בשנת 1895 הוא מונה למפקד יחידה צבאית במינגרליה, בשנת 1897 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד דיוויזיית גרנדירים קווקזית, ובשנת 1901 הוא פרש מהצבא. ניקולאי טייל הרבה בצרפת, שם נפגש עם אחיו מיכאיל ואחותו אנסטסיה, וכן הוא אהב להמר בקזינו במונטה קרלו, שם הפסיד סכומי כסף גדולים.
חייו הפוליטיים.
לאחר אסון חודינקה התחנן ניקולאי בפני ניקולאי השני, קיסר רוסיה, לבטל את טקס ההכתרה בשגרירות צרפת ברוסיה, וטען שהעם יראה זאת כאטימות, וכמו שהעם הצרפתי ראה את מארי אנטואנט. ניקולאי שתמיד היה ליברלי יותר מהחברים האחרים במשפחה הקיסרית, נעשה מודאג ביותר מהמצב הפוליטי לאחר התבוסה במלחמת רוסיה–יפן, ודעותיו הפסימיות הפכו אותו לאויב בעיני הצארינה אלכסנדרה, נסיכת הסן. בשנת 1909 מת אביו מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, וניקולאי ירש את הונו הרב, ואת אחוזותיו בסנקט פטרבורג ובאוקראינה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלח ניקולאי לחזית מול האוסטרים, והוא הודאג ביותר ממצב הלוחמים, ובעיקר מהטיפול הכושל בפצועים ומהכמות הגדולה של ההרוגים. ניקולאי אף היה חלוק עם דודנו ניקולאי ניקולאייביץ' הבן על האסטרטגיה בה צריך לנקוט במלחמה, ואף התחנן בפני הקיסר לשלול את השלטון מהקיסרית ומיועצה רספוטין. בתגובה על הביקורת שלו נגד הקיסרית ורספוטין, נשלח ניקולאי למעצר בית באחוזתו, שם שהה עד לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917.
אחריתו.
אחרי מהפכת פברואר, ניקולאי היה הנסיך הגדול הרוסי הראשון שנטש מרצון את כל זכויות היתר שלו, וכן הוא התפטר מנשיאות החברה ההיסטורית הרוסית באותה שנה. ניקולאי חשב בתחילה לברוח לדנמרק דרך פינלנד, אולם חשש מכך, ובכך הביא לבסוף למותו. לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה הוא גורש לוולוגדה, וביולי 1918 הוא נעצר ונלקח למרכז המעצר בפטרוגרד, שם שהה יחד עם אחיו גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובני דודיו פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ודימיטרי קוסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. לשווא ניסו נשיא האקדמיה הרוסית למדעים, אלכסנדר פטרוביץ' קרפינסקי והסופר מקסים גורקי למען שחרורו. ניסיון של ממשלת דנמרק לשחרר אותו עבור 500,000 רובל זהב נכשל גם הוא.
ב-28 בינואר 1919 הועברו ניקולאי ובני דודיו לכלא אחר, ובשעה 03:00 לפנות בוקר הוצאו לחצר הכלא, בליווי חיילים מכל צד, וכעבור זמן קצר הוצאו להורג ביריות. בן דודו פאבל שהיה כחוש וחולה מכדי לעמוד, נורה תוך שהוא שוכב על אלונקה. ארבעת הנסיכים נקברו בקבר אחים בחצר המבצר, וב-31 בינואר 1919 פורסם בפראבדה הידיעה על הוצאתם להורג של ארבעה הדוכסים.
NetApp
ג'ימי אקסון
Netapp
Data center
אלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג
אלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג (בגרמנית: Alexandra von Oldenburg; 2 ביוני 1838 - 25 באפריל 1900), הייתה אשתו של ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
ביוגרפיה.
אלכסנדרה נולדה ב-2 ביוני 1838 בסנקט פטרבורג, לפטר, דוכס אולדנבורג ולתרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן. המשפחה בילתה את חודשי החורף בפטרהוף ובקיץ עברו אל ביתם האחר, בקאמנואי-אוסטרוף, שם הייתה חווה לילדים, שבה הם גידלו ירקות וטיפחו בעלי חיים חקלאיים תחת פיקוחה של האומנת הרוסית שלהם.
אלכסנדרה ואחיה גדלו מוקפים באמנות ובמוזיקה. היא למדה רוסית, גרמנית, אנגלית וצרפתית, ומלבד מקצועות הלימוד הרגילים, הילדים נאלצו לתרגל מוזיקה, ציור, ריקודים, רכיבה ונימוס בארמון. אלכסנדרה הצטיינה באמנות ואף התעניינה בספרות, בהיסטוריה הרוסית ובגנאלוגיה.
בשנת 1848, הוריה של אלכסנדרה לקחו אותה ואת אחיה הצעיר, ניקולאס, לבקר את קרוביהם בגרמניה, והם נשארו אצל משפחת אמה בוויסבאדן ומשפחת אביה באולדנבורג.
ב-25 באוקטובר 1855 התארסה אלכסנדרה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, וב-6 בפברואר 1856 נערך טקס החתונה בארמון החורף בסנקט פטרבורג. אלכסנדרה חילקה את רוב זמנה בין עבודות צדקה לנזקקים לבין עבודת החווה במעון הקיץ של המשפחה, ובעקבות כך עלו נישואיה על שרטון, ובשנת 1865 החל ניקולאי לפקוד בקביעות את פילגשו רקדנית הבלט יקטרינה צ'יסלובה.
בשנת 1870 החלו ניקולאי ואלכסנדרה לחיות בנפרד, והופיעו יחד רק בטקסים רשמיים. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) פיקד ניקולאי על הצבא הרוסי בחזית הדנובה, ואילו אלכסנדרה ארגנה יחידה סניטרית על חשבונה. לאחר סיום המלחמה, בילה ניקולאי את רוב זמנו בחצי האי קרים יחד עם פילגשו, בעוד אלכסנדרה המשיכה לגור בארמון בסנקט פטרבורג.
בשנת 1879 גירש ניקולאי את אלכסנדרה מביתו, והאשים אותה בבגידתה בפומבי עם ואסילי לבדב. אלכסנדרה השאירה מאחוריה את התכשיטים, הבגדים והרכוש, ונאלצה לעבור לבית הוריה. באותה שנה, אלכסנדרה סבלה מתאונה שהותירה אותה משותקת כמעט לחלוטין, והיא לא יכלה להזיז את רגלה או את זרועה הימנית. אלכסנדרה ביקשה עזרה מגיסה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, אולם הוא לא היה אוהד כלפי אלכסנדרה, ובמקום זאת גרם לה לעזוב את רוסיה ללא הגבלת זמן לצורך טיפול רפואי בחו"ל, תוך שאלכסנדר שילם בעצמו על הוצאות הנסיעה.
בנובמבר 1880 נסעה אלכסנדרה לאיטליה בלוויית שני בניה, בתקוה למצוא רפואה באוויר החם של נאפולי. במרץ 1881 נרצח גיסה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ואחיינה אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. הקיסר החדש התיר לה לחזור לרוסיה, והיא התיישבה בארמון מריינסקי בקייב. גם בקייב בריאותה לא השתפרה ובשנת 1888 היא קנתה אחוזה ליד גבעת ווזנסקאיה. בשנת 1889 היא הפכה לנזירה, והקדישה את שארית חייה לטיפול בחולים ובנזקקים.
בשנת 1891 מת בעלה ניקולאי ניקולאייביץ' האב, אולם אלכסנדרה סירבה להשתתף בהלווייתו. בשנת 1892 היא חלתה בסרטן השד, ובעקבות כך שהתה תקופה קצרה בקורפו, ולאחר החלמתה חזרה לעבוד במנזר. ב-25 באפריל 1900 מתה אלכסנדרה בקייב, כתוצאה מסרטן הקיבה, וניקולאי השני, קיסר רוסיה ואשתו אליזבת, נסיכת הסן ערכו טקס אזכרה לזכרה במוסקבה.
משפחתה.
ב-7 בינואר 1856 התחתנה אלכסנדרה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה שני בנים:
מלון הנסיכה אילת
מלון הנסיכה אילת הוא בית מלון, הממוקם בחלקה הדרומי של העיר אילת סמוך למעבר הגבול טאבה. המלון כלל 419 חדרים שמתוכם 64 חדרי סוויטות. בנובמבר 2015, המלון נסגר עקב חובות, נמכר לחברת נצבא ומאז עומד נטוש.
היסטוריה.
יזם המלון אלכסנדר טסלר, איש עסקים יהודי-גרמני, רכש את הקרקע שעליה הוקם המלון בשנת 1986. הרעיון להקמת המלון עלה סמוך לפינוי מלון "אביה סונסטה" (שהפך למלון טאבה וכפר נלסון) בטאבה, הממוקם כ-500 מטר מדרום למלון הנסיכה והיה בין המלונות הגדולים והמפוארים בישראל. המטרה הייתה להקים מלון מפואר בצידו הישראלי של הגבול שיהווה תחליף למלון שעבר לרשות מצרים. האישור להקמת המלון התקבל בסוף שנת 1988 ובניית המלון החלה ב-1989. בעת הקמתו נחתם הסכם ניהול עם רשת המלונות הבינלאומית , אך לבסוף החליט טסלר לנהל את המלון בעצמו, באמצעות חברה שהקים בשם "לקסן ישראל". טסלר אף תכנן להקים מלון נוסף בשם הנסיכה בתל אביב. המלון נחנך ב-1992 והיה המלון הגדול באילת בעת פתיחתו. המלון דורג כחמישה כוכבים דה-לוקס, ובשנים הראשונות לאחר פתיחתו זכה להצלחה רבה. בין 60% ל-70% מאורחי המלון היו תיירים, בעיקר מאירופה ומדינות ברית המועצות לשעבר, שהגיעו לרוב בקבוצות מאורגנות בטיסות ישירות לאילת. בשנת 1999 אף דורג ברשימת 10 המלונות המשתלמים בעולם שפרסם ירחון תיירות בארצות הברית.
האינתיפאדה השנייה והבנייה והפיתוח של מלונות מפוארים במצרים לאורך חופי סיני פגעו בפעילות המלון. טסלר השיק מספר יוזמת לשיפור האטרקטיביות של המלון, בין השאר ביקש אישור להקים קזינו במלון, ותכנן להקים פארק גולף מצפון לאילת. בהמשך ביקש להקים צמוד למלון כפר נופש ובו 90 יחידות דיור. במרץ 2011 ביקש בנק לאומי מבית המשפט המחוזי בתל אביב למנות כונס נכסים למלון, בשל חוב בסך 190 מיליון שקל של החברה המפעילה, לקסן ישראל. החוב היה בעיקרו עבור רכישת מגרש להקמת מלון הנסיכה בתל אביב, שלא יצא לפועל. שבוע אחר כך הגיע המלון להסדר עם הבנק והוא המשיך לפעול.
במאי 2011, חתמה רשת ישרוטל על הסכם לשכירה ולניהול המלון עם חברת "לקסן ישראל". בשלב הראשון תכננה ישרוטל להשקיע כ-25 מיליון שקל בשיפוץ ושדרוג המלון. שנה אחרי חתימת ההסכם, הודיע הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה שהעסקה הייתה דרוש את אישורו ושהוא מתנגד לה, מאחר שרשת "ישרוטל" מפעילה כבר 9 בתי מלון באילת, הדבר יפגע בתחרות. התנגדות לעסקה גרמה לסכנת סגירה, לאחר שהמלון נקלע בשלב זה לחובות כבדים. כדי לא לפגוע ברצף הניהול של המלון, הממונה על ההגבלים העסקיים העניק ארכה עד סוף 2015 למציאת פתרון, שעיקרו מכירתו לגורמים אחרים. בינתיים רשת "ישרוטל" המשיכה לנהל אותו. אך במאי 2015 ביקש בנק הפועלים למנות למלון כונס נכסים. במקביל הודיע רשת "ישרוטל" שהיא מפסיקה את ניהול המלון ומפטרת את כל העובדים.
באוקטובר 2015, רכשה חברת "נצבא" כ-60% ממניות המלון. משפחת טלסר נותרה עם 40% בלבד. אך סוכם בין שני הגורמים כי אם משפחת טסלר לא תשלם את חלקה היחסי בהלוואה שהעניקה נצבא לחברה, החברה קיבלה אופציה לרכישת 40% הנותרים שבידי המשפחה תמורת סכום של כ-35 מיליון שקלים. נצבא גם סיכמה עם משפחת טסלר, כי היא תשלם את כל חובותיו של המלון שמגיעים לסך 220 מיליון שקלים. ותשפץ אותו בעלות של 25 מיליון שקלים.