המתיישבים ממשיכים לסייר באי: רודפים אחרי השודדים ומחפשים את מיטיבם. הם חוזרים למכלאה ומגלים את איירטון שוכב פצוע ואת חמשת השודדים, כל אחד עם כדור ברקתו. אירטון לא יודע דבר על נסיבות מותם. הוא רק מספר כיצד עינו אותו ופתאום נעלמו. שוב, האדם המסתורי הציל אותם והפעם מהשודדים שנותרו על האי עתה נותר להם עיסוק אחד, בלעדי, למצוא את האדם הבא לעזרתם בעת הצורך. במקביל, הם מתחילים לבנות ספינה חדשה שעם סיום בנייתה, בעוד שנה, יוכלו להפליג מהאי. בינתיים הם חשים בסכנה חדשה המתקרבת. הר הגעש, הר פרנקלין, שאינו פעיל, מתחיל להשמיע רחשים, עשן מתמר מעל הלוע ואדים פורצים לאוויר. הם חוששים כי הר הגעש עומד להתפרץ, שדר טלגרפי מגיע למתיישבים מהמכלאה: "מהרו ובואו מיד". הם מופתעים, הרי כולם בבית הגרניט אז מי שידר את המברק. הם מגיעים למכלאה ומוצאים שלט: "לכו אחרי כבל הטלגרף החדש". הם הולכים בעקבות הכבל הימי ומגיעים לפתח מערה תת־ימית. בעת שפל הם מגלים כי למערה יש פתח ובעזרת סירה הם מפליגים במערה ומגיעים לאולם ענק ובאמצעו גוף ענק ומוזר. המהנדס סירוס סמית, שקרא את ספרו של הפרופ' על 20,000 מיל מתחת למים מזהה בה את הצוללת נאוטילוס. הם נכנסים פנימה ומוצאים את קפטן נמו יושב באולם מפואר. הוא נוטה למות. הוא מספר להם את תולדות חייו. הוא כבר שש שנים באי מאז שהפרופ' הצרפתי, משרתו ודייג קנדי ברחו מהצוללת. מאז הוא וצוותו שטו בים. בינתיים חבריו לצוות נפטרו ונקברו בבית הקברות של האלמוגים. לבדו, הוא הגיע לאי ובו ביקש לסיים את חייו. הוא מגלה להם שהוא עקב אחריהם מאז שנחתו מהכדור הפורח באי. היות שהוא גילה שהם אנשים הגונים הוא סייע להם כאשר היו בצרה. עתה הוא מוסר להם תיבה ובה אוצרות למימון עתידם. הוא מבקש מהם כי לאחר מותו, יפתחו את מצופיה של הצוללת ויתנו לה לצלול לתהום יחד עמו. ואכן כך הם יעשו.
קפטן נמו קורא למנהיג המתיישבים, המהנדס סירוס סמית, הצידה, ומודיע לו בלחש כי לפי התצפיות שעשה מהמערה, הר הגעש עומד בפני התפרצות והאי כולו יהיה נשוא לפעילות וולקנית אשר בסופו של דבר תביא לשקיעתו באוקיינוס. בגלל השינויים הגאולוגיים באי, לא ניתן לברוח באמצעות נאוטילוס ועליהם לבנות ספינה ולהימלט. הם לא מספיקים לעשות זאת. מהר הגעש פורצת לבה, על האי עוברת רעידת אדמה והאי שוקע בים. רק סלע אחד, בודד, נשאר מעל פני הים, עליו מתמקמים המתיישבים. ואז, הם צופים לאופק ורואים אונייה, את ספינתו של הלורד גלנרבן מילדי רב החובל גרנט. היא יצאה להחזיר את איירטון מהאי תבור, ומצאה שם פתק שהשאיר הקפטן נמו, כחסד אחרון לניצולים. בפתק היה כתוב כי איירטון ועוד חמישה אנשים נמצאים באי לינקולן. האניה מצילה אותם, מביאה אותם לארצות הברית ושם הם רוכשים ביחד חווה חקלאית רחבת ממדים.
היבטים מדעיים.
כמו בכל ספריו, גם בספר זה עוסק ז'ול ורן בסוגיות מדעיות. בספר זה הוא דן מתחומי ההישרדות רפואה, מטלורגיה, אוקיינוגרפיה, מטאורולוגיה, גאולוגיה ואפילו כלכלה. ז'ול ורן מיחס בספר זה את החידושים למהנדס המוכשר, סירוס סמית, ולעיתונאי הסקרן, גדעוֹן סְפִילט, נושאי הקידמה המדעית. חלק מהתצפיות או מהחידושים הם, עד היום, בגדר פרי דמיונו של מחבר הספר. בספר זה החידושים המדעיים הם:
סרט "אי התעלומות".
הסרט אי התעלומות (Mysterious Island) או בשמו המלא: "Jules Verne's Mysterious Island" יצא לאקרנים בשנת 1961. ביום סוער במיוחד, שבויי מלחמה מהאיחוד נמלטים מהכלא הצבאי, בו הם נמצאים, עולים בכדור הפורח, העומד מוכן במרכז העיר, ויוצאים ליעד לא ידוע. הם מוצאים את עצמם באי בודד באוקיינוס השקט. אל המתיישבים, מצטרפות בסרט ניצולות מאונייה ויחד הם מצליחים להישרד באי שלוש שנים. הקבוצה עוברת הרפתקאות, בין השאר מפגשים עם חיות קדמוניות, אך בעיתוי המתאים מופיעה עזרה מאלמוני. הוא גם מסייע להם בשיבה לעולם התרבותי. המציל מתגלה בתור קפטן נמו אשר יחד עם הצוללת נאוטילוס הגיע לאי אחרי שעבר עם שלושת ניצולי אונית המלחמה האמריקאית 20,000 מיל מתחת למים.
אמצעי לחימה של חיל ההנדסה הישראלי
זהרה שץ
זהרה שץ (1916 – 1999) הייתה פסלת ישראלית, כלת פרס ישראל לציור ופיסול. בתו של מייסד "בצלאל", בוריס שץ.
ביוגרפיה.
נולדה לד"ר אולגה פבזנר-שץ ופרופ' בוריס שץ, מייסד "בצלאל". את לימודיה התיכוניים בגימנסיה העברית בירושלים סיימה ב-1933 והמשיכה בלימודי אמנות באקדמיה גראנד שומיאר בפריז. בשנת 1937 השתתפה בעיצוב הביתן הארצישראלי בתערוכה העולמית שם.
ב-1938 הצטרפה לאחיה בצלאל בקליפורניה, והתגוררה בארצות הברית עד שנת 1951.
ב-1960 עזבה לקליפורניה ונישאה לפסל והצייר אליוט פרנסיס סנדו, אותו הכירה בלוס-אנג'לס עוד בראשית שנות הארבעים. התגוררה ויצרה בארצות הברית עד פטירת בעלה ב-1978, שבעקבותיה שבה לירושלים.
במקביל לפעילותה בשטחי אמנות שונים, עסקה גם בהוראת האמנות בישראל ובארצות הברית, הייתה יועצת לעיצוב תעשייתי במשרד המסחר והתעשייה.
הציגה בתערוכות יחיד רבות בישראל ומחוצה לה, ביניהן במוזיאון תל אביב לאמנות, בבית האמנים בירושלים ובמוזיאון סן-פרנסיסקו לאמנות מודרנית. כמו כן השתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות במוזיאונים וגלריות בעולם.
בין עבודותיה המייצגות: עבודות חדשניות בפרספקס, תחריטים, תכשיטים, עטיפות לספרים, קירות מסך למוסדות ציבור ומסעדות, פנלים וקירות באוניית צים שלום, תשמישי קדושה, פסלים בתנועה (מוביילים), דלתות ושערים, ציורי שמן ופיסול סביבתי. הן הוצגו במקומות רבים בארץ ובעולם.
זכתה בפרסים רבים: פרס דיזנגוף לאמנות, פרס 'יד ושם', פרס המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ופרס הזהב בטריאנלה מילאנו. בשנת 1955 הוכתרה ככלת פרס ישראל לציור ופיסול.
זהרה שץ, האחרונה בשושלת שץ, נפטרה ב-1999 בירושלים. נטמנה בהר המנוחות.
מנימוקי ועדת השופטים לפרס ישראל.
החלטת ועדת השופטים לפרסי ישראל לאמנות לשנת תשט"ו-1955:
בונבו
לברדוריט
לברדוריט הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקטים במבנה מרחבי), השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה). מקור השם בחצי האי לברדור שבקנדה שם אותר לראשונה. המינרל מצוי במקומות נוספים בקנדה ובחצי האי הסקנדינבי.
בקרבת העיר ז'יטומיר באוקראינה, קיימים מספר מכרות המתמחים בכריית סלע המכיל כתשעים אחוז לברדוריט. סלע זה מכונה אנארתוזיט, והוא נכרה בגושים בצורת תיבה, שמנוסרים ללוחות המשמשים כמשטחי עבודה במטבחים וניחנים במראה מרשים בזכות גבישי הלברדוריט הגדולים והכחולים.
הלברדוריט מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט והמכונה פְּלַגְיוֹקְלז ("שבירה נטויה").
הלברדוריט הוא אחד המינרלים היפים ביותר. במבט ראשון נראה הלברדוריט כמינרל בעל גוון כהה עמום אך בחיתוך למקטעים הוא מייצר משחקי אור וצבע לאורך מישורי הפצילות הקרויים "לברדוראסנס" (labradorescence). הצבעים הנפוצים הם ירוק, כתום, כחול, וסגול.
שכבת הקישוריות של מודל הOSI
מוזיאון תל אביב
פאי (פירושונים)
פאי (אות)
פִּי (בעברית מקובל להגות את שמה פַּאי, על דרך האנגלית) היא האות השש-עשרה באלפבית היווני. הגייתה כמו האות פּ"א בעברית. ביוונית מודרנית נהגה הצירוף μπ כמו האות בּי"ת בעברית. מסמלת את המספר 80 וצורתה, בייחוד הגדולה, מזכירה במעט את האות חי"ת בעברית.
איגוד השידור האירופי
איגוד השידור האירופי (באנגלית: EBU - European Broadcasting Union, בצרפתית: UER - Union Européen de Radio-télévision) נוסד ב-12 בפברואר 1950 על ידי 23 ארגוני שידור מאירופה ומהמזרח התיכון בוועידה בעיירה טורקי שבאנגליה. מטהו שוכן בז'נבה, שווייץ. ב-1993, בעקבות התמוטטות הגוש הסובייטי במזרח אירופה, התמזג הארגון עם מקבילו במזרח אירופה, "הארגון הבינלאומי לטלוויזיה ולרדיו" (OIRT). על אף שמו, כולל הארגון גם גופי שידור מאזורים הסמוכים לאירופה, ואשר הוגדרו כחלק מאזור השידור האירופי לעניין זכויות יוצרים, תקני שידור וכיוצא באלה.
פעילות.
נכון לשנת 2016 חברים בארגון 73 גופי שידור מ-56 מדינות באירופה, המזרח התיכון, צפון אפריקה והקווקז. בנוסף יש בארגון 43 גופי שידור במעמד חבר-נלווה מ-25 מדינות. חברים-נלווים הם בדרך-כלל גופי שידור מחוץ לאזור השידור האירופי, אשר מקיימים קשרים עם האיגוד.
גופי השידור החברים באיגוד הן תחנות טלוויזיה ורדיו, שרובן רשויות-שידור ממלכתיות הממומנות על ידי הממשלות השונות, או תחנות שפתוחות לקהל הרחב. רוב מדינות אירופה חברות באיגוד. לאיגוד קשרים עם מדינות שלא שייכות לאירופה או למזרח התיכון, כגון קנדה, יפן, מקסיקו, ברזיל, הודו.
ההפקה המפורסמת ביותר של האיגוד היא תחרות הזמר של האירוויזיון, המאורגנת על ידי רשת האירוויזיון של האיגוד. האפשרות לכל מדינה פעילה באיגוד להשתתף בתחרות מובילה גם לגידול משמעותי במספר השירים המתחרים, וגם להשתתפות של מדינות חוץ-אירופיות כמו ישראל. רשת האירוויזיון מארגנת גם תחרות האירוויזיון לרקדנים צעירים, הפועלת בצורה דומה לתחרות השירים, והחל משנת 2003, מתקיימת באיגוד תחרות אירוויזיון לילדים.
בתחילת כל אירועי האיגוד מתנגן חלק מהיצירה "Te Deum" של המלחין מארק אנטואן שרפנטייה, אשר נבחרה להיות "החתימה המוזיקלית" של האיגוד.
היסטוריה.