עומר שריף (בערבית: عمر الشريف; 10 באפריל 1932 - 10 ביולי 2015) היה שחקן מצרי. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "דוקטור ז'יוואגו" (משנת 1965), היה מועמד לפרס אוסקר וזכה בשני פרסי גלובוס הזהב נוספים על "לורנס איש ערב" (מ-1962), וכן זכה בפרס סזאר על משחקו בסרט "מר איברהים" (2004). נוסף על כך, היה שריף שחקן ברידג' ברמה גבוהה ודורג בשיאו בין 50 השחקנים הראשונים בעולם.
ביוגרפיה.
שריף נולד בשם מישל דמיטרי שלהוב באלכסנדריה במצרים להורים ממוצא סורי ולבנוני נוצרי. הוא סיים לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת קהיר. תחילה עבד עם אביו הנגר, אך בשנת 1953 ראה אותו הבמאי המצרי יוסף שאהין והציע לו תפקיד בסרט בשפה האנגלית. שמו הפרטי בסרט היה "עומר שריף". לאחר שסרט זה נחל הצלחה, הוא החליט לאמץ שם זה לחייו הפרטיים. הוא סבר שהשם שריף, שפרושו אצילי, הוא שם יפה, שיפתח לו דלתות לעולם הקולנוע.
סרטיו הראשונים בשפה האנגלית היו "לורנס איש ערב" עם טובי שחקני הוליווד, כמו פיטר או'טול, משנת 1962 ו"דוקטור ז'יוואגו" (1965), על-פי ספרו של בוריס פסטרנק, שזיכה את שריף בפרס גלובוס הזהב על תפקידו יורי ז'יוואגו.
בשנת 1968 כיכב בסרט "מצחיקונת", לצדה של השחקנית האמריקאית-יהודייה ברברה סטרייסנד, שאיתה אף ניהל רומן.
שריף היה חובב מרוצי סוסים נלהב, וכן נודע בהתמכרותו להימורים בקזינו ולמשחק הברידג', ואף נדון למאסר על תנאי לאחר שהכה שוטר בקזינו, בעקבות ויכוח. הוא נידב את שמו למשחק ברידג' במחשב. עקב עיסוקיו הוא חי שנים רבות בפריז ובהוליווד, ועל כך לא סלחו לו בתעשיית הקולנוע המצרית והחרימו אותו במשך שנים רבות.
ב-1954 התחתן שריף עם פאתן חמאמה, הכוכבת הגדולה של הקולנוע המצרי באותה עת, והתאסלם למענה. חמאמה עזרה לו להתקדם במהירות בעולם הקולנוע המצרי. בשנת 1974 הסתיימו נישואיהם ולהם ילד, טארק שריף, ששיחק את יורי בן ה-8 בסרט "דוקטור ז'יוואגו".
במאי 2015 פורסם כי שריף חולה במחלת אלצהיימר. שריף נפטר ב-10 ביולי 2015.
קריירת הברידג'.
שריף היה שחקן ברידג' נלהב ברמה גבוהה, ודורג בין 50 השחקנים הראשונים בעולם. הוא כתב את מדור הברידג' בעיתון "שיקגו טריביון" וכן כתב כמה ספרי הדרכה בברידג'. שריף היה בעליה של קבוצת ברידג' מקצוענית שהופיעה במשחקי ראווה. פרט לשריף, השחקן המפורסם ביותר בקבוצה היה ג'ורג'ו בלאדונה.
רנו פסקאל
Bootstrap
Bootstrap היא סביבת עבודה בקוד פתוח לצד לקוח, שמכילה אוסף של כלים ליצירת אפליקציות רשת ואתרים.
Bootstrap שוחררה בשנת 2011 על ידי טוויטר, אחרי שהתחילה כספרייה סגורה שנוצרה לשימוש פנימי בטוויטר.
מבנה.
Bootstrap מורכבת משלושה חלקים:
ל-Bootstrap יש אוסף מחלקות CSS, שמתאימות לסיטואציות נפוצות באתרי אינטרנט.
רכיבי ממשק משתמש.
בנוסף לרכיבים הרגילים של HTML, ל- Bootstrap יש רכיבים נוספים שכתובים ב-CSS וב- JavaScript שנועדו להקל על המפתח לייצר ממשק משתמש איכותי.
הרכיבים כוללים: כפתורים, תמונות, מד התקדמות והודעות.
רשימה של כל הרכיבים ניתן למצוא כאן.
JavaScript.
ל- Bootstrap יש בנוסף הרבה סקריפטים בצורת תוספים ל-jQuery, שמוסיפים אפשרויות מתקדמות, כמו חלונות קופצים או גרפים.
בין השאר, התוספים יכולים להרחיב פונקציונליות של רכיבים קיימים, ובכך לדוגמה, לייצר תיבת טקסט שמשלימה את הטקסט שרושמים בה.
התאמה אישית.
בנוסף לעיצוב ברירת המחדל של Bootstrap, ניתן להתאים אישית כל חלק בעיצוב, על ידי עריכה של קובצי ה-CSS וה-Javascript.
ישנם מספר אתרים שמאפשרים הורדה בחינם של עיצובים ל-Bootstrap, דוגמה לאתר כזה הוא bootswatch.
ראמונז
הראמונז
ג'ואי רמון
קובה (פירושונים)
מוד&quot;ש
טקטיקת חיל פרשים
חיל הפרשים הוא חיל שבו משרתים חיילים הרכובים על גבי סוסים ולעיתים רחוקות יותר על גבי גמלים, פרדות או בהמות משא אחרות. חיילים אלו מכונים פרשים. בעבר היה חיל הפרשים החיל המרכזי שהוציא לפועל את יסוד התנועה. הטקטיקה של חיל הפרשים החלה להתפתח עם היווצרות החיל במאה ה-8 לפנה"ס. הטקטיקה ידעה שינויים שנכפו עליה עם ההתפתחות הטכנולוגית, בעיקר שיפור השריון, המצאת ציוד רכיבה מתקדם דוגמת הארכוף והאוכף והמצאת אבק השרפה ששינו את הטקטיקה מיסודה. הופעתם של מכונת הירייה וחיל השריון סימנו את סוף עידן הפרשים ותפקידי ההבקעה שלהם עברו לידי הטנקים.
בצבאות שונים ותקופות שונות השתנה אחוז הפרשים מכלל הצבא. כך הצבא המונגולי בימי הביניים והצבא הסקיתי בעת העתיקה היו מורכבים בעיקר מפרשים בעוד שהצבא הרומי והצבא היווני בתקופת יוון הקלאסית היו מורכבים בעיקר מחיל רגלים. להרכב הצבא הייתה השפעה ניכרת על הטקטיקה. בעוד בצבאות שעיקר כוחם היה בחיל רגלים לפרשים נותר תפקיד מסייע בלבד והם נוצלו בעיקר לאבטחת אגפים, רדיפה ומשימות משניות, הרי שבצבאות שבהם הפרשים היו החיל הדומיננטי הם היו מוציאים מהכוח אל הפועל את התוכנית הקרבית. הסיבות להבדל זה נעוצות בגישה השונה לחיל זה והטיפוח שזכה לו מידי הקצינים הבכירים. בצבאות מעורבים כמו צבאות התקופה הפיאודלית, לפרשים היו בדרך כלל תפקידים חשובים, אם כי זה היה תלוי בגורמים נוספים כמו תנאי הקרקע.
פרשים נגד חיל רגלים.
בלוחמה נגד חיל הרגלים יישמו הפרשים את יתרונותיהם העיקריים - הניידות הגבוהה שהעניקו להם הסוסים שבעזרתה יכלו להתקיף חלק אחד מהמערך היריב בעוד החלק האחר נותר הרחק בצד השני של שדה הקרב. יתרון נוסף שנובע מניידות הוא התנופה - כשהחיילים מתקיפים בריצה או בדהירה על הסוס, מהירות התקדמותם מחזקת את עוצמת הפגיעה הראשונית ביריב וכתוצאה מכך גדלים הסיכויים לפצוע או אף להרוג את האויב כבר במכה הראשונה. יתרון חשוב נוסף הוא הגובה - מרום מושבו על גבי הסוס יכול הפרש להניף את החרב בעוצמה רבה בהרבה מזו שמסוגל לה החייל הרגלי.
הרגלים מצידם פיתחו טקטיקות שנועדו לבטל את יתרונות הפרש - נגד התנופה חומשו הרגלים בנשקי מוט ארוכים, הציבו כלונסאות מחודדים לפניהם והגדילו את העומק של המערך. כך על אף שהיו מצליחים לדרוס כמה שורות ראשונות, היה עומק המערך הרגלי גורם לפרשים לאבד מתנופתם.
אחד המערכים העיקריים נגד הפרשים בעת העתיקה הוא הפלנקס שהתפתח בעת החדשה לריבוע. כשהפרשים היו ניצבים לפני מערכים מוצקים כאלה הסגורים מכל עבר ביער של חניתות וכידונים מזדקרים, הם היו מתקיפים בדרך כלל את אגפי המערך או במקרה של ריבוע את פינותיו במטרה למוטטו. עמים מסוימים היו מקריבים חלק מהפרשים שהיו מתאבדים עם סוסיהם על כידוני החיילים במטרה להפיל את חיילי החי"ר מרגליהם ולפנות בדרך זו את הדרך לחבריהם.
מלבד ההתנגשות במלוא המהירות במערך הרגלי, שהתאימה בעיקר לפרשים הכבדים, שחומשו ברמחים וחרבות כבדות, היו הפרשים יכולים להשתמש בסוסים על מנת לבצע התקפות "פגע וברח" נגד החיילים הרגליים. התקפות מהסוג הזה היו אופייניות בעיקר לפרשים הקלים. הם חומשו בעיקר בקשתות, כידוני הטלה וכיוצא באלה. הפרשים היו דוהרים למרחק קצר מהמערך הרגלי, משחררים מטר חצים וכידונים ומסתלקים. ההתקפות היו חוזרות על עצמן עד שהמערך הרגלי היה נשבר ומתפרק או נחלש בצורה כזאת שחיל הרגלים של היריב היה מסוגל למוטטו. פעמים רבות שולבו ההתקפות של הפרשים הקלים והכבדים. כך הפרשים הקלים היו מרככים את המטרה לפני ההסתערות הגדולה של הפרשים הכבדים ומגבירים את יעילותה. שילוב מוצלח שכזה עשו הפרתים בקרב חרן, כנגד צבא רומי גדול. תשובותיהם העיקריות של חיל הרגלים לטקטיקה זו היו הצבת קשתים בקדמת המערך בניסיון לגרש את פרשי האויב, והגדלת שריון הרגלים, בעיקר את המגנים. אפשרות נוספת הייתה הצמדת מגנים לחומה אחת על מנת לסגור פרצות במערך, כפי שביצעו הלגיונות הרומים.
פרשים נגד פרשים.
פרשים שנאלצו להילחם בפרשים אחרים היו צריכים לנצל את היתרונות שעמדו לרשותם בצורה טובה יותר - היות ששני הצדדים היו רכובים ומידת ניידותם הייתה דומה, הצד שתזמון ההתקפה שלו היה טוב יותר היה זוכה ביתרון. רגע מתאים להתקפה כזאת הוא למשל פיזור של פרשי האויב או שיבוש שורותיהם כתוצאה מירי או שיבוש שורות שמתרחש כתוצאה מהסתערות. גם במקרים אלו הפרשים הכבדים נטו להתנגש בעוצמה במערך היריב ואילו הפרשים הקלים היו חגים סביבו ומנסים לחסל את היריב בעזרת כלי הטלה.
כשהפרשים הקלים היו ניצבים נגד הפרשים הכבדים, הם ניסו פעמים רבות לפגוע בסוס כי הרוכב היה מוגן בשריון עבה. טקטיקה זו לא הייתה מקובלת תמיד כי חלק מהפרשים, דוגמת האבירים, חשבו שהפגיעה בסוס היא לא "הוגנת".
יש לציין שהטקטיקה ששימשה בקרבות פרשים כנגד פרשים, לא תמיד נקבעה על פי שיקולים תכליתיים גרידא, אלא התבססה לעיתים גם על מסורות עתיקות וחוקי כבוד שהיו נפוצים בקרב מעמד הלוחמים.