אופייה של הצמיתות היה שונה במקומות ובזמנים שונים. בחלק מהמקומות הצמיתות מוזגה או הומרה בצורות שונות של מיסוי. כמות עבודת הצמיתות עבור האדון לה נדרשו הצמיתים הייתה שונה אף היא ממקום למקום. בפולין-ליטא של המאה השלוש עשרה הסתכמה עבודת הצמיתות בכמה ימים בשנה, במאה הארבע עשרה היא צמחה ליום עבודה בשבוע, במאה השבע עשרה לארבעה ימים בשבוע ובמאה השמונה עשרה לשישה ימים. הצמיתות ברוסיה התבססה על העקרון שבעל האדמות שולט באיכר ויכול לעשות בו כרצונו, כולל הפרדתו מאדמתו. לעיתים, שימשו הצמיתים כחיילים בעת עימות ואפילו זכו בתוארי אצולה כתמורה על אומץ בשדה הקרב. במקומות אחרים, יכלו הצמיתים לרכוש את חירותם, לזכות בשחרור על ידי בעלים נדיב, או להימלט לערים או לאדמה שזה עתה יושבה בה לא נשאלו שאלות ביחס למקורם. החוקים ביחס לצמיתים שנמלטו היו שונים: באנגליה, למשל, צמית שחמק מלכידה במשך שנה ויום זכה בחירותו.
במקרים רבים היה על הצמית לזכות בהיתר מבעל האדמות כדי להנשא לאדם שאינו בן האחוזה. ניתן היה להטיל עליהם קנסות בעת הורשה, כאשר אדם הפך לנזיר או כומר, או כאשר ילדיהם עזבו את האחוזה ועברו לערים. יתר על כן, הצמיתים היו צריכים לשלם עבור השימוש בטחנת התבואה של האדון או בתנור הלחם שלו, ונתבעו לשלם עבור שירותים כמו שימוש במריצות האדון להעברת היבול.
היסטוריה של הצמיתות.
מוסדות חברתיים הדומים לצמיתות היו מוכרים כבר בתקופה העתיקה. מעמדם של ההלוטים בספרטה העתיקה היה דומה לזה של הצמיתים בימי הביניים, וכך גם מעמדם של האיכרים שעבדו על אדמות רומא העתיקה. איכרים אלו, שכונו קולונאט היו אולי הדגם שבעקבותיו עוצבה הצמיתות. השבטים הגרמאנים שפלשו לשטחי האימפריה הרומית לא שינו בדרך כלל את מתכונת האחוזות הרומיות אלא פשוט החליפו את הרומים כבעליהם.
הצמיתות של ימי הביניים התפתחה רק עם התפוררות האימפריה הקרולינגית במאה העשירית, כאשר אירופה התפוררה לשרשרת ארוכה של אחוזות קטנות יחסית, ללא שליט מרכזי חשוב, ללא סחר וקשרים בין האזורים השונים באירופה. הצמיתות אפשרה לבעלי האדמות לכונן שיטה כלכלית בלתי יעילה, אך מספיקה כדי להזין את עצמם.
התפתחות כלכלה וסחר משוכללים יותר במערב אירופה הובילו להיעלמותה ההדרגתית של הצמיתות. המערכת הבלתי יעילה בה נכפו צמיתים לעבד באי-רצון את אדמות בעל האדמה ושילמו לו בחלק מתנובת האדמה, נדחקה מפני שיטות יעילות יותר המבוססות על כסף, ובמיוחד שכירים לעונה או שכירי יום. מערכות המבוססות על עבודה שכירה במקום על אריסות צמיתים זכו לדחיפה משמעותית בעקבות מגפת הדבר באמצע המאה הארבע עשרה, שהיקף התמותה העצום בעקבותיה הביא להתפרקות מערכות הצמיתות בחלק ממדינות אירופה.
הצמיתות הגיעה למזרח אירופה בשלב מאוחר יותר מאשר במערבה והפכה דומיננטית במאה החמש עשרה, בעקבות המוות השחור שהביא לדלדול ניכר באוכלוסיית מזרח אירופה. בעלי האדמות במזרח אירופה שאפו במצב זה לכפות את האיכרים לאדמתם ובניגוד לכישלון של ניסיונות אלו במערב אירופה המתפתחת, במזרח אירופה שהייתה מפותחת הרבה פחות הצליחו ניסיונות הכבילה. במדינות כמו פרוסיה, אוסטריה, הונגריה פולין-ליטא, ורוסיה כוננו במהלך המאה החמש עשרה והשש עשרה חוקים לעיגון הצמיתות. אחוזות צמיתות אלו כוונו בעיקר לייצוא של תוצרים חקלאיים בסיסיים כמו חיטה או שעורה למערב אירופה. שיטת הצמיתות שרדה במזרח אירופה עד אמצע המאה התשע עשרה. ב-1861 הצאר אלכסנדר השני שחרר את הצמיתים ברוסיה. חלק קטן מהצמיתים סירבו להשתחרר ממעמד הצמיתות, כי מעתה היו צריכים לשלם לבעל האדמות דמי שכירות עבור הקרקע, והם העדיפו להישאר צמיתים הזכאים לעבד נחלה.
מאד סיזן
עמי גדליה
עמי גדליה (נולדה ב-22 ביוני 1952) היא סופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בקריית אונו. בשירותה הצבאי הצטרפה לגרעין נח"ל שהתיישב בקיבוץ מרום גולן. בתום השירות הצבאי למדה לימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה.
מאז תחילת שנות ה-80 היא עובדת כספרנית בספריית הילדים העירונית ברמת גן. עוסקת בכתיבת ספרות ילדים ונוער, מתמקדת בנושאים חברתיים ואישיים כגון: הכחשת השואה, גזענות, קשר בין ילדים ממקומות שונים ורקעים שונים, אלימות במשפחה, אהבה הומוסקסואלית, צ'אטים באינטרנט ועוד. כתבה 36 ספרים וזכתה בשני פרסי זאב, בעיטור אנדרסן ובמספר פרסים אחרים.
ב-2003 יצא לאור ספרה של גדליה שנקרא "נעמת לי מאוד", ובו מסופר על התאהבות של שתי נערות הנקראות טליה ונעמה, והוא נחשב לספר היחיד של גדליה בנושא של הקהילה הגאה. בשנת 2005 זכתה גדליה בפרס הדסה על הספר הזה.
גדליה נשואה, אם לשני בנים ומתגוררת בנווה מונוסון.
בלי סודות
בלי סודות היא תוכנית טלוויזיה לימודית, אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית באמצע שנות השמונים, ובשידורים חוזרים באמצע שנות התשעים. התוכנית יועדה לתלמידי הכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי, וביקשה להקנות להם יכולת קריאה. התוכנית שולבה כחלק אינטגרלי ממערך ההוראה ואף ליוו אותה 10 חוברות לימוד ו-5 חוברות העשרה בהוצאת מט"ח, שלושה ספרים שכתבה אילנה לופט, תקליט עם שירי התוכנית, משחק קופסה בהוצאת "משחקי יעד" ו-15 קלטות וידאו בהוצאות קלסיקלטת וגלובוס גרופ. הסדרה זמינה גם ב-yesVOD kids, סלקום tv, פרטנר tv וHOT VOD Young.
הפקת התוכנית.
שידור התוכנית החל ב-1984 לאחר שצילומיה נערכו מתחילת 1981 ולצורך ביצועם, נשכרה ניידת שידור בצבע.
משדרי הטלוויזיה המחישו לצופה את תהליך הקריאה באמצעות שירים ומערכונים אותם הובילו מנחי התוכנית חני נחמיאס, אושיק לוי, נתן נתנזון וחנן גולדבלט, ושחקנים נוספים שהתארחו בתוכנית, כמו שולה חן, עפרה חזה, גליה ישי ומתי סרי. שירי התוכנית (כולל הפתיח שכתבה אילנה לופט) הולחנו על ידי שלמה יידוב. בתוכנית נעשה שימוש באנימציית פלסטלינה (הנפשת סטופ-מושן) עם הדמויות "אלפי" ו"בתי" שעוצבו והונפשו בידי דני לבקוביץ. בעידן החד ערוצי בישראל, התוכנית זכתה לאחוזי חשיפה גבוהים מאוד בקרב הילדים והיא מוגדרת כאחת מתוכניות הקלאסיקה של הטלוויזיה החינוכית.
הפופולריות הגדולה הובילה גם לתוכנית המשך, "בסוד העניינים", אשר הופקה בשנים 1991–1992. כחלק מתוכנית הלימודים צפו תלמידי כיתה א' בסדרה "בלי סודות", ובכיתה ב', בסדרת ההמשך "בסוד העניינים".
קטעים חוזרים.
פרקי הסדרה היו עשויים לרוב בתבנית אחידה, שכללה לימוד שתי אותיות חדשות בניקוד משותף. פרק רגיל היה בנוי משני מערכונים, אחד לכל אות, שבהם מוצגים חפצים שהאות הנלמדת נמצאת בשמם, וחזרה על ההברה ודוגמאות לשימוש האות במילה.
בנוסף לדמויות הידועות ולמערכונים בכיכובן, היו גם קטעים חוזרים בכל פרק שנועדו לשינון האות, ומאז הפכו חלקם לנכס צאן ברזל בתרבות הפופולרית בישראל.
כריס קורנל
כריס קורנל (נולד בשם כריסטופר ג'ון בויל; Christopher John Boyle; 20 ביולי 1964 - 18 במאי 2017) היה מוזיקאי אמריקאי בסגנון גראנג' ומטאל ממוצא יהודי. ידוע בעיקר כסולנה של להקת סאונדגארדן. הוא נחשב לאחת הדמויות האיקוניות של הגראנג' האמריקאי בזכות פעילותו בסאונדגארדן ובהרכבים נוספים.
חיים אישיים.
קורנל נולד בסיאטל שבמדינת וושינגטון לקארן קורנל (Karen Cornell), רואת חשבון ממוצא יהודי, ולאד בויל (Ed Boyle), רוקח ממוצא אירי-קתולי. קורנל היה הבן השלישי במשפחה, ולו שני אחים גדולים ממנו ושלוש אחיות צעירות ממנו. לאחר שהוריו התגרשו, שינו כל הילדים את שם משפחתם לשם נעוריה של אימו, קורנל.
בהיותו נער סבל מדיכאון חמור, ולעיתים נדירות היה יוצא מביתו.
הוא היה מעביר את זמנו בבית בנגינה על תופים וגיטרה. בגיל 13 קורנל נחשף לסמים ולאלכוהול, בהם השתמש באופן תדיר בשנות נעוריו. לפני שהפך למוזיקאי עבד כשף במסעדה.
קורנל היה נשוי לסוזן סילבר, הסוכנת של הלהקות אליס אין צ'יינס וסאונדגארדן, ממנה יש לו בת אחת (ליליאן ג'ין, נולדה ביוני 2000). הם התגרשו ב-2004 ובאותה שנה נישא לוויקי קראיאניס, ממנה יש לו בת נוספת (טוני, נולדה בספטמבר 2004) ובן (כריסטופר, נולד בדצמבר 2005).
ב-18 במאי 2017, בגיל 52, התאבד קורנל בתלייה בבית מלון בדטרויט לאחר הופעה בעיר.
כמחווה לזכרו, החשיכה עיריית סיאטל את מחט החלל ובאצטדיון הבייסבול בעיר הוקדשה לזכרו דקת דומייה.
קריירה מוזיקלית.
סאונדגארדן.
עיקר פרסומו של קורנל הוא כסולנה של אחת מהלהקות המובילות בסצנת הגראנג' של סיאטל בשנות ה-90, סאונדגארדן, שפעלה בשנים 1997-1984.
הלהקה הוקמה ב-1984 על ידי קורנל, קים ת'איל והירו ימאמוטו. במקור ניגן קורנל בתופים בנוסף לשירה, אך במהרה צירפו אליהם את המתופף סקוט סנדקוויסט וקורנל התרכז בשירה בלבד. לאחר שנה וחצי הוחלף סנדקוויסט במאט קמרון. שני שירים שהוקלטו על ידי הלהקה יצאו בשנת 1986 כחלק מאלבום אוסף עם להקות שונות, ואלבום ה-EP הראשון יצא ב-1987. אלבום הבכורה המלא, "אולטרה-מגה אוקיי" (Ultramega OK), יצא שנה לאחר מכן בלייבל העצמאי STT. האלבום היה מועמד לפרס אמי בקטגוריית אלבום המטאל הטוב ביותר של השנה.
בסוף שנת 1994, לאחר שסיימה הלהקה סיבוב הופעות, התברר כי קורנל אימץ יתר על המידה את מיתרי הקול שלו, והלהקה נאלצה לבטל מספר הופעות כדי להימנע מנזק בלתי הפיך למיתרים. בזמן זה השתתף ביצירת אלבום של הזמר אליס קופר, The Last Temptation. הלהקה התפרקה לבסוף בשנת 1997, לאחר שהוציאה חמישה אלבומי אולפן וזכתה בשני פרסי גראמי.
לאחר מכן, בשנת 2010 הלהקה התאחדה מחדש והוציאה את האלבום King Animal ב-2012. בהמשך התחילה לעבוד על אלבום נוסף, תהליך שנקטע עקב התאבדותו של כריס.
טמפל אוף דה דוג.