בהדרגה התחוור לשאר הדיאדוכים כי פרדיקס נושא את עיניו ליותר מאשר מעמד של עוצר, והוא שואף להיות מלך. פרדיקס חשש יותר מכל מאנטיפטרוס, מצביא ותיק וזקן, אשר היה מוערך מאוד בקרב הצבא והאצולה. אנטיפטרוס מצדו לא יכול היה להיענות לגישושיו של פרדיקס, כיוון שהיה שקוע בדיכוי מרד שפרץ ביוון (מלחמת לאמיה). בשנת 322 לפנה"ס, לאחר שפרדיקס דיכא מרידה שפרצה בקפדוקיה ומינה כשליט שלה את בן בריתו הפוליטי הנאמן אאומנס, היה פרדיקס חזק מתמיד, וכעת היה זה אנטיפטרוס שגישש אחר ברית. אנטיפטרוס הציע לפרדיקס להינשא לבתו ניקיאה. בו זמנית, גם אמו של אלכסנדר, אולימפיאס, הציעה לו את בתה קלאופטרה. קלאופטרה אף נמלטה ממוקדון ועברה לגור בסרדיס, כדי להיות קרובה יותר לפרדיקס ולהתחמק מפיקוחו של אנטיפטרוס. כל אחת מן הנערות טמנה אפשרויות רבות עבור פרדיקס: נישואים לניקיאה יקרבו אותו אל אנטיפטרוס כפי שרצה, אולם נישואים לאחותו של אלכסנדר יבצרו את מעמדו בעיני כל שכבות האוכלוסייה במוקדון. הבחירה לא הייתה קלה.
בסופו של דבר החליט פרדיקס להינשא לניקיאה, אולם לא דחה לחלוטין את קלאופטרה והמשיך לרקום מזימות. מושל פריגיה, אנטיגונוס, סירב להוראתו של פרדיקס לדכא מחוזות מתמרדים באזור שתחת שלטונו, והיה ברור לו שפרדיקס רק מחפש תירוץ להדיח אותו. הוא לא המתין לכך, אלא נמלט אל אנטיפטרוס יחד עם בנו דמטריוס. אנטיגונוס סיפר לאנטיפטרוס שלמעשה אין לפרדיקס כל כוונה לשאת את בתו לאשה, אלא הוא רק מנסה להרוויח זמן עד שיוכל להיפטר מאנטיפטרוס ולשאת את קלאופטרה.
הקרע של פרדיקס עם תלמי.
אנטיפטרוס האמין לדבריו של אנטיגונוס, ועד מהרה החל לארגן קואליציה ששמה לה למטרה להדיח את פרדיקס מתפקיד העוצר. לצדו התייצבו אנטיגונוס, וכן ליסימכוס. קרטרוס הצטרף אל הברית ככל הנראה משום שכעס על פרדיקס על כך שהתעלם ממנו בעת חלוקת הירושה. אל אנטיפטרוס הצטרף עוד בעל ברית רב ערך: תלמי שליט מצרים. בניגוד לפרדיקס, שניסה בכל מאודו לשמור על האימפריה של אלכסנדר שלמה, ולשאר הדיאדוכים שלפחות העמידו פנים שהם מנסים לעשות זאת, תלמי דרש בגלוי להפוך למלך נפרד בארץ נפרדת. הוא דרש וקיבל לידיו, במסגרת הסכמי בבל, את השליטה על מצרים, האזור החשוב ביותר והעשיר ביותר בכל האימפריה שהקים אלכסנדר. תלמי היה דיאדוך ערמומי שנמנע פעמים רבות מקרבות הכרעה ישירים ובחר בדיפלומטיה במקום, או שלח אחרים להילחם את מלחמותיו. תלמי לא שקט על שמריו, אלא ביצר במשך השנתיים שחלפו מאז הסכמי בבל את נחלתו החדשה. הוא התריס לראשונה כנגד סמכותו של פרדיקס כאשר חטף את גופתו של אלכסנדר ממוקדון וקבר אותה במצרים. לא ברור היכן אלכסנדר ביקש להיקבר, אולם המעשה כשלעצמו היה מחוצף ומתריס.
הקואליציה חוזקה בנישואים. קרטרוס כבר היה נשוי לפילה, בתו של אנטיפטרוס, בת אחרת של אנטיפטרוס אורידיקה ניתנה לתלמי, וניקיאה "הועברה" מפרדיקס לליסימכוס. פרדיקס מצדו הצליח למצוא לו רק בן ברית אחד: אאומנס, אשר היה גזברו של אלכסנדר ומונה למושל קפדוקיה. פרדיקס קיווה לתת לגיטימיות למערכה שלו על ידי כך שכינה את הצבאות שנלחמו כנגדו "מורדים".
מסע פרדיקס במצרים.
פרדיקס שלח את אאומנס עם מתנות לקלאופטרה, והודיע לה שהוא מוכן לשאתה לאשה במקום ניקיאה. בכך נפתחה המלחמה בצורה גלויה, ופרדיקס מצא את עצמו מותקף משלוש חזיתות בו זמנית. נאמניו של פרדיקס יעצו לו, משיקולים צבאיים, לפנות קודם כל כנגד אנטיפטרוס. עם זאת, לפרדיקס היה קל יותר להציג כמורד את תלמי, המצביא הצעיר שזה מקרוב בא, מאשר את אנטיפטרוס הוותיק והמוערך, נאמנם של שלושה ממלכי מוקדון. לפיכך, החליט לתקוף קודם כל את מצרים, בתקווה שהדברתו של תלמי תרתיע את אנטיפטרוס ותגרום לו לבקש שלום. הוא הפקיד את כוחותיו באסיה הקטנה בידי אאומנס והורה לו לדכא את התקפותיהם של קרטרוס ואנטיגונוס שם. את ציו שלח לפקח על פעולותיו של אנטיפטרוס, ועודד את האיטולים למרוד בשלטונו.
מסעו של פרדיקס מפסידיה למצרים עבר ללא תקלות. כאשר הגיע לנילוס עם צבאו, החליט לחכות לשעת ערביים ואז לחצות, על מנת לנסות ולהפתיע את תלמי. עם זאת, על פי פוליאינוס, תלמי היה מוכן לקראת בואו של פרדיקס, וכאשר האחרון הופיע בראש צבא על גדות הנהר הסמוך לממפיס, החליט תלמי לקשור עיזים, חזירים ושוורים יחדיו והורה לרועי הצאן להנהיגם בעודם רכובים על סוסים על מנת להטעות את פרדיקס בנוגע לצבאו של תלמי. תחבולה זו הצליחה, וצבאו של פרדיקס נתקף בהלה, נסוג וחלקו נלקח בשבי. דיודורוס מספק תיאור נוסף למאבק, לפיו כוחותיו של תלמי הופיעו באמצע צליחת הנהר ומנעו מצבאו של פרדיקס לבסס ראש גשר בצדו השני של הנהר, וכך, על אף מאמצים הירואיים מצד חייליו של פרדיקס, הצליח להדוף את פרדיקס בחזרה לצדו השני של הנילוס, ופרדיקס נאלץ להורות על נסיגה כללית. ניסיון חציית הנילוס לווה באבדות כבדות לצבאו של פרדיקס. באותו לילה, הוביל המצביא פאיתון מרד כנגד פרדיקס, ופרדיקס עצמו נרצח.
המלחמה בנאמני פרדיקס.
בעוד פרדיקס נלחם במצרים, התנגש כוחם המשותף של אאומנס ואלקטס - אחיו של פרדיקס, בכוחם של קרטרוס ונאופטלמוס בקרב ההלספונט. הכוחות בקרב היו שקולים פחות או יותר והיתרון ההתחלתי עמד לטובת קרטרוס, המצביא המנוסה. עם זאת, פרשיו של אאומנס באגפים הרגו את קרטרוס, וכך גרמו להתפזרות פרשיו. אאומנס הרג את נאופטלמוס בדו-קרב, וחיל הרגלים שלו כותר ונאלץ להיכנע. אאומנס ניסה לשכנע אותם לעבור לצד שלו, אולם הם נמלטו והצטרפו לאנטיפטרוס.
בשנת 321 לפנה"ס, חתמו הדיאדוכים המנצחים על הסכם טריפרדיסוס, אשר במסגרתו נקבע שאנטיפטרוס יהיה העוצר החדש, ונחלותיו של פרדיקס חולקו בין שאר הדיאדוכים. את מלאכת הכרעתם של אאומנס ואלקטס, הפקידו בידי אנטיגונוס. בהמשך אותה שנה הוכרז אאומנס כבוגד והוצא נגדו גזר-דין מוות. עקב מחסור במשאבים, נאלץ אאומנס לפטר את רוב שׂכיריו ולשלח את רוב חייליו המוקדונים. הוא הסתגר במבצר נוֹרָה והדף בהצלחה את ניסיונותיו של אנטיגונוס להעלותו בחכה. אנטיגונוס פנה לחסל את אלקטס, והם התנגשו בקרב על רכס הרים בפסידיה. אלקטס ארב לאנטיגונוס, התקיף אותו וכמעט שחיסל את צבאו לחלוטין, אולם אנטיגונוס עם 6,000 פרשים מובחרים הצליח להבקיע את מחנה האויב ולהביס את צבא אלקטס. זה האחרון נמלט עם כמה מנאמניו משדה הקרב. הוא הגיע אל טרמסוס ונרצח בידי זקני העיר.
השלום לא האריך ימים. בשנת 319 לפנה"ס מת אנטיפטרוס, ועל ירושתו פרצה מלחמת הדיאדוכים השנייה.
קרפץ'
קרפץ' (בפולנית: Karpacz; בגרמנית: Krummhübel) היא עיירת מרחצאות ונופש, במחוז ילניה גורה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
שם המקום.
בתקופת היותה עיירה גרמנית נקראה קרומהיבל (Krummhübel). בתום מלחמת העולם השנייה, בעקבות חילופי האוכלוסין, קיבלה את השם הפולני Karpacz המרמז להרי הקרפטים מהם הגיעו התושבים הפולנים החדשים.
גאוגרפיה.
קרפץ' נמצאת בלב רכס קרקונושה (Karkonosze), בקרבת הגבול עם צ'כיה. 15 ק"מ דרומית לילניה גורה בירת המחוז, 94 קילומטר דרום-מערבית לוורוצלב ו-122 קילומטר צפון-מזרחית לפראג.
היסטוריה.
המקום מוזכר לראשונה בשנת 1599 כמרכז של כריית ברזל ועופרת. התושבים היו גרמנים והמקום השתייך לאוסטריה עד 1742, בהמשך לפרוסיה ומ-1871 עד סיום מלחמת העולם השנייה לגרמניה. לאחר המלחמה, העיירה הועברה מגרמניה לפולין ושמה שונה לקרפץ'. כל תושבי העיר הגרמנים גורשו והוחלפו במתיישבים פולניים.
נמל התעופה נובוסיבירסק טולמצ'ובו
נמל התעופה נובוסיבירסק טולמצ'ובו (ברוסית: Аэропорт Толмачёво) הוא נמל התעופה המשרת את העיר נובוסיבירסק, בירת המחוז הפדרלי הסיבירי של רוסיה. זהו נמל התעופה העמוס ביותר בסיביר והשישי ברוסיה בהיקף הפעילות בו. בשנת 2015 עברו בו 3,703,211 נוסעים ו-23,706 טון מטען במסגרת 40,818 תנועות מטוסים. נמל התעופה ממוקם כ-16 קילומטרים ממערב לנובוסיבירסק.
היסטוריה.
הנמל לפעול ב-12 ביולי 1957 עם טיסת הנוסעים הראשונה של מטוס מדגם טופולב Tu-104 שהמריא מנמל התעופה אל מוסקבה. ב-1995 עבר נמל התעופה תאגוד (קורפורטיזציה) ו-49% מהמניות שלו הופרטו. בשנת 2006 שופץ הטרמינל לטיסות פנים. ב-29 בנובמבר 2012 בפעם הראשונה בתולדותיו, עבר בנמל הנוסע ה-3 מיליון בשנה אחת. בשנת 2014-2015 אוחד הטרמינל הבינלאומי עם הטרמינל הפנימי במסגרת שיפוץ נוסף, דבר שאפשר את הגדלת מספר הנוסעים העוברים בנמל התעופה כמו גם שיפור ביעילות שלו. ב-21 בדצמבר 2016 עבר לראשונה הנוסע ה-4 מיליון בשנה בפעם הראשונה.
פעילות.
כיום (2016) מצויים בו המתקנים הבאים:
נמל התעופה משרת טיסות של חברות תעופה מרוסיה, ממדינות מרכז אסיה ומטורקיה. הן טסות למגוון יעדים ברחבי רוסיה וכן לקזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אזרבייג'ן, גאורגיה, סין, הודו, תאילנד, וייטנאם, טורקיה ודובאי. בנוסף מתקיימות טיסות אל צ'כיה, גרמניה, בולגריה, יוון, קפריסין ותוניסיה.
בשנת 2013 היו קווי התעופה העמוסים ביותר מהנמל אל מוסקבה וסנקט פטרבורג (פנים ארציים) וכן אל בנגקוק ואנטליה (בינלאומיים).
ב-2 באפריל מתוכננת לצאת הטיסה הישירה הראשונה לתל אביב מאז ביטול הטיסות השירות בין ישראל לנובוסיבירסק לפני כ15 שנה.
טיסות מטען מתקיימות בין הנמל לבין יעדים בסין, יפן, קוריאה, גרמניה, לוקסמבורג, הולנד, אוסטריה ואיטליה.
זיאמה טלסין
זיאמה (זלמן) טלסין (יידיש: זיאַמע טעלעסין; 1907 או 15 ביולי 1908 קלינקוביץ' פלך מינסק - 1996 ירושלים) היה משורר יידי.
ביוגרפיה.