האזור הוכרז ב-1918 כמונומנט לאומי במטרה להגן על האזור סביב ההתפרצות הגעשית של הר הגעש נובארופטה (Novarupta) שאירעה ב-1912. התפרצות זו יצרה את עמק עשרת אלפי תימרות העשן, שטח בן 100 קילומטרים רבועים של זרם פירוקלסטי בעובי שבין 30 ל-200 מטרים. הפארק כולל 18 הרי געש, שבעה מהם היו פעילים מאז 1900. המונומנט לא עבר פיתוח לאחר הכרזתו, וכמעט שלא היו בו מבקרים עד שנות ה-50. בתחילה הוכרז המקום כאתר לשימור בשל עברו הגעשי הסוער, אבל בהמשך החלו להעריך את המונומנט וסביבתו מסיבות אחרות: שפע דגי אלתית אדומה, דובי הגריזלי הניזונים מהם, ומגוון נרחב של בעלי חיים ביבשה ובים.
הפארק והשמורה הלאומיים קטמיי הוקמו כאחד מ-15 הנכסים החדשים ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קיבל כתוצאה מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA שעבר בקונגרס של ארצות הברית בשנת 1980, ונחתם על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-2 דצמבר 1980.
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי קטמיי משתרע על שטח בן 16,564 קילומטרים רבועים בדרום-מערב מדינת אלסקה. הפארק משתרע בצד האוקיינוס השקט של חצי האי אלסקה, מול האי קודיאק (Kodiak Island) במצר שליקוף (Shelikof Strait). המאפיינים העיקריים של הפארק הם חופיו, הרכס האלאוטי (Aleutian Range), שבו שרשרת של חמישה עשר הרי געש לאורך החוף הדרום-מזרחי של הפארק, וסדרה של אגמים גדולים באזור המערבי השטוח יותר של הפארק. היישוב המשמעותי הקרוב ביותר לפארק הוא קינג סמון, שבו גם שוכן מטה הפארק, כ-8 קילומטרים במעלה הנהר נאנק (Naknek River) מהכניסה לפארק. כביש חצי האי אלסקה מחבר בין אגם נאנק סמוך לכניסה לפארק, וממשיך עד השפך של הנהר נאנק לאוקיינוס סמוך ליישוב נאנק. הכביש אינו מחובר למערכת הכבישים של אלסקה. הגישה לתוככי הפארק היא בשיט על אגם נאנק. כביש נוסף בפארק מתחיל במחנה ברוקס (Brooks Camp) אל תרי פורקס (Three Forks) המשקיף על עמק עשרת אלפי תימרות העשן. קו החוף המפורץ מאוד משתרע לאורך של 800 קילומטרים מהכניסה למפרצון קוק (Cook Inlet) במפרץ קמישק (Kamishak Bay) דרומה עד כף קובוגלי (Cape Kubugakli). כיוונו של רכס ההרים הוא מדרום-מערב לצפון-מזרח, כ-25 קילומטרים מהחוף.
הפארק כולל את המפלט והמקלט המדינתי הנהר מקניל (McNeil River State Game Sanctuary and Refuge) שעל מפרץ קמישק. מקורו של הנהר אלאגנק (Alagnak River), המוגדר נהר פראי ונופי לאומי, בשמורה באגם קוקאקלק (Kukaklek Lake). הנהר נאנק, הנשפך למפרץ בריסטול (Bristol Bay), מתחיל בתחומי הפארק. הפארק גובל במפלט חיות הבר בצ'רוף (Becharof National Wildlife Refuge). מתוך סך כל שטח הפארק והשמורה, שטח בן 15,874 קילומטרים רבועים הוא בתחומי הפארק הלאומי ואסור בציד הן למטרות ספורט או לקיום. הציד מותר בתחומי השמורה והוא כפוף לתקנות ולקבלת רישיון ציד. הציד הנפוץ ביותר הוא של אייל קורא ושל דובי גריזלי, ציד שגרם למחאות ב-2007 שנענו בהסבר של מנהלת אזור אלסקה של הפארקים הלאומיים שהציד אינו פוגע באוכלוסיית הדובים.
הרי געש.
הרי הגעש הפעילים בפארק הם הר קטמיי, נובארופטה, הר הגעש טרידנט (Trident Volcano), הר מגיק (Mount Mageik), הר מרטין (Mount Martin) והר פורפיקד (Fourpeaked Mountain). הרי געש אחרים שהתפרצו לאחרונה במונחים גאולוגיים, אבל לא בזמנים היסטוריים הם: הר דאגלס (Mount Douglas), הר גריגס (Mount Griggs), הר סנואי (Snowy Mountain), הר דניסון (Mount Denison), הר קוקאק (Mount Kukak), דוויל'ס דסק (Devils Desk, מילולית "שולחן הכתיבה של השטן"), הר קגויאק (Mount Kaguyak), הר סרברוס (Mount Cerberus), הר פולינג (Falling Mountain) והר קג'וליק (Mount Kejulik).
האירוע הגעשי המשמעותי ביותר בתקופה ההיסטורית היה ההתפרצות במקביל של הר קטמיי והר נובארופטה ביוני 1912. ההתפרצות של נובארופטה יצרה זרם פירוקלסטי שכיסה עמק סמוך באפר בעובי של עד 90 מטרים. במקביל התמוטטה הפסגה של הר קטמיי לתוך קלדרה. כאשר המשקעים בעמק התקררו הם פלטו קיטור מסדקים ומפומרולות, כשהם מעניקים לעמק את הכינוי עמק עשרת אלפי תימרות העשן. ככל שהחום התפוגג מהמשקעים כך הלכו ושככו אדי הקיטור והעמק עבר סחיפה. מאז חרצו זרמי המים קניונים במשקעים בעומק של עד 30 מטרים, אבל ברוחב שבין 1.5 ל-3 מטרים. קטמיי הוא הר געש שכבתי בגובה 2,047 מטרים, כשבפסגתו קלדרה גדולה. ההר הוא מקור לכמה קרחונים, והקרחון שבתוך הקלדרה הוא היחיד שידוע כי נוצר בתקופה ההיסטורית. קרקעית הקלדרה שוכנת 250 מטרים מתחת לשוליה. ההר ניצב על סלעי משקע מתור היורה, ועוביים של הסלעים הגעשיים הוא פחות מ-1,500 מטרים. מלבד ההתפרצות ב-1912 לא התרחשה בהר פעילות געשית משמעותית בתקופה ההיסטורית. ההתפרצות של נובארופטה מוגדרת כהתפרצות פליניאנית. לוע ההר הוא בקוטר של 2,000 מטרים כשבמרכזו כיפה בקוטר של 400 מטרים ובגובה של 65 מטרים. ההתפרצות של 1912 היא הפעילות ההיסטורית היחידה הידועה של ההר.
הר טרידנט הוא מכלול של שלושה הרי געש שכבתיים, שגובהו של הגבוה בהם הוא 1,864 מטרים מעל פני הים, והוא ניצב בגובה 477 מטרים מעל לבסיס ההר. טרידנט היה פעיל מדי פעם בתקופה ההיסטורית, בעיקר בין 1953 ל-1974. במהלך תקופה זו התפרצו מההר 0.7 קילומטרים מעוקבים של חומר ויצרו פסגה חדשה המכונה סאותווסט טרידנט (Southwest Trident) מאתר לשעבר של פתח פומרולה. גובהו של הר מרטין הוא 1,860 מטרים, כשהוא ניצב על רכס בגובה 1,400 מטרים בסמוך להר מגיק. הפסגה היא לוע בקוטר 300 מטרים המכילה פומרלות ולעיתים אגם לוע. קילוח לבה גדול בנפח של מעל לחמישה קילומטרים מעוקבים משתרע מההר וממלא את החלק העליון של עמק אנג'לס קריק (Angle Creek's valley). לא היו התפרצויות משמעותיות מהר מרטין, אבל הפסגה פולטת קיטור והר הגעש הוא אתר של נחיל רעידות אדמה. הר מגיק ניצב על אותם סלעי משקע כמו הר מרטין. למבנה המורכב יש ארבעה פתחים, הגבוה בהם בגובה 2,165 מטרים מעל פני הים, ושלושה חרוטי משנה. פומרלות ולוע קטן מכיל אגם נמצאים על מורדות החרוט. מלבד פליטת קיטור לא הייתה בהר פעילות לאחרונה, אבל מפולת חומר מפורר ב-1912, ככל הנראה בשל התפרצות קטמיי, שנפחה היה בין 0.05 ל-0.1 קילומטרים מעוקבים. הר פורפיקד הוא הר געש שכבתי עם לוע ככל הנראה בפסגה. מרבית ההר, בגובה 2,104 מטרים מכוסה על ידי קרחון פורפיקד (Fourpeaked Glacier). בספטמבר 2006 הייתה בהר פורפיקד התפרצות פריאטית.
הר גריגס הוא הר געש שכבתי בגובה 2,317 מטרים סמוך לנובארופטה, וכ-10 קילומטרים צפונית-מערבית לקו הישר פחות או יותר של הרי הגעש בקטמיי. בפסגת ההר השטוחה יש שלושה לועות קונצנטריים, שרוחבו של הגדול ביותר הוא 1,500 מטרים. הגאוכימיה של ההר שונה משל שכניו. בהר גריגס יש פומרולות גופרית פעילות. הר סנואי הוא הר געש קטן בגובה 2,160 מטרים, כשעשרה קרחונים משמעותיים מכסים את ההר כמעט לחלוטין. בין שליש למחצית ההר נסחפה בשל פעולת הקרחונים. להר הגעש יש שני לועות במרחק 4 קילומטרים האחד מהשני, ופומרולות פעילות בפסגה הגבוהה ביותר. הר דניסון הוא הר געש בגובה 2,318 מטרים, ההר הגבוה ביותר בפארק, שבו ארבעה לועות בקצה של שלושה קרחונים. הר קוקאק הוא הר געש נוסף מכוסה קרח בגובה 2,040 מטרים. בסמוך לפסגתו יש שדה פומרולות פעיל. דבילס דסק הוא הר געש שכבתי שעבר סחיפה רבה וגובהו 1,954 מטרים. קגויאק הוא הר געש שכבתי שנחתך על ידי קלדרה, כמו קטמיי. הפסגה הגבוהה ביותר היא בגובה 901 מטרים ובה אגם לוע בקוטר 2.5 קילומטרים. בתוך הקלדרה יש שתי כיפות גדולות ושתיים נוספות על מדרונות ההר. הר דאגלס הוא הר געש שכבתי בגובה 2,140 מטרים שעבר סחיפה נרחבת על ידי הקרחונים, שבפסגתו אגם לוע חומצי קטן. בגובה 2,272 מטרים הר סטלר (Mount Steller) שוכן בין קוקאק ודניסון, שבו יש מספר בלתי ידוע של לועות בשטח מכוסה הקרח. קג'וליק הוא שריד סחוף של הר געש בגובה 1,517 מטרים. אף אחד מהרי געש אלו לא הראה פעילות משמעותית בתקופה המודרנית.
הידרוגרפיה.
בפארק והשמורה הלאומיים קטמיי יש אגני ניקוז נרחבים הכוללים אגמים גדולים ונהרות שאורכם הכללי כמה מאות קילומטרים המחברים בין מערכות המים המתוקים לאוקיינוס. מערכות מים אלו מהווים בתי גידול לדגים וחיות אחרות.
אגן הניקוז הגדול ביותר הוא של הנהר נאנק (Naknek). נהר זה מנקז את מי אגם נאנק, וזורם מערבה לתוך מפרץ בריסטול וים ברינג. את השמורה הלאומית קטמיי מנקזים הנהרות אלאגנק (Alagnak) ונונוויאנוק (Nonvianuk) הנשפכים לנהר קביצ'ק (Kvichak), שגם הוא זורם למפרץ בריסטול. הנהרות הגדולים ביותר בצד המזרחי, צד האוקיינוס השקט, של הפארק הם קטמיי והנהר ביג (Big) הנשפכים למצר שליקוף. הנהרות דאגלס (Douglas) וקמישק (Douglas) נשפכים למפרץ קמישק ולמפרצון קוק. הנהרות סבונוסקי (Savonoski) ויוקאק (Ukak) נשפכים לזרוע איליוק (Iliuk) של אגם נאנק כשהם נושאים עמם כמויות גדולות של סחופת קרחונית.
כמעט כל האגמים הראשיים בפארק שוכנים באגנים שנחצבו על ידי פעילות של קרחונים ונחסמו על ידי מורנות. האגם הגדול ביותר פארק, אגם נאנק המשתרע על 607 קילומטרים רבועים, הוא דוגמה לאגם קרחוני כזה. דוגמה לאגמים שמקורם אינו קרחוני הם אגמי לוע השוכנים בקלדרות של הר קטמיי והר קגויאק. גובה פני המים באגמים מושפע תקופתית מכמות המשקעים ומהפשרת השלגים והם מגיעים לשיא גובהם בשלהי הקיץ ותחילת הסתיו, כשאז הם גבוהים בממוצע בשני מטרים מגובהם בשלהי החורף.