ייתכן והיה ניסיון נוצרי לייחס את הפרעות ביהודים דווקא למסע הצלב העממי כדי לנקות את ידם של האצילים וראשי הכנסייה. עם זאת נראה כי דווקא הכוח המזוהה ביותר עם מסע הצלב העממי, זה בהובלתו של פטרוס, לא לקח חלק בפרעות. לעומת זאת, בכתב המיוחס למנהיג קהילת וורמס, שלמה בן שמשון, דווקא גוטפריד מבויון, ממובילי מסע האבירים ושליטה הראשון של ממלכת ירושלים הצלבנית, מוזכר כמי שנשבע לנקום את דמו של המשיח בדמם של יהודים.
תיאוריית ההגדרה העצמית
שחרית (אלבום)
טלאי צווארון
טלאי צווארון הוא סימול אשר נענד על דש הצווארון כחלק ממדי צבא, כוחות ביטחון או שירות אזרחי. טלאים אלו נענדים משני צדדי הצוואר ומשמשים לסימול דרגה, יחידה צבאית, שיוך לזרוע או שיוך לאגף. כיום טלאי צווארון נענדים ברוב הצבאות רק על מדי שרד או מדים ייצוגיים.
השימושים העיקריים של טלאי הצוואר הם לסימול קבוצת דרגות (לרוב דרגות קצונה גבוהות) וסימול שיוך לזרוע בכוחות המזוינים. ארגונים אשר עושים שימוש בטלאים מסוג זה הם לרוב בעלי מאפיינים צבאיים, כגון ארגוני רפואה וכוחות שיטור וביטחון. הכוחות המזוינים של מדינות רבות כוללות שימוש בטלאי צווארון לסימול דרגות קצונה גבוהות לרוב בצבע ועיצוב אחיד, כך נהוג לדוגמה בצבא הבריטי, צבאות המזרח התיכון והצבא הרוסי. השימוש בטלאי צווארון לסימול שיוך לזרוע או אגף בכוחות המזוינים נפוץ מאוד בבונדסוור הגרמני והיה נפוץ גם בברית המועצות.
במקביל לטלאי הצווארון, מדינות רבות עושות שימוש בסימול צווארון בצורת סיכה במקום טלאי. במקרים אלו הסיכה מסמלת לרוב את הארגון, דרגת קצונה, או בצבאות בודדים לסימול שיוך לזרוע או חיל. סיכת דש צווארון נהוגה באופן נרחב בכוחות המזוינים של ארצות הברית. בצה"ל קיים שימוש בסיכת קצונה הנענדת על הדש השמאלי של הצווארון, בעבר היה נהוג לענוד סיכה עם סמל צה"ל על שני דשי הצווארון.
מדינות עיקריות.
הממלכה המאוחדת ומדינות חבר העמים הבריטי.
לכוחות המזוינים של בריטניה ישנה מסורת ארוכה של שימוש בטלאי צווארון, עוד מהתקופה שהמדים הורכבו מצווארון גבוה שצבעו העיד על שיוך החייל לרגימנט מסוים (צבע מכפלת). המסורת המודרנית של טלאי צווארון החלה בסוף המאה ה-19 לציון קציני מטה, במהלך מלחמת העולם הראשונה טלאים שימשו את כלל קציני המטה עם חלוקה לצבעים בהתאם לשיוך החילי של הקצין. החל משנת 1921 טלאי צווארון נענדו רק על ידי קצינים מדרגת קולונל ומעלה, עם חלוקה למספר מצומצם של צבעים לציון מקצועות מסוימים. במלחמת העולם השנייה הצבע הבסיסי היה אדום לסימול קציני מטה כלליים מדרגת קולונל ומעלה, בנוסף היה: כחול בהיר (הנדסה), כחול כהה (חימוש), כחול חיוור (חינוך), ורוד (רפואה), חום ערמוני (שרות וטרינארי), סגול (דת), ירוק (רפואת שיניים) וצהוב (ניהול כספים).
כיום טלאי צווארון נענד על גבי מדים ייצוגיים ומדי שירות (מס' 2 ו-4) בצבא הבריטי, בקרב קצינים מדרגת קולונל בהתאם לזרוע בה הם משרתים. צוערים בצבא, בצי ובחיל האוויר המלכותי עונדים גם הם טלאי צווארון המסמל את דרגתם. במשטרת הממלכה המאוחדת נענדים טלאי צווארון דומים, אך בעלי רקע שחור ועיטור כסוף.
מלבד הממלכה המאוחדת, צבאות חבר העמים הבריטי כגון אוסטרליה, הודו וקנדה כוללות מסורת דומה של ענידת טלאי צווארון על מדי שירות. בצבאות אלו בדומה לכוחות המזוינים של בריטניה קצינים בכירים בצבא היבשה עונדים טלאי צווארון אדום עם עיטור זהוב, בנוסף כוחות משטרה ושירותי ביטחון בחלק ממדינות אלו כוללות מסורת דומה.
גרמניה ואוסטריה.
במדינות דוברות גרמנית, בהן גרמניה, שווייץ ואוסטריה, התפתחה מסורת של ענידת טלאי צווארון הנקרא בגרמנית קרגנשפיגל ("Kragenspiegel") לסימול הן הדרגה והן השיוך החילי או המקצועי. בנוסף קצינים בדרגות בכירות עונדים טלאי צווארון מעוטר בדומה לנהוג במדינות רבות אחרות, אלו מכונים לעיתים ארבסקן-קרגנשפיגל ("Arabesken-Kragenspiegel").
בגרמניה הקיסרית היו נהוגים טלאי צווארון רק בקרב מספר יחידות, קצינים בדרגות גבוהות ויחידות משמר. בתקופת רפובליקת ויימאר שלאחר מלחמת העולם הראשונה הצבא אימץ את השימוש בקרגנשפיגל באופן נרחב יותר לסימול שיוך חילי ודרגה, אך לא במדי הצי.
בתקופת גרמניה הנאצית נמשך השימוש בטלאי לסימול שיוך חילי על ידי צבע הטלאי (ואפנפרבה), בנוסף לטלאי אדום מעוטר לסימול דרגות בכירות. בלופטוואפה ובוואפן אס אס השימוש בטלאי הצווארון הורחב וכלל גם את דרגת העונד. בוואפן אס אס הטלאי היה שחור וכלל לרוב זוג טלאים זהה משני צידי הצוואר, עם זאת יחידות מסוימות כללו את סמל היחידה בטלאי השמאלי (בעיקר יחידות מתנדבים). בלופטוואפה, בדומה לצבא היבשה, צבע הרקע של הטלאי השתנה בהתאם לשיוך או התפקיד של העונד, כך לדוגמה טייסים ויחידות קרקעיות (כגון צנחנים) ענדו טלאי בצבע צהוב שעליו הוצגה גם דרגת העונד.
לאחר המלחמה השימוש בטלאי נמשך בגרמניה המזרחית והמערבית, הצבא היבשה וחיל האוויר, אך לרוב לא בצי (מלבד כמה יחידות הצי של גרמניה המזרחית). עם איחוד גרמניה הבונדסוור הפך לצבא גרמניה וכן עד היום טלאי הצווארון משמש הן לציון דרגות גבוהות והן לסימול שיוך מקצועי לפי צבע הטלאי (ראו ואפנפרבה).
ברית המועצות ורוסיה.
בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה אימצו כוחות הצבא של האימפריה הרוסית את טלאי הצווארון. עם ייסוד ברית המועצות והקמת הצבא האדום, בין 1924 ל-1943 טלאי הצווארון שימש בתור הסימול היחיד לדרגת החייל, בשנת 1943 הוחזרו הדרגות לכותפות וטלאי הצווארון שימש לסימול שיוך מקצועי או חילי של החייל.
כיום טלאי הצווארון משמשים את כלל החיילים והקצינים לסימול שיוך מקצועי וחיל (באמצעות צבע הטלאי, צבע הפאות וסמל חילי). קצינים בדרגות בכירות עונדים טלאי צווארון במורכב מעיטור מוזהב בלבד.
המזרח התיכון.
רוב הכוחות המזוינים של מדינות המזרח התיכון וארצות ערב עושים שימוש בטלאי צווארון אדום או שחור מעוטר, אשר משמש העיקר את דרגות הקצונה הבכירות ביותר. בהם ניתן למנות את מצרים, ירדן וסוריה עם טלאי צווארון אדום ואיראן ועומאן עם טלאי צווארון שחור מעוטר. מסורת המדים והעיטורים של מדינות אלו שואבת רבות ממסורת המדים של האימפריות האירופאיות ששלטו באזור עד למלחמת העולם השנייה ובעיקר בריטניה וצרפת, השימוש בטלאי הצווארון נובע גם הוא ממסורות אלו ודומה לרוב בצבעו ועיצובו לנהוג במדינות אירופה.
הגביע הארץ-ישראלי 1941
הגביע הארץ-ישראלי 1941 הייתה התחרות ה-12 מאז היווסדה. עקב האי-הסכמות בהתאגדות לכדורגל, המשחקים החלו רק ב-20 בספטמבר 1941 והסתיימו ב-15 בנובמבר 1941. בתחרות השתתפו 27 קבוצות. לאור הנוכחות המוגברת של הצבא הבריטי, גדל באופן משמעותי מספר הקבוצות הבריטיות שהשתתפו בתחרות. חלק מהקבוצות הוקמו רק לצורך התחרות ונקראו על שם הקפטן.
מכבי תל אביב זכתה בגביע בפעם הרביעית.
התוצאות.
השלב הראשון.
בשלב זה נערכו 11 משחקים.
שלבי הגמר.
הערה: הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
קנאזווה
קנאזווה (ביפנית: 金沢市) היא עיר הבירה של מחוז אישיקווה שבחבל צ'ובו שביפן. העיר שוכנת לחופו של ים יפן, בחלק האמצעי של האי הונשו. אוכלוסיית העיר מונה 462,478 תושבים, נכון לשנת 2010.
היסטוריה.
הפירוש המילולי של שם העיר הוא "ביצת הזהב", ומקורו באגדה אודות איכר שחיפש תפוחי אדמה באזור, אך תחת זאת מצא באדמה פיסות זהב.
במאה ה-15 נוסדה העיירה מסביב לטירת קנאזווה, אך שליטתו הריכוזית של השוגון ממקום מושבו בקיוטו נחלשה והשליטים המקומיים צברו כוח רב והקימו לעצמם פייף. באותה עת פעל באזור כומר בודהיסטי בשם רניו, שהשתייך לזרם ג'ודו שינשו וסחף אחריו סמוראים ואיכרים כאחד, וצבר כוח פוליטי. לאחר מותו של השליט המקומי ב-1488 החל שלטון איכרים בני ג'ודו שינשו, שנמשך מאה שנים ונקרא "ממלכת האיכרים". מרכז השלטון היה ברכס קודצונו, מקום שהיה מוקף בנהרות משני עבריו, וסביב מרכז שלטון\דתי זה התפתחה עיירה נפרדת שהוקפה בחומה.
בשנת 1580 תקף אחד מהגנרלים של אודה נובונאגה את ממלכת האיכרים וכבש אותה, והפך את העיירה לבסיס צבאי. אולם, שלוש שנים לאחר מכן כבש את האזור טויוטומי הידיושי בעזרתו של מאדה טושיאיאה, והאחרון קיבל את השליטה באזור. טושיאיאה נפטר ב-1599 ובנו ירש אותו, ותחת שליטתו שגשגה העיירה, והמחוז כולו היה העשיר ביותר ביפן, מלבד אלה שבשליטת השוגון. השגשוג הכלכלי הביא לגידול מהיר מאוד באוכלוסייה, וכתוצאה מכך נבנו בעיר רבעים חדשים במהירות כדי לספק את הצורך במגורים של התושבים החדשים, ועד היום מאפיין את העיר העתיקה רחובות צפופים וחסרי סדר ברור.
בתקופת מייג'י הלאימה יפן את כל הטירות העתיקות ביפן. מכיוון שסימלו עידן פאודלי, וככזה – מפגר, הרסה הממשלה טירות רבות. טירת קנאזווה הפכה לבסיס צבאי, וחלקים ממנה נהרסו כדי לפנות מקום למבנים צבאיים, והצבא היפני הקיסרי החזיק בטירה עד סוף מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן שימשה הטירה את אוניברסיטת קנאזווה, וכיום היא משמשת פארק ציבורי.
העיר קנאזווה המודרנית נוסדה ב-1 באפריל 1889, לאחר ביטול שיטת ההאן ויצירת מחוזות יפן. על אף הימצאות מפקדת הדיוויזיה התשיעית של הצבא היפני הקיסרי בעיר, לא הפציצו אותה בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, ולכן רבים ממבניה ההיסטוריה שרדו תקופה זו. ב-25 במרץ 2007 רעידת אדמה בעוצמה 6.9 בסולם ריכטר הכתה בחוף חצי האי נוטו שבמחוז.
גאוגרפיה.
קנאזווה שוכנת לחופו של ים יפן, והיא גובלת בחצי האי נוטו, באלפים היפניים ובפארק הלאומי האקוסן. העיר שוכנת בין הנהרות סאי ואסאנו.
אקלים.