הצמח היה ידוע כירק, ונמנה עם חמשת הצמחים הנזכרים במשנה שאדם יוצא בהם ידי חובת מרור בפסח: . יש המזהים את ה"מתיק" כמיץ המתוק שנמצא בעלים הצעירים של החרחבינה או בשורש שלה: .
אוף-שורינג
אופשורינג (Off Shore, כלומר "העברה אל מעֵבֶר לחוף", במשמעות של העברה אל מחוץ לגבולות המדינה) מתאר מעבר של עסק או חברה ממדינה אחת לאחרת. כולל כל סוג של פעילות: יצור, שירותים וכדומה. חברות עסקיות רבות מעבירות שירותים ממדינות מפותחות למדינות מתפתחות - בעיקר הודו וסין, במטרה להוזיל עלויות. בישראל הייתה תופעות אופשורינג אחרי הסכם השלום עם ירדן והסכמי אוסלו בהם חברות (בהן כיתן) העבירו פסי ייצור לירדן ולאזור התעשייה ארז כדי להוזיל עלויות ולהעסיק פועלים זולים יותר.
IFAB (באנגלית: International Football Association Board, בתרגום חופשי: ועדת הכדורגל הבין־לאומית) היא הגוף האחראי על חוקת משחק הכדורגל.
הוועדה נוסדה בשנת 1886 לאחר אספה במנצ'סטר של נציגי התאחדויות הכדורגל של אנגליה, סקוטלנד, ויילס אירלנד. האספה כונסה במטרה להנהיג חוקי כדורגל אחידים למשחקים בכל העולם וכן הביאה להתחלתה של תחרות הכדורגל הבין־לאומית הראשונה, אליפות הבית הבריטית.
בשנת 1913 הצטרפה פיפ"א לוועדה וקיבלה שני קולות הצבעה, בנוסף לשמונה קולות ההצבעה שהיו לנציגי הממלכה המאוחדת. ב-1958 הסכימה הוועדה על שיטת ההצבעה הנוכחית שלה, לפיה ארבעה נציגי פיפ"א יחברו לנציג מכל אחת מארבע ההתאחדויות הבריטיות. כל אחד משמונת הנציגים זכאי לקול אחד בלבד. דיוני והחלטות הוועדה חייבים לעבור ברוב של שישה קולות לפחות. בתוך כך, דרושה הסכמתם של נציגי פיפ"א לכל החלטה בוועדה, ומנגד פיפ"א עצמה לא יכולה לשנות את חוקת המשחק ללא אישור של שני נציגים לפחות מההתאחדויות הבריטיות.
הוועדה מתכנסת פעמיים מדי שנה, אחת כדי להחליט על שינויים אפשריים בחוקי המשחק, והשנייה כדי לדון בענייניה הפנימיים. האספה הראשונה נקראת האספה הכללית השנתית (באנגלית AGM, the Annual General Meeting) והשנייה האספה הכלכלית השנתית (באנגלית AFM, the Annual Financial Meeting). ארבעה שבועות לפני התכנסות ה-AGM, ההתאחדויות החברות חייבות לשלוח את הצעותיהן הכתובות למזכיר ההתאחדות המארחת ופיפ"א מדפיסה את רשימת ההצעות, אשר עוברת לעיונן של ההתאחדויות האחרות. ה-AGM מתכנסת בחודש פברואר או מרץ, בעוד ה-AFM מתכנסת בין ספטמבר ואוקטובר.
אוף שור
בארי בם
בארי בֶּם (באנגלית: Barry W. Boehm; נולד ב-16 במאי 1935) הוא מהנדס תוכנה, חלוץ בתחום הנדסת תוכנה ומתודולוגיות הפיתוח האיטרטיביות, וידוע כראשון שזיהה שעלות פיתוח התוכנה תהיה המרכיב העיקרי במערכות מחשבים (ראו גם משבר התוכנה). בם פיתח את המודל הספירלי להנדסת תוכנה ושיטות להערכת המשאבים הנדרשים לפיתוח תוכנה, בהן COCOMO ו-Wideband Delphi. עבודתו המעשית והאקדמאית תרמה רבות לביסוס תחום הנדסת התוכנה כתחום הנדסי ושיטתי, והיא שימשה השראה לפיתוח מתודולוגיית הפיתוח Unified Process.
בשנות השמונים, בם שימש כמנהל תחום מדעי המידע והטכנולוגיה בסוכנות למחקרים מתקדמים של משרד ההגנה האמריקאי (DARPA). בתפקידו זה, ערך בם מחקר על העלויות הכרוכות בפיתוח מערכות מחשב. ממצאי הדוח, שנחשבו מפתיעים באותה התקופה, סייעו להתוות כיוון חדש בתחום המחשוב ולהדגיש את חשיבותם של דרכים שיטתיות לפיתוח תוכנה.
באמצע-סוף שנות השמונים, שימש חבר בכוח המשימה של משרד ההגנה האמריקאי לבחינת הכשלים הרבים שאירעו בפרויקטים גדולים לפיתוח תוכנה באותה העת. כוח המשימה, בהובלתו של פרד ברוּקס, הגיע למסקנה שיש לעבור לשיטה של בנייה ואספקה מחזורית והדרגתית של תוכנה, ולזנוח את מודל מפל המים ותקן DoD-STD-2167. המלצות אלה היו הגרעין ממנו צמחו בהמשך מתודולוגיות הפיתוח האיטרטיביות, ו-Unified Process בפרט.
לבם תואר דוקטור במתמטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
זכה באותות הוקרה רבים, ובהם עמית ACM ועמית IEEE.
די ג'יי דיינג'ר מאוס
איצ'ה
איצ'ה היא קומדיית מצבים ישראלית מבית היוצר של רשת המבוססת על קומדיית המצבים האמריקאית "הכל נשאר במשפחה" ("ארצ'י בנקר"), שהיא כשלעצמה התבססה על הסדרה הבריטית Till death us do part. התוכנית שודרה בערוץ 2 בין השנים 1994–1997.
ב-1 בספטמבר 2019, התוכנית חזרה בשידורים חוזרים בערוץ 24 החדש.
התוכנית.
הסדרה עסקה בחייהם של משפחה ישראלית, המורכבת מזוג הורים, איצ'ה שולמן (ספי ריבלין), סדרן מוניות במקצועו ואשתו עקרת הבית שיפרה (עליזה רוזן), וכן בתם שולי (שגית אמת) ובעלה ציון (אבי טרמין), אשר מתגוררים עמם בדירתם הקטנה.
בתוכנית היו דמויות קיצוניות. למשל, איצ'ה היה עצבני מאוד וגזען. הוא שנא את בעלה של בתו רק כי היה תימני וכינה אותו "ג'חנון". שיפרה הייתה תמימה מאוד וחסרת עמוד שדרה.
הדמויות נקלעו לעיתים קרובות למצבים יוצאי דופן. באמצע הסדרה שיפרה הכניסה שני רוסים להתגורר באחד החדרים בתוך הדירה. איצ'ה היה מבלה שעות בדרישה שישלמו את שכר הדירה או מתפתה לאחת המזימות שלהם להרוויח כסף. באחד הפרקים הם הציעו לאיצ'ה לעזור להם להכין קולה צ'וק, חיקוי רוסי לקוקה-קולה, אבל לאחר שאיצ'ה השקיע כסף במשקה הוא גילה שרוסים מסרבים לרכוש את המשקה משום ש"כל רוסי צריך להיזהר מקומוניזם, ק.ג.ב וקולה צ'וק".
התוכנית הייתה פופולרית בקרב צופי ערוץ 2 בעת שידורה, והיא קיבלה רייטינג גבוה יחסית ושודרה בשידורים חוזרים.
נעימת הפתיחה של התוכנית היא הפתיח המוזיקלי שאותו מנגן מתי כספי באקורדיון לשיר "בלב כבד", שאותו הוא שר עם הפרברים.
שחקנים ודמויות.
בין השחקנים האורחים בסדרה ניתן למנות את: חיים בנאי, גבי עמרני, שלמה וישינסקי, אריה מוסקונה, שרי צוריאל, רות גלר, דבורה קידר, רוזינה קמבוס, שמיל בן ארי, יוסי קאנץ, חנן גולדבלט, עמי סמולרצ'יק, גיל אלון, אריה צ'רנר, שמואל סגל, יוסי סגל, רות סגל, יעל עמית, דב רייזר, שולה חן, איה שבא, דוד קיגלר, מיקי פלג ואלון נוימן.
עקרבוט
מרכז קופת חולים
מרכז קופת חולים, שהוא כיום "בית המרכז לקבלה", הוא מבנה ייחודי מבין מבני הסגנון הבינלאומי שנבנו בתל אביב. המבנה, המצוי ברחוב בילינסון 8, פינת רחוב בן עמי 14, תוכנן בשנת 1937 על ידי האדריכל יוסף נויפלד עבור קופת חולים כללית. מבנה זה, בדומה למבני כיכר דיזנגוף (בהם מבנה קולנוע אסתר), הוא מבנה ציבורי שנבנה בסגנון הבינלאומי.
מבנה זה ייחודי בכך שברחבי העולם מרבית מבני הסגנון הבינלאומי נבנו עבור אנשים פרטיים כבתי מגורים, או כמבני ציבור בבעלות פרטית (בתי קולנוע כגון קולנוע אסתר). מבנה בסגנון זה המיועד עבור גוף ציבורי הוא נדיר ביותר. גם בארץ מרבית המבנים בסגנון זה נבנו עבור אנשים פרטיים (90% מהמבנים).
המבנה בנוי בצורה קמורה, המהווה השלמה ניגודית למבני כיכר דיזנגוף הקעורים. בחלקו העליון משמש מוטיב ה"ספינה" האופייני לאדריכלות הסגנון הבינלאומי.
קומתו הראשונה של המבנה יועדה לאחסון תרופות עבור קופת החולים, והקומה העליונה, הבולטת מקו הבניין של הקומה הראשונה, נועדה להנהלת הקופה.
המבנה הוא חלק ממבני העיר הלבנה שהוכרו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו וכיום הוא מארח פעילויות שונות בהן קורסים וכנסים בנושא הקבלה.
בית המרכז לקבלה
וילם הוזנפלד
וילם (וילהלם) הוזנפלד (בגרמנית: Wilm (Wilhelm) Hosenfeld; 2 במאי 1895 – 13 באוגוסט 1952) היה קצין גרמני, מורה במקצועו, אשר שירת בוורמאכט בדרגת האופטמן (סרן), היה חבר במפלגה הנאצית, ובזכות מעשיו של הצלת יהודים בימי השואה הוכר לאחר מותו כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ביוגרפיה.
וילם הוזנפלד נולד כרביעי מבין ששת ילדיה של משפחה גרמנית קתולית בכפר מאקנצל (כיום חלק מן העיר הינפלד), על יד פולדה. אביו היה מורה ויחד עם אשתו גידל את ילדיו לפי העקרונות של הפטריוטיזם הפרוסי וערכי החינוך ל"חזרה לטבע" של תנועת הנוער "ואנדרפוגל". הוזנפלד הושפע מאוחר יותר על ידי השקפותיה הפציפיסטיות-פרוטסטנטיות של אשתו, אנמארי.
הוזנפלד התגייס לצבא הגרמני כבר במלחמת העולם הראשונה, נפצע פעמיים ופרש. על אומץ ליבו הוא עוטר בצלב הברזל. בין המלחמות הוא עסק בהוראה. הוא חינך את תלמידיו לאהוב את הזולת ואת הדמוקרטיה של רפובליקת ויימר.
ב-1935 הוא הצטרף למפלגה הנאצית, וכעבור שנה הוא אף השתתף במצעד של המפלגה בנירנברג. הוא גויס בסוף אוגוסט 1939, שבוע בלבד לפני הפלישה הגרמנית לפולין שפתחה את מלחמת העולם השנייה, והוצב שם רגע אחרי הפלישה. תחילה הוצב בעיר פאביאניצה, וביולי 1940 הועבר לוורשה ושם שהה עד סוף המלחמה. ההתפכחות שלו מהאידאולוגיה הנאצית החלה כשנחשף שם לזוועות שביצעו בני עמו.
הוזנפלד נמנה עם קציני צבא בודדים אשר הרגישו אשמה במעשי בני ארצם ועזרו כל עוד יכלו ליהודים ולפולנים. הוזנפלד התפרסם בעקבות הסרט "הפסנתרן", בו מסופר על הצלתו ממוות של הפסנתרן והמלחין היהודי-פולני ולדיסלב שפילמן בהריסות וורשה. הוזנפלד הציל גם יהודי נוסף, לאון וורם, שמצא אותו בורח מרכבת שהובילה אותו לטרבלינקה. הוזנפלד הציל את חייו באמצעות מקום עבודה וזהות בדויה שארגן עבורו.
בינואר 1945, נלקח הוזנפלד בשבי הסובייטי. חמש שנים מאוחר יותר דן אותו בית משפט צבאי סובייטי במשפט מהיר ל-25 שנות מאסר. במשפט עצמו, כך לפי פסק הדין המשתרע על עמוד אחד בלבד, לא הייתה להוזנפלד זכות להגן על עצמו. פסק הדין קבע שהוזנפלד חקר במו ידיו אסירים במהלך המרד הפולני ושלח אותם למעצר. האישום היה ש"במעשיו תרם לחיזוק הפשיזם במאבקו כנגד ברית המועצות."