כיום, ישנו בית ספר על שם פרנסואה פירה בפרבריה של פריז, כמו גם פרס פרנסואה פירה שמוענק מדי שנה.
אודות מחקרו.
עיקר מחקרו של פרנסואה פירה נסב על המהפכה הצרפתית. ההיסטוריה של המהפכה נכתבה למעלה ממאה שנה על ידי האסכולה המרקסיסטית. ההיסטוריונים שנשענו על תפיסה זו תיארו את המהפכה כשלב מכריע בתקופה של למעלה ממאה שנים של מלחמת מעמדות, שסימנה הוא ירידתה של האצולה הפאודלית ועליית כוחה של הבורגנות הקפיטליסטית.
פירה לא פסל את הממד החברתי של המהפכה. ברם, הוא יצא חוצץ נגד בלעדיותו. אליבא דפירה, אופייה החברתי והפוליטי קבע את התגבשותה והישגיה של המהפכה הצרפתית.
בשנת 1965 פירה כתב את ספרו הראשון אודות המהפכה הצרפתית La Révolution Française בצוותא עם דני רישה (Richet). הם נתנו למזל תפקיד בעיצוב פניה של המהפכה. הם הכניסו את מושג ה"אליטה". מושג זה כולל את האצולה הליברלית והשכבות העליונות של המעמד השלישי (Tiers État). בספרם, הם גרסו כי לא היה הבדל בין מעמד הז'ירונדינים ליעקובינים וכי היריבות ביניהם נשאה אופי של תפישה פוליטית שונה. אליטה זו אשר חוללה את המהפכה הצרפתית לפי העקרונות הליברליים, התכוונה להשיג "פשרה היסטורית" כזו של האומות האנגלוסקסיות. חדירת ההמונים למהפכה שינתה את פניה ומנעה פתרון נוסח המהפכה האמריקנית או המהפכה המהוללת באנגליה. ההמון והנסיבות כפו על ראשי המהפכה הצרפתית פתרונות רדיקליים שלא עלו בד בבד עם הליברליזם המוצהר של יוצריה וככל שגבר חוסר השליטה החלו המנהיגים להשתמש בגיליוטינה ובטרור.
תזה זו חוללה סערה בקרב האליטה המרקסיסטית ובראשה אלבר סובול, שהחזיק בקתדרה לתולדות המהפכה הצרפתית בסורבון. סובול פרסם ביקורת נוקבת על ספרם של פירה ורישה בכתב העת למהפכה הצרפתית. מאוחר יותר פרסם ספר בנושא, בו העתיק עמודים שלמים מהספר אותו קטל, כל זאת בלי שנתן קרדיט למחברים.
פירה פרסם מאמר מפתח בשנת 1971 בו הוא הזים את הדיאלקטיקה שמשלה בכיפת ההיסטוריוגרפיה הצרפתית והעמידה באור מגוחך. לפי האסכולה המרקסיסטית המהפכה הצרפתית היא פרי ניצחון הבורגנות בעוד שהמהפכה הבולשויקית היא תוצאת ניצחון הפרולטריון. המשוואה ראתה את לנין כגלגולו של רובספייר ואילו טרוצקי לבש את דמותו של לזאר קרנו. היעקובינים הם מבשרי הבולשביזם ואילו תקיפת הבסטיליה אינה אלא חזרה גנרלית לקראת ההתקפה על ארמון החורף.
ב-1978 פרסם פירה את מחקרו "לסיים את המהפכה הצרפתית", בו כתב כי אין לראות את המהפכה הצרפתית מזווית פוליטית עכשווית, כי אם בצורה אחרת.
פירה, שלא היה יהודי, היה ציוני בהשקפת עולמו וכתב ב-1981 את "סדנת ההיסטוריה". הוא ראה בציונות תופעה מיוחדת במינה, תנועה שינקה ממקורות היסטוריים עתיקים והשתמשה בלאומיות, חילוניות ומהפכה בארגז הכלים שלה. חומרים שהם פרי רוחה של המודרניות הפוליטית האירופית.
פרנסואה פירה הפך ממרקסיסט בצעירותו לליברל בבגרותו והקים מכון לחקר הפילוסופיה של ההיסטוריה על שם רמון ארון. הוא פרסם ביחד עם מונה אוזוף (Ozouf) קובץ הכולל תשעים ותשעה מאמרים ומשתרע על פני למעלה מאלף עמודים, הנושא את הכותר "המילון הביקורתי של המהפכה הצרפתית".
ב-1986 הוציא לאור את ספרו "מרקס והמהפכה הצרפתית". באותה שנה פורסם מחקרו על אדגאר קינה (Quinet) והיעקוביניות בפוליטיקה הצרפתית באמצע המאה ה-19.
במסגרת הסדרה לתולדות צרפת של הוצאת האשט הוציא לאור פירה ב-1988 את ספרו "המהפכה מטורגו לז'ול פרי 1770-1880. בספר זה פירה מותח את גבולות המהפכה עד להיווסדה של הרפובליקה הצרפתית השלישית במחצית המאה ה-19, נקודה על ציר הזמן בו הוא רואה את סיומה.
פירה פרסם את ספרו האחרון בשנת 1995 "עברה של אשליה - מסה על הרעיון הקומוניסטי במאה ה-20". היה זה ספר עב כרס שתורגם לשמונה עשרה שפות. ספר זה חוקר כיצד ניצל סטלין את האידאולוגיה האנטי-פשיסטית, על מנת לקנות את אהדתם של האינטלקטואלים במערב ולסמא את עיניהם מהאכזריות הפושעת של משטרו.
ספרים שכתב.
François Furet; textes présentés par Marina Valensise. Paris: Hachette, 1986
אריה לייב קינדרפרוינד
אריה לייב בן נתן קינדרפרוינד (קינדערפריינד; בלועזית: Arieh Loeb Kinderfreund; 1788 – 1837) היה משורר עברי, בלשן, איש רוח בן תקופת ההשכלה ומראשוני משכילי גליציה.
קינדרפרוינד נולד בעיר זמושץ' במזרח פולין. בשנת 1815 האזור עבר לשליטת האימפריה הרוסית. רוב חייו הוא התגורר בגליציה שהייתה בשליטה של האימפריה האוסטרית ושימש מורה לשפות. ב-1834 הוא הוציא לאור, בלבוב (למברג), את ספר שיריו העבריים, "שירים שונים", בסיוע אחיו אברהם קינדרפרוינד. שיריו של קינדרפרוינד מתאפיינים ברהיטות העברית ובעושרה וכן בתיאורי טבע ובהתבוננות הפנימית של המחבר בחייו ורגשותיו. מאפיינים אלו הפכו את שירתו ליוצאת דופן בקרב כותבי העברית בתקופתו.
קינדרפרוינד הותיר אחריו שירים עבריים נוספים שלא פורסמו, חיבור בלטינית על עליונות השפה העברית ומאמר פולמוסי לטובת היהדות.
קישורים חיצוניים.
שר הרווחה
Eristalinus taeniops
ליגת העל האוקראינית בכדורגל
ליגת העל האוקראינית (באוקראינית: Вища Ліга או Українська Прем'єр-Ліга) היא ליגת הכדורגל הבכירה באוקראינה. הפרמייר ליג האוקראיני אורגן בשנת 1991 (לפני כן הייתה אוקראינה חלק מברית המועצות והקבוצות האוקראיניות שיחקו בליגת העל הסובייטית).
בליגה משתתפות 16 קבוצות. במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי ופעם אחת באצטדיון היריבה ובסך הכל 30 מחזורים. בתום העונה הקבוצות בשני המקומות האחרונים בטבלה יורדות לליגה השנייה בחשיבותה: "הליגה האוקראינית הראשונה" ושתי הקבוצות הראשונת בליגה השנייה עולות לפרמייר ליג. הקבוצות מהמקומות ה-13 וה-14 משחקות משחקי פלייאוף מול קבוצות מהמקומות ה-3 וה-4 מהליגה האוקראינית הראשונה. המנצחות במשחקי הפלייאוף יעלו ליגה (או ישארו בליגה) בהתאם.
נכון לעונת 2020/2021, דינמו קייב היא בעלת תואר האליפות. הקבוצה בעלת מספר האליפויות הרבות ביותר באוקראינה היא דינמו קייב: 16 אליפויות. טבריה סימפרופול היא האלופה הראשונה בתולדות הליגה האוקראינית, בשנת 1992, בעוד שכל שאר תוארי האליפות הלכו לדינמו קייב או שחטאר דונצק והן גם שתי הקבוצות היחידות שמעולם לא ירדו לליגת המשנה האוקראינית.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, החל מ-25 בפברואר 2022 הליגה האוקראינית הופסקה עד לסיום עונת 2021/2022 והעונה הושהתה. בתחילת עונת 2022/2023 שבה הליגה לפעילות.
פורמט.
העונה מתחילה באמצע יולי ומסתיימת באמצע מאי. בדומה לנהוג בליגת העל הרוסית בכדורגל, פגרת החורף נמשכת 3 חודשים (מדצמבר עד תחילת מרץ).
העונה הראשונה בשנת 1992 הייתה ייחודית ונמשכה חצי שנה בלבד, לאחר שליגת העל הסובייטית הסתיימה בסתיו 1991 והתאחדות הכדורגל האוקראינית החליטה לשנות את לוח השנה של הכדורגל האוקראיני. באליפות הראשונה נטלו חלק 20 קבוצות שחולקו ל-2 בתים בני 10 קבוצות והקבוצות שיחקו זו עם זו. האליפות הוכרעה במשחק בין שתי הקבוצות בראש הבית (באותה עונה גברה טבריה סימפרופול על דינמו קייב בתוצאה 0:1) כשסגניות הבתים שיחקו על המקום השלישי בליגה (דנייפרו גברה על שחטאר דונצק בתוצאה 2:3).
לאחר העונה הראשונה, מספר הקבוצות השתנה ונע בין 14 ל-18 קבוצות. בעונת 2005/2006 נערך משחק אליפות בין מוליכת הטבלה לסגניתה לאחר ששתי הקבוצות היו עם אותה כמות נקודות. במשחק גברה שחטאר דונצק על דינמו קייב. באותה שתי הקבוצות סיימו עם 75 נקודות כל אחת. בעונת 2008/2009 הוחלט שעל קבוצות הכדורגל אסור לשתף יותר משבעה זרים במגרש, כל זר נוסף מעבר לשבעה יחייב את הקבוצה בתשלום קנס על סך 20 אלף דולר.
עד עונת 2016/2017 הליגה נערכה במתכונת, בו כל קבוצה משחקת אחת עם השנייה (משחק בית ומשחק חוץ). בעונת 2017/2018 הוחלט לצמצם את מספר הקבוצות ל-12 ולערוך את האליפות בשני שלבים. בשלב הראשון הקבוצות משחקות במסגרת טבלת אליפות ב-22 מחזורים (132 משחקים בסך הכל). בשלב השני הקבוצות מתחלקות לשני בתים, שש הקבוצות שבראש הטבלה משחקות ביניהן על תואר האליפות והשתתפות בליגת האלופות והליגה האירופית בעוד 6 הקבוצות שבתחתית הטבלה מתמודדות על ההישארות בליגה והימנעות מהדחה לליגת המשנה האוקראינית. בעונת 2016/2017 שתי הקבוצות האחרונות בפלייאוף התחתון ירדו ליגה. בעונות 2017/2018 ו-2018/2019 רק קבוצה במקום האחרון ירדה אוטומטית ליגה והקבוצות במקומות 10–11 ערכו משחקי פלייאוף מול קבוצות ממקומות 2–3 מהליגה האוקראינית הראשונה. בעונת 2019/2020 בוטלו משחקי פלייאוף על השארות בליגה, אך לעומת זה נערך שלב פלייאוף להתמודדות על מיקום במפעלים האירופיים. מקומות 5–8 בטבלת הליגה שיחקו ביניהן על כרטיס אחד להעפלה להתמודדות באירופה.
בעונת 2020/2021 הוגדלה הליגה ל-14 קבוצות ובוטלה עריכת האליפות בשני השלבים (פלייאוף עליון ופלייאוף תחתון). בעונת 2021/2022 הוגדלה הליגה ל-16 קבוצות.
היסטוריה.
אליפות ערי הירידים של אוקראינה ואליפות של איגוד הספורט דינמו (1921–1936).
ב-1921 הוקמה לראשונה תחרות שנקרא "ליגת ערי הירידים של אוקראינה" ונכללה גם לאחר מכן בתחרות של ה"אולמפיאדה האוקראינית" וה"ספרטקיאד" האוקראיני בשנים אלה. לאחר מכן נחשב הכדורגל בתור ספורט "לא-פרולטריאלי" (של המעמד הגבוהה) והופסק מספר עונות עקב העוני בשנים אלו, שהידרדר לכדי ההולודומור ששרר באוקראינה ב-1932–1933. התחרות הייתה אליפות בין נבחרות ערים ולא קבוצות מוגדרות.