בדרך כלל תומכי השארת המלוכה במדינה מסוימת הן אותן קבוצות באוכלוסייה התומכות בהשארת הקשרים (ולו הסמליים) לממלכה המאוחדת. במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 מרבית הפוליטיקאים בדומיניונים (שהיו אז מושבות בעלות אוטונומיה פנימית) תמכו בחיזוק הקשרים הצבאיים והכלכליים עם הממלכה המאוחדת (וזאת על אף שלעיתים היו ניגודי אינטרסים בין הדומיניונים לממלכה המאוחדת). שמירת הקשרים עם הממלכה המאוחדת ובייחוד המשך השלטון המלוכני בדומיניונים נראו למרבית תושבי הדומיניונים כדבר מובן מאליו - ולעיתים אף השייכות לאימפריה הבריטית נראתה עדיפה על פני עצמאות מדינית.
עם עליית הסנטימנטים הדה- קולוניאליסטיים החל מאמצע המאה ה-20, גבר הרצון לעצמאות מדינית וכלכלית ועימו עלו קולות הקוראים לניתוק הקשרים עם מוסד המלוכה. החל משנות ה-80 של המאה ה-20, אף לא אחת מממלכות חבר העמים שומרת על קשרים חוקתיים או משפטיים עם הממלכה המאוחדת. בית המלוכה מהווה אמנם גורם מקשר, אך אין מדובר בגורם מאחד כפי שהיה בשיאה של האימפריה הבריטית, ולמעשה רואים את בית המלוכה כבית מלוכה עצמאי בכל מדינה ומדינה (אף שבראשו עומדת אותה מלכה).
מחלוקת בשאלת המלוכנות.
בסוף המאה ה-20 החל דיון ציבורי בממלכות חבר העמים בשאלת השארת מוסד המלוכה על כנו. מרבית התושבים מתייחסים באדישות מה למוסד המלוכה הפאסיבי למעשה בפעילותו בממלכות חבר העמים, אחרים רואים את מוסד המלוכה כגורם א-פוליטי מאחד בין מדינות חבר העמים הבריטי, אולם יש הרואים את מוסד המלוכה כמוסד המונע עצמאות אמיתית של מדינתם מהממלכה המאוחדת - והעובדה שדמות המלכה מופיעה על סמלי המדינה (המטבעות, הבולים והשטרות) הופכת את מדינתם ל"מדינת משנה" של הממלכה המאוחדת.
תומכי המלוכנות.
בתחילת שנות ה-60 ועם עליית התנועות הרפובליקניות הקוראות לביטול המלוכה, החלו במקביל לעלות תנועות הקוראות לשמר את מוסד המלוכנות במדינה.
בשנת 1943 נוסדה באנגליה הליגה המלוכנית הבינלאומית במטרה לשמור את המלוכנות ברחבי האימפריה הבריטית ובייחוד בממלכות חבר העמים.
באותה שנה נוסדה באוסטרליה הליגה המלוכנית האוסטרלית - הפועלת נמרצות בחל משנת 1999 נגד התנועות הרפובליקניות באוסטרליה הקוראות לביטול המלוכה.
בשנת 1955 נוסדה בניו זילנד הליגה המלוכנית של ניו זילנד בראשות ראש הממשלה הניו זילנדי לשעבר ג'ני שיפלי, ויושב ראש בית הנבחרים של ניו זילנד פיטר טאפסל.
בשנת 1970 נוסדה הליגה המלוכנית של קנדה במטרה להאבק בתנועות של לסטר פירסון ופייר טרודו שניסו להפחית את חשיבות המלוכה בקנדה.
רפובליקניזם.
התנועות הרפובליקניות הקיימות כיום בממלכות חבר העמים שונות מאלו שביטלו את המלוכה במדינות חבר העמים מיד עם קבלת עצמאותן. בממלכות הקיימות קיים בית מלוכה מזה זמן רב - ולעיתים למעלה ממאה שנים. מרבית אזרחי המדינות מרוצים מהמצב הקיים, והוויכוחים דנים בעיקר בתועלת שבביטול בית המלוכה ובשינויים שיגרמו למצב הקיים. הרפובליקנים נדרשים להראות כי אכן יש תועלת במהלך מסוג זה, ולא די בטענות תאורטיות בשאלות חוקתיות ומשפטיות.
אוברדאבינג
אוברדאב
אובר-דאב
פסנתר אלקטרוני
פסנתר אלקטרוני הוא כלי נגינה אלקטרוני, שבנוי כך שיוכל לדמות קול של פסנתר, ולעיתים גם של צ'מבלו או עוגב. בשפה העברית הוא תכופות מכונה בטעות "פסנתר חשמלי", אך זהו כלי נגינה אחר.
רוב הפסנתרים האלקטרוניים המודרניים הם "touch sensitive", כלומר עוצמת הצליל משתנה בהתאם לעוצמת המגע.
רוב הפסנתרים האלקטרוניים יוצרו ומיוצרים באיטליה, ובנוסף ישנם מספר דגמים המיוצרים ביפן. יוצאי הדופן הם מספר דגמים שיוצרו על ידי חברת RMI בארצות הברית.
יצרניות בולטות של פסנתרים אלקטרוניים הן ימאהה ורולנד.
י&quot;ח ברכות
יובל לוי
יובל לוי (נולד ב-1932) הוא עורך דין ישראלי, השותף הבכיר והמייסד בשותפות הנושאת את שמו.
קורות חייו.
לוי נולד בתל אביב וגדל בירושלים. בתיכון למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים ובויטינגהם קולג' באנגליה, שם שהה בזמן מלחמת העצמאות.
לימודים ושירות בצה"ל.
לוי למד במסגרת העתודה האקדמית משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים וב-1955. הוא התגייס לצה"ל ושירת בפרקליטות צבאית ושימש תובע צבאי בפיקוד צפון. במסגרת זו היה התובע במשפטם של סגן מאיר מוזס, וסמל מאיר יעקבי שנתפסו בסוריה במהלך מבצע צרצר ולאחר חזרתם לארץ הואשמו והורשעו במסירת סוד לאויב, לוי הביע צער על תפקידו בפרשה ותמך במתן חנינה לשניים 49 שנים לאחר מכן. הוא שירת כתובע צבאי ראשי של חיל הים, תובע צבאי ראשי של חיל האוויר, ויועץ משפטי של הממשל הצבאי בסיני. הוא המשיך לשרת במילואים עד 1987. ייצג את האלוף שמואל גונן בפני ועדת אגרנט, ייצג את חיל האוויר בוועדת החקירה של אסון הנ"ד ואת האלוף יהושע שגיא בפני ועדת כהן.
קריירה אזרחית.
סיים תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת ייל ב-1960. בשובו מונה לחבר סגל הפקולטה למשפטים בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב ובהמשך באוניברסיטת תל אביב, כיהן כפרופסור חבר משנת 1982 ופרופסור אמריטוס משנת 2002.
היה שותף במשרד קומיסר ושות', אשר היה באותם ימים מן המשרדים המובילים בישראל, ובשנת 1973 ייסד פירמה עצמאית.
יובל לוי מוכר על ידי חברות הדירוג legal 500, ו-UK's chambers&amp;partners כאחד הבכירים בישראל בתחום הליטיגציה בכלל, והליטיגציה המסחרית בפרט, באופן רציף ועקבי בשנים האחרונות.
ליובל לוי פעילות רבת שנים בעניינים ציבוריים: כחבר בוועדה המייעצת לרשות החברות, חבר בוועדה לשינוי הדין הפלילי, וכן בוועדה לפיקוח ואחריות בחברות ציבוריות.
באמצע שנות השבעים התקבלה החלטת ממשלה על מינויו של פרופסור לוי ליועץ המשפטי לממשלה, אולם הוא סירב לקבל את התפקיד, ותחתיו מונה פרופסור אהרן ברק.
עיקר עבודתו האקדמית, במסגרת אוניברסיטת תל אביב, הייתה בדין הפלילי.
יובל לוי הוביל משפטים אזרחיים מן המובילים והמתוקשרים במדינת ישראל. ב-2005 ייצג לוי את החברות כאל ודיינרס בתובענה ייצוגית גדולה שהוגשה כנגד חברות האשראי. התביעה נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
דה אדג'
דה אדג' (באנגלית: The Edge, בתרגום חופשי: הקצה) הוא כינויו של המוזיקאי הבריטי דייב אוונס (נולד ב-8 באוגוסט 1961), הגיטריסט של להקת הרוק האירית U2 והכותב של חלק מהחומר שלה. הוא מדורג במקום ה-38 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים" של מגזין רולינג סטון.
ביוגרפיה.
אוונס נולד בלונדון, אנגליה להורים ממוצא וולשי. כשהיה בן שנה, משפחתו עברה לדבלין, אירלנד. למרות זאת שמר אוונס את אזרחותו הבריטית.
אוונס קיבל שיעורי גיטרה ופסנתר והופיע ביחד עם אחיו דיק שיותר מאוחר הצטרף ללהקת Virgin prunes.
קריירה מוזיקלית.
ב-1976 הצטרף ללהקת U2. ב-1982, דה אדג' היה קרוב לעזוב את הלהקה מסיבות דתיות, אך לבסוף שוכנע להישאר. זמן קצר לאחר מכן, הוא כתב את "Sunday Bloody Sunday".
בנוסף לעבודתו עם U2 דה אדג' הקליט עם אומנים כמו: ג'וני קאש, בי בי קינג, טינה טרנר ורון ווד.
שיערו של דה אדג' התחיל להדלדל בתחילת שנות ה-20 לחייו, וכתוצאה מכך, הוא לובש כובעים בהופעות.
סגנון הנגינה המיוחד שלו בגיטרה החשמלית, ביחד עם השימוש החדשני בתהליכי עיבוד סאונד ממוחשבים, עוזרים להגדיר את הסגנון המיוחד של U2.
בשנת 2002 דה אדג' נבחר להופיע על בול מיוחד של אירלנד, בנוסף לעוד שלושה בולים של שאר חברי להקת U2 ועוד מספר בולים של מוזיקאים אירים מפורסמים.
ב-2003, המגזין רולינג סטון דירג את דה אדג' במקום ה-38 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים של כל הזמנים".
חיים פרטיים.
דה אדג' התחתן עם חברתו מנעוריו אליסון, ב-12 ביולי 1983. לזוג שלוש ילדות: הולי, ארן, ובלו אנג'ל. הזוג נפרד ב-1991, ולא היה יכול להתגרש בגלל החוק האירי. הגירושים הפכו לחוקיים ב-1995, והם התגרשו ב-1996.
באוקטובר 1997 נולדה בתו הרביעית, סיאן, מהרקדנית והכוריאוגרפית של U2, מורלי שטיינברג. בספטמבר, 1999 נולד בנם, לוי. הזוג התחתן ב-22 ביוני 2002.
צ'ארלס גרובס
צ'ארלס גרובס (באנגלית: Sir Charles Groves, 10 במרץ 1915 – 20 ביוני 1992) היה מנצח בריטי.
ביוגרפיה.
גרובס נולד בלונדון ושר במקהלה של קתדרלת סנט פול. בהמשך למד בקולג' המלכותי למוזיקה. הוא ניצח על תזמורת ה-BBC הצפונית (1944–1951), על תזמורת בורנמות (1951–1961) ועל התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול (1963–1977).
צ'ארלס גרובס היה המנהל המוזיקלי של האופרה הוולשית הלאומית (1961 - 1963) ושל האופרה הלאומית האנגלית (1978–1979). נוסף לכך, היה נשיא תזמורת הנוער הלאומית (1977–1992) ומשנת 1967 עד מותו היה מנצח חבר של הפילהרמונית המלכותית.
חברות התקליטים שאצלן הקליט (בעיקר EMI) נטו לסווג את גרובס כמומחה למוזיקה בריטית. לעומת זאת, באולם הקונצרטים היה לו רפרטואר רחב-היקף. הוא היה המנצח הבריטי הראשון שביצע את כל הסימפוניות של מאהלר, ונודע כמי שמעודד מלחינים מודרניים ומשלב את יצירותיהם בתוכניותיו.
צ'ארלס גרובס קיבל תואר אבירות בשנת 1973. פרס לאומי ליוצרי מוזיקה נקרא על שמו וניתן לאדם או לארגון, שתרם תרומה יוצאת דופן למוזיקה הבריטית. בקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה יש מעונות סטודנטים הקרויים על שמו.
קונסטנטין סילבסטרי
קונסטנטין סילבסטרי (, 13 במאי 1913 - 23 בפברואר 1969) היה מנצח ומלחין רומני.