בשנת 1989 מונה למפקד גדוד 51 של גולני והוביל אותו בפעילות מבצעית בלבנון כנגד מחבלי החזבאללה. אז גם עבר לגור עם חברתו, הרטל, בקיבוץ יגור. בשנת 1991 מונה למפקד גדוד 17 בביסלמ"ח. במהלך כהונתו כמ"פ ומג"ד שם דגש על חינוך, ובפרט על חינוך לאהבת ארץ ישראל והכרתה. בשנת 1993 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון (יק"ל) שם נאלץ לטפל גם בבעיות האוכלוסייה האזרחית בנוסף למלחמה עיקשת במחבלים. במהלך תפקידו למד ערבית וכונן יחסים טובים עם המקומיים. גם כמפקד חטיבה הקפיד ארז להיות בחזית הלחימה, הוביל כוחות ברצועת הביטחון, ובאחד המקרים הרג שני מחבלים בסמוך לג'בל א- רפיע. בשנת 1994 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי ובאוניברסיטת חיפה, וסיים תואר ראשון במדע המדינה.
באוגוסט 1995 מונה למפקד חטיבת גולני. באותה שנה התחתן עם הרטל ובנה את ביתו במושב היוגב.
גרשטיין בלט כמפקד החטיבה בהפעלה מקורית של סיירת החטיבה במבצעים מיוחדים כנגד החזבאללה בלבנון. בסמוך למועד סיום תפקידו כמפקד החטיבה אירע אסון השריפה בוואדי סלוקי, בו נהרגו חמישה מלוחמי החטיבה ונפצעו חמישה נוספים. לאחר מכן שימש סגן מפקד עוצבת געש בשנים 1997–1998, ב-1998 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד יחידת הקישור ללבנון. בתקופה זו התנהל מאבק אזרחי בהנהגת תנועת ארבע אמהות כנגד הישיבה בלבנון, וגרשטיין התבטא בפומבי נגדן ואמר כי ההפגנות בישראל יוצרות איום על החיילים, מכיוון שהן מעודדות את החזבאללה.
ב-28 בפברואר 1999 (י"ב באדר ה'תשנ"ט) נהרג גרשטיין ממטען צד של חזבאללה שהופעל לעבר מכונית המרצדס המשוריינת שבה נסע בקרבת מוצב כאוכבא ברצועת הביטחון ליד צומת סוק אל חאן, לאחר שחזר מביקור של ניחום אבלים בביתו של איש צד"ל שנהרג, בכפר הלבנוני שבעא. השיירה נסעה לכיוון מפקדת עוצבת לבנון במטולה. בפיצוץ, שגרם להתהפכות המכונית, נהרגו גם נהגו , קשרו וכתב קול ישראל בצפון אילן רועה, שהתלווה אל גרשטיין למשימת סיקור. בפברואר 2018 פרסמה רשת "אל-מנאר" סרטון המתעד לכאורה את הפיצוץ שגרם למותו של גרשטיין.
אחרי מותו של הקצין הבכיר בלבנון, התגברה הדרישה הציבורית בישראל לסגת מרצועת הביטחון. אהוד ברק המועמד לראשות הממשלה אמר במהלך מסע הבחירות שלו שיפעל ליציאת צה"ל מלבנון, ולאחר בחירתו הוביל את יציאת צה"ל מלבנון במאי 2000.
גרשטיין הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ רשפים. הותיר אחריו את רעייתו, הרטל (לבית ילין), ובן משותף, עומר, שנולד ב-1997.
דמותו.
גרשטיין נהג, בכל שירותו בצה"ל, להסתובב ללא רצועה לנשק, כשרק ידו מחזיקה בנשק, כדי "להיות מוכן תמיד". כאשר היה מ"פ בגדוד 12 של גולני חייב את כל פלוגתו בטירונות ללכת עם הנשק כאשר הרצועה תלויה על הצוואר (תלה צוואר) במצב של מוכנות לקרב. ידיעת הארץ הייתה מאוד חשובה לו. בכל מקום חדש שהגיע עם חייליו, טרח להסביר להם מהו האזור והיישובים שקיימים בו. לעיתים היה מוכן לוותר על אימונים צבאים בשביל ללמד על אזור מסוים, ואף אמר "החינוך זה האימונים". כאשר פלוגתו הגיעה למשימות בט"ש בחזית רמת הגולן, הבטיח שבוע חופש ("רגילה") לכל מי שילמד בעל פה את שמות כל היישובים היהודים בגולן, והעניק את החופש לשניים מהחיילים שהצליחו במשימה.
כמח"ט גולני אסר על הפקודים שלו להשתטח על קברי חבריהם. אמר שיש לכבד את זכר הלוחמים בעמידה, ומי שכואב לו שילך לנחם את משפחות הנופלים שלהן הרבה יותר כואב. חינך את חייליו לחתירה למגע, ואף טען שהמסתערים תמיד מנצחים. קצינים רבים העידו על הנחישות שלו לבצע תרגילים ומשימות, כאשר התנאים נעשים קשים מדי והם נטו לוותר ולהפסיקם. גרשטיין נחשב לאורך תקופת שירותו לסמל ולמודל בעבור החיילים אשר שירתו בלבנון. קצינים רבים העידו לאחר מותו כי השפיע עליהם עמוקות ובהם תא"ל משה (צ'יקו) תמיר שייחד לו פרק בספרו מלחמה ללא אות.
הנצחה.
לזכרו הוקמו מפעלי הנצחה שונים ובהם כפר אקולוגי "נווה ארז" על שמו סמוך ליישוב מעלה מכמש שבמזרח בנימין, שיקום שביל טיול בנחל יצפור שבהר הגלבוע, ונקרא על שמו בניין מחלקת הנוער והצעירים במועצה האזורית עמק יזרעאל.
כל שנה נערך בעמק יזרעאל טיול לנוער עמק יזרעאל לזכרו של ארז גרשטיין.
כמו כן, באוגוסט 2017 נתרם לזכרו על ידי משפחתו רכב שטח הצלה לארגון איחוד הצלה סניף יקנעם והסביבה.
פלישות המונגולים ליפן
סמל מצרים
סמל מצרים הוא עיט צלאח א-דין זהוב המביט שמאלה. סמל זה הוא מתקופת צלאח א-דין. במרכז העיט ישנו מגן המכיל פסים אנכיים בצבעי אדום-לבן-שחור, כצבעי דגל מצרים. בתחתית מופיע הכיתוב "جمهوريّة مصر العربيّة" (רפובליקת מצרים הערבית, בערבית).
היסטוריה.
ה"עיט של צלאח א-דין" הוצג בתחילה כסמל של מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952. גרסת הסמל עם המגן (בצבעי דגל מצרים) הושקה בתקופת הנשיא מובארכ, ב-1984. בהפיכה במצרים בשנת 2011, העיט בסמל הפך מזוהה עם משטר מובארכ, אך למרות דימוי זה הסמל שרד גם לאחר המהפכה, ולא הוחלף באחר.
מוליך חשמלי
חומר מוליך
קצר
אניטה ברוקנר
אניטה ברוקנר (באנגלית: Anita Brookner; 16 ביולי 1928 - 10 במרץ 2016) הייתה סופרת יהודיה-אנגליה, מומחית לתולדות האמנות.
ברוקנר נולדה בלונדון, ורכשה את השכלתה בקינגס קולג' לונדון. בשנת 1967 הייתה לאישה הראשונה שקיבלה פרופסורה של סלייד באוניברסיטת קיימברידג'. מאז שנת 1977 היא חברה במכון קורטו לאמנות. עם זאת, מאז זכייתה בשנת 1984 בפרס בוקר על ספרה מלון האגם, היא נודעה יותר כסופרת, והיא פרסמה רומן אחד מדי שנה בממוצע.
עיקר הסיפורת שלה מתרחש בלונדון, ומופיעות בה לעיתים קרובות דמויות ממוצא יהודי, כמוה. יצירותיה חוקרות את ניכורה של דמות, על פי רוב נשית, שחייה השקטים, הבודדים רצופי דלות, אומללות ואהבות נכזבות. לעיתים קרובות משווים את סגנון כתיבתה לסגנונם של ג'יין אוסטן ושל הנרי ג'יימס.
נבחרת תוניסיה בכדורגל
נבחרת תוניסיה בכדורגל (בערבית: منتخب تونس لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של תוניסיה.
נבחרת תוניסיה העפילה עד כה 5 פעמים לטורניר הגמר של גביע העולם בכדורגל, אך מעולם לא העפילה לסיבוב השני של הטורניר. למרות זאת, בהופעת הבכורה של הנבחרת במפעל, ב-1978, קבעה היסטוריה בכך שהייתה לנבחרת האפריקאית הראשונה שניצחה משחק כלשהו בגביע העולם בכדורגל, לאחר שגברה על מקסיקו בתוצאה 3:1.
רק 20 שנה לאחר מכן, ב-1998 חזרה הנבחרת למפעל, ומאז העפילה אליו שלוש פעמים נוספות (ב-2002, ב-2006 וב-2018).
היסטוריה.
שנים ראשונות.
הטורניר הראשון בו השתתפה תוניסיה היה מוקדמות מונדיאל 1962. בסיבוב הראשון של המוקדמות הפסידה תוניסיה למרוקו בהטלת מטבע, לאחר שכל נבחרת ניצחה 1-2 בביתה את יריבתה, ומשחק מכריע שנערך בפלרמו, איטליה הסתיים בתיקו 1-1 לאחר הארכה.
תוניסיה השתתפה לראשונה במוקדמות גביע אפריקה לאומות 1962. תוניסיה עברה את הסיבוב הראשון בטורניר המוקדמות בעקבות פרישתה של מרוקו. בסיבוב השני הפסידה תוניסיה בניגריה 2-1. במשחק הגומלין בתוניסיה, בעקבות שער שוויון 2-2 שהבקיעה תוניסיה בדקה ה-65, ירדו שחקניה של ניגריה במחאה מהמגרש ובעקבות צעד זה ניתן לתוניסיה ניצחון טכני 0-2 בעקבותיו העפילה לראשונה לטורניר הגמר. בטורניר הגמר הובילה תוניסיה 0-2 על אתיופיה המארחת בחצי הגמר, אך הפסידה בסופו של דבר 4-2. תוניסיה ניצחה את אוגנדה 0-3 במשחק על המקום השלישי.
תוניסיה אירחה לראשונה את גביע אפריקה לאומות 1965. בשלב הבתים הביסה תוניסיה את אתיופיה 0-4 וסיימה בתיקו 0-0 עם סנגל. מכיוון שתוניסיה וסנגל סיימו שתיהן בראשות הבית עם אותו מספר נקודות נערכה הטלת מטבע ביניהן על מנת להכריע מי תסיים ראשונה ותעפיל למשחק הגמר. תוניסיה ניצחה בהטלת המטבע והעפילה למשחק הגמר מול גאנה, בו הפסידה 3-2 לאחר הארכה.
מונדיאל 1978.
תוניסיה העפילה לראשונה בתולדותיה למונדיאל 1978. בסיבוב הראשון של טורניר המוקדמות, סיימה תוניסיה פעמיים בתיקו 1-1 עם מרוקו ועברה אותה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים. בסיבוב השני גברה תוניסיה בביתה 0-2 על אלג'יריה וסיימה עימה בתיקו 1-1 בחוץ. בסיבוב השלישי הפסידה תוניסיה בחוץ לגינאה 1-0, אך ניצחה במשחק הגומלין בביתה 1-3 והעפילה לסיבוב האחרון בו התמודדה בבית עם מצרים וניגריה על ההעפלה לטורניר הגמר. תוניסיה פתחה בתיקו 0-0 ביתי עם ניגריה, אך ניצחה אותה 0-1 בחוץ. לאחר מכן הפסידה תוניסיה במצרים 3-2 ואירחה אותה למשחק האחרון, כאשר היא חייבת ניצחון על מנת להעפיל לטורניר הגמר, בעוד למצרים מספיקה תוצאת תיקו. תוניסיה ניצחה את מצרים 1-4 והעפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר.
מספר חודשים לפני המונדיאל, התמודדה תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 1978 וסיימה במקום הרביעי. במשחק על המקום השלישי ירדו שחקניה במחאה על שער שוויון 1-1 שהבקיעה ניגריה ובעקבות כך ספגה הפסד טכני והושעתה למשך שנתיים על ידי ההתאחדות האפריקאית.
בשלב הבתים של טורניר הגמר, רשמה תוניסיה היסטוריה כאשר הייתה לנבחרת האפריקאית הראשונה שמנצחת משחק במסגרת טורניר הגמר של גביע העולם, לאחר שגברה במשחקה הראשון על מקסיקו 1-3. בהמשך הפסידה תוניסיה לפולין 1-0 וסיימה בתיקו 0-0 עם אלופת העולם מערב גרמניה ובכך סיימה במקום השלישי בבית.
מונדיאל 1998.
בשנת 1994 אירחה תוניסיה בפעם השנייה את גביע אפריקה לאומות, אך לא עברה את שלב הבתים. שנתיים לאחר מכן, תוניסיה שחזרה את הישג השיא שלה באליפות אפריקה לאחר שסיימה במקום השני בגביע אפריקה לאומות 1996. תוניסיה הפסידה במשחק הגמר למארחת דרום אפריקה 2-0. היה זה הישג השיא של תוניסיה באליפות אפריקה בטורניר שנערך מחוץ לארצה.