בשנת 1977, תקן בין-לאומי "ISO 3833-1977" הגדיר "Coupé" כבעל גוף סגור, בדרך כלל עם נפח אחורי מוגבל, גג קבוע שבו חלק יכול להיות פתוח, לפחות שני מושבים בשורה אחת לפחות, שתי דלתות בצד ואולי פתח אחורי, ולפחות שני חלונות צד.
כיום, "coupé" משמש לעיתים על ידי יצרני רכב כמונח שיווקי, ולא תיאור טכני של סגנון הגוף. הסיבה לכך היא כי "coupés" באופן כללי נראים כמו קווי יותר יעיל, יוקרתי וספורטיבי הכולל יותר מאשר אלה של ארבע דלתות סדאן.
מילון אחד קובע כי "coupé" הוא קצר יותר מאשר מכונית נוסעים / סלון של אותו מודל.
ג'עפר פרח
ג'עפר פרח (בערבית: جعفر فرح; נולד ב-21 באוגוסט 1966) הוא פעיל חברתי ופוליטי, פעיל זכויות אדם המנהל את "מרכז מוסאוא", עיתונאי, פובליציסט ויזם תקשורת ערבי נוצרי-ישראלי.
ביוגרפיה.
ג'עפר פרח הוא בוגר אוניברסיטת חיפה בסוציולוגיה וחינוך. כיהן כיו"ר ועד הסטודנטים הערבים באוניברסיטת חיפה ויו"ר התאחדות הסטודנטים הערבים בישראל.
עבד כעיתונאי ברשת המקומונים של "הארץ" ובמספר עיתונים בערבית ובתוכניות הטלוויזיה "עובדה" ו"מבט נשי" בערוץ 2. כתב מאמרים פובליציסטיים שפורסמו בעיתונות בערבית, בעברית ובאנגלית. שימש מרצה לתקשורת ולדוברות במכללה למינהל. היה מעורב בהקמת ארגון ההכוון הלימודי לסטודנטים הערבים, ארגון איעלאם וארגון מוסאוא. היה בין יוזמי ערוץ טלוויזיה ערבי בישראל.
בשנת 2011 עזב את מוסאוא והקים את חברת ביסאן תקשורת שיזמה והקימה את ערוץ הטלוויזיה הערבי הייעודי "הלא TV" ביחד עם זיאד עומרי, בסאם ג'אבר, מכללת סכנין, חברת סקטורס, רשת, ענני תקשורת, רן אדליסט ועמי הולנדר. הוא ייצב את הערוץ וניהל אותו עד שנרכש בידי קבוצת פנורמה. מעורב במיאמי תקשורת בחברה הערבית. בשנת 2015 חזר לנהל את מרכז מוסאוא.
פעילות פוליטית.
פרח פועל למען הכרה בזכויות הלאומיות האזרחיות של המיעוט הערבי בישראל, לסיום הכיבוש הישראלי ולשוויון זכויות של כלל אזרחי ישראל (כולל מניעת אפליה של אזרחים יהודים מקבוצות מודרות, כגון יוצאי אתיופיה). בשנות השמונים הנהיג את ועד הסטודנטים הערבים באונ' חיפה ואת התאחדות הסטודנטים הערבים בארץ. בין השנים 1979–1989 עבד כעיתונאי ותחקירן ברשת שוקן, העיתונות הערבית ובתוכניות טלוויזיה. לימד עיתונות ותקשורת במכללה למינהל. השתתף בהקמת מספר ארגונים ביניהם העמותה להכווין לימודי, המרכז הערבי לתכנון אלטרנטיבי ומרכז אעלאם. הקים ומנהל את מרכז מוסאוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל. פרח הוביל פרויקטים ויוזמות אזרחיות לשינוי מדיניות ומימוש זכויותיהם של האזרחים הערבים במדינה, כולל סנגור וגיבוש פניות למוסדות בינלאומיים. פעל במשך השנים לקדם פיתוח כלכלי חברתי ברשויות הערביות ולהציף את הצורך בהכרה חוקתית של זכויות האזרחים הערבים.
בעת שהשתתף בהפגנה בחיפה ב-18 במאי 2018 נעצר בידי המשטרה. בסמוך למעצר ברכו נשברה, והוא התלונן שהדבר קרה כתוצאה של אלימות של שוטר נגדו. ב-8 באוקטובר 2018 הוחלט במח"ש להעמיד לדין את השוטר החשוד במעשה, ליאור חתם, בגין תקיפה, איומים וגרימת חבלה. ביולי 2021 הגיש פרח תביעת נזיקין נגד חתם ומשטרת ישראל, בסך 1.5 מיליון ש"ח.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת התמודד פרח על ראשות מפלגת חד"ש.
חיים אישיים.
ג'עפר פרח מתגורר בחיפה. הוא נשוי ואב לשלושה.
נאצומה סוסקי
נאצומה קינוסקה, או, בשם-העט שלו, נאצומה סוסקי (ביפנית: 夏目 漱石; 9 בפברואר 1867 – 13 בדצמבר 1916), היה סופר יפני, שחי ופעל בתקופת מייג'י ובתקופת טאישו. אחד מהסופרים הידועים והמשפיעים ביותר של ארצו; ספריו הידועים ביותר הם "קוקורו", "בוצ'אן", "אני חתול", וספרו האחרון, שלא הספיק לגמור, "אור וחשכה".
חייו.
סוסקי נולד ב-1867 בעיירה באבאשיטה, שהייתה ממוקמת ברובע אושיגומה של אדו (בשטח שבו נמצא, כיום, אזור קיקואי שבשינג'וקו). כבן-זקונים שנולד למשפחה שכבר היו בה חמישה ילדים, סוסקי נדחה על ידי משפחתו ונשלח לאימוץ; בגיל 4 אומץ שנית על ידי זוג חסר ילדים שגידל אותו עד גירושיו, שהתרחשו כשהיה בן תשע; לאחר מכן משפחתו קיבלה אותו שנית.
סוסקי נשלח לחטיבת הביניים הראשונה שנבנתה בטוקיו, ושם למד על הספרות הסינית ופיתח בה עניין; למרות שהוא רצה לעסוק בכתיבה, בשל חוסר הסכמתה של משפחתו, הוא נשלח ללמוד אדריכלות באוניברסיטת טוקיו. במהלך לימודיו התחיל ללמוד אנגלית ופגש את מסאוקה שיקי , שגם הוא לימים נהיה סופר, ובין שניהם נוצר קשר קרוב. משיקי למד סוסקי את אמנות כתיבת ההאיקו; על היצירות שכתב באותה תקופה הוא כתב בשם-העט שלו, "סוסקי", שמשמעותו "עקשן". ב-1890 עבר למחלקה לספרות אנגלית של האוניברסיטה; המחלקה, שנפתחה זמן קצר לפני שהצטרף אליה, מנתה שני סטונדטים בלבד. למרות שלא אהב את צורת הלימוד באוניברסיטה, סוסקי הצטיין בלימודיו; ב-1891 הוא פרסם תרגום אנגלי להוג'וקי , קלסיקה מתקופת קמקורה. לאחר שסיים את הלימודים באוניברסיטה, סוסקי עבד כמורה לאנגלית בבתי ספר ברחבי יפן; באחד מהם מתרחש אחד הספרים שכתב, "בוצ'אן". ב-1896, סוסקי התחתן עם נקאנה קיוקו.
ב-1900, נשלח סוסקי ללמוד בבריטניה על ידי משרד החינוך היפני לתקופה של שנתיים, כ"חוקר היפני הראשון של הספרות האנגלית"; הוא למד במשך מספר חודשים באוניברסיטת לונדון, ובמשך כשנה אצל מומחה ליצירותיו של שייקספיר. את רוב זמנו בילה בקריאה, וכך המשיך ללמוד על הספרות האנגלית. סוסקי, שחי בבדידות ובעוני, התענה משהותו בארץ הזרה, בה הרגיש כ"כלב בין זאבים". לאחר חזרתו, מונה סוסקי כפרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה הקיסרית של טוקיו, בה הרצה על תיאורית וביקורת הספרות.
סוסקי התחיל את דרכו הספרותית זמן-מה לאחר חזרתו מאנגליה; כבר ב-1903 סוסקי התחיל לפרסם שירת האיקו, רֶנקוּ (שרשראות האיקו) וחיבורים שונים בכתבי-עת ספרותיים. סוסקי קנה את פרסומו לאחר שפרסם ב-1905 את ספרו הראשון, "אני חתול", סאטירה בה מתוארים חייהם של בני משפחה ממעמד הביניים מנקודת מבטו של החתול שלהם. סוסקי המשיך בכתיבתם של סיפורים קצרים, כמו "מצודת לונדון"', ורומנים, כמו "בוצ'אן" ("אדון קטן") ו"כר הדשא". הצלחתם של ספריו אפשרה לו לפרוש ב-1907 ממשרתו באוניברסיטה, ולהקדיש את זמנו לכתיבה עבור העיתון אסהאי שימבון. הוא המשיך לפרסם ספרים רבים עד פטירתו ב-1916; נושאם של רבים מהם הוא המפגש בין התרבות המערבית והתרבות היפנית.
What's Another Year
What's Another Year הוא סינגל מאת הזמר האירי ג'וני לוגן. השיר יצא באפריל 1980 וזכה באירוויזיון באותה שנה. השיר הוא הניצחון הראשון של לוגן באירוויזיון (השני היה באירוויזיון 1987, דבר אשר הופך אותו לאמן היחיד אשר ניצח פעמיים באירוויזיון) והשני מתוך שבעה ניצחונות של אירלנד באירוויזיון.
השיר נכתב על ידי שי הילי וסגנונו הוא בלדה אשר משלב בתוכו גם נגינת סקסופון. השיר מושר מנקודת מבט של אדם אשר חווה אהבה נכזבת, ומחכה שאהובתו תשיב לו אהבה. בפועל השיר נכתב על ידי הילי על התמודדות אביו עם פטירת אמו.
השיר קיבל 143 נקודות בסיום התחרות, דבר אשר הקנה לו את המקום הראשון.
לאחר ההכרזה על השיר הזוכה, היה לוגן נרגש מידי, ולא הצליח להגיע לתווים הגבוהים בסופו של השיר. במקום לשיר, צעק לוגן "אני אוהב אותך אירלנד!", הכרזה שהוא חזר עליה בניצחונו השני באירוויזיון 7 שנים מאוחר יותר.
לשיר יצאו גרסאות גם בגרמנית וספרדית.
השיר היה ללהיט גדול ברחבי אירופה בכלל ובממלכה המאוחדת בפרט, כאשר הוא שהה שבועיים ברצף במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במהלך חודש מאי 1980.
צרצור
צִרְצוּר (באנגלית: stridulation) היא הפעולה של הפקת צליל על ידי שפשוף חלקי גוף מסוימים זה בזה. התנהגות זו מזוהה בעיקר עם חרקים, אך ידועים בעלי חיים אחרים המסוגלים לצרצר, כגון מספר מינים של דגים, נחשים וגם עכבישים. מנגנון הצרצור לרוב מורכב ממַגְרֵד (plectrum) – מבנה דמוי שפה, רכס או גושים הנע על משטח מחורץ או בעל רכסים (stridulitrum). פעולה זו גורמת למגרד לרטוט, בדומה לרטט מחט הפטיפון כשהיא נעה על פני תקליט. לעיתים המבנה הפוך וה-stridulitrum רוטט ומשמיע את הצליל או שהמגרד נייח וה-stridulitrum נע עליו.
קישורים חיצוניים.
מזמזמים בלילה- קולות חרקים בטבע הישראלי
ויני קרני
עונת 2018/2019 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל
עונת 2018/2019 בליגת הכדורגל הלאומית — היא העונה ה-27 של ליגת המשנה הרוסית בכדורגל. בליגה משתתפות 3 קבוצות מילואים של מועדוני כדורגל מליגת העל (ספרטק-2, זניט-2, קרסנודאר-2), להן אין זכות להעפיל לליגת העל אם תסיימנה באחד משלושת המקומות הראשונים.
ארבע מועדוני כדורגל שינו את שמם לפני פתיחת העונה: לוצ'-אנרגיה ולדיווסטוק השמיטה את המילה "אנרגיה" מהשם, רוטור-וולגוגרד הפכה בפשטות ל"רוטור", מועדון הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג עבר לעיר סוצ'י והפך למועדון הכדורגל סוצ'י, מועדון אולימפץ ניז'ני נובגורוד הפך למועדון הכדורגל ניז'ני נובגורוד.
בפעם הראשונה בתולדות ליגת המשנה הרוסית אף קבוצה שסיימה במיקום שמוביל לירידת ליגה, לא הודחה בפועל ונשארה בה. בנוסף הליגה רשמה במחזור השמיני שיא צופים מאז 2011, כאשר 112,367 איש צפו במשחקים (ממוצע של 11,237 למשחק).
הקבוצות.
קבוצות שהעפילו לליגה הלאומית מהליגה השנייה מסומנות בחץ ירוק מכוון מעלה ().
קבוצות שירדו מליגת העל לליגה הלאומית מסומנות בחץ אדום מכוון מטה ().
קבוצות שהיו אמורות לרדת ליגה אך נשארו בליגה, בשל חוסר בעמידה של הקבוצות בתנאי הליגה מסומנות בסמל כדורגל ().
שינויים
בסיכום עונת 2017/2018 של הליגה הרוסית השנייה, העפילו הקבוצות הבאות לליגת הכדורגל הלאומית: