בלימודיו הייתה הספרות תחום העניין העיקרי של אאיאי, אך אחד מעמיתיו במכללה עורר את עניינו בבוטניקה, והוא הקדיש לחקר הנושא את זמנו הפנוי. סדרת הרצאות של לואי דובנטון (Louis-Jean-Marie Daubenton) על מינרלוגיה הפנתה את תשומת לבו לתחום, ותאונה קלה שאירעה לו החלה את מחקריו הידועים על מבנה הגביש. כשבחן את אוסף הגבישים של דו קרואסה (Du Croisset) הוא הפיל במקרה דגימה נאה של פצלת איסלנדית (סוג של קלציט). לאחר שבחן את השברים הוא גילה שהם התפצלו לאורך מישורים ישרים שנפגשו בזוויות קבועות. הוא שבר חתיכות קלציט נוספות וגילה כי בלא תלות בצורה המקורית של גביש הקלציט, לשברים הייתה תמיד צורת מעוינת. הוא החל בסדרת ניסויים ובהתבסס על חוק הזוויות הקבועות (המכונה גם "חוק סטנו") שנתגלה על ידי ניקולאוס סטנו ופותח על ידי ז'אן-בטיסט לואי רומה דה ל'איל, הוא ניסח את החוק הגאומטרי של הקריסטלוגרפיה הקרוי על שמו, ואת התאוריה כיצד לסווג את המינרלים.
ערכן של תגליותיו, שניסוחן המתמטי פורסם על ידי אאיאי בספרו "מסה על מינרלוגיה" ("Traité de minéralogie"), הוכר מיד, ודובנטון ולפלס האיצו בו לדווח עליהן לאקדמיה הצרפתית למדעים והוא הבטיח את מקומו באגודה זו. שמו של אאיאי ידוע גם בשל התצפיות שערך בתופעת הפירואלקטריות (היכולת ליצור מתח חשמלי בתגובה לחום).
כשפרצה המהפכה הצרפתית הושלך אאיאי לכלא סמינר דה סן-פירמן (Seminaire de Saint-Firmin) יחד עם אנשי כמורה אחרים שסירבו להישבע אמונים למשטר החדש, ספריו הוחרמו ואוסף הגבישים שלו פוזר. אאיאי שוחרר מהכלא בזכות התערבותו של אחד המדענים הצרפתים המובילים ותלמידו לשעבר, אטיין ז'ופרואה סנט-אילר (Étienne Geoffroy Saint-Hilaire). ב-1794 מונה לאוצר במשרד המכרות, ובאותה שנה התמנה לפרופסור לפיזיקה באקול נורמל סופרייר. נפוליון העריך אותו מאוד ודאג למנותו לכומר של כבוד בקתדרלת נוטרדם ולהעניק לו את אות לגיון הכבוד (בין הראשונים שזכו לכבוד זה). בשנת 1802 החליף אאיאי את הגאולוג דֵאוֹדָה דֵה דוֹלוֹמְייה (מגלה הדולומיט), שמת שנה לפני כן, בתפקיד פרופסור למינרלוגיה במוזיאון הלאומי הצרפתי להיסטוריה של הטבע שנוסד אחרי המהפכה. בתפקיד זה תרם אאיאי להרחבה ניכרת של אוספי המוזיאון. ב-1809 קיבל אאיאי מינוי זהה בסורבון, אולם לאחר 1814 הוא פוטר ממשרתו על ידי ממשל הרסטורציה של בית בורבון. עקב כך, חי אאיאי חיי דלות בשארית חייו, אבל האומץ ותכונות המוסר הנעלה שעמדו לצדו בצעירותו לא נטשו אותו בזקנתו והוא נשאר שמח בחלקו עד מותו בפריז.
אחיו, ולנטן אאיאי (Valentin Haüy), היה הראשון שהקים בית ספר לעיוורים.
עבודותיו.
בנוסף הוא תרם מאמרים רבים, 100 מתוכם מופיעים בקטלוג של החברה המלכותית, לביטאונים מדעיים שונים, בייחוד "ביטאון הפיזיקה" (Journal de physique) וה"שנתונים של המוזיאון להיסטוריה של הטבע" (Annales du Museum d'Histoire Naturelle).
מקורות.
הערך הוא תרגום של הערך René Just Haüy מהוויקיפדיה האנגלית (שהעתיקה את הערך מהמהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה הפומבית) תוך תיקון טעויות והרחבה על בסיס הערך René-Just Haüy מהאנציקלופדיה הקתולית ובתוספת מידע מגרסת 2004 של האנציקלופדיה בריטניקה.
חלב עמיד
חלב עמיד הוא חלב אשר עבר תהליך עיקור (סטריליזציה), המעניק לו חיי מדף ארוכים במיוחד. במהלך העיקור מושמדים מרבית החיידקים המצויים בחלב.
ערך תזונתי.
חלב רגיל עובר פסטור בטמפרטורה של 63 מעלות למשך 30 שניות, או 71 מעלות למשך 15 שניות, ומיד מקורר; תהליך זה משמיד את רוב החיידקים המצויים בו, אך שומר על ערכים תזונתיים. לעומתו, חלב עמיד עובר עיקור - מחומם לטמפרטורה של 150 מעלות למשך 3 שניות, ומיד מקורר. תהליך זה משמיד 99.9% מהחיידקים ומהנבגים בחלב, אך עלול לפגום בערכים התזונתיים שלו, בשל שינויים שעוברים החלבונים בעת החימום. חלב עמיד נשמר ללא קירור במשך חודשים מבלי להתקלקל.
מבחינה קלורית, חלב עמיד זהה לחלב מפוסטר רגיל. עם זאת, בעוד שבחלב מפוסטר יש 9 מיקרוגרם חומצה פולית ב-100 גרם, בחלב עמיד יש רק 1 מיקרוגרם ל-100 גרם,
וכן קיים אובדן חלקי בערכים של ויטמין B12, ויטמין C ו-ויטמין B1.
טכנולוגיה.
הטכנולוגיה לייצור חלב עמיד נקראת UHT (Ultra-high temperature processing) או ultra-pasteurization. היא בעיקר משמשת ליצירת חלב עמיד אך בין השאר גם למיצי פירות עמידים, שמנת עמידה, חלב סויה עמיד ויין עמיד. את הטכנולוגיה פיתחה חברת טטרה פאק השוודית בשנות ה-60 של המאה ה-20 והיא זכתה להצלחה בכל העולם.
פופולריות.
בישראל החלה חברת תנובה להקים פס ייצור לחלב עמיד במחלבת רחובות בשנת 1977. בתחילת שנות ה-80 זכה החלב לפופולריות, מאחר שהיה זול יותר מחלב מעוקר ושווק באריזת קרטון נוחה. בשנת 1997, בעקבות פרשת הסיליקון בחלב, השקיעה תנובה כחצי מיליון דולר בהפקת פרסומת לחלב עמיד, שצולמה בתחנת החלל מיר, זה הייתה הפעם הראשונה מעולם שפרסומת צולמה בחלל.
החלב העמיד מצליח מאוד באירופה – 7 מ-10 אירופאים שותים אותו דרך קבע. למעשה, במדינות חמות כדוגמת ספרד, הוא מועדף בשל העלויות הגבוהות של שינוע חלב טרי.
הנרי ראולי בישופ
סר הנרי ראולי בישופ (אנגלית: Sir Henry Rowley Bishop; 18 בנובמבר 1786 - 30 באפריל 1855) היה מלחין אנגלי. הוא התפרסם בשירו !Home! Sweet Home (למילים מאת ג'ון הווארד פיין), שמקורו באופרה הקומית שלו משנת 1823, "קלארי, או הנערה ממילאנו". הוא חיבר או ערך כ-120 יצירות דרמטיות, ביניהן 80 אופרות, אופרות קלות, קנטטות ובאלטים. בישופ כתב לכל התיאטראות החשובים בלונדון של זמנו - בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, התיאטרון המלכותי, תיאטרון דרורי ליין, ווקסהול גארדנס ותיאטרון היימרקט.
יצירתו.
האופרה הראשונה שלו, "הכלה הצ'רקסית" (1809) זכתה להצגה אחת ב"דרורי ליין", שאחריה נשרף התיאטרון והפרטיטורה אבדה. האופרות של בישופ נושאות דמיון רב יותר לסוגה המוקדמת, האנגלית במקורה, של האופרה באלאדה, או למחזות הזמר המודרניים מאשר לאופרה הקלאסית של אירופה הקונטיננטלית, המכילה רצ'יטטיבים. הסגנון והמתכונת שבהם כתב בישופ היו לטעמם של הקהל בתקופתו. "אלאדין" שלו (1827) מתואר לעיתים כיצירה המשמעותית ביותר שלו. היא נכתבה בהזמנת "דרורי ליין" כדי להתחרות ב"אוברון" של ובר בקובנט גארדן ותואמת יותר את הסגנון האירופאי הקלאסי - אם כי לא זכתה להצלחה בשעתה.
בישופ היה פרופסור למוזיקה, תחילה באוניברסיטת אדינבורו (1841) ואחר באוניברסיטת אוקספורד (1848); הוא היה בין מנהליה המקוריים של האגודה הפילהרמונית כשזו נוסדה ב-1813. הוא ניצח בקובנט גארדן ובקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
בישופ התחתן פעמיים; הן הוא והן הנשים שנשא בזו אחר זו היו זמרים. כמה משיריו של בישופ ויצירות דומות שלו נמצאים עדיין ברפרטואר הווקאלי ואילו יצירותיו הגדולות יותר נשכחו מלב.
בישופ חיבר את המוזיקה לשורה של אופרות שייקספיריות בבימוי פרדריק ריינולדס בשנים שבין 1816 ל-1828.
בשנותיו המאוחרות פקדה אותו שערורייה, הוא נשא את אשתו השנייה, הזמרת אנה ריבייר שהייתה צעירה ממנו בעשרים וארבע שנים, בשנת 1831. ב-1839 נטשה ריבייר את בעלה ואת שלושת ילדיהם והסתלקה עם מי שהיה לה מאהב, נבלן ומלווה ניקולא-שארל בוקסה. (1789 - 1859).
ריבייר עזבה את אנגליה ויצאה לסיור קונצרטים קבוע ברחבי העולם.
בישופ קיבל תואר אבירות בשנת 1842, המוזיקאי הראשון שזכה בכבוד זה. אף כי במהלך חייו נהנה מהכנסות בלתי מבוטלות, במותו היה עני אביון. הנרי ראולי בישופ נולד ומת בלונדון ושם גם נקבר, בבית הקברות פינצ'לי.
סבסטיאן קו
לורד סבסטיאן ניובולד קו (אנגלית: Sebastian Newbold Coe; נולד ב-29 בספטמבר 1956 בלונדון) הוא אתלט לשעבר ופוליטיקאי בריטי. עמד בראש הוועדה המארגנת של אולימפיאדת לונדון (2012) והיה יושב ראש הוועד האולימפי הבריטי. כיום מכהן כנשיא התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
קו הוא מגדולי האתלטים הבריטים בכל הזמנים. הוא האלוף האולימפי היחיד בהיסטוריה שזכה פעמיים ברציפות בריצת 1500 מטר, בעל ארבע מדליות אולימפיות (2 זהב ו-2 כסף), אלוף אירופה ושיאן עולם, קבע 11 שיאי עולם (8 באצטדיון ו-3 באולם) בריצות למרחקים בינוניים. שיאו בריצת 800 מטר, שנקבע ב-1981, הוא עדיין השיא הבריטי בריצה זו.
קריירה כאתלט.
קו נולד בלונדון, אך גדל בשפילד. הוא החל להתאמן באתלטיקה בגיל 12, ועד מהרה התמקד בריצות למרחקים הבינוניים. אביו, פיטר קו, שימש כמאמנו האישי.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בסן סבסטיאן ב-1977 זכה קו במדליית זהב בריצת 800 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג ב-1978 הוא זכה במדליית ארד בריצה למרחק זה. ב-1979 קבע קו 3 שיאי עולם, בריצת 800 מטר (1:42.33 דקות), בריצת מייל (3:48.95 דקות) ובריצת 1500 מטר (3:32.03 דקות). בתקופה זו החלה להתפתח היריבות המקצועית בינו לבין אתלט בריטי אחר, סטיב אובט, שתלווה את השניים במהלך שנות ה-80.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה קו במדליית זהב בריצת 1,500 מטר, שהייתה דווקא הריצה בה אווט נחשב טוב יותר, ואילו אווט זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר, שבה קו הוא שנחשב לטוב יותר. קו זכה במדליית הכסף בריצה זו.