הודות לכך, בסופו של דבר רק כ-150 יהודים דנים נספו בשואה.
המחתרת הדנית עמדה על כך שכל החברים שלקחו חלק בהצלת היהודים יוכרו כגוף אחד - לפיכך, הוכר העם הדני כולו "כאיש אחד" על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
ב-5 במאי 2005 הודה והתנצל ראש הממשלה הדני אנדרס פוג ראסמוסן על הסגרה של אנשים חפים מפשע, מתוכם 21 יהודים, לידי הנאצים על ידי דנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה.
יהדות דנמרק לאחר המלחמה וכיום.
רוב היהודים אשר הוברחו לשוודיה שבו לדנמרק לאחר המלחמה, ומספר היהודים חזר להיות בערך כפי שהיה לפני המלחמה. בשנת 1968 מנתה הקהילה היהודית בדנמרק בין 6,000 ל-7,000 חברים, כשרק אחוז אחד מתגורר מחוץ לקופנהגן. בשנים שלאחר המלחמה כיהנו יהודים במספר תפקידי מפתח בדנמרק (ארנה מלכיאור כשר התחבורה). כיום ישנם כ-7,000 יהודים בדנמרק, רובם בקופנהגן, אך ישנן גם 3 קהילות קטנות באודנסה ואורהוס. כיום שיעור הילודה של יהודי דנמרק מוסיף להיות נמוך.
כיום פועלות בדנמרק התנועות ויצו, חב"ד ובני ברית, ובקופנהגן פועלים בית כנסת גדול (מקום מושבו של הרב הראשי לדנמרק), בית כנסת רפורמי, מוזיאון יהודי (נפתח ב 2004), בית ספר יהודי ומקווה טהרה. השחיטה הכשרה אסורה בדנמרק.
איסור השחיטה.
ב 13 בפברואר 2014 חתם שר החקלאות והמזון של דנמרק דן יורגנסן, חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ראש הממשלה הלה ת'ורניג-שמידט, על תקנה האוסרת לחלוטין שחיטה דתית בתחומי המדינה. בריאיון לערוץ הטלוויזיה הדני TV2 אמר כי "זכויות בעלי החיים באות לפני הדת". על פי התקנה, על כל שחיטה של בעלי חיים להעשות לאחר הימום בעל החיים, דבר הנוגד את ההלכה היהודית.
התקנה לא משפיעה בצורה קשה על יהודי דנמרק כיוון שרוב הבשר הכשר הנמכר במדינה מיובא ממדינות אחרות בערך משנת 2000.
עם זאת, איסור השחיטה פוגע לא רק בקהילה היהודית, אלא אף במוסלמים הצורכים בשר שחוט ("חלאל"). לכן גם המוסלמים במדינה נאבקים באיסור השחיטה בטענה כי מדובר בהפרה זכות האזרחים לחופש דת. בפגישה משותפת של נציגים מהקהילה היהודית והמוסלמית שנערכה בפברואר 2014 עם שר החקלאות יורגנסן, הצהיר השר שמשרדו יבדוק מחדש את הנושא ואף התנצל על הטלת איסור על השחיטה לפני פגישה עם נציגי הקהילות שמושפעות מהאיסור.
איסור ברית מילה.
בשנים האחרונות עלה נושא ברית המילה לדיון ציבורי בכלי התקשורת בדנמרק, האם מדובר בהליך בעל יתרונות מבחינה רפואית או צעד שאינו תורם דבר לנימול או אפילו מסכן את התינוק. פוליטיקאים רבים טענו כי יש להוציא את קיום ברית המילה אל מחוץ לחוק. על פי רישומי משרד הבריאות הדני, מתקיימים מדי שנה בדנמרק בין אלף לאלפיים בריתות של תינוקות (בעיקר של מוסלמים), מתוכם 10-15 מילות של יהודים.
בעקבות הדיון הציבורי החליטה רשות הבריאות והתרופות הדנית לפתוח במחקר על ההיבטים הבריאותיים של ברית מילה, האם היא מעניקה יתרונות בריאותיים לנימול או שיש בה סיכון רפואי. ביוני 2013, פרסמו ראשי רשות הבריאות והתרופות את מסקנות המחקר, לפיו לא הוכח כי לברית המילה אכן יש יתרונות רפואיים, ולכן הם אינם יכולים לפרסם המלצה לביצוע ברית מילה לתועלת רפואית. מאידך, לא התגלה במחקר סיכון חריג בביצוע ברית המילה, ולכן אינם רואים סיבה לאסור בחקיקה את קיום המנהג.
תוצאות סקר שנערך באוקטובר 2014 בקרב אלף מאזרחי המדינה שנשאלו האם יש לאסור בחוק על קיום ברית מילה העלה כי 74 אחוזים, הביעו תמיכה בהטלת איסור מוחלט או לפחות חלקי על קיום ברית מילה בדנמרק. רק עשרה אחוזים מהנשאלים השיבו כי יש לאפשר להורים לקבל את ההחלטה האם למול את תינוקם. ב-22 באוקטובר 2014 נערך דיון בפרלמנט הדני סביב סוגיית ברית המילה. אך לא נערכה הצבעה.
מפלגות האופוזיציה, ובהן מפלגת השמאל "הברית האדומה-ירוקה" והמפלגה הליברלית הדנית, תומכות בחקיקת איסור ברית מילה.
הדיון הציבורי בנושא עלה שוב בספטמבר 2020, כאשר חבר פרלמנט בשם Simon-Emil Ammitzboll-Bille העלה לראשונה את נושא איסור ברית המילה עד גיל 18 להצבעה בפרלמנט. עד אז, הפרלמנט דן בנושא רק מכורח עצומות אזרחיות שחצו את רף 50,000. סקר דעת קהל מהתקופה הראה כי 86% מהדנים תומכים באיסור. ההצבעה צפויה להתקיים בפרלמנט בתחילת מארס 2021, אולם אין צפי כי תעבור.ראש ממשלת דנמרק הודיעה כי תתנגד לאיסור וכך גם מפלגתה.
רב ראשי.
הרב הראשי לדנמרק מוכר על ידי המדינה להנפיק תעודות נישואין, תעודות לידה ופטירה. כמו כן הוא מקבל כתב מינוי ממלכת דנמרק ומסמך חתום המאשר את בחירתו בידי הקהילה היהודית, ומשום כך הוא משתתף בטקסים שונים של הממלכה.
מהמאה ה-17 כיהנו בדנמרק הרבנים הראשיים:
מאוגוסט 2014 מכהן כרב ראשי יאיר מלכיאור (נולד י"א חשון תשמ"ג), בנו של הרב מיכאל מלכיאור. הרב יאיר מלכיאור הוא השמיני בשושלת משפחתו שמכהנים כרבנים בדנמרק.
אנטישמיות עכשווית.
אגף הביטחון של הקהילה היהודית בדנמרק "אקבה" ("AKVAH"), פרסם בשנים האחרונות דו"ח מפורט על אירועים אנטישמיים בדנמרק. הדו"ח ממיין את האירועים לארבע קטגוריות: אלימות והטרדה פיזית, ביטויים אנטישמיים ואלימות מילולית, איומים, וונדליזם.
בדו"ח על שנת 2012 (התפרסם בפברואר 2013) מתועדים 40 אירועים אנטישמיים שקרו במהלך שנת 2012 כפול ממספר האירועים בשנת 2009.
הדו"ח על שנת 2013 מתעד 43 אירועים אנטישמיים.
ב-15 בפברואר 2015 נערך פיגוע מכוון כלפי הקהילה היהודית בקופנהגן, כאשר נרצח מאבטח יהודי, דן אוזן, מחוץ לבית כנסת בעיר.
הפארק הלאומי
מרי בולין
מרי בולין (באנגלית: Mary Boleyn; 1499 - 19 ביולי 1543) הייתה בת למשפחת בולין, שהייתה לה השפעה ניכרת בימיו של המלך הנרי השמיני. היא הייתה אחותה של מלכת אנגליה אן בולין ודודתה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, מצד אמה. בעבר טענו היסטוריונים כי מרי היא אחותה הצעירה של אן, אבל ילדיה חשבו שהיא הייתה מבוגרת ממנה, וכך חושבים גם רוב ההיסטוריונים היום.
מרי הייתה אחת מפילגשיו של המלך הנרי השמיני. נטען כי המלך היה אביהם של שניים מילדיה, אבל הוא לא הכיר בהם כפי שהכיר בהנרי פיצרוי, בנה של פילגשו בסי בלאונט, והם לא נשאו כמוהו את שם המשפחה "פיצרוי" - בן לא חוקי של מלך - המעיד על ייחוסם. נאמר גם שהיא הייתה פילגשו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, יריבו של הנרי השמיני.
מרי בולין נישאה פעמיים, ב-1520 וב-1534: בפעם הראשונה היא נישאה לסר ויליאם קארי, ובפעם השנייה, היא נישאה לחייל, סר ויליאם סטפורד. הנישואים השניים לאדם הנחות ממנה במעמדו הכעיסו את אחותה, המלכה אן, והביאו לגירושה מהארמון. מאז היא חיה באלמוניות יחסית עם משפחתה.
השנים הראשונות.
מרי נולדה, כפי הנראה, באחוזת המשפחה 'בליקלינג הול' בנורפוק, וגדלה בטירת היבר בקנט.
אביה היה הדיפלומט העשיר סר תומאס בולין, ואמה - ליידי אליזבת בולין. אין כל עדות על המועד המדויק, אבל היא נולדה בין 1499 ובין 1508. רוב ההיסטוריונים מאמינים שהיא הייתה הבכורה מבין שלושת ילדי משפחת בולין ששרדו ובגרו.
נראה שבני המשפחה עצמם האמינו שמרי היא הבכורה, שכן בשנת 1597, כשנכדה של מרי, ג'ורג קארי, תבע את התואר רוזן אורמונד, הוא טען שהוא היורש החוקי של משפחת בולין. לג'ורג', אחיהן של אן ומרי, לא היו ילדים, ובהיעדר שושלת של יורש זכר, עובר התואר לשושלת של היורשת הבכורה. אילו הייתה אן בת בולין הבכורה, אזי חוקי ירושת האריסטוקרטיה היו קובעים שהתואר שייך לבתה, אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. מצד שני, אליזבת הציעה להנרי, בנה של מרי, את התואר לפני מותו, והוא סירב לקבלו. אילו הייתה מרי בת בולין הבכורה, היה הנרי יורש את התואר עם מות סבו, ולא היה צריך להציע לו אותו. יש עוד ראיות להיותה של מרי מבוגרת מאן, ובנוסף להן, היא נישאה ראשונה, ב-4 בפברואר 1520, ולפי המסורת, הבת הבוגרת נישאת לפני הצעירה. ב-1532, כאשר אן קיבלה את התואר המרקיזה מפמברוק, התייחסו אליה כאל "אחת מבנותיו של תומאס בולין". אילו הייתה הבכורה, סביר שהיו מזכירים עובדה זו. כך או כך, רוב ההיסטוריונים מסכימים שמרי היא הבכורה, ומעריכים שנולדה בסביבות 1499.