לסרט קדם מסע פרסום, בו פורסמה הסיסמה "הרוצחים נמצאים בינינו". הנאצים חששו כי הסיסמה מופנית אליהם, וכי לאנג היהודי ופיטר לורה, שאף הוא היה יהודי, יצרו סרט אנטי-נאצי. לחששות אלו לא היה בסיס, שכן הסרט אינו סרט פוליטי באופן מפורש, כי אם סרט בלשי. לאחר עליית הנאצים לשלטון נאסרה הקרנת הסרט, בשל יהדותם של יוצריו. במבט לאחור נראה כי האווירה בסרט של עיר בה מושל הפחד, והנקרעת בין כוחות הסדר וכוחם של ההמונים אכן משקפת את הנעשה בימיה האחרונים של רפובליקת ויימאר. יצירת המתאם בין כוחות שמירת הסדר והסמכות ובין העולם התחתון, הרודפים שניהם אחר האדם החריג, יוצא הדופן, בשם "העם", כמו גם התיאור של ההיסטריה ההמונית המונעת על ידי אמצעי התקשורת, נראים כיום כרמיזה אנטי-נאצית ברורה, אם כי נראה כי כוונתו של הבמאי לא הייתה פוליטית במפורש, על אף הביקורת החברתית המפורשת העולה מן הסרט. סרטו הבא של לאנג, "צוואתו של ד"ר מבוזה" (1933), כלל כבר התייחסות פוליטית אנטי נאצית מפורשת.
הסרט נוצר בתחילת ימי הסרט המדבר. לאנג מאפיין את הרוצח אותו משחק לורה, בשריקה של המנגינה "באולמו של מלך ההר" מתוך היצירה "פר גינט" של אדוארד גריג. כך, למשל, באחת הסצנות המפחידות ביותר בסרט, אין רואים את רציחתה של הילדה, אלא רק שומעים את השריקה, שמקושרת אצל הצופה עם דמותו של הרוצח, ואת זעקת הילדה, שלאחריה נמשכת השריקה, ומבינים את שהתרחש מבלי שהדברים נראים במפורש על המסך. לורה עצמו לא ידע לשרוק, והשריקה הנשמעת בסרט היא שריקתה של אשתו של לאנג, תיאה פון הארבו.
לאנג שומר בסרט על אווירה של אקספרסיוניזם גרמני משנות ה-20 שהוא היה בין היוצרים הבולטים בו (לצד במאים כפרידריך וילהלם מורנאו ואחרים). הסרט צולם באולפן, והמיז-אן-סצנה המיוחדת יוצרת אווירה קודרת, עירונית, השומרת על כוחה הקולנועי גם עבור הצופה בן ימינו.
האווירה שבסרט של העולם התחתון בברלין, ו"אגודת הקבצנים", מתוארים גם ביצירה בת אותו הזמן של ברטולט ברכט וקורט וייל "אופרה בגרוש".
כאשר נשאל לאנג מדוע קרא לסרט "M" השיב "לכל אחד מאיתנו "M" בכף ידו". הכוונה הייתה לקווים המופיעים בכף היד, המראים לרוב באופן גס את צורת האות "M".
השחקנית הישראלית חנה מרון, שנחשבה ל"ילדת פלא", שיחקה בסרט בגיל 8 את הילדה ששרה את השיר הפותח את הסרט.
מורשתו של הסרט.
הדמות שגילם פיטר לורה בסרט היה תפקידו החשוב הראשון בקולנוע, ושימש כמנוף לקריירה שלו, שהמשיכה בהוליווד לאחר שנאלץ לעזוב את אירופה בשל יהדותו. מאז סרט זה שיחק לורה בתפקידי נבלים בלבד.
נאומו של לורה בסרט נוצל על ידי יוזף גבלס בסרט התעמולה הנאצי "היהודי הנצחי", סרט תעמולה אנטישמי חריף, המאשים את היהודים בדלדולה של הרוח הגרמנית באמצעות יצירת אמנות מנוונת. הסרט משתמש בנאומו של לורה בסרט "M" על מנת לזהות את העם היהודי עם נטיות רצחניות מעוותות, ועם סירובה של דמותו של לורה בסרט לקחת אחריות על מעשיה.
לאנג עצמו נאלץ אף הוא להימלט לארצות הברית. בשנת 1936 צילם בארצות הברית את סרטו האמריקאי הראשון "זעם", בו מסופר על נווד המגיע לעיירה בארצות הברית, נחשב בטעות לרוצח, ונעשה בו מעשה לינץ'. הנווד נמלט בחסות שרפה שפורצת, אך שב נחוש לנקום במעניו. סרט זה הוא הקרוב ביותר בו הגיע לאנג לאווירה המיוחדת ולהישגים האמנותיים של "M". לאנג שב לנושאים אלו במהלך הקריירה האמריקנית שלו, אך לא הגיע לאותה רמה של הישגים קולנועיים וויזואליים.
כיום נחשב "M" לאחד מהסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם, והוא מופיע באופן תדיר ברשימות "מאה הסרטים הגדולים" שנערכות מעת לעת.
הסרט הופק מחדש בשנת 1951 בבימויו של ג'וזף לוסי, שהעביר את העלילה מברלין ללוס אנג'לס, אך נחשב לכישלון הן בקופות והן בביקורת.
קיפוד צ'כי
מיכאלאנג'לו בואונרוטי
מלחמת ויטנם
מלחמת עירק-אירן
מלחמת עיראק איראן
דירקטור
אנרי מטיס
מידנק
תאונת המסוקים
מיסיסיפי-מיזורי
ג'ייסון ניוסטד
ג'ייסון קרטיס ניוסטד (Jason Newsted, נולד ב-4 במרץ 1963 בבאטל קריק, מישיגן, ארצות הברית) הוא הבסיסט של להקת הת'ראש מטאל וויבוד, אך ידוע בעיקר כבסיסט לשעבר של להקת מטאליקה.
ביוגרפיה.
ניוסטד הצטרף אל מטאליקה ב-1986 לאחר שנפרד מלהקתו הקודמת, Flotsam and Jetsam, כשהוא מחליף את קליף ברטון שמת בנסיבות טרגיות. סולן מטאליקה ג'יימס הטפילד טוען כי מבחני הקבלה לבסיסט החדש נערכו ביום שלאחר הלווייתו של ברטון. הפופולריות של הלהקה הייתה גבוהה מאי פעם באותה התקופה, בזמן שלאחר צאת האלבום Master of Puppets. מיד לאחר החתמו של ניוסטד הקליטה הלהקה את המיני-אלבום Garage Days Re-Revisited, מחווה לז'אנר הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי. למרות שרק קירק האמט היה מבוגר יותר ממנו מבין חברי הלהקה, דבק בניוסטד הכינוי "Jason Newkid" ("הבחור החדש"). במשך השנתיים שבהן קידמה הלהקה את אלבומה הראשון עם ניוסטד, ‎...And Justice for All, הוא היה קורבן למתיחות רבות מצידם של חברי הלהקה הוותיקים. רבים מן המעריצים של ניוסטד חשים ששאר חברי מטאליקה מעולם לא קיבלו אותו באמת כאחד מהם. ניוסטד הודה בכך בעצמו מאוחר יותר.
ג'ייסון ניוסטד זכור בזכות קולות הרקע שביצע לשירי מטאליקה בהופעות חיות. הוא אף ביצע בהזדמנויות אחדות את השירים Seek and Destroy ו-Whiplash במלואם כסולן מוביל.
ניוסטד נפרד ממטאליקה ב-2001 לאחר 15 שנים בלהקה מסיבות אישיות והצטרף אל הלהקה הקנדית וויבוד ב-2002. בסרט Some Kind of Monster התבטא ניוסטד נגד שתלטנותו של הטפילד וסירובו לכך שניוסטד יפעל במסגרת פרויקטי-הצד שלו, Echobrain ו-IR8.
הבסיסט של אוזי אוסבורן לשעבר, רוברט טרוחיו, החליף את ניוסטד במטאליקה, כאשר ניוסטד תופס את מקומו של טרוחיו בעמדת הבסיסט של אוסבורן עד לסיום פסטיבל האוזפסט 2003. לאחר מכן עזב ניוסטד את אוסבורן על מנת להתרכז בפעילותו בוויבוד.
ג'ייסון, יחד עם הגיטריסט הקודם של Guns N' Roses, גילבי קלארק והמתופף של להקת מוטלי קרו טומי לי, הקימו את להקת "סופרנובה" עם סולנם החדש לוקאס רוסי שנבחר בתוכנית המציאות "" (Rockstar: Supernova). הלהקה הוציאה לאור אלבום אחד.
מצוות החאג'
שטייר-דיימלר-פוך
ערביי ארץ ישראל
ערביי ארץ ישראל, ערביי דרום-סוריה או ערביי פלשתינה (באנגלית: Arabs of Palestine; בערבית: عرب فلسطين) היו השמות המקובלים לערבים תושבי ארץ ישראל טרם השתרשות הלאומיות הפלסטינית.
אטימולוגיה.
השם "פלשׂתינה" (Palaestina), שנגזר משם ממלכת "פלשת" הוא השם המקובל בשפות אירופאיות עבור ארץ ישראל מהעת העתיקה, מופיע לראשונה ביוונית אצל ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) ונזכר גם אצל אריסטו ובספרות ההלניסטית והרומית, וגם אצל הסופרים היהודים פילון ויוסף בן מתתיהו במאה ה-1 לספירה. השם הפך רשמי באימפריה הרומית במאה ה-2 לספירה, כשהקיסר אדריאנוס הקים לאחר דיכוי מרד בר-כוכבא את הפרובינקיה הרומית "סוריה פלשתינה" במקום פרובינקייה "יוּדֶאָה" (יהודה), שבוטלה.
במהלך התקופה הערבית בארץ ישראל, שמה של אחת הנפות של ארץ ישראל היה "ג'ונד פלסטין".
ארץ ישראל בתקופה העות'מאנית נכללה בחלק הדרומי של וילאייט (מחוז) סוריה של האימפריה העות'מאנית, וכתוצאה מכך ערבים תושבי ארץ ישראל ראו עצמם כ"דרום-סורים" ושמם המקובל בתקופה זאת היה ערביי דרום-סוריה.
בשלהי התקופה העות'מאנית החלו משכילים מתמערבים (באופן בולט נוצרים–אורתודוקסים) לאמץ את השם "פלסטין" (فلسطين) מחדש בהשפעת השפות האירופאיות, וביפו נוסד ב–1911 עיתון בשם "פלסטין". השם ערביי פלסטין נהפך לשם מקובל בשפה הערבית והיה בשימושים שונים במהלך ימי המנדט הבריטי, אז נקבע לארץ ישראל השם "פָּלֶשְׂתִינָה (א"י)" (Palestine). בתקופה זו הכינוי "פלשתינאים" כלל בתוכו את כל תושבי ארץ ישראל, יהודים וערבים, ואף היה מזוהה יותר עם הצד היהודי. כך למשל מתנדבי היישוב העברי לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה נקראו "פלשתינאים" ובהסכם ויצמן-פייסל ב־1919 מסתמן המושג "פלשתינה" כמציין את הצד היהודי אל מול הצד הערבי. ערביי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי נטו לתמוך בלאומיות כלל ערבית, ורק בהמשך עם התפתחות זהות "פלסטינית" מקומית בהובלת התנועה הלאומית הפלסטינית השם פלסטינים השתרש כשמם של הערבים תושבי הארץ. כך עבר המושג, היווני–רומי–אירופי במקורו, תהליך של שערוב וכיום הוא מביע את הזהות, הפוליטיקה והמאוויים של ערביי ארץ ישראל.
השם "דרום סורים" המשיך להיות בשימוש מסוים בקרב ערביי ארץ ישראל גם במהלך ימי המנדט הבריטי, והשם "פלשתינה" (או פלסטין, בהגייה ערבית) נתפש לעיתים כשם זר ממוצא אירופאי שטעון במשמעויות אירופאיות ותנ"כיות. כך למשל עווני עבד אל-האדי, מנהיג ערבי מקומי, העיד בפני ועדת פיל בשנת 1937: "אין דבר כזה פלסטין... הארץ הייתה מאות בשנים חלק מסוריה. השם "פלסטין" זר לנו. הציונים המציאו את זה".
המונח "ערבי" ובהקשר ארצישראלי הוזכר בעברית גם בתנ"ך ובספרות חז"ל. בשלהי המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 המונח ערביי ארץ ישראל היה השם המקובל בספרות ובכתבים עבריים לערבים תושבי ארץ ישראל, עד החלפתו בשם "פלסטינים" המקובל בעברית כיום.
העת העתיקה וימי הביניים.