בזלת עמודית היא תופעה געשית נפוצה, ועמודי בזלת נוצרים בקני מדה מגוונים (קירור מהיר יוצר עמודים קטנים יותר). אתרים ראויים לציון בהם יש עמודי בזלת כוללים את סוללת הענק בצפון אירלנד; האיים שבמערב סקוטלנד הקרובים לסוללת הענק: האי קאנה, האי אג, מק (Muck); חלקו הצפוני של האי סקאי; האי מל (Mull) וקטע החוף של האי הבריטי מולו במורוורן (Morvern); והאי סטפה (Staffa) שהתפרסם הודות למערת פינגאל שהכניסה אליה מעוטרת בעמודי בזלת והנודעת גם בזכות יצירתו של פליקס מנדלסון. האתר ג'וסנגג'אולי באי הקוריאני צ'ג'ו, קניון גרני בארמניה; האיים הציקלופיים בסמוך לאי סיציליה באיטליה; באתרים: המומנט הלאומי ערימת עמודי השטן בקליפורניה, פארק המדינה צוקי המפרץ במזרח אורגון, והמומנט הלאומי מגדל השטן בוויומינג שבארצות הברית, ובאתרים נוספים במקסיקו, בקוריאה הצפונית, באיסלנד, בווייטנאם, באיים האזוריים ובקונאשיר, האי הדרומי ביותר באיים הקוריליים שברוסיה.
Radiosity
Radiosity הוא אלגוריתם בתחום הגרפיקה הממוחשבת למידול תאורה כוללת לסצנה שנוצרה באמצעות מחשב.
שלא כמו אלגוריתמים למעקב אחרי קרניים, שעוקבים אחרי כל מסלולי קרני האור, Radiosity טיפוסי לוקח בחשבון רק מסלולים המוחזרים באופן עקיף או ישיר מעצמים שונים בסצנה עד שהן מגיעות אל המצלמה. דוגמה לקרני אור שאינן נלקחות בחשבון הן קרני אור שעוברות דרך חומרים שקופים.
כשיטה לרנדור תמונות גרפיות, Radiosity הוצג לראשונה ב-1984 על ידי החוקרים C. Goral, K. E. Torrance, D. P. Greenberg ו-B. Battaile מאוניברסיטת קורנל במאמרם "מידול האינטראקציה של האור בין משטחים דיפוסים", אולם השיטה התאורטית הייתה בשימוש הנדסי לפתרון בעיות התחממות עוד משנות ה-50 של המאה ה-20.
תזמורת קאמרית
תזמורת קאמרית (מהמילה האיטלקית "קאמרה" - חדר) היא הרכב מוזיקלי קטן יחסית (בהשוואה לתזמורת סימפונית, למשל) ומכאן שמו.
בתזמורת קאמרית משתתפות כל משפחות הכלים, אך הצליל אינו עשיר ומלא באותה מידה כמו בתזמורת סימפונית, כיוון שקבוצות הכלים מצומצמות יותר. לשם השוואה, בתזמורת סימפונית מלאה, קבוצת הכינורות הראשונים תמנה על פי רוב כ-16 נגנים, לעומת כ-6 בתזמורת קאמרית.
הרכב קאמרי שמספר נגניו קטן מ-10 אינו נעזר בדרך כלל במנצח; הנגן הראשי שלו ממלא תפקיד זה. לתזמורת קאמרית שמספר נגניה הוא בין 10 ל-40, דרוש מנצח (אף כי יש כמה תזמורות המנגנות בקביעות ללא מנצח). יותר מארבעים נגנים מהווים תזמורת מלאה, אם גם לא גדולה ביותר.
היסטוריה והתפתחות.
מתקופת הרנסאנס עד המאה ה-19 לא היו אולמות קונצרטים ציבוריים. יצירות הוזמנו ונוגנו למען נסיכים ורוזנים באולם נשפים או בחדר מרווח בארמון (מכאן השם "קאמרית", מלשון "קאמרה" - חדר בלטינית) כדי לשעשע את האציל, בני משפחתו ואורחיו. במאה ה-19 השתנה אופי המוזיקה יחד עם אופיים של המלחינים - רוח של חופש ועצמאות, שראשיתה בבטהובן, הניעה מלחינים לכתוב כחפצם בלי להיות תלויים בפטרון אציל ועתיר הון. יצירות עדיין הוזמנו אצל מחבריהן, כפי שהן מוזמנות גם כיום, אבל המזמינים היו בעיקר נגנים וירטואוזיים, הרכבים קאמריים ותזמורות שונות. המוזיקה התזמורתית נעשתה נפוצה יותר ומהרכבים קטנים, שהתאימו לחדרי ארמון, התפתחו תזמורות קאמריות, שדרשו אולמות מתאימים, תנאים אקוסטיים וקהל מאזינים. מעתה יכלו גם פשוטי העם ליהנות מקונצרטים.
עם המעבר לאולמות גדולים יותר, נוצר הצורך בצליל חזק וברור יותר. כמענה לצורך זה, הכפילו את מספר הנגנים שמנגנים אותו תפקיד. כך נוצרו קבוצות כלים: קבוצות הכינור הראשון והשני, קבוצת הצ'לנים, קבוצות כלי הנשיפה וכו'.
גורם אחר להתפתחות זו היה הצורך באמצעים להבעה. אחד מאמצעים אלה הוא הדינמיקה, שמעבריה יוצרים מתח, דרמה או פורקן ורגיעה. התגברות הצליל (קרשנדו), החלשתו (דימינואנדו), הגברה פתאומית של הצליל ללא הכנה (ספורצנדו) ולהפך - הדממה פתאומית (סוביטו פיאנו) כל אלה יוצרים אווירה רגשית מגוונת. עם הזמן נוצר צורך במצבי הביניים של עוצמות אלה וכדי להגביר את רישומם על המאזינים, הרחיבו את ההרכבים על ידי הכפלת מספר הנגנים. כך נוצר מרחב גדול יותר של עוצמת צליל, המקיף יותר גוני ביניים בדינמיקה הניתנים להבחנה ושמיעה.
כיום נכתבות יצירות לתזמורות קאמריות, ותזמורות רבות כאלה פועלות ומופיעות ברחבי העולם.
בזקכרט
סתוונית היורה
סִתְוָנִית הַיּוֹרֶה (שם מדעי: "Colchicum stevenii") היא גאופיט בעל פקעת בסוג סתוונית שבמשפחת הסתווניים. המין גדל בחבל הים-תיכוני ובחגורת הספר, מהגליל העליון והגולן ועד צפון הנגב, ופורח בחודשים אוקטובר-דצמבר.
מאפיינים.
הפרח והעלים יוצאים ללא גבעול, כאשר הפרחים בוקעים לפני העלים. צורת הפרח כמשפך קטן, ולו ששה עלי כותרת המסודרים בשתי שכבות, פנימית וחיצונית, בכל שכבה שלושה עלים. אורך עלי הכותרת יכול לנוע בין 2 ס"מ ל–5 ס"מ; צורתם משתנה ויכולה להיות מאורכת, סרגלית או דמוית ביצה; גם צבעם משתנה ויכול לנוע מסגול בהיר, דרך ורוד ועד כמעט לבן. בפרחים מבקרים מגוון חרקים, בעיקר דבורים, זבובים ופרפרים. העלים בוקעים תוך כדי הפריחה וצבעם ירוק כהה. צורתם צרה ומאורכת והם נראים כמו מרזבים קטנים (צורה מרזבית). הפרי מבשיל מתחת לפני הקרקע ועולה על פניה רק באביב.
לצמח פקעת חד-שנתית המכילה חומר רעיל בשם קולכיצין, בו משתמשים ברפואה לטיפול במחלות פרקים. בסוף עונת הצמיחה, באביב נותרת הפקעת שנוצרה בחורף ולצידה ניצן של הפקעת של השנה הבאה. מהניצן יתפתח הצמח החדש, שורשים, תפרחת ועלים. במשך החורף הניצן יגדל, ואילו הפקעת הישנה תצטמק, וכך התהליך חוזר על עצמו.
בוריס גריזלוב
בוריס ויאצ'סלבוביץ' גריזלוב (ברוסית: Бори́с Вячесла́вович Грызло́в; נולד ב־15 בדצמבר 1950) הוא מדינאי ודיפלומט רוסי, יושב־ראש הדומה הרביעית והדומה החמישית משנת 2003 ועד 2011. לאחר בחירות לדומה ה-6 הודיע שלא יתמודד לתפקיד היו"ר כי לא סביר להיות בתפקיד זה יותר מ-2 קדנציות ברציפות. כמו כן, הודיע שאינו מעוניין לכהן בדומה זו בכלל וזאת ללא פירוט לסיבה. מאז 2015 שימש כנציגו של נשיא רוסיה, פוטין במשא ומתן עם אוקראינה להסדרת משבר אוקראינה. בדצמבר 2021 הדומה השמינית אישרה את מועמדותו כשגריר רוסיה בבלארוס.
מאז 2003 הוא גם מכהן כיושב־ראש המועצה העליונה של מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת (Единая Россия) הנתמכת על ידי ולדימיר פוטין.
חייו.
נולד בעיר ולדיווסטוק. אביו היה טייס קרב ואמו מורה. ב־1954 עבר עם משפחתו ללנינגרד. בשנת 1973 סיים לימודים במכון להנדסת־חשמל ותקשורת בלנינגרד (Ленинградский электротехнический институт связи) וקיבל תואר מהנדס רדיו עם התמחות בתקשורת בחלל. בשנים 1977–1996 התקדם בקריירה של מהנדס במפעלים שונים בתעשיית האלקטרוניקה של ברית המועצות ורוסיה, הגיע לדרגת מנהל מחלקה.
משנת 1996 עבר מהתעשייה לקריירה ציבורית. ב-1996 היה למנהל המרכז לטכנולוגיות חדשות באוניברסיטה הטכנולוגית הבלטית הממלכתית על שם דמיטרי אוסטינוב (Балтийский государственный технический университет имени Д.Ф. Устинова). ב־1999 התמנה למנהל הקרן הבין־אזורית "פיתוח האזורים" (Развитие регионов) לשיתוף פעולה עסקי. באוקטובר באותה שנה התמנה לראש מפלגת אחדות (Единство) במחוז לנינגרד ובדצמבר נבחר מטעם המפלגה לדומה השלישית. ובשנת 2000 נבחר ליושב־ראש המועצה הפוליטית של המפלגה, וליושב־ראש סיעתה בדומה.
בשנת 2001 קיבל תואר קנדידט (מקביל לדוקטור לפילוסופיה) במדע המדינה מאוניברסיטת סנקט פטרבורג. עבודת המחקר שהגיש עסקה בנושא המפלגות הפוליטיות ברוסיה בתנאים של רב־מפלגתיות. באותה שנה מפלגת "אחדות" התאחדה עם מספר מפלגות אחרות למפלגה בשם "רוסיה המאוחדת" ובנובמבר 2002 גריזלוב נבחר לתפקיד יושב־ראש המועצה העליונה של המפלגה המאוחדת. מ־2001 עד 2003 שימש בתפקיד שר הפנים של רוסיה (והמפקד על המשטרה).
ב-2003 נבחר לדומה הרביעית והיה ליושב ראש הדומה עד 2011 וכן כיושב ראש סיעת "רוסיה המאוחדת".
בשנת 2015 הוא מונה להיות נציג רוסיה בוועדה בינלאומית לפתרון משבר אוקראינה. בדצמבר 2021 מונה לשגריר רוסיה בבלארוס.
פחית
פחית היא כלי קיבול לשימושים שונים בתעשייה, בעיקר לקיבול משקאות. לרוב עשויה ממתכת.
היסטוריה.
הגרסה הראשונית ביותר של הפחית הייתה עשויה מפלדה (בדומה לקופסת שימורים). לא הייתה לה לשונית פתיחה, ופתחו אותה על ידי שני חורים משולשים שנחתכו עם פותחן מיוחד הדומה לפותחן בקבוקים, עם ראש משולש מחודד וחד. בגרסאות המאוחרות יותר, הפחית יוצרה מאלומיניום במקום פלדה.
בשנת 1959 המציא אראל קלואן פרייז את לשונית הפתיחה, ורשם את הפטנט. הלשונית הייתה מחוברת על ידי טבעת לפחית, ומשיכה בטבעת הייתה מורידה את המכסה. ב-1963 הוא מכר את הפטנט לענקית האלומיניום אלקואה ולחברת פיטסבור ברואינג.
המשקה הקל הראשון שנמכר בפחית אלומיניום היה RC קולה ו"דיאט רייט", גם הוא של אותו יצרן, בשנת 1964. הלשונית עוררה כמה בעיות. בין היתר, לשוניות שהושלכו באזורי נופש, כגון חופי ים, דקרו את רגלי הנופשים. בנוסף, הלשונית הייתה נופלת תדיר לתוך הפחית עצמה ואז השותה הסתכן בבליעת הלשונית או בפציעה.
הלשונית הנפוצה כיום (נקראת "הלשונית הקבועה") הוצגה בשנת 1975 והומצאה על מנת לסלק את הסכנות הכרוכות בשימוש בלשונית הישנה. עד שנת 1980 רוב מכריע של הפחיות יוצר עם לשונית קבועה.