שגריר ישראל לשעבר באתיופיה, אבי גרנות כתב לראש מנהל הגיור: "בביקוריי במתחם, באותם מקרים שבהם הביקור לא היה מתוכנן, לא מצאתי אותם מנהלים חיים יהודיים. תפילות שחרית הומות אדם התקיימו רק כאשר הביקורים היו מתוכננים מראש. רבים מאוד מתושבי אתיופיה הענייה מצפים למצוא עתיד טוב יותר בעולם הגדול, וישראל מהווה אטרקציה מבוקשת".
הפרופ' רות גביזון סבורה שיש לשנות את חוק השבות. לדעתה, אין להעלות ארצה אדם "ללא שום עניין בחיים יהודיים, ושלעיתים הוא אף חבר מאמין ומזוהה בקהילה דתית ולאומית אחרת". בנוסף, גביזון סבורה שאין להעלות ארצה קבוצות אשר יש סיכוי כי יחיו בשולי החברה מתוך כעס ותסכול (בהתייחסה בעיקר לאיחוד משפחות). חבר הכנסת אורי אריאל טען שדבריה של גביזון גובלים בגזענות.
על פי העיתונאי והפובליציסט בן דרור ימיני עצם ההשוואה בין הפלאשמורה לבין הלא-יהודים ממדינות ברית המועצות לשעבר נובע מבורות שכן אלו מברית המועצות לשעבר מגיעים תחת חוק השבות, ואילו רובם של הפלאשמורה כלל אינם נכללים תחת אותו החוק. לטענתו עלייתם תחת חוק הכניסה לישראל ועל סמך החלטות מיוחדות של הממשלה היא אפליה לטובה.
אנטישמיות.
היחס של הממשל האתיופי כלפי היהודים איננו מפלה, וכמעט ואין בנמצא אירועים בעלי אופי אנטישמי. ממשלת אתיופיה ביקשה כי ישראל תעגן בחקיקה את החלטתה להעלות את בני הפלאשמורה עד סוף 2007; החלטה שלא יושמה במציאות. כיוון שלבני הפלאשמורה יש אפשרות לעלות לארץ, הם נאלצים למכור את כל רכושם לשכניהם, קודם לקבלת האישור הסופי לעלייתם. בני הפלאשמורה שבקשת העלייה שלהם לא מאושרת נאלצים לחזור למקום מגוריהם ולקנות בחזרה את רכושם, דבר הגורם לעיתים לסכסוכים ולאנטגוניזם.
בחודש מאי 1998 ביקר דניאל פקדו, יועץ ראש הממשלה דאז לענייני יהודי אתיופיה, באזור גונדר. בדו"ח שכתב תיאר את מצבם הקשה של הפליטים בעיר גונדר, וגם ציין את תחילת תופעת המנוסה מהכפרים לכיוון אדיס אבבה ואת הפגיעות בכפרים ביהודים, מצד הנוצרים הדוחקים בהם לעזוב. הוא הציע לפעול בדחיפות לסייע ולהעלות את הפליטים מגונדר. הדו"ח לא נחשף לציבור הישראלי.
בעקבות הדיווחים ביקרו אברהם נגוסה ואבשלום אליצור ביישובי פלאשמורה באזור גונדר, ודיווחו על התנכלויות ורדיפה ליהודים.
קישורים חיצוניים.
מאמרי דעות ועיתונות
מונרכיה העוברת בירושה
מונרכיה העוברת בירושה היא הסגנון הנפוץ ביותר של מונרכיה וצורתן של כמעט כל המונרכיות הקיימות כיום בעולם.
תחת מונרכיה העוברת בירושה מגיעים כל המלכים מאותה משפחה, והכתר עובר ישירות מחבר אחד של המשפחה לחבר אחר במשפחה. לשיטת הירושה יש יתרונות בהיותה יציבה, מתמשכת וצפויה מראש, כמו גם הגורמים הפנימיים המייצבים של חיבת המשפחה והנאמנות המשפחתית.
למשל, כאשר המלך או המלכה במונרכיה העוברת בירושה מת או מתפטר, הכתר עובר בדרך כלל לדור הבא, כלומר, צאצאם, בדרך כלל על פי סדר הבכורה. כשצאצא זה מת קודם לכך, עובר הכתר לצאצאו, או אם אין לו צאצאים, הכתר עובר לאחות, אח, אחיינית, אחיין, בן-דוד, או קרוב משפחה אחר. בדרך כלל נקבע היורש במונרכיות העוברות בירושה באמצעות חוק המגדיר את סדר היורשים, כך שידוע היטב מראש מי יהיה המונרך הבא, גם אם מתרחשים מקרי מוות פתאומיים. סדר היורשים האופייני במונרכיות העוברות בירושה מבוסס על צורה כלשהי של זכות הבכורה, אך קיימות שיטות אחרות כמו העברת הירושה לגברים בלבד על פי גילם (קודם אחיו של המונרך ואחר כך בניו), בחירה (באירלנד כך היו נבחרים ראשי השבטים והמלכים תהליך הקרוי באנגלית tanistry) והסכם רוטציה, שהיו נפוצים יותר בעבר.
בעבר היו הבדלים בשיטות הירושה, בעיקר סביב לשאלה האם הירושה מוגבלת לזכרים בלבד, או האם גם הנקבות ראויות למלוך. מתייחסת למערכות בהן לנקבות אסור למלוך או להעביר את זכויות הירושה לצאצאיהן הזכריים (ראו החוק הסאלי). "אגנאט" מוגדר כסוג מיוחד של קרוב משפחה של אדם כאשר קיים אב קדמון משותף שממנו יש לכל אחד משניהם שושלת רצופה של בנים זכרים בלבד. לעומתה, התייחסה פעם לכל סוג של ירושת ממלכה או ירושה אחרת שבה התאפשר גם לזכרים וגם לנקבות להיות יורשים, אם כי כיום המונח מתייחס במפורש לירושה שווה על פי הבכורה בלא קשר למגדר.
מלוכה נבחרת יכולה לפעול באופן מעשי כמו מונרכיה העוברת בירושה, למשל כאשר הזכות להיבחר מוגבלת לבני משפחה אחת בלבד (ואף מוגבלת יותר אם הדבר מותר על פי חוקי הקדימות בבחירה). דבר זה אירע בעבר, בדרך כלל בצורה איטית, במונרכיות שבמקור היו מונרכיות נבחרות. צורה אחרת של מלוכה העוברת בירושה, על אף שהייתה כביכול נבחרת, היא כאשר המונרך המכהן מביא לבחירה במהלך חייו את יורשו הנבחר (בן, בת, אח, אחות, או קרוב משפחה אחר) כשעדיין יש ביכולתו להפעיל את מלוא השפעתו על מנת לכוון את הבחירה לתוצאה הרצויה מבחינתו.
ברבות ממדינות אירופה של סוף ימי הביניים היו מונרכיות נבחרות באופן רשמי, אבל אותה משפחה אחזה בהגה השלטון כבר במשך מאות בשנים, ואת מצב כלאיים זה ניתן לכנות כמונרכיה פסאודו-נבחרת, העוברת בפועל בירושה, כאשר שיטת הירושה עוברת שינוי בצורה איטית. רובן של המונרכיות הנבחרות מסוג זה הפכו רשמית למונרכיה העוברת בירושה בתחילת העידן המודרני.
שברולט קמארו
שברולט קמארו (באנגלית: Chevrolet Camaro) היא מכונית פוני שנוצרה באמריקה הצפונית על ידי מותג שברולט של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס.
המכונית הוצגה לראשונה ב-26 בספטמבר 1966 כמכונית מודל 1967 ועוצבה כמודל תחרותי לפורד מוסטנג. היא חלקה את אותה פלטפורמת F-Body (הנעה אחורית קטנה יחסית) וכן מרכיבים רבים נוספים עם מכונית הפונטיאק פיירבירד, שהוצגה גם היא ב-1967.
ארבעה דורות עיקריים של המכונית יוצרו לפני שהייצור נפסק בשנת 2002. אולם, מכונית קונספט חדשה של הקמארו הוצגה בינואר 2006, וזאת הופיעה בסרט הרובוטריקים החדש ביולי 2007, לאחר שרישיון המכוניות של ג'נרל מוטורס הותר לשימוש בסרט, כמו גם בסרט מהיר ועצבני 2 בנוסף, הדור החמישי הושק ב-2010 בארצות הברית וב-2012 באירופה. בשנת 2015 הציגה שברולט את הדור השישי לקאמרו.
בסוף יולי 2021 חשפה שברולט כי לאחר שמשנת 2015 המכירות של הקמארו יורדות משנה לשנה, יופסק הייצור של הקמארו ודגם חדש ישא את השם קמארו, הדגם החדש יהיה מכונית סדאן (אולי סדאן פאסטבק) חשמלית. ב-4 באוגוסט 2021 נחשפו איורים לא רשמיים של המכונית החשמלית שתחליף את הקמארו. על פי הדיווחים שברולט תפסיק את הייצור של הקמארו ב-2024 עם הצגת המחליפה.
דורות.
דור ראשון.
שברולט קמארו מהדור הראשון הוצגה לראשונה בספטמבר 1966 בתור מודל 1967 בהנעה אחורית חדשה המשתמשת בפלטפורמת GM F-Body וניתנה לרכישה כרכב בעל שתי דלתות, כבעלת 2+2 מושבים, כקופה או קבריולה עם מנועי V8. בהיותם מודאגים מהצלחתה של מכונית הפורד מוסטנג, מנהלי חברת שברולט הבינו שמכונית הספורט שלהם, הקורווייר, לא תוכל להשיג את אותה הצלחה במכירות בגלל עיצוב המנוע האחורי שלה. לכן, הקמארו מודל 1967 הוצגה עם אותה הנעה אחורית וקונפיגורציית מנוע קדמי כמכונית הפורד מוסטנג. כמו כן, הקמארו עוצבה במיוחד בכך שהקלה על הרכבת תוספים ושיפורי כוח בחלל המנוע.
מודל 1967 החזיק מעמד עד לשנת 1969, ובסופו של דבר היווה השראה לפיתוח הדור החמישי של הקמארו.
דור שני.
הוצגה לראשונה בפברואר 1970, הדור השני של הקמארו נמצאה בייצור למשך 12 השנים הבאות. המכונית גדלה ברוחבה ובאורכה, מה שהפך אותה לכבדה יותר. הדגם עדיין היה מבוסס על פלטפורמת F-Body והמכונית דמתה לקודמתה בעיצוב השלדה שלה, בקפיצים אחוריים, ובמתלים הקדמיים. הדגם ייראה שינויים רבים לכל אורך הייצור, עד לשנת ייצור 1981, בה החל דגם הדור השלישי.
דור שלישי.
דגם הדור השלישי הוצג כדגם דגם 1982. הוא המשיך להשתמש בפלטפורמת F-Body של חברת ג'נרל מוטורס, ואף הנפיק גרסה לציון "20 שנות הנצחה" בשנת 1987 וכן גרסה לציון "25 שנות מורשת" בשנת 1992. אלה היו הדגמים הראשונים שהשתמשו במערכת הזרקת דלק, ארבע מהירויות אוטומטיות, תיבת הילוכים ידנית בעלת חמש מהירויות, מנועי ארבעה צילינדרים, גלגלי 16 אינץ', מבנה שלדה המותאם לתא מטען, ופנס בלימה שלישי במראה אחורית.
דור רביעי.
דגם דור רביעי הוצג בשנת 1993 עם פלטפורמת F-Body משופרת. אפיוני המכונית מאז מודל הדור הראשון שומרו- שתי דלתות, מושבי 2+2, קופה או קבריולה ומנועי V8. מודל זה הציג את מנוע V8 LT1 בעל 5.7 ליטרים (350 אינץ' מעוקב) שהוצג שנה קודם לכן בקורבט, בנוסף לאופציה של תיבת הילוכים ידנית בעלת שש מהירויות. דגם שנת 1998 עוצב מחדש עם מראה שלדה וכן שינויים במנוע, בכך מחליף את מנוע ה-LT1 במנוע LS1 העשוי מאלומיניום (346 כוח סוס), שהוצג בקורבט C5.
הדור הרביעי של הקמארו החזיק מעמד עד לשנת 2002, שבה ייצור פלטפורמת F-Body הופסק כתוצאה ממכירות חלשות וחוסר היצע בשוק למכוניות קופה.
דור חמישי.
ב-9 בינואר 2006, לאחר ארבע שנות השבתת פעילות, הכריזה חברת ג'נרל מוטורס באופן רשמי על דגם קונספט חדש של הקמארו, שיוצרה בסוף שנת 2008 ויצאה למכירה מרץ שנת 2009. מכונית הקונספט בוססה על פלטפורמת GM Zeta החדש, והונעה בעזרת מנוע V8 LS3 בעל 425 כוח סוס. בנוסף, צוידה בתיבת הילוכים ידנית בעלת שש מהירויות.
ב-6 בינואר 2007, הציגה החברה את דגם הקבריולה. מכונית הקמארו הוצעה עם מנועי V6 ו- V8. בארצות הברית המחיר ההתחלחתי היה 23,280 דולר אמריקאי, ובאירופה, המחיר ההתחלתי היה 34,995 לירה שטרלינג (נכון לבריטניה) או 39,999 אירו (נכון לגרמניה).