מדי מספר שבועות עודכן זמוריי על ידי שינד בפגישות פנים אל פנים אם באחוזתו בניו אורלינס, אם במלון ריץ' בבוסטון, במלון רוזוולט בניו יורק או במטעיו שבאהמונד. שיינד היה מגיע לבד, ולעיתים בחברת מאיר וייסגל, שהיה עוזרו ואיש אמונו של חיים ויצמן.
על פי וייסגל, זמוריי עזר להעפלה במספר דרכים: ברכישת אוניות והוצאתן לים, בהנפקת מסמכי רישום, רישיונות שייט, אשרות לצוותים והשגת דגלי המדינות של מרכז אמריקה מהשגרירים, דגלים שהונפו על ספינות הבריחה.
היו מקרים בהם זמוריי ניצל את כוחו הכלכלי כדי להשיג את מבוקשו, כמו במקרה בו שלוש אניות שמסמכי היציאה שלהן מנמל פילדלפיה לא אושרו עי שגריר הונדורס, (ביניהן הפרזידנט וורפילד (אקסודוס 1947) אשר נרכשה בכסף שנתרם ברובו על ידי זמוריי).
השגריר לופז סירב לשתף פעולה, וזמוריי מיהר לקיים שיחת טלפון עם רודן הונדורס, בה הודיע לו כי מכיוון שהשגריר מתעכב במתן הדגל ורישיונות השייט לספינה, הוא מעכב בכך אניות בננות. ולכן הוא, זמוריי מפחית ב-2 סנטים את מחיר הבננות לכל 1 פאונד.
השגריר לופז קיבל הוראה בהולה למסור את הדגל ואת רישיונות השיט במהירות, וכך עשה
בספר "הצי הסודי של היהודים", שכתב מורי גרינפילד נכתב שבין השנים 1946 - 1948, נרכשו בארצות הברית 10 אניות מעפילים, שציוותו עליהן כ-250 מתנדבים, בעיקר יהודים אמריקאים שהשיטו אותן. בכל הרכישות וגיוס המתנדבים, היו מעורבים זמוריי ואנשיו, שסייעו לזאב שיינד.
2 אניות מהן היו מתוך צי האניות הלבנות של חברת הפירות המאוחדת, הפאן יורק (אוניית המעפילים קיבוץ גלויות) והפאן קרסנט (אוניית המעפילים עצמאות). אלה היו 2 ספינות המעפילים הגדולות ביותר (הכינוי שלהן במוסד לעליה ב' היה "האחיות"). כל אחת מהן נשאה 7,500 מעפילים מנמלי בולגריה ורומניה.
כ"ט בנובמבר 1947.
באוקטובר 1947, לקראת ההצבעות באו"ם על סיום המנדט הבריטי בא"י, הסתבר על פי ההצבעות המוקדמות, שכף המאזניים תוכרע על ידי מדינות מרכז אמריקה, שם פורחת תעשיית הבננות.
ויצמן פנה אל זמוריי בבקשת עזרה, שכנוע מדינות אלו להצביע בעד סיום המנדט בישראל.
תאריך ההצבעה הקובעת נקבע ל-29 בנובמבר 1947 (כ"ט בנובמבר 1947).
זמוריי ראה חובה לעצמו לעשות כמיטב יכולתו בשעה הגורלית הזו לעם היהודי. הוא התקשר טלפונית לכל אחד ממנהיגי המדינות באירופה המרכזית, ברר מה עמדתו בנושא ההצבעה הקרבה, ואף הציע שוחד גבוה ביותר למען ההצבעה הנדרשת.
השוחד והשתדלנות בתהליך הפכו כה עזים, עד שהנשיא הארי טרומן התלונן בפני ויצמן על טקטיקות השכנוע הקשוחות שהופעלו. טרומן כתב בזיכרונותיו "הלחץ לא היה דומה לשום דבר שנראה שם בעבר". גם נשיא הודו ג'ווהרלל נהרו התלונן על הלחצים שהופעלו, תמורת מיליוני דולרים על ידי איש עסקים המקושר לציונים (הודו הצביעה נגד הצעת החלוקה). לעומת זאת, מנהיגי מרכז אמריקה העריצו את הגרינגו שחיי בתוכם והשתכנעו. בסוף ההצבעה, התברר שכל מדינות אמריקה המרכזית שינו את הצבעתן והצביעו "בעד", מלבד הונדורס שנמנעה. זמוריי סיכם לעצמו את ההצבעה במילים "אינך משיג דבר מבלי להיאבק עליו".
מלחמת העצמאות.
זמוריי המשיך לתרום מיכולתו ומהונו גם בעת מלחמת העצמאות, בימים הראשונים למלחמה, הוברחו לארץ כלי נשק ותחמושת מצ'כוסלובקיה, מניו יורק ומניו ג'רזי. בסיוע מאיר לנסקי ואבנר (לונגי) צווילמן ממרכז אמריקה, העמיסו אנשי הבננות של זמוריי על ספינות רבות, תיבות המסומנות כמזון או כאספקה אך הכילו נשק לצבא ההגנה הישראלי.
פעילות נדבנית.
החל מסוף שנת 1910, זמוריי ומשפחתו תרמו בקביעות תרומות נדיבות:
אחרית דבר.
מסיבות שלא נחשפו במלואן, בשנת 1948, בגיל 71, התפטר זמוריי מתפקיד מנכ"ל חברת הפירות המאוחדת United Fruit, והעביר את ניהול החברה בפועל לידי עמיתו תומאס קאבוט . זמוריי נשאר בעל המניות הגדול ביותר בחברה, והחזיק בתפקיד יו"ר ונשיא החברה עד שנת 1951.
זמוריי נפטר בגיל 84 בניו אורלינס, בשנת 1961, ממחלת הפרקינסון.
בתו, דוריס זמוריי סטון , (1909-1994) ארכאולוגית ואתנוגרפית, שימשה כמנהלת המוזיאון הלאומי של קוסטה ריקה והעניקה תוארי פרופסור שונים באוניברסיטאות בארצות הברית.
החל מינואר 2012 סטפאני פאולי Stephanie Feoli, נכדתו של סם, מנהלת את הקרן הנדבנית קרן זמוריי ויושבת בחבר המנהלים של אוניברסיטת טוליין.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ההעפלה]]
[[קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי]]
[[קטגוריה:יהודים מבסרביה]]
[[קטגוריה:ציונות בארצות הברית]]
[[קטגוריה:נדבנים אמריקאים]]
[[קטגוריה:חברות מזון אמריקאיות]]
[[קטגוריה:הונדורס: היסטוריה]]
[[קטגוריה:גואטמלה: היסטוריה]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1877]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961]]
הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה
קרחון סדג'וויק
קרחון סדג'וויק (באנגלית: Sedgwick Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון למרגלות הר סטיבנסון; הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי, בסמוך מצפון להר האקל.
היסטוריה.
גילוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה (באופן חלקי) על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון ריימיל, ב-16 באוגוסט 1936.
הקרחון נסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון נקרא על שם אדם סדג'וויק, גאולוג אנגלי, שהיה פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'; שם זה ניתן לקרחון, בהתייחס לשמות אתרים רבים באזור הקרויים על שם גאולוגים אנגליים.
לקריאה נוספת.
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Palmer Land Area, Antarctica: 1947–2009 , U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–C, 1 map sheet, 28-p
עלוקה
יחסי אוסטריה–מונקו
יחסי אוסטריה–מונקו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה לבין נסיכות מונקו.
סקירה כללית.
בשנת 1886 חתמו מונקו והאימפריה האוסטרו-הונגרית על הסכם הסגרה בין המדינות. כיום, שתי המדינות הן חברות מועצת אירופה והאו"ם, ובנוסף הן חלק מאזור שנגן. אף על פי שמונקו אינה חברה ב, מונקו קשורה קשר הדוק למנגנון הכלכלי של האיחוד האירופי באמצעות איחוד המכס עם צרפת והסתמכותו על האירו כמטבע הרשמי שלה.
רטשד (סדרת טלוויזיה)
יחסי יפן–פרגוואי
יחסי יפן–פרגוואי הם יחסי החוץ בין יפן לפרגוואי. שתי המדינות חברות מלאות באו"ם ובארגון הסחר העולמי.
היסטוריה.
עם חתימת הסכם הסחר הדו-צדדי בין שתיהן, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-17 בנובמבר 1919.
היחסים הדו-צדדיים הושעו במהלך מלחמת העולם השנייה; פרגוואי ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם יפן, גרמניה, איטליה וספרד ב-28 בינואר 1942, ולבסוף הכריזה פרגוואי מלחמה על יפן, גרמניה וספרד ב-7 בפברואר 1945.
ב-8 בספטמבר 1951 נחתם בסן פרנסיסקו הסכם השלום המוחלט על ידי יפן, פרגוואי, ארצות הברית ו-46 מדינות אחרות בעלות הברית פרט למדינות קומוניסטיות. מכוח אשרור האמנה ב-28 בנובמבר 1951 ביפן וב-15 בינואר 1953 בפרגוואי, חודשו היחסים הדו-צדדיים בין המדינות.
הגירה.
יש בערך 7,000 פרגוואים ממוצא יפני, שאבות אבותיהם הגיעו לפרגוואי בין 1936 ל-1959.
באר מנוחה
באר מנוחה היא באר בערבה, כ-150 מטר מערבה לכביש 90 וכ-90 קילומטר מצפון לאילת. מקור השם בשמה הערבי של הבאר, ביר אל מליחה (הבאר הטובה - בגלל כמות המלחים הנמוכה שבמים).
הבאר ממוקמת לרגלי גבעות מנוחה ואחיותיה שמצפון וממערב להן, והן עשירות במצוקים בולטים. הבאר היא קדומה אך בתקופה המנדטורית שופצה ונבנתה בתוך מבנה בטון. בעת סלילתו של כביש הערבה, הוקם במקום מחנה עבודה. כן שימשה בעבר תחנת יציאה לבני נוער הרפתקניים, שניסו להגיע בסתר אל פטרה שמעבר לגבול, במרחק 30 ק"מ מזרחה. במקום שתי אנדרטאות לזכר הנופלים בעת ניסיונם זה. השרידים במקום הם מתקופת הברזל והמקום שימש כנקודת שיירות שעברו לכיוון סיני. ליד הבאר, על גבעה רמה, נמצאים שרידי מצד נבטי מהמאה הראשונה. צורתו הייתה מלבנית וממדיו: 18 על 21.5 מטר. בתוכו חדרים ברוחב 3 מטר הערוכים סביב חצר רחבה. בתקופה הרומית הוקם מעל שרידי המיבנה הנבטי מגדל שמידותיו 9.5 על 9.5 מטר ובו 3 חדרים.
בינואר 1945, באר מנוחה שימשה כנקודת חניה לילית למסע ה-14 לאום רשרש, אך בפועל משלחת החקר והמודיעין לנה בסמוך לה, ואליה הגיעה רק למחרת.
בקיץ 1956 התרחשה סמוך לצומת התקפת מחבלים (פדאיון), על אוטובוס שעשה דרכו לאילת. בהתקפה נהרגו 4 אנשים: 3 חיילים שליוו את האוטובוס ברכב צבאי, ונוסעת באוטובוס.
בשנת 1981, אפשרה המדינה לשמעון (כושי) רימון להקים בסמוך לבאר מנוחה, בקילומטר ה-101, פונדק דרכים, הצופה אל פטרה, אליה הצליח להגיע הבעלים בשנת 1959 ולחזור בשלום. הפונדק משמש את יעודו עד היום. צומת מנוחה הנמצא בסמוך, מחבר את כביש 90 עם כביש 40 המגיע מבאר שבע, באמצעות כביש 13 לצומת ציחור.
רוברט ריד (כדורסלן)
רוברט קית' ריד (באנגלית: Robert Keith Reid; נולד ב-30 באוגוסט 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1977–1992. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בליגת ה-NBA הם 11.4 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק.