"Evergreen" שימש כשיר הנושא של הסרט והולחן ע'י סטרייסנד עצמה. בזכות השיר, סטרייסנד קיבלה (בשיתוף עם כותב המילים, פול ויליאמס) את פרס האוסקר בשנת 1977 בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר ובגראמי 1978, זכו גם בקטגוריית שיר השנה. סטרייסנד זכתה עם השיר בגראמי נוסף בקטגוריית הביצוע הפופ ווקאלי הטוב ביותר לאישה (Best Female Pop Vocal Performence), והייתה מועמדת גם לפרס הקלטת השנה.
"Evergreen (Love Theme from A Star Is Born)" הפך ללהיט והגיע במרץ 1977 למקום הראשון בארצות הברית למשך 3 שבועות ואף הגיע למעמד פלטינה במדינה. בנוסף הוא הגיע למקום הראשון בקנדה, למקום ה-5 באוסטרליה ולמקום ה-3 בניו זילנד ואף דורג במצעדי סוף השנה של מדינות אלו כאשר בארצות הברית דורג במקום הרביעי ובמצעד המוזיקה למבוגרים (Adult Contemporary), דורג במקום השני. בנוסף, דורג במצעד כל הזמנים של בילבורד.
ריסקו קאידו
הנוף התרבותי של ריסקו קאידו וההרים הקדושים של גראן קנריה (בספרדית: Paisaje cultural del Risco Caído y montañas sagradas de Gran Canaria) הוא אתר במרכז ההררי של האי גראן קנריה שבאיים הקנריים בספרד. ב-7 ביולי 2019 הוא הוכרז אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו במסגרת המושב ה-43 של ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו. הוא משתרע על פני כמעט כל אגן טחדה (Cuenca de Tejeda), מסיב וחלק מערוץ הנהר ברנקו אונדו (Barranco Hondo). שטח אתר המורשת העולמית הוא 94.25 קילומטרים, ושטח אתר החיץ הוא 85.57 קילומטרים רבועים, ובסך הכול כ-180 קילומטרים רבועים. שטח זה כולל את היישובים ארטנרה (Artenara), טחדה (Tejeda), גאלדר (Gáldar) ואגאטה (Agaete). זהו אתר המורשת העולמית הראשון באי גראן קנריה, והחמישי באיים הקנריים.
הנוף התרבותי.
הנוף התרבותי הוא אתר הכולל ממצאים ארכאולוגיים ושרידי מבנים שנשמרו היטב השייכים לתרבות שנעלמה של התושבים המקוריים של האיים הקנריים, הגואנצ'ים, ילידים ממוצא ברברי שהגיעו לאיים מצפון אפריקה, סביב המאה הראשונה לספירה. למעט כמה מפגשים ספורדיים במאה ה-14 עם ספנים מדרום אירופה שהגיעו לאיים בדרכם לחפש נתיבים חדשים אל איי התבלינים או בשל סחר עבדים, הייתה האוכלוסייה המקומית מבודדת עד כיבוש האיים על ידי כתר קסטיליה במאות 14 וה-15.
הנוף התרבותי משתרע על שטח הררי נרחב במרכז האי בתוך הקלדרה הגדולה של טחדה (Caldera de Tejeda), "סערה מאובנת" כפי שכינה אותה מיגל דה אונאמונו:
באתר יש מגוון רחב של אתרים ארכאולוגיים: יישובים של שוכני מערות, מקדשים, אסמים מבוצרים, טרסות ששימשו לחקלאות, מתקנים לניצול מים ומערות ובהן ציורים ופטרוגליפים. בין האתרים: "ריסקו קאידו" (Risco Caído, מילולית "צוק שנפל"), רוקה בנטייגה (Roque Bentayga), צוק סלע בגובה 1,441 מטרים שסביבו שרידי יישובים ומקדשים, "מערת מנורות השמן" (Cueva de los Candiles) על צוק צ'פין (Risco de Chapín) והאתר הארכאולוגי אקוסה (Conjunto arqueológico de Acusa).
ריסקו קאידו.
אתר ריסקו קאידו כולל מערכת מערות הממוקמת על הגדה השמאלית של הנהר ברנקו אונדו, המפריד בין הרשויות המקומיות של ארטנרה וגאלדר. מערות אלה נחפרות בערך 100 מטר מעל תחתית הערוץ על גבי מדף סלע.
האתר מורכב מ-21 מערות שנחפרו בסלע הגעשי של צוק מעל הערוץ. מערות אלה שימשו משכן לאנשים וחיות משק במשך 600 שנה לפחות, ומשערים שהיו בשימוש עד תחילת המאה ה-20.
אלומגרן או המקום הקדוש של ריסקו קאידו.
בנוסף לשימושים האמורים, המערה המכונה C6 אמורה להוות אלמוגרן (almogarén, מילה שמקורה ברברי), כלומר מקום מפגש עבור פייקנס (Faycanes, כהני הדת הקנריים). המערה יוצאת דופן בשל גגה הבנוי כקמרון (מקרה ייחודי באיים), ויש בתקרתה חור מלאכותי שכאשר עובר דרכו אור השחר הוא מייצר אפקט אופטי ייחודי על הציורים שעל קיר המערה. מהחריטות של משולשים (אולי ייצוגים של ערווה) משערים כי מדובר במקדש המוקדש לפוריות. כמו כן, קיימת השערה כי המערה שימשה כמצפה אסטרונומי של הילידים.
ביקורות ומחלוקות.
הכללתו של אתר ריסקו קאידו ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ספגה ביקורת מצד מגזרים מסוימים בספרד. המתמטיקאי חוסה באריוס (José Barrios) ביקר את ההחלטה בטענה שאין תמיכה מדעית בטענה שאחת המערות הייתה מצפה אסטרונומי ילידי ובשל הגנת יתר מוסדית על המובלעת הזו בהשוואה לאתרים אחרים בגראן קנריה כגון האתר הארכאולוגי של "מערת ארבע הדלתות" (Cuatro Puertas). גם הגאוגרף אאוסטקיו וייאלבה (Eustaquio Villalba) הטיל ספק בקיומו של מצפה כוכבים אסטרונומי בריסקו קידו. הם גם מבקרים את העובדה שמאמר אחד, שלדעתם יש לו "בסיס מדעי מועט", שנכתב על ידי מגלה האתר, חוליו קואנקה (Julio Cuenca), הספיק לטענה שכזו.
לדברי באריוס: "אין מחקר מדעי התומך בהשערה הארכאואסטרונומית", השערה שהייתה סיבה מהותית להחלטה להכריז על המקום כאתר מורשת עולמית. הוא רומז כי אין סמנים אסטרונומיים שיאשרו תאוריה זו, וכי "אין ולו דוח טכני אחד שפורסם התומך באחת מהטענות הללו".
אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג
אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג הם שני מבנים בעיר אייסלבן וארבעה בניינים בעיר ויטנברג, שתיהן במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה, הקשורים ישירות לחייו של הרפורמטור מרטין לותר ומקורבו פיליפ מלנכתון. קבוצת מבנים זו הוכרזה ב-1996 כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
הסיבה להכרזה כאתר מורשת עולמית.
הבניינים הוגדרו כאתר מורשת עולמית בזכות הקשר שלהם לרפורמציה הפרוטסטנטית, תנועה שהייתה לה השלכות פוליטיות, דתיות ותרבותיות נרחבות. המבנים כשלעצמם אינם בעלי ערך אמנותי-היסטורי יוצא דופן, אם כי כנסיית העיר וכנסיית הטירה הם דוגמאות מוקדמות לכנסיות שהוקמו לפולחן הפרוטסטנטי.
בנוסף למשמעותם כאתרי זיכרון לרפורמציה, הבניינים הם גם דוגמאות חשובות להתמודדות ההיסטוריציזם הגרמני מהמאה ה-19 עם מבנים מימי הביניים. הבניינים שוחזרו בצורה יסודית בתקופה זו ולכן מכילים לעיתים קרובות תוספות נאו-גותיות.
המבנים.
המבנים הכלולים באתר המורשת העולמית הם:
מדליין קליין
הממשל הפדרלי האמריקאי
ג'יימס ברק
ג'יימס ברק (באנגלית: James Burke; 8 בדצמבר 1809, אנגליה, הממלכה המאוחדת – 8 בינואר 1845, אנגליה, הממלכה המאוחדת) ידוע בכינוי 'ברק החירש' היה מתאגרף אנגלי חירש, אלוף בריטניה במשקל כבד (1833–1839). ברק היה האלוף הפעיל ביותר בזמנו, ונודע כמתאגרף חסר פחד המסוגל להילחם שעות ללא כניעה.
ראשית חייו.
ברק נולד בשנת 1809 למשפחה ענייה בלונדון והתמודד עם חירשות מלידה. בילדותו התייתם מהוריו, ונאלץ כילד לעבוד למחייתו בבתי מלאכה. הוא מעולם לא רכש השכלה, ובנעוריו עבד קשה למחייתו כווטרמן בנהר התמזה (העביר נוסעים מצדו האחד של הנהר לצדו השני). בתקופה זו למד איגרוף ממתאגרף עבר זקן שעבד איתו בנהר, והתאמן בזמנו הפנוי.
קריירת איגרוף.
ברק, ששקל 90 ק"ג, התחרה בקטגוריית המשקל הכבד . הוא התנשא לגובה 1.88 מטר והיה גבוה מרוב הגברים בתקופתו. כנהוג בתקופתו, הוא נלחם במפרקים חשופים (ללא כפפות איגרוף ) ובקרבות ללא מגבלת זמן.
קרב האיגרוף הראשון שלו נערך בשנת 1828 מול המתאגרף הוותיק נד מרפי. לאחר 50 סיבובים, הקרב הופסק והוכרז כתיקו עקב רדת החשכה שלא אפשרה את המשכו. בשנת 1832, ברק קרא תיגר על האלוף המכהן והמבוגר ממנו, ג'ם וורד , אולם וורד עשה ככל שביכולתו כדי להתחמק מקרב מול ברק מפני שחשש ממנו. סירובו של וורד להתמודד מול ברק הטוען לכתר אילץ אותו לפרוש. בשנת 1833, נלחם ברק בקרב אליפות בריטניה במשקל כבד מול הארי מקון. ברק ניצח בנוקאאוט בסיבוב ה-59 וזכה באליפות. אף על פי שברק היה אלוף בריטניה, ג'ם וורד סירב להעביר אליו את חגורת האליפות.
ב-30 במאי 1833, נלחם בקרב הגנה על התואר מול האלוף האירי סיימון ביירן . קרב זה, שנמשך שלוש שעות ושש דקות, היה אלים מאוד. בסיבוב ה-19, ברק נפל ארצה לאחר שביירן נגס באוזנו השמאלית. הקרב הוכרע בסיבוב ה-99, לאחר שביירן, שספג מכות נמרצות, נפל על הקרקע ולא הצליח לקום. לאחר שלושה ימים, ביירן מת מפצעיו. ב-2 ביולי, ברק נעצר באשמת רצח סיימון ביירן. ב-11 ביולי 1833 נערך משפטו בו הוא זוכה מאשמה בטענה שמדובר היה בתאונה, ושוחרר מהכלא. ברק עדיין היה נחוש להתמודד מול המתאגרף ג'ם וורד שנחשב לאגדי והמשיך לקרוא עליו תיגר. וורד, בניסיונות להתחמק, קבע תעריף גבוה עבור השתתפותו בקרב, וברק יצא למסע קרבות ראווה ברחבי אירופה על מנת לגייס כסף לקרב המיוחל. הוא חסך את כל כספו, וכשהשיג את הסכום הנדרש, וורד העלה את התעריף כדי להימנע מהקרב. ברק המשיך לקרוא תיגר על וורד פעמים רבות, אך ללא הצלחה. לאורך הקריירה שלו, וורד ספג ביקורת על כך שסירב להתמודד מול היריב הצעיר ממנו - ברק.