בשנות ה-70 המאוחרות עד לשנות ה-80 את רקהה אפפו שמועות כי יש לה קשר רומנטי עם אחד השחקנים הבולטים בבוליווד, אמיטאב באצ'אן, שאשתו, השחקנית ג'איה בדהורי הייתה חברתה הטובה. רקהה ובאצ'אן לא הגיבו לשמועות אלו, גם כאשר פרצה שמועה שהובילה לסיקור תקשורתי רחב, כי השניים הביאו לעולם ילד ומסרו אותו לאימוץ. מספר שנים מאוחר יותר הודתה רקהה כי אכן היה לה קשר עם באצ'אן וכי הוא הבטיח לשאת אותה לאישה, אך היא הייתה זאת שויתרה עליו לבסוף.
נישואיה השניים היו עם איש עסקים ידוע בשנת 1990. הנישואין הסתיימו בגירושין שלוו בריב משפטי ותקשורתי כשמשפחת בעלה יצאה נגדה, כיוון ששנה לאחר הנישואין הוא התאבד. התקשורת האשימה אותה כי הוא התאבד כיוון שרצתה לעזוב אותו, אך נראה כי הסיבה הייתה הקשיים הכלכליים אליהם נקלע.
בשנת 1996 רקהה ניהלה קשר עם השחקן אקשאיי קומאר, שנגמר לאחר מספר חודשים.
זכיות.
רקהה היא שחקנית מוערכת, וזכתה בהרבה פרסים בטקס ה- Filmfare Award שהוא מקבילה ההודי לפרס האוסקר האמריקאי.
פרסים נוספים.
בשנות האלפיים, קיבלה רקהה ארבעה פרסים על תפקידיה בתור שחקנית משנה בטקסים אחרים.
בנוסף, נפתח אתר מנוע חיפוש על שמה בשם rekha.com, זכות שרק השחקנית אישווריה ראי זכתה לה בהודו.
הסקס פיסטולס
נישואים צמאי דם
נישואים צמאי דם או הרצון לנקמה (בהינדי: खून भरी माँग) הוא סרט דרמה הודי בבימויו של רקש רושן. את התסריט חיברו ראבי קאפור ומוהאן קאול, והשחקנית הראשית היא רקהה, שהופעתה בסרט זכתה לשבחים רבים. שחקנים נוספים בתפקידי משנה: קאביר בדי (Kabir Bedi), סונו ואליה (Sonu Walia), ושאטרוגאן סינהה (Shatrughan Sinha).
"נישואים צמאי דם" צולם במהלך 1988, והשתתפו גם שחקנים שאינם תושבי הודו. הסרט זכה להצלחה רבה ברוסיה, שם ניתן לו השם "הרצון לנקמה".
עלילה.
עלילת הסרט נסובה סביב ארטי (רקהה), אלמנה עשירה אך חסרת חן, אם לשני ילדים יתומים מאב שנהרג בתאונת דרכים מסתורית. בנוסף, אביה של ארטי, אחד מאנשי העסקים העשירים והמצליחים בעירו, נרצח על ידי עובדו, היראלל. היראלל משדך לארטי לאחר מות אביה את אחיינו סנג'אי, אשר מתחזה לאיש עסקים. סנג'אי מתחבב על ילדיה של ארטי, ובעידודה של ננדיני, חברתה הקרובה, ארטי מסכימה להינשא לסנג'אי. ארטי אינה מודעת לכך שננדיני היא גם מאהבתו ושותפתו של סנג'יי למזימה שנועדה לגזול את רכושה.
יום לאחר חתונתם יוצאים ארטי, ננדיני וסנג'אי לטיול קצר, ובמהלך הטיול זורק סנג'אי את ארטי מהסירה בה היו לידי תנין אשר מעוות את גופה. ארטי נסחפת לחוף, בעוד השניים האחרים מאמינים כי ארטי נטרפה על ידי התנין. אך ארטי מתגלה על ידי איש זקן המסייע לה להשתקם. במהלך השתקמותה, ילדיה של ארטי הנתונים לפיקוחו של סנג'אי עוברים התעללות קשה מצדו.
לאחר השתקמותה, ארטי עוזבת את האיש שעזר לה, וטסה לחו"ל כדי לעבור ניתוח פלסטי. ניתוח זה משנה את מראה והופך אותה לאישה נאה ומושכת. ארטי נשבעת לנקום באלו שפגעו בה, וכי לא תשקוט עד שילדיה יוחזרו אליה.
ארטי מתחילה לעבוד כדוגמנית בשם ג'וטי ומתיידדת עם סנג'אי, שמתאהב בה נואשות מבלי לדעת את זהותה האמיתית. פגישה מחודשת זו מתחילה את מסע הנקם של ארטי בפוגעיה, עד להשלכתו של סנג'אי לתנינים כפי שעשה לה.
פרסים.
בטקס שנערך ב-1988 זכה הסרט במספר פרסי פילמפייר (Filmfare Awards), מהפרסים הוותיקים והבולטים ביותר בתעשיית הסרטים ההודית.
סיד וננסי
סיד וננסי (באנגלית: Sid and Nancy) הוא סרט ביוגרפי שבוים על ידי אלכס קוקס ויצא בשנת 1986. הסרט מספר על חייו של סיד וישס מלהקת הסקס פיסטולס וחברתו לחיים ננסי ספאנג'ן, ומותם כתוצאה מהתמכרותם לסמים. הסרט ידוע גם בשם "סיד וננסי: אהבה הורגת" ("Sid and Nancy: Love Kills").
בסרט מגלם את דמותו של סיד גארי אולדמן ואת ננסי מגלמת קלואי ווב. לתפקיד ננסי הייתה מועמדת קורטני לאב, שהייתה מאוד מעוניינת בתפקיד (ואף הרשימה את קוקס), אבל מפיקי הסרט העדיפו להעניק את תפקיד ננסי לשחקנית מנוסה יותר, ולאב קיבלה תפקיד משני, כחברתה של ספאנג'ן. את שיר הנושא בסרט שר ג'ו סטראמר שהיה חבר בלהקת הקלאש.
הסרט מטיף נגד סמים שהרסו את חייהם של השניים. עם זאת, למרות שמרבית המבקרים שיבחו אותו, הוא ספג ביקורת מצד חבר הסקס פיסטולס לשעבר, ג'ון ליידון, בשל המצאת אירועים שלא קרו (וכן המצאת דמויות משנה שכלל לא היו קיימות), והצגתו באור שלילי.
הנודד
הנודד (הינדית: श्री ४२०; "שרי 420" - מר 420) הוא סרט הודי מוזיקלי בכיכובו של ראג' קאפור והשחקנית נרגיס. הסרט צולם בשנת 1955 (בשחור לבן) בבוליווד על רקע המצב החברתי של העיר בומביי באותה תקופה.
תמצית העלילה.
הסרט מספר על ראג' (ראג' קאפור), בחור משכיל, עני, פשוט, מצחיק ומלא שמחת חיים שבא לעיר הגדולה בומביי כדי למצוא עבודה. על אף מאמציו, הוא נתקל בחומות של דחיות וסרובים מכל האנשים ונוכח לדעת עד כמה אטומה החברה בעיר זו. ראג' מתאהב בווידיה (נרגיס), בחורה פשוטה וענייה אשר מלמדת בבית ספר פרטי משלה.
באחת העבודות שראג' מוצא הוא מקבל מטלה להגיע למלון יוקרתי ולמסור בגדים נקיים. במלון הוא נתקל ברקדנית רמאית. היא מגלה את כישרונו במשחקי קלפים ומרוויחה כסף על חשבונו. כשהוא עוזב אותה הוא ממשיך לשחק בקלפים והופך לאיש עשיר, אבל עם זאת מתרחק מעקרונותיו ומאהבתו כלפי וידיה. הכינוי "420" ניתן לאנשים שקרנים ורמאים ומכאן שם הסרט.
חשיבות הסרט.
"הנודד" זכה בקרב מעריצים רבים של הקולנוע הבוליוודי למעמד של סרט פולחן. הוא משלב בתוכו את כל המרכיבים הבסיסיים של תמת הקולנוע הבוליוודי הטיפוסי. השירים שבו הפכו אף הם לאהודים ביותר.
פסקול הסרט.
בסרט מושמע השיר इचक दाना बिचक दाना (איצ'ק דנה ביצ'ק דנה, "זרעון אחד, שני זרעונים"). השיר זכה לפופולריות רבה בישראל, ונחשב בארץ לאחד השירים ההודיים הידועים ביותר. בישראל נפוצה גרסה שבוצעה על ידי הזמר והמלחין נעים רג'ואן בהפקת האחים אזולאי.
בשנת 2020 הפיק עומרי סגל גרסה מחודשת לשיר בהשתתפותם של סוויסה, BEMET ועמרי גליקמן.
שיר מפורסם נוסף הוא "אך ליבי הוא הודי" (Mera Joota Hai Japani) ששר ראג' קאפור בתור נודד ברחבי הודו. בתרגומו של ירושלים סגל:
הנעליים שלי יפניות
המכנסיים - אנגליים
הכובע שעל ראשי - רוסי
אך לבי הוא הודי
נח פניאל
נח פְּנִיאֵל (במקור פלנטובסקי; 25 בנובמבר 1905, קרטוז-ברזה, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 2 בנובמבר 1993, חיפה) היה משורר וסופר, מתרגם, מורה ועורך עברי.
ביוגרפיה.
נח פלנטובסקי נולד בשנת 1905 בקרטוז-ברזה שליד גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). זכה לחינוך עברי מילדותו, והשלים לימודיו בבית המדרש למורים בווילנה. למד בסמינר למורים של רשת הגימנסיות העבריות "תרבות", ולימד בגימנסיה "תרבות" בעיר רוֹבְנוֹ. במלחמת העולם השנייה נמלט מפולין, ולאחר מכן הגיע לארץ ישראל, בדרכים עקלקלות, דרך רוסיה האסיאתית וסוריה, בשנת 1941. ספר שיריו "שמים אדומים", שנדפס בווילנה ערב מלחמת העולם השנייה, היה מאחרוני הספרים העבריים שנדפסו בליטא.
בארץ השלים פניאל את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים, בתואר מוסמך. לאחר לימודיו השתקע בחיפה, ולימד בבית הספר הריאלי בעיר משנת 1947 ואילך. פניאל היה פעיל בחיי הספרות של חיפה, ובד בבד עם הוצאת ספריו, היה בין מייסדי ועורכי כתב העת הספרותי "כרמלית". הוא הקדיש שנים רבות מחייו וכמה ספרים לחקר החינוך היהודי, ובעיקר החינוך היהודי והעברי בפולין.
פניאל החל לפרסם מיצירתו העברית לילדים עוד בפולין, באמצע שנות ה-20. שיריו הראשונים לילדים נדפסו שם בשנת 1924. בספרו לילדים "הלינה בפונדק הריק" כינס סיפורים מעולם ילדי העיירה היהודית במזרח אירופה, לפני המלחמה, לפני החורבן, ועם ראשית המלחמה. בשנת 1957 זכה פניאל בפרס הספרותי פרס קלוזנר.
פניאל מוכר גם כמי שחיבר את המלים העבריות לשיר העממי הרוסי "קטיושה", המתחיל במילים: "לבלבו אגס וגם תפוח...", אשר התחבב בשעתו על תנועות הנוער בארץ.
היה נשוי לרבקה לבית דֶמבּוֹ, גננת (מחברת הספר "חוויות שלי בגן הילדים", חיפה תשמ"ז), שנפטרה כחמש שנים אחריו. בתם היחידה, רותי גְריס, היא מטפלת ברפואה סינית, ונשואה לזאב גריס, פרופסור ומרצה במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון.
מספריו של נח פניאל.
ממאמריו
מערב אירופה
מערב אירופה הוא כינוי קיבוצי לקבוצת מדינות באירופה. ייחודן של מדינות מערב אירופה הוא בעיקר היסטורי, פוליטי ותרבותי; למובן הגאוגרפי של המונח המשמעות פחותה.
ההגדרה הרווחת למושג מערב אירופה, עוצבה לאחר מלחמת העולם השנייה כתוצאה של המלחמה הקרה, והיא כוללת את כל המדינות אשר היו קרובות בהשקפתן לארצות הברית ואשר התנגדו למשטר הקומוניסטי בברית המועצות ובמדינות מזרח אירופה. כמה ממדינות המערב הפכו דמוקרטיות רק בעת האחרונה - בספרד ובפורטוגל, למשל, היו נהוגים משטרים דיקטטוריים עד לשנת 1975. מדינות אחרות, אשר נקטו עמדה נייטרלית במלחמה הקרה, כגון שווייץ ושוודיה, נחשבו אף הן חלק ממערב אירופה: הן הצטרפו לארגונים כלכליים מערב-אירופאיים (EFTA, למשל) וכלכלותיהן היו בהחלט רחוקות מהקומוניזם המזרח-אירופאי. המובן הגאוגרפי של "מערב אירופה" נחלש עם הכללתה של יוון בקבוצת המדינות המערב-אירופאיות; יוון שוכנת למעשה מזרחית לכמה ממדינות הגוש המזרחי.