דמויות נוספות קשורות לגופים שמימיים במערכת השמש.
רקע והשקפה.
בת 14, קטון ואביה יצאו לטיול מביתם בכריסטצ'רץ' מעל מעבר ארתור לחוף המערבי. הטיול סיפק השראה להתעניינותה בגילויי הזהב של החוף המערבי בשנת 1860 והיא החלה לחשוב על סיפור. היא בילתה זמן רב בעיר הוקיטיקה בזמן שכתבה את הספר שנים רבות אחר כך.
קטון חזרה להוקיטיקה במרץ 2014. היא ערכה מסיבת עיתונאים בתיאטרון ריג'נט עם המו"ל הבריטי שלה, מקס פורטר, מול קהל קוראים. היא חשפה כי השתמשה באתר Papers Past של הספרייה הלאומית של ניו זילנד כדי למצוא שמות מתאימים לדמויותיה. כיוון שבלפור שם יוצא דופן בתקופת הבהלה לזהב, ההנחה היא שקטון אימצה את שם משפחתו של המהנדס הימי ג'יימס בלפור שנערך לאפשרות להגיע לנמל הוקיטיקה במהלך הבהלה לזהב.
המפיק הבריטי אנדרו וודהד ביקש לעבד את הרומן לטלוויזיה, כשקטון התעקשה שהסדרה תצולם בחוף המערבי, שכן החי והצומח שם הם ייחודיים למקום.
עיבודים.
הרומן עובד למיני סדרה טלוויזיונית בת שישה פרקים על ידי Working Title ואולפני Southern Lights Films בשיתוף TVNZ, Fremantle ו-Silver Reel. את הסדרה ביימה קלייר מק'ארתי כאשר גם מחברת הרומן אלינור קטון הייתה מעורבת בתהליך ההפקה. ההפקה מומנה על ידי נציבות הקולנוע של ניו זילנד. הסדרה עלתה לראשונה ברשת TVNZ 1 ב-17 במאי 2020 והיא זמינה גם בשירות הסטרימינג של TVNZ, TVNZ On Demand . בבריטניה מופצת הסדרה על ידי BBC Two.
מיכאל מיילר
מיכאל מיילר (בהולנדית: Michael M. Meijler; נולד ב-12 בדצמבר 1970) הוא כימאי ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ראש המחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מחקרו עוסק בתקשורת כימית בין חיידקים.
נוסף לכך, הוא אתלט ישראלי בעבר, 3 פעמים אלוף ישראל (1999, 2001 ו-2002) בריצת 3000 מטר מכשולים. מדורג במקום השישי בכל הזמנים בריצה זו.
ביוגרפיה.
מיילר נולד וגדל באמסטרדם, הולנד. בגיל 15 החל להתאמן באתלטיקה בריצות למרחקים בינוניים וארוכים והיה לאחד האתלטים הטובים ביותר בהולנד. הוא עלה לישראל בשנת 1997.
קריירה ספורטיבית.
מיילר השתתף במכביה ה-14 בשנת 1993 ובמכביה ה-15 בשנת 1997 כחבר במשלחת ההולנדית.
בתחרות שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-13 ביוני 1999 סיים מיילר במקום רביעי בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 8:58.63 דקות ודורג במקום הרביעי בכל הזמנים. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:07.79 דקות. באליפות אירופה לאומות דרג ב' סיים מיילר במקום שמיני בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:31.65 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:25.20 דקות ושנה לאחר מכן הוא הגן על תוארו וזכה בפעם השלישית בתוצאה של 9:13.89 דקות.
באליפות ישראל במרוצי שדה (10.5 ק"מ) שנערכה בשנת 2002 הוא סיים במקום רביעי.
תחרויות אתלטיקה לוותיקים.
באליפות ישראל ה-56 בריצת שדה (10.5 ק"מ) שנערכה ב-17 בפברואר 2017 זכה מיילר במדליית זהב לגילאי 45–49 בתוצאה של 39:21 דקות.
קריירה אקדמית.
מיילר סיים תואר ראשון בכימיה ותואר שני בכימיה אורגנית באוניברסיטת אמסטרדם. את הדוקטורט בכימיה אורגנית השלים במכון ויצמן למדע. בשנת 2006 הוא הצטרף לסגל המחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. את הפוסט דוקטורט שלו ביצע בסן דייגו, ארצות הברית.
מחקרו של מיילר עוסק בתקשורת כימית בין חיידקים.
חיים אישים.
מיילר נשוי לפרופ' ליטל אלפונטה, להם שתי בנות. המשפחה מתגוררת בעומר.
בשנת 2019 השתתף מיילר בתוכנית המציאות נינג'ה ישראל.
ג'וזפין קוקריין
ג'וזפין גאריס קוקרן (מאוחר יותר – קוקריין; באנגלית: Josephine Garis Cochran או Chocrane; 8 במרץ 1839 – 3 באוגוסט 1913) הייתה עקרת בית אמריקאית, שהמציאה את מדיח הכלים האוטומטי המסחרי הראשון, אותו תכננה במחסן מאחורי ביתה ובנתה בעזרת המכונאי ג'ורג' באטרס.
קוקריין קיבלה הכרה לאחר מותה, כשנכנסה ב־2006 להיכל התהילה של הממציאים הלאומיים (National Inventors Hall of Fame) על המצאת מדיח הכלים.
ביוגרפיה.
נולדה בשם ג'וזפין גאריס במחוז אשטבולה, אוהיו ב־8 במרץ 1839 וגדלה בוולפראיסו, אינדיאנה. קוקריין הייתה בתם של המהנדס העירוני ג'ון גאריס ואירן פיץ'-גאריס.
לאחר שעברה להתגורר בבית אחותה בשלביוויל, אילינוי, היא נישאה לוויליאם קוקרן ב־13 באוקטובר 1858. שנה קודם לכן, ניסה ויליאם את מזלו בבהלה לזהב של קליפורניה וחזר בידיים ריקות. בהמשך הוא הפך לסוחר אריזות מזון מצליח ופוליטיקאי במפלגה הדמוקרטית. לוויליאם וג'וזפין נולדו שני ילדים, האלי וקתרין.
ב־1870 עברה המשפחה להתגורר באחוזה והצטרפה לחברה הגבוהה בשיקגו. לאחר ארוחת ערב חגיגית שנערכה בביתם, אחדים מכלי החרסינה שעברו בירושה במשפחה נסדקו בעת הדחת הכלים. המקרה עודד את קוקריין לחפש אלטרנטיבה טובה יותר להדחה ידנית של כלי החרסינה העדינים.
מותה והכרה לאחר מותה.
קוקריין הלכה לעולמה ב־3 באוגוסט 1913 בשיקגו, אילינוי, כתוצאה משבץ או מתשישות ונקברה בבית הקברות גלנווד בשלביוויל, אילינוי. ב־2006 היא נכנסה להיכל התהילה של הממציאים הלאומיים.
מדיח הכלים של קוקריין.
הגברים הראשונים ששכרה קוקריין כדי לבנות את מדיח הכלים שלה התעקשו לשנות את העיצוב אך הניסיונות לא עלו יפה. עוד קודם לכן ניסו אחרים לתכנן מדיח כלים שיצליח מסחרית; ב־1850 תכנן ג'ואל יוטון מתקן ידני להשריית כלים במים. ב־1860 הכניס ל. א. אלכסנדר שיפורים במתקן כשהוסיף מנגנון הילוכים ידני שסובב את אוסף הכלים בתוך גיגית מלאה במים. אף אחד מהמתקנים האלה לא נמצא יעיל במיוחד.
קוקריין תכננה את הדגם הראשון של מדיח הכלים שלה במחסן מאחורי ביתה בשלביוויל, אילינוי, בעזרת המכונאי ג'ורג' באטרס. מאוחר יותר עבד באטרס במפעל הראשון לייצור מדיח הכלים. כשהחלה לבנות את המכונה, היא מדדה תחילה את גודל הכלים ויצרה תאים מחוטי תיל. כל אחד מהתאים תוכנן בהתאמה לצלחות, לספלים או לקעריות. התאים הוכנסו לתוך גלגל שהונח בשכיבה בתוך דוד פחם והופעל בעזרת מנוע. עם ההפעלה ניתזו מי-סבון חמים מחלקו התחתון של הדוד כלפי מעלה, ושבו והמטירו אותם חזרה על הכלים. מדיח הכלים של קוקריין היה הראשון שעשה שימוש בלחץ מים במקום במברשות לצורך ניקוי הכלים שבתוכו.
מיד לאחר רישום הפטנט ב־28 בדצמבר 1886, הקימה את חברת הייצור גאריס-קוקריין (Garis-Cochrane Manufacturing Company). היא הציגה את המכונה החדשה שלה ב־1893, בתערוכה העולמית של שיקגו, שם הותקנו תשעה מדיחי כלים מתוצרת גאריס-קוקרן במסעדות ובביתנים ביריד. המכונה עוררה עניין רב בקרב בעלי מסעדות ובתי מלון, שבהם אספקת מים חמים לא הייתה מוגבלת. היא זכתה בפרס הראשון של התערוכה על "המבנה המכני, העמידות, וההתאמה לסוג העבודה הטובים ביותר."
חברת הייצור גאריס-קוקרן ייצרה מדיחי כלים ידניים וגם כאלה שפעלו באמצעות ספקי כוח, והתרחבה הודות להתמקדותה בבתי מלון ובלקוחות עסקיים נוספים. בשנת 1897 שונה שם החברה ל"חברת מדיחי הכלים קרסנט מבית קוקרן" (Cochran's Crescent Washing Machine Company).
לאחר מותה של קוקריין ב־1913, נרכשה החברה על ידי חברת הייצור "הובארט" והפכה לחלק מחברת קיצ'נאייד (KitchenAid). החברה החדשה התמקדה תחילה בהרחבת ההיבט המסחרי עד שהציגה ב־1949 את מדיח הכלים הראשון של קיצ'נאייד, שעוצב על בסיס התכנון המקורי של קוקריין. בשנות ה־50 של המאה ה־20, לאחר שהחלו לבנות בפרברים בתים חדשים עם צנרת מתאימה לשימוש במים חמים מאוד, הפך מדיח הכלים למכשיר שכיח במשקי הבית בארצות הברית.
המאורות (סדרת טלוויזיה)
המאורות (באנגלית: The Luminaries) היא מיני-סדרה טלוויזיניות בריטית-ניו זילנדית ששודרה בשנת 2020, המבוססת על הרומן באותו שם משנת 2013 מאת אלינור קטון.
הסדרה מגוללת את סיפורה של הרפתקנית צעירה בשם אנה ותרול, שנסעה מבריטניה כדי להתחיל חיים חדשים בחוף המערבי של האי הדרומי. הסדרה עלתה לראשונה ברשת TVNZ 1 ב-17 במאי 2020 והיא זמינה גם בשירות הסטרימינג של TVNZ, TVNZ On Demand וברשת BBC Two בבריטניה.
עלילה.
סדרת הדרמה מספרת את סיפור האהבה, הרצח והנקמה מהמאה ה-19 כשגברים ונשים מרחבי העולם מגיעים כדי להרוויח את הונם בחוף המערבי הפרוע של האי הדרומי של ניו זילנד, בתקופת הבהלה לזהב.
הפקה.
בשנת 2019 דווח כי BBC Two עובדת על עיבוד טלוויזיוני, בבימויה של קלייר מקארתי. הסדרה הופקה על ידי Working Title Television עבור BBC Two בשיתוף TVNZ, Fremantle ו-Silver Reel, במימון של נציבות הקולנוע של ניו זילנד.
הפצה.
פרק הבכורה שודר ברשת TVNZ 1 ב-17 במאי 2020 והסדרה זמינה גם בשירות הסטרימינג של TVNZ, TVNZ On Demand. בבריטניה מופצת הסדרה על ידי BBC Two.
ג'אד בושלר
ג'אדסון דונלד "ג'אד" בושלר (באנגלית: Judson Donald "Jud" Buechler; נולד ב-19 ביוני 1968) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2002. לאורך 12 עונותיו בליגה זכה ב-3 אליפויות כשחקן שיקגו בולס (1996–1998), וקלע 3.3 נקודות בממוצע למשחק ב-36.6% קליעה לשלוש.
מאז עונת משמש כעוזר מאמן בקבוצת ניו יורק ניקס.
קריירת מכללות.