Shake It (בעברית: שקשק את זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית ניקול ראידמן והזמר היווני סאקיס רובאס. השיר יצא לאור ב-20 בינואר 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים על ידי אן אם סי יונייטד. סינגל זה יצא במקור בשנת 2004, אך בשל פרויקט משותף של ראידמן ורובאס החליטו להקליטו מחדש כחלק מקידום הופעתם המשותפת באמפי קיסריה, שאמור להתקיים ב-11 ביוני 2020.
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-1.3 מיליון.
העלאת תודעה
העלאת תודעה היא מונח מתחום של מחקר פעיל ופופולרי, המאגד רעיונות ממדעי המוח, מדעי המחשב, הנדסה ופילוסופיה. המונח מתייחס לתהליך בו המוח, אוסף הזיכרונות, האישיות והתכונות של אדם ספציפי, מועברות ממוחו הביולוגי המקורי לתשתית, או מצע חישובי מלאכותי. מונחים חלופיים להעלאת התודעה הופיעו במדע ובמדע הבדיוני, כהעברת תודעה, הורדת תודעה, טעינה מהצד ועוד, כאשר כולם מתייחסים לאותו עיקרון כללי של "העברת" התודעה למצע אחר, כגון מחשב. המצב בו ניתן להעביר תודעה ממצע אחד למשנהו, נקרא מצע תודעה עצמאית, (באנגלית: substrate-independent mind, או SIM). מושג ה-SIM הוא בהשראת העיקרון של תכנון תוכנה שיכולה לפעול במחשבים מרובים בעלי חומרה שונה, ללא צורך לעבור התאמות או להיכתב מחדש. לדוגמה, עיקרון התכנון של Java "לכתוב פעם אחת, לפעול בכל מקום" הופך אותה למערכת עצמאית שאינה תלויה בפלטפורמה. בהקשר זה, מצע הוא מונח המתייחס לעיקרון כללי של כל פלטפורמה חישובית המסוגלת לבצע חישוב אוניברסלי. על פי העמדה המטריאליסטית, התודעה האנושית נוצרה אך ורק על ידי המוח, והיא פונקציה של מצבים עצביים. ההנחה היא כי המצבים העצביים הם תהליכים חישוביים וכלים אשר מסוגלים לבצע חישובים אוניברסליים, המספיקים כדי לייצר את אותו סוג של התהליכים החישוביים הנמצאים במוח.
היתכנות תאורטית.
התשובה הקצרה לשאלה האם באמת ניתן להעלות תודעה לתוך מצע אחר, למשל למחשב, היא "כן, תאורטית". המוח האנושי הוא איבר מורכב להפליא, המכיל כ-86 מיליארד תאי עצב (נוירונים), אשר מתקשרים ומחליפים מידע זה עם זה באופן רציף. כלל החיבורים בין הנוירונים במוח נקרא קונקטום . מדענים רבים מאמינים כי הקונקטום מחזיק למעשה את כל המידע שמגדיר והופך אותנו למי שאנחנו, ומיפוי שלו עשוי לאפשר לנו ליצור מחדש ולשחזר את תודעתו של האדם. מתוך ההנחה הרווחת כי המוח מתפקד בדומה למחשב, ופעולותיו ניתנות לחישוב, מניחים גם, כי בהינתן זמינות טכנולוגיה אשר תוכל לספק כוח מחשוב מספק, ניתן יהיה למצוא דרך למפות ולסרוק את הפעילויות במוח ברמת הפירוט הדרושה, ולפענח את תוצאות הסריקה באופן שיאפשר לנו לשחזר את הרשת העצבית של המוח וליצור הדמיה אמינה של התודעה. עם זאת, ההתכנות ליישום וביצוע רחוקים מאוד בשלב זה, מאחר שאנו רחוקים מאוד ממיפוי הקונקטום האנושי, וכדי לשים זאת בפרספקטיבה, לדמות מוח זבוב שלם ייקח לנו כשנה עד שנתיים. הרעיון למפות מוח אנושי שלם עם הטכנולוגיה שזמינה כיום הוא פשוט בלתי אפשרי.
אתגרים פרקטיים.
מלבד המוגבלויות הטכנולוגיות הקשורות באילוצי נתוני עתק, ובדרישות אפיות של נפח זיכרון בגודל 100 פטה-בתים, מהירות חשוב של אקסהפלופ אחד. קיימת גם בעיית המימון הכספי שיידרש כדי להגיע ליכולות הטכנולוגיות הללו. ההערכה היא כי העלויות החזויות יגדלו באופן מעריכי כך שהצפי בשנת 2075 יעמוד על כ-4500 מיליארד דולר, כשלצורך ההמחשה זהו סכום הגבוה מהתוצר המקומי הגולמי השנתי של גרמניה. כמו כן, תידרשנה טכנולוגיות סריקה חדישות ברזולוציה גבוהה מאוד של מיקרונים או אף יותר, בעוד שכיום שיא הטכנולוגיה מאפשרת סריקת מוח אנושי ברזולוציה של כחצי מילימטר בלבד, באמצעות MRI. יחד עם זאת, הבעיה העיקרית שעומדת כיום על הפרק היא שיש כל כך הרבה דברים במוח האנושי שאנחנו עדיין לא מכירים. איננו יודעים מהי בדיוק התודעה, כיצד היא נוצרת וכיצד ניתן למדוד אותה. לכן, גם אם היינו מסוגלים ליצור הדמיה של המוח האנושי, לא נוכל לקבוע האם ההדמיה היא באמת תודעה. בנוסף לכך, עדיין לא ידוע אילו מבני מוח וביו מולקולות אנו חייבים לשמר על מנת ליצור מחדש את הזיכרון והאישיות של האדם, והאם זה בכלל אפשרי. יחד עם זאת, מדענים רבים טוענים שלא ניתן לעשות זאת משום שלא ניתן לקודד אינטואיציה, יופי אסתטי, אהבה או שנאה, ולכן לא יהיה ניתן לראות אי פעם מוח אנושי מופחת למדיום דיגיטלי, כי אי אפשר להפחית את המורכבות הזו לסוג תהליך אלגוריתמי שנצטרך על מנת לבצע זאת.
סוגיות אתיות.
רעיון העלאת התודעה קשור גם בסוגיות אתיות. מומחים גורסים שהשאלה 'האם אנחנו יכולים לעשות זאת?' היא איננה השאלה הנכונה שצריך לשאול, ובמקום זאת הם טוענים שיש לשאול 'האם עלינו לעשות זאת?'. גם אם נניח שהעלינו בהצלחה מוח אנושי למחשב, האם זה אומר שגם הזהות האישית עברה עם זיכרונות ושהאדם הזה עדיין זהה? או שמא מדובר באדם חדש עם זהות אחרת שבמקרה חולק את אותם הזיכרונות? אילו זכויות יהיו לאדם הדיגיטלי הזה? ואם ניתן יהיה ליצור עותק אחד מאותו אדם, מדוע לא נוכל ליצור עותקים מרובים? במקרה כזה, איזה מאותם עותקים יהיה האדם 'האמיתי'? ומכיוון שלא יהיה לו גוף פיזי יותר ובעצם היותו מופחת לזרם נתונים, למי יהיו נתונים אלה שייכים? מי יהיה הבעלים שלו, ואיך ניתן למנוע מתאגידים גדולים להשתמש לרעה בנתונים אלה? כל אלה הם חלק קטן מאותן סוגיות אתיות רבות אשר עומדות על הפרק ודורשות מחקרים מקיפים ומעמיקים.
סיכום.
המחקר אודות העלאת התודעה הוא תחום מרתק, אך עדיין לא ידוע לאיזה כיוונים הוא צפוי להתפתח והאם בסופו של דבר היא תתאפשר. הטכנולוגיה הקיימת כיום, והידע שזמין אודות הבנת המוח האנושי אינם מתקדמים מספיק כדי לענות על שאלה זו. גם אם העלאת התודעה האנושית למחשב תתברר בסופו של דבר כבלתי אפשרית, עדיין, בהתאם לגישה טרנס-הומניסטית כדאי לרעיון להמשיך הלאה ולהתפתח, מכיוון שהמשך פיתוח הטכנולוגיה יאפשר את ניצולה ביישומים שימושיים רבים אחרים. לדוגמה, זה יכול לסייע בהגדלת מאגרי המידע של מדעי המוח לצורכי מחקר עתידיים שיסייעו בגילוי תרופות למחלות להפרעות מוחיות, לקידום הפיתוח של טכנולוגיית הסייבורגים ואף לשפר את המיפוי המדעי של מעגלי המוח הבסיסיים שלנו. פעילות זו תסייע בסופו של דבר להפוך את האדם לישות עם יכולות פיזיות, אינטלקטואליות ופסיכולוגיות חסרות תקדים, אשר עשויות להביא לתקופה של שינויים טכנולוגיים וחברתיים מהירים ביותר, ואף להגעה לנקודת המפנה של הסינגולריות.
קלייטון כריסטנסן
קלייטון מגליבי כריסטנסן (באנגלית: Clayton Magleby Christensen; 6 באפריל 1952 - 23 בינואר 2020) היה יועץ אקדמי ועסקי אמריקני, שפיתח את התאוריה של "חדשנות משבשת", שהוצגה לראשונה בספרו "הדילמה של המחדש" מ-1997. הרעיון של חדשנות משבשת הוכתר כרעיון העסקי המשפיע ביותר של ראשית המאה ה-21, והוביל את מגזין "האקונומיסט" למנות את כריסטנסן "הוגה הניהול המשפיע ביותר בתקופתו". כריסטנסן כיהן כפרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. כמו כן, היה מנהיג וסופר בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים (LDS).
כריסטנסן היה גם מייסד ושותף של חברת רוז פארק יועצים, חברת הון סיכון וחברת ייעוץ השקעות המתמחה בחדשנות.
ראשית חייו והשכלה.
קלייטון כריסטנסן נולד ב־6 באפריל 1952 בסולט לייק סיטי שביוטה, השני מבין שמונה ילדים שנולד לרוברט מ' כריסטנסן (1926–1976) ואשתו ורדה מיי כריסטנסן (1922–2004). הוא גדל בשכונת רוז פארק בסולט לייק סיטי ולמד בבית הספר התיכון וסט, שם היה נשיא מועצת הסטודנטים. כריסטנסן ואחיו גודלו כחברי כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים. כריסטנסן היה שחקן כדורסל מושבע, ובהמשך הפך לשחקן מרכזי בקבוצת הכדורסל באוניברסיטת אוקספורד.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1970, למד באוניברסיטת בריגהאם יאנג (BYU). בזמן לימודיו באוניברסיטה, יצא לחופשה של שנתיים משנת 1971 עד 1973 כדי להתנדב כמיסיונר במשרה מלאה של כנסיית LDS. הוטל עליו לשרת בקוריאה הדרומית והוא היה לדובר שוטף של קוריאנית. כריסטנסן חזר ל- BYU לאחר שסיים את שירותו המיסיונרי, ובשנת 1975 סיים את לימודי התואר הראשון בכלכלה בהצטיינות. עם סיום לימודיו זכה במלגת רודס ובמשך שנתיים למד כלכלה יישומית באוקספורד, וקיבל תואר M.Phil בשנת 1977. כריסטנסן שב לארצות הברית ולמד לתואר שני במנהל עסקים בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת הווארד (HBS), בו זכה בהצטיינות יתרה בשנת 1979.
קריירה.
לאחר שקיבל תואר שני במנהל עסקים בשנת 1979, החל כריסטנסן לעבוד בקבוצת הייעוץ של בוסטון (BCG) כיועץ ומנהל פרויקטים. בשנת 1982 נקרא ונטל חופשה של שנה אחת מ- BCG לעבודה בוושינגטון הבירה כעוזרו של מזכיר התחבורה האמריקני.
בשנת 1984 הקים הוא ומספר פרופסורים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס חברת קרמיקה מתקדמת בשם Ceramics Process Systems Corporation (הידועה כיום בשם CPS Technologies). כריסטנסן כיהן כנשיא ומנכ"ל שלה בסוף שנות השמונים, ואז החליט לעזוב את החברה ולהפוך לפרופסור באוניברסיטה. הוא חזר להרווארד ללימודי דוקטורט בעסקים, וקיבל תואר דוקטור למנהל עסקים בשנת 1992. לאחר סיום הדוקטורט הצטרף לפקולטה HBS וקבע שיא בכך שהשיג את דרגת הפרופסור בשש שנים בלבד.