לאחר שידור התוכנית, החלו מייפס, ראד׳ר וצוות 60 דקות להישאל על האותנטיות של המסמכים ששודרו בתוכנית, כאשר חלק מן הצופים טענו שהמסמכים מזויפים. המחלוקת הלכה וגברה כאשר גופי תקשורת נוספים עסקו בסיפור, והחלו להעלות ספקות באשר לאמיתות המסמכים. מאפיינים מסוימים של המזכרים אשר הופיעו בתוכנית, העלו טענה שהמסמכים זויפו תוך שימוש במעבד התמלילים מיקרוסופט וורד, ואין אפשרות שמדובר במסמכים אותנטיים, שהוכנו במכונת כתיבה מן הסוג בו נעשה שימוש בשנות ה-70 המוקדמות. בהמשך, הודה בורקט כי שיקר בנוגע להשגתם של המסמכים.
לאחר השערורייה, מייפס, ראד׳ר, וצוות התוכנית הואשמו בכך שהאג׳נדה הליברלית של מייפס גרמה להם לשדר את התחקיר. הצוות נאלץ להשתתף בוועדת בדיקה פנימית של רשת CBS, שקמה על מנת לבדוק האם השקפה פוליטית גרמה להטיה בשיקול הדעת של מייפס והצוות. צוות התוכנית פוטר לאחר השימוע בוועדה; דן ראד׳ר הודיע על פרישתו משידור לאחר מכן. מייפס השמיעה בפני הוועדה את טענותיה ועמדה על אמיתות התחקיר. עם זאת, היא פוטרה לאחר השימוע. דן ראד׳ר שידר בפעם האחרונה את התוכנית, וציין את האומץ של הצוות בהתמודדות עם הזמנים הקשים.
הסרט הופק בעלות של 9.6 מיליון דולר, אולם מכירות הכרטיסים הגיעו לכדי 5.4 מיליון דולר בלבד.
זרה לארסון
זארה לרסון
פיגוע הירי במינכן (2016)
שרה הדלנד
שרה הדלנד (; נולדה ב-20 בפברואר 1971) היא שחקנית אנגלייה המוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד סטיבי בסדרה הקומית של ה-BBC "מירנדה" ועבודתה עם דייוויד מיטשל ורוברט וב.
ביוגרפיה.
שרה הדלנד נולדה בלונדון ולמדה מחול מגיל 3. בהיותה בבית הספר "וילמסלו היי סקול" בצ'שייר החלה לעסוק בביטבוקס ובתיאטרון חובבים עם להקת התיאטרון לנוער "טמפו" שבווילמסלו . היא למדה משחק ב-"Laine Theatre Arts College" באפסום שבמחוז סארי. הקריירה שלה בתיאטרון החלה כשהייתה בת 19 והופיעה במחזות זמר כמו "קאטס" ו"גריז" בתיאטראות וסט אנד שבלונדון.
אחרי שש שנים החלה הדלנד לשחק בסיבובי הופעות בין השאר במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". באותה תקופה החלה לפתח את כשרונה כקריינית (voiceover artist). היא השתתפה במשחקי וידאו כמו "Dragon Quest VIII" עבור פלייסטיישן 2.
בטלוויזיה הופיעה הדלנד בתפקידי משנה בסדרה "נערות רעות" ובסדרה "The Bill". אחר כך קבלה תפקידים גדולים יותר בסדרה הקומית "מחלקה אלטרנטיבית" ובקומדיה "Broken News". היא כיכבה בסרטי הקולנוע "קונפטי" ו-"Magicians" לצדם של הקומיקאים דייוויד מיטשל ורוברט וב, ובסרט הטלוויזיה "סטרטר לאהבה" של ערוץ BBC One. ב-2009 הצטרפה הדלנד למירנדה הארט בסדרה הקומית "מירנדה" שמבוססת על סדרת הרדיו "Miranda Hart's Joke Shop" ושכוללת את אותו צוות שחקנים.
ב-2007 החלה הדלנד להשתתף בסדרה הקומית של רדיו 4 של ה-BBC בשם "תקוות קודרות" (Bleak Expectations) פרודיה על הרומנים של צ'ארלס דיקנס ועל החיבה לתקופה הוויקטוריאנית . בסדרה גילמה את הדמויות לילי סורקוויל, בתו של סר פיליפ "פיפ" בין במשך ארבע עונות. עוד שיחקה בדמות ריפלי פסונד (אשתו השלישית של פיפ) ובדמות מיס כריסטמסשם (פרודיה על מיס האווישם מהספר "תקוות גדולות"). ב-2011 לוהקה הדלנד בתפקיד המורה החדשה לאנגלית, לינדה רדלי, בסדרת הדרמה של ה-BBC "דרך ווטרלו". עוד כיכבה בסדרה "Horrible Histories" בערוץ CBBC. ב-2013 החלה להופיע בתפקיד טריש, מנהלת לשכת תעסוקה, בסיטקום של ITV בשם "החבר'ה מהלשכה".
שרה האדלנד
חרסטראו
פארק חרסטראו
אקליפטוס (שיר)
אֵקָלִיפְּטוּס (בכתיב המקורי: אֵיקַלִּפְּטוּס) הוא שיר עברי של המשוררת רחל. השיר התפרסם ב-24 באפריל 1929 (י"ד בניסן תרפ"ט) ב"מוסף העלייה השנייה" שהוציא עיתון "דבר" במלאת 25 שנה לראשית העלייה השנייה. בשנה שלאחר מכן נכלל השיר בשני משלושת קובצי שירתה, "מנגד" (תר"ץ–1930). לימים הולחן השיר ובוצע על ידי שולי נתן.
תכניו של השיר.
השיר משולב בחריזה והוא בנוי משלושה בתים.
המשוררת מספרת על עץ חזק וגבוה (אקליפטוס) שנכרת ו"נרצח" על ידי האדם. האדם מצטייר פה כרוצח טבע כי העץ ו.
העץ הוא כמין "עירום" מאחר שכרתו אותו וזה תמיד יראה שהוא יכעס על האדם ולא יגדל שוב אבל בעוד שנה, העץ יגדל ושוב יגדל נוף יפה ושמח.
המשוררת אומרת שצריך להתפלא על זה שהעץ שכח וסלח כי האדם לא פעם כרת את העצים לטובתו מבלי לרחם ולהתחשב בעץ. רחל כועסת על האדם ורואה בעץ תופעת טבע מיוחדת - "טבע טוב מן האדם". השיר משמש פעילים ואקטיביסטים בעת מאבקים נגד כריתת עצים בישראל.
הופליטודרומוס
הופליטודרומוס (; בעברית: מרוץ החייל (הופליט)) היה מרוץ אתלטיקה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה ובמשחקים הפאן-הלניים. זהו המרוץ האחרון שנוסף לתחרויות, ונערך לראשונה באולימפיאדה ה-65, ב-520 לפנה"ס. מאז, היה זה המרוץ האחרון שנערך בכל תחרות.
בניגוד לשאר התחרויות שנערכו בעירום מלא, מרוץ זה נערך כשהמתחרים חובשים קסדה ומוקיים ונושאים מגן עץ עם ציפוי ברונזה הנקרא "אספיס". המשקל הכולל של הציוד היה כ-25 ק"ג. המירוץ היה קצר יחסית למרוצים אחרים ובניגוד אליהם לא נועד לבחון סיבולת, אלא כוח מתפרץ. באולימפיה ובאתונה אורך המירוץ היה הקפה אחת של האצטדיון, כ-370 עד 400 מטרים. במשחקים הנמאיים אורכו היה עד 2 הקפות, ובפלטאיה ובבויאוטיה, כשבע הקפות.
ניכר שהמירוץ הגיע ממטרות אימונים צבאיים יותר מאשר מאימוני ספורט. עימותים עם הפרסים שהחלו באותה תקופה והמפגש עם קשתים פרסים מיומנים העלו את הצורך לשפר את מהירות החיילים היוונים בשדה הקרב. כמו כן, משערים שמרחק ה-400 מטרים של המירוץ, קשור לטווח האפקטיבי של קשתות הפרסים.
הגל (פירושונים)
גל חום (פירושונים)
דוראנט
המשחקים הפאן הלניים
אדלברט מפרוסיה
תקרית קיוג'ו
תקרית קיוג'ו () היה ניסיון הפיכה צבאית כושל כנגד ממשלת יפן בראשות קנטרו סוזוקי, שנערך בלילה שבין ה-14 ל-15 באוגוסט 1945, שעות ספורות לפני ההכרזה הרשמית של הירוהיטו, קיסר יפן על כניעת יפן, בניסיון לכפות על ההנהגה היפנית להמשיך במלחמה.
ההפיכה אורגנה על ידי משרד המטה של הצבא הקיסרי ומספר קצינים במשמר הקיסר. הקצינים הרגו את רב-סרן טאקשי מורי מהחטיבה הראשונה של משמרות הקיסר, וניסו לפרוץ אל ארמון הקיסר בטוקיו (קיוג'ו) ולשים את הקיסר במעצר בית תוך שימוש בחיל הפרשים השני של המשמר הקיסרי. אולם ניסיונם לשכנע את צבא המחוז המזרחי ואת הפיקוד העליון של הצבא לסייע להם ולהשתלט על טוקיו נכשל. לאחר שהקצינים ראו כי ההפיכה נכשלה, התאבדו רבים מהם. כישלון ההפיכה אפשר לקיסר ולהנהגה היפנית לבצע את החלטתם לקבל את תנאי הכניעה של בעלות הברית.
רקע.
ב-26 ביולי, במהלך ועידת פוטסדאם, פורסמה הכרזה של בעלות הברית, שפרטה את תנאי הכניעה של יפן, ותבעה מההנהגה היפנית להיכנע ללא תנאי. כשתוכן הכרזת פוטסדאם הגיע לידי שר החוץ היפני שיגנורי טוגו, הוא מסר את עותק ההכרזה לידי הקיסר. לאחר שהשניים עברו על תוכן ההצהרה, שאל הקיסר את טוגו אם תנאי הכניעה הם הטובים ביותר, שיפן יכולה להשיג בהתחשב בנסיבות. טוגו השיב בחיוב. בתגובה ענה הקיסר "אני מסכים. בעיקרון התנאים מתקבלים על הדעת".
אולם בשלב זה, רוב ההנהגה היפנית הבכירה לא הייתה מוכנה לקבל את תנאי הכניעה, כפי שפורטו בהצהרת פוטסדאם. רק לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, והצטרפות ברית המועצות למלחמה נגד יפן, השתנתה עמדת ההנהגה היפנית, ובישיבה שנערכה ב-9 באוגוסט, הוחלט לקבל את תנאי הכניעה של בעלות הברית. באותו היום, במהלך ישיבת חרום של המועצה העליונה לניהול המלחמה (קבינט המלחמה היפני), פנו ראש הממשלה קנטרו סוזוקי, שר הצי יונאי מיצומאסה ושר החוץ שיגנורי טוגו אל הקיסר הירוהיטו והציעו כי יפן תקבל את תנאי הסכם פוטסדאם ותיכנע ללא תנאים לבעלות הברית.
לאחר ישיבה שהתקיימה במקלט להגנה מפני תקיפות אוויריות, ראש הממשלה סוזוקי הופיע בפני המועצה העליונה לניהול המלחמה שהפכה למועצה הקיסרית ובה נכח גם הקיסר והחל מליל ה-10 באוגוסט התנהלו ישיבות המועצה מתחת לאדמה. הירוהיטו הסכים לבסוף לדעת שר החוץ שלו להיכנע לבעלות הברית. או-אז פנה הנציג היפני בשווייץ אל בעלות הברית ויידע אותם בדבר ההחלטה.
משרד המלחמה ידע כי ההחלטה תכעיס קצינים רבים שרצו להמשיך להילחם. תגובות נזעמות רבות הגיעו לידי המשרד ובמהלך ישיבה שנערכה במשרד המלחמה קציני המטה התלוננו בפני השר קורצ'יקה אנאמי. הסבריו אף לא סיפקו חלק מהקצינים הנוכחים.
מהלך המרד.
ב-12 באוגוסט, לאחר חצות הלילה, דווח כי בעלות הברית החליטו על העברת סמכויות השלטון היפני לידי מטה ייעודי. משרד החוץ היפני התייחס להצהרה כאל הפרת ריבונות אך משרד המלחמה התייחס לכך בחומרה רבה יותר והתייחס לכך כאל שעבוד. בשעה 3 לפנות בוקר הוסכם באופן כללי על הכניעה ומספר קציני מטה החליטו להוציא לפועל הפיכה צבאית שתמנע הכרזה פומבית בדבר הכניעה שתוכננה ל-15 באוגוסט.
באותו הזמן, קבוצת קצינים החלו לארגן יחידות תחת פיקודם בטוקיו. בליל ה-12 באוגוסט 1945 רב-סרן קנג'י הטאנאקה יחד עם סגני אלוף מסטאקה אידה, מסאהיקו טאקשיטה, אינאבה מסאו וקולונל אוקיקאצו אראו, ראש החטיבה הצבאית, פנו אל שר המלחמה (שר הצבא ו"הדמות החזקה ביותר למעט הקיסר עצמו") וביקשו ממנו לעשות כל שביכולתו כדי למנוע את כניעת יפן. הגנרל אנאמי סירב לומר אם יסייע לקצינים הצעירים בהפיכה. מאחר שהם נזקקו לתמיכתו, הטאנאקה והמורדים האחרים החליטו כי אין להם ברירה אלא להמשיך בתכנון ניסיון ההפיכה בכוחות עצמם. האטאנקה בילה את מרבית היום ב-13 באוגוסט ובבוקר ה-14 באוגוסט בגיוס בעלי ברית ובחיפוש אחר תמיכה מבכירי הצבא ומשרד המלחמה.