30 שנים אחרי חאווייר הצליח מיסיונר ישועי אחר, האיטלקי מטאו ריצ'י, לקבל את אישור הכניסה המיוחל. תחילה למד במקאו באופן אינטנסיבי את השפה הסינית, וב-1583 הוא התיישב בגואנגדונג. ריצ'י היה בעל השכלה נרחבת במדעים והצליח להרשים את המלומדים הסיניים במכשירים שהביא (כדוגמת שעונים) ובידיעותיו באסטרונומיה ובמתמטיקה. הוא טרח ללמוד את ספרי המופת הסינים, ותרגם ללטינית את ספרי קונפוציוס (היה זה ריצ'י שנתן לקונג־פו דזה את השם בו הוא מוכר כיום במערב). כמו כן תרגם לסינית את ספרי הגאומטריה של אוקלידס. לאחר שהידיעות אודותיו הגיעו לבירה, הורשה ריצ'י בסופו של דבר להגיע לבייג'ינג (1601 - תקופת שלטונו של הקיסר ואן-לי). בבייג'ינג הקים ריצ'י מיסיון שפעל גם לאחר מותו ב-1610. עד סוף תקופת מינג הוטבלו לנצרות כ-28,000 סינים. קהילה זו הייתה הגרעין שממנו קמה הקהילה בת 3 מיליון הקתולים של סין כיום, למרות התנכלות השלטון כלפיהם בחלק מהזמן, ופוגרומים שביצעו בהם מורדים סינים (כמו במרד הבוקסרים).
יהדות.
על ראשית הקהילה היהודית בסין כמעט ואין מידע. ידוע בוודאות כי יהודים החלו להתיישב בסין בראשית המאה ה-8 בתקופת שושלת טאנג. אך כתובות החקוקות על אבני זיכרון בבית הכנסת של הקהילה היהודית עצמה טוענות כי היהודים החלו להתיישב בסין בתקופת שושלת האן (בין השנים 206 לפנה"ס ל-211 לספירה). מרקו פולו מספר כי בשנת 1286 היה ויכוח בחצר הכובש המונגולי בין אנשי דת יהודים, נוצרים ומוסלמים בניסיון להוכיח כל אחד את עליונות דתו.
לעומת הידיעות המעטות על ראשית הקהילה היהודית, יש מידע רב מתקופת שושלת מינג על הקהילה היהודית הראשית בעיר קאיפנג שבמחוז חנאן. רוב המידע הגיע ממחקרים של מיסיונרים ישועים. מטרתם הייתה לנצר את היהודים, אך תוך כדי כך ביקשו גם להתחקות אחר מקור הקהילה. בית הכנסת (禮拜寺 ליבאי סי) של קהילה זו דמה למקדש סיני והוקם (לפי אבני הזיכרון שנמצאו בו) ב-1163. עם השנים הצליחו בני הקהילה וחלקם אף השתלבו בממשל של תקופת מינג כפקידים, שופטים ואנשי צבא. הידוע ביניהם היה צ'או צ'אנג, שבמאה ה-15 היה בין מקורבי הקיסר. שמו מעיד על התבוללותם של היהודים עקב הניתוק משאר העולם היהודי. הסינים נהגו לכנות את היהודים "מנקרי גיד הנשה" (טיאו ג'ין ג'יאו) בעוד שהיהודים כינו עצמם "הכת המלמדת את כתבי הקודש" (ג'יאו ג'ינג ג'יאו). המיסיונר הישועי מטאו ריצ'י סיפר על מפגש בבייג'ינג ב-1605 עם יהודי סיני בשם אַי טיאן (艾田) שסיפר לו כי הוא, כמו שאר היהודים בקאיפנג, סוגד לאל אחד בלבד. הוא סיפר כי קשה לשמור על הדת היהודית בסין, שכן דיני הכשרות והטוהרה הקשו על היהודים להתמנות לפקידים. מעריכים כי בשיאה, לקראת סופה של שושלת מינג, מנתה הקהילה היהודית בקאיפנג כ-1,000 איש.
התחלת שקיעת הקהילה החלה עם המרידות שבאו בסוף תקופת מינג. ב-1642 צר אחד המורדים על קאיפנג ומשלא הצליח להכניעה לאחר מצור של שישה חודשים, הטה את מימי הנהר הצהוב והעיר הוצפה לגמרי. רוב תושבי העיר נספו ובהם חלק גדול מהקהילה היהודית. בית הכנסת נהרס וספרי הקודש נסחפו במים הגואים.
קהילת קאיפנג קמה מחדש, אך זו כבר הייתה קהילה ענייה והיא לא שבה לפארה. לקראת סוף המאה ה-19 נעלמה קהילת קאיפנג כמעט כליל. הקהילה אמנם התבוללה כמעט לחלוטין, אבל בעשורים האחרונים יש התעניינות מסוימת בזהות היהודית אצל צאצאי הקהילה.
ידידיה יערי
ידידיה ("דידי") יערי (נולד ב-30 ביוני 1947) הוא איש צבא ישראלי לשעבר, אשר כיהן כמפקד חיל הים הישראלי בשנים 2000–2004, ולאחר מכן כיהן כמנכ"ל רפאל - מערכות לחימה מתקדמות בע"מ (2004–2016).
יערי, בן קיבוץ מרחביה שבעמק יזרעאל, הוא נכדו של מנהיג מפ"ם מאיר יערי.
שירותו הצבאי.
יערי התגייס לצה"ל ב-1965 והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם, ובעת מלחמת ששת הימים היה חניך בקורס מתקדם בשייטת. בשנת 1969 נפצע באורח קשה בפשיטה על האי גרין, ובתחילה אף נחשב אחד מההרוגים (בשל ייחוסו, מפקד השייטת, זאב אלמוג, דיווח על-כך ישירות לשר הביטחון, משה דיין). לאחר תקופת החלמה שארכה כ-8 חודשים, ב-1970, החליט להשתחרר מצה"ל.
בשנים שלאחר שחרורו עסק בצילום סרטי קולנוע ישראליים ובאבטחה באל על. בתחילתה של מלחמת יום הכיפורים (1973) שהה באמסטרדם, והתייצב לשירות מילואים ביחידתו מיד לאחר חזרתו לארץ. כמומחה להשטת "פצחנים" (סירות נפץ של השייטת) השתתף בניסיון לפוצץ ספינות טילים מצריות במבצעי מגבית. לאחר המלחמה נשאר בשירות מילואים במשך ארבעה חודשים. במהלך תקופה זו החליט לחזור לשירות קבע.
יערי יצא לקורס מפקדי צוותים, המשיך לקורס קצינים, וחזר לפקד על יחידת הסירות של השייטת. בקיץ 1975 פיקד על כוחות לוחמים במבצע לחיסול יעדי מחבלים באזור צור שבלבנון. ב-1976 עבר קורס חובלים הוסמך לקצין משמרת ובהמשך פיקד על ספינת הטילים מדגם סער 3, אח"י געש. ב-1980 מונה לסגן-מפקד שייטת 13, ובמסגרת תפקידו זה פיקד על מבצע להטבעת אוניית מחבלים בנמל צור ועל מבצעים נוספים. במבצע שלום הגליל (1982) פיקד יערי על כוחות שייטת 13 ששימשו ככוח המקדים לנחיתת חטיבת הצנחנים בשפך נהר האוואלי. בהמשך המלחמה פיקד על כוחות בפשיטה על יעדי מחבלים בביירות.
בנובמבר 1983 מונה למפקד שייטת 13, בדרגת סא"ל. הוא נכנס לתפקידו בשיאו של לחץ שהופעל על מחבלים באזור טריפולי שבלבנון ומיד נדרש לביצוע פעולות יזומות בגזרה זו. ביוני 1984 השתתף בעצמו בפעולה ב'אי הארנבות' מצפון לנמל טריפולי, ונפגע באורח קל. באפריל 1985 פיקד על לוחמי השייטת במבצע דרך נץ, אשר במהלכו טובעה הספינה "מון לייט" בנמל ענאבה שבאלג'יריה.
עם סיום תפקידו כמפקד השייטת ב-1986 יצא ללימודים באוניברסיטת חיפה ובאקדמיית הצי האמריקאי. ב-1988 מונה לראש פרויקט ברפאל. ב-1990 מונה לראש מספן המודיעין (ר' מד"ן) בחיל-הים, בדרגת אל"ם. ב-1994 מונה למפקד בסיס חיפה בדרגת תא"ל. לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין הוזעק יערי לשב"כ על ידי חברו לשייטת עמי אילון, כדי להשתתף בצוות שינסח תורת אבטחה חדשה לראש הממשלה. ב-1997 מונה לסגן-מפקד חיל-הים.
ב-2000 קודם יערי לדרגת אלוף ומונה למפקד חיל-הים. הוא שימש בתפקיד זה כמעט חמש שנים, ובתקופתו עלה החשש כי לוחמי השייטת שצללו בנחל קישון חלו בסרטן בשל החומרים המסוכנים המנוקזים אליו. אף על פי שצה"ל הכחיש את הקשר בין הצלילות בקישון לבין מחלתם של כמה מיוצאי היחידה, החליט יערי להפסיק את הצלילות ה"לא-חיוניות" בנחל, והתנה את קיומן באישורו האישי. בתקופת כהונתו נלכדה ספינת המחבלים קארין איי.
במהלך מילוי תפקידו כמפקד חיל-הים התבטא יערי מספר פעמים בנוגע ללחימה מול הפלסטינים ובנושאים אחרים הנושקים לתחום המדיני. כך, בדצמבר 2002 קרא להרחיב את המלחמה בטרור, ולסמן כמטרות לגיטימיות במאבק גם את המורים והמנהיגים הרוחניים הנוקטים בשיטות של הסתה. יערי אמר שלישראל יש קושי להתמודד עם איומים שאינם כוללים אלמנטים של מלחמה כוללת - לוחמה אווירית ולוחמה קרקעית, שכן תפיסת הביטחון שלה מבוססת על עוצמה בזירות אלו. יערי קרא לפיכך להגביר את המשקל שניתן ללוחמה ימית שכן בזירה זו, בשונה מלחימה קרקעית או אווירית, קיימות פחות מגבלות על טווח הפעולה, וניתן להפעיל פלטפורמות שיכולות להגיע ליעדים מרוחקים. כשנה מאוחר יותר, בריאיון לסוכנות הידיעות רויטרס, העריך שככל שיתקדם התהליך המדיני, יגדל משקלו של חיל-הים בביטחון המדינה: "על-פי מפת הדרכים שהתקבלה, הטריטוריה הנתונה לשליטתנו תקטן. כוח ימי שיימצא מחוץ לאזור המאוים, יהווה גיבוי הכרחי לביטחון הלאומי".
ב-2003 עוטר על ידי מפקד הפעולות הימיות של הצי האמריקאי באות לגיון ההצטיינות בדרגת מפקד.
תפקידיו הציבוריים.
בספטמבר 2004 השתחרר יערי מצה"ל לאחר 39 שנות שירות, וזמן קצר לאחר-מכן מונה למנכ"ל רפאל - רשות לפיתוח אמצעי לחימה. על מינוי זה (שאושר על ידי שר הביטחון שאול מופז) נשמעה בתחילה ביקורת, בעיקר בשל היותו של יערי איש-צבא, אולם בתקופתו כמנכ"ל הצליחה החברה (שהפכה ב-2002 מיחידת סמך במשרד הביטחון לחברה ממשלתית) מבחינה עסקית. אחד מהישגיה הבולטים של החברה הוא פיתוח וייצור של מערכת "כיפת ברזל". באפריל 2015 הודיע יערי על רצונו לפרוש מתפקידו. במאי 2015 השעה עצמו מתפקידו על רקע מחלוקות עם משרד הביטחון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006 השמיע יערי ביקורת על אופן הלחימה בה נוקט צה"ל: יערי ביקר בראיון את "תפיסת המנופים" של צה"ל שלא מתמודדת עם המחבלים בשטח, ובמקום זאת מפעילה לחץ על שולחיהם. הוא שלל את ההנחה שחיל האוויר מסוגל להכריע את המלחמה בעצמו, וטען שצה"ל צריך היה להגיע לנהר הליטני כבר לאחר שבועיים של לחימה. לאחר המלחמה מונה יערי על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט להיות חבר בוועדת הבדיקה הממשלתית שמינה, לבדיקת תפקודו של הדרג המדיני במהלך המלחמה (בראשות ראש המוסד לשעבר נחום אדמוני). המינוי נפסל על ידי היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז כשבוע לאחר-מכן, מחשש לניגוד עניינים (בהתייחס לתפקידו של יערי כמנכ"ל רפאל - מערכות לחימה מתקדמות בע"מ).
בתחילת 2009 נבחר יערי לעמוד בראש ועדה לבחינת ישימות הצעת עיריית חיפה להקמת מבנה הפולינום בנמל המזרחי. ועדת יערי הגישה את המלצותיה ביולי 2009.
בשנת 2013 קיבל תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין.
בשנת 2021 מונה ליו"ר החברה הביטחונית הישראלית העין השלישית.
יערי הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. הוא בוגר של האקדמיה האמריקאית של חיל הים בניופורט, רוד איילנד.
משפחתו.
יערי נשוי, אב לשלושה ילדים. מתגורר בכפר יחזקאל.