לאחר היכרות עם תוכניות רדיו אשר עסקו במוזיקת קאנטרי, החליט קיילור ליצור תוכנית רדיו בשידור חי. גם זו נקראה בשם שותף לחיים בערבה, ועסקה בחדשות העיירה הדמיונית לייק וובגון (Lake Wobegon), שבה "כל הנשים חזקות, כל הגברים יפים וכל הילדים מעל הממוצע". התוכנית כללה הופעות חיות של מוזיקה ובידור, והזכירה במידה רבה את תוכניות הבידור ששודרו ברדיו כמה עשרות שנים קודם לכן.
בכורת התוכנית התקיימה ב-1974, ולאחר שהתוכנית נחלה הצלחה בקרב ציבור המאזינים, היא המשיכה להיות משודרת עד שנת 1987. באותה שנה התפנה קיילור לעסוק בפרויקטים אחרים ברדיו, ורק בשנת 1993 חזר להפיק את "שותף לחיים בערבה", ששודרה מדי שבוע ברדיו הציבורי של מינסוטה וכן ביתר מדינות ארצות הברית. בנובמבר 2017 פוטר בשל התנהגות לא נאותה כלפי גורם שעבד עמו.
כתיבתו.
קיילור כתב מאמרים רבים בעיתונות האמריקאית, וכן יותר מעשרה ספרים למבוגרים וילדים. הוא כתב עבור מגזין הניו יורקר, עבור כתב העת The Atlantic ואתר האינטרנט הפופולרי Salon.com. כמו כן, מנחה קיילור את פינת The Writer's Almanac ברשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית. למרות הרקע המשפחתי השמרני, ידוע קיילור בביקורתו כלפי ממשלו של הנשיא ג'ורג' בוש.
בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט "המדריך לחיים בכפר" ("A Prairie Home Companion"), בבימויו של רוברט אלטמן לפי תסריט של גאריסון קיילור, ובו קיילור אף שיחק את התפקיד הראשי - תפקיד של מנחה תוכנית רדיו.
בספטמבר 2007 יצא לאור ספרו החדש, העונה לשם "Pontoon: A Novel of Lake Wobegon".
אנדוני זוביזרטה
אנדוני זוביזרטה אורטה (בבסקית: Andoni Zubizarreta Urreta; נהגה סוביסרטה; נולד ב-23 באוקטובר 1961 בויטוריה), שוער כדורגל עבר ספרדי-בסקי, ששיחק בקבוצת ברצלונה ונבחרת ספרד בכדורגל, המחזיק בשיא ההופעות לשחקן בליגת העל הספרדית (622).
אף ששיחק שש עונות בבילבאו קודם לכן, וארבע בוולנסיה אחר כך, עיקר הישגיו הושגו במדי קבוצת ברצלונה, בה שיחקו לצידו, בעידן המאמן יוהאן קרויף, שחקנים כחריסטו סטויצ'קוב, רומאריו, רונאלד קומאן ואחרים. עם ברצלונה הוא הכפיל את תאריו מבילבאו: ארבע אליפויות כנגד השתיים, ושני גביעי המלך כנגד האחד. עם בארסה גם זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1989 ובליגת האלופות ב-1992. בעונתו הראשונה בברצלונה, 1987-1986 זכה בפרס ריקרדו זאמורה – הפרס המוענק לשוער היעיל ביותר בליגה.
במדי הנבחרת לא זכה בתארים, אולם עמד בשערה בלא פחות מארבעה טורנירי גביע העולם: מונדיאל 1986, 1990, 1994 ו-1998. כמו כן היה שוערה של ספרד ביורו 1988 ו-יורו 1996. פרט לטעות איומה שהובילה לשער במשחק מול נבחרת ניגריה בצרפת 1998, היו הופעותיו במסגרת גביע העולם מוצלחות בדרך כלל. אולם ספרד בימיו מעולם לא הגיעה רחוק יותר מרבע הגמר. בתום טורניר גמר גביע העולם של 1998 פרש מכדורגל.
כיום הוא משמש כפרשן בשידורי הטלוויזיה והרדיו, לאחר ששימש כמנהל באתלטיק בילבאו כשלוש שנים.
ביולי 2010 החל להיות מנהלה הספורטיבי של ברצלונה במקום צ'יקי בגיריסטיין. ב-5 בינואר 2015 הודיעה הנהלת המועדון על פיטוריו מתפקיד זה.
המדריך לחיים בכפר (סרט)
המדריך לחיים בכפר (באנגלית: A Prairie Home Companion) הוא סרטו האחרון של הבמאי רוברט אלטמן לפי תסריט של גאריסון קיילור, אשר יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 ביוני 2006 (ובישראל ב- 12 באוקטובר 2006).
רקע.
הסרט מציג את שידורה האחרון של תוכנית הרדיו בשם זהה, המשודרת מדי שבוע מזה יותר מארבעים שנה, בתיאטרון ה"פיצג'רלד" בסיינט פול, מינסוטה. התוכנית היא תוכנית רדיו הבנויה לפי פורמט ישן שכבר יצא משימוש במאה ה-21 וכוללת "בדיחות קרש", הופעות חיות של שירי קאנטרי ופרסומות המושרות בשידור חי על ידי משתתפי התוכנית, שחלקם לא התחלפו במהלך השנים בהם משודרת התוכנית. הסרט עוסק בדרכם של הצוות להתמודד עם העובדה שאכן מדובר בתוכנית האחרונה, שלאחריה תיפסק הפקת התוכנית.
התוכנית מתבטלת בעקבות תכנונם של קבוצת יזמים טקסנים, אשר רכשה את התיאטרון הישן בו התוכנית משודרת, להרוס את התיאטרון. צוות התוכנית מתכנס לשידור האחרון, כשעליו משקיף מן היציע אחד היזמים, ואילו מאחורי הקלעים מתהלכת אישה מסתורית הלבושה לבן.
את תוכנית הרדיו המוצגת בסרט, "המדריך לחיים בכפר", ביסס גאריסון קיילור, תסריטאי הסרט, על תוכנית רדיו אמיתית שהוא עצמו, בדומה לבן דמותו בסרט, משדר מאז 1974. התוכנית ממשיכה בשידוריה עד היום (2015), ולאחרונה חודש אתר האינטרנט שלה, המאפשר להאזין לכל התוכנית או לצפות בקטעים ממנה ביו-טיוב.
פרשנות.
היו שציינו שהסרט, שכאמור עוסק בהתמודדות צוות התוכנית עם ביטולה, משקף את העובדה שבזמן הפקת הסרט היה ברור שזהו סרטו האחרון של אלטמן, שנפטר מספר חודשים לאחר יציאת הסרט לאקרנים. כמו כן היו שהזכירו שמאבק צוות התוכנית, שנועד לכישלון, לשמר את התוכנית המייצגת עולם תרבותי אחר, איטי, נאיבי ושונה מהמקובל במאה ה-21, משקף את מאבקו של אלטמן לשמר את סגנונו הייחודי, ולא להיכנע לתכתיבי התאגידים ההוליוודים.
אנגלו סקסונית
אנגלו-סקסונית
הראל סקעת (אלבום)
הראל סקעת הוא שמו של אלבום הבכורה של הראל סקעת, אשר יצא בשנת 2006, שנתיים לאחר השתתפותו בתחרות כוכב נולד.
הפקה.
האלבום כולל עשרה שירים, כולם בהפקה ועיבוד של יזהר אשדות. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים לרדיו: "ואת", שכתבה והלחינה קרן פלס, "כמה עוד אפשר" שכתבה והלחינה שגית שיר, "משהו ממני" שכתבה סמדר שיר והלחין דור דניאל, "כל הציפורים", אשר נכתב גם הוא על ידי קרן פלס, ו"אם הוא ילך" שכתב והלחין כפיר אפשטיין. בנוסף, השתתפו בכתיבת השירים דידי שחר, יעל טבת, אוהד חיטמן, אסתר שמיר, אורי זך ועמית צח. סקעת עצמו הלחין אף הוא שיר אחד לאלבום, "אפילו ששריפות" למילותיה של יעל טבת.
לאלבום צורף דיסק בונוס במהדורה מוגבלת, הכולל את השירים "בתוך" ו"בדידות" ששר סקעת בכוכב נולד, בנוסף לחידוש לשירה של נורית גלרון "נפרדנו כך" בדואט עם גלרון, ושיר חדש אשר כתבה קרן פלס, "אלייך שר".
האלבום הגיע למעמד זהב כחודש לאחר צאתו, עם מכירות של יותר מ-20,000 עותקים וזכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי המוזיקה.
אולטינט
רשת אולטינט הייתה רשת דואר אלקטרוני שפעלה בישראל במהלך שנות התשעים במאה העשרים, בכתובת פידו נט 97:200.
הרשת הייתה תוצר של חיבור מערכות הדואר המקומי של מספר מערכות BBS ישראליות, במטרה לקשר בין חברים בכל אחת מהמערכות, כמו ברשת הדואר האלקטרוני העולמית FidoNet. במהלך השנים שינתה הרשת את פניה מספר פעמים לאור פרישות של קבוצת משתמשים והקמת רשת מתחרה, איחוד רשתות מתחרות וכיוצא בזה, ופעילותה של רשת אולטינט במתכונת המתוארת, התרכזה בין 1994 ל-1998.
הייחוד של אולטינט היה בהיותה רשת דמוקרטית – החלטות התקבלו בצורה דמוקרטית, וחברים נבחרו לתפקידי הניהול בבחירות פתוחות.
רבים מחברי אולטינט מוכרים בעולם הבלוגים ואתרי חדשות האינטרנט הישראליים: גדי שמשון, מייסדי "האייל הקורא" (דובי קננגיסר, טל כהן, ערן טרומר), אסף עמית, עירא אברמוב ועוד.
היסטוריה.
תחילתה של רשת אולטינט הייתה בראשית שנות התשעים של המאה העשרים, ביוזמה של מפעילי BBS גדי גיא, אייל מוזס וירון רוזנבאום, שקראו לרשת InterBLA. ב-1994 התאחדה הרשת עם NET401, השלוחה המקומית של FidoNet, וקיבלה את השם החדש שבו נודעה: אולטינט (UltiNet).
מבנה הרשת.
אולטינט פעלה במבנה של "יער" – כל אזור חיוג בארץ היה בנוי בצורה היררכית של עץ, כאשר לכל אזור היה מוגדר BBS יחיד שהיה ה"אב", ושאר BBS-ים שונים שהיו בנים. חמשת ה-BBS-ים שהיוו את שורשי העצים היו מחוברים זה לזה ונודעו בתור "רינגים" (טבעות).
שיטת ההתקשרות איפשרה עדכון של מערכות הדואר על ידי שתי שיחות ביום: כל מחשב BBS היה אוסף את כלל הדואר ה"יוצא" שהגיע אליו (משאר ה-BBS-ים המחוברים אליו כבנים בעץ) ושולח אותו אל ה-BBS שנמצא מעליו בעץ. התקשרות ראשונה זו התבצעה לפני שעה קבועה ביום המיועדת לתקשורת הרינגים.
בהגיע השעה היומית, כלל הרינגים היו מתקשרים זה אל זה ומחליפים את כלל הדואר שנאסף אצלם ("עדכון הרינג"). מכאן ואילך כל BBS מתקשר בשנית למחשב שנמצא מעליו בהיררכית העץ על-מנת לקבל את הדואר החדש שהתקבל.
משתמשי אולטינט שלא היו מפעילי BBS היו יכולים להצטרף למבנה ההיררכי כ"עלה" של אחד הBBSים בהיררכיה (למשתמשים אלו היה רק אב בהיררכיה ולא היו בנים). משתמש כנ"ל נקרא לרוב "נקודה" (פוינט), שכן למשתמש הייתה כתובת קבועה שסומנה ככתובת האב בתוספת נקודה ומספר נוסף. אפשרות אחרת הייתה להשתמש באותה כתובת דואר של האב, ללא שינוי המבנה ההיררכי. משתמש מסוג זה היה מתקשר ל-BBS על מנת לקרוא את הדואר On-line, או משתמש בתוכנה בלו וייב .
טכנולוגיה.
שליחת הדואר הייתה בשיטה שכונתה Echo Mail שמשלבת בין דואר ישיר (email) לבין קבוצת דיון (newsgroup). דבר הדואר היה מיועד לכתובת ספציפית, אבל ניתן לקריאה על ידי כלל המשתמשים אשר התעניינו באותה קבוצת דיון. הרשת איפשרה גם משלוח דואר אישי (שאינו חשוף, לכאורה, לשאר הקהילה).
באולטינט לכל החברים הייתה זכות בחירה, וברשת פעלו מספר ועדות נבחרות, כגון ועדת האתיקה, שתפקידה היה "לשמור על הסדר" ובסמכותה להשעות חברים. הרשת עשתה שימוש בתוכנת PGP על מנת ליצור חתימה דיגיטלית, והצבעה "חוקית" נדרשה להיות חתומה.
מלחמות הרינגים והקמת שיאנט.
הרינגים באולטינט היו רינג A – נועם עינב; רינג B – ברוך קרוטמן; רינג C – יורם תבורי, דוד ארוון, עופר ברזובסקי; רינג D – מיקי מוטס, דותן פלץ; רינג E – עדי פלנר (כנרת BBS), רם און אגמון, מריוס קייזרמן.