אֵז (בצרפתית: Èze) היא עיירה וקומונה בריביירה הצרפתית בין ניס למונקו לכיוון מנטון, המהווה חלק מהמטרופולין של ניס.
סביבתה של Èze אוכלסה לראשונה בסביבות 2000 לפני הספירה על ידי שבטי קלטו ליגורות. במונט-באסטייד שממערב לכפר המונח נמצאו עקבות החיים העתיקים ביותר בעיר. מאוחר יותר יושב האזור על ידי הרומאים והאזכור הראשון לאתר הוא מהמאה השנייה. בשנת 1388, Èze ומחוז ניס הועמדו תחת סמכותו של בית סבוי. בשנת 1543 חיילים צרפתים וטורקיים השתלטו על האזור. פרנסואה הראשון ובני בריתו סולימאן המפואר ניהלו מלחמה נגד צ'ארלס החמישי ובית סבוי. אחרי מלחמות נפוליאון, אז הייתה חלק מממלכת פיימונטה-סרדיניה. בשנת 1860 הצביעו התושבים פה אחד באמצעות משאל עם בעד סיפוח לצרפת.
רובעי העיירה.
הקומונה כוללת שלושה כפרים או רבעים שונים: אז-סור מר (Èze-sur-Mer) שעל שפת הים, הכפר הציורי אז וילאג (Èze Village) בגובה כ-420 מטר, ביניהם מחבר רובע סן-לורן-ד'אז (Saint-Laurent-d'Èze).
מספר לא חשיב
תכונת אישיות
ארווין קון
פסקליה ופוגה בדו מינור
פסקליה ופוגה בדו מינור רי"ב 582 היא מהנודעות ביצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך לעוגב. הפסקליה היא יצירה מסוג נושא ווריאציות, במקרה הזה עם נושא פשוט בן 8 תיבות. מיד אחריה באה הפוגה (יצירה רב קולית בו נושא אחד או יותר חוזרים ו"עוברים" בין הקולות השונים, בדרך כלל בשינויים מלודיים וריתמיים) אשר ממשיכה לעבד את אותו נושא, בצורות שונות ובמספר קולות.
ההלחנה וההשפעות עליה.
העותק המקורי של הפסקליה ופוגה אבד והיא ידועה רק ממספר עותקים מוקדמים שלה. בעקבות מספר טעויות העתקה אופייניות משערים שהיצירה נכתבה במקור בטבלטורה לעוגב - שיטת כתיבת תווים ללא חמשות, ראשי תווים על רגליות או סימני סולם. לסימון גובה הצליל משתמשים בשמות אותיות הרשומים בכתב היד ואת משך הצליל בדגלים. ידוע שבאך הצעיר נהג להשתמש בשיטה זאת בעותקים שהכין מיצירות לעוגב של מלחינים אחרים. העותק המוקדם ביותר ששרד נעשה בידי אחיו של באך - יוהאן כריסטוף באך (1671–1721) בין השנים 1706–1713 (היצירה משום מה מופיעה מסובבת ב-180 מעלות יחסית לשאר התווים באותה חוברת).
בשנת 1705 יצא באך בן ה-20 ברגל מארנשטאט לליבק לביקור ממושך אצל דיטריך בוקסטהודה נגן עוגב ומלחין נודע שהשפיע רבות על באך (שהעתיק גם כמה מיצירותיו בנעוריו). בוקסטהודה כתב פסקליה לעוגב (אופוס 161 ביצירותיו) וגם שני שאקונים (סוג יצירת וריאציות דומה לפסקליה, אופוס 159 ו-160). ייתכן שבאך גם הכיר את הפסקליה של יוהאן קריגר מ-1700 שגם היא התבססה על נושא בן 8 תיבות (קריגר היה עמיתו של פכלבל שגם כן כתב פסקליה, ושהיה מורו של אחיו הגדול של באך). האוסטינטו (מוטיב החוזר על עצמו בצורה עיקשת לאורך זמן) הפשוט של הפסקליה של באך הוא כאמור בן 8 תיבות (ו-15 תווים). לפחות ארבע התיבות הראשונות מבוססות כנראה באופן ישיר על יצירה קצרה של אנדרה רזון, מלחין צרפתי פחות מוכר בן התקופה. ההערכה היא בכל אופן שבאך כתב את היצירה זמן לא רב לאחר חזרתו לארנשטאט מביקורו אצל בוקסטהודה.
מבנה היצירה.
הפסקליה.
מקור צורת הפסקליה בספרד של המאה ה-17 כקטע הקשור בריקוד (מקור השם pasar - ללכת, calle - רחוב). ג'ירולאמו פרסקובלדי באיטליה ביסס אותה כסדרת וריאציות על נושא החוזר על עצמו (האוסטינטו) בבס (תפקיד הקול הנמוך). הפסקליה של באך פותחת בהצגה ישירה של האוסטינטו בתפקיד הבס לבדו. האוסטינטו כאמור בעל 15 תווים ב-8 תיבות ובמשקל שלושה רבעים. אחרי כן מופיעות זו אחר זו 20 וריאציות על אותו נושא. הנושא בדרך כלל ממשיך להופיע בבס בפדל של העוגב כשמעליו מופיעים פיתוחים מוזיקליים שונים. בכמה מהוריאציות התפקיד מופיע בקול הגבוה (הסופרן - למשל בווריאציה 11 - כלומר בהופעה ה-12 של הנושא אם סופרים גם את הצגת הפתיחה) או שהוא מפוצל ועובר בין כל הקולות (בווריאציה 5). בניית המתח מגיעה לשיא רגשי בווריאציה מס 12 ואחריה מעין אינטרמצו מלודי בשלוש הוריאציות הבאות שאחריהן שוב באות חמש וריאציות אינטנסיביות יותר כסיכום. פרשנים שונים מחלקים את 20 הוריאציות בצורות שונות. למשל נגנת העוגב מארי קלייר אליין מראה איך אפשר לחלק את הוריאציות לשלשות כשכל שלשה כוללת ציטוטים מכוראל לותראני אחר (בדומה לכוראלים בספרון לעוגב של באך). קוביאשי דוגל במבנה של בנייה מתמדת המגיעה לשיאה רק בסיום. למרות חוסר הסכמה בנושא, קארל נייב בעבודת הדוקטוראט שלו ממליץ למבצע\ת לבחור חלוקה כלשהי ולתכנן לפיה את הבצוע, כולל תכנון הרגיסטרציה (בחירת חלילי העוגב שיעשה בהם שימוש בקטעים השונים), הקצב, הארטיקולציה, והקישוטים. כל אלה לא צוינו בתווים המקוריים. בתקופת הבארוק ככלל לא היה נהוג לכלול הוראות בצוע כאלה בתווים ועל המבצע\ת היה לתכנן אותם בעצמו.
הפוגה.
פוגה היא קטע מוזיקלי למספר קולות, בדרך כלל שקולים בחשיבותם, שמעבירים ביניהם ומעבדים נושא מוזיקלי אחד או יותר. באך כתב פוגות רבות שהתאימו לסגנון הקונטרפונקט החביב עליו. בפסקליה ופוגה בדו מינור הפוגה מתחילה ישירות עם סיום הווריאציה ה-20 של הפסקליה (למעשה הצליל הראשון של הפוגה הוא חלק מאקורד הסיום של הווריאציה). הפוגה כוללת שלושה נושאים החוזרים בעיבודים שונים בין הקולות. הנושא הראשון הוא המחצית הראשונה (ארבע התיבות הראשונות) של האוסטינטו של הפסקליה - ברבעים וחצאים. הנושא השני שמופיע כמעט מיד עם הנושא הראשון מבוסס על המחצית השנייה של האוסטינטו - בשמיניות. הנושא השלישי שבא אחר כך הוא בשש-עשריות. בגלל ההיצמדות והקרבה הנושאית של הפוגה לאוסטינטו של הפסקליה - יש הרואים בפוגה את הווריאציה ה-21 של הפסקליה (ולכן לפעמים כל היצירה נקראת פשוט הפסקליה בדו מינור של באך).
הפוגה כוללת 12 כניסות של הנושא הראשי בקולות השונים. שלושת הנושאים מבוצעים כל פעם בקולות אחרים באופן כזה שאף פעם לא חוזרת אותה קומבינציה של התאמת קולות לנושאים. פוגה כזאת נקראת פוגת צירופים או פוגת פרמוטציה. המוזיקה מאיצה לסערה של ממש בכל הקולות, כולל בפדאלים ועוצרת בפתאומיות בתיבה 285 (בזמן 11:58 בבצוע של רייצה סמיטס) קצת לפני סיום היצירה באקורד נאפוליטני. במהלך הרמוני של קדנצה אותנטית (מהלך הרמוני המופיע בדרך כלל בסיום וכולל אקורד דומיננטי היוצר מתח שנפתר עם אקורד הטוניקה של הסולם) האקורד הנאפוליטני משמש כגרסה כרומטית "חריפה" של תפקיד אקורד הסובדומיננטה המכין את אקורד הדומיננטה. בפוגה, האקורד הנאפוליטני נשאר מהדהד באולם הכנסייה בדממה שאורכה רבע, והמתח שנוצר נפתר עם עוד 8 תיבות המובילות לסיום באקורד דו מז'ור.
ביצועים.
קארל נייב סוקר 40 הקלטות של ביצועים שונים על עוגב של היצירה מ-1927 ועד 2012 ואת השינויים שהיו בגישות לבצוע במהלך שנים אלה. היצירה עובדה גם להרכבים שונים - כמו העיבוד של לאופולד סטוקובסקי לתזמורת, עיבודים רבים לפסנתר (כמו זה של יוג'ין אורמנדי), ועוד עיבודים להרכבים שונים של כלי נשיפה, וכלי מיתר. הפסקליה מושמעת בכמה סרטים, כמו "לילות לבנים" מ-1985, "עמוק במים" מ-2004, ובסצנת הטבילה בכנסייה המתרחשת במקביל למלחמה מפיונרית ב"הסנדק" מ-1972.
מרקינוס
Vogue (מגזין)
ג'נקשן 48
ג'נקשן 48 הוא סרט דרמה ישראלי בבימויו של אודי אלוני משנת 2016. את התסריט כתב אורן מוברמן במשותף עם תאמר נפאר, שגם שיחק בתפקיד הראשי. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66 וזכה בפרס חביב הקהל.
עלילה.
כארים, צעיר ערבי תושב לוד, שעובד בשירות הלקוחות של ההוצאה לפועל, חי בין סוחרי סמים בבירת הסמים של המזרח התיכון, אבל חולם להיות מוזיקאי. העלילה מתרחשת בלוד ודמותו של כארים מבוססת על דמותו של הראפר הערבי-ישראלי תאמר נפאר (שגם משחק אותו), שכתב את התסריט יחד עם אורן מוברמן והלחין את המוזיקה לסרט (יחד עם איתמר ציגלר מבלקן ביט בוקס).
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
כגרוגרת
כגרוגרת היא יחידת מידה תנאית לנפח של מוצקים שנהגה בתקופת המשנה. היא אחד משיעורי תורה ויש לה משמעות במספר תחומים הלכתיים. שיעור "כגרוגרת" הוא נפח של תאנה יבשה בינונית.
שיעור "כגרוגרת" הוא השיעור המינימלי לחיוב על כל אחת ממלאכות שבת, ובפחות משיעור זה אין חיוב חטאת על העושה בשוגג או חיוב סקילה על העובר במזיד, אך אף בפחות משיעור זה ישנו איסור, מדין 'חצי שיעור'.
"כגרוגרת" היא מידה קטנה מכביצה וגדולה מכזית, ובשיעורה המדויק נחלקו הראשונים.
מקור המידה.
מקור המידה הוא מהפסוק "ארץ חיטה ושעורה". וכך אמרו בתלמוד במסכת ברכות מא א: אמר רבי חנן כל הפסוק כולו לשיעורין נאמר חטה דתנן וכו'. שעורה דתנן וכו', גפן כדי רביעית יין לנזיר, תאנה כגרוגרת להוצאת שבת. עם זאת הובא שם בתלמוד דעת החולקים, ששיעורים אלה הם הלכה למשה מסיני, והפסוק אינו אלא אסמכתא.
מידת "כגרוגרת" נזכרה במשנה מספר פעמים בהקשרים שונים:
שיעורה.
בגודל התאנה שבה משערים נכתב במשנה במסכת כלים .
התוספות הוכיחו מדברי התלמוד כי שיעור הגרוגרת הוא יותר משיעור כזית, אך פחות משיעור כביצה.
במסכת עירובין כתוב ששיעור שתי סעודות הם 18 גרוגרות. לדעת הרמב"ם שיעור סעודה הוא שלוש ביצים, ונמצא ששיעורם של 2 סעודות שהם 18 גרוגרות שווה ל-6 ביצים. לפי זה שיעור גרוגרת הוא כשליש ביצה.
ביחידות מידה מודרניות.
כפי שנכתב לעיל שיעור "כגרוגרת" תלוי בשיעור "כביצה", והוא שיעור השנוי במחלוקת באחרונים:
אינגריד ברגמאנס