הנתחים המתאימים לטיגון אומצות הם סינטה, פילה, ושייטל שהם החלקים האחוריים בגב הפרה. אנטרקוט מתאים פחות, כיוון שהוא נתח שומני, והשומן, שהוא מרכיב רצוי מאוד בצלייה, אינו תורם לטיגון.
צלייה.
צלייה היא שיטת בישול המבשלת את המזון באמצעות חשיפתו לחום יבש (בין אם אש גלויה, ובין אם בתנור). הצלייה גורמת לייבוש המזון באמצעות אידוי הנוזלים שבו, וכן להשחמה שמשנה את טעמו של המזון הנצלה. מבחינים בין צלייה בתנור לצלי-אש (צלייה בגריל או במדורה).
בצלייה בתנור נצלה נתח שלם, ולכן משך הזמן הנדרש ארוך יותר מאשר בצלייה בגריל. נתח בשר בקר הניצלה בתנור נקרא רוסטביף (Roastbeef), והוא אחת מהמנות הפופולריות ביותר של בשר צלוי. לאחר הצלייה נפרס הנתח לפרוסות. הנתח המקובל ביותר להכנת צלי-בקר בתנור הוא סינטה. לחלופין ניתן להשתמש באנטריקוט, פילה או בשייטל. הנתח נצלה בשלמותו, מושחם מבחוץ אך נשאר עסיסי בתוכו ונפרס לפני ההגשה. מקובל לצלות בתחילה בחום גבוה ("מכת חום") לזמן קצר כדי להשחים את הנתח ואז להמשיך ולצלותו בטמפרטורה נמוכה יותר. המהדרין משתמשים במדחום כדי להעריך את הטמפרטורה של הבשר ולקבוע לפיה את משך הצלייה הנדרש.
בצליית אומצות בגריל נפרס תחילה הנתח לפרוסות, ואז נצלית כל אומצה משני צדדיה, עד להשגת רמת הצלייה הנדרשת.
רמות צלייה לבשר.
איכותה וטעמה של אומצת-הבקר הנצלית נגזרים הן מאיכות הבשר, הן מצורת הצלייה (גריל פחמים, גריל גז, תנור) והן מזמן הצלייה.
מאכלי בשר מועטים נאכלים ללא צלייה (Raw). המפורסם בהם הוא סטייק טרטר, אך אין זו אומצה כי אם בשר בקר שנטחן עד דק, ומוגש קר.
דרגות הצלייה של אומצות מתבססות על שלוש דרגות עיקריות: נא (Rare), עשוי למחצה (Medium), ועשוי היטב (Well done). בין דרגות אלו יש גם דרגות ביניים (ייתכנו שינויים קלים בדרגות הצלייה בין אזורים גאוגרפיים שונים):
פיקוח וטרינרי על בשר בקר.
בישראל רוב בשר הבקר מיובא מדרום אמריקה. על הבשר המיובא מפקחים השירותים הווטרינריים שהם אגף במשרד החקלאות, בהתאם לתקנות מחלות בעלי-חיים (יבוא בשר), (התשל"ד-1974) ותקנות מחלות בעלי-חיים (יבוא ויצוא של מוצרים מבעלי-חיים), (התשמ"ח-1988). הפיקוח נעשה על ידי היחידה ליבוא ויצוא של בעלי חיים, ומתבטא בעיקר במתן רישיונות ליבוא ובנוכחות של וטרינרים-מפקחים בנמלי הים והאוויר. רישיון ליבוא בשר כרוך במתן אישור לבית המטבחיים בארץ המוצא.
גידול הבקר והשחיטה המקומית בארץ מפוקחים על ידי המחלקה לפיקוח על החי במסגרת השירותים הווטרינריים. הפיקוח על בתי מטבחיים מבוסס על תקנות מחלות בעלי חיים (שחיטת בהמות), התשכ"ד 1964. בסמכות הווטרינר האחראי לפיקוח על בתי מטבחיים: אישור הקמתם, אישור הפעלתם, ופיקוח על הפעלתם השוטפת של בתי מטבחיים בישראל, וכן פיקוח על היגיינה ואיכות הבשר. בישראל קיימים כעשרה בתי מטבחיים לבקר.
בארצות הברית מפקח משרד החקלאות האמריקני (USDA) על גידול בשר, ומקיים דירוג המתייחס לטיב הנתחים. הדירוג כולל שמונה דרגות (הנתחים המובחרים ביותר נקראים USDA prime, והם מוגשים בדרך כלל במסעדות עלית. הדרגות הבאות הן Choice ו-Select).
הכשרת בשר ביהדות.
הכשרת בשר היא פעולה שעל פי ההלכה יש לבצע בבשר שנשחט כדי להכשירו לאכילה, וכדי להימנע מאכילת דם האסורה על פי היהדות. הכשרת הבשר ראשיתה בניקור הבשר והמשכה יכול להתבצע באחד משני האופנים: מליחה וצלייה.
אכילת בשר בקר בדתות השונות.
בתרבויות מסוימות סוגי בשר מסוימים נחשבים כלא ראויים למאכל מסיבות דתיות ואחרות.
בהודו ממעיטים באכילת בשר בקר היות שפרה היא חיה קדושה על פי ההינדואיזם.
ביהדות נהוג לסווג את הבשר לכשר ו"טרף", כאשר הבקר הכשר הוא מעלי גירה, מפריס פרסה ושוסע שסע, אשר נשחט בשחיטה כשרה ועבר הכשרה כהלכה. באסלאם בשר הבקר חלאל - מותר למאכל.
טרזן מלך הקופים
טרזן מלך הקופים (באנגלית: Tarzan of the Apes) הוא רומן הרפתקאות מאת אדגר רייס בורוז. זהו הספר הראשון בסדרת ספרי טרזן. הספר יצא לאור באנגלית לראשונה בשנת 1912 במגזין וב-1914 כספר מלא. מהדורה נוספת שלו יצאה ב-1939.
עלילה.
הסיפור מתחיל בשנת 1888, כאשר הלורד הבריטי ג'ון קלייטון ואשתו ההרה ליידי אליס, שהתמנו לשרת את המלכה הבריטית במשימה באפריקה, יוצאים למסע בספינה "פואלדה". מלחי הספינה מורדים בקברניט, הורגים אותו ומשתלטים על הספינה. לאחר שקלייטון הציל את אחד הספנים ממוות, הם מרחמים עליו ועל אשתו, ובמקום להרוג אותם, נוטשים אותם בלב הג'ונגל של אפריקה עם מזון ואספקה.
אליס יולדת בן, ושנה אחר כך היא מתה. אל הבקתה שבנה ג'ון נכנס קרצ'אק, מנהיג שבט קופי אדם (במקור לא נכתב גורילות), והורג את ג'ון. את התינוק הוא לא מספיק להרוג, מכיוון שהקופה קאלה, שאיבדה מוקדם יותר באותו היום את תינוקה שלה, לוקחת אותו מן העריסה ומאמצת אותו. התינוק, שנקרא בידי שבטו טרזן ("לבן העור" בשפת הקופים) גדל להיות חזק במיוחד, זריז וחכם יותר מאחיו הקופים. טרזן מגלה את בקתת אביו ומעיין בספרי הלימוד, כך הוא לומד לקרוא ולכתוב, אך הוא אינו יודע לדבר בשפת בני אדם. ככל שהוא מתבגר, טרזן שואף להיות דומה יותר לבני אדם, ופחות לקופים. כאשר שבט לוחמים שחור מקים כפר באזור, טרזן לומד את אורחותיהם ומעולל להם תעלולים שונים. הוא הורג את קרצ'אק, והופך להיות מנהיג שבט הקופים.
יום אחד רואה טרזן משלחת אמריקנית יורדת אל החוף. מתברר שראש המשלחת, פרופסור פורטר, הגיע לאפריקה כדי לחפש תיבת אוצר עתיקה, ביחד עם בתו ג'יין, עוזרו פילאנדר, בחור צעיר בשם קלייטון, נצר למשפחת האצולה של טרזן המאוהב בג'יין, ועוזרת שחורה בשם איזמרלדה. מלחי הספינה שלהם מורדים בהם, משאירים אותם לבד על החוף, ולוקחים את הספינה לחפש את האוצר לבדם. טרזן מגלה עניין מיידי בג'יין ומציל בכמה מקרים את בני החבורה מחיות היער.
ג'יין נחטפת על ידי קוף אדם, וטרזן ממהר להציל אותה. הוא מנשק אותה, והיא מתאהבת בו גם כן. בזמן שטרזן מטפל בג'יין בג'ונגל, מגיעה ספינה צרפתית אל החוף, לאחר שתפסה את ספינת המלחים שמרדו בבני החבורה. הצרפתים שולחים משלחת חילוץ אחרי ג'יין בראשותו של סגן ד'ארנו. בזמן שטרזן מחזיר את ג'יין אל הבקתה, אורבים הלוחמים השחורים למשלחת החילוץ וחוטפים את ד'ארנו. טרזן חוזר אל מעבה הג'ונגל ומציל אותו מידיהם. הם ממהרים לחזור לבקתה, אך מגלים שהחבורה כבר עזבה את החוף בספינה.
טרזן מטפל בד'ארנו הפצוע, וזה מלמד אותו לדבר צרפתית, וכן את הלכות העולם המערבי. טרזן משכנע את ד'ארנו ללכת למקום יישוב, לקחת משם ספינה ולהפליג בה לארצות הברית, כדי להתוודות בפני ג'יין על אהבתו אליה. הוא גם מוצא את האוצר ולוקח אותו איתם. בדרך לארצות הברית ד'ארנו וטרזן מגיעים לפריז, שם הם מאמתים את מוצאו של טרזן כבן אצולה.
טרזן נוסע לארצות הברית כדי לפגוש את ג'יין. בינתיים מתברר כי היא הייתה צריכה להינשא לאדם שלא אהבה בגלל חובות אביה מהמשלחת. טרזן מגיע בזמן גם כדי להציל את ג'יין משריפה שהתחוללה באזור, וגם מהנישואים שלא רצתה בהם. ג'יין מתוודה בפני טרזן שהיא לא אוהבת אותו, וכי התשוקה שחשה כלפיו הייתה רגעית. טרזן מבין שעליו לוותר עליה כדי שהיא תהיה מאושרת. לא רשום למי ג'יין מתחתנת (לפחות לא רשום בספר "טרזן בן הקופים", וטרזן לא מגלה לאיש על מוצאו האמיתי.
קולנוע.
לסרט נעשה מספר רב של עיבודים לקולנוע, ביניהם:
עקרון הקטנת הנזק
עקרון הקטנת הנזק מהווה עיקרון כללי בכל דיני החיובים, כי על הניזוק להקטין את נזקו. הניזוק נושא בנטל לנקוט בכל האמצעים הסבירים כדי להפחית את הנזק שנגרם לו כתוצאה ממעשהו של מזיק אשר פגע בזכויותיו. בפקודת הנזיקין אין הוראה מפורשת בדבר החובה להקטין את הנזק, אולם הפסיקה קיבלה כהנחה מובנת מאליה את תקפו של העיקרון בדיני הנזיקין הישראליים.
הגדרה.
עקרון הקטנת הנזק מהווה עקרון כללי בכל דיני החיובים וזכה לעיגון סטטוטורי בחוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), אשר לפיו החייב החוזי אינו חייב בפיצויים על נזק שהיה הנפגע החוזי יכול להקטין או למנוע באמצעים סבירים. בפקודת הנזיקין אין הוראה מפורשת בדבר החובה להקטין את הנזק, אומנם היו שהציעו לכלול בפקודת הנזיקין סעיף המקביל לס' 14 בחוק החוזים, אך הצעה זו לא התקבלה. לפיכך, הלכה זו היא פרי הפסיקה בלבד. הלכה פסוקה היא, כי על הניזוק מוטל הנטל - נטל ולא חובה להפחית הנזק שעוולת המזיק גרמה לו. יפים לעניין זה דברי הנשיא שמגר- ההצדקה לעיקרון של הקטנת הנזק, זו הכלכלית וזו המוסרית, יפה לכל דיני החיובים. לכן, ההלכות בתחום מסוים מדיני החיובים יכולות לשמש לנו מקור השראה לגבי תחומים אחרים מתוך דיני החיובים. משנגרם הנזק, הדין מטיל את הנטל של הקטנת הנזק על הניזוק. מה לי אם הנזק נגרם עקב פגיעה חוזית או עקב פגיעה נזיקית?
הבסיס האנליטי לנטל זה אינו נקי מספקות, וישנן תאוריות שונות שסוגיה סבוכה זו מעלה.