כּוּסִית (במלעיל) היא מילת סלנג עברית המשמשת להתייחסות לאישה מושכת מינית. המילה נגזרת ממילת הסלנג "כוס" (שמקורה בערבית - كس), המשמשת לתיאור איבר המין הנשי. לצד התקבלותה ההדרגתית של המילה "כוסית" כסלנג נורמטיבי אצל רבים, ובפרט צעירים, יש המסתייגים ממנה ומתנגדים לשימוש בה גם כאשר הוא נעשה בקונוטציה חיובית זאת בשל המיניות הבוטה והמופרזת, לשיטתם, שמייצגת המילה. נוסף לכך יש המתנגדים לכינוי משום שהוא מתייחס לאישה כחפץ מיני בלבד. בניגוד למילים כמו פרחה ושרלילה המילה כוסית אינה נושאת התייחסות לאופייה של הבחורה או להרגליה המיניים.
תולדות המילה.
מקורות אטימולוגיים והקבלות.
כאמור, מקורה של המילה הוא "כוס" (שמקורה בערבית - كس), המשמשת לתיאור איבר המין הנשי.
זוהי סינקדוכה, המתייחסת לאישה כולה על פי איבר המין שלה, הדומה למילה התקנית והלא בוטה "נקבה", הנגזרת אף היא מאותו איבר המכונה גם "נקב".
התייחסויות לנשים על פי אברי הרבייה שלהן ניתן למצוא גם בתנ"ך. בשירת דבורה מופיע המשפט שבו משתמשים במילה "רחם" במקום המילה "אישה", ומפרש פרשן הפשט "מצודת ציון": "רחם רחמתים - רוצה לומר, עלמה ושתי עלמות, וקראן בלשון בזיון, על שם הרחם". שאול התבטא בחריפות כלפי בנו יהונתן על תמיכתו בדוד: , תוך שימוש בצירוף "ערוות אמך" לציון אמו של יונתן.
המילה עברה מספר גלגולים לפני ה"כוסית" של ימינו. המילים הישנות "כוסה", "כוסייה" ו"כוסינה" נבעו ממקור דומה, אך ציינו כינוי גנאי לאישה. יש המשערים שהמילה כוסית נבעה מגזירה לאחור לצורת יחיד של צורת הרבים של "כוסייה"- כוסיות.
מילות הסלנג המקבילות, בקירוב, באנגלית הן "cunt" או "cut", אך להן רק קונוטציה שלילית מאוד. cunt משמשת באנגלית בריבוי משמעויות, הן כמקבילה ל"כוס" העברית, והן כמקבילה ל"כוסית" (ככינוי משפיל לאישה ולגבר). הלשונאי רוביק רוזנטל מציע את מילת הסלנג האמריקאית babe כמקבילה לכוסית. למילה זו אין קונוטציה שלילית.
בהשאלה מ"כוסית" נטבע הביטוי "כוסון" לגבר צעיר וסקסי, ו"כוסונית" הוא ביטוי חיבה והקטנה לכוסית. שני ביטויים אלה נושאים עמם נימה חיובית והערכה לתכונותיו הגופניות של נשואן. "סופיסטיכוסית" מהווה עוד גרסה של המילה, שבאה לציין אשה מושכת לא רק מבחינה מינית אלא גם שכלית.
השימוש במילה.
המילה החלה להופיע בפיהם של דוברי עברית בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ובשנותיה הראשונות נחשבה לניבול פה המהווה דרך וולגרית ופוגענית להתייחסות לאישה, דרך הרואה באישה חפץ מיני ותו לא. המחשה לצורת שימוש זו ניתנת בפסק דינו של שופט בית המשפט העליון, מאיר שמגר, העוסק בפרשה של אונס קבוצתי, שבתחילתו נאמר:
החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הפכה המילה מקובלת בקרב צעירים וצעירות, כשחלקם רואה בה ביטוי סלנג שגרתי, ללא קונוטציה מעליבה, ולעיתים אף רואים בה מחמאה. ההתייחסות למילה כמחמאה ניכרת בביטויים כמו "כוסית שחבל על הזמן", הבאים לתאר אישה מושכת במיוחד, ובצורת הזכר "כוסון" (במלרע), המשמשת לתיאור גבר יפה תואר, במנותק מהמקור האטימולוגי שלה (דוגמה למילה אחרת שבה יש התייחסות דומה, במנותק מהמקור האטימולוגי: "כֵּלה" - צורת נקבה בסלנג של "כלי", שהוא כינוי לאיבר המין הזכרי). המילה "כוסית" והטיות שונות שלה משמשות גם כשם תואר לחפצים (לדוגמה, "שמלה כוסית", "עיצוב כוסי") במשמעות "יפה מאוד" או "מושך מאוד".
שימושים אחרים במילה הם ככינוי גנאי לגבר העסוק בטיפוח חזותו החיצונית ומראהו, לרוב כאשר עיסוק יתר זה בא על חשבון תפקודו בתחום מסוים, או כלפי גבר שאינו מפגין את "גבריותו". כך, לדוגמה, מתואר לעיתים שחקן כדורגל העסוק בטיפוח חזותו אך אינו מפגין קשיחות במגרש הכדורגל כ"כוסית". כאשר הביטוי מופנה כלפי גבר, לעיתים קרובות הוא יבוא כמילה נרדפת ל"פחדן", "נמושה", "לפלף" ועוד.
התייחסות למילה כאל מילה לגיטימית לחלוטין הופיעה במאמרה של מאיה גור, "הולדת הסופיסטיכוסית", שהתפרסם בשבועון "Time Out תל אביב". המאמר, העוסק בשינוי באופנה בתל אביב, מספר לקוראיו "2006 הייתה השנה שבה צצו המון כוסיות ברחבי העיר שמשדרות לוק מסוג אחר - אלטרנטיבי, אינטליגנטי, מתוחכם ומרענן" תיאור זה והמשכו אינו מתייחס אל הכוסיות כנשים המשדרות מיניות בוטה, אלא "כאלו שמוותרות על הצמודים והמחשופים לטובת גזרות סגורות ורחבות יותר". גם המרואיינים במאמר משתמשים במילה בטבעיות. "הכוסית הנוכחית היא משהו מאוד עירוני ... הלוק הנוכחי מתרחק מהמודל הקלאסי של הכוסית המעודדת", אמרה נילי לנדסמן. נמרוד פלד, מאפר ומביים תצוגות אופנה, אמר: "אצל הכוסיות החדשות האופי והאמירה חשובים יותר מהשאלה אם היא נכנסת למידה 32 או 34. יש מקום לגיטימי לשמוע מה יש להן להגיד, ובגלל שיש יותר נשים בעמדות מפתח באופנה, המוטו החדש הוא תהיי כוסית ואל תשתקי. לא מספיק שהכוסית החדשה תהיה נורא יפה, היא חייבת גם איזשהו תוכן מאחוריה". במאמר העוסק במנהגן של בנות 12 להכין בּוּק לעצמן, מסופר: "'את כוסית מדהימה', היא הברכה הרווחת ברוב האלבומים, ואין משמחת לב יותר ממנה".
ביולי 2013 התחוללה סערה זוטא, כאשר נודע שבחגיגת יום ההולדת 90 של הנשיא שמעון פרס לחש הרמטכ"ל לשעבר, גבי אשכנזי, על אוזנה של שדרנית הטלוויזיה אורלי וילנאי, "את אחלה כוסית". בעקבות הפרסום שניתן לדברים אלה התנצל אשכנזי על דבריו אלה.
שימוש מובהק במילה כניבול פה נעשה בספר "סאות' פארק ופילוסופיה". ברוח ניבול הפה הבולט כל כך בסדרת הטלוויזיה סאות' פארק, שבה עוסק הספר, קרוי אחד הפרקים בספר: "אפיסטמולוגיה של כוסיות היא לא פונקציה בשביל שמוקים".
המחלוקת סביב השימוש במילה.
לצד התקבלותה של המילה כסלנג נורמטיבי, רבים סולדים מן המיניות המופרזת, בעיניהם, שמייצג הביטוי, ומסתייגים מן המילה ומן השימוש בה. יש הרואים בה דוגמה לחיפצון של מושא הכינוי בפרט ושל בני האדם, במיוחד נשים, בכלל. שכן, לטענתם, מילה זו מעודדת אותנו לחשוב על אדם זה כעל אבר מין מהלך, ומפשיטה אותו מכל תכונה אנושית שיש לו.
במשאל שערך "הארץ" בשנת 2002 בקרב עשרים אנשי רוח, על התופעות הלשוניות המעצבנות אותם ועל התופעות הלשוניות החביבות עליהם, ציין המשורר נתן זך:
הסופר אהרן מגד התייחס אף הוא למילה זו:
בעקבות דברים אלה, וסלידתם של דוברים אחרים מהביטוי "חבל על הזמן", בחר העורך להכתיר את המשאל כולו בכותרת "כוסית חבל על הזמן".
שאלת מעמדה של מילה זו עלתה לדיון בבית המשפט המחוזי בחיפה, בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים, כאשר דן בעתירתו של אסיר שנענש על ידי שירות בתי הסוהר, לאחר שזה התבטא ביחס לעובדת סוציאלית של השירות, שלא בפניה אלא בשיחה עם חבר לכלא, כי היא "כוסית". השופט עודד גרשון, שפסל את החלטתו של שירות בתי הסוהר, ציין בדבריו:
המחשה לחדירתה של המילה כמחמאה ולא כעלבון ניתנת בציטוט מפי אסתי זקהיים, שבו היא מבהירה: "אני לא שמנה. אני כוסית אקסטרה-לארג'", כמו גם בדבריה ההומוריסטיים של שירי צוק, המתארת שלאחר הלידה היא "רצה לעלות על המשקל, לראות אם אני כבר שוב כוסית", ובדבריה של הדוגמנית רותם סלע: "אני שלמה עם הגוף שלי, אבל לא חושבת שאני כוסית-אש. ... יש 20 אלף בנות שהן כוסיות יותר ממני". שימוש מיוחד במילה נעשה בפיהם של לוחמים במחלקות הסיור בפלוגות המסייעות של חטיבות החי"ר בצה"ל המכנים עצמם "הכוסיות של מחלקה 5".
בריאיון שערכה עמליה רוזנבלום עם אריק איינשטיין ועלי מוהר הוזכרה המילה מספר פעמים. איינשטיין ביקר את המילה בחריפות: "זו טרחה לדבר שוב על אובדן התמימות, אבל זה זה, זה זה. אובדן התמימות. יש עדיין איים, יש כוחות שלא מוותרים, שממשיכים כל הזמן להיאבק, אבל זה מדהים איך הכל השתנה. קחי את צורות הביטוי, למשל. את איך שאנחנו מתבטאים. אני לא יודע אם אני גולש קצת, אבל היום אומרים 'כוסית' ואני שומע את זה ואני מזועזע. ואני עוד אחד שאוהב לנבל את הפה...". מוהר הסכים איתו ואמר ש"המלה כוסית באמת חושפת גסות לב שלא תתואר. זה לא סתם ניבול פה, שיכול גם להיות תמים. מי שיכול לקרוא ככה לבחורה...". איינשטיין הביע את תסכולו במילים "למה 'כוסית', כוסאוחתו...", אמירה שמאוחר יותר תיכנס לספרם של רוזנבלום וצבי טריגר "ללא מילים - התרבות הישראלית בראי השפה", שבו טענה רוזנבלום כי "'כוס' היא לא בהכרח פוגענית. 'כוסית', כן, והתקינות הפוליטית לא תמיד יכולה להבדיל בין המקרים, דווקא במקום שבו בני אדם יכולים".
במילון.
כניסתה של מילת סלנג למילוני השפה התקנית מצריכה התגברות על מחסומים אחדים. בין מילוני השפה התקנית יש המסתייגים מהכללתן של מילות סלנג, ומציינים רק את הבולטות שבהן. מילת סלנג הנחשבת ל"מילה גסה" צריכה לעבור מחסום נוסף, מחסום המהוגנות, קודם שהיא נכללת במילון. שני מחסומים אלה אינם קיימים במילוני סלנג, שהרי מטרתם היא לכלול מילים כאלה.
בכרך השני של "מילון עולמי לעברית מדוברת", יצירתם של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה עדיין לא מופיעה המילה "כוסית", אף שכבר הייתה בשימוש (לא נרחב, כנראה) בשנים שקדמו לשנת 1982, שבה המילון יצא לאור. המילון מכיל שתי מילים שמקורן דומה ואינן בשימוש בימינו, "כוסה" ו"כוסייה", ואת שתיהן הוא מתאר כמילות גנאי.
אברהם אבן-שושן מיעט לכלול מילות סלנג במילונו, "המילון החדש", ורק במהדורת המילון שיצאה לאור בשנת 2003 (כעשרים שנה לאחר פטירתו של אבן שושן) ניתן ייצוג נרחב למילות סלנג. בהתאם לכך, במהדורת 2000 של המילון לא נכללו המילים "כוסית" ו"כוסון", אך גם לא "זין" הוותיקה ונפוצה יותר. במהדורת 2003 מופיעה המילה "כוסית", והגדרתה: "כינוי לבחורה מושכת (בלשון הדיבור)".