המהפכה הליברלית בפורטוגל הביאה לליברליזציה של הממלכה, וכתוצאה מכך התפשט גל של אנטי-קלריקליות ואף בוטלה האינקוויזיציה. בשנת 1910 הביאה מהפכת אוקטובר בפורטוגל לביטול המונרכיה ולהקמת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה, אשר הכריזה על הפרדת הדת מהמדינה. כתוצאה מהפעולות נגד הכנסייה נותקו היחסים בין המדינות בשנת 1912, והם חודשו רק בשנת 1918. ב-29 ביולי 1919 הכיר הוותיקן תחת האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר באופן רשמי ברפובליקה הפורטוגזית.
עם עלייתו לשלטון של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר כדיקטטור, מצבה של הכנסייה בפורטוגל השתפר משמעותית, אם כי סלזאר דה פקטו דאג להפרדה קפדנית של מדינה וכנסייה וחוקת 1933 המשיכה להבטיח חופש דת. הקונקורדט של אסטדו נובו עם הכס הקדוש בשנת 1940 היווה בכל זאת נקודת שיא להתקרבותו המתמשכת עם הכנסייה הקתולית, שבנוסף לכמה פריבילגיות (כולל הוראת דת חובה, עבודה מיסיונרית פעילה בשטחים מעבר לים, החזרת החרמות קודמות), כך קיבלה בעיקר הערכה רשמית ועיגון חברתי ונשארה מוגנת מתנועות ליברליות ואנטי-דתיות. בתמורה, הוותיקן התחייב למנות רק בישופים שאינם תומכים בהתנגדות פוליטית שנבדקו בעבר על ידי ממשלת סלזר. ב-18 ביולי 1950, משטר סלזר והוותיקן סיכמו הסכם חדש לפיו דה-פקטו הושם קץ לריבונות המיסיונרית הפורטוגלית הקודמת ב.
המשטר הסמכותי בפורטוגל הסתיים במהפכת הציפורנים השמאלנית בשנת 1974. הצטרפות אפשרית של המדינה ל לא התגשמה לאחר מכן, מכיוון שרק מיעוט במהפכת השמאל היה בעל אוריינטציה קומוניסטית סובייטית, והיו פעילים בה גם כוחות קתולים. לאחר שהכוחות הבורגניים תפסו עמדה חזקה במהפכה הפורטוגזית בשנת 1975, פורטוגל הפנתה את עצמה בבירור למערב, והיחסים בין ליסבון לוותיקן השתפרו בהתמדה מאז.
בשנת 2004 חתמו נציגי הכס הקדוש וממשלת פורטוגל על קונקורדט חדש ברומא, אשר החליף את ההסכם הישן משנת 1940.
רחוב גמאל עבד אל נאצר
רחוב גמאל עבד אל נאצר הוא רחוב מרכזי בעזה שמתחיל בעיר העתיקה, יוצא ממנה ועובר צפונית לשכונת א-רימאל, שם הוא מתחבר לכביש המהיר שעל קו החוף של העיר. הרחוב מקביל לרחוב עומר אל-מוח'תאר.
הרחוב נקרא על שם נשיא מצרים והמנהיג הפאן-ערבי גמאל עבד אל נאצר. הכינוי המקובל לרחוב בפי המקומיים הוא "רחוב ת'אלתיני", על שם שבט ת'אלתני שחי היסטורית באזור זה. שם זה אינו רשמי.
מבנים מרכזיים לאורך הרחוב הם מטה אונר"א ברצועת עזה, הקמפוס העזתי של אוניברסיטת אל-אזהר והאוניברסיטה האסלאמית בעזה.
פרוטון פוטרה
"פרוטון פוטרה" (במלאית: Proton Putra, באנגלית: Proton Putra) היא מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב המלזית PROTON Holdings אשר יוצרה במלזיה בין השנים 1996–2001 ובשנת 2004.
נוער שוליים (אלבום)
נוער שוליים (באנגלית נקרא "Juvenile Delinquency", כמו שם הלהקה) הוא אלבום הבכורה של להקת נוער שוליים. האלבום יצא לאור בינואר 1988, הופק והופץ על ידי חברת התקליטים הד ארצי. במקור יצא האלבום בקלטת שמע ותקליט ויניל, ויצא בהוצאה מחודשת בשנת 1996 על גבי CD.
הפקה.
הרכב הלהקה באלבום זה כלל את הסולן מיקיאגי (שם שהמפיק רונן בן טל המציא לו), הגיטריסטים אמיר צורף ודודי לוי, הקלידן קובי פיטרו והבסיסט ארן אמיר, שכולם היו בני 18 או 19 באותה העת. מתופף הלהקה המקורי, איסר טננבאום, מ"רוקפור" עזב את ההרכב לפני הקלטת האלבום, ובמקומו ניגן אלון הלל. מתוך האלבום יצאו קודם לרדיו ארבעה סינגלים: "קיר של אהבה", "החלום של כל אישה" שכתב והלחין שמעון גלבץ, "חסר סיכוי", וגרסתה של הלהקה לשיר "לך איתה" של אילנה רובינא, שכתב קובי רכט והלחינו רכט וקובי אשרת, ושהיה לאחד מלהיטי הלהקה.
האלבום מכר כ-5,000 עותקים בשנה שלאחר צאתו.
עונת 2017/2018 בליג 1
עונת 2017/2018 בליג 1 (בצרפתית: Ligue 1, או בשמה המלא Championnat de France de football; מוצגת גם בשם ליג 1 קונפורמה בשל חסויות מסחריות, בצרפתית: Ligue 1 Conforama ) היא העונה ה-80 של התחרות המאורגנת על ידי ההתאחדות הצרפתית לכדורגל (Ligue de Football Professionnel, ובקיצור: LFP). העונה החלה ב-4 באוגוסט 2017 והסתיימה ב-19 במאי 2018.
פריז סן ז'רמן זכתה באליפות השביעית בתולדות המועדון.
בסיום העונה ירדו לליג 2 הקבוצות טרואה ומץ ובמקומן עלו מהליג 2 הקבוצות נים וריימס.
שחקנה האורוגוואי של פריז סן ז'רמן אדינסון קבאני זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר מלך השערים עם 28 כיבושים.
שחקנה הברזילאי של פריז סן ז'רמן ניימאר יחד עם שחקנה הצרפתי של מרסיי דימיטרי פאייה זכו בתואר מלך הבישולים עם 13 בישולים כל אחד.
בסיום העונה יחד עם פריז סן ז'רמן האלופה, העפילו לשלב הבתים של ליגת האלופות של אופ"א הקבוצות מונקו וליון שסיימו במקומות השני והשלישי בהתאמה.
מאחר שבנוסף לאליפות זכתה פריז סן ז'רמן גם בגביע הצרפתי ובגביע הליגה, לשלב הבתים של הליגה האירופית העפילו הקבוצות מרסיי וסטאד רן שסיימו במקומות הרביעי והחמישי בהתאמה, ובנוסף בורדו העפילה לשלב המוקדמות השני בליגה האירופית לאחר שסיימה במקום השישי.
קבוצות.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית וחוץ. עבור ניצחון הוענקו שלוש נקודות, ועבור תוצאת תיקו הוענקה נקודה אחת.
הקבוצות שטרסבורג, אמיין וטרואה הן הקבוצות שעלו מהליג 2 הליגה הצרפתית השנייה בכדורגל, כשהחליפו את הקבוצות בסטיה, נאנסי ולוריאן שירדו לליגת המשנה בסיום עונת 2016/2017.
אישה חתול
אישה חתול (באנגלית: Catwoman) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2004, המבוסס באופן רופף על דמותה של קאטוומן מבית DC Comics. הסרט נעשה על פי תסריט מאת ג'ון רוג'רס, ג'ון ברנקאטו ומייקל פריס מסיפור של תרזה רבק, ברנקאטו ופריס בליווי פסקול מאת קלאוס באדלט. בסרט מככבת האלי ברי בתפקיד הראשי, עם בנג'מין בראט, למברט וילסון, פרנסס קונרוי, אלכס בורסטיין ושרון סטון לצדה. הסרט מתרכז סביב דמותה של פצ'יאנס פיליפס, מעצבת צנועה שחושפת קונספירציה בחברת הקוסמטיקה שהיא עובדת בה, הסובבת סביב מוצר מסוכן שעלול לגרום לבעיות בריאות נרחבות. לאחר שהתגלתה ונרצחה על ידי הקושרים, היא מתעוררת מחדש בעזרת חתולים מצריים המעניקים לה יכולות דומות לחתולים על-אנושיים ומאפשרות לה להפוך לאנטי-גיבורה הלוחמת בפשע, תוך כדי ניהול רומן עם בלש שרודף אחריה.
הסרט הופק על ידי אולפני Village Roadshow וחברת Di Novi של דניס די נובי. הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביולי 2004 על ידי האחים וורנר אך נחל כישלון מסחרי, כשהכניס 82 מיליון דולר בלבד אל מול תקציב של 100 מיליון דולר. הסרט ספג ביקורות שליליות לרוב וזכה בשבע מועמדויות לפרס פטל הזהב וזכה בקטגוריות השחקנית הגרועה ביותר, הסרט הגרוע ביותר, הבמאי הגרוע ביותר והתסריט הגרוע ביותר; מבקרים רבים ראו שזה אחד הסרטים הגרועים ביותר בכל הזמנים ונמתחה ביקורת על הביצועים של ברי ובייחוד העדר הקישור לדמותו של באטמן (מאחר שבקומיקס קאטוומן היא בעלת ברית ואויבת של באטמן. עם זאת, הסרט היה סרט גיבורי העל עם דמות נשית בתפקיד ראשי המכניס ביותר עד ליציאת הסרט וונדר וומן בשנת 2017, אף הוא מבית DC קומיקס.
שחקנים ודמויות.
מיסי פרגרים מופיעה בסרט אך לא זכתה לקרדיט, היא הופיעה בתצלום המציג את ההשפעות הרעות של מוצר היופי. תצלום של מישל פייפר כאשת החתול מהסרט באטמן חוזר מופיע באוסף התמונות שאופליה מראה לפצ'נס בסרט.
הפקה.
צילומים.
הצילומים העיקריים החלו בסוף ספטמבר 2003 והתרחשו ברחוב הרביעי במרכז לוס אנג'לס, קליפורניה בוויניפג, מניטובה, כמו גם באולפני הקולנוע של ליונס גייט (Lionsgate), בוונקובר, קולומביה הבריטית, באולפני האחים וורנר ובאולפני ברבנק, שדרות וורנר 4000, בברבנק, קליפורניה. מרבית החתולי בסרט הגיעו ממקלטים לבעלי חיים ברחבי קליפורניה. הצילומים הסתיימו ב-20 בפברואר 2004.
פרסים.
הסרט תואר בתור אחד הסרטים הגרועים בתולדות הקולנוע:
פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי
פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF Strike Command) היה פיקוד שריכז את רוב יחידות האוויר של חיל האוויר המלכותי.
הפיקוד הוקם בשנת 1968 על ידי מיזוג הדרגתי של הפיקודים השונים שהתקיימו בחיל. החל מ-1975 תפקד הפיקוד גם כמפקדת כוחות האוויר של הממלכה המאוחדת (UKAIR) כחלק מכוח נאט"ו, כך שבשעת מלחמה הפיקוד ניהל את כלל כוחות האוויר כולל יחידות חיל האוויר השלישי של ארצות הברית ששכנו בבריטניה. הוא פעל לאורך המלחמה הקרה ובשנותיו האחרונות כלל שני להקים ופעל לצד פיקוד האימון וההכשרה, עד שהשניים התמזגו ליצירת פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי באפריל 2007.
היסטוריה.
הפיקוד הוקם ב-30 באפריל 1968 במהלך של ארגון מחדש של חיל האוויר המלכותי כאשר הוא סיפח עליו בהדרגה את הפיקודים המבצעיים ופיקודי הסיוע שפעלו בחיל האוויר המלכותי ברובם משנות ה-30. עם הקמתו איחד הפיקוד את פיקוד מטוסי הקרב שהפך ללהק 11, ופיקוד המפציצים שהפך ללהק 1.
בינואר 1969 הצטרף פיקוד הקשר ואוחד לתוך הפיקוד החדש ובנובמבר של אותה השנה גם פיקוד החופים אוחד לתוך הפיקוד בתור להק 18, בספטמבר 1972 גם פיקוד הסיוע האווירי אוחד לתוך פיקוד התקיפה. בשנת 1993 פיקוד חיל האוויר המלכותי בגרמניה הפסיק גם הוא לפעול כפיקוד נפרד (לאור סיום המלחמה הקרה) והוא אוחד גם הוא לתוך פיקוד התקיפה בתור להק 2 שבהמשך פורק וסופח לתוך להק 1 בשנת 1996.
מבנה.