אחד ממקורות העניין העיקריים במעבר לצורת למידה קונסטרוקטיביסטית הוא כתגובת נגד ללמידה באמצעות שינון. בכיתת הלימוד הממוצעת, מודל ההוראה המקובל הוא הוראה ישירה. תפקידו המרכזי של המורה בכיתה הוא להעביר ידע. התלמידים צריכים לקלוט את הידע המגיע ישירות מהמורה. תפקיד התלמיד הוא קליטה וציות. במודל זה, תפקוד המורה בפני הכיתה הוא קריטי. תפקיד המורה הוא לארגן את הידע למנות קטנות אותן יכול התלמיד לקלוט ולעכל. הכיתה הקונסטרוקטיביסטית אמורה להיות מאורגנת במודל אחר. התלמידים ולא המורים הם אלו האחראיים על ארגון המידע, חקר סביבת הלימוד, בניית משמעות, ביצוע פעילויות למידה שונות ומעקב אחר תהליך הלמידה של עצמם.
מיקומה של הגישה הקונסטרוקטיביסטית ביחס לתאוריות למידה חליפיות.
על פי תאוריית הלמידה הביהביוריסטית, למידה וחינוך נתפסים כמיועדים לשינוי התנהגותם של יחידים בתהליך של ניסוי וטעיה. בתהליך זה ניתן חיזוק חיובי להתנהגויות הרצויות וחיזוק שלילי לאלו שאינן רצויות (למשל טעות בנושא הנלמד). נאמר כי התרחשה למידה במקרה בו ניתן לצפות בבירור בשינוי בהתנהגות. השתתפות הלומד היא פסיבית, ועיקרה תגובה לגירויים חיצוניים. הידע נתפס כאובייקטיבי, נתון ומוחלט. ניתן תפקיד חשוב למשוב מיידי של המורה לפעולותיו של התלמיד. תאוריות למידה ביהביורליות ניסו להסביר את תהליך הלמידה במושגי התנהגות נצפית, מבלי לקחת בחשבון תהליכים מנטליים.
על פי תאוריות קוגניטיביסטיות, חשיבה היא הנושא המרכזי. הדגש הוא על "כלים" קוגניטיביים המסייעים בתהליכי חשיבה.
על פי תאוריות למידה קונסטרוקטיביסטית הלמידה נתפסת כתהליך פעיל מצידו של הלומד. היחס ל"טעויות" של הלומד אינו שלילי, הן נתפסות כהזדמנויות ללמידה. הידע נבנה דרך חוויה של הלומד. הידע נמצא בראשו של הלומד. הוא אינו חיצוני. למידה היא תהליך פעיל של פרשנות אישית של העולם ויצירת משמעות. אמונותיו וערכיו של הלומד משמשים בתהליך פרשנות זה. הלמידה מתרחשת בהקשרים רלוונטיים עבור הלומד.
הלמידה כפעילות הבנייתית (קונסטרוקטיביסטית).
לקונסטרוקטיביזם שורשים רבים בפסיכולוגיה ובפילוסופיה של המאה ה-20. הגישה הקונסטרוקטיביסטית רואה בלמידה יותר מקבלת מידע. הלמידה נתפסת כתהליך פעיל של בנייה עצמית של ידע ומיומנויות. למשל, למידה מתרחשת כל יום בעבודה ובפתרון בעיות, בלא כל העברה של מידע מאדם אחד לאחר. המיומנויות החשובות ביותר הן פתרון בעיות, הנמקה וחשיבה ביקורתית - שימוש פעיל בידע. התנאים המתאימים ללמידה כזו הם סביבות מורכבות, מציאותיות ורלוונטיות, המאפשרות עבודה משותפת, ריבוי נקודות מבט ומודעות עצמית לתהליך בניית הידע.
על פי הגישה הקונסטרוקטיביסטית, תהליך הלמידה כולל שלושה חלקים עיקריים: קוגניטיבי, רגשי ומטה-קוגניטיבי.
הלמידה כפעילות תלוית הקשר.
המחשבות והמעשים של בני אדם מתפתחים בהקשר חברתי קונקרטי. מטרת תהליך הלמידה היא יצירת משמעות, הבנת מושגים באמצעות שימוש בהם, בהקשר דומה זה בו ידרשו להשתמש מחוץ לבית הספר. התייחסות ללמידה כפעילות תלוית הקשר היא בעלת השפעה על חלוקת התפקידים בין המורה לתלמידים. בתהליך הלמידה המסורתי, התלמיד מבצע את הוראות המורה. התלמידים תלויים בהוראות המורה ולא מתמודדים בעצמם עם הידע בהקשר מציאותי. הגישה הקונסטרוקטיביסטית שואפת להעביר בהדרגה את האחריות על תהליך הלמידה מהמורה לתלמיד. החלפת שליטה חיצונית בתהליך הלמידה בשליטה פנימית.
ההוראה הקונסטרוקטיביסטית מבוססת על תורת הלמידה הקונסטרוקטיביסטית. ההוראה הקונסטרוקטיביסטית מבוססת על האמונה כי הלמידה מתרחשת כאשר הלומדים מעורבים באופן פעיל בתהליך של משמעות ובניית ידע לעומת קבלת מידע באופן פסיבי. הלומדים הם יצרני המשמעות והידע. ההוראה הקונסטרוקטיביסטית מטפחת חשיבה ביקורתית ויוצרת לומדים מוטיבציה ועצמאית. מסגרת תאורטית זו גורסת כי הלמידה תמיד מתבססת על ידע שתלמיד כבר יודע; ידע מוקדם זה נקרא סכימה. מכיוון שכל הלמידה מסוננת באמצעות סכימות קיימות, קונסטרוקטיביסטים מרמזים על כך שלמידה יעילה יותר כאשר התלמיד מעורב באופן פעיל בתהליך הלמידה במקום לנסות לקבל ידע באופן פסיבי. מגוון רחב של שיטות טוענים כי הם מבוססים על תורת הלמידה הקונסטרוקטיביסטית. רוב השיטות הללו מסתמכות על צורה מסוימת של גילוי מודרך, שבו המורה נמנע מרוב הוראה ישירה ומנסה להוביל את התלמיד באמצעות שאלות ופעילויות כדי לגלות, לדון, להעריך ולהעריך את הידע החדש.
מארק חלאסקו
מַארֶק חְלַאסקוֹ (בפולנית Marek Hłasko, נכתב גם הלאסקו; 14 בינואר 1934 – 14 ביוני 1969), היה סופר פולני, תסריטאי וגיבור תרבות. היה סמל לסופר הצעיר והמרדן של תקופתו.
חייו.
מארק חלאסקו נולד למשפחה דלת אמצעים בוורשה שבפולין, והיה חייב לצאת לעבודה מגיל צעיר. בגיל שש עשרה נטש את הלימודים, והתפרנס ממלאכות שונות. בין השאר היה נהג מונית וחוטב עצים, נהג משאית ומשיט עצים בנהרות. הוא נפגש באופן בלתי אמצעי וקרוב עם שולי החברה הפולנית, הסתבך בפרשיות אלימות, וחי עם שיכורים כרוניים, עבריינים ומפרי חוק שנפלטו מהחברה.
באמצע שנות החמישים פרץ לפתע מארק חלאסקו למרכז החיים הספרותיים של פולין. הוא פרסם סיפורים קצרים ונובלות ריאליסטיות, שקצרו הצלחה רבה. הוא ערך עיתון ספרותי סטודנטיאלי, בשם "ישר לעניין", והעיתון הפך עד מהרה לבמה מאוד מפורסמת. בד בבד כתב גם מאמרי ביקורת ספרותיים חריפים, טורי ביקורת על הקולנוע הפולני של זמנו ועוד.
בשנת 1956 ראו אור קובץ סיפוריו הקצרים הראשון "הצעד הראשון בעננים", והרומן הראשון שלו, "היום השמיני בשבוע", וזכו להצלחה שערורייתית. "היום השמיני בשבוע" תורגם לעברית בידי בנימין טנא, יצא בשתי מהדורות, וזכה להצלחה גם בישראל. סיפוריו נתנו ביטוי חזק לאכזבה הקשה של הנוער הפולני מהמשטר הקומוניסטי ומהאידיאלים הכוזבים של החברה הסוציאליסטית כביכול.
מארק חלאסקו התפרסם עד מהרה גם במערב, וזכה להצלחה באירופה ובאמריקה. ספרו "היום השמיני בשבוע", תורגם ליותר מחמישים לשונות, והביא לו פרסום כאחד הנציגים הבולטים של דור "הצעירים הזועמים". בשנת 1958 הוסב הספר לסרט קולנוע שעורר רעש רב ואף הוצג בפסטיבל הסרטים של קאן.
האביב הקצר בפולין, ימי שלטונו של ולדיסלב גומולקה, תם והקוו הנוקשה של מוסקבה חזר לשלוט בחיים הציבוריים, באמנות ובספרות. ספריו של חלאסקו לא פורסמו, הוטלו עליו הגבלות תנועה, ובסופו של דבר הוא גורש מפולין. פולין של שלהי שנות החמישים לא יכלה לשאת סופר מרדן וזועם כמארק חלאסקו. הוא נשאר באירופה המערבית והפך לסופר גולה. שר התרבות של פולין קרול קורילוק איבד את משרתו בעקבות כך שחלאסקו לא חזר לפולין. במסגרת נדודיו שהה באיטליה, שווייץ ומערב גרמניה. ובסוף שנת 1958 הגיע לישראל.
מארק חלאסקו הגיע לארץ והשתקע תחילה בתל אביב, שם היה אמור להיות כתב של העיתון "מעריב", אך הוא לא התמיד בעבודת העיתונאי שלו. הוא נדד בין ידידים ומעריצים בארץ: בקיבוץ נצר סרני ובמקומות נוספים. לארץ הגיעה אז מושבה גדולה של מגורשי גומולקה, יהודים רבים ששימשו במשרות בכירות בשלטון הקומוניסטי. ציבור קוראים זה אהד מאוד את יצירתו המרדנית של חלאסקו. מחמת קשיי פרנסה נאלץ חלאסקו לחזור בארץ למלאכות שנטש כבר בעת פרסומו בפולין. הוא שב להיות נהג משאית ואף היה עוזר למודדי קרקעות.
הוא החל להתמכר לשתייה, התגלגל במלונות זולים בתל אביב, חדל מהכתיבה, והסתבך בפרשיות אהבים. העיתונות העברית מצאה בו עניין, הוא הפך לאייקון תרבותי, ומדורי הרכילות עסקו בו בדרך קבע. על כל אלה ועוד כתב באוטוביוגרפיה שלו "מה יפות היו שנות העשרים", שלא תורגמה לעברית.
בשנת 1961 היגר לגרמניה המערבית, נטש בארץ את ידידיו הרבים, נשא לאשה את השחקנית סוניה זימן, והחל בפרק נוסף של חייו הסוערים. סוניה זימן הייתה שחקנית גרמניה מפורסמת, והיא שיחקה בסרטו של חלאסקו "היום השמיני בשבוע". כששמעה על התמכרותו לשתייה ועל הדרדור במצבו, הגיעה לארץ ולקחה אותו עמה. הוא לא הסכים להתגורר בגרמניה, והם התגלגלו בלונדון ובשווייץ. חייהם המשותפים לא עלו יפה, והיו מלווים שערוריות ומתח, ולאחר זמן קצר הם נפרדו והתגרשו.
מארק חלאסקו היגר לארצות הברית, וקיווה להצליח בהוליווד בתעשיית הסרטים. הוא האמין שידידיו הפולנים שם, רומן פולנסקי והסופר יז'י קושינסקי יסייעו לו להיקלט במהירות באמריקה. אך הדברים לא התגלגלו כפי שקיווה. הוא לא התמיד בעבודתו ככותב תסריטים, הרבה להשתכר והסתבך ללא הרף בשערוריות אהבים. לבסוף עזב גם את תעשיית הסרטים וחזר להתפרנס ממלאכות פשוטות, והיה בין השאר פועל פשוט במפעל תעשייה. ידידים שלא סמכו עליו, אספו כספים למענו, והוא חי שם חיים עלובים למדי.
במהלך שנות השישים ביקר מארק חלאסקו בארץ כמה פעמים, ויש אומרים שקיים כאן יחסי אהבה עם אשה ישראלית שאף חלם להקים איתה בית בארץ. בשנת 1969 הוא החליט כנראה לשוב לארץ, הבמאי משה מזרחי ביים את סרטו הארוך הראשון "אורח בעונה מתה", בהשראת חייו וסיפוריו, אבל לפני כן היה צריך להשלים עשיית סרט בגרמניה. יחסיו המתוחים עם השחקנית סוניה זימן שוב השתבשו, והביקור בגרמניה היה ביקורו האחרון שם. בחודש יוני 1969, בעודו בגרמניה, הוא נפטר מהתקף לב קטלני בדירתו של מפיק סרטו האחרון. הוא הובא לקבורה בוורשה, בפולין מולדתו, בבית קברות קתולי (פובונזקי). על מצבתו נחרטו המלים "לזכרו של מארק חלאסקו, סופר שחי חיים קצרים, שכל ידידיו הפנו לו עורף".
אדם גרינברג
אדם גרינברג (באנגלית: Adam Greenberg; נולד ב-13 באפריל 1936) הוא צלם קולנוע אמריקני-ישראלי הפועל בהוליווד, שהיה מועמד לפרס אוסקר.
קורות חיים.