עוד ב-2001 הקים לוטנברג את צמד "הבליינים" עם מאור כהן, ובו חלקו השניים את מלאכת הכתיבה, ההלחנה וביצוע השירים. כמפיק מוזיקלי של האלבום, שילב לוטנברג סגנונות שונים החל מרוק ועד אלקטרוניקה והיפ הופ, תוך כדי שימוש רב בסימפולים, סינתיסייזר ומכונות תופים. בשנת 2003 יצאו סינגלים ראשונים של הצמד, "שוביניסט" ו"גולה גולה", שטיפסו גבוה במצעדי ההשמעות. הקליפ ל"שוביניסט" קטף פרס בתחרות הקליפים של ערוץ מוסיקה 24. באוגוסט 2003 יצא האלבום של הצמד, "שירים של מלחמות". באלבום הופעת אורח של ברי סחרוף בשיר "השד". אורחים נוספים באלבום היו יוסי פיין, ז'אן פול זימבריס, פיטר רוט, תום מוכיח ואייל קצב.
באותה שנה יצא הצמד לסיבוב הופעות, שבו התארחו אמנים ישראלים ותיקים כדני סנדרסון ודורי בן זאב. ב-2003 ליווה לוטנברג בסיבוב הופעות אקוסטי את הזמר יהלי סובול. בשנת 2005 ניגן לוטנברג בסיבוב ההופעות "11 א'" בעקבות צאת אלבומם המשותף של ברי סחרוף ורע מוכיח, "11א'". בינואר 2006 הצטרף לוטנברג כגיטריסט לסיבוב הופעות האיחוד של ההרכב "פורטיסחרוף" בעקבות צאת האלבום "על המשמרת". ב-2011 חזר לוטנברג ללוות את מיכה שיטרית בסיבוב הופעות חדש.
באלבומו של ברי סחרוף "אתה נמצא כאן", שיצא ב-2011, השתתף לוטנברג בשירה, נגינה ועיבודים. כמו כן היה אחראי להפקה מוזיקלית של מספר שירים, בהם "כלום זה לא סתם", "בארץ הפלאות" ו"הלוחש במכוניות", וכן השתתף בהלחנת השיר "בארץ הפלאות".
ב-2013 השתתף לוטנברג באיחוד ההרכב המקורי של להקת "זקני צפת", האיחוד הוליד את האלבום ״לא היו דברים מעולם״ (2014), בו ניגן, כתב, הלחין, עיבד והפיק (יחד עם שאר חברי ההרכב) את כל שירי האלבום. באותה שנה הלהקה העלתה מספר מופעי קידום לאלבום החדש.
ב-2016 השתתף ביצירת האלבום "ליקוטים" של ברי סחרוף בכתיבה, נגינה הפקה ושירה.
במרץ 2020, הוציא לוטנברג לראשונה סינגל הראשון "מענה אנושי" בלייבל "נענע דיסק".
באוגוסט 2020, הוציא לאור סינגל שני בשם "הפוך על הפוך".
ביוני 2022, הוציא לאור סינגל שלישי בשם ״אמונה״
לוטנברג כתב, הלחין, הקליט, הפיק, ומיקסס את השירים באולפן שלו.
חיים אישיים.
אורן מתגורר בתל אביב, נשוי לענת ואב לבן ובת.
דיסקוגרפיה.
הצגות (הלחנה ועריכה מוזיקלית).
מפיק מוזיקלית את רוב הצגותיו של רועי נווה
נחלת בנימין
נחלת בנימין הוא שמו של רחוב בתל אביב וכן שמה של שכונה היסטורית שהוקמה לאורכו. הרחוב ידוע כיום בעיקר בזכות המדרחוב הנמצא בחלקו הצפוני שבו פועל יריד אמנים ואומנים. כמו כן הוא ידוע בזכות חנויות הבדים הרבות הנמצאות לכל אורכו.
היסטוריה.
אגודת נחלת בנימין, של בעלי מלאכה מיפו שביקשו להקים שכונה חדשה, קמה במקביל לאגודת אחוזת בית וביקשה לרכוש חלק מהקרקע שנרכשה על ידי אגודת אחוזת בית. אולם בעוד אגודת אחוזת בית שחבריה היו אמידים יותר הצליחה להשיג הלוואה מהקרן הקיימת, נחלת בנימין לא הצליחה להשיג עזרה לא מיק"א ולא מהקרן הקיימת ולכן רכישת הקרקע נדחתה. ביולי 1910 נרכשה הקרקע בשטח של 25,000 אמות בעזרת בנק אפ"ק. אולם חברי האגודה התקשו למצוא מימון לקניית המגרשים. ביוני 1911 הוגרלו מגרשים ל-35 חברים, כל מגרש 800 אמה. נקבע ש-20 בתים ייבנו באותה שנה ועוד 15 בתים ייבנו בשנה שלאחר מכן. בוני הבתים קבלו הלוואות מהקרן הקיימת ונגשו לבניית הבתים. בנובמבר 1911 יצא ועד נחלת בנימין במכרז לריצוף הרחובות. בינואר 1912 נמסר בעיתון: "רוב הבתים בנויים ותושביהם בקרבם... מ-35 החלקים שנמכרו, נבנו כבר 21, והשאר יגמרו עוד בשנה זו." המגרשים בשכונה היו קטנים מאלו בתל אביב והבתים צנועים יותר. לשכונה הוקם ועד שטיפול באספקת מים, שמירה וכביש.
השכונה כללה רחוב אחד, המקביל לרחוב הרצל, רחובה הראשי של אחוזת בית וכמו כן את רחוב קלישר שבו בנה אשר פולישוק, ממייסדי השכונה ומיוזמי איחודה עם שכונת תל אביב את ביתו. עם תחילת בניית השכונה קיבלה נחלת בנימין מים מתל אביב. כן הוסכם שנחלת בנימין תחבר את רחובותיה לתל אביב ותשתתף בעלות אחזקת התשתיות העירוניות. כעבור שנה, סופחה כחלק אינטרגלי מן העיר תל אביב ההולכת וצומחת.
בראשיתו היה הרחוב הארוך ביותר בתל אביב ונמשך משדרות רוטשילד בדרום עד לרחוב גרוזנברג בצפון. כיום מגיע הרחוב עד כיכר מגן-דוד בצפון ועד שכונת פלורנטין ודרך סלמה בדרום. בשנת 1921 הוקם מלון ספקטור שהיה המלון הראשון בתל אביב. ברחוב הוקמה בשנת 1922 הגינה הציבורית הראשונה בתל אביב, גינת גרוזנברג, אשר נהרסה בשנות השישים (במקומה נבנה חניון בן מספר קומות).
שם הרחוב הוא סוגיה מעניינת ושנויה במחלוקת: מייסדי השכונה החליטו שאותו "בנימין" שעל שמו נקראת יהיה מי שיסייע למימון הקמתה. אם הקרן הקיימת לישראל תסייע, הרחוב יקרא של שם בנימין זאב הרצל. אם הברון בנימין אדמונד דה רוטשילד יסייע, השכונה תקרא על שמו. מכיוון שבסופו של דבר אף אחד לא סייע, נקבע כי הרחוב יקרא על שם שבט בנימין.
במשך שנים רבות היה הרחוב ידוע בשל חנויות הטקסטיל הרבות שבו, שמעטות מהן עדיין פועלות כיום. באזור הקרוב לרחוב היו ממוקמים סטודיואים רבים לעיצוב אופנה שהיו נהנים מקרבתם למבחר חנויות הבדים הגדול, אך מכיוון שהתמעטו חנויות הטקסטיל על חשבון בתי הקפה, מסעדות ומקומות בילוי נוספים כך גם חנויות האופנה הבגדים והסטודיואים הלכו ונתמעטו. לאורך הרחוב בניינים רבים בסגנון אקלקטי, ועל כמה מהם עדיין נראים עיטורי אריחים בסגנון אר נובו.
ב-1985 התקבלה ההצעה להפוך חלק מהרחוב למדרחוב ונתקבל תכנונו של האדריכל סעדיה מנדל לפרויקט. ב-18 במרץ 1986 נסגר חלק מן הרחוב והוא נפתח מחדש כמדרחוב בחלקו הצפוני של הרחוב (מרחוב גרוזנברג לכיכר מגן-דוד).
כיכר הרמב"ם.
במרכזו של המדרחוב שכנה פעם כיכר עגולה בשם "כיכר הרמב"ם".
המדרחוב ויריד האמנים.
המדרחוב ממוקם בלב העיר הלבנה בין כיכר מגן-דוד ורחוב גרוזנברג ומתפרש גם ברחובות רמב"ם והשומר.
יריד האומנים המתקיים במדרחוב הוא הוותיק והגדול מסוגו בישראל. הוא הוקם כחלק מהחזון של עיריית תל אביב לשמר את תרבות עבודת היד שהולכת ונכחדת בעידן של טכנולוגיה ותיעוש. ועדת קבלה עירונית, בה חברים אמנים מתחומים שונים, בוחנת על פי קריטריונים קפדניים את היכולת האומנותית של כל אומן החפץ להשתתף ביריד. עבודת יד מקורית הנעשית בידי האומן עצמו, היא אחד מתנאי הסף הבסיסיים הנבחנים בוועדת הקבלה.
ביריד נמכרים על ידי האומנים עצמם, פסלים, ציורים וחפצי אמנות אחרים.
היריד מתקיים במדרחוב בימי שלישי ושישי ובערבי חג במשך רוב שעות היום. בשל צביונו המיוחד של היריד, נוהרים אליו רבבות מהארץ ומהעולם כולו.
שיתוף פעולה עם עמותות וארגונים חברתיים.
יריד האמנים משמש גם כבמה לעמותות ולארגונים שעיקר פעולתם הוא העצמה חברתית. בית השנטי המשמש כבית חם לנוער במצוקה, ועמותת צ'יימס המשקמת אנשים עם מוגבלויות, מפעילים דוכנים בימי היריד, שם נמכרים עבודות של חברי הארגונים הללו. ביריד מופעלים מפעם לפעם דוכני הסברה של עמותות שונות, ביניהן "קו לעובד" למען זכויות עובדים זרים בישראל, רופאים לזכויות אדם, מוקד הסיוע לעובדים זרים והאגודה למען העיוור.
בשנת 2001, יצאו אמני היריד במאבק משותף עם המועצה הלאומית לשימור מבנים ואתרים, נגד כוונתה של עיריית תל אביב להפריט את המדרחוב ולהעניק ליזם פרטי את השליטה על 50 דונם מהמרחב הציבורי. אומני המדרחוב יזמו את המאבק, במטרה לשמר את אופיו של היריד כמרכז לעבודות יד ואת הצביון ההיסטורי, האותנטי והתרבותי של המקום.
יריד נחלת בנימין
הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית
הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית (באנגלית: Australian Antarctic Territory, ובקיצור: AAT), היא שטח המצוי באנטארקטיקה שאוסטרליה טוענת לריבונות בו. שטח זה כולל את כל האיים והטריטוריה היבשתית הנמצאת דרומית לקו רוחב 60° דרום, ובין קו אורך '44°38 מזרח ו־160° מזרח למעט ארץ אדלי ('136°11 מזרח עד '142°02 מזרח), אשר בשל מיקומה מחלקת את הטריטוריה האוסטרלית לטריטוריה מערבית (החלק הגדול יותר) וטריטוריה מזרחית.
הטריטוריה גובלת בארץ המלכה מוד במערב ובשטח חסות רוס במזרח.
שטח הטריטוריה 6,119,818 קמ"ר, ומתגוררים בה רק צוותים מדעיים בבסיסי מחקר. בסיס המחקר העיקרי הוא תחנת מוסון .
מאז חתימת אוסטרליה על הברית האנטארקטית מוקפאת תביעת אוסטרליה לריבונות בטריטוריה.
חלוקה אדמיניסטרטיבית.
הטריטוריה מחולקת לתשעה מחוזות, ממערב למזרח:
בסיסים.
בסיסים ותחנות מחקר, ממזרח למערב:
היסטוריה.
ארץ ויקטוריה הוכרזה כשטח בריבונות בריטניה ב־9 בינואר 1841.
ארץ אנדרבי הוכרזה על ידי בריטניה כשטח בריבונותה בשנת 1930. בשנת 1933 צו קיסרי בריטי העביר את הטריטוריות הנמצאות דרומית לקו רוחב 60° ובין קווי אורך 160 מערב ו־45 מערב לשליטת אוסטרליה.
הגבולות בין הטריטוריה לארץ אדלי נקבעו בשנת 1938.
בשנת 1947 העבירה בריטניה את השליטה באי הרד ואיי מקדונלד וכן את השליטה באי מאקרי לטריטוריה.
ב־11 בפברואר 1954 הוקמה תחנת מוסון - התחנה האוסטרלית הראשונה ביבשת.
בולי דואר.
אוסטרליה מנפיקה בולי דואר עבור הטריטוריה. ההוצאה הראשונה הייתה בשנת 1957. בולים הונפקו באופן לא סדיר עד ראשית שנות ה־90, מאז ההנפקה היא שנתית.
כל הבולים הם בעלי תמה אנטארקטית.
שייח מוניס
חלתית
חלתית (שם מדעי: "Ferula assafoetida"), המוכרת גם כאספטידה, הינג ושמות נוספים, היא צמח ממשפחת הסוככיים.
צמח תבלין ורפואה הגדל באזור איראן, אפגניסטן וכן בקשמיר שבהודו.