שדה התעופה הבינלאומי שארג'ה הוא השלישי בגודלו בנפח תנועת מטענים מוטסים. בשדה נמצא מרכז הפעילות של חברת תעופה זולה, אייר עראביה. מהשדה יוצאות טיסות יומיות ללבנון, ירדן, לונדון, הולנד, אוקראינה, הודו, מצרים, סוריה, פקיסטן, בנגלדש, ערב הסעודית, איראן ומדינות נוספות.
מהעיר יוצאים שני סוגי כבישים מהירים המסומנים באותיות E ו-S. כבישים בסימון E מובילים לאמירויות שכנות ולו הכבישים המסומנים ב-S הם בתוך האמירות.
לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל
לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (גרמנית: Luise von Braunschweig-Wolfenbüttel; 29 בינואר 1722 - 13 בינואר 1780), הייתה אמו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
ביוגרפיה.
לואיזה נולדה בהולצמינדן ב-29 בינואר 1722 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. חצר אביה נחשבה לחצר מאוד צנועה ביחס לתקופה, אולם לואיזה בילתה ילדות מאושרת בביתם. בשנת 1733 התחתנה אחותה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן עם פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, ובשנת 1742 התחתנה לואיזה עם אח של פרידריך - אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה. מכיוון שלאחותה וגיסה לא היו ילדים, הפכו לואיזה ובעלה אוגוסט וילהלם לנסיכי הכתר של פרוסיה. בשנת 1758 מת בעלה אוגוסט וילהלם מסרטן המוח, ולואיזה עברה להתגורר באורניינבורג עד למותה ב-13 בינואר 1780.
לאחר מות גיסה פרידריך השני, מלך פרוסיה ללא ילדים, ירש אותו בנה של לואיזה - פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
משפחתה.
ב-6 בינואר 1742 התחתנה לואיזה עם אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
לואיזה אמליה מבראונשווייג-לינבורג
רי&quot;ב 83
אמליה, דוכסית וירטמברג
אמליה, דוכסית וירטמברג (28 ביוני 1799 – 28 בנובמבר 1848), הייתה בתו של לודוויג, דוכס וירטמברג ואשתו של יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
ביוגרפיה.
אמליה נולדה ב-28 ביוני 1799 בואליספורט שבשלזיה, ללודוויג, דוכס וירטמברג ולהנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו.
בשנת 1817 התחתנה אמליה עם יוזף, נסיך הכתר של סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בנו של פרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנו נולדו לה 6 ילדים. בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ובעלה עלה לשלטון במקומו כיוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואחיו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
במהלך ההפגנות שאירעו בדוכסות, ב-28 בנובמבר 1848 מתה אמליה באלטנבורג.
משפחתה.
ב-24 באפריל 1817 התחתנה אמליה עם יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
יוסף הבא משושן הבירה
יוסף הבא משושן הבירה או יוסף מחמדן היה מקובל שחי ופעל בקסטיליה (ספרד) בין המחצית השנייה של המאה ה-13 למחצית הראשונה של המאה ה-14, לפי המחקר העדכני נהוג לזהותו כחבר בחוגו של משה די לאון, מפרסם ספר הזוהר.
לא ידוע דבר על תולדות חייו או רקעו. כינויו מרמז כביכול על מוצא פרסי, אך יהודה ליבס עמד על כך שהוא מספק טעם קבלי ל"אנן מצלאין לסטר מדינחא" (בארמית: "אנו מתפללים לצד מזרח"), כלומר שסביר יותר שהוא בן ליהדות ספרד ללא זיקה ליהדות שממזרח לארץ ישראל. עם זאת, שלמה פינס מוצא מקבילות בין קבלת יוסף לבין מיסטיקה פרסית.
גרשם שלום וחוקרים אחרים נטו לראות ביוסף הבא משושן הבירה, שכתב הן בעברית והן בארמית, חקיין של ספר הזוהר שכבר היה מונח לפניו. אולם ליבס הראה במאמרו "כיצד נתחבר ספר הזוהר" (1978) שיוסף הבא משושן הבירה היה ככל הנראה חבר בחוג שחיבר יחדיו את ספר הזוהר. בין השאר מתבססת קביעה זו על העובדה שעל אף שסגנונו דומה למאמרי זוהר, הוא איננו מצטט לעולם מאמר זוהרי כלשונו. עמדה זו מקובלת כיום על רוב החוקרים.
כתביו מתאפיינים בהאנשה קיצונית של דמות האל ובדרשות על איברי גופו כביכול (ברוח ספרות שיעור קומה).
רוית דום
רוית דום (נולדה ב-13 בפברואר 1973) היא מנכ"לית קבוצת עמל, עו"ד בהשכלתה.
ביוגרפיה.
דום סיימה לימודי משפטים במכללת רמת-גן. ניהלה בשנת 2000 משרד עריכת דין. החלה את הקריירה הציבורית שלה עם מספר תפקידים בולטים בהסתדרות העובדים הכללית ובמקביל לעבודתה בהסתדרות, מונתה לחברת דירקטוריונים של גופים ציבוריים בולטים בשליטת ההסתדרות כגון בנק יהב, בית ליסין, נעמ"ת, הוועד האולימפי בישראל ועוד. בשנים 2000–2003 כיהנה כעוזרת ליושב ראש הסתדרות עובדי המדינה, עופר עיני. בשנים 2004–2006 הייתה ראש המטה של יו"ר ההסתדרות החדשה, והייתה מעורבת בתחום יחסי העבודה; עסקה בין היתר בניהול המערך הפנים-ארגוני בהסתדרות, ובגיבוש מדיניותה הכלכלית. כמו כן הייתה חברת דירקטוריון בגופים ציבוריים מרכזיים, בהם: חברת העובדים, בנק יהב, בית ליסין, קרן השתלמות לעובדים, נעמ"ת והוועד האולימפי בישראל. במשך שנות עבודתה בהסתדרות, הפכה דום דומיננטית בארגון, ונטען שהייתה האשה החזקה ביותר בהסתדרות.
דום דורגה בשנת 2009 על ידי "דה מרקר" כאחת מבין 40 המנהלים המבטיחים בישראל.
ב-2010, מונתה דום לדירקטורית חיצונית בפאלאס תעשיות, חברה ציבורית בבעלות פרטית. המינוי אושרר בינואר 2010, אולם לאחר חודשים ספורים פרשה דום מהתפקיד בשל ניגוד עניינים.
ב-2011, מונתה דום על ידי עופר עיני, למנכ""לית רשת עמל. מינוי שזכה לביקורות רבות, וביתר שאת לאחר שהסתבר שעיני ודום היו בזוגיות רומנטית באותה תקופה, לאחר ששניהם התגרשו מבני זוגם הקודמים (עיני התגרש מאשתו ב-2009, ודום התגרשה מבעלה ב-2010). אולם חרף הביקורות, עיני התבטא בראיון שנתיים לאחר המינוי, שהיה ממנה את דום בשנית אילו ידע איזו סערה המינוי יעורר, כיוון שהיא בעלת הכישורים למלא את התפקיד.
במסגרת תפקידה ברשת עמל יזמה את הקמתם של מרכזי יזמות בבתי הספר, במטרה לשלב את התלמידים בתעשייה ובמקביל לפתח כוח הוראה יזמי. דום יצרה שיתופי פעולה עם חברות מובילות וגופים מרכזיים במשק ובהייטק, בהם שיתוף פעולה עם חברת "אפל" הבינלאומית, ועם מוסדות אקדמיים כגון אוניברסיטת MIT.
בתקופת כהונתה זכתה הרשת בשיא גינס על מיזם חינוכי בשיתוף עם חברת סיסקו מערכות ובהובלת נשיא המדינה, שמעון פרס. כן זכתה הרשת באות הוקרה בוועידת היזמות הקהילתית של האיחוד האירופי, שנערכה בטורינו בנובמבר 2014; הפרס הוענק לדום על פרויקט מרכז היזמות של הרשת, אשר נבחר לשמש כמודל השראה למדינות נוספות.
חיים אישיים.
ב-2014 נישאה דום בשנית, ליו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל ובעבר יו"ר ההסתדרות החדשה, עופר עיני. ב-2018 נולד לשניים בן. לדום שתי בנות מנישואיה הקודמים.
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
נוקטורן (פירושונים)
בג&quot;ץ גיני נגד הרבנות הראשית
בג"ץ 6494/14 שי גיני נ' הרבנות הראשית (6.6.2016) ביסס את מעמדה הבלעדי של הרבנות הראשית כמוסמכת לתן תעודות כשרות על פי דיני הכשרות. נפסק כי בעל בית אוכל לא יציג בכתב את בית האוכל ככשר אלא אם כן ניתנה לו תעודת הכשר בהתאם לאמור בסעיף 3(א) לחוק איסור הונאה בכשרות - התשמ"ג.
בפסק דין מרכזי זה נדונו שתי שאלות עיקריות. האחת, פרשנותו הראויה של סעיף 3(א) לחוק איסור הונאה בכשרות התשמ"ג-1983, והשנייה, האם בהתאם לפרשנות הראויה לס' 3(א) נוצרת פגיעה בזכות החוקתית לחופש העיסוק באופן הדורש את ביטול הסעיף. לאחר דיון משפטי מנומק קבעו השופטים כי פרשנותו של היועץ המשפטי לממשלה לסעיף 3(א) לחוק אשר נקבעה כעמדתה הרשמית של המדינה, איננה נכונה. בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ דחה את העתירה וקבע על פי סעיף 2 לחוק איסור הונאה בכשרות כי כל מצג כשרותי אחר בכתב, מלבד תעודת הכשרות הניתנת על ידי הרבנות, אסור. בנוסף, קבע בית המשפט העליון כי סעיף 3(א) הוא חוקתי וגם אם סעיף זה פוגע בזכות היסוד לחופש העיסוק, מדובר בפגיעה מצומצמת העומדת בתנאי פסגת ההגבלה. ללא תעודת הכשר לא יכול בעל העסק להציג את בית העסק ככשר. בהתאם לדעת הרוב של המשנה לנשיאה רובינשטיין והשופט שהם, תחולת פסק הדין הוגבלה לשנתיים ונקבע כי הנושא יוכל להיפתח מחדש בעוד כשנתיים.
עניין חשוב נוסף שנידון בבג"ץ הוא דרישתה של הרבנות הראשית לקבל ייצוג נפרד. אחד מתפקידיו של היועץ המשפטי לממשלה הוא לייצג את רשויות המדינה בבתי המשפט כולל בבג"ץ. דעתה של הרבנות הראשית הייתה מנוגדת לדעתו של היועץ המשפטי לממשלה ומשכך, ביקשה הרבנות את ייצוגה באופן פרטי. בג"ץ קבע כי לא מדובר באי חוקיות ברורה וגלויה ולכן יש להתיר למשפטן משירות הציבור או מהמגזר הפרטי להציג את טעמיה של הרבנות בפני בית המשפט וסייג כי אין לראות מקרה זה כתקדים.
הרקע לעתירה.
תעודת הכשרות.
חוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג-1983, מייחד בסעיף 2(א) לחוק את הסמכות להעניק תעודת כשרות לרבנות הראשית ולרבנים שהוסמכו על-ידם. הרבנות מעמידה "מפקחים" אשר מקבלים את שכרם מהרבנות, ותפקידם לפקח על עבודת משגיחי הכשרות שכן, לעיתים, משגיחי הכשרות מקבלים את שכרם מבעלי העסק עצמו ולכן קיים חשש לניגוד אינטרסים.
מערך פיקוח הכשרות.