המוזיאון תוכנן לפעול בחסות אונסק"ו ובמימון מועצת הנאמנים הפלסטינים ולתפקד כמוזיאון לאומי, אך בינתיים זכה לתמיכה מדעית וטכנית מחטיבת המוזיאונים בעיר ז'נבה. החל משנת 2010 נמצא המוזיאון בבעלותו של איש העסקים ג'וודאת חודארי. בהיעדר חוק ברצועת עזה המסדיר חפירות הצלה, נרתם חודארי לפעול לשמירת עתיקות לפחות באתרי הבנייה שלו.
חלק מתצוגות המוזיאון מצונזר על ידי ממשלת חמאס בעזה. הפריטים שאינם נתונים להצגה כוללים פסלים וציורים של אלילים קדומים, בהם פסל של אפרודיטה ששמלתה נחשבה לחושפנית מדי לפי חוקי השריעה, וכן מנורות שמן שעליהן מוטבעות חנוכיות המזוהות עם הדת היהודית.
מלקולם דראמונד
מלקולם סיריל דראמונד (באנגלית: Malcolm Cyril Drummond 24 במאי 1880 – 10 באפריל 1945) היה צייר ומדפיס אנגלי, שנודע בזכות ציוריו של סצינות עירוניות. בהשפעת הפוסט-אימפרסיוניסט וולטר סיקרט, הוא היה חבר בקבוצת קמדן טאון וקבוצת לונדון.
חיים.
דראמונד נולד בבוי היל, ליד מיידנהד, ברקשייר, בנו של הכומר קאנון ארתור היסלופ דראמונד (1843–1945) ואנה הרייט דודסוורת'. מלקולם התחנך בבית הספר בברמינגהאם ולמד היסטוריה בכרייסט צ'רץ, אוקספורד. לאחר שנה שעבד אצל לורד פברהם כמנהל אחוזות למד בבית הספר לאמנות סלייד בין השנים 1903–1907, ואצל וולטר סיקרט בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר בין השנים 1908–1910.
הוא נהפך לחבר בקבוצת רחוב פיצרוי של סיקרט שהוקמה בשנת 1907 בבית מול הסטודיו של סיקרט עצמו. הם נפגשו פעם בשבוע בכל שבת, הציגו ציורים והעבירו ביקורת על העבודות שהוצגו. הקבוצה כללה גם את ספנסר גור, הרולד גילמן, נאן האדסון, אתל סנדס, וולטר ראסל, ויליאם רוטשטיין, ואלברט רוטנשטיין. זאת הייתה הקבוצה הראשונה ברצף של קולקטיבים דומים שקיימו ציירים לאורך המאה ה-20 שריכזו את מאמציהם בסגנון ובשיטות מודרניות.
לאחר מכן הוא היה חבר מייסד בקבוצת קמדן טאון בין השנים 1911–1913, שהוקמה כדי להציג תערוכות.
מאז ומתמיד היו מתחים בקבוצה בין סיקרט לבין אלה שמחו על נוכחות חברותיו. אחת ההשפעות של הדרת הנשים בקבוצה באותה העת הייתה הגדלת תפוקת ציורי הנוף הלונדוני תוך התנסות בצבעוניות עזה.
דראמונד היה גם חבר מייסד בקבוצת לונדון בשנת 1914, ושימש כגזבר שלה בשנת 1921 והציג איתה עד 1932.
השנתיים שלאחר מלחמת העולם הראשונה היו פרודוקטיביות ביותר עבור דראמונד: הוא צייר מספר סצינות בפאלמס דה דאנס ובבית המשפט בלונדון. הוקמה ועדה מיוחדת עבור ציור מזבח הלב הקדוש של פטרוס הקדוש, באדינבורו.
הוא לימד בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר עד שעזב את לונדון כדי לחזור לברקשייר בשנת 1931 בעקבות מות אשתו הראשונה זינה ליליאס אוגילווי, שהייתה גם אמנית/מאיירת מוכשרת ועבדה תחת שם העט של אלכסינה. היא איירה, בין השאר, את הספר "ההיסטוריה הכללית של הפיראטים" מאת סרן צ'ארלס ג'ונסון, עם הקדמה, מאת פיליפ גוס.
זינה הייתה גם פסנתרנית שהופיעה באולם וויגמור והייתה נערצת על ידי וולטר סיקרט וקלייב בל.
מלקולם וזינה חלקו תשוקה לאמנות ולמוזיקה ועבדו יחד בסטודיו של מלקולם, וכן ביצעו ערבים מוזיקליים יחד בבית, מלקולם ליווה את זינה בכינור.
בשנת 1937 איבד את הראיה בעין אחת, ואבד את ראייתו ב־1942.
מועצת האמנויות העלתה מופע רטרוספקטיבי בלונדון בין השנים 4–1963.
יחסי אינדונזיה–פקיסטן
היחסים בין פקיסטן לאינדונזיה הם מיוחדים ומבוססים על השקפות דתיות משותפות. אינדונזיה היא המדינה המאוכלסת ביותר במוסלמים בעולם, ואילו פקיסטן היא המדינה בעלת הרוב המוסלמי השנייה בעולם. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי. פקיסטן מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, ואילו אינדונזיה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד, וקונסוליה כללית בקראצ'י. על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC לשנת 2014 40% מהאינדונזים רואים את השפעתה של פקיסטן באופן חיובי, כאשר 31% מביעים דעה שלילית.
היסטוריה.
במהלך המהפכה הלאומית האינדונזית עודד מוחמד עלי ג'ינה חיילים מוסלמים ששירתו בצבא ההודי הבריטי לשלב ידיים עם האינדונזים במאבקם נגד הקולוניזציה האימפריאלית ההולנדית של אינדונזיה. כתוצאה מכך, 600 חיילים מוסלמים של הצבא ההודי הבריטי ערקו מהכוחות הקולוניאליים ויצאו קשר עם אינדונזים. מתוך 600 חיילים אלו מתו 500 מהם במלחמה; ואילו הניצולים חזרו לפקיסטן או המשיכו להתגורר באינדונזיה. כהוקרה על סיועם של חיילים מוסלמים מפקיסטן, במהלך חגיגת היובל הזהב האינדונזי ב-17 באוגוסט 1995, העניקה אינדונזיה את עיטורי מלחמת העצמאות לחיילים הפקיסטנים לשעבר והעניקה את העיטור הגבוה ביותר "Adipura" למייסד של פקיסטן מוחמד עלי ג'ינה וממשלת פקיסטן.
מערכת היחסים של פקיסטן עם אינדונזיה התפתחה מאוד תחת גנרל איוב ח'אן. במהלך המלחמה ההודו-פקיסטנית של 1965, אינדונזיה הציעה לספק לפקיסטן עזרה צבאית, ולתפוס את איי אנדמן וניקובר בהודו כדי להסיח את דעתה מחזית קשמיר.
ב-8 במאי 2015, בת זוגו של שגריר אינדונזיה בפקיסטן, הרלי לוואוואטי בורחאן מוחמד, נהרגה בהתרסקות מסוקים באזור הצפוני ההררי של גילגית. בעלה, בורחאן מוחמד, שגריר אינדונזיה בפקיסטן, היה בין הפצועים, ובהמשך נפטר מפצעיו בבית חולים בסינגפור ב-19 במאי. בהתרסקות נהרגו גם דיפלומטים אחרים, שכללו את שגרירי נורווגיה והפיליפינים בפקיסטן, כמו גם את בת זוגו של דיפלומט מלזי.
שיתופי פעולה ביטחוניים.
פקיסטן חתמה על מזכר הבנות בנושא שיתופי פעולה ביטחוניים (DCA). אחד ממונחי המפתח של ה-DCA הוא הצעה לאינדונזיה לקחת חלק בייצור משותף בין פקיסטן לסין של מטוס הקרב JF-17. אינדונזיה ופקיסטן מחליפות גם אנשי צבא לצורך אימונים.
עתיד.
על פי הודעה לעיתונות ב-4 בספטמבר 2018, שני הצדדים הסכימו לחזק, להרחיב ולגוון את שיתוף הפעולה הזה באמצעות כל הפורומים הזמינים. ה-JDCC הוא הפורום הגבוה ביותר לשיתוף פעולה ביטחוני בין שתי המדינות.
יחסי סחר.
בשנת 2016 הסחר הדו-צדדי בין פקיסטן לאינדונזיה הגיע ל-2.3 מיליארד דולר. הייצוא הפקיסטני לאינדונזיה כולל קיננו, פירות ים, טקסטיל, בד כותנה, ציוד רפואי, אורז, חיטה ושטיחים ואילו אינדונזיה מייצאת שמן דקלים לפקיסטן. לשתי המדינות יש הסכם סחר מועדף, שנחתם בפברואר 2012.
Roots Club
Roots Club היא מסעדה יוקרתית שמכילה גם אולם קייטרינג ובית קפה, הממוקמת בעזה.
המועדון ממוקם ברחוב קהיר שנצא ברובע רימאל היוקרתי בעזה. המועדון כולל כ-3 פינות אוכל שונות בהם בית קפה, אזור הקייטרינג ומסעדת השורשים.
המסעדה הובאה לתשומת לב עולמית על ידי העיתונאי הבריטי טום גרוס בעת שפרסם באתר האינטרנט שלו מספר תצלומים שלוו בטענתו על יצירת כתבות כוזבות והפצת פייק ניוז שמטעה באופן שיטתי ומובילה לרושם השגוי שאנשים גוועים ברעב בעזה בגלל הממשל הישראלי, בתמונות נראה בין היתר מועדון השורשים היוקרתי, המסעדה קיבל גם ביקורת על ידי מבקר מסעדות שתיאר את האווירה בה כ"אווירה שמזכירה את המועדונים הכפריים האנגלו-הודיים של התקופה הקולוניאלית" וכן ביקורת של לונלי פלאנט שהגדירה את המסעדה כ"המסעדה הטובה ביותר בעזה".
בולשאיה אורדינקה
בולשאיה אורדינקה (ברוסית: Большая Ордынка) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה.
הרחוב המרכזי והעתיק ביותר של מחוז זאמוסקבורצ'יה ההיסטורי, גבול בין הראיונים העירוניים המודרניים יאקימנקה וזאמוסקבורצ'יה.
ברחוב נמצאת שגרירות ישראל במוסקבה, מטה ועדת התעופה הבין-מדינתית ומטה רוסאטום.
My Gift
My Gift (בעברית: המתנה שלי) הוא אלבום האולפן השביעי ואלבום חג המולד הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד. האלבום יצא לאור ב-25 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים קפיטול נאשוויל רקורדס, חברת הבת של יוניברסל מיוזיק גרופ איתם חתמה על חוזה בתחילת 2017.
הסינגל הראשון מתוך האלבום "Hallelujah", יצא לאור בנובמבר 2020, על מנת לעזור בקידום הראשוני שלו.
רקע.
באמצע שנת 2020, הודיעה אנדרווד כי היא תוציא אלבום חג מולד בפעם הראשונה במהלך הקריירה שלה. את ההודעה פרסמה ברשתות החברתיות, תוך שפרסמה גם את השם שלו. מאוחר יותר, הוכרז הסינגל הראשון מתוכו שלבסוף יצא לאור ב-13 בנובמבר באותה השנה, יצא במטרה לעזור בקידום הראשוני של האלבום עצמו.
במהלך הקלטת האלבום, הקליטה מחדש אנדרווד שירי חג מולד ידועים כמו "O Holy Night" ו-"Silent Night".
סינגלים וקידום.
הסינגל הראשון מתוך האלבום יצא לאור ב-13 בנובמבר 2020 ושמו הוא "Hallelujah". השיר הופק על ידי גרג וולס, בדומה להפקה המחודשת שעשה לשאר שירי האלבום. בשיר מתארח הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון לג'נד, תוך שיצא לו וידאו קליפ רשמי. השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד שירי החג הדיגיטליים.
על מנת להמשיך ולקדם את האלבום, הנחתה אנדרווד את הספיישל הטלוויזיוני, "".
מנחת קרני
מנחת קרני (ידוע גם כ"שדה התעופה בעזה") היה שדה תעופה ובהמשך מנחת תעופה בדרום מזרח העיר עזה, כ-6 קילומטרים מצפון מערב לקיבוץ עלומים ובסמוך למעבר קרני שבמערב הנגב, בשנים 1924 עד 1937 פעל במקום שדה התעופה הבינלאומי הראשון של ארץ-ישראל.
היסטוריה.