בישראל פועלים המרכזים MEBCS (המרכז ללימודי סרטן השד במזרח התיכון) ו- IBCS (המרכז ללימודי סרטן השד בישראל) הפועלים יחד עם NYBCS (המרכז ללימודי סרטן השד בניו יורק) שבראשו עומדת פרופ' קינג. פרופ' קינג פועלת רבות לקידום שיתופי פעולה מחקריים בין רופאים ישראלים ופלסטינים וקידמה מחקר העוסק בשכיחות סרטן השד בישראל.
אוגוסטינר
מבשלת אַוּגוסטינר () היא מבשלת בירה גרמנית-בווארית.
היסטוריה.
אוגוסטינר ממוקמת במינכן, בירת בוואריה, והיא מבשלת הבירה העתיקה ביותר שמייצרת את המותג שלה ברציפות מאז הקמתה, והמבשלה העצמאית הוותיקה ביותר במינכן. היא הוקמה בתוך המנזר האוגוסטיני (הוקם ב-1294) במינכן, כבר בשנת 1328. במבשלה מיוצר המותג אוגוסטינר ברציפות מאז הקמתה.
בשנת 1803 הלאימה הממשלה את המבשלה, ואחר כך היא עברה לידיים פרטיות. המבשלה מתהדרת בכך שהיא מותג הבירה האחרון בבוואריה שעדיין לא נרכש בידי תאגידים בינלאומיים. שוקדים למתג אותה כבירה ותיקה ומבוססת, על ידי הקפדה על מראה מיושן של הבקבוקים והתוויות.
אוגוסטינר היא אחת משש המבשלות היחידות המורשות להגיש בירה בפסטיבל הבירה המסורתי "אוקטוברפסט".
מייקל סמית'
מייקל סמית' (באנגלית: Michael Smith, 26 באפריל 1932 - 4 באוקטובר 2000) היה ביוכימאי קנדי, אשר נולד בבריטניה. הוא זכה בפרס נובל בכימיה (לצד קארי מוליס) על עבודתו בפיתוח המוטגנזה המכוונת. בנוסף, הוא זכה במדליית פלבל.
חינוך וראשית חיים.
מייקל סמית' נולד ב-1932 בבלקפול, לנקשייר, אנגליה. הוא למד בבית הספר הציבורי St. Nicholas Church of England. באותם זמנים, מעט מאוד ילדים מבתי ספר ציבוריים באנגליה המשיכו בלימודים אקדמיים, אולם הישגיו הציבו אותו בתוך עשרים האחוזים העליונים של התלמידים בבריטניה, אשר היו זכאים לחינוך אקדמי. באמצעות מלגה הוא למד כימיה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם הוא השלים את לימודי הדוקטורט שלו בשנת 1956, עם השלמתו של מחקר שעסק בסטריאוכימיה של דיולות.
הוא היגר לקנדה ב-1956 והפך לאזרח קנדי ב-1963.
באוגוסט 1960 נישא להלן ווד כריסטי באי ונקובר, בריטיש קולומביה, קנדה. לזוג נולדו שלושה ילדים. הוא ואשתו נפרדו בשנת 1983.
סמית' התגורר בוונקובר ביחד עם אליזבת' ריינס עד יום מותו.
קריירה.
מחקרו על מוטגנזה מכוונת.
לקראת סוף שנות השבעים, מייקל התרכז באופן בלעדי בפרויקטים בביולוגיה מולקולרית, ובדק כיצד הגנים בתוך מולקולת הדנ"א מתנהגים כקולטים וכמשדרים של מידע ביולוגי. ב-1978, ביחד עם פרד סנגר ועם קלייד א. האטציסון השלישי, הציג את הטכניקה חדשה הידועה כמוטגנזה מכוונת ("oligonucleotide-directed site-directed mutagenesis"). הטכניקה אפשרה זיהוי מהיר ושינוי מכוון של גנים, ובאמצעות כך שינוי של תכונות האורגניזם. היא אפשרה השוואה בין מולקולות פרוטאין שונות, והבחנה בהשפעה של גן מוטנט יחיד. בעקבות כך, נוצרו אסטרטגיות חדשות לזיהוי מחלות גנטיות ולטיפול בהן, וכן ליצירת צורות חיים מלאכותיות. מאמרם אשר תיאר את המוטגנזה המכוונת פורסם תחת הכותרת "Mutagenesis at a Specific Position in a DNA Sequence" ב- בשנת 1978.
מיזמים מסחריים.
בשנת 1981 סמית' נכנס אל עולם העסקים כיזם בתחום התרופות. יחד עם פרופסור ארל ו. דייבי ובנג'מין ד. הול מאוניברסיטת וושינגטון, הוא הקים את חברת ZymoGenetics היושבת בסיאטל שבוושינגטון, ארצות הברית. החברה נקנתה על ידי בריסטול מאיירס סקוויב.
פרסים ושימוש בכספי הזכייה.
מייקל סמית' היה ידוע בנדיבותו, ותרם חלק מהפרס הכספי של פרס נובל שלו לחוקרים העובדים על הגנטיקה של הסכיזופרניה, לעולם המדע בוונקובר, ול-.
בשנת 1999 הוא קיבל את פרס הבנק המלכותי הבריטי, ותרם את הכסף ל.
בשנת 1986 נבחר כחבר בחברה המלכותית של לונדון.
בשנת 2001 נוסדה על שמו קרן למחקר מדעי.
ורנר ארבר
ורנר ארבר (באנגלית: Werner Arber; ) הוא מיקרוביולוג וגנטיקאי שווייצרי. בשנת 1978 זכה יחד עם המילטון סמית' ודניאל נתנס פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילויים של אנזימי הגבלה. תגלית זו הובילה לחקר DNA רקומביננטי.
קורות חיים.
ורנר ארבר נולד בגרנינכן, בקנטון ארגאו, שווייץ, שם למד בבית ספר ציבורי עד גיל 16. בין השנים 1949–1953, למד פיזיקה וכימיה במכון הטכנולוגי של ציריך. בתום הלימודים, עבד כאסיסטנט במעבדה בה היה שימוש במיקרוסקופ אלקטרונים באוניברסיטת ז'נבה, ובזמנו הפנוי חקר בקטריופאג'ים וכתב את עבודת הדוקטורט שלו בנושא מוטציות למבדה פרופאג' פגומות. בשנת 1956, למד ארבר על ניסויים בבקטריופאג' למבדה (Lambda). בעקבות זאת, חשבו ארבר וקבוצת החוקרים איתה עבד, שזנים אלה צריכים להיות כלולים באוסף של מוטציות פרופאג' תחת מחקר במעבדה שלהם. מאוחר יותר, מחקר זה התברר להיות פורה הרבה יותר מן הצפוי.
בשנת 1958 לאחר שקיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת ז'נבה, החל לעבוד באוניברסיטת דרום קליפורניה בתחום הגנטיקה בחיידקים. באותה שנה קיבל את ההצעה לחזור לז'נבה, אבל ארבר הסכים להצעה רק אחרי שבילה כמה שבועות פוריים בכל אחת מהמעבדות הבאות: גונתר סטנט -  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, יהושוע לדרברג ואסתר לדרברג - אוניברסיטת סטנפורד וסלבדור לוריא – המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 1971 עבר ארבר לאוניברסיטת בזל, שם היה אחד מהראשונים שעבדו ב"ביוצנטרום" (מחלקה באוניברסיטת בזל המתמחית במחקר מולקולרי
וביו-רפואי בסיסי והוראותו).
בשנת 1965 מונה לפרופסור מן המניין בגנטיקה מולקולרית באוניברסיטת ז'נבה. הוא שימש פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי במשך שנה.
בהמשך התקבל ורנר ארבר לחבר של עולם הידע המדעי (World Knowledge Dialogue) ושל האקדמיה האפיפיורית למדעים. כמו כן, נבחר לחבר באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים בשנת 1984. האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר מינה אותו לנשיא של האקדמיה למדעים בינואר 2011.
המחקר עליו זכה בפרס נובל.
בשנת 1968, הצליח ורנר ארבר לבודד מחיידקים אנזימים מסוימים שתפקידם להגן על החיידק מפני פלישת דנ"א זר. אנזימים אלה נקראים אנזימי הגבלה, והם חותכים את הדנ"א הזר מבלי לפגוע בדנ"א של החיידק עצמו. גילוי זה נעשה תוך מחקר על יחסי גומלין בין חיידקים לבקטריופאג'ים. בקטריופאג' הוא נגיף התוקף חיידק, מתרבה בתוכו ואז פורץ החוצה תוך כדי הרס תא המאכסן. המחקר תרם מאוד לחקר הגנטיקה, מפני שבעזרת האנזימים ניתן לחתוך דנ"א בצורה מאוד מדויקת ומבוקרת, ובכך לחקור את הגנים יותר לעומק. על מחקר זה זכה בשנת 1978 בפרס נובל יחד עם המילטון סמית' ודניאל נתנס על גילוי אנזימי הגבלה ויישומם לבעיות של גנטיקה מולקולרית.
קארל וימן
קארל אדווין וימן (באנגלית: Carl Edwin Wieman; נולד ב-26 במרץ 1951) הוא פיזיקאי אמריקאי, שיחד עם וולפגנג קטרלה ואריק קורנל, זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2001 על יצירת עיבוי בוז-איינשטיין בפעם הראשונה.
חייו האישיים.
וימן נולד לאורר ואליסון בקורווליס שבאורגון, ארצות הברית. לוימן ארבעה אחים ואחיות. אביו עבד במנסרה ואימו הייתה עובדת סוציאלית. בכיתה ז' למד בבית הספר בעיירה פלימות'. לפי וימן למורה שלו למדעים רון טוביאס, הייתה השפעה גדולה עליו והוא עדיין זוכר את השיעורים וההסברים שלו מבית הספר על מבנה האטומים והטבלה המחזורית. בהמשך נרשם לבית הספר התיכון שבקורווליס והשתתף בתחרויות שחמט ושיחק בנבחרת הטניס. אחד המורים שלו מהתיכון אמר עליו "ילד רציני שלעולם לא קיבל שום דבר רע". בשנת 1984 נישא וימן לשרה גילברט (Sarah Gilbert). הוא הכיר אותה כאשר עבדה על הדוקטורט שלה. הם רצו להתחתן זמן קצר לאחר שהכירו אך לבסוף התחתנו רק אחרי ששרה סיימה את הדוקטורט שלה.
הקריירה האקדמית והמדעית.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ב-1969, סיים תואר ראשון באוניברסיטת MIT בשנת 1973 ותואר שלישי באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1977. תחילתה של הקריירה המדעית שלו הייתה בתור מתמחה אצל חוקר באוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן וימן מונה לעוזר של פרופסור לפיזיקה. בשנת 1984 וימן עבר לאוניברסיטת קולורדו ולאחר שלימד שלוש שנים באוניברסיטה מונה לפרופסור. וימן ואריק קורנל (מהמכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה) החלו במחקר בשנת 1990 שהוביל לכך שבשנת 2001 יזכו בפרס נובל לפיזיקה ביחד עם וולפנג קטרלה (מ-MIT). הם זכו בפרס על יצירת עיבוי בוז-איינשטיין לראשונה. עיבוי בוז איינשטיין היא תופעה שמתרחשת בבוזונים, בטמפרטורות של כמה עשרות ננו-קלווין מעל האפס המוחלט (-273.15 מעלות צלזיוס) שבה חלקיקים רבים נדחסים לרמת האנרגיה הנמוכה ביותר של מערכת קוונטית ובעצם משנים מצב צבירה לגז בוזונים מנוון. התופעה נחזתה על ידי אלברט איינשטיין וסאטינדרה נאת בוז בשנת 1924. אבל יצירת העיבוי נעשתה לראשונה על ידי הזוכים בפרס רק בשנת 1995. משנת 1985 עד 2007 היה וימן עמית במכון JILA (Joint Institute for Laboratory Astrophysics), ובין השנים 1993 ל-1995 שימש כיושב ראש המכון. וימן הקים את CWSEI (The Carl Wieman Science Education Initiative) בשנת 2006. שנה לאחר מכן עזב וימן את אוניברסיטת קולורדו ועבר לאוניברסיטת קולומביה הבריטית שם היה פרופסור לפיזיקה ודירקטור ב-CWSEI. בין השנים 2010 ו-2012 וימן היה דירקטור חבר במשרד המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן. בשנת 2013 וימן עבר למחלקת הפיזיקה ולבית הספר הגבוה לחינוך של אוניברסיטת סטנפורד.
דיקינסון וו. ריצ'רדס