ב-1963 הצטרף קיי ללהקה השייקספירית המלכותית והופיע בסטרטפורד ובתיאטרון אלדוויץ' בלונדון. הוא היה חבר בלהקה עד 1966 ושיחק במגוון רחב של תפקידים בהם אוקטביוס קיסר במחזה "יוליוס קיסר", קלארנס במחזה "מלחמות השושנים", לנסלוט גובו במחזה "הסוחר מוונציה", אנטיפולוס מאפסוס ב"קומדיה של טעויות", אוסריק במחזה "המלט" עם דייוויד וורנר, דובצ'ינסקי ב"מבקר המדינה" ובדמות מולוץ' במחזה "The Thwarting of Baron Bolligrew" מאת רוברט בולט. אחר כך הצטרף לתיאטרון הלאומי ושיחק בתפקיד סיליה בהפקה משנת 1967 של "כטוב בעיניכם" שכללה גברים בלבד. ב-1969 הופיע במחזה "The National Health" מאת פיטר ניקולס .
בקולנוע שיחק קיי בתפקיד הרוזן אורסיני-רוזנברג בסרט זוכה האוסקר "אמדאוס". עוד השתתף בסרטו של קנת בראנה "הנרי החמישי", ובגרסה הקולנועית משנת 2002 למחזה "חשיבותה של רצינות".
קיי הופיע בטלוויזיה במספר רב של סרטים וסדרות בין השאר שיחק בסדרת הדרמה "Fall of Eagles" בה גילם את הצאר ניקולאי השני. עוד השתתף ב"אני, קלאודיוס", "לשרתם כל ימי", "By the Sword Divided", "תהפוכות מלחמה", "רמפול", "המצודה", "Edge of Darkness", "ג'ונתן קריק", "The Darling Buds of May", "הטי ויינתרופ חוקרת", "הולבי סיטי", "רציחות במידסומר", ובפרק "The Creeping Man" בסדרה "The Casebook of Sherlock Holmes".
ב-2002 שיחק בתפקיד אורח בתסכית דרמה בשם "Excelis Rising" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
פרקתיים
פֶּרְקֶתִיִּים (שם מדעי: "Percidae") היא משפחת דגים מסדרת הדקראים הגדולה. על שם משפחה זו קיבלה הסדרה את שמה המדעי ("Perciformes" - דמויי פרקות). במשפחה זו 10 סוגים ו-204 מינים.
דגים אלה חיים במים מתוקים וגם במים מליחים שונים. אלו דגים בגדלים שונים והם בעלי "קסדה" של לחיים משוריינות או קוצים ליד מכסי הזימים, סנפירי גב גדולים וקוצניים ולסת מעוגלת בעלת שיניים רבות. תזונתם העיקרית של דגים אלה היא מן החי וחלקם הם טורפים ראשיים באזור חיותם. הגדול בפרקיים הוא Sander lucioperca שיכול להגיע לאורך 120 ס"מ. הקטן שבהם הוא Etheostoma denoncourti שאורכו רק 2.9 ס"מ.
הפרקיים הם גם דגי נוי מבוקשים כמו הפרקה והם מבין הצבעונים שבדגי האקווריום, בעלי צבעים של אדום, צהוב, חום וכתום. רצוי לא לשלב אותם עם דגים קטנים יותר.
מוזיאון פרנץ קפקא
מוזיאון פרנץ קפקא בעיר פראג בירת צ'כיה מוקדש לתערוכות אודות הסופר קפקא, יליד הארץ.
במוזיאון מוצגות שתי תערוכות, המוקדשות ליחסים בין קפקא לבין פראג. האחת מתארת את האופן שבו השפיעה העיר על קפקא ועל יצירתו. האחרת עוסקת באופן העמום והבלתי ישיר שבו תיאר קפקא את פראג ביצירותיו.
מקורה של התצוגה במוזיאון בתערוכה שהועלתה לראשונה בברצלונה שבספרד בשנת 1999 תחת השם עירו של פרנץ קפקא ופראג. בשנים 2002-2003 הוצגה התערוכה במוזיאון היהודי של ניו יורק. לאחר שהועמד מימון פרטי לכך הועברה התערוכה בשנת 2005 לפראג והיא מוצגת במבנה על גדת נהר הולטאבה, למרגלות מצודת פראג.
במוזיאון מוצגות המהדורות הראשונות לרוב יצירותיו של קפקא, מכתבים, יומנים, איורים וצילומים, תצוגות תלת ממדיות ומיצגים אור קוליים שנוצרו עבור המוזיאון.
מיסטר מקסיזפטלק
ח'רבת דיר שבאב
ח'רבת דיר שבאב (גם: ח'רבת דיר א-שבאב) היא אתר ארכאולוגי בחבל בנימין, בצמוד ממזרח לכביש 60.
החורבה, המפוצלת לחלק צפוני (ח'רבת דיר שבאב א-שמאליה) ולחלק דרומי (ח'רבת דיר שבאב אלקבליה), נמצאת כשני ק"מ ממזרח לבית אל וכקילומטר וחצי מדרום לעופרה.
פירוש שם החורבה הוא חורבת מנזר הנערים, ולפי הסברה הוקם במקום בתקופה הביזנטית מנזר לזכר סיפור אלישע והדובים, בו נטרפו בידי שתי דובות ארבעים ושניים נערים בדרך שבין נערן ובית אל, לאחר שלעגו לנביא אלישע.
המאורע המקראי המיוחס לשם החורבה מונצח גם בשמו של הכפר הסמוך אליה מדרום מזרח, דיר דבואן, שפירוש שמו הוא "מנזר שני הדובים".
בחורבות עצמן נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית בעיקר. על הגבעה שממערב לחורבות נמצא רוגם אבנים בקוטר של כ-30 מטרים, והוצע לזהותה עם כֶּתֶף לוּזָה המקראית.
לקריאה נוספת.
ס' בן יוסף, מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ, כרך יהודה, הוצאת כתר ומשרד הביטחון, 1980, עמ' 73–74.
מורן עומר
מורן עומר (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המפקד על עוצבת סיני. שימש כראש מחלקת מבצעים באמ"ץ, מפקד חטיבה 460 ומפקד חטיבה 14.
שירות צבאי.
עומר גדל בקיבוץ דליה. התגייס לצה"ל לחיל השריון, ושובץ בגדוד 71 בחטיבה 188. במהלך שירותו כלוחם שימש כטען קשר בטנק. לאחר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון שב לגדוד 74 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 74. לאחר מכן היה מפקד השלמת קציני שריון (קק"ש) וסמג"ד גדוד הפיקוד (שניהם בגדוד 196) שבחטיבה 460, ראש לשכת מפקד פיקוד הצפון. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים באש במל"י. לאחר מכן יצא ללימודים בארצות הברית. בשנת 2012 מונה למפקד גדוד 74, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבה 188 בין השנים 2013–2015.
בשנת 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 14, ושימש בתפקיד עד 4 במאי 2017. ב-17 במאי 2017 מונה למפקד חטיבה 460, ושימש בתפקיד עד 26 במאי 2019. ב-12 ביוני 2019 מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ.
ב-12 ביולי 2021 הוחלט על העלאתו לדרגת תת-אלוף ומינויו למפקד הבא של עוצבת סיני ומפקד הקורס לפיקוד ומטה "אלון".
עומר מתגורר בזכרון יעקב, נשוי ואב לילד.
מבצע עין
זרזורה
זרזוּרָה (בערבית: زرزورة) היא נאת מדבר אגדית במדבריות שממערב לנילוס. המסעות לגילוּיָה בעשורים הראשונים של המאה ה-20 הוליכו למיפוי של אזורים נרחבים במדבר לוב, לתגליות ארכאולוגיות ולמחקרים בגאומורפולוגיה של חוֹליות.
האגדה.
זרזורה נודעה משמועות בלבד כנאת מדבר אי-שם ממערב לעמק הנילוס, ממלכת המתים של מצרים העתיקה. בכתבים מן המאה ה-13 היא מתוארת כ"עיר לבנה כיונה" וכ"נאת מדבר של ציפורים קטנות". זרזורה נזכרת ב"ספר הפנינים הגנוזות" (کتاب الدر المکنوز) מן המאה ה-15. כתב היד אינו עוד בנמצא, אבל חלקים ממנו הובאו בספרו מ-1907 של הארכאולוג וה המצרי אחמד ביי כמאל . בכתוב נזכרת זרזורה כעיר עתירת אוצרות במדבר סהרה, חבויה בעמק שמוליך אליו נקיק צר, וענקים שחורים שומרים עליה מפני זרים.
ההתייחסות הראשונה בספרות האירופית לנאת מדבר נעלמת בשם זרזורה, מצויה בספרו משנת 1835 של האגיפטולוג הבריטי ג'ון גארדנר וילקינסון על מצרים. הוא מיקם אותה, על פי סיפורים שהגיעו לאוזניו, כמהלך גמל במשך חמישה-שישה ימים מערבה לנאת המדבר המצרית פֿראפֿרָה, או כמהלך יומיים-שלושה ממערב לדא'חלה. השמועות על נאת המדבר העלומה הציתו את דמיונם של חוקרים והרפתקנים שביקשו לאתר אותה. מוקד נוסף למשיכתם אל מסתרי מדבר לוב היווה המידע בכתביו של ההיסטוריון היווני הרודוטוס על אובדן צבאו של כנבוזי השני בחולות המדבר שמעבר לעמק הנילוס.
מסעות ותגליות.
אחרי הגילוי ב-1923 של נאות ארקנו ועווינאת בדרום מדבר לוב על ידי אחמד חסנין ואחרי גילוי רמת גילף כביר ב-1926 על ידי כמאל א-דין חוסיין, החלו חוקרים שונים במסעות נמרצים לאיתורהּ של זרזורה. הידועים מכולם הם הרוזן ההונגרי לאסלו אלמאשי וקצין חיל המהנדסים הבריטי רלף בגנולד.
בגנולד סייר במדבר לוב בשנים 1927–1932 בנתיבים ובכיוונים שונים, ברכבי פורד דגם A ודגם T , שיעילותם הוּכחה בנסיעות בדרכי חול ועפר. ב-1930 אף חדר אל תוך ימת החול הגדולה. את מסעו הנרחב ביותר, שבו עבר בשולי גילף כביר והרחיק עד להרי טיבסטי בצ'אד ועד אל-פֿאשׁר בסודאן, ערך ב-1932. אף שאיתור זרזורה לא עמד בראש מעייניו, קיווה למצוא אותה. ב-1935 פרסם את ספרו "חולות לוב", שבו גם סיכם את מסקנותיו באשר למציאותה של נאת המדבר האבודה. בגנולד חזר למדבר לוב ב-1938, אך בהקשר למחקריו בפיזיקה של תנועת חולות.
לאסלו אלמאשי, שסייר בעומק מצרים עוד בשנות ה-20, נשבה באגדת זרזורה האבודה. ב-1932 יצא למדבר לוב בראש משלחת, שבה לקחו חלק רוברט ודורותי קלייטון-איסט-קלייטון, פטריק קלייטון ממחלקת מיפוי המדבר המצרית וטייס חיל האוויר הבריטי, מפקד-כנף יוברט ג'ונס-פֶּנדֶרֶל . אלמאשי האמין שמקומה של זרזורה ברמת גילף כביר בדרום-מערב מצרים, שהתגלתה אך שנים ספורות לפני כן אך לא נחקרה ולא מופתה. מכיוון שכלי הרכב לא הצליחו לטפס אליה, ערכו אלמאשי ואנשיו טיסות סיור וצילום מעליה. בתצפיות האוויריות נתגלו שני ערוצים מרופדים בצמחייה ירוקה, שהתאימו לתיאורים באגדת זרזורה (כגון ביחס לנקיק הצר שדרכו נכנסים אליה). ב-1933 מצא אלמאשי עמק שלישי ואותו סימן כזרזורה האגדית. במהלך הסיורים הקרקעיים גילה אלמאשי ריכוזים של ציורי סלע פרהיסטוריים, נוספים על אלה שמצא אחמד חסנין ב-1923 בעווינאת, כגון ב"מערת השחיינים" . גילויים אלה נחשבים לתרומה הגדולה של מסעותיו. ב-1932 הלכו לעולמם שני פטרוניו של אלמאשי, הנסיך כמאל א-דין וסיר רוברט קלייטון-איסט-קלייטון, ובשנים הבאות הוגבלו צעדיו באזור על ידי הרשויות הבריטיות במצרים ובסודאן בשל החשד שהוא פועל למען האיטלקים.