פורצי הסכרים
פורצי הסכרים (באנגלית: The Dam Busters) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1955 בבימוי של מייקל אנדרסון עם ריצ'רד טוד ומייקל רדגרייב בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את מבצע נזיפה במלחמת העולם השנייה שבה תקפו מטוסי טייסת 617 של חיל האוויר המלכותי את סכרי המון, האדר והזורפה בחבל הרוהר בגרמניה בליל ה-17 במאי 1943.
התסריט מבוסס על הספר "פורצי הסכרים" של פול בריקהיל (1951) ועל ספרו האוטוביוגרפי של מפקד הטייסת גאי גיבסון "אויב בחוף לפניך" (1946).
את הסרט מלווה המוזיקה של "מארש פורצי הסכרים" של אריק קוט. קוט היה מלחין פופולרי של קטעי מוזיקה קלה. ללא קשר לסרט הוא חיבר מארש בנוסח המארשים "הוד והדר" של אדוארד אלגר. לאחר שקיבל בקשה מהמפיקים לשבץ את המארש הזה בסרט שיש לו חשיבות של גאווה לאומית, הוא הסכים. למארש יש ביצועים רבים והוא אחד מהידועים ביותר בבריטניה.
מכון הסרטים הבריטי דירג את הסרט במקום ה-68 ברשימה 100 הסרטים הבריטים הגדולים של המאה ה-20.
תקציר העלילה.
אביב 1942, המהנדס ברנס ואליס (מייקל רדגרייב) המועסק במפעל "ויקרס" מבלה את זמנו לאחר העבודה בניסויים בביתו בעזרת ילדיו, של יריות קליעים מקפצים על מים. אשתו מודאגת מהאובססיה שלו לניסויים האלה ומבקשת מרופא המשפחה שישוחח אתו. הוא מספר לרופא על חזונו להרוס את הסכרים בחבל הרוהר ולהשפיע בכך על מהלך המלחמה.
ואליס יודע כי אין אפשרות להרוס את הסכרים בהטלה אנכית אלא בפצצה שתפגע בהן בהטלת אופקית לשם כך הוא מתכנן פצצה קופצת שתוטל ממטוס בגובה נמוך.
ואליס מקבל מתקן צבאי לנסיונותיו אך מתקשה לשכנע את ראשי הצבא בחשיבותם. לבסוף הוא נפגש עם ארתור האריס, ראש פיקוד המפציצים (בזיל סידני) שגם הוא אינו מתלהב. הוא מתייאש ומתפטר מעבודתו, אך לפתע הוא מקבל הודעה כי עניינו הועבר לוינסטון צ'רצ'יל שנתן אישור לפעולה שאותה יש לבצע עד סוף חודש מאי שאז האגמים מלאים.
לשם כך מוקמת טייסת 617 של מפציצי אוורו לנקסטר בפיקודו של גאי גיבסון (ריצ'רד טוד). גיבסון נפגש עם ואליס ונוכח בניסויים. ואליס מגיע למסקנה כי כדי שהפצצה לא תתרסק בפגיעה עם המים היא חייבת ליפול מגובה של 60 רגל (כ-18 מטר) ולהשתחרר במרחק של כ-600 יארד מהסכר.
הטייסים מתחילים להתאמן בטיסה בגובה נמוך כשעדיין אינם יודעים את מהות הפעולה. גיבסון ממציא שיטה למדידת הגובה על ידי קביעת זרקורים בראש המטוס ובזנבו שאלומותיהן יצטלבו בגובה 18 מטר (עובדה שלא הייתה נכונה היסטורית, השיטה הומצאה על ידי אדם אחר). כן הם מקבלים מכשיר שיאפשר להם למדוד את המרחק מהסכר בו תוטל הפצצה.
19 מפציצים יצאו למשימה ורק 11 חזרו. סכרי מון ואדר נהרסו והזורפה ניזוק, נגרם נזק רב למפעלים בעמק הרוהר.
בבוקר שלמחרת, נפגש גיבסון עם ואליס המאוכזב שאומר: "56 גברים, אם הייתי יודע שזה הולך להיות כך, לעולם לא הייתי מתחיל את העניין הזה". גיבסון משיב לו:"אסור לך לחשוב בדרך זו, אם האנשים האלה היו יודעים שהם לא יחזרו, גם אז הם היו יוצאים לדרך".
הפארק הלאומי שערי האזור הארקטי
הפארק והשמורה הלאומיים שערי האזור הארקטי (באנגלית: Gates of the Arctic National Park and Preserve) הם פארק לאומי ושמורת טבע צמודים בצפון מדינת אלסקה בארצות הברית, המנוהלים כיחידה אחת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. זהו הפארק הלאומי הצפוני ביותר בארצות הברית (כל הפארק שוכן מצפון לחוג הארקטי), והפארק הלאומי השני בשטחו (34,287 קילומטרים רבועים), גדול במעט משטח בלגיה. הפארק כולל בעיקר חלקים מרכס ברוקס (Brooks Range).
הפארק והשמורה הלאומיים שערי האזור הארקטי הוקמו כאחד מ-15 הנכסים החדשים ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קיבל כתוצאה מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA בשנת 1980. הוא הוכרז לראשונה כמונומנט לאומי על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-1 בדצמבר 1978 באמצעות סמכותו במסגרת חוק העתיקות (Antiquities Act), כאשר הדיונים בקונגרס על הצעת חוק ה-ANILCA המוצעת הגיעו למבוי סתום. חוק ה-ANILCA הועבר לבסוף בשנת 1980, ונחתם על ידי קרטר ב-2 דצמבר 1980. חלק גדול מהפארק מוגן כאזור טבע בראשיתי בשם אזור הטבע הבראשיתי שערי האזור הארקטי (Gates of the Arctic Wilderness), המשתרע על שטח של 29,005 קילומטרים רבועים. אזור טבע בראשיתי זה גובל באזור טבע בראשיתי נואטק (Noatak Wilderness Area) ושטחם יחדיו הוא 51,570 קילומטרים רבועים, אזור הטבע הבראשיתי הגדול ביותר בארצות הברית.
גאוגרפיה.
הפארק והשמורה הלאומיים שערי האזור הארקטי משתרעים על שטח בן 34,287 קילומטרים רבועים בצפון מדינת אלסקה. את הגבול המזרחי של הפארק מתווה היובל מידל פורק (Middle Fork) של הנהר קויוקוק (Koyukuk River) המקביל לדלטון הייווי ולקו צינור הנפט טראנס-אלסקה, המצויים במרחק של כמה קילומטרים ממנו. מפלט חיות הבר הלאומי קנוטי (Kanuti National Wildlife Refuge) שוכן קרוב לגבול הדרום-מזרחי של הפארק. השמורה הלאומית נואטק (Noatak National Preserve) גובלת במערב הפארק, ושמורת הנפט הלאומית–אלסקה גובלת בפינה הצפון-מערבית של הפארק. כמעט כל שטח הפארק מוגדר כאזור טבע בראשיתי, למעט האזורים סביב מעבר אנאקטובוק (Anaktuvuk Pass). חלק נפרד של הפארק כולל את האזור שסביב הר פורטרס (Fortress Mountain) והר קאסל (Castle Mountain) צפונית לפארק.
נוף הפארק הוא מבוך של עמקים קרחוניים, הרים טרשיים הקטועים על ידי נהרות פרא והמשובץ באגמים של מים זכים. הפארק משתרע משני עברי קו פרשת המים של אמריקה המפריד בין אגני הניקוז של אוקיינוס הקרח הצפוני ושל אוקיינוס השקט. החלק הצפוני ביותר של הפארק כולל חלקים קטנים של אזור האקולוגי טונדרה ארקטית של מרגלות ההרים (Arctic foothills tundra). במרכז הפארק משתרע רכס ברוקס ממזרח למערב, כשהפארק כולל את המדרונות הצפוניים והדרומיים של רכס ההרים. רכס ברוקס בפארק כולל את הרי אנדיקוט (Endicott Mountains) וחלק מהרי שווטקה (Schwatka Mountains). הפסגה הגבוהה ביותר בפארק היא הר איגיקפק (Mount Igikpak) ברכס הרי שווטקה בגובה 2,523 מטרים מעל פני הים. בין ההרים בולטים ביופיים פסגות אריגטץ' (Arrigetch Peaks), מקבץ של מגדלי גרניט בהרי אנדיקוט שהוגדרו אתר טבע לאומי. דרומית לרכס ברוקס משתרע רכס אמבלר-צ'נדאלר (Ambler-Chandalar Ridge) שגם כיוונו ממזרח למערב. החלק הדרומי ביותר של הפארק כולל את שפלות קובוק-סלאוויק (Kobuk-Selawik Lowlands), הכוללות את מקורותיו של הנהר קובוק. רכס ברוקס עבר כמה עידני קרח, שהאחרון בהם המכונה התקרחנות איטקיליק (Itkillik glaciation) התרחש בין לפני 24,000 ללפני 1,500 עד 1,200 שנים לפני זמננו. יש כיום מעט מאוד קרחונים בפארק.
שישה קטעים של נהרות העוברים בשטח הפארק מוגדרים נהר פראי ונופי (Wild and Scenic River), ובהם הנהרות קובוק ונואטק. הצמחייה האופיינית היא יערות צפוניים וצמחיית טונדרה ארקטית.
אין בפארק כבישים, שבילים, מתקנים למבקרים או אתרי מחנאות. דלטון הייווי (כביש מספר 11 של אלסקה) מתקרב עד 8 קילומטרים מהגבול המזרחי של הפארק, אבל ההגעה ממנו אל הפארק דורשת חציית נהר. כ-1,050 קילומטרים רבועים משטח הפארק והשמורה שייכים לחברות בבעלות ילידי אלסקה. 29,005 קילומטרים רבועים מוגנים ברמת ההגנה המרבית תחת אזור הטבע הבראשיתי שערי האזור הארקטי. רוב השטח מוגדר כפארק לאומי, שבו הציד מותר רק לצורכי קיום. ציד ספורטיבי מותר רק באזורי המוגדרים כשמורה הלאומית.
עשר קהילות קטנות השוכנות מחוץ לגבולות הפארק מסווגות כ-"resident zone communities" ותלויות במשאבי הפארק למזון ופרנסה. הקהילות הן: אלאטנה (Alatna), אלאקקט (Allakaket), אמבלר (Ambler), מעבר אנאקטובוק (Anaktuvuk Pass), בטלס/אוונסוויל (Bettles/Evansville), יוז (Hughes), קובוק (Kobuk), נואיקסוט (Nuiqsut), שונגנק (Shungnak) ווייסמן (Wiseman).
אקלים.
בפארק הלאומי שערי האזור הארקטי יש שני אזורי אקלים. החלק הצפוני של הפארק שייך לאקלים של המדרון הצפוני (North Slope climate), והחלק הדרומי הוא בתוך האקלים הפנימי של מרכז אלסקה. ההרים של רכס ברוקס לא רק פועלים כחוצץ בין שני אזורי האקלים אלא גם תורמים למיקרואקלימים מקומיים באזור ההררי המורכב. היפוך טמפרטורות הוא תופעה נפוצה כל השנה כתוצאה מתכולת אדי מים נמוכה, תקופות ארוכות שבהן הקרקע מכוסה בשלג וקרינת שמש חלשה.
מכיוון שהפארק שוכן כולו מצפון לחוג הארקטי הקיץ (יוני-אוגוסט) קצר וקריר, והחורף (ספטמבר-מאי) ארוך וקשה. הטמפרטורות הממוצעות בקיץ הם סביב 10°C, בעוד שהטמפרטורות בחורף הן סביב 35°C-, כשטמפרטורות מתחת ל-55°C- אינן נדירות (אפילו בלי להתייחס להשפעת הרוח).
מזג האוויר להלן הוא ביישוב בטלס הסמוך
אקולוגיה.
יערות הטייגה, המתאפיינים בעצי אשוחית שחורה ("Picea mariana"), אשוחית לבנה ("Picea glauca"), וצפצפה, משתרעים עד קו הרוחב 68 צפון. צפונית לקו זה, הזהה לקו פסגות ההרים של רכס ברוקס משתרע שטח קר וצחיח שתואר כ"מדבר ארקטי". כל הפארק שוכן צפונית לחוג הארקטי ולכן במהלך החורפים הארוכים יכולה הטמפרטורה לרדת עד ל-55°C-, אבל מצד שני היא יכולה להגיע לזמן קצר עד ל-32°C בקיץ.
בעלי חיים.
מיני החולייתנים החיים בפארק כוללים:
היסטוריה.