בערך בשנת 2008 תרם יחד עם איגור קולומויסקי וגנאדי בוגלובוב לשחזור והקמת בית הכנסת החורבה ברובע היהודי בירושלים.
ב-21 בספטמבר 2011 יסד יחד עם איגור קולומויסקי את ערוץ החדשות היהודי.
ב-25 במרץ 2014 הגיש רבינוביץ' את מועמדותו לתפקיד נשיא אוקראינה.
שי אגסי
שי אגסי (נולד ב-19 באפריל 1968) הוא איש מחשבים ואיש עסקים ישראלי. מייסד חברת Better Place ומנכ"ל החברה עד חודש אוקטובר 2012. קודם לכן כיהן כחבר הנהלת חברת התוכנה SAP.
ביוגרפיה.
אגסי נולד וגדל ברמת גן. בנעוריו התגורר בארגנטינה למשך מספר שנים שם שימש אביו ראובן אגסי נציג "תדיראן" בדרום אמריקה. סיים את לימודיו בבית הספר האמריקני שם כשחזר ארצה והחל ללמוד בטכניון עוד בטרם מלאו לו 16. במהלך לימודיו נפצע קשה בתאונת דרכים שבה פגע בו אוטובוס. בשל פציעתו וזיהום בדם שחרר אותו צה"ל משירות חובה. לאחר ההחלמה שב ללימודיו ובשנת 1990, בגיל 22, סיים את התואר הראשון במדעי המחשב. לאחר מכן התנדב לשירות בצה"ל ושובץ בחיל המודיעין.
פעילותו העסקית.
לאחר שירותו הצבאי הקים אגסי ביחד עם אביו את חברת "קוויקסופט", שעסקה בשיווק תוכנה למחשבי מקינטוש. ב-1994–1995 פיתחה החברה את תוכנת "מנהל", להנהלת חשבונות בסביבת מקינטוש. מאוחר יותר הכריזו על גרסה לסביבת "חלונות" בחברה בשם "טופמנג'".
לאחר כמה ניסיונות בפיתוח למידה ממוחשבת, הקים בסוף שנות ה-90 את חברת ההזנק Top Tier שפיתחה טכנולוגיה בשם Drag and Relate, שקישרה בין נתונים במערכות מידע ויצרה בסיס לפורטל ארגוני. חברת באאן ההולנדית השקיעה בחברה 14 מיליון דולר ומאוחר יותר רכשה 95% ממנה, תמורת 110 מיליון דולר. Top Tier נמכרה באפריל 2001 לחברת SAP הגרמנית תמורת 400 מיליון דולר, ושולבה בחטיבת הפורטלים של החברה. לאחר מכן רכשה SAP גם את תוכנת "מנהל", תמורת 7 וחצי מיליון דולר.
ב-2006 נכנס אגסי כממלא מקום בהנהלת SAP העולמית, היה לחבר הדירקטוריון הראשון שאינו גרמני והיה הטכנולוג הראשי של החברה. במשך שנה זו עמד בראש פרויקט הפיתוח של תוכנת ומתודולוגיית NetWeaver של SAP ושכרו היה חמישה מיליון דולר בשנה. בסוף שנת 2006 החל לגלות עניין בתחום הרכב החשמלי ובחן אפשרות להטמעת שיפורים טכנולוגיים מוכחים בסוללות של מחשבים ניידים בכלי רכב. בתחילת שנת 2007, לאחר שחוזהו של מנכ"ל החברה הוארך בשנתיים נוספות בעקבות חוסר הביטחון של דירקטוריון SAP בהעברת תפקיד המנכ"ל אל אגסי, התפטר מתפקידו ב-29 במרץ 2007, כאשר הועיד פניו לפיתוח טכנולוגיות תשתית לכלי רכב חשמליים. בנובמבר 2007 הודיע יחד עם עידן עופר מהחברה לישראל, על הקמת מיזם "Better Place" ("מקום טוב יותר"), להקמת מערך הטענה והחלפת סוללות להנעת מכוניות חשמליות. הוא מונה למנכ"ל החברה.
באוקטובר 2012 הופסקה כהונתו כמנכ"ל החברה, ולאחר מכן התפטר מדירקטוריון החברה.
ב-2003 הופיע שי אגסי ברשימת 20 האנשים המשפיעים על הכלכלה הגלובלית ב-CNN.
בשנת 2009 הופיע ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של TIME. מגזין סיינטיפיק אמריקן בחר בו כאחד מעשרת המנהיגים הבולטים בעולם המדע לשנת 2009.
חיים אישיים.
אגסי מתגורר בכפר שמריהו, הוא גרוש ואב לחמישה. אחותו, דפנה, נשואה לראש השב"כ רונן בר.
הנרי פרסל
הנרי פרסל (באנגלית: Henry Purcell; 10 בספטמבר 1659 – 21 בנובמבר 1695) היה מלחין מתקופת הרסטורציה האנגלית (המקבילה כרונולוגית לתקופת הבארוק באירופה). יצירתו של פרסל כרוכה במידה רבה במוסדות המוזיקליים של חצר המלוכה האנגלית. חילופי המונרכים התכופים במהלך חייו של פרסל: צ׳ארלס השני, ג׳יימס השני, ויליאם השלישי ומרי השנייה, הכתיבו צרכים מוזיקליים שונים. פרסל הצטיין ביכולתו להתאים את סגנונו ואופן עבודתו לטעמים ולמצבים החברתיים והכלכליים שהשתנו תכופות במהלך חייו. הוא שילב בכתיבתו יסודות סגנוניים איטלקיים וצרפתיים ובמקביל עיצב סגנון אנגלי מיוחד במינו. חדשנותו בתחום התזמור, הצורה המוזיקלית ויוזמה באופן שיווק יצירתו לקהל הרחב, היוו השפעה מתמשכת על המוזיקה האנגלית גם שנים רבות לאחר מותו. במאה ה-19, עם התעוררות הרגשות הלאומיים והחיבה למוזיקה עתיקה, זכתה דמותו של פרסל למיצוב כמלחין האנגלי הגדול בכל הזמנים. בתחילת המאה ה-20 מצא פרסל את מקומו עם המלחינים הלאומיים הגדולים של תקופת הבארוק כגון: מונטוורדי, באך, לולי וטלמן.
ביוגרפיה.
אף על פי שאין מידע רב בנוגע לרקע המשפחתי של פרסל ותקופת ילדותו המוקדמת הסברה הרווחת היא שהוא נולד בווסטמינסטר. אביו, שגם שמו היה הנרי פרסל, הועסק כמוזיקאי בחצר המלך, שירת במשרת כבוד בכנסיית מנזר וסטמינסטר ושר במקהלת הקאפלה המלכותית בהכתרת המלך צ'ארלס השני. לפרסל האב היו שלושה בנים, אדוארד, הנרי ודניאל. דניאל פרסל, צעיר האחים, היה גם הוא מלחין פורה.
אחרי מות אביו בשנת 1664, נמסר הנרי פרסל הצעיר לחסות דודו, תומאס פרסל. תומאס, שהיה גם הוא בעל משרה בקאפלה המלכותית (Chapel Royal), הסדיר את קבלתו של הנרי כנער מקהלה בקאפלה המלכותית שבחצר המלך. פרסל למד בבית הספר של וסטמינסטר בין השנים 1668–1673 ונאמר כי התחיל לחבר מוזיקה כבר בגיל תשע. היצירה המוקדמת ביותר שאפשר לשייך אליו בוודאות היא אודה ליום הולדתו של המלך, שנכתבה בשנת 1670 (תאריכי יצירותיו אינם ודאיים במקרים רבים, על אף מחקר לא מבוטל.)
לאחר שהתחלף קולו נמשכו קשריו של פרסל עם חצר המלך. בתחילה הועסק פרסל כשוליה ללא שכר של האחראי על כלי הנגינה של החצר, ובשנת 1677, לאחר מותו של המלחין מת׳יו לוק, כמלחין בשכר. בשנים שלאחר מכן הלחין פרסל בעיקר מוזיקה כנסייתית (anthems) ואודות לטקסים רשמיים בחצר המלך. במקביל לעבודתו בחצר המלך פעל פרסל בכנסייה שבמנזר וסטמינסטר, איתה הוא מזוהה במיוחד, משנת 1675 ועד למותו. בתחילה הועסק שם כמעתיק תווים ובשנת 1679 לאחר פרישתו של מורו ג'ון בלואו, כנגן העוגב של הכנסייה.
באותה תקופה הקדיש פרסל את כל עתותיו כמעט לחיבור מוזיקת קודש, ולמשך שש שנים ניתק לחלוטין את קשריו הקודמים עם התיאטרון. עם זאת, בראשית אותה שנה, כנראה לפני שקיבל עליו את המשרה החדשה, הוציא מתחת ידיו שתי יצירות חשובות לבימה, המוזיקה ל"תיאודוסיוס" של נת׳נאל לי ו"אישה נעלה" של תומאס ד'אורפי. חיבור האופרה שלו ״דידו ואניאס״ של נחום טייט, הנחשב לאבן דרך חשובה בתולדות המוזיקה הדרמטית האנגלית, מיוחס לתקופה זו. הביצוע המתועד הראשון של האופרה התקיים בשנת 89–1688 בבית-ספר לנערות בצ'לסי. אולם, קשה לומר בוודאות האם היה זה ביצוע הבכורה. למעשה, מחקרים אחרונים אודות הטקסט ואודות הדימויים המופיעים בו מחזקים את ההשערה כי היצירה נכתבה כחמש שנים מוקדם יותר, ויועדה לביצוע פרטי בחצרו של המלך צ'ארלס ה-2 (אשר מת בראשית 1685).
לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-17 החל פרסל לפרסם יצירות נבחרות בדפוס לקהל הרחב. עד שנת 1683 פרסל פרסם למעלה מ-20 שירים עצמאיים שנכללו באנתולוגיות שונות וגם את המוזיקה למחזה ״תיאודוסיוס״ שהוזכר קודם. פרסל תפס את הדפוס ככלי להפצת עבודתו ומיצוב דמותו הציבורית. החיבור ״שתים עשרה טריו סונטות", שיצא לאור בשנת 1683, כלל את רשימת המשרות המוזיקליות אותן נשא, דיוקן של המלחין ואפילו שלט אצולה (coat of arms). בשנים שלאחר מכן עסק פרסל בהוצאה לאור של יצירות נוספות, חיבורים תאורטיים ואפילו כרך פוליו מהודר של הפרטיטורה המלאה של האופרה הדרמטית ״הנביאה״, בסגנון כרכיו של המלחין הצרפתי ז׳אן בטיסט לולי.
זמן קצר אחרי נישואיו, בשנת 1682 התמנה פרסל לנגן עוגב בקפלה המלכותית, ובמקביל החזיק במשרתו הקודמת במנזר וסטמינסטר. בשנה זו גם נולד בנו הבכור. במשך שנים אחדות לאחר מכן עסק בחיבור מוזיקת קודש, אודות למלך ולמשפחת המלוכה וכדומה. בשנת 1685 כתב משניים ממזמוריו היפים ביותר, "שמחתי באומרים לי" (תהילים, קכ"א, א', שיר המעלות לדוד) ו"רחש לבי דבר טוב" (תהילים, מ"ה, ב', למנצח על שושנים), להכתרת המלך ג'יימס השני.
סביב שנת 1690, עם דעיכתן של ההפקות המוזיקליות בחצר המלוכה של ויליאם ומרי, החל פרסל לעסוק בעיקר בחיבור מוזיקה לתיאטרון. הוא השתתף בהלחנה של קטעים ממחזות רבים, ביניהם גם עיבודו של ג׳ון דריידן ל"הסערה" של שייקספיר (עם מלחינים אחרים), וגם הלחין בעצמו את המוזיקה לשלוש הפקות גדולות: ״הנביאה״ (1690) "המלך ארתור" (1691) גם הוא מחזה מאת דריידן, ו״מלכת הפיות״ (1692), עיבוד של חלום ליל קיץ של שייקספיר. בשנה האחרונה לחייו עסק במרץ בהלחנת מוזיקה בימתית למחזה ״בונדוקה״ ולאופרה ״המלכה האינדיאנית״.
פרסל כתב מספר רב מאוד של יצירות כנסייתיות שונות, אופרות (אלה שהוזכרו כבר ואחרות) ועוד יצירות שונות. הוא מת בביתו שבווסטמינסטר בשנת 1695, בגיל שלושים ושש, והשאיר אחריו אישה, פרנסס פרסל, ושלושה מששת ילדיו. הוא נקבר במנזר וסטמינסטר, סמוך לעוגב עליו היה מופקד.
השפעה.