נבזלין היא בתם של איש העסקים לאוניד נבזלין ואנה נבזלין. יש לה שני בנים מנישואיה הראשונים לאדריכל מיכאל קוגן. ביוני 2016 נישאה ליושב ראש הכנסת דאז, יולי אדלשטיין.
גאר די נור
דמויי-דקר
דמויי-דקר (שם מדעי: "Percoidei"; בלטינית הסוג Perca + סיומת של דגים לתת סדרה oidei-) היא תת-סדרה של דגי גרם והגדולה שב-18 תת-הסדרות של סדרת הדקראים. היא מכילה מעל 50 משפחות ומעל 100 סוגים. הקבוצה מכילה 3 על-משפחות: Cirrhitoidea ,Percoidea ו-Cepoloidea, בתוכה משפחה אחת - הארכניים (Cepolidae).
בני קבוצה זו בעלי גוף בטווח גדלים משתנה ממילימטרים ספורים לכמה מטרים. רבים מהם טורפים גדולים כמו הדקריים והלוטיניים ואחרים אוכלי כל או צמחוניים. דגים רבים מתת-סדרה זו חיים בשוניות אלמוגים ובימים רדודים, אך חלקם גם במצולות הים או אף במים מתוקים.
דגים רבים מבני הקבוצה הם דגי מאכל חשובים.
יאסטרבארסקו
בס אסייתי
בס אסייתי (שם מדעי: "Lateolabrax") הוא סוג של דגים השייכים לקבוצת דגי הבס ונחשבים לדגי מאכל משובחים. הם שייכים למסדרת הדקראים וקרובים למיני הלברקיים אך שייכים למשפחה עצמאית: בסים אסייתים (Lateolabracidae), וכוללים 2 מינים.
אלו דגים גדולים, אוכלי בשר מהירים החיים בעיקר בימים של האוקיינוס השקט. הם בעלי זנב מגודל העוזר להם לנוע במהירות אחרי טרפם ולסתות גדולות לבלוע אותו. טרפם העיקרי הוא דגים אחרים ודיונונים.
דגים אלה מועדפים על דייגים רבים, עקב בשרם המשובח.
בסים אסייתים
תחנת אוסטרליץ
תחנת הרכבת פריז - אוסטרליץ (בצרפתית: gare de Paris-Austerlitz, נקראת בקיצור gare d'Austerlitz - תחנת אוסטרליץ, בעבר נקראה תחנת אורלאן - Gare d'Orléans) היא אחת משש תחנות הקצה המסילתיות הגדולות של פריז, בירת צרפת. התחנה ממוקמת בדרום מזרח פריז, על גדתו השמאלית של נהר הסן, ברובע ה-13. ברמה הארצית משרתת התחנה את הקווים המקשרים את פריז למרכז ודרום צרפת, וברמה האזורית - את הרכבות לפרברים הדרומיים של פריז ושל האיל-דה-פראנס. התחנה נוסדה בשנת 1840, ומאז שופצה והורחבה פעמים רבות עד לגודלה הנוכחי.
לאחר פתיחת הקו האטלנטי (קו 2) של רכבות ה-TGV, היוצא מתחנת מונפרנס, בשנת 1989, איבדה התחנה את תפקידה כמשרתת הראשית של אזור דרום מערב צרפת. מספר הנוסעים בתחנה בשנה צנח ל-21.3 מיליון בשנה, כמחצית ממספר הנוסעים בתחנת מונפרנס. עם זאת, התחנה שמרה על חשיבותה כנקודת המוצא של השירות לאזורי דרום חבל איל-דה-פראנס ומרכז צרפת.
בשנת 2012 החל תהליך של שיפוץ נרחב בתחנה, והוא צפוי להיגמר בשנת 2020.
מבנה התחנה.
התחנה מחולת לשני חלקים:
את תחנת הרכבת משרתת תחנת מטרו ואוטובוסים בעלת שם זהה, על יד תחנת הרכבת.
מעבר קוסטרליץ-תולס
מעבר קוסטרליץ-תולס (מעבר KT) או מעבר ברזינסקי-קוסטרלילץ-תולס (מעבר BKT) הוא מעבר פאזה בחומרים דו-ממדיים שניתן למדל באמצעות מודל XY. הוא מבטא מעבר ממצב בו ישנן בחומר מערבולות קוונטיות הבאות בזוגות של מערבולת ואנטי מערבולת (מצב "מסודר", בטמפרטורות נמוכות) למצב שבו המערבולות חופשיות (מצב "מבולגן", מעל הטמפרטורה הקריטית). המעבר קרוי על שם הפיזיקאים העוסקים בפיזיקה של חומר מעובה ואדים ברזינסקי, ג'ון מייקל קוסטרליץ ודייוויד ג'יימס ת'אולס. מעברי BKT ניתן למצוא במערכות דו ממדיות שניתן למדל על ידי מודל XY לסריגים. לאחרונה, המונח הוחל על מוליכות על בעזרת יצירתם של זוגות קופר בהקבלה לזוגות המערבולות.
פרס נובל לפיזיקה לשנת 2016 הוענק בין השאר על מעבר הפאזה לת'אולס, קוסטרליץ ודנקן הולדיין.
מודל הXY.
מודל הXY הוא מודל לסריג וקטורי דו ממדי בעל סימטריית formula_1 או סימטריה מעגלית. לרוב מערכות כאלו לא עוברות מעבר פאזה רגיל מסדר שני, מפני שהפאזה ה"מסודרת" הצפויה נהרסת בגלל תנודות רוחביות, דהיינו מצבי גולדסטון (ראו בוזון גולדסטון). זהו מקרה ספציפי של מה שנקרא משפט מרמין-וגנר במערכות ספין.
המעבר לא מובן מתמטית במלואו, אבל קיומם של שני שלבים במעבר הוכח על ידי מקבראיין וספנסר ב-1977, ועל ידי פרליך וספנסר.
דמויי-מקרל
דמויי-מקרל (שם מדעי: "Scombroidei") היא אחת מ-18 התת-סדרות של דקראים המקורבים למשפחת הקולייסיים ולמיני הטונה המקרל למיניהם. הם בעלי גוף מוארך כסוף, זנבות גדולים, ראשים מוארכים מעט ולסתות גדולות וכמעט כולם ניזונים מבשר או מפלנקטון.
הליגה האתונאית השנייה
האימפריה האתונאית השנייה (ביוונית: Δεύτερη Αθηναϊκή Συμμαχία) הידועה גם בשם הברית האתונאית השנייה או הליגה האתונאית השנייה, היא קונפדרציית איים שהתקיימה ביוון העתיקה בין 355-378 לפנה"ס בהנהגת אתונה. האימפריה הייתה המשך של הליגה האטית-דלית (הידועה גם בשם "האימפריה האתונאית הראשונה") והייתה מכוונת בעיקרה כנגד ההגמוניה הספרטנית.
הרקע להקמת הברית.
הפוליס היוונית העתיקה אתונה, הגיעה לשיא עוצמתה בתקופת המאה ה-5 לפנה"ס, עת יצאה כמנצחת העיקרית ממלחמת פרס–יוון. לאחר המלחמה הקימה אתונה את "הליגה האטית-דלית", הידועה גם בשם "האימפריה האתונאית הראשונה". אף על פי שלכאורה הפולייס החברות בברית היו בעלות מעמד שווה, הרי שבפועל עד מהרה השתלטה אתונה על הליגה ושלטה ביד חזקה בבעלות בריתה באמצעות קלירוכיות שהקימה. התנהגות זאת התנקמה בה עד מהרה בדמות המלחמה הפלופונסית, שבמהלכה תמכו מרבית הפולייס היווניות בליגה הפלופונסית בהנהגת ספרטה. בשנת 404 לפנה"ס הסתיימה המלחמה בניצחון מוחץ של ספרטה ובפירוק הליגה הדלית.
הניצחון הספרטני במלחמה פתח בתולדות יוון עידן שזכה לכינוי "ההגמוניה הספרטנית", אולם עד מהרה התגלו הספרטנים כרודנים לא פחות מהאתונאים, ובשנת 395 לפנה"ס נפתחה המלחמה הקורינתית. במלחמה זו איחדו כוחות אתונה, תבאי, ארגוס וקורינתוס, כנגד ספרטה. בשנת 387 לפנה"ס, נחתם שלום אנטלקידס שסיים את המלחמה. הפולייס המתנגדות לספרטה נאלצו לחתום על ההסכם רק בשל איומים מצד האימפריה הפרסית, ולפיכך זכה ההסכם לכינוי "שלום המלך" (על שמו של מלך פרס ארטקסרקסס השני). הודות לתמיכה הפרסית, רודנותם של הספרטנים רק גברה לאחר שלום המלך. עם זאת, בשנת 378 לפנה"ס מרדו התבנים בספרטנים, וגירשו את חיל המצב הספרטני מהקדמאה. מסע המלחמה הכושל של המלך הספרטני קלאומברוטוס הראשון לתבאי, השלים את ניפוץ המיתוס בדבר היותה של ספרטה בלתי מנוצחת, ואתונה חשה כעת חופשיה לנסות ולחדש את עוצמתה האבודה.
הקמת האימפריה.
בשנת 378 לפנה"ס פתחה אתונה בשלב הראשון של תוכניותיה על ידי כך שפרסמה קריאה לכל ערי יוון עצמה, במטרה להתגונן מפני ספרטה הרודנית. לקריאה זאת נענו כיוס ותבאי, שכבר היו בעלות בריתה של אתונה, אך גם ביזנטיון, רודוס, מיטילנה, מיטמנה ואיים נוספים. בשלב השני נשלחה פנייה משותפת בשם כל בעלות הברית אל כל היוונים והברברים שלא היו נתונים תחת שלטון הפרסים, להצטרף גם הם לברית החדשה . ההצעה להצטרף לברית התקבלה בהתלהבות רבה, מכיוון שהברית של ספרטה עם פרס נחשבה בעיני יוונים רבים כבגידה מבישה ("מדיזם").
אתונה מצדה, למדה מלקחי העבר, וכעת הבטיחה שיטת הנהגה מתונה יותר ופחות אימפריאליסטית. כבר בהצהרה הראשונית הוכרז כי כל עיר תוכל לחיות על פי המשטר שבו תבחר, אתונה לא תציב חילות מצב בשום מקום, לא ייגבה מס, ולא יוקמו קלירוכיות על אדמות בעלות הברית. יתרה מכך, האתונאים וויתרו על כל רכוש שלהם, פרטי או ציבורי, אשר היה על אדמת בעלות הברית, ואזרחי אתונה התחייבו להבא לא לרכוש נכסים כאלו. לבעלות הברית הוקמה אספה מיוחדת שנקראה סינהדריון, והוקמה מנציגים של כל בעלות הברית. הסינהדריון התכנס באתונה, אף על פי שאתונה עצמה לא יוצגה בו כלל. כתוצאה מכך, כל החלטה של הברית הייתה צריכה לקבל אישור משתי מועצות נפרדות: הסינהדריון, ואספת העם של אתונה (האקלסיה).
הפיקוד על הצבא והצי נמסר לאתונה, אולם המס השנתי (פורוס) שהיו ערי הברית משלמות בתקופת האימפריה הראשונה, לא חודש. תחת זאת, בעלות הברית הרימו תרומות (סינטקסיס) לטובת מאמץ מלחמתי. מחד, שיטה זו הייתה אהודה הרבה יותר בקרב בעלות הברית ושיפרה את נאמנותן. מאידך, בעלות הברית נהגו לרוב להרים תרומות רק כאשר הדבר נגע באינטרסים שלהן או למען פעולות צבאיות ופוליטיות שנעשו בקרבתן. יתרה מכך, לעיתים השיטה גרמה למחסור בכספים, כך שמצביאים נאלצו להפעיל לחץ כדי להשיג 'תרומות' בצורה עצמאית. הבדל מהותי נוסף שיצרה השיטה, היא העובדה שלא הוקם מנגנון קבוע לניהול אוצר הברית כמו בתקופת האימפריה הראשונה.
שיאה של האימפריה וקריסתה.
בניגוד לברית הראשונה שכוונה בראש ובראשונה נגד פרס, כוונה הברית הנוכחית כנגד ההגמוניה הספרטנית, אך לא זנחה גם את היוונים תושבי אסיה הקטנה הנמצאים תחת שלטון פרס. בהדרגה הצטרפו אל הברית גם רוב ערי אובויה, ערי תראקיה וכלקידיקי, חלק מהמנהיגים המקומיים בתסליה, ואף אפירוס. בשיאה כללה הברית כ-70 חברות. בעקבות כינון הברית וחוסר שביעות הרצון הכללית מהתנהלותה של ספרטה, העזה אתונה לתמוך בגלוי בתבאי במלחמתה כנגד ספרטה. עד מהרה גורשו הספרטנים מרוב שטחי בויאוטיה. בשנת 376 לפנה"ס החליטו הספרטנים לשבור את האימפריה האתונאית השנייה, ושייטת ספרטנית נשלחה לתקוף את פיראוס. המצביא האתונאי כבריאס הביס את הספרטנים בקרב נקסוס וחידש את מיתוס השליטה האתונאית בים. כביראס קיבל את הצטרפותם של מרבית האיים הקיקלאדיים לברית.