יעל לוי (נולדה ב-31 בדצמבר 1954) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
יעל לוי נולדה בנהריה בשם אורנה, ואביה החליט לשנות את שמה ליעל. לוי החלה את הקריירה כזמרת בלהקת חיל הים בתקופת מלחמת יום הכיפורים.
הופעתה הראשונה כזמרת סולנית הייתה ב-1977, במופע של יהונתן גפן ו"להקה טובה" "שיחות סלון" לצד יצחק קלפטר. בעקבות הצלחתו של המופע יצא תקליט שדרים ובו השיר "עד עולם אחכה", שלוי שרה בדואט עם קלפטר. בהמשך סיבוב ההופעות קלפטר פרש והוחלף על ידי דויד ברוזה. הוא גם עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום "שיחות סלון", שיצא ב-1978. השירים בביצוע לוי הפכו מהר ללהיטים, בהם "אי ירוק בים", "שיר אהבה בדואי" (הוקלט בדואט עם קלפטר ומאוחר יותר עם ברוזה), "עד עולם אחכה" (גרסה עם ברוזה) וקטע הווקליזה "תמונה" ("דבה דבה דה..."), שהתפרסם מאוחר יותר כאות של תוכנית הרדיו "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל. לוי גם דקלמה עם גפן את המערכון "סוף המסיבה".
לאחר שירד המופע לוי זכתה להכרה, ובסוף 1979 יצא שיר ראשון שלה לרדיו, "בלדה לנאיבית" (יהונתן גפן - יצחק קלפטר). מאוחר יותר השתתפה בהופעות קטנות של דני רובס. בשנת 1980 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון, ושרה עם יצחק קלפטר את הדואט "בלילה" (יורם טהרלב - יצחק קלפטר), שלא זכה בפסטיבל אך זכה להצלחה גדולה בקרב הקהל במשך השנים.
ב-1981 הוציאה לוי את אלבומה הראשון"יעל לוי", שכלל את השירים שהקליטה במהלך השנים כמו "תמונה", "אי ירוק בים" ו"בלדה לנאיבית". ושירים נוספים כ"ניחושים של ים", ו"גשם הקשב לנשים" (מילים: תרצה אתר, לחן: נפתלי אלתר), שהפך ללהיט.
בשנת 1984 הוציאה את אלבומה השני "אהבה צעצוע", שהוקלט בין 1983 עד 1984. האלבום כלל שירים מתורגמים ונע בין ג'אז לבוסה נובה. הוא הופק מוזיקלית בידי עמיקם קימלמן, זכה לאהדה אמנותית על ידי מבקרי המוזיקה, אך נכשל מסחרית ולא הותיר אחריו להיטים. בעקבות זאת הקלטת האלבום השלישי של לוי התעכבה מספר שנים.
בקיץ 1989 ניסתה לחזור כשהקליטה בהפקה מוזיקלית של עובד אפרת את השיר "גבעול" (מילים: מאיר גולדברג, לחן: ורד קלפטר), עבור אלבומה השלישי. השיר לא הפך ללהיט וגרם לגניזת האלבום. "גבעול" כן נכלל באלבומה השלישי שיצא ב-1992 "אל תקנה לי ורד". את האלבום הפיק צוף פילוסוף. באלבום ניכר שיתוף פעולה עם ורד קלפטר, שהחל עוד בשיר "ניחושים של ים", אותו קלפטר הלחינה. השירים שזכו להצלחה הגדולה ביותר מהאלבום היו: "אל תקנה לי ורד" (מילים: תרצה אתר, לחן: ורד קלפטר), ו"לך לאן שתלך" (מילים: מאיר גולדברג, לחן: קובי אייזנמן). אלבום זה החזיר במקצת את ימי הזוהר של לוי. עם זאת, הקריירה שלה התקדמה באותן שנים בקצב איטי יחסית, מכיוון שהקדישה זמן למשפחתה.
האלבום "שוך הסערה" שיצא בשנת 1997 בהפקת ג'וני שועלי כלל לראשונה שירים אותם כתבה לוי. האלבום זכה להצלחה מתונה ובלט בו רק להיט אחד: "אל תאכזב אותי" (מילים: יעל לוי, לחן: ג'וני שועלי).
במרץ 2004 יצא אלבומה "חמש", ממנו הצליח במידה מועטה השיר "פלנקטון". כל שירי האלבום נכתבו והלחנו על ידי ורד קלפטר, למעט 2 שירים שהולחנו למילותיה של תרצה אתר ("חמש" ו"סתיו"). קלפטר הפיקה מוזיקלית את שירי האלבום בשיתוף עם גיל סמטנה.
באפריל 2011 הוציאה לוי אלבום כפול ראשון בשם "אי ירוק בים". בדיסק הראשון הופיעו חידושים ללהיטיה הגדולים - “אי ירוק בים”, “אל תקנה לי ורד”, “לך לאן שתלך”, “בלדה לנאיבית” ועוד. הדיסק השני הכיל שירים חדשים בשיתוף פעולה עם ורד קלפטר. העיבודים בחלק השני היו מינימליסטיים, והתבססו על שירה, גיטרה וקולות בלבד.
ריצ'רד קארפ
ריצ'רד מאנינג קארפ (באנגלית: Richard Manning Karp; נולד ב-3 בינואר 1935) הוא מדען מחשב יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות מחקרו בתאוריה של אלגוריתמים, מחקר שזיכה אותו בפרס טורינג ב-1985 ובפרס הארווי ב-1998. קארפ ידוע במיוחד כמדען הראשון שתיאר את מחלקת הסיבוכיות NPC בעבודתו משנת 1971, בשם Reducibility Among Combinatorial Problems.
קורות חיים.
קארפ נולד בבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס, למד באוניברסיטת הרווארד וקיבל תואר בוגר ב-1955, השלים את עבודת המאסטר ב-1956 ואת עבודת הדוקטורט במתמטיקה שימושית ב-1959. לאחר לימודיו עבר לעבוד במעבדות IBM על שם תומאס ג'. ווטסון. ב-1968 התמנה לפרופסור למדעי המחשב, מתמטיקה וחקר ביצועים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא מכהן עד היום, פרט לתקופה של ארבע שנים באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל.
ב-1971 פיתח קארפ יחד עם ג'ק אדמונדס את אלגוריתם אדמונדס קארפ למציאת זרימה מקסימלית ברשת זרימה. ב-1987 פיתח קארפ יחד עם מיכאל רבין את אלגוריתם רבין קארפ לחיפוש מחרוזות.
בשנת 1994 נבחר לעמית ACM. בשנת 2000 הוענקה לו מדליית EATCS מטעם האיגוד האירופי למדעי המחשב התאורטיים. ב-2004 קיבל את מדליית בנג'מין פרנקלין וב-2008 קיבל את פרס קיוטו.
כיום עיקר העניין המחקרי של ריצ'רד קארפ הוא בתחום הביואינפורמטיקה. הוא פרסם השערה בתחום המחקר של פונקציה בוליאנית חמקנית שנקראת על שמו.
כיירון (גוף במערכת השמש)
כיירון (מיוונית: Χείρων; שם מלא: 2060 כיירון; באנגלית: 2060 Chiron) הוא גוף קטן במערכת השמש. מסלולו נמצא בין שבתאי ואוראנוס. הגוף נתגלה בשנת 1977 על ידי צ'ארלס ט. קוואל, והיה לראשון בסיווג הגופים הקנטאורים. תחילה קוטלג כאסטרואיד, אך בהמשך התגלעו חילוקי דעות האם יש להחשיבו ככוכב שביט. כיום, הוא מקוטלג תחת שני המושגים גם יחד; כינויו ככוכב שביט הוא 95P/כיירון.
המקור לשמו הוא מהקנטאור כיירון במיתולוגיה היוונית. אין לבלבל בינו לבין הירח הגדול יותר של פלוטו, כארון.
מסלול.
האקסצנטריות של מסלולו כיירון היא גבוהה, עם פריהליון הנמצא על מסלולו של שבתאי ואפהליון הנמצא על מסלולו של אורנוס (בתנועתו חוצה כיירון את מסלולו של שבתאי אך לא את זה של אורנוס). גוף זה עורר עניין רב בהיותו הראשון מחוץ לחגורת האסטרואידים שהציג מסלול כה יוצא דופן.
כיירון מוגדר היום כקנטאור, קבוצת גופים שמסלוליהם נמצאים בין כוכבי הלכת החיצוניים. לקנטאורים אין מסלולים יציבים ובגלל שהם מתרחקים ומתקרבים לענקי הגז, הם עשויים להיפלט אל מחוץ למערכת השמש בגלל הכבידה של כוכבי הלכת החיצוניים או להלכד על ידם.
חישובים מתמטיים מראים שבשנת 1664 לפנה"ס כיירון התקרב למרחק של כ-16 מיליון קילומטרים משבתאי, רק 3 מיליון קילומטרים רחוק יותר מפובה, ירחו החיצוני הגדול ביותר, ובטווח הרדיוס של הירחים שהתגלו לאחרונה. כיירון הוא כנראה פליט מחגורת קויפר.
מאפיינים פיזיקליים.
בשנת 1988 התגלה שכיירון עבר התפרצות של בהירות נראית (עלייה ביחידה אחת לערך), התנהגות אופיינית לשביטים ולא לאסטרואידים. תצפיות משנת 1989 גילו שכיירון גם פיתח זנב שביט. כיירון התגלה כשהיה קרוב לאפהליון שלו והזנב התגלה בתצפיות שמצאו את הקנטאור קרוב לפריהליון שלו מה שמסביר את הסיבה לכך שלא נרשמו ראיות לפעילות שביטית מוקדם יותר.
כיירון הוגדר רשמית כאסטרואיד וכוכב שביט (לעיתים מפריד רק קו דק בין שתי הקבוצות). כיירון הוא גדול יחסית לכוכב שביט ומכיוון שאורכו הוא 135 ק"מ הוא נחשב יוצא דופן.
מאז גילויו, התגלו כמה קנטאורים נוספים. רובם המכריע סווגו כאסטרואידים אך תצפיות קרובות מחפשות דווקא התנהגות שביטית. נכון למרץ 2006, נרשם מלבדו רק עוד גוף אחד בקבוצה זו כשביט, 60558 אקלוס ששמו השביטי הוא 174P\אקלוס. אסטרואידים נוספים שאינם קנטאורים שקוטלגו כשביטים הם: 4015 וילסון-הרינגטון, 7968 אלסט-פיזארו, ו-118401 לינאר.
כיירון (פירושונים)
איביסקוס
אחלציחה
אחַלציחֶה (בגאורגית: ახალციხე, שמות ישנים: "ლომსია"-"לוֹמסיה"; בטורקית: Ahıska, "אהיסקה") היא עיירה בנפת אחלציחה שבדרום-מערב גאורגיה, ובירת מחוז סאמצחה-ג'אוואחתי. היא הוכרזה כעיר בשנת 1840. העיירה ממוקמת בגובה 1,029 מטר מעל פני הים, משני צדי גדות הנהר הקטן פצחובי, המחלק אותה לשניים: העיר העתיקה מצפון לנהר והעיר החדשה מדרומו. פירוש שמה של העיר "אחל-ציחה" הוא: "המצודה החדשה".
היסטוריה.
העיר נזכרת לראשונה בכתובים בדברי ימי גאורגיה במאה ה-12. במאות ה-12 וה-13, היא הייתה מקום מושבם של ה"אחלציחלים", שליטי סאמצחה, ששניים מהמהוללים שביניהם היו: שלווה ואיוון אחלציחלי. מהמאה ה-13 ועד למאה ה-17, סאמצחה ואחלציחה בתוכה, נשלטו על ידי משפחות פאודליות של "ג'אקליס". בתקופה זו הייתה גאורגיה מאגר בלתי נדלה לסחר עבדים מתושבי גאורגיה, בעיקר נערים ונערות, שהיו נמכרים מדי שנה בשוקי העבדים באחלציחה, טבריז, טרבזון וקונסטנטינופול.
בשנת 1576 נכבשה העיר על ידי האימפריה העות'מאנית, ומשנת 1628 הפכה למרכז נפת אחלציחה. ב-27 באוגוסט 1828, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, כבשו את העיר 9,000 חיילים רוסים תחת פיקודו של גנרל (פילדמרשל) פסקביץ' (Иван Фёдорович Паскевич), מידי 30,000 חיילים טורקים, תחת פיקודו של קיוס מחמוט פאשה. ב-4 במרץ 1929 עשו הטורקים ניסיון לכבוש מחדש את אחלציחה, תחת פיקודו של אחמד פאשה, וניגפו. בסופו של דבר ניתנה העיר לאימפריה הרוסית, במסגרת הסכם אדריאנופול משנת 1829, בתחילה כחלק מפלך כותאיסי ולאחר מכן פלך טביליסי.
כלכלה.
במאות המוקדמות הייתה אחלציחה שוק מרכזי למסחר בעבדים, ומאוחר יותר לבקר, עורות, חלב, שעווה ודבש. כמו כן, משמשת אחלציחה כמרכז לשיווק דגנים, חיטה, שעורה, כותנה, טבק ופשתה.
יהודי אחלציחה.