בית האצילים מתרחש בראשית שנות השישים של המאה העשרים, כאשר איאן סטרואן דאנרוס מקבל לידיו את מנכ"לות חברת בית האצילים - אחת מחברות הסחר והספנות החזקות ביותר בהונג קונג. מנכ"ל החברה עדיין מכונה טאי פאן, כפי שכונו כל מנכ"ליה מאז דירק סטרואן, ועדיין נחשב לבכיר סוחרי הונג קונג. הספר עוסק במאבקי הכוח הנוצרים כאשר מנכ"ל חברה אמריקאית, לינק בארטלט, עם סגניתו קייסי צ'ולוק, מגיעים להונג קונג במטרה לקנות לעצמם דריסת רגל בכלכלת הונג-קונג, בכל דרך, ומאלצים את דאנרוס, וסוחרים אחרים, להילחם על המשך קיומם העצמאי. סביב קו העלילה המרכזי מתנהלים מאבקים כלכליים בינלאומיים, פרשיית ריגול ומאבקים אישיים שהם ספיחי האיבה בין סטרואן לברוק מראשית ימיה של הונג-קונג, כפי שתוארו בספר טאי פאן. בסופו של דבר, כמו בספר טאי פאן, רק איתני הטבע הם שמכתיבים את המנצחים והמפסידים במאבק.
הספר עובד בשנת 1988 למיני-סדרת טלוויזיה, בכיכובו של פירס ברוסנן.
פויקלותרמי
פויקלותרמיות
עירית
תת-רמה
תת רמה
Twilight of the Gods
Twilight of the Gods (דמדומי האלים) הוא אלבום האולפן השישי של להקת בת'ורי.
האלבום ממשיך לפתח את ז'אנר הוויקינג מטאל שהתהווה והומצא בשנים אלו. באלבום ניכרת ההשפעה של המוזיקה הקלאסית - האלבום עצמו קרוי על שמה של אופרה של המלחין הגרמני הנודע ריכארד ואגנר, והמלודיה של שיר מספר 7 באלבום, Hammerheart, לקוחה מיצירתו של המלחין האנגלי גוסטב הולסט, כוכבי הלכת (אופוס 32, יופיטר).
באלבום כולו משולבות גיטרות אקוסטיות יחד עם הדיסטורשן והשילוב ביניהם הוא המאפיין הבולט באלבום.
רדיסב צ'ורצ'יץ'
יעקב אדלשטיין (פעיל ציוני)
יעקב אדלשטיין (Jakob Edelstein; 1903 הורודנקה גליציה – 20 ביוני 1944 אושוויץ) היה יהודי צ'כי ששימש כראש התנועה הציונית הצ'כית, היה מנהל המשרד הארצישראלי של הסוכנות היהודית בפראג (משנת 1933) ואיש "החלוץ". בגיל 38 מונה לראש האלטסטנראט ("מועצת הזקֵנים") של גטו טרזיינשטט, הגטו ששימש כמחנה מעבר ליהודי מערב אירופה.
ביוגרפיה.
נולד ב-1903 בהורודנקה שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). בעת מלחמת העולם הראשונה הגיע עם משפחתו לברנו, ושם הצטרף לתנועת "בלאו וייס".
בידי אדלשטיין ומשפחתו היו עוד לפני המלחמה סרטיפיקטים לעלייה לארץ ישראל, והם התכוונו להגיע לקיבוץ גבעת חיים, אולם אדלשטיין בחר להישאר ולא לנטוש את חברי הקהילה.
ב-1939 נשלח על ידי הגרמנים למחנה ניסקו, משם הצליח לחזור לפראג.
אדלשטיין הגיע לגטו טרזיינשטט בדצמבר 1941. כראש האלטסטנראט (מועצת הזקֵנים) של הגטו, אדלשטיין ניסה להקים עיר יהודית של ממש בטרזיינשטט ואף העז להתעמת עם אדולף אייכמן, ראש המחלקה היהודית של האס אס, שהיה אחראי על גירושם של יהודי צ'כיה, פולין, אוסטריה והונגריה לגטאות ולמחנות ריכוז.
אדלשטיין עמד בראש "מועצת היהודים" של הגטו לצד פאול אפשטיין. אדלשטיין הוא שכינה את גטו טרזין "מקלט לילה", כאשר עדיין קיווה כי הגטו יהווה מקום מקלט ליהודים השוכנים בו עד יעבור זעם.
הוצע לאדלשטיין להימלט מטרזיינשטט. את ההצעה העלה ארגון החלוץ, אולם אדלשטיין דחה את ההצעה.
בדצמבר 1943 נשלח עם משפחתו לאושוויץ, לאחר שהואשם כי ניסה להציל יהודים בכך שזייף תעודות זהות. הוא הוצא להורג בבלוק 11 ב-20 ביוני 1944, יחד עם משפחתו.
חוג&quot;ד
כנסית סנט אנדריוס
אלרון
אלרון תעשייה אלקטרונית בע"מ הוקמה בשנת 1961 בחיפה על ידי עוזיה גליל כחברת אלקטרוניקה, ובהמשך הפכה לחברת החזקות, המהווה את זרוע ההשקעות הטכנולוגיות של קבוצת אי די בי.
אלרון הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-1972 ובנאסד"ק ב-1981.
היסטוריה.
החברה נוסדה בחיפה באוקטובר 1961 על ידי עוזיה גליל והחלה לעסוק בייצור מכשירים אלקטרוניים על סמך ידע מהאוניברסיטאות בישראל. בכך נמנתה עם חברות ההיי-טק הראשונות בישראל. כעבור חודשים אחדים הצטרפו לבעלות בחברה דיסקונט השקעות וקבוצת רוקפלר מניו יורק. בשנת 1964 החברה ייצרה, בין השאר, מכשיר לבדיקת כדוריות דם אדומות, ספקטרומטר מוסבאואר, מכשיר למדידת קרינה רדיואקטיבית ומכשירים למחקר גרעיני.
ב־1966 ייסדה אלרון עם משרד הביטחון את אלביט שהתמקדה בתחום הביטחוני והתפצלה מאוחר יותר לשלוש חברות נפרדות. בשנת 1968 ייסדה אלרון בשותפות עם קונצרן מונסאנטו מארצות הברית את מונסאל לייצור מכשירי מדידה אלקטרוניים. אלרון החזיקה ב-40% מהמניות. בשנת 1973 מכרה אלרון את חלקה למונסאנטו. ב-1969 הקימה אלרון מתוכה את אלסינט שעסקה בפיתוח מערכות הדמיה רפואית. ב-1972 הייתה אלסינט החברה הישראלית הראשונה שהונפקה בנאסד"ק. מאז הקמת אלסינט הפכה אלרון לחברת החזקות ולא עסקה במישרין בפיתוח או ייצור.
ב-1978 הקימה את פיברוניקס שעסקה בציוד תקשורת מחשבים ובייחוד בטכנולוגיות סיב אופטי. באותה שנה הקימה גם, בשותפות עם ישקר, את "אלרון-ישקר מכשירים רפואיים". ב-1981 הקימה את אופטרוטק, שהייתה החלוצה בפיתוח מערכות אופטיות אוטומטיות לבדיקת מעגלים מודפסים והתאחדה עם אורבוט לחברת אורבוטק.
ב-1983 הייתה אלרון מעורבת בהקמת חברת צורן. ב-1993 הייתה שותפה יחד עם רפא"ל בהקמת RDC שהקימה ב-1998 את גיוון אימג'ינג. במקביל פנתה אלרון לתחום האינטרנט והקימה את נטוויז'ן.
במהלך השנים מכרה אלרון חלק מהחזקותיה והייתה שותפה בהקמת חברות נוספות.
החזקות עיקריות.
נכון לשנת 2014, אלרון שותפה או שולטת בכ-30 חברות, בין היתר בחברות הבאות:
קסטיליה-לה מנצ'ה
קסטיליה־לה מנצ'ה (בספרדית: Castilla-La Mancha, מבוטא "קסטיִיַה") היא קהילה אוטונומית של ספרד. קסטיליה-לה מנצ'ה ממוקמת בלב חצי האי האיברי וגובלת בקהילות האוטונומיות מדריד וקסטיליה ולאון בצפון, באראגון ובוולנסיה במזרח, במורסיה ובאנדלוסיה בדרום ובאקסטרמדורה במערב. זוהי הקהילה האוטונומית השלישית בגודלה בספרד מבחינת שטחה, אם כי התשיעית מבחינת גודל אוכלוסייתה. בירתה היא טולדו. עיר גדולה נוספת היא סיודד ריאל.
קסטיליה-לה מנצ'ה מורכבת מחמישה מחוזות שנקראים על שם בירותיהם: גוודלחרה בצפון מזרח, קואנקה במזרח, טולדו במערב, אלבסטה בדרום מזרח וסיודד ריאל בדרום מערב.
השם "קסטיליה-לה מנצ'ה" נוצר רק עם כינון המשטר הדמוקרטי בספרד וחלוקתה ל־17 קהילות אוטונומיות. לפני כן אזור זה נודע בשם "קסטיליה החדשה". חלק גדול מאזור זה נקרא גם לה מנצ'ה (או "לה מנשה" בספרדית עתיקה), וזהו האזור בו מתרחשת עלילת "דון קישוט איש לה מנשה". לה מנצ'ה מפורסמת גם בטחנות הרוח הרבות הפזורות בה.
המטבח של האזור מתאפיין במאכלים מסורתיים האופייניים שכוללים בעיקר תבשילי נזיד, "פיסטו", לחם מקומי, "גספצ'וס" והיינות המקומיים
סחוסיים
חיידקים קיצונאים
דגל טיבט
דגל טיבט הוצג לראשונה בשנת 1912 על ידי הדלאי לאמה ה-13. הדגל מורכב מדגליהן של פרובינציות שונות בטיבט. עד שנת 1950 הוא שימש כדגל הצבא הטיבטי. נכון ל-2008 הוא משמש כדגלה של הממשלה הטיבטית הגולה היושבת בהודו. מכיוון שהוא משמש כסמל לתנועת העצמאות הטיבטית הוא מוחרם על ידי החוק הסיני ואסור להציגו בפומבי בטיבט ובסין.
משמעות הסמלים בדגל.
פירוש הסמלים המופיעים בדגל:
פאס
פֶאז (בערבית: فاس, בברברית: ⴼⴰⵙ, בצרפתית: Fès) היא העיר השנייה בגודלה במרוקו, אחרי קזבלנקה.
בפאס חיים כ-2 מיליון תושבים. מיקומה הגאוגרפי של פאס הוא במרכז מרוקו, מה שהולם את שליטתה בעמדות הכוח במדינה.
פאז כיום היא איחוד של שלוש ערים. פאז אל באלי - (העיר העתיקה הראשונה של פאז) הנחשבת כיום בתור: "העיר העתיקה הכי גדולה בעולם", שנוסדה על ידי אידריס ה-2 בשנת 789 לספירה על גדות הנהר פאס. כעבור חמש מאות שנים הוסיפו הסולטאנים המריניים מאפייני אדריכלות ספרדיים מורים רבים לעיר העתיקה, ובנו את פאס אל ג'דיד - (העיר העתיקה השנייה של פאז) מחוץ לחומות. במהלך המאה ה-20 בנו הצרפתים את פאז המודרנית (ויל נובל) באזור הדרום-מערבי של האזורים העתיקים.
לאורך השנים הייתה בפאז קהילה יהודית, ונודעה לה חשיבות כיוון שישבו בה הוגים ופוסקים גדולים כגון רבי יוסף אבן מיגאש, רבי יצחק אלפאסי (הרי"ף) וגדול ההוגים ומגבשי ההלכה, הרמב"ם. לפחות שלוש פעמים באלף השנים האחרונות ערכו המוסלמים פרעות משמעותיות ביהודי העיר. בשני המקרים הראשונים נטבחו אלפי יהודים ואילו בטבח האחרון, שהתרחש במאה העשרים נרצחו "רק" עשרות. היהודים הנותרים ברחו או גורשו.
היסטוריה.
תולדות העיר מתחילות זמן קצר אחרי שהערבים פלשו בסערה לצפון אפריקה אחרי מותו של הנביא מוחמד. עד היום נחשבת העיר פאס לאחת הערים הקדושות לאסלאם. פאס היא העתיקה מבין ארבע הערים המלכותיות של מרוקו, והיא נחשבת כמעוז דתי מצד אחד וכמרכז לימודי מתקדם מאידך.
פאס הייתה בירת מרוקו בתקופות שונות וארוכות ותושבי העיר רואים בה עדיין את בירתה התרבותית של מרוקו.
לשם "פאס" יש שני הסברים: לפי האגדה, כשהחלו הבנאים לחפור את היסודות הראשונים, נמצא מכוש (פאס בערבית) ומכאן שמה. אגדה אחרת מספרת כי בזמן מדידת העיר הגיעה קבוצת מבקרים פרסים שכונו שבט פארס ומפולת סלעים קברה את כולם תחתיה, והעיר נקראה פאס לזכרם.
בתחילת המאה ה-9 הגיעו לעיר 2,000 משפחות מתוניס שהיגרו כדי למצוא מקום שליו לחיות בו. הם התקבלו בברכה ושוכנו על הגדה השמאלית של הנהר. רובע זה נקרא עד היום פאס אל קירוואן (המלומדים). נבנו שני מסגדים גדולים - א-שייח וא-שרפה, שהפכו למרכזים תאולוגיים העוסקים במדע פילוסופיה ורפואה. האפיפיור סילבסטר השני למד בפאס מתמטיקה והביא את המתמטיקה הערבית ואת השיטה העשרונית לאירופה.
נבנו עשרות בתי מרחץ, פונדקים, טחנות קמח, חנויות ומרחצאות. העיר שגשגה.