הפרק המסיים, הוא פרק מקהלה דה קאפו, כתוב במשקל 12 שמיניות (שכבר הופיע בקנטטה) עם קדמה, אומנם פותח בסולם המינורי אך מתחלף למז'ור (סוף תיבה שלישית) וחוזר חלילה. הפרק מתחיל במוטיב של שמיניות, ובשל המשקל מחולקות לשלשות (לא טריולות) מאפיין ניכר, המוטיב כתוב לתפקידי הטרברסי, אבובי הד'אמורה והכינור הראשון, בעוד הכינור השני, הויולה, הגמבות, הלוטי והקונטינואו מנגנים הרמוניה. בתיבה ה-12 (להוציא הקדמה) נכנסת המקהלה, גם כן בקדמה, כשהיא שרה את ההרמוניה בעוד הטרברסי, אבוב הד'אמורה והכינור הראשון מנגנים מהתחלה את המוטיב בשמיניות, אך במהרה תפקיד המקהלה מקבל איכויות ייחודיות משלו, כשבתיבה 17 (להוציא שתי הקדמות) שרה המקהלה נושא מז'ורי משלה, לאחר חזרה (תיבה 25 להוציא שתי קדמות) מתיבה 12 (כניסת המקהלה), מוצג נושא חדש למקהלה, המנוגד באופיו לנושא שקדם לו, וממשיך את הקו "חמור הסבר" שבו נפתח הפרק ואף מכביד עליו, הנושא שזור בנושא "רגוע" יותר ופחות עגמומי (שהופיע כבר בשירת המקהלה), ומושר למילים " Ihr Dichter, schreibt! wir wollen's lessen" ("כתבו המשוררים ואנו נקרא ברצון"). שיא "עומקו" בתיבה 28 (להוציא שלש קדמות) וחוזר בתיבה 35 (להוציא שלש קדמות) לביטוי "Sie ist der Tugend Eigentum" ("היא יחידת סגולה") ו"Der Untertanen Lust und Ruhm" ("העונג והתהילה לנתינה").
ביצוע.
היצירה בוצעה על ידי מיטב המבצעים, וראו הקישורים החיצוניים. מבין אלה שלא הוזכרו הביצוע בניצוחו של ג'ון אליוט גרדינר על מקהלת מונטוורדי וסולני הבארוק האנגלים, של פיטר יאן לסינק על קולגיום באך הולנד ושל הלמוט רילינג וה"גכינגר קנטוריי".
הערות שוליים.
[[קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך]]
רי&quot;ב 198
דדי דדון
Teen Choice
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-10 (ורמאכט)
קאנון (תאוריית המוזיקה)
הדיוויזיה העשירית (ורמאכט)
הדיוויזיה העשירית (בגרמנית: 10. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה, שלחמה בעיקר בחזית המזרחית, והוסבה לדיוויזיה ממונעת בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בלחימה במסגרת החזית המזרחית, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב ובמבצע ויסלה-אודר, עד סוף המלחמה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הממונעת העשירית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 ברגנסבורג, והועמדה תחת פיקוד אלפרד וגר. הדיוויזיה השתתפה באנשלוס של אוסטריה ובכיבוש צ'כוסלובקיה, ובמהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13, במסגרת הארמייה השמינית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובהמשך לחמה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-12. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה כחיל כיבוש בצרפת, ובספטמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה הממונעת העשירית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה עמו בקרב סמולנסק, קרב קייב ובקרב על מוסקבה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה המרכזית, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה והארמייה הרביעית לסירוגין.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר העשירית.
ב-16 ביוני 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר העשירית. היא לחמה בקרבות השונים בגזרה המרכזית של החזית הסובייטית, וביולי 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מהארמייה התשיעית. באוגוסט 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרבות הקשים באוקראינה, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב.
באוקטובר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מהארמייה ה-17 וספגה אבדות כבדות. בפברואר 1945 הוקמה שוב הדיוויזיה בשלזיה, והועמדה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה בקרבות במוראביה ובבוהמיה עד סוף המלחמה.
ויירינייה
עונת 1986/1987 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1986/1987 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-32 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-17 בספטמבר 1986 ותחרות הסתיימה ב-27 במאי 1987.
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. בעקבות אסון הייזל אלופת אנגליה ליברפול לא יכלה להשתתף בתחרות.
משחק הגמר נערך באצטדיון ארנסט האפל, וינה. התחרות הסתיימה בניצחון של פורטו בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בכך פורטוגלים זכו בגביע לראשונה מאז שנת 1962.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
ראו גם.
גמר גביע אירופה לאלופות 1987.
לוקיוס מומיוס אכאיקוס
לוקיוס מוּמיוס אַכָאיקוּס (Lucius Mummius Achaicus, נולד ונפטר במאה ה-2 לפני הספירה), היה מדינאי ומצביא רומי, כובש קורינתוס ומחריבהּ בשנת 146 לפנה"ס, קנסור ב-142/1.
רקע וקריירה מוקדמת.
אביו של לוקיוס מומיוס, ששמו אף הוא לוקיוס מומיוס, היה הראשון במשפחתו שנשׂא במשׂרה פוליטית או צבאית בכירה. בשנת 187 כהן כטריבון של הפלבס, והתעמת עם קאטו הזקן. בשנת 177 כהן כפראיטור באי סרדיניה.
לוקיוס מומיוס עצמו כהן כפראיטור בפרובינקיה היספניה אולטריור (ספרד המרוחקת יותר), לשם נשלח כדי לדכא מרד שפרץ בקרב הלוסיטאנים. זמן קצר לאחר הגיעו לפרובינקיה פגש בשׂדה הקרב את הצבא היריב והניס אותו, אבל הוכה לאחור בזמן רדיפה חסרת סדר. לאחר כישלון ראשון זה עבר לנקוט זהירות רבה יותר, לכד קבוצות מורדים קטנות, ולבסוף התעמת גם עם צבא גדול והכה אותו. בתום שנת כהונתו חזר לרומא וחגג טריוּמף. למרות זאת, מרד הלוסיטאנים לא דוכא סופית, והמשיך לתסוס עוד מספר שנים לאחר מכן.
קונסולאט ביוון.
מומיוס נבחר לקונסולאט של שנת 146 בצותא עם גנאיוס קורנליוס לנטולוס , ובכך היה לראשון במשפחתו שהגיעה למשׂרה זו, נובוס הומו בעגה הפוליטית של רומא. במסגרת תפקידו קבל את הפיקוד על הצבא הרומי במלחמתו כנגד צבא הליגה האכאית. אחיו סְפּוּריוּס יצא עמו ליוון כלגאטוס. בקרב קורינתוס הביס ללא תנאי את הצבא שמולו, וכבש את העיר עצמה. כיבוש העיר לווה בטבח המוני, ושארית אוכלוסייתה נמכרה לעבדות. העיר נבזזה, ולאחר הגעת חבר-העשׂרה מרומא (אחד מהם היה אביו), נהרסה העיר בצו הסנאט. בשל הישׂגיו זכה לכינוי (Cognomen) אכאיקוס (Achaicus), על שם האויב שהביס. הוא היה האדם החדש הראשון שזכה לכינוי באופן זה.
עם סיום תפקידו קבל מומיוס סמכות פּרוֹקוֹנסוּלארית מן הסנאט כדי לארגן מחדש את הפרובינקיה. במשׂימה זו סייע לו ההיסטוריון היווני פוליביוס, אזרח הליגה האכאית המובסת. משהשלים את מלאכתו יצא לסיור ברחבי יוון, ובמהלכו הציב כתובות במספר מקדשים, וזכה לכבוד בערים שונות, בין השאר באולימפיה:
מומיוס ברומא.
אחרי שובו לרומא, כנראה בשלהי 145, חגג מומיוס שוב טריומף, הפעם על אכיה ועל קורינתוס. לפי ההיסטוריון טקיטוס הייתה זו הפעם הראשונה בה הוצגו הצגות תיאטרון בנוסח היווני במסגרת חגיגות הטריומף . בנוסף קיים נדר שנדר בזמן המלחמה ובנה מקדש להרקולס המנצח (Hercules Victor) על גבעת קאיליוס, כפי שידוע לנו מכתובת שנמצאה באתר: L(ucius) Mummi(us) L(uci) f(ilius) co(n)s(ul) duct(u) / auspicio imperioque / eius Achaia capt(a) Corint(h)o / deleto Romam redieit / triumphans ob hasce / res bene gestas quod / in bello voverat / hanc aedem et signu(m) / Herculius Victoris / imperator dedicatל (וקיוס) מומ (יוס) ב (ן) ל (וקיוס), שבהובלתו בסמכותו ובפיקודו נכבשה אכיה והוחרבה קורינתוס, שב לרומא בתהלוכת ניצחון. בשל ההישׂגים הטובים הללו, וכיון שנשבע כך בזמן המלחמה, מקדיש האימפראטור מקדש זה ופסל זה של הרקולס המנצח.את יצירות האמנות הרבות שלקח כשלל בקורינתוס תרם בנדיבות לקישוטה של רומא, לערים שונות ברחבי איטליה, בפרגמון ואפילו בספרד. ולעצמו לא הותיר דבר. כתוצאה מכך, נותרה בתו חסרת כל, והסנאט קצב לה סכום כסף כנדוניה.
בשנת 142/1 כהן מומיוס כקנסור בצותא עם סקיפיו אמיליאנוס, והתעמת אתו בנושׂאים שונים. הלך לעולמו כנראה זמן קצר לאחר כהונתו האחרונה. נאומיו של מומיוס השתמרו לפחות עד לימיו של קיקרו, שראה במומיוס נואם בעל כישרון בינוני. המשפחה המומיית (gens Mummia) לא העמידה עוד אנשים ידועי שם אחריו.
רי&quot;י
רייכסמרשל
רַיְיכְסְמַרְשָׁל (בגרמנית: Reichsmarschall, מילולית: המרשל של הרייך) הייתה הדרגה הגבוהה ביותר בוורמאכט, צבאה של גרמניה הנאצית. היא נוצרה במיוחד והוענקה באופן בלעדי להרמן גרינג.
היסטוריה.
דרגת "רייכסאֶרצמרשל" (Reichserzmarschall) נוצרה במקור לפני המאה ה-12, בתקופת האימפריה הרומית הקדושה. בתקופת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, אף אחד בצבא הגרמני לא החזיק בדרגה זו.
במהלך מלחמת העולם השנייה המפקד הראשי של הלופטוואפה, הרמן גרינג, היה האדם היחיד שהגיע לדרגת רייכסמרשל. הוא קודם בשנת 1940 על ידי אדולף היטלר במהלך טקס הענקת דרגות פילדמרשל שהתקיים ב-19 ביולי, בעיקר כדי להדגיש כי הוא הבכיר בין המפקדים האחרים של המטה הכללי של הוורמאכט אשר היו בדרגת גנרל-פלדמרשל, ובכך, העניק לו כיבוד נוסף כיורש ההנהגה של הרייך.