קיימים עשרות רבות של מוצרי צריכה של הסדרה: מצעצועי החלליות השונות, לביגוד עם: תמונות, כיתובים וסמלילים ועד למצנם ("טוסטר" - מילת גנאי לסיילונים) בציפוי כרום (המזכיר את הצנטוריונים) הקולה את הצנימים בדמות סיילון.
הרקע העלילתי של הסדרה.
בסדרה, האנושות מתקיימת בתריסר כוכבי לכת המכונים "12 המושבות של קובול". המושבות מרוחקות מאוד מכדור הארץ שקיומו הוא בגדר אגדה והוא מכונה "המושבה ה-13". אף אחד ב 12 המושבות אינו יודע את מיקומו של כדור הארץ. האנושות מאמינה שאבותיה הקדומים הגיעו מכוכב לכת בשם קובול שם בני האדם והאלים חיו יחדיו. בעקבות כעסם של האלים על האנושות הם החליטו להגלות את האנושות מקובול לשלוש עשרה מושבות. שתים עשרה המושבות הן קבוצה של כוכבי לכת קרובים יחסית זה לזה ובהם האנושות התפתחה באופן יחסית אחיד ולהן ממשל משותף, המושבה השלוש עשרה היא כדור הארץ ומלבד רמזים עלומים במגילות דתיות עתיקות בנות אלפי שנים, לא ידוע היכן היא נמצאת. האנושות היא בעלת רמה טכנולוגית מפותחת הבאה לידי ביטוי ביכולת מתקדמת של מסע בחלל וביצירת רובוטים תבוניים המכונים "סיילונים" כדי להקל על חיי בני אדם. בפרולוג מתואר שהסיילונים מרדו בבני האדם, ופתחו במלחמה ארוכה ועקובה מדם שהסתיימה בחתימה על הפסקת אש ובעזיבת הסיילונים את 12 המושבות.
הפסקת האש נמשכה כארבעים שנה שבהן איש לא ראה או שמע מהסיילונים. בפרקים הראשונים של הסדרה מתוארת סופה של הפסקת האש, כאשר הסיילונים מתחילים במתקפת פתע הרסנית על שתים עשרה המושבות תוך שימוש בסוג חדש של סיילונים, הנראים אנושיים לחלוטין שבזכותם הצליחו הסיילונים להסתנן למושבות ולנטרל כמעט לחלוטין את מנגנוני ההגנה שלהן. המלחמה הסתיימה בחטף, ובתוצאת השמדה כמעט מוחלטת של המין האנושי באמצעות נשק גרעיני, והסיילונים כובשים את 12 המושבות.
הסדרה מתמקדת בקבוצה אחת של ניצולים מהטבח - צוותה של ספינת קרב ישנה בשם "גלקטיקה" שמתגלה כעמידה בפני מתקפות החבלה הסיילוניות דווקא משום שהטכנולוגיה בה מיושנת והמחשבים אינם מרושתים. אל הגלקטיקה מצטרפות קומץ של כמה עשרות ספינות חלל אזרחיות נוספות ששהו בחלל בזמן המתקפה והצליחו להימלט מפני הסיילונים ולקבל חסות תחת הגנתה של הגלקטיקה. הסדרה מתארת את תהליך התגבשותו של הצי המאולתר, המונה כ-50,000 בני אדם בלבד, ואת גיבושו תוך כדי ההימלטות מן ההתקפות של הסיילונים, החוששים שבני האדם יחזרו בעתיד לנקום בהם, ולכן הם רודפים אחרי הצי במטרה למחוק את האנושות כליל.
עיקר הסדרה מתמקד במתרחש על סיפון הגלקטיקה עצמה, בכוחות הצבא המנסים להגן על הצי, ובשלטון הפוליטי המנסה להנהיג אותו.
מעונתה השנייה של הסדרה ניתן משקל רב גם למתרחש אצל הסיילונים בעלי המראה האנושי, המנסים לבנות חברה חלופית לחברת בני האדם ונתקלים במחלוקות פנימיות.
רעיונות ותפיסות בסדרה.
הסדרה שואבת השראה רבה מיוון העתיקה. יש מאבק בין אמונה פוליתאיסטית לאמונה מונותאיסטית. הסדרה מעלה שאלות פילוסופיות ורעיונות על מגוון נושאים כגון: הפלות, זכות הבחירה, הסללה, תלות בטכנולוגיה, הישרדות המין האנושי, התאבדות ועוד.
דמויות עיקריות.
סיילונים.
יצירת הסיילונים.
הסיילונים נוצרו לראשונה על קובול על ידי 12 השבטים של בני האדם. הסיילונים לא היו מכונות, אלא דמויי אדם שלהם הייתה יכולת תחייה מחדש. כ-2000 שנים לפני המתקפה הראשונה, עזבו הסיילונים את קובול והגיעו לכדור הארץ והם השבט ה-13. בכדור הארץ, הסיילונים התחילו להתרבות באופן ביולוגי והטכנולוגיה לתחייה מחדש הפכה למיותרת ונשכחה. באותה התקופה נולדו: סול טיי, אלן טיי, גיילן טירול, סמואל ט. אנדרס וטורי פוסטר. החמישה עבדו במעבדת מחקר על כדור הארץ. בעקבות נבואה על השמדת כדור הארץ הם ניסו להמציא מחדש את טכנולוגיית התחייה ולבסוף הצליחו. הם הקימו את הטכנולוגיה על ספינת חלל שחגה סביב כדור הארץ וכאשר הוא הושמד הם הורדו לתוך גופות חדשות. מכיוון שארץ הושמד והם הבינו שבני אדם ימשיכו ליצור חיים מלאכותיים. הם טסו אל 12 הקולוניות, במהירות נמוכה ממהירות האור, כדי לפקח על התקדמות בני האדם. בדרך הם עצרו במקדש התקווה על כוכב האצות ומשם המשיכו אל 12 הקולוניות. כאשר הגיעו לשם, בני האדם היו כבר במלחמה עם גזע הסיילונים הרובוטי שנודעה כ"מלחמת הסיילונים הראשונה". בני הגזע הרובוטי ניסו ליצור סיילונים דמויי אנוש משלהם, אך ללא הצלחה. כל מה שהם הצליחו ליצור היה ההייברידים. החמישה האחרונים הבטיחו לעזור לגזע הרובוטי ליצור סיילונים דמויי אנוש בתמורה להפסקת המלחמה עם בני האדם. שני הגזעים: דמויי האנוש והרובוטים, חברו יחד ויצרו שמונה דגמים דמויי אנוש.
כל דגם של סיילון בעל מראה אנושי מיוצר באופן המוני, ולו מראה אופייני ואישיות משלו. כאשר גופו של סיילון מת, תודעתו מורדת ומועברת לגוף חדש מאותו הדגם. על הסיילונים מקובל כי כל הפרטים מאותו דגם הם בעלי אותה דעה וכך נציג אחד של הדגם יכול לייצג את כלל הפרטים של אותו הדגם בהצבעות על עתיד החברה הסיילונית. הסיילונים אף מתייחסים זה לזה על פי מספר הדגם שלהם.
שכחת החמישה האחרונים.
גישתם הסלחנית של החמישה האחרונים כלפי בני האדם הרגיזה מאוד את ג'ון. הוא שינה את שמו לקאביל, לכד את החמישה והמית אותם. לפני שהוריד אותם לגופות חדשים הוא תכנת להם זיכרונות של בני אדם ועירב אותם ביניהם במטרה שילמדו על אופיים הבזוי ויבינו את טעותם. לאחר מכן, הוא מחק כל זיכרון שלהם ממאגר הזיכרונות הסיילוני ותכנת את הדגמים האחרים לא לחשוב עליהם, אך התכנות לא היה מוצלח במיוחד ודיאנה והריידרים הצליחו למצוא אותם.
ניגוד אינטרסים
מוזסוויל
מוזסוויל (בספרדית: Moisés Ville, מבוטא: "מויסס ויז'ה", ביידיש: מאָזעסוויל), היא עיירה בארגנטינה, הראשונה ממושבות הברון הירש בארגנטינה. העיירה ממוקמת במחוז סן קריסטובל, בפרובינציה של סנטה-פה, מרחק 616 קילומטר מן הבירה בואנוס איירס.
היסטוריה.
העיירה נוסדה בשנת 1889 על ידי קבוצת יהודים יוצאי מחוז פודוליה שבמזרח אירופה אשר הגיעו לנמל בואנוס איירס על גבי אניית הקיטור "וסר" ב-14 באוגוסט 1889. מוזסוויל הייתה המושבה היהודית הראשונה בארגנטינה, והקדימה קבוצות מתיישבים יהודיים אחרים מבסרביה שהקימו יישוב סמוך בשם מוניגוטס (Monigotes). 130 המשפחות המייסדות (815 בני אדם) היו הראשונים שזכו לשם "קולונוס" (Colonos) ועד היום נחשבים צאצאיהם למעין "אריסטוקרטיה מקומית" בקרב יהדות ארגנטינה ורישום אילן היוחסין מעסיק רבים וזכה אף באתר באינטרנט.
רבה של המושבה היה הרב אהרן גולדמן שהפליג אף הוא באניית "וסר" ואף קבע את שם המקום על שם משה רבינו. הרב אהרן גולדמן כתב תשובות הלכתיות רבות והתכתב עם רבנים בולטים כדוגמת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב יצחק אלחנן ספקטור ועוד. חלק מתשובותיו נדפסו כיובל שנים אחר פטירתו בספר דברי אהרן.
המתיישבים היהודיים רומו כמה פעמים במהלך הגעתם לארגנטינה על ידי נוכלים, וסבלו ממחלות ומתנאים קשים בתחילת ההתיישבות. כאשר הסתבר מצבם הקשה נחלצו לעזרתם גורמים שונים, בעיקר מתוך העולם היהודי, והחל משנת 1891 החל לתמוך בהם הברון מוריס הירש. מוזסוויל הייתה המושבה הראשונה שזכתה לסיועו, והמניע להמשך תמיכתו בהבאת יהודים מאירופה לארגנטינה. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 המשיכו להגיע למושבה יהודים מפולין, מאוקראינה, מרוסיה, מרומניה ומבסרביה. חלקם הגיעו לארגנטינה לאחר פוגרום קישינב ב-1903. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיעו למושבה גם יהודים שנמלטו מגרמניה.
מקימי היישוב שמו להם למטרה ליצור יישוב יהודי חקלאי שתושביו עובדי אדמה. בשיא פריחתה התגוררו במושבה אלפי יהודים. פעלו בה 7 בתי כנסת, בתי ספר, סמינר למורים, תנועות נוער, מרכזי תרבות ואולם תיאטרון ("קדימה"). המושבה כונתה "ירושלים של ארגנטינה".
במהלך השנים, מרבית תושביה היהודים של מוזסוויל עלו לישראל או היגרו לערים הגדולות בארגנטינה. גרעין עולים יוצאי המושבה הקים בשנת 1949 את קיבוץ מפלסים ובשנת 1954 את מושב העובדים ניר צבי.
כיום מתגוררים במקום כ-2,500 תושבים, רובם לא יהודים, אך בית הספר היהודי, בית כנסת, מרכז התרבות וכן מוזיאון המתעד את תולדות המושבה עדיין פעילים. גרים בה קצת יותר ממאה יהודים.
ממשלת ארגנטינה הכריזה על המושבה כאתר שימור לאומי.
אלברטו גרשונוב.
אחת הדמויות הידועות שחיו ביישוב היה העיתונאי אלברטו גרשונוב (מבוטא גרשונוף). גרשונוב נולד ב-1883 בפרוסקורוב שבאוקראינה והיגר עם משפחתו ב-1889 למוזסוויל ובהמשך עבר לגור בבואנוס איירס. בבגרותו עבד כעיתונאי בעיתון הלאומי של ארגנטינה "לה נאסיון" (La Nacion) וכתב ספרים על יהדות ארגנטינה שהידוע מהם הוא הספר "הגאוצ'וס היהודים של הפמפס" (Los gauchos judíos) שתיאר את חיי החקלאים היהודים בארגנטינה. גרשונוב נפטר ב-1950
שלילה (לוגיקה)
יצחק הלוי
רבי יצחק בר אלעזר הלוי (מכונה בשם: רבי יצחק סגן לויה; 1000–1080 ד'תש"ס-ד'תת"מ בקירוב), מרבני אשכנז מהעיר וורמיזא, ואחד משלושת רבותיו המובהקים של רש"י.
משפחתו.
משערים כי סבו היה רבי אשר, שעליו מסופר ש. אם אכן ר"י הלוי נמנה עם משפחה ותיקה של תלמידי חכמים וממייסדי הקהילות באשכנז, הדבר מוסיף הסבר על מעמדו הבכיר בקהילת וורמיזא, בהתאם למקובל אצל ראשוני אשכנז, שמנהיגי הקהילות נמנו על מספר משפחות מיוחסות.