איזק הראה כי המושג גבול כפי שאנו מכירים אותו כיום לא היה קיים באימפריה הרומית, וכי זו לא הייתה מושג טריטוריאלי אלא מושג סמכותי-שליטתי. משמעות המושג Imperium Populi Romani זה הכוח של העם הרומי.
לרומאים לא היו מפות ולא סומנו קווים על האדמה על מנת להפריד בין רומא לבין שכניה. אמנם היו גבולות, אולם הללו היו אדמיניסטרטיביים ונועדו לשייך כפרים לערים, לצורכי גביית מיסים ומשימות שיטור.
חלוציות מחקרו היא בהראותו שהגבול מעולם לא היה קו הגנה מחייב בקרב השליטים הרומיים לשם מימוש מדיניות של "אמפריאליזם בהתגוננות" כפי שטוען ארנסט בדיאן,
אלא שררה אידאולוגיה אימפריאליסטית רומית שדגלה בהשתלטות על שטחים ובהחזקה בהם ככל שיכלה. שלא כמו גבולותיה הפנימיים של האימפריה בין הפרובינציות השונות, הרי שגבולותיה החיצוניים מעולם לא סומנו. ביחסים בין רומא לפרס-פרתיה, המעצמה היחידה במזרח עימה היה לרומא גבול, הייתה רומא בדרך כלל הצד התוקף ולעולם לא המתגונן. לדעת איזק האימפריה מעולם לא ויתרה על האידאולוגיה של ההתפשטות, ברם בחלוף השנים הצלחתה פחתה מסיבות שונות והיא נקטה בה פחות.
בנימין איזק מפריך את מחקרו של אדוארד לוטוואק משנות השבעים לפיו הייתה באימפריה הרומית חשיבה אסטרטגית לטווח ארוך, הבנויה באופן רציונלי.
איזק מתבסס בספרו על מחקרו של האריס, אותו הוא מרחיב ומדגים, המראה כי רבות מהמלחמות במזרח היו פרי תאוות כיבושים ושלטון של קיסרים שונים שרצו בתהילה צבאית, זאת ללא כל קשר לשיקולים צבאיים. לדעת איזק לא הייתה אסטרטגיה רבתי מכיוון שלא היו האמצעים האינטלקטואליים והטכניים הנחוצים לקיומה. לא היו להם מפות סבירות, אז אין קונספציה גאוגרפית שמאפשרת תכנון. אמנם היה מודיעין, היו מרגלים ואספו נתונים, אולם לא היה ברומא צבא כמקצוע המבוסס על השכלה, הקצונה לא הוכשרה באמצעות אקדמיה צבאית, שהתפתחה בעת החדשה. הקצינים היו אנשי אצולה ולמדו את המקצוע תוך כדי עשייה.
קובץ מאמרים מאת 14 חוקרים שדנים בנושאים שונים של ספרו של איזק יצא ב-1996.
המצאת הגזענות בעולם העתיק.
ספרו זה של איזק יצא לאור בשנת 2004 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון (The Invention of Racism in Classical Antiquity)
והוא נבחר שנה לאחר מכן ככותר מצטיין בכתב העת של הספריות האקדמיות בארצות הברית Choice.
איזק טוען בספרו כי הגזענות היא צורה שונה של דעות קדומות וסטראוטיפים שמאפשר העולם המערבי. הגזענות הופכת את הדעות הקדומות למדע ויוצרת רציונליזציה של הדעות הקדומות. איזק סבור כי הדבר התפתח במאה ה-5 לפני הספירה ביוון, אז התפתחה המחשבה המופשטת בפילוסופיה והרפואה היוונית מבית מדרשו של היפוקרטס ושם לטענתו ניתן לראות את ראשית הגזענות, עת היוונים פיתחו מודל של דטרמיניזם סביבתי, גישה שהחזיקה מעמד אלפי שנים עד לימינו אלה. איזק סבור כי הדבר היווה כלי לניסוח אידאולוגיה אימפריאליסטית. בספר הוא בוחן את הצדקתה של הגזענות לפיתוח גישות אימפריאליסטיות מן המאה החמישית לפני הספירה ועד לתקופה הביזנטית.
איזק מציג את אריסטו שמביא לידי ביטוי תפיסה זו בחיבורו "פוליטיקה". הוא כותב שהעמים בצפון שחיים בקור הם אמיצים, גדולים וטיפשים. הם לוחמים היטב, אבל חסרי בינה. לעומת זאת בדרום חם ויבש, מכאן שהאנשים פיקחים מאוד, אולם הם פחדנים וחלשים ואינם יודעים להילחם. אריסטו טוען שהיוונים בעצמם ממוקמים בדיוק בין שתי הקבוצות הללו ומהווים אידיאל באמצע ולכן ראויים לשלוט בכל העולם.
איזק מתייחס גם לגזענות כפי שהתבטאה בעבדות ששררה בעולם העתיק. בעולם העתיק העבדות הייתה מובנת מאליה ואין בנמצא תאוריה לשם הצדקתה, אולם אריסטו גם מפתח בפוליטיקה שלו אידאולוגיה של עבדות טבעית. אריסטו טוען כי העבדות היא מצב חיובי ושהעבד שאינו יווני מתאים להיות עבד. האדון הוא אדון טבעי ולכן הוא מתאים להיות אדון. מכאן יש מצב שממנו נהנות שתי הקבוצות. העבד אינו יכול לחיות כבן אדם חופשי, מכיוון שאין לו את הכלים לחיות כמו שצריך והאדון שמעסיק את העבד נהנה מן העבודה שלו.
לתאוריה זו הייתה השפעה רבה והיא עברה תהליך של פופולריזציה. ברומא עברה התאוריה תהליך של קולקטיביזציה. היוונים והרומאים טענו שישנם עמים שמתאימים להיות עבדים. הדבר הצדיק את הכיבושים הרומים, והשתלטות רומי על עמים זרים והפיכתם לעבדים.
איזק יצא בספרו מחוץ למסגרת העולם העתיק וטען שהדבר השפיע על העולם המודרני בתקופת ההשכלה, כי האינטלקטואלים של ההשכלה קראו כולם את הספרות העתיקה ואת אפלטון ואריסטו. איזק בחן את כתביהם של מחברים כדוגמת מונטסקייה והראה שהם מצטטים את המקורות היווניים בהקשר לגזענות והעבדות.
באופן זה תרמה הגזענות הקדומה להתפתחות הגזענות בעולם המודרני והיא קיבלה צורה שונה עם התאוריות של דרווין.
איזק יזם כנס בנושא הגזענות בשנת 2006 ואסופת מאמרים מהרצאות הכנס תצא בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בעריכתו ביחד עם פרופ' מירי אליאב-פלדון ופרופ' יוסי ציגלר. הם הזמינו לכנס היסטוריונים של תקופות שונות והללו מצאו אסמכתאות למה שכתב בספרו הראשון בתקופות השונות. אנשי ימי הביניים תיקנו את איזק שכבר בימי הביניים במאה ה-12 קראו את אריסטו ובפועל הראו חוקרים שונים שאידאולוגיית הגזענות שחשב שהועברו מהעולם העתיק לתקופת ההשכלה, הגיעו אל מערב אירופה במאה ה-12. תופעות אלה ניתן למצוא גם בתקופה הקולוניאלית, בתקופות הראשונות לגילוי אמריקה, ביחס כלפי האינדיאנים באמריקה ובפיתוח עבדות השחורים באמריקה. והגיעו לעת המודרנית.
הדרכים הרומיות ביהודה.
זוהי עבודת סקר בשני כרכים שתיעד, ניתח ופרסם בהוצאה הגאוגרפית ב.א.ר. באוקספורד איזק ביחד עם פרופ' ישראל רול, כשבכרך השני הצטרף אליהם פרופ' משה פישר.
הכרך הראשון (Roman Roads in Judaea, I, The Scythopolis-Legio Road) מתאר את הדרכים מבית שאן ובכרך השני (Roman Roads in Judaea, ii, The Jaffa - Jerusalem Roads) מתאר איזק את הנסיעות מיפו לירושלים בכל התקופות. בספרים מופיע תיאור מפורט של כל האתרים לאורך הדרכים וגם דיווח של מקורות עתיקים ומאוחרים יותר ופרסום כתובות. עתיד לצאת לאור כרך שלישי של עבודת הסקר.
המזרח הקרוב תחת השלטון הרומי: מאמרים נבחרים.
זוהי אסופת מאמריו של בנימין איזק שראתה אור בשנת 1998 בהוצאת בריל בליידן שבהולנד. (The Near East under Roman Rule: Selected Papers)
מבין המאמרים החשובים ביותר באסופה, בולט מאמרו "יהודה בשנים הראשונות לשלטונו של הדריאנוס", שאותו כתב בצוותא עם פרופ' ישראל רול.
המאמר בוחן את הצבא הרומי ביהודה. המאמר גורס כי חיל המצב הוכפל לפני מרד בר כוכבא ולא אחרי מרד בר כוכבא, כפי שהיה מקובל לחשוב, דבר המשנה את התמונה של המתיחויות ששררו בין היהודים.
מאמר נוסף שמרבים לצטטו כתב איזק ביחד עם פרופ' אהרן אופנהיימר הוא "מרד בר כוכבא: למדנות ואידאולוגיה".
מאמר זה הוא הראשון שמתאר כיצד הושפע המחקר סביב מרד בר כוכבא על ידי האידאולוגיה האישית של החוקרים שכתבו עליו, שפירשו בהתאם לכך את המקורות. למשל הנוצרים של המאה ה-19 התעלמו ממרד בר כוכבא, מכיוון שהדבר לא התאים עבורם.
חורבן הבית חתם את המעבר מיהדות לנצרות והיה עונש לדעתם על כך שהיהודים לא קיבלו את ישו כמשיח ולא התאים להם ששוב תתקיים יהדות בארץ ישראל במאה השנייה לספירה. לעומת זאת ההיסטוריוגרפיה הישראלית של שנות השישים שתחילתה ביגאל ידין, רצתה להפוך את מרד בר כוכבא לגבורה במעין ניסיון קדם ציוני להקים מחדש את מדינת היהודים. כנגד זה כתב יהושפט הרכבי תגובה שמרד בר כוכבא היה ניסיון בזבזני, שפיכת דמים שהובילה לנזק עצום ואבדות בנפש.
מאוחר יותר גלן בוארסוק ניסה להנמיך את הפרופיל של המרד.
מאמר חשוב נוסף הוא "היררכיה ומבנה פיקוד בצבא הרומאי".
זהו מאמר טכני צבאי הבודק את ההיררכיה והטקטיקה של הצבא הרומי. איזק טוען ששרשרת הפיקוד הייתה שונה בפועל ממה שמוצג בספרות המחקר. בדרך כלל משום שחלק מפונקציות הפיקוד שחוקרים הניחו שהיו קיימות בפועל, אין לנו עדות לכך שהיו קיימות. דוגמה לכך היא היחידה הבסיסית של הצבא, הלגיון. הלגיון מונה 10 קוהורטות, בכל קוהורטה ישנן 5 קנטוריות. ללגיון יש מפקד, לקנטוריות יש מפקדים, קנטוריונים. אבל אין בנמצא בכל הספרות הרומית התייחסות למי שמתפקד כמפקד קוהורטה. מסקנתו של איזק היא שהקוהורטה לא הייתה יחידה טקטית והקנטוריות כן היו יחידה טקטית, כאשר קנטוריונים תיפקדו כמפקדים.
מחקרו העכשווי.
איזק יזם ועורך ביחד עם קבוצת חוקרים (בהם חנה כותן מהאוניברסיטה העברית, יונתן פרייס מתל אביב, ורנר אק מגרמניה, לאה דיסגני, עדה ירדני, אַלה שטיין) פרויקט בינלאומי כדי לפרסם קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה המכיל את כל הכתובות שהתגלו בישראל בכל השפות מהתקופה היוונית, הרומית והביזנטית .
מאמרים נבחרים.
חלק ממאמרים אלה הופיע גם (Selected Papers (1998
הזדקנות
הזדקנות היא תהליך בלאי ביולוגי המתרחש בכל יצור רב תאי, בהתאם לגיל היצור, מינו הטקסונומי, המטען הגנטי שלו כפרט וסביבתו. אצל אדם החי בחברה עם חקלאות ורפואה מודרניות, מקובל להגדיר את תחילת התהליך בין גיל 40 ל-50 ומוות מסיבוכים קשורי זיקנה מגיע אחרי גיל 75. אולם בחברות אנושיות שחיו בתנאים אחרים בלאי ביולוגי ומוות מזקנה הגיעו בגילים מוקדמים בהרבה.
תהליכי הזדקנות בטבע.
הזדקנות בחד תאיים.