בתוכנית הבסיס (שאין בה תופעות של “חפיפה”), מאותר האילוץ של כלל הפרויקט - השרשרת הקריטית שהיא רצף התלויות הארוך ביותר בפרויקט (לא משנה בין אם זו תלות לוגית בין פעילויות, בין נתיבים או בזמינות משאבים). נתיב זה יהווה את מוקד תשומת הלב הניהולי במהלך הפרויקט כולו.
מנהלי הפרויקט ממסדים מקדם ביטחון פרויקטלי - הוא בולם הזעזועים של הפרויקט (PROJECT BUFFER), שנועד להגן על מועד סיום הפרויקט מפני עיכובים של פעילויות המהוות את השרשרת הקריטית, וכן מנהיגים באפרים נוספים (FEEDING &amp; RESOURCE BUFFERS). מנהלי הפרויקט משתמשים בבאפרים הללו לצורך המעקב, הבקרה ואף להתערבות - אך ורק כאשר יש צורך בכך.
המשאבים העובדים בפרויקט עובדים מהר ככל האפשר, בהיקף מלא מתחילת הפעילות, ואינם מפסיקים פעילות לפני סיומה (אלא אם ניתן להעבירה למישהו אחר כדי להמשיך בה, או אם הוחלט שהתועלת בהפסקתה והעברת המשאב לפעילות אחרת מצדיקים זאת. רק מי שאחראי על כל מכלול הפעילויות או הפרויקטים שנוגעים לעניין רשאי לאשר זאת).
תהליכי חשיבה.
עקרונותיה של תורת האילוצים נראים בדרך כלל פשוטים מכיוון שהיא מבוססת על ההגיון והשכל הישר, אולם לעיתים דווקא עקרונות כאלו קשים מאוד למימוש. כוחה של השיטה הוא בפיתוח של מספר תהליכי חשיבה אשר עוזרים למנהל להתמקד ולממש עקרונות אלו.
מספר תהליכי חשיבה בולטים:
תמחיר, מימון וניהול חשבונות.
תורת האילוצים תוקפת בחריפות את שיטות החשבונאות והתמחיר המסורתיות. כאלטרנטיבה היא מציעה שימוש במדדים שמודדים את ההשפעה של הגורמים על התפוקה הכללית של המערכת. בספרו שרשרת קריטית, קורא גולדרט לשיטה המסורתית "עולם העלות" ולשיטה המוצעת על ידו "עולם התפוקה". לטענתו שימוש במדדים המקובלים של עולם העלות גורם להעדפה של השגת מקסימום נצילות מקומית על פני קידום המערכת כולה.
במשך השנים הורחבה תורת האילוצים ונוספו לה יישומים הנוגעים לשיווק, למכירות, לכספים, לאסטרטגיה ועוד.
לקריאה נוספת.
דוקטור אליהו גולדרט פרסם מספר ספרים במבנה של רומנים, אשר מסבירים את עקרונותיה של תורת האילוצים.
ראיון עם הערפד
קודקוד (גאומטריה)
אורינוקו
נהר האורינוקו (בספרדית: Orinoco) הוא הנהר השלישי באורכו בדרום אמריקה, לאחר האמזונאס והפרנה, והשלישי בספיקתו בעולם לאחר נהרות האמזונאס וקונגו. הוא זורם בשטחי ונצואלה וקולומביה, ונשפך לאוקיינוס האטלנטי בדלתה גדולה מול האי טובגו.
גאוגרפיה.
אורכו של האורינוקו הוא 2,400 ק"מ, ואגן הניקוז שלו מכסה שטח של כ-880,000 קמ"ר. מקורותיו, המוקפים ביער הגשם של האמזונס, נובעים מהרי רמת גיינה שבדרום ונצואלה ובברזיל. מהלכו מתעקל בקשת גדולה ממערב צפונה, אז נשפכים אליו נהרות מרכסי האנדים הצפוניים: קורדיירה דה מרידה (ונצואלה) והקורדיירה המזרחית (קולומביה), שם הוא משמש גם כגבול בין ונצואלה לקולומביה. לאחר מכן זורם האורינוקו מזרחה דרך סוואנות וערבות-בר אל חוף האוקיינוס האטלנטי, אליו הוא נשפך בדלתה גדולה וביצתית.
יובליו הראשיים של האורינוקו הם הנהרות גווירה ומטה (קולומביה), אפורה, קורה וקרוני (ונצואלה). במוצאו של הנהר ברמות גיינה, הוא מתפצל לשני ערוצים: אחד מהם הוא האורינוקו עצמו, שאליו זורמים כשני שלישים ממי הנהר, והשני הוא הנהר המיוחד במינו קסיקיארה, שמחבר בין אגן הניקוז של האורינוקו לזה של האמזונאס, ומוליך את השליש הנותר אל הנהר ריו נגרו וממנו לנהר אמזונאס.
היסטוריה.
שמו של הנהר נגזר מן השפה הילידית ווראו, בהוראת 'מקום-חתירה' (güiri-noko) . במשך אלפי שנים יושב אזור האורינוקו בידי שבטים אינדיאנים. האירופאי הראשון שהגיע לשפך האורינוקו היה כריסטופר קולומבוס, במסעו השלישי לאמריקה בשנת 1498, שעל אף שהבחין בערבוב המים המתוקים שמזרים הנהר למרחבי האוקיינוס, לא השכיל להבין שנהר עצום שכזה עובר ביבשת גדולה, ובכך החמיץ למעשה את גילוי אמריקה הדרומית. בין המפורסמים שבחוקרי האורינוקו נמנו אלכסנדר פון הומבולדט, שבילה כשנה וחצי בחקירת יערותיו בסירות רעועות וברגל בחברת ידידו אמה בונפלן, וכן סר וולטר ראלי, שהאמין כי ימצא את עיר הזהב האגדית אל דוראדו ביערות האורינוקו. ראלי שכנע את אליזבת הראשונה מלכת אנגליה לממן את מסעו. הוא נכשל בניסיונו, לאכזבת מלכת אנגליה, אף שחזר לבריטניה עם תיאורים נלהבים על מערכת החי והצומח של האורינוקו.
בעלי חיים.
הדלתה הגדולה של האורינוקו היא מבוך של תעלות, איים וצמחייה מוריקה, בה חיים שפע של בעלי חיים: קורמורנים, דגי פיראנה, דולפינים, קפיבארה, שלדגים, פומות, יגוארים, קופי קפוצ'ין, נחשי בואה ואנקונדה, איגואנות ועוד. בדלתת האורינוקו חי מין של תנין בשם תנין האורינוקו, שהוא מין התנין היחיד החי באזור תפוצה אחד בלבד בעולם כולו.
דמוגרפיה.
הערים העיקריות על נהר האורינוקו הן סיודד בוליבר (312,691 איש), סיודד גואיאנה (800,000 איש), וטוקופיטה (80,000 איש). בשטח הדלתא חיים כ-24 אלף איש מבני השבט האינדיאני ווראו (Warao).
מוקה לימון
MIMO (תקשורת)
MIMO (באנגלית, ראשי תיבות של Multiple Input, Multiple Output) הוא מודל מתמטי לתקשורת באמצעות מספר אנטנות.
רקע.
כל אות (סיגנל) שמשודר, סובל מרמה כלשהי של הפרעות. ההפרעות נקלטות יחד עם האות הרצוי ומקשות על פיענוח האות הרצוי. כאשר משתמשים ביותר מאנטנה אחת לקליטה, כל אנטנה קולטת את האות הרצוי בתוספת של הפרעות שונות. בצורה דומה, כאשר משתמשים ביותר מאנטנת שידור אחת, כל אות שמגיע מכל אנטנה סובל הפרעות שונות. שיטת ה-MIMO מנצלת את הריבוי באנטנות השידור ובאנטנות הקליטה, על מנת שהמקלט יקבל מגוון של אותות, שכל אחד סבל מהפרעה בצורה אחרת, בזמן אחר, ובעוצמה אחרת - ומתוך כל האותות הנקלטים, המקלט מחלץ את האות הרצוי בצורה מדויקת יותר. גם אם האות האלחוטי המגיע אל האנטנות הוא חלש ומשובש, תצליח טכנולוגיה זו לשחזר אותו ובאופן אפקטיבי תגדיל את קצב העברת הנתונים.
יתרונות.
היתרון בשימוש בשיטה זו הוא טווח שידור גדול יותר ויעילות ספקטרלית גבוהה יותר מאשר בשימוש באנטנה יחידה. במודל זה משתמשים ברשתות אלחוטיות בתקנים 802.11n וב-WiMAX.
MIMO מגבירה את הניצול של רוחב הסרט הזמין ואת ביצועי הרשתות המקומיות באמצעות אנטנות חכמות. רשת בתקן 802.11n יכולה באופן תאורטי להגיע לקצב נתונים של 248Mbps, ולקצב מעשי של 74Mbps (בהשוואה לקצב של 20Mbps בממוצע ברשתות 802.11a ו- 802.11g.
חשוב להדגיש שטכנולוגיית ה-MIMO מגדילה טווח הכיסוי של הנתב האלחוטי, אך לא באופן משמעותי. השיפור שטכנולוגיה זו מספקת הוא ברגישות קליטת האות וכתוצאה ניכרת עליה בקצב הנתונים שניתן להעביר באמצעותה.
מאיר עזרי
מאיר עזרי (1924 - 30 ביוני 2015) היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל באיראן בשנים 1968-1973. היה פעיל בקהילת יוצאי איראן בישראל.
קורות חייו.
נולד באיראן לציון עזרי, שהיה מראשי הקהילה היהודית וראש ההסתדרות הציונית בעיר אספהאן, ממנו ספג את האהדה לציונות. בגיל 15 הקים באספהאן קבוצות נוער יהודיות ציוניות, להפצת הרעיון הציוני. בשנים 1945–1946 הקים בטהראן את תנועת החלוץ באיראן ויזם וארגן את שלוש הוועידות הראשונות של תנועה זו באיראן. כן היה פעיל עם אביו בארגון עלייה בלתי לגאלית מעיראק ואיראן לישראל דרך איראן. בהמשך עסק בארגון עלייה בטיסות ישירות מאיראן לישראל.
בשנת 1950 עלה עזרי לישראל ועבד בסוכנות היהודית כאחראי על קליטת עולים בני העלייה האיראנית והעיראקית. לאחר מכן יסד וערך את העיתון "כוכב המזרח" בשפה הפרסית, שהיה העיתון היחיד בעולם באותה תקופה שיצא לאור בפרסית מחוץ לגבולות איראן. העיתון נועד לתת אינפורמציה על המפעל הציוני ומדינת ישראל.
בשנת 1951 הקים את התאחדות עולי פרס בישראל מתוך שרידי ארגונים שהיו קיימים, חלקם על הנייר, ועמד בראשה יותר מ-10 שנים, (בחלקן במקביל לשרותו כשגריר ישראל באיראן). מתוקף תפקידו כסגן יו"ר ההתאחדות כיהן במועצת יוצאי ארצות המזרח בהסתדרות. היה פעיל במפא"י בעיקר בקרב העולים מפרס וחבר מרכז המפלגה.
בשנת 1958 נשלח לאיראן כעוזר לשגריר צבי דוריאל. לאחר כשנתיים מונה לציר תחת השגריר דוריאל וב-1968 נתמנה לשגריר באיראן. ב-1973 הוחלף על ידי אורי לובראני.
בשנת 1999 קיבל את אות יקיר ירושלים. כמו כן קבל מאיר עזרי עיטורים מן הקרן הקיימת לישראל, מקרן היסוד, מקרן לב"י ומהחברה הישראלית למדליות ולמטבעות על גיוס רב היקף של תורמים בארץ ובעולם.
בשנת 2001 הוציא לאור בעברית ובפרסית את ספרו האוטוביוגרפי "מי בכם מכל עמו" בעזרתו של אמיר אליאסי תרשיש – שליחות באיראן, שהושק בטקס בבית הנשיא.
בנוסף על כל אלה הקדיש מאיר עזרי זמן לעסקיו, ולאהבתו הראשונה – התנ"ך, מאספקטים של אמונה, מחקר פרושים, וכן אמנות ויודאיקה בהשראת התנ"ך והמסורת היהודית.
היה נשוי ואב לשלושה. התגורר בסביון.
שגריר ישראל באיראן.
במהלך שירותו הקים את המגבית היהודית המאוחדת באיראן ועסק בהתרמת היהודים באיראן למען המגבית ולמען מוסדות אחרים בישראל. במיוחד גייס תורמים שבכספם נבנו בתי ספר, גני ילדים ובתי כנסת בירושלים ומחלקות שונות בבתי חולים, בהם "שיבא", "הדסה", ו"מאיר". שמה הטוב של הרפואה בישראל בין היהודים והלא יהודים באיראן שימש את מאיר עזרי במהלך השנים כלי לעידוד יוצאי איראן (ולפני המהפכה באיראן גם אנשי שלטון איראנים) לבחור ברפואה הישראלית לטיפולים מגוונים החל מריפוי עקרות וכלה ברפואת עיניים, אורתופדיה וסוכרת. בדרך זו השיג תרומות ניכרות לבית החולים ביקור חולים, בית החולים שערי צדק ובית החולים משגב לדך שאף שימש בדירקטוריון שלו זמן מה.