הטגמנטום הגחוני מהווה אוכלוסייה מרכזית נוספת של נוירונים דופמינרגיים במוח האמצעי. הוא מצוי לצידה המדיאלי של תעלת המוח, וממוקם בין החומר השחור לבין הגרעין האדום. נוסף לנוירונים הדופמינרגיים המאפיינים אזור זה, הטגמנטום הגחוני מכיל גם קבוצות של נוירוני גאבא (GABA) וגלוטמט. האקסונים היוצאים מהטגמנטום הגחוני מתקשרים עם אזורי מוח רבים כגון ההיפותלמוס והאמיגדלה, ומייצרים רשת השלכה עצבית הנקראת המערכת הדופאמינרגית המזולימבית (Mesolimbic dopaminergic system). מערכת זו נחקרה רבות בבעלי חיים משום שנמצא כי התרופות האנטגוניסטיות לדופמין אשר משמשות בטיפולים בחולי סכיזופרניה ובהפרעות נפשיות אחרות, חוסמות את פעילותה. השפעתן החמורה ביותר היא תסמונת הדומה למחלת פרקינסון.
מבנים משניים.
הטגמנטום התת-תלמי (Subthalamic tegmental region).
חלקו העליון ביותר של הטגמנטום, העובר מהמוח האמצעי אל הדיאנצפלון. באזור זה מסתיימים הגרעין האדום והחומר השחור.
הטגמנטום הדורסלי-לטראלי (Lateral dorsal tegmental region).
מהווה את מקור המידע העיקרי של הטגמנטום הגחוני במוח האמצעי. קשור בוויסות התנהגויות של עוררות ותגמול.
הגרעין הרוסטרלי-מדיאלי (Rostro-medial tegmental nucleus; RMTg).
נקרא גם "זנבו של הטגמנטום הגחוני". ממוקם בטגמנטום הגחוני ומורכב מאוכלוסיית נוירוני גאבא. בשונה מהנוירונים הדופמינרגיים, המרכיבים את מרבית אוכלוסיית הנוירונים של הטגמנטום הגחוני ואשר קשורים במערכות של תגמול, גרעין זה קשור בוויסות התנהגויות אברסיביות: בעוד הפעלתו גורמת לעיכוב שחרור דופמין לסינפסה על ידי הנוירונים הדופמינרגיים של ה-VTA, עיכוב פעילותו גורמת להגברת שחרור הדופמין.
מחלות ופגיעות מוחיות הקשורות בטגמנטום.
התמכרות לחומרים.
התמכרות לחומרים מהווה הפרעה חמורה במרבית המקומות בעולם. היא קשורה בפעילות המערכת הדופמינרגית המזוטלנצפלית (Mesotelencephalic dopamine system), המתייחסת לתקשורת המוחית שבין נוירוני הטגמנטום הדופמינרגיים של המוח האמצעי (החומר השחור והטגמנטום הגחוני), לבין אזורים של המוח הגדול (טלנצפלון). הטגמנטום הגחוני הוא בעל קשר הדוק לתופעת ההתמכרות, במעורבותו במערכת התגמול ובתגובה לגירויים אברסיביים. באמצעות אוכלוסיית הנוירונים הדופמינרגיים המצויה בו, וכן באמצעות נוירוני הגלוטמט והגאבא המוכלים בו, משפיע הטגמנטום הגחוני על הפרשת הדופמין המכוונת אל גרעין האקומבנס. גרעין זה מעורב בהשפעותיה של מערכת החיזוק על המוח, אשר בתורה משפיעה על התמכרות.
מחלת פרקינסון.
מאפייניה הקליניים של מחלת פרקינסון מתבטאים בקשיחות שרירים, רעידות איטיות וברידיקינזיה (דלות תנועה), כגון קושי בייזום תנועות רצוניות וכן בביצוע תנועות לא רצוניות, כגון התנודדות הזרועות בעת הליכה. בעוד הסיבה הישירה להתפתחות המחלה אינה ברורה, נראה כי היא קשורה בניוון הנוירונים הדופמינרגיים המצויים בחומר השחור. באופן ממוקד, הממצא הפתולוגי העקבי ביותר במחלת פרקינסון הוא התנוונות התאים המכילים מלנין באזור הפארס קומפקטה (Pars compacta) של החומר השחור. כאשר נוירונים אלו מתים, ישנם פחות מוליכים עצביים של דופמין הזמינים למערכת המוטורית.
היבטים קליניים נוספים.
שינה.
גרעין ה PPT (Pedunculopontine tegmentum) הוא גרעין המצוי בטגמנטום של הגשר, באזור הסמוך לרגליות (Peduncles) של המוח האמצעי. הוא מהווה את אחד המקורות העיקריים של אציטילכולין ושל תחמוצת החנקן, להם חשיבות מרכזית בייצור ותחזוקה של שנת REM (המוכרת בתור שנת החלום). פעילות תאיו הכולינרגיים של הגרעין חשובים לוויסות הנורמטיבי של מצבי ערות ושל שנת REM, כאשר קצב הירייה של שני סוגי נוירונים הקיימים באזור קשורים ביכולת הכניסה לשנת REM ובשימורה. תאי REM-on מגבירים את קצב הירייה לסינפסה במעבר ממצב ערות לשנת גלים איטיים (SWS) ולאחר מכן לשנת REM. תאי Wake-REM-on מגבירים את קצב הירייה הן במעבר לערות והן במעבר לשינה.
תגובת דחק (לחץ).
לנוירונים הדופאמינרגיים של הטגמנטום הגחוני ישנו תפקיד חשוב בזיהוי לחץ ובוויסות התנהגות בתגובה לאותו הלחץ. חשיפה ללחץ אקוטי גורמת לשינויים סינפטיים בתאים הדופמינרגיים של הטגמנטום הגחוני, באופן הדומה לשינויים הסינפטיים המתרחשים באזור זה כתוצאה מחשיפה לחומרים ממכרים. כך, נראה כי קיים קשר בין יכולת ניהול וויסות לחץ לבין רשתות מערכת התגמול. שינויים מקבילים אלו המתרחשים לאחר חשיפה ללחץ אקוטי ולאחר נטילת סם עשויים להסביר מדוע לחצים אקוטיים מאיצים את חיפוש הסם לאחר הצריכה.
כריש חרמש
חצובנים
Found Footage
Found Footage (מושג שאול בעברית: פָאוּנְד פוּטֵג'; בתרגום חופשי: קטעי וידאו שנמצאו) היא תת-סוגה של סרטי מתח עלילתיים שבהם העלילה מוצגת כהקלטות וידאו גולמיות שנעשו על ידי אחת או יותר מהדמויות שהיו מעורבות בהתרחשות. ההקלטות אבדו כביכול, אך נמצאו על ידי מישהו אחר בחלוף הזמן, בדרך כלל כאשר המעורבים, כולם או חלקם, מתים או נעדרים. לעיתים יוצגו הצילומים עם עריכה ופרשנות של מי ש"מצא" אותם, ואצל הצופה נוצרת אשליית צילום וידאו אותנטי של אירוע שהתרחש במציאות. סגנון קולנועי זה משמש לרוב בסרטי אימה, תופעות על-טבעיות ומסתורין, אך מכיוון שטכנולוגיות הצילום זולות יחסית, הסגנון משמש גם בסרטי פשע, מלחמה, קומדיות וסדרות טלוויזיה.
סרט מוגדר כפאונד פוטג' כאשר למצלמה יש תפקיד בעלילה ומקור ידוע בסרט (On screen; בניגוד לסרטים עלילתיים שבהם המצלמה חיצונית להתרחשות - Off screen). האירוע לא היה המניע לצילום, אלא התרחש בזמן שנעשו צילומים מסיבות אחרות, והמעורבים נקלעו אליו בעל כורחם.
במקורה, פאונד פוטג' היא סוגה מובחנת העומדת בפני עצמה וכוללת שילוב של קטעי סרטונים אותנטיים בסרטי תעודה, פרסומות ווידאו קליפים מוזיקליים. ואולם, ההגדרה הוחלה גם על סרטים בדיוניים הנחזים כתיעודיים. כבר בשנת 1974 השתמש אורסון ולס בטכניקה זו בבימוי הסרט "ז. זה זיוף" על זייפן האמנות אלמיר דה הורי. ולס שילב בסרט קטעים תיעודיים אמיתיים של דה הורי, וכן פנה לצופים מחדר העריכה כדי לשכנע אותם ב"אמיתות" הסיפור. בזכות סרט זה נחשב ולס לממציא הקולנוע המוקומנטרי. באופן דומה יצר הבמאי סטיוארט קופר בשנת 1975 את סרט המלחמה העלילתי "Overlord" שבו שילב צילומים אותנטיים של הפלישה לנורמנדי.
מחשש לבלבול עם סרטי קולאז' של קטעים אמיתיים שנאספו ממקורות שונים, יש המקפידים לציין "קטעי וידאו מפוברקים שנמצאו" (Faux Found-footage), ואילו חוקר הקולנוע דייוויד בורדוול חולק על עצם המושג "קטעי וידאו שנמצאו", ומעדיף להגדיר את הגימיק הזה בסרטים בדיוניים כ"קטעי וידאו שהתגלו" (Discovered Footage). מבקר הקולנוע הישראלי דורון פישלר סבור שהמושג הנכון הוא Assembled Footage (בעברית: קטעי וידאו מקובצים), מכיוון שכל שוט הגיע ממצלמה שיש לה קיום מוצדק בסרט.
בניתוח של 500 סרטי פאונד פוטג', אתר Found Footage Critic זיהה ארבע פרספקטיבות צילום:
מידע בדף זה ללא הפניות למקורות, מבוסס על שני מאמרים: מאמר בבלוג של דייוויד בורדוול ומאמר באתר Found Footage Critic.
היסטוריה.
לסגנון קולנועי זה יש תקדימים בספרות וברדיו: בספרות מוכרים רומנים אפיסטולאריים הערוכים כאסופות מכתבים או קטעי יומנים אישיים שנכתבו כביכול בידי דמות מרכזית בעלילה: דרקולה מאת ברם סטוקר, פרנקנשטיין מאת מרי שלי וקריאתו של קת'ולהו מאת ה. פ. לאבקראפט, כולם נמנים עם סוגה זו. אורסון ולס השתמש בטכניקה דומה בשנת 1938 כאשר שידר ברשת הרדיו של סי.בי.אס את התסכית מלחמת העולמות, כעיבוד לרדיו של הרומן מאת ה. ג'. וולס. הסיפור עובד כמשדר חדשות דרמטי שתיאר כביכול את פלישת אנשי מאדים בשידור חי, והשידור נשמע אמין עד כדי כך שהמאזינים נבהלו וחשבו שמדובר באירוע אמיתי.
במחצית השנייה של המאה ה-20 שימשו טכניקות צילום המאפיינות את סגנון הפאונד פוטג', בעיקר בסרטים מוקומנטריים דלי-תקציב שצולמו תוך ימים ספורים, כגון: "Culloden" משנת 1964, "יומנו של דייוויד הולצמן" (1967), "ספיינל טאפ" (1984), "בוב רוברטס" (1992), "The Watermelon Woman" (1996), ועוד. האפשרות ליצור סרט עם ממד ריאליסטי בתקציב נמוך קסמה ליוצרי סרטי אימה שנוטים להיות דלי-תקציב. סרטים פורצי דרך היו "שואת הקניבלים" (1980) המהפכני, והסרט "The Last Broadcast" (1998) שנחשב לחלוץ השימוש במצלמה ביתית לצילום אירוע שהתרחש כביכול במציאות. אולם הסגנון הפך לפופולרי בעיקר בעקבות צאתו לאור של "פרויקט המכשפה מבלייר" (1999) אשר נחשב לאבטיפוס של סרטי פאונד פוטג' מודרניים.