בחצי הגמר הראשון התמודדה סגנית בית ב', , שלוש פעמים אלופת אירופה, מול סגנית בית א', , שהעפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לחצי הגמר. טורקיה עלתה ראשונה ליתרון משערו של אוגור בוראל, אך בסטיאן שוויינשטייגר השווה את התוצאה ארבע דקות בלבד לאחר מכן. בדקה ה־79, מירוסלב קלוזה נתן את היתרון לגרמניה, אך סמיח שנטורק השווה את התוצאה שבע דקות לאחר מכן. המשחק היה כבר בדרך להארכה, אך בדקה ה־90 כבש מגנה של גרמניה פיליפ לאם את השער השלישי לזכות נבחרתו, והעלה את גרמניה לגמר אליפות אירופה השישי בתולדותיה. שידור המשחק נתקל בבעיות טכניות קשות עקב סופות רעמים בווינה, משם שודר המשחק. בכמה מדינות הופסק השידור שלוש פעמים בעיצומו של המשחק, כולל בשעת שעריהם של קלוזה וסמיח.
חצי הגמר השני היה שחזור של משחק הפתיחה בבית ד', כאשר אלופת הבית, , נפגשה עם סגניתה, . ספרד לא הופיעה בחצי הגמר מאז 1984, ורוסיה גם היא לא העפילה למעמד זה מאז 1988 כ. בשתי המקרים הן העפילו לגמר אך הפסידו בו. המחצית הראשונה הסתיימה ללא שערים, אך במחצית השנייה שעריהם של צ'אבי, דניאל גוויסה ודויד סילבה העניקו לספרד ניצחון 3–0 מוחץ, והעפלה לגמר אליפות אירופה השלישי בתולדותיה והראשון מזה 24 שנים.
גמר.
בגמר נפגשו , אלופת בית ד', ו, סגנית בית ב'. שתיהן הוכרו במהלך הטורניר כפייבוריטיות לזכות באליפות. הגרמנים היו עדיפים בתחילתו של המשחק, אך הספרדים עלו ליתרון כבר במחצית הראשונה, כאשר פרננדו טורס השתלט על כדור ארוך של צ'אבי, עבר את פיליפ לאם וינס להמן ובעט את הכדור אל הפינה השמאלית של השער. למרות הזדמנויות נוספות של מיכאל באלאק, סרחיו ראמוס, דניאל גוויסה ואנדרס אינייסטה, המשחק הסתיים ללא שערים נוספים. ספרד ניצחה 1–0 וזכתה באליפות אירופה בפעם השנייה (לאחר 1964), ואילו פרננדו טורס נבחר לאיש המשחק.
סטטיסטיקה.
כובשי השערים.
בסך הכל הובקעו בטורניר זה 77 שערים ב־31 משחקים, ממוצע של שערים למשחק.
פרסים.
הוועדה הטכנית של אופ"א בחרה את 23 השחקנים הטובים ביותר שהשתתפו בטורניר. הקבוצה של תשעת הבוחרים צפתה בכל משחקי האליפות, לפני שהחליטה על השחקנים לאחר משחק הגמר. תשעה שחקנים מנבחרת ספרד שזכתה בטורניר נכללו בנבחרת היורו, בעוד שלא נבחר אף שחקן שקבוצתו הודחה בשלב הבתים. הוועדה אף בחרה את השחקן המצטיין של יורו 2008, ולקחה בחשבון גם את הצבעותיהם של האוהדים. השחקן המצטיין שנבחר הוא קשר ספרד, צ'אבי. פרס נעל הזהב הוענק לספרדי אחר, דויד וייה שהבקיע ארבעה שערים, שלושה מהם במשחק הראשון של ספרד בטורניר נגד רוסיה.
מענקים כספיים.
אופ"א הודיעה כי סכום של 184 מיליון אירו (€ 184,000,000) יחולק בין 16 הקבוצות המתחרות בטורניר, סכום הגדול ב-55 מיליון אירו מהטורניר הקודם. סך של 7.5 מיליון אירו יוענק לכל קבוצה משתתפת, ומענקים נוספים יחולקו לקבוצות בהתאם להישגיהן, כדלקמן:
אוריגנס
אוריגנס מאלכסנדריה (ביוונית: Ὠριγένης, בלטינית: Origenes, בקופטית: Ϩⲱⲣⲓⲕⲉⲛ; נולד בסביבות 185–186 ונפטר בין 253–255), ידוע גם בשם אוריגנס אדמנטיוס (ביוונית: Ὠριγένης Ἀδαμάντιος), היה מלומד נוצרי קדום, סגפן, ותאולוג. הוא היה מחבר וכותב פורה שכתב כ-2,000 חיבורים בענפי תאולוגיה מרובים, כולל ביקורת טקסטואלית, פרשנות והרמנויטיקה מקראית, דרשות ורוחניות. הוא היה אחת הדמויות המשפיעות ביותר בתאולוגיה הנוצרית המוקדמת.
ביוגרפיה.
אוריגנס נולד ובילה את המחצית הראשונה של הקריירה שלו באלכסנדריה. בימי רדיפות הנוצרים בידי הקיסר ספטימיוס סוורוס, סופר שביקש למות מות-קדושים יחד עם אביו, אך אמו השפיעה עליו להימנע מכך. כשהיה בן שמונה-עשרה, הפך אוריגנס לחניך בבית הספר הקתאטי של אלכסנדריה. הוא הקדיש את עצמו ללימודיו ואימץ אורח חיים סגפני כצמחוני. הוא הסתכסך עם דמטריוס, הבישוף של אלכסנדריה, בשנת 231 אחרי שהוא הוסמך בתור כומר על ידי חברו, הבישוף של קיסריה, בעודו במסע לאתונה דרך ארץ ישראל. דמטריוס גינה את אוריגנס על סרבנותו והאשים אותו שהוא סירס את עצמו, וכי לימד שאפילו השטן יגיע בסופו של דבר לגאולה, האשמה שאוריגנס עצמו הכחיש בתוקף. אוריגנס ייסד את בית הספר הנוצרי של קיסריה, שם הוא למד לוגיקה, קוסמולוגיה, ידיעת הטבע, ותאולוגיה, והפך בעיני הכנסיות של סוריה פלשתינה וערביה לסמכות העליונה בכל ענייני התאולוגיה. הוא עונה בגין אמונתו במהלך רדיפות דקיוס בשנת 250 ומת כעבור כמה שנים מהפציעות שלו.
אוריגנס היה מסוגל לחבר כמות עצומה של כתבים בשל חסותו של חברו הקרוב אמברוז, שסיפק לו צוות לבלרים להעתיק את יצירותיו, מה שהפך אותו לאחד הסופרים הפוריים ביותר בכל העת העתיקה. המסה שלו "על העקרונות הראשונים" שוטחת באופן שיטתי את עקרונות התאולוגיה הנוצרית והפכה לבסיס לכתבים תאולוגיים מאוחרים יותר. הוא גם חיבר את "נגד קלסוס" היצירה המשפיעה ביותר על האפולוגטיקה הנוצרית המוקדמת, בה הגן על הנצרות נגד הפילוסוף הפגאני קלסוס, אחד המבקרים הראשונים שלה. אוריגנס הפיק את "הקספלה", המהדורה הסינופטית הראשונה של התנ"ך העברי, שהכילה הן את הטקסט העברי המקורי וכן חמישה תרגומים יווניים שונים, כולם כתובים בטורים, זה לצד זה. הוא כתב מאות דרשות שכיסו כמעט את כל כתבי הקודש, ופרשו קטעים רבים באופן אלגורי. אוריגנס לימד כי, לפני בריאת העולם החומרי, אלוהים ברא את נשמותיהם של כל היצורים התבוניים. נשמות אלה, שהיו בתחילה קדושות ומסורות לגמרי לאלוהים, נפלו ממדרגתן וקיבלו גוף בשר. אוריגנס היה הראשון שהציע את תורת הכפרה בצורתה המפותחת במלואה, ואף על פי שדגל בכך שהאל הבן ורוח הקודש כפופים לאל האב (סבורדינציוניזם ), הוא תרם רבות להתפתחות מושג השילוש הקדוש. אוריגנוס קיווה כי כל הבריות (כולל המלאכים שנפלו) עשויים בסופו של דבר להיוושע, אך תמיד הקפיד לטעון שזו רק השערה. הוא הגן על הבחירה החופשית וקרא לפציפיזם נוצרי .
אוריגנס מנציח בכתביו מחלוקת שהתקיימה כבר מן המאה הראשונה לספירה בדבר מקום הולדתו של ישו:
"אם אין מישהו מסתפק בנבואת מיכה ובתולדות המשיח הכתובות ב'בשורות' בידי תלמידי ישו עצמם, והוא מבקש סימוכין בעדויות ממקור נוסף לידיעה שישו נולד בבית לחם, עליו לדעת שבהתאם לנאמר ב'בשורה' מראים בבית לחם את המערה שנולד בה".
תלמידיו של אוריגנס פיתחו את תורת אוריגנס או האוריגניזם. תורה זו גרמה למחלוקות רבות בכנסייה המזרח תיכונית ובעיקר בארץ ישראל במאה ה-4 וכן מחלוקת נוספת בתחילת המאה ה-6, כפי שמעיד קירילוס מסקיתופוליס בכתביו.
כחלק מהפילוג היהודי-נוצרי, התנגד אוריגנס למנהג העלייה לרגל שכוון לבית המקדש ואמר שאין צורך בצליינות, כי "מקום קדוש הוא הנשמה הטהורה". שימושו התכוף של אוריגנס באלגוריה כדי לפרש את כתבי הקודש, והברית הישנה בפרט, הוביל ליחס מהוסס כלפיו בכנסייה המאוחרת והוא מעולם לא הוכרז כקדוש. הוא היה אחד מהוגיה הבולטים והקיצוניים של אסכולת אלכסנדריה בנצרות, ובתגובה לסגנונו התגבשה אסכולת אנטיוכיה שדגלה בהיצמדות לפשט הכתוב.
אוריגן הוא מאבות הכנסייה והוא נחשב כאחד התאולוגים הנוצריים החשובים ביותר בכל הזמנים. תורתו השפיעה במיוחד במזרח, כאשר אתנסיוס מאלכסנדריה ושלושת האבות הקפדוקים היו בין חסידיו המסורים ביותר. הוויכוח על האורתודוקסיה של תורתו של אוריגנס הוליד את המשבר האוריגניסטי הראשון בסוף המאה הרביעית לספירה, שבו הותקף על ידי אפיפניוס מסלמיס והירונימוס, אך הוגן על ידי טירניוס רופינוס ויוחנן מירושלים. בשנת 543, הקיסר יוסטיניאן הראשון גינה אותו ככופר והורה לשרוף את כל כתביו.
יחסי אוריגנס וחז"ל.
אוריגנס חי בארץ ישראל במהלך המאה השנייה והיה המחבר הראשון של פרשנות סדורה למקרא. דבר זה הוביל למחקר נרחב באקדמיה בנוגע להשפעות שהיו לפרשנות חז"ל למקרא עליו ולהשפעות הפוכות, השפעות שלו על הפרשנות החז"לית.
בחלק מפירושיו אוריגנס מתפלמס מפורשות עם "פירושי היהודים" ובמקומות אחרים נראה שמתפלמס עם פירושיהם באופן עקיף בלבד. בנוסף, חלק מן החוקרים, ובתוכם מארן ניהוף, מצביעים על ההשפעות שהיו לתפיסתו על פירושיהם של חז"ל בתקופה הזו. ניהוף טוענת שעל אף שחז"ל, ובפרט רבי הושעיה (אושעיה) מחבר מדרש בראשית רבה, אינם מציינים במפורש את שמו של אוריגנס במדרשיהם, חלק מפירושיהם המופיעים במדרש ובתלמוד הם התפלמסות ישירה עם דברי אוריגנס (כמו ויכוחי רבי הושעיה עם "פילוסוף אחד") ובמקרים אחרים (שגם אותם הם אינם מציינים) הם אף מאמצים את פירושיו. היא משערת שרבי הושעיה או יהודים אחרים הקרובים לו עבדו במפעל התרגום שבספריית אוריגנס בקיסריה, כפי שתועד בכתבי תלמידיו.
שסעת
סקורפיונס
שמואל אוירבך
הרב שמואל אוירבך (נכתב גם אויערבאך; י' בתשרי ה'תרצ"ב, 21 בספטמבר 1931 – ט' באדר ה'תשע"ח, 24 בפברואר 2018) היה ראש ישיבת מעלות התורה בירושלים וחבר נשיאות ועד הישיבות. לאחר פטירת הרב אלישיב והפילוג בציבור הליטאי היה המנהיג הרוחני של זרם מיעוט מחמיר מבחינה אידאולוגית בציבור החרדי ליטאי, המיוצג בידי מפלגת בני תורה. אנשיו ראו בו את ממשיך הקו ההשקפתי של הרב שך. הרב אוירבך היה חבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה, אולם מאז הפילוג נמנע מהשתתפות בישיבותיה.
תולדות חייו.
נולד בשכונת שערי חסד בירושלים, בנם הבכור של הרב שלמה זלמן אוירבך וחיה רבקה (בת משפחת רוחמקין). הסנדק בברית המילה שלו היה האדמו"ר רבי מנחם נחום טברסקי מרחמסטריווקה, ובפדיון הבן שלו שימש ככהן הרב אברהם יצחק הכהן קוק. למד בישיבת עץ חיים ואצל אביו. בשנת 1954 היה בין תלמידי ישיבת עץ חיים שהתנגדו להנפת דגל ישראל בשער הישיבה ביום העצמאות. היה מקורב לרב מטשיבין.