הצלחת הז'אנר מוסברת בחלקה על ידי שינוי באופנת העיצוב בבתי המעמד הגבוה ברומא. ציורים על בד או לוח קיבלו בהדרגה עדיפות על פני ציורי קיר. שינוי זה נתן ליוצרים הזרים שהתמחו בטכניקה זו יתרון. יתרה מזאת, מאחר שחובבי האמנות חיפשו נושאים חדשים, הייתה קיימת סביבה חיובית לקבלת האמנות של סגנון הבמבוצ'אנטי.
העובדה שפטרונים מלומדים ואריסטוקרטים המשיכו לרכוש יצירות של אמנים ספג ביקורת נוקבת מצד אומני ז'אנרים אחרים כמו ציירי סצנות היסטוריות. לדוגמה, סלבטור רוזה, בסאטירה שלו בציור פיטורה (בערך 1650), מתלונן על טעמם של פטרוני האצולה ועל עדיפותם ברכישת ציורים בנושאים יומיומיים כאלה.
כפי שרואים בתגובה של רוזה, הלעג הופנה בדרך כלל לא לאמנים אלא כלפי אלה שקנו את היצירות. למרות הביקורת הזאת, אומני הבמבוצ'אנטי הטובים שבהם התקבלו גם לאקדמיה של סן לוקא, האגודה היוקרתית של אמנים מובילים ברומא.
מכס אחד חלקי שלושים
מכס אחד חלקי שלושים (בלטינית: Tricesimo בהונגרית: Harmincad) היה מכס מתקופת המלכים משושלת ארפאד. זה המכס שהמלך קארוי הראשון, מלך הונגריה (1308–1342) הנהיג מחדש כמכס על סחר החוץ. בראש המשרד שגבה את המכס עמד "פקיד השלושים" (בהונגרית harmincados ובלטינית tricesimator).
היסטוריה.
בית ארפד.
תקופת ארפאד נמשכה מאז ייסוד מלכות הונגריה בשנת 1000 ועד 1301, אז נפטר הצאצא הגבר האחרון של בית ארפאד. עד אותו הזמן השליטים היו צאצאי הנסיך הגדול ארפאד מנהיגם של שבעת שבטי ההונגרים שפלשו למישור ההונגרי הגדול וכבשו אותו בשנת 896. תקופת ארפאד החלה בהכתרתו של אישטוואן הראשון המלך ההונגרי הראשון וזה שקיבל עליו את הנצרות ונסתיימה במותו של המלך אנדראש השלישי ובסיום מלכותם של 23 מלכים במשך 301 שנה.
המכס.
הטריקסימו היה "תוספת מכס-ירידים" למטרות סחר פנים שהופיע לראשונה בראשית המאה ה-13.
ההתייחסות הראשונה מופיעה בתעודה משנת 1209 - שם מופיע פטור לאנשי היישוב וארשד מתשלום האחד חלקי שלושים. בתעודה משנת 1235, אנדראש השני, מלך הונגריה מסר כנדודית בתו יולאנטה (12,000 מרק בכסף) את כל הכנסות השלושים של המדינה למלך יאקאב מאראגון, המכס הזה עמד אז על 1,500 מרק בשנה. בתחילה הוא החליף את חובת התשלום של מכס-הירידים (tributum fori) אשר שולם במקור לגופים מלכותיים, אך מאוחר יותר לגופים כנסייתיים בשווקים המקומיים העמוסים ביותר בהונגריה. הפיכתו למכס בגין סחר חוץ קשורה בשמו של המלך קארוי רוברט כאמור שהקים "משרד מכס אחד חלקי שלושים" בצפון המדינה, אך במהלך תקופה זו הוא מוזכר עדיין גם כתוספת מכס-ירידים בגין הסחר הפנימי במדינה.
ניתן להחשיב את מכס האחד חלקי שלושים כמכס סחר חוץ כללי - על יבוא ויצוא כאחד כחוק על פי הצו משנת 1405 של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה גם מלך הונגריה. הסחר הבינלאומי ירד בחדות במהלך מלחמות המלכים עם הברונים שליטי המחוזות. בשנת 1316 הנפיק קארוי כתב היתר כללי לסוחרים מהדרום במטרה לחזק את סחר החוץ. אחד משני מסלולי הסחר הבינלאומיים העיקריים היה אז מדרום דרך ממלכת דלמטיה לאיטליה והשני היה דרך וינה למערבה. במקום המכסים הפנימיים עד אז, שהיו ברובם בבעלות פרטית כמתנה ממלך זה או אחר, הוא ביסס את גביית המכס החדש של סחר החוץ על המכס אחד חלקי שלושים. זה נגבה בערים הגדולות לאורך צירי המסחר גדולים. שיעורו היה תחילה 1% מערך הסחורות המיובאות והמיוצאות. עם הזמן הוא ינק לתוכו את חובת תשלום הגבול המיושן של "האחד חלקי שמונים".
שיעורו של המכס הועלה ל -3.33% בזמן מלכותו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לבקשתו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה החליף הפרלמנט בשנת 1467 את ה"מכס האחד חלקי שלושים" ב"מכס הכתר" "("vonaigona coronae). מסוף המאה ה -15, המיוחסים - האצולה והכמרים - שוב לא שילמו עבור יבוא ויצוא הסחורות שהם ייצרו או שהם צרכו.
אקרית החולדה
אקרית החולדה (שם מדעי: Ornithonyssus bacoti; מכונה גם אורינתון החולדות או אקרית החולדה הטרופית) היא טפיל מוצץ דם. הניזון מדם וסרום של מארחים רבים. את האקרית ניתן למצוא לרוב על מכרסמים, באזורי המגורים של האדם הן מופצות בעיקר על ידי חולדות ומכרסמי מחמד כגון אוגרים, ארנבות, גרבילים וכדומה. מארחים אחרים הם נדירים ולרוב זמניים. התפרצויות של האקרית נוטות להתרחש בבניינים ישנים שאינם מתוחזקים אם כתוצאה של ריבוי מכרסמים או לאחר הרעלה של חולדות רבות הגורמות לאקריות לחפש מארחים חדשים. אקרית החולדה יכולה לנוע כמה עשרות או אפילו מאות מטרים בכוחות עצמה כדי למצוא מארח ויכולה לשרוד לאורך תקופות ממושכות ללא מארח אם כי לרוב נעלמות כשבועיים שלושה לאחר מות המארח.
עקיצות האקרית גורמות לדרמטיטיס ללא מאפיינים מיוחדים ודומה במראה לעקיצות חרקים רבים אחרים כגון יתושים לכן בפעמים רבות קשה לשייך את מקור העקיצה לאקרית החולדה ונמנע אבחון מדויק של גורם המחלה. המחסור בדיווחים גורם למחלה להיראות פחות נפוצה. אקרית החולדה בעלת תפוצה קוסמופוליטית ונפוצה בכל היבשות מלבד האזור הארקטי ואנטארקטיקה.
אנטומיה.
אורכה של אקרית החולדה נע בין 0.75 ל 1.44 מילימטרים. לאחר נטילת ארוחת דם צבעה צהוב או אדום כהה והיא נוהגת לנוח. עם זאת, לפני ארוחת דם היא פעילה יותר וצבע אפור.
מחזור החיים.
לאקרית החולדה יש חמישה שלבי התפתחות: ביצה, זחל, נימפה דרגה ראשונה (protonymph), נימפה דרגה שנייה (deutonymph), ובוגר. שני השלבים היחידים הניזונים הם נימפה דרגה ראשונה ובוגר. לאחר שאכלו, הם נושרים מהמארח כדי להתנשל או להטיל עד 100 ביצים. לביצה לוקח יום וחצי לבקוע כזחל, שנצמד למארח ולאחר עוד יום עד יומיים מתנשל לנימפה דרגה ראשונה. לאחר מנת דם הנימפה הראשונה עוזבת את המארח ומתנשלת פעמיים, לנימפה דרגה שנייה ואז לבוגר. מחזור החיים כולו מביצה לבוגר לוקח 7 עד 16 יום. דרוש מינימום של 13 יום כדי לעבור מביצה לביצה. בתנאי מעבדה נמצא שהנימפה דרגה ראשונה מסוגלת לשרוד 43 ימים ללא מזון. הזחל הוא השלב היחיד שיש בו שלושה זוגות רגליים לעומת ארבעה זוגות.
מחלות.
בזמן נשיכה של אקרית החולדה מופרש רוק הגורם לתגובה דלקתית הגורמת לגירוד, המכונה דרמטיטיס אקרית החולדה. לעיתים, בעיקר אצל ילדים, נוצרות גם שלפוחיות או דרמטיטיס. מחלות עור משניות עלולות להיגרם מגירוד הפצע. ייתכן שאצל אנשים מסוימים עלולה להתפתח גם סרפדת.
זיהוי עקיצות.
קשה לזהות את העקיצות של האקרית מכיוון שהן דומות לעקיצות של חרקים רבים אחרים כגון יתושים. בניגוד ליתושים אשר לרוב עוקצים באזורים חשופים העקיצות של האקרית מתרכזות לרוב במקומות מוסתרים כגון במפשעה, קפלי הבטן, בית השחי, גומץ המרפק וגומץ בית הברך.
טיפול.
הטיפול בדלקת עור של אקרית החולדה הוא על בסיס סימפטומטי. בדרך כלל משתמשים באנטיהיסטמין אוראלי, קורטיקוסטרואיד מקומי, גמא בנזן הקסאכלוריד, בנזיל בנזואט או קרוטמיטון. עם זאת, ישנם חולים שאינם זקוקים לטיפול. כדי להיפטר ביעילות מהדלקת חשוב בראשונה לטפל במוקד המחלה כגון חיות מחמד ולחטא את הסביבה. טיפול בחיות המחמד נעשה לרוב בעזרת סלמקטין כגון Revolution, Stronghold or Pfizer. יש להיפתר מפונדקאים נפוצים אחרים בסביבה כגון חולדות. נדרשים מספר שבועות כדי להיות בטוחים כי האקריות הושמדו מכיוון שהאקרית יכולה לשרוד עד 63 יום ללא ארוחת דם.
שמואל קוהן (רב)
הרב שמואל קוהן (כהן) (בהונגרית: Kohn Sámuel; באיה, 21 בספטמבר 1841 – בודפשט, 11 במרץ 1920) היה חוקר דת הונגרי-יהודי, הרב הראשי של הקהילה היהודית בפשט, היסטוריון, נשיא האגודה הספרותית היהודית-הונגרית.
ביוגרפיה.
שמואל קוהן (הגרסה ההונגרית-גרמנית לשם משפחה כהן) נולד כבנם של איגנץ קוהן וקארולינה נוישלוס, והיה נכדו של הרב של העיר באיה, שוורין גץ קוהן. הוא סיים את בית ספר תיכון בגימנסיה של הציסטרציאנים בבאיה והמשיך בשנתיים לימודי יהדות בעיר פאפא. משנת 1858 למד תאולוגיה מחוץ להונגריה בסמינר התאולוגי היהודי בוורוצלב, שם היה מתלמידיו של פרנקל, יואל, גרץ, רוזין, ובשנת 1865 קיבל את תואר הדוקטור במדעי הרוח באוניברסיטת ורוצלב. כאשר הקהילה היהודית בפשט הקימה משרה לדרשה בהונגרית בשנת 1866, הזמינה את שמואל קוהן. ב־2 ביוני באותה השנה הועברה הדרשה היהודית הראשונה בשפה ההונגרית משפתיו של קוהן בבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהני. לאחר מכן נבחר לרב הקהילה. היה לו חלק פעיל בכינוס הסינוד האוניברסלי היהודי בשנת 1868. בוועדת ההיגוי והניהול של בית המדרש לרבנים בבודפשט הוא מילא את תפקיד הנשיא. קוהן פעל רבות כדי לקרב את יהדות פשט לשפה ולתרבות ההונגרית. בשנת 1905 קודם לתפקיד הרב הראשי. פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה העניק לו קודם דרגת "יועץ מלכותי" ובהמשך דרגת "יועץ חצר". מותו נגרם כתוצאה מכשל בריאותיו.
אשתו הייתה קטלין לוובהר (Lőwbehr). קוהן כתב את עבודותיו המדעיות המלומדות בהונגרית, גרמנית ועברית והעדיף לעסוק בהיסטוריה.
שאמו הזאי
הברון שאמו הַזַאִי (עד 1876 שמואל כהן; בהונגרית: Báró Hazai Samu; רימאבסקה סובוטה, 26 בדצמבר 1851 – בודפשט, 10 בפברואר 1942) היה ברון, קצין צבא מקצועי הונגרי-יהודי, גנרל ארבעה כוכבים, חבר הבית העליון של הפרלמנט של הונגריה, שר ההגנה של ממלכת הונגריה בשנים 1910–1917. הוא היה בעל הדרגה הגבוהה ביותר מבין הגנרלים ממוצא יהודי באימפריה האוסטרו-הונגרית.
ביוגרפיה.