סבו של ליאו מצד אמו מרים היה הרב הנודע שלמה קרליבך. סבו מצד אביו הבנקאי זאב וילהלם (וילי), היה הרב יוסף כהן, אף הוא רב וחוקר. אחיו של הרב יוסף כהן, לאופולד כהן , היה חוקר יוון העתיקה וההדיר מהדורה אקדמית בגרמנית של כתבי פילון האלכסנדרוני. ליאו כהן היה בן דודו של הרב "המרקד" שלמה קרליבך. כהן הוא אחיהם של חיים כהן, שהיה משפטן ישראלי וחתן פרס ישראל, של אלכסנדר כהן, שהיה מהנדס העיר בני ברק ושמאי מקרקעין נודע (אביו של ידידיה כהן), ושל שלמה כהן-אברבנאל שהיה המשנה לראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
לאחר מותו, נישאה אשתו רחל למרקוס-מרדכי כהן.
רחל יסדה ב-1963 את הספרייה העירונית בירושלים, ובהמשך פעלה בספריות ציבוריות רבות בעיר. על פועלה זו קיבלה בשנת 1990, תש"ן, את אות יקיר ירושלים.
בתו של ליאו, נעמי, נישאה לאדריכל דוד קאסוטו, ובנו אריאל כהן הוא פרופסור אמריטוס לפיזיקה של האטמוספירה ולאסטרונומיה פלנטרית במחלקה למדעי האטמוספירה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית.
ואן הפלין
ואן הפלין (באנגלית: Van Heflin; 13 בדצמבר 1908 - 23 ביולי 1971) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
קורות חיים.
הוא החל את קריירת המשחק בברודוויי. סרטו הראשון היה "אישה מורדת" לצידה של קתרין הפבורן (1936).
בשנת 1942 קבל פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט "ג'וני איגר" לצידו של רוברט טיילור.
במלחמת העולם השנייה שימש כצלם קרבי בצבא ארצות הברית באירופה.
הוא שיחק בסרטים רבים, לרוב בתפקידי משנה, ביניהם:"שביל סנטה פה" (1940), "מאדאם קירי" (1943), "עוד תעלה תזרח השמש" (1946), "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" (1946), "שלושת המוסקטרים" (1948), "מאדאם בובארי" (1949), "צעירה מדי לנשיקה"(1951), "שיין" (1953), "בריגדון" (1954) ו"זעקת הקרב" (1955) לפי ספר ותסריט של לאון יוריס.
הפלין שיחק גם על במות ברודוויי. ב-1939 הופיע בסיפור פילדלפיה לצד קתרין הפבורן וג'וזף קוטן בהפקה שרצה 417 פעמים. כן שיחק גם בהפקת מראה מעל הגשר מאת ארתור מילר.
הפלין שיחק בסרטים רבים, לרוב בתפקידי משנה, כן הופיע בסדרות בטלוויזיה.
ב-1960 זכה הפלין בשני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד על הופעותיו בקולנוע ובטלוויזיה.
סרטו האחרון היה סרט האסונות נמל תעופה (1970) בו גילם תפקיד של נוסע העומד לפוצץ מטוס נוסעים כדי לזכות את משפחתו בביטוח חיים שרכש. זמן קצר לאחר מכן הוא מת מהתקף לב.
טוני גארן
אנטוניה ("טוני") גארן (בגרמנית: Toni Garrn; נולדה ב-7 ביולי 1992) היא דוגמנית, שחקנית ופעילת זכויות אדם גרמנייה. ב-2008 התרחשה הפריצה הגדולה שלה בתחום האופנה, לאחר חתימה על חוזה בלעדי עם קלווין קליין.
ביוגרפיה.
טוני גארן נולדה לאנטוניה גארן בהמבורג, גרמניה. יש לה אח גדול, ניקולאס, גם הוא דוגמן.
כאשר גארן הייתה בת שנתיים, היא עברה עם משפחתה ללונדון, ומאוחר יותר לאתונה כאשר היא הייתה בת שש. בגיל 10, חזרה להמבורג עם משפחתה.
כאשר גארן הייתה בת 13 החלה את קריירת הדוגמנות כשחתמה על חוזה עבודה בסוכנות דוגמנות ניו יורקית.
בסתיו 2011, גארן החלה לדגמן עבור רשת "ויקטוריה'ס סיקרט", ראשית בהופעה בקטלוגים שלהם מדגמנת את קו הבגדים. מיד לאחר מכן היא הייתה ב-2011 תצוגת האופנה של ויקטוריה סיקרט, וצולמה עבור PINK-line עם דוגמנית בשם שנינה שאיק. תצוגת האופנה הראשונה שלה של ויקטוריה סיקרט הייתה למעשה ב-2010, אבל בסופו של דבר היא לא נבחרה בשנה זו לתוכנית.
באפריל 2012, דווח לגארן באופן שגוי על ידי התקשורת שנבחרה להיות רשמי ויקטוריה סיקרט אנג'ל. מיד לאחר מכן דווח כי גארן רק נבחרה לככב בקמפיין של ויקטוריה סיקרט הקמפיין למען "חלום אנג'ל" לצד ארין הית'רטון ולינדסי אלינגסון, ובפרסומת "מלאכים באהבה" בכיכובה של אליס טיילור.
כיום, גארן מתגוררת ברובע הפיננסי במנהטן, ניו יורק.
משחק.
במהלך שנת 2019 הצטלמה לסרט הקולנוע האמריקאי "Warning" לצד כוכבים גדולים כמו אלכס פטיפר ותומאס ג'יין. הסרט שוחרר לאקרנים באוקטובר 2021.
בשנת 2021 שיחקה בסרט האמריקאי "משבר" את דמותה של שרה.
בתקשורת.
גארן התפרסמה בזכות פועלה כדוגמנית ובשל מערכת יחסים מתוקשרת שניהלה עם לאונרדו דיקפריו במשך כשנה וחצי, עד לאוקטובר 2014, גארן כיכבה פעמים רבות על שערי עיתונים.
חיים אישיים.
ב-24 בדצמבר 2019 התארסה לשחקן הבריטי אלכס פטיפר, לאחר עשרה חודשי זוגיות. ב-2020 הם התחתנו בהמבורג, גרמניה. ב-2021 נולדה בתם הבכורה.
לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט
לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (; 24 בספטמבר 1577 – 27 ביולי 1626), היה רוזן הסן-דרמשטאדט בין השנים 1596–1626.
ביוגרפיה.
לודוויג נולד ב-24 בספטמבר 1577 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, לגאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולמגדלנה מליפה, בתם של ברנהרד השמיני, רוזן ליפה וקתרינה מולדק-אייזנברג.
בשנת 1596 מת אביו גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1604 מת לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, ובעקבות מותו פרצה מלחמה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט על חלוקת הירושה. בנוסף היה יריבות בין הרוזנויות עקב כך שרוזנות הסן-קאסל הייתה קלוויניסטית, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט הייתה לותרנית.
במהלך מלחמת שלושים השנים לחמו הרוזנויות זו בזו, מכיוון שרוזנות הסן-קאסל צידדה בנסיכים הפרוטסטנטים, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט צידדה בקיסר ובבית הבסבורג.
ב-27 ביולי 1626 מת לודוויג, ובנו גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטאדט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-14 ביוני 1598 נישא לודוויג למגדלנה מברנדנבורג, בתם של יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מאנהלט-צרבסט, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
אסי משולם
אסי משולם (נולד ב-1975) הוא אמן ישראלי, ראש החוג לאומנות באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
אסי משולם נולד בחיפה. סיים לימודי תואר ראשון באמנות וארכאולוגיה בשנת 2000 ולימודי תואר שני במקרא בשנת 2019 באוניברסיטת חיפה.
משולם השתתף לאורך השנים בתערוכות רבות, בישראל ומחוצה לה, והציג במספר רב של תערוכות יחיד שעסקו בקשר שבין אמנות, דת ופולחן. עיסוקו העיקרי בשנים האחרונות, באמנות ובמחקר, הוא הפולחן הפוליתיאיסטי בהיסטוריה של עם ישראל והמזרח הקדום, ובכללו גם מנהגי הקרבת קרבנות אדם.
משולם הוא ראש החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה החל מאוקטובר 2017, ומרצה בבית הספר לאמנות "פרדס".
מתגורר ועובד בעמק חפר.
עבודותיו.
בראשית שנות האלפיים, בשנים הראשונות לפעילותו האמנותית, עסק משולם באמנות דיגיטלית, ועבודתו כללה בעיקר דיוקנאות עצמיים שעובדו בפוטושופ. כבר אז ניכר בעבודתו העניין בגבולות שבין האנושי והחייתי, ובשאלות עקרוניות על הקשר שבין אסתטיקה, אמת וזיוף. מספר שנים לאחר מכן, החל משולם לחזור לעיסוק בציור וברישום, אותם זנח עם תום לימודיו. בשנת 2005, החל ליצור אובייקטים תלת ממדיים, ומאז הפיסול הפך לעיסוקו העיקרי.
בשנת 2005, לקראת תערוכת יחיד בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב, כתב משולם את הספר "רועכם", כחלק מן הפרויקט, שכלל גם פסלים ורישומים. ספר זה יהפוך לגורם משמעותי ובעל השפעה רבה על המשך עבודתו של משולם בשנים שלאחר מכן. הספר נכתב בשפה כמו-מקראית, והוא מתאר את קורותיו של רועכם, בן-כלאיים, תוצר של יחסים אסורים בין אדם לחיה. רועכם, שאישיותו משלבת את חכמתו האנושית יחד עם דחפיו החייתיים, גדל על התפר שבין התרבות והטבע, ומפתח לעצמו תורת-חיים שאותה הוא מעביר לתלמידיו בחלקו האחרון של הספר.
לדבריו של משולם "תהליך כתיבת הספר היה אינטנסיבי ושילב חקירה פילוסופית ותרבותית, יחד עם הקשבה לדחפים אינטואיטיביים ורגישות לתהליכים אישיים, פנימיים ותרבותיים. לאחר כתיבתו של הספר, נלמדו ופותחו הרעיונות המובאים בו, והוא שימש כר נרחב לפעילויות אמנותיות ופילוסופיות שניזונו מן ההשראה שטמונה בו. תערוכות ויצירות אמנות רבות שנעשו בעקבות הופעתו של הספר, נוצרו למעשה בהשראת רעיונותיו ומשנתו הפילוסופית".
בשנים 2007 עד 2009, שקד משולם על פרויקט המשך למה שהחל עם "רועכם", ובנה מעין מסדר דתי על בסיס הרעיונות שיוצגו בספר. "לקסיקון העיקרים של מסדר הטומאה", ספר בן כ-360 עמודים, נחשף לקהל והוצג לקריאה בתערוכה "לקסיקון העיקרים" שהוצגה בשנת 2010, אף היא בגלריה ג'ולי מ., שהייתה אז גלריית הבית של משולם. בתערוכה זו, הפך משולם את הגלריה לחלל תפילה, שבו הוזמן הקהל לשבת על ספסלי עץ, לעיין ולקרוא בספר.
העיסוק בדת, ברעיונות של טהרה וטומאה ובעניינים של פולחן ומיתוס, הביאו את משולם לשוב אל ספסל הלימודים בשנת 2015, וללמוד לתואר שני בחוג למקרא באוניברסיטת חיפה. את עבודת המחקר (תזה) עשה משולם בהנחייתם של פרופ' איילת גלבוע (מהחוג לארכאולוגיה) וד"ר דנאל קאהן (מהחוג למקרא), ועסק בהקרבת ילדים שנהוגה הייתה אצל הפיניקים, ובקשר שלה לאזכורים המקראיים של פולחן המולך, שנעשה בגיא בן הינום שלמרגלות ירושלים. בשנים אלה, עבודתו של משולם הושפעה רבות מנושאי הלימוד והמחקר שלו, ובהם הפוליתאיזם במזרח הקרוב הקדום, האמנות הקדומה של מסופוטמיה, מצרים וכנען, פולחן והקרבת קרבנות, והשפה העברית הקדומה. מלבד עיסוקו האמנותי, משולם גם מלמד ומרצה על נושאים אלה במסגרות שונות.
קישורים חיצוניים.
כתבות
ראיונות
פיקוד צפון של ארצות הברית