דיווחי התקשורת בימים שלאחר האסון נטו להאשים את התנהגות האוהדים באסון; המשטרה מסרה מידע שקרי בניסיון להפיל את כל האשמה על האוהדים, עליהם נכתב בעיתונים רבים כי הגיעו למשחק שיכורים ובלי כרטיסים, ואף הפריעו לניסיונות ההצלה.
מבין כל הכתבות המאשימות בלט במיוחד שערו של הצהובון הבריטי "הסאן", שביום רביעי שלאחר האסון פרסם כותרת ענק בשערו בה נכתב "האמת" (The Truth), ומתחתיה שלוש כותרות משנה: "מספר אוהדים כייסו ארנקים של קורבנות", "מספר אוהדים השתינו על השוטרים האמיצים", "מספר אוהדים הכו שוטר שהנשים מפה לפה". בהמשך הכתבה אף נכתב כי אוהדים ניצלו מינית גופת ילדה מתה. הסאן ועורכו קלווין מקנזי בוקרו בחריפות, ובעיר ליברפול הוכרז חרם צרכנים כנגד העיתון, חרם אשר נשמר חלקית עד היום. מאמן ליברפול דאז קני דלגליש כתב באוטוביוגרפיה שלו על שיחת טלפון שנערכה בינו לבין מקנזי. בשיחה ביקש מקנזי עצה כיצד לפייס את תושבי העיר, והתבשר על ידי דלגליש כי הדרך היחידה לעשות כן היא לפרסם כותרת גדולה בשער העיתון בה ייכתב "שיקרנו" (We Lied) . פרסום מעין זה מעולם לא נערך, אולם ב-2004 נעשה ניסיון התנצלות; במאמר מערכת נכתב כי העיתון ביצע "את הטעות הנוראה בהיסטוריה", וכי ל"סאן" של היום אין קשר ל"סאן" בעידן מקנזי. ההתנצלות לא התקבלה במלואה, והעיתון העירוני "ליברפול אקו", לדוגמה, פרסם מאמר נגד בו כתב שהסאן "ניצל פעם נוספת את הרוגי הילסבורו". בספטמבר 2012 הסאן פרסם התנצלות תחת הכותרת "האמת האמיתית של אסון הילסבורו", יום לאחר שראש הממשלה דייוויד קמרון יצא בהודעה בפרלמנט שניקתה את אוהדי ליברפול מאשמה. בעקבות התנהלות הסאן, בילי בראג הקליט שיר מחאה נגד העיתון "Never Buy The Sun".
ועדת הבדיקה העצמאית והתנצלות ראש הממשלה.
בשנים שאחרי האסון דרשו משפחות ההרוגים ואוהדי ליברפול, שחשו שהאמת על האסון לא יצאה לאור ושהאוהדים הואשמו לשווא בהתרחשותו, שיפורסמו כל המסמכים שנוגעים לאירוע. בשנת 2009, במלאת 20 שנה לאסון, החליטה הממשלה למנות ועדת בדיקה עצמאית בראשות הבישוף של ליברפול, ג'יימס ג'ונס.
ב-12 בספטמבר 2012 פרסמה הוועדה את מסקנותיה, בה ניקתה את האוהדים מכל אחריות לאסון, חשפה את מסע הטיוח של המשטרה שכלל סילוף עדויות והעלמת ראיות, וקבעה ש-41 מהמתים נפטרו אחרי השעה 15:15, השעה אשר חוקר מקרי המוות המקורי קבע, כי כולם כבר מתו בה, ושייתכן שאם כוחות ההצלה היו מגיעים אליהם בזמן ניתן היה להציל את חייהם.
באותו יום, בנאום בפרלמנט, התנצל ראש הממשלה דייוויד קמרון בפני המשפחות על "אי הצדק הכפול": "אי הצדק של האירועים המחרידים, כישלון המדינה בהגנה על יקיריהם וההמתנה הבלתי נסבלת לאמת, וגם אי הצדק של ביזוי החללים, ההאשמה שהיו אשמים במותם".
באפריל 2016 קבע חבר המושבעים באנגליה שהמשטרה אחראית לאסון שהביא למותם של 97 בני אדם, ולא האוהדים.
קונסטנטין דוברוג'אנו גראה
רני אידן
רן (רני) אידן (נולד ב-1949) הוא ראש המועצה האזורית עמק חפר לשעבר.
ביוגרפיה.
אידן נולד בקיבוץ החותרים. בילדותו עבר להתגורר במושב מכמורת שבמערב עמק חפר, שם הוא מתגורר עד היום. אידן הוא מוסמך במינהל וחינוך מאוניברסיטת תל אביב. הוא היה חקלאי, וכן ניהל את כפר הנוער "מבואות ים" הסמוך למכמורת וייסד בו את המגמה לחקלאות ימית. שימש מפקח ראשי במשרד החינוך. בשנים 1996–1997 הקים יחד עם אחרים וניהל את המכללה הימית במכמורת. הוא שימש מנכ"ל המרכז האקדמי רופין משנת 2002 ועד היבחרו לראשות המועצה האזורית עמק חפר. בתקופה זו הצליח לשקם את המכללה, שהייתה על סף פשיטת רגל, ולהביאה לאיזון כלכלי.
היה מועמד מטעם מפלגת העבודה בבחירות לכנסת השמונה עשרה והוצב במקום ה-80 ברשימתה.
באוקטובר 2006, בעקבות פרישתו של נחום איצקוביץ' מראשות המועצה האזורית של עמק חפר (איצקוביץ' מונה למנכ"ל משרד התיירות), אידן התמודד על ראשות המועצה. הוא התמודד מול שני מועמדים אחרים וניצח ברוב של כ-52 אחוזים מהקולות. בינואר 2009 נבחר מחדש, הפעם ללא מתמודדים מולו. בדצמבר 2013 נבחר לכהונה נוספת.
בדצמבר 2017 העניק המרכז האקדמי רופין תואר עמית כבוד לרני אידן. תואר עמית הכבוד של המכללה הוענק לאורך השנים לדמויות בולטות בחברה, בתרבות ובכלכלה, כגון משה (בוגי) יעלון, מוטי קירשנבאום ואוהד נהרין.
כראש המועצה האזורית עמק חפר עסק בפיתוח והרחבת פארק תעשיות עמק חפר, שמונה כיום כ-190 מפעלים, בתי עסק וחנויות. בתקופת כהונתו הפכה המועצה האזורית עמק חפר לאחת הרשויות הראשונות בישראל שהפעילה תוכנית להפרדה ומחזור, והיא בין המובילות בארץ בתחום; והוקם אגמון חפר באזור בריכות הדגים של קיבוץ עין החורש. אידן יוזם ומוביל מהלכים של התחדשות וחדשנות בחינוך בבתי הספר בעמק חפר.
בבחירות לראשות המועצה האזורית עמק חפר שנערכו ב-30 באוקטובר 2018 הפסיד רני אידן לד"ר גלית שאול בתוצאה של 55% לד"ר גלית שאול לעומת 32% לרני אידן.
חיים אישיים.
אידן נשוי ליונת ואב לשלושה ילדים, מתגורר במכמורת.
אבטיח הפקועה
אֲבַטִּיחַ הַפַּקּוּעָה (שם מדעי: "Citrullus Colocynthis"), הידוע גם בשם חַנְדַל (בערבית: حنظل), הוא צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הדלועים הצומח באזורי ערבה ומדבר.
תיאור הצמח.
ענפי אבטיח הפקועה משתרכים על האדמה, ואורכם עשוי להגיע עד למטר וחצי. עליו גדולים ומחולקים לאונות והם בעלי קנוקנות. צבע הפרחים הוא צהוב-לבן. פריחת האבטיח היא בחודשים מרץ עד יולי. פירותיו הם מעין אבטיחים המגיעים לגודל של עד 12 סנטימטרים. בניגוד לפירות האבטיח המתוקים, אבטיח הפקועה הוא מר ולא אכיל. עם זאת, הצמח הוא בעל ערך רפואי רב.
בארץ ישראל הצמח גדל בחולות עמק החוף, בנגב הצפוני ובערוצי נחלים במדבר.
כמה מפרשני ימי הביניים זיהו את הצמח הקרוי בלשון הערבית "חנט'ל" עם "פקעת שדה" המופיעות במקרא בסיפור אלישע ובני הנביאים (מלכים ב', ד לט). החוקרים המודרניים נוטים לקבל זיהוי זה, ומכאן גם התקבל בימינו השם המדעי העברי לצמח זה.
העלים הדומים לעלי צמח הגפן והפירות מזכירים אבטיח גרמו להם לחשוב שהוא אכיל. אולם, כשאכלוהו, נכחו לדעת כי הפרי מר מאוד.
שימושי הצמח.
משתמשים בפרי כתרופה לכאבי בטן, כחומר משלשל כנגד עצירות ולטיפול בתולעים בדרכי העיכול. כמו כן, הוא משמש כתרופה לנפיחות ברגליים, לכאבי פרקים, לטחורים, לשיתוק זמני של אברי הגוף, לכאבי גב, לדלקות עור ולכאבים בכל הגוף.
אבטיחים מיובשים שימשו ככלי קיבול לשמן למאור.
אבטיח הפקועה לאורך התקופות.
זרעים של אבטיח הפקועה נמצאו בחפירות ארכאולוגיות בנחל חמר שבדרום ים המלח, והם מתוארכים לאלף השביעי לפסה"נ לערך. ממצא זה מעיד על השימוש בו עוד קודם לתקופת הביות. ממצא בוטני- ארכאולוגי נוסף מימי בר כוכבא נמצא באזור יריחו.
מימי הביניים קיימות מספר עדויות לגידול צמח זה ולמסחר בו. פרטים על מועד גידולו ואופן גידולו מובאים בחיבור על עבודת האדמה שנכתב בספרד במאה התשיעית, ושימושו לצרכים רפואיים נזכר אצל רופאים שפעלו בארץ, דוגמת ר' דוד די סילוה הרופא.
השימוש הרפואי באבטיח הפקועה היה מקובל מאוד באירופה גם בעת החדשה, אולם רק מאמצע המאה התשע עשרה יש ראיות לכך שתושבי הארץ ניצלו צמח נדרש זה לצורכי מסחר. לפי דיווחו של סגן הקונסול הבריטי ביפו, בשנת 1862 ייצאו מנמל יפו לאנגליה ולאיטליה 4.5 טונות אבטיח פקועה בשווי 242 לירות שטרלינג. מקורם של האבטיחים היה באזור החולות של דרום הארץ. הפרי גדל בר ונאסף בכמויות גדולות בידי הבדווים וערביי הסביבה. בתחילה היה זה מסחר בהיקף קטן יחסית, אך הביקוש הרב באירופה משך אליו יזמים יהודים שגילו את הפוטנציאל הכלכלי הרב הטמון באבטיח זה, הגדל בשפע בסביבות העיר עזה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה המסחר באבטיח במגמת ירידה, והוא הוחזק בעיקרו בידי סוחרים ערבים. נראה שבין שתי מלחמות העולם גווע מסחר זה לחלוטין ונדחק, כמו הרבה מוצרי תעשייה ורפואה קדומים, מפני תכשירים מודרניים וזולים יותר.
דייהו רייסר
דייהו רייסר (באנגלית: Daewoo Racer) הוא מכונית קומפקטית מתוצרת יצרן הרכב הקוראני, דייהו, חברת בת של טאטא מוטורס ההודית. הדגם נמכר בישראל תחת השם רייסר, אך ידוע גם ברחבי העולם בשמות: נקסייה, צ'ילאו, מאפסי ואסונה.
הרייסר הוא אחד מהדגמים הראשונים שיוצרו על ידי דייהו ששווקו באירופה.
דייהו השתמשו בפלטפורמה של הדור החמישי של האופל קדט והדור השני של הווהקסאל אסטרה כבסיס בעיצוב הרכב. בנוסף, הם השתמשו בדגם הקודם של הדייהו 1.5i שהיה בעצמו מבוסס על האופל קאדט דור שני.
הרכב בדגם GLi בעל 75 כ"ס מגיע למהירות מ 0-60 ב-12.3 שניות. דגם ה-GLXi החזק יותר בעל 90 כ"ס מגיע לאותה המהירות ב-11.5 שניות.
אברהם דויטש
הרב ד"ר אברהם דויטש (1889, מאדיאד-גוץ, הונגריה – 25 במאי 1953, ישראל) היה רב הונגרי וחבר הכנסת השנייה מטעם אגודת ישראל.
חייו באירופה.
דויטש נולד במאדיאד-גוץ שבהונגריה בשנת 1889. אחרי לימודים בישיבות בגלנטא ובפרסבורג הוסמך לרבנות. בהמשך כיהן כרב בעיר קולסול. למד באוניברסיטת וינה, וסיים כדוקטור לחינוך ופילוסופיה.
בשנת 1920 התמנה למנהל מוסדות החינוך של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט והיה פעיל בקהילה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, דויטש השתתף בועידת ברמודה כנציג יהדות הונגריה, בניסיון למצוא פתרון להגנת הפליטים שנמלטו מגרמניה הנאצית.
במהלך המלחמה נשלח לברגן-בלזן, ולבסוף הגיע בשנת 1944 לשווייץ כניצול "רכבת קסטנר". שם נשאר עד עלייתו לישראל בשנת 1945.
פעילותו הפוליטית בישראל.