ביקורת.
ישנם מתנגדים רבים לשחרור משירות על ידי קבלת פטור מוועדת המצפון, משני צידי המפה הפוליטית. ישנה ביקורת בתוך השמאל הרדיקלי, בעיקר בקרב אנרכיסטים, שהשתחררות בוועדת המצפון או לחלופין ישיבה בכלא, הטוענים מצד אחד כי מדובר בבזבוז זמן, ומצד שני כי מדובר בשותפות וקבלה של מערכת הכללים של השלטון והמדינה, להם במובנים רבים הסרבן מתנגד. לדעתם, דווקא "סירוב אפור" כלומר, קבלת תעודת פטור על בסיס בעיות משפחתיות ונפשיות פיקטיביות, היא יותר חשובה והיא תנועת המחאה האמיתית. אותה ביקורת, אודות הסתירה הפנימית משתמשים בה פעמים רבות דווקא מהימין, (בציניות) בטענה ש"מה ההבדל בין גיוס לצבא ובין תשלום מיסים?". הפציפיסטים טוענים שהצבא ביסודו הוא גוף אלים הפועל "ליישב סכסוכים" באמצעות אלימות. רבים, מימין ומשמאל, טוענים כי סירוב פירושו בגידה, אנוכיות, ושותפות עם האויב.
ואנג ליצ'ין
וָאנְג לִיצִ'ין (王励勤; ) הוא טניסאי שולחן סיני, הוא אלוף אולימפי בעל ארבע מדליות מהן שתיים זהב ואלוף עולם בעל 18 מדליות, מהן 11 מדליות זהב. בשנים 2004–2006 דורג ראשון בעולם.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה ואנג במדליית זהב בתחרות לזוגות גברים, באולימפיאדת אתונה (2004) זכה במדליית ארד בתחרות ליחידים ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ובמדליית ארד בתחרות ליחידים.
ואנג זכה באליפויות העולם ב-2001 באוסקה שביפן ב-3 מדליות זהב, ב-2005 בשאנגחאי שבסין ב-3 מדליות מהן 2 זהב ביחידים ובזוגות מעורבים וב-2007 בזאגרב שבקרואטיה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ביחידים ובזוגות מעורבים.
חמשת הסרבנים
מיסקיטו
המיסקיטו הם קבוצה אתנית של ילידים ממרכז אמריקה. תחום מושבם משתרע מכף קמרון בהונדורס עד לריו גרנדה שבניקרגואה. אזור הקרוי בצורה משובשת על שמם חוף מוסקיטו (חוף היתושים). לקבוצה זו שפה ייחודית שפת מיסקיטו, עם זאת רבים מהם דוברי שפת שבט ראמה, ספרדית, אנגלית קראולית, ועוד. הניב האנגלי הקראולי נולד כתוצאה ממפגשים תכופים עם הבריטים. רבים מהם הם נוצרים.
מספרם כיום בין 150,000 ל-200,000. נותרו כיום מעט מאוד (אם בכלל) מיסקיטו טהורי דם, תוצאה של נישואי תערובת בינם לבין עבדים נמלטים שחיפשו מקלט ביניהם במשך מאות השנים האחרונות. הגישה לאזורים בהם הם מתגוררים קשה מאוד ולכן הם כמעט שלא הושפעו מהכיבוש הספרדי.
המבנה הפוליטי של החברה המסורתית של המיסקיטו מחולק למעמדות מוגדרים היטב. עמד בראשם מלך, אך לא היה בידיו שלטון מוחלט. השלטון התחלק בינו למושל, גנרל וב-1750 אף אדמירל. העובדה כי רבים מהמלכים היו מיתיים למחצה מטילה צל על המידע ההיסטורי על המלכים ורק ב-1687 החל רישום מסודר על המלכים החל במלך ג'רמי הראשון.
מערכת זו אפשרה לעם המיסקיטו לשמר את עצמאותם בכל זמן השלטון הספרדי וגם בתקופת קיומה של מדינת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. בסופו של דבר הם נטמעו בניקרגואה ב-1894.
היסטוריה.
מדינת המיסקיטו נוסדה זמן מה לפני 1625. המלך הראשון עליו יש מידע הוא אולדמן, בנו של מלך המיסקיטו ששמו אינו ידוע. המגע הראשון עם הבריטים נעשה בתקופת שלטונו של אביו של המלך אולדמן, ששלח אותו לבריטניה שם פגש אולדמן במלך צ'ארלס הראשון.
מלך המיסקיטו והבריטים חתמו על ברית ידידות ב-1740 ולאחריה מונה נציג בריטי בדרגת רב-מפקח ב-1749. מדינת המיסיקטו הפכה ארץ חסות (פרוטקטורט) של הבריטים.
ממלכת מיסקיטו שרתה את הבריטים בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית. כוחות של המיסקיטו בשיתוף פעולה עם הצבא הבריטי תקפו את המושבות של הספרדים והשיגו ניצחונות אחדים. אך, עם חתימת הסכם השלום ב-1783 נאלצו הבריטים לוותר על השליטה על אזור החוף. הנסיגה הבריטית הושלמה בסוף יוני 1787. למרות הנסיגה, שמרה בריטניה על מעמד של נותנת חסות בלתי רשמית לממלכה, והתערבה לעיתים קרובות על מנת להגן על האינטרסים של המיסקיטו בפני הכיתור הספרדי.
בשל העניין הכלכלי של בריטניה באמריקה המרכזית (במיוחד בהונדורס הבריטית, כיום בליז) היו המיסקיטו מסוגלים לרכוש רובים וכלי נשק מודרניים אחרים. התמיכה הבריטית גם גרמה להקמתה של ניקרגואה, מדינה שיועדה למיסקיטו. במהרה החלו כוחות מיסקיטו-סמבו מאוחדים לפשוט על יישובים ספרדיים בהונדורס, לעיתים על מנת לשחרר עבדים מעם המיסקיטו לפני שהובלו לאירופה, אבל לרוב על מנת לשעבד אינדיאנים אחרים (המיסקיטו החשיבו עצמם במשך תקופה ארוכה כעולים על שבטים אחרים באזור, שאליהם התייחסו כ"פראים". ההיסטוריונים מלמדים כי המיסקיטו חפשו אחר הזהות הבריטית. למעשה היה הביגוד האירופאי פופולרי בין המיסקיטו והאנגלים אף קראו למלכים של המיסקיטו בשם) על מנת למכור לבריטים לעבודה בג'מייקה. הם גם חטפו נשים משבטים אחרים. פשיטות אלה נמשכו זמן רב אחרי שפסקו מעשי האיבה בין בריטניה לספרד.
האוכלוסייה של המיסקיטו גדלה מאוד בשל השגשוג הכלכלי שגרם הסחר עם הבריטים ובשל התרת מנהג הפוליגמיה ומספר הנשים הרב מהפשיטות של המיסקיטו על השבטים הסמוכים לצורכי חטיפת עבדים.
מתיישבים ספרדים החל להגיע לאדמות המיסקיטו ב-1787, אך הצבא המנוסה של המיסקיטו וגודל אוכלוסייתם הבטיח את שליטתם על האזור. המיסקיטו לא חשו מעולם כי הממשלה של ניקרגואה שולטת בהם, ורבים מבני המיסקיטו כיום אינם מחשיבים עצמם כניקרגואנים.
מאמצע המאה ה-19 והלאה הלך ופחת העניין של בריטניה באזור. המדינה חדלה להתקיים ב-1894 כשנכבשה על ידי ניקרגואה. הבריטים החזירו את המלך לשלטון ביולי של אותה שנה אבל באוגוסט שבה ניקרגואה וכבשה את המדינה.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 ניסיון לרצח עם של משטר הסנדיניסטה הקומוניסטי שכלל פינוי בכוח של 8,500 מבני המיסקיטו והרס של כ-100 כפרים דחף את המיסקיטו יחד עם בני בריתם, משבטי הסוּמוּ והראמה להקים את "מיסורסטה" (MISURASTA) ארגון גרילה אנטי-ממשלתי שהיה בן ברית של הקונטראס.
יורש העצר של ממלכת מיסקיטו כיום והמנהיג של אומת המיסקיטו מ-1978 הוא נורטון קאת'ברט קלארנס.
הנני ונזל
מתי ניוקנן
יאן אובה ולדנר
יאן אובה ולדנר (נולד ב-3 באוקטובר 1965) הוא שחקן טניס שולחן שוודי. הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם בעל 15 מדליות מהן 5 מדליות זהב.
טראנס גואה
שלושים הטיראנים
שלושים הטיראנים (ביוונית: οἱ Τριάκοντα Τύραννοι, הוי טריאקונטה טיראנוי) הוא השם שניתן לוועדה בת שלושים איש, נציגי הסיעה האוליגרכית באתונה, ששלטה בעיר אחרי הכישלון במלחמה הפלופונסית והפלת המשטר הדמוקרטי (404 לפנה"ס).
בין המעורבים בהפיכה היו המנהיג האתונאי תראמנס ושניים מבני דודיו של אפלטון, כארמידס וקריטיאס. הייתה זו הפיכה שנתמכה על ידי ספרטה שניצחה את אתונה בסוף המלחמה הפלופונסית.
שלושים הטיראנים ביטלו במידה רבה את זכויות אזרחי אתונה והטילו עליהם הגבלות. זכות ההצבעה הוגבלה לעשירים בלבד, והוגבלה הזכות לשמש בתפקידים משפטיים. צומצם מספר האתונאים שהורשו לשאת נשק, ומספרם של אלה שהיו זכאים למשפט באמצעות חבר מושבעים.
שלושים הטיראנים החלו בטיהור מנהיגיה החשובים של המפלגה הדמוקרטית שלקחו חלק במלחמה נגד ספרטה. על מאות אנשים נגזר לשתות את סם המוות, ואלפים נוספים הוגלו מאתונה. אחד האנשים שהצליח להימלט מן הרודנים היה ליסיאס, ששמו מופיע בספרו של אפלטון "הרפובליקה". בנאום הסנגוריה שנשא במשפטו סיפר סוקרטס כי שלושים הטיראנים ציוו עליו ועל ארבעה אנשים נוספים להביא בפניהם אדם שנידון למיתה. סוקרטס סירב לציית לפקודה זו למרות שידע כי בכך הוא מסכן את חייו.
תראמנס, שבתחילה תמך בקריטיאס, מחה נגד ההוצאות להורג אך ללא הצלחה. עד מהרה הוא עצמו הפך לנאשם והוכרח לשתות את כוס התרעלה בפקודת קריטיאס.
ב- 403 לפנה"ס תראסיבולוס, שהיה מנהיגה של העיר תבאי שמצפון לאתונה, עמד בראש קבוצת גולים אתונאים שתקפו את חיל המשמר הספרטני של אתונה. הוא כבש את פיראוס, עיר הנמל של אתונה, התפתח קרב שבו נהרג קריטיאס. הדמוקרטיה הושבה על כנה באתונה, אך תראסיבולוס דאג לכך שרוב הרודנים יקבלו מחילה כדי למנוע מעשי נקם ושפך דם, ובשל כך זכה לתודתם של אזרחי יוון.
משינה 2
משינה 2 הוא שמו המקובל של אלבומה השני של להקת הרוק הישראלית "משינה" (הגם ששמו הרשמי הוא פשוט "משינה"), שיצא ביוני 1987 על ידי חברת התקליטים CBS.
רקע.
האלבום יצא כשנה וחצי לאחר אלבומה הראשון של "משינה". בסיבוב ההופעות שליווה את האלבום הראשון הצטרף ללהקה הקלידן אבנר חודורוב כנגן שכיר. בעקבות שילובו בהופעות הפך חודורוב החל מאלבומה השני של "משינה" לחבר מן המניין בלהקה. לחברי הלהקה לא היו שירים מוכנים לאחר האלבום הראשון, ולכן החליטו ליצור שירים ביחד. בהתאם, קרדיט ההלחנה בכל שירי האלבום ניתן לכל חברי הלהקה, וזאת על אף שחלק מהשירים נכתבו על ידי יוצר אחד בלבד, כמו "אנחנו שניים" או "שלח לי מלאך".
באלבום השתתפו מספר נגנים אורחים, ובהם דוד חודורוב, אביו של אבנר, שניגן בכינור ויובל מסנר שניגן בצ'לו. אברהם פלדר ויוסי רגב ניגנו בכלי נשיפה בארבעה משירי האלבום.
האלבום יצא ביוני 1987, ללא סינגלים מקדימים לתחנות הרדיו, וזאת מתוך הרגשה של חברי הלהקה כי מדובר ביצירה שלמה שלא ניתן לפרק. החלטה זו הביאה להתעלמות האלבום מצד תחנות הרדיו, שלא השמיעו את שיריו כלל. האלבום לא הצליח במכירות, ובחודשים הראשונים לאחר הפצתו נמכרו ממנו כ-5,000 עותקים, מספר מועט לעומת אלבומה הראשון של הלהקה. רק לאחר שהתברר הכישלון החליטו חברי הלהקה להוציא שירים כסינגלים, שמהם הצליח בעיקר השיר "שלח לי מלאך". סינגל נוסף שיצא היה "מדברים עלייך", ושיר מצליח נוסף מהאלבום היה "אנחנו שניים".