בשנת 1917 הוצע לגרופר משרה בצוות עיתון הטריביון של ניו יורק. במהלך השנים הבאות הוא הרוויח הכנסה קבועה והכין רישומים למאמרים מיוחדים של העיתון ביום ראשון. בשלב זה נכנס גרופר הרדיקל מבחינה פוליטית לחברת אמנים בשמאל בניו יורק. גרופר הצטרף לאמנים כמו רוברט מינור, מוריס בקר, ארט יאנג, לידיה גיבסון, הוגו גלרט.
גרופר תרם את אמנותו לתנועות הפוליטיות השמלאניות: לשבועון סוציאליסטי מהפכני שערכו לואי סי פריינה וג'ון ריד, שבועון שהקדים את הקמת המפלגה הקומוניסטית האמריקאית. וכן גם למגזין של עובדי התעשייה, איגוד אנרכו-סינדיקליסטי.
גרופר כאמן רדיקלי.
בשנת 1920 נסע גרופר לקובה על ספינת משא של חברת פירות. הוא עזב את הספינה בקובה ובילה שם זמן בהתבוננות על החיים באי, ועבד כמפקח על בניית פסי הרכבת. אולם הוא נאלץ לחזור לביתו מוקדם מהצפוי, עקב מחלתו הסופנית של אביו.
בינואר 1921, העורך מקס איסטמן הפך רשמית את גרופר לחבר צוות של המגזין "הליברטור". אולם זמנו בכתב העת לא היה שקט, מכיוון שהאמנים והסופרים שהיו בו התמרמרו מאוד על איסטמן, שלא שילם להם שכר. בסופו של דבר איסטמן וויתר על תפקידו כדי לבקר ברוסיה הסובייטית בשנת 1922, החלטה שנבעה ללא ספק בהבעיות הכספים הגדולות של המגזין. בעיות שנפטרו לאחר שהמגזין עבר לחסות המפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
באוגוסט 1921 התחתן ביל גרופר עם גלדיס אוקס, שבעצמה תרמה ל"ליברייטר ". הנישואים היו קצרים וסוערים. בתחילת 1924, גלדיס התארסה עם גבר אחר והזוג החליט להיפרד.
בשנות העשרים המוקדמות, גרופר היה תורם עצמאי למגזינים של המיינסטרים כמו The Bookman (שעבורו צייר קריקטורות של סופרים), המגזין הליברלי The Dial ומגזין New Pearson's של פרנק האריס.
בסתיו 1924 ביל גרופר נישא לאשתו השנייה, הביולוגית סופי פרנקל. יחד בנו בית אבן בן תשעה חדרים בקרוטון און הדסון, ניו יורק, שם גידלו את משפחתם. זמן קצר לאחר נישואיהם בילו בני הזוג שנה בברית המועצות, שבה הועסק גרופר בצוות העיתון של המפלגה הקומוניסטית של האיגוד הכללי, פרבדה.
למרות תרומותיו למגוון עצום של פרסומים קומוניסטיים, גרופר מעולם לא היה חבר רשמי במפלגה הקומוניסטית בארצות הברית.
בשנת 1927 יצא גרופר שוב לסיור ברוסיה הסובייטית יחד עם הסופרים סינקלייר לואיס ותאודור דרייסר לרגל חגיגות עשור למהפכה רוסית.
במהלך המחצית השנייה של שנות השלושים הקדיש גרופר את אמנותו למאמצים לעורר התנגדות עממית לפשיזם באירופה.
בלובי של משרד הדואר בפריפורט, בניו יורק מוצגים שני ציורי קיר מאת גרופר שהותקנו שם בשנת 1938. הציורים כלולים ברישום של מקומות היסטוריים משנת 1989. ציורי הקיר הוזמנו אצלו במסגרת עידוד אמנים בפרויקט האמנות במבנים פדרליים כחלק מהניו-דיל.
בגלל מעורבותו בפוליטיקה רדיקלית, בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, נקרא גרופר בפני ועדת הפעילות הלא-אמריקאיות בשנת 1953.
החוויה סיפקה השראה לסדרה של חמישים ליטוגרפיות שכותרתה הקפריצ'וס.
לאחר מלחמת העולם השנייה נסע גרופר לפולין להשתתף בקונגרס העולמי של האינטלקטואלים למען השלום בשנת 1948 בוורוצלב. לאחר מכן, הוא החליט לחלוק כבוד ליהודים שמתו בשואה על ידי ציור תמונה אחת מדי שנה בנושא החיים היהודיים.
בשנת 1974 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי חבר.
גרופר נפטר ב־3 בינואר 1977 במנצ'סט, ניו יורק, בגיל 79
קארל יוהאן יוהנסון
קרל יוהאן אנטון יוהנסון (בשוודית: Karl-Johan Anton Johnsson; נולד ב-28 בינואר 1990) הוא כדורגלן שוודי, המשחק בעמדת השוער בפ.צ. קופנהגן.
קריירת מועדונים.
יוהנסון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ראנסלוב. בשנת , הצטרף לקבוצת הנוער של האלמסטד. ב-24 באוגוסט 2008, יוהנסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד יורגודן, כאשר נכנס כמחליף במחצית. ב-20 בנובמבר 2008, הצטרף לאימוניה של מנצ'סטר סיטי, אך לא הצטרף לקבוצה. במהלך עונת , הפך לשוער הראשון של הקבוצה הבוגרת.
ב-5 בנובמבר 2012, דווח כי יוהנסון יצטרף לניימכן ההולנדית, ב-1 בינואר 2013.
ב-10 ביולי 2014, חתם בראנס מליגת העל הדנית, בה שיחק שנתיים בסיומן הצטרף לגנגאן מצרפתית.
ב-12 ביולי 2019, יוהנסון חתם לארבע שנים בפ.צ. קופנהגן.
קריירה בינלאומית.
יוהנסון, שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה. בינואר , ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד נבחרת קטר הצעירה.
במאי , יוהנסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
הסכם סחר
הסכם סחר (או אמנת סחר; באנגלית: Trade Agreement) הוא הסכם (אמנה), שנחתם בין שתי מדינות או יותר שעוסק בסחר, מיסוי, מכסים והשקעות המתנהלים דרך קבע כחלק ממסחר בין צדדים. לרוב מקובל לחתום על הסכמים שמתמקדים בענפים מסוימים או הסכמים לכינון אזור סחר חופשי. מטרת הסכמים אלו היא להסדיר ולהוריד מכסים, מכסות וחסמים אחרים שפוגעים בסוגי המסחר שנדונו בהסכם.
הסכמי סחר מנסחים את מה שהוסכם בין הצדדים, וקובעים הסדרים לאכיפתם. הסכמים אלו עשויים לצמצם מקרים של אי־הבנה, לבנות אמון הדדי, ולהעלות את הסבירות לשיתוף פעולה ארוך טווח. ארגונים בינלאומיים שונים כמו קרן המטבע הבינלאומית יכולים לעודד חתימה על הסכמי סחר על ידי פיקוח במקרים של הפרת ההסכם. לעיתים אף מתעורר צורך במעקב מצד סוכנויות בינלאומיות נוספות, שיאתרו חסמים נוספים שעלולים לפגוע בקידום המסחר בין המדינות. הסכמי סחר הם לרוב נושא למחלוקות פוליטיות, מאחר שמטרתם לשנות את מבנה הכלכלה הקיימת, ולהגדיל את התלות ההדדית בין שותפי הסחר.
ישנם גורמים בארגונים שונים כמו פסקל לאמי, יושב ראש לשעבר של ארגון הסחר העולמי, שהביע חשש מכך שהסכמי סחר גורמים ל"אי קוהרנטיות, בלבול, עלייה מעריכית בהוצאות לעסקים, חוסר יכולת חיזוי ואפילו חוסר הוגנות ביחסי סחר. עמדתו של ארגון הסחר העולמי בכללותו היא שהסכמי סחר מקומיים ואזוריים תורמים במידת מה לכלכלה, אך עדיף להתמקד בהסכמים גלובליים כמו ב"סיבוב דוחא."
התנגדות נוספת להסכמי סחר נשמעת מצד תנועות התומכות באנטי-גלובליזציה, אם כי ישנן קבוצות בתוך תנועות אלו שסבורות שהסכמים כאלו יכולים למתן את הנזק הגדול יותר שנגרם מהגלובליזציה בכללותה.
סוגי הסכמי סחר.
לפי מספר וסוג החותמים.
ישנם שלושה סוגים של הסכמי סחר. הראשון הוא הסכם חד צדדי, מצב בו מדינה מעוניינת באכיפת מגבלות מסוימות אך מדינות אחרות מסרבות להטילן, לדוגמה במקרה בו מדינה מעלה את המכסים על הייבוא. מצב זה לא מתרחש לעיתים קרובות, מאחר שהוא עלול לפגוע במדינה שמקיימת אותו.
סוג אחר של הסכמי סחר הוא הסכמים בילטרליים (דו צדדיים), שמוסכמים על שני צדדים שיכולים להיות מדינות, איחודים כלכליים או כל דבר אחר. שתי המדינות מורידות את החסמים במטרה לסייע לעסקים שיוכלו לסחור בקלות רבה יותר בין שני הצדדים. הסכמים אלו לרוב סובבים סביב תעשיות מקומיות; בדרך כלל מדובר בתעשיות המזון, רכב והדלק.
הסכם סחר שנחתם בין יותר משני צדדים מוגדר כרב צדדי. הסכמים אלו הם בדרך כלל גם המסובכים ביותר, וככל שעולה מספר המדינות כך הוא מסתבך. עם זאת, לאחר שנחתם הסכם מסוג זה, הוא חזק מאוד, וככל שהתוצר המקומי הגולמי של החתומים עולה, כך גם גדלה ההשפעה על יחסי מסחר אחרים ברחבי העולם. הסכם הסחר הרב צדדי הגדול ביותר הסכם ארצות הברית–מקסיקו–קנדה שהביא לכינון אזור סחר חופשי בצפון אמריקה.
לפי ארגון הסחר העולמי.
ברוב המקרים היתרונות וההתחייבויות של הסכמי סחר חלים רק על החתומים עליהם.
במסגרת ארגון הסחר העולמי, הטבות סחר שמעניקות מדינות חברות חלות גם על כל יתר המדינות החברות לפי עקרון המדינה המועדפת. עם זאת, הסכמים שנחתמו מחוץ לארגון הסחר העולמי חלים רק על החתומים עליהם. לפי הארגון חלה חובה להודיע גם על הסכמים שנחתמו בלעדיו, וכן חלה חובה שבהסכם תתקיים הדדיות כוללת (כלומר ההטבות צריכות לחול באופן דומה על שני הצדדים). הטבות שמוענקות רק לצד אחד מורשות רק במקרים חריגים וזמניים.
הנוקמים בנאצים
חברת המלח
מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר
מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר (בגרמנית: Mercedes-Benz F-Cell Roadster) היא מכונית קונספט עם מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק מימן מתוצרת יצרן הרכב הגרמני מרצדס-בנץ חברת בת של דיימלר AG אשר הוצג באפריל 2009.
דגם הקונספט "מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר" נבנה בהשראת דגם בנץ פטנט-מוטורוואגן שנבנה במקור בשנת 1885, נחשב למכונית הראשונה בהיסטוריה כלומר, כלי רכב המונע על ידי מנוע בעירה פנימית. הרכב המקורי נבנה על ידי קרל בנץ ואשתו ברטה בנץ אשר גם מימנה את תהליך הפיתוח של המכונית, אך לא זכתה לרשום פטנט עקב חוקים מפלים נגד נשים נשואות באותה התקופה.
דגם "מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר" הוצג במסלול הזיכרון ("Bertha Benz Memorial Route" ) לברטה בנץ באפריל 2009.
כתב כמויות
כתב כמויות הוא מסמך המפרט את כלל העבודות והחומרים הנדרשים למיזם.
מבנה.
כתב כמויות בנוי מרשימה של עבודות וחומרים הנדרשים לביצוע המיזם המסודרת בצורת טבלה. כל סעיף ברשימה כולל תיאור של העבודה או המוצר (למשל: "חפירת תעלה בעומק X ורוחב Y"), אופן המדידה של הסעיף, והכמות הנדרשת. בכתבי כמויות המיועדים לתמחור מיזם הסעיפים יכללו גם מחיר. תיאורי הסעיפים יכולים להיות מפורטים בצורה מדויקת, להפנות למסמכים אחרים (כגון פרט בתוכנית או מפרט טכני) או לתאר את הנדרש באופן כללי.
מטעמי נוחות, נהוג לחלק את כתבי הכמויות לפרקים ולתתי פרקים על פי נושאים משותפים.
לסעיפים שונים אופני מדידה שונים המותאמים להם. אופני המדידה הנפוצים ביותר הם: