נושאים נוספים שאינם קשורים למחלוקות על הקרקע צצו כתוצאה מהפעילויות בפארק. בשנות ה-20 החל הפארק להציע הופעות של "טקס אינדיאני" שזכו לפופולריות בקרב התיירים המבקרים. עם זאת, הטקסים לא באמת שיקפו את הטקסים של בני הפואבלו הקדמונים שחיו במגורי הצוקים וגם לא את הטקסים של בני היוט המודרניים. מי שביצע את הטקסים היו עובדים יומיים מבני אומת הנאוואחו, כשהתוצאה הייתה "האינדיאנים הלא נכונים מבצעים ריקוד לא נכון על ...אדמה לא נכונה". בנוסף לחוסר האותנטיות בטקסים עלתה השאלה האם הרקדנים בני הנאוואחו מקבלים שכר נאות וממנה שאלות מדוע אין העסקה של אינדיאנים מקומיים במתקנים אחרים בפארק. טענות נוספות התייחסו לכך שהפארק הציע מעט מאוד יתרונות כספיים לבני היוט אף על פי שהקרקע שנלקחה מהם אפשרה את הקמת הפארק.
שירותים.
הכניסה לפארק הלאומי מסה ורדה היא בכביש 160, כ-14 קילומטרים מזרחית ליישוב קורטז וכ-11 קילומטרים מערבית לעיירה מנקוס. הפארק משתרע על שטח בן 212 קילומטרים רבועים. בפארק מתועדים 4,372 אתרים ובהם למעלה מ-600 מגורי צוקים. זוהי השמורה הארכאולוגית הגדולה ביותר בארצות הברית, והיא מגינה על כמה מהאתרים הארכאולוגיים החשובים ביותר והשמורים ביותר במדינה. הפארק יזם את "תוכנית השימור של האתר הארכאולוגי" (Archaeological Site Conservation Program) ב-1995. הוא מעבד מידע הקשור לבניית האתרים והשימוש בהם.
מרכז המבקרים והמחקר של מסה ורדה שוכן מרחק קצר מכביש 160 ולפני שער הכניסה לפארק. מרכז המבקרים והמחקר נפתח בדצמבר 2012. צ'פין מסה (האזור הפופולרי ביותר) שוכן כ-35 קילומטרים מעבר למרכז המבקרים. הפארק הלאומי מסה ורדה הוא אזור שיפוט פדרלי. משום כך אחראים שוטרי הפארק לכל נושאי אכיפת החוק, שירותי חירום רפואיים וטיפול בשריפות. הגישה למתקני הפארק משתנה על פי העונה. לציבור יש גישה לשלושה מגורי צוקים בצ'פין מסה. המוזיאון הארכאולוגי צ'פין מסה (Chapin Mesa Archeological Museum) פתוח כל השנה. בית עץ האשוחית פתוח גם הוא כל השנה כתלות במזג האוויר. בית המרפסת, הבית הארוך וארמון הצוק מחייבים רכישת כרטיסים לסיורים בהנחיית שומרי הפארק. ניתן לראות מגורי צוקים רבים אחרים מהכביש, אך הם אינם פתוחים לתיירים. הפארק מציע מסלולי הליכה, אתר מחנאות, ובמהלך שיא העונה, מסעדות, תחנות דלק ואכסניה. אלו אינם זמינים בחורף.
שריפות.
בשנים 1996 עד 2003 נגרמו בפארק נזקים כתוצאה מכמה שרפות יער. בשריפות, שרובן החלו מברקים בזמנים של בצורת, נשרפו 114 קילומטרים רבועים של יערות, למעלה ממחצית שטח הפארק. השריפות גם גרמו נזקים לאתרים ארכאולוגיים ולמבני הפארק. השריפות כונו צ'פין 5 (Chapin V; 1996), בירצ'ר (Bircher) ופוני (Pony; 2000), לונג מסה (Long Mesa; 2002) ובלקוני האוז קומפלקס (Balcony House Complex; 2003). השריפות צ'פין 5 ופוני הרסו שני אתרי אמנות סלע, ושריפת לונג מסה הרסה כמעט לחלוטין את המוזיאון הראשון שנבנה במערכת הפארקים לאומיים ואת בית עץ האשוחית, מגורי הצוק השלישיים בגודלם בפארק.
קודם לשריפות שהתחוללו בין 1996 ל-2003 סקרו הארכאולוגים כ-90% משטח הפארק. עצים וצמחייה עבותה הסתירו אתרים עתיקים רבים, אבל לאחר שריפות צ'פין 5, בירצ'ר ופוני נתגלו 593 אתרים חדשים נוספים, רובם מתוארכים לתקופת קולעי הסלים III ותקופת פואבלו I. כמו כן נתגלו במהלך השריפות מתקני אגירת מים נרחבים, כולל 1,189 סכרים קטנים, 344 טרסות וחמישה מאגרי מים המתוארכים לתקופות פואבלו 2 ו-3. בפברואר 2008 החליטה החברה ההיסטורית של קולורדו (Colorado Historical Society) להשקיע חלק מתקציבה השנתי בן 7 מיליון הדולרים במיזם "עצים שעברו שינוי מסיבות תרבותיות" בפארק הלאומי.
הפארק השבטי הר יוט.
הפארק השבטי הר יוט (Ute Mountain Tribal Park), הצמוד לפארק הלאומי מסה ורדה ממזרח להרים משתרע על שטח בן 510 קילומטרים רבועים לאורך הנהר מנקוס. מאות אתרים ארכאולוגיים, מגורי צוקים, פטרוגליפים וציורי קיר של תרבויות בני הפואבלו הקדמונים והיוט נשמרים בפארק. מדריכי טיולים מבני שבט יוט מספקים מידע על התושבים, התרבות וההיסטוריה של אדמות הפארק. הפארק נבחר על ידי כתב העת לענייני טיולים: National Geographic Traveler כאחד מ-"80 יעדים בעולם לטיולים במאה ה-21", אחד מתשעה בלבד שנבחרו בארצות הברית.
אתרים עיקריים.
בנוסף למגורי הצוקים מתהדרת מסה ורדה בכמה אתרי חורבות שעל גבי המסה. דוגמאות הפתוחות לציבור כוללות את מכלול פאר ויו (Far View Complex ) ומגדל סידר טרי (Cedar Tree Tower) על צ'פין מסה ובאדג'ר האוז קומיוניטי (Badger House Community) על ותריל מסה.
רוני בר-און
רוני חיים בר-און (נולד ב-2 ביוני 1948) הוא משפטן ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגות הליכוד ו"קדימה", ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה.
בר-און נולד בתל אביב בשם אהרון חיים בירנבאום, להורים ניצולי השואה. למד בבתי הספר ביל"ו וצייטלין וסיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילות משפטית.
עבד כעשרים שנים כעורך דין במגזר הפרטי. לאחר שירות מילואים בצה"ל כלוחם ומפקד בחיל התותחנים הגיע לדרגת סגן-אלוף ושימש שופט בבית המשפט הצבאי לערעורים באזור יהודה ושומרון כ-15 שנים נוספות לאחר גיל הפרישה משירות מילואים.
בין התפקידים הציבוריים שמילא בתחום המשפטי: חבר הוועד המרכזי והיחידה הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל, חבר המועצה לבתי הדין המנהליים וחבר ועדת הסנגוריה הציבורית.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, שימש בר-און, בין היתר, כאחד מעורכי דינו של ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט.
פעילות פוליטית.
כסטודנט הצטרף בר-און לפעילות בסניף ירושלים של תנועת החרות, ונבחר כחבר מרכז הליכוד.
בשנת 1997 היה מושאה של פרשת בר-און חברון, במסגרתה מונה ליועץ המשפטי לממשלה. בעקבות ביקורת חריפה על נסיבות מינויו ועל מידת התאמתו לתפקיד, התפטר מהתפקיד לאחר 48 שעות.
בשנת 2003 נבחר לכנסת ה־16 מטעם הליכוד, וכיהן כיושב ראש ועדת הכנסת (10 במרץ 2003 - 18 בינואר 2006). ב-7 בנובמבר 2005 נכשל מינויו לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה בממשלת ישראל השלושים לאחר שהכנסת דחתה את הודעה הממשלה על צירוף השרים, וזאת בשל הפילוג בליכוד. עם הקמת מפלגת קדימה על ידי אריאל שרון בסוף נובמבר 2005, עבר לצדו של שרון ושימש יו"ר הסיעה החדשה, שנקראה תחילה "אחריות לאומית". ב־18 בינואר 2006 מונה לשר התשתיות הלאומיות ושר המדע והטכנולוגיה.
ב־4 במאי 2006, לאחר הבחירות לכנסת השבע עשרה, עם כינון ממשלת ישראל השלושים ואחת, מונה לשר הפנים ושימש נציג הממשלה בוועדה לבחירת שופטים (יחד עם שר המשפטים). ב־4 ביולי 2007 חדל מלכהן בתפקידים אלה והחל לכהן כשר האוצר, כשלושה חודשים לאחר שהשר הקודם, אברהם הירשזון, השעה עצמו מהתפקיד.
ביוני 2008 הכריז בר-און על תוכנית להמשך הרפורמה במס הכנסה, שמרכיביה:
המרכיב האחרון נתקל בהתנגדות חריפה של ההסתדרות החדשה, שהכריזה על כוונתה לצאת לשביתה כללית עקב צעד זה, ובעקבות זאת נסוג בר-און מתוכניתו.
ברבע האחרון של 2008 נדרשו בר-און ומשרדו להתמודד עם השפעותיו של המשבר הכלכלי העולמי, ובפרט השפעתו על יציבותם על עסקים, על שווי החיסכון בקופות הגמל ועל התעסוקה. על אף לחצים אדירים מגורמים בעלי עניין סירב בר-און לספק רשת ביטחון לטייקונים מתוך סברה כי מצב השוק הישראלי יציב וחזק דיו - החלטה שבדיעבד הוסברה על ידי כלכלנים בכזו שאפשרה למשק הישראלי לצלוח את המשבר ביציבות וללא פגיעה מהותית.
בשנת 2008 נחשפו צילומי וידאו המראים כי בהצבעה בכנסת בשנת 2003, הצביע בר-און במקום ח"כ ענבל גבריאלי. צילומים אלה סותרים עדות שמסר ב-2003: "לא ביצעתי הצבעה כפולה במקום ענבל גבריאלי". לאחר שנחשפו הצילומים טען בר-און כי גבריאלי מסרה לו את רשותה להצביע במקומה, אך גבריאלי התראיינה לערוץ 2 והכחישה מכל וכל כי הסכימה להצבעתו של בר-און. אולם בעדותה במשטרה אמרה שייתכן שנתנה לו את הסכמתה להצביע במקומה. לאחר שהיועמ"ש, מני מזוז, ופרקליט המדינה, משה לדור, הורו שלא לפתוח בחקירה, החליטה ועדת האתיקה של הכנסת לנזוף בבר-און נזיפה חמורה: "אין ספק שבר-און עבר עבירות אתיות חמורות, הן בעצם ההצבעה הכפולה, והן בהתנהלותו לאחר הצבעה זו".
לאחר סיום תפקידו כשר אוצר, העיתונאי והכתב הכלכלי נחמיה שטרסלר, כתב בעיתון דה מרקר שהוא רואה בו את "איש השנה בכלכלה" לשנת 2009 כשר אוצר מוצלח.
במסגרת הכנסת ה-18 כיהן בר-און כיושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה לאחר שהחליף ב-27 ביולי 2011 את יואל חסון (עד 16 במאי 2012). לאחר הצטרפות מפלגתו לקואליציה שבראשות בנימין נתניהו מונה בר-און ליושב ראש ועדת החוץ והביטחון במקומו של שאול מופז. הוא נשאר בתפקידו זה גם לאחר שקדימה פרשה מהקואליציה. במהלך כהונתו בכנסת ה-18 יזם, יחד עם גדעון עזרא, תיקון לפקודת העיריות הקובע כי הגשת קובלנה פלילית פרטית נגד עובד רשות מקומית בשל מעשה שעשה תוך מילוי תפקידו תהיה טעונה את אישור היועץ המשפטי לממשלה, בדומה להליך המקובל לגבי עובדי המדינה. בנוסף, לאחר התפטרותו מהכנסת של צחי הנגבי, הוביל את חקיקתו של החוק לפינוי שדות מוקשים, שיזם האחרון.
ב-16 במאי 2012 מונה לעמוד בוועדת החוץ והביטחון ועמד בראשה עד ה-5 בפברואר 2013.
ב-5 בדצמבר 2012 הודיע בר-און על פרישתו מן החיים הפוליטיים
פעילות עסקית.
בר און דירקטור במספר חברות ציבוריות בהן בנק משכן, גזית גלוב, אלרוב נדל"ן ומלונאות וקרן הפנסיה "מגן זהב". בדצמבר 2015 מונה לדירקטור בחברת דלק קידוחים.בדצמבר 2021 מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת תמר פטרוליום