דניאל רוסנפלד (נולד ב-9 במאי 1989) המוכר יותר בשם הבמה שלו C418, הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקה ומהנדס סאונד גרמני יהודי, מוכר בעיקר כיוצר ומפיק המוזיקה של משחק המחשב מיינקראפט.
ראשית חייו.
רוסנפרלד נולד בקמניץ () שבמזרח גרמניה ב-1989 וגדל שם. הוא למד כבר בתחילת שנות ה-2000 ליצור מוזיקה בעזרת הגרסאות המוקדמות של אימפולס טראקר ואבלטון לייב, שהיו כלים מאוד ראשוניים באותה תקופה. אחיו, הארי רוסנפלד, שהציג לו את אבלטון לייב, הגיב ש"אפילו טיפש" יכול ליצור בקלות מוזיקה עם זה. אחיו גם נודע בשם C818, וממנו דניאל לקח השראה לשם C418. לדבריו, "השם מאוד סתמי, ואין לו משמעות אמיתית."
בשנת 2007, רוסנפרלד פתח בלוג שבו הוא העלה שיר שבועי. הבלוג "Blödsinn am Mittwoch" () נוצר בערך בזמן בו התעניין רונספלד בפיתוח מוזיקה למשחקי מחשב, כתוצאה מכך הוא הצטרף לחברת פיתוח אינדית בשם TIGSource. בשלב זה, החל רונספלד להיות מעורב בכתיבת פסקולים למשחקי מחשב לא ידועים.
מיינקראפט.
בTIGSource, שיתף פעולה עם היוצר של משחק המחשב מיינקראפט, מרקוס פרסון (Notch). רוזנפלד היה אחראי על המוזיקה, הפסקולים והקולות במשחק. רוסנפלד התחייב לחשוף יצירתיות מכך שהמשחק עוד לא פותח בשלב זה.
כיוצר מוזיקה עצמאי, רוסנפלד לא נחשב כחבר צוות בחברת מוג'אנג, החברה שעומדת מאחורי מיינקראפט. עד היום, רונספלד מחזיק את זכויות היוצרים למוזיקה של המשחק, ואף יצר 2 אלבומים שכוללים את המוזיקת רקע של מיינקראפט. הפסקול הראשון של מיינקראפט יצא ב-4 במרץ 2011 באתר המוזיקה שלו.
כחצי שנה לאחר מכן התחילו להפיק סרט דוקומנטרי על יצירת המשחק מיינקראפט. רוזנפלד התבקש ליצור מוזיקה המיועדת לסרט, ולאחר מכן הוסיף את המוזיקה לאלבום הראשון שלו ב-2012.
עבודה עצמאית.
חוץ מהפסקול למיינקראפט, רוסנפלד הלחין מוזיקה משלו. הוא העלה חלק גדול מהמוזיקה לעמוד הבנדקמפ שלו, שם העלה 16 אלבומים עצמאיים.
כשמיינקראפט יצא לאור, יצירותיו הפכו פופולריות במהירות, מה שאפשר לרוסנפלד להתפרנס ממוזיקה בלבד. זו הייתה ההשראה לאלבום 72 minute of Fame. התוכן של האלבום קשור בעיקר לסטייל של החיים של רוזנפלד. האלבום היה האלבום הראשון של רוסנפלד שיצא גם כאלבום פיזי.
ב-2015 יצא האלבום - 148. וכמו האלבום הקודם שלו, האלבום התייחס הרבה לחייו האישיים, אף על פי שבמקרה הזה, המשמעות הייתה יותר מוסתרת במילים.
דניאל רוזנפלד הוציא את האלבום 2 Years of Failure בשנת 2016, שכלל מבחר של קטעי מוזיקה שנועדו לפרויקטים או שירים ולא יכלו להתאים בשום מקום. חלק מהמוזיקה נועדה למשחק מז'אנר "פאזל יפני". והכי בולט, באלבום יש את הרמיקס שלו לפתיח של דברים מוזרים שהפך לפופולרי בשנת 2018, ועד היום, זה השיר הכי מושמע של רוזנפלד בSoundCloud.
רוסנפלד שחרר את Dief בשנת 2017.
ב־20 ביולי 2018 הכריז רוזנפלד על אלבום אולפן, Excursions, עם יציאת הסינגל הראשי שלו, "Beton". הסינגל השני שלו, "Thunderbird", יצא ב - 20 באוגוסט 2018. האלבום המלא יצא ב־7 בספטמבר 2018.
Excursions שוחרר על גבי תקליטור, ובנוסף, גם על תקליטור ויניל מוגבל על ידי Driftless Recordings בינואר 2019.
דיסקוגרפיה.
אלבומי אולפן
שדון חג המולד
בתרבויות רבות בעולם המערבי שדון חג המולד הוא שדון זעיר, שחי עם סנטה קלאוס בקוטב הצפוני ומשמש כעוזרו האישי, במרבית המקרים שדוני חג המולד מתוארים כירוקים או אדומים, בעלי אוזניים גדולות וכובע מחודד. לעיתים קרובות מסופר כי השדונים של סנטה מייצרים את הצעצועים בבית המלאכה של סנטה ודואגים לשלומם של האיילים שגוררים את המזחלת שלו.
היסטוריה.
שדוני חג המולד הוצגו לראשונה בסיפור מ-1856, הסיפור שנקרא "סנטה יותר מבוגר" נכתבה על ידי הסופרת האמריקאית, לואיזה מיי אלקוט.
בארצות הברית, קנדה, בריטניה ואירלנד, האגדה המודרנית של סנטה קלאוס כוללת גם בדרך כלל שדוני חג המולד. השדונים לבושים בגדים ירוקים, הם בעלי אוזניים מחודדות ויש על ראשם כובעים מחודדים, הגמדים למעשה הם גרסה עדינה של גמדים מהמיתולוגיה הנורדית.
במדינות אירופה האחרות זהותם של העוזרים של סנטה משתנה ממדינה למדינה, כך למשל בלוקסמבורג נקראים עוזריו של סנטה "הוסקר", בבלגיה ובהולנד הם מלווים את ניקולאוס הקדוש, אחד מהעוזרים של סינטרקלאס הוא לעיתים קרובות "זוורטה פיט" שהיא דמות שחורה (חלק מהאנשים שמתחפשים לדמות זו בחג הם גברים לבנים שצבעו את פניהם בשחור, עם הזמן הפך המנהג לשנוי במחלוקת ואנשים טענו כי הדמות היא גזענית). לעומת זאת במדינות נורדיות השדונים לובשים רק אדום (בניגוד למרבית המדינות שדוברות אנגלית בהן הלבוש שלהם הוא ירוק או ירוק ואדום יחד).
ג'ון דאגלס וודוורד
ג'ון דאגלס ווּדווֹרד (באנגלית: John Douglas Woodward; 12 ביולי 1846 – 5 ביוני 1924) היה צייר אמריקאי, שיצר מאות ציורים של נופי ארצות הברית, אירופה, ארץ ישראל ומצרים.
קורות חייו ופועלו.
וודוורד נולד במדינת וירג'יניה וגדל בקנטאקי. ב-1861 החל בלימודי אמנות בסינסינטי, אוהיו. ב-1863 נמלטה משפחתו לקנדה מאֵימי מלחמת האזרחים האמריקאית, וודוורד הצעיר עבר לעיר ניו יורק שם למד במכללת קופר ובאקדמיה הלאומית לעיצוב .
וודוורד שאף לצייר נופים בצבעי שמן ובצבעי מים, אך את מחייתו מצא באיור ספרים וכתבי עת. ב-1871 נשלח מטעם השבועון "Hearth and Home" לצייר ממראות מדינות הדרום. ב-1872–1873 נסע ברחבי ארצות הברית כמאייר הראשי בסדרת "אמריקה הציורית" ' של הוצאת 'אַפְּלְטוֹן' . האיורים הופיעו בתחילה לצד מאמרים בכתב העת של חברת 'אפלטון' ואחרי כן בספרי הסדרה. ההדפסים, על פי רוב חיתוכי עץ, התבססו על אקוורלים ועל רישומים שביצע וודוורד באתרים השונים. סדרת "אמריקה הציורית" זכתה להצלחה מסחרית אדירה והשפיעה מאוד על הגידול בתיירות הפנים בארצות הברית ועל התנועות לשמירת הטבע. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 פגש וודוורד את הצייר יליד אנגליה הארי פֶֿן, שאף הוא הפיק ציורים בשביל סדרת "אמריקה הציורית", אם כי ממחוזות אחרים מאלה שבהם פעל וודוורד. הידידות שנרקמה ביניהם נמשכה עד מותו של פֶֿן ב-1913. השניים נשלחו לארצות אירופה לצורך הכנת ציורים לסדרת "אירופה הציורית" ', שראתה אור בשנים 1875–1879, גם היא בהוצאת 'אפלטון'. ציוריו של וודוורד הופיעו בכרכים השני והשלישי שהוקדשו למזרח אירופה ולארצות סקנדינביה.
לקראת הפקת סדרת "ארץ ישראל הציורית", שתראה אור בשנים 1881–1884, ערכו השניים יחד מסעות לארץ ישראל, לסוריה ולמצרים בעונות החורף 1877–1878 ו-1878–1879. הרישומים והציורים שיצרו בשטח שועתקו לתחריטי עץ ומתכת. שמותיהם של הציירים לא נזכרו בספרי הסִדרה אלא במשפט קצר בדפי ההקדמה – "האיורים מדברים בעד עצמם", אבל חתימותיהם בראשי תיבות מופיעים פעמים רבות בשולי הציורים.
חוויותיו של וודוורד במסעותיו תועדו במכתבים השבועיים ששיגר לאשתו ולאימו. החוקרת האמריקאית סו רייני (Sue Rainey) מציינת שמכתביו מארץ ישראל, ממצרים ומסוריה מגלים כי במקרים רבים היו חוויותיהם הממשיות במקום נעימות הרבה פחות מאשר האיורים שיצרו, ובכך מזכירים את הערותיו החריפות של מארק טוויין במסעו לארץ ישראל כעשור לפני וודוורד, לפיהן "מיטב יופיים של נופי המזרח נשאר רק בתחריטי הפלדה".
וודוורד שב לארצות הברית בסוף הקיץ של 1879 וחי בביתו שבניו ג'רזי, שממנו קל היה להגיע ברכבת ובמעבורת למשרדיה של חברת 'אפלטון' בניו-יורק וללוות את עיבוד עבודותיו לדפוס. ההכנסות מהתמלוגים שהניבו ציוריו בספרים ובכתבי העת העניקו לוודוורד פנאי לציורי נוף צבעוניים, כאשר אהב. הוא העדיף ציורים באוויר החופשי שפירשו את השפעתם החולפת של מזג האוויר וחילופי העונות, ובהמשך דרכו, בניגוד לעמיתו הארי פן, לא נשען על נושאים מתוך רשימותיו וזכרונותיו. ב-1883 עבר עם אשתו לצרפת – לפריז ולפונט אוון, וב-1884 חזר לניו יורק והמשיך ליצור איורים לספרי שירה ולכתבי עת. במות אביו ב-1894 נפלה לידיו ירושה נכבדה וכך יכול היה להקדיש את כל כולו לציור. בשנים 1898–1901 שהה עם אשתו באיטליה ובשווייץ. ב-1905 השתקעו בניו רושל שבמדינת ניו יורק, בה פרחה מושבת אמנים.
וודוורד המשיך ליצור ציורים לתערוכות ולמכירה עד מותו ב-5 ביוני 1924. אשתו, מריה לואיז וודוורד, שמרה על רבים מציורי ההכנה שביצע לצורך שעתוקם בתחריטים ומסרה אותם למרכז הכנסייה האפיסקופלית באורקני ספרינגס בוירג'יניה. מכתביו של וודוורד אצורים בארכיון המדינה בריצ'מונד.
לקריאה נוספת.
• יהושע בן-אריה, צייריה וציוריה של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, יד יצחק בן-צבי, 1992, עמ' 245–249
• Rainey, Sue &amp; Roger B. Stein, "Shaping the Landscape Image, 1865-1910: John Douglas Woodward", University of Virginia Press, 1997
ארווין אלסטר
ארווין אלסטר (באנגלית: Erwin Elster ; 8 במאי 1887 – 16 באפריל 1977) היה צייר ומורה, מייסד שותף של חברת האמנים והמעצבים "Świt". הוא צייר בצבעי שמן, בצבעי מים ובדיו, נושאים שונים. הוא צייר סצינות ז'אנריות, עירום, דיוקנאות, טבע דומם ונופים. לסזאן הייתה השפעה רבה על עיצוב גישתו האמנותית.
קורות חיים.
בשנים 1907–1912 למד באקדמיה לאמנויות בקרקוב בהשגחתם של וויצ'ך וייס, יוזף אוניז'יסקי, יוליאן פלאט ויוזף פאנקייביץ'. הוא סיים את לימודי הציור, והוענקה לו מדליית כסף ושתי מדליות ארד, ומלגות לאיטליה וצרפת. במשך שנה (1912 - 1913) שיפר את כישוריו בפריז באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר. לאחר שחזר לקרקוב בשנת 1913, החל את הקריירה האמנותית שלו, והתחיל ללמוד במקביל. מאז הוא שילב את שתי האהבות הללו זו עם זו, ויצר ולימד למעלה מ-60 שנה.