לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הוצב קרא במקום ה-39 בסיום הבחירות הפנימיות לרשימת הליכוד. תומכי קרא טענו כי אנשי מפלגת קדימה, מפלגה שהקים ראש הממשלה אריאל שרון שעזב את הליכוד זמן קצר לפני כן, הטו את תוצאות הבחירות לרעת קרא מכיוון שראו בו כאחד המתנגדים הבולטים לשרון. זמן קצר לאחר קבלת תוצאות הבחירות הפנימיות הודיע קרא על פרישתו ופנה לעסקים פרטיים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 בחר קרא להתמודד שוב על מקום ברשימת הליכוד לכנסת. בישיבת מרכז הליכוד שהתקיימה בנובמבר 2008 נקבעו הליכי ההצבעה ונקבע שחבר כנסת לשעבר לא יוכל ליהנות מהשריון של המגזר הלא יהודי, עובדה שהייתה מאלצת את קרא להתמודד שוב בבחירות הארציות. קרא עתר בתגובה כנגד ההחלטה לבית הדין של הליכוד אשר קבע שיש לדון בנושא מחדש. בישיבת מרכז הליכוד שהתקיימה ב-2 בדצמבר עלתה הצעה מפורשת לקבוע שחבר כנסת לשעבר לא יוכל ליהנות מהשריון למגזר הלא יהודי. אולם ההצעה נדחתה ברוב גדול. בסיום ההצבעה הריעו ונשאו אותו על כפיים חברי מרכז. בבחירות המקדימות של הליכוד לקביעת רשימתה לכנסת ה-18 זכה קרא ב-9,385 קולות שהם כ-19.3% מהקולות, עם אחוזי תמיכה גבוהים שנעו בין 40% ל-80% בהתנחלויות ותמיכה גבוהה באזור חיפה, סביבת מגוריו. קרא לבסוף מוקם במקום ה-23 בעקבות השריון למגזר הלא יהודי. קרא נבחר לכנסת ה-18 לאחר זכיית הליכוד ב-27 מנדטים. לאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה קרא לסגן השר לפיתוח הנגב והגליל. כאשר סילבן שלום מונה לשר.
ב-3 בינואר 2012 ננזף על ידי ועדת האתיקה של הכנסת, לאחר שבוויכוח עם ח"כ רוני בר-און עשה "שימוש בלשון ביבים ובכינויי גנאי קשים ביותר שמקומם לא יכירם בדיון בכנסת, ובכך פגע בכבוד הכנסת וחבריה".
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב קרא במקום ה-39 ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו ולא נבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-20 נבחר לכנסת לאחר שהליכוד קיבל 30 מנדטים, כאשר קרא ממוקם במקום ה-24 ברשימת הליכוד.
לאחר השבעת ממשלת ישראל ה-34 מונה קרא לסגן השר לפיתוח אזורי. לאחר מכן מונה לכהן כשר בלי תיק וממונה על המנהלת לקידום היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים וכן על מנהלת פרויקט תעלת הימים. קרא הוא השר הדרוזי השני (אחרי סאלח טריף) בממשלת ישראל .
ב-23 בינואר 2017 אושר מינויו לתפקיד שר במשרד ראש הממשלה. במאי 2017 החליט ראש הממשלה, בנימין נתניהו, למנות את קרא לשר התקשורת. ב־29 במאי 2017 מונה לשר התקשורת. בתפקידו כשר התקשורת מינה חברים חדשים למועצת הרשות השנייה המזוהים עם הליכוד.
בפריימריז של הליכוד לפני הבחירות לכנסת ה-21 הגיע למקום ה-39, ולא נכנס לכנסת. ב-24 ביוני 2019 קרא הודיע על התפטרותו מתפקיד שר התקשורת. בבחירות לכנסת ה-22 מוקם במקום ה-42 ולא נכנס לכנסת. ב-23 בדצמבר 2020, הודיעה ח"כ שרן השכל על התפטרותה מהכנסת, ובעקבות כך, הוא כיהן כח"כ עד לבחירות לכנסת העשרים וארבע.
בפברואר 2021 לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב קרא במקום ה-41 ברשימת הליכוד ולא נכנס לכנסת.
לאחר התפשטותו של נגיף הקורונה נסע איוב קרא לסנט פטרבורג שבה קיבל במתנה ממהנדס מקומי את מכשיר ה"איבגני", אשר לטענתו מטהר את המים מהנגיף. מאוחר יותר קרא הכריז על שיווק של "מי חיים" ששתייתם כביכול יוצרת "אנטי-וירוס" המונע הידבקות בנגיף.
עמדותיו.
בתקופת היותו שר היה קרא מהשרים המקורבים ביותר לראש הממשלה בנימין נתניהו הוא מגדיר עצמו כפטריוט ישראלי וציוני נלהב. מבחינה פוליטית הוא ממוקם באגף הימני של תנועת הליכוד, ונמנה עם חברי הכנסת שזכו לכינוי ה"מורדים" שהתנגדו לתוכנית ההתנתקות. ערב ביצוע תוכנית ההתנתקות, ביקר קרא מתוך הזדהות בגוש קטיף ובמאהל מחאה נגד ההתנתקות.
ב-13 באוקטובר 2004 קיבל אות הוקרה מהאגודה למלחמה בסרטן עקב פעילותו להגבלת העישון.
בחול המועד פסח תש"ע, השתתף קרא בכנס שהתקיים באזור מערת המכפלה שבחברון, כדי לחגוג עם היישוב היהודי במקום את ההכרזה על מערת המכפלה כאתר מורשת לאומי. בעצרת אמר סגן השר כי "ראש הממשלה צריך להגיד 'לא' לברק חוסיין אובמה ו'כן' לעם ישראל, אישור חידוש הבנייה וההתיישבות בכל חלקי הארץ".
בדצמבר 2010 נפגש קרא בווינה עם היינץ כריסטיאן שטראכה, מנהיג מפלגת החירות האוסטרית שבראשה עמד בעבר ירג היידר, מפלגה המוחרמת על ידי ישראל והקהילה היהודית באוסטריה. הפגישה התקיימה למרות בקשות של משרד החוץ ויושב ראש הכנסת לבטלה. לטענת קרא, שטראכה הוא ידיד ישראל, אנשי מפלגתו עמדו לצד ישראל לאחר המשט הטורקי לעזה, הוא לא ראה כל הוכחות לכך שמפלגת החירות היא מפלגה אנטישמית, ועל כן יש לשנות את המדיניות הישראלית כלפיו, פגישה זו ספגה ביקורת מצדדים בכל הקשת הפוליטית הן באוסטריה והן בישראל.
חיים אישיים.
קרא נשוי ואב לשישה ילדים, ומתגורר בדלית אל-כרמל.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מטעם הקריה האקדמית אונו, תואר ראשון במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת חיפה, ותואר שני במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודיו לתואר שני הגיש קרא עבודות שלא הוא כתב, ובעקבות תלונות לוועדת המשמעת באוניברסיטה נאלץ לחזור על קורסים.
נהרים
תיאטרון נו
צב הים
אהוד רצאבי
אהוד רצאבי (נולד ב-30 ביולי 1953) מנהל ופוליטיקאי ישראלי, רואה חשבון בהכשרתו, כיהן כמנכ"ל אמד (חברת הנכסים של דן), בשנים 2006–2022 שמש כיו"ר ארגון איל"ן. כיהן כחבר הכנסת מסיעת שינוי בכנסת ה-16.
ביוגרפיה.
רצאבי נולד בתל אביב. בבגרותו שירת בחיל האוויר, ולאחר מכן למד חשבונאות וכלכלה באוניברסיטת תל אביב. הוא הצטרף למשרד רואי החשבון של אביו, ועמד בראשו לאחר שזה יצא לגמלאות. בין השנים 1996-1993 שימש גם כדירקטור וכיו"ר ועדת הביקורת של חברת הפחם הלאומית בישראל.
במקביל, עסק בפעילויות ציבוריות שונות, כחבר בעמותת "אעלה בתמר" למורשת יהדות תימן, כחבר הנהלת לשכת המסחר ישראל-יפן וכיו"ר ועדת האתיקה במחוז תל אביב של לשכת רואי החשבון.
קריירה פוליטית.
רצאבי הצטרף ל"שינוי" ב-1985. בבחירות לכנסת ה-15 הוצב במקום השמיני ברשימת המפלגה לכנסת, אך נותר מחוץ לכנסת, לאחר שהמפלגה קיבלה 6 מנדטים.
ב-2003 השיגה המפלגה הישג מרשים, כשקיבלה 15 מנדטים, ורצאבי, שהוצב במקום ה-11, החל לכהן כחבר הכנסת מטעמה. הוא היה חבר בוועדות הכספים, העבודה, הרווחה והבריאות, ביקורת המדינה, המדע והטכנולוגיה, וכן במספר ועדות שאינן קבועות. במסגרת פעילותו בוועדת הכספים עמד בראש ועדת המשנה למסים והיי טק.
רצאבי היה פעיל בדיוני הכנסת על התוכנית לרפורמה בשוק ההון בישראל, בין השאר שינויים בעמלות הבנקים, והמאבק במס הבורסה.
רצאבי היה אחד המחוקקים הבולטים בכנסת ה-16. עם החוקים שחוקק נמנים חוק הנהיגה הספורטיבית, , תיקון לחוק החברות הקובע תנאי כשירות לדירקטורים חיצוניים, תיקון לחוק השיפוט הצבאי המטיל איסור על ציון דרגה ושם יחידה בפרסום המעודד סרבנות, חוק שילוב סטודנטים במערכת החינוך, וחוקים נוספים.
בזמן כהונתו בכנסת היה יו"ר אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-יפאן
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה התפצלה שינוי על רקע בחירת רון לוינטל למקום השני ברשימה. רצאבי ואילן ליבוביץ' היו חברי הכנסת היחידים שנשארו בסיעה. עם פרישתו של יו"ר המפלגה, יוסף לפיד, הוצב רצאבי במקום השני ברשימה, אחרי רון לוינטל, שנבחר ליו"ר המפלגה, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת. שנה לאחר הכישלון בבחירות, הודיע על פרישתו מהמפלגה ומכל תפקידיו בה.
קריירה עסקית.
בשנים 2007–2014 כהן רצאבי כמנכ"ל אמד (חברת הנכסים של קואופרטיב דן לתחבורה ציבורית). בין השאר ניהל את הקמתם של פרויקטים למגורים על מגרשים שהיו בבעלות הקואופרטיב.
בשנים 2012–2015 שימש כנשיא "להב - לשכת העצמאים והעסקים בישראל".
במרץ 2022, מונה ליו"ר התאחדות ספורט הנכים.
יורי שטרן
יורי רפאל שטרן (ברוסית: Юрий Штерн; 29 במרץ 1949 – 16 בינואר 2007, ה'תש"ט – כ"ו בטבת ה'תשס"ז) היה חבר הכנסת, בעל תואר דוקטור לכלכלה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1949 לאסתר ולייביש שטרן במוסקבה. שני הוריו היו מהנדסים; אמו – מהנדסת בנין ואביו – מהנדס חשמל. הייתה לו אחות, אלה, צעירה ממנו בשמונה שנים. סבו, ד"ר יוסף קמינסקי, היה רופא בכיר, ונמנה עם המייסדים והפעילים הבולטים של התנועה הציונית ברוסיה. בעקבות פעילותו זו הוא נשלח למחנה ריכוז סובייטי בשנת 1934 והוצא שם להורג בשנת 1938.
למד כלכלה באוניברסיטת מוסקבה ובגיל 29 זכה באוניברסיטה זו בתואר דוקטור בכלכלה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במודלים כלכליים. במהלך לימודיו, בשנת 1968, הכיר בפקולטה את רעייתו לעתיד, לנה קריינצן. השניים נישאו בטקס אזרחי ב-1970. עד עזיבתו את ברית המועצות עסק שטרן במחקר כלכלי באוניברסיטה לצד פרופ' חצ'טורוב.
באמצע שנות ה-70 הכניס את בתו לגן ילדים יהודי מחתרתי. בעקבות ההכרות עם משפחות יהודיות אחרות מגן הילדים החלו בני הזוג שטרן בלימודי עברית ותרבות יהודית. בסוף שנות ה-70 נולד הבן מריק והתגבשה בקרבם ההכרה בצורך לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל. נלחם בארץ הולדתו במשך שנים רבות על חופש הגירה וחופש דת ליהודי ברית המועצות.
בהפגנות רבות ברחבי העולם, שהתקיימו בשנות ה-70, בלטה תמונתו לצד חבריו יוסף מנדלביץ, אידה נודל, אנטולי שרנסקי ויולי אדלשטיין על גבי כרזות ושלטים גדולים. פלישת הכוחות הסובייטים לאפגניסטן בשנת 1980 השפיעה על יורי באופן מיוחד.