בשעה שמבצעים לבנים נהנו מהצלחה עם זרם הגוספל הדרומי, התקשו המבצעים השחורים של מוזיקת הגוספל השחורה למצוא קהל רחב למוזיקה שלהם. מבצעים שחורים רבים מצאו כי קל יותר לפרוץ לתודעת הקהל עם סוגות מוזיקה חילוניות כגון בוגי-ווגי, ג'אז ובלוז מאשר עם מוזיקת הגוספל הדתית. עד שנות ה-50 של המאה העשרים היו מבצעים שחורים ספורים בלבד שהצליחו להביא את הגוספל השחור לתפוצה רחבה בארצות הברית. חלק מהמבצעים המוקדמים של הרוקנ'רול, כמו ליטל ריצ'רד וריי צ'ארלס, הצליחו לשלב מרכיבים של מוזיקת הנשמה מהגוספל אל תוך הרוקנ'רול אך יצירתם נשארה בתחום המוזיקה החילונית. ב-1951 ביצע זמר הקאנטרי רד פולי (Red Foley) את הספיריטואל "Peace in the Valley". ביצוע זה היה סינגל הגוספל הראשון שמכר יותר ממיליון עותקים והוכיח כי מוזיקת הגוספל יכולה להיות משווקת בהצלחה לקהל הרחב.
מוזיקת הגוספל זכתה לקידום משמעותי בתחום חשיפתה לציבור הרחב בזכותו של אלביס פרסלי. פרסלי גדל במיסיסיפי בשנות ה-30 וה-40 תוך האזנה לגוספל שחור. בטרם זכה להצלחה במוזיקה החילונית הוא אף נכשל במבחנים להצטרפות לרביעייה קולית של גוספל דרומי. הביצוע של פרסלי ל-"Peace in the Valley" (כשיר הנושא מתוך אלבום באותו שם) ב-1957 היה הצלחה גדולה ונתן דחיפה נוספת לגוספל. הקלטות נוספות של שירי גוספל באותן שנים של ריי צ'ארלס, ארית'ה פרנקלין, אלביס פרסלי ואחרים סייעו למוזיקת הגוספל לבסס את מעמדה כבת-קימא בתחום המוזיקה המסחרית.
עד שנות ה-70 של המאה העשרים התפתח הגוספל הדרומי והפך למוזיקה בעלת מאפיינים וצליל מודרניים יותר. עם עלייתן של כנסיות אלטרנטיביות ושל מרכזי תפילה שהיו מכוונים למשוך את הדור הצעיר התפתח סוג של מוזיקה דתית מודרנית הנקרא "Contemporary Christian Music" והפך לפופולרי. מוזיקה זאת היא בעצם מוזיקת פופ רגילה בעלת מילים ותכנים דתיים. במשך אותן שנים, חלק ממוזיקאי הגוספל השחורים עיצבו סגנון מוזיקלי עירוני ומחוספס יותר בעל השפעה חזקה של רית'ם אנד בלוז. תת-סוגה זו נקראת בימינו גוספל עירוני עכשווי (contemporary urban gospel).
גוספל עדיין פופולרי בקרב קהלים המבקשים מוזיקה בעלת מאפיינים רוחניים ודתיים. חלק מהאמנים המבצעים גוספל נהנים מהצלחה נרחבת בקרב קהלי מוזיקת הפופ, רית'ם אנד בלוז וקאנטרי ובמקביל, אמנים המבצעים מוזיקה חילונית משלבים לעיתים בפרויקטים שלהם מוזיקת גוספל. עם זאת, למרות ההתקרבות בין שני סגנונות הבסיס של מוזיקת הגוספל ב-50 השנים האחרונות, ההפרדה, הקיימת בפועל, בין לבנים ובין אפרו-אמריקאים בארצות הברית, במיוחד בכנסיות ששומרות בדרך כלל על הומוגניות גזעית, משמרת עדיין את שני סגנונות הגוספל הבסיסיים.
תפוצה בינלאומית.
אף על פי שמוזיקת הגוספל היא אמריקאית במקורה וגם בימינו הזירה אמריקאית היא השלטת בתחום זה, התפשטה מוזיקת הגוספל גם במקומות אחרים בעולם. באוסטרליה קיימות מקהלות כגון "The Elementals" ו-"Jonah &amp; The Whalers" ופסטיבלים כמו "פסטיבל מוזיקת הגוספל האוסטרלי" ובנורווגיה זוכה "מקהלת הגוספל של אנסגאר" לפופולריות. הגוספל זוכה לפופולריות גם במחוז קוויבק שבקנדה, בו מצליחות המקהלות "Montreal Jubilation Gospel Choir" ו-"Québec Celebration Gospel Choir".
רשימת מוזיקאים ומבצעים בולטים של מוזיקת גוספל.
הרשימה כוללת מוזיקאים ומבצעים בולטים של מוזיקה דתית נוצרית המוגדרת כגוספל
ארצ'יבלד ג'וזף קרונין
א. ג'. קרונין הוא שם עט של הסופר הסקוטי ארצ'יבלד ג'וזף קרונין (באנגלית: Archibald Joseph Cronin; 19 ביולי 1896 - 6 בינואר 1981). הוא נודע בעיקר כמחבר "המצודה", שעובד לסרט זוכה פרס אוסקר. "ד"ר פינליי", סדרת דרמה רבת-פרקים ששודרה ב-BBC, עובדה מסיפורים, שהתבססו על דמויות בספרו בעל היסודות האוטוביוגרפיים, "עולמו של רופא".
ביוגרפיה.
קרונין נולד בקארדרוס, דונבארטונשייר (כיום בארגייל וביוט), סקוטלנד, בנם היחיד של אב קתולי ואם פרוטסטנטית. הוא הרבה לכתוב על צעירים מרקע מעורב דומה. קרונין היה סטודנט בוגר מכפי גילו באקדמיית דומבארטון וזכה בתחרויות כתיבה רבות. הודות לכישוריו יוצאי הדופן, זכה במלגה ללימודי רפואה באוניברסיטת גלאזגו. שם פגש את אשתו לעתיד, אגנס מרי גיבסון, גם היא סטודנטית לרפואה. בשנת 1919 סיים את לימודי הרפואה בהצטיינות והמשיך בהשתלמות לקבלת תארים מתקדמים נוספים.
קרונין שירת כרופא בצי המלכותי, בדומה לרופא גיבור הרומן שלו, "דרכו של שאנון". אחרי שחרורו מן הצבא הקים מרפאה באזור מכרות בדרום ויילס והתמנה למפקח הרפואי של המכרות. מהתנסויותיו בחקר השפעותיה המזיקות של תעשיית הכרייה על בריאות העובדים הפיק חומר לספרים שכתב בהמשך, "המצודה" ו"כוכבים מציצים מרום". בשנים הבאות עבר ללונדון ונחל הצלחה רבה בעבודתו כרופא ברחוב הארלי. בחופשה ברמות סקוטלנד כתב קרונין את הרומן הראשון שלו, "טירת הכובען", שזכה להצלחה מסחררת.
בסוף שנות ה-30' של המאה העשרים עקר קרונין את מושבו לארצות הברית יחד עם אשתו ושלושת בניהם, ושם התיישב בניו כנען, קונטיקט. מאוחר יותר חזר לאירופה ובמשך עשרים חמש שנות חייו האחרונות חי בשווייץ והמשיך לכתוב עד שנות השמונים לחייו, רומנים שאת הרקע להם ביסס, בחלקם, בביתו החדש, כגון "עץ הבגידה". הוא מת במונטרה, שווייץ.
רבים מספריו של קרונין היו רבי-מכר, שתורגמו לשפות רבות. עיקר כוחו היה בסיפור העלילה, בכושר ההסתכלות והאבחנה החריף שלו ובתיאוריו הגרפיים. כמה מן הרומנים והסיפורים שכתב מסתמכים על הקריירה הרפואית שלו, במזיגה דרמטית של ריאליזם, עניינים שבינו לבינה וביקורת חברתית. יש הסבורים שספרו "המצודה", שחשף את העוול, הניצול וחוסר-היעילות של הרפואה בזמנו, תרם להקמתו של שירות הבריאות הלאומי בבריטניה.
רשימת ספרים שתורגמו לעברית.
זו רשימה חלקית. רבים מן הספרים הבאים עובדו לסרטים באותו שם.
מידי-כלוריאנים
מייקל מורפורגו
מייקל מורפורגו (באנגלית: Michael Morpurgo; נולד ב-1943) הוא סופר ילדים אנגלי.
חייו.
מורפורגו נולד בשנת 1943 בסנט אלבנס במחוז הרטפורדשייר בדרום מזרח אנגליה. הוא למד בפנימיות בלונדון, סאסקס וקנטרברי. כנער אהב לעסוק בקריקט ורוגבי וחיבב את לימודי הגאוגרפיה. בשנים שאחרי כן למד באוניברסיטת לונדון. בבגרותו עבד כמורה בבית ספר יסודי במשך 10 שנים. מורפורגו הוא אחד מסופרי הילדים הידועים בימינו, כתב למעלה מ-90 ספרים, בנוסף למספר מחזות, שתורגמו ללמעלה מ-20 שפות. שניים גם הועלו לאקרנים. מורפורגו ורעייתו מנהלים את "Farms for Children" (חוות לילדים), ארגון חברתי המביא ילדי עיר לחוויה של שבוע באזור כפרי חקלאי. על פרויקט זה קיבל חברות במסדר האימפריה הבריטית. על ספריו זכה במספר פרסים בינלאומיים.
על עצמו אמר: "אני כותב סיפורים, לא ספרים, ואת הסיפורים אני כותב עבור עצמי - עבור הן הילד והן המבוגר שבי".
ספרו מ-1990 "מחכים לאניה" עובד לסרט קולנוע באותו שם בשנת 2020, בהשתתפותם של נואה שנאפ, תומאס קרצ'מן וז'אן רנו ומורפורגו אף עצמו השתתף בסרט בתפקיד של חוואי.
גורדי שחקים בישראל
גורדי שחקים ומגדלים רבי קומות נמצאים כמעט בכל עיר מרכזית בישראל, כחלק מהליך העיור, העיבוי והציפוף של מרכזי הערים, המאפיין את כלל הערים בישראל, ובמיוחד ערי גוש דן. לפי הגדרת "המועצה לבניינים גבוהים ובנייה עירונית", "גורד שחקים" הוא בניין רב קומות המתנשא לגובה של לפחות 150 מטרים אך ישנה גם הגדרה מקלה המגדירה כגורד שחקים כל בניין המתנשא לגובה של החל מ-100 מטרים לפחות. נכון ל-2022 היו בישראל 24 גורדי שחקים מעל לגובה של 150 מטר, כולם נמצאו בגוש דן ורק שישה מתוכם הושלמו לפני שנת 2010 למעט עזריאלי העגול ב-1999 כולם הושלמו אחרי שנת 2000.
גורד השחקים הראשון בישראל, לפי הגדרת ה"100 מטר" מגדל שלום, החזיק שנים ארוכות בתואר "גורד השחקים הגבוה בישראל" ובמשך מספר שנים אף בתארים "גורד השחקים הגבוה באסיה" ו"גורד השחקים הגבוה במזרח התיכון". מאז, בתהליך ארוך שנמשך למעלה מ-40 שנה, וביתר שאת משנות ה-90 של המאה ה-20, התרבו רבי הקומות וגורדי השחקים כמעט בכל עיר מרכזית בישראל. התהליך, שהחל בתל אביב רבתי, החסרה שטחים פנויים לבנייה רוויה, המשיך והתרחב לשאר חלקי הארץ.מגדל עזריאלי שרונה הוא גורד השחקים הגבוה בישראל, המתנשא לגובה של 238.5 מטרים. ב-2020 היו למעלה מ-750 רבי קומות בעלי 20 קומות ומעלה. בעת הזו לא היה אף גורד שחקים "סופר-גבוה" (supertall) שהתנשא לגובה של 300 מטרים ומעלה אך היו תוכניות לבנייתם של כמה מגדלים כאלו, כדוגמת מגדל בין ערים, מגדל 120, מגדלי תידהר גבעתיים, תוצרת הארץ 2, מגדל קרן הקריה, ומגדל עזריאלי ספירלה, שבנייתו החלה.
גורד השחקים הגבוה בישראל.
עד 2020 החזיקו בתואר חמישה בניינים בלבד: הראשון הוא מגדל שלום מאיר התל אביבי. גובהו 120 מטר, הוא נבנה בשנת 1965 והחזיק בתואר במשך כ-22 שנה - עד שנת 1987. בשנה זו נבנה מגדל מרגנית, שהיה הגבוה ביותר עד 1999, בשנה זו נחנכו מגדלי עזריאלי והתואר עבר למגדל עזריאלי העגול שגובהו 187 מטר, גם הוא בתל אביב. שנתיים לאחר מכן ירש את התואר מגדל משה אביב הרמת-גני על 235 המטרים שלו, תואר שנשמר עד שנת 2016. בשנת 2016 נטל את התואר מגדל עזריאלי שרונה בתל אביב המתנשא לגובה 238.55 מטרים.
התפתחות גורדי השחקים בישראל.