בשנת 1999 נבחר להדליק את אחת המשואות ביום העצמאות בהר הרצל.
קרמניצר הוא יו"ר הסניף הישראלי של האגודה למשפט פלילי. הוא גם יועץ לרפורמות משפטיות בישראל ובמדינות אחרות. בשנת 2000 מונה לנשיא מועצת העיתונות, וכיהן בתפקיד זה כשלוש שנים.
בשנת 2003 זכה בפרס צלטנר לחקר המשפט, המוענק מדי שנה על ידי תנועת רוטרי והפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2008 עמד בראש הוועדה המסדרת של "התנועה החדשה" שחברה לריצה משותפת עם מרצ בבחירות לכנסת ה-18.
בשנת 2009 קיבל את אות המופת מתנועת אומ"ץ "על היותו דמות מופת במאבקו הרצוף לאורך השנים בשחיתות השלטונית ועל תרומתו המבורכת למען חופש העיתונות וחופש הביטוי הבאים לשמור ולפקח על טוהר המידות השלטוני ועל פעילותו במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה".
בשנת 2010 פרש מתפקידי הוראה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. מכהן כחבר המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל וחבר הנהלה הציבורית של בצלם.
בשנת 2017 יצא לאור לכבודו ספר יובל, "ספר מרדכי (מוטה) קרמניצר", בעריכת אריאל בנדור, חאלד גנאים ואילן סבן.
נשוי משנת 2006 לפרופ' רבקה פלדחי. אב לשני בנים מנישואיו הקודמים.
מחקרים וניירות עמדה.
תרומתו של מרדכי קרמניצר למשפט הישראלי התבטאה בהרחבת הפרספקטיבה ההשוואתית, בעיקר בתחום של המשפט הפלילי והחוקתי, אבל גם בתחום של המשפט האזרחי. בנושאים שונים בתחומים אלה עסק קרמניצר במחקר השוואתי בין ההסדרים הקיימים בשיטת המשפט הישראלית להסדרים המקבילים בעולם המשפט האנגלו-אמריקאי (כמו המשפט המקובל (הבריטי), והמשפט האמריקאי) ולהסדרים הקיימים בעולם המשפט הגרמני, מתוך מגמה לבחון מה ניתן ללמוד מהמשפט הגרמני.
חופש הביטוי.
קרמניצר ערך סדרה של מחקרים שבהם נבחנו הגבלות שונות על חופש הביטוי בשיטת המשפט הישראלית, בין השאר בפרספקטיבה השוואתית. מסקנתו, ככלל, הייתה שיש הגבלת יתר לא מוצדקת על חופש הביטוי, והוא הציע הצעות שונות איך לתקן זאת בין על ידי ביטול הסדרים מסוימים ובין על ידי צמצום שלהם.
אקטיביזם שיפוטי בעד ונגד: מקומו של בג"ץ בחברה הישראלית.
בספר זה, אותו כתב קרמניצר יחד עם פרופסור רות גביזון ופרופסור יואב דותן, מבקרת גביזון את המגמות האקטיביסטיות בפסיקת בית המשפט העליון בעשרים השנים האחרונות. קרמניצר בוחן את הביקורת שלה ומגיע למסקנה שמגמות אלה הן מגמות מוצדקות וחיוביות.
הכנת הצעת חוק העונשין.
פרויקט מחקרי זה, שקרמניצר השתתף בו עם פרופסור ש"ז פלר, כלל הכנת הצעת חוק לחלק הכללי של חוק העונשין. כלומר החלק שמתווה את העקרונות הדוקטרינריים והמושגים הכלליים של החוק הפלילי. הצעת החוק הזאת הפכה לחוק, בשינויים מינוריים.
מאמר על דו"ח לנדאו.
קרמניצר פרסם מאמר על דו"ח לנדאו. דו"ח לנדאו הוא דו"ח שבחן את שיטות החקירה של שירות הביטחון הכללי והתיר שימוש בכוח פיזי מתון במקרים מסוימים בחקירות של אנשים החשודים בפעילות טרור. במאמרו, קרמניצר ניתח את הדו"ח הזה וביקר את ההמלצה הזאת. בית המשפט העליון, בפסק דין בו קבע שאסור להשתמש בכוח פיזי בחקירות, הסתמך על המאמר הזה.
השפעות המשפט הגרמני.
במאמרו "התאמת ההליך הפלילי למטרה של גילוי האמת, או האם לא הגיעה העת לסיים את עונת המשחקים" הציע קרמניצר לשנות באופן יסודי את הפרוצדורה הפלילית שלנו ולעבור למודל שדומה יותר, אם כי לא זהה, למודל של ההליך הפלילי הגרמני, שבו השופט ממלא תפקיד הרבה יותר אקטיבי ומרכזי בניהול המשפט, כאשר התפישה היא שמוטלת על השופט החובה לחשוף את האמת הרלוונטית לאותו משפט.
לשון הרע: הדין המצוי והרצוי.
בספר זה, שכתב קרמניצר יחד עם ד"ר חאלד גנאים ובועז שנור, מובא ניתוח מפורט של הדין הישראלי בתחום לשון הרע, בין השאר בפרספקטיבה השוואתית. הספר מסתיים בהצעת חוק שאמורה להחליף את החוק הקיים.
פסילת רשימות לכנסת.
במחקר שערך קרמניצר בנושא של פסילת רשימות לכנסת הגיע למסקנה שאין הצדקה במדינה דמוקרטית לשלול רשימה השוללת את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, אם התוכנית להגשים את השינוי הזה היא של דרכי שלום ושכנוע; זאת להבדיל מאמצעים אלימים.
עברות נגד המשטר.
בספר שכתב קרמניצר ביחד עם גנאים, הם מציעים, על סמך מחקר משווה, לבטל את פרק ההמרדה הקיים בחוק העונשין, שמבוסס על המשפט האנגלי הטרום-דמוקרטי ולהחליף אותו בפרק חדש. זאת לפי הצעה מפורטת שלהם, התואמת יותר, לשיטתם, משטר דמוקרטי במאה ה-21.
מרמה והפרת אמונים: בחינה ביקורתית והמלצות לשיפור החקיקה.
זהו ספר שכתב קרמניצר יחד עם דורון נבות, נאוה בן-אור, עמיר פוקס וגיא ורטהיים. קרמניצר מגיע בספר למסקנה שהעברה הקיימת היום בחוק העונשין הישראלי, של מרמה והפרת אמונים, אינה עומדת באמות המידה המינימליות של עקרון החוקיות. המסקנה בספר היא שהפרשנות שניתנה לעבירה על ידי בית המשפט העליון בפרשת שמעון שבס אינה פותרת את הבעיה באופן המניח את הדעת, ולכן אין מנוס מביטול האיסור הזה והחלפתו במספר איסורים המתייחסים להתנהגויות קונקרטיות המוגדרות בצורה ברורה יותר.
הסתה, לא המרדה.
בנייר עמדה של קרמניצר וגנאים נושא הסתה להמרדה שבו מסקנתם הייתה שהמבחן המקובל בארצות הברית ביחס להסתה מאלימות ושלפיו ניתן לאסור ביטוי רק כאשר הוא יוצר סכנה מיידית לאלימות אינו מוצדק משום שהוא אינו מעניק הגנה מספקת מפני אלימות וכי יש מקום לאסור ביטויים מסוימים שעלולים להביא לאלימות גם אם האלימות אינה צפויה להתרחש מיידית.
אחריות פלילית על תאגיד.
קרמניצר בחן יחד עם גנאים את הנושא של האחריות הפלילית של תאגיד, ובמאמרים שהתפרסמו בעברית ובגרמנית הניחו תשתית רעיונית להצדקת הטלת אחריות פלילית על תאגיד.
סיכולים ממוקדים.
במחקרים בנושא סיכולים ממוקדים שהתפרסמו בעברית, בגרמנית ובאנגלית הביע קרמניצר דעה מסויגת כלפי הסיכול הממוקד והוא הציע לצמצם את השימוש בו למקרים של התגוננות מפני התקפת טרור. כן הוא הציע להתחשב התחשבות רבה בסכנת הפגיעה מחפים מפשע כשיקול להימנעות מסיכול ממוקד. הוא ניתח את פסק הדין של בית המשפט העליון בנושא זה וטען שפסק הדין אינו מצמצם די הצורך את השימוש באמצעי של סיכול ממוקד.
ועדות ציבוריות שעמד בראשן או שהיה חבר בהן.
אלימות שוטרים.
קרמניצר עמד בראש ועדה ממלכתית בנושא של הטיפול הממלכתי באלימות שוטרים, אותה מינה משה שחל, השר לביטחון פנים דאז. המלצות הוועדה מדגישות את החשיבות של אמצעים חינוכיים, מנהליים ופיקודיים בהתמודדות עם התופעה של אלימות של שוטרים. המלצות הוועדה התקבלו.
החינוך לאזרחות.
קרמניצר עמד בראש ועדה ממלכתית בנושא של החינוך לאזרחות, אותה מינה אמנון רובינשטיין, שר החינוך דאז. הוועדה פרסמה דו"ח בשם "להיות אזרחים" וכוללת המלצות לשינוי כולל ביחס של מערכת החינוך לנושא של החינוך לאזרחות. הדו"ח אומץ, אבל רק חלק מההמלצות שלו יושמו עד היום.
עברות של עובדי מדינה.
קרמניצר עמד בראש ועדה ממלכתית לטיפול מערכתי בעברות של עובדי מדינה, שמונתה על ידי שרי המשפטים והאוצר דאז, דוד ליבאי ואברהם בייגה שוחט. המלצות הוועדה התקבלו, אולם הן יושמו רק באופן חלקי.
ענישה וטיפול בעבריינים.
קרמניצר היה חבר הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים בראשות השופטת בדימוס דליה דורנר.
קישורים חיצוניים.
מאמרים מקוונים
14 הנקודות של וילסון
מטרהורן
מַטֵרְהוֹרְן (בגרמנית: Matterhorn, בצרפתית: Mont Cervin, באיטלקית: Monte Cervino), הר הממוקם בגבול שווייץ-איטליה; המטרהורן מהווה חלק מרכס האלפים הפניניים, והוא אחד מן ההרים המוכרים ביותר ברכס זה.
ההר ממוקם על הגבול שבין שווייץ לאיטליה. בצד השווייצרי שוכנת לרגליו עיירת הנופש הידועה צרמט, ובצד האיטלקי - עיירת הנופש בריי-צ'רוויניה. על אף שפסגת ההר מושלגת במשך כל השנה, אין בהר אתרי סקי, בשל היותו תלול ולא נוח לגלישה. פסגת ההר מיתמרת לגובה של 4,478 מטרים וההעפלה הראשונה לפסגתו בוצעה בשנת 1865.
תיאור.
ההר שוכן ברכס הרי האלפים על גבול איטליה - שווייץ, והוא בין ההרים הגבוהים באזור. בניגוד לרכסי הרים אחרים כגון הרי ההימלאיה או החרמון הישראלי, ההר אינו בנוי בצורה מוארכת שמשתרעת על שטח רב, אלא בנוי כפירמידה תלולה, בעלת צלעות חדות, לגובה. להר ארבע צלעות, כשכל צד נמצא לצד אחת מארבע רוחות השמיים: צפון, דרום, מזרח, ומערב. הצד המערבי הוא הגבוה ביותר. בדרך כלל מתרחשות על ההר מפולות שלגים רבות, כתוצאה מהצטברות השלג והקרח על הפסגות העליונות.
הרכס הצפון - מזרחי בהר הוא הדרך האופינית לטיפוס על ההר, משום שהיא תלולה פחות. בקרבת ההר נמצא אגם הקפוא רוב השנה.
למרות מזג האוויר והאקלים הקר בהר, צומחים בחלקיו התחתונים, בשוליו ולמרגלותיו מספר סוגי עצים. בעיקר, עצים מחטניים המסוגלים לצמוח ולחיות באקלים קר. על ההר ובסביבתו נפוצים מספר סוגי בעלי חיים הרגילים לחיות במזג אוויר קר, כגון שועלי שלג וכוס.
בשל היות ההר תלול כל כך, אין הוא מתאים לסקי כמו ההרים הקרובים אליו.
דווקא בשל כך, הוא מושך אליו מטפסי הרים מקצועיים המסוגלים לעמוד באתגר הטיפוס על הר תלול כל כך. מאמצע ההר ועד פסגתו יש שלג תמידי, גם באמצע חודש יוני, שיא הקיץ, בשל האקלים הקר באזור.
היסטוריית העפלות.
מטרהורן היה ההר האחרון מבין הרי האלפים העיקריים שמטפסים הצליחו לכבוש את פסגתו. זאת, לא רק בשל הקושי הטכני שבטיפוס עליו, אלא גם בגלל פחד כתוצאה מתאונות שאירעו למטפסים קודמים, שמתו בשל מפולות שלגים או בשל הצלעות התלולות של ההר.
הניסיונות הרציניים והמקצועיים הראשונים להעפלה להר היו בסביבות שנת 1858, בדרך כלל בתמיכת הממשלה האיטלקית.