העיתון פעל תחילה כיומון (23 גיליונות שלו), אולם נכשל במשימה העיקרית שהציבו לו מייסדיו, כאשר עד למועד הספציפי שנקבע נרשמו לגיוס לגדודים העבריים רק 200 יהודים. ז'בוטינסקי החליט לפיכך להעבירו למתכונת שבועית וכך הוא התפרסם בשנים שאחרי כן, עת שימש ביטאון לזרם האקטיביסטי בציונות, זרם שלימים היה לתנועת הציונות הרוויזיוניסטית.
גאליציה
פיסקה
בארי וויט
בארי וייט
בארי יוג'ין וייט (Barry Eugene White; 12 בספטמבר 1944 - 4 ביולי 2003) היה זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע בזכות כתיבת להיטי נשמה ודאנס רבים. הקים את להקת "Love Unlimited Orcastra", עימה יצר שירים רבים נוספים.
ביוגרפיה.
וייט נולד בגאלווסטון, טקסס. גדל באזורים מוכי הפשע של דרום-מרכז לוס אנג'לס, קליפורניה. הצטרף לכנופיה בגיל 10, ובגיל 17 נכלא לארבעה חודשים על גנבת צמיגי קאדילק בשווי 30,000$.
לאחר ששוחרר מהכלא עזב וייט הצעיר את חיי הכנופיה והחל בקריירת שירה. בתחילה היה חבר במספר מקהלות, ובאמצע שנות ה-60 החל בקריירת סולו. זכה להצלחה ראשונה כאשר התפרסם ככותב שירים לזמרים מפורסמים כגון בובי פולר.
בשנת 1969 גילה שלוש זמרות מוכשרות והרכיב איתן את להקת "Love Unlimited". הלהקה הייתה אמורה לחקות את להקת המוטאון המצליחה, הסופרימס, ונוהלה על ידי וייט במשך שנתיים, עד שהזמרות חתמו על חוזה עם חברת "20th Century Fox Records". במהלך העבודה המשותפת וייט הלחין, כתב והפיק את הלהיט הגדול ביותר של הלהקה, "Walking in The Rain"; עם צאתו נכנס השיר ל-20 הגדולים במצעד האמריקאי.
הלהקה יצרה מספר להיטים יחד עם וייט. וייט נישא לזמרת המובילה של הלהקה, גולדן ג'יימס. כאשר הקליט וייט מספר דמואים לשירים שיועדו לקולות גברים, יעצה לו חברת התקליטים לעבור אל קדמת הבמה. אז החלה קריירת הסולו של וייט. הוא הקליט שירים מפורסמים רבים: "I'm Gonna Love You Just a Little More Baby" (1973), "Never, Never Gonna Give You Up" (1973), "Can't Get Enough of Your Love, Babe" (1974), "You're the First, the Last, My Everything" (1974), "What Am I Gonna Do With You" (1975), "Let the Music Play" (1976), "Your Sweetness is My Weakness" (1978), "Change" (1982), "Sho' You Right" (1987), "Practice What You Preach" (1994) ועוד. הוא כונה על ידי מעריציו בשם "המאסטרו".
וייט כתב אוטוביוגרפיה יחד עם הסופר מארק אליוט; הספר, "Barry White: Love Unlimited", יצא לאור בשנת 1999 בהוצאת Broadway Books.
וייט סבל מלחץ דם גבוה לאורך השנים, מצבו הבריאותי החל להדרדר בסתיו 2002, כאשר חלה במחלת כליות. במאי 2003 לקה בשבץ, בעקבותיו פרש מפעילות ציבורית. הוא נפטר ב-4 ביולי 2003 בבית החולים סדארס-סיני במערב הוליווד; מותו יוחס למחלת הכליות שלו.
אזכורים תקשורתיים של שיריו.
שיריו של וייט זכו להוקרה מחודשת בעקבות סדרת הטלוויזיה האמריקאית המצליחה "אלי מקביל", ששודרה בשנים 1997–2002. הסדרה השתמשה בשיריו בפסקול הסדרה, להמחשת תחושותיהן ומחשבותיהן של הדמויות, וכך החזירה את שיריו לתודעת הציבור. וייט אף הופיע בסדרה פעמיים כאורח, עם דמותו האמיתית. מפגש נוסף שלו עם הטלוויזיה היה כאשר סדרת הטלוויזיה "סאות'פארק" יצרה את הדמות "שף" על בסיס דמותו של וייט. יוצרי הסדרה אף הציעו לווייט את התפקיד, אך הוא דחה את ההצעה עקב היותו נוצרי והתנגדותו לתכניה של האלימים והפרובוקטיביים של הסדרה. וייט גם הופיע מספר פעמים כשחקן אורח במשפחת סימפסון.
בארי ווייט
יזהר אשדות
יזהר אשדות (נולד ב-23 בנובמבר 1958 בירושלים) הוא זמר, מלחין ומוזיקאי ישראלי. פרסומו הראשון בא כחבר להקת תיסלם, ולאחר מכן פיתח קריירת סולו מצליחה, לצד עבודה כמעבד ומפיק מוזיקלי פעיל.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
אשדות נולד בשנת 1958 בירושלים אך לאחר חצי שנה עבר עם הוריו אל מחוץ לעיר. בגיל 11 החל ללמוד לנגן על גיטרה. אשדות הוא שמאלי, אך בשונה מרוב הגיטריסטים השמאליים שכדי להקל על נגינתם הופכים את סדר המיתרים בגיטרה - הוא הפך רק את הגיטרה והותיר את סדר המיתרים המקורי. בגיל 13 הקים בבית הספר שלמד, "נוף ים", את להקתו הראשונה, שנקראה "הכלבים האדומים".
בשנת 1977 התגייס לגלי צה"ל, שם שירת כעורך מוזיקלי. במקביל המשיך לעסוק במוזיקה והקליט את השיר "מאומה לא קרה" למילים שלו ושל אמו (לימים נלקח הלחן לשיר "לראות אותה היום" של תיסלם). בתקופת שירותו הצבאי הכיר את יאיר ניצני, ששירת כטכנאי בתחנה. השניים התחברו והפכו לשותפים מוזיקליים. מאוחר יותר נפגשו עם דני בסן, אשר שירת באותה תקופה בלהקת חיל האוויר. אשדות ובסן הקימו חברת דיסקו והפכו לתקליטנים במסיבות. לניצני הייתה חברה דומה, והוא ואשדות כתבו את השיר "תנו לי רוק'נ'רול", כפרודיה על מקצועם. כך נוצר הגרעין של להקת תיסלם.
תקופת תיסלם.
להקת תיסלם פרצה לתודעה הישראלית בסוף שנת 1980, עם השיר "רדיו חזק". כמה חודשים מאוחר יותר יצא גם האלבום באותו השם. לאורך כל שנות הלהקה היה אשדות מנהיגה, בעיקר כמלחין וכמעבד, ולעיתים אף כסולן. בין היתר הלחין את השירים "לראות אותה היום" (שזכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'), "רדיו חזק" (עם יאיר ניצני), "תפסיק לכוון אלי", "עוד פגישה", "שנה שנייה" (עם ניצני), "חצבים פורחים", "כוכבים" ועוד.
כבר בתחילת ימי תיסלם החל אשדות להתעניין גם בעיבוד ובהפקה מוזיקליים, ועסק בכך במקביל לפעילות הלהקה. לאחר שהתפרקה תיסלם בשנת 1983, עבד אשדות בעיקר כמפיק וכמעבד מוזיקלי. באותה שנה תכנת את מכונת התופים הממוחשבת (Linn Drum) בהקלטות אלבומו של ארצי "תרקוד".
מפיק ומעבד מוזיקלי בשנות השמונים.
בימי תיסלם אשדות וניצני הפיקו למני בגר את השירים "הלילה לבד" ו"אמא יש לי להקה". ב-1983, לאחר שהתפרקה הלהקה, הלחין ועיבד את שירה של אסתר שמיר "קלף חזק", שהפך לשם אלבומה מ-1984. בסוף השנה הפיק לראשונה אלבום שלם - אלבום הבכורה של קורין אלאל. אשדות אף הלחין ועיבד את השיר "תן לי קצת ממך" למילותיו של יעקב גלעד. עוד באותה שנה הלחן ועיבד את "הבוקר שלמחרת" לאלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה".
שנה מאוחר יותר הפיק יחד עם משה לוי את אלבומו של בעז שרעבי "אצלי הכל בסדר". בין השירים באלבום בלטו "את לי לילה", "תני לי יד" ושיר הנושא. בהפקת האלבום השתתף גם ניצני, אשר שב לעבוד עם אשדות. באותה שנה גם הפיק ועיבד את השירים "שיר השחרור" ו"אין לי זמן" של מני בגר, את "גלבי" של עפרה חזה.
בשנת 1985 שיחק אשדות בסרט "שוברים". אשדות הלחין את רוב שירי הסרט ועיבד את כולם, כולל הלהיט הגדול "שירו של שפשף" שביצע מאיר בנאי. אשדות אף שר במספר שירים בסרט, בהם "הנה הגעתי", "איך לאהוב אותך" (עם גלי עטרי) ו"זהב טהור" (עם סי היימן). בעבודה על הסרט הכיר את אלונה קמחי, אשר הפכה לבת זוגו ולשותפתו ליצירה. באותה שנה כתב והפיק את השיר של אילנה אביטל, "Connection", שיצא באירופה תחת שם הבמה הבינלאומי שלה, Lena.
בשנת 1986 החל אשדות לעבוד עם שלמה ארצי על הקלטת האלבום "לילה לא שקט", אך ארצי לא אהב את התוצאה והקליט את השירים בעיבודו של רביב גזית, ללא עזרתו של אשדות. באותה שנה הלחין ועיבד אשדות את אחד משיריו היחידים של יאיר ניצני, "האשם תמיד", אשר בוצע בתוכנית הרדיו "מה יש". במקביל עיבד מספר שירים באלבומו של אבי טולדנו "תרקדי את הלילה", והפיק את אלבום הבכורה של דני בסן, בו גם הלחין את השיר "ככלות הקול והתמונה". בסוף השנה חזר אשדות לשתף פעולה עם עפרה חזה, והפיק את אלבומה "ימים נשברים". אשדות עיבד את כל שירי האלבום בהם שיר הנושא, "בוא ונגן אותי", "כל הקלפים" / "ליידי", "להמשיך לצעוד" ו"הכאב הזה", אותו הלחין יחד עם חזה.
בשנת 1987 הפיק אשדות את אלבום הבכורה של אדם, "סוד". הוא הלחין ועיבד את רוב שירי האלבום, בהם "סוד", "אין מוצא" (לחן של מיץ' הילר), "הכרזת מלחמה", "נוסע רחוק", "תמונות" ו"זריחה על המדבר". האלבום היה לאחד המצליחים ביותר של התקופה, ומכר יותר מ-45,000 עותקים. היה זה גם אחד משיתופי הפעולה הראשונים בין אשדות לאלונה קמחי, אשר כתבה את השירים "סוד", "הכרזת מלחמה", "נוסע רחוק" ו"תמונות".
בשנת 1988 הפיקו אשדות וניצני רמיקס של עפרה חזה לשיר "אם ננעלו". השיר הפך ללהיט גדול באירופה באותה שנה, וצעד במקום הראשון במרבית מדינות היבשת. אלבומה של עפרה "Shaday", שהופק ברובו על ידי אשדות, הפך גם הוא לרב מכר ברחבי העולם כאשר מכר יותר מ-1.5 מיליון עותקים.
באותה שנה הפיק את אלבומו השני של אדם, "מרחוק לרחוק", אשר שיחזר את ההצלחה של קודמו. בין היתר הלחין ועיבד אשדות לאלבום את השירים "היא רוקדת לבדה" (בעיבוד בלבד), "לא לוקח בקלות", "שקיעה אחת", "מכור לאהבה" (עיבוד), ו"מצטער", אשר זכה בתואר שיר השנה של רשת ג'. בסוף אותה שנה יצא אלבומה השני של סי היימן, "התקליט השני". אשדות עיבד בו את רוב השירים, בהם "עולם תעשייתי", "משוטטת" ועוד.
בשנת 1989 יצא אלבום הבכורה של להקת החברים של נטאשה בהפקתו של אשדות. אשדות אף עיבד מספר שירים באלבום, בהם "את לא", "שיר אחר" ו"אוגי". באותה שנה הפיק את אלבומו השני של דני בסן, "הילד שבי", בו גם היה אחראי על העיבודים יחד עם רן בגנו. באלבום בלטו בעיקר השירים "דרכנו" ו"דברים שרציתי לומר". עוד באותה שנה הפיק ועיבד אשדות את אלבומה השלישי של סי היימן, "עובדים בכביש", בו נכללו בין היתר השירים "גראפיטי תל אביב 89" ו"זה כואב".