צילום של חיות בר מציב אתגרים נוספים בפני צלם הטבע. צילום תמונות המשתייכות לקטגוריה זו דורש לעיתים קרובות מן הצלם להגיע לחיה מזווית ראייה מסוימת, ולהתקרב אליה כדי לצלמה. ואולם, חיות הבר ניחנות בחושים חדים המאפשרים להן להבחין בנוכחות הצלם, ונוטות לברוח כאשר הן מבחינות בצלם המצוי בקרבתן. צלמי טבע מתמודדים עם אתגר זה בדרכים שונות, ובהן שימוש בעזרי הסוואה והטמנת מצלמות נסתרות המופעלות מרחוק או באופן אוטומטי, וכן שימוש בעדשות זום המאפשרות לצלם את החיה מרחוק.
צילום מאקרו של אובייקטים טבעיים.
צילום מאקרו מנוצל לעיתים תכופות לצורך צילום אובייקטים טבעיים, לצורך חשיפת פרטים מיניאטוריים באובייקטים אלה, כגון איברים זעירים או טקסטורות שלא ניתן לראותם באופן רגיל. לדוגמה, צילום מאקרו של זבוב עשוי לאפשר לנו להבחין בשערות שעל פניו, וצילום מאקרו של עץ, אבן, אדמה או עלים יכול לאפשר להבחין בדקויות המתקיימות בתוך הטקסטורות של אובייקטים אלה.
צילומי מאקרו מתמקדים בעיקר בפרוקי-רגליים (שבאופן טבעי הם בעלי חיים קטנים מאוד) ופרחים.
צילום נוף.
על פי רוב, צילום נוף (באנגלית: Landscape) הוא צילום הטבע הקל ביותר לביצוע. צילומי נוף מאפיינים בנוכחות של פרטים עמוקים וצבעוניים ביותר. בדרך כלל צילומי נוף מתפרסים לרוחב או כצילומי פנורמה. הם כוללים הרים, סלעים, אגמים, מעיינות, מצבורי צמחים, מרבדי פריחה ועוד.
צלם הנוף נדרש לאתר את הנקודה המוצלחת ביותר במרחב ובזמן לצורך צילום הנוף המבוקש.
אלכסנדר קר
אלכסנדר ג'ון הנרי קֶר (באנגלית: Alexander John Henry Kerr 2 בדצמבר 1892 - 4 בדצמבר 1964) היה קצין מכונות ימי בצי הסוחר האנגלי ואחר סיטונאי עיתונים. הוא נודע ביותר בשירותו במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בשנים 1914–1916, עליו קיבל את מדליית הקוטב מכסף.
חייו.
קר נולד ב-1892 באיסט האם, שהייתה אז חלק מאסקס, אך צורפה לאחר מכן ללונדון רבתי. הודות להכשרתו כמכונאי ספינות, הצטרף לאנדיורנס בתפקיד מכונאי שני. אף כי ה"אנדיורנס" הייתה מפרשית תלת-תורנית, היה לה גם מנוע פחם וחלק גדול מן הזמן שייטה כאוניית קיטור.
קר עבד בפיקוחו של המכונאי הראשי לואיס ריקינסון, שהיה לידידו ולשותפו לתא. קר השתדל לעזור בהנעת ה"אנדיורנס" אל היעד, שבחר מנהיג המשלחת, סר ארנסט שקלטון, והוא מדף הקרח פילכנר, המחובר ליבשת אנטארקטיקה. כדי להגיע ליעד זה, היה צוות ה"אנדיורנס" צריך לפלס דרך לספינה בים ודל, החסום ופקוק בגושי קרח-ים דחוס. האונייה לא הצליחה להגיע אל מדף הקרח, משום שקרח ים דחוס סגר עליה מכל עבריה וכלא אותה בתוכו כשהחורף של 1915 ירד על אנשי המשלחת. התנאים החמירו והלכו במשך החורף ובנובמבר 1915 לא הייתה לשקלטון ברירה אלא להורות לאנשיו להתפנות מן האונייה, שנמחצה בהדרגה בין מצופי הקרח הכבדים. קר וחבריו למשלחת היו לניצולי אונייה טרופה בלב ים ודל הקפוא. הם חנו על מצופי קרח, שנסחפו צפונה אל מעבר דרייק ולתוך מים חמימים יותר. כאשר המצוף שעליו מצאו מקלט לאחר טביעת ה"אנדיורנס" התפרק תחתיהם, נמלטו קר וחבריו למשלחת בשלוש סירות ההצלה של האונייה, שהגדולה בהן הייתה הג'יימס קיירד. לאחר מסע ימי הרה סכנות, נחתה החבורה באי הפיל, סמוך לחופי חצי האי האנטארקטי, משם חולצה באוגוסט 1916.
עם שובו לבריטניה, התגייס קר לצי המלכותי ושירת שם במשך המחצית השנייה של מלחמת העולם הראשונה. הודות לניסיונו הקוטבי, נשלח לצפון רוסיה, בניסיון הכושל של הממלכה המאוחדת ושאר מדינות מערביות לתמוך בלוחמים נגד הצאר ונגד הקומוניסטים ברוסיה, הנתונה במהפכה. קר שמר על קשר עם שקלטון בתקופת שירותו במימי רוסיה; וכאשר החוקר הוותיק הודיע על תוכניותיו לעוד משלחת אנטארקטית בשנת 1921, חתם קר על חוזה להפליג באונייה "קווסט", הפעם כמכונאי ראשי. משלחת שקלטון-רווט הסתיימה בטרגדיה, כאשר שקלטון הלך לעולמו בהתקף לב בג'ורג'יה הדרומית בינואר 1922. עם תום מה שכונה העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, חזר קר ללונדון והשתקע שם סופית. הוא חידש את חייו כמהנדס אזרחי, מומחה ליחידות הכוח של סירות הנתבים בנמל לונדון.
בשנת 1917 נשא קר לאישה את ליליאן מיטשל. לזוג נולדו שני ילדים, ג'ק קר (1918) ואיילין קר (1920). בשנת 1934 עשה קר הסבה נוספת בקריירה ובנה לו חיים חדשים כספק סיטונאי לחנויות קטנות. הפירמה שלו, ששכנה באילפורד, הפיצה ממתקים, טבק ועיתונים לחנויות בעלות זיכיון לממכר עיתונים וטבק. אלכסנדר קר מת בגיל 72 בבית חולים בסטפני, ובכך שימר את קשריו עם מזרח לונדון עד מותו.
תקע בשופר גדול
בית הספר הרב-תחומי עמל עמק חרוד
בית הספר הרב-תחומי עמל עמק חרוד (ידוע בשמו המקוצר בית הספר עמק חרוד) הוא בית ספר קהילתי אזורי שש שנתי (מכיתה ז' עד כיתה י"ב), המשתייך כיום לרשת "עמל" ולמועצה האזורית "הגלבוע". בית הספר נוסד בשנת 1927.
טרם הקמת מדינת ישראל.
בשנים 1922-1921, הוקמו אוהלים במעיין חרוד לבתי הילדים הראשונים של המתיישבים במקום, ובתור אנשי צוות חינוכי הצטרפו לשם אחים ואחיות של חברי גדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור.
בשנת 1927, נוסד בית הספר עמק חרוד במעין חרוד. בשנה זו, 11 תלמידי המחזור הראשון של בית הספר סיימו לימודיהם.
בשנת 1929, בזמן עליית קיבוץ עין-חרוד למיקומו ב"גבעת קומי", הוקמו במקום החדש מספר צריפים, ששימשו כבית-ספר לילדי הקיבוצים עין-חרוד ותל-יוסף. ב-1938  יושר שטח במדרון גבעת קומי בין עין-חרוד ותל-יוסף, ועליו הוקמו מבני קבע ראשונים עבור בית הספר.
בספטמבר 1934, יאנוש קורצ'אק, המחנך הפולני וחסיד אומות העולם, יצא לביקור בן כשלושה שבועות בקיבוץ עין חרוד ובעמק יזרעאל, והתארח בביתם של חברי הקיבוץ. במסגרת ביקור זה, הוא הגיע גם לבית הספר.
בשנת 1939 ( ביום שלישי, 6.6.1939 ) התרחשה הנחת אבן הפינה לבית הראשון של בית הספר, שנקרא "בית הטבע ע"ש חיים שטורמן ז"ל". בשנת 1940, התקיימה חנוכתם של ארבעה בנייני כיתות חדשים.
תלמידי כיתה י"ב של שנת 1948 הפסיקו את לימודיהם בעקבות מלחמת העצמאות, ונחלצו לעזרת המשקים הסמוכים ולעזרת צה"ל.
מאחרי הקמת המדינה ועד סוף שנות התשעים של המאה העשרים.
בשנים 1951–1952 התרחש הפילוג במשקי הקיבוץ המאוחד. בית הספר התפלג גם הוא, ותלמידי עין חרוד מאוחד עברו לבית ספר נפרד. בשנים 1962–1963, קיבוץ גבע ומושב מולדת הצטרפו כשותפים לבית הספר. בשנים 1964–1965 נפתחה בבית הספר מגמה מקצועית, והחלה בו תנופת בנייה חדשה. כמו כן, בית הספר הפך להיות בית ספר מקיף.
בשנת 1966 החל בית הספר בקליטת ילדי חוץ. אלו היו בעיקר ילדי עלית הנוער ולשכות הסעד.
בשנת הלימודים 1968-1967 התקיימו בבית הספר קורס ועדות תרבות, שהקנה ידע על אמצעי אור וקול, וכן ימי עיון ועדות חברה, שנועדו להשיגם של מטרות חינוכיות. בשנות ה-60 המאוחרות, נפתח חוג לג'ודו, חוג לידיעת הארץ, לציור, לערבית, לטבע ולנגינה במנדולינות, הוקמה תזמורת, ונכתבו עלונים בשם "גזת הצמר".
ב-1971, ילדי הקיבוצים יזרעאל וחפציבה הצטרפו כשותפים לבית הספר, ואילו ילדי עין-חרוד מאוחד חזרו ללמוד בבית הספר לאחר 10 שנים שלא למדו בו. בשנת 1976, גם קיבוץ שדה נחום הצטרף לשותפות בבית הספר.
בשנת 1977, חגג בית הספר את יובל ה-50.
בשנים אלה, מבנה הכיתות כלל חטיבות ביניים וחטיבה עליונה - סך הכל 25 כיתות אם. ממוצע התלמידים בכיתות האם הגיע ל-24.
התפיסה החינוכית של בית הספר שמחה במרכז אוריינטציה טכנולוגית. בית הספר הוביל לחינוך טכנולוגי ושימש כ-מרכז טכנולוגי מרכזי לאזורו. המגמה המודגשת בו הייתה מיכון וטכנולוגיה בחקלאות. במקצועות המעשיים נלמדו מסגרות יד, פלסטיקה, ריתוך, עיבוד שבבי, מלאכת יד, מחשבים, תפירה, כלכלת בית, ובמקצועות העיוניים למדו שרטוט טכני וטכנולוגיה. הבנים והבנות למדו כולם את המקצועות הללו בסבב לאורך 3 שנים.
עם השנים, נפתחו עוד חוגי בחירה וביניהם צילום, צפרות, ריקודי עם, כלכלת בית, מלאכה, קולנוע, כדורגל ובישול. בין המקצועות שנלמדו בבית הספר ניתן למנות את המקצועות תנ"ך, אנגלית, כימיה, חברה (ובכלל זאת - אזרחות, ציונות, ההסתדרות, תנועת העבודה), מתמטיקה, היסטוריה, ספרות, פיזיקה, ביולוגיה וחקלאות. לאחר מכן התחילו ללמוד בבית הספר גם מחשבת ישראל, והתעורר רצון לחידוש ולשיפור לימודי היהדות בבית הספר. כמו כן, התלמידים מוינו למסלולים שונים ולרמות לימודיות שונות, ונפתחו בבית הספר מגמה הומנית, מגמה ביולוגית ומגמות בתחומי הסיעוד, האופנה והתפירה והמחשבים. מגמות המכניקה והאלקטרוניקה לא נפתחו כל שנה, אלא לפי הביקוש ובהתאם לתקציב. בנוסף להפעלת מערכת הלימודים השגרתית, התרחשו אירועים ופעילויות כמו סמינרים גאוגרפיים וציוניים, מסיבה בנושא עדות ופעילויות שנת הבר מצווה (אשר נערכו בכיתות ז'). התלמידים חגגו את חג המחזור, וכחלק מכך ערכו מופעים שכללו מוזיקה וכוריאוגרפיה ולוו בתפאורה.
לאורך הזמן, בית הספר אימץ לעצמו מסורות שונות. מדי שנה, תלמידים מכיתות ז' עד י"ב יצאו לטיולים שנתיים ברחבי הארץ שנערכו כ 6-3 ימים. נערך "יום ירוק" שבו תלמידי כיתות י"א החליפו את הצוות החינוכי בהעברת שיעורים ובתפקידי ניהול שונים. התקיים מרוץ אביב ונקבעו טיולים אחרי הפסח.
בתחום הספורט, נערכו בבית הספר משחקי גביע בכדורעף בין כיתות בית הספר, ותחרויות כדורסל בין תלמידי בית הספר לתלמידי בתי ספר אחרים. כמו כן הוקמו נבחרות אתלטיקה קלה, הגנה עצמית ומרוצי שדה.
בשנות האלפיים.
בשנת 2012, נבנו בבית הספר בניינים חדשים, והתווספו המגמות מדעי החברה ומדעי המחשב.