מוסינזון שימש כמאמן ילדים בהפועל תל אביב, ובאוגוסט 2016 פרסם כי הוא פוטר מתפקידו.
בשנים האחרונות מאמן בליגת המכללות לכדורסל ומאמן את נבחרת הכדורסל של מכללת שנקר.
נבחרת ישראל.
מוסינזון שיחק בנבחרת הנוער ב-1996 ובנבחרת העתודה שהגיעה למקום העשירי באליפות אירופה בשנת 1998. הוא רשם הופעה אחת במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק מול נבחרת דנמרק בשנת 2002.
בטלוויזיה.
פרט לכדורסל ופרשנות ספורט בטלוויזיה, עוסק מוסינזון כתחביב במוזיקה (למד פסנתר אצל פרופ' ישראלה מרגלית אלמנתו של השחקן מאיר מרגלית) ובדוגמנות, והשתתף במספר תוכניות טלוויזיה. הוא מחברי להקת "הירקון 70", בה הוא מנגן על קלידים ושר ראפ. בשנת 2005 הנחה את פינת המוזיקה בתוכנית "זמן תרבות" בטלוויזיה החינוכית, וב-2006 היה אחד המשתתפים בתוכנית הכישרונות של ערוץ 10, "דה שואו", שירדה מהמסכים לאחר פרקים ספורים.
מוסינזון הוזכר לא פעם בסדרת הטלוויזיה "הרצועה", כיריבו של קפטן סלומוניקו, ואף השתתף בפרק סיום העונה השלישית.
בעונת 2010/11, שימש מגיש במגזין הכדורסל חמישיות בערוץ הספורט.
בשנת 2012 השתתף מוסינזון בעונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית אנסטסיה שפירו. השניים הודחו בהדחה הראשונה.
ב-2013 השתתף בתוכנית "מה שקורה באילת VIP" אשר משודרת בערוץ 24.
בינואר 2019 השתתף בעונת VIP השלישית של האח הגדול. כעבור שבוע היה למודח הראשון מהבית.
בשנת 2020 השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל VIP במקצה 2 והגיע למקום התשיעי.
פורנוגרפיה.
בעשור השני של המאה ה-21 החל להפיק סרטי פורנוגרפיה.
חיים אישיים.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום התשיעי ברשימת מפלגת "ארץ חדשה".
בספטמבר 2013 התחתן עם האמנית נירית אהרוני ברהאמס, אך לאחר מספר חודשים, השניים התגרשו.
במאי 2015 יצא מהארון בדף הפייסבוק שלו כביסקסואל. בדבריו תקף את ההומופוביה הקשה בספורט, המונעת מספורטאים לצאת מהארון. החזיק במערכת יחסים עם הדוגמנית סתיו סטרשקו. בנובמבר 2015 יצא עם המגישה שלמור שטרוזמן. ביולי 2019 פרסם שיצא גם עם הזמרת דנה אינטרנשיונל, המנחה אסי עזר והשחקנית רונה לי שמעון. אינטרנשיונל הכחישה זאת.
מתגורר בתל אביב.
הרמן פון הלמהולץ
הרמן לודוויג פון הלמהולץ (31 באוגוסט 1821 - 8 בספטמבר 1894) היה רופא ופיזיקאי גרמני אשר תרם משמעותית למגוון של תחומים נרחבים של המדע המודרני. בפיזיולוגיה ובפסיכולוגיה, הוא ידוע בשל התאוריה המתמטית שלו על העין האנושית, תאוריות על הראייה, רעיונות על התפיסה החזותית של המרחב, מחקריו על ראיית צבעים, על חישה של צלילים ותפיסה של הקול, ואמפיריציזם בפיזיולוגיה של החישה. בפיזיקה, הוא ידוע בשל התאוריות שלו על שימור האנרגיה, עבודתו באלקטרומגנטיות, תרמודינמיקה של תגובות כימיות, ובשל הביסוס המכני של התרמודינמיקה. כפילוסוף, הוא ידוע בשל פילוסופיית המדע שלו, רעיונות על הקשר שבין חוקי התפיסה וחוקי הטבע, מדע האסתטיקה, ורעיונות על השפעת המדע על החברה והתרבות.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
אביו של הלמהולץ, פרדיננד הלמהולץ, היה מנהל הגימנסיה של פוטסדאם, אשר למד פילולוגיה קלאסית ופילוסופיה והיה חבר קרוב של הפילוסוף עמנואל הרמן פיכטה. עבודתו של הלמהולץ הבן הושפעה מהפילוסופיה של אביו של פיכטה, יוהאן גוטליב פיכטה, ושל עמנואל קאנט. הלמהולץ ניסה לקשר את התאוריות שלהם לנושאים אמפיריים כמו פיזיולוגיה.
כאיש צעיר, הלמהולץ התעניין במדעי הטבע, אך אביו רצה שילמד רפואה. הוא סיים הכשרה כרופא צבאי במכון הקיסר פרידריך וילהלם לרפואה וכירורגיה, ובילה שנה בסטאז' בבית החולים שאריטה שבברלין, כיוון שהייתה תמיכה כלכלית לתלמידי רפואה.
אף שהכשרתו הפורמלית הייתה בפיזיולוגיה בלבד, הלמהולץ כתב על נושאים רבים אחרים, החל מפיזיקה תאורטית ועד לגיל כדור הארץ ולמקורה של מערכת השמש.
משרות אקדמיות.
המשרה האקדמית הראשונה של הלמהולץ הייתה כמורה לאנטומיה באקדמיה לאמנויות בברלין, בשנת 1848. בשנת 1849 הוא מונה למשרת הוראה באוניברסיטה של קניגסברג, וב-1855 קיבל משרת פרופסור באנטומיה ופיזיולוגיה באוניברסיטת בון. הוא לא היה מרוצה בבון, ושלוש שנים מאוחר יותר עזב לאוניברסיטת היידלברג בבאדן, בה כיהן כפרופסור לפיזיולוגיה. ב-1871 הוא קיבל את המשרה האקדמית הסופית שלו, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
מחקריו.
מכניקה.
ההישג המדעי החשוב הראשון שלו, חיבור בפיזיקה משנת 1847 על שימור האנרגיה, נכתב בהקשר של מחקריו הרפואיים ומנקודת מוצא פילוסופית. הוא גילה את העקרון של שימור האנרגיה בעת שחקר את המטבוליזם של שרירים. הוא ניסה להוכיח כי אין איבוד אנרגיה בתנועת שריר, תוך התנגדות לעקרונות הוויטליזם שהיו מקובלים ברפואה הגרמנית באותה תקופה.
בהתבסס על עבודות קודמות של סאדי קרנו, אמיל קלפרון וג'יימס ג'ול, הלמהולץ שיער את קיומו של קשר בין מכניקה, חום, אור, חשמל ומגנטיות בכך שטיפל בהם כהתגלויות שונות של כוח יחיד (אנרגיה במונחים מודרניים). הוא פרסם את התאוריות שלו בספרו Über die Erhaltung der Kraft (על שימור הכוח, 1847). קיימת מחלוקת האם הלמהולץ ידע על גילוי חוק שימור האנרגיה בידי יוליוס רוברט פון מאייר בתחילת שנות ה-40 של המאה. הלמהולץ לא ציטט את מאייר בעבודתו והואשם על ידי בני דורו בגנבה ספרותית.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, בהתבסס על פרסומים קודמים של ויליאם תומסון, פיתחו הלמהולץ וויליאם רנקין את הרעיון של מות החום של היקום.
במחקריו על דינמיקת נוזלים תרם הלמהולץ מספר תרומות חשובות, וביניהן משפטי הלמהולץ על ערבוליות בנוזלים חסרי צמיגות.
פיזיולוגיה חושית.
הלמהולץ היה חלוץ במחקר המדעי של הראייה והשמיעה האנושית. הוא התעניין ביחסים בין גירויים פיזיים הניתנים למדידה לבין התפיסות האנושיות המתאימות להם. לדוגמה, המשרעת המשתנה של גל קול גורמת לצליל להישמע חזק יותר או חלש יותר, אך שינוי במשרעת לחץ הקול אינו גורם לשינוי ביחס ישר אליו בעוצמת הקול הנתפסת. כדי לגרום לתחושת עלייה ליניארית בעוצמת הקול, יש להעלות את משרעת הגל באופן מעריכי. בהתאם לכך, נהוג כיום למדוד את עוצמת הקול בסולם מעריכי, ביחידות דציבל. הלמהולץ היה מראשוני החוקרים הנסיוניים של הקשר בין האנרגיה הפיזית (פיזיקה) והדרך שבה היא נתפסת (פסיכולוגיה), מתוך מטרה לפתח "חוקים פסיכופיזיים".
הפיזיולוגיה החושית של הלמהולץ הייתה הבסיס לעבודתו של וילהלם וונדט, תלמידו של הלמהולץ, הנחשב לאחד המייסדים של הפסיכולוגיה הניסויית. וונדט תיאר באופן מפורש יותר מהלמהולץ את מחקריו כמעין צורה של פילוסופיה אמפירית וכתחום מחקר של התודעה. הלמהולץ לעומתו דגל במטריאליזם, והתמקד באחדות התודעה והגוף.
מחקריו על הראייה.
הלמהולץ חולל מהפכה בתחום רפואת העיניים בזכות המצאת האופתלמוסקופ, מכשיר המשמש כדי לבחון את החלק הפנימי של העין. ההמצאה הפכה אותו למפורסם בן לילה. תחומי ההתעניינות של הלמהולץ הלכו והתרכזו בהדרגה בפיזיולוגיה של מערכות החושים. ספרו המרכזי, שכותרתו Handbuch der Physiologischen Optik (חיבור על אופטיקה פיזיולוגית) סיפק תאוריות אמפיריות על תפיסת עומק, ראיית צבעים, ותפיסת תנועה, והוא הפך לעבודה המרכזית בתחום הזה במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. התאוריה שלו על פעולת העין לא אותגרה עד העשור האחרון של המאה ה-20.
הלמהולץ המשיך לעבוד במשך מספר עשורים על מהדורות של ספרו, ועדכן אותו לעיתים קרובות בגלל חילוקי דעות עם עמיתו אוולד הרינג אשר החזיק בהשקפות מנוגדות על ראיית צבעים. המחלוקת הזו חילקה את ענף הפיזיולוגיה במשך המחצית השנייה של המאה ה-19.
פיזיולוגיה של העצבים.
ב-1849, כששהה בקוניגסברג, מדד הלמהולץ את המהירות שבה אות מועבר לאורך סיב עצבי. באותה תקופה רוב האנשים האמינו שאותות עצביים חולפים דרך העצבים במהירות גבוהה מכדי למדוד אותה. בניסוי הוא השתמש בעצב ירך טרי של צפרדע ולשריר שאליו הוא היה מחובר. הוא השתמש בגלוונומטר כאמצעי רגיש למדידת זמן, וחיבר מראה למחט שלו על מנת להסיט אלומת אור שעברה לאורך החדר, דבר שהקנה למערכת המדידה רגישות גבוהה. הלמהולץ דיווח על מהירויות התפשטות של 24.6 עד 38.4 מטרים בשנייה.
אקוסטיקה ואסתטיקה.
ב-1863 פרסם הלמהולץ את ספרו Die Lehre von den Tonempfindungen als physiologische Grundlage für die Theorie der Musik (על תחושת הצלילים כבסיס הפיזיולוגי לתאוריה של המוזיקה), שבו הדגים שוב את העניין המיוחד שלו בפיזיקה של החישה. הספר הזה השפיע על מוזיקולוגים במהלך המאה ה-20. הלמהולץ המציא את מהוד הלמהולץ על מנת לזהות את התדירויות או גובהי הצליל של גלי הסינוס אשר בונים צלילים מורכבים.
הלמהולץ הראה כי צירופים של מהודים יכולים לדמות צלילי תנועות שונים. אלכסנדר גרהם בל היה מעוניין במיוחד בממצא זה, אך מאחר שלא ידע גרמנית, הסיק בטעות מתרשימים של הלמהולץ כי הוא העביר את האותות השונים על חוטי חשמל (דבר שהיה יכול להיות שימושי עבור ריבוב של אותות טלגרף), בעוד שלמעשה השימוש של הלמהולץ בחשמל היה רק לצורך עירור המהודים. בל לא הצליח לשחזר את מה שחשב שהלמהולץ ביצע, אך מאוחר יותר אמר כי לו היה מבין גרמנית, הוא לא היה מגיע להמצאת הטלפון.
אלקטרומגנטיות.
בין השנים 1869 ל-1871 הלמהולץ חקר את התופעה של תנודות חשמליות. בהרצאה בשנת 1869 באגודה המדעית-הרפואית של היידלברג, תחת הכותרת "על תנודות חשמליות", הוא ציין כי משך הזמן בו ניתן להבחין בתנודה החשמלית המרוסנת בסליל השראה המחובר לצנצנת ליידן (במונחים מודרניים, מעגל RLC) הוא כ-2 מאיות השנייה.