ביולי 1868 התארסה לוביסה עם פרדריק, נסיך הכתר הדני. הנישואים בין פרדריק לבין לוביסה הוצעו כצעד ליצירת יחסי ידידות בין דנמרק לבין שוודיה. שתי המדינות היו ביחסים מתוחים לאחר ששוודיה לא סייעה לדנמרק במהלך המלחמה נגד פרוסיה ואוסטריה בשנת 1864. פרדריק ולוביסה נפגשו לראשונה בשנת 1862, אך בשנת 1868 הוזמן פרדריק לשוודיה כדי להכיר את כלתו לעתיד והפגישה בין השניים תוארה כמוצלחת. השניים התארסו באותה שנה. לוביסה הייתה הנסיכה השוודית הראשונה שנישאה לבן למשפחת המלוכה הדנית מאז ימי הביניים והנישואים התקבלו בברכה בכל שלוש הממלכות הסקנדינביות כסמל של אחדות. לאחר האירוסים למדה לוביסה את ההיסטוריה והשפה הדנית, וכן את הספרות והתרבות של דנמרק.
טקס הנישואים נערך בארמון המלכותי בסטוקהולם ב-28 ביולי 1869. הזוג התגורר בארמון אמיליאנבורג בקופנהגן ואת תקופות הקיץ הוא בילה בארמון שרלוטנלונד שמצפון לעיר. הם הביאו לעולם ארבעה בנים וארבע בנות. חיי הנישואים של פרדריק ולוביסה לא היו מאושרים, למרות שלעובדה זו לא הייתה השפעה על היחסים בין שתי המדינות. בנוסף לוביסה לא הסתדרה עם חמותה לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, ובשל כך השקיעה לוביסה את זמנה בלימודי דת. לוביסה אף ביקרה בשוודיה כמה פעמים, ואף הייתה נוכחת במיתת אמה בשנת 1871. בשנת 1905 נפרדה נורווגיה מהכתר השוודי בתמיכת דנמרק, מה שיצר מתיחות בין המדינות, ובשל כך לא יכלה לוביסה לבקר בשוודיה, מה שמאוד העציב אותה.
בשנת 1906 מת חמיה כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ובעלה עלה במקומו לשלטון כפרדריק השמיני, מלך דנמרק. לוביסה השקיעה את עיקר זמנה לאירועי צדקה ופילנתרופיה, ומיעטה להשתתף במסיבות ואירועים רשמיים.
בשנת 1912 מת בעלה, ובנה כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. לוביסה מתה ב-20 במרץ 1926, ונקברה בקתדרלת רוסקילדה.
משפחתה.
מנישואיה לפרדריק השמיני, מלך דנמרק נולדו לה 8 ילדים:
טופס 17
במערכת הבריאות בישראל, טופס 17 הוא טופס התחייבות מהגורם הרפואי המבטח (קופת חולים כללית, קופת חולים מכבי, קופת חולים מאוחדת, קופת חולים לאומית, ביטוח רפואי לעובדים זרים), עבור שירות רפואי לו זכאי המבוטח, מתוקף התקנות לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, הכלול בסל הבריאות.
היסטוריה.
מקור השם "טופס 17" הוא בקופת חולים כללית, אשר בשנות החמישים של המאה ה-20 הייתה מנפקת טופסי 17, מתוך פנקס עבה, אשר העתק של הטופס היה נשאר בסניף שבו "החבר" היה מבוטח. עד לעידן המחשב הטופס היה מונפק ידנית, וההעתק אשר היה נשאר במזכירות הסניף באמצעות נייר פחם, בדרך כלל לא היה קריא. בשנות הארבעים של המאה ה-20, היו נוהגים להשאיר במזכירות הקופה 2 העתקים, לפני עידן נייר הפחם, וכל הפרטים היו ממולאים בכתב יד. כיום טופס 17 מקביל ל"טופס התחייבות".
במקרה של סירוב.
המבוטח רשאי לפנות:
פרדריקה לואיזה מהסן-דרמשטדט
רפורמה במדיה
רפורמה במדיה הוא מושג המתייחס לניסיונות לבצע שינוי הדרגתי באמצעי המדיה השונים בצורה שתותאם לאינטרסים ולצרכים של הציבור וללא הטיה כתוצאה מהאינטרסים של כל ארגון או ממשלה. קרי, רפורמה במדיה היא תהליך שינוי הדרגתי של הסדר הקיים במבנה התקשורת מתוך כוונה שישרת את האינטרס הציבורי המשותף. פעילי רפורמה במדיה שמים דגש על שיפור הגישה למדיה, ואופן הייצוג במדיה של אוכלוסיות שונות ובמיוחד כאלו המופלות על ידי הגורמים האחראיים על תוכני המדיה כתוצאה מהכנסתם, מוצאם, מאפייניהם הדמוגרפיים, נטיותיהם הפוליטיות והמיניות, מאפייניהם הגופניים, או חוסר נגישותם לתקשורת.
פעילי הרפורמה במדיה פועלים מתוך ההנחה כי התקשורת היא ספקית המידע העיקרית בחברה שמעצבת ומשפיעה על הלכי הרוח בחברה ובעלת תפקיד מרכזי במימוש חופש הביטוי, ונתינת במה למגוון התרבותי של החברה. על כן ישנה חשיבות מכרעת להיותה מונעת על ידי האינטרסים של הציבור.
מהי רפורמה במדיה.
ההגדרה הרחבה של רפורמה במדיה מתייחסת לניסיון לבקר את התוכן והמבנה הנוכחי של המדיה הממוסדים. על מנת לבקר את המדיה ולשנותה יש להבין את המבנה שלה, מהיכן היא מתוקצבת או על ידי מי, רוטינות השידור ושיתוף המידע, מקורות המידע שלה, תרבות ההפקה וכדומה. במדינות רבות אמצעי התקשורת נשלטים בידי בעלי עניין מסחריים או פוליטיים ואלו פועלים על מנת למקסם את רווחיהם ולמען קידום האינטרסים שלהם. לאחר שהפרט מבין את המבנה המוסדי והבעלות על אמצעי התקשורת הוא יכול לבקר אותם באופן פעיל ולנסות לשנות אותם.
מהפכת התקשורת של השנים האחרונות, כזו הפועלת כ"כלב השמירה של הדמוקרטיה", מתייחסת להרחבת הידע והמידע העומד לרשות הציבור, הרחבת שיח פוליטי פלורליסטי המאפשר מעורבות אינטנסיבית בחיים הפוליטיים וחשיפת שחיתויות במערכת השלטון. בשנים האחרונות ניתן לראות ירידה בכוחו של המוסד הפוליטי, כמעט בכל העולם, לאור התחזקות עוצמת המוסד התקשורתי. כיום, התקשורת נתפסת כמעצבת את סדר היום הציבורי ומשמשת כביטוי להגמוניה חברתית המסייעת לאזרח לגבש את עמדותיו ומשפיעה על רגשותיו והתנהגותו. בעזרת תכונות כמו מידיות ומהירות מסרים, הפכה התקשורת מהשופט ועד התליין בקרב מגזרים רבים.
הרשת, כפלטפורמת תקשורת, מאפשרת לפעילויות מסוג של מחאה חברתית לקום ולהישמע. בכך, מצמצמת את הפער בין אקטיביזם אזרחי לאקטיביזם תקשורתי. תפקידה של התקשורת העכשווית הוא לנסות ולעצב מחדש את יחסי הכוחות כדי לחזק את ערכי הדמוקרטיה. רפורמה במדיה היא ייחודית בכך שהשינוי של המדיה הוא גם אמצעי וגם מטרה עבור תנועות חברתיות. עוצמתה הייחודית של התקשורת מאפשרת את מעורבותו של כוח אזרחי לפעול למען אינטרסים ציבוריים בפלטפורמות מדיה ובאמצעות רפורמות במדיה כביטוי מובהק לכך.
רפורמה במדיה מתבקשת בעת מצבים היסטוריים המוגדרים כ"צמתים קריטיים". חוקר התקשורת האמריקאי רוברט מקצ'סני מגדיר "צומת קריטי" כמצב היסטורי המתקיים כאשר שניים משלושת הקריטריונים הבאים מתרחשים: הופעתה של טכנולוגיה חדשה המערערת על הסדר הקיים או על טכנולוגיה קיימת, אמינותם של אמצעי התקשורת נפגעת ויורדת או משבר פוליטי מערער את האיזון בחברה ואת הסדר החברתי. כאשר קריטריונים אלו מתקיימים צומחות תנועות רפורמה המבקשות להשפיע ולשנות את המדיה הקיימים. הוכחות לכך, טוען מקצ'סני, הן עליית העיתונות המקצועית בשנת 1930 והתבססות הרדיו בשנים 1960 ו-1970, שבהן ניתן לראות כי במקביל צצו גם תנועות חברתיות שונות שהשתמשו במדיה על מנת ליצור שינוי מבני חברתי.
החברה המודרנית בת זמננו עוברת שינויים רבים הקשורים בין השאר בשינוי באמצעי המדיה. הסוציולוג הספרדי מנואל קסטלס הגדיר את החברה המודרנית "חברת הרשת" כמושג המתאר חברה שבה רשתות התקשורת חודרות לכל מקום, ללא הגבלת זמן ומרחב, על ידי ייצור עצמי והמוני של המשתמשים. בבסיסה נמצאות רשתות תקשורת להעברת מסרים מיידיים בין רבדים שונים בעת ובעונה אחת. מכיוון שהרשת משמשת כיום כפורום המעצב את דעת הקהל, במהירות אדירה, ישנה ירידה באמון ובלגיטימציה של התהליך הפוליטי והתרכזות באמצעי תקשורת ההמונים. כלומר, המציאות כפי שהיא מוצגת דרך תקשורת ההמונים נתפסת כאמינה ולגיטימית יותר מהמציאות שהוכתבה על ידי התהליך הפוליטי.
השפעתה של חברת הרשת על החברה המודרנית היא רק דוגמה אחת מני רבות לעליית כוחם של אמצעי המדיה והיחלשות כוחו של הממסד הפוליטי. מתוך כך עלה הצורך בשינוי הסדר החברתי הנוכחי, כפי שהושפע מאמצעי התקשורת, מקצוות שונים בחברה המודרנית.
בשנים האחרונות החלו להתפתח שלוש אסטרטגיות מובילות לשינוי במדיה. האסטרטגיה הראשונה כוללת שינוי מבני של המדיה על ידי עובדי המדיה עצמם, בין אם מדובר בעיתונאיים, יוצרים, ואנשי תקשורת, על ידי אתגור של המבנה הקיים של המדיה. שינוי פנימי זה לרוב נעשה על ידי הקמת ארגונים מקצועיים ואיגודי עובדים. פעולה זו מביאה לחיזוק העובדים וליכולת שלהם לשנות את מבנה המדיה הקיים כיום. האסטרטגיה השנייה היא יצירת מדיה אלטרנטיביים. הכוונה להקמת גופי מדיה אשר יתנו מקום לתפיסות חברתיות שונות, ויהיו מנותקים מן האילוצים וההשפעות המתקיימים בגופי המדיה המסורתיים. האסטרטגיה השלישית נוגעת לרמה הרגולטורית, שינוי מבני המדיה באמצעות חקיקה רגולטורית אשר תוביל לשינוי מבני בשוק התקשורת.
תקשורת, דמוקרטיה וצדק.
הקשר בין תקשורת, דמוקרטיה וצדק.