המוות הלבן
הלל פפרמן
הלל פפרמן (17 בפברואר 1918 – אפריל 1984) היה קצין בצה"ל, מפקד בית הספר לקצינים בשנת 1948.
ביוגרפיה.
פפרמן נולד ב-1918 בקמניץ פודולסק, אוקראינה. בשנת 1920, בגיל שנתיים, עלה לארץ ישראל.
גדל בירושלים, בוגר הגימנסיה העברית ברחביה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עזב את לימודיו בטכניון בחיפה והתגייס לבריגדה היהודית.
לחם בגדוד הראשון כקצין, והיה פעיל בעליה ב' לאחר המלחמה, עד לשחרור מהצבא הבריטי.
במלחמת העצמאות היה מפקד גדוד 35 בחטיבת אלכסנדרוני, ולאחר מכן השתתף בהקמת בית הספר לקצינים של צה"ל והיה מפקדו השני.
עם תום מלחמת העצמאות, חזר לטכניון וסיים לימודיו.
עבד כל חייו כקבלן לעבודות ציבוריות בירושלים, ובנה בין היתר את היכל הספר במוזיאון ישראל, את מוסד ון ליר, והדסה עין כרם.
נפטר באפריל 1984 ממחלה קשה.
חמש העיניים
חמש העיניים (באנגלית: Five Eyes, בראשי תיבות: FVEY) היא ברית מודיעינית, שבה משתתפות חמש מדינות: ניו זילנד, ארצות הברית, אוסטרליה, בריטניה וקנדה. חמש המדינות, שחולקות את המשפט המקובל, חברות בהסכם UKUSA הרב-צדדי לשיתוף מודיעין אותות.
במתכונתה - משתפות הארצות כל מידע מודיעיני שבידן עם שאר הארצות החברות במועצה, ומתירות הפעלת ריגול של שאר המדינות החברות במועצה בשטחן של שאר המדינות.
פורסם כי ישראל היא חברה משקיפה בברית חמש העיניים, וכי למעשה צורפה בידי ארצות הברית.
כושיתה בת אילת
כּוִּשׁיתַה בַּת-אֵילָת הוא ספר ילדים מאויר שכתבה ואיירה האמנית, מחלוצות האיור בארץ ישראל, איזה הרשקוביץ (על עטיפת הספר מופיע שמה הפרטי בלבד - איזה). הספר יצא בשנת 1962 בתל אביב בהוצאת נחום טברסקי, בסדרת הספרים "ספריה לילד - עִזָה".
הסיפור שבספר ילדים זה סובב סביב חתולה בשם "כושיתה", ילידת העיר אילת שהרשקוביץ הייתה מראשוניה. הספר הקצר כולל את הרפתקאותיה של כושיתה, המתרוצצת לחוף הים, דבר המקשר אותה לאילת השוכנת לחוף הים האדום.
לאורך כל הסיפור מתפעלת ומתפעמת כושיתה מן העולם הגדול והיפה הסובב אותה. בראשית הסיפור רצה כושיתה לים ומשתובבת עם דגיו. לאחר מכן היא צופה בעולם הגדול ובחיותיו, ומחליטה כי היא "תלך לבדה לראות את הכל" - היא "חתולה עצמאית!".
בסיומו של הסיפור מציגה הרשקוביץ כיצד מאז לידתה הייתה כושיתה סקרנית. מאז נולדה לצד שתי אחיותיה, ב"סלסלה אחת", החלה לחקור את העולם הסובב אותה.
יששכר פרנקנטהל
אנדריי רוסול
אנדריי אנטוליוביץ' רוסול (באוקראינית: Андрій Анатолійович Русол ) (נולד ב-16 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר אחורי בקבוצת דניפרו דניפרופטרובסק מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה.
רוסול החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל זירקה קירובוגרד. הוא גדל במחלקת הנוער של החברה ובשנת 1999 עלה לקבוצה הבוגרת. לאחר עונה אחת בבוגרים - עבר לקבוצת קריוובאס קריבי ריג. בשנת 2002 חתם בקבוצת הצמרת האוקראינית דניפרו דניפרופטרובסק. הוא שיחק בקבוצה במשך 9 שנים עד לסיום הקריירה המקצועית שלו.
נבחרת.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק רוסול מאז מרץ 2004. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול . הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006. השתתף בארבעה מחמשת משחקי הנבחרת בתחרות (הוא נאלץ לפספס את משחק שמינית הגמר בגלל שני כרטיסים צהובים שספג במשחקים קודמים). במהלך הטורניר הבקיע שער במשחק מול - היה זה השער הראשון של נבחרת אוקראינה במונדיאל.
רחל יהודית ספיר-וילצ'יק
רחל יהודית ספיר וילצ'יק (1901–1950) הייתה רופאת נשים, מנהלת מחלקת יולדות בבית החולים על שם שוויצר (1934–1948).
ביוגרפיה.
ספיר-וילצ'יק נולדה למתילדה (לבית פוריעס) ולד"ר יוסף ספיר. בשנת 1926 סיימה את לימודי הרפואה בבזל ועלתה לארץ ישראל. הוריה עלו לארץ-ישראל בשנת 1925.
ספיר-וילצ'יק עבדה כרופאה בבית החולים הדסה, ומשם עברה לבית החולים הדסה בצפת.
בין השנים 1930–1932 השתלמה ספיר-וילצ'יק בגיניקולוגיה.
בין השנים 1934–1948 ניהלה ספיר-וילצ'יק את מחלקת היולדות בבית החולים ע"ש שוויצר בטבריה.
לאחר נישואיה לאנדרה וילצ'יק, נולד בנה הבכור דני, בשנת 1933, ובשנת 1936 נולדה בתה אילנה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, התגייס בעלה לצבא הבריטי והילדים עברו לקבוצת כנרת. המשפחה שבה והתאחדה לאחר המלחמה.
לאחר כיבוש טבריה במלחמת העצמאות עברה המשפחה לקריית מוצקין.
ספיר-וילצ'יק נפטרה ב-1950.
משפחתה.
אביה הד"ר יוסף ספיר, (1869–1935) יליד קישינוב, היה יושב ראש של האגודות הציוניות באודסה, סיים למודי רפואה במונפלייה.
ספיר השתתף בקונגרס הציוני הרביעי, בקונגרס הציוני החמישי, בקונגרס הציוני השישי ועד הקונגרס הציוני ה-12.
בשנת 1925 עלה ספיר לארץ ישראל וניהל את מחלקת היולדות בבית חולים ביקור חולים.
אמה מתילדה הייתה פסנתרנית.
אחיה ברוך ספיר (1909–1976) היה אדריכל וחוקר ארץ ישראל. על שמו רחוב ביפו "רח' האדריכל ברוך ספיר".
בנה הפרופ' דני גור, היה כירורג לב, ובתה היא הפסלת אילנה גור.
בית החולים ע&quot;ש שוויצר
בעל גד
בעל גד הוא אל מהמיתולוגיה הכנענית שהייתה קיימת בתקופה ההלניסטית. ממצאים על האל נתגלו בחפירות ארכאולוגיות בבניאס. מקבילו של בעל גד במיתולוגיה הכנענית הוא בעל-הדד, ובאמונה השמית הוא גד.
השם גד מופיע בתנך כשמה של העיר המקראית מגדל גד, וגם כשם פרטי גדי, גדיאל, גדיהו ומשמעות השם גד – מזל. השם גד מקושר בתנ"ך לאלוהות עד לתקופת גלות בבל והחל מנקודת זמן זו החל להופיע כתוספת תיאופורית.
בספר יהושע נמסר כי בעל גד נמצא בסמוך ללבוא חמת בצפון ארץ הכנענים בהר חרמונית הוא הר א-שייך:
המלחמה הכרמונידית
המלחמה הכרמונידית (ביוונית: Χρεμωνίδειος πόλεμος) הייתה מלחמה שהתרחשה ביוון ההלניסטית בין השנים 268–261 לפנה"ס. במלחמה זו לחמה קואליציה אשר כללה את אתונה, ספרטה ומצרים התלמיית (בהמשך גם ממלכת אפירוס), נגד מוקדון. המלחמה הסתיימה בניצחון מוקדוני, אשר שימר את השליטה המוקדונית בבלקן. המלחמה קרויה על שמו של כרמונידס שהיה ראש הסיעה ששלטה באתונה והובילה למלחמה.
רקע.
שלהי התקופה הקלאסית (נהוג לתארך את סוף התקופה הקלאסית עם עלייתו של אלכסנדר הגדול לשלטון בשנת 336 לפנה"ס או לכל המאוחר עם מותו של אלכסנדר הגדול, בשנת 323 לפנה"ס) התאפיינה במאבק מר בין הפולייס הגדולות של יוון: אתונה, תבאי וספרטה על הבכורה ביוון. המאבק הקיז את דמן וערער את עצמתן הכלכלית. לוואקום שנוצר נכנסה ממלכת מוקדון בראשות מלכה פיליפוס השני. לאחר מותו של פיליפוס, ירש אותו בנו אלכסנדר הגדול, אשר בסדרה ארוכה של מלחמות, כבש את מרבית העולם שהיה ידוע אז והקים אימפריה רחבת ידיים. אלכסנדר מת ללא יורש, ומצביאיו חילקו ביניהם את האימפריה שלו לאחר סדרה עקובה מדם של מלחמות אשר כונו מלחמות הדיאדוכים. המלחמות שככו סופית רק בשנת 275 לפנה"ס, וכתוצאה מהן קמו שלוש ממלכות עיקריות ברחבי העולם ההלניסטי: האימפריה הסלאוקית בהנהגת בית סלאוקוס, מצרים התלמיית בהנהגת תלמי השני, ומוקדון בהנהגת אנטיגונוס גונאטס.
ארץ האם היוונית, נפלה בחלקו של אנטיגונוס. אנטיגונוס נודע כמלך מתון יחסית, שבניגוד לקודמיו לא שלט בפולייס היווניות באמצעות שכירי חרבו. אולם למרות זאת בערים רבות התעוררה התקווה להחזיר את הכוח בבלקן לידיים יווניות ולא מוקדוניות. הנואם והמצביא האתונאי כרמונידס פתח במסע תעמולה אנטי-מוקדוני וקרא לאיחוד ערי יוון נגד המוקדונים. מצרים, אויבתה המושבעת של מוקדון, לא טמנה את ידה בצלחת, והתסיסה גם כן נגד מוקדון. בסופו של דבר בשנת 268 לפנה"ס, אתונה, ספרטה ומצרים כרתו ברית נגד מוקדון. מעשי האיבה החלו בשנה הבאה.
המלחמה.
אל הברית האתונאית-ספרטנית-מצרית הצטרפו עד מהרה ערי מדינה יווניות נוספות, בעיקר מאזור הפלופונסוס. אנטיגונוס ניצל היטב את יתרונותיו האסטרטגיים, והחליט להוציא קודם כל את מצרים מהמלחמה. מצרים הייתה מרוחקת ולא היה לה גבול משותף עם יוון, לכן כל סיוע היה חייב לעבור דרך הים. אמנם הייתה למצרים אחיזה קטנה בפלופונסוס במתאנה אשר נמצאת בחצי אי קטן בפלופונסוס לא רחוק מאטיקה, אך שליטת הצי המוקדוני מנעה מהתלמיים את העברת התגבורות לאטיקה. בנוסף, פתח אנטיגונוס במערכה דיפלומטית והתקרב לאנטיוכוס השני שיזם מלחמה חדשה בסוריה נגד המצרים, מה שחייב את העברת מוקד העניין של מצרים קרוב לביתה.
לאחר מכן החליט אנטיגונוס למקד את מאמציו באתונה. תחילה מנע הצי מוקדוני הנחתת גייסות מצריים משמעותיים באטיקה ובהמשך אף הביס את הצי התלמיי לחופי האי קוס. הצי האתונאי שהיה הגדול ביותר ביוון בתקופה הקלאסית איבד את עצמאותה במלחמת לאמיה וחדל מלהתקיים הלכה למעשה ולא היה יריב של ממש לצי המוקדוני. הספרטנים לא הצליחו לפרוץ את המחסום המוקדוני החזק באיסתמוס של קורינתוס שנשלט על ידי חיל מצב מוקדוני חזק. היות שלא היה להם צי משלהם והצי המוקדוני מנע את חיבור הצי התלמיי עם יוון, לא נותרה להם ברירה, אלא לחזור כלעומת שבאו. מלך ספרטה אראוס הראשון ניסה לפרוץ מהפלופונסוס אל אטיקה עם כוח גדול, אולם נהרג בקרב נגד המוקדונים.