ארנון נגלר (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא מדען ישראלי. פרופסור לרפואה ומנהל המערך ההמטולוגי, השתלת מח עצם ובנק דם חבל הטבור המרכז הרפואי שיבא, תל-השומר. פרופ' נגלר נחשב מהמובילים בתחום השתלות מח עצם.
ביוגרפיה.
נולד בחיפה כבנם הבכור של בנימינה (מורה) ויצחק (מנהל בכור תעשיות), למד בבית הספר היסודי "בארי" ואחר כך ב"תיכון עירוני ג'" בנווה שאנן בחיפה. נגלר סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ב- 1977.
נגלר נשוי בשנית, אב וסב.
קריירה רפואית.
התמחה במרכז הרפואי רמב"ם ברפואה פנימית ובהמטולוגיה ובהמשך בהשתלות מח עצם באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית (1990-1986). בנוסף, לפרופ' נגלר תואר שני אותו סיים בהצטיינות בביולוגיה של התא והמערכה ההמטולוגית מאוניברסיטת תל אביב 1984.
נגלר הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
השתלות מח עצם.
בשטח השתלות מח עצם נחשב נגלר מהמובילים בתחום ובעל שם ומוניטין בינלאומיים. נגלר היה חבר בצוות שהמציא את השתלות מח העצם המודרניות לאחר טיפול כימותרפי במינון נמוך, השתלות המבוססת על אימונותרפיה, שגרם למהפכה עולמית בשטח ההשתלות. שיטה שמאפשרת לבצע השתלות מח עצם ולהציע ריפוי לחולים עד גיל 75.
תחומי התעניינותו של נגלר כוללים בין השאר השתלות מח עצם במחלות ממאירות כולל סרטן דם-לוקמיה, מיאלומה ולימפומה וכן טיפולים אימונולוגיים בעזרת תאים קוטלים טבעיים (תאי NK).
נגלר ביצע את השתלת הדם הטבורי הראשונה בישראל ב-1994 והקים את בנק דם חבל הטבור הראשון בישראל, ב-1996.
פרסים.
במהלך הקריירה שלו, זכה לפרסים ומענקים רבים במשך השנים, כולל פרס מהאיגוד האמריקאי להשתלות מתורמים זרים NMDP) 2004) ופרס מטעם האיגוד האמריקאי להשתלות (ASBMT).
פרסומים וספרים.
נגלר חיבר כ-400 מאמרים וכ-40 פרקים. הוא חבר בוועדות, באיגודים ובמערכות עיתונים מדעיים בינלאומיים רבים ומייעץ לחברות ביוטכנולוגיה.
יוהאן קספר פון סיסיניון
האלוף יוהאן קספר פון סיסיניון או יוהאן קספר דה סיסיניון (Johan Caspar von Cicignon 1625 לערך - 1696) היה קצין לוקסמבורגי.
סיסיניון נולד באוֹבֶּרוָואמְפָּאך (Oberwampach), עיירה קטנה בצפון לוקסמבורג, בערך בשנת 1625.
בשנת 1657 הוא נעשה קצין בדנמרק. בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-17 הוא הפך למפקד במצודת בֶּרְיֶינְהוּס (Bergenhus Fortress) שבנורווגיה. בתפקידו זה, הוא היה מעורב בקרב ווֹיֶן (Battle of Vågen) ב-1665, כשצי אנגלי קטן התקיף צי הולנדי חשוב בנורווגיה, לאחר שהסתתרו במפרץ ברגן. ב-1681 הוא נשלח לטרונדהיים שבנורווגיה כדי לפקח על הבנייה מחדש של העיר לאחר שריפתה. סגנון הבארוק של סיסיניון הוא עדיין הסגנון הדומיננטי בבניין העיר. ישנן אנדרטאות לזכרו בטרונדהיים ובאוברוואמפאך.
זידנתש הראשון
זִידַנְתַש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1560–1550 לפנה"ס. הוא היה חתנו של חנתיליש הראשון ואף עזר לו להשתלט על כס המלוכה על ידי רציחת המלך הקודם, מורשיליש הראשון בכך שלקראת סוף חייו של מורשיליש הראשון, רצח זידנתש את כל בניו של המלך ואת כל משרתיהם, מה שהבטיח לחנתיליש את המלוכה.
בהיותו מלך, לקח זידנתש הראשון לאשה את בתו של חנתיליש הראשון כך שאילן היוחסין נשמר מהצד הנשי.
זידנתש הראשון נרצח בשנת 1550 לפנה"ס על ידי בנו ויורשו אמונש.
פרדריק ליונברג
אלאסראא' ואלמעראג'
לילת אלאסראא' ואלמעראג'
טרנספורמטור
רומליה המזרחית
רומליה המזרחית (בולגרית Източна Румелия, טורקית עות'מאנית Rumeli-i Şarki, טורקית Doğu Rumeli, יוונית Ανατολική Ρωμυλία) הייתה מחוז (וילאייט) עצמאי באימפריה העות'מאנית שבירתה בפלובדיב שבבולגריה, ואשר קמה בתראקיה ב-1878, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית ומכוח הסכמות קונגרס ברלין. רומליה המזרחית התקיימה דה פקטו עד שנת 1885, מועד בו סופחה לבולגריה.
היסטוריה.
רומליה המזרחית השתרעה בתראקיה הצפונית והקיפה את השטח המישורי שבעמק הנהר מריצה וקטע משפלת חוף הים השחור, בין הרי הבלקן מצפון, הרי רודופי מדרום-מערב והרי ילדז (Yıldız Dağları - "הרי הכוכב") מדרום-מזרח. השם "רומליה המזרחית", ולא תראקיה הצפונית, ניתן לישות בעקבות התעקשותם של נציגי בריטניה בקונגרס ברלין, והתבסס על שמה העות'מאני של תראקיה.
בעקבות המלחמה הסכימה רוסיה לחוזה סן סטפנו שנחתם ב-3 במרץ 1878. בהסכם זה הכירו העות'מאנים באוטונומיה של בולגריה על רוב תראקיה, אך הוא בוטל ארבעה חודשים בלבד לאחר מכן בקונגרס ברלין. לפי סעיף 13 להסכמות קונגרס ברלין, הוענקה לרומליה המזרחית אוטונומיה מנהלית במסגרת האימפריה העות'מאנית, שהמשיכה להיות הריבון באזור. המושל הכללי במחוז היה נוצרי אשר מונה על ידי השלטון העות'מאני בהסכמת מעצמות אירופה. כעשרים כפרים של מוסלמים-בולגרים (פומקים) בהרי רודופי סירבו להכיר בריבונותה של רומליה המזרחית, והקימו את הרפובליקה הפומקית.
ב-6 בספטמבר 1885 סופחה רומליה המזרחית לבולגריה ושנה לאחר מכן הכירו בכך גם העות'מאנים, ולפי חוק מינה הסולטאן את "נסיך בולגריה" כמושל הכללי של רומליה המזרחית. ה-6 בספטמבר היה ליום חגה הלאומי של בולגריה. במקביל שבו כפרי הרפובליקה הפומקית והצטרפו לאימפריה העות'מאנית.
על פי הסכם בוקרשט (1886), שסיים את מלחמת בולגריה–סרביה (1885), נקבע שרק נסיך בולגרי יוכל להיות מושל רומליה המזרחית. בשנת 1908 הוכרז על איחוד רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה באופן רשמי, וזמן קצר אחרי כן הוכרז על הקמת ממלכת בולגריה.
ארגון זוכרים
פארס פלאח
המכללה האקדמית הדסה ירושלים
המכללה האקדמית הדסה ירושלים היא מכללה אקדמית השוכנת ברחוב הנביאים במרכז ירושלים. נכון ל-2022 לומדים בה כ-4,600 סטודנטים במסלולי לימוד שונים לתואר ראשון, תואר שני וכן מכינות קדם אקדמיות.
המכללה נקראת על שם ההסתדרות הציונית הדסה, שיזמה את הקמתה בשנת 1970.
היסטוריה.
קמפוס המכללה שוכן בלב ירושלים במבנה ארכיטקטוני מן המחצית השנייה של המאה ה-19, שנתרם על ידי הברון ג'יימס מאיר רוטשילד. הבניין המרכזי הוקם בשנת 1888 ושימש כבית החולים היהודי הראשון מחוץ לחומות העיר. בשנת 1918 עבר בית החולים לניהול ההסתדרות הציונית הדסה, וב-1939 עבר בית החולים לבניין חדש בהר הצופים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הייתה בארץ פעילות נרחבת של "קבוצת עזרה מדיצינית של ציוני אמריקה", שהפכה בשנת 1922 למוסד אשר נקרא "הסתדרות מדיצינית הדסה". ארגון נשות הדסה חרת על דגלו להמשיך ולפעול למען הקהילה בארץ.
כמה שנים לאחר מכן הוחלט להקים בית ספר מקצועי לבנות על שם אליס סליגסברג, ביוזמת ארגון "הדסה". בית הספר נחנך ב-14 באוקטובר 1942.
באפריל 1953 הונחה אבן הפינה לבניין חדש שהוקם בצמוד לבניין הקיים של בית הספר. הבניין החדש נחנך ביולי 1958. בית הספר פעל כתיכון, אך בהמשך נוספו מסלולים לבוגרי תיכון, בעיקר במתכונת של לימודי ערב. נפתח מסלול לימודים על-תיכוני להכשרת מורות למלאכה, בשיתוף משרד העבודה, ומסלול להכשרת לבורנטים ומזכירות רפואיות, בשיתוף האוניברסיטה העברית.
בפברואר 1968 הונחה אבן הפינה לאגף חדש של בית הספר, במבנה המרכזי, שהעביר הברון רוטשילד לרשות הדסה, כאות הוקרה לפועלה של הנריאטה סאלד לאחר מלחמת העולם הראשונה. התוכנית של המוסד החדש הייתה להכפיל את מספר התלמידים מ-500 ל-1,000 ולכלול גם לימודי אלקטרוניקה, תקשורת ואופטיקה לבנים. המבנה החדש נחנך ב-1970 אך הוא לא שימש את בית הספר אלא את מכללת הדסה שהוקמה באותה עת, על בסיס מסלול לימודי הערב, ושפעלה קודם כחלק מבית הספר. מנהלת בית הספר התיכון הלן קיטנר ניהלה בתחילה גם את המכללה.
בראשית דרכה של המכללה למדו בה הסטודנטים במשך שנתיים, שבסיומן הוסמכו כטכנאים או כהנדסאים באחת מארבע מגמות: אלקטרוניקה, מחשבים, צילום ועובדי מעבדה. המחזור הראשון, שכלל 109 סטודנטים, סיים את לימודיו בנובמבר 1972.
בשנות ה-80 נוספו מסלולי לימודי להנדסאי דפוס, להנדסאי אלקטרואופטיקה, לטכנאי רנטגן וטכנאי שיניים. התרחבות המכללה התאפשרה בין השאר בעקבות המעבר של בית הספר סליגסברג לשכונת תלפיות מזרח, מעבר שפינה את הבניינים ששימשו את בית הספר בקמפוס המכללה.
בשנת 1986 החלה המכללה להעניק תואר ראשון במחשבים.
בשנת 1989 המכללה שינתה את שמה ל"מכללת הדסה לטכנולוגיה". כאשר הדגש הוא טכנולוגי והמסלולים הפועלים במכללה מכשירים לתואר הנדסאי בנוסף לתואר טכנאי.
בשנת 1991 נוסף מסלול ללימודי עיצוב תעשייתי, ובשנת 1992 מסלול ללמודי מלונאות, בשיתוף רשת מלונות דן.
בשנת 2001 קיבלה המכללה את אישור המועצה להשכלה גבוהה לפתיחת מסלול לתואר ראשון בהפרעות בתקשורת, בשל עליית המודעות הגדולה ובשל הביקוש הרב לקלינאי תקשורת בישראל. המקצוע כלל אודיולוגיה, שפה ודיבור. המסלול מכשיר קלינאי תקשורת.
בשנת 2002 קיבלה המכללה אישור לפתיחת לימודים לתואר ראשון במדעי הסביבה ותואר ראשון בצילום ומדיה דיגיטלית (שקיבל אחר כך את השם החוג ל"תקשורת צילומית").
בשנת 2008 קיבלה המכללה אישור לשדרג את המסלול לעיצוב תעשייתי, ממסלול לימודים בן שנתיים לתואר הנדסאי, למסלול בן ארבע שנים לתואר BDesign המקביל לתואר ראשון אקדמי.
בנוסף נפתח מרכז אדלר לאפזיה - מרכז שיקומי היחיד בישראל לאנשים עם פגיעה נרכשת בדיבור. המרכז מאפשר לתלמידי תואר ראשון ושני בחוג להפרעות בתקשורת להשתלב בטיפול פעיל ושוטף כחלק מההכשרה.
ב שודרגו כל מסלולי הלימוד במכללה לרמה אקדמית ושמה שונה ל"מכללה האקדמית הדסה ירושלים". במקביל נסגרו מסלולי הלימוד שאינם אקדמיים, והמכללה החלה גם להעניק תואר שני במספר תחומים.