צורתה של הבקעה היא כשל אוכף, וגובה נע בין 180 מטר מעל פני הים בצפונה ל-100 מטרים מעל פני הים בדרומה. בתווך היא מנוקזת על ידי נחל רקת ונחל קוצר, ובצידה המזרחי גובהה מגיע לרום פני הים, בטרם היא מתחלפת בסדרת מצוקים תלולים היורדים אל הכנרת.
היסטוריה.
הבקעה קבלה את שמה מהיישוב העתיק ארבל שבו ישבו הכהנים מבני משמרת ישוע לאחר חורבן בית שני. שרידי בית הכנסת של היישוב העתיק שוכנים מצפון למושב ארבל.
הר ארבל ונחל ארבל הסמוכים לה קיבלו גם הם את שמם מהיישוב העתיק. בתקופת המשנה והתלמוד שכנו בשטח הבקעה מספר יישובים יהודיים, ובהם כפר חיטיא ומגדל צבעייא, וכן נזכרים במקורות חכמי ארבל, ובראשם ניתאי הארבלי (שעל שמו הר ניתאי).
באזור הבקעה שסביב ליישוב ארבל גודלו בתקופת המשנה והתלמוד גידולי חיטה משובחים: .
אזכור הבקעה מופיע בתלמוד הירושלמי בסיפור מעשה אשר שימש את חז"ל כמשל לתקומת עם ישראל:
כיום שוכנים בבקעה היישובים ארבל, כפר זיתים, כפר חיטים ומצפה. בצידה המערבי שוכן נבי שועייב.
וויצ'ק ירוזלסקי
ראסטות
ראסטות הן כינוי לתסרוקת הנוצרת באמצעות קשרים בשיער. לרוב קשרים אלה נוצרים באופן טבעי על ידי הימנעות מסירוק השיער ושמירת השיער נקי משומן אשר מונע את היווצרות הקשרים, זאת על ידי חפיפתו בשמפו או שימוש בתכשירים אחרים.
בתרבות המערבית המודרנית נהוגה גם קליעת הראסטות באמצעות מסרגה קטנה. כדי להסירן נוהגים לעיתים בעלי הראסטות לגלח את הראש לגמרי או כמעט לגמרי.
בשפות רבות אחרות מכונות הראסטות דרדלוקס (Dreadlocks) ובהודו הן מכונות ג'טה (jata).
היסטוריה.
העדויות הראשונות לראסטות נמצאו בחפירות ארכאולוגית במצרים, אשר חשפו גופות ממצרים העתיקה בעלות סגנון שיער זה ואף פאות נוכריות עם צמות ארוכות. כתבי ודות עתיקים מתארים אף הם סגנון שיער זה וכתבים נוספים מצביעים על שימוש נרחב בתרבויות הקלטים, הויקינגים, האצטקים ושבטים גרמאניים שונים. כתבים נוצרים מתארים את יעקב הצדיק, הבישוף הראשון של ירושלים, כעוטה ראסטות עד לקרסוליו.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה התעוררות דת הראסטפארי בג'מייקה אשר מאמיניה עטו את שיערם לרוב בדרך זו. עלייתו לגדולה של זמר הרגאיי בוב מארלי, אשר נמנה עם המאמינים בראטספארי, הפכה את הסגנון לפופולרי בקרב מעריציו ואוהדי מוזיקת הרגאיי בכלל ברחבי העולם ומהם לכלל התרבות המערבית.
הצהרות דתיות ותרבותיות.
לצמות הראסטות ישנם הקשרים תרבותיים רבים, על אף שבתרבות המערבית המודרנית הם לרוב בחירה אופנתית ותו לא.
כתות מסוימות בהינדואיזם מייחסות לראסטות הצהרה על דחיית היוהרה והגאווה לטובת הרוחניות. האל ההינדואי שיווה מתואר לרוב כבעל צמות שכאלה. אחד המיתוסים על שיווה מתאר אותו כשולט בנהר הגנגס בעזרת צמותיו ומווסת את זרימתו כדי שלא תציף את העולם. במקרה אחר מתואר שיווה כרוקד בחלל וצמותיו מפילות כוכבים ושאר גורמים שמימיים והורסות אותם. תכונות ומיתוסים אלו הקשורים בצמות הראסטות הפכו אותן לסימני ההיכר אצל נזירים, שמאנים ושאר אנשי דת באזור.
מאמיני הראסטפארי מייחסים לראסטות סמל לרוחניותם ולמוצאם משבט יהודה, אשר סמלו היה אריה והראסטות הן כניסיון לחקות את רעמתו.
בריאות
בריאות (ההפך מחולי) היא שילוב של יעילות תפקודית ומטבולית באורגניזם, הן ברמת המיקרו (רמת התא) והן ברמת המאקרו (הרמה החברתית). בשטח הרפואה, בריאות מוגדרת לרוב כיכולת האורגניזם להגיב ביעילות לאתגרים (למצבי מתח) ולהשיב בצורה יעילה "מצב של איזון" – הומאוסטזיס.
הגדרה מקובלת נוספת למונח בריאות היא זו אשר נוסחה על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO), עוד בשנת 1946 ולפיה: "בריאות היא מצב של רווחה גופנית, נפשית וחברתית מושלמת ולא רק היעדר מחלה". בשנים האחרונות הגדרה זו שונתה מעט ועתה היא מכילה אף את היכולת לנהל "חיים פוריים מבחינה חברתית וכלכלית." הגדרת ה-WHO ספגה ביקורת לא מעטה והיו שטענו כי לא ניתן כלל להגדיר בריאות כמצב, אלא שיש לראות בבריאות תהליך של התאמה לדרישות המשתנות של החיים ולמשמעות המשתנה שאנו מעניקים להם. על כן, הגדרת ה-WHO, נראית בעיני רבים כמציבה מטרה אידיאליסטית ולא כאמירה מציאותית.
בשנת 1975 פורסם בקנדה דו"ח שכותרתו "פרספקטיבה חדשה על בריאותם של הקנדים", הידוע גם כדו"ח לה לונד. הדו"ח הציע ארבעה משתנים להגדרת בריאות, אותם כינה: "ביולוגיה אנושית", "סביבה", "סגנון חיים" ו"ארגון בריאות". מכאן שבריאות נשמרת באמצעות המדע ומקצוע הרפואה, אולם אף הפרט יכול לתרום לשיפור בריאותו. פעילות גופנית, מניעת השמנה ושמירה על משקל גוף נכון, תזונה מאוזנת, הפחתת מתחים, הימנעות מעישון או שימוש בסמים, הן דוגמאות ליכולתו של הפרט לשפר את בריאותו.
אחד המדדים הנמצא בשימוש תכוף למדידת בריאות הציבור, בין מדדים אחרים, הוא הגובה הממוצע באוכלוסייה, משתנה המושפע מאוד מתזונה נכונה ומטיפול רפואי.
פעילות גופנית.
פעילות גופנית מטרתה לפתח או לשמר כושר גופני ובריאות. לעיתים קרובות מטרת הפעילות הגופנית היא פיתוח יכולת אתלטית, או מיומנות אתלטית. פעילות גופנית תכופה וסדירה היא מרכיב חשוב במניעת מחלות רבות, בהן, סרטן, מחלות לב, מחלות במחזור הדם, סוכרת מסוג 2, השמנה וכאבי גב.
נהוג לחלק פעילות גופנית לשלושה סוגים, זאת בהתאם להשפעתם הכללית על גוף האדם:
לפעילות גופנית תרומה משמעותית לכושר גופני, כולל שמירה על משקל הגוף. פעילות גופנית תורמת אף לבריאות עצמות הגוף, השרירים והמפרקים ומחזקת את מערכת החיסון.
עם זאת, יש לערוך הפרדה בין פעילות גופנית למטרות בריאות הנערכת, בדרך כלל, כפעילות גופנית בשעות הפנאי, לבין פעילות גופנית תחרותית שמטרתה היא זכייה בתחרות ו/או שבירת שיא ספורטיבי ואשר במקרים רבים אינה בריאה כלל וכלל.
כמו כן מחקרים רבים גילו כי ישנו קשר ישיר בין כושר גופני לבריאות הנפש, בן אדם אשר אינו מבצע פעולות גופניות על בסיס קבוע והוא אינו בכושר אזי יוכל לקשר קשר ישיר לתופעות התנהגות אצלו כגון: חוסר סבלנות, עצבנות, הפרעות ריכוז וכו'.
יש לציין כי פעילות גופנית רבה מדי, שינוי חד בפעילות הגופנית, או פעילות גופנית לא מאוזנת, מפעילה עומס רב מדי על הגוף או על חלקים מסוימים בו, דבר שעלול לגרום לנזק אקוטי לבריאות (פציעות) ולנזק כרוני (שחיקה של רקמות).
תזונה.
תזונה היא תחום מדעי בו נחקר הקשר שבין המזון שאותו האדם צורך לבין מצב בריאותו ומחלותיו. תזונה נכונה חשובה לבריאות האדם באותה מידה כמו פעילות גופנית. תזונה נכונה חשובה עוד יותר לאלה המקיימים פעילות גופנית מתאימה, זאת כדי לסייע לגוף להתכונן לפעילות ולהתאושש ממנה. כאשר הגוף לא מקבל הזנה מספקת, הגוף נכנס למצב של הרעבה ומכלה את רזרבות האנרגיה שלו לשם הישרדות: תחילה פחמימות, לאחר מכן שומנים, ולבסוף חלבונים שהם אבני הבניין של הגוף עצמו, כך שהגוף מאכל את עצמו. בטווח שבין שני הקצוות: בריאות מושלמת מחד ומוות כתוצאה מרעב או תזונה לקויה מאידך, קיים מגוון של מחלות היכולות להיגרם או להחמיר כתוצאה מתזונה לא נכונה. מחסור במזון מתאים, עודף במזון ומזון לא מאוזן (בעיקר חוסר או עודף של מרכיב מסוים במזון) עלולים להשפיע באופן שלילי על הבריאות, באופן אקוטי ובאופן כרוני, ולגרום מחלות שונות, בהן הרעלה, צפדינה, השמנת-יתר, סוכרת, דלדול עצם וכן בעיות התנהגותיות ופסיכולוגיות. במחקרים שנעשו בתחום התזונה נמצא כי דיאטות חוזרות עלולות להשפיע באופן שלישוני על ההורמונים המופרשים מבלוטת התריס.
בריאות הנפש.
בריאות הנפש הוא מונח המתייחס לרווחתו הפסיכולוגית של הפרט. מילון מרים-וובסטר מגדיר בריאות נפש כ"מצב של רווחה רגשית ופסיכולוגית בה הפרט מסוגל לעשות שימוש ביכולותיו השכליות והרגשיות, לתפקד בחברה ולעמוד בדרישות הרגילות של חיי היום-יום."
על פי ארגון הבריאות העולמי לא קיימת הגדרה אחידה של בריאות הנפש. גורמים שונים, כגון הבדלים תרבותיים, הערכות סובייקטיביות ותאוריות מקצועיות שונות, עשויים להשפיע על הגדרת בריאות הנפש. רוב המומחים מסכימים כי המונחים "בריאות נפש" ו"מחלת נפש" אינם הפכים. במילים אחרות, היעדר מחלת נפש מוכרת אינו מצביע בהכרח על בריאות הנפש.
יאיר וינשטוק
יאיר וינשטוק (נולד בכ"ב באייר ה'תשי"ט, 30 ביולי 1959) הוא עיתונאי עורך וסופר חרדי, הכותב ספרי מתח וספרי סיפורת יהודית למגזר החרדי, בעברית וביידיש. את ספרי המתח הוא מפרסם בשם העט מ. ארבל.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים למשפחה ותיקה מחסידות לעלוב, נצר לאדמו"רי לעלוב (אביו, הרב שלמה מנחם וינשטוק, היה נכדו של רבי דוד צבי בידרמן מלעלוב). אמו היא המשוררת שפרה וינשטוק אשכול. כמה מדודיו, אחי אביו, היו מחברי ספרים תורניים, חלקם על דרך הקבלה. דודו, הרב משה יאיר וינשטוק, חיבר למעלה משמונים ספרים. בן דודו הוא הסופר והעיתונאי ישראל שפיגל.
בשנות ה-80 עיבד לנוער אגדות חז"ל מתוך מסכת ברכות ושבת.
בשנות ה-90 החל לפרסם ספרי מתח תחת שם עט מ. ארבל, ונמנע מלהיחשף בשמו האמיתי. ב-1995 יצא לאור ספרו הראשון, "קשר גורדי". עלילת הספר עוסקת בסיפורו של צעיר ניצול שואה בתקופת קום המדינה, המתמודד עם הפחד האישי שלו מאדם ששנא אותו מאז ילדותו, המאיים לחשוף כי סייע בשעתו לנאצים. העלילה נפרשת על פני עשרות שנים, החל מלובלין שלפני השואה, דרך מחנות ההשמדה ועד שלהי המאה העשרים.
ב-1997 יצא לאור ספרו "בלתי הפיך", מותחן המספר על ניסיון של אנשי השב"כ להפיל את הקהילה החרדית בארץ.