בין ה-15 וה-17 ביוני פונתה מנמל שרבור הדיוויזיה הבריטית ה-52 ועוד חלקים מהדיוויזיה הבריטית המשוריינת ה-1. ב-17 לחודש בערב פונו עוד שני כוחות אוגדתיים בריטיים מאולתרים. גדוד המשמר העורפי אשר חיפה על הפינוי פונה למחרת אחר הצהרים. בסך הכל פונו משרבור 30,630 חיילים ואלה הושטו לפורטסמות'. עוד 21,474 פונו מסן-מלו, רובם חיילים קנדים אשר נשלחו לצרפת לאחר מבצע 'דינמו'. במספר זה כלולים 789 מפונים שלא מן האימפריה הבריטית. הפינוי מסן-מלו הסתיים ב-18 לחודש, כאשר ביום האחרון פונו בעיקר מאחרים וכן חוליות שנותרו לחבל במתקני הנמל. למרות ניסיונות הלופטוופה, ה-RAF הצליח למנוע ממנו לשבש את הפינוי מנמלים אלה, והוא בוצע ללא אבדות.
ברסט.
הפינוי מברסט נערך ב-16 וב-17 ביוני. במהלכו פונו 28,145 בריטים, רובם צוותי קרקע של ה-RAF, ועוד 4,439 חיילי בעלות הברית. כיוון שלא היו לבריטים ידיעות אמינות אודות מידת ההתקדמות של הגרמנים, גרם הדבר לחיפזון בפינוי הציוד. כך, ציוד רב, שניתן היה לפנותו, חובל ללא צורך על חופי צרפת. כיוון שהתברר כי נותר מקום באוניות אשר נשלחו לצורך הפינוי מברסט, נשלחו חלקן לסייע בפינוי מסן-נאזר ומנאנט (ר' להלן). לאחר הפינוי עסקו הצרפתים בפעולות הריסה של הנמל, וצוות הריסה בריטי סייע בעדם. צוות זה פונה אף הוא ב-19 ביוני על ידי משחתת בריטית.
סן-נאזר ונאנט.
סן-נאזר שוכנת בשפכו של הלואר, ונאנט נמצאת כ-80 ק"מ במעלה הנהר. לבריטים לא היה מידע ברור, הן על מספר המתפנים הצפוי, אשר נע על פי ההערכות בין 40,000 ל-60,000, הן על מועד הגעתם לנמלים. ביום הראשון לפינוי, ה-16 ביוני, פונו כ-13,000 איש. בהתקפה אווירית גרמנית ניזוקה אונית נוסעים אשר השתתפה בפינוי. בלילה נמשכה העמסת ציוד, וכן הוזעקו ספינות נוספות.
כללית, ה-RAF הצליח, במאמץ אדיר, לעיתים שש גיחות למטוס ביום, לחפות על הפינוי מפני הלופטוופה, וזה האחרון לרוב הסתפק במיקוש מבואות הלואר, והתקפות ישירות על הספינות או על החיילים המתפנים היו מעטות יחסית. המיקוש אמנם אילץ את הבריטים לעסוק בסריקה ובשליית מוקשים טרם מעבר האוניות, וגרם לעיכובים.
תמונה זו השתנתה ביום המחרת, ה-17 לחודש. בתקיפה אווירית גרמנית, אשר נערכה בצהריים, נפגעה אוניית נוסעים אשר עסקה בפינוי, מספר אנשים נהרגו ולאוניה נגרם נזק. בתקיפה אווירית גרמנית נוספת, אשר נערכה אחר הצהריים, נפגעה אוניית הנוסעים 'לנקסטריה', אשר הייתה עמוסה נוסעים הרבה מעל קיבולתה הרשמית (כ-1,700), ואלפים נהרגו באסון הימי הגדול ביותר שחוותה בריטניה.
נראה היה כי הפינוי הסתיים ב-18 ביוני, עם שתי שיירות, ובהן כ-23,000 מפונים, שעשו דרכן לפלימות'. גם כאן, כבברסט, הושאר ציוד רב, וכפי שהסתבר, עקב אזעקות שווא. ידיעות אודות כ-8,000 חיילים פולנים הממתינים לפינוי, הביאו לשיגור ספינות נוספות, ואלה הגיעו ב-19 לחודש. הסתבר כי רק כ-2,000 חיילים המתינו לפינוי, אלה פונו בהצלחה, ולא נראו סימנים כי הגרמנים קרובים. בפינוי זה חולצו מצרפת 54,411 בריטים ו-2,764 פולנים.
לה רושל.
הפינוי מלה רושל, בו הועברו לאנגליה כ-10,000 איש, החל ב-17 ביוני. לצורך הפינוי העיקרי, שהסתיים ביום המחרת, קנו בריטים ספינות שעגנו במקום, כך שלא היה צורך לשגר ספינות מבריטניה. עם זאת, ציוד רב הושאר על אדמת צרפת. ב-19 לחודש נודע על חיילים פולנים שנותרו במקום, ואלה חולצו בספינות ששוגרו מבריטניה. ספינות ששוגרו ביום המחרת מצאו עוד חיילים מעטים, אספו אותם, והמשיכו לחופים אחרים כדי לסייע לפינוי מהם. בסופו של דבר נשארו בצרפת, באזור לה רושל, חיילים פולנים וצ'כים, סגל דיפלומטי וכן אזרחים של בעלות הברית.
בורדו ונמלי דרום צרפת.
ב-17 לחודש החל פינוי חיילים בריטים וחיילי בעלות הברית מבורדו, ואחריהם החלו להתפנות חיילים פולנים, צ'כים וכן אזרחים. ב-19 לחודש פונו גם שארית סגל הקונסוליה הבריטית וכן הנשיא והקבינט הפולני. באותו יום בוצע פינוי גם מלה ורדון-סיר-מר (Le Verdon-sur-mer), ממנה חולצו עד ה-23 לחודש כ-6,000 חיילים פולנים, ומבאיון, ממנה חולצו כ-9,000. חלק מן הספינות המשיכו ב-20 לחודש לסן-ז'אן-דה-ליז (Saint-Jean-de-Luz), שם חולץ גם השגריר הבריטי בצרפת ב-23 לחודש. הפינוי הסתיים באופן רשמי עם כניסת שביתת הנשק לתוקף, ב-25 ביוני, ובפועל נמשך עוד מספר שעות. מבאיון ומסן-ז'אן-דה-ליז יחדיו פונו כ-19,000 איש. באותו יום עצמו טבעה המשחתת הקנדית 'פרייזר' (Fraser) לאחר שהתנגשה בסיירת הנ"מ הבריטית 'כלכותה' (Calcutta) בשפך הז'ירונד. כן פונו ב-24 עד ה-26 לחודש כ-10,000 חיילים, רובם פולנים וצ'כים, ומספר דומה של אזרחים, מנמלי הים התיכון של צרפת, ואלה הועברו לגיברלטר. עד 14 באוגוסט נערכו פינויים קטנים נוספים מחופה הים-תיכוני של צרפת.
אחרית דבר.
מספר אנשי הצבא המפונים בין ה-15 ל-25 ביוני 1940 היה: 144,171 בריטים, 24,352 פולנים, 18,246 צרפתים, 4,938 צ'כים, ו-163 בלגים, וסה"כ 191,870. לאלה נוספו כ-30,000 עד 40,000 אזרחים. שלא כמו מבצע 'דינמו', אשר נערך ממש בעוד האויב נושף בעורף המתפנים, הרי במבצע 'אריאל' האויב היה מרוחק יותר, ולפיכך ניתן היה להציל חלק מן הציוד, אם כי חלק אחר הושאר או הושמד. בסופו של דבר חיל הים הגרמני, אשר היו לו שבע צוללות במפרץ ביסקאיה, לא שיבש את המבצע, והוא הדין בחיל האוויר הגרמני, פרט לאסון ה'לנקסטריה'.
קישורים חיצוניים.
יומן האדמירליות בעת המבצע:
סרטון ובו נראים חיילים בריטים מתפנים:
המשחתת הקנדית 'פרייזר':
תיאור מבצע 'אריאל':
כתבה של ה-BBC אודות טביעת ה'לנקסטריה', ביום השנה ה-65 לאסון:
כתבה של הניו יורק טיימס אודות טביעת 'לנקסטריה':
דת סינית עממית
עונת 1976/1977 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1976/1977 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-20 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-14 באוקטובר 1976 ותחרות הסתיימה ב-7 באפריל 1977. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-6 בתים מוקדמים בהם נקבעו 6 עולות לרבע הגמר. בבית הגמר התקיימו שני סיבובים. בסוף העונה ב-1 באפריל בבלגרד התקיים משחק הגמר.
התחרות הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב, בפעם הראשונה בתולדות המועדון. למוביל ג'ירג'י וארזה זה הייתה הופעה השמינית ברציפות במשחק הגמר.
מהלך התחרות.
בשלבים המוקדמים נקבעו 6 עולות לבית הגמר.
ישראל בתחרות.
מכבי תל אביב סיימה את בית המוקדם במקום הראשון והעפילה לבית הגמר. את בית הגמר היא סיימה במקום השני והעפילה לראשונה בהיסטוריה למשחק הגמר בו היא ניצחה בהפרש של נקודה בודדת.
משה מנחם יעקובזון
ברוך יצחק ליפשיץ
הרב ברוך יצחק ליפשיץ (י"ח באב ה'תקע"ב, 27 ביולי 1812 – י"ב בטבת ה'תרל"ח, 18 בדצמבר 1877) היה רב ופרשן המשנה, רבן של בוסקוביצה ולנדסברג, רבה הראשי של הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין ודרשן בהמבורג. בנו של רבי ישראל ליפשיץ ומדפיס ספרו הנודע "תפארת ישראל", אליו צירף מחידושיו.
ביוגרפיה.
נולד בוורונקי (וורניק) הסמוכה לפוזנן בשנת 1812 לרב ישראל ליפשיץ שכיהן אז כרב העיר.
ניסיונו של אביו להביא למינויו עוד בהיותו בחור רווק כרבה של וורניק, נתקל בהתנגדות עזה של גדול הדור דאז, רבי עקיבא איגר, שהיה מקורב ומיודד עם משפחת ליפשיץ. רע"א התנגד לעצם מינוים של רווקים לתפקידי רבנות, בהם מתקיים מגע יומיומי עם כל שכבות האוכלוסייה היהודית ללא הבדלי מגדר, ומקרה זה היה בעייתי עוד יותר, מאחר שהרב ליפשיץ הצעיר היה מילידי העיירה וורניק ומוכר בה היטב. למרות היכרותו המוקדמת והטובה של רע"א עם בני משפחת ליפשיץ, הוא התנגד לרעיון מתוך חשש כי ייווצר בכך תקדים, ובהתחשב במצב הדתי הכללי ששרר באותה עת באירופה, נוצר לדעתו חשש נוסף שתקדים כזה עלול לשרת את מצדדי הרפורמה לתבוע מינויים של צעירים מוכשרים, שאינם מומחים ומנוסים בתחומי פסיקת ההלכה היהודית. רבי עקיבא איגר הטיל למערכה את כל כובד משקלו הציבורי, במכתבו מג' בתמוז (20 ביוני) פנה לרב ליפשיץ האב, שהיה באותה תקופה רבה של חודז'ייץ' (חודז'ז' ), ודורש ממנו להפסיק את מסע השתדלנות ולמשוך את הצעת המועמדות של בנו. בהיעדר כניעה מרצון של הרבנים ליפשיץ, הוא כותב, . תשובתו של הרב ליפשיץ אינה בידינו, אך ממכתב התגובה של רע"א מי"ד בתמוז (1 ביולי) ניתן לעמוד על רוח הדברים, במכתב זה חוזר רע"א על עמדתו ומדגיש כי לא יאפשר לרב ליפשיץ הצעיר להורות בוורניק כלל, גם לא זמנית וגם לא בשאלות פשוטות. יומיים קודם לכן הפנה מכתב אישי לרב ליפשיץ הצעיר, ובפתיחתו שלל ממנו את תואר הרבנות , והורה לו שלא להורות בוורניק אף לא בדברים קלים, ומדגיש כי סידור חופה וקידושין נחשב כהוראת הלכה לעניין זה, ואף הוא אסור עליו. במקביל כתב לשוחט העיירה שלא להביא שאלות על כשרות הבהמות והעופות, לפני "הבחור ברוך יצחק" וכן שלא לתת לו לבדוק את סכין השחיטה, או להיבחן בפניו על הלכות שחיטה. במכתבים נוספים לחברי ועד הקהילה בוורניק ולרבני ערי הסביבה, כתב והדגיש שהוא חף מאינטרסים בעניין זה, וכל כוונתו לשם שמים, והוא מבקש מרבני האזור להצטרף עמו לפסק שכל עוד לא עמד הרב החדש למבחן בפני רבני הסביבה והוא בכללם, אינו רשאי להורות ואין לאכול בשר בקהילתו. לא נותרו משקעים ביחסי האישים, הרב ליפשיץ הוכיח את עצמו באדיקותו בהמשך דרכו, ואת הערכת הדורות הבאים לבית איגר ניתן לראות במכתבו של נכד רע"א, הרב שמעון סופר הכותב על בנו של ר' ברוך יצחק, ר' זכריה, .