על מצבתה נכתב: "צאצאית הרב החסיד ר' רפאל מברשיד זצוק"ל - אשה אצילה אשר קיימה הלכה למעשה - הווי דן כל אדם לכף זכות - הווי מקבל כל אדם בסבר פנים יפות - ומעל הכל עין טובה ולב טוב".
משפחתה פועלת להנצחתה, בשנת 2015 לציון שנה למותה, הקימה המשפחה אתר אינטרנט לזכרה והוציאה לאור ספר עבודות שלה "חשבתי לעצמי שציור זו מצווה". הספר הושק במסגרת תערוכת יחיד לזכרה בשם "ובחרת בחיים", שהתקיימה בספטמבר 2015, בגלריית עמליה ארבל בתל אביב.
יצירתה.
במהלך השנים השתמשה בטכניקות ציור שונות לרבות רישום פחם, אקוורל, ושמן על קנבס. בשנותיה האחרונות עברה לעיסוק בצילום. ציוריה אינם משוימים ואינם מתוארכים. רבים מציוריה אף אינם חתומים. לפי אלברט סויסה, אוצר ספר העבודות שלה שיצא לאור לאחר מותה שיער כי הדבר נועד "לערער על עצם הליניאריות השרירותית והעובדתית של הציור".
הנושאים בעבודותיה הם בעיקר נופים. נופים הנשקפים בתוך הבית (לרוב ביתה שלה), מתוך הבית ומחוצה לו. היא ציירה את נופי מקומות מגוריה, תחילה את נופי צרפת מולדתה, ולאחר עלייתה לארץ, את הנוף המקומי ובעיקר הירושלמי. נדירות העבודות בהן מופיעות דמויות אדם או פנים. לאיזאבל היו מספר מוטיבים חוזרים ביצירתה ביניהם חלונות, סורגים ודלתות, גגות ורעפים, מנורות ופנסי רחוב. מוטיב חוזר נוסף המופיע בלא מעט מעבודותיה הוא הפאנלים של דודי השמש, על ההופעה החוזרת של מוטיב זה בעבודותיה עמד מבקר האומנות מאיר רונן בביקורת בג'רוזלם פוסט על תערוכתה הראשונה בגלריה אלון בירושלים ב-1982.
וייס הייתה חברה בבית האמנים בירושלים והציגה את עבודותיה לאורך השנים בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות בישראל ובעולם.
בדצמבר 1998 הציגה איזאבל בגלריית עיריית ירושלים אוסף צילומים של דלתות השוק בחברון. בהן נתקלה לראשונה כשבאה לבקר באביב 96' את בנה ששירת כחייל בגולני בעיר. אף שלדבריה אין בתערוכה שום מסר פוליטי, כתבה וייס "חילופי הצבעים החדים והעזים, הן של היהודים והן של הערבים, מבטאות יותר מכל את האלימות השוררת בחיי היום יום בעיר. ניסיתי מספר פעמים לצייר דלתות אלה, אבל ללא הצלחה. העימות היהודי ערבי עשה עבורי את המלאכה, ולא נותר לי אלא לצלם אותו".
תערוכות.
איזאבל וייס הציגה בישראל ובעולם:
תערוכתה הראשונה הוצגה בשנת 1982 בירושלים, בגלריה אלון ובהמשך הציגה תערוכות יחיד בבית האמנים ירושלים 1987 ובגלריה דבל בירושלים 1989.
בשנת 1990 השתתפה בתערוכה קבוצתית בדל בלו ארט גלריה בטורונטו - קנדה, "הנשר של ניס", צרפת 1992 ובשנת 1997 יצגה את ישראל במפגש של נשים יוצרות בתערוכה בסלוניקי, יוון (יונסקו). באותה שנה הציגה אוסף מעבודותיה בתיאטרון ירושלים.
בשנת 2000 השתתפה בתערוכה קבוצתית בבית האומנים בירושלים לצד אמנים נוספים כמו רבקה גולדברג ובשנת 2002 הוצגו עבודות שלה בתערוכה בינלאומית בבוקרשט. בשנת 2004 לקחה חלק בתערוכה קבוצתית בגלריית עופרה ובגלריית עין הוד בשנת 2009.
בשנת 2011 הציגה איזאבל וייס תערוכת צילומים בגלריה אספס10 בירושלים. זו הייתה תערוכתה האחרונה.
יולן לופטגי
יולן לופטגי ארגוטה (בבסקית: Julen Lopetegui Argote; נולד ב-28 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער וכיום מאמן סביליה.
כשוער היה שייך לופטגי לשתי הקבוצות הבכירות בספרד, ריאל מדריד וברצלונה, אך מיעט לשחק בשורותיהן. הוא התבלט בעיקר במדי CD לוגרונייס, ממנה אף הגיע לנבחרת, בשורותיה ערך הופעה אחת והיה שותף לסגל הנבחרת במונדיאל 1994.
עבודתו הראשונה כמאמן ראשי הייתה בקבוצה בה פרש, ראיו ואיקאנו. בהמשך חזר לריאל מדריד כראש מערך הסקאוטינג ומגלה כישרונות בינלאומיים אך בהמשך חזר לקווים בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה, במדיה שיחק בתחילת הקריירה. לאחר מכן היה לופטגי למאמן הנבחרות הצעירות של ספרד, והוביל את לזכייה באליפות אירופה 2013 בישראל. לופטגי אימן עונה וחצי בפורטו, לפני שהתמנה לתפקיד מאמן ספרד בקיץ 2016. ביוני 2018 פוטר מתפקידו כמאמן נבחרת ספרד.
קריירת משחק.
לופטגי החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ריאל סוסיאדד, שם התקשה לפרוץ להרכב הראשון בתקופה בה לואיס ארקונדה היה השוער הבכיר בקבוצה. ב-1985 קיבל לופטגי הצעה להצטרף לריאל מדריד, ואת קריירת המשחק הבוגרת שלו החל במדי קבוצת המילואים של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה, שם שיחק במשך שלוש עונות וערך 61 הופעות.
לאחר עונת השאלה בלאס פאלמס, הצטרף לופטגי לראשונה בקריירה לקבוצה הבכירה של ריאל מדריד בעונת . באותה העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית הבכירה, שהייתה גם להופעת הליגה היחידה שלו במדי ריאל. לופטגי קיבל מהמאמן ג'ון טושאק את ההזדמנות לעמוד בשערה של ריאל במשחק הדרבי של מדריד מול אתלטיקו במסגרת המחזור ה-37, ב-28 באפריל 1990. המשחק הסתיים בשוויון 3-3.
לאחר שסיים ללא הופעות את עונת , מצא לופטגי את מקומו כשוער הראשון של CD לוגרונייס מהליגה הבכירה. לופטגי עמד בשער הקבוצה במשך שלוש עונות, ובשלושתן סייע לה לשרוד בליגה הראשונה. לופטגי הפגין יכולת גבוהה בין הקורות של CD לוגרונייס, וכשחקן הקבוצה ערך את הופעתו היחידה במדי , במשחק ידידות מול ב-23 במרץ 1994. לופטגי בדקה ה-64 במקומו של אנדוני זוביזרטה, ובדקות שהיה על המגרש שמר על רשת נקייה בהפסד של נבחרתו 0–2. הייתה זו הופעה ראשונה אי פעם של שחקן פעיל ב-CD לוגרונייס במדי נבחרת ספרד. בהמשך זומן על ידי חבייר קלמנטה לסגל הנבחרת למונדיאל 1994, אך לא שותף במהלך הטורניר.
לקראת עונת עבר לופטגי לברצלונה של המאמן יוהאן קרויף, אך ראה את קרלס בוסקטס תופס את עמדת השוער הבכיר. ההופעה המשמעותית הראשונה שלו הייתה במסגרת הסופר קאפ הספרדי, כשפתח בהרכב במשחק הגומלין מול ריאל סרגוסה, ספג חמישה שערים בהפסד קבוצתו 4–5 ואף הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה האחרונה, אך ברצלונה זכתה בתואר בזכות 0–2 במשחק הראשון. בעונתו השלישית בקבוצה הצטרף השוער הפורטוגלי ויטור באיה. לופטגי פתח בהפסד 1–3 לאתלטיקו מדריד בגומלין הסופר קאפ הספרדי, שהספיק לקבוצתו לזכות בתואר אחרי ניצחון 2–5 במשחק הראשון, אך לאחר מכן נדחק לעמדת השוער השלישי, ולא נכלל בסגל הקבוצה בניצחונותיה בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע ובגמר גביע המלך הספרדי. בסיום אותה עונה, ולאחר שבשלוש עונות ערך חמש הופעות ליגה במצטבר בלבד, הצטרף לופטגי לראיו ואיקאנו מליגת המשנה.
לופטגי היה השוער הבכיר בקבוצה במשך שתי עונות, ובשנייה שבהן, עונת , אף סייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה מהמקום החמישי בטבלה. הגעתו של השוער האמריקאי קייסי קלר דחקה שוב את לופטגי לעמדת שוער המשנה, תפקיד אותו תפס בשלוש עונות עם ראיו בליגה הבכירה, עד שבסיום עונת פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
קריירת אימון.
עם פרישתו ממשחק התמנה לופטגי לתפקיד מאמן השוערים של נבחרת ספרד תחת המאמן איניאקי סאאס. הוא ויתר על תפקידו על מנת להתמנות לתפקיד מאמן ראשי בקבוצה בה פרש, ראיו ואיקאנו, לקראת עונת בה שיחקה הקבוצה בליגת המשנה. חוויית האימון הראשונה של לופטגי הייתה לא מוצלחת, והוא פוטר מתפקידו לאחר עשרה מחזורי ליגה בלבד, מתוכם הפסידה הקבוצה בשישה משחקים. בסיום העונה ירדה ראיו לליגה השלישית.
בשנת 2006 חזר לופטגי לריאל מדריד, ובמשך שנתיים שימש כסקאוט הבכיר לשחקנים בינלאומיים, ולמנהל מחלקת הסקאוטינג של המועדון. לקראת עונת חזר לעמוד על הקווים, כשהתמנה לתפקיד מאמן קבוצת הבוגרים הראשונה שלו בקריירה, ריאל מדריד קסטיליה. לופטגי הוביל את הקבוצה מהליגה השלישית למקום השישי בטבלה, ועזב את תפקידו עם סיום העונה על אף שלחוזהו נותרה שנה נוספת.
בין השנים 2010 ל-2014 אימן לופטגי בנבחרות הצעירות של ספרד. הוא הוביל את נבחרת ספרד עד גיל 19 לזכייה באליפות אירופה בשנת 2012 באסטוניה, עם ניצחון 0–1 בגמר על יוון משער של חסה רודריגס. שנה אחר כך הוביל את לזכייה באליפות אירופה 2013 בישראל, לאחר 2–4 על בגמר (שלושער לטיאגו אלקנטרה). ללופטגי מאזן מושלם עם הנבחרת עד גיל 21, אותה הוביל ל-11 ניצחונות ב-11 משחקים בהם אימן אותה. ב-30 באפריל 2014, עם תום חוזהו בפדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית, עזב את אימון הנבחרות הצעירות וחזר לאימון מועדונים זמן קצר אחר כך.
ב-6 במאי 2014 התמנה לופטגי לתפקיד מאמן פורטו לקראת עונת . באותו הקיץ החתים לופטגי שבעה שחקנים ספרדים לקבוצתו הפורטוגלית. בעונה הראשונה הוביל לופטגי את פורטו, שהציגה את התקציב הגבוה בתולדותיה, עד לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי באיירן מינכן. פורטו גברה 1–3 מפתיע על באיירן במשחק הראשון, אך הובסה 1–6 בגומלין והשוותה את הפסדה הגבוה ביותר אי פעם במסגרות האירופיות. את העונה סיימה הקבוצה ללא תואר, לאחר שנותרה במקום השני בליגת העל הפורטוגלית עם שלוש נקודות פחות מבנפיקה ליסבון, והודחה מהגביע הפורטוגלי כבר בשלב מוקדם של העונה על ידי ספורטינג ליסבון. ב-8 בינואר 2016, לאחר שהקבוצה הודחה מליגת האלופות והייתה ממוקמת במקום השלישי בלבד בליגה הפורטוגלית, פוטר לופטגי מתפקידו לאחר עונה וחצי כמאמן הקבוצה.
ב-21 ביולי 2016, עם פרישתו של ויסנטה דל בוסקה לאחר טורניר יורו 2016, התמנה לופטגי לתפקיד מאמן נבחרת ספרד.
ב-12 ביוני 2018 פורסם מינויו למאמן ריאל מדריד, יומיים לפני תחילת מונדיאל 2018. בתגובה, פוטר למחרת מאימון נבחרת ספרד על ידי ראשי ההתאחדות הספרדית.
ב-15 באוגוסט 2018 הופיע בהופעת הבכורה שלו כמאמן ריאל מדריד, בהפסד 2–4 בדרבי לאתלטיקו מדריד במסגרת הסופר קאפ האירופי.