ובמאי 2000, הוא מונה לשר האוצר החדש על ידי הנשיא ולדימיר פוטין. בנוסף לתפקידו כשר האוצר, קודרין כיהן במקביל גם כסגן ראש ממשלת רוסיה בשנים 2000–2004 ושוב בשנים 2007–2011.
שר האוצר.
מאז התמנה לתפקיד שר האוצר, במאי 2000, קודרין הפך לאחת הדמויות הבולטות ביותר ובעל ההשפעה בממשלת רוסיה. קודרין השתייך לקבוצת "הכלכלנים מסנקט פטרבורג", קבוצת חברים ליברלים ורפורמטורים שעבדו עם פוטין במהלך עבודתם עוד בממשלת סנקט פטרבורג, אחת משלוש קבוצות רשמיות עיקריות בתקופת נשיאותו של פוטין (לצד הסילוביקי והשמרנים).
בתקופת הנשיאות הראשונה והשנייה של פוטין (2000–2008), המדיניות המקרו-כלכלית של רוסיה הייתה זהירה מאוד, ההכנסה הנוספת מייצוא נפט הוכנסה לקרנות ייצוב. קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית היא נרחבת ונחשבת לרעיון של קודרין. קרן הייצוב נחשבת כאחד מההישגים העיקריים של קודרין. עם זאת, אנליסטים אחרים תיארו את קרן הייצוב כ"כסף מת", שאינו מיועד לטובת הכלכלה האמיתית. קרן הייצוב פוצלה לקרן השימור וקרן הרווחה בפברואר 2008.
בשנת 2005, התעמתו קודרין וראש הממשלה מיכאיל פרדקוב על ההצעה להקטין את המע"מ מ-18% ל-13%. פרדקוב תמך בהצעה, אבל טען כי קודרין עלול לסכן את יציבות שער הרובל, מה שיגרום לממשלה למשוך כספים מקופת הייצוב. באותה שנה, קיבל קודרין את תואר "שר האוצר של שנת 2005" מידי המגזין Banker.
במהלך שנת 2005 הוא היה תחת מתקפה ציבורית לאחר שניסה להחליף הטבות חברתיות לקשישים כמו תחבורה ציבורית בחינם או מערכת בריאות, בהטבות כספיות. קודרין אחראי במידה מסוימת גם לתחיה הכלכלית של רוסיה.
ב-21 באוגוסט 2006, רוסיה שילמה את חובותיה, בהיקף של 23,700,000,000 דולר למועדון פריז. סיימון פיראני, הכותב עבור Rising markets, שיבח את סירובו של קודרין להיות "קטוע על ידי גחמות של שרים אחרים" כחלק ממסעו להחזרת החוב. בשנת 2006 קודרין קיבל את הפרס "שר האוצר הטוב ביותר של פיתוח מדינה אירופית" על ידי העיתון "Rising markets", שפורסם על ידי קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי.
כאשר תמך במדיניות זהירה של ניהול הכספים, היה קודרין נתון לביקורת חריפה מצד חברים אחרים בממשלה, שהאמינו כי הכסף צריך להיות מושקע בפיתוח של המדינה. בסופו של דבר, עמדתו של קודרין הייתה על העליונה והחיסכון מאוחר יותר הוכיח כמכריע כשסייע לרוסיה לצאת מן המשבר הפיננסי העולמי בשנים 2008–2009 במצב הרבה יותר טוב מאשר מומחים רבים ציפו.
אף על פי שהוא דיבר לעיתים קרובות לטובת ההפרטה והפחתת תפקיד המדינה בכלכלה, קודרין גם תמך בקידום האינטרסים הלאומיים. קודרין אמר כי תפקידה של המדינה בתעשיית הנפט לא צריכה להיות מוגברת, וציין כי רכישת סיבנפט על ידי גזפרום ומיזוג כמה מנכסי יוקוס לשעבר אל רוסנפט שבשליטת המדינה השפיעו בשלב מסוים לארגון מחדש של מגזר הנפט. לדברי קודרין, "אף אחד לא רואה בבעלות המדינה על נכסים כמטרה בפני עצמה" ו"אנחנו לא הולכים לראות התחזקות רציפה של תפקיד המדינה [בכלכלה]".
כשר האוצר, קודרין תמך גם בהגדלת גיל הפרישה וצמצום הבירוקרטיה. הוא גם שפך קיתונות של ביקורת על התנהלות הממשל וסירב להצטרף למפלגת רוסיה המאוחדת. קודרין נתפס כאחראי לכמה רפורמות רווחה ביקורתיות מאוד אף שהמומחים הכלכליים אומרים כי הרפורמות הוכחו כיעילות ביותר.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בסוף העשור הראשון של שנות ה-2000, תקציב המדינה של רוסיה נכנס לגירעון בפעם הראשונה מזה שנים. רוסיה נערכה למכירת חברות ממלכתיות ולתשלום החוב הבינלאומי הראשון שלה מאז 1998 באפריל 2010, וגייסה כ-5.5 מיליארד בשווקים הבינלאומיים. על פי קודרין, הממשלה תכננה להיכנס לשנת 2015 ללא גירעון תקציבי, בהתבסס על התחזית כי מחירי הנפט יהיו בסביבות 75–78 דולר לחבית. קודרין טען כי קרן השימור, שנצברה לפני פרוץ המשבר, תתרוקן בשנת 2011. כתוצאה מכך, הזהיר כי רוסיה תיאלץ בקרוב להסתגל להיות מדינה, בדיוק "כמו כולם", וקרא לשימוש יעיל יותר של כספי המדינה.
באוקטובר 2010, קודרין הוכרז כ"שר האוצר של שנת 2010" על פי המגזין Euromoney. לדברי כתבי המגזין "קודרין הוכיח עצמו בצדק כמנהל הכספים ממדרגה ראשונה", והמומחים שיבחוהו כמי ש"דוגל בשוק חופשי [ומדיניות] פיסקלית זהירה". לדברי Euromoney, קרן הייצוב שנוצרה נתמכה על ידי קודרין וגם "איפשרה לרוסיה לפרוע את החוב החיצוני שלה מוקדם", צוין כי "קודרין זוכה לשבחים בצדק עבור מחויבותו לרפורמה במס ובתקציב, כמו גם הסיכויים של רוסיה להצטרף לארגון הסחר העולמי (WTO) וכן המשך התקדמות ההפרטה".
בטקס הענקת הפרס, אמר קודרין: "רוסיה כבר למדה את הלקח הזה, היא הייתה מסוגלת להכין את עצמה כדי לעבור תקופה זו, וזו התוצאה וכשאתה רואה את התוצאה, אתה מרגיש מרוצה וכאשר... התוצאה היא תשבחות על ידי הקהילה המקצועית, זה חשוב במיוחד".
בעקבות ההכרזה בקונגרס ה-11 של מפלגת רוסיה המאוחדת ב-24 בספטמבר 2011 שבמסגרתה הוחלט כי דמיטרי מדבדב ימונה לראש הממשלה לאחר הבחירות הנשיאותיות ב-2012, אם פוטין ינצח, הכריז אלכסיי קודרין כי: "אני ללא ספק אסרב" - השיב קודרין לשאלה איך הוא יגיב להצעה להצטרף לממשלה החדשה. קודרין הסביר את הצהרתו באי-ההסכמה וחילוקי הדעות שלו באשר למדיניות הכלכלית של הנשיא דמיטרי מדבדב, הנוגעים להוצאות הביטחוניות והחברתיות.
ב-26 בספטמבר 2011, במהלך ישיבת המועצה נשיאותית למודרניזציה בפיתוח הכלכלי של רוסיה שנערכה בדמיטרובגרד במחוז אוליאנובסק, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב הציע לקודרין להתפטר מתפקידו ובאותו היום התפטר אלכסיי קודרין מתפקידו, לאחר 11 שנות כהונה כשר האוצר הרוסי. קודרין היה שר האוצר הוותיק ביותר שכיהן בכסאו, יותר מכל שר אוצר אחר בתולדות רוסיה הפוסט-סובייטית.
לאחר פיטוריו.
אלכסיי קודרין מעולם לא היה חבר מפלגה והיה מחברי הממשלה הבודדים שלא הצטרף למפלגת רוסיה המאוחדת. הוא מתח ביקורת על מדיניותו של הנשיא מדבדב, בעיקר כשהוא עודד את הגדלת תקציבו של משרד ההגנה הרוסי, על חשבון שיקום הכלכלה הרוסית גם כאשר היה חבר ממשלה.
קודרין השתתף בהפגנות שהתקיימו בדצמבר 2011 בעקבות הבחירות לדומה, תוך הצגת דעה בצורך בבחירות חוזרות והוא תמך בהקמת הארגון החברתי "ליגת הבוחרים", שהוקם כארגון גג לכלל הציבור שחש נפגע מתוצאות הבחירות שזוייפו. הוא ממשיך להיות פעיל בפעילות ציבורית לקידום הרפורמות בממשל.
בשנת 2016 מונה לעמוד בראש המרכז למחקרים אסטרטגיים (Центр стратегических разработок) בכפוף לנשיא רוסיה שתפקידו לייעץ לנשיא בנושאי כלכלה ואסטרטגיה.
חייו האישיים.
קודרין נשוי בפעם השנייה. יש לו בן מנישואיו הנוכחיים ובת מנישואיו הקודמים. תחביביו כוללים, טניס שחייה ומוזיקה. רעייתו אירינה טינטיאקובה, עיתונאית במקצועה, שעבדה בלשכת העיתונות של אנטולי צ'ובאייס, שהיה זה שמינה את קודרין לסגנו עת שכיהן כראש סגל הקרמלין והוא היה גם סגנו כשכיהן כשר האוצר. בדצמבר 2020 הודיע כי נדבק בנגיף COVID-19 והוא נכנס לבידוד.
במהלך שרותו הוענקו לקודרין מספר עיטורים רוסים וגם על ידי מדינות אחרות.
נחל חדרה
נחל חֲדֵרָה (בערבית: نهر الخضيرة, נהר אל-חוד'ירה, ו-نهر الأخضر, נהר אל-מַפְגַ'ר) הוא נחל אכזב ברובו. תחילתו של נחל חדרה במזרח בעמק דותן בסמוך לאתר הפר והוא זורם מערבה בפיתולים רבים מצפון למבוא דותן, בין חרמש בצפון ונזלה אל-שרקייה בדרום, מדרום לבאקה א-שרקייה ובאקה אל-גרבייה ובין מאור ושדה יצחק אל נקודת החיבור בין נחל יצחק ונחל עירון מדרום לתלמי אלעזר. הנחל זורם משם מערבה מצפון לחדרה ונשפך לים התיכון בתחומי פארק נחל חדרה, כמה עשרות מטרים דרומית לתחנת הכוח אורות רבין שבצפון חדרה.
הנחל.
חלקו העליון של הנחל נקרא בערבית ואדי אל-חֻדַ'יְרָה, אשר משמעותו "הירוק", והוא שנתן לעיר חדרה את שמה. חלקו התחתון נקרא נהר אל-מַפְגַ'ר, אשר משמעותו האיטי, או הזורם לאיטו. בשנת 1946 המשורר נתן יונתן התפעל מיופיו וייחודו של שפך הנחל וכתב עליו את השיר המוכר "חופים", שנפתח במילים:
הנחל אינו נשפך תמיד ישירות לים, ובעונת הקיץ מסתיים בחול, כ-5 מ' לערך מהים, ומכאן פתיחת השיר.
הנחל סבל מהצפות וממים עומדים בקיץ בגלל חסימת הזרימה לים ועל כן היווה את אחד המקורות למלריה בסביבות חדרה. בשנת 1955 הוחל בביצוע עבודות ניקוז בנחל חדרה כדי למנוע את ההצפות. באזור הגשר המוביל לתחנת הרכבת הוטה הנחל לאפיק חדש. העבודות התפרסו על פני מספר שנים ובשנת 1959 דווח על השלמת 70% מהעבודות. בתחילת 1961 הוקמה באופן רשמי רשות ניקוז נחל חדרה.
מימי הנחל שימשו את החקלאים שעיבדו חלקות לאורכו, כמו חוות חפציבה. הנחל עצמו שימש לטיולים על גדותיו ולשיט. אולם בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם התפתחות התעשייה בחדרה, החלה הזרמה של כימיקלים לנחל והחקלאים נאלצו להפסיק לשאוב מים מהנחל. במיוחד פגעו בנחל השפכים של מפעל נייר חדרה. בראשית 1967 הוצגה תוכנית להפסקת הזרמת שפכי התעשייה לנחל וטיהורו, אולם עברו שנים רבות עד שהתוכנית יצאה אל הפועל.
על הנחל עבר גשר ישן בכביש 4. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היווה הגשר פקק בתנועה הזורמת בכביש. גשר נוסף באורך 27 מטר הוקם על הנחל בעת הקמת כביש החוף.
כיום פועלת בשפכו של הנחל תחנת שיקום וטיהור מי הנחל. הקטע המערבי של נחל חדרה (בין כביש החוף לבין שפך הנחל לים) שוקם על ידי קק"ל וחברת החשמל. הוקמה מנהלת פיתוח לפארק ברשות קק"ל, ובה שותפים גם חברת החשמל, עיריית חדרה, המשרד להגנת הסביבה והרשות לשמירת הטבע והגנים הלאומיים.