בשנת תרנ"ט (1899) החליט להתפטר ממשרתו ולעזוב את קרים, לאחר כשלושים ושלש שנה ברבנותו בשל רצונו להיקבר בארץ ישראל. בתחילה ישב בירושלים למשך שנתיים, ואחר-כך עבר לחברון. בהגיעו לעיר, פתח ישיבה בבית רומנו, ובה סיים את כתיבת האנציקלופדיה התלמודית הגדולה "שדי חמד". אחר פטירת הרב חיים רחמים יוסף פרנקו רבה של חברון בשנת תרס"ב התמנה לרב העיר ושימש בתפקיד עד יום פטירתו.
הרב מדיני קרא להרחבת הקהילות היהודיות בארץ: "עושו חושו להושיט יד למפעל הקדוש הזה – ישוב ארץ ישראל ואם ראשיתו עוד מצער, אחריתו ישגה אי"ה מאוד ובגלל זה נזכה לחזות ולחדות בגאולה האמיתית".
לאחר שהתעורר חשש על עתיד בית רומנו, דאג למכור את הבית לרבי שלום דובער שניאורסון מליובאוויטש שקנה את כל השטח והקים בה את ישיבת תורת אמת. נכון ל-2021, ישיבת תורת אמת שוכנת בירושלים ואילו בבית רומנו שוכנת ישיבת שבי חברון בייפוי כוח מאגודת חסידי חב"ד.
הרב מדיני היה מכובד מאוד בין הערבים, שחשבוהו לאיש אלוהים בשל מראהו הנאה, וזקנו שהיה יורד על-פי מדותיו, ויש אומרים, שהגיע עד ברכיו.
נפטר ביום כ"ד בכסלו תרס"ה, 1904, והובא לקבורה בבית העלמין היהודי העתיק בחברון. בהלווייתו השתתפו רבים מתושבי ירושלים היהודים, וגם המוסלמים. בלילה שלאחר הקבורה, התגנבו ערבים לבית הקברות, חפרו בקברו ורצו לקחת את גופתו ולדרוש עבורה דמי פדיון. הדבר נתגלה, והקהילה היהודית הציבה שומרים לשמור במקום, במשך תקופה ארוכה.
צוואתו המפורטת נדפסה בראש החלק הארבע-עשר של ה"שדי חמד".
את ספריתו הענקית ששווייה הוערך בלמעלה משלשת אלפי פרנקים הוריש לטובת בית החולים משגב לדך.
על שמו שכונה ביישוב היהודי בעיר חברון, בי"ס יסודי ממלכתי-דתי במעלה אדומים, ורחובות בערי הארץ.
ספריו.
שדי חמד.
הספר "שדי חמד" הודפס לראשונה בוורשה ה'תרנ"א ובו פסקים וחידושים וכללים בערכין בסדר א"ב, בשמונה-עשר כרכים. הספר הוא מהפופולריים ביותר בספרות התורנית ולמרות היותו רב ממדים, נדפס בכמה וכמה מהדורות. הספר הוא מעין אנציקלופדיה המרכז תשובות להלכה יומיומית ומשלב בעיות אקטואליות שעמדו על הפרק. הספר מרכז את תשובותיהם של חכמי אשכנז וחכמי ספרד לפי סדר אלפביתי, מה שלא היה קיים קודם לכן. בעל שדי חמד מאריך מאוד, הספר נעשה במהדורות שונות, והרוצה למצוא ערך צריך לחפשו בחלקים שונים.
שם הספר עורר פולמוס מאחר שהוא כולל את המילה "שדי" המשמשת לאחד משמות האלוהים שאסור למחקם על פי ההלכה, הרב מדיני הוציא קונטרס מיוחד בשם "באר בשדי", בו הוא מוכיח באריכות כי כאשר המילה נכתבת שלא בכוונה לתאר את האלוהים אין בדבר חשש. עם זאת רבים עדיין נמנעים מלכתוב "שדי חמד" ובוחרים בחלופה "שדה חמד".
דוגמה לעמוד הראשון של הערכים הראשונים בכרך הראשון:
ספרים נוספים.
בקרים הדפיס גם "בקשות" - ספר ובו פיוטים שרגילים לאומרם בארצות המזרח בשבתות וימים טובים בהשכמה, ו"נעים זמירות" - ספר בקשות מנוקד.
סדרת ספריו "שדי חמד" הודפסה בוורשה בין השנים תרנ"א-תרע"ב, שלושה עשר חלקים בחייו וחמישה לאחר פטירתו. את הבעלות על השדי חמד מכר לרב יוסף צבי לעוו. לאחר מכן נמכרו הזכויות לרבי יוסף יצחק שניאורסון מליובאוויטש וחתנו רבי מנחם מענדל שניאורסון הרבי מליובאוויטש שאף ערך את הספרים מחדש והוציאם לאור בהוצאת הספרים שלו הוצאת קה"ת.
הנצחתו.
על שמו רחוב "שדי חמד" בשכונת מקור ברוך בירושלים ובמודיעין עילית.
בשנת ה'תשע"ב שוחזר ביתו של הרב מדיני בעלות של 3 מיליון דולר, בידי ישיבת שבי חברון השוכנת סמוך לביתו. השחזור כלל את חדרי המגורים, חדר הלימוד של הרב, וכן הספרייה, אשר ריכזה אז כ-10,000 ספרים יקרי ערך שנתרמו לאחר פטירתו של הרב לבית החולים "משגב לדך". במקום יכולים מבקרים ללמוד על גדול התורה מתוך אותו בית בו הוא שקד על מפעלו.
הכתם העיוור
הכתם העיוור הוא אזור בשדה הראייה של העין שאינו נקלט על ידי חוש הראייה. הראשון שגילה תופעה זו היה הפיזיקאי אדם מריוט בשנת 1660.
תופעה זו נוצרת בעקבות העדר רגישות לאור בנקודת החיבור בין רשתית העין לבין עצב הראייה, אשר מעביר את המידע החזותי מהרשתית למוח. הכתם העיוור הוא הנקודה שבה אלומת האקסונים של תאי הגנגליון יוצאת מהרשתית. משום שבאזור זה לא קיימים תאים קולטי אור, קרני האור אשר מגיעות לנקודה זו אינן נקלטות. כתוצאה מכך, המוח אינו מקבל מידע על חלק קטן משדה הראייה של כל עין.
המוח מתגבר על כך בעזרת מידע מהעין השנייה, וכן על ידי השלמת הפרטים החסרים מתוך אזורים סמוכים בשדה הראייה. לכן, בתפיסה החזותית שלנו אנו כלל לא מבחינים בקיומו של הכתם העיוור.
להלן בדיקה פשוטה למציאת הכתם העיוור:
איילה חסון-נשר
רדיוס 100FM
רדיוס (נקרא בהתחלה "רדיוס השרון") היא תחנת רדיו אזורית שהוקמה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר קבלת זיכיון על אזור השרון. אולפני התחנה ממוקמים בראש העין.
היסטוריה.
התחנה הוקמה בשנת 1995 והחלה לשדר ב-1 בספטמבר 1995, לאחר שזכתה בזיכיון ממשרד התקשורת לשידורי רדיו אזורי באזור השרון. בעת הקמתה הייתה התחנה בבעלות חברת יורוקום של איש העסקים שאול אלוביץ' שהחזיקה 39%, קבוצת ח.מר תעשיות שגם שהחזיקה 39%, דוד בן בסט שהחזיק ב-%15 ואיש העסקים צבי אלדרוטי %5. ב-1999 רכשו אלוביץ' ובן בסט את חלקם של השותפים האחרים.
בעבר שידרה בתדר זה תחנת הרדיו הפיראטית "קול השלום". ג'ינגלים מתחנת קול השלום עדיין מושמעים מעת לעת ברדיוס כחלק מתוכניות יומית מדי ערב, המוגשת על ידי שדרנים ששידרו מספינת השלום המקורית, ושומרת על הזיקה לתחנה ההיסטורית. ב-29 באפריל 2007 ציינה רדיוס יום הולדת 80 לאייבי נתן ביום שידורים מיוחד ששיחזר את השידורים של קול השלום והוגש כולו על ידי שדרנים מהתחנה המקורית, ביניהם טים שפארד, ג'ימי ג'ונסון, גד ביטון, ראובן לוי, גיל קציר, סטיב וויליאמס, יקיר אביב ועופר נחשון.
בשנת 2000 חתמה התחנה על הסכם ל-5 שנים עם רשת הטלוויזיה MTV שהייתה מעוניינת בתחילה לפתוח תחנת רדיו בישראל בנוסף לתחנות הרדיו שלה בעולם, אך נקלעה לקשיים. שידורי רדיוס בערב הפכו לרדיו MTV אשר התמקדו במוזיקת להיטים חדשה ותוכניות בידור. ב-2006 הופסק שיתוף הפעולה בין התחנה ובין רשת MTV, עם זאת עדיין קיימת מתכונת פלייליסטים של שירי להיטים התואמים את ערוץ MTV בסגנונם. ניתן להגיע אל הרצועות הללו באמצעות אתר האינטרנט של התחנה. באמצעות האתר ניתן להגיע לפלייליסטים רבים של שירים המסודרים לפי נושאים, תקופות, סגנונות מוזיקליים ועוד.
במרץ 2008, לאחר שזיכיון התחנה פג, זכתה שוב קבוצת "רדיוס", בבעלות דוד בן-בסט ושאול אלוביץ, במכרז הרדיו באזור השרון. הקבוצה שהפסידה במכרז עתרה נגד זכיית קבוצת "רדיוס" בטענה שחברי ועדת המכרזים היו בניגוד עניינים, אך עתירתה נדחתה. קבוצת רדיוס היא כם בעלת התחנות רדיו לב המדינה ופירוויה רדיו.
בשנת 2013 זכתה תוכנית הצהריים בהנחיים ירון אשבל, "מנהרת הזמן", לתוכנית המוזיקה הטובה בישראל מטעם איגוד העיתונאים.
לתחנה תחנת בת בשם רדיוס נוסטלגי בתדר 96.3fm המשדרת מוזיקה לועזית ועברית ישנה.
שדרים ומגישים.
התחנה משדרת תוכניות מוזיקה מגוונות במהלך השבוע כשרוב היום משודרים בתחנה שירים מכל הזמנים ובערב שירים חדשים ומהשנים האחרונות. בין שדריה הבולטים נמנים שירה זהבי, ג'ני בלום, ירון אשבל, מושיקו שטרן, יקיר אביב, מומי לוי, רויטל עמית, דור דקל ועוד. בנוסף, משודרות בתחנה תוכניות תוכן שונות בהנחיית דוד בן בסט, שי ורועי, דב קליין, איריס בר און, צחי קומה ועורך הדין ליאור טומשין. בעבר שידרו בתחנה גם עפרה חזה, גיל ססובר, עדן הראל, שרון טייכר, שמואל פלאטו-שרון ועוד.
בעבר שודרה בתחנה התוכנית "סינדרלה", תוכנית לילית עם יקיר אביב, ובהמשך בהנחיה לצדם של רונית בר והסטנדאפיסטים שחר חסון ויוסי טרבלוס. התוכניות עוררו פרובוקציות רבות, ובעקבות תלונות רבות הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו קנסה את התחנה בדקות פרסומות ארוכות והשעיות רבות לשדרנים. התוכנית עלתה והורדה מספר פעמים.
סלימאן א-שאפעי
סלימאן א-שאפעי (בערבית: سليمان الشافعي, תעתיק מדויק: סלימאן אלשאפעי; נולד ב-1964) הוא עיתונאי ערבי-ישראלי, המשמש כמנהל הערוץ הערבי ברשת הצרפתית-ישראלית "i24news". בעבר שימש כתב חדשות ערוץ 2 לענייני פלסטינים.
ביוגרפיה.
א-שאפעי הוא ערבי אזרח ישראל, ובעל קרובי משפחה ברצועת עזה, ביהודה ושומרון ובירדן. הוא בעל תואר בהיסטוריה כללית ופילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. תחילה עבד במקומון "כל הנגב" של העיתון "ידיעות אחרונות" ובמקומון בשפה הערבית "אח'באר א-נקב" ("חדשות הנגב") בבאר שבע ואחר-כך בעיתון "חדשות". בעבור העיתון "חדשות" סיקר את בתי המשפט בבאר שבע בנוסף לעבודתו ככתב שטחים ברצועת עזה. מ-1993 עד 2009 עבד בחברת החדשות של ערוץ 2. לרוב, הוא דיווח מיהודה ושומרון ורצועת עזה על חיי האוכלוסייה המקומית.
במהלך האינתיפאדה השנייה נעצר א-שאפעי פעמים רבות בגין כניסה בלתי-מורשית לרצועת עזה.
ב-2009 פרסם את ספרו "השבוי" על חטיפת גלעד שליט והמגעים לשחרורו מנקודת המבט של חמאס. הספר נכתב ללא ידיעת חברת החדשות, ובעקבות הפרסום הוא הושעה מתפקידו ובהמשך פוטר מעבודתו. ב-2010 הצטרף כפרילנסר לחדשות ערוץ 10.
בשנת 2013 הצטרף א-שאפעי לחברת החדשות של ערוץ i24news והוא משמש מאז כעורך הראשי של הערוץ בערבית. החל מ-2017 הוא משמש ככתב לענייני ערבים ופרשן בתוכנית "לפני כולם" בערוץ 20.
א-שאפעי הוא חבר בלשכת עורכי הדין בישראל ובעל תואר L.L.B במשפטים מהמרכז האקדמי למשפט ועסקים ברמת גן. בתקופת התמחותו שימש כמתמחה אצל רשם בית משפט השלום בתל אביב, השופט עדי סומך.