תת-מינים.
תת-מיני השפן הם:
המין שפן עצים בניני פוצל ממין זה ב-2021.
המסדר הקפוצ'יני
המסדר הקפוצ'יני (בלטינית: Ordo fratrum minorum capuccinorum) הוא מסדר נזירים של הכנסייה הקתולית, שמוצאו מהמסדר הפרנציסקני.
המסדר נוסד ב-1520 על ידי הנזיר מתאו דה באשו, בן מארקה שבאיטליה, אשר רצה לחזור לחיים פשוטים של פרישות וסיגוף כפי שהאמין שנהג פרנציסקוס מאסיזי מייסד המסדר הפרנציסקני. מוריו הדתיים של מתאו דחו את רעיונותיו, והוא נרדף יחד עם השותפים הראשונים לאמונה זו. בעקבות זאת הם נאלצו להסתתר מרשויות הכנסייה שרצו לעצור אותם בשל זניחת המחויבויות הדתיות. הם קיבלו מחסה אצל נזירים קַמָלְדּוֹלֵזִים (השייכים למסדר הבנדיקטינים), ושם אימצו המנהג של לבישת ברדס הנהוג במסדר. בשל מנהג זה מכונה המסדר מסדר הקפוצ'ין (מהמילה קַפּוּצ'וֹן).
ב-1528 זכה דָּה בָּאשוֹ להכרה מאת האפיפיור קלמנט השביעי ובעקבות כך הקים את המסדר הקפוצ'יני באופן רשמי. עשר שנים לאחר מכן נוסף בנאפולי מסדר נזירות שהשתייך לו. בתחילה סבל המסדר מקשיים שפגעו מאוד בתדמיתו: דָּה בָּאשוֹ חזר לפרנציסקנים; המחליף שלו השתגע וסולק מהמסדר והמחליף של המחליף הצטרף לקלוויניסטים בשווייץ והתחתן. בתגובה אסר האפיפיור על המסדר להטיף ולגייס חברים, אך בהמשך הוסר האיסור והמסדר תפס תאוצה. הוא נודע כ"מסדר הקתולי העני ביותר". קהילות הנזירים של המסדר הן קטנות, וגודלן יכול לנוע בין שמונה נזירים לשישה-עשר. הנזירים הלכו יחפים, לא הורשו לגעת בכסף והתפרנסו מקבצנות של אוכל ובגדים. סגפנותם ועוניים הפכו אותם לאהודים מאוד ובזה אחר זה נפתחו מנזרים קפוצ'יניים ברחבי איטליה ובהמשך - בכל אירופה והעולם. בתוך מאה שנה מנה המסדר הקפוצ'יני 1,500 מנזרים.
ב-1619 זכו הקפוצ'ינים לעצמאות מהפרנציסקנים והורשו לקיים מיסיון בכל העולם, בהוראות קלמנט השמיני שאחיו היה חבר המסדר. השפעתם הייתה עצומה ובתחילת המאה ה-19 מנה המסדר למעלה מ-30,000 קפוצ'ינים בכל העולם. המסדר הפופולרי משך אליו בני אצולה ואף בני משפחות מלוכה. בקריפטה של כנסיית הקפוצ'ינים בווינה נקברו במהלך השנים כ-140 מצאצאי שושלת הבסבורג.
נכון ל-2012 מונה המסדר למעלה מ-10,000 נזירים וכמה מאות נזירות. המרכז העולמי של המסדר שוכן בכנסיית סנטה מריה של הקפוצ'ינים ברומא שנבנתה ב-1626 על ידי קלמנט ה-8. מנזר של המסדר קיים בירושלים, בשכונת טלביה.
כמו נזירים פרנציסקנים, עוטים הקפוצ'ינים גלימה חומה פשוטה ביותר, עם ברדס גדול ומחודד. מקור שמם של ה"קפוצ'ינו" (צורת הגשה פופולרית של קפה) ושל הקופים הקפוצ'ינים, הוא צבע גלימותיהם של החברים במסדר.
שפן עצים
שפן עצים (שם מדעי: "Dendrohyrax") הוא סוג במשפחת השפניים החי רק באפריקה שמדרום לסהרה. בסוג ישנם 3 מינים שאחד חי במערב אפריקה ואחד בדרום מזרח אפריקה .
שני המינים בעלי כריות שטוחות העוזרות להם לטפס על עצים ביעילות והם יוצאים בלילות לאכול מהעצים עלים, פרחים, זרעים ופירות. הם חיים בלהקות קטנות ומשמיעים בלילה צווחות חזקות. הם נפוצים ואינם בסכנה אם כי יש להם טורפים רבים.
מיון.
בסוג זה 3 מינים:
במיונים מסוימים תת-המין (D. a. validus) נחשב למין עצמאי.
שפן עצים דרומי
רפי ברקוביץ
Jura מכונות קפה
דורון בר
דורון בָּר (נולד ב-6 ביולי 1965) הוא גאוגרף היסטורי ישראלי, נשיא מכון שכטר למדעי היהדות. מחקריו של בר בוחנים את הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל בשלהי העת העתיקה, וכן את ההתפתחות של המקומות הקדושים ותופעת העלייה לרגל החל מהעת העתיקה ועד למאות ה-19 וה-20.
ביוגרפיה.
נולד כדור שביעי בירושלים. בעל תואר דוקטור מן האוניברסיטה העברית בירושלים (2002). עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית ריכב רובין עסקה בשינויים באוכלוסייה הכפרית בארץ ישראל ובתיפרוסתה מלאחר מרד בר כוכבא ועד לכיבוש הערבי. את לימודי הפוסט דוקטורט ערך באוניברסיטת מרילנד. במהלך לימודיו זכה במספר פרסים ומלגות, בהן פרס רחל ינאית בן-צבי (1999), פרס פרנסיס גונטר (1998, 1997), מענק מחקר ממרכז שיין עבור חקר התפתחות מפת המקומות הקדושים היהודים בשנים 1948–1977 באזור הגליל, מלגות ומענקי מחקר מן האוניברסיטה העברית והמרכז ללימודים מתקדמים ביהדות של אוניברסיטת פנסילבניה ופרס קקסט של מכון שכטר, המוענק פעם בשנתיים לחבר סגל פנימי עבור מצוינות במחקר (ב-2013).
מאז שנת 2000 הוא חבר סגל קבוע במסלול לימודי ארץ ישראל, תרבות ומרחב במכון שכטר למדעי היהדות. בשנת 2009 מונה למרצה בכיר וכיועץ אקדמי ללימודי ארץ ישראל, בשנת 2012 מונה לדיקן המכון, ובשנת 2015 מונה לפרופסור חבר במכון ולנשיאו. כמו כן לימד בר בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית (2013-2004), באקדמיה לאמנות בצלאל (בתוכנית לתואר שני בעיצוב עירוני, 2013-2000), באוניברסיטה הפתוחה, בבית ברל ועוד.
הרי מטרה
מרי הרף
שערי הר הבית
מרדכי דב איידלברג
מרדכי דב איידלברג (ה'תר"ם, 1880 - ח' בחשוון ה'תש"ב, 29 באוקטובר 1941) היה רב ליטאי, רבן של ערים רבות בליטא, פולין ואוקראינה. מחבר סדרת הספרים חזון למועד.
ביוגרפיה.
נולד בביאליסטוק לרב יצחק איידלברג שהיה מו"צ בעירו. משפחתו הייתה מצאצאי רבי צבי הירש פרילוקר מחכמי העיר בריסק וצאצא של הרמ"א.
למד בישיבת ראדין והיה לאחד מתלמידיו המובהקים של החפץ חיים. נישא לחיה אפלבוים ולאחר נישואיו למד בוולוז'ין והתפרסם כמתמיד בכינוי "השקדן מביאליסטוק". נסמך לרבנות בידי רבי רפאל שפירא ורבנים נוספים ושימש כממלא מקומו של הרב שפירא בבית ההוראה העירוני.
שנים ספורות לאחר נישואיו התמנה לרב בליסקווה הסמוכה לסובאלק שבליטא, ואחריה בקנטקוזבה שבפלך חרסון. בעיר זו חיבר את ספרו ההלכתי "דובב שפתי ישנים" שרצה להדפיס לזכרה של אמו, אך הספר נשרף בבית הדפוס בפולטבה.
ב-1917 נבחר לכהן כרבה של ניקולאייב, אף היא בפלך חרסון. אז התפרסם בפעילותו החברתית למען הפליטים היהודים שנהרו מהסביבה לעיר ובנאומיו שעסקו בעיקר בשכנוע הנוער, שנטה אחרי תנועות השמאל השונות, שלא לעזוב את היהדות. עם כיבוש העיר בידי הצבא האדום נאסר, אך שוחרר לאחר זמן קצר.
ב-1922 הותר לפליטים מפולין לחזור מרוסיה לבתיהם והוא ניצל את האפשרות וחזר לביאליסטוק. בתקופה זו הדפיס את החלק הראשון של ספר השו"ת שלו "חזון למועד" וחלק מהתשובות בספר זה עוסקות בשאלות שהתעוררו במציאות החיים ברוסיה הסובייטית.
שנתיים לאחר מכן, בשנת ה'תרפ"ד, 1924, הוזמן לכהן ברבנות סוויסלוץ'. ממנה עבר למאקוב, פולין המרכזית, קהילה חסידית שקיבלה אותו לרב למרות היותו מתנגד לחסידות. הוא היה מקובל על בני קהילתו ותמך במעמד הפועלים.
בשנת ה'תרפ"ח, 1928, עבר לכהן בפלוצק שעל נהר הוויסלה. בפלוצק הוציא לאור עוד שלושה כרכים מחיבורו "חזון למועד". הוא שלח שלושה מבניו ללמוד בארץ ישראל ובשנת ה'תר"ץ הגיע לארץ לרגל חתונת אחד מהם. הרב אברהם יצחק הכהן קוק המליץ למנותו כרבה של פתח תקווה, הוא התלבט באשר להצעה זו ורכש קרקע להשקעה ליד גן יבנה. לבסוף נענה להפצרות בני קהילתו ודחה את עלייתו לארץ ישראל למועד מאוחר יותר, בהמשך התברר שנפל קרבן למעשה נוכלות והבעלות על הקרקע שרכש לא הועברה לידיו.
עם כניסת הצבא הגרמני לפלוצק הוא נעצר ועבר התעללות, לאחר מכן נמלט ללומז'ה שעמדה בלי רב לאחר עזיבת רבה האחרון של העיר רבי משה שצקס, וכיהן בה כממלא מקום הרב. משם עבר ללכוביץ. הוא עצר בלכוביץ שבה התמנה כרב, דחה הצעת רבנות מנבהרדק בתקווה שיוכל לסדר את כתביו שעדיין לא נדפסו. במהלך תקופה זו המשיך בארגון סיוע עבור רבנים שהוגלו לסיביר.
בח' בחשוון ה'תש"ב 29 באוקטובר 1941 נרצח יחד עם מאות מיהודי העיר לכוביץ בידי הנאצים.
מרדכי דב אידלברג
מרדכי דוב איידלברג
דוחובורים
דוחבורים (ברוסית: Духоборы, פירוש מילולי: לוחמי-הרוח) הם כת רוחנית נוצרית, בעלת מאפיינים אנרכיסטיים, ממקור רוסי. כ-7,500 מהם היגרו למערב קנדה בסיוע הממשל הקנדי בסביבות שנת 1900. קהילות הדוחובורים דגלו בפציפיזם וחיו בקומונות. מקור הדוחובורים אינו ברור. התיעוד הראשון שלהם מתוארך למאה ה-18. חלק מהחוקרים מאמינים שהכת התפתחה במאות ה-16 וה-17. הם דחו את העריצות של שלטון הצאר הרוסי בסוף המאה ה-18, וכן דחו את האורתודוקסיה הרוסית, את סמליה ואת טקסיה.
אמונתם הפציפיסטית וניסיונות ההימנעות מהתערבות הרשויות בענייניהם הובילו להגירתם של רוב חברי הכת מרוסיה לקנדה סביב שנת 1900. הם אימצו אורח חיים קומונלי וחקלאי, מיעטו ברכישת השכלה מתקדמת וחלקם הגדול עסק בחטיבת עצים ונגרות. עם הזמן עזבו רבים את קהילות הדוחובורים הסגורות והפכו לעובדי חקלאות שכירים במישורים הקנדיים. אורח חיים דתי, שירת א-קפלה, פציפיזם והתנגדות לא אלימה הם מסימני ההיכר של כת נוצרית זו. תת-קבוצה מתוכם המכונה "בני החירות" נוהגת להשתמש בעירום מלא ובהצתות כטכניקת מחאה שנויה במחלוקת כנגד כפיית חוקי המדינה. צאצאי הדוחובורים הקנדיים חיים היום בדרום מזרח קולומביה הבריטית, דרום אלברטה וססקצ'ואן, היכן שהתיישבו אבותיהם. בתחילת המאה ה-21 האוכלוסייה ממוצא דוחוברי בצפון אמריקה מונה כ-40 אלף בקנדה ועוד כ-5,000 בארצות הברית.
היסטוריה.