רנר עמד בראש המשלחת שייצגה את אוסטריה הגרמנית בדיונים על חוזה סן-ז'רמן, שעל פיו הוכרה "הרפובליקה של אוסטריה", אך היא הוכרזה כיורשת האחראית של האימפריה האוסטרית. בדיונים אלו היה על רנר לקבל את האיסור על אוסטריה החדשה לקיים כל קשר פוליטי עם גרמניה והיה עליו לקבל את אובדנם של השטחים של דוברי הגרמנית של דרום טירול ושל החלקים דוברי הגרמנית של בוהמיה ושל מוראביה (מחוז הולדתו).
רנר היה הקנצלר בשלוש ממשלות הקואליציה הראשונות בין השנים 1918 – 1920 ובמקביל כיהן כשר החוץ. קואליציות אלו הוקמו בשיתוף בין הסוציאל-דמוקרטים לבין המפלגה הנוצרית-סוציאלית. מגוון רחב של רפורמות חברתיות הונהגו על ידי ממשלת רנר, כולל תשלום דמי אבטלה, תשלום שכר עבור ימי חג, הנהגת יום עבודה בן שמונה שעות והתקנת תקנות להסדרת תנאי העבודה של הכורים, האופים, נשים וילדים. ניתן גם סיוע מהמדינה לנכים, בנוסף לביטוח בריאות עבור עובדי ציבור. בנוסף, חוקק חוק להסדרת בוררות בסכסוכי עבודה.
בין השנים 1931 – 1933 כיהן רנר כנשיא הפרלמנט, המועצה הלאומית. לאחר הנהגת המשטר האוסטרופשיסטי ב-1934, כאשר נאסר קיומה של מפלגתו, קידם רנר בברכה את האנשלוס ב-1938. בהיותו מלכתחילה תומך בהפיכתה של אוסטריה הגרמנית כחלק מרפובליקת ויימאר, הוא ציפה שהנאציזם יהיה תופעה חולפת שלא תהייה גרועה ממשטריהם הדיקטטוריים החד-מפלגתיים של אנגלברט דולפוס ושל קורט שושניג. במהלך מלחמת העולם השנייה התרחק רנר לחלוטין מהפוליטיקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
באפריל 1945, זמן קצר לפני התמוטטותה של גרמניה הנאצית וסיומה של המלחמה, הקים רנר ממשלה זמנית בווינה, יחד עם פוליטיקאים אחרים משלוש המפלגות שקמו לתחייה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת העם האוסטרית (מפלגה שמרנית שהייתה היורשת של המפלגה הנוצרית-סוציאלית) והמפלגה הקומוניסטית. ב-27 באפריל, הכריזה ממשלה זו על הפרדת אוסטריה מגרמניה ופתחה במערכה להכרה באוסטריה כרפובליקה עצמאית. כתוצאה מצעדיו של רנר, קיבלה אוסטריה נקודות זכות רבות בעיניהן של בעלות הברית, שכן היא מילאה אחר התנאים של הצהרת מוסקבה משנת 1943, שבה הכריזו שרי החוץ של ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות שסיפוחה של אוסטריה (האנשלוס), בטל ומבוטל וקראו להקמתה של מדינה אוסטרית חופשית לאחר הניצחון על גרמניה הנאצית, בתנאי שאוסטריה תנקוט באמצעים מתאימים להשגת מטרה זו. לפיכך אוסטריה, שנכבשה על ידי גרמניה, הוכרה כמדינה שהייתה מעורבת במלחמה שלא מרצונה וכ"קורבן הראשון" של גרמניה הנאצית. עקב החשד שהתעורר אצלן מכך שברית המועצות הייתה הראשונה שהכירה בממשלתו של רנר, היססו בעלות הברית המערביות במשך חצי שנה לפני שהעניקו את הכרתם לממשלת רנר, אך בסופו של דבר הוכרה הממשלה הזמנית על ידי כל ארבע המעצמות ב-20 באוקטובר ולפיכך היה רנר לקנצלר הראשון של אוסטריה שלאחר המלחמה. בסוף שנת 1945 נבחר רנר להיות הנשיא הראשון של הרפובליקה האוסטרית השנייה.
מותו ומשפחתו.
קרל רנר מת בווינה ב-1950 ונקבר בחלקת קברי הנשיאים בבית הקברות המרכזי בווינה. קרובי משפחתו עדיין חיים בארצות הברית במדינת ניו יורק, בקליפורניה וביוטה. אחד מנכדיו של רנר, קרל דויטש-רנר, עיתונאי ידוע בתאגיד השידור הקנדי (CBC), מת באוטווה ב-2005 בגיל 95. אחיו, ג'ון (האנס) דויטש-רנר, מת בוושינגטון ב-2004. נכדתו של קרל רנר ואחותם של קרל והאנס דויטש-רנר עדיין חיות בצפון קליפורניה.
משנתו.
במשך רוב ימי חייו, נע רנר לסירוגין בין מחויבותו הפוליטית לסוציאל-דמוקרטיה ובין היותו איש אקדמיה. מרכז עבודתו האקדמית של רנר היא מערכת היחסים הבעייתית שבין המשפט האזרחי לבין הרכוש הפרטי. הוא היה אחד ממניחי היסוד לתחום "הסוציולוגיה של המשפט". בספרו, "מוסדות המשפט האזרחי ותפקידיהם החברתיים", פיתח רנר תאוריה מרקסיסטית על המשפט האזרחי. רנר טען שההפרדה בין משפט האזרחי לבין המשפט הציבורי, היא יצירת כפיו של הקפיטליזם, שבאמצעותה המדינה כופה את האינטרסים של בעלי ההון.
הרעיונות של רנר ושל אוטו באואר בנוגע להגנה משפטית על מיעוטים תרבותיים אומצו על ידי תנועת הבונד היהודית, אך גונו בחריפות על ידי לנין. סטלין ייחד פרק שלם לביקורת על רעיון האוטונומיה הלאומית הפרסונלית, בספרו "המרקסיזם והשאלה הלאומית".
בזק החברה הישראלית לתקשורת
נקד משורשר
פויקע
קלוסטרידיום בוטולינום
בצילוס אנתרציס
לימסול
לימסול או למסוס (ביוונית: Λεμεσός, בטורקית: Leymosun) היא העיר השנייה בגודלה בקפריסין (לאחר ניקוסיה), העיר הגדולה ביותר מבחינה גאוגרפית, והמטרופולין הגדולה והחשובה באי.
היא ממוקמת בחלקו הדרומי של האי, לחופי מפרץ אקרוטירי. אוכלוסייתה הרב-תרבותית של לימסול, בירת המחוז הקרוי על שמה, עומדת על כ-101,000 תושבים (2011).
היסטוריה.
העיר לימסול צמחה בין שתי הערים העתיקות אמתוס וקוריון. היא נבנתה ככל הנראה לאחר שאמתוס נהרסה, אך קברים באזור מעידים שהיה מיושב כבר ב-2,000 לפנה"ס. השרידים המעטים מהעיר באותה תקופה מראים שהתקיימה בעיר קולוניה קטנה שלא שגשגה. בעיר הייתה גם נוכחות פיניקית, כפי שמעידה כתובת בעל לבנון שנמצאה בה. בשנת 85 לפנה"ס, מלך ארמניה טיגראנס הגדול הגיע ללימסול כדי להגן על בעלי ברית יוונים מקומיים מפני רומא. באותה תקופה נקראה העיר ניפוליס (העיר החדשה)
במסע הצלב השלישי, כאשר ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה הפליג לארץ הקודש, הפליגו לצדו בספינות נפרדות גם אחותו ג'ואן וארוסתו ברנגריה . בעקבות סופה, ספינותיהן הגיעו ללימסול. יצחק קומננוס , שליט קפריסין שערק מהאיפריה הביזנטית הזמין אותן לחוף במטרה להחזיק בהן כדי לדרוש כופר נפש, אך הן סירבו להצעתו, ובעקבות כך הוא סירב לשלוח להן מי שתייה או לאפשר להן לעגון. כשריצ'רד הגיע ללימסול, הוא ביקש מיצחק שיתרום למסע הצלב לשחרור ארץ הקודש, ולמרות היענותו הראשונית הוא סירב לעזור בהמשך. ריצ'רד רדף ואסר אותו, מעשה שהעביר את השליטה בקפריסין לאנגלים. ריצ'רד חגג את חתונתו עם ברנגריה שהוכתרה כמלכת אנגליה וקפריסין, החריב את אמתוס והעביר את תושביה ללימסול.
לאחר הכיבוש האנגלי, קפריסין נמכרה לטמפלרים, ובעקבות מרד על המיסים הגבוהים שהשיתו חזרה ונמכרה לגי דה ליזינאן, שהקים את ממלכת קפריסין. תחת הממלכה שגשגה לימסול בזכות הסוחרים הרבים שהתיישבו בה ונמלהּ שהפך למרכז תעבורתי. לאחר מכירת קפריסין לרפובליקה של וונציה, לימסול המשיכה לשגשג, והוונטים ביצרו את מצודת העיר.
כשקפריסין נכבשה על ידי העות'מאנים, הם כבשו את לימסול ביולי 1570 ללא כל התנגדות. במהלך השלטון העות'מאני התרכזו היוונים בעיקר במזרח העיר, הטורקים בעיקר במערבה, ובמרכז העיר סביב המצודה חיה אוכלוסייה מעורבת. הכנסייה טיפחה את החינוך ופתחה כמה בתי-ספר חדשים בעיר.
ב-1870 כבשו הבריטים את קפריסין. הם פיתחו את לימסול, ותיקנו וניקו את הדרכים בה.
תעשייה ומסחר.
לימסול היא מרכז התעשייה של קפריסין. יש בה נמל ימי גדול שמהווה מרכז סחר חשוב עבור האי. העיר היא גם מוקד תיירות חשוב של קפריסין ומושכת אליה מאות אלפי תיירים בשנה, בעיקר מאירופה. האטרקציות המרכזיות בעיר הן חוף הים המרשים שלה, האתרים הארכאולוגיים הסמוכים לה (אמתוס וקוריון) וכן פסטיבלים ואירועים שמצליחים למשוך תיירים בקלות רבה יחסית במשך כל עונות השנה.
תעשיית היין פורחת בעיר לימסול, בה בחרו יקבים רבים לקבוע את מקום מושבם. למרות שאזורי החקלאות של קפריסין נמצאים במרכזו של האי, סמוך להרי הטרואודוס, מרבית היקבים במדינה נמצאים בלימסול.
עם ההתפתחויות האחרונות בעיר ניתן למנות טיילת שנבנתה בעשור האחרון, פארק רחב ידיים ואת כיכר הטירה העתיקה של העיר, שבמרכזה בנויה טירה עתיקה - אך משופצת - מימי הביניים.
תרבות.
לימסול מפורסמת בקפריסין בזכות הפסטיבלים שלה, כמו קרנבל הפסטיבל והיין שנמשך עשרה ימים, עם תחפושות עליזות ומשעשעות. אירוע זה ישן מאוד וכולל טקסים פגאניים. עם חלוף הזמן הוא נוצר עם אופי שונה ומבדר בלבד, עם קהל עוקבים גדול ופופולרי. הפסטיבל מתחיל במצעד הכניסה של קרנבל המלך, ולאחריו תחרות תחפושות לילדים. במהלך מצעד הקרנבל ברחובות הראשיים מתאספים המונים מכל רחבי האי כדי לצפות במצופים עם הסרנדה ובקבוצות מסיכות אחרות. נשפים ומסיבות מפוארות רבים מתקיימים במלונות רבים מדי ערב.
במהלך הרבעון הראשון של חודש ספטמבר, מתקיים פסטיבל היין הגדול של קפריסין בגן העירוני של לימסול, מדי ערב בין השעות 8:00-23:00. במהלכו למבקרים יש אפשרות לטעום כמה מיינות קפריסין הטובים ביותר, המוצעים ללא תשלום. בחלק מהערבים, קבוצות שונות מקפריסין ומחוצה לה מבצעות ריקודי עם ויש גם מקהלות.
פסטיבלים נוספים הם פסטיבל אמנות הרחוב של לימסול (סוף אפריל/תחילת מאי), פסטיבל הפרחים של Yermasogeia (מאי), פסטיבל המבול (יוני), לילות שייקספיר ופסטיבל הדרמה היוונית העתיקה.
יתר על כן, העיר לימסול הציגה את פסטיבל הבירה הראשון ביולי 2003. זהו פסטיבל ריקודים בן שלושה ימים ליד הים במרכז העיר. המבקרים יכולים לשתות מגוון של בירות קפריסאיות ובירות מיובאות. הכניסה לפסטיבל אינה כרוכה בתשלום ובירות נמכרות במחירים נמוכים, בתוספת שילוב של מוזיקה בינלאומית.
אקלים.
בלימסול יש אקלים טרופי-ים תיכוני (סיווג אקלים שיטת קפן: Csa) עם קיץ חם ויבש וחורף מתון, אביב וסתיו קצרים ובדרך כלל חמימים ושטופי שמש.
מחודש דצמבר ועד מרץ מזג האוויר לא שקט ויכול להיות גשום וסוער. אור שמש בממוצע בסביבות 6 שעות ביום. הגשם נוטה להיות כבד בתקופה זו של השנה וסופות רעמים מתרחשות לעיתים קרובות למרות שבדרך כלל אינן נמשכות זמן רב.