האלבום הופק ברובו על ידי מתן דרור, למעט השיר "מכל האהבות הזמניות" שהופק על ידי דולב רם ופן חזות, והשירים "שבוי לאהבה", "מכאן ועד הנצח", ו"אוסף עוד געגוע" שהופקו על ידי יעקב למאי. האלבום יצא לאור ביום הולדתו ה-49 של גולן, בדומה לאלבום "חלק מחיי" שיצא ביום הולדתו ה-40.
אחד משירי האלבום, "שבוי לאהבה", הוא גרסת כיסוי לשירו של הזמר הישראלי-טורקי אג'אר.
האלבום עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
נקודת האדלי
ג'ון האוקסוורת'
סר ג'ון לדלי אינגליז האוקסוורת' (; 19 בפברואר 1893 – 3 ביוני 1945) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
האוקסוורת' נולד ב-19 בפברואר 1893 בנט ביז, קמברלנד, והתחנך בבית הספר בעיירה, שם הצטיין כשחקן רוגבי, ולאחר מכן למד היסטוריה מודרנית באוניברסיטת אוקספורד. ב-23 בינואר 1914 הוא הצטרף כלוטננט משנה לרגימנט מזרח יורקשייר, ולחם עמו במהלך מלחמת העולם הראשונה, כחלק מהחטיבה ה-18 במסגרת הדיוויזיה ה-6, ולאחר מכן כחלק מהחטיבה ה-64 במסגרת הדיוויזיה ה-21. ביום הראשון של הקרב על הסום הוא היה אחד מהקצינים היחידים בגדודו שלא נפגע בקרבות. על פעולותיו בקרבות הוא עוטר בעיטורי מסדר האימפריה הבריטית, צלב המלחמה הצרפתי וצלב המלחמה הבלגי.
לאחר המלחמה מילא האוקסוורת' תפקידי פיקוד ומטה, ובכלל זה שימש כקצין אג"ם של החטיבה ה-15 בין השנים 1930–1932, וסגן עוזר המשנה הכללי במטה פיקוד הצפון עד 1934. בשנת 1937 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למפקד גדוד 2, רגימנט מזרח יורקשייר, עמו לחם במהלך המרד הערבי הגדול.
מלחמת העולם השנייה.
באוקטובר 1939 מונה האוקסוורת' למפקד החטיבה ה-12, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-4, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת, ולאחר מכן נסוג עמה לבריטניה במבצע דינמו. במרץ 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, ופיקד עליה במהלך מבצע לפיד והמערכה בתוניסיה כחלק מהקורפוס ה-9. בסוף אוגוסט 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-46, ופיקד עליה במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה ובמהלך קרב מונטה קאסינו. במאי 1944 הוא מונה לזמן קצר כמפקד הדיוויזיה ה-1, ולאחר מכן חזר לפקד על הדיוויזיה ה-46. בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-10, ופיקד עליו במהלך מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה אשר הביאה לסיום המלחמה בזירה האיטלקית. עם סיום המלחמה הוחזרו חיילי הקורפוס לבריטניה והקורפוס פורק, אולם בדרך לבריטניה נפטר האוקסוורת' בגיברלטר כתוצאה מהתקף לב.
גניבת הברכות
גניבת דעת
גניבת זהות
המרכז המזרחי לתקשורת חלל רחוקה
המרכז המזרחי לתקשורת חלל רחוקה (ברוסית: Восточный центр дальней космической связи, היחידה הצבאית 14038) הוקם בשנת 1965 כתוצאה מהעברת החלק הרדיו-אלקטרוני של כוחות החלל הצבאיים (שנוצרו שוב ב-1957) באזור הכפר גליונקי, פרימוריה, רוסיה, 30 ק"מ מערבית לעיר אוסוריסק.
מטרת הקמת המרכז הוא שימוש ברשת הבקרה של חלליות אזרחיות וצבאיות כחלק של רשת החלל העמוק הרוסית. בשנת 1971, על בסיס המתחם שהוקם עם רדיו-טלסקופ בקוטר 35 מטר, נוצר המרכז המזרחי לתקשורת חלל רחוקה. אנשי המרכז השתתפו בתוכניות חלל, כולל בחללית ווסטוק, ווסחוד, סויוז, קוסמוס, לונה, פרוב, לונוחוד ואחרים. המכשיר העיקרי של המרכז הוא טלסקופ רדיו מדגם P-2500, שהוזמן בשנת 1984. אנשי המרכז השתתפו בתוכניות חלל, כולל החללית ווסטוק, ווסחוד, סויוז, קוסמוס, לונה, פרוב, לונוחוד ופובוס-גרונט, המרכז היה אמון על העבודה על תוכנית Vega - תקשורת עם חלליות במסלוליה של ונוס. עבודה על התוכנית "ונוס".
בשנת 1991, במסגרת הסכם עם סוכנות החלל היפנית ונאס"א, בוצעה מבחן לקליטת מידע טלמטרי מהחללית המרוחקת ביותר וויאג'ר 1 ו-וויאג'ר 2.
לפני סיפוח קרים לרוסיה, טלסקופ רדיו זה היה הגדול ביותר ברוסיה.
בשנת 2001, באמצעות אנטנת P-30S, הועברה פקודה מתחנת Kvant-P לטביעה של תחנת החלל מיר באמצעות אנטנת P-30S. רדיו-טלסקופ דומה מדגם RT-70 ממוקם ב ליד יבפטוריה שבחצי האי קרים ובמצפה הרדיו האסטרונומי הבינלאומי סופא באוזבקיסטן.
גניבת עין
מוסטפא אל-כאזמי
מֻסְטַפַא אלְ-כאזמי (בערבית: مصطفى الكاظمي, תעתיק מדויק: מצטפא אל-כאט'מי; נולד ב-5 ביולי 1967
) הוא ראש ממשלת עיראק. בשנים 2016 - 2020 היה ראש שירות המודיעין הלאומי בעיראק והוביל את מאמצי המודיעין העיראקי בשמירה על ביטחון הפנים ועמידה ביעדי מדיניות חוץ. לאל-כאזמי מעל 15 שנות שירות בעיראק, תוך התמקדות בפתרון סכסוכים.
ביוגרפיה.
מוסטפא אל-כאזמי נולד בבגדאד, בירת עיראק, בשנת 1967, ויש לו אזרחות בריטית נוסף על זו העיראקית. הוא בעל תואר ראשון במשפטים.
ביוני 2016 התמנה לראשות שירות המודיעין הלאומי. אל-כאזמי היה אחראי על רפורמה לייעול בשירות ועמידה בסטנדרטים בינלאומיים. הוא פיקח על הפסקת הפוליטיזציה של השירות, על יישום שיטות מתקדמות לאיסוף וניתוח מודיעין, וכן על קביעת סדרי עדיפויות להרחבת היקף עבודתו של שירות המודיעין הלאומי. בתקופתו שירות המודיעין הלאומי הרחיב מאוד את תפקידו, בפרט במלחמה בטרור הפנימי וכן מחוץ לעיראק. כמו כן מילא תפקיד עיקרי במלחמתה של עיראק נגד המדינה האסלאמית. סוכנותו מילאה תפקיד מפתח במצוד אחר מנהיג המדינה האסלאמית, אבו בכר אל-בגדאדי.
אל-כאזמי התנגד לדיקטטורה של משטר סדאם חוסיין וחי בגלות במשך כמה שנים, אף על פי שלא היה קשור לאף מפלגה בפוליטיקה העיראקית. בין השנים 2003–2010 ניהל את "קרן הזיכרון העיראקית" בלונדון. מטרת הקרן הייתה תיעוד פשעי משטרו של סדאם חוסיין ואיסוף קטעים מקורבנות המשטר במדינות שונות. בנוסף, אל-כאזמי היה בעל טור ועורך מחלקת עיראק בעיתון באל-מוניטור. הוא פרסם מספר ספרים ומחקרים, הידוע שבהם הוא "שאלת עיראק".
לאחר חודשים של הפגנות שפרצו ברחבי עיראק באוקטובר 2019 והתפטרות ראש הממשלה עאדל עבד אל-מהדי וממשלתו, אל-כאזמי הפך למתמודד מוביל על ראשות הממשלה. ב-9 באפריל 2020, הוא נקרא על ידי הנשיא ברהם צאלח לתפקיד ראש הממשלה, האדם השלישי שנקרא להנהיג את המדינה תוך 10 שבועות בלבד. כאזמי נקרא לאחר שראש הממשלה המיועד הקודם, עדנאן א-זורפי, הודיע שלא הצליח להשיג מספיק תמיכה כדי להקים ממשלה. הוא נכנס לתפקיד ב-7 במאי 2020.
ב-7 בנובמבר 2021 נעשה ניסיון התנקשות באל-כאזמי באמצעות מתקפת מל"טים ממולכדים על ביתו בבגדאד.
גניבת רכב
גניבה (משפט עברי)
דיוקלזיאן
״דיוקלזיאן״ (״הנביאה״, או ״חייו של דיוקלזיאן״) (במקור: Dioclesian, The Prophetess או The History of Dioclesian) היא אופרה דרמטית (אופרה למחצה) בחמישה חלקים, שהולחנה על ידי הנרי פרסל ונכתבה על ידי תומאס בטרטון. הליברית מבוססת על המחזה "הנביאה״ (במקור: The Prophetess) שנכתבה על ידי ג׳ון פלטשר ופיליפ מסינג׳ר ומבוסס באופן כללי על חייו של הקיסר דיוקלטיאנוס. היא הועלתה לראשונה בסוף מאי 1690 בתיאטרון המלכה, בדורסט גארדן שבלונדון (במקור: London, Queen’s Theatre, Dorset Garden).
במידה רבה דיוקלזיאן נתפס כתגובה ישירה ל״אלביון ואלבניוס״ (במקור: ״Albion and Albanius״), אופרה מושרת באורך מלא שהועלתה באנגליה ב-1685. בעת שהותו בגלות, המלך צ׳ארלס השני פיתח חיבה עזה למוזיקה בסגנון צרפתי, ולא חסך במאמצים לייבא אותו לחצרו. בניסיון לחקות את האופן שבו לואי ה-14 תמך וטיפח מפעלים תרבותיים לצורכי תעמולה, צ׳ארלס השני ביצע מגוון פעולות בתחומי האמנות, האדריכלות והמוזיקה אשר נתפסים על ידי היסטוריונים כחלק מניסיונו להקים מנגנון דומה. בהפקות שהועלו בחצר המלוכה לקחו חלק מלחינים, שחקנים, זמרים ורקדנים מצרפת. המוזיקאים האנגלים חשו מאוימים מתופעה זו והתנגדו לשילובה של מוזיקה בסגנון צרפתי בתיאטרון האנגלי. הליברית לאופרה אלביון ואלבניוס נכתבה על ידי המשורר והמחזאי המוערך ג׳ון דריידן אך מכיוון שהולחנה על ידי לואי גראבו (Louis Grabu), קטאלני שרכש את השכלתו המוזיקלית בצרפת, היא זכתה למידה רבה של ביקורת ממשכילים פטריוטיים. דיוקלזיאן נתפס כמעין ״מתקפת-נגד״ של פרסל, ניסיון לסלק את גראבו ואת ההשפעה הצרפתית מעל בימות לונדון, ובמקביל לזכות בהערכתו ובשיתוף הפעולה של דריידן. ישנם קווי דמיון רבים באופי ההלחנה, התזמור ומבנה היצירות, אך ב״נביאה״ של פרסל, על פי מסורת התיאטרון האנגלי, נשמרת ההפרדה בין פרקי המשחק המדובר לבין הפרקים המוזיקליים.
מעבר לכך, בדומה לאופן שבו בצרפת יצאו לאור כרכי פוליו מהודרים של פרטיטורות מלאות לאופרות מפורסמות (המלחין הצרפתי ז׳אן בטיסט לולי היה המייצג המובהק של תופעה זו), גראבו ופרסל פרסמו שניהם פרטיטורות מלאות בפורמט דומה. פרויקט ההוצאה לאור ערך זמן רב, כלל הגהה ותיקונים בכתב יד, והיה כרוך בעלות גבוהה אותה נשאו המלחינים בעצמם. העותק המודפס שימש ככלי להעברת מסרים, אשר הופיעו בפתיחה ובהקדשות, האדרת שמם ומיצוב היצירה למעמד מונומנטלי ועל-זמני ולא הצדיק את עצמו מבחינה כלכלית.
מבנה העלילה.
הקומדיה הטרגית, אשר הופקה במקור ב-1622, עוסקת במאבקי כוח פוליטיים ברומא העתיקה. הנביאה דלפי חוזה כי דיאוקלס, חייל פשוט בצבא הרומי, יוכתר לקיסר לאחר שיקטול חזיר בר רב עצמה. דיואקלס מאמין שאין הדבר סביר ומבטיח לשאת את אחייניתה של דלפיה, דרוזילה, אם הנבואה תתקיים. בהמשך הוא מגלה כימפקד המשמר, המכונה החזיר, התנקש בקיסר. דיאוקלס נוקם את מותו ובתמורה מוכתר לקיסר.