בשנות השבעים הצטרף לאולפני מאדהאוס, וב-1984 קיבל את עבודת הבימוי הראשונה שלו, שהתבססה על ספריו של סופר המדע הבדיוני אדוארד אלמר סמית' - SF Shinseiki Lensman (הסרט אף שודר בערוץ החינוכית בישראל תחת השם "העדשאי"), עליו עבד עם במאי נוסף. בנוסף לעבודת הבימוי, הוא גם עסק בעיצוב הדמויות בסרט. הסרט אמנם ספג ביקורת חריפה על התסריט שלו ועל אי נאמנותו לסדרת הספרים המקורית, אך מצד שני גם ניכרו בו יכולותיו של קוואג'ירי לביים סצינות אקשן מרשימות אשר עזרו לו להפוך לאחד מבמאי האקשן המוערכים ביותר ביפן. אף כי הסרט היה אחד מהראשונים ביפן שהשתמשו באנימציית מחשב, קוואג'ירי העדיף בסרטיו הבאים לעשות שימוש מינימלי במחשבים, מתוך טענה כי הוא מרגיש שהם הופכים "יותר למטרה מאשר אמצעי".
התקדמות כבמאי.
"העדשאי" גרם לקוואג'ירי להרחיב את התעניינותו בסרטי אנימציה אפלים יותר. ב-1987 ביים את האפיזודה "The Running Man" לסרט האנתולוגיה "Neo Tokyo", ולאחר מכן התבקש לעשות סרט בן 35 דקות שיהיה עיבוד לספרו של הידיוקי קיקוצ'י, סופר הפנטזיה האפלה המוביל של יפן. הסרט הקצר אותו ביים- Yoju toshi, או בתרגום ישיר- "עיר זדונית", כה הרשים את המפיקים שלו עד כי ביקשו ממנו להרחיב אותו לסרט באורך מלא, אך רק אם ירצה בכך. קוואג'ירי, שנהנה מאוד לביים סרט פנטזיה אפל, שמח כל כך על ההזדמנות עד כי הצליח להשלים את הפרויקט כולו תוך פחות משנה (בעוד שהפקת סרטי אנימה נמשכת לעיתים גם יותר משנתיים). "עיר זדונית" היה סרט פנטזיה אפל, אירוטי ואלים, שעקב אחר גבר אנושי ואישה שֵדה הנסחפים יחדיו למאבק עקוב מדם לאחר שתוקף החוזה שמנע מלחמה בין עולמותיהם- פג. הוא הפך לאחד מסרטי האנימה הפופולרים במערב, וסימן את עלייתו של קוואג'ירי כבמאי האקשן המוביל של יפן, תוך שימוש באנימציה מסורתית ריאליסטית, סצינות אקשן מפורטות ושימוש רב בצבעים כהים ואפלים. היה זה גם הסרט הראשון באורך מלא בו היה מעורב קוואג'ירי מההתחלה ועד הסוף.
לאחרי "עיר זדונית" עבר קוואג'ירי לעבוד על שתי סדרות OAV (סדרות המופצות ישירות לווידאו). האחת, "Goku Midnight Eye", שיצאה בשנת 1989 התבססה על מאנגה באותו השם וכללה שני פרקים. קוואג'ירי אמנם הראה שוב את יכולותיו בבימוי סצינות אקשן, אך מצד שני ספגה הסדרה ביקורת ירודה על התסריט שלה. השנייה, "Cyber City Oedo 808", שיצאה ב-1990, כללה שלושה פרקים וזכתה לביקורות טובות ולהצלחה נאה ביפן ומחוץ לה. בשתי הסדרות עבד קוואג'ירי על הבימוי ועיצוב הדמויות בלבד.
שיא הקריירה.
ב-1993 יצא ביפן סרטו Jûbei ninpûchô, בתרגום ישיר- "ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח", שהתרחש ביפן הפיאודלית והיווה הומאז' לדמות ההיסטורית האמיתית יאגיו ג'וביי מיצויושי. הייתה זו הפעם הראשונה מאז "The Running Man" שקוואג'ירי לקח על עצמו גם את כתיבת התסריט. גם כשיצא במערב ב-1996 תחת השם "Ninja Scroll", זכה הסרט להצלחה גדולה ולביקורות טובות הן על התסריט, האנימציה והאקשן. עד היום הוא נחשב ברבים לסרטו הטוב ביותר של קוואג'ירי, וזוכה למעמד של סרט פולחן בין סרטי האנימה שיצאו במערב.
ב-1995 החל לעבוד על פרויקט נוסף- "", שהתבסס גם הוא על ספר מאת הידיוקי קיקוצ'י. הפרויקט, שגם בו עסק בביומי ובכתיבת התסריט יחד, הושלם בשנת 2000, והיה סרט האנימה הראשון שהדיבוב המקורי שלו היה באנגלית ולא ביפנית (גם בהקרנותיו הראשונות ביפן, לפני שיצא בדיבוב יפני, הוקרן הסרט באנגלית עם כתוביות יפניות). קוואג'ירי טען שעשה זאת משום שרצה לביים סרט שיפנה יותר אל הזרם המרכזי. "צייד הערפדים D" זכה גם הוא להצלחה גדולה.
שנה לאחר "D" השתתף קוואג'ירי בבימוי סדרת הטלוויזיה "X". הסדרה התבססה על מנגה באותו השם מאת צוות אמניות המנגה המפורסמות "CLAMP", שהחלה את דרכה בשנת 1992. המנגה הייתה באותו שלב רחוקה מאוד משלבי סיום והמשיכה להתפתח, ולכן 24 פרקי סדרת הטלוויזיה כללו שינויים מסוימים בעלילה, וכמו כן העניקו לה סוף שונה. על אף שינויים אלה, הסדרה זכתה להצלחה והערכה גם בקרב מעריצי סדרת המנגה המקורית.
ב-2003 קיבל קוואג'ירי הצעה מהאחיות וצ'אוסקי, אשר ביימו יחדיו את המטריקס, לביים אפיזודה מתוך המכלול של ה"אנימטריקס" (גם היצירה הזו הופצה בארץ עם תרגום עברי). ההצעה נחשבה לכבוד גדול בשביל במאי אנימה, וקוואג'ירי לקח על עצמו את הבימוי. האפיזודה אותה ביים הייתה "תוכנה", שם עבד על הבימוי, התסריט, היסטורי-בורד ועיצוב הדמויות.
באותה שנה הצהיר קוואג'ירי כי הוא מתכוון לביים המשך ל"ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח", שאמור היה לצאת בשנת 2005. ברם, הפרויקט נדחה לאחר שקוואג'ירי לקח על עצמו פרויקט אחר- "", המשך אנימציה למותג הידוע, עקב היותו חובב של סרטי "איש הנצח". הסרט הושלם ב- 2007, ובדומה ל-"D", דובב ישירות לאנגלית, אלא שהפעם יצא קודם כל בארצות הברית ישירות ל-DVD. ההמשך ל-"ג'וביי" נדחה, ככל הנראה, לשנת 2007.
פילמוגרפיה.
בנוסף לכך, עבד קוואג'ירי רבות על חלקים מסדרות טלוויזיה.
מהפכת הארזים
מהפכת הארזים (בערבית: ثورة الأرز, תעתיק לעברית: ת'ורת אלארז) הוא השם הנפוץ ביותר לשרשרת ההפגנות והפעילות האזרחית שהתרחשה בלבנון (בעיקר בביירות) כתוצאה מרצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, ב־14 בפברואר 2005.
המטרה הראשית של הפעילים המקוריים הייתה הוצאת הכוחות הסורים מלבנון, התחלת חקירה בינלאומית לבדיקת רצח רפיק אל-חרירי, התפטרותם של פקידי הביטחון וארגון בחירות פרלמנטריות חופשיות. המפגינים דרשו את סופה של השפעת סוריה על הפוליטיקה הלבנונית בה שלטה למעשה מאז חתימת הסכם טאיף בשנת 1989.
הפגנות אלו זכו לתמיכה בינלאומית רחבה בהתבסס על החלטת מועצת הביטחון מספר 1559 (שהתקבלה בסוף 2004) אשר תבעה מסוריה את מימוש הדרישות אותן הביעו המפגינים. במהלך תקופת הגל הראשון של ההפגנות, סוריה החזיקה בכוח של בערך 14,000 חיילים וסוכני ביון בלבנון. בעקבות ההפגנות, הכוח הסורי הוסג לחלוטין אל מחוץ למדינה, ב־27 באפריל 2005. הממשלה הפרו־סורית הודחה גם היא, אירוע שהשלים את מטרתה העיקרית של המהפכה.
במהפכה השתתפו קבוצות וארגונים אזרחיים וכן מפלגות פוליטיות. קבוצות ומפלגות אלו יצרו את קואליציית 14 במרץ, קואליציה של מפלגות המתנגדות למעורבותה של סוריה בענייניה הפנימיים של לבנון. בעבר, אף כללה המהפכה את הזרם הפטריוטי החופשי בהנהגת מישל עאון, אך הזרם עזב את הקואליציה לפני הבחירות בשנת 2005, לאחר שעאון חזר מגלותו בפריז, וכיום הוא חבר בקואליציית 8 במרץ, המתנגדת לקואליציית ה-14 במרץ.
מטרות.
מטרתה העיקרית של מהפכת הארזים הייתה סיום הכיבוש הצבאי הסורי בלבנון, שנמשך כ-30 שנה, מאז 1976. בנוסף, לבנונים רבים קראו לחזרת ראש הממשלה לשעבר מישל עאון, שהיה בגלות מאז 1989, ושחרור מנהיג הכוחות הלבנוניים סמיר ג'עג'ע מהכלא.
מטרות נוספות למהפכה:
מקור השם.
השם מהפכת הארזים הוא מונח שנטבע על ידי תת-מזכירת המדינה של ארצות הברית לעניינים בינלאומיים פולה ג' דובריאנסקי במסיבת עיתונאים, ונועדה ליצור השוואה למהפכת הוורדים בגאורגיה, המהפכה הכתומה באוקראינה והמהפכה הסגולה בעיראק. המונח "ארזים" מתייחס לסמל הלאומי, ארז הלבנון, אותו עץ הטבוע על דגל המדינה.
בעולם הערבי, כולל לבנון, המהפכה ידועה יותר בשם "אינתיפאדת העצמאות" (انتفاضة الاستقلال). שם נוסף הוא "אביב הארזים" (ربيع الارز) בהתייחסות לעונת השנה בה פרצו ההפגנות לראשונה, וכן כרמיזה לתנועות שחרור כמו האביב של פראג. השמות בהם משתמשת התקשורת המקומית בלבנון הם "עצמאות לבנון" (استقلال لبنان), אביב לבנון (ربيع لبنان) או עצמאות 05.
רקע.
רצח רפיק אל-חרירי.
ב-14 בפברואר 2005 נרצח ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי על ידי פיצוץ מכונית תופת, ויחד איתו נרצחו עוד 21 אנשים ונפצעו קרוב למאה. שר הכלכלה והמסחר לשעבר באסל פליחאן מת מפצעיו מאוחר יותר כתוצאה מהפיצוץ. היה זה פיגוע מכונית התופת השני בתוך ארבעה חודשים. השר לשעבר וחבר הפרלמנט מרואן חמאדה ניצל בעצמו מפיצוץ מכונית תופת ב-1 באוקטובר 2004.
מספר שעות לאחר החיסול, הגישו תובעים לבנונים צווי מאסר לשישה אזרחים אוסטרליים שהמריאו מביירות לסידני כשלוש שעות לאחר הפיצוץ, בהצביעם על כך שנותרו שאריות חומרי נפץ על מושביהם והנוסעים טסו ללא מטען. המשטרה הפדרלית האוסטרלית חקרה עשרה חשודים בסידני סמוך לנחיתתם, ומצאו כי האנשים החשודים כן נשאו מטען. על אף שכלבי משטרה הצליחו להריח שאריות חומר נפץ על מושביהם במטוס, בדיקות שנערכו על שלושה מהחשודים שללו שאריות חומר נפץ. בתוך 48 שעות, המשטרה זיכתה את ששת החשודים מכל חשד במעורבות בחיסול.
למרות היעדר כל ראיה או סימן ממשי למעורבות סורית בחיסול, החיסול הצית את זעמם של הלבנונים והקהילה הבינלאומית על המעורבות הסורית בלבנון, בשל מעורבתם הצבאית והמודיעינית העמוקה במדינה, וכן בשל הסכסוך המתוקשר בין אל-חרירי לבין סוריה לפני התפטרותו של הראשון באוקטובר 2004 ממשרתו. לאחר התפטרותו של אל-חרירי, מונה ראש הממשלה לשעבר, עמר כראמי, הפרו-סורי, לתפקיד ראש הממשלה בשנית.
המנהיג הדרוזי הלבנוני וליד ג'ונבלאט, מהמתנגדים הבולטים לפרו-סורים, טען לאחר ההתנקשות כי באוגוסט 2004 איים הנשיא הסורי בשאר אל-אסד על אל-חרירי באומרו: (נשיא לבנון) לחוד זה אני... אם אתה ושיראק רוצים אותי מחוץ ללבנון, אני אשבור את לבנון". ג'ונבלאט צוטט באומרו: "כאשר שמעתי אותו אומר את המילים האלו, ידעתי כי זוהי הכרזה על מותו".