הכפר המקורי נוסד במאה ה-16 כאתר לכריית כבול, ממנו הוא קיבל את שמו. משמעות המילה Veen בהולנדית הוא כבול ומשמעות המילה daal היא עמק, כך שמילולית משמעות שם המקום היא "עמק כבול". ב-1855 הוכתה פיננדאל בשיטפון. לאחר מכן הפכו ענפי ייצור הצמר והטבק להיות מקורות ההכנסה העיקריים של היישוב, בערך עד למלחמת העולם השנייה. עד לאחר סיום המלחמה הייתה פייננדאל קהילה קטנה שמנתה רק כמה אלפי תושבים. במחצית השנייה של המאה ה-20 היא גדלה להיות עיר המונה יותר מ-63,000 תושבים.
עד לאמצע המאה ה-20 הייתה פייננדאל מחולקת לשנית חלקים, "חלדרים" (Gelders), על שם מחוז חלדרלנד ו"אוטרכטים" (Utrechts) על שם מחוז אוטרכט, זאת בשל העובדה שבמאות הראשונות לקיומה של העיירה היא הייתה קטנה מדי כדי להיות רשות מקומית עצמאית. החצי הדרומי של העיירה נפרד מהעיירות רהנן ורנסוודה שבמחוז אוטרכט ב-1795 והחלק הצפוני נפרד מאיידה שבמחוז חלדרלנד ב-1960.
כמו רוב הערים בהולנד, בפייננדאל קיים מספר גבוה של רוכבי אופניים. רשת רחבה של שבילי אופניים הקיימת בעיר הופכת אותה נוחה לרכיבה על אופניים ליעדים שונים מחוץ לעיר ובתוכה והאופניים הם אמצעי תחבורה פופולרי מאוד בה. בשנת 2000 נבחרה פייננדאל לקבל את התואר Fietsstad 2000 (עיר האופניים של הולנד לשנת 2000).
פייננדאל ידועה כאחת הערים הגדולות בחגורת התנ"ך ההולנדית (יחד עם איידה ועם קמפן), בשל העובדה שהיא מאוכלסת על ידי מספר משמעותי (אם כי לא הרוב) של נוצרים פרוטסטנטים שמרנים.
יהודי פייננדאל.
באמצע המאה ה-17 התיישבה בפייננדאל קבוצה קטנה של יהודים. בתחילה התפללו היהודים בביתו של אחד מחברי הקהילה שהיה הבעלים של הבנק המקומי.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 גדל מספר היהודים בעיר והם התארגנו כקהילה. עד מהרה הוקם בית כנסת קטן ששכן מחוץ לכפר. ב-1761 קיבלו יהודי פייננדאל את הזכות לקבור את מתיהם בבית העלמין היהודי בעיר וחניגן. סכסוך בין שתי משפחות הוביל לפילוגה של הקהילה, אך סכסוך זה יושב ב-1793 לאחר התערבות מועצת העיר של רהנן. כמה שנים לאחר מכן שכרה הקהילה רב.
לאחר החלוקה מחדש של הקהילות היהודיות בהולנד ב-1821, אורגנה מחדש הקהילה בפייננדאל והיא עברה להיות בחסותה של הקהילה באמרספורט. אוכלוסיית הקהילה גדלה במהלך המחצית הראשונה ואמצע המאה ה-19 והגיעה לשיא גודלה בשנות השישים של המאה ה-19. לקראת סוף המאה ירד מספר היהודים בעיר, בין השאר עקב נישואי תערובת.
ב-1852 נבנה בית כנסת חדש שהיה בשימוש עד למלחמת העולם השנייה. ב-1900 קידשה הקהילה בית עלמין משל עצמה. בתחילת המאה ה-20 נוהלה הקהילה על ידי ועד של שלושה חברים. הארגון ההתנדבותי היחידי בקהילה, חברת הנשים, הוקם ב-1901. באותה תקופה קיבלו ילדי הקהילה את חינוכם הדתי ממורה שהגיע מאמרספורט. בית החרושת לטקסטיל Veenendaalse Stoom Weverij, שהיה בבעלותה של משפחת בוטנהיים היהודית, היה מקור חשוב להתפתחותה הכלכלית של העיר במהלך אותה תקופה. יהודים היו גם פעילים בממשל העירוני.
במהלך הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה סבלו יהודי פייננדאל מגורל דומה לזה של כל יהודי הולנד. רוב יהודי העיר גורשו ונרצחו, למרות שכמה יהודים הצליחו לשרוד את המלחמה במחבוא. כמאה יהודים נוספים, רובם מאמסטרדם, מצאו מקלט במקומות מחבוא בפייננדאל ובסביבתה. הגרמנים חיבלו בבית הכנסת וגנבו או השמידו את רוב ספרי התורה ותשמישי הקדושה שלו. אף על פי כן, שלושה ספרי תורה נלקחו לאמסטרדם, הוחבאו שם ושוקמו לאחר המלחמה.
קהילת פייננדאל נסגרה רשמית ב-1951 והיא סופחה לתחומה של קהילת אוטרכט. בניין בית הכנסת נמכר זמן קצר לאחר המלחמה ונהרס ב-1967. כיום מתוחזק בית העלמין היהודי על ידי העירייה. חדר הטהרה שוקם ב-1990.
גלקסיית הראשן
גלקסיית הראשן היא גלקסיית מוט ספירלית אשר נמצאת במרחק של 420 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים דרקון.
אחד המאפיינים הבולטים של הגלקסיה הוא קיומו של זנב אשר מוערך באורך של 280,000 שנות אור המורכב ממספר רב של כוכבים צעירים מסיביים אשר בוהקים בצביר כוכבים כחול. זנב זה הדומה לזנב ראשן הוא שהעניק לגלקסיה את שמה.
כיכר אורד וינגייט
כיכר סלאמה
המשרד לבניית מכונות כלליות של ברית המועצות
המשרד לבניית מכונות כלליות של ברית המועצות (ברוסית: Министерство общего машиностроения СССР) היה המשרד הממשלתי בברית המועצות שהיה אחראי לאיחוד ותיאום בין כל ארגוני המדע והמפעלים והחברות הממלכתיות שעסקו בפיתוח טילים ומערכות עבור תוכנית החלל הסובייטית. למעשה תפקד המשרד כסוכנות החלל הסובייטית ומתוכה למעשה הוקמה בשנת 1992 סוכנות החלל הרוסית.
המשרד הוקם לראשונה ב-2 באפריל 1955 כמשרד לבניית מכונות כלליות, שהתקיים עד 14 בנובמבר 1991 עת פורק והוחלף לאחר מכן על ידי סוכנות החלל הרוסית.
היסטוריה.
שורשי המשרד נובעים מהקמת גופים קודמים לתיאום בתעשיית הטילים, כאשר בשנת 1921 הוקמה המעבדה לגז דינמי שעסקה בפיתוח מנועי טילים. ב-31 באוקטובר 1933 נוסד המכון הריאקטיבי שעסק בפיתוח טילים ארוכי טווח שהיוו למעשה את הגרעין למשרד שעתיד היה לתאם בין כל מפעלי פיתוח הטילים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה ב-13 במאי 1946 הוועדה המיוחדת לטכנולוגיה ריאקטיבית של ממשלת ברית המועצות אך כל הארגונים הללו התעסקו למעשה בפיתוח טילים ומנועי טילים ולא היה גוף ממשלתי שעסק בפיתוח טילים ומשגרים עבור תוכנית החלל, כשהגוף הממשלתי הראשון שהחל לעסוק בתחום זה הוקם בשנת 1955 בתור המשרד לבניית מכונות כלליות (Минобщемаш).
המשרד שיתף פעולה באופן הדוק עם האקדמיה הסובייטית למדעים ופעל למעשה בתור סוכנות החלל הסובייטית. השר הראשון היה פיוטר ניקולאייביץ' גורמיקין. במאי 1957 המשרד אוחד עם המשרד לתעשייה צבאית ובשנת 1959 מונה ולדימיר צ'לומיי למהנדס הראשי של המשרד לבניית מכונות כלליות בתחום תעשיית החלל, הטילים והתעופה.
ב-2 במרץ 1965 הסובייט העליון הורה להקים את המשרד מחדש ולשר מונה סרגיי אפאנסייב שכיהן כשר לבניית מכונות כלליות עד שנת 1983.
באותה תקופה כיהן קרים קרימוב כראש המחלקה הראשית השלישית במשרד (כשב-1966 היה למנהל הוועדה הממלכתית לטיסות מאוישות, תפקיד שמילא עד שנת 1991).
ב-1983 מונה אולג בקלאנוב לשר. ב-1988 הוא הוחלף על ידי ויטאלי דוגוז'ייב שאף הוא לא החזיק מעמד זמן רב וב-1989 הוחלף על ידי אולג שישקין שהיה השר האחרון לענייני בניית מכונות כלליות.
ב-14 בנובמבר 1991 המשרד לבניית מכונות כלליות פורק וב-25 בפברואר 1992 נשיא רוסיה בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להקמת סוכנות החלל הרוסית (Российское космическое агентство).
פרויקטים.
המשרד היה מעורב במיזמי החלל השונים של ברית המועצות, ובהם פיתוח תחנות החלל מסדרת תוכנית סאליוט ומיר, פרויקט בניית מעבורת החלל הרוסית בוראן, פיתוח משגר הלוויינים הכבד אנרגיה, וכמו כן היה שותף יחד עם משרד ההגנה של ברית המועצות באחזקת ותפעול קוסמודרום בייקונור.
ועידת מזרח אסיה רבתי
ועידת מזרח אסיה רבתי (נקראה גם ועידת טוקיו) נערכה בטוקיו שביפן בימים 5–6 בנובמבר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה. בוועידה השתתפו פוליטיקאים מארצות שונות של מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. נדונו בה עניינים מעטים בעלי ערך והיא נועדה בעיקר לצורכי תעמולה לצורך הצגת האימפריה היפנית כמחויבת לאידיאל של פאן-אסייתיות וכמשחררת של אסיה מעול הקולוניאליזם המערבי.
רקע.
כבר מאז שנת 1931 ניסתה יפן להצדיק את שאיפות ההתפשטות שלה בדרום מזרח אסיה תחת הכותרת של פאן-אסייתיות. כאשר נכנסה למלחמה מול בעלות הברית ב-1941 הציגה יפן את עצמה כלוחמת מלחמת שחרור בשם העמים האסייתיים. בין השאר הוצגו האמריקאים והבריטים בתעמולה היפנית במסגרת טון גזעני כ"שדים לבנים" וכמפלצות תת-אנושיות המתנגדות לשאיפות השחרור של עמי אסיה בהובלתה של יפן.
לפחות חלק מהעמים האסייתים שבמושבות האירופיות בדרום מזרח אסיה ומנהיגיהם קיבלו את הגעתם של היפנים לתחומיהם כמשחררים. ביניהם היה למשל סוקרנו באיי הודו המזרחיים ההולנדיים. בפועל ראו היפנים את עצמם כ"גזע יאמטו הגדול", העליון מבחינה גזעית על יתר עמי אסיה ואשר נועד למשול בהם.
קודם לכינוס הוועידה השמיעה יפן הבטחות מעורפלות בדבר מתן עצמאות לתנועות אנטי קולוניאליות בשטחים שכבשה, אך בפועל, מלבד הקמת מספר ממשלות בובות, הבטחות אלו לא מומשו. כאשר החל גלגל המלחמה באוקיינוס השקט לנטות לרעת יפן, החלו אישים במשרד החוץ היפני ותומכי הפאן-אסייתיות בממשלה ובצבא לקדם תוכנית של מתן עצמאות לעמים באסיה במטרה להגדיל את ההתנגדות להקמת מחדש של המושבות הקולוניאליות האירופיות שם וכן להגדיל את התמיכה במאמץ המלחמה היפני (בפועל היה הצבא מוכן למתן עצמאות מזערית לעמים במרחב שבו שלט).
בראשית 1943 הוקם ביפן "המשרד הממשלתי למזרח אסיה רבתי" ובהמשך השנה כונסה הוועידה. לא הוזמנו אליה נציגים מכל העמים שבמרחב השלטון היפני באסיה. כך, קוריאה וטאיוואן הוכרזו מכבר כמסופחות לאימפריה היפנית, ללא כל כוונה לתת להן אפילו אוטונומיה. נציגים מווייטנאם ומקמבודיה לא הוזמנו על מנת שלא לפגוע במשטר וישי הפרו-נאצי, בן ברית פורמלי של יפן, אשר הוסיף לטעון לזכותו למשול על המושבה הודו-סין שבה נכללו שתי הארצות. ב-31 במאי 1943 הכריז המטה הכללי היפני על סיפוחם ליפן של שטחי מלאיה הבריטית ושל איי הודו המזרחיים ההולנדיים שהיו תחת שלטונו. ההכרזה הביכה את מארגני הוועידה והקשתה מאוד על הצגת יפן כמשחררת עמי אסיה. המנהיגים סוקרנו ועמיתו מוחמד האטה לא הורשו להשתתף בוועידה ורק הוזמנו לטוקיו סמוך לאחר סיומה לשם קיום התייעצויות בלתי רשמיות.