לאחר הכיבוש הבריטי נתמנה מנהל לנכסי הגרמניים שהוגדרו כנכסי האויב. דוד שניאורסון פנה בבקשה לאישור זכויותיו כפי שעוגנו בחוזה שנערך לפני המלחמה, והנושא נידון בפני בית משפט. במשך שלוש שנים השקיע שניאורסון ממרצו ומכספו בהמתנה לפסיקת בית-המשפט עד שעלה בידיו לממש חלקים מהקרקעות שרכש. בשנת 1923 נתקשרה חברת נחלת בית מיסודה של המזרחי הצעיר בחוזה עם דוד שניאורסון למימוש זכויותיו בשטח. אולם רק כעבור שלוש שנים בראשית 1926, הונחה אבן הפינה להקמת שכונת סנהדריה, בטקס רב משתתפים בנוכחות הרב הראשי לארץ ישראל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בתקנות אגודת 'נחלת בית' נאמר כי האגודה הוקמה משני טעמים מרכזיים: לשם פתרון בעיית הדיור בארץ ישראל, על ידי יסוד שכונות עירוניות, מתאימות לצורך ולדרישות ההיגייניות, ולהקל על התנאים הכלכליים של המתיישבים בארץ, על ידי יסוד כפרי גנים בסביבת ערי הארץ, שיסייעו למתיישב להכניס חיסכון בחייו הכלכליים".
התפתחות השכונה.
במהלך מאורעות תרפ"ט נעזבה השכונה לזמן קצר, אך לאחר מכן חזרה ונתיישבה. דמי השכירות בשכונה, בתקופת המנדט, היו מהנמוכים בירושלים.
שנתיים לפני פרוץ מלחמת העצמאות, בשנת 1946, נבנה שיכון פאג"י בצמוד לשכונה. דוד שניאורסון עצמו נפטר במאי 1948, ונקבר בבית הקברות סנהדריה בסמוך לשכונה. ביוני 1947 נוספה תאורת רחוב בשכונה והשכונה הייתה במגמת התפתחות.
מספר ימים לאחר קום המדינה, ב-20 במאי 1948 תקף טור של הלגיון הירדני את בתי השכונה אך נהדף, ביום למחרת נערכה התקפה חוזרת על ידי יחידת חיל רגלים של הלגיון מכיוון בית הספר לשוטרים ואף היא נהדפה. הקו העירוני נמתח לאחר מלחמת העצמאות בסמוך לבתי השכונה וכך הפכה שכונת סנהדריה לשכונת ספר הסובלת מצליפות והתנכלויות מצד הלגיון הירדני. קו הגבול המזרחי עבר בסמוך לרחוב הקרוי היום רחוב 'משמר הגבול', ונמצא בשכונת רמות אשכול, הסמוכה. השכונה סבלה מהזנחה ומחירי הבתים בה היו נמוכים. כך תואר השכונה בשנת 1962:
בסוף 1962 לאור התוכניות להקמת שכונת שמואל הנביא עלתה תקווה שהדבר יוציא את סנהדריה מבידודה.
במהלך מלחמת ששת הימים שימשה השכונה כמקום ריכוז לחטיבת הצנחנים לפני היציאה לקרב על גבעת התחמושת, והלוחמים עברו דרך אחד הבתים בשיכון פאג"י כדי להימנע מחשיפה לאויב.
לאחר מלחמת ששת הימים הוקמו בסמוך לשכונת סנהדריה שכונות הבריח בשטחים שהיו מפורזים או בשליטת ירדן. מצפון-מזרח לשכונה הוקמה רמת אשכול, וממזרח לה שכונת מעלות דפנה. בתחילתה, היו ברמת אשכול חילונים רבים והקרבה לסנהדריה החרדית יצרה חיכוך רב שבא לידי ביטוי בהפגנות ועימותים בעיקר על רקע 'מלחמות שבת'. אולם, בין סוף שנות השמונים לאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 התפשטה האוכלוסייה החרדית אל השכונות הסמוכות לסנהדריה.
שכונת סנהדריה עצמה הורחבה בשנת 1971 לכוון צפון מערב, על ידי הקמת שכונת סנהדריה המורחבת.
אתרים בשכונה.
בית הקברות סנהדריה.
בפברואר 1948, לאור הסכנה בהגעה לבית הקברות היהודי בהר הזיתים נמסר לחברה קדישא קהילת ירושלים שטח בן 24 דונם ששימש כמשתלה ותחנת ניסיונות ממשלתית ליד שכונת סנהדריה, לקבורה זמנית. לאחר מלחמת העצמאות, משהתברר שאין אפשרות לחדש את הקבורה בהר הזיתים שהיה תחת שליטה ירדנית, הפך בית הקברות סנהדריה לבית עלמין קבוע ולידו הוקמה בית לוויות. כיום בית העלמין מלא וכמעט לא מתבצעת בו קבורה.
צומת סנהדריה (כיכר בית החיים).
בסמוך לשכונה נמצא צומת סנהדריה, שהוא צומת רחובות ראשי בצפון ירושלים. הצומת מחבר בין רחוב בר-אילן, רחוב שמואל הנביא רחוב חטיבת הראל (בהמשכו מתחלף לשדרות לוי אשכול) ושדרות גולדה מאיר. בסמוך לצומת נמצאת הכניסה לבית הקברות סנהדריה, כמו גם הכניסה המרכזית לשכונה עצמה.
עד לסלילתו של שדרות בר-לב וכביש בגין שימש הצומת חלק ניכר מהתנועה משכונת רמות למרכז העיר ירושלים, דבר שגרר הפגנות ועימותים רבים באזור לגבי התנועה בשבת, בכביש רמות וברחוב בר-אילן הסמוך לו, העוברים בצמוד לשכונות חרדיות.
רחוב שאול לוי (שאול המלך).
בעקבות הרצחו של הנוטר שאול לוי על משמרתו בסנהדריה ב-15 בינואר 1938, נקרא הרחוב הראשי של סנהדריה, שבאותו זמן נגמרה סלילתו, "רחוב הקדוש שאול לוי". טקס קביעת השם התקיים ביום ה-30 להרצחו. עבודות נוספות על רחוב זה היו לקראת סיום בסוף 1946 עת נחנך הכביש המקביל, רחוב הרב בלוי, שנסלל לשיכון פאג"י. שלט המציין את שם הרחוב המשיך להתנוסס בשכונה לפחות עד תחילת שנות ה-60. אולם לפחות משנת 1964 מופיע שם הרחוב כרחוב "שאול המלך" ובאתר עירית ירושלים יש אזכור רק לרחוב "שאול המלך" ולא לרחוב "שאול לוי". ברשימת מיקוד של ירושלים מופיעים מספרי מיקוד סמוכים, אך לא זהים, לרחובות "שאול לוי" ו"שאול המלך".
אכזרית (נגמ&quot;ש)
גבעת המבתר
גבעת המִבְתָּר היא שכונה יהודית בצפון-מזרח ירושלים, מצפון לקו הירוק, בין שכונת רמת אשכול לבין מחלף שער מזרח והגבעה הצרפתית. השכונה הוקמה על גבעה שהייתה זירת קרב במלחמת ששת הימים. עד המלחמה היה במקום מוצב ירדני שהיווה חלק ממערך מוצבים אשר נועד להבטיח את ניתוק הר הצופים משטח מדינת ישראל. השכונה נבנתה כחלק מרצף שכונות הבריח שהוקמו לאחר איחוד ירושלים, במטרה ליצור רצף התיישבות עברי עם הר הצופים. רוב בתי השכונה נבנו תחילה כבתים דו-משפחתיים צמודי קרקע ובמהלך השנים נוספו להם קומות עליונות. רוב אוכלוסיית השכונה נחשבת אמידה.
מקור שם השכונה הוא כנראה ממבתר שנחצב לפני 1967 בכביש ירושלים-רמאללה סמוך למקום השכונה העתידית, כדי להקל על מעבר כלי רכב.
גאוגרפיה.
גבעת המבתר היא שלוחה בשיפולים הצפון-מערביים של רכס הר הצופים, ממערב לגבעה הצרפתית ומצפון מזרח לגבעת התחמושת. מצפון וממערב עוטף אותה נחל צופים, ממזרח תוחמת אותה דרך שכם, ומדרום שדרות אשכול, אשר שימשו דרכים חשובות בתקופות היסטוריות שונות.
השטח הבנוי בשכונה אינו גדול, ומשתרע על כרבע קמ"ר. פסגת גבעת המבתר היא ברום של 814 מטר מעל פני הים, ויש בה נקודת מבט ייחודית על העיר ירושלים, הכוללת את מרכז העיר, הר הבית, שכונת רמות אלון (רמות) וגבעת התחמושת. הפסגה נמוכה מפסגת הר הצופים, שגובהה 826 מטר מעל פני הים, אך גבוהה מגבעת התחמושת הסמוכה לה, שגובהה 797 מטר מעל פני הים. נתונים אלו איפשרו למקם על גבעת המבתר עמדה צבאית השולטת על גבעת התחמושת בתצפית ובאש.
שמה של הגבעה ניתן לה בשל המבתר שנחצב לרוחב שלוחת הר הצופים, מדרום לצפון, כדי לסלול בו את קטע דרך שכם (כביש ירושלים-רמאללה) המחבר את שכונת שייח' ג'ראח עם שכונת שועפאט. בתחילת שנות ה-90 נסללה שדרות בר-לב לצד דרך שכם, והקטע של שתי דרכים אלה העובר בין גבעת המבתר לגבעה הצרפתית אוחד. לשם סלילתו הורחב והועמק התחום המבתר בין הגבעות. בעשור הראשון של המאה ה-21 שוב הורחב שטח זה, כדי להעביר בו שלושה נתיבים של פסי רכבת קלה.
היסטוריה.
בניגוד לנחל צופים שבשיפולי הגבעה הצפוניים, שבו יש סימנים לקיומה של התיישבות בתקופות היסטוריות אחדות, נמצאו בגבעת המבתר עד כה רק מערות קבורה, וקשה לדעת אם הגבעה הייתה מיושבת לפני המאה ה-20.
התקופה הירדנית ומלחמת ששת הימים.
השטח הידוע כיום כגבעת המבתר היה חלק מירושלים המזרחית, השטח שנותר בידי ממלכת ירדן בעקבות החלוקה דה-פקטו של ירושלים בתום מלחמת העצמאות. במקום זה, שבפי הירדנים נקרא תל אל-מודורה (הגבעה העגולה), בנו הירדנים מוצב שנועד לחפות באש על המוצב המרכזי במערך ההגנה הירדני באזור, מוצב שנודע בכינוי "גבעת התחמושת". האחרון נועד למנוע מכוחות צה"ל להתחבר אל המובלעת הישראלית המבודדת שעל הר הצופים. עמדות ירדניות נוספות על גבעת המבתר נועדו להגן על כביש ירושלים-שכם שעבר בין גבעת המבתר לגבעה הצרפתית. בנוסף להם הייתה במקום עמדת ארטילריה שאיימה על השכונות היהודיות בירושלים המערבית.
במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ירה הכוח הירדני שהחזיק בגבעת המבתר במשך שעות לעבר הכוח הישראלי שתקף את גבעת התחמושת והסב לו אבדות כבדות. התיאום בין הכוחות הישראליים שניסו לכבוש את שני המוצבים הירדניים היה גרוע, והכוח הישראלי שלחם בגבעת התחמושת טעה בזיהוי הכוח שהסתער על גבעת המבתר, ופתח עליו בשוגג באש. הכוחות הישראלים נכשלו בניסיון הראשון לכיבוש הגבעה והצליחו לכבוש אותה רק בניסיון השני. לימים שוחזרו העמדות ששמרו על דרך שכם והוסבו לאנדרטה.
לאחר מלחמת ששת הימים.
בקיץ 1967 מינה ראש הממשלה לוי אשכול את יהודה תמיר, שהיה מנהל החברה לפיתוח אשדוד, לממונה על פיתוח מזרח ירושלים במשרד ראש הממשלה. במסגרת זו היה אחראי על אכלוס מזרח העיר. תמיר היה כפוף לראש הממשלה בלבד ולא למשרד השיכון, וקיבל סמכויות שאפשרו לו לפעול במהירות על מנת ליישב את השטח בצורה נרחבת. הוא ריכז מאמץ ביצירת רצף התיישבותי יהודי משכונת שמואל הנביא, באיגוף גבעת התחמושת מצפון ועד הר הצופים, על מנת להבטיח שהר הצופים לא ינותק שנית ממרכז ירושלים, כפי שאירע במלחמת העצמאות. גבעת המבתר נוסדה בשנת 1970 לצד השכונות מעלות דפנה, רמת אשכול, והגבעה הצרפתית ('גבעת שפירא'), במטרה ליצור דרך אלטרנטיבית להר הצופים שאינה עוברת בשכונת שייח' ג'ראח ואינה קלה לכיבוש. דרך לוי אשכול נסללה בין השכונות בהתאם למטרה זו. בזמן הקמתן כונו שכונות אלה בשם "שכונות הבריח" בשל תפקידן - "נעילת" הר הצופים לשטח ישראל. רמת אשכול וגבעת המבתר היו הראשונות שנבנו מבין שכונות אלה.