כספי השמיע את המערכון לראשונה כאלתור בעת שהתארח בתוכנית ציפורי לילה של דורי בן זאב בגלי צה"ל ב-1977. המערכון זכה לתפוצה נרחבת והושמע תדירות ברדיו, בעיקר בגלי צה"ל (שדר הרדיו אלי ישראלי נהג להשמיע את המערכון כל יום בתקופה מסוימת, עד שנגנבה ההקלטה המקורית), אך לאחר שיצא בתקליט שדרים הושמע גם בשעת המערכונים של קול ישראל ברשת ב'. ב-1990 הוציא כספי את המערכון באופן רשמי באלבום שירים במיץ עגבניות, שהוקדש כולו למערכונים ולשירים הומוריסטיים. בהקלטה החדשה הותיר כספי את קול הצחוק של דורי בן זאב, שהוקלט באופן ספונטני בזמן ההקלטה המקורית.
המערכון הוא מונולוג של כספי, המספר במבטא מרוקאי כבד ובעברית משובשת על סכסוך שפרץ בין מכרה שלו, שרה, והשכן שלה, מוריס, על רקע תחביבו של הלה לגדל יונים והעובדה כי אלו "עומדים על הכביסה של שרה ומ-ח-ר-ב-נ-י-ם על הכביסה". הסכסוך מתדרדר ולאחריו תוהה הדובר, בשורה מפורסמת שזכתה לחיים משלה, "אז אני לא מבין למה אומרים שהיונה מביאה את השלום!". שורות אחרות מן המונולוג הפכו אף הן למצוטטות תדיר, כמו למשל תיאור העבודה של שרה: "מכבסת - תולה".
טי. וי. בודהה
טי. וי. בודהה (באנגלית: TV Buddha) הוא שמו של מיצב וידאו משנת 1974 של האמן אמריקאי יליד קוריאה הדרומית נאם ג'וּן פייק.
העבודה מורכבת מכן לבן עליו מונח פסל בודהה עשוי ברונזה. אל מול הפסל מותקנת מצלמת וידאו אשר מעבירה את דמותו אל מוניטור קטן הניצב מול הדמות. למעשה, השיקוף של הדמות במוניטור יוצר "מעגל סגור" ובו הפסל מתבונן בעצמו. בתיאור סיטואציה כזו מובעת ביקורת על האופן התפיסה של הווידאו ושל התרבות הוויזואלית הפוסט מודרנית, ביקורת אשר הובעה גם ביצירות אחרות של פייק.
סוג ביקורת זה, המצביע על הייצוג העצמי המוגבר של המדיום הטלוויזיוני, הופיע החל מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית, אצל חוקרים כגון מרשל מקלוהן אשר טבע את האימרה "המדיום הוא המסר".
שר במשרד ראש הממשלה
אלגול
חוליו גונזאלס
חוליו גונזאלס (בספרדית: Julio González; 21 בספטמבר 1876 - 27 במרץ 1942), פסל וצייר ספרדי, קשור אל הסגנון הקוביסטי באמנות. ביחד עם פבלו פיקאסו נחשב לאחד ממפתחי פיסול האסמבלאז' הקוביסטי.
מלנקוב
בית חרושת לתארים
המונח בית חרושת לתארים (באנגלית: diploma mill או degree mill) מתאר מוסדות אשר מציגים עצמם כמוסדות להשכלה גבוהה, אך אינם מוכרים על ידי גופים רשמיים ככאלה; ואשר התארים המוענקים על ידיהם ניתנים ללא פיקוח על רמת הלימודים ועל תוכנם. לעיתים, המבקשים לקבל תואר אקדמי ממוסדות אלה אינם נדרשים לעשות כל עבודה אקדמית, ולעיתים העבודה הנדרשת מהם אינה מידתית לתואר, והיא קלה במיוחד.
"בתי החרושת לתארים" מציגים את עצמם לעיתים קרובות במצג שווא בשמות דומים לאלה של מוסדות אקדמיים ידועים. כך, למשל, קיים מוסד אשר קרוי "האוניברסיטה האמריקאית של לונדון" (American University of London), אך אינו מוכר ומסתמך בין היתר על העובדה כי קיימות מספר אוניברסיטאות פרטיות ידועות שם מחוץ לארצות הברית אשר נושאות בשם "האוניברסיטה האמריקאית" (בפריז, בביירות ובקהיר).
במקרים רבים מציגים עצמם "בתי חרושת לתארים" כמוסדות ללימוד מרחוק. מספר מוסדות כאלה פעלו בארצות הברית עד שנת 2000 ונסגרו מאז, בהם American Coastline University ו-Columbia Pacific University. פעילותם פגעה בשמם הטוב של מוסדות לגיטימיים להשכלה גבוהה שפעלו באמצעות לימוד מרחוק, ובמוניטין של בוגריהם.
מאפיין נוסף של בתי החרושת לתארים הוא העובדה כי הם מציגים לעיתים באתרי האינטרנט שלהם "הוכחות" על רישומם במרשם החברות המקומי (אך זוהי אינה הוכחה להיותם רשאים לספק תארים) או מציגים תעודות המעידות כי הם מוסדות מוכרים, אך הגופים אשר העניקו להם את ההכרה הנ"ל הם עצמם גופים פיקטיביים אשר במקרים רבים הוקמו על ידי החברות המפעילות את המוסדות.
בישראל.
במישור החוקי בישראל, חוק המועצה להשכלה גבוהה אוסר על פתיחת מוסד אשר לא הוכר ו"מעניק, או מבטיח להעניק, תואר אקדמי או נקודות זכות לקראת תואר אקדמי, אלא אם ניתנה למוסד תעודת היתר מאת המועצה"; ואוסר על מוסד לכנות עצמו "אוניברסיטה, טכניון, מכון טכנולוגי, פקולטה, אקדמיה, בית-ספר גבוה, מכללה אקדמית, השכלה גבוהה או חינוך גבוה – בין בנפרד ובין בסמיכות, ובין בצירופו, כשם או כתואר, לכינוי אחר, בין בעברית ובין בלועזית, אלא אם המוסד הוכר".
מוסדות לא-ישראליים אשר פתחו שלוחה אקדמית בישראל לא יכלו לקבל הכרה מן המועצה להשכלה גבוהה (שכן אינם מוסדות ישראליים), והפיקוח על פעילותם היה במשך שנים מצומצם למדי. מגמות כלכליות הגבירו מצד אחד את הביקוש מצדם של עובדי השירות הציבורי (עובדי חינוך והוראה, משרתי צבא קבע, אנשי המשטרה והשב"ס) לתארים, אשר יגררו עמם הטבות שכר ובמקביל, את נכונותם של מוסדות במדינות זרות לפתוח "שלוחה" בישראל. ב-1999 הפסיקה המועצה להשכלה גבוהה את פעילותן של שלוחות רבות שנחשדו כ"בתי חרושת לתארים". חלק מן השלוחות פועלות בהתאם לכללים מוסכמים (ואחת מן השלוחות, שלוחת טורו קולג', אף עברה הסבה והפכה למוסד אקדמי ישראלי, מכון לנדר), אך לגבי אחדות מהשלוחות התגלעו מחלוקות אשר מעמידות אותן בחשד כי נהגו לעיתים כ"בתי חרושת לתארים".
ב-2001 החלה חקירת משטרה בעניינן של שלוחות מכללת ברלינגטון ואוניברסיטת לטביה (שתיהן הופעלו על ידי אותו גורם מסחרי). החקירה העלתה, בין היתר, כי עובדי ציבור בכירים, ובכללם ח"כ יאיר פרץ, ראש עיריית בית שמש דניאל וקנין ויו"ר הסתדרות המורים אברהם בן שבת קיבלו תואר במרמה מן המוסד (פרץ אף הגיש עבודה אקדמית של סטודנטית אחרת, ללא שינוי ציוני המגדר הדקדוקיים בעבודה). ראש החברה שהפעילה את השלוחות, אברהם אבן חן, הורשע במתן שוחד ובמכירת תארים אקדמיים. בעקבות החקירה, ביטלו גופים ציבוריים שונים את הטבות השכר שהעניקו לבוגרי שלוחות אלו. בוגרי השלוחות עתרו לבג"ץ, אשר ציווה על המדינה, באמצעות צו ביניים, לבחון כל בוגר לגופו ולא לבטל את התארים בצורה גורפת. לאחר בדיקה, נקבע ב-2005 כי מרבית התארים פסולים, וכי "בעבודות הגמר של 450 בוגרים נמצאו פגמים. 850 בוגרים אחרים לא הראו התמצאות בסיסית בתחום שלמדו. כ-550 בוגרים לא שיתפו פעולה עם הבדיקה שערך משרד החינוך. אצל 1,100 שקיבלו תואר ראשון במנהל עסקים נמצאה אי התאמה בקורסים שלמדו." במאי 2007 דחה בג"ץ עתירה בנושא, שהגישו כמה מאות בוגרי האוניברסיטה שתאריהם לא הוכרו. שלוחה נוספת שנטען לגביה כי היא "בית חרושת לתארים" היא שלוחת אוניברסיטת לינקולן (האמברסייד). במקרה אחר, התגלה כי עובדי הוראה וציבור אחרים רכשו תארים של אוניברסיטת יון קראנדגה המולדבית, ללא עבודה בכלל. במקרה זה האחרון, הודיעה האוניברסיטה המולדבית כי אין לה דבר וחצי דבר עם ה"שלוחה" שהוקמה בישראל וזו היוותה למעשה שלוחה פיקטיבית.
בחוק המועצה להשכלה גבוהה נכלל סעיף 25טז, שקבע כי תואר שניתן על ידי שלוחה של אוניברסיטה זרה בישראל, שניתן לה רישיון מטעם המועצה להשכלה גבוהה, דינו, לכל דבר ועניין כדין התואר הזהה המוענק על ידי מוסד-האם בארץ-האם. ב-29 במרץ 2005 אישרה הכנסת תיקון לסעיף זה, שבו נוספה, לאחר המילים "לכל דבר ועניין", ההסתייגות "למעט לעניין קבלה לעבודה, לעניין דירוג העובד ודרגתו ולעניין שכר ותנאי עבודה". דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים תיקון זה "לאפשר למעסיק גמישות ושיקול דעת בתגמול עובדים בעלי תארים מסוגי מוסדות שונים". בתיקון זה פגע המחוקק במוטיבציה לרכוש תואר בבית חרושת לתארים.
יש הטוענים שגם באוניברסיטאות המכובדות נפתחים מסלולים מיוחדים, בעלי אופי המתקרב לזה של "בית חרושת לתארים":
בעקבות ההכרה בתואר רב כתואר המזכה עובדי מדינה בהטבות שכר בדומה לתואר אקדמי, עברו מאות חיילי צבא הקבע, שוטרים וסוהרים הכשרה לרבנות במכללות שנפתחו לשם כך, ונחשדות ששימשו כבית חרושת לתארים. בשנת 2014 הורשעו ב"תיק הרבנים" שבעה נאשמים בהוצאת תעודות הסמכה כוזבות לרבנות ליותר מ-1,000 אנשי צבא ומשטרה. ערעורים לבית המשפט העליון על הרשעות אלה נדחו ברובם.
תארים פיקטיביים נוספים.
כחלופה לתארים פיקטיביים, ישנם פוליטיקאים ואנשי ציבור הנוהגים לשלם עבור קורסים ממוסדות אקדמאיים ולהתהדר בתעודה שקיבלו. אחד המסלולים הבולטים לכך הוא "Leadership Training" של בית הספר למדיניות ציבורית של אוניברסיטת הרווארד (Harvard Kennedy School). תעודה המעידה על השתתפות בתוכנית זו איננה תואר אקדמי, אולם פוליטיקאים רבים מתגאים בה.
MQ-9 ריפר
MQ-9 ריפר (Reaper; מאנגלית: קוצר, השם גם מרמז למלאך המוות, שכינויו הוא The Grim Reaper; כינויו המקורי היה RQ-9 פרדטור B) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) בעל יכולת תקיפה שפותח על ידי ג'נרל אטומיקס אירונאוטיקל סיסטמס.
עיצוב.
ה-MQ-9 ריפר גדול יותר מקודמו, ה-MQ-1 פרדטור, ובעל יכולת נשיאת חימוש במשקל הגדול פי 15 ומהירות שיוט גבוהה פי 3, בהשוואה ל-MQ-1. הוא יכל לשאת עד 4 טילי AGM-114 הלפייר.
היסטוריה.
כטב"ם מדגם MQ-9 ריפר חיסל את קאסם סולימאני ב-3 בינואר 2020.
RQ-9 פרדטור B
פרדטור B
חנתיליש השני
חַנְתִילִיש השני היה ככל הנראה בנו של אלוומנש ומלך החתים בתקופת הממלכה החתית התיכונה באמצע המאה ה-15 לפנה"ס.
חנתיליש השני היה המלך הראשון זה תקופה ארוכה, אשר המלכות עברה אליו בירושה. זאת אנו יודעים כיום מתוך מסמכי המלכות, שבהם יש התייחסות מפורשת להעברת השלטון מאלוומנש לבנו חנתיליש יחד עם האדמות השייכות לממלכה.