הפעילות של הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית וליגת הקצינים הגרמנים התמקדו בתעמולה, הם פרסמו עיתון שבועי, עלונים והחזיקו תחנת רדיו ששידרה תעמולה אנטי-נאצית, התעמולה נשלחה לחיילים בחזית ושבויי המלחמה הגרמנים במחנות הסובייטים.
הצעתו של ולטר פון זיידליץ קורצבאך להקים יחידות לוחמות בצבא האדום מגרמנים שהיו שבויי מלחמה, נדחתה על ידי הסובייטים. עם זאת, היו חברים שהיו מסופחים ליחידות הלוחמות של הצבא האדום בחזית ותפקידם היה להפיץ תעמולה ליחידות הגרמניות שעמדו מולם. תפקיד חשוב ביותר שלהם היה להשיג מידע ספציפי על היחידה וכך להתאים את התעמולה ליעדה.
בנוסף, היו חברים שהוצנחו מעבר לקווי האויב והיו אמורים ליצור קשר עם יחידות פרטיזנים מקומיות, תפקידם היה להפיץ תעמולה אנטי-נאצית בקרב יחידות הוורמאכט באזור, אך עם הזמן הם שימשו להעברת מודיעין צבאי לקבוצות הפרטיזנים.
עם התקדמות הצבא האדום לתוך גרמניה, חברי הוועד מונו לתפקידים בממשל המקומי באזורי הכיבוש הסובייטים שבהם אנשי הממשל המקומי ברחו מפחד הצבא האדום המתקדם או סולקו מתפקידם בשל היותם נאצים.
אחרי המלחמה.
אחרי תבוסתה של גרמניה הנאצית, חברי הוועד וארגון הקצינים חזרו לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה, רובם בחרו להישאר בו, חלק כתוצאה מאידיאלים פוליטיים וחלק כתוצאה מהידיעה שהם יחשבו בוגדים בקרב חבריהם לנשק לשעבר אם הם יחזרו למערב.
לחברי הוועד לשעבר היה תפקיד מרכזי בהקמת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) והם שירתו במגוון תפקידים בכל רובדי המדינה וחברי ליגת הקצינים הגרמנים לקחו חלק מרכזי בהקמת צבא העם הלאומי.
ארנסט אורלאו
ארנסט אורלאו (בגרמנית: Ernst Uhrlau; 7 בדצמבר 1946, המבורג) הוא נשיאו לשעבר של שירות הביון הגרמני (BND). בהכשרתו הוא אקדמאי בתחום מדע המדינה.
ביוגרפיה.
לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר התיכון, החל אורלאו בשנת 1967 בלימודי מדע המדינה, סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטת המבורג. בשנת 1974 התמנה למרצה במוסד ההכשרה לשוטרים בהמבורג ואחר כך החזיק בתפקידים שונים במשרד הפנים של המבורג (שהיא גם מדינת מחוז גרמנית). בשנים 1981-1991 היה סגן מנהל המשרד להגנת החוקה בהמבורג, ובשנים 1991-1996 עמד בראש הסניף המקומי. בשנת 1996 התמנה למפקד משטרת המבורג, תפקיד שבו החזיק שנתיים, עד שמונה למנהל מחלקה VI (האחראית על ה-BND ועל התיאום בין גופי הביון הפדרליים השונים) במשרד הקנצלר. בתור מתאם שירותי הביטחון היה אחראי על הקשר בין הממשלה הגרמנית הפדרלית, ה-BND, המשרד להגנת החוקה, והמודיעין הצבאי הגרמני.
ב-1 בדצמבר 2005 התמנה אורלאו לנשיא ה-BND, במקומו של אוגוסט האנינג.
אורלאו נשוי ואב לשני בנים בוגרים.
שמו של אורלאו הוזכר לאורך השנים שוב ושוב כמתווך אפשרי מטעם ממשלת גרמניה בין ישראל לחזבאללה בעסקות חילופי שבויים. לאורלאו היה תפקיד מכריע בתיווך בעסקת חילופי השבויים שבה הוחזרו לישראל גופותיהם של שלושת חטופי הר דב ואלחנן טננבוים.
ב-7 בדצמבר 2009 דיווחה רשת אלג'זירה כי אורלאו משמש כמתווך בין ישראל לחמאס בעסקת שחרורו של גלעד שליט תמורת שחרור מחבלים.
טודור ולדימירסקו
טודור ולדימירסקו (ברומנית: Tudor Vladimirescu; סביבות 1780 – 7 ביוני 1821, לפי הלוח הגרגוריאני) היה גיבור ומהפכן רומני,
במאה ה-19 הופעלו 2,000 פנדורים בנסיכות ולאכיה במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812), בעיקר בחבל אולטניה, כנגד האימפריה העות'מאנית - אלף מתוכם הונהגו על ידי טודור ולדימירסקו. שנים לאחר מכן, בהתבסס על נאמנות הפנדורים, הנהיג ולדימירסקו ניסיון הפיכה צבאי בשנת 1821. מטרתו הייתה השגת עצמאות מלאה לנסיכויות ולאכיה ומולדובה, אז כפופות לאימפריה העות'מאנית, והשגת שוויון זכויות לאוכלוסייה הרומנית בטרנסילבניה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרית.
מנהיג הצבא היווני של פיליקי אטריה, אלכסנדר איפסילנטי, ששהה בבוקרשט, תבע מוולדימירסקו לפעול יחד איתו, תחת פיקודו. ולדימירסקו דחה את הצעת איפסילנטי ונימק זאת באינטרסים שונים של הרומנים ושל היוונים - לדברי ולדימירסקו הרומנים רצו להנהיג את עצמם, לא להיות מונהגים על ידי שליטים פנריוטים (ממוצא יווני). איפסילנטי עזב עם צבאו ועבר לטרגובישטה ומשם שלח שליחים, שחטפו את ולדימירסקו מקרב צבאו והביאו אותו לטרגובישטה, שם נרצח בידי אנשיו של איפסילנטי. צבאו של ולדימירסקו, שנשאר ללא מנהיג התפרק והתפזר.
ניסיון ההפיכה של ולדימירסקו נכשל, אך היווה, במידה מסוימת, את הבסיס לדרישות לאומיות של הרומנים בעתיד, ועורר את רגשי הלאומיות הרומנית בתושבים הרומניים של האזור.
הנצחה.
במהלך מלחמת העולם השנייה קומוניסטים רומנים ובראשם אנה פאוקר עסקו בגיוס שבויים רומנים לדיוויזיות מתנדבים, שילחמו לצד ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית. הדיוויזיה הראשונה, שהוקמה, נקראה על שמו של טודור ולדימירסקו, דיוויזיית מתנדבים 1, טודור ולדימירסקו.
ניקולאה יורגה כתב מחזה היסטורי בשם "טודור ולדימירסקו".
במחוזות הרומניים טולצ'אה, טלאורמן, אולט, יאשי, גאלאץ, קונסטנצה, קלראש ובראילה יש בכל אחד מהם יישוב הנושא את השם "טודור ולדימירסקו" ובמחוז בוטושאן יש שני יישובים בשם זה, האחד במועצה האזורית אלבשט והשני במועצה המקומית אברמן. במחוז ארד יש מועצה אזורית וכפר בשם "ולדימירסקו".
הפועל השלום
סימני חלוקה
מטהו של אסקלפיוס
מוחמד אחמד
מוחמד אחמד אבן סייד עבדאללה (בערבית: محمد أحمد المهدي بن عبد الله) שכונה בידי הבריטים לעיתים גם "המהדי המשוגע" (12 באוגוסט 1844 - 22 ביוני 1885) היה מנהיג מוסלמי בסודאן האנגלו-מצרית. הוא הכריז על ג'יהאד וגייס צבא לאחר שהכריז על עצמו כמהדי ב-1881, והוביל מלחמת שחרור מוצלחת נגד הכיבוש הצבאי העות'מאני-מצרי. הוא נפטר זמן קצר לאחר שחרורה של ח'רטום, והמדינה שיסד נכבשה מחדש ב-1899.
שנות חייו הראשונות.
מוחמד אחמד נולד ב-1844 באי דיראר על הנילוס בסמוך לדונגולה שבצפון סודאן, לבונה סירות עני, משפחתו הייתה חסרת יחוס אך אחמד עצמו טען שמוצאו מן האשרף- צאצאיו של הנביא מוחמד. משפחתו עברה לח'רטום בניסיון למצוא פרנסה טובה יותר, וכל אחיו של מוחמד נכנסו לעסקי בניית הסירות, בדומה לאביהם. מוחמד בחר במקום זאת להתמקד בלימודים דתיים, בדומה לסבו שהיה מנהיג דתי. נפטר האב בגיל צעיר ואחמד נאלץ לדאוג לגורלו.
למן נעוריו דבק מוחמד אחמד בקנאות בדת האסלאם. תחילה למד את הקוראן בח'רטום וקרארא, ולאחר מכן הפך לתלמידו של השייח' מוחמד שריף. דבקותו של אחמד בדת, צניעותו והכריזמה שהפגין, כל אלה הביאו לו מספר חסידים, שאיתם פרש ב-1871 לאי אבא שעל הנילוס הלבן. שם הקים מסגד ועסק בהטפות דתיות, בעודו חי חיי צניעות קיצוניים בשוחת בוץ על שפת הנילוס. הוא זכה במהרה למוניטין מכובד בקרב הקהילה המקומית, כנואם וכמיסטיקן. הוא הטיף לחזרה לעקרונותיו של הנביא מוחמד, ולקיום התפילות והמצוות בהתאם לציווי הפשוט בקוראן.
כל אותו הזמן עדיין נחשב מוחמד אחמד לתלמידו של השייח' שריף. הקרע בין המורה לתלמידו אירע בעקבות מקרה פעוט: שייח' שריף ערך חגיגה לכבוד מילת בנו, במהלכה הכריז כי בזמן החגיגות הוא מבטל את האיסורים הדתיים על ריקודים ושירה, מוחמד אחמד התקומם על פסיקה זאת וקבע שלאיש אין סמכות לבטל את החוק האלוהי. עוד מחה אחמד על ההתרופפות המוסרית שחלה בדור הנוכחי. כאשר שמע שייח' שריף על התנהגותו החצופה של תלמידו, הוא זימן אותו לפניו ונזף בו קשות, למרות תחינותיו של אחמד למחילה הוא גורש בבושת פנים מן המסדר הדתי. זמן מה לאחר מכן, מששב להתרפס בפני מורו לשעבר, כינה שריף את אחמד בכינוי המעליב "דנגלווי ארור". העלבת מוצאו של אחמד סתמה את הגולל על יחסיו עם שריף. אחמד העביר את נאמנותו לשייח' קורישי, יריבו של שריף, ועזב את האי אבא לעיירה מסאלאמייה.
בהתכחשותו לרבו יצר לעצמו אחמד מוניטין של צדיק הלוחם ברשע ובעיוות, רפורמטור דתי שינקה את האסלאם האמיתי מן השחיתות שדבקה בו בדורות האחרונים. השמועה אף גרסה כי אחמד גם יילחם בעוולות שתושבי סודאן סופגים מידי השליטים העות'מאנים-מצרים. אחמד שם לב כי בכל פעם שהופיע אדם שנראה מלומד והיטיב להתבטא, התושבים היו מכריזים עליו כ"מהדי המושיע", ומצפים ממנו לגאולה. השימוש בשמו של המהדי נועד להקנות אופי דתי ואוניברסלי למרידה. חשוב לציין כי בקרב הסונים, שעמם נמנה מוחמד אחמד, העיסוק במהדי גואל העולם הוא שולי (ביחס לשיעה).
לאחר נדודיו חזר אחמד לאי אבא והפעם חזר כמנצח ב-1881. תשורות שקיבל חילק אחמד לעניים. אז הכריז מוחמד אחמד על עצמו כ"מהדי המצופה" (אל-מהדי אל-מונתזר), החל לגייס את צבאו, וקרא לג'יהאד נגד השלטון הכובש הטורקי הכופר. עם מותו של השייח' קורישי עברה לאחמד נאמנותם של חסידיו והוא הפך למנהיג מסדר דתי גדול. בעת הזאת הצטרף אליו בן ברית חדש, שיכולותיו הארגוניות סייעו להצלחת המרידה ובהמשך יהפכוהו ליורשו של אחמד, עבדאללהי אבן מוחמד איש דרפור.