להלכה הרמב"ם פסק שחייב. אמנם גם הרמב"ם פטר במקרים מסוימים, שהמשותף להם הוא כשהנזק אינו תוצאה ודאית של מעשה המזיק, או במקרה שהנזק היה יכול להיגרם ללא מעשה המזיק (כגון, כאשר פרץ קיר רעוע בפני בהמת חברו, שייתכן והיה נופל מעצמו) או כאשר המזיק לא התכוון להזיק. ב"שולחן ערוך" פסק הרב יוסף קארו כדעת הרמב"ם. אפשר להסביר את שיטת הרמב"ם שבמקרה שהנזק לא בא מכוחו של המזיק (אלא באופן עקיף), הקשר בין המזיק לנזק רופף, ועל כן צריך את התנאים הנ"ל שהם שמעצימים את הקשר ומביאים לחיוב המזיק.
שיטת בעלי התוספות.
לעומת זאת, לדעת בעלי התוספות אין לפרש את המקורות השונים כביטוי לדעות שונות, אלא ההבדל הוא שבגרמא פטור ובגרמי חייב. על בסיס הנחה זו נחלקו הדעות מה ההבדל בין גרמא לגרמי.
לדעת הרא"ש ההבדל הוא במידיות הנזק בגרמי, או ודאותו, לעומת גרמא שבו אין ודאות או מידיות:
לעומתו, הריצב"א מסיק, שאין כל הבדל במהות המקרים, אלא שחכמים ראו לנכון לחייב במקרים מסוימים, על פי שכיחותם, או שיקולים אחרים.
כדעת הריצב"א פסק גם הרמ"א, והוסיף שכחלק מתקנת חכמים יש לחייב על כל הנזק המצוי בכל דור ודור והוא הנקרא גרמי.
לעומת זאת, כתב הש"ך שלדעת הריצב"א יש חיוב על רשימה סגורה של מקרים המופיעים בגמרא ומכונים גרמי, ולא ניתן להוסיף מקרים שכיחים נוספים במהלך השנים.
מה מקור החיוב בגרמא.
הרמב"ן מביא בקונטרס מיוחד שכתב על עניינים אלו בשם "דינא דגרמי" סדרה של ראיות לשני הצדדים, ולבסוף מכריע שחיוב ב'גרמי' הוא מדאורייתא.
משמעות גרמא להלכה בימינו.
כיום, בשל העובדה שהרבה מהעסקים נעשים בצורה וירטואלית, רבים מהנזקים נעשים בגרמא. על כך כותב הרב אהרן ליכטנשטיין:
כדי לאפשר לבית הדין לדון בנזקים אלה על פי שיטות הראשונים המחייבים (רמב"ם וריצב"א) דורשים חלק מבתי הדין שבשטר הבוררות תהיה הסמכה מפורשת שבית הדין יוכל לחייב גם בגרמא, להלן הנוסח בשטר הבוררות של רשת ארץ חמדה גזית:
אסקפיים
אסקפיים (בלטינית: Ascaphidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. משפחה זו היא מונוטיפית, כלומר היא מכילה סוג אחד בלבד - אַסְקָפוּס (Ascaphus). סוג זה מכיל שני מינים בלבד:
עד שנת 2001, הדעה הרווחת הייתה כי הסוג הוא מונוטיפי גם כן, ושהמין היחיד שקיים בו הוא "A. truei". אף על פי כן, מספר חוקרים פרסמו בכתב העת המדעי "Evolution" ראיות לכך שתת-המין "A. montanus"' הוא אינו תת-מין, כי אם מין בזכות עצמו, ובשל כך קידמו אותו לדרגה הטקסונומית של מין.
משפחה זו מובחנת מיתר משפחות חסרי הזנב על ידי היות פרטיה בעלי זנב. מסיבה זו, סיווגה הטקסונומי יוצר בעיות. כיום, היא מסווגת תחת תת-הסדרה ארכאובטרכיה, הכוללת חסרי זנב "עתיקים" יחסית. מנגד, אחרים טוענים כי יש לסווגה לצד מרבית משפחות חסרי הזנב.
בנוסף לזנבם, האסקפיים נבדלים מיתר חסרי הזנב במספר חוליותיהם ובמספר הצלעות שלהם- בשני הפרמטרים עולים האסקפיים על יתר חסרי הזנב. האסקפיים קטנים יחסית (2.5 עד 5 סנטימטר), וניתן למצוא אותם בנחלים במונטנה, איידהו, אורגון ומדינת וושינגטון בארצות הברית, כמו גם בדרום-מזרח קולומביה הבריטית. האסקפיים חולקים מספר מאפיינים עם הליופלמיים (צפרדעים פרימיטיביות בניו זילנד).
סחוק
אמירה הס
אמירה הֶס (נולדה ב-13 במרץ 1943) היא משוררת, ציירת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בבגדאד שבעיראק. מצד אמה היא בת למשפחת בית-אדוני, שושלת של מקובלים ומשוררים, בהם אסנת התנאית (1590-1670).
בשנת 1951 עלתה לישראל עם הוריה ואחיה, ובתחילה גרה משפחתה במעברת באר יעקב.
היא סיימה לימודים תיכוניים כלבורנטית ולקחה קורסים בערבית באוניברסיטה.
הופיעה במספר הצגות בתיאטרון הקהילתי בקראוון ובתיאטרון החאן.
בשנת 1984 הופיע ספרה הראשון, "וירח נוטף שגעון", שזיכה אותה בפרס לוריא.
שיריה מופיעים בכתבי עת ספרותיים: עיתון 77, מאזנים, הכיוון מזרח, אפיריון, ביטאון שירה, המוסך ועוד. שיריה גם הופיעו בעיתונים שונים ואחדים אף תורגמו לשפות זרות, ביניהן אנגלית, גרמנית, יוונית, ספרדית ורוסית.
הס הציגה את ציוריה בשתי תערוכות ציור. האחת בגלריה עמליה ארבל והשנייה בגלריה אנתיאה שבירושלים.
הס מתגוררת (2014) בירושלים ולה שתי בנות. נישאה למדבב עזרא הס ביולי 1972. השניים חיו יחד עד לפטירתו של הס בשנת 2010. בשנת 2015 זכתה בפרס יהודה עמיחי.
הס נחשבת לאחת המשוררות המייצגות ביותר של המזרחיות ושל פמיניזם מזרחי.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
מחלקת המסתורין
איתמר גולן
איתמר גולן (נולד ב-3 באוגוסט 1970) הוא פסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה.
גולן נולד בווילנה ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שנה. הוא למד נגינה בפסנתר אצל עמנואל קרסובסקי והופיע לראשונה ברסיטל בגיל שבע.
משנת 1985 עד 1989 המשיך בלימודיו בארצות הברית בעזרת מלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל. הוא למד בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד, אצל ליאונרד שור ופטרישה זאנדה. כן למד מוזיקה קאמרית אצל חיים טאוב.
עם תום לימודיו פתח גולן בקריירה של סולן ופסנתרן קאמרי בארצות הברית ובישראל. פרסומו גדל והוא ביסס את עצמו כנגן מוזיקה קאמרית מבוקש ביותר, שהופיע עם ברברה הנדריקס, מקסים ונגרוב, שלמה מינץ, מישה מייסקי, מאט חיימוביץ, טביאה צימרמן, אידה הנדל, שרון קם, צ'ארלי סיאם ויוליאן רכלין, בין השאר. הוא מוזמן דרך קבע להופיע באולמות קונצרטים מן המפורסמים ביותר ובפסטיבלים, בהם פסטיבל רוונה, טנגלווד, פסטיבל זלצבורג, פסטיבל אדינבורו, פרביר ולוצרן. כמו כן הוא מופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של זובין מהטה.
בין השנים 1991 ו-1994 לימד גולן בבית הספר למוזיקה של מנהטן. כיום הוא פרופסור למוזיקה קאמרית בפריז.
פסק זמן (אלבום)
"פסק זמן" הוא אלבום האולפן ה-22 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף המוזיקאי שם טוב לוי, שיצא בשנת 1984.
הפקת האלבום.
זהו שיתוף הפעולה המלא השני של איינשטיין ולוי, לאחר ששיתפו חלקית פעולה באלבום "יסמין", ובאופן מלא באלבום "ילדים" שיצא בשנת 1976. לאורך השנים התארח לוי כנגן באלבומיו של איינשטיין, אך באלבום "פסק זמן" חברו השניים לראשונה ליצירת אלבום שלם לקהל הבוגר, שלווה בתוכנית טלוויזיה שנשאה את אותו השם.
כל שירי האלבום הולחנו ועובדו על ידי לוי. איינשטיין כתב את כל שירי האלבום, כשיוצא דופן הוא השיר "יעקב ועשו", שנכתב על ידי המשורר חיים נחמן ביאליק (והולחן קודם לכן בלחן עממי, כאשר מבין המבצעים של הלחן ההוא ניתן לציין את ליאור ייני). בין השירים הבולטים באלבום: "שלוש ארבע לעבודה", "הוא חזר בתשובה", "זה בראש שלך" ו"פסק זמן". כמו כן, שיר נוסף בולט הוא "מכבי הישן", שיר געגוע נוסף למתחם מכבי הישן בתל אביב, שהיווה את מרכז "הקילומטר המרובע" שבו חי איינשטיין כל ימיו, ושהפך באותה עת ממגרש ספורט למגרש חנייה.
הדעה הרווחת היא שאת השיר "הוא חזר בתשובה" כתב איינשטיין על חברו אורי זוהר, אך למעשה השיר לא נכתב ישירות עליו. איינשטיין קיבל את הדחף לכתוב אותו לאחר שקרא בעיתון כתבה על ילדים שניתקו את יחסיהם עם הוריהם בעקבות חזרה בתשובה. אף על פי כן, בהלווייתו של איינשטיין ספד לו זוהר וציטט את השיר באומרו "אמרת 'הלך לי חבר' אבל אתה הלכת לפניי".
בומביניים
בומביניים (שם מדעי: Bombinatoridae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. הבומביניים ידועים ברעילותם, עובדה הבאה לידי ביטוי בצבעי אזהרה בהם צבועה בטנם.
משפחת הבומביניים מכילה 2 סוגים:
גופם של הפרטים בסוג "Bombina" שטוח, ועורם מכוסה ביבלות. בעת מצוקה, הם מפעילים רפלקס (the unken reflex), שבמהלכו הם מקשתים את גבם וגפיהם על מנת לחשוף את בטנם הצבועה בצבעים בהירים. הם עשויים אף להתהפך ולשכב על גבם. מטרתו של מעשה זה היא להרתיע ולשמש כאזהרה לטורפים. הקרקור של כמה מינים מסוג "Bombina" שונה מקרקורם של חסרי זנב אחרים, בכך שקול הקרקור מופק בעת השאיפה ולא בעת הנשיפה. את ביציהם הם מטילים באגמים קטנים ובשלוליות.
הסוג "Bombina" חי באיי הפיליפינים ובבורנאו, בעוד את פרטי הסוג "Barbourula" ניתן למצוא ברחבי אירואסיה. אלו האחרונים מעט פחות צבעוניים, והם בעלי קרומי שחייה גם באצבעות, נוסף על הקרומים באצבעות הרגליים. יש לציין כי לא נצפו עד כה ראשנים של הסוג "Barbourula".
מאובנים של הסוג "Bombina" נמצאו, ותוארכו לתקופות שונות, החל מתקופת הפליוקן ועד לתקופת הפליסטוקן; מאובנים של הסוג "Barbourula" לא נמצאו.
כלציה
בכימיה, כלָציה (מהמילה היוונית χηλή, כלה, שפירושה "טופר"; בעברית "תַּצְבִּית", מלשון "צבת") היא תהליך של קישור הפיך של ליגנד - הכלאטור (מכונה גם כלאנט, גורם כלציה, גורם קומפלקסציה), ליון מתכתי, ובכך יוצר קומפלקס מתכתי, הכלאט. המושג משמש בדרך כלל לקומפלקסים בהם יון המתכת קשור לשני אטומים או יותר של הכלאטור, למרות שהקשרים יכולים להיות כל שילוב שהוא של קשרי קואורדינציה וקשרים יוניים.
היסטוריה.
הראשונים שהשתמשו במושג "כלאט" היו גילברט מורגן וה. ד. ל. דרו, בשנת 1920: "תואר השם כלאט, המופק מהצבת הגדול או כלה (יוונית) של הלובסטר או סרטנים אחרים, מוצע בעבור קבוצות דמויות מד-קוטר, המתפקדות כשתי יחידות קושרות ונאחזות באטום המרכזי, ליצירת טבעות הטרוציקליות."
כללי.