הסרט זכה לביקורות ממוצעות ממבקרי הקולנוע. יקטרינה אלכסייבה מאינטרמדיה כתבה: “הסרט התגלה כדרמטי יותר ופחות אקסצנטרי ממה שניתן היה לצפות לאור העלילה, הרקע האיטלקי וההומור המסחרי של הרביעייה. ובזה, ככל הנראה, זכותו של הבמאי אלכסיי נוז'ני, שעבורו זוהי העבודה השלישית באורך מלא ומעין מבחן אחרי ההצלחה של "אני מרזה". הוא עבר את המבחן כמעט באופן מושלם ומיצב את עצמו כאחד היוצרים הטובים ביותר של הקומדיה החכמה המודרנית".
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1981
טקס פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד לשנת 1981 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. השם הוחלף ל"פרס לורנס אולבייה" בטקס של 1984.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות.
הפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
חמשת המוניומנטים
בלקספייס
בלקספייס (נקראת גם: Blackspace) היא סדרת דרמת-פשע ישראלית, שעלתה לשידור ב-13 בדצמבר 2020 ברשת 13. ב-17 בינואר 2021 הודיעה ההפקה שהסדרה תחזור לעונה שנייה.
במאי 2021 עלתה הסדרה לשידור גם בשירות הסטרימינג של Netflix העולמית.
עלילה.
חוקר משטרה רמי דוידי (גורי אלפי) חוזר לתיכון שבו למד כדי לגלות מי עומדים מאחורי ירי בעת טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בתיכון "מורשת רבין" בראשון לציון בו נהרגו ארבעה תלמידים. לאחר שנשלל החשד שמדובר בפיגוע טרור, ומדובר בארבעה מתלמידי בית הספר, על החוקרים לגלות מי מן התלמידים עומד מאחורי הטבח. תוך מגילוי ידע שנדלה אליהם מה"בלקספייס". רשת חברתית הנמצאת ברשת אפלה.
הפקה.
צילומי העונה הראשונה החלו ביולי 2019 ונמשכו עד ספטמבר 2019. את הסדרה יצרו סהר שביט וענת גפני. הסדרה צולמה בעיקרה בבית הספר השש-שנתי, מקיף י"ב "המעיין" שבראשון לציון.
בנוסף, חלק מהסדרה צולמה במכללה למנהל בראשון לציון.
במקביל להעלאת הסדרה, עלה קמפיין להעלאת מודעות לנושא של מצוקות נפשיות בקרב בני נוער של עמותת עלם, כחלק מהסדרה - שקופית בנושא הוצגה בסוף כל פרק, ונפתח מתחם באתר הסדרה בשם "אתם לא לבד". כחלק מהקמפיין, התקיים גם מפגש בין יואב רוטמן (איתמר) לבין בוגר עמותת עלם.
ב-17 בינואר 2021 חודשה הסדרה לעונה שנייה, טרם סיום העונה הראשונה.
ב-22 באפריל 2021 פורסם כי הסדרה נמכרה להפצה ב"נטפליקס".
ביקורות.
הסדרה זכתה לביקורות מעורבות.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות כמו מסמדר שילוני מ-"ynet" שכתבה: "קל להיסחף אליה, לאהוב את הגיבור שלה והיא נצמדת באדיקות לחוקי הז'אנר", ומאריאנה מלמד מ"הארץ" שכתבה: "על פי הפרק הראשון שלה, 'בלקספייס' היא מוצר טלוויזיוני טוב יותר, יציב ומשמעותי יותר מכל אלה שדיברנו עליהם לאחרונה בשיחות ברזייה".
הסדרה גם קיבלה ביקורות שליליות, כמו מצוף ישראלי מ"מעריב" שכתבה: "הסדרה החדשה של רשת מנסה להיות מותחן פשע, אך הפרק הראשון היה מלווה בדיאלוגים רדודים, צילום מאכזב ועשרות פרומואים שלא ממש משאירים מקום לדמיון", ומנדב מנוחין מ"וואלה" שכתב: "הדבר העיקרי שמציעה 'בלקספייס' לעומת אחיותיה לז'אנר הוא אלימות יותר מסוגננת ומצועצעת, על גבול האימה, מסוג שחריג לראות על המסך הישראלי אבל אין כל קושי למצוא בנטפליקס".
בסאם אבו שריף
בסאם אבו שריף (ערבית: بسام أبو شريف; נולד 1946) הוא מנהיג פלסטיני, שימש כיועץ בכיר ליאסר ערפאת. בעבר היה חבר בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין ודוברו של הארגון. נפצע קשה בניסיון התנקשות שביצעה בו מדינת ישראל בשנת 1972.
ביוגרפיה.
בסאם אבו שריף נולד בירושלים למשפחת אבו שריף. לאחר לידתו עברה משפחתו לאמירות עבר הירדן, שם עבד אביו מאז 1943. הוא סיים את לימודיו בתיכון בבירת ירדן עמאן ואז נסע לביירות, ללמוד באוניברסיטה האמריקנית בגיל 17, וסיים את לימודיו בשנת 1967. במהלך לימודיו הצטרף לשורות תנועת הלאומיים הערבים של ג'ורג' חבש. הוא סירב להצעה לכתוב עבודת דוקטורט בקנדה. אחר כך קיבל הצעה מקרן עבדול חמד שמאן לעבוד כמנהל אזורי בבנק הערבי.
לאחר מלחמת ששת הימים וכיבוש הגדה המערבית, מזרח ירושלים ורצועת עזה, אבו שריף, יחד עם ג'ורג' חבש וודיע חדאד, היו מעורבים בהקמת החזית העממית לשחרור פלסטין ויחד נבחרו כחברים במטה המדיני של הארגון. אבו שריף עבד בעיתון "אל-הדף" עם ע'סאן כנפאני והפך לעוזרו. לאחר שכנפאני נרצח על ידי ישראל ב-8 ביולי 1972, מונה לעורך הראשי של העיתון.
ניסיון ההתנקשות של המוסד.
המוסד הישראלי ניצל את תשוקתו לספרים וב-25 ביולי 1972, ששלח לו את ספר זכרונותיו של צ'ה גווארה בו הסתיר חומרי הנפץ. אבו שריף קיבל אותו לאחר שנבדק באמצעות מכשירי משרד התקשורת הלבנוני וכביכול נחתם על ידי שר התקשורת הלבנוני. הספר התפוצץ בידיו של אבו שריף בזמן שעמד במשרדו העיתון "אל-הדף". הוא נפצע קשה, איבד ארבע אצבעות, איבד עין וחלק גדול משמיעתו, בנוסף לפציעות אחרות.
פעילותו הפוליטית.
לאחר שהתאושש מפצעיו המשיך בעבודתו כעורך הראשי של "אל-הדף" ודובר החזית העממית לשחרור פלסטין. הוא נבחר כקצין קשרי חוץ של איחוד הסופרים והעיתונאים הפלסטינים, וקיבל מספר מדליות על כתביו על שלום המבוסס על צדק. אלה כוללים את עיטור מסדר וייטנאם בהאנוי, עיטור מסדר נוצת הזהב הגרמני ועיטור לנין במוסקבה. הוא השתתף בכל המאבקים שניהלו הפלסטינים מאז 1967 ונבחר כחבר המועצה הלאומית הפלסטינית החל מ-1973. במהלך הפלישה הישראלית ללבנון במלחמת לבנון הראשונה, מונה אבו שריף לדובר הכוחות המשותפים הלבנונים-פלסטינים, שהתמודדו עם המצור על ביירות.
הוא עזב את ביירות יחד עם כל המנהיגים והלוחמים הפלסטינים והוצב בדמשק. בגלל המחלוקת הפוליטית שלו עם הנהגת החזית העממית לשחרור פלסטין בנוגע לתפיסה האסטרטגית העתידית, הוא הגיש את התפטרותו ועזב לאלג'יריה. לאחר מכן הצטרף ליאסר ערפאת בתוניס ומונה כיועצו המיוחד. אבו שריף מילא תפקיד פוליטי בהנהגה הפלסטינית משנת 1987 ועד שיחות אוסלו, בהן לא השתתף, אף שהיה אחד האדריכלים של ועידת מדריד שהתקיימה שנתיים קודם, לאחר שפרסם את המסמך המפורסם שלו, "מסמך אבו שריף", שהציע לראשונה את פתרון שתי המדינות למועצה הלאומית הפלסטינית. שעל על בסיסו, עודכנה תוכניתו המדינית של אש"ף, שאפשרה ליאסר ערפאת להציג את יוזמת השלום שלו בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות בז'נבה ב-14 בדצמבר 1988.
"מסמך אבו שריף".
"מסמך אבו שריף" הייתה תוכנית מדינית שפרסם אבו שריף ביוני 1988 והייתה שינוי תקדמי בעמדת ההנהגה הפלסטינית, שלראשונה אמרה שהיא מוכנה להכיר בישראל בגבולות 1967 ולא רק בגבולות תוכנית החלוקה משנת 1947, על פי החלטה 181. ושהיא נכונה להשתתף בוועידה בינלאומית לשלום. עיקרי המסמך היו:
לאחר פרסום המסמך עסק אבו שריף בקידום היוזמה לשלום. באוקטובר 1988, השתתף בתשדיר בחירות של הרשימה המתקדמת לשלום, בו הביע תמיכה במשא ומתן לשלום בין ישראל לפלסטינים, אך יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת פסל את התשדיר. בדצמבר 1988 השתתף במפגש בפראג בהשתתפות נציגים מישראל, אש"ף, חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ומדינות ערב. בו דנו במתכונת לוועידת שלום בינלאומית. את ישראל ייצגו במפגש באופן לא רשמי חבר הכנסת לשעבר מרדכי בר-און, פרופסור אבישי מרגלית, חבר הכנסת תופיק טובי ואחרים. בפברואר 1989 השתתף בכינוס ישראלי-פלסטיני בארמון השלום בעיר האג שבהולנד ונאם את נאום הפתיחה, ואחריו נאם מאיר פעיל. בספטמבר 1989 הצהיר שהוא מוכן לבוא לישראל לשיחות שלום, אך הצעתו נדחתה. ביוני 1990, בכינוס שנערך בקנדה, אמר אבו שריף בשם אש"ף, שהוא מגנה את הטרור.
לאחר הסכם אוסלו.
בסאם אבו שריף המשיך בעבודתו כיועצו של הנשיא יאסר ערפאת, למרות חוסר שביעות רצונו מהשיחות ומהסכמי אוסלו. לאחר מותו של ערפאת, פוטר אבו שריף מתפקידו בהחלטה של ​​מחמוד עבאס, כחלק מגל כללי של פיטורי כל אלה שתמכו במנהיג המנוח יאסר ערפאת. באוגוסט 2007, אמר כי ישראל הרעילה את יו"ר הרשות ערפאת, בחומר שהורס את כדוריות הדם האדומות, וכי נשיא צרפת לשעבר, ז'אק שיראק, יודע כי ערפאת מת מהרעלה, ועליו להודיע על כך בפומבי.
ג'ון גרונוסקי
ג'ון אוסטין גרונוסקי הבן (באנגלית: .John Austin Gronouski Jr; 26 באוקטובר 1919 - 7 בינואר 1996) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1963–1965 ולאחר מכן ועד 1968 כשגריר ארצות הברית בפולין.
ביוגרפיה.
ג'ון גרונוסקי נולד בדנבאר, ויסקונסין להורים ממוצא אירי ופולני, מרי (לבית ריילי) וג'ון אוסטין גרונוסקי האב. ב-1942 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. במלחמת העולם השנייה הוא התגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, שם הוא שירת כנווט והשתחרר באוקטובר 1945. בינואר 1948 נשא גרונוסקי לאישה האת מרי לואיז מץ. לזוג נולדו שתי בנות.
ב-1947 הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת ויסקונסין וב-1955 הוא סיים שם לימודי תואר דוקטור. ב-1952 הוא התמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית מול ג'וזף מקארתי, שניצח בבחירות. ב-1959 הצטרף גרונוסקי למחלקת ההכנסות של ויסקונסין ומונה כמנהל של ועדת סקר ההכנסות. ב-1960 מונה גרונוסקי כנציב המיסוי של מדינת ויסקונסין.