בעקבות כך כונס ב-1936 הקונגרס היהודי העולמי הראשון, שמטרותיו ייצוג היהודים בקהילות השונות והגנה על זכויותיהם האזרחיות, והקלת מצבם בשטח החברתי, כלכלי, פוליטי ותרבותי.
הנצחה.
רחוב הלסינקי (במקור: הלסינגפורס) בעיר תל אביב-יפו קרוי על שם ועידה זו.
מפלגה ליברלית ישראלית
יורו 1988
אליפות אירופה בכדורגל 1988 הידועה גם בשם יורו 1988 היא אליפות אירופה בכדורגל השמינית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בגרמניה המערבית בין ה-10 ביוני ל-25 ביוני 1988. בטורניר השתתפו שמונה נבחרות. , המארחת בטורניר, העפילה אוטומטית ואליה הצטרפו שבע נבחרות מטורניר המוקדמות.
אל משחק הגמר העפילו נבחרות ו. שערים של רוד חוליט ומרקו ואן באסטן הכריעו את תוצאת המשחק, 2-0 להולנד, שזכתה בתואר בפעם הראשונה והיחידה עד כה. באופן חריג, הטורניר הסתיים ללא שנשלף במהלכו אף כרטיס אדום, ללא תוצאות שוויון נטולות שערים וללא משחקי נוק-אאוט המגיעים להארכה או דו-קרב פנדלים.
מוקדמות.
הגרלת מוקדמות יורו 1988 התקיימה ב-14 בפברואר 1986 בפרנקפורט. 32 הנבחרות החברות באופ"א התחלקו לשבעה בתים בני ארבע או חמש נבחרות כל אחד, והנבחרות שסיימו כראשי בתים הצטרפו ל המארחת לטורניר הגמר.
אלופת אירופה המכהנת לא צלחה את שלב המוקדמות ולא השתתפה בטורניר, בעוד העפילה להופעה ראשונה בתולדותיה באליפות אירופה.
הנבחרות המעפילות.
1 במודגש: זכתה בטורניר, ב"נטוי": מארחת הטורניר
אצטדיונים.
טורניר הגמר נפרש על פני שמונה אצטדיונים בשמונה ערים שונות בגרמניה המערבית.
עקב התנגדותן של מדינות הגוש המזרחי להכיר בברלין המערבית כחלק מגרמניה המערבית, הסכימה התאחדות הכדורגל הגרמנית להוציא את העיר מרשימת הערים המארחות, ובכך להבטיח את השתתפות מדינות הגוש המזרחי בטורניר.
האצטדיון שנבחר לארח את משחק הגמר של הטורניר היה האצטדיון האולימפי במינכן.
שלב הבתים.
שמונה הנבחרות שהעפילו לטורניר חולקו לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית זכו בכרטיס לשלב חצי הגמר, כך שהמנצחת בכל בית פגשה את סגנית הבית המקביל. כל ניצחון בשלב הבתים זיכה את הנבחרת המנצחת בשתי נקודות, ולא בשלוש כפי שנהוג כיום.
בית א'.
המארחת סיימה בראש הבית ללא הפסד, כשהיא מקדימה בפער שערים בלבד את סגניתה . נכנעה לשתי הנבחרות המעפילות וסיימה במקום השלישי, מעל שסיימה את שלב הבתים ללא נקודות.
בית ב'.
העפילה מראש הבית וללא הפסד, והקדימה בנקודה את שסיימה כסגנית. ההולנדים פתחו את שלב הבתים בהפסד לברית המועצות, אך השיגו לאחר מכן שני ניצחונות, כולל במשחק ראש בראש עם במחזור האחרון על הכרטיס לחצי הגמר. סיימה את הטורניר במקום האחרון בבית וללא נקודות.
מלך השערים.
5 שערים
2 שערים
השקייה
ארנסט לוביטש
ארנסט לוביטש (Ernst Lubitsch; 29 בינואר 1892 - 30 בנובמבר 1947) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי יליד גרמניה.
סרטיו של לוביטש שנונים ומתוחכמים, ויש בהם מיניות מרומזת ועדינה. בכולם יש את "מגע לוביטש" המפורסם – דרכו הלא-קונבנציונלית לעשיית סרט, שהתבססה על חוש ההומור הסרקסטי שלו ושאט-נפשו מן החיים.
קורות חיים.
לוביטש נולד בשנת 1892 למשפחה יהודית בברלין בירת הקיסרות הגרמנית. הוא הפנה עורף לעסק החייטות של אביו לטובת התיאטרון, ובשנת 1911 שיחק בתיאטרון הגרמני של מקס ריינהרט. עבודתו בסרטים החלה בשנת 1912 כשחקן. בהדרגה עזב את המשחק לטובת בימוי, וב-1918 עשה ציון דרך כבמאי רציני עם הסרט האילם "Die Augen der Mumie Ma" (עיני המומיה), דרמה טרגית בכיכובה של פולה נגרי. לאחר מכן עבד לסירוגין על קומדיות אסקפיסטיות ודרמות היסטוריות רחבות מידה; הוא נהנה מהצלחה בינלאומיות בשני הז'אנרים. המוניטין שלו כרב אמן של עולם הראינוע הגיע לפסגה חדשה עם הוצאת סרטיו "Madame Du Barry" (מאדאם דו בארי ו-"Anna Boleyn" (אן בולין).
חייו בארצות הברית.
לוביטש עזב את גרמניה לטובת הוליווד ב-1922 בעקבות הזמנת השחקנית האמריקאית מרי פיקפורד. פיקפורד הביאה אותו לידי חתימת חוזה עם האחים וורנר, שם ייסד את המוניטין שלו בקומדיות מתוחכמות, בהן הסרטים המסוגננים והמהנים כגון "The Marriage Circle" (מעגל הנישואים, 1924), "Lady Windermere's Fan" (מניפתה של ליידי ווינדרמר, 1925) ו-"So This Is Paris" (אז זוהי פריס, 1926). ב-1928, כאשר הגיעה בשורת השמע והסאונד לסרטי הוליווד, הצטרף לוביטש לאולפני סרטי פרמאונט.
בסרטו המדבר הראשון, "The Love Parade" (מצעד האהבה, 1929), בכיכובם של ג'נט מקדונלד ומוריס שבלייה פסע לוביטש צעד גדול כיוצר קומדיות מוזיקליות (והיה שוב מועמד לאוסקר). עם תחילת עידן הסאונד, הוא יצר דיאלוגים חריפים וסרקסטיים בצד מצבים קומיים זדוניים ומוזרים. מצעד האהבה, "Monte Carlo" (מונטה קרלו 1930), ו-"The Smiling Lieutenant" (הסגן המחייך 1931) קיבלו דברי הלל מן המבקרים שהגדירום יצירות מופת של הז'אנר המוזיקלי החדש.
אך בין אם הייתה מוזיקה בסרטיו, כמו "The Merry Widow" (האלמנה העליזה, 1934), "Trouble in Paradise" (צרות בגן עדן, 1932, שרבים מחשיבים אותו לסרטו הטוב ביותר) ו- "One Hour With You" (שעה אחת איתך, 1932) ובין אם לא "Design for Living" משנת 1933, לוביטש עדיין המשיך להתמחות בקומדיה מתוחכמת. הוא יצר רק סרט דרמטי אחד נוסף, סרטו האנטי מלחמתי "The Man I Killed" ב-1932.
ב-1935 היה למנהל ההפקה של האולפן, ומתוקף תפקידו הפיק בעצמו את סרטיו והשגיח על מלאכת הפקות סרטים של במאים אחרים. ב-1936 הפיק את הסרט תשוקה עם גרי קופר ומרלן דיטריך. ב-1938 הפיק וביים את אשתו השמינית של כחול הזקן בכיכובם של גרי קופר וקלודט קולבר.
ב-1939 עבר לוביטש לאולפני MGM, וביים את גרטה גרבו ב-"נינוצ'קה", קומדיה סאטירית מבריקה על משטרו של סטלין, בה צחקה השחקנית הידועה לראשונה על המסך. לאחר מכן ביים את החנות מעבר לפינה (1940) עם ג'יימס סטיוארט ומרגרט סולאוון. אחרי כן ביים עצמאית ב-1941 את " That Uncertain Feeling", והקומדיה הצינית האנטי נאצית "To Be or Not to Be" (להיות או לא להיות, 1942).
לוביטש עבר לעבוד עם אולפני פוקס המאה ה-20, אך בעיית לב הורידה את מינון עבודתו. סרטו הגדול האחרון נחשב כ-"Heaven Can Wait" (השמיים יכולים לחכות 1943), קומדיה אלגנטית ואירונית.
במרץ 1947 זכה לוביטש בפרס אוסקר לשם כבוד על "25 שנות תרומתו לסרטי הקולנוע". הוא מת מאוחר יותר באותה שנה בגיל 55 כתוצאה מהתקף לב, השישי במספר שחווה. סרטו האחרון "That Lady in Ermine" הושלם על ידי הבמאי אוטו פרמינגר ויצא לאקרנים אחרי מותו ב-1948.
בהלווייתו אמר בילי ויילדר: "לא עוד לוביטש", והבמאי ויליאם ויילר ענה: "גרוע מכך. לא עוד סרטי לוביטש".
ח'טבה
החֻ'טְבּה (בערבית: خطبة, מילולית: דרשה) היא הדרשה הנישאת לפני תפילת יום שישי במסגדים, או לאחר התפילה בימי העיד.
הבטים שונים.
הח'טבה בדרך כלל נאמרת במסגד מעל הדוכן (מינבר), אם כי מוחמד העדיף לעמוד על האדמה, באזור לא מוגבה. מצופה מהקהל כי ישתתק ויאזין בקשב, וחכמי דת רבים טענו כי על הקהל להימנע מלעשות דבר (אפילו להתפלל), ולהעניק לנושא הדרשה את תשומת לבם המלאה.
הח'טיב.
האדם שנושא את הדרשה מכונה ח'טיב (خطيب) והוא בדרך כלל האימאם - מנהל התפילה, אולם לעיתים נושא הדרשה יכול להיות אדם אחר. אין דרישות לתפקיד הח'טיב, אם כי הוא צריך להיות גבר מעל גיל 13. כמו כן, הח'טיב חייב להיטהר לפני נשיאת הדרשה.
שפת הח'טבה.
ישנן צורות רבות לשאת את החטבה. מרבית המוסלמים מסכימים כי יש לשאת את הדרשה בשפה המובנת למרבית ציבור המתפללים, אולם יש המתנגדים לכך, וטוענים כי הח'טבה תמיד צריכה להאמר בערבית. יש הנושאים את הח'טבה בערבית, אך מקדימים אותה בנאום בשפה המקומית. אחרים מחמירים עוד יותר, וטוענים כי הדרשה צריכה אך ורק לחזור על דבריו של הנביא מוחמד.
ח'טבה ביום שישי.
הח'טבה הנפוצה ביותר, נישאת לפני תפילות יום שישי (המכונות גָ'מֻעַה, קרי- התכנסות).במדינות מוסלמיות, שישי הוא היום הקדוש בשבוע (על פי פס' 9 בסורה 62 של הקוראן).
הח'טבה ביום שישי, כוללת בדרך כלל שני חלקים, המופרדים בדקות דומייה כדי לאפשר למאמינים לחשוב על ששמעו. תוכן הדרשה ואורך חלקיה נקבעת על ידי הח'טיב, אם כי מוערך שהח'טבה של מוחמד לא ארכה יותר מ-15 דקות. עם סיום נשיאת הדרשה, וטרם התפילה (צלאה), הקהל קורא אחר הח'טיב קריאות פומביות לאללה המכונות דֻעַאה.
ח'טבה בתקופת העיד.
הח'טבה שנאמרת בתקופת עיד אל-פיטר ועיד אל-אצ'חא ארוכה הרבה יותר מזו של יום שישי (30-40 דקות) וכוללת רק חלק אחד ללא הפרעה.
הח'טבה הנישאת במהלך ימי החג עוסקת בעניינים כלל אסלאמיים, ונועדה לחזק את אחדותם. בשל העובדה כי הדרשות נשאות בימי חג, בדרך כלל הח'טיבים אינם עוסקים בסוגיות פוליטיות. הדרשה המרכזית, הנאמרת בהר הערפא שליד מכה, עוסקת בענייניו החברתיים, כלכליים ופוליטיים של כלל העולם המוסלמי. מסר הדרשה מופץ בחזרה למדינות המוסלמיות על ידי התקשורת והעולים לרגל. הח'טבה שנשאה במהלך החג' בינואר 2006 עסקה ב"סבלם של המוסלמים ברחבי העולם".
מחלוקת.
תוכן ח'טבת יום שישי שנויה במחלוקת, זאת בשל האמונה כי הדרשה צריכה לכלול גם התייחסויות לחיי היום-יום, מלבד תכניה האסלאמיים. לפיכך, בשנים האחרונות הח'טבות הפכו ליותר ויותר פוליטיות. במספר מדינות מוסלמיות, כגון סעודיה ופקיסטן תוכנן של דרשות יום שישי מפוקח על ידי המשטרים.
משמעות פוליטית.