בתקופת מלחמת יום הכיפורים היו בשירות המצרים בין 35 ל-40 Il-28 שהרכיבו ארבע טייסות מפציצים וטייסת סיור אחת, ובסיסם שכן באסואן. ככל הנראה הוגבל תפקידם במהלך המלחמה לטיסות סיור בלבד. לא יותר מחמישה מתוכם נותרו בשירות עד 1983.
מדינות נוספות.
צפון תימן.
ב-1962 התערב גמאל עבד אל נאצר במלחמת האזרחים של צפון תימן ושלח סיוע (שכלל גם מפציצי Il-28) לכוחות הרפובליקנים שהדיחו את מלך תימן מוחמד אל-בדר, וברית המועצות סיפקה גם היא מטוסים נוספים. ה-Il-28 טסו בצפון תימן במשימות סיור והפצצה כנגד עמדות הכוחות המלוכנים, אותם הטיסו, על פי כלי תקשורת מערביים, צוותי אוויר תימניים וסובייטיים. בין יעדי התקיפה במלחמה נכללו גם ערים בצד הסעודי של הגבול, כגון נג'ראן (نجران) וח'מיס מושייט, כאשר טיסות סיור בוצעו גם מעל עיר הנמל של ג'אזאן (جازان). עם פריצתה של מלחמת ששת הימים פונו כל הכוחות המצריים בתימן בחזרה למצרים.
ניגריה.
ה-Il-28 שירת בחיל האוויר הפדרלי הניגרי במהלך מלחמת ביאפרה שפרצה ב-1967, כאשר הממשל הפדרלי קיבל סיוע ממדינות מוסלמיות שתמכו בשלטון המרכזי כנגד הבדלנים הנוצרים. מצרים ואלג'יריה העבירו מטוסי מיג 17 ושישה מפציצי Il-28 משומשים ב-1969, אשר הוטסו בידי שכירי חרב מצריים. השפעתם על הלחימה הייתה מועטת, ומספר גבוה של תאונות וחוסר יכולתם של הניגרים לקיים תחזוקה נאותה גרם לקרקוע המפציצים תוך זמן קצר.
צפון וייטנאם.
ה-Il-28 הופיע לראשונה בשירות חיל האוויר של צפון וייטנאם בפברואר 1968, כאשר שלושה מהם נפרסו בבסיס כ-30 ק"מ צפונית-מערבית להאנוי, ככל הנראה המטרה לסייע לווייטקונג במתקפת טט, אך לא הופעלו בסופו של דבר. בשל האיום שנשקף ממטוסי חיל האוויר האמריקאי חנו בדרך כלל המפציצים בדרומה של סין. ב-1971 סייעו המפציצים לצבא צפון וייטנאם וללוחמי הגרילה של הפאת'ט לאו בלאוס, כאשר גם אנשי צוות אוויר סובייטיים השתתפו בלחימה, ושניים מהם אף זכו לעיטורים מצפון וייטנאם.
עיראק.
מפציצי ה-Il-28 של חיל האוויר העיראקי השתתפו בפעולות כנגד הכורדים בצפון עיראק, בסוף שנות ה-60 ובמהלך ששת החודשים הראשונים של 1974. המורדים הכורדים טענו להפלת מפציץ אחד באפריל של אותה שנה. במהלך מלחמת איראן–עיראק תקפו ה-Il-28 שדות תעופה, אזורי עורף ומרכזי תעשייה איראניים. במהלך מבצע סופה במדבר פוזרו המטוסים ששרדו על מסלולים שונים כדי לשמש כפיתיון ולמשוך את מתקפות מטוסי כוחות הקואליציה ממטרות חשובות יותר.
קמבודיה.
בסוף שנות ה-70 הפעיל משטרו הרצחני של פול פוט מספר קטן של Il-28 (ככל הנראה מגרסת H-5 שנבנו בסין) כנגד כוחות האופוזיציה בהנהגת הנג סמרין, שהפך לאחר תבוסת החמר רוז' לראש ממשלת קמבודיה בחסות בעלת בריתו, וייטנאם. לפחות מפציץ אחד הופל בקרבות ושניים נתפסו ללא פגע, לאחר ששדה התעופה בו שהו סמוך לפנום פן נכבש ב-7 בינואר 1979 על ידי כוחות צבא וייטנאם שתמכו בכוחות האופוזיציה.
אפגניסטן.
אפגניסטן הייתה המדינה האחרונה בה נעשה שימוש מבצעי ב-Il-28. על אף גילו של המטוס, התאים מבנהו הקשוח ופשטות תפעולו לתנאי השטח הקשים ולשדות התעופה הדלים והמאובקים של המדינה. באופן לא צפוי, הוכיחה עצמה עמדת התותחן האחורית המיושנת של המטוס כיעילה מאוד, כאשר הירי בתותחים אלה מיד לאחר סיום התקיפה הפריע לכוח המותקף להשיב באש נ"מ. היעילות של טקטיקה זו נתמכת בעובדה כי אף Il-28 של חיל האוויר האפגני לא אבד כתוצאה מאש הנ"מ של לוחמי המוג'אהדין. אף על פי כן, אבדו ה-Il-28 בלילה אחד בינואר 1985 בדרך שלא הייתה בלתי מקובלת במהלך מלחמת אפגניסטן: המורדים הצליחו לשחד כמה מאנשי סגל הבסיס בו שכנו המפציצים, אשר פוצצו 11 מטוסים. השריפה התפשטה במהירות למטוסים האחרים והשמידה לחלוטין את הכוח כולו.
פינלנד.
חיל האוויר הפיני רכש מפציץ Il-28 ומטוס סיור Il-28R בין השנים 1960 ל-1961. שני Il-28R נוספים הגיעו ב-1966 ובאופן מוזר פעלו כל ארבעת המטוסים דווקא במסגרת טייסת התובלה. שלושת ה-Il-28R הוסבו מאוחר יותר לגוררי מטרות על פי הסטנדרט של גרסת ה-Il-28BM. ה-Il-28 הראשון שנרכש יצא משירות לאחר תאונת נחיתה ב-1976 ושלושת האחרים ב-1981. ה-Il-28 הרביעי שנרכש (מספר סידורי NH-4) שמור במוזיאון חיל האוויר הפיני.
מטוסי ה-Il-28R של חיל האוויר הפיני שימשו לאיסוף מודיעין טקטי בגבול ברית המועצות. ברגע שזיהו מערכות המכ"ם הסובייטיות את ה-Il-28R הפיני מתקרב לאזור הגבול, הוזנקו מטוסי קרב ליירטו. מרגע שהבין שהתגלה, היה הצוות הפיני מטיס את ה-Il-28 לאורך הגבול מצידו הפיני בעוד מטוסי הקרב נשארו מצידו השני. לאחר זמן מה היה ה-Il-28 חוזר לכאורה לתוך פינלנד ולאחר שגם מטוסי הקרב החלו לשוב לבסיסם, היה מסתובב וחוזר שנית לעבר הגבול. בשלב זה כבר סבלו מטוסי הקרב ממחסור בדלק והם נאלצו לשוב לבסיסם, בעוד הודות למכלי הדלק הנתיקים שלו, היה ל-Il-28 הפיני יכולת שהייה ארוכה יותר באוויר והאפשרות להמשיך במשימתו.
Il-28 ששרדו.
מאז שנות ה-60 הושמדו Il-28 רבים, בשל העדפתו של ניקיטה חרושצ'וב להשקיע בטילים בליסטיים, או סיימו את חייהם כמטרות אימונים למערכות הגנת נ"מ ולטילי קרקע-אוויר. אחרים נותרו זנוחים שנים רבות בשולי שדות תעופה בהמתנה לגריטה. מטוסים אחרים נשמרו לתצוגה במוזיאונים לתעופה כגון המוזיאון המרכזי של חיל האוויר הרוסי במונינו השוכן כ-40 ק"מ מזרחית למוסקבה, במוזיאון הכוחות המזוינים המרכזי שבמוסקבה, מוזיאון זרוע האוויר של הצי הצפוני ואחרים. מטוסי Il-28 מוצבים בכניסות למספר בסיסים של חיל האוויר הרוסי או משמשים כאנדרטאות. מספר Il-28 נשמרים במוזיאונים לתעופה או מוצגים כאנדרטאות בבולגריה, הונגריה, פולין, פינלנד, צ'כיה, רומניה ומדינות נוספות.
חשיבות ומורשת.
ל-Il-28 היה חלק חשוב בהתפתחותו ובבניית כוחו של חיל האוויר הסובייטי. לסובייטים ולבעלות בריתם היה ה-Il-28 שווה בחשיבותו למה שהיה האינגליש אלקטריק קנברה למדינות המערב, מה שנתן לו את הכינוי "הקנברה הסובייטי", אם כי בשלב מאוחר יותר, כאשר כבר יצא משירות מבצעי. הקנברה, לעומתו, המשיך לשרת בתפקידים מגוונים אל תוך שנות ה-80 (לרוב כמטוס סיור או כגורר מטרות) ויצא משירות חיל האוויר המלכותי רק ב-2006.
ניסיון להמשיך את מורשתו של ה-Il-28 בא לידי ביטוי בעיצובו של המפציץ הבינוני איליושין Il-46, שפיתוחו החל ב-24 במרץ 1951: תכנון זה הציג מעין Il-28 מוגדל עם זוג מנועי טורבו-סילון חדשים מסוג ליולקה AL-5 בעלי דחף 11,022 ליברות-כוח כל אחד. החימוש ההגנתי נותר כשהיה, מלבד מתן שדה אש גדול יותר לתותחי הצריח האחורי ועלייה בכמות התחמושת. גלגלים נוספו לכן הנסע עם זוג תומכות נפרדות לבולמי הזעזועים ומטען הפצצות המרבי הוגדל לשישה טון.
שלב התכנון הסתיים ב-4 בדצמבר 1951 ואב הטיפוס הושלם כבר ב-29 של אותו חודש. ב-3 במרץ 1952 בוצעה טיסת הבכורה ב-Il-46 וטיסות הניסוי הראו על מהירות מרבית של 928 קמ"ש בגובה 5,000 מטר וטווח של 4,845 ק"מ. אב הטיפוס הועבר לטיסות המבחן של המדינה ובינתיים החלה בניית אב טיפוס שני שסומן כ-Il-46S והיה בעל כנפיים משוכות לאחור בזווית של 35 מעלות. עם זאת, לא הושלמה בנייתו של ה-Il-46S בשל בחירתו של הטופולב Tu-16 המבטיח והמודרני יותר.
ה-Il-28 תואר בידי סופר רוסי כ"עיצוב מוצלח אך תמיד ללא מזל". אף על פי שהפוטנציאל המבצעי שלו לא מוצה במלואו, היה מטוס זה לראשון שהכניס את מנוע הסילון ויכולת הפעולה בכל מזג אוויר לכוח המפציצים של חיל האוויר הסובייטי ולזרועות אוויריות נוספות. ה-Il-28 סייע בהכשרתם של מאות טייסי הצי הסובייטי. מומחי תעופה מערביים העריכו מאוד את ה-Il-28 ותיארו אותו כיצירת מופת של תעשיית המטוסים הסובייטית.
מפעילות.
עיראק
מפרט טכני (Il-28 דגם תקיפה בסיסי).
"הנתונים מתוך Ilyushin Il-28 Beagle: Light Attack Bomber":
ראו גם.
מפציצים טקטיים סובייטים:
סטאר פרו
סטאר פֶּרוּ (Star Perú), שבעבר נקראה סטאר אפ (Star Up), היא חברת תעופה פרואנית שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי חורחה צ'אבס שבלימה, פרו. החברה מפעילה טיסות נוסעים ומטען ל-8 יעדים בפרו מלימה.
היסטוריה.
חברת התעופה הוקמה במאי 1997 והחלה את פעילותה עם מטוס אנטונוב An-32 ששימש להובלת נוסעים ומטען ברחבי  דרום אמריקה.
בסוף שנת 2004 החלה סטאר פרו בהפעלת טיסות נוסעים פנימיות בפרו לאחר שרכשה מטוס בואינג 737-200. בעקבות פעילות עסקית נכונה הוכתרה החברה לחברת התעופה בעלת הצמיחה הגדולה ביותר בפרו בשנת 2005.
יעדים.
נכון לשנת 2016 טסה החברה מבסיסה שבלימה ל-8 יעדים בפרו:
אנדוס, קאמיסה, אילו, קוריאנטס-טרומפטארוס, קוסקו, הואנוקו, איקיטוס, פוקאלפה, פוארטו מלדונאדו וטראפוטו.
חיים ברביבאי
חיים ברביבאי הוא איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כראש עיריית קריית שמונה מ-1997 עד 2008.
ביוגרפיה.
במקצועו מהנדס תעשייה וניהול, ניהל בתל-חי את בית הספר למכינות. הרצה במכללה בבי"ס להנדסאים במכללה.
נבחר לראשות העיר קריית שמונה ב-27.4.98.
בחודש דצמבר 1997 בחרה מועצת העיר בחיים ברביבאי לעמוד בראשות העיר באופן זמני עד לבחירות מיוחדות, בעקבות התפטרותו הפתאומית של פרוספר אזרן. ב-28 באפריל 1998 נבחר ברביבאי על ידי הציבור לתפקיד ראש העיר, בקבלו מעל 53% מהקולות.
בנובמבר 2003 נבחר ברביבאי לקדנציה נוספת לאחר שגבר בסיבוב השני על ניסים מלכה וכיהן בתפקיד עד אפריל 2008.
ברביבאי הורשע בשוחד ובמרמה על קבלת תרומות מקבלנים במהלך הבחירות, נידון לשנת מאסר על-תנאי ולקנס והתפטר מראשות העיר.
לאחר התפטרותו של ברביבאי מילא את מקומו סגנו סמי מלול שכיהן כראש עיר בפועל עד הבחירות שנערכו באוקטובר 2008.