רימייק לסרט הופק בשנת 1980 על ידי המפיק דינו דה-לורנטיס. בסרט, אותו ביים מייק הודג'ס, מככבים סם ג'יי ג'ונס, מלודי אנדרסון, חיים טופול, מקס פון סידוב, טימותי דלטון, בריאן בלסד ואורנלה מוטי. התסריט נכתב על ידי מייקל אלין (תסריטאי "הדרקון") ולורנצו סמפל ג'וניור. בסרט נעשה שימוש מכוון בסגנון הקאמפי שאפיין גם את סדרת הטלוויזיה משנות ה-60 "באטמן" (עבורה סמפל כתב פרקים רבים), וזאת בניסיון למצוא חן בעיני מעריצי סדרת חוברות הקומיקס המקוריות. פסקול הסרט הולחן על ידי קווין. באופן אירוני, ריצ'רד או'בריאן, יוצר "מופע האימים של רוקי" ומחבר השיר "Science Fiction/Double Feature", מופיע בסרט בתפקיד קטן.
הפצה ותגובות.
אולפני יוניברסל קיוו להחזיר לעצמם קהל צופים בוגר יותר לסדרות שהפיקו עם צאתו של "פלאש גורדון", וזאת על ידי הקרנתו בתיאטראות המובילים בערים הגדולות ברחבי ארצות הברית. עיתונים שונים בשנת 1936, לרבות אלו שלא פרסמו בעמודיהם את רצועת הקומיקס של פלאש גורדון, פרסמו כתבות אודות הפצת הסרט, חלקן על גבי חצי או שלושת רבעי עמוד העיתון, בהן תיאורי הדמויות ותקצירי עלילות הפרקים. חלק מהפרסומים כללו איורים מאת אלכס ריימונד וצילומי סטילס, לצורכי יחסי ציבור.
סרט זה היה סדרת המדע הבדיוני הראשונה שהופקה והופצה, אם כי קדמו לה סדרות אחרות, שלא השתייכו לז'אנר המדע הבדיוני, אך בכל זאת הכילו אלמנטים מהז'אנר, כגון גאדג'טים. 6 מתוך 14 הסדרות שהופצו במהלך 5 השנים מאז יצא "פלאש גורדון" היו מסוגת המדע הבדיוני.
13 הפרקים שוחררו מאוחר יותר, כסרט עלילתי באורך מלא, 72 דקות אורכו, בשנת 1936. גרסה זו הופצה מחדש בשנת 1949 בשם ""Rocket Ship". גרסה אחת של הסרט באורך מלא, בת 90 דקות, שוחררה ישירות להקרנה בטלוויזיה בשמת 1966, תחת השם "Spaceship to the Unknow". בשנות ה-50, הסדרה הופצה לשידור בסינדיקציה בשם "Space Soldiers" על מנת שלא לבלבל אותה עם הסדרה החדשה דאז, "פלאש גורדון" שמה .
"פלאש גורדון" היה הסרט השני הרווחי ביותר עבור אולפני יוניברסל בשנת 1936, אחרי "שלוש בנות חכמות"" , מחזמר בכיכובה של דיאנה דורבין . עם זאת, משרדן של הייז הביע התנגדות לתלבושות החושפניות שלבשו דייל, אאורה ושאר הדמויות הנשיות. בשני סרטי ההמשך, רוב הדמויות הנשיות היו לבושות בצניעות רבה הרבה יותר.
בביקורתו על הסרט משנת 2015 ב-"Radio Times Guide to Films", כתב אלן ג'ונס כי הסרט הוא "מותחן עם ריגוש כל דקה, כאשר פלאש נלחם ביריביו בזה אחר זה", וקבע שהוא "הטוב ביותר מבין טרילוגיית קרייב של סרטי "פלאש גורדון".
סרטי המשך.
בעקבות ההפקה משנת 1936 שזכתה לפופולריות רבה, שני סרטי המשך נוצרו, שניהם הופצו כסדרת פרקים בכיכובו של באסטר קראב, והם: "המסע של פלאש גורדון למאדים" (15 פרקים) משנת 1938, ו-"פלאש גורדון כובש את היקום"" (12 פרקים) משנת 1940.
פלאש גורדון (פירושונים)
חלונות 96
נאשוויל (פירושונים)
מחוז קוק
אווה דוברני
אווה דוברני (באנגלית: Ava DuVernay, נולדה ב-24 באוגוסט 1972) היא במאית ותסריטאית אמריקאית. היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס, הבמאית האפרו-אמריקאית הראשונה שהייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב והבמאית האפרו-אמריקאית הראשונה שסרטה היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. עם צאת סרטה קמט בזמן בשנת 2018, הפכה לבמאית האפרו-אמריקאית הראשונה שביימה סרט עם תקציב של 100 מיליון דולר. דוברני היא גם יוצרת, במאית ושותפה בכתיבת מיני סדרת הדרמה של נטפליקס "כשהם רואים אותנו" המבוססת על משפטם מ-1989 של "חמישיית סנטרל פארק" שהואשמו באונס שלא ביצעו. הסדרה זכתה לתשבחות.
ביוגרפיה.
דוברני נולדה בלונג ביץ', קליפורניה וגדלה בליינווד עם אחיותיה, אמה ואביה החורג. במהלך חופשות הקיץ בילדותה, היא הייתה נוסעת לבית אביה, שלא היה רחוק מסלמה , אלבמה. דוברני ספרה כי חופשות הקיץ האלה השפיעו עליה ליצור את הסרט "סלמה", בהשראת סיפוריו של אביה, שראה את המצעדים מסלמה למונטגומרי כילד קטן.
לדוברני תואר ראשון כפול בספרות אנגלית ולימודים אפרו-אמריקאיים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בתחילת דרכה, עסקה דוברני בעיתונאות. היא החלה בהתמחות ב-CBS News , ובמסגרת תפקידה סייעה בסיקור משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון. לאחר מכן עברה לתחום יחסי ציבור ככתבת זוטרה עבור פוקס המאה ה-20 וכן מספר סוכנויות יחסי ציבור, וב-1999 הקימה חברת יחסי ציבור משלה, סוכנות דוברני, הידועה גם בשם DVAPR. החברה סיפקה שירותי שיווק ויחסי ציבור לתעשיית הבידור והלייף סטייל, ועבדה על קמפיינים לסרטים ותוכניות טלוויזיה כגון ספיי קידס, שרק 2, טרמינל, נערות החלומות והסרט "לומומבה" על חייו של פטריס לומומבה.
בשנת 2005 הוציאה את סרטה הראשון, "Saturday Night Life", סרט קצר בן 12 דקות, העוסק בסיפורה של צעירה אפרו-אמריקאית, שמוצאת עצמה כאם חד הורית לשלושה ילדים. הסרט מבוסס על חייה של אמה של דוברני.
לאחר מכן, פנתה דוברני ליצירת סרטי תעודה, אשר ניתנים להפקה בתקציב נמוך יותר.
סרטים וסדרות טלוויזיה.
בשנת 2012 הוציא את סרטה "Middle of Nowhere" על בסיס תסריט שכתבה שנים קודם לכן אך לא מצאה לו מימון. צילומי הסרט נמשכו 19 ימים בלבד, והוא עוסק בסיפורה של רובי, אשה אפרו-אמריקאית, ואת הקשיים בהם היא נתקלת עקב כליאתו של בן זוגה. הסרט מתאר את השפעת הכליאה על כל היבטי חייה - משגרת יומה לקריירה שלה, דרך הזוגיות שלה, ועד ליחסים עם משפחתה. הסרט זיכה את דוברני בפרס הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס, והייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס זה.
ב-2014 היא ביימה את הסרט "סלמה" העוסק בקמפיין של מרטין לותר קינג למען זכות הצבעה לאזרחים האפרו-אמריקאים, כולל המצעדים מסלמה למונטגומרי במרץ 1965. הסרט זכה לביקורות מהללות, ובזכותו הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהועמדה לפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר. הסרט כמו כן הועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, אך לא לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר כפי שרבים ציפו. דבר זה הביא לביקורת על האקדמיה, שלא נתנה ייצוג מספק לאמנים אפרו-אמריקאיים, ובפרט לדוברני.
בשנת 2016, ביימה דוברני את הסרט הדוקומנטרי "13th". הסרט קרוי על שם התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, אשר ביטל את העבדות הישירה, אך הותיר לקיים עבדות כעונש על פשיעה. הסרט נוצר בהשראת הספר "חוקי ג'ים קרואו החדשים" מאת מישל אלכסנדר שאף השתתפה בסרט. הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל ניו יורק 2016 וזיכה אותה לראשונה במועמדות לפרס האוסקר לסרט התעודה הטוב ביותר. סרט זה זכה בפרס באפט"א לקולנוע.
באותה שנה יצרה, כתבה והפיקה את סדרת הדרמה "Queen Sugar" בערוץ Oprah Winfrey Network בהנהלת אופרה וינפרי שמשמשת כמפיקה בפועל של הסדרה, שנכון להיום הסדרה עומדת על 6 עונות שידור.
ב-2018 יצא לאקרנים הסרט "קמט בזמן" בבימויה של דוברני על פי ספרה של מדלן ל'אנגל. בסרט זה שברה דוברני שיא נוסף, והפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שביימה סרט בתקציב של 100 מיליון דולר. סרט זה גם הפך אותה לאישה האפרו-אמריקנית הראשונה שביימה סרט עם רווחים של מעל 100 מיליון דולר בארצות הברית.
דוברני היא יוצרת המיני-סדרה "כשהם רואים אותנו" שהוצגה לראשונה ב31- במאי 2019 בנטפליקס. המבוססת על סיפורם האמיתי של חמישה נערים אפרו-אמריקנים ולטינים משכונת הארלם בניו יורק שהואשמו באפריל 1989 בתקיפה חמורה ואונס של אישה בשם טרישה מיילי, שיצאה לריצה בסנטרל פארק בניו יורק. בשנת 2002 הם זוכו כאשר נמצא האשם האמיתי. הפרשה זכתה בתקשורת לשם "חמישיית סנטרל פארק" אך במכוון זה אינו שם הסדרה. "הם לא חמישיית סנטרל פארק, הם קורי, יוסף, אנטרון, קווין וריימונד" אמרה דוברני בראיון שפורסם בניו יורקר כשהסדרה שוחררה בנטפליקס. דוברני בחרה להתמקד באספקטים הרגשיים של הפרשה. בכל אחד מארבעת פרקיה הסדרה שמה פוקוס על פיסה אחרת בפרשה: הפרק הראשון עוסק במעצר, השני במשפט, השלישי בצעירים שהגיעו למוסדות לעבריינים צעירים והאחרון בקורי וייז שהיה המבוגר בחבורה ונשלח למתקן כליאה רגיל. דוברניי ניסתה בסדרה להעביר לצופים איך זה להיות שקוף, להישפט רק על סמך צבע עורך ולהיות חסר אונים מול מערכת המשפט המוטה לרעתך מלכתחילה. בסדרה משולבים קטעים מצולמים מקוריים ובאחד מהם איש העסקים הניו יורקי דונלד טראמפ שניצל את הונו כדי לקנות מודעת ענק בעיתון הקוראת להחזרת עונש המוות, וליישומו על חמישיית סנטרל פארק. באוקטובר 2016, חודש לפני הבחירות שהובילו את טראמפ לנשיאות, פנה אליו קורי וייז בדרישה שיתנצל ויחזור בו מהדברים שאמר בתקשורת. טראמפ סירב.
בשנת 2021 יצרה יחד עם האקטיביסט וכוכב הפוטבול לשעבר קולין קאפרניק את המיני-סדרה "קולין בשחור-לבן" לשירות הסטרימינג של נטפליקס, ומבוססת על נעוריו של קאפרניק ועל דרכו לתהילה.
ב-11 בינואר 2022 עלתה ברשת The CW סדרת גיבורי-העל "נעמי" המבוססת על גיבורת העל באותו שם מבית DC קומיקס. דוברני היא יוצרת הסדרה, המפיקה בפועל ואף כתבה מספר פרקים בסדרה.
מבחן דוברני.
"מבחן דוברני" הוא מושג המקביל למבחן בקדל לנשים בסרטים אשר הוצע לראשונה על ידי כותבות של הגרדיאן ואחר כך על ידי מבקרת הקולנוע של הניו יורק טיימס מנואלה דרגיס בינואר 2016. זהו מבחן שדומה למבחן בקדל אך במקום לבדוק מגוון מגדרי בודק מגוון אתני ונועד להצביע על היעדרם של אנשים שחורים ואנשים ממיעוטים אתניים בסרטים הוליוודיים, באמצעות מדידת חשיבות הדמות והאם היא מתקיימת רק בקשר לדמות של אדם לבן אחר.
טרנטולה (סרט, 1955)