בשנת 2011 הייתה המנט נושא לסרט קצר של הסופר/במאי כריס וורד, "מה נעשה עם המלח השיכור", בכיכובו של סיוהבאן פיי.
בנובמבר 2019 נערכה בקפלה של פיצרוביה תערוכה לזכרה של נינה המנט.
סמואל אוזגוד
סמואל אוזגוד (באנגלית: Samuel Osgood; 3 בפברואר 1747 – 12 באוגוסט 1813) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כחבר בבתי המחוקקים של מסצ'וסטס ושל ניו יורק, וייצג את מסצ'וסטס בקונגרס הקונטיננטלי. הוא גם כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית במהלך תקופת כהונתו הראשונה של הנשיא ג'ורג' וושינגטון. הוא היה הרביעי למניין נושאי תפקיד זה והראשון מאז כינון חוקת ארצות הברית.
ב-1812 הוא נבחר כנשיא הראשון של סיטי בנק של ניו יורק, שהוקם אז ומאוחר יותר היה לסיטיבנק ולימים התמזג לחברת סיטיגרופ.
ראשית חייו.
תולדותיה של משפחת אוזגוד במסצ'וסטס החלו עם הגעתו ב-1638 של ג'ון אוזגוד מאנדובר שבהמפשייר, אנגליה. ב-1646 הוא הקים יישוב חדש וקרא לו אנדובר על שם עיר הולדתו. ארבעה דורות לאחר מכן חי במקום קפטן פיטר אוזגוד, שב-1747 נולד בנו השלישי, סמואל אוזגוד.
סמואל אוזגוד למד באקדמיית דמר (כיום אקדמיית המושל) שבבייפילד, מסצ'וסטס, ולאחר מכן בקולג' הארוורד, שם הוא למד תאולוגיה וסיים את לימודיו ב-1770. לאחר מכן הוא שב לאנדובר והחל לעסוק במסחר. הוא הצטרף למיליציה המקומית ונבחר כנציג העיר באספה הכללית של המושבה וב-1775 כנציג הקונגרס של מסצ'וסטס, שתיפקד כממשלה הזמנית בראשית המהפכה האמריקאית.
המהפכה האמריקאית.
באפריל 1775 פיקד אוזגוד על פלוגה של אנשי מיליציה בקרבות לקסינגטון וקונקורד. כוח זה רדף אחר הבריטים שנסוגו והיה לחלק מהכוחות שהשתתפו במערכה על בוסטון. עם התקבצות כוחות נוספים היה אוזגוד למייג'ור במסגרת בריגדה שלחמה בקיימברידג'. בהמשך הוא היה לשלישו של המייג'ור גנרל ארטמס וורד, וקודם לדרגת קולונל. כאשר הסתיים המצור על בוסטון באביב 1776, פרש אוזגוד מהצבא ושב לקונגרס של מסצ'וסטס.
הקונגרס הקונטיננטלי.
הקונגרס בחר באוזגוד למועצת המלחמה של מסצ'וסטס, בה הוא שירת עד 1780, כאשר הממשלה התארגנה מחדש. הוא היה נציג לוועידה החוקתית של מסצ'וסטס בשנים 1779–1780. עם כינון החוקה החדשה הוא נבחר לסנאט של מסצ'וסטס ושירת בו שתי תקופות כהונה. הממשלה החדשה מינתה את אוזגוד כאחד מנציגיה אל הקונגרס הקונטיננטלי, שם הוא שירת בשנים 1782–1784.
לאחר תקופה קצרה ב-1784 כחבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, מינה מושל מסצ'וסטס את אוזגוד ב-1785 כשופט, אך עד מהרה הוא התפטר כאשר הקונגרס הלאומי מינה אותו כנציב האוצר. הוא עבר לניו יורק כדי לקחת על עצמו משרה זו, בה הוא החזיק עד לסיום כהונתה של ממשל הקונגרס.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
עם בחירתו של ג'ורג' וושינגטון כנשיא ארצות הברית הראשון ב-1789, הוא מינה את אוזגוד כמנהל הכללי של הדואר, על פי חוקת ארצות הברית החדשה, ובתפקיד זה הוא החליף את אבנעזר האזרד. אוזגוד שימש כמנהל הכללי של הדואר עד 1791. אחד הצעדים הראשונים בתפקידו זה היה להפוך את משרד הדואר בבולטימור למטה האזורי החדש, שבראשו עמדה קתרין גודארד. אוזגוד היה מעוניין למנות לתפקיד זה את בעל בריתו הפוליטי ג'ון וייט וביקש מגודארד להתפטר. הוא הסביר את הצורך בחילופי התפקידים בכך שהתפקיד החדש יהיה כרוך בנסיעות ארוכות ותכופות ולפיכך לא יתאים לאישה. גודארד סירבה להתפטר ועתרה בפני הנשיא וושינגטון שסירב להתערב בעניין. לאחר מכן היא עתרה בפני הסנאט שגם הוא לא סייע לה והיא נאלצה להתפטר.
באותה עת ישבה הממשלה הפדרלית בניו יורק ולפיכך מוקם מעונו הרשמי של הנשיא בביתו של אוזגוד ברחוב צ'רי 3. אוזגוד הציע לוושינגטון את מעונו כדי שהנשיא ורעייתו יוכלו להתגורר במה שנחשב באותה עת לבית המשובח ביותר בעיר. לפיכך היה ביתו של אוזגוד למעון הנשיאותי הראשון של ארצות הברית.
כאשר עברה הממשלה הפדרלית לפילדלפיה לתקופה של עשר שנים עד להשלמת הקמתה של הבירה הקבועה וושינגטון די. סי., בחר אוזגוד להישאר בניו יורק וב-1791 הוא התפטר מתפקידו.
לאחר פרישתו.
אוזגוד היה אלקטור בבחירות לנשיאות של 1792 והצביע עבור ג'ורג' וושינגטון וג'ורג' קלינטון.
הוא היה חבר האספה המדינתית של ניו יורק בשנים 1800–1801 וב-1802 ויושב ראש האספה בשנים 1800–1801. ב-1803 הוא מונה על ידי הנשיא תומאס ג'פרסון כקצין הימי של נמל ניו יורק, משרה בה הוא החזיק עד למותו. בשנתו האחרונה הוא היה נשיא סיטי בנק של ניו יורק.
אוזגוד היה חבר בחברה הפילוסופית האמריקאית ובשנותיו האחרונות הוא הקדיש את זמנו לכתיבה וללימוד. הוא קיים התכתבות ענפה עם אישים רבים, ביניהם ג'ורג' וושינגטון ותומאס ג'פרסון.
חיים אישיים.
בינואר 1775 נשא אוזגוד לאישה את מרתה ברנדון, שנפטרה ב-1778. ב-1786 הוא נישא בשנית למריה בראון, אלמנתו של וולטר פרנקלין ואמה של מריה פרנקלין קלינטון, רעייתו הראשונה של מושל ניו יורק דוויט קלינטון. לזוג נולדה בת בשם מרתה ברנדון אוזגוד, שנישאה לדיפלומט הצרפתי אדמון שארל ז'נה.
סמואל אוזגוד נפטר בניו יורק ב-12 באוגוסט 1813.
בית הולדתו באנדבור (כיום נורת' אנדבור), שוכן ברחוב הקרוי על שם המשפחה והוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, כמו ביתו בניו יורק, שכאמור שימש כמעון הנשיא כאשר ניו יורק הייתה בירת ארצות הברית. דיוקנו של אוזגוד תלוי בחדר הנשיא בקפיטול מאז ימי נשיאותו של אברהם לינקולן.
חפיפה (הלכה)
חפיפה לפני הטבילה היא תקנה של עזרא הסופר, לפיה הטובלים במקווה על מנת להיטהר, ירחצו ויחפפו לפני הטבילה, על מנת להבטיח שלא תהיה חציצה בין הטובל לבין המים, דבר העלול לגרום לפסילת הטבילה. תקנה זו היא רק לטבילות דאורייתא, וכיום היא מיושמת בעיקר לפני טבילה המטהרת מטומאת נידה, ולפיכך רוב ההלכות בנושא זה נמצאות במסכת נידה. החפיפה ידועה בכינוי 'הכנות למקווה'. ישנה מחלוקת הלכתית האם החפיפה צריכה לכלול רחצה של כל הגוף או חפיפת שערות הראש והגוף (במקומות ריכוז שיער) בלבד.
מקור הדין.
מדאורייתא די בכך שהטובל יבדוק את גופו לפני הטבילה, ויראה שאין עליו שום דבר חוצץ. אך עזרא הסופר תיקן שאישה גם תחפוף לפני הטבילה: . תקנה נוספת הובאה בתלמוד בשם האמורא רבא שאשה תרחץ גם את בית הסתרים (המקומות שאינם חשופים בדרך כלל בגוף).
החייבים בחפיפה.
לדעת תוספות שבולי הלקט, כלבו ורמב"ן חפיפה היא לגברים ונשים כאחד. לדעת ספר התרומה לגברים שעסוקים בטהרות וצריכים לשמור על עירנות גבוהה לחציצות (כיוון שהם טובלים לעיתים תכופות), לא תיקנו חפיפה.
בפועל כיום, גברים העולים להר הבית וחייבים בטבילה מהתורה, חופפים לפני הטבילה.
הגדרת החפיפה.
לדעת רבי שמעיה החפיפה הנדרשת היא חפיפה של כל הגוף, מנגד רוב הראשונים סבורים שהחפיפה שתיקן עזרא היא רק במקומות שיש בהם שער בלבד, הן שער ראש והן שער הגוף.
התוספות, הסבורים כדעת רוב הראשונים, כתבו שכבר נהגו הנשים לרחוץ כל גופן לפני הטבילה. וכן כתבו עוד ראשונים כדוגמת רא"ש, ר"ן, רשב"א והמרדכי.
להלכה פסקו השולחן ערוך והרמ"א שיש לחפוף את כל הגוף, גם במקומות שאין בהם שער.
בדיעבד אם חפפה רק את המקומות שיש בהם שיער - טבילתה כשרה.
נחלקו האחרונים האם מלבד החפיפה דרוש גם עיון בגוף לוודא שאין חציצה:
דיני החפיפה.
מים חמים.
כתבו בתלמוד שצריך לחפוף במים חמים. נחלקו הראשונים האם מים שהתחממו בשמש נחשבים קרים או חמים – רש"י פירש ש"חמי חמה" הם כמו חמים, ויכולה לרחוץ בהם. וכן פסקו רמב"ם, רשב"א ורא"ש. ואילו רבינו חננאל פירש ש"חמי חמה" הם כצוננים.
בשולחן ערוך פסק כשיטת רש"י.
חפיפה בחומרים מסבכי שיער.
בתלמוד מבואר שאין לחפוף ב'נתר ואהל' כיוון שהם חומרים המסבכים את השיער. וכן נפסק בשולחן ערוך.
נחלקו האם גם בשאר דברים המסבכים אסור לחפוף: לדעת בעל הטורים אין לחפוף בשום דבר שיכול לסבך את השיער. לדעת רבי יוסף קולון רק בנתר ואהל אסור לחפוף.
השולחן ערוך פסק כדעת בעל הטורים והרמ"א פסק בשעת הצורך כמהרי"ק, כגון שאינה יכולה לחוף במים.
סירוק.
הרשב"א כתב שצריך לסרק את השיער לפני הטבילה כדי שלא ידבקו השיערות זו לזו. וכן נפסק בשולחן ערוך. והוסיף הש"ך שהיום נהגו לסרוק את שיער הראש במסרק ואת שיער שאר הגוף בידיים.
בדיעבד.
כאשר אישה שכחה ולא חפפה כלל, כתב הרשב"א שלא עלתה לה טבילה אפילו אם עיינה בעצמה וכן פסקו רבי יעקב בעל הטורים ושולחן ערוך.
לדעת ה'פתחי תשובה' אישה שמסתפקת האם בדקה את גופה - צריכה לחזור ולטבול, במקרה שוודאי בדקה אבל מסופקת אם גם סירקה – לא צריכה לחזור ולטבול כיוון שזה ספק בתקנת חכמים.
זמן החפיפה.
מהתלמוד עולה שהחפיפה צריכה להיות צמודה לטבילה. לדעת רש"י כשאפשר - טוב שתחפוף ביום סמוך ללילה, כיוון שאם חופפת בלילה קיים חשש שמא לא תחפוף יפה מכיוון שממהרת לביתה. וכן כתבו תוספות, ועוד ראשונים. לדעת רב אחא גאון, הרמב"ם ועוד, כשאפשר תחפוף בלילה סמוך לטבילה וכשאי אפשר תחוף ביום.
השולחן ערוך פסק כאותן דעות שלכתחילה יש לחפוף בלילה סמוך לטבילתה.
יש שכתבו שלמעשה ראוי שכל אשה תבחר את הזמן המתאים לה על מנת שתוכל להתכונן בנחת לטבילה.
הרחקת החפיפה מהטבילה.
מסקנת התלמוד היא שאשה שליל טבילתה הוא במוצאי שבת או במוצאי יום טוב - עליה להקדים את החפיפה (כיוון שהחפיפה משירה שערות), אך שלא תקדים יותר מיומיים מהטבילה (כגון שחל יום טוב בערב שבת). כאשר ההפרש הוא שלושה ימים (כגון שזמן טבילתה הוא במוצאי שני ימים טובים שלאחר השבת) תחפוף בליל טבילתה.
אמנם מסוגיה נוספת בתלמוד עולה שהפרמטר לעניין האם יכולה להרחיק את החפיפה מהטבילה תלוי בשאלה האם אפשר או אי אפשר, כדלהלן: