תוך הפרת הבטחתו, ב-27 בפברואר 1397, יחד עם הרמן פון צילי רצח גאראי את שני האחים לאצקפי, שהיו לא חמושים, ובכך הסיר מדרכו את אחרוני יריביו המשמעותיים. באותה שנה התמנה גאראי לבאן קרואטיה וסלאבוניה.
אחרי שבשנת 1395 נפטרה המלכה מריה, בהיעדרו של בעלה, התערער שוב השלטון המלכותי. חלק מהמגנטים תמכו במועמדותו של לדיסלאו מסיציליה, בנו של קארלו מנאפולי, לכס המלכות.
המלך זיגיסמונד בילה חמש שנים מחוץ להונגריה, לרבות בצ'כיה, וחזר להונגריה רק בשנת 1401. גאראי לא התנגד ישירות למעצר המלך באפריל באותה שנה, מיוזמת ברונים בראשות הארכיבישוף של אסטרגום, יאנוש קאניז'אי, שתמכו במועמדים האחרים לכתר, במיוחד בלדיסלאו מסיציליה. זיגיסמונד הושלך במאסר במבצר בודה או בווישגרד. בהמשך, בתיווכו של גאראי, שהעביר לברונים כבני ערובה את אחיו הצעיר ואת בנו, הועבר המלך לטירת שיקלוש, בהשגחתו. בעצת הרוזן הרמן השני מצילי, החליט גאראי לשחרר את זיגיסמונד אחרי 18 שבועות מאסר ולתמוך בחזרתו לשלטון. בקיץ 1401 כרת גאראי עם המלך ברית הידועה כ"ברית שיקלוש", וזכה ממנו להבטחת תפקיד מכריע בניהול ענייני הונגריה. הוקמה ליגת שיקלוש של תומכי המלך, בעוד שזיגיסמונד עצמו הבטיח חנינה לאצולה המורדת. הפשרה עם האצילים הושגה באספה בפאפה ב-27 באוקטובר 1401.
האצילים בחרו בגאראי לפלטין הונגריה. על תמיכתם בבית לוקסמבורג, זכו צילי וגאראי לגמול נאה מוונצסלאוס (וצלב הרביעי), מלך בוהמיה, אחיו של זיגיסמונד, שהיו לו גם כן אינטרסים משלו במתרחש בהונגריה.
סוכם בנוסף שזיגיסמונד וגאראי ישאו את שתי בנותיו של הרמן צילי:ברברה ואנה.
בתור פלטין הונגריה, ליווה גאראי את זיגיסמונד לפראג. בבירה הצ'כית של האימפריה הוכתר אז זיגיסמונד למלך גרמניה. בשנת 1402 עמד גאראי לצד זיגיסמונד גם בעת השגת ההסכם לגבי ירושת כתר אוסטריה, בעוד חלק גדול מאצילי הונגריה התרחקו ממנו.
מיקלוש גאראי השני החזיק בית בבירת הונגריה, בודה.
נשמרה איגרת של הקיסר זיגמונד מ-26 במרץ 1416 שנשלחה מפריז, ושבה הוענקו לגאראי תוספת לשלט האצולה.
פעילותו הדיפלומטית וסוף חייו.
מיקלוש גאראי הבן נמנה עם מייסדי מסדר הדרקון. המסדר הוקם על ידי הקיסר סיגימונד שכינס במסגרתו 24 אצילים הנאמנים לו ביותר. בשנת 1414 ליווה גאראי את הקיסר בועידת קונסטנץ שבה נעשו הכנות להתפטרות האנטי-אפיפיור יוחנן השלושה עשר.
כעבור שנתיים, ב-1416 ליווה את הקיסר (שכיהן עד אז גם כמלך גרמניה) בצרפת ובאנגליה. באנגליה עסק במו"ם דיפלומטי.
גם בשנת 1431 נסע גאראי יחד עם מלכו, לנירנברג לשם משא ומתן לשלום בין הונגריה לוונציה.
משערים כי גאראי מת בשנת 1433 ושמשרת הנאדור (פלטין) של הונגריה נותרה ריקה עד שנת 1435. אז מינה סיגיסמונד בתפקיד את מתיאש פאלוצי. אחרי שנתיים נוספות התמנה בתפקיד לסלו הדרווארי, והוא כיהן בו עד שנת 1447. באותה שנה בא במקומו בנו של גאראי, לסלו גאראי.
חייו הפרטיים.
מיקלוש השני גאראי היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה ילנה תאודורה או תודורה מסרביה, בתו של לזר חרבליאנוביץ', שליט סרביה. לא ידוע עיתוי נישואיו איתה. ההיסטוריון הסרבי אילריון רובאראץ סבר שהם התקיימו בסביבות 1379-1378. דעה זו מקובלת על ההיסטוריון מיודרג פורקוביץ' אולם לפי חוקר אחר, ראדה מיכלצ'יץ', חתונה זו הייתה צריכה להתנהל רק כשנה או שנתיים אחרי חתונת אחותה דראגאנה עם אלכסנדר, בנו של הצאר הבולגרי איוואן שישמן, כלומר בסביבות 1386. קשר נישואים זה איפשר לאבי הכלה, הקניאז הסרבי לזר, להיות מעורב במלחמת האזרחים שפרצה בהונגריה בעקבות מות המלך לאיוש. אחרי מות תדורוה שנת 1405 התחתן גאראי בשנית עם אנה פון צילי, בתו של הרוזן הרמן השני פון צילי, באן סלאבוניה, ואחותה של אשתו השנייה של המלך זיגמונד מלוקסמבורג, ברברה פון צילי. על ידי כך הפך גאראי לגיסם של המלך ושל מלכת הונגריה.
נינתו אנה הייתה מאורסת למלך מאתיאש הוניאדי "קורבינוס".
נשותיו וצאצאיו.
ילדיהם היו:
ילדיהם היו:
לוסי (גשושית)
לוסי (באנגלית: Lucy) היא גשושית של נאס"א שמטרתה לחקור את האסטרואידים הטרויאנים של כוכב הלכת צדק, גופים שמימיים קטנים שמקורם והרכבם אינו ברור, ונמצאים במסלול זהה לזה של צדק סביב השמש, מאחוריו ומלפניו במסלול. הגשושית שוגרה ב-16 באוקטובר 2021. בשנת 2025 תגיע לאסטרואיד אחד מחגורת האסטרואידים המרכזית, ובין השנים 2027 ל-2033 תחקור שישה גופים טרויאנים באמצעות יעפים בקרבתם.
המשימה מכונה על שם המאובן ההומינידי לוסי, מכיוון שלטענת חוקרי המשימה, חקר גופים אלו עשוי לחשוף את ה"מאובנים של היווצרות כוכבי הלכת", או החומרים הפרימורדיאליים שהתגבשו יחדיו בשלביה הראשונים של מערכת השמש ומהם נוצרו כוכבי הלכת ושאר הגופים במערכת.
הגשושית פותחה במסגרת תוכנית דיסקברי של נאס"א, המיועדת למשימות מחקר של מערכת השמש בעלות "זולה" יחסית, וב-2017 נאס"א בחרה בה ובמשימה נוספת, פסיכה, לפיתוח סופי בתום תחרות לקביעת המשימות הבאות בתוכנית. תקציב המשימה הכולל עומד על 989.1 מיליון דולר, מתוכם 560 מיליון עבור פיתוח הגשושית, 149 מיליון עבור השיגור ו-280 מיליון עבור ניהול המשימה והמחקר המדעי שלה לאורך 12 שנות פעילותה המתוכננות.
יעדי המשימה.
יעד המשימה המרכזי של הגשושית לוסי הוא לחקור את הרכבם ומקורם של האסטרואידים הטרויאנים של צדק, גופים שעד כה לא הצליחו החוקרים לקבוע בבירור את הרכבם ומוצאם על בסיס תצפיות טלסקופיות, והם מעולם לא נחקרו מקרוב.
גופים אלו נמצאים במסלול ייחודי סביב השמש - הם מחולקים לשתי קבוצות שנמצאות על שתי נקודות לגראנז' (L4 ו-L5) במסלול של צדק סביב השמש. בנקודות אלו כוח המשיכה של צדק והשמש מתאזן והם נשארים יציבים באזורים אלו, לפני ואחרי צדק במסלולו סביב השמש.
עד כה כאמור החוקרים לא הצליחו לקבוע בוודאות את מקורם. לפי אחת ההערכות, שנכללת במודל ניס של נדידת כוכבי הלכת, מקורם בחגורת קויפר בשולי מערכת השמש, והם הוסטו ממנה ונלכדו במסלולם הייחודי בעקבות האנדרלמוסיה שהתחוללה בחגורת קויפר במאות המיליונים הראשונות של מערכת השמש, שנגרמה על ידי נדידת ענקי הגזים.
חקר הגופים הטרויאנים הועמד כאחד מיעדי דוח הסקר להמלצות למשימות מחקר למערכת השמש לעשור שבין 2013 ל-2022. בדוח נכתב:
יעדי המשימה הם למפות את הרכב פני השטח של אותם גופים; לחקור את הגאולוגיה של פני השטח; לקבוע את מאסתם וצפיפותם, וכן את מבנם הפנימי, בין היתר באמצעות "חלונות" אל מתחת לפני הקרקע כגון מכתשים וסדקים; ולחפש אחר ירחים וטבעות סביב אותם גופים.
פרופיל המשימה.
לוסי שוגרה בהצלחה לחלל ב-16 באוקטובר 2021 על גבי משגר מסוג אטלס 5, מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. לאורך השנה הראשונה שלאחר השיגור היא תשהה במסלול סביב השמש הדומה לזה של כדור הארץ, ובאוקטובר 2022 תתקרב אליו ותיעזר בכוח המשיכה שלו - שיטה המכונה מקלעת כבידתית - על מנת להאיץ את מהירותה ולשנות את מסלולה, באופן שחוסך דלק רב. לוסי תבצע יעף נוסף בקרבת כדור הארץ בדצמבר 2024. ב-2025, בדרכה אל הגופים הטרויאנים של צדק, היא תחלוף סביב חגורת האסטרואידים המרכזית, שנמצאת בין מאדים וצדק, שם תבצע יעף בקרבת האסטרואיד 52246 Donaldjohanson (שכונה על שם המדען שגילה את המאובן לוסי, דונלד ג'והנסון).
המשימה הראשית של לוסי מתוכננת להימשך עד שנת 2033: ב-2027 תגיע לוסי לקבוצת הטרויאנים של צדק המכונסים בנקודת לגראנז' L4, ה"מובילה" את צדק במסלולו בכ-60°. היא תבצע יעף בקרבת ארבעה גופים בקבוצה זו. בדצמבר 2030 תחזור לקרבת כדור הארץ ותיעזר שוב בכוח הכבידה שלו. משם תמשיך לקבוצה השנייה של הטרויאנים בנקודת לגראנז' L5, הנמצאת כ-60° מאחורי צדק במסלולו סביב השמש, אליה היא תגיע בשנת 2033. בקבוצה זו לוסי תבצע יעף בקרבת אסטרואיד טרויאני כפול, מערכת של שני אסטרואידים הסובבים סביב מוקד משותף.
פרופיל הטיסה של לוסי נקבע בעזרת קונפיגורציה אורביטלית ייחודית, כזו שהתאפשרה על ידי שיגורה בשנת 2021.
האסטרואידים שנבחרו כיעדי המשימה:
היסטוריה ופיתוח.
לוסי הוצעה במסגרת התחרות למשימה ה-13 במספר של תוכנית דיסקברי של נאס"א, לצד 27 הצעות אחרות. התחרות נפתחה בפברואר 2014, וב-30 בספטמבר 2015 נאס"א הכריזה על חמש הצעות שתמשכנה לשלב הסופי, ולוסי ביניהן. יוזמי ההצעות זכו בתקציב של שלושה מיליון דולר, כדי להפיק עיצוב משימה מעמיק ויסודי יותר. יחד עם לוסי נבחרו ההצעות פסיכה לחקר האסטרואיד המתכתי 16 פסיכה, שתי הצעות לחקר כוכב הלכת נוגה והצעה לטלסקופ חלל שיאתר אסטרואידים קרובי ארץ קטנים העלולים להתנגש בו. ב-4 בינואר 2017 לוסי נבחרה כזוכה בתחרות, יחד עם משימת פסיכה, שתשוגר שנתיים אחריה.
צוות המשימה מורכב ממנהלים, מהנדסים ומדענים מהמוסדות השותפים הבאים: אוניברסיטת המדינה של אריזונה (ASU), תאגיד לוקהיד מרטין, מרכז טיסות החלל גודרד, מכון המחקר הדרום-מערבי (SwRI), המעבדה לפיזיקה יישומית (APL) באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וחברת קינטקס תעופה וחלל מטמפה, אריזונה.
את המשימה מנהל עבור נאס"א מרכז טיסות החלל גודרד בגרינבלט, מרילנד. מרכז טיסות החלל אחראי לניהול המשימה הכולל, להנדסת המערכות ולבטיחות המשימה. החוקר הראשי של המשימה הוא הארולד לויסון , פרופסור למדעים פלנטריים במכון המחקר הדרום-מערבי שבעיר בולדר בקולורדו. סגניתו היא קת'רין אולקין. הגשושית נבנתה על ידי חברת לוקהיד מרטין במפעל של החברה בדנוור, קולורדו.
מבנה וציוד מדעי.