כאמור, הלהקה הצליחה להשפיע רבות על הדיסקו בעולם, ולהיטיה הפכו לקלאסיקות בתחום זה. מכירות התקליטים של הלהקה נאמדות ביותר מ-150 מיליון עותקים, דבר שהפך אותה לאחת מהלהקות המצליחות ביותר בכל הזמנים. שיריה של הלהקה מושמעים עד היום בתחנות הרדיו השונות ברחבי העולם ובמסיבות דיסקו רבות.
הרכבה וסגנונה המיוחד של הלהקה, בעיקר בהופעותיה, שהיו מורכבות מכוריאוגרפיה ייחודית שכללה תנועות וריקודים במהלך השירה, עיצבו את הדיסקו המיוחד של שנות ה-70. סולן הלהקה בובי פארל נודע בזכות תנועותיו המרובות במהלך הופעות הלהקה ברחבי העולם.
בין שיריה המוכרים ביותר של הלהקה:
המטבח התאילנדי
המטבח התאילנדי הוא המטבח הלאומי של תאילנד. הוא ידוע במנות הארומטיות שבו, המשלבות במגוון רחב של ירקות ופירות מקומיים, ובשילובי הטעמים שבתבשיליו: חריף, חמוץ, מתוק, מלוח. נהוג לחלק את המטבח התאילנדי לארבעה סגנונות: הצפוני, הצפון-מזרחי, המרכזי והדרומי. סוגי הקארי המוגשים בדרום תאילנד נוטים לכלול חלב קוקוס וכורכום טרי, בעוד שבמטבח הצפון-מזרחי נוטים להוסיף מיץ של ליים ומלח.
המטבח התאילנדי הושפע ממספר מטבחים אזוריים, מהמטבח הסיני קיבל את המוקפצים, ומהמטבח ההודי אימץ את תבשילי הקארי, ואם זאת הוא נחשב מטבח ייחודי עם פרופילי טעם ייחודיים. כמו המטבח הווייטנאמי, המטבח התאילנדי ידוע בשימושו בעשבי תיבול ותבלינים טריים, וברוטב דגים אסייתי.
מרכיבים.
אורז.
האורז הוא מרכיב חשוב במטבח התאילנדי, כמו במטבחי אסיה האחרים. נהוג בו במיוחד אורז היסמין שצומח בשפע במישורים במרכז המדינה. מקור השם בעובדה שכמו פרח היסמין, גם אורז היסמין נחשב ליקר ערך וריחני (אך ריחו אינו מזכיר את ריח פריחת היסמין). בדרך כלל, האורז המבושל מלווה במיני קארי ריחניים, בתבשילים מוקפצים, שבהם משולבות כמויות גדולות יחסית של פלפל צ'ילי, מיץ ליים, ועשב לימון. קיימת גם אפשרות לשילוב בין הקארי לאורז, בתבשילים הנקראים ק'או ראד גאנג (ข้าวราดแกง) ארוחה מהירה יחסית. רוב מנות האורז עושות שימוש באורז יסמין, אך קיים בתאילנד גם מין מקומי של אורז דביק המוגש לצד האוכל ונאכל עם הידיים, מגולגל לכדור ונטבל ברוטב של מנות שונות. בצפון תאילנד ובלאוס אורז דביק הוא מנה יומיומית.
אטריות.
האטריות הגיעו לתאילנד מסין, ורוב האטריות הנאכלות בתאילנד הן וריאציה על סוגי אטריות שמקורן בסין, למשל אטריות אורז, אטריות ראמן, ואטריות ביצים. ישנו סוג אחד של אטריה שמקורו בתאילנד הנקרא בתאית קאנום ג'ין או קאנום צ'ין (בתאית: ขนมจีน), שהן אטריות אורז העשויות מבצק שהותסס שלושה ימים, ולכן מאופיינות בטעם מעט חמוץ. מאכלי אטריות כגון פאד תאי (ผัดไทย) המוגשים בצלחת שטוחה נאכלים בתאילנד עם כף ומזלג, בדומה למאכלים תאילנדים אחרים, אך אטריות המוגשות במרק או מנות שמקורם בהמטבח הסיני מוגשות עם מקלות אכילה. מאכלים רבים מן המטבח הסיני אומצו על ידי התאילנדים, למשל מרק חמוץ-חריף של אטריות.
משחת צ'ילי.
נאם פּריק (น้ำพริก) הוא משחת פלפלים חריפים תאילנדית. לכל אזור יש את הגרסה שלו לנאם פריק, אך בכל האזורים מכינים את המשחה באמצעות כתישת פלפלים חריפים, חסילונים ושום בעלי ומכתש. את הנאם פריק מגישים עם ירקות (מלפפונים, כרוב ושעועית - מאודים או טריים). את הירקות מטבילים במשחה ואוכלים עם אורז. בשילוב בין התרבות התאילנדית והמערבית, יש הנוהגים בתאילנד לאכול נאם פריק על פרוסת לחם.
תבלינים נוספים.
המטבח התאילנדי מפורסם ברוטב דגים שלו, המאופיין במליחות מודגשת וריח חזק. רוטב זה מהווה את התחליף העיקרי למלח בישול בבישול התאילנדי, בדומה לרוטב סויה במטבחים אסייתים אחרים. בנוסף, נעשה שימוש נרחב במשחת חסילונים - תערובת של חסילונים טחונים ומלח.
בנוסף, קיימים תבלינים כמו עלי קפיר ליים (ใบมะกรูด) (חושחש), אשר מופיעים כמעט בכל מרק תאילנדי (למשל במרק החריף-חמוץ טום יאם). בדרך כלל מערבבים אותם עם שום, גלנגל, עשב לימון, כורכום וקראצ'אי - להכנת רוטבי קארי. בריחן התאילנדי נעשה שימוש להכנת קארי ירוק.
מרכיבים נוספים כוללים את החציל התאילנדי, תמרינדי, סוכרים מדקלים ומקוקוס, מיץ ליים וחלב קוקוס. מרכיב חשוב אחר הוא הפאהק צ'הה (כוסברה ושורש כוסברה), משחות ואבקות קארי, רוטב סויה כהה, חסילון מיובש, פונג פה-לו (אבקת חמשת התבלינים), שעועית ארוכה, רוטב צדפות, קמח טפיוקה ואבקת צ'ילי טחונה.
סיראצ'ה היא רוטב תאילנדי חריף המפורסם בתאילנד ומחוצה לה. הסיראצ'ה מוגשת לצד מגוון מאכלים, במיוחד כאלו הכוללים מאכלי ים ומוקפצים. במערב הרוטב מוגש לצד המבורגרים.
הגשה.
בארוחה תאילנדית נאכלת בדרך כלל מנה אחת או אורז (ק'או) (תאית :ข้าว), המוגשת עם תוספות רבות במקביל. את המנות מגישים בדרך כלל עם מבחר רטבים ותבלינים: פלפלי צ'ילי מיובשים, צ'ילי פרוס ומוחמץ בחומץ אורז, ונאם פריק.
אוכל תאילנדי נצרך בדרך כלל עם מזלג וכף. מקלות אכילה משמשים לאכילת מנות שמקורן בסין, רובן מרקי אטריות. המזלג מוחזק ביד שמאל ומשמש לגריפת אוכל לכף. כאשר מוגש אורז דביק נהוג לאוכלו בידיים, כאשר מכדררים את האורז בכף היד וטובלים אותו ברטבים ותבשילים שונים. מוסלמים בתאילנד אוכלים בדרך-כלל רק עם יד ימין.
פופולריות בישראל ובמערב.
אוכל תאילנדי פופולרי במדינות רבות מחוץ לתאילנד, ובהן בישראל. המטבח התאילנדי החל לצבור פופולריות בישראל החל משנות ה-90, בשל חשיפתם של תרמילאים למטבח התאילנדי מחד; והגירת עבודה מתאילנד מאידך. בישראל (ובקהילות יהודיות גדולות ברחבי העולם) פותחו גרסאות כשרות למטבח התאילנדי, אשר במקורו מרבה לעשות שימוש בפירות ים ובבשר חזיר.
קלוגס
קלוגס או קלוג'ס (באנגלית: Kellogg's) היא חברה בינלאומית שבסיסה בארצות הברית, העוסקת בייצור דגני בוקר, חטיפים, עוגיות וכיוצא בזה. חלק מהמוצרים מיוצרים על ידי קלוגס עצמה, וחלק על ידי חברות שבבעלותה.
היסטוריה.
בשנת 1890 הכינו ד"ר ג'ון הארווי קלוג, ואחיו ויל קית' מבאטל קריק שבמישיגן דייסה מקמח תירס. הדייסה נשכחה בתנור, ונתגלתה רק כעבור יומיים. הם שיטחו את הדייסה המיובשת במערוך, עד לקבלת פתיתים, אותם קלו. היו אלה הקורנפלקס הראשונים. להפתעתם, המוצר שהתקבל היה טעים, והפך למוצר מבוקש בקרב לקוחות בית ההבראה של ד"ר קלוג.
ויל קית' זיהה את הפוטנציאל העסקי הגלום בקורנפלקס, והחל לשווקם באמצעות הדואר. אחיו לא התעניין בכך, ואף טען כי פרסום המוצר נוגד את כללי האתיקה הרפואית.
בשנת 1906 הצליח ויל קית' למצוא משקיעים, וב-19 בפברואר אותה שנה הוקמה חברת Battle Creek Toasted Corn Flake Company. בימיה הראשונים ייצרה החברה 33 ארגזי קורנפלקס ביום, ובתוך שנה עלה הקצב על 3,000 ארגזים ביום. בשנת 1922 שונה שם החברה לקלוגס. במקביל לקורנפלקס, עסקה החברה בפיתוח מוצרים נוספים כמו דגני חיטה (1915), דגני אורז (1928) ובהמשך גם גרנולה, דגנים בטעמי שוקו ודבש, דגנים דיאטתיים ועוד.
קלוגס הייתה אחת מהחברות הראשונות שראו בילדים קהל יעד. על אריזות מוצריה הופיעו דמויות מצוירות, ובתוכן היו ספרונים וצעצועים, במטרה למשוך קהל יעד זה.
החברה כיום.
מוצריה של קלוגס נמכרים במדינות רבות בעולם. בשנת 2006 נאמדו רווחיה של החברה בקרוב ל-11 מיליארד דולרים. בישראל, משווקים המוצרים מאז 1932, והם מהווים כ-21% משוק דגני הבוקר.
מאז ה-24 בינואר 2005 עומד בראש החברה ג'יימס ג'נס. משרדיה הראשיים של החברה עדיין ממוקמים בעיירת הולדתם של האחים קלוג, באטל קריק.
מיטת סדום
מיטת סדום נכללת בתיאור אכזריותם של אנשי סדום המקראית טרם חורבנה. היא אחד מסמלי הרשע בפולקלור העברי והעולמי. כמושג, "מיטת סדום" היא מטפורה לתיאור כללים המגבילים מאוד את חופש הפעולה של הכפוף להם.
האגדות.
פרק י"ח בספר בראשית מספר על החלטתו של אלוהים להשמיד את העיר סדום על תושביה בגלל רשעותם הרבה. האגדה העברית מתארת את אחד ממנהגיהם האכזריים: כשהגיע אורח לעיר, היו מלינים אותו על מיטה שנועדה לאורחים. אם המיטה הייתה קצרה על מידותיו של האורח היו מקצצים את רגליו, ואם מידות גופו היו קטנות מן המיטה, היו מותחים בכוח את איבריו עד שיתאימו אליה.
בתלמוד מובא סיפורו של אליעזר עבד אברהם שכאשר נאמר לו לישון על מיטה זו, התחמק באמרו שהוא אבל על אימו, ולכן הוא ישן על הרצפה.
המיתולוגיה היוונית מספרת על שודד אכזר במיוחד, פרוקרוסטס שמו, שהיה נוהג לקשור את קורבנותיו אל מיטת ברזל, והיה אם קומת האיש הייתה ארוכה מן המיטה, היה השודד מקצר את רגליו, ואם הייתה מידת הקורבן קצרה מן המיטה, היה מותח את גופו עד שהתאים לה. תסאוס, שהרגו לבסוף, עשה לפרוקרוסטס כפי שעשה הוא לקרבנותיו, ועינה אותו על מיטת הברזל שלו. סיפור זה הוא מקור הביטוי באנגלית "procrustean bed", המקביל לביטוי "מיטת סדום".
השימוש המושאל.
בהשאלה, משמש הביטוי "מיטת סדום" לתיאור מצב דחוק המגביל חופש פעולה או תנועה, או להמחשת מצב בו מנסים להתאים בכוח רעיון או אידאולוגיה לתבנית או כותרת נתונה.
בפסק דין שילב שופט בית המשפט העליון יצחק אנגלרד, בין האגדה העברית לאגדה היוונית:
קלוג'ס
כבד קצוץ
כבד קצוץ (ביידיש: געהאַקטע לעבער) הוא מאכל מהמטבח האשכנזי, עשוי מכבד עוף, המוגש קר לרוב, כמנה ראשונה או כממרח לכריכים.