האפיפיור פאולוס השלישי (1534-1549) יזם את ועידת טרנטו (1545-1563): אספה של קרדינלים שישיבה בשלושה מושבים מתמשכים. תפקידה היה להביא לרפורמה מוסדית ולהתייחס לנושאים בעייתיים כמו בישופים וכמרים מושחתים, אינדולגנציות ושחיתויות כספיות אחרות. הקונציל דחה את העמדות הפרוטסטנטיות, והצהיר מחדש על הנאמנות למבנה הבסיסי של הכנסייה הימי-ביניימית, למערכת הסקרמנטים שלה, למסדרים הדתיים שלה ולדוקטרינה שלה. הקונציל דחה פשרה כלשהי עם הפרוטסטנטים, תוך הצהרה על עקרונות התאולוגיה הקתולית: גאולה בעזרת אמונה ומעשים, ולא רק בעזרת אמונה (כפי שטענו הפרוטסטנטים); טרנסובסטנציאציה - האמונה שבמהלך הליטורגיה הקדושה לחם הקודש נהפך באופן ממשי לגופו של ישו, וכן האמיתות של ששת הסקרמנטים האחרים. כמו כן, מנהגים שנגדם יצאו הפרוטסטנטים, כמו האינדולגנציות, הפולחן לקדושים ולשרידי קדושים, העלייה לרגל והפולחן למריה אם ישו, אושרו מחדש כחיוניים לאמונה הנוצרית. עיקרי האמונה כפי שנוסחו בידי הקונציל נותרו בתוקף בכנסייה הקתולית עד לניסוח מחודש שלהם בשנת 1992.
עם זאת, הקונציל הכיר בצורך ברפורמה מעמיקה: בחינוך תאולוגי מעמיק יותר לכמרים, שחלקם הגדול לא ידע לטינית או קרוא וכתוב, ובחינוך מעמיק יותר לאוכלוסייה כולה בנושאי המשמעות של עיקרי הנצרות והתפילה. כמו כן, הובעה התנגדות לשחיתות שפשתה בכנסייה בזמן הרנסאנס כמו הסימוניה - מכירה של משרות בכנסייה, והוכרז על הידוק המשמעת ואכיפתה במסדרים ובמוסדות הדתיים. הוכרז כי לא יהיה עוד מינוי בישופים מסיבות פוליטיות, וניתנו לבישופים סמכויות רבות יותר. הייתה קיימת בעיה רצינית של בישופים שלא היו נוכחים בערים עליהן היו אחראים, ורק נטלו את כספי המיסים שהגיעו להם מערים אלו. הקונציל אסר על בישוף להיעדר מעיר עליה הוא אחראי.
רפורמה.
האפיפיור פאולוס הרביעי (1555-1559) נחשב לראשון מבין אפיפיורי הרפורמציה שכנגד בשל מאמציו להשמיד את הפרוטסטנטיות וגם להתייחס לבעיות המוסדיות בכנסייה שתרמו לעלייתה. שתיים מהאסטרטגיות שלו היו האינקוויזיציה וצנזורה על ספרים. למנגנון זה, שהוקם על בסיס הדגם של האינקוויזיציה הלאומית בספרד, היה תפקיד מרכזי בקביעת גבולות ה"אורתודוקסיה", כלומר: אותן עמדות ודעות שנחשבו לגיטימיות, לעומת מה שהוגדר כ-"הטרודוקסי" וכעומד בסתירה לעקרונות הקתוליים, ושנגדו ניהלה האינקוויזיציה מלחמת חורמה מלווה באמצעי-דיכוי. פעולות אלה דמו במידה רבה לאסטרטגיות האוטוקרטיות של תנועות רפורמה מוקדמות יותר: שריפת כופרים ודגש על יישום מחמיר של החוק הקנוני. מגמות אלה שיקפו גם את האבסולוטיזם שאפיין את שליטי המאה ה-16.
האפיפיור פיוס החמישי (1566-1572), לעומת זאת, הדגיש צדדים אחרים של הרפורמה: האמונה והדבקות העממית. הוא החל את תקופת כהונתו בחלוקת צדקה לעניים ובמימון מוסדות עבורם, והיה ידוע בצדיקותו וקדושתו האישית. מצד שני, הוא גם קידם את הישועים ותמך באינקווזיציה.
האפיפיור סיקסטוס החמישי (1585-1590) התמקד בבניה מחדש של רומא כבירה אירופאית ועיר ברוקית גדולה, סמל חזותי של הכנסייה הקתולית.
הקמתה של האינקוויזיציה כאמצעי פיקוח שיטתי על דעותיהם ועל מעשיהם של הקתולים היא אחד הביטויים של הרפורמה המבנית שעברה הכנסייה הקתולית באותה תקופה.
המסדרים.
מסדרים דתיים חדשים היו חלק מהותי מהמגמה הזו. מסדרים כדוגמת הקפוצ'ינים, אחוות אורסולה הקדושה, אחוות האהבה האלוהית, התיאטינים , הברנביטים, ובייחוד הישועים חיזקו את הקהילות הכפריות ואת הדבקות העממית, נלחמו בשחיתות בתוך הכנסייה והציבו דוגמה להתחדשות קתולית.
התיאטינים היו מסדר של כמרים שלקחו על עצמם להילחם בהתפשטות הכפירה ולתרום להתחדשות של הכמורה. הקפוצ'ינים, ענף של המסדר הפרנציסקני שהיה ידוע בשל דאגתם לעניים ולחולים, צמחו במהירות. מסדר הקפוצ'ינים היה מבוסס על חיקוי של חיי ישו כפי שתוארו באוונגליונים. האורסלינות התמקדו בחינוך בנות.
הישועים, שנוסדו בידי הספרדי איגנטיוס מליולה (1491-1556) היה המסדר החדש האפקטיבי ביותר. הישועים ארגנו את מסדרם באופן צבאי, ושיקפו את ההתלהבות האוטוקרטית של התקופה. המסדר החדש היה מאופיין בבחירה זהירה של חבריו, הכשרה קפדנית ומשמעת קשוחה. חבריו נשבעו לעוני, משמעת ונזירות וכך הציבו דוגמה לכנסייה כולה. הם נעשו למטיפים ומחנכים של שליטי המדינות הקתוליות, והיה להם חלק משמעותי בהתרחבות הכנסייה באמריקות ובאסיה, תוך פעילות מיסיונרית שהייתה נרחבת יותר מזו של הפרוטסטנטים. הישועים היו נאמנים ישירות לאפיפיור וכך נתנו לו לגיטימיות, וזאת בניגוד מוחלט לפרוטסטנטיות ששללה את דמותו.
יעקב ברזילי
יעקב ברזילי (אייזנר) (נולד ב-29 במרץ 1933) הוא משורר ישראלי יליד הונגריה, סופר ומתרגם, חבר במועצת יד ושם וחבר באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
ביוגרפיה.
יעקב אייזנר נולד בעיר דברצן בהונגריה למשפחה חילונית ששמרה על סממני היהדות בשבתות ובחגים. הוא סיים ארבע כיתות לימוד בבית ספר יהודי וכיתה חמישית למד בגימנסיה לא-יהודית.
ב-19 במרץ 1944, כשהנאצים כבשו את הונגריה, משפחת אייזנר יחד עם כל היהודים בדברצן הועברו לגטו שהוקם בעיר. לאחר חיי גטו קצרים גורשו רוב יהודי העיר למחנות מוות שונים ואילו משפחתו עם עוד משפחות אחרות נשלחו לאוסטריה לעבוד בחוות חקלאיות. משם בספטמבר 1944 גורשו למחנה ברגן-בלזן. אביו וסבו מתו במחנה. באפריל 1945 לפני שחרור המחנה, הגרמנים הוציאו שלוש רכבות מלאות ביהודים שנועדו להשמדה אך לא הספיקו כי צבאות בעלות הברית הקדימו אותם. ב-13 באפריל 1945 הצבא האמריקאי שחרר את יהודי אחת הרכבות, בהם יעקב, אמו ואחותו שחזרו להונגריה. יעקב המשיך ללמוד בגימנסיה (לא יהודית) והצטרף לתנועת השומר הצעיר שבה התכונן ביחד עם חבריו ששרדו לעלות לארץ ישראל. לאחר התחזקות המשטר הקומוניסטי ירדו כל תנועות הנוער למחתרת. השורדים הצעירים הוברחו באישון ליל דרך סלובקיה ואוסטריה עד לאיטליה וביולי 1949 בנמל טראני עלה לאנייה עצמאות והגיע לנמל חיפה. שם שינה את שם משפחתו מאייזנר לברזילי.
שנתיים היה עם חבריו בקיבוץ חצור במסגרת חברת נוער כהכנה להקמת קיבוץ חדש. במאי 1951 התגייס עם חבריו לנח"ל. ב-13 בספטמבר 1951 הקימו את קיבוץ דביר (השם הרשמי דבירה) השייך לקיבוץ הארצי של השומר הצעיר. ברזילי היה עורכו של המקומון "נתיב בעפר"
ריכז את ועדת התרבות והיה אחראי לקבלת אמנים שהגיעו לקיבוץ, בהם אורנה פורת, שמואל רודנסקי ואחרים.
בשנת 1954 נשלח מטעם הקיבוץ לרכז את החטיבה הצעירה של מפ"ם בתל אביב למשך שנתיים. בתום השליחות באוקטובר 1956 עזב את הקיבוץ ועבר לגור בתל אביב עם אמו ואחותו שעלו לישראל באותה שנה.
ב-5 בנובמבר 1958 התחתן עם מלכה לבית אילני. לאחר הכשרה יסודית התקבל לעבודה במס הכנסה בתפקיד מפקח-מבקר.
19 שנות מגורים ברמת גן ובגבעתיים ומ-14 ביולי 1977 גרים ברעננה.
בין השנים 1979 – 1991 ניהלו ברזילי ואשתו מלכה גלריה לאמנות הציור והפיסול במרתף ביתם בשם "גלריה המרתף".
בשנות ה-60 השתתף בלהקת מפ"ם שהופיעה ברחבי ישראל.
ברבות השנים ריכז את מאמציו האמנותיים בנושא הכתיבה:
אירועים ומיזמים.
מאמצע שנות ה-90 טקסי זיכרון השואה בבתי ספר שונים ברחבי הונגריה מבוססים על יצירותיו
פיליפ גושה
פיליפ שארל ארנסט גושה (בצרפתית: Phillipe Charles Ernest Gaucher; 26 ביולי 1854 - 25 בינואר 1918), רופא צרפתי שהיה הראשון לאפיין את מחלת גושה. התמחה בפתולוגיה ובדרמטולוגיה.
גושה גילה את המחלה בעת היותו סטודנט לרפואה, כאשר נתקל באישה בת 32 עם טחול מוגדל. בדיקה לאחר מות האישה גילתה שתאי הטחול שלה היו מוגדלים וגרמו להתנפחות של הטחול כולו. גושה תיאר ממצאים פתולוגיים וקליניים אלה בעבודת הדוקטורט שלו. תאים מוגדלים אלה, שנקראים על שמו "תאי גושה", הפכו מאז לסימן לגילוי המחלה. גילוי זה אפשר לרופאים אחרים לאפיין את המחלה.
צרברוזיד
צרברוזידים (באנגלית ביחיד: Cerebroside) הם משפחה של ספינגוליפידים המהווים מרכיבים חשובים בקרום התא בתאי עצב ובתאי שריר. מבחינה כימית, צרברוזיד מורכב מצרמיד עם שייר סוכר יחיד. הסוכר יכול להיות גלוקוז או גלקטוז. סוג הצרברוזיד נקבע לפי סוג הסוכר: גלוקוצרברוזיד או גלקטוצרברוזיד.
פגיעה בפירוק גליקוצרברוזיד גורמת למחלת גושה. פגיעה דומה בפירוק גלקטוצרברוזידים גורמת למחלת קראב.
גלוקוצרברוזיד
צרברוזידים
גרין
גרין הוא שם משפחה נפוץ אצל יהודים אשכנזים (בגרמנית: Grün), אצל אנגלים ובמדינות אנגלו-סקסיות (Green או Greene), ואצל שוודים (Green או Gren). פירוש השם בכל השפות: "ירוק".
קתדרלת בורחוס
טרצו
טֵרַצוֹ, או בכינויו הנפוץ: בָּלָטָה (בעברית: אֲרִיחַ רִצְפָּה; מַרְצֵפָה), הוא שם לאריחי ריצוף משוייפים העשויים מבטון לבן וחצץ (אגרגט) ולעיתים גם פיגמנטים שונים. בנוסף למרצפות, ניתן ליצור בטכנולוגיית הטרצו משטחים גדולים, מדרגות, ועוד. אריחים שבהם האגרגטים (חלק החצץ) הם זעירים מכונים אריחי שומשום.
מקור השם הוא העיירה Terrazzo באיטליה, שם כנראה, החלו לערבב אגרגטים במלט לרצפה בדוגמאות שונות וללטש, את הרצפה עד לקבלת מראה מבריק ומגוון.
תהליך ייצור הטרצו כולל יציקת תערובת בטון לבן וחצץ על אריח בסיס אשר עשוי בדרך כלל מיציקת בטון. לאחר ההתקשות עובר האריח לשיוף חלקו העליון ובכך לחשיפת מרקם אבני החצץ. השימוש באבנים מיועד לחזק את המרצפת ולהקנות לה את המראה הייחודי שלה.
יישומו של הטרצו בישראל הוא על מצע חול נקי ושכבת טיט הדרושה לפילוס (יישור באמצעות פלס) האריח.