קר הוא עקבי בחוסר העקביות שלו. אין הוא מאמין בנחיצותה של ההרמוניה. בכל מקום בו מצויים בני אדם, שם שורה הפוליטיקה. פוליטיקה מביאה עימה ניגודי אינטרסים. רעיונותיו הם הקוטב הנגדי של מה שהנס מורגנטאו כינה "פילוסופיה רציונלית". הפרק שלו אודות הריאליזם פורש בפני הקורא מסה ארוכה בת חמישה דפים על הריאליזם, זרם שקר מוחזק כמייסדו. רוב מומחי היחסים הבינלאומיים פסחו על מסה זו, מאחר שלהודות בקיומה יהפוך את קר לאיש הגות מעמיק יותר בעל עומק תאורטי ניכר.
קר מצביע על טבעה חסר השיניים של המסה הריאלית: אתה מסוגל להפגין רדידות בבניין האוטופי, אולם אינך מסוגל לבנות בעזרתו אידיאל חדש. במסקנה הלוגית שלו, הרלטיביזם בעצמו, ומכאן הניתוח הריאליסטי משרת בעצמו אינטרס.
לעיתים מערפלת האוטופיה את המציאות. במקרה דנן, הניתוח הריאליסטי נוכח במטרה להבהיר אותה. לעיתים מעמעם הריאליזם את יכולתנו להעלות בחזוננו אלטרנטיבות. החשיבה הפוליטית נשענת על שני חלקי המוח, אנו משתמשים בצד זה או אחר לפי ההכרח. הפוליטיקה במהותה היא מאבק בין תומכי הסטטוס קוו לאויביו. הפוליטיקה היא המאבק בין שינוי לסטטוס קוו.
הביקורת על תאוריית הרמוניית האינטרסים.
ישנו פתרון פשוט לכל עימותי העניינים בחברה, נקודת שיווי משקל (ליברליזם) או סיום העימות (מרקסיזם). ליברליזם מגן על ההרמוניה ההכרחית בין האינדיבידואל לאינטרס הכללי, כלל זה חל על המרקסיזם. העימות הנוכחי הוא בלתי נמנע, אולם תולדתו היא חברה חסרת מעמדות שבה נעלמים ניגודי אינטרסים מיוחדים (מכיוון שאינטרסים של עימותי מעמדות נגוזים). השתקפות התבנית הליברלית בזירה הבינלאומית, הוא "מאזן הכוחות" הידוע. למעשה מקיף כל הרעיון את האינטרסים של הקבוצות המובילות בחברה. דוגמה: האינטרס המשותף לכאורה בשלום במהלכן של השנים שבין המלחמות, מסווה למעשה את האינטרסים של כוחות הסטטוס-קוו.
א.ה. קר
מרים אליאב פלדון
מדד אלטמן
מדד ההישרדות של אלטמן הוא מדד שפותח על ידי פרופ' אדוארד אלטמן מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1968, המודד על פי פרמטרים שונים את החוסן הכספי של חברות כלכליות במטרה לנבא בשיעור גבוה של הצלחה את ההסתברות לפשיטת רגל.
המדד מכונה בשפה המקצועית Z Score Model ונעשה בו שימוש נרחב בכלכלות רבות על מנת לנסות לחזות פשיטות רגל. הפרמטרים השונים נאספים לכדי נוסחה בה חברות בריאות וחזקות אמורות להראות ערכים של 3 ומעלה ואילו ערכים שבין 1.8 - 3, מלמדים על חברות בינוניות. חברות אשר משקפות ערך נוסחה שנמוך מ-1.8 לפי המדד, נמצאות בסיכון גבוה לפשיטת רגל.
הנוסחה: Z = 1.2X1 + 1.4X2 + 3.3X3 + 0.6X4 + X5
X1= הון חוזר/כלל הנכסים. יחס המודד את הנזילות הפיננסית של החברה, היכולת לפרוע את חובות החברה בטווח הזמן הקצר. הון חוזר מחושב כנכסים שוטפים פחות התחייבויות שוטפות. נכסים שוטפים הם נכסי החברה אשר יומרו למזומן בתקופה הקרובה. באופן דומה, התחייבויות שוטפות הן אותן התחייבויות אותן נצטרך לשלם בעתיד הקרוב.
X2= יתרת רווח שלא יועדה/כלל הנכסים. יחס המודד מינוף. מכיוון שיתרת רווח שלא יועדה הוא נתון המצטבר לאורך שנות פעילות החברה אנו מצפים כי לחברה ותיקה תהיה יתרת רווח שלא יועדה גדולה מלחברה צעירה, ולכן שהשרידות של חברה ותיקה תהיה גבוהה מזו של חברה צעירה.
X3= רווח לפני הוצאות ריבית ומס/כלל הנכסים. יחס המודד את רווחיות החברה. ה-EBIT מרמז על יכולת החברה לייצר הכנסות, ללא תלות בהוצאות מיסים וריבית.
X4= שווי שוק/שווי ההתחייבויות בספרים. יחס המודד את כושר הפרעון של החברה. שווי השוק מחושב כמספר המניות של החברה כפול מחיר למניה. במידה והיחס גדול מ-1, נוכל למכור את מניות החברה בבורסה ולשלם את כל ההתחייבויות, כפי שהן מופיעות בספרים.
X5= מכירות/כלל הנכסים. יחס המראה כיצד החברה מייצרת הכנסות ביחס לנכסים שלה.
ערכי ה- Z
כאשר מתקבל ערך Z הגדול מ-2.99 החברה נמצאת באזור ה"בטוח", אין סכנה לפשיטת רגל.
כאשר מתקבל ערך Z הקטן מ-2.99 וגדול מ-1.8 החברה נמצאת באזור "אפור", ואין לדעת האם תפשוט רגל או לא.
כאשר מתקבל ערך Z הקטן מ-1.8 החברה נמצאת באזור מצוקה, ויש חשש כי תפשוט רגל.
בשנת 1977 הרחיב אלטמן את המודל ופיתח מודל משופר הנקרא Zeta, אולם הפרמטרים של מודל זה לא פורסמו בציבור אלא בתשלום בלבד.
המודל המשופר הוא גרסה מורחבת של קודמו אך ההבדלים המהותיים הם שבקודם הוכללו חברות ששווי נכסיהן היה 20 מיליון דולר ואילו מודל ה-Zeta משלב חברות בשווי של 100 מיליון ומעלה. כמו כן במודל החדש ישנם 7 יחסים פיננסיים ולא 5 כמו בקודם.
בשנת 1997 פורסם ספר של Altman &amp; Narayanan ובו סקירה מקיפה על כ-50 מחקרים בתחום חיזוי פשיטות הרגל והמסקנות העיקריות היו כי ישנם יחסים פיננסיים המסוגלים לתרום לחיזוי מצבה הפיננסי של החברה. המשתנים המשפיעים ביותר הם: שיעור רווח תפעולי ביחס למכירות וכן הון חוזר, יחס שוטף ויחס מהיר.
בעייתיות מסוימת אשר עולה מבדיקת הנתונים בשטח היא העובדה שיש לבדוק את המדד על פי סקטור הפעילות של אותן חברות בלבד.
תולדות אהרן
דאו דה צ'ינג
אירית שושני
אירית שושני (או אירית שטייף שושני נולדה ב-3 באוקטובר 1947) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה.
שושני נולדה בשצ'צ'ין בפולין למשפחת שטייף. עלתה לישראל במאי 1957.
שושני היא בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בחוגים תולדות האמנות ופילוסופיה ובעלת תעודת הוראה בהיסטוריה. היא לימדה עברית והיסטוריה במסגרת חינוך מבוגרים בישראל, ובארצות הברית לימדה עברית בבית הכנסת הקונסרבטיבי בצפון קרוליינה.
שושני הוציאה לאור ספרים למבוגרים, לילדים ולנוער ופרסמה אגדות ומעשיות רבות בעיתוני ילדים: "ידיעות אחרונות", "פשוש", "כולנו" ו"פילון" . פרסמה שירים וסיפורים ב"מאזנים" דו ירחון לספרות, בכתב העת "נתיבים", "הארץ", במגזין הספרותי "סלונט", "חדשות בן עזר" וב"עיתון 77". משתתפת באנתולוגיה "עורי שפת עבר" בעריכתה של ד"ר לאה צבעוני בהוצאת צבעונים 2018.
נשואה לפרופ' יקיר שושני, פיזיקאי ופילוסוף, מפתח תאוריית ה - Apriorics ואם לשלושה.
התקן לקידום הלסת
התקן דנטלי לקידום הלסת (באנגלית: Mandibular advancement splint או Mandibular Repositioning Device) הוא מכשיר פלסטי שמרכיבים על השיניים לתיקון לשיפור איכות השינה על ידי מניעת נחירות או דום נשימה חסימתי בשינה. לחולים שאינם יכולים להסתגל למכשיר CPAP (מסכת אוויר בלחץ חיובי). ההתקן יכול להוות טיפול טוב ושקט, בלתי פולשני, ניתן להסרה בקלות, ובדרך כלל קל להסתגל אליו.
היסטוריה.
שימוש ראשוני נעשה כבר בתחילת המאה ה-20, בילדים עם תסמונת פייר-רובין, הסובלים בין היתר מלסת תחתונה קטנה מהרגיל.
בשנת 1991 נוסדה בארצות הברית האקדמיה האמריקאית לרפואת שיניים לשינה (American Academy of Sleep Dentistry) שעוסקת בהכשרה של העוסקים בנושא - רופאי שיניים וטכנאי שיניים. בשנת 2000 הוקמה מחלקה העוסקת בהתקנים דנטאלים במסגרת האקדמיה האמריקאית לרפואת שינה (American Academy of Sleep Medicine, AASM).
התקן דנטלי לקידום הלסת, הולך ותופס בשנים האחרונות מקום הולך וגדל במסגרת הטיפולים המקובלים, גם בישראל, כטיפול חלופי למכשיר CPAP, שהיא שיטת הטיפול המובילה בדום נשימה בשינה, ואף כתחליף לניתוח.
אופן הפעולה.
במקרים בהם הפסקות נשימה בשינה או נחירות נגרמות עקב חסימת האוויר על ידי בסיס הלשון, ההתקן דוחף את הלסת התחתונה לכיוון קדימה, ויחד איתו נדחף קדימה גם בסיס הלשון, ובכך גדל המרווח של הלוע ומתפנה מקום למעבר אוויר דרכו. בנוסף, קידום הלסת גורם לייצוב, למתיחת ההחך הרך ולהרחבת המרווח מאחורי החך. כל זאת באמצעות מתח המועבר בין אזור החך הרך ובין שריר הג'ניוגלוסוס (Genioglossus muscle) ומשם לכיוון עצם הלשון וללסת התחתונה.
התוויות לשימוש.
ההתקן מאושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) וההתוויות לשימוש בו על פי האקדמיה האמריקאית לרפואת שינה (AASM) משנת 2006, כוללות:
לפני כל טיפול בדום נשימה בשינה, יש לבצע בדיקת שינה ולעבור בדיקה אצל רופא אף אוזן גרון, כדי לאבחן את הסיבה לדום נשימה ואת החומרה.
מידת הצלחה.
מידת הצלחת של הטיפול בהתקן משתנה על פי חומרת הפרעות השינה, על פי מיומנות רופא השיניים, על פי סוג ההתקן ועל פי המבנה האנטומי של החולה, ומדד מסת הגוף (BMI) שלו.
על פי מרבית המחקרים מכשיר ה-CPAP יעיל יותר מאשר ההתקן הדנטלי. בכל זאת, במקרים רבים, מטופלים עם מכשיר CPAP אינם משתמשים בו במהלך כל הלילה או אינם משתמשים בו כלל. במחקר השוואתי נמצא, כי בקרב 126 ממטופלים ב-CPAP, 71% העדיפו את השימוש בהתקן הדנטלי, 19% העדיפו את ה-CPAP ו-10% לא יכלו להצביע על מכשיר מועדף.
על פי מחקרים שונים, ההתקן הדנטלי יעיל יותר מאשר ניתוח UPPP (Uvulopalatophryngoplasty) לכריתת החך הרך, הענבל והחגורה הלימפטית על שם ולדייר - בטיפול בדום נשימה בדרגת חומרה קלה עד בינונית.
תופעות לוואי.
בדרך כלל, המכשיר בטוח וגורם לתופעות לוואי יחסית קלות יחסית ונדירות:
ספר התמורות
הידמות
בבלשנות, הידַּמּוּת (או אָסִימִילַצְיָה) היא תופעה פונטית שבה הגה מסוים (עיצור או תנועה) מקבל תכונה או תכונות פונטיות (כגון: בסיס חיתוך, אופן חיתוך) של הגה אחר המצוי בסביבתו. התופעה נובעת מנטייתו של הדובר שלא לשנות את מצבם של כלי הדיבור שלו.
ההידמות עשויה להתרחש באופן שיטתי או באופן ספורדי. כאשר היא מתרחשת באופן שיטתי בסביבה פונטית מוגדרת היא מהווה מקרה פרטי של מעתק הגאים.