פרויקט GIMPS החל את דרכו בשנת 1996, והציע לגייס את יכולת החישוב של אלפי מחשבים, במטרה למצוא מספרי מרסן ראשוניים גדולים. נכון לשנת 2021 ידועים לאנושות 51 מספרי מרסן, מתוכם, 17 האחרונים נמצאו על ידי פרויקט GIMPS.
נכון לשנת 2021, גודל המספרים שאותם בודק הפרויקט דורש זמן הרצה של חודש עד 3 חודשים על מחשב מודרני, על מנת לחשב ולקבוע האם מספר הוא מספר מרסן ראשוני.
החל מתחילת המאה ה-21 התפתח מאוד התחום של חישוב מבוזר קהילתי. מציאת מספר ראשוני כרוכה בפעולות חישוביות רבות, אך ניתן לחלק את כלל המספרים לבדיקה בין משתמשים רבים כך שכל אחד בודק מספר אחר, ובדרך כלל יוקצה מספר זהה לשני בודקים שונים. בדרך זו גדלים הסיכויים למצוא מספרים אלה, אם כי בהחלט ייתכן שמספר גדול יותר יימצא לפני מספרים קטנים ממנו. למעשה, נכון לנובמבר 2021, נבדקו כל מספרי מרסן ברצף עד המספר formula_2 לפחות פעם אחת.
הגוף שנטל על עצמו את ניהול המספרים, הקצאתם לבדיקה ובדיקת התוצאות החוזרות הוא GIMPS. גוף זה גם מכריז על מספרי מרסן ראשוניים חדשים שנתגלו, מעת לעת.
GIMPS העניקו $50,000 למחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, $25,000 מיועדים לצדקה ורוב שאר הכסף יועבר למגלים של ששת מספרי מרסן הראשוניים האחרונים.
למגלי המספר הראשוני הראשון שלו לפחות מאה מיליון ספרות ממתין פרס בן $150,000 מטעם קרן החזית האלקטרונית.
למגלי המספר הראשוני הראשון שלו לפחות מיליארד ספרות ממתין פרס בן $250,000 מטעם קרן החזית האלקטרונית.
חוגלה טיבטית
חוגלה טיבטית (שם מדעי: "Tetraogallus tibetanus") היא מין חוגלה החיה בהרי ההימלאיה ובטיבט ומכאן קיבלה את שמה.
זוהי חוגלה אפורה עם בטן לבנה מפוספסת וראש אפור כהה עם לחיים בהירות, מקור אדום ומקור ורוד. החזה אפור והכנפיים והעורף חומים בהירים. הזנב בצבע חום אדמוני. היא מגושמת מעט ומעופפת חלשה עם כנפיים מעוגלות. אורכה 50–60 ס"מ והזכרים גדולים מהנקבות. היא דומה מאוד לחוגלת ההימלאיה ("Tetraogallus himalayensis") החיה באותם אזורים, אך בעלת עיניים אדומות ומצויה באזורים גבוהים יותר.
החוגלה חיה ברמות ההימלאיה וכן ברמת טיבט. היא מעופפת בין ההרים ומעדיפה אזורי מצוקים בהם קשה לטורפים להתקרב. תפוצתה העיקרית היא במישורי עשבים וכרים על הרמות הגבוהות וכן באזורי סלעים. כאשר טורף כלשהו כמו זאב, נמר שלג, שועל או חתול פאלאס מתגנב אליה היא מעופפת ותצלול למטה. עופות דורסים לעומת זאת הם ציידים חזקים וייתכן מאוד שיתפסו אותה אם לא תמצא מחסה בין עצים או סלעים. הן קוראות בקול רם כדי להזהיר את שאר החוגלות.
הן מקננות על הקרקע ברמות הגבוהות. זהו מין מונוגמי והנקבה מטילה 4–6 ביצים.
תת-מינים:
חוגלית אפורה
חוגלית אפורה, קוֹרֵא אֵירוֹפִּי או חוגלה אנגלית (שם מדעי: "Perdix perdix") היא עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי בכרי דשא וערבות ברחבי אירופה ואסיה וכן נפוצה לאזורים רחוקים כמו לאמריקה הצפונית.
החוגלית אפורה באורך 28-32 ס"מ. הראש והכנפיים חומים, ועל הראש כרבולת חומה עד כתומה, ושאר הגוף אפור עם מקור קצר ובטן לבנה עם סימן עגול על הבטן אצל זכרים. ההבדל העיקרי בין המינים הוא רצועת פסים על נוצות כנפי הנקבות החסרים בזכרים. הצעירים בעלי נוצות חומות-צהובות ואין להם סימונים על הפנים. כמו רוב התרנגולים הם מעופפים חלשים ואיטיים העפים רק בשעת הצורך.
החוגלית נפוצה ברחבי אירופה ואסיה בערבות ושדות מרעה ומחפשים זרעים קטנים וחרקים. הצעירים ניזונים בעיקר מחרקים המכילים חלבונים רבים.
על אף שהיום מספרם יציב, בעבר הם היו בסכנה גדולה בבריטניה וניצודו עד ש85% מהאוכלוסייה התמעטו עד 1995. כיום הם ניצלו ומספרם יותר יציב בעיקר עקב הפסקת הציד והפגיעה בשדות בה הם ניזונים ומקננים.
הם הופצו על ידי האדם למקומות לא טבעיים כמו לארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד.
תת-מינים:
ישנם 8 תת-מינים לחוגלית:
חוגלת ראש-ארגמן
חוגלת ראש-ארגמן (שם מדעי: "Haematortyx sanguiniceps") היא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת החוגלות החיה אך ורק ביערות הררים וכן ביערות שפילה סובטרופיים בצפון בורנאו שבאינדונזיה. היא התגלתה בשנת 1879.
לחוגלה זו גוף שחור עם ראש וצוואר אדמוני שנתן לה את שמה וכמו כן קצה הזנב אדום. המקור צהוב ומעל העין ישנה גבה שחורה. הזכרים גדולים מעט מהנקבות ומגיעים למשקל של 330 גרם.
החוגלה חיה בעיקר במורדות הרים ולה טריטוריה של 1000-1500 מטר. תפוצתן מוגבלת וייתכן שנפגעה מכריתת היערות. הן אוכלות חרקים ופירות יער ומסתתרות בין הסבכים.
לאפי (עיר)
לאפי (בפולנית: Łapy) היא עיר קטנה במחוז ביאליסטוק שבפרובינציית פודלסיה בפולין, לצד נהר נרב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
לאפי החלה ככפר בבעלות אצולה, ובשנת 1826 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
פיתוחה של העיר הואץ עם חיבורה לקו מסילת הברזל, ומהמחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בה מספר מפעלי תעשייה קטנים.
יהודי לאפי.
יהודים החלו לשבת בלאפי במאה ה-19, ולקראת סוף אותה מאה התקיימה בה קהילה עצמאית. הרב הלל ב"ר רפאל חותנו של החפץ חיים שימש כרב העיר בין השנים תרל"ד (1874) - תרנ"ט (1899), ולאחר מכן שימש ברבנות הרב ישראל רבינוביץ'. בין מלחמות העולם נמנו בעיר 623 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות השונות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מחרם כלכלי על עסקיהם ומהתנכלויות אלימות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, אלו הוציאו בה להורג 13 מנכבדי הקהילה היהודית. בחודשים שלאחר מכן המשיכו הגרמנים בביצוע הוצאות להורג בעיר. ב-2 בנובמבר 1942 פשטו הגרמנים על העיר, וריכזו את כ-400 היהודים שנותרו בה. יהודים אלו הוסעו ליער ליד היישוב קוסאקי, בסמוך לזמברוב, ושם נורו ונקברו חיים בקבר אחים.
סלץ (בלארוס)
סלץ (בבלארוסית: Сялец, ברוסית: Селец, בפולנית: Sielec) הוא כפר במחוז ברסט שבמערב בלארוס, מזרחית לפרוז'ני ובסמוך לנהר יסולדה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
הכפר נזכר לראשונה בסוף המאה ה-14, ובסוף המאה ה-15 הוקמה בו כנסייה. בהמשך הוענק הכפר כמתנה לבני משפחת רדזיוויל. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.
בשנת 1921, בעקבות הסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סלץ.
קהילה יהודית מתועדת בכפר מראשית המאה ה-17, ובתחילה היו בני הקהילה כפופים לקהילת בריסק. במהלך המאה ה-17 נערכו ביישוב מספר כינוסים מטעם ועד ארבע הארצות. הכפר ידוע בעיקר בשל היוולדו של הגאון מווילנה במקום.
בסוף המאה ה-19 עזבו את היישוב רבים מיהודיו, והגירה זו התגברה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בין מלחמות העולם נותרו בכפר כ-250 יהודים.
ב-23 ביוני 1941, יום לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת אות מזהה, החרמת רכוש, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות בעובדים.
ב-25 במאי 1942 גורשו כל יהודי היישוב לגטו ברזה קרטוסקה, וממנו שולחו ב-15 ביולי 1942 לאתר ההרג ברונה גורה. יהודים מעטים שעוד הושארו בגטו זה נרצחו ביום 15 באוקטובר 1942.
אדולפו דה לה ורטה
פליפה אדולפו דה לה ורטה מארקור (בספרדית: Felipe Adolfo de la Huerta Marcor, נהגה: ; 26 במאי 1881 - 9 ביולי 1955) היה פוליטיקאי מקסיקני, נשיאה ה-38 של מקסיקו, שכיהן כנשיא זמני במשך חצי שנה, מראשית יוני עד סוף נובמבר 1920.
קריירה.
עם תום השלב הראשון של המהפכה המקסיקנית, הדחת הקאודיו פורפיריו דיאס, נקלעו המהפכנים לקושי מהותי בארגון הממשל מחדש לשביעות רצון כל הזרמים. במהלך המרד, הייתה המטרה המאחדת של הגורמים השונים, הדחת הרודן מתפקידו. אך עם השגת מטרה זו פרץ מאבק ממושך בין הליברלים, הרדיקלים והאחרים, שנמשך קרוב ל-20 שנה ונחשב לחלק מהמהפכה המקסיקנית, אף על פי שניתן להחשיבו כמלחמת אזרחים לכל דבר. עשור לאחר פרוץ המהפכה, ארבעת מחולליה כבר לא היו בין החיים: פרנסיסקו מדרו נרצח ב-1913 תוך כדי כהונתו כנשיא, אמיליאנו ספאטה נרצח ב-1919, ונוסטיאנו קאראנסה נרצח ב-1920 ופנצ'ו וייה ב-1923. כולם נרצחו בידי מתנקשים מתוך המחנה המהפכני.
לאחר רצח קאראנסה, הוכרזו בחירות לנשיאות, ובחצי השנה שבין 1 ביוני ל-30 בנובמבר 1920, כיהן בנשיאות המדינה, אדולפו לה ורטה, שכיהן עד אז כמושל סונורה ומונה לתפקידו הזמני בידי הקונגרס.
בבחירות עלה לשלטון אלווארו אוברגון. דה לה ורטה יזם מרד נגד אוברגון ב-1923 לאחר שהאחרון סימן כיורשו את פלוטארקו אליאס קאייס. הוא הצליח לצרף אליו גורמים קתולים, שמרנים, וקציני צבא רבים; שחששו, כל מגזר משיקוליו, מתוכניותיו העתידיות של אוברגון. אך אוברגון מחץ את ההתקוממות שכונתה לימים "מרד דה לה ורטה" , ואילץ את דה לה ורטה לגלות מהמדינה. בראשית מרץ 1924 נמלט דה לה ורטה ללוס אנג'לס, בעקבות בריחתו קרסו מעוזי המורדים האחרונים והמפלגה בראשות אוברגון וקאייס שבה להטיל את מרותה על כל חלקי המדינה.
אדולפו ואשתו קלרה דה לה ורטה סבלו בלוס אנג'לס ממצוקה כלכלית. לאחר 11 שנות גלות, שבו בני המשפחה ב-1935 לאדמת מקסיקו, לאחר עלייתו לשלטון של לאסרו קארדנאס. הוא גם כיהן בתפקיד ציבורי תחת ממשלות מנואל אבילה קמאצ'ו ומיגל אלמאן ולדס.
אדולפו דה לה ורטה נפטר בנסיבות טבעיות ב-9 ביולי 1955 במקסיקו סיטי.
ברווז מנומש