בשנת 2005 פרש ממפלגתו וכיהן כציר עצמאי בפרלמנט הרומני. בדצמבר 2006 היה מאיר מעורב ביוזמה להצעת חוק ברומניה לשחרור אסירים שהורשעו בעבירות קלות. הוא נחשד במעשים פליליים ברומניה, מעשים המקושרים לתשלומי עובדים רומנים שנועדו לצאת לעבודה בישראל. בשנת 2008 מסר התפטרותו מהפרלמנט ובמרץ 2010 נידון מאיר לארבע שנות מאסר בגין הונאה והעלמת מס. באפריל 2011 שוחרר מהכלא על תנאי. הרשעה זו אושררה ב-28 בפברואר 2014. כמו כן, הורשע גם בנו ונידון לשנתיים מאסר על תנאי.
מאיר נעצר ברומניה והתנהל נגדו משפט על כך שרימה שמונה אנשים במטבע זר מזויף. במהלך המשפט טען מאיר שהכסף המזויף מקורו במוסד הישראלי ושבמהלך חמשת חודשי מעצרו חלה באפילפסיה ובפרקינסון.
בספטמבר נשפט בבית הדין של בוקרשט בעבירות הונאה, הורשע ונידון ל-7 שנות מאסר בפועל.
בית הדין לערעורים אישר פסק דין זה והחליט על ריצוי העונש בחפיפה לעונש מאסר קודם נגד מאיר (גם הוא ל-7 שנים). בסך הכל חויב מאיר בתקופת מאסר של שמונה שנים..
במרץ 2016 השתחרר מבית הכלא הרומני והגיע לישראל כתושב חוזר, לדבריו הוא חסר כל ובישראל יש לו חובות גדולים.
יאללה ביי
יאללה ביי היא ברכת פרידה שנמצאת בשימוש שגור בעברית הישראלית החל מסוף המאה ה-20 (שנות ה-80 לכל המאוחר) ועד ימינו. נהוג להשתמש בביטוי על מנת להביע פרידה פמיליארית פרגמטית, או כדי לסיים שיחה שהתארכה יתר על המידה.
אטימולוגיה.
הביטוי מורכב מהמילה הערבית "ילא" (בסלנג בעברית: יאללה), המשמשת לדירבון, והמילה האנגלית "ביי" המסמנת פרידה. הרכב זה משקף שני מקורות בולטים של הסלנג העברי: הערבית והאנגלית. קדם לו המעבר, בקרב דוברי עברית רבים, בעיקר צעירים, לשימוש במילה "ביי" כתחליף למילה העברית "להתראות".
מקור המילה "ביי" (bye) באנגלית תיכונה, שדוברה באנגליה בימי הביניים המאוחרים ובתקופת הרנסאנס (המאות ה-11 עד ה-16). בתקופה זו נהגו לברך איש את רעהו בברכת הפרידה "יהא אלוהים איתך", ובאנגלית – "God be with ye". עם השנים התקצרה הברכה והפכה ל-good bye (גוּד בָּיי), ואחר כך התקצרה עוד יותר והפכה ל-bye (בָּיי).
מקור המילה "יאללה" במילת הזירוז הערבית "ילא" (يَلا). המילה נתפסה כקשורה לביטוי "יא אללה", ומכאן הכתיב הרווח בעברית בלמ"ד כפולה.
ייצוגים תרבותיים.
היוצר אריאל הורוביץ כתב בשנת 1998 פזמון בשם "יאללה ביי" (הנכלל באלבום בעל שם זהה) העוסק בצורך להפרד מקשר זוגי ללא הסתבכויות מיותרות. הבית החוזר בפזמון זה הוא:
נעמי שמר, אמו של הורוביץ, הביעה את הערכתה לשם האלבום ושיר הנושא, שלדבריה - בשילוב אנגלית וערבית לביטוי סלנג אחד - מייצג את הישראלי העכשווי. בשירו של אהוד מנור "שלום היא מילה שימושית" (הולחן על ידי קובי אושרת) מופיעה בין היתר השורה "כי שלום זה לא רק 'היי' ו'יאללה ביי' ו'מה נשמע?' שלום זה גם ההפך ממלחמה". בספר "כתבים" שהוציאו בני משפחתו של מאיר אריאל לאחר מותו מופיע בין היתר, השיר שהוצג גם בסדרת הטלוויזיה של מיכה קירשנר "הישראלים" ובו נאמר: "איניות סחבקסיטית, אאוטיות בארדית, חארטה פוסטמודרנית, מבסוטית הוירצ'ואל, שארמוטית הויז'ואל, אהלן - היי, יאללה - ביי". שירו של יענקל'ה רוטבליט "חוזרת ערב החג חכו לי בנתב"ג" נפתח במילים "ייאללה ביי אמריקה היית גדולה / צ'או אירופה כל הכבוד".
בתוכנית הטלוויזיה העולם הערב, אשר שודרה בתחילת שנות התשעים, נודעה דמות של זמרת מזרחית בשם נאוה רן (גולמה על ידי שרית ברוך סרי), בין היתר, בזכות הלהיט "יאללה ביי". המקפלות, דמויות פופולריות בתוכנית ארץ נהדרת אופיינו בנטייתן לסיים שיחות ב"טוב יאללה ממממ ביי".
ב-2019 הוציא קובי מרימי סינגל בשם Yalla Bye.
ביקורת.
הפילוסוף אסא כשר אינו מוצא טעם בשימוש בביטוי זה:
בישיבה מיוחדת של הכנסת לציון יום השפה העברית, שנערכה ב-4 במאי 2004 נדרש גם ראש הממשלה אריאל שרון לביטוי זה, ואמר:
הלשונאי מוטי רוזן ביקר אף הוא את השימוש בביטוי:
מאידך גיסא, יש הסבורים כי ביטוי זה עדיף על ביטויי פרידה פחות "עממיים" שגם מקורם למעשה בשפות זרות, כגון "שיהיה לך יום נעים".
ביל שאנקלי
ויליאם "ביל" שאנקלי (באנגלית: William "Bill" Shankly; 2 בספטמבר 1913 – 29 בספטמבר 1981) היה אחד ממאמני הכדורגל המצליחים והמוערכים ביותר בבריטניה.
רקע.
שאנקלי נולד למשפחה בת 10 ילדים בעיירת הכורים גלנבוק במזרח איירשייר שבסקוטלנד, והיה אחד מחמישה אחים ששיחקו כדורגל מקצועני:, אחיו בוב היה גם מאמן מצליח והוביל את דנדי לזכייה באליפות ליגת העל הסקוטית ב-1962. הכדורגל היה דרך מקובלת "לברוח" מהמכרות – בין אם באימונים שבועיים ובשבתות ובין אם במשחק מקצועי. כל חמשת האחים שאנקלי שיחקו בקבוצת גלנבוק צ'ריפיקרס, על אף שביל, האח הצעיר, מעולם לא שיחק בהרכב הפותח.
קריירת משחק.
קריירת המשחק של ביל שאנקלי החלה בכדורגל הנוער בסקוטלנד, שם שיחק עבור קבוצות קרונברי אגלינטון וגלנבוק צ'ריפיקרס. ביולי 1932 משך את תשומת לבם של סקאוטים והוחתם לשחק בקרלייל יונייטד – שם ערך את הופעת הבכורה שלו ב-31 בדצמבר 1932 במשחק מול רוצ'דייל. ביולי 1933, לאחר 16 הופעות בלבד במדי קרלייל, חתם שאנקלי בפרסטון נורת' אנד בעבור סכום של 500 ליש"ט. שאנקלי היה שחקן מפתח בפרסטון, שעלו לליגה הראשונה ב-1934 ושיחקו בשני משחקי גמר גביע ה-FA: הפסד לסנדרלנד ב-1937 וניצחון על האדרספילד טאון ב-1938.
שאנקלי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סקוטלנד בניצחון 1:0 על אנגליה באפריל 1938. שאנקלי ערך 4 הופעות רשמיות נוספות במדי נבחרת סקוטלנד, אך קריירת המשחק שלו נקטעה ב-1939 בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. בזמן המלחמה שיחק שאנקלי עבור מספר קבוצות ביניהן נורת'המפטון טאון, ליברפול, ארסנל, קארדיף סיטי, בולטון וונדררס, לוטון טאון ופרטיק ת'יסל. כאשר חזרה ליגת הכדורגל לפעילות מלאה בעונת 1946/1947, שאנקלי חזר לשחק עבור פרסטון, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1949, בגיל 36.
קריירת אימון.
שאנקלי פרש ממשחק פעיל במרץ 1949 ומונה באותו החודש למאמן קרלייל יונייטד, במועדון בו החל גם את קריירת המשחק המקצוענית שלו. שאנקלי לא הוערך רבות בקרלייל והתפטר בשל אי מחויבות כלכלית מצד ההנהלה – תבנית שחזרה על עצמה במשך 10 השנים הבאות במספר מועדונים שונים בצפון אנגליה.
לאחר ריאיון לא מוצלח בליברפול עבר שאנקלי לאמן את גרימסבי טאון ב-1951, וורקינגטון ב-1953 ולבסוף האדרספילד טאון ב-1956, שם החתים שחקן מוכשר בן 15 בשם דניס לאו. לאחר שלאו עשה את דרכו להרכב הראשון בגיל 16, שאנקלי המליץ להנהלה לשפר את תנאיו של השחקן, אך ההנהלה לא ראתה כל צורך בהעלאת המשכורת לשחקן שכבר נמצא תחת חוזה. ב-1956 רצתה ההנהלה לקבל הצעה של 45,000 ליש"ט תמורת לאו מאברטון. שאנקלי רתח מזעם: "קחו את היומנים שלכם ורשמו זאת לפניכם. באחד מן הימים, דניס לאו יועבד תמורת 100,000 ליש"ט". לאחר 4 שנים בהאדרספילד, החתימה מנצ'סטר סיטי את לאו תמורת 55,000 ליש"ט – סכום שיא חדש בבריטניה.
שאנקלי נראה כמי שנגזר עליו לא להסכים עם ההנהלה בכל מועדון, מכיוון שמעולם לא הרגיש שההנהלה הייתה מסורה לנושאי הקבוצה כפי שהוא עצמו היה. היו אלו מסירותו והתלהבותו של שאנקלי שעניינו את יו"ר ליברפול, ט. ו. ויליאמס, מלכתחילה כששאנקלי התראיין למשרה הפנויה בליברפול ב-1951. בזמנו הורגש שלשאנקלי חסר הניסיון ושאינו היה שם גדול מספיק עבור המועדון, אבל הפעם ידע ויליאמס בוודאות ששאנקלי וליברפול התאימו זה לזה.
ליברפול.
שאנקלי התמנה למאמן ליברפול בדצמבר 1959. הוא זכור על ידי רבים מאוהדי ליברפול כמאמן הטוב ביותר של הקבוצה. רשימת התארים המכובדת שלו אמנם מחווירה לעומת חלק מממשיכיו, אבל הוא נחשב כמי שיצר את המוניטין של המועדון וסלל את הדרך להצלחותיו העתידיות.
ב-1959 ליברפול שיחקו בתחתית הליגה השנייה, עם אצטדיון מתפורר, מתקני אימונים עלובים וצוות שחקנים רחב אך דל באיכותו. האיכות היחידה שנמצאה במועדון הייתה בצוות המנהל עם ג'ו פייגן, ראובן בנט ובוב פייזלי. שאנקלי אמר בתחילה לשלושתם שעבודותיהם מובטחות בעת שהוא במועדון, בהבנה כי הם היו המפתח להצלחה.
מגרש האימונים במלווד היה במצב נוראי, מכוסה בצמחייה רבה ועם ברז מים אחד בלבד. שאנקלי הפך זאת ליתרון, על ידי כך שהורה לשחקנים להגיע לאנפילד במקום, ומשם להסיעם באוטובוס למלווד, מה שחיזק את תחושת האחווה והחברות בקרב השחקנים. במלווד שאנקלי ערך אימוני כושר שכללו הערכת דיאטה ואימוני יכולת שכללו סימון שער בצבע על אחת הקירות וחלוקתו ל-8 משבצות, בהן היו צריכים השחקנים לפגוע בכל פעם. לאימוני משחק ערך שאנקלי משחקי חמש-על-חמש שהיוו דוגמה לחשיבת הכדורגל שלו – מסירה ותנועה, משחק פשוט – אותה אימץ מימיו בגלנבוק. לאחר האימונים, היו השחקנים חוזרים באוטובוס לאנפילד למלתחות ולאחר מכן סעדו יחדיו. כך הבטיח שאנקלי שכל השחקנים "התקררו" אחרי האימון כראוי ומנע מהם להיפצע. כתוצאה מכך, בעונת 1965/1966 זכתה ליברפול באליפות כשהשתמשה ב-14 שחקנים בלבד, מתוכם שניים שיחקו במשחקים ספורים בלבד.
בתחילה באיטיות ולאחר מכן בקצב מתגבר, הפכו שאנקלי והצוות שלו את ליברפול לחלוטין. הקהל באנפילד הרגיש בשינוי, עם היציעים שהתמלאו בכ-40,000 אוהדים מדי משחק והחתמותיהם של השחקנים רון ייטס, יאן סנט ג'ון וגורדון מילן, החזרה לליגה הראשונה הושגה בעונת 1961/1962. הפסקת שליטתה של אברטון בעיר ליברפול הייתה מטרתו הראשונה של שאנקלי לאחר שהמועדון חזר לליגה הראשונה, ובעונת 1963/1964 זכתה ליברפול בתואר האליפות השישי שלה על חשבון האלופה הקודמת, אברטון.