החל במאה השלישית לפני הספירה הפכה אלכסנדריה שבצפון מצרים למרכז השוקק של תרבות יוון. עד מהרה התאספה בה גם קהילה יהודית גדולה, שהפכה את העיר לאחד המרכזים החשובים בעולם העתיק להגות יהודית; פירות מחשבתה של היהדות ההלניסטית, שאלכסנדריה הייתה לבה, נדחו על ידי המסורת הרבנית שלאחר החורבן, ומה ששרד מהם שומר על ידי הכנסייה. מאוחר יותר הפכה העיר גם למרכז חשוב שבו התפתחה התאולוגיה הנוצרית. הדיאדוך תלמי הראשון יזם את הקמתו של המוזיאון, או היכל המוזות בעיר, בו שכנו הספרייה הגדולה של אלכסנדריה ובית ספר. מראשיתו היה המוזיאון למוסד בינלאומי מפואר, ותהילת הספרייה, שהכילה בשיאה יותר מחצי מיליון כרכים (רובם ביוונית), נודעה ברחבי העולם העתיק. היא הכילה, קרוב לוודאי, כמעט כל יצירה שנכתבה ביוונית עד אז.
אחת מתרומותיה החשובות של התקופה ההלניסטית לספרות העולם היה תרגום התנ"ך ליוונית. מלאכה זו נעשתה באלכסנדריה, ונשלמה בסוף המאה השנייה לפני הספירה. מאחר ששפתה הראשית של הנצרות הקדומה הייתה יוונית, הפך תרגום השבעים לחלק מהקאנון הנוצרי, וכמותו תרגומים ליוונית של הספרים החיצוניים, שנעשו אף הם באלכסנדריה. הכנסייה האורתודוקסית עדיין רואה בתרגומים אלה את הגרסה המוסמכת של הברית הישנה.
שירה הלניסטית.
השירה היוונית המאוחרת פרחה בעיקר במאה השלישית לפני הספירה. המשוררים העיקריים היו תאוקריטוס, קאלימאכוס ואפולוניוס איש רודוס. תאוקריטוס, שחי בערך בשנים 310 עד 250 לפני הספירה ומוצאו כנראה בסיציליה, כתב שירה פסטורלית, סוגה שתגיע לשיאה מאוחר יותר באקלוגות של ורגיליוס. משירת הרועים שלו, המשובחת ביותר היא האידיליה הפדרסטית "חגיגת קציר". הוא גם כתב מחזות פואטיים ("מימות") על רקע תפאורה כפרית, וכן שירה אפית ולירית חשובה פחות.
קאלימאכוס, שהיה בן זמנו של תאוקריטוס, חי ופעל באלכסנדריה, שם הוא עבד כמקטלג בספרייה הגדולה. רק פרגמנטים בודדים מעבודתו השתמרו. יצירתו המפורסמת ביותר היא האַייטִיָה ("סיבות"), פואמה אלגית בארבעה ספרים, המסבירה את מקורם האגדי של מנהגים נשכחים, חגים ושמות. מבנה היצירה שימש כמודל לחיבוריו של המשורר הרומי אובידיוס. מבין האלגיות שכתב לאירועים מיוחדים, הידועה מכולן היא תלתלה של ברניקי, המספר את סיפור אובדן שערה של ברניקי השנייה. זו שירה חצרונית שעובדה מאוחר יותר בידי קאטולוס. בנוסף לכמה שירים קצרים לאירועים מיוחדים, כתב קאלימאכוס לפחות אפוס קצר אחד, איביס, שכוון כנגד תלמידו-לשעבר אפולוניוס.
אפולוניוס מרודוס נולד בסביבות שנת 295 לפני הספירה. הוא זכור בעיקר בזכות האפוס ארגונאוטיקה, על יאסון והארגונאוטים בחיפושם אחר גיזת הזהב. אפולוניוס למד בהדרכתו של קאלימאכוס, ומאוחר יותר רב איתו. גם הוא עבד כספרן בספרייה באלכסנדריה במשך 13 שנה. מלבד הארגונאוטיקה, הוא כתב שירים על ייסודן של ערים, וכן מספר רב של אפיגראמות (מכתמים). עבודתו השפיעה עמוקות על ורגיליוס בכותבו את האיניאדה, וכן על אובידיוס במטמורפוזות.
בין המשוררים הזוטרים מן המאה השלישית לפני הספירה נמצאים אראטוס מסולי והרודאס . אראטוס כתב את פאינומנה ("תופעות"), גרסה שירית של כתביו האסטרונומיים של אודוקסוס מקנידוס, שחי במאה הרביעית לפני הספירה. הרודאס כתב "מימות" המזכירות את אלו של תאוקריטוס, ונותנות לנו מושג על הבידור הפופולרי בימיו. מימות ופנטומימה היו חלק חשוב מן הבידור העממי בתחילת ימי האימפריה הרומית.
יוון תחת שלטון רומא.
המעבר מתקופה פוליטית אחת למשנה לא שיקף מהלך מקביל גם בספרות; הגם שהאוטונומיה היוונית אבדה, החברה הרומית הייתה דומה במובנים רבים לחברה היוונית, מה שאולי בסופו של דבר פעל לטובת היוונים.
היסטוריוגרפיה.
ההיסטוריונים החשובים בתקופה שאחרי אלכסנדר הגדול היו טימאיוס, פוליביוס, דיודורוס סיקולוס, דיוניסיוס איש הליקרנסוס, אפיאנוס איש אלכסנדריה, אריאנוס ופלוטרכוס. כולם יחד מכסים את התקופה שמסוף המאה הרביעית לפני הספירה עד המאה השנייה לספירה.
טימאיוס נולד בסיציליה, אך רוב חייו עברו עליו באתונה. חיבורו "היסטוריות", אף כי אבד, חשוב ביותר בשל השפעתו על פוליביוס. ב-38 כרכים הקיף "היסטוריות" את תולדות סיציליה ואיטליה עד שנת 264 לפני הספירה, ומשם המשיך פוליביוס בעבודתו. טימאיוס כתב גם את אולימפיוניקאי, מחקר כרונולוגי רב-ערך של המשחקים האולימפיים.
פוליביוס נולד בסביבות שנת 200 לפני הספירה. הוא הגיע לרומא כבן ערובה ב-168. ברומא הוא התיידד עם המצביא סקיפיו איימיליאנוס, נכדו המאומץ של סקיפיו אפריקנוס. הוא כנראה התלווה לאיימליאנוס במסעו לספרד וצפון אפריקה במסגרת המלחמה הפונית השלישית כנגד קרתגו, וחזה בחורבנה של העיר בשנת 146 לפנה"ס. החיבור ההיסטורי ("היסטוריות") שעליו תהילתו כלל 40 כרכים, מתוכם שרדו חמישה בשלמותם וכן קטעים רבים. הם מהווים תיאור חי ומפורט של עלייתה של רומא למדרגת מעצמה. ספר נוסף בנושאים צבאיים, "טקטיקה", אבד.
דיודורוס סיקולוס חי במאה הראשונה לפני הספירה, בן זמנם של יוליוס קיסר ואוגוסטוס. הוא כתב חיבור היסטוריה כללית בשם ביבליותקה היסטוריקה, בארבעים כרכים. מבין אלה, שרדו חמשת הראשונים וכן כרכים 11–20. שני החלקים הראשונים טיפלו בהיסטוריה של התקופה ההלניסטית המוקדמת. החלק השלישי עוסק בתחילת מלחמותיו של יוליוס קיסר בגאליה.
דיוניסיוס מהליקרנאסוס חי בסוף המאה הראשונה לפני הספירה; חיבורו על ההיסטוריה של רומא מראשיתה ועד המלחמה הפונית הראשונה (264 עד 241 לפני הספירה) כתוב מנקודת ראות רומאית, אבל מבוסס על מחקר קפדני. הוא גם כתב מסות בנושאים אחרים, כולל "על החיקוי", "הערות על נואמים קדומים" ו"על סידורן של מילים".
אפּיאנוס ואריאנוס חיו שניהם במאה השנייה לספירה. אפיאנוס כתב על רומא וכיבושיה, ואילו אריאנוס זכור בעיקר בשל עבודתו על מלחמות אלכסנדר מוקדון. אריאנוס שירת בצבא הרומאי, וספרו מתמקד לפיכך בהיבטים הצבאיים של חיי אלכסנדר. אריאנוס כתב גם מסה פילוסופית בשם דיאטריבאי, המבוססת על תורתו של מורו אפיקטטוס.
מבין ההיסטוריונים היוונים המאוחרים, הידוע ביותר כיום הוא פלוטרכוס, שמת בסביבות שנת 119. חיי אישים שלו, ביוגרפיות המסודרות בזוגות של אנשי שם, היו חומר קריאה ולימוד בדורות שבאו אחריו, והשפיעו עמוקות על יוצרים שונים עד ימינו. יצירותיו האחרות מקובצות תחת השם מוראליה (הלכות מוסר) - מסות בענייני אתיקה, דת, פוליטיקה, ספרות וכדומה.
מדעים ומתמטיקה.
ארטוסתנס איש אלכסנדריה, שמת בסביבות שנת 194 לפני הספירה, כתב חיבורים על אסטרונומיה וגאוגרפיה, אבל רוב מחקריו ידועים בזכות דיווחים מאוחרים יותר עליהם. הוא נחשב לאדם הראשון שהצליח לחשב את היקף כדור הארץ, ופיתח אלגוריתם למציאת מספרים ראשוניים הקרוי על שמו, הנפה של ארטוסתנס.
רכים מכתביהם של המתמטיקאים ארכימדס ואוקלידס (שניהם חיו בתחילת המאה השלישית לפני הספירה) הגיעו לידינו. אוקלידס ידוע כיום בעיקר בזכות ספרו יסודות, ששאב רבות מקודמו, אודוקסוס מקנידוס. "יסודות" עוסק בגאומטריה, והשפעתו על המתמטיקה עצומה - דורות של סטודנטים שיננו את ספרו, וחמש האקסיומות שלו מהוות בסיס לתחום המתמטי הנקרא על שמו עד היום: גאומטריה אוקלידית.
כמה וכמה מסות מאת ארכימדס הגיעו לידינו. ביניהן "מידת המעגל", שבה הוא הגיע לקירוב טוב של פאי; "מתודה בנוגע למשפטים מכניים", על מחקריו במכניקה; מונה החול, העוסק במספרים גדולים; ו"על הגופים הצפים", בו מנוסח חוק הציפה הנקרא על שמו.
גלנוס הרופא הוא אחד האישים המשפיעים ביותר בתולדות הרפואה, אחרי היפוקרטס, שהניח את היסודות למדע הרפואה במאה החמישית לפני הספירה. גלנוס נולד בשנת 129 לספירה, חקר בקפידה את תחום האנטומיה, והיה הראשון לתאר שורה של מחלות, ביניהן צליאק. תורתו של גלנוס עיצבה את דרכו של מדע הרפואה עד לגילויים החדשים בתקופת הרנסאנס.
סטראבון, שמת בשנת 23, היה גאוגרף והיסטוריון חשוב. ספרו גאוגרפיקה, בן 17 כרכים (שמהם שרדו 16) הוא החיבור היחיד מהתקופה המתאר את כל העמים והארצות שהיו ידועים ליוונים ולרומאים בזמן שלטונו של אוגוסטוס. גאוגרף אחר, פאוסניאס, שחי במאה השנייה, כתב תיאור של יוון המהווה מסמך חשוב מאין כמוהו ועוסק במקומות רבים שכיום הם עיי חורבות, ולפיכך בעל חשיבות שלא תסולא בפז עבור ארכאולוגים. הספר כתוב כסיור ביוון, המתחיל באתונה. ממצאים ארכאולוגיים רבים מאמתים את תיאוריו של פאוסניאס.
מבין המדענים היווניים בתקופה הרומית, לתלמַי ודאי הייתה ההשפעה העזה ביותר על הדורות שבאו אחריו. גם הוא חי במאה השנייה, אך כמעט דבר לא ידוע על חייו. יצירתו החשובה ביותר, "אי מֶגָאלֶה סִינְטַקְסִיס" או "החיבור הגדול" (מוכרת יותר בשמה הערבי, אלמאגסט, שהוא שיבוש השם היווני), היא תיאור מפורט של היקום, כאשר כדור הארץ עומד במרכזו. גרסה שגויה זו של המציאות שלטה בתחום האסטרונומיה במשך 1300 שנה נוספות, עד זמנם של גלילאו, קופרניקוס וקפלר.
פילוסופיה.
הפילוסופים היוונים המאוחרים אינם משתווים לאפלטון ולאריסטו. אפיקטטוס, שמת בסביבות 135 לספירה, היה מעורב בהגות המוסרית של האסכולה הסטואית. תורתו התפרסמה בחיבוריו של תלמידו, אריאנוס, "דיסקורסים" ו"אנכירידיון" (מדריך למידה). דיוגנס לארטיוס, שחי במאה השלישית, חיבר את "קורות חיי פילוסופים מפורסמים, תורתם ודבריהם", חיבור המהווה ספר עזר שימושי. פילוסוף חשוב נוסף מאותה התקופה היה פלוטינוס, שחי אף הוא במאה השלישית. הוא היה בין הפילוסופים שעיבדו מחדש את תורתו של אפלטון ויצרו אסכולה חדשה הנקראת כיום נאופלטוניזם. חיבורו "אנאדות" השפיע על הגות המערב לפחות עד המאה ה-16.
קריאה נוספת.