אחד מהמבקרים שביקשו לשפר את הדק"ס, סבר כי מן הראוי היה להוסיף את הנוסחים השונים לאחד מדפוסי התלמוד. מבקרים נוספים, טענו כי מחד לא דייק רבינוביץ בהעתקתו והשמיט פרטים חשובים ומאידך הביא שינויים שאינם מהותיים. בימינו אנו, יצא הרב מנחם מנדל כשר כנגד שיטתו של רבינוביץ שלא להביא את כל חילופי הנוסח אלא רק על אלו המשמעותיים לדעתו, והצביע על מקומות רבים שבהם הוא דילג על גרסאות חשובות בכתבי היד. הרב כשר אף תכנן להוציא לאור מהדורת תלמוד בשם "גמרא שלמה" ובה חילופי נוסח ברמת פירוט גבוהה בהרבה, ובשנת תש"ך אף הוציא לאור, יחד עם הרב ברוך נאה, כרך אחד בצורה זו על מסכת פסחים. בשנת תשמ"ו הוציא הרב נאה כרך שני על אותה המסכת. בקורת נוספת מהדור הנוכחי, מתייחסת גם לעובדה שעבודתו של רבינוביץ הוגבלה לכתבי היד שאליהם הייתה לו גישה ישירה, ועל כן, מפורט וגדול ככל שיהיה מפעלו, הוא איננו יכול להיות מדויק במלואו. ואומנם עומד כיום לרשות החוקרים מגוון רחב בהרבה של כתבי יד, כך שניתן כיום לעדכן את הספר בצורה משמעותית (זאת בנוסף להשלמת הסדרה לשאר הכרכים).
לצד הביקורת שאומנם הכירה בחשיבותו של הדק"ס אך ביקשה להביא לשיפורו, נמצאו גם מבקרים שהתנגדו לעצם הופעת הספר. חששם היה כי פרסום נוסחים שונים, שאינם מבוססים על דפוסי ראשונים, יוביל למצב של "תורה נעשית כשתי תורות", ויגרום למבוכה רבה הן בקרב פוסקי ההלכה והן בקרב הלומדים בתלמוד. ואכן, נראה כי בגלל דברים אלה, ניתן לנמק מדוע בחר ציבור גדול של לומדים, להמשיך ולנהוג בדרכי הלימוד המסורתיים ולא להתעמק בשינויי הנוסח.
יחד עם זאת, אנו עדים בשנים האחרונות, לעניין מחודש בדק"ס, להופעתם של מהדורות צילום מפעלו של רבינוביץ וניסיונות השלמת הפרויקט (ראו על כך להלן).
השלמת הפרויקט.
כאמור, לא הספיק הרב רבינוביץ להשלים את עריכת הספרים על כל התלמוד, אלא רק על מסכת ברכות ומשניות סדר זרעים, סדר מועד, סדר נזיקין (ללא מסכת אבות) ותחילתו של סדר קדשים. למרות התמיכה נדיבה שקיבל ממרצבכר, הוצאותיו על הדק"ס היו מרובות, מאחר שהיה צריך לנסוע פעמים רבות לחו"ל כדי להעתיק כתבי יד או לשלם למעתיקים ובנוסף צריך היה לדאוג לכלכלת משפחתו. בכרכים שהוציא לאור הוא מתאר את קשיי פרנסה ומבקש מהקוראים לתמוך בו ולרכוש את שאר ספריו. כדי להתגבר במעט על קשיים אלה, הוא החל לעבוד למחייתו כסוחר ספרים וכתבי יד ובאחת מנסיעותיו לצורכי פרנסתו, כשעבר דרך קייב, רוסיה, הוא חלה בדלקת ריאות. ביום 28 בנובמבר 1888, א' דחנוכה תרמ"ט, נפטר.
אחרי מותו הוציא רבי חנוך ארנטרוי את הכרך על מסכת חולין, אשר הרב רבינוביץ היה בעיצומה של עבודת הכנתו לדפוס, לפני שהלך לעולמו. נאמר כי מלבד חמישה עשר הכרכים שהדפיס, אמר המחבר כי נמצאים תחת ידו עוד שבעה כרכים בכתב יד, אך לא זכו לראות אור ואבדו.
במשך השנים החלו מפעלים שונים במלאכת השלמת הסדרה. בין היתר יצאו לאור מסכת תענית (לצבי מלטר), מסכת פסחים (לר' ברוך נאה והר"מ כשר), מסכת גיטין (לר' מאיר שמחה הכהן פלדבלום) ומסכת סוטה (לר' חיים דוב שעוועל). פרסומים אחרים, אם כי לא באותו היקף, הם מסכת ברכות (לנחמיה פערעפערקאוויטש), מסכת מגילה, מסכת נדרים ונזיר (ר' מרדכי אריה היימאן).
המפעל הבולט בקרב מפעלי השלמה אלה הוא מפעל "דקדוקי סופרים השלם" של מכון התלמוד הישראלי השלם שעל יד יד הרב הרצוג בירושלים. במסגרתו יצאו לאור עד כה ספרים על סדר נשים וכן יצאו לאור משניות סדר זרעים. לחלק מהכרכים מצורף גם "מסורת הש"ס השלם" המפנה למספר רב יותר של סוגיות מקבילות מאשר זו המודפסת בש"ס הרגיל. בכרטסות המכון אצור מידע נוסף של חילופי נוסח לשאר התלמוד. מאמר ביקורת רחב על מפעל ההמשך 'דקדוקי סופרים השלם' כתב פרופ' שמא פרידמן, שבשנים האחרונות הוציא לאור מאגר ממוחשב של עדויות הנוסח התלמודיות באמצעות מכון ליברמן. מפעל דיגיטלי הממשיך במידה רבה את מפעל 'דקדוקי סופרים' הוא מפעל 'הכי גרסינן לשינויי נוסחאות של התלמוד הבבלי' בפורטל אגודת פרידברג לכתבי יד יהודיים.
ניסיון למפעל מקביל, על התלמוד הירושלמי, נעשה לראשונה על ידי יעקב נחום אפשטיין, כבר בשנת תרפ"ד, על בסיס כתב יד ליידן (להלן: "כי"ל"). גם הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, ביקש להוציא לאור דק"ס על הירושלמי, ואף החל בהוצאת חלק ראשון מסכת ברכות, ירושלים: תש"ג, גם הוא בהתבסס על כי"ל ובהשוואה לנוסח הדפוס. בימינו אנו, החל מכון דרכי שמחה, להוציא מהדורה חדשה של הירושלמי, הכוללת מדור דקדוקי סופרים (על בסיס כי"ל ודפוס ראשון).
מנחות
סביון (צמח)
חיים לייב פקריס
חיים לייב פֶּקֶרִיס (Pekeris; 15 ביוני 1908 – 24 בפברואר 1993) היה מתמטיקאי וגאופיזיקאי, מייסד המחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, מחלוצי המחשוב בישראל, חתן פרס ישראל בפיזיקה.
ביוגרפיה.
פקריס נולד בקיץ 1908 בעיר אליטוס שבליטא, בן לשמואל, אופה, וחיה. הוריו של פקריס ואחותו הצעירה נספו בשואה.
בשנת 1924 סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה.
דודו של פקריס, מקס בייקר, שהיגר לארצות הברית ועשה חיל בעסקיו, הזמין את פקריס ושני אחיו הצעירים ללמוד בארצות הברית. בשנת 1925 החל פקריס ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, תחילה מתמטיקה ואחר כך מטאורולוגיה, ובשנת 1933 קיבל שם תואר דוקטור. כותרתה של עבודת הדוקטור שלו היא "The Development and Present Status of the Theory of the Heat Balance in the Atmosphere". עם תום לימודיו נישא ללאה קפלן. לאחר סיום לימודיו, התמקד פקריס בגאופיזיקה. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד במחלקה למחקר צבאי באוניברסיטת קולומביה. בשנים 1945–1950 עמד בראש קבוצה לפיזיקה מתמטית. בתקופה זו עסק גם בהעברת עודפי ציוד צבאי ל"הגנה".
בשלהי 1945 נפגש חיים ויצמן עם פקריס והזמין אותו להקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון זיו. בשנים 1946–1948 עבד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, לצדו של ג'ון פון נוימן, על שיטות חישוביות לפתרון בעיות בפיזיקה. פקריס הציע לבנות במכון ויצמן (מכון זיו) מחשב – מכשיר שבאותם ימים עשה את צעדיו הראשונים, ונבנה רק במרכזי מחקר. ועדה שעם חבריה נמנו אלברט איינשטיין, ג'ון פון נוימן ורוברט אופנהיימר אישרה ב-1947 פרויקט זה, אף כי איינשטיין התפלא מדוע ארץ ישראל הקטנה והענייה זקוקה למחשב. על כך ענה לו ידידו פון נוימן, שמדען ברמתו של פקריס יכול לבדו לספק עבודה מדעית חשובה למחשב, בתפוסה מלאה.
בשנת 1948 עלה פקריס לישראל, הקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ועמד בראשה עד לפרישתו בשנת 1973. ביוזמתו בנה צוות בראשותו של ג'רלד אסתרין את ויצק – המחשב הראשון בישראל, ואחריו שלושת מחשבי הגולם. עד להפעלת "ויצק" פעל במחלקה צוות של מפעילות מכונות חישוב, שערכו חישובים למען מחקריו של פקריס.
פקריס עסק בגאופיזיקה, בנושאי גאות ושפל וסייסמולוגיה ובנושאים נוספים.
פקריס זכה באותות כבוד רבים על הישגיו המדעיים. הוא היה חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים, האקדמיה הלאומית האיטלקית ובשנת 1961 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 1958 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, ובשנת 1965 זכה בפרס רוטשילד.
בשנת 1974 העניקה לו אוניברסיטת קולומביה את פרס וֶטלֶסֶן (Vetlesen Prize), הפרס הבינלאומי החשוב בגאופיזיקה.
בשנת 1980 זכה במדליית הזהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה.
בשנת 1980 הוענק לו פרס ישראל בפיזיקה. בדברי חבר השופטים נאמר:
חיים לייב פקריס נפטר ברחובות ב-24 בפברואר 1993. עיריית רחובות קראה רחוב בעיר על שמו הנמצא בפארק תמ"ר.
אוניית משוטות
אב (כתב עת)
אֵב הוא כתב עת לספרות, שיצא לאור בתל אביב בין השנים 1993–1996 בעריכת אורי פקלמן, גל קובר ודורי מנור. הוא התרכז בעיקר בגילוי ופרסום כותבים צעירים.
כתב-העת נוסד מתוך כוונה להשיב רוח חדשה בחיים הספרותיים בארץ באמצעות פרסום הכותבים החדשים וחידוש ימי החבורות הספרותיות ומרכזיותם של כתבי העת בזירה התרבותית. סביבו התגבשה חבורה ספרותית שכללה סופרים ומשוררים, בהם: שמעון אדף, עינה ארדל, רועי גרינולד, לי שיר, בני מר, אנה הרמן (תחת השם שמרית צור), ואלי בר-יהלום. מי שכונתה "חבורת אֵב" ערכה אירועי שירה רבים ברחבי הארץ, לרבות "שבוע השירה בתל אביב" שנערך בגלריה בוגרשוב בחודש יוני 1995.
בשלוש שנות קיומו התפרסמו רק שלושה גיליונות (הגיליון השלישי מוספר 4), והוא חדל להתקיים כאשר שניים מעורכיו, מנור ופקלמן עזבו את ישראל ללימודים בצרפת. כעשור אחר כך ייסד מנור את כתב העת הו! שבמידה רבה הוא והחבורה הספרותית שהתגבשה סביבו ממשיכים את אב.
מיקרו מעבד
יום טוב הרליך
ויצאק
דק&quot;ס
וילניוס
100 הבריטים החשובים (BBC)
אמרסון
יצחק דמן עכו
רבי יצחק בן שמואל דְּמִן עכו (ארץ ישראל שנים ה'י-ה'ק 1250–1340), נחשב לאחד מגדולי וחכמי העיר עכו בדורו. התפרסם בין היתר בזכות מחקר ההתחקות שלו על מקורותיו של ספר הזוהר, שהופץ לראשונה בזמנו על ידי רבי משה די ליאון, המתואר בספר יוחסין השלם. חיבר ספרים רבים, אך רובם הגדול לא נדפס.
תולדותיו.
רבי יצחק דמן עכו נולד בעכו בשנת ה'י (1250) לחכם בשם רבי שמואל. רבו המובהק היה רבי שלמה בן שמואל צרפתי הקטן (Petit) מעכו. התגורר בעיר עכו, שבאותה תקופה נחשבה כעיר החוף החשובה ביותר בארץ ישראל, ופעלה בה קהילה יהודית חשובה ומשגשגת, ונחשב בין גדולי חכמיה. יש המחשיבים אותו כתלמיד חבר של הרמב"ן, אך הדבר מסופק. יש המונים כרבו גם מקובל בן אותו דור, בשם רבי אבנר.