בינואר 1994 השיק המגזין Playbill אתר אינטרנט מקוון. באתר החינמי מופיעות חדשות חמות על תעשיית התיאטרון, המתמקדות בהפקות העולות בניו יורק, אבל גם הפקות אזוריות, בינלאומיות וסיבובי הופעות. האתר מתעדכן באופן שוטף, וגולשים בו גם צופי תיאטרון, וגם אנשי מקצוע. באתר מתפרסמות הנחות על כרטיסים ובמסעדות.
בשנת 2000, Playbill הוסיפה חנות קניות קמעונאיות באינטרנט המציעה סחורה רשמית של Playbill וסחורה מהפקות נוכחיות והפקות עבר של ברודוויי.
בשנת 2006, Playbill השיקה חברת תקליטים בשם Playbill Records.
בשנת 2007 הושקה תחנת הרדיו Playbill Radio, המשדרת 24 שעות ביממה מוזיקה ממחזות הזמר של ברודוויי, וכן מבזקי חדשות, פודקאסטים ועוד. לתחנה ספרייה מוזיקלית של מעל 20,000 כותרים.
בשנת 2011, הושק האתר Playbill Vault, מסד נתונים מקוונים מקיף של ההיסטוריה של תיאטראות ברודוויי.
תחרות עם Stagebill.
במשך עשרות שנים, "Playbill" התמקד בתיאטראות ברודוויי ואוף ברודוויי, ואילו "Stagebill" התמקד בקונצרטים, אופרה, מחול ובמקומות כגון מרכז לינקולן וקרנגי הול. עם זאת, בשלהי שנות ה-90 "Playbill" היה רווחי מאוד, בעוד "Stagebill" הפסיד מיליוני דולרים בשנה, עד לשנת 1998. כדי להגדיל את הכנסותיו, "Stagebill" פלש לתחום של "Playbill": הפסקת האש הופרה לראשונה בשנת 1995, כאשר "The Public Theater" ערק בשקט ל-"Stagebill"; בשנת 1997, במהלך הרבה יותר רועש, חברת וולט דיסני חתמה על שיתוף פעולה עם "Stagebill" לקראת העלאת המחזמר החדש (דאז) "מלך האריות" בתיאטרון "ניו אמסטרדם". נקודת המחלוקת העיקרית של המהלך האחרון הייתה שליטה על תוכן פרסום: "Playbill" מופץ בחינם לתיאטראות, בהסתמך על הכנסות מפרסום הנמצאות תחת שליטתו וסמכותו הבלבדית, ואילו חברת דיסני דרשה, על פי מדיניות החברה, תוכנית ללא פרסומות לסיגריות או אלכוהול.
בתגובה לפלישה של "Stagebill", החלה "Playbill" בהפקת "Showbill", הוצאה לאור מקבילה, שתאמה את דרישות הפרסום של דיסני. עכשיו עם אלטרנטיבה, דיסני עברה מ-"Stagebill" ל-"Showbill" עם מלך האריות, בעיצומן של ההופעות בתיאטרון "ניו אמסטרדם". (באופן אירוני, כאשר ההפקה עברה להופיע בתיאטרון מינסקוף, שאיננה בבעלות דיסני, הם היו מחויבים לעבוד עם "Playbill", כמו גם שאר הפקות דיסני בתיאטראות אחרים.) מרכז פורד לאמנויות הבמה גם עבדו ביחד עם "Showbill" כאשר הציגו את "Ragtime", ככל הנראה כדי להימנע מפרסומות של יצרניות רכב מתחרות. בנסיבות שונות, המפיקים של הפקת ברודוויי המחודשת של ""קברט" ביקשו לשמור על אווירה של מועדון לילה מפוקפק בסטודיו 54, בו הוצג המחזמר, והם התעקשו על חלוקת תוכניית ה-"Playbill" לצופים לאחר ההופעה, בצאתם מהאולם. ב-"Playbill" חששו שהם מפסידים חשיפה של הפרסומות שלהם, והציעו למפיקים לחלק תוכניות של "Showbill" במקום.
בנוסף, "Playbill" הגיבו למהלך של "Stagebill" גם באמצעות הפקת תוכניות להופעות של אמנויות קלאסיות, תוך שהם מחזרים באגרסיביות אחר מקומות רבים שהיו בעבר לקוחות של "Stagebill". באביב של שנת 2002, "Playbill" חתמה על חוזה עם קרנגי הול; אבן דרך זו הצטרפה להסכם מוקדם יותר שהושג עם ה-Metropolitan Opera וסיכום על חוזה עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק - שני לקוחות עבר משמעותיים של "Stagebill" במרכז לינקולן. עם לקוחות חדשים אלו, "Playbill" פרצה את גבולות הפורמט הטיפוסי שאפיין אותה עד אז, והחלה לפרסם תוכניות מותאמות באופן אישי, בדומה ל-"Stagebill". מהלך זה, בשילוב הבעיות הכספיות שהיו ל-"Stagebill", סימנו את סופו של "Stagebill" כישות פרסום. מאוחר יותר באותה השנה, "Stagebill" הפכה לחדלת פירעון אחרי חמש שנים של תחרות ראש-בראש מול "Playbill", אשר בסופו של דבר רכשה את הסימן המסחרי "Stagebill"".
Playbill Vault.
Playbill Vault הוא בסיס נתונים מקוון שנוצר ואשר מופעל על ידי Playbill, וכולל מידע אודות הפקות תיאטרון בברודוויי, תוכניות, תמונות, לוח דרושים ונתוני מכירות כרטיסים בקופות.
האתר מספק תיעוד של הפקות בברודוויי מאז 1930 ועד היום. המידע באתר כולל רשימת קרדיטים של בעלי תפקידים שונים בהפקות, לרבות צוותי שחקנים מקוריים ונוכחיים, תמונות וקטעי וידאו; כמו כן, ישנם תצלומים של השחקנים השונים, ומהדורות עיתונים סרוקות.
האתר הושק ב-1 בדצמבר 2011, ונמצא כעת בגרסת בטא.
בישראל.
כחלק מבכורת המחזמר ״לה קאג׳ או פול״ בישראל, יצאה לאור תוכנייה מיוחדת בשיתוף פעולה ראשון בישראל עם מותג Playbill, אשר חולקה לקהל ללא תשלום כנהוג בברודוויי.
הורודנקה
הורודנקה (באוקראינית: Городенка; בפולנית: Horodenka; ביידיש: האראדענקע) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
הורודנקה נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובמאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר, והיא עברה לבעלות משפחת פוטוצקי. בשנת 1739 נהרסה העיר מפלישת הרוסים.
בחלוקת פולין בשנת 1772 סופחה העיר לגליציה האוסטרית, ונעשתה למרכז פלך. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלים שונים, שהביאו להתפתחותה הכלכלית.
יהודי הורודנקה.
יהודים ישבו בהורודנקה מהמאה ה-16, ובשנת 1743 הוענק ליהודי המקום כתב זכויות, שהתיר להם רשמית לשבת בעיר, ולעסוק במלאכה ובמסחר. בתקופה זו התגבשה בעיר קהילה עצמאית, שפרשה חסותה גם על יהודי 14 כפרים סמוכים.
במהלך המאה ה-18 פעלו בעיר חסידים של שבתאי צבי ויעקב פרנק. בתקופה זו פעל בעיר גם תלמיד הבעש"ט רבי נחמן מהורדנקא, סבו של רבי נחמן מברסלב, אשר עלה לארץ ישראל בשנת 1764.
במהלך שנות השלטון האוסטרי בעיר הוטלו על יהודי המקום מיסים כבדים, פי חמישה מאלו שהוטלו על התושבים האוקראינים.
בשנת תרכ"ו (1866) נתמנה הרב משה תאומים לרב המקום, וכיהן בתפקיד זה עד פטירתו בשנת תרמ"ח (1888). פעילות ציונית החלה בהורודנקה בסוף המאה ה-19, ובשנת 1907 הוקם בה בית ספר עברי. בראשית המאה ה-20 קבע את מקומו בעיר האדמו"ר יחיאל מיכל הגר משושלת ויז'ניץ.
במהלך הכיבושים הרוסיים במלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר ממעשי שוד ואונס, רבים מבתיהם נשרפו, ו-9 מהם נתלו ברחוב הראשי בעיר. כתוצאה מכך, רוב יהודי העיר נמלטו ממנה. עם הגעת גדוד חיילים אוסטרו-הונגרים לעיר בנובמבר 1918, התעמרו ופגעו גם הם ביהודיה, וכך גם השלטון האוקראיני הזמני שבא אחריהם.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה וסיפוח האזור לרפובליקה הפולנית השנייה, השתקמה הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט וארגוני עזרה הדדית, והתגברה בה הפעילות הציונית, תוך קיום תנועות נוער ואיגודי ספורט ציוניים. בין מלחמות העולם עלו ארצה מהורודנקה כ-250 איש. בשנים אלה נמנו בעיר 3,256 יהודים, כשליש מתושביה.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב פולין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. עם כניסת הצבא האדום לעיר, נסגרו המוסדות היהודיים בה, והולאמו בה מפעלים שונים בבעלות יהודית. בתקופה זו ניסו מספר מחברי תנועות הנוער הציוניות בעיר לעבור את הגבול לרומניה, כדי לעלות לארץ, אך רובם נתפסו, והוגלו לעומק ברית המועצות.
ב-2 ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו לעיר כוחות הצבא ההונגרי, ומיד החלו תושבי המקום האוקראינים לפגוע ביהודי העיר. בהמשך, הטילה מועצת העיר האוקראינית גזירות שונות על יהודי העיר, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וחובת עבודות כפייה. בתקופה זו הגיעו לעיר כמה מאות פליטים יהודים מבוקובינה, אך אלו גורשו בחזרה לגבול, ונורו ברובם על ידי משמר הגבול הרומני. כמו כן, הגיעו לעיירה פליטים יהודים מאזור הקרפטים שבהונגריה.
בספטמבר 1941 עברה העיר לידי הגרמנים, ומיד הוטלו על יהודיה תשלומי כופר, תוך חיוב במסירת דברי ערך ותכשיטים, והוצאה להורג של בני ערובה. כמו כן, יהודים מגיל 14 עד 60 חויבו בעבודות כפייה. תוך מספר שבועות הועברו יהודי העיר לגטו שהוקם ברובע עני בצדה המערבי, ואת הקשר מול הגרמנים ביצע היודנרט שהוקם בעיר.
ב-4–5 בדצמבר 1941 בוצעה בגטו שבעיר אקציה בפיקודו של השוטר הגרמני פטר ליידריץ, בה רוכזו למעלה מ-2,500 יהודים, ובהם כ-1,000 ילדים, בבית הכנסת המקומי, תוך סריקת בתי הגטו. בבית הכנסת הושארו היהודים כלואים בצפיפות יומיים ללא מזון ושתייה. למעט בעלי מלאכה בודדים ששוחררו, הועמסו כל היהודים על מכוניות משא, והוסעו לאזור הכפר סיימקובצה (Siemkowce), שם נרצחו בבורות ירי באמצעות מכונות ירייה.
בתחילת אפריל 1942 הועברו לגטו בעיר כ-1,400 יהודים מכפרי הסביבה דוגמת אוברטין, ובגטו פשטו רעב ומגיפות. ב-13 באפריל 1942 בוצעה בגטו אקציה שנייה, בה ריכזו גרמנים ואוקראינים כ-1,400 יהודים, ושילחו אותם למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-60 יהודים שנתפסו מסתתרים בגטו, נרצחו בבית העלמין היהודי בעיר.
לאחר האקציה השנייה נותרו בגטו כ-1,800 יהודים, ומעת לעת נרצחו בו יהודים בידי הגרמנים, או שהועברו לגטאות אחרים. ב-6 בספטמבר 1942 החל חיסולו הסופי של הגטו. יהודי הגטו רוכזו במחסן תבואה סמוך לתחנת הרכבת, ושם נערכה בהם סלקציה. כ-1,500 יהודים שולחו לבלז'ץ, והכשירים לעבודה הועברו למחנה ינובסקה.
בזמן האקציות, הצליחו כמה עשרות מיהודי העיר להימלט ליערות הסביבה. שם רובם נרצחו בידי אוקראינים וגרמנים, ומיעוטם הצליחו לחבור לקבוצות פרטיזנים סובייטיות.
ב-27 במרץ 1944 שוחררה הורודנקה בידי הצבא האדום. מיהודיה שרדו במחבואים ובברית המועצות כ-40 איש, ואלו לא שבו להתגורר בה.
האראדענקע
אדולף-פרידריך קונטצן
ניר שניוק