Digital Subscriber Line Access Multiplexer או בקיצור DSLAM (מבוטא: דִי-סִלָאם) (בתרגום חופשי: מרבב גישה עבור "קו מנוי דיגיטלי"), הוא רכיב רשת המשמש לקישור קבוצת קווי xDSL (למשלADSL), המגיעים מבתי המנויים, לרשת האינטרנט (או לרשת תקשורת נתונים אחרת). ה־DSLAM כולל מערך של מודמי xDSL אליהם מתחברים קווי המנויים וחיבור לכיוון "רשתות תקשורת נתונים" של ספקי השרות. המידע המגיע מקווי המנויים (Upstream) מועבר לכיוון ספקי השרות השונים על גבי קו תקשורת הנתונים. המידע המגיע על גבי קווי תקשורת הנתונים מופנה לכיוון קווי המנויים (Downstream). קו הטלפון המגיע מהמנוי מחובר בדרך כלל למפצל פסיבי (Splitter), ממנו יצאו שני קוים - אחד יחובר ל־DSLAM והשני למרכזית הטלפון. המפצל מפריד בין שני סוגי תקשורת המועברים על קו הטלפון – תקשורת קולית אנלוגית רגילה ותקשורת נתונים דיגיטלית.
ה-DSLAM מצוי בכל אתר של מרכזיית חברת טלפונים המחברת לקוחות DSL לרשת האינטרנט וכן לעיתים יותקן גם ביישובים ובמתחמים המשתמשים בטכנולוגיית ה־DSL ליצירת רשתות פרטיות (למשל – בקיבוצים או באוניברסיטאות).
מאפיינים נוספים.
בשימוש בטכנולוגיית ה-ADSL הנפוצה בארץ על ידי חברת בזק, איכות הקו (הבאה לידי ביטוי בקצבי העברת הנתונים) תלויה, בין השאר, במרחק שבין מודמי הלקוחות ל-DSLAM. ככל שמרחק זה גדול יותר, כן יגדל הניחות הניכר באות, איכותו תהיה ירודה יותר וקצב העברת הנתונים יירד. המרחק המרבי בין המודמים ל-DSLAM המאפשר מהירות אינטרנט מהיר סבירה הוא קצת מעבר ל-5 ק"מ.
רכיבי DSLAM מתקדמים מגוון תכונות המאפשרות בין השאר סינון תעבורה על פי קריטריונים (Packet Filtering), תיוג VLAN ומנגנון QoS.
עירוני ראשון
הכח עמידר ר&quot;ג
אנדרו דייויס
טום יאם
טום יאם (בתאית: ต้มยำ) הוא מרק פופולרי במטבח התאילנדי, ואחד המאכלים המפורסמים ביותר במטבח זה.
מרק זה ידוע בטעמו החריף - חמוץ בשל התבלינים הרבים שהוא מכיל. המרק מכיל לימונית, קאפיר לימוני, גלנגל, בצלצלי שאלוט, מיץ לימית, רוטב דגים, תמרינדי ופלפלי צ'ילי קצוצים. יש המוסיפים למרק עלי כוסברה.
גרסאות של מרק זה יכולות לכלול חסילונים ("טום יאם גונג"), בשר עוף ("טום יאם קאי"), דגים ("טום יאם פלה") או מאכלי ים ("טום יאם טאלאי" או "טום יאם פו טאק"). גרסה הנקראת "טום יאם נאם קון" (ต้มยำน้ำข้น) מכילה חלב קוקוס וחסילונים, וגרסה הנקראת "טום קלונג" מכילה ריבת פלפלי צ'ילי (המכונה "נאם פריק פאו" - น้ำ้พริกเผา).
קיימת משחה תעשייתית המיוצרת על ידי טיגון כל מרכיבי המרק. משחה זו מאפשרת הכנה מהירה של המרק באמצעות הוספת מים בלבד.
לימית
אנצו פרארי
אנצו אנסלמו פרארי (באיטלקית: Enzo Anselmo Ferrari; 20 בפברואר 1898 – 14 באוגוסט 1988) היה מייסד קבוצת מרוצי הגרנד פרי למכוניות "סקודריה פרארי" ויצרנית המכוניות פרארי.
ראשית חייו.
נולד במודנה, אנצו פרארי גדל עם מעט השכלה פורמלית, אבל עם תשוקה חזקה למכוניות מרוץ. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כמעבד עור פרדות בצבא האיטלקי. אביו, אלפרדו, נפטר ב-1916 בהתפרצות מגפת שפעת באיטליה. גם אנצו חלה בשפעת ושוחרר משירותו הצבאי.
בעת השיבה הביתה מצא כי המפעל המשפחתי פשט את הרגל. כדי להתפרנס החל לעבוד בחברת פיאט ולאחר מכן עבר לעבוד בחברת מכוניות קטנה בשם CMN ההופכת גופי משאיות משומשות למכוניות נוסעים קטנות. אנצו החל להתחרות במרוצים עם קבוצת CMN ב-1919, ללא הצלחה משמעותית.
קריירה.
ב-1920 עזב את CMN כדי לעבוד באלפא רומיאו וכדי להתחרות עם מכוניותיהם במרוצים מקומיים, בהם זכה להצלחה רבה. ב-1923 במרוץ ברוונה, רכש את סמל הסוס הקופץ אשר קישט את גוף מטוסו של הלוחם פרנססקו ברקה. סמל זה המתין עד 1932 עד שהוצמד למכונית מרוץ. ב-1924 זכה בגביע אסרבו בפסקרה.
הצלחתו במרוצים מקומיים גרמה לאלפא לתת לו סיכוי בתחרויות יוקרתיות יותר אשר נערכו על ידי מוסוליני. פרארי דחה הזדמנות זו וחדל מלהתחרות עד 1927 וגם אז קריירת המרוצים שלו הייתה לקראת סיום. הוא המשיך לעבוד ישירות עבור אלפא רומיאו עד 1929 לפני הקמת קבוצת המרוצים סקודריה פרארי עבור אלפא.
פרארי ניהל את הפיתוח של מכוניות אלפא ובנה קבוצה של מעל לארבעים נהגים, כולל גייספה קמפרי וטזיו נובולרי. פרארי עצמו המשיך להתחרות עד להולדת בנו הראשון ב-1932 (אלפרדו פרארי, הידוע בכינויו דינו, אשר נפטר ב-1956).
התמיכה של אלפא רומיאו נפסקה בשנת 1933,בעקבות אילוצים כלכליים. רק לאחר התערבותה של פירלי, המשיך פרארי לקבל מכוניות.
למרות איכות נהגי סקודריה החברה זכתה במספר ניצחונות (1935 בגרמניה על ידי נובולרי). אאוטו יוניון ומרצדס-בנץ שלטו במסלול המרוצים באותה תקופה.
ב-1937 אלפא חזרה להשקיע מאמצים בתחום המרוצים, והעבירו את פרארי לתפקיד דירקטור בתחום הספורט תחת דירקטור ההנדסה של אלפא. פרארי המאוכזב עזב במהרה ונאלץ להמתין ארבע שנים על פי החוזה שנחתם לפני שיכל לחזור להתחרות או לתכנן מכוניות מרוץ.
פרארי הקים את חברת "אאוטו-אביו קוסטרציוני", אשר סיפקה חלקים לקבוצות מרוצים אחרות.
בשנת 1940 יצרה החברה שתי מכוניות מרוץ אשר התחרו במרוץ המילה מילייה, נהוגים על ידי אלברטו אסקרי ולוטריו רנגוני. במהלך מלחמת העולם השנייה החברה הייתה מעורבת בייצור המלחמתי ובעקבות ההפצצות עברה ממודנה למרנלו. רק לאחר מלחמת העולם השנייה החל פרארי לייצר מכוניות הנושאות את שמו. בשנת 1945 ייסד את חברת פרארי.
המרוץ הראשון בו מכונית נושאת השם פרארי התחרתה היה בטורינו 1948 והניצחון הראשון הושג לאחר שנה בלאגו די גרדה. פרארי השתתף באליפויות העולם פורמולה 1 מאז שנערכו ב-1950, אבל ניצחון הושג רק בגרנד פרי הבריטי ב-1951. האליפות הראשונה הושגה ב-1952–1953, כאשר עונת הפורמולה 1 נערכה עם מכוניות פורמולה 2. החברה ייצרה גם מכוניות ספורט במטרה לממן מרוצי גרנד פרי, מילה מילייה ולה מאן. מספר רב של ניצחונות החברה הושג בלה מאן (14 ניצחונות, כולל שישה ברצף 1960–1965) מאשר בגרנד פרי.
המעורבות שם הייתה גדולה יותר מאשר בפורמולה 1 בין שנות ה-50 וה-60 למרות הצלחתו של חואן מנואל פנג'יו (1956), מייק הות'ורן (1958), פיל היל (1961) וג'ון סורטיס (1964).
בשנות ה-60 בעיית הירידה בדרישה גרמה לפרארי להכניס את חברת פיאט כשותפה בחברה. חברת פורד ניסתה לקנות חלק בחברה ב-1963 עבור 18 מיליון דולר, אבל נדחתה. החברה הפכה לשותפות עסקית ופיאט הגדילה את חלקה עם השנים עד 1969 בה הגיעה ל-50%. (בשנת 1988 הגדילה פיאט את שליטתה בחברה ל-90%).
פרארי נשאר דירקטור ניהולי עד 1971. למרות הוויתור על תפקידו, נשאר בעל ההשפעה החזקה ביותר בחברה עד יום מותו. השפעת כניסתה של פיאט לחברה לקחה זמן. רק ב-1975 שבה החברה לזכות באליפויות עם ניקי לאודה. מיומנותו של הנהג ויכולות המנוע גברו על מגבלות המכלול והאווירודינמיקה.
לאחר מות בנו, אלפרדו פרארי, החל אנצו להרכיב משקפי שמש שחורים מדי יום.
לאחר מותו.
אנצו פרארי נפטר במודנה ב-1988 בגיל 90 כאשר מקלארן-הונדה שלטה בפורמולה 1. המרוץ היחיד בו לא זכתה מקלארן ב-1988 היה הגרנד פרי האיטלקי – אשר נערך רק שבועות לאחר מותו של אנצו ובו סיימו שני נהגי פרארי, גרהרד ברגר ומישל אלבורטו, במקומות הראשון והשני בהתאמה. לאחר מותו של אנצו, קבוצת סקודריה פרארי השיגה ניצחונות נוספים, עם הנהג מיכאל שומאכר בין השנים 1996–2006. אנצו זכה לראות את השקת אחת ממכוניות הספורט הגדולות בכל הזמנים הפרארי F40 זמן קצר לפני מותו, אשר הוקדש לסמל את הישגיו.
כדי לציין 60 שנה למפעל, הושקה ב-2002 מכונית שנקראה על שמו, פרארי אנצו.
ריקי דייויס
מלח הארץ (סרט ישראלי)
מיילס דייויס
מיץ תפוזים
מיץ תפוזים הוא מיץ פירות המופק מסחיטת תפוזים. הוא נפוץ במדינות רבות בעולם, ונהוג לשתות אותו בארוחת הבוקר. ברזיל היא המובילה בייצוא של מיץ תפוזים, ואחריה ארצות הברית ובעיקר פלורידה, שם הוא נחשב ל"מיץ המדינה" הרשמי.
תפוז ממוצע יניב כ-90 גרם של מיץ. מלבד המים והסוכר שבו, מיץ התפוזים הוא מקור טוב לוויטמין C, לאשלגן ולחומצה פולית (ויטמין B9), המועילה לנשים בהיריון. יצרנים מסוימים מוסיפים למיץ חומרים מזינים אחרים, כגון סידן או ויטמין D, שאינם מצויים בתפוז באופן טבעי, ויש אף המוסיפים חומצת לימון. בשל החומצה, דרגת ה-pH של מיץ התפוזים היא בדרך כלל 3.5. שתייה של מיץ תפוזים לאורך זמן יכולה על כן לשחוק את מעטה האמייל של השן.
ערך תזונתי.
כשסוחטים את התפוז והופכים את תוכנו למיץ, ריכוזם של חלק ממרכיביו יורד. בטבלאות משמאל מתוארים ערכו התזונתי של מיץ התפוזים ל-100 מ"ל.
מיץ תפוזים עם חתיכות פרי יותר מזין מאשר מיץ בלעדיהן, בשל החומרים המזינים שהן מכילות.
ייצור מסחרי של מיץ תפוזים קפוא ומרוכז.
בייצור מסחרי של מיץ תפוזים קפוא, לאחר הסחיטה עובר מיץ התפוזים תהליך פיסטור וסינון ולאחריו תהליך אידוי בתנאי ריק וחום. לאחר אידוי רוב המים בתערובת המיץ, נותר תרכיז אשר כ-65% ממשקלו הם סוכר. תרכיז זה מאוחסן בהקפאה בטמפרטורה של מינוס 12 מעלות. לעיתים, בתום תהליך האידוי מוסיפים לתערובת תמציות, ויטמין C ושמנים כדי להשיב לחומר תכונות של טעם וערך תזונתי.
תהליך ייצור מיץ תפוזים קפוא פותח במכון המחקר על הדרים של אוניברסיטת פלורידה בשנת 1948. מאז הפך המוצר לסחורה הנסחרת בשוק הסחורות, בעיקר בבורסות סחורות בארצות הברית. מאז 1966 ניתן לקנות חוזים עתידיים של מיץ תפוזים קפוא ומרוכז בבורסת הסחורות של ניו יורק. החל משנת 1985 ניתן לקנות אופציות על מיץ תפוזים קפוא ומרוכז.
ג'ונתן דייויס
סמי דייויס ג'וניור
היסטוריה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית