המירוץ נחשב צמוד מדי מכדי להכריז על מנצח ביום הבחירות. עם זאת, בלילה שלאחר מכן, גל של הצבעה במעטפות כפולות בחלק ממחוז ברלינגטון השוכן בתחומי מחוז הקונגרס השלישי — ביתם של מרבית מהמצביעים במחוז — העניק לקים יתרון בן 2,500 קולות, מה שהוביל אותו להכריז על ניצחון. מקארתור הודה בהפסד שמונה ימים לאחר מכן. עם ניצחונו של קים בפער זעום בן פחות מ-4,000 קולות, או מעט יותר מאחוז בודד מקולות הבוחרים, היה מרוץ זה לקונגרס של ארצות הברית הצמוד ביותר במדינת ניו ג'רזי במחזור הבחירות ל-2018.
הפעולה הרשמית הראשונה של קים במהלך כהונתו הייתה הצבעה בעד היבחרהּ של ננסי פלוסי ליושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, אף שהצביע נגד מועמדותה במהלך ישיבת הסיעה הדמוקרטית בנובמבר 2018. קים ציין את הצורך בפתיחת הממשלה מחדש על רקע השבת ממשל מתמשכת כגורם לתמיכתו במועמדותה של פלוסי. במאי 2019, החוק לחיזוק שירותי בריאות והורדת עלויות תרופת מרשם (SAVE Act) שהגה קים התקבל במליאת בית הנבחרים ברוב של 234–183. הצעת החוק נועדה להוזיל את עלויות התרופות הדורשות מרשם רפואי, כולל הוראה שאסרה על מותגי תרופות לעצור גרסאות של תרופות סוגניות מלהימכר בשוק.
בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בינואר 2019, מכהן קים כחבר בוועדת העסקים הקטנים ובוועדת הכוחות המזוינים. כמו כן, הוא חבר בוועדת המשנה המיוחדת למשבר הקורונה. ב-4 במרץ 2020 הביע את תמיכתו במועמדותו של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, בעוד שקודם לנסיקתו של ביידן בסופר טיוזדיי תמך קים בקורי בוקר ואז בפיט בוטיג'ג'.
השתתף במשלחת האמריקאית למזרח אסיה, בראשות ננסי פלוסי, יושבת ראש בית הנבחרים, ששהתה שם בחודש אוגוסט 2022. בין 2 באוגוסט ל-3 באוגוסט המשלחת שהתה גם בטאיוואן.
החבר דב
החבר דב הוא סרט תעודי ישראלי משנת 2019 של הבמאי ברק הימן אודות חה"כ לשעבר והפעיל הפוליטי והחברתי ד"ר דב חנין. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל דוקאביב. הסרט הופק עבור ערוץ Yes דוקו ושודר בו לראשונה ב-2019.
סקירה.
הסרט סוקר את פעילותו הפוליטית של דב חנין, על פני תקופה של 13 שנים, החל בכניסתו לתפקיד חבר בכנסת מטעם מפלגת חד"ש ועד לפרישתו. בין הסיטואציות המתועדות בסרט: פינוי של תושבי גבעת עמל, תיעוד העימותים בוועדת הכספים בכנסת, חיקוק חוק שכר מינימום ביוזמתו, תמיכה במפעל לייצור מגבות בערד והאירועים האלימים באום אל-חיראן בהם נפצע חה"כ איימן עודה. בסרט מופיעים אלו המגנים אותו משני קצוות המפה הפוליטית הישראלית; אלו הרואים בו "בוגד" ו"עוכר ישראל", ומנגד מוצגת ביקורת פנים-שמאלית של אלו הרואים בו "אשכנזי-פריבילג".
ביקורת.
הסרט זכה לביקורות מעורבות. אורון שמיר העניק לסרט ביקורת חיובית ברובה. "מה שיותר קריטי בעיניי לסרט מאשר הצגת פועלו של האיש, כבודו במקומו מונח עם מעל למאה חוקים חברתיים לזכותו ותואר אביר איכות השלטון, הוא הצגתו במגוון רחב מצבים. חנין של הסרט לרוב רגוע ושקול, אבל יש לפחות סצנה אחת תומכת מכל סוג של רגש קיצוני – כשהוא מתרגש, זועם, מתלהב, מתלהם ואפילו נחנק מבכי. החלקים הללו קריטיים לא רק בשביל האיזון, אלא גם כדי לקלף לרגע את שכבת ההגנה הפרלמנטרית, שעטופה בשכבה נוספת של מודעות עצמית שמביאה איתה המצלמה. הסרט מצליח לכמה שברירי רגעים לחדור אל לב העניין, כשם שמושאו מסוגל לדבר אל ליבם של אנשים אותם הוא פוגש בדרכו לנסות לעזור גם למי שאינם מסכימים איתו".
אבנר שביט כתב על עבודת הבימוי כי "הימן הוותיק והפורה מוכיח שוב עד כמה הוא במאי מיומן, שיודע לקחת סיפור עם כמות אינסופית של חומרי גלם, ולרקוח ממנו יצירה קצבית ומתקתקת", וטען שאף על פי שהוא נוצר מתוך "הערצה" לא מדובר ב"פולחן אישיות". שביט העניק לסרט ציון של 3.5 כוכבים. שמוליק דובדבני העניק לסרט 3 כוכבים וטען כי "קשה לומר שהוא מחדש משהו למי שעקבו אחרי פעילותו [של חנין] במשך השנים".
ביעור פירות שביעית
ביעור פירות שביעית הוא החיוב על האדם לבער את הפירות שגדלו בשנת השמיטה מביתו בזמן שמין הפרי אינו מצוי יותר בשדה.
מקור הדין.
מקור הדין בתורה:
היבול הצומח בארץ ישראל בשנה השביעית נועד לאכילה באופן שוויוני על-ידי כל תושבי הארץ, בני-אדם ובעלי-חיים. כדי למנוע מצב שאדם אחד לוקח הרבה פירות לעצמו, נאסר לשמור פירות שביעית ברשותו לאחר שהפירות כלו מן השדה. כך דרשו את הפסוק בספרא: . כלומר, כל עוד מין הפרי עדיין קיים על העצים באזור וזמין לחיות-הבר הרוצות לאוכלם, ניתן להשאיר פירות ממין זה בבית; אך משעה שמין פירות זה אינו זמין על העצים, יש לבער פירות אלו מהבית ואף אסור להאכיל מפירות אלו לבהמות שבבית.
מקור נוסף לדין זה הוא מהשוואה בין הפסוקים הנ"ל בספר ויקרא, לבין הפסוקים העוסקים בפרשת השמיטה בספר שמות:
בספר שמות נאמר, שיבול שביעית נועד רק לאביונים; בספר ויקרא נאמר, שיבול שביעית נועד גם לבעלי השדות ("לך"). בספרא הסבירו את הדברים כך: . כלומר, לעניים (חסרי הקרקע) יש עדיפות בגישה ליבול שביעית: אם אין מספיק לכולם, אז היבול שנשאר צריך להינתן לעניים בלבד.
מקור שלישי הוא:
הפסוק אמנם נאמר על שנת היובל, אולם דיני שנת היובל בקרקע זהים לדיני השביעית, ולכן למדו ממנו גם לשביעית. כך דרשו את הפסוק בתלמוד הירושלמי: : אם נשארו לך הרבה פירות בבית, זה אומר שלקחת יותר ממה שאתה צריך, וגרמת לכך שלא נשארו מספיק פירות לאחרים, ולכן עליך "להחזיר" את העודף.
אמנם, הרמב"ן מעלה אפשרות שדין הביעור הוא דרבנן, ולימודים אלו הם אסמכתא בלבד.
אופן הביעור.
באופן הביעור נאמרו שלוש דעות:
בשעת הדחק, כאשר בעל-הפירות הוא עני בעצמו, יש פוסקים המתירים לבצע הפקרה סמלית בלבד, ולזכות בכל הפירות מייד לאחר מכן.
אילו ציפורים
אילו ציפורים הוא פזמון שאת מילותיו בעברית תרגמה נעמי שמר לשיר צרפתי, וביצעה להקת הנח"ל.
רקע.
השיר "Si Tous Les Oiseaux" נכתב על ידי ז'אן ברוסולה (מילים) וז'אן-פייר קלבה (לחן) בשנת 1961 בצרפת ובוצע על ידי ההרכב "הקומפניון דה לה שנסון". נעמי שמר תרגמה אותו לעברית ויאיר רוזנבלום עיבד אותו. השיר בוצע על ידי להקת הנח"ל בתוכניתה "הנחלאים באים הנחלאים באים", שעלתה בשנת 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים.
בהופעות בוצע השיר בחושך, כאשר מבצעי השיר עוטים כפפות לבנות על הידיים עם חומר זרחני, כך שרק ידיהם ייראו בחשיכה.
השיר נכלל בפסקול הסרט "הלהקה".
בשנת 2012 ביצע שלומי שבת גרסת כיסוי לשיר במסגרת פרויקט "צה"ל בלאפה", שכלל חידוש לשירי הלהקות הצבאיות.
בהאחזות הנחל בסיני
מדלן היפה
מדלן היפה (באנגלית: My Fair Madeline) הוא סרט הנפשה טלוויזיוני אמריקאי, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, אשר מבוסס על סדרת ההנפשה "מדלן" המבוססת על הספר "מדלנה" מאת לודוויג במלמנס. הסרט בוים על ידי סקוט המינג, והופק על ידי DIC Entertainment כחלק מסדרת הסרטים "DIC Movie Toons", כאשר הוא השביעי בסדרה.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-17 בנובמבר 2002. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2014. אורך הסרט הוא כ-74 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה.
הסרט מתרחש בצרפת, ומתחיל כאשר בנות האכסניה, שכוללות בתוכן את מדלן, יצאו לסיור במוזיאון הלובר יחד עם גברת קלוול הנזירה. במהלך הסיור, מדלן רואה גנב המנסה לגנוב את הציור של המונה ליזה באמצעות מספריים, ומדווחת על כך לשוטר המוזיאון, אך הוא לא מאמין לה. מדלן מנסה בכל זאת להוכיח את טענתה וגורמת לבלגן במוזיאון. בעקבות הבלגן שעשתה, מדלן נשלחת לבית ספר לנימוסים בלונדון, בזמן שחברותיה מנסות להגן על שמה ולמצוא את הגנב.
מדבבים.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי אורנה כץ, והופק על ידי יעל אללוף ודן שצברג.
יודית ארנדט
יודית ארנדט (בגרמנית: Judith Arndt; נולדה ב-23 ביולי 1976) היא לשעבר רוכבת אופני כביש ומסלול גרמנית. בתחום הכביש, היא אלופת העולם בכביש (ורונה 2004) ובנגד השעון (קופנהגן 2011, ואלקנבורג 2012). היא סגנית אלופת העולם בנגד השעון (המילטון 2003, ורונה 2004, מלבורן 2010) ומדליסטית הארד באליפות העולם בכביש (וארזה 2008) ובנגד השעון (וארזה 2008, סן סבסטיאן 1997). היא סגנית האלופה האולימפית בכביש (אתונה 2004) ובנגד השעון (לונדון 2012). בתחום המסלול, היא אלופת העולם (פרת' 1997), סגנית אלופת העולם (ברלין 1999, מנצ'סטר 2000) ומדליסטית הארד (בורדו 1998) ברדיפה אישית. בנוסף לכך היא סגנית אלופת העולם במקצה הנקודות (ברלין 1999, מנצ'סטר 2000) ומדליסטית הארד ברדיפה אישית באולימפיאדת אטלנטה (1996). הישגים אלו ועוד, מחשיבים אותה לאחת מרוכבות האופניים הגרמניות הטובות אי פעם.
ביוגרפיה.
ארנדט נולדה בקניגס ווסטרהאוזן שבמזרח גרמניה. היא התחילה להתחרות באופן מקצועי בשנות התשעים, וכבר ב-1995 סיימה שנייה באליפות גרמניה בנגד השעון, אחרי האנה קופפרנגל. ארנדט התחרתה באותה עונה באליפות העולם באופני כביש שנערכה באותה שנה בדויאטמה שבקולומביה, כשהיא מסיימת במקום ה-16 במקצה נגד השעון ובמקום ה-50 במקצה הכביש.
ב-1996, שוב סיימה שנייה באליפות גרמניה בנגד השעון, אחרי אותה קופפרנגל. היא נכללה בסגל גרמניה לאולימפיאדת אטלנטה (1996) וזכתה במדליית הארד במקצה הרדיפה האישית ל-3000 מטרים, לאחר שהגיעה אחרי מריון סלין הצרפתית שזכתה בכסף ואנטונלה בלוטי שזכתה במדליית הזהב.
1997: אלופת העולם ברדיפה אישית.