הרצליה, כפר מסריק, כפר טרומן, כפר ביאליק, קריית מוצקין, בלפוריה, גבעת שפירא, כפר בלום, כפר גליקסון, כפר הס, כפר ויתקין, כפר ורבורג, כפר מונש, כפר סירקין, כפר נטר, כפר סאלד, כפר סילבר, כפר פינס, כפר רופין, נורדיה, שדה ורבורג, תל מונד, בית זייד ועוד.
הדוגמאות הבאות הן מהשנים שבהן פעלה ועדת השמות הממשלתית (ואף התנגדה):
הוועדה למתן שמות עבריים לנגב.
לדברי יהודה זיו, חבר בוועדת השמות הממשלתית, הגיע דוד בן-גוריון למסקנה כי יש לתת שמות עבריים לאתרים בנגב. עיקר עיסוקה של הוועדה שהוקמה היה קביעת שמות עבריים ל"עצמים גאוגרפיים". אמרו אז על בן-גוריון כי החליט "בראשית - שֵמוֹת!", ויקרא במדבר דברים - כלומר מתן שמות עבריים למקומות הוא שלב בדרך ל"חזון הפרחת השממה". הוועדה קיימה במשך עשרה חודשים 29 ישיבות, שבהן נקבעו לאתרים מדרום לקאורדינטת רוחב 120 - בין אשקלון לבין שפך נחל קדרון - 561 שמות עבריים, מתוכם רק 29 היו שמות יישובים. התוצאה סוכמה ופורסמה בשנת 1950. הייתה זו המפה היחידה של מחלקת המדידות הממשלתית שבה הופיע לצד השם העברי החדש גם שמו הערבי של המקום.
המפה יצאה לאור לאחר הסכם שביתת הנשק עם ממלכת ירדן ב-3 באפריל 1949. בן-גוריון הורה להתעלם מהקו הירוק ובעידודו ובאישורו נקבעו שמות עבריים ליישובים, לחורבות ולעצמים גאוגרפיים בתוך תחומי ירדן - מעבר לקו הירוק בגזרה זו.
שבבניק
שבבניק הוא כינוי סלנג בציבור החרדי לנער שוליים חרדי. לרוב מדובר בנער שנפלט ממסגרות החינוך וחדל להתנהג על פי נורמות החברה החרדית.
כינויים נוספים המשמשים בקהילה החרדית בהקשר דומה הם: נוער שוליים, שייגעץ (מיידיש: שקץ), פרחח, "מקולקל" ו"פושטק".
אטימולוגיה.
מבחינה אטימולוגית, השם הוא שילוב של המילה הערבית שבאב شباب, שפירושה נוער, והסיומת הסלאבית והיידית ניק. יש המתייחסים לשם כראשי תיבות בדיעבד של הפסוק מקהלת: .
התפתחות התופעה.
עד לאמצע המאה העשרים נשלחו לישיבות בעיקר תלמידים מוכשרים, והשאר עבדו וסייעו למשפחתם. עם התגבשות אורח החיים החרדי המוכר היום החלו כל בני הנוער להישלח לישיבות. נערים רבים עוזבים את הישיבות בין מרצונם ובין שלא מרצונם. חלקם אינם עומדים בדרישות החברתיות הנוקשות של הישיבות או מתקשים ללמוד תלמוד לאורך כל שעות היום, אחרים חפצים לפתח את כישוריהם בתחומים נוספים שאינם מתאפשרים בישיבות שאותן הם עוזבים ויש העוזבים את הישיבה משום שתרבות המערב ואורח החיים החילוני קורצים להם. חלק מן הנפלטים מפסיקים לשמור מצוות ויוצאים בשאלה, אולם רובם ממשיכים לראות עצמם כחלק מהחברה החרדית. לעיתים מתקבצים הנפלטים בחבורות אשר פונות לפעמים לכיוונים שליליים כמו תגרות רחוב והצקה לבחורות ובמקרים מסוימים אף לעבירות פליליות. לעיתים נאלצים הנפלטים לישון ברחוב במשך תקופה ארוכה. שבבניקים שהשתתפו בתחקיר עיתונאי שסקר את התופעה אמרו שחלקם מגיעים לכדי מחשבות אובדניות.
ממחקר שפורסם ב-2009 עולה שכ-30% מבני הנוער החרדים בגילאי חטיבת הביניים והתיכון הם בגדר "נושרים סמויים" - רשומים במוסדות החינוך אך אינם לומדים.
תגובת החברה החרדית לתופעה.
בעבר נטתה החברה החרדית להתעלם מקיום התופעה וראתה בנערים אלו יחידים הפורצים גדר. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להיעשות מאמצים לטיפול בשבבניקים כתופעה. הוקמו מסגרות המיועדות להם, כגון ישיבת שערי יושר של הרב משה גולדשטיין, ישיבת דרך השם של הרב ברוך צבי גרינבוים וישיבת רש"י של הרב חייקל מילצקי, שלושתן בירושלים, וישיבת נחלת שלמה של הרב אברהם ארלנגר בבני ברק.
פוסקים רבים קובעים שיש לסלק נער חרדי מהישיבה, ולעיתים אף ממשפחתו, אם הוא חוצה קו אדום מסוים של התנהגות, כמו שימוש בסמארטפון. הנימוק לכך הוא שהנער עצמו כבר "מקולקל", ואם יישאר בחברה החרדית הוא עלול לקלקל את האחרים שסביבו ולהביאם לידי חטא. כמה רבנים מעודדים את גיוסם לגדוד נצח יהודה, שהשירות בו מהווה מסגרת דתית. אחרים, כמו הרב גרשון אדלשטיין, סוברים שיש להשאיר את הנער או הנערה בבית בכל מחיר.
במקרים רבים שבהם משפחה חרדית מסלקת מביתה נער שבבניק, היא אינה מוותרת עליו לחלוטין, ועושה ניסיונות להחזירו לחיי החברה החרדית. לעיתים ניסיונות אלו מצליחים, ונערים שסולקו מביתם חוזרים לחברה החרדית, ובמקרים מסוימים הם חיים כאנוסים, אשר מקיימים כלפיי חוץ את נורמות החברה החרדית, ובתוך ביתם פועלים על פי נורמות אחרות.
בתרבות.
ב-2017 עלתה ב-HOT הסדרה "שבאבניקים" בכיכובים של ישראל אטיאס, דניאל גד, עומר פרלמן ואורי לייזרוביץ', העוסקת בתלמידי ישיבה חרדים מרדנים. התופעה מתוארת גם בספרה של נועה ירון-דיין "שירה גאולה" שיצא ב-2016.
מונוכרומטיות
מונוכרומטיות היא תכונה של מקורות אור מסוימים. אור מונוכרומטי הוא גל אלקטרומגנטי בעל אורך גל יחיד. במציאות לא ייתכנו מקורות אור שהם מונוכרומטיים לגמרי, בגלל עיקרון אי הוודאות של הייזנברג, אלא רק מקורות שהם קוואזי־מונוכרומטיים, כלומר כמעט מונוכרומטיים: הספקטרום שלהם מוגבל לתחום צר מאוד של אורכי גל סביב אורך גל מרכזי. בפועל הבחנה זו אינה מאוד נפוצה ובדרך כלל מתייחסים למקור מונוכרומטי גרידא.
אור עשוי להיות מונוכרומטי מבלי שיהיה קוהרנטי זמנית או מרחבית. לדוגמה, אור לבן שעובר דרך מסנן צר סרט הופך לאור מונוכרומטי, למרות שאין קשר בין הפאזות של הגל בשני מקומות שונים על חזית הגל או בשני זמנים שונים. עבור אור קוהרנטי הנוצר בעזרת לייזר, קשר כזה כן קיים.
ייחודו של אור מונוכרומטי הוא בכך שהאנרגיה של כל הפוטונים שלו היא שווה. מכך נובעים השימושים שבהם נדרש אור מונוכרומטי, שבהם בדרך כלל משתמשים באור לתהליכים שמשפיעים על חומר, לדוגמה בתהליכי קירור לייזר, שבהם דרושה אנרגיה מוגדרת של הפוטונים.
צבע מונוכרומטי.
מונוכרומטיות היא גם שימוש בצבע יחיד בסולם גוונים בהיר עד כהה שלו בציור, צילום, ביגוד או עיצוב מסוים. כך למשל מונוכרומטיות של אדום, תשלב גם בורדו, ארגמן או ורוד.
שימוש מונוכרומטי נוסף יכול להיות בצבעים כמו אפור וחום ובגוונים שלהם על־מנת ליצור אשליה של תבליט או פסל אשר נקרא גריזיי (Grisaille).
התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית, אשר התקבל ב-8 באפריל 1913, קבע מחדש את אופן בחירת הסנאטורים של ארצות הברית. לפי החוקה המקורית, הסנאטורים מונו על ידי בתי המחוקקים של המדינות השונות; ואילו על פי התיקון הנ"ל הסנאטורים נבחרו בבחירות אישיות וכלליות במדינתם, על ידי כלל אזרחי המדינה.
התיקון הוא אחד מה"תיקונים הפרוגרסיביים" (יחד עם התיקון ה-16 אשר קבע את מס ההכנסה והתיקון ה-19, אשר נתן זכויות פוליטיות לנשים) אשר חוקקו באותו זמן בהשפעת "התנועה הפרוגרסיבית".
מקור.
The Senate of the United States shall be composed of two Senators from each State, elected by the people thereof, for six years; and each Senator shall have one vote. The electors in each State shall have the qualifications requisite for electors of the most numerous branch of the State legislatures.
When vacancies happen in the representation of any State in the Senate, the executive authority of such State shall issue writs of election to fill such vacancies: Provided, That the legislature of any State may empower the executive thereof to make temporary appointments until the people fill the vacancies by election as the legislature may direct.
This amendment shall not be so construed as to affect the election or term of any Senator chosen before it becomes valid as part of the Constitution.
מהות התיקון.
החלק המרכזי בתיקון היה שינוי אופן בחירת הסנאטורים: אם קודם התיקון הסנאטורים נבחרו על ידי בתי המחוקקים של המדינות השונות, הרי שלאחר התיקון הם נבחרו על ידי כל תושבי המדינה שלהם שהייתה להם הזכות לבחור למוסד המחוקק הגדול ביותר של המדינה. כמו כן, התיקון הציע פתרון לבעיה של מקומות פנויים בסנאט: הרשות המחוקקת של כל מדינה הייתה רשאית להסמיך את הרשות המבצעת של המדינה למנות סנאטור זמני עד לבחירות משנה שתפקידן "למלא" את המקום הפנוי.
רקע היסטורי.
החוקה המקורית קבעה כי הסנאטורים ימונו על ידי בתי המחוקקים של המדינות. קביעה זו נעשתה משתי סיבות: האחת, פרגמטית, הייתה שהסיכוי שהמדינות תאשרנה את החוקה החדשה יהיה גבוה יותר אם יינתן להן נתח מן ההשפעה על השלטון. הסיבה השנייה הייתה עקרון תאורטי, שלפיו הסנאטורים, כמייצגים של המדינות ולא של העם, יוכלו להתרכז יותר בטובת ארצות הברית כולה אם לא יופעל עליהם לחץ מהציבור.
אולם, החל מאמצע המאה ה-19 החלו להתגלע בעיות עם השיטה הזו. בתקופה זו מחלוקות עזות בתוך בתי המחוקקים של המדינות החלו לגרום לעיכובים במינוי הסנאטורים, אשר לעיתים התמשכו חודשים על גבי חודשים. כך, למשל, למדינת אינדיאנה היה חסר סנאטור במשך שנתיים תמימות, עד שהסיעות היריבות בבית המחוקקים שלה הגיעו להסכמה.