אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה
אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה (23 בנובמבר 1221 - 4 באפריל 1284) היה מלך קסטיליה ולאון בין השנים 1252–1284, ואחד הטוענים לכתר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה.
אלפונסו העשירי נולד ב-23 בנובמבר 1221 לפרננדו השלישי, מלך קסטיליה ואליזבת הוהנשטאופן, בתו של פיליפ משוואביה.
בשנת 1252 מת אביו פרננדו השלישי, מלך קסטיליה, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו. בתחילת שלטונו לחם אלפונסו נגד אפונסו השלישי, מלך פורטוגל, ורק בשנת 1267 חתמו שניהם על הסכם בדחוס, ולפיו ויתר אלפונסו על כל זכויותיו לממלכת אלגרבה.
בשנת 1254 כרת אלפונסו העשירי ברית עם הנרי השלישי, מלך אנגליה נגד לואי התשיעי, מלך צרפת. באותה שנה אחותו למחצה של אלפונסו, לאונור מקסטיליה, התחתנה עם אדוארד, נסיך הכתר של אנגליה, בעד ויתורו של אלפונסו על תביעותיו לדוכסות גסקוניה.
לאחר מותו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1250 התפוררה שושלת בית שטאופן, והקיסרות נכנסה לתקופת ביניים שבין 1246 ועד שנת 1273, ומכונה על פי רוב ה"Interregnum" (התקופה שבין הקיסרים).
בשנת 1256 נבחר אלפונסו כמלך גרמניה על ידי שלושה מתוך שבעה נסיכים בוחרים (Kurfürstenkollegium), ותוך שהוא נהנה מתמיכת לואי התשיעי, מלך צרפת. אולם, אלפונסו לא הצליח לממש את בחירתו, ואף לא ביקר אף פעם בגרמניה, ואילו יריבו ריצ'רד מקורנוול נסע לגרמניה, והוכתר כמלך הרומאים. בשנת 1273 לאחר מותו של ריצ'רד נבחר רודולף הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג, ובחירתו של אלפונסו בוטלה על ידי האפיפיור.
בשנת 1275 מת בנו הבכור של אלפונסו - פרננדו דה לה סרדה במהלך קרב אסיחה נגד הכוחות המוסלמים, והשאיר אחריו שני בנים קטנים. בנו השני של אלפונסו, סנצ'ו, הכריז על עצמו כיורש העצר, תוך שהוא מבסס את טענתו על מנהג קסטיליאני ישן, שהתבסס על כך שלאחר מותו של הבן הבכור הנחלה עוברת לבנים האחרים. אלפונסו העדיף להשאיר את הכתר בידי נכדיו, אבל סנצ'ו זכה לתמיכה של האצולה. כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים מרה, ובשנת 1282 נאלץ אלפונסו לקבל את סנצ'ו כיורשו במקום נכדיו הצעירים שלו.
אלפונסו לחם כנגד המורים המוסלמים, וכבש חלקים נרחבים מספרד. בנוסף, טיפח אלפונסו את המדע והאמנות בממלכה, ועסק בחקיקה נרחבת.
ב-4 באפריל 1284 מת אלפונסו העשירי, ובנו סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
יחסו ליהודים.
אלפונסו נטה חסד ליהודים, שיתפם בחצרו והקפיד על זכויותיהם, אולם בלחץ הכנסייה תיקן תקנות שונות נגד היהודים, כגון החובה על לבישת בגד מיוחד והגבלות על נטילת ריבית. אולם, במהלך מלחמת האזרחים, לאחר שעיכב בנו סנצ'ו חלק מכספי המיסים של היהודים, אסר אלפונסו את כל היהודים בבתי הכנסת, ושחררם רק לאחר ששילמו לו 4,380,000 זהובים.
משפחתו.
בשנת 1231 התחתן אלפונסו עם ויולנטה מאראגון, בתם של חיימה הראשון, מלך אראגון ויולאנטה מהונגריה, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
בנוסף, היו לאלפונסו כמה ילדים לא חוקיים.
דוד טברסקי (סקווירא)
רבי דָּוִד טְבֶרְסְקִי (כונה גם: ר' דוד'ל; י"ד בניסן תר"ח, 1848 – ט"ו בכסלו תר"פ, 1920). היה אדמו"ר חסידי, בדור השני בשושלת סקווירא.
ביוגרפיה.
נולד לרבי יצחק טברסקי מסקווירא ולחנה סימא בת רבי צבי מסקווירא. היה חתנו של רבי שלמה מסאווראן ובזיווג שני חתנו של רב אליקים געץ מאוסטרהא.
לאחר פטירת אביו, מילא יחד עם אחיו הגדולים רבי אברהם יהושע העשיל ורבי ישראל. לאחר פטירת רבי אברהם יהושע העשיל בג' בכסליו תרמ"ז (1887) מינו החסידים את בנו רבי משה דן לממלא מקומו, ואילו רבי דוד פתח חצר עצמאי בסקווירא. היה נערץ על כל חוגי החסידים ורוב חסידי סקווירא באירופה נסעו אליו.
כאביו המשיך במסורת השתיקה של אביו ומיוחסת לו האמירה: "צריכים לשתוק... ולשתוק... ולשתוק... ואם מתייגעים מרוב שתיקה – עושים אתנחתא מתוך שתיקה וממשיכים להחריש".
בשנת תרע"ט בעקבות המהפכה הבולשביקית עזב רבי דוד את סקווירא לקייב, שם נפטר עקב המגפות שהשתוללו בעיר בט"ו בכסליו ה'תר"פ.
אגרותיו הופיעו בקובץ "אגרות קודש" (ניו יורק תשס"ה, 2006).
צאצאיו.
שבעת בניו של רבי דוד שימשו כאדמו"רים, המפורסם שבהם הוא בנו הצעיר רבי יעקב יוסף שניצל ממלחמת העולם השנייה והקים מחדש את החסידות בארצות הברית.
ישראל מקרלין
דוד טברסקי מסקווירא (הראשון)
דוד טברסקי (סקווירא, הראשון)
מבצע אבק דרכים
מבצע אבק דרכים היה פעילות סיכול ממושכת של חיל הים כנגד מחבלים פלסטינים, שכוונתם הייתה לפגוע בתושבים ומתרחצים ברצועת החוף בתל אביב. המודיעין הימי התמודד עם אחת הפרשיות המורכבות והמסובכות שידע אי פעם. המודיעין איתר את שיטת הביצוע עם הרבה סירות חמושות מהירות שיועברו לקרבת החוף על ידי אנייה מובילה, את מקום ההתארגנות במרחק רב מישראל ופרסם התרעה כתובה כיממה לפני מימוש הפיגוע והתרעה נוספת כשש שעות לפני המימוש. עם פרסום ההתרעה, בבוקרו של 29 במאי 1990 החליט עמי אילון, סגן מפקד חיל הים, על תוספת סיורי דבורים, סטי"לים ומטוס סיור .
ספינות חיל הים ערכו סיורים במרחק רב מהחוף תוך סיוע במטוסי סיור. רוב המחבלים בכוח התקיפה נכנעו ללא קרב, חלקם נהרגו מאש מסוקי קרב. הסירות החימוש והציוד המתוחכם נלקחו לשימוש ואף ישראלי לא נפגע. האנייה המובילה הורידה את הסירות במרחק רב מאוד ולא התגלתה.
במערך הגילוי החופי היה "חור" משמעותי בגזרת העיר אשדוד. מכ"ם אשדוד כלל לא השתתף בסיכול הפיגוע אף על פי שהאירוע היה "מתחת לאפו". בדיקת לוח הזמנים של נתיב תנועת סירות המחבלים, מעלה שספינות חיל הים אשר פעלו לסיכול הפיגוע, לא גילו ולא עצרו אף לא סירת מחבלים אחת שהגיעה לקרבת החוף הישראלי, אף על פי שבמשך 7 שעות רצופות היו שלוש סירות מחבלים מערבית לאשדוד בטווח של עד 25 מיל מהחוף.(ראה מפת נתיב הסירות). זאת ועוד, מפקדי ואנשי צוות של ספינות "דבור" מפלגה 916 באשדוד, כלל לא הוזנקו מבתיהם לבסיס, עם פרסום התרעת "בזק" של המודיעין הימי בליל 29–30 במאי.
רקע ותוכניות.
ב-1990 ארגוני המחבלים הפלסטינים היו נפוצים בעולם ויאסר ערפאת שהה בתוניס. בשטחים התחוללה האינתיפאדה הראשונה. ארגון החזית לשחרור פלסטין בראשות אבו עבאס נסתפח חזרה לפת"ח אך נתמך לוגיסטית וקיים אימונים בלוב ובסוריה. החוף הישראלי המאוכלס בצפיפות ומרחבי הים יצרו אצל המחבלים תחושה של אפשרות לפיגוע פוטנציאלי רב ממדים.
ההסתרה והמודיעין.
מנתוני מודיעין מאוחרים עולה כי הרעיון לפיגוע באמצעות סירות מהירות התגבש אצל אבו עבאס, מנהיג החזית לשחרור פלסטין בשנת 1988, אך כשנודע על כך ליאסר ערפאת דחה את מועד הפיגוע. קבוצה של 20 מחבלים עסקו באימונים בהדרכה ופיקוח של הצי הלובי. ההכנות נמשכו מאוקטובר 1988 עד אפריל שנת 1990.
המפיק הראשי של הפיגוע אבו עבאס, הקפיד מאוד על מידור ושמירת סודיות. לדברי שגריר מצרים בישראל מוחמד בסיוני, גם ליאסר ערפאת לא היה מידע על ההכנות. בכל שלב האימונים הייתה הקפדה על ביטחון מידע. המטרה המדויקת של הפיגוע המתוכנן לא הייתה ידועה למתאמנים. אנשים ששאלו שאלות נחשדו והוחלפו באחרים. תוצאת המידור היו פערי מידע רבים למודיעין הימי הישראלי.
עיתוי הפעולה נקבע על ידי המתכננים במקביל לקיום פגישת מנהיגי מדינות ערב בבגדד בסוף מאי 1990. מתוך שאיפה להציג הישג של פיגוע ראווה על מנת להגביר את המודעות לנושא הפלסטיני. שיקול שני היה חג השבועות מתוך הערכה שבמהלך החג יהיו בעלי תפקידים מאנשי המגן בחופשות, ואילו חוף הים יהיה מלא במתרחצים שיהוו מטרה לפיגוע.
המודיעין הימי זיהה את ההתארגנות במרחק רב מחופי הארץ ואת שיטת הפעולה המתוכננת - מספר סירות תקיפה מהירות שיורדו מאנייה מובילה. כמו כן פרסם המודיעין הימי, בשיתוף עם זירת טרור באמ"ן, ב-29 במאי התרעה כתובה לחיל הים ולכלל צה"ל, לפיה הפיגוע צפוי החל מטווח הזמן המידי. המידע אודות ההתארגנות ליציאה לפיגוע תורגם למערכת סיורי כלי שיט ומטוסים. במשך מספר חודשים נערכה פעילות ביטחון שוטף מוגברת עם הודעות הרגעה והרמת מתח לסירוגין. המחבלים הצליחו להסתיר את היציאה לפעולה. העמסת הסירות לאוניית האם ויציאתה נעשו כנראה בבסיס של הצי הלובי ולא אותרו. העלאת המחבלים לאונייה נעשתה במרחק רב מבסיס האימונים. המחבלים הוסעו באוטובוס מזרחה זמן רב ועלו לאונייה המובילה בסירות גומי ממפרץ שומם מזרחית לבנגזי. בליל 29–30 במאי, פרסם המודיעין הימי התרעת בזק לחיל הים, לפיה הפיגוע מתבצע והסירות בדרכן לחופי ישראל.
המודיעין הימי העריך בתחילה שהפיגוע נועד לצאת לפועל בסביבות 24/25 באפריל 1990, לכבוד יום השנה ליסוד החזית לשחרור פלסטין. כנראה בלחץ המדינות התומכות - לוב ועיראק - נדחה הביצוע לסוף מאי מועד כינוס הליגה הערבית.
מגבלות המודיעין היו כאלה שלא ניתן היה לתכנן התקפה מקדימה. הסתרה פעלה היטב ולא היה ידוע באיזה אונייה יגיעו המפגעים וכן המועד המדויק של הביצוע.
התוכניות לפיגוע.
תוכנית המחבלים הייתה להוביל שש סירות מהירות מאוד על אונייה שתצא מלוב ותוריד את הסירות בטווח 120 מיל ימי שנחשב מעבר לסיורי המטוסים הישראליים. סירות הנשק ינועו במהירות לכיוון חוף תל אביב תוך תדלוק בדרך מאחת הסירות, במטרה לפגוע ולהרוג מתרחצים בחוף הים ולהפגיז מטרות בחוף כולל את השגרירות האמריקאית. בנוסף, תוכנן לנחות ולהשתלט על בית מלון לצורך הרג. מטרה משנית הייתה לפגוע בכלי שיט של חיל הים הישראלי המסיירים מול חופי תל אביב. בהגעת המחבלים לחוף יפוצצו את הסירות, ימלטו בכלי רכב לשטחים או לרצועת עזה. העיתוי שנבחר לבצע את הפיגוע בחג השבועות, חג בו צפויים הרבה מתרחצים ונופשים בחוף הים.