קוטרה של ערפילית זו היא אלפי יחידות אסטרונומיות ומסתה הייתה גדולה אך במעט ממסת השמש שנוצרה ממנה.
מערכת השמש והערפילית הסולארית.
מענן זה של גזים ואבק נוצרו גם כוכבי הלכת. מקורם של כוכבי הלכת בגופים קטנים יותר, הקרויים "פלנטסימליים", שגודלם מספר קילומטרים. גופים אלו תפחו כתוצאה מהתאחדות וספיחת אבק במשך מיליוני שנים. מערכת השמש הפנימית הייתה חמה, ולכן תרכובות מימן (למשל מתאן) לא יכלו להתעבות בה. כוכבי הלכת שנוצרו שם היו קטנים יחסית (הם מכילים כ-0.6% מהחומר של הדיסקה הפלנטרית), והם היו מורכבים בעיקר מחומרים בעלי נקודות התכה גבהות כמו סיליקטים ומתכות. גופים סלעיים אלה הפכו בסופו של דבר לכוכבי הלכת הארציים.
רחוק יותר מהשמש נוצרה חגורת האסטרואידים שנמצאת על הגבול הכבידתי בין השמש לכוכב הלכת הענק צדק. החומר בחגורה זו לא הצליח להתמזג לכדי כוכב לכת בגלל ההשפעה הכבידתית החזקה של צדק. עוד יותר רחוק מהשמש, מעבר לקו הכפור, התפתחו ענקי גזים, אשר היו מסיביים מספיק כדי לשמור על "האטמוספירה הראשונית" של מימן והליום. מנגד, כוכבי הלכת הארציים שהיו קרובים יותר לשמש איבדו עם הזמן את המימן וההליום שלהם ויצרו "אטמוספירות משניות", כתוצאה מתהליכים וולקניים, פגיעת אסטרואידים, או במקרה של כדור הארץ גם בעקבות הופעת בעלי חיים וצמחים.
הערפילית הסולארית במהלך השנים.
כ-100 מיליון שנה לאחר שהחל התהליך, העלייה בלחץ המימן במרכז הערפילית שקרסה והעלייה בצפיפות שלו גרמו לטמפרטורת הליבה לעלות, והכוכב החל לבצע היתוך גרעיני. מאז, ההיתוך הגרעיני שמתרחש בליבת השמש הוא מקור האנרגיה הראשי של מערכת השמש כולה. בשלב זה נוצר הדף מתמשך שהיה אחראי לסילוק שאריות הגזים מהערפילית, ולהרס "האטמוספירה הראשונית" של כוכבי הלכת הארציים. סילוק שאריות החומר שלא היו קשורות חזק לגופים הגדולים יחסית במערכת השמש, גרם להפסקת גדילתם של גופים אלו, ולהתייצבות המבנה של מערכת השמש בצורת מערכת כוכבי הלכת הדומה מאוד למערכת הנוכחית.
פיגוע הדריסה בברלין
פיגוע הדריסה בברלין היה פיגוע דריסה שבוצע ב-19 בדצמבר 2016 בשוק חג המולד בברלין, בירת גרמניה על ידי אניס עמרי, מבקש מקלט מוסלמי ממוצא תוניסאי. 12 בני אדם נרצחו בפיגוע ו-49 נפצעו. בין ההרוגים הייתה ישראלית. המחבל, שנהג במשאית הדורסת, נמלט מהזירה לאחר הפיגוע, וכעבור ימים אחדים נורה למוות במילאנו שבאיטליה. ארגון הטרור "המדינה האסלאמית" נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע.
ב-19 בדצמבר 2016, בשעה 20:14, דהרה משאית סמי טריילר גנובה עמוסה בפלדה לתוך הקהל בשוק חג המולד בכיכר ברייטשייד, סמוך לכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם שבמערב ברלין, בירת גרמניה. המשאית נסעה במהירות של כ-65 קמ"ש, ונעצרה כחמישים מטרים לאחר הכניסה לשוק. 12 בני אדם נהרגו בפיגוע ו-48 נפצעו, בהם כמה במצב קשה. הנהג הפוגע נמלט מהזירה. במשאית נמצאה גופתו של לוקאש אורבן, הנהג הפולני שנרצח ביריות וממנו נשדדה המשאית.
חקירת הפיגוע.
מיד לאחר הפיגוע נעצר בפשיטה משטרתית חשוד בפיגוע אך שוחרר לאחר מכן כשהוברר שאינו קשור לאירוע.
בעל חברת המשאיות סיפר כי בן דודו יצא עם המשאית מאיטליה לברלין בצהרי אותו היום, ותכנן להעביר את הלילה בעיר. משעות הצהריים אבד הקשר עם נהג המשאית. בעל המשאית הוסיף כי לא בן דודו הוא שביצע את הפיגוע, וכי המשאית "נחטפה". גורם במשטרה סיפר כי המשאית הייתה בברלין בארבע השעות שלפני הפיגוע.
כעבור שלושה ימים נפתח השוק לציבור.
אחר המחבל הנמלט התנהל מצוד. ב-23 בדצמבר הוא נעצר לבדיקה מקרית בפרוורי מילאנו שבאיטליה, אליה הגיע בנסיעה ברכבת דרך צרפת. הוא צעק "אללה אכבר" ולאחר מכן פתח בירי על שני השוטרים שבדקו אותו, השוטרים השיבו בירי והמחבל נורה למוות.
סבון (פירושונים)
נושאות המטוסים מסדרת אסקס
נושאות המטוסים מסדרת אסקס היו סדרה של נושאות מטוסים שיוצרו בארצות הברית ושירתו בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ובעשורים שלאחריה. הסדרה כללה 24 אוניות, ובכך הייתה לסדרת האוניות הראשה הגדולה ביותר שיוצרה על ידי מדינה כלשהי במהלך המאה ה-20. לכתחילה הוזמנו 32 אוניות שנחלקו לשתי קבוצות עיקריות - ארוכות גוף וקצרות גוף. לקראת סיום המלחמה, כאשר התברר שלא יהיה צורך בנושאות מטוסים נוספות, בוטלו שש מהאוניות לפני שהחלה בנייתן, ושתיים נוספות בוטלו לאחר שבנייתן כבר החלה.
אף נושאת מטוסים בסדרה לא אבדה בקרב, אך כמה מהן ניזוקו קשות. האוניות בסדרה היו עמוד השדרה של צי ארצות הברית במהלך המלחמה, יחד עם שלוש נושאות המטוסים מסדרת מידוויי, וגם לאחריה המשיכו להוות את מרכז הכובד של הצי עד לכניסתן לשירות של נושאות המטוסים הגדולות, הקרויות "נושאות על" (Super Carriers), שהחלו להיכנס לשירות בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20.
רקע.
נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון, הסדרה שקדמה לסדרת "אסקס", תוכננה ונבנתה תחת האילוצים שכפו הסכמים בינלאומיים למניעת מרוץ חימוש - אמנת וושינגטון (פברואר 1922), אמנת לונדון הראשונה (1930) ואמנת לונדון השנייה (1936). ואולם, לקראת חתימת החוזה האחרון הודיעו האימפריה היפנית ואיטליה הפאשיסטית שלא יכבדו את האמנה, ובכך שחררו למעשה את שאר המדינות החתומות על ההסכם, ארצות הברית, בריטניה וצרפת, ממחויבות לתנאיו. בכך נפתח מחדש ב-1937 מרוץ החימוש שנקטע ב-1920.
מתכנני סדרת "אסקס" היו יכולים כעת לממש את הלקחים שנלמדו בהפעלת נושאות מטוסים בעשורים שלפני כן, ללא מגבלות. נושאות המטוסים מסדרת "אסקס" נועדו לשאת כנף גדולה יותר, ובהתאם היו ארוכות יותר מקודמותיהן ביותר מ-18 מטרים, רחבות ב-3 מטרים, ובעלות הדחק שהיה יותר מ-30% גדול יותר. סיפון הטיסה היה ארוך יותר ונוספה מעלית בקצה סיפון הטיסה, שהוכיחה עצמה בנושאת המטוסים וואספ שקדמה לסדרת "אסקס". המעלית שיפרה את יכולת הפעלת המטוסים והעלתה את היכולת האווירית ההגנתית וההתקפית של נושאות אלה.
שיפורים נוספים בסדרה היו במיגון האונייה ובתכנון מחדש של מיקום המנועים, וכן הוספת תותחים נגד מטוסים. שינויים אלה הוסיפו רבות לשרידותן של האוניות, וכאמור אף אונייה לא אבדה במהלך המלחמה. שתיים מהאוניות, פרנקלין ובאנקר היל שנפגעו קשה הצליחו להגיע בכוחות עצמן לנמל הבית אף על פי שספגו נזק כבד. כמה מן האוניות בסדרה שירתו עשרות שנים, עד אחרי מלחמת וייטנאם, ורק אז הוחלפו באוניות חדשות יותר.
אחד מהוויכוחים סביב תכנון נושאות המטוסים היה בשאלה האם לצייד את האוניות בסיפון טיסה משוריין. בצי המלכותי הבריטי דגלו בבניית סיפון כזה, כדי להגדיל את שרידותה של האונייה. מאידך, סיפון משוריין הקטין את שטח האחסנה האפשרי למטוסים בשל התמיכות הרבות שדרש, ולפיכך הקטין את מספרם. בתכנון סדרת "אסקס" הוחלט לוותר על סיפון טיסה משוריין ובמקום זאת למקם את הסיפון הממוגן קומה אחת מתחת לסיפון הטיסה. בדרך זו היה מרכז הכובד של האוניות נמוך יותר, יציבותן הייתה טובה יותר, ומכיוון שלא היה צורך בחיזוקים רבים היה מקום למטוסים רבים יותר. נושאות המטוסים הגדולות של צי ארצות הברית, שכונו "נושאות על" (Supercarriers), היו בעלות גוף גדול יותר ועמוק יותר, שמיקם את מרכז הכובד נמוך יותר בשל מידותיו, וכך איפשר להתקין בהן סיפון טיסה משוריין בלי לוותר על יציבותן. ואולם, נושאות מטוסים אלו היו נחלת העתיד בעת תכנונה של סדרת "אסקס" (נושאת המטוסים הראשונה הנחשבת כנושאת על במונחי המחצית השנייה של המאה ה-20 הייתה פורסטל, שנכנסה לשירות באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20) ובמהלך תכנונן התלבטו המתכננים בסוגיית הסיפון המשוריין. אחד מהתכנונים שסומל "תוכנית 9G" כלל סיפון טיסה משוריין וקיבולת מטוסים קטנה יותר, בהדחק של 27,200 טון. תוכנית זו הייתה בסופו של דבר הבסיס לתכנון הדור הבא של נושאות מטוסים, נושאות המטוסים מסדרת מידוויי, ואילו תכנון סדרת "אסקס" התבסס על תכנון שונה, שסומל "תוכנית 9F".
פיתוח.
לאחר שהאימפריה היפנית ואיטליה הפאשיסטית הודיעו שלא יחדשו את חתימתן על אמנת לונדון למניעת מרוץ חימוש ימי, החלה ארצות הברית לבחון את מצב הצי שלה. ב-17 במאי 1938 חוקק הקונגרס של ארצות הברית חוק להרחבת הצי, במסגרתו אושרה הגדלת כוח נושאות המטוסים ב-40,000 טון. חוק זה איפשר בנייה של נושאת מטוסים שלישית מסדרת יורקטאון, הורנט (CV-8), ואת בנייתה של אסקס (CV-9), שהייתה אמורה להיות האונייה הראשונה בסדרת נושאות מטוסים חדשה. CV-9 הייתה אמורה להיות נושאת מטוסים בעלת הדחק של 27,000 טון, גדולה באופן משמעותי מנושאת המטוסים אנטרפרייז (CV-6) שקדמה לה, אך עדיין קטנה מנושאת המטוסים סרטוגה (CV-3) שנבנתה על גוף של סיירת מערכה שהוסבה לנושאת מטוסים.
בתחילת יוני 1940 העביר הקונגרס חקיקה נוספת, שאישרה הגדלה נוספת של הצי, ב-11%. ב-17 ביוני באותה שנה, ימים ספורים לאחר תחילת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ביקש הצי הגדלה נוספת של תקציבו; למחרת, ב-18 ביוני, לאחר דיון של שעה אחת בלבד, אישר הקונגרס פה אחד תוספת של 8.55 מיליארד דולר (פי שניים מבקשתו המקורית של הצי). ב-3 ביולי הזמין הצי ממספנת ניופורט ניוז את שלוש נושאות המטוסים הראשונות מן הסדרה, CV-9, CV-10 ו-CV-11, והתוכנית הייתה לבנות 10 אוניות נוספות בסדרה. שמונה מהן הוזמנו ב-9 בספטמבר: CV-12 עד CV-15 הוזמנו ממספנת ניופורט ניוז, CV-16 עד CV-19 ממספנת נהר פור של חברת בת'להם סטיל, ושתי האחרונות, CV-20 ו-CV-21, הוזמנו שמונה ימים לאחר המתקפה על פרל הארבור ממספנת הצי בברוקלין וממספנת ניופורט ניוז, בהתאמה.