עם השלמת הקמתו של מאיץ ה-AGS (אנגלית: Alternationg Gradient Synchrotron או "סינכרוטרון גרדיאנט חילופין") במעבדת ברוקהייבן, המאיץ העוצמתי ביותר באותן שנים (GeV 33, 1960 - 1968), נפתחו אפשרויות חדשות במחקר הכוח הגרעיני החלש ודעיכת חלקיקים באנרגיות גבוהות. בניסוי שהגה הדוקטורנט שלו, מלווין שוורץ, וערכו יחד עם לאון לדרמן, חזו בניסוי בסוג נוסף של נייטרינו שלימים נודע כ-νμ(נייטרינו מיואני). הגילוי של נייטרינו נוסף, השלים חלק חסר בתמונה שתוארה בתאוריה על "צימוד" (דובלט) הלפטונים השונים. בעבור הישג זה זכו השלושה בפרס נובל בפיזיקה בשנת 1988. כמו כן ראוי לציין הקשר של מחקר זה דווקא לראשית עבודתו המחקרית של שטיינברגר, ועבודת הדוקטורט שלו על דעיכת מיואנים בקרינה קוסמית, אותה התחזית שלו על דעיכה בשלושה שלבים למעשה הטרימה גילוי הנייטרינו המיואוני, בסימונה חלק חסר מבלי לנקוב בשמו, יותר מעשור קודם לכן.
חזרה לאירופה.
ב-1954 שב לראשונה לאירופה, ועשה את סמסטר הקיץ יחד עם פרמי בוארנה, איטליה. ב-1956 בילה את שנת השבתון שלו בבולוניה, ברומא, ביקר לראשונה ב-CERN ושם נפגש עם הייזנברג לראשונה. ב-1965 חזר לאיטליה לשבתון נוסף. לאחר שביקש להאריך את שהייתו באיטליה בשנה, עזב את משרתו באוניברסיטת קולומביה. כשנה לאחר מכן ביקש לשוב ללמד בקולומביה, ונתקבל ביידים פתוחות. ב-1968 מונה למנהל מחלקה ב-CERN, ועזב את אוניברסיטת קולומביה סופית. שטיינברגר פירט סיבות אישיות לבחירה לעבור מארצות הברית לאירופה אך גם הסביר המעבר בכך שבכל מקרה אילו היה רוצה להמשיך ולפעול בחזית המחקר היה עליו להעתיק מגוריו מניו יורק בחזרה לשיקגו, עם התמורה בקדמת מרכזי המחקר ממעבדת ברוקהייבן הדועכת לפרמילאב, הוא כן הודה שהצטער על כך שלא ילמד יותר, הוראה לא הייתה במסגרת תפקידו ב-CERN.
שבירת סימטריית CP ופעילותו באירופה.
בהמשך לגילוי הפרת שימור הזוגיות, פיתוחה של סמטריית CP והפרת סמטריית CP (ראו שבירת סימטריית CP), הבין שטיינברגר שניתן לכמת דרגת ההפרה על ידי "אפקט ההפרעה", בניסוי שערך במשותף עם קרלו רוביה ב-CERN הראה קורלציה מובהקת בין התופעה והפרת הסימטרייה ומאוחר יותר ניתחו התוצאות במחקר נוסף שאמד את הפרש המסות של הקאונים היציבים יותר ופחות. בארצות הברית, במעבדת ברוקהייבן, הוסיף, יחד עם עמיתים, להראות הפרת הסימטרייה על ידי מדידות דעיכת formula_1 (קאונים נייטרלים).
ב-CERN המשיך לערוך ניסויים דומים בעזרת הגלאי שפיתח ז'ורז' שרפק והשיג יחד עם עמיתיו תוצאות רבות יותר (עקב רגישות הגלאי) ומדויקות יותר (מתאפשר ניתוח סטטיסטי רחב). לאחר כעשור של ניסויים ב-CERN, ב-1988, נמצא ראיה להפרה ישירה של סימטריית CP (בניגוד לראיות בניסויים אחרים להפרה עקיפה).
עם הפיכת תחום מחקרו ליותר ויותר ממוחשב, הודה כי אין בידו לתרום למחקר, ולאחר פרישתו, התמקד בלימודי אסטרופיזיקה, קוסמולוגיה ושינוי האקלים.
תפיסת עולמו.
בראיונות הציג שטיינברגר תפיסת עולם מורכבת, כאשר נשאל על פגישתו ב-1956 עם הייזנברג, שבמהלך מלחמת העולם השנייה שירת גרמניה הנאצית, ציין שטיינברגר שהייזנברג לא היה אנטישמי, ואף לא חבר במפלגה הנאצית, ושהוא מבין הנאמנות שלו לארצו בעת מלחמה (ולא להיטלר), גם בתור מי שגדל והתחנך בגרמניה:
שטיינברגר הוסיף לפרוט את פועלו ותרומתו המוגבלות של הייזנברג למאמץ הנאצי. כמו כן התייחס לנייטרליות של שווייץ (מקום מגוריו החל משנות ה-80) במלחמת העולם השנייה.
שטיינברגר סיפר כי כבר בנעוריו נטה לגישה סוציאליסטית, בניגוד לסביבה האמריקאית והאמידה שפרשה עליו חסותה, ותמך בפרנקלין ד. רוזוולט.
שטיינברגר היה אתאיסט:בדומה לזוכים אחרים בפרס נובל הביע שטיינברגר עמדה מסויגת מההכרה לה זוכים הזוכים בפרס, ואת הפרס כמניע וכמטרה עבור חוקרים. הוא ציין שמדענים נדרשים לשני הישגים, גילוי וראשוניות הגילוי (למורו פרמי, מיוחסת אמרה: גם אחרים היו זוכים בנובל אני הייתי פשוט זריז יותר), ושאינו מעריך במיוחד ההיבט השני, התחרותיות, אך מכיר בהיותו עובדת חיים. שטיינברגר הקפיד לציין את חלקו העיקרי של מלווין שוורץ בעבודה עבורה קיבלו את הפרס, שב והזכיר את עמיתיו השונים במהלך השנים ואת תרומתם למחקר בכלל ולזה שלו בפרט. שטיינברגר ראה בהישגיו המשמעותיים ביותר דווקא מחקרים שהוא כינה "חסרי תחכום" ושמצא כחייבים להיעשות והכרח מתבקש. הוא סיפר על תלמידים שונים שעלו ביכולותיהם על אלה שלו וציין את סימון ואן דר מיר כחוקר העיקרי בשנות פעילותו ב-CERN, שלו יש לייחס התקדמות המחקר בחזיתות השונות בענף החלקיקים.
משפחתו ופרטים אישיים.
ב-1942 נישא לג'ואן ביורגארד ונולדו להם שני בנים, ג'וזף ונד (יצרן גיטרות מוכר). ב-1962 התגרשו ונישא באותה השנה לסינת'יה אלף, סטודנטית שלו שאף ערכה איתו מספר מחקרים, אך עברה לעסוק בביולוגיה. להם שני ילדים, ג'וליה וג'ון. הזוג התגורר תחילה בצרפת ומאוחר יותר עבר לשווייץ. שטיינברגר היה חלילן וטייל הרים חובב, והיה מוכר ב-CERN בהתניידותו המוחלטת (נעדר רישיון נהיגה) על אופנים.
נפטר בז'נבה ב-12 בדצמבר 2020.
ז'נדארמן מארקט
שוק הז'אנדרמים
שוק השוטרים
הקתדרלה הגרמנית
הקתדרלה הגרמנית (בגרמנית: Deutscher Dom - "דויטשר דום") היא קתדרלה הממוקמת במרכז ברלין בצדה הדרומי של כיכר הז'נדארמנמארקט למול הקתדרלה הצרפתית.
הקתדרלה נבנתה בשנת 1705 על פי תכנונו של מרטין גרינברג ובביצועו של ג'ובני סימונטי. בשנת 1785 שופצה הכנסייה ונוספה לה הכיפה בתכנונו של קארל פון גונטארד.
הכנסייה נהרסה לחלוטין במלחמת העולם השנייה. בין השנים 1977–1988 נבנתה הכנסייה מחדש, ובשנת 1996 נפתחה מחדש לציבור כמוזיאון להיסטוריה של גרמניה.
היסטוריה.
הקתדרלה הוקמה בין השנים 1701–1708 בהתבסס על תוכניותיו של האדריכל מרטין גרינברג בסגנון הבארוק.
בשנת 1785, בהוראת פרידריך השני שופצה כיכר הז'נדארמנמארקט ולקתדרלה הצרפתית ולקתדרלה הגרמנית נוספו כיפות תואמות בתכנונו של האדריכל קארל פון גונטארד.
בשנים 1881–1882 שופצה הכנסייה בפיקוח משרד האדריכלים פון דר הודה והניקה (von der Hude &amp; Hennicke) בסגנון נאו-בארוק.
לאחר מהפכת 1848 נערכה בכנסייה הלוויה ל-183 הרוגי המהפכה, כאשר לאחר הטקס הפרוטסטנטי נערכה בכנסייה טקסים על ידי אנשי דת קתולים ויהודים.
בשנת 1943 נהרסה הכנסייה בהפצצות מלחמת העולם השנייה. עבודות השיקום החלו בשנת 1982 והסתיימו בשנת 1996. עם סיום העבודות, ובעקבות החלפת נכסים עברה הכנסייה לבעלות ממשלת גרמניה, והחל משנת 2002 מוצגות בבניין תערוכות המציגות את ההיסטוריה של גרמניה ואת התפתחות הדמוקרטיה הפרלמנטרית בגרמניה.
פאיילה
ז'נדרמנמארקט
ג'רום פרידמן
ג'רום אייזק פרידמן (באנגלית: Jerome Isaac Friedman; נולד ב-28 במרץ 1930), פיזיקאי יהודי אמריקאי. חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990.
חייו.
פרידמן נולד בשיקגו במשפחת מהגרים יהודית מרוסיה. הוא התעניין באומנויות והתחיל את לימודיו בבה"ס הגבוה בשיקגו. עם הזמן הוא עזב את לימודיו ועבר ללימודי פיזיקה באוניברסיטת שיקגו. הוא סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1956. החל ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1960 והתמנה לפרופסור בשנת 1983.
את המחקרים שלו עוסקים בתחום חלקיק אלמנטרי. בשנים 1968–1969, יחד עם עמיתיו, ביצע מספר ניסויים במאיץ חלקיקים SLAC. הם קבלו את העדויות הראשונות על המבנה הפנימי של הפרוטון - קיום הקווארק.
קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990 (ביחד עם ריצ'רד טיילור והנרי קנדול) על מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים.
מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
קיוגה
קיוֹגַה (Kyoga; מבוטא גם "צ'וגה") הוא שמה של מערכת אגמים גדולה ורדודה במרכז אוגנדה. שטחה הכולל כ-1,720 קמ"ר בממוצע (השטח משתנה מאוד במשך השנה ומשנה לשנה), והיא נמצאת ברום ממוצע של 914 מטר מעל לפני הים. לרוב מתייחסים למערכת כולה בכינוי אגם קיוגה.
אגם קיוגה הוא חלק ממערכת האגמים הגדולים של מזרח אפריקה, אך אינו נחשב בעצמו לאחד האגמים הגדולים.
מקור המים העיקרי של האגם הוא הנילוס הלבן, שזורם מאגם ויקטוריה לאגם קיוגה, וממנו אל אגם אלברט. קטע זה של הנילוס הלבן מכונה "נילוס ויקטוריה". הזרימה מווסתת על ידי תחנת הכוח ההידרו-אלקטרית נָלוּבָּאָלֶה (ידועה גם בשמה הקודם, סכר מפלי אואן) שבמוצא הנהר מאגם ויקטוריה. מקור מים נוסף לאגם קיוגה הוא אזור הר אלגון שבגבול אוגנדה-קניה.
את האגם סובבת מערכת מסועפת של ביצות, המוזנות ממספר רב של נחלים ונהרות.
העומק המרבי של אגם קיוגה הוא 5.7 מטרים, וברוב שטחו העומק אינו עולה על 4 מטרים. חלקי האגם שעומקים פחות מ-3 מטרים מכוסים לחלוטין בשושנות מים, ואילו גדותיו הביצתיות משופעות בצמחי גומא פפירוס ויקינתון מים - מין פולש, שנצפה לראשונה באגם ב-1988 והתפשטותו המהירה גורמת לנזקים סביבתיים. צמחי הגומא יוצרים גם איים צפים, שנעים בין מספר איונים קבועים באגם.
באגם קיוגה נצפו לפחות 46 מיני דגים שונים, והוא שורץ תנינים.
ניצול האגם על ידי האדם.
כחצי מיליון איש חיים לחופי אגם קיוגה ובמשטחי גומא צפים על פניו. כמות הדגה השנתית באגם נעה בין 50,000 ל-160,000 טון, ומתוכה הכמות המשמעותית ביותר היא של נסיכת הנילוס - זן שהוכנס לאזור בשנות החמישים של המאה ה-19.
משבר סביבתי.