הסכם 2: עקב לחצים מצד ההסתדרות הציונית והסוכנות על חברת "הנוטע" שיזמה את ההסכמים, והרצון הגרמני שגם גופים הקשורים לשלטון יהנו מהעמלות, הוחלט לשתף את גופי אוצר התיישבות היהודים הציוניים ואת הטמפלרים, ולכן ב-18 ביולי 1933 נחתם הסכם חדש בו נקבע כי הפקדת הכספים בגרמניה תיעשה לחשבון משותף של בנק אנגלו-פלשתינה ושל בנק אגודת הטמפלרים.
בנוסף, הוגדל היקף העברת הכספים לשלושה מיליון מרק,
הסכם 3: הסכם זה לא מומש היות שהמאבק על השליטה בכספי ההעברה נמשך, ובסוכנות הייתה התנגדות לכך שחברה הקשורה עם הרוויזיוניסטים תזכה בכל העמלות והקשרים שההסכם הביא איתו, ולכן הופעלו לחצים על גד מכנס ועל סם כהן להתפשר פעם נוספת.
אחרי משא ומתן בין חברת הנוטע להסתדרות הציונית סוכם שבנק אנגלו-פלשתינה יקים חברת נאמנות שתשמש כגוף מתווך בעסקות ההעברה, ואילו סם כהן כנציג חברת הנוטע יקבל אחוזים מהעסקאות שתבוצענה.
ב-25 באוגוסט 1933, נחתם "הסכם בין מיניסטריון הכלכלה הממשלתי הגרמני לבין אנגלו פלשתינה בע"מ בדבר העברת סך 3 מיליונים מרק לארץ ישראל"
ההסכם חל על אזרחים גרמנים תושבי גרמניה שהם "בני הגזע היהודי" ומהגרים לארץ ישראל (ובנוסף, יהודים הנמצאים באופן זמני מחוץ לגבולות גרמניה, אך שלא ויתרו על רישום מקום מגורם בגרמניה).
בהסכם יש הבחנה בין יהודים המהגרים מגרמניה לארץ ישראל באופן מיידי לבין אלה המהגרים לאחר זמן מה.
המהגרים מיידית צריכים להגיש בקשה מתאימה, חלק מהכסף יועבר לגופי ההעברה והיתרה תוכנס לזמן מה לזכות חשבון מיוחד מספר 1 של בנק אגודת הטמפלרים המתנהל ברייכסבנק.
אלו שמתעתדים להגר בזמן כלשהו בעתיד יפקידו את כספם (מוגבל לסכום מקסימלי של 50 אלף מרק) לזכות חשבון מיוחד מספר 2 של ה"טמפלר בנק" המתנהל ברייכסבנק, עקרונית הפיקדון נותר מוקפא עד לעלייתו של המפקיד לארץ ישראל, ארצה. אולם ניתן היה לרכוש בכספים אלו אדמות, וכן לבצע השקעות מוגדרות ומאושרות מראש, וזאת על מנת להבטיח מקורות הכנסה למהגרים לכשיהגרו.
משיכת הכספים בפועל: בנק אנגלו-פלשתינה יכול למשוך את כל הסכומים (בניכוי עמלות) המופקדים בחשבון 1 של בנק אגודת הטמפלרים המתנהל ברייכסבנק (כספם של המהגרים מיידית), ולרכוש בכספים אלו ציוד ומכונות המותרים לייצוא מגרמניה, או לשלם עבור סחורות גרמניות שהוזמנו על ידי סוחרים ויבואנים ארץ ישראליים. לכשיתרוקן חשבון 1, יוכל הבנק למשוך סכומים הנמצאים בחשבון 2.
תמורת הסכומים היה בנק אנגלו-פלשתינה צריך לפתוח בישראל חשבונות נאמנות מתאימים לזכות מפקידי הכספים, ולאפשר להם למשוך כספים אלו בלא"י.
רק אחרי שהוזמנו סחורות וסופקו לישראל היו העולים מקבלים חלק מכספם.
בשלב מאוחר יותר הוקמה חברת "העברה", שהייתה בבעלותם המשותפת של בנק אנגלו-פלשתינה והסוכנות היהודית.
"העברה" קיבלה בלעדיות הן על פעולת התיווך בין היבואנים בארץ ישראל ליצואנים הגרמנים, הן על הייבוא עצמו, הן על גביית כסף מהיבואנים בארץ בגין הסחורות שהזמינו והן על העברת התשלומים לעולים.
וילמרסדורף
וילמרסדורף (בגרמנית: Wilmersdorf) הוא רובע בדרום-מערב ברלין, בירת גרמניה. הרובע גובל בשרלוטנבורג בצפון, בשנברג במזרח, בשטגליץ-צלנדורף בדרום ובשפנדאו במערב.
וילמרסדורף מורכבת מהאזורים גרונוולד (Grunewald), האלנזה (Halensee) ושמארגנדורף (Schmargendorf). בעקבות רפורמת הרבעים של ברלין בשנת 2001, הוא אוחד רשמית עם שרלוטנבורג לישות מנהלתית אחת לכדי רובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף, אך בקרב התושבים ההפרדה נשמרת.
היסטוריה.
וילמרסדורף ושמארגנדורף נוסדו כבר בשנת 1220 והרובע נזכר לראשונה בתעודות משנת 1293. המתיישבים באו מדרום גרמניה, משוואבן (Schwaben) וגם מהמדינות של ימינו תורינגיה (Thüringen) ווסטפאליה.
באמצע המאה ה-18 רכשו ברלינאים עשירים רבים אדמות באזור ובנו לעצמם בתי קיץ, בעיקר על אגם וילמרסדורף (Wilmersdorfer See) ואזורים פתוחים לספורט שמאוחר יותר אוחדו תחת השם "פארק וילמרסדורף". אחרים קנו לעצמם אדמות ובנו אחוזות ומשקי חקלאות גדולים. משפחה עשירה אחת אף הגדילה לעשות ובנתה בית יתומים לקהילה, בו פועלים היום גני ילדים ומרכז קהילתי.
בשנת 1880 מכרה ממשלת פרוסיה, בהתערבות אישית של הקאנצלר אוטו פון ביסמרק, חלקת יער בשטח של 2,340 דונם לקונסורציום בנקאי, שבנה על השטח שכונת וילות שמאוחר יותר נודעה בשם "שכונת המליונרים", ובשמה הרשמי גרונוולד. ביצה שהייתה באזור יובשה חלקית וממנה נוצרו ארבעה אגמים, שסביבם שכנו הווילות. גדת הביצה לא נבנתה, והיא הפכה לגינות פרטיות של היזמים והקונים, שהיו בנקאים, בעלי חברות, פרופסורים ואמנים, שעקרו למקום בהמוניהם.
בשנת 1907 הוכרזה וילמרסדורף כעיר עצמאית, וכתוצאה מחוק ברלין-רבתי, צורפה ב-1920 כרובע אל העיר ברלין.
בזמן רפובליקת ויימאר יהודים רבים התגוררו ברובע. אחוז היהודים שגרו ברובע (שאז הייתה רובע עצמאי) עמד על 13.5% והיה הגבוה ביותר ברובעי ברלין. ברובע היו מספר בתי כנסת שחלקן הותקף ונשרף בליל הבדולח.
אוכלוסייה.
ב-2008 מנתה וילמרסדורף 93,000 תושבים בקירוב. גם כיום, מתגוררת בה אוכלוסייה חזקה מאוד, בדומה לשכונה הצמודה, צלנדורף. השכונה מורכבת ברובה מבתים פרטיים וגם האזורים הבנויים ביתר צפיפות מתאפיינים באוכלוסייה מבוססת. גרים בה אנשי עסקים, בעלי חברות ומקצועות חופשיים ושגרירים רבים.
ישיבת הרב עמיאל
STS-123
STS-123, היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א לתחנת החלל הבינלאומית, ששוגרה ב-11 במרץ 2008 ונחתה ב-27 במרץ (יום אחד אחרי תאריך הנחיתה המתוכנן).
המשימה.
משימה זו נועדה להביא אל תחנת החלל את החלק מדוחס האוויר של יחידת הניסויים היפני "קיבו",חלק נוסף הגיע ביוני 2008 במשימה STS-124. וכן להרכיב זרוע רובוטית נוספת בעלת זרועות כפולות, תרומת סוכנות החלל הקנדית כמו הזרוע הקיימת. המנוף החכם Dextre נועד לאפשר עבודה עדינה מחוץ לתחנת החלל, ללא צורך לצאת מהתחנה. למנוף 2 זרועות באורך 3.4 מטר. בנייתו עלתה 200$ מיליון.
STS-124
STS-124, היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-31 במאי 2008, משימה זו נועדה להוסיף לתחנת החלל הבינלאומית את מעבדת הניסויים היפנית, "קיבו" ("תקווה" ביפנית), שהיא בעלת זרוע רובוטית עצמאית משלה, מתוצרת יפן.
חלק מדוחס האוויר של יחידה זו הגיע במשימה הקודמת, STS-123 ויתרת החלקים צפויים להגיע במשימת STS-127. בנוסף, הוכנסו למעבורת חלקים לתיקון בית השימוש שנשבר בתחנת החלל.
זו משימתה ה-35 של הדיסקברי, הטיסה השלישית שביצעה מעבורת בשנת 2008 והטיסה 123 בתוכנית מעבורות החלל מאז STS-1.
מטען ייעודי.
מעבורת החלל דיסקברי שוגרה כשבמטענה מעבדת הניסויים היפנית, הנקראת "קיבו" (תקווה, ביפנית), לשם הרכבתה בתחנת החלל הבינלאומית. מעבדת הניסוים חוברה אל רכיב "הארמוני". במשימת המעבורת הקודמת, STS-123 הובאה היחידה הלוגיסטית (יחידת האוויר המדוחס) של מעבדת הניסויים מפאת חוסר מקום בתא המטען של המעבורת למעבדת הניסוי היפנית וליחידה הלוגיסטית יחד. יחידת האוויר המדוחס הותקנה באופן זמני על רכיב "הארמוני". לאחר הליכת החלל הראשונה שבה הותקנה המעבדה היפנית קיבו לרכיב הארמוני, באה הליכת החלל השנייה של משימת STS-124 לשם הזזת יחידת האוויר המדוחס מהארמוני אל מעבדת הניסויים היפנית, קיבו. בנוסף הובאה בתא המטען של הדיסקברי הזרוע הרובוטית של המעבדה היפנית.
בנוסף, הביאה המעבורת ציוד לשם תיקון בית השימוש של תחנת החלל הבינלאומית.
המשימה.
ב-26 באפריל 2008, הדיסקברי הובאה אל האנגר לחיבור רכב החלל (Vehicle Assembly Building). במבנה זה הורמה המעבורת ב-28 באפריל למצב אנכי וחוברה אל מכל הדלק החיצוני ולשני טילי הדלק המוצק. לאחר סוף שבוע ארוך ומלא הכנות לשיגור, ב-2 במאי בשעה 23:47, לפי שעון מזרח ארצות הברית, רכב החלל הוסע אל כן השיגור 39-A. המעבורת עמדה על כן השיגור ביום שלמחרת, 3 במאי בשעה 6:06.
ב-29 באפריל הגיע לכן השיגור רכב כשעליו המטען הייעודי של משימת STS-124, וב-5 במאי הוטען בתא המטען של מעבורת החלל דיסקברי. צוות המשימה הגיע לטרמינל כדי להתחיל את הספירה לאחור ב-6 במאי. לאחר מבחנים רבים למעבורת ולציוד שבתוכה, ניתן אישור המראה ב-31 במאי. מעבורת החלל דיסקברי המריאה בתאריך זה, בשעה 21:02, לפי שעון גריניץ', בהצלחה.
אריך קלייבר
אריך קלייבר (גרמנית: Erich Kleiber; 5 באוגוסט 1890 - 27 בינואר 1956) היה מנצח ארגנטינאי יליד אוסטריה.
חייו.
קלייבר נולד בווינה ולמד בפראג. בשנת 1923, אחרי שניצח על הופעה מרגשת של "פידליו" מאת בטהובן באופרה של ברלין, התמנה למנהלו המוזיקלי של מוסד זה.
קלייבר נודע בפרשנויותיו לרפרטואר הסימפוני והאופראי המקובל, בד בבד עם העידוד שנתן ליצירות חדשות. בשנת 1925, למשל, ניצח על הצגת הבכורה של האופרה "ווצק" מאת אלבן ברג. כאשר המפלגה הנאצית הטביעה חותם "מוזיקה מנוונת" ("Entartete Musik") על האופרה השנייה של ברג, "לולו", התפטר קלייבר ממשרתו באופרה של ברלין במחאה (קלייבר לא היה יהודי). ב-1939 ביטל גם חוזה עם בית האופרה האיטלקי הנודע 'לה סקאלה' משום שהוא מנע השתתפות יהודים במופעי האופרה, עקב חוקי הגזע שנתקבלו באיטליה הפאשיסטית לאחר חיזוק הברית עם גרמניה הנאצית. בהמשך היגר לבואנוס איירס, שם עבד בתיאטרון קולון, והיה למנהלו המוזיקלי. כאן התמחה ברפרטואר האופראי הגרמני, בעיקר ביצירות וגנר. היוקרה הכרוכה בשמו משכה אל ה"קולון" מאורות גדולים כמו עמנואל ליסט, קירסטן פלגסטד וסט סוואנהולם. כמה מהקלטותיו מתקופה זו זמינות על גבי תקליטורים באיכות משתנה, בהתאם לתנאים שבהם נערכו ההקלטות המקוריות.