הבלנות גרינלנדיות משתמשים בקולות תת-מימיים (שירת הלווייתן) למטרות שונות, בהן תקשורת בין הפרטים בקבוצה, ציד ואכילה. בלנות גרינלנדיות מסוימים מפיקים שירים חוזרים ארוכים, שעשויים להיות חלק מפעולת החיזור או ההזדווגות. התנהגות הלווייתנים יכולה לכלול טפיחות זנב והחזקת הראש מעל פני המים. פעילות מינית מתרחשת בין זוגות בקבוצות, כאשר מספר זכרים מתחרים על נקבה אחת או שתיים.
עונת הרבייה מתרחשת בין החודשים מרץ לאוגוסט, והבלנה הגרינלנדית מגיע לבגרות מינית בגיל 10 עד 15 שנים. משך ההריון הוא 13–14 חודשים, ונקבה ממליטה צאצא כל 3–4 שנים. אורכו של הרך הנולד הוא , ומשקלו קרוב לטונה. בתוך שנה, יוכפל אורכו לכדי 9 מטרים.
בעבר נטען כי תוחלת חייו של בלנה גרינלנדית היא בין 60 ל-70 שנים, בדומה ללווייתנים אחרים. עם זאת, בעקבות גילויים חדשים בשנות ה-90 של המאה ה-20, ובעקבות מחקרים שבדקו את מבנה עיניהם של הבלנות הגרינלנדיות, המסקנה הרווחת כיום גורסת כי מספר פרטים במין זה חיו בין 150 ל-200 שנים (דוח נוסף טען כי נקבה בגיל 90 עדיין לא איבדה את יכולת הרבייה שלה). בשל תוחלת החיים האפשרית שלהם, סביר כי הנקבות עוברות בזמן מסוים בחייהן את שלב גיל הבלות. תצפיות על פרטים גדולים במיוחד ללא צאצאים מחזקות טענות אלו. בגופו של בלנה גרינלנדית שניצוד באלסקה בשנת 2007 נמצא צלצל בן יותר ממאה שנה.
מצב אוכלוסייה ושימור.
בלנה גרינלנדית ניצודים בשל השומן שלהם, בשרם, שמן, עצמותיהם והמזיפות. הם קרובים לבלניים, ולכן ניצודים מאותן סיבות. הם שוחים לאט וצפים אחרי מותם. לפני שהחל ציד לווייתנים מסחרי, הוערכה אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות באזור הקוטב הצפוני בכ-50,000 פרטים. ציד-הלווייתנים המסחרי, שהחל ב-1611 בסבאלברד ובגרינלנד, מחה כליל קבוצות שלמות של לווייתנים, ואז הוא המשיך לאזורים אחרים. בצפון האוקיינוס השקט החל הציד המסחרי באמצע המאה ה-18, ובתוך שני עשורים הוכחדו 60% מכלל הבלנות הגרינלנדיות באזור.
ציד הלווייתנים המסחרי, שהיה הסיבה העיקרית להידלדלות המשמעותית של אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות, הופסק. אוכלוסיית הלווייתנים באלסקה החלה לגדול לאחר הפסקת הציד. ילידים באלסקה המשיכו להרוג בלנות גרינלנדיות בכמויות קטנות, למטרות מחיה ופרנסה. רמת הציד הזו (25–40 פרטים בשנה) אינה צפויה להשפיע על התאוששות האוכלוסיות. אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות של חופי אלסקה מתאוששת בהדרגה. ב-1990 נמנו כ-7,800 פרטים לערך, שהם כ-41% מאוכלוסיית הלווייתנים לפני תחילת הציד. מידע לגבי אוכלוסיות אחרות של בלנות גרינלנדיות הוא חלקי בלבד. אוכלוסיות אלו נחשבות לקטנות מאוד, וכוללות כולן יחד מאות ספורות בלבד. סך כל האוכלוסייה ברחבי הגלובוס 8,000–9,200 פרטים.
חלק מתת-האוכלוסיות של הבלנה הגרינלנדית נמצאות ברמות שונות של סיכון, כולל הסיכון הגבוה ביותר של "איום קריטי" (סכנת הכחדה חמורה). על פי ארגון ה-IUCN:
קיימות אוכלוסיות נוספות, ורמת הסיכון שלהן מדורגת בין סיכון נמוך (ללא חשש) לסכנת הכחדה. את אלה ניתן לצוד ללא חשש.
לווייתן ארקטי גדול פה
התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית
התיקון החמישה עשר לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Fifteenth Amendment) אוסר על אפליה במתן זכות בחירה על רקע גזעי. התיקון אושר ב-3 בפברואר 1870.
תוכן התיקון.
מקור.
Section 1: The right of citizens of the United States to vote shall not be denied or abridged by the United States or by any State on account of race, color, or previous condition of servitude.
Section 2: The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.
תרגום.
פסקה 1: זכותם של אזרחי ארצות הברית להצביע לא תישלל מהם על ידי ארצות הברית או אחת מהמדינות בשל גזע, צבע או מצב קודם של עבדות.
פסקה 2: בסמכותו של הקונגרס לאכוף את האמור בסעיף זה בחקיקה נאותה.
היסטוריה.
התיקון ה-15 נמנה עם התיקונים שהועברו לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, כמו גם התיקון ה-13 והתיקון ה-14.
מעט לפני סיום מלחמת האזרחים, העלו הרפובליקנים את התיקון ה-13 שאסר על העבדות בארצות הברית. התיקון ה-14 שנחקק לאחר תום המלחמה, דרש מהמדינות שלא להפר את זכויות האזרח. עם זאת, חברי הקונגרס לא ששו להעניק זכות בחירה לשחורים ובדיון בקונגרס הוחלט שלא לכלול את זכות הבחירה בתיקון ה-14. כל שנכתב בתיקון ה-14 היה שמדינות ומחוזות יקבלו ייצוג לפי אחוז בעלי זכות הבחירה מתוך כלל האזרחים.
בתחילת 1867 הועבר בקונגרס, שנשלט על ידי הרפובליקנים, חוק שהעניק זכות בחירה לשחורים במחוז קולומביה ובטריטוריות. כמו כן, נדרשו מדינות הדרום להבטיח זכות בחירה לשחורים כתנאי לחזרתן לאיחוד. בתחילת 1869 העלה הקונגרס את התיקון ה-15 לאשרור על ידי המדינות. בדיונים בקונגרס הסתמנו שלוש עמדות מרכזיות: האחת דרשה להבטיח זכות בחירה שוויונית, כולל מניעת אפליה על רקע תשלומי מס ומבחני ידע. השנייה התנגדה לכל שינוי בחוקה. השלישית, המפשרת בין השתיים, תמכה במניעת אפליה על רקע גזע בלבד - וזו העמדה שאושרה בסופו של דבר בקונגרס. התיקון אושרר על ידי מספר מספק של מדינות ב-3 בפברואר 1870. על אף שלא ששו להעניק זכות בחירה לשחורים, העריכו הרפובליקנים שהשחורים יצביעו עבורם ועל כן היו מעוניינים שיורשו להצביע.
בתקופת השיקום, כאשר הצבא הפדרלי עדיין שהה במדינות הדרום, אכן נהנו השחורים מזכות בחירה והצליחו אף לקבל ייצוג בבתי המחוקקים של המדינות. אולם לאחר שהצבא הפדרלי הוצא ממדינות הדרום על ידי רתרפורד הייז, החלו במדינות הדרום לנקוט פעולות שונות כדי למנוע מהשחורים להצביע. נגד מצביעים שחורים הופעלו אלימות ואיומים, וכן נקבעו תנאי הצבעה סלקטיביים, שהלבנים עמדו בהם והשחורים לא עמדו בהם, כמו ידיעת קרוא וכתוב ותשלום מס גולגולת. מספרן של מדינות אשר הגבילו את ההצבעה רק לאלו ששילמו מס גולגולת הגיע לאחת עשרה. בחלק מהמדינות קבע החוק שכל אדם שאביו או סבו הצביע בבחירות בשנה מסוימת שבה שחורים עדיין לא הצביעו יוכל להצביע ללא תשלום המס. חוקים אלה נקבעו כבלתי חוקתיים בפסק דין של בית המשפט העליון בשנת 1915, אך המשיכו להתקיים תוך אפליה באכיפתם: כלפי שחורים נבחנה העמידה בתנאים בקפדנות, בעוד כלפי לבנים לא נעשה כל מאמץ לבדוק האם אכן שילמו את המס או ידעו קרוא וכתוב. דרך נוספת למנוע ייצוג השחורים בבחירות הייתה ארגון המחוזות בצורה המפלה את השחורים.
עד שנת 1915 היה בית המשפט פסיבי כלפי פעולות הלבנים במדינות הדרום, וגם כאשר גינה את המדינות על אפליה כלפי שחורים עשה זאת מאוחר מדי. בשנת 1915 קבע בית המשפט העליון כי ההתניה של פטור ממס בהצבעת הסב נוגדת את התיקון ה-15, ובהמשך קבע כי גם קביעת מועדי רישום מצומצמים כדי לקבל זכות בחירה היא בלתי חוקתית מאחר שהיא באה למנוע מהשחורים להירשם כדי להצביע.
ביחס לבחירות מקדימות, קבע בית המשפט בתחילה כי אינן פעולה של המדינות ולכן אין בסמכותו למנוע הגבלת ההצבעה ללבנים בלבד. אולם תשע שנים מאוחר יותר הוחלט כי מאחר שהבחירות המקדימות קובעות בפועל את תוצאות הבחירות ברמה המדינתית, גם הן בגדר פעולות של המדינות והגבלת ההצבעה ללבנים אינה חוקתית.
עם התגברות הפעילות של התנועה לזכויות האזרח הגביר הקונגרס את פעולתו למען הענקת שוויון אמיתי לשחורים. על אף שעם השנים ירד מספר המדינות שהתנו את ההצבעה בתשלום מס לחמש בלבד, בחר הקונגרס להעביר את התיקון ה-24 לחוקה שיבטיח את האפשרות להצביע ללא קשר לתשלום מס. התיקון אושר על ידי הקונגרס ב-25 באוגוסט 1962 ועל ידי מספר מספיק של מדינות ב-23 בינואר 1964.
בשנת 2000 קבע בית המשפט שהגבלת זכות הבחירה למשרה מקומית בהוואי רק למי שיכולים להוכיח כי הם צאצאי תושבי הוואי מלפני 1778 נוגדת את התיקון ה-15 לחוקה (Rice v. Cayetano, 120 S. Ct. 1044, 1055 (2000)).
אודמורטיה
רפובליקת אודמורטיה (ברוסית: Республика Удмуртия, באודמורטית: Удмурт Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית הממוקמת במזרח החלק האירופאי של רוסיה. שטח הרפובליקה כ-42,100 קמ"ר, אוכלוסייתה המשוערת היא: 1,493,700 תושבים (נכון לינואר 2021). בירת הרפובליקה היא איז'בסק.
היסטוריה.
חבל אודמורטיה היה חלק מהנסיכויות הטטריות אשר התקיימו באזור, עד שנכבש ב־1554 על ידי איוואן האיום, נסיך מוסקבה. אודמורטים, שלא הייתה להם מדינה משלהם לא התנגדו בצורה פעילה לשלטון החדש. בתקופת האימפריה הרוסית האזור היה חלק מגוברניה שמרכזה בעיר ויאטקה.
ב־1918 כל הרפובליקות בין אורל וולגה התאחדו למדינת אידל-אורל, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. בשנת 1919 הכוחות הקומוניסטיים כבשו את המדינה הצעירה, חילקו אותה לרפובליקות והפכו את אודמורטיה ל"מחוז האוטונומי הווטי" (רוסית: Вотская автономная область). ב-1932 שם החבל שונה לאודמורטיה, וב-1934 החבל נהפך לרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית הסובייטית.
ב־1991 הגדירו אותה השלטונות כרפובליקה.
גאוגרפיה.
בין שאר הסובייקטים בפדרציה היא במקום ה־57 בשטחה. היא גובלת מצפון ובמערב במחוז קירוב, מדרום ברפובליקת טטרסטן, ובשקיריה, וממזרח במחוז פרם.
הנהרות החשובים של הרפובליקה הם קאמה, ויאטקה ואיז'. קמה וויאטקה מתחילים באודמורטיה בגבעות שבצפון הרפובליקה, אך רוב מסלולם עובר מחוץ לגבולות הרפובליקה.
דמוגרפיה.