ליסין, בדומה לרוסים אחרים שהתעשרו בעקבות פירוקה של ברית המועצות והפרטתם של נכסי אנרגיה וחומרי הגלם של ממשלת רוסיה, החל את דרכו כחסר אמצעים. הוא היה מקורב לאולג סוסקובץ, שר המתכות האחרון של ברית המועצות בשנת 1991. זמן קצר לאחר שסוסקובץ קיבל את מינוי גם ליסין עבר למוסקבה. פה סוסקובץ הכיר לו את איל ההון הרוסי-יהודי לב צ'רנוי והם ביצוע מספר עסקאות משותפות במכירת מתכות.
ליסין התמנה למנהל אינטרמטאל, חברת בת של טראנס-וורלד - חברת הפלדה בה שלט צ'רנוי עם אנשי עסקים בריטים האחים ראובן. בשנת 1997 תפס ליסין את השליטה בספקית העיקרית של אינטרמטאל, יצרנית הפלדה נובוליפסטסק, ומכר את הפלדה שלה באמצעות חברה שהקים - "וורסלייד".
הוא פרסם מספר ספרים בתחום עיבוד מתכות וניהול ועל שמו נרשמו מספר פטנטים.
אתר הנופש טוקיו דיסני
אתר הנופש טוקיו דיסני (באנגלית: Tokyo Disney Resort, ביפנית: 東京ディズニーリゾート) הוא אתר נופש המצוי באוריאסו שבצ'יבה ביפן, מזרחית לטוקיו. האתר נמצא בבעלות של חברת ארץ המזרח - בעלת זיכיון של חברת וולט דיסני.
אתר הנופש נפתח בשנת 1983 עם הקמת פארק דיסנילנד באתר. במהלך השנים הוקם פארק נוסף, שני מלונות רשמיים של דיסני, ושני אתרי קניות.
פארק השעשועים בטוקיו היה פארק השעשועים הראשון של דיסני שנפתח מחוץ לארצות הברית.
נוסף על שני המלונות הרשמיים (מלון מירקוסטה הממוקם בכניסה לפארק דיסני ומלון אמבסדור) נמצאים חמישה מלונות נוספים שאינם מלונות רשמיים של הפארק.
אדוארד פישר
אדוארד פישר (בגרמנית: "Eduard Fischer", 1862-1935) היה איש משטרה אוסטרי-יהודי, קולונל ("Landesgendarmeriekommandant") בז'נדרמריה האוסטרית ונודע כראש הפרטיזנים שלחמו בצבא הרוסי שפלש לבוקובינה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
פישר, בנו של חקלאי יהודי נולד בקרפצ'יב, כפר בצפון בוקובינה, בנפת ויז'ניצה, נחלת הכתר האוסטרי, כיום באוקראינה. היה מעוניין בחיים צבאיים מאז ילדותו. לאחר שסיים את בית הספר בכיתה ו', הוא הצטרף בשנת 1879, כמתנדב לגדוד 41 הבוקובינאי ונשלח לבית ספר צבאי ליד קרקוב.
פישר סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1885. ובשנת 1888 הועלו לדרגת סגן, ובשנת 1891 הועבר לז'נדרמריה הקיסרית. ב 1898 הועלה לדרגת סרן ומונה למפקד חטיבת הז'נדרמריה מס. 1 שהוצבה בצרנובץ, ולסגן מפקד הז'נדרמריה של כל בוקובינה. ב 1912 שימש כבר כמפקד הז'נדרמריה בדוכסות.
עם הפלישה הרוסית לבוקובינה, אז ארץ כתר בממלכת אוסטרו-הונגריה, שארעה בסוף אוגוסט 1914. הצבא הרוסי חדר למדינה מצפון והגיע עד לדרום בוקובינה, ושם נעצר באזור גורה הומורה וקמפולונג, תוך כיבוש בירת בוקובינה צ'רנוביץ.
בפיקודו של הקצין היהודי ד"ר אדוארד פישר לחמו הפרטיזנים האוסטרים, שרבים מהם היו יהודים, נגד הצבא הסדיר הרוסי, תוך שהם מאלצים אותו לבצע נסיגה. במהלך הדיפת הרוסים נכבשה צ'רנוביץ בחזרה על ידי האוסטרים בפיקודו של פישר, אך רק לתקופה קצרה. ב-20 בנובמבר 1914, צ'רנוביץ נפלה שוב בידי הרוסים בפיקודו של גנרל סליבנוב. אך התקדמותם נעצרה בנהר סירט עד ליוני 1915, כאשר הכוחות האוסטרים מונים 10,000 לוחמים בסך הכל. בזכות עמידתו העיקשת של פישר הרוסים הציבו פרס של 100,000 רובל על מי שיביא ללכידתו.
בזכות עמידתו האיתנה בספטמבר 1914 הועלה פישר בדרגה לדרגת קולונל והוענק לו על ידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה אות מסדר כתר הברזל (Orden der Eisernen Krone).
ב -1 בפברואר 1918, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (Generalmajor), והתמנה למפקד כללי של הז'נדרמריה של גליציה ובוקובינה. בחודשי מרץ-נובמבר 1918 הוא היה אחראי גם על ארגון תחבורה ואספקה של מוצרי צריכה מווינה ולמעשה שימש כמושל.
אדוארד פישר פרש אחרי שהמלחמה הסתיימה ב -1 בינואר 1919.
בעקבות חוזה סן-ז'רמן לאחר המלחמה, אוחדה בוקובינה עם רומניה. הרומנים שהחשיבו את פישר כאויב, עצרו אותו ואת אשתו והם נכלאו במחנה ליד יאשי שם גם נפטרה אשתו ממחלה. ב 1920 שוחרר ונשלח חזרה לווינה.
ב־25 באוקטובר 1925 קיבל פישר את עיטור צלב האבירים (Ritterkreuze)
ב-1935 פרסם את זכרונותיו בספרו "Krieg ohne Heer" (מלחמה ללא צבא).
באותה השנה הוא נפטר ונקבר בבית העלמין הייציג בווינה, כנוצרי, מאחר שמתישהו במהלך חייו המיר את דתו אל הדת הקתולית.
גמביט
גב ההר
הביטוי גב ההר במשמעותו המקורית מתייחס לאזור ההררי ממזרח לקו פרשת המים הארצי בישראל, עד לבקעת הירדן.
כיום המונח מתייחס בעיקר לאזור הרי השומרון המזרחי.
יישובים פלסטיניים.
בגב ההר מספר עיירות וכפרים פלסטיניים. בהם חיים כמה עשרות אלפי תושבים.
העיירות שמספר תושביהן עולה על 4,000 תושבים הן: עקרבה, חווארה, ביתא ועוורתא.
כפרים באזור כוללים בין השאר את עסירה אל-קבלייה, עינאבוס, עוריף, בורין, עזמוט, סאלם, ודיר אל-חטב.
התנחלויות יהודיות.
בגב ההר ארבע התנחלויות יהודיות: איתמר, אלון מורה, הר ברכה, יצהר ובנוסף חוות גבעות עולם וחוות גלעד.
כמו כן קיימים בגב ההר מאחזים רבים, בהם: חוות סקאלי, מצפה יוסף, גבעת להבה ומצפה יצהר.
כ-8,500 תושבים גרים בגב ההר בארבע ההתנחלויות היהודיות (נכון ל-2022). מקובל להתייחס להתנחלויות אלו כהתנחלויות אידאולוגיות והן מהוות חלק מ"הגרעין הקשה" של תנועת ההתנחלות. באזור גם מספר מאחזים והרחבות של התנחלויות.
מדרחוב
מדרחוב הוא רחוב עירוני, בו כלי רכב ממונעים, ביניהם מכוניות ותחבורה ציבורית, אינם רשאים לנסוע. הוא מרוצף באבני מדרכה ולרוב משמש כרחוב קניות או לתיירות.
המדרחוב, הלחם של המילים מדרכה ורחוב, הוא רחוב המיועד להולכי רגל בלבד, אשר בו יכולים לנוע בבטחה ובנוחות בין החנויות או בין הבתים.
לרוב ההתייחסות למדרחוב היא לרחוב שנועד לקניות או לתיירות, אך למעשה על פי ההגדרה גם רחוב שלא נועד למטרה זו ייקרא בשם זה.
בעקבות הלחץ ההולך וגדל של התנועה לחופש ממכוניות, כמעט לכל עיר מרכזית בעולם יש מדרחוב אחד לפחות, לרוב במרכז העיר כגון מדרחוב בן-יהודה ונחלת שבעה בירושלים ומדרחוב נחלת בנימין בתל אביב.
מלבד יתרונותיו הרבים של המדרחוב, הבאים לידי ביטוי בנוחות, ביטחון ושקט להולכי הרגל, בגלל היותו שטח מרוצף, משמש המדרחוב לרוב גם לאירועים ופסטיבלים כמו גם לירידי אמנות ואוכל.
מתוך התחשבות בצורכי התחבורה, לעיתים משמש רחוב מסוים כמדרחוב רק בחלק מהזמן, ובחלק אחר הוא פתוח לתנועת כלי רכב. לעיתים החלוקה היא לפי שעות היממה, כלומר בשעות של עומס תנועה מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, וביתר שעות היממה הרחוב משמש כמדרחוב. פעמים אחרות החלוקה היא לפי ימי השבוע: בימות החול מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, ובעת המנוחה השבועית הוא משמש כמדרחוב.
מדרחובים בעולם.
המדרחוב המודרני הראשון, שהוא גם הארוך בעולם, הוא רחוב הקניות והתיירות, סטרוגט (Strøget) שבקופנהגן, שהפך למדרחוב ב-1962 כניסיון, וב-1964 הוכרז כקבוע. מדרחוב זה נוצר על פי רעיונותיו של המתכנן הדני יאן גהל.
אחד המדרחובים הראשונים נוצר בעיר קוריטיבה שבברזיל ב-1968, כאשר ז'יימה לרנר סגר את הרחוב המרכזי "15 בנובמבר" לתנועת כלי רכב.
בירושלים החל מאמצע שנת 2007 נבנה המדרחוב הארוך בישראל שאורכו כקילומטר וחצי, המשתרע על כמחצית אורכו של רחוב יפו - מכיכר צה"ל ועד כיכר הדוידקה, בו עוברת גם הרכבת הקלה בירושלים.
סמטאותיה של ונציה יוצרות מדרחוב גדול, משום שאין בהן תנועת כלי רכב, ותנועת הסירות נעשית בתעלות.
מלחמת פרגוואי
זבנג
גילוי אליהו
ביהדות, גילוי אליהו הוא כינוי להתגלות ותִקשור, של ישות המכונה אליהו, ומזוהה על פי רוב עם אליהו הנביא, הבאה במגע ומעניקה מידע לחלק מבני-אדם.
התיאור המקראי בספר מלכים ב פרק ב (1, 11), מתאר את עליית אליהו הנביא בסערה השמימה; חוסר האזכור של מוות מוחשי של אליהו, הוביל בהקשרים שונים, להתייחסות לאליהו כבן-אלמוות, או כישות שהקשר שלה לעולם הזה ממשיך להתקיים. תפיסה זו הצטרפה לאמונה שקיים קשר בין האל לבני-האדם בדרך כלשהי, פן בקשר זה קיבל את המינוח הכוללני גילוי אליהו; כך התפיסה מזהה גילויים שונים, המגיעים ממקור אלוהי ועל-טבעי, עם אליהו הנביא.
היסטוריה.
מסורת חז"ל ביחס לגילוי אליהו, מתייחסות למספר התגלויות המיוחסות לאליהו. באבות דרבי נתן מתואר התגלות של אליהו לבני-אדם, אשר נותן להם מסר כלשהו; במקרים אלו האישים הם דמויות המתוארות כבעלי איכות דתית יוצאת דופן. תופעת ההתגלות מופיעה במכלול ספרות חז"ל, אף ביחס לתנאים ולאמוראים. על פי התלמוד היה אמורא שאליהו הכתיב לו ספרים שלמים, המכונים תנא דבי אליהו. בהמשך תופעה זו של גילוי אליהו, הוזכרה בתקופת הגאונים ובימי הביניים, כגון באגרת רב שרירא גאון ובספר חסידים (תרל). למעשה במשך כל ההיסטוריה, מזמן חז"ל ועד היום, מובאות עדויות שונות על גילוי אליהו, ברמות שונות.
גילוי אליהו במקרא.