בשעות הבוקר עלה כוח מילואים מחטיבה 679 בפיקוד המח"ט אורי אור לרמה. עקב בלבול באוגדה 36, נשלח הכוח לצפון הרמה, אף על פי שגזרת דרום רמת הגולן הייתה זקוקה לתגבורת. הכוח, שכלל כ-25 טנקים, נשלח לאזור מוצב 109. יאנוש תכנן להשתמש בכוח החדש ולצאת להתקפת נגד כדי להחזיר לשליטתו את קו הגבול. לקראת הצהריים החל הקרב על נפח והתוכנית בוטלה. חטיבה 679 הופנתה מערבה להגן על נפח, ובהמשך לחמה במרכז רמת הגולן במסגרת אוגדה 210.
אחר הצהריים שככה המתקפה הסורית בגזרה הצפונית. טנקי החטיבה ירדו בקבוצות קטנות לנקודות התארגנות שנפרסו במרחק קצר מקווי העמדות, שם יכלו לתדלק ולמלא תחמושת. בשעות הערב והלילה נשארו טנקי החטיבה בעמדות אך פרט לכמה מטחי ארטילריה, לא נתקלו בטנקים סורים.
גדוד 82.
לקראת הבוקר התכנסה פלוגה א' סמוך לתל יוסיפון לצורך חימוש ותדלוק. בשעה 8:00 הייתה הפלוגה ערוכה לקרב עם 13 טנקים בפיקוד המג"ד. בהמשך הבוקר קיבלה פלוגה ב' הוראה להתפנות ממוצב 111 יחד עם חיילי החי"ר של המוצב. הפלוגה נסעה לתל יוסיפון כדי לתדלק ולהתחמש.
עם הידיעות על התקדמות הסורים אל נפח פרש בן-שהם את כוחותיו להגנה מדרום לנפח. כוח המג"ד ברק (עם פלוגה א') היה ממזרח על ציר "פלא", בן-שהם וכוחותיו במרכז על ציר הנפט, וממערב לו הציב בן-שהם את דני פסח, סמג"ד 82, אליו צירף כמה טנקים מחטיבה 679.
כוח ברק נשלח לסינדיאנה, שם צורפו אליו שלושה טנקי מילואים מגדוד 266 (חטיבה 179). עם כ-14 טנקים החלה הפלוגה לנוע דרומה על ציר "פלא", ממזרח לציר הנפט. ב-11:00 נתקלה הפלוגה בריכוז גדול של טנקים סורים באזור רמת'ניה. היו אלה טנקי T-62 של חטיבה 91 מהדיוויזיה הראשונה הסורית שנכנסה לקרב באותו הבוקר. כוח ברק פתח באש על הטנקים הסורים, אולם תוך דקות נפגע טנק המג"ד חיים ברק והוא נפצע ופונה לאחור. קמב"צ הגדוד נהרג. המ"פ אלי גבע לקח את הפיקוד על הכוח, אולם תחת הלחץ הסורי הכבד נאלצה הפלוגה לסגת צפונה, תחת חיפוי של פלוגה ב' מתל יוסיפון.
בעוד כוח בן-שהם בולם את טנקי חטיבה 51 הסורית על ציר הנפט, נע כוח מחטיבה 51 באיגוף ממערב לו. כוח זה נתקל בכוח פסח ופגע בו. דני פסח, סמג"ד 82, נהרג בשעות הצהריים.
בסביבות השעה 14:45, בעוד המאמץ הסורי נמצא כבר על גדרות נפח, נותרו שתי הפלוגות של גדוד 82 לבדן באזור סינדיאנה, עם מעט תחמושת, לאחר שלא הצליחו ליצור קשר עם מפקדת חטיבה 188. הכוח יצר קשר עם מח"ט 7, מפקדם המקורי, וזה הורה להם לנוע לצומת וואסט, מבלי שידע את תמונת הקרב שמתחולל בנפח. 17 הטנקים האחרונים של גדוד 82 עזבו את ציר "פלא" והותירו אותו פתוח לתנועת הטנקים הסורים. לאחר תדלוק וחימוש בוואסט, הצטרפו שרידי גדוד 82 לכוחות חטיבה 7 בעמק הבכא. פלוגה ב' בפיקוד המ"פ צ'סנר נשלחה ב-8 באוקטובר לתגבר את חטיבה 679 ולחמה איתה עד סוף המלחמה.
8 באוקטובר.
עם בוקר החליט רפאל איתן, מפקד אוגדה 36, לנצל את ההפוגה בהתקפה הסורית כדי לבצע התקפת נגד. איתן הורה לחטיבה 7 לתקוף בגזרת עמק הבכא ולתפוס מחדש את אזור תעלת הנ"ט. המשימה הוטלה על גדוד 77, שירד בסביבות השעה 7 בבוקר מעמדותיו אל השטח הנחות. תוך זמן קצר החלו הטנקים לחטוף מטח טילי נ"ט וארטילריה, ומספר כלים נפגעו. הגדוד נסוג חזרה לעמדות השולטות.
המשך היום היה שקט יחסית בצפון רמת הגולן, למעט מספר התקפות קטנות באזור המוצבים 107 ו-109. אחר הצהריים תקפה פלוגה של טנקי T-62 את אזור מוצב 107 אולם היא נהדפה. החטיבה כללה בשלב זה כ-70–75 טנקים. יוס אלדר, מג"ד 75 שנפצע בלילה הראשון, חזר לשדה הקרב לאחר שברח מבית החולים. אלדר קיבל 7–8 טנקים משרידי גדוד 82 ופלוגה נוספת מגדוד 77, עלה לעמדות בעמק הבכא, ואיפשר לגדוד 77 לרדת לאחור לצורך מנוחה והתארגנות.
בשעות הלילה תקפה חטיבה 121 הסורית. גדוד 75 תוגבר בפלוגה נוספת מגדוד 77 ועם כוח של 19 טנקים בלם את ההתקפה. גדוד 71 שהיה מצפון לחרמונית השתתף גם הוא בבלימת המתקפה.
ליל הבזוקות.
במהלך הלילה שבין 8–9 בחודש התקבלו התרעות על חדירת כוחות חי"ר סורים אל שטח ישראל. ללא אמצעי ראיית לילה לא היו מסוגלים הטנקים הישראלים לזהות כוח רגלי קטן המתקרב אליהם בחשכה. בסביבות 2:00 בלילה הותקף חניון הלילה של פלוגה ב' מחטיבה 188 שחנתה סמוך למוצב 105. הטנקים הותקפו באש טילי נ"ט והפלוגה נסוגה לאחור תוך ירי, אולם שני טנקים נפגעו והקשר עימם נותק. מפקד הפלוגה, אבנר לנדאו, דיווח למשולם רטס שהיה מפקד הגזרה על ההיתקלות. רטס הורה ללנדאו לחלץ את הטנקים שנפגעו, אולם לנדאו סירב בטענה שהשטח מוצף בכוחות קומנדו וכל כוח שישלח יפגע תוך זמן קצר. לנדאו ביקש לחכות לבוקר, אולם רטס התעקש ושלח שני טנקים מגדוד 71. שני הטנקים נפגעו גם כן והקשר עמם נותר. רטס שלח את סגנו, גדעון ויילר, עם שני טנקים נוספים. שלושת הטנקים של גדוד 71 הגיעו לאזור ההיתקלות, ממזרח להר כרמים, והותקפו מיד מן המארב. הטנקים נפגעו ומספר אנשי צוות נהרגו, ביניהם הסמג"ד גדעון ויילר.
באור ראשון הגיע לנדאו, מפקד פלוגה ב', לאזור לחלץ את הנפגעים. התברר כי בשני הטנקים של פלוגתו שאיתם ניתק הקשר נהרג אחד ממפקדי הטנקים, ושאר אנשי הצוות נחלצו באופן עצמאי לאזור בוקעתא.
באזור הבוסטר אירעה חדירה דומה של חיילי חי"ר עם טילי נ"ט. שני טנקים מגדוד 74 נפגעו ומרבית אנשי צוותם נהרגו.
9 באוקטובר.
קרב עמק הבכא.
לקראת 9 באוקטובר ריכזו הסורים כוח שריון גדול במאמץ להבקיע באזור פתחת קוניטרה (עמק הבכא). בשלב זה כבר איבדו הסורים את מרבית השטחים במרכז ודרום רמת הגולן אותם כבשו בפתיחת המלחמה, והקרב בעמק הבכא היה ניסיון אחרון להפוך את פני המערכה. אל מול כ-50–55 טנקים של חטיבה 7 ריכזו הסורים כ-150 טנקים, מאה מתוכם היו טנקי T-62 של חטיבה 81 מהדיוויזיה השלישית, שטרם השתתפו בקרבות. אליהם נוספו טנקים משרידי דיוויזיה 7, שהייתה שחוקה לאחר שלושה ימי קרב עקרים בהם לא הצליחה לפרוץ את קו ההגנה הישראלי.
המתקפה החלה בסביבות השעה 8 בבוקר, עם הרעשה ארטילרית כבדה לכל אורך הגזרה הצפונית. למעשה היה זה מסך אש מתגלגל שנע ממזרח למערב, ובחסותו התקדמו הטנקים הסורים עד לקו הגבול. ב-9 בבוקר נפסקה הארטילריה ואז זיהו כוחות חטיבה 7 את טורי הטנקים הסורים בטווחים קרובים של 800-1,000 מטרים. גדוד 75 שהחזיק את עמדות ההגנה בעמק הבכא מהלילה הקודם, פתח בירי, אך טנקים רבים היו כמעט ריקים מתחמושת לאחר הלחימה במהלך הלילה. בשעה 8:30 נשלח גדוד 77 בפיקוד אביגדור קהלני לתגבר את הגזרה. בשעה 9:00 נשלח לאזור גם גדוד 71 שכלל כ-12–13 טנקים (כולל פלוגתו של לנדאו מחטיבה 188), ונפרס בצפון הפתחה, מול ואדי שבריק.
הטנקים הסורים הצליחו לעבור את תעלת הנ"ט וחלקם הגיע ממש עד קו העמדות של הטנקים הישראלים. במקום התפתח קרב שב"ש (שריון בשריון) בטווחים קצרים, וטנקים סורים רבים נפגעו. מפקד החטיבה, יאנוש, שלח את כל עתודות החטיבה לקרב והעביר את כל הכוחות בעמק הבכא לפיקודו של קהלני, מג"ד 77.
קרוב לשעה 10:00 נהרג משולם רטס, מג"ד 71, מדרום לחרמונית. בשלב זה הפסיק הגדוד לתפקד והטנקים שנותרו מהגדוד עברו לפעול תחת גדוד 77. תחת הלחץ הסורי הכבד הייתה חטיבה 7 על סף שבירה.
כוח בן-חנן.
סא"ל יוסי בן-חנן היה מג"ד 53 עד שלושה חודשים לפני המלחמה. במהלך יום הכיפורים שהה בן-חנן בנפאל בירח דבש עם אשתו הטרייה. כאשר שמע על המתרחש בישראל, מיהר לחזור ארצה. בלילה שבין ה-8 ל-9 באוקטובר עלה לפיקוד הצפון ונשלח לארגן מחדש את חטיבה 188.
במחנה ירדן שהו לוחמים מגדוד 53 שירדו מדרום רמת הגולן יומיים קודם, במסגרת "שיירת הרפאים". הסמג"ד שמואל אסקרוב ארגן את החיילים שנותרו במחנה כדי להקים מהם כוח לוחם. יחד עם בן-חנן, שהגיע למחנה ירדן, הצליחו לארגן כוח של 11 טנקים. כוח בן-חנן, אשר זכה לכינוי "התעמלות בוקר" כשם תוכנית הרדיו של אביו של בן-חנן, עלה לרמת הגולן בבוקר 9 באוקטובר ונשלח לסייע לחטיבה 7.
בסביבות 10:30 בבוקר הגיע כוח בן-חנן לגזרת הלחימה והופנה על ידי יאנוש לחסום את הפרצה בדרום הפתחה. הכוח הצטרף לקרב והיווה סיוע משמעותי לכוחות השחוקים של חטיבה 7. בן-חנן עצמו נפצע במהלך הקרב אך המשיך לפקד על הכוח. הסמג"ד אסקרוב, שכבר היה פצוע אך בכל זאת הצטרף לכוח, נפצע שוב, הפעם באורח קשה יותר בראשו ופונה לאחור.
בשעה 11:00 קיבלה החטיבה תגבור נוסף בדמות פלוגת טנקי סופר שרמן מגש"פ 181. גם טנקי הגש"פ השתלבו בלחימה בדרום פתחת קוניטרה.
סמוך לשעה 12:00 החלו הסורים לסגת, לאחר שלא הצליחו לפרוץ את קו ההגנה הישראלי. בסיום הקרב נמנו בשטח עשרות טנקים סורים פגועים. לכל אורך הקרב קיבלה החטיבה סיוע ארטילרי משמעותי. מפקד הסיוע החטיבתי, רס"ן אריה מזרחי, ריכז אש ארטילרית של 21 סוללות על הכוחות הסורים המתקדמים. להפגזה הכבדה הייתה השפעה של ממש על שבירת ההתקפה הסורית.
מעט דרומה משם, בפתחת קוניטרה דרום בקרבת מוצב 109, ערכו הסורים מאמץ משני. חטיבה 43 הסורית ניסתה לפרוץ אך כמו בימים הקודמים, נבלמה על ידי טנקי פלוגה א' מחטיבה 188 שניצבו באזור.
המארב לפלס"ר 7.
במקביל לקרב עמק הבכא, התרחשו בגזרה הצפונית שני קרבות עם כוחות חי"ר סורים המצוידים בטילי נ"ט. ייתכן והיו אלה כוחות החי"ר שחדרו בלילה הקודם ופגעו במספר טנקים, וייתכן כי היו אלה כוחות קומנדו שהונחתו במסוקים באותו בוקר באזור צומת וואסט, ומשם המשיכו מזרחה לאזור בוקעתא.