הלהקה הוקמה בקריות באמצע שנות השמונים ועברה גלגולי הרכב שונים. בגלגולה הראשון בשנת 1985, היה שמה של הלהקה "אב-טיפוס" (בשתי מילים), וחבריה היו אריק שחר, אייל שכטר, אסף מרוז, אמיר בן-דוד, טל יניב וגיא דובדבני. הלהקה הוציאה בשנת 1986 שיר לרדיו בשם "אין לאן לברוח", אשר לא זכה להצלחה.
בשנת 1990 הלהקה התגבשה מחדש בשם "אבטיפוס" (במילה אחת). חבריה היו אייל שכטר, אמיר בן-דוד, שרון הולצמן, טל יניב ואיציק הלל. להיטה הראשון אשר יצא ב-1992 היה חידוש לשיר "שש עשרה מלאו לנער" של גבי שושן. כותב השיר, עלי מוהר, חיבר עבור הלהקה שורה חדשה לשיר - "ולא תמיד העצב הוא מתוק, ויש אולי עוד קצב חוץ מרוק".
אלבומה הראשון, "מה החזאי מבין" שיצא ב-1995 בהפקת יהודה עדר, הצליח מאוד וכלל בתוכו את הלהיטים "אשה אשה", "הנה ההומור שלי", "בוקר טוב עולם", "מועקה" ו"תשאירי לי מקום לחבק אותך", שנבחר מאוחר יותר לאחד מחמישים שירי האהבה הגדולים בעברית בספר שערך יואב קוטנר לרגל שנת החמישים למדינת ישראל. ב־1995 נבחרה אבטיפוס ללהקת השנה של גלי צה"ל ושל קול ישראל, והופיעה בכל רחבי הארץ. לאחר הקלטת האלבום "מה החזאי מבין" החליף את המתופף איציק הלל המתופף אסף זמיר.
ב-1997 יצא האלבום השני, "איך עושים מים". למרות שכלל הרבה להיטים כמו: "אוקיינוס", "איך עושים מים", "ציפור", "מי אמר למי", "נמסים מאהבה" ו"לא היית שם בשבילי", הוא לא הצליח כמו קודמו, ולא עמד בציפיותיהם של חברי הלהקה. בעקבות מה שנתפס בעיניהם ככישלון האלבום, התפרקה הלהקה.
לאבטיפוס קשר הדוק לקולנוע הישראלי. שירה "הלילה הזה" שכתב והלחין אמיר בן-דוד היה שיר הנושא של הסרט הישראלי המצליח "לילסדה". סולן הלהקה אייל שכטר שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, כולל תפקיד ראשי בסרט "לנגד עיניים מערביות" של הבמאי יוסף פיצ'חדזה. הגיטריסט אמיר בן-דוד כתב את התסריטים ל"זהר" - סרט על חייו ומותו של הזמר זוהר ארגוב - ו"צומת וולקן", סרט המתאר את קורותיה של להקת רוק ישראלית בקריות ערב מלחמת יום הכיפורים. בן-דוד אף זכה בפרס אופיר יחד עם טל יניב וחיים רומנו על הפסקול שחיבר ל"צומת וולקן".
לאחר פירוק הלהקה, שניים מחבריה, אייל שכטר ושרון הולצמן, הוציאו אלבומי סולו ב-2001. הולצמן הוציא אלבום נוסף ב-2004, אלבום שלישי ב-2008 ואלבום רביעי ב-2010.
הלהקה התאחדה בינואר 2005, במופע חגיגי לרגל צאת האלבום השני של הולצמן. בינואר 2006 התאחדה הלהקה פעם נוספת להופעת מחווה בשם "החברים של אלכס", לזכרו של חברם אלכס צ'רקיס שמת ממחלת הסרטן.
ב-2011 הקליטה הלהקה את השיר "פלאפל אוסלו", כשיר נושא לספר "פלאפל אוסלו" של אמיר בן-דוד. בעקבות הקלטת השיר החליטו חברי הלהקה להתאחד (ללא הולצמן) ולצאת לסיבוב הופעות. אל שכטר, בן-דוד ויניב מההרכב המקורי הצטרפו המתופף בועז וולף והבסיסט טל לוי. החמישייה השלימה אלבום חדש ויצאה לסיבוב הופעות ארצי.
האלבום השלישי של אבטיפוס, "הודעה לנוסעים מחוץ לזמן", יצא בנובמבר 2015. הוא התקבל בביקורות חיוביות. מבקר המוזיקה של "ידיעות אחרונות", עינב שיף, סיכם את ביקורתו על האלבום במילים "אבטיפוס 2015 הוא דוגמה לאיחוד שלא רק משחזר נוסחה מנצחת, אלא ממציא אחת חדשה, והרבה יותר מעניינת". בשנת 2016 אבטיפוס הייתה הלהקה הישראלית המושמעת ביותר בתחנת הרדיו 88FM.
בינואר 2020 ולאחר נתק ארוך שנים חזר שרון הולצמן להרכב.
יוזף מסופוסט
יוזף מסופוסט (בצ'כית: Josef Masopust; 9 בפברואר 1931– 29 ביוני 2015) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי.
ביוגרפיה.
במשך רוב הקריירה שלו (1952–1968), שיחק מסופוסט במועדון דוקלה פראג, בעיקר בתפקיד קשר. בשנת 1962 זכה בכדור הזהב, ולאחר פרישתו נבחר ל"כדורגלן הזהב" של צ'כיה במסגרת פרסי היובל של אופ"א. הוא נודע בשל שליטתו הגבוהה בכדור, ויכולתו ליצור במרכז המגרש עבור שחקני קבוצתו הזדמנויות יעילות להתקפה לכיוון השער.
הוא ערך בין השנים 1954–1966 63 הופעות וכבש 10 שערים עבור נבחרת צ'כוסלובקיה, והיה בהרכב שלה במונדיאל 1958 ו-1962. במונדיאל 1958 כשלה צ'כוסלובקיה כשהודחה כבר בשלב הבתים. במונדיאל 1962 היה לבין השחקנים המצטיינים לאורך הטורניר והגיע איתה עד לגמר נגד ברזיל. בגמר מסופוסט כבש את השער הראשון במשחק אך ברזיל ניצחה בסוף המשחק 1-3. בסיום הטורניר הוא נבחר להיות בנבחרת המצטיינת וזכה בכדור הארד.
בשנת 1965 זומן מסופוסט לשחק במשחק הפרידה של סטנלי מתיוס האנגלי, כאשר זה היה בן 50. במוקדמות מונדיאל 1966 נכשלה צ'כוסלובקיה להעפיל לטורניר כאשר מסופוסט שיחק במשחק מוקדמות אחד, בהפסד 1-0 לרומניה במאי 1965. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה במאי 1966 נגד ברית המועצות.
את שנותיו האחרונות ככדורגלן פעיל שיחק בקבוצת קרוסינג אילוייט (1968–1970). לאחר פרישתו הפך למאמן כדורגל, ואימן בשנות ה-70 עד שנות ה-90 קבוצות כגון דוקלה פראג ופ.צ ברנו. בשנים 1984–1987 אימן את נבחרת צ'כוסלובקיה. הוא גם אימן מחוץ לצ'כוסלובקיה: בשנים 1988–1991 כיהן כמאמן הנבחרת האולימפית של אינדונזיה.
במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. ב-2011 הוצב פסלו של מסופוסט מחוץ לאצטדיון הביתי של דוקלה פראג, אצטדיון ג'וליסקה.
מסופוסט מת בביתו בפראג ב-2015, בגיל 84. על אף שלא ניתנה סיבת מותו הטלוויזיה הציבורית בצ'כיה הצהירה כי נאבק במחלה קשה ממושכת.
מורדור
בטרילוגיית שר הטבעות, מורדור היא ארץ בדרום הארץ התיכונה. פשר השם מורדור בלשון העלפים הוא "ארץ שחורה" וזהו גם כינוייה. המתיישב הראשון בה היה סאורון בעידן השני, לאחר שנמלט מחורבן נומנור.
גאוגרפיה.
מורדור גובלת בשני רכסי הרים - הרי האפר (ארד ליתוי) והרי הצל (אפל דואת). בדרום מורדור ישנו אגם בשם אגם נורנן לידו מעבדים עבדים שדות תבואה לאורקים עבדי סאורון. בצפון מערב מורדור ישנה רמת גורגורות שבמרכזה הר האבדון והמגדל האפל ברד דור. בצפון מערב מורדור, היכן שארד ליתוי ואפל דואת נפגשים, ישנו השער השחור אל מורדור (המורנון). לאחר תבוסתו במלחמת הברית האחרונה, שממה מורדור מיושב, עד לשובם של הנאזגול וסאורון. לאחר שהושמדה הטבעת והובס סאורון, המלך אלסר (אראגורן) נתן את מורדור לנחלה לעבדים־לשעבר, כדי שיפריחו את השממה.
הר האבדון.
הר האבדון, או הר הגזירה, הוא הר געש הנמצא בליבה של מורדור. ההר נקרא באנגלית Mount Doom, ובסינדארין כאמון אמרת' (הר האבדון) וגם כאורודרואין (הר הגורל). הר זה הוא המקום בו חישל סאורון את הטבעת האחת ולכן זהו המקום היחיד בו יכלה הטבעת להיות מושמדת. בתום העידן השני נערך למרגלות ההר הקרב המכריע בין כוחותיו של סאורון לבין הברית האחרונה בפיקודם של גיל־גאלאד ואלנדיל. בקרב זה הוכרע סאורון ונלקחה טבעתו, אך לא הושמדה. בסדרת ספרי שר הטבעות מתוארת יצירת אחוות הטבעת על ידי חבירתם יחד של נציגי עמים שונים, אשר משימתה היא להגיע להר האבדון ולהשמיד שם את הטבעת. לאחר תלאות רבות ופירוקה של האחווה, מגיעים פרודו בגינס ורעו הנאמן, סאם גמג'י אל ההר, הטבעת מושמדת ועימה סאורון שקשר את גורלו בגורלה. בטרילוגיית הסרטים, אתר הצילום הכללי להר האבדון הוא הר הגעש נגהורואו אשר באי הצפוני של ניו זילנד.
מינס מורגול
בטרילוגיית שר הטבעות, מינס מורגול (בסינדרין: Minas Morgul - צריח הכשפים האפלים) הוא שמו של מינס יתיל (צריח הירח) אותו בנה איסילדור לאחר שנמלט עם אלנדיל אביו ואנאריון אחיו מארץ נומנור. הצריח עצמו עומד ליד רכס ההרים אפל דואת וחולש על חבל יית'ילין. לאחר כמה עשרות שנים, הנאזגול, בהוראת סאורון, כבשו את מינס איתיל והפכוה למשכן זדון, ואת אוסגיליאת הרסו, אך הם נהדפו על ידי צבאות הברית האחרונה. לאחר מפלת סאורון בהמשך המערכה בינו לבין הברית בשנת 3441 לעידן השני ננטשה מינס מורגול, עד לבואו של המלך המכשף (ראש הנאזגול, אשר יש אומרים ששמו מורגול) המובס מאנגמר ההרוסה בתחילת האלף השלישי של העידן השלישי.
בעת מלחמת הטבעת, המתוארת בספרי שר הטבעות, העיר קרויה לעיתים "עיר המתים". כשפרודו בגינס, סמוויז גמג'י וגולום הגיעו לצריח, פרודו נמשך לכיוון העיר בגלל טבעת הכוח, אך סם וגולום מנעו את כניסתו לעיר.
משם יצא חלק מצבאו של סאורון, למלחמה עם גונדור.
כשהובס סאורון בשנית במלחמת הטבעת בשנת 3019 לעידן השלישי, נהרסה מינס מורגול עד היסוד על ידי המלך אלסר (אראגורן) ולא יושבה שנית.
הפיגוע בקו 32א
הפיגוע באוטובוס 32א ליד צומת פת בירושלים היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב-18 ביוני 2002 ובו נרצחו 19 בני אדם ונפצעו 74.
הפיגוע.
את הפיגוע ביצע פעיל החמאס מוחמד אל-ראל, תלמיד השריעה (חוק איסלאמי) באוניברסיטת א-נג'אח שבשכם הידועה כמעוז של אסלאמיזם קיצוני ובפרט של תנועת החמאס.
אל-ראל נסע משכם אל בית לחם, ומשם הוסע לאבו דיס בסיוע האחים רמאדאן ופהמי משאהרה, שניהם תושבי סחווארה בעלי תעודת זהות ישראלית. השניים גם סייעו בבחירת מקום הפיגוע ובהסעת אל-ראל לתחנת האוטובוס שנבחרה בשכונה הערבית בית צפאפא בהנחה שבמקום זה לא יזוהה כחשוד.
בשעה 7:50 בבוקר הוא עלה על אוטובוס קו 32א שיצא מגילה ועצר בתחנה. מיד לאחר שעלה על האוטובוס - שהיה עמוס בקשישים היוצאים לקניות ותלמידים בדרכם לבית ספר - פוצץ אל-ראל את חגורת הנפץ שנשא עליו. הפיצוץ החזק השמיד את חציו הקדמי של האוטובוס ופיזר רסס מתכת שהיה חלק מהמטען. מהפיצוץ והרסס נהרגו 19 אנשים וכ-74 נוספים נפצעו, מהם 6 קשה. רוב ההרוגים היו אנשים זקנים מאוד או נערים צעירים, 17 מהם היו תושבי שכונת גילה.
ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע. באוגוסט 2005 נגזרו על האחים משאהרה 20 מאסרי עולם.
תגובות.