או'ניל נולדה בבקינגהאמשייר שבאנגליה למשפחה קתולית בת שישה ילדים. היא גדלה במידלנדס ולמדה בבית ספר קתולי במנזר. היא התחילה לעסוק במשחק בהשראת מורה לדרמה.
את הכשרה המקצועית רכשה או'ניל בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. היא כיכבה בווידאו קליפ "Holding Back the Years" של להקת סימפלי רד. הופעת הבכורה המקצועית שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1985 במחזה "Moving Pictures" מאת סטיבן לואה בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס בלידס. הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה ב-1986 בסרט "מונה ליזה" בכיכובו של בוב הוסקינס. ב-1988 שיחקה בסרט ההוליוודי "גורילות בערפל" בכיכובה של סיגורני ויבר. ב-1989 שיחקה או'ניל בסדרת הטלוויזיה "Take Me Home" לצדם של קית' בארון ואנט קרוסבי.
או'ניל גילמה את ד"ר אלכס רדמן בדרמה הרפואית "Peak Practice" של רשת ITV. לקהל הבריטי היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד שילה ג'קסון בסדרת הדרמה קומית "לגדול בלי בושה" של ערוץ 4. באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ערוץ BBC One שיחקה או'ניל בתפקיד סוזי ברנינג.
חיים אישיים.
או'ניל מתגוררת בדרום לונדון, ואוהבת לעסוק בפילאטיס, יוגה וקריאה.
מגי אוניל
Allard M
אלארד P1
אלארד P1 (באנגלית: Allard P1) היא מכונית סלון בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Allard Motor Company Limited בין השנים 1949–1952.
מטה ומפעל היצרן "Allard Motor Company Limited" מוקם ברובע "Clapham", בלונדון.
מהדגם יוצרו 551 יחידות.
מריון החולות
מריון החולות  (שם מדעי: Meriones sacramenti) הוא מין של מכרסם במשפחה העכבריים. מין זה קיים אך ורק בנגב ובחוף הצפוני של חצי האי סיני. מריון החולות הוא הגדול בבני סוגו המצוי בישראל.
תיאור.
למריון החולות פרווה בצבע צהבהב-אפור, וזנב באורך הגוף ובסופו מברשת שחורה בולטת. בדומה למריונים אחרים, פרוותו ארוכה וצפופה על הגוף, בעוד שהפרווה באזור בסיס הזנב קצרה ודלילה  . הגחון והרגליים לבנים, וצדי הגוף לרוב בהירים מהגב. רגליו לבנבנות, עם ציפורניים חזקות וחיוורות. אורך הגוף הוא 14-19 סנטימטר והזנב לרוב קצר במעט מהגוף, ואורכו 11-17 סנטימטר . הזכרים גדולים ומהנקבות ב-30% בממוצע.
תפוצה ובית גידול.
המין אנדמי לאזור החוף של צפון סיני (מצרים), ולישראל, בה הוא נמצא באזורים מסוימים מאוד בצפון הנגב, על מישור החוף שמדרום לירקון. המין מעדיף אזורים צחיחים וחוליים ובית הגידול שלו מורכב בעיקר מדיונות החוף, מדבריות, וערבות צחיחות, בכולן צמחייה מוגבלת למדי. המין נצפה גם בשדות מעובדים ובאזורים הרריים. מריון החולות הוא נדיר מאוד ו34 מוגבלת בארץ לשטח של פחות מ-1000 קמ"ר.
התנהגות.
מריון החולות מבלה את רוב זמנו במחילות תת-קרקעיות. מינים בסוג זה חופרים את מחילותיהם באדמה רכה, ומורכבות המחילות משתנה רבות בין המינים. במחילה יש לרוב חללי אחסון למזון, לרוב קרובים לפני השטח, וחללים עמוקים יותר לשיכון הוולדות.
המחילה היא בדרך כלל ביתה של הנקבה והשגר האחרון שהומלט, והזכרים הנקבות חיים באופן יחידאי ונפגשים לצורך ההזדווגות בלבד, אם כי בשבי, נצפו זכרים המסייעים בטיפול בגורים, ואף תועד מקרה בו לאחר מות הנקבה, טיפל הזכר בגורים וחימם אותם בגופו, עד שמת האחרון שבהם. למרות היותו די טריטוריאלי ואגרסיבי כלפי פולשים לא מוכרים, מריון החולות לרוב ישלים עם קרבתם של שארי בשר, והנקבות אף יחלקו את המחילה עם משפחה נוספת.
יש מעט מאוד מידע ספציפי זמין על הרגלי הרבייה של מריון החולות. עם זאת, בהתבסס על התנהגות של  מיני מריון אחרים במרכז אסיה, הקווקז, והמזרח התיכון, סביר להניח כי הרבייה מתרחשת לאורך כל השנה, עם שיאים ברבייה בקיץ ובאביב. הנקבות של רוב המינים ממליטות שניים או שלושה שגרים בכל שנה, והגורים נולדים קטנים, עירומים ועיוורים. לפי ההערכות אורך ההריון הוא בין 20 ל-31 יום. נקבת מריון החולות ממליטה את השגר בקן, אשר מורכב בדרך כלל מצמחים מיובשים.
מריונים לא נחשבים כיושני שנת חורף, על אף שבמינים מסוימים נצפית ירידה חדה בפעילות, בעוד אחרים יישארו מתחת לאדמה במשך כל החורף ותקיימו בלעדית על מזון מאוחסן. סביר להניח כי התזונה של מריון החולות דומה לזו של שאר המריונים, המורכבת בעיקר ממגוון רחב של צמחייה ירוקה, שורשים, פקעות, זרעים, דגנים, פירות וחרקים. מריון החולות ניזון מיותר עלים מאשר מיני מריון אחרים.
מזון.
מריוני החולות ניזונים מחלקים ירוקים של צמחים (כ-68%), מזרעים (כ-29%) ומחרקים (כ-3%).
שימור.
מריון החולות מסווג כפגיע על ידי הרשימה האדומה של איגוד השימור העולמי . אובדן בתי הגידול הוא האיום המרכזי, הנגרם על ידי עיור והמרת שטחים לחקלאות, במיוחד בדרום הארץ. במישור החוף הצפוני האוכלוסייה פחתה ביותר מחצי מאז אמצע המאה העשרים, ו. גדילת האוכלוסייה והגדלת פיתוח באזור מישור החוף ממשיך לפגוע באוכלוסיית המריון החולות.
למרות שלא ידוע על פעילות שימור המכוונות ספציפית למין זה, הוא קיים במספר שמורות טבע בדרום הארץ ושם זוכה לרמה מסוימת של הגנה.
הפנתר הוורוד (סרט, 1963)
הפנתר הוורוד (באנגלית: The Pink Panther) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1963 בבימוי של בלייק אדוארדס עם פיטר סלרס, דייוויד ניבן, רוברט וגנר, קלאודיה קרדינלה וקפוסין בתפקידים הראשיים.
בסרט מופיעה אנימציה קומית של פנתר וורוד. בעקבות הסרט הופקו סרטים נוספים בסדרת הפנתר הוורוד בהם מופיעה דמותו המרושלת של מפקח המשטרה ז'אק קלוזו הרודף ללא הצלחה אחרי יהלום יקר הנקרא "הפנתר הוורוד. את תפקיד קלוזו שיחקו פיטר סלרס, אלן ארקין, רוג'ר מור וסטיב מרטין. כן הופקה סדרת סרטוני אנימציה בטלוויזיה בשם זה.
ברוב הסרטים מופיעה דמות האנימציה של הפנתר הוורוד שנוצרה על ידי פריץ פרילינג וכן נעימת הנושא של הפנתר הוורוד שחוברה על ידי הנרי מנסיני. לסרט הזה הלחין מנסיני את השיר "Meglio stasera" (מוטב הלילה) בקצב הסמבה שהושר על ידי הזמרת פרן ג'פריס והפך ללהיט.
ב-2010 ניבחר הסרט לשימור בספריית הקונגרס כחלק מארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על חשיבותו מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה.
הנסיכה דאלה (קלאודיה קרדינלה) מחזיקה ברשותה יהלום יקר בשם "הפנתר הוורוד" שדמות פנתר משתקפת לעיני המתבונן בו. היהלום ניתן לה בילדותה על ידי אביה המהרג'ה בהיותה ילדה. לאחר שאביה הודח היא נאלצה לגלות מארצה ביחד עם היהלום שהשליט החדש דורשים שתחזיר.
היא נמצאת בעיירה קורטינה ד'אמפצו שם נמצא גם מפקח המשטרה ז'אק קלוזו (פיטר סלרס) המנסה ללכוד גנב המכונה "פנטום" העוסק בגנבת תכשיטים יקרים ומשאיר במקום כפפה לבנה עם הסמל P.
הגנב למעשה הוא פלייבוי אנגלי בשם לורד ליטון (דייוויד ניבן) המשתף פעולה עם אחיינו האמריקני ג'ורג' (רוברט וגנר) ועם סימון, אשתו של קלוזו (קפוסין) אתה יש לו גם רומן אהבה.
ליטון מתחיל לחזר אחרי הנסיכה כדי להיות קרוב ליהלום היקר אך היא מתייחסת אליו בחשדנות. דאלה מארגנת נשף מסכות בווילה של ברומא אליו מוזמנים ליטון ואחיינו וכן המפקח קלוזו שמבריח פנימה שוטרים מחופשים. ליטון וג'ורג' מצליחים לפתוח את הכספת אך היא ריקה. קלוזו ושוטריו רודפים אחריהם ברחובות רומא עד שהם נתפסים.
מתברר שהנסיכה החביאה את היהלום כדי שתוכל לטעון שהוא נגנב, לקבל את דמי הביטוח ולא להחזיר אותו לשליט החדש.
סימון המאוהבת בליטון מבקשת מדאלה שתעזור לו. דאלה מחליטה לעזור לו ולהפליל את קלוזו. עורך הדין שואל את קלוזו שאלות הנוטות להפליל אותו. קלוזו מתבלבל ושולף מכיסו ממחטה אליו קשור היהלום היקר שהוכנס לכיס חולצתו. הוא מתעלף ונעצר מיד וליטון ואחיינו משוחררים. ליטון מרגיע את סימון בכך שהם עומדים לטוס לדרום אמריקה לבצע שם שוד בנוסח הפנטום ואז ישוחרר בעלה.
בינתיים קלוזו מועבר למכונית מעצר כשבדרך מתנפלות עליו נשים המעריצות את ה"פנטום". השוטר מקנא בו ושואל אותו איך ביצע את כל הגנבות שלו. קלוזו מחייך ועונה בחשיבות: "זה לא היה קל."
דוזנבאים
דּוּזַנְבָאִים או דּוּ-זַנְבָאִים (שם מדעי: Diplura) היא סדרה בתת-מערכה שש-רגלים, לצד הסדרות חרקים, קפזנבאים וקדם-זנבאים. לעיתים מכונים גם זנבזיפים בעלי שני זיפים. בסדרה מתוארים סביבות 800 מינים, מתוכם כ-70 נפוצים בצפון אמריקה, 12 בריטניה הגדולה ושנים באוסטרליה.
אקולוגיה.
דו-זנבאים נפוצים בקרקעות לחות, תחת מצע עלים או הומוס, אך נראים רק לעיתים רחוקות מפאת גודלם ואורח חייהם התת-קרקעי. יש להם גפי פה נושכות-לועסות, והם ניזונים ממגוון רחב של טרף חי, מת וחומר אורגני. בני המשפחה Japygidae הם בעיקר טורפים ומשתמשים בגנובתנים שלהם כמלקחיים כדי ללכוד את הטרף, כולל קפזנבאים, שווה-רגלאים, מרבי-רגל קטנים, חרקים, זחלים ואפילו דו-זנבאים אחרים, בעוד חברי המשפחה Campodeidae ניזונים מפטריות אדמה, קרדית, קפזנבאים, וחסרי חוליות קטנים אחרים, כמו גם שאריות. מינים בעלי גנובתנים ארוכים הם אוכלי-צמחים.
בדומה לפרוקי רגליים אחרים שאינם חרקים, הדו-זנבאים מתרבים בהפריה חיצונית: הזכר מניח מעל הקרקע עד כ-200 ספרמטופורים בשבוע, כשהם ניצבים על גבעול קטן. הנקבה אוספת את הספרמטופורים אל תוך איבר הרבייה שלה ומפרה בעזרתם את הביצים אשר היא מטילה בסדקים בקרקע. הדו-זנבאים בעלי גלגול חסר, ולכן הנימפה שבוקעת דומה לבוגר אך קטנה ממנו וחסרת איברי רבייה.
רשימה חלקית של מינים בישראל.
משפחה קמפודיים Campodeidae
משפחה מלקחניים Japygidae
אללארד P1
המדריך לתזמורת לבני הנעורים