האי נוצר ב- 1905 במהלך העבודות לייבוש החוף של מיאמי. האי היה שייך למיליונר האפרו אמריקני הראשון בדרום פלורידה, דיינה דורסי. ב-1919 החלה הבניה באי לאחר שקארל פישר רכש את האי מדורסי.
ב-1925 רכש את האי איל ההון ויליאם ואנדרבילט תמורת יאכטה. לאחר מותו של ואנדרבילט, האי נמכר בשנת 1944 לתעשיין הפלדה אדוארד מור שהפך את האי לאחוזה פרטית. לאחר מותו של מור בשנת 1950 נמכר האי לגארפילד ווד.
באי התגוררו פוליטיקאים ואנשי ציבור מפורסמים, כמו הנשיא ריצ'רד ניקסון שעבר להתגורר באי במהלך פרשת ווטרגייט.
בשנת 2005 ניסו תושבי האי להפוך אותו לעיר, אך הוועדה המחוזית של מיאמי דחתה את הבקשה.
כיום האי משמש לבתי נופש לאוכלוסייה העשירה בארצות הברית והוא המקום עם ההכנסה הגבוה ביותר לנפש בארצות הברית. כאשר ההכנסה הממוצעת לנפש עומדת על 236 אלף דולר לנפש.
האי.
גודלו של האי הוא קצת פחות מקילומטר מרובע. תושביה שוהים באי בממוצע בין חודשיים לשלושה חודשים, האי מוקף מים מכל צדדיו. ההגעה לאי היא בשיט במעבורת או דרך האוויר. האי סגור לזרים, והכניסה אליו היא אך ורק לתושבים ולאורחיהם או לתיירים הבאים לשהות במלון שבאי.
האי כולל שתי מרינות, האחת ליאכטות קטנות, והשנייה ליאכטות גדולות. באי ישנם כ-18 מגרשי טניס ועשרות בריכות, חולות החופים באי מיובאים מהאיים הקריבים.
גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
גאורגי מיכאילוביץ' רומנוב (רוסית: Георгий Михайлович Романов, נולד ב-13 במרץ 1981), הוא בנה של הטוענת לכתר הרוסי מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
ביוגרפיה.
גאורגי נולד במדריד ב-13 במרץ 1981, לפרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה ולמריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולאונידה גאורגייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. ב-6 במאי אותה שנה הוטבל גאורגי במדריד, וסנדקו היה קונסטנטינוס השני, מלך יוון. בנוסף נכחו בטקס חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, סופיה, מלכת ספרד, סימאון השני, מלך בולגריה ומרגריטה, מלכת בולגריה. גאורגי קיבל מסבו ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה את התואר "הנסיך הגדול של רוסיה", אולם וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה, שכיהן כנשיא אגודת משפחת רומנוב, הגיב על כך שזה מאורע משמח למשפחת האצולה הפרוסית, ולא קשור למשפחת האצולה הרוסית. בשנת 1982 נפרדו הוריו, ובשנת 1985 התגרשו הוריו באופן רשמי ואביו חזר לתוארו הפרוסי.
בשנת 1992 ביקר גאורגי לראשונה ברוסיה, במהלך הלוויית סבו ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובשנת 1996 חזר יחד עם אמו מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה וסבתו לאונידה גאורגייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה לרוסיה, בה הוא מתגורר כיום.
גאורגי התחנך במכללת רונימיד במדריד, ולאחר מכן למד באוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן עבד גאורגי בבריסל בפרלמנט האירופי, שם שימש כעוזר ללויולה דה פלאסיו, הנציב האירופי לשעבר לתחבורה ואנרגיה. מאוחר יותר הוא עבר ללוקסמבורג, שם הועסק בוועדה האירופית לאנרגיה אטומית וביטחון.
ב-12 בדצמבר 2008 מונה גאורגי ליועץ למנכ"ל נורילסק-ניקל - חברת כרייה רוסית למתכות, ובשנת 2012 הוא היה מועמד למנכ"ל של מטאל סחר בחו"ל, מרכז המכירות העיקרי עבור נורילסק-ניקל בשווייץ.
בשנת 2014 הקים גאורגי את חברת רומנוף ושות', בבריסל.
בינואר 2021 הודיע על אירוסיו לרבקה בטריני, בתו של דיפלומט איטלקי העוסקת בסחר בינלאומי. היא המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את השם ויקטוריה רומנובה. ב־1 באוקטובר 2021 הם נישאו בקתדרלת איסק הקדוש בסנקט פטרבורג, במה שהיה לטקס הנישואין הראשון בקתדרלה מזה 120 שנים בהשתתפות בני שושלת רומנוב.
בית סקסוניה-אלטנבורג
ארצן
"ארצן" הוא רומן אוטופי משנת 1915, מאת הסופרת והפעילה הפמיניסטית שרלוט פרקינס גילמן. הספר מתאר חברה מבודדת ובה נשים בלבד, אשר מתרבות באמצעות רבייה א-מינית. כתוצאה מהעדר יחסי מין ויחסי כוח מגדריים, נוצר סדר חברתי אידיאלי: נעדר מלחמה, סכסוכים, וכיבוש. הספר פורסם לראשונה בפרקים בכתב העת "The Forerunner", מגזין שנערך ונכתב על ידי גילמן בין 1909 ל-1916. הספר הוא הכרך השני בטרילוגיה האוטופית של גילמן; קדם לו " Moving the Mountain" (1911), ואחריו בא, "With Her in Ourland " (1916). "ארצן" לא יצא לאור כספר עד 1979.
תקציר העלילה.
הסיפור מסופר מנקודת המבט של ונדיק "ואן" ג'נינגס, סטודנט לסוציולוגיה, אשר יחד עם שני חברים (טרי או. ניקולסון וג'ף מרגרייב), יוצא למסע כדי לחקור את אחד האזורים האחרונים בעולם שלא נחקרו, אזור שמיקומו נותר מעורפל במהלך הספר. במהלך מסעותיהם, השלושה שומעים שמועות על ארץ שחבויה בין ההרים, המאוכלסת כולה על ידי נשים. שלושת החברים לא לגמרי מאמינים לשמועות כי הם לא מסוגלים לתאר כיצד חברה אנושית יכולה להמשיך להתרבות ללא זכרים, אך הם נרגשים מתחושת ההרפתקנות שניצתה בהם למחשבת תגלית חדשה כזו. מעבר לריגוש המדעי שלהם, הגברים גם מפתחים פנטזיות לגבי ארץ הנשים. הם מעלים השערות לגבי טבעה של חברה כזו, וכל אחד מנחש משהו שונה בהתבסס על הסטריאוטיפ הנשי החביב עליו: ג'ף חושב שנשים הן אובייקטים שנועדו לשרת ושיש להגן עליהן; טרי רואה בהן אובייקטים שמטרתן להיכבש.
שלושת הגברים יוצאים במטוס קטן לסקור את השטח, ואכן רואים סימנים של תרבות מתקדמת. הם מסיקים מהדיוק ההנדסי של הכבישים והעיבוד החקלאי המתקדם שבכל זאת ישנם בסביבה גברים.
השלושה נוחתים, ומתחילים לבדוק את השטח, בזהירות, כאשר הם משתדלים להסתתר בין עצי יער העבות המקיף את חבל הארץ. בהתחלה, אין הם מוצאים רמז לנפש חיה. אך עד מהרה, הם מגלים ששלוש נערות צופות בהם מצמרות העצים. לאחר ניסיון כושל לתפוס את הנערות בתחבולות, הגברים רודפים אחריהן לכיוון עיירה קטנה או כפר. הנשים נמלטות מהם בקלות ונעלמות בין הבתים, אשר, כפי שוואן מציין, יפים ובנויים היטב. לאחר מפגשם הראשון עם תושבות הארץ החדשה (אשר ואן מכנה "ארצן" (Herland)), הגברים מתנהלים ביתר זהירות, כשהם מבינים שהנשים שפגשו הן חזקות, זריזות, ונטולות כל פחד. אך כשהם באים אל בין הבתים, הם מוצאים עצמם מוקפים בנשות היישוב, נשים שלא ידעו כמותן: בטוחות בעצמן, אינטליגנטיות, וללא כל סימן לכניעות אל מול הגברים. הנשים מסמנות לגברים לבוא איתן, אך הם חוששים להישבות בידיהן, ומנסים להימלט. הנשים תופסות אותם בנקל, ומשקות אותם בסם הרדמה.
כשהגברים מתעוררים, הם אכן שבויים אך שלמים. הנשים מתייחסות אליהם יפה, מספקות להם ביגוד, אוכל ודיור נוח, אך לא מרשות להם להסתובב חופשיים. הן ממנות להם מורות שמלמדות אותם את השפה המקומית, ובינתיים ואן ממשיך לרשום את תצפיותיו לגבי הארץ ותושבותיה, ומציין שכל חפץ ומבנה בארצן עשוי על בסיס שני עקרונות שווים של פרגמטיזם ואסתטיקה. הנשים עצמן, הוא מציין, הן סבלניות, חכמות ובלתי-אגרסיביות. הן סקרניות לשמוע על העולם בחוץ, ושואלות את השבויים שאלות רבות. ואן מוצא את עצמו מתקשה, לעיתים קרובות, להצדיק פרקטיקות שהוא מתאר להן, כמו חליבת פרות והחזקת רכוש פרטי, כשהוא רואה את החברה האוטופית שהנשים יצרו, שהוא כל כך בלתי אלים שאפילו חתולים הפסיקו לצוד ציפורים.
ככל שעובר הזמן, הגברים, ובמיוחד טרי, מאבדים סבלנות ומתכננים בריחה. הם מייצרים מעין חבל מחומרים שהצליחו למצוא, ויוצאים בעזרתו מחלון חדרם. כשהם מגיעים למקום בו הסתירו את המטוס, הם מוצאים שהוא מכוסה ביריעת בד תפורה, מה שמעכב אותם. בינתיים, הגיעו למקום שלוש הנערות שראו ביומם הראשון בארצן, סליס, עלימה ואלדור. הם מפתחים עמן שיחה, בה הם למדים שהם נצפו כל הזמן ושהנשים צפו את ניסיון הבריחה, כאשר התוצאה הסופית היא שהם נשבים מחדש. הנשים ממשיכות להתייחס אליהם באופן ידידותי, והם לומדים שיינתן להם חופש מוגבר ברגע שילמדו את שפת הנשים ויראו שניתן לבטוח בהם. ואן מציין כי טרי במיוחד מתקשה להתמודד עם הנשים, אשר לא עונות על הציפיות שלו לגבי האופן בו נשים אמורות להיות ולהתנהג, ואילו ג'ף מוקסם לחלוטין מהנשים ומטוב ליבן.
לאט-לאט, ואן לומד פרטים נוספים על החברה הנשית, ומגלה שרוב הגברים נהרגו כאלפיים שנה קודם לכן בהתפרצות הר געש, ואלה שנשארו היו לרוב עבדים שקמו והרגו את בני בעליהם ואת כל הנשים הזקנות, כאשר בכוונתם להשתלט על הארץ ולשלוט בנשים הצעירות שנותרו בה. אך הנשים נלחמו על חירותן, והרגו את העבדים המורדים. הנשים נאלצו ללמוד להתמודד בתנאים קשים, מאחר שנותרו מעט מהן והגישה שלהן לאזורים אחרים נחסמה מהתפרצות הר הגעש. הן הבינו שהדרך היחידה לשרוד היא בשיתוף פעולה בין כל החברות בחברה החדשה. ולאחר תקופה של פחד וייאוש מכך שהן כנראה הדור האחרון של עמן, כי לא יוכלו להתרבות ללא גברים, באופן בלתי מוסבר אחת הנשים הצעירות מצאה את עצמה הרה, וצאצאותיה (כולן נקבות), הן תושבות ארצן הנוכחיות, כאשר כל אחת מהן ירשה את יכולת הרבייה הא-מינית. כתוצאה מהתפתחות זו, החלו הנשים לסגוד לאמהות, וראו בה כבוד וכן חובה חברתית. עם הזמן, פיתחו הנשים חברה יעילה המבוססת על עקרונות של שלום, ובה אין תחרותיות, פשע, או התנהגויות אנטי-סוציאליות אחרות. למעשה, המבנה החברתי של ארצן הוא של משפחה גדולה מאוחדת, בה הרכוש מוחזק בשיתוף וכולן פועלות לטובת הכלל. מבנה בלתי פורמלי ובלתי מחייב של סמכות קיים בהתבסס על ניסיון וידע, ורוב המאמץ החברתי מכוון לחינוך, התפתחות שכלית, ובריאות הילדות.