מוריס אוטרילו (בצרפתית: Maurice Utrillo, נהגה אוטריו; 25 בדצמבר 1883 – 5 בנובמבר 1955), נולד מוריס ואלאדון, היה צייר צרפתי שהתמחה בציור נוף עירוני. נולד ברובע מונמרטר בפריז.
חייו.
מוריס אוטרילו נולד בפריז לסוזאן ואלאדון, אקרובטית-קרקס לשעבר שהייתה אז בת שמונה עשרה. האם, שהתגוררה בדירה עלובה ברובע מונמרטר, התפרנסה כדוגמנית לציירים והייתה עצמה גם ציירת פורצת דרך. על אביו אין מידע מדויק.
אוטרילו נעזב בילדותו על ידי אמו, וסבתו היא שגידלה אותו. הוא לא סיים בית ספר ולא הצליח להתמיד בעבודה מסודרת, וכבר בגיל מוקדם החל לשתות משקאות חריפים שפגעו בבריאותו. בגיל 17 כבר נחשב לאלכוהוליסט חסר מרפא. כדי לגמול אותו מהרגלי השתייה שלו, לימדה אותו אמו לצייר. ב-1909 שוטט אוטריו עגום ונדכא בסמטאות פריז, מבלי יכולת לתקשר עם אנשים. בתקופה זו צייר כדי למצוא פורקן ליגונו ולפעמים כדי לקבל בקבוק יין עבור תמונה. תמונותיו הפשוטות מצאו חן בעיני אנשים וגם סוחרי אמנות רכשו אותם. מוריס החולני נכנס ויצא תכופות ממוסד זה או אחר לחולי רוח.
רק בסוף מלחמת העולם הראשונה גילתה פריז את אוטריו במידה הראויה לו, ונערכו מספר תערוכות מוצלחות שלו. הייתה סביבו תכונה רבה, ומבקרים וידידים חיזרו על פתחו. בשנת 1934 הוענק לו אות לגיון הכבוד. ב-1953 הוא התחתן, ואשתו, לוסי וסינט, השגיחה על רכושו ודאגה שלא יחזור שוב לטיפה המרה.
יצירתו.
אוטריו החל לצייר בשנת 1903. ציוריו פשוטים לכאורה, כי הוא נמנע מכל עיוותי הצורה שבאמנות החדשה. אף-על-פי-כן הם טבועים בחותם אישי ופיוטי. עבודותיו מצטיינות בסגנון מיוחד כך שאי אפשר לשייך אותו לשום לזרם אמנותי מוכר. ביצירתו גנוז וידוי של נפש רגישה, המחיה את פרברי פריז הנידחים.
את סגנונו נהוג לחלק לשלוש תקופות עיקריות:
אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (955 - 7 בדצמבר 983), המכונה גם אוטו האדום (רופוס) היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנים 973 עד 983, השליט השלישי לשושלת האוטוניאנית. במהלך כהונתו החזיק גם בשטחים בפולין, בוהמיה ואיטליה.
שנותיו הראשונות.
אוטו השני היה בנם השלישי של אוטו הגדול ואדלייד מאיטליה.
ב-957 מתו אחיו למחצה, נסיך הכתר ליאודולף, דוכס שוואביה וכן שני אחיו הגדולים, היינריך וברונו ולכן אוטו בן השנתיים הפך לנסיך הכתר של הממלכה ויורשו של אוטו הראשון. הוא התחנך על ידי דודו, ברונו הגדול הארכיבישוף של קלן, ועל ידי אחיו למחצה וילהלם, ארכיבישוף מיינץ. המארקגראף אודו הראשון הופקד על הכשרתו הצבאית של אוטו ועל הוראת מנהגיה החוקיים של הקיסרות.
במטרה להבטיח את סדר הירושה, אוטו הראשון, לפני שיצא לאיטליה לעזור לאפיפיור ולתבוע ממנו את התואר הקיסרי, כינס דיאט אימפריאלי בורמס בשנת 961, שם נבחר אוטו כמלך שותף. טקס ההכתרה התקיים בקתדרלה של אאכן ב-26 במאי 961. בכך הפר אוטו הראשון את הנוהג שיש למנות לתפקיד מלך שותף רק צאצא בוגר.
אוטו הראשון ביקש לחזק את יחסיו עם האימפריה הביזנטית, לשם כך הוא תכנן להשיא את אוטו השני לבתו של הקיסר הביזנטי. אולם לשם מימוש הסכם נישואין כזה, היה על אוטו השני להיות בעל תואר קיסר, המקביל לתארו של השליט הביזנטי. לפיכך זימן אוטו הראשון את אוטו השני לרומא, ושם, ב־25 בדצמבר 967 הוא הוכתר לקיסר משותף לצידו של אביו על ידי האפיפיור יוחנן השלושה עשר, אולם לא נשא בתפקיד ביצועי כלשהו.
בתו של הקיסר הביזנטי הייתה רק בת חמש, ולכן ב-14 באפריל 972, נישא אוטו לתאופאנו, אחייניתו של קיסר האימפריה הביזנטית, יוחנן הראשון צימיסקס שהייתה בת 14 בנישואיה והוכרה כקיסרית על ידי האפיפיור.
לאחר מות אביו, בשנת 973, עם שובו ממערכות אביו באיטליה, ובהיעדר אחים שיתבעו את הכתר, הפך אוטו לשליט יחיד של האימפריה הרומית הקדושה.
מלחמותיו.
סכסוך עם היינריך השני, דוכס בוואריה.
לאוטו השני לא היו אחים שהיו עלולים לחלוק על זכותו למלוך. אולם האצולה הסקסונית התנגדה לחלק ממהלכיו של אוטו הראשון והתנגדות זו התחזקה כאשר אוטו השני הביא נסיכה מהמזרח, מה שהצביע על כך שיש לקיסר אינטרסים שאינם חופפים לאלו של האצולה הסקסונית. התנגדות נוספת הייתה למינויו של אדם שאינו ממשפחה אצילית לקנצלר.
במטרה להשיג שלום בית, אוטו השני העניק ב־27 ביוני 973 לבן דודו, היינריך השני, דוכס בוואריה, שליטה על הטירות הקיסריות בבמברג ובשטגאוראך. זה לא הספיק לדוכס היינריך, שרצה להרחיב את השפעתו בדוכסות שוואביה. מותו של הבישוף אולריך מאוגסבורג ב-4 ביולי 973 הצית את הסכסוך בין בני הדודים. בלי להתייעץ עם אוטו השני, היינריך השני מינה את בן דודו היינריך הראשון, בישוף אוגסבורג כבישוף החדש של אוגסבורג. אוגסבורג שכנה בצד המערבי של הגבול עם שוואביה-בוואריה, שטחו של גיסו של הנרי השני בורכרד השלישי, דוכס שוואביה. מה שהצית סכסוך.
ב-12 בנובמבר 973 נפטר בורכרד השלישי ללא יורש. היינריך השני דרש מאוטו השני למנותו כדוכס שוואביה החדש. הקיסר חש בשאיפותיו המרחיקות לכת של בן דודו ודחה את בקשתו. במקום זאת, אוטו השני מינה כדוכס את אחיינו אוטו, בנו של אחיו למחצה ליאודולף. מינוי זה, שהחליש את תביעתו של היינריך לכס המלוכה, גרם להיינריך בשנת 974 לכרות ברית נגד אוטו השני עם דוכס פולין מיישקו הראשון ודוכס בוהמיה בולסלאוס השני. המאבק נמשך כשנתיים, שבסופן אוטו דיכא בהצלחה את המרד, שלל מהיינריך את תואר הדוכס והיינריך מצא מקלט בבוהמיה.
על מנת להחליש את כוחותיהם של מתחרים על כס המלוכה, אוטו ארגן מחדש את הדוכסויות בדרום גרמניה. על כשליש משטחה של דוכסות בוואריה הוא הקים את דוכסות קרינתיה ובכך ניתק את בוואריה מהמארק של ורונה בצפון איטליה.
במטרה להכניע סופית את היינריך השני, יצא אוטו באוגוסט 977 למתקפה בבוהמיה, אולם בהיעדרו, פרץ מרד בבוואריה המכונה מלחמת שלושת ההיינריכים, לכן נאלץ אוטו לחזור לבוואריה. הקיסר, בסיוע דוכס שוואביה ובוואריה, פגש את המורדים בפסאו, ולאחר מצור ממושך, הכניע אותם.
ב-31 במרץ 978 אוטו הביא את המורדים בפני הדיאט הקיסרי בקוודלינבורג, בולסלאוס השני נשבע אמונים לקיסר ומישקו הכיר בעליונותו של הקיסר.
המלחמה עם דנמרק.
ב-950 הכניע אוטו הגדול את ממלכת דנמרק ואילץ את מלך דנמרק גורם הזקן להשבע לו אמונים. אוטו הגדול גם אילץ את המלך גורם להתנצר. בתקופת שלטונו של אוטו הגדול, דנמרק מילאה את כל התחייבויותיה ושילמה מס לגרמנים. כשהאראלד הראשון, מלך דנמרק התמנה למלך בשנת 958, הוא הרחיב את שליטת ממלכתו לנורווגיה, והפך למלך שם בשנת 970. עם התחזקות כוחו האראלד כבר לא היה מוכן לקבל את עליונות האימפריה הרומית הקדושה על ממלכתו. בקיץ 974 מרד הרלד נגד אוטו השני. בתמיכת כוחות נורווגיים הצליח האראלד לחצות את גבול דנמרק לגרמניה והביס את הכוחות הגרמניים שהוצבו בצפון. אוטו השני תקף את כוחותיו של האראלד, אך הצבא הדני-נורווגי המשותף הביס את הצבא הגרמני. אולם בסתיו, כאשר בעלות הברית הנורווגיות הפליגו צפונה כדי לחזור לנורווגיה, הצליח אוטו השני להתמודד עם התקדמותו של הרלד בדנבירקה. כתוצאה מהניצחון בקרב זה, אוטו השני סיפח את דנמרק באופן רשמי לאימפריה והגלה את האראלד לנורווגיה.
המלחמה עם צרפת.
אוטו הראשון פיצל ב-959 את לותרינגיה לשתי יחידות ממשל, דוכסות לורן התחתית ודוכסות לורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, בשנת 977 מינה אוטו השני, את בן דודו, שארל, אחיו הגולה של לותר, מלך צרפת, לדוכס לורן התחתית. פעולה זו עוררה את זעמו של לותר, שהתייחס אל לורן כאל חלק מנחלתו.
לותר פלש ללורן עם 20,000 חיילים והצעיד את כוחותיו לעבר אאכן, שם התגוררו אוטו ומשפחתו. אוטו נאלץ לסגת לקלן ולאחר מכן לדוכסות סקסוניה. אימו של אוטו, אדלייד מאיטליה, שהייתה חמותו של לותר, תמכה בלותר ועברה ועברה לחצר אחיה, המלך קונרד מבורגון. לותר כבש את אאכן, אבל נסוג אחרי חמישה ימים.
אוטו השני כינס את הדיאט הקיסרי באמצע יולי בדורטמונד. שם הכריז מלחמה נגד צרפת והכין את צבאו לצעוד מערבה. בספטמבר 978, ארגן אוטו צבא של 30,000 לוחמים ויצא למתקפת נגד בצרפת. צבאו נתקל בהתנגדות מועטה ביותר והוא ערך מצור על פריז. רק מגפה בקרב חייליו מנעה ממנו לכבוש את העיר. בדרכם חזרה לגרמניה הותקף צבאו מאחור וספג אבדות קשות בנפש ובציוד.
למרות שאף אחד מהצדדים לא זכה לניצחון ברור, אוטו השני הרגיש שכבודו הוחזר ופתח במשא ומתן לשלום עם המלך הצרפתי. ב-980 חתמו שני המלכים הסכם שלום בו לותר זנח את דרישת הריבונות הצרפתית על לורן ואוטו, מצידו, הכיר בזכותו של בנו של לותר, לואי, למלוך בצרפת אחרי אביו.
איטליה.
לאחר הסכם השלום עם צרפת, אוטו עבר עם אשתו, בנו וחצרו לדרום הרי האלפים שם השלים עם אימו. הוא חגג עמה את חג המולד ברוונה וקיבל את כתר לומברדיה כמלך איטליה.
האפיפיור בנדיקטוס השישי, שנבחר לתפקיד על ידי אוטו הראשון, נכלא על ידי הרומאים בטירת סנטאנג'לו. הוא מת בשבי בשנת 974. האנטי-אפיפיור בונפיציוס השביעי שירש אותו ברח באותה שנה לקונסטנטינופול ובנדיקטוס השביעי היה לאפיפיור החדש. בנדיקטוס קיבל את פניו של אוטו עם כניסתו לרומא ביום חג הפסחא של 981.
אוטו טיפח את חצרו ברומא והפך את העיר לבירתו הקיסרית.