במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלחו החיילים הגרמנים שבאו מאלזס-לורן לחזית המזרחית או לצי, כדי למנוע עימותים ביניהם לבין קרוביהם בצרפת.
בסוף המלחמה החליטו הממשלה האזרחית וההנהגה הצבאית, שסבבה סביב אריך לודנדורף, להסכים לתנאי הפסקת האש. אולם באוקטובר 1918 נשלח הצי הגרמני הקיסרי, שעגן בנמלים כמעט ברציפות מאז קרב יוטלנד, להילחם בצי הבריטי, כדי להחליש אותו לקראת סוף המלחמה. פקודה זו הובילה למרד מלחים בקיל. המלחים השתלטו על הנמל ובמהרה הצטרפו אליהם גם אזרחים רבים. המרד התפשט במהירות ברחבי גרמניה והפיל את המונרכיה תוך מספר ימים. מועצות פועלים, שדמו לסובייטים, לקחו את השלטון ברחבי המדינה.
באותה התקופה שירתו בצי הגרמני כ-15,000 מלחים מאלזס-לורן. רבים מהם הצטרפו למרד הגרמני ואף נסעו חזרה לביתם ועודדו את המרד נגד הקיסר גם שם. הם הגיעו לחבל ב-9 בנובמבר 1918, יום אחד בלבד לאחר שההכרזה על הרפובליקה הסובייטית הבווארית שודרה בשטרסבורג. באותו היום התפטר הקיסר וילהלם ופיליפ שיידמן הכריז על הקמתה של הרפובליקה הגרמנית בנאום מהרייכסטג. משום שאלזס-לורן נשלטה ישירות מברלין ולא היה בה שלטון מקומי כמו שאר המדינות הגרמניות, נשאר בה חלל גדול של כוח. בדומה לשאר גרמניה, החיילים שחזרו התקבלו בתרועות בכיכר המרכזית של העיר, ייסדו מועצת פועלים וחיילים והשתלטו על העיר יום לאחר מכן. דגלים אדומים הונפו ברחבי העיר וכן על הצריח של קתדרלת שטרסבורג.
ב-11 בנובמבר נחתם הסכם הפסקת האש עם גרמניה, שסיים סופית את המלחמה. באותו היום הכריז הסובייט של שטרסבורג על הרפובליקה העצמאית של אלזס-לורן. הפרלמנט המקומי הכריז על עצמו כ"מועצה הלאומית של אלזס-לורן" וכרשות המשפטית היחידה בחבל. יום לאחר מכן הכריזה המועצה על ריבונותה של אלזס-לורן. משטרסבורג התפשט המרד ברחבי אלזס-לורן וסובייטים נוספים הוקמו באגנו, במץ, בקולמאר ועוד. חופש עיתונות וחנינה כללית הוכרזו בכל האזור. עובדי מפעלים יצאו לשביתה בדרישה לשכר גבוה יותר, והסובייטים העלו את השכר באמצעות צו נגד בעלי המפעלים. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית חששה שהמצב יידרדר ויהפוך לטרגי ולכן מנהיגם בשטרסבורג, ז'אק פרוט, ביקש ממפקדי הצבא הצרפתי לשלוח כוחות כדי להחזיר את הסדר לכנו.
הכוחות הצרפתיים נכנסו לעיר ב-22 בנובמבר 1918, 11 ימים בלבד לאחר הכרזת העצמאות של אלזס-לורן. החבל איבד את עצמאותו הקצרה והוכנס בחזרה לשלטון הצרפתי המרכזי. כל הצווים שפורסמו על ידי הסובייט של שטרסבורג בוטלו מיידית, השביתות הופסקו בכוח ונעצרו מפריעים. רחוב "ה-22 בנובמבר" בשטרסבורג מנציח את יום כניסת הצרפתים לאלזס.
למרות זאת, עד היום נהנה האזור מחוקים ייחודיים השונים מאשר בשאר צרפת. לדוגמה, האזור עדיין מקבל סובסידיות לכנסיות ולבתי כנסת יהודיים, משום שבשנת 1905, כאשר נחקק החוק הצרפתי המפריד בין דת ומדינה, היה האזור תחת שליטה גרמנית, ולכן לא שונה החוק בחבל. עד היום ישנה מחלוקת לגבי החוק הזה וכן לגבי החלתו רק על דתות מסוימות.
הממשלה הצרפתית החלה מיד בתהליך "מחיקת" כל ההשפעות הגרמניות באזור; גרמנים שהתיישבו באזור מאז 1871 גורשו, והוכנסו תקנות שאסרו על השימוש בגרמנית ודרשו שימוש בצרפתית בלבד.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר תבוסת צרפת באביב 1940 סופחו אלזס ולורן לרייך הגרמני עד 1944, אז נכבש האזור על ידי בעלות הברית והוחזר לשליטה צרפתית. במהלך הכיבוש גויסו לצבא הגרמני כל התושבים בגיל המתאים ואף נדרשו ללחום נגד הצרפתים. צעירים רבים מהאזור גם גויסו או התנדבו לוורמאכט או לוואפן אס אס, דבר שגרם לבעיות ולהאשמות רבות לאחר המלחמה.
הקהילה הצרפתית-יהודית העתיקה במחוז נפגעה קשות וחלק ממנה נשלח למחנות ההשמדה.
מאז המלחמה.
כשחזרו אלזס ולורן לצרפת לאחר מלחמת העולם השנייה גרמה העובדה שתושבים רבים שלהם שירתו ואף התנדבו לצבא הגרמני וליחידות המובחרות שלו למתח רב בין שני החבלים לבין שאר חלקי צרפת.
הממשלה הצרפתית חידשה את המבצע לדיכוי השפה הגרמנית וכן הניבים המקומיים, ובפעם הראשונה בהיסטוריה נאסר השימוש בניב האלזסי. בעיקר בשל כך אלזס ולורן הן מאוד צרפתיות כיום בשפה ובתרבות. מעט מאוד תושבים צעירים יודעים היום אלזסית, ורובם המכריע של התושבים מדברים צרפתית כשפת אם.
בתקופה האחרונה החלו יוזמות שונות להיפוך התהליך ולשימור המסורת והשפה של האזור.
החוק המקומי.
עקב מעמדו הגאופוליטי המשתנה של האזור, נוצר ייחוד בחוק המקומי (צרפתית: "droit local") בחבל זה. החוק המקומי פועל במקביל לחוק הצרפתי, כחלק מהמערכת המשפטית המקומית, והוא ייחודי בכך בצרפת. החוק המקומי, שנוצר ב-1919, משמר את החוק הצרפתי שפעל בצרפת לפני 1870 ונשמר בידי הגרמנים במהלך סיפוח אלזס-מוזל, אך בוטל בשאר חלקי צרפת ב-1871. החוק גם משמר את החוק שפעל באימפריה הגרמנית עד שנת 1918, את ההוראות הספציפיות שאומצו על ידי הרשויות המקומיות, ואת החוק הצרפתי שהחל לאחר שנת 1919 ופעל רק במחוזות אלזס ומוזל. זהו חוק מקומי הפעיל בתחומים שונים כגון דת, חברה, עבודה וכספים. ההבדל הבולט ביותר בין צרפת לאלזס-מוזל הוא היעדר אפיונים של חקיקה חילונית והפרדה נוקשה בין דת למדינה, הקיימת בחוק הצרפתי. אלזס-מוזל עדיין נשלטת לפי החוק שפעל לפני 1905, המספק, במימון המדינה, את התמיכה הציבורית בקהילה הקתולית והלותרנית, בכנסיות הקלוויניסטים ובקהילה היהודית.
1983 בקולנוע
פרסים.
פרסי אוסקר:
פרסי גלובוס הזהב:
מבצע דני
מבצע דני היה המבצע העיקרי של צה"ל בקרבות עשרת הימים במהלך מלחמת העצמאות. מבצע זה נערך מ-10 ביולי עד ל-18 ביולי 1948. המבצע נקרא בתחילה מבצע לרל"ר - ראשי תיבות של היעדים המרכזיים לכיבוש במבצע - לוד, רמלה, לטרון ורמאללה. על אף שהושגו רק שני היעדים הראשונים, המבצע נחשב להצלחה גדולה. כוחות הלגיון הירדני הורחקו במידה ניכרת ממרכז הארץ, ובעיקר מגוש דן. כמו כן הורחב במידה ניכרת פרוזדור ירושלים. מבצע זה היווה נקודת ציון בתולדות צה"ל משתי בחינות, הראשונה, היה זה, למעשה, המבצע האוגדתי הראשון, והשנייה, הייתה זו הפעם הראשונה בה הופעלו טנקים של צה"ל בקרב, אם כי באופן לא מוצלח.
המבצע נקרא על שם דני מס, מפקד מחלקת הל"ה.
רקע.
עם תחילת ההפוגה הראשונה היה החיבור בין ירושלים והשפלה רופף, שכן האספקה אליה עברה בדרך בורמה, שאף הגישה אליה הייתה בדרך עוקפת, העוברת באזור חולדה. האספקה בכביש הראשי הייתה תלויה בחסדי האו"ם ובחסדי הלגיון הערבי וסבלה מהפרעות קשות. אספקת מים שוטפת לעיר אף היא לא הוסדרה בשלב זה, בייחוד לאור זאת שהשליטה על מקורות המים בראש העין הייתה בידי הערבים. בנוסף, המשאבות בלטרון, אשר הזרימו את המים מראש העין לירושלים, היו תחת שליטת הלגיון הערבי. במרכז הארץ היו ערוכים כוחות הלגיון בלוד ורמלה, ומערבה משם עד יהודיה (עבאסיה), לימים יהוד, והיוו לכאורה איום על אזור תל אביב. ואכן, ב-11 ביוני 1948, ממש לפני כניסת ההפוגה הראשונה לתוקף, תקפו כוחות הלגיון שבאזור לוד ורמלה, ונעצרו בקושי רב בכפר עאנה (נווה מונוסון בקירוב), ממש בפאתי גוש דן. עם זאת, הדבר הביא לפרישת יתר של כוחות הלגיון, דבר שהפכם לפגיעים יותר. יתרה מזו, בעת התפרשות זו, ירדו כוחות הלגיון משולי ההרים, שם היה מעמדם חזק יותר, אל השפלה, שם קל היה יותר להתקיפם. מצפון ללגיון, מראש העין ומגדל צדק והלאה, עמד בקו החזית צבא עיראק.
סדר הכוחות.
צה"ל.
לקראת מבצע זה, שהיה הגדול ביותר של צה"ל עד אז, רוכזו כוחות בסדר גודל של כארבע חטיבות, תחת מפקדה מבצעית אחת, למעשה כאוגדה, שהתמקמה ביאזור, בפיקודו של יגאל אלון. כך, צה"ל נהנה מיתרון מספרי גדול במבצע זה.
מבצע זה היה הראשון בו הפעיל צה"ל טנקים. כשירותם הלקויה של אלה האחרונים גרמה לכך שצה"ל לא מיצה את יכולתם בתוצאות המקוות, ובקרבות הסתבר כי הלגיון, המצויד בשיריוניות, עדיין נהנה מיתרון בתחום השריון.
הכוחות שרוכזו היו:
חטיבת הראל בפיקודו של יוסף טבנקין. לחטיבה צורף גדוד מוריה מחטיבת עציוני.
חטיבת יפתח בפיקודו של מולה כהן.
חטיבה 8 (המשוריינת) בפיקודו של יצחק שדה, ובה גדוד טנקים 82 וגדוד ממונע 81 (לימים 89) בפיקודו של משה דיין. כן קיבלה חטיבה 8 לצורך המבצע את גדוד 33 של חטיבת אלכסנדרוני.
גדוד 42 של חטיבת קרייתי. כוחות אחרים של 'קרייתי' נועדו לתפקידי החזקת קו. בהמשך, נטלו חלק בקרבות גם יתר גדודי החטיבה: 43 ו-44.
מחלקה אחת של חטיבת גבעתי (תש"ח), אשר הייתה מוצבת בכפר אוריה, הועמדה תחת פיקוד מטה 'דני'. בפועל, המחלקה לא נטלה חלק בקרבות.
נוסף לאלה עמדו לרשות המבצע כוחות אוויר, אשר פעילותם והשפעתם היו מצומצמים, תותחנים, כולל 20 תותחי 65 מ"מ (נפוליונצ'יקים), שני תותחי 20 מ"מ, ושש מרגמות כבדות, והנדסה. גדוד 32 של 'אלכסנדרוני' לא נועד להשתתף ישירות במבצע, ולא הועמד לרשות מפקדת המבצע, אולם פעל במסגרת מבצע בתק, ובכך אבטח את האגף הצפוני של הכוחות האחרים מפני התערבות העיראקים.
הלגיון וכוחות עזר.