הצד הפנימי של החזית.
על הקיר הפנימי של החזית המערבית יש תערובת של פריטים ושחזורים של פסיפסים שבוצעו בתקופות שונות. לפסיפס של התקופה הנורמנית הקדומה מצטרף כס המלוכה שהורכב ב-1460 בתקופת שלטונו של חואן השני, מלך אראגון. החלק המרכזי שנשלט לחלוטין על ידי כס המלוכה בסגנון רומנסקי, המוגבה ביחס לרצפת הכנסייה, פונה אל הקודש המוגבה לא פחות. הרצפות, המדרגות, הגב ומשענות הידיים מעוטרים בשיבוץ שיש ופסיפסים בהם הסגנון של האמנים ממשפחת קוסמטי שולט בהרמוניה עם מוטיבים גאומטריים ופרחוניים ממקור ערבי. כוחו הארצי של המלך נחתם על ידי שלט אצולה שבו מופיעים הסמלים של ושל ממלכת סיציליה שביניהם זוג אריות.
הקיר העליון של כס המלוכה מתאר את מלכותו של ישו בין השליחים פטרוס ופאולוס או ישו פנטוקראטור שלישי עם הילת צלב יוונית, לבוש מלכותי, כשהוא מברך ביד ימינו ואילו יד שמאל מחזיקה את ספר הבשורה הסגור כדיוקן בין הקדושים השליחים פטרוס ופאולוס והמלאכים מיכאל וגבריאל. הצבת דמותו של ישו פנטוקראטור בסביבות שונות לא קיימת בשום כנסייה סיציליאנית אחרת. כאן הרעיון של מערכת יחסים מיוחדת בין אלוהים למלוכה, בין מלכים למלך המלכים, מגולם באופן הבולט ביותר.
הכיפה.
במרכז הכיפה נמצא ישו פנטוקראטור, המתואר כשהוא מברך בידו הימנית, וידו השמאלית מחזיקה את ספר הבשורות הסגור, שיחד עם האיורים באפסיס הם בין הפסיפסים העתיקים ביותר המתוארכים למבנה המקורי. הילת הצלב היוונית והגלימות מזכירות את בגדי הטקס של הקיסרים הביזנטיים. ישו נמצא במרכז המעגל ומוקף בשמונה מלאכים, בהם מיכאל, גבריאל, אוריאל, רפאל, ברכיאל, יהודיאל, ושאלתיאל, לבושים בבגדי מלכות, כשהשרביט ביד ימין, סמל הכוח, רבים מהם נושאים את הכדור המעוטר בצלב (Globus cruciger) בשמאל. הפסיפסים מוארים בעזרת שמונה חלונות שהותקנו בבסיס הכיפה.
על הקירות של בסיס הכיפה (tholobate) מצוירים ארבעה נביאים: יוחנן המטביל, שלמה, זכריה הנביא ודוד. מעליהם הראשים של שמונה נביאים אחרים: ישעיהו, ירמיהו, יחזקאל, יונה בן אמיתי, דניאל, משה, אליהו ואלישע כשהם אוחזים במגילות עם ציטוטים ביוונית, המציינים את בואו של המשיח. בגומחות מצוירים ארבעת המבשרים: יוחנן בן זבדי, לוקאס, מרקוס המבשר ומתי. בכרטוש האינציפיט בלטינית של הבשורות בהתאמה.
אפסיסים.
על הקשת של האפסיס פסיפס בסגנון ביזנטי: הסצנה של הבשורה למרים המיוצגת על ידי המלאך המבשר גבריאל משמאל ומרים, אם ישו מימין. הפסיפס הוכן על ידי האמנים בשירות המלך רוג'רו.
ישו פנטוקראטור של כיפת האפסיס אוחז בידו השמאלית את הבשורה הפתוחה בפסוק: " "אֲנִי אוֹר הָעוֹלָם. אִישׁ הַהוֹלֵךְ אַחֲרֵי לֹא יִתְהַלֵּךְ בַּחֹשֶׁךְ, אֶלָּא אוֹר הַחַיִּים יִהְיֶה לוֹ"(הבשורה על-פי יוחנן, ח' 12), כתוב ביוונית על הדף השמאלי ובלטינית בדף הימני. בחלק התחתון של האפסיס האיקונוסטאזיס מייצג את מרים, אם ישו, כשמשמאל פטרוס ומרים המגדלית, ומימין יוחנן המטביל ויעקב בן זבדי. דמויות אחרונות אלו הן תוספות שנעשו בשלהי המאה ה-18 ולכן אינן מכבדות את המסורות הביזנטיות.
תקרה.
בנוסף לפסיפסים הביזנטיים, לרצפות מבית הייצור של משפחת קוסמטי, קפלה פלאטינה מפורסמת בתקרות המגולפות שלה, שנעשו על ידי האמנים מהאסכולה הפאטמית והאיראנית, ביטוי אומנותי האופייני למבנים הערבים באיפריקיה ואיראן. המוקרנס מעץ, המצוירים בתמונות נדירות ובכתובות כופיות, מציגות קישוטים דמוי צמחים ובעלי חיים, ציפורים, בעלי חיים פנטסטיים ומיתולוגיים, כולל דמויות אנושיות, שהאחרונים אסורים במפורש על פי המסורת המוסלמית במקומות אחרים, כאן מונצחים בסצנות ציד, של מלחמה ואהבה, שחקנים, רקדני בטן ושחקני שחמט.
קישוטים אלו הם המקרה היחיד שנמצא בסיציליה של אמנות אסלאמית שחלחלו אליה טעמים ומושגים נורמנים. בין רוזטות העץ, ציורים ובהם השליט ריבוני או נכבדים בולטים או נציגים בגלימות מזרחיות, לעיתים קרובות יושבים ברגליים שלובות כשהם מנגנים בגיטרות וכלים אחרים.
במקור היו בתקרה כוכבים מתומנים מעץ עם מוטיבים גאומטריים וכתובות, דומים לאלמנטים נפוצים בתקרה של קתדרלת מונריאלה. הם נהרסו בשריפה ב-11 בנובמבר 1811.
החלק התת-קרקעי.
המתחם של סנטה מריה דלה גראצי קרוי בטעות "הקריפטה" של קפלה פלאטינה. הוא מורכב מכנסייה קטנה, שלפניה יש נרתקס ומקדש קדמי קטן. בשנת 1117 מקדש תת-קרקעי פרימיטיבי, הידוע בכינויו "הכנסייה הפרימיטיבית של סנטה מריה די ג'רוזלמה". הנרתקס שיכן בעבר את תא הקבר של גוליילמו הראשון, מלך סיציליה, שהסרקופג שלו הועבר לקתדרלת מונריאלה לאחר .
שני גרמי מדרגות סימטריים מקשרים עם הכנסייה הממוקמת במפלס העליון, הכניסה השתנתה מספר פעמים במשך מאות שנים, מה שגרם לאי ההבנה שהמבנה הוא קריפטה. אחד החדרים מכיל את האוצר של קפלה פלאטינה.
You're My Best Friend
You're My Best Friend הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, שנכתב על ידי נגן הבס של הלהקה, ג'ון דיקון, שכתב אותו לאשתו. הוא נכלל תחילה באלבום משנת 1975 "A Night At The Opera", ולאחר מכן יצא כסינגל. השיר הופיע גם באלבום Live Killers (1979), ובאלבומי האוסף Greatest Hits (1981) ,Absolute Greatest (2009) ו-Queen Forever (2014).
השיר הגיע למקום השביעי במצעדי הסינגלים של בריטניה ומספר 16 במצעדי ההבילבורד הוט 100 של ארצות הברית. השיר זכה בתואר פלטינה על ידי ה- RIAA בארצות הברית עם למעלה ממיליון עותקים שנמכרו. השיר הופיע מאז בטלוויזיה, בקולנוע ובמדיות אחרות, כמו משפחת סימפסון ואיש משפחה.
היסטורית השיר.
דיקון כתב את השיר לאשתו ורוניקה טסלף. בשיר זה הוא מנגן בפסנתר חשמלי בנוסף לגיטרה בס. במהלך הופעות חיות הלהקה השתמשה בפסנתר כנף ולא בפסנתר חשמלי, והוא מושר על ידי פרדי מרקיורי, ואילו דיקון ניגן בגיטרה בס בדיוק כמו בהקלטה המקורית. השיר מבוצע בהופעות על ידי הלהקה מסיבוב ההופעות 1976 עד סוף סיבוב ההופעות של The Game בשנת 1980. לאחר מכן הוא לא היה בהופעות ולא יושמע שוב בשידור חי עד לאחר מותו של מרקורי.
קליפ.
בקליפ רואים את חברי הלהקה באולם ענק שמוקף באלפי נרות, כולל נברשת התלויה מהתקרה. הווידאו צולם בקיץ 1976. בקליפ רואים את ג'ון דיקון מנגן על פסנתר כנף, אף על פי שבהקלטה הוא מנגן על פסנתר אלקטרוני.
המוזיאון היהודי של רודוס
המוזיאון היהודי של רודוס הוא מוזיאון השוכן ברובע היהודי לה ג'ודריה של העיר רודוס באי רודוס, המציג את ההיסטוריה של יהדות רודוס. המוזיאון ממוקם בשטח בית הכנסת קהל שלום.
הקמת המוזיאון.
בשנת 1997 הקים אהרון חסון את המוזיאון. חסון תושב לוס אנג'לס שסבו וסבתו נולדו ברודוס, ביקר ברודוס בשנת 1995 במסע בעקבות הקהילה היהודית של רודוס שהתגוררה באי, ובעיקר ברובע היהודי לה ג'ודריה. קהילת רודוס הייתה מרכזית וחשובה עד השואה (שניים מרבני רודוס מונו לראשון לציון לאחר עלייתם לארץ ישראל). בביקורו התוודע חסון כי תיירים רבים עוברים בשכונה שהייתה יהודיות ואף נכנסים לבית הכנסת קהל שלום, אך אין שום הסברים ומידע עבור המבקרים. בנוסף התברר לו שאין מוזיאון שינציח את ההיסטוריה של הקהילה היהודית אשר חיה שם במשך מאות שנים. על כן ראה חשיבות בהקמת מוזיאון אשר ישמר את ההיסטוריה היהודית הייחודית של המקום. חסון הקים גם ארכיון על מנת לשמר את זיכרון הקהילה.
ראמה הרביעי, מלך תאילנד
ראמה הרביעי, מונגקוט, שם מלכותי- פרה צ'ום קלאו צ'או יו הואה (18 באוקטובר 1804 – 1 באוקטובר 1868 בתאית: พระบาท สมเด็จ พระจอมเกล้า เจ้า อยู่ หัว) היה מלך סיאם (תאילנד) מבית שושלת צ'אקרי בין 1851 ועד למותו בשנת 1868. סיאם חשה לראשונה בלחץ ההתפשטות המערבית בתקופת שלטונו של ראמה הרביעי. המלך אימץ חידושים מערביים ויזם את המודרניזציה של ארצו, הן בתחום הטכנולוגי והן בתחום התרבות - ולכן זכה בכינוי "אבי המדע והטכנולוגיה" בסיאם.
צעירות.
מונגקוט (มงกุฎ, משמעות מילולית: כתר) היה בנם השני של הנסיך ישראסונדהורן, בנו של מלך צ'אקרי הראשון של סיאם (המלך ראמה הראשון) והנסיכה בונרוד. מונגקוט נולד בארמון העתיק (תונבורי) בשנת 1804, שם נפטר הבן הראשון של הוריו זמן קצר לאחר הלידה בשנת 1801. אחריו נולד הנסיך צ'וטמני (เจ้าฟ้า จุฑามณี) בשנת 1808. בשנת 1809 הוכרז הנסיך ישראסונדהורן כבודהה לוטלה נבאלאי (לימים המלך ראמה השני) לאחר מכן עברה משפחת המלוכה לארמון הגדול. מכאן ואילך, עד הצטרפותם כמלכים, נקראו האחים צ'או פא יאי (מונגקוט) (เจ้าฟ้า ใหญ่) וצ'או פא נוי (צ'וטמני) (เจ้าฟ้า น้อย).
חיים כנזיר.
בשנת 1824 הפך מונגקוט לנזיר בודהיסטי, בעקבות מסורת סיאמית לפיה גברים בגיל 20 צריכים להיות נזירים לתקופה מסוימת. באותה שנה נפטר אביו. על פי המסורת, מונגקוט היה צריך להיות מוכתר למלך הבא, אולם האצולה בחרה במקום זאת בנסיך ג'סדאבודינדרה, בעל ההשפעה והמנוסה יותר להפוך לראמה השלישי. לא ניתן היה להחזיר את תפיסת הכס וכדי להימנע מתככים פוליטיים שמר מונגקוט על מעמדו הנזירי. מונגקוט הפך לאחד מבני משפחת המלוכה שהקדיש את חייו לדת. הוא טייל ברחבי הארץ כנזיר וראה את הסטייה מכללי הפאלי קאנון המחמירים בקרב הנזירים הסיאמיים שפגש, דבר שנראה לו בלתי הולם. בשנת 1829, בפתחשבורי, הוא פגש נזיר בשם בודהאוונגסו, שהקפיד על פי כללי המשמעת הנזירים. ראמה הרביעי העריץ את בודהאוונגסו בגלל ציותו למשמעת הדתית, והיה לו השראה להמשיך ברפורמות דתיות.
שלטון.