פנדרצקי נולד בדמביצה, הצעיר משלושת ילדיהם של תדאוש פנדרצקי, עורך דין, ושל זופיה ויטגנשטיין.
אחד מסביו היה גרמני ואחת מסבותיו, אאוגניה שילקוביץ', הייתה חצי-ארמנית ובילדותו המלחין ליווה אותה לכנסייה הארמנית.
למד קומפוזיציה באופן פרטי. הוא המשיך בלימודי מוזיקה באוניברסיטה של קרקוב ובאקדמיה למוזיקה שם. אחרי סיום לימודיו בשנת 1958, קיבל משרת הוראה באקדמיה.
יצירותיו המוקדמות של פנדרצקי מגלות השפעה מצד אנטון וברן ופייר בולז (ניכרת גם השפעתו של איגור סטרווינסקי). פנדרצקי התחיל לזכות בהכרה בינלאומית בשנת 1959, בפסטיבל הסתיו בוורשה, שם בוצעו לראשונה אחדות מיצירותיו. אבל היצירה שהביאה אותו לכלל מודעות בינלאומית של ממש הייתה "קינה לקורבנות הירושימה", שנכתבה ל-52 כלי מיתר. ביצירה זו מרחיב פנדרצקי את אופני השימוש בטכניקות אינסטרומנטליות (למשל, נגינה על צדו האחר של הגשר, משיכת קשת על הקצה). יש הרבה מרקמים חדשניים ביצירה, שמרבה להשתמש בצבירי טון (צלילים סמוכים, המנוגנים בבת אחת) (ראו בוויקיפדיה האנגלית). כותרת היצירה הייתה במקור "8 דקות, 37 שניות", אולי כקריצה ל-4′33″ של ג'ון קייג', אבל פנדרצקי שינה את השם בהשפעת המו"ל שלו, שהציע לתת ליצירה שם ססגוני יותר.
"סנט לוקאס פאסיון" (1963–1966) חיבבה את פנדרצקי על הציבור, לא במעט על שום היותה יצירה דתית חשובה, בשפה מוזיקלית חדשנית, שחוברה בתוככי אירופה המזרחית הקומוניסטית. קהל המאזינים המערבי ראה בכך קריאת תִּגָּר על השלטונות הסובייטיים, שזכתה לתמיכתם הנלהבת. מגוון סגנונות מוזיקליים מופיע ביצירה. המרקמים הנסיוניים, כמו אלה שנראו ב"קינה", מתאזנים בצורת הבארוק של היצירה ובשימוש, מדי פעם, בכתיבה הרמונית ומלודית מסורתית יותר. פנדרצקי עושה שימוש בסריאליזם ביצירה זו ואחת משורות הצלילים שהוא משתמש בה כוללת את מוטיב BACH, הפועל כגשר בין יסודות מקובלים לאחרים, נסיוניים יותר. פרק ה"סטאבט מאטר" לקראת סוף היצירה מסתיים באקורד מז'ורי פשוט של רה מז'ור, ומחווה זו חוזרת בסיום היצירה ממש, הנסגרת באקורד מי מז'ור חוגג ניצחון. אלה הן ההרמוניות הטונאליות היחידות ביצירה, ושתיהן באות כהפתעה למאזין; השימוש שעושה פנדרצקי בטרצות טונאליות כאלה עודנו היבט שנוי במחלוקת של היצירה.
בערך באמצע שנות ה-70 התחיל סגנונו של פנדרצקי להשתנות. הקונצ'רטו לכינור מס' 1 מותיר מאחוריו, במידה רבה, את מקבצי הצלילים הדחוסים שנקשרו בשמו של פנדרצקי ומתמקד תחת זאת בשני מרווחים מלודיים: חצי-טון וטריטון. היו פרשנים שהרחיקו לכת עד כדי להשוות את הכיוון החדש הזה אל אנטון ברוקנר.
מגמה זו נמשכה בסימפוניה השנייה, "חג המולד" (1980), הגלויה ופשוטה מנקודת ראות הרמונית ומלודית, יחסית למלחין, שהיה מן הניסיוניים ביותר באירופה. בסימפוניה נעשה שימוש רב בנעימת מזמור חג המולד, "לילה שקט".
בשנת 1980 הזמינה תנועת סולידריות אצל פנדרצקי יצירה שנועדה ללוות את הסרת הלוט מעל פסל במספנות של גדנסק, לזכר הנספים בהפגנות נגד הממשלה, שהיו שם בשנת 1970. פנדרצקי נענה ב"לקרימוזה", שאותה הרחיב בהמשך לאחת היצירות הנודעות ביותר של תקופתו המאוחרת, "הרקוויאם הפולני" (1980–1984), שעובד בשנת 1993. גם כאן ההרמוניות עשירות, אם כי יש גם רגעים, המעלים בזיכרון את יצירותיו המוקדמות, משנות ה-60. בשנותיו האחרונות, מכל מקום, הוא נטה לעבר רומנטיות שמרנית יותר, כפי שאפשר לראות ביצירות כמו הקונצ'רטו לצ'לו מס' 2 וה"קרדו". בפברואר 2014 ניגנה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את "הרקוויאם הפולני" בניצוח המלחין.
ב-1987 זכה בפרס וולף באמנות על הישגיו וחידושיו בשדה ההלחנה.
נפטר ב-29 במרץ 2020 בגיל 86 לאחר מחלה ממושכת.
ראו גם.
רשימת יצירות מלאה בוויקיפדיה האנגלית.
כוח הדחף
פאנק (punk)
בית קסנדו
פיפטי סנט
בית דרור
בית דרור הוא בית מחסה זמני לבני נוער הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים, ללא הבדלי דת, גזע ומגזר. הבית מעניק מזון, קורת גג ועזרה בתחומי החיים השונים בהתאם לצורכי הדיירים. המקום החל את פעילותו במאי 2002 וממוקם ברחוב יחיעם 15 תל אביב (שכונת התקווה). המסגרת פועלת כקורת גג של רשות חסות הנוער שבמשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
ניתן להגיע לבית דרור בכל עת, ללא הודעה מוקדמת. השהייה בבית מוגבלת לשלושה חודשים אך ניתן להאריך את השהות עד חצי שנה לפי צורך. ההוסטל פתוח 365 ימים בשנה, 24 שעות ביממה. ניתן לקלוט בבית דרור עד ארבעה עשר בני נוער. בית דרור הוא פרויקט ייחודי באופיו בשל היותו היותו פרויקט בקנה מידה ארצי הממומן על ידי מוסדות וגופים ממשלתיים כגון (עיריית תל אביב) ומשרד הרווחה ועל ידי עמותות (עמותת אותות ופרויקט גם וגם) ובעזרת תרומות מהציבור הרחב.
אוכלוסיית היעד של המרכז הם בני נוער מכל מגזרי החברה הישראלית בין הגילאים 13–18, אשר מנותקים ממסגרת משפחתית או חינוכית בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית ונמצאים בסיכון, במשבר או במצוקה.
פעילות.
המטרות והיעדים של המרכז הוא לתת מענה מיידי לאלו הנמצאים בדרגת סיכון גבוהה או משבר על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, ולהביא לעצירת פוטנציאל ההידרדרות. מטרות נוספות של בית דרור הן הפחתת התנהגויות אנטי-חברתיות אצל בני הנוער, הפעלת תוכנית לגישור עם המשפחה, השמה במסגרות חינוכיות או מקצועיות במהירות המרבית, הענקת תמיכה נפשית וחזרה לתפקוד נורמטיבי.
עבור בני נוער המתקרבים לגיל 18 קיימת תוכנית יציאה לעצמאות בה מקבלים ליווי ומיומנות במציאת מקום עבודה, מגורים ועזרה בכל תחומי החיים באופן אקסטרני. בבית דרור תוכנית מיוחדת עבור נוער הנקלע לזנות, ותוכנית שלבים לבירור או תחילה של תהליך לשינוי מגדרי, במסגרת תוכנית זו ניתן לשהות בבית עד שנה.
בבית דרור מושם דגש על תהליך גישור בין הנערים/ות לבין הוריהם ונעשה מאמץ מיוחד למציאת דרכים שיאפשרו לבני הנוער לשוב למסגרת המשפחתית, אם אין אפשרות לנער/ה לחזור לביתם, מסייע צוות ההוסטל באיתור מסגרות המשך המתאימות לצרכיהם הייחודיים, לגילם ולרצונותיהם.
אנשי הצוות הם בעלי מקצוע מגוונים ומתנדבים מכלל האוכלוסייה, אשר חונכים מטפלים ומסייעים לדיירי הבית, כמו כן הבית מלווה על ידי צוות חוקרים מאוניברסיטת תל אביב אשר חוקרים את התפתחות התפקוד של הדיירים בתוך הבית.
דרכי הפניה.
פנייה עצמית למרכז החירום על סמך מידע שקיבלו ברחוב עצמו, מחברים או דרך דפי מידע ופרסום.
הפניה על ידי השירותים המטפלים במתבגרים (השרות לנערה במצוקה במחלקות הרווחה, מחלקות לקידום נוער, עו"ס לחוק הנוער, שירות מבחן לנוער וכו'), שירותי חירום (משטרה תחנות מגן דוד אדום וכו'), קווי חירום (ער"ן, יש עם מי לדבר וכו') וכן ניידות על"ם והעמותות בקהילת הלהט"ב (איגי - ארגון נוער גאה, חברותא - הומואים דתיים, כמוך - הומואים דתיים אורתודוקסים).
ריבית ריאלית
האקה
דיימון רניון
הר קוק
הר קוק (באנגלית: Mount Cook; במאורית: Aoraki, אַאוֹרָקִי) הוא ההר הגבוה ביותר בניו זילנד, והוא נישא לגובה של 3,724 מטר ברכס האלפים הדרומיים של ניו זילנד.
ארגון אונסק"ו הכריז בשנת 1990 על הפארק הלאומי אאורקי/הר קוק, שההר ניצב בתחומו, כעל אתר מורשת עולמית.
מקור השם.
ההר נקרא לכבודו של ג'יימס קוק, מגלה ארצות אנגלי אשר חקר את האיים של ניו זילנד ב-1770. השם אאורקי מקורו בשפה המאורית ופירושו "מחורר עננים".
קווין ספייסי
קווין ספייסי פאולר (באנגלית: Kevin Spacey Fowler; נולד ב-26 ביולי 1959) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר, פרס גלובוס הזהב ושני פרסי גילדת שחקני המסך, הידוע ביכולתו לגלם מנעד רחב של דמויות מורכבות.
ביוגרפיה.
ספייסי נולד בסאות' אורנג', ניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה נוצרית. הוריו הם קתלין אן (לבית קנוטסון), מזכירה, ותומאס ג'פרי פוולר כתב טכני ויועץ נתונים. לו אח ואחות. משפחתו עברה ללוס אנג'לס שבקליפורניה בשנת 1963, כשהיה בן 4. ב-2017 אחיו הגדול רנדל פוולר (ממנו ספייסי מנוכר) טען כי אביהם, אותו תיאר כגזען "תומך נאציזם", היה מתעלל פיזית ומינית, וכי ספייסי נסגר רגשית והפך "ערמומי וחכם מאוד" כדי להימנע מהצלפות.
בעידודו של חברו לכיתה ואל קילמר (לימים כוכב קולנוע בעצמו) עבר ספייסי לניו יורק ונרשם לבית הספר לדרמה "ג'וליארד" בשנת 1979.
קריירה.
ספייסי עזב את בית ספר לדרמה "ג'וליארד" לאחר שנתיים ויצר את הופעת הבכורה שלו בברודוויי בשנת 1982 במחזה של הנריק איבסן "רוחות". בשנת 1986 הוא הופיע שוב בברודוויי בהצגתו של יוג'ין או'ניל, "Long Day’s Journey Into Night". עבודת הבמה של ספייסי איפשרה לו לעבוד בקרבת שחקנים מומחים ומוכרים כגון ליב אולמן וג'ק למון, שלימים יהיה כדמות אב בשביל ספייסי.
בשנות ה-80 המאוחרות גילם תפקידי קולנוע קטנים. ב-1991 זכה בפרס הטוני על תפקידו במחזה "אבודים ביונקרס". פריצת דרכו באה בשנת 1992 כאשר זכה לשבחים על תפקידו בסרט "גלנגרי גלן רוס", המבוסס על מחזהו של דייוויד מאמט. ספייסי זכה לתשומת לב נוספת מאוחר יותר ב-1995 כששיחק נבל מתוסבך: בסרט המתח המצליח "שבעה חטאים" שם שיחק רוצח סדרתי. הסרט "החשוד המיידי" בו שיחק פושע חלקלק, זיכה אותו בקבלת פרס אוסקר כשחקן המשנה הטוב ביותר. שנתיים מאוחר יותר, ספייסי שיחק לטובת הצד השני של החוק, בתפקיד חוקר משטרה בסרט "סודות אל איי".