בפרוץ המלחמה מונה האסה לקצין אג"ם קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין, ולאחר מכן נשאר קצין האג"ם של קבוצת הארמיות שהפכה לקבוצת ארמיות B, והשתתף עימה במהלך המערכה על צרפת. ב-10 בדצמבר 1940 מונה האסה לראש מטה הארמייה ה-18, והשתתף עימה במהלך מבצע ברברוסה. ב-25 בינואר 1942 מונה האסה לראש מטה קבוצת ארמיות צפון, וב-26 בינואר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בפברואר 1942 הועלה האסה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-22 בינואר 1943 פרש האסה מתפקידו, וב-5 בנובמבר 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-30, שהייתה חלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16.
ב-1 באפריל 1944 מונה האסה למפקד הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ופיקד עליה עד ה-4 במאי. ב-3 ביולי 1944 מונה האסה שוב למפקד הקורפוס ה-2, שפעל לסירוגין כחלק מהארמייה ה-16, הארמייה ה-18, ופלגת הארמייה נרווה, במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 באוגוסט 1944 הועלה האסה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-12 באוגוסט קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-14 בינואר 1945 קיבל האסה על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-20 בפברואר 1945 פרש האסה מתפקידו. ב-1 באפריל 1945 מונה למפקד הארמייה ה-17, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, ולחם עימה במהלך הקרבות בשלזיה. ב-7 במאי 1945 נפצע האסה באורח קשה, ולאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לצבא האדום ונלקח בשבי. ב-21 במאי 1945 מת האסה מפצעיו במחנה שבויים בפיסק שבצ'כוסלובקיה, והוא בן 50 שנים.
וסטרן דיגיטל
וסטרן דיגיטל (באנגלית: Western Digital Corporation, NASDAQ: "WDC") היא חברה אמריקאית לאחסון נתונים דיגיטליים ואחת מיצרניות הדיסקים הקשיחים הגדולות בעולם, השוכנת בסן חוסה, קליפורניה.
לחברה היסטוריה ארוכה כחברת אלקטרוניקה וייצור מעגלים מודפסים ומוצרי אחסון. היא נוסדה באפריל 1970 על ידי אלווין פיליפס, עבור מוטורולה בשם "General Digital" כחברה לייצור ציוד בדיקות MOS והתפתחה מהרה לייצור מוליכים למחצה. ביולי 1971 שינתה את שמה ל "Western Digital" והציגה את המוצר הראשון שלה - "WD1402A UART".
החברה מעסיקה כ-96,000 עובדים, נכון לשנת 2015.
במאי 2016 רכשה וסטרן דיגיטל את סנדיסק תמורת 19 מיליארד דולר. הרכישה כללה גם את שלושת מרכזי הפיתוח בישראל (בכפר סבא, בתפן, ובעומר).
קרב קולי פוינט
קרב קולי פוינט היה קרב של חיל הנחתים האמריקני, בפיקודו של מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, עם חיילי הצבא היפני הקיסרי, בפיקודו של גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה, בקולי פוינט שבגוודלקנל במהלך קרב גוודלקנל, שהיה חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
בקרב זה תקפו נחתי רגימנט הנחתים השביעי וחיילי רגימנט הרגלים ה-164 של צבא ארצות הברית ריכוז חיילים יפנים, רובם חיילי רגימנט הרגלים ה-230 בפיקודו של קולונל טושינארי שוג'י, שנסוג לשם לאחר התבוסה היפני בקרב על שדה הנדרסון בסוף אוקטובר.
האמריקנים ניסו לכתר את הכוח היפני, אך לאחר שספגו אבדות רבות הצליחו שוג'י וחייליו להימלט בסופו של דבר, ונסוגו לפנים האי. במהלך נסיגת החיילים היפנים לעמדות יפניות בצידו השני של גוודלקנל רדפו אחריהם הנחתים ותקפו אותם ללא הרף.
רקע.
המערכה בגוודלקנל.
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
היפנים לא היו מוכנים להגעת בעלות הברית, ולכן צלחו הנחיתות בטולאגי ובסביבותיו, והנחתים האמריקנים כבשו את שדה התעופה שהקימו היפנים בגוודלקנל עד שעות הערב, ה-8 באוגוסט. לאחר מכן פרס מפקד הנחתים בגוודלקנל, מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את נחתיו בקווי הגנה סביב רמת לונגה, ששכנה לחופו הצפוני של גוודלקנל וכלל את שדה התעופה. ב-12 באוגוסט שינו בעלות הברית את שמו של שדה התעופה לשדה הנדרסון, על שם טייס הקרב מייג'ור לופטון הנדרסון, שנהרג בקרב מידוויי, וב-20 באוגוסט נחתו בו המטוסים הראשונים של כוח האוויר של גוודלקנל, שנקרא כוח אוויר קקטוס, על שום שם הקוד שנתנו בעלות הברית לגוודלקנל.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי שחנתה ברבאול, והייתה תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. באותה עת נלחמו רוב יחידות הארמייה ה-17 בגינאה החדשה, ולכן הוחלט לשלוח רק חלק מהארמייה לאיי שלמה, והאלמנט הראשון נחת בגוודלקנל ב-19 באוגוסט.
בשל האיום ממטוסי כוח אוויר קקטוס, לא יכלו היפנים להשתמש בספינות תובלה איטיות כדי להוביל תגבורות לגוודלקנל, ולכן החלו להשתמש בסיירות ובמשחתות במקום. אוניות אלה היו מהירות דיו כדי להפליג מהבסיס היפני באיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים לגוודלקנל ובחזרה בתוך לילה אחד, בנתיב שכונה "החריץ" ("The Slot"), וכך נמנעו מלחשוף עצמן להתקפת מטוסי בעלות הברית, שלא פעלו בלילות. עם זאת, במשחתות לא היה די מקום כדי לשאת ציוד כבד, כלי רכב, ארטילריה ואספקה, והחיילים נאלצו לצד לקרב עם ציוד קל וכל אספקה שיכלו לשאת עליהם בלבד. משימות הפלגה מהירות אלה במורד איי שלמה ולגוודלקנל וחזרה זכו לכינוי טוקיו אקספרס על ידי חיילי בעלות הברית, ו"תחבורת עכברושים" בפי היפנים. היפנים היו מיומנים ביותר בלחימת לילה, ולכן שלטו במימי איי שלמה במהלך הלילות, ובעלות הברית לא העזו לקרוא תגר על שליטה זו. אולם כל כלי שיט יפני שהיה בטווח 320 קילומטרים מגוודלקנל עם שחר היה בסכנה חמורה מצד מטוסי בעלות הברית בשדה הנדרסון. מצב טקטי זה נותר על כנו למשך מספר חודשים.
הצבא היפני הקיסרי ניסה לכבוש את שדה הנדרסון לראשונה ב-21 באוגוסט בקרב טנרו, ופעם נוספת ב-12–14 בספטמבר בקרב רכס אדסון, אך שני הניסיונות נכשלו במחיר אבדות רבות, והיפנים נאלצו לסגת מערבית למטניקאו.
בעוד היפנים נסוגים מערבה, עמלו האמריקנים על חיזוק קווי ההגנה מסביב למתחם לונגה. ב-14 בספטמבר העביר ונדגריפט את הגדוד השלישי של רגימנט הנחתים השני מטולאגי לגוודלקנל, וב-18 בספטמבר הגיעו לאי 4,157 נחתים נוספים, חלק מרגימנט הנחתים השביעי, ביחד עם ציוד ואספקה. התגבורת איפשרה לוונדגריפט לחזק את קווי ההגנה מסביב למתחם לונגה, ולראשונה להקיף אותו בשלמותו.
ונדגריפט ואנשי מטהו ידעו שהיפנים נסוגו מערבית לנהר מטינקאו, וונדגריפט החליט לשלוח מספר יחידות לסיור אלים באזור. בין 23 ו-27 בספטמבר פעלו שלושה גדודי נחתים אמריקנים מערבית למטניקאו, אך הם נהדפו על ידי חייליו של מייג'ור גנרל קיוטאקה קווגוצ'י, בפיקודו של קולונל אקינוסוקה אוקה, שהיו מחופרים היטב, ואף כבשו עמדות בגדה המזרחית של הנהר. בין ה-7 וה-9 באוקטובר תקף כוח נחתים גדול יותר את עמדות היפנים בנהר, והסב להם אבדות רבות.
באותה עת יצא מקלדוניה החדשה כוח שמנה 2,850 חיילים מרגימנט הרגלים ה-164 של דיוויזיית "אמריקל" של צבא ארצות הברית, בפיקודו של קולונל רובט הול, בדרכו לגוודלקנל, לאחר שמפקד כוחות הצבא בדרום האוקיינוס השקט, מייג'ור גנרל מילארד הרמון, שכנע את הפיקוד העליון שללא תגבורת לא יוכלו הנחתים להגן על שדה התעופה כנגד ההתקפה היפנית.
הקרב על שדה הנדרסון.
בין 1 באוקטובר ל-17 באוקטובר העבירו היפנים 15,000 חיילים לגוודלקנל וכך עמדו לרשות היאקוטאקה כ-20,000 חיילים לביצוע המתקפה. בשל אובדן עמדותיהם מזרחית לנהר מטניקאו הבינו היפנים שמתקפה לאורך החוף תהיה קשה בצורה יוצאת דופן, ולכן החליט היאקוטאקה שהכוח המרכזי בתקיפה ינוע לשדה הנדרסון מדרום. על הדיוויזיה השנייה, שמנתה 7,000 חיילים תחת פיקודו של לוטננט גנרל מסאו מרויאמה, היה לנוע בשלוש קבוצות ולתקוף את שדה הנדרסון מדרום, סמוך לגדה המזרחית של נהר לונגה: הקבוצה השמאלית, שכללה את הרגימנט ה-29 בפיקודו של מייג'ור גנרל יומיו נאסו, הקבוצה הימנית, שכללה את הרגימנט ה-230 (של הדיוויזיה ה-38) בפיקודו של קווגוצ'י, וקבוצת העתודה, שכללה את הרגימנט ה-16 בפיקודו של מוריאמה.
ב-23 באוקטובר עדיין השתרכו החיילים היפנים במעבה הג'ונגל הטרופי. לפתע הסיט קווגוצ'י את הקבוצה שלו מזרחה לכיוון מקום בו חשב שההגנות חלשות יותר, ועשה זאת על דעת עצמו וללא אישור. לאחר שסירב לבטל את הפקודה הדיח אותו מרויאמה מתפקידו, ומינה במקומו את קולונל טושינארי שוג'י, מפקד רגימנט הרגלים ה-230. באותו ערב דחה היאקוטאקה את פתיחת המתקפה ליום המחרת, לאחר שדווח לו שהכוחות היפנים אינם בעמדותיהם.
בשעות הערב של 24 באוקטובר הגיעו כוחותיו של מרויאמה למתחם לונגה, ובמשך שני לילות רצופים ערכו היפנים התקפות חוזרות ונשנות על הקווים האמריקאים אותם אייש גדוד הנחתים הראשון של רגימנט הנחתים השביעי בפיקוד לואיס "צ'סטי" פולר. גדודו של פולר עמד בהתקפות והדף פעם אחר פעם באמצעות אש ארטילרית, מכונות ירייה וירי נ"ט, עד שהשמיד למעשה את הרגימנט היפני. יותר מ-1,500 חיילים מכוח מרויאמה נהרגו בהתקפות לעומת 60 הרוגים אמריקאים. הרגימנט ה-230 של שוג'י לא השתתף בלחימה מכיוון שנותר מאחור כדי להגן על אגפו של מרויאמה.