בעקבות השביתה הכללית של ערביי ארץ ישראל ב-1936, אשר שיתקה את נמל יפו למעבר סחורות ליישוב, הוחלט להקים נמל עברי ראשון בתל אביב, ובכך לנתק את התלות בנמלי יפו וחיפה. יפה יצא לחוף עם חבריו עמירם ויאיר שוחט, וניסה לקבוע את מיקום הנמל, בהתאם לסלעים והזרמים בים שהכיר. יפה התחשב גם בקרבת המחסנים של יריד המזרח, ולבסוף קבע את מיקום הנמל קרוב לשפך הירקון והיה בין מפעיליו ( ראה עמוד 20 ).
יוסף אבידר, ממפקדי ההגנה ולימים אלוף בצה"ל, תיאר את האירוע קצת אחרת:
פיקוד על ספינת המעפילים "טייגר היל".
ב-1 בספטמבר 1939 הנחית יפה את אניית המעפילים "טייגר היל" על חוף תל אביב, לאחר שלילה קודם נתקלה בסירת משמר בריטית מול חוף דרום הארץ ונגרמו לה אבדות בנפש.
וכך כותב עליו דוד נמרי (דוידקה), מראשי עלייה ב':
משימת כ"ג יורדי הסירה.
מתחילת מלחמת העולם השנייה הדריך יפה בקורסים לימאים חדשים ולהכשרת מתגייסים בתפקידים שונים לצי הבריטי. היה המדריך הימי הראשי של קורס הכ"ג אשר פעל בשיתוף עם יחידת SOE הבריטית.
יפה היה אמור להישאר בתפקידו בקורס, אך התנדב לצאת עם חניכיו לפעולת חבלה בבתי הזיקוק בטריפולי בפיקודו של צבי ספקטור, וכך היה לקברניטה של הספינה "ארי הים", שלימים כונתה "סירת הכ"ג". קצין בריטי נלווה לפעולה (ה-24 במספר היוצאים) ועלה על הספינה העמוסה חומרי נפץ ביום צאתה. אותו יום, 18 במאי 1941, בארבע אחרי הצהריים, נוצר קשר האלחוט האחרון עם הספינה. לאחר מכן לא נשמע ממנה אות חיים. מפעולה זו לא חזר איש, וסיבת העלמות הספינה נותרה תעלומה עד היום.
שארים והנצחה.
כתריאל יפה היה בן 32 כאשר נעלמה הסירה. הוא הניח אחריו אשה, פניה, ובת, לימים הסופרת תמר ברגמן, שגם כתבה אודותיו את ספר הביוגרפיה "רב חובל שב אלייך" . חודשים ספורים לאחר היעלמותו ילדה אשתו בן; אשר נקרא בשמו המחתרתי של כתריאל ב"הגנה", דן, לימים ד"ר דן יפה, פיזיקאי.
נכדיו הם אורית ברגמן ועופר ברגמן.
כתריאל יפה אף מוזכר בסופו של הספר בארץ לובנגולו מלך זולו, וזאת על שום שהיה אחיה של דורה גוטמן, רעייתו של הצייר והסופר נחום גוטמן, מחבר הספר.
אחת מספינות המעפילים נקראה על שמו, "כתריאל יפה". האניה יצאה מאיטליה ב-ב-31 ביולי 1946 כשעל סיפונה 604 מעפילים. היא נתפסה על ידי הבריטים ונוסעיה גורשו לקפריסין.
ביזמתם של חברו לנשק ולימאות, האלוף שמואל טנקוס, ושושנה ספקטור אלמנתו של צבי ספקטור, התכבד בית הספר לקציני ים עכו בשנת 1969 בתואר "כ"ג יורדי הסירה". בכך הציב לתלמידיו מטרה של חתירה למנהיגות ומצוינות. שמו של יפה מופיע על לוח הזיכרון המוצב במרכז בניין ההוראה שם, וזכר יורדי הסירה מועלה כל שנה ב-18 במאי, בנוכחות כל הקדטים. מצבות זיכרון ליורדי הסירה נמצאות במספר מקומות בארץ.
צבעי חתולים
אופי של צבע ודוגמת (כמו גם אורך ומגע) פרוות החתול המועבר בתורשה תלוי במספר רב של גנים.
בהיות חתול הבית מעין "גרסה" מבויתת של מין בר קיים הבסיס למחלוקת המדענים לגבי מוצאו המדויק. משום שדוגמת הפרווה הנפוצה אצל המינים השונים של חתולי הבר היא ה"טאבי מקרל" (Mackerel Tabby), נהוג לזהותה כדוגמת הפרווה המקורית של החתול. כלומר, האדם פגש לראשונה את החתול המנומר, ה"טאבי" או ליתר דיוק את הטאבי החום.
ככל הנראה, דוגמת פרוות הטאבי נועדה כדי לסייע לחתול להסוות עצמו מפני טרפו.
בשל ביותו, קטן הצורך בצבעי ההסוואה, מה שאפשר הופעת צבעים נוספים. רוב הצבעים שנוספו, נוצרו על ידי מוטציות טבעיות.
צבעים.
את צבעי החתולים ניתן לחלק בחלוקה גסה לשתי קבוצות עיקריות, דומיננטים (משום שהם ביטוי לגן דומיננטי) וצבעים מדוללים (dilute, ביטוי לגן הדילול הרצסיבי). לכל צבע יש ביטוי מדולל כפי שניתן לראות בטבלה הבאה:
יוצא דופן הוא הצבע הלבן. לחתול הלבן גן מחקה (mimic gene) שמשמעותו היא שהחתול אינו לבן גנטית אלא יכול להיות כחול, שחור, קליקו וכן הלאה, אך פרוות החתול לבנה כיוון שחסר אותו פיגמנט שיוצר את הצבע. הצבע הלבן מכסה על צבע אחר ומחביא אותו מן העין. את צבעו הגנטי ניתן לנחש באמצעות תעודת היוחסין, במקרה של חתול גזעי, וכן לפי צבעי הגוריו. חתולים אלה אינם "לבקנים אמיתיים", צבע עיניהם יהיה נחושת-זהוב, כחול או שניהם - עין כחולה ועין זהובה (תופעה זו מכונה בשפה המקצועית זגדנות (odd-eyes)). לבקנים אמיתיים הם נדירים מאוד.
חלק מהחתולים הלבנים בעלי העיניים הכחולות חירשים. גם חלק ניכר מהחתולים הלבנים בעלי צבע עיניים שונה, חירשים באוזן אחת. בקרב החתולים הגזעיים נופתה תופעת החירשות באמצעות הרבעות מבוקרות, אך היא עדיין קיימת בקרב החתולים הלבנים.
השילוב אדום-שחור יוצר את הדוגמה המכונה טורטי או טורטישל (tortoiseshell) צבע זה קיבל את שמו בגלל הדמיון לשריון צבים. היות שגן הצבע האדום נישא על כרומוזום X, חתולים בצבע הטורטי יהיו לרוב נקבות. צבע זה נדיר בקרב הזכרים ואלו יהיו, לרוב, עקרים. דילול של הטורטי הוא כחול קרם. ישנם גם שוקולד טורטי, לילך טורטי, קינמון טורטי וטורטי חום צהבהב.
ככלל, רוב מוחלט (99.5%) של החתולים שפרוותם בעלת שלושה צבעים, הם ממין נקבה. זאת עקב הימצאות הגנים על כרומוזום X, ותופעת השתקת כרומוזום X אשר מתרחשת בנקבות ומאפשרת ביטוי של שני גנים שונים באזורים שונים של פרוות החתולה. חריגים יכולים להתאפשר רק אצל זכרים הלוקים בתסמונת קליינפלטר (תסמונת XXY).
דוגמאות פרווה.
טאבי.
דוגמת הטאבי נפוצה מאוד בחתולים ונהוג לזהותה כדוגמת הצבע המקורית של החתול. הטאבי יכולה להשתלב עם צבעים אחרים וליצור דוגמאות פרווה מרהיבות, כך יכול להיות חתול בצבע טאבי כחול, טאבי כסוף וכן הלאה. חתול טאבי הוא חתול בגוון בסיסי של חום צהבהב המכוסה בפסים שחורים וסימן ברור בצורת "M" על המצח.
הגן ה"אגוטי" (agouti) הוא הגן הקובע את דוגמת הטאבי ואת צורתה. האגוטי גורם לבסיס השערה להיות צהוב כאשר בקצה השערה יהיה צבע אחר. גן זה עבר מוטאציות במהלך השנים ועקב כך נוצרו דוגמאות טאבי שונות.
הגן האגוטי יוצר טבעות צבע על כל שיערה. גודל, צורת ורוחב הטבעת על כל שיערה קובעת את הדוגמה על פרוות החתול. גן זה יוצר דוגמאות פרווה מרהיבות למעט דוגמאות הטאבי. בשילוב עם גן נוסף, האחראי לצבע לבן-כסוף בתחתית השיערה, תיווצר דוגמה מרהיבה ומיוחדת המכונה הצ'ינצ'ילה אותה ניתן לראות בפרסיים ובגזעים אחרים. במקרה זה, מרבית השערה לבנה ורק שמינית השערה שבקצה שחורה. הטאבי בשילוב עם הטורטי יוצר חתול בעל דוגמת הטאבי עם טלאים אדומים או קרמים, בהתאמה. בשפה המקצועית צבע זה מכונה Patched Tabby או Torbie. חתולים אלה יהיו לרוב נקבות כיוון שחתולות אלה הן טורטי בשילוב עם דוגמת הטאבי.
לטאבי 4 ואריאציות שונות:
כתום לבן.
בדומה למרבית החיות המבויתות גם לחתול גן הגורם לכיתום לבן, הפיגמנט יהיה חסר בחלק מהפרווה ולא בכולה. זוהי דוגמה מיוחדת מאוד: אין שני פרטים זהים לחלוטין למעט תאומים זהים. כל צבע ודוגמה יכולים להשתלב ביחד עם הכיתום הלבן (טאבי, כסוף, דוגמת חודים) לכל חתול יהיה פיזור צבע שונה. הטורטי בשילוב הכיתום הלבן מכונה בשם קליקו (Calico) ותראה כחתולה לבנה עם טלאים גדולים של שחור ואדום. גם שאר גוני הטורטי יכולים להשתלב עם הלבן ויכונו שוקולד קליקו, דילוט קליקו וכדומה.
חובבי החתולים מסווגים את הכיתום הלבן הנגרם על ידי אותו הגן לארבע דוגמאות פרווה שונות בהתאם לכמות הלבן:
כסוף.
בחתולים קיים גן מעכב (Inhibitor) הגורם לכל הצבעים המכונים כסופים. ביטוי הגן הוא בבסיס שערה לבן. הוא יוצר את צבעי העשן, הצ'ינצ'ילה, שיידד, של (Shell) והטאבי הכסוף. צבעים כמו הטאבי הכסוף והצ'ינצ'ילה נוצרים משילוב של הגן המעכב עם הגן האגוטי.
דוגמאות הפרווה השונות שיוצר הגן המעכב (כפי שניתן לראות באיור)
דוגמת החודים.
דוגמת החודים בחתולים היא מוטציה נוספת של לבקנות. החתול יהיה בעל עיניים כחולות (חסר פיגמנט). ופרוותו בהירה לבנה-חומה (תלוי בצבע החודים) והפיגמנט יופיע במלואו בחודי החתול: פניו, אזניו, רגליו וזנבו. צבע זה רגיש לטמפרטורה. הגורים נולדים לבנים ומתכהים עם התבגרותם, ככל שטמפרטורת הגוף יורדת. בסביבה קרה יתכהה החתול מהר יותר. לחתולים בצבעי החודים קריירת תערוכות קצרה יותר מלחתולים אחרים, כיוון שצבעם "מתקלקל".
דוגמת החודים יכולה להשתלב עם כל שאר הצבעים, למשל, השחור יקרא סיל פוינט, כחול חודים יקרא בלו פוינט, וכן הלאה. בשילוב עם הטאבי החתול יקרא לינקס פוינט.
ישנם שלושה מופעים של חודים.
אנטול שטרן
אנטול שְׁטֶרְן (סְטֶרְן) (בפולנית: Anatol Stern; 24 באוקטובר 1899, ורשה – 19 באוקטובר 1968, שם) היה משורר יהודי פולני, בלשון הפולנית, במאי סרטים, סופר ילדים, מתרגם ואמן רב תחומי. מראשי האסכולה הפוטוריסטית הפולנית.
קורות חיים.
אנטול שטרן נולד בוורשה. אביו, שמואל שטרן, היה בנו של הרב יוסף זכריה שטרן משאולאי. הוא קיבל חינוך חופשי, והשלים לימודיו בבלשנות פולנית באוניברסיטה של וילנה. בהיותו סטודנט הסתפח לחוגים הפוטוריסטים, והפך לאחד מראשי המדברים בפוטוריזם הפולני. מעמדו התבסס כראש האסכולה עם הופעת ספר שיריו הראשון "פוטוריזיה", שיצא לאור בשנת 1919. בשנת 1921 התמנה לעורך כתב העת הרב תחומי "נובה שטוקה", אמנות חדשה. בכתב העת הזה ניסח את המניפסטים הפוטוריסטיים שלו ושל הזרם הפולני שעמד בראשו.