ב-21 באפריל תקפו הכוחות הלבנוניים את צידון, אולם נסוגו תוך יום וכך פגעו באוכלוסייה הנוצרית באזור. ב-10 במאי הדיח חובייקה את ג'עג'ע מהפיקוד על הכוחות הלבנוניים, ומינה אותו לראש מטה הכוח.
מיד עם כניסתו לתפקיד, החל חובייקה להתקרב לסוריה. ב-28 בדצמבר חתם חובייקה יחד עם ראשי המיליציות האחרים (נביה ברי מאמל ווליד ג'ונבלאט מהמפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית) על "ההסכם התלת צדדי". ההסכם הכשיר את המשך הכיבוש הסורי בלבנון והעניק לדמשק דריסת רגל משמעותית בענייניה של לבנון. הנשיא אמין ג'ומאייל שהתנגד להסכם, ביקש את סיועו של ג'עג'ע. ב-15 בינואר תקפו תומכי ג'עג'ע את מפקדת הכוחות במזרח ביירות, בה שכן חובייקה. לאחר קרבות קשים שהביאו למותם של מאות ומצור של כוחות ג'עג'ע ברחו חובייקה ותומכיו לסוריה. קבוצתו של חובייקה הוצבה לאחר מכן בזחלה (לבנון) על ידי סוריה, כפלג פרו-סורי של הכוחות הלבנוניים.
ב-10 באוגוסט 1986 התחדשו הקרבות עם הצלחת כוחות חובייקה בכיבוש מפקדת הכוחות הלבנוניים בג'בייל. ארבעה ימים לאחר מכן, הצליחו תומכי ג'עג'ע יחד עם חיילי צבא לבנון לכבוש את מפקדת הפלנגות במזרח ביירות, שהוחזקה ביידי תומכי חובייקה. באישון ליל ה-27 בספטמבר בתמיכה וסיוע של סוריה תקף כוח של חובייקה בן 3,000 לוחמים את מזרח ביירות והצליחו לכבוש חלק משכונת אשרפייה. הכוחות הלבנוניים, בסיוע של חיילי חטיבה 10 מצבא לבנון הצליחו לעצור את הפלישה. כמחצית מאנשי חובייקה נשבו (חלקם הוצאו לאחר מכן להורג) והשאר הצליחו לסגת למערב ביירות. חובייקה ברח לזחלה ומשם לסוריה. עד סוף המלחמה נותרו הכוחות הלבנוניים תחת פיקודו של ג'עג'ע.
מבחינה צבאית נחלה המיליציה מפלה לכוחות הדרוזים באזור השוף במלחמת ההרים, שגרמה לפינויים של מרבית תושביו הנוצרים של מרחב הרי השוף. מפלה זו הייתה אחת מאותות החלשותה של כוחות המחנה השמרני, בהיעדר התמיכה הסורית והישראלית לה זכתה בעבר.
החלשותה של המיליציה ניכרה גם במאבקה בלוחמי אש"ף והצבא הסורי באזור העיר צידון. באפריל 1986 אולצו הכוחות הלבנוניים לסגת מסביבת העיר, עשרות אלפי נוצרים גורשו מכפריהם בסביבת העיר.
שנות מישל עאון.
דקות ספורות לפני תום כהונתו בספטמבר 1988, מינה הנשיא אמין ג'ומאייל את מישל עאון, מפקד צבא לבנון לראש הממשלה (במקומו של ראשיד כראמי שנהרג בפיצוץ מטען תופת במסוקו), זאת בניגוד לאמנה הלאומית שקבעה כי ראש הממשלה תמיד יהיה מוסלמי סוני.
מישל עאון ניסה להכפיף את כל הכוחות הלוחמים תחתיו, וסגר מספר מעגנים בנמל ביירות, דרכם הוברחו סמים, שחלקם היו שייכים למנהיגי הכוחות הלבנוניים. לטענת תומכי עאון, מטרת איחוד הכוחות הייתה להקים כוח לוחם חזק כדי להאבק בכיבוש הסורי, והמלחמה בסחר הסמים נועדה להשיב את הסדר ושלטון החוק ללבנון. לטענת תומכי הפלנגות וסמיר ג'עג'ע, איחוד הכוחות נועד לחזק את מעמדו של עאון, כך שלא תהיה נגדו כל אופוזיציה נוצרית, וסגירת המעגנים נועדה להחליש את מעמדם הכלכלי של מפקדי המיליציה, וכך להחליש את המיליציה עצמה.
עימותים ראשונים פרצו בין צבא לבנון של מישל עאון לכוחות הלבנוניים כבר בימים הראשונים לשלטונו של עאון, ולמרות המשא ומתן בין ג'עג'ע לבין עאון הסכסוך לא שכך. לבסוף, החליט ג'עג'ע לתמוך בהסכם טאיף שהעניק לסורים דריסת רגל משמעותית בענייני לבנון, זאת בניגוד לעאון שהתנגד אליו בחריפות.
לאורך כל שנת 1990 התרחשו עימותים מוגבלים בין צבא לבנון לבין הכוחות הלבנוניים. צבא סוריה נלחם גם הוא בכוחותיו של עאון, וגרם לנסיגתם למובלעת הכוח האחרונה שלהם - ארמון הנשיאות של עאון בבעבדה. ב-13 באוקטובר פרצו כוחות של צבא סוריה, אמל וייתכן גם של הכוחות הלבנוניים לארמון הנשיאות, בסופו של יום הטבח, היו במקום כ-700 הרוגים מכוחותיו של עאון. עאון עצמו נס לשגרירות הצרפתית בביירות, וממנה גלה לפריז.
ראש הכוחות הלבנוניים, סמיר ג'עג'ע ועוד 11 חברים במיליציה הואשמו בפשעים אותם ביצעו במהלך המלחמה (כל שאר הפוליטיקאים לא הואשמו, בשל החנינה שהחליט הפרלמנט הלבנוני להעניק לכל הצדדים הלוחמים). ג'עג'ע הואשם ברצח משפחתו של סולימאן פרנג'יה, ושוחרר עם נסיגת הסורים מלבנון, לאחר 11 שנות מאסר ב-18 ביולי 2005.
כיום.
סמיר ג'עג'ע שב לחופשי באוקטובר 2005 והפך לנשיא הוועדה הביצועית של המפלגה (קרי, ראשה). לאחר מהפכת הארזים הפכו הכוחות הלבנוניים למפלגה, בראשותו.
בבחירות לאחר נסיגת הסורים מלבנון השתתפה התנועה בבחירות לפרלמנט הלבנוני במסגרת קואליציית 14 במרץ של סעד חרירי, שזכתה לרוב בבחירות.
במרוצת השנים גדל כוחה של מפלגת הכוחות הלבנוניים בפרלמנט. בבחירות 2005 זכתה המפלגה ב-6 נציגים מתוך 128 בפרלמנט הלבנוני (5 אחוזים), ובבחירות 2009 היא עלתה ל-8 נציגים. בבחירות 2018 היא הכפילה את כוחה ל-15 נציגים, ובבחירות 2022 היא הגיעה להישג שיא של 20 נציגים, שהעמיד אותה מעל המתחרה הנוצרית העיקרית שלה, מפלגת "הזרם הפטריוטי החופשי" (18 נציגים) שמשתפת פעולה עם החזבאללה.
תחנת הטלוויזיה הערבית הפופולרית LBC הוקמה על ידי המיליציה עוד בשנות מלחמת האזרחים וממשיכה לשדר כיום תוכני בידור ואקטואליה.
הכוחות הלבנונים
סטואה
סטואה (ביוונית: στοά), באדריכלות יוון העתיקה היא סוג של מבנה, הכולל מעבר מקורה (אכסדרה) עם עמודים בצידו האחד הפתוח אל החוץ. מהצד השני ניצב קיר, ובו פתחים. הסטואה שימשה לצרכים ציבוריים שונים ביוון העתיקה. מבנים גדולים ומפוארים מסוג זה נבנו ב רבות.
סטואיי (סטואה בלשון רבים: סטואֵיי - Stoae או Stoæ) היוו בדרך כלל דופן לחללים ציבוריים, שווקים או אגורה שהיו פתוחות אליו בצד אחד וכללו מעבר וחדרים שונים בצד השני. לסטואה היו תפקידים שונים שהשתנו בדרך כלל - חנויות של סוחרים, הלנה, גלריות ועוד.
הסטואיי הראשונות היו בנויות בצורה של האותיות 'ר' או 'ח' כך שהגדירו במיוחד חלל פנימי. הסטואיי הישנות ביותר נבנו באופן מלא לפי הסדר הדורי. סטואיי מאוחרות יותר עשו שימוש גם בסדרים האחרים. כמו כן נעשה גם שימוש במעברים בעלי שתי שורות עמודים ואף שתי קומות. לרוב, נעשה שימוש בסדר האיוני בשורה אחת ובסדר הדורי בשורה האחרת.
המילה העברית סְטָיו, שפירושה שורת עמודים, נגזרה מן המילה היוונית.
כור היתוך של פילוסופים יוונים.
המקום הציבורי אשר היוותה הסטואה היה מקום מפגש עבור אנשי העיר וביניהם גם אנשי הרוח. פילוסופים רבים היו מקיימים דיונים ומלמדים את חניכיהם במקומות אלו ולעיתים גם בחוסר רשמיות על מדרגות הסטואה. המפורסם שבהם היה זנון מקיטיון שייסד גם את "האסכולה הסטואית" על שם המקום בו נלמדה משנתו - "הסטואה הססגונית" שבאתונה העתיקה. בסטואיי אחרות היו נפגשים גם פילוסופים גדולים נוספים כגון סוקרטס.
ווק קראג'יץ'
ווק קרג'יץ'
ווק סטפנוביץ' קרג'יץ'
שרת התעשייה והמסחר
שר התעשייה והמסחר
שרת התקשורת
שרה לאיכות הסביבה
שוף
ממלאת מקום ראש הממשלה
שרת החוץ
שרת המשפטים
שרת הבינוי והשיכון
שרת הקליטה
נלצ'יק
נלצ'יק (ברוסית: Нальчик; בקברדינית: Налшык, פירוש השם: "פרסה") היא עיר באזור הקווקז, בדרום רוסיה, ובירתה של רפובליקת קברדינו-בלקריה והעיר הגדולה ביותר באזור זה.
העיר נמצאת בגובה 512 מטר מעל פני הים ליד מדרונות רכסי הקווקז הגדול, ודרכה זורם נהר נלצ'יק, אחד מיובליו של טרק. שם העיר בא ממיקומה של העיר המקורית בעמק בין שני רכסי קווקז. המיקום המזכיר את הפרסה, אשר הפכה לסמל העיר. אוכלוסיית העיר הגיעה לכ-272,800 תושבים בשנת 2005 ומאז ירדה לכ-265,000 בשנת 2017.
היסטוריה.
ב-1724 נסיך קברדה אסלנבק קייטוקין העתיק את מגוריו למקום זה, שהפך בעקבות זאת למרכז האדמיניסטרטיבי של קברדה. ב-1818 החיילים הרוסים הקימו במקום מבצר, שאוכלס ב-1838. ב-1862 התגוררו במקום 2300 איש. במעמד של עיר מ-1921. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני, שנמשך בין 28 באוקטובר 1942 ל-3 בינואר 1943, העיר נהרסה ברובה. על העיר התנהלו קרבות עקובים מדם. בעיר הוקם גטו קטן ומאות אנשים נהרגו בבורות הירי שהנאצים הכריחו לחפור. חלק מקברי החיילים נמצאים בשטח העיר כיום.
בשנת 2003 זכתה נלצ'יק בתחרות העיר הנקיה ביותר ברוסיה. ב-13 באוקטובר 2005 אירעה בעיר מתקפה של חמושים צ'צ'נים נגד כוחות הביטחון הרוסיים. 136 איש נהרגו במתקפה.
קהילה יהודית.
היהודים מתגוררים בעיר משנות ה-70 של המאה ה-19 בשכונת "קוֹלוֹנקָה" (המושבה "היהודית"). רובם שייכים לעדה של יהודי ההרים.
בפלישת הגרמנים לעיר ב-28 באוקטובר 1942 הוקם בעיר גטו ונחפרו בורות ירי. מאות יהודים נהרגו בבורות הירי שהוקמו מסביב לעיר, בתים נהרסו, ובעלי חיים ומזון הוחרמו. בית הספר שהופצץ הפך למשרדי הנאצים וילדי הגטו הוכרחו לנקות יחפים את בית הספר.
תושבי העיר שלחו מכתב לברלין שבו כתוב כי הם לא יהודים אלא טטים (כינוי ליהודים בקווקז) בתמורה לשליחת המכתב נערכו לחיילים הנאצים סעודות מהאוכל האחרון של היהודים התשובה הייתה מפתיעה :״כלב לבן וכלב שחור הוא עדיין כלב״ פירוש יהודי כזה ויהודי כזה, הוא עדיין יהודי.
ביום הגעת הנאצים לעיר 10 דקות לפני האיסוף למחנה ההשמדה הצבא האדום תקף את הנאצים והיהודים ניצלו, שיקום העיר היה ארוך והקהילה היהודית שוקמה במשך שנים רבות.
ספורט.
קבוצת הכדורגל המקומית ספרטק נלצ'יק משחקת כיום (2010) בליגת העל הרוסית. אצטדיונה העירוני נקרא אצטדיון ספרטק.
ב-28 בספטמבר 2012 בעיר נלצ'יק התקיימו המשחקים הקווקזיים בהם השתתפו כ-2,000 אתלטים מכל הרפובליקות הקווקזיות.
תרבות.
העיר מהווה את המרכז התרבותי של הרפובליקה. בשנת 1957 בעיר הוקמה אוניברסיטה. כמו כן, בעיר פועלים מספר מוזיאונים ותיאטראות.