בשנת 1986 החלה רכבת ישראל בתכנון שירות רכבת פרוורית באזור גוש דן, על תוואי המסילות הקיימות. השירות החל לפעול בין רחובות לתל אביב ב-1990 ובשנת 1992 הופעל שירות רכבת פרוורית בין אשדוד, רחובות ותחנת הרכבת תל אביב דרום. אך השירות הופסק לאחר שנה, עקב מיעוט נוסעים (הקו שירת רק 2,700 נוסעים מדי חודש). בשנת 1995, לאחר השלמת מסילת איילון נפתח קו הרכבת מאשדוד עד תחנת הרכבת תל אביב מרכז לשירות נוסעים. במרץ 1999 החלו לפעול שמונה רכבת ביום בכל כיוון. עקב הפופולריות של הקו הוחלט לשדרגו. תחילה הוכפל קטע לוד-רחובות, במסגרתו שודרגה תחנת הרכבת רחובות, ולאחר מכן קטע צומת פלשת-אשדוד, שכלל את שדרוג תחנת אשדוד עד הלום. תחנת אשדוד עד הלום המשודרגת נפתחה ב-15 בספטמבר 2003.
בינואר 2003 הכריז ראש עיריית אשדוד צבי צילקר על תוכנית לסלילת שלוחת רכבת מהתחנה אל תחנה חדשה במרכז אשדוד, על מנת לשפר את הנגישות אל שירות הרכבת. התוכנית בוטלה אחר כך.
בשנת 2000 התקבלה החלטה לחדש את קטע אשדוד-אשקלון. בשנת 2002 פורסמו מכרזים ועוד באותה שנה החלו העבודות. באפריל 2005 נחנכה תחנת הרכבת באשקלון, והחל לפעול שירות נוסעים בין אשדוד לאשקלון.
ב-29 באוקטובר 2009 נערך טקס, בו נקראה התחנה על שם משה בר-כוכבא (בריל), אשר כיהן כמנכ"ל רכבת ישראל בשנת 1992, בה חודש שירות הרכבת לעיר אשדוד.
ב-4 באוגוסט 2013 נחנך קטע מסילת תל אביב – פלשת, בין יבנה לבני-דרום המחבר את אותה למסילת לוד-אשקלון בסמוך לצומת פלשת, צפונית מזרחית לנמל אשדוד. חיבור זה מאפשר נסיעה בין אשדוד לתל אביב בלא הצורך לעבור דרך רחובות ולוד.
בתחנה הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, העבודות הסתיימו בינואר 2021. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
מבנה התחנה.
במבנה התחנה יש אולם ממוזג, קפיטריה וקופות. כמו כן נבנה גשר הולכי רגל מעל הרציפים לשימוש החונים בחניה החיצונית הממוקמת מזרחית לתחנה (בסמוך לכביש 4).
לתחנה רציף צד ורציף אי, המחוברים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
הכניסה הראשית לתחנה היא מצד מערב, וגשר עילי המאפשר כניסה לתחנה גם לבאים מצד מזרח.
שירות הרכבות בתחנה.
זוהי תחנה ביניים בקווים אשקלון - הרצליה ובאר-שבע - בנימינה.
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה.
כל קווי האוטובוס היוצאים מהתחנה מופעלים על ידי חברת אלקטרה-אפיקים.
קווי BRT.
אחד מתוך שני קווי ה-BRT באשדוד, שנפתחו ב-21 בינואר 2022.
שירות עירוני ואזורי.
בנוסף לשני קווי ה-BRT בעיר ישנם מספר קווי אוטובוס עירוניים המשרתים את רובעי העיר השונים וקווי אוטובוס ליישובים הסמוכים וקריית מלאכי.
בנגלור (פירושונים)
סיפור פשוט
סיפור פשוט הוא רומן מאת הסופר העברי ש"י עגנון, המתאר את מסכת לבטיו של בחור צעיר בקהילה יהודית בעיר קטנה במזרח אירופה על רקע שלל מנהגיה. הסיפור הוא רומן פסיכולוגי המתאר את הקונפליקט של היחיד בין רצונותיו לבין לחצי החברה סביבו. קונפליקט זה מוביל את הגיבור, באחד משלבי הסיפור, לאובדן שפיות. הספר מעביר ביקורת חברתית נוקבת על ערכים בורגניים בכלל, וערכי העיירה היהודית בפרט, המתרכזים במאכל, משתה, רדיפה אחרי כבוד ותאוות ממון. הסופר גורס שערכים אלה יכולים לפגוע ביחיד ולמנוע ממנו להגשים את רצונותיו האמיתיים, כפי שקרה להירשל הורביץ. הרומן ראה אור בשנת 1935, ונחשב לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית. הרומן נכלל בקובץ סיפורים של עגנון בשם "על כפות המנעול" אך יצא בהוצאות שונות גם כספר נפרד.
עלילת הספר עוסקת בהירשל, שהתאהב בבת משפחה רחוקה בשם בלומה, שהתיתמה מאביה ומאמה, המשמשת כמשרתת בביתו. אמו מסתייגת מקשריו איתה, ומשדכת אותו למינה - נערה מפונקת ממשפחת איכרים אמידה. בלומה, המאוהבת בהירשל, עוברת לשרת בבית אחר. לאחר נישואי מינה והירשל, הוא לוקה בהדרגה בהפרעות מצב רוח ומחשבות כפייתיות עד כדי התמוטטות ונלקח לבית חולים פסיכיאטרי, שם הוא משתקם. בבית החולים נודע לו שנולד לו בן. הוא משלים עם נישואיו למינה ומוליד בן שני. עם זאת דמותה של בלומה האהובה האבודה ממשיכה לרחף בחייו בדמיונותיו ולאורך כל דפי הסיפור.
תקציר העלילה.
הסיפור הוא סיפורו של הירשל, בנם של ברוך מאיר וצירל הורוביץ, משפחה יהודית מכובדת בקהילתה. צירל היא אישה ממולחת וזריזה, שנישאה לעובד בחנותו של אביה ויחד עם בעלה המשיכה לנהל את החנות. את בנה היחיד היא מחנכת להמשיך בדרך הוריו ונמנעת מלפנק אותו יתר על המידה.
בגיל 16 מגיעה לבית הוריו של הירשל קרובת משפחה רחוקה, בלומה. אביה של זו, איש מלומד ומשכיל אך ביש מזל בעסקים, אשר איבד את כל ממונו ונותר מחוסר כול, נפטר מזמן וכעת התייתמה גם מאמה. צירל, אמו של הירשל, מכניסה את הנערה אל ביתה והיא תופסת שם את מקום המשרתת, שעזבה את עבודתה זמן קצר לפני בואה. בין הירשל ובלומה נרקמים יחסים קרובים ועם הזמן הוא מתאהב בה. אמו של הירשל מסתייגת מהקשר בינו ובין בלומה, שכן זו שייכת למעמד נמוך יותר. היא ממהרת לשדך אותו למינה, נערה מפונקת ממשפחת איכרים אמידה, חסרת כל השכלה בענייני יהדות, שמתנאה בציפוי דק של השכלה שרכשה בפנסיון בעיירה, בתחומים כנגינה בפסנתר, רקמה וידיעת השפה הצרפתית, ורואה עצמה בת אדונים מעודנת. הירשל, שהוא אישיות פסיבית ובלתי בשלה, אינו עושה מאומה כדי להילחם באמו ומשלים עם השידוך. בלומה, שמאוהבת בהירשל, עוזבת את בית הורוביץ ועוברת לשמש כמשרתת בבית אחר, ביתו של עקביה מזל, אחד מגיבורי הנובלה "בדמי ימיה".
הירשל ומינה נישאים, ומתחילה הידרדרות הדרגתית במצבו הפיזי והמנטלי של הירשל. אט אט דעתו נטרפת עליו, כיוון שאינו זוכה לראות את אהובת לבו, ואשתו משעממת אותו, ועם חלוף הזמן אף נמאסת עליו. הירשל אינו אוכל ואינו ישן, ונעשה רזה וגרמי. הוא משוטט ער בלילות, מטייל מדי יום אל ביתה של בלומה בקצה העיירה בתקווה שתצא מביתה ותפגוש בו. בסופו של דבר הוא מאבד לחלוטין את שפיותו ובורח ליער. הוריו לוקחים אותו לבית חולים פסיכיאטרי, שם במהלך טיפול יוצא דופן של רופא שמשוחח עמו על אנשים והחיים, הוא הולך ומחלים. במהלך האשפוז נודע לו כי נולד לו בן, ולאחר זמן מה הוא נרפא וחוזר לביתו, שם הוא משלים כביכול עם היותו נשוי למינה, ונולד להם בן שני.
עם זאת באופן מרומז מסתבר שזאת השלמה חלקית; אחד ממרכיבי הדרמה המרתקים של "סיפור פשוט" מתבטא בדו-משמעות הבלתי פשוטה שמפוזרת ברמזים שונים ומגוונים ואיננה חדלה כמעט עד הדפים האחרונים של הסיפור: "מהרהר הירשל בליבו, אילו מתה מינה אפשר היה בלומה מתרצית להנשא לי. חס ושלום שביקש על אשתו שתמות. אלא מה יעשה אלמן שלא ישא, ומאחר שאינו מכיר אחרת חוץ מבלומה נתן עיניו בבלומה. אם לא תנשא לו מאהבה תנשא לו מרחמנות"(עמ' רס"ב) . ו"כשראה הירשל שהכל מתעסקים בבנו ואין בהם מועיל היה מהרהר בלבו, אילו טיפלה בו בלומה היה מבריא. וכך היה מצייר לעצמו, הוא עומד מצד זה של בנו ובלומה עומדת מצד זה של בנו ובין שניהם התינוק מחלים"(עמ' רס"ג). "כביכול השווה לבו של הירשל ואינו חולק על העולם". (עמ' רס"ו). ובשורות האחרונות ממש: "אמרה לו, סבורה הייתי שדרכה של אהבה שהיא גדלה עם כל אחד ואחד. הוריד הירשל ראשו ואמר, לא כי, אלא שהיא באה אם אין מי שחוצץ בינה ובינינו". והמספר חותם באמירה האירונית: "אלוקים בשמים יודע שלא נתכוין הירשל אלא לאותו תינוק".
הסיפור נגמר באמירת המספר שגם סיפורה של בלומה ראוי לספר משל עצמו, אבל "אלוהים בשמים יודע אימתי" יכתב.
רקע היסטורי וחברתי.
כבמרבית סיפוריו של עגנון, גם ברומן זה אין התייחסות מדויקת לשנים שבהן מתרחשת עלילתו. אף על פי כן, האזכורים למלחמת רוסיה–יפן רומזים שהסיפור מתרחש בסביבות השנים 1904–1907.
העיירה "שבוש", שבה מתרחשת העלילה, היא בעצם עיירת הולדתו של עגנון, בוצ'אץ', השוכנת בגליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה), ומופיעה בשם "שבוש" באחדים מסיפוריו של עגנון. באותה העת מנתה בוצ'אץ' כ-15 אלף תושבים, כמחציתם יהודים.
תיאור החברה היהודית ברומן הוא רחב, מקיף, פרטני וצבעוני מאוד. במובן זה משתייך "סיפור פשוט" לסוגה של קומדיית מנהגים . ד"ר כרמלה סרנגה, מרצה לספרות, מציגה את החברה שהמספר מתאר כמחולקת לשלוש קבוצות: הפיקחים, הבינוניים ועוד כת אחת. נזכרים ברומן גם עניינים אחרים שעמדו באותה עת על סדר היום של יהודי גליציה, ובהם ההגירה המואצת לארצות הברית שהתרחשה באותן שנים, כמו גם התפתחות התרבות החילונית ונהירתם של חלק מן הצעירים אחרי הרעיונות הסוציאליסטיים והציוניים.
למרות הביקורת כלפי גיבורי הסיפור והערכים המקובלים עליהם מתואר עולם העיירה בעט אוהב.
השיגעון של הירשל.
רוב חוקרי הספרות מבחינים כי יש מספר היבטים לשיגעונו של הירשל. מלכה שקד מדגישה כי המספר מאפשר יותר מפרשנות אחת לשאלת הטירוף של הירשל, שכן לא ברור אם הוא באמת משוגע, ואם כן מה גרם לו להשתגע. במישור הפשוט, המוצג באופן ישיר בספר, השיגעון נבע מהגעגועים לבלומה או מקללה תורשתית שהוטלה על משפחתו בידי רב, בעקבות התחצפות של אחד מזקניו של הירשל.