ב-1995 נישא למעצבת האמנותית היהודיה-יוונייה-צרפתייה, איב מבראקיס. לזוג ארבע בנות כאשר את אחת מהן אימצו במונגוליה. הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה. מקגרגור סיפר שהם מגדלים את הילדות בדתה היהודית של אשתו. הזוג התגרש ב-2018 בעקבות רומן של מקגרגור עם מרי אליזבת' וינסטד ששיחקה לצידו בפארגו.
ב-27 ביוני 2021 נולד בנם של מקגרגור ווינסטד, לאורי, וב-2022 בני הזוג התחתנו.
ב-2010 הוענק לו תואר אבירות מממשלת צרפת. תחביבו היא רכיבה על אופנוע והוא אף השתתף במספר מסעות אופנועים: מסקוטלנד לדרום אפריקה (שתועד בתוכנית Long Way Down), לאורך יבשת אירואסיה (Long Way Round שתועד בתוכנית) ולאורך יבשת אמריקה (שתועד בסדרת הטלוויזיה Long Way Up).
יואן מק'גרגור
תמיד
רויאל קראון קולה
מים מליחים
מים מליחים הם מים שרמת המלחים בהם (כדוגמת נתרן, אשלגן ומלחים אחרים) גבוהה מרמת המלחים במים מתוקים, אך קטנה מרמת המלחים במי ים. המים המליחים טובים במקרים מסוימים לתעשייה ולחקלאות, למשל להשקיית תמרים וגפנים, אך אין הם מתאימים למרבית הגידולים.
כמו כן ניתן להתפיל מי מליחים ולהופכם ראויים לשתייה בתהליך הצורך פחות אנרגיה מזה של התפלת מי ים.
כאשר משקים גידולים חקלאיים בעלי עמידות במים מליחים, המליחות המוגברת מעודדת את יצירת הסוכרים בפרי, שלבסוף מתוק יותר לעומת פרי מגידול שהושקה במים שפירים. בין הגידולים המציגים תכונה זו הם תמרים וגפנים שהוזכרו למעלה וכן עגבניות.
באזור הנגב הדרומי נמצאים כמה עשרות מיליארדי מ"ק מי תהום מליחים, ללא מוצא טבעי אל פני הקרקע. לכן מטפחים באזור גידולים בעלי עמידות למים מליחים כמו שדות כותנה, זיתים, עגבניות שרי, כרמי גפן ודגים.
כמו כן הוקמו באזור זה 17 מתקנים להתפלת מים מליחים עבור יישובים שאינם מחוברים לרשת המים הארצית. בצפון הארץ מופיעים המים המליחים בעיקר בצורת מעיינות: מעיינות בית שאן, מעיינות בקעת גינוסר, מעיינות נחל נעמן ומעיינות נחל תנינים. נעשה שימוש חקלאי גם במים מליחים שמקורם במעיינות ממערב לכנרת. מים אלה מוזרמים לירדן הדרומי, מדרום לסכר אלומות, בקטע שבין הכנרת וים המלח.
כמו כן מוכרת תופעת זיהומו של אקוויפר החוף עם כניסתם של מי ים ועירובם במי התהום השפירים עקב שאיבה מוגברת של האקוויפר.
שפך נהר הוא גוף מים המתאפיין במים מליחים, היכן שמתערבים מי גשמים שפירים במי הים.
אנגדה
יסעור (מסוק)
וירג'ין גורדה
וירג'ין גורדה (באנגלית: Virgin Gorda) הוא האי השלישי בגודלו באיי הבתולה הבריטיים שבים הקריבי ושטחו כ-21 קמ"ר.
היסטוריה.
על פי הפולקלור המקומי, שמו של האי "הבתולה השמנה" - ניתן לו על ידי כריסטופר קולומבוס אשר גילה את האי במסעו השני לאמריקה, בשל צורת האי - הדומה לאישה שמנה השוכבת על גבה.
כלכלה.
עיקר כלכלת האי מתבססת על התיירות, המגיעה לאי בשל התצורות הגאולוגיות הייחודיות שבו, הנקראות "המרחצאות" ("The Baths"). המרחצאות הם חופי רחצה בהם נראים שרידים של פעילות געשית שתוצאותיה הם גושי גרניט ענקיים המכסים את החופים ויוצרים חופים פרטיים קטנים ביותר בהם יכולים התיירים לשחות במים רדודים המוגנים מגלי האוקיינוס.
גיל (טיל)
רומן מפתח
רומן מפתח (בצרפתית: roman à clef) הוא מונח המציין סוגה של רומן או נובלה, בה מתוארים אירועי חיים אמיתיים, מאחורי העמדת פנים של סיפור בדיוני.
ה"מפתח", שאינו מוצג בטקסט עצמו, הוא ההתאמה הקיימת בין האירועים, המאפיינים או הדמויות שביצירה הספרותית, לבין אלה הקיימים במציאות.
קיימות מספר סיבות שבעטיין יבחרו מחברים בסוגת "רומן המפתח":
דוגמאות לרומני מפתח.
הכחשות לזיהוי כרומן מפתח.
יש המנסים לקרוא אחדים מסיפוריו של ש"י עגנון כאילו הם רומן מפתח, אך עגנון הכחיש זאת, בעת שהופיע בפני האקדמיה ללשון העברית:
גם מולייר, שרבים טענו שהם הם המקורות לדמויות במחזותיו, התרעם על כך:
צ'נסטוכובה
איסלאם באוסטריה
דיר אל אסד
ויז
פופאיי (טיל)
מירו (זמר)
עמיר (מירו) ירוחם (נולד ב-14 במאי 1975) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה.
ירוחם נולד ביפו, נדד בין חולון ובת-ים ובגיל 17 עבר ליבנה בה הקים בשנת 1992 את להקת שב"ק ס'. בשב"ק ס' היה שותף בעשיית ארבעה אלבומים, "שבק" (1995), "כנען 2000" (2000), "בום קרנבל" (2008) ו"פרה פרה" (2012).
בשנת 1996 פרש ירוחם משב"ק ס' והקים את הרכב חלוצי החלל, ביחד עם כפיר ארצי (חמי). ההרכב שילב בין היפ-הופ לפאנק והופיע במשך כשנתיים, עד לחזרתו של ירוחם לשב"ק ס' לקראת האלבום השלישי.
אחרי הוצאת האלבום השלישי של שב"ק ס' החליטו חברי הלהקה לקחת פסק זמן. בשנת 2001 החלו חמי וירוחם לעבוד על אלבום ראשון של חלוצי החלל עם רע מוכיח. האלבום הופק מוזיקלית על ידי מוכיח בניו יורק ובפלורנטין שבתל אביב-יפו.
בשנת 2002 יצא האלבום בהפצה עצמית של חלוצי החלל תחת לייבל שהקימו בשם "המקלט".
באוגוסט 2007 חזרה להקת שב"ק ס' להופיע ביחד.
נכון ל-2015 נשוי ירוחם לאפרת ולזוג שני ילדים. הוא דוקטור להיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב בנושא "מוזיקה חברה ודת ביוון הארכאית", בהנחיית פרופ' עירד מלכין. בהערכת העבודה כתבו השופטים: "הידע והניסיון של המחקר כמוזיקאי מאפשרים לו לגשת באופן לא שיגרתי לעדויות כתובות ואיקונוגרפיות ... לאורך המחקר עושה המחבר שימוש פורה במושג ה-'סאונדסקייפ' שמתאר את החוויה המוזיקלית-ריטואלית בכללותה – נגינה, שירה, ריקוד, מיתוס, מרחב הביצוע ועוד. מושג זה התפתח בממשק המחקרי של מוזיקולוגיה, אתנו-מוזיקולוגיה, פסיכו-אקוסטיקה ותחומים נוספים. המחבר הוא הראשון שישם את המושג לחקר תרבות עתיקה...".
ב-16 בדצמבר 2019 שחרר ירוחם סינגל בשם "בוקר טוב שמש". זהו שיר הסולו הראשון של ירוחם והראשון מאז חלוצי החלל, שאינו במסגרת של שב"ק ס'. ב-7 במאי 2021 הוציא ירוחם את אלבום הסולו הראשון שלו - "חלומות באוויר". האלבום הופק על ידי בן הנדלר והופץ על ידי נענע דיסק. בשירים התארחו: הראפר פלד וחברו משב"ק ס' ו"חלוצי החלל", כפיר ארצי (חמי).
מקהלת הנערים של וינה
מקהלת הנערים של וינה (בגרמנית: Wiener Sängerknaben) היא מקהלה של נערים בקולות סופרן ואלט, השוכנת בווינה, אוסטריה. היא אחת ממקהלות הנערים הנודעות ביותר בעולם. הנערים נבחרים בעיקר מאוסטריה אך גם מארצות אחרות בעולם, לאחר ראיון אישי.
המקהלה, שהתפרסמה באיכותה הווקאלית היוצאת מן הכלל, עבדה בשנות קיומה עם מוזיקאים כמו וולפגנג אמדאוס מוצרט, אנטוניו קאלדארה, אנטוניו סאליירי, היינריך איזאק, פאול הופהיימר, היינריך איגנץ ביבר, יוהאן יוזף פוקס, כריסטוף ויליבלד גלוק ואנטון ברוקנר.
תולדות המקהלה.
המקהלה היא הממשיכה המודרנית של מקהלות הנערים של חצר המלוכה הוינאית, שראשיתן בימי הביניים המאוחרים. המקהלה נוסדה, למטרות מעשיות, באמצעות מכתב שהוציא מקסימיליאן הראשון ב-7 ביולי 1498. במכתב הורה הקיסר לפקידי החצר להעסיק מורה לזמרה, שני בסים ושישה נערים. סלובני בשם יורי סלטקוניה היה למדריך ההרכב הזה.
תפקיד המקהלה (שמנתה בין ארבעה-עשר לעשרים נערים) היה לספק ליווי מוזיקלי למיסה הכנסייתית.
הילדים קיבלו השכלה מוזיקלית נרחבת, שברוב המקרים הייתה לה השפעה משמעותית על שארית חייהם, שכן רבים מהם המשיכו בדרך זו והיו למוזיקאים מקצועיים. המלחינים יעקובוס גאלוס ופרנץ שוברט והמנצחים הנס ריכטר, פליקס מוטל וקלמנס קראוס היו חברים במקהלה.
בשנת 1920 התפרקה קבוצת נגני החצר, אבל הרקטור באותה תקופה, יוזף שניט, ביקש להמשיך במסורת. ב-1924 נוסדה באופן רשמי "מקהלת נערי וינה" והתרחבה עד להיותה קבוצה מוזיקלית מקצועית. משנת 1948 משמש ארמון אוגרטן (Palais Augarten) כאתר חזרות ופנימייה מגיל גן ילדים עד גיל חטיבת ביניים.
המקהלה היא ארגון פרטי שלא למטרות רווח. יש כ-100 זמרים, בני עשר עד ארבע-עשרה. הנערים נחלקים לארבע מקהלות מסיירות, המופיעות בכ-300 קונצרטים בשנה לפני קרוב ל-500,000 איש. כל קבוצה יוצאת לסיורים של בין תשעה לאחד-עשר שבועות.
ד"ר אויגן יסר היה לנשיא המקהלה בשנת 2001 ולמנהלה בשנת 2003. ג'רלד וירת היה למנהלה האמנותי של המקהלה בשנת 2001.
מירו
ראוונסבריק
מחנה ראוונסבריק (גרמנית: Ravensbrück) היה בתקופת הרייך השלישי מחנה ריכוז בחבל טמפלין שבמדינת ברנדנבורג בגרמניה, בקרבת העיירה פירסטנברג על נהר האפל , כמאה קילומטר מצפון לברלין. הוא נחשב למחנה הריכוז (שמאוחר יותר אף הפך למחנה השמדה) לנשים הגדול ביותר בגרמניה.
לפי הערכה בריטית ראשונית משנת 1946, נספו במחנה כ-91,000 נשים, אלא שהערכה זו התבררה כגבוהה מדי. לפי מחקרים חדשים יותר, שגם הם נתונים במחלוקת, מדובר ב-25,000 עד 40,000 קורבנות במחנה. מספר זה אינו כולל את אסירי צעדות המוות.
היסטוריה.
בין השנים 1939 ו-1945 הוחזקו במחנה ראוונסבריק בסך הכול כ-132,000 נשים וילדים, 20,000 גברים ו-1,000 נערות (במחנה אוקרמרק), מארבעים אומות שונות. סגל המחנה מנה כ-1,000 אנשי אס אס ו-550 סוהרות. לפי ההערכות, נספו במחנה כ-40,000 אסירים. בספר הזיכרון שראה אור במלאת 60 שנה לשחרור המחנה, נמנו שמותם של 13,161 נשים, גברים וילדים אסירים במחנה.
בשנים 1938–1939.