רבי יוסף בן דוד אבן לב נולד במונאסטיר שבאזור מקדוניה, בסביבות שנת רס"ג (1503 לספירה). אביו דוד אבן לב כיהן כרב בקהילת ביטולה, כפוסק בבית הדין הרבני וניהל בה בית מדרש. ככל הנראה עמד גם המהר"י בן לב עצמו בראש בית המדרש שבעיר וכיהן כפוסק בבית הדין הרבני. הוא עזב את מונאסטיר בעקבות סכסוך בין דייני בית הדין הרבני לא יאוחר מ-1534. לא ידועים פרטים רבים נוספים על ימי נערותו, או על רבותיו. בגיל צעיר נתמנה לדיין בסלוניקי, והקים שם ישיבה. מתלמידיו התפרסם רבי שלמה לבית הלוי (הזקן). מהר"י בן לב נודע באישיותו התקיפה ובפסיקת הלכה בלתי מתפשרת; בתפקידו כאב"ד התפרסם בכך שיצא כנגד עשירי העיר ותקיפיה. פסיקה ברוח זו, נגד אחד מעשירי העיר, ברוך, הביאה עליו אסון; העשיר שכר רוצחים, שרצחו את בנו של מהר"י, ר' דוד, בעת ששהה מחוץ לעיר. ר' דוד היה בן 28, והיה כישרון תורני מבטיח. סמוך לאסון זה אירע למהר"י בן לב אסון נוסף: בנו השני, יוסף, טבע בנחל בעת טבילה לכבוד שבת. אסונות אלו ומחלוקות עם חכמי העיר גרמו לו לעקור מסלוניקי ולהתיישב באיסטנבול, בה שימש כראש ישיבה, תחת חסותה של דונה גרציה נשיא, עד מותו בשנת ש"מ, (1580) לערך.
דרכו ההלכתית.
מהר"י בן לב נחשב אחד מגדולי דורו ומהחריפים שבהם. הוא עמד בקשרים עם ר' יוסף קארו, ר' יוסף טאיטאצאק ומהרשד"ם. מהר"י בן לב הצטרף למאמציה של דונה גרציה נשיא וחתנה דון יוסף נשיא, בשנת שט"ז (1556), להטיל חרם יהודי על העיר אנקונה, באיטליה; דונה גרציה פעלה להטלת החרם כדי למנוע את הוצאתם להורג של אנוסים שנכלאו בעיר, ביוזמת האפיפיור פאולוס הרביעי. מהר"י בן לב, יחד עם חכמים רבים בקושטא, כתב תשובה הלכתית ובה דרש להחרים את המסחר עם העיר.
תשובותיו ההלכתיות הרבות שהשיב לשואלים שונים מעידה על פוסק חריף, בעל בקיאות רבה בספרות ההלכה; בתשובות שונות הוא אינו מהסס להכריע בבהירות גם בנושאים קשים ומעוררי מחלוקת. עוד בחייו נדפסו 2 כרכים מתשובותיו בשם "שו"ת מהריב"ל" (קושטא, שכ"א-של"ג - 1561-1573). לאחר מותו יצא החלק השלישי של תשובותיו (ונציה, שס"ו - 1606). בספרים נכללו, מלבד תשובותיו הלכתיות, גם חידושיו למספר מסכתות מהתלמוד הבבלי. חידושי בנו, ר' דוד נכללו גם הם, ואף הורחבו על ידו, כהנצחה לבנו. מסיבה זו יש שייחסו את חידושי הבן למהריב"ל עצמו.
Mad Magazine
נבחרת כף ורדה בכדורגל
נבחרת כף ורדה בכדורגל, הידועה בכינוייה "Creoles", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של כף ורדה.
הוועדה למינוי שופטים
יחזקאל שטרייכמן
יחזקאל שטרייכמן (שטרייכמנס, Yehezkelis Streichmanas בליטאית; 15 ביוני 1906 – 12 בינואר 1993) היה צייר ישראלי יליד ליטא, מן הבולטים שבאמני ההפשטה בציור הישראלי ומראשי קבוצת "אופקים חדשים". על יצירתו זכה שטרייכמן בפרס ישראל לציור לשנת תש"ן (1990).
ביוגרפיה.
יחזקאל שטרייכמן נולד בשם יחזקאל שטרייכמנס בספיזישוק שבליטא שאז הייתה בשליטה רוסית בשנת 1906, כבן הבכור למשפחת סוחרי עצים אמידה. בהיותו ילד התחנך בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה והיה חבר בתנועת הנוער "השומר הצעיר". בשנת 1919 למד ציור אצל הצייר היהודי צאסן (מאסנבלום).
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל ולמד אמנות ב"בצלאל" ביחד עם תלמידים כאריה ארוך, משה קסטל ואביגדור סטימצקי. בבצלאל למד ציור אצל מאיר גור אריה, כיור אצל זאב רבן ועוד. בירושלים התגורר שטרייכמן בבית מלון ברחוב יפו, שהיה ממוקם כנראה בסמוך לכיכר ציון. באותה עת הוא היה בקשרים עם דבורה אבילאה, בת למשפחה ירושלמית. עם סיום לימודיו, בשנת 1926, יצא לאירופה וישב שנה בפריז, שם למד אדריכלות.
בין השנים 1928-1931, שנים בהן ציירים ארץ-ישראלים רבים נסעו לצרפת, נסע שטרייכמן לאיטליה, שם למד באקדמיה לאמנות בפירנצה. בפירנצה נחשף שטרייכמן לאמנות הרנסאנס האיטלקי, שהיוותה מקור השפעה גדול עליו. בחופשות הקיץ חזר שטרייכמן לבית הוריו בקובנה, ברחוב לוקשיו (Luksio) מס' 58. בראיון מאוחר העיד שטרייכמן כי אחד המניעים ללימודיו היה הרצון לקבלת פטור משרות בצבא הליטאי. עם סיום לימודיו, בשנת 1931, חזר שטרייכמן למשפחתו בקובנה ובשנת 1936 עלה בשנית לארץ ישראל. אל שטרייכמן נלוותה ידידה בשם רחל ויילר, שנישאה לשטרייכמן בנישואים פיקטיביים, כדי לאפשר את עלייתה לארץ.
בארץ ישראל התיישב שטרייכמן בתל אביב, שם הכיר את צילה הכהן-וואלק והשניים נישאו ב-14 בדצמבר 1937. צילה שימשה מודל לבעלה ברבים מציוריו. בתחילה גרו בני הזוג בדירה ברחוב ז'בוטינסקי, אולם לאחר תקופה של מצוקה כספית החלו לעבור בין דירות שונות, ביניהן ביתו של נחום גוטמן, ששכן אז ברחוב אחד העם. לפרנסתו עבד שטרייכמן בעבודות מזדמנות שונות כגון סבל בנמל יפו. מאוחר יותר החל ללמד ציור בבית הספר "העתיד", בבית הספר "בן-יהודה" ובאחרים.
מרבית עבודותיו בשנים הראשונות לישיבתו של שטרייכמן בארץ ישראל היו בנושאים מסורתיים כגון ציורי דיוקן, עירום נשי ותיאורי פנים אחרים. מיעוט מיצירותיו כלל גם תיאורי חוץ. סגנון הציור שפיתח היה מודרני באופן מובהק, והתבסס על משיכות מכחול אקספרסיביות ועל צבעים כהים.
בשנת 1941 זכה לראשונה ב"פרס דיזנגוף", במסגרת התערוכה הכללית של אגודת הציירים והפסלים בבית "הבימה". חיים גמזו, מבקר האמנות של "הארץ" שיבח במאמרו את הציור "סורגת" שהציג שטרייכמן בתערוכה וציין את השימוש של שטרייכמן בצבע ואת אופיים העצמאי של משיכות המכחול והצבעים. במהלך העשור הציג שטרייכמן בתערוכות קבוצתיות רבות שאורגנו על ידי אגודת האמנים.
בשנת 1945 הציג שטרייכמן תערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 1943 הצטרף שטרייכמן לצוות המורים של "מכון אבני". בשנת 1945 פתח בתל אביב, ביחד עם הצייר אביגדור סטימצקי (דבר שזיכה את השניים בכינוי "שטרייכמצקי"), בית ספר פרטי לציור תחת השם הסטודיה, שפעל עד שנת 1948. כמורה, קידם שטרייכמן את האמנות המודרנית בארץ ישראל.
בשנת 1948 היה שטרייכמן ממייסדי קבוצת "אופקים חדשים". הוא הציג בכל התערוכות הקבוצתיות של הקבוצה. עבודותיו אף הוצגו במסגרת התצוגה הישראלית בביאנלה של ונציה. שטרייכמן השתתף בתצוגות קבוצתיות נוספות בוינציה בשנים 1952 ו-1966. שטרייכמן נחשב כאחד מבכירי הקבוצה לצידו של זריצקי.
מספר תערוכות יחיד של שטרייכמן הוצגו במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון ישראל בירושלים (פירוט להלן).
שטרייכמן נפטר בשנת 1993 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
או שו
הכתב הסיני
רודולף ברשאי
רודולף בוריסוביץ' ברשאי (ברוסית: Рудольф Борисович Баршай; 28 בספטמבר 1924 - 2 בנובמבר 2010) היה מנצח, מעבד וויולן יהודי סובייטי-רוסי.
קורות חיים.
ברשאי נולד למשפחה יהודית בכפר לבינסקאיה שבמחוז קראסנודר, ברית המועצות. הוא למד בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל פרופסור צייטלין ופרופסור בוריסובסקי. הוא הופיע כוויולן הן כסולן והן במוזיקה קאמרית עם סביאטסלב ריכטר ודוד אויסטרך. כן ניגן בשלישייה עם מסטיסלב רוסטרופוביץ' ולאוניד קוגן. ברשאי זכה במספר רב של תחרויות סובייטיות ובינלאומיות. בשנת 1954 נשא לאישה את אנה מרטינסון, ציירת ומעצבת תלבושות בימה רוסיה.
בשנת 1955 הקים את התזמורת הקאמרית הנודעת של מוסקבה, שפעלה בניהולו ובניצוחו עד שעלה לישראל בשנת 1977. הוא עמד בראש התזמורת הקאמרית הישראלית, אחר התזמורת הסימפונית של בורנמות' (1982–1986). בהמשך התיישב בקביעות בשווייץ. ניצח על הרבה תזמורות ידועות-שם, ביניהן תזמורת ונקובר, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית המלכותית, התזמורת הסימפונית של סינסינטי ורבות אחרות.
ברשאי זכה לתהילה כפרשן מוזיקה ומעבד יצירות משל שוסטקוביץ' ופרוקופייב וכמנצח על מוזיקה של מאהלר ושוסטקוביץ'. רבות מהקלטותיו זכו לשבחי הביקורת וזכו בפרסים בינלאומיים, ביניהם פרסי גראמי וקאן.
נבחרת גינאה ביסאו בכדורגל
נבחרת גינאה ביסאו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גינאה ביסאו. הנבחרת חברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בשנת 1996 הנבחרת התמודדה בפעם הראשונה בטורניר מוקדמות של גביע העולם בכדורגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.
רודולף ברשאיי
נבחרת קומורו בכדורגל
נבחרת קומורו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קומורו. הנבחרת הוקמה בשנת 1979 אך הצטרפה ל-CAF בשנת 2003 והצטרפה לפיפ"א בשנת 2005.
חלק משמעותי של שחקני הנבחרת (למשל רפידין עבדאללה) נולדו מחוץ למדינה להורים ממוצא קומורי.
גטו לבוב
גטו לבוב היה גטו שהקימו הנאצים בעיר לבוב (בגרמנית: למברג) שבגליציה המזרחית, פולין (כיום באוקראינה). הגטו בלבוב היה השלישי בגודלו מבין הגטאות שהקימו הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה. הגטו אכלס עם הקמתו בנובמבר 1941, כ-120,000 יהודים. האוכלוסייה היהודית בגטו התחלפה, תוך כדי שמספר האוכלוסין הלך וירד במהירות, בשל השילוחים למחנה ההשמדה בלז'ץ ולמחנה הריכוז ינובסקה. הכלואים בגטו סבלו רעב ורציחות ספורדיות, עד חיסולו הסופי בחודש יוני 1943.
רקע.
ערב מלחמת העולם השנייה הייתה קהילת לבוב השלישית בגודלה מבין קהילות יהדות פולין. בעיר ישבו כ-110,000 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת בעיר של כ-340,000 אזרחים, היינו כשליש מתושבי העיר. שלושה שבועות לאחר פרוץ המלחמה נכנסו הסובייטים ללבוב וסיפחו אותה לתחום שליטתם, יחד עם יתר אזורי גליציה המזרחית. בעיר ובסביבותיה נדדו באותה עת יותר ממאה-אלף פליטים יהודיים ממערב פולין הכבושה בידי הנאצים, אשר נמלטו למזרח פולין בה נהנו היהודים, לכאורה, ממעמד שווה לזה של בני לאומים אחרים תחת השלטון הסובייטי. בקיץ 1940 הוגלו רבים מהם לירכתי ברית המועצות.