אנג'לו יוסף הריצ'טי (באנגלית Angelo Joseph Errichetti 29 בספטמבר 1928 - 16 במאי 2013) היה פוליטיקאי איטלקי-אמריקאי. כיהן כראש עיריית קמדן בין השנים 1973–1981 ונציג בסנט של ניו ג'רזי.
ביוגרפיה.
אנג'לו יוסף הריצ'טי גדל בקמדן במשפחה איטלקית, אחד משבעה אחים. המשפחה חיה בעוני.
ב-1981, הורשע הריצ'טי ביחד עם עוד שלושה אחרים בקבלת שוחד בסך 50,000 דולר מסוכנים חשאיים של ה-FBI בתמורה לסיוע לשייח' ערבי פיקטיבי להיכנס לארצות הברית. תחבולת ה-FBI בה נתפס הריצ'טי הייתה חלק ממבצע Abscam.
ג'ון בויד דאנלופ
ג'ון בויד דאנלופ (באנגלית: John Boyd Dunlop, 5 בפברואר 1840 - 23 באוקטובר 1921) היה ממציא סקוטי, אשר פעל באירלנד. דאנלופ המציא את הצמיג המתנפח השימושי. זאת עשה לאחר שכבר הייתה בנמצא המצאה דומה, שלא נוצלה, עליה כבר נרשם פטנט באמצע המאה ה-19, כ-40 שנה קודם לכן.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
ג'ון בויד דאנלופ נולד ב-1840 בדרגהורן (Dreghorn), במחוז צפון איירשייר (North Ayrshire) שבסקוטלנד. הוא למד בצעירותו וטרינריה בבית הספר המלכותי ללימודי וטרינריה (Royal (Dick) School of Veterinary Studies, כיום חלק מאוניברסיטת אדינבורו), אותו סיים בגיל 19. במשך קרוב לעשר שנים הוא עסק במקצוע זה במחוז הולדתו, וב-1867 העתיק את מקום מגוריו לדאונפטריק (Downpatrick) שבצפון אירלנד, שם הקים, יחד עם אחיו ג'יימס, מרפאה וטרינרית. בשנת 1871 הוא נישא למרגרט סטיבנסון (Stevenson) וברבות השנים נולדו להם בת ובן. לאחר מכן דאנלופ פתח מרפאה וטרינרית בבלפסט, אשר באמצע שנות השמונים הייתה אחת הגדולות ביותר באירלנד (אז חלק מבריטניה).
הצמיג המתנפח.
רקע.
עד אמצע המאה ה-19 היו כלי הרכב בעלי גלגלים קשיחים, לרוב היו אלה גלגלי עץ בעלי חישוקי מתכת. הסקוטי רוברט ויליאם תומסון (Thomson) היה הראשון שניסה להקיף את הגלגל בעור ובין החישוק לגלגל קבע צינור גומי מנופח שיבלום ברכות את זעזועי הדרך. רעיונו של תומסון נזנח בשל טכניקת עיבוד הגומי שלא הייתה מפותחת דיה. בכל זאת, נרשם פטנט על המצאתו בבריטניה ב-1845, בצרפת ב-1846 ובארצות הברית ב-1847.
המצאתו מחדש של הצמיג.
דאנלופ רכש ידע-מה בכל הנוגע לגומי עוד בעת היותו וטרינר. באוקטובר 1887, בעת היותו בבלפסט, דאנלופ התקין את הצמיג המתנפח (על פי גרסה אחת, תחילה כאלתור, על בסיס צינור השקיה) על גלגל עץ. בהמשך השווה את התוצאה לגלגל מתכת אשר פירק מן התלת אופן של בנו. בעוד גלגל המתכת נעצר לאחר זמן קצר, גלגל העץ המרופד בגומי המשיך להתגלגל עד שנחבט בשער שבקצה החצר. כיוון שכך, הרכיב צמיגים מתנפחים בשני הגלגלים האחוריים של התלת אופן. כאשר אלה שיפרו משמעותית את ביצועי התלת אופן, עבר דאנלופ לניסויים באופניים בתוצאות מעודדות. לאחר בחינות מעודדות נוספות, כולל במגרשי ספורט, פנה דאנלופ, שלא ידע על המצאתו של תומסון, לרישום פטנט, וזאת נעשה בסוף 1888. ההמצאה קיבלה דחיפה אדירה לאחר שב-1889 רוכב האופניים האירי ווילי יום (Hume) ניצח במרוצים, תוך שימוש בצמיגי גומי, תחילה בבלפסט, עת ניצח ב-18 במאי את כל ארבעת המקצים בהם השתתף. אחר כך, בליברפול, הוא ניצח בכל המקצים פרט לאחד.
נשיא מועדון רוכבי האופניים של אירלנד, הארווי דו קרוס (Du Cros), אשר בניו היו בין המפסידים באותם מרוצים, בא בדברים עם דאנלופ, ויחדיו ייסדו חברה אשר ברשותה היו הזכויות לניצול הפטנט שרשם דאנלופ. ב-1890 נודע לדאנלופ על הפטנט שרשם תומסון, וב-1891 הוא אף קיבל הודעה רשמית על כך שהפטנט מ-1888 אינו תקף. בכל זאת, אם כי החברה נתקלה בקשיים עקב כך, היא הצליחה להמשיך לפעול, אך באותו שלב פנתה לשוק האופניים וכלי הרכב הקלים, אשר שגשג באותה תקופה. דאנלופ עזב את המרפאה הווטרינרית ב-1892 ועבר לדבלין. הוא פרש מחברת הצמיגים, אשר נקראת עד היום על שמו, בשנים 1895–1896, ובעת פרישתו קיבל כמות מסוימת של מניות.
לאחר הפרישה.
דאנלופ פרש מעסקי הצמיגים ממש לפני שנפתח לתעשיית הצמיגים שוק הרכב המנועי. כך, הצלחתו הכספית האישית הייתה מתונה יחסית. לאחר עיסוקו בגומי ובצמיגים, ממנו פרש, המשך פעילותו היה בעסקי הבדים. דאנלופ הלך לעולמו בדבלין ב-1921.
ליאור גרנות
ליאור גרנות (נולדה ב-8 במרץ 1981) היא משוררת, סופרת וביבליותרפיסטית ישראלית.
ביוגרפיה.
גרנות נולדה בנתניה וגדלה במושבה אבן-יהודה. למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות ולתואר שני בספרות עברית במסלול לכתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון. בתקופה זו למדה גם הנחיית סדנאות כתיבה במסגרת מתא"ן. לאחר מכן למדה לתואר שני בביבליותרפיה באוניברסיטת חיפה, שם כתבה את עבודת התזה שלה בנושא "החרדה המכוננת את חווית הבית כהיעדר בשירתה של תרצה אתר", שבה הציעה קריאה פסיכואנליטית בשירתה של אתר תוך בחינת מוטיב הבית בשיריה.
בשנת 2010 ראה אור ספר שיריה הראשון, "והשמש-שמש" בעריכת יקיר בן משה בהוצאת הליקון, שבמרכזו שירי אהבה המכוונים לאישה, המצטרפים למגמה משמעותית בשירה הישראלית של עשרים השנה האחרונות: התרחבותה והתפתחותה המואצת של השירה הלסבית. כעבור שנתיים ראה אור ספרה השני, "שׂמה והולכת" בעריכת רפי וייכרט (קשב לשירה, 2012), פואמה המספרת את סיפורה של דמות ששמה מילי – ילדה-אישה – העוברת לאורך הספר תהליך של גילוי קולה המושתק וביטויו. ספרה השלישי של גרנות, "נַנִּינה", בעריכת מיכל חרותי (אבן חושן, 2015), הוא ספר בפרוזה פיוטית, המעמיד במרכזו דיאלוג בין שתי נשים, בנות זוג העשויות להוות גם חלקים נפשיים של דמות אחת. הספר עוסק בשאלות של קרבה ונפרדות בתוך קשר וכתוב באופן הפורץ את גבולות השפה והסוגה תוך תנועה בין פרוזה לשירה ושילוב ציטוטים רבים משירי משוררים בדיאלוג בין הדמויות.
כתיבתה של גרנות מאופיינת במבע נפשי ופואטי עז; שיריה פורסמו בבמות ספרותיות מודפסות ואינטרנטיות.
החל בשנת 2007 החלה לעסוק בהנחיית סדנאות כתיבה יוצרת לילדים, נוער ומבוגרים, ונכון ל-2016 היא עוסקת בנוסף בפרקטיקה טיפולית באמצעות ביבליותרפיה ומרצה לביבליותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללה האקדמית אחוה, בקורסים העוסקים בביבליותרפיה ככלי התערבות בטיפול עבור פסיכולוגים ועובדים סוציאליים ובקורסים העוסקים בביבליותרפיה ככלי לעבודה רגשית וחינוכית עם ילדים עבור סגלי הוראה. גרנות היא בעלת תואר ד"ר לפילוסופיה מהמסלול לפסיכואנליזה ופרשנות במחלקה ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן. נושא עבודת הדוקטורט שלה: "כיצד מרפאת הביבליותרפיה? - איכויותיהן התרפויטיות הייחודיות של פרקטיקות ספרותיות-טיפוליות שונות בטיפול בביבליותרפיה - עיון פסיכואנליטי-ספרותי".
ב-2020 ראה אור ספרה העיוני "כיצד מרפאת הביבליותרפיה? כתיבה, ילדוּת, שיר" (הוצאת פרדס בשיתוף עם הוצאת אוניברסיטת בר-אילן ) המבוסס על עבודת הדוקטורט שכתבה.
כתיבתה העיונית עוסקת בקשר שבין ספרות ונפש, בקריאה פסיכואנליטית ופסיכולוגית של ספרות ושל שירה וספרות ילדים בפרט. מאמריה העוסקים בקריאה פסיכואנליטית של ספרות פורסמו בבמות ספרותיות שונות.
היא אם לבת ומתגוררת ברמת גן.
עריכה.
נשמה יתרה - סיפורם של מייסדי מקצוע ההרדמה בישראל מאת גבריאל גורמן (הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2008)
קישורים חיצוניים.
על ספריה.
על "והשמש - שמש"
על "שׂמה והולכת"
על "נַנִּינָה"
על "כיצד מרפאת הביבליותרפיה? - כתיבה, ילדוּת, שיר"
הערות שוליים.
[[קטגוריה:משוררות ישראליות]]
[[קטגוריה:להט"ביות ישראליות]]
[[קטגוריה:משוררים ישראלים]]
[[קטגוריה:משוררות כותבות עברית]]
[[קטגוריה:משוררים כותבי עברית]]
[[קטגוריה:סופרות ישראליות]]
[[קטגוריה:סופרים ישראלים]]
[[קטגוריה:משוררות לסביות ישראליות]]
[[קטגוריה:סופרות לסביות ישראליות]]
[[קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בן-גוריון בנגב]]
[[קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב]]
[[קטגוריה:רמת גן: אישים]]
[[קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981]]
הטבח בטנטורה
מרדכי קרשנר
מרדכי (מורדי) קרשנר (נולד ב-1966) הוא יוצר ומפיק סרטים תיעודיים ישראלי.
ביוגרפיה.
מורדי קרשנר נולד וגדל בירושלים.
הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים.
בוגר ישיבת ההסדר מעלה אדומים ובצה"ל שירת כמפקד טנק בחיל השריון.
קרשנר הוא בוגר המחזור הראשון של "מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות" (1993) במגמת בימוי והפקה, בעל תעודת הוראה בתקשורת מכללת ליפשיץ (1993) ובוגר החוג לתקשורת של המכללה האקדמית ספיר (2001).
מורדי קרשנר נשוי למירב, אב לחמישה ילדים, מהם שני ילדים במסגרת משפחת אומנה תושב מצפה נטופה.
ניסיון מקצועי.
לאחר סיום לימודי הטלוויזיה והקולנוע הקים וניהל חברת הפקות במסגרת בית הספר לטלוויזיה וקולנוע "מעלה", ששימשה חממה ליוצרים צעירים בתחילת דרכם.
בשנים 1994–1999 שימש כבמאי ומפיק ראשי בחברת קונקורד תקשורת בינ"ל.
במסגרת זו יצר כבמאי וכמפיק סרטי התעודה לסדרות "מקום קטן" ו "תיבת תעודה" ששודרו בערוץ 2 (17 סרטים).
יצר כמפיק ובמאי 60 פרקים בסדרה "פינות רחוב" ששודרה בערוץ 2.
הפיק בפועל את תוכנית התחקירים "הערב החמישי" עם חיים יבין ששודרה בשידורי קשת, ערוץ 2, את הסדרה "אברמוביץ ואורן" בהשתתפות העיתונאים אמנון אברמוביץ' ואמיר אורן, שעסקה בתחומי הביטחון החברה, והמשפט עבור ערוץ 8, ועוד סרטים ופרויקטים כדוגמת מיצג הווידאו להביאנלה של ונציה (1996).
פרויקט חשוב ומרכזי בו עסק קרשנר הוא פרויקט תיעוד ניצולי השואה של סטיבן ספילברג עבור ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג.