ב-7 ביולי הודיע נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו כי נדבק בנגיף הקורונה. הוא הבריא ואז פורסם שאשתו נדבקה. ב-9 באוגוסט בית המשפט העליון והקונגרס, שביקרו את הטיפול של בולסונרו במגפה, הכריזו בהתאמה על על שלושה וארבעה ימי אבל לאומיים בעקבות ציון הדרך העגום של 100 אלף מתים. הנשיא לא התייחס לכך בפומבי.
בחודש יולי החל ניסוי חיסון נגד המחלה מתוצרת חברת סינובאק.
בתחילת ינואר 2021 אותר במדינה זן קורונה ששמו Lineage B.1.1.248 שנוצר כתוצאה מתשניות בנגיף המקורי. הוא נחשד כמדבק יותר. שיאי תמותה יומית נשברו.
הקונגרס בברזיל פתח בסוף אפריל 2021 בחקירה פרלמנטרית של ניהול משבר הקורונה בידי הנשיא ז'איר בולסונארו. החקירה גרמה לכך שאישר בית המשפט העליון לתובעים פדרליים לפתוח בחקירה. מסקנות הוועדה הפרלמנטרית פורסמו באוקטובר.
ביוני 2021, מספר המתים חצה את חצי המיליון.
תגובות למגפה.
מחקר מדעי ותחזית.
ב-19 במרץ, חזו מדענים עד 2 מיליון מקרי מוות בברזיל בתרחיש הגרוע ביותר ללא אמצעים לרסן את הנגיף. הם ציינו כי מדיניות של התרחקות חברתית היא אחד האמצעים היעילים ביותר לאור היעדר חיסון.
ב-20 במרץ הזהירו מומחים מאיטליה כי עקומת הגידול של נגיף הקורונה בברזיל תחזור על זו של מדינות אירופה. מצפה הפיזיקאים מטעם אוניברסיטת סאו פאולו, אוניברסיטת קאמפינס , אוניברסיטת מדינת סאו פאולו , אוניברסיטת ברזיליה , האוניברסיט הפדרלית של ABC , אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואוניברסיטת אולדנבורג הראה שמספר האנשים הנגועים, בהתחשב בנתונים מ-19 במרץ, הוכפל בכל 54 שעות, וכי סך המקרה יעלה ב-3,000 עד 24 במרץ.
ב-21 במרץ החלו חוקרים להתגייס להגדלת זמינות הבדיקות בברזיל. האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו ניסתה ליצור בדיקת סרולוגיה, בניגוד לבדיקת ה-PCR הנפוצה יותר, לגילוי זיהומים באמצעות דגימות הדם של החולה. שר הבריאות לואיס אנריקה מנדטה אמר כי מספר המקרים יגדל באופן אקספוננציאלי עד סוף יוני.
ב-23 במרץ, דוח של כלכלן מ"קרן גטוליו ורגאס" (FGV) , אמרסון מרסל ניבא תוצר שלילי לשנת 2020 של עד 4.4% כתוצאה מהשפעת נגיף הקורונה.
11 חולים בנגיף הקורונה מתו לאחר שקיבלו מינונים גבוהים של התרופה האנטי מלריתית כלורוקין במחקר שנערך בברזיל. כך דווח באמצע אפריל. המחקר הופסק.
במאי, סקר שנערך הראה ששני שלישים מהברזילאים הסכימו עם הצורך בשמירת מרחק כדי לעצור את ההתפשטות – כפי שהמליצו מושלי מדינות המחוז בברזיל ומומחי הבריאות. בולסונרו התנגד להמלצות האלה, וניסה לפתוח מכוני כושר, מספרות ועסקים אחרים.
אמצעי מניעה.
ב-17 במרץ השלטונות בברזיל סגרו חלקית את הגבולות המדיניים עם ונצואלה. שר הבריאות לואיס אנריקה מנדטה דחק בסגירת הגבול עקב מערכת הבריאות המתמוטטת של ונצואלה.
ב-18 במרץ ריו דה ז'ניירו וחמש עיריות נוספות - סאו גונסלו, גואפימרים , ניטרוי, נובה איגואסו ומסקואיטה - במדינת ריו דה ז'ניירו הכריזו על מצב חירום כדי למנוע את התפשטות נגיף הקורונה.
יום למחרת, ב-19 במרץ הצהירה ממשלת ריו גרנדה דו סול על מצב חירום ציבורי. בין האמצעים שננקטו היו איסור נסיעה בין עירונית והגבלת פריטים שנרכשו בשווקים.
ב-20 במרץ הצהירה ממשלת ריו גרנדה דו נורטה על מצב חירום ציבורי. הנשיא לא היה יכול להחליט עבור מושלי המדינות בנוגע לסגר. למשל, במדינת מושל מדינת סאו פאולו, המושל הטיל סגר. עסקים ומוסדות לימוד נסגרו, ועל פי הנתונים הרשמיים - רוב התושבים פעלו על פי כללי הריחוק החברתיים. עם זאת, העונשים לאלו שמפרים את ההנחיות של גורמי הבריאות היו קלים, מה שגרם לרבים מתושבי סאו פאולו לנסוע לבלות בחוף הים במהלך סוף השבוע. באמצע מאי, כחודשיים מאז תחילת הסגר, חלה חובה על הציבור לחבוש מסיכה, אך לרוב התושבים לא פעלו לפיה. במקביל, הנשיא התנגד למגבלות שהוטלו במדינה וניסה לעודד הקלות.
במאי, הנשיא הודיע כי ממשלתו תפרסם דף הנחיות לציבור שממליץ לתושבים להשתמש בתרופה שמכילה הידרוקסיכלורוקווין לטיפול בקורונה, אף על פי ששר הבריאות בממשלתו סירב לחתום על ההנחיה והתפטר מתפקידו. לפי מחקרים, השימוש בתרופה לא הפחית את הידרדרות מצבם של החולים ולא מנע את הצורך בחיבורם למכונות הנשמה. כמו כן, ציינו החוקרים כי נטילת התרופה מלווה בתופעות לוואי קשות כגון הפרעות קצב בלב.
סרחיו רנאן
סרחיו רנאן (בספרדית: Sergio Renán; 30 בינואר 1933 – 15 ביוני 2015) היה שחקן, במאי ותסריטאי ארגנטינאי ממוצא יהודי.
שמואל כהן (שבהמשך שינה את שמו לסרחיו רנאן) נולד בחווה חקלאית חקלאית באנטרה ריוס למשפחת מהגרים יהודים. הוא התחיל לנגן בגיל צעיר וכבר בשנת 1951 צולם לראשונה בסרט. בהמשך הוא עבד בתיאטרון.
בשנת 1970 הוא לראשונה ביים סרט. בהמשך במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 סרחיו רנאן המשיך להשתתף בסרטים ארגנטינאים כשחקן. בשנת 1974 הוא כתב תסריט לסרט ארגנטינאי שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר. הוא כתב תסריטים למספר סרטים נוספים לרבות סרט תעמולה על מונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה.
בשנת 1980 סרחין רנאן ביים ושיחק תפקיד ראשי בסרט Sentimental שזכה בפרס בתחום הקולנוע בארגנטינה והיה הסרט הפותח של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה בשנת 1981.
לאחר בשנת 1983 סרחיו רנאן פנה לתחום התיאטרון והעלה על הבמה מספר אופרות בתיאטרו קולון, הוא היה חבר צוות השופטים בתחרויות מוזיקה ומונה למנהל המוזיקלי של תיאטרו קולון.
בשנת 2001 סרחין רנאן חזר לתחום הקולנוע וביים מספר סרטים לרבות סרט על בסיס ספרו של חואן חוסה מייאס La soledad era esto.
סרחיו רנאן נפטר בבואנוס איירס בשנת 2015. נקבר בבית הקברות לה צ'אקריטה .
אהרן דאגלס
אהרון דאגלס (באנגלית: Aaron Douglas; 1899-1979) היה צייר, מאייר אמריקאי ומחנך לאמנות חזותית. הוא היה דמות מרכזית ברנסאנס של הארלם. הוא פיתח את קריירת האמנות שלו בציורי קיר ויצר איורים שהתייחסו לנושאים חברתיים סביב ההפרדה הגזעית בארצות הברית. דאגלס הקים את הבמה לאמנים צעירים אפרו- אמריקאים לאפשר להם להיכנס לתחום האומנויות באמצעות מעורבותו בגילדת האמנים של הארלם. בשנת 1944 הוא הקים את המחלקה לאמנות באוניברסיטת פיסק בנאשוויל, טנסי. הוא לימד שיעורי אמנות חזותית שם עד פרישתו בשנת 1966.
חיים.
אהרון דאגלס נולד בטופקה בקנזס ב־26 במאי 1899, האב היה אופה מטנסי, ואמו עקרת בית ואמנית חובבת מאלבמה. תשוקתו לאמנות נבעה מהערצת ציורי אמו. הוא למד בתיכון טופקה, שבמהלכו עבד בחצר המשתלה של סקינדר ובמחסן החומרים של חברת יוניון פסיפיק, וסיים את לימודיו בשנת 1917.
לאחר התיכון עבר דאגלס לדטרויט, מישיגן, ועבד בעבודות שונות - בניין, מוסך ועוד. במהלך תקופה זו הוא השתתף בשיעורים במוזיאון דטרויט לאמנות לפני שנכנס ללמוד באוניברסיטת נברסקה בשנת 1918. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה ניסה דאגלס להצטרף לחיל ההדרכה של צבא הסטודנטים (SATC) באוניברסיטת נברסקה, אך לא התקבל. היסטוריונים העריכו כי הדבר נבע מאווירת ההפרדה הגזעית בחברה האמריקאית כולל הצבא באותה העת. לאחר חתימת שביתת הנשק חזר לאוניברסיטת נברסקה, שם קיבל תואר ראשון באמנויות יפות בשנת 1922.
לאחר סיום לימודיו, עבד דאגלס כמלצר ברכבת יוניון פסיפיק עד שנת 1923, ולאחר מכן התקבל להוראת אומנות חזותית בבית הספר התיכון לינקולן בקנזס סיטי, מיזורי, שם שהה שם עד 1925. במהלך תקופתו בקנזס סיטי, הוא התכתב עם אלטה סוייר, אשתו לעתיד, על תוכניותיו מעבר להוראה במסגרת תיכונית. הוא רצה להמשיך את קריירת האמנות שלו בפריז, צרפת, כפי שעשו רבים מחבריו האמנים.
קריירה.
1925-37.
בשנת 1925 התכוון דאגלס לעבור להארלם, ניו יורק, בדרכו לפריז כדי לקדם את קריירת האמנות שלו. הוא היה משוכנע שישאר בהארלם ויפתח את אמנותו בעיצומו של הרנסאנס של הארלם. בזמן שהותו בהארלם, למד אצל וינולד רייס, צייר פורטרטים גרמני שעודד אותו לעבוד עם נושאים אפרו-אמריקאיים כדי ליצור תחושת אחדות בינם לאמנות. דגלאס אייר עבור כתבי עת וארגונים שונים. איורים אלה התמקדו במאמרים על הגזענות התיאטרון והג'אז. בשנת 1927 התבקש דאגלס ליצור את ציור הקיר הראשון שלו במועדון לילה והדגיש את חיי הלילה של הארלם בציור.
בשנת 1928 קיבל דאגלס מלגת קרן בארנס להיות שנה בפילדלפיה, פנסילבניה, שם אלברט ברנס, הנדבן ומייסד קרן בארנס, תמך בו בלימוד ציור מודרניסטי והאמנות האפריקאית. באותה שנה השתתף דאגלס בתערוכה של קרן הרמון שאורגנה על ידי האגודה לאמנות המכללות, בכותרת "אמנות שחורה עכשווית". בקיץ 1930 עבר לנאשוויל, טנסי, שם עבד על סדרת ציורי קיר, לספרייה של אוניברסיטת פיסק. בזמן ששהה בנאשוויל, הוא הוזמן על ידי מלון שרמן בשיקגו, אילינוי, לצייר סדרת ציורי קיר. בנוסף, הוא הוזמן על ידי מכללת בנט לנשים בגרינסבורו, צפון קרוליינה, ליצור ציור קיר עם דמותה של לוחמת זכויות האדם הארייט טאבמן במרכז הציור. לאחר מכן עבר בשנת 1931 לשנה אחת בפריז, צרפת, שם קיבל הכשרה בפיסול וציור.