בריגל עסק כנער באתלטיקה קלה, ורק בגיל 17 החל לעסוק לכדורגל. בריגל קפץ למרחק של 7.50 מטר, והתמחה גם בקרב עשר, הטלת כידון וקפיצה לגובה. כאשר ביצע בריגל את ההסבה לכדורגל, הוא שיחק בקבוצת הנוער של קייזרסלאוטרן. הוא עבר לקבוצת הבוגרים ב-1975, שם הפך לבן טיפוחיו של המאמן אריך ריבק, שהעריך מאוד את עוצמתו הפיזית שנבעה מעיסוקו באתלטיקה. תחילה נוסה בריגל כחלוץ, אך בהמשך הועבר על ידי ריבק לתפקידים הגנתיים יותר, בהם באה לידי ביטוי הן מהירותו והן עוצמתו הפיזית. בריגל שיחק תשע עונות ברציפות בקייזרסלאוטרן, וצבר 240 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 47 שערים.
הלאס ורונה.
בקיץ 1984 עבר בריגל לסרייה א' וחתם בהלאס ורונה, והפך לשחקן מפתח בקבוצה, שזכתה באליפות מפתיעה בשנת 1985. הצלחתו של בריגל בעונה זו בוורונה זיכתה אותו בתואר כדורגלן השנה בגרמניה, והוא היה השחקן הראשון המשחק מחוץ לגרמניה שזכה בפרס זה. בריגל שיחק בוורונה שנה נוספת, ובקיץ 1986 עזב את הקבוצה לאחר שכבש 12 שערים ב-55 הופעות.
סמפדוריה.
בשנת 1986 עבר בריגל לסמפדוריה, גם היא מהסרייה א', שם שיחק שתי עונות. עם סמפדוריה זכה בריגל בגביע מקומי בשנת 1988, ומיד לאחר זכייה זו פרש ממשחק פעיל, לאחר 55 הופעות ליגה בסמפדוריה, בהן כבש תשעה שערים.
קריירה בינלאומית.
בריגל החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית, והטורניר הראשון בו השתתף היה יורו 1980, בו היה שותף לזכיית הנבחרת בתואר, ואף נבחר לנבחרת הטורניר. בריגל ייצג את גרמניה המערבית גם במונדיאל 1982, בו הפסידה נבחרת גרמניה המערבית 3:1 במשחק הגמר לנבחרת איטליה, במשחק בו בריגל פתח. בנוסף, בריגל ייצג את גרמניה המערבית גם ביורו 1984, בו כשלה הנבחרת להעפיל משלב הבתים, ובמונדיאל 1986, בו הפסידה נבחרת גרמניה המערבית 3:2 במשחק הגמר לנבחרת איטליה. גם בגמר זה בריגל פתח בהרכב. לאחר המונדיאל פרש בריגל מהנבחרת, עם ארבעה שערים ב-72 הופעות.
קריירת אימון.
בריגל אימן לאחר פרישתו במועדון השווייצרי פ.צ. גלארוס, ואחר כך במועדון החובבים הגרמני SV אדנקובן. ב-1994 חתם בריגל במועדון וטנשייד 09, שזה עתה נשר מליגת הבונדסליגה, אך לא הצליח במועדון זה. בשנת 1996 חזר לקייזרסלאוטרן, הפעם כמנהל ספורטיבי, תפקיד בו שימש מספר שנים.
בתחילת שנות ה-2000 אימן בריגל בליגת העל הטורקית, בבשיקטש ובטרבזונספור, והחל משנת 2002 אימן את נבחרת אלבניה, בה אימן ארבע שנים. בריגל השיג במוקדמות יורו 2004 ובמוקדמות מונדיאל 2006 מספרי נקודות גבוהים מהרגיל עבור נבחרת אלבניה, והיה מבוני היסודות להצלחת הכדורגל האלבני בשנים מאוחרות יותר. לאחר מונדיאל 2006 הוצע לבריגל להאריך את חוזהו בנבחרת אלבניה, אך הוא סירב ועבר לאמן את נבחרת בחריין, ופוטר בתחילת 2007. את המשך עונת 2007 סיים בריגל באנקרהגוצ'ו מליגת העל הטורקית, ולאחר מכן חדל לעסוק באימון.
תארים.
עם נבחרת גרמניה המערבית:
עם הלאס ורונה:
עם סמפדוריה:
ערבל תדר
ערבל תדר הוא רכיב אלקטרוניקה לא ליניארי היוצר מכפלת תדרים במוצאו בהתאם לתדרים במבואו.
ברוב המקרים ערבל התדר יקבל במבואו שני תדרים, f1 ו-f2, ויצור במוצא את הסכום של f1 + f2 וההפרש של f1 - f2.
השימוש בערבל תדר הוא בעיקר בהמרת אות בתדר נמוך (BASEBABND) לתדרי שידור, או בהמרת אות נקלט מתדר גבוה לתדר נוח לקליטה.
עם כניסתם של דוגמים ספרתיים בתדרים ורוחבי סרט גבוהים לתחום השידור והקליטה המודרני, השימוש בערבלי תדר פחת אך עודנו קיים.
קומארוב אוסאדה
קומארוב אוסאדה (בפולנית: Komarów-Osada) הוא כפר במחוז זמושץ' שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, ועד המאה ה-18 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בשנת 1868.
היישוב נודע בשל שני קרבות מרכזיים שנערכו בסביבתו: האחד בשנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, בו הביסו הכוחות האוסטריים את הכוחות הרוסיים, והשני באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, בו ניצחו הכוחות הפולניים את הכוחות הסובייטיים.
יהודי קומארוב אוסאדה.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,750 יהודים, שהיוו רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה, לצד מוסדות חסידיים. בשנת 1920 רצחו חיילים אוקראינים 16 מיהודי היישוב.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עבר היישוב מיד ליד בין הצבא האדום ובין הוורמכט, ולבסוף, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, נקבע בתחום הכיבוש הגרמני. עם כניסת הגרמנים ליישוב, החלו אלו להחרים רכוש מיהודיו, ולחטוף אותם לעבודות כפייה שבוצעו במחנה עבודה בזמושץ'. בהמשך, הובאו לכפר כ-200 יהודים שגורשו מאזור לודז', כ-400 יהודים שגורשו מזמושץ' וכ-700 יהודים שגורשו משטחי צ'כוסלובקיה.
בקיץ 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, וב-23 במאי 1942 שולחו רבים מהם למחנה ההשמדה בלז'ץ. עד נובמבר 1942 נורו רוב היהודים שנותרו בגטו, והאחרונים מביניהם שולחו לבלז'ץ.
קומרוב אוסדה
קומרוב (כפר)
קונוב
קונוב (בפולנית: Kunów, ביידיש: קינעוו, קינוב) היא עיירה במחוז אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין.
תולדות היישוב.
קונוב נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-12 כאחוזת בישופים, ובשנת 1365 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1502 הוחרב היישוב בידי הטטרים, ולאחר שהשתקם, נפגע שוב באמצע המאה ה-17 כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לפולין. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכלל בשטחי פולין הקונגרסאית.
במהלך מרד ינואר היווה היישוב אחד ממוקדי המורדים הפולנים, ועקב כך, נטלו ממנו הרוסים את מעמדו העירוני בשנת 1869. זכויות אלה הושבו ליישוב רק בשנת 1990.
יהודי קונוב.
בשנת 1912 (תרע"ב) מונה רבי יעקב יצחק דן לנדא (לימים האדמו"ר מסטריקוב) לכהן כרב העיר. לפניו כיהן אחיו רבי אברהם אביגדור שנפטר בחטף. לאחר עשר שנות רבנות הייתה שרפה גדולה בעיר והרב לנדא חזר לבית הוריו וסייע לאביו בהנהגת החסידות.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-500 יהודים, כרבע מתושביו. עם כיבוש היישוב בידי הגרמניה הנאצית בתחילת ספטמבר 1939, גורשו יהודיו לאוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי, וכעבור שבוע הורשו לחזור אליו. עם שובם, הוטלו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה, החרמת רכוש, איסור על קשר עם לא יהודים וחובת תשלום סכומי כופר. במרץ 1941 הובאו ליישוב כ-100 יהודים שגורשו מווינה.
בסוף אוקטובר 1942 ערכו אנשי ס"ס וכוחות אוקראיניים אקציית חיסול בגטו שביישוב, תוך שליחת כ-500 מיושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, ורצח הקשישים והחולים מחוץ ליישוב. מקהילת קונוב שרד את השואה יהודי אחד.
קרב סרדיס
קרב סרדיס היה קרב שנערך במהלך המרד האיוני בעיר סרדיס. הקרב נערך בין מורדים איונים בפיקוד חרופינוס, לבין חיל המצב הפרסי בעיר בפיקוד הסטראפ ארטפרנס. הקרב הסתיים בנסיגת האיונים מהעיר.
רקע.
המרד האיוני, פרץ בשנת 500 לפנה"ס. על פי האמונה הרווחת, הוא פרץ ביוזמת אריסטגורס ממילטוס שלא יכל לשלם חוב לפרסים, אם כי חוקרים מודרניים סבורים שלמרד היו סיבות עמוקות יותר. כך או כך, אריסטגורס הבין שהמרד חלש מדי והפרסים חזקים מדי. הוא פנה אל מלך ספרטה קלאומנס הראשון בבקשת עזרה, אולם קלאומנס דחה אותו. לאחר מכן פנה אריסטגורס לאתונה, האתונאים היו גם הם איונים במוצאם, והצי שלהם היה גדול וחזק בהרבה משל הספרטנים. לפיכך הסכימה המועצה של אתונה לשגר לעזרתו 20 ספינות. גם ארטריה שבאובויה שלחה 5 ספינות, משום שבניה היו חייבים טובה לבני מילטוס. המרד התפשט גם לקפריסין וקאריה. אריסטגורס מינה את אחיו חרופינוס ומצביא נוסף בשם הרמופנטוס, כמפקדי הכוח האיוני המשותף של כל הערים. הוא הטיל עליהם משימה לכבוש את העיר סרדיס, בירתה העתיקה של לידיה, ובירת הסטראפיה הפרסית ומקום מושבו של הסטראפ ארטפרנס.
הקרב.
האתונאים עגנו באפסוס, ולאחר שקיבלו תגבורת מבני העיר נעו אל סרדיס וחברו אל הכוח האיוני. הכוח המשותף תקף את העיר. חיל המצב הפרסי מצא עצמו לא מוכן, והאיונים פרצו בהמוניהם אל העיר. ארטפרנס נסוג עם חיל המצב הפרסי אל המצודה. האיונים מצדם רצו לבזוז את העיר, אולם אש שהוצתה באקראי מנעה מהם לעשות זאת. הרודוטוס מציין שהאש התפשטה במהירות. אנשי חיל המצב הפרסי יחד עם תושבים לודים התרכזו בכיכר השוק, האיונים נבהלו ממספרם הגדול ונאלצו לסגת. ארטפרנס הזעיק את חיל המצב הפרסי שמעבר לנהר הליס. הפרסים הגיעו במהירות, ומשגילו שהאיונים כבר נסוגו מסרדיס רדפו אחריהם, ובשערי אפסוס הדביקו אותם והביסו אותם בקרב, שבו נהרג גם אאוקלידס מפקד החיילים מארטריה.
לכאורה נראה הקרב ככישלון איוני והצלחה לפרסים. אולם חלק מההיסטוריונים מעלים מספר בעיות בנוגע לתיאור הקרב כפי שהוא מופיע אצל הרודוטוס: הרודוטוס מציין שהגיעו ספינות מיוון, אולם לא מציין אם הספינות הביאו עמם גם חיילים, אם לא ככל הנראה היוונים שהשתתפו בהתקפה היו מלחים ותו לא. בעת העתיקה מלחים לרוב לא הצטיינו בלוחמת קרקע, כך שההתקפה הייתה מן הסתם חלשה בהרבה ממה שמתואר. אם כך מדוע הטיל אריסטגורס למערכה חיילים סוג ב', כאשר לארטפרנס מן הסתם היה חיל מצב חזק? לפיכך סוברים חלק מהחוקרים שלמעשה ההתקפה על סרדיס לא הייתה ניסיון לכבוש אותה, אלא התקפת הסחה שנועדה להקל מהלחץ שכבר הופעל על מילטוס, ובתור שכזו הרי שהיא הצליחה מבחינת האיונים.