בשנת 1976 הקבוצה הבוגרת התפרקה וכל שחקניה שוחררו, מנגד מחלקת הנוער של המועדון המשיכה לפעול. ב-1980, מחלקת הנוער של הקבוצה הייתה על סף סגירה בשל בעיות כספיות ובעקבות כך חזרה הקבוצה הבוגרת לפעילות בקיץ של אותה שנה ועלתה מליגה ד' לליגה ג' בתום אותה עונה. בקיץ 1981 התאחדה הפועל קריית חיים עם הפועל הצעיר חיפה ונקראה- הפועל הצעיר קריית חיים. הקבוצה המאוחדת שיחקה מספר עונות בליגה ג' אך גם היא התפרקה ונסגרה.
הקמה מחדש.
הקבוצה הוקמה מחדש בעונת 2014/2015 על ידי ליאור ידובניק, תושב השכונה ונקראה הפועל קריית חיים ליבוביץ יעקב לזכרו של יעקב ליבוביץ, שהיה חלק ממשפחת מהמייסדים של קבוצת הפועל קריית חיים המיתולוגית. בעונת 2015/2016 שיחקה הקבוצה בליגה למקומות עבודה וב-2016/2017 הצטרפה לליגה ג' מחוז שומרון.
אצטדיון.
מגרשה הביתי של הקבוצה במשך שנים רבות הוא אצטדיון קריית חיים הממוקם בקריית חיים שבחיפה. שמו הרשמי הוא "אצטדיון ד'אלסנדרו", על שם ראש עיריית בולטימור שביקר במועצת פועלי חיפה בתחילת שנות ה-60.
האצטדיון נחנך בשנת 1958 והיה מסוגל בשיאו לקלוט מעל כ-22,000 צופים, אם כי מלבד הטריבונה המערבית הבנויה בטון, המקומות היו ברובם מקומות עמידה על מדרונות דשא ולא מושבים של ממש. האצטדיון סבל מתנאים ירודים ובמיוחד במשחקים שהתקיימו בתנאי גשם. בשנת 2013, נבנה בסמוך לאצטדיון מגרש כדורגל סינתטי חדש אליו עברה הקבוצה לארח את משחקיה.
חוזה פריז (1657)
חוזה פריז נחתם במרץ 1657 בין הפרוטקטורט של קהיליית אנגליה לבין לואי הארבעה עשר מצרפת במטרה לכרות ברית נגד פליפה הרביעי מלך ספרד. ההסכם הביא למיזוג בין מלחמת אנגליה-ספרד ומלחמת צרפת-ספרד.
ההסכם ביטא את ההתיידדות המחודשת בין צרפת לבין המשטר הרפובליקני באנגליה, זאת אחרי שעד שנות ה-50 של המאה ה-17 תמכה צרפת במלוכנים בראשם עמד צ'ארלס השני, מלך אנגליה, שישב בגלות. בתגובה לחתימת ההסכם עם קרומוול, ראש הרפובליקנים, צ'ארלס חתם על חוזה בריסל ב-1656.
תנאי ההסכם.
האנגלים הסכימו להצטרף לצרפת במלחמה נגד ספרד בפלנדריה וצרפת מצידה התחייבה לתרום 20 אלף חיילים. אנגליה הסכימה לתרום 6,000 חיילים ואת הצי שלה לטובת כיבוש מבצרי החוף של דנקרק, גרוולין ומרדיק.
עוד לפי תנאי ההסכם, גרוולין תימסר לידי צרפת ואילו דנקרק ומרדיק לרשות אנגליה. דנקרק, שנמסרה לידי אנגליה, עמדה בראש מעייניה של אנגליה, שכן בעבר ספינות מלחמה פרטיות שיצאו ממנה פגעו בצי הסוחר שלה. עבור אנגליה, חשיבותה של דנקרק עברה מהשדה הדיפלומטי והפכה לצורך פוליטי דחוף.
האירוע המרכזי (סרט)
האירוע המרכזי (באנגלית: The Main Event) הוא סרט קומדיה אמריקאי של נטפליקס. הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-10 באפריל 2020.
עלילה.
ליאו תומפסון בן ה-11 מגלה מסכת היאבקות קסומה שמעניקה לו כוחות-על, והוא נעזר בה כדי להירשם לתחרות WWE. בעזרתה של סבתו, ליאו עושה את כל מה שביכולתו כדי להגשים את חלומו ולזכות בתואר אלוף ה-WWE.
הפקה.
ביוני 2019 הודיעה נטפליקס כי תחל את צילום הסרט בוונקובר, וכי בסרט ישתתפו כוכבי WWE אמיתיים, ביניהם המיז, שיימוס, קית' לי, אוטיס ורנה יאנג.
הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-10 באפריל 2020.
מאוריסיו ארוס
מאוריסיו פרננדו ארוס בהאמונדה (; נולד ב-9 במרץ 1976 בפונטה ארנס) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני ששיחק כמגן שמאלי.
ארוס שיחק לאורך הקריירה במספר קבוצות בצ'ילה. בתווך שיחק עונה אחת בפיינורד, עמה זכה בגביע אופ"א, עונה אחת בליגת העל במדיה של מכבי תל אביב עמה זכה באליפות המדינה, ועונה אחת בערב הסעודית. לזכותו של ארוס 27 הופעות במדי נבחרת צ'ילה, אותה ייצג בין היתר במונדיאל 1998 ובשלושי טורנירי קופה אמריקה.
קריירת משחק.
ארוס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של דפורטס קונספסיון. בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, שעלתה באותה העונה לליגת העל הצ'יליאנית.
בעונות ו החל להשתלב ברוטציה של הקבוצה, שהצליחה לשמור על עצמה מעל לפלייאוף הירידה, ובסך הכול בשתי עונותיו הראשונות בליגה הבכירה כבש שער אחד ב-36 הופעות. עונת התחלקה בשיטת אפרטורה וקלאוסורה, ובה כבר הפך ארוס לשחקן משמעותי יותר בקבוצה. דפורטס סיימה את עונת האפרטורה במקום השישי, אך בטורניר הקלאוסורה סיימה במקום ה-16 והאחרון. ארוס סיים את העונה הכפולה עם שני שערי ליגה ב-27 הופעות מתוך השלושים של קבוצתו, שסיימה במקום ה-12 בטבלה המצטברת של העונה.
בסך הכול ערך ארוס 64 הופעות ליגה במדי קבוצת נעוריו, בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת עבר לקבוצת הפאר הצ'יליאנית, אוניברסידד דה צ'ילה. כבר בעונת הבכורה שלו במועדון התקרב לזכייה באליפות צ'ילה, כשקבוצתו סיימה כסגנית האלופה מרחק נקודה מהאלופה קולו-קולו. ארוס עצמו כבש שער ליגה בודד ב-22 הופעות באותה העונה. כמו כן, באותה העונה סייע לקבוצתו לזכות בגביע בפעם השנייה בתולדותיה, והראשונה מזה 19 שנים, עם 1–3 על אאודקס איטליאנו בסיכום שני המפגשים.
בעונת , בה התחלקה העונה לליגה סדירה ולפלייאוף עליון ותחתון, זכה ארוס עם קבוצתו באליפות צ'ילה הראשונה בקריירה שלו. ארוס היה לשחקן משמעותי בסגל האלופה, עם 36 הופעות מתוך ה-44 של קבוצתו באותה העונה. בעונת זכה ארוס עם קבוצתו בדאבל הצ'יליאני, לאחר ששותף ב-22 מתוך שלושים משחקי הליגה של קבוצתו. במקביל, סייע לקבוצתו לזכות בגביע הצ'יליאני לאחר ניצחון 1–2 במשחק הגמר על סנטיאגו מורנינג בזכות שער הזהב בדקה ה-118. ארוס פתח בהרכב למשחק הגמר, ושיחק לכל אורכו.
עונת הייתה האחרונה של ארוס בקבוצה, שאיבדה את תוארה וסיימה שלישית בלבד בטבלת הליגה. ארוס כבש פעמיים ב-23 הופעות ליגה במדי הקבוצה, וסיים את הקדנציה בת ארבע העונות בקבוצה עם שלושה שערי ליגה ב-103 הופעות.
בינואר 2002, במהלך חלון ההעברות החורפי של עונת , עזב ארוס את צ'ילה ועבר לפיינורד ההולנדית, תחת המאמן בארט ואן מרוויק. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית ערך ארוס ב-10 במרץ 2002, כאשר פתח בהרכב בניצחון 1–4 על א.ז. אלקמאר. עד לתום העונה ערך ארוס חמש הופעות ליגה, והוסיף שתי הופעות בצמד משחקי חצי גמר גביע אופ"א מול אינטר מילאנו. במשחק הראשון בחוץ עלה כמחליף שתי דקות לסיום ההתמודדות, בה ניצחה פיינורד 0–1. בגומלין הביתי פתח ושיחק תשעים דקות בדרך לשוויון 2-2 ולכרטיס לגמר גביע אופ"א 2002. ארוס נותר על הספסל במשחק הגמר, שהסתיים בניצחונה של פיינורד, 3-2 על בורוסיה דורטמונד, ובזכייתה בגביע אופ"א.
לקראת עונת 2002/2003, הושאל ארוס למכבי תל אביב של המאמן ניר קלינגר. ארוס שיחק בתפקיד ברוטציה עם סאלם אבו סיאם, ואת הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון הביתי 0–1 על בואבישטה במסגרת גביע אופ"א. ארבעה ימים אחר כך ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד החוץ 0–1 להפועל באר שבע. ארוס לא הצליח להשתלב היטב בקבוצה, ועל אף הזכייה באליפות המדינה עם הצהובים, סיים את דרכו בקבוצה בתום העונה עם 15 הופעות ליגה בלבד (27 בכל המסגרות). את שעריו היחידים במדי מכבי כבש במסגרת גביע הטוטו, שם כבש פעמיים, בשני משחקיה של מכבי מול מכבי הרצליה.
בעונת שיחק ארוס באל-הילאל הסעודית, במדיה כבש שער ליגה בודד ב-12 הופעות, וממנה חזר לצ'ילה, שם שיחק עד לתום עונת במדיה של ואצ'יפאטו מהליגה הבכירה. משם, המשיך לשנתיים מלאות בקוברלואה. בינואר 2007 הצטרף לאוניברסידד דה קונספסיון, ובטורניר הקלאוסורה של אותה העונה, העפיל עמה עד לגמר הפלייאוף, שם הפסידה 0–4 לקולו-קולו בסיכום שני מפגשים. במדיה של אוניברסידד דה קונספסיון זכה ארוס בגביע הצ'יליאני השלישי בקריירה והראשון בתולדות המועדון, לאחר שפתח ושיחק לאורך כל תשעים הדקות בניצחון קבוצתו 1–2 במשחק הגמר על דפורטס אובאז'ה. בעונת שיחק במדיה של או'היגינס, שם כבש שישה שערי ליגה ב-32 הופעות.
את הקריירה סיים ארוס במדיה של אוניון טמוקו מליגת המשנה, במדיה שיחק במשך שתי עונות, וכבש שישה שערים ב-57 הופעות ליגה. בנובמבר 2012 פרש ארוס ממשחק פעיל בגיל 36.
נבחרת צ'ילה.
ארוס החל את דרכו הבינלאומית בנבחרות הצעירות של צ'ילה. הוא אף ייצג את הנבחרת בגביע העולם עד גיל 20 שהתקיים בקטר ב-1995, כאשר פתח בהרכב פעמיים בשלב הבתים, אותו סיימה צ'ילה במקום השלישי והודחה מהטורניר.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה ערך ארוס ב-29 באפריל 1998, תחת המאמן האורוגוואי נלסון אקוסטה, כאשר פתח בהרכב בניצחון הביתי 0–1 על במשחק ידידות.
ארוס זומן על ידי אקוסטה לסגל צ'ילה לקראת מונדיאל 1998 בצרפת. הוא לא שותף כלל בשלב הבתים, בו השיגה צ'ילה שלוש תוצאות תיקו בשלושה משחקים - 2-2 מול , 1-1 מול ותוצאה זהה מול , בדרך למקום השני בבית ולשמינית הגמר. משחקו הרשמי הראשון של ארוס במדי צ'ילה היה כאשר פתח בהרכב נבחרתו בשמינית הגמר מול , בו הובסה צ'ילה 1–4 וסיימה את דרכה בטורניר.
שנה לאחר מכן, זומן ארוס לסגל צ'ילה לקראת קופה אמריקה 1999 בפרגוואי. לאחר שלא שותף בהפסד 0–1 ל, פתח ארוס בהרכב בניצחון 0–3 על , ושותף כמחליף בהפסד 0–1 לברזיל, שהספיק לצ'ילה כדי לסיים במקום השלישי עם המאזן הטוב מבין הבתים, ולהשיג את הכרטיס לרבע הגמר. ארוס חזר להרכב לקראת המשחק מול , בו השיגה צ'ילה את הכרטיס לחצי הגמר עם ניצחון 2–3. בחצי הגמר פתח ארוס בהרכב במשחק מול , שהסתיים בשוויון 1-1, והיה למחמיץ היחיד בדו-קרב בעיטות עונשין שהסתיים בניצחונה של אורוגוואי, 5-3. במשחק על המקום השלישי, שיחק ארוס תשעים דקות בהפסד 1–2 למקסיקו, שסיים את דרכה של צ'ילה בטורניר במקום הרביעי.