בשנת 2001, הוחלט שאין הצדקה לקיומה של אלביט כחברת החזקות נפרדת ולמזג אותה לחברת האם אלרון, שהיא עצמה מוחזקת על ידי חברת החזקות נוספת, דיסקונט השקעות, זאת כדי לחסוך בעלויות כפולות של מטה והנהלה.
מוצרים.
מערכות מחשוב.
בשנת 1967 פיתח צוות באלביט את המחשב "אלביט 100", שהיווה פריצת דרך בהיותו המיני-מחשב הראשון שיוצר על טהרת המעגלים המשולבים והמחשב המסחרי הראשון שיוצר בישראל. אולם מחשב זה הקדים את זמנו ולא הצליח מסחרית.
באמצע שנות ה-70 ייצרה אלביט את המיני-מחשב CR-17, ממנו מכרה ברחבי העולם יותר מ-700 יחידות, דבר שזיכה את אלביט בתואר יצואן מצטיין.
בסוף שנות ה-70 עסקה אלביט בייצורו של מחשב תואם יבמ מיינפריים בשם "ענת", אך גם פעילות זו לא זכתה להצלחה מסחרית. אלביט גם ייצרה מערכת מרובת מסופים שנקראה "פאקט". בראשית שנות ה-80 ייצרה אלביט את מערכת המיקרו מחשב דייזי. כן מכרה אלביט מונים ממוחשבים למוניות.
מערכות צבאיות.
במקביל, פיתחה אלביט מערכות פיקוד, בקרה, תקשורת, ניווט וכינון אש לטנקים עבור מערכת הביטחון בישראל, ובמיוחד מערכות מוטסות. במהלך שנות ה-70 ייצרה אלביט מערכות מוטסות עבור ה"כפיר" בשותפות עם חברות אחרות, אולם בשנות ה-80 כבר יכלה לספק את המערכות לבדה. בפרויקט משותף עם טלרד ייצרה מערכת להאזנה למרכזיות טלפון.
טלוויזיות.
בשנת 1992 הקימה אלביט מפעל לטלוויזיות צבעוניות, מפעל CTV במגדל העמק, המפעל ייצר מכשירי טלוויזיה עד לשנת 1997 ונסגר מאחר שלא זכה להצלחה מסחרית. באמצע שנות ה-90, מערכת TVTEL תוכננה להשתלב במכשירי הטלוויזיה של אלביט, אך הוחלט במקום להשתמש במחשב האישי, שתפס תאוצה אז.
מערכות בדיקה אופטיות.
בשנת 1992 הקימה אלביט את חברת אלביט מערכות ראייה (באנגלית: Elbit Vision Systems), המתמחה בייצור של ציוד בדיקה אופטי, מערכות ניטור אולטרא-סוניות, ומערכות ניטור לבקרת איכות לתעשיית הטקסטיל, הרכב, זיהוי פגמים במתכות ואיתור פגמים בתהליך הייצור של מסכים שטוחים. באפריל 2001, מכרה אלביט את החזקתה בחברת "אלביט מערכות ראיה" לחברת אלטרו תמורת 3.5 מיליון דולר. בפברואר 2018, נמכרה "אלביט מערכות ראיה" לחברת Uster Technologies השווייצרית תמורת 32 מיליון דולר.
מעגלים מודפסים.
בשנת 1973 הקימה אלביט, בשותפות עם כור תעשיות, את חברת "אלטק" העוסקת בפיתוח, ייצור מעגלים מודפסים. בשנת 1988, נמכרה חברת "אלטק" לאיש העסקים יוסי מימן (שמכר אותה בשנת 2013 לחברת ניסטק).
אמ&quot;ן/מחקר
אראל סג&quot;ל
משה אראל סג"ל (נולד ב-14 בספטמבר 1970) הוא עיתונאי, סאטיריקן, בעל טור, איש תקשורת, שדרן רדיו, פובליציסט ומוזיקאי ישראלי.
ראשית חייו.
סג"ל נולד בירושלים למשפחה דתית-לאומית. הוריו הם עורכי הדין נחמה וזלמן סג"ל. דודניו הם האחים ישראל סגל ודן סגל.
למד בתיכון הימלפרב ובתיכון הרטמן. בגיל 14 הוריו התגרשו, וכחלק ממרד נעורים הפך סג"ל לפעיל שמאל ויצא בשאלה. אחרי רצח יצחק רבין ומה שסג"ל ראה כעוינות ציבורית נגד "הכיפות הסרוגות", חזר להיות ימני, תהליך שהושלם מאוחר יותר עם חזרתו בתשובה, בעקבות תוכנית ההתנתקות ואירועי עמונה.
בשנת 1988 התגייס לצה"ל, ושירת כלוחם בחטיבת גולני. לאחר מכן שירת כמדריך בגדוד 17 ולבסוף שירת במרפאת בה"ד 3.
לאחר שירותו הצבאי עבד כמאבטח ברובע המוסלמי בירושלים, ובתקופה מסוימת בשירותי הובלות בניו יורק.
סיים לימודי קולנוע ב"קמרה אובסקורה".
קריירה עיתונאית.
עיתונות כתובה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התפרסם סג"ל בזכות טורו ההומוריסטי "אופנת סג"ל". בתחילה עסקו הטורים שלו בעיקר בספורט (בפרט בבית"ר ירושלים שאותה אוהד סג"ל), אך עם הזמן החל לעסוק גם באגדות אורבניות וסיפורי מעשיות הומוריסטיים. טורים אחרים עסקו גם בענייני פוליטיקה ודת.
משנת 1999 כתב סג"ל טור הומוריסטי בעיתון "מעריב". לעיתים התנצח עם כתבים אחרים בעיתון ועם קוראיו על ההומור שלו ואופן הבעת דעותיו. הטור ב"מעריב" עסק באגדות אורבניות. בשנת 2008 עבר לפרסם את הטור ב"מקור ראשון". לטענתו, "מעריב" לא אפשר לו לכתוב על דעותיו הפוליטיות.
סג"ל חזר לכתוב טור שבועי במוסף "סופשבוע" של "מעריב" באוגוסט 2009. ב-2011 עבר הטור ל"מוספשבת" של העיתון ונקרא "סג"ל בדרכים". בכתיבתו נפגש סג"ל עם אנשים שונים ובירר איתם סוגיות פוליטיות שעל הפרק (למשל: הוא ליווה את חברי ארגון "השומר החדש" בלילה של פעילות, ראיין את זוהיר אנדראוס בקשר לאינתיפאדה אפשרית של ערביי ישראל וערך שיחה עם עורך הדין אלדד יניב שהקים את השמאל הלאומי). מאוחר יותר חזר לטור שבועי ב"סופשבוע". בשנת 2012 כתב מספר טורים גם במוסף הספורט של "מעריב". בעשור השני של המאה ה-21 כתב גם טורי פובליציסטיקה במדור הדעות של "מעריב" וטורי פרשנות המופיעים בקונטרס הראשי.
בעקבות המשבר ב"מעריב" ב-2014, שבו העיתון כמעט נסגר ורבים מעובדיו פוטרו, עבר לכתוב באתר האינטרנט "מידה". מאז שנת 2015 לסג"ל היה טור שבועי במוסף "יומן" ב"מקור ראשון". בינואר 2017 עבר לכתוב טורי פרשנות במגזין סופ"ש של אתר "וואלה NEWS". בפברואר 2018 כשהבין שגייסו אותו לוואלה כעלה תאנה, הודיע בשידור שהוא עוזב את האתר על רקע התפוצצות פרשת תיק 4000.
ממרץ 2019 הוא בעל טור ופרשן בעיתון "ישראל היום".
אופי כתיבתו.
בתחילה עסקו הטורים של סג"ל בעיקר בספורט, אך עם הזמן החל לעסוק גם באגדות אורבניות וסיפורי מעשיות עם פואנטה מצחיקה, שרובם נסובו סביב זימה, פשע, טיפוסים מוזרים ומיוחדים, מפסידנות והווי האשפתות ברובעי העוני והסמטאות של ניו יורק ותל אביב. בעקבות תאונת דרכים בה נפגע אביו, החל לכתוב גם בענייני דת ואמונה, תוך שהוא נוקט בגישה אוהדת למסורת וליהדות ובסופו של דבר חזר בתשובה.
כתיבתו של סג"ל מתאפיינת בהומור, אסוציאטיביות, שימוש באנקדוטות ומשלים, ושימוש במטפורות ודימויים יצירתיים. בעבר השתמש בדימויים רבים מעולם הפוליטיקה והעולם התחתון ולעיתים אף דימויים העוסקים במיניות והפרשות גופניות. מאז שהחל בתהליך של חזרה בתשובה הפחית את השימוש בדימויים אלה. לעיתים קרובות משלב סג"ל בכתיבתו ציטוטים ומובאות של אישים היסטוריים - כולל שירה עברית קלאסית וארון הספרים היהודי. ברבים מהטורים כתב על פרשיות היסטוריות אקסצנטריות ומוזרות מנקודת מבטו הייחודית וקישורן באופן אקטואלי לימינו (בדרך כלל בתור משל).
סג"ל כותב גם טורים פוליטיים אקטואליים בחלק החדשות או במדור הדעות של העיתון. בטוריו הפוליטיים מביע סג"ל דעות ימין לצד כעס על הצביעות והסטנדרטיים הכפולים לתפישתו של השמאל בישראל והתקשורת.
רדיו וטלוויזיה.
סג"ל הגיש תוכנית בשם "סג"ל עצבני" בתחנת הרדיו "רדיו ללא הפסקה" שבה הביע את דעתו על אירועי השעה וניהל שיחות עם מאזינים. משנת 2007 עבר להגיש תוכנית בוקר יחד עם לינוי בר גפן וגל גבאי ב"רדיו 99".
ביוני 2006 הנחה סג"ל את אולפן המונדיאל של "צ'רלטון" בצוותא עם עורך הדין ארי שמאי ואנשי הספורט בוני גינצבורג ואריה מליניאק. שימש כמחליף בתוכנית האקטואליה של בן כספית ועמנואל רוזן ב"רדיו ללא הפסקה".
כמו כן הנחה סג"ל מדי שבוע תוכנית באתר מכון מאיר עם הרב אורי שרקי שעסקה בנושאים העולים מפרשת השבוע.
בשנת 2011 החל להשתתף בפאנל התוכנית "הינשופים" בהנחיית רוגל אלפר בערוץ 8, וכן נבחר לאחד ממגישי "ערב חדש" והצטרף לפאנל התוכנית "שער השבת" של ערוץ הספורט.
בשנת 2014 החל להנחות את תוכנית הטלוויזיה "הפטריוטים" בערוץ 20.
עד 2016 הגיש תוכנית יומית בת-שעתיים בשם "לא סותם ת'פה" ברדיו "גלי ישראל". התוכנית עסקה בענייני אקטואליה ובה שידר לצדו מגיש נוסף, בהם שמעון ריקלין, חיים לוינסון וגלית דיסטל-אטבריאן. בתוכנית ניתנה חשיפה לסיפורים שלא זכו לסיקור בתקשורת המיינסטרים, כגון אלימות ופעולות לא חוקיות של ערבים נגד יהודים, ואפליה של מערכת החוק והמשפט נגד יהודים. התוכנית כללה דיאלוגים בין סג"ל למגיש השני וראיונות עם אנשים בנושאים שעל סדר היום.
באפריל 2016 עבר סג"ל להגיש תוכנית אקטואליה יומית בת-שעה בגלי צה"ל בשעה 11:00 בבוקר, בעלת אופי זהה לתוכנית שהגיש ב"גלי ישראל". בנוסף לאקטואליה כללה התוכנית הומור ועיסוק בנושאי תרבות כמו שירה, מוזיקה ולימוד ערבית מדוברת. את התוכנית הגישו עם סג"ל שמעון ריקלין, גלית דיסטל-אטבריאן, חיים לוינסון, רועי עידן ודוד ורטהיים. תוכניתו הייתה אחת התוכניות הפופולריות בתחנה. שיעור ההאזנה לתוכניתו באמצעים דיגיטליים (מחשבים, טאבלטים ואפליקציית גל"צ לטלפונים חכמים) היה הגבוה ביותר בקרב תוכניות האקטואליה וכפול מזה של תוכניתו של רזי ברקאי. ב-26 בפברואר 2018 הודיע סג"ל בשידור על עזיבת גלי צה"ל, וב-14 במרץ 2018 סיים בה את עבודתו. החל מ-22 באפריל הוא מגיש תוכנית אקטואליה ברדיו 103FM שבה הוא מארח אישים פוליטיים.
ב-22 במאי 2017 ראיינו בטעות סג"ל וחיים לוינסון, ששידר עמו באותו יום, מתחזה לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ב-7 בנובמבר 2018 הודיע סג"ל כי הוא עוזב את ערוץ 20.
בינואר 2019 התחיל לשדר תוכנית אקטואליה יומית בערוץ כאן 11 יחד עם קלמן ליבסקינד בשם קלמן וסג"ל.
בפברואר 2020 ניגן ושר עם ינון מגל ושמעון ריקלין את השיר "שבחי ירושלים" בסרטון שבו השתתף גם ראש הממשלה, בנימין נתניהו והועלה בדף הפייסבוק שלו. בעקבות כך הושעה סג"ל על ידי תאגיד "כאן" מהגשת התוכנית בנימוק שעבר על כללי האתיקה של התאגיד האוסרים השתתפות בתעמולת בחירות. בעקבות ההשעיה הודיע קלמן ליבסקינד שלא ישדר ללא עמיתו להגשה. סג"ל הוחזר לשידור לאחר חמישה ימים .
בספטמבר 2020 חזר לערוץ 20. לאחר מעבר הערוץ לאפיק 14, החל להגיש בעכשיו 14 תוכנית יומית בשם "הדו"ח של אראל".