בינתיים, כיוון שאזרים אלה מתגוררים באזורים הסמוכים לגבול, האזורים המאוכלסים על ידם לא הופרט, כיוון שהשלטונות בטביליסי פוחדים שאחזקת האדמות על ידי מיעוטים זרים תעודד אותם לכיוונים בדלניים, דבר שיעמיד בסכנה את המדינה כולה.
הטורקים המסחתים.
קבוצת הטורקים המסחתים עם שיוך אתני לא ברור בגבול שבין גאורגים לטורקים, היוותה את אחד האלמנטים החיוניים לאסלאם בגאורגיה עד למלחמת העולם השנייה. ממוקמת בדרום-מערב של המדינה, בפרובינציה ההיסטורית מסחתי (אחלציחה); בשנת 1944 מיעוט המוסלמי זה סבל מגירוש והגליה מסיביים (כ-100,000 איש) על ידי סטלין, שפחד מהאפשרות שהם ישתפו פעולה עם הגרמנים או הטורקים, בעלי הברית הפוטנציאליים שלהם.
אבחזיה.
מיעוט אחר של מוסלמים הם האבחזים, המתגוררים במפוזר לאורך כל אבחזיה וערים גאורגיות אחרות. הם מאלה שהמירו את דתם במאות ה-17 וה-18 במהלך השליטה הטורקית.
החל משנות ה-60 של המאה ה-19, עם הנסיגה העות'מאנית מול ההתקדמות הרוסית לקווקז, חלק גדול מהאבחזים המוסלמים (כמו מוסלמים ממיעוטים אחרים בקווקז) היגרו דרומה לערים עות'מאניות.
במהלך התקופה הסובייטית, האסלאם באבחזיה נחלש, אבל נראה כי מאז נפילת ברית המועצות, עם חידוש הקשר בין האבחזים של גאורגיה וצאצאי האבחזים שהיגרו לטורקיה, חלה תחיה דתית אסלאמית באזור.
כיסטים בפנקיסי.
מיעוט אחר הוא הכיסטים (מיעוט אתני השייך לאותו שבט קדמון שממנו הגיעו הצ'צ'נים והאינגושים), ודומים מאוד לצ'צ'נים ולאינגושטים.
הקהילה נוצרה בערוץ פנקיסי בצפון-מזרח גאורגיה. במשך זמן מה מנתה הקהילה הזו כ-12,000 איש, שהשתייכו לזרמים הסופיים של האסלאם, במיוחד הקאדירה (מוכר בעיקר בזכות קונטה חאג'י המפורסם מהמאה ה-19) ונקשבנדיה (שהגיע לכיסטים באמצעות המיסטיקן האזרי איסה אפנדי בשנת 1909).
האסלאם של הכיסטים סבל שנים רבות מאסונות שנבעו מהמלחמה שהתחוללה לעצמאות צ'צ'ניה שלחמו כנגד העוצמה הצבא הרוסי. החמרת הקונפליקט הצ'צ'ני, שהקצין את האסלאם הצ'צ'ני, הוביל לזרם של פליטים לתוך פנקיסי, דבר שהדאיג מאוד את הכיסטים המקומיים.
גאורגיה תחת שלטונו של סאקשווילי.
יום אחרי שסאקשווילי עלה לשלטון, הוא אימץ דגל לאומי חדש: דגל חמשת הצלבים של המלך דוד הבנאי; בדגל החדש הזה רצה לסמל את הדרך להחזרת תהילת העבר של גאורגיה הנוצרית; (התחזקות כוחה של הכנסייה הגאורגית התחילה מיד עם עצמאותה של גאורגיה: ההפרדה בין הדת למדינה בוטלה למעשה ולימודי הדת שולבו במערכת החינוך); התפתחויות אלה הדאיגו את האוכלוסייה המוסלמית. עם השנים, חוסר ההזדהות שלה עם המדינה שהצהירה בצורה ברורה על הקשר שלה לעברהּ הנוצרי, החליש את הקשר בין המחוזות המיושבים במוסלמים רבים, עם השלטון המרכזי.
דייויד או. סלזניק
ויליאם אורמסבי גור
דייוויד סלזניק
תימא (כתב עת)
תימא, כתב עת אקדמי שפיט לחקר יהדות תימן ותרבותה. מקור השם כפול: שמו של עם תימני קדום, וגם שמו של נווה מדבר ידוע בתימן.
כתב העת יוצא לאור על ידי "האגודה לטיפוח חברה ותרבות". האגודה שמה לה למטרה לטפח, ללמוד, להנחיל ולחקור את מורשת יהודי תימן ושבטי ישראל. העורך הראשי של "תימא" הוא יוסף טובי, וחברי המערכת הם יהודה עמיר ואברהם הלוי. האגודה וכתב העת נושאים את זכרו של עובדיה בן שלום, מייסד ונשיא האגודה.
נכון לשנת תשפ"ב, יצאו לאור 20 גליונות. בין המשתתפים בכתב העת ישנם יוצאי תימן רבים אך גם אחרים (אקדמאים וכותבים מהשורה). ביניהם ניתן למנות את יוסף טובי, יהודה רצהבי, עליזה שנהר ודן בניה סרי.
סמינר הקיבוצים
סמינר הקיבוצים היא מכללה אקדמית לחינוך והוראה בתל אביב-יפו. המכללה מציעה לימודים לתואר ראשון (.B.Ed), לתואר שני (.M.Ed) והסבת אקדמאים בארבע פקולטות: חינוך, מדעים, מדעי הרוח ואמנויות. כמו כן, למכללה בית ספר ללימודי תעודה בעל ארבעה מרכזים: למקצועות הטיפול; להורות, גיל רך, הנחיית קבוצות ואימון; התפתחות מקצועית והשתלמויות לאנשי חינוך; לתוכניות נגישות וכן תחום חברה ותרבות.
היסטוריה.
סמינר הקיבוצים הוקם בשנת 1939 על ידי קבוצת חברי קיבוצים, אשר בקשו להכשיר מורים, ושכן בבניין ברחוב אחד העם 16 בתל אביב. בראש הקבוצה עמד המחנך מרדכי סגל, חבר קיבוץ כפר גלעדי שלמד בארצות הברית, ושמו של המוסד היה "מפעל ההכשרה למורים וגננות". בשנת 1942 עבר הסמינר לרחוב ליליינבלום מס' 14 בתל אביב, ושמו שונה ל"סמינר למורים וגננות של התנועה הקיבוצית והמרכז לחינוך". הבניין שמור ועומד על תילו גם כיום. בשנת 1943 עבר הסמינר לרחוב בני דן מס' 36 בתל אביב, ושכן במקום משך 18 שנים. המקום שימש אז גם בסיס לפעולות החי"ש כפי שכתוב על לוחית זיכרון בכניסה אליו. כיום משמש המקום כאכסניית נוער. בשנת 1961 עבר הסמינר למשכנו הנוכחי בדרך נמיר. בתחילת 2008 התאחד הסמינר עם המכללה להוראת הטכנולוגיה ושמו שונה ל"סמינר הקיבוצים המכללה לחינוך לטכנולוגיה ולאמנויות".
הקמפוס.
המכללה שוכנת בשני קמפוסים: הקמפוס המרכזי בצפון תל אביב - בדרך נמיר 149 וקמפוס אמנויות - ברחוב אחד העם 9, ליד מגדל שלום.
הקמפוס המרכזי של המכללה שוכן על עורק תחבורה ראשי ונגיש. הקמפוס טובל במרחבים ירוקים, מדשאות רחבות ופינות ישיבה מוצלות למפגש עם חברים לספסל הלימודים. הקמפוס מציע חיי חברה ותרבות שוקקים: אירועים חגיגיים, טקסים, אירועי תרבות, הצגות ומופעי מחול.
בקמפוס ספרייה ובה כ-70,000 כותרים וכ-90,000 כרכים בעברית ובאנגלית, וכן כ-950 כתבי עת בעברית ובאנגלית. בספרייה נהוגה שיטת המדף הפתוח, והספרים ערוכים על המדפים לפי שיטת דיואי.
קמפוס אמנויות הפקולטה לאמנויות במכללת סמינר הקיבוצים עברה למעונה החדש בשנת 2021 ברחוב אחד העם 9, שמהווה בית לחוגים: עיצוב, תקשורת וקולנוע, מחול, בימוי ותיאטרון ואמנות. בקמפוס גם תוכנית לתואר שני באוריינות חזותית וכן גלריה.
המכון למחשבה חינוכית.
המכון הוקם בשנת 2003 ומנוהל על ידי פרופסור נמרוד אלוני. מתוך כוונה לענות על צרכים חינוכיים בישראל של ראשית המאה ה-21, כאשר מצד אחד מסלימה הלאומנות והקנאות, ומצד שני מוותרים על כל מחויבות ערכית וחברתית. המכון, משלב אידיאליזם חברתי וחינוכי עם מגוון רחב של מומחיויות אקדמיות ופרקטיות בתחום החינוך ההומניסטי. המכון פועל לאחד את האידיאלים הערכיים והמשאבים המקצועיים של מכללת סמינר הקיבוצים, למסה של מנהיגות חינוכית הומניסטית בחברה הישראלית בתאוריה החינוכית, בהכשרת אנשי חינוך, בהשבחת העבודה החינוכית בבתי הספר, ובתרומה לקהילה.
הפקולטות.
משעול.
משעול הוא מרכז ידע ומשאבים פדגוגיים העומד לרשות הסטודנטים והמרצים לצורך תכנון והפקה של סביבה לימודית. תהליך ההפקה נעשה בעזרת ליווי אישי והדרכה מקצועית. בקמפוס ארבעה מרחבי יעץ מאובזרים בציוד טכנולוגי מתקדם:
משעולים - רג"ב.
תוכנית הסבת אקדמאים מצטיינים להוראת היסטוריה ואזרחות בהתמחות לחינוך פוליטי לאזרחות דמוקרטית.
מסלול הסבת אקדמאים מצטיינים להוראת היסטוריה ואזרחות בבתי הספר העל יסודיים, הוא פרי שיתוף פעולה בין תוכנית רג"ב להכשרת מורים מצטיינים במכללת סמינר הקיבוצים.
תוכנית המצוינים, רג"ב, היא תוכנית הדגל של הכשרת המורים במשרד החינוך. היא מיועדת לסטודנטיות וסטודנטים בעלי נתונים גבוהים ומוטיבציה חינוכית. סטודנטים וסטודנטיות המעוניינים להוביל תהליכי שינוי במערכת החינוך ובקהילה.
התכנית מתמקדת בסוגיות חברתיות וחינוכיות המעסיקות את החברה הישראלית ומבקשת לפתח אנשי ונשות חינוך מובילים, בעלי רגישות חברתית ולהט להשפיע על סביבתם.
תוכנית רג"ב במכללת סמינר הקיבוצים מתקיימת בשני מסלולים מקבילים:
יקובוס ואנט הוף
היועץ המשפטי לכנסת
היועץ המשפטי לכנסת עומד בראש הלשכה המשפטית של הכנסת. מעמדו, תפקידיו והליך מינויו הוסדרו לראשונה רק בשנת 2001, עם הוספתו של פרק ז' לחוק הכנסת, התשנ"ד-1994. החוק נחקק תחת התפיסה כי היועץ המשפטי של הרשות המחוקקת צריך להיות מקביל ככל האפשר ליועץ המשפטי של הרשות המבצעת, הוא היועץ המשפטי לממשלה. על כן, נקבעו בחוק מספר הוראות הדומות להוראות לגבי היועץ המשפטי לממשלה, בנוגע לתנאי הכשירות, להליך המינוי ועוד.
תפקידיו של היועץ המשפטי לכנסת.
תפקידיו של היועץ המשפטי לכנסת קבועים בסעיף 17 לחוק הכנסת:
הליך מינויו של היועץ המשפטי לכנסת ותקופת כהונתו.
החוק קובע כי רשאי להציג את מועמדותו לתפקיד מי שהוא אזרח ישראל ותושב ישראל, הכשיר לשמש כשופט בית המשפט העליון, ושלא היה פעיל פוליטי או חבר במפלגה בחמש השנים שקדמו להצגת המועמדות.
את היועץ המשפטי לכנסת ממנה יושב ראש הכנסת, באישור ועדת הכנסת ולפי המלצת ועדה ציבורית שבראשה עומד שופט בית המשפט העליון בדימוס וחברים בה גם יושב ראש ועדת הכנסת, יושב ראש ועדת חוקה חוק ומשפט, יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה, נציב שירות המדינה או נציגו, ראש לשכת עורכי הדין או נציגו, וכן נציג האקדמיה המומחה בתחום המשפט הציבורי.
תקופת כהונתו של היועץ המשפטי עומדת על 5 שנים, אך יושב ראש הכנסת רשאי, באישור ועדת הכנסת, להאריך תקופה זו. סיום כהונתו של היועץ בטרם חלוף חמש השנים תיתכן אם התפטר, הגיע לגיל 65, או הועבר מתפקידו, באחת משלוש העילות הקבועות בחוק: אם הורשע בפסק דין סופי בעבירה פלילית (למעט עבירות קלות המפורטות בחוק), עשה מעשה שאינו הולם את מעמדו או שנבצר ממנו דרך קבע למלא את תפקידו. היועצת המשפטית לשעבר, נורית אלשטיין, מונתה לתפקידה ב-31 באוקטובר 2005, אך היא סיימה את תפקידה בטרם חלוף חמש שנים, בהגיעה לגיל 65 באפריל 2010. היועצת הנוכחית (מ"מ) היא עו"ד שגית אפיק.
הלשכה המשפטית של הכנסת.