בין השנים 2001–2006 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה זהות בדויה אשר זיכה אותה בפרס גלובוס הזהב לשנת 2002. ב-2002 שיחקה בסרט "תפוס אותי אם תוכל" בכיכובו של לאונרדו דיקפריו.
ב-2003 היא שיחקה את דמותה של אלקטרה בסרט דרדוויל, שוב לצידו של בן אפלק וב-2005 היא שבה לשחק את דמותה בסרט "אלקטרה".
בשנת 2004 היא כיכבה בקומדיה הרומנטית "פתאום 30".
בשנת 2007 שיחקה בסרט "ג'ונו" ובמחזה סיראנו דה ברז'ראק בברודוויי.
ב-2009, כיכבה בסרט "אקסיות לכל הרוחות" לצידו של מתיו מקונוהיי.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "יום האהבה". ב-2011 שיחקה בסרטים "חמאה" ו"ארתור".
בשנת 2013 שבה לשחק לצידו של מקונוהיי בסרט "מועדון הלקוחות של דאלאס", והתארחה בסדרות ההנפשה "מרתה מדברת" ו"משפחת סימפסון".
בשנת 2014 שיחקה בסרט לכל המשפחה "אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש" לצידו של סטיב קארל, ובסרט הספורט "יום הבוחר" בכיכובו של קווין קוסטנר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומי "מר תשע נשמות" ובסרט "יום האם" לצידה של ג'ניפר אניסטון.
ב-2018 כיכבה בסרט "נקמה חריפה", ושיחקה בסרט "באהבה, סיימון" את אמו של סיימון, תיכוניסט הומוסקסואל. בנוסף, היא שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "קמפינג".
בשנת 2019 דובבה את דמותה של אמא בסרט "פלא של פארק".
בנובמבר 2020 הצטלמה לסרט המדע בדיוני "הפרויקט של אדם" שיצא ב-2022 בנטפליקס. ב-2021 שיחקה בסרט "יום הכן".
חיים אישיים.
בשנת 1998 כששיחקה בסדרה "פליסיטי" הכירה גארנר בעלה הראשון, השחקן סקוט פולי, לו הייתה נשואה בין 19 באוקטובר 2000 ל-30 במרץ 2004. מאמצע 2003 ועד יולי 2004 יצאה עם השחקן מייקל ורטן.
היא החלה לצאת עם השחקן בן אפלק ביולי 2004. ביום הולדתה ה-33 אפלק הציע לה נישואים, והזוג התחתן ב-29 ביוני 2005. לזוג שתי בנות ובן. 10 שנים לאחר שנישאו, ב-30 ביוני 2015, הודיעו הזוג על גירושיהם. במהלך הנישואים ולאחר מכן, סייעה גארנר לאפלק עם ההתמכרות שלו לאלכוהול.
היא יצאה עם איש העסקים ג'ון מילר מאמצע 2018 עד אוגוסט 2020.
ב-2019 מגזין פיפל בחר בה כ"האישה היפה ביותר".
חלב שקדים
חלב שקדים הוא משקה לבן העשוי משקדים טחונים, מים וממתיקים.
בשונה מחלב מן החי, חלב השקדים אינו מכיל כולסטרול או לקטוז. חלב השקדים שימש כמשקה של המעמדות הגבוהים החל מהתקופה הרומית בכל רחבי אירופה ואסיה.
בימי הביניים שימש חלב השקדים תחליף לחלב בתקופת התענית, בה נאסר על נוצרים לאכול מוצרים מן החי. חלב השקדים אף שימש תחליף לחלב רגיל בשל עמידותו לעומת חלב הבקר (בתקופה בה טרם היו אמצעי הקירור), ולכן חלב השקדים שימש כמשקה, בעוד שחלב הבקר והצאן חובץ לחמאה וגבינות.
כיום נמכר חלב שקדים בייצור מסחרי, ולעיתים מוסיפים לו תמציות טעם בטעמי וניל ושוקולד. משקה שקדים מזרח תיכוני נפוץ המתבסס על חלב שקדים קרוי "רוזטה" ונמכר לרוב כסירופ לבן ממותק בניחוח שקדים, אותו מדללים במים קרים. בישראל נמכר ממרח חלב שקדים בכבישה קרה (במרקם דמוי טחינה) שאינו ממותק, הניתן לשימוש כמשקה (כשמדולל במים), כממרח לכריכים וכתוספת לסלט פירות, גרנולה ודגני בוקר.
מרכיבים תזונתיים.
בניגוד לחלב ולחלב סויה, כמות החלבון בחלב שקדים היא מועטה ביותר, ותכולת הנתרן שבו גבוהה יותר. בהשוואה לחלב פרה, חלב שקדים מכיל פחות שומן רווי ויותר שומן לא רווי.
בואנוס
איסאק פלץ
איסאק פלץ, הידוע בשם-העט "י. פלץ", (ברומנית: Isac Peltz; 12 בפברואר 1899 - 10 באוגוסט 1980) היה סופר ועיתונאי יהודי רומני.
נחשב "המספר היהודי המובהק ביותר בספרות הרומנית של המאה העשרים" (א.ב. יפה).
מבקר הספרות אאוג'ן לובינסקו הגדיר אותו כ"גדול רוקחי העצבות בספרות הרומנית".
חייו.
ילדות וצעירות.
יצחק נתן פלץ, ברומנית - איסאק פלץ, נולד בבוקרשט, רומניה ברחוב Sfinților (הקדושים) ברובע היהודי וקרשט, כבנם של נתן פלץ, חייט, ואסתר לבית גרמן. אמו החורגת הייתה אסתר לבית רוטנברג, והייתה מכבסת.
למד בחדר לתלמוד תורה, אחר כך קיבל מעט השכלה פורמלית והיה לאוטודידקט. בגיל 16 ערך לבד כתב עת שנקרא "Îndrumarea" (ההדרכה).
בגיל 17 כתב פמפלט שנקרא "Menirea literaturii" (מטרת הספרות) שבו הדגיש את הצורך הסופרים במחויבות מוסרית וחברתית. בשנת 1916 היה לראשונה עורך בעיתון. ערך במגזין Literatorul של המשורר אלכסנדרו מצ'דונסקי פקד את החוגים הספרותיים "זבורטורול" ("Sburătorul - "המעופף") של אמיל לובינסקו ו- Viața românească (ויאצה רומניאסקה - החיים הרומנים).
המשך פעילותו כעיתונאי וסופר.
י. פלץ התפרסם מהר כעיתונאי בעל עט מושחז ומאמריו הופיעו בעיתונים חשובים כמו "אדוורול" (Adevărul "האמת"), "דימיניאצה" (Dimineața "הבוקר"), "פאקלה" (Facla - "הלפיד") Chemarea (הקריאה), Cuvântul liber (המילה החופשית). בגיל 21 הכיר את אשתו לעתיד, מלכה שיינדל לוטי פלדמן, בת ה-19 ובמהרה נשא אותה לאישה. לזוג היו שתי בנות, טיאה, לימים ציירת ידועה ולאה, שלמדה לימים בלט והוראת חינוך גופני. הבית של איסאק פלץ ברחוב טראיאן מס. 21 היה מקום מפגש לסופרי בוקרשט ובהם גאלא גאלאקטיון, צ'זאר פטרסקו, קאמיל פטרסקו, יונל תאודוריאנו ואחרים.
בשנים 1930–1940 היה, בין השאר, כתב פרלמנטרי, וערך כתבי עת ומגזינים לספרות, כמו Caiete lunare (1929) ו-Zodiac (גלגל המזלות) (1930–1932). פלץ היה סופר פורה שכתב שירים, סיפורים קצרים, רומנים (כאחד או שניים בשנה אחרי שנת 1932).
יצירתו הספרותית של פלץ ינקה מההוויי של בוקרשט, בעיקר של השכונות היהודיות.
הרומן המוערך ביותר שלו "שדרת וקרשט" או " דרך וקרשט" (1934) נקרא לפי שם העורק הראשי של הרובע היהודי וקרשט בבוקרשט ותיאר ללא כחל וסרק את חיי תושביו על כל צדדיהם העצובים, השליליים או הרוחניים.
ברומן הידוע השני של פלץ "דליקה בפונדק התרזות" (1935) העלה הסופר דמויות של נוכלים וספסרים יהודים.
שנות המשטר הצבאי-הפשיסטי.
בשנת 1940 סולק הסופר מהתאחדות הסופרים הרומנים בגלל מוצאו היהודי ונאסר עליו לפרסם בעיתונות ובהוצאות לאור הרומניות.
בימי פרעות בוקרשט הסופר והמשפחתו הסתתר, בעוד ביתו הוצת. המשפחה פונתה בהמשך מהבית שהפך לקולנוע צבאי. התפרנס בקושי כשהועסק רק בעיתון היהודי היחיד שיצא לאור בשנים 1940–1944.
בנובמבר 1941 היה פלץ כלול בין האקדמאים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה ושהוכרזו "בני ערובה".
שנות המשטר הקומוניסטי.
מיד אחרי נפילת המשטר הצבאי-פשיסטי התאפשר לו לחזור לפעילות הספרותית והעיתונאית והוא ערך את העיתונים Drapelul (הדגל) ו-Era nouă (העידן החדש). ב-1946 פרסם את הספר "Israel însângerat" ("ישראל מתבוסס בדמו"), באיכות אמנותית פחות טובה, אבל מוקדש לימי הזוועה של מרד הלגיונרים בבוקרשט.
אולם בימי הטרור בהשראה סטליניסטית שהונהג עם עליית השלטון הקומוניסטי ברומניה, בשנת 1949 נעצר פלץ בעקבות הוצאת דיבה, הואשם בהיותו אויב המשטר ופושע בשנת 1950 נידון לשלוש שנות מאסר. למרות השתדלותם של סופרים רומנים רבים לטובתו (ביניהם מיכאיל סדוביאנו, טודור ארגזי, גאלא גלקטיון, סקרלט קלימאקי ואחרים) עבר שנתיים וחצי בבתי מעצר ובבתי הכלא של רומניה. (כלא וקרשט, כלא ז'ילאווה, פוארטה אלבה).
מאוחר יותר התאפשר לו לכתוב בעיתון Romania liberă ("רומניה החופשית"), בבטאון משרד הפנים Pentru patrie ובכתב העת של פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה - Revista Cultului Mozaic.
חזר לכתוב רומנים וסיפורים קצרים, תוך עייפות ומאמצים מסוימים לצנזורה עצמית המחויבת על ידי המשטר, אך לדעת המבקרים לא חזר לרמת הכתיבה שלפני המלחמה. כתב מספר נוסף של רומנים וסיפורים קצרים כמו Max și lumea lui (1957, מאכס ועולמו - ספר עם מסר פוליטי ברוח העידן החדש המוקיע נציגי הבורגנות הגדולה היהודית, ובו רמזים למולטימיליונר מאכס אאושניט ודומיו) Inimi zbuciumate, Până-ntr-o zi, Instantanee comice ו-Vadul fetelor.
פלץ היה אביה של הציירת טיאה פלץ שאיירה את ספריו. בשנת 1984 בתו הקטנה, לאה, עלתה לישראל עם בנה, דורו.
איסאק פלץ נפטר בשנת 1980 בבוקרשט.
הובא לקבורה לצד אשתו לוטי בבית העלמין פילנטרופיה בבוקרשט.
טיאה פלץ
טיאה פלץ (ברומנית: Tia Peltz; 30 בינואר 1923 - 5 במרץ 1999) ציירת, גרפיקאית ומאיירת יהודיה-רומניה, בתו הבכורה של איסאק פלץ.
חייה.
טיאה פלץ נולדה בבוקרשט, רומניה כאחת משתי הבנות של הסופר איסק פלץ ושל לוטי לבית פלדמן. למדה בילדותה בבית הספר של הנזירות הקתוליות ברחוב פיטאר מוש, אחר כל ב"מכון לעלמות" על שם מוטיאנו. מאוחר יותר למדה באקדמיה לאמנויות פלסטיות על שם ניקולאיה גריגורסקו, כמו חברה ללימודים, מקסימיליאן הרמן מקסי. בציוריה תיארה האמנית את נופי בוקרשט, נופים שתוארו בספרי אביה.
עבודות של טיאה פלץ מוצגות במוזיאון הלאומי לאמנות בבוקרשט ובמוזיאון לאמנות של קראיובה. בשנת 2001 אחותה, ליאה פלץ, תרמה עשרות רבות של ציורים לידי מספר מוזיאונים ברומניה.
אקי&quot;ם
מנחם מגידור
מנחם מגידור (נולד ב-24 בינואר 1946) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס (פרופסור מן המניין (ופרופסור מחקר) שפרש לגמלאות, אך ממשיך לשמור על קשר עם האוניברסיטה, ולעיתים גם לחקור וללמד בה) שכיהן כנשיא האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה, בן יחיד להוריו, גדל במושב גבעת שפירא בשרון. בגיל 16 התקבל ללימודי מתמטיקה באוניברסיטה העברית. שירת בצה"ל בחיל הים.
בשנת 1973 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה באוניברסיטה העברית. את העבודה לתואר עשה בהנחייתו של פרופ' עזריאל לוי. במחקריו תרם תרומה נכבדה לתורת הקבוצות וללוגיקה מתמטית. עסק גם במדעי המחשב. מחזיק במספר ארדש 1.