ויליאם טיילור ברי (באנגלית: William Taylor Barry; 5 בפברואר 1784 – 30 באוגוסט 1835) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. הוא כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית במשך רוב תקופת נשיאותו של אנדרו ג'קסון והיה חבר הקבינט היחידי שלא התפטר ב־1831 עקב פרשיית התחתונית.
ראשית חייו.
ויליאם ברי נולד בלוננברג, וירג'יניה לג'ון ברי, שלחם במהפכה האמריקאית, ולסוזנה (לבית דוזייר) ברי. ב־1796 עברה המשפחה למחוז פאייט שבקנטקי. ברי התחנך בבתי ספר ציבוריים במקומות שונים בקנטקי וב־1803 הוא סיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי שבוויליאמסבורג, וירג'יניה. לאחר מכן הוא למד משפטים וב־1805 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין במחוז ג'סמין שבקנטקי ולאחר מכן בלקסינגטון.
קריירה פוליטית.
ב־1807 נבחר ברי לבית הנבחרים של קנטקי. בשנים 1810–1811 הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא שירת במלחמת 1812. בשנים 1815–1816 הוא היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי ולאחר מכן ניצח בבחירות לסנאט של קנטקי וכיהן בו בשנים 1817–1821. במהלך תקופת כהונתו בסנאט של קנטקי כתב ברי לנשיא לשעבר ג'יימס מדיסון וביקש את תמיכתו לתוכנית לסיבסוד מערכת החינוך הציבורית ברחבי המדינה. מדיסון הגיב בהתלהבות במכתב ששלח לברי ב־4 באוגוסט 1822 ובו נכלל ציטוט שלו שמוזכר פעמים רבות: "כשלעם אין מידע או אמצעים להשיגו, ממשלה של העם אינה אלא הקדמה לפארסה או לטרגדיה, ואולי לשתיהן גם יחד".
באותה תקופה סבלה קנטקי מהשפעות הבהלה הכלכלית של 1819 וברי היה לדמות מובילה במפלגת ההקלה מהחובות, שנחלה הצלחות בבחירות שהתקיימו בשנים 1820–1824, אף על פי שההצלחה הייתה פחותה כאשר בעלי החוב עתרו נגד חוקי הקלת החובות בבתי המשפט. כעורך דין, טען ברי לטובת חוקי אלו, שב־1823 ביטל אותם בית המשפט לערעורים של קנטקי.
בשנים 1820–1824 כיהן ברי כסגן מושל קנטקי, ולאחר מכן ועד 1825 הוא כיהן כמזכיר המדינה של קנטקי. מתפקיד זה הוא התפטר כדי להתמנות לנשיא בית המשפט לערעורים של קנטקי (קודמו של בית המשפט העליון של קנטקי) בכינוס בית המשפט של 1825 במהלך המחלוקת על בית המשפט הישן והחדש של קנטקי . אף על פי שמפלגת בית המשפט הישן נצחה בבחירות של 1826, התמודד ברי ב־1828 על משרת מושל קנטקי, אך ללא הצלחה.
ב־1829 מונה ברי על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1835. הוא היה היחיד מבין חברי הקבינט המקוריים של ג'קסון שלא התפטר כתוצאה מפרשיית התחתונית. פרשייה זו הייתה פרשייה של חרם חברתי כנגד מרגרט "פגי" איטון, רעייתו של מזכיר המלחמה ג'ון איטון, מצד קואליציה של נשות חברי הקבינט בהובלתה של אשת סגן הנשיא פלוריד קלהון. ברי, כמו הנשיא ג'קסון, תמך בבני הזוג איטון.
מותו והנצחתו.
לאחר סיום כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, מונה ברי כשגריר ארצות הברית בספרד. בדרכו לספרד נפטר ויליאם ברי בליברפול, הממלכה המאוחדת ב־30 באוגוסט 1835. בתחילה הוא נטמן בתחילה בבית הקברות סנט ג'יימס שבעיר, ועד היום ניצבת שם אנדרטה לזכרו. ב־1854 הועברו עצמותיו לבית הקברות של פרנקפורט, קנטקי.
על שמו של ברי קרויים מחוז במשיגן ובמיזורי והכפרים בריטאון ובריוויל שבמדינת ניו יורק.
Mamma (בעברית: מאמא) הוא שיר שנכתב בשנת 1940 על ידי צ'זרה אנדראה ביקסיו וביקסיו כרוביני ויצאה בשם "Mamma son tanto felice".
בין מבצעי השיר היו בנימינו ג'ילי, ריצ'רד טאקר, מוסלים מגומאייב, ויולטה וילאס, לוצ'אנו פבארוטי, טוטו קוטוניו ורבים נוספים.
בשנת 1946 השיר תורגם לאנגלית ובשנת 1955 בביצוע של דייוויד ויטפילד הוא הגיע למקום ה-12 של מצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 1959 הוא הוקלט על ידי קוני פרנסיס. ביצוע זה הגיע למקום השני בבריטניה ולמקום השמיני בבילבורד הוט 100.
בשנת 1967 השיר הוקלט בגרמנית, הולנדית ואנגלית על ידי זמר הולנדי היינצ'ה. הקלטה זו נמכרה ביותר ממיליון העתקים וזכתה לתואר "תקליט הזהב" בהולנד.
איבן יקובלביץ ביליבין
איוואן יאקובלביץ ביליבין
13 ימים
13 ימים (באנגלית: Thirteen Days) הוא סרט מותחן ודרמה היסטורית שבוים על ידי רוג'ר דונלדסון ונכתב על ידי דייוויד סלף. בסרט מככבים קווין קוסטנר, סטפני רומנוף, ביל סמיתרוביץ', ברוס גרינווד, סטיבן קאלפ, דילן בייקר. הסרט מבוסס על ספר אודות משבר הטילים בקובה.
עלילה.
עלילת הסרט נפתחת בשנת 1962, בשיאה המלחמה הקרה, כאשר היועץ לביטחון לאומי, מקג'ורג' באנדי, ביקש מראש סגל הבית הלבן, קנת' "קני" אודונל (קוסטנר), פגישה דחופה עם נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי (גרינווד), ודיווח לו כי צילומי אוויר שפוענחו הראו שברית המועצות הציבה טילים בליסטיים אותם ניתן לחמש בראש נפץ גרעיני בקובה. הנשיא קנדי כינס בשל כך את הקבינט שכלל את יושב ראש המטות המשולבים, גנרל מקסוול טיילור (סמיתרוביץ'), התובע הכללי ואחיו הצעיר, רוברט קנדי (קאלפ), מזכיר ההגנה, רוברט מקנמארה (בייקר), שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, עדלי סטיבנסון, ובכירים נוספים. הסרט מתאר כיצד הנשיא קנדי ניהל את המשבר בהצלחה.
נמר של נייר (סרט, 1975)
נמר של נייר (באנגלית: Paper Tiger) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1975 עם דייוויד ניבן, טושירו מיפונה והילד היפני קוזהיטו אנדו בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "נמר של נייר" של ג'ק דייוויס שגם כתב את התסריט.
העלילה היא על מורה בריטי מתחזה שבנה לעצמו דימוי של גיבור מלחמה אמיץ בעל עיטורי גבורה והרפתקאות ברחבי העולם שמאחוריהם אין דבר, מין נמר של נייר. אבל בשעת הצורך והסכנה הוא הופך לנמר ממש.
הסרט צולם בקואלה לומפור וב-Genting Highlands במלזיה ובאולפנים בלונדון.
שיר הנושא של הסרט - "חברי הקטן" מנוגן על ידי התזמורת הפילהרמונית של לונדון ומושך בפי "זמרי ריי קוניף". השיר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
מטוס של בריטיש איירווייז עומד לנחות בנמל התעופה של מדינת קולאגונג (שם פיקטיבי). בין הנוסעים נמצא "מייג'ור" וולטר ברדבורי (דייוויד ניבן) שמספר לזוג לידו על הרפתקאותיו ברחבי העולם ועל הצטיינותו כלוחם במלחמת העולם השנייה.
לאחר הנחיתה מגיע וולטר לשגרירות יפן בקולאגונג. הוא נפגש עם השגריר (טושירו מיפונה) שקורא בהתלהבות את קורות חייו - בעל עיטור הצלב הצבאי וצלב המלחמה. וולטר צולע ונזקק למקל הליכה כי לדבריו נפצע במרוץ 24 השעות של לה מאן. השגריר ממנה אותו בתור מורה לאנגלית של בנו בן העשר, קואיצ'י (קוזהיטו אנדו) כי עומד להיתמנות לשגריר בבריטניה והוא רוצה שקואיצ'י ילמד לדבר אנגלית במבטא נכון.
קואיצ'י מעריץ את וולטר לאחר שהוא מספר לו על לחימתו במלחמת העולם השנייה. הוא פיקד על פלוגה בניסיון לכבוש בונקר גרמני בראש גבעה. הלוחמים היו נפחדים ולא זזו והוא התקדם תוך אש והפגזה. טנק גרמני התקרב אליו והיא ירה במטול פיא"ט פוצץ את הטנק וחיסל את אנשי הצוות באקדחו. אחר כך זרק רימון יד לבונקר ועשרות גרמנים נכנעו לו...
בפעם נוספת הוא ברח ממחנה שבויים גרמני על ידי קפיצה מגובה לתעלת מים שהקיפה אותו...
השגריר מבקש מוולטר שיפסיק לספר לקואיצ'י סיפורי מלחמה.
בבית השגריר נערכת קבלת פנים לשר החוץ (איבן דסני). עיתונאי גרמני, גינתר מילר (הרדי קרוגר), מתחיל לשאול אותו שאלות מביכות אבל וולטר שולף תשובות מהשרוול ולא מתבלבל. טרוריסטרים פותחים באש וולטר מכה בחרב אחד מהם שנתפס וערכו עולה.
טרוריסטים שבראשם הטרוריסטית טאלה (אירן טסו), חוטפים את אנדו וולטר ודורשים לשחרר 65 מאנשיהם הכלואים, אחרת יוציאו אותם להורג. הם מוברחים למקום מבודד בג'ונגל. קואיצ'י רוצה שוולטר יוכיח את עצמו ויתכנן בריחה אבל וולטר פוחד ומספר לו כי הצליעה שלו היא בגלל פוליו בילדות ולא מרוץ מכוניות וכי אם יברחו הם יירו אבל את קואיצ'י זה לא משכנע.
הנשיא מסרב להיענות לדרישת הטרוריסטים ומודיע כי אם הם יהרגו את השניים הוא יוציא להורג את כל 65 הטרוריסטים הכלואים אצלו.
השגריר מבקש מהעיתונאי מילר שיברר על עברו של וולטר והוא מודיע לו שוולטר לא שירת בכלל בצבא וכי הוא מתחזה.
וולטר מסתכל בפניו במראה ומחליט בכל זאת לברוח. הם מצליחים להסיר את קרשי רצפת הצריף ולהגיע למכונית של הטרוריסטים. הטרוריסטים רודפים אחרי מכוניתם שנוסעת במהירות בדרך צרה ומפותלת ולבסוף מתהפכת.
הם יוצאים חבולים וממשיכים את מנוסתם בג'ונגל. הם מטפסים במעלה צוק והטרוריסטים צולפים לעברת ופוצעים את וולטר. בשארית כוחותיו ובעזרת קואיצ'י הוא מגיע לראש הצוק ובאותו רגע מגיעים מסוקי חיפוש. קואיציי מאותת להם במראה שבידו והם מאתרים אותם. מסוק אחר מחסל את הטרוריסטים.
לאחר החלמה קצרה מגיע וולטר לשגריר ומספר לו כי הוא היה בכלל מורה בתקופת המלחמה וכל מה שסיפר זה פרי דמיונו. הוא מתנצל ומבקש לפרוש אבל השגריר שהתרגש מהתנהגותו בחטיפה מודיע לו בשמחה כי החליט שיישאר וימשיך ללמד את קואיצ'י.
פול נאש
פול נאש (באנגלית: Paul Nash; 11 במאי 1889 – 11 ביולי 1946) היה צייר, אמן מלחמה , צלם, סופר ומעצב אמנות שימושית בריטי. נאש היה בין אמני הנוף החשובים ביותר במחצית הראשונה של המאה העשרים. הוא מילא תפקיד מפתח בהתפתחות המודרניזם באמנות האנגלית. הוא היה אחיו הבכור של האמן ג'ון נאש.
ראשית חייו.