דלטרי השתתף גם במספר תפקידים בתוכניות טלוויזיה. ב-1985 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "Buddy"; בעיבוד טלוויזיוני מבית ה-BBC למחזה של שקספיר; בסדרת הדרמה המשטרתית "החשבון"; בסדרת המדע בדיוני "גולשים בזמן" כקולונל ארגוס ריקמן; בפרק בסדרת המדע בדיוני "ויצ'בלייד" כ"אב דלטורו"; והופעת אורח חוזרת בסדרה "איש הנצח" כבן-אלמוות בשם יו פיצקיירן, אחד מחבריו הקרובים של הדמות הראשית דאנקן מקלאוד. בנוסף, דלטרי הופיע לצד סטיב בושמי בפרק "Forever Ambergris" בסדרת אימה "סיפורים מהצד האפל", כאויב קריפטוני של סופרמן בסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", בפרק בסדרה "CSI" כבוס המאפיה, ויחד עם חברו ללהקה ג'ון אנטוויסל בפרק "A Tale of Two Springfield" ב"משפחת סימפסון". ב-2003 הוא הנחה תוכנית בערוץ ההיסטוריה בשם "היסטוריה קיצונית עם רוג'ר דלטרי".
פרשת ברווזי המים
ליל הברווזים (1979)
ליל הברווזים הוא שמה של ישיבה מיוחדת שקיימה ממשלת ישראל בראשות מנחם בגין ב-17 ביולי 1979. מטרת הישיבה הייתה לבצע שינויים במדיניות הכלכלית, בהם הסרת הסבסוד של מוצרי מזון ודלק. בשל מחלוקות שהתגלעו בין השרים, הישיבה הסתיימה ללא החלטות מעשיות, וסוכם שיש להקים ועדות מיוחדות לטיפול בעניין.
עוד לפני הישיבה, רווחה בקרב הציבור הדעה שהממשלה תנקוט צעדים שיגרמו להתייקרות מוצרים, ואנשים רבים הזדרזו וקנו מוצרים ואף מילאו את מכלי הדלק של מכוניותיהם. הממשלה לא הגיעה להחלטה, וציפיות הציבור התבדו. ליל הברווזים היה בעיני הציבור סמל להססנות של ממשלת בגין לקבל החלטות חשובות.
מקור השם "ליל הברווזים" לא ברור. יש הטוענים שהוא נקרא כך על שם הביטוי "ברווז עיתונאי" שמשמעותו ידיעה חסרת-שחר ולא מבוססת; ויש הטוענים שהוא נקרא על שם ליל הברווזים משנת 1959, שגם בו נתקף הציבור בבהלה.
שר האוצר שמחה ארליך סבר שכינוי הישיבה "ליל הברווזים" הוא בגדר "עלילת שווא מרושעת".
יעלה ויבוא
תפילת יעלה ויבוא היא תוספת לברכת המזון ולתפילת העמידה שנאמרת בחגים ובראשי חודשים. תפילה זו תוקנה על ידי חז"ל ועניינה הוא בקשה שה' יזכרנו לטובה, בניין בית המקדש והשבת עבודת הקורבנות.
משמעות הברכה.
תוספת זו נאמרת בברכת "רצה" (ברכת "עבודה") שבתפילת העמידה, בערבית, שחרית ומנחה (אך לא במוסף) של ראש חודש וחול המועד, ובברכת ירושלים שבברכת המזון של ראש חודש, ימים טובים וחול המועד. ביום טוב ובימים נוראים, התפילה נאמרת בברכה האמצעית של תפילת העמידה במקום בברכת רצה.
מיקום התוספת בברכת רצה העוסקת בבנייתו מחדש של בית המקדש וחידוש העבודה בו, ובברכה המקבילה לה בברכת המזון - "רחם (נא) ה' אלוקינו על ישראל עמך... ועל הבית הגדול והקדוש שנקרא שמך עליו...". משמעות המיקום הזה היא שבהזכרת החג בתפילה ובברכת המזון מתפלל היהודי לאלוקיו שיחדש את עבודת בית המקדש, וכך יתאפשר הביטוי המקורי של החג - הקרבת הקרבנות המיוחדים לו בבית המקדש.
דיני הברכה.
שכח לומר יעלה ויבוא במקומו הרגיל, ונזכר קודם שהתחיל את הברכה הרביעית (הטוב והמיטיב), בראש חודש יאמר שם בנוסח זה:
ואם חל בשבת, אומר "שנתן שבתות למנוחה וראשי חדשים לזיכרון".
ואם שכח ביום טוב אומר:
ואם חל בשבת אומר "שנתן שבתות למנוחה לעמו ישראל באהבה לאות ולברית וימים טובים לששון ולשמחה את יום חג פלוני הזה ברוך אתה ה' מקדש השבת וישראל והזמנים".
אם נזכר רק לאחר שהתחיל את הברכה הרביעית, דינו הוא כך: כל סעודה שחייב לאוכלה כגון סעודות שבת ויום טוב, צריך לחזור ולברך שנית, וסעודה שאינה חובה אינו צריך לשוב ולברך.
מינרלי אינדקס
מינרלי אינדקס הם מינרלים שבעזרתם ניתן להעריך את מידת המטאמורפיזם (התמרה) שחלה באזור.
מינרלים אלה גדלים בסלע על חשבון מינרלים קודמים.
בשנת 1893 במהלך עבודות מיפוי של אזור הררי בסקוטלנד, נראתה התפתחות של חרסיות לסלעים מותמרים. הגאולוג בארו שמיפה את האזור, זיהה בנוסף לשינוי הסלע גם שינויים מינרלוגים. הוא גם הצליח למפות את השינויים האלו כך שכל קו במפה מציין הופעה ראשונה של מינרל מסוים. מינרלים אלו כונו מינרלי האינדקס.
מינרלי אינדקס קשורים להתמרה שזהו שינוי במבנה של סלע כתוצאה מחימום או לחיצה. כאשר החימום אינו אחיד יתקבלו אזורים עם דרגות שונות של חום (ובדומה גם לחצים שונים). לכל אזור יהיה מאסף מינרלים שמאפיין אותו, וכך בעזרת המינרלים שמזוהים כיום, לאחר חשיפת הסלעים בפני השטח, ניתן לשער איזו היסטוריה גאולוגית חוו הסלעים.
המינרלים לא משנים ולא יוצרים מחדש את יסודות הסלע - ההרכב נשאר זהה אך המבנה שלו משתנה ונוצרים מינרלים חדשים.
כיום, בתנאי מעבדה, מצליחים הגאולוגים להגדיר את התנאי הלחץ והטמפרטורה שבהם גדלים המינרלים השונים, לדוגמה: גארנט, סטאורוליט, קיאניט וזאוליט.
השוואה של הממצאים האלו לתצפיות על מאספי מינרלים מהשטח (מינרלים שנבדקו וזוהו) מאפשרת לשער מה היו התנאים באזורים שונים.
דוגמה ניתן לראות בנחל שחמון באילת. בפתחו של הנחל נראים מעין כדורים קטנטנים שצבעם סגול (לרוב מרוכזים במאספים)
אלה הם הגארנטים - מינרל שמציין מטאמורפוזה בדרגה בינונית. עם העלייה בנחל ניתן לראות בסלע מסביב מינרלים פריזמטיים בהירים, אלה הם סטראוליטים, מינרלים המעידים כי דרגת ההתמרה גדלה. הגארנט והסטורוליט משמשים במקרה זה כמינרלי אינדקס ומיפוי הופעתם בכלל השטח איפשר למפות את הדרגה המטמורפית של סביבות הר שחמון.
סילביט
סילביט (או סילבין), הוא אשלג, או אשלגן כלורי, בצורתו הגבישית. המינרל, שנוסחתו KCl (אשלגן 52.4%, כלור 47.6%) שייך למשפחת ההלידים.
סילביט קרוב למינרל הנפוץ יותר הליט (NaCl) ולשניהם מבנה גבישי דומה (אשלגן מחליף נתרן בסריג הקובי), אולם בגלל הגודל השונה של האטומים ההתמוססות ההדדית בין שני המוצקים מוגבלת. התכונות הדומות מקשות על הזיהוי ביניהם. מבחן טעם יעיד שטעמו של הסילביט מר יותר מההליט. מבחן יעיל נוסף הוא חריטה של הדוגמה בעזרת סכין - ההליט יפיק אבקה והסילביט לא.
סילביט תואר לראשונה ב-1832 כמינרל אוופוריטי שנמצא בהר וזוב שליד נאפולי בקמפניה, איטליה. הוא נקרא על שם הכימאי ההולנדי סילביה דה לה בו (1614-1672). הוא מצוי במרבצים אוופוריטים רבים ברחבי העולם יחד עם הליט, קלציט, גבס ועוד. בגלל מסיסותו הגבוהה הוא שוקע רק לאחר דרגות גבוהות מאוד של אידוי, לאחר שקיעת ההליט. עקב מסיסותו הוא אינו נשמר בסלעים חשופים.
סילביט משמש כמקור של אשלגן בדשנים לחקלאות וכמקור מרכזי להפקת אשלגן לתעשיות השונות. על כן הוא נחשב למינרל בעל ערך כלכלי רב. בססקצ'ואן, קנדה, מצויים מרבצי סילביט המספקים חלק ניכר מתוצרת האשלגן העולמית. בישראל המינרל מצוי בכמות מעטה (לא מסחרית) בהר סדום, וממימי ים המלח מופק המינרל קרנליט שהוא המרכיב העיקרי של האשלג המיוצר במפעלי ים המלח.
גשר המיתרים
גשר המיתרים הוא גשר מעוגן כבלים שנבנה בכניסה לירושלים (צומת הרחובות יפו, ירמיהו, שדרות שז"ר, הרצל) כחלק מפרויקט הרכבת הקלה. הגשר תוכנן על ידי האדריכל הספרדי סנטיאגו קלטרווה, ונחנך ב-25 ביוני 2008.
הגשר משמש למעבר הרכבת הקלה בין רחוב יפו לשדרות הרצל, וכן למעבר הולכי רגל, ובנוסף תוכנן כסמל חדש לעיר ירושלים.
היסטוריה.
ההחלטה על בניית גשר בצומת הכניסה לירושלים נתקבלה במסגרת תכנון הרכבת הקלה בעיר בשנת 2001, על רקע עומסי התנועה במקום שחייבו פתרון מפלסי. לא ניתן היה לחפור מנהרה מתחת לצומת, בגלל מעבר כביש בגין מתחת לו, ועל כן הוחלט על בניית גשר במקום. במסגרת הניסיון לקדם שינוי עירוני יחד עם בניית הרכבת הקלה הוחלט לבנות גשר מיוחד שיהווה סמל ומונומנט מרשים בכניסה לעיר ירושלים.
סנטיאגו קלטרווה הוזמן לתכנן את הגשר על ידי מהנדס העיר, אורי שטרית, בברכת ראש העיר, אהוד אולמרט, וחוזה התכנון נחתם עמו באפריל 2002. ביוני 2004 אושרה התוכנית להקמת הגשר על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. התוכנית אושרה לאחר שנדחו עיקר ההתנגדויות.
באוקטובר 2004, בוטל המכרז הראשון שפורסם להקמת הגשר, בשל השינויים בעלות הברזל בעולם, שהביא להתייקרות של לפחות ב-70 מיליון שקל בעלות הבנייה.
בינואר 2005 זכתה חברת "שפיר הנדסה ותעשייה" במכרז להקמת הגשר בעלות של 129 מיליון שקל, אך החליטה לוותר על הפרויקט. במקומה מנו החברות "רמט" ו"כור מתכת" באמצעות חברת "וולקן הנדסה" שבבעלותה. חלק מחלקי הגשר יוצרו באיטליה. באפריל 2007, החלו בהנפת המיסעה של הגשר מעל צומת הכניסה לעיר. המיסעה מורכבת משמונה חלקי פלדה, עליהם הונחו מסילות הרכבת. אורך כל מקטע כ-20 מטר, רוחבו - 10 מטר ומשקלו כ-350 טון. ההנפה בוצעה באמצעות מנוף ענק (היחיד בישראל) המופעל בידי חברת החשמל.
במרץ 2008 התגלו סדקים לאורך הגשר, והם עיכבו את פתיחתו וייקרו את מחירו של הפרויקט, ועלות בניית הגשר הסתכמה בסופו של דבר כ-250 מיליון שקלים.
ב-25 ביוני 2008 התקיים טקס חנוכת הגשר, רקדניות שהופיעו בטקס היצטוו ללבוש בגדים צנועים, וזאת בשל מחאת גורמים חרדיים על עצם השתתפותן באירוע.
הקמת הגשר לוותה בהתנגדויות רבות. מתנגדיו טענו שהוא יקר מדי, נטע זר ומונומנט מיותר בכניסה לעיר, במיוחד בהתחשב בעובדה כי הבניינים מסביבו מסתירים אותו מזוויות רבות. עיקר המתנגדים היו תושבי רחוב שדרות הרצל הגרים בסמיכות לתוואי הגשר. לטענתם, הקמת הגשר תפגע בסביבה מבחינת רעש, רעידות וסינוור. הצדדים היו גם חלוקים בשאלה האם הגשר ממוקם קרוב מדי לבתי מגורים, ואם הוא מתאים לנופה ולאופיה של ירושלים. האמן הירושלמי יורם אמיר אף איים לקפוץ ממנוף בדרישה לבטל את בנייתו.
תנועת הרכבת הקלה על הגשר החלה במהלך שנת 2011, עם השלמת הקמת הקו האדום ותחילת נסיעת המבחן שלו.