ב-11 באוקטובר, לאחר סיום קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, תקפו שתי אוגדות של צה"ל בגזרה הצפונית של הרמה והתקדמו מהקו הסגול מזרחה. ביום זה ולאחריו הן כבשו מובלעת רחבה בשטח סוריה, אך נתקלו במהרה בהתקפות נגד מצד צבא סוריה וכוחות עיראקיים וירדנים שהגיעו לעזרתה. התקפות אלו עצרו את התקדמות צה"ל מזרחה.
חלקה הצפוני של המובלעת נתפס על ידי אוגדה 36 ואילו חלקה הדרומי נכבש על ידי אוגדה 210, שהוחלפה ב-17 באוקטובר על ידי אוגדה 146. חטיבה 4 של האוגדה בפיקודו של אלוף-משנה יעקב הדר התפרסה בגבול הדרומי של המובלעת.
מהלך הקרב.
כיבוש הכפר.
ב-18 באוקטובר הורה פיקוד הצפון לאוגדה 146 לתקוף מגבול המובלעת דרומה ולכבוש את הכפר אום בוטנה. היה זה כפר קטן שנמצא כשישה קילומטר ממזרח לעיר קוניטרה. מטרת הפעולה הייתה להרחיב את המובלעת כלפי דרום, לאבטח את פתחת קוניטרה ולפתוח ציר תנועה נוסף מרמת הגולן הישראלית אל תוך המובלעת.
כיבוש הכפר הוטל על גדוד הצנחנים 567 בפיקודו של סגן אלוף אלישע שלם, שהשתייך לחטיבת המילואים 317. נקבע כי לאחר הכיבוש יוחלפו הצנחנים בכפר על ידי כוח גדודי שהורכב למטרה זו וזכה לכינוי "סלט". הכוח כלל פלוגת חרמ"ש מגדוד 91, פלוגת חרמ"ש מגדוד 42 ופלוגת טנקים מגדוד 61 (השייך לחטיבה 205). לפלוגה זו הצטרף כאיש צוות מפקד גדוד 61 סגן אלוף משה מלר, אף על פי שסבל מהתייבשות. על הכוח פיקד מפקד גדוד 91, סגן אלוף משה אגוזי.
הצנחנים נעו דרומה, חדרו לאום בוטנה אחרי השעה 23:00 ומצאו שהיה מוגנת על ידי פלוגת חיל רגלים ופלוגת טנקים סוריות. הם השמידו שלושה טנקים והשלימו את כיבוש הכפר עד לשעה 03:30 ב-19 באוקטובר. הם לכדו 16 שבויים סורים. בשל עיכובים בהתקפות שנערכו בגזרות סמוכות בוטלה התכנית שהגדוד יכבוש גם שטחים מדרום לכפר.
התקפת הנגד הסורית.
כוח סלט נכנס לכפר במקום הצנחנים לקראת עלות השחר, אך עקב אי הבנה פינו הצנחנים את הכפר בטרם הספיק להתבסס בו. אז הנחיתו הסורים התקפת נגד על הכפר בעוצמה של פלוגת טנקים ובחיפוי של הפגזה ארטילרית כבדה. הטנקים הסורים ירו אל הכוח הישראלי מטווח של 800 מטר. מפקד הכוח, משה אגוזי, נפצע קשה ומת מפצעיו מאוחר יותר. פלוגת הטנקים מגדוד 61 איבדה ארבעה משמונת הטנקים שלה וגם מפקדה (אורי גולדפרב, קצין המבצעים של הגדוד) נהרג. משה מלר לקח את הפיקוד במקומו. חיילי החרמ"ש נסוגו מהכפר והותירו בו עשרה זחל"מים.
בעקבות התקפת הנגד הסורית שיגרה חטיבה 4 שני כוחות גדודיים לעזרת כוח סלט. גדס"ר 288 (בפיקוד סגן אלוף צביקה דהב) תקף ממערב לכפר וממזרח לו תקף גדוד הטנקים 39 (בפיקוד סגן אלוף חיים פורת). הם הדפו את ההתקפה הסורית ופגעו בעשרה טנקים סורים. שבעה טנקים ישראלים נפגעו. כוח חרמ"ש ממונע מגדוד 42 נכנס לכפר בחיפוי של אש ארטילרית ופינה ממנו את הנפגעים הישראלים ואת הזחל"מים שננטשו. בסיום הקרב התפרסו הטנקים הישראלים מדרום לכפר וממזרח לו.
בהמשך היום ערך כוח מחטיבת השריון 40 הירדנית התקפת נגד נוספת לעבר אום בוטנה, אך היא נהדפה על ידי טנקי חטיבה 4.
לפחות 12 חיילי צה"ל נהרגו בקרב באום בוטנה - חמישה חיילי שריון, ארבעה חיילי חרמ"ש ושלושה צנחנים. ארבעה מהם עוטרו בעיטורים בעקבותיו (עיטור העוז לאורי גולדפרב ולאיתן גל וצל"ש הרמטכ"ל למשה אגוזי ולאלכסנדר גולדפרב). כמו כן עוטר משה מלר בעיטור המופת.
זקנים חסרי מנוח
זקנים חסרי מנוח (באנגלית: Grumpy Old Men) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1993 בבימויו של דונלד פטרי, עם ג'ק למון, וולטר מתאו ואן מרגרט בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שני קשישים, חברי ילדות שגרים זה לידי זה, מקניטים אחד את השני ומתחרים על ליבה של אשה צעירה מהם.
ב-1995 הופק סרט המשך בשם "משתגעים על אהבה" בהשתתפות סופיה לורן.
בסוף הסרט מוקרנים קטעי "פספוסים" מההסרטה.
תקציר העלילה.
ג'ון וסטפסון (ג'ק למון) ומקס גולדמן (וולטר מתאו) הם קשישים אלמנים שגרים בשכנות בעיירה וואבאשה במינסוטה. הם מקניטים אחד את השני כל הזמן בכינויים של moron (אידיוט) ו-putz (אידיוט) ומטמינים דגים מסריחים במכוניות. את זמנם הם מבלים בדייג על ידי קדיחת בקרח ושימוש בפתיונות אותם הם קונים בחנותו של צ'אק (אוסי דייוויס).
גם אביו בן ה-94 של ג'ון (ברג'ס מרדית') גר במקום.
המצב משתנה כאשר מגיעה למקום אלמנה צעירה בשם אריאל טרוקס (אן מרגרט), מורה לאמנות. ג'ון ומקס מתחילים להתחרות על ליבה. וכל אחד מקנא בשני. היא מתייחסת יפה לצ'אק ומזמינה אותו לביתה לסעודת חג ההודיה, וכן לג'ון ומקס שמחזרים אחריה במרץ אבל לבסוף היא בוחרת בג'ון.
פקיד של הIRS (באק הנרי) מחפש את ג'ון כדי לתת לו צו אחרון ואזהרה על אי תשלום מס לשירות הכנסות הפנים וג'ון מצליח להתחמק ממנו.
בנו של מקס, גון (קווין פולאק) מתמנה לראש העיירה. הוא מאוהב במלני, בתו של ג'ון, שנפרדת מבעלה מייק (כריסטופר מקדונלד). לאחר ריב קשה בין שני הקשישים ג'ון הולך בשלג ולוקה בהתקף לב. מי שמציל אותו הוא מקס והיחסים ביניהם מתחממים. כאשר פקיד ה-IRS מגיע כדי לעקל את ביתו של ג'ון, מגיע ג'ייקוב שהוא ראש העיירה עם צו מניעה ובהמשך משלמים מקס וג'ייקוב את חובו של ג'ון ל-IRS.
לבסוף נערכת חתונה בכנסייה המקומית של ג'ון ואריאל ומקס לא שוכח להטמין דג מסריח במכונית של הזוג.
רוברט לדברוק
רוברט לדברוק (באנגלית: Robert Ladbrooke; 1768 – 11 באוקטובר 1842) היה צייר נוף אנגלי, שיחד עם ג'ון כרום ייסד בית הספר לציירים ואת אסכולת נוריץ'.
ראשית חייו.
לדברוק נולד בנוריץ' בשנת 1768. הוא היה חניך כשהיה צעיר אצל אמן ומדפיס בשם וייט, ובמשך כמה שנים עבד בדפוס. בעודו מועסק שם הוא הכיר את ג'ון כרום, שהיה בן גילו, שבתקופה ההיא צייר שלטים. עם טעמים דומים, שני הצעירים התיידדו. הם חיו יחד והקדישו את כל זמנם הפנוי לרישום והעתקה. הם התחתנו עם שתי אחיות ברני, ובמשך שנתיים עבדו בשותפות.
קריירה אמנותית.
לדברוק צייר דיוקנאות וכרום צייר נופים, ושניהם מכרו ציורים תמורת סכומים קטנים מאוד. כדי להרוויח יותר כסף, לדרברוק הפך מצייר דיוקנאות לצייר נוף, בו הצליח יותר.
ב-1803 הקימו לדברוק וג'ון כרום את אגודת האמנים בנוריץ', קבוצה שכללה גם את רוברט דיקסון, צ'ארלס הודג'סון, דניאל קופין, ג'יימס סטארק וג'ורג' וינסנט. התערוכה הראשונה שלהם, בשנת 1805, סימנה את תחילתו של בית הספר לציירים נורוויץ', תנועת האמנות הראשונה שנוצרה מחוץ ללונדון. לדברוק תרם ארבע עשרה עבודות לתערוכה הראשונה בשנת 1805.
בשנת 1808, כשכרום הפך לנשיא, נבחר לדברוק כסגן נשיא. בשנת 1816, לדברוק, יחד עם ג'וזף סטנארד, ג'ון ת'ירטל וחמישה חברים אחרים באגודת נורפוק, ניסו ללא הצלחה לשנות חלק מהכללים, הם התנתקו מהחברה, אך בסופו של דבר ניסיונם נכשל וננטש לאחר שלוש שנים. בין השנים 1804–1815 לדברוק הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות, ועד 1822 הציג גם במוסד הבריטי. הוא היה מורה מצליח, ותכנן ליהנות מפרישה ארוכה ונוחה.
לדברוק צייר בעיקר נופים של נורפוק, אך המוניטין שלו מעולם לא היה יותר ממקומי בחלק זה של אנגליה. רישומיו של כנסיות נורפוק, הייתה סדרה גדולה של למעלה מ-650 לוחות ליטוגרפיים, שפורסמו בחמישה כרכים בשנת 1843.
לדברוק נפטר בביתו בנוריץ, ב-11 באוקטובר 1842.
משפחה.
ללדברוק נולדו ארבעה בנים, כולם אמנים בדרגות שונות, כאשר הנרי וג'ון ברני לדברוק זכו להצלחה הרבה ביותר.
בנו השני, הנרי, נולד בנוריץ' ב-20 באפריל 1800. הוא רצה להיכנס לכנסייה, אך כיבד את רצונו של אביו להפוך לצייר נוף. הוא צבר מוניטין טוב, במיוחד בזכות סצינות אור הירח שלו, והוא הציג מדי פעם במוסד הבריטי ובגלריות נוספות. הוא נפטר ב-18 בנובמבר 1870.
ג'ון ברני לדברוק, בנו השלישי של רוברט לדברוק, נולד בשנת 1803. הוא הפך לתלמידו של ג'ון כרום, שהיה דודו מנישואים. ג'ון ברני לדברוק הצטיין בציור נופי היער. הוא הציג באקדמיה המלכותית בשנים 1821 ו-1822, ולעיתים קרובות במוסד הבריטי ובגלריית סופלק סטריט עד 1873. הוא נפטר בנוריץ', ב-11 ביולי 1879.
עבד אלעזיז נסאסרה
עבד אלעזיז נסאסרה הוא עורך דין בדואי-ישראלי, המשמש כראש המועצה המקומית כסייפה משנת 2018.
ביוגרפיה.
נסאסרה הוא תושב היישוב כסייפה ועורך דין אשר פעל במקצוע במשך שנים רבות עד אשר נבחר לראשות המועצה המקומית בשנת 2018. נסאסרה נבחר במקומו של ראש המועצה הוותיק סאלם אבו רביעה.
כהונה כראש מועצה.
נסאסרה פנה במהלך כהונתו לשר השיכון בבקשה לייעד את שטחי העיר העתידית החרדית/דתית כסיף לבני יישובו. זאת לאור המידע כי שר השיכון מבטל את התוכניות להקמת עיר חרדית ולאור מחסור המגורים העצום אשר קיים ביישוב כסייפה.
עו&quot;ד עבד אלעזיז נסאסרה
הדת הבהאאית
הילדה גולדשמידט
הילדה גולדשמידט (בגרמנית: Hilde Goldschmidt; 7 בספטמבר 1897 – 7 באוגוסט 1980) הייתה ציירת גרמנייה ממוצא יהודי. בעקבות רדיפות המשטר הנאצי אחר יהודים, היא קיבלה מקלט בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה וחזרה לאוסטריה בשנות החמישים.
ביוגרפיה.
גולדשמידט נולדה בלייפציג למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. בין באי ביתם היו ריינר מריה רילקה ותומאס מאן.
בשנים 1914 – 1917 למדה גולדשמידט עיצוב ספרים באקדמיה בלייפציג אצל הוגו שטיינר-פראג והחלה ליצור ליטוגרפיות בסגנון אקספרסיוניסטי. היא השתתפהבקורסי ציור ומחול בבית הספר לבלט של האופרה בלייפציג וכן כתבה שירה.
בשנת 1918 האקדמיה לאמנויות יפות בדרזדן החלה לקבל לראשונה נשים וגולדשמידט למדה שם ציור בין השנים 1920–1923 ושם למדה אצל אוסקר קוקושקה.