בשנת 645 נכבשה העיר בידי הערבים ונשלטה בידי בית אומיה עד שבית עבאס גבר עליו, והעיר באה תחת שלטונו בשנת 800 לערך. בשנת 1778 צבא ביזנטי גדול בפיקוד של מיכאל לחנודרקון ניסה לכבוש את העיר אך ללא הלצחה. לאחר קרב מנזיקרט ב-1071 ושבירת כוחה של האימפריה הביזנטית באסיה הקטנה, שימשה קהרמאנמרש כבירתה של נסיכות ארמנית קטנה שהקים פילרטוס ברכמיוס, ארמני ששימש בעברו כגנרל בצבא הביזנטי. נסיכותו של ברכמיוס קמה ב-1078 אך לקראת מותו ב-1086 התפוררה למספר ישויות מקומיות, והעיר נכבשה על ידי צלבני מסע הצלב הראשון בשנת 1097. העיר באה תחת שלטונה של רוזנות אדסה, אך חרבה בשנת 1114 ברעידת אדמה שגרמה למותם של 40,000 איש. עם נפילתה של רוזנות אדסה באמצע המאה ה-12 הייתה קהרמאנמרש לחלק מממלכת קיליקיה הארמנית.
העיר נכבשה על ידי הסולטאן סלים הראשון ב-1515, ונודעה בשם מארש. היא נותרה בחזקתה של האימפריה העות'מאנית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. בהיותו חלק מהסְפָר של סוריה המוסלמית ולאחמ"כ של וולאית (נפת} "סוריה הגדולה והַשַׁאם ", ספג האזור השפעות ערביות כמו השפה המוזיקה והאוכל. עם תום מלחה"מ הראשונה כבשו הבריטים את העיר, ומסרוה, ב-29 באוקטובר 1919, לידי הצרפתים, הכול בהתאם להסכם סייקס–פיקו שנחתם שלוש שנים קודם לכן בין שתי המעצמות. למחרת הגיע לעיר גם הלגיון הצרפתי-ארמני, וכמו באנטפ ובאורפה, גם בקהרמאנמרש לוו חילופי השלטון בעימותים עם התושבים, אשר התנגדו לצעד זה בעיקר בשל נוכחותם של חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני. הצרפתים הפעילו את אנשי הלגיון הצרפתי-ארמני כעושי דברם וכן נסמכו על חייליו לשם איסוף מודיעין.
ב-31 באוקטובר 1919, יומיים לאחר כניסת הצרפתים למארש ויום לאחר שהגיעו 2,000 חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני, אירעה בעיר "תקרית סיטצ'י-אימאם" (Sütçü İmam olayı - "תקרית החלבן אימאם"). שלוש נשים טורקיות אשר יצאו מרחצה בחמאם הוטרדו על ידי חיילים ארמנים, וטורקי מקומי שחש לעזרתן נורה למוות. בתגובה פתח סיטצ'י-אימאם באש לעבר החיילים הארמנים והרג אחד מהם. גם הארמנים הגיבו באש, הרגו אזרח נוסף, ואחר נתפס ועונה למוות. האירוע הוביל לחוסר שקט שהתפתח לקרב מארש החל ב-21 בינואר 1920. כתוצאה מכך נאלצו הצרפתים לפנות את העיר ב-12 בפברואר 1920.
כהוקרה על התנגדותה לצרפתים בעת מלחמת טורקיה–צרפת זכתה העיר במדליית העצמאות (İstiklal Madalyası) לאחר המלחמה, וב-7 באוקטובר 1973 שינתה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה את שמה של העיר מ"מארש" ל"קהרמאנמרש" (Kahramanmaraş - "מארש הגיבורה").
ב-23 בדצמבר 1978 אירע בקהרמאנמרש טבח באלווים אשר בוצע בידי ארגון הטרור הלאומני הזאבים האפורים. באירוע מצאו את מותם למעלה ממאה איש, והוא נחשב לאחד הגורמים להכרזת משטר צבאי בטורקיה בשנת 1980.
העיר כיום.
קהרמאנמרש משמשת מרכז כלכלי וחקלאי באזורה, ובעיר מרכז תעשייתי המתמחה בעיקר בטקסטיל ובמזון. שמה של העיר הולך לפניה ברחבי טורקיה בשל שמן הזית, הסחלב, והגלידה מסטיק המקומית המסורתית הנקראת בשם "הגלידה של העיר מרש" (Maraş dondurması) או "דונדורמה" בפי התיירים. הגלידה מיוצרת מחלב עיזים, מסטיקא (שרף עץ האלה), אבקת סחלבים מיובשת הנקראת "מילד" (milled), ושלג מההרים הסמוכים (נקראת גם Dövme dondurma - "גלידה חבוטה" בגלל ההנפה של מוכרי הגלידה לשם קבלת אווריריות לגלידה). בשנת 1992 הוקמה בעיר אוניברסיטת סיטצ'י-אימאם (Kahramanmaraş Sütçü İmam Üniversitesi), המשתרעת על מספר קמפוסים.
בעיר שוכן המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש המציג ממצאים ארכאולוגיים מתקופות פרהיסטוריות ועד התקופה הביזנטית, וכן פריטים אתנוגרפיים.
קודי המינג
לורד (תואר אצולה אנגלי)
תחנת הרכבת יבנה – מערב
תחנת הרכבת יבנה – מערב היא תחנת רכבת המשרתת את העיר יבנה והסביבה כחלק ממסילת תל אביב – פלשת. התחנה נפתחה ב-25 בפברואר 2012.
התחנה נמצאת בסמוך לתחנה מרכזית יבנה ובצמוד לכניסה המערבית ליבנה, והיא משרתת את הבאים מתחנת האוטובוסים המרכזית במערב יבנה וכן את תושבי השכונות הסמוכות ועובדי אזור התעשייה של יבנה.
היסטוריה.
בשנת 2005 זכתה חברת מנרב במכרז להקמת התחנה וכ-4 ק"מ של מסילה בין ראשון לציון ליבנה. לתוכנית המסילה באזור יבנה הוגשו התנגדויות רבות של תושבים, מפני שתוואי המסילה קרוב עד כדי מרחק של 60 מטר מבתי המגורים שלהם. בשנת 2009 זכתה חברת שפיר הנדסה במכרז להקמת המסילה מיבנה לבני דרום. בקטע זה, עקב התנגדויות התושבים, הוקמה בצמוד לשכונות הדרום מערביות של יבנה מנהרה באורך של כ-1.2 ק"מ, ובה הוקם בכל כמה עשרות מטרים פתח אוורור, על מנת לאפשר נסיעה של רכבת. בשטח זה הייתה קיימת בעבר מזבלה שכוסתה באדמה ויצרה גבעה מלאכותית, היה צורך לפנות את האדמה ולהקים את המנהרה בשיטת "חפירה וכיסוי" (Cut &amp; Cover).
עיקר העבודות להקמת התחנה הסתיימו בשנת 2011, אך הקטע של מסילת תל אביב – פלשת מצפון לתחנה נפתח רק בשנת 2012. עם השלמת המסילה החל לפעול שירות רכבות סדיר צפונה לראשון-לציון, לבת ים, לחולון, ולתל אביב. ב-4 באוגוסט 2013, עת הושלם החיבור המסילתי למסילת לוד – אשקלון, נפתח גם השירות דרומה, לאשדוד ולאשקלון. בשנת 2015 נחנכה מסילת אשקלון – באר שבע ושירות הרכבות מהתחנה הוארך עד לתחנת באר שבע – מרכז.
בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
תכנון תחנת הרכבת נעשה על ידי האדריכלית בתיה סבירסקי מלול ובהקמתה הושקעו כ-50 מיליון שקלים. התחנה כוללת טרמינל נוסעים בן 800 מ"ר ושני רציפי נוסעים באורך 300 מטרים כל אחד. במהלך 2013 נפתח חניון חנה וסע הכולל 700 מקומות חנייה ללא תשלום.
צו נאנט
ג'ק צ'רצ'יל
ג'ק מלקולם פלמינג צ'רצ'יל (באנגלית: Jack Churchill; 16 בספטמבר 1906 - 8 במרץ 1996) היה גיבור מלחמה בריטי במלחמת העולם השנייה. בעת מלחמת העצמאות שירת בארץ ישראל, היה נוכח בעת הקרב סביב שיירת הדסה וניסה להציל את אנשיה.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
ג'ק צ'רצ'יל נולד בשנת 1906 בהונג קונג להורים אנגלים מחבל אוקספורדשייר. אף שמוצא משפחתו מאנגליה, גילה כל ימיו חיבה ואהדה למסורת ולמנהגים הסקוטיים. צ'רצ'יל סיים את המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1926, הוסמך לקצונה והוצב לשרת ברגימנט של מנצ'סטר. בשנת 1932 השתחרר מן השירות. כאזרח התמחה בנגינה בחמת חלילים, תחביב שלא היה אופייני לאנגלי ואשר יבוא לידי ביטוי בהמשך מהלך חייו.
בחייו האזרחיים עסק צ'רצ'יל בעיסוקים שונים: בתחילה כחבר מערכת עיתון בניירובי, בירת קניה, ולאחר מכן כדוגמן במודעות פרסומת. הוא הופיע כניצב במספר סרטי קולנוע ובהם הסרט המפורסם "הגנב מבגדד". תוך כדי כך המשיך להתאמן בנגינה בחמת חלילים ואף זכה במקום השלישי בתחרות נגני חמת חלילים, שבה היה האנגלי היחידי בין כל המנגנים הסקוטים. ענף נוסף שהחל לעסוק בו היה קליעה למטרה בחץ וקשת, ובמסגרתו הוא ייצג את בריטניה באליפות העולם שנערכה באוסלו בשנת 1939.
במלחמת העולם השנייה.
עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939, התגייס צ'רצ'יל וחזר לשרת כקצין ברגימנט של מנצ'סטר והפליג עם יחידתו לצרפת.
דבר שאפיין את שירותו הקרבי היה מנהגו לשאת עמו בצאתו לקרב קשת, חצים וחרב עתיקה. בשל כך ובשל תעוזתו הרבה בקרבות זכה לכינויים "ג'ק הלוחם" (Fighting Jack) ו"ג'ק המשוגע" (Mad Jack).
שירותו בצרפת החל בתפקידי סיור בסוף שנת 1939 ובראשית שנת 1940, בתקופה שקיבלה את הכינוי "המלחמה המדומה". בתפקיד זה לא בא לידי סיפוק יצר הלחימה של צ'רצ'יל והוא התנדב למשימה מיוחדת, להצטרף לכוח משלוח בריטי שהורכב לשם יציאה לפינלנד על מנת לעזור לצבא הפיני נגד ההתקפה של ברית המועצות במלחמת החורף, אך המשימה בוטלה והכוח לא יצא למדינה.
בעת פלישת הנאצים לצרפת ולארצות השפלה ב-10 במאי 1940 היה צ'רצ'יל סגן מפקד פלוגה בגדוד רגלים. מפלת צרפת ונסיגת כוחות המשלוח הבריטים לא ריפתה את רוחו, והוא נשאר תוקפני וסירב לסגת ולו שעל אחד מבלי לגרום למרב אבדות לאויב. הוא בלט במיוחד בפשיטות ובהתקפות-נגד מול הכוח הגרמני המתקדם. מלבד כלי הנשק התקניים נשא עמו תמיד את קשתו וחרבו. במענה לגנרל ששאל אותו, בטקס ציון לשבח, מדוע הוא נושא עמו חרב, השיב: "לדעתי, המפקד, קצין היוצא לקרב ללא חרב, אינו חמוש כיאות".
אפיזודה מאותה מערכה מספרת על התימהון שהוכה בו קצין גרמני בעת היתקלות עם כוח קטן של חמישה חיילים בריטים שנותקו מהכוח הבריטי העיקרי, כאשר אחד מחייליו התמוטט לפתע כשחץ תקוע בחזהו. הקצין הגרמני לא יכול היה לדעת כי קבוצת חיילים קטנה זו הונהגה על ידי צ'רצ'יל.
יומן המלחמה של החטיבה שגדודו של צ'רצ'יל השתייך אליה, בעת הפינוי מדנקירק, בסוף חודש מאי ותחילת חודש יוני 1940, אומר: "אחד מן המראות המעודדים ביותר בעת הפינוי היה מראהו של סרן צ'רצ'יל חולף בחוף עם קשתו וחציו". בעת הפינוי נתמנה צ'רצ'יל למפקד פלוגתו, שמפקדה נפצע. צ'רצ'יל זכה בעת הפינוי לאות ההצטיינות הראשון שלו על כך שיצא בראש כוח של שש משאיות לחלץ צוות טנק בריטי שנפגע, ואף על פי שהחילוץ לא הצליח, הוא הציל חיי קצין בריטי פצוע.