לנמרים יש חברבורות ולמושית השבע ("פרת משה רבנו") יש נקודות; הפסון המגוון והזברה הם מפוספסים. לתבניות האלו יש הסבר אבולוציוני: יש להן תפקיד בהגברת סיכויי ההישרדות, ודרך כך הרבייה, של צאצאי המין. מטרה אחת של תבניות על בעלי חיים היא הסוואה; למשל, נמר שקשה לראותו צד יותר טרף. מטרה נוספת היא איתות – למשל, למושית השבע יש סיכוי גדול יותר להתחמק מציפורים שצדות בעזרת חוש הראייה, אם יש לה צבעי אזהרה בולטים, והיא גם מרה בטעמה או רעילה, או שהיא מחקה חרקים אחרים שאינם טובים למאכל. ציפור צעירה עשויה לנסות לאכול חרק בעל תבנית אזהרה, אולם היא תנסה זאת רק פעם אחת; מושיות השבע האחרות באזור יוותרו לא מופרעות. הנמרים והחיפושיות הצעירים אשר יורשים גנים שיוצרים נקודות או חברבורות, ישרדו. אולם אף שהטיעונים התכליתיים והאבולוציוניים האלו מסבירים מדוע בעלי חיים אלו זקוקים לתבניות המעטרות אותם, הם אינם מסבירים כיצד התבניות האלו נוצרות.
היווצרות תבניות.
אלן טיורינג, ולאחר מכן הביולוג המתמטיקאי ג'יימס ד. מארי, תיארו מנגנון שיצר שאופן ספונטני תבניות של פסים או נקודות: מערכת הפעלה-עיכוב. לתאים של האורגניזם הצעיר יש גנים שעוברים הפעלה באמצעות אות כימי, מורפוגן, כשהתוצאה היא גדילתו של מבנה מסוג מסוים, למשל כתם של פיגמנט כהה על העור. אם המורפוגן נוכח בכל מקום, התוצאה היא צביעה אחידה, כמו במקרה של פנתר שחור. אבל אם הוא לא מפוזר בצורה שווה, התוצאה עשויה להיות פסים או חברבורות. טיורינג הציע כי קיימת בקרת משוב של ייצור המורפוגן עצמו, דבר שיכול ליצור תנודות מתמידות בכמות המורפוגן כאשר הוא מתפזר ברחבי הגוף. יש צורך במנגנון נוסף על מנת ליצור תבניות גל עומד (כדי ליצור פסים או חברבורות): כימיקל מעכב אשר מכבה את ייצור המורפוגן, ושמתפזר בעצמו ברחבי הגוף מהר יותר מהמורפוגן. תגובת בלוסוב-ז'בוטינסקי היא דוגמה לא-ביולוגית של מערכת כזו - מַתְנֵד כימי.
מחקר מאוחר יותר הוביל ליצירת מודלים משכנעים של תבניות מגוונות כמו פסי זברה, כתמי ג'ירפות, חברבורות יגואר (כתמים כהים למחצה המוקפים בטבעות כהות שבורות) ותבניות של מושיות (מערכים גיאמוטריים שונים של נקודות ופסים, ראה איורים). מודלי ההפעלה-עיכוב של ריצ'רד פּרוּם, שפותחו בעקבות עבודתו של טיורינג, משתמשים בשישה משתנים כדי להסביר את הטווח הנצפה של תשע תבניות פיגמנטציה תוך-נוצתיות בסיסיות, מהפשוטה ביותר, כתם פיגמנט מרכזי, וממשיך לכתמים קונצנטריים, פסים, שברונים, "עיניים", צמד נקודות מרכזיות, שורות של זוגות נקודות, ומערך נקודות. מודלים משוכללים יותר מדמים תבניות נוצה מורכבות אצל הפנינייה, שכל אחת מנוצותיה מציגה מעבר מתבנית פסים בקצה הפנימי למערך נקודות בקצה הדיסטלי. תבנית כזו נובעת מתנודה הנגרמת על ידי שני אותות מעכבים, אשר מגיבים זה לזה ברמה הזמנית והמרחבית.
תבניות יכולות להיווצר מסיבות שונות בתבנית הנופית של צמחייה, למשל "שיחי נמר" (tiger bush) או גלי אשוח. פסים של שיחי נמר מתרחשים במדרונות צחיחים שבהם הצמחייה מוגבלת על ידי ירידת גשמים. כל פס אופקי פחות-או-יותר למעשה מנצל את מי הגשם המצויים ישירות מעליו. גלי אשוח נוצרים ביערות על מדרונות הרים לאחר רוחות חזקות, במהלך ההתחדשות של היער. כאשר העצים נופלים, העצים שזכו להגנתם נחשפים, וסביר יותר שהם יינזקו בעצמם, כך שמרווחים כאלו נוטים להתפשט עם כיוון הרוח. בזמן זה, בצד שפונה נגד כיוון הרוח, עצים צעירים צומחים תחת הגנתם של העצים הגבוהים הנותרים. תבניות טבעיות נוצרות לעיתים על ידי בעלי חיים, כמו בתילי המימה (Mima mounds) בצפון-מערב ארצות הברית וכמה אזורים אחרים, שנראה כי נוצרו בעקבות פעילות נבירה מתמדת וארוכת שנים של חולדי השק.
במקרה של קרקעות קפואות-עד בעלות שכבה עליונה פעילה הנוטה לקיפאון והפשרה שנתיים, תבניות עשויות להיווצר באדמה, ביניהן עיגולים, רשתות, מצולעים מטריזי קרח (ice wedges), מדרגות ופסים. התכווצות חום גורמים להיווצרותם של סדקי התכווצות; בזמן הפשרה, מים ממלאים את הסדקים, מתרחבים לקרח כאשר הם קופאים מחדש, ומרחיבים את הסדקים לצורת טריז. הסדקים האלו יכולים להתחבר על מנת ליצור מצולעים וצורות נוספות.
אות הנוער הישראלי
פאל פטזאי
פאל פטזאי (בהונגרית: Pátzay Pál; 1896, קאפובאר שבצפון-מערב הונגריה – 1979, בודפשט) היה פסל, טובע מדליות וחסיד אומות העולם מהונגריה.
קורות חיים.
בין השנים 1912-1910 למד פטזאי באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות בבודפשט. בין השנים 1919–1922 היה מעורב בתוכניות קצרות הימים להקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית , ועקב כך נאלץ להימלט מהונגריה לפריז, שם שהה זמן קצר. עם עלייתו של משטר הורטי קיבל חוזים לפיסול ושב להונגריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנות הארבעים, עת הייתה בתוקף חקיקה אנטי יהודית בהונגריה, היה פטזאי - אז בשנות הארבעים לחייו - מאוהב בהרטה פוקס (Fuchs) בת ה-22, אך סירב להתגרש מאשתו היהודיה לוסי ליברמן (Lucy P. Liebermann) כדי לא לסכן את חייה. זאת מכיוון שבתור אשתו של נוצרי היא הייתה מוגנת באופן זמני מרדיפות אנטישמיות.
עם פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944, נכשל פטזאי בניסיונו להציל את חברו, הצייר אישטוון פרקש שגורש לאושוויץ על ידי קומנדו אייכמן ונרצח. פטזאי הפך את ביתו-שלו ואת הסטודיו שלו למקום מקלט ליהודים נרדפים. אמו ואחותו, שחיו איתו עד אז, עברו למקום מגורים אחר, כדי לפנות מקום ליהודים, וכדי שלא ידעו את זהותם של המסתתרים וכך לא יוכלו לחשפם. מספר יהודים הסתתרו בביתו של פטזאי מאוקטובר 1944, עת עלתה לשלטון בהונגריה מפלגת צלב החץ, ועד הגעת הצבא האדום בפברואר 1945. יהודים אחרים הסתתרו בבית זה לתקופות קצרות יותר, בהם הפסל פילפ אדן בק ואשתו.
הדירה הייתה סמוכה למפעלים שהיוו יעד למפציצי בעלות הברית, ודירתו של פטזאי ניזוקה בהפצצות.
לאחר המלחמה.
לאחר הגעת הצבא האדום לבודפשט התגרש פטזאי מליברמן ונישא לפוקס. יצירתו הראשונה של פטזאי לאחר המלחמה הייתה פסל של ראול ולנברג. בבחירות של נובמבר 1945 בהונגריה נבחר פטזאי לפרלמנט ההונגרי אך פרלמנט זה פוזר ב-1947 בלחצה של ברית המועצות. פסל ולנברג שפיסל פטזאי והוצב בבודפשט הוסר בלחץ הסובייטים.
בין 1945–1975 לימד פטזאי אמנות באוניברסיטת בודפשט. פסל לנין שפיסל הוסר ממקומו בשנת 1989 בעת סתיו העמים והועבר לפארק הזיכרון (בודפשט) בו מוצבות יצירות מ.
הכרה.
פטזאי זכה בפרס לאומי הונגרי בתחומי המדע והאמנות, פרס קושוט , על שם לאיוש קושוט, ובפרסים ואותות הוקרה רבים נוספים.
בשנת 1998 הוכר פטזאי בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
אריך בראואר
ד"ר אֶרִיךְ (עמנואל) בּרַאוּאֶר (נקרא גם ברויאר; בגרמנית: Erich Brauer; יוני 1895, ברלין - 1942, פתח תקווה) היה אנתרופולוג יהודי יליד גרמניה.
ביוגרפיה.
נולד ביוני 1895 בברלין. לפני שהפך אתנולוג היה גרפיקאי. גם לאחר מעבר המקצוע הייתה האמנות חשובה לו; הוא עיטר את מכתביו וכתביו בציורים ובצילומים, ועסק גם בציור נוף ארץ-ישראלי. השתייך לקבוצת צעירים בברלין בעלי רקע משפחתי מתבולל שהתעניינה בציונות ובארץ ישראל, והיו חברי יוּנג יוּדה ("יהודה הצעיר"). בין חבריו בקבוצה זו נמנה גם גרשם שלום, שהיה מקורב אליו. השניים הוציאו לאור בשנים 1915–1916, שנות מלחמת העולם הראשונה, כתב עת ליתוגרפי בשם "המשקפיים בכחול לבן" (Die Blauweisse Brille, די בלאו-וייסה ברילה), שאותו הדפיסו בדפוסו של אביו של שלום, ובו התייחסו למלחמה מזווית יהודית וציונית, אך קומית והיתולית. בראואר כתב שם בסגנון אקספרסיוניסטי. בעקבות כתיבתם בעיתון הוזמנו לפגוש את מרטין בובר.