הטכניקה של סגוביה הייתה שונה מזו של טארגה וממשיכי דרכו, אמיליו פוחול. הן סגוביה והן מיגל לובט פרטו על המיתרים בשילוב של הציפורניים וקצות האצבעות וכך הפיקו צליל חד יותר מזה של בני זמנם. לובט נודע כמי שהשתמש בטכניקה זו הרבה לפני סגוביה. בטכניקה זו (אפויאנדו), שהמציא טארגה, אפשר היה ליצור מגוון רחב יותר של צלילים מאשר בשימוש בקצות האצבעות או בציפורניים בלבד. גיטריסטים קלאסיים חלוקים זה מכבר בשאלה, מהי הגישה הטובה ביותר, ואף כי רובם מנגנים כיום בטכניקה המשולבת, יש שמעדיפים עדיין את הנוחות והצליל הרך יותר של קצות האצבעות בלבד.
רבים מחשובי המוזיקאים סברו, שלגיטרה של סגוביה אין מקום בקהיליית המוזיקה הרצינית, משום שלא ראו את הגיטרה כמתאימה לנגינת מוזיקה קלאסית. אבל הטכניקה המצוינת של סגוביה והמגע הייחודי שלו הדהימו את מאזיניו. כתוצאה מכך חדלה הגיטרה מלהיחשב לכלי פופולרי מובהק והתקבלה ככלי שווה זכויות גם באולמות הקונצרטים. סגוביה אף טען, כי הודות לו מצאה הגיטרה את מקומה לא רק בקרב רקדני הפלמנקו והצוענים אלא גם ברפרטואר הקלאסי, המקצה לה מקום באולמות הקונצרטים.
ככל שסגוביה התקדם בקריירה שלו והופיע לפני קהל מאזינים גדל והולך, התברר לו, שהגיטרות הקיימות אינן עונות על דרישות הנגינה באולמות קונצרטים גדולים, משום שהווליום שלהן איננו מספיק. סגוביה פנה איפוא לחקור אפשרויות טכנולוגיות מתקדמות לשיפור יכולת ההגברה הטבעית של הגיטרה.
בעבודה משותפת עם בונה כלי קשת, עזר לעצב את מה שמוכר כיום כגיטרה הקלאסית, הבנויה מעץ משובח יותר וממיתרי ניילון. גם צורת הגיטרה השתנתה לשיפור האקוסטיקה. הגיטרה החדשה הזאת יכולה להפיק צלילים חזקים יותר מדגמי גיטרות קודמים, שהיו בשימוש בספרד ובמקומות אחרים בעולם. את העיצוב הבסיסי הזה פיתח טורז 50 שנה לפני הולדת סגוביה.
מוניטין כווירטואוז וכמורה.
אחרי מסע קונצרטים באמריקה בשנת 1928, התפרסם שמו כ"נגן הגיטרה", ומלחינים כמו הייטור וילה לובוס התחילו לכתוב יצירות לגיטרה עבורו. הוא גם עיבד מספר רב של יצירות קלאסיות בעצמו והחזיר לביצוע עיבודים של אחרים, כדוגמת טארגה. עם זאת, נגנים רבים בשתי האמריקות כבר ניגנו יצירות אלה עוד לפני בוא סגוביה.
לסגוביה היו תלמידים רבים במהלך הקריירה שלו, ביניהם כמה גיטריסטים מפורסמים כמו אבל קארלווארו, בן בולט, כריסטופר פארקנינג, פיליפ דה פרמרי, ג'ון ויליאמס, אליוט פיסק ואסטבן. התלמידים האלה, עם עוד רבים אחרים, ממשיכים בדרכו של סגוביה ועושים להגדלת נוכחותה של הגיטרה הקלאסית, להפצתה ולהרחבת הרפרטואר שלה.
כאות הוקרה על תרומתו העצומה לתרבות, ניתן לסגוביה תואר האצולה מרקיז דה סאלוברניה בשנת 1981.
אנדרס סגוביה המשיך להופיע עד גיל מתקדם וחי בפרישה למחצה בשנות ה-70 וה-80 לחייו בקוסטה דל סול. שני סרטים, שהם בבחינת ציוני דרך, נוצרו על חיי סגוביה ועבודתו - אחד כשהיה בן 75 והשני כשהיה בן 84. את הסרטים אפשר להשיג ב-DVD, בשם "אנדרס סגוביה - פורטרט".
סגוביה מת במדריד מהתקף לב בגיל 94, אחרי שהשיג את שאיפת חייו, לרומם את הגיטרה מכלי פופולרי-פולקלוריסטי לכלי נגינה קונצרטי, שאיננו נופל מן הפסנתר או הכינור.
תמ&quot;א 38
תוכנית המתאר הארצית לחיזוק מבנים קיימים בפני רעידות אדמה (תמ"א 38) היא אוסף של תקנות, שתפקידן העיקרי הוא טיפול בסיכונים הנובעים מרעידות אדמה. התוכנית הוכנה ביוזמת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, על ידי צוות גדול של מתכננים ויועצים שבראשו עמד האדריכל יונה פיטלסון. היא אושרה על ידי ממשלת ישראל, ב-14 באפריל 2005.
רקע.
התקן הישראלי לעמידות מבנים בפני רעידות אדמה, ת"י 413, נכנס לתוקף בשנת 1975 והיה למחייב החל מינואר 1980. לפי ההערכות, מרבית המבנים שנבנו בישראל עד שנת 1980 אינם עומדים בדרישות תקן זה. לאור זאת, עלה חשש שבהתרחש רעידת אדמה חזקה בישראל, יגרום הדבר להתמוטטות מבנים רבים ולאלפי הרוגים.
עלות חיזוק המבנים והתאמתם לתקן גבוהה יחסית, ונדרש מנגנון למימון העבודות. מטרתה של תמ"א 38 היא להעניק תמריץ כלכלי לחיזוק מבנים, על ידי הענקת זכויות בנייה מוגדלות וכן קיצור ההליכים הבירוקרטיים לקבלת היתר בנייה ובכך לעודד בעלי בתים לחזק את המבנים שבבעלותם.
הוראות תמ"א 38.
זכאות.
זכאים לתוספת זכויות בנייה מכוח התמ"א בניינים שנבנו לפי היתר בנייה שהוצא לפני 1 בינואר 1980, ושנקבע על ידי מהנדס שאינם בנויים על פי תקן ישראלי 413.
לגבי מבנים שההיתר לבנייתם ניתן אחרי תאריך זה, אם נקבע על ידי מהנדס שלא נבנו על פי ת"י 413, כפי שהיה בתוקף במועד הוצאת ההיתר לגביהם, חלות הוראות התמ"א ללא תוספת זכויות בנייה.
התמ"א אינה חלה על מבנים הפטורים מתקן 413, כולל מבנים בני קומה אחת או שתיים בשטח של עד 400 מ"ר ומבנים שאינם מאוישים רוב הזמן, כמו מחסנים. כמו כן התמ"א אינה חלה על מבנים המיועדים להריסה.
תמ"א 38 חלה גם על מבני מגורים וגם על מבנים לשימושים אחרים. ע"פ נתוני הוועדה הבין משרדית לרעידות אדמה, עם החלת התכנית היו בישראל כ-80,000 מבנים עליהם התכנית חלה.
הליכים.
תמ"א 38 מאפשר קבלת היתר בנייה לחיזוק מבנה ללא צורך בהכנת תוכנית מפורטת. עם זאת, קבלת זכויות בנייה מכוח התוכנית כפופה לאישור הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה. זאת, כדי למנוע פגיעה אפשרית בחזות העיר או ברווחתם של תושבי האזור. אולם, הסירוב אינו יכול להינתן אלא בגלל "טעמים מיוחדים" ולא בשל שיקולים תכנוניים רגילים.
תיקון שהתקבל בשנת ה'תשס"ח-2008 מאפשר להפעיל את תמ"א 38 בהסכמה של 2/3 מהדיירים, גם כאשר 1/3 מהדיירים מתנגדים לכך.
אפשרויות הבנייה במסגרת התמ"א.
לגבי מבני מגורים הזכאים לזכויות הבנייה מכוח התמ"א, רשאית הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה לאשר את אחת או יותר מהפעולות הבאות:
בבניינים שאינם בנייני מגורים, רשאית הוועדה המקומית לאשר תוספת קומה אחת או תוספת אגף בשטח קומה טיפוסית.
כמו כן מאפשרת התמ"א להרוס את הבניין הקיים, אשר דורש חיזוק לפי התמ"א, ולהקימו מחדש לפי זכויות הבניה של התוכניות החלות במקום, בתוספת זכויות הבניה אותן ניתן לקבל מכוח תמ"א 38.
התמ"א מתייחסת בין היתר גם לנושאים הבאים:
היסטוריה.
באזורים שבהם ערך הקרקע גבוה יצרה תמ"א 38 גל של יוזמות, כך שבעלי דירות ובתים מקבלים הצעות רבות לחיזוק מבנים במסגרת תוכנית המתאר. עם זאת, עד לינואר 2008 חוזקו רק מבנים בודדים במסגרת תמ"א 38; זאת, בין היתר, עקב קשיים ביישום תוכנית המתאר, בעיקר בשלושת המישורים הבאים:
החל משנת 2008 החלו לצאת לפועל פרויקטים על פי התמ"א, כאשר במספר מקומות גדל מאוד מספר הפרויקטים שיצאו לדרך. בין היתר החלו הקמת פרויקטים בערים בת ים, אשדוד, ראשון לציון, הרצליה, רעננה, תל אביב, רמת גן ובירושלים.
בשנת 2019 הצהירה ראשת מנהל התכנון דלית זילבר כי התוכנית תבוא לסיומה באוקטובר 2022, מתוך ראייה שהתוכנית אינה משיגה את מטרותיה (חיזוק מבנים בפריפריה ופיתוח התחדשות עירונית).
באפריל 2022 אושרה הארכת התוכנית בשנה נוספת לאחר שחלופה לתוכנית שהוצעה על ידי שרת הפנים אילת שקד ומוסדות התכנון, אושרה בקריאה ראשונה בלבד ונמצאת עדיין בהליך הכנה. ביוני 2022 אישרה הכנסת בקריאה שנייה ושלישית את "חלופת שקד".
תיקונים לתמ"א 38.
עד כה הוכנסו בתמ"א 38 שלושה תיקונים, נכון לפברואר 2015 הורתה המועצה הארצית לתכנון ולבניה על עריכתו של תיקון מספר 4 לתמ"א.
תיקון מס 1 משנת 2007 עניינו בהוראות פרשנות מבהירה לכמה הוראות בתוכנית המקורית, ובעיקר בסוגיית היחס שבין תוכניות בניין עיר מפורטות לבין תמ"א 38.
תיקון מס 2 של התוכנית משנת 2010 עיקרו בהוספת האפשרות ליהנות מתוספת זכויות הבניה על פי התמ"א גם במסגרת פרויקט של הריסה ובניה מחדש של הבניין ("פינוי בינוי").
תיקון מס' 3 לתמ"א ממאי 2013, הרחיב את סל הזכויות מכוח תמ"א 38 (2.5 קומות במקום קומה אחת שהייתה בתוכנית המקורית), וכן החיל את ההקלות בקווי בניין גם על פרויקטים של הריסה ובניה ושינויים נוספים.
תיקון מס' 3א' לתמ"א נובמבר 2016, קבע נוסחה חדשה לסל זכויות הבנייה (בהריסה ובניה מחדש של הבניין): 1.5 קומות נוספות עבור בניין בן קומה אחת, 2.5 קומות נוספות עבור בניינים בני 2 קומות, 3 קומות עבור בניינים בני 3 קומות ו 3.5 קומות עבור בניינים בני 4 קומות ומעלה.
תיקון מס' 4 לתמ"א שהחלטה לגבי הכנתו ניתנה לאחרונה על ידי המועצה הארצית לתכנון ובניה, נועד לעודד ולתגבר את השימוש בתמ"א גם על מבני ציבור ובאזורי פריפריה, וכן לצורך עידוד השיפור של אמצעי המיגון בבניינים שנבנו לאחר 1980 אך קודם ל-1992, שאז נקבעה חובת הקמת מרחבים מוגנים לדירות.
החקיקה המשלימה לתמ"א.
לעידוד נוסף של חיזוק מבנים קיימים בפני רעידות אדמה אושרו מספר תיקוני חקיקה:
חיזוק בתים משותפים במסגרת תמ"א 38.
האחריות לחיזוק מבנים מוטלת על בעלי הדירות. באופן עקרוני, יכולים בעלי דירות בבתים משותפים לממן את חיזוק הבניין מכספם. תמ"א 38 מציעה, כאמור, פתרון למימון החיזוק. אם נבנות דירות חדשות מכוח התמ"א, הדירות האלה יהיו בבעלות כלל בעלי הדירות הקודמים וההכנסות ממכירותיהן יתחלקו ביניהם. בפועל, יש להניח שמרבית הבתים שבהם ייבנו דירות חדשות יחוזקו על ידי התקשרות הדיירים עם גוף חיצוני כגון: "יזם" או "חברת מנהלת". אותו גוף חיצוני יכול להיות אחראי על הצדדים החוקיים והסטטוטוריים, כמו קבלת הסכמת הדיירים, הכנת בקשה להיתר בנייה, קבלת היתר בנייה מאת הוועדות המקומית לתכנון ובנייה. הוא יכול להיות אחראי גם על הבנייה בפועל ולממן אותה. בתמורה לכך, הוא מקבל מבעלי הדירות את הדירות החדשות שבנה מכוח התמ"א.