הפילוסוף של המדע תומאס קון אמר כי בניגוד למדעים המדויקים, שבהם יש רק דרך אחת לתאר אירוע, מדעי החברה מאופיינים בכמה רבדים מקבילים לתיאור האירועים. לטענתו, שחורים, נשים ומעמד הפועלים לא יוצגו מספיק בהיסטוריה האמריקאית, מכיוון שהאליטה השלטונית בארצות הברית הייתה מורכבת בעיקר מגברים לבנים, והם היו בעלי האמצעים ללמוד בקולג' ולהפוך להיסטוריונים מקצועיים. לכן, ההיסטוריה כפי שנכתבה על ידם משקפת את מעמדם. כמו כן מצטט קון את דברי ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז משנת 1935: "מדהים אותי שהמחקר ההיסטורי נשען על הרעיון שאת הרשע האנושי חייבים לשכוח ולעוות, ולצמצם את נוכחותו. הקושי בגישה זו הוא שההיסטוריה מאבדת מערכה ומאמינותה. היא מתארת אנשים מושלמים ואומות אציליות, אבל היא לא אומרת את האמת."
רוויזיוניזם היסטורי ושכתוב ההיסטוריה.
היסטוריונים רבים, בהם דבורה ליפשטדט, מבחינים בין רוויזיוניזם היסטורי לבין שכתוב ההיסטוריה למטרות פוליטיות או אידאולוגיות. לדוגמה, מכחישי שואה לרוב מציגים את מאמריהם כרוויזיוניזם היסטורי.
על פי רוב, משכתבי ההיסטוריה לא מציעים פרשנות חדשה של אירועים היסטוריים לאור ראיות חדשות, אלא מכחישים שהאירוע התרחש כלל.
מקורות לרוויזיוניזם היסטורי.
חלק מן המקורות המשתמשים היסטוריונים למטרות עדכון כוללים:
דוגמאות לרוויזיוניזם היסטורי.
ימי הביניים.
תקופת ימי הביניים נקראה בעבר "Dark Ages" ("התקופה החשוכה") מכיוון שסברו שלא חלה בה התקדמות בתחומי המדע והתרבות. לאחר מכן התגלו כתבים רבים המפריכים סברה זו, וההיסטוריונים חדלו להשתמש בשם זה, ועברו לכינוי הנוכחי "ימי הביניים".
קרב אז'נקור.
במשך מאות שנים, היסטוריונים ראו את קרב אז'נקור כקרב של מעטים מול רבים, שבו הצבא האנגלי הביס צבא צרפתי שהיה גדול פי 4 ממנו. תיאור זה הפך לפופולרי במיוחד על ידי ויליאם שייקספיר, במחזהו "הנרי החמישי". עם זאת, מחקרים חדשים מראים שהצבא הצרפתי היה רק במקצת גדול יותר מהצבא האנגלי, ונראה שהמספרים "נופחו" על ידי האנגלים ממניעים של פטריוטיזם.
הברונים השודדים.
הברונים השודדים הוא כינוי שהעניק מארק טוויין במאה ה-19 לקבוצה בולטת של יזמים, תעשיינים ואנשי עסקים ששגשגו בארצות הברית בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית (1865-1860). ההשקפה הרווחת הייתה שהם אנשים גסי רוח, אך תכונה זו בטלה בשישים לאור תרומתם לתעשייה האמריקאית, לתעשיות הצבאיות וליזמות העסקית.
אולם ב-1930 התפתח יחס שלילי כלפיהם לאחר שנחשף כי הם ניצלו את קשריהם הפוליטיים כדי לחוקק חוקי איסור תחרות, ניצלו באופן מוגזם סובסידיות ממשלתיות, וקיבלו קרקעות בחינם. כיום מוצגים "הברונים השודדים" בעיקר באור שלילי.
מילט (פירושונים)
רוברט בן-שושן
העשרה שהובטח להם גן עדן
העשרה שהובטח להם גן עדן (בערבית: العشرة المبشرون بالجنة, תעתיק מדויק: אלעשרה אלמבשרון באלג'נה) הוא מונח שמשתמשים בו הסונים כדי לכנות עשרה מבני לווייתו של הנביא מוחמד, אשר על פי כמה אוספי חדית', מוחמד הבטיח להם שייכנסו לגן העדן. ככלל, השיעים אינם מקבלים חדית' זה.
ברשימת העשרה נמצאים ארבעת הראשידון: אבו בכר, עומר בן אל-ח'טאב, עות'מאן בן עפאן, עלי בן אבי טאלב; ונוספו עליהם: אל-זובייר בן אל-עוואם, טלחה בן עובייד אללה, עבד אל-רחמן בן עוף, סעד בן אבי וקאץ, אבו עוביידה בן אל-ג'ראח, וסעיד בן זיד.
MZ-15F הוא רובה חצי-אוטומטי בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו באפיון צבאי (MIL-SPEC) שפותח ומיוצר על ידי חברת "אמתן כרמיאל" הישראלית. הרובה נחשף לראשונה בתערוכת IWA 2015 בעיר נירנברג בגרמניה.
גוף הרובה עשוי מחישול אלומיניום. בנוסף, קיימת גרסה שעוצבה על ידי מהנדסי החברה העשויה מפלטות אלומיניום תעופתי המקנה למשתמש נוחות ירי, הנדסת אנוש איכותית ועיצוב חדשני. לרובה שתי גרסאות: גרסה חצי אוטומטית MZ-15, רובה תואם AR-15 חצי אוטומטי. וגרסה אוטומטית (MZ-4) הרובה תואם M-4 ו-M-16. הרובה מסופק במספר צבעים: שחור, חום מדברי, ירוק ג'ונגל ומדברי. הוא מאובזר בכוונות ברזל מתקפלות לגיבוי ובמת פס מסילה מאלומיניום.
לדברי החברה, "אמתן כרמיאל" ייחודית בכך שהיא מייצרת בעצמה את כל חלקי המתכת של הרובה, עובדה המאפשרת לה שליטה מלאה על איכות ואמינות המוצרים ולתת מענה ופתרונות ייחודיים לדרישות המשתנות של הלקוחות. ולדבריה היא בין החברות הבודדות בעולם המייצרות בעצמן את כל חלקי הרובה.
חואן השני, מלך אראגון
חואן השני, מלך אראגון (בספרדית: Juan II de Aragón; 29 ביוני 1398 - 20 בינואר 1479) המכונה "הגדול" (El Grande), היה מלך אראגון בין השנים 1458–1479.
ביוגרפיה.
חואן השני נולד במדינה דל קמפו ב-29 ביוני 1398, והיה בנם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה, בתם של סנצ'ו אלפונסו, הרוזן הראשון מאלבורקרקה וביאטריש, רוזנת אלבורקרקה.
ב-10 ביוני 1420 התחתן חואן עם בלאנקה הראשונה, מלכת נווארה, בתם של שארל השלישי, מלך נווארה ולאונור מקסטיליה, מלכת נווארה, וב-8 בספטמבר 1425 הוכתרו חואן ובלאנקה למלכי נווארה. בשנת 1441 מתה בלאנקה, אשתו של חואן, ובשנת 1442 הוכתר אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון למלך נאפולי וסיציליה ועבר לגור באיטליה, וחואן משל בשמו באראגון. מכיוון שחואן מלך באראגון בשמו של אחיו, הוא השאיר את בנו, דון קרלוס, בוויאנה שבנווארה, רק עם הדרגה של מושל, בעוד שאשתו בלאנקה תכננה שקרלוס, נסיך ויאנה, יהיה מלך.
באפריל 1444 התחתן חואן עם חואנה אנריקס, בתם של פאדריקה אנריקס, רוזן מנדוסה ומריאנה פרנאנדס דה קורדובה אי איאלה. בשנת 1450 חזר חואן השני עצמו לשלוט ישירות על נווארה, בעידודה של אשתו השאפתנית חואנה אנריקס, שביקשה להבטיח את הירושה לבנה פרננדו (אשר לעתיד יקרא פרננדו "הקתולי"). כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים אשר בה הצד החזק של האגראמונטים תמך במלך ובמלכה; והצד של הבומונטים - הקרוי של מנהיגם חואן דה בומונט - תמך במועמדותו של דון קרלוס. תושבי ההרים תמכו בנסיך ויאנה, ואילו תושבי המישורים תמכו במלך. הנסיך דון קרלוס האומלל הובס על ידי אביו באייבר בשנת 1451, ונאסר לשנתיים, שבמהלכן כתב את ספרו המפורסם "קורות נווארה" אשר מהווה מקור עיקרי לידע על התקופה. לאחר שחרורו, הוא ביקש לשווא את עזרתו של שארל השביעי, מלך צרפת וכן את עזרת דודו אלפונסו החמישי, מלך אראגון (אשר גר אז בנאפולי).
ב-27 ביוני 1458 מת אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון, וחואן עלה במקומו לשלטון, מלבד בממלכת נאפולי שם עלה בנו של אלפונסו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי לשלטון. בשנת 1460 נאסר שוב בנו קרלוס בהתעקשותה של אשתו חואנה, אך לשמע הדבר התמרדו הקטלונים והוא שוחרר והושם כמושל קטלוניה. קרלוס מת בשנת 1461 ללא בנים יורשים שיוכלו לכבוש חזרה את ממלכת נווארה; לפני מותו מינה את אחותו בלאנקה כיורשת, אך היא נאסרה עם מותו ומתה בשנת 1464.
זכותה של בלאנקה לכס הנווארי נורשה על ידי אחותה, לאונור, מלכת נווארה, רוזנת פואה ובארן, אשר הייתה בעלת ברית של אביה, והיא זאת שירשה לבסוף את חואן לאחר מותו.
בשנת 1462 פרצה מלחמת האזרחים הקטלונית, ובתמורה לעזרתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, מסר לו חואן את רוזנות רוסיון. בשנת 1472 לקה חואן בקטרקט, אך נרפא על ידי רופאו היהודי אביתר קרשקש.
ב-20 בינואר 1479 מת חואן השני, ובנו פרננדו השני, מלך אראגון שהיה נשוי לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובכך החל את איחוד ספרד.
משפחתו.
מנישואיו של חואן לבלאנקה הראשונה, מלכת נווארה, היו לו 4 ילדים:
מנישואיו של חואן לחואנה אנריקס, היו לו 2 ילדים:
בנוסף היו לחואן ילדים לא חוקיים.
דה קונדישנינג
דה קונדישנינג (באנגלית: Deconditioning) הוא מושג לועזי שמשמעו הסתגלות של אורגניזם לסביבה תובענית פחות. ברפואה המושג מתייחס לפגיעה בתפקוד הגופני המתרחשת עקב שינוי התנאים של האדם. דה קונדישנינג עשוי לקרות בגופם של אסטרונאוטים כתוצאה מהשינויים שבין האטמוספירה של כדור הארץ ובין התנאים במעבורת. ברפואה הגיריאטרית דה קונדישנינג מתאר מצב של ירידה בכושר הגופני ולעיתם אף אובדן תפקוד כתוצאה משכיבה ממושכת במיטה או חוסר פעילות במשך זמן ממושך. לעיתים כתוצאה מחוסר הפעילות מלבד הירידה בכושר הגופני והיחלשות השרירים, גם הגידים עצמם עלולים להתקצר.
דה קונדישנינג הוא הפיך - ניתן לטפל ולהחזיר את הגוף למצבו התקין בעזרת טיפולי פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק.
יעקב יצחק זלינגר
הרב יעקב יצחק זלינגר (ה'תש"ו,1946 - י"ז באב תשע"ו,21 באוגוסט 2016) היה ראש ישיבת תורת אמת - קמניץ בברוקלין, ניו יורק.
ביוגרפיה.
בישיבת תורת אמת - קמניץ.
נולד בשכונת בורו פארק בברוקלין, לרב אשר זעמיל ומאשה זלינגר. למד בתלמוד תורה שעל ידי ישיבת תורת אמת בבורו פארק ובישיבת קמניץ בוודרידג' שבהרי ניו יורק, בראשה עמד הרב לוי קרופני אליו היה מקורב. בבחרותו התייתם מאמו ומנהל הישיבה, הרב שמעון סגל, קירב אותו ודאג לצרכיו. נשא לאשה את ביתו של הרב מרדכי סוויצקי, רב בבוסטון ולאחר נישואיו התגורר בוודרידג' והמשיך ללמוד בכולל אברכים שבישיבה. לאחר שישיבת קמניץ עברה לעיר ניו יורק הוא עבר להתגורר בסמיכות לישיבה.
לאחר פטירת הרב קרופני התאחדה ישיבת קמניץ עם ישיבת תורת אמת לישיבה שנקראה ישיבת תורת אמת - קמניץ. הרב זלינגר מונה לעמוד בראשה. לאחר שהישיבה עברה לפלטבוש למדו בה גם בעלי בתים מהשכונה.
למרות כהונתו כראש ישיבה היה בקי גם בפסקי הלכה ובצעירותו נבחן אצל הרב משה פיינשטיין על השולחן ערוך.