בריחת שתן ביחסי מין
דליפה, בריחה או אי נקיטת שתן ביחסי מין (באנגלית: Coital urinary incontinence או פשוט Coital incontinence; ראשי-תיבות בהתאמה: CUI או CI) מוגדרת כ"תלונה על בריחה בלתי רצונית של שתן בעת קיום יחסי מין", וזאת על-פי חברה הבינלאומית לאורו-גינקולוגיה (IUGA) והאגודה הבינלאומית לשליטה על סוגרים (ICS) משנת 2010. הפרעה זו משפיעה לרעה על נשים פעילות מינית.
תופעה זו מוכרת גם בביטוי "השפרצה" (Squirting).
שכיחות.
בריחת שתן בעת קיום יחסי מין היא תסמין שכיח, אך שאינו-מדווח על ידי נשים. לעיתים נדירות נשים מדווחות על מצב זה מרצון, וככאלה, נתונים אלו נותרים מוגבלים.
שכיחות התופעה חלוקה בין החוקרים השונים ונעה בין 10–27% מממצאי מחקר אחד לשכיחות גבוהה יותר של עד 60% ו-67%, במחקרים אחרים.
במחקר אחר, שכלל 1,041 נשים, סבלו 53.8% מהנשים סבלו מ-CUI, מהן 8% בזמן החדירה, 35% במהלך קיום יחסי מין, 9% באורגזמה ו-48% במהלך שילוב של כל אלה.
בלבול עם שפיכה נשית.
בריחת שתן ביחס מין עלולה להיחשב בטעות כשפיכה נשית. עם זאת, ישנה סברה הנתמכת בממצאים, שגורסת כי הפרשה רבה של נוזל מהנרתיק בזמן אורגזמה עלולה להתרחש עקב בריחת שתן (CUI) ולא עקב שפיכה נשית של ממש מבלוטות סקין של הנרתיק.
אורגזמה נשית שמתבטאת בהפרשת נוזלים עשויה להופיע בשני אופנים:
שתי התופעות עשויות להופיע במקביל. השכיחות של שפיכה נשית היא 54%-10%. השכיחות של בריחת שתן (CUI) בהשפרצה היא 0.2-66%, והיא מחולקת לשניים: חדירה ואורגזמה. בריחת שתן בחדירה מתרחשת בתדירות גבוהה יותר ובדרך-כלל נגרמת כתוצאה אי נקיטת שתן במאמץ (SUI ,Stress urinary incontinence). אבחנות אורודינמיות של פעילות יתר של שלפוחית השתן (DOA) ו-SUI נצפות בבריחת שתן אורגזמית.
ההבדל העיקרי בין השניים - שפיכה נשית (FE) ובריחת שתן בקיום יחסי מין (CI) - הוא שהראשונה עשויה להיות תגובה פיזיולוגית תקינה לעוררות מינית, ואילו השנייה עלולה לנבוע ממצב לקוי של שלפוחית השתן. אם כי יש לזכור, כי התופעה היא שכיחה בקרב נשים.
האחווה הסטודנטיאלית הגאה
האחווה הסטודנטיאלית הגאה היא התארגנות סטודנטיאלית להט"בית הפועלת בכ-30 קמפוסים אקדמאיים בישראל במסגרת תאים סטודנטיאלים. האחווה משותפת לאגודה למען הלהט"ב, התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל ופר"ח.
נכון לשנת 2021 צוות האחווה מונה כ-60 מלגאים וארבעה שכירים אשר מקיימים את הפעילות ברחבי הארץ. הצוות מורכב מסטודנטיות וסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה אשר מוכרים על ידי המל"ג.
היסטוריה.
עד שנת 2014, התקיימו ברחבי המוסדות האקדמיים בישראל מגוון התארגנויות סטודנטיאליות של קהילת הלהט"ב. בשנת 2010 הקימו מחדש ארז וינר ומתן בן יוסף את התא גאה באוניברסיטת תל אביב. לאחר כשלוש שנות פעילות, יצרו המנחים קשר עם תאים נוספים ברחבי הארץ, התא הגאה במכללת תל-חי, התא הגאה במכללת ספיר, סגול - קבוצה להט"בית של סניף באר שבע והדרום של אגודת הלהט"ב והתא הגאה בחיפה. את הרעיון להקמת ארגון ארצי הגה אורון רז שהיה רכז התא הגאה בחיפה. וינר ובן יוסף יצרו קשר עם אגודת הלהט"ב והתאחדות הסטודנטים. התאחדות הסטודנטים בניהול ראשי תאי אופק של מפלגת העבודה, פנתה לאגודה הלהט"ב והציעה מחדש את מלגות עוצמה, שניתנו לסטודנטים הנותנים עזרה בלימודים לבני-נוער להט"בים בסיכון.
לאחר מספר פגישות נוצרה הנהגה משולשת בראשות ארז וינר, מתן בן יוסף ולוטם קורן מנחת התא הגאה במכללת תל-חי, למה שיהפוך לאחווה הגאה. בספטמבר 2014 נערך סמינר הדרכה ראשון ל-15 אנשים שעתידים להקים תאים גאים ברחבי הארץ. שם הארגון התקבל כחצי שנה לאחר תחילת הפעילות ולקראת הסמינר הארצי הראשון של האחווה. רק בשנה השנייה התאים השונים החלו גם הם להיקרא "אחוות".
מבנה.
פעילות האחווה היא ארצית ומנוהלת על ידי סניף ארצי שכפוף להתאחדות הסטודנטים. סניפי האחווה מחולקים לאזורים המרוכזים ביחד, ובכל קמפוס תא נפרד. הפעילות מנוהלת על ידי מתנדבים ורכזים הממומנים במלגות.
רקע.
נמצא כי כמחצית מהסטודנטים מהקהילה הגאה אינם חשים ביטחון במוסד הלימודים, אינם חושפים את זהותם המינית והמגדרית במסגרת הלימודים (60%) וכן חשופים בשיעורים של יותר מ-26% להטרדות מיניות במסגרת הלימודים. מחקרים שנערכו במוסדות להשכלה גבוהה בחו"ל מראים כי לאקלים ולתרבות ארגונית במוסדות להשכלה גבוהה יש השפעה גדולה לתרומה להישגים של סטודנטים, ליצירתיות ולקידום מטרות ההשכלה הגבוהה. על פי אותם המחקרים אקלים מיטבי יכלול גם יצירה של סביבה בה מתקיים גיוון של סטודנטים ושל מרצים, בין היתר מבחינת זהות מגדרית ונטייה מינית.
מוסדות להשכלה גבוהה מהווים שלב קריטי בגיבוש הזהות של צעירים – לקשרים שצעיר יוצר עם קבוצת השווים ישנה משמעות מכרעת בגיבוש הזהות הגאה שלו ובביצוע סינתזה עם שאר הזהויות שלו. על כן, האחווה פועלת ליצירת חיבור בין הזהות הגאה, הזהות המקצועית (הדיסציפלינה הנלמדת) והזהות האזרחית (המעורבות החברתית הנדרשת מכל פרט בחברה).
פעילות האחווה במוסדות הלימוד.
בכל מוסד קיימת קהילה אשר נפגשת במתכונת המתאימה לאופיו של מוסד הלימודים בו היא פועלת. מרבית הקהילות נפגשות אחת לשבוע ופועלות כקהילות חברתיות ומשימתיות. במהלך המפגשים המשתתפים זוכים לקבוצת שייכות ונהנים מפעילות חברתית לצד עיסוק בנושאים שונים, כמו זהות גאה, זכויות להט"ב, מנהיגות, מעורבות חברתית, מגדר, זכויות נשים, מודלים להקמת משפחה, קהילות בחברה הישראלית ועוד. עם הפרויקטים שהאחווה מקיימת נמנים:
פרויקט קש"ת - רשת קהילות מגורים גאות.
קשת היא רשת קהילות צעירים גאות שמטרתה לעודד התיישבות של חברי וחברות הקהילה הגאה בפריפריה הגאוגרפית והחברתית של מדינת ישראל.
רבים מחברי וחברות הקהילה הגאה עוזבים את סביבת המגורים שלהם מיד עם סיום התואר לסביבות מגורים הנחשבות לנוחות יותר עבור הקהילה הגאה. קהילות קשת יוצרות מרכזים להט"בים מעורבים ומעורים בשכונה, אשר משפרות את האקלים עבור הקהילה הגאה. הסטודנטים והסטודנטיות עתידים לקבל ליווי, כיחידים וכקבוצה לאחר סיום התואר, על מנת שיוכלו להמשיך להשפיע ולהיטמע במרקם החיים המקומי.
בשנת הפעילות תשפ"א הוקמה בבאר שבע קהילת המגורים הסטודנטיאלית הגאה הראשונה. בשנת תשפ"ב הפרויקט התרחב גם לכפר סבא.
פרויקט קמפוס בטוח.
"קמפוס בטוח" הוא תו שניתן למוסדות לימוד אשר מקיימים תנאים של מרחב בטוח.
רבי יהודה בר נחמן
רוברט מרטינק
רוברט מרטינק (בגרמנית: Robert Martinek; 2 בפברואר 1889 – 28 ביוני 1944) היה מפקד בכיר בורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
מרטינק נולד ב-2 בפברואר 1889 בגראצן, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1914 הוא התגייס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצטרף לרגימנט ארטילריית השדה ה-8 (קייזר), ולחם עמו במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית הרוסית והאיטלקית.
לאחר המלחמה נשאר מרטינק בצבא אוסטריה, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-4 בנובמבר 1930 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט ומונה למפקד בית הספר לתותחנים, ובשנת 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקח התותחנים של הכוחות המזוינים האוסטריים, ולאחר האנשלוס הצטרף לוורמאכט.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר המערכה בפולין מונה מרטינק למפקד פיקוד הארטילריה ה-7, שהיה חלק מהקורפוס ה-7, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ומבצע ברברוסה, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 בנובמבר 1941 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-267, ולחם עמה במהלך הקרב על מוסקבה. ב-1 בדצמבר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-26 בדצמבר הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-7, וב-7 ביוני 1942 מונה למפקד הארטילריה של הארמייה ה-11, והיה אחראי על פעולות הארטילריה במהלך המצור על סבסטופול. ביולי 1942 הוא שוב מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-7, וב-1 בדצמבר 1942 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-39. ב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים, וב-21 במרץ 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-10 בפברואר 1944 הוענק לו תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. מרטינק פיקד על הקורפוס במהלך מבצע בגרטיון, וב-28 ביוני 1944 נהרג על יד מפקדתו בברזינו במהלך תקיפה אווירית רוסית.
גספר תאודור מוליין
גספר תאודור מוליין (בצרפתית: Gaspard Téodore Mollien; 29 באוגוסט 1796 – 28 ביוני 1872) היה מגלה ארצות ודיפלומט צרפתי. נודע במסעותיו החלוציים לחקר מערב אפריקה ובספריו שבהם תיאר את הנופים והתרבויות שפגש.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
מוליין נולד בפריז בשנת 1796 כבן למשפחה בורגנית שמוצאה מקאלה. אביו היה אנטואן אראר מוליין (Antoine Érard Mollien), שעבד בתחום יחסי החוץ, ואמו - מארי אליזבט לבית מואנא (Moynat). הוריו התחתנו ב־1783 בכנסיית סן-לואי אן-ל'איל בפריז. מילדותו התלהב מוליין מהרפתקאותיו של רובינזון קרוזו.
אסון "מדוזה".
בשנת 1814 התגייס לצי בתור פקיד וב-17 ביוני 1816 הפליג לכיוון סן-לואי בסנגל עם הפריגטה "לה מדוז" (La Méduse – מדוזה).