בשנת 1955 היה בר יצחק מתמחה בכיר במחלקה לרפואת עיניים באוניברסיטת איסטנבול. באותן שנים העסיקו אותו שאלות על אודות תוחלת החיים ודרגת הממאירות של מטופלים הסובלים מסרטן מסוג מלנומה של הענבייה, אחת הרקמות בעין. הוא ניסה ללא הצלחה להדביק ארנבונים בגידול זה על ידי השתלתו בתוך העין. בעקבות שאלות אלו החליט לפנות ללימוד פתולוגיה של העין.
בשנת 1957 התקבל ד"ר בר יצחק לתוכנית חילופין כקלינאי אורח במטרה ללמוד פתולוגיה של העין במכון פּרוֹקטוֹר במרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, שם חקר את סרטן העין בתרביות תאים. ב-1959 המשיך בר יצחק למכון לחקר סרטן בבית החולים הממלכתי של דנמרק בקופנהגן, שם עבד במשך חצי שנה כחוקר ולימד את הצוות על חקר סרטן תוך שימוש בתרביות תאים. בעת שהותו בפרוקטור פגש בר יצחק את ד"ר ולטר קורנבלוט, סגן מנהל מחלקת העיניים בבית החולים הדסה עין כרם, אשר הזמין אותו להמשיך את מחקרו על סרטן העין במעבדתו בישראל.
ישראל.
בשנת 1962 ביקר בר יצחק בישראל, במהלך ביקור זה הגיע להסכמה עם ד"ר קורנבלוט ומנהל המחלקה פרופ' יצחק מיכלסון לבוא לעבוד במחלקת העיניים ובמעבדה בהדסה. ב-1963 עלה בר יצחק לישראל והחל לעבוד כרופא וחוקר בהדסה בירושלים. חוסר ידיעת השפה העברית הקשתה על עבודתו, ואשתו עזרה לו ללמוד עברית בשעות הערב. ב-1964 נפתחה הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. ראש החוג לרפואת עיניים, פרופ' ריכרד שטיין, שהיה מנהל מחלקת עיניים בבית החולים תל-השומר ע"ש חיים-שיבא שסופח לפקולטה בתל אביב, מונה לראש החוג לרפואת עיניים. בשנת 1964 הוזמן בר יצחק על ידי הפרופסורים שטיין, חיים שיבא (מנהל בית החולים) ומשה וולמן (מנהל מחלקת הפתולוגיה) לפתוח מעבדת פתולוגיה של עיניים בתל השומר. באוקטובר 1964 החל בר יצחק את עבודתו בתל השומר והקים את המעבדה לפתולוגיה של העין. במשך השנים הרחיב את המעבדות ותרם להוספת מעבדת מיקרוביולוגיה של העין, מעבדת אלקטרורטינוגרפיה ועוד.
ב-1965 אבחן בר יצחק, בסיוע מחלקת הפרזיטולוגיה בהדסה, את המקרה הראשון של טוקסוקרה קניס בישראל. הטפיל מגיע לרוב מחשיפה לצואת כלבים שלא טופלו נגד תולעים, והוא אובחן בעין של ילד שעבר הוצאה של גלגל העין בעקבות חשד לסרטן רטינובלסטומה. לאחר מקרה זה פנו אל בר יצחק הפתולוגים של המכון הווטרינרי בבית דגן בבקשה לסיוע בביצוע פתולוגיה של העין בנתיחות שלאחר המוות בבעלי חיים. בשנת 1975 פנו הווטרינרים במכון לבר יצחק בבקשה לסייע באבחון מגפת עיוורון בקרב ברווזים בנגב. בר יצחק ועמיתיו אבחנו בברווזים מקרה של רטינופתיה על רקע אכילת צמח המכיל רעלן פוטוטוקסי.
ב-1968 החל בר יצחק לעבוד גם במרצה בכיר בחוג לרפואת עיניים באוניברסיטת תל אביב.
ב-1970 הקים בר יצחק את בית החולים הראשון לרפואת עיניים ברצועת עזה. בין שנות ה-60 לסוף שנות ה-80 פעל בשליחות הממסד הרפואי הישראלי לאבחן, לנתח ולטפל בחולים במחלות עיניים בסיני, בעזה ובחברון ופעל בהם להכשרת צוותים מקומיים כך שיוכלו לספק רפואת עיניים ברמה נאותה.
בשנים 1978-1974 כיהן כראש החוג לרפואת עיניים באוניברסיטת תל אביב.
ב-1976 מונה בר יצחק להיות מנהל מחלקת עיניים בבית החולים אסף הרופא. בהגיעו פתח בה מחלקה לפתולוגיה של העין. הוא ניהל את המחלקה עד פרישתו לגמלאות ב-1989.
ב-1985 הוחלט להקים את בית הספר לרפואה וטרינרית בבית דגן, ובר יצחק רצה לתרום להקמת מחלקה וטרינרית לרפואת עיניים. לאחר קבלת אישור מהדיקן, הוא נסע להשתלמות השוואתית בת ארבעה חודשים ברפואת עיניים של בע"ח בבית החולים הווטרינרי של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. בשובו הוא סייע בהקמת מחלקת רפואת העיניים בבית החולים הווטרינרי בבית דגן, ומאז הוא עובד בהתנדבות במחלקה. ב-1989, עם פרישתו, נסע בר יצחק חזרה לקליפורניה לשנת שבתון שבה בילה את זמנו עם רופאי עיניים וטרינריים ולמד את שיטות הבדיקה בבעלי חיים. הוא ניהל את המחלקה לרפואת עיניים וטרינרית בבית דגן מ-1990 עד 1994.
עד שנת 2018, השנה ה-95 לחייו, המשיך פרופ' בר יצחק להיות פעיל בחקר רפואת עיניים - הוא המשיך לסייע לתלמידים לדוקטורט בכתיבת תזה ובבניית מחקר, והמשיך לערוך כתבי עת בספרות המקצועית ולתרום לה במאמרים.
פרסים והישגים.
במהלך שנות עבודתו פרסם פרופ' בר יצחק עשרות מחקרים בחקר העין ותרם לספרות המקצועית בכתיבת ספרים וכן פרקי ספרים.
ב-2015 הוענק לפרופ' בר יצחק פרס מפעל חיים מטעם איגוד רופאי העיניים בישראל.
ב-2018 הוענק לפרופ' בר יצחק פרס הוקרה על תרומתו לפיתוח ולקידום המחקר, ההוראה והפעילות בחוג לרפואת עיניים באוניברסיטת תל אביב.
אידה ק. מרים
אידה קרייבן מרים (באנגלית: Ida Craven Merrian; 1904 - 1997) הייתה כלכלנית וסטטיסטיקאית אמריקנית.
ביוגרפיה.
לאחר שסיימה את לימודי התואר הראשון באנגלית ובהיסטוריה (מכללת וולסלי, 1925), למדה כלכלה באוניברסיטת שיקגו. תואר דוקטור הוענק לה ב-1928, מטעם בית הספר הגבוה ברוקינגס לכלכלה וממשל שבוושינגטון. בסיום לימודיה קיבלה משרת מרצה במכללת קונטיקט.
ב-1936 עברה לנהל את מחלקת המחקר והסטטיסטיקה של המוסד לביטוח לאומי (social security), שנוסד רק שנה קודם לכן. ב-1955 קודמה לתפקיד בכיר במוסד. במסגרת תפקיד זה פרסמה מחקרים רבים שעסקו בנושאי רווחה, ביטוחי בריאות, נכות, תחזיות לגיל פרישה, ועוד. כמו כן, קבעה לראשונה את שיטת חישוב קו העוני בארצות הברית. היא עבדה במוסד לביטוח לאומי עד לפרישתה ב-1972.
הכרה.
מרים נבחרה לעמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1965. ב-1966 זכתה ב-Federal Woman's Award. כן זכתה בפרס השירות המצוין של משרד החינוך, הבריאות והרווחה.
טאן ג'ונגיי
טַאן ג'וֹנְגְיִי (בסינית מפושטת: 谭中怡, פין-יין: Tánzhōngyí, נולדה ב-29 במאי 1991) היא שחמטאית סינית בדרגת רב-אמן. אלופת העולם בשחמט לנשים בשנים 2017–2018.
נכון למרץ 2020, מדורגת במקום ה-27 בדירוג הכללי בסין לפי מד כושר.
קריירה.
בשנים 2000 ו-2001 זכתה ג'ונגיי באליפות העולם בשחמט לבנות מתחת לגיל עשר, וב-2002 זכתה בתחרות המקבילה לבנות מתחת לגיל שתים עשרה.
בשנת 2008 התמודדה באליפות העולם לנשים, והובסה בסיבוב השני על ידי פיה קרמלינג בתוצאה 1.5-0.5.
ג'ונגיי ייצגה את סין באוניברסיאדה בשנים 2011 ו-2013, וזכתה בשתי מדליות זהב עם קבוצתיות ומדליות זהב וארד אישיות.
ב-2015 זכתה באליפות סין בשחמט לנשים, וב-2016 זכתה עם נבחרת סין במדליית הזהב באולימפיאדת השחמט 2016.
בשנת 2017 העפילה לגמר אליפות העולם בשחמט, והתמודדה בדו-קרב על התואר מול אנה מוזיצ'וק. לאחר תוצאת תיקו 2-2 ניצחה את מוזיצ'וק בשלב שובר-השוויון וזכתה בתואר אלופת העולם.
במאי 2018 היא הפסידה את תואר אלופת העולם לסינית ג'ו ונג'ון שניצחה אותה בתוצאה 5.5:4.5.
טאן ג'ונגיי באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 2008 ל-2014 השתתפה ג'ונגיי בשתי אולימפיאדות שחמט:
מייק טרנר
מייק (מייקל) טרנר (נולד ב-28 בנובמבר 1940, כ"ז בחשוון תש"א), אדריכל, מחלוצי ומובילי תחום השימור והאורבניות בארץ, פרופ' בתוכנית מוסמכים באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים, ראש הקתדרה של אונסק"ו בעיצוב אורבני ולימודי שימור, משמש יועץ בינלאומי מיוחד לאונסק"ו בנושאי מורשת ותרבות. במסגרת כהונתו כיו"ר הוועדה הישראלית למורשת עולמית, הוביל, בשיתוף אחרים, להכרזה הראשונה של שבעה אתרי מורשת עולמית בישראל.
ביוגרפיה.
טרנר, יליד הממלכה המאוחדת, למד אדריכלות בבית הספר לאדריכלות ברטלט באוניברסיטת לונדון (Bartlett School of Architecture, University College, London), עלה ארצה בשנת 1965 ומאז מתגורר בירושלים.
מאז עלייתו לישראל ועד שנת 1983 עבד במגזר הציבורי. תחילה במשרד הפנים כמנהל המחלקה לתכנון מפורט בה הכין תוכנית מתאר לעיר אילת וכמרכז הפרויקט לתכנון מרכז העיר ירושלים, ובהמשך בעיריית ירושלים כמנהל היחידה לתכנון אורבני. בשנת 1975 הקים וניהל את היחידה העירונית לאיכות הסביבה, הראשונה מסוגה בארץ. במסגרת תפקידו כמנהל היחידה פעל להכללת האדריכלות בתחום הסביבתי ולשיפור הנוף העירוני, בין השאר בדמות הקמת מדרחוב בן-יהודה בירושלים שהיה ראשון לזמנו. לאחר 18 שנים בשירות הציבורי פתח בשנת 1983 משרד אדריכלות ותכנון פרטי בדגש על תכנון אורבני ושימור אתרים. מאז עלייתו מעורב בתכנונה, שימורה ועיצובה של העיר ירושלים, הן במישור המקצועי והן במישור האקדמי, בד בבד עם הובלתו את תחום השימור הבינלאומי, כמתווה דרך בארץ ובעולם.
נשוי לשולמית פארן, אב לשלושה, סב לשמונה, וסבא רבא לאחת.
אקדמיה.
משנת 1975 ועד היום פעיל טרנר כחבר סגל של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים. במסגרת האקדמיה ערך מאות קורסים, סמינרים וסדנאות בנושאי עיצוב עירוני, שימור ותהליכי תכנון אורבניים. מבין תפקידיו בבצלאל ניתן למנות את ההקמה וריכוז התוכנית לתואר שני בעיצוב אורבני (2009-2014), ריכוז הרשות המחקר וחדשנות (2013–2016) חברות בסנט ובוועדות אקדמיות שונות כמו גם יו"ר איגוד חברי הסגל. מאז 2004 מכהן כראש הקתדרה של אונסק"ו ללימודי עיצוב אורבני ושימור.