להב למדה לשחק שחמט בגיל 7. מאמנה הראשון היה דמיטרי (דימה) מוטנקו. זכתה שש פעמים בסגנות אליפות ישראל לבנות בגילאים שונים, החל מגיל 9 (בשנת 2008), בו החלה לשחק שחמט, ועד גיל 16 (באליפות ישראל לבנות עד גיל 16 זכתה במקום שני במשך ארבע שנים ברציפות, החל מהיותה בת 12). בדצמבר 2013 ייצגה את ישראל באליפות העולם בשחמט לבנות עד גיל 14 שנערכה באל-עין, באבו דאבי, כחלק ממשלחת ישראלית מצומצמת של שחקני נוער מצטיינים (שכללה, בנוסף אליה, בין היתר גם את עומר רשף ואלון מינדלין) שעשתה היסטוריה: בפעם ראשונה ישראל יוצגה בתחרות שחמט במדינה ערבית.
מאמנה בשנים 2013–2018 היה האמן הבינלאומי שי פורת.
להב מתגוררת בנס ציונה.
פורמולה 1 עונת 2014
עונת 2014 בפורמולה 1 היא העונה ה-65 בה התקיימה האליפות. 25 נהגים שייצגו 11 קבוצות השתתפו ב-19 מרוצים שהתקיימו במדינות שונות.
לואיס המילטון מקבוצת מרצדס זכה באליפות בפעם השנייה בקריירה.
השינוי הגדול בעונה היה מעבר למנועי 1.6 ליטר בעלי מגדש טורבו במבנה V6 שהחליפו את מנועי ה-2.4 ליטר היוצאים (V8). הספק המנועים הוגבל ל-15,000 סל"ד לעומת 18,000 סל"ד בעבר, דבר שגרם לירידה ירידה משוערת מ-750 כ"ס ל-600, אבל במומנט גדול יותר. בנוסף, ברכבי המירוץ הותקנו מערכות היברידיות חזקות יותר (סיוע של 161 כ"ס למשך 33 שניות בהקפה לעומת 80 כ"ס ל-7 שניות), מורכבות וכבדות יותר (משקל המינימום של המכוניות עלה מ-642 ק"מ ל-690 ק"ג). לכך נוספו מגבלות חדשות על מבנה המכוניות שהשפיעו על המראה, והקצבת דלק נמוכה יותר בכ-35% שחייבה אותן להיות חסכוניות בהרבה.
תוצאות.
אליפות הנהגים.
הנקודות באליפות חולקו בהתאם למפורט בטבלה הבאה
אליפות הקבוצות.
הערות:
המכשף המודרני
תחנת בית שאן
תנועת המרי
אייזיאה תומאס (נולד ב-1989)
טבח טונאם
ג'יימס פרגוסון
סר ג'יימס פרגוסון (; 14 במרץ 1832 - 14 בינואר 1907) היה איש צבא, פוליטיקאי מטעם המפלגה השמרנית ופקיד קולוניאלי בריטי.
ראשית חייו.
פרגוסון נולד באדינבורו, בירת סקוטלנד כבנם הבכור של סר צ'ארלס פרגוסון ושל אשתו, הלן, בתו של דייוויד בויל. הוא התחנך בבית הספר צ'ם שבמחוז המפשייר ובבית הספר רגבי שבעיר רגבי שבמחוז ווריקשייר ולמד בקולג' של אוניברסיטת אוקספורד, למרות שהוא לא סיים את התואר. ב-1851 הוא נכנס לשירות במשמר הגרנדירים ולחם במלחמת קרים, שם הוא נפצע. ב-1859 פרש מהצבא.
קריירה פוליטית וקולוניאלית.
פרגוסון נבחר מטעם מחוז הבחירה של איירשייר וייצג אותו בפרלמנט בין השנים 1854–1857 ובין השנים 1859–1868. בין השנים 1866–1867 הוא כיהן כתת-מזכיר המדינה לענייני הודו תחת הלורד דרבי ובין השנים 1867–1868 כתת-מזכיר המדינה במשרד הפנים גם תחת הלורד דרבי ותחת בנג'מין דיזראלי וב-1868 הוא נכנס כחבר במועצה המלכותית. בין השנים 1868–1873 הוא כיהן כמושל אוסטרליה הדרומית, בין השנים 1873–1874 כמושל ניו זילנד, תפקיד שממנו התפטר ובין השנים 1880–1885 כמושל בומביי. לאחר פרישתו הוא שב לפרלמנט כנציג של מחוז הבחירה של צפון-מזרח מנצ'סטר, שאותו הוא ייצג בין השנים 1885–1906. בין השנים 1886–1891 הוא החזיק שוב בתפקיד פוליטי בתור תת-מזכיר המדינה במשרד החוץ וכשר הדואר (Postmaster General) בין השנים 1891–1892 בממשלתו השמרנית של הלורד סולסברי.
משפחתו.
ב-1859 נשא פרגוסון לאישה את ליידי אדית כריסטיאן, בתו של ג'יימס ברון-רמזי, מרקיז דלהאוזי הראשון, שהיה המושל הכללי של הודו. לשניים נולדו שני בנים ושתי בנות. ליידי אדית נפטרה באוקטובר 1871 בגיל 32. ב-1873 נישא פרגוסון בשנית לאוליב, בתו של עורך הדין ג'ון הנרי ריצ'מן. לשניים נולד בן אחד. בינואר 1882 מתה אוליב מכולרה. ב-1893 נישא פרגוסון בשלישית לאיזבלה אליזבת, בתו של ריצ'רד טוויסדן ואלמנתו של צ'ארלס יו הואר. לשניים לא נולדו ילדים. בנו של פרגוסון, צ'ארלס פרגוסון ונכדו, ברנרד פרגוסון, היו שניהם מושלים כלליים של ניו זילנד. ג'יימס פרגוסון נהרג ברעידת אדמה בג'מייקה ב-1907 בגיל 74. העיר ג'יימסטאון שבאוסטרליה הדרומית, האי פרגוסון שבפפואה גינאה החדשה וקולג' פרגוסון שבעיר פונה שבהודו, נקראים על שמו.
יששכר דב ברגמן
יששכר דב ברגמן (2 בספטמבר 1911 - 16 ביוני 1984) היה רב אורתודוקסי, עיתונאי, עורך ומחבר ספרים, מהדיר ספרות הראשונים ופעיל ציבור יהודי בארצות הברית. נשיא הפועל המזרחי בארצות הברית ועורך היומון מארגען זשורנאל.
במקביל לפעילותו התורנית והציבורית הפעיל רשת רחבה של מוסדות סיעודיים, ובגין פעילותו בה הורשע ב־1976 בביצוע הונאת מיסוי ורפואה, ונדון למאסר ותשלום קנס.
קורות חיים.
ברגמן נולד בעיירה ישיניה (Yasinia) ברוזנות מרמורש שבהונגריה (כיום בשטח אוקראינה), לשלמה שהיה רב העיירה, ולגיטל שהייתה נצר של אדמו"רי חסידות נדבורנא (נכדתו של רבי מרדכי לייפר). המשפחה היגרה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתיישבה בברוקלין. ברגמן הצעיר עבר לארץ ישראל ללמוד בישיבת חברון והוסמך לרבנות. לאחר מכן חזר לארצות הברית, שם למד בישיבת רבנו יצחק אלחנן ובמקביל השלים לימודים אקדמיים לקבלת תואר ד"ר בפילוסופיה.
פעילות ציבורית.
ב־1937 נשא לאשה את חנה וייס (בתו של הרב נפתלי צבי וייס ונכדתו של הרב יצחק אייזיק וייס, שהיה האדמו"ר השני מספינקא). בתקופה זו החל לעבוד כרב במוסד סיעודי יהודי בלואר איסט סייד, מנהטן ניו יורק. ב־1949 מונה למוציא לאור של העיתון היהודי היומי ביידיש מארגען זשורנאל, וכעבור שנה עבר לתפקיד העורך הראשי, תפקיד בו החזיק מספר שנים בודדות. במקביל הפך לאחד ממנהיגי הקהילה היהודית בניו יורק, ויצר קשרים פוליטיים נרחבים בניו יורק. בנוסף היה פעיל במפלגת המזרחי בארצות הברית: כיהן בתפקיד יו"ר ועד החינוך התורני של המזרחי בארצות הברית, וכן בנשיאות הכבוד של תנועת המזרחי והפועל המזרחי בארצות הברית. במהלך שנות ה־50 מונה גם לחבר בוועד הפועל של הסתדרות הרבנים דאמריקה. כן השתתף מתוקף תפקידיו בתנועת המזרחי בישיבות הוועד הפועל הציוני. בנוסף כיהן בדירקטוריון של אוניברסיטת בר-אילן וכנשיא המכון לחקר התלמוד במוסד הרב קוק, שעם העומד בראשו, שר הדתות יצחק רפאל עמד בקשרים הדוקים. בשל תפקידיו ביקר בישראל כ־12 פעם במהלך השנים 1949–1959. עמד גם בין ראשי חברת Israel Housing בארצות הברית וחברת משכנות (כיום חברת משהב) בישראל, חברת הבנייה של תנועת הפועל המזרחי. בנוסף כיהן כנשיא הסתדרות תלמידי ישיבת חברון בארצות הברית. ב־1965 היה בין שלושה רבנים מארצות הברית שהורשו על ידי השלטון הסובייטי לשאת דברים בבית הכנסת המרכזי במוסקבה.
במהלך שנות ה־60 של המאה ה־20 החל ברגמן בהקמת רשת מוסדות סיעוד ונדל"ן בניו יורק. בשיאה הגיעה הרשת לשווי של 24 מיליון דולר (בערכי שנות ה־70).
נודע גם בפעילות נדבנות ניכרת במהלך השנים, בעיקר למטרות יהודיות-חינוכיות, בישראל ומחוצה לה. החזיק באוסף גדול של אמנות יהודית וכן בספרייה גדולה. עיתון הניו יורק טיימס העריך את הונו של ברגמן בכמה עשרות מיליוני דולרים (בערכי שנות ה־70).
קבלת כספים במרמה ושחיתות בניהול רשת בתי אבות.
פרסומים עיתונאיים בהקשר להתנהלות רשת מוסדות הסיעוד שבבעלותו שהחלו בשלהי 1974 העלו חשד להונאה והוצאת כספים שלא כדין בהיקף ניכר מתוכנית מדיקר הממשלתית, לסדרי בטיחות לקויים במוסדותיו, ולטיפול רפואי לקוי בחוסים שאף סבלו מהזנחה ותנאים תברואתיים לקויים.
פרסומים שונים אף קשרו בין ברגמן לבין הפשע המאורגן בארצות הברית, כדוגמת קשרים עם אנשי המאפיה האמריקאית ג'וזף קולומבו ומאיר לנסקי, שבאמצעותם הצליח להשתלט על כמות גדולה של מוסדות סיעוד בניו יורק. בנוסף עלו האשמות בהלבנת הון באמצעות רשת מוסדות הסיעוד ותשלום משכורות מקופת המוסדות לאנשי פשע.
בעקבות הפרסומים ופתיחת החקירה נגדו עלו קולות בישראל להשעות את הרב ברגמן מתפקידיו הייצוגיים במרכז העולמי של המזרחי. במקביל, שלח ציר בית הנבחרים של ארצות הברית דאז אד קוץ' מברק מיוחד לשר הפנים דאז יוסף בורג, בבקשה שלא להעניק לברגמן אזרחות ישראלית בטרם יתברר עניינו המשפטי, וזאת מחשש שברגמן ינצל את האפשרות לקבל אזרחות ישראלית ולהשתקע בישראל, על מנת להימלט מהתביעה כנגדו. בתגובה לפרסומים כנגדו הגיש ברגמן תביעה נגדית כנגד גורמים שונים שהיו מעורבים בפרסומים נגדו על פגיעה בזכויותיו.
במהלך משפטו חתם ברגמן על עסקת טיעון עם התביעה, הודה בחלק מההאשמות כנגדו, בעוד אחרות נמחקו. ב־1976 נשפט ברגמן ל־4 חודשי מאסר, ולאחר מכן ל־8 חודשים נוספים בשני משפטים שנערכו לו, לאחר שהורשע בהונאת מיסוי ורפואה, וכן נקנס בסכום של כ־2.5 מיליון דולר. את שני עונשי המאסר ריצה בשנים 1976 ו־1981.
קשר אפשרי לפרשת ילדי תימן.
הרב שמואל אבידור הכהן טען בסוף שנות ה-90 על רקע פעילותה של ועדת כהן-קדמי לבדיקת פרשת ילדי תימן, שבביקור בארצות הברית בשנת 1963 הוא שמע בקהילה האורתודוקסית אנשים מדברים בגלוי על כך שהרב ברגמן היה אחראי בעבר להבאת ילדים תימנים לארצות הברית. הוא פגש יהודי חרדי בשם טאץ' שהציג לו בת בעלת חזות תימנית, ונטען כי היא הובאה מישראל. לדבריו הן טאץ' והן ברגמן היו מעורבים בהבאת ילדים תימנים מישראל. לטענת אבידור הכהן אימוץ הילדים והבאתם לארצות הברית למשפחות חשוכות ילדים, היה מידע גלוי, ששוחחו עליו באופן סתמי וללא חשש בבתים ובבתי כנסת והוא נחשב אז מעשה הומני. הרשויות בארצות הברית העבירו לידי ועדת כהן-קדמי מסמכים אודות פרשיית ההונאה של ברגמן, נוכח מידע בדבר אפשרות מעורבותו בפרשת ילדי תימן.
מותו.