האטריות בדרך כלל ממלאות את מקומו של האורז בארוחה. למרות זאת, תאבונם של היפנים לאורז חזק כל כך שבהרבה מסעדות ניתן למצוא מנות המערבבות אטריות ואורז.
לחם.
לחם אינו אוכל יפני מסורתי, אבל מאז הכרתו במאה ה-19 הוא הפך להיות נפוץ.
מנות עיקריות ותוספות נפוצות.
תבשילי מחבת.
צורת בישול זו אינה שיטה יפנית מקורית, למרות זאת תבשילי ירקות במחבת הפכו למנה מקובלת מאוד בבתי היפנים מאז 1950.
ארוחות לאירועים מיוחדים.
בתרבות היפנית קיימים מאכלים הקשורים לזמני פסטיבל או אירועים.
בחלקים מסוימים בארץ, כל יום ראשון או חמישה עשר של חודש, אנשים אוכלים תערובת של אורז עם אדזוקי.
חטיפים ומתוקים.
מתוקים בסגנון יפני (וואגאשי).
הוואגאשי כוללים:
מתוקים בסגנון מערבי (יואגאשי).
יואגאשי הם מתוקים בסגנון מערבי, אבל ביפן הם בדרך כלל קלילים וספוגיים.
בית חנינה
מוזיקת רנסאנס
מקובל לומר כי מוזיקת הרנסאנס נתחמת בין השנים 1450–1600, לאחר תקופת ימי הביניים ולפני תקופת הבארוק. יש המקדימים את תחילתה לסוף המאה ה-14 ויש המאחרים עד לשנת 1470.
בין חידושי התקופה נמנים התפתחות המדריגל, מתן חשיבות יתר למוזיקה הכלית, וכן חלו שינויים במיסה.
מגמות במוזיקת הרנסאנס.
תקופת הרנסאנס מציגה מפנה בהתפתחות המוזיקה המערבית הכנסייתית.
מוזיקת הרנסאנס צמחה על רקע התפתחות מוזיקת החולין בחצרם של פיליפ הטוב וקרל האמיץ – הדוקסים של בורגונדיה, אשר שלטו במחצית הראשונה של המאה הט"ו. בין המלחינים שהם קירבו לחצרותיהם נמנים גיום דופאי, ז'יל בנשואה הפרנקו-פלמיים, וכן ג'ון דאנסטפל האנגלי. המחצית השנייה של המאה הט"ו נשלטת בידי יוהנס אוקכם וכן ז'וסקן דה פרה שפעלו בחצר מלכי צרפת.
מוזיקת הרנסאנס נבדלת מזאת של ימי הביניים בין השאר בכך, שמעתה הפוליפוניה מחליפה את הקנטוס פלאנוס, וכן מועשרת במרכיבים מתוך מוזיקת החולין. המיסה הפוליפונית מגיעה לשיאה בעזרתם של שלושה מלחינים: ג'ובאני פלסטרינה, תומאס לואיס דה ויקטוריה, וכן אורלנדו לאסוס.
השאנסון, המיסה, והמוטט – שהיו קיימים כבר בימי הביניים, מתעשרים במרכיבים מקומיים. בצפון איטליה מתפתח המדריגל מתוך הפרוטולה. הכרומטיזם מוביל להיעלמות השיטה המודאלית של ימי הביניים - וניתן להחשיבו, כשלב חשוב בהתפתחות ההרמוניה.
מוזיקת הרנסאנס נחשבת לתור הזהב של המוזיקה הווקאלית (המוזיקה המושרת, בשונה מן המוזיקה האינסטרומנטלית- המנוגנת). בתקופה זו פרחו ארבעה ז'אנרים ווקאליים עיקריים:
המנון סרביה
בוז'ה פראבדה (בסרבית, באותיות קיריליות: Боже правде, בתרגום לעברית: "אלוהים של צדק") הוא המנון הרפובליקה של סרביה. הלחן נכתב על ידי דאבורין ינקו (Даворин Јенко), והמילים על ידי יובאן ג'ורג'ביץ' (Јован Ђорђевић), בשנת 1872. בהתחלתו שיר חגיגי בוז'ה פראבדה היה המנונה של ממלכת סרביה. כיום בהמנונה של סרביה המילה מלך הוחלפה במילים: ארץ ואלוהים.
עד להחלטתו של בית משפט החוקתי של בוסניה והרצגובינה, מתאריך 29 בינואר 2007, היה זה גם המנונה של רפובליקה סרפסקה, ישות בתוך בוסניה והרצגובינה. אז הוכרז כלא תואם את חוקתה של המדינה, היות שהוא איננו מבטא את רגשותיהם של הבוסניאקים והקרואטים כעמים החוקתיים של הישות לצד הסרבים. החלטה זאת נכנסה לתוקפה עם פרסומה בתאריך: 31 במרץ 2007. כיום המנונה של סרפסקה הוא מויה רפובליקה Mоја Република (הרפובליקה שלי).
מלון מצודת דוד
מלון מצודת דוד הוא מלון ברחוב המלך דוד בירושלים, בשכנות למלון המלך דוד הוותיק.
היסטוריה.
המלון נבנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מפיתוח מתחם ממילא, על חורבותיהם של כמה גושי בניינים מן השכונה ההיסטורית שנהרסו. הוא תוכנן בידי האדריכל משה ספדיה כמבנה בצורת פרסה, המדמה מבנה תיאטרון רומי ומתנשא לגובה עשר קומות. שתי זרועות המבנה מסתיימות בטרסות מדורגות המהוות את מרפסות הסוויטות שלו, ומשקיפות אל מגדל דוד וחומות העיר העתיקה. המבנה, המשתלב בתכנון הכולל של מתחם ממילא שתוכנן כולו בידי ספדיה, הוא בסגנון נאו-אוריינטלי המשלב אלמנטים ירושלמיים ומזרח תיכוניים עם אדריכלות מודרנית מקורית. במלון 384 חדרים וסוויטות, שקרוב למחציתם נשקפים לעיר העתיקה ויתרתם לעיר החדשה.
המלון נמצא בבעלות קבוצת אלרוב של היזם ואיל הנדל"ן אלפרד אקירוב. הוא נפתח בשנת 1998 תחת השם "הילטון ירושלים", ונוהל בתחילתו בידי רשת הילטון הבינלאומית בהתקשרות שנועדה להעניק לו מוניטין בינלאומיים, יוקרה וניהול מקצועי. בשנת 2001 נתגלעו חילוקי דעות עסקיים ומשפטיים בין אקירוב לבין רשת הילטון, והיא הוצאה מניהול המלון. לאחר שהוחלט שלא ליצור התקשרות חדשה עם חברת ניהול בינלאומית אחרת, הוסב שמו ל"מלון מצודת דוד" והוא מנוהל בידי חברת אלרוב מלונות כחלק מקבוצת אלרוב. בבוררות שהתנהלה בין חברת אלרוב לחברת המלונות הילטון, קבע הבורר בשנת 2009, כי הביטול במאי 2001 של הסכם הניהול של בית מלון היה שלא כדין. הבורר פסק לרשת הילטון פיצוי של כ-20.5 מיליון דולר.
המלון ממוקם בסמיכות למלון ממילא ששייך אף הוא לקבוצת אלרוב, ושני המלונות מפעילים מערכת הזמנות ומכירות משותפת.
בשנים 2010, 2011, 2014 דורג המלון בין עשרת "המלונות הטובים ביותר במזרח התיכון" של קונדה נאסט טראבלר.
היפוטלמוס
יותרת המוח
אוניברסיטת וירג'יניה טק
בית האמנים ע&quot;ש יוסף זריצקי
בית האמנים על שם זריצקי
תאטרון אלחריזי
מוזיקת הרנסאנס
מטבח יפני
מולא מוסטפא ברזאני
צמצום מזון
כדורגל חופים
כדורגל חופים הוא משחק כדור בין שתי קבוצות על משטח חול. מקורו בברזיל.
במשחק משתתפים חמישה שחקנים בכל קבוצה, ויש אפשרות להחלפתם בשחקנים מחליפים הממתינים בספסל. אחד מהשחקנים בכל קבוצה הוא שוער, ולו מותר לגעת בכדור בידו ברחבת השוער (שליש משטח המגרש). האחרים הם שחקני שדה המשחקים בעזרת הרגליים והראש בלבד. כל שחקן רשאי להחליף את השוער בתפקידו במהלך המשחק, אולם חובת המאמן לעדכן את שופט המשחק על דבר החילוף. כמו כן, מותר לבצע חילופי שחקנים ללא הגבלה, על פי החלטת מאמן הקבוצה.
משחק כדורגל חופים מתנהל על משטח חול כאשר השחקנים יחפים. אורך המשחק 36 דקות, המחולקות לשלושה שלישים בני 12 דקות כל אחד. המנצחת במשחק היא הקבוצה שכבשה מספר רב יותר של שערים בתום המשחק. במצב של שוויון בתום 36 הדקות, המשחק נמשך להארכה בת 3 דקות (בסגנון שער הזהב). אם גם בהארכה לא מושגת הכרעה, המשחק מוכרע על ידי בעיטות הכרעה.
על כל ניצחון, מקבלת קבוצה 3 נקודות, ועל הפסד היא לא מקבלת נקודות בכלל. אם הקבוצה נגררת לפנדלים ומנצחת, היא מקבלת 2 נקודות בלבד לטבלה.
המגרש.
אורך המגרש בכדורגל חופים הוא בין 35–37 מטרים ורוחבו בין 26–28 מטרים.
המערכה במזרח התיכון במלחמת העולם השנייה
המערכה במזרח התיכון הייתה מערכה במלחמת העולם השנייה, בה לחמו כוחות בריטים לשמירת השליטה במזרח התיכון, ומניעת חדירת השפעת גרמניה הנאצית, וזאת כנגד כוחות צרפת של וישי, אך גם כנגד כוחות מקומיים, שפעלו ממגוון של מניעים כנגד הנוכחות הבריטית במזרח התיכון והמדיניות הבריטית במזרח התיכון, ובהשפעת הלחימה בזירות אחרות, ובמיוחד המערכה בצפון אפריקה.
סקירה כללית.
במהלך המערכה במזרח התיכון נאלצו הבריטים להתמודד בזירות הבאות:
על אף שאזור דרום מערב אסיה לא היה זירה ללוחמה בקנה מידה גדול במהלך מלחמת העולם השנייה, לא ניתן היה לדעת זאת מראש. עם נפילת צרפת, ונפילת סוריה ולבנון להשפעת משטר שיתוף הפעולה של צרפת של וישי בשנת 1940, לאור הנייטרליות של מדינות כטורקיה ופרס שאף נטו לעיתים אל צד מדינות הציר, ולאור הצורך בנתיבי אספקה אל ברית המועצות לאחר המתקפה הגרמנית על ברית המועצות, והתקדמות הגרמנים במדבר המערבי במהלך המערכה בצפון אפריקה, היה האזור בעל חשיבות לשני הצדדים. תעלת סואץ הייתה בעל ערך אסטרטגי משמעותי ביותר. לפני קרב אל עלמיין, והתהפכות הגלגל בזירה הסובייטית לאחר קרב סטלינגרד, עלה חשש להשתלטות גרמנית על האזור אם דרך טורקיה, או בפלישה לקפריסין או ללבנון, או באמצעות הבסת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי במצרים. החשש היה מפני התקדמות גרמנית דרך סיני וארץ ישראל וחבירה אל הכוחות הגרמנים שהתקיפו את הסובייטים בדרום ברית המועצות, או התקדמות לשם השתלטות על המושבות הבריטיות בהודו, וחבירה לכוחות יפן בדרום מזרח אסיה.
מבנה הפיקוד.
כוחות חבר העמים הבריטי במזרח התיכון היו בדרך כלל תחת פיקודו של הפיקוד הכללי במזרח התיכון שישב בקהיר. יוצאי דופן היו הכוחות בפרס שלעיתים באו תחת פיקודו של מפקד הכוחות בהודו.
המפקדים הכלליים הבריטים במזרח התיכון היו:
ארץ ישראל.
היחס של תושבי ארץ ישראל, יהודים וערבים, אל הממשל הבריטי, לא היה אחיד. בקרב הערבים רבים הצטרפו אל הבריטים במאבקם כנגד הנאצים, אך רבים ראו במלחמה הזדמנות לסלק מהאזור הן את הבריטים והן את הציונים. חלק מההנהגה הפלסטינית הביאה גישה זו אף לצעדים מעשיים. המופתי חג' אמין אל-חוסייני, אשר גורש מארץ ישראל, הכריז ב-25 בנובמבר 1941 ג'יהאד כנגד בעלות הברית, בחש בנעשה בעיראק והסית שם כנגד בעלות הברית, ואף הגיע לגרמניה, נפגש עם היטלר ופעל שם כמסית ותועמלן, ואף גרוע מכך . הנאצים עודדו את הנטיות האנטי-בריטיות בקרב הערבים. עם כל זאת, באופן כללי ניתן לציין כי לאחר דיכוי המרד הערבי הגדול, עוד בטרם פרצה המלחמה, הייתה הזירה הערבית בארץ ישראל שקטה בדרך כלל.