על הישגיו בביאתלון ובקרוס קאנטרי, קיבל ב-2002 את פרס אגברג, הניתן לאתלטים נורווגים המצטיינים ביותר מענף ספורט אחד.
חייו האישיים.
ביורנדאלן נולד בדראמן, אבל גדל בסימוסטרנדה. ב-2008 הוצב שם פסל ארד שלו בגובה של 3 מטר, שנוצר על ידי הפסל קירסטן קוקין. יש לו שני אחים ושתי אחיות. שני אחיו, האנס אנטון ודאג, הם גם ביאתלטים, האחרון זכה ביחד עם אולה איינר במדליית הכסף במירוץ השליחים בנאגנו. דאג גם אימן את אשתו לשעבר, נטלי סאנטר-ביורנדאלן, בקליעה.
ביורנדלן היה נשוי בשנים 2006–2012 לביאתלטית האיטלקית נטלי סטנר. ב-2016 נישא לביאתלטית הבלארוסית דריה דומרצ'בה ולזוג בת אחת.
ביורנדאלן התגורר בעיירה טובלאך בדרום טירול שבאיטליה יחד עם אשתו הביאתלטית האיטלקית-בלגית נטלי סאנטר-ביורנדאלן, לה נישא ב־27 במאי 2006. הזוג התגרש ב-4 באוקטובר 2012. כעת הוא מתגורר באוברטילאך, אוסטריה. מסלול לסקי-רולר במרכז הביאתלון שם קרוי על שמו. ביורנדאלן מרבה להתאמן בתנאי גובה בהרי האלפים האיטלקים והאוסטרים, דבר שנותן לו יתרון במסלולים גבוהים כמו סולט לייק סיטי, הוכפילצן (אוסטריה) וטורינו איטליה, שם זכה במדליות רבות.
ביורנדאלן היה הספונסור של אמיל הגלה סוונדסן בראשית דרכו.
ביורנדאלן ידוע בהרגליו השונים, כמו שיגעונו לניקיון. בתחילת דרכו נמנע מללחוץ ידיים עם אנשים כדי שלא יעבירו אליו חיידקים, אבל הפסיק מנהג זה משהופיעו חומרי החיטוי לידיים. בנוסף, הוא מתנזר מאלכוהול. הוא קיבל את פרס פלר מאגודת ההתנזרות המוחלטת הנורווגית, על הדוגמה הטובה שלו בנושא.
ראגאיי
מדד (פירושונים)
יול&quot;ב
איגוד הליגות האירופיות בכדורסל (בצרפתית: Union des Ligues Européennes de Basket-Ball, ובקיצור ULEB, יול"ב) הוא ארגון כדורסל אירופאי שנוסד בשנת 1991 על ידי ליגות הכדורסל המקצועניות של איטליה, ספרד וצרפת, ונועד לקדם את הכדורסל האירופי.
היסטוריה.
ליגות הכדורסל המקצועיות של איטליה, צרפת וספרד הקימו את היול"ב ב-25 ביוני 1991 ברומא, איטליה. בנובמבר 1992 התקיים במדריד, סוף שבוע אול סטאר משותף עם השחקנים הבולטים ביותר מהליגה הספרדית והאיטלקית. הניסיון חזר על עצמו שנה לאחר מכן ברומא לפני קהל של 10,500 אוהדים. ב-1994, הליגה הצרפתית הצטרפה לאירוע, וסוף השבוע של האול סטאר עבר לולנסיה, עם כוכבים איטלקים, ספרדים וצרפתים שמתחרים ומראים את כישוריהם.
הליגה היוונית הייתה הראשונה שהצטרפה לשלוש המייסדות בשנת 1996. ליול"ב היו שלושה נשיאים מאז היווסדו: ג'יאנלואיג'י פורלי (מספטמבר 1991 ועד מרס 1998), אדוארדו פורטלה (מ-18 במרץ 1998 ועד 6 באוקטובר 2016) ואת תומאס ואן דן שפיגל, שנבחר ב-6 אוקטובר 2016. בדצמבר 1999 הצטרפו ליול"ב הליגות של בריטניה, בלגיה ושווייץ.
ביום שישי ה-9 ביוני 2000, המועדונים החשובים ביותר באירופה והליגות החברות ביול"ב, נפגשו, והחליטו ליצור ולנהל תחרות חדשה, שנקראה היורוליג. עד אז, הייתה זאת פיב"א אירופה שניהלה את תחרות כדורסל הגברים העליונה באירופה. המשחק הראשון של היורוליג, היה ריאל מדריד נגד אולימפיאקוס, ששוחק ב-16 באוקטובר 2000 במדריד.
כעבור שנה, באוקטובר 2001, הצטרפו ליול"ב ליגות הכדורסל של גרמניה, הולנד ופולין. באוקטובר 2002, גביע יול"ב, התחרות השנייה בחשיבותה באירופה נוסדה. המשחק הראשון בגביע יול"ב שוחק באיסטנבול ב-15 באוקטובר 2002, בין דרושפאקה וקרקה נובו מסטו.
ביוני 2003 הצטרפה ליטא, ושנה לאחר מכן, ביולי 2005 הצטרפה ישראל לאיגוד. התוספת האחרונה ליול"ב היא הליגה המאוחדת של VTB, אשר הצטרפה בחודש יולי 2014 במקום קודמתה, ה-PBL (אשר הצטרפה בחודש מאי 2011). יול"ב כרגע מייצג מספר כולל של 11 ליגות כדורסל מקצועיות מכל רחבי אירופה. ליגות אחרות כמו פורטוגל, הליגה האדריאטית, אוסטריה, שווייץ וצ'כיה היו גם חברות ביול"ב בעבר, אך כולן עזבו את האיגוד מסיבות שונות (הליגה הפורטוגלית והליגה השווייצרית הפסיקו את פעילותן, הליגה האדריאטית איבדה את תמיכתה של פיב"א אירופה, ואוסטריה, בריטניה וצ'כיה ויתרו מרצונם על החברות).
יול"ב היא בעלת המניות של יורוליג נכסים מסחריים (ECA) באמצעות חברת יורוליג בסקטבול, וגם בעלת מניות בליגת האלופות בכדורסל. כפי שצוין לעיל, תומאס ואן דן שפיגל, כדורסלן עבר בלגי, הוא הנשיא הנוכחי של יול"ב, ונשיא הליגה היוונית מיכאליס מליס הוא סגן הנשיא הנוכחי. הוועד הפועל הנוכחי של האיגוד מורכב מהליגות של בלגיה, צרפת, גרמניה וספרד.
הליגות החברות ביול"ב.
חברות היול"ב נכון לשנת 2017:
רכבת ההפתעות
רכבת ההפתעות היא רצועה יומית לילדים ששודרה בטלוויזיה החינוכית ב-1982 ולאחר מכן שוב בין השנים 1986-1993 ועוד עונה נוספת ב-1997. הרצועה הכילה בעיקר סדרות אנימציה קצרות מחו"ל - בעיקר מארצות מזרח אירופה.
בפתיח התוכנית המקורי, הופיעו דמויות מתוכה, בהן "שאפי שאפו", "פלטיאל", "הכלב הקטן" ועוד. מאוחר יותר שונה הפתיח, נעשה לצבעוני יותר ואף נוסף לו שיר בעוד שהדמויות הוחלפו.
את שיר הפתיחה של הפתיח השני כתבה לאה נאור, הלחין עוזי חיטמן וביצע אלי גורנשטיין.
ניצחון הרצון
ניצחון הרצון (בגרמנית: Triumph des Willens) הוא סרט שהופק בגרמניה הנאצית כסרט דוקומנטרי שהיווה חלק מהתעמולה הנאצית. הסרט הופק על ידי הבמאית הגרמנייה לני ריפנשטאהל והוא מתעד את המפלגה הנאצית בשנת 1934 עת שערכה קונגרס בנירנברג. הסרט מציג את המצעדים שנערכו במהלך הקונגרס לצלילי מוזיקה של ריכרד וגנר, וכן את הנאומים של מנהיגי המפלגה הנאצית - בעיקר נאומיו של אדולף היטלר. הסרט מומן על ידי היטלר, שהיה אחד המפיקים של הסרט. הנושא שבבסיס הסרט הוא עלייתה של גרמניה הנאצית ככוח עולמי, כאשר היטלר הוא המשיח והמושיע של גרמניה.
הסרט, שהופץ בשנת 1935, הפך לסמל לסרטי תעמולה בהיסטוריה של הקולנוע. הטכניקות בהן השתמשה ריפנשטאהל, כגון השימוש בעדשות שאיפשרו את עיוות הפרספקטיבה ובתצלומי אוויר, היו מקוריות וייחודיות ונחשבו פורצות דרך לזמנן. ריפנשטאהל זכתה במספר פרסים בגין הסרט (בגרמניה, כמובן, אך גם בארצות הברית, בצרפת ובשוודיה). הסרט השפיע על מספר רב של סרטים ועדיין משפיע על יוצרי סרטים.
עלילת הסרט.
ניצחון הרצון היה סרט אשר, לדברי מפיקיו, נועד להיעשות על ידי נאצים, להיות עבור נאצים, ולתאר את הנאציזם. הסרט מתחיל במבוא - דברי ההסבר (דברי רקע) היחידים הנאמרים בסרט. על קיר אבן מופיע הכיתוב "ב-5 בספטמבר 1934 - 20 שנה לאחר פרוץ מלחמת העולם, 16 שנים לאחר תחילת סבלנו [חוזה ורסאי], 19 חודשים לאחר תחילת הרנסאנס הגרמני, אדולף היטלר טס לנירנברג לראות את שורות מאמיניו הנאמנים".
יום 1.
הסרט מתחיל בתצלום של העננים מעל העיר נירנברג, ולאט לאט יורדת המצלמה דרך העננים ומראה את ההמונים המתכנסים מתחת. ניתן לראות את צל מטוסו של היטלר על הקרקע (הסצנה צולמה ממטוס אחר), וכן את הצועדים על הקרקע. ברקע מושמעת יצירה של ריכארד ואגנר - "אמני השירה מנירנברג" ("Die Meistersinger von Nürnberg") ובהמשך הופכת המנגינה ל"שיר הורסט וסל" ("Horst Wessel Lied") שהיה המנון המפלגה הנאצית. עם הגעת המטוס לנמל התעופה של נירנברג ניתן לראות את היטלר יוצא מהמטוס אל עבר הקהל המריע, ומשם נוסע אל תוך העיר.
יום 2.
היום השני של הסרט מתחיל בתצלומים של אנשים העומדים ומחכים לפתיחת הקונגרס של המפלגה הנאצית, ובתמונות של ראשי המפלגה המגיעים לארנת לויטפולד. הסצנה הבאה היא סצנת הפתיחה בה מכריז רודולף הס על פתיחת הקונגרס. המצלמה מראה את ראשי המפלגה, והסרט מציג בהרחבה את נאומי הפתיחה של יוזף גבלס, אלפרד רוזנברג, הנס פרנק, פריץ טודט, רוברט ליי ויוליוס שטרייכר. הסצנה הבאה מתארת התכנסות של הרייכסארבייטסדינסט (כוחות העבודה) עושים תרגילי סדר בעודם נושאים אתי חפירה. היטלר נושא נאום על חשיבותה של העבודה ומודה לכוחות העבודה על עזרתם בבניינה של גרמניה. היום מסתיים בתהלוכת לפידים של האס אה.
יום 3.
היום השלישי מתאר את עצרת הנוער ההיטלראי במגרש המסדרים. המצלמה עוקבת אחרי ראשי המפלגה המגיעים לעצרת, ובראשם היטלר ובאלדור פון שיראך, ראש הנוער ההיטלראי. היטלר נושא נאום לבני הנוער ומתאר להם כיצד הם צריכים להקשיח את עצמם לשם העלאת קורבנות למען המולדת. לאחר מכן נערכת תהלוכה של הוורמאכט הכוללת פרשים וכלי רכב משוריינים. בסוף היום השלישי נושא היטלר נאום לאור לפידים לחברי המפלגה הזוטרים, בטקס להנצחת שנה לעליית הנאצים לשלטון וההתמזגות של המדינה הגרמנית והמפלגה הנאצית לישות אחת.
יום 4.
היום הרביעי הוא שיאו של הסרט. ביום זה היטלר, ולצדו היינריך הימלר מנהיג האס אס וויקטור לוצה מנהיג האס אה, עוברים על פני מסדר של 150,000 אנשי אס אה ואס אס ומניחים זר על אנדרטה לזכר החללים הגרמניים במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן היטלר נושא נאום בו הוא מתאר את ליל הסכינים הארוכות שאירע חודש קודם לכן, לוצה מכריז על נאמנותו של האס אה להיטלר ולשלטונו, והיטלר סולח לאס אה על ניסיון ההפיכה כביכול שתכנן מנהיגם הקודם ארנסט רהם.
בסצנה הבאה היטלר סוקר יחידות נאציות, תוך שהוא מחזיק את "דגל הדם" - הדגל שנישא על ידי הנאצים בפוטש מרתף הבירה ומוכתם בדם הנאצים שנפלו חלל באותו היום; היטלר "מקדש" את דגלי היחידות על ידי נגיעה בהם עם דגל הדם. התהלוכה צועדת לפני "כנסיית הבתולה" של נירנברג, והיטלר נושא את נאום הסיכום של העצרת, ובסוף הנאום מצדיע הקהל להיטלר במועל יד. הסרט מסתיים בכך שהקהל שר את "שירו של הורסט וסל" והמצלמה מתמקדת בדגל צלב הקרס.
הפקת הסרט.