במסכת עירובין מובא רצף של הלכות הבאות להקל על היוצאים למלחמה. בתלמודים מבואר שהלכות אלו נקבעו בשעה ש"חנו על הבאר", וככל הנראה מדובר במצור על החקרא במהלך מרד החשמונאים:
מצוות מיוחדות.
בתורה נאמרו שתי מצוות עשה ייחודיות הנוגעות למחנה אנשי הצבא בשעת המלחמה:
אשת יפת תואר.
אשת יפת תואר היא דין מדיני המלחמה המתיר לישא אישה מקרב האויב שנלקחה בשבי ישראל, כאשר השובה חושק בה וחפץ לקחתה לאישה, כפי שהיה נהוג בתקופה הקדומה. התורה קבעה מגבלות למעשה זה, שנועדו בין היתר להגן על האישה, ולעדן את יחסם של הלוחמים לנשות האויבים.
כהן משיח.
קודם היציאה למלחמה, מלחמת מצווה או רשות, היו ממנים כהן שתפקידו היה לדבר אל העם שיצאו למלחמה. פעמיים היה הכהן מדבר על העם, פעם ראשונה קדום שיצאו, והיה מכריז שאותן שבנו כרם חדש או אירס אישה, שלא יצא למלחמה, אך אמירה זו הייתה נעשית רק במלחמת הרשות, וכך נאמר בתורה:
בפעם השנייה היה הכהן מכריז לאחר שכבר יצאו למלחמה, והיה מחזקם בדברים שלא יפחדו מהאויב, אמירה זו הייתה נעשית בעת שכבר היו קרובים להילחם, וכך מתוארת אמירתו זו בתורה:
הטעם שמינו כהן לתפקיד זה כתב במנחת חינוך .
איסור פחד בשעת המלחמה.
נאמר בתורה "לא תערוץ מפניהם", ולשיטת כמה ראשונים זו מצוות לא תעשה שלא לפחד בשעת המלחמה. כמה אחרונים ביארו שהאיסור הוא בשעת המלחמה עצמה, ואילו לפני המלחמה איש הירא ורך הלבב אינו עובר על הלאו. כמוכן יש מי שכתב שדווקא המביא עצמו לידי פחד עובר על האיסור, ולא מי שהפחד הגיע אליו בעל כרחו.
בעת המלחמה היו ממנים שוטרים מיוחדים חזקים ועזים, שהיו עומדין בסוף כל מחנה ומחנה, והיו מחזיקין בידיהן רצועות או חיצים מברזל, וכאשר היו רואים אנשים שרצו לחזור לאחריהם היו מכים אותם, ואם היה צורך יכולים אותם השוטרים לחתוך את רגליו באותן הרצועות. הטעם לעונש הכבד הזה הוא מחשש שאחרי אותם בודדים שמפחדים ימשכו שאר הלוחמים, ויפסידו במלחמה.
הפטורים מלצאת למלחמה.
כאמור לעיל, התורה פטרה כמה אנשים בנסיבות מיוחדות, ובפוסקים ביארו פרטי הדין בכל אחד מהם:
חיה סנקובסקי-שרון
__ללא_תוכן__
חיה (חיה'לה) סנקובסקי-שרון (1907, האימפריה הרוסית – 1 באפריל 1998, תל אביב) הייתה שחקנית תיאטרון האֹהל מראשיתו ועד לסגירתו ב-1969.
קורות חייה ופועלה.
חיה סנקובסקי נולדה בגוֹלטָה (ברוסית: Голта; כיום חלק מהעיר פרבומייסק (מחוז מיקולאייב) באוקראינה), לאהרון ובילה לבית גורביץ. עלתה ארצה ב-1925, למדה במסגרת "הסטודיה הדרמטית" של הבמאי משה הלוי ושיחקה בתיאטרון האֹהל עד לפירוקו ב-1969.
חיה סנקובסקי-שרון השתתפה בהצגות רבות, ובהן: יעקב ורחל (1928), בשפל (1933), ליליאום (1935), יושה עגל (1937), האחים אשכנזי (1938), פישקה החיגר (1939), גם הוא באצילים (1940), שלמה המלך ושלמי הסנדלר (1943), נשי וינדזור העליזות (1946), גיבורים (1946; חייל השוקולדה), שורשים עמוקים (1948), פרוורי ניו יורק (1948), ארבעת הגדולים (1949), עת הזמיר (1950; מאחרוני הגטו), פינה נידחת (1951), אגדת חורף (1952), חבורה על התמזה (1952), ד"ר קנוק (1953), החולה המדומה (1953), דרך הטבק (1953), תה וסימפתיה (1955), דונה גרציה (1956), קערת העץ (הפקת 1957), אסירה מס' 27 (1958), הידועה בציבור (1960; פילומנה), הכתובה (1961), המחרשה והכוכבים (1962), אמדה (1963; כיצד להיפטר מזה?), לילה של טעויות (1964), הצמא והרעב (1966), קומדיה שחורה ושקרים לבנים (1967), חופרי הזהב או אוצרו של נפוליון (1968), החלום האמריקאי (1969).
נישאה בשנת 1931 לאדריכל אריה שרון, ובני הזוג היו הורים לאלדר ולאורי.
ארמדיל שלוש-החגורות
מיץ' גיילורד
מיצ'ל ג'יי "מיץ'" גיילורד (באנגלית: Mitchell Jay "Mitch" Gaylord; נולד ב-10 במרץ 1961) הוא מתעמל יהודי-אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בתחרות הקבוצתית (לוס אנג'לס 1984), בפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, פעמיים ברציפות אלוף ארצות הברית בתחרות הקרב רב (1983 ו-1984). המתעמל האמריקאי הראשון שזכה בציון המושלם של 10 נק' במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה.
גיילורד נולד בון נואיס, קליפורניה, בן למשפחה יהודית. אחיו, צ'אק, אף הוא מתעמל מצטיין, אלוף המכביה ה-11, ומאמנו האישי. הוא החל להתאמן בגיל יחסית מבוגר בגיל 12. בתחרויות ההתעמלות של המכביה ה-11 שנערכו ביולי 1981 הוא זכה ב-8 מדליות, 7 זהב ו-1 כסף (בזהב זכה אחיו) והיה הספורטאי המצטיין של המכביה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה גיילורד ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב, בתחרות הקבוצתית (591.40 נק'), לפני סין (590.80 נק') ויפן (586.70 נק'), בפעם הראשונה שארצות הברית זכתה במדליית זהב הקבוצתית באולימפיאדה. במהלך התחרות הקבוצתית הוא קיבל פעמיים את הציון המושלם 10 נק' והיה למתעמל האמריקאי הראשון בהיסטוריה שמשיג ציון זה. מדליית כסף ביחד עם עוד שלושה מתעמלים, לי נינג מסין, קוג'י גושיקן ושינג'י מוריסואה שניהם מיפן בתרגיל על סוס הקפיצות (19.825 נק'), אחרי לו ין מסין (19.950 נק') ושתי מדליות ארד, בתרגיל מקבילים (19.850 נק'), אחרי בארט קונר מארצות הברית (19.950 נק') ונובויוקי קג'יטני מיפן (19.925 נק') ובתרגיל הטבעות (19.825 נק'), אחרי קוג'י גושיקן ולי נינג שזכו ביחד במדליית הזהב (19.850 נק'). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתחרות הקרב רב (118.525 נק'), במקום רביעי בשלב המוקדמות בתרגיל סוס הסמוכות (רק שני מתעמלים מאותה מדינה זכאים לעלות לשלב הגמר, אך הוא סיים שלישי מבין האמריקאים ולכן לא עלה לשלב הבא, התחרות על המדליות) ודורג במקום תשיעי כללי, במקום 16 בתרגיל הקרקע ובמקום 37 בתרגיל המתח.
הנצחה.
ב-2009 הונצח גיילורד ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
סטאנישיץ'
סְטָאנִישִיץ' (בסרבית קירילית: Станишић, בסרבית בכתב לטיני: Stanišić) הוא כפר בסרביה השוכן במחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה.
הכפר נוסד ב-1763 כאשר משפחות ממוצא הונגרי היגרו למקום מאזור באץ'-קישקון עת נשלט האזור על ידי ממלכת הבסבורג. אליהן הצטרפו משפחות פליטים סרבים ומתיישבים ממוצא גרמני אשר יושבו במקום על ידי השלטונות והפכו לרוב באוכלוסייה. בהמשך נשלט הכפר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. ב-12 באפריל נמסר אזור באצ'קה ובכלל זה הכפר סטאנישיץ' לחזקת הונגריה. ב-22 באוקטובר 1944 שוחרר הכפר על ידי הצבא האדום ולאחר המלחמה נכלל בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר פירוק יוגוסלביה עבר האזור לחזקת סרביה.
הקהילה היהודית.
יהודים התיישבו בכפר סמוך למועד הקמתו והיגרו למקום מהמרחב הגרמני. בית הכנסת הראשון נחנך ב-1778 ובית העלמין בסמוך למועד זה. ב-1815 מנתה הקהילה 75 נפשות. ב-1870 הוקם מבנה חדש לבית הכנסת. ב-1880 נמנו בקהילה 140 נפשות וב-1900 התגוררו בסטאנישיץ' 156 יהודים, שהיוו 2.33 אחוזים מכלל האוכלוסייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה. חלקם היגרו לסומבור הסמוכה וחלקם התיישבו בהונגריה. ב-1931 נמנו בכפר 80 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בסטאנישיץ' 31 יהודים. תושבי הכפר גורשו למחנות ההשמדה במקביל להשמדת יהודי הונגריה ואיש לא ניצל. ב-1950 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות המקומיים. נכון ל-2002 עמד בית העלמין היהודי על תילו. בית העלמין שכן בשטח פתוח לא מגודר ובמקום עמדו מצבות שהכיתוב עליהן בעברית בגרמנית ובסרבו-קרואטית.
סורטיציה
סורטיציה היא שיטת ארגון וממשל, שבמסגרתה בעלי תפקידים ציבוריים נבחרים באופן אקראי מתוך מאגר של נבחרים פוטנציאליים. תומכי השיטה מאמינים שבחירה באמצעות הגרלה היא דמוקרטית יותר מבחירות אישיות או מפלגתיות, הוגנת יותר כלפי מועמדים, מונעת שחיתות שלטונית, ייצוג יתר של אליטות ופלגנות, ומעודדת קבלת החלטות עניינית וחסרת פניות. הדוגמה ההיסטורית הבולטת ביותר לסורטיציה היא אתונה העתיקה, שם חלק ניכר מבעלי התפקידים הציבוריים נבחרו בהגרלה. כיום נהוגה סורטיציה לצורך בחירת מושבעים בבתי המשפט בחלק מהמדינות שבהן נהוג המשפט המקובל. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 נערכו מספר ניסויים ביצירת אספות אזרחיות דיוניות שחבריהן נבחרים באקראי.
מאפיינים וסוגים של סורטיציה.
ניתן למיין שיטות סורטיציה שונות על פי מידת ההשפעה של המועמד על בחירתו, המאגר שממנו מוגרלים בעלי התפקידים, אופן ההגרלה, והמטרה וההקשר המוסדי של התפקיד.