ב-10 במאי 1940 כבשו הבריטים את איסלנד ואיי פארו, אשר היו תחת שלטון דנמרק. ארצות הברית כבשה את גרינלנד שהיה אף הוא שטח דני תוך תמיכה של הנרי קאופמן, שגריר דנמרק בארצות הברית. איסלנד, אשר השלטון בה הועבר לידי האמריקנים, הכריזה על עצמאות בשנת 1944.
ממשלת דנמרק נותרה בקופנהגן עד 1943 וחתמה על הסכם האנטי-קומינטרן. ב-29 באוגוסט 1943 התפטרה הממשלה בתגובה לדרישות גרמניות לויתורים דניים נוספים. לאחר מכן דנמרק עברה לידי כיבוש גרמני. עניינים אזרחיים טופלו על ידי גנרל ורנר בסט.
ב-4 במאי 1945 נכנעו הכוחות הגרמניים בדנמרק לידי הבריטים. המפקד הגרמני של בורנהולם סירב להיכנע לברית המועצות ושתי הערים הופצצו וחיל המצב נאלץ להיכנע. בורנהולם נותר תחת כיבוש סובייטי עד 1946.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה האיטי על ידי ארצות הברית מחשש שחוסר היציבות הפוליטית שלה תנוצל על ידי גרמניה, זאת כבר ב-1915, זמן רב לפני הכניסה הרשמית של ארצות הברית למלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשארה האיטי נייטרלית, אך ב-8 בדצמבר 1941, זמן קצר אחרי המתקפה היפנית על פרל הארבור הכריזה האיטי מלחמה על יפן וזמן קצר לאחר מכן גם על גרמניה, איטליה, בולגריה, הונגריה ורומניה. רומניה הייתה המדינה היחידה שהכריזה מלחמה על האיטי מבין השש, ביום הכרזת המלחמה של האיטי עליה, ב-24 בדצמבר. . תרומתה למאמץ המלחמתי הייתה מצומצמת וכללה בעיקר אספקת חומרי גלם ואירוח פלוגה של משמר החופים של ארצות הברית. התרומה הצבאית היחידה של האיטי הייתה צירוף חמישה טייסים מחיל האוויר של האיטי לצבא ארצות הברית.
מבחינה פנימית, נשיא האיטי, אלי לסקוט, הכריז במהלך המלחמה על מספר צעדי חירום שספגו ביקורת בטענה שמדובר בניסיון להעצים את כוחו של הנשיא. הוא הודח כשנה אחרי תום המלחמה.
האיים הקריביים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ארצות הברית תפסה את השליטה באיים הקריביים. בספטמבר 1940 שתי המדינות חתמו על הסכם החכר-השאל (המכונה גם הסכם בסיסים עבור משחתות). הסכם זה כלל הלוואה של ארבעים משחתות אמריקניות, בסיסים בריטיים באיי הבהאמה, ג'מייקה, אנטיגואה, סנט לוסיה וטרינידד וטובגו וכן גם גויאנה הבריטית, ברמודה, איי ליוורד, איי ווינדוורד וניופאונדלנד. הסכם החכר השאל נחתם רשמית ב-27 במרץ 1941. על פי תנאיו, ארצות הברית הקימה עשרה בסיסים צבאיים באזור (כולל ברמודה) והפכה במהירות את חמש המושבות הבריטיות באיי הודו המערביים למאחז הגנה כנגד מלחמת הצוללות הגרמנית.
המשמעות האסטרטגית של האיים הקאריביים התבררה במהלך המלחמה. יותר מ-50 אחוז מהאספקה שנשלחה לאירופה, נשלחה דרך מפרץ מקסיקו. שנה לאחר המתקפה על פרל הארבור, פיקוד הגנת הקאריביים מנה 119,000 עובדים, מחציתם מוצבים בפנמה על מנת להגן על התעלה. אף על פי שהמתקפה היפנית הצפויה לא באה, הגרמנים הסבו נזקים לאניות בים הקאריבי וחלק מהן אף נכנסו לתוככי התעלה במטרה להטביע ספינות ששטו בה. עד סוף השנה טבעו 336 ספינות, לפחות חצי מהן היו מכליות נפט, במשקל כולל של 1.5 מיליון טון.
האימפריה היפנית הייתה הכוח העיקרי שפעל מצד מדינות הציר במערכה באוקיינוס השקט ומזרח אסיה, כחלק ממלחמת סין–יפן השנייה. יש אנשים שמציינים את פרוץ מלחמת העולם השנייה למעשה בפלישת האימפרי לסין ב-1937. במהלך מלחמתה בסין הוטלו על יפן הגבלות שונות בהן: אמברגו נפט על האימפריה היפנית, סגירת תעלת פנמה לאניות יפניות והקפאת נכסים יפניים. צעדים אלו הקשו מאוד על יפן להשיג נפט לצי היפני החזק וחיזקו את עמדתה של האימפריה היפנית כי היא חייבת להשתחרר מהתלות במערב.
מטרתה של האימפריה היפנית במתקפה על בעלות הברית הייתה לכבוש שטחים עשירים במשאבי טבע, שהיו בשליטתן. התחזיות של גנרלים יפנים הייתה כי על מנת לכבוש את כל השטחים הדרושים ישנו צורך בשנה, בה ישותקו כוחותיה הימיים של ארצות הברית.
לאחר המתקפה הצליחה ארצות הברית להתאושש מהמתקפה לאחר כשנה והחלה לתקוף את האימפריה היפנית, שהחלה לאבד שטחים.
באוגוסט 1945 נכנעה יפן ומלחמת העולם השנייה באה לקיצה בכל החזיתות.
בדומה לשכנתה בלגיה, הכריזה הולנד על נייטרליות ב-1939. עם זאת, במאי 1940 פלשו הנאצים להולנד, והערים רוטרדם ומידלבורג הופצצו. עקב המתקפה ההולנדים הצטרפו לבעלות הברית ותרמו את חיל הים שלהם והחיילים ששרדו להגנת מזרח אסיה, ובייחוד להגנת איי הודו המזרחיים (אינדונזיה) שהיו אז מושבה הולנדית.
עד לשחרורם בשנת 1945, נלחמו ההולנדים לצד בעלות הברית, מהאוקיינוס השקט ועד הקרב על בריטניה. באיי הולנד המזרחית (אינדונזיה) היה בעבר בית זיקוק נפט גדול, שהיה בעל חשיבות רבה למאמץ המלחמתי של בעלות הברית, ובייחוד לאחר הנחיתה בנורמנדי. עקב כך הוצב כוח הגנה אמריקאי גדול באזור.
איי הודו המזרחית ההולנדית העשירים במשאבים היו ללא ספק מטרת היפנים ב-7 בדצמבר 1941. הצי המלכותי ההולנדי והצבא המלכותי ההולנדי במזרח אסיה היו חלק מהפיקוד האמריקאי-בריטי-הולנדי-אוסטרלי עד שכוחות בעלות הברית הובסו באיי הודו המזרחית ההולנדית במארס 1942. כמה ספינות הולנדיות הצליחו להימלט לאוסטרליה, משם המשיכו להילחם ביפנים. האיים נותרו תחת כיבוש יפני למשך כל המלחמה.
לאחר נפילת ממשלתו הקומוניסטית של בלה קון, ערכו ההונגרים בינואר 1920 בחירות לפרלמנט בן בית אחד, אשר הכריז על מיקלוש הורטי כעוצר. ביוני 1920 נחתם חוזה טריאנון אשר קבע את גבולותיה של הונגריה, תוך שהוא קורע שני שלישים משטחה, ושיעור דומה מאוכלוסייתה, לטובת שכנותיה רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה.
מדיניותה של הונגריה משלב זה ואילך התמקדה בניסיון לקבל בחזרה את השטחים שאבדו. תוך כדי כך נקלעה הונגריה לברית עם אדולף היטלר, אשר תמך בה בבוררויות בינלאומיות שהחזירו לה את מקצת השטח, בשנים 1938 ו-1940.
הונגריה הצטרפה להיטלר במלחמתו בברית המועצות ביוני 1941. ב-19 במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה שכן חששו כי ההונגרים מתכוונים להפר את הברית עמם, ולעבור לצידה של ברית המועצות. הכיבוש הביא עמו את השואה ליהדות הונגריה ומאות אלפים הושמדו במחנה ההשמדה אושוויץ. באוקטובר 1944 הדיחו הגרמנים את הורטי, והעלו במקומו כשליט את פרנץ סלשי ומפלגתו הפשיסטית צלב החץ. בשלב זה הייתה מלחמתם של הגרמנים ובעלות בריתם אבודה. הסובייטים נמצאו על אדמת הונגריה, וצרו על בודפשט. כיבושה של הונגריה על ידי הסובייטים הושלם באפריל 1945.
ממותו של גומבוש ואילך הפכה הונגריה לתלויה יותר ויותר בגרמניה של היטלר. ההסכמים הכלכליים עם גרמניה גרמו לשיפור בכלכלתה של הונגריה וליציאתה ממצב השפל הכלכלי, אך הפכו אותה לתלויה בגרמניה הן לאספקת חומרי גלם, והן כשוק הראשי למוצריה.
היטלר הבטיח להונגריה את השבת הטריטוריות שאבדו בה, ולא היסס להפעיל לחץ כלכלי ואיומים בהתערבות צבאית על מנת לגרום להונגרים ליישר קו עם מדיניותו האירופית, וכן עם האנטישמיות ורדיפת היהודים. בכך מצא אוזניים קשובות בהונגריה. שנות השלושים ראו בהונגריה את ייסודה של מפלגת צלב החץ הפשיסטית, בהנהגתו של פרנץ סלשי קצין צבא בדימוס שמצא את ייעודו בהטפה לדעות אנטישמיות ונאציות, אשר קיבלו גוון הונגרי מקומי.
כבר ב-1937 הבטיח היטלר שהונגריה תקבל חלק מצ'כוסלובקיה, אותה תכנן לחלק לחלקים. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה בידי גרמניה הנאצית, במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאות מלאה, וצ'כוסלובקיה חדלה מלהתקיים. הונגריה ניצלה את ההזדמנות וסיפחה את יתרתה של סובקרפטיה בתמיכת היטלר. ב-15 במרץ תקפו כוחות הונגריה אף את סלובקיה, אך לאחר מלחמה קצרה ביותר, שכללה בפעם הראשונה את הפעלת חיל האוויר ההונגרי, הורתה גרמניה להונגריה לעצור ולהסיג את כוחותיה, שכן ראתה בסלובקים בני ברית אסטרטגים במאבקים הטריטוריאליים במרכז אירופה. הונגריה הותירה בידיה לאחר אירוע זה כאלפיים קמ"ר נוספים משטחה של סלובקיה.
מספר גורמים היו מעורבים בהצטרפותה של הונגריה לצדו של היטלר אל הלחימה בברית המועצות. ראשית היה החשש כי אם לא תוכיח הונגריה את נאמנותה לציר באופן זה, תקופח בחלוקת השלל שלאחר המלחמה. רומניה כבר הצטרפה באופן פעיל אל הלוחמים, והחשש היה כי גרמניה לא תסייע להונגריה בדרישות נוספות מרומניה באזור טרנסילבניה. הרוסים, מצדם, הפגיזו את העיר קאסה (קושיצ'ה) אם בטעות, ואם במזיד, והדבר תרם להחלטה להצטרף אל המלחמה בסוף 1940.
בדצמבר 1941 הכריזה הונגריה מלחמה על ארצות הברית. צעד זה תרם לבידודה הבינלאומי, ולהידוק לפיתתו של היטלר כלפי ההונגרים. הונגריה נראתה יותר כגרורה מאשר כבעלת ברית. מאה וחמישים אלף הונגרים לחמו את מלחמתו של היטלר ברוסים, בהם אנשי שירות העבודה. בשלב זה החלו הבקיעים הראשונים בחומת ההצלחות של היטלר להיות גלויים לעין. כישלון הכוחות הגרמנים בקרב על מוסקבה הביא למחשבות שניות בהנהגה ההונגרית באשר לטיב בעל הברית שבחרו להילחם לצדו.
במרס 1942 הוחלף ברדושי במיקלוש קאלאי, שמרן זהיר, בעל מחויבות פחותה למטרה הגרמנית, משרידי ממשלתו השמרנית של בתלן.
קאלאי המשיך את מדיניותו של ברדושי, וחיילי הונגריה המשיכו להילחם בברית המועצות, אך במקביל החל קאלאי במגעים חשאיים עם בעלות הברית על מנת לחפש דרך מוצא מן הברית ההרסנית אליה נקלעה הונגריה. בינואר 1943, לאחר התבוסה בקרב על סטלינגרד סבלו הכוחות ההונגרים אבדות כבדות בפריצה רוסית של הקו שהוחזק על ידי ההונגרים על הנהר דון. קאלאי ניהל מגעים עם ממשלות בריטניה וארצות הברית, אך לא יצר כל קשר עם הרוסים, כפי שדרשו מעצמות המערב.