וולפנזון הצטרף לבנק העולמי בתקופה סוערת. הפגישה השנתית של הבנק ב-1994 הופרעה על ידי מפגינים מאוחדים בסיסמה "חמישים שנה זה מספיק", בטענה שיש לבטל את הבנק העולמי והתאום שלו דרך הסכם ברטון-וודס, קרן המטבע הבינלאומית. סקירה פנימית משנת 1994 של איכות התשתיות של הבנק, בהובלת מנהל הבנק הבכיר וילי וואפנהנס, מצאה כי התוצאות של יותר משליש מתשתיות הבנק היו "לא משביעות רצון". באותה שנה משך הבנק מימון מסכר סארדאר סרובאר בהודו לאחר ביקורת חריפה של ארגונים לא ממשלתיים על התשתית. כמו כן המחלוקת על סכר ארון שלוש המוצע בנפאל הייתה בשיאה כשהתמנה וולפנזון.
הוא מיהר עם מינויו לקדם סדרת מהלכי סיוע תקציבי: הרחבת הסיוע של הבנק - ספי החוב החיצוני הורדו מהמסגרת המקורית כדי לאפשר ליותר מדינות להיות זכאיות להקלת חובות ולחלק מהמדינות להיות זכאיות להקלה נרחבת יותר; העלאת קצב הסיוע - מספר נושים החלו לתת סעד חוב זמני באופן מיידי למדינות שונות; חיזוק הקשר בין הפחתת חובות לצמצום העוני - משאבים שונים ששוחררו מהצורך לשלם חובות נועדו לשמש כדי לתמוך באסטרטגיות להפחתת עוני באמצעות ניירות אסטרטגיה לצמצום עוני (ראה להלן) שפותחו על ידי ממשלות לאומיות בהתייעצות עם האוכלוסייה האזרחית.
בשנת 2003 פרסמה מחלקת הערכת פעולות (OED) של הבנק העולמי סקירה על יוזמת וולפנזון (HIPC). בסקירה צוין כי 27 מדינות נהנות מדרישות חוב נמוכות באופן משמעותי מאז החלה היוזמה והגיע למסקנה כי המטרה של HIPC - לתת הזדמנות חדשה למדינות העניות בעולם ולמדינות בעלות החוב הגבוה ביותר על ידי קיצוץ החוב החיצוני שלהן לרמה ניתנת לניהול - צפויה להיות ברת השגה אם כל הנושים ימסרו למעשה את מלוא חלקם בהפטרת החוב. ברישום הפרוטוקול הבנק העולמי, שנרשם לאחר שעזב את הבנק, אמר וולפנזון, "הפטרת חובות הייתה אחד הדברים החשובים ביותר שיצאו בתקופה שלי מהבנק, כי הרעיון של הסדרת החובות של מדינות עניות היה די מהפכני."
למצע הפעילות של וולפנזון היו ארבע תוכניות עיקריות: מתן שירותים טובים יותר ללקוחות הבנק באמצעות "תדלוק פעילות עסקית"; למקד מחדש את סדר היום לפיתוח כך שיכלול תשומת לב רבה יותר לפיתוח אנושי, לסביבה ולמוסדות (כולל תמיכה בפעילויות שיקום באזורים הרוסים לאחר מלחמות); לספק ניהול מערכי העברת מידע מיטבי (הן השגת מידע והן שיתופו); ו"חידוש הארגון" של הבנק (כולל "זירוז תהליכים, צמצום שכבות ניהול וביזור פונקציות ואחריות לשטח"). בפגישתו השנתית הראשונה כנשיא הבנק ב-1995, הכריז וולפנזון כי נושא מרכזי במצע נשיאותו יהיה יצירת "הסכם חדש בין תורמים, משקיעים ונמענים כדי להבטיח שהמשאבים מספיקים כדי לענות על הצרכים של האנשים העניים בעולם" ושהמשאבים האלה מנוצלים ביעילות ושקיפות.
וולפנזון אמר באספה השנתית של 1996 כי על הבנק "לעבוד על החלק השני של המצע: להבטיח שימוש יעיל בכל המשאבים". באחד מנאומיו אמר: "אם המצע החדש יצליח, עלינו להתמודד עם סוגיית היעילות הכלכלית והפיננסית. אבל אנחנו צריכים גם לטפל בשקיפות, אחריות ויכולת מוסדית. ובואו לא נחסוך במילים: אנחנו צריכים להתמודד עם סרטן השחיתות". הוא הציע את סיוע הבנק לממשלות שיטמיעו תוכניות לאומיות כדי למנוע שחיתות שלטונית.
תוכנית ההתנתקות.
לקראת תוכנית ההתנתקות של מדינת ישראל מרצועת עזה ב-2005, הקוורטט לענייני המזרח התיכון מינה את וולפנזון כמתאם מטעמו וכאחראי לכלכלה הפלסטינית ברצועת עזה ולבתי ההתנחלויות המפונות בגוש קטיף לאחר ההתנתקות. תחום אחריותו זה הוגדר בידי מזכירת המדינה האמריקאית קונדוליזה רייס. לדברי רייס באפריל 2004: "וולפנזון ימקד את מאמציו בשני מישורים: ראשית, התיאום בין הפלסטינים לישראל בכל הנוגע לפנים הלא-צבאיים של הנסיגה, לרבות ניהול הנכסים שיושארו מאחור; שנית, החייאת הכלכלה הפלסטינית לאחר יישום ההתנתקות."
וולפנזון הצהיר בריאיון לוול סטריט ג'ורנל כי לצד ההתנתקות יעביר הבנק העולמי חבילה בסך מיליארד דולר בשנה לידי הרשות הפלסטינית למען פיתוח הכלכלה במקום והעלאת איכות החיים. לצד הצהרתו של וולפנזון, גורם בממשלת אריאל שרון פרסם שהממשל האמריקאי בראשות הנשיא ג'ורג' ווקר בוש פועל להקים תשתית כלכלית בעזה לאחר ההתנתקות. ביולי נפגש וולפנזון עם שר החוץ הישראלי סילבן שלום, שהביע את תמיכת ממשלת שרון במעורבות הבנק העולמי בפיתוח הכלכלי של עזה לאחר ההתנתקות.
וולפנזון פיקח על ההתנתקות, העלה תקציב של תשעה מיליארד דולר לשיקום הכלכלה הפלסטינית, קידם מכירת חממות חקלאיות של תושבים ישראלים שפונו בידי פלסטינים (ואף טרם לתושבים פלסטינים לקנות אותן מכספו) אך הוגבל בכך. בדיעבד טען כי היה בור על שלא שם לב לאותיות הקטנות במינויו, וכשל בהרחבת פעילותו וסמכותו מעבר לתחום הכלכלי. מתוך כך, 11 חודשים בלבד לאחר שמונה למתאם מטעם הקוורטט, התפטר וולפנזון מתפקידו. מאוחר יותר ירש את התפקיד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת לשעבר, טוני בלייר.
פרישה ואחרית.
ב-2005, לאחר כישלונו להביא להתחדשות כלכלית ברצועת עזה ובסיום משך כהונתו, פרש וולפנזון מנשיאות הבנק העולמי וממשרת מתאם מטעם הקוורטט ושב לעסקיו הפרטיים. וולפנזון נפטר ב-25 בנובמבר 2020 בגיל 86.
ספר הבהיר
ספר הבהיר הוא מן החיבורים הראשונים בתורת הקבלה. זהות מחבר הספר וזמן חיבורו עלומים, אולם אזכוריו הראשונים הם בין מקובלי פרובאנס בראשית המאה ה-13. המסורת מייחסת את הספר לתנא רבי נחוניא בן הקנה, המוכר גם כדמות מרכזית בספרות ההיכלות והמרכבה, אשר מוזכר בראש הספר. ככל הנראה, צורתו הספרותית התגבשה ונערכה במהלך המאה ה-12 באשכנז ובפרובאנס, אף שהוא מבוסס על מקורות קדומים יותר שקשה למקמם ולתארם.
ספר הבהיר הוא יצירה מצומצמת בהיקף של מאתיים סעיפים, רובם קצרים, שנכתבו בעברית ובארמית. הקטעים כוללים אוסף מדרשים בסגנון מדרשי חז"ל, שחלקם מיוחסים לתנאים ולאמוראים.
הספר פותח במשפט "אמר רבי נחוניא בן הקנה: כתוב אחד אומר ועתה לא ראו אור בהיר הוא בשחקים", ועל כן כונה בפי המקובלים ספר הבהיר. ממשפט זה נלקח גם הכינוי "מדרש ר' נחוניא בן הקנה", בו השתמש הרמב"ן, אחד הראשונים שמזכירים את הספר, אך בין המקובלים התקבל "הבהיר" כשם הספר.
מבנה הספר ותוכנו.
בין הרעיונות שבספר ישנם קטעים קשים להבנה, דבר שהביא את גרשם שלום לטעון שהספר עבר גלגולים ועריכות רבות בעל פה ובכתב לאורך מאות שנים. יוסף דן, לעומתו, טען כי מדובר בדרך כלל בסתירות מכוונות של מחבר הספר, שרצה להביע בכך את רעיונותיו. בדומה לכך, חלק מן המשלים מעורפלים ואף מקשים את הבנת הנאמר, ואם נכתבו כך במתכוון, יש בכך עדות למגמתו המיסטית של המחבר.
למרות שמדובר ככל הנראה בחיבור מאוחר, הוא איננו מביא מובאות מספרים קודמים, גם לא במובלע. עם זאת ישנם רעיונות וביטויים הנסמכים על ספרות ההיכלות והמרכבה, כמו אזכור רבי נחוניא בן הקנה, שדמותו בולטת בספרות זו. גם המושג 'ספירות' שאוב מספר יצירה, אך מוצג כנלמד מהפסוק "השמים מספרים כבוד אל".
תוכן הספר.
"הבהיר" מניח את צורתו של מדרש פרשני על הפרקים הראשונים של ספר בראשית. הוא מחולק לשישים פסקאות קצרות או מאה וארבעים קטעים, והוא בצורה של דיאלוג בין מורים לתלמידים.
הדמויות הראשיות הן "ר 'אמורא" (או "אמוראי"), וכן "ר' רחמי" (או "רחומי"). כמה משפטים בספר מיוחסים לר' ברכיה, ר' יוחנן, ר' בון, רבנים המוזכרים בספרות המדרש המאוחרת.
"הבהיר" מכיל פירושים המסבירים את המשמעות המיסטית של פסוקים מקראיים; את המשמעות המיסטית של צורות האותיות העבריות; המשמעות המיסטית של סימני הטעם והתנועות מצביעה על האותיות; את המשמעות המיסטית של אמירות "בספר יצירה" ("ספר יצירה"); ושימוש בשמות קדושים בקסם.
יש כמאתיים פסקאות, כל פסקה משתמשת בהפניות מהתורה כדי להרחיב את המצגת. כמו בכל הטקסטים הקבליים, המשמעויות הן סמליות ביותר והן כפופות לאפשרויות רבות לפרשנות. אנלוגיה משותפת משמשת לאורך כל הספר. מלך, משרתיו, בתו ובניו משמשים כולם כדי להסביר משמעות, תחילה של התורה ואחר כך בכלל, של הנושא המרכזי של הטקסט. הסעיפים מתייחסים זה לזה במקטעים ומופרדים לחמישה קטעים. מקטעים אלה מקובצים יחד אך הם פחות או יותר בתוך הנושאים הבסיסיים שניתן על ידי הכותרת שלהם.
מאפיינים ורעיונות ייחודיים.
בספר הבהיר מופיע לראשונה הדיון על הספירות ועל תורת הגלגולים, אך אין בו הוראות מעשיות. הספר דן בכמה משמות הקודש, וכמו כן ניתן לקבל ממנו מושג כללי על "יורדי המרכבה". ספר הבהיר קובע שלא ניתן לעסוק ב"מרכבה" בלי לשגות, ועל אף זאת יש להמשיך בכך, כיוון שעיסוק זה מוביל ל"דרך החיים". השם "יורדי המרכבה" נובע מכך שהמחשבה הגבוהה ביותר של האדם היא השקפת עולמו, וכדי לצפות ברזי המרכבה עליו לרדת מזווית ראייתו.
חיבור הספר.
חוקרי הקבלה הראשונים, צבי גרץ ומשה לנדואר, ראו בספר חיבור מאוחר שלא כדעת המסורת. הם סברו כי זמן חיבורו הוא המאה ה-13, והוא נוצר בספרד על ידי אותם מקובלים המזכירים אותו לראשונה. בין השאר, הספר יוחס לרבי יצחק סגי נהור ולרבי עזריאל מגירונה. בהמשך התברר כי שורשי הספר קדומים יותר, אך לפי כמה חוקרים כיום, אכן רבי יצחק או תלמידיו ערכו את הספר עריכה סופית, או הפיצו אותו ברבים.