בהסתכלות על הנתונים לאורך השנים, ניתן לציין מגמת עלייה ברורה בכמות הנשים שנבחרו לכהן במועצות העירייה או במועצות המקומיות וכן בראשן: בעוד שבשנת 1965 היוו הנשים רק 3.1 אחוז מכלל הנבחרים ורק ב-27 אחוז מהמועצות כיהנו נשים, ב-1989 עלה שיעור הנציגות של נשים יהודיות ברשויות המקומיות ל-8.5 אחוז. ב-1993 עלה שיעור הנציגות ל-10.9 אחוז, וב-1998 הגיע ל-15.4 אחוז נשים, שנבחרו כנציגות ב-88.8 אחוז מהמועצות היהודיות (57.1 אחוז מתוך כלל המועצות). בבחירות 1998 נבחרו 0.4 אחוז נשים לרשויות המקומיות הערביות. בחישוב כולל הגיע, לפיכך, שיעור הנציגות של נשים במועצות ל-10.2 אחוז. בישראל ייצוג הנשים בראש הרשויות המקומיות נמוך מאוד. בבחינת תוצאות הבחירות המקומיות בעשור השני של שנות ה-2000 ניכרת עליה קלה במספר הנבחרות. 2012 היו בישראל 6 נשים בראשות ערים ומועצות: מרים פיירברג, ליזי דלריצ'ה, טלי פלוסקוב, פלורה שושן, סיגל מורן ומטי צרפתי-הרכבי. שיעור הנשים בראש רשויות מקומיות ומועצות אזוריות בשנה זו היה כ-2% בלבד. בשנים 2013–2014 המספר נשאר ללא שינוי: אף שבשנת 2013 נערכו בחירות לרשויות המקומיות, מספר הנשים בראשות ערים ומועצות אזוריות נותר 6 בלבד. בשנת 2015 מונתה ליאת שוחט לראשות עיריית אור יהודה, ובכך עלה מספרן של ראשות המועצות המקומיות ל-7 . בבחירות 2018 עלה מספר הנשים העומדות בראש רשות מקומית ל-14. הן מהוות 6% מתוך 250 ראשי רשויות שנבחרו בבחירות אלה.
הנשים שכיהנו כראשי רשויות מקומיות.
האישה הראשונה שמונתה לעמוד בראש רשות מקומית בישראל היא חייקה גרוסמן, שעמדה בראש המועצה האזורית געתון (כיום חלק מהמועצה האזורית מטה אשר) בין השנים 1951-1950. האישה הראשונה שנבחרה לכהן כראש עירייה היא חנה לוין, ראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1960-1956. באותה העת, נבחרו ראשי הרשויות בידי מועצת העיר. החל במערכת הבחירות של 1978 נבחרים ראשי הרשויות בבחירות ישירות, על ידי תושבי העיר. האישה הראשונה שנבחרה בדרך זו היא זיוה בן דרור, שנבחרה לתפקיד ראש מועצת אבן יהודה ב-1989.
המאבק לייצוג נשי בישראל.
על אף העלייה המתמדת בכמות הנשים הנבחרות למשרות ציבוריות ולראשות רשויות, סוגיית הייצוג הנשי עולה פעמים רבות במחקרים ובכנסים שונים. כך לדוגמה ב'פרלמנט נשים', במה לפוליטיקה מזווית פמיניסטית, שהתקיים בטירה בסוף מארס 2003, התקיים מושב בשם: "למה רק שתיים? ייצוג נשים ברשויות המקומיות".
הסברים שונים ניתנו במהלך השנים לנציגות הדלה של נשים במרכזי השלטון המקומי והארצי בישראל: רתיעת הנשים ממעורבות פוליטית, המגבלה הקשורה לאחריות על משק הבית וגידול הילדים, הקשר בין הדת למדינה, מרכזיות הביטחון הדוחקת סוגיות של אי-שוויון הצידה ועוד. תאוריה נוספת גורסת שמנגנונים פוליטיים מבטיחים את הדרת הנשים היהודיות והערביות.
חלק מהמפלגות הגדולות דואג להבטיח את מקומן של הנשים בייצוג הציבורי דרך מנגנונים של הבטחת ייצוג. מפלגת מרצ, למשל, מחייבת שריון של 40 אחוז נשים ברשימות המועמדים למועצות. כך, השיגו הנשים במפלגה ייצוג בשיעור של 37 אחוז מכלל הנבחרים למועצות בכל הארץ.
ב־23 ביוני 2014, אישרה מליאת הכנסת בקריאה שלישית את חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 12), התשע"ד-2014 המעניק מימון בחירות גבוה יותר לסיעות ברשויות המקומיות שיש בהן ייצוג נשים גבוה. החוק קובע שסיעה או רשימה שלפחות שליש מבין חברי המועצה שנבחרו ומכהנים מטעמה במועד האמור בסעיף קטן (ב)(2) הם נשים – תקבל תוספת של 15% מסכום מימון הבחירות שהיא זכאית לו. החוק נכנס לתוקף בבחירות הבאות לרשויות המקומיות ב-2018.
"מקומיות 2018" היא קואליציה המאחדת 28 ארגוני נשים ופועלת לקידום נשים ברשויות המקומיות במטרה לצמצם את הפערים המגדריים ברשויות המקומיות בבחירות הקרובות. בקואליציה שותפים ארגונים מכל הקשת הפוליטית מהחברה היהודית והערבית כאחד. הקואליציה פועלת בארבעה מישורים עיקריים: העלאת המודעות הציבורית באמצעות קמפיינים חברתיים, איתור נשים פוטנציאליות, עידודן והנעתן להתמודד על תפקידים ברשות המקומית בבחירות הקרובות. ניסיון להשפיע על המחויבות של הרשויות הממשלתיות לצמצם את הפער המגדרי. מינוף קשרים פוליטיים ועבודה עם ראשי מפלגות פוליטיות לשלב יותר נשים ברשימות מפלגתיות ברשויות המקומיות ולהגדיל את נוכחותן של נשים בכל רשימה/ סיעה באמצעות מיקומן במקומות ריאליים. עריכת כנסים ברחבי הארץ על מנת לעודד יותר נשים לרוץ בבחירות. כחלק ממגמה זו, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות של 2018 בעספיא הוקמה לראשונה בחברה הדרוזית-ערבית של ישראל רשימה נשית פמיניסטית, בשם ניו עספיא, שהכניסה בתום הבחירות נציגה למועצה המקומית.
בחברה הערבית, שנחשבת לשמרנית יותר מהחברה היהודית בישראל, כיהנו רק נשים מעטות כחברות מועצה, ואחת בלבד כראש רשות.
פאולסן
פאולסן הוא שם משפחה אירופאי.
ראסמוסן
ראסמוסן הוא שם משפחה דני.
לוק רישר מבאה א מוטה
פרסי ה-BET
פרסי ה-BET הוקמו בשנת 2001 על ידי רשת Black Entertainment Television (בידור טלוויזיה שחור) על מנת לכבד אפרו-אמריקאים ומיעוטים אחרים במוזיקה, משחק, ספורט ובתחומים אחרים של בידור בשנה החולפת. הפרסים ניתנים מדי שנה, ומועברים בשידור חי ב-BET. הטקס השנתי כולל הופעות של אמנים, וחלק מהפרסים בעלי עניין פופולרי יותר מוצגים בטקס טלוויזיוני.
קטגוריות הפרס.
פרס מפעל חיים.
פרס BET למפעל חיים מוענק לאמן או קבוצה ותיקים שתרמו במיוחד לתעשיית המוזיקה. לאחר הוקרת הפרס, הזמרים מבצעים את השירים המוכרים ביותר שלהם.
פרס הומניטרי.
בשנת 2002, בטקס פרסי ה-BET השני, נוצרה הקטגוריה פרס BET לפעילות הומניטרית. הפרס ההומניטרי ניתן לסלבריטאי-פילנתרופ התורם את זמנו וכספו למטרות צדקה.
אמנים בעלי המספר הרב של מועמדויות וזכיות.
להלן הדירוג הנוכחי עבור רוב הזכיות (גבר ואישה):
שיאני מועמדויות.
זוהי רשימה של אמנים, ספורטאים ושחקנים עם 10 מועמדויות בקריירה ומעלה. ביונסה היא כרגע האמנית עם מספר המועמדויות הרב ביותר עם 77 מועמדויות, סולו ועם דסטיניז צ'יילד.
ביטיס פרינגוי
Curierul Israelit
Curierul Israelit ("קוריֶירוּל ישראליט", "השליח הישראלי". המילה "israelit" (ישראלי) כיופמיזם ל"יהודי") היה שבועון יהודי בשפה הרומנית שהופיע בבוקרשט, רומניה, בשנים 1945-1906 עם הפסקות תכופות.
העיתון הופיע לראשונה ב-26 בדצמבר 1906 בבית הדפוס של מאוריצ'יו קאלבר. מייסדיו היו י. נגוריאנו ומוריץ שווייג.
העיתון נשא את הכותרת המשנה "Organ săptămânal pentru apărarea intereselor evreiești" "ביטאון שבועי להגנת האינטרסים היהודים". בשנים 1944–1945 שונתה כותרת משנה זו ל"ביטאון איחוד היהודים הרומנים" (Organ al Uniunii Evreilor Români).
פרסום העיתון הופסק בימי השואה עקב איסור שהוטל עליו על ידי השלטון הרודני הפאשיסטי ב-30 בנובמבר 1940. הוא חוּדש ב-17 בספטמבר 1944 בעקבות הדחת המרשל אנטונסקו ב-23 באוגוסט 1944. ב-1945 נסגר העיתון יחד עם העיתון היהודי "Mantuirea" (הגאולה) על ידי הממשלה החדשה שנשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית.
במהלך פעילותו רבת השנים הפך Curierul Israelit לעיתון היהודי היוקרתי ביותר ברומניה.
בדומה לארגון היהודים הילידים, ואחר כך איחוד היהודים הרומנים שאותו ייצג, הוא דגל בהשתלבות "יהודי רומניה שנולדו והתחנכו בה" כרומנים לכל דבר, בני דת משה. בכך ראה העיתון לא רק יעד קהילתי אלא גם יעד חברתי כללי למען הסדר הציבורי במדינה.
העיתון דיווח מעל דפיו על האירועים בזירה היהודית ברומניה, לרבות על הפעילות הציונית ומפגני ההזדהות עם הקמת הבית הלאומי היהודי בארץ ישראל.
אחרי שנת 1938 התמקד גם בסוגיית הגירת היהודים מרומניה.
עם מדוריו וטוריו העיקריים נמנו "Figuri evreieşti" ("דמויות יהודיות"-על אישים יהודים),"Mişcarea sionistă" ("התנועה הציונית"), "Curierul de provincie" ("ה-Curierul בפרובינציה"), "כרוניקה פנימית", "כרוניקת חוץ", Ce spune presa antisemită” ("מה אומרת העיתונות האנטישמית?"), בשנת 1939 - "Evenimentele din Palestina" (מאורעות ארץ ישראל).
כתבו בו הוריה קרפ, סופר ופוליטיקאי, העיתונאים מ. שווייג, אמיל קריצמן ואחרי 1939 - מ. זלצר-סרציאנו והסופר יון קלוגרו.
בשנים 1945-1944 העורך האחרון של העיתון היה בנו ברנישטיאנו.
ליאו קורי
ליאו קוֹרי (נולד ב-1956) הוא פרופסור להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים ולשעבר דקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
ליאו קורי נולד ב-1956 בסנטיאגו בירת צ'ילה, וגדל בוונצואלה. בשנת 1977 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת סימון בוליבר בקראקס ובאותה שנה עלה לישראל. בשנת 1983 קיבל מאוניברסיטת תל אביב תואר שני במתמטיקה עיונית על עבודה בהנחיית פרופ' שמואל רוסט שכותרתה "Splitting Data in Cohomology Classes". בשנת 1990 קיבל מאוניברסיטת תל אביב תואר דוקטור להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים על עבודה בהנחיית הפרופסורים שבתאי אונגורו ושמואל רוסט, שכותרתה "הרקע ההיסטורי לצמיחת תורת הקטגוריות לדיסציפלינה מתמטית".
בשנים 1983–1990 עבד באוניברסיטה הפתוחה כמתאם קורס. בשנת 1996 מונה למרצה בכיר במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן של אוניברסיטת תל אביב, בשנת 2004 עלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2007 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1999–2009 ו-2011–2012 היה עורך ראשי של כתב העת Science in Context.