החלטתה המרכזית של הוועידה השביעית סימנה מהפך בעמדה הערבית. לאחר שבראשית שנות ה-20 טירפדו מהלך לכינונו של גוף מחוקק הרי הפעם העלו את הדרישה לכינון גוף מחוקק ייצוגי, בדומה לגופים שהוקמו בארצות המנדט האחרות. כדי לקדם את האפשרות הזו, היא נמנעה מלקבל החלטה מפורשת הקוראת לעצמאות או מתנגדת למנדט והצהרת בלפור, וזאת כדי להפיס את דעתם השלילית של היהודים לגבי רעיון הגוף המחוקק הייצוגי. הדרישה שיצאה מהקונגרס האיצה פולמוס בציבור היהודי בארץ בנוגע לעמדה שיש לגבש כלפיה, בעיקר בקרב החוגים שגילו הבנה לתביעות הערבים ובראש ובראשונה אנשי ברית שלום. הדילמה שהעמידה שאלת השלטון הייצוגי בארץ ישראל העסיקה גם את הגופים הרשמיים הציוניים - הועד הלאומי וההנהלה הציונית. מן הצד האחד דחיית הדרישה משום שהקמתה של מועצה מחוקקת בעלת רוב ערבי עלולה להביא כליה על הבית הלאומי היהודי, ומצד האחר החשש ליצור את הרושם, כי היהודים מתנגדים לייצוג דמוקרטי. ב-4 בספטמבר 1928 החליטה ההנהלה הציונית בלונדון לאחר דיון בתזכירו של קולונל קיש בעניין, לשלוח שאלון לאישים בעלי דעות מייצגות בתנועה הציונית במגמה לגבש עמדה ב'שאלה הערבית'. המסקנה שעלתה מן המשאל ומצאה ביטוייה בהחלטת ההנהלה הציונית בארץ הייתה פשרה בין הדעות: מחד דחייה אסטרטגית של רעיון המועצה המחוקקת ומאידך, טקטיקה כפולה של הכרזה על הסכמה לרעיון בדבר ייצוג האוכלוסייה אך דחיית הרעיון בשל המצב בארץ.
בוועידה זו חודשה פעילותו של הוועד הפועל.
הקונגרס החליט על הקמת ועד פועל בן 48 חברים ועל שליחת משלחת נוספת ללונדון, אולם לא הצליח להתגבר על חוסר האחדות הפנימית.
הוא החליט "לברך את המשלחת הסורית-הפלסטינית באירופה ולהפציר בה שתמשיך לתבוע את זכויות העמים הסורי והפלסטיני".
אופי החלטות הוועידה והרכב הוועד הפועל ביטאו את ניצחון האופוזיציה והדרך המתונה, אולם היא כללה גם סימנים מבשרים לעליית כוחם של גורמים חדשים, צעירים ורדיקליים.
סופו של הקונגרס.
לקו המדיני המוסלמי-נוצרי המתון יחסית של הקונגרס קמו מתנגדים רבים שדרשו פעולה רדיקלית יותר. המסגרת העיקרית בה מצאו בית ארגוני הייתה המועצה המוסלמית העליונה בראשות המופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני שריכזה עוד ועוד כוח וסמכויות. ב-1934, עם מותו של מוסא כאזם אל-חוסייני, שעמד בראש הקונגרס והיה הדמות המרכזית בו, לא נמצא לו יורש מוסכם. יעקוב פראח הנוצרי, שנבחר כנשיא מכהן, לא התקבל והקונגרס התפורר למעשה.
דייגו סוזה
דייגו וילרסון פריירה סוזה ובשמו המוכר דייגו סוזה (בפורטוגזית: Dyego Wilverson Ferreira Sousa, נולד ב-14 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות החלוץ, באלמריה.
ביוגרפיה.
סוזה נולד בסאו חוסה דה ריבמאר, מרניאו, ברזיל. בגיל 12 הצטרף למועדון הכדורגל מוטו קלאב. ב-2004 חתם בפלמיירס מהליגה הראשונה. בהמשך עבר לנסיונל מדיירה, עד אשר החל לשחק בבוגרים במועדון אופראירו מהליגה הרביעית בברזיל. באותה השנה סוזה יצא לראשונה לאירופה כאשר חתם בלייקסואס מהליגה השנייה בפורטוגל. בסוף העונה עבר סוזה לאינטרקלובה מליגת העל האנגולית אך לא ערך ולו הופעה אחת בקבוצה בטרם שוחרר.
בשנת 2012, סוזה חזר לאירופה כשחתם בטונדלה מהליגה הפורטוגלית השנייה. לראשונה בקריירה שלו, נהיה סוזה שחקן הרכב במשך עונה שלמה במהלכה כבש 4 שערים. בתום העונה עבר ליריבתה לליגה של טונדלה, פורטימוננסה, לעונה אחת.
לקראת עונת 2013/2014 חתם סוזה בפורטימוננסה במטרה לסייע לה להישאר בליגה. בעונה זו שיחק פחות מאשר בעונה הקודמת, אך רשם את מספר השערים הגדול ביותר שלו עד אז, 6 ב-26 הופעות. בעקבות העונה הטובה שלו, הוחתם במאריטימו בסוף העונה.
ב-13 ביולי 2014, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים מאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
בעונת 2015/2016 עשה את הפריצה שלו כשחקן מוביל כאשר כבש 12 שערים ב-36 משחקים.
בשנת 2017 חתם בספורטינג בראגה מצמרת הליגה. ב-10 ביולי 2019 חתם בשנז'ן הסינית. בינואר הושאל לשנה לקבוצת בנפיקה ליסבון.
אמיל דירקם
דוד אמיל דירקם
טיליקום (קטלן)
טיליקוּם (באנגלית: Tilikum, 1981 - 6 בינואר 2017), שכינויו "טילי" (Tilly), היה לווייתן קטלן זכר.
טיליקום נולד בסביבות נובמבר 1981, נשבה בשנת 1983 מול חופי איסלנד והועבר לגן חיות ימי ליד רייקיאוויק; לאחר שנה הוא הועבר לפארק הימי "סילנד של הפסיפיק" שבקולומביה הבריטית. בשנת 1992 הועבר לסיוורלד, אורלנדו שבפלורידה.
טיליקום היה מעורב במותם של שלושה אנשים: מאלף ב"סילנד של הפסיפיק", אדם שהתגנב לשטח "סיוורלד אורלנדו" (SeaWorld Orlando), ומאלפת בסיוורלד, אורלנדו. טיליקום "מככב" בסרט התיעודי "בלאקפיש".
בז'רגון צ'ינוק  של התושבים הילידים  של אזור הפסיפיק נורת' ווסט, משמעותו שמו היא: "חברים, יחסים, שבט, אומה, עם".
תיאורו.
אורכו של טיליקום הגיע ל-6.9 מטרים ומשקלו למעל ל-5,700 קילוגרמים. אורך סנפירי החזה שלו היה 2.1 מטרים, אונת הזנב שלו מסתלסלת תחתיו וסנפיר הגב שלו, בגובה 2.0 מטרים, היה מקופל לגמרי לצדו השמאלי. טיליקום היה הקטלן הגדול ביותר המוחזק בשבי .
חייו.
מוצאו.
טיליקום נתפס בנובמבר 1983, כאשר היה בן שנתיים, יחד עם שני קטלנים צעירים אחרים, על ידי רשת דייגים מסוג סיינה מול ברופיורדור (Berufjördur), איסלנד, והועבר לגן החיות הימי האפנארפיורור (Hafnarfjörður), ליד רייקיאוויק. לאחר כמעט כשנה במיכל מים בגן החיות, הוא הועבר ל"סילנד של הפסיפיק" (נסגר ב-1992), בדרום אוק ביי, בקולומביה הבריטית, ליד העיר ויקטוריה באי ונקובר, קנדה.
בסילנד הוא חי יחד עם שתי קטלניות בוגרות, "היידה ה-2" (Haida II) ו"נוטקה ה-4" (Nootka IV). טיליקום היה בתחתית המבנה החברתי, והיידה ונוטקה התנהגו כלפיו באגרסיביות, ובעקבות זאת נאלצו המאלפים להעבירו לבריכה רפואית קטנה יותר, שם הוחזק להגנתו.
מקרה המוות הראשון.
ב-20 בפברואר 1991, החליקה קלטי בירן (Keltie Byrne), סטודנטית לביולוגיה ימית ושחיינית מקצועית בת 21, לבריכה שהכילה את טיליקום, היידה ונוטקה, בזמן שעבדה כמאלפת במשרה חלקית בסילנד. שלושת הקטלנים הטביעו אותה, גררו אותה סביב הבריכה ומנעו ממנה לעלות מעל פני המים. בשלב מסוים היא הצליחה להגיע אל שפת הבריכה וניסתה לטפס החוצה, אולם, אל מול המבקרים המבועתים שצפו באירוע, הקטלנים משכו אותה בעודה צורחת בחזרה לתוך הבריכה. מאלפים אחרים, ששמעו את צעקותיה, זרקו לה גלגל הצלה, אולם הקטלנים הרחיקו אותה ממנו. היא עלתה מעל פני המים שלוש פעמים, כשהיא זועקת לעזרה, עד שטבעה. חלפו מספר שעות עד שניתן היה לשלות את גופתה מהבריכה.
ב-9 בינואר 1992, הועבר טיליקום ל"סיוורלד אורלנדו", פלורידה. "סילנד של הפסיפיק" נסגר מעט לאחר מכן.
מקרה המוות השני.
ב-6 ביולי 1999, נמצא דניאל דיוקס (Daniel P. Dukes) בן ה-27 מת על גבו של טיליקום. דיוקס ביקר בסיוורלד ביום הקודם, נשאר בפארק לאחר שנסגר למבקרים, חמק מהאבטחה ונכנס למיכל הקטלנים. בניתוח לאחר המוות נמצאו פצעים, חבלות ושריטות רבות המכסות את גופו, שנגרמו על ידי טיליקום. בניתוח נקבע שסיבת מותו של דיוקס הייתה טביעה. הרופא הבודק דיווח שלא נמצאו סמים או אלכוהול בגופו של דיוקס.
מקרה המוות השלישי.
ב-24 בפברואר 2010, הרג טיליקום את דון בראנשו (Dawn Brancheau) , מאלפת בת 40. בראנשו נהרגה לאחר מופע של "Dine with Shamu" ("שאמו" היה שמה של קטלנית שהופיעה בסיוורלד בשנות ה-60). המאלפת המנוסה שפשפה את טיליקום כחלק מקטע קבוע של סוף המופע, אז תפס אותה הקטלן בזרועה השמאלית ומשך אותה אל תוך המים. בניתוח שלאחר המוות נמצא שבראנשו מתה מטביעה וטראומה מתקיפה פיזית .
חזרתו למופעים.
ב-30 במרץ 2011, חזר טיליקום להופיע. צינורות מים בעלי עוצמה חזקה החליפו את ידי המאלפים לעיסוי גופו, ומחסומים ניידים הוכנסו לשימוש על הרציפים. הוא צוות לנכדו, "טרואה" (Trua) , וניתן היה לראותו מופיע לעיתים קרובות לצדו בקטע הסיום של המופע החדש "אוקיינוס אחד" (One Ocean). לפעמים הוחזק עם בתו "מאליה" (Malia), או עם מאליה וטרואה ביחד.
בדצמבר 2011 הוצא לפגרה מהמופעים עקב מחלה שלא נחשפה זהותה. באפריל 2012 חזר להופיע בסיוורלד אורלנדו.
במרץ 2016 הודיעה סיוורלד שבריאותו של טיליקום מדרדרת וקיים חשד לזיהום ריאותיו שנגרם על ידי חיידק נדיר וחסין. במאי 2016 פורסם כי בריאותו של טיליקום משתפרת.
לטיליקום נולדו 21 צאצאים בשבי, 10 מהם עדיין בחיים.
ב-6 בינואר 2017, הודיעה סיוורלד אורלנדו על מותו של טיליקום מוקדם יותר באותו בוקר.
מחלוקת.
ב-7 בדצמבר 2010, דיווח אתר החדשות TMZ שנשיא סיוורלד, טרי פראת'ר (Terry Prather) קיבל מכתב מ"אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (PETA) ומטומי לי , חבר להקת מוטלי קרו, המתייחס להודעת סיוורלד על הגבלה של מגע אדם עם טיליקום. במכתב, מתייחס לי לטיליקום כ"בנק הזרע הראשי" של סיוורלד, וטוען ש"אנחנו יודעים ממנהל הבטיחות של סיוורלד עצמו (כמו גם מקטעי וידאו ברשת)" שסיוורלד משיגה זרע מטיליקום על ידי אדם ש"נכנס לבריכה ומבצע בו אוננות בעזרת וגינה של פרה מלאה במים חמים", דבר המהווה המשך של מגע אדם. המכתב מפציר בסיוורלד לשחרר את טיליקום מהמיכל שלו, ואומר: "אני מקוה שאין צורך במוות טראגי נוסף כדי שסיוורלד תבין שאל לה לגרום לתסכול בעלי החיים הנבונים הללו על ידי החזקתם סגורים במיכלים". ב-8 בדצמבר 2010, הגיב סגן-נשיא יחסי הציבור של סיוורלד למכתבו של לי דרך התוכנית "חדשות E!" , בה הודיע שהעובדות שהציגה PETA לא רק שאינן מדויקות, אלא שמאלפי סיוורלד "אינם נכנסים ומעולם לא נכנסו למים עם טיליקום למטרה זו".