במהלך הקריירה, מכר ספרינגסטין יותר מ-64 מיליון אלבומים בארצות הברית ויותר מ-120 מיליון אלבומים בעולם, שמיצבו כאחד מהאמנים הרווחים בעולם.
על עבודתו, זכה ספרינגסטין בפרסים רבים, אשר כללו 20 זכיות בפרסי גראמי, 2 גלובוס הזהב, וזכייה אחת בפרס האוסקר. בנוסף, הוא חבר בהיכל התהילה של כותבי השירים והן בהיכל התהילה של הרוק אנד רול (החל משנת 1999).
במשך מרבית הקריירה שלו, שיתף ספרינגסטין פעולה עם להקת האי סטריט בנד, אשר מתפקדת עד היום כלהקת הליווי הקבועה שלו. בשנת 2014, צורפה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בדצמבר 2021 חתם ספרינגסטין על עסקה של מכירת הקלטות המאסטר וזכויות הפרסום למוזיקה שלו לחברת סוני מיוזיק אנטרטיימנט. לפי הניו יורק טיימס שולמו לספרינגסטין כחצי מיליארד דולר וזו העסקה הגדולה ביותר ששולמה עבור יצירות של אמן אחד.
ראשית חייו.
ספרינגסטין נולד בעיירה לונג בראנץ אשר במדינת ניו ג'רזי למשפחה נוצרית-קתולית. הוא גדל ברובע פריהולד בורוג' שבניו ג'רזי ולמד בבית הספר היסודי והתיכון באזור מגוריו.
אביו, דאגלס פרדריק ספרינגסטין, בן למשפחת מהגרים ממוצא אירי-הולנדי שהתפרנס משלל עבודות "צווארון כחול", בין היתר, כפועל במפעל, כנהג טרקטור וכנהג אוטובוס. אביו סבל מסכיזופרניה והתקשה להתמיד במקומות עבודה. אמו של ברוס, אדל אן ספרינגסטין, בת למשפחת מהגרים מדרום איטליה, שימשה כמזכירה רפואית ולטענת ספרינגסטין הייתה המפרנסת העיקרית בבית. ספרינגסטין הוא הבכור מבין שלושה ילדים ויש לו שתי אחיות - וירג'יניה ופמלה, אשר לאחר קריירה קצרה בעולם המשחק פנתה לתחום הצילום ואף שיתפה עם ספרינגסטין פעולה כשצילמה תמונות למספר מאלבומיו (Human Touch, Lucky Town ו- The Ghost of Tom Joad).
היחסים בין ברוס לאביו היו מורכבים וטעונים, אך לדעת ברוס הייתה להם חשיבות בעיצוב הקריירה המוזיקלית שלו ובתפיסת הגבריות שלו. בנאום שנשא בטקס כניסתו להיכל התהילה של הרוקנרול בשנת 1999, ציין ברוס כי מערכת היחסים עם אביו חישלה אותו ועיצבה את ראיית העולם המחוספסת שלו, כפי שבאה לידי ביטוי בשיריו. לטענתו, לא היה מודע לכך כילד, אך אביו סבל ככל הנראה מדיכאון.
ספרינגסטין למד בבית הספר היסודי הקתולי "St. Rose of Lima", אך חווה קשיים והסתכסך באופן תדיר עם הנזירות, בשל אי יכולתו להסתגל למסגרת הלימודית הנוקשה. עם זאת, חלק מעבודתו המאוחרת מושפעת מאתוס קתולי ומשלבת מזמורים אירים-קתולים. במהלך ראיון שנערך עמו בשנת 2012, ציין ספרינגסטין כי לחינוך הקתולי שקיבל הייתה השפעה משמעותית ביותר על סגנון כתיבתו, אף יותר מדעותיו הפוליטיות.
לאחר סיום לימודיו היסודיים, עבר ספרינגסטין לבית הספר התיכון "Freehold", אך גם כאן חווה קשיי הסתגלות. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, עבר ספרינגסטין ללמוד בקולג' "Ocean County" שבניו ג'רזי, אך פרש כעבור זמן קצר.
קריירה.
1964-72: תחילת הקריירה.
ספרינגסטין החל להימשך לעולם המוזיקה בגיל שבע, לאחר שצפה באלביס פרסלי מופיע בתוכנית המופע של אד סאליבן בשנת 1956. פרסלי היה אחד מהאמנים האהובים על ספרינגסטין בצעירותו, שאף ניסה בליל ה-29 באפריל 1976, להיכנס בלילה לאחוזתו של פרסלי בגרייסלנד ביחד עם סטיבן ואן זאנדט, חברו מהאי סטריט בנד, על מנת לבקש ממנו לחוות את דעתו על שיר שכתב ספרינגסטין באותה תקופה בשם "Fire". כמחווה, בתמונת אלבומו "Born to run" משנת 1975, מצולם ספרינגסטין כשלרצועת הגיטרה שלו מחובר כפתור של מועדון המעריצים של פרסלי בניו יורק.
בצעירותו, הושפע ספרינגסטין גם מהזמר פרנק סינטרה, אשר אף הוא יליד העיר ניו ג'רזי. לאחר שאמו אדל רכשה לו את הגיטרה הראשונה, ובהשפעת הופעתם של הביטלס בתוכניתו של אד סאליבן ב-1964, החל ספרינגטין להופיע באותה שנה מול קהל חי, בתחילה באתר קראוונים בשולי כביש 34 שבניו ג'רזי ובהמשך במועדון החברים "Elk Lodge" .
בשנת 1965, לקחה אדל הלוואה על מנת לרכוש לברוס גיטרה חדשה. אירוע זה כמו גם היבטים נוספים במערכת היחסים החמה בין ברוס לאמו, מתוארים בשירו של ספרינגסטין "The wish", אשר נכלל במסגרת המארז המרובע "Tracks" שיצא בשנת 1998.
באותה שנה פנה ספרינגסטין לגורדון "טקס" ויניארד, אשר ביחד עם אשתו מריון נתנו את חסותם ללהקות מקומיות ואפשרו לו להתאמן ולהופיע בדופלקס שבבעלותם. בני הזוג עזרו לספרינגסטין להשתלב כגיטריסט בלהקת "The Castiles" (בהמשך הפך גם לסולן הלהקה). הלהקה הקליטה שני שירים והופיעה באירועים שונים בניו ג'רזי ובניו יורק. בשנת 2002, תרם ספרינגסטין לבנייתו של פארק בניו ג'רזי והקדיש אותו לגורדון, בהוקרה על הסיוע שהעניקו לו וללהקה בתחילת דרכם.
בשנת 1967, בהגיעו לגיל 18, זומן לבדיקות-גיוס על ידי צבא ארצות הברית, אך לא נמצא כשיר לשירות בווייטנאם עקב תאונת האופנוע שבה היה מעורב שנה קודם לכן ואשר גרמה לו לזעזוע מוח. בראיון שנערך איתו בשנת 1984 במגזין רולינג סטון, אמר ספרינגסטין: "כאשר הגעתי לבדיקות הגופניות בבסיס חשבתי רק על דבר אחד - אני לא מתכוון להתגייס". זאת עקב מותם במלחמה של מכרים מניו ג'רזי, בהם מתופף וזמר רוק עמם הופיע.
בסוף שנות השישים חבר ספרינגסטין להרכב "Earth""" שהופיע במועדונים שונים בניו ג'רזי. בתקופה זו זכה לכינוי "הבוס", כשניהל את נושא הלוגיסטיקה ותשלומי השכר של ההרכב. מקור נוסף לכינוי הוא ממשחקי המונופול שחברי הלהקה נהגו לשחק.
בין השנים 1969–1971, הופיע ספרינגסטין במסגרת להקת "Steel Mill" , אשר כללה בנוסף את דני פדריצ'י, ויני לופז, ויני רוסלין ובהמשך גם את סטיבן ואן זאנדט ורובין תומפסון. הלהקה הופיעה בין היתר באולמות שונים באזור עיירות החוף של ניו ג'רזי, בעיר ריצ'מונד שבויריג'יניה, בקליפורניה ובמקומות נוספים. חבורת נגנים זאת, בצירוף הסקסופוניסט קלרנס קלמונס, תהפוך בשנת 1972 ללהקת ה-E Street Band, אשר תלווה את ספרינגסטין החל מאלבומו הראשון ועד היום.
בשנים אלה, פעל ספרינגסטין בהרכבים שונים, תוך ניסיון לעצב את סגנונו המוזיקלי - "Dr. Zoom &amp; the Sonic Boom" (תחילת עד אמצע שנת 1971), "Sundance Blues Band" (אמצע 1971), "The Bruce Springsteen Band" (אמצע 1971 עד אמצע 1972). בשלב זה, עם צירופו של הפסנתרן דייוויד סנציוס , החלה להתגבש להקת ה-E Street Band העתידית.
הוורסטיליות בשיריו ששילבו אלמנטים מסגנונות מוזיקה רבים דוגמת בלוז, רית'ם אנד בלוז, סול, ורוק אנד רול, כמו גם הנוכחות הבימתית הבולטת שלו, העלו את קרנו של ספרינגסטין בקרב גורמים בתעשיית המוזיקה, אשר עתידים להשפיע רבות על התפתחות הקריירה שלו - המפיקים המוזיקליים מייק אפל וג'ים קרטקוס וצייד הכישרונות של קולומביה רקורדס ג'ון האמונד, אשר בעקבות לחצים שהפעיל עליו אפל הזמין את ספרינגסטין לאודישן במאי 1972.
1972-74: קשיים בדרך להצלחה.
בשנת 1972, חתם ספרינגסטין על חוזה להקלטת אלבומו הראשון בחברת קולומביה רקורדס, בסיועו של ג'ון האמונד, אשר החתים את בוב דילן על חוזה בחברה עשור קודם לכן. בינואר 1973 יצא אלבומו הראשון "Greetings from Asbury Park, N.J" אשר זכה לביקורות טובות, על אף שלא הצליח מבחינה מסחרית. בשל כתיבתו הפואטית וסגנון הפולק-רוק של אלבומו הראשון, זכה ספרינגסטין להשוואות לבוב דילן ו-ואן מוריסון על ידי מבקרי המוזיקה. הלהיט הגדול ביותר מבין שירי האלבום היה "Blinded by the Light", אשר גרסת כיסוי שלו (שהצליחה אף היא) הופיעה מאוחר יותר באלבום "The Roaring Silence" של להקת "Manfred Mann's Earth Band" משנת 1976.
בספטמבר 1973 יצא אלבומו השני "The Wild, The Innocent &amp; the E Street Shuffle", אשר אף הוא זכה לביקורות טובות ולהצלחה מסחרית פחותה. באלבום זה, המאופיין בשילוב סגנונות הרוק והריתם אנד בלוז תוך התרחקות מסגנון הפולק, שמזוהה עם אלבומו הראשון, מתאר ספרינגסטין, בין היתר, את אורח חייהם והווי צעירי ניו ג'רזי. בין שירי האלבום הבולטים ניתן למצוא את "Rosalita", אשר ישמש כשיר ההדרן בהופעות במהלך עשר השנים הראשונות בקריירה של ספרינגסטין.
בגיליון מגזין המוזיקה "The Real Paper" שיצא במאי 1974 כתב מבקר המוזיקה ג'ון לנדאו: "ראיתי את עתיד הרוק אנד רול, ושמו הוא ברוס ספרינגסטין. בערב בו חשתי צורך להרגיש צעיר, ספרינגסטין גרם לי להרגיש כאילו שמעתי מוזיקה בפעם הראשונה בחיי". החברות בין לנדאו וספרינגסטין הפכה במהרה לעבודה משותפת, כשלנדאו נהפך למנהלו האישי ולמפיק המוזיקלי של ספרינגסטין באלבומו השלישי, "Born To Run" .
העבודה על האלבום "Born to Run" החלה במאי 1974 וארכה 14 חודשים (מתוכם 6 חודשי עבודה על שיר הנושא של האלבום). תהליך ההקלטה היה ארוך ורווי קשיים, כשחברו של ספרינגסטין וחברת להקת ה-אי סטריט בנד סטיבן ואן זנדט, סייע לו רבות בתפירת הפרטים הקטנים שהביאו להשלמת האלבום.
1975-1983: פריצת הדרך.
אף לאחר השלמת האלבום ביולי 1975, המשיך ספרינגסטין להביע חוסר שביעות רצון מהתוצאה הסופית, ולאחר האזנה ראשונה לאלבום השליך את התקליט מחלון האולפן והביע את רצונו לגנוז את האלבום ולהקליטו כהופעה חיה במסגרת הופעה במועדון הניו יורקי "The Bottom Line", בו הופיע ספרינגסטין לעיתים קרובות.
ב-13 באוגוסט 1975 החלו ספרינגסטין ולהקת האי-סטריט במרתון של עשר הופעות בחמישה לילות, במועדון ה-Bottom Line. ההתעניינות של התקשורת הייתה בשיאה, וההופעות הוקלטו ברדיו. שנים מאוחר יותר יכלול המגזין רולינג סטון את סדרת מופעים זו ברשימת 50 האירועים ששינו את הרוק אנד רול.