בשנת 1964 החל בקריירת השיפוט שלו. בשנים 1964–1965 כיהן בתפקיד שופט תעבורה. בשנים 1965–1974 כיהן כשופט בית משפט השלום בירושלים. באוגוסט 1974 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים, ובמאי 1982 התמנה לסגן נשיא בית המשפט. במשך שנה (מרץ 1983-מרץ 1984) כיהן כשופט בפועל בבית המשפט העליון, וב-18 באפריל 1984 התמנה לכהונת שופט בית המשפט העליון במינוי קבע.
שימש יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-12. שימש חבר, ואחר כך יושב ראש הוועדה לסדר הדין הפלילי. כיהן כחבר בוועדת שמגר, לחקירת אירוע הטבח במערת המכפלה בפורים תשנ"ד-1994. היה חבר בוועדה לעניין הרשעה על סמך הודאה בלבד והעילות למשפט חוזר. בדו"ח הוועדה, שהוגש ב-1994, כתב: . חלק מהמלצות הוועדה מומשו בתיקון לחוק בתי המשפט. היה יושב ראש הוועדה לבחינת דרכי ההבניה של שיקול הדעת השיפוטי בגזירת הדין.
נמנה עם חברי ההרכב בפסק דין בנק המזרחי, שבו כתב:
ב-30 ביוני 1998 פרש לגמלאות.
במאי 1998 נבחר על ידי הכנסת לכהן כמבקר המדינה ונציב תלונות הציבור לתקופה של שבע שנים. גולדברג כיהן בתפקיד מ-5 ביולי 1998 ועד 4 ביולי 2005.
ב-18 במאי 2006 קיבל את אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה לאיכות השלטון, על פועלו בתחום המשפט.
ב-2008 התמנה לנציב תלונות הציבור על שופטים. על פעולתו בתפקידו זה אמר: . החלטה בולטת שלו הייתה בעניינה של השופטת ורדה אלשיך, ביוני 2012, שבה קבע כי אלשיך ביצעה 36 תיקונים טכניים ומהותיים בפרוטוקול דיון שהתנהל בפניה, כדי להחמיר בתיאור התנהלות עו"ד שנגדו התלוננה. בשנת 2013 הסתיימה כהונתו בתפקיד זה. במקביל לתפקידו זה הרצה במכללת ספיר בקורס ביקורת על מוסדות המדינה.
בשנת 2018 מונה ליו"ר הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה. הוועדה בראשותו אישרה את מינויים של אביב כוכבי לרמטכ"ל ואמיר ירון לנגיד בנק ישראל. בנובמבר 2018 הכריע בהחלטה להמליץ שלא למנות את משה אדרי למפכ"ל המשטרה.
בשנת 2014 המליצה וועדה בראשותו על רכישת מטוס לשימוש ראש הממשלה ונשיא המדינה ועל הקמת מעון לראש הממשלה לצד משרדו .
גולדברג נפטר ב-11 במרץ 2022 בגיל 90.
מטבע קיריבטי
מטבע נאורו
מטבע טובאלו
בלוז לחופש הגדול
בלוז לחופש הגדול הוא סרט קולנוע עלילתי ישראלי של הבמאי רנן שור והתסריטאי דורון נשר מ-1987, שהפך עם השנים לסרט פולחן בקולנוע הישראלי.
תקציר העלילה והדמויות.
"בלוז לחופש הגדול" מלווה חבורה של שבעה נערים ונערות בחופש שבין בחינות הבגרות לבין הגיוס לצה"ל. חופש גדול אחרון שיקטע את התבגרותם ויחייב אותם בהחלטות שיקבעו את דימויים העצמי והחברתי ואת עתידם. באותם שבועות קצובים וטעונים ינסו כל אחד לעצמו, וכולם ביחד, לחלום, לממש שאיפות ולנסות ולשנות מציאות אישית וחיצונית.
הסרט מחולק ל-4 פרקים, על פי שמות גיבוריהם בני העשרה:
הפקת הסרט.
קווי המתאר של סיפור הסרט נכתבו לראשונה ב-1976 על ידי רנן שור כבר במהלך לימודיו בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב והתבססו על חוויות שעבר עם בני מחזורו, מחזור מכתב השמיניסטים בתל אביב של 1970, בתקופת מלחמת ההתשה.
שנתיים לאחר מכן הצטרף לכתיבת התסריט דורון נשר, אז שחקן צעיר ששיחק בסרטו הקצר של שור "הקרב על מבצר ויליאמס". נשר ושור כתבו בין השנים 1978–1985 שש גרסאות לתסריט שנדחו על ידי קרן הקולנוע הישראלי. במקביל, סירבו משקיעים פרטיים להשקיע בסרט על רקע שונותו מסרטי נעורים מסחריים נוסח "אסקימו לימון" שהופקו עד אז בישראל. גיבורים פציפיסטיים ודיונים פוליטיים נחשבו באותה תקופה ל"רעל קופתי". יותר מכך, משרד התעשייה והמסחר סירב להעניק סיוע בסיסי לסרט בטענה כי הוא סרט לא פטריוטי. הסרט אושר לבסוף להפקה על ידי קרן הקולנוע הישראלי ב-1985.
ההפקה יצאה לבסוף לדרך בתקציב נמוך של 350,000 דולר, כאשר עבור מרבית אנשי הצוות היה זה סרט ארוך ראשון. חלק מרכזי מתפיסת הבימוי של הסרט הייתה החיבור להוויה הישראלית והתל אביבית, מתוך גאווה ותחושת שייכות לתרבות הישראלית, כנגד שיקולים מסחריים. מבחני הבד לסרט נערכו באוגוסט 1986.
הליהוק של הסרט חיפש שחקנים עם מראה ישראלי טיפוסי, ולא נרתע משימוש בשחקנים לא מוכרים, מתוך כוונה ליצור תחושת מלאות ישראלית. המוזיקה המלווה את הסרט עושה שימוש מודע בפזמונים, טקסטים ואייקונים ישראליים מעוררי אסוציאציות כמו "יוסי ילד שלי מוצלח" (ע. הלל/סשה ארגוב), "הליכה לקיסריה" (חנה סנש/דוד זהבי), "למה לי לקחת ללב" (אריק איינשטיין ושלום חנוך/שלום חנוך), ו"טוב למות בעד ארצנו" – משפטו האלמותי של יוסף טרומפלדור.
במהלך החזרות, מצאו שור ונשר לנכון להעביר לשחקנים הצעירים את רוח התקופה באמצעות ערימת תקליטים, ספרים וסרטים שביטאו את חוויית "אני ואתה נשנה את העולם" של סוף שנות ה-60. בין הסרטים היו "שיער", "אדם בעקבות גורלו" ו"המסעדה של אליס", מוזיקה של "הביטלס", לאונרד כהן, ג'ימי הנדריקס, "הדלתות", ג'ניס ג'ופלין וכדומה; וספרים של הרברט מרקוזה, פנחס שדה, יצחק אוורבוך אורפז ועוד.
הסרט, שמתרחש בתקופת הקיץ והחופש הגדול, צולם בשל אילוצי הפקה בחורף 1986 בתל אביב, ששינתה את פניה מאז זמן התרחשות העלילה - שנת 1970. אתרי הצילום המרכזיים היו חוף רידינג, תיכון עירוני א' לאמנויות ורחוב הגלבוע, כאשר קטעי המופע צולמו בקיבוץ רמת הכובש, שרבים מחבריו לוהקו כשחקני משנה וניצבים בסרט.
הקרנה והפצה.
הקרנת טרום-הבכורה לעיתונאים, צוות ההסרטה ומשתתפי הסרט נערכה ביוני 1987, באולפני "ברקי־המפריס" בגבעתיים (מתחם סרטי גבע).
הסרט היה הסרט הישראלי הראשון שנבחר לפתוח את פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 1987, הוקרן בבתי הקולנוע וזכה לאהבת הקהל ולביקורת חיוביות. הסרט זכה להצלחה מיוחדת בתל אביב, שבה מילא אולמות במשך שישה שבועות רצופים. תוך שלושה חודשים מיום יציאתו לאקרנים צפו בסרט כ-280,000 איש.
בשנת 2009, הוקרן הסרט שוב בבתי הקולנוע של רשת לב, בנוסף באותה שנה יצא גם בפורמט DVD (בחברת אן-אם-סי יונייטד, במארז הכולל גם דיסק של פסקול הסרט).
בשנת 2016, יצא הסרט מחדש אחרי שעבר דיגיטציה ושחזור והיה לסרט הישראלי הראשון הזוכה להפצה מחודשת בפעם השלישית.
פרסים ופסטיבלים.
הסרט זכה בפרס "מנורת הכסף" שחולק לראשונה ב-1988 (המקביל לפרס אופיר של אותם ימים), בקטגוריות הסרט הטוב, התסריט והמוזיקה המקורית. כמו כן זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ב"פסטיבל הישראלי בניו-יורק ובלוס אנג'לס" ב-1988, ובפרס חביב הקהל ב"פסטיבל שיקגו", 1988. הסרט הוקרן בכ-30 פסטיבלים בינלאומיים ובהם: פסטיבל מונטריאול (בתחרות הרשמית), פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובפסטיבלים במוסקבה, שיקגו, לוס אנג'לס, הונג קונג, דבלין, וינה, ונקובר ועוד. הסרט הופץ בבתי קולנוע ובוידאו בארצות הברית ובקנדה על ידי Kino Films ו-Janus Films, הישג לסרט ישראלי באותה תקופה.
השפעה וביקורת ציבורית.
לסרט, הבודק את היכולת של צעיר במציאות הישראלית הקונפורמית למרוד, נודעה השפעה על עיצוב התודעה הפוליטית והרגשית של צעירים בישראל, מאז צאתו לאקרנים ועד היום. עדות לכך היא העלאתו שוב ושוב, בעיבוד בימתי בגרסאות שונות במופעי גמר רבים של שמיניסטים במשך השנים. מעבר לכך הסרט, שהעמיד גיבורים צעירים חושבים, הוביל חלק מצופיו לעשיית חשבון נפש ולהעלאת שאלות מהותיות ומעשיות בהתייחסותם לגיוס לצבא ולתפיסת הממסד. כך למשל, הועלתה סברה שהסרט ככל הנראה שימש מאוחר יותר כמקור השראה לכתיבתם של מכתבי שמיניסטים נוספים בשנות ה-90.
אהרלה צודק.
אחת מהתופעות הבולטות שהתפתחו בהשראת הסרט היא כתובת הגרפיטי "ארל'ה צודק" שנכתבה ברחבי ישראל. בסרט ארל'ה מסתובב ברחובות תל אביב של שנות השבעים ומנהל מעין יומן על הקירות. הוא מרסס כתובות גרפיטי כמו "אין מלחמה צודקת". כאשר הוא נשאל מה יעשה אם יותקף על ידי האויב, הוא עונה: “לפציפיסט אין גבול שמאחוריו יש אויב. מאחורי מה שמכונה גבול יש אנשים כמוני, כמוך”. הוא גם חושב שאולי גולדה מאיר תבוא ותגיד: "אולי אהרלה צודק? אולי צריך להפסיק את המלחמה ולהחזיר את הילדים הביתה?".
העיבוד הבימתי.
ב-2018 עלה בבית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים עיבוד בימתי לסרט. העיבוד שנכתב ובוים על ידי תום ווליניץ, הציג את מרגו כיוצר תיאטרון מבוגר המעלה עם תלמידי שנה ג' את אותו מופע שצונזר לפני שנים רבות.
כישלון
כישלון הוא מצב שבו לא הושגה מטרה מסוימת של אדם או של קבוצת אנשים. יחד עם זאת, כישלון אינו מצב מנוגד להצלחה, ועל פי רוב מהווה תנאי הכרחי להצלחה. הכישלון מהווה חלק בלתי נפרד מחיי האדם, מלידתו ועד למותו.
קריטריונים לכישלון.
הקריטריונים לכישלון תלויים למדי בהקשר שלו, ועשויים להיות יחסיים לצופה מסוים או למערכת אמונות ספציפית. מצב שנתפס ככישלון בעיני אדם מסוים עשוי להיחשב כהצלחה בעיני אדם אחר, במיוחד במצבי תחרות ישירה או במשחק סכום אפס. גם דרגת ההצלחה או חומרת הכישלון במצב מסוים יכולה להיתפס באופן שונה על ידי צופים או משתתפים שונים במשימה. קשה לקבוע בבירור האם מצב מסוים עמד בקריטריון של הצלחה או כישלון, בין השאר גם משום שקיימות הגדרות מעורפלות או שנויות במחלוקת של הקריטריונים עצמם. מציאת קריטריון יעיל וברור, או היוריסטיקה מתאימה, כדי לשפוט הצלחה או כישלון של מצב מסוים, עשויה להיות משימה קשה ומשמעותית בפני עצמה.
סוגי כישלון.
כישלון אישי וכישלון קבוצתי.
כישלון יכול להיות של אדם יחיד (כישלון אישי), או של קבוצת אנשים בכל סדר גודל שהוא, עד לממדים של אומה (כישלון קבוצתי). יש שכישלון אישי בא לידי ביטוי ככישלון קבוצתי, בסופו של דבר.
כישלון מוחלט, חלקי ויחסי.