שיתוף ניסיון פדגוגי.
מאיר פולונסקי מספר שבקיץ 1920 נערך במוסקבה הכנס הראשון של פעילי התרבות היהודית. נאומו של מנהל מושבת מלחובקה ברוך שוורצמן התקבל בתשומת לב כה רבה שהכנס שינה את סדר יומו וכל (לפי דיווחו של ארונוב - כמעט כל) משתתפיו יצאו מיד למלחובקה על מנת לצפות במו עיניהם בהצלחה של "הפדגוגיה האדומה". המושבה נחשבה למופתית, זכתה לפרסום רב ולביקורים של נציגי בתי הספר ומוסדות החינוך הגבוה, ושל משלחות ממפעלים. המושבה קבלה מגרשים חקלאיים נוספים ובשנת 1925 היא הציגה את פירותיה בתערוכה חקלאית.
הניסיון הפדגוגי של מלחובקה נדון בתקשורת קומוניסטית עולמית ויושם במוסדות ילדים נוספים בברית המועצות, כולל במושבה שמקרנקו הקים בדצמבר 1920. הדמיון הארגוני והחברתי בין שני המוסדות מודגש בספרו של ארונוב; יצוין שמלחובקה הקדימה את מושבת מקרנקו בשנה.
ניסיון נוסף בתחום זה בוצע בבית הספר סאמרהיל שהוקם ב-1921 באנגליה. גם שם שררו ממשל עצמי, צירוף של למידה ועבודה ושיטות פדגוגיות נוספות המאפיינות את מושבת מלחובקה. אין עדויות בנוגע לקשר בין שני המוסדות.
לימודים ופעילויות נוספות.
תוכנית לימודים.
כל הלימודים התקיימו ביידיש, שהרי רוב החניכים לא ידעו שפות אחרות. כנהוג בכל מערכת החינוך בברית המועצות, בתוכנית הלימודים היו שעורי רוסית. בין המקצועות נוספות שנלמדו היו שפת יידיש, ספרות יידיש, מתמטיקה, ציור, מוזיקה ונגרות.
החניכים לא חולקו לכיתות כנהוג כיום, אלא ל-3 או 4 קבוצות הגיל, אשר כל אחת מהן כללה ילדים בהפרש הגילאים של 3-2 שנים.
פעילות יצירתית.
במושבה שגשגו חיים יצירתיים עשירים ומגוונים להפליא. יתומים למדו לצייר, לשיר, לרקוד, לשחק על הבמה. הם בעצמם עשו תפאורה ותלבושות להצגותיהם, כתבו ועיצבו את עיתון הקיר השבועי "רויטע שדים" ("השדים האדומים"). הם ביקרו בתיאטרון גוס"ט של מיכואלס.
ארונוב מספר על חניכים מוכשרים שלא ידעו לכתוב. הם חיברו שירים והכתיבו אותם לבני כיתתם ששימשו "מזכירים".
בתערוכת יצירות של חניכי המוסד, שלמדו ציור אצל מארק שאגאל, ישנם, בין היתר, איורים לסיפורי שלום-עליכם ולתנ"ך. ציירו בעפרונות פחם ובצבעי מים. מארק שאגאל נזכר: "באיזו להיטות הם ציירו! ילד אחד יצר בביטול האני ללא הפוגה: צייר, כתב שירים ומוזיקה. השני בנה את יצירותיו בהרהור, בקור רוח, כמו מהנדס. חלקם נסחםו לאמנות מופשטת, התקרבו לצ'ימבואה ולוויטראז'ים של קתדרלות עתיקות".
הידרדרות וסוף הדרך.
החמרה ביחס הבולשביקים לתרבות יידיש בכלל ולמערכת החינוך בפרט.
כבר בין השנים 1934-1929 חלו שינויים בתחומים אלה, שהשפיעו רבות על פעילות תרבותית ביידיש בברית המועצות. במערכת החינוך הסובייטית הסתיימה תקופת הניסויים, והמורים איבדו את חופש הפעולה. תוכנית הלימודים האחידה הפכה למחייבת עבור כל מערכת החינוך. רוב ספרי הלימוד בבתי הספר ביידיש הוחלפו בחדשים, אשר תורגמו מרוסית. כך הספרות הלימודית איבדה סופית את יסודותיה היהודיים.
בשנים 1938-1937 השלטונות החמירו את מדיניותם והכו קשות בתרבות היידיש. עשרות סופרים ובמאים נעצרו והואשמו בלאומניות ובעבירות מדומות אחרות. בזה אחר זה מסגרן בתי ספר ביידיש. בבלארוס התהליך נעשה בצו פורמלי שהוצא ב-3 ביולי 1938.
ואילו באוקראינה ובבירוביג'ן הדבר בוצע ללא מסמך כתוב, לאחר שלקראת שנת 1938 בירוביג'ן נותרה האזור היחיד בפדרציה הרוסית שבו עוד היה בית ספר ביידיש.
שינוי הקונספט ופוליטיזציה בשלב המאוחר של קיום המוסד.
לפרק האחרון של ספרו, ארונוב קרא "אויפֿן נײַעם עטאַפּ" ("בשלב הדש"). הוא מתאר את תחילת שנות ה-30 ומדווח, בלשון מעט מרומזת, על התגברות הפוליטיזציה בחיי היומיום של מושבת מלחובקה, לאור ההחלטות החדשות של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית לגבי מערכת החינוך. ההחלטות האלה כללו לא רק את החזון המדיני של סטלין אלא גם הוראות ישירות בנושא.
הצוות הפדגוגי של המושבה, יחד עם שלוחותיהם של קומסומול ושל תנועת פיונרים התגייסו ללמוד את "יסודות המדע" תוך "מאבק בנחשלות". הדבר בא לידי ביטוי בהפסקת פעילותם של הנגריה ובתי מלאכה אחרים במושבה, ובהעסקת החניכים בבית חרושת למיכון חקלאי. במפעל ענק זה, שמנה מעל 10,000 עובדים, היה על הילדים לבצע "עבודה סוציאלית גדולה": להיאבק באנאלפביתיות, לעבוד בספריה, להכין ולתלות פוסטרים של הסברה ותעמולה.
כללי המשמעת במוסד הוחמרו משמעותית. החניכים הוענשו על איחורים, על עצלנות, ועל כל ניסיון של "החדרת אלמנטים של אידאולוגיות עוינות". צוות המושבה תיגבר את החינוך הפוליטי וכפה על גופי הממשל העצמי לעסוק בעניין. בשנת 1931 המושבה זכתה במקום הראשון בתחרות בין בתי יתומים בנושא "החינוך הקומוניסטי". בתור פרס המוסד קיבל מהמדינה מדגרה, עשרה חזירים ו-20 חזרזירים. כמו כן נרכשו 18 ארנבות, ונערך קורס להאכלתן.
מחופש הפעולה שאפיין את המושבה בשנים הראשונות של קיומה לא נותר דבר. המוסד הפך למעשה לבית חרושת תעשייתי-חקלאי בהשגחה נוקשה ומוקפדת מצד המפלגה הקומוניסטית והקומסומול.
סגירת המוסד והיעלמות מנהלו.
המושבה החזיקה מעמד עד שנת 1938. היא נסגרה יחד עם כמעט כל מוסדות החינוך היהודיים בברית המועצות. מאותה השנה לא נשמע מאומה על מקימה ומנהלה ברוך שוורצמן. הוא נעלם. לפי כל הסימנים, הוא נעצר והוצא להורג יחד עם פעילי תרבות יידיש רבים בעת הגזרות של משטר סטלין של סוף שנות ה-30. אחריו לא הוקמו בברית המועצות או ברוסיה מוסדות יהודיים דומים.
יושינורי מוטו
יושינורי מוטו (ביפנית: 武藤 嘉紀, נולד ב-15 ביולי 1992 בטוקיו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ בויסל קובה ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים.
טוקיו.
בגיל 16 החל לשחק בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל טוקיו (FC Tokyo) בו שיחק במשך שנתיים. בשנת 2010 החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קייו ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה. בסיום עונת הבכורה שלו בקבוצה זכה בתואר רוקי השנה.
במהלך השנים 2012 ו-2013 נכלל מוטו בסגל של מועדון הכדורגל טוקיו במעמד של "שחקן מיוחד", מעמד המאפשר לקבוצות בליגה היפנית לשלב שחקנים שהם סטודנטים ללא חוזה מקצועני. בשנת 2014 חתם על חוזה בקבוצה. בעונת הבכורה שותף ב-33 משחקים בהם הבקיע 13 שערים, בכך השווה את שיא הליגה לשחקנים בעונת הבכורה שלהם. במרץ 2015 סיים את לימודיו האקדמיים וזמן קצר לאחר מכן קיבל הצעה מקבוצת צ'לסי.
מיינץ 05.
במאי 2015 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה הגרמנית. ב-31 באוקטובר אותה שנה הבקיע שלושער במשחק מול אאוגסבורג שהסתיים בתוצאה 3:3. בעונת הבכורה שותף ב-20 משחקים, בהם הבקיע 7 שערים.
ניוקאסל יונייטד ואייבר.
ב-2 באוגוסט 2018 חתם לארבע שנים בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג. ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר. ב-5 באוקטובר כבש את שערו הראשון בהפסד 2–3 למנצ'סטר יונייטד.
ב-16 בספטמבר 2020 הושאל מוטו לאייבר לעונה אחת.
ויסל קובה.
ב-7 באוגוסט 2021 חתם בויססל קובה היפנית.
נבחרת.
ב-5 בספטמבר ערך מוטו ערך את הופעת הבכורה בנבחרת יפן במסגרת משחק ידיות מול נבחרת אורוגוואי. ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, כשעלה כמחליף במחצית המשחק מול נבחרת ונצואלה וכבש 6 דקות לאחר מכן.
מוטו היה חלק מסגל הנבחרת בגביע אסיה שנערך בשנת 2015 באוסטרליה והגיע עם הנבחרת עד לרבע הגמר בו הודחה על ידי נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
זידנתש השני
זִידַנְתַש השני היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-15 לפנה"ס.
זינתדש מלך בתקופה הידועה בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. הוא היה ככל הנראה אחיינו של המלך הקודם חנתיליש השני, וירש את השלטון באזור בשנת 1450 לפנה"ס. אשתו נקראה יאיא. מספר השנים שמלך אינו ברור, וידוע שבתקופת מלכותו חתם על הסכם שלום עם פילייה, מלך כיזוואתנה, שנועד ככל הנראה להצר את צעדיה של מצרים. ירש אותו חוּזִיַאש השני, אם כי הקשר ביניהם אינו ברור כל כך. ‏
לטה
חוזיאש השני
חוּזִיַאש היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-15 לפנה"ס.
חוזיאש היה המלך האחרון בתקופה הידועה בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. חוזיאש ירש את המלך זִידַנְתַש השני, אם כי לא ידוע טיב הקשר ביניהם. ייתכן שהוא המלך החתי שתחותימס השלישי פרעה מצרים טוען שקיבל מתנות ממנו. הא נרצח בידי מפקד המשמר שלו, מוותליש אשר הכריז על עצמו כמלך החדש. מוותליש עצמו נרצח מאוחר יותר, ותודחליאש הראשון הוכתר כמלך. לא ברור האם תודחליאש היה מייסד של שושלת חדשה, או שמא צאצא או קרוב משפחה של חוזיאש השני.
הייליגמן
בית הכנסת הייליגמן
ארנוואנדש הראשון
אַרְנוּוַאנְדַש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1400 - 1370 לפנה"ס, המלך השני של האימפריה החתית.