טענות על התעללות פולחנית במסגרת של כת הן התרחיש הקיצוני ביותר של מקרים מסוג זה. בתקופה שבה התעורר לראשונה העניין בתופעה, בראשית שנות השמונים, המונח שימש כדי לתאר רשת של כתות סודיות ובין-דוריות הסוגדות לשטן, שהן לכאורה חלק מקונספירציה מאורגנת להפליא לביצוע פשעים כמו זנות בכפייה, סחר בסמים ופורנוגרפיה. נאמר על הכתות הללו כי הן מתעללות מינית בילדים ומענות אותם כדי להכריח אותם לסגוד לשטן כל ימי חייהם. האשמות אחרות כללו אקטים מיניים ביזאריים כמו נקרופיליה, בליעת זרע, דם וצואה בכפייה, קניבליות, אורגיות, פרודיות על ליטורגיה נוצרית (למשל, טקס מיסה שבו נעשה שימוש בצואה ובשתן במקום בלחם ויין); רצח תינוקות, הפלות פולחניות למטרת אכילת העובּר, וקורבן אדם; שוטרים חברי כת השטן שטשטשו ראיות לפשעי התעללות שטנית, וחילול קברים נוצריים. מעולם לא נמצאו כל ראיות לטענות הללו; רוב ההוכחות שהציגו חסידי התאוריה על התעללות שטנית פולחנית היו זכרונות של מבוגרים על התעללות שעברו בילדותם, the testimony of young children וכן וידויים שהיו מאוד שנויים במחלוקת. הרעיון של קונספירציה להתעללות שטנית פילג את הקהילה הטיפולית, למרות שמעולם לא נמצאה כל ראיה התומכת בכך שמספר גדול של ילדים נרצחו או עברו התעללות כזו. מנקודת ראות משטרתית, קונספירציה חוצת-דורות המוקדשת להקרבת קורבנות, אשר חבריה שומרים על שתיקה גמורה, אינם טועים לעולם ואינם משאירים עקבות פיזיים, היא לא-סבירה באופן קיצוני.
פסבדו-שטניזם.
כינוי זה משמש למקרים של התעללות מינית בילדים המשתמשת במאפיינים חיצוניים של פולחן השטן וביומרות לכוחות מאגיים במטרה לזרות אימים על הקורבנות, אך ללא אמונה אמיתית בפולחן. סקירה של יותר מ-12,000 האשמות בהתעללות שטנית פולחנית, אשר לא מצא כל ראיה לקונספירציה הבין-דורית, תיעדה עם זאת כמה דוגמאות של התעללות על ידי פסבדו-שטניסטים.
שטניזם פלילי והזייתי.
גרסה שלישית של ההתעללות הפולחנית היא גרסה לא-דתית, שבה הפולחנים היו קשורים להזיות או להפרעה טורדנית-כפייתית. ישנם מקרים של פשעים סדיסטיים קיצוניים שנעשו על ידי יחידים, משפחות מצומצמות ובכמה מקרים אולי כתות, שניתן לקשרם לפולחן השטן, אם כי סביר יותר שהם קשורים לסחר בבני-אדם למטרות מין; לא נמצאו ראיות למקרים כאלה בקבוצות מאורגנות וגדולות.
התנהגות מרדנית.
בכמה מקרים חוקרים התייחסו לגרפיטי שכלל סמלים כגון הפנטגרם כהוכחה לפולחן השטן. פשעים שבהם מופיעים סמלים שנחשבו כמשויכים לפולחן השטן נחשבו כדוגמאות להתעללות פולחנית, גם כשלא ניתן היה לקשר אותם למערכת אמונות כלשהי. לעיתים קרובות התברר שמדובר במעשי מרדנות של בני-עשרה.
בסופו של דבר, מעולם לא שרר קונצנזוס בשאלה מהי בדיוק התעללות שטנית. היעדר הגדרה מדויקת, כמו גם הבלבול בין שני המובנים של התואר "פולחני" (דתית לעומת פסיכולוגי), אפשרו לראות רמזים לפולחן השטן במקרים רבים של התעללות רגילה. הדבר הוביל לפולמוס מתמשך שבו שני הצדדים התחפרו בעמדותיהם. עצם היעדרן של הוכחות למקרים הקיצוניים יותר של התעללות נתפס לעיתים כהוכחה בפני עצמו. אנשים שדחו את הטענות על התעללות שטנית הושמצו בכינוי "אנטי-ילדים". בין היתר התבססה הסיסמה "פשוט להאמין לילדים", שהתעלמה מכך שבמקרים רבים עדותם של הילדים עברה פרשנות של אנשי מקצוע, אשר גילו בה רמזים להתעללות.
ראיות.
הראיות העיקריות להתעללות שטנית פולחנית היו עדויות מפי ילדים וזכרונות של מבוגרים שטענו כי הם זוכרים שעברו התעללות כזו, אשר במקרים רבים התבססו על "שחזור זכרונות" בעת טיפול פסיכולוגי. הראיות היחידות שנמצאו מלבד עדויות אלה היו לפסבדו-שטניזם. הגם שמומחי טראומה טענו לא פעם כי ההאשמות שמסרו ילדים ואלו של המבוגרים הן זהות, בפועל טענותיהם של המבוגרים היו מורכבות יותר, חמורות יותר, וכללו התעללות ביזארית יותר. ב-95% מהמבוגרים, זכרונות ההתעללות שוחזרו בעת טיפול פסיכולוגי.
הפרעת זהות דיסוציאטיבית.
התעללות פולחנית שטנית קושרה להפרעת זהות דיסוציאטיבית (DID), או "פיצול אישיות", והרבה מהלוקים ב-DID טענו גם שעברו התעללות על ידי כת. סקירה של הטענות הללו על ידי הסוציולוגית מרי דה יאנג ב-1994 הראתה שהבסיס ההיסטורי לטענות הללו, ובמיוחד הרציפות בין הכתות, הטקסים והפולחנים, מפוקפקים ביותר. סקירה של 12,000 מקרים של התעללות שטנית לכאורה גילתה שרוב הקורבנות אובחנו עם DID בנוסף להפרעת דחק פוסט טראומטית. רמת הדיסוציאציה בקרב נשים שהתלוננו על התעללות שטנית נמצאה גבוהה יותר מאשר קבוצת המדגם, ומתקרבת לרמה אצל פציינטים שאובחנו עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית.
זכרונות כוזבים.
אחד ההסברים לטענות על התעללות שטנית הוא שהם מבוססים על זכרונות כזובים שנגרמו משימוש מופרז בהיפנוזה ובטכניקות סוגסטיביות אחרות על ידי מטפלים, שלא העריכו נכונה את מידת ההשפעה שיש לסוגסטיה על לקוחותיהם. מצבי ההכרה שיוצרת ההיפנוזה עשויים כמסתבר לעורר בפציינטים יכולת לא רגילה להעלות זכרונות כוזבים (קונפבולציות), לא פעם בעזרת המטפלים. התומכים בקיומה של תסמונת זיכרון שווא טוענים שה"זכרונות"-לכאורה של התעללות פולחנית הם למעשה זכרונות שווא שנגרמו על ידי מטפלים באמצעות סוגסטיה או כפייה.
נוואנטיה
נוואנטיה (בספרדית: Navantia) היא חברת ספנות ממשלתית ספרדית המציעה שירותים עבור המגזר הצבאי והאזרחי. היא מייצרת הספינות השישית בגודלה באירופה והתשיעית בעולם
נוואנטיה נמצאת באחזקה של 100% בידי SEPI (חברת החזקות ממשלתית בתחום התעשייה).
משפט קראיובה (1936)
משפט קראיובה היה משפט צבאי מיוחד, שנערך ברומניה, ב-1936, נגד קבוצה גדולה של פעילים קומוניסטים עם אנה פאוקר בראשם, באשמה של פעילות נגד המדינה הרומנית והפרת השקט במדינה. תחילה תוכנן לקיים את המשפט ב-27 בפברואר, בבוקרשט, אבל לאחר הפגנות ענק של הזדהות עם הנאשמים, במהלך שלושה ימים רצופים, מול בנין מועצת המלחמה בבוקרשט, הפגנות שבמהלכן נאלצו החיילים לירות מעל ראשי המפגינים, כדי להרגיע את הרוחות, הועבר המשפט לקראיובה, שם החל ב-5 ביוני והסתיים ב-7 ביולי.
השלטונות בחרו בעיר קראיובה משום שלא הייתה בה התארגנות קומוניסטית משמעותית וגם משום שכבר הצליחו בעבר לקיים בעיר זו משפט של שובתי בתי המלאכה של מסילות הרכבת. ליתר ביטחון המשפט לא קוים בעיר עצמה, אלא במפקדה צבאית במרחק שבעה קילומטרים מהעיר.
המעצרים.
סוכני סיגורנצה עקבו אחרי שני אישים המזוהים עם המפלגה הקומוניסטית, אנדריי ברנת (Andrei Bernath) שהיה ידוע גם בשמות המחתרתיים אנדור ברנרד, וָאס ו-סמי; ואסתרָה ראדוסובצקי (Estera Radosovețki), שעתידה להיות לאחר נישואיה סטלה מוגיורוש (Stela Moghioroș). המעקב הוביל לחשיפת הנהגת איגוד הצעירים הקומוניסטים, בית דפוס מחתרתי ופעילים נוספים, שנעצרו על ידי סיגורנצה. רשימת העצורים כללה את: אנדריי ברנת, ברוק סאמויל, הרבך יאנקס, שוין ארנסט, שטפאן קאזאר, אנה קאזאר, שטפאן נאגי, אלכסנדרו מוגיורוש, ליובה קישינבסקי, גרימברג לייזר ואלכסנדרו דרגיצ'י.
בעקבות ידיעה שקיבלה סיגורנצה, עקבו סוכניה אחר בית בבוקרשט, שנחשד כמקום מפגש והתייעצות של פעילים קומוניסטים. ב-12 ביולי 1935, בסביבות השעה 23.00, סוכני סיגורנצה עצרו שלושה אנשים שיצאו מתוך הבית, אנה פאוקר, דימיטר גנב ושמיל מרקוביץ', שלושתם חברי מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית המחתרתית. במהלך המעצר ירו הסוכנים ופצעו את פאוקר ואת גנב. פאוקר, שנפצעה ברגליה מהירי, נשאה עליה תעודה מזויפת בשם "מריה גריגוראש" והסוכנים הופתעו מאוד בזיהויה, כי על פי שמועות, שהופצו בכוונה, פאוקר הורעלה ומתה. על גופם של שלושת העצורים נמצאו מסמכים רבים הנוגעים למפלגה הקומוניסטית של רומניה והם שימשו את התביעה במשפט.
בנוסף לאנה פאוקר, דימיטר גנב, שמיל מרקוביץ' והזוג אמנואיל קאופמן ורעייתו, ששכרו את בית המפגש, נעצרו גם וילמה קאיסקו, דונקה סימו ולדיסלאו עדי, מפעילי בית דפוס מחתרתי ובעל הנכס בו ניצב בית הדפוס, סמואל קרוג.
כדי להגן על הנאשמים נרשמו 24 עורכי דין מקראיובה ומבוקרשט, ובהם אלה נגרוצי, פאול איליסקו, יון גאורגה מאורר, לוקרציו פטרשקנו,ג' קוסטה-פוֹרוּ, ניק יוּניאן, ו"ו סטאנצ׳יוּ, וכן שט' ניצוּלֶסקוּ.
ממשלת ספרד
ממשלת ספרד היא הרשות המבצעת של ספרד, שהיא מונרכיה חוקתית אשר ממשלתה מוגדרת על ידי החוקה של ספרד. הנושא אושר במשאל עם בספרד בשנת 1978. הפירוש הסופי של החוקה, במקרה של מחלוקות, בסמכות גוף הנקרא "בית המשפט החוקתי של ספרד" (מכונה בספרדית "Tribunal Constitucional").
המינהל הכללי של המדינה, בשליטת השלטון המרכזי, הוא הממשל הספרדי היחיד בעל הסמכות בכל רחבי המדינה. הוא כולל את הארגון המרכזי (הממשלה, מועצת השרים, ועדות הממשלה המאשרות, המשרדים, המזכירות הכללית של מזכירי המדינה ושל תת-ועדות וארגונים בין-ממשלתיים), ארגון הפריפריה (משלחות הממשלה בקהילות האוטונומיות, תת-הממשלה של הממשלה ב המחוזות והמנהלים החילוניים של המינהל הכללי, ומנהל הממלכה בחו"ל (שגרירויות וקונסוליות).
הממשלה מורכבת מראש הממשלה, ממלא מקום נשיא הממשלה (יכול להיות שיש יותר מאדם אחד בתפקיד זה בעת ובעונה אחת), השרים וחברים אחרים; את הביצועים הכוללים של הממשלה וחבריה נמדדת באמצעות חמישה עקרונות הפעלה מרכזיים: עקרון הנשיאות, עקרון האחריות, עקרון הקולגיאליות, עקרון הסולידריות ועקרון המחלקה.
שלושת הגופים המוסדיים הבלתי תלויים המרכיבים את הקורטס חנרלס (הפרלמנט) הם:
סמליל.