שימושים.
מכשירים מאירים משמשים בראש ובראשונה לתאורה מלאכותית, קרי הארת הבית בעת בה אין תאורה טבעית מספקת. מכשירים אלה נקראים גופי תאורה. שימוש נפוץ נוסף למכשירים מאירים הוא להצגת מידע חזותי.
מכשירים מחממים, משמשים בעיקר לחימום: הסקה, חימום מזון, אפייה ובישול. למכשירי חימום קיימות אלטרנטיבות שאינן חשמליות (כמו חימום בגז או סולר למשל) אולם יתרונם של המכשירים החשמליים ניכר - נוחות התפעול, היעדר זיהום אוויר (בתוך הבית), בטיחות ונקיון.
המכשירים המכניים לרוב משלבים בתוכם מספר יכולות. ישנם מכשירים מכניים שכל מהותם היא התנועה הסיבובית של המנוע החשמלי המצוי בתוכם, כגון מקדחה, מערבל מזון ושואב אבק, אך רוב רובם משלבים בתוכם מספר רב של יכולות. המכשירים המכניים משמשים במגוון רחב של תחומים:
ההיסטוריה של השימוש במכשירי חשמל.
השימוש הכללי במכונות חשמליות החל זמן מה לפני שהן נכנסו לסביבת המגורים. התנאי ההכרחי לקיומם של מכשירי החשמל הביתיים היה קיומה של מערכת חלוקה שתעביר את האנרגיה החשמלית ממקום הייצור (תחנות כוח או גנרטורים) לסביבת המגורים.
תחנת הכוח הראשונה שנועדה לספק חשמל לצרכנים ביתיים הוקמה בניו יורק ב-1882 על ידי חברת Edison Electric &amp; Light. תחנה זו הפיקה 720 קילוואט, ששימשו לצורכי מאור בלבד. היה זה אך טבעי היות שהמכשירים החשמליים הראשונים שנכנסו לשימוש, רק שנתיים קודם לכן, היו הנורות ששימשו לתאורת רחובות.
בראשית המאה ה-20, עם התרחבות הפקת החשמל ונגישותו לאזורי המגורים התפשט השימוש בחשמל גם ליישומים האחרים. בעשור הראשון פותחו מכשירי חשמל ביתיים בסיסיים רבים כגון שואב האבק והרדיו (1901), המזגן (1902), המגהץ (1903), המצנם (1909) והמקרר (1911).
חלוקה "מסחרית".
בטרמינולוגיה המסחרית מקובל לחלק את מכשירי החשמל הביתיים לשתי קבוצות: מכשירים גדולים ומכשירים קטנים.
מכשירי חשמל ביתיים גדולים.
מכונות גדולות, לרוב נייחות, לביצוע מטלות כגון בישול, שימור מזון, ניקיון וכדומה, במשקי בית או בסביבה מוסדית, תעשייתית או מסחרית.
מבחינים בין מכשירי אלקטרוניקה בידורית (המכונים "חומים") למכשירי בישול, שימור מזון וניקיון (הללו מכונים "לבנים").
המוצרים מכונים "חומים" ו"לבנים" על שם צבעי הגימור שאפיינו אותם בעבר. כיום צרכנים אינם מודעים בדרך כלל לכינויי סיווג אלו, אך בטרמינולוגיה המסחרית עדיין משתמשים בהם ואף משייכים אליהם מוצרים חדשים שיוצאים לשוק.
ייתכן שאחת הסיבות לשימור המונחים הללו הוא ייחוסים מגדריים - המוצרים החומים נתפסים כגאדג'טים גבריים מורכבים ומסובכים לתפעול בעוד המוצרים הלבנים פשוטים וקלים לשימוש.
שרות תיקונים למוצרים החומים ניתן עד רמת הרכיב, למשל - במקרה הצורך
יוחלף מעגל משולב או טרנזיסטור. למוצרים לבנים השרות ניתן ברמת החלק, כגון: מנוע, תרמוסטט, לוח בקרה.
מוצרים "חומים".
קרויים "חומים" משום שנהגו ליצרם בגימור עץ או בקליט. הדבר היה נכון בעיקר למכשירי טלוויזיה ומערכות מוזיקה. השם נותר למרות שכיום הוא אנכרוניסטי.
מוצרים "חומים" כוללים מכשירי אלקטרוניקה בידורית כגון DVD, CD, טלוויזיה, מערכת קולנוע ביתית, מצלמת וידאו. בעבר נכללו בקבוצה זו פטיפון, רשמקול.
מוצרים "לבנים".
מוצרים הצבועים בדרך כלל בלבן או מצופי אמייל לבן. בקבוצה זו נכללים מזגן, רדיאטור, מכונת כביסה, מייבש כביסה, שואב אבק, מקרר, מקפיא, מדיח כלים, דוד חשמלי, תנור אפייה, כיריים.
מכשירי חשמל ביתיים קטנים.
מכשירים קטנים, לרוב ניידים, המונחים על שולחן, דלפק, משטח השיש במטבח וכדומה.
בקבוצה זו כלולים מערבל מזון (גם ידני), מכשיר אפיית לחם, קומקום חשמלי, פותחן קופסאות חשמלי, מעבד מזון, מכונת גלידה, תנור מיקרוגל, מצנם, תנור מצנם, מכונת ופלים. כמו כן נכללים בקבוצה מכשירים שאינם מיועדים למטבח כגון מכשיר אדים, מאוורר, מגהץ, מכונת תפירה ומכשירי חשמל ביתיים לשימוש אישי כגון מברשת שיניים חשמלית, מכונת גילוח, מייבש שיער.
הכס הקדוש
הכס הקדוש (בלטינית: Sancta Sedes; באיטלקית: Santa Sede), מבין שמותיו הרבים נכללים - "הכס של פטרוס הקדוש" ו"הכס האפיפיורי" הוא מכלול הישויות הריבוניות והדתיות המחליפות את מקומו של פטרוס הקדוש כראש הכנסייה הקתולית. זהו למעשה אחד השמות של הדיוקסיה של רומא. יש להבדיל בין הגדרה זו לבין שני מושגים אחרים: האפיפיור כאדם וקריית הוותיקן כמדינה, שהיא ישות פוליטית הקיימת רק משנת 1929, כשהכס הקדוש הוא הדיוקסיה של רומא, מרכז הכנסייה הקתולית העולמית והרשות הבכירה בעולם הקתולי.
הכס הקדוש - הגדרה.
סעיף 361 לקודקס המשפט הקאנוני (Codex Iuris Canonici) מגדיר את הכס הקדוש כדלקמן:
הגדרתו של המושג "הכס הקדוש" מורכבת מאוד בנצרות, ואנשים רבים נוטים לטעות בה. בצורה מפושטת יותר אפשר להגדיר את הכס הקדוש ואת ההבדל בינה לבין הישות הדתית והישות המדינית של הכנסייה הקתולית כך:
הכס הקדוש ומדינת הוותיקן.
הכס הקדוש הוא בעיקרו ישות דתית והוא אינו זהה למדינת קריית הוותיקן, שקמה כישות פוליטית וכמדינה עצמאית בשנת 1929. לאחר שאיטליה השתלטה על מדינת האפיפיור ב-1870, ניטלה סמכותו הריבונית-גאוגרפית של הכס הקדוש. למרות זאת הוא המשיך לפעול בזירה הבינלאומית, להקביל את פניהם של נציגים דיפלומטים זרים ולשלוח נציגים דיפלומטיים משלו (נונציו). בין היתר שמר הכס הקדוש על יחסים דיפלומטיים עם המעצמות האירופיות העיקריות, ובהן האימפריה הרוסית, הקיסרות הגרמנית ואוסטרו-הונגריה. כאשר נוסדה מדינת הוותיקן בשנת 1929, נאמר במבוא להסכמים הלטרניים כי מטרתה היא:
מדינות הוותיקן קמה, אם כן, ככסות גאוגרפית-פוליטית שתאפשר לכס הקדוש ולאפיפיור העומד בראשו, לפעול באופן ריבוני ולהעניק לו אישיות משפטית מוכרת ומוגדרת במישור המשפט הבינלאומי. ההסכמים הלטרניים מסרו לידי הכס הקדוש 23 אתרים ברחבי רומא, ובהם גם קריית הוותיקן, וחמישה נכסים מחוץ לעיר, שהידוע שבהם הוא אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו. הנציגויות הדיפלומטיות של הכס הקדוש נהנות ממעמד ריבוני דומה.
הכס הקדוש נחשב כריבון על הכנסייה הקתולית וכדובר בשמה (ונעזר לשם כך במוסדות הקוריה הרומאית), ועל כן הוא זה שנקשר בקשרים דיפלומטיים עם מדינות זרות במסגרת יחסי החוץ של הכס הקדוש ולא קריית הוותיקן, והוא זה שמייצג את הכנסייה הקתולית בארגונים בינלאומיים. בניגוד למדינת הוותיקן שנוסדה מכוח ההסכמים הלטרניים ב-1929, ראשיתו של הכס הקדוש בתקופה הנוצרית המוקדמת, והוא נתפס כשואב את סמכותו משליחות אלוהית. הוא נודע בעבר בעיקר בשם "פטריארכיית רומא" ונמנה עם הפנטארכיה - חמש הפטריארכיות המסורתיות שהיו מרכזן של הכנסייה העולמית בעולם העתיק, לפני הפילוג הגדול ב-1054.
עם זאת, הכס הקדוש יכול, מכוח ריבונותו במדינת הוותיקן, להקשר בשמה בהסכמים מחייבים.
Acinonyx jubatus
ויקטור קלמפרר
ויקטור קְלֶמְפֵּרֵר (בגרמנית: Victor Klemperer; 8 באוקטובר 1881 – 11 בפברואר 1960) היה בלשן, חוקר ספרות ועיתונאי גרמני, יהודי מומר, שנודע בעיקר בזכות יומניו הייחודיים מתקופת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קלמפרר נולד בעיר לנדסברג שבפרוסיה (כיום בפולין), הקיסרות הגרמנית. אביו וילהלם, שנולד בפראג לאחת המשפחות היהודיות הוותיקות בעיר והיה צאצא לתוספות יו"ט, שירת כרב בקהילה הרפורמית של ברלין. אמו הייתה הנרייטה פרנקל. הוא היה בן-דודו של אוטו קלמפרר, מנצח ומלחין גרמני, ואחיו של גאורג קלמפרר, רופאו האישי של לנין. לאחר זמן מה עברו קלמפרר ומשפחתו לברלין, שם למד פילוסופיה ושפות והגיע עד למעמד של פרופסור במוסד להשכלה גבוהה בדרזדן. ב-1906 נשא לאשה את אווה שלמר, פסנתרנית ממוצא פרוטסטנטי, וב-1912, עקב נישואיו, המיר את דתו לנצרות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת כמה חודשים בחזית. לאחר המלחמה התקבל למשרת פרופסור בבית הספר הטכני הגבוה של דרזדן. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933, החל קלמפרר לנהל יומן אישי שהביא נקודת מבט ייחודית על חיי היום יום של יהודים תחת הרודנות והמאבק התמידי לחיים בגרמניה הנאצית.
עם הטלת חוקי נירנברג נשללו מקלמפרר תוארו, עבודתו ואזרחותו, עד שנאלץ לעבוד בעבודת כפיים במפעל. עם זאת, כיוון שאשתו הייתה בת הגזע הארי, הוא הצליח להימנע מגירוש במשך רוב שנות המלחמה. במאי 1940 אולץ לוותר על ביתו שבדרזדן ולעבור ל"מעון יהודי" שאוכלס על ידי מגורשים נוספים. בדירה זו זכה קלמפרר לביקורים חוזרים ונשנים של הגסטפו, ובה חזה במוראות המשטר.
קלמפרר נועד להיות מגורש בשנית בפברואר 1945, אך ניצל את הפצצות בעלות הברית להסרת הטלאי הצהוב מדש בגדו, לבריחה מדרזדן ולהצטרפות לזרם הפליטים שנעו לאזור שבשליטת כוחות ארצות הברית. לאחר סיום המלחמה ומשנתאחדו, חזרו קלמפרר ואשתו לביתם שבפאתי דרזדן והחזירו לעצמם את הבעלות עליו לאחר שהולאם במסגרת האריזציה. מסעו של קלמפרר ואשתו אל העיר שנהרסה בהפצצות בעלות הברית מתועד גם הוא ביומניו.
יומניו מתקופת המלחמה מלאים באבחנות על השפה הייחודית של גרמניה הנאצית. הוא התכוון לאסוף אותם יום אחד לספר, אך פעמים רבות נואש מכך, בשערו שלא יחיה מספיק כדי להשלים את המלאכה. לבסוף הוציא לאור את חיבורו החשוב ביותר ב-1947: ה-LTI – Lingua Tertii Imperii (מוכר בקיצור כ-"LTI"), על שפתו של הרייך השלישי. הביטוי "Tertium Imperium" הוא תרגום סרקסטי ללטינית של "הרייך השלישי".