מלחמת המפרץ, שהביאה למבצע סערת המדבר בתחילת 1991, הציבה את ברזיל במצב עדין מאוד. ועדות המשנה לקונגרס של ארצות הברית האשימו את ברזיל בייצוא טכנולוגיה ומומחיות לעיראק לפיתוח טיל המבוסס על טיל פיראנה (MAA-1). בריגדיר חיל האוויר בדימוס הוגו אוליביירה פיבה לקח קבוצה פרטית של טכנאים ברזילאים לבגדאד כדי להשלים את הפרויקט הזה; תחת לחץ הורתה ממשלת קולור להחזיר את הקבוצה לברזיל.
במהלך מבצע "סערת המדבר" החזיקה חברת בנייה ברזילאית, מנדס ג'וניור, כמה מאות עובדים וטכנאים, כמו גם ציוד בשווי של כמה מיליוני דולרים, בדרום עיראק שעבדו בפרויקטים של רכבת והשקיה. לפיכך, ברזיל, בניגוד לארגנטינה, לא השתתפה במבצע בעלות הברית. ממשלת ברזיל נאלצה להעביר את המשא ומתן המרכזי שלה, השגריר פאולו דה טרסו פלחה דה לימה, מתפקידו בלונדון כדי לנהל משא ומתן על שחרור אנשי מנדס ג'וניור מעיראק ועל סילוק הציוד. לברזיל הוענקו מחיר וביצועים של 5 מיליארד דולר באספקת טנק אוסוריו לערב הסעודית בשנת 1990, אך הסכסוך בכווית שינה את ההחלטה לטובת טנק M1 אברמס בארצות הברית.
מלחמת עיראק 2003.
שגריר ברזיל ברנרדו דה אזבדו בריטו בעיראק אמר כי למרות שברזיל לא תומכת בפלישה הצבאית בראשות ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, שהדיחה את נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין, אין פירוש הדבר שהיא אינה מעוניינת להשתתף בשיקום עיראק.
מחלף משמר הגבול
מחלף משמר הגבול הוא מחלף שנמצא סמוך לעיר חריש וקיבוץ ברקאי. המחלף החליף את צומת משמר הגבול שחיבר בין כביש 65 לכביש 574.
עלות הקמת המחלף הסתכמה ב-600 מיליון שקלים, המחלף מצטרף לשורה של פתרונות תחבורתיים שיוקמו על מנת להקל על עומס התנועה ביישוב, מלבד מחלף משמר הגבול יוקם מחלף חריש, שיחבר את שכונות דרום חריש לכביש 6, תבנה תחנת הרכבת חריש, יורחב כביש 611 ויוקמו מספר מסופי אוטובוסים ברחבי היישוב.
היסטוריה.
עוד ב־2016 פורסמה תוכנית של משרד התחבורה בה פורטו הפרויקטים העתידים להיבנות בישראל בשנים הקרובות, בהם היו הקמתם של מחלף משמר הגבול, מחלף בני ברית, מחלף ציפורי, מחלף יפתחאל, שיוקם כהכנה להקמת הרכבת הקלה בין חיפה לנצרת, סלילת כביש 200, כביש 16 וכביש 423 ועוד.
ביולי 2018 אושרה התוכנית להקמת המחלף, יחד עם מחלפים וכבישים חדשים נוספים באזור השרון.
בספטמבר 2018 החלו העבודות המקדימות להקמת המחלף שיוקם לאחר שצומת חריש יועתק כ־30-40 מטרים מערבה.
פחות מחודש לאחר תחילת העבודות להקמת המחלף התגלתה עיר עתיקה בת כ־5,000 שנים בחפירות שבוצעו מטעם רשות העתיקות. שטח העיר בשיאה היה כ־650 דונמים והתגוררו בה כ־6,000 בני אדם.
במאי 2019 פורסם כי הסתיים שלב העבודות המקדימות והחל שלב בו הקבלן של המחלף (חברת סולל בונה) תחל בעבודות על הקמת המחלף עצמו, יחלו ההרמות של הנציבים, יונחו הפלטות של הגשר ויסלל הכביש שימש את המחלף.
בלילה שבין 18–19 בפברואר 2022 נפתח המחלף לתנועה.
מלבד הקמת הפרויקט יבוצעו עבודות נוספות באזור המחלף בהם בין היתר הסטה של נחל עירון וכן מתן אפשרות להוספת פרויקטים נוספים באזור המחלף בהם סלילת נתיב תחבורה ציבורית בכביש 65 וכן כבישי גישה לפארק התעשייה עירון שעתיד להיבנות בסמוך למחלף.
סורת סבא
סורת סבא (בערבית: سورة سبأ) היא הסורה ה-34 בקוראן, המונה 54 פסוקים.
תוכן הסורה.
פסוקים 1–6 עוסקים ביום הדין.
דוד מוזכר בפסוקים 10–11, ופסוקים 12–14 עוסקים בשלמה.
פסוקים 15–19 מתמקדים בסבא.
פסוקים 22–27 דנים בפוליתאיזם ובמונותאיזם מנקודת המבט האסלאמית.
פסוק 28 מגדיר ומתאר לכאורה את תפקידו של מוחמד.
בפסוקים 30–33 שוב מדובר על יום הדין, וכך גם פסוקים 40–42.
רבקה (סרט)
מיורהד בון
מיורהד בון (באנגלית: Muirhead Bone; 23 במרץ 1876 – 21 באוקטובר 1953) היה תחריטאי וצייר מים סקוטי, שנודע בזכות תיאור הנושאים התעשייתיים והאדריכליים וכן עבודתו כאמן מלחמה במלחמת העולם הראשונה והשנייה.
ראשית חייו.
בון מיורהד נולד בגלאזגו. הוריו היו העיתונאים דייוויד דרומונד בון (1841–1911) ואשתו אליזבת מילר קרופורד (1847–1886). בין אחיו נכללו העיתונאי ג'יימס בון, והסופר קפטן סר דייוויד בון. מיורהד בון הוסמך כאדריכל, לפני שפנה לאמנות ולמד בבית הספר לאמנות בגלאזגו, במקור בשיעורי ערב. שם התיידד עם האמן פרנסיס דוד ואחותו גרטרוד הלנה דוד, איתה התארס בשנת 1898.
הוא החל להדפיס בשנת 1898, ואף על פי שההדפס הידוע הראשון שלו היה ליטוגרפיה, הוא ידוע יותר בתחריטים יבשים שלו. הנושאים שלו קשורים בעיקר לנופים וארכיטקטורה, שכללו אתרי בנייה והרס עירוניים, קתדרלות גותיות ומבנים נורמניים. אחד ההדפסים הראשונים שהוצגו היה סצנה של אייר הארבור, ואוסף עבודותיו שהוחזק על ידי המוזיאון הבריטי מתעד את עבודותיו האחרות בין השנים 1898–1916.
בשנת 1901 עבר בון ללונדון, שם פגש את הציירים ויליאם סטראנג, דוגלד מקול ואלפונס לגרוס, והיה חבר במועדון האמנות האנגלי החדש. הוא ערך תערוכת יחיד ראשונה בגלריה קארפקס בשנת 1902. בון היה גם חבר במועדון האמנות של גלאזגו. בשנת 1903, בון השיג מספיק הצלחה כלכלית כאמן ויכול היה להרשות לעצמו להתחתן עם גרטרוד, לאחר אירוסים של חמש שנים. הם עברו לצ'יזוויק ונולד להם בנם הראשון, סטיבן, בשנת 1904, ובנם השני, גאווין, בשנת 1907. בון המשיך לבקר באייר (Ayr), והפיק את ההדפסים הבולטים של כלא אייר בשנת 1905 וסדרה המבוססת על הנוף בדרך בלנטרה בשנת 1907.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה מינה צ'ארלס מסטרמן, ראש לשכת התעמולה הבריטית במלחמה, בעצתו של ויליאם רוטנשטיין, את בון לאמן המלחמה הבריטי הרשמי ב־1 במאי 1916. בון פעל להקמת קבוצת אמני מלחמה רשמיים. ביוני 1916 הוא נשלח לצרפת בדרגת ייצוגית ובמשכורת של 500 לירות שטרלינג. הוא היה בן שלושים ושמונה בפרוץ המלחמה.
הרישומים הקטנים, בשחור ולבן של בון ועוצמתם הריאליסטית שימשו היטב בפרסומים היומיים הממשלתיים. במקומות שאמנים אחרים היו נרתעים מהאתגר של רישום מראות המלחמה, בון שמח להתמודד עם האתגר. לעיתים נדירות נרתע מנושאים מורכבים, אבל הצליח מתוך תוהו ובוהו של המלחמה ליצור רישום מרשים ומסודר.
בון שימש כאמן מלחמה עם כוחות בעלות הברית בחזית המערבית וגם עם הצי המלכותי במשך תקופה מסוימת. הוא הגיע לצרפת ב־16 באוגוסט 1916, במהלך הקרב על הסום והפיק 150 רישומים של המלחמה לפני שחזר לאנגליה באוקטובר 1916. במהלך החודשים הבאים בון חזר לנושא הקודם שלו, והפיק שש ליטוגרפיות של מספנות ב"קלייד" עבור תיק המאמצים של בריטניה בתקופת המלחמה.
הוא ביקר שוב בצרפת בשנת 1917, שם התעניין במיוחד בתיאור חורבות בניינים. שני כרכים של רישומיו בזמן המלחמה פורסמו במהלך המלחמה, החזית המערבית ופעולות הצי המלכותי.
הוא היה חבר פעיל בוועדת זיכרון המלחמה הבריטית וסייע בבחירת האמנים שקיבלו משימות מהוועדה. בין השאר קנה עבודות של דורותי קוק ציירת המלחמה.
לאחר שביתת הנשק שב בון לסוג העבודות שהפיק לפני המלחמה, והיה בעל השפעה בקידום אמני המלחמה האחרים ויליאם אורפן ווינדהאם לואיס. הוא החל לנסוע ברחבי אירופה – צרפת, איטליה והולנד, שהשפיעו יותר ויותר על עבודתו. בשנת 1923 הפיק שלושה דיוקנאות של הסופר ג'וזף קונרד במהלך נסיעה באוקיינוס ​​האטלנטי.
הוא ערך ביקור בספרד בשנת 1929 שהביא לעבודות על הספר "ספרד העתיקה", בשיתוף פעולה עם אשתו שכתבה את הטקסט. הספר פורסם בשנת 1936.
בתקופה הבין-מלחמתית הציג רבות בלונדון ובניו יורק, ורכש מוניטין לא מבוטל. בון קיבל תואר אבירות בשנת 1937 בהכתרת הכבוד על שירותים לאמנות והוא כיהן כנאמן בוועדות של כמה מוסדות כולל גלריית טייט, הגלריה הלאומית ומוזיאון המלחמה האימפריאלי.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה מיורהד בון לחבר הוועדה המייעצת של אמני המלחמה והפך גם לאמן שכיר במשרה מלאה במשרד המידע המתמחה בנושאי אדמירליות. הוא הפיק סצנות של מתקני חוף, צייר כוחות ודיוקנאות של קצינים. עם זאת, לאחר מות בנו גאווין בשנת 1943, החליט שלא להמשיך בוועדת האדמירליות, אך הוא נותר חבר ועד פעיל עד סוף המלחמה. לאחר מכן בנו השני, סטיבן בון, מונה לתפקיד באדמירליות.
מותו.
סר מיורהד בון נפטר ב־21 באוקטובר 1953 באוקספורד. יש לו אבן זיכרון בקתדרלת סנט פול בלונדון.
שוחרה סולאטי
שוחרה סולאטי (בפרסית: شهره صولتی; ) היא זמרת פופ איראנית שמתגוררת בארצות הברית.
ביוגרפיה.
שוחרה סולאטי נולדה בעיירה זנג'אן, איראן למשפחת אמנים. היא החלה לשיר בגיל שבע. בהמשך היא למדה שירה ונגינה בקלרינט בטהראן. האלבום הראשון שלה יצאה בשנת 1976 וזכה לפופולריות בין צעירי המדינה. זמן קצר לפני המהפכה האיראנית של שנת 1979 הוא נסעה לארצות הברית לסבב הופעות. בעקבות השינויים הפוליטיים במדינה היא לא יכלה לחזור ועברה לניו יורק והתחתנה תוך זמן קצר.
בשנת 1982 שוחרה סולאטי עברה ללוס אנג'לס שהפך למרכז מוזיקה איראנית בארצות הברית. בהיותה בעיר היא החלה להופיע בקונצרטים ועבדה על התקליטים החדשים. בשנת 1996 היא עשתה אלבום משותף עם חסן סתאר. בעקבות יצירות שלה, בתחילת המאה ה-21 היא החלה לקבל פרסום גם מחוץ לאיראן. בעקבות כך היא החלה להופיע בקנדה, נורווגיה, טורקיה, קפריסין, ישראל ומדינות נוספות. בשנת 2004 היא הוציאה אלבום חדש תוך שיתוף פעולה עם פראמרז אסלאני.
בשנת 2008 שוחרה סולאטי הופיעה בתיאטרון דולבי בעקבות הדיסק החדשה שלה.
בסך הכל הזמרת הוציאה כ-30 אלבומים.
ויליאם ברי