המשחק הוא משחק של משחקונים חוזרים, שבכל אחד מהם מוגדרת קבוצה מנצחת, אך אין מנצח מוגדר לכל המשחקונים.
חברי הקבוצה האחת בוחרים איש ביניים (למשל את שושנה) ופותחים בשיר משחק המהווה קריאת תיגר:
"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם.&lt;br&gt;
מאיתנו תצא שושנה הגיבורה, שושנה הגיבורה, שושנה הגיבורה.&lt;br&gt;
(ו)מי מכן תצא הראשונה, תצא הראשונה, תצא הראשונה?"
חברי הקבוצה השנייה בוחרים איש ביניים, למשל את רעיה, ועונים:
"מאיתנו תצא רעיה הגיבורה, רעיה הגיבורה, רעיה הגיבורה".
השחקנים הנבחרים, במקרה זה שושנה רעיה, יוצאים זה אל מול זה כשהם מקפצים על רגל אחת וידיהם שלובות, ומנסים לגרום זה לזה לאבד את שיווי משקלם, לגעת בקרקע בשתי רגליים או ליפול. המנצח מגדיר את קבוצתו כמנצחת. הקבוצה המנצחת זוכה לפתוח בהתגרות בסיבוב הבא.
גרסה חליפית לשיר:
-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם.
אנחנו יוצאים להילחם אתכם, ביום ובלילה.&lt;br&gt;
מאיתנו יצא אבי הגיבור, אבי הגיבור, אבי הגיבור.
מאיתנו יצא אבי הגיבור, ביום ובלילה".
גרסה חליפית נוספת:
-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם"&lt;br&gt;
-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם"&lt;br&gt;
-"ומי מכם יצא הגיבור, יצא הגיבור, יצא הגיבור"&lt;br&gt;
-"ומי מכם יצא הגיבור, יצא הגיבור, יצא הגיבור"&lt;br&gt;
-"מאתנו יצא יוסי הגיבור, יוסי הגיבור, יוסי הגיבור"&lt;br&gt;
גרסת מלחמה כוללת.
חברי אחת הקבוצות עומדים כשפניהם לקיר. חברי הקבוצה השנייה מתקרבים אליהם מאחור, וטופחים על גבם. הטפיחה מהווה סימן לתחילת הקרב, אשר מתנהל כמו בגרסת אנשי הביניים, על רגל אחת בשילוב ידיים. הקבוצה המנצחת היא הקבוצה שיש מי מחבריה אשר לא נפסל עדיין, כאשר חברי הקבוצה השנייה נפסלו כולם.
טורניר אמסטרדם
טורניר אמסטרדם היה תחרות כדורגל שנתית ששוחקה לפני תחילת העונה הסדירה באצטדיונה הביתי של אייאקס אמסטרדם - אמסטרדם ארנה. המשחקים בטורניר היו עבור הקבוצות המשתתפות בעיקר משחקי אימון והכנה לקראת העונה.
היסטוריה ומבנה התחרות.
הטורניר במתכונתו הנוכחית הוא ממשיכו של טורניר אמסטרדם 700 ששוחק לראשונה בשנת 1975 במסגרת חגיגות 700 שנה להיווסדה של העיר אמסטרדם. הטורניר התקיים מאז אחת לשנה עד ל-1992, אז שוחק לאחרונה במתכונתו ה"ישנה". הטורניר במתכונתו החדשה החל את דרכו ב-1999.
במסגרת הטורניר נפגשות 4 קבוצות כדורגל, כאשר באופן קבוע אחת מהן היא תמיד המארחת, אייאקס אמסטרדם. בין הקבוצות שהשתתפו בטורניר במתכונתו הנוכחית מאז 1999 נמצאות ברצלונה, ארסנל, גלאטסראיי, מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, אינטר, לאציו, פורטו, ולנסיה וסנטוס.
הטורניר כולל 4 משחקים המתקיימים באמסטרדם ארנה. הטורניר מתקיים בחודשים יולי או אוגוסט ונמשך 3 ימים בדרך כלל, כאשר היום השני משמש למנוחה בין משחקי היום הראשון והשלישי. השנים 1999 ו-2006 היו יוצאות דופן, כאשר הטורניר נפרש על פני יומיים בלבד, ללא יום מנוחה.
שיטת הניקוד בטורניר זה שונה מהניקוד הנהוג בטורנירים רשמיים. בדומה למרבית תחרויות הכדורגל, ניצחון מזכה ב-3 נקודות, תיקו בנקודה אחת והפסד לא מזכה את הקבוצה בנקודות. עם זאת, הקבוצות מזוכות בנקודה נוספת עבור כל שער שהן מבקיעות. כך למשל, שוויון 3-3 וניצחון 0-1 יזכו כל אחת מהקבוצות (פרט למפסידה) ב-4 נקודות - שיטה שמטרתה לעודד משחק התקפי ופתוח יותר. שיטת ניקוד זו נמצאת בשימוש גם בגביע האמירויות.
דבלה גליקמן
מכבי עלית ת&quot;א
שקשוקה
שַׁקְשׁוּקָה (בערבית: شكشوكة) היא מאכל מן המטבח הצפון אפריקאי, העשוי מביצה המבושלת עם עגבניות, בצל, שום ופלפלים.
פירוש השם בשפה הברברית הוא "תערובת".
השקשוקה הובאה לישראל על ידי העולים החדשים מצפון אפריקה: ממרוקו, לוב, מתוניסיה, ומאלג'יריה והפכה למאכל נפוץ.
בסיס המאכל קבוע: עגבניות, שמן זית וביצים, אך הוא משתנה מעט ממדינה למדינה. בגרסה המסורתית והמקובלת, המוגשת במסעדות פועלים רבות, חלמון הביצה נותר בשלמותו בתבשיל, בדומה לביצת עין. גרסה שונה היא זו בה החלמונים מעורבבים בחלבונים, כמו בביצה מקושקשת.
בישראל נפוצות שתי גרסאות עיקריות: הטריפוליטאית, בה הבסיס מורכב מעגבניות, שום ותבלינים; והתוניסאית, שבה על הבסיס מתווסף גם בצל. כיום הפכה השקשוקה לשם גנרי לכל מנה שבה מככבות ביצים ברוטב, ובמסעדות רבות בישראל ניתן למצוא גרסאות שונות של המנה, לדוגמה, שקשוקה בלקנית (עם גבינת פטה ועשבי תיבול), שקשוקת תרד וכדומה.
השקשוקה מוגשת בישראל לארוחת בוקר או ארוחת ערב. נהוג לאכול אותה עם הרבה לחם, אותו טובלים בביצה וברוטב. לרוב, השקשוקה מוגשת במחבת שבו בושלה.
הגרסה הטורקית למאכל נקראת מנמן (Menemen) וכוללת תבלינים כגון אורגנו ונענע.
בגרסה המכונה אוז'ה (ojja) מוסיפים לשקשוקה נקניקיות כגון מרגז.
במקורה השקשוקה היא מאכל שאריות. הרוטב של אתמול, שבתוכו היה בשר, עוף ואפילו דגים, הופך לארוחה מזינה ומהירה, בהוספה של מספר ביצים.
דבל'ה גליקמן
יער וינגייט
יער וינגייט הוא יער אורנים נטוע בגלבוע.
יער וינגייט נמצא מעל ומדרום למערת חנקין בה קבורים יהושע ואולגה חנקין, מול ומדרום לעין חרוד, למעיין חרוד ולישוב גדעונה. היער נקרא על שם אורד וינגייט הבריטי שהקים ופיקד על פלוגות הלילה שבסיס הפעולה שלהם היה במעיין חרוד הסמוך.
פירוליזה
פירוליזה או זיקוק יבש הוא תהליך פירוק של חומר (לרוב חומר אורגני) על ידי חימום לטמפרטורה גבוהה, ללא נוכחות חמצן או הלוגן.
הפירוליזה היא תהליך בלתי הפיך המשנה את ההרכב הכימי ואת התכונות הפיזיקליות של החומר. הפירוליזה הוא התהליך ההופך עץ לפחם והוא מתרחש בשריפה של דלקים מוצקים. הלהבות הנצפות בשריפת עץ הן של הגזים הנפלטים בפירוליזה ולא של שריפת החומר המוצק. ככלל בפירוליזה של חומר אורגני משתחררים גזים ונוזלים והמוצק הנותר, המכונה Char, עשיר יותר בפחמן. פירוליזה המתקדמת עד למצב בו השארית המוצקה היא בעיקר פחמן נקראת פחמון.
יישום תעשייתי.
בתעשייה הכימית משתמשים בפירוליזה להפיק, בין היתר, במגוון תהליכים:
פייסל אל-חוסייני
פייצל חוסייני
מון-סן-מישל
מון-סן-מישל (בצרפתית: Mont-Saint-Michel) הוא אי הסמוך לחופי נורמנדי וברטאן בצרפת. האי נמצא כקילומטר אחד מהחוף, על שפך נהר הקואנון. פעמיים ביום הוא הופך לחלק מהיבשה בשל תופעת גאות ושפל קיצונית המאפיינת אזור זה. על האי מצויה עיירה היסטורית קטנה בעלת אותו השם, ומנזר המזדקר בראש ההר מצוי במרכזו של האי.
כיום שייך האי לקומונה הצרפתית "מון-סן-מישל", הנמצאת במחוז מאנש של חבל נורמנדי תחתית. האוכלוסייה הקבועה במקום מונה כ-30 תושבים (2018).
האי.
בתקופה הפרהיסטורית היה המפרץ כולו מכוסה במים, ואלה נסוגו במהלך השנים ואפשרו לסחיפה לעצב את הנוף החופי במשך מיליוני שנים. מספר גושים של גרניט או גרנולית הגיחו מהמפרץ לאחר שעמדו בסחיפה של האוקיינוס טוב יותר משאר הסלעים בסביבה. גושים אלו יצרו לבסוף את גוש הסלע המסיבי שנקרא מאוחר יותר "מון-סן-מישל", המתנשא לגובה של 80 מטר.
אזור זה של חופי צרפת מאופיין בגאות ושפל בעלי משרעת גדולה במיוחד. מכיוון שמי האוקיינוס הקרובים ליבשה רדודים במיוחד, שינוי של מטרים בודדים במפלסם הופך את המקום לאי ולסירוגין מאחד אותו חזרה עם היבשה. בעבר חובר האי ליבשה על ידי גשר אדמה טבעי שהיה מכוסה במים בשעות הגאות ומבודד את האי. אולם האופי המבודד של מון-סן-מישל נהרס במהלך השנים, שכן המישורים החופיים מסביב לאי יובשו כדי ליצור שטחי מרעה. בנוסף, בשנת 1879 חוזק גשר האדמה והפך לדרך של ממש, ובשנות ה-80 נסלל כביש על גבי סוללה מוגבהת, שיצר חיבור קבוע בין האי ליבשה. לאחר שהתברר כי הכביש פגע בסחף הטבעי הקיים במפרץ, נהרס הכביש ובמקומו נבנה גשר על גבי כלונסאות. בנוסף, לצורך סחיפת הקרקע חזרה אל הים, שונה משטר הזרימה של הנהר על ידי בניית סכר האוגר את המים, ומזרים אותם בעוצמה חמש פעמים ביממה, כדי לסחוף את הקרקע אל תוך הים. תופעה מדאיגה נוספת היא שקיעה איטית של הסלע אל תוך הקרקע הבוצית, אשר נתגלתה בשנים האחרונות בלבד.
היסטוריה.
עוד לפני הופעת הנצרות בצרפת היה האי ככל הנראה מקום פולחן עתיק בזכות ייחודו הטבעי והמעט מיסטי של המקום. האי שימש נקודה אסטרטגית חשובה מאוד מימי השלטון הרומי בצרפת ועד המאה ה-20. הוא נכבש על ידי הפרנקים במאה ה-7. בתחילת המאה ה-8, בתקופתו ובהרשאתו של כילדבר השלישי, החלה בנייתו של המנזר לכבוד המלאך מיכאל (סן מישל). לפי האגדה, מיכאל הופיע לפני אובר הקדוש, הבישוף של אווראנש בשנת 708 וציווה עליו לבנות כנסייה על האי הסלעי. אובר התעלם מהוראתו של המלאך עד שמיכאל צרב חור בתוך גולגולתו בעזרת אצבעו.
בשנת 933 קיבל הסלע חשיבות אסטרטגית כשוויליאם הראשון, דוכס נורמנדיה סיפח את האזור כולו לדוכסות נורמנדי. האי הורחב על ידי הנורמנים והפך למבצר שהיווה מכשול מאתגר בחזית האנגלית. בנייה זו והתעצמות האי מונצחת בשטיח באייה, המתאר גם את פלישת הנורמנים לאנגליה בשנת 1066. אחת הסצנות בשטיח מתארת שני חיילים נורמנים הנלכדים בחול הטובעני שמסביב לאי. הפטרונות של הדוכסות מימנה את הארכיטקטורה הנורמנית המרהיבה ששימשה לבניית המנזר במאות הבאות.
במהלך כיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש דוכס נורמנדי, נתן מנזר מון-סן-מישל את תמיכתו לדוכס בתביעתו לכתר האנגלי. בתמורה לכך העניק להם ויליאם נכסים ושטחים נרחבים בצד האנגלי של התעלה. אחד הנכסים הללו היה אי במערב קורנוול שעוצב כתאום למון-סן-מישל וקיבל את השם "גבעת סנט מייקל".