הנחש נפוץ בדרומה של אפריקה מדרום סומליה עד לנמיביה וצפונה של דרום אפריקה. הוא חי בין העצים והענפים הקטנים ומכאן קיבל את שמו. הנחש יומי ויחידאי. הוא ניזון בעיקר מלטאות כמו זיקיות ועוד לטאות עצים וכן מנחשים אחרים, עופות, ביצים ויונקים קטנים והטרף מאותר בעיקר על הקרקע. ההשפעה העיקרית של הארס היא דימום ופגיעה בקרישת דם וכן פגיעה ברקמות כמו שרירים, כליות ובמוח. הוא גורם גם לבחילות והקאות, כאבי ראש חזקים, האצת נשימה והתעלפויות ויכול להרוג אדם בוגר, אם כי זה לא נפוץ. הרוג ידוע מנחש זה הוא החוקר הגרמני רוברט מרטס (1894 – 1975).
נחש העפאים
נחש העפאים (שם מדעי: "Dispholidus typus") הוא מין יחיד בסוגו של נחש ממשפחת הזעמניים. לעומת שאר בני המשפחה שאינם ארסיים כמעט, נחש זה הוא בעל ארס קטלני. הנחש קרוי גם "בומסלנג" - שם המגיע מאפריקאנס ומהולנדית ומשמעותו "נחש עצים" (מילולית: "boom" -עץ, "slang" - נחש). הוא נחשב לקרובם של הסוגים: נחש זרדים, "Thrasops", Rhamnophis" ו-"Xyelodontophis".
מאפיינים.
אורכו של נחש העפאים 100–160 ס"מ (האורך המקסימלי הגיע ל-183 ס"מ) ומשקלו 170–510 גרם. הקשקשים שלו ירוקים להפליא והראש רחב, בעל עיניים גדולות ביותר העוזרות לו לראות בלילה והן שחורות-צהובות. הבטן ירוקה-צהובה והגב ירוק-כהה. הנקבות במקרים רבים הן חומות. לעומת שאר הזעמניים, נחש העפאים בעל שיני ארס קטנות אבל מתפקדות. הלסת בנויה בצורה בעלת 7–8 זוגות שיניים כשבאמצע 2–3 שיני ארס המופנות אחורה. נחש העפאים צריך לאחוז בחוזקה בטרפו ולהניע את הלסת כדי ששיני הארס יצליחו לחדור אל הטרף ואז הן הורגות אותו במהירות.
זהו נחש זריז החי בין העצים ברחבי אזורים הטרופיים באפריקה שמדרום לסהרה. הם יוצאים ביום ופעילים לבד. בדרך כלל הם שוכנים על ענפים ונחים בגזעי עצים. הם ניזונים בעיקר מזוחלים קטנים כמו זיקיות ולטאות עצים נוספות, דוחיים, עופות וביצים וגם יונקים קטנים. בחורפים קרירים הנחש ישכון בקינים סגורים של אורגים ויצוד את המארחים.
הם מטילים עד 30 ביצים בגזעי עצים נרקבים ואינם מטפלים בהן. הביצים בוקעות בערך אחרי 3 חודשים והצעירים בוקעים חומים ובאורך 20 ס"מ. הם בעלי שיני ארס, אך הם לא משפיעים על בני אדם עד הגיעם לגודל 45 ס"מ.
לעומת הצעירים, נחש בוגר הוא קטלני ויכול להרוג אדם בוגר, כמו החוקר האמריקאי קארל סמית' (1890 – 1957). הארס גורם לדימומים ופגיעה בקרישת הדם, מה שלעיתים הורג היא הפגיעה ברקמות, כמו שרירים ואף במוח עצמו. תופעות נוספות כוללות בחילות והקאות, שלשולים ואובדן הכרה. ע"פ מינון LD50 דירוג הארס הוא 0.071 מ"ג.
עקב הארס הקטלני יש לו טורפים מעטים בטבע. כשהוא מותקף הוא מזדקף ומנפח את צווארו כדי להבהיל את הטורף; אם זה לא מרשים את התוקף הוא יברח ורק כמוצא אחרון יכיש. הטורפים העיקריים שלו הם נחשים אחרים ועיטים.
כתבי אייזק אסימוב
כתבי אייזק אסימוב (באנגלית: The Complete Stories) היא אסופת סיפורים של הסופר אייזק אסימוב שיצאה בשני כרכים בשנים 1990 ו-1992 והכילה 86 סיפורים. רוב האסופה תורגמה לעברית בין השנים 2009–2014 בארבעה כרכים בהוצאת מובי דיק על ידי רמי שלהבת. האסופה הכילה גם ארבעה שירים של אסימוב.
קרב ארטואה השלישי
קרב ארטואה השלישי (בצרפתית: Troisième Bataille d'Artois), היה אחד מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הקרב, אשר נערך בין ה-21 בספטמבר ל-14 באוקטובר 1915, היה מתקפה משולבת של הצרפתים, אשר תקפו בחלקה הדרומי של הגזרה, ושל הבריטים, אשר חלקם בהתקפה זו נקרא קרב לוס, מצפון להם. למרות אבדות כבדות מאוד, בעיקר לתוקפים, אך גם למגינים, המתקפה לא השיגה כמעט דבר.
רקע.
סיום שלב קרבות התנועה שלאחר הדיפת המתקפה הגרמנית בפתיחת מלחמת העולם הראשונה, ומאז המרוץ אל הים, בסתיו 1914, הביא למלחמת חפירות סטאטית, בעלת מאפיינים רבים של לוחמת מצור.
בהדרגה החלו להגיע לחזית המערבית כוחות בריטיים וכוחות מן האימפריה הבריטית, במספרים הולכים וגדלים, ואלה נטלו חלק גדול יותר ויותר באותם קרבות. זאת לאחר שבשנים 1914 ו-1915, נשאו הצרפתים בעיקר העול. אלא שלמרות התגבור, כל הניסיונות לשינוי הסטטוס קוו נכשלו תוך אבדות כבדות.
ב-21 באפריל 1915 החל צפונה לארטואה קרב איפר השני. עם זאת, באותו שלב, ולמעשה בכל מהלכה של שנת 1915, הגרמנים החליטו לרכז את מאמציהם בכיוון החזית המזרחית, ופרט לקרב איפר השני, הסתפקו במגננה במערב. אחת הסיבות ליוזמות ההתקפיות של מדינות ההסכמה בחזית המערב, היה הרצון לנצל מגמה גרמנית זו, כל עוד התקיימה.
הרמטכ"ל הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, למרות האבדות הכבדות, החזיק בדעה כי המשך הסטטוס קוו מועיל לגרמנים יותר מאשר למדינות ההסכמה, שכן הזמן החולף מאפשר להם לייצב את הישגיהם מתחילת המלחמה. ואכן, הגרמנים חיזקו בהתמדה את קו ההגנה שלהם בחזית המערבית בכלל, ובגזרה האמורה בפרט. מספר התקפות מקומיות שערכו הצרפתים במרס ובאפריל הוכיחו את עמידות המערך הגרמני. בכל זאת, שיפורים מסוימים בהתנהלות הצרפתים, כתוצאה מהתקפותיהם רוויות האבדות, כולל סיוע ארטילרי רב יותר, נתנו לדעת ז'ופר מקום לאופטימיות, ולפיכך, לאפשרות לתקוף פעם נוספת. דעה זו לא השתנתה גם לאחר קרב ארטואה השני, הגם שזה הביא לתוצאות דלות תוך ספיגת אבדות עצומות. מטרת ההתקפה הייתה להגיע למישור שבאזור דואה (Douai), שם היה מוקד מערכת האספקה הגרמנית לחזית, ואשר היה ממוקם כ-30 ק"מ מזרחה לקו החזית. כיבושו, לדעת ז'ופר, היה מאלץ את הגרמנים לסגת מחלק נכבד מאדמת צרפת, עד לגבול בלגיה באזור מונס (Mons). עם זאת התוכנית לא הייתה ברורה דיה, ועל סמך ניסיון הקרבות הרבים שנערכו בחזית המערב עד שלב זה - אופטימית באופן לא סביר בעליל. הבריטים - מפקד חיל המשלוח הגנרל ג'ון פרנץ' ומפקד הארמייה הראשונה דאגלס הייג - לא ששו לבצע התקפה נוספת, אך שר המלחמה לורד קיצ'נר כפה זאת עליהם. מפקד הכוחות המשולבים, בריטים וצרפתים, היה הגנרל פרדיננד פוש.
פני השטח והכוחות.
סיום מלחמת התנועה בסוף סתיו 1914 הביא להיווצרות בליטה בקו הגרמני, החודרת מערבה אל תוך הקו הצרפתי, מצפון לאראס ומדרום ללנס, שם עבר קו החזית מצפון לדרום, ולזו היה פוטנציאל לסכן את קווי התחבורה של כוחות מדינות ההסכמה שבסמוך לחזית באותו מקום. בליטה זו, יחד עם היותה של לנס צומת כבישים ומסילות ברזל חשוב, היוותה מטרה לשורת התקפות של צבאות מדינות ההסכמה החל מן החודשים האחרונים של 1914. כך הפכה ארטואה למוקד של כמה מן הקרבות המרים ביותר במלחמה. בין ה-17 בדצמבר 1914 ל-13 בינואר 1915 לחמה הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה הראשון, תוך שהיא מקבלת סיוע מהארמיות השנייה והשמינית, בהמשך השנה נערך בסמוך קרב רכס וימי. עד לאמצע 1915, כל הקרבות האלה הביאו לשינויים מעטים בלבד. קרב ארטואה השני הביא לכרסום מה בבליטה בקו הגרמני.
כללית, פני השטח בארטואה מישוריים, אך משובצים בגבעות סלעי גיר נמוכות. רכס וימי, המורכב משרשרת גבעות המתמשכת מספר ק"מ מדרום מזרח לצפון מערב, נמצא בבסיסה המזרחי של הבליטה בחזית הגרמנית. מצפון מערב לרכס וימי משתרע רכס נוטרה דאם דה לורט (Notre Dame de Lorette) העובר ממזרח למערב, בקירוב, והוא נכלל בחלקו בשטח שבשליטה צרפתית, וחלקו בשטח בשליטה גרמנית. בין שני הרכסים הנמוכים עבר מצפון לדרום הכביש מלנס לאראס. שני נהרות חוצים את הזירה, שניהם ממזרח למערב, סקארפ, מעט מצפון לאראס, וקארנסי (Carency), מלנס ועד לקצה המערבי של הבליטה.
על גזרת ארטואה, ממנן (Menin) בצפון, לאורך 90 ק"מ, ועד דרומה לאראס, הגנה הארמייה השישית בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. אותה ארמייה כללה 13 אוגדות, מהן שתיים בעתודה. מולה עמדה הארמייה העשירית הצרפתית, בפיקודו של הגנרל ויקטור דורבאל. זו כללה שישה קורפוסי רגלים, קורפוס פרשים ועוד שלוש אוגדות בעתודה. הבריטים החזיקו בקטע של קו החזית צפונית לארמייה העשירית הצרפתית, עד לאיפר. באזור לאנס תפסה את קו החזית של מדינות ההסכמה הארמייה הראשונה הבריטית, בפיקודו של גנרל דאגלס הייג.
הקרב.
בעת שתקפו צבאות מדינות ההסכמה בארטואה, הם נעזרו בשלוש התקפות מקבילות, אשר ריתקו את צבאות מעצמות המרכז, האחת באזור איפר, השנייה, של האיטלקים, באיזונצו והשלישית, של הצרפתים, באזור שמפאן (קרב שמפאן השני).
קרב לוס.
ב-21 בספטמבר 1915 פתחו הבריטים בהפגזה בת ארבעה ימים. ב-25 בחודש החלו בהתקפה רגלית, לכדו את לוס-אן-גואל (Loos-en-Gohelle) ומכאן ואילך התקדמותם נבלמה. יתרה מזו, חלק מהשטח שהבריטים כבשו, נכבש חזרה בהתקפות נגד גרמניות. קרב לוס נמשך עד 13 באוקטובר. ובסיכומו, הבריטים הצליחו לכבוש שטח קטן תוך ספיגת אבדות מחרידות: כ-60,000 חיילים, כולל בהתקפת הסחה באזור איפר. אבדות הגרמנים היו כ-26,000 חיילים.
ההתקפה הצרפתית.
במקביל לבריטים באזור לוס, תקפו גם הצרפתים דרומה משם, בכוח של 12 אוגדות, ועד ה-26 לחודש הצליחו לכבוש את סושה (Souchez). לעומת זאת, התקפתם באזור נוויל (Neuville), מעט דרומה משם, העלתה תוצאות דלות. התקדמות קלה נוספת באזור גבעה 140 שבין סושה לנוויל, הושגה עד ה-28 לחודש. מכאן ואילך התקשחה ההגנה הגרמנית והגרמנים אף החלו בהתקפות נגד עזות. ניסיון נוסף של הצרפתים לתקוף בגזרה זו ב-11 באוקטובר, נהדף. כך, כמו הבריטים, גם הצרפתים, כבשו שטח זעיר, תוך ספיגת אבדות עצומות. אבדות הצרפתים היו 48,230 חיילים, ושל הגרמנים כמחצית ממספר זה.
אחרית דבר.