כבר עם מותו של המלך קרל האחד עשר, ב-1697, ניסתה דנמרק ליצור בחשאי ברית עם רוסיה, כקואליציה נגד שוודיה. ההתערבות של הממשלה המלכותית השוודית לטובת הולסטיין-גוטורפס נתנה משקל נוסף לשאיפת דנמרק ליצור ברית זו; אך, לאור העובדה שהצאר פטר היה במסעו מערבה (1697–1698),לא הייתה שום התקדמות משמעותית בעניין. בשלב זה החל אוגוסט הגדול (מלך פולין ו"הנסיך הגדול" של סקסוניה), נתמך על ידי האציל (הגולה) של ליבוניה והפוליטיקאי יוהאן פטקול, להכין תוכניות לכיבוש ליבוניה (שהייתה בשליטה שוודית). הצעתו לברית-מלחמה (קואליציה) נגד שוודיה מצאה אוזן קשבת בקופנהגן ובמוסקבה, ובחלקה אף בברלין. במהלך הקיץ והסתיו של 1699 תפסו השיחות בין דנמרק, רוסיה והמלך אוגוסטוס תאוצה. בפברואר שנת 1700 החלו המלחמה במתקפה מתואמת של הקואליציה על שוודיה, ונסתיימה ב-1721 עם חתימת חוזה נישטאד והסכמי סטוקהולם.
מאיר ליבוש בן יחיאל מיכל
איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל
איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל הם עמותות ציבוריות לקידום פיתוח היצירה המקומית במדינת ישראל. האיגודים הוקמו על מנת לקדם את הבמאים והתסריטאים ולהגן על זכויותיהם, והם מעניקים שירותי דין, הטבות וייעוץ כללי לחבריהם. הם פועלים לשיפור התגמול ליוצרי הקולנוע והטלוויזיה בארץ. באיגודים חברים כ-1000 יוצרים.
איגודי הבמאים והתסריטאים נאבקים למען פיתוח ועידוד היצירה המקורית במדינת ישראל, פועלים לקידום והגנה על זכויות הבמאי והתסריטאי, ומעניקים שירותים, הטבות, ייעוץ ומידע רלוונטי לחבריהם.
יו"ר איגוד הבמאים הוא יריב הורוביץ. יו"ר איגוד התסריטאים הוא עמית ליאור.
גולת הכותרת של מאבקי האיגודים היא חקיקת "חוק הקולנוע" התשנ"ט-1999, שהסדיר את השקעת המדינה בקולנוע הישראלי על כל ענפיו השונים: קרנות תמיכה בסרטים, פסטיבלי קולנוע, בתי ספר לקולנוע וכו'. פריחת הקולנוע הישראלי של השנים האחרונות היא פועל יוצא של חקיקת החוק. אולם גם לפניו ואחריו ניהלו האיגודים שורה של מאבקים עקרוניים שהסתיימו בהצלחה.
הפעילויות האחרונות של האיגודים כללו: משלחת רשמית של חברי איגוד לירדן, העברת תמלוגים לראשונה ל-35 במאים על שידור בערוץ ישראל 10, הכרה של פקודת מס הכנסה במיסוי רב שנתי לבמאים ותסריטאים וכמו כן החתמת 584 יוצרים לשביתה אפשרית אל מול גופי השידור בעניין התמלוגים.
בעקבות מאבק שנמשך כמה שנים, הצליחו האיגודים לשנות את חוק זכויות היוצרים אשר יזם משרד המשפטים. משרד המשפטים הביא להצבעה נוסח מתוקן לסעיף 35 לחוק זכות יוצרים החדש, אשר נוסח במהלך הדיונים בין משרד המשפטים ליוצרים השונים בשיתוף עו"ד אהרן נחומי ועו"ד מיכאל ספרד מחברת תל"י בו צוין: .
קרן ידעיה
קרן ידעיה (נולדה ב-23 בנובמבר 1972) היא במאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה.
ידעיה היא בתם של האמן עודד ידעיה והסופרת רונית ידעיה ממקימי בית ספר מנשר לאמנות בתל אביב ומלמדת שם בימוי ותסריט. היא נוהגת לשקף בסרטיה עמדות חברתיות בעד זכויות האדם בכלל וזכויות האישה בפרט. את סרטה הראשון, הסרט הקצר "אלינור", יצרה בשנת 1993 במסגרת סיום לימודיה, והוא עוקב אחר שתי חיילות בודדות המתחברות בבסיס צבאי וחוות, כל אחת בדרכה, תקופה כאובה וקשה כנשים בסביבה גברית ו"סיזיפית". הסרט, בכיכובה של שרית וינו-אלעד זכה לשבחים רבים ובפרס הסרט הקצר המצטיין.
בשנת 1998 ביימה וכתבה את סרטה הקצר "לולו", אשר עוקב אחר ערב בחייה של זונה בתל אביב. "לולו" השתתף במספר פסטיבלים לקולנוע בעולם, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס מיוחד בפסטיבל איטליה לקולנוע בינלאומי. בשנת 2001 ביימה וכתבה יחד עם שרי עזוז את "תחתונים" ("Les Dessous"), הפקה ישראלית-צרפתית אשר עוקבת אחר מסעה המשונה והלא-קל של אישה צרפתייה לקניית תחתונים בפריז.
סרטה העלילתי הראשון של ידעיה הוא "אור" (הופץ בצרפתית בשם "האוצר שלי") שיצא לאקרנים בשנת 2004 בכיכובן של רונית אלקבץ ודאנה איבגי. "אור", שגם אותו כתבה ידעיה יחד עם עזוז, עוקב אחר נערה מתבגרת (איבגי) אשר מנסה לפרנס בקושי את אמה (אלקבץ), אישה קשת יום העוסקת בזנות הנמצאת במצב בריאותי קשה, ומתקשה לשמור על חייה ועל אהבתה היחידה. "אור" נחל הצלחה ענקית וזכה לשבחים רבים. בטקס פרסי אופיר קטף הסרט פרס בקטגוריית המשחק (עבור איבגי), וזכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים. לאחר מכן השתתף בפסטיבל קולומביה לקולנוע, התמודד בטקס האוסקר האירופי, זיכה את ידעיה ואת שתי השחקניות בפרסים בפסטיבל סלובקיה, בפסטיבל ניו יורק ובפסטיבל מקסיקו, זכה במלגה בפסטיבל מונפלייה ומטעם קרן הקולנוע הישראלי, וזכה בפרס מצלמת הזהב, פרס המבקרים, פרס פריקס, פרס התסריטאות ובפרס המבקרים הצעירים בפסטיבל קאן. לאחר מכן השתתף בפסטיבלים רבים והופץ במדינות נבחרות.
ב-2009 יצא להקרנה בבתי הקולנוע, סרטה "כלת הים", בכיכובם של דאנה איבגי, רונית אלקבץ, מוני מושונוב, רועי אסף ומוריס כהן. בשנת 2014 יצא סרטה "" המגולל סיפור של גילוי עריות בין אב לבתו. בשנת 2020 יצא סרטה "מאמי", עיבוד קולנועי לאופרת הרוק שהוצגה בישראל בשנות ה-80 והפכה לקאלט.
כיום מלמדת קולנוע ותסריטאות בבית ספר מנשר לאמנות. נשואה לבמאי מני יעיש ולהם שני ילדים. מתגוררת בבת ים.
עקרון הפעולה המינימלית
פוגרום קילצה
איגוד הבמאים
איגוד התסריטאים
איגוד התסריטאים (איגוד תסריטאי הקולנוע והטלוויזיה בישראל) הוא עמותה רשומה (ע"ר) שמטרתה לקדם את מקצוע התסריטאות בישראל ולהגן על מעמד התסריטאי ועל זכויותיו בתור היוצר הראשון של היצירה הקולנועית והטלוויזיונית. האיגוד מונה היום למעלה מ-500 חברים העוסקים במקצוע התסריטאות בישראל. יו"ר האיגוד מאז שנת 2010 הוא התסריטאי עמית ליאור ששימש כיו"ר גם בשנים 2004–2005.
חברי הנהלת האיגוד (בהתנדבות) נכון לספטמבר 2012 הם התסריטאים עדן גוריון, לי גילת, עלמה גניהר, מיכל ויניק, שירלי מושיוף, נטלי מרכוס, אסתר נמדר, ארז קו-אל וליאורה קמינצקי.
היסטוריה.
האיגוד הוקם ופעל לראשונה לתקופה של שלוש שנים בין השנים 1969–1972, ובתפקיד היו"ר כיהנה עדנה שביט. פעילות האיגוד התחדשה בשנת 1982 ברשות היו"ר תלמה אליגון, ואחד מהישגיו המשמעותיים הראשונים הגיע לקראת סוף שנות השמונים בתקופת כהונתה של היו"ר אילנה לופט. לופט, בשיתוף עם אבי שמש ודורון נשר, יצרה למעשה את הסכם השכר הראשון לתסריטאים בישראל, שנחתם לאחר משא ומתן ממושך מול רשות השידור. הסכם זה הגדיר תעריפי מינימום לתסריטאים בישראל, תעריפים שאותם שילמה הרשות לחברי האיגוד בלבד.
עם צמיחתו המהירה של ערוץ 2 בתחילת שנות ה-90, שוק הטלוויזיה בישראל גדל משמעותית, וכך כמובן גם מספר התסריטאים, הבמאים והמפיקים העובדים בישראל. בשנת 1997 החל שיתוף פעולה אינטנסיבי יותר בין שלל האיגודים המקצועיים בקולנוע ובטלוויזיה, במטרה לממש את מחויבויותיו של הערוץ המסחרי החדש (והזכייניות המפעילות אותו) להפקות מקור בכלל ולסוגה עילית בפרט.
מתוך מאבק משותף זה צמח שיתוף הפעולה ארוך השנים בין איגודי התסריטאים והבמאים, תחת שרביטם של היושבי ראש דאז, אבי שמש ואורי ענבר. בהמשך עמלו השניים ביחד על הקמת חברת תל"י, חברת התמלוגים של יוצרי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
פרידה מאיגוד הבמאים.
עד סוף שנת 2010 התקיימו איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאים כגוף משותף, איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל. בינואר 2011 נפרדו דרכיהם ושני האיגודים יצאו לדרך חדשה.
מעיין
מעיין הוא מבוע של מי תהום מתוך האדמה. לרוב מדובר במי גשמים שחלחלו מפני הקרקע עד לשכבת קרקע אטומה (שכבת האקוויקלוד) המונעת את המשך החלחול. מים אלה זורמים על פני השכבה האטומה עד למוצא כלשהו אל פני השטח.
סוגי מעיינות.
חלוקה לפי סוג זרימה.
בזמן הקדום חלק מהחקלאות בארץ ישראל התבססה על מעיינות. בריכת אגירה הייתה אוספת את המים שנבעו מהמעיין, ומשם היו תעלות השקיה שהזרימו את המים לשטח החקלאי באמצעות כוח הכבידה כאשר פתחו את הסכר של בריכת האגירה. שיטה זו מכונה בתנ"ך מעיין גנים ().
מי המעיינות נחשבים למים איכותיים וצלולים ונוהגים להפיק מחלקם מים מינרליים בבקבוקים. בספרות המעיין מסמל מקור נקי וטהור שלא מתלכלך ולא מתרפש.
מעיין מים מתוקים בים מלוח.
מעיין מיוחד במינו בחוף הים התיכון מצוי בחוף דור. המים המתוקים נובעים מהים. המעיין נמצא במרחק מן החוף. עליו נבנה מבנה קדום, המונע את ערבוב מימיו עם מי הים.
המעיין ביהדות.
בספר ויקרא (יא, לו) נכתב: “אַךְ מַעְיָן וּבוֹר מִקְוֵה מַיִם יִהְיֶה טָהוֹר”. מתוך כך למדו חכמים שמי מעיין כשרים לטבילה גם בעת שהם זורמים, בניגוד למי מקווה שכשרים רק כשהם עומדים במקומם, משום שהמים כשרים כדרך שהם מתקיימים במצבם הטבעי.
מי גשמים יורדים מהשמיים, וכל עוד הם זורמים מצבם ארעי ולא קבוע, ורק כאשר ייקוו למקום אחד, הם מתקיימים ואפשר להשתמש בהם. לעומת זאת, מעיין הוא תמיד נובע וזורם, ובגלל שזה טבעו ודרך שימושו, גם כשמימיו זורמים הוא כשר לטבילה (משנה מסכת מקוואות פרק א, משניות ז-ח; שו”ע רא, ב).
דיני טבילה במעיין.
מעיין שנפל לתוכו משקה בצבע, כמו יין אדום, למרות ששינה את מראה המים, בגלל שמי המעיין נחשבים "מים חיים" המעיין כשר לטבילה (בניגוד למקרה דומה במקווה).
הכדי שמעיין יחשב כשר הוא צריך שיעור ארבעים סאה לטבילת אדם, אלא שאם מי המעיין זורמים, מצרפים את כל מי המעיין ממקום נביעתו ועד סוף זרימתו לחישוב ארבעים סאה.
פנדרצקי
הגבול של sin(x)/x