לאורך חייו שינה אוון במעט את רעיונותיו, ופיתח אותם. על פי המודל המפותח שלו הגודל האידיאלי לקהילה הוא בין 500-3000 איש. הוא המליץ לקיים בקהילות חקלאות עם מיטב המיכון החקלאי לצד תחומי עיסוק נוספים, וככל האפשר לבססן כך שיוכלו לקיים עצמן עד כמה שניתן מגידוליהן, על מנת לרכוש עצמאות. בין היתר הגיע במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 גם למספר הרצאות בפני בעלי קרקעות והון בדבלין שבאירלנד, אשר היוו את ההשראה להקמת הקומונה ברלהיין.
ב-1823 הציג בפני וועדה של הפרלמנט הבריטי תוכנית להקמת כפרים קואופרטיביים לקליטתם של מחוסרי עבודה, אך תוכנית זו נדחתה.
ניו הרמוני.
על מנת להמשיך ולבחון את התכנות רעיונותיו עבר אוון לארצות הברית באוקטובר 1824 והחל שם במספר ניסיונות שיתופיים נוספים. מתוך כ-130 ניסיונות קהילתיים מובחנים בארצות הברית טרם מלחמת האזרחים, לפחות כ-16 הושפעו מרעיונותיו של אוון.
הבולט והשאפתני מביניהם הוא הכפר השיתופי ניו הרמוני שהוקם באינדיאנה. כבר ב-1815 נודע לאוון על קיומן של קומונות דתיות בארצות הברית, ובין היתר על קהילת הרמוני שהורכבה מחסידיו של כומר בשם 'האב ראפ'. ב-1824 נתקל במודעה בטיימס הלונדוני על כך ששטח קומונה זו עומד למכירה.
בינואר 1825 ניצל אוון חלק מחסכונותיו על מנת לקנות את שטח הרמוני ולהקים עליו את ניו-הרמוני, כמה אלפי אקרים, עם כ-180 בניינים ליד נהר וובש, בהם התגוררה קודם לכן קבוצה דתית בהובלת הכומר ג'ורג' ראפ. אוון ניסה לקבל תמיכה לפרויקט מצד דמויות אמריקאיות ציבוריות, הוגים, פוליטיקאים ומדינאים. ב-25 בפברואר וב-7 במרץ 1825 נשא אוון נאומים בבית-הנבחרים ולקונגרס האמריקני, וכן דיבר בפני הממשלה, ותיאר את חזונו הסוציאליסטי ואת תוכניותיו לקהילה האוטופית. בקהל שומעיו היו שלושה נשיאים אמריקאים לשעבר (ג'ון אדמס, תומאס ג'פרסון וג'יימס מדיסון), הנשיא ג'יימס מונרו לקראת סוף כהונתו, והנשיא ג'ון קווינסי אדמס לאחר היבחרו. פגישותיו אלו היו ככל הנראה השיח הציבורי הראשון על רעיונות סוציאליסטיים באמריקה. האווניזם נחשב מבחינות רבות לנקודת ההתחלה של התנועה הסוציאליסטית המודרנית בארצות הברית.
הוא שכנע את הגאולוג ויליאם מקלור, אמריקאי ממוצא סקוטי שחי באותה תקופה בפילדלפיה, להצטרף אליו לניו הרמוני. מקלור היה לשותף כלכלי של אוון במיזם, ושותפותו משכה אליו אנשים נוספים מן הקהילה המדעית, לצד מחנכים ואמנים אשר עיצבו את ניו הרמוני כמרכז חינוכי ומחקרי חדשני.
עם זאת, אוון עזב את ניו הרמוני מספר פעמים לתקופות ממושכות, כשהוא שב לבריטניה להמשיך בעבודתו. במהלך תקופות אלו השאיר את הכפר בהשגחתם של בניו רוברט דייל וויליאם, ושותפו העסקי מקלור. ניסיון זה לא עלה בסופו של דבר יפה ונחל כישלון כלכלי לאחר כשתי שנות קיום, אולם הוא משך אליו למעלה מאלף משתתפים כבר בסוף שנתו הראשונה. הוא פורק ב-1827. עם זאת רבים מהמדענים, המחנכים, האמנים וחברים נוספים בכפר השיתופי ובכללם בניו של אוון (רוברט דייל, ויליאם, דייוויד דייל, ריצ'רד דייל וביתו ג'יין דייל) המשיכו להתגורר במקום גם לאחר פירוק המסגרת השיתופית.
עם כישלונה של ניו הרמוני הפסיד אוון כ-40 אלף לירות שטרלינג שהיוו 80% מהונו.
אחרית ימיו.
מספר ניסיונות אוטופיים נוספים נעשו בהשראתו של אוון בארצות הברית, ביניהם בלו-ספרינג ליד בלומינגטון באינדיאנה, יילו-ספרינגס באוהיו, פורסטוויל במדינת ניו-יורק ופרויקטים נוספים בניו-יורק, פנסילבניה וטנסי. כמעט כל הניסיונות הללו ננטשו עוד טרם פירוק הניסיון השיתופי בניו-הרמוני. במקביל התפתחו ניסיונות להקמת קהילות אוטופיות ברוח אוון גם בסקוטלנד, שם הקים אברם קומב קהילה כזו באורביסטון ליד גלאזגו - גם ניסיון זה כשל כעבור שנתיים. בתחילת שנות ה-30 הקים בעל אדמות אירי בשם ונדלויר את הקומונה ברלהיין, במחוז קלייר. כעבור שנתיים התפרק הניסוי בשל העובדה שונדלויר שנותן בעלי הקרקע הפסיד אותה בהימורים. ב-1839 נעשה ניסיון קומונלי בשם הרמוני הול בטייתרליי בהמפשייר אנגליה שעוצב על ידי הארכיטקט ג'וזף הנסום וכשל אף הוא.
על אף שערך עוד מספר גיחות לארצות הברית, החל מ-1828 הייתה לונדון מרכז חייו ופעילותו. לאחר מספר חיכוכים עם ויליאם אלן ועם יתר שותפיו ויתר אוון על כל קשריו לניו לנארק. לאחר שמרבית חסכונותיו הושקעו בניו הרמוני שכשלה, ירד אוון ממעמדו. עם זאת המשיך לפעול בזירה הציבורית לקידום שוויון תעשייתי, חינוך חינם לילדים ושיפור תנאי החיים בכפרי התעשייה. הוא ערך הרצאות בנושא באירופה ופרסם עיתון שבועי שתמך ברעיונותיו.
ב-1832 פתח אוון את 'המערכת הלאומית לחילופי שווי-ערך לעבודה', מעין בנק זמן במסגרתו ניתן היה להחליף טובין תמורת 'תווי עבודה', במערכת שהחליפה את אמצעי התשלום המקובלים והמתווכים שבהן. מערכת זו פעלה עד יולי 1833. אוון פעל גם במסגרת האיגודים המקצועיים. הוא כהן זמן קצר כמנהיג איגוד הליכוד הלאומי הגדול (Grand National Consolidated Trades Union) עד קריסתו ב-1834.
הביטוי סוציאליזם נכנס לטרמינולוגיה הבריטית בדיוני אגודת כלל המעמדות של כלל הלאומים (the Association of all Classes of all Nations) אותה הקים אוון ב-1835 ושימש כמנהיגה. עמדותיו של אוון זכו להשפעה ניכרת בקרב מעמד הפועלים. עם זאת עד 1846 נראה היה שפעילותו הציבורית דעכה.
לאחר שרוב חייו הזדהה אוון כאתאיסט, בשנת 1854, בגיל 83, התחבר לרעיונות ספירטואליסטיים ואף התנסה בטקסי התקשרות עם נשמותיהם של דמויות שנפטרו.
ב-1857, פרסם אוטוביוגרפיה 'חייו של רוברט אוון', כשנה לפני מותו. בערוב חייו שב אוון לכפר ילדותו ניוטאון בוולש, שם נפטר ונקבר ב-21 בנובמבר. למעט הכנסה קבועה צנועה שקיבל מקרן שיצרו עבורו ילדיו ב-1844, מת אוון בלא כל רכוש.
ב-1902 הציבה התנועה הקואופרטיבית אנדרטה לזכרו לצד קברו. תורמים וולשים תרמו פסל בדמותו, שנעשה על ידי הפסל הוולשי סר ויליאם גוסקומב ג'ון למשרדי ספריית העבודה הבינלאומית בז'נבה, שווייץ.
נכדתו הייתה רוזמונד דייל אוון אשתו השנייה של לורנס אוליפנט.
העידן המודרני
מרקוס בנדיקט
העולם המודרני
התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית
התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Fifth Amendment to the United States Constitution) הוא חלק ממגילת הזכויות שבחוקת ארצות הברית. תיקון זה מקבל את התנאים הקיימים בחוק האנגלי, המבוסס על הסכמי המגנה כרטה משנת 1215, ומקנה לאזרח את הזכות להליך משפטי הוגן.
התיקון החמישי אוסר מעצר ללא הגשת כתב אישום, אוסר כפל ענישה, מגן על זכות השתיקה, מונע הפללה עצמית ודורש הליך נאות של משפט בפני חבר מושבעים גדול לפני כל ענישה. בנוסף אוסר התיקון הפקעת רכוש על ידי הממשל ללא פיצוי.
התיקון החמישי מתייחס לזכויות ההליך ההוגן מצד הממשל הפדרלי. התיקון ה-14 מעניק את הזכות להליך הוגן גם בהתייחס למדינות.
תוכן התיקון.
מקור.
"No person shall be held to answer for a capital, or otherwise infamous crime, unless on a presentment or indictment of a Grand Jury, except in cases arising in the land or naval forces, or in the Militia, when in actual service in time of War or public danger; nor shall any person be subject for the same offense to be twice put in jeopardy of life or limb; nor shall be compelled in any criminal case to be a witness against himself, nor be deprived of life, liberty, or property, without due process of law; nor shall private property be taken for public use, without just compensation."
חבר מושבעים גדול.
מקורו של חבר המושבעים הגדול (Grand Jury) הוא בשיטת המשפט הבריטית (Common Law - המשפט המקובל). תפקידו של חבר המושבעים הגדול הוא לחקור האשמות בפשעים, לבחון עדויות ואם השתכנע שיש יסוד סביר להניח שבוצע פשע, להגיש כתב אישום. חבר המושבעים הגדול הוא מרכיב במערכת האיזונים והבלמים ("Checks and Balances") של השיטה המשפטית האמריקאית: קבוצת אזרחים מן השורה, חסרי פניות, מוודאים שאין העמדה לדין שרירותית על בסיס סתמי של דברי התביעה. תפקידו של חבר מושבעים גדול שונה מחבר מושבעים (Petit Jury) המשמש כגוף השופט במשפט רגיל.
מספר חבריו של חבר מושבעים גדול, כאמור בשמו, גדול יותר מתריסר החברים בחבר מושבעים רגיל, ועומד בדרך כלל על 23 חברים. ההליך בפני חבר מושבעים גדול שונה ממשפט רגיל ולרוב אין הנאשם או בא כוחו נוכחים בעת שמיעת העדים.
בית המשפט העליון של ארצות הברית פירש את הנוסח "לא יובא אדם לדין על פשע שדינו מיתה, או על פשע נתעב אחר, אלא על פי חוות דעת או כתב אישום של חבר מושבעים גדול..." באופן שאינו מחייב חבר מושבעים גדול בפשעים שאינם חמורים. יתר על כן, בית המשפט העליון פסק שפסקה זו אינה תופסת לגבי המשפט המדינתי, אלא הפדרלי בלבד. ואכן, לאור השגות וביקורות רבות על שיטה זו וחוסר הצדק שבה, בוטל מוסד זה בלמעלה ממחצית מדינות ארצות הברית והוחלף בשימוע מוקדם בפני שופט.
הליך הוגן.