ב-9 בנובמבר 2014 עלתה לישראל עם בנה, והם קיבלו אזרחות ישראלית. לדבריה, עשתה זאת בגלל התגברות האנטישמיות בעולם.
יבלונסקיה מתגוררת ברמת גן, מלמדת באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ומופיעה בישראל וברחבי העולם. היא מנגנת בשלישייה עם בנה דמיטרי ואשתו הכנרת ז'אנה גנדלמן.
ג'וואן ג'ונסון
ג'וואן ג'ונסון (באנגלית: JaJuan Johnson, נולד ב-8 בפברואר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת באיירן מינכן.
קריירת מועדונים.
ראשית הקריירה.
ג'ונסון החל את דרכו בעונת 2007–2008 באוניברסיטת פרדו, שם שיחק תחת הדרכתו של המאמן מאט צייר. בעונתו הראשונה (בגיל 17) העמיד ממוצעים של 5.4 נקודות ו3.1 ריבאונדים למשחק וסייע לקבוצתו להעפיל לטורניר NCAA, כאשר את המשחק בסיבוב הראשון נגד ביילור סיים עם 10 נקודות, 8 ריבאונדים ו2 חסימות ב20 דקות. במהלך העונות שלאחר מכן, המשיך ג'ונסון את יכולתו הטובה בקבוצה, שיפר את ממוצעיו באופן ניכר והוביל את מכללתו להישגים מרשימים, כשעל הדרך אסף לא מעט תוארי הצטיינות אישיים ונכנס לספר השיאים של המכללה.
בוסטון סלטיקס.
לאחר מספר שנים בהם שקל לעשות זאת, העמיד ג'ונסון את עצמו לבחירה בדראפט 2011 ונבחר במקום ה23 בסיבוב הראשון על ידי ברוקלין נטס, אלא שבמסגרת טרייד - הועבר לידי בוסטון סלטיקס יחד עם מארס ברוקס. במהלך עונת 2011–2012 קיבל ג'ונסון זמן משחק מוגבל, ואף שהצטיין במספר משחקים מיעט לקבל דקות, בעקבות חוסר העקביות אותו גילה.
ליגת הפיתוח של הNBA, הליגה האיטלקית והליגה הסינית.
לאחר שלא מצא את מקומו בNBA, החל ג'ונסון לשחק בליגת הפיתוח וסיפק ממוצעים נאים. לקראת עונת 2013–2014 עבר לפיסטויה האיטלקית, לאחריה עבר לגואנגדונג מהליגה הסינית.
בשיקטאש.
לקראת עונת 2014–2015, חתם ג'ונסון בבשיקטאש מליגת העל הטורקית בכדורסל, ששיחקה באותה עונה גם במפעל היורוליג. את משחק הבכורה שלו ערך ג'ונסון ב-11 באוקטובר ובו הרשים עם 28 נקודות, 7 ריבאונדים וחסימה אחת. את עונת היורוליג סיים ג'ונסון עם ממוצעים נאים של 14.1 נקודות ו5.8 ריבאונדים.
קרסני אוטיבר וקאנטו.
ב-31 ביוני 2015 חתם ג'ונסון בקרסני אוטיבר מליגת העל הרוסית. ב-26 בנובמבר חתם בקאנטו האיטלקית ובה שיחק עד לשנת 2017.
דרושפאקה.
ב-14 ביולי 2017 חתם ג'ונסון בקבוצת דרושפאקה מליגת העל הטורקית והיורוקאפ לשתי עונות. תחת המאמן הישראלי דייוויד בלאט, זכה ג'ונסון בעונת 2017–2018 - עונתו הראשונה במועדון עם קבוצתו באליפות היורוקאפ ונבחר לחמישייה השנייה של העונה במפעל. את העונה ביורוקאפ סיים עם ממוצעים של 13.9 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו0.3 חסימות למשחק.
קתלין לין
קתלין פלורנס לין (באנגלית: Kathleen Florence Lynn; 28 בינואר 1874 – 14 בספטמבר 1955) הייתה פוליטיקאית אירית במפלגת שין פיין, פעילה רפובליקנית ורופאה.
היא הייתה סופרג'יסטית, פעלה כקצינת רפואה ראשית בצבא האזרחים האירי במרידת חג הפסחא, ואחרי קריירה פוליטית כחברת דאל אירן, הקימה בית חולים לתינוקות וילדים המנוהל על ידי נשים, ומתוך פעילותה שם הביא לשינוי במערכת הבריאות האירית.
ראשית דרכה.
קתלין לין נולדה בקילאלה שבמחוז מאיו, ב-28 בינואר 1874, לאיש כמורה בכנסיית אירלנד, רוברט יאנג לין, ואשתו, קתרין וין. היא הייתה השנייה מתוך ארבעת ילדיהם.
ב-1882 עברה המשפחה לשרול, שבמחוז לונגפורד, שם מונה אביה לכומר קהילה בשנת 1886 הם שוב עברו, הפעם לוויטקונג, כפר על גבול מאיו וגולוויי שם אביה עבד בקהילה בחסות ליידי ארדילון מטירת אשפורד. היא הייתה קרובת משפחה רחוקה של הרוזנת מרקייביץ' דרך נישואיה של דודתה. קתלין גדלה בתקופה שלאחר הרעב הגדול (1845 – 1852), וחוותה צער עמוק למראה המחלות הקטלניות, העוני, והסבל של התושבים העניים. זה הוביל אותה בגיל שש עשרה להחליט להיות רופאה.
בשנת 1891 החלה לין את לימודיה באלכסנדרה קולג', בדבלין, וסיימה את תואר ב-1893 מטעם האוניברסיטת המלכותית של אירלנד. ב-1897 נרשמה לשיעורי רפואה באוניברסיטה הקתולית של אירלנד ובקולג' המנתחים המלכותי של אירלנד. בשנת 1898, היא זכתה בפרס בארקר לאנטומיה מהמכללה. היא סיימה את התואר ב-1899. בשנת 1898 לין מונתה כרופאה הראשונה בבית החולים אדלייד בדבלין, אך מול התנגדות חריפה מצד הצוות, סירבה למינוי. היא השלימה תואר שני בארצות הברית בתחילת שנות ה-1900, ואז חזרה לדבלין שם פתחה קליניקה בביתה ועבדה במשמרות במספר בתי חולים בעיר. לין הפכה לעמיתה בקולג' הרופאים המלכותי של אירלנד ב-1909, וקודמה לתפקיד קלינאית בבית החולים Royal Victoria Eye and Ear באותה שנה.
פעילות פוליטית.
לין הייתה חברת הוועד המנהל של האגודה האירית לזכות בחירה לנשים ומנהל מקומי (IWSLGA) מ-1903 ועד 1916. החל מ-1908 גם הייתה חברה בארגון הנשים הרדיקלי איגוד הנשים החברתי והפוליטי ((Women's Social and Political Union (WSPU) בראשותה של סילביה פנקהרסט, עמה הייתה מיודדת. היא הייתה חלק מאספה המונית ב-1912 שהתקיימה כדי לדרוש כי זכות הבחירה לנשים תיכלל בחוק שלטון הבית השלישי שהוגש באותה שנה.
לין תמכה בפועלים במהלך הנעילה הגדולה של 1913, השביתה הגדולה בהיסטוריה של דבלין, ועבדה עם קונסטנס מרקייביץ' ואחרים במטבחים בליברטי הול, וכך התקרבה לאנשי מפתח בתנועה הרפובליקנית, דוגמת מרקייביץ' וג'יימס קונולי. היה זה במסגרת עבודתה זו שפגשה את מי שהייתה לשותפתה לחיים ולמאבק, מדלן פרנץ'-מאלן. השביתה הגדולה גרמה לרדיקליזציה של תנועת העובדים, ושני ארגונים משמעותיים שנוסדו כתוצאה מהפעילות בעד העובדים היו צבא האזרחים האירי, מליציה שנועדה להגן על הפועלים, ואיגוד הפועלות האיריות, בו לין הייתה חברה מייסדת, ואשר משכה מספר גדול של נשים לתנועה. באותה השנה, לבקשת מרקייביץ', היא טיפלה בהלנה מולוני. מולוני, שהייתה פעילה במספר תנועות פוליטיות, נשארה אצל לין בביתה בעקבות מחלתה. בהשפעתן של מולוני ומרקייביץ', לין הפכה לפעילה בתנועה הלאומנית. היא הצטרפה לצבא האזרחים האירי, בו הייתה קצינת הרפואה הראשית והייתה אחראית על הכשרה לעזרה ראשונה של חברי הארגון, וכן עבור חברות ארגון הנשים הלאומני קומן נה מאן, בה נמנו מרבית חברותיה. בתור הקצינה הרפואית במהלך מרידת חג הפסחא ב-1916 היא מילאה תפקיד מרכזי: לפני תחילת ההתקוממות, היא הסתירה בביתה את התחמושת שהוברחה לעיר, וסיפקה ציוד רפואי לכוחות המורדים במהלך האירועים. בפתיחת המרידה היא נשאה את הדגל של צבא האזרחים מליברטי הול עד בית הדואר המרכזי שם היה מטה המרידה בפני כוחות המרד המשולבים. היא נבחרה לתפקיד זה דווקא בהיותה פרוטסטנטית, רופאה וסופרג'יסטית, שילוב שעבור ג'יימס קונולי ייצג את תנועת הפועלים האידיאלית. היא טיפלה בפצועים במרכז הקרבות, ובתום ההתקוממות, היא הייתה הקצינה הבכירה שנותרה בחיים בבניין העירייה אותו החזיקו המורדים, והייתה זו שמסרה את כניעתם לבריטים ב-20 באפריל 1916. בתחילה, סירבו הבריטים לקבל כניעה מצד אישה. אחר שקיבלוה, פשוט אמרו לעשר הנשים שהיו במקום לשוב לבתיהן. הנשים סרבו, ונעצרו. בעת מעצרה כשהתבקשה להזדהות, השיבה לין שהיא "רופאת הצלב האדום ולוחמת".
לין נכלאה בכלא קילמיינהאם יחד עם חברותיה מרקייביץ', מולוני ופרנץ'-מאלן. סך הכל נעצרו בעקבות ההתקוממות 77 נשים, והרשויות הבריטיות לא ידעו כיצד להתמודד עמן, שכן בתפישתם אי אפשר היה להתייחס אליהן כאל חיילות. הרוזנת מרקייביץ' הייתה היחידה מביניהן שנידונה למוות, אך גם עונש זה הומתק בשל מגדרה. הגנרל האחראי, ג'ון מקסוול, שחרר את רוב הנשים אחר זמן קצר בטענה שהיו רק "סייעות אמבולנס", אך ל-12 מתוכן היה תיק במטה הצבאי, והוא ביקש להחזיקן. על פי הוראות ממשרד המלחמה הבריטי השתחררו גם פרנץ'-מאלן, אנני היגינס, קתלין בריאן, מרי ריאן, איילין גיפורד, ועוד מספר חברות קומן נה מאן. אך את לין והרוזנת פלנקט הוא הגלה לאנגליה, ואילו בחברות קומן נה מאן ברידה פולי, אלן ריאן, ויניפרד קרני, ומורה פרולז וחברת צבא האזרחים הלנה מולוני הוא המשיך להחזיק תחת חוק הגנת הממלכה. באנגליה, לין שוחררה למעצר בית, ושם מצאה אותה פרנץ'-מאלן שבאה לחפשה.
משפחתה של לין לא ראתה בעין יפה את פעילותה במהלך מרידת חג הפסחא. למעשה, בזמנו, הם כל כך כעסו שהם לא הרשו לה לחזור הביתה לבלות איתם את חג המולד, והיא העבירה את החג בשנתיים הבאות עם דודתה פלורנס, בדבלין. אך הקרע המשפחתי אוחה לפני מות אביה שנת 1923. לין שמעה מאוחר יותר שהמשפחה הפעילה קשרים למען שחרורה, והבינה בדיעבד את הטיפול העדין יותר שהיא זכתה בו יחד עם הרוזנת פלנקט.
עד שלב זה, היא חוותה את הכלא כמו שאר חברותיה, ולפי דיווחיה, התנאים בכלא היו קשים מאוד. האסירות קיבלו אך מעט לאכול, היא סבלה מחוסר שינה, והגיעה למצב של תת-משקל ודיסאוריינטציה. בבקרים, היו שומעות את ההוצאות להורג של מנהיגי המרידה, והן היו חרדות לגורלה של מרקייביץ', שהוחזקה אז בנפרד מהן, באגף הנידונים למוות. כאשר הגיעה משלחת אמריקאית לראיין את האסירות האיריות, שהציתו את דמיון הקוראים האמריקאים, המפגש איתן לא סיפק את החוקרים. אישה אחת שאלה אותן אם הן קנאיות למטרה - היא השתמשה במילה "diehard" - אותה לא הכירו האיריות, ובאופן כללי היו האסירות חלשות, ולא סיפקו את דמות הלוחמות לה ציפו הכתבים.