בניסיונם למצוא מקום להופיע בו, הם מתחזים ללהקת קאנטרי, ומופיעים במסעדה שהיא מפגש של חוואים. הקהל הכפרי דוחה בשריקות בוז את מוזיקת הבלוז והרוק העירוני, וכדי להציל את ההופעה, חברי הלהקה מנגנים ביצועים מאולתרים ללהיטי קאנטרי ידועים. גם כאן יש מסר אירוני, בכך שהלהקה מבצעת פארודיות על מוזיקה שהיא בעיניהם פשטנית וסתמית, ולמרות זאת הנגינה והשירה מבטאות חיבה מסוימת לשירים השמאלציים. בעת נגינת השיר הרומנטי-שוביניסטי Stand by Your Man, השומעים מגיבים בהיצמדות רגשנית של כל בני הזוג שבקהל, והסצנה מציגה אותם בתערובת של לעג ואמפתיה. לאחר שההופעה מסתיימת מגיעים למקום חברי להקת הקאנטרי שהייתה אמורה להופיע, והם רודפים אחריהם ביחד עם בעל המקום, שטוען שמחיר הבירה שהם שתו במהלך הערב גבוה יותר מהשכר שהיו אמורים לקבל תמורת ההופעה.
בסופו של דבר, מצליחים האחים לארגן מופע גדול, אשר אליו מגיעים גם כל אויביהם הרבים, כדי לנקום את נקמתם. ההופעה מתחילה ללא האחים, שנתקעו ללא דלק במכוניתם המתפרקת, אולם הם מצליחים בסופו של דבר להתגנב אל האולם מתחת לאפם של השוטרים הרבים המצפים להם. מפנה בעלילה מגיע כאשר ההופעה מצליחה מעל הציפיות, המוזיקה הקצבית והסוחפת מלהיבה את הקהל, ומפיק הנוכח בהופעה מציע להם מקדמה שמנה על חשבון חוזה הקלטות עתידי. האחים מבקשים מהמפיק לפרוע בשבילם את חובם לריי (ריי צ'ארלס), הבעלים של חנות כלי הנגינה ממנה קנו את הציוד בהקפה. הם לוקחים איתם את הכסף הדרוש לתשלום המיסים של הכנסייה, ואת השאר משאירים לחברי הלהקה. תחת מטחי יריות של השוטרים, הם מצליחים לחמוק בדרכם למשרדי רשות המיסים. כשהם נכנסים למכונית אותה החביאו בתעלת ניקוז, חליפותיהם מרופשות, אומר אלווד: "יש לנו 106 מייל לנסוע עד שיקגו, מיכל מלא בדלק, חצי קופסת סיגריות, חשוך בחוץ, ויש לנו משקפי שמש", והם יוצאים לדרך. לכל אורך הדרך אל העיר, המשטרה רודפת אחריהם במה שהופך לסצנת מרדף מכוניות ארוכה ופרועה יותר ויותר. לבסוף האחים מצליחים להגיע למשרד המס, השוכן בכיכר העירייה של שיקגו, לפני המשטרה. אולם מיד לאחר ביצוע התשלום, תופסים אותם כוחות אדירים של צבא ומשטרה, בסיוע מכוניות כיבוי אש, טנקים ומסוקים. בסצנה האחרונה בסרט, כל הלהקה, שנחבשה בבית כלא, מבצעת את להיטו של אלביס פרסלי, רוק בבית הסוהר, בפני קהל נלהב של אסירים וסוהרים.
הפקה.
הרקע לסרט.
הדמויות של האחים בלוז נוצרו בתוכנית סאטרדיי נייט לייב, שם הופיעו בלושי ואקרויד כחברי הצוות הקבוע של התוכנית. בלושי, אשר בז למדיום הטלוויזיה, הסכים להשתתף בתוכנית בזכות הכותבים שלה, והם גם שכנעו את יוצר התוכנית להעסיקו, למרות התנהגותו הפרועה.
צילום.
צילומי הסרט החלו עוד לפני שהיה לו תקציב מוגדר. תקציבו המקורי של הסרט עמד על 17.5 מיליון דולר, אבל העלויות תפחו לכ-27 מיליון, בעיקר בגלל צילומי סצנת המרדף וההרס במרכז הקניות, וסצנת מרדף המכוניות הגדול בסופו של הסרט. לצורך צילום המרדף, נרכשו במכרז 60 מכוניות משטרה בעלות של כ-400 דולר למכונית, והופעל מוסך לתיקונים שעבד ברציפות במשך מספר יממות. זו הייתה הסצנה שבה נהרס מספר המכוניות הגדול ביותר בתולדות הקולנוע (עד ליציאתו של סרט ההמשך). את המכונית בה נסעו האחים לאורך כל הסרט, המכונה בסרט "בלוזמוביל", גילמו 13 מכוניות שונות מדגם דודג' מונקו, שנרכשו ממשטרת קליפורניה. כל אחת מהמכוניות שופצה באופן אחר כדי להתאים לסצנה הספציפית בה השתתפה: באחדות מהן חוזקו המתלים, ובאחרות שופרה מערכת ההנעה.
דן אקרויד כתב את התסריט המקורי, אף על פי שלא היה לו ניסיון קודם והוא אף סיפר שלא ידע איך נראה תסריט לסרט. בסופו של דבר הוא כתב חוברת בת 324 עמודים, פי שלושה מהמקובל לסרט כזה, והבמאי ג'ון לנדיס נאלץ לעבוד כשבועיים כדי לערוך את החוברת לכדי תסריט סביר. הסרט נתן כנראה דחיפה גדולה לתעשיית הסרטים בעיר שיקגו. בכתבה לציון 25 שנה להפקת הסרט, כתב אקרויד: "העיר היא אחד הכוכבים בסרט, וכתבנו את התסריט כמחווה לתרבות המוזיקלית בעיר."
ג'ון בלושי השתמש בסם קוקאין במהלך צילומי הסרט, עובדה ששיבשה את הצילומים פעמים אחדות. השחקנית קארי פישר (ארוסתו בסרט), שמאוחר יותר השתמשה בסם בעצמה, מונתה לפקח על בלושי ולדאוג שיהיה כשיר לצילומים. לפני צילום סצנת ההופעה הגדולה נפצע בלושי בנפילה מסקייטבורד, והיה חשש שלא יוכל לצלם את הסצנה, שבה הוא נדרש לשיר ולרקוד. מנהל אולפני יוניברסל, לו וסרמן, הזעיק אל הסט את אחד המנתחים הטובים בשיקגו, שוויתר על בילוי סוף-השבוע שלו כדי לבוא ולשכך את כאביו של בלושי.
מיקומים.
האמנים ג'יימס בראון וג'ון לי הוקר ביצעו את שיריהם במקומות ההתרחשות, והקלטת האודיו נעשתה על הסט, בדומה להקלטת הופעה חיה, בגלל הקושי של האמנים להתאים את שירתם לערוץ שירה מוקלט מראש (בטכניקת "Lip sync"). גם ארית'ה פרנקלין התקשתה בכך בביצוע שירה "Think", אך הצליחה לעשות זאת לאחר מספר רב של טייקים.
במהלך הבריחה מהמשטרה, האחים גורמים למכוניתם של שני מנהיגי ה"נאצים מאילינוי" ליפול מגובה רב ולהתרסק לתוך בור שנפער בכביש, בסגנון הסרטים המצוירים. לצורך צילום הסצנה בעידן שלפני האפקטים הממוחשבים, וכדי להבטיח צילום ברור של האובייקט, הושלכה המכונית (מדגם "פורד פינטו") על ידי מסוק מגובה של יותר מקילומטר. לצורך כך נדרש לתת למכונית אישור מיוחד מרשות התעופה הפדרלית, הניתן לכל כלי טיס. על פי עלילת הסרט, המכונית מזנקת לגבהים בקפיצה מרמפה של כביש מהיר בשלבי בניה, ורמפה מתאימה כזו נמצאה רק במילווקי. על כן ניתן לראות בתמונה את קו הרקיע האופייני לעיר שבמדינת ויסקונסין הסמוכה, בניגוד לבניינים המוכרים של שיקגו הנראים בשאר הסרט.
סצנת הכיתור של האחים בהגיעם למשרדי המס צולמה במיקום האמיתי, בכיכר דיילי, משכנו של המרכז העירוני של שיקגו. זוהי סצנת הקולנוע הגדולה ביותר שצולמה בעיר מעולם, בהשתתפותם של 200 חיילי המשמר הלאומי של ארצות הברית ו-100 שוטרים. ההפקה קיבלה רשות מיוחדת לצלם את ה"בלוזמוביל" בתוך הלובי של הבניין המרכזי, כנגד תרומה של 50 אלף דולר למפעלי הרווחה של העיר. הנזק שגרמה המכונית ללובי הוערך ב-7,650 דולר.
השפעה.
כשהסרט יצא להקרנות ביוני 1980, אחת מחברות ההפצה העריכה שהוא לא יצליח בקרב קהל לבן, בגלל סוגת המוזיקה ובגלל אוסף הכוכבים ממוצא אפרו-אמריקני. במשך השנים צבר הסרט הכנסות של מעל 100 מיליון דולר. ואכן, הבמאי לנדיס טען שזהו הסרט האמריקני הראשון שהכניס יותר רווחים מחוץ למדינה מאשר בתוך ארצות הברית.
הסרט תרם לעליה משמעותית במכירות הדגם של משקפי השמש של האחים, מתוצרת ריי באן, ואף נטען שהסרט הציל את הדגם הזה מהפסקת היצור.
סרט ההמשך.
בשנת 1998 יצא סרט המשך בשם "האחים בלוז 2000" בו שוב שיחק דן אקרויד את תפקיד אלווד. את ג'ון בלושי, שנפטר בשנת 1982, החליף ג'ון גודמן בתפקיד מאק מקטיר הגדול. גם סרט זה כלל הופעות אורח רבות. עם זאת, בניגוד לסרט המקורי, לא זכה סרט ההמשך להצלחה בקרב הקהל והוא נחשב לכישלון קופתי.
רק על עצמי
רק על עצמי הוא שיר מאת רחל המשוררת. נכתב בד' באדר תר"ץ, 4 במרץ 1930, כשנה לפני פטירתה משחפת. הוא אחד משיריה האחרונים. הובא לראשונה באסופת שיריה "נבו" שיצאה לאור בהוצאת דבר בתל אביב, בשנת 1932, שנה לאחר פטירתה.
השיר נכלל במסגרת תוכנית הלימודים, לבגרות חובה בספרות בבתי הספר התיכוניים בחינוך הממלכתי בישראל.
תוכן השיר ומבנהו.
השיר נכתב ללא כותרת, המילים "רק על עצמי" פותחות אותו, ונלקחו לכותרתו בקובצי שירה שנדפסו לאחר פטירתה של המשוררת.
יש המפרשים את השיר כארספואטיקה, ודיון עצמי אוטוביוגרפי על דרך חייה ויצירתה.
בשיר משווה את עצמה רחל לנמלה בשלושה אופנים: עולמה הצר כנמלה, משאה הנפשי הכבד המשווה לגרגרי המזון אשר הנמלה סוחבת ואת המסע הקשה שלה להשגת מטרות כשם שהנמלה צריכה להעלות מזונה לראש העץ. בשיר ישנה גם קובלנה על הכוחות המקשים על הנמלה.
השיר המחורז כולל שלושה בתים. בבית הראשון בשתי השורות הראשונות כתוב: "רק על עצמי לספר ידעתי" ו"צר עולמי כעולם נמלה", מקבילה רחל המשוררת את חייה ועולמה כאל חייה ועולמה של נמלה השוואה המורה על צניעות ועל דימוי עצמי נמוך לכאורה, בשל זעירותו ופשטותו של החרק. בשתי השורות האחרונות כתוב: "גם משאי עמסתי כמוהָ" ו"רב וכבד מכתפי הדלה". בשורות אלו, מספרת הדוברת על משאה הנפשי והפיזי הכבד אשר נפשה וגופה אינם יכולים לעמוד בו.
בבית השני כוללות ארבע השורות את המילים: "צמרת", "דרך מכאוב ודרך עמל", ו"יד ענקים זדונה ובוטחת". בשורות אלו, מספרת המשוררת על דרכה אל פסגת חלומותיה, "צמרת". אך ישויות איתנות, שלא בשליטתה, מונעות ממנה את הצלחתה לממש את רצונותיה.
בבית השלישי מתארת הדוברת את אכזבתה, מהציפייה ועל פחדה מדבר שלא בשליטתה שהוא מחלת השחפת ואפילו הפחד מהמוות שיגרם ממחלתה. השיר נגמר בשתי שאלות רטוריות שמביעות את יאושה מהרדיפה אחר מילוי מאווייה ואף מתשוקת החיים.
המילים: "רַק עַל עַצְמִי לְסַפֵּר יָדַעְתִּי", הפכו, כתוצאה מפרסום השיר, לביטוי בשפה העברית, בהקשרים של ענווה מול גאווה, והתכנסות פנימית לעומת פיאור הזולת והסביבה.
לחני השיר וביצועיו.
השיר הולחן על ידי יוסי מוסטקי; על ידי נסים נסימוב ובוצע בשנת 1948; על ידי יצחק לוי; על ידי אלברט פיאמנטה. לחנו של פיאמנטה בוצע לראשונה על ידי חוה אלברשטיין ודני גרנות במופע "שירי רחל" ב-1968, בתקליטם בכותר זה ב-1969, ובביצוע משנת 2004. בגרסתם של אלברשטיין וגרנות, הוחלפה בבית הראשון המלה "עמסתי" ב"מאסתי".
מכבי חיפה