המודל הסובסטנטיביסטי, שהוצע לראשונה על ידי קרל פולני בספרו "The great transformation" טוען כי למושג "כלכלה" יש שתי משמעויות: המשמעות הראשונה היא זו הפורמלית, המתייחסת לכלכלה כפעולה או קבלת החלטות רציונליות בדבר שימוש במשאבים מוגבלים. המשמעות השנייה, איננה יוצאת מנקודת הנחה של קבלת החלטות רציונליות ולא בדבר תנאים של מחסור. היא, לעומת זאת, מתייחסת לשאלה כיצד האדם פועל למחייתו בסביבה החברתית והאקולוגית בה הוא נמצא. על פי המשמעות השנייה, הכלכלה היא הדרך בה החברה מסתגלת לסביבה, לתנאים החומריים בסביבה זו, ולדרישות של אותה חברה.
המושג שטבע פולני, "Great transformation", מתייחס להפרדה בין חברה מודרנית בעלת שווקים ובין חברות חוץ מערביות, לא קפיטליסטיות ולא מתועשות. לדעתו החקירה היחידה האפשרית בחברות לא מתועשות, היא כיצד האדם פועל למחייתו בסביבה החברתית והטבעית שלו, ללא כל התייחסות להחלטות רציונליות או לתנאים של מחסור. זאת מכיוון שבחירותיו של אדם בחברות אלו אינן מבוססות בהכרח על מִקסוּם רווחים כלכליים, כי אם על קשרים חברתיים, ערכים תרבותיים, נורמות תרבותיות, או על דאגות מוסריות, פוליטיות ודתיות. כמו כן, התוצרת ברוב החברות הללו מנוצלת בידי מפיקיה, על כן תוצרת זו נקראת גם תוצרת לשימוש עצמי, בניגוד לתוצרת לשם מסחר, שהיא בעלת מטרות רווח ומִקסוּם רווחים.
לדעתו של פולני, בחברות מודרניות בעלות כלכלה קפיטליסטית, הרעיונות של גישות הפורמליזם והסובסטנטיביזם חופפים, מכיוון שאנשים מארגנים את דפוסי מחייתם בהתאם לעקרונות החשיבה הרציונלית. ברם, בחברות בעלות כלכלה "פרימיטיבית" הנחה זו לא תופסת, זאת מכיוון שבניגוד לחברה הקפיטליסטית המערבית, הן לא מבוססות על כלכלת חליפין אלא על כלכלה של חלוקה מחדש של הייצור ויחסי גומלין הדדיים. יחסי גומלין מוגדרים כחלוקה הדדית של סחורות או שירותים כחלק מיחסים ארוכי טווח בין הלוקחים חלק בדבר. דוגמה לכך ניתן לראות אצל האנתרופולוג ברוניסלב מלינובסקי, שחקר חברה שבטית באיים הטרובריאנדים. הגברים בשבט זה מקדישים חלק גדול מזמנם לגידול בטטות. הן אינן מיועדות לבני משפחותיהן, אלא למשלוח מנות לאחיות של אותן גברים או לבנות הנשואות שלהן. המעניין הוא, שתכלית משלוח הבטטות הוא לא לספק מחסור במשק הבית של אותן אחיות או בנות, אלא רצונו של הגבר להפגין את השפעתו על בעלה של האחות או הבנות, ואת עזרתו לו. מי שמעניק את הבטטות בצורה זו בעצם הופך את בעלה לבעל חוב למי שנתן את הבטטות. האמצעי להחזרת החוב הוא האוצרות שיש לנשים, אוצרות בדמות עלי בננות וחצאיות. אותו גבר שהוא בעלה צריך להחזיר לגיס או לאב של הכלה בצורה הזו. בשבט זה מייחסים יוקרה ומשמעות לחפצים, בנפרד מהמחיר שעולה ליצרם. החשיבות היא ליוקרה החברתית והתרבותית. מנהג זה מבסס למעשה את יחסי החליפין ארוכי הטווח בשבט. יחסי החליפין מהדקים את הקשר של הגברים לקרקעות, עוזרים בהגנה מפני האויב, פועלים לעזרה הדדית, וכולי. חילופי הבטטות הם לא פחות מעסקה כלכלית-פוליטית. האחזקה בעלי הבננות מגדירה את המצב הכלכלי של כל משפחה.
מקרה זה מהווה דוגמה למערכות שהן שונות מאוד מהכלכלה המודרנית. הדוגמה הזו מלמדת שהמערכת הכלכלית היא לא מנגנון רציונלי כפי שהיינו נוטים לחשוב. היא לא נועדה לענות על צרכים כלכליים כמו שהיא ביטוי של הסמלה תרבותית. יתרה מכך, גם את המושג רציונליות אפשר להבין בכמה מובנים. הגישה הפוזיטיביסטית תטען שהרציונליות היא אינסטרומנטלית, כלומר היצע מול ביקוש. לעומתה גישת ההסמלה תטען לרציונליות יחסית, כדוגמת הסיפור הנזכר לעיל. חשוב להבין כי כל שבט וכל תרבות עונה על המושג רציונליות באופן אחר. מיד לדוגמה מגדיר את הרציונליות כמושג יחסי. לטענתו רציונליות היא אקט או פעולה שבה בן תרבות מסוימת מתנהג על פי הציפיות של אותה תרבות בה הוא חי.
רעיון מפתח נוסף בגישה ההסובסטנטיביסטית אומר כי הכלכלה מקובעת לא רק במוסדות כלכליים אלא גם במוסדות שהם אינם כלכליים, ולפיכך אין הכלכלה נמצאת בוואקום חברתי. לדוגמה, ממשלה ודת יכולות להיות חשובות לכלכלה ולהשפיע עליה ממש כמו מוסדות כלכליים. מחויבות סוציו-תרבותית, נורמות, וערכים ממלאים תפקיד משמעותי באסטרטגיות המחייה של אנשים. לפיכך, כל מחקר כלכלי המתעלם ואינו לוקח בחשבון את ההקשר הסוציו-תרבותי והפוליטי פגום מראשיתו. ניתוח מהותני של הכלכלה צריך להתמקד לכן על חקר המוסדות החברתיים השונים והמגוונים עליהם מבוססים תחומי המחייה של האדם. השוק הכלכלי הוא רק אחד מיני מוסדות רבים ומגוונים הקובעים אופיין של העסקאות הכלכליות. טענתו העיקרית של פולני היא כי המוסדות השונים אחראיים ומארגנים בצורה עיקרית את התהליכים הכלכליים.
הגישה הסובסטנטיבית טוענת כי כל פעילות כלכלית מעוגנת ובלתי נפרדת מהחיים החברתיים. ההחלטות הכלכליות הן חלק ממסורת ומהמערכת החברתית. הריטואלים ותפיסות העולם משולבים זה בזה בצורה חזקה.
גישה תרבותית.
גישה אתנו-כלכלית (תרבותית). גישה זו טוענת כי הכלכלה היא הליבה של התרבות, כך שהשפה הכלכלית מספקת את הסמלים דרכם בני האדם חושבים על דברים אחרים. סמלים מרכזיים ומטאפורות מפתח בחברות הקפיטליסטיות מגיעים מתוך התרבות הכלכלית. למרות שנראה כי שיקולים פרקטיים קובעים את הבחירות, במציאות התרבות היא זו שקובעת פרקטיקות כלכליות. התרבות משפיעה ומעצבת את המבנים הכלכליים והפוליטיים בכל מדינה ומדינה. הגישה טוענת כי תפיסה תרבותית וסמלים תרבותיים מעצבים כלכלות.
גישה זו מתווכחת עם גישות מטריאליסטיות שונות אחרות (מרשל סהלינס). כל תאוריה כלכלית נבנית סביב מטפורה מרכזית מהתרבות (גודמן). תורת הכלכלה מנוסחת סביב מטפורה חומרית של ויסות וכסף בכלכלה שלנו. גודמן טוען שבחברות ארכאיות יש תאוריות כלכליות סביב מטאפורות מתחום של יחסים חברתיים ומטאפורות אנושיות. גישה זו טוענת כי לכל תרבות יש כלכלה משלה ויש להתייחס לפן התרבותי.
אזו (נסיך גאורגי)
אזו (בגאורגית: აზო) או אזוֹני (בגאורגית: აზონი) היה נסיך גאורגי אגדתי שלכאורה מונה על ידי אלכסנדר הגדול, אחרי שהגיע למצחתה שבכארתלי, כשליט "השבט של מצחתה".
על פי המקור הגאורגי מימי הביניים "ניצורה של גאורגיה" ("მოქცევაჲ ქართლისაჲს"), אזו היה בנו של מלך אריאן-כארתלי שהביא 18 משפחות למה שנקרא כיום מצחתה במזרח גאורגיה. והתיישב שם כדי להפוך לאבא של האומה.
על פי סופר גאורגי ימי ביינימי אחר, לאונטי מרובלי, אזו היה מפקד יווני, שליוה את אלכסנדר הגדול במערכה נגד איבריה הקווקזית. אזו הרג מנהיג של שבט מקומי בשם סאמארה, וניהל את האזור עד שאחיין של סאמארה - פרנאוואז הראשון, עלה נגדו. האחרון ניצח בקרב והפך למלך הראשון של גאורגיה.
חלק מההיסטוריונים הגאורגיים מאמינים כי האגדה משקפת יישוב מחדש של שבטים פרוטו-איבריאנים מאסיה הקטנה לצפון מערב. במקום שבו יצרו סוג של פדרציה שיבטית, שהפכה להיות בסיס לממלכת איבריה בסוף המאה הרביעית לפני הספירה.
תאוריה אחרת מציעה את האפשרות כי אזו היה קצין בצבאו של אלכסנדר הגדול או באחד הצבאות של הדיאדוכים, שתפסו אחיזה באיבריה, אבל הופל על ידי מורדים.
מעגל הקוינטות
מעגל הקווינטות
מעגל הקווינטות הוא כינוי לספירת הקווינטות אשר מתחילה בצליל מסוים ומסיימת בו (כבמעגל). בנוסף, מעגל הקווינטות הוא דרך לזכור את מספר סימני ההיתק בסולמות מז'וריים ומינורים ואת סדרם. הראשון שתיאר את מעגל הקווינטות היה המלחין והתאורטיקאי הגרמני בן תקופת הבארוק יוהאן דויד הייניכן, בחיבורו משנת 1728 Der Generalbass in der Composition.
מעגל הקווינטות מתחיל בדו מז'ור (ללא סימני היתק) (או לחלופין לה מינור), המסומן במקום שנמצאת השעה 12 בשעון. מצד ימין שלו יופיעו לפי הסדר שמות הסולמות עם הדיאזים ובצמוד אליהם מספר סימני ההיתק שלהם. מצד שמאל שלו יופיעו שמות הסולמות עם הבמולים ובצמוד אליהם מספר סימני ההיתק שלהם.
המרווח בין כל סולם לזה שמימינו הוא קווינטה זכה (שלושה טונים וחצי) ומכאן שמו: מעגל הקווינטות.
במקומן של השעות 5-6-7 בשעון ישנה תופעה של התנגשות בין הסולמות עם הדיאזים לסולמות עם הבמולים (בתמונה חסר דו (C) במול ליד ה-B במקום של השעה 5). יוצא שבכל "תא" ישנם שני סולמות שנשמעים זהים. נוצר מצב של אנהרמוניה בין שני הסולמות. כך לדוגמה דו דיאז מז'ור (C#M) ורה במול מז'ור (DbM) נמצאים באותו "תא" וכשהם מנוגנים הם נשמעים זהים.
בובר (פירושונים)
תנועות נוער יהודיות בשואה
תנועות הנוער היהודיות הראשונות קמו בגרמניה ובפולין במהלך המאה ה-19, כחלק מגל הלאומיות ששטף את אירופה במהלך המאה. הסיבה העיקרית להיווצרותן של תנועות נוער יהודיות הייתה האיסור הלא רשמי על השתתפותם של נערים יהודים, אשר אף בתקופה זו נחשבו כ"נטע זר" וכגורם שאינו חלק מהלאום, במסגרת פעילותן של תנועות נוער גרמניות ופולניות. כתוצאה מכך, בשונה מתנועות הנוער הלא יהודיות, אשר נשאו על דגלן את אידיאל הלאומיות האתנית והפוליטית, פיתחו תנועות הנוער היהודיות זיקה חזקה, גם אם מגוונת בעוצמתה בין התנועות, למסורת היהודית.
המסורת היהודית הייתה דבר חשוב ומרכזי בתנועות הנוער היהודיות, מצד אחד הראתה את מצוקתן של הקהילות היהודיות במזרח אירופה, אך מצד שני הפיחה בדת ובקהילה סביבו רוח התחדשות ומהפכנות.
בתקופת השואה היו לתנועות הנוער היהודיות מספר אופני פעילות מרכזיים:
בין מלחמות העולם.