במהלך חמש שנותיו בבית הספר לאמנויות, מילר זכה ברבים מהפרסים והחל להציג בתערוכות באופן מקומי בשנת 1894. מכיוון שבית הספר היה קשור למוזיאון לאמנות יפה בסנט לואיס ובשטח הקמפוס של בית הספר, היו לתלמידים ההזדמנות לראות עבודות היסטוריות חשובות כמו גם תערוכות שכללו יצירות מתנועות עכשוויות כמו טונאליזם דרך יצירותיו של ג'ון לה פרגה, (1835–1910), ואימפרסיוניזם אמריקני דרך יצירותיו של תאודור רובינסון, (1892–1896), אשר עבודותיו הוצגו שם ב־1895-1896.
באוניברסיטת וושינגטון למד מילר אצל אדמונד ה. וורפל, שחזר מפריז, ושעבודותיו שלו הושפעו מאוד מאסכולת ברביזון הצרפתית וכן מיצירותיו של ג'יימס אבוט ויסלר. בגלל האוריינטציה של מוריו והפופולריות של הטונליזם, עבודותיו הראשונות של מילר היו נופים רגועים, טונליסטיים באוריינטציה. [4] בשנת 1897 עבד כמאייר בעיתון סנט לואיס פוסט וחסך כסף לנסוע לפריז כדי להמשיך את לימודיו. לאחר מכן הוענקה לו המלגה הראשונה בפריז שהוענקה על ידי האגודה לסטודנטים לאמנויות יפות בסנט לואיס.
כאשר מילר נסע לפריז הוא כבר היה צייר מיומן והתקדם במהירות באקדמיה ז'וליאן, האקדמיה הפרטית בה למדו הוא ואמנים אמריקאים רבים אחרים. הוא חי באורח צנוע עם סטודנטים אחרים בגדה השמאלית. שם הוא הכיר את הצייר משיקגו, לוטון פרקר, שעזר לו להתחיל בפריז. עבודותיו של מילר הוערכו על ידי ז'אן-פול לורנס ובנג'מין קונסטנט, שני ציירים מוכשרים שהיו בעלי מוניטין מצוין. העבודות הגדולות והשאפתניות שמילר הפיק בתחילת המאה היו בעיקר סצנות של חיי בתי הקפה בפריז. בעבודות אלה הנציח נשים פריזיות מסוגננות, הדמויות מטופלות בציור באופן מדוקדק ורק אזורים מסוימים ברקע צבועים בצורה לא ברורה.
בז'יברני.
נראה כי מילר פנה ליצירות דקורטיביות מאוד של נשים צעירות ומושכות בשמלות מפוארות או קימונו, בערך בשנת 1904 ואלו העבודות שהוא התפרסם בהן. הוא בילה בקיץ במושבה האומנים האמריקאית בז'יברני, שצמחה סביב אחוזתו של קלוד מונה בערך בשנת 1906, שם התיידד עם פרדריק קארל פריסקה, צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי.
בעוד שחלק מהאמנים האמריקנים בז'יברני לימדו, רוב ההדרכה שלהם הייתה לא פורמלית. לעומת זאת, מילר היה בעל מוניטין מצוין כמורה וכמה מתלמידיו הלכו אחריו לז'יברני. באותו קיץ הוא פגש ציירת צעירה ממיין, הרייט אדמס, שלימים תהפוך לאשתו. מילר חזר לעיר הולדתו סנט לואיס באביב 1910, אך לא ידוע כמה זמן הוא נשאר שם - ככל הנראה כמה חודשים בלבד - מכיוון שהוא שב לז'יברני באותו קיץ.
חזרה לארצות הברית.
מילר חזר לארצות הברית כנראה סביב תקופת מלחמת העולם הראשונה. בגלל הידידות שלו עם גאי רוז בז'יברני, מילר עבר לחוף המערבי לפסדינה כדי ללמד בבית הספר לאמנות. הוא ישב שם מספר שנים, ועבר ב 1917 לפרובינסטאון, מסצ'וסטס.
בציורים האימפרסיוניסטים שלו, ניתן להבחין בין היצירות שנעשו בפריז - הן היו בדרך כלל בטונליות כהה יותר, לבין העבודות בצבעים בהירים שנעשו בז'יברני, בתקופה הקצרה ששהה בפסדינה ובהמשך ימיו בפרובינסטאון, מסצ'וסטס.
מילר צייר נופים מדי פעם, אך הם היו נדירים. הוא המשיך לצייר את הנושא האהוב עליו - נשים. הן הוצגו בציוריו לעיתים קרובות כשהן מביטות במראה או עם שרשרת בידיהן. פעמים צייר אותן בפעילות כל שהיא.
באחרית ימיו, ציוריו נעשו בצבעים כהים יותר, וקודרים בנושאים שצייר.
נוף מושלג
נוף מושלג (בהולנדית: Landschap met sneeuw) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1888. זוהי אחת מהיצירות הראשונות של הצייר בעיר ארל, בה הוא צייר כמה מיצירותיו הנודעות ביותר. כמו כן, זוהי אחת מלפחות עשר יצירות של ואן גוך המתארות נוף מושלג. בציור מתוארים נופי מישור לה קרו וגבעות מונטמג'ור ברקע.
אודות היצירה.
ואן גוך יצר את נוף מושלג בגיל 35 בארל שבדרום צרפת. בתקופה זו הצייר יצר את יצירותיו הנודעות ביותר. ארל הייתה שונה מאזורים אחרים שבהם התגורר הצייר, כגון פריז וערים שונות בהולנד. אנשי ארל היו כהי שיער ועור, והם דיברו צרפתית שנשמעה יותר כמו ספרדית. האזור היה משופע בצבעים בהירים ובנופים מגוונים, ממישורים להרים.
כשהצייר הגיע לארל בפברואר 1888, העיירה הייתה מכוסה בשלג עקב טמפרטורות נמוכות באופן חריג לאזור. כשהוא התחיל לצייר את הנוף, השלג כבר התחיל להפשיר. ציור זה הוא אחד מהראשונים שואן גוך צייר בארל. ב-24 בפברואר באותה שנה הצייר שלח לאחיו, תיאו, מכתב שבו סיפר כי הוא הצליח להשלים שלושה ציורים ביום ואחד מהם עם נוף מושלג. הציור מתאר את נוף מישור לה קרו ואת גבעות מונטמג'ור. עין הצופה נמשכת ישר לכביש המתחיל בחלק השמאלי התחתון של הציור וממשיך לכיוון הגבעות, העצים וההרים שברקע. ואן גוך השתמש ביצירה בציור קווים אופקיים כדי להדגיש את המישור המתואר, אולם הוא השתמש בקווים אנכיים ליצירת הכביש באופן המשרה מתח בין הרכיבים השונים בציור. ביצירה נעשה שימוש בצבעים כדי לתאר את הנוף המושלג; לבן וסגול עבור השלג, חום ירוק וכחול עבור השלוליות שנוצרו משלג שנמס וצהוב עבור הדשא. הנוף מודגש על ידי הגגות האדומים ברקע ועל ידי האיש והכלב המטיילים בשדה.
ואן גוך הושפע מהדפסי העץ היפניים בציוריו עם הנוף המושלג. למרות זאת, הוא עדיין עשה שימוש במוטיבים הולנדיים לתיאור הנוף המושלג. הוא השתמש בצבעים כהים לחזית היצירה ובכחול להדגשת השמיים. השוני מהאמנות ההולנדית מתבטא בכך שואן גוך מיעט לצייר את השמים. רוב הציור מתמקד בשדה הרחב, וניתן אף לחשוב כאילו ואן גוך עצמו הלך אחרי האיש והכלב בשדה. מספר ימים לאחר השלמת היצירה התרחשה סופת שלגים נוספת באזור, והאמן צייר ציור נוסף של נוף מושלג אך בפחות פירוט מיצירה זאת.
בספטמבר 2017, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ורעייתו מלאניה טראמפ ביקשו מהנהלת מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים לשאול את היצירה לצורך קישוט אגף מגוריהם בבית הלבן. מנהלת המוזיאון ננסי ספקטור סירבה לבקשה, אך היא הציעה במקום את יצירתו של מאוריציו קטלאן, "אמריקה" (אסלה מצופה זהב). בסופו של דבר, לא הועברה שום יצירת אמנות לבית הלבן.
סמנת'ה אגר
נרי אוקסמן
נרי אוקסמן (נולדה ב-6 בפברואר 1976) היא מעצבת אמריקאית-ישראלית במעבדת המדיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT, שם היא מובילה את קבוצת המחקר Mediated Matter. ידועה באמנות ובארכיטקטורה המשלבות עיצוב, ביולוגיה, מחשוב והנדסת חומרים.
קורות חיים.
אוקסמן נולדה בחיפה, ישראל לאדריכלים רוברט ורבקה אוקסמן. אביה הוא דיקאן וחוקר בתחום ההיסטוריה והתיאוריה בפקולטה לאדריכלות בטכניון, ואמה חוקרת בתחום האדריכלות הדיגיטלית בטכניון. אחותה הצעירה, קרן אוקסמן, היא אמנית. אוקסמן סיימה את לימודיה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1994.
בשירותה הצבאי, אוקסמן הייתה קצינה בחיל האוויר.
לאחר שירותה עברה לירושלים כדי להתחיל את לימודיה בבית הספר לרפואה של הדסה באוניברסיטה העברית. לאחר שנתיים עברה ללימודי אדריכלות בטכניון, וסיימה את לימודיה בשנת 2004 בבית ספר לאדריכלות בלונדון London Architectural Association School of Architecture.
בשנת 2005 עברה לבוסטון כדי להצטרף לתוכנית דוקטורט בעיצוב ממוחשב ב-MIT, תחת המנחה ויליאם ג'יי מיטשל ). עבודת הגמר שלה הייתה בנושא עיצוב עם מודעות לחומר.
אוקסמן הייתה נשואה בעבר למלחין הארגנטינאי אוסבלדו גוליחוב (Osvalso Golijov). היא נישאה לביל אקמן בינואר 2019. יש להם ילדה משותפת.
קריירה.
עבודתה של אוקסמן הוצגה ברחבי העולם, ויש לה יצירות בתערוכות הקבועות של ה-MoMA, מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, מרכז ז'ורז' פומפידו, , , ב ו. היא הציגה גם בסמית'סוניאן ובביאנלה הבינלאומית בבייג'ינג, ובשנת 2020 נפתחה רטרוספקטיבה של יצירתה ב-MoMA.
היא פרסמה מאמרים על עיצוב פרמטרי וקונטקסטואלי ופיתחה טכניקות הנדסיות למימוש אותם עיצובים בחומרים שונים. בשנת 2006 היא השיקה פרויקט מחקר בין-תחומי ב-MIT שנקרא "Materialecology," לצורך ניסוי בעיצוב ג'נרטיבי. היא קידמה את הרעיון של מציאת דרכים חדשות לתקשורת לגבי עיצוב ולשיתופי פעולה בעיצוב. בשנת 2016 היא סייעה בהשקת כתב העת הפתוח הרב תחומי למדעי העיצוב (Journal of Design Science).
היא הופיעה על השערים של המגזינים "Fast Company", "Wired UK", "ICON", "Surface" "וגלריה" של עיתון "הארץ". עבודותיה מוזכרות כהשראה לשינוי האופן בו חומרים ומבנים מעוצבים ומיוצרים, ויצירותיה האמנותיות תוארו על ידי אנדרו בולטון, אוצר במוזיאון המטרופוליטן לאומנות בניו יורק כ-"otherworldly—defined by neither time nor place".
בשנת 2010 אוקסמן התקבלה כמרצה מן המניין במעבדת המדיה של MIT כפרופסור לפיתוח קריירה מטעם Sony (על שם סוני שמימנו את התפקיד). עם קבלת התואר פרופסור, היא הקימה את קבוצת המחקר Mediated Matter, שם היא הרחיבה את שיתופי הפעולה שלה לתחומי הביולוגיה, הרפואה וביגוד.
אוקסמן הרצתה בנושא עיצוב דיגיטלי רב תחומי, ועל התקדמות מעבר לייצור המוני של אלמנטים עיצוביים. בין השאר היא הרצתה בשיחת TED פופולרית על עיצוב "בצומת שבין טכנולוגיה וביולוגיה". בהרצאה המרכזית שלה בשנת 2016 בכנס המכון האמריקני לאדריכלים היא אמרה שיש לתת "תפקיד משמעותי יותר לאדריכלות בחברה", על ידי עבודה יד ביד עם מדע והנדסה.
אוקסמן הייתה במרכזו של פרק בסדרת הדוקו של נטפליקס (עונה 2, פרק 2).
Mediated Matter Group.