תסמיני המחלה באדם.
מאחר שחיידקי ה-"Brucella" גדלים באופן איטי, זמן הדגירה הוא ממושך - בין שבועיים ל-4 חודשים, ומהלך המחלה הוא לרוב איטי וממושך. חומרת המחלה אינה אחידה, לעיתים המחלה עשויה להתבטא בצורה קלה למדי, אך לעיתים בצורה חמורה. תסמיני המחלה הנפוצים אינם ספציפיים, וכוללים חום ממושך, הזעת לילה, חולשה כללית, דיכאון, כאבי ראש וגפיים, הגדלת בלוטות לימפה והגדלת כבד וטחול. מאחר שתסמינים אלו אינם ספציפיים ומאפיינים מגוון מחלות אחרות, ובנוסף מהלך המחלה הוא לרוב ממושך ולא סוער, קיים קושי ניכר בהגעה לאבחנה, וכן לקשר אותו למגע עם מוצרי בשר נגועים בעבר.
ישנה חשיבות רבה בזיהוי המחלה בשלביה ההתחלתיים, קודם שתתפשט לאיברים פנימיים, מאחר שיעילות הטיפול כנגדה יורדת עם התפשטות המחלה, בעוד חומרתה עולה. ברוצלוזיס שהחמירה עשויה להמשך תקופה ארוכה מאוד, לפגוע באיברים פנימיים, ולהביא לסיכון חיי החולה.
לעיתים רבות ישנה התפרצות מחודשת של המחלה כעבור זמן מדיכוייה, בשל חיידקים שהתחמקו מהתרופות האנטיביוטיות, והתפתחו לאט במהלך זמן רב.
סיבוכי המחלה.
ברוצלוזיס עלולה לפגוע באתרי גוף רבים ומגוונים, המשמעותיים שבהם הם הלב, המוח והעצמות - בשלוש מערכות אלו איחור באבחון ובטיפול עלול לגרום לנזק חמור.
מערכת השלד - לחיידק הברוצלה נטייה להתמקם במח העצם. לעיתים קרובות ניתן לבודד את החיידק בניקור מח עצם. באחוז ניכר (90%) מן החולים בישראל נצפית מעורבות של השלד היכולה להתבטא ב'זיהום פרק' - בעיקר פרקי אגן הירכיים, עמוד השדרה ופרקי הרגליים הגדולים (ירכיים, ברכיים וקרסוליים). ניתן לבודד את החיידק בנוזל הנשאב מן הפרק. דלקת עצם על רקע ברוצלה היא מחלה קשה המגיבה באופן איטי לטיפול, ודורשת טיפול ממושך של עד שלושה חודשים.
מערכת העצבים המרכזית - מעורבות ישירה של מערכת העצבים המרכזית היא נדירה (פחות מ-5%), אך בעלת משמעות חמורה. יכולה להתבטא כדלקת קרום המוח ובמקרים יותר נדירים כדלקת המוח, או מורסה. דלקת קרום המוח יכולה לדמות טרשת נפוצה. ממצא יותר שכיח הוא דיכאון.
לב - אנדוקרדיטיס נצפית בפחות מ-2% מהחולים. מדובר במחלה קשה שקשה לאבחנה מאחר שתרביות הדם יכולות להתעכב עד חודש ימים. לפיכך בכל חשד לברוצלוזיס יש לבצע אקוקרדיוגרפיה של הלב היכולה לתמוך באבחנה זו.
מערכת המין - ברוצלוזיס יכולה להתבטא גם בהפלות, בפגיעה במערכת המין הנקבית והזכרית לרבות פגיעה בפוריות, וכן בדלקות באשך וביותרת האשך.
ברוצלוזיס עלולה לפגוע במערכות נוספות הכוללות את הכבד, מערכת העיכול, דרכי הנשימה, מערכת הדם והעיניים.
טיפול.
מאחר שמדובר במחלה הנגרמת על ידי חיידק, הטיפול הוא אנטיביוטי בעיקרו. האנטיביוטיקה המועדפת היא מסוג טטרציקלין (דוקסיציקלין), בשילוב עם אנטיביוטיקה מקבוצת האמינוגליקוזידים כדוגמת סטרפטומיצין או גנטמיצין, או לחלופין שילוב של דוקסילין עם ריפמפיצין. יתרון האפשרות השנייה לטיפול הוא ששתי התרופות ניתנות באופן פומי, אך מאידך, נדרש טיפול ממושך יותר של לא פחות מ-6 שבועות. תרופה נוספת היכולה להחליף את הדוקסילין היא מקבוצת הטרימטופרים - סולפמטוקסזול (רספרים), בשילוב עם אמינוגליקוזיד או ריפמפיצין. עם זאת, קשה מאוד להיפטר מהחיידק לאחר הדבקה, ובלא טיפול מיידי ונמרץ ובעיקר ממושך תיתכן נשאות ממושכת באדם ובבעלי-חיים או הישנות המחלה. טיפול ממושך עד שלושה חודשים נדרש בזיהומי עצם ואנדוקרדיטיס. בזיהומים קשים כגון דלקת קרום המוח נהוג לשלב שלוש תרופות.
מניעה.
מאחר שבעלי החיים הם נשאי החיידק גורם המחלה, ישנה חשיבות רבה בטיפול בבעלי החיים על מנת למנוע את המחלה. בישראל מונהג חיסון חובה של הבקר והצאן נגד המינים: "B. abortus" ו-"B. melitensis" (לא קיים חיסון כנגד סוגי החיידק האחרים). חיסון זה הוא חיסון חי-מוחלש, שאינו מאושר למתן לבני אדם, מאחר שעלול לגרום למחלה בעצמו. עם זאת, הסיכון למחלה מגיע מעדרי צאן ובקר המגודלים באופן פיראטי, תוך התעלמות מהנחיות משרד החקלאות. צעדי מניעה נוספים נעשים באמצעות איסור על העברת עדרי צאן ממדינות אחרות, וכן איסור על קליטת צאן ממקור לא ידוע לתוך עדר קיים.
קבוצות הסיכון להידבקות במחלה מתחלקות למטפלי הצאן והבקר לצד צרכני החלב והבשר, ועל כן ישנם פעולות מניעה נפרדות:
על פי תקנות מחלות בעלי החיים (1945), חובה על בעל עדר נגוע להפריד את בעלי החיים הנגועים מהעדר ולדווח לווטרינר המחוזי, וכן לבודד כל פרה שעברה הפלה.
בישראל.
המחלה קיימת בשעורים גבוהים יחסית באוכלוסייה הבדואית בנגב, אך ישנן גם התפרצויות בקרב האוכלוסה הערבית בצפון הארץ, באזור ואדי עארה, ובגליל. גורם סיכון עיקרי הוא צריכת מוצרי חלב לא מפוסטרים, וכן גידול בלתי מפוקח של עדרי צאן לא מחוסנים. מוצרי בשר וחלב נגועים המגיעים משטחי הרשות הפלסטינית מהוים אף הם גורם סיכון חשוב. במגזר היהודי ישנם מקרים של הדבקות ילדים בחיידק עקב שתיית חלב לא מפוסטר כטיפול עממי כנגד אפטות (מחלת הפה והגפיים ), יעילותו של טיפול זה לא הוכחה באופן מדעי. באוגוסט 2016 דווח על הידבקות של שני ילדים כתוצאה של צריכת מוצרי חלב נאקות לא מפוסטר שמקורו ב"חלב בראשית" ממושב סתריה, חלב הנאקות לא מפוסטר, מאותו מקור נצרך בין השאר על ידי חולים אונקולוגיים אשר מערכת החיסון שלהם מוחלשת, בהתפרצות זו דווחו כ20 מקרי תחלואה.
בבע"ח המחלה הייתה נפוצה בישראל במין הנישא על ידי בקר ובמין הנישא על ידי צאן עד ראשית שנות ה-80, אז בוער כמעט המין הנישא על ידי בקר, וכיום המחלה נדירה מאוד בקרב עדרי בקר. בשנת 1996 עלה חשד להידבקות בקרב עדר היעזים בקיבוץ להב, מה שהוביל להשמדת העדר. במספר מועט של מקרים התגלתה המחלה בעדרי גמלים. מספר המקרים השנתי של המחלה בבני אדם ירד מ-300 מקרים בסוף שנות ה-80, לכ-100 מקרים בראשית עשור הראשון של המאה ה-21. אך החל מ-2004 חלה שוב עלייה במספר השנתי של חולים בישראל, שהגיע לכ-150 מקרים, וב-2013, דיווח משרד הבריאות על כ-340 חולים בנגב, וישנה הערכה כי מספר החולים רב אף יותר. עד אוגוסט 2014 דווח על כ-400 חולים בישראל.
שיעור חיסון העדרים בנגב עמד ב-2013 על כ-30%, וכ-20% מהעדרים חשודים כנגועים בחיידק גורם המחלה. בעקבות כך, יזם משרד החקלאות מבצע חיסון מקיף לאזור הנגב, במהלכו מחוסנים העדרים על חשבון המדינה, במקביל לרישום והסדרה של העדרים. ב-2014 נרשמה התפרצות משמעותית של המחלה באזור ירכא וואדי עארה, לצד התפרצות קטנה יותר באזור ירושלים, כאשר המקור העיקרי להדבקה היה צריכת גבינות ממקור נגוע, וללא פיסטור.
באוקטובר 2020 בוצע פשיטה על בית גידול פיראטי לכלבים בצפון שהרביע כלבי שי טסו, ונמצא כי הכלבים חולים בחיידק. המקום נסגר באמצעות צו, אולם בעל בית הגידול הצליח להבריח משם את כל הכלבים. במקביל למקרה זה החיידק התגלה בבית גידול נוסף באזור הצפון המגדל בין השאר כלבי פומרניאן. על פי המלצת השירותים הוטרינרים כל מי שרכש כלב גזעי מכל סוג במהלך החצי שנה שקדמה לגילוי מתבקש לגשת עימו לוטרינר ולבצע בדיקה סרולוגית.
שימוש כנשק ביולוגי.
החיידק גורם המחלה הוא אחד החיידקים הפופולריים בפיתוח אמצעי לחימה ביולוגיים. במהלך מחקר בחיידק בברית המועצות אירעה דליפה של החיידק שהובילה להתפרצות המחלה בקרב 500 איש. פותח חיסון לבני אדם מהמחלה, שניתן לחיילים הרוסיים במלחמת צ'צ'ניה.
קדחת מלטה
פלבוטומיה
שאטו ד'יקאם
שאטו ד'יקאם (צרפתית: Chateau d'Yquem הגייה: יִקִאם) הוא יקב המייצר את היין הנחשב ליין המתוק המשובח ביותר בעולם הנושא אותו שם. ממוקם בלב סוטרן שבאזור בורדו שבצרפת. זהו יין הפטרייה בוטריטיס סינריאה (ריקבון אציל) ובעל פוטנציאל התיישנות של עשרות שנים. מכונה "הזהב הלבן".
היסטוריה.
חילוקי דעות שוררים לגבי מקור השם, וייתכן כי הוא "aig-helm" (לשאת קסדה בגרמנית).
מבנה האחוזה הוקם כבר במאה השתים עשרה. האזור השתייך לכתר האנגלי בין השנים 1152 עד 1453. לאחר מכן הוא עבר לידיו של שארל השביעי, מלך צרפת.
אזכור ראשון של שם היקב נע אחורנית עד לשנת 1593, עת האביר ז'ק דה סובאז' רכש בית באחוזה תחת שם זה. ב-1711 צאצאיו רכשו את שטח האחוזה בכללותו. אחת מצאצאיות האביר התחתנה עם בן למשפחת לור סאלוס בשנת 1785, בעלה קומטה לואי אמדו דה לור סאלוס היה יינן ברוך כישרון וכבר אז היין היה בעל מוניטין בינלאומיים.
תומאס ג'פרסון, שגריר ארצות הברית בין השנים 1785 ל-1789, בזמן שלטונו של מלך צרפת לואי השישה עשר, ולימים נשיא ארצות הברית היה אסטניס, והוא כותב עליו ביומנו: "סוטרן הוא היין הלבן הטוב ביותר ואת הטוב ביינות סוטרן עושה הרוזן לור סאלוס". הוא רכש 250 בקבוקים של בציר 1784, ולאחר מכן 360 בקבוקים בשמו של הנשיא ג'ורג' וושינגטון. מאוחר יותר קנה ג'פרסון 120 בקבוקים נוספים עבור עצמו. בשנת 1857 שילם הדוכס קונסטנטין, אחיו של הצאר הרוסי אלכסנדר השלישי 20,000 פרנקים בזהב עבור 900 ליטרים יין שאטו ד'יקאם, סכום עתק בימים ההם.