רמון הייתה אלמנתו של אלוף-משנה אילן רמון, האסטרונאוט הישראלי הראשון, אשר נספה באסון מעבורת החלל קולומביה ב-2003, ואמו של סרן אסף רמון, שהמשיך בדרכו של אביו כטייס קרב בחיל האוויר, אך נהרג בתאונת אימונים בשנת 2009. לאחר מותם של בעלה ובנה, הקימה את "קרן רמון", אשר שואפת להקנות לדור הישראלי הצעיר "מצוינות אקדמית, מנהיגות חברתית ותעוזה פורצת דרך" ופועלת לקידומם של בני-נוער וילדים בישראל.
ביוגרפיה.
נולדה בשם רונית בר סימן-טוב בקריית אונו בשנת 1964, שם גם גדלה. הוריה, גילה וישראל, עלו לארץ ישראל מטורקיה בגיל 15 במסגרת "עליית הנוער". בביתה חונכה על ערכי הציונות ואהבת הארץ, ובנעוריה אף שימשה כמדריכה בתנועת הצופים. שירתה בצה"ל כפרמדיקית בחטיבת הצנחנים, ולאחר שחרורה מצה"ל, החלה בלימודים אקדמיים. את בעלה לימים, אילן רמון, הכירה במסיבת יום הולדת של חברתה. השניים נישאו בשנת 1986, כשהייתה בת 22, ונולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1998 עברה המשפחה ליוסטון כחלק מההכנות לטיסת מעבורת החלל קולומביה, STS-107.
בשנת 2003 נספה בעלה, אילן, האסטרונאוט הישראלי הראשון, כאשר מעבורת החלל קולומביה התפרקה בעת חזרתה לכדור הארץ.
, בנה הבכור, התגייס לחיל האוויר בעקבות אביו, וסיים בהצטיינות את קורס הטיס במגמת קרב. ב-13 בספטמבר 2009, שבועות אחדים לאחר סיום הקורס, נהרג במהלך אימון מבצעי בהטיסו מטוס F16, לאחר ביצוע תמרון חד, בעקבותיו לקה, ככל הנראה, באובדן הכרה זמני ("בלק-אאוט") כתוצאה מכוח ג'י חזק שפעל על גופו, והוא התרסק אל מותו בדרום הר חברון. סרן אסף רמון נקבר לצד אביו, בבית העלמין בנהלל.
בעקבות מותם של אילן ואסף, הקימה רונה רמון את "קרן רמון", שבנתה רשת של אנשי חינוך ומעשה, הפועלים ברחבי ישראל כדי לעורר השראה ולחנך בני נוער וסטודנטים, בהשראת דמותם של אילן ואסף רמון.
רמון הייתה מעורבת גם בייסוד "כנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון", אשר מביא מאז, מדי שנה, אסטרונאוטים ובכירים מסוכנויות חלל ברחבי העולם, לפעילויות חינוך. הכנס, הנערך מדי שנה בסוף חודש ינואר לציון התרסקות מעבורת החלל, הוא חלק משבוע החלל הישראלי, שבמסגרתו נערכות פעילויות לעידוד תלמידים ללימודי מדע וחלל, וכן פעילויות הנצחה לזכר אילן רמון.
רמון הייתה מטפלת הוליסטית, והעבירה הרצאות בנושא. הייתה בעלת תואר ראשון בחינוך גופני מהמכללה האקדמית בווינגייט, ותואר שני ברפואה הוליסטית מאוניברסיטת לסלי. עבודת התזה שלה, בנושא "התמודדות עם משברים", היוותה את הבסיס להפיכתה למטפלת המקיימת הרצאות, סדנאות וטיפולים פרטניים, תוך שהיא חושפת את סיפורה האישי.
במסגרת חגיגות יום העצמאות ה-68 של מדינת ישראל, השיאה רמון משואה בטקס הדלקת המשואות השנתי בהר הרצל. אלה היו דבריה טרם הדלקת המשואה:
ביוני 2018 הוענק לה תואר "עמית כבוד" מטעם הטכניון, כהוקרה על פועלה רב השנים. בחודש יולי השתתפה רמון בחנוכת נמל התעופה רמון, שנקרא על שמם של בעלה אילן ובנה אסף, והייתה זאת הפעם האחרונה בה הופיעה בפומבי.
רמון התגוררה שנים רבות בשכונת רמת חן שברמת גן, וב-2016 עברה להתגורר בשכונת עג'מי ביפו. ב-17 בדצמבר 2018, נפטרה לאחר שהייתה חולה במשך שנה במחלת הסרטן. ארונה הוצב במרכז פרס לשלום ומאות בני אדם הגיעו לחלוק לה כבוד אחרון. ארון הקבורה ששימש לטקס האשכבה היה זה שהביא את שרידי גופת בעלה, אילן, מארצות הברית לישראל. טקס האשכבה היה במעמד נשיא המדינה, ראובן ריבלין, והשתתפו בו בני משפחה וחברים קרובים. מתוך רצון לחסוך מקרוביה מעמד הלוויה וקבורה נוסף, הותירה בצוואתה הנחיה לשרוף את גופתה.
בדצמבר 2018 זכתה לאחר מותה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ילדיה קיבלו בשמה את התעודה. ב-2019 הוחלט להעניק לה את פרס ישראל למפעל חיים.
קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן
קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן (בגרמנית: Karl Ludwig von Baden, ) היה נסיך הכתר של באדן, אולם נהרג בתאונת מרכבה קודם מיתת אביו, ועל כן ירש בנו קרל, הדוכס הגדול של באדן את השלטון.
ביוגרפיה.
קרל לודוויג נולד ב-14 בפברואר 1755 בקרלסרוהה, לקרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן וקרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט ושרלוטה מהנאו-ליכטנברג. קרל לודוויג היה שמן וחולני, אולם נהג להשתתף בישיבות מועצת השרים של אביו. בשנת 1795 הוא קיבל דרגת גנרל בצבא הקיסרי, ולאחר חתונת בתו לואיזה עם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה הוא קיבל דרגת גנרל אף בצבא האימפריה הרוסית.
בשנת 1801 נסע קרל לודוויג עם בנו קרל לביקור אצל בנותיו ברוסיה ובשוודיה, ובחזרתם נהרג קרל לודוויג ב-16 בדצמבר 1801 כשנפל ממרכבתו.
משפחתו.
בשנת 1774 התחתן קרל לודוויג עם בת דודתו אמליה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ צווייבריקן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
מתייה אקרה
מתייה ואנגה אקרה (בצרפתית: Mathieu Vangah Ekra; 1917 אביג'אן, חוף השנהב – 22 בפברואר 2015 בונואה), היה פוליטיקאי מרפובליקת חוף השנהב, ממחברי ההמנון (האביג'אנז), ממנסחי החוקה של הרפובליקה, ומחבר ספרים.
ביוגרפיה.
כבר בצעירותו עסק אקרה בפוליטיקה, והיה מידידיו האישיים של פליקס הופואה בואני, שלימים נבחר לנשיאה הראשון של הרפובליקה. הוא נישא לאחותו של פיליפ גרגואר יאסה, מי שלימים היה נשיא האספה המכוננת של המדינה החדשה, והפרלמנט של חוף השנהב. לאחר שנפרדו נישא בשנית לבתה של פאסיונס גרוניצקי.
בשנת 1960, חבר ליואכים בוני ופייר מארי קוטי, אשר יחדיו כתבו את מילותיו של האביג'אנז - המנונה של חוף השנהב.
בשנת 1970 התמנה אקרה לתפקיד שר התיירות של חוף השנהב. ב־1980 החליט הנשיא בואני על הקמת משרד ממשלתי חדש, לביצוע רפורמות בחברות הממשלתיות, ואקרה הוצב בראשו. בין השנים 2000–2011 כיהן אקרה כנציב תלונות הציבור של רפובליקת חוף השנהב. בשנת 2011 פרש אקרה לגמלאות, והנשיא אלאסן ואטארה, מינה אותו כנציב תלונות הציבור לשם כבוד עד, אחרית ימיו.
מתייה אקרה שירת בממשלת חוף השנהב 29 שנים. הוא נכנס אליה בשנת 1961 ועזב אותה בשנת 1991 עם הפסקה בין 1963–1964 במהלכו הוא התמנה שגריר ממלכת מרוקו.
פירוט תפקידיו בממשלה: שר השירות הציבורי (1961-1963), שר ההסברה (1965-1970), שר המדינה ללא תיק (1970–1971), שר המדינה לתיירות (1971-1974) שר המדינה לרפורמה בארגונים בבעלות המדינה (1977–1981), שר המדינה הממונה על פיתוח טכנולוגיות מידע (1981–1990) ). המתווך הגדול של הרפובליקה (1996–2000), נשיא הוועדה המייעצת חוקתית חוקתית הממונה על ניסוח החוקה של הרפובליקה השנייה (2000), המתווך של הרפובליקה (2000–2011), מגשר כבוד משנת 2011.
אקרה נפטר ב-22 בפברואר 2015, בגיל 98 בביתו שבבונואה, בדרום מזרח המדינה.
קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן
קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן (גרמנית Großherzog Karl Friedrich. von Baden , 22 בנובמבר 1728 - 10 ביוני 1811) היה מרקיז באדן-דורלאך, ולאחר מכן ירש את מרקיזות באדן-באדן, ואיחד אותם למרקיזות באדן. בשנת 1803 קיבל תואר של נסיך בוחר, ובשנת 1806 קיבל תואר של דוכס גדול. כיהן כמונרך מאז היותו בן 10 ועד למותו בגיל 82, אחת מתקופות השלטון הארוכות ביותר בהיסטוריה.
ביוגרפיה.
קרל פרידריך נולד ב-22 בנובמבר 1728 בקרלסרוהה, לפרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך ולאמליה, נסיכת נסאו-דיאץ, בתו של יאן וילם פריסו, נסיך אורנז'. בשנת 1732 מת אביו פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך, ובשנת 1738 מת סבו קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך, וקרל פרידריך עלה במקומו לשלטון. בשנת 1746 תפס קרל פרידריך את השלטון, והחל בטיפוח האוניברסיטאות, בתי המשפט, הבירוקרטיה, הכלכלה, התרבות, והפיתוח העירוני. בשנת 1767 ביטל קרל פרידריך את העינויים במדינה, ובשנת 1783 שחרר את הצמיתים.
בשנת 1771 מת אוגוסט גאורג, מרקיז באדן-באדן ללא ילדים, וקרל פרידריך ירש אותו, ואיחד את שתי המרקיזויות למרקיזות באדן. בשנת 1792 הצטרף קרל פרידריך למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבד בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין.
בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, וקרל פרידריך קיבל מעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרף קרל פרידריך לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג. בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1809 קיבלה הדוכסות בשלום וינה שטחים שהשתייכו לממלכת וירטמברג.
ב-10 ביוני 1811 מת קרל פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון נכדו קרל, הדוכס הגדול של באדן.
משפחתו.
ב-28 בינואר 1751 התחתן קרל פרידריך עם קרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטדט ושרלוטה מהנאו-ליכטנברג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ב-24 בנובמבר 1787 התחתן קרל פרידריך עם לואיזה קרולינה פון הוכברג, בתם של לודוויג היינריך, ברון גייר פון גיירסברג ומקסימיליאנה כריסטינה פון שפונק. בעת נישואיו התחייב קרל פרידריך שנישואין אלה לא יחשבו כנישואים מורגנטיים ושבניו מאשתו השנייה יוכלו אף הם לרשת את הכתר. התחייבות זו אושררה בידי נכדו קרל, הדוכס הגדול של באדן ובידי אספת הנסיכים של באדן ב-1818. ממנה נולדו לו 5 ילדים:
דגל הרפובליקה הדרום אפריקאית
סמל הטרנסוואל
סטיקי טופי פודינג