ב-46 מדינות, במחוז קולומביה ובפוארטו ריקו החוק מגדיר סוגים שונים של אלימות או איומים על רקע אפליה כעבירה פלילית (החריגים הם ארקנסו, ג'ורג'יה, דרום קרוליינה וויומינג). כל אחד מהחוקים הללו מגן מפני אפליה על בסיס גזע, דת ומוצא אתני; 32 מגנים מפני אפליה על רקע נכות; 32 מהם מגנים מפני אפליה על רקע נטייה מינית; 28 מהם מגנים מפני אפליה על רקע מגדר; 13 מהם מגנים מפני אפליה על גיל; 21 מהם מגנים מפני אפליה על רקע זהות מגדרית; 5 מהם מגנים מפני אפליה על רקע של שיוך פוליטי. ב-31 מדינות ובמחוז קולומביה קיימים חוקים המאפשרים תביעה אזרחית, בנוסף לעונש הפלילי, בגין מעשים שכאלו. ב-27 ובמחוז קולומביה קיימים חוקים המחייבים את המדינה לאסוף נתונים סטטיסטיים על פשעי שנאה; 16 מהם כוללים גם פשעי שנאה על רקע נטייה מינית.
בפסק הדין וויסקונסין נ' מיטשל (1993) בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע פה אחד כי חוקים המחמירים ענישה על פשעי שנאה הם חוקתיים והם אינם מפרים את חופש המחשבה או את חופש הביטוי המעוגנים בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
חוקים נגד הגנת "Gay panic".
הגנת "Gay panic" היא אסטרטגיה משפטית שבה נאשם בעבירת תקיפה או רצח טוען לחפותו מאחר שביצע את העבירה כאשר היה במצב של אי שפיות זמנית וזאת בשל התנהגות מינית הומוסקסואלית לא רצויה מצד קורבן העבירה. בשנת 2018 הציגו הסנאטור אד מרקי וחבר הקונגרס ג'וזף קנדי השלישי (שניהם נציגי המפלגה הדמוקרטית ממסצ'וסטס) שתי הצעות חוק, אשר אוסרות על נאשם במשפט פלילי פדרלי לטעון, כהגנה, כי התנהגות מינית לא אלימה של קורבן העבירה מצדיקה אותה, או מקלה על חומרתה. שתי ההצעות לא התקבלו. ביוני 2019 הוצגה בשני בתי הקונגרס הצעת חוק חדשה בנושא.
נכון ליולי 2020, ב-11 מדינות בלבד קיימים חוקים נגד הגנת "Gay panic", והן: קליפורניה, אילינוי, רוד איילנד, קונטיקט, הוואי, מיין, נבאדה, ניו יורק, ניו ג'רזי, וושינגטון וקולורדו.
שירות צבאי.
לאורך המאה ה-18 והמאה ה-19 צבא ארצות הברית שחרר משירות חיילים בגין הומוסקסואליות, זאת אף על פי שהחוק הצבאי לא אסר זאת במפורש עד ל-4 בפברואר 1921. ב-5 במאי 1950, העביר הקונגרס את "החוק האחיד של צדק צבאי" , שנחתם על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן ונכנס לתוקף ב-31 במאי 1951. סעיף 125 בחוק זה אוסר על קיום מעשי סדום בקרב כל אנשי הצבא, וקובע כי "כל אדם הכפוף לפרק זה העוסק בהִזדַוְגוּת מינית לא טבעית עם אדם אחר, מאותו המין או מהמין הנגדי, או עם בעל חיים - ימצא אשם במעשה סדום. חדירה, ככל שתהיה קלה, מספיקה כדי לבסס את ביצוע העבירה". היישום של סעיף 125 הוגבל מאוד על ידי החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-2003 בפסק דין באוורס נגד הארדוויק, והוא בוטל לבסוף ב-26 בדצמבר 2013, כאשר הנשיא ברק אובמה חתם על חוק אישור ההגנה הלאומי לשנת הכספים 2014 .
עד שנת 1993, לא הותר להומואים וללסביות לשרת בצבא ארצות הברית. בשנה זו נחקקה מדיניות "אל תשאל, אל תספר" (באנגלית: "Don't ask, don't tell"), על פיה הומואים ולסביות הורשו לשרת אבל רק בתנאי שהם יהיה בארון ולא יהיו גלויים בנוגע לנטייה המינית שלהם. בשנת 2010 בוטל חוק זה, באמצעות חקיקת חוק חדש המתיר להומואים וללסביות גלויים לשרת בצבא. מאז 20 בספטמבר 2011, הומואים, לסביות וביסקסואלים גלויים משרתים בצבא ארצות הברית.
נשים טרנסג'נדריות, וא. נשים אחרים שייעודם המגדרי בעת לידתם.ן נקבע להיות "זכר", עדיין נדרשים להירשם למערכת השירות הסלקטיבי.
ב-13 ביולי 2015, מזכיר ההגנה אשטון קרטר אמר כי התקנות הנוכחיות, האוסרות על שירותים טרנסג'נדרים, הן מיושנות והודיע כי ייערך מחקר בן חצי שנה כדי לקבוע האם לביטול האיסור הזה תהיה השפעה כלשהי על יעילות הצבא. ב-30 ביוני 2016 הודיע קרטר כי הוסר האיסור על טרנסג'נדרים גלויים מלשרת בצבא. המדיניות נכנסה לתוקף ב-1 באוקטובר 2016, ויישומה החל כחודש לאחר מכן.
ב-24 באוקטובר 2016, עשרה חיילים בצבא ארצות הברית הפכו לראשונים שעתרו בגלוי להתאמה מגדרית מאז בוטל האיסור על שירות א. נשים טרנסג'נדרים.
במקור, הצבא אמור היה להשלים את התאמתו לגיוס ולשירות טרנסג'נדרים גלויים עד ליולי 2017. אולם באותו חודש, הנשיא טראמפ הכריז בציוץ כי חל איסור על טרנסג'נדרים לשרת בצבא. למחרת אמר יושב ראש המטות המשולבים הגנרל ג'וזף דנפורד, "לא יהיו שינויים במדיניות הנוכחית עד לקבלת הנחיית הנשיא על ידי שר ההגנה והוצאתן של הנחיות לביצוע. בינתיים, אנו נמשיך להתייחס לכל אנשינו בכבוד". מאוחר יותר פרסם טראמפ תזכיר ב-25 באוגוסט 2017 המורה כי תוכנית ליישום ההתאמה תוגש בפניו על ידי שר ההגנה והשר לביטחון פנים עד פברואר 2018. בנובמבר 2018 ביקש ממשל טראמפ רשמית מבית המשפט העליון לפרסם פסק דין בעניין, אף על פי שבתי משפט בערכאות נמוכות יותר עדיין דנים בערעורים בנושא. על אף שבית המשפט העליון סירב בתחילה לבקשה זו, ב-22 בינואר 2019, הוא נתן הרשאה זמנית לממשל טראמפ להמשיך באיסורו, וב-12 במרץ פרסם מחלקת ההגנה תזכיר על פיו תנאי האיסור ייכנסו לתוקף ב-12 באפריל 2019. התזכיר מציע הגנה מסוימת לאנשי הצבא משרתים שכבר אובחנו כסובלים מ"דיספוריה מגדרית", או שכבר שירתו במגדרם-העצמי לפני פרסום התזכיר. עם זאת, מתגייסים חדשים חייבים לשרת על פי המגדר / מין שנקבע עבורם בלידתם, והם פסולים משירות אם יש להם עבר של דיספוריה מגדרית או אם אי פעם קיבלו הורמונים או עברו ניתוחים הקשורים למעבר מגדרי. בקונגרס הוגשו שתי הצעות חוק דו-מפלגתיות כנגד איסור זה.
בתי סוהר.
בידוד.
למעלה מ-8,400 מהגרים - אשר נעצרו במשך תקופה של חמש שנים המשתרעת על פני ממשל אובמה וטראמפ - הושמו בבידוד, מהלך אשר הפך לנוהג מתמשך מאז מאי 2019. במחצית מהמקרים ההכנסה לבידוד נעשה כאקט ענישתי כלפי העצורים, אך בשאר המקרים - ההכנסה לבידוד נעשתה על רקע מחלת נפש, נכות גופנית או נטייה מינית. עיתונאים זיהו 6 מקרים של התאבדויות בקרב אוכלוסייה זו.
ביקורי התייחדות.
בארצות הברית, ארבע מדינות מתירות ביקורי התייחדות לאסירים: קליפורניה, קונטיקט, ניו יורק ווושינגטון; כל ארבע מדינות אלו אישרו נישואים של בני-זוג מאותו המין ביוני 2015. ביוני 2007, קליפורניה (לאחר שבשנת 2005 נחקק חוק המחייב את הרשויות להעניק את אותן הזכויות לידועים בציבור כמו לזוגות נשואים) הפכה למדינה האמריקאית הראשונה שהתירה ביקורי התייחדות של בני-זוג מאותו המין. הכללים החדשים התירו ביקורי התייחדות רק לזוגות רשומים (כנשואים או כידועים בציבור), ובתנאי שהרישום נעשה לפני כליאתו של האסיר. בניו יורק, לפני שנערכה הצבעה על ביקורי התייחדות של בני-זוג מאותו המין, המדינה איפשרה ל-27 מתוך 60 מתקני הכליאה שלה לאפשר ביקורי התייחדות של בני-זוג מאותו המין, אולם חוק זה לא נאכף ברחבי המדינה עד לאפריל 2011. בשנת 2014, מדינות ניו מקסיקו ומיסיסיפי אסרו על ביקורי התייחדות.
זכויות טרנסג'נדרים.
שיעורי האפליה בקרב הקהילה הטרנסג'נדרית הם גבוהים מאוד, בפרט בקרב טרנסג'נדרים שאינם לבנים. ישנם תחומים רבים מאוד בהם מתבטאות אפליה וצורות דיכוי אחרות כנגד הקהילה הטרנסג'נדרית, בהם: אלימות ופשעי שנאה, מחסור בית, עוני, תקיפה מינית, אפליה בדיור, אפליה בשוק העבודה, הטרדה, בריונות, שיעורי מעצר וכליאה לא פרופורציונליים, אלימות והתנכלויות במערכת הכליאה ובשירותי ההגירה, השפלות במהלך בידוק ביטחוני בשדות תעופה, אי-שוויון בשירותי הבריאות בכלל, ובטיפול ב-HIV / איידס בפרט, חסמים ממשלתיים / ביורוקרטיים למי שנמצאים בתהליכי התאמה מגדרית, חסמים כלכליים וחברתיים למי שנמצאים בתהליכי התאמה מגדרית (כגון: העלויות הגבוהות של הטיפול הרפואי, סירוב להעניק טיפול רפואי), ועוד. חלק מחברי הקהילה הטרנסג'דנרית (אך לא כולם), נתקלים במעסיקים המסרבים להעסיק אותם רק בשל היותם טרנג'נדרים, ועל כן הם נאלצים לפנות לפשע על מנת לשרוד, חלקם אף מתדרדר לזנות, רק על מנת שתהיה להם הכנסה כלשהי, וזאת כתוצאה ישירה מאפליה ומדיכוי כלכלי. עם חקיקת חוקים להפסקת סחר בבני אדם למטרות מין , הכוללים גם איסור על שירותי מין המוצעים בצורה מקוונת, אותם אנשים שנאלצים לפנות לעבודה בזנות מוצאים עצמם בסכנה רבה יותר, מכיוון שהם מוכרחים לחזור לשיטות מסוכנות יותר למצוא את לקוחותיהם, כגון באמצעות סרסרות או זנות רחוב, וזאת בניגוד לשימוש בפורומים אינטרנטים, בהם הצליחו לסנן את לקוחותיהם.
לעיתים קרובות, התקשורת והפוליטיקאים (וכתוצאה מכך, גם החברה) מתייחסים בחוסר רגישות לזהויות הטרנסג'נדרים, ובכך מעודדים את דיכוי הקהילה הטרנסג'נדרית. בתגובה למגמה זו, בשנת 2016 קמה התארגנות של למעלה מ-250 ארגונים הפועלים כנגד תקיפות מיניות ואלימות במשפחה, שפרסמה מכתב משותף היוצא נגד המגמה של הצגת אנשים טרנסג'נדרים בצורה שלילית (למשל, כטורפים מיניים). כמו כן, GLAAD פרסמה מדריך שנועד לעודד עיתונאים לסקר את הקהילה הטרנסג'נדרית בצורה מאוזנת יותר.
פעילים למען זכויות טרנסג'נדרים פועלים למען שינוי שירותים ציבוריים ממוגדרים (חלוקה והפרדה בין שירותי גברים לשירותי נשים) כך שיהיו "יוניסקס" (לא ממוגדרים), וזאת בסך הכל על ידי שינוי השילוט הקיים. הסיבה לכך היא שיעור גבוה של מקרי הטרדות ואף אלימות כנגד חברי הקהילה הטרנסג'נדרית. שירותי יוניסקס עשויים להועיל גם לאמהות מניקות, הורים לילדים ממגדרים שונים ולאנשים עם מוגבלויות. פעילים למען זכויות טרנסג'נדרים מצדיקים את עמדתם בכך שמדובר בסוגיה של בחירה, ביטחון אישי, פרטיות וכבוד.
מסמכים ותעודות.