ספירת זרע היא בדיקה רפואית המיועדת למדידת הפריון בגבר. בבדיקה נספרים תאי זרע ביחידת נפח של נוזל הזרע. ספירת זרע בין 20 מיליון ל-150 מיליון תאי זרע למיליליטר היא תקינה. ספירת זרע מתחת ל-20 מיליון תאי זרע למיליליטר היא נמוכה ועשויה להצביע על בעיה בפריון (עקרות).
ספירת זרע היא בדיקה מקובלת לאבחון בעיות בפריון אצל זוגות המתקשים להרות. אף בגברים שלהם ספירת זרע נמוכה, עדיין ניתן להפרות ביצית ולהיות לאב לילד. ספירת הזרע תלויה אף במועד האחרון שבו הגבר חווה פליטת זרע (אורגזמה). חשיפת שק האשכים לטמפרטורות קיצוניות, חמות או קרות, יכולה לגרום לתמותת תאי הזרע במהירות ולהוריד את ספירת הזרע אף לאפס.
ברבים מהמקרים בהם קיימת ספירת זרע נמוכה, הדבר נובע מתופעת וריקוצלה המוגדרת כתקלה מכנית במערכת הניקוז של האשכים. מחקרי הפוריות האחרונים מגלים כי וריקוצלה נפוצה בכ-90% מהסובלים מספירת זרע נמוכה.
עם זאת, בשנים האחרונות העלו חוקרים את הטענה שבמהלך 50 השנים האחרונות ישנה ירידה משמעותית בספירת הזרע של גברים פוריים ובריאים. ישנם חוקרים שקושרים את התופעה הזו עם אורח החיים המודרני והחשיפה לכימיקלים ומזהמים סביבתים שהוא מביא.
ארט בלייקי
ארט בלייקי (באנגלית: Art Blakey; 11 באוקטובר 1919 – 16 באוקטובר 1990), הידוע גם בשמו המוסלמי עבדאללה אבן בוהיינא או בכינויו בו, נחשב לאחד המתופפים המשפיעים ביותר בג'אז. במשך יותר משלושים שנה עמד ארט בלייקי בקדמת הבמה של זירת הג'אז. שמו תמיד התקשר להרכב "שליחי הג'אז", שבלייקי הפך לאחד ממנהיגיו בשנת 1954, ולמנהיגו היחיד ב-1958. ארט בלייקי היה הדמות המובילה של סגנון ההארד בופ שהתפתח בשנות ה-50.
ביוגרפיה.
תקופת ילדותו ונעוריו.
בלייקי אומץ למשפחה נוצרית דתית אדוקה. המשפחה דחפה אותו ללימודי דת וללימודי פסנתר, ובשני התחומים הוא נחל הצלחה מרובה כבר בגיל צעיר מאוד. הקריירה שלו כפסנתרן נסתיימה כאשר גנגסטר, שהיה מנהל המועדון בו ניגן, כיוון אקדח לראשו ואמר "אתה רוצה לעבוד כאן, ילד, לך לתופים ושתוק".
בתור מתופף צעיר לקח צ'יק וב את בלייקי תחת חסותו. וב, שהיה מופת לחיקוי עבור מתופפים רבים באותה תקופה, פתח בפני בלייקי אפשרויות רבות. במהלך שנות הארבעים ניגן בלייקי עם הלהקות של מרי לו ויליאמס, פלטשר הנדרסון ובילי אקסטיין. בתקופה זו ניגן בלייקי, שהיה בשנות העשרים של חייו, יחד עם גדולי הבי בופ, מוזיקאים כגון צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי.
שנות הארבעים המאוחרות.
בשנת 1948 נסע בלייקי לבקר באפריקה. שם הוא הכיר את המקצבים הפוליריתמיים ששינו את האופן בו הוא ניגן. אם עד אותו זמן היה בלייקי מתופף מוצלח, לאחר 1948 הוא הפך למתופף ייחודי. הייתה זו ההשפעה האפריקאית, בשילוב עם הבלוז והבי בופ, שיצרו בסופו של דבר את ההארד בופ, שבלייקי היה אחד מאבותיו.
בביקורו באפריקה התאסלם בלייקי, ושינה את שמו ל"עבדאללה אבן בוהיינא", שם שקוצר בידי חבריו ל"בו".
בסוף שנות הארבעים הוא הקים את להקתו המפורסמת "שליחי הג'אז", שהייתה אז ביג בנד בן 17 נגנים.
שנות החמישים.
ב-1954 פגש בלייקי את הפסנתרן הוראס סילבר, והשנים הקימו יחדיו חמישייה שהפכה במהרה ל"שליחי הג'אז". בהרכב המקורי היו בשליחים החצוצרן קליפורד בראון, נגן הסקסופון אלט לו דונלדסון והבסיסט קרלי ראסל. תחילת ההרכב הוא באלבום חי שיצרה הלהקה עבור בלו נוט שנקרא "בהופעה חיה בבירדלנד". הלהקה הופיעה במשך רוב שנות החמישים בהרכב זה, עד שבשנת 1958 עזב סילבר את ההרכב, והשאיר את ארט בלייקי כראשם של שליחי הג'אז, תפקיד בו ישא בלייקי שנים רבות.
כמוביל שליחי הג'אז.
בלייקי עמד בראש הלהקה האגדית הזו במשך 35 שנים, בהן "גילה" מוזיקאים רבים ששימשו לו כמלווים, ובסופו של דבר לאחר שעזבו את הלהקה, רבים מהם נהיו מובילים בעצמם, ומוזיקאים מהמדרגה הראשונה. סגנונו הייחודי של ארט הוא שקבע את הטון במשך עשרות השנים של הלהקה. התיפוף האינטואיטיבי שלו, עם הדגשים של השתים והארבע, היכולות המרשימות שלו לשנות את נימת נגינתו, לכל נימה של כל סגנון, והמקצבים האפריקאים שלו בהרכב זה, הם שאפיינו את ההארד בופ.
לאחר שעזב סילבר, עוד בשנים המוקדמות של הלהקה, כלל ההרכב את בלייקי, בראון, האנק מובלי (סקסופון טנור) וג'קי מקלין (סקסופון אלט). מאוחר יותר הצטרף גם סקסופוניסט הטנור בני גולסון, וההרכב החל להקליט. ההרכב החל להשתנות ולהתחלף, ולבסוף נגנו סקסופוניסט הטנור ווין שורטר, החצוצרן לי מורגן, הפסנתרן בובי טימונס, הטרומבוניסט קרטיס פולר והבסיסט ג'יימי מריט. הרכב זה של השליחים הוא כנראה ההרכב המפורסם ביותר שלהם, כששורטר ומורגן נחשבים לשתי התגליות הגדולות ביותר של בלייקי, שכן הם הקליטו במספר אלבומים של השליחים, ולאחר מכן יצאו לקריירות מרשימות משל עצמם בתחום ההארד בופ.
בהמשך הדרך הנגנים התחלפו, אך הסגנון נשמר, וההצלחה והכבוד גם כן. בלייקי הוביל את הלהקה לאירופה, לאפריקה ואף ליפן, שם היא הייתה להקת הג'אז האמריקאית הראשונה שהגיעה לסבב הופעות. במשך השנים היו חברים בלהקה מוזיקאים כגון קית' ג'ארט (פסנתר), צ'אק מנג'יון (פלוגלהורן), סידר ולטון (פסנתר), רג'י וורקמן (קונטרבס), סטיב דייוויס (טרומבון) ולאקי תומפסון (סקסופון).
סוף הדרך.
עד אמצע שנות השישים ניגן בלייקי גם כמלווה, למוזיקאים כגון מיילס דייוויס, גראנט גרין, וקנונבול אדרלי. אך החל בסוף העשור הוא התרכז כמעט אך ורק בעבודתו כמוביל השליחים.
בלייקי נודע מאוד ביכולתו לגלות מוזיקאים צעירים ומוכשרים. הוא אף הוקלט באמרו בתקליט "לילה בבירד לנד": "אני אשאר עם הצעירים. כאשר אלו יזדקנו מדי אני אמצא לי צעירים מהם. זה מחזיק את המוח פעיל." לאחר שהשליחים צלחו את תקופת הפיוז'ן של שנות השישים והשבעים, בה נעשו הקלטות פחות מפורסמות שלהם, הכוללות גם ניסיונות בכלים כגון פסנתר חשמלי, ספגה הלהקה מהלומה קשה. בתחילת שנות השמונים היה זרם חזק של חידוש הג'אז הישן, וכל הרכב שעסק בג'אז שהתפתח לאחר הבי בופ המסורתי נתקל בקשיים כלכליים. אך גם את התקופה הזו צלח ארט בלייקי, והמשיך לגלות לעולם מוזיקאים חדשים. הוא המשיך לנגן ולהופיע ממש עד סוף ימיו.
בלייקי נפטר בעיר ניו יורק, בשנת 1990, מותיר מאחוריו מורשת ענק של מוזיקה ומוזיקאים שעד היום מהווה חוליה חשובה בעמוד השדרה של הג'אז.
הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית
הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית (בגרמנית: Nationalkomitee Freies Deutschland) היה ארגון התנגדות לנאציזם שהורכב מגולים גרמנים קומוניסטים בברית המועצות וחיילים גרמנים שנפלו בשבי הסובייטי.
היסטוריה.
עלייתו של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה הביאה להוצאת המפלגה הקומוניסטית של גרמניה אל מחוץ לחוק, רבים מחבריה נמלטו מגרמניה וקיבלו מקלט בברית המועצות.
עם פלישתה של גרמניה לברית המועצות במבצע ברברוסה, שבויים גרמנים התחילו ליפול לידיה של ברית המועצות, הניסיונות הראשונים להקים ארגון אנטי נאצי שיהיה מורכב משבויי מלחמה גרמנים נתקלו בהצלחה מועטה, רוב שבויי המלחמה נשארו נאמנים לגרמניה והאמינו בעליונותו הצבאית של הורמאכט ובניצחון גרמני במלחמה.
עם המפלה הגרמנית בקרב סטלינגרד מספר השבויים הגרמנים הגיעה למאות אלפים, המפלה הצבאית ערערה את ביטחונם של השבויים הגרמנים ביכולת של גרמניה לנצח במלחמה והם נהיו יותר פתוחים לרעיון של חברות בארגון אנטי-נאצי.
ב־12 ביולי 1943 הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית הוקם במוסקבה בראשותו כיהן כנשיאו הסופר והגולה הגרמני אריך ווינרט, הנהגת הוועד הורכבה מ-38 חברים ש-28 מהם היו שבויי מלחמה גרמנים והשאר גולים קומוניסטים. השלטון הסובייטי ניסה להציג את הוועדה כממשלה גרמנית גולה, קו התעמולה שאותו נקט הוועד היה הצגת עתיד אידיאלי של שיתוף פעולה בין ברית המועצות לבין גרמניה של אחרי המלחמה שתהייה עצמאית, חופשית ותחת שלטון הפועלים.
ליגת הקצינים הגרמנים.
אחרי כמה ניסיונות גיוס של קצינים בכירים שנכשלו, הוצע על ידי אוברסט-לויטננט (סא"ל) אלפרד ברטה להקים ארגון אחות לוועד שיורכב כולו מקציני ורמאכט ויהיה עצמאי וככה יתגבר על ההססנות של קצינים בכירים להצטרף למאבק האנטי-נאצי, מכיוון שבארגון החדש הם לא יצטרכו לשתף פעולה עם קומוניסטים או להתחכך עם חיילים פשוטים.
חודשיים אחרי הקמת הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, אחד מחברי הוועד הבכירים, גנרל חיל התותחנים ולטר פון זיידליץ-קורצבאך הקים את ליגת הקצינים הגרמנים (גרמנית: Bund Deutscher Offiziere) ארגון שמטרתו הייתה לאגד את הקצינים שבויי המלחמה בהתנגדות לנאציזם ולהפיץ תעמולה שמכוונת לצבא הגרמני.
לליגת הקצינים הגרמנים הצטרפו מספר חברים בולטים בוורמאכט שהחזיקו בדרגת גנרל, החבר הבכיר ביותר בליגה היה פלדמרשל פרידריך פאולוס.
אידאולוגיה.
למרות החברות של הקומוניסטים הגרמנים בוועד והעובדה שהוא לא יכול להיות מוקם בלי אישור הסובייטים, הנטייה האידאולוגית של הוועד הייתה שמרנית-ימנית.
הוא קראה לנסיגה גרמנית לגבולות של שנת 1937, פתיחה במשא ומתן לשלום, הדחה והענשה של המנהיגות הנאצית וביסוס דמוקרטיה בורגנית בגרמניה, הם גם קראו לשמירת כוחו של הוורמאכט.
הם סברו שעל החיילים והאזרחים הגרמנים להיות נאמנים לאינטרסים האמיתיים של העם גרמני (קרי אנטי-נאציזם) ולא למנהיגים של העם הגרמני שלטענת מובילים את גרמניה לאסון.
עם התקדמות המלחמה נהיה ברור יותר ויותר שהפיכה אנטי-נאצית לא תתרחש בגרמניה ושכיבושה הוא בלתי נמנע, הקו האידאולוגי התחיל לנטות יותר ויותר שמאלה עד שהפך להיות סטליניסטי כמו בתעמולתה של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
פעילות.