בדצמבר 2017, ממשלת פולין בראשותה של "חוק וצדק" החליטה להעביר סדרת רפורמות שמטרתם להעניק לה שליטה מוחלטת על כל מוסדות השלטון, התקשורת ובעיקר בתי המשפט. כולל חוק שהפך את בתי המשפט בפולין לכפופים לממשלה המקומית. חוק שקובעה כי פוליטיקאים יוכלו לבחור את חברי 'המועצה הארצית השופטת' הממנה את שופטי בית המשפט לחוקה בפולין. בנוסף, מאפשר החוק לבית המשפט העליון בפולין "לבצע ביקורות חריגות על החלטות של ערכאות נמוכות יותר, לרבות כאלו שהתקבלו לאורך 20 השנים האחרונות". סעיף נוסף קבע כי גיל הפרישה של שופטים ירד מגיל 70 לגיל 65 בלבד, כך שכמעט 40% מהשופטים המכהנים בבית המשפט העליון בפולין אולצו להיפרד מתפקידם. מנהיגי האופוזיציה בתגובה אמרו ש "המפלגה בדרך להשלטת משטר דיקטטורי בפולין". בנוסף השתלטה על כלי התקשורת הממשלתיים (תחנות רדיו וטלוויזיה), שהחלו לשדר תעמולה אגרסיבית בזכות הערכים השמרניים והאידאולוגיה הלאומנית של המפלגה. והוגבלה נוכחות התקשורת בפרלמנט.
בינואר 2018, אישר הפרלמנט הפולני את הצעת חוק שיזמה המפלגה שאוסרת לייחס "לעם הפולני או לממשלת פולין" אחריות לרצח העם היהודי, וכן תאסור על שימוש בביטוי "מחנה השמדה פולני". החוק עורר סערה בישראל ובעולם. החוק תוקן ביולי 2018, לאחר שראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וראש ממשלת פולין יצאו בהצרה משותפת בה אמרו:"אנו דוחים את הניסיונות להאשים את פולין או את האומה הפולנית בכללותה בזוועות שבוצעו על ידי הנאצים ומשתפי הפעולה שלהם מאומות שונות".
בבחירות 2019, המפלגה קיבלה כמעט 44% מקולות הבוחרים. הניצחון הכניס אותה לספרי ההיסטוריה, כמפלגה שקיבלה את מספר הקולות הגדול ביותר מאז נפילת הקומוניזם בפולין ב-1989. מפלגת הימין הקיצוני "קונפדרציה", שמקדמת במוצהר אידאולוגיה בעלת מאפיינים אנטישמיים, איסלאמופובים והומופובים, קיבלה כ-7% מהקולות ותמכה ב"חוק וצדק" בהקמת הממשלה.
ביולי 2020, זכה אנדז'יי דודה לכהונה שנייה כנשיא פולין, לאחר שניצח בבחירות את ראש העיר ורשה רפאל צ'אסקובסקי. דודה זכה ברוב של 51.2%, לעומת 48.8% של יריבו.
בפברואר 2021, הציעה ממשלת פולין להטיל מס על פרסום בכלי התקשורת הפרטיים במדינה. מנהיגי מפלגת "חוק וצדק" טענו שלחברות תקשורת זרות יש יותר מדי השפעה בפולין, בעוד שמבקרי הממשלה טענו שהמפלגה רוצה להגביר את השליטה על המדינה. החברות המוחות טוענות כי המס ייצור אי-שוויון נוסף בין כלי תקשורת ממשלתיים ופרטיים, וכי זאת תהיה פגיעה נוספת בעצמאותן.
באוגוסט 2021, הפרלמנט של פולין העביר חוק חדש שהגביל את הבעלות הזרה על כלי תקשורת במדינה. הממשלה התקשתה לקיים הצבעה אחרי שאיבדה את הרוב הקואליציוני שלה. ראש הממשלה וחבר המפלגה מטאוש מורבייצקי פיטר את סגנו, ירוסלב גווין, שהתנגד לחוק ועומד בראש מפלגת "הסכם" שהייתה חברה בקואליציה השלטת. הממשלה האשימה אותו ב"פגיעה באמון" והיא נאלצה להסתדר ללא 13 המחוקקים שלה, ולהנהיג ממשלת מיעוט.
החוק הפולני נחקק באותו הערב שבו אושר בפרלמנט גם החוק שיקשה על יהודים לתבוע בחזרה רכוש שנגזל על-ידי הנאצים ולא הושב להם על-ידי פולין אחרי מלחמת העולם השנייה.
אידאולוגיה.
המפלגה היא בעלת אידאולוגיה שמרנית, לאומנית, ודתית קתולית. ומקדמת באופן פעיל מדיניות שמרניות בנושאים חברתיים ומוסריים, כולל התנגדות להפלות, התנגדות לנישואים חד מיניים, המתת חסד, מחקר בתאי גזע עובריים והפריה חוץ גופית. המפלגה גם מתנגדת לקליטת הגירה ומבקשי מקלט, במיוחד בעקבות מלחמת האזרחים באוקראינה, ומשבר ההגירה באירופה. ב-2016 הודיעה שלא תסכים לקבל אלפי מבקשי מקלט במסגרת תוכנית המכסות שנקבעה על ידי האיחוד האירופאי. מפלגת החוק והצדק של פולין היא מפלגה אירו-סקפטית.
המדיניות הכלכלית של המפלגה דוגלת במעורבת המדינה בכלכלה כולל הלאמה של בנקים ומפעלי תעשייה, כלכלה ריכוזית, התנגדות לכלכלת השוק, ותמיכה ממשלתית בעידוד הילודה באמצעות קצבאות ומענקים.
במאי 2019, אושרה במועצת העיר קרשניק, הנשלטת בידי "חוק וצדק", הצעה לסדר היום להכריז על העיר כאזור חופשי מלהט"ב כדי להגן על עצמה מפני "קיצוניים ששואפים למהפכה תרבותית". בעקבות קרשניק שישה ערים נוספות, ומאה רשויות מקומית בפולין, הנשלטות בידי חברי "חוק וצדק" הוכרזו "אזור חופשי מלהט"ב".
בקיץ 2020, קידמה המפלגה "מצע למען ערכי המשפחה" לקראת הבחירות לנשיאות. נשיא פולין, אנדז'יי דודה, נשבע "להגן על ילדים מפני אידאולוגיה להט"בית". דודה, שזוכה לתמיכתה של "חוק וצדק", התחייב במצע החדש לא לתמוך בנישואי זוגות חד־מיניים או באימוץ ילדים בידי משפחות גאות. בסעיף אחר שהוא קורא "לאסור הפצת אידאולוגיה להט"בית בבתי ספר ובמוסדות ציבור".
ביולי 2020, הודיעה ממשלת פולין על פרישה מאמנת איסטנבול (האמנה למניעה ומאבק באלימות כלפי נשים ואלימות במשפחה). שר המשפטים אמר שהאמנה היא "המצאה פמיניסטית שנועדה להצדיק אידאולוגיה גאה, ו"נוגדת את הערכים השמרנים של פולין".
בינואר 2021, נכנס לתוקף האיסור הכמעט מוחלט נגד הפלות בפולין שקידמה המפלגה במשך מספר שנים. האיסור נכנס לתוקף שלושה חודשים לאחר שבית המשפט העליון במדינה פסק שהפסקת הריון במקרה של מומים בעובר איננה חוקתית.
במרץ 2021, לאחר שהצליחה למנוע מזוגות להט"בים לאמץ ילדים ביחד, קידמה מפלגת "החוק והצדק" הצעת חוק חדשה המבקשת לאסור על להט"בים גם כהורים יחידנים. לאחר אך שכמה משפחות של זוגות להט"בים הצליחו לעקוף את ההגבלה על אימוץ, בכך שאחד או אחת מבני או בנות הזוג אימצו ילד באופן יחידני.
סנדק
סנדק (נצרות)
סַנְדָּק הוא תפקיד סמלי-דתי בנצרות.
במסורת הנוצרית, סנדק הוא האיש המקבל על עצמו את האחריות לחינוכו הדתי של תינוק המוטבל בכנסייה ואת הדאגה לגידולו במקרה שיתייתם מהוריו. כיום מקובלת ביותר חובה שנייה זו כמשימה המוטלת על סנדק או סנדקית, והתפקיד איננו נושא עוד, במקרים רבים, שום קונוטציות דתיות. ההגדרה המודרנית של סנדק או סנדקית היא אדם שנבחר על ידי הורי התינוק לגלות עניין קבוע בילד ולתרום לגידולו לאדם שלם יותר. עם זאת, סנדקות איננה מעמד חוקי כמו אפוטרופסות ואם הורים מתכוונים בכובד ראש לייעד את הסנדקים לשמש כאומנים או מאמצים לילד במקרה של מותם, הם חייבים לציין את הדבר באמצעים המקובלים (כגון צוואה).
בכנסייה האנגליקנית חובה על סנדקים לעתיד לעבור לפחות הטבלה לנצרות כדי שיוכלו לקבל עליהם אחריות זו. הכנסייה הקתולית דורשת גם שהסנדקים המיועדים יעברו את טקס הקונפירמציה.
במקרים רבים ביקשו הורי הילדים להעניק את כבוד הסנדקות לאדם רב השפעה או עשיר, כדי שהילד יהנה מהשפעתו/מעושרו של הסנדק. אחת התולדות הייתה מתן כבוד הסנדקות לראשי המאפיה וכך עבר הכינוי סנדק והפך לכינוי מקובל של ראשי המאפיה האיטלקית, הן באיטליה והן בארצות הברית. הסופר מריו פוזו כתב ספר, שהיה גם לסרט, בשם הסנדק.
סנדק יכול, אך איננו חייב, להיות קרוב משפחה של הילד. לילד אחד יכולים להיות מספר סנדקים. בחלק מהכנסיות ריבוי הסנדקים הוא תופעה נפוצה: לדוגמה, בכנסייה האנגליקנית, מקובל שלילד 3 סנדקים בני מינו ו-2 סנדקים בני המין השני.
הכנסייה הקתולית.
בכנסייה הקתולית, רק קתולים יכולים להתקבל כסנדקים. נוצרי שאינו קתולי איננו יכול להיות סנדק, אבל הוא מוכר כעד נוצרי, הנושא בעיקר תפקידו הרגיל של סנדק. מי שאינם נוצרים אינם באים כלל בחשבון לשום תפקיד דתי שהכנסייה רואה כרשמי, עקב חלקה של רוח הקודש באירוע ההטבלה, לפי תפיסת הכנסייה הקתולית.
טוניו דה לה קרוס
דפנה לוי
דפנה לוי (נולדה ב-26 בדצמבר 1968) היא זמרת ג'אז ישראלית.
ביוגרפיה.
דפנה (דפני) לוי נולדה וגדלה בקריית אונו. היא החלה את דרכה המוזיקלית בנגינה בקונטרבס בתזמורת הנוער של קריית אונו בניצוחו של אהרון אלקלעי. למדה במגמת המוזיקה בתיכון "תלמה ילין" ואצל טדי קלינג, נגן הקונטרבס הראשון בתזמורת הפילהרמונית.
בשנים 1987–1988 הייתה סולנית תזמורת צה"ל בניצוחו של יצחק (זיקו) גרציאני. לאחר מכן למדה מוזיקה בבית הספר "רימון" וכן נגינת פסנתר ג'אז אצל המוזיקאית אלונה טוראל ומשחק מול מצלמה בסטודיו "ניסן נתיב".
בראשית שנות התשעים נסעה מספר פעמים ללוס אנג'לס, להשתלמויות בפיתוח קול אצל המורה הידוע סת' ריגס ובתיאטרון אצל השחקן והמורה קליפורד דייוויד .
לוי למדה באוניברסיטת תל אביב, בפקולטה למדעי הרוח וסיימה תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בפילוסופיה של המזרח הרחוק.
הוריה של דפנה, יעל ושמואל לוי, הם בוגרי כפר הנוער בן שמן. אמה ניגנה בנעוריה בצ'לו ושרה, ואביה ניגן בחלילית. את אהבתה לג'אז רכשה דפנה עוד בילדותה – אחיה ואחותה הגדולים ניגנו ג'אז ונהגו לקחת אותה איתם להופעות. אחיה, עופר לוי, פרופסור לחינוך באוניברסיטת אינדיאנה, הוא גם זמר באס-בריטון קלאסי; אחותה, ורד לוי-ברזילי, הייתה כתבת "מוסף הארץ" במשך שנים רבות וכיום היא כותבת ועורכת ספרים.
קריירה מוזיקלית.
במהלך השנים 1991–2011 הופיעה לוי כסולנית התזמורת "הד ביג בנד". שיתוף פעולה אמנותי זה הוביל למסע הופעות בארצות הברית, ראשון בסדרת מסעי הופעות שלה ברחבי המדינה. כמו כן, היא הוזמנה כמה פעמים על ידי כנסיות אוונגליסטיות אמריקניות אוהדות ישראל והעלתה שם מופעי ג'אז בעלי תכנים ישראליים ויהודיים.
בעשור שבין 2000 ו-2010 הרבתה לוי להופיע במועדוני ג'אז, פסטיבלים ואירועי תרבות.