בריכת מוסקבה (ברוסית: Бассейн Москва) הייתה בריכת שחייה מפורסמת בעיר מוסקבה שברוסיה ואחת הבריכות הגדולות בעולם תחת כיפת השמיים. הבריכה הוקמה בשנת 1957 על יסודותיו הנטושים של ארמון הסובייטים שהיה מתוכנן להבנות על חורבותיה ההרוסות של קתדרלת ישו המושיע, לפי עיצוביו של האדריכל הסובייטי הרוסי דמיטרי צ'צ'ולין. בניית ארמון הסובייטים החלה בשנת 1937 וננטשה בשנת 1941 כאשר קורות פלדה מיסודותיו של הבניין שימשו עבור חומרי מלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה. יסודותיו הריקים של ארמון הסובייטים ששכבו בתור בור בנייה ענקי שימשו לאחר מכן עבור הקמת הבריכה בשנת 1958 שתשמש עבור בריכת שחייה באוויר הפתוח. הבריכה הייתה פעילה וקיימת משנת 1958 עד שנת 1994. בנוסף לכך המים בבריכה חוממו על מנת להאריך את עונת המנויים אליה למזג אוויר קריר יותר בחורף הקשה. לאחר נפילת ברית המועצות הוחלט לשחזר ולשקם את הקתדרלה שניצבה במקום. בשנת 1995 נפתחה הקתדרלה המשוחזרת אשר נבנתה במקום הבריכה.
פרדיננד בול
פרדיננד בול (בהולנדית: Ferdinand Bol; 24 ביוני 1616 – 24 באוגוסט 1680) היה צייר, תחריטאי הולנדי. עבודתו ששרדה היא נדירה, היא מראה את השפעתו של רמברנדט עליו, כמוהו, פרדיננד בול העדיף נושאים היסטוריים, דיוקנאות, דיוקנאות עצמיים רבים ודמויות בודדות בסגנון אקזוטי.
ביוגרפיה.
פרדיננד נולד בדורדרכט כבן למנתח בלתאסאר בול. פרדיננד בול היה תחילה חניך של ג'ייקוב קויפ בעיר הולדתו או של אברהם בלומרט באוטרכט. לאחר 1630 למד אצל רמברנדט, התגורר בביתו בסנט אנטוניסברסטראט, אז רחוב אופנתי ואזור של ציירים, תכשיטנים, אדריכלים ומהגרים פלמיים ויהודים רבים. בשנת 1641 התחיל בול לעבוד בסטודיו משלו.
בשנת 1653 התחתן עם אליזבת דל, שאביה מילא תפקידים באדמירליות של אמסטרדם וגילדת סוחרי היין, שניהם מוסדות שנתנו עבודות לאמן. בתוך כמה שנים (1655) הוא הפך לראש הגילדה וקיבל עבודות בעיצוב קמינים לחדרים בבית העירייה החדש שתוכנן על ידי יאקוב ואן קמפן, וארבעה נוספים עבור האדמירליות של אמסטרדם.
בערך בתקופה זו, בול היה צייר פופולרי ומצליח. לוח הצבעים שלו התבהר, דמויותיו היו בעלות אלגנטיות רבה יותר, ובאמצע העשור הוא קיבל עבודות רשמיות יותר מכל אמן אחר באמסטרדם. גודפרי קנלר היה תלמידו. בול העביר ארבעה ציורים לשתי האחוזות של האחים טריפ, גם הם במקור מדרדרכט.
אשתו הראשונה של בול נפטרה בשנת 1660. בשנת 1669 נישא בול בפעם השנייה לאנה ואן ארקל, אלמנתו של גזבר האדמירליות, וכנראה פרש מציור בשלב זה בחייו. בשנת 1672 עברו בני הזוג לחלק חדש של העיר שנבנה באותם ימים, ובהווה נמצא בו מוזיאון ואן לון. בול שימש כמנהל בית מצורעים. בול נפטר כמה שבועות אחרי אשתו, בהרנגראכט, שם התגורר בנו, עורך דין.
ככל הנראה הציור הידוע ביותר שלו הוא דיוקנה של אליזבת בס, אשתו של קצין חיל הים יואכים סוורנהונדט, ובעל פונדק ליד כיכר דאם. הציור הזה ורבים אחרים מציוריו יוחסו בטעות לרמברנדט במאה ה-19.
ויליאם וין וסטקוט
ויליאם וין וסטקוט (באנגלית: William Wynn Westcott; 17 בדצמבר 1848 - 30 ביולי 1925) היה חוקר מקרי מוות אנגלי, תאוסוף, חבר במסדר הבונים החופשיים, ראש אגודת צלב הוורד של אנגליה, ואחד משלושת המייסדים של מסדר השחר המוזהב.
חייו.
וסטקוט נולד ב-17 בדצמבר 1848 בלימינגטון ספא שבמחוז ווריקשייר, אנגליה. אביו נפטר כשהוא היה רק בן עשר, והוא אומץ על ידי דודו. יש מי שגורס כי בשנת 1875 הצטרף וסטקוט למסדר הבונים החופשיים, בעוד שעל פי מקורות אחרים הוא נחנך למסדר כבר בשנת 1871. ב-1878, החל וסטקוט להתעמק בתחום הקבלה ובנושאים אחרים בתחום המטאפיזיקה. ב-1880, הצטרף וסטקוט לאגודת צלב הוורד של אנגליה, ואף נעשה מנהיג האגודה לאחר פטירתו של ויליאם רוברט וודמן. ב-1882, הכיר וסטקוט את סמואל לידל מקגרגור מת'רס, איתו הוא גם ייסד את מסדר השחר המוזהב כמה שנים מאוחר יותר, בעזרתו של ויליאם רוברט וודמן. ב-3 בדצמבר 1889, הצטרף וסטקוט לאגודה התאוסופית. וסטקוט פרש מתפקידו כחוקר מקרי מוות ב-1910, וב-1918 העתיק וסטקוט את מגוריו לדרבן שבדרום אפריקה, יחד עם בתו ובעלה.
פטירה.
וסטקוט נפטר ב-30 ביולי 1925, בדרבן שבדרום אפריקה.
כתביו.
להלן רשימה של ספרים שכתב או תרגם וסטקוט:
ליאו פויכטוונגר
ליאו (יעקב אריה) פויכטוונגר (בגרמנית: Leo Feuchtwanger; 18 באוקטובר 1892, כ"ז בתשרי ה'תרנ"ג – 4 במאי 1959, כ"ז בניסן ה'תשי"ט) היה בנקאי, נדבן, ומקים בנק פויכטוונגר בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד במינכן לאנג'לו (אשר) ופריצי פראדל לבית שפיצר, כילד רביעי מתוך חמישה, התייתם מאימו בגיל 16. לאחר שרות צבאי לא משמעותי בחיל הפרשים של צבא בוואריה, למד באוניברסיטאות במינכן וציריך וקיבל את תואר הדוקטורט ב-1917.
בשנים 1917–1920 עבד במכון לתחבורה ימית וכלכלה עולמית בקייל, לאחר מכן בשנים 1920–1936 עבד בבנק המשפחתי כמנהל רכש.
בשנת 1936 עלה לארץ עם בת זוגו אילזה בלומנטל לה נישא בשנת 1929 והתיישב בפתח תקווה כחלק מקהילת היקים "מקור חיים" שהוביל הרב פינחס וולף. בשנת 1939 נולדה לזוג בתם היחידה אסתר שנישאה לכלכלן והעיתונאי דב גנחובסקי. עם עלייתו לארץ בשנת 1936 הקים את בנק פויכטוונגר בתל אביב וביחד עם אחיו תאודור ושימש כמנכ"ל הבנק עד פטירתו בשנת 1959.
אף על פי שהתרחק מפעילות ציבורית רשמית, תמך באופן קבוע במשפחות רבות מהעלייה החמישית שרבות מהן ברחו מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון והגיעו לארץ חסרות רכוש ואמצעים.
נפטר בשנת 1959 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
טפולצה
טפולצה (בהונגרית: Tapolca) היא עיר על גדות אגם בלטון הנמצאת במחוז וספרם, שבצפון-מערב הונגריה. עד שנת 1950 הייתה העיר תחת מחוז זאלה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטפולצה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בעיר 18,265 תושבים, ובשנת 2020 רק 14,861 תושבים.
קהילה יהודית.
יהודי אחד התיישב בטפולצה בשנת 1703 והיה חוכר משק ובית מרזח וכמה משפחות יהודיות הורשו להתיישב במקום באמצע המאה ה-18, אך בתנאי שלא יולידו בנים.
היישוב היהודי החל לגדול עם הסרת ההגבלות על התיישבות יהודים בערי הונגריה באמצע המאה ה-19, אז התארגנה במקום קהילה יהודית.
רוב היהודים התפרנסו מסחר יינות ומהתעשייה הנלווית ובידי היהודים היו גם רוב החנויות ומפעלי התעשייה במקום. לקהילה היו חברה קדישא, מוסדות צדקה, בית כנסת ובית ספר. בשנת 1869 הצטרפה הקהילה לזרם הנאולוגי.
בשנים 1919–1921, תקופת "הטרור הלבן" נכלאו כמה יהודים במחנה זאלאגרסג, ויהודים נוספים נרצחו בידי כנופיית פורעים ובית הכנסת נרגם באבנים.
בשנת 1939 הופקעו רישיונותיהם של סוחרי היין היהודים בטפולצה. ורק בזכות נוצרים, שהסכימו לתת את שמם לעסקי היהודים, לא איבדו יהודי טפולצה את כל מקורות פרנסתם. בשנת 1940 הובאו לטפולצה פלוגות עבודה של יהודים שעבדו בשדה התעופה המקומי.
ב-17 במאי 1944, רוכזו יהודי טפולצה בגטו באזור בית הכנסת. וב-18 ביוני 1944 הועברו לגטו זאלאגרסג ולמחרת שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לטפולצה 60 ניצולים ובעזרת ארגון הג'וינט ארגנו את הקהילה מחדש. הם שיפצו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין והקימו אנדרטה לזכר הנספים בשואה. אחר כך עזבו רוב היהודים את העיירה, מקצתם עלו לארץ ישראל, מקצתם עברו לבודפשט או היגרו לארצות אחרות.
בריכת השחייה של אושוויץ
בריכת השחייה של אושוויץ, היא בריכת שחייה באורך של כ-25 מטרים וברוחב של כ-5 מטרים, שנבנתה ביולי 1944 במחנה הריכוז אושוויץ I. נמצאת דרומית מזרחית לבלוק 6.
היסטוריה.
הבריכה נבנתה במקור כמאגר מים לשימוש מכבי האש ושימשה את הכבאים ואסירים מיוחסים גם לשחיה. מידות רוחב הבריכה תואמות שלושה מסלולים. בשני קצותיה הוקמו שלושה אדני זינוק מבטון בכל צד. מסביב לשפת הבריכה נבנתה תעלת גלישה לסינון מי הבריכה ושמירה על מים נקיים. בצידה האחד נבנתה מקפצה בגובה של 3 מטר. בין המקפצה לבין אדני הזינוק בצידה האחד של הבריכה, נבנתה בריכה רדודה בעומק של סנטימטרים בודדים, וייתכן כי שימשה לצורך ניקוי כפות הרגליים של שחיינים לפני הכניסה למים.
למרות עדויות מצולמות רבות של מהלך החיים ואף תהליכי סלקציה והשמדה שהתרחשו במחנה אושוויץ, לא נמצאו כל עדויות מצולמות של שימוש בבריכה על ידי שחיינים.
בסרט התיעודי, Swimming In Auschwitz, מספרת אחת הניצולות היהודיות שכשעברה ליד הבריכה, היא קפצה לתוכה ושחתה בה, מבלי שלקחה בחשבון שהדבר מסכן את חייה.
יחס מכחישי שואה לבריכה.
ההיסטוריונית דברה ליפשטדט מציגה בספרה מכחישים את השואה את עמדת מכחישי השואה לפיה אושוויץ צויד "בכל המותרות של קאנטרי קלאב", לרבות בריכת שחייה. מכחישי שואה טוענים כי קיומה של בריכה זו מהווה עדות לכך שאושוויץ היה למעשה מקום נעים ולא מחנה השמדה. ההיסטוריון רוברט יאן ואן-פלט טוען בספרו The case for Auschwitz שמכחישי השואה מתעלמים מן העובדה שבריכה זו הוקמה מלכתחילה כמאגר מים לכיבוי אש, שהמקפצות נבנו מאוחר יותר ושרק אסירים ארים מיוחסים הורשו לשחות בה בשגרה.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 היא אליפות כדורגל שנערכת כל שנה על ידי התאחדות הכדורגל האירופית, אופ"א. הטורניר החל כאליפות הנוער הבינלאומית של פיפ"א ב-1948, עד שעבר לידי אופ"א ב-1956 והשם שונה לאליפות הנוער הבינלאומית של אופ"א. ב-1980 שונה שם הטורניר לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 18, וב-2002 שונה שוב הפעם לשם הנוכחי.