ב-2012 יצא ההרכב לסיבוב הופעות משותף באיטליה עם ההרכב האיטלקי Modà שתחילתו במופע בארנה של ורונה. לאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב עולמי נוסף במספר פסטיבלים כמו "Nuits du Sud" בצרפת. לאחר מכן המשיכה להופעות בגרמניה בערים המבורג, נירנברג, דרמשטאדט, קובלנץ ופרייבורג. באוקטובר שבה הלהקה פעם נוספת לארצות הברית והופיעה בסן פרנסיסקו, לוס אנג'לס, סנטה אנה, סן דייגו, פיניקס, מיאמי, פוארטו ריקו, ניו יורק, וושינגטון ושרלוט. בחודש נובמבר ירדה אל מרכז ודרום אמריקה בסיבוב ההופעות במקסיקו, קולומביה, פרו, צ'ילה, אורוגוואי, הרפובליקה הדומיניקנית וארגנטינה.
ב-2013 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף בדרום אמריקה, בוונצואלה, פנמה ופרו ולאחר מכן נסעה הלהקה ליפן לסיבוב הופעות קצר במדינה במהלכו הוציאה את הסינגל "Somos" לקראת הוצאת האלבום הנושא את אותו השם.
האלבום התשיעי.
בפברואר 2014 הוציאה הלהקה את אלבומה התשיעי "Somos", האלבום זכה לפופולריות בתחנות הרדיו ולמועמדות לגרמי הלטיני בשלוש קטגוריות אך לא הצליח מבחינה מסחרית ומכר כ-50 אלף עותקים.
במרץ 2015 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בשם "טור אמרינקו" אשר כלל הופעות ברפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, ארצות הברית, קנדה, אורוגוואי, ארגנטינה, מקסיקו, צ'ילה ופוארטו ריקו ולאחר מכן באירופה: בספרד, שווייץ, גרמניה ואוסטריה, אך בספטמבר 2015 הודיע סולן הלהקה פאו דונס כי הוא חולה בסרטן המעי הגס וכי הלהקה תעצור את כל הופעותיה. לאחר עצירת ההופעות הוציאה הלהקה אלבום DVD של סיבוב ההופעות באמריקה בשם טור אמריקנו.
חזרה להופעה ואלבום עשירי.
באפריל 2016 הודיע דונס כי החלים ממחלת הסרטן וכי ההרכב ישוב להופיע.
בתחילת 2017 הוציאה הלהקה את האלבום "50 palos". האלבום הכיל 22 שירים מוכרים של הלהקה ובעיקר את להיטי העבר שלה דוגמת:
"La flaca" ,"Grita" ,"Depende" ,"Agua" ,"Bonito" בגרסת פסנתר. לאחר יצאת האלבום יצאה הלהקה לסדרת מופעים לרגל יום הולדתו ה-50 של דונס. במהלך הסיבוב הופיעה הלהקה באיטליה, מקסיקו, ארצות הברית וספרד.
האלבום האחד עשרה והפסקת ההופעות.
ב-2018 הוציאה הלהקה את האלבום האחד עשרה שלה "Jarabe Filarmónico con la Orquesta Filarmónica de Costa Rica" שיצא במשותף עם התזמורת הפילהרמונית של קוסטה ריקה אשר כלל אוסף שירים מתוך אלבומים קודמים של הלהקה.
בינואר 2019 הודיעה הלהקה על הפסקת פעילותה עד להודעה חדשה, לדבריו של הסולן דונס, כדי שיוכלו להתמקד בפרויקטיים אחרים.
האלבום ה-12 ופירוק הלהקה.
במאי 2020 הוציאה הלהקה את אלבומה האחרון Tragas o escupes (בתרגום חופשי: לבלוע או לירוק), האלבום תוכן לצאת בספטמבר של אותה השנה אך עקב ההחמרה במצבו הבריאותי של סולן הלהקה, יצא האלבום מוקדם מהצפוי. הסינגל האחרון של הלהקה שיצא כחלק מאלבום זה, הוא "Eso que tú me das" השיר ליווה את הסרט התיעודי "אתה נותן לי" של הבמאי הספרדי ג'ורדי אוולי, הסרט זכה להצלחה גדולה ודורג במקום ה-8 ברשימת הסרטים בספרד והראשון בקטגוריית הסרטים הדוקומנטריים בשנים 2010–2020. נכון לאוגוסט 2022 לשיר כ-69 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב-9 ביוני 2020 נפטר סולן הלהקה פאו דונס ממחלת הסרטן והלהקה פורקה באופן סופי.
מושב נביעות
ראימירו
ראימירו (Reimiro) הוא קישוט בצורת סהר שלבשו בעבר תושבי אי הפסחא על גבי החזה. מקור השם במילים "ראי" – "ירכתיים" או "חרטום" בשפת הרפה נוי – ו"מירו", סירה. הסהר מייצג אם כך קאנו פולינזי.
אף על פי שעץ היה חומר גלם נדיר על אי הפסחא במאות ה-18 וה-19, כמה עבודות ייחודיות של גילוף בעץ שבהן היה דגש על פרטים קטנים נמצאו באי, ובהן ה"ראימירו". כל צד של "ראימירו" מסתיים בפרצוף אנושי מעוטר בזקנקן, ולעיתים רק בצד אחד מגולפות פנים. בצד החיצוני היו שתי בליטות קטנות ומחוררות שדרכן נמתח חוט, שאפשר לתלות את הראימרו. הצד הפנימי הכיל חלל שמולא בגיר עשוי אבקת קונכיות.
"ראימירו" בצבע אדום מופיע על דגל אי הפסחא. נראה כי היה בכתב ההירוגליפי רונגו-רונגו סימן שתיאר את ה"ראימירו" (). אף על פי שהפנים האנושיות על ה"ראימירו" ייחודיות לאי הפסחא, תכשיטי-החזה הם חלק ממסורת רחבה יותר. באיי שלמה, למשל, נשים לובשות על החזה קונכיות הדומות ל"ראימירו""."
אבא תחנה
Piggyback
Piggyback הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז. השיר יצא לאור ב-22 בדצמבר 2017, בהוצאה עצמית, כסינגל שלא מתוך אלבום וכסינגל חזרתה של מרטינז, לאחר שלא הוציאה סינגל מאז דצמבר 2015.
השיר יצא בעקבות מחלוקת בין מלאני מרטינז לטימותי הלר בנושא תקיפה מינית ואונס.
רקע וכתיבה.
בתחילת דצמבר 2017, הפנתה אישה אנונימית (טימותי הלר) שהכירה את מלאני מרטינז, האשמות כלפיה בגין תקיפה מינית ואונס באמצעות טוויטר. בתגובה, צייצה מרטינז כי אותן ההאשמות "זעזעו אותה והעציבו אותה" ולאחר מכן, הוציאה את השיר הזה.
כל הסוגיה גררה תגובות רבות מכלי התקשורת ומבקרי המוזיקה.
ביקורות.
מבקרי המוזיקה האמינו כי "Piggyback" סובב סביב הסוגיה שהסעירה את הרשת באותם הזמנים. לאי פרנסס מ-PopCrush ביקרה בצורה קשה את הסוגיה, תוך שדיברה על מרטינז עצמה ועל סוגי האנשים אליהם היא מתחברת. גם ב-"Idolator" ביקרו את השיר ואת כל מה שסבב סביבו.
רונן כוכבי
רונן כוכבי (נולד ב-1977) הוא גיטריסט, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
החל מ-1998, היה כוכבי חבר בלהקת ה-Fאנק הישראלית, "מרסדס בנד". ב-2004 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "מרסדס בנד".
ב-2007, במהלך הקלטת אלבומה השני, עזב כוכבי את מרסדס בנד.
ב-2010 הוציא כוכבי את אלבום הסולו הראשון שלו, "Brixton Bootleg".
ב-2013 הוציא את אלבום הסולו השני, "biRdS".
פרשת חולי הנפש היהודים בבית לחם (1948)
פרשת חולי הנפש היהודים בבית לחם התרחשה בעיצומה של מלחמת העצמאות. 75 מאושפזים יהודים נותרו לאחר פרוץ המלחמה בבית החולים הפסיכיאטרי המנדטורי בבית לחם, מעבר לקווי האויב. לאחר תום שלטון המנדט החלו מגעים להעברתם לישראל בתיווך ארגון הצלב האדום. הם הגיעו לישראל רק בינואר 1949.
רקע.
בית החולים בבית לחם הוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי ב-1928 והיה למוסד האשפוז הציבורי העיקרי לחולי נפש בארץ ישראל המנדטורית בניהול מחלקת הבריאות של שלטונות המנדט. מנהל בית החולים היה בריטי והרופאים היו ערבים. אושפזו בו ערבים ויהודים במחלקות מעורבות.
לאחר תום המנדט הבריטי במאי 1948 עבר המוסד לניהולה של אגודת הרופאים הערבית בפלסטין. דוקטור מוחמד טאהה דג'אני מונה למנהלו. באותה עת שהו בבית החולים 75 חולים יהודים בגילאי 24 עד 74. חלקם היו מאושפזים בבית החולים מאז שנות השלושים. למעשה, לאחר נפילת גוש עציון והליכת מגיניו שלא נטבחו לשבי בירדן היו החולים בבית לחם היהודים האחרונים שנותרו בשטחי יהודה ושומרון. הפסיכיאטר דוקטור דניאל ארגו, שחקר את הפרשה, העריך כי עובדת היותם חולי נפש גוננה עליהם מפגיעה.
הפרשה.
ב-5 ביולי שלח ד"ר פפילימין, ראש משרד הצלב האדום בארץ ישראל, מכתב אל דוקטור אברהם קצנלסון, מנכ"ל משרד הבריאות הישראלי, ובו התריע על הימצאם של החולים היהודים בבית לחם וציין את בקשתו של מנהל המוסד דג'אני להעביר אותם לישראל בהקדם האפשרי.
כחודש וחצי לאחר קבלת המכתב נדון עניינם של החולים בישיבה שנערכה בלשכת שר הבריאות חיים משה שפירא. על פי הצעת עובדי משרד הבריאות התקבלה החלטה לדרוש להעביר לישראל את החולים היהודים תמורת העברתם חזרה של כ-45 חולי נפש ערבים שהיו מאושפזים במחלקת חולי נפש בבית הכלא בעכו (במקור אחר הוזכר מספר של מאה חולים ממספר מוסדות בישראל). לא ברור אם הייתה כוונה לאשפזם במתקן בעכו, אשר נמצא כבלתי מתאים לאשפוז. משרד הבריאות הסכים לשלם עבור החזקת החולים היהודים בבית לחם, אך דרש מהצלב האדום להודיע לשלטונות הערבים שישראל דורשת לקבל מהם תשלום עבור החזקת החולים הערבים בעכו. ב-1 בספטמבר העבירה הממשלה דרך הצלב האדום שיק תשלום ראשון על סך 1,350 לירות ארץ ישראליות. בהמשך הועבר תשלום נוסף, אך לא ידוע אם הגיע ליעדו כיוון שהצלב האדום כבר עזב באותה עת את ירושלים. ההתכתבויות בין הצדדים בנוגע להעברת החולים היהודים נמשכו.
בחודש אוקטובר התריעה אגודת הרופאים הערבית שאין בידה כספים להזנת החולים. ב-11 בדצמבר כתב ד"ר דג'אני למשקיפי האו"ם והדגיש כי החולים זקוקים למזון וכי הוא לא מצליח להשיג משום מקור שהוא מימון להאכלתם. במהלך זמן זה מתו שלוש מהחולות היהודיות. סיבת המוות איננה ברורה - האם מאי ספיקת לב או מרעב. מקום קבורתן איננו ידוע. אפשר שפניות אלו ופטירת החולות זירזו את שלטונות ישראל למצוא פתרון לשיכונם של החולים. בידיעה שפורסמה בעיתון "מעריב" בדצמבר נאמר שהערבים הודיעו שהם מוכנים להמשיך ולהחזיק את החולים בבית לחם תמורת קבלת דמי כלכלתם מישראל, אלא שישראל העדיפה להעבירם אליה.
העברת החולים לישראל.