בשנים 2006 עד 2009 התבצעו בתוואי הכביש העובר בוואדי מילק עבודות לבניית מחלף עין תות המחבר את כביש 70 לכביש 6. כתוצאה מהקמת המחלף שונה תוואי הנסיעה בכביש 70 לכיוון מזרח והוסט דרומה.
אנרכיסטים נגד גדרות
"אנרכיסטים נגד גדרות" היא קבוצה המורכבת מפעילי שמאל רדיקלי ישראליים המתנגדים לבניית גדר ההפרדה ולהפקעת שטחים פלסטיניים ואדמות גידול חקלאי.
בקבוצה אין חברות רשמית, אך נטען כי יש בה כמאה פעילים, העוסקים, בתיאום עם פלסטינים וקבוצות כגון תנועת הסולידריות הבינלאומית (ISM), בארגון פעולות ישירות, תהלוכות, פעולות של אי ציות אזרחי וכדומה. לעיתים פעולות אלה מתפתחות להפגנות אלימות הכוללות השחתת רכוש ויידוי אבנים שבהן נפגעים גם חיילי צה"ל.
בהודעה לתקשורת שנשלחה בשם הקבוצה ב-23 בפברואר 2004 תוארה הגדר כ"אחד מהאיומים הגדולים שידעה החברה הפלסטינית במאה האחרונה... אשר מטרתה לגרום לחיי הפלסטינים להיות כה בלתי נסבלים עד שהם יישארו עם ברירה אחת: לעזוב".
שם הקבוצה.
קבוצת "אנרכיסטים נגד גדרות" צמחה מתוך שורות השמאל הרדיקלי בסוף שנת 2002. חבריה כינו את עצמם בתחילה בשם "הקואליציה נגד הגדר", והתמקדו בפעילות נגד הגדר בכפר זבובה ובכפר מסחה, ש-95% מאדמותיו נמצאות בצד הישראלי של הגדר. במהלך הפעילות התלבטו הפעילים בין השמות "יהודים נגד גטאות" או "אנרכיסטיות נגד החומה". לאחר תקרית בה נפצע קשה פעיל הקבוצה הם כונו בכלי התקשורת "אנרכיסטים נגד הגדר", והקבוצה החליטה לאמץ שם זה כ"מותג".
היסטוריה.
קבוצת "אנרכיסטים נגד הגדר" התגבשה באפריל 2003 בכפר מסחה שבשומרון, בו נפגשו פעילי שמאל רדיקלי על מנת ליצור אוהל מחאה כנגד גדר ההפרדה. האוהל פעל כ-4 חודשים, במהלכם ביקרו בו אלפי ישראלים ואזרחים זרים. "אנרכיסטים נגד הגדר" המשיכו ליזום פעולות נגד הגדר בכפרים סאלם, עניין, זבאבוואה ועוד.
ב-26 בדצמבר 2003 במהלך הפגנה של הקבוצה ליד הכפר מסחה, ירה כוח צה"ל אש חיה לעבר חברי התנועה שניסו לפרק קטע בגדר ההפרדה. מהירי נפצע באורח קשה פעיל התנועה, ישראלי בן 21. המפגינים טענו כי הירי בוצע בשעה שהקבוצה ניסתה לפתוח שער בגדר שהיה נעול במשך 3 חודשים. בתחקיר האירוע במצ"ח, נתגלו ליקויים במוכנות הצבא להתמודד עם מפגינים בסיטואציות דומות, שהתבטאה בעיקר במחסור באמצעים לפיזור הפגנות. גורמים צבאיים טענו כי החיילים חשו שנשקפה סכנה לחייהם. במסיבת עיתונאים שנערכה לאחר האירוע, הציגו המפגינים צילומי וידאו מההפגנה המפריכים לטענתם את דברי הצבא. ב-2004 החליט הפרקליט הצבאי הראשי שלא להעמיד לדין פלילי את החיילים המעורבים בפרשה, אך לנקוט בצעדים משמעתיים כנגד החייל שירה בפעיל התנועה באשמת שימוש לא חוקי בנשק, וכנגד חייל נוסף שירה על הקרקע בחשד שפעל בניגוד להוראות הפתיחה באש. כמו כן הוחלט להעמיד לדין משמעתי את מפקד הפלוגה וסגנו, בחשד שהם התרשלו בהיערכות לאירוע זה.
ב-17 ביוני 2004 נחשף בכתבה של חדשות ערוץ 2 סרט המתעד מופע התרמה למען האנרכיסטים בו קרא סולן הלהקה שעל הבמה להרוג את אהוד ברק, את חברי מפלגת העבודה והליכוד ואת חיילי צה"ל המאיישים מחסומים.
בשנת 2005 הקבוצה הייתה פעילה בעיקר בכפר בלעין, שם התקיימו הפגנות שבועיות כנגד גדר ההפרדה, המנתקת בין תושבי הכפר לבין חלק מאדמותיהם. ההפגנות ממשיכות לפחות עד 2012 בטענה שהחומה מספחת חלק מאדמות הכפר, אף על פי שחלק מאלו הוחזרו כאשר שונה בשנת 2011 תוואי הגדר. במהלך ההפגנות נפצעו הן חיילי צה"ל שנפגעו מאבנים שנזרקו על ידי מפגינים והן מפגינים שנפצעו ואחד שנהרג מאמצעי צה"ל לפיזור הפגנות - אלות, כדורי גומי ורימוני גז והלם. בנוסף לכך, מתקיימות הפגנות בעוד מספר כפרים ברחבי יהודה והשומרון, כדוגמת מעסרה, ניעלין, נבי סאלח ובית אומר בהן פעילים חברי הקבוצה.
מטריצה סינגולרית
דיכוי
דיכוי הוא הפעלה של כוח שרירותי ואכזרי על אדם או על קבוצה של בני אדם. המונח משמש בעיקר לתאר דיכוי של קבוצה מסוימת באמצעות אלימות, סמכות או נורמות חברתיות. דיכוי יכול, אך אינו חייב, להיות ממוסד באופן רשמי, ולעיתים רחוקות הוא מוגבל לפעילות ממשלתית.
רמות של דיכוי.
פרופסור אילן גור זאב, בהסתמכו על יסודות בחשיבתם של הוגי אסכולת פרנקפורט, חילק את הדיכוי לשלוש רמות :
רחל בת כלבא שבוע
רחל בת כלבא שבוע הייתה אשתו של התנא רבי עקיבא. לפי סיפורי חז"ל, חייתה בסוף תקופת בית שני.
שמה.
ברוב המקורות נקראת ברתיה דכלבא שבוע. המקום היחיד בו היא נזכרת בשמה הוא בפרק השישי של אבות דרבי נתן:
נישואיה לרבי עקיבא.
רחל הייתה רעייתו של רבי עקיבא. היא זו שהניעה אותו ללמוד ובזכותה הפך לתלמיד חכם. זאת תוך ויתור מצדה על ירושת אביה, על יוקרה וסטטוס, וכן על חיי נישואין נורמטיביים.
בתלמוד הבבלי נכתב כי "חזיתיה ברתיה (ראתה בתו, של כלבא שבוע) דהוה צניע ומעלי (שהיה צנוע ומעולה) אמרה ליה אי מקדשנא לך אזלת לבי רב (אמרה לו, לרבי עקיבא, אם אתקדש לך תלך לבית המדרש?) אמר לה אין (אמר לה כן) איקדשא ליה בצינעה ושדרתיה שמע אבוה אפקה מביתיה אדרה הנאה מנכסיה (שמע אביה, הוציאה מביתו והדירה הנאה מנכסיו)".
מקום קבורתה.
לפי המסורת נפטרה רחל בטבריה והובאה שם לקבורה. המסורת היהודית, שתחילתה במאה ה-16, מצביעה על מבנה קבר שנמצא כיום ברחוב השילוח, בין בית הקברות היהודי לזה המוסלמי, כמקום קבורתה. בניגוד למסורת היהודית קיימת מסורת מוסלמית, שתחילתה במאה ה-13, המייחסת את הקבר לסית סוּכַּיְנַה (הגברת סוכינה), שהייתה בתו של חוסיין בן עלי, נכדו של הנביא מוחמד.
המקום שופץ ב-1885 על יד השלטונות העות'מאנים כמקום קיברה של סית סוּכַּיְנַה ומאז התדרדר מצבו. ב-1995 שופץ המקום על ידי עמותת "בני מרדכי" שהסירה כל סממן מוסלמי והקבר הוכרז כקברה של רחל אשת רבי עקיבא.
דמותה בעיני הפרשנים.
בתו של כלבא שבוע מהווה מודל חיובי, בעיני חז"ל, לרעייה המקריבה את עצמה ואת חייה על מנת לקדם את בעלה.
הסופרת יוכי ברנדס בספרה "הפרדס של עקיבא", נותנת פרשנות לדמותה של רחל ולמניעיה. על פי ספרה, רחל הייתה הכוח המניע שגרם לרבי עקיבא להפוך מרועה צאן שאינו יודע לקרוא לתנא, והייתה לה יכולת לראות באנשים את גדולתם גם כשהסביבה אינה רואה זאת.
דליה רביקוביץ כתבה את סיפורה של רחל בשיר "רבי עקיבא". השיר, בלחנו של מוני אמריליו ובביצועה של רבקה זהר, היה להיט בשנות ה-70.
סקסיזם
אל-פסק
אל־פסק (באנגלית: Uninterruptible Power Supply ובראשי תיבות: UPS) הוא מכשיר המיועד להגן על מכשירים הניזונים מרשת החשמל מפני הפרעות אפשריות באספקת המתח החשמלי, בהן הפסקות חשמל, קפיצות מתח פתאומיות העלולות לגרום נזק לרכיבים אלקטרוניים, ותנודות בלתי רצויות ורעשים חשמליים הנובעים מפעילות מכשירים סמוכים הניזונים אף הם מאותה רשת.
הצורך.
מערכות אל-פסק נועדו לגיבוי מחשבים, שרתים, ציוד תקשורת, מרכזיות טלפון, ארונות שרתים, מכונות הנשמה, ציוד תעשייתי, צמתים מרומזרים ועוד.
מערכות אל-פסק יכולות לגבות ממחשב בודד ועד חדרי שרתים ובניינים שלמים.
האל-פסק נועד להגן על הצרכן (המכשיר המחובר אליו) מפני הפרעות ברשת החשמל ומתן גיבוי בעת הפסקות חשמל.
לדוגמה, המחשב תופס חלק חשוב בחיינו וכבר מסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים של המאה ה-20, עסקים החלו לנהל את כל הנתונים על המחשב גם את הנהלת החשבונות וגם את המכירות. כל המידע רוכז במקום אחד, גיבויים נערכו אחת לתקופה אבל חומר שלא גובה וחומר שהוקלד בזמן העבודה הושמד בעת הפסקת חשמל או בשינוי מהותי בזרימת החשמל (קפיצות ונפילות מתח).
מבנה.
חלקיו העיקריים של מכשיר אל-פסק הם: מַטען חשמלי, סוללה חשמלית (על פי רוב סוללת עופרת חומצה) וממיר המכיל מעגל להמרת זרם ישר (DC) לזרם חילופין (AC). במרבית המכשירים יש גם התקן לתקשורת עם הציוד שמגנים עליו, על מנת לספק מידע על אופן הפעולה של האל פסק, ולקבל ממנו הוראות, למשל לכיבוי.
המַטען החשמלי של מכשיר אל־פסק ניזון בזרם חילופין מרשת החשמל לצורך טעינת המצבר או הסוללה, ואלה מספקים זרם ישר לממיר. הממיר מחולל זרם חילופין במתח קבוע ויציב, וממנו ניזון המכשיר החשמלי. בחלק ממכשירי האל פסק הממיר תמיד מזין את הציוד שמגנים עליו, ובחלקם ההזנה היא רק במצבים בהם רשת החשמל אינה פועלת באופן תקין.
תכונות.
משך זמן הגיבוי של אל־פסק למקרה של הפסקת חשמל תלוי בקיבולת המצבר או הסוללה ובמידת הצריכה של הציוד החשמלי הניזון מהם. יכולת ההזנה של האל-פסק נמדד ביחידות וולט-אמפר (VA). מערכות אל-פסק גדולות מסוגלות לספק מאות קו"א ולהזין משתמשים רבים. משך זמן הגיבוי נקבע על ידי גודל המצבר באל פסק. ניתן להאריך את פרק זמן הגיבוי על ידי הוספה של מארז עם מצברים. גיבוי לפרקי זמן ארוכים נדרשים כאשר מדובר בציוד אבטחה שמחייב מעקב ותיעוד 24 שעות ביממה, כאשר מדובר על גיבוי מכשירים מצילי חיים כמכונות החיאה, דיאליזה, ציוד מעבדתי רגיש ועוד.
למערכות אל פסק ניתן להוסיף תוכנה שתפקידה לכבות את כל התוכנות הפועלות בזמן הפסקת חשמל ולכבות את הצרכן. כל זאת אוטומטית ללא צורך בנוכחות אדם בסביבה.
סוגי מערכות אל פסק.
אל פסק אינטראקטיבי.