פרט לרפואה, בה המשיך לעבוד עד גיל 90, בשעות הפנאי נהנה קרוהן לצייר בצבעי מים ולהתעמק בתולדות מלחמת האזרחים האמריקאית. ציוריו הוצגו מספר פעמים בגלריות בניו מילפורד.
בנו, אדוארד קרוהן, היה גם הוא רופא פנימאי, וחי עד גיל 95.
הוא לא הצליח לבודד את החיידק שחיפש, גם מפני שאצל בני אדם M.paratuberculosis משיל את קרומו התאי והופך לספרופלאסט, שהוא בלתי ניתן לצפייה במיקרוסקופ אופטי. מאוחר יותר הומצאו שיטות מתוחכמות לזיהוי החיידק.
קרוהן הקדיש עניין גם להפרעות המערכת העיכול המופיעות תוך כדי חרדה והתמודדות עם מצבי דחק נפשיים. הוא הדגיש את הקושי להבדיל בין מחלות "אורגניות" לבין נוירוזות עם ביטוי גופני. להערכתו, כל רופא עלול לטעות ולבלבל בין שני סוגי ההפרעות.
ספרים.
בריל קרוהן פרסם 4 ספרים ו-150 מאמרים.
קישורים חיצוניים.
Fábio Guilherme M. C. de Campos; Paulo Gustavo Kotze ABCD. Arquivos Brasileiros de Cirurgia Digestiva
vol.26 no.4 São Paulo Nov-Dec. 2013
מריה אנה, נסיכת אנהלט-דסאו
מריה אנה, נסיכת אנהלט-דסאו (גרמנית: Maria Anna von Anhalt-Dessau; 14 בספטמבר 1837 - 12 במאי 1906) הייתה בתו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ואשתו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה.
ביוגרפיה.
מריה אנה נולדה ב-14 בספטמבר 1837 בדסאו, ללאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה, בתם של לודוויג קרל, נסיך פרוסיה ופרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
ב-29 בנובמבר 1854 התחתנה מריה אנה עם פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, שהיה בן דודה מדרגה שנייה. נישואי השניים היו מאושרים, והיו להם חמישה ילדים. מריה אנה נחשבה לאחת הנשים היפות ביותר בדורה, וניחנה בכישרון ניכר למוזיקה וציור. מריה אנה הייתה כמעט חירשת לגמרי, מה שגרם לה להראות ביישנית ונבוכה בכל פעם שהייתה בחברת אנשים, אולם כאשר הייתה לבד עם אנשים, הייתה מקסימה ומאוד שנונה.
ב-15 ביוני 1885 מת בעלה פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. לאחר מותו עזבה מריה אנה את ברלין, ועברה לאיטליה, שם שהתה בעיקר בנאפולי, רומא, ופירנצה. בשנת 1889 התחתן בנה פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה עם לואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, אחותה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה. ב-12 במאי 1906 מתה מריה אנה בעיר פרידריכרודה, והיא בת 68 שנים.
משפחתה.
בשנת 1854 התחתנה מריה אנה עם פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, בנו של קרל, נסיך פרוסיה, ונולדו לה ממנו חמישה ילדים:
מיגל הראשון, מלך פורטוגל
מיגל הראשון, מלך פורטוגל (26 באוקטובר 1802 - 14 בנובמבר 1866) היה מלך פורטוגל בין השנים 1828–1834, ולאחר מכן טוען לכתר עד מותו בשנת 1866.
חייו.
מיגל הראשון נולד ב-26 באוקטובר 1802 בליסבון, והיה בנם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואשתו קרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה של משפחת המלוכה הפורטוגזית להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלט מיגל בן החמש עם שאר המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1821 חזר מיגל יחד עם הוריו לפורטוגל, בעוד אחיו פדרו נשאר כעוצר הממלכה בברזיל. מיגל היה ילד שובב, והושפע מאוד מהשפעות הסובבים אותו. בשנת 1824 התחולל מרד אפריל, שבמהלכו ניסה מיגל בתמיכתה של אמו קרלוטה ז'ואקינה מספרד לבטל את הישגי המהפכה הליברלית ולהשיב את האבסולוטיזם. מכיוון שאביו ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל התנגד לצעדים אלה, החזיקו בו מיגל ואמו כבן ערובה הלכה למעשה, וניסו להדיחו מהשלטון. בעזרה של כוחות בריטיים, שהיו בעלי מעמד רב בפורטוגל מאז כיבוש נפוליאון את המדינה, הצליח אביו ז'ואאו השישי להשיב את מושכות השלטון לידיו, ומיגל הוגלה לווינה, שם התארח אצל מטרניך.
בשנת 1826 מת אביו ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, ואחיו פדרו הומלך כמלך פורטוגל פדרו הרביעי. אלא שפדרו סירב לעזוב את ברזיל ולשוב לפורטוגל, ואחותם איזבל מריה, נסיכת פורטוגל שלטה בממלכה כעוצרת. הממלכה, שחוקתה משנת 1821 בוטלה עוד בידי ז'ואאו השישי, קיבלה עתה מידי פדרו חוקה חדשה, שנודעה כ"צ'רטה" של שנת 1826. העוצרת איזבל מריה ומקורביה לא ראו בעין יפה את מתן החוקה וניסו למנוע את כניסתה לתוקף.
פדרו, שמלך עתה בשתי ממלכות, לא הצליח לאחד אותן, והניסיון למשול בשתיהן לא עלה יפה. בפורטוגל לא קיבלו בעין יפה מלך היושב בברזיל, ואילו בברזיל הושמעה ביקורת על התעסקותו של פדרו בבעיותיה של פורטוגל. לבסוף היה על פדרו לבחור בין ברזיל לפורטוגל, והוא בחר בראשונה. לאחר חודשיים בלבד כמלכה של פורטוגל ויתר על תוארו הזה במאי 1826.
לפני התפטרותו מן המלוכה הקפיד להסדיר את סוגיית יורשיו. בפורטוגל נועדה להחליפו בתו הבכורה מריה השנייה, מלכת פורטוגל, ובברזיל, לאחר מותו, אחד מבניו. מכיוון שאחותו איזבל מריה לא עמדה בדרישות תפקיד העוצרות בפורטוגל, החליף אותה במיגל, שהיה כאמור בגלות בווינה, כעוצר הממלכה במקום בתו הקטינה. הוא תכנן שכאשר מריה תתבגר, ישא אותה מיגל לאישה, כך שיוכלו למלוך ביחד על פורטוגל, ושני הענפים היריבים של בית ברגנסה ישלימו זה עם זה.
בווינה אף נערכה חתונה שלא בנוכחות הצדדים. מריה, הקטינה, אשר הייתה עד אז בחצר אביה בריו דה ז'ניירו, נסעה לווינה, שם הייתה אמורה להשלים את חינוכה בחצר הקיסרית. מיגל, שנשבע בינתיים אמונים לאחיו פדרו ולאחייניתו מריה וכן לחוקת 1826, התייצב נגד משטרה המלוכני החוקתי של מריה השנייה וניסה לכפות משטר אבסולוטי. כתוצאה מכך פרצו בפורטוגל המלחמות הליברליות, בין תומכי מיגל לתומכי מריה. מששמע על כך פדרו, התפטר מתפקידו כמלך ברזיל, המליך את בנו בן ה-5 פדרו בברזיל, ובא לליסבון על מנת לסייע לבתו מריה בתפיסת השלטון. מיגל הכריז על עצמו כמלך פורטוגל בשנת 1828, והוכר בידי ארצות הברית ומקסיקו. לעומתן, הותיקן, בריטניה, אוסטריה, צרפת ומדינות נוספות לא הכירו במלכותו של מיגל, אלא סברו שהמלך הוא פדרו. המלחמות בין האחים נמשכו עד לשנת 1834, אז הביס פדרו את מיגל, ובשל כך נאלץ מיגל לצאת לגלות בבריטניה, משם עבר מאוחר יותר לאיטליה ולגרמניה.
בדצמבר 1834 שלל הקורטס הפורטוגזי את זכות הירושה לכתר ממיגל ומיורשיו, ובשנת 1837 נשללה מהם אף זכות הירושה לכתר הספרדי, בעקבות סיועו של מיגל לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה במהלך המלחמה הקרליסטית הראשונה. בשנת 1851 התחתן מיגל עם אדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קונסטנטין, נסיך הכתר של לוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג ואגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
ב-14 בנובמבר 1866 מת מיגל במהלך מסע ציד באסלבאך, שהשתייכה לדוכסות הגדולה של באדן.
משפחתו.
בשנת 1851 התחתן מיגל עם אדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קונסטנטין, נסיך הכתר של לוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג ואגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
עלי אבו-נימה
נערי המלך
נערי המלך (ביוונית עתיקה: βασιλικοὶ παῖδες) היו נערים אשר גויסו מהאריסטוקרטיה במוקדון, כדי לשרת את מלך מוקדון. בין תפקידיהם נמנו שמירה על המלך, לסייע לו בציד ולשרת אותו.
אריאנוס טוען שפיליפוס השני, מלך מוקדון הוא אשר ייסד את הגוף הזה, אך יש חוקרים מודרניים שטוענים שהמוסד היה קיים עוד לפני הרפורמה הצבאית של פיליפוס. ניקולס האמונד סבור שייתכן ומקורותיו נעוצים אפילו במאה החמישית לפנה"ס או המאה השישית לפנה"ס. מוסד זה היה צבאי למחצה, ונחשב למכובד מאוד. סביר להניח שרבים מהאריסטוקרטים המוקדונים התחילו את שירותם הצבאי ביחידה זו. האמונד אף סבור שפאוסניאס מאורסטיס, אשר רצח את פיליפוס בשנת 336 לפנה"ס, היה אחד מנערי המלך, אף על פי שאין אזכור ברור לכך.
החוקר הלמוט ברווה (Helmut Berve) טוען שנערי המלך ליוו את אלכסנדר הגדול לאורך כל מסעות המלחמה שלו - טענה אשר הפכה למקובלת. עם זאת, חלק מהחוקרים סוברים שנערי המלך הצטרפו למסע רק ב-321 לפנה"ס לערך, כחלק מהתגבורות שהגיעו לאחר המצור על עזה, וגם אז לא הצטרפו כולם, אלא רק כ-50 מהם. בשנת 327 לפנה"ס יזמו כמה מנערי המלך את "קשר נערי המלך", אשר במסגרתו תכננו להתנקש באלכסנדר בזמן ששמירת אוהלו תופקד בידיהם. הקשר נכשל כי לא כל הנערים שיתפו פעולה, ואחד מהם הסגיר את חבריו. סביר להניח שבתקופתו של אלכסנדר שולבו גם בני עמים זרים בין נערי המלך, כחלק מהמדיניות של אלכסנדר לשילוב עמים "ברברים" בצבאו. אף על פי שהדיאדוכים הקימו מוסד מקביל, הרי שהם לא העזו לכנות אותו "נערי המלך" כל עוד אלכסנדר הרביעי היה בחיים. לאחר מותו, הכתירו את עצמם מרבית הדיאדוכים כמלכים בארצותיהם, וחידשו איש איש את מוסד נערי המלך. ידוע על נערי מלך בחצרות הממלכות ההלניסטיות. ארנסט בדיאן סבור שהמוסד התקיים עד לכיבושה של ממלכת מוקדון בידי הרפובליקה הרומית ב-168 לפנה"ס.