הגבעה הצרפתית שוכנת על גבעה בגובה של 838 מטר, מה שהופך אותה לשכונה גבוהה יחסית לשכונות ירושלים, ולגבוהה ביותר באזור צפון העיר. בצפון היא גובלת בכביש 1 ושכונת שועפט, במערב בכביש 60, בדרום בקריית הממשלה שבמזרח ירושלים ובקמפוס אוניברסיטה העברית שבהר הצופים ובמזרח בשכונת צמרת הבירה. ביחד עם שכונה זו, משתרעת הגבעה הצרפתית על פני 970 דונם. ברום השכונה, בגובה 838 מטר, מתרוממת גבעת תצפית, בליבה מתנשאים שני רבי קומות בשם "ברוש הגבעה" גבוהים המוקפים בשרידי חורשת אורנים.
ארכאולוגיה.
בעת חציבת היסודות לבנייני המגורים שנבנו עם הקמת השכונה נתגלו שרידים ליתיים שיוחסו לתרבות האשלו-יברודית, מה שמעיד כי התיישבות אנושית קדומה במקום הייתה בתקופת האבן. בנוסף, בעת הקמת השכונה נחשפה במרכז הגבעה הצרפתית, ליד מאגר המים, שרידי מצודה (המכונה היום מצד גבעת שפירא) מתקופת הברזל. האתר נחפר על ידי הארכאולוגית אורה נגבי מאוניברסיטת תל אביב ב-1969.
בנוסף, במקום בו הוקם הגשר בצומת המובילה לרמת אשכול, נתגלתה מערת קבורה עם 13 גלוסקמאות מתקופת בית שני, אחת מהן הכילה את השם: "יהוסף בן חגי". בשכונה נחשפו גם שרידים מן התקופה הביזנטית..
היסטוריה.
הקמת השכונה.
התוכנית להקמת השכונה אושרה במועצת עיריית ירושלים בפברואר 1969, כשכונה ל"יוצאי אמריקה" ביוזמת התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל.
השכונה הוקמה ב-1971, על שטח שנכבש מירדן במלחמת ששת הימים. היא נבנתה, יחד עם השכונות גבעת המבתר, רמת אשכול ומעלות דפנה, במסגרת תוכנית שכונות הבריח ליצירת רצף התיישבות עברי בין ירושלים המערבית להר הצופים, שהיה עד מלחמת ששת הימים מובלעת ישראלית בתוך השטח הירדני.
בניגוד למקובל בשכונות ירושלים, רוב הבתים בשכונה נבנו כמבנים בני 6–7 קומות. היתר בניה זה היה תגובת ממשלת ישראל ל"תוכנית רוג'רס" - שיזם מזכיר המדינה האמריקני ויליאם רוג'רס, להחזרת נוכחות ירדנית סמלית לעיר.
בשנות ה-2000.
בשנת 2003 החלה הקמת פרויקט "ברוש הגבעה" במגרש הפנוי האחרון בשכונה, על קרקע של 25 דונם בבעלות המסדר הנוצרי משמורת ארץ הקודש, קרקע אותה רכש מהמסדר הצרפתי "האבות הלבנים" ב-1960. ב-1996 נכנס המסדר לעסקת קומבינציה עם הקבלן משה סטולר לבניית חמישה מגדלים במקום בגובה של כ-20 קומות, אף על פי שבתוכנית המתאר הוגדר כשטח ציבורי פתוח. התוכנית נתקלה בהתנגדויות רבות מצד תושבי השכונה, הן בשל גובה המגדלים והן מחשש לצפיפות תחבורתית בשכונה. ב-1998 הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בירושלים אישרה את שינוי ייעוד הקרקע בתנאי שהיזם יבנה מתנ"ס חדש לתושבי השכונה, לפני התחלת בניית הדירות שאישרה העירייה. המתנ"ס שנבנה בסופו של דבר היה בשטח של 2,000 מ"ר בלבד במקום 4,500 מ"ר, כפי שסוכם, והיזם שילם היטל השבחה נמוך, לאחר התערבותו של ראש העירייה אהוד אולמרט. הפרויקט היה גם נושא לסכסוך משפטי בין משמורת ארץ הקודש לעורך הדין שייצג את המסדר, בטענה שעשה יד אחת עם הצד השני לעסקה; הכנסייה ויתרה בסוף על זכויותיה במקרקעין, במחיר לא משתלם. הכנסייה פתחה בחקירה, אותה ניהל שופט בית-המשפט העליון של הוותיקן, האב דוד יגר שהובילה לתביעה בסך של כ-100 מיליון ש"ח מצד הכנסייה. בית-המשפט המחוזי פסק לבסוף כי המסדר הנוצרי זכאי לקבל בפרויקט שווי של 29 דירות, בניכוי של 6 מיליון דולר.
ב-2006 נחנך בשכונה פרויקט "כפר הסטודנטים", על ידי חברת אפריקה ישראל. 4 שנים קודם לכן זכתה חברת אפריקה ישראל נכסים בשותפות עם חברת מנרב אחזקות במכרז של האוניברסיטה העברית לבנייה ולהפעלה של מעונות סטודנטים. בפרויקט נבנו 11 בניינים, שטח נוסף של כ-18 אלף מ"ר למסחר וחניון לכ-450 כלי רכב. בכפר מתגוררים כ-1,000 סטודנטים, המשפיעים על אופייה הצעיר של השכונה. עוד בטרם הקמת הכפר היו קיימים בשיפוליה הדרומיים של הגבעה הצרפתית מעונות אידלסון-ברונפמן לסטודנטים, שהכילו 29 מבנים בגבהים שונים לצד בתים פרטיים, בבעלות ערבים שנשארו במקום מ-1967. ב-2012 ביקשה האוניברסיטה לצמצם את מעונות הסטודנטים לטובת פרויקטי מגורים, בטענה שהיצע המעונות בקמפוס הר הצופים גדול מהביקוש.
אופי השכונה.
עקב היותה שכונת קצה, הגבעה הצרפתית היא שכונה שלווה ושקטה. המצב הסוציו-אקונומי של דיירי השכונה הוא בינוני-גבוה, והיא נחשבת לאחת משכונות היוקרה של ירושלים, ויש בה דירות יוקרה רבות. בשל הקרבה לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, מתגורר בשכונה חלק ניכר מהסטודנטים וסגל האוניברסיטה.
בכניסה לשכונה מכיוון כביש מס' 1 יש ככר, בימין הככר נמצא רח' האצ"ל, בשמאל בר כוכבא, וישר רח' ההגנה.
בגבעה הצרפתית ישנה אוכלוסייה מגוונת, בעבר רוב תושבי השכונה היו חילונים ומיעוט דתיים אך מתחילת שנות האלפיים הרבה זוגות צעירים דתיים וחרדים מתגוררים בשכונה, בשכונה קיימת קהילת הצעירים הדתית לאומית "נופת צופים" המונה כמה עשרות משפחות צעירות, וכן קהילת הצעירים החרדים "תורה וחסד" ו"חניכי הישיבות" המונה כמה מאות משפחות צעירות. בשכונה מתגוררות כמה עשרות משפחות ערביות. רוב המשפחות הערביות גרות ברחוב ג'ורג' אדם סמית - רחוב שלפני מלחמת ששת הימים היה רחוב קטן בסמוך לשכונת שייח ג'ראח הערבית ובמהלך בניית שכונת הגבעה הצרפתית הוכלל בשטחה. הרחוב הוקם בשנת 1948 בידי משפחות פליטים מהכפר ליפתא, על אדמה שבבעלותן במקום. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, הוכפל מספר הבניינים ברחוב זה בשל הגידול הטבעי באוכלוסייתו. חלק מהמשפחות הערביות עברו אל השכונה משכונות ערביות במזרח ירושלים וכן מהגליל.
מוסדות בשכונה.
קהילה.
בקרבת השכונה שוכן בית החולים הדסה הר הצופים.
בתי עסק.
בשכונה נבנה מתחם פרטי בשם ברוש הגבעה, הכולל שני מגדלי יוקרה בני 12 קומות כל אחד ומדורגים.
מחלף שער מזרח.
מחלף שער מזרח, הידוע בשם "צומת הגבעה הצרפתית", נמצא בגבול הצפון-מערבי של השכונה. צומת זה הוא צומת חשוב בירושלים, המקשר בין פסגת זאב והיישובים מצפון לירושלים, מרכז העיר וכביש 1. הצומת הומה אדם ופקוק במשך רבות משעות היום, ויש בו טרמפיאדה לחיילים ולתושבי חבל בנימין. בצומת התחוללו מספר פיגועים בזמן האינתיפאדה השנייה שהחלה בשנת 2000.
פריד זקריה
פריד רפיק זקריה (באנגלית: Fareed Rafiq Zakaria; הוא סופר ועיתונאי אמריקאי ממוצא הודי.
קורות חייו.
זקריה נולד ב-20 בינואר 1964 במומבאי שבהודו. אביו ראפיק זקריה היה תאולוג איסלאמי ופוליטקאי פעיל בקונגרס הלאומי ההודי. אמו, פאטימה, הייתה עורכת העיתון Sunday Times of India.
הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל ודוקטוראט במדע המדינה מאוניברסיטת הרווארד.
פעילותו.
כותב טור שבועי בטיים (המהדורה האירופית) ומתמחה בעניינים בינלאומיים. היה גם עורך ניוזוויק. היה עורך המגזין פוריין אפיירס בתחילת שנות ה-90.
מנחה את התוכנית GPS ב-CNN, בה הוא דן בנושאים רבים כמו הכלכלה האמריקאית והעולמית, יחסי החוץ של ארצות הברית, אירועים בעולם וטריוויה כללית.
זקריה הוא מרצה מבוקש, השתתף בתור מנחה בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ.
בחודש אוגוסט 2012 הודה בהעתקה של כתבות, והושעה לחודש מהגשת תוכניות בCNN וכן מכתיבת טורים בטיים.
דעותיו.
תומך בגלובליזציה, מנסה לקדם את עמדותיו לגבי שיתוף פעולה בין ליברלים לשמרנים בארצות הברית.
הפולמוס היהודי-נוצרי
הפולמוס היהודי-נוצרי הוא פולמוס דתי רב-שנים בין היהדות לנצרות. הוויכוח בין שתי הדתות המונותאיסטיות האלה עבר תהפוכות רבות. בתקופות קדומות התמקד הפולמוס בעיקר בצד המקראי, המשותף לשתיהן; בהמשך התייחס הפולמוס אף למקורות פנים-דתיים (יהודיים ונוצריים), כגון התלמוד וכתבי הבשורה. תוצאות הפולמוס כללו לעיתים אלימות מצד הנוצרים, והחלפת האשמות חמורות, שבהן נכללות עלילות הדם שהעלילו על היהודים.
נושאי הוויכוח.
עיקרי הוויכוח בין יהודים לנוצרים הם בנושאי אמונה ודוֹגמה, דבר המסתבר מעצם היותן דתות של התגלות. הנצרות, אף בתלבושתה ההלניסטית, היא תולדה של היהדות; לכן הוויכוח בין הדתות חריף ביותר, ועסק במגוון נושאים רחב. עיקרי הוויכוח היו על פירושם של עקרונות אמונה משותפים; כך בנושא המשיח, העם הנבחר או הקבוצה הנבחרת, מהות האל, אחדות האל, וכן החיוב על שמירת מצוות התורה. הבסיס המשותף לוויכוח היה המקרא, מתוקף היותו מקודש על שתי הדתות, וחשיבותו בהן.
המקרא.
תחום העימות העיקרי בין הדתות היה ביחס לפרשנות המקרא: עיקר הוויכוח היה בכך שהיהדות ניתחה את המקרא כקורפוס עצמאי וחתום, ואילו הנצרות, לעומתה, שאפה לנתח את המקרא על-פי נקודת הראות של הברית החדשה, כשהם מכנים זאת "פרה-פיגורציה" (לפני הדמות). כך ביחס לנושאי המחלוקת העיקריים, לדוגמה בחיוב המצוות: היהדות ראתה את חיובי התורה כפשוטם וכחיובים, ולעומתה הנצרות שאפה לפרשנות אלגורית למצוות, על-פי התפיסה בברית החדשה. הוויכוח בהקשר המקראי נסב גם על תחום פתרונן של הנבואות השונות הנוגעות לאחרית הימים, כגון פרק ז בספר ישעיהו. וויכוח מרכזי נסוב סביב משמעות הפסוק , שתורגם בתרגום השבעים היווני ל"הנה הבתולה הרה..."; פסוק זה פורש על ידי הנוצרים כמתייחס למרים, אם ישו.
ניסוח כללי של הוויכוח מזהה את הפרשנות היהודית כשואפת להבנה מילולית וישירה, לעומת הפרשנות הנוצרית, אשר פירשה את המקרא במשמעות כריסטולוגית, ללא המשמעות ההיסטורית המקורית.
ההתפתחות.