תא בועות הוא מיכל מלא נוזלים המצויים בחימום-על ותחת שדה מגנטי אחיד. החלקיקים הטעונים החוצים את תא הגלאי יינון מייננים את הנוזל לאורך המסלול בו הם עוברים. אנרגיית היינון מאדה את הנוזל ובכך גורמת להופעת בועות גז. שובלי הבועות הנוצרים, אשר מסמנים את מסלולי החלקיקים, מצולמים על ידי מצלמות המוצבות על גג הגלאי. השדה המגנטי בתא מאפשר לזהות את המטען החשמלי של החלקיקים העוברים בגלאי, אם הוא קיים.
היסטוריה.
תחום פיזיקת הניוטרינו התפתח לקראת שנות ה-60. ניסויים בניוטרינו היו כבר בסינכרוטרון הראשון ב-CERN (סינכוטרון פרוטונים, PS). אנדרה לגאריג, פיזיקאי מוערך באקול פוליטכניק בפריז, כתב דו"ח יחד עם כמה מעמיתיו, אשר פורסם ב-10 בפברואר 1964, ובו הציעו להקים תא נוזלים כבדים שיוקם תחת פיקוח של CERN.
הקבוצה שהקים נפגשה במילאנו ב-1968 כדי לפרט את סדרי העדיפויות הפיזיקליים לניסויים. היום גרגמל ידוע בשל גילוי הזרמים הנייטרלים, אך בפגישה שבה נהגתה התוכנית וסדרי העדיפויות שלה, הנושא לא נדון כלל, ובתוכנית שפורסמה בפועל ההצעה לזרמים נייטרלים דורגה רק במקום החמישי בעדיפות. במילים אחרות, לפני בנייתו של גרגמל לא היה קונצנזוס סביב התאוריה המאחדת בין הכוח החשמלי לכוח החלש – דבר שיכול להסביר את מיקומו ברשימת העדיפויות. בנוסף, בניסויים קודמים שחיפשו זרמים נייטרלים בהתפרקות קאון נייטרלי לשני לפטונים טעונים, נמדדו גבולות קטנים מאוד של 10−7 שלא אפשרו הסקת מסקנות לגבי זרמים חשמליים.
הגלאי נקרא על שם האם של משפחת הענקים, בקלסיקה הצרפתית המשעשעת מהמאה ה-16 "גרגנטואה ופנטגרואל" של פרנסואה רבלה.
מבנה הגלאי.
בתוך הגלאי היה 12 מטרים מעוקבים של פריון נוזלי-כבד (CF3Br).
על מנת לשנות את מסלול החלקיקים, גרגמל הוקף במגנט אשר סיפק שדה מגנטי של שני טסלה. סלילי המגנט היו עשויים מנחושת מקוררת במים, אשר היו מסביב לצורה המלבנית של גרגמל.
כדי לשמור על הנוזל בטמפרטורה המתאימה, מספר צינורות מים הקיפו את הגוף של התא על מנת לווסת את הטמפרטורה, כל המתקן שקל מעל 1000 טון.
בעת צילום מתא הבועות, החדר בו נמצא גרגמל היה מואר.
מערכת האורות פולטת אור אשר מפוזר ב-90 מעלות על ידי הבועות, ונשלחים לחיישנים אופטיים.
מקור האור כלל 21 נקודות הבזק הנוטות אל קצוות התא וכן, מעל מחצית אחת של הצילינדר .
חיישני האור היו ממוקמים בחצי השני של הצילינדר, אשר מפוצל לשתי שורות במקביל לציר התא, בכל שורה יש ארבעה חיישנים אופטיים.
על מנת לקלוט מרחב גדול יותר מתא הגלאי יש, תאי האור מורכבים עם שדה זוויתי של 90 מעלות ואחריהם יש עדשות המרחיבות את השדה ל 110 מעלות.
תרומת הגלאי.
בין השנים 1972–1974 סיפק הגלאי הוכחות לקיומם של קוורקים – חלקיקים בסיסיים המרכיבים חלקיקים אחרים כגון: פרוטונים ונייטרונים.
בעזרת הניסויים בגלאי, גילו מדענים שמטענם של קוורקים הם או ממטען הפרוטון.
תחילה, מטרת גרגמל הייתה לחפש הוכחה לפיזור הנוקשה של מיואון-ניוטרינים ואנטי-ניוטרינו מגרעיני חלקיקים, אך סדרי העדיפויות השתנו במרץ 1972 כאשר התגלו רמזים ראשונים לקיומו של זרם הדרוני נייטרלי (hadronic neutral current). לכן, הוחלט לבצע שני חיפושים שונים אחרי חלקיקים נייטרלים, חיפוש אחד באירועים לפטונים (אירועים הקשורים לאינטראקציה עם אלקטרון בנוזל) וחיפוש שני באירועים הדרוניים הכוללים ניוטרינו אשר מתפזר מההדרון.
הניוטרינים אינם מזוהים בתא בועות כיוון שאין להם מטען והאינטראקציה שלהם דומה לאירועים של זרמים נייטרלים. לכן, כדי להפחית את הרקע של הניטרונים, האנרגיה של ההדרון צריכה הייתה להיות קטנה מ-1 GeV.
הדוגמה הראשונה לאירוע לפטוני נמצאה בדצמבר 1972. במרץ 1973 נמצאו 166 אירועים הידרונים, 102 אירועים של ניוטרינו ו64 אירועים עם אנטי-ניוטרינו.
בסמינר שהתקיים ב-CERN ביולי 1973, הוצגו הוכחות ראשונות לקיומו של הכוח החלש. גילוי שנחזה באמצע שנות השישים על ידי שלושה מדענים: שלדון גלאשו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג. הם טענו שקיים חלקיק נייטרלי הנושא את הכוח החלש.
בנוסף, בגלאי הגרגמל גילו לפטונים נייטרלים אשר היו לו זרמים נייטרלים, התגלית הייתה חשובה כיוון שהיא תומכת בתיאורית הכוח האלקטרו-חלש וכיום היא אחד מעמודי התווך של המודל הסטנדרטי.
ב-1979, התגלה סדק בלתי הפיך בתא הבועה, והגלאי הוצא מכלל פעולה. גוף הגלאי נמצא בתערוכה בגן המיקרוקוסמוס במרכז לפיזיקת חלקיקים CERN.
מידע נוסף.
בעזרת הגלאי גרגמל הצליחו להתבונן בפעם הראשונה באינטראקציה של הכוח החלש אשר כלל רק לפטונים, שבהם מיואון-ניוטרינים פוגעים באלקטרון אשר יוצר אלקטרון-ניוטרינו ומיואון.
שמו של הגלאי נובע מהגרגמל הענק בציורו של פרנסואה רבלה אשר הייתה אימו של גרגנטואה.
תכנית חיסכון
קרן גרשון
קרן גרשון (29 באוגוסט 1923 – 24 במרץ 1993) הייתה סופרת ומשוררת יהודיה בריטית.
ביוגרפיה.
קרן גרשון נולדה בשם קטה לובנטל (Käthe Loewenthal) להורים יהודים. אביה פול היה אדריכל, אשר שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה וראה עצמו אזרח גרמני לכל דבר ועניין. אמה סלמה באה ממשפחה יהודית מסורתית. סבה מצד האם היה אדולף שונפלד, ראש הקהילה היהודית של בילפלד. לאחר עליית הנאצים לשלטון, דאגו הוריה של קרן שתלמד עברית ותתכונן לעלות לארץ ישראל באמצעות תנועת עליית הנוער. כילדה, כתבה שירים בגרמנית. באחד הספרים ציינה שאמה הייתה אומרת לה "איך את יכולה לכתוב שירים בשפה שבה מקללים אותנו?".
לאחר פוגרום ליל הבדולח ב-9 ו-10 בנובמבר 1938, בו נשרפו בתי כנסת וגל של התקפות על יהודים, קרן גרשון ואחיותיה נשלחו לבריטניה בקינדר-טרנספורט. בהגיעם לאנגליה טדי קולק, אז עובד עליית הנוער, ביקש מהאחיות למסור את כרטיסי המעבר שלהן לארץ ישראל על מנת להוציא עוד ילדים מגרמניה. אחותה ליזה עלתה לארץ ישראל ב-1939, אנה אחותה מתה מלוקמיה בגיל 21 בבריסטול ב-1943. תחושת ניכור ובדידות והקושי להשתלב בחברה הבריטית השפיעה מאוד על קרן וחיזקו את אופייה. עם תום המלחמה נודע לקרן שהוריה וכל משפחתה המורחבת לא שרדו את השואה.
קרן נאלצה לעבוד לפרנסתה ולכן לא הייתה מסוגלת להשלים את לימודיה. כדי לשמור על קורת גג, היא עבדה בכל מיני עבודות מזדמנות עד שנת 1948, כשנישאה לוול טריפ, מורה לאומנות (לא יהודי). בשנת 1963 חזרה קרן לראשונה לעיר הולדתה, ביקור שהוליד שירים רבים אודות גורל הוריה, ובהם השיר הידוע לא הייתי שם המבטא את תחושת האשם של כל ניצול.
שיריה, שנכתבו באנגלית זכו לתשומת לבם של המבקרים ופורסמו בכתבי עת ספרותיים יוקרתיים. ספרה באנו כילדים שפורסם ב-1966 מתאר את חוויותיהם וגורלם של ילדים רבים שהגיעו לאנגליה במשלחות הילדים (קינדר-טרנפורט). בספר זה כתבה: "למשך זמן ארוך לא התעסקתי עם היותי פליטה, חשבתי שאתגבר על זה בבגרותי. כשלראשונה הבנתי שאני יכולה לחזור לעיר הולדתי, חשבתי שהחוויה תשחרר אותי מעברי, במובן שאחרי זה העבר לא יהיה חשוב לי. במקום זה שוחררתי רק מהפחד שלי על העבר. פתאום לא היה שום דבר שהפריד ביני לבין העבר כאילו שהכל קרה אתמול".
הזמנה לבוא לישראל הגיעה ב-1966, זלמן שזר שצירף את קרן למשלחת של סופרים מבריטניה לאחר שקרא את שיריה בעיתון. כעבור שנתיים כל המשפחה עלתה לישראל. היא ניסתה להיות חלק מהחיים הישראליים, דיברה עברית שזכרה מימי נעוריה ולמדה באולפן, אך מעולם לא ניסתה לכתוב בשפה זו. במהלך שהותה בארץ תורגמו כמה משיריה לעברית ופורסמו בספרות. בשנת 1970, כרך דק של שירי ירושלים שכתבה בישראל, תחת הכותרת "הדופק באבן" הופיע באנגלית ולאחר מכן בתרגום של המשוררת רחל חלפי (הוצאת עקד, תל אביב). גרשון ניסתה לקלוט את נופי ירושלים וכל ישראל ולתאר אותם בשיריה. כותרת האוסף מעידה על חיפושי חבל ההצלה הכרוך באבני הכותל ובבתי האבן של ירושלים. המשוררת מודעת לדתות המונותיאיסטיות: "כדי שתהיה אמונה אחת להיאבק עם אלה של דתות אחרות", כתבה בשיר מקומות קדושים. היא מעריכה מלחמות בעין ביקורתית ותופסת את הטרגדיה של אימהות ובניהן אשר נופלים בקרב. האבל מזכיר לה ש"מגפת אושוויץ" מאיימת על ישראל. רדיפת היהודים, הגטאות ואושוויץ מוזכרים מספר פעמים באוסף, למשל בשיר אושוויץ בישראל, אשר נסגר עם המילים: "המוות שקע בארות בנו, אבל החיים עושים מזרקות".
ב-1973 המשפחה חזרה לאנגליה מסיבות רבות. שניים מילדיהם גרים בישראל (ביניהם הסופרת נעמי שמואל) ושניים באנגליה (אחת מהן היא האומנית סטלה טריפ).
קרן המשיכה לכתוב כל חייה, שירה וגם פרוזה, ולהתמקד מצד אחד בשואה והחוויות ההיסטוריות של העם היהודי, ומצד שני באדם וחוויותיו במסגרת המשפחתית. כולל שירים על ילדיה וחוויותיה כאמא.
פרסומיה.
השנה האכזרית, אוסף ראשון של שיריה, יצא לאור ב-1960.
גרשון פרסמה שבעה אוספים של שירה, שני ספרי עיון, שתי ביוגרפיות, ושלושה ספרי פרוזה. חלק מספריה תורגמו לגרמנית. חלק משיריה מופיעים בספרי לימוד באנגליה ובגרמניה.
ספרה באנו כילדים מתעד את החוויות הקולקטיביות של ילדי הפליטים שהגיעו לאנגליה בקינדטרספורט. הספר עורר תגובה נרחבת והקים את שמה הספרותי באנגליה. ספר זה זכה בפרס מטעם ה-Jewish Chronicle בלונדון 1976.
עבודתה התיעודית השנייה "פוסטסקריפט" מתאר את גורלם של ניצולי גרמניה.
גרשון זכתה בשני פרסים עבור שיריה: האחד מטעם המועצה לאומנות בבריטניה (1976) והשני פרס לזכר חיים גרינברג בארצות הברית (1968).
התפרסמו בארצות הברית.
התפרסם בגרמניה:
2 שקלים חדשים
5 שקלים חדשים
10 שקלים חדשים
מטבע 10 אגורות
צבא איראן