בתחרות בין נבחרת ארצות הברית לנבחרת אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בדצמבר אותה שנה קבעה ברת'ולומיו במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם קייטי מיילי, קלסי וורל, סימון מנואל שיא עולם חדש של 3:45.20 דקות. היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 56.08 שניות. היא ניצחה במשחה ל-100 מטר גב בשיא ארצות הברית חדש של 55.92 שניות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של נטלי קוגלין (55.97 שניות), לפני מיה נילסן (56.20 שניות). שיאנית העולם קטינקה הוסו סיימה במקום רביעי (57.62 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.33 דקות, אחרי שיאנית העולם קטינקה הוסו (1:59.75 דקות) ולפני שיאנית ארצות הברית מליסה פרנקלין בת ארצה (2:01.53 דקות).
חמץ (פירושונים)
משטח דם
מִשְׁטַח דָּם הֶקֵּפִי הוא בדיקת דם שבה נמרחת טיפת דם על גבי זכוכית נושא של מיקרוסקופ לצורך בחינה מיקרוסקופית של תאי הדם. בדיקה זו מסוגלת לזהות ולאפיין מחלות של מערכת הדם, וכן זיהומים טפיליים בדם, כגון מלריה ו.
הכנה.
ההכנה של משטחי דם מתבצעת על ידי הנחת טיפה של דם בקצה האחד של זכוכית נושא ומריחתה באמצעות זכוכית מכסה לאורך זכוכית הנושא. מטרת המריחה היא השגת אזור שבו תאי הדם מרוחקים מספיק זה מזה על מנת שאפשר יהיה לספור אותם ולאפיין אותם.
לאחר המריחה המשטח מושאר לייבוש באוויר, ולאחר מכן מקובע על ידי טבילה קצרה במתנול. הקיבוע הכרחי לצביעה טובה יותר והבלטה של התאים במשטח. לאחר הקיבוע המשטח נצבע בצביעות המאפשרות הבדלה בין סוגי התאים.
בשגרה נצבעים משטחי הדם בצביעות צביעת רומנובסקי, צביעת רייט או צביעת גימזה. צביעות אלה מאפשרות זיהוי של הפרעות בתאי הדם הלבנים, תאי הדם האדומים ובטסיות הדם. לאחר הצביעה נצפית שכבת הדם הדקה במיקרוסקופ בהגדלה של עד 1000X. התאים אז נספרים וצורתם נבחנת ומתועדת.
הפרעות בתאי הדם.
תאי דם אדומים.
משטח דם מאפשר לאבחן הפרעות בשורת תאי הדם האדומים לפי שינויים בגודלם של התאים, צורתם, מידת הצבע בהם ומאפיינים נוספים. במדינות מפותחות המכשור המעבדתי מודד בצורה אוטומטית את גודל התאים וריכוז ההמוגלובין בהם, אולם הפרעות בצורה או גופיפי הסגר ניתנים לצפייה במשטח דם בלבד.
מיקרוציטוזיס, המוגדר כנפח תא ממוצע נמוך מ-80 פמטוליטר, נראה במשטח דם כתאים רבים קטנים, והוא יכול לרמז, בין היתר לנוכחות של אנמיה מחוסר ברזל או תלסמיה. בניגוד אליו, מקרוציטוזיס, המוגדר כנפח תא ממוצע גבוה מ-100 פמטוליטר, נראה במשטח כתאים רבים גדולים, והוא יכול לרמז, בין היתר, על אנמיה מגלובלסטית, ריבוי רטיקולוציטים, תת-פעילות של בלוטת התריס וממאירויות המטולוגיות. שונות גדולה בגודלם של תאי הדם האדומים נקראת אניסוציטוזיס, ומעבדתית היא מאופיינת במדד RDW.
היפוכרומיה, הניכרת במשטח דם כלובן במרכזם של תאי הדם האדומים, היא ביטוי לתכולת המוגלובין נמוכה, והיא יכולה להיגרם, בין היתר, מחוסר ברזל. מאידך, היפרכרומיה, שבה התאים אדומים מאוד, נצפית יותר בספרוציטוזיס תורשתי למשל.
מחלות רבות של תאי הדם האדומים מאובחנות לפי צורתם הלא-תקינה של תאי הדם במחלות אלו. ההפרעות בצורת התאים נקראות בשם הכולל פויקילוציטוזיס (תאים מגוונים), והן יכולות להיגרם מפגמים בקרום התא או מגורם חיצוני.
באקנתוציטוזיס נראים תאי הדם האדומים משוננים כדרבן. מצב זה מתרחש למשל באבטאליפופרוטאינמיה. תאי מטרה יכולים להופיע למשל לאחר כריתת טחול ובתלסמיה. ספרוציטים ואליפטוציטים הם בעלי צורה כדורית וסגלגלה, בהתאמה, בניגוד לצורת הדסקה הקעורה הכפולה של תאי הדם התקינים. הפרעה מבנית נוספת היא חרמשיות התאים המופיעה באנמיה חרמשית.
ההרס החיצוני של תאי דם אדומים שמשתקף במשטח דם יכול לבוא לידי ביטוי, למשל, בתאי טיפה, המופיעים בתלסמיה מסוג בטא ובמיילופיברוזיס ראשונית, ובסכיסטוציטים (שברי תאים), הנגרמים מפירוק חלקי של התאים בטחול על רקע אנמיה מיקרואנגיופתיות, כגון בארגמנת תרומבוציטופנית פקקתית.
ממצאים נוספים בתאי הדם האדומים במשטח הדם יכולים להיות גופיפי הסגר, כמו גופיף האוול-ג'ולי המופיע בהיעדר טחול או גופיף היינץ המופיע בעת נזק חמצוני להמוגלובין, כמו בחוסר G6PD.
תאי דם לבנים.
הופעה של צורות תאי דם לא בשלים בדף ההיקפי, בניגוד למח העצם, היא פתולוגית ועלולה להעיד על ממאירות המטולוגית. בנוסף, ישנן צורות תאים האופייניות למחלות מסוימות. למשל, תאי מריחה הם סוג של לימפוציטים מסוג B הנשברים בקלות בעת הכנת המשטח ומופיעים בלוקמיה לימפוציטית כרונית. שינויים אחרים בלימפוציטים יכולים להופיע בזיהומים מסוימים, כגון מונונוקלאוזיס זיהומי. במקרים אלה הלימפוציטים נקראים לא טיפוסיים. כאשר הגרעין בנויטרופילים בנוי מלמעלה מ-5 שנצים, הדבר יכול לתמוך בממצא של אנמיה מגלובלסטית.
זיהומים.
הבדיקה המועדפת והאמינה ביותר לאבחנה של מלריה היא באמצעות משטח דם, מאחר שלכל אחד מהמינים העיקריים של טפיל הפלסמודיום יש מאפיינים ייחודיים לו. המשטחים לאבחון מלריה מוכנים בשני אופנים: משטח דק, המאפשר זיהוי של מין הטפיל, ומשטח עבה, המאפשר סריקה של נפח גדול יותר של דם, ולכן רגישותו גבוהה למעלה מפי עשרה בהשוואה למשטח הדק. המכשלה העיקרית במעבדות במדינות מפותחות היא העיכוב הרב שבין לקיחת הדגימה להכנת המשטח. בתנאים אלה חלים שינויים בדגימת הדם העלולים לגרום לטפיל להיראות כטפיל ממין אחר. כמו כן, משטח דם למלריה דורש דרגת חומציות של 7.2, ולא 6.8 כפי שמתבצע עבור משטחי דם אחרים.
טוליו וינאי
טוליו וינאי (באיטלקית: Tullio Vinay) (1909, לה ספציה - 1996, רומא) היה כומר ולדנסי, תאולוג ופוליטיקאי איטלקי וחסיד אומות העולם.
קורות חיים.
וינאי למד תאולוגיה ברומא ובאדינבורו. בין השנים 1934–1946 היה כומר בפירנצה.
פעילותו בתקופת השואה.
בספטמבר 1943 כבשו הגרמנים את צפון איטליה ובנובמבר 1943 החל המצוד אחר יהודי פירנצה על ידי הגרמנים והאיטלקים הפשיסטים ששיתפו עמם פעולה, על מנת לגרש יהודים אלה בטרנספורטים למחנות ההשמדה. היהודיה חולדה קמפניינו לבית קאסוטו נותרה לבדה ועמה שישה ילדים שהיו תחת השגחתה. ארבעה מהם היו של אחיה, הרב נתן קאסוטו, ובהם תינוקת שזה עתה נולדה. בעלה של חולדה, שאול, וכן נתן קאסוטו ואשתו אנה (חנה), גורשו לאושוויץ.
וינאי סייע למספר יהודים למצור מקומות מסתור מפני הרדיפות ואף סייע לחלקם לברוח מאיטליה. הוא הציע לחולדה למסור את הילד הקטן ביותר, ראובן, בנה של חולדה שנולד ב-1942, למשפחה נוצרית של אמאטו ולטיציה בילור. כך, מכיוון שראובן עוד לא ידע על זהותו היהודית, הוא לא היה צריך לשקר ולא יכול היה לחשוף את מציליו. בני המשפחה המסתירה היו מפגישים את ראובן עם אמו מעת לעת וכינו אותו בשם איטלקי, אמיליו, כדי להסתיר את זהותו.
וינאי סייע לחולדה למצוא מסתור עבור עצמה ועבור יתר בני המשפחה. חלקם הוסתרו בבית אבות בקהילתו, בית אבות שתושביו עזבו באופן זמני את המקום עקב המלחמה ועברו לאזורים כפריים.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 עבר וינאי לקהילה ליד פראלי שבצפון מערב איטליה. בשנת 1961 עבר לקהילת רייזי שבסיציליה. בין השנים 1976–1983 היה חבר הסנאט האיטלקי מטעם המפלגה הקומוניסטית.
הכרה.
חולדה קמפניינו פרסמה את קורותיה ואת מעשה ההצלה בספרה "לדור אשר לא ידע" שפורסם בשנת 1981.
ב-1981 העניק יד ושם לווינאי את התואר "חסיד אומות העולם".
קישורים חיצוניים.
פעילותו של וינאי להצלת יהודים, באתר יד ושם
המחתרת הנורווגית
המחתרת הנורווגית במלחמת העולם השנייה החלה לפעול מעת המערכה בנורווגיה באפריל 1940 וסיימה את פעילותה ב-1945, עם כניעתה של גרמניה הנאצית.
עיקרי הפעילות.
פעילותה של המחתרת הנורווגית התנהלה במספר מישורים: היא הצהירה על הלגיטימיות של הממשלה הגולה של נורווגיה ועל חוסר הלגיטימיות של משטר קוויזלינג הפרו-נאצי ושל שלטונו של יוזף טרבובן, הקומיסר הנאצי בנורווגיה; היא הגנה על דרום נורווגיה, ללא הצלחה אמנם, אך לפחות הצליחה לאפשר את בריחתה של ממשלת נורווגיה לגלות; והיא התנגדה בנשק, בפעולות חבלה, פשיטות קומנדו ופעולות של אי ציות אזרחי.
יחידות של המחתרת הנורווגית סייעו ליחידות קומנדו וליחידות צבא בריטי, בהן מנהלת המבצעים המיוחדים, שפשטו על מתקני צבא גרמניה בנורווגיה, וכן המשרד לשירותים אסטרטגיים. צופים מהמחתרת הנורווגית סייעו באיכון אוניות המלחמה ביסמרק וטירפיץ ובכך סייעו לצבא הבריטי להטביען. יחידה של המחתרת פגעה במאגר המים הכבדים של נורווגיה וכך פגעה בתוכניות הגרעין של גרמניה. פעולות אזרחיות לא אלימות היו הפצת עיתוני מחתרת, ענידת אטב ניירות (בעיקר על ידי סטודנטים) לאות מחאה וסירוב לסייע לגרמנים בנימוק של אי ידיעת גרמנית.
הפעולה המשמועתית של המחתרת היא החבלה בייצור המים הכבדים בנורווגיה.
בפעולות המחתרת נהרגו 1,433 לוחמי מחתרת, מהן 255 נשים. מספר חברי המחרת נעצרו וכמו ארלינג באוק נלחו למחנות ריכוז. לאחר המלחמה ארלינג באוק כתב מספר ספרים ואירועי המלחמה.
תגובת הגרמנים.
אחד ממעשי התגובה של הגרמנים לפעילות המחתרת הייתה השמדת הכפר טלאווג ושליחת תושביו לזקסנהאוזן, שם מתו כמעט מחציתם, במעשה שהושווה למעשי הטבח באורדור-סור-גלאן ובלידיצה.
הצלת יהודים.