באמנות הרנסאנס גישה זו נמשכת, החיוך הופך להיות הפורמולה הפיזיולוגית המבטאת הרמוניה ושמחה. האמנים של הרנסאנס התייחסו לצחוק ולחיוך כשני מצבים שונים והם הרבו להציג דמויות מחייכות. גם לחיוך ישנן משמעויות שונות, כל חיוך מעביר מסר אחר. לדוגמה ביצירתו של סנדרו בוטיצ'לי "הולדת ונוס" (תמונה מס' 28), על פניה של ונוס העירומה מתנוסס חיוך קטן, חיוך זה מבטא מצב רוח (חיוך עצוב או חיוך שמח) או חיות. אם זה אכן כך (החיוך מבטא חיות) ניתן ליצור קשר לרעיון של החיוך הארכאי אשר תפקידו היה לבטא חיות ביצירות האמנות.
לאונרדו דה וינצ'י בציור "מדונה בנואה" (תמונה מס' 25), מציג את מריה בהבעת צחוק מאושרת, אך הצחוק הזה מתואר בצורה מעודנת ולא גרוטסקית (בתקופה שבה צויר הציור רשם לאונרדו בהערותיו שלדידו אין הבדל בין חיוך לצחוק אך ככל הנראה שינה את דעתו בקשר לצחוק לאחר מכן, מפני שנמצאו רישומים מאוחרים יותר שבהם הוא חוקר את הבעת הצחוק כגרוטסקית (תמונה מס' 29)).
מלבד קדושים נדיר לראות דמויות מחייכות בציורים. ביצירות האמנות שבהן מופיעים מריה והילד ואשר מריה מחייכת בהן ניתן להסביר את החיוך כשמחת האמהות המקרינה על פני האם. החיוך של הקדושים ביצירתו של לאונרדו יכול להתפרש כקדושה או כהתגלות פנימית נשגבת המשתקפת על הפנים. דזידריו, כאמן אשר השפיע על לאונרדו, עשה גם הוא יצירות אמנות של מריה והתינוק לדוגמה התבליט "Madonna and Child (The Foulc Madonna)" (תמונה מס' 14) מבטאת את שמחת האמהות על ידי התנועה המגוננת שבה מחזיקה מריה את תינוקה והבעות הפנים של שניהם בעלות החיוך הרגיש והמעודן ניתנות לפירוש של התעלות רוחנית שכן הם מוקפים במלאכים.
החיוך והצחוק של הילדים באמנות הרנסאנס לעומת צחוקם של המבוגרים אינו מבטא שום דבר שלילי, להפך כמו שהוזכר בפרק על תפיסת הילדים ברנסאנס, הילדים הופכים להיות חלק חשוב מהחברה הכללית בפירנצה וזה מתבטא בתחיית הפוטי ובפרוטומות הנפוצות כל כך. ישנן יצירות אמנות רבות המציגות ילדים קדושים מחייכים (בניגוד לילדי הפרוטומות) בתבליטים, ציורים ופסלים. ההסבר לחיוך ולהבעת השמחה מתחבר לניתוח החיוך בתקופת הרנסאנס, אך ניתן להוסיף עליו עוד נדבך. הנצרות מפרשת את שיר השירים כספר על מריה וישו, על ידי הפיכת מריה לאקלזיה (הכנסייה) היא הופכת להיות אהובתו של ישו, כך הם הופכים לחתן וכלה. התכשיט על מצחה של מריה הוא הכתר שבו הכתיר אותה ישו לדוגמה בתבליט של דזידריו, "Madonna and Child (The Panciatichi Madonna)" (תמונה מס' 30) מריה מעוטרת בתכשיט, זה הופך אותה להיות כלתו (ברובד הסמלי).
הפרוש שמעניקים הנוצרים לשיר השירים הופכים, כמו שכתבתי, את מריה (אקלזיה) לכלה, את החתן לישו, את 'בת ציון' לידיד הכלה, הידיד כמייצג נשמות המאמינים והמלאכים כידידי ומלווי החתן. בתמונה של האמן פיליפו ליפי, "Madonna" "with the Child and two Angels" (תמונה מס' 31) רואים את ישו התינוק המושיט ידיו למריה המעוטרת בתכשיט על מצחה ושני מלאכים מחייכים נושאים אותו כלפיה. ייתכן שיצירה זו מבטאת את הרעיון של החתונה והמלאכים הם ידידי החתן ישו וזה מסביר את שמחתם. כך ניתן גם לפרש את הילדים המשתוללים ביצירתו של דונטלו, "Cantoria" (תמונה מס' 21). שמחתם היא ביטוי של שמחת ידידו של החתן, הם רוקדים ושרים עבורו.
ישנה באמנות דמות נוספת היכולה להתפרש כידיד החתן השמח. זהו יוחנן המטביל, אשר בברית החדשה מדבר על עצמו כידיד החתן ושמחתו על כך. בברית החדשה, יוחנן כבר מבוגר והוא מבשר על בואו של ישו. באמנות של המאה ה-15 הוא מוצג כילד. יוחנן המטביל הילד אשר בו גלומים כל התפקידים והמשמעויות השמורות ליוחנן הבוגר. הוא הילד הנזיר, המבשר המראה את הדרך, המכין את ישו כשה האל. הוא הילד חברו של החתן הילד והוא מחייך כדי לבטא את שמחתו המטאפיזית על התגלות הקורבן שישו יעשה עבור האנושות.
בתבליט של דזידריו דה סטיניאנו "Meeting of Christ and St John the Baptist as Youth" (תמונה מס' 32) ניתן לראות את שני הילדים, ישו ויוחנן המטביל, כשהם נפגשים ונראים כשני ילדים מתלוצצים. דוגמה נוספת שבה מודגש יותר רעיון החבר של החתן היא יצירתו של רפאל "Madonna of the Veil".
ניתן לסכם אם כן שהחיוך באמנות הרנסאנס, בייחוד אצל ילדים, אינו מנותק מהתקופות שלפניה, הן באספקט הדתי והן באספקט הפילוסופי הומאני המתחבר לתקופה הקלאסית. משמעות החיוך אצל הילדים הוא חיובי תמיד באמנות של התקופה ומסריו שונים.
דיסקיות ספיחות
קנדוג
ניר דוד קדמי (נולד ב-1981), לשעבר ידוע בשם הבמה קנדוג (ובתחילת דרכו קנדוג קדס) הוא ראפר ישראלי.
קריירה.
קדמי החל את הקריירה המוזיקלית שלו בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, תחת שם הבמה "קנדוג קדס", לאחר שבשלהי שנות ה-90 החל לכתוב ראפ בעברית כתלמיד תיכון ולהופיע במועדוני היפ הופ.
בתקופתו כחייל בצה"ל, הקליט קדמי את שירו הראשון בפברואר 2000, "תנו לי ראפ כבד" (שהתבסס על השיר "תנו לי רוקנרול" של להקת תיסלם) שהיה ללהיט בתוכנית הרדיו "עסק שחור" בגלגלצ ונוגן בה במשך תקופה ארוכה. בהמשך השנה הופיע בערבי היפ הופ ישראלי וזכה בפרס הראשון (6000 ש"ח) בתחרות "מלך הראפ" בתוכנית "בי קרייזי" של יורם וזאנה בתחנת הרדיו 99FM. בשנת 2002, הוציא באופן עצמאי את הסינגל הראשון שלו, "השמירה אינה עוברת", על חווית השמירות בצה"ל. קדמי הדפיס עותקים מהסינגל והעביר אותם בין חיילים קרביים, שהפכו אותו ל"להיט שמירות" בבסיסיהם.
במהלך אותה התקופה ולאחר שחרורו, הקליט קדמי שני אלבומים, אך שניהם נגנזו, וליווה בהופעות רבות אמנים כמו רועי קאשי ומומי לוי.
ב-2006 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד". באודישן לתוכנית, ביצע פריסטייל ראפ על התוכנית, והוכתר למנצח במסלול "השיר המקורי", מה שהוביל להזמנתו לרבע הגמר. שם ביצע גרסת היפ-הופ לשירו של צביקה פיק, "לפעמים חלומות מתגשמים", שזכתה לשבחים מהשופטים והחדירה את קנדוג לתודעה מעבר לסצנת הראפ הישראלי.
בהמשך השנה ולאורך שנת 2007 שחרר את הסינגלים "הערוץ שלי", "לא מספיק לאהוב" (שכלל קליפ שנוגן רבות בערוץ 24) ו"תן לי להשתגע". בנובמבר 2007 חבר לראפר ליאוריקל (ליאור צ'רניקוב) בשיר ההומוריסטי "בא לי מקופלת", שהפך ללהיט מועדונים. השיר התבסס והשתלב עם שירו של האמן פיטבול, "Ay Chico", כחלק מפרויקט "השת"פ הדמיוני" בתוכנית "base - מוזיקה שחורה היום" עם מומי לוי.
ב-2008, בהפצת חברת "פליי רקורדס", הוציא את אלבום הבכורה שלו, "מילה עברית יפה", מרביתו בהפקת רון דבני. את הוצאת האלבום ליווה הסינגל "עניין של זמן", גרסת כיסוי לשירו של גידי גוב, בפרשנות חדשה שכתב קדמי לאביו, שנפטר בהיותו בכיתה א'. האלבום כולל הופעות אורח של מומי לוי, רועי קאשי ובייבי ג'י מהרכב ההיפ הופ "כלא שש", בין היתר. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה וקדמי השיק אותו בהופעות עם להקה מלאה.
בהמשך דרכו עבר לעסוק במוזיקה בעיקר במסגרת עבודתו ככותב ומגיש תוכן מוזיקלי לאירועים, בהופעות עם הרכב הברייקדאנס "אריות ציון" ובסדנאות לכתיבה יוצרת, כולל העברת סדנאות כתיבת ראפ לאסירים בבתי כלא.
בשנת 2019 החליט לחזור ולהוציא שירים מקוריים תחת שמו האמיתי, ניר קדמי, ואף שחרר קליפ לרשתות החברתיות לשיר "לא מתערבב איתם" עם טדרוס מההרכב "אקסום", אולם הפרויקט נבלם בצל מגפת הקורונה ושאר הסינגלים טרם שוחררו.
חיים אישיים.
קדמי נולד וגדל בחולון. כיום מתגורר ברעננה, נשוי ואב לשלושה ילדים.
הוא עוסק בכתיבת תוכן מוזיקלי לאירועים, מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת, קריין וסופר ילדים.
גראן הוטל (סדרת טלוויזיה מצרית)
"גראן הוטל" (בערבית: جراند أوتيل) היא הגרסה המצרית של הסדרה הספרדית Gran Hotel שהופקה במצרים בבימויו של מוחמד שאקר חודאיר. הסדרה מבוססת על סדרה ספרדית תוך התאמת העלילה למצרים. הסדרה שודרה לראשונה ברשת Capital Broadcast Center, ב-6 ביוני 2016 והופצה לשאר העולם על ידי נטפליקס.
עלילה.
אירועי הסדרה סובבים סביב אחד המלונות הענקיים בהם מתגוררת קהילת אנשי העסקים בתחילת המאה העשרים בקהיר, בזמן שרצח מתרחש במלון זה, אחיו של הנרצח מתחיל בחיפוש אחר הרוצח כדי להביא אותו לדין.
מוצא 7 (סדרת טלוויזיה)
מוצא 7 (בערבית: مخرج 7) היא סדרת טלוויזיה קומדיה סעודית העוסקת בהתפתחות החיים בחברה הסעודית, והשינויים המתרחשים בחיים בכלל, בכיכובה של נאסר אל-קסאבי, שנכתבה על ידי חלף אל-חרבי וביים אוו אל שרקי.
הסדרה ספגה ביקורת מצופים בעולם הערבי, בטענה על כך שהיא מעודדת יחסים עם ישראל.
הסוף (סדרת טלוויזיה)
הסוף (ערבית: النهاية; אל־ניהאיה) היא סדרת טלוויזיה מצרית, בכיכובם של יוסף אל־שריף ועמר עבדל ג'ליל, בבימויו של יאסר סאמי ונכתב על ידי עמר סמיר עאטף.
העלילה מתרחשת בעולם עתידני בשנת 2120 שבה מדינת ישראל כבר חדלה מלהתקיים.
הסדרה גונתה על ידי משרד החוץ בשל תוכן העלילה ובשל העובדה שבין ישראל למצרים ישנו הסכם שלום.
עלילת הסדרה.
אירועי הסדרה מתרחשים בירושלים בשנה העתידית 2120, בעולם בו טכנולוגיה שולטת. העלילה סובבת סביב מהנדס שמנסה להתמודד עם השפעתה על העולם.