במסגרת פעילותה של האגודה בנושא הצנזורה על פרסומים לא מוסריים העבירה האגודה בשנת 1899 "חוק נגד פרסום והפצה של חומרים בעלי אופי לא מוסרי", כדי למנוע, לפי דברי האגודה, את חשיפתם והשחתתם של גברים בידי רוע אמיתי וחוסר מוסריות. לפי החוק חל איסור על תליית פרסומים בעלי אופי לא מוסרי בכל מקום פומבי, מבתים דרך שלטי חוצות וכל מקום הגלוי לעיני הציבור והעבריין ייענש בחומרה. באמצעות החוק הצליחו חברי האגודה להפעיל פיקוח על כל סוגי הפרסומים ולצנזר בגסות כל שלט, ספר או עלון רפואי שלא תאם את דעתם או נראה להם מתירני מדי. הדבר כלל גם חוברות רפואיות למניעת למחלות מין.
האגודה פעלה כדי להוביל שינויי חקיקה שיהפכו סרסור בנשים ללא חוקי. משנת 1885 ניסו חברי האגודה להוסיף סעיף לחוק הנוודות  שיעסוק בסרסורים. סעיף החוק נקרא "סעיף הסרסורים" (souteneur clause) ומטרתו הייתה לקבוע כי כל גבר שחי על חשבון פרנסה לא מוסרית של אישה יהיה צפוי למאסר כי זו פעילות לא מוסרית ולא חוקית. תיקון החוק הושג במפתיע בשנת 1899.
האגודה לקחה חלק בקידום חוק הזרים (The Aliens act). ככל שגברה ההגירה, גברה גם הזנות, בשל מצבם הכלכלי הקשה של המהגרים. אנשי אגודה משמר שפעלו רבות בקרב הזונות, הגיעו למסקנה כי נשים זרות שעסקו בזנות היו בעלות מוסר מפוקפק ובחרו מראש להגר לבריטניה על מנת למכור את גופן ולכן צריך להרחיקן מהמדינה. לכן הצטרפו למאבק על חוק הזרים שהובילו העיתונאי ארנולד וויט וחבר הפלרמנט סר ויליאם אבנס גורדוןבשנת 1905 התקבל חוק הזרים בפרלמנט הבריטי והיה לחוק הראשון בבריטניה שהגביל הגירה. הסעיף המשמעותי ביותר בחוק היה הגדרת "המהגרים הלא רצויים בבריטניה". לפיו נקבעו ארבעה קריטריונים למהגרים לא חוקיים שיש לגרש: אם אין ביכולתו להוכיח או למצוא עסוקה ולהצביע על מקורות פרנסה מכובדים, אם הוא משוגע או רפה שכל או סובל מכל מחלה נפשית או אחרת שבגינה יהפוך לנטל על כתפי הציבור, אם הוא הורשע בפלילים במדינה אחרת או יש נגדו צו הסגרה ממדינה אחרת ואם כבר הוצא נגדו צו גירוש מבריטניה.
חוק הזרים הגביל את ההגירה, אולם לא הפסיק את סוחרי הנשים מלפעול באנגליה. המשך הסחר בנשים זרע תסכול רב בקרב רפורמטורים שונים ברחבי אנגליה. בתוכם חברי האגודה היהודית להגנת נערות ונשים לכן בשנת 1905 פנתה האגודה היהודית להגנת נערות ונשים אל אגודת המשמר הלאומי במטרה להוביל יחד תיקון לחוק הפלילי שיגביל את הסחר בנשים בבריטניה תיקון חוק זה נקרא  חוק נגד סחר עבדים לבן (Criminal law Amendment – white Slave Traffic Bill) מטרתו הייתה להגביר את הענישה על סוחרי נשים ולאפשר למשטרה לעצור לחקירה בלא צו בית משפט אדם הנחשד בסחר בנשים. חברי שתי האגודות חברו אל "מועצת המוסר הציבורית" (Public morality council ) שלושת הגופים הללו הקימו ועדה משותפת לקידום שינוי לחוק הפלילי בנושא הסחר בנשים בפרלמנט. אף על פי שהצליחו לגייס תמיכה עקרונית בפרלמנט לחוק הזה התקשו מאוד להעביר את סעיפיו בדיונים בפרלמנט והחוק נעצר מספר שנים. באפריל 1912 טבעה אוניית הטיטניק. בין נוסעיה היה העיתונאי ויליאם תומאס סטאד, מקים אגודת המשמר הלאומי. חברי אגודת המשמר הלאומי ראו במותו של סטאד סימן אלוהי בצורך להגביר את המאבק לקבלת שינויי החוק. בכל רחבי בריטניה החלו הפגנות והופעל לחץ כבד על הפרלמנט לקבל את תיקון החוק. נכתבו כתבות רבות בעיתונים לגבי תועלתו של החוק, שהסבירו עד כמה השינוי נחוץ תוך תיאור מוגזם של הסכנות וכיצד תראה המציאות ללא שינוי החוק. כתבות אלו זרעו פחד בציבור והגבירו את ההפגנות בעד החוק. הפרלמנט התכנס שוב לדיונים נוספים ובדצמבר 1912 התקבל תיקון החוק. חוק זה נתפס כבעל משמעות כפולה, הוא הקטין את הסחר בנשים ברחבי בריטניה והיווה חלק מהמאבק בינלאומי בסחר בנשים.
בתחום המאבק הבינלאומי - בשנת 1898 זכה ויליאם קוט להצלחה מסחררת כאשר הצליח לגייס תמיכה להוספת סעיף הסרסורים לחוק הנוודות. קוט ראה בהצלחה זו, שהייתה לא צפויה, קריאה אלוהית להגביר את המאבק בסחר בנשים ולהעתיקו לזירה הבינלאומית. לדבריו, ראה בחזונו כי שנת 1899 תהא השנה הנכונה בה יוביל את המאבק, לכן בשנה זו החל את פעילותו הבינלאומית. תחילה ניסח אזהרה ידידותית לנערות שעוזבות את בתיהן. בה תוארו הסכנות שארבו לנערות בדרכן והן התבקשו לשים לב ולהגן על עצמן מפני סוחרי הנשים. בינואר 1899 יצא קוט למסע גיוס כספים ותמיכה ברוב בירות אירופה, כדי להשיג מימון קונגרס בינלאומי בנושא המאבק בסחר בנשים. הוא פנה אל ממשלות רבות באירופה והדגיש בפניהם את החשיבות שראה בחקיקה בינלאומית נגד סחר בנשים. כל הממשלות הסכימו להשתתף בקונגרס כזה באם יערך, אך סירבו לממנו. התרומה הכספית למימון הקונגרס הגיע מהאגודה היהודית להגנת נערות ונשים. בזכות כספים שגייסה האגודה היהודית החליט קוט לקיים את הקונגרס בלונדון, בלי חסות ממשלתית. הוא הבין כי האגודה היהודים הייתה עשויה לסייע לו מבחנה כספית לטובת קונגרס זה ואולי אף לקונגרסים אחרים ולכן פרסם הודעה בה הגדיר כי אגודת המשמר יזמה את הקונגרס והיא רואה באגודה היהודית שותפה שווה בהובלת המאבק.
ביוני 1899 נערך קונגרס בינלאומי בלונדון, שהשתתפו בו נציגים מארבעים וחמישה מוסדות בריטים שונים, נציגי אגודות משמר מאחת עשרה מדינות באירופה וכמה נציגי ממשל אירופאים. מטרת הקונגרס הייתה לדון בדרך הטובה ביותר להילחם בסחר הבינלאומי בנשים. בסופו הוחלט כי בכל מדינה יקום ועדת משמר ארצית שתעסוק במאבק בסחר בנשים וכל שנה יתכנס קונגרס בינלאומי נוסף כדי להגביר ולשפר את שיתוף הפעולה הבינלאומי סביב נושא המאבק בסחר בנשים. במהלך השנים הבאות נערכו קונגרסים בינלאומיים שהונהגו על ידי אגודת המשמר במקומות שונים ברחבי אירופה. לפני כל קונגרס נערך כנס מקדים, כל זאת כדי ליצור תקשורת מתמשכת בין אגודות המשמר השונות ולהכין את הקונגרסים הבאים. במקביל לקונגרסים ולכנסים שאורגנו על ידי אגודת המשמר הלאומי היו גם שתי ועידות בינלאומיות נגד הסחר בנשים, שאורגנו על ידי ממשלת צרפת בהסכמה ובשיתוף עם ממשלות אחרות באירופה ובתמיכת אגודות המשמר השונות.
בשנת 1902 ממשלת צרפת בשיתוף עם ממשלת בריטניה החליטו על ועידה בינלאומית בפריז, מטרתה הייתה ליצור שיתוף פעולה בינלאומי בנושא הסחר בנשים. לוועידה הגיעו שישים ושישה נציגים של שש עשרה מדינות. בוועידה התקבלה הסכמה כללית כי יש צורך בחוק בינלאומי נגד סחר בנשים ונוסחו תשעה עשר קווים מנחים לניסוח אמנה בינלאומית. כשנתיים לאחר מכן באפריל 1904 התכנסה בפריז ועידה נוספת של נציגי שש עשרה המדינות מהוועידה הבינלאומית הראשונה והחליטו בה על יצירת טיוטה ראשונית להסכם בינלאומי שדמתה מאוד להבנות שנוסחו בפריז שנתיים קודם לכן, אולם הייתה מצומצמת ואופרטיבית. היו בה שבעה סעיפים שעסקו בהתחייבויות הממשלות ובדרך עבודה משותפת. לפיהם, כי כל ממשלה תמנה גוף אחראי על העברת מידע לגבי סחר בנשים במדינתה ותחלוק את המידע עם השותפות האחרות בהסכם, בכל מדינה יהיו סוכני נמל במטרה לאתר נערות בסיכון לאסוף מידע על סוחרי נשים, כל מדינה תנהל רישום של זונות זרות והסוחרים שייבאו אותן ותעניק מקלט לנערות שיעזבו את הזנות. המדינות התחייבו להפעיל פיקוח על משרדי תעסוקה ולוודא, במידת האפשר, כי הצעות העבודה שלהם הן אמינות והמשרדים אינם חזית לארגון של סחר בנשים. הטיוטה הזו היוותה את הבסיס להמשך ניסוח החוקים הבינלאומיים והאמנה נגד הסחר בנשים.
באוקטובר 1910 התכנס במדריד הקונגרס הבינלאומי הרביעי שנמשך ארבעה ימים. ספרד פרסה את חסותה על הקונגרס וכל צמרת השלטון הספרדי נכחה בו. בקונגרס השתתפו ארבע מאות נציגים מתשע עשרה מדינות שונות בעולם. והוחלט בו על הנוסח הסופי של ההסכם הבינלאומי נגד הסחר בנשים וההסכם נחתם. הקונגרס היווה בעיקר הפגנת כוח והסכמה בינלאומית להיאבק בסחר בנשים.
מלחמת העולם הראשונה והשפעותיה.
מלחמת העולם הראשונה שינתה את מערך האיזון העולמי גם בנושא הסחר בנשים. במהלך שנות המלחמה היה קשה יותר להגר ממזרח אירופה וכמות המהגרים שהגיעה למערב הצטמצמה מאוד. סוחרי הנשים נתקלו בקושי שלא הכירו לפני המלחמה, הם התקשו להעביר נשים בגבולות בין המדינות בשל הסכסוכים והקרבות העזים על הגבולות. על פניו העובדה כי הסוחרים נתקלו בקושי הייתה אמורה לסייע לאגודות ההגנה, אולם המלחמה הפרה גם את האיזון שנוצר בין המדינות החתומות על ההסכם הבינלאומי. רבות מן המדינות לחמו כעת אחת נגד השנייה. נושא הסחר בנשים נדחק הצידה לאור הקשיים שעוררה המלחמה, אגודות המשמר העולמיות נפגעו מאוד בשל קושי בתקשורת וקשיים בהעברת מידע וסיוע.
בשנת 1921 חבר הלאומים ערך כינוס בנושא דיכוי הסחר בנשים וילדים. השתתפו בו נציגים של שלושים וארבע מדינות ואגודות הגנה. חבר הלאומים הציע לאמץ את ההסכם הבינלאומי משנת 1904 ותיקונו משנת 1910 ולקח על עצמו ליישם את סעיפיו כהסכם בינלאומי. שמונה עשרה מדינות חתמו על ההסכם במהלך הכינוס.
מותו של ויליאם אלכסנדר קוט ואחריתה של האגודה.