הרמב"ן על התורה מביא שני טעמים לאיסור. הטעם הראשון הוא שראוי שנכבד את ה' מראשית תבואת הפירות, אך בשלש השנים הראשונות הפירות דלים ואינם ראויים לכבד בהם את ה'. לכן ממתינים שלש שנים, בשנה הרביעית הפירות הם נטע רבעי והם מובאים לפני ה', ורק מהשנה החמישית והלאה הפירות נתונים להנאת האדם. הטעם השני הוא שבשנים הראשונות הפירות מזיקים לבריאות.
בעל התניא מסביר את איסור ערלה על פי הקבלה שהיא משלש קליפות הטמאות לגמרי שאין להם עלייה לקדושה לעולם.
בתורת הגימטריא של רבי יעקב אבוחצירא, האיסור של ערלה שייכת לחלקו של הנחש הקדמוני.
המקובל רבי יוסף ג'יקטיליה האריך בספרו שערי אורה לתת טעם קבלי לאיסור אכילת פרי ערלה וקושרו לעניין חטא עץ הדעת;
לעיון נוסף.
הרב ד"ר יואל פרידמן, הגדרת אילן וירק בהלכה, באתר 'למעשה' של מכון התורה והארץ.
ערלה
לואי דה פינס
לואי דה פינס דה גלארזה (בצרפתית: Louis Germain David de Funès de Galarza; 31 ביולי 1914 – 27 בינואר 1983) היה שחקן קולנוע צרפתי. דה פינס נחשב לאחד השחקנים הבולטים של הקומדיה הצרפתית של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
חייו.
דה פינס נולד בפרוור פריזאי לזוג שהיגר מספרד (היו לו גם שורשים פורטוגזים מצד אמו). את דרכו החל כנגן פסנתר ג'אז בברים, ובקריירת משחק החל כשחקן תיאטרון, שם זכה להצלחה בינונית בלבד. לפרסום זכה משהפך לשחקן קומי בסרטי סלפסטיק צרפתיים. הצלחתו הגדולה באה בהיותו בן 49 עם הסרט "השוטר מסן טרופז" (1964), קומדיה בה גילם שוטר עצבני, אנוכי ומגוחך, אשר הצלחת הסרט גררה מספר סרטי המשך.
בסרטיו שיחק דה פינס לצד גדולי שחקני צרפת, כמו ז'אן גאבן ובורביל. למרות יכולתו לגלם תפקידים רציניים, הוא לוהק בעיקר לתפקידים קומיים. עיקר האפקט הקומי במשחקו נבע ממִנעד רחב של הבעות פנים קיצוניות וביכולתו לעבור בקלות בין הבעות זעם, שביעות רצון או תדהמה. דמותו הטיפוסית הייתה של גבר גוץ בגיל העמידה, היפראקטיבי, תככן ובעל התקפי זעם בלתי נשלטים ומעוררי גיחוך.
דה פינס הופיע בחייו בלמעלה מ-150 סרטים, וכיכב ברבים מהם. דה פינס ביים סרט אחד בחייו, יחד עם היוצר ז'אן ז'ירו את הסרט "הקמצן" (L'avare), שיצא לאקרנים בשנת 1980 ונחל כישלון קופתי.
למרות הצלחתו הרבה בצרפת ובשאר מדינות אירופה, כמו גם בישראל וברית המועצות, הוא נותר בלתי ידוע במדינות דוברות אנגלית. בארצות הברית התפרסם לראשונה רק בשנת 1973 עם יציאתו לאקרנים של הסרט "הרפתקאות רבי יעקב", שצולם בחלקו בניו יורק.
דה פינס סבל מבעיות לב וסיכן את בריאותו עם כל הופעה, אך למרות זאת המשיך להופיע עד מותו בגיל 68 מהתקף לב. דה פינס היה חובב נלהב של ורדים, ובטירה של אשתו הוקמה לכבודו אנדרטה בדמות גינת ורדים, בה אחד הזנים קרוי על שמו – "לואי דה פינס רוז".
אריק סיני
אריק סיני (נולד ב-29 ביוני 1949) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה.
תחילת הדרך.
סיני (במקור: יסני) נולד בקריית ביאליק, בן להורים ניצולי השואה. אחיו התאום נפטר בלידתו. את שירותו הצבאי החל בחטיבת גולני, עבר קורס חובשים קרביים ושירת בסיירת אגוז. לאחר מכן שירת במסגרת צוות הווי גולני וצוות הווי סיני. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ושירת כחובש בחטיבת השריון 679. בשנות השבעים השתתף במספר להקות. לפרסומו הראשון זכה סיני כשהוציא לרדיו בנובמבר 1977, את תקליט השדרים הראשון שלו "שיר פרידה", שכתב והלחין שלמה ארצי, וזכה להצלחה. במצעד השנתי תשל"ח (1978) דורג השיר במקום ה-9.
במאי 1978 הוציא תקליט שדרים שני - "שכח אותי אמרת", שגם אותו כתב והלחין ארצי. השיר זכה להצלחה נאה, ודורג במקום ה-20 במצעד השנתי תשל"ח (1978) של רשת ג'. את שני השירים הללו עיבד אילן גלבוע. בתחילת 1979 יצא תקליט השדרים השלישי של סיני, "לא יכולתי להגיד" שאף הוא נכתב והולחן על ידי ארצי. עוד באותה שנה, הקליט לפסקול הסרט "דיזנגוף 99" את השיר "רוק באור ירוק" (מילים: תלמה אליגון-רוז, לחן: בני נגרי). בקיץ 1979 הוציא לרדיו לראשונה שיר שכתב והלחין בעצמו בשם "עד שייגמר" בעיבודו של יאיר שרגאי.
כוכב שנות ה-80.
ביוני 1980 הוציא סיני את אלבומו הראשון, "אריק סיני". את שירי האלבום עיבדו מתי כספי, יאיר שרגאי, אילן גלבוע ודוד קריבושי. בין שירי האלבום בלט הלהיט "דרך הכורכר" שכתב יעקב גלעד והלחינה קורין אלאל. באלבום נכללו גם כל שלושת השירים שכתב והלחין לו שלמה ארצי, כמו גם השירים "מסתובב ושר" שכתב יאיר שרגאי והלחין גרי אקשטיין, "כמו לפני שנים" שכתב יעקב גלעד והלחינה יהודית רביץ שאותו שר בפסטיבל הזמר והפזמון, שהתקיים במרץ של אותה שנה, וגרסה מחודשת לשיר "גן השקמים".
באוגוסט 1981 הוציא סיני את אלבומו השני, "צל כבד", שעיבד והפיק מוזיקלית מתי כספי. גם אלבום זה כלל מספר שירים מצליחים, ובהם "סיבה טובה" שהלחין כספי למילים של אהוד מנור, "אם אתה בסביבה" (העיירה שלי) שכתב והלחין יצחק קלפטר, "בשעה שכזאת" של יעקב גלעד וגרי אקשטיין ו"שובי שובי לפרדס" שהלחינה יהודית רביץ למילים של מאיר ויזלטיר. כמו כן נכללו באלבום שני שירים של ג'ניס איאן שתרגם לעברית יעקב גלעד, "Shadows on the Sun" שתורגם כ"צל כבד" ו-"Love Made Another Beggar" שתורגם כ"כמו עני בפתח".
באפריל 1982 הוציא סיני את האלבום "שירים חוזרים", שהורכב כולו מגרסאות כיסוי לשירים עבריים ישנים, כ"ערב מול הגלעד", "פרח הלילך", "לי ולך", "הבתים שנגמרו ליד הים" ו"לא פעם בקיץ". האלבום הוקלט בהופעה חיה. כמו כן, באותה שנה כיכב סיני במחזמר על נושא תנ"כי, "אברהם אחד" שכתב דני ליטאי והלחין בני נגרי, בתור אברהם אבינו. המחזמר נכשל מסחרית, אך הצליח להוציא את הלהיט "הו מה יפית ארץ כנען" אותו ביצע. בסוף אותה שנה, הוציא את תקליט השדרים "הביתה" (מילים: לאה גולדברג, לחן: יצחק קלפטר, עיבוד: מתי כספי), שלא נכלל באף אחד מאלבומיו, אך זכה להצלחה ודורג במקום ה-26 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ג (1983) של רשת ג'.
בסוף 1983 יצא אלבומו של סיני "בסוף מעגל", שהורכב כולו משירים שתרגם יהונתן גפן מאנגלית. סיני הקליט את האלבום בלונדון בהפקת מוזיקאים אנגלים. האלבום כלל את השירים המוכרים "ילד ירוק" ו"בסוף מעגל", אך לא זכה להצלחה כאלבומיו הקודמים של סיני. באותה שנה הוציא גם את תקליט השדרים "דברים", שהלחין למילים של עדית פאנק. השיר לא הופיע באף אחד מאלבומיו. באותה שנה גם הקליט עם חוה אלברשטיין גרסת כיסוי לשיר "שוב" שביצעו שמוליק קראוס וג'וזי כץ לאלבומה "נמל הבית".
ב-1984 הקליט דואט נוסף עם חוה אלברשטיין, השיר "תן לי יד" (מילים: עלי מוהר, לחן: יוני רכטר), שהופיע באלבום של אלברשטיין, "אבק של כוכבים" בדצמבר 1984 השתתף בפסטיבל שירי הילדים מספר 15 עם השיר "חתולים" (מילים: אהוד מנור, לחן: יהודית רביץ, עיבוד: גרי אקשטיין).
ב-1985 יצא סרט הקולנוע "שוברים" בהשתתפותו של סיני, שגם שר בסרט את השיר "אני אוהב אותי", וכן השתתף בשיר "אהבה הלילה". באותה שנה הוציא סיני את האלבום "שלום לך תקווה עצובה", בהפקתו המוזיקלית של גרי אקשטיין. בין שיריו המוכרים היו "בת 17" (מילים: יואל לרנר, לחן: יצחק קלפטר) ו"היי גלית" (מילים ולחן: יואל לרנר). גם אלבום זה לא זכה להצלחה. כמו כן, השתתף בקדם-אירוויזיון של אותה שנה עם השיר "מילה ועוד מילה" (מילים: אהוד מנור, לחן: דודי רוזנטל, וקובי אושרת, עיבוד: קובי אושרת), עמו הגיע למקום הרביעי.
גם אלבומו הבא של סיני, "עכשיו", שיצא בסוף 1987, לא שיחזר את הצלחת אלבומיו הראשונים. את רוב שירי האלבום (ששה במספר) כתב והלחין יצחק קלפטר, ובהם "את". שירים מוכרים נוספים מהאלבום היו "עכשיו" שכתב דני רובס והלחין שאול בן אמיתי ו"אחת מהבוהמה" שכתב והלחין דני רובס. באפריל אותה שנה השתתף בשנית בקדם אירוויזיון (ביחד עם להקת "ברור חיל") עם השיר "לחזור הביתה" (מילים ולחן: יגאל בשן, עיבוד: יורם צדוק).
בשנת 1988 ערך סיבוב הופעות משותף עם דני רובס.
באפריל 1989 הוציא סיני אלבום נוסף של גרסאות כיסוי לשירים ישנים, בשם "שירים חוזרים ב'". מתי כספי עיבד והפיק מוזיקלית את החידושים, וגם ניגן בפסנתר, גיטרה, בס, כלי הקשה ומפוחית.
לאור כישלון אלבומיו של סיני מאמצע שנות ה-80 החליט לבחור בלואי להב כמפיק אלבומו הבא, אך לוח הזמנים הצפוף של להב עיכב את הקלטת האלבום בשלוש שנים. תקליט שדרים ראשון יצאה בתחילת 1992, והאלבום, "שמועות על גשם", יצא במאי 1992. סיני עצמו השתתף בכתיבת חלק מהשירים, ובהם שיר הנושא (בשיתוף מיכה שטרית), שהיה הלהיט היחיד של האלבום. לואי להב, יאיר מיכאל, וירון בכר עיבדו את שירי האלבום, שלא נחל הצלחה. באלבום נכלל גם השיר "היא לא דומה", שכתב והלחין ארקדי דוכין והפך כעבור 9 שנים ללהיט בביצועו. לאחר צאת האלבום "שמועות על גשם" עבר סיני להתגורר בארצות הברית.
חזרה לישראל והמשך הקריירה.
בסוף שנות ה-90 חזר סיני לישראל, ובשנת 2002 הוציא סינגל ראשון לאחר עשר שנים, "מכור", שכתב והלחין עמיר לב. השיר זכה להצלחה, ונכלל באלבום אוסף של סיני שיצא באותה שנה. ביוני 2003 הוציא סיני אלבום אולפן ראשון לאחר 11 שנים, "נאהב עד שנמות", בהפקתו של אסף אמדורסקי. באלבום בלטו שיר הנושא וכן "מכור", ו"אור אדום כמו דם". האלבום סימן את חזרתו של סיני לבמה לאחר היעדרות ממושכת. בהקלטות האלבום השתתפו ג'וני שועלי, קרני פוסטל, יוסי פרץ, חברי מוניקה סקס בנגינה ושרון רוטר בקולות.