"גילך שמונים וארבע ושלי שמונים ואחת שנים, מבטחים לנו פגישה מהירה. אנו עשויים לאחר מכן להתייחד בשעות הפנאי, באופן מלא יותר, ולדבר על הטוב והרע שחווינו במהלך חיינו הארוכים. בינתיים, אני מתפלל שתשיגו מטרותיכם מתוך הערכתי הגבוהה אליך כאדם ולאופיך".
תעשייה.
בשנת 1788 מכר מייג'ור קרטוויט את אחוזותיו המשועבדות במארנהם וקנה אחרת בברוטרטופט, לינקולנשייר. באותה שנה עם 18 יזמים אחרים, אחרים הקים טחנה גדולה בתחתית שפיטל היל ברטפורד. הוא קיווה לארוג בדים בעזרת הפטנטים של נול האריגה של אחיו אדמונד קרטרייט. הוא גם החל בשזירה מכנית של צמר. עסקים אלה לא הצליחו. הטחנה עמדה משותקת ותוך מספר שנים נמכרה בשנת 1798 ו-1805. לאחר מכן נהרסה.
מורשת.
ג'ון קרטרייט נפטר בלונדון ב־23 בספטמבר 1824, ונקבר בכנסיית סנט מרי, פינצ'לי, צפון לונדון. בשנת 1835 הוקמה אנדרטה לזכרו בחצר הכנסייה.
בשנת 1831 הוקמה לו אנדרטה בעיצובו של מקדואל בבלומסברי, לונדון, שם התגורר. הרחוב זכה לשם גני קרטרייט. פסלו פונה אל אולם מגורים של סטודנטים וגבו אל מגרשי טניס ומרפסות הבתים, שרובם משמשים בתי מלון קטנים.
על שמו נקרא אזור בחוף המערבי של האי גרהם באיי המלכה שארלוט שבקולומביה הבריטית, קנדה.
"חייו והתכתבות של מייג'ור קרטרייט" בעריכת אחייניתו פרנסס דורותי קרטרייט, פורסמה בשנת 1826.
בית ג'ון קרטרייט, שנבנה בשנת 1976 באחוזת מנספורד בבתנאל גרין, נקרא לכבודו. המקום הוקם על ידי מועצת טאוור האמלטס, ומספר מבננים שם נקראו על שם רפורמטורים חברתיים ופוליטיים. בשנת 2006 הועבר המבנה לדיור קהילתי טאוור המלטס, עמותת דיור מקומית.
משלמת בת חרוץ
מְשֻׁלֶּמֶת בַּת-חָרוּץ, היא דמות מקראית, אשת מנשה מלך יהודה אמו של אמון מלך יהודה. שמה נעדר מהתיאור המקביל המסופר ב. בנה אמון נישא לידידה בת עדיה מהיישוב בצקת.
מוצאה.
יש הסוברים כי מוצאה של מְשֻׁלֶּמֶת מהעיר יודפת בגליל התחתון. העיר נזכרת בכתובת תגלת-פלאסר השלישי. במידה שמקבלים זיהוי זה, ייתכן שמדובר בנישואים פוליטיים במטרה ליצור קשרים עם משפחות נכבדות מאזור הגליל.
פירוש שמה.
השם מְשֻׁלֶּמֶת מופיע פעם אחת בתנ"ך וייתכן ששמה מתפרש כשלום או שלמות. אחרים מפרשים את השם כתשלום, פיצוי על אבדן ילד שנפטר. השם משלמת מופיע במכתבי יב.
יעל אודם
יעל אודם (נולדה ב־22 בנובמבר 1983) היא עיתונאית ואשת טלוויזיה ישראלית. כתבת החינוך ומגישת חדשות בחברת החדשות ובקשת 12.
ביוגרפיה.
נולדה בכפר יהושע, שירתה בצה"ל כמדריכת חי"ר. בוגרת תואר ראשון בהצטיינות בתקשורת ומנהל עסקים במסלול האקדמי המכללה למינהל.
בשנת 2008 התקבלה לעבודה בחברת החדשות. בשנים הראשונות עבדה במחלקת ריכוז הכתבים ובין 2011 ל־2013 עבדה גם ככתבת כללית במהדורה המרכזית. בשנת 2013 מונתה לתפקיד כתבת איכות הסביבה. כן משמשת אודם כמבזקנית חדשות.
בשנת 2015 מונתה אודם לתפקיד כתבת החינוך. במסגרת עבודתה פעלה אודם לקיצור ימי החופשה ולביטול תשלומי ההורים.
חיים אישיים.
נשואה לים רגב, אם לארבע בנות ומתגוררת בחדרה.
הארי סיידלר
הארי סיידלר (באנגלית: Harry Seidler; 25 ביוני 1923 – 9 במרץ 2006) היה אדריכל אוסטרלי ממוצא יהודי, יליד אוסטריה, שנחשב לאחד המובילים במתודולוגיה של המודרניזם באוסטרליה והארכיטקט הראשון שנתן ביטוי מלא לעקרונות הבאוהאוס באוסטרליה.
סיידלר תכנן יותר מ-180 בניינים וזכה להכרה רבה בתרומתו לארכיטקטורה של אוסטרליה. סיידלר זכה בעקביות בפרסי אדריכלות בכל עשור לאורך הקריירה האוסטרלית שלו, במשך כמעט 58 שנה, בכל הקטגוריות המגוונות - עבודות המגורים שלו משנת 1950, עבודתו המסחרית משנת 1964 והפרויקטים הציבוריים שלו משנות השבעים. הוא היה דמות שנויה במחלוקת לאורך הקריירה הארוכה שלו, שכן נהג לבקר באופן קבוע ופומבי את רשויות התכנון ומערכת התכנון בסידני.
קורות חיים.
ראשית חייו.
סיידלר נולד בווינה בירת אוסטריה, בנו של יצרן בגדים יהודי. בשנת 1938, זמן קצר לאחר שסיפחה גרמניה הנאצית את ארצו, נמלט לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט והגיע ללונדון, שם המתין לו אחיו הגדול.
חינוך והשכלה.
באנגליה הוא למד בנוי וקונסטרוקציה בבית הספר הטכני בקמברידשייר. אף על פי שהוא סווג על ידי בית הדין הבריטי בתקופת המלחמה כפליט "קטגוריה C - נעדר סיכון" הנמלט מהנאצים, הוא נכלא על ידי הרשויות הבריטיות כזר אויב, ב־12 במאי 1940, מכיוון שנולד באוסטריה. תחילה שהה במחנות מעצר בהויטון ליד ליברפול, ואחר כך על האי מאן, לפני שנשלח לקוויבק, קנדה, והמשיך להיות עצור שם עד אוקטובר 1941, מועד בו שוחרר מהכלא לתקופת מבחן על מנת ללמוד אדריכלות באוניברסיטת מניטובה בוויניפג, בה סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה, בשנת 1944.
לאחר שעבד תקופה קצרה במשרד אדריכלים בטורונטו, סיידלר הפך לאדריכל רשום באונטריו בפברואר 1945, בגיל 21 בלבד. הוא הפך לאזרח קנדי בסוף 1945.
אף על פי שהיה בן עשר כשנסגר בית הספר הגרמני לעיצוב - הבאוהאוס, חוקרים של יצירתו של סיידלר מקשרים אותו תמיד עם מוסד זה מכיוון שלימים למד תחת מורי הבאוהאוס שהיגרו לארצות הברית. הוא למד בבית הספר הגבוה לעיצוב של הרווארד אצל ולטר גרופיוס ומרסל ברויאר במלגה שקיבל בשנת 1945/46, ובמהלכה עשה חופשת עבודה אצל אלוואר אלטו בבוסטון, שם תכנן את מעונות בייקר ב לאחר מכן למד אסתטיקה חזותית במכללת בלאק מאונטיין אצל הצייר יוזף אלברס באמצע 1946.
קריירה מוקדמת מחוץ לאוסטרליה.
סיידלר עבד כעוזרו הראשון אי פעם של האדריכל מרסל ברויאר בניו יורק מסוף 1946 ועד מרץ 1948. במשך כמעט חודשיים, בין 20 באפריל ועד לתחילת יוני 1948, עבד סיידלר בריו דה ז'ניירו עם האדריכל אוסקר נימאייר, ממנו למד את השימוש בגגונים, דבר שקיבל בטוי בתכנון מבני המשרדים שלו בסוף שנות ה-50 (כמו בית הורביץ בסידני). קוויהם המעוגלים של הגגונים נראו לראשונה בתוכניות של סיידלר החל מאמצע שנות ה-60 וה-70.
החיים באוסטרליה.
הוריו של סיידלר היגרו לסידני בשנת 1946, (בעת שעבד אצל מרסל ברויאר בניו יורק). בתחילת 1948, כתבה לו אמו שהיא שוכרת את שירותיו ומזמינה אותו לבוא לסידני לעצב את ביתם. סיידלר הגיע לסידני ב־20 ביוני 1948 (ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-25), ללא שום כוונה להישאר באוסטרליה, אלא רק עד לגמר הקמת הבית. הבית נודע כבית רוז סיידלר (1948–1950), בווארונגה, בשפלה נידחת של פרבר בחוף הצפוני העליון של סידני. פרויקט זה היה בית המגורים המודרני לחלוטין והראשון שביטא במלואו את הפילוסופיה והשפה הוויזואלית של הבאוהאוס באוסטרליה וזכה בפרס סולמן לשנת 1951. בעקבות הפרסום העצום לו זכה בית זה, פנו נוספים לסיידלר כדי שיתכנן עבורם את בתיהם. עם כל כך הרבה לקוחות והנאתו מהאקלים של סידני ונופי הנמל שלה, סיידלר החליט להישאר באוסטרליה. בית רוז סיידלר הפך למוזיאון-בית בשנת 1991.
בשנות השישים של המאה העשרים שוב פרץ סיידלר דרך חדשה עם תכנון פרויקט כיכר אוסטרליה (עיצובים ראשונים - 1961, בינוי הכיכר 1962–1964, הקמת המגדל 1964–1967). באותה תקופה, מגדל כיכר אוסטרליה היה מבנה הבטון הגבוה ביותר בעולם. העיצוב הציג את הרעיון של רחבה ציבורית פתוחה וגדולה ויצירות אמנות בולטות במגדלי המשרדים באוסטרליה.
בשנת 1966 הוא סייע להובלת ההפגנות להשארת ירן אוטזון בתפקידו כאדריכל הראשי של בית האופרה של סידני.
הוא היה חבר מייסד של אגודת האדריכלים האוסטרלית. בשנת 1984 הוא הפך לאוסטרלי הראשון שנבחר לחבר האקדמיה לארכיטקטורה, פריז, ובשנת 1987 הוא נבחר לחבר מסדר האבירות האוסטרלי, כבוד אותו קבל כשהוא לבוש בחליפה ובעניבת הפרפר, שהפכו לסימן ההכר שלו. במהלך השנים הוענקו לסיידלר גם חמש מדליות - ובכלל זה מדליית סולמן - פרס האדריכלות המכובד מטעם המכון האדריכלי האוסטרלי המלכותי, פרס מטעם המכון האוסטרלי המלכותי לאדריכלים בשנת 1976, מדליית זהב המוענקת מטעם מלך בריטניה, ופרס המכון המלכותי לאדריכלים בריטים בשנת 1996.
חיים אישיים.
הארי סיידלר נסע לאוסטרליה בשנת 1948 בדרכונו הקנדי (אותו קיבל באמצע שנת 1946). בשנת 1958 עת התגורר באוסטרליה כבר עשור שנים, ביקש לחדש את דרכונו הקנדי אך לא יכול היה לממש זאת, מכיוון שהיה קנדי מתאזרח שלא התגורר בקנדה כבר יותר משלוש שנים. הוא הפך לאזרח אוסטרלי בסוף 1958 וקיבל דרכון שאיפשר לו לנסוע לעבודה ולירח הדבש שלו. הארי סיידלר נישא לפנלופה אוואט, בתו של קלייב אוואט ב־15 בדצמבר 1958; לזוג נולדו שני ילדים.
סיידלר אהב לצלם ארכיטקטורה ברחבי העולם וחלקם של הצילומים מתועדים בספר הצילום שלו "המסע הגדול", "The Grand Tour". הוא גם נהנה לעשות סקי.
פנלופה סיידלר, אדריכלית בזכות עצמה, רכשה את התואר הראשון באדריכלות מאוניברסיטת סידני והצטרפה למשרד סיידלר ושות' (Seidler and Associates) בשנת 1964 כאדריכלית ומנהלת פיננסית. היא תכננה יחד עם בעלה את בית הארי ופנלופה סיידלר בקילארה (פרבר של סידני) שזכה בפרס ה- נ.ס.ו וילקינסון בשנת 1967.
ב־24 באפריל 2005, סיידלר לקה בשבץ מוחי ממנו לא התאושש לעולם, ונפטר מאלח דם בסידני ב־9 במרץ 2006 בגיל 82.
מודרניזם ועקרונות עיצוב.