ליפנים שעל איוו ג'ימה היה מכ"ם שבאמצעותו נשלחו התראות על מטוסי B-29 שהגיעו מאיי מריינה. מטוסי קרב שבסיסם היה באיוו ג'ימה תקפו מדי פעם את המטוסים הללו, שהיו פגיעים במיוחד בדרכם ליפן כיוון שהיו עמוסים בפצצות ובדלק. כמו כן, האי שימש כבסיס הצלה אווירי־ימי לאחר כיבושו. אולם הצידוק המסורתי לחשיבות האסטרטגית של איוו ג'ימה למאמץ המלחמתי של ארצות הברית היה שהאי מספק נקודת נחיתה ותדלוק מחדש למפציצים האמריקאים בדרכם למשימות אל יפן וממנה. ב־4 במרץ, כאשר המלחמה עדיין התנהלה, דיווח המפציץ דינה מייט של קבוצת ההפצצה התשיעית של חיל האוויר על מחסור חמור בדלק כאשר היה ליד האי וביקש רשות לבצע נחיתת חירום. למרות אש אויב, נחת המטוס בחלקו של האי שהיה בשליטת בעלות הברית, ללא כל פגיעות, קיבל טיפול ותדלוק והמריא בחזרה. בסך הכול, נמנו במהלך המלחמה 2,251 נחיתות של מפציצי B-29 באיוו ג'ימה.
אולם שיקולים אלו לא היו בעלי משקל בקבלת ההחלטה על כיבוש האי, שהייתה מבוססת כולה על הדעה של הצבא וחיל האוויר שהאי יכול לשמש בסיס למטוסי קרב שילוו משימות הפצצה ארוכות טווח. ליווי כזה לא היה מעשי ואף לא היה נחוץ, ובמהלך המלחמה טסו מעל איוו ג'ימה רק עשר טיסות כאלה. גם צידוקים אחרים שנויים במחלוקת. אף על פי שמספר מטוסי יירוט יפניים חנו באיוו ג'ימה, השפעתם על מאמץ ההפצצה האמריקאי הייתה שולית: במהלך שלושת החודשים שלפני הפלישה הופלו רק 11 מטוסי B-29 בקרבות עם מטוסי היירוט היפניים. טייסי המפציצים לא ראו צורך לעשות עיקוף מיוחד ליד האי. כיבוש איוו ג'ימה לא השפיע על מערכת ההתראה המוקדמת היפנית, שהמשיכה לקבל מידע על המפציצים מהאי רוטה (שמעולם לא הותקף).
מספר אנשי צוות של מטוסי B-29 שהופלו ניצלו על ידי מטוסי חילוץ וכלי שיט שפעלו מהאי, אולם איוו ג'ימה היה רק אי אחד מתוך איים רבים שהיה יכול לשמש למטרה זו. באשר לחשיבות האי כאתר נחיתה ותדלוק עבור המפציצים, קפטן רוברט בארל מחיל הנחתים, שהיה אז מדריך באקדמיית הצי של ארצות הברית, טען שרק חלק קטן מתוך 2,251 הנחיתות היו בגלל מקרה חירום אמיתי, ורובן היו בעיקר בשביל בדיקות טכניות רגילות, אימונים או תדלוק. לפי בארל:
למרות זאת, במהלך קידום המכירות של ספר המחקר של בארל בנושא, רוחות איוו ג'ימה, המפיצים שעבד עמם ציינו שהאבדות היוו בסיס למה שהם כינו "יראת הכבוד כלפי חיל הנחתים", שלא רק סימלה את "הרוח הלאומית האמריקאית" אלא גם הבטיחה את "ההישרדות המוסדית" של חיל הנחתים.
מורשת.
צי ארצות הברית העניק לשלוש ספינות את השם USS איוו ג'ימה.
בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ממוקמת אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית המתארת את הנפת הדגל בסוף הקרב. כמו כן, במוזיאון הזיכרון של חיל הנחתים, הנמצא מחוץ לוושינגטון הבירה, יש פסל הממחיש את התמונה המפורסמת שנועד להנצחת החיילים שנפלו בקרב.
ב־19 בפברואר 1985, יום השנה לפלישה, נערך מאורע בחוף שבו החלה הפלישה, שנקרא "איחוד מחדש של כבוד". באירוע השתתפו חיילים לשעבר משני הצדדים הלוחמים. במרכז האתר שבו נערך המפגש הוקמה אנדרטה שעליה נחרטו משפטים על ידי אנשים משני הצדדים. היפנים עמדו ליד הר סוריבאצ'י, היכן שהיו הכתובות ביפנית, והאמריקאים עמדו ליד החוף, היכן שהיו הכתובות באנגלית. לאחר הסרת הלוט והענקת פרחים, נציגים מטעם שתי המדינות התקרבו אל הפסל; כאשר נפגשו, הם לחצו ידיים. החיילים הוותיקים חיבקו אחד את השני ובכו.
טקס הזיכרון האמריקאי־יפני המשותף לרגל יום השנה החמישים לקרב נערך ליד האנדרטה במרץ 1995. ימי זיכרון נוספים נערכו בשנים שלאחר מכן.
פארק גבעת אינווד
פארק גבעת אינווד (באנגלית: Inwood Hill Park) הוא פארק ציבורי בחלקו הצפוני ("העליון") של האי מנהטן בעיר ניו יורק. הפארק מנוהל על ידי מחלקת הפארקים של עיריית ניו יורק.
הפארק ממוקם לאורך גדת נהר ההדסון בין רחוב דייקמן וקצה הצפוני של האי מנהטן.
פני השטח.
הפארק הוא פארק סלעי, ותצורותיו נוצרו על ידי קרחונים בעידן הקרח האחרון. הפארק הוא הפארק היחיד באי מנהטן שלא עוצב על ידי מתכננים.
גבעות מכסות את מרבית פני שטח הפארק, ורובן מיוערות ביותר. בפארק מסלולי הליכה ואופניים רבים, וכן שלושה גני משחקים לילדים, מגרשי כדורסל, כדור בסיס, טניס וכדורגל.
בשטח הפארק מצויה ביצת מלח קטנה בה מקננים עופות מים רבים, כגון אווזים קנדיים, קורמורנים ושחפים.
ביערות מצויים הן ציפורי שיר והן עופות טרף כגון ינשופים וניצים. בשנת 2002 נערך ניסיון להביא לקינון של עיטם לבן-ראש בפארק, ושלושה זוגות עיטמים החלו לקנן בקינים מיוחדים שנבנו עבורם.
שטח הפארק 793,000 מ"ר ולאורכו עובר הכביש המהיר הנרי הדסון, ומסילת רכבת של חברת אמטרק.
אפיגרפיה
אֶפִּיגְרַפְיָה (ביוונית: επιγραφή) היא ענף במדע הארכאולוגיה העוסק במיון ובחקר של כתובות ותחריטי סימנים ואותיות על גבי אבן, מתכת, חרס וחומרים דומים. תחום זה נבדל מתחומי המחקר של כתבי יד עתיקים, שנכתבו בדיו על נייר, גוויל, קלף או פפירוס, תחומים הנקראים "פאפירולוגיה" ו"פלאוגרפיה". ענף האפיגרפיה מהווה את אחד מעמודי היסוד של המחקר הארכאולוגי המודרני.
האפיגרפיה עוסקת הן בחקר בלשני של הכתוב והן בניתוח כתובות אלו כמסמכים המעידים על אירועים היסטוריים ועל חיי התרבות בתקופות קדומות.
מדע האפיגרפיה החל להתפתח במאה ה-16. בראשיתו, הוא התמקד בכתובות בשפה הלטינית. בין חשובי החוקרים בתחום זה ניתן למנות את וילהלם הנצן, בארטלומיו בורגסי, ותאודור מומזן. האחרון היה היוזם של אוסף הכתובות הלאטיניות ("Corpus Inscriptionum Latinarum") – אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1863, שמכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות, ומקבצן לעבודה אחת. עד היום יצאו כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות.
ענף ארכאולוגי הקשור לאפיגרפיה הוא הנומיסמטיקה, העוסק בחקר המטבעות.
אוסקר (רחוב סומסום)
אוסקר הפרצופן (באנגלית: Oscar the Grouch) או אשפח (לפי המלון של רחוב סומסום ) הוא בובה מתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רחוב סומסום". בעונה הראשונה דמותו הופיע בצבע כתום אך מהעונה השנייה ועד היום דמותו בצבע ירוק. הדבר האהוב עליו בחיים הוא אשפה, כפי שמעיד השיר "אני אוהב אשפה".
אוסקר הוא מפלצת נטולת אף, ומתגורר בפח אשפה. הוא בדרך כלל שרוי במצב רוח עצבני ומהווה כעין תמונת מראה שלילית לשאר הבובות החיות ברחוב סומסום, המאופיינות במזג טוב. תחביבו העיקרי הוא אשפה. בדרך כלל הוא מוציא רק את פלג גופו העליון מתוך פח האשפה בו הוא שוכן. כשהוא הולך, נראות רק שתי רגליו, בזמן ששאר גופו נמצא בתוך פח האשפה; עם זאת, באחד הפרקים בגרסה האמריקאית הופיע אוסקר במלוא גופו כשיצא מפח האשפה שלו.
אוסקר הופיע בתפקידי אורח במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה, בהם הגרסה האמריקאית של "אחד נגד מאה", והופעת אורח בסרט "לילה מוטרף במוזיאון 2".
היסטוריה.
בתחילת דרכה של התוכנית לא הופיעו הבובות במסגרת הסדרה עצמה, אלא רק בקטעי הביניים. בעקבות הצלחת הסדרה החל ג'ים הנסון לשלב את הדמויות בסדרה עצמה, ורמז על ציפור ענקית (ציפורת) ועל יצור שחי בתוך פח אשפה (אוסקר). אופי הדמות פותח על ידי הנסון וג'ון סטון, ואישיותו מבוססת על מלצר "גס רוח בצורה מפליאה". קולה של הדמות שאב השראה מנהגי מוניות אמריקאים זועמים. בעיה שהייתה קיימת בתחילת הסדרה הייתה שמפעילו של אוסקר, קרול ספיני, מפעיל גם אותו וגם את ציפורת, אך הבעיה נפתרה כאשר נבחרו מחליפים למקרים בהם שתי הדמויות הופיעו בו זמנית.
בהתחלה הופיע הבובה עם פרווה כתומה, אך הנסון לא היה מרוצה מכך והחליף את צבע הפרווה לירוק החל מהעונה השנייה ואילך.
לדברי רוברט ו. מורו נוצר אוסקר במטרה להדגים גיוון גזעי ואתני, למעשה, על מנת לטפל בבעיות חברתיות באמצעות הבדלתו משאר הדמויות בנושא גזעי ואתני. צופים מסוימים לעומת זאת רואים את אוסקר כילד לאם פונדקאית לעניים.
מאפיינים.
אוסקר הוא עצבני וגס רוח, תכונותיו המרכזיות. לאוסקר תולעת כתומה בשם "סלימי" המתגוררת עמו בפח האשפה, ואליה הוא נחמד לרוב. הדבר היחיד שאוסקר מסוגל להיות נחמד אליו באמת זה ילדים קטנים, שלהם הוא נותן מתנות ומחבב אותם. בנוסף לכך, אוסקר שומר בסוד את אזרחותו וזהותו הקנדית.
פח האשפה.
אוסקר מתגורר בפח אשפה ברחוב סומסום. אף שמבחוץ הפח נראה קטן מאוד, מבפנים גודלו כגודל חדר. זאת ופרטים נוספים אודות פח האשפה שלו ניתן לראות בסרט "הרפתקאות אלמו בזעפניה". במהלך השנים סיפר אוסקר כי יש לו בתוך פח האשפה חווה, בריכה, מגרש החלקה על הקרח ופסנתר גדול אך זה מעולם לא אומת. ככל הנראה פח האשפה שלו גם עמוס בטונות של אשפה.
משפחה.
לאוסקר משפחה גדולה של רוטנים המפוזרת ברחבי העולם, כן ברחבי הגרסאות השונות. אוסקר מתייחס לכל הדמויות לפחות פעם אחת אם זה בשיחות טלפון או במכתבים. אוסקר הוא בן-דודו של הדמות מוישה אופניק מהסדרה הישראלית "רחוב סומסום". לעיתים, בתוכנית הישראלית, התנהלה שיחת טלפון בין מוישה אופניק לאוסקר, כשברקע דמותו של אוסקר הופיע קו הרקיע של מנהטן. במספר פרקים בעונה השנייה של "שלום סומסום" השניים נראו בסדרה יחד לרוב.
סקאזי
סקאזי (באנגלית: Skazi) (נולד ב-8 ביולי 1975) הוא שם הבמה של אשר סוויסה, יוצר מוזיקה אלקטרונית ישראלי.
ראשית חייו.
אשר סוויסה, הידוע בכינויו "סקאזי" נולד בירושלים למשפחה קשת יום; אביו ממוצא יהודי-מרוקאי ואמו ממוצא יהודי-פולני. הוריו התחתנו בגיל 16 והתגרשו בצעירותו, ולדבריו זו הסיבה שמעולם לא התחתן.