יאנר דג (אזרית: Yanar Dağ, "ההר הבוער") הוא אתר גז טבעי שבו אש בוערת ללא הפסק. האתר נמצא לרגלי הים הכספי ובקרבת באקו בירת אזרבייג'ן (הנקראת גם "ארץ האש"). הלהבות בוקעות מהאדמה לגובה של 3 מטרים מבקעים וחריצים בתחתית ההר.
שלא כמו בהרי געש בוציים, להבות יאנר דג בוערות בקביעות יחסית שכן מוזרם אליהן גז באופן רציף מתחת לפני השטח. טוענים שהאש במקום הוצתה על ידי רועה צאן בשנות החמישים, וכך במקרה התגלה מאגר הגז. מהאתר לא נפלטים נוזלים או בוץ לעומת אתרי גז ואתרים חמים אחרים בקרבתו.
גאוגרפיה.
להבות יאנר דג אינן מפסיקות לבעור לעולם. מסביב למדורת אש זו ניתן להריח את הגז הנידף מן הארץ. הלהבות בוקעות מחריצים באבן החול ומגיעות לגובה של 3 עד 10 מטרים. חומר הבעירה של האש הנצחית באתר הוא גז טבעי שעולה מעלה ובוקע מן האדמה.
גם את הנחלים הזורמים בקרבת יאנר דג ניתן להצית. באזרית הם נקראת "יאנר בולק" (מעיינות בוערים). קיימים מספר נחלים כאלה באזור יאנר דג והמקומיים רוחצים בהם.
אלכנסנדר דיומא, באחד ממסעותיו לאזור, תיאר אש דומה שראה במקדשי האש של דת זרתוסטרא. ישנו קומץ קטן של "הרי אש" בעולם ורובם נמצאים באזרבייג'ן. המדינה עשירה במאגרים של גז טבעי באדמה, וישנים אתרים בשטחה בהם אש בוערת עוד מהעת העתיקה. גם מרקו פולו שביקר באזור בזמנו תיעד אש בוערת ללא הפסקה בשטח המדינה.
הסבר התופעה.
הגורם שהוצע כהסבר לתופעת יאנר דג הוא מאגר בלתי נדלה של פחמימנים באדמה. חוץ מיאנר דג, קיים אתר נוסף של אש נצחית באזרבייג'ן שנקרא "מקדש האש" והוא נמצא בקווקז הגדול. באזרית שם המקדש הוא "אטשגס" ומשמעותו "מקדשי האש". הלהבות של מקדש האש כבו בעבר, וכיום בתור אטרקציה תיירותית מדליקים אותם בעזרת גז לא טבעי. לעומתם, להבות יאנר דג מעולם לא כבו והגז המלבה אותן הוא אך ורק גז טבעי.
אנליזת רשתות חברתיות
ג'ראלד קרומר
ג'ראלד בול
ג'ראלד בלפור
ג'ראלד וולאס
ג'ראלד מור
ג'ראלד שטיינברג
ג'ראלד אסמואה
מלחמת קונגו–ערב
מלחמת קונגו–ערב (נקראת גם המלחמה הקונגולזית–ערבית או מלחמת בלגיה–ערב) נערכה בשנים 1892–1894 בעברו המזרחי של אזור הנקרא כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בין צבאו של לאופולד השני, לבין סוחרי עבדים ערבים מזנזיבר. המלך לאופולד השני היה מלך הבלגים וקיסר קונגו הבלגית, אשר נודע בשל היותו הבעלים הפרטיים של "מדינת קונגו החופשית", שם שלט משנת 1884 עד שנת 1908. בראש הנהגת סוחרי העבדים עמד ספו בן חמיד , סוחר עבדים סוואהילי-זנזיברי, שהיה בנו של סוחר העבדים חאמד בן מוחמד, הידוע בשם טיפו טיפ.
מלחמה זו הייתה מלחמת שליחים, בה שני יריבים משתמשים בצדדים שלישיים כתחליף ללחימה ישירה זה בזה, כאשר מרבית הלוחמים היו מקומיים ממוצא קונגולזי, שנשבעו אמונים למחנה אחד באשר הוא, ולעיתים אף עברו במהלך המלחמה למחנה הנגדי.
הנסיבות העיקריות למלחמה היו כלכליות, היות שהן המלך לאופולד והן הערבים תאבו את תנובתה של קונגו וניסו להשתלט על עושרה. בשל כך החלה כניסתם של הערבים והבלגים לקונגו. לקראת המלחמה, המלך לאופולד החל לשלוח בלגים רבים לאזור: קצינים בלגים הובילו משלחות, פקידים בלגים איישו את הקונסוליה בקונגו והעמדות לאורך הנהר היו תחת פיקודם של אזרחים בלגים, שהגיעו בהמוניהם במקום הבריטים ששלטו בשטח זה קודם. כהוכחה לכך, לאחר המלחמה, מתוך 3000 האנשים ה"לבנים" שנשארו בקונגו, 1700 מתוכם היו בלגים, ולא בריטים.
בראשית שלטונו של המלך לאופולד השני על האזור, הוא נקט במדיניות של שיתוף פעולה עם הערבים, אך התחרות על השליטה על השנהב מחד, וההבטחה של המלך בפני ועידת ברלין (ועידה שמטרה הייתה להסדיר את הקולוניאליזם האירופאי והמסחר ביבשת אפריקה במהלך תקופת האימפריאליזם החדש) להפסיק את העבדות מאידך, כפו מלחמה על הצדדים. המלחמה נגד המערכת הפוליטית והכלכלית הסוואהילית-ערבית תוארו כ"מסע צלב" נגד העבדים.
המלחמה הסתיימה בינואר 1894, בניצחון של צבאו של המלך לאופולד השני.
רקע למלחמה.
לאופולד השני, מלך הבלגים ערך את הוועידה הראשונה שלו על קונגו ב-1876, בה הוא טען שמטרתו הייתה לבצע פעולות לקידום של האוכלוסייה הקונגולזית, והמרה של דתם לנצרות על מנת "לשחרר אותם מעולם של אפלה". עם זאת, היו ידועים פשעים רבים של המשטר הבלגי במדינת קונגו החופשית תחת שלטון לאופולד. הקונגולזים, שכבר איבדו שלושה עשר מיליון אנשים בסחר העבדים הפורטוגזי, מצאו שחייהם הפכו לגרועים אף יותר, בשל פעילותה של המערכת שהתבססה על עבודות הכפייה, שאומצה על ידי יועצי המלך לאופולד השני. באמצעות מערכת מיסוי, הממשל הבלגי קבע סטנדרטים בלתי אפשריים בגביית מיסים. קונגולזים רבים שלא עמדו בתנאים נרצחו מיד או נחשפו לעינויים קשים. בתוך מערכת זו, הקונגולזים גם פנו לעיתים קרובות אחד נגד השני. במקרים רבים, ילדים גם נלקחו בגיל צעיר וגויסו לצבאו של המלך לאופולד, שנקרא "הכוח הציבורי", שנהנה מלגיטימציה להשתמש בכוח פיסי כדי לשרת את האינטרסים הציבוריים. מעמדם של ילדים אלה היה גבוה ממעמדו של הקונגולזי הממוצע, ולעיתים קרובות הם סייעו להרוג קונגולזים אחרים.
בוועידת ברלין, אשר התכנסה בשנת 1885, נחתמו ההסכמים הבין-לאומיים, בהם הוגדר אגן הקונגו (שנמצא במערב אפריקה, מהגדולים שביערות הגשם בעולם והיקפו 3.7 מיליון קמ"ר רבועים), כמוקד העניין של מדינת קונגו החופשית. המדינות האירופיות הקולוניאליות התחייבו לעשות כל שביכולתן כדי לדכא את סחר העבדים. אולם, במזרח קונגו נמשך סחר עבדים שבו היו מעורבים גם ערבים וגם אפריקנים בעלי בריתם.
כשנה לאחר מכן התפתח עימות בין אנשי המבצר שהיה ברשותו של טיפו טיפ באזור מפלי סטנלי לבין וולטר דין , קפטן בריטי, וסגן דובואה, סגן בצבא הבלגי. עימות זה התפתח בגין טענות מצד אנשיו של טיפו טיפ כי בית משפחת דין גנבו מהם שפחה ערביה שהייתה בבעלות אדם מכובד מהעיר שלהם. מנגד, טען דין כי השפחה ברחה משם על דעת עצמה, לאחר שסבלה מאלימות קשה מצד המעביד שלה, וכי הוא הסכים להיות לה לעיר מקלט, ותו לא. עימות זה התרחש בשנת 1886.
תגובה לא איחרה להגיע, ומיד יצאו אנשיו של טיפו טיפ למתקפה על מבצרו של דין. השלטונות המקומיים בחרו שלא להשיב אש, ולאחר ארבעה ימי מצור התחמושת אזלה ונכנע קו ההגנה של המבצר ורוב אנשיו של דין נמלטו ונטשו את המבצר. חוסר תגובת השלטון התפרש בעיני טיפו טיפ כשעת כושר, ובתגובה לכך התחיל לשלוח יותר ויותר אנשים אל אדמת קונגו, בעיקר סוחרי עבדים ואף כמה מנהיגים קונגולזים. אחד המנהיגים היה גונגו לוטטה שהיה מנהיג קונגולזי מכובד ובן בריתו של טיפו טיפ. בראשית שנת 1887 מונה טיפו טיפ כשליט של מחוז סטנלי פולס, באישורו של לאופולד השני. בתקופה זו הרשויות של מדינת קונגו החופשית היו יחסית חלשות ולא רלוונטיות בעברה המזרחי של המדינה. כחלק מהסכמתו להיות השליט המחוזי, טיפו טיפ חתם על הסכם כניעה מול השלטונות של מדינת קונגו החופשית, ואישר הכנסת נציג מטעמם על מנת שיסייע במנהל התקין. בהתאם לזאת, העתיק טיפו טיפ את מרכז ההפצה והמסחר בשנהב אל תוך גבולותיה של מדינת קונגו החופשית, לאזורים השוכנים על חופי האוקיינוס האטלנטי. בכך סייע טיפו טיפ למלך לאופולד השני במשלחות ששלח אל הנילוס העליון, במטרה להרחיב את הטריטוריה שלו. התפתחה דעה רווחת חדשה, הגורסת כי אין בכוונתו של טיפו טיפ לעמוד על רגליו האחוריות אל מול הממשל. זמן קצר לאחר שהסכים לכבד את התנאים של לאופולד השני, ולאור העובדה כי לא חלות עליו מגבלות כלשהן, אט אט איבד טיפו טיפ את סמכויותיו. בנוסף, סוחרי עבדים חזקים אחרים כגון רומליזה , היה דאז בעל המעמד החברתי הגבוה ביותר באזור אגם טנגניקה, הגדירו את קשריו של טיפו טיפ עם ממשלת קונגו החופשית כבגידה. בתגובה לכך רומליזה נשבע אמונים לדגל האדום של סולטן זנזיבר כאות מחאה.
בשנת 1891 חזר טיפו טיפ לזנזיבר ושם פרש מתפקידו. בנו, ספו בן חמיד, ירש את מקומו וחרט את המלחמה על דגלו.
מהלך המלחמה.
ב-1891 הקמתן של שלוחות מטעם מדינת קונגו החופשית באזור מוקד העניינים של הערבים. נסיונותיה של המדינה לגבות מס על סחר בשנהב עוררו מאבק.
החל ממרץ 1892, ספו בן חמיד, החל להוביל התקפות שונות על אנשי קונגו החופשית במזרח קונגו, לרבות מתקפות על סוחר השנהב הבריטי ארתור הודיסטר (Arthur Hodister) וסרן גיום ואן קרקהובן (Guillaume Van Kerckhoven), שנהג להחרים בכוח את השנהב מסוחרי השנהב הערבים. התקפות אלה הובילו לאיחודם של עבדים וסוחרי שנהב במהלך המאבק נגד אויבם המשותף, מדינת קונגו החופשית. המאבק החריף כאשר בחמישה עשר במרץ 1892, כאשר התנקשו בהודיסטר. היחסים הפכו מתוחים עוד יותר, כאשר ראשד בן מוחמד, אחיינו של טיפו טיפ והמנהיג הערבי תושב סטנלי פולס, סירב לסייע בחקירת מותו של הודיסטר. גונגו לוטטה גם הוא הוביל פעולות במזרח המדינה בזמן הזה.
פעולות איבה ראשונות.
כוחותיה של המדינה החופשית של קונגו היו מורכבים משכירי חרב, אשר בתחילה גויסו בסיירה לאון, ובזנזיבר. לאחר מכן גויסו חיילים מקונגו עצמה, ועיקר המפקדים היו קצינים בלגיים שהתנדבו לפקד על הכוחות. הצבא המקומי, בהנהגתו של פרנסיס דהניס שהיה עובד מדינת בלגיה וחייל שלחם עבור מדינת קונגו החופשית, נשלח לקטנגה על מנת להקים מאחזים חדשים בדרכם. במהלך משימה זו הצטלבו דרכיהם של הצבא המקומי עם חייליו של גונגו לוטטה.
באפריל- מאי 1892 פרנסיס דהניס ניצח את כוחותיו של גונגו לוטטה. בשל כך, פנה לוטטה מערבה במטרה לאסוף ציוד ונשק מאנגולה, בניסיון לחזק את מעמדו באזור לומאני .