אדית אדנבורו נולדה בגולבורן, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, בתם השנייה וילדתם החמישית של הנרי אדנבורו ומרגרט סטדמן. משפחת אדנבורו הגיעה מלסטרשייר, אך עברה להתגורר בלונדון, שם הפכה לסוחרים משגשגים בבגדי משי. הנרי אדנבורו היה רב-חובל ועשה כמה מסעות לאוסטרליה בין השנים 1833–1837, והחליט להתיישב שם בשנת 1840. הוא רכש חווה מדרום לגולבורן המכונה 'וולוגוראנג' ובנה "בניין לבנים יפהפה בן שתי קומות וגדרות אבן, על חלונותיו הצרפתיים המעניינים ובנייני החוץ המרשימים שסביבו". זה היה בית המשפחה עד לשנת 1854, כאשר הנרי ומרגרט מכרו את הנכס לג'ון ויליאם צ'ישולם, וחזרו לאנגליה עם משפחתם בת שישה ילדים. הנרי נפטר בשנת 1855 ב-Chesham Lodge בסארי, בן 43. בשנת 1861 ברישומי המפקד הבריטי רשומה אדית, כשהייתה בת 14, גרה עם אמה האלמנה בקנזינגטון. מפקד האוכלוסין בשנת 1871 מראה כי חייה עם אחותה אנני, שצוינה כראש משק בית, בגני שפילד 5 בקנזינגטון, באותה שנה הציגה את עבודותיה בלונדון.
היא התחתנה עם הצייר הוויקטוריאני והמאייר ארתור מורץ' ועברה לרומא, שם ציירה עם ג'ובאני קוסטה, מנהיג קבוצת מקיאיולי. בשנת 1876 נשארו שניהם בוונציה.
לעיתים קרובות בין השנים 1880–1890 היא הציגה בגלריה גרוסוונור ובגלריה החדשה בלונדון. בשנת 1891, לאחר מות בעלה הראשון, היא נישאה למתיו רידלי קורבט, אחד החברים המובילים בקבוצת מקיאיולי, לאחר מכן הציגה בעיקר באקדמיה המלכותית, ביקרה באיטליה והתגוררה בלונדון למשך שארית חייה.
לצד אמניות בריטיות כמו אמילי מרי אוסבורן, הלן אלינגהאם, אנה אלמה-טדמה קורבט הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
היא נפטרה בהמפסטד, צפון לונדון, בשנת 1920.
ג'פרי ארצ'ר (סופר יליד 1944)
ג'פרי ארצ'ר (באנגלית: Geoffrey Archer; נולד ב-1944 בלונדון) הוא סופר בריטי, שמתמחה בספרות הרפתקאות וריגול.
ביוגרפיה.
ג'פרי ארצ'ר נולד וגדל בלונדון. החל מגיל צעיר הוא גילה עניין בכתיבה. הוא ניסה את עצמו בתחומים שונים ובסוף פנה לתחום העיתונות. ג'פרי ארצ'ר היה כתב במספר ערוצי טלוויזיה בריטיות ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הוצב בצפון אירלנד ואחר כך בביירות. בשנת 1976 הוא קיבל אישור להצטרף להפלגה של צוללת גרעינית בריטית והועבר לסיקור הצבא. על בסיס הניסיון שרכש, ג'פרי ארצ'ר חזר לכתיבה כאשר התרכז בתחום ריגול וצבא.
בשנת 1995 ג'פרי ארצ'ר עזב את הטלוויזיה והתרכז בכתיבת ספרים בלבד.
ג'ורג' ברנרד אוניל
ג'ורג' ברנרד אוניל (באנגלית: George Bernard O'Neill; 17 ביולי 1828 – 23 בספטמבר 1917), היה צייר ז'אנרים אירי פורה, משנת 1859 חבר במושבת האמנים קרנברוק.
חייו ועבודתו.
אוניל נולד בדבלין שבאירלנד, התשיעי מתוך חמישה עשר ילדים של פקיד בדבלין. הוא הגיע לאנגליה בשנת 1837, למד בבית ספר בוואליץ' והתקבל לבית הספר המלכותיים של האקדמיה בשנת 1845. הוא היה סטודנט מצליח, הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית משנת 1847 ואילך, וצבר מוניטין של צייר של סצנות נרטיב מקסימות. 'המייסד', שהוצג בשנת 1852, הפגין את מודעותו ליצירות של מאסטרים ישנים בשילוב עם הנושא המושך של ילד יתום.
בשנת 1855 התחתן אוניל עם אמה קלקוט, בת דודתו של ג'ון קלקוט הורסלי. דרך נישואים אלה הוא נכנס למעגל האמנותי של הורסלי ובשנת 1859 התוודה למושבת האמנים קרנברוק. בשנה שלאחר מכן ג'ורג' ואמה שכרו בית עץ מימי הביניים,'בית וילסלי הישן', במרחק של כקילומטר אחד מהעיירה קרנברוק ושמרו עליה כבית קיץ ואולפן במשך שנים רבות. המקום הפך לתפאורה של רבים מציוריו של אוניל.
דרכו האמנותית של אוניל הייתה דומה לזו של תומאס ובסטר ופרדריק הארדי. את מערכת היחסים הקרובה בין אוניל להרדי ניתן לשפוט על פי ציורם הקטן 'ההפתעה' בו הרדי צייר את הפנים ואוניל – הדמות (גלריה לאמנות וולברהמפטון).
סצנות החיים הכפריים – תמימות, לפעמים עם הומור עדין, או סנטימנטליות, צבועות בקנה מידה ביתי קטן, פנו ללקוחות המעמד הבינוני. שיא הצלחתו היה בשנות 1850–1870, כאשר עבודותיו נאספו בשקיקה על ידי תעשייני מידלנדס ויזמי אזורים תעשייתיים אחרים במדינה. תחושה זו של הצלחה ציבורית התבטאה בציורו של אוניל 'דעת קהל', שהוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1863 (בגלריה לאמנות לידס).
אוניל החזיק גם בית וסטודיו בלונדון, שם בילה את חודשי החורף בהשתתפות בחייה האמנותיים של הבירה. בשנות השבעים של המאה ה-19, יחד עם ג'ורג' הנרי בוטון, הוא התיידד עם ג'יימס מקניל ויסלר והציע לו תמיכה מוסרית בשנים 78–1877, אז ויסלר תבע את המבקר ג'ון ראסקין בגין הוצאת דיבה. אף שהשקפותיו האמנותיות של אוניל היו מנוגדות במובנים רבים לאלה של ויסלר, שניהן האמינו שמטרתו האסתטית של האמן נותנת תוקף ליצירת אמנות.
מרבית ציוריו של אוניל הקשורים למושבת קרנברוק נראים כמו תיאורים סנטימנטליים של ילדים ומשפחות כפריות, אך ייתכן שהם נועדו למטרה רצינית יותר:
"ניתן להשתמש בילדים כדי לפרסם את עוולות המערכת החברתית מבלי שנראה כי הם תוקפים את המבנה החברתי. ייתכן שהרפורמה תושג על ידי פניות למצפון באמצעות סנטימנט ולא על ידי טיעון מנומק וביקורת בעלת אופי פוליטי מדי."
אם כן, ניתן לראות את דימויי הילדים של אוניל בהקשר לרומנים של דיקנס כחלק מהתנועות החברתיות של אותם ימים.
בעשורים שלאחר מכן חלה ירידה משמעותית באיכות עבודותיו ובפופולריות שלהן.
הוא נפטר בלונדון ב־23 בספטמבר 1917, חודשיים בלבד לאחר שנת 89 שלו, לאחר שלא הציג בתערוכה 24 השנים האחרונות לחייו.
יחסי הודו–הולנד
יחסי הודו–הולנד מתייחסים ליחסי החוץ בין הרפובליקה של הודו לבין הולנד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1947.
היסטוריה.
היחסים בין הודו להולנד מתוארכים לתחילת המאה ה-17 עד 1605, כאשר ההולנדים הגיעו ל לצורכי מסחר. הנוכחות ההולנדית בתת היבשת ההודית נמשכה בין השנים 1605–1825. סוחרי חברת הודו המזרחית ההולנדית התבססו תחילה בקורומנדל ההולנדית, ובמיוחד פוליקט, מכיוון שחיפשו טקסטיל להחלפה עם התבלינים שהם סחרו באיי הודו המזרחיים. סוראטה ההולנדית ובנגל ההולנדית נכבשו על ידי ההולנדים בשנים 1616 ו-1627 בהתאמה. לאחר שכבשו ההולנדים את ציילון מהפורטוגלים בשנת 1656, הם כבשו 5 שנים מאוחר יותר את המבצרים הפורטוגזים בחוף מלבר, כדי להבטיח את ציילון מפלישה פורטוגלית.
מלבד טקסטיל, הפריטים הנסחרים בהודו ההולנדית כללו אבנים יקרות, אינדיגו ומשי ברחבי הודו, סלטר ואופיום בבנגל ההולנדית, ופלפל שחור במלבאר ההולנדית. עבדים הודים יובאו לאיי מאלוקו ולמושבת הכף ההולנדית.
במחצית השנייה של המאה ה-18 איבדו ההולנדים את השפעתם יותר ויותר. במכתבי קיו ויתרו ההולנדים על כל המושבות ההולנדיות לבריטים, כדי למנוע את כיבושם על ידי הצרפתים. בקרב קולצ'ל (1741), צבאו של המלך טרוונקורה מרתהאנדה ורמה הביס את כוחות הודו המזרחית ההולנדית, וכתוצאה מכך הביס את הכוח ההולנדי במלאבר. למרות שקורומנדל ההולנדית ובנגל ההולנדית הוחזרו לשלטון הולנד מכוח האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1814, הם חזרו לשלטון הבריטי בשל הוראות האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1824. על פי תנאי האמנה, כל העברות של רכוש ומפעלים היו אמורים להתקיים ב-1 במרץ 1825. באמצע 1825 איבדו אפוא ההולנדים את עמדות המסחר האחרונות שלהם בהודו. עם זאת, ניתן למצוא שרידים מהתקופה ההולנדית מסוראט ועד קולקטה וכן באזורים אחרים בהודו.
יחסי סחר.
הודו התפתחה לכלכלה שמתרחבת במהירות, והתמקדה בפיתוח טכנולוגי ובשיתוף פעולה טכני ומדעי.
למרות המשבר הכלכלי המתמשך בגוש האירו והצמיחה האיטית של כלכלת הולנד עצמה, הסחר הדו-צדדי בין הודו להולנד המשיך לצבור תאוצה. שיתוף פעולה בין סחר והשקעות, מרכיב מרכזי ביחסי הודו והולנד, הראה צמיחה מספקת לאורך השנים. סחר דו כיווני ממשיך לצמוח בהתמדה והגיע ל-5.287 מיליארד אירו בשנת 2011. במהלך שבעת החודשים הראשונים של 2012, היצוא ההודי גדל ב-9.6% ואילו המסחר הבילטרלי הכולל גדל ב-9.45%.
הולנד נותרה בין עשר השותפות המובילות בהודו מבחינת נפח הסחר עם מאזן סחר חיובי לטובת הודו. היא גם אחת המשקיעות הגדולות ביותר במונחי השקעות זרות ישירות (FDI) בהודו, כאשר ההשקעות ההודיות בהולנד הסתכמו בתקופה 1996–2010 ב-11.46 מיליארד דולר. השקעות ה-FDI מהולנד להודו בתקופה 2000–2011 עמדו על 5.62 מיליארד דולר (השישי בגודלו בסך הכל). ה-FDI בשנת הכספים 2011–2012 הסתכם ב-1,409 מיליארד דולר.
נכון לעכשיו יש 174 חברות הודיות שממוקמות בהולנד הנמשכות על ידי מערכת מיסוי הולנדית שהיא שקופה, יציבה, גמישה וללא מס במקור על ריביות שוטפות ותשלומי תמלוגים, שומת מס מקדמת בהחלט ושיעור מס תחרותי של 20-25% וללא מס על תרומת הון.
התקיימו רכישות ומיזוגים גדולים של חברות הודיות, כולל זו של טאטה קורוס (כיום טאטא סטיל), אפולו-ורדיסטין, רכישת תיאודור גיליסן על ידי קבוצת הינדוג'ה וחברות הודיות רבות ובחינת האפשרויות לקשר נוסף.
ההצעה לפתיחת סניף של בנק מדינת הודו באמסטרדם נמצאת גם כן בעיצומה. חברות רב-לאומיות הולנדיות כמו Shell, יוניליוור, KLM ובנקים גדולים כמו ING ורבובנק הן בעלות נוכחות הולכת וגדלה בהודו. חברות קטנות ובינוניות הולנדיות עם טכנולוגיות נישה ומומחיות ברמה עולמית מסתכלות באופן פעיל על השוק ההודי. באופן דומה, כמה חברות IT גדולות בהודו ביססו את נוכחותן בהולנד.
מייל לשעה
מייל לשעה (באנגלית: Miles per hour) היא יחידת מידה למהירות, המציינת מעבר של מייל אחד במשך שעה אחת.