אריק השישי נשא לאישה ביוני 1296 את אינגבורג, בתו של מגנוס השלישי, מלך שוודיה. הזוג הביא לעולם שמונה בנים שמתו בילדותם. בנוסף היו לאינגבורג שישה הריונות שהסתיימו בהפלה. ב-1318 ילדה אינגבורג בן חי ובריא. המלכה הציגה אותו בפני הציבור כאשר היא אוחזת בו מחוץ לכרכרה בה היא נסעה. ברגע מסוים היא איבדה את אחיזתה בו והוא נפל לארץ, שבר את מפרקתו ומת. עקב יגונה הכבד, נכנסה אינגבורג למנזר. על פי אחת האגדות היא אולצה לעשות זאת על ידי בעלה, שהאשים אותה במות בנם. על פי גרסה אחרת, הסיבה לכניסתה למנזר הייתה הצער שלה על מות שני אחיו, אריק ומגנוס. ב-1319 היא חזתה את מותה הקרב וסיפרה על כך לבעלה ולארכיבישוף וזמן קצר לאחר הלכה לעולמה, זמן קצר לפני בעלה.
אנה ווינטור
ארמון הפאשא
ארמון הפאשא או בית עבדאללה פאשא בעכו הוא בניין שהיה אחד מנכסיה של משפחת בהאא אללה, אשר שימש את המשפחה המתרחבת, וכמקום להקביל בו את פניהם של עולי הרגל הבהאים שהגיעו אל העיר.
הבניין ממוקם בפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה בעכו, רח' ההגנה, עכו.
היסטוריה.
הבית נקרא על שמו של אחד מבעליו הקודמים, עבדאללה פאשא שהיה מושל עכו כוואלי של צידון בשנים 1831-1819. עבדאללה פאשא היה השליט האחרון של ישות עצמאית למחצה שמרכזה בעכו, אשר שטחה כלל את צפון ארץ ישראל וחלקים גדולים מלבנון של ימינו, והיא התקיימה החל מאמצע המאה ה-18 בחסות האימפריה העות'מאנית.
הבית נרכש על ידי עבד אל-בהאא על מנת לשכן בו את המשפחה המתרחבת וכדי לשמש כמקום להקביל בו את פניהם של עולי הרגל שהגיעו אל העיר.
עבד אל-בהאא, בנו הבכור של בהאא אללה, נולד בטהראן ושמו המקורי היה עבאס אפנדי (عباس آفندی). הוא חונך על ידי אביו והושפע ממעמדו של בהאא אללה כמנהיג התנועה הבהאית הצעירה. ב-1853 הצטרף יחד עם משפחתו אל בהאא אללה כשזה נשלח לגלות בבגדאד. הוא המשיך את נדודיו יחד עם אביו כשזה נשלח לאיסטנבול ב-1863, ולאחר מכן לאדירנה ולעכו. בתקופה זו היה עבד אל-בהאא לעוזרו המרכזי של בהאא אללה, ואט אט החל לרכז את מגעי הקהילה הבהאית עם העולם החיצוני. ב-1872 הוא נישא למונירה ח'אנום בבית עבוד שבעכו. לזוג נולדו תשעה ילדים, אך רק ארבע מהבנות נותרו בחיים.
עבד אל-בהאא המשיך והתגורר במקום משך 13 שנים עד שעקר לחיפה, ובבניין זה הוחזקו שרידיו של הבאב בהיחבא, עד שהונחו במאוזוליאום שנבנה עבורו בחיפה ב-1909.
אווה זלר
אווה זלר (בגרמנית: Uwe Seeler; 5 בנובמבר 1936 – 21 ביולי 2022) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. זלר שיחק בקבוצת המבורג ושימש קפטן נבחרת מערב גרמניה במשך שמונה שנים. נחשב לאחד מטובי הכדורגלנים הגרמנים בהיסטוריה. נכלל ברשימת 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם של פלה.
קריירה.
מועדונים.
ב-1954, לאחר מספר שנים במחלקת הנוער של המבורג, ערך זלר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. היה זה במסגרת משחק של הגביע הגרמני, בו ניצחה המבורג 8:2, וזלר התכבד לכבוש ארבעה שערים לזכותה. מאותו משחק, נשאר זלר נאמן להמבורג במשך כל הקריירה שלו, אף על פי שקיבל הצעות רבות ממועדנים איטלקים וספרדים. במקביל, הוא המשיך לעבוד לאורך כל חייו כאיש מכירות בעיר.
בשנותיו הראשונות של זלר בהמבורג, לא הייתה קיימת ליגה גרמנית אחת, אלא מספר ליגות קטנות שחולקו לפי מחוזות המדינה. המבורג, ששיחקה בליגה של מחוז צפון, שלטה בה ללא עוררין וקטפה את רוב האליפויות האזוריות. זלר ידע לנצל זאת היטב, והוביל את המבורג ל-100 שערי ליגה כמעט בכל עונה. הוא עצמו כבש 267 שערים ב-237 משחקי ליגה בלבד, וב-1960 זכה עם הקבוצה באליפות המדינה לאחר ניצחון 3:2 על פ.צ. קלן. באותה שנה ובעקבות הישגיו, זכה זלר בפעם הראשונה בפרס כדורגלן השנה בגרמניה. בנוסף, הוא סיים במקום השלישי בהצבעה על פרס כדור הזהב.
שנה לאחר האליפות, הוביל זלר, יחד עם אחיו דיטר, את המבורג לחצי גמר גביע אירופה, שם הודחה על ידי ברצלונה. ב-1963, שלושער של זלר בגמר הגביע הגרמני נגד בורוסיה דורטמונד, העניק להמבורג גביע ראשון בתולדותיה. עונה לאחר מכן, הוקמה הבונדסליגה, וזלר סיים כמלך השערים של העונה לאחר שכבש 30 שערים ב-30 משחקים. באותה עונה, הוא אף זכה בפעם השנייה בתואר כדורגלן השנה בגרמניה.
בשנת 1968 הגיע זלר עם המבורג עד לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הפסידה למילאן. הוא סיים כמלך השערים של המפעל באותה שנה, עם 8 כיבושים. לאחר עונה זו, לא הגיע זלר לעוד הישגים משמעותיים עם המבורג, ובסוף עונת 1971/1972 הודיע על פרישתו. 406 השערים שכבש בליגה הגרמנית, מציבים אותו במקום השני בדירוג הכובשים בכל הזמנים, אחרי גרד מילר.
נבחרת מערב גרמניה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מערב גרמניה, ערך זלר ב-16 באוקטובר 1954, בהפסד 1-3 לצרפת. שער הבכורה שלו הגיע כמעט ארבע שנים לאחר מכן, בניצחון 3:1 על ארגנטינה במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 1958. בטורניר זה, כבש זלר עוד שער אחד נגד צפון אירלנד, ומערב גרמניה סיימה במקום הרביעי. למונדיאל 1962 הגיע זלר כאחד מכוכבי הנבחרת הגרמנית, אך הנבחרת הודחה כבר ברבע הגמר על ידי יוגוסלביה. זלר כבש שני שערים במהלך הטורניר - נגד שווייץ ונגד צ'ילה.
במונדיאל 1966 שנערך באנגליה, הגיע זלר לאחד משיאי הקריירה שלו. הוא שימש כקפטן והוביל את הנבחרת הגרמנית עד לגמר הטורניר, שם היא נעצרה על ידי המארחת, באחד ממשחקי הכדורגל השנויים במחלוקת בהיסטוריה של גביע העולם. שנים לאחר מכן, תמונתו המפורסמת של זלר יורד חפוי ראש מהמגרש לאחר ההפסד בגמר, נבחרה לתמונת המאה על ידי המגזין "קיקר". זלר כבש שני שערים במהלך הטורניר (אחד נגד ספרד ואחד נגד אורוגוואי) ואף נבחר להרכב המצטיינים.
הטורניר הבינלאומי האחרון של זלר היה מונדיאל 1970 שנערך במקסיקו. גם בטורניר זה הוא שימש כקפטן הנבחרת, והוביל את הגרמנים עד לחצי הגמר, שם הם נעצרו על ידי איטליה, במשחק שידוע היום כ"משחק המאה". גם בטורניר זה כבש זלר שני שערים, והיה לשחקן הראשון שכובש צמד בארבעה מונדיאלים שונים. בנוסף, הוא היה לכדורגלן הראשון ששיחק 20 משחקים במסגרת גביע העולם, וכיום הוא מדורג במקום השלישי במספר דקות המשחק בטורניר זה (אחרי פאולו מלדיני ולותר מתאוס). זמן קצר לאחר המונדיאל, הודיע זלר על פרישה מהנבחרת הלאומית, כשלזכותו 43 שערים ב-72 הופעות.
לאחר הפרישה.
עם פרישתו ב-1972, העניקה לו התאחדות הכדורגל הגרמנית את תואר "קפטן הכבוד" של הנבחרת הגרמנית. בזמן קבלת התואר, היה זלר לכדורגלן השני בלבד שזוכה לכבוד זה, אחרי פריץ ואלטר ב-1954. בשנת 2003, קיבל זלר את תואר "אזרח של כבוד" של העיר המבורג, והיה לספורטאי הראשון שזוכה בתואר זה. שנה לאחר מכן, נכלל זלר ברשימת 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם של פלה, ובשנת 2005 הוצב פסל ענק של כף רגלו הימנית מחוץ לאצטדיונה של המבורג.
ב-1995, מונה זלר לנשיא קבוצת נעוריו - המבורג, וכיהן בתפקיד כשנתיים וחצי. הוא התפטר עקב שערורייה פיננסית, עליה לקח אחריות. למרות התפטרותו, נמצא כי זלר לא היה מעורב באי-סדרים כלשהם.
נפטר ב-21 ביולי 2022.
אובה זלר
אובה זילר
האנטומיה של גריי (סדרה)
מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו
מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו (בפורטוגזית: Guerra Civil na Guiné-Bissau) פרצה לאחר הפיכה של הרמטכ"ל לשעבר, בריגדיר גנרל אנסומנה מָאנֶה, שהפיל את ממשלתו של הנשיא ז'ואאו ברנארדו ויאיירה על רקע האשמות הדדיות של תמיכה בבדלנים סנגלים. המלחמה החלה ב-7 ביוני 1998 ונמשכה כמעט שנה, עד מאי 1999. המורדים הכריעו את ממשלת ויאיירה, על אף שזו נעזרה בסיוע של כוחות זרים, והשיגו שליטה מוחלטת כמעט על הצבא.
במהלך המלחמה נהרגו מאות או אלפים, ומאות אלפים נעקרו מבתיהם.
חוזה שלום שנחתם בנובמבר 1998 העמיד ממשלת אחדות לאומית וקבע בחירות בשנת 1999, אך התפרצות אלימה במאי 1999 הסתיימה בהדחת ויאיירה ובחתימתו על כניעה ללא תנאי.
מתיחות טרם פרוץ המלחמה.
גינאה ביסאו זכתה בעצמאותה מפורטוגל ב-1974. בינואר 1998 נהרגו עשרה בדלנים פרו-סנגלים מאזור הנהר קָזָמָנְסָה וארבעים נעצרו לאחר מהומות בשתי ערים בגבול הצפוני.
הצבא הציב תגבורות לאורך האזור הסוער על מנת למנוע חדירת בדלנים לשאר המדינה. בסוף ינואר נחשף נשק מוסלק, שמקורו במחנה צבא. בעקבות החשיפה הואשמו קצינים בצבא באספקת נשק לבדלנים של האזור, ובתחילת פברואר 1998 השעה שר ההגנה את הרמטכ"ל מאנה בשל אי מילוי תפקידו.
במרץ 1998, עקב מחאה של מפלגות האופוזיציה על עיכוב בעריכת בחירות, נוסדה ועדת בחירות בלתי תלויה שקבעה בחירות ליולי. באפריל האשים הרמטכ"ל המושעה מאנה בפומבי את שר ההגנה וקבוצת קצינים בהברחת נשק לבדלנים של אזור הנהר קזאמאנסה. במאי נערכו בחירות פנים מפלגתיות של מפלגת השלטון, והנשיא ויאיירה זכה שוב בראשות המפלגה.
ניסיון ההפיכה ופרוץ מלחמת האזרחים.
ויאיירה הדיח את מאנה ומינה במקומו את הגנרל הומברטו גומז ב-6 ביוני. למחרת תפסו כוחות מורדים בפיקוד מאנה בסיס צבא, את נמל התעופה הבינלאומי ועמדות אסטרטגיות בעיר ביסאו. מאנה תבע את הדחת ויאיירה וממשלתו ועריכת בחירות ביולי. כוחות הממשלה, בסיוע 1,300 חיילים מסנגל ו-400 מגינאה, לא הצליחו לכבוש את עמדות המורדים על אף לוחמה כבדה.
בימים הבאים נמלטו כ-3,000 אזרחים זרים בספינה לסנגל, וכ-200,000 מתושבי העיר ביסאו נמלטו מפחד המשבר. ארגוני סיוע לא הצליחו להעביר מזון ותרופות לפליטים בשל הלוחמה. הלחימה נמשכה עד יולי, ודווח שחיילים רבים ערקו מצד הממשלה לצד המורדים.
שוך סבב הקרבות ומשא ומתן בין הצדדים בחסות מדינות שכנות.