לאור העלייה הגואה במספר העצורים הפלסטיניים בתחילת שנות ה-90, קם הצורך במתקני כליאה נוספים, ואיתם בא הצורך במתן פתרון מהיר ואיכותי למצבי קיצון פוטנציאלים.
תחילה פעלה היחידה בכלא מגידו בצפון, לאור הצורך הגובר ביחידה המסוגלת לתת מענה מהיר ואיכותי למצבים קריטיים כגון חטיפת בני ערובה, בריחת עצירים וכדומה, וכן מצבי קיצון כגון התפרעויות עצירים וכו' הדורשים השתלטות והתערבות מסונכרנת (לוט"ר).
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה קמו מתקני כליאה נוספים (מת"כ קציעות בדרום וכלא עופר סמוך לירושלים). בשנת 2005 הוחלט במטה הכללי ובמשרד הביטחון על העברת כל מתקני הכליאה הביטחוניים של צה"ל לשב"ס, ועל כן ב-2006 פורקה היחידה.
הצטרפות ליחידה.
הגיוס ליחידה נעשה לאחר מיון ו"גיבוש", אותו עברו בעיקר במהלך הטירונות במשטרה הצבאית. רוב המתנדבים הגיעו מהיחידות המובחרות ביותר בצבא. למרות שמדובר ביחידת בת של משטרה צבאית, כוח 100 הייתה יחידה ממערך היחידות המיוחדות של צה"ל, ולוחמי היחידה היו בעלי פרופיל רפואי גבוה. הקבלה ליחידה הייתה התנדבותית, וחיילים רבים נשרו עוד במהלך המסלול.
מסלול הכשרה.
בתחילה עברו החיילים טירונות יחידה (שם נוסף הוא "אימון הקמה"). הטירונות הייתה פיזית בעיקרה והתמקדה בשיפור היכולות הפיזיות של החיילים, אימוני קרב מגע, אימוני לוט"ר ואימוני חי"ר בסיסי להעלאת רמת הרובאות. לאחר סיום הטירונות חולקו הלוחמים לצוותים לפי מתקני הכליאה. במתקני הכליאה המשיכו הלוחמים את האימונים לקראת קורס הלוט"ר, והשתתפו בפעילויות היחידה השונות בשגרה. לאחר מכן הגיעו הלוחמים לקורס הלוט"ר.
לאחר קורס הלוט"ר אשר נמשך כמספר חודשיים המשיכו הלוחמים לקורס מ"כים בביסלמ"ח שנמשך 3 חודשים. לאחר מכן עברו לוחמי הצוות הכשרה על מגוון אמצעי אל-הרג ייחודיים כגון אקדח הטייזר (בכך הייתה יחידה 100 לאחת היחידות הראשונות בצה"ל שעשו בו שימוש,) מטול רימוני גז אוטומטי "רינגו" ואמצעים נוספים. לאחר מכן יצאו רוב לוחמי הצוות לקורסים שונים - חובשים, מדריכי ירי באקדח, צלפי טרור, קורס "קופים" (לוחמים המאומנים בירידה באמצעות חבלים אל מטרות טרור), מדריכי קרב מגע, מדריכי כושר קרבי ומאמני חדר כושר. היציאה לקורסים היא לפי התאמה אישית, יכולת אישית ורצון. לאחר סיום הקורס סיים הלוחם את המסלול שמשכו 14 - 18 חודשים, ולאחריו החל הלוחם את תפקידו הראשון כלוחם בצוות ההתערבות ולאחר מכן התקדם הלוחם לתפקידי פיקוד שונים.
מקבילתה האזרחית-משטרתית של כוח מאה היא יחידת מצדה של שירות בתי הסוהר.
קירסטן פלגסטד
קירסטן מלפריד פלגסטד (בנורווגית: Kirsten Malfrid Flagstad; 12 ביולי 1895 - 7 בדצמבר 1962) הייתה זמרת אופרה נורווגית, שנחשבת לאחת מזמרות הסופרן הווגנריאניות הגדולות ביותר במאה ה-20. הופעתה הבימתית הצטיינה בביטוי רגשי מאופק ויפי הצליל הצרוף של קולה, לצד לכידות הקו והגוון, זיכו אותה בהוקרה ובהתפעלות.
ראשית החיים והקריירה.
פלגסטד נולדה בהאמאר למשפחה מוזיקלית; אביה היה המנצח מיכאל פלגסטד ואמה הפסנתרנית מארי פלגסטד יונסרוד. את לימודי המוזיקה שלה החלה באוסלו והופעתה הבימתית הראשונה נערכה בתיאטרון הלאומי באוסלו, בתפקיד "נורי" ב"ארץ השפלה" (Tiefland) של אז'ן ד'אלבר בשנת 1913.
אחרי הכשרה נוספת בסטוקהולם, החלה קריירה באופרה ואופרטה בנורווגיה. היא עבדה בתיאטרון גטבורג, שוודיה, משנת 1928 עד 1932.
אחרי ששרה באופרטה ובתפקידים ליריים כגון "מרגריט" ב"פאוסט" במשך יותר מעשור, שוכנעה פלגסטד לנסות את כוחה בתפקידים אופראיים כבדים יותר, כמו "טוסקה" ו"אאידה". בזמן זה הייתה כמעט בת 40 וכבר שקלה אפשרות של פרישה. בשנת 1932 קיבלה עליה את תפקיד "איזולדה" ומצאה, כמסתבר, את קולה האמיתי. אלן גולבראנסן (1863–1946), זמרת סופרן נורווגית בביירוית, שכנעה את ויניפרד וגנר להזמין את פלגסטד למבחן קול לפסטיבל ביירוית. בשנה הראשונה התקבלה פלגסטד לתפקידים קטנים, ואחר ניתן לה תפקיד "זיגלינדה" בהוולקירות.
קריירה במטרופוליטן ובמקומות אחרים.
הופעת הבכורה של פלגסטד במטרופוליטן אופרה בתפקיד זיגלינדה, ששודרה ברחבי אמריקה ב-2 בפברואר 1936, עוררה התלהבות רבה. כעבור ארבעה ימים שרה פלגסטד את איזולדה ועוד באותו חודש הופיעה בפעם הראשונה בתפקיד "ברונהילדה" בהוולקירות ובדמדומי האלים. בהמשך אותה עונה שרה את "אלזה" בלוהנגרין, "אליזבת" בטנהויזר וכן, בפעם הראשונה, את "קונדרי" בפרסיפאל. כמעט בן-לילה הציבה עצמה כזמרת הסופרן הווגנריאנית הראשונה במעלה בתקופתה. "פידליו" (בשנת 1936 ואחריה) היה תפקידה הלא-וגנריאני היחיד במטרופוליטן לפני מלחמת העולם השנייה. נאמר עליה, שהצילה את המטרופוליטן אופרה מפשיטת הרגל שאיימה על קיומה. בשנת 1936 ביצעה את כל שלושת תפקידי ברונהילדה של מחזור הטבעת באופרה של סן פרנסיסקו. ב-1937 הופיעה לראשונה באופרה הלירית של שיקגו.
בשנים 1936 ו-1937 ביצעה פלגסטד את תפקידי איזולדה, ברונהילדה ו"סנטה" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בניצוח תומאס ביצ'ם, פריץ ריינר ווילהלם פורטוונגלר. ההתלהבות שעוררה השתוותה לזו שידעה בניו יורק.
קריאת הקרב שלה בתפקיד ברונהילדה מתוך הוולקירות של וגנר הונצחה על מסך הקולנוע בקטע מן האנתולוגיה המוזיקלית "השידור הגדול", בשנת 1938.
עם זאת, הקריירה שלה במטרופוליטן לא חסרה עליות ומורדות. פלגסטד הסתבכה בסכסוך מתמשך עם זמר אחר, לאוריץ מלכיור. מלכיור נעלב מהערה של קירסטן על "תצלומי פרסומת מטופשים", שמלכיור, כך הרגישה, כפה עליה שלא בטובתה. היא הסתכסכה גם עם אדוארד ג'ונסון אחרי מותו של ארתור בודנסקי, כשהעדיפה כמנצח את המלווה שלה, אדווין מקארתור, על פני אריך ליינסדורף. עד לעזיבתה את המטרופוליטן, בראשית שנות ה-40', כבר יישרה את ההדורים הן עם מלכיור והן עם ג'ונסון. מלכיור וג'ונסון, מצדם, לא נקפו אצבע לעזור לפלגסטד כאשר הותקפה אחרי מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה והקשיים שצצו אחריה.
בשנת 1941, כשאמריקה נכנסה למלחמה, חזרה פלגסטד לנורווגיה להיות עם בעלה ונשארה שם כל תקופת המלחמה. היא לא שרה בנורווגיה ולא בשום מדינה אחרת שבכיבוש גרמניה בשנות המלחמה, אלא רק, ובהבלטה, בשוודיה ובשווייץ הנייטרליות. בעלה נעצר אחרי המלחמה על עשיית רווחי מלחמה, משום שמכר ציוד לגרמנים. הוא היה כבר חולה במחלה קשה ומת זמן קצר לאחר מכן, ונכסיו הוחרמו על ידי המדינה. אף כי פעולותיה של פלגסטד עצמה בתקופת המלחמה לא היו שנויות במחלוקת, הרי עצם שובה לנורווגיה ונאיביות פוליטית מסוימת מצדה יצרו רגשות שליליים כלפיה, בעיקר בארצות הברית, שם יצא שגריר נורווגיה במערכה אישית חסרת-רחם כנגדה. גם בעל הטור וולטר וינצ'ל יצא במערכה מכוערת נגד פלגסטד; מלכיור וג'ונסון סירבו שניהם לבוא לעזרתה. בקונצרט בפילדלפיה השליכו עליה אנשים מן הקהל פצצות סירחון.
שלהי הקריירה.
במשך ארבע עונות רצופות בקובנט גארדן, משנת 1948 עד 1952, חזרה פלגסטד על כל תפקידי וגנר בקבועים שלה, כולל קונדרי וזיגלינדה. בתקופה זו גם הופיעה בביצוע בכורה עולמי של "ארבעה שירים אחרונים" מאת ריכרד שטראוס, תחת שרביטו של וילהלם פורטוונגלר באלברט הול. הופעה אגדית זו ב-22 במאי 1950 הוקלטה של גבי טייפ ומצויה לקניה גם היום, אם כי באיכות צליל ירודה. פלגסטד סיירה בדרום אמריקה בשנת 1948 וחזרה לסן פרנסיסקו בשנת 1949, אך לא הוזמנה שוב למטרופוליטן עד שרודולף בינג התמנה למנהל. בעונת 1950–1951, אף כי הייתה כבר בשנות ה-50 לחייה, הוכיחה פלגסטד את כוחה המרשים בתפקידי איזולדה, ברונהילדה ופידליו.
הופעת הפרידה שלה מן המטרופוליטן הייתה ב-1 באפריל 1952, בתפקיד הראשי ב"אלקסטה" של גלוק. הופעותיה האופראיות האחרונות היו בתפקיג "דידו" של פרסל בתיאטרון מרמייד בלונדון בשנת 1953, הופעה מייצגת, שהוקלטה והופקה על ידי חברתEMT
אחרי פרישתה מן הבימה, המשיכה פלגסטד להופיע בקונצרטים ולהקליט. משנת 1958 עד 1960 כיהנה כמנהלת כללית באופרה הלאומית של נורווגיה.
מבין הקלטותיה הרבות, "טריסטן ואיזולדה" השלם עם וילהלם פורטוונגלר נחשב למייצג הטוב ביותר של פרשנותה האמנותית הבוגרת. עם זאת, אומרים שתקליטיה מלפני המלחמה מציגים את קולה במיטבו, רענן, צלול ומבריק. במהלך הקריירה שלה הקליטה שירים לאין מספר, משל גריג ואחרים, ואלה מעידים על קול, ששימר את יופיו ללא שינוי במשך שנים רבות באורות הבמה.
פלגסטד מתה באוסלו בגיל 67. תמונת דיוקנה מופיעה על שטר הכסף הנורווגי בערך של 100 קרונות.
מוזיאון קירסטן פלגסטד בהאמאר, נורווגיה, מכיל אוסף פרטי של אביזרי אופרה, הנחשב לגדול בעולם. תלבושותיה מושכות תשומת לב מיוחדת ובהן כמה מוצגים בהשאלה מארכיון המטרופוליטן אופרה.
משה פלד (חבר הכנסת)
משה "מוסא" פלד (נולד ב-2 באפריל 1945), הוא חבר הכנסת לשעבר וקצין במילואים בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה.
פלד, נולד ב-2 באפריל 1945, יליד וחבר בית השיטה. עם גיוסו לצה"ל התנדב פלד לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. במילואים לחם פלד בשורות חטיבה 55 בקרב על ירושלים ובמלחמת יום הכיפורים השתתף בצליחת תעלת סואץ במבצע אבירי לב. לאחר המלחמה ביצע הסבה לשריון והתקדם בתפקידי הפיקוד ושימש כמפקד גדוד 77 וכסגן מפקד החטיבה בחטיבה 7, כמפקד חטיבת עודד, כמפקד גדוד שריון 294 במלחמת שלום הגליל ולאחר מכן וכמפקד חטיבת מרכבות הפלדה בדרגת אלוף-משנה. כיום משמש כנהג ומוביל טנקים במילואים.