בית הגידול של האילנית האוסטרלית הלבנה ואורח החיים שלה משתנה בהתאם לאזור המסוים בה היא חיה. בדרך כלל היא נפוצה על חופות עצים בקרבת מקורות מים עומדים, אך היא מסוגלת לשרוד גם באזורים ביצתיים (בין הקנים) ובשטחים מישוריים. לעיתים קרובות אילנית אוסטרלית לבנה נכנסת לבתים ושוכנת שם בקרבת מקורות מים כגון בית שימוש או בור ביוב, שם היא מסתדרת היטב, או על חלונות הבית עליהם היא מחפשת חרקים.
קרקור האילנית האוסטרלית הלבנה חלש ואיטי יחסית, ונשמע כקולות "קרוואק" חוזרים ונשנים. ברוב חודשי השנה האילנית האוסטרלית הלבנה מקרקרת מאתרים גבוהים יחסית, כגון עצים או מרזבים, אך במהלך עונת הרבייה היא מקרקרת באתרים מעט נמוכים יותר הנמצאים בקרבת מקורות מים עומדים. כמו מיני חסרי זנב רבים, קרקור האילנית האוסטרלית הלבנה לא נועד להזדווגות בלבד; תועדו מקרים שבהם התבצע קרקור שנועד להעיד על מיקומם (בעיקר לאחר גשם), מסיבות שאינן ברורות למדענים. בנוסף, האילנית האוסטרלית הלבנה משמיעה קרקורי אזהרה בעת סכנה, טורף מתקרב או אדם המתקרב ועלול להסב נזק.
תזונת האילנית האוסטרלית הלבנה מתבססת בעיקר על חרקים ועכבישים, אך היא יכולה לכלול גם חסרי זנב קטנים ואף יונקים זעירים. מספר אילניות מצויות בקרבת מערות עטלפים ועטות על עטלפים קטנים שנחבטים לידם מהרוח. שיני הצפרדע אינן מותאמות לחיתוך בשר, ולכן על הטרף להיות קטן דיו ומתאים לפיה של הצפרדע. מינים רבים של חסרי זנב שולחים את לשונם אל הטרף כדי להביאו לפה. האילנית האוסטרלית הלבנה משתמשת בטכניקה זו כשברצונה לצוד טרף קטן ממדים; במקרה של טרף גדול יותר היא תזנק עליו ואז תתפוס אותו בגפיה הקדמיות ותכניס אותו לפיה.
לאילנית האוסטרלית הלבנה קיימים באוסטרליה ובגינאה החדשה מספר טורפים, בכללם נחשים ומספר מינים של לטאות ועופות. ההתיישבות האירופאית באוסטרליה הביאה עימה מספר מיני טורפים נוספים, בעיקר כלבים וחתולים. תוחלת החיים של המין בשבי עומדת על כ-16 שנים, אך תועדו מקרים בהם היא הגיעה לגיל 20 שנים ומעלה - גיל נכבד מאוד עבור צפרדע. תוחלת החיים בטבע נמוכה מתוחלת החיים בשבי, בשל טורפים וסכנות נוספות.
רבייה.
החיזור והרבייה מתבצעים לקראת סוף האביב ותחילת הקיץ. בתקופה זו, מפתח הזכר על גבי אצבעות הגפיים שלו כריות הדבקה שחורות מיוחדות (מעבר לאלה הנמצאות שם תמיד). כריות אלו מסייעות לזכר להמשיך ולאחוז בנקבה במהלך חיבוק הכלולות בלי ליפול. בעונת הרבייה, הזכר מפיק קולות קרקור מיוחדים שנועדו למשוך את הנקבה אליו, ובדרך כלל השניים נפגשים בסמוך למקורות מים עומדים.
במהלך חיבוק הכלולות הזכר אוחז בנקבה ונמצא על גבה. אז, משחררת הנקבה את ביצותיה וזרע הזכר מפרה אותן במהירות. בכל השרצה מוטלת כמות גדולה הנעה בין 200 ל-300 ביצים אל המים; אז הביצים שוקעות לאיטן ונדבקות לקרקעית מקור המים, לצמח או לסלע. גם לאחר מחזור ההטלה הראשון הזכר והנקבה נשארים בחיבוק הכלולות למשך פרק זמן של עד יומיים, בו תהליך ההפריה חוזר ונשנה פעמים רבות ומביא, בסך הכל, להטלת בין 2,000 ל-3,000 ביצים.
הביצים בוקעות כשלושה ימים לאחר הטלתן. כדי שהביצים תבקענה והראשנים ישרדו, על המים להיות בטמפרטורה של בין 28 ל-38 מעלות צלזיוס ועומקם צריך להיות בין 5 ל-50 סנטימטרים. תהליך המטמורפוזה (השינוי מראשן לבוגר-למחצה) מתרחשת בין חודשיים לשלושה חודשים לאחר הבקיעה, והצפרדעים מגיעות לבגרות מינית בגיל שנתיים לערך.
שימור וגידול בשבי.
לאילנית האוסטרלית הלבנה, ככל שאר המינים המרכיבים את הפאונה האוסטרלית, מעמד חוקי של בעל חיים מוגן באוסטרליה, תחת "החוק להגנת הסביבה ושימור מגוון צורות החיים" משנת 1999 (Environment Protection and Biodiversity Conservation Act 1999).
אזורים רבים שהיוו בעבר את בית הגידול הטבעי של האילנית האוסטרלית הלבנה נהרסו על ידי האדם. בנוסף, פרטים רבים של אילנית אוסטרלית לבנה לקו במחלת הכיטרידיומיקוסיס שפוגעת בדו-חיים ברחבי העולם ונגרמת על ידי הפטרייה "Batrachochytrium dendrobatidis". שני גורמים אלו, יחד עם ההידרדרות הכללית בתפוצת חסרי זנב באוסטרליה בפרט ובשאר היבשות בכלל, מאיימים להביא את אוכלוסיית האילנית האוסטרלית הלבנה לידי הצטמצמות. עם זאת, בשל תוחלת החיים הארוכה של מין זה, צמצום באוכלוסייה וירידה בשיעור הילודה לא מזיקים כל כך לאוכלוסייה הכללית של המין לעת עתה, והוא כלל אינו נתון בסכנת הכחדה.
האילנית האוסטרלית הלבנה היא בין חסרי הזנב הפופולריים ביותר לגידול בשבי. טבעה השקט ותוחלת חייה הארוכה הופכים אותה לחיית מחמד אקזוטית עדיפה בעיני אנשים רבים ברחבי העולם. נוסף על כן, זוהי אחת מחסרי הזנב הקלים ביותר לגידול: היא איננה בררנית בתזונתה ועמידה בפני מחלות וזיהומים רבים. אחת הבעיות העיקריות העומדות בפני המגדלים את האילנית האוסטרלית הלבנה בשבי היא האכלת יתר. המין משמין מאוד אם הוא מואכל יותר מכדי צורכו; בטבע, מבזבזת האילנית האוסטרלית הלבנה אנרגיה רבה על שיטוט באזור המחיה ועל ציד הטרף, אך בשבי היא לא מבזבזת אנרגיה רבה ולכן המזון העודף נהפך לשומן.
דעיכת לנדאו
דעיכת לנדאו היא תופעה בפיזיקת הפלזמה בה גלים אלקטרומגנטיים העוברים דרך פלזמה דועכים עקב אינטראקציה עם החלקיקים הטעונים מהם מורכבת הפלזמה.
הגל מעביר אנרגיה לחלקיקים הנעים במהירות הנמוכה במעט ממהירות הפאזה שלו, ומקבל אנרגיה מחלקיקים הנעים במהירות הגבוהה במעט ממהירות הפאזה שלו. כיוון שבדרך כלל יש יותר חלקיקים איטיים, בסך הכול הגל מפסיד אנרגיה ולכן דועך. עקב מעבר האנרגיה לחלקיקים משתנה התפלגות המהירות שלהם, לכן הדעיכה אינה ליניארית (כלומר עוצמת הגל אינה דועכת באופן אקספוננציאלי).
דעיכת לנדאו מעידה על יציבות הפלזמה - הפרעה הנוצרת בפלזמה תדעך ולא תתפשט.
תופעה זו קרויה על שם הפיזיקאי לב לנדאו, אשר גילה אותה באופן תאורטי בשנת 1946.
אדם (מחזה)
"אדם" הוא מחזה מאת יהושע סובול. המחזה נכתב בשנת 1989 והועלה לראשונה בתיאטרון הבימה.
"אדם" הוא המחזה השני בטרילוגיית "טריפטיך הגטו" שנכתבה על ידי סובול ומתרחשת כולה בגטו וילנה. שני המחזות הנוספים בטרילוגיה הם "גטו" ו"במרתף". במחזות אלו מציג סובול תיאטרון ריאליסטי-מודרני המתעד את גטו וילנה מנקודות ראות שונות (תיאטרון - מחתרת - בית החולים) תוך שמירה על דיוק עובדתי היסטורי המגיע עד לרמת הפוליטיקה שבתוך הגטו ושבין הגטו לגרמנים.
המחזה מתרחש בזמן מלחמת העולם השנייה בגטו וילנה, והוא מספר את סיפורה של המחתרת היהודית בגטו (ארגון הפרטיזנים המאוחד, FPO) ואת סיפור הסגרתו של מנהיג המחתרת אדם רולניק (מהדמויות היחידות שלא נקראת בשמה קרי יצחק ויטנברג). עלילת המחזה מתבססת על עדותה של אחת מלוחמות המחתרת, ניוסיה דלוגי (לובוצקי) שהעלתה על הכתב את פרטי פרשת ויטנברג. המחזה מעלה שאלות מוסריות רבות לגבי החיים בתקופת השואה. כמו כן המחזה מראה תפיסה שאינה מוצגת על הבמה כמעט כלל ובה נאצי לא "פלקטי" - נאצי בעל עקרונות, נאצי מוסרי המתנגד למשטר הנאצי והמחזיק את הגטו בתור אקט מוסרי המונע מהחיילים האחראים על הגטו להישלח לחזית. המחזה גם מציג את דמותו של מפקד היודנראט בגטו (במקור יעקב גנס). המחזה מוצג מנקודת מבטה של נדיה, אישה זקנה שעברה את השואה אך עדיין חווה סיוטים והזיות על המקרים שקרו לה שם (והמחזה בעצם הוא הזיותיה). המחזה מבוסס על אירועי פרשת ויטנברג, אך הדמויות, אפיונן, היחסים ביניהן, הדברים הנאמרים על ידיהן ומבנה המחזה כולו דמיון.
במחזה, מתאר בהרחבה את כל מה שהתרחש לאחר שראש היודנראט גנס נפגש עם מטה המחתרת ועד לרגע שויטנברג, כבול באזיקים, הובל למטה הגסטאפו. שיאו הדרמטי של המחזה הוא בקטע ההצבעה. לפי סובול, הוחלט ברוב של שלושה כנגד שניים, שעל ויטנברג להסגיר את עצמו. בין אלה שהצביעו בעד הסגרתו של ויטנברג היה סגנו (שבמחזה נקרא לב). מי שהיה סגנו של ויטנברג באותה תקופה, היה אבא קובנר. אלמנתו ויטקה, הביעה מחאה על סיפור המחזה ועל סיפור ההצבעה שלא התרחש במציאות.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
שרי (זמרת)
שרלוט אליאס (נולדה ב-27 בנובמבר 1955), הידועה בשם הבמה "שֶׁרִי", היא זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
שרי נולדה וגדלה בטירת כרמל. בצבא שירתה תחילה כפקידת מבצעים בחיל התותחנים ולאחר מכן עברה ללהקת פיקוד צפון.
צביקה כגן התוודע לשרי כשהפיק את התקליט של חבורת הזמר של פיקוד הצפון "בלילה על הדשא". יחד עם המלחין והמעבד המוזיקלי רוני וייס הקימו את החברה "הפקות 2001 בע"מ" שהפיקה את התקליטים: "Let's Go Wild", "זה הרגע", "I'm Free", "דם חם" ויזמה את הקשר עם CBS (בשנות האלפיים, "NMC") שהפיקה את התקליט "פסיעה אחת קדימה" עם המנהל המוזיקלי ירוסלב יעקובוביץ.
צביקה כגן הפך למפיק, למנהל האישי וליחצ"ן של שרי ורוני וייס למנהל המוזיקלי והמלחין של רוב להיטיה ("Let's Go Wild", "למה לא", "זה הרגע לאהוב", "לעולם בעקבות השמש", "ילדיסקו", "אתה מבטיח"). בתקופת עבודתם המשותפת הוציאו לאור חמישה תקליטים במשך כחמש שנים.
שרי הקליטה שירים באנגלית בהשפעת הדיסקו שפרח בעולם במחצית השנייה של שנות ה-70. הקהל הישראלי התוודע אליה לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון בפברואר 1978, כשביצעה את השיר "למה לא" (מילים: אליעוז רבין, לחן ועיבוד: רוני וייס) שהגיע למקום הרביעי. לאחר מכן הוציאה את השיר "Let's Go Wild" והוציאה אלבום באנגלית שזכה להצלחה בארצות הברית וספרד.
בדצמבר 1978 זכתה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים התשיעי עם השיר "ילדיסקו" (מילים: אליעוז רבין, לחן ועיבוד: רוני וייס).