בתיקון מס' 3 לחוק, שתחילתו ב-1 בינואר 2003, ניתן מענה למי שקיבל מענק לפי החוק וחלה החמרה במצבו הבריאותי, שמצדיקה מענק גבוה יותר. נפגע כזה יקבל את ההפרש שבין המענק לפי דרגת נכותו הנוכחית לבין המענק שכבר שולם לו.
מכוח החוק הותקנו התקנות הבאות:
הוראות החוק.
המחלות שהסיכוי לחלות בהן בעקבות הקרנת רנטגן נגד גזזת גבוה יותר הן:
גובה הפיצויים המשולמים על ידי המדינה לנפגעים תלוי בהיקף הנכות שנקבעה לנפגע על ידי ועדה רפואית, הבודקת את מצבו בהתאם לידוע אודות תופעות הלוואי של טיפולי ההקרנה. כללי הפיצוי:
בדיון בתביעה לפיצוי מכוח החוק מתקיים בשתי ועדות. תחילה ועדת מומחים, שבראשה שופט או שופט בפנסיה וחברים בה שני רופאים בעלי תואר מומחה בתחומים הנוגעים לעניין העומד לדיון, קובעת האם לתובע או לאדם שמכוחו מוגשת תביעת שאירים ניתן טיפול בהקרנה. בהמשך ועדה רפואית, שחברים בה שלושה רופאים בעלי תואר מומחה בתחומים הנוגעים לעניין העומד לדיון, קובעת האם התובע חלה במחלה מזכה ומה אחוז הנכות שיש לקבוע לו. בתשלום הקצבאות והמענקים מטפל המוסד לביטוח לאומי.
החוק הורה על הקמתו של המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת, למחקר בנושא מחלת הגזזת והטיפול בה ולמעקב אחרי מי שחלה בגזזת וקיבל טיפול בהקרנה. בין תפקידי המכון:
מימוש החוק.
התביעות מוגשות אל המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת השייך למשרד הבריאות. עד לחודש יולי 2013 הוגשו למרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת 43,543 תביעות, ומתוכן הוכרו 24,314 אנשים כמי שנפגעו מהטיפול וקיבלו פיצויים בהתאם למצבם הבריאותי. עד אמצע 2011 הוכרו כ-4,000 איש שהגישו תביעות עם 100% נכות.
על ההחלטות של ועדת המומחים והוועדה הרפואית ניתן לערער בפני בית הדין לעבודה, ובהתאם לכך הוגשו לבית הדין מאות ערעורים.
כאמור, הפיצוי ניתן בגין רשימה סגורה של מחלות הנכללת בתוספת לחוק. יש הטוענים שיש להרחיב את רשימת המחלות המזכות בפיצוי. לשר הבריאות נתונה סמכות להוסיף לרשימת המחלות המזכות בפיצוי מחלות שבעת חקיקת החוק לא היה ידוע על הקשר הסיבתי בינן לבין ההקרנות שבוצעו לצורך הטיפול במחלת הגזזת. בהתאם לסמכות זו חתם השר על צו המורה להוסיף לרשימת המחלות גידולים שפירים בבלוטת התריס, אך מחמת חוסר תקציב הצו לא פורסם ב"רשומות" ולכן לא נכנס לתוקף.
החוק לפיצוי נפגעי גזזת אינו מעניק פיצוי לעגמת נפש, אולם לנפגעים מוענק פיצוי באמצעות תקנה 34 לתקנות הביטוח הלאומי (קביעת נכות לנפגעי עבודה) התשט"ז-1956 הקובעת נכות נפשית, וכתוצאה מהחלטה זו, נכון לחודש יולי 2013 קיבלו 18,805 אנשים שהוכרו נפגעי הקרנות גם פיצוי עבור כאב וסבל באמצעות קביעת נכות נפשית.
טבעת (כימיה)
בכימיה, טבעת היא מונח דו משמעי, המתייחס לטבעת פשוטה של אטומים וקשרים במולקולה או לקבוצה מחוברת של טבעות, שבה כל אטום וקשר הוא חבר בטבעת (נקרא גם מערכת טבעתית). מערכת טבעתית שהיא טבעת פשוט נקראת לפעמים גם monocycle או מערכת חד טבעתית, ומערכת שאינה טבעת פשוטה נקראת polycycle או מערכת רב טבעתית. בטבעת פשוטה מספר קשרי סיגמא זהה למספר האטומים, ובמערכת רב טבעתית ישנם יותר קשרי סיגמה מאשר אטומים.
מולקולה המכילה טבעת אחת או יותר נקראת תרכובת טבעתית, ומולקולה המכילה שתי טבעות או יותר (במערכת טבעתית אחת או בכמה מערכות נפרדות) מכונה תרכובת רב טבעתית. מולקולה שאינה מכילה טבעות נקראת תרכובת אציקלית או שרשרת פתוחה.
טבעות הומוציקליות והטרוציקליות.
טבעת הומוציקלית היא טבעת שבה כל האטומים הם מאותו יסוד כימי. טבעת הטרוציקלית היא טבעת המכילה אטומים של לפחות שני אלמנטים שונים, כלומר, טבעת שאינה הומוציקלית טבעת קרבוציקלית היא טבעת הומוציקלית שכל האטומים המרכיבים אותה הם אטומי פחמן. סוג חשוב של טבעות קרבוציקליות הן טבעות אליציקליות (שאינן ארומטיות), ותת סוג חשוב שלהן הם הציקלואלקאנים.
טבעות ומערכות טבעתיות.
המונחים "טבעת" ו"מערכת טבעתית" מוחלפים לעיתים קרובות, כאשר ההגדרה המתאימה תלויה בהקשר. בדרך כלל "טבעת" מציינת טבעת פשוטה, אלא אם כן צוין אחרת, כמו במונחים "טבעת ספירו" ו"טבעת אינדול", בהן ברור שהכוונה למערכת רב-טבעתית. כמו כן, "מערכת טבעתית" בדרך כלל מציינת מערכת רב טבעתית. כדי להפחית את הבלבול בין שתי ההגדרות, ההמלצות של IUPAC על המינוח האורגני נמנעות משימוש במונח "טבעת" על ידי שימוש בביטויים כמו "מערכת חד טבעתית" ו"מערכת רב טבעתית".
מוני מארק
מוני מארק (בהולנדית: Mony Marc) היא זמרת בלגית.
קריירה.
בשנת 1956, מארק נבחרה על ידי רשות השידור הבלגית (RTBF) לייצג בלגיה באירוויזיון 1956 ביחד עם הזמר הבלגי, פוד לקלרק. ב-24 במאי 1956, מארק הופיעה על בימת האירוויזיון עם השיר "Messieurs les noyés de la Seine". מארק הופיעה עשירית בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי הזוכה, שווייץ. מיקומה הסופי של מארק לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
קרל אופנהיימר
קרל נתן אופנהיימר (בגרמנית:
Carl Nathan Oppenheimer; 21 בפברואר 1874 בברלין – 24 בדצמבר 1941 בזייסט בהולנד) היה ביוכימאי יהודי גרמני.
קורות חיים.
ראשית חייו.
קרל נתן אופנהיימר היה בנו האמצעי של ד"ר יוליוס אופנהיימר, רב בקהילה הרפורמית הבדלנית שנוסדה על ידי שמואל הולדהיים בברלין. אמו אנטוני הייתה מורה. משפחתו של אביו הייתה ממגורשי ספרד, והגיעה דרך הולנד לאוסלר (Uslar- השוכנת צפונית-מערבית לגטינגן). טרם נישואיה נשאה אימו את השם דוידזון, ומוצאה היה ממזרח אירופה. משפחתה הגיעה לברלין בסוף המאה ה-17. החינוך בבית אופנהיימר הצטיין באווירת אמון וחופש תוך הקפדה ללא עוררין על אמירת האמת.
אחיו של קרל אופנהיימר, היה פרופ' פרנץ אופנהיימר, רופא, כלכלן וסוציולוג יהודי-גרמני. הוגה רעיון הסוציאליזם הליברלי, ציוני, ומניח היסודות להתיישבות השיתופית הקואופרציה במרחביה.
אחותו הייתה משוררת הילדים פאולה דהמל שנישאה למשורר הגרמני ריכרד דהמל .
אחותו אלישבע נישאה לאגיפטולוג הגרמני גאורג שטיינדורף .
לימודים וקריירה.
אופנהיימר למד כימיה ורפואה בברלין ובפרייבורג, וקיבל את הדוקטורט בשנת 1894. ב-1897 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
לאחר שעבד כמרצה באוניברסיטה בארלנגן, הגיע למכון הפיזיולוגי לבעלי חיים של האוניברסיטה החקלאית בברלין בשנת 1902, שם מונה לפרופסור כבוד לביוכימיה בשנת 1908.
בשנת 1915 מונה אופנהיימר לאחראי על התזונה העממית בחברה החדשה Zentral-Einkaufs-Gesellschaft (חברת הרכש המרכזית - ZEG) בברלין.
בשנת 1917 מונה לראש המחלקה המדעית של GA Krause &amp; Co. AG.
בצעירותו, כתב אופנהיימר ספרי לימוד, בנושאי כימיה אורגנית ואנאורגנית, שהופצו ביותר מ-100,000 עותקים, תורגמו לשפות רבות והפכו לספרי הכימיה הפופולריים ביותר עבור סטודנטים לרפואה בכל רחבי העולם. ספריו יצאו במהדורות מחודשות והתפרסמו עד שנות ה-20 של המאה ה-21.
אופנהיימר העניק למדע האנזימולוגיה את צורתו ומבנהו. אופנהיימר קבע כי חקר החומר החי זקוק לידע הן במדעים הרפואיים והן במדעים המדויקים. משנת 1909 ועד 1936 פרסם טקסטים בסיסיים רבים בביוכימיה וכן הקים וערך את כתבי העת Zentralblatt fuer Biochemie und Biophysik (1910–21) ו- Enzymologia (1936–41).
הוא היה חבר באגודה הכימית הגרמנית ובאגודה הפיזיולוגית הגרמנית בברלין. בשנת 1932 הוא נבחר לחבר באקדמיה לאופולדינה.
לאחר פיטוריו בשנת 1936, עקב היותו יהודי, היגר להולנד בשנת 1938. נפטר ליד האג, לאחר מחלה ממושכת.
משפחתו.
אופנהיימר נישא ב-1904, באמצעות שידוך, להדוויג לואיז טרופלוביץ. לזוג היו 3 ילדים. בנו הצעיר, ארנסט התגייס לצבא בדרום אפריקה.
בנו הבכור של אופנהיימר, חנן אופנהיימר (1905–1978) היה אגרונום וחוקר חקלאות ישראלי, מומחה לגידול עצי פרי טרופיים, מכליא זנים חדשים, חוקר במרכז וולקני ופרופסור בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשכ"ח.
אחיינו (בנו של פרנץ אופנהיימר), הלל אופנהיימר, היה פרופסור לבוטניקה, פיזיולוג של הצמח, מראשוני הבוטנאים באוניברסיטה העברית בירושלים, וממייסדי הפקולטה לחקלאות ברחובות, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות לשנת תשי"ט. אחייניתו (ביתו של פרנץ אופנהיימר), רנטה נישאה לאחר מות אביה פרנץ, והתגוררה עם משפחתה בקליפורניה.
בקריית המדע ברחובות נקרא רחוב על שם שני בני הדודים, הלל אופנהיימר וחנן אופנהיימר.
יוהאן פרידריך אוברבק
יוהאן פרידריך אוברבק (בגרמנית: Johann Friedrich Overbeck; 3 ביולי 1789 - 12 בנובמבר 1869) היה צייר גרמני וחבר בתנועת הנצרתיים.
ביוגרפיה.
יליד ליבק, אבותיו במשך שלושה דורות היו כמרים פרוטסטנטים; אביו כריסטיאן אדולף אוברבק (1755–1821) היה דוקטור למשפטים, משורר, מיסטיקן בליבק. קרוב לאחוזה המשפחתית בקניגשטראסה עמדה הגימנסיה, שם היה המנהל הדוד שלו, דוקטור לתאולוגיה וסופר. שם יוהאן קיבל הדרכה באמנות.
יוהאן עזב את ליבק במרץ 1806 ונכנס כסטודנט לאקדמיה של וינה, ולמד בהנחייתו של היינריך פוגר. בעוד שאוברבק קיבל בבירור כמה מההיבטים הטכניים המלוטשים של הציירים הנאו-קלאסיים, הוא היה מתוסכל מחוסר רוחניות דתית בנושאים שבחרו מוריו. אוברבק כתב לחבר שכל מחשבה אצילית דוכאה בתוך האקדמיה והוא פנה פנימה לאמונתו לקבל השראה.