בשנת 2019 פורסם כי צוות חוקרים מאוניברסיטת תל אביב המציאו רחם מלאכותי בצורה שונה מ"שקית רחם". בשיטה שהם פיתחו נלקחו תאי רקמת רחם מתרומה, הם נשתלו על מצע גידול, וכך דימו רקמת רחם. ייחודה של השיטה היא בכך שהריקמה שגידלו מחקה את מבנה הדופן ואת פעולתו של הרחם הנשי. היא כוללת שכבות של תאים מסוגים שונים, שמגיבים להורמונים וללחצים חיצוניים. בהמשך הם מתכוונים להדפיס את מודל הרחם במדפסת תלת־ממד ולהשתיל בו תאים דמויי עובר, כדי לבדוק אם הם יצליחו להשתרש בו.
מנגנון פעולת "רחם שקית".
הרחם המלאכותי נראה כשקית אטומה, אך למעשה בעל רכיבים ומנגנונים שונים הבאים לפצות על חוסר ההתפתחות של הפג. בין הרכיבים ישנם נוזל דמוי מי שפיר המכיל תמיסה אלקטרוליטית וחומרים תזונתיים נוספים (המהווים תחליף לשליה), סביבה סגורה לעולם החיצון ומשאבה להחלפת הדם. מנגנונים נוספים שמפוצים באמצעותו של הרחם הם מערכת חיסון לא מפותחת וחשיפה לזיהומים, עור דק אשר לא מסוגל לווסת את טמפרטורת הגוף, ריאות לא מפותחות אשר דורשות טיפול בחמצן והנשמה, כליות אשר אינן מסוגלות לסלק את הפסולת ולאזן את המלח כנדרש, תנודות לחץ דם ועוד.
פגים בישראל.
על פי ההגדרה של משרד הבריאות הישראלי, פג נולד לפני השבוע ה-37 להריון (תוך 40 שבועות צפויים להריון). 7-10% מהתינוקות בישראל נולדים כפגים, מתוכם 8% אשר נולדו לאחר השבוע ה-40, אך מוגדרים כך מכיוון שהם נולדו במשקל נמוך (פחות מ-1500 גרם).
ואזה פרביה
ואזה פרביה (באנגלית: Vasa Praevia) היא תופעה המתרחשת במהלך היריון, ובה כלי הדם של העובר חוצים או נמצאים לצד הפתח הפנימי של צוואר הרחם. המונח נגזר מן הלטינית: "ואזה" פירושו כלי, ו"פרביה" מגיע מהמילה "קדם", כלומר "לפני" או "דרך". במילים אחרות, כלי דם הנמצא לפני העובר בתעלת הלידה. כלי הדם הללו נמצאים בסיכון של קרע כאשר הקרומים העובריים התומכים בהם נפגעים בשל חוסר תמיכה של חבל הטבור או של השלייה. זוהי תופעה המופיעה בכ-4 לכל 10,000 הריונות, וכ-10 אחוז מהמקרים מתרחשים בהריונות עם תאומים. כיום, למרות השימוש הנפוץ במכשירי אולטרה-סאונד המאפשרים אבחון מוקדם של המצב, מקרים רבים אינם מאובחנים במהלך ההיריון.
סוגים.
שני הסוגים העיקריים של ואזה פרביה הם במצב של וולמנטוס אינסרשן (באנגלית: Velamentous cord insertion) בו חבל הטבור מחובר ישירות לקרומים העובריים, וכלי הדם המתחברים לשלייה נותרים ללא הגנה. המצב השני מתקיים כאשר קיימת שלייה רב-אונתית (באנגלית: Bilobed/ Trilobed Placentas) וכלי הדם העובריים עוברים בין האונות של השלייה ללא הגנה. הסוג השלישי והפחות נפוץ הוא במצב בו חלק מהשלייה המחובר לרחם מתנוון. בסוג זה יש חיבור תקין של חבל הטבור אל השלייה, אך כלי הדם בשולי השלייה חשופים.
גורמי סיכון.
ואזה פרביה נפוצה בקרב:
אבחון.
התסמינים העיקריים בואזה פרביה הם קריעת כלי הדם העובריים, דימום וגינלי (ללא ביטוי בכאב), דופק איטי בעובר (באנגלית: Bradycardia) או מוות עוברי.
במקרה שהמצב לא אובחן קריעת כלי הדם תתרחש בזמן הלידה או בסמוך אליה. מוות העוברים קורה ב-56 אחוזים ממקרים אלה, ול-3 אחוזים במקרים מאובחנים. במקרים רבים לאחר הלידה יהיה צורך במתן עירוי דם לתינוק.לפני השימוש באולטרה-סאונד האבחון היה נעשה לאחר הלידה-במקרים של לידה שקטה, או בלידות בהן העובר מת לאחר דימום שנבע מקריעת הקרומים העובריים. במקרים אלה, בדיקה של השלייה והקרומים העובריים הייתה מראה עדויות לוולמנטוס אינסרשן וקריעה של כלי הדם. כיום האבחון נעשה באמצעות אולטרה-סאונד וגינלי או בדיקת המצאות המוגלובין עוברי בדם המופרש (במקרה של דימום וגינלי).
סיבוכים לאחר הלידה.
הסיבוכים המיוחסים ללידה המוקדמת בניתוח הקיסרי (סיבוכים אלו נובעים מחוסר בשלות של ריאות העובר):
הסיבוכים המיוחסים לאובדן הדם בעובר:
טיפול.
ניתוח קיסרי שיהיה קודם לקריעת הקרומים העובריים, כדי למנוע מצב חירום שבו הם ייקרעו. ניבוי לזמן קריעת הקרומים אינו מדויק, ולרוב מבצעים את הניתוח הקיסרי בין השבועות ה-35–36 להיריון. בשל הסכנה בלידה מוקדמת, נשים רבות נוטלות סטרואידים העוזרים לפתח את ריאות העובר.
במצב שבו לא בוצע אבחון מוקדם או שעוד לא בוצע ניתוח קיסרי מונע והייתה קריעה של הקרומים העובריים, מבצעים ניתוח חירום קיסרי.
גודש ורידי האגן
תסמונת גודש ורידי האגן (באנגלית: Pelvic congestion syndrome) היא מחלה כרונית רפואית הנמצאת בקרב נשים, והיא נגרמת על ידי דליות בבטן התחתונה (ורידי שחלה מורחבים). המצב גורם לכאב כרוני , לעיתים קרובות מופגן ככאב קבוע עמוס ומתמיד, אשר יכול להחמיר בעת עמידה. מדובר במצב רפואי קשה לאבחון בגלל חוסר המודעות לגבי תסמונת זו אצל הרופאים או בגלל שהסימפטומים לא מופיעים בצורה ברורה.
מצב זה עלול להתרחש כתוצאה של הריון או מסיבות לא ברורות. הנוכחות של אסטרוגן בגוף גורמת להתרחבות כלי הדם, דבר אשר עלול לגרום להצטברות של דם בוורידים באזור האגן. אסטרוגן עלול להחליש את קירות הווריד, דבר המוביל לשינויים הגורמים לדליות. לעד 15% מהנשים יש תסמונת זו, אך לא לכולן מופיעים סימפטומים.
סימנים וסימפטומים.
נשים עם מצב זה חשות תחושת כאב מתמידה באגן, שעלולה להיות כבדה וכואבת, אך במקרים מסוימים אפילו יותר חריפה. הכאב נהיה יותר גרוע לקראת סוף היום ואחרי תקופות ארוכות של עמידה, אך הן אמורות להרגיש הקלה לאחר שכיבה או שינה. הכאב עלול להחמיר במהלך או לאחר קיום יחסי מין, אחרי פעילות גופנית מסוימת כמו רכיבה על אופניים או על סוסים, ויכול להיות יותר גרוע לפני תחילת המחזור.
לנשים עם גודש ורידי האגן יש רחם גדול יותר ורירית רחם עבה יותר מהרגיל. 56% מהנשים מפגינות שינויים ציסטיים לשחלות,ונשים רבות מדווחות על סימפטומים אחרים, כגון כאבי מחזור, כאבי גב, הפרשות מהנרתיק, נפיחות בטן, שינויים במצבי רוח או דיכאון, ועייפות.
אבחון.
האבחון יכול להתבצע באמצעות אולטרסאונד או בדיקות לפרוסקופיה. המצב גם יכול להיות מאובחן על ידי וינוגרם , סקירת CT, או MRI. אולטרסאונד הוא כלי האבחון הנפוץ ביותר. מחקר שנערך לאחרונה על ידי יחידת מחקר לוורידי האגן, הציע שסריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס (באנגלית: Transvaginal Duplex Ultrasound) היא "תקן זהב" בבדיקת ריפלוקס ורידי אגן - שהוא הגורם העיקרי לגודש ורידי האגן. באותה קבוצת מחקר הראו כי גודל הוורידים - כפי שמוצג על ידי ונוגרפיה והוא משמש גם כקריטריון לאבחון ב-CT ו-MRI - אינו רלוונטי, ורק סריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס מראה את הריפלוקס הורידי שגורם לבעיה.
טיפול.
אפשרויות טיפול מוקדמות כוללות תרופות נגד כאבים באמצעות תרופות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, דיכוי תפקוד השחלות, וופיזיותרפיה.
יש גם אפשרות לניתוח על ידי עצירת זרם הדם לאותם דליות באמצעות טכניקות ניתוח זעיר-פולשנית בתהליך הנקרא אמבוליזציה , התהליך דורש שהיה של לילה בביה"ח והוא נעשה תחת הרדמה מקומית. עד 80% מהמטופלות הסובלות ממחלה זו מצליחות להשיג הקלה באמצעות שיטה זו, דבר הנמדד לפי מידת הפחתת הכאב המורגש.
מיומטריום
המיומטריום (באנגלית: Myometrium) הוא השכבה האמצעית של קיר הרחם, הוא מורכב בעיקר מתאי שרירי רחם חלקים, הנקראים גם תאי שריר הרחם, וגם מתמיכה של סטרומות וכלי הדם ברקמות. פעולתו העיקרית היא לגרום להתכווצויות הרחם.
מבנה מאקרו.
המיומטריום ממוקם בין רירית הרחם, השכבה הפנימית של דופן הרחם והממברנה או הפרימטריום, השכבה החיצונית של הרחם.
למיומטריום יש 3 שכבות: שכבת השרירים הארוכים החלקים החיצונית, באמצע נמצאת שכבת סיבי שריר חוצצת, ובפנים שכבת הסיבים העגולים. שכבת הסיבים החוצצת מתנהגת כמו חוט קשירה חי במהלך הליפוף של הרחם על מנת למנוע אובדן דם.
נראה כי השליש הפנימי של המיומטריום, המכונה גם צומת או שכבת תת-רירית הרחם, נגזר מהצינור המולריאני ואילו מקורה של השכבה החיצונית, הדומיננטית יותר של המיומטריום, אינו נגזר מצינור זה והיא רקמת הכיווץ העיקרית במהלך הלידה וההפלה. שכבת הצומת מתפקדת כמו שכבת שרירים מעגלית, המסוגלת לבצע תנועה פריסטלטית ואנטי פרסטילטית, בדומה לשכבת שרירי המעיים.
מבנה מולקולרי של השריר.
המבנה המולקולרי של שריר חלק של המיומטריום מאוד דומה לזה של שריר חלק במקומות אחרים של הגוף, כאשר מיוזין ואקטין הם החלבונים השולטים. בתוך השריר החלק של הרחם יש כ 6 קפלי אקטין יותר מאשר מיוזין. שינוי בביטוי של המיוזין של השריר החלק של הרחם עשוי להיות אחראי לשינויים בכיוונים של התכווצויות של הרחם בזמן המחזור החודשי.
דפוסי כיווץ.
לשריר החלק של הרחם יש דפוס הדרגתי שמשתנה בין דפוס ההתכווצות לבין תחזוקה של טון המנוחה עם צירים נפרדים בעלי התכווצויות בדידות השונות בתדירותן, משרעתן ומשכן.
כפי שצוין במבנה המאקרו של השריר החלק של הרחם, שכבת הצומת מסוגלת גם לבצע פעולות דומות למערכת המעיים וגם כאלו השונות ממנה.
מצב מנוחה.
פוטנציאל המנוחה של הממברנה (Vהשאר) של המיומטריום נמצא בין -35 ו -80 mV.כאשר פוטנציאל המנוחה של ממברנות של אסוגי תאים אחרים, מתוחזקת על ידי משאבת נתרן אשלגן אשר גורמת לריכוז גבוה יותר של יוני נתרן בחלל החוץ-תאי מאשר בתוך התאים, וריכוז גבוה יותר של יוני אשלגן בתוך התאים מקום מאשר בחלל החוץ-תאי. כתוצאה מכך, יש לערוצי יוני האשלגן פתח לרמה גבוהה יותר מאשר לערוצי יוני הנתרן דבר המסתכם בהופעה של יונים חיוביים, וכתוצאה מכך בפוטנציאל שלילי.