הדרגה הראשונה והקלה ביותר של חסם הולכה עלייתי-חדרי. בחסם הולכה מסוג זה הדחף החשמלי הנוצר בקוצב הסינוס עובר מהעליות אל החדרים דרך קוצב ה-AV בכל פעימה ופעימה כמו אצל אדם בריא. הבעיה בסוג זה של חסימה היא עיכובו של הדחף החשמלי בקשר הפרוזדור והחדר לפרק זמן העולה על 0.2 שניות. חולה עם חסם הולכה מדרגה ראשונה יהיה לרוב א-סימפטומטי. קצב הלב צפוי להיות סדיר והחסם לא צפוי לגרום לברדיקרדיה יוצאת דופן. ההפרעה עשויה להתגלות בבדיקת א.ק.ג. אקראית שהתבצעה מכל סיבה אחרת והחולים יכולים לחיות עם חסם הולכה זה ללא פגיעה או שינוי באורח החיים.
תרשים המוניטור בסוג חסם זה ידגים הארכה של מקטע PR. מקטע PR הוא המקטע הנמצא בין גל ה-P - המייצג את מעבר הזרם בעליות, לבין קומפלקס QRS - המייצג את מעבר הזרם בחדרים. מקטע זה מבטא את עיכוב הדחף החשמלי בקוצב ה-AV.
חסם הולכה מדרגה שנייה.
בחסם הולכה מסוג זה מעוכב הזרם החשמלי בין העליות לחדרים לזמן רב יותר מאשר הוא מעוכב בחסם מדרגה ראשונה. הפרעה זו מחולקת לשני סוגים:
חסם הולכה מדרגה שלישית.
חסם הולכה מדרגה שלישית הידוע גם בשם "complete heart block" הוא מצב בו אין קשר כלל בין הפעילות החשמלית העלייתית לבין הפעילות החשמלית החדרית. בתרשים המוניטור הדבר יתבטא כהיעדר מוחלט של סינכרון בין גל ה-P לבין קומפלקס QRS. גלי ה-P יהיו סדירים וכן הקומפלקסים יהיו סדירים, אך לא יהיה קשר בין גלי ה-P לקומפלקסים. למעשה משמעות הדבר היא שקשר ההגת והפרוזדור מפעיל את העליות באופן תקין והן מתכווצות, אך מעבר הזרם מהעליות דרך קשר הפרוזדור והחדר אל החדרים חסום לחלוטין. החדרים מתכווצים כתוצאה מפעילות חשמלית שמקורה במוקדים אקטופיים בחדרים עצמם או בחלקים התחתונים של קשר הפרוזדור והחדר.
חסם הולכה מדרגה שלישית הוא סוג החסם החמור ביותר. חולים הסובלים מסוג זה של חסם יסבלו לרוב מסימנים וסימפטומים שונים כגון חולשה, סחרחורות, לחץ דם נמוך, דופק איטי, התעלפות וכאבים בחזה. הם יזדקקו לטיפול רפואי מיידי ודחוף שלרוב יכלול השתלת קוצב לב.
הר אתבסקה
הר אתבסקה (באנגלית: Mount Athabasca) הוא הר בשדה הקרח קולומביה, בהרי הרוקי הקנדיים בשטח הפארק הלאומי ג'ספר בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 3,491 מטרים, והוא ההר ה-13 בגובהו באלברטה. ההר מפריד בין קרחון אתבסקה לקרחון ססקצ'ואן וההר מתנשא מעל מעבר סונוואפטה.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1898 על ידי מגלה הארצות הבריטי נורמן ג'יי קולי, שהיה הראשון שטיפס לפסגת ההר, ב-18 באוגוסט של אותה שנה. משמעות השם בשפת הקרי האינדיאנית - ”המקום בו ישנם קנים”, שם המתייחס לצמחייה על גדתו הביצתית של אגם אתבסקה.
ניגון חסידי
גן בירה במינכן
גן בירה במינכן (בגרמנית: Münchner Biergarten ) הוא ציור מאת מקס ליברמן, המוצג במוזיאון פינקוטק החדש במינכן.
רקע כללי.
הציור הושלם בשנת 1884 בטכניקה של שמן על עץ ובמידות של 95X68.5 ס"מ. הוא מייצג את התקופה המודרנית בעבודתו של ליברמן ובעיקר עבודותיו שלאחר שנת 1900, אשר שמה דגש על תיאורי החיים העירוניים והחיפוש אחרי התרגעות ושלווה בחיק הטבע. הציור משקף את דרך הבילוי המועדפת על בני העיר בתקופה זו, ישיבה בחיק הטבע העירוני ומבלי לעשות דבר.
הציור גן בירה במינכן כולל בתוכו מאפיינים רבים במכלול יצירתו של מקס ליברמן אשר ראה בחיק הטבע ובני אדם בתוכו, את גן העדן. ליברמן מצא רבים מהרעיונות ליצירתו בפארקים, בגנים ובמקומות בילוי. הוא הרבה לעשות שימוש בטכניקה ייחודית של "אור מבוים" דרך חופת עצים או קורות, ליצירת כתמי שמש המאפיינים את עבודותיו.
היצירה.
בציור ניתן להבחין ב"גן בירה" עמוס מבקרים במינכן, ככל הנראה זהו גן הבירה המפורסם של מבשלת אוגוסטינר. בצל העצים יושבים גברים ונשים רבים בני מעמדות חברתיים שונים. בחזית הציור שטח פתוח שבו משחקות שתי ילדות, במרכזו שולחנות עמוסים במבלים, ובעומק הציור תזמורת מנגנת על במה ובגבה מבנה עץ.
המבט הכללי עמוס בפרטים רבים של בני אדם ובציבעוניות המודגשת באמצעות אור השמש החודר מבעד לענפי העצים העבותים במתווה של "כתמים". טכניקה זו אופיינית מאוד בעבודותיו של ליברמן. כתמי השמש הבהירים על גבי החול הצהבהב עומדים בניגודיות לציבעוניות שבבגדי הקהל היושב באזור חשוך יותר בצל העצים. הדמויות בקהל מובחנות מאוד אלה מאלה, באמצעות הקפדה פרטנית ומדוקדקת של פירטי הלבוש והתנוחה הגופנית שבה הם ניצבים, המאפשרת אף הבחנה של מעמדם החברתי.
התיזמורת בעורף התמונה אינה אופיינית לגני הבירה במינכן שבהן נאסרה השמעת מוזיקה והגשת ארוחות, ומקורה בדמיונו של האמן, וכך גם הכיסאות המתקפלים עליהם יושבים חלק מן האורחים הדומים לאלה שניצבו בסטודיו של ליברמן, לעומת הכיסאות הישרים האופיינים.
מצב הרוח העולה מן התמונה הוא של אחר צהריים שימשי ונעים, שבו בני אדם רבים, אשר אין ביניהם קשרים חברתיים או מקצועיים יושבים בנינוחות תוך שיחה, שתייה, והאזנה למוזיקה בנינוחות וברגיעה. התמונה משקפת באופן אותנטי ומדויק את הווי החיים התקופתי במלואו.
שדה הקרח קולומביה
שדה הקרח קולומביה (באנגלית: Columbia Icefield) הוא שדה הקרח הגדול ביותר בהרי הרוקי של צפון אמריקה. שדה הקרח ממוקם בהרי הרוקי הקנדיים בגבול בין פרובינציית קולומביה הבריטית ופרובינציית אלברטה, בקנדה.
שדה הקרח ממוקם בחלקו בקצהו הצפון מערבי של הפארק הלאומי באנף, ובקצהו הדרומי של הפארק הלאומי ג'ספר.
גאוגרפיה.
שדה הקרח ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה. שטחו 850 קמ"ר, עומקו משתנה בין 100 מטרים ל-365 מטרים. נופלים על שדה הקרח 7 מטרים של שלג מדי שנה.
הרים בשטח שדה הקרח.
כמה מהגבוהים בהרי הרוקי הקנדיים ממוקמים בקצות שדה הקרח:
היסטוריה.
שדה הקרח נוצר בתקופת הקרח האילינויסאנית (Illinoisan) (בין 238,000 ל-126,000 לפנה"ס). שדה הקרח הגיע לשיא גודלו בתקופה הויסקונסיאנית (Wisconsinan) (בין 73,000 ל-62,000 לפנה"ס). הגידול הבא של שדה הקרח התרחש בתקופה הויסקונסיאני המאוחרת, בין 18,000 ל 9,000 לפנה"ס.
הגדול האחרון בשטחו של שדה הקרח אירע  במהלך עידן הקרח הקטן, בשנים 1200 עד 1900 לספירה. בסביבות שנת 1800 הגיע קרחון אתבסקה לשיא גודלו, לאחר מכן קטן וגדל חליפות עד שנת 1840, מאז הוא החל בנסיגה הנמשכת עד ימינו.
שדה הקרח קולומביה היה אחד האתרים הגאולוגיים הגדולים האחרונים שהתגלו במערב קנדה, בשל אזורו המבודד ובשל תנאי מזג האוויר הקשים באזורו.
באפריל 1827, הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס חצה את מעבר אתבסקה - מסלול מסחר חשוב הנמצא מצפון לשדה הקרח, טיפס על הר סמוך וטען כי אותו הר מגיע לגובה של 6,000 מטרים.
בקיץ 1884, הגאולוג פרופסור ארתור פילמון קולמן, חקר את קו פרשת המים של אמריקה, בין באנף לג'ספר, וחיפש את ההר הגבוה שדאגלס תיאר. קולמן לא הצליח למצוא את ההר, אך גילה את העמק שיהפוך לימים לכביש המהיר אייספילד.
ביולי 1898, מגלה הארצות הבריטי נורמן ג'יי קולי וכן יוס סטוטפילד והרמן וולי חיפשו את פסגת דאגלס יחד עם מורה הדרך מאזור באנף - ביל פיטו. בבוקר של ה-18 באוגוסט, קולי ווולי טיפסו על צידו המזרח של הר אתבסקה, ומפסגתו גילו את שדה הקרח האדיר הנשקף עד האופק.
קולי כתב מאוחר יותר:
תרגום:
קרחונים.
את שדה הקרח מזינים שמונה קרחונים עיקריים ובהם:
ניתן לראות את שדה הקרח מהכביש המהיר אייספילדס. בחודשי הקיץ מטיילים עולים על הקרחון באמצעות אוטובסי קרח ייעודיים. בחודשי החורף שדה הקרח קולומביה משמש כאתר סקי.
המגבית
מגבית (פירושונים)
בינה לנדאו
בינה לנדאו (ביידיש: לאנדאו; Bina Landau; 2 בנובמבר 1925 – 24 ביוני 1988) הייתה זמרת סופרן יהודייה-אמריקאית ממוצא פולני ששרה ביידיש ובעברית.
ביוגרפיה.
בינה לנדאו נולדה בעיר ראדום שבפולין. בילדותה ספגה ניגונים חסידיים ושירי עם יהודיים. כשהייתה נערה פרצה מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נכלאה במחנות מיידנק, אושוויץ וברגן-בלזן. במחנות זימרה לחבריה לגורל. היא ניצלה, ולאחר המלחמה היגרה לארצות הברית והשתקעה בפילדלפיה (הייתה בין הראשונים שהגיעו לפילדלפיה מן המחנות). בעיר סיימה את לימודיה בבית הספר הקהילתי Settlement Music School , שם השתלמה לראשונה בזמרה בצורה פורמלית. היות שביקשה להכין עצמה לקריירה אופראית, נסעה לניו יורק להמשיך את לימודיה אצל פרופ' ארתור וולף וד"ר ויליאם הרמן. ידידותה עם המלחין היידי מיכְל גלברט הובילה אותה להקדיש את קולה לביצוע מקצועי של שירי עם ושירים אמנותיים ביידיש. בנוסף, היא הייתה למבצעת חשובה של שירי משוררים יהודים קלאסיים. בפילדלפיה הייתה ממובילות תרבות השיר העממי בציבור היהודי. בנוסף, לקחה חלק בפעולות למען ישראל והרימה תרומה ניכרת להצלחת מפעל המגבית.
כישרונה היוצא-דופן, ביצועיה הרב-גוניים וקסמה האישי של לנדאו כבשו את הקהל באמריקה ובישראל. היא הופיעה בקונצרטים של מוזיקה יהודית, שרה ברדיו – תוכניותיה השבועיות בתחנת הרדיו הניו-יורקית WEVD ) ובתחנת WDAS בפילדלפיה זכו לפופולריות רבה – ובטלוויזיה. סביב אחת מהופעותיה בישראל נכתב עליה ב"על המשמר" כי "הרפרטואר שלה מהווה תשלובת של עבר והווה, של נימי שואה וצלילי מולדת קשורים אהדדי [...] בינה לנדאו היא זמרת עצמית בעלת שעור קומה. היא כובשת את קהל מאזיניה בכשרונה, בעוצמת יכולתה וברגש הכן הנובע מעומק ליבה".
אסכולת אופסלה
מזכ&quot;לית
בינה לאנדאו
שאוועל
הר הקטור (אלברטה)
הר הקטור (באנגלית: Mount Hector) הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.