בשנת 2001 השתתף כנגן גיטרה באלבומו של יוסי בנאי, "לאט", שיצא חמש שנים לפני מותו של בנאי. בשנת 2007 השתתף סגל בעיבוד המוזיקלי של אלבומם של עילי בוטנר ורן דנקר, "שווים". ב-2008, שנה לאחר מכן, הצטרף להרכב המוזיקלי "הפרויקט של עידן רייכל", כנגן טאר, בוזוקי ועוד באלבום הפלטינה "בין קירות ביתי". בין הלהיטים הבולטים בהם ניגן מתוך האלבום ניתן למנות את "מי נהר" ו-"Todas las Palabras". ב-2009 השתתף בסיבוב ההופעות הנלווה של האלבום הנושא את שמו, שזכה להצלחה רבה, במסגרתו הופיע הפרויקט בישראל, ניו יורק, לוס אנג'לס, דרום אמריקה ואפריקה. עוד באותה השנה, השתתף בניגון השירים "דג זהב" ו"עיניים צבע שקט", מתוך האלבום של שרית חדד, "מרוץ החיים". ב-2011 יצא האלבום "הביתה, הלוך חזור" של הפרויקט של עידן רייכל, בו נכללו קטעים מתוך סיבוב ההופעות "בין קירות ביתי".
בשנת 2012 השתתף בהקלטת האלבום "The Tel Aviv Session" של ההרכב "טורה-רייכל קולקטיב", המורכב מעידן רייכל ומוזיקאי המאלי ויו פארקה טורה, תוך שניגן בטאר בשיר "Kfar". ב-2013 ניגן גיטרה בס באלבום "רבע לשש" של הפרויקט של עידן רייכל, שזכה בתואר פלטינה מרובעת. עוד באותה השנה, ניגן גם באלבומו של ויו פארקה טורה, Mon Pays, ובאלבומו של עידן עמדי, "בזמן האחרון", ובאלבומו עידן רפאל חביב, "לאבד עניין בזמן". באותה השנה השתתף בהופעתה של הזמרת האמריקאית אלישה קיז בישראל כנגן כלי מיתר יחד עם עידן רייכל ואייל סלע. ב-2015 ניגן גיטרה בס גם באלבום "היד החמה" של עידן רייכל.
Abriendo Puertas
Abriendo Puertas (בעברית: דלתות פתוחות) הוא אלבומה השישי של הזמרת גלוריה אסטפן ואלבומה השני בשפה הספרדית. האלבום יצא בספטמבר 1995 על ידי אפיק רקורדס.
רקע והפקה.
בעקבות הצלחת אלבום הבכורה שלה בשפה הספרדית Mi Tierra, החליטה אסטפן להוציא אלבום נוסף בשפה הספרדית שזו שפת האם של הוריה. בהמשך לאלבומה הקודם בספרדית האלבום מושפע ממוזיקה קובנית; מוזיקה מדינת קובה בה נולדה אסטפן.
האלבום נכתב על ידי קייק סנטנדר והופק על ידי בעלה אמיליו אסטפן.
פרסים והצלחה.
האלבום זכה להצלחה כאשר זכה בפרס בטקס פרסי המוזיקה הלטינית "Latin American musical styles" ובפרס גראמי בקטגוריית "האלבום הטרופי/סלסה הטוב ביותר" מה שהיווה את פרס גראמי השני של אסטפן.
בנוסף הוא גם זכה להצלחה מסחרית כאשר מכר 600 אלף עותקים בארצות הברית (זכאות למעמד זהב), 600 אלף עותקים בספרד (מעמד של 6 פלטינות), 250 אלף עותקים בקולומביה (מעמד 4 פלטינות) ו-60 עותקים בארגנטינה (מעמד פלטינה). גם באירופה האלבום זכה להצלחה כאשר מכר מיליון עותקים ביבשת ובכך קיבל מעמד של פלטינה אירופאית.
במצעד האלבומים הספרדי האלבום הגיע למקום הראשון ולמקום השני במצעד האלבומים הלטיני של בילבורד.
משל ארכנה (ולאסקס)
משל ארכנה (בספרדית: La fábula de Aracne) הוא ציור שמן של הצייר דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1655–1660. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
הסיפור המיתולוגי.
סיפורה של ארכנה מתואר בספר השישי של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. ארכנה הייתה תופרת מוכשרת מלידיה, אשר הייתה כה גאה במעשה ידיה עד שטענה שהיא מסוגלת לארוג טוב יותר מאתנה - אלת החוכמה, האמנות, הצדק והאריגה. אתנה לבשה צורה של אישה זקנה, ויעצה לארכנה לא לקרוא תיגר על האלים שהם בני אלמוות. ארכנה לעגה לזקנה והצהירה שהיא טובה יותר באריגה מאתנה, ועל כן אתנה אינה מעזה להתמודד איתה. אתנה הזועמת פשטה מיד את דמות הזקנה וניצבה מול ארכנה במלוא הדרה. ארכנה סירבה בגאוותה להיכנע והשתיים ניגשו מיד להתמודדות.
אתנה רקמה את העימות שלה עם פוסידון - אל הים (השניים התחרו מי יהיה הפטרון של העיר אתונה). ארכנה לעומת זאת בחרה להציג שלל סצנות המציגות את פשעיהם של האלים. אתנה זעמה על הנושא ולפיכך קרעה בזעם את האריג המושקע וחבטה בארכנה. ארכנה האומללה תלתה את עצמה ואז, כאקט של רחמים, הפכה אותה אתנה לראשונת העכבישים.
היסטוריה.
ההנחה הרווחת היא כי היצירה צוירה עבור לקוח פרטי בשם פדרו דה-ארסה. צייר המלך ולאסקס לא צייר בדרך כלל עבור לקוחות פרטיים, אבל לדה-ארסה, אשר ארגן ימי צייד בשירותו של המלך, הייתה השפעה מסוימת בחצר המלכות. היצירה מופיעה ברשימת מצאי של דה-ארסה משנת 1664. היא הועברה בשנת 1711 למצודה בה שוכן הארמון המלכותי של מדריד וניזוקה בשריפה שפרצה שם בשנת 1734. בשנת 1819 היצירה הועברה למוזיאון הפראדו.
תיאור היצירה.
במשך זמן רב נחשבה היצירה כציור ז'אנר בו הוצג יום עבודה בסדנה של מפעל שטיחים ושזה היה הנושא היחיד שלה. בשנת 1948 דייגו אנגולה זיהה כי הציור עוסק במשל ארכנה ומוסכם על החוקרים כי זהו הפירוש הנכון של היצירה.
היצירה נחשבת לאחת המייצגות הבולטות של הבארוק הספרדי ונראה כי צוירה בערך באותה תקופה של לאס מנינאס, איתה יש לה הרבה מן המשותף. זוהי אחת העבודות המורכבות ביותר של האמן והיא מסמנת את שיא הנטייה שלו ליצור קומפוזיציות מתוחכמות ודו משמעיות מבחינת צורה ותוכן, הדורשות השתתפות פעילה של הצופה.
הקומפוזיציה מורכבת משלושה מישורים. במישור הראשון בקדמת החדר נראות חמש נשים אשר עוסקות בטווייה תוך שימוש בפלך, כישור וגלגל טווייה .
ארכנה, שנייה מימין כשגבה אל הצופה, עוסקת במלאכת הטווייה. האלה אתנה, שנייה משמאל, מעמידה פנים שהיא זקנה עם שערות אפורות. אנו יודעים שהיא האלה משום שלמרות מראה פניה המבוגר, רגלה החלקה נראית כמו של נערה. גלגל הטווייה נראה מסתובב במהירות, בעזרת השימוש באור נוצר רושם שהציור הוא צילום מצב.
המישור השני, מאחורי הנשים הללו ובחדר שנראה גבוה יותר, מתאר שתי נשים מול טפטין (שטיח קיר). אלו הן האלה אתנה, המזוהה לפי הקסדה שהיא חובשת, ומולה בת האנוש המרדנית ארכנה שלובשת בגד עם קפלים קלאסיים. המישור מתאר את הענשת ארכנה בידי האלה, לפי הסיפור המיתולוגי. שתי הנשים ממוקמות בצורה כזו שנראה שהן חלק מהטפטין. שלוש נשים לבושות בהידור נראות מתבוננות בהן.
המישור השלישי הוא הטפטין עצמו, שאותו ארגה ארכנה. זהו הציור חטיפת אירופה של טיציאן ונושאו מהווה התרסה מיוחדת כנגד אתנה, שכן הוא מתאר כיצד אביה זאוס הונה את אירופה כאשר התחפש לשור בר כדי לחטוף ולאנוס אותה.
במאה ה-18 נוספה למעלה רצועה רחבה (עם הקשת והאוקולוס), לצד רצועות צרות יותר משמאל, מימין ובתחתית. תוספות אלה הוסתרו והן לא נראות במצגת הנוכחית.
הכתרת הבתולה (ולאסקס)
הכתרת הבתולה (בספרדית: Coronación de la Virgen) הוא ציור שמן של הצייר דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1635–1644. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
רקע והיסטוריה.
הכתרת הבתולה הוא נושא באמנות הנוצרית שהפך פופולרי במיוחד באיטליה במאות ה-13 עד ה-15, אך המשיך בפופולריות רבה עד המאה ה-18. הוא מתאר את ישו בגן העדן, לעיתים בליווי האל האב ורוח הקודש בצורת יונה, מניח כתר על ראשה של אמו מרים הבתולה כ"מלכת השמים" . בגרסאות מוקדמות גן העדן נראה כחצר ארצית המאוישת על ידי קדושים ומלאכים. בגרסאות מאוחרות רואים את גן העדן בשמיים, כאשר הדמויות יושבות על עננים.
ולאסקס צייר את "הכתרת הבתולה" עבור קפלת התפילה החדשה של המלכה אליזבת מצרפת במצודה בה שוכן הארמון המלכותי של מדריד, שם נועד להשלים סדרה בת תשעה ציורים דתיים שהקרדינל גספר דה בורחה שלח למדריד מרומא בשנת 1635. זה היה הציור הדתי האחרון של ולאסקס. האיקונוגרפיה של הציור היא מסורתית ודומה לעלייתה של הבתולה השמיימה של טיציאן ולציור "עליית הבתולה " של רובנס. מידות הבד והדמויות הקטנות מהחיים הן לא שגרתיות עבור ולאסקס ועשויות לשקף את הצורך שלו להסתגל לסדרת הציורים הקיימת.
היצירה מתוארכת לעיתים קרובות לתחילת שנות הארבעים של המאה ה-17, אך ישנן אינדיקציות לכך שהיא צוירה בשנת 1636. חוקר האמנות אנטוניו פלומינו , שהכרונולוגיה שלו בדרך כלל מדויקת, העריך שנוצרה בו זמנית עם כניעת ברדה אשר הושלמה באפריל 1635. מותה של המלכה בשנת 1644 תוחם לשנה זו את טווח התאריכים. בשנת 1819 היצירה הועברה למוזיאון הפראדו.
לדעתו של חוקר תולדות האמנות הספרדי חוסה לופס-ריי, הדוגמנית בציור זה שימשה גם עבור ונוס מול המראה ומשל ארכנה של ולאסקס.
תיאור היצירה.
הקומפוזיציה היא של משולש הפוך ומעניקה תחושה של איזון רב והרמוניה. המוקד הוא דמותה של מרים המביטה מטה כאשר פניה מביעות צניעות, יראת כבוד ורגש. הרכב הציור בכללותו, הן בצורתו והן בצבעו, מזכיר לב. הבתולה, המצביעה עם ידה הימנית על לבה, מחזקת את הרעיון הזה. צורת לב זו, שהיא הדבר המקורי ביותר בציור יחד עם הטבעיות של הדמויות, יכולה לדעתו של היסטוריון האמנות חוליאן גייגו, להיות קשורה לתמת "הלב הקדוש של מריה" בכנסייה הקתולית.
מימין צופה האל האב, המיוצג בכבוד רב כאדם זקן ואדיב. משמאל ישו עם שיער ארוך, שניהם מכתירים את הבתולה עם זר פרחים. במרכז רוח הקודש בדמות יונה לבנה. שלוש הישויות הללו מסודרות באותו הגובה, לאורך קו היפותטי המגדיר את בסיס המשולש, ובכך מייצגות את אותה דרגת אלוהות של מרכיבי השילוש הקדוש.
הצבעים המשמשים הם כחול, בעיקר לפיס לזולי בגוונים עזים של מעיל הבתולה, אדום, סגול ולבן. לצורך הצבע האדום הועדף פיגמנט כרמין מיובא מדרום אמריקה על פני הפיגמנטים האיטלקיים המסורתיים.
ששת הדמויות המלאכיות בתחתית הציור הן כרובים, או פוטי (המסמלים אהבה).
Destiny (אלבום של גלוריה אסטפן)
Destiny (בעברית: גורל) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת גלוריה אסטפן, אשר יצא ב-4 ביוני 1996, על ידי אפיק רקורדס.
רקע והצלחה.