בגלל התחממות עולמית עלה מפלס המים הממוצע בלגונה ב-11 ס"מ במהלך המאה ה-20. העיר, לעומת זאת, שקעה ב-12 ס"מ. מתוך 12 הס"מ, ההערכה היא ש-4 ס"מ נגרמו משקיעה טבעית ו-8 ס"מ הם תוצאה של חפירת בארות ששאבו מים מהאקוויפר שבקרקע מתחת לעיר, לשימושים תעשייתיים. בשנות השבעים, לאחר שהובן שהשאיבה גורמת לשקיעה מואצת, נאסרה השאיבה בחקיקה. הפסקת השאיבה האטה את קצב שקיעת העיר, אך התהליך עדיין נמשך לאיטו, ככל הנראה בגלל משקלם העצמי של הבניינים, שגורם ליסודות לשקוע עמוק יותר בקרקע הרכה של הלגונה. גורם נוסף לשקיעת העיר הוא שינויים במשטר הזרימה בלגונה, שנגרמו מחפירת נתיבי שיט עמוקים, כדי שמכליות גדולות יוכלו לעגון בנמל מרגרה הסמוך. השינויים בזרימה מאפשרים לזרמי הגאות להכות בוונציה ללא הפרעה ולסחוף איתם מיליוני טונות של חול מיסודות העיר בחזרה אל הים.
בסך הכול שקעה ונציה במהלך המאה ה-20 כ-23 ס"מ בהשוואה לפני הים, דבר שגרם לתופעת האקווה אלטה להתרחש בתדירות גבוהה יותר ובעוצמה מוגברת. אם ב-1900 הוצפה כיכר סן מרקו שבע פעמים, הרי ב-1996 הוצפה 99 פעמים. תופעת ה"אקווה אלטה" בככר סן מרקו נפוצה בתחילת המאה ה-21 פי 50 מאשר בתחילת המאה העשרים וכיום יש בכל שנה עשרות מקרים של אקווה אלטה, לעיתים פעמיים באותו היום.
אקווה אלטה חמורה במיוחד נוצרת כאשר יש התלכדות של מספר גורמים: גאות אסטרונומית (המקסימלית היא עם מולד הירח ובזמן ירח מלא), לחץ אטמוספירי נמוך (ירידה של 10 מילימטר כספית בלחץ האטמוספירי גורמת לעלייה של 13 ס"מ בגאות) ורוחות בורה או שירוקו מדרום הים האדריאטי, שגורמות לגלים גבוהים ומחמירות את ההצפות.
אקווה בסה.
אקווה בסה (Acqua bassa) היא תופעה הפוכה לאקווה אלטה, המתרחשת כאשר שפל מתלכד עם לחץ אטמוספירי גבוה ועם רוחות חריגות. צירוף נסיבות אלו מופיע בדרך כלל מספר ימים בודדים מדי שנה, בחודשים פברואר - מרץ, ומביא לירידת מפלס המים בוונציה, לעיתים עד 70 - 80 ס"מ מתחת לקו המים הממוצע. במצב זה הגונדולות נתקעות בבוץ שבתחתית התעלות, קרקעיתן של חלק מהתעלות הקטנות בעיר נחשפת לגמרי, ובאחרות יורד מפלס המים לרמה שאינה מאפשרת שיט בחלק מהנתיבים, ולפיכך יש הפרעות לתחבורה בעיר, במשך מספר שעות. האקווה בסה החמורה ביותר שנמדדה הייתה ב-1882, ובשיאה ירד מפלס המים ב-1.24 מטר מתחת לפני הים הממוצעים.
התמודדות ומניעה.
ההצפות גורמות נזק רב, והן מפריעות לחיים הסדירים של התושבים, שמספרם פחת מאוד מחמת הגירה שלילית מתמשכת, בין היתר בגלל האקווה אלטה. בראש ובראשונה הפגיעה היא בהפסקת תחבורת הסירות בתעלה הגדולה, שהיא עורק התחבורה הראשי של העיר. השיט בתעלה מוגבל בזמן ההצפות, מכיוון שרוב הסירות אינן יכולות לעבור מתחת לגשרים וקשה לשמור על יציבות הסירות השטוחות, במי הגלים הגואים. בעיר שהאספקה מגיעה אליה ברובה בסירות שטוחות והמשטרה, האמבולנסים ומכבי האש נעים בסירות, הרי בשעת האקווה אלטה העיר משותקת כמעט לחלוטין. כמו כן נגרם נזק מצטבר למבנים העתיקים בעיר: מי המלח מאכלים לאיטם את העצים ושאר חומרי הבניין בבתים. גם התיירות נפגעת, אם כי התיירים רואים בתופעה אטרקציה. ההצפה מהווה גם סכנה תברואתית, שכן מי התעלות אינם נקיים, ומכיוון שאי אפשר לפנות אשפה מהעיר עד תום האקווה אלטה.
בשנות ה-70 המוקדמות הוקמה תחנה מטאורולוגית בים האדריאטי, 16 ק"מ מחופי ונציה - (Acqua Alta Oceanographic Tower (AAOT. מטרת התחנה, המכונה אף היא "אקווה אלטה", לנטר שינויים אטמוספיריים וימיים באזור ולספק התרעה מפני אקווה אלטה.
כאשר התחזית היא לאקווה אלטה של 90 ס"מ לפחות, מופעלים בעיר 16 צופרי אזעקה (רובם על מגדלי פעמונים), כארבע שעות לפני מועד ההצפה החזוי, כדי לתת לתושבים ולתיירים התראה מספקת. בכל אי גדול כדוגמת מוראנו או בוראנו יש צופר נפרד. האזעקה מופעלת בחמישה מחזורים של 10 שניות כל אחד, שביניהם 10 שניות שקט. כאשר חזויה הצפה חמורה במיוחד, של 140 ס"מ ומעלה, מופעלים הצופרים פעמיים ברציפות, כדי להודיע לתושבים להתפנות.
לאחר קבלת האזהרה פורסים עובדי העירייה מעברים מוגבהים להולכי רגל (passerelle) במסלולים שנקבעו מראש, באזורים מועדים לפורענות, שכן התחבורה הציבורית בעת ההצפה היא מוגבלת, כאמור. התושבים והתיירים נועלים מגפי גומי גבוהים כדי שיוכלו להמשיך ללכת באזורים המוצפים. בעלי חנויות חוסמים את הכניסה לחנות מהרחוב בלוחות מתכת בגובה הברכיים, ושקי חול מונחים בכניסות לבניינים שונים, כדי למנוע את כניסת המים.
ב-15 במאי 2003 הניח ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, את אבן הפינה לפרויקט MOSE. MOSE הם ראשי התיבות של "Modulo Sperimentale Elettromeccanico" - מודול אלקטרומכני ניסיוני, אך השם גם מרמז על קריעת ים סוף, שכן Mose באיטלקית הוא משה. מטרת הפרויקט היא להגן על העיר מאקווה אלטה והוא כולל 79 שערי פלדה חלולים, כל אחד בגובה 30 מטר, ברוחב 20 מטר ובעובי 5 מטר. השערים שוקעו על קרקע הלגונה בשלושת פתחיה לים, וכאשר עולה מפלס המים לרמה מסוכנת, נדחס לתוכם אוויר דחוס, דבר הגורם להם להתרומם בתוך כשעה וליצור מחסום בפני מי הים, וכך לגונן על הלגונה. השלמת הפרויקט תוכננה במקור לשנת 2011 ועלותו נאמדה במקור בכ-3 מיליארד אירו. הפרויקט היה נתון במחלוקת עזה. עיקר הביקורת היא שהפרויקט לא יוכל להגן על העיר אם תתממשנה התחזיות לעליית מפלס הים ב-20 - 30 ס"מ נוספים במהלך המאה ה-21, והצפי שפתרון אחר יידרש בעוד 100 - 150 שנה. לפי אתר הפרויקט עלותו כבר הגיעה לכ-5.5 מיליארד אירו, על אף שטרם הושלם. המערכת נבחנה בהצלחה באוקטובר 2020, אז מולאו באוויר 78 מחסומים וניתקו את מי הלגונה מהים האדריאטי, שהגיע לגאות של כ-1.2 מטר, בעוד ונציה נותרה יבשה לחלוטין. גמר הפרויקט צפוי ב-2021.
במסגרת מאמציה למנוע את נזקי האקווה אלטה בוחנת עיריית ונציה את יעילותם של משטחים מסוג חדש למעבר הולכי רגל בעת ההצפה. המשטחים החדשים הוצבו בכיכר סן מרקו בפברואר 2007. הם אינם מעץ (ולכן גם בהצפה חמורה יישארו במקומם ולא ייסחפו במים), הם יציבים, רחבים, בגבהים משתנים ונוחים יותר למעבר הולכי הרגל.
באפריל 2021 החליטה ממשלת איטליה להסיט את תנועת ספינות הטיולים והסחר מהלגונה. ההחלטה הושפעה מעמדתה של אונסק"ו לאזן בין שימור הלגונה לבין הפעילות הימית המסחרית.
Haliaeetus leucocephalus
אגאטה כריסטי
עשביה
המנון ירדן
ההמנון המלכותי הירדני (בערבית: السلام الملكي الأردني) הוא ההמנון הלאומי של ירדן. מילות ההמנון נכתבו על ידי עבד אל-מונעם א-רפאעי והלחן נכתב על ידי עבד אל-קאדר א-טאניר, אך במקור הגרסה הראשונה של ההמנון הייתה קצרה ביותר וכללה רק את הפסקה הראשונה. כיום ההמנון ארוך יותר וכולל מספר פסקאות. ההמנון אומץ בשנת 1946.
פירמידה קטומה
נגה אשד
נגה אשד (לבית וסרמן) (נולדה ב-13 באפריל 1951) היא זמרת, מנחה שירת-רבים ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1951 בשכונת ביצרון בתל אביב. גדלה בבית מוזיקלי וספגה הן שירי זמר שהיו פופולריים בארץ בעשורים הראשונים של המאה ה-20, והן שירים מסורתיים ופיוטי חזנות.
החלה לשיר במסגרות שונות כבר בגיל בית ספר יסודי, בין היתר במקהלת ילדים של תיאטרון "בימות" בניצוחו של זיקו גרציאני.
בתקופת התיכון התחנכה במוסד החינוכי "חוף השרון" ביקום והשתייכה לקיבוץ נחשונים. בתקופה זו טופחה כזמרת מתחילה בידי איש המוזיקה והמקהלות הנרי קלאוזנר, וכן למדה לנגן בגיטרה, הכלי העיקרי המלווה אותה מאז.
פעילות בתחום הזמר העברי.
את שירותה הצבאי עשתה כחברה בצוות הווי של הנח"ל (1969–1971), בתוכניות "חופשה דמיונית"
(שמתוכה הלהיט "חופים") ו"כל שהיה בינינו". תפקידי הסולו המפורסמים שלה: הביצוע המקורי של השיר "יש פרחים" שכתב נתן יונתן והלחין מוני אמריליו, וכן בשיר "רוח אביב" שכתב יחיאל מוהר והלחין משה וילנסקי.
אחרי שירותה הייתה חברה בהרכב בנות חוה, לצד תמר אשל ועידית חיים-הרפז ובניהולה של ציפי פליישר.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 השתתף ההרכב כלהקת ליווי של שלמה ארצי ("שיר בבוקר בבוקר"), גידי גוב ("יעלה ויבוא") ועדנה לב ("את ואני נולדנו בתש"ח").
בשנת 1987 התמודדה אשד כזמרת סולנית בפסטיבל הזמר והפזמון בערד עם השיר "פתח בית הבד" שהלחינה למילים של המשוררת ריקי דסקל.
מ-1989 ועד 2014 – עסקה בהוראת הזמר העברי באולפני העברית בגוש-דן.
מ-1997 ועד היום מנחה חוג זמר, המהווה מפעל חשוב לשימור הזמר העברי. החוג פתוח לציבור ופועל כיום בבית הורים "ויצו" (דוד המלך 40, תל אביב).
ב-2007 הצטרפה בהתנדבות למפעל זמרשת על תקן מנחת אירועי שירת רבים.
פעילות בתחום התיאטרון.
בשנות ה-80 שלחה ידה בתיאטרון במסגרות שונות, השתתפה מספר פעמים בפסטיבל עכו בהצגות שזכו בפרסים שונים:
בשנת 2000 השתתפה כמבצעת וכמלחינה במופע "ספר הזיכרונות של בטני", המבוסס על שירי הספר בעל אותו השם מאת ריקי דסקל (משתתפות נוספות: מיכל גולדברג וריקי דסקל, מלכה מרין).
משנת 2009 משתתפת במופע התיאטרון שש נפשות, שבע ברכות עם מיכל גולדברג אייל.
ב-1998 פרסמה את ספר הפרוזה "מזון מלכות" (ספריית הפועלים).
קרב נהר לה פלטה
קרב נהר לה פלטה (באנגלית: Battle of the River Plate) היה קרב ימי שהתנהל ב-13 בדצמבר 1939 בפתח נהר ריו דה לה פלטה מול חופי אורוגוואי בין אוניית המערכה זוטא אדמירל גרף שפה לבין כוח בריטי שמנה שלוש סיירות, אחת כבדה (אה"מ אקסטר) ושתיים קלות (אה"מ אג'קס ואכילס). הקרב הסתיים בטיבועה של הגרף שפה על ידי הגרמנים עצמם, שחששו מהפסד בקרב. קרב זה נחשב לקרב הימי המרכזי הראשון במלחמת העולם השנייה.
רקע כללי.