קורבנות הטבח היו עובדי טקסטיל שחזרו הביתה לבֶּסבּרוּק במיניבוס פורד טרנזיט, דרך וויטקרוס (כפר קטן במחוז ארמה) שבדרך בסברוק. זמן קצר לאחר מעבר וויטקרוס ולקראת השעה 17:40, כלי הרכב בו נסעו הקורבנות נעצר על ידי קבוצה של כשנים עשר גברים חמושים שחיכו בצד הדרך. כל יושבי כלי הרכב הצטוו לצאת החוצה, אך הגברים החמושים שזיהו כי יש קתולי בין יושבי הרכב שילחו אותו לחופשי. שאר הגברים שנותרו נורו תוך ירי כבד ומסיבי וכולם, למעט אחד שסבל מ-18 פציעות, נהרגו במקום.
את הסיבות לטבח בקינגסמיל תולים ברצון של הקתולים בנקמה כתגובה לרציחות רבות של קתולים על ידי כוח המתנדבים מאלסטר באותו אזור. במיוחד, מדובר היה בפעולת תגמול על רצח של שישה ביום הקודם, שלושה קתולים שנרצחו בוויטקרוס ועוד שלושה בבָּאלידוּגֶן.
כוח המתנדבים מאלסטר היה כוח מיליטנטי של לויאליסטים בצפון אירלנד. הלויאליסטים הוא כינוי לפלג הקיצוני ש ל היוניוניסטים באירלנד, אלה המעוניינים באיחוד פוליטי בין אירלנד לבריטניה. עם זאת, הלויאליסטים נחשבים קבוצה קיצונית שאינה בוחלת בפעולות אלימות ובטרור להשגת רצונם, בניגוד לשאר היוניוניסטים.
אומנם "כוח הפעולה הרפובליקני של דרום ארמה" נטל אחריות על הטבח, אך לפי טובי הארנדן (Toby Harnden) בספרו “Bandit Country -The IRA and South Armagh” משנת 1999, גדוד של ה-IRA מדרום ארמה (Provisional IRA South Armagh Brigade) היא שעמדה מאחר הטבח. את הסיבה לכך הוא תולה בתפיסתם של שניים מהרובים שהשתמשו בהם בטבח על ידי חיל השוטרים המלכותי של אלסטר שהוחזקו בידי גדוד ה-IRA בדרום ארמה. הרובים שנתפסו על ידי חיל השוטרים המלכו של אלסטר קושרו לשבעה עשר מקרי הרג באזור דרום ארמה בין השנים 1974 – 1990. חיל השוטרים המלכותי של אלסטר שמייקל מקוויט (Michael McKevitt) מנהיג קבוצת ה - Real IRA שהתפלגה מה-IRA היה בין ארבעה עשר הגברים שתכננו את הטבח ושייתכן ואף השתתף בו בעצמו. המקורות של הארנדן הצביעו על כך שמפקדי הגדוד ה-IRA בדרום ארמה הם שציוו על ביצוע טבח קינגסמיל. מקורותיו של הארנדן הוסיפו כי טבח קינגסמיל הוזמן על ידי ראש מטה ה-IRA שיימוס טומי, לפי הצעתו של בריאן קינן (Brian Keenan) שטען כי התגמול הדיספרופורציונלי נגד הפרוטסטנטים הוא הדרך היחידה לעצור קתולים מלההרג על ידי הלויאליסטים. עם זאת, יותר מעשרים קתולים נרצחו בצפון אירלנד על ידי לויאליסטים במהלך החודשיים שאחרי טבח קינגסמיל.
יתרה מכך, הטבח אף הגביר את מעגל האלימות, כפי שניתו להסיק מדברי בילי רייט. בילי רייט היה אחד ממנהיגי כוח המתנדבים הלויאליסטים (קבוצה שפרשה מכוח המתנדבים של אלסטר) ולימים אחד מאנשי כוח המתנדבים מאלסטר הסביר כי טבח קינגסמיל היה הסיבה שבעקבותיה הפך מעורב במאבק מזוין.
ב-7 בינואר 1976, הממשלה הבריטית הכריזה רשמית על העברת יחידת שירות אווירי מיוחדת (יחידת עילית של הכוחות המיוחדים, SAS) לתוך דרום ארמה.
ה-IRA לא נטל אחריות רשמית על הטבח, אך הצהיר ב-17 בינואר כי :
אמצע שנות השבעים של המאה העשרים היו תקופה של אלימות ברוטלית בצפון אירלנד. בין 1974 ל-1976 כוח המתנדבים של אלסטר הרג 250 אזרחים קתולים וה-IRA הרג 91 פרוטסטנטים שאינם קשורים ללחימה. בסוף 1976 הנהגת ה-IRA נפגשה עם נציגים של קבוצות לויאליסטיות חמושות והושגה ביניהם הסכמה לעצור רציחות אקראיות ואת השימוש במכוניות נפץ שיועדו לשימוש בקרב מטרות אזרחיות. הלויאליסטים ביטלו את ההסכמה ב-1979, לאחר שה-IRA רצח את לורד מאונטבאטן אך ההסכם הצליח בכל זאת להחזיק מעמד עד לסוף שנות השמונים המאוחרות, כאשר קבוצות לויאליסטיות החלו לרצוח קתולים בקנה מידה נרחב. עם זאת, אותן רציחות אכזריות לא הגיעו לממדים אליהם נסקו באמצע שנות השבעים.
לאורך השנים הועלו האשמות שונות לגבי זהות מבצעי הטבח, אך לא נמצאו הוכחות מוצקות ואף אדם לא הואשם בביצוע הטבח או בסיוע לו על ידי השלטונות.
דב גליקמן
דב (דבל'ה) גליקמן (נולד ב-22 בדצמבר 1949) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי, זוכה שני פרסי אופיר ושני פרסי האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה.
נולד לדבורה ולשלמה גליקמן וגדל בשכונת רמת החייל בתל אביב. הוא למד בתיכון לאמנויות רננים שבעיר, לצד שלמה בראבא, שלומית אהרון ויגאל בשן. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל הים, ושם היה שותף לתוכניות "וביום השלישי" ו"רפסודה בכחול" לצד שלמה ארצי, רבקה זהר, אבי אוריה, ריקי גל ואחרים. הופיע בהצגה "אירמה לה דוס מיפו" בהפקת התיאטרון העממי של אברהם דשא פשנל ב-1971. שיחק בתיאטרון חיפה בהצגה "קריזה" בשנת 1976.
הופיע ב-1975 בדרמת הטלוויזיה "דודי ורעי" לפי ספרה של נעמי פרנקל. באותה שנה השתתף בסדרה "גם אנו שופטים" בפרק "הקש האחרון". גילם סמ"פ בסרט הקולנוע "מסע אלונקות" (1977), ואת מפקד הלהקה בסרט הקולנוע המצליח "הלהקה" (1978). שיחק תפקיד אורח בסרט הקולנוע "שלאגר" (1979). וכן שיחק בסרטים "סופו של מילטון לוי" (1981), "לנה" (1982) ו"אירית עירית" (1985).
ב-1984 גילם תפקיד אורח בקומדיית המצבים "קרובים קרובים". במהלך אותו עשור שיחק גליקמן בהצגות תיאטרון רבות, ביניהן "אחרון הפועלים" של יהושע סובול ו"הנשים האבודות מטרויה" של חנוך לוין. בין השנים 1985–1998 הופיע כחבר קבוע בתוכנית הבידור "זהו זה!" לצד מוני מושונוב, שלמה בראבא ואחרים. ב-1990 הנחה את הפסטיגל לצד מושונוב ובראבא. בראשית שנות ה-90 גילם את דמותו הקומית של מוכר חמניות נוירוטי בקמפיין פרסומות של "דפי זהב". ב-1995 כיכב לצד לימור גולדשטיין בקומדיית המצבים "ייסורי אפרים" שכתב אפרים קישון.
בשנת 2002 גילם דמות דומה בקומדיית המצבים "שאול" (בערוץ 3 בכבלים), שהיה שותף לכתיבתה. בשנים 2001-2 השתתף בתוכנית הבידור "רק בישראל". ביולי 2006 השתתף במהדורה מיוחדת של תוכנית הבידור "משחק מכור" בערוץ 2. באותה שנה יצא סרט הקולנוע "מכתבים לאמריקה", שבו גילם את דמותו של פרויקה. ב-2007 הופיע בתפקיד משני בסדרת הדרמה הקומית "מסודרים".
בשנת 2008 שב להופיע בפרסומת של "דפי זהב" כאותו מוכר חמניות מוכר בשם "שאול פרחים". בשנת 2010 היה מעורב בתאונת דרכים ונעצר בחשד לנהיגה בשכרות. לאחר שהודה במיוחס לו, גזר עליו בית משפט לתעבורה בתל אביב חמישה חודשי מאסר על תנאי ופסל אותו מלהחזיק ברישיון נהיגה במשך שלוש שנים. בשנת 2011 השתתף בעונה השנייה של הסדרה הקומית "בובי ואני" וגם השתתף בשניים מפרקי העונה הראשונה של הסדרה "סברי מרנן" בתפקיד אחיה של ריקי (סנדרה שדה, אשתו של מושונוב).
בשנים 2013-2021 גילם את דמותו של "הרב שלום (שוּלֶם) שטיסל" בסדרת הדרמה "שטיסל", תפקיד שעליו קיבל פעמיים את פרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקן ראשי. באוגוסט 2013 יצא סרטם של אהרון קשלס ונבות פפושדו "מי מפחד מהזאב הרע", שבו מגלם גליקמן את יורם, אביו של גידי (צחי גראד).
ב־2017 כיכב גליקמן בדרמת הטלוויזיה אשר שודרה בערוץ הציבורי "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים", בבימויו של גדעון גנני. גליקמן גילם את דמותו של לוי אשכול. ב-2018 השתתף בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר" ובסדרת הטלוויזיה "שטוקהולם". באותה שנה הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים", עליו זכה בפרס אופיר בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר". בנוסף הופיע בסרטו של כריסטיאן פרוש, "מורר: אנטומיה של משפט", שהוקרן בפסטיבל הסרטים בחיפה.
כיום משחק ב"אנגינה פקטוריס" בצוותא ו"גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון חיפה. כמו כן גליקמן חזר לעונה המיוחדת שהפיק ערוץ כאן 11 של "זהו זה!" בעקבות אירועי הקורונה.
חיים אישיים.
גליקמן היה מ-1976 בזוגיות עם השחקנית ג'יטה מונטה, שלצידה שיחק בהצגה "האשה שבישלה את בעלה". בשנת 2009 השניים נפרדו לאחר 33 שנות זוגיות. לאחר מכן החל להיות בזוגיות עם שלומציון קינן, בתו הבכורה של עמוס קינן, הצעירה ממנו ב-20 שנים.
מתגורר בתל אביב.
גליקמן שכל את אחיו הגדול, חגי גלבוע, טייס תובלה בחיל האוויר, שנפל ב-1964 בהתרסקות מטוס מדגם נורד במכתש הגדול בנגב.
דובלה גליקמן
ברל לוקר
בֶּרְל לוֹקֶר (בכתיב יידי: בערל לאָקער; 24 באפריל 1887 – 1 בפברואר 1972) היה מראשי התנועה הציונית העולמית, יושב ראש הסוכנות היהודית, יושב ראש הוועד הפועל הציוני וחבר הכנסת מטעם מפא"י.
חייו.
לוקר נולד בכפר קריווץ (Kriwiec) שבגליציה. למד בבית-ספר יהודי כללי בעיירה סולוטבינה (Solotwina), ובגימנסיה בעיר סִירֶט בבוקובינה. כבר בגיל צעיר הוא הצטרף לתנועה הציונית, ונמנה עם מייסדי אגודת הסטודנטים הציונית "פרחי ציון" בסירט בשנת 1904. באותה שנה החל לימודי משפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ. היה חבר מפלגת פועלי ציון מ-1905, חבר הוועד המרכזי של המפלגה באוסטריה ועורך ביטאונה בלבוב בשנים 1911–1914. בשנת 1916 התמנה למזכיר משרד פועלי ציון בהאג ולאחר מכן בסטוקהולם. היה מזכיר הברית העולמית של פועלי ציון בשנים 1918–1928, ולאחר מכן מזכיר המפלגה בארצות הברית עד שנת 1931, בה נבחר כחבר הנהלת הסוכנות היהודית עד לשנת 1935.