הזרקת אטרופין משמשת לטיפול בהפרעות קצב הלב מסוגים שונים. לדוגמה, ברדיקרדיה כשקצב הלב נמוך ביותר (פחות מ-60 פעימות בדקה). אטרופין הוא תרופה יעילה למצבים אלו, מפני שפעולתו של העצב התועה מווּסתת על ידי מערכת העצבים הפאראסימפתטית. העצב התועה בדרך כלל מוריד את קצב פעולת הלב והואיל ואטרופין חוסם את פעולת המערכת הפאראסימפתטית (ובכלל זה פועל גם על העצב התועה) שימוש באטרופין גורם לעלייה בקצב הלב.
אטרופין יעיל גם בהפרעות הולכה אחרות, כמו (Second-Degree Heart Block Mobitz Type 1 (Wenckebach Block, וכן במצבים של קצב גבוה בסיבי הפורקיניה או במצבים של קצב בריחה ב (AV-Node-(AV-Nodal Escape Rhythm.
טיפול בפעולת יתר של ריריות ובתעוקה נשימתית.
פעולתו של האטרופין על מערכת העצבים הפאראסימפתטית מפחיתה ריור, הפרשות לחה וזיעה. עובדה זו מקנה לאטרופין יעילות בטיפול בהזעת יתר ובחרחורי גסיסה הנובעים אצל החולה מעודף ריר בחלל הפה ובגרון.
טיפול בהרעלת זרחן אורגני.
אטרופין אינו סם נגד (אנטידוט) להרעלת זרחן אורגני. עם זאת, הואיל ואטרופין חוסם את קולטני אצטילכולין המוסקרניים, אטרופין משמש גם לטיפול במקרים של הרעלת זרחן אורגני חקלאי והרעלת גז עצבים, כגון (Tabun (GA, סארין, (Soman (GD, וגז VX. כוחות צבא הנערכים לתקיפתם בנשק כימי נושאים איתם מזרקים אוטומטיים של אטרופין ושל Obidoxime. באמצעות המזרקים הללו, ניתן להחדיר את האטרופין אל מחזור הדם במהירות, תוך הזרקתו אל שריר הירך. מזרק אטרופין נכלל בערכות המגן שחולקו לתושבי ישראל לקראת מלחמת המפרץ.
אטרופין ניתן כחלק מטיפול בתסמינים הנגרמים בהרעלת זרחן אורגאני, כהפרשת ריר, דמעת, הזעת יתר, הקאה ואי שליטה בסוגרים.
חלק מהרעלים מסוג זרחן אורגאני מיועדים לעכב את פעילות האנזים אצטילכולין-אסטראז Acetylcholinesterase, המפרק את האצטילכולין. אז, פעולת האצטילכולין הופכת להיות ממושכת, דבר הבא לידי ביטוי בכיווץ בלתי רצוני ממושך של כלל השרירים בגוף. האטרופין נקשר לחלק מקולטני האצטילכולין המוסקריניים במקום האצטילכולין הטבעי וכך ההפרעה העצבית מצטמצמת.
תופעות לוואי ומנת יתר של אטרופין.
מנת יתר של אטרופין גורמת לפרפורי לב, הפרעות קצב, סחרחורת, בחילה, ראייה מטושטשת, איבוד שיווי המשקל, אישונים מורחבים, קשיי בליעה, ייבוש הריריות, תחושת חום, בלבול, ובחלק מהמקרים הזיות (דליריום- delirium), ועוררות יתר. ההשפעות הקוגניטיביות של האטרופין, נובעות מכך שאטרופין חודר את מחסום הדם-מוח (BBB- Blood Brain Barrier).
ילדים ותינוקות רגישים במיוחד לאטרופין (Atropine fever).
סם הנגד (אנטידוט) לאטרופין הוא, Physostigmine או Pilocarpine.
כימיה ופרמקולוגיה.
אטרופין הוא תערובת של D-Hyoscyamine ושל L-Hyoscyamine. אטרופין הוא חומר אלקלואיד טרופאני. האטרופין הנפוץ ביותר בעולם הרפואה, הוא אטרופין סולפאט. זמן מחצית החיים של האטרופין הוא שעתיים. אטרופין אינו חוסם קולטנים ניקוטיניים. אטרופין הוא אחד התרופות הבסיסיות ביותר בעולם הרפואה המודרני, והוא מפורט ב"רשימת התרופות החיוניות" של ארגון הבריאות העולמי.
מקורות טבעיים.
אטרופין נמצא בצמחים רבים ממשפחת הסולניים.
הצמח הנפוץ ביותר המכיל אטרופין הוא צמח ה-אטרופה (Atropa Belladonna), צמחי הדטורה (Datura Inoxia, Datura Metel, Datura Stramonium). ישנם גם צמחים מסדרת הברוגמנסיה Brugmansia ומסדרת צמחי השיכרון Hyoscyamus המכילים אטרופין.
פמיניזם תרבותי
פמיניזם תרבותי הוא זרם מחשבתי לפיו יש "טבע נשי" או "מהות נשית", ואשר עוסק בהבדלים בין גברים ונשים, בעיקר על בסיס הבדלים ביולוגיים ביכולת הרבייה. על פי התאוריה, הבדלים אלו יוצרים תכונות מובחנות ונעלות אצל נשים. מנקודת מבט זו, מה שמשותף לנשים מהווה בסיס לאחווה נשית, אחדות וסולידריות, וכן זהות משותפת. לפיכך, הפמיניזם התרבותי מעודד יצירת תרבות נשים שיתופית. השוני בין גברים ונשים, טוענות הפמיניסטיות התרבותיות, אינו מהווה בסיס מוצדק לאפליה אלא להפך – יש להכיר בו ולעצב על פיו גישות חינוכיות ומשפטיות. כל עוד הבדלים בין נשים לגברים לא יתורגמו למערכות החברתיות השונות, פתיחת מוסדות החברה בפני נשים לא תשנה את המציאות על פיהן נשים חלשות מגברים בתחומים רבים, שכן אותם מוסדות יישארו במתכונת מפלה.
הפמיניזם התרבותי אינו מהווה תנועה, ואין בו ארגונים. הוא מייצג אופן מחשבה, תאוריות, ופילוסופיות מגדריות. עם זאת, פמיניסטיות רבות מזרם מחשבתי זה הן פעילות חברתיות ופוליטיות במגוון מסגרות פמיניסטיות ואחרות.
היסטוריה.
הפמיניזם התרבותי צמח מתוך הפמיניזם הרדיקלי של שנות ה-1970. לאחר ניסיונות לפתח בדלניות, חלק מהפמיניסטיות הרדיקליות הגיעו למסקנה ששינוי חברתי אינו אפשרי, ופנו לגישה אחרת למרכז נשים בתרבות. הזרם מקושר להתפתחות מודעות לזהות הלסבית, ואף שאב מהפמיניזם הלסבי מרעיונותיו המרכזיים, כמו חיבור בין נשים, מערכות יחסים שנשים במרכזן, ותרבות ממורכזת נשים. בה בעת, הפמיניסטיות התרבותיות גם שאלו מגישות הגל הראשון של הפמיניזם, בו פעילות השקיעו בסוגיות חברתיות-כלכליות מתוך אמונה שנשים הן במהות יותר חומלות, שוחרות שלום, מטפחות, ובלתי אלימות – סוגיות כמו זכויות ילדים, זכויות בעלי חיים, יתומים, עוני, זכויות עובדים, עבודה סוציאלית, וכן הלאה – ומתוך הפמיניזם התרבותי נולדו מרכזי סיוע לנפגעות אלימות מינית, תוכניות לימודי נשים וגישות ייחודיות לספרות נשים ואמנות נשים, וכן הלאה.
המונח "פמיניזם תרבותי" מוכר לפחות מאז 1975, אז השתמשה בו הפמיניסטית הרדיקלית ברוק ויליאמס מארגון הרדסטוקינגס, בכוונה להוקיע את הרעיון ולהבחין בין זרם זה לפמיניזם רדיקלי. פמיניסטיות רדיקליות אחרות הוקיעו את הזרם כבוגד בעקרונות מרכזיים של הפמיניזם, ביניהן אליס אקולס, שתיארה אותו כ"דה-פוליטיזציה" של הפמיניזם הרדיקלי.
בין הפמיניסטיות הרדיקליות שמזוהות עם המעבר לפמיניזם תרבותי היא מרי דיילי, במיוחד בספרה משנת 1979, "Gyn/Ecology." בספר, היא מבקרת את הפמיניזם הליברלי שדוגל ב"שוויון זכויות", כשהיא טוענת שמסגרת זו מסיחה את דעתן של נשים מהמטרה של מיגור הפטריארכיה, בכך שהיא מרשה לעצמה להיות מנוכסת לתוך הממסד הזה. היא כותבת שכל עוד מסתפקות ברפורמות בתוך המוסד שנותר על כנו, מדובר בהישגים מוגבלים שאפשר לבטל בנקל, ושגישה זו מוציאה נשים ממרכז החשיבה הפמיניסטית, ושמה בו את הגברים ומוסדותיהם. היא דוגלת בספרה ביצירת שפה נשית, כתיבה נשית, אלוהות נשיות, ומיתולוגיה נשית.
אחריה, הפסיכולוגית הקלינית קרול גיליגן פרסמה את מחקרה על התפתחות מוסרית, שהראה כי נשים וגברים חושבים באופן שונה בכל הנוגע לצדק. כנגד טענה שהייתה קיימת בזמנו והושפעה מהגישה שהציג לורנס קולברג, כי נשים הן פחות מוסריות מגברים, גיליגן הראתה שנשים אינן פחות מוסריות אלא מחזיקות בחשיבה אחרת לגבי צדק ומוסר.
בגל השלישי של הפמיניזם גם התעוררה ביקורת חריפה כלפי הפמיניזם התרבותי, לפיה הניסיון לייצר מוסר או חשיבה שהיא ייחודית לנשים באשר הן, בעצם מתעלמת מההבדלים בגישה למשאבים ולמוקדי כוח בין קבוצות, במיוחד על בסיס גזעי/אתני וגאוגרפי, ושככזה, הפמיניזם הזה, שהשתרש באופן מיוחד בארגוני סיוע בינלאומיים, הוא לבן/מערבי, קפיטליסטי ואימפריאליסטי תרבותית, ותומך בנאו-ליברליזם אשר בהרבה מקרים אחראי מלכתחילה לפערים שנשים לא-לבנות ולא-מערביות חוות מבחינה כלכלית ופוליטית.
עקרונות הפמיניזם התרבותי.
פמיניסטיות תרבותיות טוענות שמה שהן מתארות כהתנהגויות מסורתיות של גברים, כמו אגרסיביות, תחרותיות, ושליטה, גורמות נזק לחברה, ולתחומים ספציפיים שבתוכה, כמו פוליטיקה ועולם העסקים. על פי הפמיניזם התרבותי, אכפתיות, שיתוף פעולה ושוויונות הן המאפיינים הרצויים כדי לייצר עולם טוב יותר. בין הפמיניסטיות התרבותיות יש הסבורות שהבדלים בין המגדרים הם מולדים ומהותיים, ויש הטוענות שהם נלמדים ומחוברתים על ידי הסביבה. אך גם אלה סבורות שהגורמים לחיברות זה הם כה מוטמעים בחברה, שהם מאפיינים עיקשים ולא ניתנים לשינוי. הגישה לפיה נשים יותר חומלות, נדיבות, ובלתי אלימות מובילה לדרישה של הפמיניזם התרבותי להכללה גדולה יותר של נשים במוקדי קבלת החלטות, כדי שהשפעתן תוכל לגבור על האנוכיות, חוסר שליטה עצמית בהתנהלותם המינית, ואלימות של הגברים.
פמיניסטיות תרבותיות מקדמות:
דוגמאות לכשלים הנובעים מאי הכרה בהבדלים בין גברים לנשים, על פי ביקורת הפמיניזם התרבותי (ביקורות אלו נשמעו גם מפי הזרם הרדיקלי):
אלי פיניש
אלי פיניש (נולד ב-17 ביוני 1975) הוא קומיקאי, שחקן, חקיין, מדבב וסטנדאפיסט ישראלי. ידוע כחבר קאסט בתוכנית הסאטירית "ארץ נהדרת" וכשותפו של מריאנו אידלמן לצמד הקומי "אלי ומריאנו".
ביוגרפיה.
פיניש גדל בנתניה לאב שעלה מתוניסיה, ולאם שעלתה ממרוקו. ב-1984, כשהיה בן תשע, נפטרה אמו ממחלת הסרטן. למד בתיכון שרת בנתניה.
בשנת 1996, מיד לאחר שירותו הצבאי, למד משחק בבית הספר לאומנויות "הבוסתן" בנתניה.
פרץ לראשונה לתודעת הקהל כאשר הופיע לצד מריאנו אידלמן, בן כיתתו מהתיכון, בפינת הסטנד-אפ בתוכנית הבידור של דודו טופז "הראשון בבידור". הצמד קיבלו פינה קבועה בתוכנית בה הם השתתפו במשך שנתיים.