אַסְוָאן (בערבית أسوان) היא העיר הדרומית ביותר במצרים, המשמשת כעיר הבירה של חבל אסואן. אוכלוסייתה מנתה כ-275,000 נפש ב-2008.
אסואן שימשה במשך שנים "שער לאפריקה", והייתה עיר שוק משגשגת בצומת נתיבי השיירות העתיק. בעבר שכן חיל משמר בשם סונט באסואן. בעבר היה ליד העיר אשד הנילוס הצפוני ביותר אך מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 תפס את מקומו סכר אסואן. מבחינה גאוגרפית, אסואן נמצאת על חוג הסרטן.
העיר שנקראה בעבר בארמית "סון" וביוונית "סונון" נזכרת גם בתנ"ך: "מִמִּגְדֹּל סְוֵנֵה וְעַד גְּבוּל כּוּשׁ". ובמקום נוסף: "הִנֵּה אֵלֶּה מֵרָחוֹק יָבֹאוּ וְהִנֵּה אֵלֶּה מִצָּפוֹן וּמִיָּם וְאֵלֶּה מֵאֶרֶץ סִינִים". מקובל לזהות את העיר העתיקה בתל שמצפון לעיר של ימינו.
האי יב, שלו מורשת יהודית עתיקה (מקדש יב, מכתבי יב), כלול בתחום העיר.
היסטוריה.
העיר יושבה בימי קדם ושימשה כעיר הגבול הדרומית של מצרים. שמה של העיר נגזר משמה של אלה במיתולוגיה המצרית, עם שם דומה. בימי מצרים העתיקה שימשה העיר כמרכז הלאומי של מחצבות אבן. עם התפתחותה של העיר כמרכז מסחר, החל גם תהליך של העצמת אסואן כמרכז צבאי.
סופרים רבים מן העת העתיקה ציינו את העיר בכתביהם. בין סופרים אלו ניתן למנות את סטראבון, סטפנוס מביזנטיון, תלמי, הרודוטוס, ויטרוביוס ופליניוס הזקן.
אקלים.
בקרבתה למדבר הנובי, אסואן היא אחד המקומות המאוכלסים היבשים ביותר בעולם.
גשם נדיר מאוד באסואן ועשוי שלא להתרחש במשך עשרות שנים, ולכן ניתן למצוא בתים ללא גג כלל. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא פחות ממילימטר, והיא יורדת בדרך כלל בחודש מאי.
עם תחילת עונת הגשמים באתיופיה ביוני, הנילוס מתרחב ובאוגוסט הוא מגיע לרמתו הגבוהה ביותר וממלא את האגם שבסכר אסואן. עם הפסקת הגשמים באמצע ספטמבר באתיופיה, יורד הנילוס וחוזר לרמתו הרגילה.
הטמפרטורה הממוצעת המרבית באסוואן היא 34 מעלות צלזיוס בחודש יולי, אך זה לא נדיר גם להגיע מדי פעם לטמפרטורה של 45 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא כ-26 מעלות צלזיוס. חרף החום הכבד האקלים הוא נסבל עקב היובש השורר באזור.
יחידת האחזקה האווירית 22
יחידת האחזקה האווירית 22 (בראשי תיבות: יא"א 22) היא יחידת האחזקה הגדולה והמרכזית של חיל האוויר הישראלי. היחידה, הממוקמת בבסיס תל נוף, משויכת למערך הטכני של חיל האוויר, כפופה ישירות לראש להק ציוד והיא הרמה הטכנית הגבוהה ביותר (דרג ד') לכלי טיס ומערכות.
הטיפול האחזקתי ברמת דרג א' (הכנת מטוס לטיסה ותיקון תקלות בכלי הטיס) מתבצע בטייסות הטיסה ואילו הטיפול האחזקתי ברמת דרג ב' (טיפול בתקלות מורכבות ותקלות במכלולים, אחזקה מונעת ואחזקה שוטפת) מתקיים בטייסות התחזוקה בכל בסיסי חיל האוויר. דרג ג' שהיה נהוג בעבר בתחזוקה של מערכות מוטסות בוטל.
ביחידה משרתים מעל לאלף חיילי חובה, אנשי קבע, אזרחים עובדי צה"ל וקצינים במקצועות טכניים שונים.
היסטוריית היחידה.
שנות ה-40: צעדים ראשונים טרום הקמת היחידה.
ראשית היחידה בבתי המלאכה שהוקמו עם הקמתו של שירות האוויר של ההגנה בנובמבר 1947 במרתפי הטמפלרים בשרונה בתל אביב. המקום נבחר בשל קרבתו לשדה התעופה שדה דב שהיה בסיס התעופה המרכזי של שירות האוויר ובשל העובדה שבמרתפי הטמפלרים ניתן היה להסתיר את המטוסים והמכלולים שבטיפול.
היחידה הוקמה באופן רשמי ב-6 במרץ 1949 בשם "כנף 22" בשדה עקיר (עקרון, לימים בסיס חיל האוויר תל נוף). משימתה של כנף 22 הייתה "להעניק שירותי תחזוקה לכלי טיס שהם מעבר לכושר הביצוע של היחידות השונות של החיל" - דרג ד'. הבחירה בשדה עקיר כמשכנה החדש של יחידת האחזקה המרכזית של חיל האוויר הייתה טבעית שכן זהו בסיס גדול אשר שימש בין השאר כבסיס האחזקה המרכזי של חיל האוויר המלכותי הבריטי בתקופת המנדט.
בחודש יולי שנת 1949 שונה שמה של כנף 22 ליחידת האחזקה האווירית - יא"א 22. בשנה זו הוקמו גם תשתיות בינוי חדשות ומתקני ההרצה הראשונים למנועים ולמדחפים והיחידה החלה לפעול כיחידה צבאית מסודרת. בתחילת דרכה עסקה היחידה בתחזוקת מטוסי B17, דקוטה, ספיטפייר, מוסטנג ועוד.
שנות ה-50 וה-60: ביסוס המעמד.
חיל האוויר התפתח במהירות גדולה בשנות ה-50 ועמו גם יחידת האחזקה האווירית. לצד מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ), אשר היוו את עמוד השדרה המקצועי של היחידה באותן שנים, שירתו ביחידה גם ניצולי שואה ונוער מהשכונות והמעברות שהקיפו באותן שנים את בסיס תל נוף. היחידה היוותה עבורם מקור פרנסה, מקום הכשרה מקצועית ומקום בו ניתן לקבל ארוחה חמה, שילוב חיוני בימיה הראשונים של מדינת ישראל שהתאפיינו בצנע וקליטת עלייה המונית.
באותן שנים, חיל האוויר הפעיל מגוון רחב של כלי טיס אזרחיים וצבאיים ממקורות אספקה שונים, והיה אתגר גדול באיתור חלקי חילוף מתאימים ובהכשרת טכנאים לרוב ללא ספרות טכנית ותיעוד הנדסי הולם. במלחמת קדש, ניסיון הלחימה הראשון של היחידה במתכונתה הנוכחית, עוצב תפקידה העיקרי של היחידה בהכנת הכח האווירי טרום הלחימה ופעילות שיקום ושיפוץ כלי טיס פגועים לאחריה. בשנים אלו צברה היחידה ניסיון ומוניטין ביכולת להחזיר לשירות טיסה כלי טיס שניזוקו באופן חמור מאוד. לקראת מלחמת ששת הימים היחידה פעלה להשמשת מירב כלי הטיס והציוד ביחידה והביאה את זמינות סד"כ חיל האוויר למקסימום. תוך כלי המלחמה, אנשי היחידה התפזרו בין בסיסי החיל ותגברו את הטכנאים בדרגי הא' וה-ב'. לאחר תוך המלחמה, החל מבצע "בדק בית" להשמשת המטוסים הפגועים.
בשנת 1955 נקלט לאחזקה ביחידה מטוס המטאור שהיה מטוס הסילון הראשון בחיל האוויר. בהמשך נקלטו מטוסי הנורד, האוראגן, המיסטר והסמב"ד.בסוף שנות ה-60 החלו להגיע לתפקידי פיקוד והנדסה מהנדסים שגדלו והתחנכו בחיל האוויר, והחלה להתפתח תפיסת אחזקה המתבססת על הנלמד מחיל האוויר הבריטי וחיל האוויר הצרפתי (שהיווה המקור הכמעט יחידי לכלי נשק ומטוסים לחיל האוויר) בהתאמה ישראלית מקורית. בתקופה זו גם חלה התפתחות ענפה בתשתיות היחידה. צריפי העץ מהתקופת המנדט הבריטי התחלפו לראשונה במבני אבן.
בשנת 1967 נקלטו המסוקים הראשונים ביחידה. מסוק האלואט, סיקורסקי S55 ו- S58 והבל 205.
שנות ה-70 וה-80: העידן האמריקאי.
בסוף שנות ה-60 החלו להגיע לחיל האוויר מטוסי קרב ראשונים מתוצרת אמריקאית: הסקייהוק (A4) והפנטום (F4). קליטה לאחזקה של מטוסים אלו המצוידים במכשור עדין ומתוחכם ואלקטרוניקה חדשנית, הציבו רף חדש ליחידת האחזקה האווירית. בין השאר, נבנה "חדר נקי" (חדר בו קיימת מערכת סינון ובקרה של חלקיקי אבק) שהיה אחד הראשונים שנבנו בארץ, ומתקן לבדיקה וכיול של מערכות אינרציאליות. הנזקים הכבדים שספגו מטוסי החיל במהלך מלחמת ההתשה כתוצאה מכניסת טילי הקרקע-אוויר לזירה, חייבו את אנשי היחידה לפתח יכולת לתיקון נזקי קרב בהיקף גדול ובמטוסים מתקדמים. במלחמת יום הכיפורים, שהיוותה הפתעה למערך הטכני, התבדתה הנחת העבודה כי תינתן התראה של כשבוע לצורך השמשת מטוסים ביחידה בשונה משלושה שבועות התראה טרום בניגוד לפעילות שקדמה למלחמת ששת הימים בה היחידה, פעלה בהתראה של שלושה שבועות. אנשי היחידה פוזרו בין בסיסי החיל לעיבוי מערכי התחזוקה בדרג ב', לקח חשוב ממלחמת ששת הימים. אנשי המערך הטכני ובהם אנשי יא"א 22 החזירו לכשירות מבצעית 20 מטוסים שנפגעו בקרבות ולא ניתן היה לשפצם בדרגי האחזקה בכנפות.
באמצע שנות ה-70 יא"א עברה שינוי ארגוני והוקמו התחומים, יחידות משנה בחלוקה לסוגי עיסוק. תחום מטוסים, תחום נושאים טכניים (הנדסה, הדרכה) וכדומה. מבנה זה בצורתו העקרונית נשמר גם היום.
גידול בהיקף העשייה ביחידה חייב תכנון מדויק וקפדני שהוביל להתפתחות תחום התפ"י (תכנון פיקוח ייצור המבוסס על הנדסת תעשייה וניהול), הגוף האחראי על מעקב ודיווח התקדמות העבודה בבתי המלאכה. חידוש נוסף של שנים אלה היה הכנסת מיכון ומחשוב ליחידה. מחשבים ראשונים החלו להופיע בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80 היו למהפכה של ממש: פיקוח ייצור ממוחשב, ניהול מלאי ממוחשב ומחסן אוטומטי, ניהול תוכניות עבודה ממוחשבות ועוד.
שנות ה-80 היו בסימן משבר תקציבי במשרד הביטחון, והיחידה נאלצה לקצץ במצבת כח האדם לצד העברת היקף גדול של עבודה מהתעשייה ליחידה (בשל חוסר תקציב) ובכך גדל משמעותית היקף העבודה ביחידה.
שנות ה-90 וה-2000: בפתח המאה ה-21.
סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 היו בסימן התייעלות ארגונית, הפקת לקחים והכנסת תהליכים ושיטות ניהול מודרניות כדוגמת מערכת האיכות TQM, תוך אימוץ סטנדרטים של מפעל מודרני. בשנת 1991, ניצלה היחידה את תקופת ההמתנה למלחמת המפרץ להשמשת מכלולים, השלמת שיפוץ המטוסים והחזרתם לטייסות הטיסה. בסופו של דבר, חיל האוויר לא היה שותף למלחמה אולם מוכנותו הייתה בשיא. בתקופה זה נבנה מרכז השליטה והבקרה (משו"ב) על מנת שלכל פנייה של גורמי השדה והמטה יהיה מענה מיידי ומרכזי. בשנים אלה השביחה היחידה את מטוס הקורנס (פרויקט קורנס 2000), מסוק היסעור (פרויקט יסעור 2000) ומטוס הבז (פרויקט בז משופר). בנוסף, קלטה לאחזקה את מסוקי הינשוף והפתן.
בשנת 1997 קיבלה היחידה תג יחידה עצמאי (בתמונה). עד לאותה שנה, אנשי היחידה ענדו את תג בסיס תל נוף.
שני תהליכים מרכזיים שאפיינו את התקופה היו הכנסת רשת המחשבים, לא עוד עמדות מחשב בודדות אלא רשת של למעלה מ-1000 מחשבים והסמכה לתקני איכות ISO. תחילה הוסמכה היחידה לתקן חיל האוויר המבוסס על התקן הבינלאומי ISO 9001. בהמשך הוסמכה היחידה על תקני בטיחות ואיכות סביבה ISO 14001 ו- ISO 18001. היחידה עובדת על פי סטנדרטים בינלאומיים ותקני איכות עדכניים גם היום.