גישת רינג B הייתה שכותבי הדואר (שנקראו "מושכים") צריכים לכתוב דואר איכותי, ולדעת איך פועלות תוכנות הדואר גולדד, מהמילים Gold Editor ופאסטאקו , על מנת שיוכלו לקנפג את התוכנות בעת הצורך ולאתר בעיות, כמו אי-פתיחה של חבילות דואר (שנקראו פקטים, packets) או שליחת דואר לכתובת בלתי נכונה (מושך שעזב, הושעה, או מערכת BBS שנסגרה).
למושכי רינג B הייתה עדיפות לאיכות הכתיבה על פני קשרים בין המושכים, כפי שאמרו: "זה רק דואר". כוונתם הייתה לכך שתקשורת וירטואלית איננה תחליף לקשר בין אישי. כך הם קבעו כי נטמייל (שהיה הדואר האלקטרוני באולטינט) אינו אזור באולטינט, וכללי האתיקה אינם חלים עליו. עקב כך נאלצו מספר מושכים שהוטרדו בנטמייל, לחסום שליחת נטמיילים אליהם ממי שהטרידו אותם, ומשגיחים התלוננו על כך שאינם יכולים לשלוח הודעות משגיחים למושכים, שלדעתם הפרו את כללי הכתיבה באזורי אולטינט.
אסף עמית מרינג B, שהיה מפעיל מערכת "דיסקורדיה" ואחר כך גם חבר ועדת האתיקה באולטינט, הצטיין בכתיבת קוביות. הייתה לו יכולת לכתוב טקסט שלם עם רווח יחיד בין מילה למילה, כך שהאותיות האחרונות של המילים בסוף כל שורה תהיינה בדיוק אחת מעל השנייה.
לרינג B גם לא היה אכפת מאזור I_Flame, שנועד לטענתם לכתיבה שאיננה מותרת באזורים אחרים, אף על פי שהתוצאה בפועל הייתה שמושכי אולטינט כתבו פליימים אחד לשני ללא הפסקה באזור זה.
מנגד, התנגדו מושכי רינג B להעברת אזור I_Army, ומפעילי המערכות ברינג B הודיעו שלא יעבירו אזור זה, גם אחרי שאזור הצבא אושר בהצבעה בפרלמנט של אולטינט.
גישת רינג C הייתה גישה חברית, ומושכיה לא הקפידו על איכות הכתיבה. הרמה הטכנית של רינג C הייתה גבוהה, וכך קיבלו מושכים מתחילים ברינג C חבילת תוכנות מוכנה, מקונפגת וארוזה בזיפ. גם צבעי התוכנות היו כפי שקינפג אותן שמעון מורמי, מנהיג שיאנט ועורך דין במקצועו, וכך הגולדד היה אדום על שחור, אף על פי שברירת המחדל שלו הייתה כחול על שחור.
חבילה זו נקראה פול פוינט (Fool Point), וגרמה לתרעומת בקרב רינג B, משום שהם חששו לירידת האיכות עקב שליחת הודעות לאזורים שלא נועדו להן, או עקב בקשת סריאלים וקראקים באזורי I_Game ו-I_Software.
נושא נוסף שהיה במחלוקת בין רינג B לבין רינג C היה השימוש במם סופית רגילה בהודעות הדואר של רינג C. ברינג B הקפידו המושכים על השימוש באות O במקום מם סופית, משום שבקוד אסקי הייתה זהות בין מם סופית רגילה (תו אסקי 141) ובין סימני שבירת שורות בלתי נראים בתוכנות הדואר. בעקבות מחלוקת זו, כתבו מושכי רינג B הודעות פליים למושכי רינג C, ושמעון מורמי התנגד לאזור I_Flame. מורמי ניסה להעביר הצבעה בפרלמנט של אולטינט לסגירת אזור הפליים, ההצבעה לא עברה, ו-I_Flame נשאר.
נוכח מחלוקות בלתי פוסקות אלו עם רינג B, הקים מורמי רשת חדשה בשם שיאנט (C-Net) בכתובת 32:468 וכל המושכים של רינג C היו זכאים להתחבר אליה ולמשוך גם ממנה דואר. בשיאנט היו רשאים לכתוב במם סופית רגילה, לא היה אזור פליים, ושמות אזורים כמו באולטינט קיבלו קידומת C במקום I. כך היו אזורים C_Chat כמו I_Chat באולטינט, C_Army שלא אושר על ידי מפעילי רינג B, אזור C_Humor וכך הלאה. בשיאנט כל מושך היה רשאי לפתוח אזור חדש, והאזור החדש היה עובר לשאר המושכים, להבדיל מאולטינט שבה נדרש לנהל דיון ולהצביע על פתיחת אזור חדש, כדוגמת I_Army, שעבר בהצבעה בפרלמנט אך רינג B לא קיבל אותו. באולטינט היה גם אזור מפעילים, שהיה סגור למושכים שאינם מפעילים, ובשיאנט לא היה אזור כזה.
אחרי פתיחת שיאנט, מושכים מרינג B התחילו לקרוא בה דואר, בין אם על ידי קריאה און-ליין, ובין אם באמצעים אחרים. מורמי היה מאתר ומנתק אותם. בעקבות כך טבע מורמי את הסלוגן: "גם אני גונב שיאנט", ומושכי שיאנט, בעיקר סער פרי שהיה רינג בשיאנט והפסיק לכתוב באולטינט, היו כותבים "אולטימת" במקום אולטינט.
איחוד אולטינט ושיאנט, והקמת "אולטינט החדשה".
בקיץ 1998 איחד מורמי את שתי הרשתות. רשת אולטינט המאוחדת קיבלה את "עשרת הדיברות" של שיאנט, וה"חוקה" של אולטינט התבטלה. בעקבות הצעד פרשו דויד גורביץ' וחברים נוספים מן האיחוד והקימו את "אולטינט החדשה" בכתובת 972:100, שפעלה עד סוף 2007 עם שני רינגים, לירון נוימן ואייל אביב, אם כי במידה מועטה יותר של פעילות.
יהודה פליקס
יהודה פליקס (14 באפריל 1922, ט"ז בניסן ה'תרפ"ב – 2 בדצמבר 2005, א' בכסלו ה'תשס"ו) היה חוקר הבוטניקה והזואולוגיה במקרא ובתלמוד.
ביוגרפיה.
יהודה פליקס נולד ב-1922 (ט"ז בניסן תרפ"ב) בעיירה קוסוב שבפולין. בגיל 16 עלה לארץ ישראל ולמד בכפר הנוער הדתי. ב-1940 הצטרף לקבוצת שדה אליהו, והיה חבר בה במשך ארבע שנים. בשנת 1945 החל ללמוד ביולוגיה ותלמוד באוניברסיטה העברית. הושפע מהזואולוג ישראל אהרוני בכל הקשור לזיהוי בעלי החיים שבמקורות ישראל וראה בעמנואל לעף את מורו ורבו בכל הקשור בצומח.
בשנת 1960, לאחר שקיבל את התואר דוקטור לבוטניקה, החל ללמד תלמוד ובוטניקה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1968 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. ב-1980 מונה לראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל ועמד בראשה שנים רבות. תרם רבות לביסוס המחלקה שהייתה בראשית דרכה.
היה חבר האקדמיה ללשון העברית. כתב ערכים רבים העוסקים בסוגי צמחים ובעלי חיים באנציקלופדיה תלמודית, באנציקלופדיה חקלאית ובאנציקלופדיה יודאיקה. פרסם מאמרים רבים ו-18 ספרים. זכה בפרס רמת גן לחכמת ישראל בשנת 1964 ובפרס בן צבי בשנת 1980.
נפטר בראש חודש כסלו ה'תשס"ו, 2 בדצמבר 2005.
כתב העת ירושלים וארץ-ישראל 4-5 (תשס"ז) בעריכת יהושע שוורץ, אברהם פאוסט וזהר עמר הוצא לזכרו.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
טיל נגד-ספינות
טיל ים-ים/חוף ים
יוסף פורת
יוסף פורת (Porath; נולד היינץ יוזף פֶרדֶר, Heinz Joseph Foerder; 7 ביוני 1909 - 18 במאי 1996) היה שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי, אלוף ישראל בשחמט וחבר נבחרות ישראל וגרמניה באולימפיאדות השחמט.
ביוגרפיה.
פורת נולד בברסלאו שבגרמניה. הוא היה חבר הנבחרת האולימפית של גרמניה. בשנת 1927 הוא ניצח בתחרות בגליביצה לצד לודוויג שמיט (אדולף קרמר סיים במקום הרביעי). בשנים 1930, 1931 ו-1931 הוא ניצח בתחרות הקונגרס השילזי. ב-1933 איבד את עבודתו עם עליית הנאצים לשלטון, ועבר לריגה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, והתגורר ברמות השבים עד יום מותו. בישראל עִברת את שמו ליוסף פורת. הוא השתתף בשתי אולימפיאדות השחמט מטעם ארץ ישראל לפני קום המדינה (1935 ו-1939) ואף הצטיין באולימפיאדה של 1939 וקיבל מדליית זהב.
פורת היה אלוף ישראל בשחמט 6 פעמים (1937, 1940, 1953, 1957, 1959, 1963). ב-1928 השתתף באולימפיאדת השחמט השנייה כאשר הוא מייצג את גרמניה. בשנת 1943 זכה במקום הראשון באליפות תל אביב.
לפני מלחמת העולם השנייה השתתף פורת ב-3 אולימפיאדות לשחמט (ב-1928 בנבחרת גרמניה) ואחרי מלחמה זו השתתף בכל האולימפיאדות משנת 1952 עד 1968 (9 במספר). בשנת 1952 זכה ביחד עם משה צ'רניאק בתואר אמן בינלאומי.
נפטר ברמות השבים ב-18 במאי 1996.
הופעות באולימפיאדות.
יוסף פורת ייצג את גרמניה, פלשתינה וישראל באולימפיאדות השחמט.
זה הסוד שלי
"זה הסוד שלי" הוא שעשועון הטלוויזיה הישראלי הראשון. הוא שודר בטלוויזיה הישראלית החל מ-1975 ועד 1979. ב-1993 שודרה עונה נוספת של התוכנית.
התוכנית הייתה באופן רשמי תוכנית מקור ישראלית, שהמשיכה כתוכנית ששודרה לפני כן בקול ישראל. עם זאת, היא דומה לשעשועונים אמריקאיים משנות ה-50 דוגמת . תוכנית דומה שודרה בטלוויזיה ביפן בשנות ה-60.
שלושת המתמודדים הם ידוענים אשר צריכים לגלות מהו הסוד של המשתתף האלמוני שלפניהם. לצורך כך יש להם מספר מוגבל של שאלות וזמן מוגבל כדי לשאות אותן. בגרסה הישנה, בהנחיית אורי זוהר, המגבלות היו 4 דקות ו-20 שאלות, ובגרסה החדשה בהנחיית טוביה צפיר, המגבלות הן 3 דקות ו-30 שאלות. כאשר מתגלה הסוד, מוקרנת כתבת שטח, שמתארת את הסוד ובעליו.
שעשועון זה הוא היחיד משעשועוני הטלוויזיה בישראל שלא חולקו בו פרסים. ב-2008 עלה לשידור בקשת השעשועון "תאמין לי" המהווה גרסה מחודשת של התוכנית בהנחיית גבי גזית בה השתתפו בין היתר לימור גולדשטיין וגליה אלבין.
בדצמבר 2016 השעשועון שב לעשר תוכניות, הפעם בהנחיית אבי נוסבאום, במסגרת אירועי הפרידה מרשות השידור. בשנת 2017 יצא השעשועון בהנחיית נוסבאום לעונה נוספת.
תוכנית הרדיו.
תוכנית הרדיו שודרה בקול ישראל בשנות ה-50 וה-60. באמצע שנות ה-50 ערך את התוכנית שמואל רוזן. בשנות ה-60 צוות התוכנית כלל את יצחק טישלר, משה ריבלין, אורי דביר ומרדכי נאור והוא נערך בידי יצחק שמעוני ודן בירון.
משתתפים.
תחילה הנחה את התוכנית אורי זוהר. לאחר חזרתו בתשובה, הוחלף על ידי טוביה צפיר, שהנחה את התוכנית גם ב-1993.
בין המתמודדים בשנות השבעים היו: אורי אלוני, שאול ביבר, בלה אלמוג, נתן דונביץ', שפרירה זכאי, מאיר עוזיאל, משה טימור, אלי תבור, נורית גפן, יגאל שילון ומשה רום (לימים ראש עיריית חולון).
חוקי התוכנית.
בתוכנית שלושה סיבובים:
השאלות שהציג צוות המתמודדים לבעל הסוד היו חייבות להיות כאלה שמאפשרות לו לענות עליהן ב-"כן" או "לא".
במקרה שבעל הסוד היה אישיות ידועה, התבקשו המתחרים לכסות את עיניהם ולזהות את בעל הסוד ואת סודו. אם גם קולו של בעל הסוד נחשב למוכר, הוא היה עונה בניע ראש, ואת התשובה הקולית לאנשי הצוות מכוסי העיניים היה מוסר המנחה.
ל&quot;פ
קיצביל (מחוז)