בשנת 2004 יצאה חברת מיקרוסופט עם גרסה של מערכת ההפעלה XP המכילה תוכנה למימוש מרכז בידור ביתי במחשב, המאפשר הקלטה ווידאו לתוך מחשב המצויד בכרטיס טלוויזיה: Windows XP Media Center Edition 2004. גרסה נוספת יצאה ב-2005 (Windows XP Media Center Edition 2005), וגם לחלונות ויסטה יש גרסה (ויסטה פרמיום) המכילה תוכנה דומה (Vista media center), טובה יותר.
גם HOT וגם yes סגרו את לוח השידורים האלקטרוני מגישה חופשית של הציבור, כך שאדם המעוניין ליהנות מיתרונות ה־DVR מחויב לרכוש את מכשירי ה־DVR של החברות ואינו יכול להצטייד ב־DVR של השוק החופשי.
לחלופין, ניתן להשתמש בתוכנות הרצות על מחשב HTPC כמו SageTV ,GB-PVR או MCE. מקור לוח המשדרים האלקטרוני במקרה זה נקרא XMLTV שזה פורמט XML לתיאור המשדרים. הקובץ נבנה מאתרי WEB או WAP או ממידע הנמצא על השידור הדיגיטלי עצמו.
בשנת 2007 הושקה ויסטה מדיה סנטר עם תמיכה בעברית ובלוח שידור אלקטרוני מסודר.
יערה (צמח)
ממשלה זמנית
מסכת ידים
יד (פירושונים)
תשואה על הנכסים
תשואה על הנכסים (ROA) היא מדד פיננסי שמסביר כמה שקלים של רווח תפעולי תפיק חברה מכל שקל שהושקע בנכסיה (מבנים, מכונות וכדומה). נתון זה משמש לצורך ביצוע השוואות רווחיות ותשואה בין חברות מתחרות באותו ענף. בענפים שונים התשואה המקובלת שונה. לחברות שדורשות השקעה ראשונית גבוהה בדרך כלל יהיה שיעור נמוך של תשואה על הנכסים. להלן אופן חישוב המדד:
התשואה על הנכסים מציגה רווחיות מבלי לקחת בחשבון את המינוף הפיננסי של החברה ועל כן לחישוב משתמשים ברווח התפעולי שהוא לפני הוצאות המימון, זאת בניגוד לחישוב התשואה על ההון (ROE) שהיא הרווח הנקי חלקי ההון העצמי. ההיגיון בבסיס מדדי תשואה אלו הוא בחינת רמת התשואה שהניבה השקעה מסוימת, לכן במכנה של השבר יוצב סכום ההשקעה ובמונה השבר יוצב סכום הרווח הנובע מהשקעה זו. התשואה על הנכסים מחשבת את התשואה באחוזים שהניבה ההשקעה בנכסים ועל כן הרווח שיוצב במכנה הוא הרווח התפעולי שנוצר כתוצאה מההשקעה בנכסים. ניתן להשוות את התוצאה לתשואות אלטרנטיביות, למשל אם תוצאת המדד היא 10% ניתן להשוותה לאלטרנטיבה כגון השקעת כסף באפיק פיננסי כלשהו כגון פיקדון בנקאי שיניב 3% בלבד. התשואה על הנכסים, בדומה למדדים פיננסיים אחרים, עשויה להיות מדד לא מדויק. כך למשל במקרה שנכסיה של חברה מוצגים על בסיס עלות, ולא לפי שווי הוגן, הם אינם משקפים את מחירי השוק לנכסים אלו והמדד עשוי להיות פחות רלוונטי.
חישוב נוסף אפשרי הוא שימוש ברווח הנקי במקום ברווח התפעולי, אולם יש לזכור כי פירות ההשקעה בנכסים הם הרווח התפעולי שהוא התוצר של הפעלת הנכסים בפני עצמם. על כן ראוי יותר לחשב יחס זה תוך שימוש ברווח התפעולי. נהוג להשתמש ברווח תפעולי לפני ניכוי הוצאות/הכנסות מימון.
בורסת היהלומים הישראלית
בורסת היהלומים הישראלית היא חברה פרטית, בעלת אופי ציבורי, אשר מאגדת גורמים רבים העוסקים בענף היהלומים בישראל, לרבות יבואנים, יצואנים, מתווכים, סוחרים, בוקעים, מנקדים, ממיינים, מנסרים, מלטשים ומעבדים.
בורסת היהלומים הישראלית היא מרכז סחר היהלומים הגולמיים הגדול והחשוב בעולם, כאשר למעלה מ-60 אחוז מהמחזור העולמי נעשה על ידה. ענף היהלומים מהווה כרבע מהייצוא של הייצור התעשייתי במדינת ישראל.
הבורסה היא אחת מהחברות ב. היא שוכנת במתחם הבורסה שברמת גן.
היסטוריה.
עד שנת 1937 היו יהלומנים מאנטוורפן הולנד וגרמניה שעבדו בבית עם אופן אחד ועשו עבודות קבלנות שנשלחו לאנטוורפן.
בשנת 1937 עלה אשר אנשל דסקל לארץ ישראל עם משפחתו והביא עמו מכונות וציוד לעיבוד יהלומים. מיד עם בואו באביב 1937,
הקים בפתח תקווה את מפעל היהלומים הראשון בארץ ישראל יחד עם בן דודו צבי הרשל רוזנברג. בין 1937-1939 נפתחו מפעלים נוספים בתל אביב ובירושלים.
דסקל ורוזנברג הכשירו תלמידים מקומיים בחיתוך וליטוש יהלומים.
מרבית תלמידיהם הפכו למובילים בענף היהלומים בארץ ולימים קבלו תואר יקיר תעשיית היהלומים.
עובד בן עמי שהיה אז ראש עיריית נתניה הזמין את בני הדודים לפתוח מפעל בנתניה.
תולדות בורסת היהלומים הישראלית.
בראשית ימי המדינה שכנה בורסת היהלומים בשתי קומות ברחוב אחוזת בית 3 בתל אביב. ב-25 באוגוסט 1948 חל מיזוג בין שלושה גופים: "מועדון יהלומים א"י", "האגודה לפיתוח היהלום" ו"בורסת היהלומים". בעקבות המיזוג, קם גוף אחד מרכזי ומגובש לכל ענף היהלומים.
נעשו ניסיונות להקמת בורסות בנתניה ובירושלים. ניסיונות שלא צלחו.
בסוף שנות ה-40, עת שימשה נתניה כמרכז לתעשייה ומלטשות היהלומים בארץ, ובעיר היו כעשרים מלטשות ואלפי עובדים במלטשות, החליט עובד בן עמי, ראש העיר הראשון של נתניה ומזכירה הראשון של התאחדות בעלי מלטשות היהלומים, להקים בורסת יהלומים לעיר היהלומנים. באותה עת חל פילוג בהנהלת תעשיית היהלומים, והתעשיינים הגדולים החליטו להישאר בתל אביב העיר המרכזית וכך למעשה הבורסה בנתניה לא פעלה מעולם.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 החלו דיונים על הקמת בניין חדש לבורסת היהלומים, ולאחר שעיריית תל אביב הערימה קשיים על מהלך זה, הציע ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי, שהבניין יוקם ברמת גן, וב-14 בנובמבר 1961 נחתם חוזה לרכישת מגרש בן 3.5 דונם למטרה זו. במאי 1963 הוחל בחפירת היסודות לבניין והוא נחנך ב-24 באוקטובר 1968 ונקרא "מגדל שמשון".
עם התרחבותה של בורסת היהלומים הוקמו בסמוך ל"מגדל שמשון" מגדלי משרדים נוספים לשימוש הבורסה: "מגדל מכבי" (לימים קניון די-מול) נבנה ב-1978 ומגדל יהלום (הגבוה מבין מגדלי בורסת היהלומים) נבנה ב-1989. במקביל התפתח המתחם, שזכה לשם "מתחם הבורסה", והוקמו בו מגדלי משרדים רבים שלא לשימוש הבורסה.
נכון ל-2014 מהווה קומפלקס בנייני הבורסה ליהלומים כ-100,000 מטר רבוע, ומשמש כ-1400 חברות יהלומים שונות.
בורסת היהלומים היא מעוז גברי. בשנת 1952 התקבלה אישה ראשונה, ג'ני ברויאר, כחברה בבורסה, ועד שנות ה-80 הייתה האישה היחידה במעמד זה.
בשנות השישים התקבלו לבורסה ארבע נשים: גב' כהן, גב' שטאוב, גב' ויזל וגב' פסקר, כולן אלמנות של חברי בורסה מתוך הערך של עזרה הדדית לקיומן הכלכלי של משפחות החברים שנפטרו.
החל משנת 2018, נחשפה פרשת הבנק המחתרתי בבורסת היהלומים ובה הורשעו יהלומנים בעבירות מס של הפקת חשבוניות כוזבות בסך של למעלה ממילארד שקלים תוך הסתרת היקף הפעילות, העלמת מס והלבנת הון.
נשיאי בורסת היהלומים הישראלית.
נשיא הבורסה הוא בועז מולדבסקי.
בנשיאות הבורסה בישראל כיהנו:
חברות בבורסת היהלומים.
על מנת להתקבל כ"חבר בורסה" יש להגיש מועמדות ולעמוד במספר תנאים שנקבעו בתקנון החברה. עלות החברות בבורסה נאמדת בעשרות אלפי דולרים, אשר מקנים לו זכויות הצבעה והשפעה בדומה לשאר בעלי המניות.
תהליך קבלת חבר הבורסה אורך כ-5 שנים וכולל מספר שלבי בדיקות שהמועמד צריך לעבור בהצלחה:
מועמד שעבר את כל השלבים בהצלחה, מקבל את תג חבר הבורסה עם התניה לחמש שנים בהן אסור שיהיו תלונות עליו או מישהו מטעמו. אם חמש השנים עברו ללא תלונות, יקבל המועמד את התג הכחול הנכסף ויהפוך לחבר בורסה מן המניין לכל ימי חייו. את מניית החברות בבורסה הוא יוכל להעביר רק לבני משפחתו והיא אינה ניתנת למסחר.
מוזיאון היהלומים.
בקומת הקרקע של מגדל מכבי נחנך ביוני 1986 "מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר". במוזיאון הוצגה תערוכה קבועה וכן תערוכות מתחלפות שעסקו בתעשיית היהלומים בישראל ומחוצה לה. המוזיאון נסגר ב-2018.
טומאת ידיים
בהלכה, טומאת ידיים היא טומאה שגזרו חכמים במקרים מסוימים על ידיו של אדם. מסכת ידיים בסדר טהרות עוסקת בהלכות טומאה זו ובדרכי הטהרה ממנה. אחת מגזירות שמונה עשר דבר.
רקע.
מן התורה, בלתי אפשרי שגוף מסוים יהיה טהור בחלקו וטמא בחלק אחר. כאשר חפץ טמא נוגע בחפץ אחר הוא הופך את כולו לטמא.
במקרים מסוימים, גזרו חכמים שרק ידיו של אדם שנגע בדבר טמא יהפכו לטמאות, ולא כל גופו. על פי תקנת חכמים, רמת הטומאה של ידיו של מי שנגע בדבר טמא הן שניות לטומאה, ולכן אם הוא יגע במאכלים של תרומה או קודש הם יטמאו ברמת טומאה מרמה נמוכה יותר - שלישי לטומאה. אם הוא יגע במאכלי חולין הם לא יטמאו, מכיוון שחולין אינם נעשים שלישי לטומאה.
גזירת טומאת הידיים אינה קיימת בתחומי המקדש, אפילו אם יודע בוודאות שידיו טמאות.
מן התורה, אדם שנגע בראשון לטומאה הוא טהור, שכן אדם אינו נעשה שני לטומאה. גזרת חכמים על טומאת הידיים היא שגופו נותר טהור, אך ידיו הופכות להיות שניות לטומאה. לדעת רבי יהושע, גם מי שנגע בשני בטומאה הופכות ידיו להיות שניות לטומאה, אך חכמים חולקים עליו וסוברים שרק מי שנגע בראשון בטומאה ידיו נטמאות, והלכה כחכמים. אולם חכמים גזרו גזירה מיוחדת בטומאת כתבי הקודש, שלמרות שכתבי הקודש הן רק שניות לטומאה, הן מטמאות את הידיים להיות שניות לטומאה. הטעם לגזירה זאת המובאת בתלמוד היא כדי למנוע מאנשים לגעת בידיהם בכתבי הקודש, דבר שאינו מכובד.
כחלק מגזירת הטומאה על הידיים תקנו חכמים שטומאת ידיים אינה צריכה טבילה במקווה לכל גופו של האדם, וכאשר האדם שופך על ידיו מים מכלי או טובל את ידיו במקווה הן נטהרות.
סתם ידיים.
על פי חז"ל, גם "סתם ידיים", כלומר ידיים שאדם לא השגיח מה עשה איתן אך אינו יודע שנטמאו בוודאות, הן שניות לטומאה. על פי תיאור חז"ל, שלמה המלך תיקן שידיים יהיו שניות לקודש, והלל ושמאי הוסיפו שידיים יהיו שניות גם לתרומה, אך תקנתם לא התקבלה. רק כאשר באו תלמידי שמאי והלל וגזרו שידיים תהיינה טמאות לעניין תרומה, כחלק מגזירת י"ח דבר, התקבלה הגזירה.