לאחר מכן היא החלה לעבוד ישירות עבור המנהיג המהפכני מייקל קולינס. לפי ההוראות היא התפטרה מקומן נה מאן, כאשר הארגון יצא נגד האמנה האנגלו-אירית. מקמהון עצמה נמנעה מתמיכה פומבית באלו מן הצדדים במלחמת האזרחים האירית, ופעילותה הציבורית הפוליטית הסתיימה ב-6 בדצמבר 1921, עם חתימת האמנה. עם זאת, היא המשיכה לעבוד עבור קולינס והחזיקה בניירותיו עד מותו ב-1922. קולינס היה מודע לכך שמי שעובד איתו נתון בסכנה, אך מקמהון בינתיים נישאה והעתיקה מגוריה מהעיר, דבר שהוסיף לביטחונה.
המשך חייה עברו עליה בשקט, והיא ניהלה חנות מכולת ותחנת דלק בחוצות דבלין.
סיפורה כפעילה בארגונים רפובליקנים ובהתקוממות בשנת 1916 כמעט אבדו מן ההיסטוריה, עד שב-2016, אחיינה, הכומר יו מקמהון, החל לחקור את הרקע המשפחתי וגילה שדודתו יחד אם אחיה – אביו בריאן ואחיו פיטר – היו מעורבים באירועים אלו, ופעלו באופן צמוד לפעילים הידועים קתלין וטום קלארק. הוא אסף מידע מבתם היחידה של סורקה וטום רוג'רס, פג, ואף השיג כתב-יד אוטוביוגרפי של אביו מאחת הדודות. את ממצאיו אלו עם מידע נוסף מארכיונים ותיעודים היסטוריים אחרים, פרסם יו מקמהון כהיסטוריה שבעל פה מוקלטת כחלק מן האוסף "The 1916 Rising Oral History Collections".
קוזק הנגזל
גיולה קלוגר
גיולה קלוגר (בהונגרית: Gyula Kluger; 2 בספטמבר 1901, שאטוראליאויהיי, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בהונגריה) - 23 בספטמבר 1994, בודפשט) היה שחמטאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
גיולה קלוגר נולד בשאטוראליאויהיי, שבעקבות מלחמת העולם הראשונה חולקה בין הונגריה לבין צ'כוסלובקיה. הוא השתתף במספר תחרויות שחמט בצ'כוסלובקיה ובשנת 1932 הוענקה לו דרגת "אמן צ'כוסלובקיה". במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות שחמט בהונגריה וקיבל דרגת "אמן הונגריה".
לאחר מלחמת העולם השנייה גיולה קלוגר המשיך להשתתף בתחרויות שחמט בהונגריה. בשנת 1954 הוא זכה במקום השני באליפות המדינה. בשנת 1970 הוא חלק מקומות 3–4 באליפות הונגריה.
גיולה קלוגר היה שחמטאי פעיל עד לשנות ה-80 של המאה ה-20.
גיולה קלוגר השתתף במספר תחרויות כחבר בנבחרת הונגריה. בנוסף לאולימפיאדת השחמט, הוא השתתף באליפות אירופה לנבחרות ובשנת 1965 זכה במקום השלישי.
בשנת 1954 הוענק לו תואר אמן בינלאומי.
גיולה קלוגר באולימפיאדת השחמט.
בשנים 1954–1960 השתתף גיולה קלוגר ב-2 אולימפיאדות שחמט הראשונה:
הבוגאטירים (רוגבי)
מועדון הרוגבי "הבוגאטירים" (ברוסית: Регби́йный клуб «Богатыри»; עד 2020 נקראה "קובאן" קרסנודאר, Регби́йный клуб «Куба́нь»; עד 2012 נקרא "דרום", Юг) הוא מועדון רוגבי מהעיר קרסנודר. נוסד בשנת 1996 ומתמודד באליפות רוסיה ברוגבי ובאליפות רוסיה ברוגבי שביעיות. נחשב לאחד ממועדוני הרוגבי הגדולים ברוסיה.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה ביוזמת איש העסקים אנטולי קיסליוב ושחקן הרוגבי פיודור מוסאטוב, ב-1996. הקבוצה הוקמה על בסיס בית הספר לספורט מספר 82 בקרסנודאר ובתוך זמן קצר הפכה לקבוצה המעוטרת ביותר בתחום רוגבי שביעיות.
הקבוצה נטלה חלק באליפות רוסיה ברוגבי שביעיות בעונת 2004 וסיימה במקום השלישי.
המיליארדר אולג דריפסקה היה נותן החסות של קובאן ומקור המימון העיקרי משנת 2015, שעזר לשלם חוב של 60 מיליון רובל, רכש ציוד אימונים לקבוצת הרוגבי וארגן רשת בתי ספר עם מחלקות רוגבי במחוז קרסנודר. עם זאת, בעיצומה של עונת 2019 אמר דריפסקה כי הוא לא יממן את קובאן יותר וממשלת מחוז קרסנודאר סירבה גם להקצות כספים לתחזוקת המועדון. בעקבות הפחתה חדה במימון, המועדון איבד למעשה את האצטדיון ואת חדרי הכושר שלו, בעוד השחקנים והמאמן פיליפ ורוהיקו יצאו לשביתה וסירבו להשתתף באחד המשחקים באליפות רוסיה.
בשנת 2020 המועדון אורגן מחדש תחת השם "הבוגאטירים" ועבר להתמודד באליפות רוסיה ברוגבי שביעיות.
קובאן קרסנודאר (הוקי קרח)
"קובאן" (ברוסית: Хоккейный клуб „Кубань“) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מקרסנודאר, שהתקיים בשנים 2012–2015. המועדון התמודד בכל שנות קיומו בליגת VHL, השנייה בחשיבותה ברוסיה והופעל כקבוצת הבת של ויטיאז פודולסק ושיתפה פעולה עם מועדון סוצ'י מליגת KHL.
היסטוריה.
הרעיון להקמת הקבוצה הועלה על ידי ממשלת מחוז קרסנודאר כבר ביולי 2007, אך הרעיון לא יושם עד דצמבר 2011.
הקבוצה נרשמה ב-19 בינואר 2012 ובמרץ אותה שנה הגישה בקשה להצטרף לליגת VHL.
בעונת הבכורה הקבוצה סיימה במקום 17 בעונה הסדירה ולא הצליחה להעפיל לפלייאוף. בעונת 2014/15 סיימה במקום 14.
ב-29 ביוני 2015 נודע שהקבוצה לא תתמודד בעונת 2015/16 בשל קשיים פיננסיים שעמדו בפניה.
שלמה סמילטינר
שלמה סמילטינר (27 בנובמבר 1915, ליטא - 13 באוגוסט 2015) היה שחמטאי ישראלי בדרגת אמן (דרגה ישראלית). מהבולטים בשחמטאי ישראל משנת 1933.
ביוגרפיה.
שלמה סמילטינר נולד ליעקב סמילטינר ולרחל רבקה סמילטינר (לבית סלוחין). סמילטינר עלה לישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. היו לו אח ואחות.
השתתף תשע פעמים בגמר אליפות ישראל. בשנת 1955 הוא חלק מקום 2–4 (במשותף עם יוסף פורת ויצחק אלוני) באליפות ישראל. שנים רבות היה עמוד התווך של קבוצת "רטי" ת"א בימי זוהרה.
ב-1966 זכה סמילטינר באליפות "לסקר" ת"א לפני אלוף ישראל, יצחק אלוני, וסגנו, שמעון כגן.
השתתף בתחרויות עד תחילת המאה ה-21.
שנים רבות היה מנהלה של מבשלת בירה בנתניה.
סמילטינר היה נשוי לשושנה ואב לשתי בנות. נפטר שלושה חודשים לפני יום הולדתו ה-100, ונקבר בקיבוץ עינת.
מאז מותו התקיימו תחרויות שחמט לזכרו בתל אביב ובכפר סבא.
שלמה סמילטינר באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 1956 ל-1966 השתתף סמילטינר ב-3 אולימפיאדות שחמט:
בעיית הדוויגר–נלסון
בעיית הדוויגר–נלסון היא בעיה פתוחה במתמטיקה השואלת מהו המספר הקטן ביותר של צבעים שבו ניתן לצבוע את כל הנקודות במישור, אם אסור לצבוע באותו צבע שתי נקודות שמרחקן זו מזו הוא 1. בלשון טכנית, השאלה היא מהו המספר הכרומטי formula_1 של גרף מרחקי היחידה במישור האוקלידי.
את הבעיה הציג אדוארד נלסון ב-1950, לאחר שהוגו הדוויגר דן בבעיה דומה ב-1945. בתוך זמן קצר הוברר שמספר הצבעים מקיים formula_2. את ריצוף חלת הדבש של המישור (במשושים משוכללים) אפשר לצבוע בשבעה צבעים, וזה מוכיח שאכן formula_3. מאידך, מכיוון ש"הפלך של מוזר" הוא גרף מרחקי יחידה (בן 7 קודקודים) שהמספר הכרומטי שלו 4, מתקיים גם formula_4.
לפי תוצאה כללית של ניקולאס חוברט דה ברויין ופול ארדש (1951), אם המספר הכרומטי של גרף הוא לפחות k, אז יש לו תת-גרף סופי כזה. לכן, כל חסם תחתון על formula_5 יתקבל מהצגת גרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי מתאים. ב-1998 הראה פריטיקין (Pritikin) שגרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי 5 הוא בן 13 קודקודים לפחות; וגרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי 6 (אם יש כזה) הוא בן 6,198 קודקודים לפחות.
ב-1981 הראה פלקונר (Falconer) שאם כל קבוצות הצבע הן מדידות, אז מספר הצבעים הוא לפחות 5. ב-2018 מצא אוברי דה גריי גרף מרחקי יחידה (בן 1,581 קודקודים) שהמספר הכרומטי שלו הוא 5, ובכך שיפר את החסם ל-formula_6.
הכללות.
שאלה דומה אפשר לשאול עבור גרף מרחקי היחידה במרחב התלת-ממדי, שגם המספר הכרומטי שלו אינו ידוע. הבעיה נחקרה גם עבור "גרף מרחקי ה-d" בספירה ובמישור ההיפרבולי, שם המספר הכרומטי עלול להיות תלוי ביחידת המרחק d.
טיביה רומחית
טיביה רומחית או טיביה מחטנית (שם מדעי: Tibia fusus) הוא מין של חילזון ימי בסוג טיביה במשפחת הסטרומביים. באנגלית שמה העממי הוא Spindle Tibia או Shinbone Tibia. הקונכייה של חילזון גדול זה (אורכה (או גובהה) נע בין 15 ל-31 ס"מ) היא פריט אספנות מבוקש. חילזון זה נפוץ במזרח האוקיינוס ההודי ובמערב האוקיינוס השקט וניתן למצאו מדרום יפן ועד אוסטרליה.
תיאור.
המאפיין הבולט של חילזון זה היא הקונכייה המרשימה שלו. אורכה נע בין 15 ל-31 סנטימטרים כאשר האורך הממוצע הוא . כמחצית מאורכה תופס ה"רומח", שהוא למעשה התארכות של תעלת הסיפון, מעין "מרזב" גירני המאפשר לחילזון להוציא החוצה את קנה הנשימה - איבר צינורי דמוי סיפון המשמש לנשימה ופליטת מים. מרזב זה מחודד ודומה לרומח צבאי, ומכאן שם המין. החלק של הקונכייה עצמה (ללא המרזב) הוא בצורת בורג מגדלי גבוה וצר. פיתוליו קמורים והם מופרדים בידי תפר בולט המודגש בצבע בהיר. הפתח אליפטי ובשפה החיצונית בולטות 6 "שיניים" (או "אצבעות") קטנות. צבע הקונכייה נע בין אדום-כתום לחום ובז'.
בשל גודלה וצורתה המרשימה, הפכה הקונכייה לפריט אספנות מבוקש. פרטים שבהם תעלת הסיפון (ה"רומח") שלמה הם בעלי ערך רב.
תפוצה ובית גידול.
חילזון זה נפוץ במזרח האוקיינוס ההודי ובמערב האוקיינוס השקט וניתן למצאו מדרום יפן, דרך ים סין המזרחי וים סין הדרומי, הפיליפינים ועד ים בנדה, אינדונזיה, אוסטרליה ואוקיאניה.
הם חיים בקרבת חופים חוליים בימים טרופיים, בעומקים של 5 עד 50 מטר.
בישראל ניתן לראות קונכיות של טיביה רומחית/מחטנית במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב.
פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר
פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר הוא פרס שנתי שמוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
פרסי אוליבייה הם פרסי התיאטרון היוקרתיים ביותר בממלכה המאוחדת והם המקבילים הבריטיים לפרסי טוני.
פרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר
מבנה עילי (מוזיקה)