העלילה במשחק הראשון בסדרה - Guild Wars Prophecies - עוסקת באנשי אסקלון, ממלכה בעולם פנטסטי בסגנון ימי הביניים. בני האדם נלחמים נגד הצ'אר, יצורים חתוליים תבוניים ההולכים על שתיים, המאיימים להשמיד את ממלכת אסקלון (הצ'אר הם גזע פנטסטי ייחודי למשחקי Guild Wars). לאחר שהצ'אר גורמים לאירוע קטסטרופלי בו נהרסת רוב הממלכה, הגיבור יוצא בעקבות הנסיך רוריק אל הארצות שמעבר להרים. בהמשך המשחק, עוברת העלילה להתמקד באויב שגרם באופן עקיף להשמדת הממלכה, ה-Lich, ובנבואה המובילה את הגיבור להתמודדות מולו. השחקן יגיע לאזורים שונים ביבשת הגדולה ביותר מבין שלוש היבשות בעולם המשחק - יבשת טיריה.
העלילה במשחק השני בסדרה - Guild Wars Factions - מתרחשת ביבשת המזכירה את המזרח הרחוק. באימפריית הדרקון פורצת מגפה קטלנית, ההופכת גופות, אנשים וחיות ליצורים נתעבים וצמאי דם. השחקן נכנס לנעלי גיבור צעיר הלומד במנזר שינג ג'יי. הגיבור מתלווה אל אב המנזר הראשי ומוצא את מקור המגפה - אויב בן מאות שנים שהגיע ממלכת המתים על מנת להחריב את האימפריה. הגיבור חייב לאחד את שני הפלגים ביבשת כנגד הפולש לפני שהמגפה תשמיד את שניהם, ובמהלך מסעו השחקן בוחר לאיזה משני הפלגים להצטרף.
העלילה במשחק השלישי בסדרה - Guild Wars Nightfall - מתרחשת ביבשת צחיחה הדומה לצפון אפריקה. הגיבור מתחיל כצעיר מאיסטַאן, עם שמותקף על ידי קוּרנה (Kourna), אומת לוחמים הנשלטת על ידי המצביאה וָארֶש אוֹסה (Varesh Ossa). מאוחר יותר מתברר שאוֹסה מנסה לגרום לאירוע קטסטרופלי, Nightfall, בעקבותיו ישלוט בעולם האל שסרח והוגלה על ידי האלים האחרים, Abaddon. על השחקן לצאת אל ממלכתו של האל ולהביס אותו ואת הלגיון שלו, בעזרת העם האיסטאני וחברים שפגש לאורך הפרקים הקודמים.
Guild Wars Eye of the North היא חבילת הרחבה שדורשת לפחות אחד מהמשחקים הקודמים בסדרה. המשחק מתרחש כעשור לאחר האירועים ב-Guild Wars Prophecies, ובו הגיבור מצטרף מחדש לאנשי אסקלון לשעבר, שהקימו מוצב בהרי ה-Shiverpeak. העלילה עוקבת אחר המאבק של חמישה גזעים שונים ביבשת טיריה - שניים מהם חדשים לגמרי - נגד הארכי-אויב האגדי של גזע הגמדים, ששוכן במעמקי הרי ה-Shiverpeak. במהלך המשחק השחקן מתוודע מקרוב לגזעים השונים (כולל גזע הצ'אר העוין), וכל מקצוע מקבל יכולות חדשות ועיצובי נשק חדשים. ההרחבה כוללת לראשונה מבוכים, שפזורים בכל האזורים החדשים שההרחבה מוסיפה לעולם המשחק. ההרחבה מהווה גשר עלילתי ל-Guild Wars 2, וחותמת את סדרת המשחקים.
פיתוח המשחק.
המשחק פותח על ידי ArenaNet, חברה שהוקמה ב-2000, כאשר מפתחים בכירים בחברת המשחקים בליזארד פרשו כדי ליצור משחק עם תפיסה חדשה לז'אנר משחקי התפקידים ההמוניים ומודל עסקי אחר. החברה הודיעה על פיתוח Guild Wars באפריל 2003. בתקופה בה מספר משחקי MMORPG היו בפיתוח, בחרה ArenaNet לתפוס את הנישה של משחק ללא דמי מנוי, מתוך אמונה ששחקנים יעדיפו שלא להתחייב למשחק אחד, אלא לנסות משחקים רבים. ג'ף סטריין, ממייסדי החברה, טען שהמודל העסקי לפיו ניתן לשחק באינטרנט לזמן בלתי מוגבל ללא תשלום נוסף, הוא האופטימלי ליצירת מותג משחקים שישרוד לאורך זמן. תחזוקת המשחק והשרתים תיתמך על ידי משחקים נוספים בסדרה שיצאו כל חצי שנה ויוסיפו תוכן.
הפיתוח של כל פרק הושפע מדעותיה של קהילת השחקנים של המשחק לאורך השנים. המשחק השתנה לעיתים תכופות מאז שיצא לראשונה ב-2005, ומעבר לתוספות התוכן התבצעו שינויים רבים למכניקת המשחק, האינטליגנציה המלאכותית והממשק. למרות שהסדרה הסתיימה באופן רשמי מלבד עדכוני תוכן מזדמנים, קבוצת מפתחים ב-ArenaNet עדיין עובדת על Guild Wars, מעדכנת אלמנטים שונים במשחק, מתקנת באגים, ומפקחת על האיזון בין הבניות והמקצועות השונים. מרבית המפתחים של Guild Wars עברו לעבוד על משחק ההמשך, Guild Wars 2.
בית הכנסת הגדול של בוקרשט
בית הכנסת הגדול (ברומנית: Sinagoga Mare) של בוקרשט שוכן בין רחוב וסילה אדאמאקה, לשעבר "רחוב בית הכנסת" ובין רחוב שאול, המבנה היחיד על רחוב אדאמאקה. בבית הכנסת הגדול הונהגו במאה ה-20 שינויי ריטואל שדמו לזה הניאולוגי והותאמו לו מקום למקהלה ולעוגב. המקהלה כללה גברים, נשים וילדים.
בית הכנסת כונה "הגדול" משום שבמשך תקופה ארוכה היה בית הכנסת הגדול ביותר בבוקרשט, לפני בניית היכל קורל. בית הכנסת נבנה בשנת 1846 ונחנך בערב ראש השנה ה'תר"ח (1847), על קרקע שקודם לכן היו עליה 4 בתי כנסת של גילדות יהודיות שונות (באותה תקופה כל גילדה התפללה בבית כנסת נפרד).
יזמה את הקמת בית הכנסת עדת היהודים הפולנים בבוקרשט (comunitatea evreilor lehi) אחרי שכמה בתי כנסת שלה נחרבו בדליקות. לכן בית הכנסת נודע בתחילתו גם כ"בית הכנסת הפולני" - Sinagoga poloneză.
חנוכת בית הכנסת נערכה בשנת 1847 על ידי הרב הגדול משולם זלמן פרנקל והרב זלמן בהרב.הבניין ניזוק באמצע שנות ה-1860 על ידי פורעים לאומנים רומנים שהפגינו נגד הענקת אזרחות ליהודים.
בשנת 1903 עבר בית הכנסת בנייה מחודשת ובעקבותיה נחנך מחדש ב-11 באוגוסט. בשנת 1909 הבימה הוזזה אל ארון הקודש והקיר המזרחי (האדריכל פטרה אנטונסקו). בשנת 1915 הותקנה בו תאורה חשמלית, מאוחר יותר גם הסקה.
אחרי שנת 1925 ובשנים 1931–32 עבר בית הכנסת שיפוצים והרחבות לפי תוכניות של האדריכל היהודי ז'אן לוקאר (Jean Locar) ובפיקוחו הצמוד, הכול ללא תמורה כספית. בית הכנסת הפך לפנינה ארכיטקטונית שזכתה להכרה כשהוכרז למבנה היסטורי מוגן. ציורי תקרה בסגנון רוקוקו עוצבו בשנת 1936 על ידי גרשון מ. הורוביץ (1882 - 1942).
בשנת 1941, במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט נבזז בית הכנסת וניזוק, אך לא נשרף, כמו שנשרף בית הכנסת הספרדי הגדול, הודות למשרתת נוצרית רומניה בשם לוקרציה קנז'אה (Lucreţia Canjea) שדיברה אל הבוזזים וריככה בדמעותיה ובתוכחותיה את לבם.
לאורך שנות קיומו פעלו בבית כנסת זה מהמפורסמים בין רבני בוקרשט כמו המלבי"ם, ד"ר הינריך אלפרין, ד"ר אברהם מאיר הלוי, ד"ר יעקב יצחק נימירובר, ד"ר אלכסנדר שפרן וד"ר משה רוזן.
אחרי המהפכה ברומניה, בשנת 1991 הוקם בבית הכנסת הגדול מוזיאון השואה של יהדות רומניה. בשנת 2007 עבר הבניין שיפוץ נוסף, בעיקר בחזית.
קישורים חיצוניים.
Situl "Rezistenţa urbană": Moştenirea evreiască bucureşteană.
שיבוש תרבות (ספר)
שיבוש תרבות הוא שם ספרו של קאלה לאסן, שיצא לאור ב-1999 וכן שם תואר לפעילות לה לאסן מטיף.
לטענת לאסן החברה המערבית מנותקת מהעולם הטבעי, כך שהחיים בחברה זו אינם אותנטיים וחופשיים. לאסן יוצא נגד התאגידים, התקשורת, תרבות הצריכה ובאופן כללי נגד התרבות הפוסט מודרנית, המייצרת לטענתו מציאות של הדמיה המזהמת את הנפש שלנו. זיהום הנפש, בין השאר על ידי רעש, טלטלה, עומס היתר של המידע, דיסאינפורמציה ועוד, היא אחת הסיבות לדעתו לשיעור הדיכאון ההולך וגובר בעולם המערבי.
לאסן קורא למוטט את מבני הכוח השולטים בעולם ולערוך שינויים מרחיקי לכת באורחות חיינו. הפתרון שלאסן מציע הוא שיבוש תרבות (את המושג שיבוש תרבות טבעה להקת "נגטיבלנד" כמה שנים קודם לכן). שיבוש תרבות זו כל פעולה נון-קונפורמיסטית, החל מסטודנט לכלכלה שמוותר על קריירה בתאגיד עולמי, וכלה בפעילויות אקטיביסטיות יותר כמו השחתה של פרסומת חוצות או הדבקת סטיקר של "שמן מכונות" על מגשים ושולחנות של מקדונלד'ס. אמצעי נוסף לשיבוש התרבות הוא באמצעות הממים (במובן הרחב יותר). לאסן מונה חמישה ממים מרכזיים:
באמצעות הממים והפעולות האקטיביסטיות ניתן, לדעתו, לבטל את הקוליות האמריקאית, הקוליות של הצריכה, הקוליות של המותגים, הקוליות של המזון המהיר ועוד.
ג'ון פריצ'רד
ג'ון מייקל פריצ'רד (באנגלית: John Michael Pritchard; 5 בפברואר 1921 - 5 בדצמבר 1989) היה מנצח אנגלי.
פריצ'רד נולד בלונדון למשפחה מוזיקלית. אביו היה כנר בשורות התזמורת הסימפונית של לונדון. ג'ון למד כינור, פסנתר וניצוח באיטליה.
פריצ'רד נודע בפרשנויותיו לאופרות של מוצרט ובתמיכתו במוזיקה בת זמננו. בשלהי הקריירה שלו, מינתה אותו האופרה של סן פרנסיסקו למנהלה המוזיקלי, משרה שנוצרה במיוחד בשבילו.
קריירה.
הוא מת תוך כדי הכנת "מחזור הטבעת" של וגנר לביצוע בסן פרנסיסקו.
שיבוש תרבות
שיבוש תרבות הוא מונח המתאר פעילות אקטיביסטית המבקשת לשבש את מנגנוני הייצור התרבותיים המערביים, הגלובליים והתאגידיים. פעילות זו נעשית, בדרך כלל, על ידי ניצול מנגנוני הייצור התרבותיים, בעיקר על ידי גופי המדיה השונים. למשל, על ידי פרסומות המציירות את חברות הטבק בצורה שלילית. מטרת משבשי התרבות היא לחשוף את מנגנוני הייצור, וליצור הנגדה בין תדמית התאגידים ובין המציאות כפי שהיא באמת. משבשי התרבות יוצאים נגד התרבות הפופולרית ההגמונית, אשר לטענתם מאלצת את האינדיבידואל להיות כנוע לתכתיבי החברה ובכך גוזלת ממנו את חירותו ואת היכולת שלו לבטא את עצמיותו.
שיבוש תרבות היא פעילות אקטיביסטית במסגרת התנועות האנטי-גלובליות, ובמסגרת הביקורת הפוסט-מודרנית על תרבות הצריכה. אחד הספרים המכוננים של התופעה נכתב על ידי קאלה לאסן, ונקרא שיבוש תרבות.
שיבוש תרבות מבוסס על התפיסה כי פרסום הוא לא יותר מאשר תעמולה של בעלי אינטרסים מבוססים, ולעומת זאת לא קיימים ערוצים לביטוי אלטרנטיבי במדינות מתועשות. תומכי השיטה רואים בשיבוש תרבות פעילות מחתרתית נגד ההגמוניה על התרבות הפופולרית, המבוססת על "תקשורת גרילה".
תגובתיות