לאחר כמה התנגשויות בחודשים אפריל-מאי 1892 עם כוחות המדינה החופשית המחומשת של פרנסיס דהניס, החליט גונגו לוטטה לעשות עסקה עם מדינת קונגו החופשית. ב-19 בספטמבר הוא ערק והצטרף לצבא המקומי עם כמה מנהיגים מקומיים נוספים.
קמפיין מניימה.
באוקטובר 1892 הוביל ספו בן חמיד כוח של 10,000 אנשים, כ-500 קצינים מצבא זנזיבר והשאר קונגולזים. הכוחות של הצבא המקומי, בהנהגת דהניס, כללו כמה עשרות קצינים בלגים שפקדו על אלפי עוזרים אפריקנים. מלחמה גלויה פרצה בסוף נובמבר, כאשר ספו ובן בריתו מפקדה של מניימה עם צבא המונה כ 16,000 איש הקימו מצודה על נהר לומאמי , שם הם הותקפו על ידי פלוגה של הצבא המקומי ונחלו תבוסה. דהניס השתמש במאבק זה כתירוץ להתקדם בלחימה כנגד הערבים. בשלב זה המדינה עברה למצב התקפה, ומספר שבטים נכנעו להם בעקבות זאת. דהניס אפשר לצבא שלו לנוע עם כל נשותיהם, העבדים והמשרתים, אשר לקחו חלק במלאכת הבישול, ניקוי ואף שימשו כרכבת אנושית לאספקת חומרי גלם. יתר על כן, הוא לא אפשר לאנשיו לפגוע באנשים שאינם לוחמים מקומיים, ובכך זכה באהדתם של  אנשי קונגו.
ב-30 בדצמבר 1892 כוחות המדינה ניצחו בקרב השני, קרב אשר ספו התקשה להתאושש ממנו.
קמפיין רומליזה.
כוחותיה של קונגו החופשית, תחת פיקודו של דהניס, פתחו בלחימה כנגד סוחרי העבדים ב-1892. רומליזה שהיה סוחר סווהילי של שנהב ועבדים, היווה את אחת המטרות העיקריות עבור הבלגים. לחימה זו החלה בעקבות התעצמות כוחה של מדינת קונגו החופשית, שעימה גדל והתרחב גם כושר ההרתעה הבלגי באזור זה. קונגו החופשית הפכה לסובלנית פחות כלפי הכוחות הערביים, והפעילו כלפיהם כוח רב. רומליזה, שהיה סוחר ערבי מבוסס ומוכר מאוד באותה התקופה, שלט על אזורים נרחבים וגדולים בשטחם של הבלגים, והיווה עליהם איום.
ב-1892, מספרם הכולל של לוחמים סוואהילים אשר התפרשו על האזור הנרחב היה כ-100 אלף, אך כל אחד מהם פעל באופן עצמאי. על אף שהיו למודי קרב, הם היו דלים באמצעים והיו בבעלותם כלי נשק ישנים ובלויים. הכוחות הבלגים מנו רק כ-600  חיילים, שהתחלקו בין המחנות באסוקו ולוסמבו , אבל הם היו חמושים בצורה יותר טובה, ואף הייתה להם ארטילריה באמתחתם.
בשנים שקדמו למלחמה (1886–1891), "אגודת המיסיונרים של אפריקה" שלחה מיסיונרים קתוליים בצפון ובדרום עד אגם טנגניקה. לאופולד לואי ז'ובר , חייל צרפתי, נשלח על ידי אותה אגודה כדי להגן על המיסיונרים, שנטשו שלוש תחנות בשל התקפותיהם של טיפו טיפ ורומליזה. בשנת 1891 השתלטו סוחרי העבדים על כל החוף המערבי של האגם, מלבד האזור שהגן עליו ז'ובר. המשלחת נגד העבדות בראשותו של קפטן אלפונס ז'אק (במימון האגודה הבלגית נגד העבדות) באה לידי ביטוי בשחרור של ז'ובר ב-30 באוקטובר 1891. כאשר הגיעה המשלחת של ז'אק הגיע גם כוחו של ז'ובר אשר מנה כ-200 אנשים. הכוחות היו במצב של מחסור בנשק וללא מחסניות מתאימות, גם מלאי התרופות הלך ונגמר.
ב-3 בינואר 1892 ייסדה המשלחת של קפטן אלפונס ז'אק את המבצר אלברטוויל (Albertville) על חופי אגם טנגנייקה, בניסיון לשים קץ לסחר העבדים באזור. חיילי רומליזה הקיפו את אלברטוויל ב-5 באפריל וצרו על המאחז במשך 9 חודשים. בסופו של דבר נאלצו כוחותיו של רומליזה לסגת בשל הגעתה של משלחת "לונג-דוויאר-דמול נגד העבדות" ("Long-Duvivier-Demol" Anti-Slavery), סיוע שנשלח מבריסל לעוזרו של קפטן אלפונס ז'אק.
כיבוש ניאנגואה וקסונגו.
ב-4 במרץ 1893, כוחות קונגו החופשית, תחת פיקוד דהניס, השתלטו על ניאנגואה , אשר הייתה עיר נהר דומיננטית. הלחימה הייתה קשה והיו חללים רבים, לאחר כשישה שבועות גבר דהניס על הכוחות שהגנו על ניאנגואה. בשל הקרבות העיר נהרסה כליל ואנשים רבים הפכו למחוסרי בית.
באותה השנה החלה להתפרץ מחלת השפעת בקרב המחנה של כוחות המדינה החופשית. תוך שבוע רוב האנשים נדבקו וחלו. ספו בן חמיד ניצל את ההזדמנות, והחל לשלוח חבילות של נגיף האבעבועות השחורות מכל המחוזות השכנים אל ניאנגואה. כתוצאה מכך פרצה מגפה של אבעבועות שחורות, שבשילוב עם נגיף השפעת גרמה לאחוזי תמותה גבוהים בקרב אנשי לוטטה ושאר בני בריתה של קונגו החופשית. ספו בן חמיד החליט לנצל עד תום את המכה שספגה קונגו החופשית, ושלח שליחים לניאנגואה יחד עם בנו ובתו של גונגו לוטטה, אותם החזיק כבני ערובה, בתמורה להפסקת אש בת עשרה ימים. דהניס נעתר בלית ברירה לדרישתו של ספו, בעיקר כדי לקנות זמן לחייליו להתאושש מהמחלה.
ב-13 באפריל 1893, הגיעה תגבורת ממדינת קונגו החופשית. ב-22 באפריל, דהניס החל להתקדם במעלה הנהר לעבר קסונגו בזמן ששלח את אנשיו להקיף את העיר במטרה לתפוס את סוחרי העבדים הערבים לא מוכנים, וכך היה.
במהלך הפשיטה על קסונגו, כוחות קונגו החופשית בזזו מחסני אספקה מלאים באבני שנהב, אוכל, תחמושת, אוצרות זהב וכלי בדולח. בששת החודשים הבאים, עיקר פועלם של דהניס וכוחות קונגו החופשית היה הקמת נתיבי אספקה מבני בריתו השכנים, ורקימת קשרים חדשים עם שבטים מקומיים.
הקרב על סטנלי פולס.
במאי 1893, קפטן צ'לטין (Chaltin) וריצ'רד מוהן , התבקשו לתגבר את כוחותיו של פרנסיס דהניס בגזרת קסונגו. צ'לטין נע על נהר לומאמי לכיוון קהילה קטנה הנמצאת על גדות הנהר, הנקראת "באנה-קאמבה" יחד עם שתי ספינות קיטור.
לרוע מזלו, בשלב זה החלו אנשיו לחלות באבעבועות שחורות דבר אשר אילץ אותו לחזור חזרה לבאסוקו (Basoko) - מחנה שהוקם על ידי כוחות המדינה החופשית של קונגו.
ב-18 במאי, צ'לטין הגיע לסטנלי פולס שם ניהלו עימות בן חמישה ימים מול כוחותיו של ראשיד בן מוחמד, אחיינו של טיפו טיפ. ברגע הגעת הכוחות לסטנלי פולס התוקפים הערבים נסו על נפשם ונטשו את העיר. צ'לטין נשאר לאבטח את אזור "דונגו" (Dungu) בחלק הצפון מזרחי של מדינת קונגו החופשית, והוכתר כמפקד העליון על "אונט-אואלה" משנת 1893.
ב-25 ביוני באותה השנה, קפטן פייר פונטייר (Pierre Ponthier) עשה את כל הדרך מאירופה והגיע לסטנלי פולס. פונטייר אסף באופן מיידי את כל הכוחות שעמדו לרשותו ויצא בעקבות אותם סוחרים ערבים שברחו מסטנלי פולס בשל הגעת כוחותיו של צ'לטין לאזור. אחרי לחימה עיקשת ומלאת קורבנות, קפטן פונטייר נפל בקרב נגד רומליזה, אך לא לפני שטיהר את גדות הנהר ושמר על השכנות ההדוקה עם ניאנגואה.
המוצא האחרון של רומליזה.
במהלך השנים נקלע רומליזה לכמה עימותים עם אנשיו של דהניס ואף יזם כמה התקפות על עמדות של כוחות קונגו החופשית. ב-1893 אף ייעץ טיפו טיפ לרומליזה לפרוש ממסחר, אך רומליזה סירב בשל מחויבותו לאנשיו באגם טנגנייקה. התקיפות החוזרות של רומליזה הביאו את דהניס לפעול לגייס את מיטב כוחותיו, ולרכז את מאמציו על מנת להפיל את רומליזה, ולבסוף כך היה.
הקרב הגדול האחרון של מלחמת קונגו–ערב התרחש ב-20 באוקטובר 1893 על שפת נהר לואמה הממוקם ממערב לאגם טנגנייקה. זו הייתה מתקפה רוויה בקורבנות לשני הצדדים, אשר הפילה באופן מוחלט את המתנגדים הערבים בראשותו של רומליזה. בקרב זה נהרג ספו בן חמיד, פגיעה אשר היוותה אבדה קשה לכוחות ההתנגדות. ב-24 בדצמבר באותה השנה, קיבל דהניס תגבורת חדשה מאירופה, והיה מוכן להתקפה נוספת, גם רומליזה קיבל סיוע ממתנגדים נוספים באזור.
דהניס התקדם ישירות לעבר מצודתו של רומליזה, ובאותה העת שלח חלק מחייליו באיגוף על מנת למנוע מרומליזה ולוחמיו לברוח. דהניס הסתייע בצוות תותחנים שהפגיזו את מחסן התחמושת של רומליזה. כתוצאה מהפגיעה, התרחש פיצוץ עז ומצודתו של רומליזה נשרפה כליל. רוב דיירי המצודה נספו או נפצעו. שלושה ימים הספיקו למתנגדים ששרדו את השריפה להיכנע, לאחר שכוחות מדינת קונגו החופשית הוסיפו וניתקו את אספקת המים של המצודה. למעלה מ-2,000 מתנגדים נלקחו כאסירים, והקצין הבלגי הוברט לותייר ואנשיו הובילו אותם צפונה מאגם טנגייקה, תוך השמדת כל המצודות בצידי הדרך. רומליזה עצמו הצליח להימלט ולתפוס מקלט במושבה גרמנית (אלברטוויל, מארונגו ) הממוקמת במזרח אפריקה.
המלחמה הסתיימה בינואר 1894 בהכרזת ניצחון מדינת קונגו החופשית.
תוצאות המלחמה והשלכותיה.
לאחר המלחמה מדינת קונגו החופשית השתנתה מקצה לקצה, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה גאוגרפית.
השוק סביב ניאנגואה חדל מלהתקיים, אך מנגד העיר קסונגו נשארה ללא פגע.
בהיעדרם של השווקים ושל הסוחרים הערבים, רוב הייצוא של קונגו שינה את נתיבו לעבר אזור סטנלי פולס והאוקיינוס האטלנטי.
קיומה של המדינה החופשית של קונגו בין 1885 ל-1908, בשליטת לאופולד השני, מלך הבלגים, היה שנוי מאוד במחלוקת, לאור דיווחים רבים על פשעים שונים שבוצעו על ידי הבלגים בתושבים המקומיים. בזמנים אלו מעשי אונס וביזה של הקרקע המשיכו עם העלמת עין מצד מדינות העולם , אך מנגד, מעורבותם של השבטים (בטטלה ובאסוקו בהנהגת טיפו טיפ) בסחר העבדים לפני המלחמה לא נעלמה מעיניהם של השלטונות הבלגיים, והדוגמה לכך היא זניחתם של שבטים אלו בימי השלטון הקולוניאלי.
Hold Up
Hold Up (בעברית: תחזיק מעמד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית ביונסה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, "Lemonade". השיר יצא לאור ב-23 באפריל 2016, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד הוט 100, ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי, וה-14 במצעד שבצרפת.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי דיפלו, עזרא קניג, ביונסה, אמיל הייני, ג'וש טילמן, MNEK, מאלו-איקס, דוק פומוס, מורט שומאן, סולג'ה בוי, אנטוניו רנדולף, קלווין מק'קונל, קארן אורזולק, בריאן צ'ייס וניק זינר, והופק על ידי דיפלו, ביונסה וקניג.