בתחילת יצירת הקומיקס של אוכמניות היו הציורים דומים מאוד בסגנונם לאלה של ז'ילן, הן בשרטוטים הריאליסטים והן בהשפעות המערביות, אך בהדרגה ז'ירו פיתח סגנון צלול יותר, ריאליסטי יותר ואפל יותר, המתאפיין בשימוש רב בצבע השחור. הסגנון החדש שפיתח הושפע רבות ממערבוני ספגטי שיצאו באותן השנים. בספר החמישי בסדרת פורט נאוואחו, "שביל הנאוואג'וס", קיבע ז'ירו את סגנונו והחל לצייר סצינות אלימות יותר וברוטליות יותר, שלא אפיינו את סגנונו המוקדם והקומי. במחאה החברתית שהתרחשה בצרפת במאי 1968 מצב האמנים היה רע מאוד, ולא היו להם קרנות פנסיה, ביטוח לאומי או משכורת יציבה. גם חוקי הצנזורה שהונהגו עד אז היו קשים ודיכאו את החופש האמנותי של האמנים. הצנזורה, כמו גם היחס לעובדים, השתנה לטובה רבות הודות ללחץ שהפעילו אמני קומיקס רבים על כתבי העת בהם פרסמו, וביניהם גם ז'ירו. הוא עצמו דרש מהמוציא לאור של 'פילוט' להקל את הצנזורה על חופש הביטוי האמנותי שהיה בעיתון ובסופו של דבר גם ניצח במאבק, כשיו"ר המערכת רנה גוסיני הסכים בלית ברירה לתנאים שהציב איגוד העובדים. על אף שמרד האמנים ברחבי המדינה הפך למעשה לנקודת המוצא של ה'אמנציפציה' של עולם הקומיקס הצרפתי, ז'ירו הודה כי הוא גם גרם להתדרדרות חדה ביחסיו החמים עד אז עם גוסיני, אשר לא השתקמו לחלוטין מאז.
אוכמניות (1974–1979).
הספר הראשון של "אוכמניות" נכתב על ידי שרלייה וצויר על ידי ז'ירו, ונשא את השם "Nez Cassé" (אף שבור). האמנות של ז'ירו בספר זה סימנה את תחילתו של סגנון חדש שפיתח בשם "מוביוס", אם כי את הספר הנ"ל, וגם הספרים הבאים בסדרה, נשאו את שם העט "גיר" ששימש את ז'ירו גם בתקופת פילוט. באותו הזמן עוד פרסמו שרלייה וז'ירו את "פורט נאוואחו" במגזין, במקביל ליצירת הקומיקס של אוכמניות. אך המצב לא נמשך זמן רב.
בשנת 1974 עזב ז'ירו את פילוט ואת הקומיקס של פורט נאוואחו בגלל סיבות שונות: הלחץ הרב שהציבה לו מערכת פילוט, התמלוגים המעטים שקיבל עבור יצירותיו ובעיקר מכיוון שרצה לחקור ולפתח את סגנונו האמנותי החדש שיצר, בשם "מוביוס". הוא ושרלייה המשיכו לכתוב את "אוכמניות" ולפרסם את ספריהם, אך בתדירות נמוכה יותר משום שז'ירו עבר להתגורר בארצות הברית. הסיבה שבגללה עבר ז'ירו לאמריקה הייתה הזמנתו של הקולנוען אלחנדרו חודורובסקי ליצור איתו את הגרפיקה לסרטיו בלוס אנג'לס לאחר שהתרשם מיכולותיו של ז'ירו. ז'ירו התלהב מההצעה, עבר לארצות הברית, ושימש כיועצו הגרפי של חודורובסקי בסרטי המערבונים שלו. בזמנים שבהם העבודה על הסרטים הופסקה, ז'ירו היה נלהב כל כך מהפרויקט שהוא האיץ את עבודתו על ספר אוכמניות החדש, "Angel Angel", והקדים את סיום העבודה המשוער בשבועות. בסוף שנת 1974 סיימו ז'ירו וחודורובסקי להפיק את הפרויקט עליו עבדו, והשניים נפרדו כל אחד לדרכו.
בסוף 1974 חזר ז'ירו לצרפת והחל ליצור רצועות קומיקס קומיות חדשות בשם מוביוס, אותן פרסם במגזין שהקים, "מטאל אירלאן". המגזין החל את דרכו בדצמבר 1974 וחולל מהפכה בעולם הקומיקס הצרפתי-בלגי. הוא היה מורכב מסוגים רבים של קומיקס, בהם אף קומיקס שיצר קרלוס קסטנדה אודות דמותו הבדיונית של דון חואן מאטוס, העובר הכשרה אצל בני שבט ילידים מקסיקנים כדי להפוך לשמאן. הקומיקס שפרסם קסטנדה במגזין הותיר רושם עצום ובלתי נשכח על ז'ירו, שכבר הרגיש זיקה רבה לעמים הילידים במקסיקו אותם פגש בשלוש הפעמים שביקר במדינה. עבודותיו של קסטנדה השפיעו עליו גם אמנותית, בעיקר שימושיו ב"פלשבקים" והצגת חלומות ככלי לקידום העלילה, אם כי ז'ירו לא היה מסוגל להשתמש בכלים הללו בסיפורי "אוכמניות". ההשפעה של קסטנדה על ז'ירו התחדשה רק עם מותו של שרלייה בשנת 1999, באמצע כתיבת הספר "Geronimo l'Apache", כאשר ז'ירו נאלץ לכתוב את המשך הספר. הוא רצה להכניס בסיפור אלמנטים שלמד מהקומיקס של "דון חואן מאטוס" אך עם זאת הוא לא הוציא את תוכניתו לפועל מסיבות שונות.
ז'ירו ניסה מספר פעמים לשכנע את שרלייה להכניס ל"אוכמניות" אלמנטים שהופיעו בסיפוריו של קסטנדה, אך שותפו השמרני, בן לדור קודם, לא ראה בעין יפה את האיורים הסוריאליסטים והמעברים ה'לא יציבים' שרצה ז'ירו לצייר. שרלייה לא הבין מה מנסה ז'ירו להשיג בתור "מוביוס", ולא הסכים לשתף פעולה - הוא התעקש להמשיך לכתוב בצורה הקבועה והקלאסית של הקומיקס. אף על פי כן, הוא מעולם לא ניסה לעצור את ז'ירו לכל הפחות, מכיוון שהבין כי אמן כמוהו זקוק מפעם לפעם ל"מקלחת נפשית". יתר על כן, שרלייה העריך מאוד את החידושים הגרפיים שז'ירו ניסה להעביר לקומיקס, ובייחוד בספר הבכורה "Nez Cassé", מה שהפך אותו בעיניו ל"אחד האמנים הגדולים בכל הזמנים במדיום הקומי".
האמן מישל רוז' , שבשנת 1980 יצר עם ז'ירו את הספר "La longue marche" ("הצעדה הארוכה"), ראה את היחסים בין שרלייה לז'ירו באור אחר, והעיד כי שרלייה היה נרגז מאוד מכך שז'ירו שכר עוזר, מחשש שזהו צעד מקדים לעזיבתו לטובת ניסויי האמנות של "מוביוס". בעוד שז'ירו שכר עוזר כדי להקל על עבודתו, שרלייה האמין כי אמן צריך להיות מסור באופן בלעדי ליצירתו, וראה בפעולותיו של ז'ירו זלזול ביצירה שהייתה למעשה שלו.
גם ז'ירו נאלץ להודות בהמשך חייו כי היחסים עם שרלייה היו מתוחים, וכי שרלייה ראה בעבודותיו הצדדיות של ז'ירו זלזול ואף "בגידה", אם כי ציין כי הסופר תמיד שמר על "ראש פתוח" בהקשר הזה. עמדתו לכאורה של שרלייה השפיעה לרעה על בנו פיליפ, שחשב על ז'ירו כנוכל, מה שגרם ליחסים שלהם להתדרדר במהירות לאיבה גלויה, לאחר מות אביו של פיליפ.
סוף קריירת המערבונים (1979–2007).
בשנת 1979 המשיכו שרלייה וז'ירו לפרסם את "אוכמניות" כפרילנסרים, אך הם נתקלו בבעיה כשהוצאת הספרים דארגאוד, חברת האב של פילוט, הקשתה עליהם את הפרסום. בתגובה, הם החלו לפרסם באופן צדדי את קומיקס המערבונים ג'ים קוטלס כאמצעי להפעיל לחץ על דארגאוד. פעולתם לא עבדה, והשניים נאלצו לנטוש סופית את ההוצאה, שהיוותה עבורם 'בית' פרסומי במשך כל שנות הקריירה שלהם. שרלייה וז'ירו עברו מחוץ לפריז, שם עבדו על יצירות משותפות נוספות ופרסמו אותם בתדירות נמוכה ובאופן מקומי. בשנת 1989 נפטר שרלייה בבית חולים בפריז, בגיל 64 בלבד. לאחר מותו, לקח על עצמו ז'ירו לכתוב את העלילות לסדרה המתחדשת של "אוכמניות", בעוד שעל האיור הופקד לצידו כריסטיאן רוסי
מפטירתו של שרלייה כתב ואייר ז'ירו מספר ספרים נוספים של הסדרה המרכזית, כשהאחרון שבהם היה "אפאצ'ים", שיצא בשנת 2007, והפך לכותר האחרון שיצר ז'ירו עבור הוצאת דארגאוד. ספרי "אוכמניות" תורגמו לכ-19 שפות, כאשר התרגום הראשון לאנגלית הופיע בשנת 1977 על ידי המו"לים הבריטים אגמונט ומת'ואן, אף שפרסומו נקטע לאחר ארבעה כרכים בלבד. לאחר המוות של שרלייה נוהל מאבק משפטי על הזכויות על הסדרה, כשבסופו חזרו הזכויות להוצאת דארגאוד בסוף שנת 1993.
בעוד שז'ירו זכה לשבחים והערכה אוניברסלית על פרסום הסדרה בתור "מוביוס" (במיוחד בארצות הברית, בריטניה ויפן), תחת שם העט "גיר" (הספרים המוקדמים ביותר), אוכמניות נותרה מאז ומתמיד יצירתו המצליחה והמוכרת ביותר בצרפת מולדתו, וארצות אירופה נוספות. על אף ש"אוכמניות" הותירה לו כסף רב וזמן להתעסק בשכלול ביצועיו כמוביוס, ז'ירו הודה בשנת 1979 כי: "אם אוציא ספר בתור מוביוס, כ-10,000 אנשים יהיו מעוניינים בכך. אם אוציא ספר של אוכמניות כגיר, 100,000 אנשים יהיו מעוניינים [בצרפת]".
קומיקס מדע בדיוני ופנטזיה.
בחזרה לתחילת קריירת הקומיקס של ז'ירו, השם הבדוי "Mœbius", בו השתמש ז'ירו בעיקר עבור סיפורי המדע הבדיוני והפנטזיה שלו, נולד כבר בשנת 1963, בזמן שעבד על הפרויקט של הוצאת האצ'ט. שם העט הומצא כדי לתת לו חופש לפרסם קומיקס אחר, כאשר דימה את עצמו ל"אלכוהוליסט הזקוק לאלכוהול שלו", בהקשר של ציור. בין השנים 1963 ל-1964 עבד ז'ירו במגזין סאטירי בשם חרה-קירי, שם פרסם רצועות קומיקס קומיות קצרות בשם החדש שלו "מוביוס" (שרבות מהן נאספו באוגדן "Mœbius ½" שיצא בהוצאת Epic). אף על פי שז'ירו נהנה מאוד מהחופש והאווירה האמנותית במגזין, הוא ויתר על עבודתו שם לטובת "פורט נאוואחו". העורך הראשי של המגזין, פרנסואה קבאנה , זעם על התפטרותו של ז'ירו, ולא הצליח להבין מדוע שאמן כמוהו יבזבז את כישרונו על "קומיקס מטורף". במשך כמעט שני עשורים ז'ירו לא השתמש כלל בשם הבדוי, מכיוון שאת הקומיקס שלו עם שרלייה הוא פרסם בשם "גיר". רק בשנות השבעים החל ז'ירו להשתמש בשם מוביוס, כאשר יצר ספרי מדע בדיוני צדדיים, בהם השתמש כדי לשכלל ולחדד את סגנונו האמנותי. בנוסף, בתקופה זו יצר ז'ירו מספר עטיפות לאלבומי מוזיקה שעליהם חתם כמוביוס, ואפיין אותם הסגנון הפנטסטי ומושפע ממדע בדיוני. חלק ניכר מאיורי העטיפות הללו הופיעו בספר האמנות הראשון של ז'ירו, שכותרתו "Mœbius", אשר פורסם בשנת 1980.
"הצל של הסאוואנה" (1974).
בשנת 1974 החיה ז'ירו לחלוטין בפעם הראשונה את השם "מוביוס" עם סיפור המדע הבדיוני הראשון שלו, בן 12 עמודים. הסיפור נקרא "Cauchemar Blanc" ("סיוט לבן") ונכתב בזמן שהפקתו של אלחנדרו חודורובסקי הייתה בהפסקה וז'ירו הנלהב שהה חסר מעש בארצות הברית. הסיפור פורסם בהמשך במגזין הצרפתי הצעיר שיקים ז'ירו באותה שנה, "L'Écho des savanes". הקומיקס, שצויר בשחור-לבן, עסק ברצח על רקע גזעני של מהגר ממוצא צפון-אפריקאי, והוא מהווה את אחד מהסיפורים המחאתיים והפוליטיים היחידים שכתב ז'ירו.