נולד בבאקשט (סמוך לווילנה) לבילא חנה ולרב צבי חיים אפשטיין, רב המקום. למד בבית אביו ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין ונחשב בה לעילוי. לאחר שנפטר שרגא פייבל פרנק, הגביר מאלקסוט, ביקשה אלמנתו גולדה למלא את צוואתו ולהשיא את בנותיהן לתלמידי חכמים מובהקים. היא נסעה לישיבת וולוז'ין כדי למצוא שידוך לבתה הראשונה. ראש הישיבה הרב נפתלי צבי יהודה ברלין התלבט בין הרב משה מרדכי אפשטיין ובין הרב איסר זלמן מלצר. היא הזמינה את גיסה - בעל אחותה - הרב זבולון בריט, רבה של העיר פלונגיאן, לבחון את שניהם, אך גם הוא התקשה להכריע. כאשר נסעו היא, גיסה ושני התלמידים לרב יצחק אלחנן ספקטור בקובנה, התקשה גם הוא לבחור בין שניהם. לבסוף הוא שאל אם יש לה בבית בת נוספת הצריכה להינשא, ואכן בשנת תרנ"ב (1892) נישאה הבת חיה מנוחה לרב משה מרדכי אפשטיין, והבת בילא הינדא נישאה לרב איסר זלמן מלצר.
על שמו נקרא רחוב בשכונת נווה חיים שבחדרה.
פעילותו הציונית וגאולת חדרה.
עוד בתקופת לימודיו בוולוז'ין, היה בקשר עם הראי"ה קוק שלמד שם. הוא הושפע מתפיסת הגר"א והנצי"ב שיש לקומם את א"י באופן מעשי ולכן היה פעיל באגודת סתר ציונית בשם "נס ציונה". מטרת חברי האגודה, שכולם היו בחורי ישיבה, הייתה לעלות לארץ ישראל. מזכיר האגודה היה פסח פרידלנד. גם הבחור הרב איסר זלמן מלצר, לימים גיסו של הרב אפשטיין, היה חבר באגודה.
לאחר נישואיו חבר הרב אפשטיין לשלוש אגודות סתרים נוספות - בהן אחת מאלקסוט ואחת מריגה. הוא היה חבר במשלחת של חמישה מטעם אגודות אלה שיצאו לקנות אדמות בארץ ישראל. בהמלצתו ובתיווכו של יהושע חנקין קנו את אדמות חדרה, לאחר שחנקין התחייב בכתב שידאג לייבושן של כל הביצות בסביבה. הרב אפשטיין חזר לליטא ורק בשנת 1925 עלה לארץ ישראל עם תלמידי ישיבתו.
בישיבת כנסת ישראל.
בשנת תרנ"ד מינהו הרב נתן צבי פינקל, לימים מחותנו, לעמוד בראש הישיבה שייסד - ישיבת סלבודקה, יחד עם גיסו - הרב מלצר. מאוחר יותר עבר הרב מלצר כדי לעמוד בראשות ישיבת סלוצק. לצד אמירת השיעורים היה אחראי על הניהול הכספי וגיוס התרומות. במהלך מלחמת העולם הראשונה נדד עם ישיבתו למינסק ולקרמנצ'וג ובשנת 1919 שב לסלבודקה. בעת המחלוקות על שיטת המוסר שניטשו בישיבה עמד לימינו של הרב פינקל. במקביל שימש גם כרב הפרבר הקובנאי סלבודקה. בסוף שנת 1924 הוחלט להעלות את תלמידי הישיבה לארץ ישראל. חברון נבחרה בשל היותה מקום מרוחק מפוליטיקה ומחלוציות חקלאית. בנוסף, אנשי היישוב הישן השמרנים בירושלים לא רצו בקרבתם ישיבה שתלמידיה בעלי הופעה מודרנית. הישיבה נקראת עד היום ישיבת חברון. הרב אפשטיין שהה אז בארצות הברית במסע התרמה למען הישיבות, עם הרב קוק והרב שפירא מקובנה. מאוחר יותר הוא עלה לחברון, ושהה בה כשנה. אחר כך חזר לסלבודקה לנהל שם את ענייני הישיבה, ושוב חזר לחברון. בפרעות תרפ"ט נרצחו 24 מתלמידי הישיבה, בהם אחיינו אהרן דוד אפשטיין מארצות הברית שהיה כבן 15. הרב אפשטיין, משפחתו וכל מי שהסתתר בביתו ניצל. הטבח בחברון שבר אותו נפשית, והוא חדל כמעט מלתפקד. ההנהגה נמסרה לחתנו הרב יחזקאל סרנא שהקים מחדש את הישיבה בירושלים, בשכונת גאולה.
נפטר בי' בכסלו תרצ"ד ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו צורפו להנהגת הישיבה שני חתנים נוספים: הרבנים חברוני וכהן.
את חידושיו פרסם בספרי "לבוש מרדכי" על הש"ס. תשובות ששלח לשואלים נדפסו על ידי משפחתו בספר שו"ת לבוש מרדכי.
על ספריו חתם בשם 'עפשטיין', ומאוחר יותר בארץ ישראל הוחלפה האות ע' בא' - 'אפשטיין'. בנו היחיד - חיים שרגא פייבל - החליף את האות ט' באות ת' - 'אפשתין', כדי ליצור בידול מן השם 'אפשטיין' שהמחזיקים בו היו בדרך כלל לויים.
משפחתו.
אחיו הגדול, הרב אליהו דוד אפשטיין, היה חתנו של רבי מרדכי מאושמינא. אחותו קריינה הייתה נשואה לרב נפתלי מנחם הוטנר. בתם צביה נישאה לרב מאיר חדש, לימים המשגיח של ישיבת חברון.כאמור היה חתנו של רבי שרגא פייבל פרנק וגיסו של רבי איסר זלמן מלצר.
ילדיו:
מתלמידיו.
מאות מבוגרי ישיבתו היו לרבנים. בהם:
שטייר (פירושונים)
שטייר דיימלר פוך
שטייר דיימלר פוך היה תאגיד תעשייתי אוסטרי גדול שבסיסו בעיר שטייר שבאוסטריה.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשם "Josef und Franz Werndl and Company" בשנת 1864 כחברה לרובים, ושינתה את שמה ל "Steyr-Werke AG" בשנת 1924.
החברה החלה לייצר אופניים בשנת 1894, וכלי רכב מנועיים ב-1915. ב-1934 התמזגה שטייר עם פוך ואוסטרו-דיימלר ליצירת תאגיד שטייר-דיימלר-פוך. התאגיד התפרק בשנת 1990 כשחטיבת "שטייר טרקטור" נמכרה ל Case, עסקי האופנועים של פוך לפיאג'יו, ייצור הנשק רוכז בחברת שטייר מנליכר וייצור הרכב מוזג עם חברת מאגנה לחברת "מאגנה שטייר".
בתקופת מלחמת העולם השנייה עסק התאגיד בייצור נשק וכלי רכב לשירות הרייך השלישי, ומפעל תת-קרקעי הוקם לשם כך ב-1943 במחנה הריכוז מאוטהאוזן גוזן, בו עבדו בכפייה אסירי המחנה.
שטייר דיימלר פוך ייצרה, בין היתר, שני כלי רכב רבי עבירות מפורסמים: הפינצגאואר וההפלינגר. הראשון יוצר במשך 29 שנים, מ-1971 ועד 2000.
ב-1998 יחידת ייצור הרכבים הקרביים המשוריינים נמכרה לחברת השקעות אוסטרית שמכרה את החברה, שנקראה Steyr-Daimler-Puch Spezialfahrzeug (SSF), ב-2003 לחברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית.
בלאק בוש
התער של אוקאם
אוגר (מחשבים)
אוֹגֵר (באנגלית: Register) הוא מושג בארכיטקטורת מחשב, המתאר תא אחסון נתונים, בצורת אוסף סיביות, המשמש כאופרנד ישיר לפעולות המעבד. ברוב המעבדים המודרניים האוגרים בנויים פיזית על גבי המעבד. היסטורית, בהתאם לארכיטקטורת פון נוימן, היחידה האריתמטית-לוגית ויחידת הבקרה אינן מבצעות חישובים ישירות על זיכרון המחשב אלא טוענות ערכים ממנו לאוגרים ולאחר ביצוע החישוב מחזירות את התוצאה שוב מן האוגרים לזיכרון. כך גם ברוב המעבדים המודרניים.
במחשבים הראשונים היו מעט אוגרים והם שימשו כולם למטלות ייעודיות, אך כיום ישנו בדרך כלל ריבוי של אוגרים והם משמשים גם כמעין זיכרון מהיר ביותר שיכול להאיץ את הביצוע של תוכנית מחשב, על ידי אחסנתם ואיחזורם המהיר של ערכים הנמצאים בשימוש תדיר. לרוב, ערכים אלה הם תוצאות העיבוד של מספר פקודות סמוכות במקטע קטן של התוכנית.
האוגרים נמצאים בראש מדרג הזיכרון, וגישת המעבד אליהם היא המהירה ביותר. בשל כך, הקצאה ממוטבת של אוגרים למשתנים בתוכנית היא קריטית, ומשפיעה עמוקות על מהירות הריצה של התוכנית. פעולה זו של הקצאת אוגרים נעשית על ידי המהדר בשלב חילול הקוד.
תכונות.
את גודלם של האוגרים של מעבד בדרך כלל מודדים בסיביות, ואלו משקפים את כמות המידע המקסימלי אשר המעבד יכול לחשב בפעולה יחידה. כך למשל "מעבד 32 ביט" יתייחס למעבד בעל אוגרים בגודל 32 סיביות, בעוד ש"מעבד 64 ביט" יהיה בעל אוגרים בגודל 64 סיביות. יש להדגיש כי השימוש במושגים אלה לעיתים לא עקבי, כאשר יש המשתמשים בו לתיאור רוחב אפיק הנתונים של המעבד.
קיימים מספר סוגים של אוגרים:
צבי הרמן
צבי הרמן (1915 – 1999) היה סופר ישראלי עברי.
הרמן נולד בקלַאוּזֶנבּוּרג (קלוּז'), טרנסילבניה ועלה לארץ ישראל ב-1934. תחילה למד באוניברסיטה העברית תנ"ך, היסטוריה, פילוסופיה וספרות. לאחר מכן הצטרף כחבר לקיבוץ כפר גליקסון בימי ייסודו. הרמן היה יו"ר קרן היסוד וחבר המוסד לעלייה ב', הנהלת הסוכנות היהודית, הוועד הלאומי והנהלת "צים".
על שמו רחוב בחיפה.
השבת השחורה (פירושונים)
רודנות
גן החיות
האות Z (באנגלית: זד; באנגלית אמריקנית: זי) היא האות העשרים ושש והאחרונה באלפבית הלטיני. הצליל שלה מקביל לצליל של האות העברית ז'.
היסטוריה.
מקורה של האות באות היוונית זטא שמקורה באות השמית זין או באות צדי.
האות קרויה "זד" באנגלית, למעט באנגלית אמריקנית בה הצורה "זי" - שמקורה באנגלית מהמאה ה-17 - היא הצורה המקובלת.
בלטינית הקדומה, הצליל "ז" לא היה קיים והאות שימשה למעשה לצליל "ר". מאוחר יותר השתמשו באות R לבדה לצליל זה. במאה הראשונה לספירה שבה האות ללטינית במטרה לייצגת את הצליל "ז" שייוצג בעבר על ידי שתי אותיות S רציפות.
ייצוגים נוספים.
באלפבית צלילי מייצגת את האות המילה "זולו" (Zulu).
בקוד מורס מיוצגת האות על ידי שתי נקודות ושני קווים:
בקוד ASCII מיוצגת האות על ידי הערך 90 (Z גדולה) ו-122 (z קטנה).
בכתב ברייל האות מסומנת:
דג הכסף
מילטוס
מילֵטוֹס (ביוונית: Μίλητος) הייתה פוליס באיוניה (טורקיה של היום), לחופי הים האיגאי. בתקופת יוון הארכאית והקלאסית הייתה בעלת קשרי מסחר ענפים עם תרבויות שונות, ואוכלוסייתה הייתה מעורבת מייוונים ומבני עמים זרים. מעיר זו יצאו מייסדי הפילוסופיה היוונית - האסכולה המילטית.
היסטוריה.
התקופה הנאוליתית.
התגלית הארכאולוגית הקדומה ביותר שנמצאה בעיר מעידה על כך שהאיים שהיו בסביבת הפוליס, היו מאוכלסים כבר בין השנים 3500-3000 לפנה"ס. התיישבויות אלה היו, בעיקר, סמוך למעיינות ושיפועים גיאותרמיים, בקרסט ובאזורים נמוכים, שאפיינו את אזור זה. האיים הללו יושבו, ככל הנראה, בשל משמעותם האסטרטגית. הם היו על נתיב יבשה שהוגן על ידי מדרונות. נתיב זה נמצא בפתחו של עמק נהר הבויוק מנדרס, שזרם בקרבת העיר.
תקופת הברונזה.
ההיסטוריה המתועדת של הפוליס התחילה בשלהי עידן הברונזה. מעדויות שנצטברו בתקופה ההיא, שנקראה התקופה המיקנית, הוזכרו הערים הפולייס היווניות פילוס וקנוסוס. כמו כן, הוזכרה עלייתם של החתים. הארכאולוגיה הפרה היסטורית של תקופת הברונזה המוקדמת והתיכונה, מצביעה על כך, שהפוליס בתקופה זו הושפעה במידה רבה מתרבות חיצונית שהייתה סביב הים האיגאי, ולאו דווקא מתרבות מקומית.