102 קרפדות קנים הובאו לאוסטרליה בשנת 1935 מהוואי, על-מנת להדביר שני מיני חיפושיות שזחליהם ניזונים מקנה הסוכר: חיפושית קנה אפורת-גב ("Dermolepida albohirtum") וחיפושית קנה צרפתית ("Lepidiota frenchi Blackburn"). באוסטרליה התרבו הקרפדות באופן מיידי בשבייה, ובאוגוסט 1935 שוחררו לטבע למעלה מ-3,000 קרפדות צעירות באזורים שונים בקווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה. השחרור לטבע של קרפדות נוספות הושהה או צומצם בשל הדאגה לאיכות הסביבה המקומית, אך חודש באזורים אחרים בספטמבר 1936. מאז שחרורן שגשגה אוכלוסיית הקרפדות וגדלה במהירות, וכיום היא מגיעה לכ-200 מיליון פרטים, הנושאים מחלות וזיהומים המזיקים לעולם החי המקומי.
הקרפדות התפשטו אל מעבר לקווינסלנד, והגיעו לניו סאות' ויילס בשנת 1978 ולטריטוריה הצפונית בשנת 1984. אוכלוסיות מסוימות של קרפדות פיתחו רגליים ארוכות יותר, וייתכן שהדבר קרה במקביל להתפשטות הקרפדות רחוק יותר ויותר. קרפדות הקנים נודדות בממוצע מרחק של כ-40 קילומטרים בשנה.
קשה לקבוע מהי ההשפעה לטווח הארוך של פלישת הקרפדות על הפאונה האוסטרלית המקומית. ירידות תלולות שחלו באוכלוסיות שונות של נמיית כיס מהמין נמיית כיס צפונית תועדו לאחר שקרפדות הקנים הגיעו למקום מחייתם ומיוחסות לפלישת הקרפדות. ישנם מספר דיווחים על צמצום שחל באוכלוסיית הכוחיים והנחשים המקומית לאחר בוא הקרפדות. דו"ח משנת 2002 העריך את הנזקים האקולוגיים שלהם יכולות לגרום הקרפדות בפארק הלאומי קקדו (Kakadu National Park), וקבע כי האפשרות שבעלי חיים מקומיים יטרפו את הקרפדות וימותו כתוצאה מרעלן היא הסכנה החמורה ביותר לעולם החי המקומי. סיכונים אחרים, דוגמת התחרות עם בעלי החיים המקומיים על מקורות מזון, והסכנה שהקרפדה תטרוף מינים מסוימים של עולם החי המקומי היוו, לדעת מחברי הדו"ח, סיכון נמוך הרבה יותר.
מכיוון שמערכות אקולוגיות קשורות זו בזו, גם לפגיעה בבעלי חיים שלכאורה אינם קשורים לבעלי חיים אחרים יכולה להיות השפעה מכרעת על בעלי חיים אלו ועל עולם החי המקומי כולו. אם בעל חיים כלשהו מת כתוצאה מאכילת הקרפדה, קיים סיכוי סביר שמי שיאכל את נבלתו יורעל אף הוא - וכך הלאה. כך, לדוגמה, בטריטוריה הצפונית העובדה שלטאות כוחיים רבות אכלו את הקרפדות ומתו כתוצאה מכך, נקשרה לעלייה במספר ביצי תנין הים שבקעו שלמות ולא נטרפו. ההשלכות לטווח הרחוק של עובדה זו על המערכת האקולוגית האוסטרלית עדיין אינן ידועות. מאידך, גם תנינים רבים מתים כתוצאה מאכילת הקרפדה.
בעלי חיים מקומיים רבים תועדו טורפים קרפדות קנים בהצלחה, מבלי להיפגע בצורה קשה מהרעלה. עופות מסוימים, דוגמת הדיה המצויה, למדו לתקוף את בטן הקרפדה, ובכך להימנע מלבוא במגע עם הרעל שמיוצר בבלוטות הממוקמות מעל העיניים ועל הגב. נראה כי צפרדע מקומית אחת בטריטוריה הצפונית, "Litoria dahlii", מסוגלת לאכול את ראשני קרפדת הקנים ואת הפרטים הצעירים מבלי להיפגע מן הרעל שממית טורפים אחרים, ונראה שעובדה זו קשורה לקצב תטולה נמוך מהצפוי של קרפדות קנים מסוימות בטריטוריה הצפונית. נחשים מקומיים פיתחו מלתעות מעט קטנות יותר, וייתכן שהדבר התפתח על מנת שלא יהיו מסוגלים לטרוף קרפדות קנים גדולות שבגופן כמויות רעל גדולות. מחקרים אחרים מצביעים על כך שקרפדת הקנים מסתגלת לשטח תפוצה רחב יותר ושייתכן שבעתיד היא תתפשט לבתי גידול שכיום היא אינה מצויה בהם.
מבין בני האדם, האבוריג'ינים הם הנפגעים העיקריים מפלישת הקרפדה לאוסטרליה, מפני שחלק ניכר מהם עדיין מתבסס כלכלית על עבודות מסורתיות הכוללות ציד בעלי חיים, שחלקם נעשו נדירים בשטח מחייתם של האבוריג'ינים, כיוון שמתו מרעל הקרפדות. הרשויות משתמשות בקרינת על-סגול על-מנת לפתות קרפדות קנים, ללכוד אותן ולהשמידן. ביוני 2006 הודיעה אוניברסיטת קווינסלנד על מחקר שעוסק בגן שבעזרתו ניתן יהיה לשנות את מינן של נקבות קרפדות הקנים ולהפכן לזכרים. אם יעשה שימוש בכך, יכול הדבר להביא לאוכלוסייה המורכבת מזכרים בלבד, שסופה כליון.
הפיליפינים.
קרפדת הקנים הגיעה לראשונה לפיליפינים בשנת 1930 לשם הדברה ביולוגית של מזיקים במטעי קני סוכר, לאחר הצלחת הבאתה הניסיונית לפוארטו ריקו. לאחר מכן הוא הפך לדו-חי הנפוץ ביותר באיים. זה עדיין שומר על השם הנפוץ של Bakî או Kamprag בשפות ביסאיאניות , שיבוש של "צפרדע אמריקאית", שם המתייחס למקורה. קרפדה זו ידועה גם כצפרדע שור באנגלית פיליפינית.
פיג'י.
קרפדת הקנים הגיעה לפיג'י כדי להילחם בחרקים שפקדו מטעי קני סוכר. הבאת קרפדת הקנים לאזור הוצעה לראשונה ב-1933, בעקבות ההצלחות בפוארטו ריקו ובהוואי. לאחר ששקלה את תופעות הלוואי האפשריות, הממשלה הלאומית של פיג'י החליטה לשחרר את הקרפדה ב-1953, ו-67 דגימות יובאו לאחר מכן מהוואי. לאחר שהקרפדות בוססו בפיג'י, מחקר משנת 1963 הגיע למסקנה, שכן תזונתה של הקרפדה כללה חסרי חוליות מזיקים ומועילים כאחד, היא נחשבה "נייטרלית מבחינה כלכלית". כיום, ניתן למצוא את קרפדת הקנים בכל האיים המרכזיים בפיג'י, אף שהמין הזה קטן יותר ממקביליו באזורים אחרים.
פפואה ניו גינאה.
קרפדת הקנים הוכנסה לגינאה החדשה לשם הדברה ביולוגית של זחלי רפרפיים האוכלים יבולי בטטה. השחרור הראשון התרחש בשנת 1937 באמצעות קרפדות שיובאו מהוואי, עם שחרור שני באותה שנה באמצעות פרטים שהובאו מהיבשת האוסטרלית. עדויות מצביעות על שחרור שלישי בשנת 1938, המורכב מקרפדות המשמשות לבדיקות הריון אנושיות - מינים רבים של קרפדה נמצאו יעילים למשימה זו, ושימשו במשך כ-20 שנה לאחר ההכרזה על התגלית ב-1948. ב-1972 תפוצת קרפדת הקנים כללה את צפון האי פפואה וחלקים נרחבים משאר איי הארכיפלג. רוב התפוצה הייתה מרוכזת סביב עיירות, ויערות גשם של השפלה. הקרפדות שחיות ביערות הגשם של פפואה נוטות להיות גדולות וכבדות מאלו החיות בערבות, בממוצע בכ-2 ס"מ וב-50 גרם. קרפדות היער נוטות לאכול יותר, ואחוזים גבוהים יותר מתזונתה הם חלבוניים. לא קיים טורף טבעי לקרפדות הקנים בפפואה ניו גינאה.
ארצות הברית.
במקור, קרפדת הקנים נפוצה בעיקר בארצות הברית רק באזוריה הדרומיים של טקסס, אך ברבות השנים היא התפשטה גם לאזורי לואיזיאנה ופלורידה. לשני האזורים האלה הובאו הקרפדות בעיקר מפוארטו ריקו. לפלורידה הגיעו ראשוני קרפדות הקנים עוד לפני 1936, והן התחילו להתפשט בסביבות אגם אוקיצ'ובי. גל נוסף של קרפדות הגיע לאגם בסביבות 1944. כבר ב-1957 דווחה במיאמי הסמוכה אוכלוסייה מבוססת של קרפדות קנים, בת כמאה פרטים. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 המשיך שחרור הקרפדות בדרום פלורידה, כשהפעם הן הובאו מסורינאם ומקולומביה. לאחר שקרפדות הקנים שוחררו באזור זה של פלורדיה, הן החלו להיות נפוצות שם בשפע.
הוואי.
באפריל 1932 הובאו 149 פרטים של קרפדת קנים מפוארטו ריקו לאי אואהו בהוואי. 68 מתוכם שוחררו בארבורטום מאנואה ובחלק העילי של עמק מאנואה, ו-80 נוספים שוחררו בוואיפיאו; לא ידוע היכן שוחרר הפרט ה-149. הקרפדות נאספו על ידי סי. אי. פמברטון בזמן שהוא השתתף בקונגרס הבינלאומי של טכנולוגיות קני סוכר בסן חואן. סביר להניח שהוא אסף את הקרפדות בסן חואן ושהן היו צאצאים של הפרטים שהובאו לפוארטו ריקו מג'מייקה, שכן סן חואן נמצאת בצפון מערב פוארטו ריקו, קרוב מאוד לריו פידראס, שם שוחררו הקרפדות מג'מייקה.
לאחר הצלחת ההבאה של קרפדת הקנים לצורך הדברה ביולוגית אל האי אואהו, התאחדות חוואי הסוכר ההוואיים הביאה את קרפדת הקנים אל איי הוואי. הקרפדות הובאו מאואהו עצמו. בין אוגוסט 1933 ליולי 1935, יותר מחצי מיליון קרפדות נפרשו ברחבי האיים הוואי, קאוואי, מאווי, מולוקאי ואואהו. הקרפדות היו שכיחות זמן מה, אם כי נכון ל-1981, תושבי אואהו מדווחים כי הן הולכות ומתמעטות. בנוסף, הייתה הבאה בשני גלים של קרפדות מגואם ב-1937. ב-1935, הובא מספר לא ידוע של קרפדות קנים מאואהו, הוואי לאיי טאיוואן וריוקיו.
האיים הקריביים.
על פי הערכות, קרפדת הקנים הגיעה לראשונה לאי ברבדוס שבאיים הקריביים מאזור גיאנה בסביבות 1833, וב-1848 למין כבר הייתה שם אוכלוסייה מבוססת. עם זאת, במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 הצטמצמה האוכלוסייה של קרפדת הקנים באי ברבדוס במידה ניכרת, עקב מפעלי ייבוש הביצות בברבדוס, שנועדו לשם מיגור מחלת המלריה.
ב-8 בספטמבר 2013 התגלתה קרפדת הקנים גם באי ניו פרובידנס באיי בהאמה.
המין הובא לראשונה לפוארטו ריקו מברבדוס, ב-1920. מספר הקרפדות ההתחלתי היה נמוך מ-24, ויש הערכות המציבות אותו על 12. ב-1923–1924 היה גל הבאה נוסף מג'מייקה בו הובאו 40 פרטים ששוחררו בריו פיידראס שליד סן חואן. קיים דיווח לפיו הובאו קרפדות גם מטרינידד ב-1920, אבל ישנה מחלוקת בנושא.
טקסונומיה ואטימולוגיה.
השם "קרפדת קנים" נגזר מייעודה המקורי של קרפדת הקנים באזורים אליהם הובאה - הדברה ביולוגית של מזיקים במטעי קנה הסוכר המקומיים. קרפדת הקנים נקראת גם "קרפדת ענק" ובאנגלית גם "קרפדה ימית" (Marine Toad); השם הראשון מקורו בממדי הקרפדה, והשני נגזר משמה המדעי, "Bufo marinus". הכינוי "marinus", המעיד על קרבה למים, נבחר על ידי הטקסונום קארולוס ליניאוס והתבסס על איור של אלברטוס סבה (Albertus Seba). סבה סבר בטעות כי קרפדת הקנים חיה הן באזורים יבשתיים והן באזורים ימיים. באוסטרליה, ניתן לשגות בזהוי פרטים בוגרים של קרפדת הקנים ולזהותם בטעות כחסרי זנב מהסוגים לימנודינסטיים, "Neobatrachus", "Mixophyes" וחפרית אוסטרלית, הדומים לה מבחינה חיצונית. עם זאת, ניתן להבחין בין קרפדת הקנים לבין חסרי זנב אלו, שכן לאחרונים אין בלוטות רעל בולטות מעל העיניים.