תחום עיסוקו המתמטי של חנני היה קומבינטוריקה. עבודת הדוקטור שלו עסקה בבעיית ארבעת הצבעים. עבודותיו הידועות היו בתורה של תבניות קומבינטריות (Theory of block designs).
חיים חנני נפטר ב-6 באפריל 1991 ונקבר בחיפה.
משפחתו.
בשנת 1937, הכיר דרך חברו, אליהו מרידור, את אסתר לבית משפחת וירז'בולובסקי, אשר עבדה בארגון הג'וינט. לזוג חנני נולדו שלושה ילדים: ניצה (מיס, לאחר נישואיה), אברהם, שהיה מנהל תחנת קול המוזיקה ומיכאל, פרופ' לניתוח מערכות מידע. נכדו (בנו של אברהם) הוא המלחין אבנר חנני
פרשת צינור הדם לאילת.
סיפור שלא ברור איזה חלק ממנו קרה במציאות ואיזה היה משל הוא אודות סטודנטים (או מועמדים) שנדרשו לתכנן צינור דם מאילת. על פי הסיפור
ב-1961 כינסו חנני, אז משנה נשיא הטכניון לנושאים אקדמיים (למעשה נכנס לתפקיד רק ב-1962), ופרופ' חיים יעקב פינקל אז הממונה על בחינות הכניסה לטכניון,
כמאה מועמדים לקבלה לטכניון למבחן כניסה, שבו הוצגה להם שאלה אחת בלבד: לאיזו אינפורמציה טכנית אתה זקוק, כדי לתכנן צינור להעברת דם מאשדוד לאילת? הסטודנטים שאלו שאלות טכניות רבות כגון שאלות על אורך הקו, הטופוגרפיה, האם יש זרמים חשמליים בקרקע שיגרמו להקרשת הדם. איש מן המועמדים לא העלה שאלות מוסריות הנגזרות מהמטלה הנ"ל, כגון לאיזו מטרה צריך להעביר דם או מהיכן יילקח הדם?
על פי הסיפור, כשהציג חנני את תוצאות הניסוי לסנאט הטכניון הפרופסורים הזדעזעו והסנאט אישר את תוכניתו של חנני להנהיג לימודים הומאניים בטכניון. הסיפור מופיע במקומות רבים אולם אין מקור מוסמך המציין איך בדיוק התבצע הניסוי.
הכנסייה הקופטית
הנצרות הקופטית
כנסייה קופטית
הקופטים
נמיות כיס
נמיות כיס (שם מדעי: Dasyuridae) היא משפחה של חיות כיס הכוללת 61 מינים המחולקים ל-15 סוגים. הם נפוצים באוסטרליה ובגינאה החדשה.
משקלן של נמיות הכיס הוא בין חמישה גרמים לשמונה קילוגרמים. למרות השוני הרב במשקלן, צורותיהן של מרבית נמיות הכיס דומות זו לזו. גופן ארוך, ראשן מחודד ומוארך, וזנבן שעיר, ארוך וקשה לתפוס אותו. אורך רגליהן קצר עד בינוני. למינים החיים בסביבות של עצים יש בוהן קטנה אך ניידת על רגליהם האחוריות, אולם אצל המינים שחיים ביבשה היא קטנה יותר ולעיתים אינה קיימת כלל. בנוסף, כפות רגליהן של נמיות הכיס היבשתיות נוטות להיות ארוכות יותר. לנמיות כיס רבות חסר הכיס (המאפיין את חיות הכיס); אצל מינים אלו מצויות הפטמות על חלק עור מעגלי בבטן.
מיון.
סוגים נכחדים:
מערכת העצבים ההיקפית
מערכת העצבים ההיקפית (TA: Pars peripherica; Systema nervosum periphericum) היא כינוי לחלקים של מערכת העצבים אשר ממוקמים מחוץ למערכת העצבים המרכזית ותפקידם לקשר אותה עם הגפיים ואיברי הגוף.
מערכת העצבים ההיקפית מתפשטת מחוט השדרה ומהמוח בצורת עצבים רבים.
היא מקשרת בין מערכת העצבים המרכזית לבין העולם החיצון, מספקת לה מידע מקולטני החישה ומעבירה הוראות מהמוח לאיברי הגוף ולשרירים.
חלוקה של מערכת העצבים ההיקפית.
מערכת העצבים ההיקפית מורכבת משתי קבוצות של סיבי עצב. מרבית העצבים שייכים למערכת העצבים הסומטית האחראית על פעולות רצוניות וחלקם שייכים למערכת העצבים האוטונומית המווסתת את פעילותם של האיברים הפנימיים.
בנסיבות רגילות נמצאות שתי המערכות האלה - הסימפתטית והפאראסימפתטית - באיזון ללא כל מאמץ מודע, כשהן משיגות הומיאוסטזיס. את המצב הזה משמרת פעולה החזרית שמקורה במבנים הפנימיים של בסיס המוח - ההיפותלמוס והמוח המוארך. במרכזי המוח האלה פוקדים החזרים על תגובות פנימיות לצורך תפקוד מרבי. אם משהו מתרחש ומשנה את התאים - הפנימיים או החיצוניים - מבנים אלה מכווננים אוטומטית את הרמות המטבוליות כדי לשמור על יציבות.
מערכת העצבים הסומטית.
מערכת העצבים הסומטית, המכונה גם המערכת הרצונית, מסדירה את הפעילות של שרירי השלד של הגוף. היא מעבירה מסרים אל המוח ומהמוח לשאר חלקי הגוף, על ידי מערכת שפועלת בעצבים הסנסורים מעבירים מידע על גירויים דרך אברי חישה אל מערכת העצבים המרכזית.
המערכת הזאת מיידעת אותנו לגבי גירויים חיצוניים כמו: טמפרטורה, כאב ולחץ מסוים.
עצבים מוטוריים נושאים מסרים או אימפולסים שמגיעים ממערכת העצבים המרכזית אל השרירים, שם הם יוצרים פעילות.
מערכת העצבים האוטונומית.
המערכת האוטונומית מווסתת תהליכי חיים חיוניים ושולטת על תפקודם הרציף של כלל האיברים הפנימיים בגוף. בניגוד למערכת הסומטית, המערכת האוטונומית אחראית על התהליכים האוטומטיים והלא מודעים בגוף, דוגמת פעימות הלב והפרשת הבלוטות.
מערכת זו מתמודדת עם שני צרכים הישרדותיים של האורגניזם: תחזוקת הגוף והתמודדות עם איום חיצוני.
בהתאם לכך, היא מתחלקת לשתי תת-מערכות:
רצח מלה מלבסקי
רצח מָלָה מלבסקי הייתה פרשת רצח שהתרחשה בישראל במרץ 1985. לאחר חקירה מאומצת ומשפט מתוקשר, הורשעו שתי נשים, חוה יערי ואביבה גרנות, ברצח תיירת. הרצח בוצע ממניעים של בצע כסף.
החקירה.
ב-10 במרץ 1985 נמצאה גופתה של מלבסקי, תיירת יהודייה, ניצולת השואה בת 59 מניו יורק, שהגיעה לישראל כשבועיים קודם לכן. הגופה נמצאה על דרך עפר סמוך לשדה דב שבצפון תל אביב כשראשה רצוץ וגופתה מרוטשת מפגיעת מכונית. חקירת המשטרה העלתה שמלבסקי נעלמה כאשר הייתה בדרכה לפגישה עם חווה יערי. יערי נחקרה יומיים לאחר מציאת הגופה ואישרה שהייתה אמורה לפגוש במלבסקי אך טענה שמלבסקי לא הופיעה לפגישה. כיוון החקירה העיקרי של המשטרה היה שמלבסקי נדרסה בתאונת פגע וברח, ככל הנראה בידי משאית.
במשך כמה חודשים לא חלה התקדמות בחקירה עד אשר נודע לאחותה של מלבסקי, שהייתה תושבת ישראל, שהיה לה חשבון בבנק לאומי בתל אביב שהועבר לסניף בירושלים. משביקשה לקבל פרטים על אודות החשבון של אחותה, מצאה כי כל הכסף שהיה בו נמשך באמצעות ייפוי כוח שאותו חשבה למזויף, שכן כתב היד היה שונה מכתב ידה של אחותה המנוחה. עם דיווחה למשטרה על החשד שלה, נפתח כיוון חקירה חדש.
התגלה שחשבון הבנק של מלבסקי בירושלים התרוקן מהכספים שהיו בו, בסך של יותר מ-50 אלף דולר אמריקאי. נמצא שחוה יערי (אשתו של העיתונאי אהוד יערי), שעבדה בבנק כיועצת לניירות ערך זרים, היא שטיפלה בחשבונות. המשטרה ערכה האזנות סתר ממושכות לטלפון שלה והחלה לטמון לה מלכודות, בשביל לקבל ראיות מוצקות שיאששו את החשד שהיא הרוצחת. שוטרת סמויה נשלחה אל מקום עבודתה ואמרה לה לתומה שהיא מוכרת לה. לאחר מכן התקשרה אותה שוטרת ליערי ואמרה לה שהיא יודעת מאין היא מוכרת לה – היא ראתה אותה עם הנרצחת מלבסקי. יערי, שחששה כי נתפסה, התקשרה מבוהלת לידידתה הירושלמית אביבה גרנות, רוקחת במקצועה, ואף הציעה לפגוע באישה שזיהתה אותה כביכול, באמצעות מחבת. כך היו למשטרה ראיות שהשתיים היו מעורבות ברצח.
יערי וגרנות נעצרו והכחישו בחקירתן את מעורבותן, אולם בהמשך החקירה נשברה גרנות, הודתה במעורבות ברצח וסיפרה כי יערי ביצעה אותו, בסיועה. הודאתה של גרנות הובילה להחלטת המשטרה לעמת בין השתיים. בעימות נתגלע סכסוך ביניהן והן הטיחו האשמות זו כלפי זו. תוך כדי כך מסרו למשטרה פרטים רבים שתאמו את הממצאים בזירת הרצח, ובכלל זה ראיות חותכות למעורבותן שעליהן התבסס חלק מרכזי של כתב האישום. התברר שיערי וגרנות גרו באותו הבניין בירושלים, וכך התיידדו ופעלו יחד לגניבת כספה של מלבסקי, שאותו בזבזו בקניית מוצרים שונים. אחד הגורמים שליבו את הכעס בין השתיים נבע מכך שגרנות גילתה תוך כדי החקירה שחברתה יערי העבירה לה רק סכום כסף קטן יחסית מתוך כספה של מלבסקי, 5,000 דולר, ואת היתר לקחה לעצמה. אמצעי התקשורת באותה התקופה עסקו רבות בשאלה מי מהשתיים היא הרוצחת ומי סייעה ברצח. גרנות הוצגה אז כאישה המשפיעה, ואולם ראש צוות החקירה מישל חדד (שגם כתב ספר על הפרשה) סבור שיערי היא הרוצחת ושגרנות סייעה לה.
המשפט.
משפטן של השתיים נפתח ביוני 1986 והתנהל בבית המשפט המחוזי בתל אביב לפני השופטים חנה אבנור, ישראל גלעדי ויוסף גולדנברג.
התובעת במשפט הייתה פנינה דבורין.
במהלך המשפט התברר שמלבסקי הייתה תושבת ארצות הברית שמיעטה להגיע לישראל ולקוחה בבנק לאומי בתל אביב. חוה יערי טיפלה בחשבון מטבע החוץ שלה. לאחר שיערי עברה לעבוד בבנק הפועלים היא הצליחה לשכנע את מלבסקי, שהתיידדה עימה, להעביר את חשבונה לבנק הפועלים.
כשהגיעה מלבסקי לארץ היא גילתה שכספה נמשך מחשבון הבנק שלה ללא ידיעתה. כשנודע ליערי שמלבסקי החלה בניסיונות לברר היכן כספה, היא החליטה, בשיתוף ידידתה גרנות, לרצוח אותה. השתיים פיתו את מלבסקי לנסיעה משותפת, יזומה מראש, ובהגיען לחולות תל ברוך החלו להתעלל בה עד שמתה. אחת מהן פצעה את מלבסקי בראשה בחבטת מערוך חזקה. לאחר שנפלה מלבסקי על הרצפה גוססת, הן דרסו אותה במכונית וריטשו את גופה כמה פעמים, וכך הביאו למותה. עד היום לא ברור מי משתיהן היא שהכתה במערוך, כי כל אחת מהן האשימה את האחרת. אחרי שווידאו את מותה הסתלקו יערי וגרנות מהמקום.
בחקירה בבית המשפט הוצג לפני הנאשמות המערוך שבאמצעותו הוכתה מלבסקי.
הרצח עורר הד תקשורתי רב, הן בגלל מעשה הרצח עצמו, שהיה מזעזע וחמור, הן בשל העובדה שיערי הייתה אשתו של כתב הטלוויזיה אהוד יערי ושהיא וגרנות היו נשים מהמעמד הבינוני, נטולות רקע עברייני. הזעזוע גבר כיוון שהרצח נעשה בעבור בצע כסף, בידי נשים מבוססות כלכלית: גרנות הייתה בעלת בית מרקחת ויערי הייתה פקידה בבנק. לאחר שהורשעה חוה החליט אהוד יערי להתגרש ממנה בשל הרצח.
על השתיים הוטל ב-1987 מאסר עולם. בפסק הדין כתבו השופטים על יערי וגרנות: "הרצחתן וגם ירשתן?". ב-1989 נדחה ערעורן לבית המשפט העליון.
המאסר ואחריו.