לאחר שהופיעה עם בוני פרינס בילי חתמה בלייבל "דראג סיטי", הוציאה ניוסם את אלבום הבכורה שלה, "The Milk-Eyed Mender" שהורכב ברובו מביצועים חדשים לשירים שיצאו בהקלטות הקודמות שלה, ב-2004, ממנו יצא הסינגל היחיד שלה נכון להיום, "Sprout and the Bean". לאחר מכן הופיעה בין השאר עם דוונדרה בנהארט.
שיר של ניוסם בשם "Bridges and Balloons" נכלל באוסף הפולק "Golden Apples of the Sun" שערך בנהארט.
המוזיקה של ניוסם בלטה בסצנת האינדי, והיא נעשתה פופולרית.
אלבומה השני, "Ys", יצא בנובמבר 2006, בהפקה גרנדיוזית יותר - באלבום השתתפו נגני תזמורת, ונכללו בו חמישה שירים, כשאורכו של הקצר ביניהם, "Cosmia", הוא 7 ורבע דקות ושל הארוך מביניהם, "Only Skin", כ-17 דקות. לאלבום תרם קולות הזמר סמוג.
בשנת 2007 הוציאה ניוסם EP בשם "Joanna Newsom and the Ys Street Band" בלייבל "דראג סיטי". ב-EP שלושה שירים בלבד: חידושים לשירים "Cosmia" ו"Clam, Crab, Cockle, Cowrie", ושיר חדש בשם "Coleen".
בפברואר 2010 יצא לחנויות אלבומה השלישי, Have One on Me, כאלבום משולש שאורכו כשלוש שעות.
ניוסם הופיעה עם להקתה במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב ב-30 בספטמבר 2010, בהופעה שנעלה את סיבוב ההופעות הבינלאומי שלה.
בדצמבר 2014 יצא לאקרנים הסרט "מידות רעות" המבוסס על ספרו של תומאס פינצ'ון בו היא קריינה ושיחקה את דמותה של סורטילאג'.
אלבום האולפן הרביעי של ניוסם, "Divers", הושק ב-23 באוקטובר 2015. אל השקת האלבום התלווה סיבוב הופעות של ניוסם שכלל כ-20 הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית. סיבוב ההופעות החל בתחילת נובמבר בעיר ברייטון, אנגליה וננעל ב-18 בדצמבר במדינת וויסקונסין, ארצות הברית.
סגנון.
התקשורת כינתה את ניוסם אחד הקולות הבולטים של סצנת הפסיכו-פולק, אף על פי שהיא עצמה לא הזדהתה מעולם עם אף סגנון מוזיקלי.
אפשר לתאר את סגנון המוזיקה שלה כאקספרימנטלי. בשיריה ניתן למצוא אלמנטים של פולק אמריקני, מוזיקת אוונגרד ומקצבים אפריקאיים.
חיים אישיים.
ב-2013 נישאה לשחקן והקומיקאי האמריקאי-יהודי אנדי סמברג. להם בת משותפת שנולדה ב-2017.
ויה אפיה
ויה אפיה (בלטינית ובאיטלקית Via Appia) הייתה הדרך הרומאית הראשונה שנסללה. ויה אפיה קישרה בין רומא לקמפניה ודרום איטליה, והגיעה עד לברונדיסיום (כיום ברינדיזי שבמחוז פוליה). הדרך נסללה במהלך המלחמות הסאמניטיות, ועיקר תפקידה היה צבאי - מתן אפשרות לתנועה גדולה של כוחות צבאיים ממקום למקום - אך בהמשך נודעה לדרך זו גם חשיבות כלכלית רבה.
הדרך נקראת על שמו של המדינאי אפיוס קלאודיוס קאיקוס, שיזם את סלילתה בשנת 312 לפנה"ס.
המשורר סטטיוס כתב על הדרך: (לטינית: "דרך אפיה היא מלכת הדרכים הארוכות").
על פי המסורת הנוצרית, בדרך אפיה פגש פטרוס את ישו ושאל אותו קוו ואדיס? ("לאן אתה הולך?") ונענה על ידי ישו שהוא הולך להיצלב בשנית.
סלילת הדרכים ברומא.
אחד מהתחומים העיקריים שבהם בלטה רומא העתיקה היה הכישרון ההנדסי של הרומאים, שבלט בעיקר בשני תחומים ציבוריים: בניית אמות מים וסלילת דרכים.
האימרה "כל הדרכים מובילות לרומא" לא הייתה בגדר אמירה סתמית. הרומאים היו אומנים בסלילה, ובשיא האימפריה כללו הדרכים הרומאיות 85,000 קילומטר של דרכים סלולות שקישרו בין כ-370 יעדים.
הרומאים נזקקו לדרכים על מנת להוביל אספקה לצבאם שכבש שטחים והגדיל את מרחבי הרפובליקה. כמעט לכל מקום שאליו הגיע הצבא הרומי, נסללה דרך. לאור הרחבת האימפריה הייתה לדרכי היבשה חשיבות בשליטה צבאית, כלכלית ומנהלית. הדרכים הרומאיות נקראו בדרך כלל על שם הקנסור שיזם את הקמתן.
המונח "אבן מיל" (milestone) הוא המצאה רומית - אבני דרך לסימון מרחקים. עמודי הדרכים ברפובליקה, בגובה של 1.80 מטר, ציינו את המרחק שעבר מתחילת הדרך, בדרך כלל מעיר ראשית. על עמודי הדרך נכתב תיאור הסלילה תוך הקדשה לקיסר השליט באותה עת.
אבני הדרך הוצבו לאורך הדרכים, כאשר על כל 1,000 מידות אורך רומאיות, שנקראו פאסום, הוצבה אבן אחת. מצוידים בכוח עבודה זול, לא היססו סוללי הדרכים לקצר מרחקים על ידי חפירת מנהרות, בניית גשרים וחציית שדות מעובדים.
המילה הלטינית via היא המקור לשם "דרך" בכמה מהשפות הלטיניות.
מסלולה של ויה אפיה.
מהפורום רומאנום ברומא, בה ניתן לראות קטעים מהדרך גם ימינו, עברה הדרך בערים הבאות: ארקיה - פונדי - פורמיה - מינטורנה - סינואצה - קפואה - קאודיום - בנוונטום (בנוונטו).
בבנוונטום התפצלה הדרך לשניים:
הקטע הדרומי: אקלאנום - אקוילניה - ונוסיה - פילביום - טרנטום (טאראנטו) - אוריה - ברונדיסיום.
הקטע הצפוני: אאקה - קנוסיום (קנוסה) - בוטונטי - באריום (בארי) - נאפוליס - אגנטיה - ברונדיסיום.
ויה אפיה אנטיקה.
דרך אפיה הוזנחה עם השנים והשימוש בה הלך ופחת. בשנת 1784 הורה האפיפיור פיוס השישי על סלילת דרך חלופית, ודרך אפיה החדשה נסללה במקביל לתוואי הדרך הישנה. הדרך החדשה נסללה עד הגבעות האלבניות, כ-20 קילומטר דרומית לרומא. הדרך החדשה נקראה דרך אפיה החדשה (via Appia nuova) ובמקביל קיבלה הדרך הקיימת את השם דרך אפיה הישנה (via Appia antica), והפכה לאתר תיירותי ברומא.
חלק מהדרך הישנה עודנו משמש לנסיעת מכוניות, ולאורכו ניתן לחזות בקברים וקטקומבות. עוד מצויה בקטע זה כנסיית "דומינה, קוו ואדיס" שבה על פי המסורת הנוצרית פגש פטרוס את ישו ושאלו את השאלה "Domine, Quo Vadis" (לטינית: "לאן אתה הולך, האדון?").
בנק הדם
אוטמר זואיטנר
אוטמר זואיטנר (בגרמנית: Otmar Suitner; 6 במאי 1922 - 8 בינואר 2010) היה מנצח אוסטרי, שעשה את רוב הקריירה המקצועית שלו בגרמניה המערבית.
נולד באינסברוק שבאוסטריה.
נפטר בגיל 88 בברלין שבגרמניה.
ארבעה בתים וגעגוע
ארבעה בתים וגעגוע הוא ספרו השלישי של הסופר אשכול נבו, לאחר "צימר בגבעתיים" ו"נפרדנו טראח". הספר יצא לאור בשנת 2004, בהוצאת זמורה-ביתן, ומתאר את ההווי ישראלי באמצע שנות ה-90, סביב רצח רבין ותקופת הפיגועים. עלילת הספר נשענת באופן חלקי על דמויות אמיתיות מהתקופה בה התגורר אשכול נבו במבשרת ציון.
עלילה.
הרומן מתאר את חייהם של ארבעה זוגות המתגוררים בסמיכות זה לזה במעוז ציון הסמוכה לירושלים. כבר מתחילת הספר חייהם של הזוגות מתערבבים ונשזרים האחד בשני, תוך התערערות מערכות היחסים שהיו קיימות בעבר.
הספר מחולק ל-5 חלקים. ארבעת הראשונים נקראים "בית ראשון", "בית שני" וכן הלאה, ואחרי כל בית מופיע "פזמון" (בדומה לשיר). החלק האחרון נקרא "גלות". שמו של הספר באנגלית הוא "Homesick" (געגוע לבית) ולא בכדי - לאורך כל הספר מתקיים מעבר של מידע, רגשות ומקרים מהפן האישי אל הפן הלאומי ולהפך (לדוגמה: מות החייל גידי ואז רצח רבין, כך שבזמן השכול המשפחתי על גידי, מצטרף כל העם לשכול לאומי על רבין).
בית ראשון.
הסיפור מתחיל עם מעברם של נועה ועמיר, זוג סטודנטים, למעוז ציון. הם שוכרים דירה אצל סימה ומשה, אשר מתגוררים בסמיכות להוריו של משה, ג'ינה ואברהם, שעלו מכורדיסטן. משה פורץ פרצה קטנה בין שני הבתים, על מנת שנועה ועמיר יוכלו להפעיל את הדוד בדירתם של משה וסימה. בסמוך אליהם, מתגוררת משפחה שבנה הבכור נהרג בלבנון מיד עם מעברם של עמיר ונועה לשכונה. עמיר מתנדב במועדון העוזר לאנשים עם בעיות שכליות ונפשיות כחלק מהתואר הראשון שלו, מועדון בו הוא מגלה דברים גם על עצמו מתוך השיחות עם החברים בו. בדירה העוברת שיפוצים בשכונה עובד פועל פלסטיני כבן 50 בשם צאדק. ביתם של אברם וג'ינה היה פעם שייך למשפחתו של צאדק, עד שהם נאלצו להימלט ממנו במלחמת העצמאות. דרך נקודת מבטו של צאדק מתוארת חוויית הנכבה
בית שני.
ידידות חזקה נרקמת בין עמיר ליותם, עמיר מוצא ביותם חבר ומפלט מלחציו היום-יומיים, ויותם מוצא בו חבר יחיד וסוג של תחליף לאחיו הגדול שנהרג. ידידות חזקה נוספת נרקמת דרך הפתח בין דירתם של משה וסימה ובין דירתם של עמיר ונועה, ידידות בין סימה לנועה. כשמשה מציע להעביר את לירון לגן דתי הנפתח באזור, סימה מתנגדת בחריפות, עקב טראומה שעברה בילדות, כשאביה החרדי נטש אותה. צאדק הפועל מקבל מאימו מפתח שהיה שייך לבית הישן שלהם, וזו שולחת אותו למצוא משהו המוסתר בין אבני הבית, בניסיון למצוא את הסוד, צאדק מנסה להיכנס לביתם של אברם וג'ינה, אך נתקל בסימה ומתחרט.
בית שלישי.
היחסים בין נועה לעמיר מתחילים להיעשות עכורים. היחסים בין משה לסימה מסתדרים כשמשה מוותר בינתיים על רעיון הגן הדתי. מצבו של אברהם, החולה במחלת לב, מידרדר ובשלב מסוים הוא מאמין שצאדק הוא בנו ניסן שמת בינקותו. אברהם מעודד את צאדק, שנכנס לביתו, להוציא לבנה מהקיר ולחפש את האוצר הבלום של משפחתו. אך במהרה המשטרה מגיעה וצאדק נשלח לכלא.
בית רביעי.
מצבו הנפשי של עמיר מתערער והוא מרגיש שהפער בינו לבין החברים-מטופלים במועדון הולך וקטן, עד שבסופו של דבר הוא מתפרק מול כל חברי המועדון ומרגיש שעליו לעזוב. היחסים בין עמיר לנועה נעשים יותר ויותר עכורים והם אף מגיעים למריבה במהלכה עמיר שובר צלחות מתוך כעס, אך בסיומה הם מתפייסים. הקשר בין יותם לעמיר מתחזק.
גלות.