בלאגן הוא כלב שנולד בעריסת זהב. אומץ על ידי משפחת מיליונרים, כבר מגיל צעיר הוא התרגל להטבות הגדולות ביותר. יום אחד הוא מקבל חדשות טרגיות: הבעלים נפטר והוא כבר לא היה מי שידאג לעצמו. נותר לנפשו בעיר, הוא מוצא את עצמו מתמודד עם סכנות שמעולם לא העלה על דעתן שקיימות. עד שבבלאגן ברחובות שבהם הוא הולך לאיבוד, בלאגן מתיידד עם קבוצת בעלי חיים משוטטים, שילמדו אותו כמה לקחים חשובים על הישרדות. בינתיים, גורלו פוגש את זואי, ילדה נחמדה השואפת להיות זמרת.
מדבבים בעברית.
את הדיבוב העברי ביים רועי גבע.
פרס גרגורי אמינוף
פרס גרגורי אמינוף (בשוודית: Gregori Aminoffs pris) הוא פרס בין־לאומי, שמוענק משנת 1979 על ידי האקדמיה השוודית המלכותית למדעים בתחום הקריסטלוגרפיה. הוא ניתן עבור "תרומה אישית ומתועדת בתחום הקריסטלוגרפיה, כולל תחומים העוסקים בדינמיקה של היווצרות ופירוק מבני קריסטל עם העדפה מסוימת לעבודה המעודדת אלגנטיות בגישה לבעיה." הפרס נקרא על שם המדען והאמן השוודי גרגורי אמינוף (1883–1947), פרופסור למינרלוגיה במוזיאון השוודי להיסטוריה של הטבע, החל משנת משנת 1923. הפרס הוענק באמצעות הורשה של אלמנתו בירגיט ברומיה-אמינוף. הפרס יכול להינתן לחוקר שוודי או זר פרטני, או לקבוצת מחקר משותפת המונה לא יותר משלושה אנשים.
זוכי הפרס.
להלן רשימת הזוכים נכון לשנת 2020:
פייסל בן פרחאן אאל סעוד
הנסיך פייסל בן פרחאן בן עבדאללה בן פייסל בן פרחאן אאל סעוד (בערבית: فيصل بن فرحان آل سعود; נולד ב-1 בנובמבר 1974, פרנקפורט) הוא דיפלומט ופוליטיקאי סעודי ובן למשפחת בית סעוד, המשפחה השלטת בערב הסעודית. הנסיך פייסל משמש גם כשר החוץ של ערב הסעודית, מינוי מ-23 באוקטובר 2019 בצו מלכותי מטעם המלך סלמאן. כמי שנולד בפרנקפורט, גרמניה ובילה חלק מילדותו ונעוריו שם, הוא דובר גם גרמנית שוטפת. פרחאן נחשב מקורב ליורש העצר מוחמד בן סלמאן.
תחילת דרכו וקריירה פוליטית.
הנסיך פייסל הוא בן למשפחת בית סעוד, השלטת בערב הסעודית. הוא בנו של הנסיך פרחאן. הוא נולד ב-1 בנובמבר 1974 בגרמניה והתחנך בארצות הברית. שימש כיועץ בשגרירות ערב הסעודית בארצות הברית בין השנים 2017–2019.
פייסל מילא תפקידים בכירים בחברות סעודיות ובינלאומיות, בעיקר בתחום החלל ומגזר הנשק. הוא היה, לפחות עד מינויו לשגריר בגרמניה, חבר הנהלת חברת הנשק של התעשיות הצבאיות של ערב הסעודית (SAMI). לאחר מכן עבד בשגרירות ערב הסעודית בארצות הברית.
כמומחה בתעשייה הביטחונית, הוא עמד גם בראש מיזם משותף אמריקאי וסעודי עם חברת התעופה והחלל בואינג. הנסיך פייסל שימש גם כיועץ לבית הדין המלכותי בסעודיה.
בנובמבר 2017 החזירה ערב הסעודית את שגרירה בגרמניה, חאליד בן בנדר בן סולטאן אאל סעוד, במחאה על הצהרתו של שר החוץ הגרמני זיגמר גבריאל. גבריאל ביקר את השפעתה הפעילה של הממלכה על קבוצת הכוח הפוליטית בלבנון. לאחר כמעט שנה של משבר דיפלומטי והיעדר שגריר, שלחה ערב הסעודית את שגרירה חזרה לברלין, ולאחר מכן הוחלף על ידי פייסל בן פרחאן. מתנגדי המשטר בערב הסעודית המתגוררים בגרמניה לא היו מרוצים מהמינוי של פרחאן. מתנגד השלטון חאליד בן פרחאן אאל-סעוד, קרוב משפחה רחוק של השגריר העתידי, חשש שהדיפלומט יכול גם ללחוץ על נציגי האופוזיציה. הוא אמר לרדיו דויטשה ולה שהוא לא פוסל כי פייסל בן פרחאן נשלח לגרמניה כדי לרדוף אחר האופוזיציה הסעודית בגרמניה. ב-27 במרץ 2019 מונה לשגריר ערב הסעודית בגרמניה, וב-23 באוקטובר 2019 מונה לשר לענייני חוץ של ערב הסעודית.
ב-19 באוגוסט 2020 אמר הנסיך פייסל כי ערב הסעודית רואה בחיוב את בהסכם השלום בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות, אך סעודיה לא להסדיר את היחסים עם ישראל עד שייחתם שלום עם הפלסטינים על בסיס יוזמת השלום הערבית. בנובמבר 2020 הצהיר כי ערב הסעודית תומכת זמן רב בנורמליזציה עם מדינת ישראל.
גביע העולם למועדוני נשים (כדורגל)
גביע העולם למועדוני נשים של פיפ"א (באנגלית: FIFA Women's Club World Cup), היא תחרות כדורגל שנתית בשלבי תכנון. מבנה הטורניר העתידי עדיין לא פורסם.
רקע.
באוקטובר 2013 כוח המשימה לענייני כדורגל נשים בוועד המנהל של פיפ"א הגיש הצעה לבדיקת האפשרות להקמת גביע עולם למועדוני נשים שיהיה מקביל לגביע העולם למועדונים, והוועד המנהל החל לבדוק את האפשרות ליצירת הטורניר. באוגוסט 2015 כוח המשימה אישר שהטורניר בשלבי הקמה.
ב-26 במאי 2016 התקיים משחק ידידות באצטדיון הכדורגל בסיאטל בין מחזיקת הגביע האנגלי ארסנל למחזיקת מגן ליגת הכדורגל האמריקאית סיאטל, במשחק שהוגדר כנקודת קפיצה לקראת הקמת הטורניר הבין יבשתי. ב-2017 ציינה יושב ראש כדורגל נשים בפיפ"א, שריי ברמן, שיש לשקול בכבדות ראש איך הטורניר יוצג, ושהוא חייב לכלול את כל הקונפדרציות למרות ההבדלים ברמת ההתפתחות של כדורגל נשים בהן.
ב-2019 נשיא פיפ"א ג'אני אינפנטינו התווה את עתיד כדורגל הנשים, ואמר שהקמת הטורניר תתחיל בהקדם האפשרי.
שיחות ישראל-לבנון (2020)
שיחות ישראל-סוריה (2008)
אניטה לסקר-וולפיש
אניטה לסקר-וולפיש (בגרמנית: Anita Lasker-Wallfisch; נולדה ב-17 ביולי 1925) היא צ'לנית יהודייה-גרמנייה, שהייתה חברה בתזמורת הנשים באושוויץ.
ביוגרפיה.
לסקר נולדה למשפחה יהודית-גרמנית בברסלאו, אז גרמניה (ורוצלב, פולין של ימינו), אחת משלוש אחיות (מריאן ורנאטה). אביה אלפונס היה עורך דין. הוא אחיו של השחמטאי הנודע אדוארד לסקר. אמה הייתה כנרת. הוריהן של שלוש האחיות הקנו להן השכלה מוזיקלית מגיל צעיר. אחותה מריאנה עזבה את גרמניה מיד לאחר ליל הבדולח. האחות רנאטה לא הצליחה לצאת מגרמניה.
המשפחה סבלה מאפליה משנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון, אך מאחר שאב המשפחה נלחם בחזית במלחמת העולם הראשונה וקיבל את עיטור צלב הברזל, המשפחה חשה מידה מסוימת של חסינות מפני רדיפות הנאצים.
מלחמת העולם השנייה.
מריאן, האחות הבכורה, ברחה לאנגליה בשנת 1939, באפריל 1942 הוריה של לסקר גורשו לאיזביצה, ועל פי ההערכות הם מתו ליד לובלין בפולין. אניטה ורנטה לא גורשו כיוון שעבדו במפעל לנייר. שם הם פגשו שבויי מלחמה צרפתים והחלו לזייף מסמכים כדי לאפשר לעובדי כפייה צרפתים לחזור לצרפת. "אף פעם לא יכולתי לקבל את העובדה שיהרגו אותי בגלל מי שנולדתי במקרה, והחלטתי לתת לגרמנים סיבה טובה יותר להרוג אותי." בספטמבר 1942 הן ניסו לברוח לצרפת, אך נעצרו בגין זיוף בתחנת וורוצלב על ידי הגסטפו. המזוודה שלהן, שכבר העלו על הרכבת עזבה בלעדיהן. הגסטאפו היו מודאגים מאובדן המזוודה, וציינו בקפידה את גודלה וצבעה."הייתי בכלא כשנה. ואז יום אחד קראו לי למטה. הגיעה מזוודה: האם אוכל לזהות אותה? זו הייתה המזוודה שלי. הם גנבו הכל, הם הרגו את כולם, אבל המזוודה הזו באמת הייתה חשובה להם. הם מצאו את המזוודה והכל היה בסדר, אם כי מעולם לא ראיתי אותה יותר מכיוון שהיא הוכנסה למחסני הכלא ובהמשך ראיתי את אחת השומרות לובשת את אחת השמלות שלי."
באושוויץ.
אניטה ורנאטה נשלחו לאושוויץ בדצמבר 1943 ברכבות נפרדות. היא צורפה לתזמורת הנשים באושוויץ. הנגינה בתזמורת הצילה אותה, מכיוון שקשה היה להחליף נגני צ'לו. התזמורת ניגנה בצעדות כאשר האסירים עזבו את המחנה לעבודה מדי יום וכשחזרו. הם גם נגנו קונצרטים עבור האס אס.
באוקטובר 1944 התקדם הצבא האדום ואושוויץ פונתה. אניטה הועלתה לרכבת יחד עם 3,000 אסירים אחרים למחנה הריכוז ברגן-בלזן ושרדה חצי שנה כמעט בלי שום דבר לאכול. לאחר שחרור המחנה על ידי הצבא הבריטי היא הועברה לראשונה למחנה העקורים ברגן-בלזן שנמצא בסמוך. אחותה רנאטה, שיכלה לדבר אנגלית, הפכה למתורגמנית עבור הצבא הבריטי.
במהלך משפט בלזן שהתקיים בספטמבר עד נובמבר 1945 העידה אניטה בין היתר נגד מפקד המחנה יוזף קרמר, רופא המחנה פריץ קליין וסגן מפקד המחנה פרנץ הסלר שכולם נידונו למוות ונתלו באותה שנה.
לאחר המלחמה.
בשנת 1946 עברו אניטה ורנטה לבריטניה בעזרת מריאן. היא נישאה לפסנתרן פיטר וולפיש ונולדו להם שני ילדים. בנה הוא הצ'לן רפאל וולפיש, ובתה, מאיה ג'ייקובס-וולפיש, היא פסיכותרפיסטית. וולפיש הקימה את התזמורת הקאמרית האנגלית (ECO), הופיעה כחברה וכאמנית סולו, וסיירה ברחבי העולם. נכדה הוא המלחין בנג'מין וולפיש.
לאחר כמעט 50 שנה מגרמניה, היא סוף סוף חזרה לשם בסיבוב הופעות עם התזמורת בשנת 1994. מאז אותה תקופה, וכעדה וקורבן של התקופה הנאצית, היא ביקרה בבתי ספר גרמניים ואוסטריים כדי לדבר ולהסביר את קורותיה. היא מקדמת את העבודה למען קרן קרייסאו החדשה בפולין, כמו גם את קרן פרייה פון מולטקה ומורשת חוג קרייזאו. בשנת 1996 פרסמה את זיכרונותיה "לרשת את האמת".
במהלך השנים סיפרה את סיפור חייה בראיונות בעל פה רבים, בין היתר לארכיון ההיסטוריה החזותית של קרן השואה (1998) ולארכיון המקוון אודות עבודות הכפייה 1939–1945 (2006). היא התראיינה ל"סיפורי חיים לאומיים" ובשנת 2000 לאוסף 'זיכרון החיים של הקהילה היהודית' בעריכת הספרייה הבריטית.
בשנת 2011 קיבלה תואר כדוקטור כבוד לתאולוגיה מאוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 2018 היא נשאה נאום הנצחה הבונדסטאג לציון 73 שנה לשחרור אושוויץ.
בדצמבר 2019 שודרה כתבה בתוכנית 60 דקות על המוזיקה, שכתבה ונוגנה על ידי התזמורת באושוויץ שנשמרה על ידי פרנצ'סקו לוטורו.
פבל נזרנקו
פבל אלכסנדרוביץ' נזרנקו (בבלארוסית: Павел Аляксандравіч Назаранка; נולד ב-20 בינואר 1995 במינסק) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ויטבסק מליגת העל בלארוסית.