ב-2019 מוזגו חזרה החברות Viacom וCBS ויצרו את תאגיד ViacomCBS.
בשנת 2020 רכשה החברה את קבוצת ענני תקשורת הישראלית.
הליכים משפטיים נגד YouTube.
כבעלי זכויות היוצרים של תוכני בידור רבים, לרבות סדרות טלוויזיה, ויאקום עקבה בדאגה בעוד שזכויות אלו הופרו לטענתה באתר YouTube. האתר, המאפשר העלאת קובצי וידאו על ידי משתמשיו, הואשם לא אחת בהפרת זכויות יוצרים על ידי גופים שונים. ויאקום הגישה רשימה בת 100,000 פריטים אשר לטענתה הוצגו באתר והפרו את זכויותיה, אם כי לאחר בדיקה חוזרת הוסרו מהרשימה מספר פריטים אשר זכויותיהם לא היו של ויאקום.
ביולי 2008 פסק שופט אמריקאי שעל גוגל למסור מידע אודות כל הצפיות של כלל הסרטונים כולל פרטי הגולשים.
רשות (בעלות)
רשות של אדם במשפט העברי היא מונח המשמש בדרך כלל לתאר את הבעלות המעשית של אדם על רכושו, בדרך כלל מטלטלין, בהנגדה לעצם הבעלות עליהם ("ברשותו" מול "שלו").
מקור הדין.
מקור הדין הוא בתלמוד:
כלומר: אם אדם גזל מאדם אחר חפץ, והנגזל עדיין לא התייאש מהחפץ, אלא בדעתו עדיין להעמיד את הגזלן בדין ולהוציא ממנו את הגזילה, אין הגזלן יכול להקדיש, שכן למרות שהחפץ שלו משפטית בהחלט, אין החפץ ברשותו. כאשר חפץ של אדם אינו ברשותו, הדבר מהווה מחסור בבעלותו, שכן בעלות אינה צדק אלא מציאות; בעלותו של אדם מתבטאת בשליטתו על חפציו, ובהחלשות שליטתו המציאותית, נחלשת בעלותו, ולכן כאשר הוא רוצה להקדיש את החפץ. התורה דורשת שהוא יהיה שלו לגמרי, שלו - וברשותו.
באופן דומה מסביר המהר"ל את ייאוש המפקיע את החפץ מיד בעליו. המהר"ל מסביר שחפציו של אדם אינם אבר מאבריו, ובעלותם מוגבלת בשייכותם אל האדם ובמימוש בעלותו עליהם, ולכן כאשר יצא החפץ מדעתו ומרשותו, נפקעה בעלותו עליהם.
פרנצ'סקו אראיה
פרנצ'סקו דומניקו אראיה (באיטלקית: Francesco Domenico Araja או Araia; נולד ב-25 ביוני 1709 בנאפולי, ממלכת סיציליה, מת בין 1762 ל-1770, בולוניה, מדינות הכנסייה) היה מלחין איטלקי, שעשה 25 משנות חייו ברוסיה וכתב לפחות 14 אופרות לחצר הצארינה הרוסית, ביניהן "צפאל ופרוקריס" (Цефал и Прокрис), האופרה הראשונה בשפה הרוסית.
חייו.
אראיה נולד בנאפולי, שם השתלם בלימודי מוזיקה. הוא החל לחבר אופרות בגיל 20. האופרות המוקדמות שלו הופקו בתיאטראות נאפולי, פירנצה, רומא, מילאנו וונציה. ב-1735 הוזמן לסנקט פטרבורג עם להקת אופרה איטלקית גדולה, והתמנה למאסטרו די קאפלה של הצארינה אנה איבנובנה ואחריה הצארית יליזאווטה פטרובנה.
בחודשי החורף הוצגו האופרות בדרך כלל באגף של ארמון החורף (Zimniy Dvorets) ובחודשי הקיץ בתיאטרון של גן הקיץ (Letniy Sad).
האופרה "כוחן של אהבה ושל שנאה" La forza dell'amore e dell'odio של אראיה הייתה האופרה האיטלקית הראשונה שהוצגה ברוסיה. היא הועלתה בשנת 1736 בשם Сила любви и ненависти בלוויית תרגום רוסי מאת ואסילי טרדייקובסקי. הייתה זו ליברית האופרה הראשונה שהודפסה ברוסיה. אחריה הוצגו Semiramide (Il finto Nino, overo La Semiramide riconosciut ב-1737,Artaserse ב-1738, Seleuco, בתרגום לרוסית, שהצגת הבכורה שלה הייתה במוסקבה ב-1744, Scipione בתרגום לרוסית בסנקט פטרבורג ב-1745, ואחרות.
רוב האופרות שכתב ברוסיה היו לליבריות איטלקיות. עם זאת, ב-1755 חיבר אראיה את Цефал и Прокрис ("קפאלוס ופרוקוריס"), אופרה בשלוש מערכות לליברית רוסית מאת אלכסנדר סומארוקוב, על פי "המטאמורפוזות" של אובידיוס. אופרה זו הוצגה בסנקט פטרבורג ב-7 במרץ 1755 עם תפאורות מרשימות מעשה ידיו של ג'וזפה ולריאני. הייתה זו האופרה הראשונה המבוצעת על ידי זמרים רוסים. האופרה נחלה הצלחה רבה ואראיה בא על שכרו ביד רחבה מאת הצארינה יליזאווטה פטרובנה. האופרה הועלתה שוב בהפקה מחודשת בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג ב-14 ביוני 2001. הצגות בכורה של שתי האופרות הבאות של אראיה הועלו בערים שונות ברוסיה: "שבויי האהבה" באורניינבאום ב-1755, ו"איפיגניה בטאוריס" במוסקבה ב-1758. ב-1759 חזר אראיה לאיטליה, אך נקרא לשוב להכתרת הצאר פיוטר השלישי ב-1762. זמן קצר לאחר מכן עזב בעקבות הדחתו של פיוטר על ידי קתרינה הגדולה. חיבוריו האחרונים היו אורטוריה להולדת ישו ואופרה, "לה צ'ימוטאה". אראיה מת בבולוניה בין 1762 ל-1770.
משפט לבג
הארמון המלכותי של בית סבויה
הארמון המלכותי של בית סבויה (באיטלקית: Palazzo Reale) נחשב לאתר הראשון והחשוב של המעונות המלכותיים של בית סבויה. הארמון ממוקם במרכז העיר טורינו. מהככר המרכזית, מול הארמון המלכותי, "פיאצה קסטלו" (Piazza Castello) יוצאים הרחובות הראשיים של המרכז ההיסטורי של העיר: רחוב פּוֹ (Via Po), רחוב רומא (Via Roma), רחוב גריבלדי (Via Garibaldi) ורחוב פטר מיכה (via Peter Micca). המבנה של הארמון הוא בסגנון בארוקי, אך ללא הראוותנות המאפיינת מבנים אלה. אורך החזית 107 מטר והגובה הממוצע הוא 30 מטר. הוא מרשים פחות מארמון כמו מעון הציד הגדול של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi). עם זאת מקומו האסטרטגי עדיין משרה עצמה.
היסטוריה.
הארמון נבנה במאה ה-16, ומאה ה-17 שופר עבור כריסטין מארי מצרפת, מאדמה ריאלה. הארמון נבנה בטורינו, היום בירת מחוז פיימונטה, אשר הייתה בירת בית סבויה מהמאה ה-12 עד המאה ה-19. הארמון המלכותי כולל ממצאים המעידים על סגנון החיים האריסטוקרטיים. המשפחה המלכותית גרה בארמון משנת 1645. חדרי הארמון מקושטים בשטיחי קיר עשירים ובאוספים של אגרטלים סינים ויפניים. במחסן הנשק המלכותי יש אוסף תצוגות של נשק מהמאה ה-16 והמאה ה-17.
תיאור המקום.
הארמון מאופיין בסגנון בנייה בארוקי אך כולל גם אלמנטים של אדריכלות נאו-קלאסית. חזית הארמון שוחזרה בשנים האחרונות ושוחזר צבעה המקורי שהיה לבן.
הארמון נבנה על ידי שני אדריכלים: קרלו די קסטלמונטה (Carlo di Castellamonte) ו"אמדיאו קסטלמונטה" ( Amedeo di Castellamonte). מבט לאורך החזית של הארמון מצביע על האיזון בין
הביתנים הצדדים. האיזון מופרע רק בכיפה הנראית משמאל של הקפלה, בה נשמרים "תכריכי טורינו". ב"ארמון המלכותי" מצויה גם האנדרטה הלאומית של הקרביניירי (בעבר משטרת הפרשים) (Monumento Nazionale al Carabiniere).
נוסע שביקר בארמון בשנת 1795 כותב על הארמון: "הריהוט מתאים לתפארת החדרים. בין השאר, מעמדי התאורה משתקפים במראות אשר מעוטרות במסגרות כסף, שנעשו בטעם רב. אני מעיר הערה זו רק בגלל העובדה שפרטי הריהוט, שבשימוש החדרים באיטליה, מוצבים בירכתי האולם כך שלא תימנע כניסה של אור היום לחדר".
מאחורי הארמון מצויים הגנים המלכותיים. הכניסה היא משדרות לוצ'יו (Viale Luzio). הגנים פתוחים לציבור בשעות אלה: משעה 9:00 בבוקר עד שעה לפני השקיעה. הכניסה חופשית.
חיים יזרעאלי
חיים יזרעאלי (יזראליט, 1891 – י"ט באב תרפ"ט אוגוסט 1929) היה רופא המושבה באר טוביה ונרצח בה במאורעות תרפ"ט.
ביוגרפיה.
יזרעאלי נולד למשפחה עשירה בפלך מינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אביו הַגביר רצה לראותו כרב בישראל ובגיל 15 נכנס חיים לישיבת טלז ונמנה עם טובי תלמידיה. בגיל 18 למרות התנגדות הוריו החליט לעזוב את הישיבה וחיי האברכות. הוא עבר למינסק ובמשך שנה של לימודים אינטנסיביים קיבל תעודת בגרות. הוא החליט ללמוד רפואה ונתקבל לאוניברסיטת ברלין. בשנת 1912 סיים את לימודי הרפואה בברלין וחזר לרוסיה שם עמד בהצלחה בבחינה הממשלתית.
במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הרוסי ושימש בחזית כרופא צבאי בדרגת קפיטן. לאחר המלחמה התיישב בעיר סארנה בפלך ווהלין ועבד שם כרופא. ב-1920, התיישב בעיר קובל שבווהלין, נישא לבת משפחת פלץ מהעיירה מלניצה ונולד לו בן. בשנים אלו החל לאמץ את הרעיון הציוני. שימש ראש הציונים הכללים בעיר והנהיג את התנועה הציונית-תרבותית.
בשנת 1922 עלה ארצה עם משפחתו. בתחילה עבד ברמלה וטיפל ביהודים וערבים. בסוף שנת 1923 נתבקש לעבור לעזה ששם הייתה קהילה יהודית קטנה שהייתה זקוקה לרופא יהודי. הוא פעל רבות בקרב ערבים שהיוו רוב בין תושבי העיר, סייע לקהילה היהודית הקטנה והשתתף בייסוד "בנק הלוואה וחסכון" בעזה. הוא רכש לו מכונית פורד ובה היה מבקר את חוליו הערבים בכפרי הסביבה. באותה תקופה בהשפעת כיבוש עמק יזרעאל וייבוש הביצות הוא שינה את שמו ליזרעאלי.
בסיוריו ברחבי הדרום והנגב הגיע למושבה באר טוביה שהייתה המושבה היהודית הקרובה ביותר לעזה. הוא רכש בית וחלקת אדמה ובחודש מאי 1924 קבע את משכנו ומקום עבודתו בבאר טוביה. הוא טיפל ברפת ובגן שלו והיה גורם מרכזי במושבה ולמעשה היה ה"מוכתר" הבלתי רשמי של באר טוביה.
במאורעות תרפ"ט.
בשנים לפני מאורעות תרפ"ט שררו יחסי שכנות טובים בין איכרי באר טוביה וערביי הסביבה. דבר לא רמז על הפורענות הממשמשת ובאה.
ביום פרוץ המאורעות בירושלים, ב 23 באוגוסט 1929 נרגמה מכוניתו של ד"ר יזרעאלי בעברו בכפר מסמיה. הכול הכירו את מכונית הרופא ומעשה זה נגד האדם שסימל את המשותף בין שני העמים זיעזע את הרופא והוא אמר לאשתו כי "דבר חמור עומד לקרות ויש להתכונן לקראת הבאות".
ביום ראשון ה-25 באוגוסט 1929 נתגלו על ידי התצפיתנים אלפי ערבים צועדים לקראת המושבה וצועקים "עליהום" ושני רוכבי סוסים עם דגלים מלהיבים אותם.
במושבה היה ארגז נשק חוקי שהיה נעול וחתום בחותמת הממשלה המנדטורית מאז מאורעות 1921 והיה מיועד לפתיחה רק בעת חרום. ד"ר יזרעאלי הורה לפתוח את הארגז שבו נמצאו 6 רובים. הוא הורה לרכז את כל אנשי המושבה ברפת במושבה שהייתה מבנה אבן גדול שהוכשר להגנה לאחר מאורעות 1921 על ידי פתיחת חרכי ירי, אשנבי תצפית ודלת ברזל עם בריח למניעת פריצה.