ביוני 1959 התפרסם כי גם ישראל מוכרת נשק לגרמניה: פגזי מרגמה מתוצרת "סולתם". בישיבת מרכז מפא"י ב-28 ביוני 1959, הסביר בן-גוריון את מכירת נשק לגרמניה כצורך הכרחי להעמקת נכונותם של הגרמנים למכור לישראל ציוד צבאי שיידרש לה בעתיד: "יש מעט מדינות המייצרות נשק. אמריקה מסרבת למכור, רוסיה והגרורות שלה אינן באות בחשבון...שאלה זו יכולה להיות פעם שאלת חיים ומוות בשביל מדינת ישראל". בדיונים בכנסת על הסכם המכירה, תקפו חברי סיעות האופוזיציה את העסקה. שמואל מיקוניס (מק"י) אמר כי זו "עסקת נשק טמאה עם "ממשיכי דרכו של היטלר". מנחם בגין (תנועת החרות) אמר כי אין לשים "את הנשק היהודי הקדוש הזה" בידיו של קצין גרמני. יגאל אלון (אחדות העבודה) אמר ש"חימוש חיילים גרמנים בנשק מתוצרת ישראלית הוא מתועב מבחינת הכבוד הלאומי", הוא תהה אם הנוער הישראלי לא ילמד מכך שישראל סלחה לנאצים וטען כי הגרמנים "רכשו נשק זה לא מפני שהוא טוב, אלא משום שהוא יהודי. להם נחוצה רהביליטציה". חשיפת הפרשה הובילה להתפטרות הממשלה.
מאוחר יותר מכרה ישראל לגרמניה גם תת-מקלעים מדגם "עוזי" ומדים מתוצרת "אתא".
בתחילת שנות ה-60 סיפקה גרמניה לישראל, ללא תשלום, מעודפי נאט"ו: מטוסים, טנקים, תותחים וטילי נ"ט. בנוסף לאלה, גם סייעה לה להשיג מסוקים מתוצרת צרפת וצוללות מתוצרת בריטניה. טייסים ישראלים אומנו על ידי חיל האוויר הגרמני וקצינים ישראלים התאמנו בבית הספר לקצינים של הצבא הגרמני. בתקציב המדינה הגרמני של 1962 נכלל הסעיף "עזרה להצטיידות צבאית – 240 מיליון מארק", מחיר הסיוע לישראל.
ישראל וגרמניה דנו בבניית צוללות מסדרת דולפין מאז תחילת שנות ה-80, והן נבנו בגרמניה במידה רבה בגלל העדר אפשרות לבנות צוללות לא גרעיניות בארצות הברית. במהלך מלחמת המפרץ (1991), התברר כי חברות גרמניות מכרו לעיראק נשק רב, וסייעו לתוכנית הנשק הכימי של עיראק. כדי להרגיע את דעת הקהל בגרמניה ובישראל ולספק עבודה למספנות הגרמניות, החליט הקאנצלר הלמוט קוהל כי גרמניה תממן את עלות שתיים וחצי מהצוללות. ישראל נשאה בעלות חצי מהצוללת השלישית. שלוש הצוללות מדגם ה"דולפין" נבנו במספנות HDW בגרמניה.
לאחר שנת 2000 הזמינה ישראל שלוש צוללות נוספות מסדרת דולפין AIP החדישה יותר. הסדרה כוללת צוללת מבצעית אחת, אח"י תנין, הצוללת אח"י רהב, שהושקה והגיעה לישראל בינואר 2016, וצוללת הנמצאת בבנייה, אח"י דקר, שמועד קליטתה נקבע ל-2019.
סביב הזמנת צוללות עתידיות וכלי שיט אחרים מתנהלת בישראל חקירה אודות חשד לשוחד (תיק 3000).
ישראל סיפקה לגרמניה טילי ספייק נגד טנקים.
גרמניה החליטה לחכור מישראל כמות של שבעה כטמ"מים מסוג איתן תמורת 900 מיליון אירו, ובמסגרת הכשרת מפעילי הכטמ"ם הגרמנים הוקמה ב-2019 בבסיס תל נוף טייסת גרמנית-ישראלית בשם טייסת הברון האדום, על שמו של אלוף ההפות הגרמני מנפרד פון ריכטהופן.
ב-18 באוגוסט 2020 קיימו חיל האוויר הישראלי והלופטוואפה, בהובלת מפקדיהם עמיקם נורקין ואינגו גרהרץ בהתאמה, את "מטס זיכרון לעתיד" - מטס של מטוס נחשון מטייסת 122 ושני מטוסי ברק מטייסת 105 בלוויית שני מטוסי יורופייטר טייפון גרמנים אשר עבר מעל מחנה הריכוז דכאו ומעל בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק, המקום בו נרצחו תשעה ישראלים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972. המטס התקיים במהלך תרגיל Blue Wings 2020 של שני הצבאות, התרגיל הראשון של חיל האוויר הישראלי על אדמת גרמניה, ועל אף מגפת הקורונה שהכתה בעולם באותה העת.
יחסים כלכליים.
בין ישראל והאיחוד האירופאי קיים הסכם סחר חופשי ובין גרמניה וישראל קיים הסכם למניעת כפילות מס. גרמניה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר עם ישראל מבין מדינות אירופה, ומבין מדינות העולם היא במקום השלישי אחרי ארצות הברית וסין. ישראל ממוקמת במקום השני בשת"פ הסחר הגרמני במזרח התיכון, אחרי ערב הסעודית.
ייבוא.
היבוא הישראלי מגרמניה ב-2012 הסתכם בכ-4.6 מיליארד דולר. בסיכום נתוני הסחר של שנת 2013 ייבאה ישראל מגרמניה טובין וסחורות בערך של 4.6 מיליארד דולר (בדומה לתקופה מקבילה אשתקד), בעיקרם מכונות ומכשירים מכניים, ציוד חשמלי (28%), מוצרים כימיים (18%) ומוצרי תחבורה (17%).
יצוא.
בשנת 2013 הסתכם היצוא הישראלי לגרמניה ב-1.76 מיליארד דולר, (קיטון של 7.8% לעומת תקופה מקבילה אשתקד), בעיקרם מכונות ומכשירים מכניים, ציוד חשמלי (31%), מכשירים וכלים אופטיים (17%) ומוצרים כימיים (18%).
בשנת 2014 סך היצוא לגרמניה גדל ב-7% בהשוואה לתקופה מקבילה אשתקד ועמד על כ־465 מיליון דולר. סך היבוא מגרמניה גדל ב-34% בהשואה לתקופה מקבילה אשתקד ועמד על כ־1.5 מיליארד דולר.
רשימת היצואניות הגדולות ומוצרי היצוא שלהן בעבר ובהווה:
נספחות כלכלית.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל שתי נספחויות כלכליות בגרמניה. הנספחת הכלכלית בברלין היא חמדת שגיא והנספחת הכלכלית במינכן היא יפעת ענבר. מטרת הנספחויות לקדם את היחסים הכלכליים והטכנולוגיים בין המדינות, תוך תמיכה בחברות ישראליות באמצעות חוזיים עסקיים, מידע על השוק הגרמני ושירותי ייעוץ. בנוסף, הנספחויות מעניקות מידע דינמי אודות הכלכלה הישראלית עבור השוק הגרמני.
תרבות, מדע ותוכניות סוציאליות.
לשתי המדינות קרבה עמוקה בתחום המדעים, שמתבטאת בין היתר בשיתוף פעולה בתחום בין אוניברסיטאות גרמניות וישראליות ובפיתוח קשרים חברתיים איתנים. במהלך ביקורו בגרמניה של נשיא מדינת ישראל, משה קצב, קידם נשיא הבונדסטאג, וולפגנג תירזה, את ייסוד משרד חילופי הנוער הישראלי-גרמני, ככלי ללימוד הצעירים הגרמנים והישראלים אודות הרגישות וההיסטוריה של יחסי מדינותיהם.
מספר תוכניות חילופים פועלות בין צעירים גרמנים וישראלים. כ-2,000 ישראלים וכ-4,500 גרמנים משתתפים בכל שנה בתוכנית החילופים שמופעלת על ידי ממשלת גרמניה. הארגון הגרמני לפעילות הפיוס, ארגון התנדבותי שהוקם לאחר מלחמת העולם השנייה במטרה לכפר על פשעי המשטר הנאצי, משחק תפקיד חשוב ביצירת שיתוף פעולה בין גרמנים וישראלים. מאז 1961, הארגון שלח כ-2,500 מתנדבים לעבוד בבתי חולים ישראלים ובתוכניות סוציאליות שונות. גם כנסיות ואיגודים מקצועיים פועלים באופן אקטיבי על מנת לטפח את היחסים בין שתי המדינות.
בקרב ישראלים דוברי גרמנית התקיימה במשך שנים רבות דילמה, שאותה ביטא אהרן אפלפלד:
ישראלים בגרמניה.
גרמניה מהווה יעד להגירה של ישראלים, לרוב צעירים, במידה רבה בשל איכות החיים הגבוהה במדינה. צעירים רבים מהגרים לברלין בשל חשיבותה באירופה והתגברות ההזדמנויות העסקיות בה.
באוקטובר 2013 שודרה בחדשות 10 סדרת כתבות של מתן חודורוב בשם "היורדים החדשים", המתעדת את תופעת ההגירה בקרב צעירים מישראל לאירופה בשל יוקר המחיה, וזמן קצר לאחר מכן יזמו מספר ישראלים המתגוררים בברלין את מחאת המילקי.
לקריאה נוספת.
מאמרים
הוסטל (סרט)
הוסטל (באנגלית: Hostel) הוא סרט אימה שיצא בשנת 2005, והוא הסרט השני של אלי רות' כתסריטאי וכבמאי. במספר מדינות, ובכללן ישראל, הוגבל הסרט לצפיית בני 18 ומעלה, בשל תכנים שאינם נחשבים ראויים לצפיית קטינים (מין, אלימות קיצונית ושימוש בסמים). לדברי רות ההשראה לתסריט באה מדיווח שקרא על אב תאילנדי שמכר את בני משפחתו לארגוני פשע עבור כסף, וכי אירופאים ואמריקאים שילמו 10,000 דולר להוציאם להורג.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט המשך, ". שנכתב ובוים על ידי אלי רות והופק על ידי בועז יכין.
ב-2012 יצא ", שבניגוד לקודמיו, צולם בדטרויט שבארצות הברית. אלי רות סירב בתחילה לקחת חלק בפרויקט, אך לבסוף קיבל על עצמו את תפקיד המפיק. הסרט יצא ישירות ל-DVD.
עלילה.
פקסטון וג'וש הם שני חברים מארצות הברית, שיצאו לטיול תרמילאים ברחבי אירופה. בטיול הם פוגשים את אולי, תרמילאי מאיסלנד, ושלושתם תרים אחר נערות לבלות עימן. באמסטרדם הם פוגשים את אלכסיי, רוסי שמספר להם שבסלובקיה הצלחתם עם הנערות המקומיות מובטחת. הם נוסעים לסלובקיה, שם הם פוגשים את נטליה וסבטלנה. בלילה הראשון אולי נעלם, פקסטון וג'וש מניחים שהוא נטש אותם וחזר לאיסלנד, כאשר למעשה הוא נלקח למפעל בו פסיכופתים בעלי אמצעים רוכשים את הזכות לענות למוות בני אדם, תיירים או מקומיים. לאחר מכן נטליה מסממת את ג'וש וגם הוא נלקח, ומוצא שם את מותו. פקסטון, כשלא מוצא את חברו ג'וש, מתעמת עם נטליה והיא לוקחת אותו למפעל, שם גם הוא נלכד. לאחר שכורתים שתיים מאצבעות ידו, מצליח פקסטון לברוח ומציל גם את איקאנה, בחורה נוספת שהייתה בשבי, והורג את המענה שלה. בדרכם פקסטון דורס את אלכסיי שסיפר להם על הבחורות בסלובקיה ואת שתי הבנות שפיתו אותם. לאחר שברחו משוביהם, הם מגיעים לתחנת רכבת, שם איקאנה רואה שפניה הושחתו במפעל, קופצת אל המסילה ומתאבדת, ואילו פקסטון בורח. בדרך הוא מזהה את ההולנדי שקנה ורצח את ג'וש, ופקסטון מחליט לנקום בו בדרך מיוחדת. הוא עוקב אחריו לשירותים שם הוא כורת שתיים מאצבעותיו, כפי שעשו לו, ורוצח אותו על ידי שיסוף גרונו.
המחלוקת שנוצרה בעקבות הסרט.
עוד לפני יציאתו לאקרנים, קיבל הסרט תלונות רבות מסלובקיה ומצ'כיה, שמתוארות בסרט. בכירים בסלובקיה הסתייגו מהדרך שבה הוצגה ארצם בסרט כמדינה לא מפותחת ולא מתורבתת, שבה שיעורי הפשיעה והזנות כה גבוהים. הם חששו שהסרט יפגע במוניטין של ארצם ובתיירות אליה, משום שתיירים יחשבו שהיא מדינה מסוכנת. במאי הסרט, רות', הוזמן לסלובקיה על ידי לשכת התיירות הסלובקית על מנת לסתור את הדימוי של המדינה כפי שהוצג בסרט.
פרשת טננבאום
פרשת אלחנן טננבאום
חבל