המסורת המאוחרת מבין כולם המופיעה בספר "שערי ירושלים" (שנת 1850 לערך) מאת משה ריישר, המציינת את קברו בכדיתה, אך קריאה נכונה של הכתוב מביאה לכך שכוונתו הייתה למירון עצמה בסמוך לקדיתא.
מתורתו.
רבי טרפון נחלק בעיקר עם רבי עקיבא. לרוב רבי טרפון נמנה עם הצד המקל. בשאלה האם עבד שיצא בשן ועין זקוק גם לגט שחרור, סבורים רבי מאיר ורבי טרפון שאינו צריך, לעומת רבי ישמעאל, רבי אליעזר ורבי עקיבא שמצריכים גט שחרור. בדין אדם שקיבל על עצמו נזירות ותלה זאת בדבר שהיה מוטל בספק, סבורים בית שמאי כי הוא נזיר ובית הלל סבורים שרק אם נתקיים נזרו הוא ספק, אך רבי טרפון סבור שבין כך ובין כך אין הוא נזיר כי "לא ניתנה נזירות אלא להפלאה". על אחת ממחלוקותיו עם רבי עקיבא מסופר כי רבי טרפון עצמו הודה לו, כפי שמסר רבי שמעון בר יוחאי: "אמר רבי שמעון: מעשה במגורה של דסקים ביבנה שהייתה עומדת בחזקת שלימה ומדדו ונמצאת חסירה, כל טהרות שנעשו על גבה היה רבי טרפון מטהר ורבי עקיבא מטמא. אמר רבי טרפון מקווה זה בחזקת שלם הוא עומד מספק אתה בא לחסרו, אל תחסרנו מספק. אמר רבי עקיבא: אדם זה בחזקת טמא הוא עומד, מספק אתה בא לטהרו, אל תטהרנו מספק. אמר רבי טרפון: משל לעומד ומקריב על גבי המזבח ונודע שהוא בן גרושה או בן חלוצה שעבודתו כשירה. אמר רבי עקיבא משל לעומד ומקריב על גבי המזבח, ונודע שהוא בעל מום שעבודתו פסולה. אמר רבי טרפון אתה דימיתו לבעל מום, ואני דמיתיו לבן גרושה או לבן חלוצה, נראה למי דומה? אי דומה לבן גרושה ולבן חלוצה נדוננו כבן גרושה, או כבן חלוצה אם דומה לבעל מום נדוננו כבעל מום! התחיל רבי עקיבא לדון: מקווה פסולו ביחיד ובעל מום פסולו ביחיד, ואל יוכיח בן גרושה ובן חלוצה שפסולו בשנים, דבר אחר מקווה פסולו בגופו בעל מום פסולו בגופו ואל יוכיח בן גרושה ובן חלוצה שפסולו מאחרים, אמר ליה רבי טרפון עקיבא כל הפורש ממך כפורש מן החיים!".
לעומת זאת בדיני ממונות גישתו הייתה מעורבת. בהלכות מסוימות החמיר, הוא סבור שקרן המזיקה ברשות הניזק משלמת נזק שלם, לעומת זאת, הוא מקל וסובר שכאשר אדם מצא בעלי חיים שהחזקתן עולה כסף ומכרן לפי ההלכה, מותר לו להשתמש בדמיהן. לפעמים בפסקיו הוא מחמיר ומקל באותו פסק עצמו, כך למשל מסופר במשנה כי הוא קבע שדין אונאה הוא עד שליש, ושמחו תגרי לוד שהיו סוחרים ממולחים ומפקיעים את המחיר, אך כאשר המשיך ופסק שניתן לחזור ממקח שבו הייתה אונאה כל שהיא עד סוף היום אמרו תגרי לוד "יניח לנו רבי טרפון במקומינו" וחזרו לדברי חכמים.
ידועה מחלוקתו עם רבי עקיבא האם תלמוד תורה חשוב יותר או שמא מעשים טובים: "כבר היה רבי טרפון וזקנים מסובין בעלית בית נתזה בלוד, נשאלה שאילה זו בפניהם: תלמוד גדול או מעשה גדול? נענה רבי טרפון ואמר: מעשה גדול. נענה ר"ע ואמר: תלמוד גדול. נענו כולם ואמרו תלמוד גדול שהתלמוד מביא לידי מעשה".
רבי טרפון סובר, שבמקרה שעל ידי שנדרוש את הכלל דיו לבא מן הדין להיות כנדון - הקל וחומר יופרך, כלומר המשמעות היחידה שתהיה לקל וחומר תהיה רק אם לא נשתמש בכלל "דיו", לא נדרוש "דיו". הגמרא במסכת בבא קמא מסבירה שבמקרה של מרים הנביאה, לא כתוב שתצטרך אפילו שבעה ימים, והקל וחומר יכול היה להוסיף לה שבועיים, ועל כך נאמר "דיו" ומוריד שבעה. אבל במקרה שבו הדין הנלמד בקל וחומר יעלם לגמרי, לא דורשים "דיו".
תלמידיו.
על תלמידיו נמנה רבי יהודה שלמד אצלו בלוד.
תלמיד נוסף שלו הוא יהודה בן נחמיה.
טרפון
חרוט ישר
Sonata Arctica
רופרט מרדוק
קית' רופרט מרדוק (באנגלית: Keith Rupert Murdoch; נולד ב-11 במרץ 1931) הוא מיליארדר אוסטרלי-אמריקאי. באמצעות חברת המדיה "ניוז קורפ", הוא הבעלים של מאות כלי תקשורת (עיתונים וערוצי טלוויזיה) ברחבי העולם, כולל בבריטניה (הטיימס, סאנדיי טיימס, הסאן), באוסטרליה (The Daily Telegraph, Herald Sun ו-The Australian), בארצות הברית (וול סטריט ג'ורנל והניו יורק פוסט), הוצאת הספרים הרפר קולינס וערוצי הטלוויזיה Sky News Australia ופוקס ניוז (באמצעות תאגיד פוקס). הוא היה גם הבעלים של קבוצת סקיי באירופה (עד 2018), ופוקס המאה ה-21 בארצות הברית (עד 2019).
בשנת 1988 השיק בישראל את החינמון "לעניין", שבועון בעל קו ימני שפעל במשך כשנה וחצי.
ביוגרפיה.
מרדוק נולד ב-11 במרץ 1931 במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה, בנם של סר קית' מרדוק (1885–1952) ודיים אליזבת מרדוק (לבית גרין; 1909–2012). הוא ממוצא אנגלי, אירי וסקוטי. הוריו של מרדוק נולדו גם הם במלבורן. קית' מרדוק היה כתב מלחמה ומאוחר יותר החזיק בשני עיתונים באדלייד שבדרום אוסטרליה, ותחנת רדיו בעיירת כרייה רחוקה, והיה יושב ראש חברת ההוצאה לאור "הרלד ווקלי טיימס".
מרדוק למד בבית הספר פרטי יוקרתי, שם היה עורך משותף של כתב העת הרשמי של בית הספר "קוריאן". והיה חבר בקבוצת הקריקט של בית ספרו שזכתה באליפות המדינה. מרדוק החל לעבוד במשרה חלקית בעיתון "מלבורן הראלד" וטופח על ידי אביו כיורש של העסק המשפחתי (למרדוק היו גם שלוש אחיות). למד פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה בקולג' ווסטר, באוניברסיטת אוקספורד. שם היה פעיל בחוגי השמאל וזכה לכינוי "רופרט האדום". הוא היה חבר בתא הסטודנטים של מפלגת הלייבור באוניברסיטת אוקספורד.
קריירה עסקית.
באוסטרליה וניו זילנד.
בעקבות מות אביו, כשהיה בן 21, חזר מרדוק מאוקספורד לאוסטרליה, כדי לקחת אחריות על מה שנותר מהעסק המשפחתי. לאחר מכירת מניות הראלד שהחזיק אביו לתשלום מיסים, נותר בבעלותו חברה בשם News Limited, שהוקמה בשנת 1923. מרדוק הפך את העיתון "אדלייד ניוז", הנכס העיקרי שלה, להצלחה גדולה. והוא החל להפנות את תשומת ליבו לרכישה והרחבה של עסקיו. הוא קנה את העיתון "סאנדיי טיימס" בפרת', מערב אוסטרליה ב-1956. ובמהלך השנים הבאות רכש עיתונים פרבריים ומחוזיים בניו סאות' ויילס, בקווינסלנד, בוויקטוריה ובטריטוריה הצפונית, כולל הצהובון של סידני "The Daily Mirror" אותו רכש ב-1960. "האקונומיסט" מתאר את מרדוק כ"ממציא את הצהובון המודרני", כשהוא פיתח תבנית קבועה לעיתונים שלו, הגדיל את סיקור הספורט והשערוריות וכלל את כותרת שמושכת את העין בעמוד בראשון.
הרכישה הראשונה של מרדוק מחוץ לאוסטרליה כללה רכישת גרעין השליטה ביומון הניו זילנדי "הדומיניון" בינואר 1964. מאוחר יותר בשנת 1964 השיק מרדוק את העיתון היומי הלאומי הראשון של אוסטרליה, אשר פעל תחילה מקנברה ואחר כך מסידני. בשנת 1972 רכש מרדוק את צהובון הבוקר "דיילי טלגרף" בסידני מידי איל התקשורת האוסטרלי סר פרנק פאקר (אביו של ג'יימס פאקר), שלימים התחרט שמכר לו אותו.
בשנת 1995 השיק תאגיד ניוז קורפ את רשת הטלוויזיה בתשלום Foxtel באוסטרליה, בשיתוף עם חברת התקשרות טלסטרה.
במאי 2020, הודיעה "ניוז קורפ אוסטרליה", הזרוע האוסטרלית של אימפריית העיתונות של מרדוק, כי תפסיק להוציא לאור למעלה מ-100 עיתונים, בהם כמה מהעיתונים האזוריים הבולטים במדינה. זאת, עקב נפילה בהכנסות מפרסום בעיתונות המודפסת, שהואצה כתוצאה ממגפת הקורונה.
בממלכה המאוחדת.
בשנת 1968 נכנס מרדוק לשוק העיתונים הבריטי עם רכישתו של העיתון ניוז אוף דה וורלד, ובעקבותיו רכש את היומון הכושל "הסאן" ("The Sun") בשנת 1969. מרדוק הפך את הסאן לצהובון שמגיש לקוראיו תצלומי עירום, סיפורי מין, סמים ועלילות ספורט. מרדוק הפחית את העלויות ההפקה באמצעות הפעלת מכונת דפוס זהה לשני העיתונים. בשנות השמונים מכר ה"סאן" 4 מיליון עותקים ביום והגיע לידי כ-12 מיליון קוראים מדי יום. בשנת 1981 רכש מרדוק את ה"טיימס "ואת" "סאנדיי טיימס", עיתונים הפונים לקהל ממעמד הביניים.
במהלך שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, עיתוניו של מרדוק תמכו בדרך כלל בראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר. בסוף עידן תאצ'ר וג'ון מייג'ור, מרדוק העביר את תמיכתו למפלגת הלייבור ומנהיגה, טוני בלייר. קרבת יחסיו עם בלייר והפגישות החשאיות שלהם הביאו לדיון פומבי ומחלוקת פוליטית בבריטניה. מאוחר יותר "הסאן" במהדורותיו האנגליות, ויתר בפומבי על תמיכה בממשלת הלייבור והעניק את תמיכתה למפלגתו השמרנית של דייוויד קמרון, שהקימה זמן קצר לאחר מכן ממשלה קואליציונית. בסקוטלנד, שם השמרנים ספגו מפולת מוחלטת בשנת 1997, החל העיתון לתמוך במפלגה הלאומית הסקוטית. הדובר הרשמי של ראש הממשלה לשעבר גורדון בראון אמר בנובמבר 2009 כי בראון ומרדוק "היו בתקשורת שוטפת" וכי "אין שום דבר יוצא דופן שראש הממשלה מדבר עם רופרט מרדוק".
בשנת 1986 הכניס מרדוק תהליכי ייצור אלקטרוניים לעיתוניו באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. מידת האוטומציה הגדולה יותר הובילה לצמצום משמעותי במספר העובדים המעורבים בתהליך הדפוס. באנגליה, המהלך עורר את כעסם של איגודי עובדי הדפוס, וכתוצאה מכך פרץ סכסוך עבודה ארוך. הסכסוך החל עם פיטורי 6,000 עובדים שפתחו בשביתה, והביאו לקרבות רחוב והפגנות. רבים מהשמאל הפוליטי בבריטניה טענו כי שיתוף הפעולה של ממשלתה השמרנית של מרגרט תאצ'ר עם מרדוק בפרשה, נועד לפגוע בתנועת האיגודים המקצועיים הבריטית. באותה עת גם רכש כ-25% מחברת "פריסון" בעלת העיתון פייננשל טיימס.