באמצעות שחקנית גולף מבטיחה בשם ג'ורדן בייקר, אותה ניק מחבב, גטסבי מבקש ממנו לארגן מפגש בינו לבין דייזי. גטסבי ודייזי לא התראו במשך חמש שנים, תקופה בה גטסבי שירת במלחמת העולם הראשונה, וכן חיפש כיצד להתעשר כדי לכבוש את לבה של דייזי. זאת הוא עשה באמצעות פנייה לפשע המאורגן דרך אדם בשם מאייר וולפסהיים, ואכן צבר ממון רב באותן שנים. דייזי מצידה לא חיכתה לגטסבי, אלא התארסה לטום. בערב חתונתה, קיבלה מברק מגטסבי בו הוא מצהיר על אהבתו - ולמרות רגשותיה ההדדיים, בחרה היא להינשא לביוקנן.
הפגישה של השניים מגומגמת בתחילה, אולם משתפרת בהמשך. הם מתראים מספר פעמים, לעיתים בנוכחותו של טום. הקונפליקט מגיע לשיא בעת בילוי של החמישה (ניק, דייזי, טום, גטסבי וג'ורדן) בחדר מלון פלאזה בניו-יורק, עת טום מעמת את גטסבי עם חשדותיו. גטסבי אינו נרתע וטוען כי דייזי תעזוב את טום למענו. דייזי מודה באהבתה לגטסבי, ועם זאת אומרת שהיא אוהבת את טום.
במהלך העימות חש ניק אמון בגטסבי והזדהות מוחלטת איתו, זאת לאחר שגטסבי הפך את ניק לבעל-בריתו וידידו היחיד.
לאחר וידויה המרעיש של דייזי, היא עוזבת בחזרה ללונג איילנד יחד עם גטסבי במכוניתו. השאר באים בעקבותיהם במכונית נפרדת. במהלך הנסיעה, מכוניתו של גטסבי דורסת אישה בתאונת פגע וברח. ההרוגה היא מירטל וילסון, המאהבת של טום, שרצה לכביש כיוון שחשבה שטום בא לבקרה. בתחילה חושב בעלה של מירטל כי טום הרג אותה, בין השאר כיוון שחשד, בצדק, כי טום מכה אותה. כשהוא מתעמת עם טום, מפנה אותו זה למכוניתו של גטסבי. לאחר שעקב אחרי סימני המכונית עד לביתו, בצערו הוא יורה בגטסבי למוות ולאחר מכן מתאבד.
דייזי נותנת לטום להאמין כי אכן גטסבי נהג ברכב בשעת התאונה, אף על פי שהיא זו שאחזה בהגה.
איש מבין מאות אורחי המסיבות של גטסבי אינו טורח להגיע להלווייתו. הנוכחים היחידים הם ניק, אביו של גטסבי - הנרי גטס (גטסבי שינה את שמו כשעשה דרכו במעלה הסולם החברתי), ואיש ששמו אינו מצוין, אותו ניק פגש בעבר בחדר הספרייה של גטסבי באחת מהמסיבות.
ניק פוגש מאוחר יותר את טום ומאשים אותו בכך שאמר לווילסון כי גטסבי אשם בתאונה. ניק מגיע למסקנה כי טום ודייזי הם עשירים אדישים שמשאירים לאחרים לפתור את הבעיות שהם יוצרים ובורחים חזרה לעושרם.
ניק מנתק את קשריו עם ג'ורדן, אותה הוא תופס כאדם לא-ישר. הוא עוזב את ביתו החדש וחוזר מערבה למקום מגוריו הקודם.
תרגומים לעברית.
הספר יצא בתרגום לעברית מספר פעמים:
סרטים.
הספר עובד לקולנוע חמש פעמים:
הספר גם עובד למופע מחול בהפקה בינלאומית, שהגיעה לישראל, לשתי הופעות בנובמבר 2019, בהיכל התרבות תל אביב.
א-נבטיה
אַ-נַּבַּטִיַּה (בערבית: النبطية) היא עיר בדרום לבנון ובירת מחוז א-נבטיה. באזור העיר מתגוררים כ-85,000 תושבים, ובעיר עצמה – כ-40,000 תושבים. היא משמשת מרכז עירוני לשירותים שונים ליישובים סביב, ובהם שוק פעם בשבוע.
היסטוריה.
יש עדויות לקיום כפר במקום זה כבר במאה ה-8 לפנה"ס. מקור שם העיירה הוא במילה פיניקית שמשמעותה לצפות.
מדרום לעיירה עומד מבצר הבופור, שעל פי חלק מהחוקרים, נבנה על ידי הצלבנים, בעוד אחרים טוענים כי הוא קיים כבר מהתקופה הרומית מאות שנים לפני כן, וכי הצלבנים שהגיעו למקום רק שיפצו אותו. בתקופה הצלבנית הבופור היה המבצר המבוצר והחשוב ביותר באזור לבנון.
בנבטיה שני מסגדים עתיקים, האחד נבנה במאה ה-16 ונמצא במרכז העיר, והשני נבנה בתקופה הממלוכית.
בשנת 1860 ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בעיירה, וכתב: .
בעת מאורעות תל חי מצאו מקלט בנבטיה מספר משפחות של תושבי מטולה אצל השיעים שאיתם היו ביחסים טובים באותן שנים.
ביולי 1941 כבשו כוחות הצבא הבריטי את העיירה, כחלק ממבצע שנועד להחליף את משטר צרפת של וישי, ששלט בלבנון, בכוחות צרפת החופשית של שארל דה גול.
תקופת ה"פתחלנד".
לאחר מלחמת העצמאות התיישבו פליטים פלסטינים במחנה פליטים, שהוקם בסמוך לעיר. במחנה פעלה מפקדה של הפת"ח החל מסוף שנות ה-60. ב-15 בספטמבר 1972, פשט כוח צה"ל על המחנה, כתגובה על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. במבצע נהרגו כ-40 לוחמי פת"ח ושלושה חיילי צה"ל, נהרסו 150 בתים ופוצצו שני גשרים על הליטני.
במאי 1974 הופצץ מחנה הפליטים בידי חיל האוויר הישראלי. עקב כך, עברו חלק מן הפליטים למחנה עין אל-חילווה.
בינואר 1977, בזמן מלחמת האזרחים בלבנון, נכנס לעיירה גדוד של הצבא הסורי ובו 500 חיילים, לאחר שהצבא הסורי שכבר השתלט כמעט על כל שטח לבנון שמצפון. מדינת ישראל התנגדה למהלך ולאחר מגעים דיפלומטיים נסוג הצבא הסורי. בתקופה זו התושבים השיעיים פעלו במסגרת ארגון אמל שלחם על זכויותיהם בתוך לבנון. אזור נבטייה היה ברובו בשליטת כוחות של הארגונים הפלסטיניים, בעיקר הפת"ח, שגם השתלטו על רכס עלי טהר (רמת ארנון) החולש על העיירה ממערב (כולל מבצר הבופור בקצה הרכס), ומשם גם נהגו לשגר קטיושות לעבר ישראל. ממערב על רכס מרג' עיון שלט צבא לבנון החופשית שפעל בשיתוף פעולה עם ישראל החל מ-1977. בין צבא לבנון החופשית והארגונים הפלסטיניים התנהלו חילופי אש בקביעות בתקופה זו. במקביל ניהלו קרבות נגד המליציות השיעיות.
בסוף 1979, כמה חודשים לאחר המהפכה האיראנית, הגיעו לראשונה לאזור מתנדבים איראניים, שתוך מספר שנים החלו לעזור להקמת חזבאללה. באפריל 1980 פתחה איראן גם קונסוליה בנבטיה.
במאי 1980, גירשה מדינת ישראל את ראשי הערים של חברון וחלחול לנבטייה.
בפברואר 1981, פוצץ כוח של חטיבת גולני את מפקדת ארגון חזית השחרור הערבית, שהייתה ממוקמת כ-2 ק"מ מדרום לעיירה. בפיצוץ נהרגו 14 אנשים.
במלחמת לבנון הראשונה.
במלחמת לבנון הראשונה נערך קרב קשה על מבצר הבופור, שבסופו נכבש בידי חטיבת גולני, למחרת, ב-7 ביוני 1982, התקדמה חטיבה 769 יחד עם כוח בפיקוד סמח"ט גולני גבי אשכנזי לכיוון נבטיה, ועם ערב נכבשה העיר והייתה בשליטת ישראל במשך שלוש שנים. תחילה התושבים השיעיים קיבלו באהדה את כוחות צה"ל, חיילי צה"ל אף נכחו בטקסי יום העשוראא בעיירה באוקטובר 1982 (שנה אחר כך כבר תקפו את חיילי צה"ל בנבטיה בעת יום העשוראא). נוכחות צה"ל בעיירה חיזקה את השליטה השיעית בעיר לאחר שמוסלמים סונים (פלסטיניים ומקומיים ברחו במהלך הקרבות) ורוב הנוצרים ברחו לאזורים שבשליטה נוצרית כבר בזמן מלחמת האזרחים. תוך פחות משנה, בעידוד כוהני דת ופעילים שהגיעו מאיראן, הפכה האוכלוסייה השיעית המקומית לעוינת את ישראל והחלו לבצע פיגועים נגד כוחות צה"ל (הפיגוע הגדול הראשון של השיעיים היה אסון צור השני שהתרחש ב-4 בנובמבר 1983). בין השנים 1983 ו-1985 ביצעו עשרות פיגועים נגד כוחות צה"ל ששהו באזור.
ביולי 1984 החל צבא דרום לבנון להתפרס בנבטיה במקום צה"ל, וב-11 באפריל 1985 פינה סופית את האזור והתפרס מחדש ברכס עלי טהר שמעל העיירה.
בשליטת חזבאללה.
לאחר שנסוג צה"ל לרצועת הביטחון החל חזבאללה במאבק להשתלט על האזור נגד הארגונים הפלסטיניים ותנועת אמל. בינואר 1989 ערכו פעילי חזבאללה טבח בכפרים תומכי אמל באזור נבטיה והרגו לפחות 50 איש. הפלסטינים ואמל, שנלחמו זה בזה בעת מלחמת האזרחים, החלו לשתף פעולה במאבק נגד חזבאללה ואף הצליחו לכבוש בחזרה מספר נקודות באזור. עוד תחילת שנות ה-2000 כבר שלט חזבאללה באופן מוחלט באזור.
במלחמת לבנון השנייה, בעקבות מידע על מאגרי כספים של חזבאללה בעיר, נפגעה העיר וסביבותיה מהפצצות חיל האוויר הישראלי.
אוכלוסייה.
רוב התושבים בעיירה הם מוסלמים שיעים, אם כי קיים בכפר גם מיעוט של נוצרים יוונים-קתולים. לנבטיה שלושה נציגים בפרלמנט הלבנוני, כולם שיעים.
דייל דייוויס
אליוט ליידל "דייל" דייוויס (באנגלית: Elliott Lydell "Dale" Davis; נולד ב-25 במרץ 1969 בטוקואה, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד. גובהו של דייוויס הוא 2.11 מטרים.
קריירה.
דייוויס נבחר במקום ה-13 בדראפט 1991 על ידי האינדיאנה פייסרס, שם בילה את 9 שנותיו הראשונות בליגה. במהרה, מצא עצמו דייוויס בעמדת הפאוור פורוורד הפותח של הקבוצה והיה לבורג חשוב בהצלחה הפייסרס של אמצע שנות ה-90. לרוב, רשם דייוויס מספרים כפולים בנקודות וכמעט גם בריבאונדים במהלך שנותיו בפייסרס, ועזב את הקבוצה כריבאונדר המוביל בהיסטוריית הקבוצה ב-NBA (הקבוצה הייתה חלק מליגת ה-ABA לפני הצטרפותה לליגת ה-NBA).
בעונת 1999–2000 נבחר דייוויס לשחק במשחק האולסטאר, בו רשם 4 נקודות ו-8 ריבאונדים. בנוסף, הגיעה אינדיאנה בעונה זו לראשונה בתולדותיה, לגמר ה-NBA. לאחר עונת השיא ב-2000, החליטו בפייסרס לבנות קבוצה צעירה יותר, אז נשלח דייוויס לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לג'רמיין אוניל וג'ו קליין. במהרה הפך אוניל הצעיר לשחקן הבולט במועדון. דייוויס נשאר 4 עונות בפורטלנד, שם רשם מספרים דומים לאלה שרשם באינדיאנה, בסביבות ה-8 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק. בפורטלנד שיחק 313 משחקים, מהם פתח בחמישייה 235 פעמים.
ב-20 ביולי 2004, העבירו פורטלנד את דייוויס יחד עם דן דיקאו לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לניק ואן אקסל. ב-24 בפברואר 2005, הועבר דייוויס שוב, יחד עם הגארד ספידי קלקסטון לניו אורלינס הורנטס בתמורה לגארד בארון דייוויס. דייוויס שוחרר מהקבוצה זמן קצר לאחר שהגיע אליה. אז, ב-4 במרץ אותה שנה, חתם שוב בקבוצתו המקורית - אינדיאנה פייסרס.