העלילה לא פגעה בכבודה של וינה באותה התקופה, אך במשך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היא נחשבה למסוכנת. בשל כך, "כך עושות כולן" נשמטה מן הרפרטואר האופראי במשך שנים רבות, וכאשר היא הופיעה, הדבר נעשה באחת מגרסאותיה המצונזרות. לאחר מלחמת העולם השנייה מקומה ברפרטואר האופראי הוחזר על כנו. גם בארצות הברית בוצעה האופרה במלואה רק ב-1922, בעוד "דון ג'ובאני" ו"נישואי פיגארו" בוצעו שם לראשונה ב-1817 וב-1824.
ישנן הקלטות רבות של האופרה, והיא מבוצעת לעיתים תכופות. המחזה "כך" ("Così"), אשר נכתב על ידי המחזאי לואיס נאורה, והציגה בעלי מחלות נפש משחקים באופרה. נעשה שימוש בקטעים רבים מן האופרה בפסקול של הסרט "Closer" (משנת 2004) .
שלושה זמרים שרים את המילים "כך עושות כולן" במערכה השנייה, סצנה XI, ממש לפני הסיום (הפינאלה). מעבר לכך, הצירוף הושר כבר על ידי הרוזן, דון באזיליו וסוזנה בשלישייה בנישואי פיגארו (במערכה I, סצנה VII), אשר גם הליברטו שלה חובר על ידי לה פונטה, וגרמו לכותרת להישמע כמו בדיחה תוך-מוצרטית.
"Sento, o Dio, che questo piedo è restio" (אני חש, הוי אלוהים, שרגלי מסרבת ללכת) --פרנדו וגוגליאמו
&lt;br&gt;"Oh, poverini, per femmina giocar cento zecchini?" (הוי, קטנים מסכנים, להמר 100 סקווינים על אישה) --אלפונסו
&lt;br&gt;"In uomini, in soldati, sperare fedeltá?" (בגברים, בחיילים, אתן נותנות את תקוותכן?) --דספינה לאחיות
&lt;br&gt;"É amore un ladroncello" (האם האהבה היא גנבת קטנה) --דורבלה לפיורדיליג'י
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה
דון אלפונסו וחבריו הצעירים, הקצינים פרנדו וגוליילמו, דנים בשאלה עד כמה הנשים נאמנות. אלפונסו משוכנע כי כל הנשים הן בוגדניות, אולם פרנדו וגוליילמו דוחים דעה זו כיוון שהם מאוהבים באחיות פיורדיליג'י ודורבלה. אלפונסו מציע להם להתערב איתו ומבטיח כי עד לסופו של היום הוא יוכיח להם כי הצדק עמו. הוא מבקש מפרנדו וגוליילמו לומר לאהובותיהם כי קיבלו צו המחייב אותם לעזוב את נאפולי ואחר-כך, על-פי התוכנית שזממו, הם ישובו במהרה מחופשים, כשכל אחד מחזר אחר האהובה של חברו.
פיורדיליג'י ודורבלה מעלות על נס ומשבחות את אהוביהן כאשר דון אלפונסו מגיע לספר להן על הצו שהגיע. הגברים הצעירים מגיעים אף הם ושני זוגות האוהבים נפרדים בעצב רב.
דספינה המשרתת מכינה ארוחת בוקר כאשר האחיות נכנסות לספר לה על גורלן האכזר. היא מייעצת להן להתפרפר מעט בעת שאהוביהן במרחקים, אך עצה זו מתקבלת בבוז רב וזעזוע עמוק. דון אלפונסו, אשר שמע את דברי דספינה, מבין כי היא תהיה לו בת ברית מושלמת בעלילה שרקם ומשכנע אותה להצטרף אליו.
הוא מכניס אל הבית את גוליילמו ופרנדו המחופשים לאלבנים, אך שתי האחיות מזועזעות למראה שני הגברים הזרים הנמצאים בביתן ונדהמות כפליים כאשר הזרים מתחילים לחזר אחריהן. אלפונסו מעמיד פנים כי מדובר בחברים ותיקים שלו, אבל פיורדיליג'י מדגישה ללא הרף את נאמנותה לאהובה הנעדר. פיורדיליג'י ודורבלה ממשיכות לבכות את מר גורלן, כאשר לפתע מגיעים במרוצה שני האלבנים.
במלודרמטיות מופגנת ואף מופרזת הם בולעים רעל ומתמוטטים. דספינה ודון אלפונסו ממהרים למצוא רופא ומשאירים את האחיות לטפל בגברים הסובלים. הרופא, שאינו אלא דספינה בתחפושת, מכריז כי הוא מתלמידיו של ד"ר מסמר ומנסה להוציא את הרעל משני המתאבדים בעזרת מגנט. כאשר השניים מתעשתים, הם ממשיכים בחיזוריהם הנמרצים ומלאי התשוקה.
מערכה שנייה
לאחר הטפת מוסר נוספת של דספינה, מחליטות האחיות שכל רע לא יאונה להן מפלירט תמים וקצר. דורבלה, אהובתו של פרנדו, בוחרת בגוליילמו המחופש, בעוד פיורדיליג'י, אהובתו של גוליילמו, בוחרת בפרנדו. האלבנים האורחים שרים סרנדה לשתי האחיות ולאחר מכן יוצאים פיורדיליג'י ופרנדו לטיול רומנטי קצר בגן, בעוד גוליילמו המחופש מחזר אחר דורבלה. לתדהמתו הרבה היא מתמסרת לו ומחליפה עמו תליונים. בעוד שניהם נבלעים בין שיחי הגן שבים פרנדו ופיורדיליג'י אך היא נותרת איתנה בנאמנותה הראשונית.
כאשר שני הגברים נפגשים מתעצב פרנדו בעת שגוליילמו מראה לו את התליון שדורבלה העניקה לו. פרנדו מנסה פעם נוספת לזכות בחסדיה של פיורדיליג'י, כאשר גוליילמו ודון אלפונסו מציצים בסתר.
לתדהמת כולם פיורדיליג'י נכנעת לבסוף גם היא. דון אלפונסו זכה בהתערבות והוא מנסה לנחם את שני הגברים הצעירים שלמדו לפתע כי כל הנשים הן אותו דבר - COSI FAN TUTTE.
חגיגות הנישואין בין שתי האחיות לאלבנים בעיצומן כאשר לפתע נשמע קול הלמות התופים במרחק המכריז על שובם של הקצינים. בהיסטריה, אולי מאולצת מעט, האלבנים והנוטריון (שוב דספינה המחופשת) מתחבאים.
רגע לאחר מכן נכנסים פרנדו וגוליילמו אל החדר בלבוש הצבאי שלהם ונדהמים מקבלת הפנים הקרירה למדי לה הם זוכים. אך כאשר הם מגלים את חוזה הנישואין ואת הנוטריון המסתתר מתבהרת התמונה. בחרבות שלופות הם ממהרים לרדוף אחר יריביהם וחוזרים מיד עם התחפושות האלבניות בידם. התרמית הגיעה לסופה וכל שנותר לארבעת האוהבים הצעירים הוא לקבל את עצתו של דון אלפונסו - לשכוח וגם לסלוח.
אריך פון מנשטיין
מנשטיין
טוטנקופף
טיולית
טיולית היא משאית ייעודית עם "מכולת נוסעים" הממלאת תפקיד של אוטובוס. רכבים כאלה היו נפוצים בעבר במדינות מתפתחות. טיוליות שימשו בעיקר את הצבא, את יחידות המשטרה למלחמה בהתפרעויות, שירותים ציבוריים, כאוטובוסי תלמידים וכן חברות בבעלות המדינה בדרכים קצרות לעובדים.
מבנה.
טיוליות נבנות על ידי התקנת ארגז שלם המצויד להסעת אנשים על שלדת משאית. הגוף עצמאי ונפרד מהנהג. בדרך כלל אין מעבר בין תא הנהג לגוף הארגז אך לרוב ישנה מערכת אינטרקום. הגוף מצויד בחלונות, מערכת תאורה פנימית נפרדת ומערכות חימום ו/או מיזוג אוויר. גופים קשורים הם סוגים שונים של סדנאות ניידות או מבנה-על צבאי מיוחד. נוחות הנוסעים היא בדרך כלל מינימלית. חברות מסוימות כמו הארגז מייצרות טיוליות על ידי התקנת מרכב אוטובוס חלקי על שלדת משאית בעלת הנעה לכל הגלגלים.
שימוש.
בשל מינימום הנוחות שמספקת הטיולית, הן מתאימות להובלה למרחקים קצרים בלבד. באופן ספציפי, חלוקת עובדים במקומות עבודה גדולים מתחת לשמים הפתוחים כמו אתר בנייה גדול, עבודה חקלאית, מחצבות או מכרות עיליים. לרוב כלי רכב אלו בנויים על שלדות רכבי שטח. כלי רכב אלו משמשים גם כיחידות התערבות משטרתיות, קומנדו ויחידות ללוחמה בטרור. טיוליות משמרת כאלה הן אמצעי התחבורה הפופולרי ביותר בתחום כריית הנפט. הם מאפשרים לצאת די רחוק מאזורים מיושבים, בעוד שיחסית נוח להסיע את כל כוח האדם עם אפשרות ללינת לילה. בכמה משאיות כאלה מסופקים מקומות שינה, שכן משמרת העבודה יכולה להימשך עד שבוע, בעוד שזה יכול לקרות בתנאים של לילה קוטבי עם כפור עד 50- מעלות צלזיוס. חימום ובידוד עוצמתיים מותקנים בסלונים.
בישראל.
השימוש בטיוליות בישראל היה נפוץ מקום המדינה ועד לסוף שנות ה-80. בתחילה נעשה שימוש במשאיות רגילות שהותקנו בהם ספסלים ארוכים לאורך המשאית עבור הנוסעים. השימוש במשאיות אלו היה נפוץ במיוחד להסעת פועלים לעבודה, להסעת ילדים לבתי ספר ולקייטנות, ועבור טיולי בתי ספר ותנועות נוער בגלל שעלות שכירתם ליום טיול היה פחות ממחצית העלות של אוטובוס. בעקבות תאונת דרכים קשה בה נהרגו שבעה ילדים מכפר מנחם שירדו ממשאית שחנתה בשולי הכביש, המליצה ועדה של משרד התחבורה על צמצום מספר המשאיות שמסיעות נוסעים וחובת התקנת סולם לעליה לאוטובוס מצד ימין, במקום העלייה הרגילה מאחור. אולם המלצה זאת לא יושמה בפועל, ובמקום זאת בשנת 1969 אסר משרד התחבורה על הסעת ילדים עד כיתה ד' במשאיות, למרות מחאות נהגי המשאיות. בתקופה זאת נכנסו לשימוש טיוליות עם מרכב דמוי אוטובוס מאחור.
בשנת 1974 הורשו יותר מובילים פרטיים להחזיק אוטובוסים, ובעקבות זאת ירד בהדרגה מספר הטיוליות שהיו בשימוש. עם השנים נבנו כלי רכב מודרניים יותר ופחת מספר הטיוליות בשימוש. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הנהיג משרד התחבורה מדיניות של אי מתן היתר לשימוש בטיוליות חדשות, על מנת לסיים את השימוש בהן. בעקבות זאת נקבע שלא יינתן רישיון רכב לטיולית שלא היה לו היתר להסעת נוסעים לפני פברואר 1993. בהמשך נקבע שגם טיולית המחליפה טיולית שהוצאה משירות תוכל לקבל רישיון רכב, באופן ששם לאל את הכוונה להוציא את הטיוליות משירות, אך צמצם את התחרות בענף הטיוליות וגרם למסחר בהיתרים לטיוליות. בשנת 2010 בוטלה המגבלה הזאת על מנת להגביר את התחרות בענף.
כיוון שהטיולית התחילה את דרכה כמשאית, הנהיגה בה הורשתה למחזיקי רישיון נהיגה של משאית. אולם משרד התחבורה דרש שנהגי המשאיות יעמדו בדרישות מוגברות על מנת לקבל רישיון להובלת נוסעים וכך נוצרה דרגה נפרדת של רישיון נהיגה ייחודי ל"טיולית". הבדלה זאת בוטלה בשנים האחרונות, וכיום רשאים לנהוג בטיולית רק בעלי רישיון נהיגה באוטובוס. לבעלי רישיון נהיגה לטיולית נתנו הקלות במעבר לרישיון נהיגה לאוטובוס.
עד שנת 1996 סווגה הטיולית על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כמשאית, אולם אז הוסב הסיווג לאוטובוס.
כיום ניתן לראות עדיין טיוליות על הכבישים, רובן בשירות צה"ל, אשר מבצעות הסעות של חיילים מבסיסים לאימונים ולפעילות מבצעית. השימוש בטיוליות, למעט בצה"ל, פסק כיום כמעט לחלוטין, מכיוון שהנסיעה בהן נחשבת לבלתי נוחה, רועשת ובלתי בטוחה. בשל חוסר הנוחות שבנסיעה בכלי רכב זה, נהוג לכנותו בסלנג הצבאי במגוון שמות כגון "סיוטית" או "טילטולית".