הפרופסור מגלה לת'ורנהיל כי קפלן איננו קיים באמת, אלא דמות פיקטיבית שנועדה להסיח את דעתו של ואנדם מקנדל, שהיא הסוכנת האמיתית שנשלחה לעצרו, וכעת נמצאת בסכנת מוות עקב התערבותו של ת'ורנהיל. ת'ורנהיל מסכים לבקשתו של הפרופסור לעזור לצוותו לעצור את ואנדם כדי להציל את חייה של קנדל. הוא ממשיך להתחזות לקפלן, אותו מרגל דמיוני אחריו רדף, ופוגש בקנדל ובוונדאם באתר התיירות בהר ראשמור. הוא מציע לוואנדם שיותר לו לעזוב את ארצות הברית ללא פגע, אם קנדל תימסר לחזקתו, אך ואנדם מסרב לעסקה. ת'ורנהיל וקנדל מתחילים במאבק מבוים שבמהלכו קנדל יורה בו ובורחת מהמקום. ואנדם ואנשיו ממהרים אחריה, בעוד שת'ורנהיל, אשר נדמה כפצוע אנושות, אך כלל לא נפגע מכיוון שנורה בכדורי סרק, מפונה על ידי אנשיו של הפרופסור לאמבולנס.
ת'ורנהיל, הפרופסור וקנדל נפגשים בחורשה מבודדת בקרבת האתר, שם הסוכנת מסבירה לו כי היא מתכוונת להמשיך עם ואנדם במטרה לעצור אותו מלהבריח מיקרופילם מחוץ לגבולות המדינה. כשת'ורנהיל מתווכח, הוא מוכה עד אובדן הכרה על ידי אחד מאנשי הפרופסור. משהתעורר, מוצא עצמו ת'ורנהיל נעול בחדר בבית חולים. הוא בורח מהמקום וממהר לביתו של ואנדם, כדי לנסות ולחלץ את קנדל. בהגיעו לבית הוא עד לשיחה בין ואנדם לעוזרו אשר מוכיח לו כי תקרית הירי של קנדל ותורנהיל הייתה מזויפת וכי האקדח בו השתמשה היה טעון בכדורי סרק. ואנדם ועוזרו מחליטים להרוג את קנדל על ידי דחיפתה מהמטוס בו הם מתכננים לברוח מהמדינה בזמן שיהיה באוויר.
ת'ורנהיל מצליח להזהיר את קנדל, וזאת מצליחה לברוח ברגע האחרון, עם המיקרופילם, אשר הוחבא באותו הפסל אשר נקנה במכירה הפומבית. השניים נרדפים על ידי אנשי ואנדם מעל פני פסלי הנשיאים בהר ראשמור וכמעט נופלים אל מותם ממרומי הפסלים החצובים בהר, בעוד שעוזרו של ואנדם (מגולם על ידי מרטין לנדאו) דורך על ידו של ת'ורנהיל התלוי על בלימה. כאשר נראה כי עוד מעט ות'ורנהיל וקנדל יצנחו למותם, מופיע "הפרופסור" עם איש משטרה אשר יורה ברודף והורגו. ת'ורנהיל מטפס חזרה לקרקע בטוחה ובעודו מושך את ידה של קנדל עוברת הסצנה במהירות לירח הדבש המשותף שלהם, בו הוא מושך אותה לא לקרקע – אלא למיטתם המשותפת ברכבת נוסעת. בסצנת הסיום של הסרט נכנסת הרכבת למנהרה ובזה מסתיים הסרט.
הסרט מתאר כיצד האדם הקטן והפשוט עלול להיקלע אל מזימה שבה מעורבות מדינות, כאשר חייו ושלומו לא יעמדו אפילו בראש מעייניה של מדינתו שלו (רלטיביזם מוסרי). הסצנה בהר ראשמור מבטאת את קוטנו של האדם הפרטי ביחס למנהיגי המדינה.
מוריס אל מדיוני
מוריס אל מדיוני (בערבית: موريس المديوني, בצרפתית: Maurice El Medioni; נולד ב-18 באוקטובר 1928) הוא פסנתרן, זמר ומלחין יהודי ממוצא אלג'יראי, שמאז 2011 חי ופועל בישראל.
קורות חייו.
אל מדיוני נולד בשנת 1928 בעיר אוראן שלחופי אלג'יריה (שהייתה אז בשליטת צרפת). בגיל 9 גילה בבית פסנתר חלוד שאותו קנה אחיו בשוק הפשפשים והחל ללמד את עצמו לנגן בו ללא מורה. כתוצאה, נגינתו נותרה דומה לעיתים לפריטה על עוד. בשנת 1942 כבשו כוחות בעלות הברית את אלג'יריה והקימו בר (בשם Red Cross) באוראן, שבו ניגנו החיילים שירי ג'אז, שירי חיילים וימאים, בוגי ווגי ומוזיקה לטינית, שאותם למד אל-מדיוני.
מאוחר יותר, כאשר ניגן בהרכב של זמרי ראי אלג'יריים נחשף לצלילי מולדתו וכן למוזיקה אנדלוסית שגם אותה שילב בסגנונו הייחודי. אל-מדיוני היה הראשון שהכניס פסנתר למוזיקת הראי האלג'יראית. הוא הפך למוזיקאי פופולרי והועסק כפסנתרן בהיכל האופרה של אוראן, שם ניגן לצידם של אמנים אלג'יראים מוכרים.
בשנת 1962, עם סיום מלחמת העצמאות של אלג'יריה נאלץ אל מדיוני, כמו שאר התושבים הצרפתים והיהודים לעזוב את אלג'יריה. הוא עלה לישראל והתיישב באשדוד, אך לא נקלט ועבר לגור בפריז. לימים תיאר זאת כתקופה הקשה בחייו, כאשר נאלץ לחיות מהיד לפה בפריז. לאחר מכן התגורר בעיר מרסיי שבצרפת, והפך למוכר ברחבי העולם כפסנתרן מוזיקת עולם ייחודי המשלב מוזיקה אנדלוסית, קובנית, אלג'יראית, ג'אז ועוד.
בשנת 2007 זכה בפרס ה-BBC למוזיקת עולם.
בשנת 2011 אל מדיוני עלה לישראל והתיישב בנתניה.
במוזיקה הישראלית.
אל מדיוני ליווה את השיר "נשמתי" של עמיר בניון, וכן חבר לדויד ברוזה בביצוע של הזמר גוסטו לשיר "האישה שאיתי". מדיוני גם כתב את השיר ""Ana N'habek ("אני אוהב אותך") שאותו ביצעה להקת "טיפקס" באלבום האוסף שלהם ואת השיר "אהלן וסהלן" שאותו ביצעה גם להקת שפתיים.
אל-מדיוני גם שיתף פעולה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית והשתתף בשני תקליטים שלהם – "צור שהחייני" ו"תושיא".
בשנת 2017 יצאה לאור (באנגלית) האוטוביוגרפיה שלו, שאותה כתב בצרפתית.
לכבוד יום הולדתו ה-90 השיקה קרן בית אבי חי את המופע "אלג'יר – צרפת – ישראל", מופע הוקרה בהשתתפותו ובהשתתפות נטע אלקיים, והזמרים האורחים עמיר בניון יסמין לוי.
דיסקוגרפיה.
ב-6 ביוני 2011 נערך, במסדרת "פסטיבל ישראל", ערב מחווה לכבודו בו הוא השתתף.
מזימות זרות
מזימות זרות (באנגלית: The Interpreter) הוא סרט קולנוע אמריקאי אשר יצא לאקרנים בשנת 2005. הסרט, בבימויו של סידני פולאק ובכיכובם של שון פן וניקול קידמן, הוא מותחן המתמקד במתורגמנית העובדת בארגון האו"ם, אשר מגלה מזימת רצח בקרב אנשי הארגון.
עלילת הסרט.
גיבורת הסרט היא סילביה ברום, ילידת ניו יורק אשר גדלה במדינה האפריקאית הבדיונית מאטובו ומשמשת כמתורגמנית באו"ם. שליט מאטובו, אדמונד זואני, נחשד על ידי ארצות הברית בביצוע פשעי מלחמה בארצו לאחר שהפך ממשחררה לרודן. זואני עצמו צפוי להופיע בפני העצרת הכללית של האו"ם כדי להציג את טיעוניו כנגד ההאשמות.
לאחר שאיום ביטחוני גרם לפינוי מטה האומות המאוחדות חוזרת בלילה ברום כדי לאסוף את חפציה. באותה העת ברום שומעת במקרה מזימת רצח, אך כאשר הדוברים מבחינים בה היא בורחת מהבניין. למחרת, במסגרת עבודתה, מזהה ברום ביטויים מסוימים מהשיחה ששמעה בליל אמש ומתחילה לחשוד כי מטרת המזימה היא להתנקש בחיי זואני. היא ממהרת לדווח זאת לגורמי האבטחה, אשר קוראים בתורם לאנשי השירות החשאי כדי לחקור את המקרה, להגן על ברום ועל זואני עצמו.
עם התקדמות העלילה מגלים הצופים וחוקרי השירות החשאי יותר ויותר פרטים מרשיעים על ברום עצמה, כי הייתה חברה בארגון לוחמת גרילה מחתרתי במאטובו, כי משפחתה נהרגה ממוקשים שהונחו על ידי אנשי זואני ואף כי הייתה מעורבת במערכת יחסים רומנטית עם אחד מיריבו הפוליטיים של זואני. עם זאת מוצא עצמו הסוכן החשאי הממונה עליה, טובין קלר, נמשך אליה יותר ויותר ולבסוף הוא מגן עליה, על אף החשדות.
העלילה מגיעה לשיאה עם נאומו של זואני בפני עצרת האו"ם וניסיון ההתנקשות. אנשי השירות החשאי מבריחים אותו במהירות למבטחים, או אז מנסה ברום לנקום בו על אשר עולל למשפחתה ולעמה, אך הסוכן קלר מצליח לעצור אותה לפני שתרצח אותו. לבסוף מתגלה כי ההתנקשות הייתה תעלול פוליטי מבוים מצד זואני עצמו כדי להגביר את אמינותו בפני האו"ם. זואני נחשף ומועמד לדין על פשעיו, בעוד שברום מסולקת מארצות הברית וחוזרת לביתה במאטובו.
הסרט והמציאות.
המדינה הבדיונית מטובו היא ככל הנראה המקבילה למדינה זימבבואה, ומנהיגה הדמיוני זואני הוא ככל המקביל לנשיא הרפובליקה של זימבבואה רוברט מוגבה.
קישורים חיצוניים.
אברהם בר יעקב
אברהם בר יעקב (Abraham Bar-Jacob) (1669-1730) היה קרטוגרף נוצרי-הולנדי בן המאה ה-17 שהתגייר.
לפני שהתגייר הוא היה כומר והתגורר בגרמניה.
הוא תיאר במפה שקישטה הגדה של פסח את ארץ ישראל, כפי שהייתה בעיניו. במפה זו מתוארת הארץ, כשהיא מחולקת לשנים עשר השבטים. במפה מודגשת בקו אדום, הדרך המשוערת, שבה עברו בני ישראל בדרכם ביציאת מצרים לארץ ישראל. את המפה מעטרים פסוקים מן התנ"ך, וכן ציורים המתארים אירועים מן התנ"ך.
הפרתים
ארז הלוי
ארז הלוי (נולד ב-1954 בשכונת שעריים ברחובות) הוא זמר ישראלי, אשר עיקר פרסומו היה בשנות ה-80.
ביוגרפיה.
הלוי התחיל את הקריירה המוזיקלית כשהיה בגיל 15, בנגינה על גיטרה, פלמנקו ומוזיקה קלאסית ברחובות, עיר הולדתו. בגיל 19 השתתף בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" ב"בית המורה" בתל אביב. הלוי זכה בתוכנית במלגה מהמלחין משה וילנסקי בחסות קול ישראל עבור נגינתו בגיטרה בהדרכת המורה איגון קרטן.
כעבור שלוש שנים עבר הלוי לתל אביב והחל לכתוב חומר מקורי, אך השירים לא הגיעו עדיין עד כדי הקלטת אלבום שלם. השירים שנכתבו והקלטו כללו את "הדייגים", "כך ברא אותך הטבע" ו"הלילה", שבהמשך הפכו ללהיטים, לאחר שהלוי פרץ לתודעת מאזיני הרדיו ב-1983.
באמצע שנת 1982, לאחר הופעה במועדון "שמיים", התגלה הלוי על ידי מתי כספי. כספי סייע להלוי להשיג חוזה הקלטות עם חברת סי.בי.אס, אך נאלץ לממן את ההקלטות בהלוי. בשנת 1984 יצא אלבומו הראשון, "הלילה". כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי הלוי עצמו, וכספי הפיק מוזיקלית את האלבום, עיבד אותו וניגן בו בכל כלי הנגינה. בשלושה מהשירים ניגן גרי אקשטיין קטעי סולו גיטרה. האלבום הושמע בתדירות גבוהה בתחנות הרדיו, ואופיין בשילוב בתולי בין רוק רך לבין שירה בהגייה מזרחית. רבים משירי האלבום, בהם "הדייגים", "כך ברא אותך הטבע", "הלילה" ו"טיפה של חום", הפכו ללהיטים גדולים.
למרות הצלחתו האומנותית והמסחרית של האלבום, הלוי לא הרבה בקיום הופעות ו"נעלם" מבחינה תקשורתית. הוא התחתן והקים משפחה, פתח משתלה ולאחר מכן גלריה לאומנות.