אהרוני התחתן עם לוחמת האצ"ל ילידת ירושלים רחל אבישר. לזוג חמישה ילדים, בהם הסופרת מיכל אהרוני רגב, היזמית החברתית ד"ר שלומית ליר והמשפטנית ד"ר שרונה אהרוני גולדנברג.
ספריו.
ספריו של סיקא אהרוני חושפים עולם עשיר וצבעוני שמקורותיו רבים ומגוונים. סיפוריו הקצרים כתובים בלשון מזרחית 'ירושלמית' השואבת ממקורות התלמוד וההלכה. אחדים מספרי הפרוזה מומלצים על ידי משרד החינוך לתוכנית הלימודים בספרות.
על יצירותיו.
ספרי הפרוזה של סיקא אהרוני זכו לתשבחות מצד המבקרים, בעיקר על השפה הייחודית שלהם: כך למשל כתב פרופסור הלל וייס על שבע נוצותיו של המלאך גבריאל: "מתיקות עממית בעין בוחנת ומפוקחת הגואלת אוצרות גנוזים ומביאה אותה כסופר מטיב טעם אל תודעת זמננו הפגום". באופן דומה כתב ד"ר אביב עקרוני: "נפעמתי מן העושר התוכני והלשוני של סיקא. ספק אם מצוי כיום בארץ סופר כמוהו שהצליח להציג בפני קוראיו גלריה כה רחבה של דמויות, מקומות, טעמים וריחות, נופים ומחוזות עלומים." ואילו חיים באר ראה ב"שבע נוצותיו של המלאך גבריאל" "יד ליהודים צנועים, חכמים ונאמנים."
ספרו של סיקא אהרוני, עלה מות בחלונינו – והומת, עורר תגובות שהתייחסו בחלקן לחשיפת השואה בהקשר המזרחי שלה. כך כתב על הספר הרצל חקק במאמר בהאומה: "חשיפת פרקים מן ההיסטוריה הקושרים את מוראות השואה ליהודי המזרח, היא דרך להשלים את הידוע לנו על התקופה. יעקב סיקא אהרוני אכן נרתם למשימה זו, בספרו... מי שקורא את שלל המידע, הפרטים ההיסטוריים, ומתרשם מן החוויה הלירית המובעת בשיריו יודע... כל גזירה של חלק מן הרצף (בין אם זה רצף היסטורי ובין אם זה רצף תרבותי) פוגעת באמת ההיסטורית, בשלמות התרבות..." ואילו פרופסור נורית גוברין מצאה ש"חשוב מאוד שקול מיוחד זה נשמע ומצטרף למקהלת הקולות המגוונות היהודית והישראלית מכל הגלויות".
מטבח פרנקפורט
מטבח פרנקפורט הוא טיפוס מטבח שהומצא בשנת 1926 והפך לאבטיפוס הראשון של עיצוב המטבח המודרני. מטבח פרנקפורט היווה פריצת דרך משמעותית בתכנון בתי מגורים מאז פיתוחו, והיו לו השפעות רבות גם על תפקודן של נשים עובדות במאה ה-20. הוא מכונה כך על שם 10,000 היחידות הראשונות מסוג זה שנבנו בפרויקט בנייני שיכון שהוקמו בפרנקפורט שבגרמניה.
רקע.
שנות ה-20 של המאה ה-20 היו שנים של חיפוש באדריכלות המודרנית שהתפתחה באותן שנים. אדריכלים ותעשיינים רבים, בעיקר סביב גרמניה המוכה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, חיפשו דרכים יעילות לשפר את איכות חייהם של מיליוני תושבים בעזרת תכנון אדריכלי חדש ושיטות תיעוש חדשות. בשנות ה-20 הובילה את החיפוש אסכולת הבאוהאוס, שבמסגרתה עוצבו מוצרים תעשייתיים חדשים למען הכלל וברוחה נבנו פרויקטי שיכון גדולים, כגון שיכון וייסנהוף שניסה לתת מענה להקמת יחידות דיור רבות וזולות.
את מטבח פרנקפורט פיתחה באותן שנים ובאותה הרוח המעצבת האוסטרית מרגרט שיטה-ליהוצקי עבור פרויקט שיכון דומה שתכנן האדריכל ארנסט מאי. עד לאותה התקופה לא השתנתה התפישה המסורתית לתכנון מטבחים: המטבחים הישנים התבססו על עבודה במטבח של משרתים בלבד שהועסקו על ידי העשירים, והמטבחים היו בנויים בהתאם. גם מטבחים שנבנו במבני מגורים עממיים יותר לא תוכננו היטב והצריכו עבודה ארוכה, בעיקר של הנשים שהשתמשו בהם.
תכנון המטבח.
שוטה-ליהוצקי החלה בעיצוב מטבח פרנקפורט לאחר שחקרה את הרגלי הבישול ועבודות המטבח. על פי עקרונות הניהול המדעי של פרדריק וינסלאו טיילור, נמדדו בעזרת שעון עצר משכי הזמן של פעולות בסיסיות במטבח ומרחקים אופטימליים של חלקי המטבח ואביזריו, במטרה לתכנן עבודת מטבח יעילה, כפי שנעשה בתכנון בבתי חרושת. בכל אלו נלקחו בחשבון לא רק פעולות הבישול והאפייה אלא גם עבודות הניקיון.
המטבח תוכנן להיות קטן ככל האפשר, גם כדי לנצל באופן יעיל את שטחי הבנייה וגם כדי לייעל את העבודה, כך שתהיה קלה יותר דווקא בשטח מצומצם. מידותיו הסטנדרטיות היו 1.9 מטרים על 3.4 מטרים. בכניסה אליו הייתה דלת הזזה שחסכה מקום ואפשרה סגירת המטבח כדי למנוע את הפצת ריחות הבישול בבית, אך גם אפשרה להשגיח תוך כדי בישול על הילדים בבית. בעוד שבמשך מאות שנים היה מקומו המסורתי של המטבח במרתף (כדי להרחיק את ריחות הבישול מאזור המגורים וכדי לאפשר אספקה ישירה של פחם להסקת התנורים דרך פתחים במפלס הרחוב), בעיצוב החדש נבנה המטבח תמיד במפלס חלל המגורים העיקרי, והיה בו לפחות חלון אחד לכניסת אור טבעי.
המטבח כלל תנור אפייה עם פתח אוורור מעליו ולידו קופסה לבישול איטי שאפשרה לאישה להיעדר מהמטבח תוך כדי הבישול. מקרר ביתי לא היה נפוץ באותן שנים, ובמקומו תוכנן ארון אחסון בעל פתח חיצוני המכונה ארון אוויר. ארון מסוג זה שמר על קרירות האוכל שאוחסן בו בשל היעדר בידוד תרמי בינו ולבין חוץ הבית. כל הריהוט במטבח הודבק ישירות לקירות, לרצפות ולמשטחי בטון, והמרווחים ביניהם נאטמו על מנת למנוע הצטברות של לכלוך וכדי לאפשר ניקיון קל ויעיל. משטחי העבודה היו עשויים מעץ מיוחד שהיה עמיד לחומרי ניקוי. הכיור תוכנן במיוחד בפרופורציה לשאר מרכיבי המטבח, והיה בו חריץ מיוחד שאיפשר להוציא פסולת שהצטברה בכיור אל פח אשפה שהוצב מתחתיו. המשטחים שלא תוכננו לעבודה נצבעו בחומרים מרחיקי חרקים.
במטבח גם הוכנס קרש גיהוץ מתקפל צמוד לקיר כאשר אינו בשימוש ואיפשר את ניצול המרחב גם לעבודות כביסה.
רוב עקרונות התכנון של מטבח פרנקפורט הפכו למנחים בעיצובם של מטבחים מאז, וחלקם נראים היום מובנים מאליהם ונמצאים בכל מטבח בכל בית.
ביקורת.
מטבח פרנקפורט שימש כאבטיפוס בסיסי בעיצוב המטבח המודרני, אך כבר בראשיתו נמתחה עליו ביקורת בשל השפעותיו החברתיות, וכך גם עשרות שנים מאוחר יותר.
על אף הצלחתו והשינוי שחולל בחייהן של משפחות רבות בנות המעמד הבינוני והנמוך בגרמניה, רבים מהמשתמשים טענו כי הוא תוכנן "מדויק מדי". המטבח לא איפשר גמישות ושינויים כדי שיתאים למשפחה הספציפית המשתמשת בו, הן בצורת עבודה בו והן בנפחי האחסון שלא תמיד מולאו במה שתוכננו להכיל. ביקורת זו דמתה לביקורת שנמתחה גם על הסגנון הבינלאומי בכללו, שהמטבח היה מקרה פרטי שלו ועוצב ברוחו.
החל משנות ה-60 וה-70, עם התחזקותן של התנועות הפמיניסטיות, נטען כי המטבח מגלם את מהות האפליה שבין נשים לגברים בכך שנקודת המוצא של המטבח הייתה היותה של אישה עקרת בית העובדת שעות רבות ביום במטבח ומטפלת בילדים. לא רק מידותיו של המטבח שתוכננו לנשים, אלא גם שהמטבח לא מאפשר עבודה של שני אנשים בו זמנית, ולכן מראש לא תיתכן בו עבודה משותפת של הבעל והאישה.
מצה בריי
מצה בריַיט (מיידיש: מצה מעוכה או מצה מבושלת) או ״מצהלה״ או מַצִּיָּה או מצה מטוגנת היא מאכל אשכנזי (הונגרי) מטוגן האופייני לחג הפסח. המרכיבים העיקריים במצה בריי הם שברי מצה וביצים.
לשמה של המצה בריי גרסאות רבות, והיא קרויה לפעמים גם געפּרעגלט מצה או מצה בראן או מצה ברעך או מצה ברייט. בחלק מקהילות מזרח אירופה, כגון יהדות אוקראינה, נקראת געפרישטע מצה, כלומר "מצה לחה".
בעברית.
בעברית היא נקראת מצה מטוגנת או מַצִּיָּה.
גרסאות.
את המצה בריי עושים ממצה בסגנון דומה לפרנץ' טוסט או חביתה מקושקשת או חלקה. להכנת המאכל מרטיבים שברי מצות וטובלים אותם בביצה. את הבלילה מטגנים בחמאה או בשמן צמחי למעין לביבות או כופתאות. מגישים חם או קר.
יש המחליפים את המים בחלב או מוסיפים סוכר לקבלת מאכל מתוק, אשר ניתן לצפותו באבקת סוכר, ריבה וכדומה. הגרסה המתוקה נאכלת לארוחת בוקר או ארוחת ביניים. אחרים מוסיפים מלח ופלפל שחור לקבלת מאכל מלוח, שניתן לאכלו בפני עצמו או כתוספת לארוחה בשרית. ניתן להוסיף לבלילה גם בצל או פטריות לפי טעם.
על בסיס מצה בריי, ניתן גם להכין פיצת מצה.
מצה גברנט.
מצה גברנט מיידיש געברענט‎ ( שרוף, חרוך ) או מצה מקושקשת היא מאכל מצות וביצים מסורתי לחג הפסח שהיה נהוג במזרח אירופה. בעוד שמצה בריי קלאסי מוגש כלביבה או גרסה של חביתה. מצה גבראנט היא גרסה מקושקשת בדומה לביצה מקושקשת. מוגשת לרוב עם קוטג', שמנת חמוצה או לבן
בהלכה.
הברכה על מצה בריי.
דעת החזון איש שברכתה המוציא, אולם הערוך השולחן כתב שברכתה מזונות. הרב דוב ליאור כתב שמצה היא בקושי לחם, לכן כשמשתנה צורתה - ברכתה מזונות.
הרב אליעזר מלמד כותב שיש ספק אם טיגון הוא כבישול או כאפייה, לכן יש לכתחילה לאכלה בתוך הסעודה.
אכילת מצה בריי בפסח.
בקרב המקפידים שלא לאכול מצה שרויה בפסח חלוקים המנהגים: אלו המקפידים שלא לאכול גם מצה שרויה במי פירות - אינם אוכלים בפסח מצה בריי. אולם אלו המקפידים רק על הימנעות ממצה שרויה במים - אוכלים מצה בריי שטוגנה בשמן ובביצים אך ללא מים.
המנון סודאן
אנו צבא האל, צבא המולדת (בערבית: نحن جند الله, جند الوطن) הוא ההמנון הלאומי של סודאן. ההמנון היה המנון הכוחות הצבאיים שפעלו לעצמאות סודאן. הוא נכתב על ידי אחמד סאלח והולחן על ידי אחמד מרג'אן. בשל המצב הפוליטי המעורער במדינה, קיים ספק אם המנון זה ישמש את סודאן גם בשנים הבאות. ההמנון מושר בערבית.
המנון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
קוּמוּ קוֹנְגוֹלֶזִים (בצרפתית: Debout Congolais) הוא ההמנון הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. ההמנון נכתב על ידי סימון-פייר בוקה, הולחן על ידי ז'וזף לוטומבה ואומץ לראשונה בשנת 1960, שנת העצמאות של המדינה. עם הפיכתה של המדינה לזאיר ב-1971, שונה ההמנון ל"שירה של זאיר" (La Zaïroise). ההמנון המקורי חזר להיות המנונה של המדינה עם הפלתו של מובוטו ססה סקו וחזרתה של המדינה לשמה הקודם בשנת 1997. ההמנון מושר בצרפתית.
גיליוטין
מצבריי
מצברן
מצברייט
ממברנה סינתטית