המועצה הלבנה הייתה חיונית מאוד להתרחשויות בארץ התיכונה, ובלעדיה פני הדברים היו יכולים להיות שונים. המועצה הלבנה הגיעה לבדה לכל הגילויים על-אודות הרשע והאפילה שהלכו והתפשטו בעידן השלישי, לאחר תבוסתו והיעלמותו של סאורון, שר האופל ואובדן הטבעת-האחת. המועצה הלבנה חקרה, למשל, את הצל והאימה שירדו על דרום יער-אופל. הם גילו שהישות המסתורית, המכונה "בעל-האוב", אשר שוכנת שם, היא לא אחר מאשר סאורון, שמסתתר כדי להשיב לעצמו את כוחותיו. במועצה הלבנה הוכרע כי על העלפים של לורין לצאת להתקפה ביער-אופל, כי עדיין שררו שם כשפים אפלים, זדון ורוע נורא, ויצורים איומים שנבראו בתוך האפלה חיו שם. סארומן הלבן התנגד בהחלט ומנע את ההתקפה מסיבותיו שלו. גם אם דעת סארומן הייתה תמוהה בעיני המועצה, היא ביטלה את ההתקפה. רק מאוחר יותר קראה המועצה בשנית לצאת להתקפה, וסארומן כבר לא אמר דבר נגד ההכרעה. זו דוגמה לכוונתה של גלדריאל, בכך שסארומן כיזב ושיקר לטובתו הזדונית, וכך גרם להרבה זמן להתבזבז.
הטבעת האחת וסופה של המועצה.
גנדלף האפור היה זה שגילה, לאחר הרבה פקפוק וחוסר-ביטחון, כי הטבעת האחת נמצאת בפלך (ארץ ההוביטים), ובילבו בגינס, אשר מחזיק בה, בכלל לא מבין מה הערך של החפץ העשוי זהב. ספקותיו התגברו כששיקר סארומן ואמר שטבעת-השליטה אבדה בים לצמיתות, זאת כדי שיוכל להמשיך בחיפושים אחר הטבעת לבדו.
כשגנדלף היה בטוח בכך - עת שהטבעת-האחת ניתנה כמתנה לפרודו בגינס, אחיינו של בילבו, - הוא סיפר זאת למועצה הלבנה (חוץ מלסארומן, שהחל להתרחק ולא להופיע במועצה, אלא הסתגר בצריח אורתנק ולמד בחשאי על תורת טבעות-הכוח והטבעת-האחת ודרך יצירתן), והם תכננו לקיים שליחות כלשהי על-מנת להביא את הטבעת למקום מוגן (עמק ריבנדל נבחר), ומשם להוציא אותה במסע חשאי להר-הדין, המקום היחיד בו ניתן להרוס אותה. המועצה הלבנה ביקשה מגנדלף שיהיה אחד מחברי השליחות הזו, ולכן הוא גם נכח במועצת-אלרונד שהתקיימה בעמק ימלדריס והביאה לאיחוד אחוות הטבעת. כ-17 שנים לאחר שהטבעת עברה מבילבו לפרודו, גנדלף מחליט לספר גם לסארומן כי הוביט נושא את הטבעת והמועצה חושבת לשלוח אותו בחשאי לריבנדל. אז חשף סארומן את צדו האפל, את שנאתו ואת בגידתו במועצה הלבנה. הוא כולא את גנדלף האפור על צריח אורתנק, אבל גנדלף מצליח להימלט משם בעזרת אחד העיטים הגדולים, והמועצה הלבנה לא נפגשת יותר כאותו גוף התייעצות.
וינס קארטר
נודונג-1
נודונג-1 (בקוריאנית: 노동 1호) הידוע גם בשם הוואסונג-7 (בקוריאנית: 화성 7호) הוא טיל בליסטי מתוצרת קוריאה הצפונית. הטיל מבוסס בחלקו על הטיל הבליסטי הסובייטי סקאד, ובחלקו על טכנולוגיות טיליות אחרות, בהן של הטיל הסובייטי R-13. הטיל בעל טווח של כ-1300 ק"מ (בגרסאותיו הראשונות).
קוריאה הצפונית מכרה טילים מסוג זה ואת הידע לייצורם לפקיסטן (שם מכונה הטיל גאורי) ולאיראן - שם הוא מכונה שיהאב-3. לטיל רש"ק המוערך במשקל של בין 760 ק"ג ל כ-1200 ק"ג. הרש"ק נפרד ככל הנראה מגוף הטיל לקראת חדירתו לאטמוספירה. על בסיס הטיל נודונג-1 פיתחה קוריאה הצפונית משגר לוויינים, אשר שוגר בשנת 1998 וכשל מלהגיע לחלל.
תצוגה פומבית ראשונה של הטיל נודונג התקיימה במצעד צבאי לציון 65 שנים לייסוד מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית, ב-10 באוקטובר 2010.
מאבק בלתי אלים
נזקי אלכוהול
יהודי רומניה
ברהמינים
משרת
משרת הוא אדם שעובד בשכר ושעיקר עבודתו הוא ביצוע פעולות בתחום משק הבית עבור אדם אחר. לרוב תתבצענה פעולות אלו בביתו של המעסיק.
בחברות מסוימות בוצעו בעבר חלק גדול מעבודות השירות האישיות על ידי עבדים. המשרת, להבדיל מהעבד, קיבל תשלום עבור עבודתו והיה זכאי לעזוב את המעסיק אם התנאים לא מצאו חן בעיניו.
באחוזות ובתים גדולים אחרים היו מספר משרתים ומשרתות שביצעו כל אחד תפקידים מתמחים. משרתות אישיות טיפלו בעיקר בנשות הבית ומשרתים אישיים ("באטלר") בבני הבית, כמו כן היו משרתים שתפקדו במטבח, בהגשה, בניקיון ובכביסה.
גם לקציני צבא היו משרתים אישיים, שנלוו אליהם במסעות ובקרב ודאגו לכל צורכיהם האישיים.
מלונות פאר מציעים לעיתים משרת אישי ("באטלר"; "Butler") למתארחים בסוויטות יוקרתיות.
העובדים הבודדים העוסקים היום בתפקיד שמילאו בעבר משרתים, מכונים בגלל התקינות הפוליטית בהגדרת מקצוע שונה אפילו בגופים שמרניים כמו בית המלוכה הבריטי.
אזכורים תרבותיים.
בשנות ה-70 זכתה לפופולריות רבה סדרת הטלוויזיה הבריטית "על אדונים ומשרתים", שעסקה בחיי משפחה בריטית ומשרתיה והציגה את פערי המעמדות.
בייגל
פריורי אינקנטאטם
דוד פולוס
דוד בן ישראל משה פּוֹלוּס (David Polus; 1893 – 5 בינואר 1975) היה פסל ישראלי, שנדד בין יישובים והתגורר בכל מקום שבו פיסל, תמורת דמי קיום.
ביוגרפיה.
פולוס גדל בוורשה בירת פולין. לפי אלחנני ופרידלנדר, היה בנעוריו בוורשה, בן ישיבה רכון על דפי גמרא. בישיבה, היה נוהג לקשט את אולם הישיבה לכבוד סיום מסכת של ש"ס, ומכאן נתפס לפיסול. הוא עלה לארץ ישראל בעלייה השלישית, באוניה "רומניה" כחלוץ בחודש אוגוסט 1924. בפואמה שכתב ביידיש בשנות העשרים כתב בין השאר: "חלוץ קום עלה... הכישרון הוא רכושך". פולוס היה חבר בגדוד העבודה, ובקבוצת החוצבים של יצחק שדה. את פסלו הראשון בארץ סיתת בהיותו בגדוד העבודה במגדל צדק: פרוטומה של אהרן דוד גורדון. בחודש פברואר 1932 שלח פולוס הצעה שפורסמה בעיתון "דבר" להנהלת "יריד המזרח", לפיה תוכרז תחרות של פסלים ושהיצירות הטובות ביותר תוצגנה בתערוכה, מה שייתן תנופה ליצירה.
פולוס נהג לנדוד ברחבי הארץ. הוא התגורר בקיבוצים שונים ופיסל בהם תמורת דמי קיום בלבד, ללא שכר נוסף. כך ברמת דוד, בתל יוסף בבית אורן וברמת רחל. על פי מסמך בארכיון המדינה מיום 22 בספטמבר 1936, התגורר פולוס, שהיה רשום כמורה, ברחוב הירקון בתל אביב (אז שכונת מחלול), על יד בית החרושת לאריגה וצביעת משי "דלפינר-יוחננוף". היה לו צריף, שם נהג להתבודד ולעסוק בתכנון עבודות חדשות. מאוחר יותר עבר לירושלים, והתגורר בעשרים השנים האחרונות לחייו בצריף אחר, בלבה של חורשת אורנים ליד מחנה אלנבי.
פולוס נפטר ערירי בירושלים והובא בה למנוחות ב-1975.
ביצירותיו הריאליסטיות יש מוטיבים הרואיים, המתארים את תקומת העם היהודי בארצו. פולוס השתמש בחומרים מקומיים פשוטים וזולים יחסית, כמו בטון, טיח על רשתות לולים ומוטות ברזל. הדבר גרם לבלייה מוגברת בפסליו, וצרך תחזוקה מתמדת. בזמנו, פולוס תחזק אותם בעצמו. ועם השנים חלקם שופצו וחלקם עומדים בפני כליה.
יצירותיו המוכרות ביותר.
פרוטומות שיצר פולוס.
בין השנים 1967–1971 ניהל פולוס תכתובת ענפה עם לשכת הנשיא דאז זלמן שזר מתוך תקווה שזה יסייע לו בהמשך יצירתו (תיק ארכיון המדינה נ-93/17 פורסם אפריל 2019).
שריר הלב
שריר הלב (באנגלית: myocardium) הוא אחד משלושת סוגי השריר והוא הרקמה המרכזית ממנה עשוי הלב. רקמה זו נמצאת בין הרקמה החיצונית של הלב, עילית הלב, לבין הרקמה הפנימית, פנים הלב, ומקבלת אספקת דם מהעורקים הכליליים.
מבנה.
הרקמה המרכזית ממנה עשוי לב האדם היא רקמת שריר הלב. לב האדם עשוי מ-3 שכבות, כששריר הלב נמצא בין השכבה הפנימית, פנים הלב, לבין הרקמה החיצונית, עילית הלב. הרקמה מחולקת לשכבות העשויות מתאי שריר לב (באנגלית: cardiomyocytes) המאוגדים יחד בקבוצות הקשורות ביחד בסיבי קולגן. כשהשכבות של שריר הלב מתכווצות בתיאום, הן מסוגלות לגרום לכיווץ של השריר בכמה כיוונים במקביל - לאורך, לרוחב ובסיבוב, על מנת להוציא את הכמות המקסימלית של דם מתוך החלל בלב אותו עוטף השריר.
שריר הלב עשוי מסיבים הבנויים ממספר רב של תאי שריר לב המוקפים בנוזל בין-תאי המיוצר על ידי פיברובלסט. שריר הלב כולל בתוכו גם תאים המסייעים בהעברת דחף חשמלי כחלק ממערכת ההולכה החשמלית של הלב וכלי דם המספקים מזון וחמצן לתאים, העורקים והורידים הכליליים ונימים. כיווץ שריר הלב דורש אנרגיה רבה ולכן דורש אספקת דם קבועה על מנת לספק לשריר חמצן וחומרי מזון. אספקת הדם ללב מגיעה מהעורקים הכליליים שיוצאים משורש אבי העורקים ועוברים בין שכבת כיס הלב לשכבת שריר הלב. הדם משריר הלב מתנקז לורידים הכליליים ונשפך לעלייה הימנית.
תא שריר הלב.
התכווצות תאי שריר הלב גורמת להתכווצות הלב ותיאום נדרש בין קבוצות תאים שכנים על מנת ליצור התכווצות יעילה של השריר. מצב בו יש פגיעה במנגנון התיאום של ההתכווצות עלול להיווצר במהלך הפרעות קצב שונות. בהסתכלות מיקרוסקופית, תא שריר הלב נראה כמבנה דמוי מלבן בגודל 100–150 מיקרון על 30–40 מיקרון. תאי שריר הלב מחוברים על ידי דיסק בין-תאי ויוצרים סיבי שריר ארוכים. כל תא שריר כולל סיבוני שריר שהם סיבים חלבוניים שמחליקים אחד על השני ובכך גורמים להתכווצות ולהתרחבות התא. סיבוני השריר עשויים מסרקומרים, כולל אקטין ומיוזין, שהם יחידות הכיווץ הבסיסיות ביותר בתא. הסידור האופייני של סיבוני השריר נותן לתא שריר הלב מראה דמוי תא שריר שלד.
תאי שריר לב מכילים צינוריות T (באנגלית: T-tubules), צינוריות המסייעות ליעילות התכווצות השרירים. צינוריות אלו נפגשות במרכז התא ויוצרת רשת של צינורות בתוכו עד אשר יוצאות מחוץ לממברנה ומשמשות כהמשך של ממברנת התא. הצינוריות עשויות מדו-שכבה ליפידית וגדולות ורחבות יותר בתא שריר לב מאשר בתא שריר שלד, אך מעטות יותר במספרן. תפקידי הצינוריות הוא העברה מהירה של סידן למרכז התא ובכך ויסות של ריכוזו בתא, בכך משמשות תפקיד חשוב בתהליך ההולכה החשמלית של התא וכיווצו.