שיער בצבע זה לא מתואר בהכרח כג'ינג'י, והוא נמצא לכל היותר ב"קצה הסקאלה" של צבע השיער כי הוא בעיקר חום. הצבע מכונה גם Titian, על שם הצייר טיציאן שהרבה לצייר נשים אדמוניות.
תפוצה גאוגרפית.
בעבר.
מספר דיווחים של סופרים ביוון העתיקה תיארו אנשים בעלי שיער ג'ינג'י. פרגמנט של המשורר היווני קסנופנס מתאר את התראקים ככחולי עיניים ואדומי שיער. ההיסטוריון היווני הרודוטוס תיאר את הבודינים (עם עתיק בסקיתיה, כנראה האודמורטים או הפינים הממוקמים על נהר הוולגה באזור שכיום שייך לרוסיה), כבעלי שיער בגוון האש. ההיסטוריון היווני דיו קסיוס תיאר את בודיקיאה, המלכה הקלטית המפורסמת של איקני כ"גבוהה ומפחידה בהופעה... מסה גדולה של שיער אדום... על כתפיה". טקיטוס הרומי העיר על "שיער אדום וגפיים גדולות של התושבים של קלדוניה", סקוטלנד, אותם הוא קישר עם שבטים גאליים ג'ינג'יים ממוצא גרמני או בלגי (Belgic).
הקיסר הרומי נירון, לפני שאומץ על ידי קלאודיוס, נשא את הקוגנומן "אהנוברבוס" (Ahenobarbus) שפירושו "אדום (או זהוב) הזקן". לפי המסורת אחד מאבותיו קיבל שם זה לאחר שהתאומים קסטור ופולוקס התגלו לו והטילו עליו לבשר את דבר הניצחון הרומי בקרב רגילוס לסנאט וכאות לאלוהותם ליטפו את זקנו ובכך שינו את צבעו משחור לאדום.
שיער ג'ינג'י נמצא גם באסיה, בעיקר בקרב טוכארים, שיושבים בחלק הצפון-מזרחי של פרובינציה שכיום נמצאת בשטח של סין. באלף השני לפני הספירה, במומיות טארים הקווקזיות נמצאו גופות בעלות שיער ג'ינג'י ובלונדיני.
בעבר, שיער ג'ינג'י היה נחשב למאפיין של יהודים איטלקים, ואילו בספרד השיער הג'ינג'י שימש את האינקוויזיציה כדי לאתר יהודים מתנצרים (אנוסים) מבין תושבי הממלכה.
בחסידות ברסלב ישנה מסורת שמייסד החסידות רבי נחמן מברסלב היה ג'ינג'י. על דוד המלך נכתב בתנ"ך שהיה , מה שאפשר לפרש כג'ינג'י.
כיום.
בעולם.
כיום, שיער ג'ינג'י נפוץ במיוחד בצפון אירופה ובצפון אמריקה. בפרט הוא נפוץ באיים הבריטיים: בסקוטלנד, באירלנד, בוויילס ובאנגליה, במיוחד בקורנוול. שיער ג'ינג'י או בלונדיני-ג'ינג'י נפוץ גם בקרב האוכלוסיות האירופאיות של סקנדינביה, הארצות הנורדיות והארצות הבלטיות, וכן בחלקים של הולנד, צרפת, צפון ספרד, גרמניה ורוסיה. בנוסף, באוכלוסיות הברבר (Berber) והקבילי (Kabylie) של צפון אלג'יריה ומרוקו ניתן למצוא לעיתים ג'ינג'ים. בעלי שיער ג'ינג'י ניתן למצוא באחוזים נמוכים גם בישראל, בקרב יהודים ופחות בקרב ערבים.
סקוטלנד היא המדינה בעלת אחוז הג'ינג'ים הגבוה בעולם. 13% מאוכלוסיית סקוטלנד הם ג'ינג'ים וכ-40% נושאים את הגן הרציסיבי האחראי לג'ינג'יוּת. באירלנד השיעור השני בגודלו של ג'ינג'ים, כ-10% מהאוכלוסייה האירית היא בעלת שיער ג'ינג'י או בלונדיני-דובדבני. סבורים שבערך 35% מהאוכלוסייה באירלנד נושאת את הגן לג'ינג'יוּת. בוויילס שיער ג'ינג'י נמצא בשיעור של עד כ-10%. באנגליה, במחוז קורנוול וליד הגבול עם סקוטלנד, יש שיעורים משמעותיים של ג'ינג'ים.
בארצות הברית, ההערכה היא שבין 2% עד 6% הם בעלי שיער ג'ינג'י. מכך נובע שבארצות הברית נמצאת אוכלוסיית הג'ינג'ים הגדולה בעולם, בין 6 ל-18 מיליון איש, לעומת כ-650 אלף בסקוטלנד וכ-420 אלף באירלנד. באסיה ניתן למצוא שיער בגוונים כהים יותר של כתום-אדמדם, ולעיתים אף באוכלוסיות צפון הודו, איראן ופקיסטן ובמופעים נדירים בכל הדרך ליפן, ודרומה עד דרום האוקיינוס השקט (בעיקר במלנזיה). לעיתים, אם כי נדירות הרבה יותר, נמצאים ג'ינג'ים גם בדרום-מזרח אסיה. ניתן למצוא גם ג'ינג'ים ממוצא איראני, בעיקר בין הפשטונים.
בישראל.
שיער ג'ינג'י היה מוכר מאז תקופה עתיקה כקיים בקרב בני ישראל בכלל והיהודים בפרט. מבין העדות היהודיות, השיער הג'ינג'י מופיע באחוז מסוים בקרב אשכנז, ובאחוז נמוך בהרבה אצל יוצאי קהילות מזרח וספרד (יהודי בבל ותימן). השיער הג'ינג'י קיים גם בקרב השומרונים, ואף באחוזים גבוהים יותר מאשר אצל היהודים. מקרב הערבים הישראלים, ניתן למצוא בעלי שיער ג'ינג'י גם כן, אך באחוזים נמוכים בהרבה ביחס לתפוצה בקרב היהודים.
בשנת 2014 נערך בישראל כנס הג'ינג'ים הראשון בקיבוץ גזר, יוזמה של עופרי משה, ילדה ג'ינג'ית בת 9.5, ואליו הגיעו כמאתיים איש. בין המשתתפים היו אמנם אשכנזים וספרדים, דתיים וחילוניים, אבל לא היו כלל משתתפים ערבים.
ביוכימיה וגנטיקה.
הפיגמנט פאומלנין (pheomelanin) מעניק לשיער ג'ינג'י את הצבע הייחודי לו. בשיער ג'ינג'י יש הרבה יותר פאומלנין מאשר בשערות בצבע אחר, ויש בו הרבה פחות מהפיגמנט הכהה אומלנין (eumelanin). בשיער ערמוני (חום-אדמדם) יש כמות רבה של פאומלנין ושל אומלנין.
הגנטיקה של שיער ג'ינג'י, שהתגלתה ב-1997, קשורה לקולטן מלנוקורטין-1, שנמצא בכרומוזום 16. שיער ג'ינג'י מקושר בדרך כלל עם עור בהיר, וגם מקושר עם רגישות לקרינת UV. הגן הרציסיבי MC1R, שמעניק לאנשים שיער ג'ינג'י ועור בהיר, מקושר גם עם נמשים, על אף שישנם ג'ינג'ים רבים ללא נמשים. ל-80% מהג'ינג'ים יש וריאנט של הגן MC1R, והשכיחות של האללים היא הגבוהה ביותר בסקוטלנד ואירלנד. האללים שמקודדים שיער ג'ינג'י נמצאים קרוב לאלו שמשפיעים על צבע העור, לכן נראה שהביטוי הפנוטיפי לעור בהיר ושיער ג'ינג'י קשורים זה בזה.
גנטיקה.
הגנטיקה של שיער ג'ינג'י נחשפת בימים אלה, ביחד עם הקשר בין שיער ג'ינג'י ומלנומה, פגמי עור ותגובות שונות לאלחוש. ישנן ראיות על קשר גנטי בין צבע עיניים עם צבעי שיער אחרים, כגון שיער חום, אף על פי ש-MC1R לא קשור לצבע עיניים. התורשה של שיער ג'ינג'י היא קרובה למה שחוקרי הגנטיקה מתארים כהורשה אוטוזומית רצסיבית. משמעות הדבר שהורים של ג'ינג'ים יכולים לשאת את הגן של שיער ג'ינג'י, מבלי להיות ג'ינג'ים בעצמם.
ישנן ראיות ששיער ג'ינג'י יכול להיות דוגמה לדומיננטיות חלקית. זאת אומרת שאם רק העתק אחד של האלל של שיער ג'ינג'י נמצא, שיער ג'ינג'י יכול להתערבב עם צבעי שיער אחרים, דבר המתבטא בגוונים שונים של שיער ג'ינג'י (כולל ג'ינג'י-בלונדיני וערמוני - ג'ינג'י-חום).
מדענים הראו שהאללים ‎Arg151Cys, ‎Arg160Trp, ‎Asp294His, ו-‎Arg142His על MC1R הם רצסיביים עבור הפנוטיפ של שיער ג'ינג'י.
גם הגן HCL2 (הידוע גם כ-RHC או RHA) בכרומוזום 4 קשור כנראה לשיער ג'ינג'י.
אבולוציה.
שיער ג'ינג'י הוא צבע השיער הטבעי הנדיר ביותר בבני אדם. עור בהיר, המקושר עם שיער ג'ינג'י, יכול להיות בתפוצה רבה יותר באקלימים צפוניים יותר, בהם אור השמש חלש יותר. מחקרים של בודמר וקאוואלי-ספורצה (1976) העלו את ההשערה שפיגמנטיה של עור בהיר מונעת רככת בקווי רוחב קרים יותר, מעודדת רמות יותר גבוהות של ייצור ויטמין D ומאפשרת לאדם לשמור על הטמפרטורה בצורה יותר טובה מאשר בעלי עור כהה.
הארדינג ועמיתיו (2000) העלו את ההשערה ששיער ג'ינג'י הוא לא תוצאה של סלקציה חיובית, אלא מתרחש עקב חוסר סלקציה שלילית. באפריקה, לדוגמה, שיער ג'ינג'י עומד לסלקציה שלילית מאחר שקרינת השמש החזקה תפגע בבעלי עור בהיר ועדין. לעומת זאת, בצפון אירופה קרינת השמש חלשה יותר, ולכן ג'ינג'ים נהיים נפוצים יותר באמצעות סחף גנטי.
הערכות לגבי מועד ההפצה הראשונית של הגנים האחראים לשיער ג'ינג'י מצביעות על תקופות שחלו לפני 20,000-100,000 שנה . תיארוך זה מתאים למועד הגירתו של המין האנושי המודרני הומו ספיינס מאפריקה לאזורים צפוניים יותר. בדנ"א שהופק מעצמות של לפחות שני ניאנדרטלים, האחד מספרד המתוארך לתקופה של 43 אלף שנה לפני זמננו והשני מאיטליה המתוארך לתקופה של 50 אלף שנה לפני זמננו, נמצאה מוטציה בגן MC1R. לכן מקובל לשער היום שחלק מהניאנדרטלים היו אדומי שיער, והם מצוירים כג'ינג'ים בכמה מן השחזורים האמנותיים מן השנים האחרונות. עם זאת המוטציה של הניאנדרטלים שונה מן המוטציה האנושית, כיוון שהיא התרחשה כתוצאה מהחלפת נוקלאוטידים אחרים באותו גן. מכאן נראה שהיא התרחשה והתפשטה באופן נפרד אצל שני מיני האדם.
לעיתים, שיער ג'ינג'י מתכהה עם ההתבגרות, נהפך לחום כהה ומאבד מחיותו. תופעה זו הובילה לייחוס שיער ג'ינג'י עם הצעירות.
לעיתים, שיער ג'ינג'י מתבהר עם ההזדקנות, נהפך לבלונד בהיר ומאבד מחיותו. לרוב השיער נשאר עם ברק זהוב, והוא לא מלבין לגמרי עד גיל מאוחר יותר לעומת אנשים שנולדו עם צבע שיער אחר.
השלכות רפואיות.
דימום וחבלות.
אין ראיות התומכות באמונה שג'ינג'ים מועדים יותר לדימום או לסיבוכי דימום, מאשר לא-ג'ינג'ים. למרות זאת, מחקר אחד מצא שג'ינג'ים דיווחו על שיעורים יותר גדולים של חבלות.
רגישות לכאב.
אצל ג'ינג'ים, התאים שמפיקים צבעני עור ושיער הם בעלי MC1R המתפקד בצורה לקויה. חוקרים גילו שתפקוד לקוי זה גורם להפרשה מוגברת של ההורמון שמגרה את התאים ההיסטונליים האלה, אך גם מגרה קולטן במוח הקשור לרגישות לכאב.
שני מחקרים הראו שלג'ינג'ים יש רגישות משתנה לכאב בהשוואה ללא-ג'ינג'ים, אך הרגישות משתנה בכיוון התגובה. מחקר אחד מצא שג'ינג'ים רגישים יותר לכאב הקשור בחום (מחסור טבעי בוויטמין K אשם בכך) בעוד שמחקר אחר מצא שג'ינג'ים פחות רגישים לכאב מגירויים חשמליים. עוד גילו, שעכברים מוטנטים עם פרווה ג'ינג'ית עם חלבון MC1R בעל תפקוד לקוי, פחות רגישים לכאב ממגוון גורמים.