במלחמת העולם הראשונה נלחם במסגרת צבא האימפריה הרוסית ונפצע פעמיים. בהמשך השתתף במלחמת האזרחים ברוסיה, במסגרת הצבא האדום, בעיקר בקרבות נגד היחידות הגרמניות במדינות הבלטיות ובבלארוס.
בימי המשטר הסובייטי.
בשנת 1919 היה אגול חבר בוועדת הבחירות המרכזית בבלארוס.
בשנות ה-1920 התגורר במוסקבה בקרמלין בגלל עבודת אשתו הראשונה, מריה, כמזכירה בלשכתו של לנין. הוא היה עורך בכמה עיתונים של המפלגה – "פראבדה" ו"טְרוּד" ( "העמל").
בשנים 1923–1924 חבר לזמן קצר לאופוזיציה ה"שמאלית" נגד סטלין.
אחרי לימודי רפואה וביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה עד שנת 1923, עבד זמן קצר כפסיכיאטר. בשנים 1924–1928 למד ב"מכון להוראה האדומה", קודם בפקולטה לפילוסופיה, אצל ההוגה המרקסיסטי אברם דבורין, ואחר כך גנטיקה בפקולטה למדעי הטבע. בשנת 1925 עבד ביחד עם ו"נ סלֶפּקוב במעבדתו של בוריס זבדובסקי באוניברסיטה הקומוניסטית ע"ש סברדלוב במחקרים על הורשת התכונות הנרכשות אצל אקסולוטל מקסיקני ותרנגולות. ב-1926 פרסם מספר מאמרים שבהם ביקר את ההשקפות האידיאליסטיות והמכניסטיות בתחום, בעיקר את הנאו-ויטליזם.
משנת 1926 עבד במכון הזואו-ביולוגי ע"ש טימיריאזב במוסקבה ובשנת 1928 התמנה למנהל המכון. התוועדותו עם הגנטיקאי אלכסנדר סרברובסקי גרמה לו (ולסולומון לֵויט ) לוותר על ההשקפות הנאו-למארקיסטיות ולהפוך למבקר חריף שלהן. בתוקף תפקידיו במכון סילק משם את תומכי הנאו-למארקיזם, עזר לסרברובסקי להקים שם מעבדה לגנטיקה וסייע לו במחקריו בתחום המוטגנסיס והתחלקות הגנים.
הם התמקדו, בין השאר, בשחזור מחקריו של הרמן מולר, שהשתכנע ממקורם הטבעי של הגנים והוכיח את יצירת מוטציות גנטיות בהשפעת גורמים חיצוניים. בעקבות מולר חקר אגול מוטציות בזבובוני דרוזופילה בהשפעת קרני רנטגן. הוא ערך חקר מקורי על התלת-ממדיות של הגן והפך לאחד הגנטיקאים הסובייטים החשובים.
ב-1929 נבחר ל"אקדמיה הקומוניסטית", ובכנס שלה באפריל 1929 קרא לגינוי רשמי של הנאו-למארקיזם ולסילוקם מהאקדמיה של חסידי תאוריה זו. אגול היה משוכנע שהמנדליזם והמורגניזם הם-הם התגשמות המטריאליזם הדיאלקטי בביולוגיה. האקדמיה התעלמה מדבריו. בשנים 1929–1930 כיהן אגול כפרופסור בחוג למטריאליזם היסטורי ואתנולוגיה באוניברסיטת מוסקבה.
בשנים 1930–1932, בעזרת מלגת רוקפלר, עבדו אגול וסולומון לויט במעבדת הגנטיקה של הרמן ג'וזף מולר באוניברסיטת טקסס. על אף שהוזמנו להמשיך את מחקריהם בארצות הברית, שניהם שבו ב-1932 לברית המועצות, ובה נפלו קרבן לטיהורים הגדולים של סטלין. גם אסכולתו הפילוסופית של מורו, דבורין, נרדפה והואשמה ב"מנשביזם אידיאליסטי". בשנותיו האחרונות, 1934–1936, עבד אגול באוקראינה כמנהל המחלקה לגנטיקה של אקדמיית המדעים האוקראינית. בתקופה של עליית קרנו של טרופים ליסנקו הוא הותקף ללא הרף על רקע פעילותו המדעית לצד גנטיקאים אחרים.
במאמר ב-1937 כתב הביולוג האופורטוניסט איזאק פרזנט כי "אגול, אורנובסקי וניקולאי בוכארין הם נציגי "כוחות האפלה" המתנגדים לכיוון היצירתי של הביולוגיה הסובייטית. הבנדיטים והטרוצקיסטים האלה כנראה מכרו בסיטונאות ובקמעונאות את האינטרסים של המדע הסובייטי".
אגול גם הואשם בתמיכה בטרוצקיזם, ונעצר בקייב כ"אויב העם" בדצמבר 1936, בימי משפט הראווה השני במוסקבה, שבו ידיד ותיק שלו, איזאק ריינגולד, שימש כעד מרכזי. אגול הוצא להורג ב-1937, בגיל 46. זמן קצר אחריו נשפטו גם הגנטיקאים סולומון לויט (שמת בכלא) ומקס לוין.
בנו מאשתו הראשונה, מריה, היה חוקר הפוליו ואדים אגול (יליד 1929).
בעקבות חשיפת פשעי הסטליניזם בקונגרס ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית ב-1957 טוהר שמו של אגול.
קישורים חיצוניים.
in H.Sheehan "Lyssenko and Lyssenkoism" excerpt from "Marxism and the Philosophy of Science Humanities Press International, 1978 "
International Code of Zoological Nomenclature
International Code of Zoological Nomenclature (בראשי תיבות: ICZN; אנגלית: הקוד הבינלאומי של הנומנקלטורה הזואולוגית) היא מוסכמה בזואולוגיה הקובעת את החוקים למתן שמות מדעיים של טקסונים בתחום הזואולוגיה. באופן לא רשמי הקוד מכונה גם ICZN Code על שם הארגון International Commission on Zoological Nomenclature, שמתחזק ומוציא אותו לאור.
עיקרי החוקים נוגעים לנושאים הבאים:
הנומנקלטורה הזואולוגית היא מערכת עצמאית ואינה תלויה בהחלטות של מערכות מינוח אחרות, כגון הנומנקלטורה הבוטנית. ולכן בעלי חיים וצמחים למשל יכולים לכאורה לקבל את אותו השם מבלי להפר את הכללים של כל אחד מהמערכות העצמאיות.
עקרונות.
עקרון הנומנקלטורה הכפולה.
השם המדעי של המין, ולא של טקסון ברמות אחרות, הוא שילוב של שני שמות; תת-מין מוגדר על ידי שלושה שמות.
עקרון הקדימות.
עיקרון זה קובע כיצד לבחור את השם המדעי החוקי כאשר קיימים כמה שמות לאותו טקסון.
עקרון התיאום.
עיקרון זה קובע כיצד שינויים ישפיעו על טקסונים אחרים. למשל פרסום שם סוג חדש יכול לשנות באופן אוטומטי את כל שמות המינים תחת אותו הסוג.
עקרון קדימות המאמרים.
עיקרון זה בא להסדיר מקרים של סכסוכים בין מאמרים שפורסמו בו-זמנית. לפי "עקרון הקדימות", הטקסון שפורסם ראשון זוכה לקבוע את השם המדעי אך פרסום המאמר נתון להשפעות שונות למשל אם עורך המגזין המדעי עסוק ופרסום המאמר התעכב מבלי שלכותב המאמר הייתה שליטה על כך.
העיקרון ההומונימי.
לפי עיקרון זה שמו של כל אחד מהטקסונים חייב להיות ייחודי. לפיכך לא ייתכן ש-junior homonym ישמש כשם תקין.
עקרון הטיפוסים.
לפי עיקרון זה כל טקסון נומינלי במשפחה, סוג, או מינים חייב להיות בעל שם. כלומר חייב להיות טקסון טיפוס שקבע את השם לקבוצה.
הולוטייפ
בוחינסקה ביסטריצה
בוחינסקה ביסטריצה (בסלובנית: Bohinjska Bistrica, בגרמנית: Wocheine Feistrit) היא עיירה ברשות המקומית בוחין, באזור קרניולה עילית שבצפון מערב סלובניה.
גאוגרפיה.
היישוב ממוקם באזור האלפים היוליאניים דרומית מערבית להר טריגלב ומישור פוקליוקה, בעמק סאבה בוהיניקה בין נהר הדוברבה וגבעות אידבוסקי גראדץ לערוצים ביסטריצה ובליצה. אגם בוהין ניצב מערבית ליישוב.
בעיירה תחנת רכבת בקו יסיניצה-טרייסט. הדרך המובילה אל תחנת הרכבת ביישוב מחלקת את היישוב לשניים: החלק העליון זגרוניה ואס (Zgornja vas) והחלק התחתון ספודניה ואס (Spodnja Vas).
מוזיאון תומאז' גודץ.
ביישוב נמצא מוזיאון תומאז' גודץ, הניצב בבית הולדתו של תומאז' גודץ, שהיה בורסקאי, גולש סקי ופרטיזן במהלך מלחמת העולם השנייה. במוזיאון תערוכה המציגה את ההיסטוריה של האזור, מן התקופה הפרהיסטורית ועד לשתי מלחמות העולם.
סוהאג (מחוז)
סוהאג (בערבית: محافظة سوهاج) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם בדרום מצרים (מצרים העליונה). סוהאג שוכן על חלקים מנהר הנילוס. בירת המחוז היא העיר סוהאג. נכון לשנת 2014, מתגוררים בסוהאג כ-4.6 מיליון תושבים ושטחו של המחוז הוא כ-1,500 קמ"ר. במחוז שוכנים האתרים הארכאולוגיים אטריביס ואבידוס. המחוז הוא כפרי מאוד, כאשר רק כ-21.4% מהתושבים גרים בערים.
סטארלייט
סטארלייט הוא חומר מוצק המסוגל לכאורה לעמוד בפני טמפרטורות גבוהות במיוחד וכן לבודד מפני חום. החומר הומצא ויוצר על ידי כימאי חובב וספר בשם מוריס וורד (1933-2011) במהלך שנות השבעים והשמונים. התגלית התפרסמה בארצות הברית בשנת 1993 הודות לתוכנית טלוויזיה שעסקה בתחום המדע בשם Tomorrow's World ("עולם המחר"). שמו של החומר ניתן לו על ידי נכדתו של וורד קימברלי.
למרות שנאס"א הייתה מעוניינת בחומר וכן חברות טכנולוגיות אחרות, וורד מעולם לא היה מוכן לחשוף את הרכבו או את אופן הכנתו. בראיונות שנערכו עימו הוא סיפר שאשתו ובנותיו יודעות איך להכין את החומר, אך לאחר מותו אף אחת מהן לא הכינה כמות נוספת מהחומר או הודתה שהיא אכן יודעת כיצד לעשות זאת.
תכונות.
לאחר בדיקות, נטען כי סטארלייט יכול לעמוד בפני קרן לייזר שהפיקה 10,000 מעלות צלזיוס. בתוכנית "עולם המחר" וכן בתשדיר רדיו של ה-BBC, נאמר שביצה שכוסתה בחומר לא בושלה לאחר שנחשפה למבער לוהט במשך חמש דקות, היא אפילו לא הייתה חמה במקצת למגע לאחר מכן. יתרה מכך, החומר הגן גם על יד אנושית מפני מבער פועל.
היועץ המדעי של משרד ההגנה האנגלי, רונלד מייסון, אמר: "מוריס לעיתים אמר שטויות מבחינה מדעית, אך זהו החומר המיוחד ביותר". מהנדסי חומרים אחרים מן העולם הביעו התעניינות בחומר, בהרכבו ובאופן יצירתו.
הדובר של נאס"א זאז רודי נרגנור סיפר על מגעי הסוכנות עם וורד: "ביצענו המון הערכות ו...אנחנו יודעים על כל האפשרויות העצומות שיש לחומר הזה".
ניסיון לסחר.
וורד התיר למספר ארגונים מדעיים לבחון ולבדוק את החומר שייצר, אך הוא אסר עליהם לשמור ממנו דוגמיות לאחר המבדקים שונים מחשש שיבצעו לו הנדסה הפוכה. וורד ציין כי המצאתו שווה מיליארדים והוא התעקש לבעלות על 51% מהנוסחה - דרישה שהקשתה רבות על המתעניינים והמשקיעים הפוטנציאליים בחומר.
אם כי וורד היה מעורב במגעים עם נאס"א על השקעה במוצר שלו וכן עם גופים אחרים, הוא היה קנאי ביותר להגנה על סוד הפקת החומר או הרכבו (הוא אפילו חשש שדגימות יגיעו לידיים זרות מבלי ידיעתו). וורד מת במאי 2011, ולפי דיווחים שונים בכלי התקשורת, החומר אינו מיוצר מאז על ידי חברה או אנשים פרטיים כלשהם. כלומר, וורד לקח את סוד תגליתו עימו לקבר.