לאורווה הועברו מים ומזון. ד"ר יזרעאלי הכין תחבושות וציוד. הוא הריץ שני שליחים במכוניתו לרחובות אך משה סמילנסקי, האחראי להגנת רחובות, השיב להם שאין לו די נשק להגן על רחובות ולכן לא יוכל לעזור להם. כאשר הגיעה הידיעה כי לא תגיע כל עזרה למושבה, עלתה המתיחות ברפת הנצורה. כמה מהנשים פנו אל ד"ר יזרעאלי בדרישה שייתן להן רעל, שלא תיפולנה בידי הערבים. ד"ר יזרעאלי סירב, אולם הודיע שכולם יגנו על הנשים והילדים וברגע האחרון אם לא יהיה מוצא אחר, הם ישתמשו ברוביהם בכדורים האחרונים כדי להציל את כבוד נשותיהם. אולם, אמר ד"ר יזרעאלי, "אנחנו לא נמכור אתכן בזול".
בינתיים ירדה חשיכה. ד"ר יזרעאלי והמגינים עמדו בחצר הרפת. אז הציתו הערבים את בתי העץ של המושבה. להבות האש נראו עד רחובות וראשון לציון. באותו רגע נתגלו המגינים לערבים וד"ר יזרעאלי שלבש מדים לבנים ובלט בשטח נפגע מכדור שפילח את ליבו ומת במקום. שאר המגינים הצליחו בחיפוי חבריהם מהרפת להיכנס לרפת ולסגור את הדלת. גופת הרופא נשארה בחוץ. כל הלילה הגנו המגינים על אנשי המושבה ברפת. הערבים היו עסוקים בעיקר בביזה.
לקראת בוקר הופיעו מספר אווירונים והחלו לירות על ההמון שעסק בביזה. בין רגע נעלם האספסוף מהמושבה. הבריטים פינו את התושבים לגדרה אך סירבו לפנות את גופותיהם של ד"ר יזרעאלי ואיכר נוסף והגופות התגוללו בחוץ במשך 10 ימים בחום של חודש אוגוסט. רק כעבור 10 ימים חזרו מספר צעירים בליווי שוטרים בריטיים ובחשיכה, לאור פנסי מכוניות, נחפרו שני קברים.
על מצבתו הבולטת של ד"ר יזרעאלי בבית הקברות בבאר טוביה כתוב :"לנפש הקדוש והטהור ד"ר חיים ב"ר שמחה-לייב יזרעאלי שנרצח בעמדו בחזית פה בבאר טוביה ביום י"ט מנחם אב תרפ"ט. בן מ"ט היה במותו".
בידי
בידי (באנגלית: Beedi, בהינדית: बीड़ी) היא סיגריה הודית מגולגלת, העשויה מטבק מגולגל בעלה אקליפטוס. הבידי קטן מסיגריה רגילה אך מזיק יותר מבחינה בריאותית עקב העובדה שאין לו פילטר. העלה מחליף את נייר הסיגריה, ולכן המעשן צריך לשאוף עמוק יותר כדי להשאיר את הבידי דולק.
בידי אחד מייצר פי שלושה ניקוטין ופי חמישה זפת (עטרן) מסיגריה ממוצעת.
הבידיס נמכרים בחפיסה מנייר עיתון הודי המכילה 25 יחידות.
הבידי צבר פופולריות בקרב עניי בנגלדש, פקיסטן, אפגניסטן, סרי-לנקה, קולומביה והודו עקב מחירן הנמוך וזמינותן. בהודו נצרכות כ-800 מיליארד סיגריות בידי בשנה.
הבידי בישראל.
סיגריות הבידי בישראל צברו פופולריות בפסטיבלים שונים כמו "בומבמלה" או "בראשית".
הבידי אינן זמינות בישראל כמו סיגריות אחרות, לכן יהיה נדיר לראות אדם מעשנן מחוץ לפסטיבלים אלה.
אנטוני טאפייס
אנטוני טאפייס אי פוץ' (בקטלאנית: Antoni Tàpies i Puig; 13 בדצמבר 1923 – 6 בפברואר 2012) היה צייר ופסל קטלאני-ספרדי, שהוגדר כאחד מגדולי האמנים המודרניים שחיו באירופה.
ביוגרפיה.
טאפייס נולד בברצלונה שבספרד ובצעירותו התגורר בפריז. לאחר שלמד שלוש שנים משפטים החליט בשנת 1943 להקדיש את חייו לציור בלבד. ב-1950 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בברצלונה. טאפייס היה ממייסדי תנועה אמנותית שנקראה "דאו-אל-סט", שקמה בספרד לאחר מלחמת העולם השנייה, ושהייתה קרובה ברוחה לסוריאליזם ולזרם הדאדא. האמנות של טאפייס הושפעה רבות מפאול קלי וז'ואן מירו.
טאפייס זכה בהכרה עולמית החל מסוף שנות ה-50. מסוף שנות ה-50 ועד תחילת ה-60 עבד עם מספר ציירים ספרדים מפורסמים, בהם אנריקה טברה ומנואלו מילרס. משנות ה-70 (בהשפעת אמנות הפופ) החל להכניס לציוריו אלמנטים בולטים יותר, כמו חלקים מרהיטים.
ב-1981 זכה טאפייס בפרס וולף לאומנות. ב-2010 זכה לקבל מעמד אצולה ספרדית מחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, וקיבל את התואר "המרקיז מטאפייס".
מכון אנטוני טאפייס שנמצא בברצלונה הוא מוזיאון המוקדש לעבודתו והוקם בשנת 1990. על גג המבנה מוצגת יצירתו של טאפייס "ענן וכיסא" (Núvol i cadira), המוארת בשעות הלילה.
המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (1910-1911) היא מהדורה בולטת של אנציקלופדיה בריטניקה. חלק מערכיה נכתבו על ידי הנודעים שבמשכילי התקופה. אף בימינו, ערכיה אלה מהווים מוקד התעניינות לחוקרים, בתור אבן-בוחן תרבותית של המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים; ואולם, הערכים כוללים גם מספר תחומים מעוררי קשיים בעבור החוקר בן-זמננו המעוניין לעשות בהם שימוש כמקור. המהדורה האחת-עשרה כבר איננה מוגנת בזכויות יוצרים, ובעקבות זאת נעשתה זמינה באינטרנט באופן חופשי, הן בצורתה המקורית והן בגלגולם מחדש של חלקיה אל תוך אנציקלופדיות אינטרנט ואתרי אינטרנט.
רקע.
הפקת המהדורה האחת-עשרה נעשה בהנהגתו של הוראס אברט הופר, מוציא-לאור אמריקאי, ובעריכתו של יו צ'ישולם. הופר רכש את הזכויות למהדורה התשיעית בת 24 הכרכים (ובנוסף, כרך מפתח-עניינים) ושכנע את עיתון הטיימס הלונדוני להוציאה בהדפסה מחודשת, בתוספת אחד-עשר כרכים חדשים (ובסך-הכל, 35 כרכים), וזו הייתה למהדורה העשירית, שיצאה לאור בשנת 1902. התקשרותו של הופר עם הטיימס הסתיימה בשנת 1909, אז החל מנהל מגעים עם ההוצאה לאור של אוניברסיטת קיימברידג' להדפסת המהדורה האחת-עשרה בת 29 הכרכים. הגם שהיא נתפשת בדרך כלל כיצירה בריטית במהותה, המהדורה האחת-עשרה ספגה השפעות אמריקאיות לא מבוטלות, הן מבחינת היקף התכנים הקשורים בארצות הברית ובקנדה, והן בשל המאמצים שנעשו לכוונה אל לב ההמונים. כמו כן, שיטות מכירה אמריקאיות סייעו למכירותיה. כ-11% ממחברי-הערכים באנציקלופדיה היו אמריקאים, ומשום כך נפתח בניו יורק משרד שנועד לנהל את ענייני המיזם בצפון אמריקה.
חלק מערכיה נכתבו על ידי משכילי אותם הימים, דוגמת אדמונד גוסה, ג'.ב. ברי, אלגרנון צ'ארלס סווינברן, ג'ון מויר, הנסיך פיוטר קרופוטקין, תומאס הנרי האקסלי, אדמונד הוסרל, ויליאם מייקל רוסטי ומשכילים ידועים אחרים בני התקופה. בין הכותבים הידועים פחות היו כמה שמאוחר יותר עלו לגדולות, כגון ארנסט רתרפורד וברטראנד ראסל. ערכים רבים הועתקו מן המהדורה התשיעית, חלקם בעדכון מזערי, תוך פיצול ערכים ארוכים במיוחד לחלקים קטנים יותר לנוחות המעיין, ואחרים קוצצו עמוקות. הכותבים המפורסמים כתבו בדרך כלל ערך אחד או חלק מערך. עיקר העבודה נעשה על ידי עיתונאים, אנשי סגל המוזיאון הבריטי ואנשי אקדמיה. לראשונה בתולדות אנציקלופדיה בריטניקה כללה מהדורת 1911 גם כותבות, שמנו בסך הכול 34 נשים.
המהדורה האחת-עשרה הכניסה מספר שינויים במסורת המו"לית של אנציקלופדיה בריטניקה. הייתה זו המהדורה הראשונה שהודפסה והופצה בשלמותה, כיחידה אחת, במקום השיטה המסורתית של הוצאה חלקים-חלקים, כל חלק לאחר שהעבודה עליו הסתיימה. הסְדָר נשמר באופן שאפשר את עדכונו במהלך העבודה עד לפרסום. הייתה זו המהדורה הראשונה של אנציקלופדיה בריטניקה שיצאה לאור עם כרך מפתח-עניינים מלא שכלל גם מפתח על-פי קטגוריות, שקיבץ יחדיו הפניות לערכים בנושאים דומים. הייתה זו גם המהדורה שזנחה את מבנה הערכים הארוכים מאוד; הגם שאורכה הכולל היה זהה בקירוב לזה של קודמתה, מספר ערכי המהדורה האחת עשרה מנה כ-40,000 בהשוואה ל-17,000 בלבד במהדורה הקודמת. הייתה זו גם הגרסה הראשונה של אנציקלופדיה בריטניקה שכללה ביוגרפיות על אנשים עוד בימי חייהם.
על-פי ספרם של קולמן וסימונס (עמוד 32), חלוקת התכנים של האנציקלופדיה נעשתה באופן הבא:
הופר מכר את הזכויות על האנציקלופדיה לחברת "" משיקגו בשנת 1920, ובכך השלים את הפיכתה של אנציקלופדיה בריטניקה למיזם אמריקאי בעיקרו.
בשנת 1922, יצאו לאור שלושה כרכים נוספים, שסקרו את אירועי השנים שחלפו מצאת החלק העיקרי של האנציקלופדיה, ובפרט מלחמת העולם הראשונה. כרכים אלה, יחד עם הדפסה מחודשת של המהדורה האחת עשרה, היו למהדורה השתים-עשרה של האנציקלופדיה. גם המהדורה השלוש עשרה נוצרה באופן דומה, אף היא על ידי הוספת שלושה כרכים חדשים למהדורה השתים-עשרה, והיא יצא לאור והופצה לחנויות הספרים בשנת 1926. כך, ניתן לומר בבירור שהמהדורותיה השתים-עשרה והשלוש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה היו קרובות במיוחד למהדורה האחת-עשרה וחלקו למעשה את רוב התכנים. אולם, בחלוף השנים, נעשה ברור שנדרשת עבודת עדכון עמוקה ורצינית יותר לתוכני האנציקלופדיה. משכך, המהדורה הארבע-עשרה, שיצאה לאור בשנת 1929, היוותה שכתוב יסודי של קודמותיה, תכנים רבים הושמטו או קוצרו ואת מקומם תפסו תכנים חדשים. אף על פי כן, המהדורה האחת-עשרה נחשבת לבסיס כל המהדורות, הגרסאות וההדפסות החוזרות של אנציקלופדיה בריטניקה עד לשנת 1974, עת הושלמה הכנתה והוצאתה לאור של המהדורה החמש-עשרה, שהתבססה על שיטות מודרניות להצגת מידע.
בערכי המהדורה האחת-עשרה נותר עניין גם לקורא בתחילת המאה ה-21, במיוחד כאבן-בוחן תרבותית: האימפריה הבריטית הייתה אז בשיא תפארתה, האימפריאליזם משל בכיפה, רוב העולם נשלט על ידי מונרכים, ואימי מלחמות העולם עוד לא הוטלו על כתפי האנושות. הערכים מהווים מקור שערכו לא יסולא בפז לשם למידת נושאים שהושמטו מאנציקלופדיות בנות-זמננו, במיוחד ביוגרפיות ופרקים בתולדות המדעים והטכנולוגיות. כיצירה טקסטואלית, לאנציקלופדיה ערך משל עצמה, ביצגה דרכי כתיבה של ראשית המאה העשרים. לדוגמה, נעשה בכתיבתה שימוש רב באמצעים כגון כזב פתטי, שכיום כבר אינם נפוצים כבעבר.
ביקורות נודעות על המהדורה האחת-עשרה.