קורו נולד בפריז למשפחת סוחרים ממוצא שווייצרי. אביו היה סוחר בדים ולאמו הייתה חנות בגדים אופנתית בפריז. אחרי שסיים את חוק לימודיו בעיר רואן שבנורמנדיה הפך לשוליה של סוחר בדים בפריז, אך שנא את המסחר ושאף להיות צייר. ב-1822 השלימו הוריו עם רצונו להיות צייר (ומאז תמכו בו מבחינה כספית במשך שנים רבות). באביב של אותה שנה החל קורו ללמוד בסטודיו של הצייר אשיל אטנה מישלון, שחזר מרומא אחרי שקיבל שם את הפרס הגדול לציורי נוף היסטורי (1817). מישלון לימד את קורו לצייר ברוח העקרונות הנאו-קלאסיים (השאיפה לשוב אל האמנות הקלאסית של יוון ורומא), ועודד אותו לצייר בחיק הטבע. אך מישלון נפטר כעבור חודשים מספר, וקורו המשיך את לימודיו אצל ז'אן ויקטור ברטאן, שהיה מורהו של מישלון והמשיך ללמד את קורו לצייר ציורי נוף היסטוריים ברוח האסכולה הנאו-קלאסית. ברטאן שלח את קורו לצייר ביער פונטנבלו בקרבת פריז. קורו היה אחד הציירים הראשונים ששהו בכפר ברביזון, בפאתי יער פונטנבלו (שעל שמו נקראת אסכולת הציור של ברביזון). הקשר בין הרעיונות הקלאסיים לבין מראות הטבע הפך לגורם עיקרי בקריירה של קורו.
קורו ביקר באיטליה שלוש פעמים (1825–1828, 1834 ו-1843). נופה הכפרי של איטליה השפיע על ציוריו במשך כל הקריירה שלו. הוא סייר הרבה ברחבי צרפת כדי להתחקות אחרי הנוף בהשפעת האור המשתנה. ב-1846 העניקה לו ממשלת צרפת את אות לגיון הכבוד הצרפתי. באמצע המאה ה-19 הגיע קורו לשיא הקריירה וזכה לכבוד רב. הוא חקר בעצמו את השפעת האור בציורי נוף. בנוסף על ציורי נוף עסק קורו גם בציורי דיוקנאות. ציוריו זכו לביקוש רב והוא התעשר, והקדיש חלק מכספו למטרות צדקה. קורו המשיך לצייר כל ימי חייו. הוא צייר מאות תמונות שרבות מהן מוצגות כיום במוזיאון הלובר בפריז ובמוזיאונים אחרים ברחבי אירופה ואמריקה. הוא נחשב לאבי הציור האימפרסיוניסטי. הצייר קאמי פיסארו אמר: "כולנו למדנו מקורו". קורו נפטר בפריז ב-1875 ונקבר בבית העלמין פר לשז.
היינריך אוגוסט מייסנר
היינריך אוגוסט מייסנר (בגרמנית: Heinrich August Meißner 3 בינואר 1862 - 14 בינואר 1940), היה מהנדס גרמני, מומחה בבניית מסילות רכבת שפעל בעיקר באימפריה העות'מאנית, שם זכה לתואר פאשה.
ילדותו וצעירותו.
היינריך אוגוסט מייסנר נולד למשפחה לותרנית בעיר לייפציג. אביו, שנקרא גם הוא היינריך אוגוסט מייסנר, היה עורך דין ונוטריון ואמו, אולאליה לבית טרידון, הייתה בעלת שורשים צרפתיים, אולי הוגנוטים. הדוד מצד האם, ויקטור טרידון, חי באיסטנבול, בה ניהל מפעל לזכוכית.
הילד התייתם מאביו זמן קצר אחרי לידתו והאם עברה איתו לדרזדן. כאן למד היינריך בגימנסיה על שם אנה" ("אננגימנזיום"). אחרי סיום בחינות הבגרות ב-1881 ושירות צבאי קצר בגדוד הרובאים המלכותי הסקסוני על שם "הנסיך גאורג", נרשם מייסנר באותה שנה ללימודי הנדסת בניין בבית הספר הפוליטכני בדרזדן. סיים אותם ב-1885 עם התמחות בבניית מסילות ברזל, בעבודות עפר, הנדסת משאבי מים ובניית מנהרות.
פעילותו בשירות הסולטאן.
בהיותו סטודנט בטכניון של דרזדן התוודע למפעלי הבנייה המתוכננים באימפריה העות'מאנית. הוא החל ללמוד את השפה הטורקית ובדומה לדודו, העתיק את מקום מגוריו לאיסטנבול. בשנת 1886 החל בעבודה כמהנדס רכבות בשירות הסולטאן הטורקי, עבודה בה עסק עד סוף ימיו. בשנת 1900 הועמד מייסנר בראש מבצע הקמת מסילת הברזל החיג'אזית, פרויקט שאפתני אשר מטרתו חיבור סוריה למכה ואל-מדינה, הערים הקדושות לאסלאם, על ידי רשת מסילות ברזל, כשבאמצע בניית המסילה באזור העיר מעאן חולקה מדליה מפורסמת הקרויה "מדליית מען".
מייסנר ביצע את הפרויקט העצום בזמן שיא של 8 שנים בלבד, במהלכן תר וחקר את תוואי המסילה ונאלץ להתמודד עם בעיות שונות ומשונות דוגמת פשיטות של שבטים בדואים ומחסור במים באזורים המדבריים. את קטע המסילה שעובר בתחומי חג'אז נאלץ מייסנר לתכנן על פי מדידות בלבד וללא יכולת לבקר במקום הקמת המסילה, וזאת משום שהיה נוצרי ולא הורשה להיכנס לשטח המוסלמי הקדוש.
במהלך מפעל הקמת המסילה החיג'אזית זכה מייסנר לקבל מידי הסולטאן חובב הרכבות עבדול חמיד השני את תואר הכבוד "פאשה" (או "פחה"). בנסיעת הבכורה של הרכבת החיג'אזית נהג מייסנר בעצמו בקטר אשר משך את הרכבת. לאחר השלמת הפרויקט עבר מייסנר לעבוד בשירותיה של חברה גרמנית אשר הקימה קו רכבת בין אנטוליה לבגדאד שבעיראק.
בשנות מלחמת העולם הראשונה שב מייסנר לשרת את הסולטאן הטורקי והיה הממונה על בניית הרכבות לצורכי המלחמה. בתפקידו זה פירק בארץ ישראל מסילות שבעת שלום שימשו קווים אזרחיים (המסילה בין יפו ללוד ששימשה את הקו יפו-ירושלים) ומיחזר את אדניהם וציודן האחר לצורך הקמת המסילה המזרחית מטול כרם אל עבר חצי האי סיני ותעלת סואץ. עם תום המלחמה פרש מייסנר מבניית רכבות בפועל ושב לגרמניה.
שנותיו האחרונות.
בשנת 1923 שימש מייסנר יועץ למשרד הבינוי של אלבניה בטירנה. ב-1924 חזר לטורקיה והקדיש את עצמו לשיקום מסילות רכבת רבות שנהרסו במלחמות. בשנים 1933-1927 היה יועץ טכני של חברת הרכבות האנטולית. עד שנת מותו שימש כפרופסור מן המניין בתחום בניית מסילות ברזל בבית הספר הפוליטכני של איסנטבול ופרופסור במכללה האמריקאית רוברט בבהאק.
הוא נפטר באיסטנבול בגיל 78 ונקבר שם בבית הקברות הפרוטסטנטי בשכונת פריקיי.
מייסנר התחתן באיסטנבול עם אשה ארמנית, לוסי טינגיר (1945-1868).
פרויקטים בבניית מסילות ברזל.
היינריך אוגוסט מייסנר לקח חלק מכריע בפרוקטים הבאים:
פרשת תצוה
פרשת תְּצַוֶּה היא פרשת השבוע השמינית בספר שמות. על פי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. הפרשה ממשיכה את הפרשה הקודמת, פרשת תרומה, בהוראות לקראת הקמת המשכן. את פרשת תצווה קוראים בין התאריכים ח' באדר-ט"ו באדר (בשנה מעוברת באדר א').
שם הפרשה.
הפרשה פותחת בפנייה למשה "ואתה תצווה את בני ישראל" מבלי לציין את שמו, וזו הפרשה היחידה בחומשים שמות-ויקרא-במדבר שלא מוזכר בה שמו של משה. מקובל במסורת היהודית לקשר זאת לבקשתו של משה מה' לאחר חטא העגל המופיעה בפרשה הבאה, פרשת כי תשא: "וְעַתָּה אִם תִּשָּׂא חַטָּאתָם, וְאִם אַיִן - מְחֵנִי נָא מִסִּפְרְךָ אֲשֶׁר כָּתָבְתָּ".
תוכן הפרשה.
בתחילת הפרשה מובא ציווי למשה לקחת שמן לצורך הדלקת המנורה בכל יום ויום.
החצי הראשון של הפרשה עוסק בציווי על הכנת בגדי הכהונה של אהרן ובניו הכהנים. בגדי הכהן הגדול הם החושן, האפוד, הציץ, מעיל, כתונת, מצנפת, אבנט ומכנסיים. לכהנים הפשוטים (הדיוטות) היו רק ארבעה בגדים: כתונת, אבנט, מגבעת ומכנסיים.
החצי השני של הפרשה עוסק בציווי על קרבן המילואים, שיוקרב לשם חנוכת המשכן. לאחר מכן באים ציוויים על קרבן התמיד, ועל הכנת מזבח הזהב המיועד להקטרת קטורת הסמים. בפסוקים האחרונים של הפרשה אף מרומז על יום הכיפורים שיכלול טקס מיוחד ויתבצע אחת לשנה.
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת תצוה יכולה לחול בעשרה תאריכים שונים:
תצווה
אבו-גרייב
רבנית פורים
לני לאונרד
לנפורד "לני" לאונרד (באנגלית: Lenford "Lenny" Leonard) הוא דמות בסדרת הטלוויזיה המצוירת משפחת סימפסון. את קולו המצונן-קמעא מדבב הארי שירר. לני עובד ביחד עם הומר סימפסון במפעל הכוח הגרעיני של ספרינגפילד והוא מתאונן רבות על נטייתם של חפצים להיכנס לתוך עיניו. לני הוא בעל תואר שני בפיזיקה גרעינית, אולם הוא מוצג כאיש פשוט ונאיבי. חברו הטוב הוא קארל קארלסון.
לני הוא גיבור מלחמה ובודהיסט, אם כי הוא נראה בכנסייה השכונתית פעמים רבות (בין השאר בפרק "חדוות הכת", שבו עזבו כמעט כל תושבי ספרינגפילד את הכנסייה כדי להצטרף לכת מסתורית), מה שמעיד שייתכן שהוא נוצרי. לני היה חבר באגודת הסטונקאטרס עד התפרקותם, ולאחר מכן הצטרף לאגודת "נו הומרס".
פרטים כלליים.
לני הוא רווק בן 35 יליד שיקגו. הוא שוקל 75 ק"ג וגובהו כ-1.80 מטר. לני עבר ניתוח פלסטי בפרק שבו עלייה פתאומית בשווי מניות החברה הניב רווח כספי גדול לכל עובדי החברה (מלבד הומר).
הבית של לני.
לני התגורר בבית מתפרק שקירותיו נטו ליפול. לאחר מכן התגורר לני בדירה מפוארת שחלקה קיר עם אולם סקווש, מה שגרם לזעזועים אדירים בקירות, שלטענת לני היה להם אפקט מרגיע. בפרק "הילדה שישנה מעט מדי", לני נראה מתגורר בבית ליד מוזיאון הבולים. בקומיקס כתובתו היא רחוב אוקווד 1265.
חברים.
חברו הטוב ביותר של לני הוא קארל קארלסון, והם כמעט שלא נראים אחד ללא השני. מלבדו, חבריו הם חבריו לבאר של מו, ובעיקר הומר סימפסון, בארני גאמבל ומו סיזלאק. הומר נוטה להתבלבל בין לני לקארל, ובאחד הפרקים הוא קורא מכף ידו שלני הוא לבן וקארל הוא שחור. הסימפסונים רוחשים חיבה רבה ללני: באחד הפרקים משקר הומר למארג' שהוא מתעכב לחזור הביתה מפני שלני נפצע, ועל כך מגיבים מארג', בארט וליסה בזעזוע עמוק ("!Not Lenny"), והם אף מכינים ללני מתנות עם איחולי החלמה.
החיים הרומנטיים.
לני הוא רווק תמידי ובעל מזל רע עם נשים, אם כי באחד הפרקים מציין קארל שהוא שר בחתונתו של לני, ובפרק נוסף לני מתעצבן על קארל על כך שהוא נאם נאום גרוע בחתונתו, לטענתו.
בפרק בו הומר פותח כנסייה במוסך ומתחיל לחתן זוגות חד-מיניים רבים, הוא שוקל לפנות ללני וקארל אך מארג' אומרת לו שייתן להם להחליט בעצמם.
היחסים עם קארל.