בלוטי החל את עונת עם שער והחמצת פנדל בהפסד 2–3 למילאן. במחזור הבא, ב-28 באוגוסט 2016, הוא הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה, בניצחון 1–5 על בולוניה 1909, ואף החמיץ פנדל לקראת תום המשחק. ב-4 בדצמבר האריך בלוטי את חוזהו במועדון עד לשנת 2021, עם סעיף שחרור של מאה מיליון אירו התקף למועדונים זרים בלבד. ב-5 במרץ 2017 ענד בלוטי לראשונה את סרט הקפטן של המועדון במשחק ליגה נגד פלרמו, באותו משחק הוא הבקיע שלושער תוך 7 דקות ו-15 שניות, השלושער המהיר ביותר בסרייה א' מאז 30 בינואר 2000, כשהוא שובר את שיאו של אנדריי שבצ'נקו. את עונת סיים בלוטי עם 26 שערי ליגה ו 8 בישולים ב-35 הופעות.
ב-25 ביולי 2019 ערך בלוטי את הופעת הבכורה שלו במפעלים האירופיים, בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית מול דברצן, וכבש שער בבעיטת עונשין. ב־29 באוגוסט כבש בלוטי מול וולברהמפטון כדי לרשום את השער ה-77 שלו במדי טורינו ונכנס לרשימת עשרת כובשי השערים של טורינו בכל הזמנים. ב-26 בספטמבר הוא כבש את בניצחון 2:1 על מילאן. ב-23 ביוני 2020, אחרי שער שהובקע במשחק הביתי מול אודינזה (1–0), הגיע לעונה החמישית ברציפות עם מספר שערים דו-ספרתי בסרייה א'. ב־16 ביולי 2020, כבש בלוטי במשחקו השביעי ברציפות בסרייה א' בניצחון 3:0 על גנואה. ב-12 בדצמבר 2020, במשחק הפסד הליגה 3-2 בבית מול אודינזה, הוא כבש את שערו ה-100 לטורינו בכל המסגרות והשווה את שיאו עם אדולפו בלונצ'ייר ברשימת הכובשים בכל הזמנים של המועדון. ב-30 בינואר 2021, עם שער שהובקע מול פיורנטינה, השיג בלוטי מספר שערים דו-ספרתי בליגה במשך כל שש העונות שלו בסרייה א' עם טורינו (כשמאחוריו רק פאולו פוליצ'י, שהשיג מספר שערים דו-ספרתי במשך 7 שנים רצופות בין 1972 ל־1979).
רומא.
ב-28 באוגוסט 2022 חתם ברומא.
קריירה בינלאומית.
בלוטי לקח חלק יחד עם נבחרת איטליה עד גיל 21 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015 שנערך בצ'כיה, והבקיע שער בהפסד 1–3 לנבחרת אנגליה עד גיל 21 במשחק האחרון של שלב הבתים, ממנו לא העפילה הנבחרת האיטלקית וסיימה שלישית, לאחר נבחרות פורטוגל ושוודיה.
ב-27 באוגוסט 2016 זומן בלוטי לראשונה לסגל נבחרת איטליה, לקראת משחק ידידות נגד נבחרת צרפת ב-1 בספטמבר ומשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת ישראל ב-5 בספטמבר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הראשון מבין השניים, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 במשחק שהסתיים בהפסד 1–3. ב-9 באוקטובר הבקיע בלוטי את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-24 בניצחון 2–3 על נבחרת מקדוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-12 בנובמבר הבקיע בלוטי צמד שערים בניצחון 0–4 על נבחרת ליכטנשטיין במשחק נוסף במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
דימוי (פירושונים)
רוז שניידרמן
רוז שניידרמן (באנגלית: Rose Schneiderman; 6 באפריל 1882 - 11 באוגוסט 1972) הייתה סוציאליסטית ופמיניסטית יהודיה-אמריקאית ואחת הנשים הבולטות בהנהגת האיגודים המקצועיים בארצות הברית. כחברה בליגת נשות האיגוד המקצועי (WTUL) בניו יורק נאבקה על בטיחות במקומות העבודה לאחר השריפה הגדולה שפרצה במפעל הטקסטיל טריאנגל בניו יורק ב-1911, אשר גבתה את חייהם של 146 בני אדם, רובן נשים. כמו כן נאבקה עבור קיום משאל העם ב-1917 אשר העניק לנשים במדינת ניו יורק את זכות ההצבעה. הביטוי "לחם ושושנים" מיוחס לשניידרמן, בעקבות נאום שלה משביתת הטקסטיל של לורנס כביטוי לזכות הטבעית של הפועל והפועלת לדברים נעלים יותר מלבד הקיום הבסיסי.
ראשית חייה.
נולדה בשם רחל שניידרמן ב-6 באפריל 1882, הבכורה מבין ארבעה ילדים בבית יהודי-דתי בעיירה סאווין, כ-14 ק"מ מצפון לחלם שבפולין. הוריה, שמואל ודבורה (רוטמן) שניידרמן עסקו בעסקי התפירה. הלכה לבית ספר יהודי בסאווין, שרוב הלומדים בו היו בנים, ולאחר מכן לבית ספר ציבורי רוסי בחלם. ב-1890 היגרה המשפחה ללואר איסט סייד של ניו יורק סיטי. אביה של שניידרמן נפטר ב-1982 והותיר את המשפחה בעוני. אמא עבדה כתופרת וניסתה להחזיק את המשפחה, אולם המצב הכלכלי אילץ אותה להשאיר את ילדיה בבית יתומים יהודי לתקופה מסוימת. שניידרמן נאלצה לעזוב את ספסל הלימודים ב-1895 לאחר שהשלימה בית ספר יסודי, על אף שרצתה להמשיך וללמוד. היא יצאה לעבודה, תחילה בתור קופאית בחנות כלבו, וב-1898 כתופרת על פס ייצור במפעל לכובעים בלואר איסט סייד. ב-1902 היא ויתר בני משפחתה עברו בחופזה למונטריאול שם פיתחה את תפיסותיה הסוציאליסטיות-רדיקליות ואת העניין באיגוד מקצועי.
באיגוד העובדים.
שניידרמן שבה לניו יורק ב-1903 והחלה לארגן את נשות המפעל שלה יחד עם עמיתה לעבודה. כשביקשו לצרף את עובדות המפעל לסניף המקומי של איגוד ייצרני הכובעים - השיבו להם באיגוד כי עליהן לשוב רק לאחר שיצליחו לארגן 25 נשים נוספות, וכך עשו בתוך מספר ימים. הייתה זו התאגדות הנשים הראשונה בסניף המקומי.
שניידרמן זכתה להכרה רחבה במהלך שביתת ייצרני הכובעים ב-1905, כנבחרה כמזכירת הסניף המקומי וכצירה באיגוד העבודה המרכזי של ניו יורק. שם התוודעה לליגת נשות האיגוד המקצועי בניו יורק, ארגון אשר פעל לגיוס וריכוז משאבים לטובת איגודן של פועלות. במהרה הפכה לאחת הפעילות הבולטות ונבחרה כסגנית הנשיא המחוזית ב-1908. היא עזבה את המפעל על מנת לעבוד בליגה, כשהיא משלימה את לימודיה באמצעות מלגה מצד אחת התומכות העשירות של הארגון. היא שיחקה תפקיד מרכזי בהתקוממות ה-20 אלף - שביתה גדולה של עובדות תעשיית הטקסטיל בעיר ניו יורק שהוביל האיגוד הבינלאומי של עובדות תעשיית בגדי הנשים ב-1909. היא הייתה גם חברת מפתח בקונגרס הנשים העובדות העולמי ב-1919 ששם לעצמו למטרה לקדם את תנאי עבודתן של נשים באמנת ארגון העבודה העולמי.
השריפה שפרצה ב-25 במרץ 1911 וגבתה את חייהם של 123 עובדות ו-23 עובדים, אשר נשרפו חיים, נחנקו מהעשן ונספו כשקפצו מן הקומה התשיעית של המפעל, הדגישה את תנאי העבודה הקשים והמסוכנים נגדם נאבקה שניידרמן יחד עם ליגת נשות האיגוד המקצועי, ותנועת האיגודים. הליגה תיעדה תנאי עבודה דומים בעשרות מפעלים נוספים בניו יורק סיטי ובסביבותיה - ללא נתיבי מילוט מאש, או כאלה בהם דלתות המפעל ננעלו על העובדים והעובדות במטרה למנוע גנבות. 25 עובדות נוספות נהרגו בשריפה שפרצה בסדנת יזע בניוארק שבניו ג'רזי, רק תקופה קצרה לפני השריפה בטריאנגל.
שניידרמן הביעה את כעסה בנאום שנשאה בכינוס זיכרון לנספות שנערך במטרופוליטן אופרה ב-2 באפריל, מול קהל גדול שהורכב בעיקר מהנשים העמידות, תורמות הליגה:
על אף מילותיה הקשות, שבה שניידרמן לעבוד בליגה כמארגנת, והפכה לנשיאת הסניף בניו-יורק, ולאחר מכן ב-1926 נבחרה כנשיאתה הארצית למשך למעלה מ-20 שנה, עד התפרקותה ב-1950. ב-1920 התמודדה שניידרמן לסנאט האמריקאי כמועמדת מפלגת העבודה של ניו-יורק, אולם הפסידה. המצע שלה כלל בניית דיור ציבורי לעובדים, שיפור בתי הספר השכונתיים, הקמת מערך אנרגיה ושוקי מוצרי יסוד בבעלות המדינה, בריאות ממלכתית ודמי אבטלה.
שניידרמן הייתה ממקימי איגוד חירויות האזרח האמריקני ונהייתה לידידתה של אלינור רוזוולט ובעלה פרנקלין רוזוולט. בשנת 1933 הייתה לאישה היחידה אשר מונתה לוועדת השיקום האדמיניסטרטיבית לעבודה המייעצת לנשיא רוזוולט, והייתה ממקורבי הנשיא לאורך העשור. בשנים 1937–1944 הייתה שרת העבודה של מדינת ניו-יורק וניהלה קמפיין להחלת ביטוח לאומי על עקרות בית ולתשלום שווה לנשים. בסוף שנות ה-30 ובתחילת שנות ה-40 הייתה מעורבת בניסיונות הצלה של יהודים אירופיים מציפורני הנאצים, אולם הצליחה להציל אך מעט.
זכות ההצבעה.
שניידרמן הייתה פעילה בתנועה הסופרז'יסטית, וחברת האיגוד הלאומי למען זכות הצבעה לנשים בארצות הברית. היא ראתה בזכות הבחירה חלק בלתי נפרד ממאבקה לשוויון כלכלי. כשמחוקק ניו-יורקי הצהיר ב-1912 כי כניסתן של נשים לשדה הפוליטי רווי המתחים תסרס נשים ותוביל להיעלמות עדינותן וקסמן, השיבה:
שניידרמן עזרה לנסח את משאל העם שנתן לנשים את זכות ההצבעה בניו-יורק ב-1917. מנגד, התנגדה לתיקון "שוויון הזכויות" בחוקה האמריקנית, מהטעם שהתיקון הסיר שורת הגנות שעמדו לנשים עובדות, עליהן נאבקה קשה ליגת נשות האיגודים.
מורשת.
מייחסים לשניידרמן את הנאום בשביתת הטקסטיל של לורנס ב-1912:
סיסמה זו, שימשה השראה לשירו של ג'יימס אופנהיים 'לחם ושושנים'. ב-1949 פרשה שניידרמן מן החיים הציבוריים, הוסיפה במספר נאומי רדיו מזדמנים, והקדישה זמנה לכתיבת זיכרונותיה אשר פורסמו בספר ב-1967. שניידרמן מעולם לא נישאה, והתייחסה לאחייניה ואחייניותיה כאל ילדיה. הייתה לה מערכת יחסים ארוכה עם מוד או'פרל שוורץ (Maud O'Farrell Swartz, 1879-1937), אישה עובדת ופעילה אף היא בליגת נשות האיגודים. שניידרמן נפטרה בגיל 90 ב-11 באוגוסט 1972 בניו יורק.
אלינור קטון
אלינור קטון (באנגלית: Eleanor Catton) MNZM (נולדה ב-24 בספטמבר 1985) היא סופרת ניו זילנדית ילידת קנדה. הרומן השני שלה "המאורות" זיכה אותה בשנת 2013 בפרס מאן בוקר.
ביוגרפיה.
נולדה בעת שהוריה, אזרחי ניו זילנד, שהו בקנדה לשם השלמת לימודי הדוקטורט של אביה באוניברסיטת מערב אונטריו. המשפחה החזרה לניו זילנד בהיותה בת שש והתגוררה בקרייסטצ'רץ' בירת מחוז קנטרברי. בנערותה שהתה שנה בלידס לשם לימודים בבית הספר בלאונסווד הסמוכה ללידס. קטון למדה אנגלית באוניברסיטת קנטרברי והשלימה תואר שני בכתיבה יוצרת באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון , בוולינגטון.
קריירה ספרותית.