במערב אפריקה ישנה מודעות גבוהה ביותר לסוג סחר זה בילדים שכן ישנה תשומת לב מוגברת בקרב הנמלים לאוניות שנושאות ילדים למטרות הסחר. עם זאת, קיים קושי רציני בהפסקת ומניעת הסחר.
על פי דו"ח ארגון העבודה העולמי נמצא כי בניגריה 40% מהילדים, בדומה לאחוז הכללי ביבשת אפריקה, היוו ועדיין מהווים קורבנות לעבדות וסחר. הילדים עובדים בתור רוכלים, קבצנים, משרתים חקלאיים ואף בזנות. זוהי המדינה בה אחוז העבדות בקרב הילדים הוא הגדול ביותר.
ילדים חיילים.
ביבשת אפריקה קונפליקטים צבאיים מתרחשים למשך זמן ממושך. ישנן עדויות לשימוש נרחב בילדים כחיילים. הרציונל מאחורי רעיון זו הוא להחליף את ההרוגים המבוגרים, ישנה מעין התייחסות אל הילדים כאל כוח עבודה זול. ביבשת אפריקה הרחבה ניתן למצוא עדויות לשיעבוד הילדים כחיילים הן במלחמת האחים של סודאן, שהחלה עוד בשנת 1956 וכמו כן גם בקונפליקט האנגולי שנמשך כ-30 שנה. השימוש בילדים כלוחמים מבוסס על המחשבה כי כך ישונו הסדרי הלחימה המסורתיים והמיושנים. כלומר, ילדים נוטים יותר להפר את כללי המלחמה עקב גילם הצעיר ולהם יכולת פחותה להעריך את ההשלכות למעשיהם בעת לחימה מורכבת. ניתן לומר כי ילדים לוחמים נוטים לבצע יותר מעשי זוועות ממבוגרים, שכן עוד צעירים ולא בעלי עולם מוסרי רחב במיוחד כאשר מגיעים מקהילות נחותות במדינות אפריקה השונות.
נכון לשנת 1999, נראה כי למעלה מ-120,000 ילדים מתחת לגיל 18 משתתפים כיום בסכסוכים מזוינים ברחבי היבשת. מספר גדול מהילדים אינם בוגרים מגיל 7–8 שנים. המדינות המושפעות ביותר מבעיה זו הן: אלג'יריה, אנגולה, בורונדי, קונגו-ברזוויל, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ליבריה, רואנדה, סיירה לאון, סודאן ואוגנדה. תהליך גיוס הילדים לכוחות הצבאיים אינו בהסכמה ולכן "התחיילות" זו היא חלק מתצורה של עבדות צבאית.
תהליך הגיוס של ילדים אלו כעבדים קורה לרוב בצורה אלימה ולא נאותה. למשל -באוגנדה, צבא ההתנגדות של האל, LRA, חוטף באופן שיטתי ילדים מבתי הספר ומהבתים שלהם. ילדים אשר מנסים להימלט, להתנגד או כאלו שנהיים חולים נהרגים במקום. ארגון ה-LRA מעביר את הילדים החטופים אל מחנה מעבר לגבול בשטחה של סודאן. שם הם מאוימים, מעונים וחווים התעללות מינית. ממצא חדש מראה כי צבא ה-LRA החל להשתמש בילדים החטופים גם כאמצעי למכירתם לעבדות תמורת נשק. גם באנגולה ניתן לראות כי אחוז הילדים הלוחמים הוא גבוה מאוד. בצבא האנגולי יש ילדים עד גיל שמונה, כאשר 30-40% מהם הן בנות. סיירה לאון גם היא מהמדינות האפריקאיות אשר בשירותן הצבאי ילדים רבים, אשר נחטפו ושועבדו להיות לוחמים על ידי הכוחות המורדים. ישנן דוגמאות רבות ונוספות לסיפורי זוועות אודות תהליך השיעבוד של הילדים האפריקאים. חשוב לציין כי מגוון עמותות וארגונים פועלים למען הפסקת שגרה עגומה שכזו ודואגים לזכויות הילדים.
עבדות מין - ילדים.
במדינות קניה, טנזניה, דרום אפריקה וזמביה ישנה אמונה כי יחסי מין עם בתול\בתולה מרפאים את מחלת האיידס או נותנים מידה של חסינות להידבק במחלה בעתיד. לכן סחר למטרות מין בקרב ילדים קטינים נפוץ מאוד. מדינות אלו ידועות ומוכרות כיעד בו ניתן לנצל את בני האוכלסייה המקומית בייחוד את הקטינים עבור יחסי מין המבוססים על אמונות אלו.
עבדות מין.
המדינות האפריקאיות הן המקור לניצול המיני והמסחרי. הסחר בנשים בתוך אירופה ועבור מדינות אירופה מבוסס ברובו המוחלט על נשות אפריקה, בעיקר נשים מהמערב. נראה כי גם הסחר בתוך מדינות אפריקה מעבר לסחר באירופה שצוין לעיל נמצא בשליטתם של קרטלים וכנופיות פשע מבולגריה, רוסיה, תאילנד, סין, וניגריה.
אלפי נערות אתיופיות נסחרות למדינות השונות במזרח התיכון בכלל ובלבנון בפרט, תחילה במטרה לעבוד כמשרתות במשק הבית אך בפועל הן שפחות לנתינת שירותי מין וזנות. אתיופיות רבות מעוניינות להגר לצורכי עבודה אך לבסוף רבות מהן הופכות לקורבנות סחר. הן מתפתות להבטחות שווא של מקומות עבודה "טובים", משכורות גבוהות והדמיה של חיים קלים. אך כאשר האישה מגיעה ליעדה, המעסיק או הסוכן מן התעסוקה מנצלים ומעבידים אותה בעבודות מין וזנות לטובת צורכיהם האישיים. הנשים כנועות ולא יכולות להימלט או להגן על זכותן הבסיסית לתנועה חופשית ונשארות כנועות. ישנם דיווחים רבים על מקרי מוות בקרב נשים אלו שכן לבסוף הן שמות קץ לחייהן עקב מציאות קשה של עבדות וסחר מזעזעים.
בדרום אפריקה ניכרת גם כן התרבות של עבדות מינית. רוב הנשים שנמכרות לעבדות זו הן פליטות מרחבי היבשת. דרום אפריקה מהווה מקור לעבדות המינית, כמעין טרנזיט (ציר להעברת סחורות ואנשים ממדינה למדינה) לטובת הסחר בעבדות ובפרט לסחר בשפחות המין. בלסוטו, נערות צעירות סביב גיל 13 נחטפות מהרחובות ונלקחות לבתים בעיירות הסמוכות. שם נאנסות שוב ושוב ונהיות כנועות לעבדות מינית. במוזמביק לעיתים הנערות מגויסות באופן פעיל ודומה לנשים האתיופיות עם הבטחות לעבודה משתלמת בדרום אפריקה. הן נחטפות לעיתים כאשר מחכות לאיסוף. לאחר חציית הגבול לכיוון דרום אפריקה באופן לא חוקי, אין להן את היכולת לחזור חזרה למוזמביק. רובן נאנסות בבתים שצמודים למעבר הגבול, שם נמכרות לגברים שעובדים במכרות ובהמשך חייהן נשארות כפופות לעובדי המכרות ומשועבדות עבורם למין. במלאווי הסחר מוטבע על ידי מנהג בשם Kuhaha. במנהג זה נוטים לדחוף נשים אל נישואים מוקדמים, בעיקר נשים אשר עובדות. הן נוטות לקחת חלק במנהג שכן מובטחת להן עבודה מכניסה ונישואים מאושרים בדרום אפריקה, תנאים טובים יותר משמעותית מאלו שקיימים להם במלאווי. בדרכן לדרום אפריקה נאנסות הנשים ולאחר מכן נמכרות לבתי בושת או נשמרות כשפחות מין אישיות אשר מושכרות לסוחרים שלקחו אותן.
עבדות פולחנית – Trokosi.
הטרוקוסי Trokosi היא מערכת אמונה דתית אפריקאית מסורתית בגאנה, טוגו ובנין. פירוש המונח: טרו – אלוהים, קוסי – בתולה, אישה, עבד. הרעיון הגלוי שעומד מאחורי עבודה פולחנית זו הוא כי הנשים המשועבדות נבחרו על ידי אלוהים להיות נשות האל. למעשה, עבודת הטרוקוסי היא עבודת פולחן אשר בה נערות צעירות מוצעות על ידי הוריהן בפני הכמרים המסורתיים של המקדש. ההצעה של ההורים נובעת מתוך מחשבה כי עבדות בתן תכפר על החטאים שביצעו הם עצמם או קרובי משפחותיהם. לאחר שמוצעות הנערות בפני הכמרים הן נשלחות לחיי עבודה קשים. העבדות מלאה בעבודה פיזית קשה והתעללות מינית. הנערות לא רשאיות להחליט מתי או מי במקדש רשאי לקיים עמן יחסי מין, הן כנועות להחלטות הכמרים ומשרתות את צורכיהם. במרכז מערכת האמונה של הטרוקסי הוא הבסיס כי הנערה הופכת להיות עבד של האל. הנערות כפופות להחלטות הכומר במקדש, הוא אחראי על האינטראקציה של הנערה עם האחר, דורש ממנה עבודה ומין ומתעלם באופן מוחלט מצרכיה הבסיסים והפיזיולוגים של בריאות, אוכל והשכלה. חשוב לציין כי כלל שפחות הטורוקסי הן נשים בלבד. אין גברים שמשמשים לעבדי האל תחת אמונה דתית זו.
למרות כל החוקים הבינלאומיים והלאומיים במדינות אלו ובמיוחד בגאנה, ישנן הנחות כי כיום ישנן 130 מקדשים בגאנה המונים יותר מ-5,000 עבדי טרוקוסי. ישנם גם עבדי טרוקוסי במדינות אחרות כגון טוגו ובנין אך שם לא ידוע באופן ודאי המספר הכולל. ישנה השערה כי סך הכל ישנן כ-35,000 שפחות טרוקוסי ברחבי אפריקה. חשוב לציין כי מספרים אלו לא כוללים את כלל הצאצאים שנולדו כחלק ממקרי האונס של הכמרים את הנערות, צאצאים אלו נכנסים גם הם למעגל העבדות הקיים.
סיכום.
אנשים רבים נוטים לחשוב כי עבדות מודרנית כיום מתרחשת רק במדינות שאינן מפותחות. אין הדבר נכון, עבדות כיום קיימת בכל רחבי העולם. אף מדינה אינה חופשייה מהעבדות המודרנית על כלל צורותיה השונות, כך אנשים מכל גיל מין וגזע עשויים להיות קורבן לה. עם זאת, בניגוד להנחה שנאמרה לעיל כי כל אחד יכול ליפול קורבן לעבדות ישנן קבוצות סיכון אשר יותר פגיעות לעבדות מאחרות. אנשים החיים בעוני ולהם הזדמנויות מוגבלות להשגת עבודה הולמת והוגנת פגיעים יותר לקבלת הצעות עבודה מוטעות אשר בקלות עשויות להפוך לניצול. כך גם אנשים אשר מופלים על בסיס גזע, מעמד או מין יותר חלשים בתוך החברה. חשוב לזכור כי סביר שהעבדות תתרחש במדינות או קבוצות בהן השלטון חלש ומרובה בשחיתויות. מתוך כלל מאפיינים אלו ניתן להבין מדוע אנו רואים גם היום בעולם מודרני ומתפתח את העבדות באפריקה. לא ניתן לומר כי קיימים זכרונות מועטים לעבדות באפריקה, שכן הייתה מאוד נפוצה לאורך ההיסטוריה ובאותו האופן נפוצה מאוד גם כיום, כ-9.1 מיליון בני אדם נמצאים בעבדות ביבשת אפריקה.
היות שבעיית העבדים באפריקה עדין מאוד נפוצה ישנם ארגוני זכויות רבים אשר פועלים בצורה שוטפת ומעוררת השראה כדי להפסיק את תהליך השיעבוד. מטרתם העיקרית של ארגונים אלו היא להילחם ולמנוע את הסחר בבני האדם, האלימות המינית ואת האלימות נגד הילדים. בנוסף, לספק תמיכה חינוכית לילדים פגיעים ולהתמקד בהעצמתם. יתרה מזאת, ישנה שאיפה של הארגונים להעצימם ולגרום לצעירים החיים ביבשת לפיתוח לאומי ומילוי תפקידים אסטרטגיים במאבק נגד החסר והשיעבוד של תושבי היבשת האחרים.
פעילות הארגונים נחלה הרבה הצלחות, אך היות שהתופעה נפוצה ורחבה הדרך עוד ארוכה. אחד הארגונים המוכרים באפריקה הוא ארגון שנקרא: "מרכז דוואטופ לפיתוח אפריקה" (Devatop Centre for Africa Development). זהו ארגון ללא מטרות רווח שפועל בניגריה. הארגון שם דגש על מאבק בסחר בבני אדם, אלימות מינית, התעללות בילדים; ומספק תמיכה חינוכית לילדים פגיעים.