במהלך הנסיעה, ג'ינג'ר הופכת לחלוטין לאדם זאב ונמלטת מהמכונית. מודעים למטמורפוזה שעברה ג'ינג'ר, סאם ובריג'יט מתחבאים במזווה בבית פיצג'רלד בעוד סאם רוקח את התרופה. כשהוא הולך למצוא את ג'ינג'ר, היא מתנפלת עליו כאדם זאב וגוררת אותו משם. לאחר שבריג'יט מוצאת את סאם פצוע ושותת דם, היא מנסה להצילו על ידי שתיית דמו כדי להרגיע את ג'ינג', אך לא מסוגלת לעמוד במעשה. ג'ינג'ר חשה את הרתיעה וחוסר הכנות של בריג'יט, והורגת את סאם לעיני בריג'יט.
כשג'ינג'ר רודפת אחרי בריג'יט במרתף ביתן, בריג'יט חוזרת לחדר ילדותן ומצטיידת במזרק עם התרופה ובסכין על מנת להגן על עצמה. ג'ינג'ר מפילה את עצמה על הסכין שביד בריג'יט, ונפצעת אנושות. בריג'יט שמבינה שזהו סופה של ג'ינג'ר ומניחה את ראשה על החזה של אחותה, ובוכה תוך כדי שהיא מסתכלת בתמונותיהן המשותפות שתלויות על קיר חדרן.
עיבוד טלוויזיוני.
ב-27 באוקטובר 2020 נמסר שטרילוגיית סרטי "ג'ינג'ר סנאפס" תעובד לסדרת טלוויזיה. הסדרה תופק במשותף על ידי החברות "Copperheart Entertainment" מפיקת הטרילוגיה, ו"Sid Gentle Films", מפיקת הסדרה "להרוג את איב". ג'ון פוסט יהיה המפיק הראשי. את התסריט תכתוב אנה סמויאלה.
טריטוריית מינסוטה
טריטוריית מינסוטה (באנגלית: Minnesota Territory) הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת שהייתה קיימת מ-3 במרץ 1849, ועד 11 במאי 1858, כאשר החלק המזרחי של השטח התקבל לאיחוד כמדינת מינסוטה.
היסטוריה.
גבולות הטריטוריה של מינסוטה, כפי שנסללו מחוץ לטריטוריית איווה, כללו את אזור מינסוטה הנוכחי ורוב מה שלימים הפך לטריטוריית דקוטה ממזרח לנהר מיזורי. הטריטוריה של מינסוטה כללה גם חלקים מטריטוריית ויסקונסין שלא הפכו לחלק מוויסקונסין, שנמצא בין נהר המיסיסיפי לוויסקונסין, כולל אזור ראש החץ.
בזמן הקמתה, השטח שהוא כיום מינסוטה הכיל שלוש התנחלויות "לבנות" משמעותיות: סיינט פול, סנט אנטוני (כיום חלק ממיניאפוליס), וסטילווטר. המוסדות הטריטוריאליים הגדולים נחלקו בין השלושה: סיינט פול הפכה לבירה; מיניאפוליס נבחרה כמקום של אוניברסיטת מינסוטה; וסטילווטר נבחרה למקום הכלא הטריטוריאלי של מינסוטה.
Witchcraft (שיר)
Witchcraft (בעברית: כִּשׁוּף) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי פרנק סינטרה. השיר יצא לאור ב-23 בדצמבר 1957, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום. אלביס פרסלי ביצע את השיר בתוכנית "The Frank Sinatra Timex Show: Welcome Home Elvis".
גרסאות.
סינטרה הקליט את "Witchcraft" שלוש פעמים. ההקלטה הראשונה הייתה בשנת 1957, להוצאתו כסינגל ובהמשך נכלל באלבום האוסף שלו, "All the Way". סינטרה הקליט מחדש את "Witchcraft" עבור אלבומו "Sinatra's Sinatra" משנת 1963 ולבסוף הקליט אותו כדואט עם אניטה בייקר, עבור האלבום, "Duets".
"Witchcraft" הוקלט על ידי אמנים רבים אחרים, ביניהם: שרה ווהן, עבור אלבומה "You're Mine You", אלה פיצג'רלד, עבור אלבומה "Ella Returns to Berlin", וביל אוונס עבור אלבומו, "Portrait in Jazz". בינג קרוסבי הקליט את השיר בשנת 1958, עבור תוכנית הרדיו שלו והוא נכלל לאחר מכן באלבום, "Bing Sings the Sinatra Songbook". גרסה נוספת של השיר הוקלטה על ידי ג'ו מאלון והוצגה בסרט "הוקוס פוקוס" משנת 1993.
פרסים ומועמדויות.
במהלך טקס פרסי גראמי ה-1 פרנק סינטרה היה מועמד לשישה פרסי גראמי, כאשר השיר "Witchcraft" היה מועמד בכמה קטגוריות: "הקלטת השנה", "שיר השנה", "ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר ‑ גבר" והעיבוד עצמו של נלסון רידל היה מועמד לפרס גראמי גם כן, בקטגוריית "העיבוד המוזיקלי הטוב ביותר".
השיר בוצע בהופעה חיה על ידי פגי לי.
מפלגת העם (גרינלנד)
סמל העיר חדרה
סמל העיר חדרה, סמלה הרשמי של העיר חדרה והעירייה, אומץ ב-1941 לכבוד שנת היובל להקמת העיר.
תיאור הסמל.
מורכב ממגן שבראשו במל העיר מוקף בעלים משני צידיו. במרכז הסמל ציור של עץ אקליפטוס שמסמל את ראשית ההתיישבות בעיר, את ייבוש הביצות ואת פרנסתם של ראשוני המתיישבים מגזעי העצים. מימין לעץ מופיעים ציורים המסמלים את עברה של העיר:
משמאל לעץ ציורים המסמלים את עתידה של העיר (כפי שהוגדר בעת אימוץ הסמל):
בשולי הסמל קלף ועליו פסוק מספר תהילים:
היסטוריה.
הסמל עוצב ואומץ במהלך 1941 במסגרת ההכנות לחגיגות היובל לעיר.
בנובמבר 2011 עוצב סמליל מודרני לעיר במסגרת תהליך התחדשות ומיתוג העיר. הסמל הורכב מ-4 ריבועים בצבעים שונים שסימלו את שכונות העיר ורב הגוניות שבה לצד סמל העיר הישן, עם המוטו "חדרה - עיר עם טבע משלה" בעברית ובאנגלית "Natural Nature" (מילולית: "טבע טבעי"). המוטואים נועדו להתייחס לטבע שסובב את העיר, פארקים שונים, רצועת החוף ויער חדרה. ראש העיר באותה תקופה, חיים אביטן, התייחס לשינוי הסמל והסיסמה ואמר:
סמל זה היה בשימוש כשנה בלבד. עם בחירתו לראשות העיר, הורה ראש העיר צביקה גנדלמן להחזיר לשימוש את סמלה הוותיק של העיר ולהציבו בכל הכניסות לעיר, לטענתו הסמל מייצג את עברה של העיר ועל כן חשוב שתושביה יכירו אותו כ"מחויבות שלנו כלפי דור המייסדים".
שימוש.
סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.02 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
דזמונד הרינגטון
דזמונד הרינגטון (באנגלית: Desmond Harrington; נולד ב-19 באוקטובר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא הופיע בסרטים "התהום (2001), ספינת רפאים (2002) וטעות בכיוון (2003), דזמונד הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה ודקסטר בעונה השלישית שלה, בתפקיד ג'וזף "ג'ואי" קווין, וידוע גם בתפקידו כג'ק בס, דודו של צ'אק בס בסדרה "אחת שיודעת".
ביוגרפיה וקריירה.
הרינגטון נולד בסוואנה, ג'ורג'יה וגדל בברונקס, ניו יורק. תפקידו הראשון היה אולון ב"השליחה: סיפורה של ז'אן ד'ארק", סרטו של לוק בסון משנת 1999. זמן קצר לאחר מכן הוא קיבל תפקידים בולטים בסרטים כמו "התהום" (2001), "ספינת הרפאים" משנת 2002 ו"טעות בכיוון" משנת 2003. הרינגטון הופיע גם בדרמת המדע בדיוני של סטיבן ספילברג "Taken", בה גילם את ג'סי קיז, הנחטף בידי חייזרים.
בספטמבר 2008 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "דקסטר" של ערוץ שואוטיים, בתפקיד הבלש ג'וזף "ג'ואי" קווין.
בדצמבר 2008 גילם את ג'ק באס בסדרה "אחת שיודעת". הוא חזר לשחק את הדמות בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה. בינואר 2012 דווח כי הרינגטון ישוב לסדרה ב"שליש" האחרון של העונה. באותו חודש הופיע בתפקיד אורח בעונה השלישית של פרק הבכורה של סדרת הטלוויזיה "צדק פרטי".
כמו כן שיחק בתפקיד קטן בסרט "עלייתו של האביר האפל" (2012) כקצין משטרה והיה לו תפקיד בסרטו של ניקולס וינדינג רפן משנת 2016, "The Neon Demon".
בשנת 2018 הוא הצטרף לצוות השחקנים של "אלמנטרי" בתפקיד מייקל, רוצח סדרתי וחבר ב"מכורים אנונימיים" עם שרלוק הולמס.
הבמה העליזה
תיאטרון הבמה העליזה (בהונגרית: Vidám Színpad) כקברט הפוליטי של בירת הונגריה, פתח את שעריו ב־12 בספטמבר 1951, ברחוב רוואי 18, באתר של ה"התיאטרון העליז". הבמה העליזה הוקמה מהלהקה המורחבת של "הווריאטה הקמרי" בהניהולו האמנותי של פטר גאל. הוא ייסד מופעי קברט פוליטי, לפעמים למטרות תעמולה. התיאטרון נסגר על ידי האספה הכללית של עיריית בודפשט ב־31 בדצמבר 1996, ללא קביעת "יורש משפטי". בצוות הגדול היו יהודים רבים כמנחים, במאים, דרמטורגים, מנהלים, שחקנים וכותבים (רובם ככולם היו ניצולי השואה).
היסטוריה.
בתחילת המופעים צפו בהם בעיקר אזרחי רובע 6 ו7, אחר כך ביקרו בתיאטרון מכל המפעלים הגדולים בבודפשט. בין המנחים של ההופעות ומציגי דברי הקישור ההומוריסטיים הבולטים היו סילארד דרווש, בלאז' סוהאי, זיגפריד ברכפלד, אנדראש קושה, לאסלו קזאל ודז'ה קלר.
ב-12 בספטמבר 1951 הפך תיאטרון ה"וארייטה הקמרי" ברחוב רוואי 18 בבודפשט לתיאטרון "הבמה העליזה", הלהקה המורחבת של מחלקת הקברט שהופרדה מהוואריטה הקמרי הקודם הוקם ונוהל על ידי פטר גאל עד שנת 1957. בתקופה זו, המנהל העסקי-כלכלי של התיאטרון היה דז'ה שבשטין, הבמאי הראשי היה טיבור הגדוש, הדרמטורג היה איבאן סנש, מעצב התפאורה היה אריק פוגל, והמנהל המוזיקלי היה סאבולץ' פנייש. בקברט הפוליטי בוצעו סצינות קצרות ושירים לפני הווילון הסגור בין שני הקטעים או המערכונים, תוך תשומת לב רבה למסורות המתקדמות של הז'אנר באותה תקופה, שנמזגו בתוכן מעודכן. גאל אמר זאת כך:
בין השנים 1957–1967 מילא אישטוואן פייר את תפקיד המנהל. הוא היה עיתונאי וכותב כמה סצנות קברט, השתמש בזולטאן נמש ופאל רווס כדרמטורגים, והבמאים היו יוזיף ז'ודי וטיבור קלמאר.
עם הקמת הבמה העליזה בשנת 1951 השלטון ביקש להפגין כלפי חוץ: "תראו, גם אצלנו יש חופש דיבור וביטוי", כאשר למעשה זו הייתה סוגה משגשגת בהונגריה מאז תחילת המאה ה -20 - עם סופרים כמו אנדרה אדי, דז'ה קוסטולאני, ז'יגמונד מוריץ, לאיוש זילאהי, ארנו ספ, פרידייש קארינתי, אנדרה נאגי ולאסלו בקפי - שניסו לשרת אותו. דז'ה קלר הפך גם לחבר המייסד של התיאטרון, בו עבד שנים עשר שנים, במלאת 15 שנה להקמתו, הוא נבחר כחבר לנצח. בשיקול דעתו השנון והחכם הוא ידע "כמה רחוק ללכת", שגרם לקהל לחשוב ולהשלים את דבריו בראשו.