פרשת פְקוּדֵי היא פרשת השבוע האחת-עשרה והאחרונה בספר שמות. על פי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף הספר, .
בשבת פרשת פקודי מסיימים את קריאת התורה של ספר שמות, ורבים נוהגים לקרוא בסיומה "חזק חזק ונתחזק". בשנה פשוטה, לרוב קוראים את הפרשה לפני ראש חודש ניסן, ובשנה מעוברת, סמוך לראש חודש אדר ב'.
נושאים בפרשה.
סיכום הקמת המשכן.
הפרשה ממשיכה בנושא הקמת המשכן. בראשיתה בא דו"ח מפורט על התרומות שהתקבלו מן העם לצורך בניית המשכן. אחר כך בא תיאור הכנת בגדי הכהונה: האפוד והחושן, המעיל, הכותנות של אהרן ובניו, המצנפת והמגבעות, המכנסיים והאבנטים, ולבסוף הציץ.
חנוכת המשכן.
בסיום העבודה מובאים כל כלי המשכן אל משה. ה' מצווה אותו להקים את המשכן, להציב את הכלים במקומם ולמשוח אותם בשמן המשחה, וכן להלביש את אהרן ובניו בבגדי הכהונה ולמשוח גם אותם. משה מקים את המשכן ביום הראשון של חודש ניסן, בשנה השנייה ליציאת מצרים. אחרי הקמת המשכן שוכן ענן הכבוד, המסמל את נוכחותו של ה', על המשכן.
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת פקודי יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת ויקהל:
בנפרד:
הפטרה.
מפטירים בתיאור בניית בית המקדש בימי שלמה, ב. הספרדים והתימנים קוראים , האשכנזים קוראים מ (ובק"ק פוזנא התחילו ) עד , האיטלקים ב עד , ובנוסח רומניא הפטירו עד . אם קוראים את אחת מארבע פרשיות, מפטירים בהפטרה מיוחדת לה.
אדוארד אלבי
אדוארד פרנקלין אלבי (ההגייה המקורית: אוֹלבּי; באנגלית: Edward Franklin Albee; 12 במרץ 1928 - 16 בספטמבר 2016) היה מחזאי אמריקני פורה, זוכה שלושה פרסי פוליצר, שכתב עשרות מחזות החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.
מחזהו הידוע ביותר של אלבי הוא "מי מפחד מווירג'יניה וולף?", שהועלה על במות בכל רחבי העולם, ואף עובד לסרט מצליח בשם זה.
קורות חיים.
אלבי נולד בשנת 1928 בארצות הברית בעיר וושינגטון ללואיז הארווי, ובגיל 18 יום נמסר לאימוץ. הוריו המאמצים, ריד ופרנסיס (פרנקי) אלבי העניקו לו את שמו של סבו המאמץ – אדוארד פרנקלין אלבי. אלבי גדל בבית אמיד, להורים שהיו רפובליקאים מושבעים. אביו נמוך הקומה נאף עם נשים רבות ואילו אמו גבוהת הקומה הייתה, כך תיאר מאוחר יותר, אדם קר ולא אוהב. אלבי היה לנער מרדן, שהושעה מכמה בתי ספר וסולק מלימודיו במכללה אחרי שנה וחצי. אלבי היה מודע מילדותו להיותו הומוסקסואל, עובדה שהחריפה את ניכורו מהוריו המאמצים, עמם לא דן בנושא בגלוי מעולם, ואמו אף נישלה אותו מצוואתה על רקע זה.
אלבי גילה מנעוריו כישרון כתיבה וכתב שירים וסיפורים קצרים רבים. בגיל עשרים עזב אלבי את ביתו לבלי שוב, ועבר לגור בגריניץ' וילג' (ניו יורק), שם התרועע עם חברי תנועות אמנות אוונגרדיות של התקופה. תחילה מצא את מחייתו על כספי ירושה של סבתו, ואחר־כך עבד בעבודות מזדמנות.
למערכת יחסיו הסבוכה עם אמו המאמצת הייתה השפעה ניכרת על חייו גם בשנים מאוחרות. כאשר נודע לו על מחלת אמו, לאחר נתק ממושך, שב אלבי ויצר עמה קשר. מערכת יחסים זו הסבה לו כאב רב, כך הוא מעיד, לא במעט בגלל חוסר נכונותה של אמו לקבל את זהותו המינית גם בערוב ימיה, אך גם תרמה להתחדשות אמנותית אצלו, כמו במחזה "שלוש נשים גבוהות" המציג את בת דמותה של אמו בשלושה גילים שונים.
ב-16 בספטמבר 2016 נפטר אלבי, והוא בן 88.
מחזות וסגנון כתיבה.
אלבי פרץ לתודעה האמריקאית והעולמית ב-1959, עם מחזהו הראשון "סיפור גן החיות" (The Zoo Story), שזכה להצלחה באירופה ולאחר מכן זכה לשבחים גם בארצות הברית. "סיפור גן החיות", המחזות של אלבי בכלל ואחרים שבאו בעקבותיו היו ראשיתו של הזרם הדרמטי-אבסורדי בתיאטרון, שאלבי הוכתר לאחד היוצרים הבולטים שלו.
כמחזאי אמריקאי, נחשב אלבי ממשיכם של מחזאים אמריקאים גדולים כויליאמס, מילר ואוניל, אך ההשפעה הבולטת ביותר על כתיבתו וסגנונו הייתה של מחזאים אירופיים כבקט ופינטר. עם זאת, למרות קרבתו למחזאי אבסורד אלו, אלבי אינו מאמץ את אופני הכתיבה של הזרם במלואם וממזג בכתיבתו דרמה מסורתית יותר, עם עלילה, דמויות ודיאלוגים שאינם אופייניים למחזות האבסורד. מן העבר השני, הוא גם אינו מגביל את עצמו במחזותיו לגבולות ההגיוני והסביר מבחינה עלילתית, ומשלב מצבים מופרכים ודמיוניים לחלוטין, וסגנון כתיבה החורג באופן בולט מריאליזם.
ב-25 המחזות, שכתב לאורך יותר מ-40 שנות יצירה, הפגין אלבי סגנון כתיבה ייחודי, שנון ואירוני, שבו הנושאים כבדי-המשקל בהם עסק שזורים בהערות ובמצבים קומיים. פעמים רבות בחן אלבי במחזותיו בנימה פסימית וביקורתית את החברה האמריקנית ואת האידיאלים שלה.
לאורך שנותיו כמחזאי נהנה אלבי פעמים רבות משבחי הביקורת וזכה בשלושה פרסי פוליצר עבור מחזותיו: "איזון עדין" (1966), "מפלט ים" (1975) ו"שלוש נשים גבוהות" (1992), הישג שרק יוג'ין או'ניל, שזכה בארבעה פרסי פוליצר, עלה עליו.
בשנת 1963 נבחר מחזהו "מי מפחד מוירג'יניה וולף" כזוכה פרס פוליצר לאותה שנה, אך הוועדה המייעצת לפרס, לה הייתה הסמכות לפסול את הבחירה, השתמשה בסמכותה ושללה את הפרס מאלבי. נימוקיה לפסילה היו "השפה הגסה" של המחזה ו"עיסוקו בנושאים מיניים". לפיכך, לא הוענק הפרס לאף מחזה באותה שנה.
צמד ראות
צמד ראוֹת הוא הרכב מוזיקלי ישראלי של שניים מיוצאי להקת הרוק זקני צפת, מאור כהן ורע מוכיח.
כהן ומוכיח החלו לעבוד יחד על הוצאת אלבום מוזיקה בניו יורק ב-1995, אך הוא יצא רק ב-2000 בהוצאת "קדמא" ונשא את השם "צעצועים מהבית-ספר הישן". האלבום כולל טקסטים ושירה בהגשה הומוריסטית של כהן, והוא מנוגן בז'אנרים שונים בערבוביה, ביניהם רוק פסיכדלי, בלוז ומוזיקה אלקטרונית. את עטיפת האלבום ואת החוברת שצורפה אליו איירו חברי "חבורת החור" (דודו גבע, זאב אנגלמאיר ותמיר שפר) בסגנון קומיקס.
האלבום כולל שני סיפורים בלשיים פרודיים שאותם קורא כהן בסגנון תסכיתי רדיו במסגרת הרצועות 7 ו-11 של האלבום. הסינגל "שקט שקט בייבי", בסגנון הדיסקו, זכה להצלחה. כהן המשיך לשיר שירים הומוריסטיים גם בשיתוף הפעולה שלו עם אורן לוטנברג במסגרת הצמד "הבליינים", שהחל ב-2001.
שלמה לוי
צ'ארלס אוגוסטוס פיצרוי
סיר צ'ארלס אוגוסטוס פיצרוי (באנגלית: Charles Augustus FitzRoy; 10 ביוני 1796 - 16 בפברואר 1858) היה קצין בצבא הבריטי ואריסטוקרט, שהחזיק במשרת המושל בכמה קולוניות בריטיות במאה ה-19.
חייו.
משפחה ואצולה.
צ'ארלס היה הבן הבכור לגנרל לורד צ'ארלס פיצרוי ופרנסיס מאנדי. סבו, אוגוסטוס הנרי פיצרוי, הדוכס השלישי מגרפטון, היה ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1768–1770.
אחיו למחצה, רוברט פיצרוי, היה חלוץ במדעי המטאורולוגיה, הידרוגרף, הקפטן של אוניית המחקר "ביגל" ומאוחר יותר מושל ניו זילנד.
נעוריו ותחילת דרכו.
צ'ארלס זכה לחינוך בבית הספר הארו שבלונדון, לפני שקיבל תפקיד בגדוד משמר הפרשים המלכותי בצבא הבריטי כבר בגיל 16. זמן קצר לאחר שמלאו לו 19 שנה, הגדוד שבו נלחם, לקח חלק בקרב ווטרלו, בו הוא גם נפצע. הוא נסע לקנדה התחתונה יחד עם דוכס ריצ'מונד ב-1818. ב-11 במרץ 1820, הוא נישא לליידי מארי לנוקס, ביתו של הדוכס מריצ'מונד, זמן קצר לאחר שקודם לדרגת הקפטן. ב-1825, הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל והפך לראש המטה הבריטי בקייפ קולוני (כף התקווה הטובה).
אחרי שנים אחדות בשירות בכף, פיצרוי שב לאנגליה, וב-1831 נבחר להיות ציר בבית הקומונות, כמייצגו של ציבור הבוחרים של בארי סט. אדמונדס ממחוז סאפוק. הוא פרש מהפרלמנט ב-1833, וחי חיים שקטים בסופולק כאשר משפחתו משתמשת במוניטין שלה כדי למצוא לו תפקיד מכובד.
מושל אי הנסיך אדוארד ואיי ליווארד.
סר צ'ארלס מונה כסגן המושל השמיני של אי הנסיך אדוארד לחופה של קנדה ב-31 במרץ 1837, וקיבל את תואר האביר לפני עזיבתו. הוא חזר לאנגליה ב-1841, ומונה במהרה למושל של איי ליווארד, ליד איי הודו המערבית עד שנת 1845.
מושל ניו סאות' ויילס.
סר צ'ארלס נבחר להיות המושל העשירי של הקולוניה ניו סאות' ויילס על ידי לורד סטנלי ב-1845, וכך הוא ובנו הגיעו לקולוניה המרוחקת על סיפונה של HMS Carysfort ב-2 באוגוסט 1846. אשתו ושאר ילדיהם הצטרפו אליהם מאוחר יותר.
לאחר 16 חודשים בקולוניה, אשתו של סר צ'ארלס, מארי, נהרגה בתאונת כרכרה ב-7 בדצמבר 1847. פיצרוי המוטרד שקל להתפטר ולשוב לאנגליה, אבל מצבו הכלכלי לא איפשר לו לעשות זאת.
ב-1851, הוא קרא לעיירה גראפטון, ניו סאות' ויילס, על שמו של סבו אוגוסטוס פיצרוי, הדוכס ה-3 של גראפטון.
בסופו של דבר, נשאר סר צ'ארלס 8 שנים בניו סאות' ויילס, שבהן התחוללו שינויים רבים בקולוניות הבריטיות באוסטרליה, שהיו הצעדים הראשונים של אוסטרליה להפוך מאוחר יותר לפדרציה. ב-1853, פיצרוי מונה להיות המושל הבריטי באדמות ואן דימן שבטסמניה, דרום אוסטרליה וויקטוריה - לבסוף הפך להיות המושל הכללי של אוסטרליה, בזמן הקצר לפני הפיכתה הממשית לפדרציה. באמצעות כוחו הרב שניתן לו בקבלו את תפקידו החדש, היה שותף לדיונים רבים בנושא הקמת הפדרציה האוסטרלית.
1855 - 1858.
1855 הייתה שנה רווית אירועים בשביל סר צ'ארלס פיצרוי. ב-28 בינואר הוא עזב את אוסטרליה וחזר לאנגליה. ב-11 בספטמבר, בנו הבכור, אוגוסטוס (קפטן בגדוד הארטילריה המלכותי) נהרג בעיצומה של מלחמת קרים. ב-11 בדצמבר, הוא נישא למרגרט גורדון (אלמנתו של סוכן הקרקעות של מלבורן).
סר צ'ארלס אוגוסטוס פיצרוי נפטר בלונדון ב-16 בפברואר 1858 בגיל 61.
המפלגה הלאומית הערבית
ולי קרהודה
ולי קרהודה (נולד ב-4 בינואר 1968, פריזרן) הוא סופר ממוצא אלבני המתגורר בקוסובו.
רמון
לגונת טייפון של דיסני
קש שתייה
קשית
הימים החיים (אפקוט)