פול רוויר (באנגלית: Paul Revere; 1735–1818) היה צורף אמריקני ממוצא צרפתי ופטריוט פעיל במהפכה האמריקנית. עיקר תהילתו לאחר מותו הייתה עקב תפקידו כרץ בקרב לקסינגטון וקונקורד. ידוע בזכות שירו של הנרי וודסוורת' לונגפלו.
רוויר היה צורף משגשג ושירת כקצין באחת המערכות הקשות במלחמה. לאחר המלחמה הקדים פול רוויר את זמנו בהבחנתו את הפוטנציאל הגלום בייצור המוני של חפצי מתכת, הבחנה שהפכה אותו, בעיני היסטוריונים רבים, לאבי התעשייה האמריקנית.
ביוגרפיה.
תאריך לידתו המדויק של פול רוויר אינו ידוע. על פי רישומים שנמצאו בכנסיית "ניו בריק" בבוסטון, פול רוויר הוטבל ב-22 בדצמבר 1734 על פי הלוח היוליאני (שהיה נהוג אז באימפריה הבריטית), או ב-2 בינואר 1735 על פי הלוח הגרגוריאני. רוויר היה בנו הבוגר ביותר (ששרד) של אפולוס ריווירי, פליט הוגונטי מוולניה ששינה את שמו לרוויר.
פול רוויר מיעט להגיע לבית ספר ולמד את הצורפות והמסחר במתכות יקרות כאשר ששימש כשוליה לג'ון קוני.
בשנת 1756 התמנה כקצין ארטילריה בדרגת סגן־משנה במשלחת התקיפה נגד קראון פוינט, ולאחר מכן הוצב למספר חודשים בפורט אדוארד בניו יורק.
רוויר הפך לחרט נחושת מיומן בתקופה שקדמה למלחמה. בנוסף, היה חבר קרוב של סמואל אדמס והיה מעורב בשלבים המוקדמים של המאבק לעצמאות. הוא חרט מספר תגליפים אנטי-בריטים; אחד מתגליפיו המפורסמים הוא תגליף פרו-פטריוטי המתעד את טבח בוסטון.
רוויר היה אחד ממנהיגי מסיבת התה של בוסטון ואחד משלושים הפטריוטים שהתנדבו לסייר ברחובות היישוב נורתאנד, על מנת לעקוב ולדווח על התקדמות החיילים הבריטים. בדצמבר 1774 נשלח רוויר לפורטסמות', ניו המפשייר, על מנת לזרז את התפרצות המאבק ופיתה את הבריטים לתקוף ולכבוש את פורט ויליאם ומרי - אחת הפעולות הצבאיות הראשונות של המלחמה.
רכיבת חצות.
אחד המאורעות הידועים בחייו של פול רוויר הוא האחרון בשרשרת מאורעות קטנים בשם "אזעקת אבק השריפה": "רכיבת החצות" המפורסמת התרחשה בלילה שבין ה-18 ל-19 באפריל 1775, כאשר הוא וויליאם דוז התבקשו על ידי ד"ר ג'וזף וורן לרכוב לצ'ארלסטון, מסצ'וסטס על מנת להזהיר את המיליציות שישבו בלקסינגטון ובקונקורד מפני החיילים הבריטים המתקדמים מבוסטון לכיוונם. אל דוז ורוויר הצטרף רוכב נוסף בשם סמואל פרסקוט.
על אף שקיבל הנחיות לשמור על שקט בצירים שבהם עשו דרכם ללקסינגטון וקונקורד, החליט רוויר (על דעת עצמו) להקים רעש ולהזהיר כל בית שעבר בדרכו. רוויר הגיע ללקסינגטון בחצות הליל והעביר את החדשות על התקדמות הבריטים לג'ון הנקוק וסמואל אדמס. בדרכם לקונקורד נתפסו השלושה על ידי חיילים בריטים שהחליטו לעכבם. פרסקוט הצליח להימלט מהחיילים ולהגיע לקונקורד בזמן להזהיר את תושביה מהבריטים. פול רוויר עוכב וסוסו הוחרם ולכן היה צריך לעשות את דרכו חזרה ללקסינגטון ברגל. למרות כל זאת הספיק רוויר להגיע ללקסינגטון בזמן בשביל לראות את היריות הראשונות בקרב ואת הניצחון שהושג בזכות האזהרה, שהובאה על ידי שלושת הרוכבים בלילה ועזרה להכין את המיליציות לקרב. המיליציות שהוקמו וחומשו עוד באותו לילה היוו את ראשיתו של הכוח הלוחם האמריקני במלחמה, שהפך מאוחר יותר לבסיס לצבא הקונטיננטלי.
תקופת המלחמה.
בשנת 1775 נשלח פול רוויר לפילדלפיה על ידי הקונגרס המחוזי של מסצ'וסטס על מנת לבחון וללמוד את מטחנת אבק השרפה היחידה שעבדה אז במושבות. על אף שהורשה רק לחצות דרך המבנה הצליח רוויר לאסוף מספיק מידע על המטחנה בשביל להקים אחת גם בעיר קנטון.
באפריל 1776 מונה רוויר לקצין חיל רגלים בדרגת רב־סרן במיליציה של מסצ'וסטס, ובנובמבר קודם לדרגת סגן־אלוף בארטילריה; הוא הוצב בארמון ויליאם, שחלש על נמל בוסטון והגן עליו, ולבסוף גם פיקד עליו.
רוויר הצטרף למשלחת שיצאה לרוד איילנד ב-1778 ושנה לאחר מכן גם למשלחת הרת אסון לפינובסקוט. לאחר ששב הואשם רוויר באי קיום פקודות הקצין הממונה על המשלחת, עמד למשפט צבאי, וזוכה.
מוצץ
מוצץ הוא אביזר דמוי פטמה, כיום בדרך כלל מגומי, פלסטיק, סיליקון או שילוב שלהם, הניתן לתינוק כדי להרגיעו באמצעות הדמיית הנקה.
היסטוריה.
בשעה שלרוב המוצצים כיום יש אותו מבנה בסיסי (אזור מציצה, מגן פה וידית), הרי מוצץ יכול להיות כל חפץ הניתן לתינוק כדי שימצוץ אותו מטעמי נוחות. הצורה המקובלת הנוכחית של המוצץ הופיעה לראשונה בתחילת המאה ה-20, ויוצרה במשך שנים בצבעי שחור, אדום ולבן (הגומי הלבן באותן שנים היה עשוי מאחוז מסוים של עופרת). במאה ה-16 הורים השתמשו בממתקים בצורת מקלות לבנים בתור מוצצים לילדיהם.
במאה ה-18 הביטוי האנגלי "נולד עם כפית של כסף בפה" (born with a silver spoon in his mouth; שמשמעותו עשיר או מפונק) היה יכול להיות פשוטו כמשמעו, שכן "מוצצי כסף" ניתנו לעיתים קרובות לילדים שנולדו לעושר. חומרים יקרים אחרים, כגון פנינים ואלמוגים, להם יוחסו באותה תקופה סגולות רפואיות, הפכו גם הם למוצצים. תחליפים זולים יותר כללו באותה תקופה "מוצצי סוכר", חתיכות של בד רטוב שנקשרו מסביב לגבישי סוכר.
אובייקט חלופי.
המוצץ משמש כאובייקט חלופי או אובייקט מעבר, כלומר - חפץ שבו נעזרים תינוקות וילדים כדי להתמודד עם התסכולים שהם חווים בחיי היומיום.
בתחילה נצמד הרך הנולד אל אמו כדי למצוא הגנה ונחמה, אך כשהוא גדל הוא מפתח עצמאות ונפרד מאמו, ואין לו תמיד אפשרות להתנחם בזרועותיה; ועל כן - ברגעים שבהם הוא זקוק לנחמה או להרגעה, הוא לעיתים מתכרבל עם חפץ רך ונעים או ימצוץ מוצץ או אצבע כחלופה. ילדים רבים נרגעים ונרדמים עם בובה רכה, שמיכה, סמרטוט ומוצץ, מסיבה זו.
מאחר שהמוצץ מהווה אובייקט חלופי המסייע לילד להתמודד עם קשיים ותסכולים, לקיחת המוצץ ממנו ללא רשותו עשויה לגרום לו לתסכול, חרדה וחיפוש של אובייקט חלופי חדש בצורת אצבע או סמרטוט.
יש הורים הנותנים לילד בקבוק שתייה עם פטמה במקום מוצץ. נוהג זה עלול להיות מזיק ביותר: הילד שותה מעל לרצוי וכך נפגע מנגנון השובע-רעב שלו. תינוק ששותה הרבה מים או מיץ עלול לסבול מחוסר תיאבון ומעלייה מועטה במשקל, כיוון שהשתייה המיותרת באה על חשבון החלב שאותו הוא אמור לצרוך.
בעיות הנגרמות משימוש במוצצים.
יש הטוענים כי מוצצים מפריעים להנקה, במיוחד אם הם ניתנים לתינוק בששת השבועות הראשונים לחייו, עקב בלבול פטמות.
בנוסף, תינוקות המשתמשים במוצצים הוכחו כבעלי סיכוי גבוה יותר למחלה זיהומית באוזניים. תינוקות בוגרים יותר יכולים גם לסבול מהתפתחות איטית בדיבור בשל הימצאות המוצץ בפיהם, דבר שמונע תרגול של כישורי השפה שלהם.
מוצצים משפיעים על התפתחות מבנה הלסת, השיניים והפנים, אך ההשפעה פחותה כשהשימוש בהם מדוד ומבוקר וכשהגמילה מוקדמת יחסית. מוצצים רבים מוגדרים כמוצצים אורתודנטיים, אשר מתיימרים לפגוע פחות בהתפתחות הפה; מחקרים עדיין לא גילו הבדלים משמעותיים בין מוצץ רגיל לאורתודנטי.
יש הטובלים מוצצים בחומרים מתוקים כדבש או סירופ, כדי להרגיל את התינוק למוצץ. הדבר מזיק להתפתחות שיני התינוק, והאכלת תינוקות בדבש עלולה לגרום לבוטוליזם.
גמילה ממוצץ.
רופאים ממליצים לגמול את הילד ממוצץ לקראת גיל שנה, כדי שלא תיפגענה השיניים הקבועות מהשימוש הקבוע במוצץ, אך ילדים רבים ממשיכים להשתמש במוצץ גם עד גיל 5 או 6. ישנן דרכים שונות להיגמל ממוצץ. אחת מהן היא תלייתו על עץ המוצצים. הילד הנגמל מקיים "טקס פרידה" מכל המוצצים ויכול לבוא "לבקר" אותם בעת הצורך. ניתן לשלב את הפרידה מהמוצץ על העץ בקריאת הספר ״עץ המוצצים״ יש המשתמשים בעץ המוצצים לגמילה מבקבוקים ואף מחפצי מעבר כמו חיתולי בד. עיריות בישראל אמצו את הרעיון מהספר ובערים רבות ניתן למצוא עץ מוצצים.
קישורים חיצוניים.
הספר ״עץ המוצצים״
ג'ק שפרד (אבודים)
יעקב מאיר זלקינד
יעקב מאיר זַלקינד (זאַלקינד) (1875, קוברין, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 25 בדצמבר 1937, כ"א בטבת תרצ"ח, חיפה) היה רב, סופר יידיש, פובליציסט, מתרגם, סופר ילדים, כתב גם עברית.
חייו.
יעקב מאיר זלקינד נולד בשנת 1875 בקוברין שבפולין הרוסית להוריו חשה וליב. זכה לחינוך מסורתי מלא, 'חדר' מסורתי והשלמת לימודיו בישיבת וולוז'ין הידועה. במקביל למד גם לימודים כלליים, ועמד בהצלחה בבחינות החיצוניות לתעודת בגרות. כשהיה כבן עשרים, יצא להשלים לימודי בלשנות ופילוסופיה באוניברסיטאות בגרמניה, צרפת ושווייץ.
עם תום לימודיו יצא זלקינד לבריטניה, ושימש כרבהּ של קהילת קארדיף, בוויילס שבבריטניה. מראשית דרכו היה פעיל בארגונים ציוניים, תמך בהתיישבות בארץ ישראל, והשתדל לשלב בין עבודתו הספרותית מדעית, לבין פעילותו הציבורית.
בשנת 1913 הגיע יעקב מאיר זלקינד לראשונה לארץ ישראל, והיה בין רוכשי אדמות במושבה כרכור מטעם פועלי אנגליה היהודים ולמענם, כדי לאפשר התיישבותם כחקלאים זעירים בארץ. ב-15 במרץ 1913 הקים למטרה זו את חברת "אחוזת לונדון א'", שנרשמה באפריל 1914 בלונדון כחברה בע"מ, ואשר רכשה כמחצית מאדמות כרכור.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר מהפך רוחני, הצטרף לתנועה האנרכיסטית באנגליה, ואף ערך את ביטאונה. לקראת סוף חייו, בשנת 1933, עלה שנית לארץ ישראל, השתקע בחיפה, ובהּ נפטר בשנת 1937. נקבר בבית הקברות בחיפה בשורת הרבנים וגדולי התורה.