אירוע טונגוסקה נחקר לראשונה רק לאחר שנים רבות מאז שהתרחש אותו פיצוץ מסתורי, בשל תנאי הגישה הקשים למקום, המרוחק מכל יישוב. המשלחת הראשונה מטעם האקדמיה הסובייטית למדע בראשות המינרלוג ליאוניד קוליק הגיעה לאזור רק ב-1921 - 13 שנים לאחר האירוע. המשלחת חשפה במקום עצים מוטלים ברדיוס של 25 ק"מ ממקום הפיצוץ, וכיום מעריכים כי מעוצמת הפיצוץ נפלו כשישים מיליון עצים בשטח של כ-2,150 קמ"ר. מסקנתה של המשלחת הייתה שהאירוע נגרם כתוצאה מהתנגשות מטאוריט ענק. קוליק שכנע את השלטונות הסובייטים לממן משלחת נוספת לאזור הפגיעה בטענה שברזל מטאוריטי מאזור הפגיעה יוכל לשמש את התעשייה הסובייטית. ב-1927 הגיעה משלחתו השנייה של קוליק אל אזור הפגיעה, אך להפתעתו לא נמצא כל מכתש שיעיד על פגיעת מטאוריט באזור, עובדה שהקשתה על הבנת נסיבות האירוע. קוליק גם הצליח לערוך סקר אווירי של האזור, אשר חשף שהאירוע החריב עצים בצורה של פרפר ענק. אך גם הסקר האווירי לא מצא כל מכתש.
גם כיום, יותר מ-100 שנה לאחר האירוע, עדיין מבחינים בבירור בתצלומי לוויין, בסימני פגיעה ביער.
ממצאים והסברים.
התאוריה המקובלת כיום היא שאסטרואיד או חלק משביט התפוצץ מעל שמי סיביר. גוף כזה, המורכב בעיקר מקרח ומאבק, התפרק באטמוספירת כדור הארץ בגובה רב תוך שהוא יוצר כדור אש וגלי הדף. ההערכה היא שהגוף היה בקוטר של כ-60 מטרים, מסה של 100,000 עד מיליון טונות ונע במהירות של 100,000 קמ"ש. הגוף התפוצץ בגובה של 5 עד 10 ק"מ מעל פני השטח ויצר פיצוץ אווירי בעוצמה של 10 עד 20 מגהטון TNT, עוצמה השקולה ל-1,000 פצצות מהסוג שהוטל על הירושימה. פיצוץ זה, למרות עוצמתו, לא יצר מכתש פגיעה, מאחר שרוב האנרגיה התפזרה באוויר, חלקי הגוף התאדו בחום הרב והגזים נבלעו באטמוספירת כדור הארץ. מאידך, הרעש שיצר הפיצוץ היה גדול יחסית לעוצמתו - מוערך כ-197 דציבל, אחד הרעשים העזים ביותר לאירוע יחיד בהיסטוריה של המין האנושי.
מוקד האירוע נראה בבירור היות שכל העצים נמצאו מוטלים ארצה בצורה מעגלית, פונים החוצה מהמוקד, ברדיוס של כ-15 עד 30 ק"מ מהמוקד. בטווח זה הושמד כל החי והצומח, וגם שני עשורים לאחר הפיצוץ נצפו מעט מאוד חיים בסביבה והצמחייה לא התאוששה.
עדי ראייה שצפו באירוע מרחוק דיווחו על כדור אש ענק שהגיח מהשמיים מלווה ברוחות עזות וחמות שהפילו אנשים אל הקרקע. לאחר הפגיעה הורגשו גלים סייסמיים שזעזעו את הבתים ודמו לגלי רעידת אדמה. גלים אלה גם נרשמו בגלאים במערב אירופה המרוחקת. הפיצוץ היה כה עז, עד שנצפה במרחק של 800 ק"מ. עקב התאיידות השביט בפיצוץ, נבלעו הגזים באטמוספירה וגרמו לשמי הערב בסיביר ובאירופה לבהוק בצורה מוזרה חודשים רבים לאחר האירוע.
בתחילת המאה ה-21 העלו חוקרים איטלקים את הסברה שאגם צ'קו (Lake Cheko), הנמצא כ-5 ק"מ צפונית מערבית למרכז ההרס, הוא המכתש של פגיעת המטאוריט. בדיקת סונאר אקוסטי שנעשתה באגם הראתה שקע בקרקעיתו שייתכן כי הוא המכתש. החוקרים משערים כי המטאוריט אכן התפוצץ באוויר, אך חתיכה ממנו פגעה בקרקע ויצרה את מכתש צ'קו.
השערות חלופיות.
היעדר מכתש פגיעה והעובדה כי לא נמצאו במקום שברי מטאוריט, גרמו למדענים ולחוקרים לחפש הסברים אחרים לאירוע ולהעלות תאוריות שונות במידות אמינות משתנות בתקווה למצות את מה שראו כסתירות. תאוריות אלה נחשבות כיום ספקולטיביות, משום שהן מתארות תופעות שעדיין לא נצפו באופן טבעי ויש פחות ראיות לנכונותן. בין התאוריות שהועלו:
יין קש
יין קש הוא יין מתוק, בעל גוון צהוב בהיר, שהופק מענבים שיובשו על מצעי קש. התוצאה דומה לזו שבהפקת יין קרח, אך מתאימה לאקלים חם.
דרך זו להפקת יין מגדילה את מתיקותו וכפועל יוצא גם את ריכוז הכוהל, העולה על 14%. יין קש מופק בעיקר בצרפת, במחוזות ז'ירה וקוט דו רון, ובאיטליה, בצפון ובטוסקנה.
משחק מתודי
משחק מתודי (באנגלית: Method acting), מכונה גם "השיטה", הוא טכניקת משחק אשר בה השחקנים מנסים לשעתק על הבמה את המצב הרגשי בו נתונה הדמות אותה הם מגלמים, במאמץ ליצור הופעה מציאותית, כמו בחיים האמיתיים. "השיטה" מתייחסת לסוגת תרגול שלפיה שחקנים שואבים השראה מרגשותיהם, זיכרונותיהם וניסיונם על מנת לעצב את הדמות אותה הם מגלמים.
מקורות.
"השיטה" היא ביסודה אסכולה אמריקאית שפותחה ונהפכה להיות פופולרית על ידי הקולנוען והשחקן האמריקאי-יהודי לי סטרסברג ב"אולפן השחקנים" וב"קבוצת התיאטרון" בעיר ניו יורק בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. היא נגזרת משיטת סטניסלבסקי על שמו של קונסטנטין סטניסלבסקי, שהיה חלוץ בפיתוחם של רעיונות דומים בשאיפתו ל"אמת תיאטרלית". הדבר יושם בצוותא עם השחקנים המובילים ברוסיה בד בבד עם הדרכתו, כתיבתו ומשחקו בתיאטרון האמנותי של מוסקבה (שנוסד ב-1897).
תלמידיו של סטרסברג כוללים רבים מן השחקנים המפורסמים ביותר באמריקה במאה העשרים ובכללם פול ניומן, אל פצ'ינו, ג'יימס דין, דסטין הופמן, מרילין מונרו, רוברט דה נירו, סטיב מקווין, מרלון ברנדו ורבים אחרים.
הטכניקה.
ישנם המחשיבים את המשחק המתודי כקשה ללימוד. באופן חלקי הדבר הוא תפיסה מוטעית שלפיו זוהי שיטה "בלבדית". השיטה "The Method" (בניגוד ל"method" ב-m קטנה) מתייחסת על פי רוב להוראתו של לי סטרסברג, אך למעשה אין איש שקבע מסמרות בה. סטניסלבסקי בעצמו שינה את שיטתו באופן תדיר ורב תהפוכות במהלכה של הקריירה שלו. רב הגוניות וחוסר הבהירות יכולים להופכה לקשה ללימוד כשיטה בלבדית. הדבר נובע חלקית אף מן העובדה שלעיתים שיטות משחק מאופיינות על ידי צופים מן הצד כנטולות כל גישה טכנית או ייחודית למשחק, בעוד שהרוויה בבתי ספר למשחק, בתוכניות לימודים ובשנים הרבות המוקדשות ללימודים סותרות הנחה זו.
על כל פנים ניתן לטעון בהכללה שהמשחק המתודי משלב עיון זהיר במניעיה הפסיכולוגיים של הדמות ובמידה מסוימת הזדהות אישית עמו, ובוודאי שיעתוק מצבה הרגשי של הדמות בדרך מציאותית. בדרך כלל יוצר הדבר ניגוד לקלישאות, אי מציאותיות ו"חותמת גומי" כביכול או משחק מופגן. ברוב המקרים, על כל פנים, הסברה נעשית אודות הדמות וטבעם הגחמני, החמקמק והרגיש של הרגשות המשתלבים יחדיו והופכים את שיטת המשחק לקשה ללימוד.
השיטה משתנה בגרסה המדויקת הנלמדת על ידי במאים ומורים רבים הטוענים להפצתם של עקרונות הטכניקה, התהליך יכול לכלול אידאולוגיות ותרגולים שונים כמו: "כאילו", "תחליף", "זיכרון רגשי", ו"הכנה".
חלוץ תיאטרון אחר, סנפורד מייזנר, דגל באסכולת משחק שונה, אם כי קרובה, המכונה טכניקת מייזנר. מייזנר נפרד מסטרסברג על רקעו של (sense memory או sensory memory) "זיכרון תחושה" או "זיכרון רגשי" אחת מעקרונות השיטה האמריקאית בת הזמן ההוא. אלו שהתלמדו אצל סטרסברג ניסו לעיתים קרובות לחוות את כל מנעד הרגשות כמו הדמות אותה הם מגלמים, והשתמשו לעיתים קרובות בניסיון אישי על הבמה על מנת להזדהות עם חיי הרגש של הדמות ולהביעם על הבמה. מייזנר סבר כי זהו דבר שכלתני יתר על המידה ודגל בשקיעת עצמנו לתוך הדמות ולהתפתח באופן חופשי באמצעות ההבנה של מניעיה ודרך תרגילים הוא תכנן לעזור לשחקן להשיג השקעה אמוציונלית בפרץ הרגשות ואז לשחרר אותו או אותה על מנת שיוכלו להגיב לדמות.
סטלה אדלר, המאמנת שתהילתה חוזקה על ידי הצלחתם של תלמידיה מרלון ברנדו ורוברט דה נירו, כמו גם היותה המורה היחידה מקבוצת התיאטרון שלמדה את טכניקת המשחק בצוותא עם סטניסלבסקי עצמו, נפרדה אף היא מסטרסברג ופיתחה צורת משחק אחרת משל עצמה. הטכניקות שלה היו מבוססות על הרעיון שאין האדם חייב להעלות באוב רגשות מעברו, אלא להשתמש במקום זאת בנסיבות נתונות. הטכניקה של סטלה אדלר נסמכת על ההתמדה במשימה של רצונות, צרכים, ומטרות. הדבר גם גורם להמריץ את השחקן לתור אחר דמיונו עם השימוש ב"כאילו". כפי שהיא הטיפה לעיתים מזומנות, "אנו מה שאנחנו עושים, לא מה שאנחנו אומרים".
מורים.
עבודתו של סטניסלבסקי ובכללה האוטוביוגפיה שכתב "חיי כאומנות", ושלישיית הספרים שחיבר מדמה את בית הספר למשחק שלו כאילו היה זה הוא בעצמו שמורה בו: "שחקן מתכונן", "בנייתה של דמות", ו"יצירת תפקיד", עוררה השראה בקרבם של רבים אחרים לנהות אחר הדוגמה שהתווה כשיטת לימוד עיקרית הם כוללים את:
הטכניקה ממשיכה להילמד בבתי ספר ברחבי העולם, בכללם המכון לתיאטרון ולסרטים של לי סטרסברג בניו יורק ולוס אנג'לס ואולפן השחקנים שבבית הספר לדרמה בניו יורק.
שחקנים המיישמים "משחק מתודי".
ידוע שהשחקנים הללו משתמשים בשיטת המשחק כחלק מהטכניקה שלהם:
שונצינו
אישה
אישה היא נקבת המין האנושי. לנקבה סימנים ביולוגיים המבדילים אותה מהזכר של המין האנושי. אישה צעירה עד גיל ההתבגרות נקראת ילדה, אישה צעירה בגיל ההתבגרות נקראת נערה, עלמה או בחורה. בשלב ההורות ילדיה קוראים לה אמא, נכדיה קוראים לה סבתא וניניה קוראים לה סבתא רבתא. לרוב, השימוש במונח "אישה" מכוון לאישה בוגרת. האפיון הכללי שניתן בחברה לתכונות המזוהות עם נשים נקרא "נשיוּת".
ביולוגיה ומגדר.
במונחים ביולוגיים, איברי המין הנקביים משתתפים בתהליך הרבייה, בעוד מאפיינים מיניים משניים (השדיים) מעורבים בהזנת ילדים. השחלות, בנוסף לתפקידן הסדיר - לייצר הורמונים, מייצרות תאי רבייה נקביים המכונים ביציות, שכאשר הן מופרות על ידי תאי רבייה זכריים (תאי זרע), יוצרים פרטים גנטיים חדשים. הרחם הוא איבר המורכב מרקמה המגנה על העובר המתפתח ומזינה אותו, ומשריר, כדי להוציא את העובר במהלך הלידה. נעשה שימוש בנרתיק בהזדווגות ובלידה. תפקיד השדיים לייצר חלב, הפרשה נוזלית מזינה שמהווה את המאפיין המבחין ביותר של יונקים, יחד עם לידת תינוקות.