הקהילה הייתה מתבודדת יחסית מפני החברה החיצונית. התנהגויותיה המיניות, המשפחתיות והדתיות חשפו אותה לביקורת, עם זאת בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-19, מרבית האינטראקציה שלהם עם החברה החיצונית הייתה חיובית. מספר קונפליקטים, נפתרו לבסוף בדרכי שלום. בין היתר בשנת 1870 כתב אדם שהזדהה כ'מבקר תרבות' בשם ד"ר ג'ון ב. אליס ספר נגד קהילות ברוח מודל האהבה החופשית שצמחו במאה ה-19, ובכללן קהילת אונידה וקהילות נוספות ותומכי זכויות נשים. הוא טען כי מטרתן המשותפת היא להוביל לחיסול מודל הנישואין תוך התקפה על הסדר המוסרי השולט. נויס הגיב לביקורתו של אליס כארבע שנים מאוחר יותר בעלון בו טען כי אליס הוא למעשה פְּסֶבְדוֹנִים לכותב ספרותי שגויס על ידי בית ההוצאה לאור, שנחשף לקהילה בעקבות מאמר בעיתון בפילדלפיה וראה לעצמו סיכוי להרוויח בכתיבה סנסציונית.
טריפינה האברד.
בספר Oneida Utopia של אנתוני וונדרלי, מתואר עימות משפטי של הקהילה בשנים 1848–1851 ככזה שכמעט סיים את הקבוצה שרק התחילה את חייה המשותפים באותה התקופה. טריפנה האברד בת ה-21 ללמדה את רעיונותיו של נויס על נישואים ומין באמצעות פרשנות של התנ"ך שפרסם בכתב ידו בשנת 1848. היא הצטרפה לקהילה והפכה לראשונה מבין המצטרפות והמצטרפים המקומיים לקבוצה. טריפנה האברד התחתנה במהרה עם הנרי סימור, צעיר בקהילה. בתחילת 1849 נודע לאביה של טריפנה, נוחיה האברד, על גישת הנישואים הפתוחים הנהוגה בקבוצה, והוא דרש את חזרת בתו. טריפנה סירב ובמשך שנתיים נוחדיה "עשה עצמו למטרד רועש בבית האחוזה".
ב-1850 עמדה טריפנה לביקורת קהילתית אשר ציינה את 'אי מחויבותה לכנסייה' וטענה כי היא סובלת מ'אגואיזם קיצוני המגיע לכדי אי שפיות'. ככל הנראה, נקט כלפיה בעלה סימור גם אלימות. בספטמבר 1851 החלה טריפנה לגלות סימנים של מחלת נפש, והייתה "בוכה בלילה, מדברת בצורה לא עקבית ומשוטטת". סימור פנה למשפחת האברד כדי לדווח על אי שפיותה של ביתם ושני הוריהם נחרדו מהאלימות הפיזית שהפעיל כלפיה סימור. ב-27 בסמפטמבר 1851 הגיש נוחיה האברד תביעה כנגד סימור בגין תקיפת ביתו, וכנגד חברי קהילה נוספים הוצאו צווי מעצר בהאשמה כמסייעים.
ב-26 בנובמבר 1951 יושב התיק לאחר שהקהילה הסכימה לממן את הוצאותיה של טריפנה בתקופה בה שהתה במוסד, ולאחר שחרורה להעביר לידיה 125 דולרים בשנה אם מצבה יהיה טוב, ו-200 דולר לשנה אם לא תשוב לעצמה. בהמשך קיבלו ההוברדים הסדר של תשלום 350 דולר במקום תשלומים לטווח הארוך, וטריפנה שבה בסופו של דבר להנרי סימור וילדה לו ילד. היא נפטרה בשנת 1877 בגיל 49.
פירוק.
הקהילה החזיקה עד שג'ון המפרי נויס ניסה להעביר מנהיגות לבנו, תיאודור נויס. מהלך זה לא הצליח מכיוון שתיאודור היה אגנוסטיקן וחסר כישרון מנהיגותי כאביו. המהלך גם פיצל את הקהילה, כאשר חבר הקהילה ג'ון טאוור קרא תיגר וביקש להובילה בעצמו. בתוך הקומונה התגלע ויכוח מתי יש לעודד ילדים להתנסות במין, ועם מי, ועל מנהגים נוספים. המייסדים של הקהילה היו זקנים או שנפטרו, ורבים מהצעירים ביקשו להתחתן בנישואים מסורתיים 'בלעדיים'. לצד לחצים פנימיים אלו, היה קמפיין חיצוני שיזם פרופסור ג'ון מור ממכללת המילטון כנגד הקהילה. הוא קרא לפגישת מחאה כנגד קהילת אונידה, אליה הגיעו 47 אנשי דת.
החשש בקרב הנהגת הקהילה היה שאויבי הקהילה מבחוץ, יחברו לאופוזיציה מבפנים, ויגררו את הקהילה להליכים משפטיים פומביים שיסכנו את עצם קיומה. בפני נויס הועלה החשש כי בקרוב צפוי לצאת כנגדו צו מעצר בהאשמה של אונס סטטוטורי. הוא נמלט מבית האחוזה הקהילתי ומהמדינה באמצע באחד מלילות יוני 1879 ומעולם לא שב לארצות הברית. על אף גלותו, נותר נויס דמות משמעותית בחייהם של חברי הקהילה המפורקת, והם הוסיפו להתייעץ עימו בהתכתבות מגלותו. כעבור זמן מה כתב לחסידיו ממפלי הניאגרה באונטריו שבקנדה, ויעץ להם לנטוש את מינהל הנישואין המורכבים: "אני מציע שנסתלק משיטת הנישואין של אונידה לא משום כפירה בעיקריה או אי-הצדקתה, אלא מתוך התחשבות בדעת הקהל, שכפי הנראה מתקוממת נגדה. גם להבא נקיים שותפות הקנין, ונוסיף לשכון יחדיו במשק משותף ולסעוד על שולחן אחד" כתב.
הנישואים המורכבים אכן ננטשו בשנת 1879 בעקבות הלחצים החיצוניים והקהילה התפרקה עד מהרה. בני זוג מיסדו את קשריהם הזוגיים עם פרטנרים איתם היו ביחסים אינטימיים בתקופת השינוי של הקומונה. למעלה מ־70 חברי קהילה התקשרו בנישואים מסורתיים בשנה שלאחר מכן. לאחר הקמת המשפחות הגרעיניות הלך והתפרק השיתוף בקהילה. חלק מהחברים התארגנו מחדש כחברת מניות משותפת, בתמיכתו של נויס ובינואר 1881 נסתיים שיתוף הקניין. עם הקמת חברת המניות כתב נויס לחבריו: "ערכנו פשיטה לארץ לא נודעת, תרנו אותה, שרטטנו את מפתה ושבנו ללא אבדה בנפש, גבר, אשה או ילד". רכוש הקומונה חולק ל-24 אלף מניות, ומחיר מניה נקבע על 25 דולר. כל חבר קיבל 4.25 מניות בגין כל שנת ותק בקומונה, מעל גיל 16, בתוספת מחצית שוויים של הנכסים שהביא עימו עם הצטרפותו לקבוצה. כל נער וילד קיבלו סכום של 200 דולר לראשית חייהם והחברה דאגה לממן את לימודיהם בבית הספר, וכל חבר בוגר קיבל 60 דולרים והורשה לקחת מהקומונה ציוד נוסף בשווי 30 דולרים, מלבד המניות. יתר הציוד נמכר במכירה פומבית. לחברים מבוגרים שוויתרו על חלקם בחברת המניות - הובטחה פנסיה לכל ימי חייהם. מלבד זאת הובטחה לחברים בכורה בקבלה לעבודה בכל העבודות בחברה, וכן הוקמו מכולת קואופרטיבית שמכרה לחברים במחיר סיטונאי ומסעדה קואופרטיבית.
בתחילת המאה העשרים, החברה החדשה, Oneida Community Limited, צמצמה את המיקוד שלה לייצור סכו"ם. עסק מלכודות בעלי החיים שהיה בבעלות הקומונה נמכר בשנת 1912, עסק המשי ב-1916 וייצור השימורים הופסק בשל חוסר רווחיות בשנת 1915. תאגיד המניות המשותף קיים עד היום ומייצר כיום סכו"ם תחת המותג Oneida Limited. בספטמבר 2004 הודיעה חברת Oneida Limited כי תפסיק את כל פעילות הייצור בארצות הברית בתחילת 2005, ובכך נסתיימה מסורת של 124 שנה. מתקני הייצור של החברה נמכרו, והיא ממשיכה לעצב ולשווק מוצרים המיוצרים כיום מעבר לים. החברה מכרה את מתקני הייצור שלה. גם מרכז ההפצה בשריל, ניו יורק - נסגר. משרדי הנהלה נשארו באזור אונידה.
נויס נפטר בניאגרה ב-1886, וגופתו הוחזרה לאונידה ונקברה בבית העלמין של הקהילה. החברה האחרונה בקהילה המקורית, אלה פלורנס אנדרווד (1850–1950), נפטרה ב-25 ביוני 1950 בקנווד שליד אונידה, ניו יורק.
קהילת אונידה הותירה אחריה מסמכים רבים, עדויות, יומנים ותכתובות שרבים הם התפרסמו לאחר פירוקה. בית האחוזה הקהילתי משמש כיום כארגון חינוכי ללא מטרות רווח, המקבל מבקרים ותיירים, ומציע סיורים מודרכים, תוכניות ומייצגים ומשמר אוסף של חפצים ומספר את סיפורה של הקומונה. האחוזה כוללת גם דירות מגורים, חדרי אירוח לילי וחללי ישיבות.
See U Later
See U Later (בעברית: נראה אותך מאוחר יותר) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Square Up. השיר יצא לאור ב-15 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט, ביחד עם שאר שירי המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי טדי פארק והופק על ידי אר. טי ו-24 שהפיקו עבור בלאקפינק את להיטיה הגדולים ביותר, כדוגמת "Ddu-Du Ddu-Du" שיצא בשנת 2018, "Kill This Love" שיצא בשנת 2019, ו-"How You Like That" שיצא בשנת 2020. השיר מכיל בתוכו את סוגת הקיי-פופ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-50 מיליון השמעות.
הצלחה.
למרות שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה ברחבי העולם. במצעד 100 השירים החמים של קוריאה הדרומית הגיע למקום העשירי. במצעד ה-Gaon של המדינה זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-26. במצעד שירי העולם הדיגיטליים הגיע למקום ה-12.
האודיו של השיר הועלה ליוטיוב ב-15 ביוני 2018, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-15 מיליון צפיות.
Really
Really (בעברית: באמת) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Square Up. השיר יצא לאור ב-15 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט, ביחד עם שאר שירי המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי טדי פארק ודני צ'אנג והופק על ידי צ'ויס37 שהפיקו עבור בלאקפינק את להיטיה הגדולים ביותר, כדוגמת "As If It's Your Last" שיצא בשנת 2017. השיר מכיל בתוכו את סוגת הקיי-פופ. בנוסף לכך, נכלל השיר באלבום הבכורה של בלאקפינק, Blackpink in Your Area.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
הצלחה.
למרות שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה ברחבי העולם. במצעד 100 השירים החמים של קוריאה הדרומית הגיע למקום השמיני. במצעד ה-Gaon של המדינה זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-18. במצעד שירי העולם הדיגיטליים הגיע למקום ה-11.
האודיו של השיר הועלה ליוטיוב ב-15 ביוני 2018, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-54 מיליון צפיות.
Scars to Your Beautiful
Scars to Your Beautiful הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הקנדית אליסיה קארה.
אריק איינשטיין (אלבום)
Kick It