בגטו ורשה חבר לארגון היהודי הלוחם (אי"ל) ועבר את ההכשרה בחוות צ'רניאקוב. בימי מרד אפריל נלחם בפלוגתו של הניך גוטמן בשטח המברשתנים ואחר כך בגטו המרכזי. בבוקר 10 במאי 1943, בהיותם בתעלות הביוב שברחוב פרוסטה, נשלח על ידי צביה לובטקין לחפש ולרכז את הלוחמים שהמתינו בתעלות הצדדיות. כשסיים את משימתו התברר שהכח נאלץ להתפנות מתעלת הביוב אל משאית שחיכתה סמוך לפתח התעלה. שלאמק שוסטר וחבריו ניסו להבקיע דרך מתעלות הביוב לצד הארי, שם נהרג עם כל יתר חבריו בקרב פנים אל פנים עם הגרמנים. חברו הטוב שמחה רותם ומפקדת הכח צביה לובטקין מתארים אירוע זה בספריהם.
בזמן המרד היה שלאמק שוסטר כבן 16 שנים בלבד. חרף זאת לחם בתעוזה ובנחישות כנגד הגרמנים, ושימש מופת לרבים.
צביה לובטקין מעידה עליו כך:
קררה-קופה
ווק סטפנוביץ' קרדז'יץ'
סאטיאגרהא
סאטיאגרהא (בסנסקריט: सत्याग्रह, תרגום: "כוח האמת" או "לדבוק באמת") הוא עיקרון פילוסופי ופרקטיקה של התנגדות לא אלימה, שפותחה על ידי מוהנדס קרמצ'נד גנדי בהשפעת כתביו של לב טולסטוי ובבסיסה התנגדות לרוע ולדיכוי על ידי התנגדות בלתי אלימה המבוססת על האהימסה. גנדי פיתח את הסאטיאגרהא במהלך מאבקיו המוקדמים באימפריה הבריטית בדרום אפריקה ולאחר מכן גם במאבק על עצמאותה של הודו.
מאחורי גישה זו טמונים שני רעיונות:
פרוש המונח.
"סאטיא" היא מילה בסנסקריט שפרושה "אמת"; השורש "גרהא" פירושו "להחזיק" או "לאחוז". צירוף שתי המילים יכול להיות מובן כ"היאחזות או דבקות באמת". המונח הפך פופולרי בזמן פעילותה של התנועה לעצמאות הודו, והיא נמצאת בשימוש בשפות הודיות רבות, כולל בהינדי.
גנדי תיאר את המונח בדרך הבאה:
השפעות מחוץ להודו.
התאוריה של הסאטיאגרהא השפיעה על מרטין לותר קינג במהלך המאבקים שלו במסגרת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. הדלאי לאמה טנזין גיאטסו אימץ פילוסופיה זו במאבקו נגד השלטון הסיני בטיבט.
אמירות טביליסי
אמירות טביליסי (בגאורגית: თბილისის საამირო, בתעתיק לעברית: תבּילִיסִיס סאאמִירוֹ; בערבית: إمارة تفليسي) היא אמירות שנשלטה באזור של מה נחשב כיום כמזרח גאורגיה, ובבסיסה העיר טביליסי. בשנים שבין 726 לשנת 1080 (נומינלית עד ל-1122). נוסדה על ידי הערבים במהלך פלישותיהם לאדמות הגאורגיות. האמירות הייתה מוצב חוץ של השלטון המוסלמי בקווקז עד לתפיסתה מחדש על ידי הגאורגים תחת שלטונו של דוד הרביעי, בשנת 1122. יסוד האמירות הייתה למעשה תחילת האסלאם בגאורגיה.
היסטוריה.
הערבים הגיעו לראשונה לגאורגיה בשנת 645, אבל עד לשנת 735 הם לא הצליחו לייצב את שלטונם. באותה שנה הח'ליף האומאי, מרואן השני (مروان بن محمد بن مروان بن الحكم) כבש את טביליסי וחלק גדול מהשטחים השכנים, מידי ממלכת איבריה (כארתלי), וייסד אמירות ערבית, שהייתה תחת חסותו של ח'ליף בגדאד או לעיתים הואלי (ولي) של ארמניה (Armīniya).
במהלך התקופה הערבית, טביליסי, שנקראה "אל-תפליס" (al-Tefelis), גדלה למרכז המסחר בין העולם המוסלמי לבין צפון אירופה. מעבר לזה, היא תפקדה כמוצב חוץ מפתח והיוותה חוצץ בהתמודדות כנגד הביזנטים והשליטה הכוזרית. במהלך הזמן הפכה טביליסי מוסלמית בעיקרה, אבל ההשפעה האסלאמית נתחמה לעיר עצמה כאשר הסביבה נשארה נוצרית.
טביליסי הייתה עיר גדולה עם חומה כפולה ובה 3 שערים. היא שכנה על שני צידי נהר הקורה, ושני חלקיה היו מחוברים בגשר של סירות.
גאוגרפים בני זמננו מציינים במיוחד את המעיינות החמים של טביליסי, ששימשו לאמבטיות עם אספקת מים חמים קבועה. על הנהר היו טחנות מים. הבתים היו בנויים בעיקר מעץ אורן, וזאת להפתעתם של נוסעים ערבים בני זמננו. במחצית הראשונה של המאה ה-9, טביליסי הייתה לעיר השנייה בגודלה בקווקז אחרי דרבנט. עם לפחות 50,000 תושבים ומסחר משגשג.
אחרי שהח'ליפות נחלשה, בעקבות חורבן בגדאד בשנת 813, ההשפעה העבאסית נפגעה מהנטייה של שליטי הפריפריה לפרוש מהחליפות, וטביליסי לא יצאה מן הכלל. באותו הזמן, האמירות הפכה למטרה של משפחת המלוכה הגאורגית, בגרטיוני, ששחררו מספר אדמות גאורגיות מהאחיזה הערבית. אמירות טביליסי נוהלה ביד חזקה יחסית תחת שליטתו של אסחאק בן אסמאעיל (833-853), שהיה חזק מספיק להכניע את הנסיכים הגאורגים, ולהשליט את השלטון העבאסי על האזור. הוא השעה את המענק השנתי לבגדאד, והכריז על עצמאות מהח'ליפות. בשנת 853 שיגר הח'ליף אל-מתווכל (المتوكل على الله جعفر بن المعتصم), משלחת ענישה לדיכוי המרד, בראשות בוגה אל-כביר אל-שרעבי (ידוע גם בשם בוגה הטורקי ). האחרון שרף את טביליסי עד לאפר וערף את ראשו של אסחאק בן אסמאעיל. בכך הוא חיסל את הסיכוי של העיר להפוך למרכז של מדינה אסלאמית עצמאית בקווקז. הח'ליפות העבאסית בחרה לא לבנות מחדש את העיר באופן נרחב, וכתוצאה מכך היוקרה והסמכות המוסלמיות באזור החלו לרדת.
בתחילה המאה ה-11, בשנת 1020, מלכים גאורגים שאפו להתפשט כנגד אמירות טביליסי, והעיר הייתה בחלק מהזמן בשליטה גאורגית. שטחי האמירות התכווצו לטביליסי והשכונות הסמוכות לה. אבל, פלישה של הסלג'וקים בשנות ה-80 של המאה ה-11 סיכלה את התקדמות הגאורגים, ועיכבה את תוכניותיהם של הבגרטיונים, בקרוב למחצית המאה. הפעם האחרונה שבה מוזכר אמיר טביליסי הייתה בשנת 1080 לערך, וממשלת העיר נוהלה לאחר מכן על ידי אוליגרכיית סוחרים הידועה, בספר תולדות גאורגיה, בשם "טביללי בֶּרבֶּי", הזקן של טביליסי. ניצחונותיו של דוד הרביעי על הסלג'וקים הטורקים הנחיתו את המכה הסופית על טביליסי האסלאמית, והצבא הגאורגי עטור הניצחון נכנס לעיר בפברואר 1122 וסיים 400 שנות שלטון זר.
בדרי מאיסורדזה
בדרי מאיסורדזה (בגאורגית: ბადრი მაისურაძე) הוא זמר טנור גאורגי, שמופיע בסקנדינביה (דנמרק, פינלנד, איסלנד, נורווגיה, שוודיה).
חייו ויצירתו.
מאיסורדזה נולד בגאורגיה, סיים את חוק לימודיו בקונסרבטוריון של טביליסי. הוא היה תלמידו של ג. בזואשווילי. לאחר מכן למד במוסקבה ובמילאנו. הופעתו האופראית הראשונה הייתה בטביליסי בשנת 1980 בתפקיד ראשי באופרה מינדיה של טקטקישווילי. הוא זכה בתחרות וינס שבספרד ובתחרות בג'וירלינג שבשוודיה. הקריירה הבינלאומית החלה בשנת 1993 כדימיטרי באופרה בוריס גודונוב. לאחר מכן שר במספר רב של מדינות, כולל מקומות כמו: ניו זילנד, אוסטרליה, קנדה, סינגפור וכמובן במדינות אירופאיות שונות. הוא למד משחק, כשחקן דרמטי, והופיע בתפקידים דרמטיים ב"תיאטרון השחקן הקולנוע" בטביליסי תחת הדרכתו של מ.י. טומנישווילי. והופיע גם בכמה סרטים.
בשנת 1999 הוא ערך את הופעתו הראשונה בלה סקאלה, מילאנו, בקונצרט של צ'ייקובסקי, מזפה, בניצוחו של מ. רוסטרופוביץ'. בשנת 2000 ערך את הופעתו הראשונה באופרה של וינה, כקאווארדוסי בטוסקה בניצוחו של א. גואדאניו.
מאיסורדזה הופיע בניצוחם של מסטיסלב רוסטרופוביץ', ואלרי גרגייב, סייג'י אוזאווה, ולדימיר פדוסייב, דניאל אורן, מאוריציו ארנה, אנטוניו גואדאניו, מרצ'לו ויוטי, מאוריציו ברבצ'יני, ריצ'רד ברדשאו, סטפן סולטץ', פטר פרנס, גארסיה נאבארו, קרלו ריצי, רוברטו טולומלי, אלכסנדר ודרניקוב, מנפרד הונק, ארוו וולמר, גינטרס רינקביציוס.
משנת 1994, הוא סולן בתיאטרון בולשוי, שבמוסקבה, שם שר בתפקידים שונים. ביניהם: רדמס באאידה, אדגרדו בלוצ'יה די למרמור, אלפרדו בלה טראוויאטה, פוליונה בנורמה, קאווארדוסי בטוסקה
בשנת 2016 חזר לתיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי.
בתי אופרה.
בדרי מאיסורדזה הופיע בכל בתי האופרה העיקריים באירופה:
רפרטואר.
תפקידיו האופראים העיקריים:
ברייט אייס
יהושע סופר
יהושע סופר מעטוף דוח (נולד ב-1958, מכונה גם, אלוף אבי"ר או נייג'ל האדמו"ר) הוא אמן לחימה, מוזיקאי, צייר ותסריטאי ישראלי, מחלוצי זמרי ההיפ-הופ בישראל.
קורות חייו.
ראשית דרכו ואמנויות הלחימה.
יהושע סופר נולד בג'מייקה למשפחה יהודית, לדבריו בעלת שורשים תימנים. בגיל שלוש החל ללמוד אמנויות לחימה מידי סבו. בהיותו רך בשנים עברה כל משפחתו לארצות הברית. בגיל 5 החל סופר להתאמן במועדונו של צ'אק נוריס בלוס אנג'לס באמנות הלחימה הקוריאנית קוק סול וון. סופר למד גם אצל משפחת סאו (מייסדי הקוק סול וון) ומאסטר מונג סאנג באנג.
לטענתו, הוא נושא בתואר דאן 6 בקוק סול וון, דאן 3 בטאקוונדו ודאן 7 בהפקידו. את תעודת ההוראה הרשמית לאמנויות לחימה מטעם מדינת ישראל עשה בעת שהיה בדרגת חגורה חומה בטאקוונדו.
העלייה ארצה והקריירה המוזיקלית.
לאחר שנולדה לו בת ב-1988 התאלמן סופר מאשתו ומקץ שנה עלה לישראל, בה פתח בקריירה מוזיקלית קצרה. ב-1993, תחת השם נייג'ל האדמו"ר, הקליט סופר את אלבום הראגמאפין וההיפ הופ, חומוס מטמטם, בהוצאת בן מוש בהפקתו של יאיר ניצני והפקתו המוזיקלית של יוסי פיין. האלבום, אשר הכיל תכנים משעשעים רבים, היה קליל באופיו והושמע רבות ברדיו, אולם לא זכה להצלחה כלכלית רבה. הוא נמכר ב-500 עותקים בלבד וסופר קטע את הקריירה המוזיקלית שלו באיבה. למרות זאת, נחשב סופר כחלוץ ההיפ הופ הישראלי והיווה מקור השראה לרבים שבאו בעקבותיו, ביניהם שב"ק ס, פישי הגדול ורביד פלוטניק. ב-2003, במלאת עשור ליציאתו של האלבום, ארגנו שב"ק ס מופע איחוד גדול בהשתתפות אמני ההיפ הופ המובילים בישראל, בשם "כל הקופה 2003", לשם הזמינו את נייג'ל להופיע לראשונה מזה עשור ומאז פריחת סצנת ההיפ הופ הישראלי.
ב-2012 הופיע במסגרת פסטיבל הרגאיי בירושלים.
אבי"ר.