בשנת 2004 הודיע ​​ה"גרדיאן" על מתיחת פנים עם העברתו לפורמט מסוג "ברלינר", בדומה לעיתונים אירופיים רבים. הפורמט בגודל 470 × 315 מ"מ, הוא מעט גדול יותר מפורמט הצהובון המסורתי הבריטי. שינוי זה בא בעקבות מהלכים דומים של המתחרים העיקריים שלו ה"אינדפנדנט" ו"הטיימס". הפורמט החדש הושק ב-12 בספטמבר 2005. הפורמט גם כלל עיצוב מקיף מחדש של מראה העיתון. המעבר עלה לגרדיאן כ-80 מיליון ליש"ט וכלל הקמת בתי דפוס חדשים במזרח לונדון ובמנצ'סטר, מכיוון שעד אז אף מכונת דפוס בבריטניה לא יכלה לייצר עיתונים בפורמט ברלינר. ההשקעה הביאה לעלייה בתפוצת העיתון. בדצמבר 2005 עמדה התפוצה היומית הממוצעת על 380,693 עותקים, כמעט 6 אחוז יותר מהנתון בדצמבר 2004. עם זאת בשנים הבאות חלה ירידה בתפוצת העיתון.
באוגוסט 2007 פרסם העיתון לראשונה כתבה בהתבסס על מידע שנמסר באמצעות אתר ויקיליקס, על שחיתות מצד משפחתו של מנהיג קניה לשעבר דניאל אראפ מוי. ב-2009 שיתפו פעולה העיתון והאתר שוב, לאחר שצו שהוציא שופט בלונדון מנע מהעיתון לפרסם תחקיר מקיף על ניסיונות של בנק ברקליס להונות את רשויות המס. בתגובה העביר הגרדיאן את כל המסמכים שהיו ברשותו בפרשה זו לוויקליקס, שפרסם אותם. שני כתבי העיתון, דייוויד ליי ולוק הרדינג, זכו לאמונו של מייסד ויקיליקס ג'וליאן אסאנג', והוא סיפק להם מידע רב שהחזיק האתר. הוסכם גם שישותפו במידע את ה"ניו יורק טיימס" האמריקאי והשבועון "דר שפיגל" הגרמני. בין היתר נחשף, שמנהיגי מדינות ערביות תמכו בפתרון צבאי לתוכנית הגרעין האיראנית, מאות אלפי מסמכים על המלחמה בעיראק ובאפגניסטן, ואלפי מברקים מסווגים של דיפלומטים אמריקאים.
ביולי 2013, פרסם העיתון מספר כתבות שהיו המבוססות על מידע שהעביר לו אדוארד סנודן, עובד לשעבר בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית. חודש אחר כך מספר נציגים של סוכנות המודיעין הבריטית מטה התקשורת הממשלתית (GCHQ), הגיעו לעיתון ופיקחו על השמדתם של כוננים קשיחים ומחשבים שעליהם היו חומרים של סנודן. במאמר שכתב העורך, אלן רסברידג'ר, נמסר שהממשלה הבריטית איימה על העיתון שאם לא ישמיד, או ימסור לידיה, מסמכים הקשורים להדלפות של סנודן, יינקטו נגד הגרדיאן הליכים משפטיים. אחר כך התפרסם כי שניים מיועציו הבכירים של ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון הם שהביאו לפעולה נגד העיתון. בשימוע בפרלמנט הבריטי, טען עורך הגרדיאן שהביטחון הלאומי לא נפגע בעקבות פרסום מסמכי סנודן ורק 1% מהמסמכים שהודלפו על ידי אדוארד סנודן פורסמו לבסוף. בשנת 2014, זכה העיתון בפרס פוליצר על סיקור הדלפות אדוארד סנודן.
בשנת 2015 פרש אלן רסברידג'ר מתפקיד עורך העיתון, במקומו מונתה קתרין וינר, שניהלה קודם את מהדורת העיתון בארצות הברית. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד עורכת ראשית. שנה לאחר שמונתה, נאלץ העיתון לבצע קיצוץ נרחב ולפטר מאות עובדים לאחר הירידה המתמשכת במכירות הפרסום בעיתונות המודפסת.
באפריל 2016, היה העיתון שותף לפרסום מסמכי פנמה, שכוללו ראיות לפעילות פיננסית ענפה של אנשי עסקים ופוליטיקאים ממדינות שונות, במקלטי מס שונים ברחבי העולם, לרבות הלבנת הון.
בינואר 2018, עבר העיתון שוב מתיחת פנים והחל להיות מודפס בפורמט של טבלואיד בריטי סטנדרטי (280 × 430 מ"מ), בין היתר במטרה לצמצם את ההפסדים הכספיים שספג העיתון בעקבות ההתרחבות הבינלאומית שלו.
ביולי 2021, היה הגרדיאן שותף לקבוצה של 17 גופי תקשורת ברחבי העולם שעבדו על פרויקט פגסוס, תחקיר עיתונאי שחשף ריגול של ממשלות לעיתונאים, פוליטיקאים באופוזיציה, פעילים, אנשי עסקים ואחרים באמצעות תוכנת הריגול פגסוס שפותחה על ידי חברת הטכנולוגיה הישראלית NSO Group, שמשווקת לכאורה למעקב אחר "פשעים חמורים וטרור". בשנת 2020, רשימה של 50,000 מספרי טלפון דלפה לארגון "סיפורים אסורים", וניתוח של הרשימה גילה שהיא מכילה את מספרי טלפון של פוליטיקאים מובילים, פעילי זכויות אדם, עיתונאים, עורכי דין ופעילים חברתיים ברחבי העולם.
המהדורה הדיגיטלית.
בשנת 1999, השיק העיתון אתר אינטרנט בכתובת Guardian.co.uk, שהפך במהרה לאתר העיתונות הפופולרי ביותר בבריטניה. באוקטובר 2008 הוא הפך לעיתון הראשון בבריטניה שמשך יותר מ-25 מיליון משתמשים ייחודיים בחודש. באוגוסט 2010 עקף אותו אתר הצהובון השמרני דיילי מייל כאתר העיתון הפופולרי ביותר בבריטניה. ביוני 2011, הודיע העיתון כי האסטרטגיה החדשה תינתן עדיפות לגרסה המקוונת על פני המודפסת, בנוסף הוקם צוות של העיתון בארצות הברית, שיעסוק בפיתוח גרסה אמריקאית של האתר.
בשנת 2006, האתר דיווח על השנה הרווחית הראשונה שלו, כשההכנסה מגיעה בעיקר ממודעות דרושים ופרסום באנרים. אולם ב, סבל האתר מירידה משמעותית בהכנסות מפרסום, עם עלייתם של הרשתות החברתיות ומעבר תקציבי הפרסום אליהם.
ב-30 ביולי 2013, האתר הועבר מ-guardian.co.uk ל-theguardian.com כחלק מהגדלת ההשקעות באתר והפיכתו לאתר גלובלי.
בשנת 2014, השיק תוכנית מינויים דיגיטלית. התוכנית שואפת לצמצם את ההפסדים הכספיים שנגרמו ל"גרדיאן" מבלי להפעיל חומת תשלום, ולשמור על גישה פתוחה לאתר לכל אחד. קוראי האתר יכולים לשלם מנוי חודשי, בשלוש רמות, או לשלם עבור 'תמיכה' חד פעמית או קבועה בכל סכום. באופן מפתיע גישה זו זכתה להצלחה, לאחר שהביאה יותר ממיליון מנויים או תרומות, תוך זמן קצר, אף על פי שהאתר נשאר פתוח גם לקוראים לא משלמים.
קקוצה
פסגות 8,000 המטרים
פסגות 8,000 המטרים הן ארבע עשרה הפסגות העצמאיות הגבוהות ביותר בכדור הארץ, שגובהן הוא מעל 8,000 מטרים מעל גובה פני הים. כל הפסגות נמצאות ברכסי ההרים הימליה וקארקוראם שבאסיה.
המטפס הראשון שטיפס את כל 14 הפסגות היה ריינהולד מסנר מאיטליה, בין השנים 1970–1986. הוא טיפס על הפסגה האחרונה ב-16 באוקטובר 1986 בגיל 42. נכון לשנת 2021, רק 44 מטפסים השלימו משימה מסוכנת ותובענית זו. לפחות ארבעה מטפסים נספו בהיותם קרובים לסיום המשימה.
ב-29 באוקטובר 2019 המטפס הנפאלי נירמל פורג'ה קבע את שיא הטיפוס המהיר בטפסו את כל 14 הפסגות תוך שישה חודשים ושישה ימים, תוך שהוא מנפץ את השיא הקודם שעמד על שמונה שנים. משימה זו שהוא קרא לה Project Possible תועדה בסרט .
גרדיאן
גארדיאן
טינטורטו
טינטוֹרֶטוֹ (באיטלקית: Tintoretto; 29 בספטמבר 1518 - 31 במאי 1594) הוא כינויו של יאקופו קומין (Jacopo Comin), צייר בן הרפובליקה של ונציה, מחשובי ציירי אסכולת ונציה והרנסאנס באיטליה. יצירתו של טינטורטו מאופיינת בשימוש בקומפוזיציות תאטראליות ובצבעים עזים, שבזכותם זכה לכינוי 'איל פוריוזו' (Il Furioso).
ביוגרפיה.
טינטורטו נולד כיאקופו קומין בוונציה בשנת 1518, הבן הבכור מתוך 21 אחים. אביו, ג'ובאני, היה צבע בדים (טינטורה באיטלקית) ומכאן קיבל את כינויו, טינטורטו - צבע קטן. מקור המשפחה הוא בברשה בלומברדיה, שהייתה אז חלק מהרפובליקה של ונציה. בעבר מקובלת הייתה הסברה כי מקור המשפחה בעיירה הטוסקאנית לוצ'ה.
בילדותו נהג טינטורטו לצייר על קירות ביתו. בערך בשנת 1533 נשלח טינטורטו אל הסטודיו של הצייר טיציאן, כדי להתמחות בסדנא שלו. טינטורטו שהה בסטודיו רק עשרה ימים וטיציאן שלח אותו בחזרה הביתה. ייתכן כי הסיבה לכך הייתה שטיציאן ראה כמה ציורים חדשניים ומרעננים שנוצרו על ידי טינטורטו, מה שגרם לו לקנא באמן הצעיר והמבטיח, או להבין שבשל גישתו העצמאית לא יוכל להיות תלמיד נוח.
למרות זאת, ניכרת השפעתו הרבה של טיציאן על יצירתו של טינטורטו. עדות לכך ניתן למצוא בכתובת שכתב על קיר הסטודיו שלו - "Il disegno di Michelangelo ed il colorito di Tiziano" (עיצובו של מיכלאנג'לו, צבעיו של טיציאן). אכן השפעתו של מיכלאנג'לו ניכרת בעיצוב הדמויות בציוריו.
טינטורטו היה הצייר הרשמי של הרפובליקה הוונציאנית ויצר תמונות רבות עבור ארמון הדוג'ה. את ציוריו של טינטורטו מאפיינות קומפוזיציות תיאטרליות וצבעים עזים. בשל שימושו הדרמטי בפרספקטיבה וצורות תאורה מיוחדות, הוא נחשב למבשר אומנות הבארוק.
טינטורנו הוזכר בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
שורפני
שוֹרַפַּני (בגאורגית: შორაპანი) היא עיירה בנפת זסטפוני שבמחוז אימרתי, גאורגיה. העיר נוסדה במאה ה-3 לפנה"ס, כמקום מושבם של נסיכי (אֶריסתַווי) ארגוותי (ידועה גם כדוכסות שורפני) בתקופת יוון הקלאסית ותחילת ימי הביניים. במפקד שנערך בשנת 2014 נמנו בעיירה 1,258 תושבים.
ליד העיר נמצאים שרידי מצודת שורפני, שאוזכרה על ידי סטרבון כ"סַרַפַּנה", ועל ידי פרוקופיוס "סַרַפַּניס", ותוארה כמבצר על הדרך שהובילה מקולכיס שבמערב גאורגיה לממלכת איבריה שבמזרח גאורגיה.
ביצ'ווינתה
ביצ'ווינתה (בגאורגית: ბიჭვინთა, באבחזית: Аҧсны) היא עיירת נופש באבחזיה, רפובליקה בדלנית של גאורגיה. היא ממוקמת על גדת הים השחור, 25 ק"מ דרומית לגגרה.
אקלים.
הקיץ בביצ'וינתה חם עם טמפרטורות ממוצעות של 23°С (באוגוסט). החורף הוא מתון יותר עם טמפרטורות ממוצעות 6°С (בינואר). ממוצע המשקעים השנתי הוא 1,410 מ"מ.
היסטוריה.