מטרתם של העולים הייתה שיקום בית ה' החרב, מאחר שכל ההתרחשויות הנכבדות בחיי האומה היו קשורות במקדש ובעבודת האלוהים שבו: בחצרות המקדש היו חכמים ומורים שהורו דברי תורה והגות. בלשכת הגזית שבעזרת המקדש ישבה הסנהדרין. בבית המקדש רוכזה הספרות הלאומית, זו שנכללה בתנ"ך והספרים החיצוניים, וכותבי ספרים ומגיהים ריכזו את הספרות שיועדה ליהודי הארץ והתפוצות. בידי הלוויים טופחה שירת תהלים והמנוני דת שונים. הבאים לבית המקדש היו זובחים קרבנות, שומעים דברי תורה, או עולים אליו לדין או למשפט.
מבנה בית המקדש השני.
המקדש היה מורכב משלושה חלקים, זה לפנים מזה:
לצדיהן היו מוסדות המקדש ובתי מלאכה שעסקו בתחזוק המקדש. החצר החיצונית הייתה קרויה "עזרת נשים" מכיוון שסביב קירותיה היו בונים מרפסת ארעית בכל ערב סוכות, כדי שיוכלו הנשים לראות ממנה את שמחת בית השואבה המתקיימת בחג הסוכות. (בבית ראשון, בזמן שמחת בית השואבה, היו הנשים בהר הבית והגברים בחצר החיצונה, ובבית שני נוצר ממצב זה ערבוב ביניהם על כן בנו להם מרפסת בעזרת נשים.) עזרת הנשים שימשה גם למעמד הקהל, בו המלך היה קורא בתורה לפני העם בכל מוצאי שנת שמיטה.
עבודת הקודש.
את הקרבנות היו מקריבים בעזרה הפנימית שהקיפה את ההיכל, בהיכל היו שלושה כלים. מזבח הזהב, עליו הוקטרה קטורת. המנורה, שהודלקה בכל ערב, ושולחן לחם הפנים שעליו הונח בכל שבוע לחם לפני ה'. בקודש הקודשים - הדביר, לא נמצא כל חפץ פרט לאבן השתייה, עליה הקטיר הכוהן הגדול קטורת פעם אחת בשנה, ביום הכיפורים.
העם היה מביא למקדש קרבנות בוקר וערב, העבודה הייתה מלווה בשירת תהלים ובקריאה בתורה. את הקרבנות היו מקריבים הכהנים. אולם חובת עבודת המקדש הייתה בידי העם, ועל כן היה מחויב לכלכלו – על ידי תרומה שנתית בשם "מחצית השקל". אחד הביטויים הנכבדים ביותר לזיקת העם למקדש הייתה העלייה לרגל בעיקר בפסח, בסוכות ובשבועות.
בבית המקדש השני היו חסרים ארון הברית, צנצנת המן (לחם שמים שניתן לישראל במדבר), האורים והתומים ומטה אהרן, אבל היו בו המנורה וכלי פולחן נוספים.
חורבן בית המקדש.
בית המקדש השני נחרב על ידי טיטוס, בנו של אספסיאנוס קיסר, במהלך דיכוי המרד הגדול, בט' באב ג'תת"ל - 5 באוגוסט 70, ולא הוקם מחדש. חז"ל תלו את הסיבה העיקרית לחורבנו בשנאת חינם.
דגמי בית המקדש השני.
דגם בית המקדש נעשה מאבן גיר וסלעים נוספים. קנה המידה 1:200.
פרשת הקלטת הלוהטת
פרשת הקלטת הלוהטת הוא הכינוי שהעניקה העיתונאית יעל דן לפרשה מ-1993 ובה טען חבר הכנסת בנימין נתניהו (לימים ראש ממשלת ישראל), במהלך מסע הבחירות שלו לראשות הליכוד, שבמסגרתו התמודד מול דוד לוי, בני בגין ומשה קצב, כי גורמים בליכוד מנסים לסחוט אותו באיומים.
באמצעי התקשורת פורסמו במהלך השנים ידיעות על חוזה שנחתם לכאורה בין בנימין נתניהו לאשתו שרה, על רקע פרשה זו.
הפרשה.
ב־14 בינואר 1993 הכריז נתניהו בהופעה דרמטית במהדורת מבט כי קיבל איומים מ"אדם אחד, מוקף בחבורה של פושעים לא גדולה", לפיהם אם לא יסיר את מועמדותו יחשפו אלו קלטת שבה צולם לכאורה נתניהו כשהוא מקיים יחסי מין עם אישה שאיננה אשתו. בשל תוכנה, זכתה הקלטת לכינוי "הקלטת הלוהטת". נתניהו התוודה, בתשובה לשאלתו של העיתונאי אורי כהן אהרונוב, כי אכן "היה לי קשר קצר עם אשה, שהסתיים", וכי עניין זה הוא עניינו ועניינה של אשתו שרה, שאת סליחתה הוא מבקש. כמו כן אמר כי "אנחנו יודעים מי עומד מאחורי הניסיון הזה... מי שנקט בשיטות של ריגול, ציתות ופריצה, אינו ראוי להיות בהנהגה ומקומו בבית הסוהר".
נתניהו לא נקב בשמו של אותו אדם, אך הכל סברו כי מדובר בדוד לוי, שהכחיש כל קשר למעשה. חקירת המשטרה לא העלתה דבר, ולא נמצאו כל ממצאים לפיהם אכן נסחט נתניהו, או כי קלטת כזו הייתה קיימת במציאות.
לוי דרש התנצלות, אולם נתניהו התנצל רק כעבור שנתיים. מבקרי נתניהו ראו בהופעתו בטלוויזיה, בעידוד יועצו איל ארד ובטרם ראה מישהו את הקלטת, ביטוי לחוסר יכולתו לעמוד במצבי לחץ.
חרף הפרשה, ניצח נתניהו בבחירות המקדימות ב-25 במרץ 1993, וזכה ב-52% מהקולות.
חקירת המשטרה.
כשלושה ימים לאחר ההופעה בטלוויזיה הגיש נתניהו תלונה במשטרה על ניסיון סחיטה והאזנות סתר, בסיוע עורך הדין דן אבי-יצחק. בתלונה טען נתניהו כי החוקר הפרטי, אביטל למברסקי, שהיה קודם ראש מפלג סמים במשטרת חיפה, פנה אליו עם מידע שביצעו במשרדו האזנות סתר החל מספטמבר 1992. המידע כלל קלטת בה הוקלט אדם שכביכול מודה שהתקין את הציוד, ושאדם זה גם מחזיק קלטת שצולמה בחשאי ותיעדה את מפגשיו עם אשה. בנוסף ציין בתלונה שמות של שני אנשים ממחנה דוד לוי, יעקב ברדוגו ומרדכי משעני, כמעורבים בפרשה. בהמשך נקשר שמו של שמואל גוזמן, בעלי משרד החקירות "גיל חקירות", כמי שהזמין את ההתקנה. למברסקי מצידו טען שהיה זה נתניהו שפנה אליו, שהוא לא מחזיק בשום קלטת ושלדעתו אין ולא הייתה קלטת שתיעדה אותו, ואין לו שום שמץ של הוכחה שהיה נגדו איזשהו מעקב.
החקירה בפרשה הסתיימה מספר ימים ימים לפני הבחירות המקדימות, והתברר כי לא עלה דבר נגד דוד לוי או מקורביו, אך נתניהו מסר מידע נוסף והחקירה התארכה. ב-30 במרץ 1993, הודיעה המשטרה שהחקירה הסתיימה אך תוצאותיה ישארו חסויות, עם זאת נמסר שיש המלצה להעמיד לדין את למברסקי על השמדת ראיות (הקלטת שכביכול החזיק). ב-27 במאי 1993 נחשף כי שרה נתניהו מסרה גרסה שונה לגבי שיחת הטלפון, שהאלמוני שהתקשר לא נקט לשון איומים ולא דרש את הסרת מועמדותו של נתניהו מהמרוץ לראשות הליכוד, בתמורה לאי גילוי מידע עליו. ב-2 ביוני 1993 פרקליטות המדינה החליטה לסגור את התיק החקירה ומסרה, כי "עם סיום בדיקת החומר לא נמצאו חשודים ולא בסיס ראייתי כלשהו לביצוע העבירות. שהמשטרה המליצה לסגור את התיק, וכך החליטה גם פרקליטות המדינה באישורו של היועץ המשפטי לממשלה, יוסף חריש". בתגובה אמר דוד לוי ש"נתניהו רקם עלילה שפלה". מרדכי משעני, ששמו הוזכר בתלונה, פנה בבקשה למפכ"ל שיסיר את האיפול על פרטי החקירה, אך סורב.
חוזה שנחתם לכאורה בעקבות הפרשה.
הפרשה שככה, ואוזכרה מדי פעם על ידי עיתונאים ורכילאים לאורך השנים בשולי הדיון הציבורי. ב-8 במרץ 2021, התפרסם סרטון באתר יוטיוב, ובו רואיין דוד ארצי, שהיה בעברו המשנה למנכ"ל התעשייה האווירית, בידי העיתונאי לשעבר דן רביב. תוכני הסרטון עוררו עניין רב, והוא צבר כ-290 אלף צפיות בתוך כארבעה ימים בלבד. בסרטון, ארצי סיפר כי שנים אחדות לאחר אירועי פרשת הקלטת הלוהטת, פגש בנסיבות עסקיות את עורך הדין דוד שמרון, שמסר לעיונו חוזה שערך בין בנימין לשרה נתניהו. ארצי טען שהחוזה נחתם על רקע פרשת הקלטת הלוהטת, ובו הוסכם כי שרה נתניהו תהא מעורבת במינוי תפקידי הרמטכ"ל, ראש המוסד וראש השב"כ, ותהא שותפת סוד לענייני ביטחון מדינת ישראל. עוד נאמר כי הפרתו של החוזה תוביל להעברתו של הרכוש המשותף של בני הזוג לבעלותה הבלעדית של שרה נתניהו.
דוד ארצי חזר על סיפורו וגרסתו בפרטיהם המלאים ימים לאחר מכן, בריאיון לעיתונאי דן מרגלית, ובראיון שנתן לתוכנית הרדיו של גולן יוכפז וענת דוידוב ברדיו 103FM. בראיון הרדיו הרחיב ארצי את גרסתו, באומרו כי בתקופה האחרונה (לפני הריאיון) נפגש שוב עם שמרון, והאחרון ניסה לשחדו, לכאורה כדי למנוע ממנו לחשוף את הדברים שידע וחפץ לספר. ארצי סיפר "שדחה את הצעת השוחד". בראיון הרדיו אמר ארצי כי נבדק באשר לטענותיו בשני מכוני פוליגרף עצמאיים, ובשניהם נמצא דובר אמת. העיתונאי בן כספית הגן על טענותיו של ארצי ותמך בהן.
בתגובה לראיונותיו של ארצי, אמר שמרון: "מעולם לא ערכתי הסכם כזה לבנימין ולשרה נתניהו, לא ראיתי הסכם שמישהו אחר ערך, וממילא לא הראיתי הסכם כזה לאיש", ובהמשך הגיש תביעת לשון הרע נגד ארצי. תגובה נוספת הגיעה מלשכתו של בנימין נתניהו: "שקר מוחלט וממוחזר שיטופל משפטית".
יצירת זוג
יצירת זוג (באנגלית: Pair production) הוא תהליך פיזיקלי שבו בוזון כיול נייטרלי, דוגמת פוטון, מתפצל לזוג של חלקיק ואנטי-חלקיק. התהליך ההפוך קרוי איון או אניהילציה.
דוגמאות ליצירת זוג:
יצירת זוג מתרחשת רק אם האנרגיה של החלקיק המקורי גבוהה מפעמיים מסת המנוחה של כל אחד מהחלקיקים הנוצרים (שמסתם זהה) מוכפלת במהירות האור בריבוע. עבור יצירת זוג של אלקטרון ופוזיטרון נדרש פוטון עם אנרגיה של לפחות , כלומר בתחום של קרינת גמא.
התהליך לא יכול להתרחש בריק היות שהוא לא יכול לשמר תנע ואנרגיה בו-זמנית. לכן, התהליך מתרחש תמיד בתוך חומר, בקרבת גרעינים כבדים שקולטים תנע ואנרגיה ומשתתפים בתהליך. יצירת זוג היא בדרך כלל התהליך הדומיננטי שבו פוטונים אנרגטיים מאבדים אנרגיה, למשל בתחום התדרים של קרינת גמה.
יצירת זוגות של אלקטרון ופוזיטרון נצפתה לראשונה ב-1933 על ידי פטריק בלקט בתא ערפל. על גילוי זה, בין השאר, זכה בלקט ב-1948 בפרס נובל לפיזיקה.
איון (פיזיקה)
בפיזיקת חלקיקים, אִיּוּן או אָנִיהִילַצְיָה (Annihilation, מלטינית Annihilatio, השמדה) הוא תהליך בו חלקיק ואנטי-חלקיק מתנגשים במרחב-זמן והופכים לחלקיקים השונים מהמקוריים. כתוצאה מהאיון, נוצר זוג של חלקיק ואנטי-חלקיק חדשים. לחלופין, עשויים להיווצר חלקיקים כמו פוטונים וגלואונים, שאין להם אנטי-חלקיק.
דוגמאות חשובות לתהליכי איון כוללות:
כל תהליך איון חייב לקיים את חוקי השימור הפיזיקליים, כגון שימור המטען החשמלי, האנרגיה, התנע והתנע הזוויתי. אלו הן ארבע דוגמאות לחוק שימור חזק (strong conservation law או exact conservation law), כלומר, חוק שימור שאינו מופר לעולם.