ב-14 ביולי שוחרר הצוות לאחר שנקנס ב-100 דולר, ושלטונות קנדה הורו לצוות לטוס חזרה לניו יורק. ב-16 ביולי המריא המטוס, ובניגוד להנחיה טס לאיים האזוריים במרכז האוקיינוס האטלנטי המשתייכים לפורטוגל, אך נאלץ לשוב לקנדה לאחר תקלות במנועיו. לאחר תיקון התקלה הורו שוב הרשויות בקנדה למטוס לשוב לניו יורק, ורוקנו את רוב הדלק שהיה במטוס. ואולם, בלילה לפני מועד ההמראה המתוכנן, שבין 17 ל-18 ביולי, המריא המטוס והפעם הצליח להגיע לאי סנטה מריה באיים האזוריים. עם נחיתתו הוחרם המטוס על ידי שלטונות פורטוגל והצוות נעצר. המטוס נרכש לאחר מכן על ידי הרפובליקה הדומיניקנית. אנשי הצוות שוחררו ב-24 ביולי והוחזרו לארצות הברית בטיסה מסחרית. עם נחיתתם בנמל התעופה לה גוארדיה נעצרו על ידי השלטונות. שינדלר שוחרר בערבות של 1,000 דולר כשהוא מואשם ביצוא של ציוד מלחמתי ללא רישיון, מאחר שבמטוס נמצאו שישה כלי נשק קלים. שניים מאנשי הצוות שלא נשאו דרכונים אמריקאים נשלחו למעצר באליס איילנד. יתר ששת אנשי הצוות לא הואשמו בכל עבירה ושוחררו מיד. במשפטו, שהתקיים בבית משפט פדרלי, הודה שינדלר באישום של יצוא מטוסים שלא כדין ונדון למאסר על תנאי של שנה אחת.
המשך דרכו.
לאחר מלחמת העצמאות בא שינדלר לישראל והיה לאחד מן הטייסים הראשונים של חברת "אל על" ואף הביא את משפחתו לארץ. לאחר שנתיים חזר לארצות הברית והיה לאיש עסקים במיאמי. כן הגיש תוכנית אירוח וראיונות בתחנת הרדיו של מיאמי. הוא נפטר בשנת 2007 כשהוא בן 91.
קווינסי פרומס
קווינסי אנטון פרומס (בהולנדית: Quincy Anton Promes; נולד ב-4 בינואר 1992 באמסטרדם, הולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני בספרטק מוסקבה.
קריירת מועדונים.
פרומס ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית במדי טוונטה ב-11 באפריל 2012 כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 2-2 נגד א.ז. אלקמאר.
ב-31 ביולי הושאל פרומס לגו אהד איגלס מליגת המשנה לעונת 2012/13. בסוף אותה עונה פרומס היה השלישי בקבוצתו מבחינת בכמות השערים שכבש, עם 13 שערים ונחשב לכישרון הגדול ביותר של הליגה. במבחני פלייאוף העלייה, פרומס הבקיע צמד נגד דודרכט, שהספיק להעלות אותה לסיבוב השני במבחנים לאחר תוצאת 3–6 בסיכום. הקבוצה הצליחה להבטיח את מקומה בליגה הבכירה בהולנד לאחר 18 שנות היעדרות.
ב-8 באוגוסט 2014 פרומס נמכר לספרטק מוסקבה הרוסית בעבור סכום המשוער ב-15 מיליון אירו.
ב-31 באוגוסט 2018 עבר לסביליה תמורת 21 מיליון אירו. כעבור יומיים פרומס ערך את הבכור שלו בליגה הספרדית במדי סביליה, בדרבי העירוני נגד ריאל בטיס בו סביליה הפסידה 1:0.
ב-24 ביוני 2019 חתם פרומס באייאקס לחמש שנים עבור 15.7 מיליון אירו. עם זאת ב־2021 כבר חזר לספרטק מוסקבה הרוסית.
נבחרת הולנד.
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים רשם במשחק ידידות במרץ 2014 נגד נבחרת צרפת.
חיים אישיים.
בדצמבר 2020 פרומס נעצר בחשד לדקירת קרוב משפחתו. בנובמבר 2021 פורסם כי פרומס צפוי להיות מואשם בניסיון רצח בן דודו.
נמל התעופה הלאומי מינסק
נמל התעופה הלאומי מינסק (בבלארוסית: Нацыянальны аэрапорт Мінск, ברוסית: Национальный аэропорт Минск) הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן כ-42 ק"מ צפונית מזרחית למינסק בירת בלארוס. נמל התעופה מהווה בסיס פעולה מרכזי לחברת הדגל הבלארוסית, בלאביה.
הנמל שוכן בתוך מחוז מינסק אך מבחינה מנהלית הוא מובלעת השייכת לרובע קסטריצ'ניצקי של העיר מינסק.
היסטוריה.
בניית נמל התעופה החלה ב-1977 ושנתיים לאחר מכן מסלול ההמראה הושלם. ב-1982 נפתח נמל התעופה לפעילות, וטיסות סדירות החלו לפעול ב-1983. טיסות בינלאומיות החלו לפעול מנמל התעופה הזה ב-1989. ב-1990 הגיעה לשיא הפעילות שלו, כאשר עברו דרכו 2.2 מיליון נוסעים, אך התפרקות ברית המועצות ב-1991 והמשבר הכלכלי שפקד את כלכלת בלארוס בשנים שלאחר מכן הובילה לירידה בכמות הנוסעים שהגיע לשיא שלילי של 400,000 נוסעים בלבד בשנת 2000. שנת 2008 הייתה נקודת מפנה כאשר שוב עברו בנמל התעופה מיליון נוסעים.
שערים 1 ו-2 מיועדים לטיסות פנימיות בבלארוס, לטיסות לרוסיה וליעדים במדינות יוצאות חבר המדינות. שערים 3 (VIP), 5, 4 ו-6 הם שערי היציאה ליעדים הבינלאומיים.
מוגנס ולדייק
מוֹגֶנְס וֶלְדַיְיק (בדנית: Mogens Wöldike 5 ביולי 1897 - 20 באוקטובר 1988) היה מנצח תזמורת ומקהלה, נגן עוגב וחוקר, שנודע בפרשנותו למוזיקת בארוק ולמוזיקה מן התקופה הקלאסית. חתנו היה חוקר היידן ינס פטר לרסן.
ולדייק נולד בקופנהגן. הוא למד אצל קרל נילסן ותומאס לאוב וסיים את לימודיו באוניברסיטת קופנהגן בשנת 1920. הוא היה נגן עוגב בכנסיית מרין בשנת 1924 ובכנסייה של ארמון כריסטיאנסבורג משנת 1931; בשנים 1959 עד 1972 היה נגן עוגב בקתדרלה של קופנהגן.
אחרי מלחמת העולם השנייה ניצח על תזמורת רדיו שוודיה ובין 1950 ל-1967 עבד בקביעות עם התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק.
ולדייק חיבר קבצים של כוראלים לעוגב, שיצאו לאור בשנים 1943, 1960 ו-1972. הוא ייסד את מקהלת הנערים של קופנהגן.
ולדייק הוא חתן פרס לאוני סונינג למוזיקה לשנת 1976, פרס המוזיקה היוקרתי ביותר בדנמרק.
קוף עכביש אדום פנים
צמרן צהוב זנב
מאסה מולקולרית
טיטי אדום בטן
חטיפת פסקגאולה
חטיפת פסקגאולה היה אירוע של חטיפה בידי חוצנים שהתרחש לכאורה בשנת 1973 ובו נחטפו צ'ארלס היקסון וקלווין פרקר בעיר פסקגאולה, מיסיסיפי. התקרית זכתה לסיקור תקשורתי נרחב.
סיפור החטיפה.
בערב ה-11 באוקטובר 1973 שני עמיתים לעבודה בשם צ'ארלס היקסון (בן 42) וקלווין פרקר (אז בן 19) דגו על גדות נהר פסקגאולה במיסיסיפי. הם סיפרו לשריף של מחוז ג'קסון שבאמצע הדיג הם שמעו מעין קולות של זמזום או שריקה, הבחינו בצמד אורות כחולים מהבהבים ובעצם בלתי מזוהה אליפטי ברוחב של 9 עד 12 מטרים וגובה של 2.5-3 מטרים. פרקר והיקסון סיפרו שהם היו "משותקים אך בהכרה" בעוד ששלושה "יצורים" העלו אותם לסיפון העב"ם, ביצעו בהם בדיקות שונות ולבסוף שחררו אותם.
פרסום התקרית.
בתוך ימים, צוותי עיתונות וחדשות נהרו לעיירה כדי לסקר את האירוע. העב"מולוגים ג'יימס הרדר וג'י אלן היינק ראיינו את שני החטופים. הרדר ראיין אותם תחת היפנוזה והגיע למסקנה שהם חוו "תופעה על טבעית חוצנית", בעוד שהיינק הסיק שהם עברו "חוויה טראומטית וממשית מאוד". היקסון הופיע לאחר מכן בתוכנית אירוח וסיפר החטיפה שלו, וכן כתב ספר ובו פרסם את התקרית לפרטי פרטים. הוא אף טען שפגש חייזרים פעם נוספת בשנת 1974 ושהחייזרים אמרו לו שכוונתם לשלום. מספר שנים לאחר החטיפה פרקר הקים חברה שמטרתה לחקור ולהפיק תוכניות טלוויזיה לגבי חייזרים ועצמים בלתי מזוהים. צ'ארלס היקסון נפטר ב-9 בספטמבר 2011 בגיל 80.
ספקות על התקרית.
עיתונאי וספקן בשם פיליפ ג'יי. קלאס מצא "פערים" בסיפורו של היקסון. היקסון עבר בדיקת פוליגרף ונמצא דובר אמת, אך קלאס ייחס את תוצאות הבדיקה לכך שהיקסון פשוט "האמין" לסיפורו האישי וכן שהמבחן נערך על ידי חוקר פוליגרף שאינו מנוסה דיו. בנוסף, היקסון סירב לעבור בדיקת פוליגרף נוספת והדבר הוביל את קלאס לקבוע שמדובר במתיחה. ספקן נוסף בשם ג'ו ניקל כתב שהתנהגותו של היקסון הייתה "מעוררת חשד" וכן שהוא שינה או ערך את סיפור החטיפה כאשר התראיין בתוכניות אירוח. ניקל הוסיף וטען שהיקסון כפי הנראה "פינטז" על חטיפה בעת שעבר ממצב של שינה למצב של ערות ושפרקר הצטרף אליו במתן עדות במשרד השריף מתוך לחץ חברתי.
סאקי לבן פנים
רוברטה פינוטי
רוברטה פינוטי (באיטלקית: Roberta Pinotti; נולדה ב-20 במאי 1961) היא פוליטיקאית איטלקייה, שכיהנה כשרת ההגנה של איטליה מ-2014 עד יוני 2018. היא מכהנת כיום בתפקיד סנאטורית (חברת הסנאט של הרפובליקה), והיא האישה הראשונה שמונתה לשרת הגנה באיטליה.
ביוגרפיה.
רוברטה פינוטי נולדה ב-20 במאי 1961 בגנואה. יש לה תואר ראשון בספרות מודרנית והיא הייתה מורה בבית ספר תיכון. החיים הפוליטיים שלה התחילו בבחירות למועצת מחוז סאמפירדרנה. לאחר מכן התמנה ליועצת בית הספר ומדיניות הנוער והחברה של פרובינציית גנואה והמועצה למוסדות החינוך של עיריית גנואה.
פינוטי נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של איטליה ב-2001. אחרי חמש שנים הפכה לאישה הראשונה שמילאה את תפקיד של נשיא ועדת הביטחון של הפרלמנט. הייתה שרת ההגנה בממשלת הצללים של וולטר ולטרוני ממאי 2008 עד אפריל 2009. היא מונתה לתפקיד סגנית שר ההגנה בממשלתו של אנריקו לטה ולאחר מכן, ב-21 בפברואר 2014 היא מותה לתפקיד שרת ההגנה של איטליה על ידי מתאו רנצי. היא הושבעה לתפקיד יום לאחר מכן.
באוקטובר 2014 היא ביקרה באיחוד האמירויות הערביות. היא נפגשה עם סגן מפקד הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות, יורש העצר מוחמד בן זאיד אל נהיאן. מטרת הביקור הייתה לחזק את קשרי ההגנה ביחסי החוץ בין איטליה לאיחוד האמירויות הערביות. ב-7 ביולי 2015 היא נועדה עם שר הביטחון הישראלי משה יעלון ברומא. ב-29 בפברואר 2016 היא הגיעה לישראל וערכה ביקור ממלכתי ונועדה עם צמרת המטה הכללי של צה"ל עם שר הביטחון משה יעלון.
בינואר 2016 אמרה כי איטליה ומעצמות המערב מוכנות להילחם בארגון דאעש שבלוב.
בהווה פינוטי היא חברת הסנאט של הרפובליקה. תחילה ייצגה את מחוז ליגוריה בשנים 2008–2018, ומאז היא מייצגת את מחוז פיימונטה.
פינוטי נשואה ויש לה שתי בנות.
התנועה לזכויות האזרח (ארצות הברית)
טמרין אדום-בטן
המאובנים של פצלי ברג'ס בפארק הלאומי יוהו
ידידיה אפרים לסינג
אולד סקול ראפ
F4U קורסייר
F-6F הלקט
רחלה פרארי