גורגיאס נולד בסיציליה בעיר לאונטיני. בשנת 427 לפנה"ס הוא נשלח לאתונה, כדי לבקש את עזרת העיר כנגד תוקפנות סירקוסאי נגד לאונטיני. הוא התיישב באתונה בשנת 427 לפנה"ס. למרות שהיה בעל משנה סופיסטית, עסק בעיקר בתורת הנאום ולימד רטוריקה. היה תלמידו של אמפדוקלס. היה מורו של איסוקרטס. בטקטסים אחרים צוינו שמות תלמידים נוספים כגון פריקלס, פולוס ואלכידאמס (בסודא), קריטיאס אלקיביאדס ותוקידידס (בכתביו של פילוסטרטוס) הוא נפטר בלאריסה שבתסליה.
כתביו בדבר הרטוריקה.
כתביו של גורגיאס לא שרדו במלואם. כל מה שניתן להבין מתוך פרגמנטים, הוא שהוא פרסם שני חיבורים מרכזיים על רטוריקה
עיקרי תורת גורגיאס.
גורגיאס כונה גורגיאס הניהליסט. זאת מתוך אמונתו על חוסר משמעות. חיבורו המרכזי על פילוסופיה נקרא על אי-הקיום בו הוא חושף את משנתו הפילוסופית. קטעים מתוך החיבור נמצאו בעיקר בשני חיבורים אחרים:
אצל אפלטון.
אחד מהדיאלוגים הסוקראטיים שחיבר אפלטון הוא הדיאלוג גורגיאס, המגולל ויכוח בין סוקרטס לרטוריקנים גורגיאס, פולוס וקאליקלס. גורגיאס מהלל את אמנות הרטוריקה, שלדעתו היא האמנות הנעלה ביותר, ואילו סוקרטס מוכיח כי אומנות הרטוריקה הנערצת על בני-שיחו אינה אלא עיסוק בחיצוניות מבלי לשפר את האדם באמת; היא קוסמת לאדם, אך אינה מועילה לו בשום דבר. סוקרטס טוען כי מכיוון שהרטוריקן אינו איש מקצוע, הרי שאין כל ידיעה אמיתית מאחורי הרטוריקה.
רלטיביזם מוסרי
הרלטיביזם המוסרי או מוסר יחסי מהווה גישה פילוסופית בזרם הרלטביזם. לפיה, ערכים מוסריים אינם משקפים אמת מוחלטת או אוניברסלית, אלא תלוית מקום, זמן, אדם, תרבות, הקשר ועוד.
היסטוריה.
יש המייחסים את הרלטיביזם המוסרי עד לזמנם של הסופיסטים באתונה, בהתאמה לדבריו של פרוטגורס כי "לכל הדברים האדם הוא קנה המידה". יש ומייחסים את המונח גם להוגה הדעות האיטלקי ניקולו מקיאוולי. עם זאת, הרלטיביזם המוסרי לרוב מתייחס לתנועה רחבה בהגות ובמחשבה המערבית שראשיתה כנראה באמצע המאה ה-19. אחד ההוגים המרכזיים שהטיפו לתפיסה רלטיביסטית של המוסר היה פרידריך ניטשה. במקביל נתן לזהות בספרות תנועה לכיוון מוסרי זה בעבודותיהם הספרותיות של דוסטויבסקי וטולסטוי (דבר המכונה נהיליזם פטרסבורגי). בעקבות ניטשה, התפתח הרלטיביזם המוסרי בראשיתו מתוך הרלטיביזם ההיסטורי. מאוחר יותר התבסס הרלטיביזם המוסרי על עבודותיו של הסוציולוג מקס וובר. במאה ה-20 התבסס הרלטיביזם המוסרי בפורומים אקדמיים בעיקר בזכות עבודותיהם של אנתרופולוגים. מראשית שנות ה-50 נעשה הרלטיביזם המוסרי רווח בקרב ההוגים המשתייכים לאסכולה הנקראת פוסטמודרניזם ביבשת.
במקביל, הרלטיביזם המוסרי התפתח במסורת האנגלית בעקבות עבודותיו של הפילוסוף ג. א. מור. מחזיקי תפיסה זו מחזיקים בפילוסופיה המכונה אמוטיביזם הדוגלת במקורה של ההצדקה לפעילות המוסרית בתחושה הפסיכולוגית של בני האדם.
סוגי הרלטיביזם המוסרי.
רלטיביזם חברתי-תרבותי.
רלטיביזם חברתי-תרבותי הוא מושג אנתרופולוגי, אשר מתבסס על נתון עובדתי, לפיו בעולם קיימות תרבויות שונות, חברות שונות, קהילות שונות, כולן בעלות אופי התנהגותי שונה וערכים שלא תואמים בהכרח את אלה של האחרות. הגישה הרלטיבית-חברתית דוגלת בסובלנות, שכן, היא מושתתת על המחשבה שאין דרך אחת טובה לחיות את החיים בחברה. מצדדי הגישה טוענים כי אף על פי שבחברה שלנו אנו מעדיפים לעשות דברים בדרך מסוימת, אין זה אומר שזו הדרך הטובה ביותר לעשות דברים אלו, אלא לכל היותר זו הדרך הטובה ביותר עבור חברה מסוימת זו .
אמוטיביזם.
גישה זו הופצה בפילוסופיה האנגלו-סאקסית בעקבות עבודתו של ג. א. מור בספרו "עקרונות האתיקה" כהמשך מסוים למסורת התועלתנית. מור סבר שההצדקה לכל פעילות מוסרית מקורה ברגש-פסיכולוגי אישי. טענתו של מור הייתה שהטוב הגדול ביותר יצמח כתוצאה מחישוב של הטובים הפסיכולוגים של בני-אדם במערכת נתונה ושיכלול של המצב הטוב ביותר האפשרי בהתבסס על עקרונות הלוגיקה והמתמטיקה.
רלטיביזם היסטורי.
רלטיביזם היסטורי דוגל בהיעדר הצדקה א-היסטורית לעקרונות מוסר מסוימים בעקבות העבודה שההיסטוריה משתנה ואיתה הנורמות המוסריות. אין מאפיין נורמטיבי שמאחד את כלל הדוגלים ברלטיביזם היסטורי.
ביקורת.
אם להידרש לרלטיביזם התרבותי, המסתעף מהרלטיביזם המוסרי הכללי - בספרו הנודע "דלדולה של הרוח באמריקה" מקונן אלן בלום על הרלטיביזם המוסרי המוגזם שפשה לדעתו במוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות הברית.
כך למשל הוא כותב:
עמיר (פירושונים)
אאקוויטס
יושב על הגדר
יושב על הגדר הוא אלבום האולפן ה-19 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף המוזיקאי יצחק קלפטר, שיצא בשנת 1982.
הפקה.
זהו שיתוף הפעולה הראשון של איינשטיין וקלפטר, שעמו עבד עוד בתחילת שנות ה-70, כשקלפטר שימש כנגן גיטרה בהופעותיו.
כל שירי האלבום הולחנו על ידי קלפטר. איינשטיין כתב שלושה שירים לאלבום ובהם: "בוקר טוב, אמיר" שנכתב על בנו אמיר, והשירים "יושב על הגדר" ו"רק איתך", שהיו גם בראש מצעד הפזמונים השבועי ברשת ג'. את שאר השירים כתבו נתן אלתרמן (מתוכם בלט "מבלי להפריע"), אברהם חלפי (מתוכם בלט "השיכור") ויצחק קלפטר (מתוכם בלט "בשבחי הסמבה").
את השיר "טירוף במה" כתב קלפטר במקור לגלי עטרי, שהקליטה אותו עוד לפני איינשטיין, בביצוע שיצא על גבי תקליט שדרים בלבד. בגרסה שהקליט איינשטיין מודגש תפקיד הסקסופון שניגן ירוסלב יעקובוביץ, כשבגרסת השיר שיצאה במהדורה הדיגיטלית ב-2019 אורך השיר ארוך בדקה וחצי מזו שבגרסה המקורית.
על עטיפת האלבום מצולמים איינשטיין וקלפטר בחברת עובדי מסעדת "כתר המזרח".
אביב זמר
אביב זמר (נולד ב-6 במרץ 1974) הוא שחקן במאי ומשורר ישראלי. הוא שיחק בתיאטרון הקאמרי של תל אביב משנת 2002 עד 2017 והיה חבר ושחקן בקבוצת תיאטרון דיוניסאה, שהוקמה בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ומפעל הפיס. שיחק בתיאטרון באר שבע בשנים 2011-2013 והיה ממקימי תיאטרון תא, מיזם רפרטוארי עצמאי. מופיע בתיאטרון צוותא ותיאטרון הסימטה משנת 2015.בשנת 2021 ביים לראשונה את המחזה עד ראייה מאת יהושוע סובול בתיאטרון הסימטה ביפו. ומשנת 2017 עד היום הוציא ארבעה ספרי שירה בהוצאת מידן ספרי בוטיק .
ביוגרפיה.
זמר סיים את לימודי המשחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי בשנת 2002 ומיד החל לעבוד כשחקן מהשורה בתיאטרון הקאמרי של תל אביב, בשנת 2003 בשיא האינתיפאדה השנייה, הופיע זמר ב"תשעים וחמש פעולות מוצדקות? אירוע לציון שנה לכליאתו של ותיק סרבני המצפון, יוני בן ארצי ולמחאה על כליאתם החוזרת ועל העמדתם לדין של סרבני המצפון" באולם צוותא, יחד עם שולמית אלוני, רומן ברונפמן, מאיר פעיל, מיכאל בן יאיר, תמר גוז'נסקי ואחרים.
זמר השתתף בהצגות הבאות בתיאטרון הקאמרי: "אמא קוראז'", "כובע הקש האיטלקי", "עד ראייה", "טובים השניים", "קוויאר ועדשים", "המלט", "האב", "כסף עובר ושב", "קומדיה של טעויות", "ריצ'רד השלישי", "קזבלן", "כנר על הגג","פרוסט/ניקסון"," תעלת בלאומילך", "חשמלית ושמה תשוקה","סיפור הפרברים","כטוב בעיניכם".
בתיאטרון גבעתיים השתתף בהצגה: "מסכות או לא להיות"; בתיאטרון באר שבע: "קן הקוקייה"; בתיאטרון הסימטה: "עכבארים", "הרווק", מן פנטזיה", "נראה אותך", "ג'רוזלם", "שביר", "סימביוזה". תיאטרון צוותא: "פקידת הקבלה" ,"דמיון מודרך"," חשמלית ושמה תשוקה" (עיבוד ובימוי עודד קוטלר).
תיאטרון תא : "גאולה".
פסטיבל עכו 2019 "הקללה" מאת ובבימוי עודד קוטלר.
עבודתו הראשונה כבמאי המחזה "עד ראייה" מאת יהושוע סובול בתיאטרון הסימטה ביפו בשיתוף עם תיאטרון תא (רפרטוארי עצמאי). אוקטובר 2021.
חבר באקטורס סטודיו הישראלי ע"ש אמנון מסקין בניהולו של עודד קוטלר.
חבר שחקן ובמאי בקבוצת תיאטרון תא בניהולו של אלחנן שפירא, (תיאטרון רפרטוארי עצמאי).
בשנת 2005 הופיע בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה לתפוס את השמיים. בשנים 2006–2007 הופיע בתפקיד משני בעונות השלישית והרביעית של הסדרה השיר שלנו בתפקיד תומר, המפקח על חקירה בלהקה צבאית.
שיחק בסרט "בוטיק פריז" בבימויו של מרקו כרמל.
שיחק בסרט "ילדים של אף אחד" בבימויו של ארז תדמור.
בינואר 2017 יצא לאור ספר שיריו הראשון מילים בהוצאת מידן.
בנובמבר 2019 יצא לאור ספר שיריו השני מפתחות בהוצאת מידן.
במרץ 2021 יצא לאור ספר שיריו השלישי מתיילד בהוצאת מידן.
ביוני 2022 יצא לאור ספר שיריו הרביעי חלקיקים בהוצאת מידן.
דווינה
דווינה המערבי או נהר הדאוגבה (לטבית: Daugava, גרמנית: Düna, פינית: Väinänjoki, רוסית: Западная Двина, בלארוסית: Заходняя Дзьвіна, Zachodniaja Dźvina) הוא נהר באירופה, הזורם בארצות: רוסיה, בלארוס ולטביה, שבה הוא הנהר העיקרי. הוא מהווה חלק מן הגבול הבינלאומי בין בלארוס ללטביה. אורך הנהר 1020 ק"מ, ושטח האגן שלו 87,900 קמ"ר. הנהר מתחיל בגבעות ולדאי במחוז טבר ברוסיה ממשיך דרך מחוז סמולנסק, משם לבלארוס (חבל ויטבסק), לטגליה בלטביה, והעיר ריגה עד שנשפך למפרץ ריגה בים הבלטי.
הנהר מחובר באמצעות תעלות לנהר הברזינה ולנהר הדנייפר.
על הנהר נמצאות הערים החשובות:
השם בשפה הרוסית, "דווינה המערבי" נועד להבחינו מנהר דווינה הצפוני. על הנהר שלושה סכרים הידרו-אלקטריים, ורביעי מתוכנן.
סירקוס מקסימוס
דמות מצוירת
טוסטיג גודווינסון