עם השנים הוקמו לאורך הקו מספר תחנות נוספות: תל אביב – ההגנה, תל אביב – השלום, תל אביב – אוניברסיטה, קיסריה – פרדס חנה, חיפה – חוף הכרמל, חיפה – בת גלים, מרכזית המפרץ וחוצות המפרץ. במקביל, נסגרו תחנות קטנות כדוגמת תחנת עין הים, בוסתן הגליל, חצרות יסף, שבי ציון, זכרון יעקב, כפר ויתקין ושפיים.
שלוחות.
שלוחות היסטוריות.
במהלך שנות המנדט הוקמו והופעלו מספר שלוחות תעשייתיות ושלוחות למחנות צבאים. היום נשארו בשטח רק שרידים בודדים כעדות לקיום השלוחות האלה.
אינתיפדת אל-אקצא
כריסטיאן קאראמבו
כריסטיאן קראמבו
רזה פהלווי
Advanced Micro Devices
הנגובר
Hangover
האנגובר
חוקי המשחק
חוקי המשחק (צרפתית: La règle du jeu) הוא סרט משנת 1939 שבוים בידי ז'אן רנואר, העוסק במעמד העליון בחברה הצרפתית לפני מלחמת העולם השנייה. סרטו של רנואר הוא בחלקו עיבוד של Les Caprices de Marianne פרי עטו של אלפרד דה מיסה. זוהי קומדיית מצבים פופולרית בת המאה ה-19. כיום נחשב סרט זה כסרטו הטוב ביותר של רנואר וכאחד הסרטים הטובים ביותר בתולדות הקולנוע.
הסרט הוא פארסה ההופכת לטרגדיה בחלקה האחרון. הוא מאופיין במרכיבי נושאים השכיחים בסרטיו של רנואר, כגון היחסיות המוסרית המוצגת על ידי גיבורי הסרט והוקעתו של המוות חסר התוחלת.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל כשהטייס אנדרי ז'ירו נוחת בשדה התעופה לה בורג'ה שמחוץ לפריז, בצרפת. חברו אוקטביוס מקבל את פניו ומתחוור לו שכריסטין, האישה שאנדרי אוהב, לא באה לשדה התעופה לקבל את פניו. ליבו של אנדרי נשבר, ברגע ששדרן הרדיו עולה לשידור הוא משתתף בתוכנית, מסביר את צערו ומגנה את האישה שנטשה אותו.
כריסטין היא אוסטרית, והיא מקשיבה לשידור מדירתה הפריזאית, בעודה מטופלת בידי המשרתת שלה, ליזט. כריסטין נשואה מזה שלוש שנים לרוברט דה לה שסנייה. ליזט נשואה לשומייקר מזה שנתיים, השומר-הצייד באחוזה הכפרית, אולם היא מסורה יותר למאדאם כריסטין. מערכת היחסים שהייתה לכריסטין עם אנדרי ידועה לבעלה, לעוזרתה, ולחברה אוקטביוס. לאחר שכריסטין ורוברט משוחחים בעליצות על ההצגה הרגשית של הנאמנות זו לזו, עוזב רוברט את החדר על מנת לעשות שיחת טלפון. הוא קובע פגישה עם פילגשו ז'נבייב ביום המחרת.
רוברט מכריז בדירתה של ג'נבייב, כי הוא חייב לסיים את היחסים, אולם הוא מזמין אותה לחופשת סוף שבוע באחוזתה הכפרית, לה קולונייר, שלו ושל כריסטין. מאוחר יותר משפיע אוקטביוס על רוברט להזמין את אנדרי לכפר גם כן. הם מתלוצצים שייתכן שאנדרי וג'נבייב יהפכו לזוג, על מנת לפתור את הבעיות של כולם.
באחוזה מכין שומייקר את הקרקע ומנסה להיפטר מהארנבים. מרסו, צייד לא מורשה, מתגנב לאחוזה על מנת להשיב לעצמו ארנב שנלכד באחת ממלכודותיו. לפני שעולה בידו להימלט, לוכד אותו שומייקר ומתחיל להצעיד אותו מחוץ לאחוזה כשרוברט דורש לדעת מה התחולל. מרסו מסביר שהוא מסוגל לצוד ארנבים ורוברט מציע לו משרה כמשרת. בהיותם בתוך הבית מפלרטט מרסו עם ליזט, אשתו של שומייקר.
בנשף מסכות שנערך באחוזה מתהווים קשרים רומנטיים שונים. בחממה החשוכה והמבודדת של האחוזה, מצהיר אוקטביוס בפני כריסטין כי אף הוא אוהב אותה והם מחליטים באימפולסיביות להימלט יחדיו. שומייקר ומרסו, שגורשו יחדיו מן האחוזה, מבחינים יחדיו בסצנה המתחוללת בחממה ומזהים בטעות את כריסטין כאשתו של שומייקר, ליזט, זאת מכיוון שכריסטין לובשת את שכמייתה וברדסה של ליזט. אוקטביוס שב לרגע קט לבית ושם מניאה אותו ליזט מרעיונו לנוס יחדיו עם כריסטין. כתוצאה מכך, הוא שולח את אנדרי לפגוש את כריסטין. ברגע שאנדרי נכנס לחממה שוגה שומייקר בזהותו אותו כאוקטביוס, שהוא מאמין שיש בכוונתו לגנוב ממנו את אשתו. הוא יורה והורג את אנדרי. לאחר מכן מסביר רוברט לאורחים כי הייתה זו "תאונה".
קבלת הסרט.
הסרט גונה מיד בצאתו לאקרנים בשל היותו סאטירה על המעמד העליון הצרפתי והתקבל בלעג על ידי הקהל הצרפתי בהצגת הבכורה. המעמד העליון מתואר בסרט כגחמני ומסור לתאוותיו, ואינו שת ליבו לתוצאות מעשיו. הממשלה הצרפתית החרימה את הסרט באותה עת, אולם לאחר המלחמה הוא הוגדר על ידי מבקרים כאחד הסרטים הטובים ביותר בתולדות הקולנוע.
סגנון.
הסרט חוקי המשחק ראוי לציון בשל שימושו בטכניקת מיקוד עמוק של המצלמה, כך שהאירועים המתרחשים ברקע הם חשובים כמו אלו שבחזית.
רנואר העניק ב-1954 ריאיון לז'אק ריבט ולפרנסואה טריפו, שהודפס ב'ז'אן רנואר', בו הוא אומר: "העבודה על הסרט עוררה בי השראה לעשות הפסקה ולהימלט מנטורליזם לחלוטין, זאת על מנת לנסות לגעת בסוגה מעט קלאסית ופיוטית יותר". הוא הודה כי הוא כתב את התסריט שוב ושוב, ולעיתים נטש את כוונותיו המקוריות לחלוטין, לאחר שעבודתו עם השחקנים במהלך הסרט עוררו תגובות אותן הוא לא חזה. כבמאי הוא חיפש: "להתקרב לדרך שבה דמויות יכולות להסתגל לתאוריות שלהן בחיים האמיתיים, בהיותן נתונות למכשולים הרבים בחיים, השומרים עלינו מלהיות תאורטיים ומלהיוותר תאורטיים."
הסרט היה חביב על במאים רבים אחרים, דוגמה אחת לכך היא רוברט אלטמן, שבסרטו גוספורד פארק העתיק רבים ממרכיבי העלילה (סיפורם של אריסטוקרטים בכפר, אצילים ומשרתיהם, רצח) וחולק כבוד לרנואר עם התייחסות ישירה לסצנת הציד הידועה.
הכבש הששה עשר
מתכת כבדה
אבדיס דרואוניאן
רכזת אלחוטית
השריר המך-קוצי
השריר הַמַּךְ-קוֹצִי (TA: Musculus infraspinatus), הממוקם בחלקה האחורי של עצם השכם, הוא אחד מהשרירים מסובבי הכתף. השריר מכונה על פי מיקומו על עצם השכם, בגומץ שמתחת לקוץ השכם.
השריר פועל על מפרק הזרוע כמסובב לכיוון חיצוני של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.
תיאור.
תחילתו של השריר המך-קוצי בגומץ המך-קוצי של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז באמצעה של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.
עצבוב.
השריר המך-קוצי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב רום עצם השכם (Nervus suprascapularis).
תאוות בצע (סרט)
תאוות בצע (באנגלית: Greed) הוא סרט דרמה אילם משנת 1924, בבימויו של אריך פון שטרוהיים. העלילה מתחקה אחר רופא שיניים הגון שרעייתו זוכה בפרס הגדול בלוטו, דבר ההופך אותה לאחוזת דיבוק אחר כסף. ברגע שמאהבה הקודם בוגד ברופא ומציגו כרמאי נחרבים חייהם.
הסרט הוא בכיכובם של גיבסון גווילנד, זאסו פיטס, ז'אן הרשולט, דייל פולר, טמפה פיגו, סילביה אשטון, צסטר קונקלין, ג'ואן סטנדינג, וג'ק קרטיס.
הסרט הוא עיבוד של פון שטרוהיים ושל ג'וזף פרנהאם את הרומן Mcleague, פרי עטו של פרנק נוריס. הקרדיט בגוף הסרט לג'ון מאתיס היה במפורש מחויבות חוזית לחלקה ב-מטרו-גולדוין-מאייר, מכיוון שהיא לא הייתה מעורבת דה פקטו בהפקה.
ההפקה.
סיפור עשיית הסרט נהפך להיות אגדה הוליוודית. פון שטרוהיים ניסה תחת חסותם של אולפני גולדווין לצלם גרסה שלמה בכל פרט ופרט של הספר. זאת על מנת לתפוש את הרוח האותנטית של הסיפור. הוא התעקש על אתרי הצילום בסן פרנסיסקו, הרי סיירה נבדה ועמק המוות, זאת חרף תנאים קשים בהם נתקל.
התוצאה הייתה גרסה מדהימה באורכה שחבקה עשר שעות, והופקה בעלות של מעל חצי מיליון דולרים - סכום כסף שלא נשמע עליו עד אותה עת. לאחר שהקרין את הגרסה המלאה של הסרט עמד בפני התחייבות חוזית. מטרו-גולדווין-מאייר, האולפן שרכש את גולדווין במהלך ההפקה, כפו על פון שטרוהיים לערוך את הסרט לאורך סביר יותר. ובעזרת סיועו של עמיתו, הבמאי רקס אינגראם, והעורך גראנט ויטוק, הוא קיצץ את הסרט באי רצון לכדי ארבע שעות. הסרט נלקח מידי פון שטרוהיים ונחתך שוב, חרף מחאותיו. אפילו דמויות מפתח הוסרו מהגרסה הסופית, כך שהוא יכל להיות מוקרן במסגרת זמן סבירה. עותקים קיימים של 'תאוות בצע' מוקרנים במשך שעתיים ועשרים דקות. קטעיו של הסרט שנקטעו נהרסו (למרות שנראה שהרבה מזה שרד לפחות עד לשנות החמישים המאוחרות). הסרט הזה נודע כאחד המפורסמים ביותר שבין 'הסרטים האבודים' בהיסטוריה של הקולנוע. גרסת הסרט שהופצה הייתה כישלון קופתי וגונתה באכזריות על ידי המבקרים. בשנים מאוחרות יותר, אפילו בגרסה הקצרה יותר, נחשב הסרט כאחד הסרטים הריאליסטיים הטובים ביותר שנעשו בתקופתו. ניתן לצפות בתצלומים נדירים של הנעשה מאחורי הקלעים של 'תאוות בצע' בסרט של גולדווין Souls for Sale.
בשנת 1999 החליטו אולפני טרנר (מחזיקי הזכויות כרגע על הסרט) "ליצור מחדש" את הסרט, קרוב ככל האפשר לגרסה המקורית. זאת הם עשו תוך השוואת הצילומים הקיימים עם צילומי סטיל של הסצינות האבודות, בהתאם לקווי המתאר המקוריים שהנחה הבמאי אריך פון שטרוהיים. אורך הסרט המשוחזר הוא כארבע שעות והוא הופק על ידי ריק שמידלין.
סרטים קלאסיים אחרים עם תצלומים חסרים כוללים את סרטו של אורסון וולס האמברסונים המופלאים, סרטו של פרנק קפרה Lost Horizon, סרטו של ג'ורג' קיוקור A Star is Born, וסרטו של פון שטרוהיים המלכה קלי.
הסרט נבחר לשימור על ידי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
גיבסון (חברת גיטרות)
השריר התת-שכמי
השריר התת-שכמי (TA: Musculus subscapularis) ממוקם בין עצם השכם לבין בית החזה. השריר הוא אחד מארבעת השרירים מסובבי הכתף.
השריר פועל על מפרק הזרוע כמסובב לכיוון פנימי של הזרוע וכמקרב של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.
תיאור.
תחילתו של השריר בגומץ התת-שכמי שבעצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בגבשושית הקטנה של עצם הזרוע.
עצבוב.
השריר התת-שכמי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב תת-עצם השכם העליון ודרך עצב תת-עצם השכם התחתון (Nervi subscapulares).
נונצ'אקו
שואת העם הארמני