מישל פיליפס נולדה בשם הולי מישל גיליאם (Holly Michelle Gilliam) בלונג ביץ', קליפורניה כילדתם השנייה של ג'ויס לאון (לבית פול), מנהלת חשבונות ושל קרדנר בורנט גיליאם, איש צי הסוחר. יש לה אחות אחת גדולה ממנה. אמה של פיליפס מתה ממפרצת תוך-גולגולתית כאשר היא הייתה בת חמש. מגיל שש ועד גיל שתים עשרה גדלה פיליפס במקסיקו סיטי, שם למד אביה סוציולוגיה בקולג' המקומי. בשנותיה שם היא התחנכה בבתי ספר מקומיים ורכשה שליטה בשפה הספרדית. בגיל שלוש עשרה היא שבה לארצות הברית עם אביה ועם אחותה והם התיישבו מחדש בלונג ביץ', שם היא החלה את לימודי התיכון שלה. בבית הספר התיכון הייתה פיליפס פעילה בכמה ענפי ספורט וכן למדה לנגן בפסנתר, גיטרה וצ'לו.
קומתה של פיליפס הגיעה ל-1.70 מטר והיא עברה לסן פרנסיסקו מתוך תקווה לעבוד בדוגמנות. שם היא הכירה את ג'ון פיליפס שהיה אז בעיצומו של מסע הופעות בקליפורניה עם להקתו, The Journeymen. הוא התגרש מאשתו הראשונה וב-31 בדצמבר 1962 נשא את מישל לאישה כאשר היא הייתה בת שמונה עשרה. ב-1968 נולדה בתם שיינה פיליפס, שבשנות התשעים הייתה זמרת בשלישיית הבנות וילסון-פיליפס.
קריירה.
The Mamas &amp; The Papas.
לאחר נישואיה לגון פיליפס, עבר הזוג לניו יורק, שם הם החלו לכתוב שירים ביחד. מישל הייתה אחת מהחברים המייסדים של להקת The Mamas &amp; The Papas בשנת 1965. היה השתתפה בכתיבת כמה מלהיטי הלהקה, כולל California Dreamin', שנכלל באלבום הביכורים שלהם If You Can Believe Your Eyes and Ears שיצא לאור ב-1966.
ההקלטות לאלבום השני של הלהקה (שבעילום שם נקרא The Mamas &amp; the Papas ולעיתים נקרא "קאס, ג'ון, מישל, דני", ששמותיהם הופיעו על עטיפת האלבום מעל שם הלהקה) הופרעו כאשר מישל חשפה את הרומן שלה עם ג'ין קלארק מלהקת הבירדס. רומן בין מישל פיליפס לבין חבר הלהקה דני דוהרטי, שהתגלה שנה קודם לכן, נסלח. דוהרטי וג'ון פיליפס התפייסו וכתבו יחדיו את השיר I Saw Her Again שנכתב לכאורה על הפרשה, אף על פי שמאוחר יותר התגלעה מחלוקת ביניהם על מידת חלקו של דוהרטי בכתיבת השיר. הפעם היה ג'ון פיליפס נחוש בדעתו להדיח את אשתו. לאחר התייעצות עם עורך דינם ועם חברת ההקלטות, שיגרו ג'ון פיליפס, דוהרטי ואליוט ב-28 ביוני 1966 מכתב למישל שבו הם הודיעו לה על הרחקתה מהלהקה. זמן קצר לאחר מכן, ב-23 באוגוסט אותה שנה, הוחזרה מישל ללהקה לאחר שהשלושה הגיעו למסקנה שמחליפתה, ג'יל גיבסון, חסרה את הכריזמה הבימתית של קודמתה. לאחר שובה של פיליפס, יצאה הלהקה למסע הופעות קצר בחוף המזרחי והופיעה בסדרה של הופעות בוושינגטון די. סי., בולטימור ובאוניברסיטת פורדהם בניו יורק.
לאחר שובם לקליפורניה ולאחר שהתמקמו בלוס אנג'לס, הקליטה הלהקה את אלבומם השלישי, The Mamas &amp; The Papas Deliver שיצא לאור ב-1967. ביוני אותה שנה הופיעה פיליפס עם הלהקה בפסטיבל הפופ במונטריי שבקליפורניה, אירוע שאורגן על ידי ג'ון פיליפס ולו אדלר. בפסטיבל הופיעו גם מוזיקאים בולטים אחרים שנמנו על תרבות הנגד והרכבי רוק פסיכדלי, כמו ג'פרסון איירפליין, ג'ניס ג'ופלין וג'ימי הנדריקס. בספרה על החוויה, אמרה פיליפס:"זה היה כמו יריד רנסאנס. זה היה נוח לאמנים ולקהל. באופן מעשי לכולם היה מקום לשבת, ואם לא, האנשים נתלו על הגדרות ויכלו לראות ולשמוע את ההופעות. או שהאנשים שישבו בחוץ יכלו לשמוע הכל משם... זה היה נחמד".
באוגוסט 1967 הופיעה הלהקה במה שהיה להופעתם החיה האחרונה בהוליווד בול. יחד עם הלהקה הקליטה פיליפס את האלבום הרביעי שלהם The Papas &amp; The Mamas, שיצא בשנת 1968, לפני שיצאו להפסקה זמנית. מישל וג'ון פיליפס, שנישואיהם עלו על שרטון באותה עת, הגישו במאי 1969 בקשה לגירושים בבית המשפט של מחוז לוס אנג'לס וב-1971 התפרקה הלהקה רשמית, עוד לפני שיצא אלבומה החמישי והאחרון People Like Us, שהוקלט כדי לקיים את התחייבותם לחברת ההקלטות.
קריירת משחק.
ב-1969 עוד לפני פירוק הלהקה, הצטלמה פיליפס לסרט המדע הבדיוני של גראם פרסונס, Saturation 70, לצדם של נודי כהן, אניטה פלנברג וג'וליאן ג'ונס, אז בנו בן החמש של גיטריסט הרולינג סטונז, בריאן ג'ונס. הפקת הסרט לא הושלמה מעולם. בשנה שלאחר מכן, לאחר פירוק The Mamas &amp; the Papas, החלה פיליפס לקחת שיעורי משחק בלוס אנג'לס והיא אמרה שכוונתה להתחיל את קריירת המשחק שלה "מאפס", בציינה שהתמלוגים ממכירות התקליטים של הלהקה אפשרו לה לקבל הכנסה יציבה כאשר היא החלה להיכנס לעולם הקולנוע.
תפקידה הקולנועי הראשון של פיליפס היה בסרטו של דניס הופר, "הסרט האחרון" (The Last Movie) שיצא לאקרנים ב-1971 ובו היא גילמה תפקיד משני. זמן קצר לאחר סיום הפקת הסרט נישאה פיליפס להופר, אך נישואים אלו החזיקו מעמד שמונה ימים בלבד. שנתיים לאחר מכן לוהקה פיליפס לתפקיד ראשי במותחן "דילינג'ר" (Dillinger), כחברתו של ג'ון דילינג'ר, בילי פריצ'ט. הסרט זכה לשבחי הביקורת ובמגזין וראייטי נאמר על הופעתה של פיליפס: "פיליפס, בהופעת הביכורים שלה לאחר שהייתה חברה בלהקת The Mamas &amp; the Papas, בולטת כחברתו של דילינג'ר", בעוד שהניו יורק טיימס תיאר את הופעתה כ"יעילה למדי". על הופעתה בסרט זה הייתה פיליפס מועמדת לפרס גלובוס הזהב. בהיזכרה בסרט, אמרה פיליפס:
באותה שנה הקליטה פיליפסקולות כמעודדת יחד עם דרלין לאב, עבור הסינגל של צ'יץ' וצ'ונג, Basketball Jones, שהגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים של מגזין בילבורד. ב-1974 לוהקה פיליפס בסרט האימה הטלוויזיוני The California Kid בכיכובו של מרטין שין. ב-1975 היא הופיעה בהופעה קצרה בסצנת מסיבה עם וורן בייטי בסרט "שמפו". פיליפס ניהלה מערכת יחסים קצרה עם בייטי והופעתה בסרט זה הייתה הופעת קמע. באותה שנה חתמה פיליפס על חוזה הקלטות סולו עם חברת איי אנד אם רקורדס והוציאה סינגל פרומו בשם "אלוהה לואי" (Aloha Louie), שיר שכתבה יחד עם בעלה לשעבר, ג'ון פיליפס. ב-1976 היא הוציאה את סינגל הסולו הראשון שלה, "אין אהבה היום" (No Love Today) שהיה חלק מפסקול הסרט Mother, Jugs &amp; Speed.
אלבום סולו והמשך הקריירה הקולנועית.
ב-1977 הוציאה פיליפס את אלבום הסולו הראשון והיחיד שלה, "קורבן הרומנטיקה" (Victim of Romance) שהופק על ידי ג'ק ניטשה עבור חברת איי אנד אם רקורדס. על האלבום הזה אמרה פיליפס: "לא עשיתי זאת קודם בשל העובדה שמעולם לא חשתי בטוחה מספיק בעצמי כזמרת. אני טובה, אך קאס הייתה תמיד טובה יותר". פיליפס גם הגיבה על מעורבותה בהפקת האלבום באומרה שהיא הייתה מעורבת "בכל היבט של ההפקה, החל מבישול ההקלטה ועד לעיצוב העטיפה". שני הסינגלים הראשונים שלה שנכללו באלבום לא הצליחו להגיע לדירוגים הארציים בארצות הברית.
באותה שנה ביצעה פיליפסקולות רקע יחד עם בתה החורגת לשעבר, מקנזי פיליפס (בתו של ג'ון פיליפס מנישואיו הראשונים) בשיר "לוחם הזולו" באלבום הסולו של בעלה לשעבר, Pay Pack &amp; Follow. באותה שנה היא גם כיכבה בסרטו של קן ראסל, "ולנטינו", בתפקיד נטשה רמבובה, אשתו השנייה של רודולף ולנטינו. הביקורות על הסרט היו מעורבות וב-Time Out של לונדון נאמר: "כסרט שמובנה כסדרה של פלשבקים מהלווייתו של ולנטינו בחזרה לימיו המוקדמים באמריקה, השעה הראשונה מתאפיינת בשפיות והיא עבודתו המבוקרת ביותר של ראסל מזה כמה שנים, על אף הציניות החלולה שבו".
ב-1979 הופיעה פיליפס בעיבודו הקולנועי לרומן של סידני שלדון "קשר דם" (Bloodline), מותחן בכיכובם של אודרי הפבורן ובן גזארה. הסרט זכה לביקורות שליליות, והופעתה של פיליפס, יחד עם הופעתם של ג'יימס מייסון ומוריס רונה, ספגו ביקורת מהווראייטי כ"משמעממות". באותה שנה הקליטה פיליפס את השיר "לנצח" (Forever) עבור הפסקול של הסרט "קליפורניה חולמת", סרט גלישה שלמעט שמו לא היה לו שום קשר ללהיט של להקתה לשעבר של פיליפס.
בין הסרטים הנוספים שבהם גילמה פיליפס תפקידים באותן שנים ניתן למנות את The Man with Bogart's Face משנת 1980, "קציר הפרא" (Savage Harvest) משנת 1981 ו"ההמנון האמריקאי" (American Anthem) משנת 1986. בטלוויזיה שיחקה פיליפס בתפקיד בת הים ניה בשלושה פרקים של הסדרה Fantasy Island, בתפקיד לאורה ון טריס בסרט הטלוויזיה Mike Hammer: Murder Takes All בכיכובו של סטייסי קיץ' ובמיני-סדרות כמו "אספן" משנת 1977 ו-The French Atlantic Affair משנת 1979. היא הופיעה בהופעות אורח בסדרות כמו ספין סיטי ו (בה היא הופיעה בפרק We'll Always Have Paris כאהובתו לשעבר של קפטן ז'אן-לוק פיקארד). בין השנים 1983 – 1986 הצטרפה פיליפס לצוות הסדרה Hotel בתפקיד הקונסיירז', בתו של יריבה של בעלת המלון ויקטוריה קבוט, שמשתיל את בתו כמרגלת כצעד מקדים להשתלטותו על המלון.
מנוטס לנדינג ועד היום.
פיליפס כיכבה בשש עונות של הסדרה נוטס לנדינג בתפקיד אן מתסון סאמר התככנית הנצחית, אמה של הדמות הראשית פייג' שאותה גילמה ניקולט שרידן. פיליפס גילמה את אותו תפקיד בסרט הטלוויזיה "נוטס לנדינג - בחזרה למבוי הסתום" שיצא לאקרנים ב-1997. במהלך אותן שנים היא הופיעה גם בסרטים Let It Ride משנת 1989, במותחן "מספריים" (Scissors) בכיכובה של שרון סטון ובסרט "שוטר מושחת" (Joshua Tree) משנת 1993 בכיכובו של דולף לונדגרן. באמצע שנות התשעים של המאה ה-20 שיחקה פיליפס בתפקיד אבי מלון, אמה של ולרי מלון (בכיכובה של טיפאני ת'יסן) בסדרה בוורלי הילס 90210.