זאב חנוך (ז'אבו) ארליך ניסה לתת הסבר טבעי למגפה. הוא הזכיר אירוע של הרעלה המונית מאכילת השליו שאירע בסיציליה. תושבי המקום נהגו לצוד את העופות ולשלוח אותם לרומא. פעם, כאשר צדו כמות גדולה של עופות ולא הספיקו לשלוח את כל הציד, הם החליטו גם הם לאכול מהעוף ורבים מאוכלי השליו מתו. ההשערה הייתה כי כאשר השליו נוחת על החוף, לאחר מסע נדודים ארוך, הצטברו בגופו הפרשות רעילות. רק כעבור יממה ההפרשות האלה יוצאות מגופו. ולכן מי שאוכל מהעוף מיד עם נחיתתו, עלול להיפגע מהרעל. בני ישראל, במפגשם השני עם השלו, לא המתינו ופרצה המגפה.
יוסף ברסלבסקי הביא הסברים נוספים למגפה:
לה פרה ד'אז'ני
מיסטר דידס
הפלאטרס
הפלאטרס (The Platters; בתרגום חופשי: התקליטים) היה הרכב קולי אמריקאי שפעל בתקופת הרוקנ'רול, הגוספל והרית'ם אנד בלוז.
היסטוריה.
ההרכב הוקם בשנת 1953 על ידי המנהל באק ראם והטנור טוני ויליאמס. בתחילת דרכו ההרכב כלל את קורנל גאנטר, הרב ריד, אלכס הודג', ג'ו ג'פרסון ודייוויד לינץ'. שנה לאחר מכן פוטרו ג'פרסון, הודג' וגאנטר והוחלפו על ידי פול רובי והקול הנשי הראשון בלהקה, זולה טיילור.
ב-1955 הוציא ההרכב את הסינגל Only You, שהיה להצלחה גדולה ותפס את המקום הראשון במצעד ה-R&amp;B האמריקני. באותה שנה הוציא ההרכב את השיר The Great Pretender, שתפס את המקום הראשון גם במצעד המוזיקה של ארצות הברית. עד 1960, כאשר ויליאמס עזב, הוציאה הלהקה עשרות להיטים, בהם My Prayer, שניצב במקום הראשון במצעד ה-R&amp;B ובמצעד הכללי, ו-Twilight Time, שנחשב לשיר הטוב ביותר של הלהקה, יחד עם Smoke Gets in Your Eyes.
בשנות ה-60 התבסס ההרכב בעיקר על קולו של הסולן סוני טרנר, ולהיטיהם אמנם נכנסו למצעדים, אך מיעטו להיכנס לעשירייה הראשונה. מאז עזיבתו של ויליאמס, עבר ההרכב שינויים רבים, והחבר היחיד שנשאר לאורך כל הדרך הוא הרב ריד. כיום ההרכב ממשיך להופיע, אך האלבום המקורי האחרון שהוציאו היה בשנת 1978 והוקלט באולפני אבי רוד.
הוכנסו להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-1990 והיו מהראשונים שהוכנסו להיכל התהילה של הלהקות (Vocal Group Hall of Fame), ב-1998.
גשר ווטרלו
גשר ווטרלו (אנגלית: Waterloo Bridge) הוא גשר מעל הנהר תמזה במרכז לונדון. הגשר, הנמצא בין גשר בלקפריירס וגשר הנגרפורד, קרוי על שם קרב ווטרלו שנערך בשנת 1815.
הגשר מקשר בין אזור סאות' בנק בדרום (בו מצויים אולם הפסטיבלים המלכותי, תחנת ווטרלו, אולם המלכה אליזבת, התיאטרון הלאומי המלכותי ותיאטרון הסרטים הלאומי המצוי ישירות מתחת לגשר), לרציף ויקטוריה, הסטרנד ואזור אלדוויץ' (בקרבת בית סומרסט) בצפון.
היסטוריה.
הגשר הראשון במיקום זה תוכנן על ידי ג'ון רני ונפתח לציבור בשנת 1817 כגשר אגרה. גשר זה היה בנוי גרניט וכלל תשע קשתות, שקוטר כל אחת היה 36.5 מטרים (120 רגל), ואורכו הכולל היה 748.5 מטרים (2,456 רגליים).
בעת בנייתו נקרא הגשר "גשר הסטרנד", ועם חנוכתו שונה השם לשמו הנוכחי. הגשר הולאם בשנת 1878 והועבר למחלקת העבודות המטרופולינית אשר הפסיקה לגבות אגרות מעבר בגשר. מחלקת העבודות גילתה כי הגשר אינו יציב, והחלה בעבודות לחיזוק הגשר.
הגשר צויר על ידי אימפרסיוניסטים רבים ובהם קלוד מונה הצרפתי וג'ון קונסטבל האנגלי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 גברה אי יציבותו של הגשר, ומועצת מחוז לונדון החליטה על הריסתו והחלפתו בגשר חדש שתוכנן על ידי סר גיילס גילברט סקוט. הגשר נפתח לתנועה באופן חלקי בשנת 1942 והושלם בשנת 1945. גשר זה היה היחיד שבין גשרי התמזה שנפגע על ידי הפצצות הלופטוופה במסגרת הבליץ במהלך מלחמת העולם השנייה. מאחר שהגשר נבנה במהלך המלחמה, משערים שמרבית בוני הגשר היו נשים, עובדה המסבירה את הכינוי שדבק בגשר באותה עת - "גשר הנשים" ("the women's bridge"), אף שעל פי מסמכים מאותה תקופה לא עולה שמספר הנשים שעבדו עלה על מספר הגברים. גשר זה נבנה על ידי חברת פיטר לינד ושות', והיה עשוי מאבן פורטלנד שהובאה מדרום-מערב אנגליה. אבני הגרניט של הגשר המקורי נשלחו כמתנה למדינות שונות של חבר העמים הבריטי.
רצח גאורגי מרקוב.
גאורגי מרקוב, שערק מבולגריה לגוש המערבי, נרצח על גשר ווטרלו ב-7 בספטמבר 1978 על ידי סוכנים של המשטרה החשאית הבולגרית בסיוע הק.ג.ב.. מרקוב חצה את הגשר בדרכו לתחנת אוטובוס מעברו השני של הגשר, ובדרכו חש דקירה ברגלו. בערב אותו יום לקה מרקוב בחום גבוה, ולאחר שלושה ימים נפטר. לאחר מותו מצאו הרופאים קליע פלטינה קטן, כ-1.52 מ"מ אורכו, נעוץ בשוקו. בדיקה מאוחרת יותר מצאה שנקדחו בו שני חורים, בהם נמצאו עקבות לרעל הריצין. את הקליע, כך התברר, ירו הסוכנים באמצעות מטרייה בה הותקן מנגנון ירי בעזרת גז דחוס.
הגשר בתרבות ובאמנות.
מספר סרטים נקראו על שם הגשר ובהם הסרט גשר ווטרלו משנת 1931 והסרט גשר ווטרלו משנת 1940 בכיכובם של רוברט טיילור וויוויאן לי.
השיר "ווטרלו סנסט", שנכתב על ידי ריי דייוויס והוקלט על ידי להקת הקינקס בשנת 1967, מתאר שני אנשים שנפגשו בתחנת ווטרלו וחצו את הנהר על הגשר תוך שהם רואים ממנו את השקיעה (הגשר עצמו לא מוזכר בשיר, אולם דייוויס הסביר שלכך הייתה כוונתו).
השיר "אחרי ארוחת הצהרים" מאת המשוררת ונדי קופ מתאר שני אוהבים שנפרדים זה מזה על הגשר.
בסיפור הקצר חמישה חרצני תפוז ג'ון אופנשאו, לקוחו של שרלוק הולמס, מוצא את מותו כאשר שליחיו של ארגון הקו קלוקס קלאן דוחפים אותו מגשר ווטרלו אל מימי התמזה.
מלחמה למען האלונים
מלחמה למען האלונים (באנגלית: War for the Oaks) הוא ספר מאת אמה בול. זהו ספר פנטזיה, המשתייך לקטגוריית "הפנטזיה האורבנית". הספר זכה בפרס לוקוס מטעם המגזין "לוקוס" והיה מועמד לפרס מטעם האגודה המיתופואטית.
הספר תורגם לעברית על ידי דוד חנוך ויצא לאור בהוצאת הספרים מודן.
הספר הוא ספר ביכורים של הסופרת, וככזה היא בחרה לשתף את הקוראים בתהליכי כתיבתו. הן הפרולוג והאפילוג עוסקים בהלך היצירה של הספר, ובסופו מובא תהליך ייחודי של עיבוד הספר לתסריט קולנועי.
תקציר העלילה.
גיבורת הסיפור היא אדי מק'קאנדרי, מוזיקאית וזמרת, החוזרת הביתה בתום הופעה כושלת עם הלהקה של אהובה לשעבר, ומוצאת את עצמה מותקפת על ידי זר אימתני וכלב גדול הגורמים לה לאובדן הכרה.
כשהיא מתעוררת, היא מגלה שהזר האימתני הוא שומר הראש החדש שלה, לאחר שנבחרה בעל כורחה להיות בת התמותה הנדרשת, כדי ששתי חצרות ממלכת הפיות תוכלנה להילחם אלה באלה, ורק נוכחותה בקרבות תאפשר מיתה של חיילי שני הצדדים, שאם לא כן – מלחמתם תימשך לנצח.
אדי מוצאת את עצמה נסחפת למאבק לא לה, שבמקביל אליו עליה לשקם את חייה, להקים להקה חדשה, לתקן חברויות ולפתח קשרים, וזאת כשפוקה חצוף, מציק וקנאי – צמוד אליה בכל שעות היממה ומשמש לה הן כמגן והן כטפיל מציק ועוקצני, שלא תמיד שש לשתף פעולה עם צרכיה, או להשיב לשאלותיה.
הסיפור משלב אלמנטים מודרניים עכשוויים, דוגמת להקות רוק, גיטריסטים פרועים, אופנועים ושירים של פיטר גבריאל, דייוויד בואי ורבים אחרים, ואלמנטים פנטסטיים דוגמת פיות, מלכה טובה ומלכה רעה.
גשר ווטרלו (פירושונים)
אבשלום אליצור
אבשלום כורש אליצור (נולד ב-30 במאי 1957) הוא מדען והוגה דעות ישראלי. כאוטודידקט חסר תעודת בגרות או תואר ראשון במסלול אקדמי עוקף תעודת בגרות התקבל לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר דוקטור בפיזיקה מטעמה. מחקריו עוסקים בארבעה תחומים: פיזיקה, ביולוגיה, פסיכולוגיה ופילוסופיה. במשותף עם לב ויידמן הגה את ניסוי אליצור-ויידמן. הרצה באוניברסיטאות אחדות מחוץ לישראל. משמש כפרופסור אורח באוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה, החל מאפריל 2017.
קורות חייו.
אליצור נולד בכרמאן שבאיראן למשפחה יהודית-דתית. כשהיה בן שנתיים עלתה משפחתו לישראל והתיישבה ברחובות. בנעוריו החל לעבוד במעבדה במכון ויצמן.
ב-1987 הוציא לאור את ספרו "לפני ולפנים – עיונים פסיכואנליטיים במקרא וביהדות", שהפך רב-מכר. למרות היותו אוטודידקט חסר כל השכלה אקדמית ואף חסר תעודת בגרות, התקבל אליצור למסלול לתואר דוקטור בפיזיקה בהמלצתו של פרופ' יקיר אהרונוב מאוניברסיטת תל אביב, לאחר ששמע הרצאה שלו במכון ויצמן על מכניקת הקוונטים. זמן קצר לאחר פרסום ספרו, אהרונוב היה המנחה שלו. אליצור היה מקורב אליו במשך שנים רבות ואף ניסח חלק ממאמריו. אליצור סיים את הדוקטורט ב-1999 במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן ובחוג לפיזיקה, באוניברסיטת תל אביב. פרופ' שניאור ליפסון ממכון ויצמן מינהו ליועצו.
בשנים 1987–1988 היה אליצור יועץ ומנהל של המרכז למדעים מתקדמים באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. בשנים 1988–1995 היה יועץ במחלקה לפיזיקה כימית במכון ויצמן, ומ-1997 הוא משמש כיועץ לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן. ב-1993 הגה אליצור, יחד עם לב ויידמן, ניסוי במכניקת הקוונטים הקרוי על שמם – ניסוי אליצור-ויידמן. ב-1999 התמנה אליצור למרצה, ומ-2001 עד 2006 היה מרצה בכיר בפקולטה ללימודים בינתחומיים באוניברסיטת בר-אילן, אך פוטר בטרם קיבל קביעות. את פיטוריו הציג בהמשך כלא-מקצועיים.
בשנים 1998–1999 לימד כמרצה אורח באוניברסיטת תל אביב ושהה כפרופסור אורח באוניברסיטת בירלה במומבאי שבהודו בשנת 2000. משמש כחבר הוועד המנהל של המרכז ללימודים חדשניים באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. ב-2008 שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת ז'וזף פורייה בגרנובל שבצרפת. הוא פועל, עם מדענים ישראלים נוספים, במסגרת שיתוף פעולה וירטואלי בשם "אייר – המכון הישראלי למחקר מתקדם".