בגיליון 58 של המגזין החל ז'ירו לפרסם את סדרת הקומיקס המפורסמת שלו, L'Incal , בשיתוף הפעולה השלישי שלו עם חודורובסקי. עם זאת, ז'ירו חש שעזב את פילוט כדי לקבל חופש אמנותי מוחלט לכתוב בו את סיפורי "מוביוס", אך גם ב'מטאל אירלאן' החופש היצירתי של ז'ירו הלך והצטמצם, והיה "מחניק כמו שהיה בעבר עם אוכמניות", כפי שהודה ז'ירו בשנת 1982 ואף הוסיף מבחינה פילוסופית, "ככל שתשתחרר יותר, כך אתה נהיה יותר חסר אונים!". על כמה שהרגשה זו אחזה בז'ירו ניתן ללמוד מראיון שנתן למגזין ופורסם בגיליון 82 מאוחר יותר באותה שנה, בו אמר כי "אני אסיים את סדרת 'אוכמניות', אני אסיים את סדרת 'ג'ון דיפול' [עם חודורובסקי] ואז אני אפסיק עם הקומיקס!". ז'ירו לא מימש את כוונותיו לנטוש את הקומיקס. לעומת זאת הוא אכן פעל כדי להימלט מסצנת הקומיקס הפריזאית הקדחתנית של שנות השמונים, בכך שלקח את משפחתו ויצירותיו ועבר לעיירה השקטה פו למרגלות הפירנאים, שם עבד מהבית ותוך כך גידל את ילדיו (ראו: חייו האישיים).
בעזיבה זו את פריז עזב ז'ירו גם את המגזין, וכך תם עידן 'מטאל אירלאן'.
טהיטי (1983–1984).
בין השנים 1985–2001 יצר ז'ירו את סדרת הפנטזיה בת 6 הכרכים "Le Monde d'Edena", שהופיעה באנגלית בשם "The Aedena Cycle". הסיפורים הושפעו מאוד מתורתו של סופר המדע הבדיוני ז'אן פול אפל-גווי אשר הקים קומונה באי טהיטי. למעשה, ז'ירו ראה בו מדריך ומורה דרך, והוא ומשפחתו עברו לטהיטי כדי לחיות בקומונה שלו בשנת 1983. ז'ירו ומשפחתו נותרו שם עד שנת 1984, אז היגרו לארצות הברית שם הקים את הסטודיו שלו בקליפורניה.
בזמן שהותו של ז'ירו בקומונה יצרו הוא ואפל-גווי עצמו ספר קומיקס יחדיו, שנקרא "La nuit de l'étoile" והיה הביטוי האמנותי הבולט ביותר לשהותו של ז'ירו בטהיטי, לצד ספרי הציור שלו מאותה שנה, שנקראו "La memoire du futur" ו-"Venise celeste". אמן נוסף ששיתף עם ז'ירו ואפל-גווי פעולה בספר היה מארק באטי, איתו שמר ז'ירו על קשר גם לאחר שעזב את טהיטי ואף יצר איתו את הספר Altor בזמן מגוריו של ז'ירו בארצות הברית.
בטהיטי למד ז'ירו אצל אפל-גווי על רוחניות ונשמה יחד עם תושבים נוספים של הקומונה, שם עודד אותו הסופר לטפח את החלקים ה"חיוביים" של תת-המודע שלו. כחלק מהשינוי שעבר ז'ירו, הוא הגה שם בדוי שלישי במספר - ז'אן גיר. השם החדש פורסם לראשונה כ"Jean Gir, Le Nouveau Mœbius" (מצרפתית: ז'אן גיר, המוביוס החדש) בספרו של ז'ירו, "Venise celeste". בשם הבדוי הזה השתמש בכל היצירות שביצע בזמן שהותו בטהיטי, וגם בעבודות מזדמנות מאוחר יותר. בקומונה גילה ז'ירו אמנים נוספים, בהם בלטה הסופרת פאולה סלומון-לינדברג , אשר ביניהם נוצר קשר מהותי ואמנותי, והוא אף אייר בהמשך את ספרה "La parapsychologie et vous" שכתבה בשנת 1980.
למרות החוויה העצומה של ז'ירו בקומונה, הוא החל להתאכזב מהצורה בה אפל-גווי ניהל את הקומונה שלו, ובנוסף התעוררו בין השניים מחלוקות לגבי הכיוון האמנותי שאליו צריך ז'ירו לפנות בשם הבדוי החדש. לפני שיחסיו עם אפל-גווי התפוצצו, ז'ירו נתקל בהצעת עבודה מאמריקה, והשתמש בה כ'תירוץ' לעזוב את הקומונה, בתזמון טוב שלא גבה ממנו מחיר אישי. בשנת 1984 עזבו ז'ירו ומשפחתו את טהיטי ועברו לקליפורניה. עם זאת, לשהותו של ז'ירו בקומונה היו השלכות מעשיות על חייו האישיים; הוא ויתר על אכילת בשר, עישון, קפה, אלכוהול ובאופן חלקי גם מסמים פסיכדליים וחומרים מרחיבי דעת אחרים. מלבד האחרונים, ז'ירו שמר על התנזרותו החדשה למשך כל מהלך חייו.
קריירת מארוול קומיקס (1984–1989).
לאחר שז'ירו ומשפחתו עברו מטהיטי לקליפורניה, אשתו באותה תקופה, קלודין, הקימה את הוצאת הספרים "Giraud Starwatcher Graphics" אשר התמקדה, בין היתר, בספריו של ז'ירו, והחלה לפעול כבר בשנת 1985. כך יצא במהדורה מוגבלת מאוד ספר האספנים האמנותי "La Cité de Feu" של ז'ירו, שהיה פרויקט אמנותי משותף שלו האמן ג'ף דארו . עם זאת, בשל חוסר היכרותה של קלודין עם תעשיית הספרים האמריקאית, ההוצאה כשלה והרווחים שלה היו נמוכים מאוד. בניסיון לתקן את המצב קלודין שכרה את זוג העורכים הצרפתים-אמריקאים ז'אן מארק ורנדי לופיצייר, אותם פגשה בקיץ 1985 בפסטיבל קומיק-קון, סן דייגו בתור העורכת הראשית של ההוצאה, והשניים הפכו גם לבעלי מניות בחברה.
כניסת הצמד לחברה הוכרז כהישג מזהיר, הן בעקבות העלייה החדה שהביאו לשווי החברה, והן בעקבות ניסיונם בתעשייה האמריקאית. השניים, שאהדו את עבודותיו של ז'ירו כ"מוביוס", פנו לעורך הראשי של חברת מארוול קומיקס, ארצ'י גודווין כדי שיפרסם את ספריו של ז'ירו אשר תורגמו כבר לאנגלית. גודווין שוכנע, והסכים לפרסם את מרבית עבודותיו של מוביוס שהופקו עד אז בקנה מידה גדול יחסית בארצות הברית - אולם ללא מהדורות הקומיקס הקצרות יותר שפורסמו ב'מטאל אירלאן'.
עבור פרסומיו במארוול, נבחר שם העט "מוביוס" לכל יצירותיו שפורסמו, הן המדע הבדיוני והפנטזיה והן ספרי ה"אוכמניות" המערביים שלו. מעתה ואילך יפרסם ז'ירו את כל עבודותיו בשם "מוביוס", בעיקר ביפן וארצות הברית אך גם בצרפת מולדתו, שם פורסמו ספרי "אוכמניות" בשם הבדוי הראשוני שלו, "גיר" (Gir).
בשנים 1988–1989 יצרו יחד ז'ירו ואמן הקומיקס המוערך סטן לי מספר גיליונות של הגולש הכסוף בשם "Silver Surfer: Parable", כאשר לי משתמש בשם העט שלו "סטנלי", וז'ירו משתמש בשם העט שלו, "מוביוס". על פי עדותו של ז'ירו, הייתה זו הפעם הראשונה שנתקל בתסריט בשיטת מארוול ולא בתסריט מלא כפי שהיה רגיל. הוא הודהם מכך שקיבל את תקציר העלילה המפורט יומיים בלבד לאחר שפגש את לי, כאשר השניים שוחחו על האפשרות ליצור קומיקס יחד וז'ירו קיבל את מה שחשב להצעה ראשונית גרידא.
למרות ההלם הראשוני מהמהירות שבה התנהלה תעשיית הקומיקס באמריקה, ז'ירו הראה מיומנות ושליטה רבה. בשנת 1989 זכתה הסדרה בפרס אייזנר היוקרתי, בקטגוריית הסדרה במהדורה מוגבלת הטובה ביותר. הקומיקס צלח את השוק האמריקאי במהירות ואמריקאים רבים החלו לבחון את עבודותיו של ז'ירו. בהשפעתו על השיח האמריקאי ניתן להבחין במותחן הקולנועי "כוננות מיידית" שיצא בשנת 1995. בסרט שני ספנים שיושבים בצוללת בה מתרחשת העלילה דנים בעניין איזה מאייר מארוול טוב יותר - ז'ירו (מכונה שם "מוביוס") או ג'ק קירבי. בסופו של הדיון הדמות הראשית אותו מגלם דנזל וושינגטון קובע כי קירבי הוא הטוב מבין השניים. מאוחר יותר, בשנת 2005, שוחח ז'ירו עם במאי הסרט, טוני סקוט, שסיפר לו כי הוא זה שכתב את הסצנה על בסיס ויכוחיו עם אחיו, מעריץ גדול של "מוביוס".
כחלק מהשתלבותו בתעשייה האמריקאית, התעמק ז'ירו בהיסטוריה והכרונולוגיה של ז'אנר גיבורי העל, ויצר ציורי אמנות ענקיים שהדגישו את המיתולוגיה של גיבורי העל, תוך שילוב דמויות של מארוול ושל DC קומיקס. תוך כך, התקרב ז'ירו גם לצד של DC. בתור אמן אירופאי שהתפרסם בזכות ספריו הזרים, הרשה לעצמו ז'ירו לעבוד עבור מארוול ועבור DC, שתי החברות הגדולות והיריבות המרות בתעשיית הקומיקס האמריקאית והעולמית. בסוף 1997 יצר ז'ירו אמנות עטיפה לשתי חוברות קומיקס של DC, הארדוור (כרך א', גיליון 49, מרץ 1997) וסטטיק (כרך א', גיליון 45, מרץ 1997). זאת לאחר שיצר עטיפה מוקדמת יותר עבור הקומיקס של מארוול "מארוול טלס" (כרך 2, גיליון 253, ספטמבר 1991).
בשנת 1993 יצאו לקהל האמריקני קלפי אספנות של ז'ירו המציגים דמויות מכל היקום הרחב של "מוביוס", בעוד שקומיקס המערבונים שלו לא נכנס. את האיורים שעל הקלפים יצר ז'ירו במיוחד עבורם, מה שהפך אותם ליקרי ערך יותר.
אף על פי שז'ירו התגורר בארצות הברית במשך חמש שנים באמצעות אשרת שהות יוצאת מן הכלל תחת קטגוריית 0–1 (המאשרת את שהותו במדינה בעזרת הגדרתו כ"אמן בינלאומי" ו"בעל יכולת יוצאת דופן"), הוא שמר על אורך חיים 'נודד' כאשר שב לצרפת מדי כמה חודשים (על מנת לשמור על ביתו בפריז), וגם שהה ביפן לתקופות ממושכות. תקופת מגוריו בארצות הברית היוותה השראה לספר האמנות "Made in LA", כשמו כן הוא עוסק בעיר לוס אנג'לס מנקודת מבטו של אזרח אירופאי. רבים מציורי האמנות שלו בתקופה זו נאספו בספר "Fusions", שתרגום אנגלי שלו פורסם על ידי הוצאת Epic.
בזמן עבודתו בארצות הברית זכה ס'ירו לשבחים ופרסים רבים, בהם פרס "Inkpot Ink" לשנת 1986, פרס אייזנר לשנת 1991 ושלושה פרסי הארווי בין השנים 1988–1991, כולם על פרסומיו בחברת מארוול קומיקס. במשך חמש שנים אלו, עד שעזב חזרה לצרפת ב-1989, סיגל לעצמו ז'ירו אנגלית משובחת למדי, לצד ידיעת השפה הצרפתית והשפה הספרדית, אותה סיגל לעצמו בזמן שהותו במקסיקו.
כמאייר וסופר.
כפי שצוין כבר לעיל, ז'ירו בלט באיוריו עבור מגזינים, עיתונים, ספרים ואף הפקות מוזיקליות (הוא התמחה גם בנגינה בגיטרה ופסנתר, אם כי לא הצליח ליצור מוזיקה מקורית. זאת לעומת בנו, רפאל, שעשה קריירה מרשימה בעולם המוזיקה). בנוסף, ז'ירו אייר פרסומות וסמלילים לבנקים ותאגידים גדולים ברחבי העולם. דוגמה ראשונית לפרסומת של ז'ירו התרחשה בשנת 1978, אז יצר ז'ירו כמה דפי קומיקס של "אוכמניות" עבור יצרנית הג'ינס הספרדית Lois Jeans &amp; Jackets; במהלך חייו הופיעו ציוריו של ז'ירו כפרסומות לחברות שונות ורבות, בעיקר צרפתיות, על שלטי חוצות, כרזות, מודעות וכדומה.