הקונכית הפנימית בלתי רגילה ולא אופיינית, היא בצורת קרן אַיִל (open planispiral). היא בנויה מתאים המופרדים בפיתולים אשר אינם נוגעים אחד בשני.
הקונכית משמשת כאמצעי ציפה. מיקומה בגופה של הספירולה, יוצר מצב שהיא מכוונת את ראשה כלפי למטה בשביל תנועה אנכית. בשעת תנועה מטה, הרגליים פונות למעלה ונעות במעין תנועה ספירלית היוצרת מעין חתירה מטה.
הספירולה מסוגלת להכניס את כל ראשה ורגליה אל תוך הגלימה, ואף לסגור את הפתח בצורה שרירית (flaps).
למרות גודל הסילוניות בעלי אישונים המסוגלים להתרחב ולהתכווץ, יכולתה של הספירולה היא מהטובות והקיצוניות ביותר ומאפיינת את המין.
גלגול חיה של הספירולה, מתחיל מהנחת ביצים שאינן גדולות מ-2 מ"מ על קרקעית הים. עובדה שאוששה הערכה זו היא מציאותם של פרטים קטנים ביותר בעומקים, פרטים אלו אופיינו במיעוט זרועות ובמקור הבולט מחוץ לראש שעוד לא גדל. &lt;BR&gt; אורך חייה של הספירולה הוא 18 עד 20 חודשים.
יוסף תרומפלדור
ספירולאים
ספירולאים (שם מדעי: Spirulida) היא סדרה של רכיכות המקורבת לדיונון. בסדרה זו ידועות שבע משפחות אולם שש מתוכן נכחדו. המין היחידי הקיים היום הוא ספירולה שופרית.
המשפחות בסדרה זו:
ספירוליים
ספירולה
שי ודרור
שי ודרור הייתה תוכנית טלוויזיה ורדיו סאטירית ישראלית בהנחיית שי גולדשטיין ודרור רפאל.
רקע.
גולדשטיין ורפאל נפגשו לראשונה ב-1997 ברדיו תל אביב, כאשר גולדשטיין עבד בתחנה כמפיק זמרירים ורפאל הגיש בתחנה תוכנית הכרויות לילית. השניים שחלקו אותו סוג הומור הקליטו פיילוט משותף לתוכנית לילית חדשה. הפיילוט אושר והפך לתוכנית בעלת הומור עוקצני שנקראה "שארית היום" שהחלה ב-1998 וזכתה להצלחה. לאחר מכן עברו בשנת 2000 לשדר את תוכנית הבוקר של התחנה (שבמסגרתה הוארכה תוכניתם לשעתיים), שגם היא זכתה למדרוג גבוה.
לנוכח הצלחת תוכניות הרדיו בהנחיית השניים, בשנת 2001 הציע יוחנן צנגן, מנכ"ל זכיינית השידור רשת, להגיש במקביל תוכנית טלוויזיה פריים-טיים בערוץ 2 - "זו ארצנו" במשך שתי עונות.
התוכנית "שי ודרור".
לאחר ירידתה של התוכנית "זו ארצנו" מן המרקע, ב-2003 עבר הצמד לשדר תוכנית בערוץ 10 וערוץ ביפ, שנקראה "שי ודרור" שירדה זמן קצר אחר כך.
ביוני 2003 אירח מתי גולן בתוכניתו "דוקומדיה, ביקורת התקשורת" אם ששכלה את בתה בת השבע בפיגוע. האם טענה שקטעים בתוכנית "שי ודרור", ששודרה ימים אחדים קודם לכן בערוץ 10, ועסקו בפיגוע, מעליבים ופוגעים. גולן התקשר במהלך השידור לשי גולדשטיין, ביקש ממנו להתייחס לטענות האם. גולדשטיין בתגובה טרק את הטלפון. לאחר שיחה זו החלו שי ודרור במה שבית המשפט הגדיר: "מסע צלב של נקם והתחשבנות" נגד גולן, שנמשך 8 תוכניות רצופות, בהן הכפישו שי ודרור את גולן. גולן הגיש תביעת דיבה נגד שי ודרור, שבה נפסק כי על שי ודרור ו"מטר פלוס" לשלם לגולן פיצוי בסך 60 אלף ש"ח.
הצמד חזר לרדיו תל אביב ביולי 2003, הפעם כשהם מגישים את תוכנית הערב במקום את תוכנית הבוקר (שהגישו טל ואביעד). התוכנית זכתה לרייטינג כה רב, עד כדי כך שהיא הפכה לטלוויזיונית ורדיופונית כאחד בשנת 2007, דבר חריג בטלוויזיה בישראל. משמעות הדבר הוא שהתוכנית משודרת ברדיו תל אביב אחר הצהריים ולאחר-מכן בערב, בערוץ ביפ בטלוויזיה.
הצמד עזב את רדיו תל אביב ב-1 ביולי 2007, והצטרף לצוות רדיו ללא הפסקה ב-2 בספטמבר 2007, שם שידרו בסינדיקציה גם ברדיו צפון ללא הפסקה. עקב עזיבתם, ערוץ ביפ הפסיק את שידור התוכנית בטלוויזיה.
ב-6 ביוני 2008 הצמד חזר לטלוויזיה והחל להגיש את התוכנית "ראש בקיר" בערוץ 10.
ב-10 באוגוסט 2016 שודרה תוכניתם האחרונה ברדיו ללא הפסקה ובזאת הצמד הפסיק את פעילותו המשותפת לאחר יותר מ-15 שנה.
ריצוף DNA
ריצוף DNA (בעברית הַרְצָפָה) הוא תהליך של קביעת סדר הנוקלאוטידים בקטע DNA. פריצות דרך טכנולוגיות האיצו מחקרים ביולוגיים ורפואיים רבים.
הידע על התוכן של רצפי DNA נהיה חשוב למחקר בסיסי, וכן לתחומים רבים נוספים, כגון אבחון רפואי, ביוטכנולוגיה, סיסטמטיקה, וירולוגיה, זיהוי פלילי ועוד. ככל שהטכנולוגיה נהיית זולה ומהירה יותר, ניתן להרחיב את השימוש בגנומיקה אישית.
DNA הוא החומר התורשתי של כלל היצורים החיים, אשר מורכב מארבעה נוקליאוטידים: אדנין (A), תימין (T), גואנין (G) וציטוזין (C). ה-DNA היא מולקולה יציבה מאוד כאשר היא נמצאת בדו-גדיל, כלומר, סליל כפול. במבנה זה נוצרים זיווג בסיסים, שבו A ממוקם מול T, ו-G מול C. לפיכך, ידע אודות גדיל אחד מספיק כדי להסיק את תוכנו של הגדיל המשלים. מכיוון שה-DNA משותף לכלל היצורים, עקרונות הריצוף זהים. לעיתים בסיסים אלו יכולים לעבור התמרות כימיות שונות, כגון מתילציה, וטכנולוגיות שונות פותחו כדי לפענח גם אותן. מתוך רצף ה-DNA של יצור, חלקים מסוימים עוברים תהליך שעתוק, שבו נוצר RNA ממקטע מסוים באחד הגדילים. מקטע RNA זה יכול לעבור תהליך של תרגום, שבו כל שלושה נוקליאוטידים מומרים בחומצה אמינית אחת. שרשרת חומצות האמינו יוצרת חלבון.
שיטות הריצוף מתרכזות במולקולת ה-DNA מסיבות טכניות. RNA משועתק מרצף ה-DNA, ובניגוד למבנה הגדיל הכפול האופייני בדרך כלל למולקולות DNA, לרוב RNA מצוי בטבע במבנה של גדיל בודד בלתי יציב. כדי לאפשר ריצוף RNA, ניתן להוסיף שלב הכנה נוסף בו הוא מומר ל-cDNA, ומרוצף ככל רצף DNA אחר.
היסטוריה.
גילוי חומצות הגרעין וההרכב הכימי שלהן.
פרידריך מישר (1844–1895), ביו-כימאי שווייצרי שהתעניין במבנה התא, ערך אנליזה כימית על תאי הדם הלבנים (לוֹיְקוֹציטים) אותם לקח מתחבושות מלאות מוגלה שסיפקה לו קליניקה כירורגית סמוכה. במחקריו הוא שם לב שמלבד החלבונים הממלאים את נוזל התא (הציטופלזמה) ישנו בתא חומר נוסף שאינו חלבון. בטכניקה מיוחדת הוא שחרר את גרעין התא מתוך התא מבלי לפגוע בו וניתח את מבנהו הכימי. או אז התברר לו שהחומר הכימי שבגרעין שונה באופן מהותי מחלבון, וכי בשונה מכל חלבון – הוא מכיל כמויות משמעותיות של זרחן. את התרכובת המיוחדת הזו המאכלסת את גרעין התא הוא כינה בשם "נוּקְלֵאִין" (nuclein ["גרעינן"]). בקיץ 1869 הוא אימת את השערתו שתרכובת כימית זו מקורה בגרעיני התאים, וכי היא מופיעה לא רק בתאי דם לבנים אלא בתאים רבים אחרים; תאי שמרים, כליות, כדוריות דם אדומות ורקמות אחרות. תגליתו התפרסמה באביב 1871 לאחר שבוצעו ניסויים נוספים שאיששו את המאמר. בשנים שלאחר מכן הוא המשיך לחקור את גרעין התא בתאי זרע של דגי סלמון, המייצרים כמות גדולה של תאי זרע. המיוחד בתא הזרע הוא שהוא לא מכיל כמעט חומרים אחרים מלבד הגרעין, שכן הוא נועד להתמזג לתוך תא הביצית, מה שהקל על חקירת הגרעין. ואכן במחקרו זה הוא גילה שה"נוקלאין" הוא למעשה מולקולה גדולה הבנויה ממספר קבוצות של חומצות, ובשנת 1889 טבע תלמידו, ריכרד אלטמן (Richard Altmann ; 1852–1900), את המונח "חומצה נוקלאית" (nucleic acid, חומצת גרעין).
ההרכב הכימי של חומצות הגרעין היה ידוע ברובו למישר וכן למעבדות אחרות. הן הכילו קבוצת סוכר הנקראת ריבוז (למעשה: דיאוקסיריבוז), קבוצת פוספט ובסיס המורכב מחנקן. כבר במאה התשע עשרה היה ידוע כי הבסיסים החנקניים של ה-DNA מורכבים מארבעה סוגים – אדנין, גואנין, ציטוזין ותימין.
אולם למעשה, באותה תקופה סברו כולם, וכך גם מישר, כי חומצת גרעין זו משמשת כעזר בנייה לתא או לחלבונים, וכי היא אינה ממלאת תפקיד מהותי בהעברת התכונות במהלך ההפריה.
ההתמקדות בחלבונים.
מתחילת המאה העשרים היה ברור לחוקרים בתחום כי הגנים, החומר התורשתי של האורגניזמים, ממוקמים בכרומוזומים שהם (כפי שהיה ידוע אז) מעין סבך של חלבונים וחומצות גרעין הנמצאים בגרעין התא של כל יצור חי. מבין שני המרכיבים הללו של הכרומוזומים, חומצות הגרעין והחלבונים, סברו רוב החוקרים כי דווקא החלבונים הם היכולים לשמש כנושאי המטען הגנטי, שכן רק להם מורכבות ורב-גוניות אשר יכולות, כך הייתה ההנחה, לשאת את המידע התורשתי. לעומתם, חומצות הגרעין הן מולקולות "פשוטות" יותר ואינן מורכבות כמו חלבונים. לפיכך התמקדו המאמצים העיקריים עד לתחילת שנות ה-50 בניסיונות להבין את מבנה החלבון, וכפועל יוצא מכך, להבין את אופן ההורשה של המידע הגנטי.
לינוס פאולינג, שנמנה עם החוקרים שהקדישו את מרבית חייהם המקצועיים לחקר מבנה החלבונים, סבר רוב הזמן כמרבית עמיתיו, כי החלבון הנמצא בכרומוזום נושא, ככל הנראה, את המטען התורשתי.
כך אמר פאולינג עצמו בעניין זה בדיעבד:
בשנת 1951 פרסם פאולינג יחד עם רוברט קורי, סגנו במעבדה בקליפורניה, מספר מאמרים שהיוו פריצת דרך בחקר מבנה החלבונים, והיו הראשונים שהצליחו לתאר את מבנה החלבון ברמה המולקולרית. באפריל 1951 פרסמו השניים את המוטיבים המבניים המרכזיים במבנה השניוני של חלבונים – סליל אלפא ומשטח בטא. והקדימו בכך את צוות החוקרים במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג' שבראשה עמד הפיזיקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה, ויליאם לורנס בראג, חלוץ הקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן.
במאי 1952 נערכה ועידה בנושא מבנה החלבונים באנגליה, אולם מלינוס פאולינג נמנע מלהשתתף בה, כי משרד החוץ האמריקאי סירב להנפיק לו דרכון, עקב פעילותו הפוליטית. היה זה בשיא המקארתיזם. יש הסוברים כי עקב ביטול ביקור זה נמנע מפאולינג מידע על עבודתה של פרנקלין (ראו למטה) שהיה מוביל אותו לפענוח המבנה. אולם, מנגד, פאולינג קיבל דרכון (לתקופה מוגבלת) זמן קצר אחר כך וסייר מחוץ לארצות הברית.
מחלבונים אל חומצות הגרעין.