בעקבות מיקום המנוע ב-911 מאחורי הציר האחורי נוטה המכונית להתאפיין כבעלת אופי "עצבני" ולא צפוי, אך בידי הנהג המנוסה מאפיינים אלו יכולים להתממש לכדי נהיגה מהירה ביותר. בעקבות כך זכה דגם ה-911 להצלחה מרובה במרוצי ראלי חשובים, ביניהם ראלי מונטה קרלו וראלי קורסיקה כמרוצי אספלט ובראלי שוודיה במרוץ מושלג.
ראלי פאריס-דאקאר 1984.
בשנת 1984 הציגה פורשה את הפורשה 953. הפורשה 953 היא גרסת שטח של הפורשה 911 אשר שונתה ונבנתה מחדש על מנת להתחרות במרוץ הראלי פאריס-דאקאר לשנת 1984. ה-953 אשר משקלה היה 1,247 ק"ג, הייתה בעלת מערכת הנעה כפולה ותיבת הילוכים ידנית. מנוע הרכב היה מנוע בוקסר אחורי בעל 6 צילינדרים אשר הספקו היה 300 כ"ס. כמו כן, על מנת לאפשר לרכב לנסוע בתנאי שטח קשים, מערכת המתלים של הרכב שופרה מאוד. הפורשה 953 ידעה הצלחה רבה וזכתה במקום הראשון במרוץ הראלי פאריס-דאקר לשנת 1984. ה-953 החולפה בשנת 1985 על ידי הפורשה 959.
סרטן הקוקוס
סרטן הקוקוס (שם מדעי: Birgus latro) הידוע גם בתור הסרטן השודד (Robber crab) על פי שמועות כי הם נוהגים לעיתים לגנוב פריטים נוצצים כגון סירים וכלי כסף מבתים ואוהלים. הסרטן הקוקוס הוא הפרוק הרגליים היבשתי הגדול בעולם עם משקל של עד 4.1 ק"ג ויכול לגדול עד רוחב של 1 מטר. הסרטן הקוקוס בעל צבתות חזקות וביכולתו לבקוע באמצעותם אגוזי קוקוס על מנת לאכול את תוכנם.
תיאור פיזי.
סרטן הקוקוס מגיע למשקל של עד 4 קילוגרמים, גוף באורך 60 סנטימטרים ומוטת רגליים של כמטר אחד, מה שעושה אותו לחסר החוליות היבשתי הגדול בעולם.
בדרך כלל הזכרים גדולים מן הנקבות. תוחלת החיים של סרטן הקוקוס עומדת על 30 עד 60 שנים. בדומה לסרטנים מעשירי רגליים אחרים (Decapoda), מחולק גוף סרטן הקוקוס לשני חלקים: החלק הקדמי (ראשחזה), אליו מחוברות עשר רגליים, והבטן. לזוג הרגליים הקדמיות ביותר מחוברות זוג צבתות גדולות המשמשות, בין השאר, לבקע אגוזי קוקוס. באמצעות צבתות אלו מסוגל סרטן הקוקוס להרים עצמים במשקל של עד 292 קילוגרמים. שני זוגות הרגליים הנוספים, בדומה למתרחש אצל הסרטנים הנזירים, משמשים להליכה ומאפשרים לסרטן לטפס על עצמים מאונכים כגון עצים. זוג הרגליים הרביעי קטן יותר ובסופו מחוברות צבתות קטנות דמויות פינצטה המשמשות את הסרטנים הצעירים לאחוז בחלק הפנימי של קונכייה או קליפת הקוקוס ולשאת אותם למטרות הגנה. הסרטנים הבוגרים משתמשים בזוג הרגליים הרביעי להליכה וטיפוס. הרגליים האחוריות ביותר קטנות מאוד, ומשמשות אך רק לניקוי איברי הנשימה. בדרך כלל מחזיק הסרטן את זוג הרגליים הללו בתוך השריון, בנקב המכיל את איברי הנשימה.
פרטים צעירים משתמשים בקונכיות של חלזונות כדי להגן על בטנם הרכה, בדומה להתנהגות של חלק מהסרטנים הנזיראים. בשונה מנזיראיים, סרטני הקוקוס הבוגרים אינם נושאים קונכיות, אלא מחזקים את שריון בטנם עם כיטין וקירטון (גיר). עם זאת, לעיתים ניתן למצוא סרטן קוקוס בוגר משתמש בקליפת קוקוס שבורה כדי להגן על בטנו. הבטן הקשה מגנה על הסרטן ומפחיתה את אובדן המים ביבשה. סרטן הקוקוס משיל את עורו במרווחים מחזוריים. השלת העור אורכת כ-30 ימים אשר במהלכם גוף הסרטן רך ופגיע.
סרטני קוקוס אינם מסוגלים לשחות. תהליך הנשימה מתבצע באמצעות איבר מיוחד בשם Branchiostegal lung. ניתן לראות באיבר זה את השלב ההתפתחותי שבין זימים לבין ריאות, והוא ההסתגלות המשמעותית ביותר של הסרטן לבית הגידול שלו. החדרים באיבר נשימה זה ממוקמים בחלקו האחורי של הראשחזה. בתוך החדרים יש רקמה הדומה לזו הנמצאת בזימים, אולם היא מותאמת לספיגת חמצן מהאוויר, ולא מהמים. סרטן הקוקוס משתמש ברגליים האחוריות ביותר לניקוי איברים אלו וללחלח אותם בעזרת מי ים. האיברים זקוקים למים על מנת לתפקד והסרטן מספק את המים באמצעות העברת הרגליים הרטובות ברקמות הספוגיות. סרטני קוקוס שותים מים מלוחים דרך הפה באותה שיטה.
בנוסף לאיבר נשימה זה, לסרטן הקוקוס מערכת זימים לא מפותחת נוספת. אף על פי שזימים אלו שימשו אותו לנשימה מתחת למים בעבר האבולוציוני של המין, הם אינם יכולים לספק מספיק חמצן, וסרטן שקוע במים יטבע בתוך מספר דקות עד מספר שעות (הדיווחים מגוונים, ופרק הזמן המדויק כנראה משתנה לפי תנאי הסביבה והסרטן הספציפי).
איבר מיוחד נוסף הקיים אצל סרטן הקוקוס הוא האף המורכב ממחושים. תהליך ההרחה תלוי בסוג המולקולה אותו הסרטן מריח - מולקולה הידרופילית או הידרופובית. היות שרוב הסרטנים חיים על יד המים, יש להם איבר מיוחד בשם Aesthetascs במחושיהם המאפשר להם לקבוע את ריכוז הריח וכיוון הריח. עם זאת, סרטני קוקוס חיים על היבשה, וה-Aesthetascs שלהם שונה במידה משמעותית מזה של הסרטנים האחרים והוא דומה יותר לאיבר ההרחה המצוי בחרקים - הסנסילה (Sensilia). על אף שמקור החרקים ומקור סרטני הקוקוס שונים, שניהם צריכים להבחין בין ריחות שונים באוויר, דבר אשר הוביל להתפתחות איברים זהים במידה ניכרת; תופעה זו מהווה דוגמה לאבולוציה מתכנסת. בדומה לחרקים, גם סרטני קוקוס מניעים את מחושיהם במהירות על מנת לאפשר קליטה טובה יותר של ריחות. יש להם חוש ריח רגיש מאוד והם יכולים להבחין בריחות מעוררי עניין על פני מרחק גדול. ריחות של בשר רקוב, בננות וקוקוס מושכים במיוחד את תשומת לבם, מפני שהם מקורות מזון פוטנציאליים.
רבייה.
סרטני קוקוס מזדווגים לעיתים קרובות ובמהירות על קרקע יבשה בתקופה שבין מאי לספטמבר, ובעיקר ביולי ובאוגוסט. הזכר והנקבה נאבקים זה בזה, והזכר הופך את הנקבה על גבה כדי להזדווג. כל תהליך ההזדווגות אורכת כ-15 דקות. זמן קצר לאחר מכן מטילה הנקבה את ביציה, מדביקה אותם לצד התחתון של בטנה ונושאת אותם למשך מספר חודשים. בזמן בקיעת הביצים, בדרך כלל באוקטובר או נובמבר, הנקבה משחררת את הביצים אל הים בשעת הגאות.
הזחלים צפים במים למשך כ-28 ימים שבמהלכם נטרף חלק גדול מהם בידי טורפים. לאחר מכן הם חיים על קרקע האוקיינוס ועל החוף ומשתמשים בקונכיות של חלזונות להגנה למשך כ-28 ימים נוספים. במהלך 28 הימים הללו מתחילים הסרטנים לעלות לקרקע יבשה ובתום תקופה זו הם עוזבים את הים לצמיתות ומאבדים את היכולת לנשום במים. סרטני קוקוס צעירים שלא מצאו קונכייה בגודל המתאים משתמשים לעיתים בקליפות קוקוס שבורות. לאחר שהם גדולים מדי אפילו בשביל קליפות קוקוס, הם מפתחים בטן קשיחה. סרטן הקוקוס מגיע לבגרות בין 4 ל-8 שנים לאחר ההתבקעות. זוהי תקופת התפתחות ארוכה מהרגיל אצל סרטנאים.
תזונה.
תזונתו של סרטן הקוקוס מורכבת בעיקר מפירות, כולל אגוזי קוקוס ותאנים. מעבר לכך, סרטני הקוקוס ניזונים ממגוון רב של מזונות מהטבע, כולל עלים, פירות רקובים, ביצי צבים ונבלות. בנוסף, סרטני הקוקוס אוכלים לעיתים קונכיות של בעלי חיים אחרים, ככל הנראה בשל הסידן שהן מכילות. לעיתים סרטני הקוקוס ניזונים אף מיצורים חיים שנעים באיטיות רבה מדי בשביל להימלט, כמו צבי ים שבקעו זה עתה מהביצה. לעיתים קרובות הסרטנים מנסים לגנוב מזון מסרטני קוקוס אחרים, ועל כן חלקם מעדיפים לאכול את מזונם במקומות מסתור.
הסרטנים מטפסים על עצים בשביל ללקט אגוזי קוקוס או פירות אחרים לאכילה, או לחלופין, כדי לברוח מהחום או מחיות טרף. הסרטן קוטף את אגוזי הקוקוס מהעץ באמצעות צבתותיו, ולאחר מכן אוכל אותם על האדמה. אולם, לפי הביולוג הגרמני הולגר רומפף (Holger Rumpf), בעל החיים אינו אינטליגנטי דיו בשביל לתכנן כזו פעולה, והאגוז, ככל הנראה, נופל באורח מקרי תוך כדי ניסיון הפיצוח על העץ. סרטני הקוקוס סודקים את האגוז עם צבתותיהם החזקות ואחר כך אוכלים את תוכנו.
במשך זמן רב הטילו ספק ביכולתם של סרטני הקוקוס לפצח אגוזי קוקוס, ובניסויים שנעשו פרטים מהמין גוועו מרעב על אף שהיו מוקפים באגוזי קוקוס. אולם, בשנות השמונים הצליח הביולוג הולגר רומפף להתבונן בסרטני קוקוס בזמן שהם מפצחים את האגוזים בטבע, וחקר את פעולתם. הסרטנים פיתחו טכניקה מיוחדת לפיצוח האגוזים: אם קליפתו של הקוקוס עדיין שלמה, הסרטנים ישתמשו בצבתות כדי לקרוע את הסיבים שעל קליפת הקוקוס, כאשר הם מתחילים בשלושת נקבי הגדילה. כאשר הנקבים נגלים, הסרטן יהלום באמצעות צבתותיו באחד מהם עד שהקוקוס יישבר. לאחר מכן, הסרטן ישתמש בצבתותיו הקטנות יותר כדי להוציא את ציפת הקוקוס. באמצעות הצבתות החזקות של הסרטן, פרטים גדולים יותר יכולים אף לשבור את הקוקוס למספר חתיכות קטנות לשם נוחות אכילה.
בית גידול.
סרטני קוקוס חיים לבדם במאורות תת-קרקעיות ובנקיקים בסלעים. הם חופרים בכוחות עצמם מאורות בעצמם בחול או בקרקע רכה. במהלך היום הם נשארים חבויים על מנת להתגונן מפני טורפים וכדי לצמצם את איבוד הנוזלים בשל החום. במהלך השהות במאורה, סוגר סרטן הקוקוס את פתח המאורה באחת מצבתותיו, כדי לקיים מיקרו-אקלים לח בתוך המאורה, החיוני לאיברי הנשימה. באזורים עם ריכוז גבוה של סרטני קוקוס, יש היוצאים ממאורותיהם גם במהלך היום כדי להשיג יתרון בחיפוש אחר מזון. גם כאשר מזג האוויר סגרירי או גשום, יוצאים לעיתים סרטני הקוקוס ממאורותיהם היות שתנאים אלו מאפשרים להם לנשום בקלות יתרה. סרטני הקוקוס חיים בדרך כלל בקרבת הים ואולם ישנם פרטים שנמצאו במרחק של 6 קילומטרים מהחוף.
תפוצה.