ב-1920 הגיעה לקונגרס כדי להציג עבודה של בשם "פסיכולוגיה של אי אמון" ובה טענה כי שקר יכול לשמש הגנה נפשית כנגד התמודדות עם אירועים אמיתיים קשים, כמו גם אקט של יצירתיות . בקונגרס שמעה את הרצאתו של קרל אברהם על נשיות, קנאת הפין וסירוס והחליטה לעבור אליו לאנליזה .בשנת 1923, עברה לברלין בלי בעלה ובנה, כדי לעבוד עם אברהם, שאותו ראתה כאנליטיקאי עמוק יותר מפרויד. הלן הרגישה נינוחה בטיפולו משום שכיוון לתובנה ללא ניתוח של מנגנוני העברה (טרנספרנס). פרויד התערב בטיפול דרך כתיבת מכתב לאברהם, ורק מאוחר יותר הודה אברהם כי לא היה מסוגל להעמיק באנליזה שלה כי היה מאוהב בה. ב-1924 חזרה לברלין, לפליקס בן זוגה ולפרויד. ב-1925, פרסמה את "הפסיכואנליזה של התפקידים המיניים של נשים" שם כבר יצרה כיוון שונה במקצת מפרויד- בדברה על התפתחות הפסיביות של ילדות- בנות, לכדי מופנמות ועזיבת המיניות הפעילהאחרי היווכחן בנחיתות הקליטוריס על פני הפאלוס.
באותה שנה הקימה מכון בווינה ועמדה בראשו. ב-1935 עברה עם משפחתה לבוסטון מסצ'וסטס שם המשיכה לעבוד כאנליטיקאית עד מותה ב-1982.
על טכניקה.
ב־1926 כתבה מאמר שצוטט על ידי פרויד ובו דיברה על האינטואיציה של האנליטיקאי ככלי בעל עוצמה בעזרתו הוא מסוגל להזדהות עם פנטזיות ההעברה של המטופל. בכך יזמה כיוון חשיבה שאחר כך יתפתח למושג של תגובתיות לאסוציאציות חופשיות כאלמנט חשוב ב"העברת נגד" של המטפל.
דויטש נחשבה למורה ומדריכה מוצלחת ביותר בהיסטוריה של הפסיכואנליזה והסמינרים שהעבירה תוארו כחוויה מדהימה עבור תלמידיה.
1950 -1982.
לאחר 1950 הפנתה דויטש את תשומת לבה לנרקיסיזם אצל גברים ונשים. עם הזמן, הקדישה יותר מזמנה ללימוד של אגואיזם ונרקיסיזם, ונטשה את העניין המרכזי של פועלה -חקר הפמיניזם.
בשנת 1963, פרשה מהוראה, בעיקר בשל מצבו של בן זוגה פליקס, שסבל מהתדרדרות גופנית ואובדן זיכרון. הוא נפטר בשנת 1963. לאחר מותו, החלה להעלות זיכרונות מחייה איתו ויכלה להודות כי אף על פי שהיה ביניהם מתח במשך השנים, הוא תפקד כדמות אימהית לבנם באופן טבעי יותר ממנה ובנם פנה אליו באופן טבעי יותר במצבי הזדקקות.
לאחר מות בן זוגה ב-1963, התייחסה לתופעת השחרור המיני של 1960 ול ביטלמניה, היא טענה כי את שני האירועים האלה ניתן להתייחס כתוצאות של היות אבות מעורבים פחות בגידול ילדיהם. טענה כי היעדר זה של אבות בחייהם הוביל לתחושת בדידות אצל ילדים, ולחיפוש נחמה אצל בני גילם.
ב-29 במרץ 1982, נפטרה הלן דויטש בגיל 97. באוטוביוגרפיה שלה כתבה דויטש כי במהלך שלוש התהפוכות העיקריות בחייה: שחרורה מאמה, "גילוי הסוציאליזם" ומציאת מקומה בפסיכואנליזה, שאבה השראה מאבא שלה, ליברמן או פרויד, כל אחד בתקופתו בחייה.
סורת אלקארעה
חזון אל-קאריעה
סורת הדופק
חזון ההולמת
סורת אלקאריעה
חזון אלקאריעה
סורה 101
הקוראן 101
סורת אל-קאריעה
חזון הדופק
בלוטת יותרת המוח הקדמית
בלוטת יותרת המוח הקדמית (שם מדעי: "lobus anterior", נקראת גם אדנוהיפופיזה) היא החלק הקדמי של בלוטת יותרת המוח. בלוטת יותרת המוח הקדמית אחראית למספר תהליכים פיזיולוגיים חשובים ביניהם תהליכי דחק, גדילה, רבייה והנקה. ניתן לאבחן את תפקודה של הבלוטה ושל איברים שונים עליהם היא אחראית דרך בדיקות דם המודדות רמות הורמונים שונים שהיא מפרישה.
מבנה.
בלוטת יותרת-המוח הוא בלוטה בגודל אפונה היושבת בסלה טורסיקה, גומחה דמוית אוכף, בעצם היתד של גולגולת אנושית. היא מורכבת משלוש אונות: קדמית, ביניים ואחורית. בבעלי חיים רבים יש הבדל ברור בין שלוש האונות. לעומת זאת, אצל בני אדם אונת הביניים עשויה מכמה שכבות תאים לא מוגדרים, ולפיכך היא בדרך כלל נחשבת כחלק מבלוטת יותרת המוח הקדמית.
הבלוטה הקדמית נחלקת לשלושה חלקים:
פעילות.
בלוטת יותרת המוח הקדמית מכילה חמישה סוגים של תאים אנדוקריניים, המוגדרים לפי סוג ההורמון אותו הם מפרישים: תאים סומטוטרופים (GH), תאים לקטוטרופיים (PRL), תירוטרופיים (TSH), גונדוטרופיים (LH ו-FSH) ותאים קורטיקוטרופיים (ACTH).
ההורמונים המופרשים מבלוטת יותרת המוח הקדמית נחלקים להורמונים טרופים (Trophic) והורמונים טרופים (Tropic). הראשונים משפיעים על הצמיחה וההיפרפלזיה או היפרטרופיה של הרקמה אותם הם מגרים. השניים משפיעים ישירות על רקמות המטרה או גורמים לבלוטות אנדוקריניות אחרות לשחרר הורמונים.
משמעות קלינית.
פעילות מוגברת.
פעילות מוגברת של בלוטת יותרת המוח הקדמית, היפרפיטויטריזם, הוא מצב בו הבלוטה מפרישה כמויות עודפות של הורמונים, דבר הנובע בדרך כלל מאדנומה בבלוטת יותרת המוח הקדמית. ישנם שלושה סוגים עיקריים של הפרעות בייצור הורמונלי בקטגוריה זו. אדנומה המפרישה כמויות גדולות של הורמון גדילה (GH), היוצרת מצב הנקרא אקרומגליה. פרולקטינומה, אדנומה הגורמת להפרשת כמויות גדולות של פרולקטין. הסוג השלישי הוא אדנומה המפרישה כמויות גדולות של ACTH שהפרשתו גוררת הפרשה מוגברת של קורטיזול הגורמת למחלת קושינג.
תת-פעילות.
תת-פעילות של בלוטת יותרת המוח הקדמית, היפופיטויטריזם, הוא מצב בו קיימת ירידה בהפרשת ההורמונים של הבלוטה. מחסור בהפרשת הורמון גדילה בילדות, למשל, עלול לגרום לגמדות. אי ספיקת יותרת הכליה משנית עלולה להתפתח ממחסור בהפרשת ACTH שאחראי על הפרשת אדרנל מקליפת האדרנל. תת-פעילות עשויה להיגרם כתוצאה מפגיעה או הסרה של בלוטת יותרת המוח הקדמית בעקבות טראומה, סרטן וגורמים אחרים, מצב הנקרא תסמונת שיהאן.
ראשת ממשלת ישראל
אוטו הראשון, דוכס בוואריה
אוטו הראשון, דוכס בוואריה (בגרמנית: Otto I, Herzog von Bayern; 1117–11 ביולי 1183), היה דוכס בוואריה בין השנים 1180–1183.
ביוגרפיה.
אוטו נולד בשנת 1117 בקלהיים, לאוטו הרביעי, רוזן ויטלסבאך ולהייליקה מפטנדורף-לנגנפלד, בתם של פרידריך השלישי, רוזן פטנדורף-לנגנפלד והייליקה משוואביה. אוטו היה אחד האבירים הטובים של פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף מנע תבוסה של פרידריך על יד ורונה בשנת 1155. בשנת 1156 מת אביו, ואוטו מונה במקומו לרוזן הפלטינט של בוואריה תחת שלטונו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה. בשנת 1157 גבר הסכסוך בין פרידריך לאפיפיור אדריאנוס הרביעי, ולאחר מותו של אדריאנוס הרביעי, מינה פרידריך את אוטאביו דה מונטצ'לי כאנטי-אפיפיור לאלכסנדר השלישי, ואוטו תמך בוויקטור הרביעי.
בשנת 1180 הדיח פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה משלטונו, ומסר את דוכסות בוואריה לאוטו. אולם חלק גדול מהאצילים לא תמך בשלטונו של אוטו, ואף סירבו להשתתף במליאת האצולה ברגנסבורג. אולם את מרקיזות שטיריה הפריד פרידריך מבוואריה, ונתן לאוטוקאר הרביעי משטיריה את התואר דוכס.
בשנת 1182 קנה אוטו את ארמון דכאו מאלמנתו של קונרד השני, דוכס מראניה ודכאו, בעד לסכום גדול מאוד שנתן לה במזומן.
בשנת 1183 ליווה אוטו את פרידריך הראשון לחתום על שלום קונסטנץ עם הליגה הלומברדית, אולם מת במפתיע ב-11 ביולי בפולנדורף, ובנו לודוויג הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשל היותו קטין, הועמד לודוויג תחת חסותם של דודו קונרד מוויטלסבאך ופרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם עד מהרה תפסה אמו אגנס מלון את העוצרות, ושלטה בדוכסות עד הגיעו לבגרות בשנת 1189.
משפחתו.
בשנת 1169 התחתן אוטו עם אגנס מלון, בתם של לודוויג הראשון, רוזן לון ואגנס ממץ, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
עין אורחה
לאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה
יער בקוע
מבצע אסותא
מבצע "אסותא" הייתה פשיטה נרחבת של כוחות חיל האוויר הישראלי, חיל השריון וחטיבת הצנחנים וכוח משימה מיוחד מסיירת שקד, נערכה ב-21 במרץ 1968 נגד מפקדות של הפת"ח ששהו במשטרת א-צאפי ובכפרים פיפה ודחל ועל בתי מחבלים בוואדי אל חנזירה שמדרום לים המלח.
המבצע נערך במקביל למבצע "תופת" (פעולת כארמה) שנערך בכראמה שבמרכז בקעת הירדן, שם שכן מפקדתו של יאסר ערפאת שהיה מפקד הפת"ח. הפשיטה הייתה מהפעולות הראשונות והחשובות של צה"ל נגד ארגוני הטרור הפלסטינים. בפשיטה זו הצליחו כוחות צה"ל להרוס מבנים של מחבלים ולחסל כ-50 מחבלים. לכוחות צה"ל המשתתפים בפעולה זו לא היו כלל אבדות, הצלחתה של פעולה זו הועמדה בצל הסתבכותה של הפעולה בכארמה והמספר הרב של הנפגעים שם.
רקע.
השתלטות ישראל על הגדה המערבית במלחמת ששת הימים ביוני 1967, הביאה תוך זמן קצר להרס תשתיות ובסיסי ארגוני הטרור הפלסטינים שהתמקמו בשטח זה. ארגונים אלו, ובראשם הפת"ח, עברו לפעול משטח ממלכת ירדן והתבססו בשטח בקעת הירדן המזרחית. מבחינתם היה זה שטח אידיאלי שנהנה מעורף של מחנות פליטים סמוכים, גבול ארוך עם ישראל ומכשול טבעי של נהר הירדן ושל שטח חקלאי מרושת בתעלות השקיה שהיקשו על פעולה ישראלית משוריינת. שני הארגונים הפלסטינים, החזית העממית לשחרור פלסטין ואש"ף שבראשו עמד יחיא חמודה (יאסר ערפאת היה מפקד הפת"ח שהשתייך לאש"ף), החלו לשלוח חוליות פשיטה שחצו את נהר הירדן וביצעו מיקושים ופיגועים בשטחים שבשליטת ישראל וכמו כן ביצעו ירי מרגמות על יישובים ומוצבים ישראלים. לאחר שהכוחות הישראלים הגיבו באש, נהגו יחידות הצבא הירדני לפתוח באש ארטילרית על הכוחות הישראלים, וכך התפתחו תקריות אש רבות.
כבר ביולי 1966, כשיצחק רבין היה רמטכ"ל, עוד לפני מלחמת ששת הימים, וכשהגדה המערבית הייתה עדיין בשליטת חוסין מלך ירדן, תרגל צה"ל חצייה של הירדן בגיזרת העמקים. לאחר המלחמה היוו תרגול זה תשתית למבצעי "תופת" ו"אסותא" בבקעת הירדן המזרחית.