בין השנים 2012–2013 שיחקה כדמות ראשית בסדרה "שדרות פארק 666" בABC. ב-2014 התארחה בסדרה "בפארגו". שנת 2015 שיחקה ב בתור .
בשנת 2017 דיבבה את דמותה של אינגה בסדרת האנימציה "ג'ף וכמה חייזרים" בקומדי סנטרל, דיבבה בסדרת הילדים "הרפתקאות פין וג'ייק" ושיחקה בסרט "חכמולוגית" בתור האנה, בכיכובה של ג'ואי קינג. בשנת 2018 גילמה את בריט אקלנד בדרמת הטלוויזיה של HBO, "ארוחת ערב עם הרווה", לצד ג'יימי דורנן ואנדי גרסיה, וכיכבה במותחן "אשתו הסודית של בעלי" לצדה של בריאנה אביגן. בשנת 2019 שיחקה בסרט הטלוויזיה "The Perfect One" לצדה של ליה פייפס.
בשנת 2021, התארחה בעונתה השלישית של הסדרה הקומית "Tacoma FD" של רשת trutv.
יחסי מלזיה–פפואה גינאה החדשה
יחסי מלזיה-פפואה גינאה החדשה הם היחסים הבילטרליים שבין פדרציית מלזיה לבין פפואה גינאה החדשה.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-12 ביולי 1975. מאז, המדינות מקיימות קשרים בתחומים מגוונים כגון כלכלה ומסחר.
נורית צדרבוים
נורית צדרבוים (נולדה בשנת 1949 ברמת גן) היא אמנית חזותית ישראלית, משוררת, סופרת, חוקרת, אוצרת ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה.
צדרבוים נולדה בישראל בשנת 1949, ילדותה ונעוריה עברו עליה בשכונת נווה שאנן שבחיפה. שירתה בנח"ל, במחנה שמונים ובקיבוץ בארות יצחק, נישאה לבן משק והייתה חברה בקיבוץ מספר שנים. מנישואים אלה נולדו ילדיה ברק וחלי. בעלה, , נהרג במלחמת יום הכיפורים כסרן בסיירת שריון. נישאה בשנית לעו"ד עזריאל צדרבוים, נולדו להם שני ילדים, מושי ונועם. בשנים 1976 – 2018 התגוררה בקריות, ופעלה בחיפה ובגליל המערבי. בשנת 2018 העתיקה את מגוריה לנתניה, והקימה סטודיו לאמנות בתל אביב ב'מקרר'.
תוך כדי גידול משפחה רכשה השכלה בתחומי האמנות, ספרות, חינוך, מנהל, מזואולוגיה - אוצרות, הנחיית קבוצות ואימון NLP. עבודת הדוקטור בינתחומית (אמנות פסיכולוגיה ופילוסופיה) באוניברסיטת אנגליה רסקין . פעלה ופועלת כאמנית פלסטית, כמרצה, כאוצרת כחוקרת ויועצת אמנות וכמשוררת. פיתחה תוכניות לימוד, עסקה באוצרות, הקימה וניהלה את המרכז הבינתחומי ללימודי אמנות במכללת הגליל המערבי, ניהלה פרויקטים חברתיים, לקחה חלק בוועדות שונות, הובילה פרויקטים באמנות בישראל ומחוצה לה, הציגה בכחמישים תערוכות יחיד וקבוצתיות. פרסמה ספרי שירה והגות ומאמרים בספרים וכתבי עת. הקימה מרכזי אמנות במוסדות חינוך.
חברה באגודות יוצרים (איגוד האמנים הפלאסטיים, אגודת הסופרים העבריים, האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית).
במסגרת תפקידיה הנוכחיים משמשת כעיתונאית במגזין לאמנות 'כאן – מציאות ישראלית באמנות'. אוצרת התערוכות של כתב העת 'בגלל'(בִּגְלַלֶרְיָה), חברה בוועד המנהל של 'שלומי תיאטרון על הגבול', חברה בוועדת הקבלה של אגודת הסופרים העבריים, חברה במועצה האקדמית של המכללה האקדמית ASA.
ציוני דרך בקריירה.
עם סיום לימודיה בשנות השמונים התקבלה לאגודת הציירים והפסלים בחיפה, שימשה בוועדת תערוכות, השתתפה בתערוכות קבוצתיות והציגה תערוכות יחיד.
ביצעה ציורי קיר, תפאורות במה, השתתפה בפרויקטים אמנותיים סביבתיים וחברתיים, הייתה בין מקימי עמותת 'סדנא 24' בבית היוצר אשר פעלה בחיפה בניהולו של גרשון קניספל. כתבה מספר תוכניות לימוד באמנות אותן הדריכה בהשתלמויות מורים בסמינרים ומרכזיות פדגוגיות. באותן שנים לימדה במוסדות חינוך, מרכזיות פדגוגיות, מכללת תל–חי, מכללת שאנן, בית ספר למחוננים בשלומי, סמינר גורדון ועוד, ופעלה כאמנית בסטודיו הפרטי.
בשנות ה–90 השלימה את לימודי המוזיאולוגיה באוניברסיטת חיפה ועשתה תואר שני במדעי ההתנהגות ואמנות. הקימה את המרכז הבינתחומי ללימודי אמנות במכללת הגליל המערבי ועמדה בראשו, השתתפה בפרויקטים אמנותיים, סביבתיים וקהילתיים, הקימה את המרכז לאמנות חזותית באולפנת שח"ם בקריית אתא, הייתה נציגת המכללה בתוכנית שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, ושימשה כיו"ר ועדת אמנות בקהילה של שותפות 2000. במסגרת פעילות זו הובילה פרויקטים משותפים בישראל ומחוצה לה, והייתה המנהלת האמנותית ואמנית פעילה בפרויקט האמנות הבינלאומי הרב תחומי 'יצחק', והציגה את המיצב שלה 'אוהל שרה'.
בשנים אלה פיתחה את תחום האמנות בקהילה במכללת הגליל המערבי ופעלה עם סטודנטים בפרויקטים אמנותיים סביבתיים חברתיים ותרבותיים (פסטיבל רנסאנס במבצר יחיעם, אבן בגליל) בהם שימשה לסירוגין כחברה בוועדות היגוי, כמובילת סטודנטים או כאמנית פעילה יוצרת ומציגה.
משנות ה-2000 ואילך - השלימה את עבודת הדוקטור, במהלכה פרשה מתפקידה במכללת הגליל המערבי, שימשה כיועצת אקדמית בבית הספר הניסויי ושם גם כראש תחום האמנות - בישיבה תיכונית בקריית אתא, פיתחה את התחום 'בית מדרש יוצר'.
כיום, מרצה בכירה במכללה האקדמית לחברה ואמנויות, מרצה במסלול הכשרה הוליסטי למטפלים באמנות ותנועה במכללת וינגייט. כותבת במגזין כאן – מציאות ישראלית באמנות, אוצרת של כתב העת ב'גלל'.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:אמניות ישראליות]]
[[קטגוריה:סופרות ישראליות]]
[[קטגוריה:סופרים ישראלים]]
[[קטגוריה:משוררות ישראליות]]
[[קטגוריה:משוררים ישראלים]]
[[קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל]]
[[קטגוריה:בארות יצחק: אישים]]
[[קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת חיפה]]
[[קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה]]
[[קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1949]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949]]
מוד גון
מוד גון מקברייד (באנגלית: Maud Gonne MacBride; באירית: Maud Nic Ghoinn Bean Mac Giolla Bhríghde; 21 בדצמבר 1866 – 27 באפריל 1953) הייתה מהפכנית אירית ילידת אנגליה, פעילה פמיניסטית, ושחקנית. בת למשפחה אנגלו-אירית, היא הפכה ללאומנית אירית לאחר שראתה סבל של משפחות מגורשות מאדמתן, מבין מאות אלפי האיכרים האירים אשר נעקרו על ידי הבריטים במהלך מלחמות האדמה באירלנד.
שנותיה הראשונות.
אידית מוד גון נולדה בטונגהם, אשר במחוז סארי באנגליה, בתם הבכורה של סרן תומאס גון (1835–1886), ואידית פרית גון, לבית קוק (1844–1871). שני הוריה היו ממשפחות עשירות של יצרנים. אביה, אשר היה ממוצא סקוטי ואירי, בא ממשפחה אמידה והייתה לו השכלה נרחבת והוא דיבר שש שפות; אך הוא לא רצה לנהל את העסק המשפחתי והחליט במקום זאת לשרת כקצין בצבא הבריטי. ב-1868 המשפחה עברה לאירלנד, שם תומאס גון הוצב במסגרת תפקידו, וחייתה שם עד שאידית גון נפטרה משחפת ב-1871. כשקיבל תומאס הוראות לנסוע להודו, הוא שלח את מוד ואחותה הצעירה קתלין להתחנך על ידי אומנת בדרום צרפת. הבנות שהו גם בשווייץ ובאיטליה, ולאחר שחזר אביהם ומונה כנספח צבאי, היו פוגשות אותו במקומות שונים ברחבי אירופה. כבר בנערותה, החלה להיות מוכרת כאחת מ"יפות הדור". היא נישאה לגובה 1.82 מטר, והיה לה שיער ערמוני ארוך וגלי. דודתה נהנתה להציגה בפני החברה הגבוהה של פריז. עוד לפני שהגיעה לגיל 18, כבר היו לה הצעות נישואים רבות, ועל פי שמועות שהתהלכו באותה תקופה, אחת מהן הייתה מצד נסיך ויילס, אדוארד השביעי.
ב-1882 הוצב אביה בדבלין, ומוד התלוותה אליו. ב-1884 היא נחשפה לזוועות המלחמה ואימצה את עצמאותה של אירלנד כמטרה. בכתביה היא סיפרה כיצד המלחמה השפיעה גם על אביה, שרצה להתפטר משירותו בצבא הבריטי ולעמוד בבחירות כמועמד למען שלטון בית אירי, אך הוא חשש מהתוצאות עבור משפחתו מהשינוי במעמד שהיה מגיע בעקבות מעשה זה. ההחלטה התייתרה, משום שאביה אז חלה בטיפואיד ונפטר ב-1886. לאחר מותו החלו עימותים בתוך המשפחה. מקיים הצוואה היה יוניוניסט קנאי, והוא השמיד את כתביו של תומאס, כולל תוכניותיו לעמוד לבחירות, ומכר את כל רכוש עיזבונו. מספר קרובי משפחה, בידיעתם כי העזבון גדול, ביקשו להיות לאפוטרופוסים של מוד וקתלין. אך האחיות סירבו לשחק לידי הקרובים: מוד התחילה ללמוד משחק כדי להתפרנס, וקתלין למדה סיעוד. באמצע שנת 1887 אישר בית המשפט את הצוואה, והשתיים נהיו עצמאיות מבחינה כלכלית.
תחילת קריירה פוליטית.
גון חזרה לצרפת לחיות עם דודתה. שם פגשה והתאהבה בפוליטיקאי הימני לוסיאן מילוויי. מכיוון שהיה נשוי, שמרו את יחסיהם בסוד, אשר התגלה רק לאחר מותה. מלוויי הדביק את גון בהתלהבות הפוליטית שלו, והם החליטו יחדיו להילחם בעד החזרת אלזס-לורן לידי צרפת ועבור עצמאותה של אירלנד. היא התחילה לבלות יותר ויותר מזמנה באירלנד, והתחילה לפעול למען אסירים פוליטיים אירים. היא נהייתה מעורבת בפעילות רווחה למען נפגעי מלחמות האדמה ואספקת מזון לרעבים דרך ליגת האדמה, ארגון שמטרתו הייתה רפורמות בחוקי האדמה. היא החלה לנאום, לגייס פעילים, ולהשפיע על פוליטיקאים אנגלים.