זמן קצר לאחר הבחירות התפטר השופט ג'וזף מק'קנה מבית המשפט העליון וב-5 בינואר 1925 מינה הנשיא קולידג' את סטון במקומו. מינויו התקבל בברכה, אם כי היו שמועות שסטון עלול להיתקל בהתנגדות לאישור מינויו בשל פעילותו במסגרת ההגבלים העסקיים. כמה מהסנאטורים תהו בנוגע לקשריו של סטון לוול סטריט ובנוגע לאפשרות שהוא יהיה כלי בידיהם של בעלי אינטרסים תאגידיים. כדי להפיג את החששות הללו, הציע סטון שהוא יענה על השאלות הללו באופן אישי בפני ועדת המשפט של הסנאט. ב-5 בפברואר אושר מינויו בסנאט ברוב של 71 תומכים מול 6 מתנגדים. באותו יום הוא החל לכהן בתפקידו. ב-2 במרץ הושבע סטון לתפקידו על ידי נשיא בית המשפט העליון ויליאם הווארד טאפט. הוא היה שופט בית המשפט העליון היחידי שמונה על ידי הנשיא קולידג'.
בית המשפט העליון של אמצע שנות ה-20 היה טרוד בעיקר ביחסים שבין המגזר העסקי לבין הממשלה. רוב השופטים בהנהגתו של טאפט היו תומכים נאמנים של פעילות עסקית וקפיטליזם חופשיים מפיקוח ממשלתי. בית המשפט ניצל את הדוקטרינות של "הליך נאות מהותי" והזכות הבסיסית חופש החוזים כדי לפקח על הניסיונות לרגולציה על ידי הממשלה הפדרלית ועל ידי ממשלות המדינות. מבקריו של בית המשפט טענו שבית המשפט נטל לעצמו בכוח את הסמכות החקיקתית ויישם את התאוריה הכלכלית לסה פר בפסיקותיו. על אף חששותיהם של הפרוגרסיבים, עד מהרה הצטרף סטון לפלג הליברלי של בית המשפט, ולעיתים קרובות הוא הצטרף לדעת המיעוט של השופטים הולמס וברנדייס, ומאוחר יותר עם השופט קרדוזו כאשר הוא החליף את הולמס, כנגד הדעה הצרה של הרוב על סמכויות כוחות המשטרה במדינות. השופטים הליברלים קראו לריסון שיפוטי ולכיבוד רצונה של הרשות המחוקקת.
סטון ושני עמיתיו, ברנדייס וקרדוזו כונו שלושת המוסקטרים של בית המשפט העליון והיו הסיעה הליברלית שלו. השלושה הביעו תמיכה רחבה בתוכנית הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, שרבים מהשופטים האחרים בבית המשפט העליון התנגדו לה. לדוגמה, בתיק "ארצות הברית נגד חברת דרבי למבר" משנת 1941, הוא כתב את פסק הדין של בית המשפט שאישר את הסעיפים השנויים במחלוקת של חוק תנאי העבודה ההוגנים של 1938. סטון גם כתב את פסק הדין בתיק "ארצות הברית נגד חברת מוצרי קרולין" משנת 1938, שבהערת השולים מספר 4 המפורסמת שלו הוא התווה את מפת הדרכים לביקורת השיפוטית באותה תקופה.
תמיכתו של סטון בניו דיל גרמה לנשיא רוזוולט לחבבו, וב-12 ביוני 1941 הוא מינה אותו כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של צ'ארלס אוונס יוז שהתפטר. סטון היה בחירתו האישית של יוז כיורשו וב-27 ביוני אישר הסנאט את המינוי והוא החל לכהן בתפקיד ב-3 ביולי.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית תמך סטון באישור סמכותו של הנשיא להעביר את הדיון במשפטם של הגרמנים שנלכדו בניסיון לבצע מעשי חבלה על אדמת ארצות הברית במסגרת מבצע פסטוריוס, לבית דין צבאי בעתירתו של ריצ'רד קווירין . טיפולו של בית המשפט העליון בתיק זה היה שנוי במחלוקת.
סטון גם כתב את חוות הדעת הראשיות לקביעת התקנים לסמכות השיפוט של בתי המשפט המדינתיים בפסק הדין "International Shoe Co נגד וושינגטון" .
סטון תיאר את משפטי נירנברג כ"הונאה" כלפי הגרמנים, אף על פי שעמיתו ויורשו כשופט בבית המשפט העליון, רוברט ה. ג'קסון, שימש כתובע הראשי של ארצות הברית במשפטים.
סטון היה הנשיא הרביעי של בית המשפט העליון שכיהן בו קודם לכן כשופט והשני שכיהן בשני התפקידים בזה אחר זה. נכון להיום הוא השופט היחידי שכיהן בכל תשעת המושבים של בית המשפט מהשופט הזוטר ביותר ועד לנשיא בית המשפט העליון.
מותו.
סטון לקה בשבץ מוחי בעיצומה של ישיבת בית המשפט העליון. הוא סיים (או לפי מקורות אחרים, כמעט סיים) את הקראת חוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין "גירואר נגד ארצות הברית" . השופט הוגו בלאק הכריז על הפסקה בדיונים ולאולם בית המשפט נקראו רופאים.
הרלן סטון נפטר כתוצאה מדימום מוחי בביתו שבוושינגטון די. סי. ב-22 באפריל 1946. הוא נטמן בבית הקברות רוק קריק שבשכונת פטוורת' שבבירה. קברו ניצב בסמוך לקבריהם של שופטים אחרים, כולל ויליס ואן דוונטר, ג'ון מרשל הרלן וסטיבן פילד.
חיים אישיים.
ב-1899 נשא סטון לאישה אגנס הארווי. לזוג נולדו שני בנים: לאוסון ה. סטון, עורך דין ואיש ציבור, ומרשל ה. סטון, מתמטיקאי.
מורשתו והנצחתו.
סטון היה דירקטור בחברת הרכבת אטלנטה ושרלוט איר ליין, נשיא הארגון האמריקאי של בתי הספר למשפטים, חבר בלשכת עורכי הדין האמריקאית וחבר בחבר הספרותית של וושינגטון.
ב-1900 הוענק לו תואר שני לשם כבוד מקולג' אמהרסט וב-1913 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאמהרסט. ב-1924 העניקה לו אוניברסיטת ייל תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים. אותו תואר הוענק לו ב-1925 על ידי אוניברסיטת קולומביה וויליאמס קולג'. ב-1964 קרא קולג' אמהרסט לאולם על שמו.
בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה מעניק מלגות על שמו לסטודנטים שמגיעים להישגים אקדמאים גבוהים. בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל מעניק את פרס הרלן פיסק סטון מדי שנה בסתיו.
בלטונפירד
בלטונפירד (בהונגרית: Balatonfüred) היא עיר על גדות אגם בלטון הנמצאת במחוז וספרם, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבלטונפירד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בעיר 13,520 תושבים, ובשנת 2020 רק 12,732 תושבים.
יהודי בלטונפירד.
יהודי ראשון הגיע לבלטונפירד בשנת 1730 ויהודים נוספים החלו להתיישב בעיר בשנת 1746. רובם עסקו במסחר, ומיעוטם במלאכה ובמקצועות חופשיים. הקהילה נוסדה בשנת 1784. בית הכנסת נבנה בשנת 1840. כמו כן, פעלו במקום אגודת נשים, בית ספר וישיבה. הקהילה הצטרפה לזרם הקהילות האורתודוקסיות.
בתקופת "הטרור הלבן" נרצחו כמה מיהודי המקום. ובשנת 1938, עם פרסום "החוקים היהודיים" שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה, נפגעה פרנסת יהודי העיירה. בשנת 1942 נשלחו צעירים לעבודות כפייה ורובם נספו.
ב-16 במאי 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, הובלו 130 יהודים מהעיר לגטו שהוקם בטפולצה. וב-20 ביוני, הועברו כולם לזאלאגרסג שם רוכזו עם יהודים נוספים מהסביבה. ביולי שולחו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו למקום 15 ניצולים וחידשו את חיי הקהילה. ובשנת 1949 הוקמה מצבה בעיר לזכר הניספים בשואה.
פאנדיט
פאנדיט או פנדיט (בסנסקריט: पण्डित; בהינדי: पंडित) הוא אדם עם ידע מקצועי או מורה מכל תחום הדעת הקשור להינדואיזם, ובמיוחד בתחום הוודות, הדהרמה, הפילוסופיה ההינדית , או לימודי חול, כמו מוזיקה.
בסנסקריט, פאנדיט בדרך כלל מתייחס לכל "איש חכם, משכיל או מלומד" בעל ידע מיוחד. המונח נגזר מ- שפירושו "לאסוף או לערום", ושורש זה משמש במובן הידע. המונח נמצא בטקסטים וודיים ופוסט-וודיים, אך ללא כל הקשר סוציולוגי.
שימושים נוספים.
בעבר, במאה ה-18 וה-19, שימשו הפאנדיטים כיועצי בתי משפט בהודו. בתחילה, לשופטים בריטים היה מעט מאוד ידע על מנהגים ומסורות של הינדואיזם והחוק בהודו, ויכלו לחפש מידע בנושאים מסוימים. בבתי המשפט של הודו היה קצין משפטי שנקרא פאנדיט של בית המשפט העליון, שייעץ לשופטים אנגלים בנושאי החוק ההינדי. הנוהג ננטש ב-1864, כאשר השופטים האנגליים צברו ניסיון מסוים בנושא המשפט ההינדי, והשתמשו בהיקף ההולך וגדל של הפסיקה שהתפתחה. כשנתיים לפני הפסקת השימוש בפאנדיטים, מוסד בתי המשפט העליונים של הודו קידם את השימוש הרשמי בו.
המילה פאנדיט שימשה גם עבור מודדים הודים שחקרו את אזורי צפון הודו במאה ה-19 כדי למלא את הצורך של הראג' הבריטי.
פנדיט
פאנדיטה
פנדיטה
בידי בידי בום בום
מישל פישבאך
מישל לואיז הלן סנט מרטין פישבאך (באנגלית: Michelle Louise Helene St. Martin Fischbach; נולדה ב-3 בנובמבר 1965) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת מינסוטה מאז ינואר 2021. טרם היבחרה לקונגרס, כיהנה פישבאך כסגנית מושל מינסוטה, וכאישה הראשונה בתפקיד נשיאת הסנאט המדינתי במינסוטה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכה וקריירה בסנאט.
פישבאך גדל בעיר וודברי (Woodbury) שבדרום-מזרח מינסוטה. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון וודברי, למדה במכללת סנט בנדיקט השוכנת בסנט ג'וזף בין השנים 1984–1986. בהמשך למדה באוניברסיטת סנט קלאוד סטייט שבסנט קלאוד , שם השלימה ב-1989 לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה למועצת עיריית פיינסוויל, וכיהנה שם בין השנים 1995 עד 1996. בשנת 2011 השלימה פישבאך את לימודיו בבית הספר למשפטים ע"ש ויליאם מיטשל בסיינט פול.
ב-1996 נבחרה פישבאך נבחרה לראשונה אל הסנאט של מינסוטה, הבית התחתון של בית המחוקקים במדינה. היא נבחרה בבחירות מיוחדות שנערכו לאחר התפטרותו של הסנאטור הדמוקרטי ג'ו ברטרם, שהודה אז בגניבה מחנות. פישבאך נבחרה מחדש חודשים לאחר מכן לתקופת כהונה מלאה בבחירות הכלליות ב-1996, ומחדש כל שנתיים עד 2018. היא כיהנה כעוזרת מנהיג המיעוט בין השנים 2001–2002 ושוב במשך שנה מ-2007 עד 2008, וכסגנית מנהיג המיעוט בשנים 2009–2010. נוסף על כך, פישבאך ישבה בראשות ועדת ההשכלה הגבוהה של הסנאט.
בשנת 2011, לאחר בחירות בהן זכתה המפלגה הרפובליקנית לרוב המושבים בסנאט המדינתי לראשונה מאז 1976, נבחרה בידי עמיתיה לסנאט לנשיאה הראשונה של הסנאט במינסוטה, תפקיד אותו מילאה עד 2013. לאחר שהרפובליקנים שוב נטלו את הרוב בסנאט לאחר בחירות 2016, הושבעה פישבאך כנשיאת הסנאט מחדש ב-3 בינואר 2017.