הלוי למד בתיכון "פטרו רארש" בעיר הולדתו והיה חניך של הישיבה החסידית "בית ישראל" בבוהוש, אחד ממבצרי החינוך התורני של היהדות האורתודוקסית הרומנית, שהשתדל, לפי דרישת השלטונות הרומנים, לשלב לימודי תלמוד עם כמה מקצועות של לימודי חול. הישיבה נסגרה בשנת 1916, שנת כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה. שנתיים אחרי תום המלחמה, בגיל 20, נסע הלוי להמשיך את לימודיו בצרפת. שם למד בבית המדרש הרבני של צרפת ובמקביל, כנהוג ביהדות הקונסיסטוריאלית של צרפת, נרשם גם ללימודי חולין - באוניברסיטת סורבון, בבית הספר היישומי ללימודים גבוהים, ובבית הספר לארכאולוגיה של מוזיאון הלובר. בתום לימודיו, בשנת 1925, קיבל תואר דוקטור בספרות והסמכה לרבנות.
פעילותו כרב ברומניה.
הרב הלוי התחיל לכהן ברבנות ביאשי בשנת 1925, בבתי הכנסת "לופו שוורץ" ו"ראשית דעת". שנה מאוחר יותר התבקש לשרת לזמן קצר את קהילת היהודים הספרדים בבוקרשט, למרות היותו אשכנזי. בהמשך שימש כרב בבתי הכנסת הגדולים של בוקרשט, קודם בבית הכנסת הגדול והחל משנת 1936 היה לרב של בית הכנסת אחדות הקודש. אחרי שבפברואר 1940 נכשל מול הרב ד"ר אלכסנדר שפרן בבחירות לתפקיד הרב הראשי של רומניה, שימש הרב הלוי בין השנים 1940–1941 כרבו של בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט, מרכז חיי היהדות הדתית של בירת רומניה. בתקופת הדיכוי הפאשיסטי נעצר הרב הלוי כמה פעמים בידי השלטונות מפני שסייע לאסירים פוליטיים. בשנים 1946–1963 חזר לכהן כרב בבית הכנסת "אחדות הקודש".
כרב בעל השקפות ליברליות, ד"ר הלוי העריץ את הגותו של יום-טוב ליפמן צונץ, אחד מאבות מדעי היהדות (חכמת ישראל). הוא ראה את גירוש המלבי"ם, ראש הפלג השמרני בקהילת בוקרשט באמצע המאה ה-19, אירוע חיובי. הוא תקף את האורתודוקסיה המסורתית ושיבח את הרפורמה ביהדות ובאופן חלקי גם את הנאו-אורתודוקסיה. בחייו הפרטיים הקפיד על שמירת מצוות. לדברי אחד מקרובי משפחתו הוא עשה זאת בשל כבוד חמיו, הרב אפרים לנדאו. הרב הלוי וחמיו כתבו מאמרים בחלק העברי של כתב העת "סיני" שהלוי הקים לקידום חקר היהדות ברומניה.
פעילותו כאיש תרבות והיסטוריון בין שתי מלחמות העולם.
ד"ר הלוי שיחק תפקיד חשוב ביותר בכתיבת תולדות יהודי רומניה ותולדות הרפואה היהודית, כמו כן. הוא כתב ברומנית, בצרפתית, בעברית וביידיש וכתביו הופיעו ברומניה, בצרפת, בפולין, בארצות הברית ובישראל.
בכך הוא המשיך מסורת של כתיבה היסטורית שכללה את תרומותיהם של יוליו באראש, יעקב פסנתיר, הרב משה גסטר, האחים שוורצפלד ואחרים.
הלוי שימש כעורך של מספר כתבי עת יהודים חשובים ביאשי ובבוקרשט. הוא היה בין מייסדי החברה ללימודים יהודיים ברומניה, מייסד ומנהל המכון להיסטוריה היהודית-רומנית ואוצר של ספריית המוזיאון והארכיון ההיסטורי של בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט.
כמו כן ייסד וניהל את השנתון "סיני", אחד מכתבי העת ליהדות בעלי רמה גבוהה באירופה, שהתפרסם בשנים 1926–1927 ביאשי וב-1936–1939 בבוקרשט. יחד עם הרבנים הוותיקים גסטר, בק ונימירובר, והרב אלכסנדרו שפרן, בן דורו, היה פעיל בהרצאות ובכינוסים במכון התרבות של הבית הכנסת הכוראלי בבוקרשט ופרסם ב"עלון ספריית המוזיאון והארכיון ההיסטורי של בית הכנסת הכוראלי" (1936-1939).
הלוי היה בנוסף חסיד נלהב של תרבות היידיש והשתתף בכינוסים של יידישיסטים, למשל במסגרת הארגון ייווא, על יד ההיסטוריון שמעון דובנוב, יעקב לשצ'ינסקי ואחרים.
פעילותו הציבורית והמחקרית בשנים שלאחרי מלחמת העולם השנייה.
כאמור, בשנת 1940 הציג הרב הלוי את מועמדותו לתפקיד הרב הראשי של רומניה. הוא זכה בכ-50 קולות בלבד, מול 76 שזכה בהם הרב אלכסנדר שפרן.
אחרי 1944, בשנים הראשונות לכיבוש הסובייטי ברומניה ובתקופת המעבר אל השלטון קומוניסטי, עלה מחדש נושא מועמדותו מול הרב שפרן ומאוחר יותר מול הרב משה רוזן.
בגלל שאיפותיו התפתה הרב הלוי לשתף פעולה בהקמת ארגון אופוזיציוני שנקרא "איחוד היהודים הדמוקרטים" בראשות זלצר סרציאנו שלמעשה היה יכול לשמש כלי בידי השלטון החדש על מנת לחסל את האיחוד הוותיק והפופולרי יותר של היהודים הרומנים בהנהגתו של ד"ר וילהלם פילדרמן, שהואשם באופי "בורגני" ו"ריאקציוני". כחבר בועד הדמוקרטי היהודי, ארגון-בובה שהוקם בעידוד הקומוניסטים, הרב הלוי עשה עוד כמה צעדים שנויים במחלוקת כשהציע, לפי עדותו של הרב אלכסנדר שפרן בזכרונותיו, את ביטול תפקיד הרב הראשי של יהודי רומניה והקמת מעין "איגוד מקצועי של משרתי הדת". ככל הנראה היה מדובר ב"הסתדרות הרבנים ומחזיקי התורה" שקמה באוגוסט 1947. צעדים אלה, שביקשו ככל הנראה למצוא חן בעיני השלטונות ולהצר את צעדיו של הרב הראשי שפרן, לא הועילו לאיש, אף לרב הלוי עצמו.
בהמשך לא חסכו ממנו השלטונות הקומוניסטים הטרדות ואי נעימויות.
עם זאת, בין השנים 1950–1963 התאפשרה עבודתו כחוקר בתחום המזרחנות, בלימודים הקלאסיים והנומיסמטיקה במסגרת מוסדות האקדמיה הרומנית, שאז נקראה אקדמיית הרפובליקה העממית הרומנית. יתרה מזו בין השנים 1955–1963 היה הרב הלוי גם מרצה לתולדות הרפואה ופעל במסגרת החברה הרומנית לתולדות הרפואה. הוא נמנה עם מייסדי החברה הרומנית למזרחנות.
בגלות צרפת.
בשנת 1963, לאחר קשיים רבים ובעקבות התערבויות לטובתו של אישים רבים (ביניהם הכומר הפרוטסטנסטי הגרמני הידוע מרטין נימלר), התאפשר לרב הלוי להגר מרומניה לצרפת תמורת פדיון כספי.
בהגיעו לשם מונה לפרופסור לתולדות עם ישראל בבית המדרש לרבנים של צרפת, שהוא נמנה עם בוגריה. כמו כן מונה כרב ראשי (רב גדול) (grand rabbin) ("קונסיסטורי") בבית כנסת פריזאי של יהודים יוצאי צפון אפריקה, בו הונהג הריטואל של יהדות ספרד. מדובר בבית הכנסת ברחוב טורנל, שלפי ממדיו היה בית הכנסת השני בעיר. במקור אשכנזי, בית כנסת זה שרת כבר בעיקר יהודים שבאו מצפון אפריקה, ונוסח התפילה היה ספרדי. הרב הלוי נפטר בפריז ב-15 באפריל 1972.
הובא לקבורה בבית הקברות באנייה בפריז (Bagneux).
חייו הפרטיים.
הרב הלוי ואשתו, רבקה הלוי, בת לבית הרב לנדאו, הולידו שני בנים: סיימון הלוי (יליד רומניה 1929),רופא מרדים, פרופסור באוניברסיטה הממלכתית של ניו יורק וז'וזף הלוי, החי בבריסל, ששמר את ארכיון אביו.
יש לו נכד דניאל אברהם הלוי, רופא פנימאי ונפרולוג בניו יורק.
כתביו.
א.מחקרים ראשונים:
("Catalogue des Manuscrits et Incunables de l'École Rabbinique de France"), 1924
(Légendes juives apocryphes sur la vie de Moïse, 1925
(Moïse dans l'histoire et dans la légende ,1927
ב.בתחום תולדות יהודי רומניה
vol .1 Communităţile Evreilor din Iaşi şi Bucureşti
Pietrele funerare din Iaşi
Din arhiva iudaismului românesc
Problema khazarilor
Apocrife în istoriografia evreo-română
Franz Iosef Sulzer - primul istoriograf al evreilor din România
Haşdeu ca istoric al judaismului român,
Despre Evreii Lehi (polonezi
Contribuţiuni la Istoria Evreilor în România
1935 Monografia Templului Coral
Templul Unirea Sfântă din Bucureşti,
Iacob Eraclitul şi evreii -בגרמנית
Comunitatea din Kronstadt-Braşov
Les Juifs du Comitat Venaissin
ג.בתחום תולדות הרפואה:
Science et Conscience dans l'Histoire de la Médecine juive au XVe Siècle 1957
La Médecine des Rabbins-thaumaturges au XVIIIe Siècle
לקריאה נוספת.
SH, 2, ע' 287–305, 2002
קישורים חיצוניים.
Măriuca Stanciu - "Meyer Abraham Halevy" - in "The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe", 2010
עירית ענבי
עירית ענבי (נולדה ב-12 באוקטובר 1959) היא זמרת, מנחה, מדבבת, שחקנית תיאטרון ובדרנית ישראלית.
ביוגרפיה.
ענבי נולדה וגדלה ביפו, ובילדותה הייתה סולנית במקהלת צדיקוב. בשנת 1970, החלה את קריירת הבידור שלה בילדותה, בפסטיבל שירי הילדים הראשון. בפסטיבל שרה את השיר "למה ככה" יחד עם אבי טולדנו, שזכה במקום הראשון בפסטיבל והפך ללהיט לאחר מכן.
בצה"ל שירתה ענבי בלהקת פיקוד הדרום. לאחר שחרורה מצה"ל, חברה לצוות המופע "ברנשים וחלומות", שעלה לבימות ב-1981 וזכה להצלחה רבה. בשנת 1981 ליוותה ענבי בשנית את אבי טולדנו, במסגרת להקת "צלע", בקדם אירוויזיון 1981 בשירו "קרנבל", שהגיע למקום השלישי. ב-1982 הצטרפה ללהקת "קסם" שהוקמה באותה שנה. בשנת 1987 הנחתה את הפסטיגל.
ב-1986 וב-1988, וכן גם ב-1993 וב-1995 הופיעה ענבי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "הופה היי", ואף השתתפה ביחד עם ספי ריבלין עם ההרכב הראשון של "הופה היי" בהצגה לילדים בין השנים 1987–1988. ב-1988 הופיעה ב"הללויה ברודוויי" על בימות פרנקפורט ומינכן, בבימויו של צדי צרפתי ובהפקה מוזיקלית של אלדד שרים. באותה שנה, הנחתה בטלוויזיה הישראלית את התוכנית "להיט בראש". ב-1989 השתתפה במחזמר "אוויטה" בתפקיד הפילגש. ב-1991 ו-1993 השתתפה ענבי בארבע קלטות של קלטות הווידאו לילדים "שירים קטנים" לצדם של ג'וליאן שגרן, חני נחמיאס, ישראל גוריון, שרי צוריאל ואהרון פררה. ב-1992 השתתפה בקדם אירוויזיון בשיר סולו שנקרא "השד הקטן שלי" ודורג במקום החמישי. ב-2000 שיחקה ב"אנני" בהפקתו של מנחם גולן. ב-2004 השתתפה במחזמר "מאמא מיה".
בין השנים 2005–2007 כיכבה ענבי במופע הבידור למבוגרים "ספונג'ה בעיר הגדולה". ב-2010 הופיעה במחזמר "סבא אליעזר והגזר" בתור סבתא אלישבע. ב-2014 ענבי החלה לככב לצד חני נחמיאס במופע הלאדינו עם שירים מבית אבא "דוס צ'יקיטיקאס". ב-2020 השתתפה במחזמר "מאמא מיה" בתיאטרון הבימה.