על פי ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי המפרץ מהווה חלק מהאוקיינוס הארקטי, אם כי גורמים מקצועיים אחרים רואים בו חלק מהאוקיינוס האטלנטי. במזרחו, מחובר המפרץ לאוקיינוס האטלנטי דרך מצר הדסון, ובצפון, לאוקיינוס הארקטי דרך תעלת פוקס ומצר פורי והקלה.
המפרץ ממוקם ב-78° עד 95° מערב ו-51° עד 70° צפון.
בשפת קרי המפרץ קרוי בשם "ויניפק" - שמשמעו "מים בוציים" - מקור שם זהה לשם אגם ויניפג.
היסטוריה.
המפרץ קרוי על שם הנרי הדסון שחקר את המפרץ בשנת 1610 על ספינתו "תגלית" (Discovery). הדסון הפליג לאורך החוף הדרומי של המצר וב-2 באוגוסט הפליג לתוך מפרץ הדסון. בחודשים שלאחר מכן חקר ומיפה את המפרץ. בנובמבר קפאו המים וספינתו מצאה את עצמה לכודה במפרץ ג'יימס. הצוות נאלץ לחרוף לחופי המפרץ. לאחר שהמים הפשירו, ובניגוד לרצונו של הדסון להמשיך ולחקור את האזור, רצה הצוות לשוב לאנגליה. הצוות מרד ביולי 1611 והשאיר את הדסון, בנו וצוות קטן בסירה קטנה. הם לא נראו עוד לעולם. יש סברות שהסירה טבעה, אולם ישנן סברות שהסירה הגיעה עד לנהר אוטווה.
שישים שנה מאוחר יותר הגיעה הספינה "נונסץ'" אל המפרץ וסחרה בעורות בונים עם שבט הקרי. מסחר זה הביא להקמת חברת מפרץ הדסון, לה הוענק המונופול של המסחר באזור מטעם הממשלה הבריטית. צרפת התנגדה למונופול מסחרי זה ושלחה מספר משלחות צבאיות לאזור, אולם לבסוף ויתרה על תביעתה בהסכם אוטרכט מאפריל 1713.
חברת מפרץ הדסון בנתה מספר מוצבים ועמדות מסחר לאורך החוף (בהם פורט סוורן שבאונטריו ויורק פקטורי וצ'רצ'יל שבמניטובה).
מוצבים אלה אפשרו חקר השטחים שבמרכז קנדה והרחבת המסחר. עם ביטול הזיכיון למונופול המסחרי הוחכרו השטחים שבאזור (3.9 מיליון קמ"ר) בשנת 1870 לקנדה כחלק מהטריטוריות הצפון מערביות.
גאוגרפיה.
מימי המפרץ.
המליחות של מי המפרץ נמוכה ממליחות האוקיינוסים הממוצעת מכמה סיבות:
חופי המפרץ.
החופים המערביים של מפרץ הדסון הם שפלה הנקראת "שפלת מפרץ הדסון" ("Hudson Bay Lowlands" ) שטח שפלה זו 324,000 קמ"ר ובה מספר רב של נהרות הנשפכים אל המפרץ, וצמחייה נמוכה. פני השטח נוצרו על ידי קרחונים בתום עידן הקרח האחרון.
מרבית אזור השפלה והחופים המערביים של המפרץ מהווים חלק משמורת הטבע פארק דובי הקוטב הפרובינציאלי.
החופים המזרחיים של המפרץ הם צוקיים, ופני השטח בקרבת החוף הם גבעות המכוסות על ידי חורש מסוג טאיגה בדרום המפרץ וצמחיית טונדרה בצפונו.
איים.
במפרץ איים ואיונים רבים, מרביתם מצויים בחוף המזרחי של המפרץ, וכולם חלק מטריטוריית נונאווט. אחד מהאיים הגדולים ביותר הוא האי סאות'המפטון, והגדולה בקבוצת האיים היא קבוצת איי בלצ'ר.
יישובים.
חופי המפרץ מיושבים בדלילות רבה יותר. סביב חופי המפרץ כתריסר כפרים קטנים. כפרים אלה נוסדו במאות ה-17 וה-18 על ידי חברת מפרץ הדסון כמוצבי מסחר, וחלקם הם היישובים הראשונים בקנדה. עם ביטול הזיכיון למונופול המסחרי באזור, נותרו בכפרים התושבים, בני שבטי הקרי והאינואיט.
שימושים צבאיים.
עד המלחמה הקרה לא הייתה לאזור כל חשיבות אסטרטגית. במהלך המלחמה הקרה הפכו כמה אתרים לחוף המפרץ לחלק מקו מרכז קנדה שמטרתו להגן על צפון אמריקה מפני מתקפה סובייטית שצפויה הייתה להגיע מצפון, מעבר לקוטב הצפוני.
פרידריך ויצמן
נחל משמר
נַחַל מִשְׁמָר הוא מהקטנים בנחלי מדבר יהודה. הנחל יורד מהר חולד שברמת מדבר יהודה ונשפך לים המלח, מדרום לנחל חבר ומצפון לנחל צאלים. אורכו הכולל של נחל משמר הוא כ-12 ק"מ, שטח אגן ההיקוות שלו כ-30 קמ"ר. שמו של הנחל, משמר, הוא תרגום שמו הערבי - ואדי מחרס (مَحْرَس).
עם התחתרותו של הנחל במסלע הקשה של במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, נופל הנחל במפל גבוה - למעלה מ-100 מטרים. מכאן ממשיך הנחל בקניון לא עמוק במיוחד, עד ליציאתו מתחום מצוק ההעתקים והישפכו לים המלח. אורך הקניון כולו הוא כ-3.5 ק"מ והוא מכיל גבים המלאים מים כל ימות השנה.
באזור הכניסה לנחל מתקיימים קידוחי נפט, בכמויות קטנות.
מיקום.
מיקומו של הנחל הוא ממערב ים המלח, בין עין גדי לבין מצדה, מדרומו של נחל חבר ומצפונו של נחל צאלים. נקודת הציון בכביש 90 לכניסה לנחל היא 31.380936 צ', 35.364347 מ'. ממנה מובילה דרך עפר באורך של כקילומטר וחצי לפתחו של הנחל.
מסלולי טיולים.
ההליכה בנחל היא מעגלית. במקום קיימים שני מסלולים. אחד על שפת הקניון (מסומן באדום) והשני בתוכו (מסומן בכחול). שניהם מוגדרים כמסלולים למטיבי לכת. בעבר נאלצו מטיילים ללכת על שפת הקניון, מאחר שערוץ הנחל הכיל מפלים בלתי עבירים. לאחר שהותקנו בו סולמות מתכת בסלע נוסף מסלול טיול חדש בתוך הקניון, שדרגת הקושי שלו גבוהה מהמסלול העלי. בעת הגשמים קיימת סכנת שיטפונות.
עין משמר.
למרגלות המפל הגדול נובע עין משמר. ספיקתו של המעיין דלה, כ-1,500 מ"ק בשנה. מי המעיין ראויים לשתייה. בהמשך הקניון ישנה עוד נביעה קטנה, עונתית. גם מימיה ראויים לשתייה אך הם מרירים.
צמחים ובעלי חיים אופייניים לנחל.
לאורך הנחל ובמיוחד בקניון נמצאים צמחי אזוביון ("לבנדר"), רכפה מגובששת, עצי שיטה סלילנית, שיחי צלף, פרחי בוצין, מציץ סורי, שכרון המדבר, חומעה ורודה וכן חצב המצוי, כלך מצוי וקנה מצוי.
בין בעלי החיים המצויים בנחל: יעל נובי, טריסטרמית, נשר מקראי ומכרסמים שונים.
מערת המטמון.
במסגרת מבצע החיפושים אחר מגילות גנוזות נוספות במדבר יהודה יצאה בשנת 1961 משלחת ארכאולוגית בראשות פסח בר אדון ומצאה ממצאים מהתקופה הכלקוליתית (לפני כ-6000 שנה) במערה סמוך לראש המפל הגבוה, הנקראת כיום מערת המטמון. המטמון היה טמון בכוך עטוף במחצלת וכלל 442 חפצים, מהם 429 מנחושת וביניהם שרביטים וכלי שנהב.
הארכאולוגים חלוקים מה טיבם של אותם כלים יש הטוענים שאלו כלי הקודש של מקדש עין גדי מאותה התקופה המרוחק כ-10.5 ק"מ מהמקום ואשר היו בו סימנים של עזיבה מהירה אך ללא סימני הרס מכוון.
אחרים טוענים שאלו חפצי פולחן של תושבי המדבר שהוטמנו במערה כגניזה כדי שלא יחוללו..
תאוריות אחרות טוענות שהממצאים אינם פולחניים וריבויים מעיד על כך שהמערה שימשה מחסן לסוחרים..
ממצאים אחרים בנחל.
בשלוש מערות נוספות בנחל משמר נמצאו 21 שלדי אדם מהתקופה הכלקוליתית. על עצמות האנשים ניכרים סימני חבלה ומהלומות (אחד השלדים נמצא כשהיד הימנית כרותה), ונראה שהם מתו באופן אלים. כמות גדולה של שרידי דגנים, וזרעי תמר. ,שנמצאה באחת המערות מבססת את ההנחה שהם לא מתו מחמת רעב. שלדי אדם מאותה התקופה נמצאו גם במקומות נוספים במדבר יהודה, כמו בנחל חבר, (שם נמצאו גם שלדים מתקופת מרד בר כוכבא, שהובאו לקבורה בקברות המורדים מעל נחל חבר).
פרידריך וייזמן
גטינגן
גטינגן (Göttingen, ) היא עיר אוניברסיטאית בסקסוניה תחתית שבגרמניה ובירת מחוז גטינגן. אוכלוסיית העיר מונה כ-117,000 תושבים (נכון לשנת 2013).
בעיר עובר נהר הליינה. בעיר נמצאים אוניברסיטת גטינגן, הגדולה והוותיקה בסקסוניה התחתית ועוד שני מוסדות אקדמיים. כעשרים אחוזים מאוכלוסיית העיר הם סטודנטים.
היסטוריה.
על פי עדויות ארכאולוגית, אזור העיר גוטינגן יושב עוד בתקופה הנאוליתית, ולאחר מכן בתקופת הברונזה ובתקופת האבן.
מקורה של העיר הוא בכפר, שהעדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר לקיומו הן מהמאה השביעית.
הכפר מוזכר לראשונה בשם גוטינגי (Gutingi) באיגרת של המלך אוטו הראשון משנת 953.
בין 1150 ל-1200 התיישבו סוחרים צפון-מערבית לכפר ואימצו את שמו ובשנת 1250 הם זכו להכרה כעיר.
גוטינגן הפכה לעיר מסחר משמעותית ובשנת 1351 לקחה העיר לראשונה חלק בפגישה השנתית שלברית ערי הנזה. היא הצטרפה כחברה משלמת בברית בשנת 1426 ועזבה אותה בשנת 1572.
החברות בברית המסחרית תרמה לעושרה של העיר.
חינוך.
גטינגן נודעת בעיקר בזכות האוניברסיטה שלה, אוניברסיטת גטינגן, שהוקמה בשנת 1737 והייתה לאוניברסיטה בעלת מספר המבקרים הגבוה ביותר באירופה. ב-1837 התקוממו שבעה פרופסורים, שנודעו כ"שביעיית גטינגן", מהעיר נגד ריבונותם המוחלטת של מלכי הנובר; הם אמנם איבדו את משרותיהם בעקבות זאת, אך זכו לאהדה בקרב העם. בשביעייה הזו היו חברים כמה אישים מפורסמים: האחים גרים, וילהלם ובר וג'ורג' גרבינוס.
הקנצלרים של גרמניה אוטו פון ביסמרק וגרהרד שרדר למדו בגטינגן. המתמטיקאים המפורסמים קרל פרידריך גאוס, ברנהרד רימן ודוד הילברט היו פרופסורים בגטינגן.
ספורט.
בגטינגן מכוני ספורט, ובהם:
ערים תאומות.
גוטינגן היא עיר תאומה של הערים:
בעבר הייתה גטינגן תאומה של העיר לה פאס שבבוליביה.
הספירה של רימן
באנליזה מרוכבת, הספֵירה של רימן, על שם ברנהרד רימן, היא דרך לראות את המישור המרוכב המורחב (המספרים המרוכבים יחד עם נקודת האינסוף), כך שנקודת האינסוף אינה נבדלת מכל נקודה מרוכבת סופית. בצורה הזו ניתן להגדיר פונקציות שמוגדרות בנקודת האינסוף או מקבלות ערכים אינסופיים, ולדבר על רציפות וגזירות שלהן.
מבחינה טופולוגית, מבנה זה הומאומורפי לספֵירה הדו ממדית והוא מהווה קומפקטיפיקציה חד נקודתית של המישור המרוכב.
מבנה גאומטרי.
מנקודת מבט גאומטרית, הספֵירה של רימן היא המישור הרגיל עם הישרים, המעגלים והזוויות שמוגדרים בו, בתוספת עוד נקודה מיוחדת, "אינסוף", שבה כל הישרים נפגשים. בהגדרה זו מאבדים את היכולת לשמור על המרחקים הרגילים מהמישור כי אם יוצאים מנקודה והולכים לכיוונים מנוגדים בקווים ישרים - מגיעים לאותה נקודה, אך בכל זאת מושגים כמו ישרים, מעגלים וזוויות נשמרים. ישרים מקבילים הופכים לקווים שמשיקים זה לזה בנקודת האינסוף (כלומר הזווית ביניהם בנקודה זו היא אפס).