הקרנף צר-השפה חי לרוב בבדידות למעט אמהות וגורים או קרנפים המתקבצים יחד לצורכי רבייה. לעיתים הם מתקהלים לקבוצות קטנות לתקופות קצרות. הזכרים פחות חברותיים מהנקבות אף שלעיתים הם יאפשרו את נוכחותם של קרנפים אחרים. הם לא טריטוריאליים כל כך ולעיתים קרובות עשויים לעבור דרך טריטוריות של קרנפים אחרים. תחומי המחייה משתנים בהתאם לעונה ולזמינות המזון והמים. בדרך כלל תחום המחייה שלהם קטן, וחיים בצפיפות גדולה בבתי גידול שבהם יש שפע של מזון ומים זמינים ולהפך במקרים שבהם המשאבים הזמינים דלים. בסרנגטי תחומי המחייה משתנים בין גודל של כ־43 קמ"ר לבין 133 קמ"ר, בעוד שבנגורונגורו שטחם של תחומי המחייה נע בין 2.6 ל־44 קמ"ר. בנוסף נצפו אזורים שקרנפים צרי שפה נוהגים לפקוד אותם ולנוח בהם, המכונים "בתים" ושבדרך כלל נמצאים במקום גבוה.
קרנפים צרי שפה עשויים להיות תוקפניים מאוד. מפאת כושר ראייתם הלקוי אם הם מריחים סכנה, עשויים להתנפל על הגורם המאיים. נצפו אף קרנפים אשר התנפלו על גזעי עצים או תלי טרמיטים, אף שלרוב הם אינם תוקפניים כלפי פרטים אחרים ממינים אלו. הם עלולים לתקוף גם בני אדם וכלי רכב. לרוב הם מתנפלים רק לשם הטעייה אחד כלפי השני. זכרים עשויים לעיתים להילחם באמצעות דחיפת ראש בראש או בהיאבקות עם הקרן. הם נוהגים להימנע ממפגש עם זכרים אחרים כשהדבר אפשרי. נקבות אינן תוקפניות אחת כלפי השנייה.
תקשורת.
קרנפים צרי שפה משתמשים בצורות תקשורת רבות. מפאת ראייתם הגרועה והעדפתם לחיים לבד, לעיתים קרובות הם משתמשים בסימוני ריח לזיהוי קרנפים אחרים או בתקשורת קולית. שפת גוף וסימנים חזותיים הם מרכיבים פחות חשובים בתקשורת של קרנפים ממין זה.
הם נוהגים לסמן באמצעות שתן שיחים, אזורים בסביבת בורות מים ואזורים שבהם מצוי מזון. בתקופת הרבייה נוהגות הנקבות להשתין לעיתים תכופות. ההפרשה נעשית באותה הנקודה ששימשה קרנפים אחרים המצויים בסביבת תחנות ההזנה, בסביבת ערוצי מים ובאזורים אחרים. סימונים אלו חשובים מאוד לזיהוי של כל פרט את משנהו. בהתקרב קרנף לנקודה שכזו, הוא יריח כדי לזהות את הקרנפים הנמצאים בסביבה ויוסיף את סימנו שלו. לעיתים הם ישפשפו את ראשם או קרנם על גזעי עצים לסימון.
בנוסף הובחנו סוגים שונים של קולות מורכבים שמשמיע הקרנף צר-השפה לתקשורת. כך למשל במהלך קרב הקרנף נוהם ומחצצר. נחירות ארוכות עשויות להצביע על כעס. עיטושים הנשמעים כקריאות מצביעים על התראה מסכנה. עיטושים קצרים וקימוט נחירים עשויים לבוא בתגובה לבהלה מפנים חדשות. קולות בטונים גבוהים עשויים להצביע על פחד.
רבייה.
קרנפים צרי שפה בוגרים החיים בטבע נוהגים לחיות בבדידות, ומתקבצים רק לצורך רבייה. ההזדווגות לא נעשית בתבנית עונתית, אך ההמלטות נוטות להעשות לקראת סוף עונת הגשמים בסביבות יבשות.
נקבה המחפשת זכר נוהגת להפריש נוזלים שמאפשרים לזהות אותה ככזאת. התנהגות מקובלת למציאת בת זוג לרבייה נעשית כאשר הזכר מקפל את שפתו, מקמט את אפו וראשו מורם כדי לזהות ביתר קלות פרומונים שאותם משחררת הנקבה. לפעמים בן זוגה של הנקבה "מנקה" את גלליה ומפזרם, ובאופן זה מקשה על זכרים אחרים לגלות את עקבות הריח שלה.
ישנן התנהגויות המקובלות לפני ההזדווגות הכוללות חרחורים והתנצחות באמצעות הקרניים. התנהגות נפוצה נוספת היא כשהקרנף מחרחר ומנדנד ראשו מצד אל צד ואז רץ שוב ושוב. הזוג נשאר יחד במשך שניים-שלושה ימים, ולעיתים אף מספר שבועות. הזוג מזדווג מספר פעמים ביום במהלך תקופה זו, ומשך ההזדווגות כחצי שעה.
משך ההריון 15–16 חודש. הגור הנולד שוקל כ־35-50 ק"ג ויכול לנוע סביב יחד עם אמו רק כעבור שלושה ימים. הם נגמלים מיניקה בסביבות גיל שנתיים. הגור ואמו נשארים יחדיו כ־2-3 שנים עד ללידתו של הגור הבא; הצאצאים עשויים להישאר עם אמם זמן רב יותר וליצור קבוצות קטנות. לעיתים נאכלים הגורים על ידי צבועים ואריות. נקבות הקרנף צר-השפה מגיעות לבגרות מינית בהגיען לגיל 4–6, בעוד שזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 7–9. תוחלת חייהם בתנאים טבעיים (ללא סכנת ציד) עשויה להגיע ל־35-50 שנה.
אוכלוסייה.
בסביבות 1900 נאמד מספר הקרנפים צרי השפה בכמה מאות אלפים שחיו ביבשת השחורה. במהלך החצי השני של המאה ה-20 מספרם של הקרנפים צרי השפה התדלדל באופן חמור, מכ־70,000 בסוף שנות השישים לכדי עשרת אלפים עד חמישה עשר אלף בשנת 1981. בתחילת שנות התשעים ירד מספרם למתחת ל־2,500 ובשנת 1995 דווח על קיומם של 2,410 פרטים בלבד. על פי קרן הקרנף הבינלאומית האוכלוסייה האפריקנית הכוללת התאוששה במידת מה לכדי 3,610 פרטים בשנת 2003. בנמיביה ובדרום אפריקה, שתי מדינות שבהן נעשתה השקעה רבה בתוכניות שימור, חלה עלייה במספר הקרנפים בתקופה שבין 1980–2001. על פי דוח של איגוד השימור העולמי מיולי 2006, סקר שנערך על תת-המין המערב אפריקני ("D. b. longipes"), שבעבר נפוץ היה בסוואנות של מערב אפריקה ושמספרם עמד על 10 פרטים בלבד ב־2002, לא איתר פרטים ממנו ותת המין הוגדר אפוא כנכחד.
הקרנפים צרי השפה נדחקו אל סף הכחדה מחמת ציד בלתי חוקי שנעשה במטרה להשיג את קרנם ומפאת אובדן של בתי גידול. קרנו של הקרנף צר-השפה משמשת באסיה לצורכי רפואה מסורתית, הגם שהוכח כי הקרן חסרת ערך רפואי. במזרח התיכון נעשה שימוש בקרן לצרכים טקסיים, והיא מגולפת כך שתשמש כידית לפגיון מסורתית. הביקוש לקרנים גבר בשנות השבעים ואוכלוסיית הקרנף צר-השפה הצטמצמה ב־96% בין השנים 1970 ל־1992.
תת־מינים.
ישנם ארבעה תת-מינים של הקרנף צר-השפה:
ניקולאי בוכארין
ניקולאי איוונוביץ בוכארין (ברוסית: Никола́й Ива́нович Буха́рин; 9 באוקטובר 1888 - 15 במרץ 1938) היה מהפכן ומדינאי סובייטי, מוותיקי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ומחשובי התאורטיקנים של המרקסיזם בה. הוצא להורג בהוראתו של סטלין.
ביוגרפיה.
פעילות פוליטית מוקדמת.
בוכארין היה הבן השני במשפחה בה שני ההורים היו מורים. בשנת 1906, בגיל 18, הצטרף לסיעה הבולשביקית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פועלי רוסיה (לימים המפלגה הקומוניסטית), וכעבור שנה ארגן, יחד עם גריגורי סוקולניקוב, את ועידת הנוער המוסקבאית, אשר נחשבה לימים למבשרת הקומסומול. כעבור שנה נוספת היה לחבר בוועד המוסקבאי של המפלגה. בשנים 1907–1910 הוא למד באוניברסיטת מוסקבה, אך עיקר מעייניו היו לפעילות במפלגה. בשנת 1911 נאסר ונשלח לגלות בארכנגלסק, אך נמלט לגרמניה, ומשם לאוסטרו-הונגריה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, גורש מאוסטרו-הונגריה לשווייץ, משם עקר ללונדון, סטוקהולם ואוסלו. באוקטובר 1916 השתקע בניו יורק, שם ערך, יחד עם טרוצקי ואלכסנדרה קולונטאי, את כתב-העת "עולם חדש" (Новый мир). במהלך גלותו זו הוא התעמק בתורה המרקסיסטית, פיתח על בסיסה את התאוריות שלו וכתב מספר חוברות (brochures).
לאחר מהפכת אוקטובר.
במאי 1917 חזר לרוסיה עם המהפכה, נבחר לוועד המרכזי של המפלגה ונהיה לעורך הפראבדה. בתחילה נמנה עם הרדיקלים במפלגה וצידד בהמשך המלחמה כדי לקדם באופן מיידי מהפכה קומוניסטית כלל-עולמית, כנגד תומכי הסכם ברסט-ליטובסק, אך בראשית שנות ה-20 נעשה מתון יותר בדעותיו ותמך בנא"פ - "המדיניות הכלכלית החדשה" הליברלית-יחסית של לנין - ובפיתוח תעשייתי מתון שהיה מקובל על הסוחרים הזעיר-בורגנים והאיכרים. בשנת 1924 בוכארין נבחר לפוליטביורו, הגוף העליון של המפלגה ולכן גם של ברית המועצות כולה, ובשנת 1926 - ליושב-ראש הקומינטרן. באותה שנה בוכארין תמך בסטלין במאבקו כנגד "האופוזיציה משמאל" בדמות טרוצקי, זינובייב וקאמנייב, וטען כי יש לחדול מהמאמצים לעורר מהפכה כלל-עולמית ולהתרכז ב"בניית הסוציאליזם במדינה מסוימת" - גישה שאומצה במלואה על ידי סטלין.
חילוקי דעות עם סטלין.
בשנת 1928 החלו להתגלע חילוקי דעות בין סטלין לבין בוכארין על רקע רצונו של סטלין להפסיק את ביצוע הנא"פ ולהאיץ את תהליכי המעבר למבנה סוציאליסטי של המשק הסובייטי. סטלין גרס כי יש להאיץ את תהליכי התיעוש ולבצע קולקטיביזציה ולבנות את הסוציאליזם בכוח; בוכארין חשש שהדבר יגרום אי-נחת לאיכרים ויגרום לירידה בתפוקה החקלאית (דבר שאכן קרה), והאמין שיש להכחיד את המשק הפרטי באמצעים כלכליים ומתמשכים ולא כוחניים. בוכארין תמך בהמשך הנא"פ וכינה, במאמרו "הערות הכלכלן", את תוכניות התיעוש והקולקטיביזציה של סטלין (אשר נלקחו ממשנתו של טרוצקי) "הרפתקניות". באותה שנה דחה הפוליטביורו את דעותיו של בוכארין, וכינה את מחשבתו "הנטייה ימינה" (правый уклон); חודש לאחר מכן אישר הוועד המרכזי של המפלגה קביעה זו וכינה את בוכארין ואת תומכיו - ראש הממשלה ריקוב ויושב-ראש הסתדרות הפועלים המרכזית (ВЦСПС) טומסקי - "האופוזיציה מימין". כעבור חצי שנה נוספת, באפריל 1929, גמר הוועד המרכזי את "חיסול (разгром) קבוצתו של בוכארין", הדיח את בוכארין מתפקידו בקומינטרן ומעריכת ה"פראבדה", ובנובמבר אותה שנה הוא הודח מהפוליטביורו. תומכיו של בוכארין בקומינטרן גורשו ממנו והקימו את "האופוזיציה הקומוניסטית הבינלאומית".
בעקבות הדחתו מכל התפקידים הבכירים במנגנון המפלגתי, חזר בו בוכארין מדעותיו ואמירותיו ו"יישר קו" עם "הקו הכללי" של המפלגה, אך משרותיו לא הושבו לו. יתר על כן, בשנת 1934 הוא הועבר מתפקידו כחבר בוועד המרכזי של המפלגה והפך למועמד-לחבר בוועד המרכזי; מאידך גיסא, סטלין "חנן" אותו חלקית במנותו לראש העיתון "איזבסטיה", שם התמקד בוכארין בתעמולה אנטי-פשיסטית, ובהטילו עליו את כתיבתה של חוקה חדשה לברית המועצות, החוקה של שנת 1936, אשר הייתה, על הנייר, ליברלית בתחומים מסוימים כחופש הדיבור, אך למעשה לא יושמה כלל.