בין שאר תלמידיו ניתן למנות את הצ'לנית הקנדית ילידת ישראל, עופרה הרנוי ואמנדה פורסייט.
ויליאם פלית' הוא אביו של הצ'לן אנתוני פלית'.
ספרטק נלצ'יק
מועדון הכדורגל המקצועי ספרטק נלצ'יק (רוסית: Профессиональный футбольный клуб "Спартак" Нальчик) היא קבוצת כדורגל המשחקת כיום בליגה הרוסית השנייה וממוקמת בעיר נלצ'יק שברוסיה.
הקבוצה נקראה בעבר גם "אוטומוביליסט" (1969-1972) וכן "אלברוס" (1976).
הקבוצה מקבלת את מרבית תקציבה מממשלת קברדינו-בלקריה ותומכת במפלגת רוסיה המאוחדת, המפלגה הגדולה ברוסיה. הקבוצה נחשבת לבכירה מבין שני מועדוני הכדורגל הצ'רקסים המובילים ברוסיה (יחד עם דרוז'בה מייקופ).
היסטוריה.
מועדון הכדורגל ספרטק נלצ'יק הוקם בשנת 1935, ושיחק בליגה המחוזית "B Class" בסבב הליגות של ברית המועצות (הליגה השלישית בחשיבותה בברית המועצות). בשנת 1965 סיימה הקבוצה ראשונה בליגה זו ועלתה ל"A Class", שם שיחקה בין השנים 1966 ו-1970.
אחרי רה-ארגון הליגות בברית המועצות שיחקה הקבוצה בליגה הסובייטית השנייה (הליגה השלישית בחשיבותה בברית המועצות) (בשנים 1971, 1977, 1978, 1981-1989) ובליגה הסובייטית הראשונה (בשנים 1972-1976, 1979, 1980) כאשר היא עולה ויורדת בין שתי הליגות הללו.
ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בליגה הסובייטית הראשונה היה הגעה למקום ה-14 בליגה זו (בעונות 1974 ו-1975).
בשנים 1990 ו-1991 הקבוצה שיחקה בליגה הרביעית בחשיבותה בברית המועצות.
ב-1992 לאחר התפרקותה של ברית המועצות והקמתה של רוסיה שיחקה הקבוצה בליגה הרוסית הראשונה (הליגה המשנית בחשיבותה ברוסיה) אך הורדה לליגה הרוסית השנייה בשנת 1993.
בשנת 1995 חזרה הקבוצה לליגה הרוסית הראשונה ובעקבות הופעותיה בשנת 2012 ירדה ממנה.
ספרטק נאלצ'יק עלתה לראשונה לליגת העל הרוסית אחרי שסיימה את עונת 2004/2005 במקום השני, העלייה המפתיעה של הקבוצה תפסה את המועדון עצמו לא מוכן למשחקים בליגת העל הרוסית. כחלק מההכנות החליפה הקבוצה את מרבית שחקני הסגל ולשם כך בחנה הקבוצה לא פחות מ-60 שחקנים. בנוסף, האצטדיון עבר שיפוץ נרחב כדי להתאימו לסטנדרטים הדרושים לליגת העל הרוסית. הקבוצה נחשבה למועמדת בטוחה לירידה אך המשיכה להפתיע ולקראת סוף הסיבוב הראשון אף הוליכה למספר מחזורים את הטבלה.
נאלצ'יק סיימה את העונה הראשונה שלה בליגת העל הרוסית במקום התשיעי המכובד. היא החלה את העונה השנייה לאחר שעברה שוב שינויים משמעותיים בסגל השחקנים שכלל מספר רב של כדורגלנים חדשים לרבות ולדימיר קיסנקוב וולנטין פילאטוב, הקבוצה נאבקה בתחתית אך לבסוף הצליחה להישאר בליגה וסיימה במקום ה-12.
בעונת 2009-2010 הקבוצה סיימה במקום ה-4 בליגה.
שלושה משחקני הקבוצה - הבלם דמיטרי יאצ'נקו, הקשר אולג סמסונוב והחלוץ נאזיר קז'ארוב - נמנו עם סגל נבחרת רוסיה הצעירה. תקציב המועדון היה מהנמוכים מבין קבוצות הליגה ונע סביב 5 מיליון אירו.
בעונת 2015/16 סיימה כאלופת הדרום בליגה הרוסית השנייה והעפילה לליגת המשנה הרוסית, אך נשרה חזרה לליגה הרוסית השנייה בסיום עונת 2016/2017.
מדינת היהודים (אוניית מעפילים)
מדינת היהודים הייתה אוניית מעפילים שהגיעה לחופי ארץ ישראל באוקטובר 1947 ובה 2664 מעפילים. מסעה אורגן על ידי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה" והיא נקראה על שם ספרו של חוזה מדינת ישראל בנימין זאב הרצל: "מדינת היהודים".
האוניה נבנתה במקור כשוברת קרח ואוניית תותחים ארקטית עבור משמר החופים האמריקאי ונקראה אז "נורת'לנד". לאחר שנרכשה להפלגת העפלה, העלתה מעפילים בבולגריה. נתפסה על ידי הבריטים בסמוך לחופי תל אביב, נגררה לנמל חיפה ומעפיליה גורשו למחנות המעצר בקפריסין. לאחר הקמת מדינת ישראל ולקראת הקמת חיל הים הישראלי הוסבה לשימושו ונקראה אח"י אילת.
קורותיה.
רכישה והכשרה להפלגת העפלה.
האוניה נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' בבולטימור ב-3 בינואר 1947, באמצעות זאב שינד, נציג המוסד לעלייה ב' בארצות הברית.
ייתכן שהבריטים גילוה לראשונה בבולטימור בשלב התיקונים. בעת מעברה בגיברלטר לנמל פורט דה בוק נתגלתה הספינה וזוהתה על ידי הצי הבריטי. בשלבי ההכנה האחרונים בנמל באיון, נתגלתה וזוהתה פעם נוספת על ידי המודיעין הבריטי. שם הצופן שלה, שנקבע על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' היה "צפונית". היא הפליגה לצרפת באפריל 1947, הגיעה לנמל פורט דה בוק (Port de Bouc) בדרום צרפת ב-3 במאי 1947. בנמל זה הורידה הספינה ציוד ומזון למחסני ערובה עבור אוניות העפלה אחרות, משם הפליגה לנמל באיון במפרץ ביסקאיה, בחוף האטלנטי של צרפת שאליו הגיעה ב-12 ביוני 1947.
בדרך לנמל באיון פורקו המבנים מתחת לסיפון הראשי, כדי ליצור אולמות ובהם דרגשי שינה. התוכניות שהוגשו למספנה כללו בין היתר בניית מבנה עליון בירכתי הספינה, ליצירת אולם נוסף והארכת הסיפון העליון של הספינה, בניית חדרי שירותים ומקלחות על סיפוני הספינה, התאמת מטבח הספינה לשירות המעפילים והכנת חדר חולים לחמישים איש.
האונייה צוידה במזון לכ-1,700 איש ל-25 יום, בדלק ל-55 ימי הפלגה ובמי שתייה כ-300 טון במכלים. כמו כן הייתה אפשרות לזיקוק מים במתקני הזיקוק שבספינה. מכשירי הקשר שהותקנו בה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' היו תיקניים על פי תקן אמריקאי לספינות (מקלטים-משדרים לטווחים ארוכים).
העבודה במספנה נמשכה שבעה שבועות. במספנה זו הוכנה בו-זמנית הספינה פאדוקה ("Paducah"), לימים "גאולה".
האונייה היא אחת מתוך 10 אוניות המעפילים המכונות "האוניות האמריקאיות" של מפעל ההעפלה – אוניות שנרכשו בארצות הברית/קנדה ואשר גודלן יחסית לספינות שנרכשו באירופה אפשר שינוי משמעותי בהיקף ההעפלה אחרי מלה"ע (מורי גרינפילד – מתנדב באחת מהן – כתב עליהן ספר בשם "הצי הסודי של היהודים").
בתקופת הכנתה בביון התחוללה פרשת האונייה "יציאת אירופה תש"ז". מעפיליה הורדו בכוח בנמל המבורג, לאחר ניסיון נפל להורידם בנמל פורט דה בוק.
המוסד הגיע להסדר עם שלטונות ברית המועצות ורומניה על מתן אפשרות לעלות כ-4,500 יהודים מרומניה, כמספר המגורשים לגרמניה. בעקבות זאת הגיע שאול אביגור לבאיון ומסר כי שתי הספינות שבנמל ("מדינת היהודים" ו"גאולה") נבחרו כדי לקחת את המעפילים מנמל בבולגריה, במקום התוכנית המקורית להעלות מעפילים בצפון אירופה.
הספינה יועדה תחילה לקחת מעפילים בנמל גדנסק שבפולין, אך בעקבות פרשת "אקסודוס - יציאת אירופה" שונתה המשימה, והוחלט שהיא תיקח מעפילים ממדינות הגוש הקומוניסטי בים השחור. באוגוסט 1947 הפליגו שתי ספינות מעפילים, "מדינת היהודים" ו"גאולה" – שתיהן מהאניות "האמריקאיות" של המוסד לעליה ב', מבאיון לבורגס שבבולגריה.
שליחי המוסד לעלייה ב' שייקה דן ואפרים שילה, ניהלו מגעים עם שלטונות בולגריה כדי לאפשר עליית יהודים מבולגריה ודרכה. טרייצ'ו קוסטוב סגן ראש ממשלת בולגריה והממונה של שירותי הביטחון במדינה, הוסמך מטעם הממשלה הבולגרית לטפל בנושא העלייה. שייקה דן נעזר בברוך קונפינו לו היו קשרים בשירותי הביטחון והוא הסתייע באנגל פסקלב בכיר מנגנון שירותי הביטחון אשר תיווך בין הצדדים במהלך המשא ומתן. שייקה דן הציע לבולגרים תשלום בדולר אמריקני עבור כל עולה. באוגוסט 1947 אישר סטפן בוגדאנוב ראש שירות הביטחון הבולגרי ואיש אמונו של קוסטוב, את מעבר עולים מג'יורג'יו שברומניה ומרוסה שבבולגריה לנמל בורגס. בהמשך, דאג קוסטוב לקבל גם את אישורו של גאורגי דימיטרוב, אשר ככל הנראה קיבל גם את ברכתם של הסובייטים. בסיוע הדוק של אנשי שירות הביטחון הבולגרי, הועברו 4,052 עולים מרומניה לבולגריה. 1,388 הועלו לספינה "גאולה" ו-2,664 לספינה "מדינת היהודים". קיימות מספר גרסאות לגבי גובה התשלום הנעות מ-20 דולרים ועד 100 דולרים לעולה.
צוות האונייה.
רב החובל היה אמריקאי, בשם מורגן מיצ'ל, ולצדו 26 ימאים, מהם 6 שכירים זרים, שני מכונאים איטלקים, קצין וטבח ספרדים, וכן מתנדב אמריקאי שחור, ו-18 מתנדבים יהודים, ביניהם קצין יהודי אמריקאי ומכונאי ראשי יהודי אמריקאי ארץ ישראלי לשעבר. מפקד האונייה היה איש הפלי"ם יוסף (פינצ'וק) אלמוג. ולצדו אברהם מירצקי-מירון מכונאי איש הפלי"ם ושמואל הוכמן (הרם) בוגר קורס מלווים בפלמ"ח, ו"הגדעונים" אהרון מיכאלי ופתחיה פייג.
המעפילים.
ב-23 בספטמבר 1947 עלו על סיפונה של "מדינת היהודים" 2,664 מעפילים בנמל בורגס שבבולגריה. היו בהם משפחות ובודדים; כמחציתם היו בני נוער בגילאים 14–18 - מאורגן מכל תנועות הנוער ומבתי יתומים, כרבע בגילאים 20–50 שנה. בין המעפילים היו חברי מפלגות שונות, חילוניים ודתיים. חלק מהמעפילים הגיעו במאורגן מבוקרשט בהסכמת ברית המועצות, שלטונות רומניה ובולגריה, וחלקם פליטים ניצולי השואה, שהגיעו ממחנות עקורים, ברכבות מבוקרשט או בשיט דרך הדנובה.
ההפלגה.
עליית המעפילים לאונייה.
האונייה עגנה במפרץ בורגס מאז ה-14.9, ונכנסה לנמל בורגס ב-21.9. סוכם עם שייקה דן, נציג המוסד לעלייה ב' במקום, כי "גאולה" תעמיס את נוסעיה ביום שישי, ואילו "מדינת היהודים" – למחרת. הדבר לא הסתדר בגלל תקלות בתדלוק "גאולה", לכן הועלו קודם מעפילי "מדינת היהודים", ב-22 בספטמבר 1947 בלילה.
ההעלאה ארכה כ-6 שעות עם הפסקה באמצע, בגלל איחור בהגעת הרכבת האחרונה. עם שחר יצאה הספינה את הנמל חיפה ועליה כ-2,500 איש. במשך שלושה ימים עגנה במפרץ עד לגמר העלאת האנשים על "גאולה". ב-25 בספטמבר בלילה בעת העגינה במפרץ, הגיעו בסירה כ-80 ילדים עד גיל 14 עם מדריכיהם, לאחר שלא הצליחו לעלות על "גאולה" מחוסר מקום.