הקשת נבנתה בשנים 1963-1965 על שטח פארק שהוכרז כבר ב-1935 לציון רכישת לואיזיאנה ומסעם הנועז של צמד החוקרים לואיס וקלארק. הפארק משתרע על שטח של 368 דונם, וכולל מלבד הקשת גם את בית המשפט הישן של סנט לואיס, ואת מוזיאון ההתרחבות מערבה השוכן במבנה תת-קרקעי מתחת לקשת. במבנה התת-קרקעי גם מוצגים סרטי IMAX, בעיקר בנושאי טבע ובית קולנוע נוסף המציג סרטים על הקשת.
הקשת היא אחת מאטרקציות התיירות החשובות בארצות הברית ופוקדים אותה כשלושה מיליון תיירים מדי שנה, שנייה רק לאנדרטת לינקולן במספר התיירים השנתי במבנה כלשהו. הקשת מסמלת את "שער הכניסה" למערב ארצות הברית ומוקדשת למתיישבים שפרצו את הדרך מערבה במאה ה-19. מתיישבים אלה החלו את מסעם מערבה בעיר סנט לואיס.
הקשת נחשבת למבנה אדריכלי מרשים שזיכה את מתכנניו בפרסום רב. גובה הקשת הוא 192 מטרים. המרחק בין שתי רגלי הקשת בבסיס גם הוא 192 מטרים. הקשת היא המבנה הגבוה ביותר בסנט לואיס, ועל פי חוק נאסר לבנות בעיר מבנה גבוה יותר.
המבנה.
המבנה בנוי בצורת קשת בעלת יציבות רבה ושימוש אופטימלי בחומר. צורת הקשת המדויקת היא של קו השרשרת - הצורה המתקבלת כאשר תולים כבל או שרשרת באופן חופשי - במהופך, כך שהמרחק בין שני הקצוות שווה לגובה הקשת. את הקשת תכנן האדריכל הפיני-אמריקאי אירו סארינן, שזכה בתחרות על תכנון האנדרטה ב-1947, יחד עם מהנדס הבניין האנסקארל באנדל (Hannskarl Bandel). באנדל, שהיה מופקד על תכנון שלד המבנה, חוזקו ויציבותו, זכה לפרסום רב בעקבות בניית הקשת.
הקשת נראית פשוטה ומינימליסטית אך תכנונה, ובעיקר תכנון בנייתה, היה פרויקט מורכב ביותר. היא בנויה מ-71 חוליות בכל אחד משני צדיה, המחוברות זו מעל זו ונפגשות בחלק העליון. כל חוליה תוכננה ויוצרה בנפרד במפעל והובאה לאתר לצורך הרכבתה במעלה הקשת. כל חוליה היא משולש חלול העשוי פלדת אל-חלד שבתוכו נדחס בטון ובמרכזו חלל אוויר. בתוך חלל אוויר זה נוסעות קרוניות מיוחדות, המשמשות כמעליות העולות לתצפית תיירותית שנמצאת בחלל שבחוליות הקשת העליונות. הקרוניות תוכננו להסתובב במתקן ההסעה כך שהיושבים בו יישארו במצב אופקי במהלך העלייה לאורך הקשת העקמומית. מידותיהן של החוליות מחושבות באמצעות קוסינוס היפרבולי, המתאר את קו השרשרת. חתך כל חוליה הוא משולש שווה-צלעות שאחד מקודקודיו פונה אל מרכז הקשת וצלעו הנגדית פונה אל חוץ המבנה. בכך התקבלה צורה אסתטית ויציבה, והמבנה מסוגל להתנגד לרוחות טוב יותר, משום שרוח הנושבת בניצב למישור הקשת גורמת לה להילחץ אל תוך עצמה.
הבעיה העיקרית בתכנון הקשת הייתה חוסר יציבותה של הקשת במהלך הבנייה. קשת היא מטבעה מבנה חזק ויציב, אך עד השלמתה, ולפני הנחת אבן הראשה שלה, היא אינה יציבה. גובה הקשת הוא 192 מטר, ובשל גובהה לא ניתן היה להקים פיגומים חיצוניים. בניית הקשת בוצעה לבסוף בשלושה שלבים:
לאחר גמר הבנייה הוסרו העגורנים, כבלי המתיחה והמסבכים.
במוזיאון הנמצא בקשת מוקרן סרט המציג את הרקע להקמת הקשת, את מהלך הבנייה, את הבעיות ההנדסיות שעמדו בפני המתכננים ואת יום סיום הבנייה. במשך הבנייה לא נהרג אף עובד, אף על פי שבטרם הבנייה העריכו שפרויקט בסדר גודל כזה יכול לגבות 10–50 קורבנות.
נתונים טכניים.
צורתה של הקשת היא לפי נוסחת קו השרשרת (עקומה קטנרית - catenary), שהיא צורתה הטבעית של שרשרת התלויה בהשפעת כוח המשיכה בין שני קצוות, אולם בהיפוך. צורה זו מקנה לקשת יציבות מרבית.
המתמטיקה של מבנה הקשת.
כאמור, הקשת בנויה בצורת קו שרשרת הפוך, צורה שנותנת יציבות מרבית לקשתות. הנוסחה שהוגשה עם תוכניות הבנייה פשוטה למדי:
formula_1
נוסחה זו מתארת את הצנטרואיד (קו מרכז הכובד) של הקשת שעובר בתוכה, וקושרת בין formula_2 - המרחק האופקי מקצה אחד של הצנטרואיד, ל-formula_3 - גובה הצנטרואיד של הקשת באותה נקודה:
formula_4, formula_5 ו-formula_6 הם קבועים שנגזרים מתוך ממדי הקשת:
פעלולים.
חל איסור מוחלט על טיפוס, צניחה על ראש הקשת, קפיצת בנג'י ממנה, קפיצת בסיס או טיסה בין רגלי הקשת, והעובר על כך מסתכן בקנס גבוה ובמאסר בפועל. למרות זאת, עם השנים נמצאו כמה הרפתקנים שניסו את כוחם בפעלולים מסוכנים:
אירועים.
רחבת הקשת ופארק ג'פרסון מהווים מוקד לאירועים המוניים בעיר סנט לואיס. המפורסם שבאירועים אלה הוא סוף השבוע של יום העצמאות של ארצות הברית, החל ב-4 ביולי. האירועים ביום זה הם הגדולים ביותר בארצות הברית וכוללים מופעי בידור, להקות זמר, מתקני משחקים לילדים, פארק שעשועים נייד ודוכני מזון ומשקה. פעמיים ביום מתקיים מפגן אווירי של מיטב טייסי הפעלולים בארצות הברית. המפגן האווירי נפתח במפגן צניחה חופשית כאשר הצנחנים עוברים בין רגלי הקשת, בדרך לנקודת הנחיתה. חברת בואינג, שלה מפעל תכנון והרכבה של מטוסים צבאיים בעיר, מממנת תצוגה של מטוסי קרב דוגמת מטוס הקרב-הפצצה מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II הממריא אנכית, או המפציץ האסטרטגי B-2. שיאם של האירועים במופע זיקוקין די-נור מרהיב שנמשך כ-30 דקות, והוא הארוך ביותר בארצות הברית.
רומיאו!
רומיאו! היא קומדיית מצבים אמריקנית שהופקה ומשודרת על ידי ערוץ ניקלודיאון. הסדרה שודרה לראשונה ב-13 בספטמבר 2003. כוכב הסדרה הוא הראפר הצעיר ליל רומיאו. הסדרה צולמה בוונקובר, קנדה בזמן שהעלילה מתרחשת בסיאטל, ארצות הברית. הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-23 ביולי 2007, והיה הפרק ה-54 במספר.
שידור.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ ניקלודיאון מ-2004 עד 2010 וזכתה להצלחה רבה בקרב בני נוער וילדים בישראל.
ציקלואיד
מיכאל אלוני
מיכאל מארק אלוני (נולד ב-30 בינואר 1984) הוא שחקן, מנחה טלוויזיה, במאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
אלוני גדל והתחנך בתל אביב לאם עורכת דין ולאב רואה חשבון. הוא למד בתיכון חדש פיזיקה ומחשבים.
את שירותו בצה"ל עשה כמפקד בגדנ"ע של חיל החינוך בקורס מרווה, שבו מגיע נוער יהודי מכל העולם לשלושה חודשי טירונות בהם הם לומדים על הצבא המדינה ועל ציונות. בשנים 2006–2009 למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב. לפני כן, הוא עבד בתור ברמן ונרשם בסוכנות דוגמנים ששיבצה אותו בכמה פרסומות.
קריירה.
אלוני החל לשחק בגיל צעיר, והשתתף בפרסומות ובסרטי סטודנטים. לאחר שחרורו בשנת 2005, קיבל את תפקידו החשוב הראשון, כשהחל לשחק בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" בערוץ הילדים, בה גילם את דמותו של אדם הלוי במשך שלוש עונות. במקביל, שימש כמנחה בערוץ הילדים.
בהמשך, גילם תפקידי משנה בסרט הקולנוע "למראית עין" (2006) ובעונה הראשונה של הטלנובלה "האלופה". בשנת 2008 השתתף בסדרת הדרמה "על קצות האצבעות", בה גילם את דמותו של יהלי, עורך דין צעיר שהיה מעורב בתאונת פגע וברח בסדרה שיחק במשך 2 העונות. בהמשך אותה שנה השתתף אלוני בסרט הטלוויזיה "חאלק'ה" ששודר בערוץ הראשון. כמו כן, השתתף אלוני בסרט הטלוויזיה "חורבה" לצד דאנה איבגי ואפרת אביב.
ב-2009 הצטרף לעונה השנייה של סדרת המתח "דאוס" ושיחק בהצגה "אינגעלע" שזכתה בפרס ראשון בפסטיבל הפרינג' "Act 2" בניהול תיאטרון הסטודיו חיפה. ב-2010 שיחק בסיטקום "השועלים" ובסרטו של דובר קוסאשווילי "התגנבות יחידים" על פי ספרו של יהושע קנז. בשנת 2011 שיחק אלוני בסדרה "יוני והמחוננים" בתפקיד אורח שם גילם את דייוויד, ובסרטו של נדב לפיד "השוטר" שם גילם את נתנאל ושיחק לצד יפתח קליין, יערה פלציג, מיכאל מושונוב אחרים. בשנת 2017 הופיע בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "החברים של נאור".
בשנת 2012 השתתף אלוני בסרט הקולנוע "עלטה", בבימויו של מיכאל מאיר, הסרט זכה במקום הראשון בתחילת השנה בפסטיבל הסרטים בחיפה (יחד עם "למלא את החלל"), ונמכר לשידור ברשת HBO הבינלאומית ולמעלה מ-20 מדינות שונות בעולם. בהמשך שיחק אלוני בסרט הסטודנטים של אלירן אליה "קשת בענן" המבוסס על אסון הנגמ״שים בציר פילדלפי בשנת 2004. מאז ינואר 2012 מנחה את "The Voice ישראל", הגרסה הישראלית של תוכנית ריאליטי השירה המצליחה. בעונה הרביעית של התוכנית, אשר עלתה בדצמבר 2016, הצטרפה הדוגמנית שלומית מלכה להנחיה לצדו.
בשנת 2013 שודרה העונה הראשונה של הסדרה "שטיסל" של yes. אלוני משחק בה את התפקיד הראשי, לצד דובל'ה גליקמן, איילת זורר ונטע ריסקין. בסדרה הוא מגלם את עקיבא (קיווע) שטיסל, רווק חרדי המחפש אהבה. ב-2015, הצטלם לעונה השנייה ששידורה החל ב-31 באוקטובר 2015.
בשנת 2014 שיחק אלוני בסדרת הנוער "שוברי גלים", שם גילם את דמותו של נעם פסח, גולש לשעבר ובמאי סרטים בהווה. באותה שנה החל לשחק גם בתיאטרון הקאמרי, בהצגה "הפושעים החדשים" מאת עדנה מזי"א ובבימויה. הוא שיחק גם בסרט הקולנוע "מקום בגן עדן" בתפקיד ראשי, בבימויו של יוסי מדמוני.
בסוף 2014 התארח בתוכנית הבידור "הכל הולך" של הזכיינית רשת בערוץ 2.
ביום השואה 2015 (70 שנה לסיום המלחמה) הנחה לצד מגי אזרזר את עצרת תנועות הנוער ביד ושם ששודרה בערוץ הראשון. בשנת 2016 הנחה את התוכנית "כשהיינו ילדים" לצד מיכל ינאי, באותו הערוץ.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקולנוע של אריק רוטשטיין "אנטנה", לצד גילה אלמגור, ישי גולן ומיקי לאון ושיחק בקומדיה הרומנטית "ואז היא הגיעה" שכתב שי להב וכיכבו בסרט חן אמסלם, אפרת דור ומיקי קם. באותה שנה השתתף בעונה השנייה של סדרת המתח "מתים לרגע" לצד אגם רודברג ב-HOT. באותה שנה ביים, כתב והפיק את סרטו הקצר הראשון "שיר", המספר על נערה המתמודדת עם המשמעות של יום הזיכרון עקב מות אחיה. בסרט מככבים מאיה שוהם, מאור שוויצר ומוריס כהן והוא הוקרן לראשונה ב-29 באפריל 2017.
ב-2017 יצא לאור ספרו הראשון, "אהבה בימי שפעת", בהוצאת סטימצקי.