בורגארד הצטרף לצבא הקונפדרציה כבריגדיר גנרל במרץ 1861, וב-21 ביולי הועלה לדרגת גנרל, החמישי משמונה בעלי דרגה זו בצבא הדרום. הוא המליץ להציב כוחות צבא חזקים בניו אורלינס, בשל חשיבותה האסטרטגית הנובעת מהיותה בפתח נהר המיסיסיפי, ואולם המלצתו נדחתה על ידי נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס. מכאן החל החיכוך בין השניים, חיכוך שהלך והעצים עם השנים.
תפקידו הראשון של בורגארד היה פיקוד על הכוחות בצ'ארלסטון, ממנה פיקד על היריות הראשונות במלחמה, שנורו על פורט סאמטר, שהוחזק בידי צבא הצפון. איש לא נהרג בירי זה. בורגארד וגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון מוירג'יניה הובילו את צבא הקונפדרציה לניצחון בקרב הגדול הראשון במלחמה, קרב בול ראן הראשון, בו ניצחו את מייג'ור גנרל אירווין מקדוואל, מפקד צבא הצפון, שהיה בן כיתתו של בורגארד בווסט פוינט. במהלך הקרב השתמש בורגארד בתותחי דמה כדי להטעות את האויב, טכניקה שהפעיל גם בהמשך המלחמה.
אחרי הקרב, המליץ בורגארד לעבור לשימוש בדגל הקרב של הקונפדרציה, כדי למנוע בלבול: בעת הקרב העריכו המפקדים הבכירים היכן נמצאים כוחותיהם לפי הדגלים שהניפו, והסתבר שהדגל של חיילי הקונפדרציה דומה מדי לדגל של צבא הצפון. יחד עם ג'ונסטון עסק ביצירת הדגל החדש והכנסתו לשימוש, וכך נוצר אחד הסמלים הפופולריים ביותר של הקונפדרציה.
בורגארד הועבר לטנסי, כסגנו של אלברט סידני ג'ונסטון, ולאחר שהאחרון נהרג בקרב שילה, ב-6 באפריל 1862, נטל בורגארד את הפיקוד על כוחות הדרום בקרב. בורגארד הואשם בכך שהפסיק את התקפת הדרום מוקדם מדי, מכיוון שהניח שצבא הצפון הובס. למחרת נאלץ לסגת מול התקפת הנגד של צבא הצפון, בפיקוד מייג'ור גנרל יוליסס סימפסון גרנט, שתוגבר בשעות הלילה. מאוחר יותר, נאלץ בורגארד לסגת גם מבסיס האספקה שלו בקורינת', מיסיסיפי, בלחצם של כוחות צבא הצפון, בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי האלק.
בורגארד הצליח לחלץ את חייליו לאחר שהטעה את כוחות הצפון וגרם להם לחשוב שכוחו גדול בהרבה. הוא נאלץ לסגת בגלל כוחם העדיף של צבאות הצפון, וגם מכיוון שרבים מחייליו מתו כתוצאה מזיהום המים בקורינת': מספר המתים מן הזיהום היה כמעט כמספר ההרוגים בקרב שילה. החלטתו לנטוש את צומת המסילות החשוב של קורינת' ללא קרב נחשבה כהחלטה שנויה במחלוקת. לאחר נסיגה זו, נטל בורגארד חופשת מחלה ללא אישור מראש ובתגובה שוחרר מהפיקוד ובמקומו מונה גנרל ברקסטון בראג מאלבמה, ב-17 ביוני 1862.
בורגארד קיבל עליו את הפיקוד על הגנת חופי ג'ורג'יה ודרום קרולינה. הוא הגן על העיר צ'ארלסטון, עיר נמל ומסחר חשובה בדרום קרולינה, בהצלחה במשך שנתיים, מ-1862 עד 1864. העיר הייתה מרכז לספינות הדרום שניסו להבקיע את ההסגר הימי שהטיל הצפון, ולכן חשיבותה לשני הצדדים הייתה רבה. ב-1864 סייע בורגארד לרוברט א' לי בהגנת ריצ'מונד, וכחלק מקרבות אלה הביס כוחות גדולים בהרבה משלו, גם בעזרת הימור נכון על כוונות מפקדי הצפון.
לקראת סוף המלחמה מונה בורגארד כמפקד כל כוחות הקונפדרציה במערב. ואולם, כלל הכוחות שעמדו לרשותו היו קטנים, והועסקו בחזיתות שונות; לא היו לו די כוחות כדי לבלום את צבאו של שרמן, במסעו מאטלנטה אל האוקיינוס האטלנטי, מסע שנקרא "הצעדה אל הים" (The March to the Sea). בורגארד והגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון נכנעו לשרמן באפריל 1865.
אחרי המלחמה.
אחרי המלחמה תמך בורגארד במתן זכויות אזרח וזכויות הצבעה לעבדים המשוחררים, דעה יוצאת דופן בקרב בכירי הקונפדרציה. בורגארד היה חבר במפלגה הדמוקרטית, שפעלה לסיים את שלטון המפלגה הרפובליקנית בזמן תקופת השיקום מחדש של מדינות הדרום, לאחר המלחמה.
בורגארד כתב ופרסם מספר ספרים ומאמרים בנושאים צבאיים, במהלך ולאחר המלחמה. חלקם עוסקים בנושאים צבאיים כלליים, וחלקם מנתחים מערכות במלחמת האזרחים עצמה, שבהן השתתף בורגארד. בורגארד ודייוויס פרסמו סדרה של מאמרים שבהם התנגחו זה בזה והאשימו איש את רעהו בתבוסת הדרום.
גנרל בורגארד דחה הצעות להתמנות כמפקד הצבא ברומניה (1866) ובמצרים (1869). הוא ניהל חברות רכבת, ושימש גם כמהנדס יועץ, בדרום ארצות הברית; כנשיא חברת הרכבות של ניו אורלינס וקרולטון, מ-1866 עד 1876, המציא סוג של רכבת קלה שהונעה בעזרת כבלים.
בורגארד שירת בממשל לואיזיאנה, ראשית כשליש ראשי של המיליציה של לואיזיאנה (שהפכה ברבות הימים למשמר הלאומי), ולאחר מכן, בהצלחה פחותה, כמנהל מפעל ההגרלות של לואיזיאנה, מעין מפעל הפיס, שהיה אמור להיות מפעל ההימורים החוקיים היחיד במדינה, אך הואשם ברמאות ושוחד. בורגארד עצמו לא הואשם בחוסר יושר, ונחשב אדם אמין, אך הוא לא הצליח למנוע את השחיתות. ב-1888 נבחר בורגארד כנציב העבודות הציבוריות בניו אורלינס.
בורגארד נפטר בניו אורלינס ב-20 בפברואר 1893 ונקבר בה.
חביתה
חביתה היא מאכל העשוי מבלילת ביצים מטוגנת. בעת טריפת הביצים ניתן להוסיף לבלילה מלח, פלפל שחור, קמח, חלב, שמנת, גבינות מסוגים שונים, נקניקים וירקות שונים (בצל, פטריות, פלפל ותבלינים נוספים). את הנקניק והירקות ניתן גם לטגן במחבת קודם לטיגון הבלילה.
את הבלילה יוצקים למחבת משומנת בשמן צמחי (מרגרינה, שמן חמניות, שמן תירס, שמן זית וכו') או בשומן מן החי (חמאה, שומן אווז מותך, שומן חזיר וכו'). במחבת טפלון אפשר לטגן ללא חומר משמן. אין מערבבים בעת הטיגון (ערבוב יוצר ביצה מקושקשת ולא חביתה).
לאחר שהחביתה התגבשה מצידה האחד, הופכים אותה כדי לטגן גם את צידה השני. אם לא הוספו תוספות לבלילה, ניתן להוסיפן לקראת גמר טיגון הצד הראשון ולקפל את החביתה מעליהן. ניתן להפוך חביתה ללא שימוש בכלי (מזלג או מרית) אלא על ידי הנפת המחבת כלפי מעלה, כך שהחביתה תועף באוויר, תתהפך, ותנחת על המחבת המושטת מתחתיה. שיטה זו זכתה לפרודיות בדמות קריקטורות בהן החביתה דבוקה לתקרה, רמז לשלומיאליות של מי שטיגן אותה. טכניקה נוספת להפיכת חביתה היא כיסוי המחבת בצלחת, הפיכת המחבת כך שהחביתה תעבור לצלחת, והחלקת החביתה ההפוכה בחזרה למחבת.
כימיה.
חלבון הביצה הטריה מכיל כ-10% (משקלי) חלבון בתמיסה מימית. החלבון העיקרי הוא הגליקופרוטאין אובלבומין. החלבונים מקופלים כך שקטעים הידרופיליים פונים אל המים כך שנוצרים קשרי מימן עם הממס וומקטעים הידרופוביים פונים פנימה, החלבון המקופל קטן מכדי לפזר אור בתחום הנראה ולכן חלבון הביצה שקוף. בחימום החלבונים המקופלים נפרשים בין שרשראות חלבון שכנות מקשרות ונוצר ג'ל - רשת חלבונית בה מפוזרות טיפות מים. תהליך זה דומה במידה מסוימת להתגבנות החלב, או לקרישת דם ונקרא דנטורציה של חלבון. בנוסף, הטיגון של הביצה בטמפרטורות גבוהות מפעיל את תגובת מייאר - זו הסיבה שחביתה טעימה יותר מביצה שלוקה, למרות שמדובר בתוצרים של אותו חומר גלם.
אומלט
סנדיניסטה
דינמו זאגרב
נוגומטני קלאב דינמו זאגרב (בקרואטית: Nogometni Klub Dinamo Zagreb) הוא אחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים והמכובדים ביותר בקרואטיה כיום וביוגוסלביה בעבר.
מועדון הכדורגל הוקם בשנת 1945 והוא ממוקם בעיר הבירה, זאגרב. הקבוצה נחשבת לאחת משני מועדוני הפאר בקרואטיה, יחד עם מועדון היידוק ספליט והיא הקבוצה הקרואטית המצליחה ביותר לאחר שזכתה ב-21 אליפויות קרואטיה, 14 גביעים ושישה גביעי סופרקאפ. תוארי אליפות בקרואטיה זכתה הקבוצה בארבע אליפויות יוגוסלביה וכן בשבעה גביעים יוגוסלביים והיא מעולם לא ירדה מליגת העל והיא משתתפת קבועה בליגות הבכירות של יוגוסלביה וקרואטיה מאז הקמתה בשנת 1945.
היסטוריה.
אחרי מלחמת העולם השנייה והתחזקות של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה שלושת מועדוני הכדורגל הבכירים של זאגרב (ה.א.ש.ק., גראדאנסקי וקונקורדיה) ננטשו בין-לילה ומועדון מוניציפלי חדש הוקם ב-9 ביוני 1945. כמו מועדוני כדורגל רבים אחרים מחוץ לקרואטיה, במזרח אירופה, המועדון נקרא "דינמו" וכל השחקנים המובילים והטובים של גראדאנסקי זאגרב של הימים ההם עברו לשחק במועדון החדש. הקבוצה שיחקה במגרשה של ה.א.ש.ק. זאגרב. רוב שחקני הקבוצה באותם ימים היו מגראדאנסקי זאגרב ועוד מעטים מקונקורדיה וה.א.ש.ק. בעוד ששאר השחקנים בעיר הוכרחו לעבור לפרטיזן בלגרד. עם השנים, בגלל ריבוי השחקנים מגראדאנסקי בקבוצה וחברי ההנהלה שעברו לדינמו מגראדאנסקי הפכה הקבוצה למעיין קבוצת בת של גראדאנסקי ולכן גם צבע מדי הקבוצה שונה לכחול.
דינמו זכתה באליפות ליגת העל היוגוסלבית בשנים 1948, 1954 ובשנת 1958. הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה בגביע אירופה בעונת 1958/1959, אז כנציגת יוגוסלביה בעקבות זכייתה באליפות יוגוסלביה, אך כבר בשלב המוקדם הפסידה לקבוצת דוקלה פראג מצ'כוסלובקיה. הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות בעונת 1960/1961 אז עברה את קבוצת הכוכב האדום ברנו מצ'כוסלובקיה אך הפסידה בחצי הגמר לקבוצת פיורנטינה מאיטליה.
בעונת 1961/1962 שיחקה הקבוצה בגביע ערי הירידים כאשר היא עוברת את קבוצת אודנסה מדנמרק אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת ברצלונה מספרד. בעונת 1962/1963 שיחקה הקבוצה בגביע ערי הירידים, אז עברה את קבוצות פורטו מפורטוגל, רויאל אוניון סן-ז'ילואז מבלגיה ובאיירן מינכן מגרמניה ועברה בחצי הגמר את פרנצווארוש מהונגריה אך הפסידה בגמר לולנסיה מספרד.