בשנים 1913 ו-1914 היא הופיעה בכמה סרטים אילמים ונודעה בתפקיד הנשי הראשי של מרגיט ב-1913 בסרט של הבמאי סטלאן ריי "הסטודנט מפראג". סטלן ריי ליהק אותה לכמה מסרטיו האחרים, כולל כמה סרטי אימה אחרים פרי עטו של בן זוגה, הנס היינץ אוורס. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 שבה ברגר לבמה. במהלך שנות העשרים היא לוהקה למספר סרטים, כולל תפקידים בסרטים שביים פריץ לאנג. לאחר סרטה האחרון "הארץ ללא נשים" בשנת 1929, כבר לא הופיעה יותר בסרטים.
בתקופת השואה.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ויישום החוקים האנטישמיים נעצרה הקריירה של ברגר. מאוחר יותר ברחה עם בעלה לאיטליה, שם נעצרה על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים במהלך ציד כללי אחר יהודים ב-7 באפריל 1944 ברומא. גירושם למחנה ריכוז נקבע ל-10 באפריל 1944. היא הועברה למחנה הריכוז פוסולי ליד קארפי. בפוסולי פגשה את עמיתה מהתיאטרון הגרמני של ריינהרדט, ג'ייקוב פלדהאמר. מפוסולי גורשו שני השחקנים ב-16 במאי 1944 לאושוויץ, שם נרצחו ברגר ופלדהאמר זמן קצר לאחר הגעתם ב-23 במאי 1944.
אצבעוני (סרט)
אצבעוני (באנגלית: Tom Thumb) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי אמריקאי משנת 1958 בבימויו של ג'ורג' פאל, עם ראס טמבלין, טרי תומאס ופיטר סלרס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על אגדה של האחים גרים. בסרט יש קטעי אנימציה ואפקטים מיוחדים רבים. שני שירים נכתבו על ידי פגי לי ושלושה על ידי ג'ניס טור (מילים) ופרד ספילמן (מנגינה).
תקציר העלילה.
ג'ונתן (ברנרד מיילס) הוא חוטב עצים למחייתו. באמצע העבודה ביער מגיעה פתאום לפניו מלכת היער היפהפייה (ג'ון ת'ורבורן) ומבקשת עליו לחמול על העץ שנותן משכן לצפורים ובתמורה היא תאפשר לו ולאשתו להגשים שלוש משאלות. ג'ונתן מסכים ומספר זאת לאשתו אנה (ג'סי מתיוס). בחוסר זהירות משאלתו הראשונה היא נקניקיה גדולה. אשתו כועסת עליו ומבקשת שהנקניקיה תתקע באפו. המשאלה השלישית היא לשחרר את הנקניקיה מאפו וכך איבדו את שלוש המשאלות.
ג'ונתן ואנה הם חשוכי ילדים ואנה מבקשת שיהיה להם בן אפילו אם גודלו כאגודל. בלילה נוקש על דלתם נער שגודלו כאגודל הוא מכנה אותם אבא ואמא ואנה קוראת לו טום. הם משכיבים אותו בחדר שהכינו לילד עם בובות רבות.
בבוקר טום קם ורוקד ושר עם הבובות. ג'ונתן לוקח את טום ליער. בדרך הם פוגשים את איבן (טרי תומאס) ואנטוני (פיטר סלרס), צמד שעוסק בנוכלות וגניבות. איבן מציע לג'ונתן כסף עבור קניית טום אך זה מסרב.
מצטרף אליהם ידיד המשפחה, וודי (אלן יאנג) שכעת קיבל משרה כחלילן שני בתזמורת הכפר. וודי מאוהב במלכת היער אבל ביישן ולא יודע כי רק נשיקת אהבה תהפוך אותה לבת תמותה.
וודי לוקח את טום ליריד בכפר, בו הם קונים נעליים חכמות שרוקדות לקול המוזיקה. טום משתעשע שם ולבסוף נתלה בבלון פורח ועולה למעלה.
באותו זמן נמצאים איבן ואנטוני במבצר של השליט ומנסים לשווא להגיע לשקי מטבעות הזהב של האוצר. לפתע מבחין איבן בבלון אליו קשור טום. הוא יורה במקלעת בבלון וטום נופל ומגיע אליהם. איבן משכנע את טום לרדת דרך הסורגים לשקי האוצר בעזרת חבל ולהעלות משם שק מטבעות שהם יחלקו ליתומים. טום יורד, קושר שק לחבל והם מעלים אותו עם השק, נותנים לו ומשחררים אותו ליד אזור ביצות כדי שייטבע. מלכת היער מצילה אותו מטביעה והוא חוזר בשקט לביתו אך המטבע מחליקה ממנו ונופלת לתוך עוגה רכה.
הגניבה מתגלית וחיילים מגיעים לתחקר את ג'ונתן ואנה. הם מכחישים כל קשר לגניבה ומכבדים את החיילים בעוגה. מטבע הזהב נופלת והמפקד מזהה אותה כשייכת לאוצר הגנוב. ג'ונתן ואנה נכלאים, נשפטים ונגזר עליהם עונש מלקות בפומבי.
וודי וטום מגיעים למקום בו שני הנוכלים מחלקים ביניהם את השלל. טום מבלבל אותם והם מתחילים לריב וכאשר הם מבחינים בטום הם רודפים אחריו. למאבק מצטרף גם וודי. טום מצליח להסתלק ומוצא מסתור באוזן של הסוס. הנוכלים עולים על הסוס ופותחים בדהרה לעבר הנמל כדי לברוח משם. טום, המבין את שפת הסוסים, לוחש לסוס ומכוון אותו למרכז הכפר. באותו הרגע בו מתכוננים להלקות את ג'ונתן ואנה, מתפרץ הסוס ונעצר במהירות. הנוכלים והשק נופלים והמטבעות מתפזרים לעיני הקהל.
הנוכלים נתפסים וההורים משתחררים. וודי נפגש עם מלכת היער ומנשק אותה באהבה ואז היא נהפכת לבת תמותה ולבסוף נערכת חתונתם כשטום רוקד על עוגת החתונה עם הבובה האצבעונית המקשטת את העוגה.
הנוסעים בזמן
הנוסעים בזמן (באנגלית: Travelers) היא סדרת דרמה, מדע בדיוני קנדית-אמריקאית. הסדרה מספרת על מסע בזמן של "נוסעים" מן העתיד, על מנת לנסות לשנות את מצבה העגום של האנושות בעתיד. הסדרה הייתה הפקה משותפת בין שירות הסטרימינג נטפליקס לערוץ הקנדי Showcase בשתי העונות הראשונות שלה, ולאחר מכן נטפליקס קנתה את הזכויות כחברת ההפקה היחידה והמפיצה הבלעדית ברחבי העולם. התכנית הוקרנה לראשונה בקנדה ב-17 באוקטובר 2016. בפברואר 2019 אמר השחקן הראשי, אריק מקורמק כי הסדרה בוטלה.
תקציר.
בעתיד פוסט-אפוקליפטי, אלפי אנשים שותפים למשימה של שינוי קריסת החברה העתידית. פעילים אלה, המכונים "מטיילים", שולחים את תודעתם לאחור בזמן ומועברים לגופם "המארח" של אנשים בני זמננו. המארחים הם אנשים שללא התערבות המטיילים היו מוצאים את מותם, וזאת כדי למזער את ההשפעה הבלתי צפויה על קו הזמן. ההעברה מחייבת את המיקום המדויק של היעד, המאפשר באמצעות טלפונים חכמים מהמאה ה-21 ו-GPS, המספקת קואורדינטות זמן, גובה, קו רוחב ואורך שהועברו לארכיון לשימוש בעתיד.
הנוסעים למדו את המאה ה-21 ואת חיי מארחיהם באמצעות הרשתות החברתיות ותיעוד ציבורי הנוגע למארחיהם. על כל מטייל לשמור על חייו הקיימים של המארח ככיסוי למשך שארית חייהם, תוך ביצוע משימות בצוותים של חמש. משימות אלה מוכתבות על ידי "המנהל" שהוא טכנולוגיית בינה מלאכותית המחשבת את צעדיהם לטובת שינוי העתיד. המטיילים שואפים להציל את העולם מסדרת אירועים קטסטרופליים, אחת השיטות שבהן המנהל מתקשר עם המטיילים היא באמצעות ילדים המשמשים כשליחים. בניגוד למבוגרים, כל ילד יכול להיות מארח לכמה דקות בבטחה על ידי המנהל ואז להשתחרר משליטה מבלי להסתכן בהריגתם.
נוסעים נדרשים להתנהג על פי פרוטוקולים מסוימים כדי להגן על ציר הזמן:
למטיילים יש ביטוי קבוע שהם מזכירים כאשר הדברים עוברים תפנית בלתי צפויה: "אף תוכנית לא שורדת קשר עם העבר". באחד הפרקים המוקדמים, כאשר מתכוננים לבצע את מה שצפוי להיות המשימה שתכתוב באופן חיובי את העתיד, הצוות מדקלם שבועת מטייל קצרה: "אנו, השרידים האחרונים שלא נשברו, נודרים לבטל את שגיאות העבר, להפוך את כדור הארץ לשלם, ולהסתכן לאבד בכך את לידתנו."
תל חי (רחוב)
דורה היץ
דורה היץ (בגרמנית: Dora Hitz; 30 במרץ 1856 - 20 בנובמבר 1924) הייתה ציירת חצר המלכות של משפחת המלוכה הרומנית, חברה בקבוצת נובמבר ומייסדת שותפה של הזצסיון הברלינאי.
חיים.
כשהייתה בת שש עברה משפחתה לאנסבך ובגיל שלוש-עשרה נשלחה למינכן ללמוד ב"דמנמאלשול דר פראו שטאטסראט ובר", בית ספר לאמנות לצעירות, שם למדה אצל וילהלם פון לינדנשמיט הצעיר. בתערוכת האמנות והתעשייה של שנת 1876, היא נפגשה והתוודעה לאליסזבטה, מלכת רומניה (אולי ידועה יותר בשמה הספרותי "כרמן סילבה"). כתוצאה מכך מונתה היץ כציירת חצר המלוכה. בנוסף לציורי שמן ואיורי ספרים, היא יצרה גם ציורי קיר פרסקו בהיכל המוזיקה של טירת פלש בסינאיה.
לאחר 1880 התגוררה בפריז, שם למדה אצל לוק-אוליבייה מרסון, גוסטב קורטואה, ז'אן ג'וזף בנג'מין-קונסטנט, שהשפיעו ביותר על סגנונה. היא בילתה 1886/87 ברומניה, ואז חזרה לפריז. היא טיילה ברחבי בריטני ונורמנדי, ובשנת 1890 הפכה לחברה בסלון של Société des Artistes Français. משנת 1892 הייתה משתתפת בקביעות בתערוכות של Société Nationale des Beaux Arts.
אף שהצליחה בפריז, היא עברה להתגורר בברלין בשנת 1892 והצטרפה ל "Vereins Berliner Künstlerinnen und Kunstfreundinnen" (אגודת אמניות) שהעניקה לה גישה ללקוחות רבים מהמעמד הבינוני הגבוה שהזמינו דיוקנאות.
היא הקימה בית ספר לאמנות לנשים בשנת 1894, הפעילה סטודיו והתקשרה בידידות עם קתה קולוויץ.
היץ הציגה את עבודותיה בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
בשנת 1898, היא הייתה אחת החברות המייסדות של הזצסיון בברלין. הוענק לה פרס וילה רומנה בשנת 1906, שכלל מלגה שאיפשרה לה לבלות שנה בפירנצה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היא החלה לחוות קשיים כלכליים, חלתה והפכה בהדרגה למתבודדת.
היא נפטרה בנובמבר 1924.
חזרות (סדרת טלוויזיה ישראלית)
חזרות היא סדרת טלוויזיה ישראלית, מז'אנר הקומדיה הרומנטית. יוצרי הסדרה הם נועה קולר, ארז דריגס ואסף אמיר. פרק הבכורה שלה שודר בכאן 11 ב-12 בנובמבר 2020.
הסדרה מבוססת באופן חלקי על הרקע להצגה "אחד + אחת", שהועלתה בתיאטרון גשר במאי 2010, בבימויו של יבגני אריה. קולר שיחקה ביחד עם ארז דריגס בהצגה שכתבו השניים, והתבססה על חייהם כזוג לשעבר. ההצגה מתארת שנה בחייו של זוג מכניסתם לדירה משותפת ועד פרידתם.
בינואר 2021 הודיעו כאן 11 שהסדרה חודשה לעונה שנייה. אך במרץ 2022 נודע כי הסדרה לא תחודש לעונה שנייה ותרד מהמסך בעקבות פרישתה של השחקנית וכותבת הסדרה נועה קולר.
ביולי 2022 פורסם כי הסדרה נמכרה לשידור בגרסתה המקורית ברשת Hulu (מבית דיסני) האמריקאית.
הסדרה נרכשה לשידור דרך הולו במדינות איחוד האמירויות, בריטניה, אינדונזיה, דרום קוריאה, הולנד, הפיליפינים, פולין, שוודיה, סינגפור וטורקיה.
תקציר העלילה.