הר עווינאת התגלה ב-1923 במסעו של אחמד חסנין מאל-כופרה לדארפור. חסנין דיווח בין היתר על מציאוּת ציורי סלע ואף הביא עמו תצלומים שעשה, אך לא סקר את הר עווינאת במלואו. ב-1926 הגיע לאזור הנסיך המצרי כמאל אל-דין חוסיין ובשובו פרסם דוח מדעי ראשון על ציורי הסלע שמצא. בשנות ה-30 פקדו את עווינאת כמה וכמה משלחות חוקרים, בהן אלה של הבריטי רלף בגנולד (שזכרו כוּבד בקריאת אחד הרכסים על שמו) ושל אלמאשי וקלייטון . ב-1933 הגיעה לעווינאת משלחת מיפוי איטלקית בראשות מארקֶזי (Marchesi), שסימן את פסגת ההר בגל אבנים (לצד גל האבנים שהעמיד שם בגנולד כשנה לפני כן) ורשם אותה במפות כ-"Cima Italia". במרוצת מלחמת העולם השנייה הושהה המחקר באזור והתחדש רק עשרות שנים אחרי כן. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 פועלת במקום ברציפות משלחת של מכון היינריך בארת (Heinrich Barth Institut) מאוניברסיטת קלן. ההר וסביבתו מהווים כיום מוקד לתיירות מדברית, והם נתונים בסכנת השחתה של אתרי אמנות הסלע.
אמנות סלע.
בסלעי הגרניט של עווינאת נמצאו ציורים (פטרוגליפים), ואילו על אבני החול שבוואדיות וברמות שבמזרח ההר – חרותות (פטרוגרפים). באלפי הציורים והחרותות מתוארים אריות, ג'יראפות, יענים, אנטילופות ואפילו בקר. בעלי החיים האופייניים לסוואנה האפריקאית, כגון הג'ירפה וחלק ממיני האנטילופות, מצביעים על תנאים אקולוגיים שונים מתנאי המדבר השוררים בהווה. חלק מהציורים מתוארכים לאלף העשירי עד לאלף השביעי לפני זמננו, אך יש בהם ציורי סלע מאוחרים לכך: מחזות של מרעה מתוארכים לא לפני האלף השישי לפני זמננו שאז, כמקובל על החוקרים, החל השימוש בבקר מבוית באזור. כמו כן, ציורי הסלע המראים גמלים אינם יכולים להיות מוקדמים לתקופה שבה הופיע הגמל בצפון אפריקה, היינו – לסביבות האלף השלישי לפני זמננו.
הר עווינאת, שכונה "מוזיאון של אמנות סלע", נכלל מאז 2007 ב"פארק לאומי גילף כביר" של מצרים ונמצא בתהליך אכרזתו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, גם בשל קיום מיני חי וצומח שסביבת המדבר הצחיח מעבר להר זרה להם. ההר מוגדר כ"נוף תרבות חוצה גבולות" (Transboundary Cultural Landscape) והאכרזה תלויה בשיתוף הפעולה של המדינות שההר משתרע בשטחן ובוויתור על ריבונות בלעדית שלהן בחלקיו.
נענת הכדורים
נענת מים
כריסטין מארי מצרפת
כריסטין מארי מצרפת (צרפתית: Christine Marie de France, 10 בפברואר 1606 - 27 בדצמבר 1663), הייתה אשתו של ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה, ולאחר מותו שלטה בדוכסות כעוצרת של בניה.
ביוגרפיה.
כריסטין מארי נולדה בפריז ב-10 בפברואר 1606, כבתו השנייה של אנרי הרביעי מלך צרפת ושל מארי דה מדיצ'י, ואחותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת.
ב-10 בפברואר 1619 התחתנה כריסטין מארי עם ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה, בנו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה. בשנת 1630 מת חמיה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ובעלה ויטוריו אמדאו עלה לשלטון. בשנת 1637 מת בעלה בפתאומיות, וכריסטין מארי מונתה לעוצרת הדוכסות בשם בנה פרנצ'סקו ג'אצינטו, ולאחר מותו בשנת 1638, בשם בנה השני קרלו אמנואלה. בשנת 1642 הגיע קרלו אמנואלה לבגרות, אולם הוא הוסיף לשקוע בחיי תענוגות, וכריסטין מארי המשיכה לשלוט בדוכסות עד מותה ב-27 בדצמבר 1663.
משפחתה.
נולדו לה שמונה ילדים:
טעמן
טעמן שיווק מזון בע"מ, המוכרת במותג טעמן, היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייצור, ייבוא ושיווק מוצרי מזון לשוק הקמעונאי בישראל, וכן בייצוא מוצרי מזון.
המרכז הלוגיסטי של החברה, באזור התעשייה מישור אדומים, כולל 7,000 מ"ר של מחסנים ומלווה במערך הפצה. לפי אתר החברה, היא מייצאת מוצרי מזון לכשלושים מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה.
בשנת 1995 מיתג איש העסקים הירושלמי, יהודה חיים, את חברת ההפצה הקטנה שהקים בשוק מחנה יהודה ב-1978 ושעסקה בשיווק שמן, וקבע את שם המותג "טעמן". החברה החלה לייבא שמן זית מספרד, ולהפיצו למרכולים ברחבי ישראל. תחת תת-המותג "מטעמית" שיווקה החברה מספר מועט של מוצרי מזון אחרים.
בשנים הבאות התרחבה החברה באמצעות חוזי ייבוא וחוזים עם מפעלי מזון בישראל, שבזכותם יכלה להציע קו מוצרים רחב יותר.
מנהלי החברה כיום הם בניו של יהודה, שלום ודרור.
טעמן נדל"ן.
בשנת 1997 הקימה קבוצת "טעמן" חברת בת בשם "טעמן נדל"ן" שעוסקת ביזמות נדל"ן בפרויקטים משותפים בירושלים ובמודיעין. בשנת 2015 רכשה טעמן נדל"ן את מתחם בית החולים ביקור חולים.
קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד
קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד (בספרדית: Catalina Micaela de España 10 באוקטובר 1567 – 6 בנובמבר 1597) הייתה אשתו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ואף שלטה כעוצרת בשמו כמה פעמים.
ביוגרפיה.
קתרינה מיקאלה נולדה במדריד ב-10 באוקטובר 1567 לפליפה השני ולאשתו השלישית אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת, בתו של אנרי השני, מלך צרפת וקטרינה דה מדיצ'י.
בשנת 1584 התחתנה קתרינה מיקאלה עם בן דודה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, שניסה להשיג תמיכה ספרדית לתוכניותיו להתפשטות על חשבון ממלכת צרפת. עד מהרה צברה קתרינה מיקאלה כבוד רב, עקב המיומנות הפוליטית והדיפלומטית שגילתה, בניסיון להגן על האוטונומיה של הדוכסות נגד ספרד. קתרינה מיקאלה דחתה את ההצעה הספרדית להציב חיל מצב ספרדי בטורינו, על מנת להגן מפני התקפה ממילאנו. בנוסף, היה לה השפעה רבה על בעלה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ואף שימשה מספר פעמים כעוצרת, במהלך היעדרותו של קרלו אמנואלה עקב מבצעים צבאיים. בנוסף, טיפחה קתרינה מיקאלה את חיי התרבות בטורינו, ואף ייסדה גלריה לאמנות בעיר.
ב-6 בנובמבר 1597 מתה קתרינה מיקאלה בטורינו, לאחר שעברה הפלה.
משפחתה.
בשנת 1584 התחתנה קתרינה מיקאלה עם בן דודה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ממנו נולדו לה עשרה ילדים:
ברתולד פון דיימלינג
ברתולד פון דיימלינג (; 21 במרץ 1853 – 3 בפברואר 1944), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון דיימלינג נולד ב-21 במרץ 1853, בקרלסרוהה שהשתייכה לדוכסות הגדולה של באדן. בשנת 1871 התגייס פון דיימלינג לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט רגלים ה-85 (הולשטיין). בהמשך מילא פון דיימלינג תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1898 מונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-112 (באדן ה-4 - הנסיך וילהלם), ונשלח עמו לדרום-מערב אפריקה הגרמנית. בשנת 1905 השתתף ברצח העם של ההררו והנאמה, ובשנת 1906 מונה למפקד הכוחות במזרח אפריקה הגרמנית. בשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד החטיבה ה-58. בשנת 1910 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-29. בשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-15, ובשנת 1914 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון דיימלינג מפקד הקורפוס ה-15 שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה הרביעית בקרב איפר הראשון, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. באותה שנה קיבל פון דיימלינג את עיטור הפור לה מריט, ובשנת 1917 פרש לביתו.
לאחר המלחמה היה פון דיימלינג חבר במפלגה הדמוקרטית הגרמנית והפך לפציפיסט, וב-3 בפברואר 1944 מת בביתו שבבאדן-באדן.
סבאדל (כדורגל)
מרכז הספורט סבאדל מועדון כדורגל (בקטלאנית: Centre d'Esports Sabadell Futbol Club) הידוע בקצרה כסבאדל, הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר סבאדל, שבחבל קטלוניה, אשר בספרד. המועדון נוסד בשנת 1903, וקבוצת הבוגרים הראשית שלו משחקת בליגה השלישית בספרד. אצטדיון הקבוצה הוא נובה קראו אלטה המכיל 11,908 מקומות ישיבה.
במהלך ההיסטוריה, הקבוצה שיחקה ארבע-עשרה עונות בליגה הראשונה - ה"לה ליגה".
היסטוריה.
חואן וקימט סאוס מהעיר סבאדל הממוקמת במחוז ואייס אוקסידנטל, בפרובינציית ברצלונה שבקטלוניה גילו את משחק הכדורגל בזמן שלמדו בבית ספר בעיר ליל שבצרפת. כשחזרו לסבאדל בשנת 1901, הם לימדו את חבריהם - צעירים נלהבים שלקחו חלק בפעילות המרכז הקטלוני - ויחד הם הקימו את קבוצת הכדורגל של העיר תחת השם "Centre d'Esports Sabadell CF". תחילה הקבוצה שיחקה משחקי ידידות כנגד הקבוצות השכנות, וביניהן אספניול. משחקיה הראשונים היו במגרש דשא שכונה "משטח הקרטונים", אך כיוון שהמגרש היה מרוחק ממרכז העיר לאחר זמן מה הושמש אזור שבין הרחובות סול וסרוואנטס בעיר סבאדל. אט-אט הקבוצה התגבשה, ובתאריך 11 בדצמבר 1903, המועדון נוסד באופן רשמי.
ב-3 ביוני 1906, הסתיימה בנייתו של אצטדיון הקראו אלטה והוא נחנך במשחק בין ברצלונה לבין X ספורטינג קלוב, כחלק מ-Copa Salud. יומיים לאחר מכן, ב-5 ביוני 1906, המועדון נרשם רשמית מול התאחדות הכדורגל הקטלאנית. רשתות נוספו לאצטדיון לראשונה בשנת 1911.
לקראת עונת 1930/1931 הקבוצה נרשמה לליגת הטרסרה דיוויסיון, הליגה השלישית באותם הימים, וסיימה את העונה במקום השני, אך לא העפילה לליגה השנייה. בסוף עונת 1932/1933 הקבוצה קודמה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום השני, שאיפשר קידום החל מאותה העונה. בעונת 1933/1934, הקבוצה זכתה בתואר הגדול הראשון שלה, אליפות הכדורגל הקטלאנית, דבר אשר הקנה לה את הזכות להשתתף בקופה דל ריי בעונה הבאה. בטורניר גביע המלך בעונה העוקבת, הגיעה סבאדל לגמר, בפעם היחידה בהיסטוריה שלה, אך הפסידה 0-3 לסביליה.