אהרונוב נולד וגדל בחולון. את צעדיו הראשונים ביצע במגרש הפועל חולון בגיל 9 ואחרי הצטיינות בקבוצות הילדים עלה לקבוצת הנוער של המועדון. מאמנו היה שמעון ברדה ובמסגרת משחקיו בקבוצת הנוער והנערים מצא את הרשת 51 פעמים במסגרת הליגה. לזכותו של אהרונוב 5 הופעות במדי נבחרת הנערים של ישראל. בהיותו בן 17 הועלה לראשונה על ידי המאמן מאיר נמני למשחק הבכורה שלו בליגה הלאומית, אז הליגה הבכירה, במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל צפרירים חולון מול מכבי חיפה. את שער הבכורה שלו בקריירה כבש בעונת , ובסך הכל כבש בעונה זו ארבעה שערי ליגה ושער אחד בגביע הטוטו. בעונת נכנס ל"הסגר" לאחר שלא האריך את חוזהו בקבוצה.
בעונת עבר לשחק במכבי פתח תקווה, במדיה רשם 23 הופעות. בעונת עבר לשחק בהפועל בת ים מהליגה הארצית, במדיה רשם 30 הופעות ועמה זכה בגביע הטוטו. לאחר מכן חזר לצפרירים חולון אך בעקבות פציעה בשרירי הבטן כמעט ולא שותף.
את שנותיו האחרונות העביר בקבוצת מכבי לזרוס חולון מליגה א', במדיה כבש 15 שערים בשתי עונות, ובגיל 28 פרש ממשחק פעיל בעקבות פציעה טורדנית.
פרפרון שחור-חוטם
פרפרון שחור-חוטם המכונה גם דג סָפַר (שם מדעי: "Johnrandallia nigrirostris") הוא מין דג מסדרת הדקראים וממשפחת הפרפרוניים החי בחלק המערבי של האוקיינוס השקט ונצפה כשהוא מנקה דגים אחרים מטפילים. הפרפרון יחידי בסוגו.
הוא נצפה במערב האוקיינוס השקט, סמוך לחופי אמריקה ממפרץ קליפורניה עד לפרו וכן במגוון איים לרבות אי הקוקוס, איי גלאפגוס ומלפלו. הוא מצוי בשוניות אלמוגים ובין הסלעים עד עומק 40 מ'.
תיאור.
הפרפרון הוא דג קטן באורך של 20.3 ס"מ והוא בעל סנפיר גבי מוגבה הבולט ממצחו, סנפירי חזה קטנים מצידי הגוף וזנב וסנפירים קטנים. הוא צהוב עם פס שחור לאורך קצה הסנפיר הגבי עד לחלק העליון של הזנב והפנים לבנות. המצח והחוטם שלו שחורים (ומשם קיבל את שמו) וגם הגבות והעיניים אדומות. במראהו הוא מזכיר חלק ממיני הסוג Prognathodes.
התנהגות.
הפרפרון חי בחבורות גדולות בשוניות והוא פעיל במשך היום בתחנות קבועות בשוניות אליהם מגיעים דגים שונים. הפרפרון מנקה מגוון חיות כמו צניניתיים, תוכינונים, מנטות, צבי ים ואפילו כרישים ודגי שמש מטפילים המצטברים על עורם. לעיתים כמה פרפרונים מצטרפים לניקוי של כל מטופל.
הפרפרון ניזון מהטפילים השונים שעל גוף מארחיו וכן מאצות קטנות, מסרטנים ומפלנקטון.
פרפרון שחור חוטם
דג הספר
רוי מור
רוֹי סְטִיוּאָרְט מוּר (באנגלית: Roy Stewart Moore; נולד ב-11 בפברואר 1947) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שופט לשעבר בבית המשפט העליון של מדינת אלבמה. הוא גם מייסד ונשיא הקרן למשפט מוסרי. מור היה מועמדה של המפלגה הרפובליקנית בבחירות המיוחדות לסנאט ארצות הברית מטעם אלבמה 2017 שנערכו על מנת למלא את מקומו של הסנאטור ג'ף סשנס.
מור נבחר לתפקיד נשיא בית המשפט העליון של אלבמה בשנת 2001, אך הודח מתפקידו בנובמבר 2003 בידי בית המשפט העליון לאחר שהפר את תקנות האתיקה המשפטיות בעקבות סירובו להסיר פסל של שני לוחות הברית עם עשרת הדיברות שהציב מחוץ למשכן בית המשפט. מור התמודד פעמיים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל אלבמה (ב-2006 ו-2010), אולם הפסיד בשלב הבחירות המקדימות. מור נבחר שוב לנשיאת בית המשפט ב-2013, אך הושעה במאי 2016, כאשר קרא לשופטים במדינתו להמשיך ולאכוף חרם על נישואים חד-מיניים, בניגוד לפסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית.
עקב ערעור שלא צלח, התפטר מור באפריל 2017 מבית המשפט העליון באלבמה, והודיע ​​כי יתמודד למושב הריק של מדינתו בסנאט של ארצות הברית, אשר פונה על ידי ג'ף סשנס, לאחר שאישר הסנאט את מינוי לתובע הכללי של ארצות הברית. בבחירות המקדימות ניצח מור את הסנאטור לותר סטרנג', מחליפו של סשנס בסנאט.
במהלך התמודדותו לסנאט עלו טענות מרובות לפיהן מור רדף או תקף מינית נערות בשנות השלושים לחייו. חמש נשים טוענות כי מור ניסה לקיים איתן קשרים רומנטיים כשהיו עדיין בתיכון. מור הכחיש טענות אלו ומספר סנאטורים ובכירים רפובליקנים קראו לו להסיר מועמדותו לפרוש מהמירוץ. הוא הוסיף לכנות טענות אלה "חדשות מזויפות" שנועדו להכתים את מסע הבחירות שלו. מור קיבל 48.4% מהקולות, שיעור תמיכה שלא הספיק לו כדי לזכות במושב, והוא הפסיד למועמד הדמוקרטי דאג ג'ונס. ב-2020 התמודד שוב למועמדות המפלגה הרפובליקנית אך סיים במקום הרביעי אחרי בראדלי ביירן, ג'ף סשנס וטומי טוברוויל.
מור נחשב לחסיד הימין הרדיקלי בארצות הברית. הוא משך את תשומת הלב הארצית ועורר מחלוקות וסערות רבות עקב תפיסותיו הגזעניות, ההומופוביות, הטרנספוביות, האנטישמיות והאסלאמופוביות, אמונתו כי על הנצרות לעמוד במרכז סדר היום וקשרי העבר שלו לארגוני עליונות לבנה ונאו-קונפדרציה. מור היה קול מוביל בתנועה אשר קידמה את הטענה הכוזבת כי הנשיא לשעבר ברק אובמה לא נולד בארצות הברית.
דומיטיאנוס
טיטוס פלאביוס קיסר דומיטיאנוס אוגוסטוס (בלטינית: Titus Flavius Caesar Domitianus Augustus; 24 באוקטובר 51 – 18 בספטמבר 96) היה קיסר רומא בין השנים 81–96. בנו של אספסיאנוס, אחיו של טיטוס ואחרון הקיסרים לשושלת הפלאבית. הוא היה שליט סמכותי, אשר פעל לרווחת עמו, הגן על גבולות האימפריה הרומית, ונקט צעדים לעבר שלטון טוטליטרי. דומיטיאנוס נרצח בסופה של תקופת עריצות וטרור שהשליט. בתום שלטונו החלה תקופת חמשת הקיסרים הטובים.
חייו לפני השלטון.
דומיטיאנוס נולד בשנה בה אביו נתמנה לקונסול, בבית בגבעת הקווירינאליס, שהוסב מאוחר יותר למקדש למשפחה הפלאבית. משפחתו הייתה ממעמד הביניים העולה. כשהיה בן 15 אביו קיבל משימה להתמודד עם מרד היהודים, ולכן אספסיאנוס נעדר מרומא עד חזרתו כקיסר בשנת 70. במהלך מלחמת ויטליוס, בין השנים 68–69, כשהיה בן 18, חייו היו בסכנה ולכן הוא ברח אל הקפיטוליום עם דודו סבינוס ועם חלק מהצבא שנמצא באותו מקום. כשהצליחו המורדים לחדור אל המקדש והעלו אותו באש, הסתתר דומיטיאנוס במשך הלילה בחדר שומר המקדש, ובבוקר כשהוא לבוש בגדי מעריצי-איסיס, חצה את הטיבר ומצא מחסה בבית אמו של אחד מחבריו לספסל הלימודים. לאחר הניצחון של אספסיאנוס ומותו של ויטליוס, בירכו את דומיטיאנוס בשם קיסר, והוא קיבל את משרת נציג בית הקיסר. דומיטיאנוס התנהג כשליט במהלך שנה זו, הוא פרסם צווים ונתן פקודות, אך בפועל לקח את המושכות חברו הקרוב עד הגעתו של אספסיאנוס בשנת 70. לאחר שאביו חזר הוא נדחק הצידה. בשנת 71 לספירה השתתף דומיטיאנוס בניצחון של אספסיאנוס וטיטוס ביהודה. בין השנים 70–80 כהן כקונסול לא פחות משש פעמים (בשנים 71, 73, 75, 76, 77, 79), אם כי רק בשנת 73 נשׂא בכהונה מתחילת השנה (consul ordinarius). אף על פי שדומיטיאנוס לא רכש כוח פורמלי הוא היה חלק מהתוכנית השושלתית, ואכן ירש את השלטון מאחיו בשנת 81 באופן חלק. סווטוניוס מספר שהוא חילק ביום אחד למעלה מ-20 משרות, עד כדי כך שאביו היה אומר שהוא מתפלא שהוא לא שולח גם לו ממלא מקום.
עלייתו לשלטון.
לאספסיאנוס הייתה כוונה להעביר את הפרינקיפט לבניו, והצביע על כוונותיו בכך שקרא לשניהם בשם קיסר ומינה אותם כמנהיגי בני הנעורים (principes iuventutis). טיטוס החל בקריירה צבאית, הצטרף לאביו בשנת 67 לדיכוי המרד ביהודה, וקיבל סמכויות ותפקידים שזיכו אותו בשותפות לשלטון אביו. בין טיטוס לדומיטיאנוס לא שררו יחסים טובים, וסווטוניוס טען שכאשר טיטוס חלה, דומיטיאנוס ציווה לעזבו כאילו הוא כבר מת, ולאחר מותו נהג לפגוע בזכרו בנאומיו ובפקודותיו. אורליוס ויקטור אף הרחיק לכת וטען שדומיטיאנוס היה אחראי למותו של טיטוס, אחיו. מיד לאחר מותו של טיטוס רכב דומיטיאנוס למחנה חיל המשמר הפרטוריאני ברומא, שם הוכרז כקיסר ב-13 ספטמבר 81. למחרת אישר הסנאט את עלייתו לשלטון והוא קיבל את כל הסמכויות והתארים הנלווים, כולל תואר הכבוד "אבי המולדת", שרוב קודמיו קיבלו רק לאחר כמה שנים בשלטון.
אופיו וחייו האישיים.
סווטוניוס מתאר את דומיטיאנוס כגבר גבוה, בעל פנים מלאות ענווה ועיניים גדולות, אך ראייתו הייתה לקויה. הוא היה יפה ומלא חן אך כשהתבגר הקריח והיה רגיש מאוד לכך. על אופיו סווטוניוס מעיד כי "מנעוריו היה לבו של דומיטיאנוס גס בבריות, אף גבה-לב היה ובלתי מרוסן בדבריו ובמעשיו כאחד". הוא התאהב בדומיטיה לונגה, שהייתה נשואה לאילוס לאמיה, לכן אספסיאנוס שכנע אותו להתגרש ממנה בשנת 71 כדי שתוכל להינשא לדומיטיאנוס. כאשר היה קונסול בפעם השנייה, בשנת 80, אשתו ילדה לו בן (שנפטר בילדותו), וכעבור שנה בת. סווטוניוס מתאר כי דומיטיאנוס גירש אותה מאחר שהתאהבה בשחקן פאריס, אבל כעבור זמן לא רב קרא לה לחזור מפני שהפרידה הייתה לו קשה, באמתלה שהעם דרש ממנו להחזירה. דומיטיאנוס שאב השראה מטיבריוס ונהג לקרוא את נאומיו לעיתים תכופות. בראשית שלטונו נהג להתבודד, לצוד זבובים ולשפד אותם על מקל. בנוסף לכך, בתקופה זו היה נמנע משפיכת דמים, ומסופר שאף רצה לאסור על זבח שוורים, עד כי ורגיליוס כתב עליו: "טרם ישחט הדור החוטא עגלים לסעודתו". הוא היה ישר בענייני כספים ואף נדיב, נהג לחלק לקרוביו מתנות ולהטיף להם לא להיות צרי עין. דומיטיאנוס שם קץ להלשנות בענייניי האוצר בעזרת עונש חמור על המלשינים והיה אומר "שליט, שאינו מייסר את המלשינים, מזרזם".
שלטונו של דומיטיאנוס.