אל-וליד היה בין המשקיעים המוקדמים בכמה מהסטארט-אפים הגדולים בעולם, האחרון שבהם, סנאפ, ורכב על הגל שהזניק יזמים צעירים רבים לראש רשימת עשירי העולם והניב לו תשואות נאות. הוא גם צפה את עליית סין כשוק קמעונאות מקוונת עצום, והיה גם אחד המשקיעים המוקדמים ב-JD.com, קמעונאית סינית מקוונת.
הוא הביע ספקנות והתנגדות למטבע הביטקוין ומטבעות דיגיטליים אחרים.
תרומות.
אל-וליד תורם 100 מיליון דולר מדי שנה, רוב תרומותיו הן בעיקר לשיפור החינוך בעולם כולו בכלל ובעולם הערבי בפרט.
הנסיך ידוע כמי שמחלק מתנות נדיבות, ותורם מיליוני דולרים בכל שנה לתושבי סעודיה. הוא נהג לקבל יומיים בשבוע את אזרחי הממלכה שפנו אליו לקבל סיוע, ותרם לאזרחי סעודיה 10,000 דירות ו-10,000 מכוניות. בעבר העניק 25 מכוניות בנטלי לשחקני נבחרת הכדורגל של סעודיה. וב-2017 הציע בציוץ בטוויטר 100 מכוניות בנטלי ל-100 טייסי קרב שהשתתפו במבצע הצבאי של סעודיה נגד המורדים החותי'ם בתימן.
הוא תרם 10 מיליון דולר לעיר ניו יורק אחרי פיגועי 11 בספטמבר ועוד 27 מיליון דולר למשפחות פלסטיניות אחרי מבצע "חומת מגן".
ב-2015, במסיבת עיתונאים בבירת סעודיה, הוא הצטרף ליוזמה של עשירי עולם בה הם מתחייבים לתרום את כל או רוב הונם לאחר מותם, והודיע שיתרום את כל הונו, כ-32 מיליארד דולר, למטרות צדקה, לאחר מותו, וילדיו ימשיכו לנהל את קרן הצדקה הנושאת את שמו. עד אז תרם באמצעות הקרן 3 וחצי מיליארד דולר וסייע בה לפרויקטים ב-92 מדינות בעולם. "התחייבותי לתרום לצדקה תסייע לבנות גשרים שיעודדו הבנה בין תרבויות, פיתוח קהילתי, העצמת נשים, פתיחת אפשרויות בפני צעירים, הבטחת סיוע חיוני במקרים של אסונות, ויצירת עולם סבלני ומקבל יותר", אמר. כן אמר שנהג כן בהשראת קרן ביל ומלינדה גייטס, ובתגובה שיבח אותו גייטס על "התחייבותו הנדיבה שתרחיב משמעותית את העבודה הנפלאה שכבר עושה הקרן שלו".
פרסום, יחצנו"ת ודירוג עולמי.
אל-וליד חי חיי רהבה, רכושו כולל ארמונות ובתי פאר רבים, יאכטות ומטוסים פרטיים מצועצעים בעושר מנקר עיניים. הוא חובב ארוחות צמחוניות. הנסיך מרבה לפרסם את עושרו, ומעודד את השימוש בכינוי שדבק בו - "הבאפט של ערב".
הוא הופיע פעמיים בשער הטיים 100, ועל דירוגו העולמי ניטשה מחלוקת קשה בינו לבין המגזין הכלכלי "פורבס":
עד שנת 2005, שווי הונו הגיע לכעשרה מיליארד דולר, והפך אותו לאחד מעשרת האנשים העשירים ביותר בעולם באותו הזמן. בשנת 2006 הונו הוערך על ידי רשימת המיליארדרים של המגזין "פורבס" בכ-20 מיליארד דולר - השמיני מבין עשירי העולם. מיולי 2007 איבדו מניות סיטיגרופ 90% מערכן, ומניות "קינגדם הולדינג" איבדו 60% בין תחילת 2008 לתחילת 2009, והדבר מחק שמונה מיליארד דולר מהונו, והפיל את השווי נטו שלו ל-13.3 מיליארד דולר בלבד, ברשימת המיליארדרים של "פורבס" לשנת 2009.
אולם בתחילת 2010 החלו מניות "קינגדם הולדינג" במה שנראה כהתאוששות מפליאה, ועלו ב-57% בעשרת השבועות שקדמו ליום בחודש פברואר בו מחליט "פורבס" סופית על הערכים ברשימת המיליארדרים של אותה שנה, זאת בעוד שמניית סיטיגרופ צנחה באותו זמן ב-20%. דירוגו עלה באותה שנה ל-19, בשווי 19.4 מיליארד דולר.
ב-2011 חזר הדפוס זה על עצמו, ובעשרת השבועות לפני ש"פורבס" נעל את הרשימה, עלו מניות "קינגדם הולדינג" ב־31%, בזמן שמדד המניות הסעודי עלה ב-3% באותה תקופה, ומדד S&amp;P 500 הוסיף 9,%, והוא סיים במקום ה-26, בשווי מוערך של -19.6 מיליארד דולר.
הדבר קרה שוב ב-2012, אז טיפסה מניית "קינגדם הולדינג" ב-56% במהלך עשרת השבועות שלפני אמצע פברואר, תקופה שבה עלה השוק הסעודי ב-11% בלבד ו-S&amp;P 500 הוסיף רק 9%. באותה שנה הוא היה במקום ה-29, עם הערכה של 18 מיליארד דולר, לאחר ש"פורבס" לא התחשב בטענותיו לגבי רבים מהנכסים שאינם כלולים ב"קינגדם הולדינג".
בהמשך נאבקו הנסיך והמגזין "פורבס" בפומבי. ב-2013, לאחר שהמגזין אמד את הונו ב-20 מיליארד דולר (מקום 26), הנסיך החרים את רשימת המיליארדרים של המגזין וניתק את קשריו עימם, כשלטענתו הונו גבוה ב-9.6 מיליארד דולר מאומדן זה, וישנה הפליה גזענית בין העשירים. מנגד כתב קארי א. דולאן במגזין מאמר בו האשים את הנסיך במניפולציות, סיפר על ניסיונותיו להתקרב לתקשורת, להגדיל סיפורים אודותיו ולנפח את הונו. הנסיך מצידו הגיש תביעות משפטיות נגד המגזין שעלו לו מיליונים.
פוליטיקה.
למרות קשריו המשפחתיים, נמנע אל-וליד מלעסוק בפוליטיקה בארצו באופן רשמי. אך הוא נחשב לפנים המסחריות של ארצו, מתבטא לא פעם בתקשורת בנוגע לעולם הפיננסי, ומרבה להתחכך במנהיגים עולמיים, ולהשפיע בעניינים מדיניים.
ב-2003 הוא צולם מאחורי ג'ורג' וו. בוש, עבדאללה מלך ירדן, יורש העצר הסעודי דאז עבדאללה, ונשיא מצרים חוסני מובארק. ב-2005 הופיעה הביוגרפיה המאושרת שלו, "אל־וליד: איש עסקים, מיליארדר, נסיך", ובגב הספר הופיעה תמונה זו כשאל-וליד בחזיתה, בעריכת פוטושופ, כפי שהודה בעצמו מאוחר יותר בריאיון ל"פורבס".
כאשר שערוריית האזנות טלטלה את אחד הצהובונים שבבעלות משפחת מרדוק, ב-2011, התראיין אל-וליד ב-BBC ואמר כי רבקה ברוקס, מנכ"לית חטיבת העיתונים של ניוז קורפ שבבעלות מרדוק, ושהוא מושקע בה, חייבת להתפטר, ברוקס התפטרה למחרת.
בסוף 2013, אמר בריאיון לוול סטריט ז'ורנל כי "בפעם הראשונה, לישראל ולסעודיה יש אינטרסים משותפים", כשהוא מתייחס בדבריו להסכם הגרעין עם איראן, ומסכים עם הגדרתו של בנימין נתניהו כי חסן רוחאני הוא "זאב בעור של כבש". באותו ראיון תקף את התנהלות ארצות הברית תחת ברק אובמה, הזכיר ברמז שארצו מחזקת את יחסיה עם סין, ואמר שאם לאיראן יהיה נשק גרעיני אי אפשר יהיה לדרוש מסעודיה להישאר מאחור - "ריאד מימנה את תוכנית הגרעין של פקיסטן וחשוב לזכור כי נוואז שריף – נשיא פקיסטן - הוא איש של ערב הסעודית". באוקטובר 2015, במהלך ביקורו במדינות המפרץ הפרסי, צוטט הנסיך בסוכנות הידיעות הכוויתית (KUNA):"אני אתמוך באומה היהודית ובשאיפות הדמוקרטיות שלה במקרה שתפרוץ אינתיפאדה פלסטינית ואני אפעיל את כל ההשפעה שבידי כדי לשבור כל יוזמה ערבית שנועדה לגנות את תל אביב, משום שאני רואה צורך בהסכמה ישראלית-ערבית וידידות עתידית שנועדה לעכב את הפלישה האיראנית המסוכנת". "כל המחלוקת במזרח התיכון היא עניין של חיים ומוות עבור ממלכת סעודיה מנקודת ראותי, ואני יודע שהאיראנים רוצים להפיל את השלטון הסעודי באמצעות שימוש בבעיה הפלסטינית, ולכן כדי לסכל את המזימות שלהם, סעודיה וישראל חייבות לחזק את יחסיהן וליצור חזית מאוחדת כדי להכשיל את האג'נדה השאפתנית של טהראן". בהמשך בהצהרה שיצאה ממשרדו, הכחיש את הדברים.
באותה שנה, במהלך הקמפיין לבחירות לנשיאות ארצות הברית, אמר שדונלד טראמפ (ממנו קנה יאכטה) הוא "בושה", זאת בשל קריאתו לאסור על כניסת מוסלמים לארצות הברית. טראמפ הגיב ש"הנסיך בן טלאל המטומטם רוצה לשלוט בפוליטיקאים האמריקנים עם הכסף של אבא שלו. לא אאפשר זאת כאשר אבחר לנשיא". עם זאת, כשטראמפ ניצח בבחירות, בירך אותו אל-ווליד על כך.
ב-2017, נפוצו בתקשורת תמונות של אל-וליד צוחק עם נשיא צרפת לשעבר, ניקולא סרקוזי. זאת לאחר שסרקוזי ביקש להצטרף לדירקטוריון רשת המלונות "אקור", ש"קינגדום הולדינגס" מחזיקה ב-5.8% ממניותיה.
וויליאם לה-ברון ג'ני
עליזה בארץ המראה
פנקיסטוסקופ
הקיסרית מתילדה
מטילדה הקיסרית
הקיסרית מטילדה
מטילדה האנגלית
Annus mirabilis
המהפכה המקסיקנית
המהפכה המקסיקנית הייתה סדרת מאבקים פוליטיים, חברתיים, וצבאיים שהתחוללו במקסיקו בין השנים 1910–1921. היה זה אחד האירועים החשובים ביותר בהיסטוריה המקסיקנית בפרט, ובזו המודרנית בכלל. המהפכה גבתה את חייהם של יותר ממיליון מקסיקנים, מתוך אוכלוסייה שמנתה 15 מיליון איש ב-1910.
הדחתו של פורפיריו דיאס.
החל משנת 1876 שלט במקסיקו הקאודיו פורפיריו דיאס, מגיבורי מלחמת הרפורמה. בימי שלטונו, שזכו לכינוי "פרופיריאטו" זכתה מקסיקו לתנופה כלכלית עצומה שבאה לידי ביטוי ביצירת תשתיות, ובעיקר ברשת מסילות ברזל, במאזן הסחר הלאומי, בהשקעות זרות רחבות היקף במדינה, בקידמה ובמודרניות. יחד עם זאת, מחיר הקידמה היה היעדר חירויות פוליטיות, נישול אינדיאנים מאדמותיהם, והעברת מרבית השליטה על המשאבים הלאומיים לידיים זרות. כך, למשל, 97% מכלל ההשקעות בכרייה היו זרות, וכך גם 98% מההשקעות בגומי ו-90% מההשקעות בתעשיית הנפט. 95% מכלל האוכלוסייה הכפרית הייתה מחוסרת אדמה, פחות מעשירית מהקהילות האינדיאניות היו בעלי אדמה, בעוד שזרים החזיקו בין 14 - 20 אחוזים מהקרקע ומרבית שטחה של מקסיקו הייתה בבעלותן של למטה מ-1,000 משפחות.