ב-1941, במלחמת העולם השנייה, נמלט לברית המועצות, ובה שהה עד אחרי המלחמה. עם שובו ב-1946 לפולין החל לקחת חלק מרכזי בחיי הציבור של יהדות פולין. היה מראשי מבקרי הספרות היהודים בפולין שאחרי המלחמה. בשנת 1955 הוענקה לו מטעם ממשלת פולין מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית .
כיהן כסגן יושב-ראש איגוד הסופרים היהודים, היה העורך-המייסד של הוצאת הספרים היהודית-פולנית יידיש בוך ושימש עורך הירחון הספרותי היידי "יִידישע שריפֿטן", עד שנסגרו שניהם ב-1968 במסגרת מדיניותה האנטי-יהודית של ממשלת גוֹמוּלקה.
בחודש פברואר 1969 עלה לישראל עם אשתו ובנם. נפטר בירושלים ב-1981, בגיל 76.
ארכיון דוד ורגינה ספרד שמור בספרייה הלאומית.
יצירתו.
את עבודתו הספרותית החל ספרד בכתיבת שירים בעברית, וב-1924 עבר לכתוב ביידיש. היה ממייסדי כתב העת הספרותי לסופרים צעירים "שפּראָצונגען" (נביטות) ומעורכיו. פרסם שירים וסיפורים, תרגומים מצרפתית, מפולנית ומשפות נוספות, ביקורת ספרות ופובליציסטיקה מעל במות שונות בפולין, בברית המועצות ובהמשך בישראל.
משפחתו.
דוד ספרד נישא בשנת 1947 לרגינה רבקה (ריבצֶ'ה) דריֶיר. ד"ר רגינה דרייר-ספרד (Regina Dreyer-Sfard; 1910–1991), ילידת ביאליסטוק, הייתה ממייסדי תיאטרון המריונטות היידי "מיַידים" (מַיידים) בווילנה. למדה עם סרגיי אייזנשטיין במוסקבה, ולימדה היסטוריה של הקולנוע בבית הספר לקולנוע של לודז', ואחרי גירושה מפולין בסוף שנות ה-60, כיהנה כמרצה בכירה להיסטוריה ותאוריה של הקולנוע באוניברסיטת תל אביב. הייתה מחוקרי הקולנוע הראשונים בארץ, מומחית לקולנוע אילם (בין תלמידיה: איתן גרין, אורי קליין, מאיר שניצר ודני ורד).
בנם ליאון נישא לאנה ספרד, ראש החוג לחינוך מתמטי באוניברסיטת חיפה (בתם של הסוציולוג זיגמונט באומן והסופרת והעיתונאית יאנינה באומן ); בנם שלהם (נכדו של דוד ספרד), מיכאל ספרד, הוא עורך דין המתמחה בזכויות האדם ופעיל שמאל.
גיסו של ספרד, זלמן גרדובסקי, היה אסיר במחנה בירקנאו ואחד מראשי הזונדרקומנדו, שכתב יומנים על קורותיו ביחידה, שחלקם נמצאו אחרי המלחמה והתפרסמו. היה ממובילי המרד היהודי במחנה, שבו נרצח.
דוד ספארד
ד. ספארד
זחל&quot;ם M16 MGMC
זחל"ם M16 MGMC, בשמו הרשמי M16 Multiple Gun Motor Carriage (מכונה גם Quad .50 ו-"The Meat Chopper"), הוא רכב קרבי משוריין אמריקאי על בסיס זחל"ם M3, נגמ"ש לחימה זחלי למחצה, עליו הותקן צריח מדגם M45 החמוש ב-4 מקלעים כבדים מדגם M2 בראונינג בקליבר 0.5 BMG (12.7x99 מ"מ). במקור כלי רכב זה נועד להוות סוללת מקלעים מתנייעת וניידת נגד מטוסים, אך הוא התגלה כנגמ"ש לחימה שימושי וקטלני ביותר בהספקת סיוע אש התקפתי והגנתי עבור יחידות לוחמות בחזית ובעורף. הוא תוכנן בשנים 1940–1942 על ידי חברת וייט מוטור קומפני ויוצר בשנים 1942–1944. נבנו 2700 ועוד כ-800 כלים הוסבו מדגמי M13, ובסך הכל כ-3,550 כלים נוצרו והם שירתו במלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
הנדסה ומבנה.
ה-M16 MGMC בנוי על גבי זחל"ם M3. אורכו 6.5 מטר, עם בסיס גלגלים באורך 3.44 מטר, רוחב של 2.16 מטר וגובה 2.34 מטר. עם הצריח הוא שקל כ-9 טון (9.9 טון קצר). המתלים שלו מורכבים מקפיצים אנכיים למזקו"ם וקפיצים מסוג Leaf spring לגלגלים.
ה-M16 MGMC הונע בידי מנוע בנזין מדגם White 160AX בעל נפח מנוע של 6,300 סמ"ק (6.3 ליטר) עם 6 צילינדרים. מנוע זה מפיק 128 כוחות סוס ובעל יחס דחיסה של 6.3:1. מכל הדלק הוא בעל קיבולת של 230 ליטר. המהירות המרבית של ה-M16 MGMC היא 67.1 קמ"ש והיחס בין עוצמת מנוע למשקל הוא 15.8 כ"ס לטון.
החימוש העיקרי של הכלי הוא צריח M45 שעליו מותקנים 4 מקלעי M2HB בראונינג בקליבר 0.5 BMG (חצי אינץ', 12.7 מ"מ). חימוש זה העניק לכלי כוח אש גדול נגד מטרות בעלי שריון קל ונגד חי"ר וגם את הכינוי "Quad .50" (הקידומת quad מתייחסת לכך שהוא כולל 4 מקלעים והמספר 0.50 מתייחס לקליבר של כל מקלע). עובי שריון הכלי הוא כ-12 מ"מ.
שירות מבצעי.
ה-M16 MGMC נכנס לשירות הכוחות המזוינים של ארצות הברית בתחילת 1944 והחליף את ה-M13. הוא זכה לכינוי "The Meat Chopper" (בתרגום חופשי "קוצץ הבשרים") בזכות כוח האש הרצחני שלו, שהתבטא הן בקליע רב עוצמה (0.5 BMG) והן בקצב אש גבוה ביותר (למעלה מאלף כדורים לדקה). בנוסף לתפקידו המקורי כסוללת נ"מ מתנייעת, ה-M16 MGMC שימש גם לספק תמיכה וסיוע באש לחיל הרגלים, הן בהגנה והן בהתקפה. ארבעת מקלעי הבראונינג 0.5 אפשרו לו להרוג כמות רבה של כוחות אויב ובפרט "לקצור" גלי תקיפה של לוחמי חי"ר ולפגוע קשות גם בכלי רכב, נגמ"שים קלים וכלי שיט. הוא שירת ביחד עם זחל"ם M15. דגם מתקדם שלו, ה-M17 MGMC, הוחכר לברית המועצות על מנת לסייע לה להביס את גרמניה הנאצית.
במלחמת העולם השנייה, ה-M16 MGMC הופעל בזירה המלחמתית באיטליה, במבצע אוברלורד (המערכה בנורמנדי), בקרב אראקור ובקרב על הבליטה (מתקפת הארדנים). מספר כלים הוחכרו לבריטניה וצרפת. במלחמת קוריאה הוא שירת בעיקר בקרב הכוחות האמריקאיים אך גם בצבא של קוריאה הדרומית. בזמן מלחמת קוריאה הוא איבד את הרלוונטיות שלו לתפקיד הנ"מ, מאחר שהמטוסים בתקופה זו היו מהירים מספיק כדי לחמוק מצרורות המקלעים. הוא הוסב לתפקידי סיוע אש ותמיכה בכוחות הקרקע, תפקיד בו נחל הצלחה רבה.
ב-1951 הוכרז כ-"limited standard" וב-1958 יצא משירות סופית.
כלים בודדים מסוג זה היו בשימוש צה"ל בשנותיו הראשונות.
קישורים חיצוניים.
זחל"ם M16 MGMC באתר historyofwar
מנהרות הראל
M16 MGMC
מספר קואנטי
גולדן וואן סנטר
לווייתן מקור ישר מקור
מווה ארנה
מווה ארנה (בגרמנית: MEWA Arena) הוא אצטדיון כדורגל בעיר מיינץ שבגרמניה, המשמש את קבוצת מיינץ 05 במשחקיה הבינתיים. האצטדיון בעל תכולה של 34,034 צופים, מתוכם כ-20,000 מקומות ישיבה, והיתר ביציעי עמידה. במשחקים בינלאומיים, בהם יציעי עמידה אינם אפשריים, תכולת האצטדיון עומדת על כ-27,000 מקומות ישיבה. האצטדיון ממוקם בכניסה המערבית של העיר, בסמוך לאוניברסיטת מיינץ.
האצטדיון נחנך בשנת 2011 והחליף את ברוכווגשטדיון בתור אצטדיונה הביתי של הקבוצה. בשנים 2011–2016 נקרא האצטדיון "קופאס ארנה", על שם חברת ביטוח האשראי הצרפתית. בשנים 2016–2021, נקרא "אופל ארנה", על שם אופל, בתור נותנת החסות של האצטדיון. החל משנת 2021 נקרא "מווה ארנה", על שם חברת הטקסטיל הגרמנית MEWA Textil-Service.
האצטדיון נחנך ביולי 2011 כשאירח טורניר טרום עונה בשם Ligatotal!-cup, בהשתתפות הקבוצות מיינץ 05, המבורג, בורוסיה דורטמונד ובאיירן מינכן. בטורניר זכתה בורוסיה דורטמונד לאחר שגברה במשחק הגמר על המבורג בתוצאה 2-0.
האצטדיון ממוקם ברחוב הנקרא על שמו של אויגן סלומון, מייסדה היהודי של הקבוצה שנרצח באושוויץ ב-1942.
קופאס ארנה
לווייתן מקור שיני מעדר
זיפיוס חלול חרטום
ראשתן גדול ראש
לווייתן מקור צפון אטלנטי
זחל&quot;ם M16
12.7x99 מ&quot;מ
שאוביהנה
שלש עשרה מידות
יחסי נשים ומגדר בערב הסעודית
האצטדיון הבינלאומי בלוסייל
גור עופר
גור עופר (נולד ב-23 בספטמבר 1934) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטה העברית. מומחה בתחום כלכלת בריאות וכלכלת ברית המועצות.
ביוגרפיה.
בין השנים 1959-1964 למד גור עופר באוניברסיטה העברית, בה קיבל תואר ראשון בהיסטוריה ובכלכלה ותואר שני בכלכלה. בשנים 1964-1968 עשה דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
בין תחומי העניין העיקריים שלו נמצאים כלכלת ברית המועצות וכלכלת בריאות. הוא חקר את גלי העלייה לארץ מברית המועצות (לשעבר). בנושאים אלו שיתף פעולה ופרסם מחקרים משותפים עם קרנית פלוג וניצה קלינר קסיר. בתחום הבריאות בולטים מחקריו על שירותי רפואה פרטיים, הקמת בתי חולים ותקצובם ועל חוק הבריאות הממלכתי.
במהלך השנים כיהן בתפקידים רבים. כיהן כראש החוג לכלכלה בירושלים, בין השנים 1985 ועד 1996. בשנים 1998-1999 עמד בראש האגודה הישראלית לכלכלה. כמו כן עמד בראש הקתדרה על שם מאירהוף. היה ראש המכון הלאומי לחקר מדיניות בריאות ושירותי בריאות.
במהלך השנים היה פרופ' אורח באוניברסיטאות שונות מהמובילות בארצות הברית, וביניהן אוניברסיטת נורתאיסטרן, אוניברסיטת הרווארד, MIT. בין השנים 1991-2004 היה יו״ר הוועדה האקדמית של בית הספר (החדש) הגבוה לכלכלה במוסקבה, בית ספר שהיה ממייסדיו וממקימיו.
היה שותף בהכנת ״תוכנית חזון לירושלים - תוכנית לשיקום ירושלים, בירת ישראל״ במכון ירושלים.
נשוי לפרופסור דליה עופר ואב לארבע בנות.
920-929 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 929 - 920 לפני הספירה
סאמבו יטבארה
נאופטולמוס
נאופטולמוס (ביוונית עתיקה: Νεοπτόλεμος, "לוחם חדש"; ידוע גם בכינויו פירוס, Πύρρος, "אדום") הוא בנו של אכילס במיתולוגיה היוונית.
במיתולוגיה.
בנם של אכילס ודידאמיה , בתו של ליקומדס , מלך סקירוס. הוריו נפגשו כאשר פלאוס ותטיס, הוריו של אכילס, רצו להרחיקו מגורלו הרע שנמסר מנבואה. לפיכך, הם החביאו את אכילס בחצר המלך ליקומדס כמשרת. אהבתם של אכילס והנסיכה דידאמיה הביאה ללידתו של נאופטולמוס.
עוד בזמן הריונה של דידאמיה, אודיסאוס סיפר לאכילס על מלחמת טרויה ואכילס נאלץ לצאת למלחמה, שם מצא את מותו מחיציו של פאריס.