ידועים שלושה מנגנוני עמידות שמציג החיידק כנגד הקינולונים. הראשון משאבות efflux הפועלות להפחתת ריכוז הקינולונים בתא. השני גן עמידות על גבי פלסמיד, המקודד חלבונים הנקשרים ל- DNA gyrase ובכך מונעים היקשרות התרופה אליו, והשלישי קיום מוטציות באתרי הקשירה של טופואיזומרז 4 או DNA gyrase המפחיתות את אפיניות הקשירה של קינולונים. יצוין, כי קיימת כיום ביקורת רבה על השימוש התכוף במתן מרשם לתרופה זו – נמצא כי כמעט השימוש בפלואורקינולונים (דור חדש של קינולונים) בארצות הברית עלה פי 3 בחדרי מיון במהלך השנים 1995-2002, בהשוואה לאלטרנטיבות בטוחות יותר כגון מקרולידים, אשר השימוש בהן ירד.
התוויות טיפוליות.
קינולונים ניתנים לטיפול בזיהומים הנגרמים בדרכי השתן. קינולונים ניתנים גם במקרים הבאים:
קינולונים אינם מומלצים לחולי אפילפסיה, הארכת מקטע QT, ולאנשים שלקו בשבץ או בזיהום של ה- CNS.
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי כוללות בין היתר בחילות, הקאות, חוסר תיאבון, כאבי בטן וטעם לא נעים בפה. השפעות לוואי קיימות במערכת העצבים וכוללות כאבי ראש, סחרחורות, רעד, סיוטי לילה, עייפות והפרעות ראייה. תופעת לוואי נוספת היא פוטוסנסיטיביות- תוגבה של רגישות יתר של העור לאור (נראה כמו כוויית שמש, תפרחות, אודם ושלפוחיות בעור). תופעות לוואי נוספות הן דלקות או קרעים בגידים (טנדיניטיס) ולכן מומלץ להימנע ממתן תרופות אלו לחולים הנוטלים סטרואידים, ספורטאים, וכן קשישים או חולים הלוקים מראש בטנדינטיס. התרופות עלולות לגרום לדלקת בכבד ויש לבחון תפקודי כבד בעת לקיחתן. כמו כן התרופות מאריכות את מקטע ה- QT בתרשים החשמלי של האק"ג כתוצאה מחסימה של תעלות אשלגן. התרופות גם עלולות לפגוע בכליות אם כי באופן נדיר יחסית.
סוגים.
ניתן לחלק את הקינולונים למספר דורות בהתאם לשנות הפיתוח של התרופה. ככל שהדור וותיק יותר, כך התרופה יותר צרת טווח מבחינה בקטריאלית. עם זאת, נהוג יותר להבחין בין הדור הראשון של התרופות, לבין הדור החדש יותר הכולל fluorine ולכן נקראות fluoroquinolones.
קינולונים וחסר באנזים G6PD.
בעבר מקובל היה בספרות הרפואית כי מתן קינולונים בעייתי בחולים הסובלים מחסר באנזים Glucose-6-Phosphate Dehydrogenase.
לאזהרה זו נודעה חשיבות מיוחדת בשל שכיחות גבוהה של המוטציה הים-תיכונית בתתי אוכלוסיות מסוימות בישראל, כערבים ויהודים-כורדים.
בשנת 2011 פרסמו במשותף האיגוד הישראלי לרפואת ילדים, האיגוד הישראלי לפרמקולוגיה קלינית והאגף להבטחת איכות של ההסתדרות הרפואית בישראל קווים מנחים (guidelines) הקובעים כי במינונים הטיפוליים אין סכנה במתן קינולונים לאנשים עם חסר באנזים G6PD.
הים הקארפאתי
דידייר אילונגה מבנגה
צרטובטרצ'ידיים
צרטובטרצ'ידיים (שם מדעי: Ceratobatrachidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב החיים בדרום-מזרח אסיה בחצי האי המלאי, בורנאו, גינאה החדשה ואיים באוקיינוס השקט.
הם התפצלו ממשפחת הצפרדעיים (Ranidae), אך הופרדו מהם ב-1884. הם שויכו גם למשפחה דיכרוגלוסיים (Dicroglossidae).
מיני המשפחה מטילים את ביציהם ביבשה ומהם בוקעות צפרדעים קטנות ולא ראשנים אמיתיים. לחלקם ישנה בליטה מוארכת על אפם המזכירה קרן של קרנף.
צפרדע הפקמן
גשר בנות יעקב (אתר ארכאולוגי)
גשר בנות יעקב הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי שנמצא כמה מאות מטרים מדרום לגשר בנות יעקב בגדה המזרחית של נהר הירדן. באתר נמצאו ממצאים חשובים מהתרבות האשלית של התקופה הפלאוליתית התחתונה, שגילם כ-790,000 - 690,000 שנים לפני זמננו לפי שיטות פלאומגנטיות.
באתר התגלו שרידיו של פיל ישר-חט, שנטבח בידי האדם הקדמון, ככל הנראה הומו ארקטוס. לצדו נמצאו כלים מסותתים מצור ובזלת ובול עץ ששימשו לטביחת הפיל. באתר נמצאו ריכוזים מובחנים של שבבי צור שרופים וזרעים שרופים בכמה שכבות ארכאולוגיות רצופות. ריכוזים מובחנים כאלה יכולים להיות רק שרידים למדורות שהצית האדם כאשר ישב באתר, וכך מהווים את אחת העדויות הקדומות בעולם לשימוש האדם הקדמון באש. סביב המדורות פזורים שבבי אבן ושרידי עצמות יונקים, זוחלים ודגים שהושלכו שם בעת היישוב במקום. ממצאים אלה מאפשרים לשחזר את התזונה המגוונת של האדם בתקופה כה קדומה - במקרה זה דיג שפמנונים ואיסוף סרטנים מאגם החולה הקדום. באתר נמצאו גם מאובני בעלי-חיים רבים, חלקם עם סימני חיתוך או הכאה מכלי-אבן, הכוללים בין השאר קרנפים, היפופוטמים, בקר קדום, יחמורים, איילים, סוסים וצבאים. כמו כן נמצאו באתר כלי-אבן אשליים רבים. לא התגלו מספיק מאובני אדם לזיהוי ודאי של המין - רק שני שברים של עצמות ירך - אך בסבירות גבוהה מדובר בהומו ארקטוס.
באתר נמצאו מינים רבים של צמחים בהם; שושנת מים קוצנית, שקד בר, אלת הפיסטוק, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון מצוי וערמון.
האתר במאה ה-21.
חלק מממצאי החפירה הועברו לתצוגה במוזיאון ישראל. כלי-אבן נוספים שנמצאו באזור החולה מוצגים במוזיאון האדם הקדמון שבקיבוץ מעין ברוך ובמוזיאון בקיבוץ גדות.
בשנת 2000 נגרם נזק כבד לאתר כתוצאה מעבודות להעמקת נהר הירדן שביצעה רשות ניקוז הכנרת.
נורדוסטפולדר
נורדוסטפולדר (, מילולית: "הפולדר הצפון-מזרחי") היא רשות מקומית (מעין מועצה אזורית) במחוז פלבולנד שבהולנד. בעבר נקרא האזור Urker Land, על שם הכפר ארק (Urk). המרכז המנהלי של הרשות היא העיר אמלורד השוכנת בלב שטח הרשות. נורדוסטפולדר היא הרשות המקומית בעלת השטח הגדול ביותר בהולנד, אם כי שטחן של לייליסטאד וטשחרלינג גדול יותר, אך ברובו הוא שטח מים.
היסטוריה.
על פי התוכנית המקורית משנת 1891 היה הפולדר הדרום-מזרחי אמור להיות השני שייובש לאחר פולדר וירינגרמיר, אך ב-1932 הוחלט לתת קדימות לפולדר הצפון-מזרחי, שהיה קטן יותר ולפיכך עבודת הביצוע שלו נחשבה קלה יותר. פולדר זה היה נורדוסטפולדר (הפולדר הצפון-מזרחי). עקב קשיים כספיים ראשוניים, עבודות הייבוש החלו רק ב-1936. שתי סוללות באורך כולל של 55 ק"מ, נבנו בהדרגה במימי האייסלמיר, אחת מהכפר למר (Lemmer) שבמחוז פריסלנד עד לאי והכפר ארק והשנייה מפולנהופה (Vollenhove) שבמחוז אוברייסל ועד לארק. עבודות הבנייה של סוללות אלו ושל תחנות השאיבה שובשו במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני של הולנד. הסוללות ההיקפיות נסגרו בדצמבר 1940 ותחנות השאיבה החלו בפעולתן בראשית 1941. נורדוסטפולדר נחשב יבש במידה מספקת בספטמבר 1942 ועבודות הפיתוח החלו בשטח האדמה החדש שגודלו היה 480 קמ"ר.
משימת ייבושו של הנורדוסטפולדר הייתה קלה יותר עקב הניסיון המוקדם, מי האייסלמיר שהיו רוגעים בשלב זה, והשימוש במכונות בתהליך הבנייה. המכונות, שבחלקן יוצרו במיוחד לעבודות אלו, הוכנסו לשימוש יותר ויותר בהדרגה בעבודות הייבוש של הפולדר הזה ושל אלה שיובשו אחריו. השימוש בקרקע שנכבשה היה די דומה לזה שבפולדר וירניגמיר והתמקד ברובו בחקלאות. אזורים פוריים פחות יועדו לנטיעת יערות. במהלך כל תהליך הייבוש והפיתוח הייתה האדמה בפולדרים בבעלות המדינה. כמה שנים לאחר השלמת התהליך חולקו שטחי אדמה שונים לחברות פרטיות עם עדיפות לאלו שלקחו חלק בתהליך מתחילתו. מאוחר יותר, חוואים מכל רחבי הולנד היו זכאים לקבל קרקעות אל שאר השטחים. מועמדים עבור תהליך בחירה לפני שקיבלו את חלקות האדמה שלהם.
שיטפון הים הצפוני ב-1953 שינה את סדר העדיפויות של הממשלה. במקום להעניק חלקות אדמה לחוואים שנבחרו עקב כישוריהם, העניקה הממשלה קרקעות למספר רב של חוואים ממחוז זיילנד המוצף.
הפולדר מכיל שני איים לשעבר: גבעת המורנה הקרחונית של ארק (Urk) ורצועת אדמת הכבול המוארכת שנודעה בשם סכוקלנד, שברובה ננטשה במהלך המאה ה-19. ארק היה אז וגם היום כפר דייגים והוא שימש כנקודת משען טבעית לשתי הסוללות וכן כבסיס פעולה לניצול המאוחר יותר של אדמת הפולדר. שני האיים חדלו להיות כאלו. ב-3 באוקטובר 1939 התחברה הסוללה שהגיע מלמר לארק וכאשר יבשו המים סביב לסכוקלנד חדל גם הוא להיות אי. שני האיים בולטים מעל פני הקרקע הסובבת אותם. קהילת התושבים בארק נותרה במיוחד ישות נבדלת מה"יבשה". גם מבחינה מוניציפלית היא נפרדת משאר שטחי הפולדר שאורגנו כרשות המקומית של נורדוסטפולדר ב-1962. הכפר קנרה (Kuinre) נותק מחוף הים ואיבד את מעמדו ומקור פרנסתו.
בליבו של נורדוסטפולדר, במקום בו מצטלבות שלוש תעלות הניקוד הראשיות של הפולדר, שוכנת העיר אמלורד שהוקמה ב-1943. אמלורד תוכננה להיות העיר הראשית והיחידה בפולדר והיא משמשת כמרכז מנהלי וכמרכז שירות. עשרה כפרים קטנים יותר, המוגדרים יותר כקהילות חקלאיות, הוקמו במעגל רחב סביב לאמלורד, במרחק מתאים לנסיעת אופניים. ראשוני היישובים שהוקמו היו אנס (Ens), מרקנזי (Marknesse) וקרחנבורח (Kraggenburg) ב-1949; לוטלחיסט (Luttelgeest) ב-1950; בנט (Bant) ב-1951; סירל (Creil) וריטן (Rutten) ב-1953 ואספל (Espel), טולבק (Tollebeek) ונחלה (Nagele) ב-1956. שלוש התעלות שיצאו מאמלורד נשאו את מימיהן לשלוש תחנות שאיבה: תחנת בומה (Buma) ליד למר, סמניחה (Smeenge) ליד פולנהופה וויסרינג (Vissering) ליד ארק. השתיים הראשונות הופעלו בחשמל (למרות שהן מחוברות לתחנות כוח שונות) בעוד שזו האחרונה הופעלה בדיזל. כמו תחנות שאיבה אחרות במיזם ייבוש הזאודרזי, נקראו התחנות על שם אנשים שתרמו תרומה משמעותית למיזם.
אתרי מורשת עולמית.
בתחומי נורדוסטפולדר נמצאים שני אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו:
קרפדות מקרינות