דרור ובן גל החלו את דרכם המשותפת כרקדנים באנסמבל הירושלמי למחול, איתו הופיעו בפסטיבל ישראל 1986 וקצרו שבחים. אחר כך הזמינה אותם יהודית ארנון לרקוד בסדנה שליד להקת המחול הקיבוצית בגעתון. במסגרת הסדנה הם זכו בפרס ראשון בתחרות כוריאוגרפים בקלן, גרמניה, ובהולנד עבדו עם הלהקה המקומית "רפלקס". כשחזרו לארץ, יצרו את הכוריאוגרפיה הראשונה שלהם, "דירת שני חדרים", שפרצה דרך בעולם המחול, וזיכתה אותם בפרס הראשון בפסטיבל "גוונים במחול 1987". ביוני 1988, זכו במקום הראשון בתחרות הבינלאומית לכוריאוגרפיה "בניולה" (Bagnolet International Choreography) בפריז.
בהמשך יצרו עוד שתי תוכניות בהרכב של דואט: חמורים (1988), הריקוד השלישי (1990), והופיעו איתם בישראל וברחבי העולם. איתן פוקס יצר עליהם את הסרט התיעודי "חמורים". ב-1992 הופיעו בפסטיבל מונפלייה למחול היוקרתי.
כשמיצו עצמם כזוג, הקימו קבוצת מחול עצמאית בסוף 1990, ובמהלך שנות ה-90 העלו את היצירות: במערבולת התשוקה (1991), תאנים (1993), אינתא עומרי (1994), לשבת לקום אהובי (1996) חקירה (1996).
במהלך השנים דרור ובן גל עברו לעסוק גם בהוראה וקיימו סדנאות תנועה והתבוננות, במקביל לניהול הלהקה ועבודתם ככוריאוגרפים.
בשנת 1999 יצרו את The Dance of Nothing למוזיקה של יובל מיכנמאכר בהשתתפות מוזיקאים פלסטינים. היצירה שהועלתה בתוך אוהל גדול שהוקם במיוחד ברחבת מרכז סוזן דלל, והוצגה ברחבי העולם ובפסטיבלי מחול באירופה, הייתה מעין ריטואל חיים של שבט החי במאהל במדבר בזמן שאופים עוגיות לאורחים. כשמסתיימת שעת הסיפור של האם הגדולה האהבה, המנוחה והריקוד, וכאשר העוגיות מוכנות, מגישים אותן הרקדנים לקהל.
בשנת 2000 עברו למצפה רמון וייסדו את "האנגר אדמה".
באוגוסט 2016 עזבו דרור ובן גל לשדרות ופתחו שם בית ספר לריקוד ומחול.
בלהקתם החלו את דרכם האומנותית יוצרים ומורים רבים שהתפרסמו לימים, ובהם: עמנואל גת, ניב שינפלד, מיכל הרמן, רוני לבנה, יובל פינגרמן, שלי פלמון, שלמה פלסנר, מיכל מועלם, מאיה לוי וחנן אננדו מרס, סער הררי, סיגל יבלונסקי.
תוכניותיהם.
כלהקת מחול.
The Dance of Nothing (1999)
באסל אל-אסד
באסֶל אל-אסד (בערבית: باسل الأسد; 23 במרץ 1962 - 21 בינואר 1994) היה בנו השני של נשיא סוריה לשעבר, חאפז אל-אסד ואחיו של הנשיא המכהן, בשאר אל-אסד.
ביוגרפיה.
מגיל צעיר ייעד אותו אביו להיות מחליפו. הוא עמד בראש מערך הביטחון הנשיאותי, והנהיג מאבק עיקש בתופעת השחיתות שפשתה בממשל הסורי. הוא נהג להופיע לבוש במדי הצבא הסורי באירועים רשמיים, וגם היה ידוע כחובב מכוניות ורכיבה על סוסים.
מותו.
ב-21 בינואר 1994 יצא באסל אל-אסד במכונית מרצדס לכיוון נמל התעופה של דמשק, והתנגש במעגל תנועה, ככל הנראה לאחר שנהג במהירות גבוהה ובערפל, ומת במקום. מותו אילץ את אביו לשנות את תוכניותיו, והוא החל לטפח את בנו השני, בשאר, כיורשו. האחרון אכן היה לנשיא סוריה עם מותו של חאפז אל-אסד, בשנת 2000.
התקשורת מטעם המשטר הסורי מתייחסת לבאסל כאל שהיד. רחובות וכיכרות נקראו על שמו ברחבי סוריה, ופסלו הוצב בכמה מעריה.
באסל נקבר במאוזוליאום בכפר הולדתו של אביו, קרדאחה. בשנת 2000 נטמן לצדו אביו.
ECI Telecom
ECI Telecom הייתה חברת היי טק ישראלית-אמריקאית בתחום התקשורת. שמרכזה בישראל היה בפתח תקווה. בשיאה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, העסיקה החברה כ-6,000 עובדים והיו לה הכנסות שנתיות של מעל למיליארד דולר. בשנת 2019 נמכרה החברה לחברת Ribbon Communications האמריקאית.
היסטוריה.
שורשי החברה באיחוד ב-1961 בין החברות רדיו קליפר שייצרה מקלטי רדיו "שניידר" וחברת אלקטרוניקה לישראל שייצרה מכשירים אלקטרוניים. חברת אלקטרוניקה לישראל (באנגלית Electronics Corporation of Israel) נוסדה ב-1959 בראשון לציון על ידי דב פלג ושלמה גולדמן עולים חדשים מארצות הברית, שגייסו השקעה וידע מחברת אלקטרוניקה צרפתית.
ב-1970 נרכשה על ידי אלקטרה, מוזגה לתוך חברת אלקטרה-אלקטרוניקה ופנתה לעסוק במערכות אלקטרוניקה למערכת הביטחון ולתעשייה. חיים הרצוג (לימים נשיאהּ השישי של מדינת ישראל), כיהן כיושב הראש החברה באותה העת. הרצוג שגייס את המהנדס דוד רובנר לחברה אלקטרה-אלקטרוניקה, מינה אותו למהנדס הראשי של הקבוצה הממוזגת. באותם ימים עסקה החברה בעיקר באלקטרוניקה צבאית, מערכות שליטה ובקרה למגדלי פיקוח ומערכות תקשורת צבאיות. כמו כן קיבלה החברה זכויות ייצור של מוצרים שפותחו בארצות הברית. ב-1975 החלה אי.סי. איי בפיתוח מערכת כפל הדיבור האנלוגית, המאפשרת העברת שתי שיחות טלפון על אותו קו טלפון. המערכת פותחה במקור לחיל הקשר במטרה לערבל שיחות טלפון. הפיתוח אִפשר להכפיל את מספר השיחות על הקווים האנלוגיים, תוך ניצול הקיבולת הקולית שעמדה אז על 37% בלבד, באמצעות זיהוי רגעי השקט בשיחות (בתדר) והעברתם לשיחות נוספות. המערכת הוצגה לראשונה בשוק ב-1979 ונמכרה לראשונה ב-1983 למשרד התקשורת הגרמני.
בשנת 1977 מונה מאיר לייזר למנכ"ל ודוד רובנר למשנה למנכ"ל ובהמשך למנהל חטיבת התקשורת.
באוקטובר 1982 השלימה החברה הנפקה ראשונה לציבור של מניותיה בבורסת הנאסד"ק, באותה שנה גם שינתה את שמה ל"ECI Telecom".
ב-1991 מונה דוד רובנר למנכ"ל ולנשיא החברה, במקום מאיר לייזר, שהתמנה למנכ"ל כלל תעשיות. באותה תקופה היה מחזור המכירות של ECI כ-70 מיליון דולר. רובנר החליט למקד את פעילות החברה בתחום האזרחי, ואת הפעילות הצבאית ריכז תחת חברת בת חדשה, ECI טלסיסטמס. תחת ניהולו של רובנר פעלה ECI בשלושה תחומים עיקריים: SDH - ציוד תקשורת על גבי סיבים אופטיים, DCME - מוצר הדגל של החברה שאיפשר דחיסת קול בקווי הטלפון ו-ACCESS - פתרונות לחוג המנוי. באותן שנים קו מוצרי ה-DCME נחל הצלחה רבה. הוא סיפק לחברות טלקומוניקציה פתרונות לייעול התעבורה ברשת הטלפון על ידי צמצום וכיווץ המידע המועבר ושימוש במרבבים להעברת מספר שיחות באמצעות שימוש במקטעי השקט שבשיחה, המאפשרים דחיסת קול בקווי תקשורת בינלאומית ביחס של 1 ל-10.
ב-1999, בשיאה של "בועת הדוט-קום", מוזגה ECI עם חברת תדיראן תקשורת שבשליטת קונצרן כור תעשיות. החברה הממוזגת העסיקה כ-6,000 עובדים ומחזור המכירות השנתי שלה היה כ-1.2 מיליארד דולר. באותה שנה גם הונפקה בהצלחה בנאסד"ק חברת הבת ECtel, וגייסה 42 מיליון דולר לפי שווי שוק של 182 מיליון דולר.
התנפצות "בועת הדוט-קום" הביאה לקשיים גם ב-ECI. היא נאלצה לפטר במחצית הראשונה של 2001 כ-1,500 עובדים, ולמכור חטיבות מהחברה בתקווה לצמצם את הפסדיה. בסוף שנת 2001 רכשו שלמה דוברת, אביו אהרן דוברת והאחים עופר 12.5% ממניות ECI תמורת 50 מיליון דולר. שלמה דוברת לקח חלק פעיל בפעילות החברה כיו"ר מועצת המנהלים שלה, ביצע בה שינויים מבניים יסודיים, מכר חלקים ממנה וארגן אותה מחדש בשתי חטיבות עסקיות. החברה התמקדה במוצרי גישה רחבי סרט (כדוגמת DSLAM) ובפתרונות אופטיים לרשתות מטרו. בשנת 2004 חזרה החברה לרווחיות וב-2005 הכפילה את ערכה. שווי החברה הוערך בסוף שנת 2006 בכמיליארד דולר.
בשנת 2007 העסיקה החברה כ-3000 עובדים בישראל ובעולם. בנובמבר 2008 זכתה החברה בפרס המדען הראשי במסגרת "מו"פ 2009", על פיתוח מערכות כפל הדיבור (DCME) בשנות ה-90. המערכת מאפשרת ניצול קיבולת של קווי התקשורת בממוצע פי שניים.
ביולי 2007 הפכה ECI לחברה פרטית ונמחקה מהמסחר בנאסד"ק, בעקבות מכירתה לקרן ההשקעות הבריטית אשמור (Ashmore) ולאיש העסקים שאול שני תמורת 1.2 מיליארד דולר.
בעשור השני של המאה ה-21 התמקדה החברה באספקת פתרונות תקשורת ליישומים בפס רחב, תקשורת באמצעות סיבים אופטיים ושירותי VoIP, אך סבלה באופן משמעותי מהתחרות מול יצרנים סינים (בעיקר וואווי), שהביאו לירידת מחירים חדה במוצרים לתשתיות תקשורת. החברה נאלצה להתמודד גם עם המשבר בכלכלת רוסיה, שהייתה אחד משווקי היעד העיקריים שלה. כמו כן, ייסוף השקל וקיצוץ מענקי המדען הראשי פגעו בה והובילו אותה להפסד של כ-50 מיליון דולר בשנת 2014. שאול שני רכש את מלוא הבעלות בחברה לפי שווי של 200 מיליון דולר בלבד. בתחילת שנת 2018, לאחר משא ומתן מול ועד העובדים, החלו בצעדי התייעלות כולל פיטורים של כ-80 עובדים בישראל, זאת לאחר שבמשך השנים הצטמצם מספר העובדים בישראל לכ-850 עובדים, מהם כ-150 במרכז הפיתוח בעומר והשאר במרכז הפיתוח בפתח תקווה. והיצור עבר למיקור חוץ. החברה מעסיקה כ-800 עובדים נוספים מחוץ לישראל, בהם כ-150 במרכז פיתוח בבנגלור שבהודו, ו-150 במרכז פיתוח בסין.
בנובמבר 2019 נמכרה החברה לחברת Ribbon Communications האמריקאית, תמורת 486 מיליון דולר. העסקה הושלמה במרץ 2020.
הנהלה.
מנכ"לים
סנטר
Digital Games Research Association - DiGRA (בתרגום חופשי לעברית: הארגון הבינלאומי של חוקרי משחקי מחשב) הוא ארגון בינתחומי הפועל ללא מטרות רווח, ששם לו למטרה לפתח ולקדם את:
DiGRA נוסד בשנת 2003 וכולל אקדמאים, חוקרים במוסדות מחקר, מפתחי משחקים ומפתחי הדרכה העוסקים באופן מקצועי במשחקי מחשב ובפעילויות בסביבות הידודיות.
מטרות הארגון.
DiGRA פועל במטרה לתמוך ולקדם את המחקר האקדמי וההכרה המקצועית במשחקי המחשב כשדה מחקרי לגיטימי ורלוונטי. משחקי המחשב מזמנים לחקור סוגיות רבות כגון:
DiGRA פועל כמענה לצורכי קהיליית החוקרים ומעודד מחקר ברמה גבוהה של משחקי המחשב ואת הפצת ממצאי המחקרים של חברי הארגון בקרב הקהילה המדעית, העסקית והיישומית. ממצאי המחקר מופצים בקרב גורמים שונים כדוגמת מקבלי החלטות, מוסדות וארגונים שונים.
לצורך השגת המטרות הללו הארגון:
DiGRA.org
יאטרוגני