גולבדין חכּמתיאר (בפשטו: ګلبدین حکمتیار, נולד ב-26 ביוני 1947) הוא פוליטיקאי ומנהיג צבאי אפגני, מייסדה ומנהיגה של המפלגה חיזב-י אסלאמי (המפלגה האסלאמית) באפגניסטן. הוא כיהן כשנה כראש ממשלת אפגניסטן בשנים 1993–1994 וכיהן שנה ב-1996.
אחרי בריחתו מן הכלא האפגני בשנת 1973 חכמתיאר נמלט לפקיסטן. בהתחלת הפלישה הסובייטית למולדתו בשנת 1979, ארגן בפקיסטן במימון CIA ארגון צבאי של מוג'אהדין מוסלמים. בעקבות הדחת הנשיא מוחמד נג'יבוללה בקאבול בשנת 1992, חכמתיאר ומנהיגים שבטיים אחרים פתחו במלחמת אזרחים כוללת שהביאה למותם של אזרחים רבים, כ-50,000 בקאבול בלבד. חכמתיאר עלה לשלטון כראש ממשלה בשנים 1993–1994 וכיהן שוב בתפקיד זה ב-1996, לפני שכוחות הטליבאן כבשו את קאבול והכריחו אותו להימלט לגלות בטהראן.
אחרי נפילת הטליבאן ב-2001 התיישב חכמתיאר בפקיסטן ומשם הנהיג מיליציה משלו נגד ממשלת חאמיד כרזאי ונגד הקואליציה הבינלאומית באפגניסטן.
חכמתיאר, הנחשב למנהיג שנוי במחלוקת, כונה "התליין מקאבול" מפני שהיה אחראי להרס רב ולמותם של אזרחים רבים בבירה האפגנית. הוא הואשם גם בכך שהשקיע מאמץ יותר בחיסול יריביו מקרב המוג'אהדין מאשר במאבק בצבא הסובייטי.
בשנת 2016 הוא חתם על הסכם שלום עם הממשלה האפגנית, שהרשתה לו לשוב למדינה אחרי 20 שנות גלות.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
גולבדין חכמתיאר נולד ב-1947 ביישוב ורטאפור שבנפת אמאם סחיב במחוז כונדוז שבצפון אפגניסטן, כבן לשבט חרוטי מקרב הפשטונים גילזאי. המידע על מקום וזמן הולדתו ועל משפחתו אינו ברור. לפי מקורות אחדים נולד במחוז בגלאן (בע'לאן) או אף במחוז לגמאן ובשנת 1944. אביו, גולם קאדר, הגיע למחוז כונדוז מאזור מוצאו במחוז ע'זני. לפי שמועות מסוימות היה בן מחוץ לנישואים של בעל אחוזות עשיר שלא הכיר בו כבן.אחרי שסיים ב-1968 את לימודיו בתיכון "שר ח'אן" בכונדוז, הבחין גולם סרוואר נאשר, מנהיג שבט חרוטי ואיש עסקים, בכישרונו כתלמיד, ושלח אותו ללמוד באקדמיה הצבאית מכתב קאלה. אולם אחרי שנתיים של לימודים סולק מן האקדמיה בגלל דעותיו הפוליטיות האנטי-ממסדיות. בהמשך בשנים 1970–1972 למד חכמתיאר הנדסה באוניברסיטת קאבול. אף על פי שלא סיים את התואר, מאוחר יותר נהגו חסידיו לפנות אליו כאל "מהנדס חכמתיאר".
בימי התיכון היה למשך 4 שנים פעיל ב"מפלגה הדמוקרטית של העם" PDPA, בעלת מגמות סוציאליסטיות-קומוניסטיות. ב-1972 נעצר באשמת רצח הסטודנט סיידל סוחנדן, שהנהיג את הקבוצה המאואיסטית "שולה יה ג'אוודאן".אולם קיבל חנינה ב-1973 בעקבות הדחת המונרכיה על ידי מוחמד דאוד חאן. בימים הראשונים של המשטר הרפובליקני של מוחמד דאוד ח'אן גלה תקופה בפקיסטן. הוא הצטרף לארגון "הנוער המוסלמי" (סזמאן-א ג'אוונאן-א מוסלמאן) שהשפעתו עלתה בגלל התנגדותו להתחזקות ההשפעה הסובייטית בקרב מפלגת PDPA.
חכמתיאר אימץ גישה מוסלמית רדיקלית, קיצונית יותר מזו של מנהיגים מוסלמים צעירים מסביבו, כדוגמת אחמד שאה מסעוד, שלמד גם הוא הנדסה בקאבול. בדומה לבורחנודין רבאני כסטודנט התנגד לנוכחותן של בנות באוניברסיטה ונהג לאיים עליהן ולהתיז בפניהן חומצה.
ב-1975 ניסה חכמתיאר יחד עם שותפים פקיסטנים לרצוח את מסעוד, אז בן 22, אך לא הצליח.
בשנת 1975 ה"החברה המוסלמית" התפצלה בין חסידיו של מסעוד ושל בורחנודין רבאני, מנהיג ג'מיעת-א אסלאמי, ה"מתונים" יותר ולבין חסידי חכמתיאר הקיצונים, שהקימו את חיזב-א אסלאמי, המפלגה האסלאמית. ג'מיעת-א אסלאמי של רבאני דגלה בהשתלטות הדרגתית על מנגנוני המדינה אמצעות בנייה בהתמדה של תמיכה עממית. לעומת זאת "המפלגה האסלאמית" בראשות חכמתיאר דגלה במאבק מזוין ואלים להשגת השלטון.
בגלות פקיסטן.
פעילים מן האופוזיציה האפגנית וביניהם חכמתיאר הגיעו אחרי 1973 לפשאוור בפקיסטן השכנה, על מנת להתאמן לקראת המאבק במשטר של מוחמד דאוד. באותם הימים עלה המתח בין אפגניסטן לפקיסטן.
נטען שאחת הסיבות לכך הייתה סוגיית "תחיית פשטוניסטן" שהועלתה על ידי דאוד. חכמתיאר ואסלאמיסטים אחרים התאמנו במחנות מיוחדים תחת חסות הגנרל נסירוללה בבאר, מושל המחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה ובברכת ראש הממשלה הפקיסטני זולפיקר עלי בהוטו. בסוד העניינים היו כנראה גם שירותי מודיעין אמריקאיים ובריטים.
השלטונות הפקיסטנים תמכו בעיקר בפלג הרדיקלי יותר, של חכמתיאר. באוקטובר 1975 פלג זה ארגן מרד באפגניסטן, אולם מחמת חוסר תמיכה בעם, הוא נכשל ומאות פעילי "המפלגה האסלאמית" נעצרו.
"חיזב-א אסלאמי" עוצבה כאוונגרד אליטיסטי המבוסס על אידאולוגיה אסלאמית קפדנית ביותר, וכארגון הומוגני, אותו הגדיר אוליביי רואה כמסוג "לניניסטי", והשתמש בשפה של המהפיכה האיראנית.
בסיסה היה באותם הימים במחנות הפליטים נאסיר באג, וורסק ושמשאטו בפקיסטן. במחנות אלה יצר חיזב-א אסלאמי רשת חברתית ופוליטית ופעלה בכל מקום - החל מבתי ספר ועד בתי הסוהר, בתמיכת השלטונות ושירותי המודיעין של פקיסטן.
אחרי השנים 1976–1977 עשה הנשיא האפגני דאוד מחוות לפקיסטן שהביאו לפיוס עם המנהיג הפקיסטני בהוטו. עם זאת תמיכתו של בהוטו בחכמתיאר לא הופסקה וגם אחרי הדחתו של בהוטו על ידי מוחמד זיא אל-חאק ב-1977, השליט החדש המשיך בתמיכה זו.
אחרי שהמפלגה PDPA השתלטה על השלטון באפגניסטן התחיל חכמתיאר בפעולות ברמה מוגבלת נגד ה שלטון החדש משטח פקיסטן.
תפקידו בהתנגדות האנטי-סובייטית.
בעת הפלישה הסובייטית לאפגניסטן קיבל חכמתיאר סיוע רחב מערב הסעודית, פקיסטן, ארצות הברית ומשירותי המודיעין של בריטניה. אף התקבל אצל ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר בדאונינג סטריט. בעוד שארגונו טען ליעילות מרבית במאבק בסובייטים, ומשום כך נהנה מהסיוע הנדיב ביותר של המשטר זיא-אל-חאק, ישנן דעות לפיהן לא היה לו תמיכה עממית אמיתית ואף לא בסיסים בתוך שטח אפגניסטן. מפלגתו של חכמתיאר לא נודעה, לפי פיטר ברגן, בניצחונות משמעותיים בקרב בעת המלחמה בסובייטים, עסקה לעומת זאת באימון פעילים אסלאמיסטים מכל רחבי תבל, ובחיסולים של מוג'חידין רבים מן הסיעות היריבות, תוך אימוץ אידאולוגיה עוינת ביותר למערב. בנוסף לכ-600 מיליון דולר סיוע מארצות הברית, קיבל חכמתיאר את חלק הארי מן הסיוע הסעודי להתנגדות. נוכח מזימותיו נגד כל פלגי המוג'חידין האחרים, מצא זיא אל חאק לנכון להזהירו כי הוא חייב להימצא תחת פיקוח פקיסטני ושהוא תלוי בחסדי פקיסטן.
נמתחה על חכמתיאר ביקורת חריפה על התנהגותו בעת המלחמה עם הסובייטים וגם בימי מלחמת האזרחים, על גישתו הקסנופובית, על מאבקיו ובריתותיו עם כל קבוצה אחרת באפגניסטן. הוא הורה על תקיפות תכופות בסיעות היריבות מקרב ההתנגדות האסלאמית, כדי להחלישן ולשפר את מעמדו בוואקום השלטוני שלאחר נסיגת הסובייטים. הודות למזימותיו בשנת 1976 נעצר אחמד שאה מסעוד בפקיסטן כחשוד ב"ריגול". פעם אחרת אחרי שסיכם עם מסעוד על מתקפה בעמק פנג'שיר, ברגע האחרון סירב חכמתיאר לגייס את כוחותיו במתקפה זו, והשאיר את כל כובד המבצע על מסעוד לבדו. בקושי הצליח מסעוד לצאת בחיים מן העימות.
בשנת 1987 רצחו אנשי חכמתיאר את הצלם הבריטי אנדי סקז'יפקוויאק, שהתכונן להביא למערב הוכחות להצלחותיו של מסעוד. חרף מחאות הנציגים הבריטים, לא העניש חכמתיאר את רוצחים ולהפך, תיגמל אותם.
דוגמה אחרת לפעילות המכוונת נגד הפלגים המתנגדים האחרים, ב-9 ביולי 1989, אחד ממפקדיו, סייד ג'אמאל, ביצע מארב והרג 30 מפקדים של כוחות "שורה-יה-נאזאר" של מסעוד בפרחאר, במחוז תחאר.
ב-1987 תקפו לוחמיו של חכמתיאר שיירה על 96 סוסים של "רופאים ללא גבולות שהובילה סיוע רפואי לצפון אפגניסטן. השלל שנשדד כלל האספקה בתרופות ובכסף (לקניית מזון) לשנה שלמה שנועדה לכפריים באזור. שנה קודם, שליח צרפתי שהביא כסף לאיכרים נרצח גם הוא על ידי ממפקדיו של חכמתיאר. יש חשדות כי גם שני העיתונאים האמריקאים לי שפורו וג'ים לינדלוס שליוו את חכמתיאר ב-1987, לא נהרגו על ידי הסובייטים כפי שנטען, אלא על ידי לוחמיו של חכמתיאר עצמו בזמן עימות עם גרילרים מוסלמים אחרים.
בנוסף תוארו מקרים שבהם חכמתיאר נשא ונתן עם מיליציות פרו-קומוניסטיות בצפון אפגניסטן.
המחבר אלפרד מק-קוי האשים את CIA על שהבטיחו לחכמתיאר חסינות מהאשמות לסחר סמים תמורת השתתפותו במאבק בסובייטים.
בינתיים ב-1986 הגיע בראש המשטר הקומוניסטי ד"ר מוחמד נג'יבוללה. הוא הזמין את חכמתיאר להצטרף לממשלתו אך הוא סירב, אף על פי שקיבל הבטחות לקבלת סמכויות נרחבות. ב-15 בפברואר 1989 החייל הסובייטי האחרון עזב את המדינה. נסיגת הסובייטים איפשרה הרחבת פעילות המרד האיסלאמיסטי נגד המשטר.
בשנת 1990 חכמתיאר שיתף פעולה עם הגנרל שאהנוואז תנאי, שר הביטחון של הממשלה הקומוניסטית (PDPA הענף "חאלק") בניסיון הפיכה נגד נג'יבוללה. הניסיון לא הצליח והגנרל תנאי נמלט לפקיסטן.
נפילת "הרפובליקה הדמוקרטית" והשכנת"המדינה האסלאמית" 1996-1992.
באפריל 1992 כשהתחילה התמוטטות "הרפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן", בכירים רבים מן הממשל הצטרפו לפלגים השונים של המוג'חידין, לפי שייכותם האתנית והעדפותיהם הפוליטיות. רוב חברי ה"חאלק", סיעה מתוך PDPA, שהיו ברובם פשטונים, הצטרפו לחכמתיאר. בעזרתם החל מ-24 באפריל הוא התחיל להחדיר כוחות לתוך קאבול והודיע כי כבש את העיר ושאם מנהיגים אחרים ינסו לטוס לקאבול הוא יפיל אותם.
נוכח מצב זה, המנהיג החדש של "הממשלה האסלאמית הזמנית של אפגניסטן", סיבג'טוללה מוג'דדי מינה את אחמד שאה מסעוד לשר הביטחון והאיץ אותו לפעול מידית. ואכן ב-25 באפריל 1992 וביומיים הבאים הצליח מסעוד לגרש את חיזב-א אסלאם ואת בני בריתו מקאבול.