דוגמה נוספת להשפעת הסגנון היפני על עיצוב ותכנון עבודתו של קוץ. הוא בית משפחת סלע, המשלב סגנון יפני ומקומי. אריה קוץ יחד עם בעל הבית, שאף הוא מושפע מהסגנון היפני, השתמשו בכלים ובשיטות עבודה מסורתיות (המשפחה חקרה ובדקה וחיפשה למצוא סוג עץ, שיהיה דומה בתכונותיו לסוג העץ הגדל ביפן, עבור הדלתות והחלונות שבביתה), הן בפרטים והן במתווה הכללי של הבית, ונתנו להם פרשנויות מקומיות במתווה הכללי של הבנייה. הרעפים על גג המבנה משולבים: רעפי עץ עם רעפים מקומיים של חברת אקרשטיין, הפטיו מעוצב בסגנון גן זן, המסדרון, משמש כמרפסת היקפית כפי שקיים בבית היפני.
תערוכות.
מיצב T-Ceremony, תערוכה בגלריה "פריסקופ", גלריה לעיצוב מודרני עכשווי. אוצרת התערוכה: שרי פארן (2004); אוצר בתערוכה במוזיאון טיקוטין לאומנות יפנית, תערוכה שהוצגו בה עבודותיו של האדריכל היפני הנודע טדאו אנדו (Tadao Ando). בתערוכה זו, שיתף אריה קוץ פעולה עם האוצרת ד"ר עתליה קרני (2007); "הנייר סובל הכל" (מיצב: נייר שרטוט שקוף, 100 גרם, על גליל קרטון, דיו מדפסות), תערוכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, בנושא: "חומר ללא חומר", אמנות הנייר בישראל. אוצר: פול ג'קסון (יוני 2008); משרדו של אריה קוץ "ניר קוץ אדריכלים", השתתף בתערוכת העבודות, שהוגשו לתחרות מרכז הבקרה לתחבורה במטרופולין תל אביב, המשרד זכה במקום ראשון; מיצב אומן אורח - אריה קוץ, “גשר של נייר”', המהווה גשר סמלי בין יפן לישראל, הוצג בבית האומנים ע"ש זריצקי בתל אביב, במסגרת התערוכה: "קיוטו פואטיקה". המיצב הוא מחווה לתערוכה של הצלמת דרורה שפיץ, אשר נוהגת לבקר פעמים רבות ביפן, מצלמת ותופסת במצלמתה פרטים מאסתטיקת הגנים היפניים. אוצרת התערוכה: אירית לוין 2017); "הקיר הירוק", באגף החדש של בניין משרדי ההנהלה הראשית של חברת "צ'ק פוינט" בתל אביב, נבחר להשתתף בתערוכה בינלאומית בנושא: "סולאר גרילה: תגובה בונה לשינויי אקלים", במוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת: מאיה ויניצקי (יולי 2019-פברואר 2020); בנוסף, נבחר עיצוב "הקיר הירוק" להשתתף בתערוכה בגלריה בבית האדריכל, בנושא: "שלושים ושלוש אחרי ארבעים". התערוכה מטעם התאחדות האדריכלים ובוני ערים בישראל. אוצרים: אדריכל עמרי איתן, אדריכל טולו אמיתי, אדריכל דנה גורדון (ינואר-פברואר 2020).
מאמרים נבחרים.
מאז שזכה בשנת 1981 במלגת לימודים ביפן, עוסק קוץ בחקר התרבות החזותית של יפן בדגש מיוחד על האדריכלות שלה, מהעת העתיקה ועד ימינו. במסגרת מחקר זה, השתתף בסמינרים מקצועיים ופרסם מאמרים רבים, שחלקם מפורטים בהמשך. נושאים אלו הפכו אותו גם למרצה מבוקש על מגוון במות רב.
מאמרים על אדריכלות יפנית.
"מאדו לטוקיו בארבע מאות שנה", אדריכלות ישראלית (1998); "טוקיו גדולה (ומתוכננת היטב)", מסע אחר (2013); "אדריכלות בית המגורים ביפן", יפן, חוויה אחרת (2014); "אדריכלות נוף יפנית", אמנות (2006); "דרך האלים ודרך האדם: עלייה לרגל ביפן - תכנון הדרך", מותר (2013); "אדריכלות נוף יפנית", יפן, חוויה אחרת (2014).
נושאים מקצועיים באדריכלות.
אריה קוץ, שנחשב לאחד החלוצים בארץ בשילוב צמחייה באדריכלות, הוא אורח של קבע בכתבי עת ועיתונות, עם מאמרים וראיונות בנושא גגות ירוקים וקירות ירוקים. יצירות האדריכלות שלו ושל משרדו בתחום, זכו להכרה ציבורית ולפרסומים בכתבי עת בישראל ומחוצה לה. להלן מבחר ממאמריו:
"בית הריבוע הכחול - פארק תעשייה אפק ראש העין", עיצוב הבית: רבעון לתרבות עיצוב הבית, (ביזנס דיזיין 4), (2001); "פארק כהמשך החוויה העירונית (פארק פרס חולון)", אדריכלות נוף (2004); "אורים ותומים", בנין ודיור (2018); "גג ירוק בבית ספר אור תורה רמות, ירושלים", אדריכלות נוף (2019); "גגות ירוקים וקירות ירוקים", גן ונוף (2020).
עריכה מקצועית.
קורן לאונרד, "וואבי-סאבי לאמנים, למעצבים, למשוררים ולפילוסופיה" (שם הספר במקור: "Wabi-Sabi"), (ספר), הוצאת אסיה, 2013.
עבודות ייחודיות.
פעילותו המקצועית של אריה קוץ, מקיפה את כל תחומי המקצוע: תכנון ערים, תכנון נוף ועיצוב אורבני, בנייני ציבור, מגדלי משרדים ומגורים ואף בתים פרטיים. בין עבודותיו החשובות:
צ'ארלס סמית' (1975)
צ'ארלס קורנליוס סמית' (באנגלית: Charles Cornelius Smith; נולד ב-22 באוגוסט 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1997–2011. לאורך הקריירה שיחק 5 עונות בליגת ה-NBA, ו-5 עונות ביורוליג, בין היתר. בעונת זכה בפרס אלפונסו פורד, כקלעי המצטיין של היורוליג.
קריירת מכללות.
סמית' נולד וגדל בעיר פורט וורת' שבטקסס, ובין השנים 1993–1997 למד באוניברסיטת ניו מקסיקו. בעונות 1996 ו-1997 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לסיבוב השני של טורניר אליפות המכללות, בפעם הרביעית והחמישית בלבד בתולדותיה, בהתאמה. בשתי העונות רשם סמית' ממוצעים של 18.5 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק, ובשתיהן נבחר לחמישיית העונה של מחוז WAC. בעת סיום לימודיו היה הקלעי המוביל בתולדות קבוצת אוניברסיטת ניו מקסיקו, עם 1,993 נקודות בסך הכול.
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1997 נבחר סמית' בבחירה ה-26, על ידי מיאמי היט. לאחר 11 משחקים עם ההיט, הועבר עם אייזק אוסטין בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לברנט בארי. עם לסיום עונת שותף ב-46 משחקים בלבד עם הקליפרס, ותרם 4.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1999/2000 עבר לשחק בקבוצת "רוקפורד לייטנינג" מליגת ה-CBA, ובעונה העוקבת שיחק עבור פלקנסטרו אודינה מליגת העל האיטלקית.
בקיץ 2001 חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, במדיה הציג את עונתו הטובה ביותר ב-NBA, עם 7.4 נקודות בממוצע למשחק כמחליפם מהספסל של סטיב סמית' וברוס בואן. בפלייאוף העפיל עם הספרס לחצי גמר האזור המערבי. באוגוסט 2002 הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, אך בשל פציעה שותף בשלושה משחקים בלבד לכל אורך עונת .
בקיץ 2003 החל לשחק בקבוצת מקדוניקוס מליגת העל היוונית, ולאחר שני משחקים עבר לוירטוס בולוניה האיטלקית. ב-37 משחקיו עם בולוניה בליגת המשנה האיטלקית קלע סמית' 24.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בסקאבוליני פזארו, אשר השתתפה בליגת העל האיטלקית וביורוליג. בעונתו היחידה בפזארו הוביל את הקבוצה לצדם של האנו מוטולה וסקוני פן לשלב רבע גמר היורוליג, בו הפסידה מול מכבי תל אביב בתוצאה 0–2. לאורך העונה קלע סמית' את ממוצע הנקודות הגבוה ביותר ביורוליג – 20.6 – ובכך זכה בפרס אלפונסו פורד. כמו כן נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג, בפעם היחידה בקריירה.
באוגוסט 2005 חזר לקדנציה שלישית ב-NBA, כאשר חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס. בפברואר 2006, אחרי 21 משחקים בפורטלנד, הועבר לדנוור נאגטס במסגרת טרייד בין 4 קבוצות, בו היו מעורבות גם סקרמנטו קינגס וסיאטל סופרסוניקס. כחודש לאחר מכן שוחרר סמית' מהנאגטס. עד לסיום אותה עונה שיחק עבור אפס פילזן בליגת העל הטורקית.
בקיץ 2006 הצטרף לריאל מדריד, עמה זכה בעונת 2006/2007 הן באליפות ליגת העל הספרדית והן בגביע יול"ב. במשחק גמר היול"ב מול ריטאס וילנה קלע סמית' 6 שלשות בדרך ל-19 נקודות, ובסיום המשחק זכה בפרס ה-MVP של משחק הגמר. לאורך העונה היה הקלעי המוביל של קבוצתו, בה בלטו גם לואיס בולוק ופליפה רייס, עם ממוצעים של 12.9 נקודות למשחק ביורוליג ו-15.3 נקודות למשחק בליגה הספרדית. את העונה העוקבת סיימה מדריד במקום החמישי בליגה הספרדית, והודחה מהיורוליג בשלב שמינית הגמר ("טופ 16").
בשנים 2008–2010 חזר לשחק באפס פילזן, אותה אימן ארגין עתמאן. בעונת זכה עם הקבוצה הן באליפות ליגת העל הטורקית והן בגביע הטורקי. לאורך שתי עונותיו בקבוצה קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק ב-98 משחקיו בליגה הטורקית וביורוליג.
בעונת שיחק עבור וירטוס רומא. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 6.4 נקודות למשחק בלבד, בעוד קבוצתו סיימה במקום התשיעי בליגה האיטלקית. בסיום אותה עונה פרש סמית' ממשחק, בגיל 35.
אצטדיון מפיי - סיטיה דל טריקולורה
אצטדיון מפיי - סיטיה דל טריקולורה (באיטלקית: Mapei Stadium - Città del Tricolore) הוא אצטדיון הממוקם ברג'ו אימיליה שבאיטליה. האצטדיון נבנה בשנת 1994 והחליף את ה"סטאדיו מיראבלו". נקרא בעבר גם "סטאדיו גיגליו" ו-"סטאדיו סיטיה דל טריקולורה". מטעמי החלפת בעלות, התווסף לשמו שם החברה המחזיקה באצטדיון "Mapei".
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של ססואלו מהסרייה א', ושל רג'אנה מהליגה פרו. באצטדיון 21,584 מקומות ישיבה.
היסטוריה.
הצורך באצטדיון ברג'ו אמיליה החל כאשר רג'אנה הצליחה להעפיל לסרייה א' ב-1993. הקבוצה גייסה כסף דרך מכירת מנוי למספר עונות על מנת לבנות את האצטדיון שיהיה בבעלותה. האצטדיון נפתח ב-1995, במשחק שהוא סולד אאוט במשחקה של רג'אנה נגד יובנטוס במסגרת הליגה. לאחר פירוק הקבוצה ובנייתה מחדש, המועדון הפסיד את הבעלות על האצטדיון, שהועבר לעיריית רג'ו אמיליה.
הקבוצה המשיכה לשחק באצטדיון, כאשר משרדי הקבוצה והמוזיאון של הקבוצה בשטחו, אך בעלת האצטדיון הייתה העירייה. בנוסף נבנו בשטח האצטדיון אזורי מסחר עם קניון, מסעדות חנויות ובית קולנוע. "סטאדיו גיגליו" נקרא על ידי העירייה "סיטיה דל טריקולורה" במחווה לכך שצבעי דגל איטליה בעיצוב טריקולור, נוסד ברג'ו אמיליה ב-1797.
האצטדיון ייחודי בכך שקיים חפיר המלא במים מסביב לכר הדשא, המונע כניסה בלתי מורשה לדשא. המים מגיעים מהנהר הקרוב לאצטדיון, וכך יש סיפורים משעשעים על אוהדים משועממים שדגו בתוך האצטדיון ממימי הנהר.