פרובינציית ברנדנבורג הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בשטחי המחוז מדינת ברנדנבורג שבשטח הכיבוש הסובייטי, ומזרח ברלין ומערב ברלין.
היסטוריה.
בשנת 1815 לאחר קונגרס וינה הוחלט על חלוקת ממלכת פרוסיה ל-10 פרובינציות, וביניהם הוקמה פרובינציית ברנדנבורג, שהשתרעה על השטחים לשעבר של מרקיזות ברנדנבורג.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, ולאחר מכן חלק מגרמניה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש הסובייטי, והוקמו על שטחי הפרובינציה מדינת ברנדנבורג, ומזרח ברלין ומערב ברלין.
מדינת ברנדנבורג היא כיום אחת ממדינות גרמניה המאוחדת.
יהודה זלדין
יהודה זלדין (16 בספטמבר 1885, מוהילב, רוסיה הלבנה – 20 בנובמבר 1968, תל חי, ישראל) היה מאנשי העלייה השנייה וחבר בארגון בר גיורא ובארגון השומר. שותף במחתרת ניל"י.
ביוגרפיה.
זלדין נולד ב-1885 בעיירה הורקון שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה להלל ודבורה זלדין. למד בחדר ובישיבות בליבוביץ ובמינסק. בתקופת היותו במינסק הצטרף לתנועת פועלי ציון. ב-18 בינואר 1906 עלה זלדין ארצה במסגרת העלייה השנייה. עם הגיעו החל לעבוד בעבודות שונות ברחבי הארץ (פועל בפרדסי נס ציונה ורחובות, פועל במפעל טבק, סתתות בירושלים ועוד.). בתקופה שעבד ביפו נפגש עם ישראל שוחט וזה שכנעו לעבור לשומרון וזלדין החל לעבוד בזכרון יעקב ובחדרה. לאחר שחלה בקדחת עבר לעבוד בבית הספר בשפיה ובספטמבר 1906 עבר עם בית הספר לבן שמן. המשיך לסבול מהקדחת בה נדבק עד שהגיע למרפאתו של ד"ר הלל יפה שם נרפא.
ב-1907 הצטרף לקולקטיב בחוות סג'רה שם התקבל כחבר באגודת בר גיורא. ב-1908 נסע עם ישראל שוחט ליפו לגייס חברים חדשים אך הסתבך בקטטה ונכלא ל-3 חודשים על ידי השלטונות העות'מאנים. עם יסוד ארגון השומר הצטרף זלדין אליו אולם לאחר זמן מה הוצא ממנו מאחר שביקש להשתחרר לתקופת מה כדי לעזור להוריו דבר שנגד את רוח הארגון.
לאחר שגורש מארגון השומר, מצא זלדין עבודה בחוות גולדברג ליד הרטוב ולאחר נישואיו לאסתר לבית רוביסה הקים משק בעתלית. בעתלית החל לעבוד בחוות ניסיונות שהקים אהרון אהרונסון. ב-1910 מינה אותו אהרונסון לנהל את החווה. ב-1915 עבר לחוות הניסיונות בעתלית כדי לעזור לאהרונסון במלחמה בארבה. באותה תקופה הצטרף למחתרת ניל"י וכשזו נחשפה ב-1917 נאסר ונכלא בנצרת שם עבר עינויים. בהמשך נשלח לכלא חאן עלי פאשה בדמשק ושוחרר ב-1918 כשהבריטים הגיעו לדמשק.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה רכש משק חקלאי בעתלית אותו עיבד עד 1936 אז עבר לתל אביב.
משפחתו.
אשתו הראשונה של זלדין הייתה אסתר רוביסה (ממייסדי הרטוב) ולהם נולדו 3 ילדים. ב-1922 נפטרה אסתר ולאחר שנה, נשא לאשה את דבורה טב'צניק ולהם נולדו 2 ילדים. בשנות ה-30 התגרש זלדין מדבורה ונשא את מריים הוכברג.
יהודה נפטר ב-1968 ונקבר בחלקת "השומר" בבית הקברות בתל חי.
מרכז הסחר הבין-לאומי דאליין
מרכז הסחר הבין-לאומי דאליין (בסינית: 大连国际贸易中心; בסינית מסורתית: 大連國際貿易中心) הוא גורד שחקים אשר נמצא תחת בנייה הממוקם בדאליין, ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין.
כאשר תושלם בנייתו של הבניין הוא יגיע לגובה 370.2 מטר מהקרקע ויכלול 86 (+7 קומות תת-קרקעיות) קומות. בניית הבניין החלה בשנת 2003 והסתיימה ב-2019. לאחר שיגיע לגובהו הסופי יהיה הבניין אחד מהבניינים הגבוהים בסין ובעולם כולו ().
פמיניזם זה לכולם
פמיניזם זה לכולם: פוליטיקה מכל הלב (באנגלית: Feminism Is for Everybody: Passionate Politics) הוא ספר תאוריה פמיניסטית מאת הפמיניסטית-השחורה בל הוקס.
תוכן.
הספר מתאר את המאבקים והאתגרים העומדים בפני התנועה הפמיניסטית. הוא גם מציב תמיכה בהשתתפותם של גברים בתנועה, בטענה שאם המטרה של הפמיניזם הוא לקיים עולם חופשי מסקסיזם, הדבר אפשרי רק אם גם נשים וגם גברים יאמינו בכך ויילחמו עבור זה.
הוקס מתארת את החברה הפטריארכלית כמבוססת היררכיות - כוחם של גברים על נשים, של מנהלים על כפיפיהם, ושל הורה על ילדו, וטוענת שמערכות יחסים שנבנות על "הקרקע העקומה" הזו נועדים לכישלון. כדי להגיע למקום של שינוי חברתי-מערכתי, היא כותבת, על כולנו ללמוד דפוסי חשיבה לא-סקסיסטיים, ולשם כך צריך להשקיע בחינוך מגדרי גם לבנים וגם לבנות. באופן הזה יוכלו הילדים לפתח חשיבה אנטי-סקסיסטית, ולרבות הימים, לייצר חברה בה גברים ונשים הם שווים בפועל, ותהיה להם האפשרות לבנות יחסים כנים, מלאים, ומחויבים שלא עוותו על ידי אי-השוויון המובנה בפטריארכיה.
הוקס מספקת סקירה של ההיסטוריה הפמיניסטית, כולל הצלחות וכשלונות, ומגדירה את המטרה העיקרית של התנועה כהחלפת השיטה הפטריארכלית בשיטה שלא מבוססת שליטה גברית וסקסיזם, ומתארת את היתרונות שכל החברה תרוויח מכך. בנוסף, היא מפרקת את המטרות של הפמיניזם לקטגוריות משנה, שכל אחת נחוצה להצלחת הכלל, ומנתחת אותן. סוגיות כמו מעמדיות וגזענות, למשל, מקושרת בקשרים הדוקים לפמיניזם, וחברה שוויונית מבחינה מגדרית לא תוכל להתקיים אם לא ימוגרו גם היררכיות מבוססות גזע ומעמד.
הוקס מסבירה גם מה הפמיניזם אינו: הפמיניזם אינו מאבק שנועד להצלחת לתת-קבוצה אחת של נשים, הפריבילגיות מביניהן (לבנות, ממעמד גבוה), אלא שהוא נועד להיטיב עם כל הנשים והגברים באשר הם; הפמיניזם אינו תנועה לסבית, שוויון מגדרי ייטיב גם עם אנשים להט"בים כמו שהוא ייטיב עם סטרייטים.
לבסוף, הוקס מעודדת נשים לבדוק את חייהן האישיים כדי להגיע להבנה טובה יותר על מקומה במערך הפטריארכלי.
ביקורת וקבלה.
הספר זכה בעיקר לביקורות חיוביות כשיצא, ובמהלך העשור לאחר פרסומו כבר נחשב לקלסיקה פמיניסטית. הוא בשימוש בקורסים למגדר ופמיניזם ברחבי עולם. לכבוד עשר שנים להוצאת הספר, אודרי בילגר מ-Ms. כתבה שהספר הוא כלי שכבר אי אפשר לחיות בלעדיו, מכיוון שהוא גם טקסט יסוד לחשיבה פמיניסטית, וגם מסביר היטב כיצד מערכות דיכוי מקושרות אחת לשנייה, כך שהפטריאכיה תומכת בסוגים אחרים של דיכוי, ומסיקה ש"זה ככה פשוט: פמיניזם עומד כנגד דיכוי".
בסיקור הספר באתר "רוח נשית", נכתב שהפמיניזם, כפי שהוא מוצג על ידי הוקס, הוא "פשוט ורב עוצמה". הביקורת מתייחסת לכך שבמלחמה בסקסיזם, צריך להילחם גם בסקסיזם של נשים, והרי גם נשים פועלות במסגרת הפטריארכיה, ושכדי להביא לשינוי נשים חייבות לעבור שינוי, ולהבין שפמיניזם מחייב פיתוח תודעה, וכפי שבל הוקס הדגישה שוב ושוב בספר, להבין ש"הפמיניזם הוא תנועה למען המשפחה והקהילה, למען האהבה והזוגיות... הפמיניזם גדוש באהבת אדם, בתחושת אחריות ושמחת חיים".
ב-2005, להקת הפאנק אנטי-פלאג הקליטה שיר בשם "Feminism is for Everybody (With A Beating Heart And A Functioning Brain)" במחווה לספר, שנכלל באלבום "Protect: A Benefit for the National Association to Protect Children", בו השתתפו 15 להקות פאנק שונות, ושהכנסותיו נתרמו לארגון הצדקה Protect לרווחת ילדים שעוברים התעללות או הזנחה.
פרובינציית פרוסיה
פרובינציית פרוסיה הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1829–1878, וכלל את הפרובינציות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית.
היסטוריה.
בשנת 1773 סיפחה פרוסיה את שטחי פרוסיה המערבית, שהשתייכו עד אז לפולין. בשנת 1824 הוחלט על איחוד פרוסיה המזרחית עם פרוסיה המערבית, ובשנת 1829 הם הפכו לפרובינציה אחת. בשנת 1878 הוחלט לפצל את הפרובינציה בחזרה לפרובינציות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית.
פרובינציית פרוסיה המערבית
ליז ג'נסן
ליז ג'נסן (באנגלית: Liz Jensen; נולדה ב-1959) היא סופרת בריטית.
ג'נסן נולדה באוקספורדשייר בת לאב דני ואם בריטית-מרוקאית. היא עבדה ככתבת עיתון ורדיו בהונג קונג ובטאיוואן, לאחר מכן עברה לצרפת לארבע שנים, פיסלה ושימשה מתרגמת וכתבת עצמאית. בשובה לבריטניה עבדה במשך עשור כמפיקה ב-BBC.
את ספרה הראשון, Egg Dancing, פרסמה ב-1995. ב-2005 נבחרה לעמיתה באגודה המלכותית לספרות. הייתה מועמדת שלוש פעמיים לפרס בייליז לסיפורת מאת נשים.
נשואה לסופר הדני קרסטן ינסן ואם לשני בנים. היא חולקת את זמנה בין קופנהגן לוימבלדון.
קים יונג סאם
פאק צ'ונגהי
לודוביקו ג'וסטיני
לודוביקו ג'וסטיני (באיטלקית: Lodovico Giustini 12 בדצמבר 1685 - 7 בפברואר 1743) היה מלחין ונגן כלי מקלדת איטלקי מתקופת הבארוק המאוחרת וראשית התקופה הקלאסית. הוא היה המלחין הראשון, שידוע כי כתב מוזיקה לפסנתר.
חייו.
ג'וסטיני נולד בפיסטויה, למשפחת מוזיקאים, שאחר שורשיה אפשר להתחקות עד ראשית המאה ה-17; בדרך מקרה נולד ג'וסטיני באותה שנה כמו יוהאן סבסטיאן באך, דומניקו סקרלטי וגאורג פרידריך הנדל. אביו של ג'וסטיני היה עוגבר ב"קהילת רוח הקודש" ( Congregazione dello Spirito Santo), קבוצה נספחת ליזואיטים, ודודו, דומניקו ג'וסטיני, היה גם הוא מלחין של מוזיקת קודש.
בשנת 1725, עם מות אביו, תפס ג'וסטיני את מקומו כנגן העוגב בקהילה, ועשה לו שם כמלחין מוזיקת קודש, בעיקר קנטטות ואורטוריות. ב-1728 חבר אל ג'ובאני קרלו מריה קלארי בחיבור קובץ של קינות, שבוצע באותה שנה. ב-1734 נשכר כנגן עוגב בקתדרלת "סנטה מריה דל אוּמילְטה" בפּיסְטוֹיָה, משרה שבה החזיק לשארית חייו. נוסף לנגינה בעוגב בשני מוסדות הדת, ניגן גם בצ'מבלו במקומות רבים, במקרים רבים באורטוריות שלו עצמו.
יצירות והשפעה.
עיקר תהילתו של ג'וסטיני נובעת מן הקובץ של 12 "Sonate da cimbalo di piano e forte detto volgarmente di martelletti",