במסגרת תפקידו היה מעורב בתקרית מארון א-ראס, שהתרחשה ב-2 במרץ 1978, כשבועיים לפני מבצע ליטני. מפקדת פיקוד הצפון ניסתה באמצעות אד"ל להשפיע במשך יותר מחודש על רס"ן סאמי שידיאק, מפקד המיליציה הנוצרית צבא לבנון החופשית באזור, שישתלט על הכפר השיעי מארון א־ראס, ויתמקם בו כדי למנוע מאנשי הפת"ח לתפוס אותו. מיקומו הגבוה וקרבתו לגבול עם ישראל, מאפשר לשולט בכפר תצפית על חלק ניכר של ישובי הגליל וחלק ניכר של המובלעת הנוצרית. רס"ן שידיאק חשש שלא יוכל להתמיד ולהחזיק בכפר שרוב תושביו, פרט למשפחה שיעית אחת, עוינים את הנוצרים וטען שהוא מוכן לבצע פשיטה על הכפר, אך אין בכוחו להחזיק בו מחשש להתקפת נגד של פת"ח. בדיון במפקדת אד"ל הביע שרפמן התנגדות למבצע ואמר שפגש את נכבדי הכפר השיעים, שטענו כי היו שמחים שכוח צה"ל יכנס לכפר בהסכמה, אך לא שייכבש בכוח על ידי הנוצרים. כשבוע לאחר הדיון במפקדת אד"ל הכריז מפקד אד"ל גדעון המאירי שהנוצרים עולים על מארון א־ראס. מאחר שרס"ן שידיאק לא היה בלבנון באותה עת, המאירי לחץ על סגנו של שידיאק לבצע את הפעולה, הוא הסכים מתוך הבנה שיקבל סיוע מצה"ל. הכוח הנוצרי השתלט על הכפר, תפס עמדות ויצר קשר עם אנשי הכפר. במקביל התארגנו המחבלים ותקפו את הכפר בעוצמה רבה. חלק מאנשי הכפר הצטרפו אליהם. ההתקפה תפסה את הנוצרים בנחיתות מספרית. הם ביקשו את עזרת צה"ל, אך שום עזרה לא ניתנה, תוך התעלמות ממצבם הקריטי. הם נאלצו לנטוש את הכפר בהשאירם אחריהם הרוגים ופצועים, טנק, נגמ"ש, נשק, רכב וציוד. אל הבורחים הצטרפו גם אנשי משפחה שיעית משתפת פעולה שברחו לעבר כפר יארון, אך הנוצרים לא ידעו מי הם והרגו מייד שניים מהם, ולקחו בשבי 14. שרפמן הצליח לשחרר 12 מהם, ו-2 נלקחו לכפר הנוצרי דבל. כמה ימים לאחר הפעולה, נערכה פגישה בין האלוף הפיקוד אביגדור בן-גל ונכבדי הכפר דבל, אשר שבעה מבניו נהרגו במבצע. שרפמן פנה לבן-גל שיבקש את שחררום של 2 משתפי פעולה, אך הוא החליט לא לעלות את הנושא והם נרצחו באותו ערב. לאחר מבצע ליטני חזרו אנשי המשפחה הנותרים למארון א-ראס ומצאו את בתיהם הרוסים לאחר שהופצצו על ידי צה"ל. כעבור מספר חודשים שלח שרפמן מכתב לשר הביטחון עזר ויצמן, בבקשה להקמת ועדת חקירה לבירור מקיף של התקרית ופעולות צה"ל בלבנון. במכתב כתב: "פעולת מארון א־ראס נראית בעיני ובעיני אחדים מאנשי אד"ל כפעולה שבוצע בה פשע כלפי הנוצרים ונבלה כלפי המשפחה השיעית ממארון א־ראס הקשורה אלינו...הפקרת הנוצרים גרמה נזק בל ישוער...אמינותנו ירדה בכל האזור כמי שאין לסמוך עליו בשעת צרה...לא נערך תחקיר, לא הופקו לקחים ולא נערכה כל חקירה יסודית, כנדרש". בנוסף לתקרית במארון א-ראס דרש לחקור פועלה שנכשלה בכפר א-נאקורה שנה קודם, ותקרית בה יזם צה"ל מהלך בו גנבו הנוצרים כלי רכב של האו"ם במסווה של מחבלי פת"ח.
משוואר
משוואר (בערבית: مشور‎, נקרא גם: מישווארה) הוא סוג של כיכר עירונית או "רחבה ציבורית" הנמצא בדרך כלל נמצא בכניסה אל קסבה או בתוך ארמון מלכותי, או בתור כיכר ציבורית בפתח של ארמון מלכותי שהוקם בתקופת הח'ליפות, במגרב (צפון-מערב אפריקה) או באזור אנדלוסיה (דרום חצי האי האיברי, כיום ספרד ופורטוגל). מונח זה יכול לשרת פונקציות שונות הקשורות אליו כגון: "מקום כינוס" או "אזור התייעצות" אשר בו מנוהלים ענייני הממשלה, או המקום בו השליט הסולטאן אירח את הקהל וערך בו קבלות פנים וטקסים או רחבה בה נערכו המסדרים הצבאיים או המלכותיים. לפעמים השם ניתן גם לאזור גדול יותר המקיף את הארמון, כמו המצודה או מחוז המלוכה של העיר. בדרך כלל רחבות אלו היו "מוקפות חומה" בחלקם הרחב.
Madman Across the Water
Madman Across the Water (בתרגום חופשי: מטורף מעבר למים) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר והיוצר אלטון ג'ון, שראה אור ב־5 בנובמבר 1971, על ידי "DJM רקורדס" ו־"Uni רקורדס" . היה זה האלבום השלישי שהוציא ג'ון ב־1971, ואלבום האולפן הראשון שלו בשנה זו. הוא יצא לאור כשכבר התבסס מעמדו של ג'ון כאמן מוזיקה פופולרית בולט, וכלל את הסינגלים "Tiny Dancer" ו־"Levon".
"Madman Across the Water" הוא האלבום הראשון שנכתב כולו ויצא לאור לאחר סיבוב ההופעות הראשון והמצליח של ג'ון בארצות הברית. הוא הושפע מארצות הברית בנושאי כתיבתו ובביצועו, והצליח בה יותר מבכל מדינה אחרת: הוא הגיע שם למעמד אלבום זהב בפברואר 1972, לפלטינה במרץ 1993 ולפלטינה כפולה באוגוסט 1998.
ביוני 2022 יצאה לאור מהדורת דלוקס לציון 50 שנים לצאת האלבום. שירי האלבום המקורי שנכללו במהדורה הם בגרסת הרימסטר שערך להם טכנאי המאסטרינג עטור הפרסים ב־2016. מהדורת דלוקס כללה 18 רצועות שיצאו לאור לראשונה, בהן גרסאות דמו פסנתר לשירים. היא הוצעה במגוון פורמטים: מארז סופר דלוקס של שלושה תקליטורי שמע ותקליטור בלו-ריי, שכלל מיקס 5.1 של שירי האלבום, כמו גם ביצועים בהופעות חיות בתוכניות טלוויזיה של ה־BBC, מארז שני תקליטורים, מארז ארבעה תקליטי ויניל ומהדורות צבע של תקליט הוויניל המקורי. למהדורת סופר דלוקס צורף גם ספר שכלל הסברים על יצירת האלבום, עם הערות מאת ג'ון וטופין.
רקע.
כמו באלבומיו הקודמים, גם באלבום זה ג'ון הלחין וביצע את תשעת השירים שכתב ברני טופין.
בהכנת האלבום היו קשיים. ג'ון היה מותש מעודף הופעות ועבודה. בנוסף לכך, בהקלטת אלבומו השני, "Elton John", הייתה לג'ון כמות גדולה של שירים, דבר שגרם להכנת האלבום שבא אחריו, "Tumbleweed Connection", להיות קלה, משום ש"היה לנו מצבור". לעומת זאת, ביצירת "Madman Across the Water" לא היה קיים "מצבור" שירים, אלא ג'ון וטופין החלו ליצור אותו מן ההתחלה, דבר שתרם רבות לקשיים והלחץ שביצירתו (היו מבקרי מוזיקה שטענו שגם מבחינת התוצאה הסופית האלבום קשה יחסית לאלבומיו האחרים של ג'ון). בנוסף, ג'ון התלונן שפול בקמסטר, שביצע את עיבודי כלי המיתר, הופיע לא מוכן להקלטת רצועת הנושא והפגין חוסר ריכוז באופן כללי, דבר שהלחיץ את ג'ון. אומנם המפיק דאג'ן ומבקרי מוזיקה דווקא הרעיפו שבחים על ביצועיו של בקמסטר באלבום. לימים גם ג'ון הביע התפעלות מעיבודיו של בקמסטר.
"Madman Across the Water" היה אלבום האולפן הראשון שנכתב ויצא לאור לאחר סיבוב ההופעות הראשון של ג'ון בארצות הברית. לעובדה זו היו מספר השלכות על אופי האלבום: ראשית, מרבית השירים עסקו במדינה זו, ובאופן מורגש במיוחד ב־"Holiday Inn", "Indian Sunset" ו־"Rotten Peaches". שנית, ג'ון שר בכמה מהשירים במבטא אמריקאי – לעיתים מודגש יתר על המידה. שלישית, בכמה משירי האלבום מתבטאת הנטייה שבאותם ימים לרוק מתקדם, שהגיעה ככל הנראה בהשפעת הופעות משותפות של ג'ון עם להקות בעלות צליל דומה בסיבוב ההופעות האמריקאי.
ההפקה הפרטנית והחמה של האלבום תאמה את הדרישה המתפתחת בקרב רוכשי התקליטים שבאותם ימים לצליל סטריאו באיכות מעולה. האלבום אף הגיע מותאם לרדיו FM.
בדומה לאלבומי האולפן הקודמים, חברי להקת ההופעות של ג'ון מאז 1970, הבסיסט די מארי והמתופף נייג'ל אולסון , הורשו להשתתף רק בהקלטת רצועה אחת ("All the Nasties"), משום שחברת התקליטים והמפיק גאס דאג'ן לא השתכנעו שהם עדיפים על מוזיקאי אולפן. משום כך מוזיקאי אולפן ניגנו בשאר הרצועות. רק לקראת אלבום האולפן הבא, "Honky Château", הצליח ג'ון, ממעמדו כמוזיקאי מפורסם ומצליח, לצרף את אולסון ומארי כנגנים קבועים גם בהקלטות האולפן. הגיטריסט דייווי ג'ונסטון , שעבד עם דאג'ן בלהקת מגנה כרטה , ניגן גיטרה אקוסטית, מנדולינה וסיטאר במספר רצועות. לאחר ההקלטות הוא קיבל הזמנה להצטרף כחבר להקה קבוע, וכשיצא האלבום הבא הוא כבר היה חבר להקה. הופעה ראשונה באלבום זה הייתה לנגן כלי ההקשה ריי קופר. קופר הצטרף ללהקתו של ג'ון כחבר קבוע בשנת 1974. מעט לפני הצטרפותו ללהקת "יס" כקלידן, השתתף ריק וייקמן באלבום וניגן באורגן האמונד בשלושה שירים.
הייתה זו הופעתם האחרונה של הגיטריסט קיילב קוואיי והמתופף רוג'ר פופ באלבום של ג'ון עד "Rock of the Westies" (1975), אז החליפו את אולסון ומארי, שפוטרו פחות מחודש לאחר יציאתו לאור של האלבום שקדם לו, "Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy".
גרסה מוקדמת של שיר הנושא, "Madman Across the Water", בהשתתפות שני גיטריסטים, מיק רונסון ומייקל צ'פמן (שניהם בגיטרה חשמלית), הוקלטה במהלך הקלטות "Tumbleweed Connection" ויועדה במקור להכלל בו, אך בסופו של דבר לא נכללה בו – שני הגיטריסטים, בתוספת אפקטים של הד ומיסוך, גרמו לג'ון והפסנתר שלו להישמע פחות דומיננטיים מהרצוי לג'ון. השיר יצא לאור כשיר הנושא של האלבום "Madman Across the Water", בהקלטה מחודשת עם כריס ספדינג בגיטרה מובילה. גרסת רונסון כלולה כרצועת בונוס במספר הוצאות מחודשות של "Tumbleweed Connection", וכן באלבום "Rare Masters" (1992). שיר הנושא בוצע על ידי ג'ון בהופעות לאורך הקריירה. ברני טופין הכחיש באופן מוחלט כל קשר של השיר לריצ'רד ניקסון, קשר שהופץ בטעות על ידי מעריצים.
המפיק דאג'ן סיפר שבארי מורגן, המתופף ב־"Levon", טעה כאשר דילג על שורה ותופף במקום הלא נכון. הוא הרגיש בטעות, אך המשיך לתופף. בסוף השיר הוא בא לחדר הבקרה להתנצל ולומר שצריך לעשות טייק נוסף, אולם דאג'ן וחברי הפקה נוספים חשבו שהתוצאה "מבריקה", ולכן גרסה זו נכללה באלבום.