רילוב נולד ב-1919 בנהלל לחיים ורחל רילוב (רחל לבית גולדשטיין). הוא גדל במושב לצד משה דיין וכן חנה סנש, אשר הייתה חברתו בזמן לימודיה בבית הספר החקלאי בנהלל. בזמן המרד הערבי הגדול של 1936–1939, היה חבר ארגון "ההגנה" ו"פלוגות הלילה" של אורד צ'ארלס וינגייט. לטענתו, באחד מימי 1938 במהלך דיכוי המרד הערבי הגדול, היה עד להתעללות מצדו של וינגייט בשייח'ים מאחד הכפרים הערביים באזור עמק יזרעאל. אשר הואשמו על ידיו בכך, שהלינו חבורת מורדים שמספר שעות קודם לכן ביצעה פיצוץ של צינור נפט בין קירקוק שבעיראק לחיפה. וינגייט בנסותו לברר אצל השייכים מי מתושבי הכפר הלין את מבצעי הפיצוץ, נכנס עם אנשיו אל תוך הכפר, העמיד את השייח'ים מולו, ושאל אותם, האם ידוע להם מי מקרב תושבי הכפר הלין את מי שפוצצו את הצינור, ולאחר שאף אחד מהשייח'ים לא ענה לו, הוא ניגש לאחד מהם, והתחיל להלום בראשו עם קת של רובה, עד שריסק לו את הגולגולת, והשייח' המעונה מת במקום. למראה חיזיון מחריד ומזעזע זה, ניסן רילוב, שהיה אדם מאוד רגיש, מוסרי ובעל-מצפון, התחיל להקיא והדבר גרם לו לזעזוע עמוק ביותר.
המהפך הסופי בהשקפותיו הפוליטיות וביחסו לציונות, חל מספר ימים לאחר מכן, כאשר יחד עם אנשים אחרים, נשלח על ידי ההגנה לפנות פלאחים מאחד הכפרים הסמוכים לנהלל שנשכבו על דרך-עפר, כדי למנוע מהטרקטורים של המושב לעלות על אדמותיהם, שזה-עתה נמכרו בידי בעל-הקרקע לציונים. כאשר בעת ביצוע אחת המשימות שהוטלו עליו, הוא משך פלאחיות ערביות ברגליים, מתחת לטרקטור, חל אצלו מהפך. בלילה של יום המחרת נשלח להשתתף במארב נגד הפלאחים שחזרו לבתיהם אחרי שקצרו את שדותיהם. היה ליל-ירח. פתאום, הוא ראה פלאח זקן, שבא לקצור את השדה שלו. המפקד, פקד על ניסן לירות. ניסן ענה לו: "אני לא יורה בזקנים". מספר ימים לאחר מכן, ארגון "ההגנה" ערך לו משפט-צבאי על סירוב פקודה, הוא גורש מהארגון, עבר לתל אביב והצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ובמסגרתו לחם נגד הנאצים.
רילוב נישא לרחל קוטנר. בתם היחידה, נורית רילוב, נולדה בשנת 1946, הייתה אדריכלית במקצועה (נפטרה בשנת 2009 ממחלת הסרטן).
בשנת 1953 נפרד רילוב מרחל, עזב את הארץ וחי בלונדון ואחר כך בפריז. הוא נישא בשנית להדוויג, ולהם שני בנים, פיודור רילוב עורך דין פעיל זכויות אדם וקוסטיה רילוב.
נפטר בפריז ב-10 במרץ 2007.
קריירה אמנותית.
לאחר מלחמת העצמאות התקבל רילוב ללימודים במכון אבני בתל אביב. בישראל השתתף במספר תערוכות. ב-1951 הציג תערוכה, במסגרת קבוצת העשרה, בבית האמנים בירושלים, ובתל אביב. ב-1952 השתתף בתערוכת אמני ישראל במוזיאון תל אביב לאמנות. ב-1953 הציג עם קבוצת העשרה בביתן הציירים, של אגודת הציירים והפסלים.
ב-1954, היגר לצרפת והתיישב בפריז שם השתלם בציור פרסקו בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. בתקופה הראשונה אחרי הגירתו לפריז, סבל מחסור, אך בהמשך התפרנס משיפוץ בתים ומציור. לבסוף הפך לצייר מוכר. סגנונו התאפיין בצביעת גליונות גדולים, אותם קרע, ומהקרעים שהתקבלו יצר קולאז'. התוצאה שהתקבלה הייתה פסיפס צבעים, שהקרינו רגש אחיד.
מדי פעם חזר לישראל והציג תערוכות, ב-1960 הציג בבית האמנים תל אביב. ב-1966 הציג בגלריה "רינה" בירושלים.
בפרוץ האינתיפאדה הראשונה ב-1987, קיים בפריז תערוכה תחת הכותרת "אבנים", לאות הזדהות עם המאבק הפלסטיני נגד ישראל. רילוב הקדיש את כל ההכנסות ממכירת היצירות לפלסטינים בשטחים הכבושים.
תוכנית ווסחוד
תוכנית ווסחוד (ברוסית: Восход) היא תוכנית החלל המאוישת השנייה של ברית המועצות. פיתוח התוכנית היה כתוצאה מהרצון להמשיך את תוכנית ווסטוק ומחזור הרכיבים שלא השתמשו בהם בתוכנית הקודמת. בשתי המשימות המאוישות השתמשו בחללית ווסחוד שהמריאה על גבי טיל ווסחוד.
טיסות.
משימות שתוכננו אך בוטלו:
תוצאות.
אף על פי שתוכנית ווסטוק הייתה ייעודית לבחינת ההשפעות של חוסר כבידה בחלל למשך זמן ארוך על בני אדם, היא לא הניבה הבנה כוללת על הנושא, ולכן היה צורך במשימות נוספות לשם סגירת אי ההבנות בנושא. למרות ההצלחה המרכזית של התוכנית בביצוע הליכת חלל לפני ארצות הברית, מה שהניע את התוכנית הן הצהרותיה של ארצות הברית בתוכנית ג'מיני להעלות למסלול יותר מאדם אחד. כאשר שתי משימות אלו הושגו על ידי ברית המועצות היא נטשה את התוכנית. נטישת התוכנית והשינוי בהנהגה הסובייטית, שפחות התחשבה במעשים נועזים והשגת יוקרה, איפשרה למהנדסים הסובייטים לשקוד על תוכנית סויוז.
קורה (מבנה)
קורה היא רכיב בניין בסיסי שכיוונו בדרך כלל אופקי ותפקידו לשאת עומסים במבנה ולהוות חלק משלד הבניין. תפקידה המבני של הקורה הוא לרוב לגשר על מִפתחים בין קירות נושאים או בין עמודים ולהוות יחד איתם מערכת שלמה של שלד בניין המקנה לו יציבות. קורה עשויה להיות גם מרכיב במכונות. ציר סיבוב של מכונה, סרן ברכב, קורה בעגורן או עגורן גשר, צינור על תמיכות וכדומה, מתייחסים אליהם בתכנון כאל קורות.
עקרון מבני.
ברמה הבסיסית, קורה היא אלמנט קשיח הנשען על שני סמכים בצורה אופקית ומתנגד לכוחות אנכיים הפועלים עליו. כוחות אלו הנובעים מעומסי הבניין ומשקלה העצמי של הקורה יחד עם עומסים שימושיים נוספים יוצרים בקורה מאמצי כפיפה וגזירה. צורות שונות של מומנטי כפיפה יפעלו בתוך הקורה בהתאם לצורת העמסתה, חיבוריה אל הסמכים וחתך הקורה האופייני. מאמצי הכפיפה גורמים לחלקה התחתון של הקורה להימתח ולחלקה העליון להילחץ (במקרה של קורה הנשענת על שני סמכים).
נהוג לסווג את הקורות לכמה סוגים בסיסיים:
חתך הקורה.
חתך הקורה הוא הצורה המישורית הניצבת לציר הקורה. יכולת הקורה לעמוד בעומסים הפועלים עליה לאורך המפתח עליו היא מגשרת תלויה בחומר ממנו היא עשויה ובצורת חתך הקורה הטיפוסי. בהנדסת הבניין, נקבעת לרוב צורת החתך הטיפוסי בהתאם למומנט הכפיפה המקסימלי הצפוי בקורה. בנייה מעט משוכללת יותר יכולה ליצור קורות בעלות עובי וצורת חתך משתנה לאורך הקורה בהתאם למאמצים הפועלים בה.
מאמץ הכפיפה גורם לכך שמאמצי הלחיצה והמתיחה שפועלים לאורך הקורה גדולים יותר בחלקו העליון והתחתון של חתך הקורה. הקו האופקי העובר דרך מרכז השטח של חתך הקורה נקרא הציר הנייטרלי ובו לא מתקיימים מאמצים ציריים כתוצאה מהכפיפה. מסיבה זו ולפי משפט שטיינר בנושא מומנט ההתמד של השטח, החלקים המשמעותיים בחתך הקורה הם העליון והתחתון ואילו תפקיד מרכז החתך הוא למעשה רק לאפשר את הגובה הסטטי של הקורה. בתרשים משמאל ניתן לראות שבאמצעות אותה כמות החומר בשטח החתך, ניתן ליצור חתך בעל מומנט התמד גדול בהרבה ככל שמרחיקים את שני המלבנים המתוארים.
מאמצי הגזירה בקורה לרוב מהווים בעיה משנית לעומת מאמצי הכפיפה ולרוב, די בשטח חתך גדול דיו על מנת שכוחות הגזירה הניצבים אל ציר הקורה לא יכניעו אותה. מאמץ פיתול, גם הוא מאמץ אפשרי בקורה במצבים מסוימים וכנגדו לא די בחתך קורה בעל שטח רב אלא גם מומנט התמד פולרי של השטח גדול דיו.
שקיעת הקורה.
השקיעה של קורות בכפיפה גדולה במידה ניכרת מהתארכות או התקצרות מוט במתיחה או בלחיצה. רדיוס העקמומיות של הקורה הנתונה לכפיפה תלוי ישירות במודול האלסטיות של חומר הקורה ובמומנט ההתנגדות של שטח החתך של הקורה ותלוי הפוך במומנט הכפיפה. לקו המעוות של הקורה תחת עומס קוראים הקו האלסטי. כאשר השקיעות קטנות וחומר הקורה מתנהג בצורה ליניארית לפי חוק הוק מתקיים עקרון הסופרפוזיציה של השקיעות. את השקיעה הכוללת של הקורה בנקודה מסוימת תחת מספר עומסים ניתן לחשב כסכום השקיעות המחושב לכל עומס לחוד. העיקרון הזה מועיל כי פותרים מספר בעיות פשוטות ומסכמים את סכום השקיעות. בספרים נתונים פתרונות בסיסיים בצורת נוסחה לפי צורת הקורה והעומס. כאשר העומס על הקורה הוא מומנט בלבד, מומנט טהור, שטח החתך של הקורה נשאר מישורי. כאשר העומס כולל מומנטים וכוחות אזי שטח החתך של הקורה מתעוות ולא נשאר מישורי.
קורת אבן.
בקורות אבן נעשה שימוש בבנייה בעת העתיקה, בעיקר עד המצאת הקשת. השימוש בקורות אבן נעשה רק במקדשים וארמונות בשל המאמץ האנושי הרב הכרוך בבנייה מסוג זה.
האבן מטבעה היא חומר פריך יחסית בעל חוזק מתיחה נמוך מאוד. בשל היותה של קורת אבן חלשה כנגד מאמץ כפיפה, המפתחים האפשריים בקורות אבן הם מצומצמים מאוד ביחס לעובי האבן הדרוש. הקושי הרב בשימוש בקורות אבן מתחיל בכריית גושי אבן גדולים דים לשימוש בבנייה והובלתם מהמחצבה אל האתר הרצוי. ככל שרוצים ליצור מפתח גדול יותר כך יש צורך בקורת אבן עבה הרבה יותר. ככל שגוש האבן גם ארוך יותר וגם עבה יותר, כך נוצר קושי עצום בהעלאתו שלם אל מעל העמודים. מבנה הסטונהנג' הפרה-היסטורי שבאנגליה וכן גם המקדשים המצריים העתיקים נחשבים לפלאי בנייה בין השאר מסיבה זו.
באדריכלות יוון העתיקה כמו גם בסגנונות בנייה נוספים במזרח התיכון הקדום היה נהוג להשתמש בקורות אבן בעלי מפתחים קצרים בין עמודי אבן מאסיביים. מוגבלות היכולת ליצור מפתחים גדולים הולידו בין השאר אדריכלות של שדרות עמודים ושל עיטורי קורות. קורת האבן הראשית בסדרי הבנייה היווניים נקראה ארכיטרב והתאפיינה במידות ועיטורים מיוחדים. במקדשים יווניים ארכיטרבים היו מונחים על גבי שורות העמודים ההיקפיות ואילו את מרכז המבנה שהצריך קירוי רחב יותר קירו בעזרת קורות עץ.
קורת עץ.