אף שהקדשת זמן רב לצפייה בטלוויזיה הייתה נפוצה כבר ברבע האחרון של המאה העשרים, התופעה התעצמה עם ריבוי הערוצים שהביאה אתה הטלוויזיה בכבלים, ושפע סוגי הפעילות שמציע האינטרנט. מאפיין מובהק של דור הפלזמה לעומת זה שקדם לו הוא המעבר מצפייה פסיבית בטלוויזיה לפעילות אקטיבית, במשחקי מחשב, ובשלל פעילויות באינטרנט: כתיבת בלוג, כתיבת טוקבק, דואר אלקטרוני ומאפיינים נוספים של וב 2.0.
התמכרות לאינטרנט היא בעיה אופיינית לדור זה, וכוללת קושי בעת התנתקות מהאינטרנט, חשיבה אובססיבית על אתרי אינטרנט ותגובה נרגזת להפרעה בזמן גלישה.
פרופ' אליעזר בן-רפאל עמד על בעיות נוספות של הפעילות מול המסכים:
במהלך מלחמת לבנון השנייה התעורר ויכוח על הצטרפותם של מפקדי צה"ל לדור הפלזמה, כלומר ישיבתם של מפקדים בדרג של מפקד חטיבה בחדרי פיקוד מרוחקים מהחזית, כשהם שולטים בנעשה בשדה הקרב באמצעות מסכי פלזמה המציגים נתונים שהועברו אליהם בתקשורת נתונים ממערכות השליטה והבקרה של צה"ל.
פואבלה
פואבלה דה סרגוסה (ספרדית: Puebla de Zaragoza), או בקיצור פואבלה, היא העיר הרביעית בגודלה במקסיקו, אחרי מקסיקו סיטי, גוודלחרה ומונטריי בהתאמה, בירת מדינת פואבלה והעיר הגדולה ביותר בה. העיר מכונה לעיתים פואבלה של המלאכים (בספרדית: Puebla de los Ángeles).
העיר, הממוקמת כ-100 קילומטרים דרומית מזרחית למקסיקו סיטי, ושוכנת על נהר סן פרנסיסקו בנויה בסגנון ספרדי טיפוסי. היא וסביבתה עשירות באתרים ארכאולוגיים. ליופייה תורמים גם שלושה הרי געש המכוסים שלג ונשקפים אליה.
מתגוררים כ-1.5 מיליון תושבים (נכון ל-2005).
היסטוריה.
פואבלה נוסדה על ידי הכובשים הספרדים ב-30 באפריל 1531. שלא כמו רוב הערים הגדולות במקסיקו, הספרדים בנו אותה בעצמם והיא אינה שוכנת על חורבות עיר או אתר אינדיאני כלשהו. מיקומה האסטרטגי, בחצי הדרך בין מקסיקו סיטי לנמל הימי של וראקרוס, הפך אותה לעיר השנייה בחשיבותה במקסיקו ברוב התקופה הקולוניאלית.
הקרב על פואבלה.
הקרב על פואבלה ב-5 במאי 1862 שהיה במהלך המלחמה הפרנקו-מקסיקנית מוכר בהיסטוריה המקסיקנית כקרב חשוב, בו הביס הגנרל איגנאסיו סראגוסה פולשים צרפתים שניסו להשיג, ללא הצלחה, השפעה קולוניאלית באזור. שמה הרשמי של העיר שונה לפואבלה דה סרגוסה לאחר הקרב, לכבודו של הגנרל המנצח, והיא קיבלה תואר של "עיר הרואית". בנוסף על כך הניצחון בקרב מצוין בסינקו דה מאיו, חג לאומי במקסיקו ב-5 במאי. הקרב מצטרף לשורה של קרבות נגד הצרפתים שניסו לכבוש חלקים ממקסיקו מיום קבלת העצמאות מידי ספרד ב-27 בספטמבר 1821, אך ללא הצלחה.
המפורסמת שבפלישות הצרפתיות, מלחמת המאפים ב-1838, נהדפה בתחילה על ידי הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה בוראקרוס בטרם הגיעו הפולשים לפואבלה, אך הצרפתים זכו ביתרון בהמשך והכריזו על ניצחונם הודות ליתרון מספרי (30,000 חיילים צרפתים מול 3,000 בלבד מצבאו של סנטה אנה). רק התערבות דיפלומטית מנעה מן הצרפתים את הניצחון, ואלה נסוגו ב-9 במרץ 1839.
זמנים מודרניים.
בראשית המאה ה-20, כחלק מן התמורות שחלו באירופה, הגיעו לעיר מהגרים רבים, בעיקר מספרד, איטליה וגרמניה. האוכלוסייה האירופית השפיעה רבות על החיים בעיר - בשפה, בתרבות ואף בפסטיבלים שונים כגון האוקטוברפסט הנהוג בבוואריה שבגרמניה.
הודות לרב תרבותיות המאפיינת את העיר, ולמרכז ההיסטורי העשיר והמרשים שלה, הוכרה העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
כלכלה ותעשייה.
העיר פואבלה נחשבת לעיר תעשייתית. היא מפורסמת הודות למפעל גדול של יצרן המכוניות הגרמני פולקסווגן הנמצא בה ומעסיק אלפי עובדים. המפעל המקסיקני אחראי לייצור של מיליוני מכוניות מסוג חיפושית עבור הנהגים בצפון אמריקה.
מלבד ענף הרכב, העיר נחשבת למרכז ייצור טקסטיל ארצי.
חינוך וספורט.
חינוך.
בעיר פואבלה ישנן לא פחות מ-20 אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטאות פרטיות, אוניברסיטאות ציבוריות ומכללות. קמפוסים של מכונים אקדמיים נוספים, כגון המכון הטכנולוגי של מונטריי והאוניברסיטה האיברית-אמריקנית, נמצאים בעיר.
ספורט.
לפואבלה שני מועדוני כדורגל מקצוענים גדולים. פואבלה (Puebla FC) ולובוס (Lobos BUAP, "הזאבים"), המשחקים בליגת הכדורגל הראשונה במקסיקו (Primera A). (ליגה אחת מתחת לליגת העל המקסיקנית). מועדון הכדורגל של פואבלה זכה בשתי אליפויות ליגה בהיסטוריה שלו, ב-1983 וב-1990.
לעיר פואבלה שתי קבוצות בייסבול מקצועיות, ה"נמרים" וה"תוכים".
קבוצת הפוטבול של "אוניברסיטת מדינות אמריקה" (Universidad de las Américas), "האצטקים", זכתה בשלוש אליפויות מאז הקמת ליגת הפוטבול למוסדות אקדמיים במקסיקו, ונחשבת לקבוצה חזקה מאוד.
אצטדיון הכדורגל של פואבלה, אצטדיון קואוטמוק (Estadio Cuauhtémoc, בן כ-50,000 מקומות ישיבה), אירח משחקי כדורגל באולימפיאדת 1968 במקסיקו, בגביע העולם בכדורגל 1970 ובגביע העולם בכדורגל 1986 שנערכו במקסיקו.
טונטון מקוט
הטונטון מקוט (בצרפתית: Tonton Macoute; בקריאולית האיטית: Tonton Makout) היא משטרה חשאית מושחתת, שהקים בארצו רודן האיטי, פרנסואה דובליה ("פאפא דוק"), בשנת 1959, כשנתיים לאחר עלייתו לשלטון. משטרה חשאית זו הייתה אחראית למעצרים, גירוש וחיסולים תכופים של מתנגדים פוליטיים ולסיכול כל ניסיון התארגנות מצד העובדים, החקלאים והעיתונאים.
משטרה חשאית זו נקראה כך על שם הדמות המיתולוגית מהמיתולגיה ההאיטית, טונטון מקוט, שחוטף ומעניש ילדים סוררים.
הטונטון מקוט הוקמה על-פי הדגם של "החולצות השחורות" באיטליה הפאשיסטית, ועוד יותר מכך לפי האס אה - פלוגות הסער הנאציות. בשנת 1971 שונה השם מטונטון מקוט ל-Milice de Volontaires de la Sécurité Nationale.
אנשי הטונטון מקוט נודעו כמרכיבי משקפיים כהים, ואת קורבנותיהם נהגו להשאיר תלויים ברשות הרבים, להטלת אימה על הציבור. הם טיפחו את הדימוי של היותם שדי וודו או זומבים.
הרבה מאנשי הטונטון מקוט היו כוהני וודו.
תיאור ספרותי של תקופה זו ניתן ברומן של גרהם גרין "השחקנים".
היסטוריה.
לאחר ניסיון ההפיכה בהאיטי שהתרחש ביולי 1958 נגד הנשיא דובליה, הוא טיהר את הצבא וסוכנויות אכיפת החוק בהאיטי והוציא להורג קצינים רבים מכיוון שהוא ראה אותם כאיום על משטרו. בכדי לנטרל איום זה, הוא יצר כוח צבאי שנשא כמה שמות. בשנת 1959 קראו לכוחו הצבאי "גברים בעלי ברדס". לאחר מכן שונה שמם למיליציה האזרחית, ומשנת 1962, הוא נקרא מתנדבי הביטחון הלאומי. הם החלו להיקרא טונטון מקוט כאשר אנשים החלו להיעלם ללא סיבה נראית לעין על שם הדמות המיתולוגית שהייתה חוטפת ילדים.
דובליה אישר לטונטון מקוט לבצע אלימות שיטתית והפרות זכויות אדם בכדי לדכא את האופוזיציה הפוליטית. הם היו אחראים למספר לא ידוע של מעשי רצח ואונס בהאיטי. מתנגדים פוליטיים נעלמו, נחטפו או נרצחו לעיתים קרובות בשינתם, ופעמים רבות אפילו לאור יום. טונטון מקוט סקלו ושרפו אנשים חיים ופעמים רבות הם הציגו את גוויות קורבנותיהם בחוץ, ולעפמים אף תלו את גופותיהם על עצים כדי להזהיר את תושבי האיטי מפני התגדות למשטר. בני משפחה שניסו להסיר את הגופות לקבורה נכונה נעלמו לעיתים קרובות בעצמם. כל מי שקרא תיגר על המשטרה החשאית הסתכן בחיסול. הטונטון מקוט רצחו בין 30,000 ל-60,000 אנשים בהאיטי.
לאורך כל שנות השישים ותחילת שנות השבעים, מפקד הטונטון מקוט היה לוקנר קמברון, שזכה לתואר "ערפד הקריביים". בשנת 1971 נפטר הנשיא דובאלייה והבן ז'אן קלוד הגלה את קמברון. קמברון עבר למיאמי בפלורידה שבארצות בהרית, שם התגורר עד מותו בשנת 2006.
בבחירות שהתקיימו בהאיטי בשנת 1961, הטונטון מקוט עקבו אחר המצביעים והבחירות, בבחירות אלו, דובליה זכה ב-100% מהקולות.
הטונטון מקוט פורק בשנת 1986.
רגוזה (נפה)
נפת רגוזה (באיטלקית: Provincia di Ragusa) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה.
הנפה משתרעת על שטח של 1,614 קמ"ר, ובשנת 2006 התגוררו בה 308,103 תושבים. בירתה בעיר רגוזה. הנפה שוכנת בדרום-מערבה של סיציליה, וגובלת בנפת קטניה מצפון, בנפת סירקוזה ממזרח, בנפת קלטניסטה ממערב, ובים התיכון מדרום. שמה נגזר משם השבט היווני "רוגוז" (ביוונית: "Ρογος") שמשמעו דגנים.
הגידולים החקלאיים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר.
הערים העיקריות בנפה, נוסף על רגוזה, הן ויטוריה, מודיקה וקומיסו.
נוער המסכים
חרחבינה מכחילה
חַרְחֲבִינָה מַכְחִילָה (שם מדעי: "Eryngium creticum") היא מין במשפחת הסוככיים. זהו עשב רב-שנתי הגדל בעיקר בבתות ובשדות נטושים בחבל הים-תיכוני. תפוצתו מגיעה גם לחבל האירנו טורני, ושם הוא צומח בהר הנגב בנחלים בעלי קרקע לס.
החרחבינה המכחילה עוברת שינוי בולט במשך עונות השנה. בתחילת החורף מפתח הצמח שושנת עלים רכים הראויים למאכל אדם. באביב מתפתח גבעול תפרחת, שעליו מצויים עלים קטנים וקוצניים. בשלב זה משתנה צבעו של הצמח לכחול-סגול והוא נשאר כך במשך כל חודשי הקיץ.
לכל פרח גביע בן חמישה עלים זעירים, כותרת בת חמישה עלים זקופים ומופרדים, חמישה אבקנים ושני עמודי-עלי. הפרי בעל שתי פרודות חד זרעיות, ובעת ההבשלה הוא מתפרק לשני זרעונים.
הפירות אינם מתפזרים בהבשלתם אלא נשארים על הצמח. כאשר מתייבשים הגבעולים בסוף הקיץ, הרוח שוברת אותם ונושאת אותם על פני השדות. בדרך זו נפוצה החרחבינה המכחילה.
השם העברי חרחבינה מכחילה נגזר מהשורש ח-ר-ב, מלשון יובש, ואילו שמו הערבי שוכּ אל-עקרבאני (=קוץ העקרבים או עשב העקרבים).