מחלף אשקלון צפון
מחלף אשקלון צפון הוא מחלף בסמוך ליישוב באר גנים שמחבר בין כביש 4 לדרך על שמו של ראש ממשלת ישראל לשעבר, יצחק רבין וכן דרך על ראש ממשלה נוסף, אריאל שרון. כבישי המחלף מתפקדים ככניסות הצפוניות של העיר אשקלון.
בניית המחלף היא חלק מתוכנית עיר היין באשקלון ומטרתו של המחלף היא לקהל על הכניסה והיציאה מאשקלון וכן על היוצאים והנכנסים ליישוב באר גנים, מלבד זאת גם יוקם גשר מעל מסילת לוד-אשקלון ובעקבות כך צפויים להתבטל מספר מפגשי רכבת שסמוכים לאזור המחלף וכן יבוטל צומת ניצנים, המחבר בין כביש 4 לכביש 232 (דבר אשר גורר ביקורת רבה מתושבי קיבוץ ניצנים שאף איימו בתגובה לחסום כבישים סמוכים כאקט מחאתי).
היסטוריה.
באפריל 2015 אושרה הקמתה של שכונת "עיר היין" בצפון אשקלון, השכונה תכלול כ-9,500 יחידות דיור חדשות, מספר בתי ספר וכן פארק בשטח של כ-450 דונם. על מנת לתת מענה תחבורתי ראוי לשכונה הוחלט להקים כביש ומחלף שיחברו את השכונה לכביש 4, הקמת תחנת רכבת "עיר היין" וכן תחנה מרכזית שתשמש את תושבי השכונה.
באוקטובר 2017 פורסם על אודות המחלף והכבישים שיוקמו בסמוך אליו, בין היתר פורסם כי יסלל המשך לדרך רבין, יוקם מחלפון על מנת להקל על הגישה למכון טיהור השפכים של אשקלון וכן יוקם מחלף בכביש 4 שישמש את הבאים והנכנסים.
במאי 2018 פורסם כי חברת "רמט" זכתה במרכז להקמת מחלף אשקלון צפון, עלות הקמתו של המחלף הוערכה בכ-120 מיליון שקלים.
בערך חודש לאחר מכן, החלו העבודות להקמת המחלף.
ביולי 2020 נחנך המחלף בטקס חגיגי, בנוכחות שרת התחבורה מירי רגב וכמה עשרות מוזמנים. במהלך הטקס הודתה השרה רגב שהפרה את הנחיות משרד הבריאות שבאו בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל, דבר זה גרר ביקורת רבה בציבור.
יום לאחר חניכת המחלף, נדרס צבי שפרץ לכביש בקרבת מקום לאור העובדה שלא הותקנה גדר באזור שתוכל למנוע מעבר בעלי חיים לכביש שתסכן את חייהם וחיי הנוסעים.
יעל באלירי
NW E (שם מלא: Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft Type E) הוא דגם של מכונית מסוג "Runabout car" מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה, אשר יוצרה בין השנים 1904–1906.
מפעל היצרן Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G מוקם ב"Kopřivnice" בחבל ארץ המזרחי מוראביה שבצ'כיה.
יחסי לוב–צ'ילה
יחסי לוב–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת לוב לבין הרפובליקה של צ'ילה.
סקירה כללית.
היחסים בין המדינות כוננו ב-20 במאי 1971. בשנת 2010 הסתכם הסחר בין המדינות ב-3.8 מיליון דולר.
מלון סוויסוטל קראסני הולמי
וולבי חד-זנב
וולבי סלעים
וולבי סלעים צהוב-כפות
יחסי אלג'יריה–צ'ילה
יחסי אלג'יריה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.
היחסים בין שתי המדינות החלו כשנה לאחר העצמאות המוחלטת של אלג'יריה, ב-4 ביוני 1963. היחסים התחזקו בתקופת ממשלת סלבדור איינדה (1970–1973), לאור הקרבה האידאולוגית והדגש כי בשתי המדינות להכניס למדיניות החוץ שלהם על העולם השלישי וזרמים אנטי-אימפריאליסטית כמו G77 והמדינות הבלתי-מזדהות. היחסים נקטעו לאחר ההפיכה בצ'ילה בספטמבר 1973, בעוד אלג'יריה קלטה בשטחה כמה מאות פליטים צ'יליאנים. היחסים חודשו בשנת 1990 עם הקמתה מחדש של הדמוקרטיה בצ'ילה. צ'ילה פתחה שגרירות באלג'יר ביוני 2001, ואלג'יריה הקימה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ביוני 2002.
ב-16 במאי 2005 נחתם מזכר הבנות בין שתי המדינות להקמת מנגנון הייעוץ המדיני בין שני משרדי החוץ. באותה שנה נחתם הסכם לשיתוף פעולה במכרות ואנרגיה. בשנת 2010 נחתם באלג'יר הפרוטוקול להחזרת דמי פרישה לעובדים שכירים שעבדו באלג'יריה ובצ'ילה בזמן הגלות הפוליטית.
בנוסף למנגנון הייעוץ, קיימת קבוצה דו-פרלמנטרית דו-לאומית של ידידות צ'יליאנית-אלג'ירית, ואילו בתחום המסחרי הוקמה מועצה עסקית צ'ילה-אלג'יריה, שמארגנת פגישות בין אנשי עסקים משתי המדינות לקידום הסחר שלהם.
ביקורים רשמיים.
בשנת 2005 ערך נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה ביקור ממלכתי בצ'ילה, והתקבל על ידי הנשיא ריקארדו לאגוס, כאשר חתמו על הסכמי שיתוף פעולה דו-צדדיים בנושא ניהול משאבי כרייה ופחמימנים ועל מזכר הסכם בין חברות הנפט הלאומיות משתי המדינות, ENAP ו-Sonatrach.
יחסים מסחריים.
בשנת 2015, היצוא הצ'יליאני לאלג'יריה הגיע ל-4 מיליון דולר, כאשר משלוחי התפוחים והפירות היוו את עיקר היצוא. באותה תקופה, היבוא מאלג'יריה הגיע ל-3.7 מיליון דולר, וכלל בעיקר אמוניה. בשנת 2018, המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-10 מיליון דולר, צמיחה שנתית ממוצעת של 21% בחמש השנים האחרונות, אם כי כמעט כולו היה יצוא צ'יליאני לאלג'יריה. המוצרים העיקריים שייצאה צ'ילה כללו ברזל, אגוזי מלך, קרגינן וצימוקים.
המשרד לענייני נשים וילדים (גאנה)
תחבורה ציבורית ברוסיה
התחבורה הציבורית ברוסיה מתבצעת במגוון אמצעי תחבורה לרבות אוטובוסים, מוניות, מוניות שירות ורכבות בין עירוניות.
את התחבורה הציבורית מנהל באופן ריכוזי משרד התחבורה, באמצעות השירות הפדרלי לפיקוח על התחבורה, אשר באחריותו מתן זיכיונות ורישיונות למפעילים פרטיים ופיקוח על הביצוע, הגדרת מסלולי הקווים ותדירותם, קביעת תעריפים והסדרת אמצעי התשלום.
התחבורה הציבורית במדינה היא מהמפותחות והמגוונות בעולם ומשולבים בה מפעילים ציבוריים ופרטיים.
רכבות.
חברת הרכבות הממשלתית של רוסיה RZD היא המונופול בתחום הרכבות הבין-עירוניות והיא המעסיק הגדול ביותר בתחבורה ברוסיה, עם 836,000 עובדים (נכון לשנת 2014).
מוסקבה.
החברות מוסגורטרנס ומוסטרנסאבטו מפעילות את שירותי התחבורה הציבורית בעיר מוסקבה.
סנקט פטרבורג.
PassajirAvtoTrans היא חברת האוטובוסים הגדולה בעיר ובפרבריה ומפעילה קווים לצפון מערב רוסיה.
פוניקולר.
הפוניקולר של ולדיווסטוק הוא קו הפוניקולר היחיד ברוסיה שמתפקד כתחבורה ציבורית. אין גישה ציבורית לקו הפוניקולר הפועל בסוצ'י, מכיוון שהוא מיועד רק להסעת נופשים לסנטוריום המקומי. פוניקולר נוסף שפעל בעבר בעיר, גם הוא פרטי, הופסק החל משנת 2019.
בתקופה מסוימת פעלו גם פוניקולרים בסבטלגורסק (מחוז קלינינגרד) ובניז'ני נובגורוד. בתחילת המאה ה-21 ממשלת מחוז ניז'ני נובגורוד קיבלה החלטה להחיות את אחד משני הפוניקולרים שפעלו בעיר בשנים 1896 עד שנות העשרים של המאה העשרים. ההנחה הייתה ששני קרונות, המיוצרים בסגנון "רטרו", ינועו מכיכר האחדות העממית לקרמלין של ניז'ני נובגורוד, אך נכון למרץ 2013 לא הוחל בעבודה ליישום החלטה זו.
עלויות וסבסוד.
בשנת 2020 משרד התחבורה של רוסיה הציג תוכנית שנועדה להפוך את התחבורה הציבורית לתחבורה ציבורית בחינם עד שנת 2035, במקביל להפיכת כבישי רוסיה לכבישי אגרה ובאופן זה לממן את התחבורה הציבורית.
חלופות.
לאורך שנים בייחוד מאז התפרקות ברית המועצות, הממשלה הפדרלית השקיעה רבות בתשתיות לרכב פרטי, כדוגמת הוספת נתיבים או סלילת כבישים מהירים, דבר שהוביל לפערים משמעותיים בזמני נסיעה לטובת הרכב הפרטי, הן במטרופולינים והן באזורי פריפריה, במה שתרם לגידול בהיקף פקקי התנועה, בייחוד בערים הגדולות.
ליקויים וביקורת.
במקומות שונים דווח על אוטובוסים יחסית ריקים שיוצאים מיישובים, תדירות נמוכה של קווים או היעדר של חלופות ישירות לעומת קווי מאספים שזמן הנסיעה שלהם ארוך משמעותית מה שיוצר עדיפות לנסיעה ברכב פרטי.
NW J (שם מלא: Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft Type J) הוא דגם של מכונית בסגנון מכונית עידן פליז מסוג "Touring car" מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה, אשר יוצרה בין השנים 1907–1908 ו-1910–1911.
מפעל היצרן Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G מוקם ב"Kopřivnice" בחבל ארץ המזרחי מוראביה שבצ'כיה.
יחסי איי שלמה–גרמניה
יחסי איי שלמה–גרמניה הם יחסי החוץ בין איי שלמה וגרמניה.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 ביולי 1978. גרמניה תומכת בעיקר בפיתוח כלכלי, חברתי באיי שלמה באמצעות תרומותיה המשמעותיות לקרן הפיתוח האירופית של האיחוד האירופי. גרמניה ממלאת תפקיד גם בשיתוף הפעולה הצמוד של מדיניות האקלים של גרמניה עם מדינות אזור דרום האוקיינוס השקט, במיוחד במסגרת תוכניות אזוריות המנוהלות על ידי חברת Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ) ויוזמת האקלים הבינלאומית (ICI) של משרד הסביבה הפדרלית.
מאז 2011, המכון הארכאולוגי הגרמני, בשיתוף המוזיאון הלאומי של איי שלמה ומשרד התרבות והתיירות, מבצע חפירות כדי לחקור את ההתיישבות המוקדמת של איי שלמה. הם נועדו לשפוך אור על האופן שבו אכלסו בני האדם הפרהיסטוריים את אזור האוקיינוס השקט, שלא זכה עד כה לתשומת לב מחקרית.
שגרירות גרמניה בקנברה שבאוסטרליה תומכת לעיתים קרובות בפרויקטים בקנה מידה קטן באיי שלמה, בעיקר בתחומי החינוך והבריאות.
רכס וסטל
רכס וסטל או רכס וסטאל (באנגלית: Vestal Ridge) הוא רכס סלעי בולט, בדרום מזרח עמק ביקון, בהרי קווטרמיין באזור חוף סקוט, באדמת ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של המצוק 2,240 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,199 בגובהו באנטארקטיקה.
המצוק ממוקם בין עמק מלינס ועמק פארנל, ומפריד ביניהם.
היסטוריה.
מיפוי האזור.
עמק ביקון, והאתרים המצויים בו, מופו לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
מקור השם.