הטיפול עצמו כולל ריקון של הרחם- suction curettage. יש לתת אוקסיטוצין תוך וורידי לאחר הוצאת חלק נכבד מהרקמה לצורך כיווץ הרחם. יש לשלוח את הרקמה לפתולוגיה. ניתן לעשות שאיבה וריקון של הרחם גם כאשר הרחם הוא בגודל של 28 שבועות, אולם בכל מקרה בו הרחם גדול מ-12 שבועות יש להכין מראש ציוד לפתיחת בטן לכל מקרה של דימום בלתי נשלט. עד לשימוש הנוכחי כיום בשאיבה וריקון, ביצוע כריתת רחם היה האופציה בה בחרו להשתמש במקרים בהם הרחם היה גדול מ-12-14 שבועות. כיום כריתת רחם מומלצת רק במקרים בהם האישה סיימה את תוכניות הילודה וכן נשים מבוגרות יותר, אשר אצלן הסיכוי לממאירות גבוה יותר. הסיבוכים הכרוכים בפעולות אלו כוללים מעבר של חלקי רקמה ותאים דרך מחזור הדם השלייתי לשאר חלקי הגוף ובעיקר לריאות, המהוות את המקום הראשוני לשאריות תאים של הריונות מולריים. במרבית המקרים תהיה רגרסיה ספונטנית של רקמה זו, אולם בחלק מן המקרים עלולה להתפתח אי ספיקה נשימתית, המאופיינת כקוצר נשימה וכיחלון תוך 4-6 שעות לאחר ביצוע הריקון והשאיבה.
ביצוע מעקב.
מאחר שקיים סיכון לממאירות לאחר היריון מולרי, יש לעקוב בקפדנות אחר רמות BetaHCG החל מיומיים לאחר ביצוע השאיבה, ולאחר מכן מדי שבוע עד שלא ניתן לאתר רמות אלו בדם במשך שלוש בדיקות רצופות. (להלן- "תקופת המעקב"). אם במהלך תקופה זו קיימת רמיסיה ספונטנית בתוך 14 שבועות, או ש- BetaHCG איננו יורד ונכנס לפלטו, יש להמשיך ולחזור בכל חודש על רמות BetaHCG לפחות שנה מלאה. התקופה הקריטית לצורך מעקב אחר רמות BetaHCG היא בין שבוע 4-6 לאחר הריקון.
יש לערוך בדיקה גניקולוגית תוך שבוע ממועד השאיבה והריקון וכן להעריך את גודל הרחם ואיברים גניטליים נוספים למקרים של גרורות. יש לחזור על הבדיקה מדי 4 שבועות עד לתום תקופת המעקב.
במידה ותצלום חזה שהתבצע טרום השאיבה של ההריון המולרי הראה נוכחות לגרורות, יש לערוך צילומי חזה כל 4 שבועות עד להיעלמות ספונטנית של נגעים אלו, ולאחר מכן כל שלושה חודשים עד לתום תקופת המעקב.
קיימים כמה ממצאים קליניים המקושרים לעליה בסיכון לממאירות.
באופן כללי, ככל שרמות BetaHCG גבוהות יותר וככל שהרחם גדול יותר, כך הסיכון לממאירות גבוה יותר. שילוב של ציסטות תקה-לוטאניות בשחלה ורחם מוגדל, מגדיל מאוד את הסיכון לממאירות.
יש לתת אמצעי מניעה (למשל, גלולות למניעת היריון) למשך תקופת המעקב, כאשר אישה אשר נכנסה לרמיסיה ספונטנית, ואשר הבדיקות כולן שליליות למשך שנה, יכולה להיכנס להריון מתום שנה זו.
האינדיקציות למתן כימותרפיה במהלך תקופת המעקב כוללות:
טיפול בממאירות.
מחלות טרופובלסטיות ממאירות יכולות להיות מולה חודרנית, כוריוקרצינומה, PSTT, או מצב בו לאחר היריון מולרי אין ירידה בערכי BetaHCG או שקיים פלטו בערכים אלו.
לאחר האבחנה כי מדובר בגידול ממאיר, יש חשיבות קריטית ללקיחת היסטוריה רפואית ולבדיקה גופנית. למרבית המטופלות יהיה רחם מוגדל ושחלות מוגדלות. יש לבחון אזורים בהן עלולות להיווצר גרורות, בעיקר במערכת המין הנשית התחתונה. יש לערוך צילום חזה וכן CT בטן ומוח. כמו כן יש לקחת בדיקות כלליות- הכוללות בדיקות דם, תפקודי קרישה, ותפקודי כבד וכליות אשר קריטיים לצורך הערכת הסיכון שבמתן תרופות כימותרפיות העלולות לפגוע בתפקוד איברים אלו.
לאחר נטילת המידע האמור, ובמידה והאישה מעוניינת לשמור על פוריות, יש לבחור בטיפול הספציפי בהתאם.
ממאירות ללא גרורות.
מחלה ממאירה המוגבלת לרחם בלבד היא השכיחה ביותר מבין המחלות הממאירות הטרופובלסטיות. הטיפול במצב כזה הוא מתן מתוטרקסט כטיפול כימותרפי יחידני, או מתן אקטינומיצין במקום. תגובה מלאה לטיפול נעה בין 60% ל-98%, כאשר במקרים של חוסר תגובה או תופעות לוואי לא נסבלות, ניתנת כימותרפיה אלטרנטיבית. יש להמשיך בקבלת קורס נוסף של כימותרפיה לאחר תוצאות שליליות של BetaHCG. אין לתת מתוטרקסט במקרים של מחלת כבד או כאשר תפקוד הכליות אינו תקין. חלון הזמן בין כל טיפול הוא מינימום של 7 ימים ויש לעקוב אחר ספירת דם וספירת תאי דם לבנים. לרוב, ניתנים בממוצע 3-4 קורסים של טיפול. לאחר הטיפול והשגת רמיסיה, יש לערוך בדיקות BetaHCG למשך שנה, מדי חודש.
ממאירות עם גרורות.
הטיפול במחלה מטסטטית יכול להיעשות או על ידי מתן מתוטרקסט, בדומה לטיפול במחלה שאינה גרורתית, או טיפול כימותרפי משולב בכמה תרופות. כדי להעריך איזו מטופלת תזדקק לטיפול משולב, פותחו מספר כלים להערכת רמת הסיכון הגלומה בגידול עצמו:
כדורגל במשחקים האולימפיים
טורניר כדורגל הגברים במשחקים האולימפיים נערך בכל אחת מהאולימפיאדות מלבד אולימפיאדת אתונה (1896) ואולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). טורניר כדורגל נשים הצטרף רק באולימפיאדת אטלנטה (1996).
מאפיינים ייחודיים.
טורניר הכדורגל האולימפי לגברים שונה משאר הענפים האולימפיים בכך שהוא מוגבל לשחקנים עד גיל 23, בתוספת 3 שחקנים מבוגרים יותר (רק בטורניר האולימפי עצמו ולא במוקדמות). משום כך הטורניר האולימפי אינו נחשב לאירוע השיא של הענף, שהוא המונדיאל. ההגבלה על גיל המשתתפים הונהגה באולימפיאדת ברצלונה (1992), כאשר הוסרו המגבלות על השתתפות שחקנים מקצועניים באולימפיאדה. זו הייתה דרישה של פיפ"א, כדי שלא תיווצר תחרות בין הטורניר האולימפי והמונדיאל.
בטורניר לנשים אין מגבלה כזו, ומכאן חשיבותו הרבה המקבילה לזו של גביע העולם בכדורגל נשים.
טורניר הכדורגל לגברים הוא היחיד מבין הענפים האולימפיים הקבוצתיים שבו משתתפות 16 נבחרות, אף שהדבר עומד בסתירה לסעיף 56 באמנה האולימפית המגביל את מספר הנבחרות ל-12, כפי שהדבר נעשה ברוב הענפים האחרים. בטורניר הנשים השתתפו בתחילה 8 נבחרות, ב-2004 הורחב מספרן ל-10 וב-2008 הוחלט להרחיבו שוב ל-12.
מאפיין נוסף המייחד את טורניר הכדורגל באולימפיאדה הוא העובדה שהטורניר מתחיל יומיים לפני הפתיחה הרשמית של המשחקים, וזאת כדי לאפשר שני ימי מנוחה בין המשחקים. בנוסף המשחקים נערכים במספר ערים ברחבי המדינה המארחת, ולא רק בעיר המארחת את האולימפיאדה.
ייצוג.
בטורניר האולימפי יש ייצוג שוויוני יותר של היבשות השונות. אירופה, השולחת קרוב ל-40% מהנבחרות המשתתפות במונדיאל מקבלת רק 4 מקומות (25%) בטורניר האולימפי לגברים, לדרום אמריקה מוקצים רק 2 מקומות, ולעומת זאת אפריקה מקבלת 4 מקומות, אסיה 3 מקומות, CONCACAF (צפון ומרכז אמריקה) 2 מקומות, ואוקיאניה זוכה למקום אחד, אשר לא מובטח לה כלל במונדיאל. כך גם בטורניר לנשים, שבו רק 2 נבחרות מאירופה השתתפו באולימפיאדת לונדון (2012) בנוסף לבריטניה המארחת.
שלבי הטורניר.
השלב הראשון בטורניר (אצל הגברים) נערך במתכונת של 4 בתים עם 4 נבחרות כל אחד, אשר משחקות 3 משחקים נגד יריבותיהן בבית. 2 הראשונות מכל בית ממשיכות לשלב רבע הגמר, ומכאן והלאה הטורניר מתנהל בשיטת נוק אאוט עד הגמר אשר נערך בדרך כלל ביום המשחקים שלפני האחרון.
בטורניר הנשים גם כן השלב הראשון נערך במתכונת של בתים, אלא שישנם רק 3 בתים. לרבע הגמר עולות 2 הראשונות מכל בית ועוד 2 הנבחרות בעלות המאזן הטוב ביותר במקום השלישי.
המהרה
הַמְהָרָה או אוֹבֶרְקְלוֹקִינְג (באנגלית: Overclocking, לעיתים בקיצור OC) היא הפעלתו של רכיב אלקטרוני (בדרך כלל חלקי מחשב) בתדר שעון גבוה מהתדר שנקבע על ידי היצרן, על מנת לשפר את ביצועי המחשב. המהרה מתבצעת בעיקר למעבד וללוח האם, אם כי גם לזיכרון, כרטיס מסך ורכיבים אחרים.
ההמהרה לא מבוצעת במעבד עצמו אלא בלוח האם, והמעבד מתאים את עצמו למהירות החדשה שנקבעה בלוח האם.
התהליך מבוצע לרוב על ידי משתמשי קצה של מחשבים על מנת לשפר את ביצועי המחשבים. ישנן מספר בעיות בהמהרת מחשב ביתי או כל רכיב אלקטרוני, למשל פליטת חום מוגברת, שגיאות, בעיות תאימות וכדומה. סיבה נוספת לביצוע ההמהרה היא לשם תחרויות; קיימות בעולם מספר בלתי מבוטל של תחרויות אוברקלוקינג למעבדים המתרחשות מעת לעת, בהן המטרה העיקרית היא להגיע לתדר שעון גבוה כמה שיותר תוך שמירה על יציבות מקסימלית.
בעיית החום היא הבעיה החמורה ביותר, והיא מהווה מכשול מרכזי בהמהרת מחשבים. על מנת להתמודד עם בעיה זו התפתחה תעשיית רכיבי הקירור לסוגיהם. קירור סטנדרטי במחשב שולחני מורכב מיחידת גוף קירור עשויה מתכת מוליכת חום בעלת שטח פנים גדול ומאוורר שנועד לקרר אותה (או פולט את החום הנפלט ממנה). כיום קיימים גם פתרונות המבוססים על מים, גז ועיקרון פלטייה.
נפתלי צבי הלברשטאם
רבי נפתלי צבי הלברשטאם (כ"ה בסיוון ה'תרצ"א, יוני 1931 – י"ב באדר ב' ה'תשס"ה, 23 במרץ 2005) (כונה ר׳ נפתלי'טשע), היה האדמו"ר הרביעי מבאבוב.
קורותיו.
בנם של האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם (השני) מבאבוב ובלומא רחל בת רבי חיים יעקב טייטלבוים מלימנוב, שהייתה בת דודתו של אביו. הבר מצווה שלו הייתה באמצע השואה בכ"ה בסיוון ה'תש"ד (1944) בעיר גרויסווארדיין, לאחר השואה אביו הקים מחדש וביסס את חסידות באבוב בארצות הברית. לקראת סוף השואה, אביו שלחו ללמוד בישראל, והוא למד בישיבות תורה ויראה ובית אברהם סלונים. נישא להעסא בת רבי יוסף פנט מדעש.
עמד לימין אביו במהלך כל השנים בבניית החסידות והקמת מוסדות התורה והחינוך.
לאחר פטירת אביו האדמו"ר רבי שלמה בשנת ה'תש"ס (2000), הוכתר לאדמו"ר מבאבוב על אף שמצבו הבריאותי כבר לא בטוב. כיהן כאדמו"ר ארבע וחצי שנים.
היה אב לשתי בנות. חתנו הראשון הוא רבי מרדכי דוד אונגר, שהוכתר כאדמו"ר מבאבוב (ובהמשך הוסיף את המספר 45), והשני הוא רבי יהושע רובין (בן רבי מרדכי דוד מסאסרגן) המכהן כאב בית דין בחצרו של גיסו.
3DNow!