תהליך כתיבת השירים התחיל מלחן שכתב סלאש בעזרת שימוש בתוכנות במחשב הנייד שלו שהשמיע להרכב שניגן באלבום סוף שנת 2010 לתחילת שנת 2011 . לאחר מכן, מיילס קנדי כתב מילים ושר אותם על הלחן של שסלאש יצר. האלבום הוקלט באופן של הופעה חייה, כלומר, כל הלהקה ניגנה בו זמנית בזמן הקלטת האלבום. למען הקלטת האלבום נעשה שימוש בגיטרות "גיבסון לס פול סטנדרט", "גיבסון סלאש לס פול אפטייט", "מרטין די-18" ו"מיוסיק מן ברייטון". המגברים שהשתמשו בהם להקלטת האלבום הם "מרשל ג'יי סי אם 800 2203", "מרשל ג'יי אם פי סופר ליד", "מרשל איי אף די 100" ו"סלאש סיגנוטור ווקס נייט טריין אן טי 15 אייץ'". האלבום הופק על ידי חברת התקליטים  "101 דיסטרביושיון" והוקלט באולפן "ברפוט רקורדינג סטודיוס" שנמצא בארצות הברית. אריק ולנטינה הפיק את האלבום. סלאש הגדיר את העבודה עם ולנטינה "כחוויה טובה" (בתרגום חופשי מאנגלית) ושחוויה זו "קיבלה סאונדים מעולים" (בתרגום חופשי מאנגלית), בנוסף, סלאש אמר על ולנטינה ש"אני אוהב לעבוד איתו וכולם אוהבים אותו" (בתרגום חופשי מאנגלית).
יציאה לאור וקבלה.
האלבום יצא ב-22 במאי  2012 עם שלושה עשר שירים. יחד עם הגרסה הרגילה של האלבום, יצאה גרסה מיוחדת שכללה שני שירים נוספים.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעדי המכירות של הבילבורד ב-9 ביוני של אותה שנה ונשאר בבילבורד במשך 11 שבועות. האלבום מכר כ-38,000 עותקים בשבוע הראשון לאחר יציאתו לאור. האלבום יצא לאור עם ארבעה סינגלים, הראשון מהם שיצא לפני האלבום נקרא "You're a lie" שיצא בפברואר 2012.
סינגלים נוספים שיצאו לאור לאחר היציאה לאור של האלבום המלא הם השירים "Standing in the Sun" שיצא ביוני 2012, "Bad Rain" שיצא בספטמבר 2012 ו"Anastasia" שיצא בפברואר 2013.
לאחר היציאה לאור של האלבום "סלאש, מיילס קנדי והקונספירטורס" יצאו לסיבוב הופעות בשם "סיבוב ההופעות אהבה אפוקליפטית" (באנגלית Apocalyptic love tour). שהחל ב-23 במרץ 2012 ונגמר ב-25 ביולי 2013.
סופרסטראט
סופרסטראט (באנגלית: Superstrat) הוא סגנון בנייה ועיצוב של גיטרות חשמליות, שזכה לפופולריות רבה בשנות ה-80, בעיקר בקרב מוזיקאים ונגנים מסגנון הרוק ובמיוחד המטאל. שמה של הגיטרה ניתן לה מהלחם של Super (במובן של "חזק יותר") עם stratocaster, שהוא מודל הגיטרה המפורסם של חברת פנדר (Fender).
למעשה, זוהי תצורה של גיטרות הדומות במבנה לסטראטוקאסטר מבחינת הרכיבים, אך מותאם יותר לסגנון הנגינה המהיר של נגני המטאל בסוגי העצים השונים, מספרם הגבוה יותר של הסריגים, הצווארים הדקים והשטוחים, הפיק-אפים מסוג האמבאקר שמיועדים לצלילים נמוכים, בהירים ועוצמתיים יותר, ומערכות טרמולו ננעלות. אין לסופרסטראט הגדרה פורמלית מדויקת מאחר שישנה תלות בשיווק המודל ובהגדרת החברה או האמן המפרסם.
היווצרות הסגנון.
המהפכה החלה כאשר בשנת 1978, אדי ואן היילן ולהקתו השיקו את אלבום הבכורה שלהם שעיצב מחדש את פני תעשיית הגיטרות בעולם. בתור רוקיסט שצמח משורשי הבלוז של להקות, כמו לד זפלין ובלאק סבאת', נגנים צעירים ראו בשדרוג הפרנקנסטראט מרכיב חיוני ביותר לצליל שכבר לא זוהה עם הסגנון הקלאסי וכה-מזוהה של נגני ששת המיתרים, שניגנו עד אז בגיטרות מבתי החברות פנדר וגיבסון הרגילות. אותם נגנים צעירים דרשו כלי נגינה מתוחכמים יותר, בעלי שדרוגים טכנולוגיים, שאפשרו נגינה וביצועים מהירים הרבה יותר מהקיים עד אז.
גיטרות הסופרסטראט נבנו בכוונת תחילה עבור סגנון הרוק הכבד של שנות ה-80 בניצוחו של אדי ואן היילן. לעיתים, בנייתן של גיטרות אלה בוצע באופן חובבני ולא רשמי במרתפים של אנשים פרטיים, שרצו לטעום בעצמם מהסגנון החדש, עד שהתעשייה כולה הבינה מה גדול הביקוש, ומשם הדרך לעשייה עסקית הייתה קצרה מאוד. מגוון האפשרויות הטמונות בגיטרות גדל פלאים מאותם שדרוגי פיק-אפים וטרמולו, בייחוד כשאותן גיטרות חוברו למגברים בעלי דיסטורשן עוצמתי ביותר.
עם התעצמות מכירות אלבומיו של ואן היילן, חברות אמריקאיות רבות המציאו עצמן מחדש עבור המענה המסחרי על הביקוש, אם בדמות חנויות להתאמה אישית של גיטרות או אם בהגדלת היצע חומרי הגלם לרמת העץ. חברות שוליים, כמו פלויד רוז, דימארציו וסימור דאנקן, שעד עתה סיפקו חלקי חילוף "זניחים" לגיטרות הקלאסיות, מצאו עצמן מפתחות חלקים ומערכות המותאמים לדור החדש. עד מהרה, נגני פנדר למיניהם מצאו בחברות אלה כתובת לשדרוגים המיוחלים ואותן חברות ניתבו את ניסיונן הרב בשדרוגים - אל פסי הייצור.
אבולוציית צווארי הגיטרות.
טכנאי גיטרות הסופרסטראט דחו את פרופילי ה-C וה-V, שלא התאימו לקצבים ולמהירויות הנגינה שנדרשו בסופרסטראט. הדרישה הגוברת לצווארים שטוחים ורחבים איפשרה ייצור של סדרות בקשת שונה של דגמים ובשיפורים מסוגים שונים. הגימור עצמו של מרבית הצווארים אצל רוב היצרנים היה ללא טיפול מיוחד, כפי שהעדיף במקור ואן היילן בעצמו, או שצופו בלכה עבה לקבלת מראה אחיד. גימור צוואר הגיטרה היה נתון לשיקולו האישי של הנגן, כשהיצרנים מציעים מגוון רחב של מודלים לטעמם השונה של כל לקוחותיהם. יצרנים אמריקאים, כמו קריימר, כמו ג'קסון וכמו שארבל, עיצבו את צווארי הגיטרות באופן שיאפשר פשטות מרבית לסינכרון כל מרכיבי הגיטרה החדשים ביחד.
מצד שני, היו חלוצים שאפשרו בגיטרותיהם צוואר עבה ושטוח הרבה יותר כדי לאפשר לנגן להגיע לסריגים גבוהים יותר. הגיטרות מבית ג'קסון, שהיו זמינות אך ורק בהזמנה אישית, הגיעו עד לבימות הרוק והמטאל הכבדים ביותר בסצינות הכי לוהטות של שנות ה-80.
מחוץ לארצות הברית, חברות כמו איבנז ואי.אס.פי, ניצלו גם הן את גל ההצלחה של הסופרסטראט ונתנו חסות לגיטריסטים מפורסמים כמו סטיב ואי, כדי שיפרסם את כליהם. איבנז היפנית עיצבה את אחת מגיטרות אמן הפופולריות ביותר, הג'ם (JEM). גיטרה זו העצימה את כל מרכיבי הסופרסטארט האמריקאי.
במהלך שנות ה-80, התחרות הייתה בשיאה וכל חברה ריגלה אחר האחרת כדי לא לפספס את השינויים החדשים ביותר, בין אם בהשוואות המחירים ובין אם באפשרויות הייצור.
בשלהי שנות ה-80, טעמם של הנגנים השתנה בשנית עם עליית הגראנג' מסיאטל. לא רק הדרישה לשינויים בכלי הנגינה גברה, אלא גם לצביעה האופיינית לשנות ה-80, שהדרישה לה דעכה והתחלפה בדרישה לצבעים סולידיים יותר. למרות כל זאת, המשיך הסופרסטארט לשמור על כוחו בשוק, אך בגוונים זועקים פחות ועם עדכונים טכנולוגיים בסיסיים שלא הרחיקו לכת.
רק לקראת אמצע שנות ה-80, נכנסו הענקיות והוותיקות שבתחום לעסקי אופנת הסופרסטראט. פנדר, כשהיא מבססת את דגמיה על הסטראטוקאסטר הסטנדרטי שלה, וגיבסון עלתה על הגל ושחררה מספר דגמים.
סוף עידן הסופרסטראט.
לקראת אמצע שנות ה-90, עם עליית מוזיקת הפופ והראפ, חל פיחות במעמדה של מוזיקת הרוק. התאבדותו של סולן להקת נירוונה קורט קוביין, השפיעה על כללי המשחק מאחר שהייתה זו להקת הגראנג' שהמשיכה את המומנטום מאמצע שנות ה-80. חברות, שהסתמכו על סופרסטראט כפלח השוק העיקרי שלהן, סבלו מהפסדים כבדים ויצאו מהעסק או שנקנו על ידי חברות הענק האחרות שחלשו על השוק בעיקר חברת פנדר שראתה עתיד בחלק מן החברות של אותה התקופה. למרות הכל, גיטרות סופרסטראט בעלות צווארים מרובי-סריגים נותרו פופולריות עד לימינו בקרב מטאליסטים ובקרב נגנים מהירים. בנוסף, חלק משדרוגי הסטראטוקאסטר, שגרמו למעשה להתהוות התקופה, מבוצעים גם היום, ברבים בדגמי הסטוק המוכרים של החברות הוותיקות וכן בקרב לא מעט שחקניות חדשות שקמו לאורך הדרך.
דוד צדוק
דוד צדוק (נולד ב-21 באוגוסט 1961) הוא פרופסור, רופא ישראלי, מנהל מחלקת עיניים בבית חולים שערי צדק. כיו״ר חוג הקרנית הארצי פרופ' צדוק יזם והיה שותף להקמת בנק הקרניות באבו כביר.
ביוגרפיה.
צדוק נולד באיראן. הוא עלה עם משפחתו ב-1963.
צדוק בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב משנת 1997, בוגר אופתלמולוגיה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב ובוגר החוג למינהל עסקים עם התמחות במנהל מערכות בריאות בפקולטה למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, תת-התמחות במחלות וניתוחי קרנית וניתוחים להסרת משקפיים מבית החולים של אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ארצות הברית ובמכון קודט במקסיקו.
צדוק מנהל מחלקת עיניים בבית חולים שערי צדק, יו"ר (לשעבר) איגוד רופאי העיניים בישראל ויו"ר (לשעבר) החוג הישראלי לקרנית באיגוד רופאי העיניים. מלבד העבודה הקלינית, הוא פרופסור חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. צדוק פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים העוסקים במחלות עיניים ומרצה בכנסי רופאי עיניים בינלאומיים.
צדוק נשוי ואב ל-3 ילדים.
חבר בארגונים.
משנת 1993 - Israel Ophthalmological Society
משנת 1994 - American Academy of Ophthalmology
משנת 1995 - Israeli Society for Eye and Vision Research
משנת 1998 - American Society of Cataract and Refractive Surgery
משנת 2008 - Asia Cornea Society
ממחקריו.
לצדוק כ- 70 מאמרים מקוריים מפורסמים.
רשימת הפרסומים המדעים של פרופ' דוד צדוק באתר PubMed
ג'נסון נגד חברת אוולת' טקונייט
משפט לואיס אי. ג'נסון נגד חברת אוולת' טקונייט (באנגלית: Lois E. Jenson v. Eveleth Taconite Co) הוא התביעה הייצוגית הראשונה בגין הטרדה מינית בארצות הברית. התביעה הוגשה בשנת 1988 מטעם לואיס ג'נסון ועמיתותיה לעבודה במכרה EVTAC בעיר אוולת' שבמינסוטה, אשר נמצאת במחוז הצפוני של רכס המסבי (Mesabi Range) שהוא האזור העשיר ביותר בעפרות ברזל בארצות הברית.
עובדות.