דינוזאור זה היה ידוע כבר ממאובנים שנמצאו בקיימברידג'שייר, אנגליה ב-1842 ובתחילה הוא נחשב לצטיוזאורוס, כשבמשך שנים חוקרים רבים ראו בו מין של האחרון. עם זאת מבנה הגפיים והזנב היו מעט שונים והוחלט לראות בו קרוב לאורניתופסיס (שנכלל בו לזמן מה אך בהמשך בוטל מספק). ממצאים נוספים מתצורת וסקס הראו שהאורניתופסיס התקיים במשך הקרטיקון, והיה קרוב לקבוצה מקרונריה, כך שהסוגים הופרדו. בהמשך הניחו שהוא קרוב של הדיפלודוקיים או הממנצ'יזאוריים עקב זנבו הארוך והחוליות הדומות, כך חשב למשל החוקר עותניאל צ'ארלס מארש שראה בו מין של דיפלודוקוס, בעוד חוקרים נוספים ראו בו סוג מקביל להפלוקנטוזאורוס. עם זאת מבנה הכפות השטוח ובעל האצבעות הארוכות יחסית, דמו יותר לצטיוזאורוס והניחו שהוא סוג מעבר בין הדיפלודוקיים לצטיוזאוריים. הסוג עצמו הוגדר ב-1980 בידי החוקר פרידריך פון הינה .
דינוזאור זה היה בינוני ביחס לזאורופוד והגיע לאורך של 15 או 16 מטרים ולמשקל של 10 טונות בקירוב, קטן יותר מהצטיוזאורוס. הוא היה בעל זנב ארוך יחסית לגודלו וכן בעל שוקיים ארוכות ורחבות. הוא ניזון מעלי מחטניים וציקסיים שלעס מהצמרות.
יוהאן נימאן
יוהאן נימאן (בגרמנית: Johann Niemann; 4 באוגוסט 1913 – 14 באוקטובר 1943) היה קצין אס אס ופושע מלחמה נאצי, שהיה סגן מפקד מחנה ההשמדה סוביבור במהלך מבצע ריינהרד. בנוסף היה פעיל בתוכנית T4 - אותנסיה של האס אס. נימאן נרצח במהלך מרד האסירים בסוביבור בשנת 1943.
קריירת אס אס.
נימאן הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1931 וקיבל את מספר החבר 753,836 ולאס אס בשנת 1934 וקיבל את מספר החבר 270,600. תחילה שירת במחנה ההשמדה בלז'ץ, שם פיקד על מחנה 2, אזור ההשמדה. לאחר מכן הוא הועבר למחנה ההשמדה סוביבור. נימאן היה סגן מפקד סוביבור בהזדמנויות שונות בשנת 1942 לפני שקיבל את התפקיד לצמיתות בתחילת 1943. לאחר ביקורו של היינריך הימלר בסוביבור ב-12 בפברואר 1943, נימן הועלה לדרגת "אונטר-שטורמפיהרר".
קרל פרנצל, גם הוא מפקד בסוביבור, נזכר כיצד נימן טיפל באיום מסוים של מרד אסירים בתוך המחנה:
קאפו פולני אמר לי שכמה יהודים הולנדים מארגנים בריחה, העברתי את המידע לסגן המפקד נימאן. הוא הורה להוציא להורג את שבעים ושניים היהודים.
ב-14 באוקטובר 1943 התרחש מרד אסירים במחנה סוביבור. נימאן היה קצין האס אס בדרגה הגבוהה ביותר שהיה בתפקיד באותו יום, ולכן הוא היה האדם הראשון שתכננו המורדים להתנקש בחייו. נימאן חוסל בצריף החייט באמצעות מכת גרזן לראשו על ידי אלכסנדר שובייב שכונה "קאלי מאלי", חייל הצבא האדום שהיה כלוא בסוביבור. שובייב הצליח להמלט מהמחנה בחסות המרד אך מאוחר יותר נהרג כפרטיזן ולא זכה לראות את סיום במלחמה.
העיתון טיימס דיווח כי 350 תמונות מלחמה של סוביבור ומקומות אחרים הוצגו לאחרונה לציבור על ידי צאצאיו של סגן מפקד המחנה יוהאן נימאן. תערוכה נערכה בברלין וספר נלווה פורסם עם תמונות אלה. שתי תמונות עשויות לכלול את ג'ון איוון דמיאניוק, שומר טרווניקי יליד אוקראינה שהיגר אחר כך לארצות הברית. בשנת 2011 הורשע דמיאניוק על ידי בית משפט במינכן בסיוע לרצח 27,900 יהודים בסוביבור.
טרור בחסות מדינת ישראל
ברפזאורוס
ברפזאורוס (שם מדעי: Barapasaurus; מילולית: "לטאה גדולת-רגל") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הזאורופודים אשר חי בתחילת היורה שלפני 196.5 עד 183 מיליון שנה מזמננו בהודו. דינוזאור זה נחשב לפרימיטיבי מאוד והוא קרובו של הרואטוזאורוס האוסטרלי. בעבר שייכו אותו למשפחת הוולקנודוניים, אך עתה הוא מסווג כסוג ללא מקור בקבוצה גרוויזאוריה, הקרוב בעיקר לסוג קוטזאורוס שחי בהודו באותה תקופה.
דינוזאור זה התגלה בתצורת קוטה שבטלנגאנה, דרום הודו. הוא אחד מהזאורופודים הקדומים ביותר הידועים ובכלל בין הדינוזאורים האסייתיים והוא נמצא עם שלד כמעט שלם למעט חוליות הצוואר והגולגולת. ידועים לפחות 300 עצמות השייכות לסוג זה. סוג זה הכיל מין בודד - "Barapasaurus tagorei", הקרוי על שם המשורר הבנגלי רבינדרנת טאגור.
הברפזאורוס היה זאורופוד פרימיטיבי באורך משוער של 14 מטרים, אך הוא מציג תכונות האופייניות לזאורופודים מאוחרים יותר, ביניהם חוליות צוואר רחם ארוכות ותומכות, המעידות שבעליהם היה נע על ארבע גפיים, הצוואר שלו היה ארוך עם גולגולת קצרה בקצהו ועל עמוד השדרה בלטו מספר זיזים דמוי-קוצים שאולי שימשו להגנה. נמצאו ממנו שיניים מועטות אשר הכילו אמייל ודמו במראם לכפיות. מבנה זה התאים לליחוך עלים מענפי עצים בדומה לזאורופודים אחרים.
הוא היה קרוב לוולקנודון מאפריקה, אך מחקרים מציגים שהיה שייך לקבוצה נפרדת קרובה. ואולם הוא לא השתייך לאאוזאורופודה, בה מרבית הזאורופודים הנפוצים.
הממצאים התגלו באזור טבוע בבוץ מאובן, שסביבו התגלו גזעי עצים רבים. ייתכן שהדבר נגרם עקב שיטפון הרסני שהרג את הדינוזאורים ואת הצמחייה ואולי תקע את הדינוזאורים בבוץ עד מותם. ייתכן שראשם שביצבץ ממעל לא הצליח להתאבן, מה שמסביר את היעלמותו מהמאובנים.
Fever (שיר של דואה ליפה)
Fever (בעברית: חום) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה בשיתוף הזמרת הבלגית אנג'ל. השיר יצא לאור ב-29 באוקטובר 2020, על ידי חברת תקליטים וורנר רקורדס, כסינגל שישי מתוך האלבום "Future Nostalgia".
רקע והוצאה.
ב-23 באוקטובר 2020, העלתה ליפה ברשתות החברתיות תמונה שלה יחד עם הזמרת הבלגית אנג'ל. לאחר מכן החלו לצוץ שמועות על שיתוף פעולה שלהן יחד. ב-26 באוקטובר, ליפה הודיעה רשמית כי שיתוף הפעולה שלהן ייקרא "Fever" והוסיפה כי הוא עתיד לצאת לאור ב-30 באוקטובר 2020. "Fever", הוא שירה הראשון של הזמרת אנג'ל שיבוצע בשפה האנגלית.
וידאו קליפ.
צילומי הווידאו קליפ של Fever", אירעו בשורדיץ' , שבמזרח לונדון ב-14 באוקטובר 2020, במסעדת איסוף עצמי. למחרת, פרסם המגזין הבריטי סאן כי ליפה "זלזלה" והפרה את כללי העוצר של מגפת הקורונה וכי המשטרה פשטה על סט הצילומים לאחר תלונות של התושבים שם. מאוחר יותר, פרסם המגזין הודעת התנצלות רשמית בפני ליפה, על העוול שגרמו לה.
בנוסף, אושר כי ליפה לא הפרה את כללי העוצר של מגפת הקורונה וכי המשטרה הוזעקה עקב תלונות על רעש שאינו קשור לצילומים של ליפה.
אודיו.
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלתה ליפה לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר. כמו כן, האודיו מציג בתוכו את מילות השיר.
עיטור סופרים (קובץ תורני)
עיטור סופרים הוא קובץ מאמרים תורניים בעריכת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בו פרסמו גדולי רבני ליטא מחידושיהם ההלכתיים וההגותיים. הקובץ הראשון והשני יצאו לאור בזה אחר זה בוילנה, הראשון בשלהי שנת ה'תרמ"ח והשני בתחילת שנת ה'תרמ"ט. קובץ שלישי לא נדפס. זהו הפרסום הראשון שהדפיס הרב קוק.
הוצאה לאור.
הראי"ה קוק הגה את ייסוד הקובץ כירחון חודשי בקיץ של שנת תרמ"ז (1887), כאשר התגורר בפוניבז' בבית חותנו האדר"ת רבה של העיר. בתחילת שנת תרמ"ח, בגיל 23, פרסם הראי"ה מודעות ראשונות אודות הקובץ החדש אשר אמור היה להתפרסם כשנתון, "בחלקים קטנים אשר יקבצו לספר שלם". בתחילת חודש שבט תרמ"ח (1888) החל הראי"ה לשמש כרבה של העיירה זיימל, וסמוך לאחר מכן החל לעבוד על עריכת הקובץ.
מלאכת העריכה של החלק הראשון הושלמה בשלהי חודש אב של אותה שנה. לצורך ההדפסה נסע הראי"ה לוורשה ולוילנה. עריכת החלק השני נסתיימה כעבור חודשים מספר, בתחילת חודש חשוון תרמ"ט (1888), והוא נדפס בסמוך. עותקים מן המאסף נשלחו לאישים שונים והאדר"ת סייע בהפצת המאסף. פרסום שני החלקים הראשונים עורר הד ציבורי.
בזמן הדפסת החלק השני של "עיטור סופרים" היה החלק השלישי מוכן לעריכה, אולם בחורף של אותה שנה חלתה אשתו של הראי"ה, הרבנית בת שבע שרה-רבקה אלטה (בתו של האדר"ת), במחלה קשה. היא נפטרה בבוקר י"ג באייר תרמ"ט (14 במאי 1889). במכתב אל הרב חיים חזקיהו מדיני ("השדי חמד") הבהיר הראי"ה כי מחלת רעייתו ולאחר מכן פטירתה, הובילו יחד להפסקת הוצאת הקובץ. "שהיה חליה ארוך בעוונותי הרבים... ומאז השברתי מאוד... ולא היה לאל ידי לצאת המערכה, לערוך בעבודת העיטור סופרים". עוד כתב הרב קוק אל השדי חמד כי אם יזדמן לידו סכום כסף מתאים, ישוב לעריכת הקובץ.
תוכן.
בכותרת המשנה של החלק הראשון צוין כי מטרתו "להגדיל תורה ולהאדירה, ולהרחיב גבולי החכמה והדעת עם יראת ד', לאגוד יחד מפלגות ישראל בדרך שלום ואהבת אחים, נוסד ברצון אדירי עם ד' בדורנו, הי"ו". נוסח דומה אולם קצר יותר נקבע גם בפתח הקובץ השני. בחתימת מאמרו "ריהטא דחקלאי" הבהיר הראי"ה שמטרת ייסוד הקובץ היא "בירור הלכה ברורה המזדמנת חדשים לבקרים, על פי רוב דעות של גדולי הדור החיים איתנו".
החלק הראשון נדפס ובראשו הסכמות מאת האדר"ת, הנצי"ב מוולוז'ין מרבותיו של הראי"ה, הרב שלמה כהן רבה של וילנה, הרב יצחק אלחנן ספקטור רבה של קובנה, הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן ("הגדול ממינסק"), הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי (מחבר "מלבושי יום טוב"), הרב מרדכי גימפל יפה (דוד אבי הראי"ה), הרב חיים יהודה ליב ליטווין, ועוד.
בין המאמרים בחלק הראשון: מאמר פתיחה נרחב מאת הראי"ה תחת הכותרת "שער הסופר", ומאמר רעיוני בשם "זוהר אור בהיר" מאת הרב זאב טברסקי (ראו להלן). וכן דיונים תורניים, הלכתיים והגותיים, מאת הנצי"ב, הרב שלמה כהן, הראי"ה, הרב שלמה קלוגר, האדר"ת, ועוד. לאחר מכן נדפס מדור "לשכת הסופר" – הערות העורך הראי"ה על המאמרים השונים. בין הכותבים בחלק השני: המדפיס הוורשאי ר' יצחק סולבסקי, הרב מאיר מיכל רבינוביץ, הרב שלמה קלוגר, האדר"ת, הרב יוסף זכריה שטרן, וכן מאמרים והערות מאת הראי"ה.