מלחמת קוריאה תמה אך חמש שנים בטרם פתח היינליין במלאכת כתיבת לוחמי החלל, ואשר על כן מספר פעמים נשזרות בספר התייחסויות אליה, דוגמת הטענה כי "אף 'משרד הגנה' מעולם לא ניצח במלחמה". היינליין אף מזכיר את שבויי המלחמה האמריקאיים שנלקחו בשבי במהלך סכסוך זה, לרבות ההאשמות הנפוצות בשטיפת-מח קומוניסטית שנעשתה לאסירים. לאחר תום מלחמת קוריאה, הופרחו באוויר שמועות על כך שהסינים והצפון קוריאנים המשיכו להחזיק ברשותם מספר רב של שבויים אמריקאיים. בשיעור שמועבר לריקו בתחום "היסטוריה ופילוסופיה מוסרית" בבית הספר למועמדים לקצונה, מתקיים דיון ארוך על אודות הצורך שלא להותיר לעולם אף לוחם מאחור, אפילו כשמרחפת ממעל סכנת פתיחת מלחמה חדשה. עמדות אלה משקפות את עמדות הציבור בארצות הברית של שנות החמישים המאוחרות, ואפשר שהן אלו העומדות מאחורי מחויבותם של ריקו וחבריו לעמיתיו הלוחמים כאשר הוא מסיק ש"אין זה משנה האם אלה אלף - או אחד, המפקד. אתה נלחם [למען חילוצם]."
נוסף על כך, כולל הספר אזכורים מספר למערכות אחרות, ובהן: שם ספינת-החלל שהתנגשה בוואלי פורג' הוא איפר, קרב-קרקע מכריע במלחמת העולם הראשונה, כמו גם מחנה הטירונים של ריקו, מחנה ארתור קורי (שנקרא על שם סר ארתור קורי שפיקד בשעתו על חיל-המשלוח הקנדי במהלך אותה המלחמה). אזכור נוסף למלחמת העולם הראשונה מצוי בביטוי "קדימה קופים שכמותכם! אתם רוצים לחיות לנצח?", שמקורו בסמל דן דלי בקרב על יער בלו (הגם שבמקום "קופים", דלי אמר במקור "בני זונות"). התייחסות נוספת למערכות עבר, הפעם למלחמת 1812, היא השלכות המשפט הצבאי של הקצין השלישי ויליאם סיטגריבס קוקס, הנידונות בהרחבה בספר.
חידושים צבאיים.
בנוסף לעמדותיו הפוליטיות של היינליין, קידם לוחמי החלל את הטמעתם בציבור של מספר עקרונות וחידושים צבאיים, שחלקם אף היוו השראה למחקר מדעי של ממש. החידוש הנודע ביותר של הספר הוא חליפות השריון הממונעות העוטפות את לוחמי החיר"ן. חליפות אלה נשלטות על ידי תנועותיו של הלובש עצמו, אך מחזקות את כוחו, מהירותו, כושר נשיאת המשקל (מה שאפשר את הגברת החימוש) וגובה ניתורו (לרבות סיוע סילוני ורקטי) של החייל, וכן סיפקו ללובש חושים משודרגים (ראיית תת-אדום, ראיית לילה, מכ"ם ושמיעה למרחקים), סביבת אישית תומכת כוללת המאפשרת ללוחם לחיות בחליפה, מערכות תקשורת מתוחכמות ומצגי מפות טקטיות. שריון הכוח הפך את לוחמי החיר"ן למעין יצירי-כלאיים בין יחידת חיל-רגלים לבין יחידת-שריון, כאשר החיילים הבודדים היוו שילוב של לוחמי חי"ר וטייסי קרב.
בהשראת לוחמי החלל או שמא לא, ניסה צבא ארצות הברית לפתח טכנולוגיה מוחשית שתעניק לחייליו את יכולות שריון הכח של החיר"ן. ציוד המשחזר רבות מתכונותיו של שריון הכח (משקפי ראיית-לילה, משקפי תת-אדום ומקלטי GPS) מהווה כיום חלק מן הציוד הצבאי התקני באמריקה. בין השנים 1996 ל-2007, ערך צבא ארצות הברית את תוכנית המחקר "Land Warrior" (לוחם קרקע), שאמורה הייתה להעניק ללוחמי החי"ר האמריקאיים רבות מיכולות התקשורת המשולבות והמודיעין הטקטי של שריון הכוח. ברם, מימון התוכנית הופסק בתקציב שנת 2008 של הצבא. סוכנות ההגנה למיזמי מחקר של משרד ההגנה האמריקאי הוציאה אף היא כ-50 מיליון דולרים בניסיון לפתח שריון ממונע במסגרת תוכנית ה-"שלד-כח לחיזוק ביצועי אנוש" שלה, אך כפי הנראה לא נתגלו פריצות דרך מדעיות משמעותיות ולא פותחו גרסאות-קרב של אבות-הטיפוס.
רעיון אחר שהספר היה מקורו הוא "נחתי-חלל". יחידות החיר"ן הממוכנות סופחו למטוס-חלל לתעבורה בין כוכבית שהובילם לכוכבי המטרות המבצעיות על ידי הנחתת קבוצות של לוחמי חיר"ן אל פני שטח הכוכב היישר מן המסלול סביב הכוכב, בעזרת קפסולות אינדיבידואליות לכניסה לאטמוספירה (ומכאן מונח הסלנג המשמש בספר לכינוי הלוחמים - "לוחמי הקפסולות"). השימושים האפשריים בכח שכזה - הנעים מפשיטות החרב-וברח ועד לתקיפות כירורגיות, לוחמת חי"ר קונוונציונלית והחזקת ראשי-גשר - והטקטיקות שאפשר ותיושמנה על ידי לוחמים שכאלה מתוארות בפירוט רב בספר. כלי-הנשק, הטקטיקה, האימונים ונדבכים רבים אחרים של יחידת העילית העתידנית הזו זוכים לדיון נרחב בספר: הכל, החל בתפקוד שריון הכוח עצמו, עבור בצורך בסוגים שונים של חליפות כח ובאימוני סגל היחידה בכל סוגי חליפות השריון ובטקטיקות היחידה המיוחדות שתיושמנה לצורך זה, וכלה בשימוש המבצעי של חליפות הכח במהלך המערכה.
השפעת הספר על צבא ארצות הברית.
בעוד שמורשתו הנודעת ביותר של לוחמי החלל היא חליפת שריון הכוח, הרי שהשפעתו שולחת זרועות עמוק אל תוך מלאכת-המלחמה המודרנית. אף שחלפה כמחצית המאה ממועד יציאתו לאור, לוחמי החלל עודו נמצא ברשימות הקריאה של צבא ארצות הברית, המארינס והצי האמריקאי. זהו ספר המדע הבדיוני היחיד ברשימות הקריאה של ארבע מתוך חמש האקדמיות הצבאיות של ארצות הברית. כאשר היינליין כתב את לוחמי החלל, היה צבא ארצות הברית בנוי ברובו ממגויסי חובה ששירתו שנתיים. כיום, סיגל לעצמו צבא ארצות הברית רעיונות רבים הדומים לעקרונות שפרש היינליין בדבר כח תקיפה עתיר-טכנולוגיה הכולל מתנדבים בלבד. יתר על כן, אזכורים לספר מוסיפים לככב במסגרת התרבות הצבאית. בשנת 2002 תיאר גנרל מהמארינס את עתידם של ביגוד וציוד המארינס ככזה הראוי לו לחקות את החיר"ן של היינליין.
מחלוקת.
למרבית הפתעתו של היינליין, זכה לוחמי החלל בפרס הוגו לספר המדע הבדיוני הטוב ביותר לשנת 1960. עד לשנת 1980, בחלוף עשרים שנה ממועד ראייתו אור, הוא תורגם לאחת-עשרה שפות שונות והוסיף להציג נתוני מכירות נאים. אפס, היינליין התלונן כי על אף ההצלחה, כמעט כל המכתבים שקיבל בדואר בנוגע לספר היו שליליים והוא זוכה לפניות בנוגע אליו רק "כאשר מישהו רוצה לכסח אותי".
ביקורות ספרותיות.
הביקורת הספרותית העיקרית והנוקבת ביותר נגד לוחמי החלל היא שהספר אינו יותר מאכסניה לעמדותיו הפוליטיות של היינליין. ג'ון בראנר השווה אותו ל"ספר ילדים ויקטוריאני" בעוד אנתוני באוצ'ר, מייסד "The Magazine of Fantasy &amp; Science Fiction (כתב-העת לפנטזיה ומדע-בדיוני) העיר כי היינליין "שכח להכניס סיפור". המבקר אלכסיי פנשין התלונן כי הספר היה פשטני לגמרי - "תיעוד הכשרתו של [מארין]... וכלום מעבר לכך" - ושהדמויות לא היו יותר מפיותיו של היינליין: "בסוף הספר אינך יודע דבר על טעמיו [של ריקו], אהבותיו ושנאותיו, חייו האישיים. עלילת הספר לא משנה אותו כלל משום שאין דבר לשנותו - ריקו נותר לא יותר מקול המדקלם מלל על כמה נחמד זה להיות חייל... הדמויות האחרות אפילו שטחיות עוד יותר, אקספוזיציות פשטניות של עמדה." ריצ'רד גיבס הוסיף כי "הלוחמים האמיתיים מהחיים שאני זכיתי להכיר הם בעלי פנים רבות הרבה יותר מאלה שאנו פוגשים בלוחמי החלל. ואלה שאני מכיר אשר נטלו חיים נוקטים בגישה אמביוולנטית הרבה יותר בנוגע לכך." הוא מוסיף ומתלונן על היעדרה הכמעט מוחלטת של מיניות בקרב הדמויות ואי הכללתו של רומן רציני כלשהו בספר.
האשמות במיליטריזם.
תלונה אחרת על לוחמי החלל היא כי הספר הוא פרו-צבאי או מובנה כמיליטריסטי. התקיים בעבר פולמוס בן שנתיים ב-"Proceedings of the Institute for Twenty-First Century Studies (PITFCS)" (פרוטוקול המכון למחקרי המאה העשרים ואחת) שניצת בשל השוואה שנערכה בין ציטוט בלוחמי החלל לפיו "הגורל האצילי ביותר שאדם יכול להגשימו הוא שימת גופו בן-התמותה בין ביתו האהוב לבין אימי-המלחמה" (פרפרזה על הסטנזה הרביעית ב"דגל הפסים והכוכבים", המנון ארצות הברית) לבין השיר האנטי-מלחמתי "Dulce et Decorum Est" שכתב וילפרד אוואן. דין מקלוכלין כינה את לוחמי החלל "כרזת-גיוס באורך ספר". אלכסיי פנשין, גמלאי הצבא בימי שלום, טען כי היינליין ייפה את מציאותם העגומה של החיים הצבאיים, וכי סכסוך הפדרציה הטראנית - הארכנואידים התקיים רק משום ש"לוחמי החלל אינם כה מהוללים אף כדי מחצית בשל ישיבתם על ישבניהם בצחצחם את כלי-נשקם בפעם העשירית בשל העדר משהו אחר לעשותו." ג'ו הולדמן, בוגר מלחמת וייטנאם ומחברו של ספר המדעי הבדיוני האנטי-מלחמתי זוכה פרסי ההוגו והנבולה "מלחמה לנצח", התלונן באופן דומה כי לוחמי החלל מהלל את המלחמה שלא לצורך. אחרים הצביעו על העובדה שהיינליין מעולם לא השתתף בקרבות אמיתיים, משום שהיה בוגר אקדמיית הצי שקיבל פטור רפואי בשל הידבקותו בשחפת ועל כן העביר את ימי מלחמת העולם השנייה בתפקיד אזרחי שעיקר עיסוקו במחקר ופיתוח בסדנת הצי בפילדלפיה.