ג'וֹזוּאֶה אלסנדרו מיכֶּלֶה קרדוצ'י (באיטלקית: Giosuè Alessandro Giuseppe Carducci) (27 ביולי 1835 - 16 בפברואר 1907), משורר איטלקי, דוקטור לפילוסופיה ומרצה לספרות איטלקית באוניברסיטת בולוניה וסנאטור.
חייו.
קרדוצ'י נולד בוואלדיקסטלו (Valdicastello) שבנפת לוקה. אביו היה רופא, ששימש כמורה הראשון שלו. מגיל צעיר התעניין בספרות הקלאסית ובעיקר בגדולי משוררי איטליה. האזור שלו סופח לטוסקנה בשנת 1847 והוא למד בפירנצה והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת פיזה Scuola Normale Superiore, שם גם הוכתר בתואר דוקטור. תקופת מה עסק בהוראה פרטית ובשנת 1861 התמנה למרצה לספרות איטלקית באוניברסיטת בולוניה. הוא שימש בתפקיד הזה למשך כארבעים שנה. קרדוצ'י היה פטריוט מסור ונאבק בכנסייה ובדת. תחילה היה רפובליקאי ולאחר מכן מלוכני, אך תמיד היה נגד הכיבוש של אוסטריה ולמען עצמאות איטליה. בגיל 55 התמנה לסנאטור.
הוא הקדיש את קובץ השירים הראשון לזכרו של לֵאופארדי. שירתו מהפכנית (הוא מהלל את גיבורי המהפכה הצרפתית), נלהבת ונאבקת בדת ובכנסייה. באודות בארבאריות הוא מביע געגועים ליופי העולם ההלני. שירתו מצטיינת בכוח עז ומשמעת חזקה. שיריו מצטיינים במוזיקה נפלאה. הוא היה גם מבקר חשוב ונואם מחונן שידע לבטא את רעיונותיו בעושר לשוני ובמקוריות. הוא ניחן בשנינות וידע להשתמש בסאטירה. כתב מסות על המשוררים הקלאסיים של איטליה.
בשנת 1906 הוענק לו פרס נובל לספרות "לא רק בגלל ידיעותיו המרובות ועבודותיו בשטח המחקר, אלא בעיקר לאות הוקרה על האנרגיה הפלסטית, עושר הסגנון והכוח הלירי שבהם מצטיינות יצירות המופת שלו בשירה".
נפטר בבולוניה בשנת 1907.
מאניק סטריט פריצ'רס
כליאה בבידוד
תא בידוד, הוא חדר המשמש לכליאה בבידוד, צורת ענישה שבה מונעים מאסיר כל מגע עם אנשים מלבד סוהרים ואנשי רפואה. צורת ענישה זו נחשבת לבין הקשות ביותר בכלא.
בדרך כלל תא בידוד הוא תא קטן, נטול חלונות או בעל צוהר קטן, שבו מושם האסיר כדי לבודדו משאר אוכלוסיית האסירים, ובו הוא מבלה את כל זמנו (או את רובו המכריע) עד לתום תקופת הענישה הספציפית. בסיום פרק הענישה חוזר הנענש ומשולב עם שאר אוכלוסיית הכלואים בבית הסוהר. לעיתים קרובות התא נמצא בצינוק.
בידוד נחשב במקומות מסוימים לענישה מוגזמת ואכזרית, בשל השפעותיו על מצבו הנפשי של האסיר. הטוענים בזכות השימוש בבידוד מציינים את חשיבותו לשם הפרדת אסירים המסוכנים לסביבתם משאר הכלואים. לעיתים משמש תא הבידוד להגנה על אסירים שנמצאים בסכנת פגיעה מחבריהם, כסוג של מעצר הגנתי.
באדן פאול
צ'ינגיז אייטמטוב
צ'ינגיז אייטמטוב (קירגיזית: Чыңгыз Айтматов; 12 בדצמבר 1928, קירגיזסטן - 10 ביוני 2008, גרמניה) הוא סופר שכתב יצירות בקירגיזית וברוסית, שקצתן תורגמו לעברית, הנחשב לאחד הסופרים החשובים של ארצו קירגיזסטן. נקרא על שמו של ג'ינגיס חאן.
חייו.
אייטמטוב נולד ב-1928 לנגינה וטורקול אייטמטוב שהיו עובדי ציבור ואחזו במשרות שונות במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, בשנת 1937 בזמן שלטון האימים של סטלין נאסר אביו במוסקבה נאשם ב"בורגנות לאומנית" והוצא להורג. כשהיה בן 14 הפסיק אייטמטוב את לימודיו והחל לעבוד בעבודות שונות בן השאר היה עוזר המזכיר של סובייט הכפר, גובה מיסים, עוזרו של מהנדס, סבל ועוד.
ב-1951 נשא לאישה את קרס שאמשיבב (Keres Shamshibaev), ואיתה נולדו לו שלושה בנים ובת אולם נישואיו לא נמשכו זמן רב והוא נישא בשנית ב-1981 למריה אורמטוב.
אייטמטוב סיים את הפקולטה לזוֹאוֹטכניקה במכון לחקלאות בקירגיזסטן והחל לעבוד כמומחה לחיות משק, בין 1956 ל-1958 למד במכון גורקי לספרות במוסקבה, ב-1958 החל לכתוב בפראבדה וכתב שם עד 1966. ב-1959 הצטרף למפלגה הקומוניסטית והמשך דרכו רצופה בתפקידים בשדה הפוליטיקה והרוח בין השאר מילא את התפקידים הבאים: יושב ראש אגודת הקולנועים (1964–1985) ויושב ראש אגודת הסופרים בקירגיזסטן (החל מ-1985), חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בקירגיזסטן, ציר בסובייט העליון של ברית המועצות, חבר מועצת הנשיאות ויועץ למיכאל גורבצ'וב נשיא ברית המועצות, שגריר רוסיה ללוקסמבורג ועוד.
בערוב ימיו שימש אייטמטוב כשגריר קירגיזסטן בבלגיה, באיחוד האירופי, בנאט"ו, באונסק"ו, בהולנד ובלוקסמבורג, והתגורר בבריסל.
אייטמטוב היה חבר האקדמיה האירופית לאמנות ומדעים, וחבר באקדמיה למדעים של קירגיזסטן.
הוא נפטר ב-10 ביוני 2008.
דרכו האומנותית.
אייטמטוב החל את עבודתו האמנותית בתרגום מספר ספרים מרוסית לקירגיזית, לעוגמת נפשו גילה לאחר התרגום שאלו כבר תורגמו לפני כן, בין 1952 ל-1954 פרסם אייטמטוב שני ספרים ברוסית: "נער העיתונים דיזיניו" ו"אשים" ב-1954 פרסם את סיפורו הראשון בקירגיזית "גשם לבן". בשנת 1958 פרסם את סיפורו "ג'מילה" וזכה בזכותו לפרסום והערכה גם בארצות המערב. הסופר והמשורר הצרפתי, לואי אראגון אף הגדיל וכינה את הסיפור: "סיפור האהבה היפה בעולם". ב-1963 זכה בפרס לנין על קובץ סיפוריו "סיפורי ערבה והר" שהכיל בין השאר את "ג'מילה", כמו כן זכה בפרס המדינה על הנובלה שלו "שלום גלוסארי". ב-1993 זכה בפרס אוסטריה לספרות אירופאית. אייטמטוב כתב הן בקירגיזית והן ברוסית, אך עם השנים קטן נפח הכתיבה שלו בקירגיזית.
יצירותיו.
יצירותיו המרכזית:
סיטויין
סיטויין (Sittuyin) הוא הגרסה הבורמזית למשחק השחמט. שניהם, לצד משחקי השוגי, שיאנג-צ'י, מקרוק וגאנגי, הם צאצים של המשחק ההודי העתיק צ'טורנגה. כיום המשחק אינו נפוץ, אך הוא עדיין משוחק במחוזות הצפוניים של בורמה. פירוש שם המשחק הוא "הצגה של הצבא".
מטרת המשחק.
מטרת המשחק, כמו בכל גרסאות הצ'אטוראנגה, היא לגרום לכך שהמלך יהיה מאוים (בסכנת שבייה) ולא יוכל לצאת ממנה. גרימת מצב בו אין ליריב מהלך לעשות בתורו (למעט ניצחון) הוא אסור.
הכלים.
הכלים זהים לכלים בשאתראנג', ותנועותיהם זהות (למעט הפיל, שזז צעד אחד באלכסון או אחד קדימה, כמו הפיל במאקרוק ואוק צ'אטראנג וגנרל הכסף בכל גרסאות שוגי). הנחת הכלים, לעומת זאת, היא שונה: בהתחלה הרגלים מונחים על הערוגות 3א-ד וערוגות 4ה-ח (לבן) ו-6ה-ח ומשבצות 5א-ד (שחור). הלבן מניח את כליו מאחורי חייליו (על ערוגות 3ה-ח ושורות 1 ו-2) בכל דרך שהוא רוצה, אחריו השחור עושה את אותו הדבר (על ערוגות 6ה-ח ושורות 7-8).
קידום הרגלים.
מהפינה השמאלית העליונה ועד הימנית התחתונה מתוח אלכסון, וכנ"ל לגבי הפינה הימנית העליונה ועד השמאלית התחתונה. כאשר חייל מגיע למשבצת דרכה עובר אחד מאלכסונים אלה יכול לקבל קידום ולהפוך לפֶרְז (ראו ערך שאתראנג') (נקרא "גנרל" במשחק זה). אם הוא עובר את הערוגה הזו, אין ביכולתו לקבל קידום. כאשר הוא מגיע לשורה האחרונה-הוא משותק.
לשחקן ניתן לקדם את הרגלי שלו רק אם הפרז שלו נשבה.
מנקינד
מדליין אולברייט
מדליין ג'אנה קורבל אולברייט (באנגלית: Madeleine Jana Korbel Albright; 15 במאי 1937 – 23 במרץ 2022) הייתה דיפלומטית אמריקאית ממוצא יהודי (בת ליהודים שהמירו דתם לנצרות) שכיהנה כמזכירת המדינה ה-64 של ארצות הברית.
אולברייט הוכרזה כמועמדת לתפקיד על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ב-5 בדצמבר 1996. לאחר שאושרה בידי הסנאט של ארצות הברית, היא הושבעה לתפקיד ב-23 בינואר 1997. אולברייט הייתה האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד, והאישה בעלת הדרג הבכיר ביותר בהיסטוריה של הממשל האמריקאי עד אותה עת.
היא כיהנה כפרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. היא החזיקה בתואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה ובמספר תוארי כבוד. כמו כן כיהנה כיושבת ראש הדירקטוריון של המועצה לענייני חוץ בארצות הברית. במאי 2012 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית מידי הנשיא ברק אובמה.
היא שלטה בשפות אנגלית, צרפתית, רוסית וצ'כית. כמו כן דיברה פולנית וסרבו-קרואטית, והייתה מסוגלת לקרוא בשפות אלו.
נעוריה ותחילת דרכה.
נולדה בשם מאריֶה יאנה קורבֶּלוֹבה (בצ'כית: Marie Jana Korbelová) בפראג שבצ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה) לאב הדיפלומט הצ'כי יוזף קורבל ולאמה אנה (שפיגלובה). היא גדלה כנוצרייה קתולית על ידי הוריה שהמירו את דתם מיהדות לנצרות, במטרה לברוח מרדיפות אנטישמיות. בחייה הייתה נוצרייה אפיסקופלית. "מדליין" היה גרסה צרפתית ל"מדלנקה", כינוי צ'כי שסבתה נתנה לה. אולברייט אימצה את השם החדש כשלמדה בבית ספר שווייצרי.
בשנים 1936–1939 היה אביה בשליחות דיפלומטית מטעם צ'כוסלובקיה בבלגרד, יוגוסלביה. בעקבות החלטת ועידת מינכן על חלוקת צ'כוסלובקיה במרץ 1938, ובשל קשריו של אביה עם הנשיא אדווארד בנש, מצאה משפחתה מקלט בלונדון. רבים מקרוביה היהודים בצ'כוסלובקיה נספו בשואה, ביניהם שלושה שנרצחו באושוויץ. למרות זאת היא אמרה שנודע לה על מוצאה היהודי רק בבגרותה.
לאחר המלחמה משפחתה חזרה לצ'כוסלובקיה, אולם הם עברו לארצות הברית ב-1948, לאחר שהקומוניסטים השתלטו על המדינה, והתיישבו בדנוור. אביה לימד באוניברסיטת דנוור ויסד את בית הספר ללימודים בינלאומיים שם. בין תלמידותיו הייתה קונדוליזה רייס, לימים מזכירת המדינה. אולברייט הפכה לאזרחית ארצות הברית ב-1957. היא למדה מדעי המדינה במכללת וולסלי ובסיום לימודיה במאי 1959 התחתנה עם העיתונאי ג'וזף מדיל פטרסון אולברייט. לזוג נולדו שלוש בנות. הם התגרשו ב-1982. אולברייט למדה וקבלה תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה.
קריירה ציבורית.
בשנים 1976 עד 1978 הייתה עוזרת של הסנאטור אדמונד מאסקי ומ-1978 עד 1981 הייתה חברת צוות בבית הלבן ובמועצה לביטחון לאומי בממשלו של ג'ימי קרטר, והייתה אחראית לחקיקה הקשורה למדיניות חוץ.