זוהי הטירה הגדולה ביותר בעמק הלואר (Loire Valley), אך נבנתה במקור רק כדי לשמש כבית ציד עבור פרנסואה הראשון, מלך צרפת, בעוד שארמונו שכן בטירת בלואה ובטירת אמבואז. התוכנית המקורית של הטירה מיוחסת, אך עם ספקות, לדומינקו דה קורטונה, שדגם העץ שבנה לתכנון הטירה שרד די זמן כדי שיצויר בידי אנדרה פליביאן במאה ה-17. מספר כותבים טוענים לעומת זאת, שלאדריכל הרנסאנס הצרפתי פיליברט דלורמה היה תפקיד מרכזי בתכנון הטירה. הטירה שונתה באופן ניכר במהלך 20 השנים בהן נבנתה (1547-1519 הבנייה החלה בספטמבר 1519. אחרי הפסקה ממושכת, הבנייה חודשה בספטמבר 1526. ), במהלכן היא הושגחה על ידי פייר נפבו (Pierre Nepveu). ב-1913 העלה לראשונה מרסל ריימונד את ההשערה שלאונרדו דה וינצ'י, אורח של המלך פרנסואה בקלו לוסה ליד אמבואז, היה אחראי לתכנון המקורי, ששיקף את רעיונו של לאונרדו לטירה ברומוראנטין לאמו של המלך, ואת עניינו בתכנון גרם המדרגות המרכזי בצורת סליל בורגי כפול; הדיון בכך עוד לא הגיע למסקנות חד משמעיות. קרוב להשלמתה, פרנסואה התגאה בכוחו ועוצמתו ואירח בטירת שאמבור את אויבו הוותיק קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אדריכלות.
הטירה המסיבית מורכבת ממגדל עוז עם 4 צריחים מבוצרים מסוג באסטיון בפינות. מגדל העוז מהווה גם חלק מהחומה הקדמית של מתחם גדול יותר עם עוד שני מגדלים גדולים. בסיסים לעוד 2 מגדלים נמצאים בחלק האחורי אך לא נוצלו, ונשארו באותו גובה כמו הקיר.
בטירה 440 חדרים, 365 אחי בערה ו-84 גרמי מדרגות. ארבעה אולמות עם קמרונות מלבניים בכל קומה יוצרים צורת צלב.
הגג של טירת שאמבור מנוגד למבנה המסיבי שלה ולעיתים קרובות מושווה לקו הרקיע של העיר, עם כל המגדלונים, הצריחים, הארובות והגגות המשופעים הבולטים ממנו. בגג יש 11 סוגי מגדלים ו-3 סוגי ארובות, ללא סימטריה, ממוסגרים בפינות על ידי המגדלים המסיביים. התכנון מקביל לסגנון הצפון איטלקי ולסגנון ה-Leonardesque.
אחד משיאי האדריכלות בטירה הוא גרם המדרגות המרכזי, גרם מדרגות פתוח בצורת סליל בורגי כפול. שני הסלילים הבורגיים עולים 3 קומות מבלי להיפגש ומוארים מלמעלה על ידי מעין מגדלור בנקודה הגבוהה ביותר בטירה. ישנם סברות שלאונרדו דה וינצ'י תכנן את גרם המדרגות הזה, אך הן מעולם לא אושרו.
לטירה חזית באורך 128 מטר עם 800 עמודים מפוסלים וגג מעוטר באופן מורכב. כאשר פרנסואה הראשון, מלך צרפת, החל את בניית הטירה, הוא רצה שהגג שלה יראה כמו קו הרקיע של קונסטנטינופול.
הטירה מוקפת בפארק מיוער בשטח 52.5 קמ"ר (13,000 אקר) ושמורת ציד עם צבאיים אדומים התחומה בחומה באורך 31 ק"מ.
הטירה מעולם לא תוכננה לספק הגנה מפני צר ואויב. תפקיד החומות, הצריחים והחפיר החלקי הם קישוטיים בלבד ואפילו בזמן בנייתם היו אנאכרוניסטים. אלמנטים אדריכליים, כגון חלונות פתוחים, לוג'יה ואזור פתוח ענק בחלק העליון, הושאלו מסגנון הרנסאנס האיטלקי, ולא התאימו לאקלים הקר של מרכז צרפת.
התוכנית והאדריכלות של הטירה נתנו השראה לויליאם הנרי קרוסלנד בתכנונו את "בניין המייסד" ב-Royal Holloway, University of London. בניין המייסד מציג מגדלים דומים ותוכנית דומה, אך נבנה מלבני פארהאם אדומות.
היסטוריה.
תחת פרנסואה הראשון.
בזמן שלטונו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, רק לעיתים רחוקות ישבה משפחת המלוכה בטירה. למעשה, בסך הכול שהה המלך פרנסואה הראשון בטירה רק 7 שבועות, שהורכבו מביקורי ציד קצרים. מאחר שהטירה נבנתה למטרת ביקורים קצרים, זה לא היה מעשי לגור שם לתקופות ארוכות. החדרים הגדולים, החלונות הפתוחים והתקרה הגבוהה גרמו לכך שחימום החדרים היה בלתי מעשי. מאחר שהטירה לא שכנה בסמוך לכפר או אחוזה, לא היה מקור מזון זמין מלבד ציד. כתוצאה מכך, על השוהים בטירה היה להביא את האוכל עמם.
כתוצאה מכל האמור לעיל, בטירה לא היה ריהוט בתקופה זו. כל הריהוט, טפטי הקירות, כלי אכילה ועוד הובאו במיוחד בכל טיול ציד, דבר שהווה נטל לוגיסטי מכביד. זו הסיבה שרהיטים מסוימים נבנו בתקופה זו על מנת שיוכל להתפרק לחלקים ויוכלו להיות משונעים בשיירות.
המלך פרנסואה הראשון מת מהתקף לב ב-1547.
תחת לואי ה-14.
למעלה מ-80 שנה אחרי מותו של פרנסואה, מלכי צרפת נטשו את הטירה והזניחו את תחזוקתה. לבסוף, ב-1639, לואי ה-13, מלך צרפת נתן אותה לאחיו, גסטון, דוכס אורליאנס, שהציל את הטירה מהרס וביצע בה עבודות שיפוץ ושחזור נרחבות. לואי ה-14, מלך צרפת דאג לכך שמגדל העוז (Keep) ישופץ וריהט את המגורים המלכותיים. הוא הוסיף אורוות ל-300 סוסים, דבר שאפשר לטירה למלא את ייעודה כבית ציד ומקום בו אפשר לארח ולבדר אנשים ידועים כמו מולייר מספר שבועות בכל שנה. למרות זאת, המלך לואי ה-14 נטש את הטירה ב-1685.
תחת לואי ה-15.
בשנים 1725–1733 התגורר בטירה סטניסלאב לשצ'ינסקי, המלך המודח של פולין וחתנו של לואי ה-15, מלך צרפת. ב-1745 העניק לואי ה-15 את הטירה למוריס דה סאקס (Maurice de Saxe), מרשל צרפת, כפרס על גבורתו בקרב. מוריס דה סקסה השתמש בטירה כבסיס לרגימנט שלו. מוריס דה סקסה מת ב-1750 ושוב נותרה הטירה העצומה ריקה להרבה שנים.
רוזנות שאמבור.
ב-1792, בעקבות המהפכה הצרפתית, הורתה הממשלה למכור את הריהוט בטירה, הפנאלים על הקירות הוסרו ואפילו הריצוף נמכר כחומר גלם מעץ. לפי מ. דל סאסיי הדלתות נשרפו כדי לחמם את החדרים בזמן המכירה. הטירה הריקה ננטשה עד עלייתו של נפוליון בונפרטה שנתן את הטירה למפקד הצרפתי לואי אלכסנדר ברת'יה (Louis Alexander Berthier). מאוחר יותר הטירה נרכשה מאלמנתו עבור הדוכס מבורדו, אנרי שארל דידונה (1883-1820), שהיה עדיין תינוק ומאוחר יותר אחז בתואר הרוזן משאמבור (Comte de Chambord). ניסיון רסטורציה והשתלטות קצר נעשה על ידי סבו, שארל העשירי, מלך צרפת (1830-1824) אבל ב-1830 הוא נכשל ושניהם הוגלו. בזמן מלחמת צרפת–פרוסיה (1871-1870) שימשה הטירה כבית חולים שדה.
משפחת הדוכס.
הניסיון האחרון להתגורר בטירה בא מרוזן שאמבור, אבל אחרי שהרוזן נפטר ב-1883, הטירה הושארה ליורשי אחותו: משפחת הדוכס מפארמה, איטליה. בהתחלה לרוברטו הראשון, דוכס פארמה, שמת ב-1907 ומאוחר יותר לאליא, דוכס פארמה. כל ניסיון לשפץ את הטירה נגדע עקב תחילתה של מלחמת העולם הראשונה ב-1914.
היסטוריה מודרנית.
ב-1939, קצת אחרי פריצת מלחמת העולם השנייה, אוסף של מוזיאון הלובר והמוזיאון קומפיין (כולל מונה ליזה וונוס ממילו) אוחסנו בטירת שאמבור. מפציץ אמריקני התרסק על מדשאת הטירה ב-22 ביוני 1944.
הטירה נהפכה לרכוש ממשלת צרפת עוד ב-1930 אבל עבודות שחזור ושיפוץ החלו רק מספר שנים אחרי סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945. כיום טירת שאמבור היא אטרקציה תיירות אך לרוע המזל איננה רווחית. ניתן לראות על קירות הטירה גרפיטי וחריטות, כולל חריטות של שמות ותאריכים של אנשים שביקרו בטירה, בין השאר חתימתו החרוטה של ויקטור הוגו.
ג'ונג'ון
ג`ונג`ון הוא סיפור אגדה פיוטי שכתב יוסי בנאי על ג`ונג`ון והציפור בתוך כלוב לבה.
הספר ראה אור בלווי 12 תחריטים של האמן אלי אברהמי. זהו ספרו האחרון של יוסי בנאי. כחודש לפני מותו הוקלט בנאי קורא את הסיפור והתקליטור מצורף לספר. תחילה יצאה לאור מהדורה מוגבלת בת 80 עותקים בשנת 2004 בהוצאת מרכז גוטסמן לתחריט בקיבוץ כברי. הספר עם הדפסי התחריטים והתקליטור יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 2006.
זהו ככל הנראה סיפור געגועים של יוסי בנאי להוריו ולילדותו ואולי לימי הילדות של רבים מאיתנו, לחלומות ולחיים בשכונת מחנה יהודה. למרות מראהו אין זה ספר ילדים כפי שהוא נראה במבט ראשון. ג`ונג`ון היא אישה פרסית זקנה, גמודת קומה ובעלת קמטים, הצוחקת "בפה ריק משיניים" ומפליאה לספר סיפורים. מתבקש לזהות בג`ונג`ון את דמותה או בת דמותה של אמו של יוסי בנאי. בספר מופיעים שנים עשר סיפורים מול שנים עשר תחריטים.
דוגמה.
לִפְעָמִים אֲנִי פַּרְפָּר,&lt;br&gt;
וְהַחַיִּים אֵשׁ&lt;br&gt;
מְסַפֶּרֶת ג`וּנְג`וּן לַצִּפּוֹר&lt;br&gt;
שֶׁבְּתוֹך כְּלוּב לִבָּהּ&lt;br&gt;
לִפְעָמִים אֲנִי סִפּוּר עַתִּיק&lt;br&gt;
שֶׁמְּסַפֵּר סַבָּא רָשׁ לְנֶכֶד&lt;br&gt;
רָעֵב&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
לִפְעָמִים&lt;br&gt;
אֲנִי שִׁיר אוֹהֲבִים הַבּוֹכִים&lt;br&gt;
אֶת פְּרִידָתָם&lt;br&gt;
וְלִפְעָמִים אֲנִי רוּחַ שֶׁמַּכָּה&lt;br&gt;
בְּפַעֲמוֹנֵי הַזְּמַן לִזְכֹּר&lt;br&gt;
וּלְהַזְכִּיר&lt;br&gt;
שֶׁפַּעַם הָיִיתִי תַּפּוּחַ בְּתוֹךְ צִיּוּר&lt;br&gt;
וְנָסִיךְ אָרוּג בְּחוּטֵי מֶשִׁי&lt;br&gt;
יָצָא עַל סוּס מִתּוּךְ&lt;br&gt;
שְׁטִיח קִיר&lt;br&gt;
וְחָטַף אוֹתִי אֶל&lt;br&gt;
יַעַר לִבּוֹ&lt;br&gt;
לקריאה נוספת.
יוסי בנאי ואלי אברהמי, ג`ונג`ון, הוצאת עם עובד, 2006
שורות המגינים
שורות המגינים היה כינויה של התארגנות חשאית מטעם "ההגנה" של המעפילים שהיו עצורים במחנות המעצר בקפריסין.
במסגרת חשאית זו, אנשי הפלמ"ח ששהו במחנות קפריסין, אם אחר גירוש מישראל על ידי הבריטים או שנשלחו במיוחד כדי ליטול חלק בפעילות, הכשירו מעפילים לקראת גיוסם להגנה (ומאוחר יותר לצה"ל).
המשימה הראשונית של "שורות המגינים" הייתה למנוע מהמעפילים, ששבו לחיות מאחרי גדרות תיל, לחזור למעמד הסביל של פליטים. המטרה הושגה באמצעות אימונים פרה-צבאיים (ומאוחר יותר - צבאיים) בתוך המחנות, הסברה ציונית ופעילויות מדודות אנטי-בריטיות כגון הפגנות, השגת הקלות, שליטה מסוימת על התור לשחרור/עלייה והשתלטות על הסדר במחנות.
המארגן והמפקד של שורות המגינים היה יואש צידון-צ'אטו.