זנדברג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל במשחק מול נבחרת ליטא ב-21 באוגוסט 2002, ואף כבש בו שער. הוא שיחק בשבעה משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2004, תחת המאמן אברהם גרנט, אך לא הגיע להישגים משמעותיים במשחקים אלו. בקמפיין הבא של הנבחרת, מוקדמות מונדיאל 2006, זנדברג זומן על ידי גרנט לשני משחקים בלבד. באחד מהם הוא כבש שער בניצחון 2–1 מול נבחרת איי פארו.
תחת המאמן דרור קשטן, זנדברג היה פעיל יותר במוקדמות יורו 2008 מאשר בקמפיין בקודם. הוא השתתף עם הנבחרת בארבעה משחקים במסגרת הקמפיין, כאשר את כל שלושת המשחקים הראשונים בהם השתתף, מול נבחרות , ו, ישראל ניצחה. במשחקו האחרון במדי הנבחרת, מול נבחרת אנגליה, הפסידה ישראל בתוצאה 0–3.
זנדברג שיחק 20 פעמים במדי הנבחרת הבוגרת של ישראל וכבש בסך הכול ארבעה שערים, מרביתם במשחקי ידידות.
סגנון משחק.
אף על פי שניחן ביכולת הבקעה טובה, במהלך הקריירה שלו התמקד זנדברג בבישול שערים, ודרך קבע הוא היה אחד מהמבשלים המובילים בקבוצות בהן שיחק. זנדברג נחשב כשחקן בעל טכניקה טובה ויכולת גבוהה בארגון המשחק של קבוצתו. בשיאו נחשב לאחד מהשחקנים הטובים ביותר בליגה, ובשנת 2007 גם זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל.
לאחר הפרישה.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל זנדברג לשמש כפרשן כדורגל בערוצי צ'רלטון.
ב-13 במאי 2020 מונה זנדברג למאמן קבוצת נערים א' בהפועל תל אביב. ביוני 2021 הוחלף על ידי עומר דמארי, ועבר לאמן את קבוצת הנוער של המועדון.
חיים אישיים.
זנדברג הוא בנה של העיתונאית ומבקרת האדריכלות של עיתון הארץ, אסתר זנדברג, ואחיה הצעיר של חברת הכנסת ממרצ והשרה להגנת הסביבה מטעמה תמר זנדברג.
בשנת 2010 נישא לשרון, ולהם שלושה ילדים.
פסיליום
פסיליום (באנגלית Psyllium) הוא תכשיר אשר מופק מקליפות זרעי לחך ומשווק בישראל תחת השמות: פסיליום, מוציוויטל, קונסיל ועוד. לתכשיר אין התוויה רפואית מאושרת.
תכונות.
לפסיליום כושר ספיחת מים רב - סיבי קליפות הפסיליום יכולים לספוג עד פי 25 מנפחם. פסיליום סופח את מי השתייה ויוצר נוזל צמיג במעי, דבר המגדיל את נפח תוכן המעי, גורם לגירוי עדין של המעי, להגברת התנועתיות של שרירי המעי (פריסטלטיקה) וקיצור משך מעבר המזון במעי. הגדלת נפח תוכן המעי יוצרת תחושת שובע.
פסיליום מתחיל להשפיע רק 12-24 שעות מרגע נטילתו ועלול להגיע להשפעה רק לאחר יומיים שלושה של שימוש סדיר. פסיליום כמעט ואינו נספג מהמעי למחזור הדם ואינו עובר מטבוליזם משמעותי.
סיבים המופקים מקליפת זרע הצמח לחך (Plantago Ovata), צמח רב שנתי הצומח באסיה, מזרח אפריקה והמזרח התיכון, בעיקר באדמות מלוחות. רוב הפסיליום כיום מגיע מהודו. במקור, כזרע שלם, הוא שימש כצמח מוריד, משתן ומלחלח מעיים.
השימוש המוכר ביותר הוא סיבי קליפת הזרע המכילים 65% סיבים מסיסי מים ו-10-15% סיבים לא מסיסים. הוא המרכיב העיקרי של התכשיר המשלשל Metamucil ומחקרים מעידים על השפעתו על רמות כולסטרול.
הפסיליום נותן נפח לצואה כמו הצלולוז, המתיל צלולוז, סודיום-קרבוקסי-מתיל-צלולוז, לתת, סובין חיטה ואחרים. כל הסיבים לעיל בעלי תכונות היגרוסקופיות ובכך הם מגדילים נפח הצואה.
קליפת הפסיליום מכילה כמעט אך ורק סיבים. הקליפה מכילה גליקוזידים ומוצילגים (חומר ג´לטיני המכיל חומצות אמינו ופוליסכרידים) ושלושה סיבים: צלולוזה, המיצלולוזה וליגנין. רכיבים אלה מאפשרים לצמח לספוג מים עד פי 14 מנפחו המקורי.
ניתן להשתמש בפסיליום כחומר מקשה בהכנת מזון באופן דומה לשימוש בג'לטין. לדוגמה, מוסיפים פסיליום למחית פירות בהפקת תמליא (פאי) טבעונאי .
דוד מלמד
דוד מלמד (נולד ב-9 בפברואר 1944) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה.
מלמד נולד ב-1944 בפתח תקווה, למד בבתי ספר דתיים בעיר. בוגר החוגים למדע המדינה ולהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. היה שנים רבות עורך נהלים בחברת "אל על".
מלמד עוסק בכתיבה ספרותית ופובליציסטית מגיל צעיר.
פרסם שבעה ספרים.
פרסומיו בכתבי-עת ובמוספים ספרותיים כוללים: סיפורים קצרים, מאמרים בענייני לשון, תולדות העיתונות העברית, דת והיסטוריה יהודית וביקורות ספרים.
אחדים מסיפוריו תורגמו לאנגלית, ערבית ואיטלקית, ופורסמו באנתולוגיות ובעיתונים בשפות אלו. אחדות מיצירותיו תוסכתו ושודרו ברדיו.
סיפורו "כרם במורד קידרון" הוכנס בעבר לתוכנית הלימודים של משרד החינוך.
זכה בפרסים ספרותיים: פרס פתח תקווה לספרות יפה, פרס ראשון בתחרות הסיפור הקצר של "ידיעות אחרונות", פרס סנדרה בראנד לסיפורים קצרים, ועוד.
מפרסם רשימות-ביקורת וטור סקירת ספרים חדשים ב"מאזנים", ביטאון אגודת הסופרים העבריים, חבר ועדת הביקורת של האגודה.
מלמד נשוי ליונה ואב לשלושה ילדים.
משלחת לואיס וקלארק
משלחת לואיס וקלארק (באנגלית: Lewis and Clark Expedition) הייתה המשלחת היבשתית הראשונה שבה נחצתה אמריקה הצפונית, ממזרח היבשת אל חוף האוקיינוס השקט ובחזרה, מטעם ארצות הברית. את המשלחת, שפעלה בין 1804 ל-1806, הובילו סגן משנה מריווד'ר לואיס וסרן ויליאם קלארק, מצבא ארצות הברית שנעזרו באישה אינדיאנית, סקאג'וויה.
תומאס ג'פרסון הסביר את מטרת המשלחת:
המסע.
מספר שבועות לאחר רכישת לואיזיאנה, נתן נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון, שתמך בהתפשטות מערבה, הוראה לקונגרס של ארצות הברית להקציב 2,500 דולר על מנת "לשלוח קצינים נבונים וכעשרה עד שנים עשר גברים, לחקור אפילו עד האוקיינוס המערבי". על צוות המסע הוטל לחקור את הבוטניקה, השבטים האינדיאנים, הגאולוגיה ובעלי החיים של האזור.
ב-14 במאי 1804 יצאה היחידה תחת פיקודו של קלארק להפלגה במעלה נהר המיזורי אל סנט צ'ארלס, מיזורי, שם הצטרף אליהם לואיס. המספר המדויק של חברי המשלחת לא ידוע, אך לפי ההערכות היו חברים בה כ-45 איש.
מסנט צ'ארלס המשיכה המשלחת בהפלגה בנהר. ב-20 באוגוסט 1804 הם חנו ליד נהר קטן, שם מת סמל צ'ארלס פלויד, מחברי היחידה, ככל הנראה מדלקת תוספתן חריפה. זהו האדם היחיד שמת במהלך המסע. כיום נהר זה נקרא על שמו, נהר פלויד.
בסוף אוגוסט, הגיעה המשלחת אל המישורים הגדולים. בעזרת סקאג'וויה הם יצרו קשרים עם כ-24 שבטים אינדיאנים, שעזרו להם למצוא את דרכם.
המשלחת ראתה את האוקיינוס השקט לראשונה ב-7 בנובמבר 1805, והגיעה לחוף כעבור שבועיים. מזג האוויר היה קשה ומכיוון שבאזור לא היו איילים, שמהם ניזונו בתחילת המסע, הם סבלו ממחסור במזון. לכן, ב-24 בנובמבר החליטה היחידה לעבור לצד הדרומי של נהר קולומביה, שם הקימו את מצודת פורט קלטסופ. הם עשו זאת לא רק למען מחסה והגנה אלא גם כדי לבסס באזור באופן רשמי את הריבונות של ארצות הברית, כשדגל ארצות הברית מתנוסס מעל המצודה. במהלך החורף תיעד לואיס את ממצאיהם במהלך המסע.
ב-23 במרץ 1806, החלה היחידה במסע בחזרה למיזורי. בתחילה השתמשו בסירות קאנו כדי להפליג בנהר קולומביה, ולאחר מכן המשיכו את המסע ביבשה. ב-23 בספטמבר הסתיים המסע, כאשר המשלחת הגיעה בחזרה אל סנט לואיס.
המשלחת השיגה את מטרתה להגיע אל האוקיינוס השקט, למפות ולבסס את ריבונות ארצות הברית באזור. הם הקימו יחסים דיפלומטיים וסחרו עם עשרות שבטי ילידים. הם צברו מידע על בית הגידול הטבעי, החי והצומח, והחזירו דגימות צמחים, זרעים ומינרלים שונים. הם מיפו את הטופוגרפיה של הארץ, וקבעו את מיקומם של רכסי הרים, נהרות ושבטי האינדיאנים הרבים שפגשו במהלך המסע. הם גם למדו הרבה על שפתם ומנהגיהם של השבטים האינדיאנים בהם הם נתקלו, והביאו רבים מממצאיהם, כולל אביזרי קרב ובגדים אינדיאניים מסורתיים.
גלוונומטר
גלוונומטר (Galvanometer) הוא סוג של מתמר אלקטרומכני היוצר תנועה זוויתית של מחט על פני קשת קבועה, בתגובה למעבר זרם חשמלי בסליל. הגלוונומטר הוא רכיב משמעותי במדי זרם, במתח והתנגדות.
הגלוונומטר קרוי על שמו של המדען האיטלקי לואיג'י גלווני.
גלוונומטר טנגנטי.
גלוונומטר טנגנטי הוא שמו של מכשיר אשר בעזרתו ניתן למדוד זרם במעגל חשמלי.
בנוסף, ניתן בעזרת מכשיר זה לחשב את גודל הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ במקום מסוים, ולבדוק קשרים פיזיקליים שונים.
המכשיר מורכב משלושה רכיבים עיקריים:
המכשיר ופעולתו מבוססים על העובדה כי זרם חשמלי יוצר מסביבו שדה מגנטי בכיוון מסוים, וכי לכדור הארץ שדה מגנטי.
יש לכוון את הטבעת והמצפן כך שהטבעת תהיה מכוונת בכיוון צפון־דרום והמצפן יורה על הצפון, ככל שניתן לדייק. כך וקטור השדה המגנטי אשר יצור התיל סביב הטבעת יהיה מאונך לרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ, מה שיקל בביצוע המדידות.
מזרימים זרם חשמלי בתיל המעגלי, ומודדים את סטיית המצפן במעלות.
נניח שמחט המצפן סטה ב־a מעלות מכיוונו המקורי (ראו תמונה).
את התוצאות נוכל לקבל על ידי החישובים הבאים:
formula_1
כאשר Be הוא הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ, ו־Bi הוא השדה המגנטי הנוצר על ידי הזרם החשמלי בתיל.
את גודל השדה המגנטי הנוצר על ידי תיל מעגלי מחשבים באמצעות:
formula_2
כאשר μ0 מייצג את פרמאביליות הריק, N את מספר הליפופים סביב הטבעת, I את גודל הזרם ביחידות אמפר, ו־R את רדיוס הטבעת.
נציב זאת בחישוב הקודם ונקבל:
formula_3
אם ברצוננו לגלות את גודל הזרם הזורם במעגל, נצטרך לדעת את גודל הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ במקום בו אנו מודדים.
נציב את הנתונים בנוסחה שפיתחנו ונקבל את התוצאות בהתאם.
אם ברצוננו לגלות את גודל הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ במקום המדידה, נצטרך לדעת את גודל הזרם החשמלי במעגל.
נוכל למדוד גודל זה בעזרת אמפרמטר.
נציב את הנתונים בנוסחה שפיתחנו ונקבל את התוצאה.