החל בקריירה שלו כצורף זהב, ותכשיטיו מוכיחים כי היה מיומן גם בפיסול. החל מ-1427 שימש כשוליה אצל הצייר רובר קמפן, שהיה ראש אגודת הציירים בטורנה. ב-1432 הוסמך כצייר אומן, והיה לחבר באגודת הציירים שבעיר. בציוריו הראשונים ניכרת השפעתו של הצייר הפלמי יאן ואן אייק. ב-1435 נסע לבריסל וב-1436 נתמנה לצייר העיר, תפקיד שבו אימץ לעצמו את שמו הפלמי רוחיר ואן דר ויידן (ואן דר ויידן = דה לה פסטיר = מן האחו).
ואן דר ויידן זכה להזמנות רבות לציוריו משליטים, בישופים ומנזרים, ובעבור ציוריו גבה מחיר גבוה. כמו כן צייר את דיוקניהם של דוכסי בורגונדיה פיליפ השלישי "הטוב" ושארל הראשון. רבים מציוריו שרדו עד ימינו אלה, ובהם "יום הדין האחרון" בעיר בון שבבורגונדיה, בבית החולים שהקים רולן, ראש ממשלתו של פיליפ השלישי. בשנת היובל, 1450, נסע ואן דר ויידן לרומא, נפגש עם ציירים איטלקיים וקידם את השימוש בצבעי שמן באיטליה. חזר לבריסל, המשיך לצייר, נידב את כספו למטרות צדקה והתגורר שם כל ימי חייו הנותרים. כאשר נפטר ב-1464 היה הצייר המפורסם ביותר באירופה. לציוריו נודעה השפעה על ציירים רבים ובהם על האנס ממלינג שהיה תלמידו.
נחל איילון
נַחַל אַיָּלוֹן היה בעבר נחל איתן וכיום הוא נחל אכזב, שמוצאו בהרי יהודה דרומית לרמאללה ונשפך לנחל הירקון בתל אביב. אורכו הכולל של הנחל הוא כחמישים קילומטר ושטח אגן הניקוז שלו כ-815 קילומטר רבוע. הנחל מנקז, בין היתר, את נחל גזר, נחל ברקת, נחל בית עריף, נחל נטוף, נחל כופר, נחל יהוד, נחל מודיעין נחל שפירים ונחל ענבה.
מקור השם.
הנחל היה מוכר בעבר בשמו הערבי: וָאדִי מוּסְרָרָה (وادي المصرارة "ואדי אל-מצרארה"). יש המפרשים את השם הערבי במשמעות "צרורות אבנים" (صرّة "צֻרָה"= צרור). את שמו העברי קיבל מעמק איילון בו הוא עובר, לאורכו. השמות הקודמים של הנחל: w. Salman, w. Kabir, w. Salama, w. Musrara (מועתקים כלשונם בלועזית ממפת מחלקת המדידות).
תוואי.
נחל איילון שמימיו נאספים מיובלים בהרי יהודה, זורם בעמק איילון, משם הוא נכנס למאגר איילון וממשיך לרדת במורדות ההר, מזרחית ליישובים כפר שמואל ומשמר איילון. ואדי עלי, שהכניסה הצרה אליו נקראת שער הגיא, הוא יובל מזרחי של נחל איילון. הנחל עובר מערבית למחצבת מפעל נשר ובפאתי לוד הצפון-מערבים.
נחל איילון ממשיך לזרום מהשפלה לכיוון כללי של צפון מערב. מערבית לנמל התעופה בן-גוריון, מתחברים שני יובליו הגדולים. הנחל נכנס לפארק אריאל שרון בקצהו המזרחי של הפארק מתחת לכביש 412 וחוצה אותו לכל אורכו עד שהוא מתועל לנתיבי איילון בכניסה לתל אביב. מנקודה זו ועד קרוב לשפך הוא זורם לכיוון צפון בתעלה בין נתיבי הכביש המהיר. נחל איילון נשפך לנחל הירקון ודרכו לים התיכון. נקודת המפגש עם הירקון יוצרת לשון יבשה המפרידה בין הנחלים ונקראת "פארק ראש הציפור", בשל צורת השטח במבט מהאוויר. היא נמצאת בשטחו של פארק הירקון.
בעבר היה תוואי הנחל מזרחית לתל אביב מפותל מאוד וגרם להצפות בעונות הגשמים. פיתול חד במיוחד היה בסמוך לשבע טחנות צפונית לשכונות רמת גן (על התוואי שיובש נסלל רחוב חרוזים ברמת גן) ולמרגלות תל נפוליאון. ב-1952 מונתה וועדה ציבורית בשם "הוועדה לחציית תל אביב על ידי רכבת" למציאת פתרון שיאפשר העברת מסילת ברזל לאורך תל אביב. ב-1953 לאחר 13 ישיבות הוחלט על יבוש אפיקו של נחל איילון בגבולה המזרחי של העיר והטיית מי הנחל לשפך חדש מדרום ליפו. העלויות הגבוהות מנעו את ביצוע התוכנית וב-1961 בעקבות דיונים עם משרד האוצר הוכרזה תוכנית "הדרך המהירה" שאימצה את מסקנות הוועדה הקודמת והחליטה להוסיף כביש מהיר במקביל למסילת הברזל, לימים נתיבי איילון. ההצעה המליצה להטות את נחל איילון בסמוך לשכונת עזרא ודרך מנהרה באורך 5 קילומטר לתוך הים דרומית לנמל יפו. פתרון נוסף של בניית סוללות בטון לאורך הערוץ נדחה בשל עלותו הגבוהה. גם החלטה שהתקבלה נתקלה בקשיים תקציביים כאשר עלות הביצוע גדלה מאוד מהערכתה המקורית ולוגיסטיים ברכישת הקרקעות הכרוכות בכריית המנהרה ולכן החלו באופן זמני ליישר את פיתוליו של תוואי נחל איילון לתוך תעלה מלאכותית כדי להאיץ את זרימתו לים ולמנוע הצפות בשכונות תל אביב ורמת גן. עבודות הישור התבצעו לאורך השנים בכמה פרויקטים שונים עד שלבסוף הוחלט לאמץ את התוכנית המקורית של בניית תעלת בטון לנתיב הזרימה, עבודות שנמשכו עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 והתוואי הסופי בו הנחל זורם כיום.
משטר הזרימה.
בעבר היה נחל איילון נחל איתן בעל ספיקה גבוהה ואגן ניקוז גדול יותר ובעברו הרחוק יותר אף נשפך ישירות לים. עדות לאפיקו הקדום היא קטיעת רצף גבעות כורכר בחוף שמצפון ליפו. הנחל היה עולה על גדותיו בעונות החורף וגורם להצפות בשכונות המזרחיות של תל אביב, שכונת עלית ברמת גן וחסימת המעבר על גשר שרונה (ומכאן ניתוקן של רמת גן, פתח תקווה, ומושבות השרון מתל אביב טרם נסלל כביש החוף). כדי לצמצם את התופעה הוקם מאגר איילון ותוואי הנחל הוסדר ויושר במסגרת פרויקט נתיבי איילון. מאז עלה הנחל על גדותיו והביא לסגירת הנתיבים בחמישה אירועי קיצון של גשם כבד בחורפים 1991–1992, 1992–1993, 2012–2013, 2018–2019 ו- 2019–2020. ב-8 בינואר 2013 נרשמה בנחל איילון ספיקת שיא של 420 מ"ק לשנייה, כספיקתו של נהר סן בפריז.
כדי למנוע שיטפונות נבחנות כיום הצעות להטיית הנחל לים התיכון בתעלה סגורה דרך התוואי ההיסטורי, אך עלותה גבוהה וקיים חשש שהיא תגרום לזיהום חוף יפו ולנזקים אקולוגיים נוספים. מנגד נבחנות הצעות לבניית משטחי הצפה במסגרת פרויקט פארק איילון, אשר יזינו את האגם המתוכנן בפארק.
מסך הזהב
טקס פרסי מסך הזהב
פרסי מסך הזהב
יוסף שאהין
יוסף שאהין (ערבית: يوسف شاهين; 25 בינואר 1926 - 27 ביולי 2008) היה במאי קולנוע מצרי.
ביוגרפיה.
יוסף גבראיל שאהין נולד באלכסנדריה למשפחה מלכיתית קתולית ממוצא לבנוני-סורי. בצעירותו למד בארצות הברית. עם שובו למצרים בשנות ה-40 החל בקריירה קולנועית. סרטו הראשון, "באבא אמין" (אבא אמין), יצא לאקרנים ב-1950. בשנת 1965 גלה מרצון ללוב לאחר שהסתכסך עם רשויות מצרים בעקבות המסרים של סרטיו. עד שנות ה-70 ביים בדרך כלל דרמות חברתיות. לאחר שעבר התקף לב החל לביים סרטים בעלי גוון אוטוביוגרפי.
בשנת 1978 זכה סרטו "אלכסנדריה... למה?" בפרס בפסטיבל ברלין.
סרטיו המוקדמים של שאהין מציגים פעמים רבות סיפורי אהבה חוצי גבולות עדתיים. הוא מציג בחלק מסרטיו ביקורת נגד עמדות הממשל המצרי ואף יוצא נגד הזרמים הלאומניים הקיצוניים בארצו.
בשנת 1997 זכה שאהין בפרס על מפעל חיים מטעם פסטיבל קאן.
נחל אילון
נחל בצת
נַחַל בֶּצֶת (בערבית: וָאדִי כַּרְכָּרָה) הוא מנחלי הגליל המערבי. הנחל נכנס לשטח מדינת ישראל מלבנון בין היישובים שתולה לזרעית, ונשפך לים בקרבת ראש הנקרה. ערוץ הנחל עובר בקרבת היישובים שומרה, עראמשה, אילון, אדמית, יערה, מצובה, שלומי ובצת.
שטח אגן הניקוז של הנחל כ-60 קמ"ר והוא מנקז גם את הנחלים שרך, גליל, נמר, חניתה, ומצובה.
חלקו של הנחל שמצפון לקיבוץ אילון זרם בעבר כל ימי השנה ובצידי אפיקו מצויים שרידים רבים של טחנות קמח ומתקנים חקלאים שונים. מימיו של הנחל נאגרו על ידי הקיבוץ לצורכי שתייה והשקיה עד לתחילת שנות אלפיים כאשר התייבשו עיינות כרכרה עקב שאיבת יתר מן האקוויפר.
גאולוגיה.
הנחל זורם על בסיס אחד מקוי השבר הגדולים של הגליל ולכן מהלכו ישר יחסית והוא אינו מאופיין בפיתולים רבים וחזקים. המסלע מורכב בעיקר דולומיט ומגיר קשה ומעט עדשות קרטוניות של גיר רך על פני השטח. בגלל אופיו הקרסטי והשבור של המסלע הנגר העילי מועט יחסית והפעילות הגיאומורפולוגית איטית לעומת נחלים באזורי הארץ האחרים. בנחל מספר מעיינות שכבה הקרויים עינות כרכרה. על הצוקים שעל גדותיו של הנחל מערות רבות שביניהן מערת האלה ומערת קשת המפורסמת. בנחל שרך ובנחל נמר הסמוכים נמצאות מערות נטיפים מהיפות שבארץ ישראל.
חי וצומח.
באפיק הנחל צמחי נחלים אופייניים כמו שערות שולמית, הרדוף נחלים, דולב מזרחי ועוד ומסביבו חורש ים-תיכוני של סביבת האלון והאלה. בנחל מיני חיות שונות האופייניות לשמורות הגליל כמו חזירי הבר, תנים, שועלים, שפני סלע ועוד. בבריכות שבאזורו הזורם של הנחל חיים דגי חפף מצוי, מיני דו-חיים, שפיריות ועוד סוגים של חרקים וחובבי מים. לאחרונה נעשה ניסיון לאקלם באזור את היחמור שנעלם מנופי הגליל במאה הקודמת.
ארכאולוגיה והיסטוריה.
בני אדם ניצלו את הנישה האקולוגית הברוכה שמציע הנחל במשך כל הדורות וארכאולוגים מצאו בו אתרים חשובים, ביניהם:
חפירות ארכאולוגיות חשפו בתי בד מעניינים ארכאולוגית בחרבת דנעילה ובחרבת כרכרה. במצוקים שמעל מעיינות כרכרה ובנחל נמר מצויות מערות ששמשו להתבודדות נזירים ביזנטיים.
באזור שכנו מספר כפרים ערבים שחרבו במלחמת העצמאות, הגדול בהם היה הכפר הנוצרי אל-באסה.
בחלק השמורה שנמצא מתחת לקיבוץ אילון נמצא בנין המשאבה ששימשה להעלאת מימיו לקיבוץ. צורת הבניה של בנין המשאבה מבוצרת והוא מוקף בגדרות רבות, כנגד הניסיונות לניתוק אספקת המים לקיבוץ בתחילת שנותיו. בבנין המשאבה קומת מגורים ששימשה את חברי הקיבוץ בשמירה על מערכת השאיבה.
שמורת נחל בצת.