בשנת 1936, בגיל 4 התייתם מאמו ואיבד את חלק ממשפחתו בהפצצות אוויריות איטלקיות על כפרו בימי המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בגלל נסיבות חיים קשות, התחיל הסופר ללמוד בבית ספר רק בגיל 15. ולא סיים בגרות. במרוצת הזמן עשה קורס למורים באדיס אבבה והצטיין במלאכת הכתיבה. התקבל לעבודה בעיתון "אדיס זמן" . מאוחר יותר ניהל מספר עיתונים באדיס אבבה ובאסמרה כמו "פוליס אינה אירמיג'ו" (פוליס גאזט), "היברט" ו"ייזארייטו אתיאופיה". בשנים 1966–1970 היה וודנה מנהל מחלקת התקשורת הממשלתית במחוז דאז אריתריאה, בבסיס הימי אמבטיקלה.שם פגש במקרה טייס איטלקי שהשתתף בהפצצה הקטלנית על בית משפחתו והחליט למחול לו.
מעורבות כאיש שלום בזירה הציבורית.
כסופר ועיתונאי מוערך, ניסה להביע דעות עצמאיות גם בימים של משטר סמכותני ודיקטטורי בימי הקיסרות ובימי המשטר הקומוניסטי-הלאומני של מנגיסטו היילה מרים. בשנת 1987 בעת כנס של מפלגת השלטון בנוכחות ראשי מדינות מאפריקה, העז וודנה למתוח בקורת על הניסוחים המתלהמים של מנגיסטו, קרא להבנה עם הארצות השכנות וזכה להערכה פומבית מנשיאי זמביה, קנת קאונדה ומצרים, חוסני מובארכ. בפברואר 1991 שוב קרא נגד ההתלהמות וההסתה ביחס למתנגדים מקרב העם הטיגראי וניסה באישור הרודן מנגיסטו להשיג פשרה בין בני האמהרה ולבני תיגראי. בימים האחרונים של המהפכה שהדיחה את משטר מנגיסטו תוך כדי מתקפת כוחות ההתנגדות של בני תיגראי, נאם מאמו וודנה בתחנות הרדיו וקרא לאנשי הצבא לחסוך מעיר הבירה אדיס אבבה שפיכות דמים והרס. קריאתו נענתה.
מאמו וודנה לקח חלק בתהליך השלום בין אתיופיה לאריתריאה כחבר בוועד בראשות אבונה פאולוס, פטריארך הכנסייה האורתודוקסית האתיופית
וודנה היה נשוי לאלמז גברו ונולדו לו 6 ילדים ו-10 נכדים.
וודנה נפטר בשנת 2012 והובא לקבורה בכנסיית השילוש הקדוש באדיס אבבה.
יצירתו.
מאמו וודנה כתב ספרים מקוריים ותירגם ספרים על נושאים היסטוריים ועל ריגול, ספרים על מלחמת העולם השנייה, על בניטו מוסוליני, יוהנס הרביעי, קיסר אתיופיה, על אלולה אנגדה, על ברנרד לו מונטגומרי, על אלי כהן, על ק.ג.ב. וכו' וכתב מאמרים רבים. כמו כן כתב 8 מחזות.
פינת ליטוף
הכנסייה האתיופית האורתודוקסית
גניחת דם
גְּנִיחַת דָּם (hemoptysis) היא תסמין המתאר העלאת ליחה דמית ממערכת הנשימה. הדימום המופיע בתסמין זה יכול לנבוע מכל אחד מחלקי מערכת הנשימה, למן בית הקול ועד לרקמת הריאה והנאדיות, והוא נבדל מדימום מהאף או דימום מדרכי העיכול העליונות אשר יכולים להיראות לעיתים כשיעול דמי. הסיבה השכיחה ביותר בעולם לגניחת דם היא שחפת. דימום נרחב מדרכי הנשימה הוא מסכן חיים בשל החנק העלול להיגרם מהצפת הריאות בדם.
סיבות.
זיהומים של הריאה והסימפונות.
כל זיהום בדרכי הנשימה יכול לגרום לגניחת דם. מבין הזיהומים הללו, הגורם השכיח ביותר לדלקת סמפונות חריפה הוא גורם נגיפי. במטופלים עם דלקת סמפונות כרונית, זיהום חיידקי חריף נוסף יכול גם כן לגרום לגניחת דם. בברונכיאקטזיס, אשר מוחמרת כתוצאה מזיהומים חוזרים, מועדות גבוהה לגניחת דם בשל הדלקת הכרונית ובשל השינויים האנטומיים הנגרמים עם שחיקת דופן הסמפונות והתקרבות העורקים אל הרירית.
בריאה נפוץ לראות את מחלת השחפת כגורם לגניחת דם, אולם גם דלקת ריאות הנרכשת בקהילה ומורסה ריאתית עלולות לגרום לדימום. מחוללים מסוימים, ובהם "Staphylococcus aureus" ו-"Klebsiella pneumoniae", נוטים לגרום לדלקת נמקית, ולכן נקשרים יותר בדימום. זיהום בטפיל "Paragonimus westermani" הנפוץ בסין ובדרום-מזרח אסיה מתבטא לעיתים קרובות בחום, שיעול וגניחת דם.
ממאירות.
גניחת דם מופיעה בכ-10% מהמטופלים עם סרטן ריאה המערב את הסמפונות, וגם בממאירויות נוספות של בית החזה ובגרורות בריאות עלולה להופיע גניחת דם. מבין סרטני הריאה, קרצינומת תאי קשקש וסרטן של תאים קטנים גורמים לעיתים קרובות יותר להופעת דם בליחה.
מחלות כלי הדם הריאתיים.
יתר לחץ דם ריאתי הנגרם מאי-ספיקת לב עם לחצי דם מוגברים בעלייה השמאלית או מאי-ספיקת המסתם הצניפי עלול לגרום לקרע של הנימים בנאדיות הריאה הקטנות. כמו כן, מטופלים עם פקעת עורקים וורידים בריאות מועדים לדימום בדרכי הנשימה, ומטופלים עם תסחיף ריאתי עלולים לפתח דימום בשל אוטם ריאתי.
דימום נאדיתי מפושט.
דימום מפושט לחלל הנאדיות מתרחש במחלות דלקתיות של כלי הדם בריאות כמו מחלת וגנר, וכן במחלות אוטואימוניות מערכתיות כמו זאבת אדמנתית מערכתית או במחלות חיסון עצמי שבהן מתפתחים נוגדנים נגד רכיבים בריאות כמו תסמונת גודפסצ'ר. דימום נאדיתי מפושט עלול להתרחש גם לאחר השתלת מח עצם.
שאיפת חומרים.
חשיפה ישירה לחומרים כימיים מגרים, כמו בשאיפת עשן, סמים או רעלים כימיים עלולה לגרום לפציעה של רירית הסמפונות והנאדיות ולגרום לדימום. הדימום מוגבר כאשר למטופל הפרעה בקרישת הדם.
גישה אבחנתית.
השלב הראשוני בעת בירור אבחנתי של גניחת דם הוא וידוא כי אכן מדובר בדימום ממערכת הנשימה ולא בדימום מהאף או בדימום מדרכי העיכול העליונות. עוד נדרש בעת ההערכה הראשונית אומדן לגבי מידת הדימום. דימום נרחב מוגדר כדימום שהיקפו למעלה מ-200–600 מ"ל דם ב-24 שעות, והוא מצריך התערבות מידית לעצירתו כפי שיפורט בהמשך.
תולדות החולה.
הריאיון הרפואי עומד על מספר מאפיינים של גניחת הדם אשר עשויים להצביע על המקור ועל היקפו של הדימום. תוכן הליחה המועלית עשוי להכיל פסי דם בודדים, מוגלה, ליחה ורדרדה או דם בלבד. כאמור, לנפח הדימום יש השלכה גם על מידת הדחיפות של ההתערבות הרפואית, מעבר לרמזים שהוא מספק על מקור הדימום. אירועים קודמים בעבר של גניחת דם, כמו גם הנסיבות שבהן הופיע השיעול הדמי, עשויים לשפוך אור על מקור הדימום, כמו למשל בשאיפת חומרים מגרים. מאחר שגניחת דם עלולה להופיע במחלות כרוניות המערבות את הריאות, הריאיון הרפואי מתמקד בשאלות אשר יכולות לכוון לקיום מחלה ידועה או נסתרת מסוג זה.
בדיקה גופנית.
הבדיקה הגופנית מתחילה מבדיקה של הסימנים החיוניים, לרבות ריווי החמצן בדם, על מנת לאמוד אם הדימום מסכן חיים. טכיקרדיה, לחץ דם נמוך וריווי חמצן נמוך בדם עלולים להעיד על דימום חמור. הבדיקה הגופנית הכללית מתמקדת בלב ובמערכת הנשימה, כאשר סימנים מסייעים יכולים להופיע באיברים נוספים, דוגמת הגפיים. הבדיקה הגופנית גם כוללת התבוננות בנחיריים ובחלל הפה לשלילת דימום ישיר משם.
בדיקות עזר.
משהושלמו הריאיון הרפואי והבדיקה הגופנית, צילום חזה הוא השלב האבחנתי הבא, אך אם לא מזוהה מקור לדימום בצילום זה, טומוגרפיה ממוחשבת (CT) של החזה מאפשרת דימות טוב יותר של ברונכיאקטזיס, מילוי הנאדיות, תסנינים מחילתיים וגושים.
בדיקות מעבדה כוללות על פי רוב ספירת דם להערכת רמת ההמטוקריט וטסיות הדם, תפקודי קרישת דם, תפקודי כליות ובדיקת שתן לכללית לבחינת מחלות המערבות יחד את הריאות והכליות, וכן דגימת ליחה לצביעת גראם, צביעה יציבת חומצה ותרבית.
אם הבירור עד כה לא הניב מקור אפשרי לדימום, נשקלת אפשרות של ברונכוסקופיה. במטופלים עם רקע רפואי הכולל עישון, בדיקה של דרכי האוויר הופכת חשובה יותר, מאחר שטומוגרפיה ממוחשבת מתקשה לזהות נגעים בחלל הפנימי של הסמפונות.
טיפול.
הטיפול בגניחת דם תלוי בגורם לדימום בדרכי הנשימה, ורוב המקרים גם חולפים עם טיפול מתאים, אולם בעת דימום מסכן חיים נדרשות פעולות טיפוליות ואבחנתיות מידיות. השלב הראשון הוא הבטחת נתיב אוויר פתוח, והדבר מתבצע על פי רוב באמצעות צנרור קנה והנשמה מלאכותית מכנית. משהובטח נתיב אוויר פתוח ישנה עדיפות לבירור מקור הדימום בדימות של החזה או בברונכוסקופיה, שיכולה להיות גם כלי טיפולי. בשלב הבא מטרת הטיפול היא להגביל את הדימום לריאה אחת ולשמור על אוורור הריאה השנייה. על כן מושכב המטופל על צדו, כשצד הדימום כלפי מטה. במידת האפשר מוכנס צינור קנה בעל נהור כפול או פקק החוסם מעבר דם אל הריאה המאווררת.
בהיעדר שיפור בחלוף הזמן, ורק במקרים מסכני חיים, נשקלת אפשרות של אמבוליזציה של ענף הסמפונות המעורב, אולם בפעולה זו סיכון של יצירת קריש גם בעורקים המזינים את חוט השדרה וכתוצאה מכך שיתוק הגפיים התחתונים. במקרים קיצוניים נשקלת גם כריתה של אונת הריאה המעורבת.
פיית' קיפייגון
פיית' קיפייגון (באנגלית: Faith Kipyegon; נולדה ב-10 בינואר 1994) היא אתלטית קנייתית, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020), פעמיים אלופת העולם (לונדון 2017, יוג'ין 2022) ואלופת חבר העמים (גלאזגו 2014) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה.
קיפייגון נולדה בקניה.
באליפות העולם בריצות שדה לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין ב-2010 סיימה קיפייגון במקום רביעי.
באליפות העולם בריצות שדה לנוער שנערכה בפונטה אומבריה, ספרד ב-2011 זכתה במדליית זהב. באליפות העולם עד גיל 17 (כולל) שנערכה בליל, צרפת היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אליפות חדש של 4:09.48 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2012 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:04.96 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה קיפייגון במקום 23 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.78 דקות. לאחר ש-3 אתלטיות נפסלו בשל אימרוץ, היא קודמה למקום 21 כללי.
באליפות העולם בריצות שדה לנוער שנערכה בבידגושץ' ב-2013 היא זכתה במדליית זהב. בתחרות גרנד פרי שנערכה בקטר היא קבעה בריצת 1500 מטר שיא קניה חדש של 3:56.98 דקות. בהמשך השנה באליפות העולם שנערכה במוסקבה היא סיימה חמישית בתוצאה של 4:05.08 דקות.
שיאנית עולם.