ב-3 במרץ 1923, בהוואנה, קובה, נישאה לבעלה הראשון, יו פרקר גילר (1898–1985), בנקאי ואמן, שנודע מאוחר יותר כיוצר הקולנוע הניסיוני איאן הוגו. הזוג עבר לגור בפריז, שם עבד גילר בבנקאות ונין החלה לפתח את העניין שלה בכתיבה. ביומניה היא מזכירה כי באותה תקופה למדה ריקודי פלמנקו. יצירתה הראשונה שיצאה לאור הייתה סקירה על ד"ה לורנס, שכתבה ב-16 יום.
טיפול פסיכואנליטי שעברה אצל אוטו ראנק, שמאוחר יותר הפך למאהב שלה, השפיע עליה מאוד. בביקורה השני אצל ראנק, נין הרהרה על תשוקתה "להיוולד מחדש" כאישה וכאמנית.
בשלהי קיץ 1939, כשתושבים זרים רבים עזבו את צרפת בשל המלחמה המתקרבת, נין עזבה את פריז וחזרה לניו יורק עם בעלה (לפי בקשתו, אזכורים של גילר הושמטו ברובם מיומניה שיצאו לאור בימי חייה).
חיים אישיים.
על פי יומניה, בתקופתה בפריז ניהלה נין אורח חיים ביסקסואלי, בוהמייני וסוער עם נשים וגברים, ביניהם גם הסופר הנרי מילר. יומניה (שנערכו לאחר מותה בידי בעלה השני), מספרים כי יחסיה עם מילר היו מלאי תשוקה עזה ופיזיים מאוד.
נין האמינה שההיריון שהסתיים ב-1934 בהפלה היה מהנרי מילר. ב-1947, כשהייתה בת 44, פגשה את השחקן רופרט פול במעלית במנהטן, בדרכה למסיבה. השניים פיתחו קשר רומנטי. פול היה צעיר מנין ב-16 שנים. ב-17 במרץ 1955, בעודה נשואה לגילר, היא נישאה לפול באריזונה, ועברה לחיות איתו בקליפורניה. גילר נשאר בניו יורק ולא ידע על נישואיה השניים של נין עד מותה ב-1977.
ב-1966 נין ביטלה את נישואיה עם פול, בעקבות בעיות משפטיות שעלו מכך שגם גילר וגם פול ניסו לרשום אותה כרעייתם בטפסי מס ההכנסה שלהם. על אף ביטול נישואיהם, נין ופול המשיכו לגור יחדיו כאילו היו נשואים, עד מותה ב-1977.
אחרי מותו של גילר ב-1985, פול הזמין את הוצאתם לאור של היומנים המלאים של נין. חמישה כרכים יצאו לאור באנגלית. פול מת ביולי 2006.
נין הזכירה כהשפעות את הסופרת ג'ונה בארנס, מחלוצות הספרות הלסבית, ואת הסופר ד״ה לורנס. בכרך הראשון של יומניה ציינה כי היא כותבת בהשראתם של מרסל פרוסט, אנדרה ז'יד, ז'אן קוקטו, פול ואלרי וארתור רמבו.
בנוסף לעבודתה ככותבת, נין הופיעה במספר סרטי קולנוע. דמותה מופיעה גם בסרט "הנרי וג'ון".
קריירה ספרותית.
יומנים.
עבודותיה החשובות ביותר של נין, הן לפי דעתה והן לפי דעתם של חוקרים, הן יומניה.
היומנים, המקיפים עשרות שנים, מספקים תובנות מעמיקות לחייה וקשריה האישיים. נין הכירה באופן אינטימי מספר סופרים, אמנים, פסיכואנליטיקאים ודמויות בולטות אחרות, וכתבה עליהם לעיתים קרובות, במיוחד על אוטו ראנק. לאור מעמדה כסופרת המתארת קבוצת ידוענים גברית בעיקרה, יומניה של נין נחשבים למשמעותיים כי סיפקו נקודת מבט מ״הצד השני״.
כתבים אירוטיים.
מבקרי ספרות רבים מהללים את נין כאחת הכותבות הדגולות ביותר של ארוטיקה נשית. היא הייתה אחת הנשים הידועות הראשונות שחקרו את תחום הכתיבה הארוטית במלואו, ובהחלט הייתה האישה הבולטת הראשונה במערב שכתבה ארוטיקה. לפניה, ארוטיקה שנכתבה על ידי נשים הייתה נדירה.
לפי הכרך הראשון של יומניה, נין נתקלה לראשונה בכתיבה ארוטית כשחזרה לפריז עם בעלה, אמה ושני אחיה בסוף גיל ההתבגרות שלה. הם שכרו את דירתו של אמריקאי שנסע לחופשת הקיץ, ונין נתקלה בכמה ספרים בצרפתית, אותם קראה בזה אחר זה. ״מעולם לא קראתי ספרות ארוטית באמריקה״, כתבה, ״הייתי תמימה לפני שהתחלתי לקרוא בהם, אבל כשסיימתי את כולם, לא היה דבר שלא ידעתי על הרפתקאות מיניות״.
בשנות הארבעים, מתוך מצוקה כלכלית, החלו נין, הנרי מילר וכמה מחבריהם לכתוב ספרות ארוטית ופורנוגרפית עבור ״אספן״ אנונימי, תמורת דולר אחד לעמוד. הם עשו זאת כמעין בדיחה. נין החשיבה את הדמויות בארוטיקה שלה לקריקטורות, ומעולם לא תכננה לפרסם את כתביה, אך שינתה את דעתה בתחילת שנות השבעים והרשתה את פרסומם.
נין הייתה חברתם, ולפרקים מאהבתם, של אישים ספרותיים רבים, בהם הנרי מילר, ג'ון סטיינבק, אנטונן ארטו, גור וידאל, לורנס דארל ואחרים. הרומן והחברות שניהלה עם מילר השפיעו עליה מאוד, הן מינית והן ככותבת.
בכרך השלישי של יומניה המלאים, Incest (״גילוי עריות״), היא כתבה על אביה בצורה גלויה ומפורטת. כשאביה של נין שמע את כותרת הספר הבדיוני הראשון שלה, ״בית גילוי העריות״, הוא חשש כי היא חשפה בו את ההתעללות שעברה, כאשר למעשה, ההתעללות הוסוותה בספר היטב.
בשנת 1979, שנתיים לאחר מותה פורסם ספר סיפורים אירוטיים Little Birds. בשנת 2020 סופיה אל-מאריא יצרה סדרת טלוויזיה שמבוססת על הספר.
חייה המאוחרים והשפעתה.
עלייתה של התנועה הפמיניסטית בשנות ה-60 העניקה לכתביה של נין נקודת מבט פמיניסטית, שהפכה את נין למרצה פופולרית באוניברסיטאות שונות. מנגד, נין עצמה התרחקה מהאקטיביזם הפוליטי של התנועה הפמיניסטית.
החל משנת 1973 זכתה נין בהכרה ממסדית ופרסים רבים, בהם תוארי כבוד מאוניברסיטאות.
היא מתה בלוס אנג'לס ב-4 בינואר 1977, שלוש שנים אחרי שאובחנה כחולה בסרטן. גופתה נשרפה, ואפרה פוזר מעל מפרץ סנטה מוניקה. בעלה הראשון, יו גילר, מת ב-1985, ואפרו פוזר גם הוא באותו המקום.
רופרט פול הוציא מהדורות חדשות ומלאות של יומניה, החל מ-1985 ועד מותו ב-2006. חלקים גדולים של יומניה של נין עדיין לא יצאו בגרסה מלאה. הגרסאות המקוריות של היומנים נמצאות בספריית אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-1990 ביים פיליפ קאופמן את הסרט ״הנרי וג'ון״, המבוסס על הרומן של נין ״הנרי וג'ון: מתוך יומניה המלאים של אנאיס נין״. הסרט עסק ביחסיו של הנרי מילר עם אשתו ג'ון.
אל-מאלכיה (בחריין)
אל-מאלכיה (בערבית: المالكية) הוא כפר בחוף המערבי של בחריין.
אל-מאלכיה הוא ביתו של מועדון הכדורגל מאלכיה , מועדון המשחק בליגת העל של בחריין.
בשנת 2007 פרצו מהומות אזרחיות במקום לאחר שבעל כוח ממשפחת המלוכה בבחריין השתלט על החוף הסמוך לכפר. עד סוף 2007 הסכסוך נפתר ותושבי הכפר קיבלו בחזרה את השליטה בחוף לאחר שאיימו בהליכים משפטיים.
הכפר היה ביתו של זיאד איבן סואן, אחד מהמשרתים והמלווים של עלי בן אבי טאלב, האימאם השיעי הראשון והח'ליף הסוני האחרון.
דמוגרפיה.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
דיוויזיית מתנדבים 1, טודור ולדימירסקו
דיוויזיית מתנדבים 1, טודור ולדימירסקו (ברומנית: Divizia Tudor Vladimirescu) הייתה דיוויזיית מתנדבים ראשונה, שהורכבה בברית המועצות מחיילים רומנים שבויים, שהתנדבו להילחם במסגרתה לצד ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית.
לשלטונות ברית המועצות היה ניסיון קודם, הם כבר הרכיבו דיוויזיה פולנית על שם תדיאוש קושצ'ושקו.
לגיוס מתנדבים עבור הדיוויזיה הופעלו הקומוניסטים הרומנים הגולים בברית המועצות ובראשם אנה פאוקר. הגיוס הוכתר בהצלחה רבה ובראש הדיוויזיה הוצב קולונל ניקולאה קמבראה, בראש מטה הדיוויזיה הוצב לוקוטנט-קולונל יאקוב טקלו וכעוזר פוליטי מונה קולונל מירצ'אה האופט. שלושת הקצינים האלה הגיעו לאחר המלחמה לדרגות גנרל.
עודפי המתנדבים מקרב השבויים הרומנים שמשו להקמת דיוויזיה רומנית נוספת, דיוויזיית הוריה, קלושקה וקרישאן.
הדיוויזיה לחמה לצד הצבא האדום בטרנסילבניה והמשיכה עד הרי טטרה.
ב-1947 הדיוויזיה הפכה לדיוויזיה משוריינת ובהמשך לדיוויזיה ממונעת.
עונת 2009/2010 בליגה הלאומית
עונת 2009/2010 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-11 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-21 באוגוסט 2009 והסתיימה ב-15 במאי 2010.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה הוגדלה ל-16 קבוצות שתחילה שיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. לאחר מכך, קוזזו הנקודות שצברו הקבוצות בחצי, והליגה חולקה ל-3 בתים: פלייאוף עליון (6 קבוצות), פלייאוף אמצעי (4 קבוצות) ופלייוף תחתון (6 קבוצות). העונה הסתיימה בניצחון של עירוני קריית שמונה שעלתה לעונת 2010/2011 לליגת העל לצד הפועל אשקלון. הפועל כפר סבא השתתפה במשחק המבחן נגד הפועל רמת גן ובעקבות הפסד נותרה בליגה השנייה.
הפועל ירושלים והפועל מרמורק ירדו לליגה השלישית. מכבי באר שבע השתתפה במשחק המבחן נגד מכבי השקמה/רמת חן ובעקבות הפסד נותרה בליגה השנייה.
אקקי מיקוצ'דזה (גאורגיה) מעירוני בת ים זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 18 כיבושים.
משחקי המבחן.
משחק המבחן לליגת העל.
בסיום העונה התקיים משחק המבחן לליגה הבכירה כשהפועל רמת גן שסיימה במקום ה-14 בליגה הבכירה התמודדה מול הפועל כפר סבא שסיימה במקום השלישי בליגת המשנה. השיטה הייתה משחק אחד שנערך במגרש נייטרלי.
תוצאה: הפועל רמת גן ניצחה 1:0 ונשארה בליגת העל עונה נוספת.
משחק המבחן לליגה הלאומית.
בסיום העונה התקיים משחק מבחן לליגת המשנה כשמכבי באר שבע שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית התמודדה מול מכבי השקמה/רמת חן שסיימה במקום השני בליגה א' דרום והגיעה למשחק דרך פלייאוף העלייה (מקום 2-5 בשתי הליגות המחוזיות). השיטה הייתה משחק אחד שנערך במגרש נייטרלי.
תוצאה: מכבי באר שבע ניצחה 2:0 ונשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
רפלוקס קיבתי ושטי
רי&quot;ב 147
פאולה איוואן
פאולה איוואן-יונסקו (ברומנית: Paula Ivan-Ionescu נולדה ב-20 ביולי 1963) היא אתלטית רומניה בעברה. היא אלופה אולימפית וסגנית אלופה אולימפית (סיאול 1988) בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר בהתאמה, פעמיים ברציפות אלופת האוניברסיאדה בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר (זגרב 1987 ודיסבורג 1989) ושיאנית עולם בריצת מייל (1989).
ביוגרפיה.
איוואן נולדה בהרשטי.