האלבום הופק על ידי אומברטו טווארס ומפיקים מוזיקליים נוספים. איגוד תעשיית ההקלטות הברזילאי העניק לאלבום את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-150,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מאלבומיה הנמכרים ביותר של אניטה.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
פושה טי
טרנס לוואר ת'ורנטון (באנגלית: Terrence LeVarr Thornton; נולד ב-13 במאי 1977), ידוע בשם הבמה פושה טי (Pusha T), הוא ראפר, פזמונאי ומנהל מוזיקלי אמריקאי.
קריירה.
בתחילת דרכו, זכה פושה טי להכרה גדולה כחצי מצמד ההיפ הופ קליפס, לצד אחיו "No Malice", איתו הקים את חברת התקליטים Re-Up רקורדס.
בספטמבר 2010 הודיע ת'ורנטון על חתימתו בחברת התקליטים של קניה וסט GOOD Music, תחת חסותה של חברת דאף ג'אם.
במרץ 2011, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "Fear of God".
ב-2013 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "My Name Is My Name". האלבום הגיע בשיאו למקום השני במצעד אלבומי ה-R&amp;B\היפ הופ.
ב-2015 מינה קניה וסט את פושה טי להשתלט על תפקידו כנשיא חברת GOOD Music. בהמשך אותה שנה, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, "King Push".
ב-2018 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, "Daytona". האלבום זכה לתשבחות ביקורתיות רבות והיה מועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ של השנה.
חיים אישיים.
פושה טי נולד ב-13 במאי 1977, ברובע הברונקס של העיר ניו יורק, אף על פי שהמשפחה עברה בהמשך להתגורר בוירג'יניה ביץ', שם גדלו הוא ואחיו, ג'ין תורנטון. כנערים, האחים מכרו סמים, ובסופו של דבר, ג'ין גורש מבית הוריהם לאחר שגילו מה הוא עשה. בשנת 1992 הוא ואחיו החלו את הקריירה המוזיקלית שלהם, והקימו את להקת "קליפס".
Meu Lugar
Meu Lugar (באנגלית: My Place, ובעברית: המקום שלי) הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת-יוצרת הברזילאית אניטה. האלבום יצא לאור ב-3 ביוני 2014 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר ברזיל.
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של ברזיל.
רקע והפקה.
במסגרת ההופעה ביצעה אניטה את להיטה "Show das Poderosas", אשר קיבל על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הברזילאי את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-50,000 עותקים במדינה.
בהמשך, אישר האיגוד כי אלבום ההופעה נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים במדינה.
Anitta (אלבום)
Anitta (בעברית: אניטה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הברזילאית אניטה. האלבום יצא לאור ב-3 ביולי 2013 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר ברזיל. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים, כשהבולט מתוכם הוא השיר "Zen".
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של ברזיל.
רקע והפקה.
האלבום זכה להצלחה רבה בברזיל, כאשר איגוד תעשיית ההקלטות הברזילאי העניק לו את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר של אניטה.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
רצח ישראל נולמן
רצח ישראל נולמן היא פרשת רצח של נער בן 12 שארעה בחיפה ב-14 בספטמבר 1981. הרצח נודע בגלל האופי האכזרי של המעשה ובגלל טענתו של משה עזריה כי הודה ברצח רק בעקבות לחץ ואלימות שהפעילו עליו חוקריו. עזריה המוגבל בשכלו הורשע רק על סמך הודאתו ושום ממצאים פורנזים לא קשרו אותו לרצח. ראיות רבות שהתגלו לאחר הרשעתו, לא הצליחו להביא למשפט חוזר.
הרצח והחקירה.
ישראל נולמן, נער בן 12 נולד ב-19 באוגוסט 1969 תושב שכונת נווה שאנן בחיפה, יצא לריצת ערב ב-14 בספטמבר 1981. משלא שב לביתו החלה המשטרה בחיפושים נרחבים אחריו. אחרי יומיים ב-16 בספטמבר 1981 נמצאה גופתו על ידי מתנדבים בוואדי בשכונת נווה שאנן. הגופה הייתה לבושה ועליה סימני מכות, חנק וחשד לתקיפה מינית. מונה צח"מ בראשות מפקח יהושוע מוצפי. הציבור, העיתונות וגורמים מתוך המשטרה הפעילו לחץ על הצח"מ לפתור את תעלומת הרצח מהר ככל האפשר.
ב-26 בספטמבר 1981 נעצר משה עזריה, צעיר מוגבל בשכלו בן 21 מעכו, בחשד שניסה לתקוף נערה צעירה בקריית חיים. משה עזריה נלקח מתחנת זבולון לימ"ר חיפה, שם נחקר על ידי חוקרי הצח"מ והודה ברצח הנער ישראל נולמן. למחרת, הכחיש עזריה כל קשר לרצח וטען כי הודה מפני שהוכה וחשש מהשוטרים. הודאתו הראשונה של עזריה הייתה קצרה, מבולבלת וסתרה ממצאים רבים מזירת הרצח ולא יכולה הייתה להוות בסיס לכתב אישום. עזריה נעצר למשך שישים יום, לקראת שחרורו נשלח עזריה לחקירה בתל אביב, חמישה חוקרים חקרו את עזריה במשך שלוש עשרה שעות ברציפות. בסיום החקירה הודה עזריה כי ראה את הרצח, ואף שחזר בשעת לילה מאוחרת את שראה. בעקבות שתי הודאותיו, פרטים מוכמנים שהופיעו בהודאותיו והשחזור שביצע, הוגש נגדו כתב אישום.
בכתב האישום שהוגש ב-1 בדצמבר 1981, נטען כי ישראל נולמן יצא לרוץ לכיוון בית אבא חושי, בדרך פגש אותו משה עזריה, הוא רץ אחריו, תפס אותו בצווארו הטיל אותו על כתפו ונשא אותו לעבר הוואדי, בעוד שישראל מתנגד בכח לחטיפתו. כשהגיע עזריה למדרונות הוואדי, הטיל את ישראל על האדמה, נשכב מעליו וביצע בגופו מעשה מגונה בכוח, בעוד ישראל מתנגד ומנסה להחלץ. עזריה תפס בצווארו של ישראל וחנק אותו למוות. לאחר מכן, הרים עזריה את גופתו של ישראל ונשא אותו לעומק הוואדי, שם הטיל אותו בין העשבים וזרק עליו 3 סלעים גדולים.
המשפט.
משה עזריה כפר בהאשמות נגדו, וטען שההודאה הוצאה ממנו באמצעות אלימות ולחץ פיזי וכי הובטח לו שישוחרר מביתו אם יודה. במשפט זוטא שנערך העידו כל שוטרי הצח"מ כי לא הופעלה כנגדו שום אלימות ולא הובטח לו דבר. השופטים קבעו כי עזריה הודה מרצונו החופשי ולא הופעל עליו כל לחץ פיזי או נפשי והרשיעו את עזריה על סמך שתי הודאותיו ועל סמך פרטים מוכמנים שהופיעו בהן.
באפריל 1982 הורשע משה עזריה ונמצא אשם ברצח בכוונה תחילה. הוא נידון למאסר עולם ונשלח לכלא איילון.
עזריה הגיש ערעור לבית המשפט העליון, הערעור ונדחה באוקטובר 1984. השופטים קבעו כי הודאתו של עזריה תקפה וכי הפרטים המוכמנים עליהם ידע מעידים על אשמתו.
טענות בדבר חפותו של עזריה.
סניגורו של עזריה עורך דין שנדור ברגר פנה לעזרא גולדברג, קצין משטרה לשעבר, שנודע בזכות פעילותו הנמרצת בפרשת רחל הלר, פעילות שהובילה בסופו של דבר לזיכויו של הנאשם ברצח, עמוס ברנס.
עזרא גולדברג שוכנע שמשה עזריה הורשע בטעות, זאת על סמך הסתירות בין שתי הודאותיו לבין הממצאים בפועל בזירת הרצח. הוא סבר שההודאות "בושלו" על ידי החוקרים, הוא קבע שהשחזור שנעשה היה רצוף קטיעות מה שמטיל צל כבד על אמינותו וכי השוטרים הנחו את עזריה בזמן השחזור וניצלו את עייפותו ותמימותו של עזריה המוגבל בשכלו.
גולדברג גייס את הפתולוג מוריס רגב, מנהל המכון הפתולוגי לשעבר ואת הפסיכיאטר דוקטור סקלי, ראש השרות הפסיכיאטרי לשעבר, ובסיוע חוות דעתם קבע כי לאחר מאסרו של עזריה, בוצעו לפחות שני מעשי רצח בעלי מאפיינים פתולוגיים ופסיכיאטרים דומים: רצח דני כץ, ורצח הנער הפלסטיני סלים נוסייר. שני המומחים סברו, כי שלושת מעשי הרצח בוצעו על ידי רוצח סדרתי אחד, סוטה מין, בעל מאפיינים סדיסטים. עזרא גולדברג הגיש דו"ח מפורט ובו טען שעזריה הוא חף מפשע ואף הצליח להשיג את תמיכתם של אמנון רובינשטיין ופרופסור מרדכי קרמניצר. בעקבות הדו"ח פורסמו כתבות בעיתונים ידיעות אחרונות וחדשות, שהטילו ספק בצדקת הרשעתו של עזריה.
צוות מטעם הפרקליטות, בראשות הפרקליט מיכאל שקד, מונה לבדוק את טענותיו של גולדברג. באוקטובר 1988 פרסם הצוות את מסקנותיו. הצוות קבע כי משה עזריה הורשע בדין וכי טענותיו של גולדברג מעידות על חוסר הבנתו בחקירה. באותה תקופה חלה הידרדרות קשה במצבו של משה עזריה והוא אושפז במחלקה הפסיכיאטרית בכלא איילון.
בשנת 1995 הגיש פרקליטו של משה עזריה, עו"ד בועז סנג'רו, בקשה למשפט חוזר הבקשה הסתמכה על ממצאיו של גולדברג וגם על ממצאים חדשים שלטענת סנג'רו הוסתרו על ידי המשטרה והפרקליטות, הממצאים החדשים היו:
ראשית, תצהיר של קצין המשטרה פיטר קרבולי. פיטר קרבולי היה קצין בודק מטעם המשטרה שמונה כדי לחקור את תלונתו של עזריה כי הוכה לפני הודאתו על ידי השוטר רפי לוזון. בעקבות חקירה ובדיקת פוליגרף בה נמצא עזריה דובר אמת ובעקבות סירובו המוחלט של רפי לוזון להיבדק בפוליגרף, שוכנע קרבולי כי עזריה אכן הוכה על ידי לוזון ואף כתב על כך דו"ח משטרתי פנימי. יום לפני עדותו במשפט הזוטא, נקרא קרבולי למשרד סגנית פרקליטת המחוז לילי בורישנסקי שם פגש את מפקד הצח"מ מוצפי ואת קצין החחקירות המרחבי סגן ניצב יוסי לוי, שלושתם תקפו אותו והגדירו את חקירתו כרשלנית ואף כעבירת משמעת, והופעל עליו לחץ כבד לשנות את הדו"ח שכתב. פיטר הסכים לשנות את הדו"ח, ולכתוב כי לא השלים את חקירתו בנושא. בעדותו במשפט הזוטא לא מסר את מסקנותיו כי משה עזריה הוכה ולכן הודה.
שנית, סניגוריו של עזריה ניסו החל משנת 1989 להשיג את מכנסיו של המנוח עליהם היו שאריות זרע של הרוצח, בדיקת ד.נ.א של הזרע (בדיקה שלא הייתה קיימת בשנות השמונים) יכלה להביא לזיכויו המוחלט של עזריה. המשטרה והפרקליטות טענו כי המכנסיים בידיהם אך התמהמהו ולא העבירו אותם לידי סניגוריו של עזריה למרות לחץ רב שהופעל עליהם בנושא. בשנת 1993 הודיעה המשטרה לסניגוריו של עזריה כי המכנסיים הושמדו וזאת בניגוד להודעת הפרקליטות כי המכנסיים בידיה ובניגוד לדיני הראיות האוסרות השמדה של ראיות במשפט רצח.