ההתייחסות הראשונה לדמות הייתה בקבוצת הדיון alt.atheism ב־7 ביולי 1990, אך היא פותחה על ידי קבוצת סטודנטים ב־ISCA בין השנים 1994–1995, ואיתה פותחה אמונה דתית אבסורדית שמפורטת במניפסט.
המניפסט מציין תכונות נוספות של הדמות, כגון חיבה ללחם עם צימוקים, ובמשך הזמן תכונות נוספות הוספו לדמות בוויכוחים הומוריסטיים, כגון הענשתה את הלא־מאמינים על ידי דקירתם בקרנה - דבר שמזכיר עקיצת יתוש, וקיומו של שטן לדמות זו - הצדף הסגול של האבדון, אחד מעבדיה של החד־קרן שגורש מהמרעה שלה לאחר שחטא, כשניסה לשכנע את קהל מאמיניה כי היא אוהבת פיצה עם פפרוני ופטריות יותר משהיא אוהבת פיצה עם אננס וירך חזיר.
בנוסף, במשך השנים נוצרו ציורים שלה "מתגלה" במקומות שונים, ונוצר לוגו לדת פרודית זו.
אימוץ הדמות.
בשנת 1996 אומץ רעיון דומה לחד־קרן הבלתי נראית כאמצעי לימוד במחנה הקיץ הראשון לחשיבה חופשית בארצות הברית. אחת מהמשימות שקיבלו המחנאים, הייתה לנסות להוכיח שחד־קרניים בלתי נראים, שמשמשים כמטפורה לאלים, אינם קיימים.
ריצ'רד דוקינס, בספרו "יש אלוהים?", התייחס לדמות באומרו שהיא החביבה ביותר על פילוסופים מבין שאר הטיעונים כנגד הדת.
עמוס אטינגר
עמוס אֵטִינְגֶר (נולד ב-15 בספטמבר 1937) הוא משורר, פזמונאי, תסריטאי, מראיין ומגיש רדיו וטלוויזיה ישראלי. הוא נודע בעיקר בזכות תוכנית הטלוויזיה "חיים שכאלה".
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב וגדל ברמת גן, בנם של יוסף ורבקה אטינגר. אביו נמנה עם מקימי תחנת הכוח של חברת החשמל בנהריים. בנעוריו היה חניך בקן השומר הצעיר ברמת גן. שירת בלהקת פיקוד המרכז לצד אילי גורליצקי, שייקה לוי, עודד קוטלר ועודד תאומי. בשנת 1959 התקבל בעזרתה של רבקה מיכאלי לעבודה בקול ישראל. בשנת 1966 החל להגיש את התוכנית "אלה הם חייך" על פי מודל בריטי. בהמשך עברה התוכנית לטלוויזיה הישראלית בשם "חיים שכאלה". בתוכנית זו אירח עשרות אישים ביניהם: עזר ויצמן, גולדה מאיר, יעקב חודורוב ועוד, וכן את הדודאים ותזמורת צה"ל. המשפט בתוכנית שהפך למטבע לשון היה: "מה אומר לך הקול הבא?", שאלה שהיה נשאל אורח התוכנית והיה עליו לזהות לפי הקול את מי יזמין אטינגר לשולחן התוכנית. במשך 30 שנה שודרו בטלוויזיה 80 תוכניות של "חיים שכאלה". בשנת 2000 שודרה התוכנית האחרונה בה התארח העיתונאי שייקה בן פורת.
בשנת 2002 פרש לגמלאות מרשות השידור.
בשנת 2009 זכה בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי למחבר.
בין ספריו, ספרי השירה "רבע לפני חצות", "רבע אחרי המלחמה", "רבע לפנות בוקר" ו"רבע לפני הגיוס".
עמוס אטינגר כתב שירים רבים בזמר העברי. בין המוכרים: "טיול לילי" ללחן של מאיר נוי, "כבר אחרי חצות" ללחן של נורית הירש, "נערה ושמה כנרת", "יש מקום" ו"יפו" למחזמר "קזבלן", שלושתם ללחן של דובי זלצר, "גולני שלי" ו"המנון גבעתי" (אפי נצר), "ברח המלך" ללחן של יוסף הדר, הפזמון "המורה לזמרה" (מאיר הרניק) שבו כיכבה יונה עטרי, "אם רק תבואי בחמש" (יוחנן זראי), "אמא אמא" (משה וילנסקי) ו"כשאור דולק בחלונך" (סשה ארגוב).
חיים אישיים.
אטינגר היה נשוי במשך 30 שנה לעיתונאית תמר אבידר, המבוגרת ממנו ב-7 שנים. בנו מנישואים אלה הוא הקומיקאי אבי אטינגר.
לאחר גירושיו מאבידר נישא לשריל, אמריקאית הצעירה ממנו ב-15 שנים, והתגרש לאחר כ-4 שנים. בשנת 2004 נישא לזמרת אוקראינית בשם לנה (ילנה), הצעירה ממנו ב-45 שנים. השניים נפגשו במקהלת הנוער של קייב שם ראה אותה שרה בעברית את אחד משיריו.
חיים שכאלה
חיים שכאלה היא סדרת תוכניות אירוח בטלוויזיה הישראלית ששודרה קרוב ל-30 שנה ועסקה בחייהם של אישים שונים בתולדות המדינה ובתרבותה. מנחה כל התוכניות היה עמוס אטינגר, למעט התוכנית לחיים יבין שצולמה ב-2008 והונחתה על ידי יגאל רביד.
רקע כללי.
התוכנית נוצרה בשנת 1966 כתוכנית רדיו ברשת ב' בשם "אלה הם חייך". מנחה התוכנית והתחקירן הראשי שלה היה עמוס אטינגר, ששידר את התוכנית בממוצע מדי ארבעה חודשים, והעבירה לאחר מכן לטלוויזיה.
מעבר לטלוויזיה.
בשנת 1972 הפכה תוכנית הרדיו לתוכנית טלוויזיונית בשם "חיים שכאלה". במשך 30 שנה הופקו קרוב למאה תוכניות. לתוכנית היו אחוזי מדרוג גבוהים, בפרט כאשר הערוץ היה בלעדי בישראל. בפסח תשמ"ז-אפריל 1987 שודרה תוכנית היובל במספר, שהוקדשה לשייקה דן, והייתה אמורה להיות תוכנית הסיום, אך התוכנית המשיכה כאמור עוד הרבה שנים. בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 השתנה במעט שמה של התוכנית והיא נקראה "חיים שכאלה חוזרים", ושם התארחו דמויות שכבר היו בתוכנית בעשורים הקודמים, כגון חיים טופול, יהורם גאון ועוד. התוכנית האחרונה שודרה בשנת 2000.
בשנת 2007 חזרה התוכנית ואירחה את שדרן הרדיו ומנחה השעשועון "מקבילית המוחות" יצחק שמעוני.
תוכנית נוספת לכבודו של יעקב טרנר צולמה בפברואר 2011, ועוד תוכנית לכבוד מאמן הכדורגל שלמה שרף, שצולמה במאי 2012.
אופן התוכנית.
ברוב התוכניות נהגו להפתיע את "כוכב" התוכנית והכניסו אותו לאולפן טלוויזיה חשוך, ואז היו נדלקים האורות ובמחיאות כפיים, והמנחה, אטינגר, היה מלווה את האישיות לאורך הקהל ומשם לבמה.
באולפן ישבו אנשים מתקופות שונות בחייו של כוכב התוכנית שסיפרו עליו דברים שונים, רציניים ופיקנטיים. לכל תוכנית הובא אדם מפתיע מעברו של כוכב התוכנית. המשפט בתוכנית שהפך למטבע לשון היה: "מה אומר לך הקול הבא?", שאלה שהיה נשאל והיה עליו לזהות לפי הקול את מי יזמין אטינגר להצטרף התוכנית.
אוסף התחקירים שנאסף, הוגש בסוף התוכנית לכוכב אותה תוכנית בצורת ספר-מתנה למזכרת. התוכנית נפתחה באות מוזיקלי (נעימה בשם Pensive Miss של המלחין ניל הפטי). האות גם סיים את התוכנית, אז מכריו של האורח ניגשו אליו, נישקו אותו או הגישו לו פרחים, כחלק מריטואל קבוע בתוכנית.
בפורים 1976 בוצעה תוכנית מיוחדת לפורים עם אחשוורוש (שאותו שיחק אבנר חזקיהו).
אורחים מפורסמים.
הראשון שהתארח בתוכנית היה המשורר חיים גורי, בתוכנית ששודרה ב-25 באפריל 1972, והאחרון היה העיתונאי ישעיהו (שייקה) בן-פורת, בתוכנית ששודרה בשנת 2000.
בין האורחים המפורסמים שהתארחו ב"חיים שכאלה", נכללים:
לוגריתמוס
חוסר MTHFR
חוסר של האנזים MTHFR הוא מחלה תורשתית נפוצה באוכלוסייה.
הפגם הגנטי.
הקשר בין האנזים MTHFR לבין תחלואה התגלה לראשונה בשנת 1972. נחקרו אנשים בעלי רמה גבוהה של הומוציסטאין בשתן, ונמצא אצלם רמת פעילות נמוכה של האנזים MTHFR. הגן התגלה בשנת 1994, בכרומוזום .
קיימות מספר מוטציות, כולן בהורשה אוטוזומית דומיננטית מסוג דומיננטיות חלקית.
שכיחות הפגמים בגן - משתנה בין אוכלוסיות שונות בעולם. המוטציה השכיחה ביותר - אלל C677T, נמצאת בין 1% ל-44% בקבוצות אתניות שונות בעולם.
באופן גס כ-שליש מהגנים בעולם נושאים את האלל הזה. לכן ברוב הקבוצות האתניות בעולם כ-10% מהאוכלוסייה הם הומוזיגוטים לאלל הפגום C677T, וכ-40% הם הטרוזיגוטים.
תופעות קליניות.
התופעות הקליניות שכיחות הרבה יותר בקרב הומוזיגוטים לאלל הפגום, אך ניתן להבחין בהן גם בקרב הטרוזיגוטים.
רמות גבוהות של הומוציסטאין ושל מתיונין בדם ובשתן (שני חומרים שלא אמורים כמעט להופיע למי שאיננו סובל מהפגם הגנטי).
עקב כך קרישיות יתר (תרומבופיליה Thrombophilia), הגורמת לשיעור גבוה של מחלות קרדיו-ווסקולרית, ולנשים הרות - שיעור גבוה של הפלות טבעיות. כמו כן שיעור גבוה של תסמונת התעלה הקרפלית.
במקרים קשים, בהם רמת פעילות האנזים MTHFR היא פחות מ-20% מהנורמה, עלולות להיגרם תופעות שונות ברמות חומרה שונות ובגילאים שונים, החל מעיכוב בהתפתחות הפיזית והשכלית, ועד לפיגור שכלי והפרעות פסיכיאטריות שונות, ואף סכיזופרניה. לעיתים הפרעות מוטוריות והתכווצויות אפילפטיות.
פגמים מולדים: שיעור מעל הרגיל של פגמים בתעלה העיצבית כגון ספינה ביפידה, וכן מומים כמו שפה שסועה, חך שסוע.
אבחנה.
שלב א. בדיקת רמת הומוציסטאין בדם. אם הרמה גבוהה - מעבר לשלב הבא.
שלב ב. בדיקת רמת פעילות של האנזים MTHFR על גבי תאי דם או פיברובלסטים. אם הרמה נמוכה - מעבר לשלב הבא.
שלב ג. בדיקת הגנים.
מי שהתגלה אצלו חסר של MTHFR - יש לבדוק את כל הקרובים לו קרבת-דם.
טיפול.
מתן של פולאט.
בנוסף - כמות גדולה של ויטמין B6 ושל ויטמין B12.
לנשים מומלץ להימנע מנטילת גלולות נגד הריון (שהן גורם סיכון לקרישיות יתר).
חסר של מתילן-טטרא-הידרו-פולאט רדוקטז
ארנסט בלוך (מלחין)
אֶרנֶסט בלוך (באנגלית: Ernest Bloch; 24 ביולי 1880 ז'נבה, שווייץ – 15 ביולי 1959 פורטלנד, אורגון) היה מלחין יהודי-אמריקאי. נוסף לעבודתו כמלחין הייתה לבלוך קריירה אקדמית, שהגיעה לשיאה בהכרה בו כפרופסור אמריטוס על ידי אוניברסיטת ברקלי, ב־1952.
קורות חיים.
את יסודות המוזיקה הקלאסית למד בלוך בארץ הולדתו, שווייץ, ואחר כך בקונסרבטוריון בבריסל, אצל אז'ן איזאיי. בהמשך השתלם בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרנקפורט, גרמניה. הוא סייר ברחבי אירופה ולבסוף השתקע בארצות הברית בשנת 1916 וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1924.
בלוך כיהן בכמה משרות הוראה בארצות הברית ובין תלמידיו היו ג'ורג' אנתייל ורוג'ר סשנס. בדצמבר 1920 התמנה למנהל המוזיקלי הראשון של המכון למוזיקה של קליבלנד, משרה בה החזיק עד 1925. לאחר מכן עשה את רוב שנות ה-30 בשווייץ לפני שחזר לארצות הברית.
על שמו רחוב בחיפה וכיכר בתל אביב.
יצירותיו.