במשחקים הפאן-אתנאיים נחשבו מרוצי המרכבות לענף החשוב מכל, והזוכה במקום הראשון קיבל 140 אמפרות פאן אתנאיות מלאות בשמן זית - פרס יקר ערך. במשחקים הפאן-אתנאיים היו שתי צורות נוספות של מרוצי מרכבות: מרוץ מרכבות "אפובוטאי", שבו הרוכב קפץ באמצע המסלול מהמרכבה ורץ לצידה, ומרוץ "אנבוטאי" שבו היה על הנהג לקפוץ שוב פנימה לאחר שרץ מרחק מסוים. בשני המרוצים, כמו במרוצים הרגילים, המנצח היה זה שמרכבתו חצתה ראשונה את קו הסיום. אם המרכבה התהפכה והרוכב שרד, הוא יכול היה לנצח אם עבר את קו הסיום ברגל.
מרוצי המרכבות ברומא העתיקה.
אחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר בקרב האטרוסקים היה מרוץ מרכבות, והם שיחקו בו כחלק מטקסים דתיים כגון לוויות. את המנהג לקיים מרוצי המרכבות שאלו הרומאים כנראה מהאטרוסקים, ששאלו אותו מהיוונים, אולם הרומאים הושפעו גם מהיוונים ישירות, בייחוד לאחר שכבשו את יוון ב-146 לפנה"ס. לפי אגדה רומאית השתמש רומולוס, לאחר שהקים את רומא ב-753 לפנה"ס, במרוצי מרכבות כדרך להסיח את דעת אויביו, בני השבט הסאביני. בשעה שבני השבט נהנו מהמרוצים, תפסו הרומאים את נשותיהם ולקחו אותן בשבי, במאורע שידוע כיום כחטיפת הנשים הסאביניות.
ברומא, הקירקוס מקסימוס - היפודרום ענקי שהכיל עד 250,000 איש, שימש כבמה המרכזית לספורט. היה זה קירקוס באורך של 600 מטרים ורוחב של 225, מטרים. צידו האחד היה פתוח יותר, כדי לאפשר למרכבות להסתדר בשורה. הרומאים השתמשו בשערים דומים לאלו של היוונים, שנבנו כדי לספק יתרון התחלתי לאלו שמסלולם ארוך יותר. השערים הרומיים נבנו בעזרת קפיצים, ונפתחו יחד כשהקיסר או המארח של המרוץ נתן את הסימן הרשמי - זריקה של פיסת בד הידועה בשם "מפפא" אל הקרקע שפירושה בשפה הרומית העתיקה קדימה.
המרוצים ברומא היו דומים מאוד למרוצים ביוון, אולם הם נערכו עשרות פעמים ביום במשך מאות ימים בשנה. בניגוד למרוצים ביוון שכללו 12 סיבובים, המרוצים ברומא כללו 7, ומאוחר יותר 5 סיבובים, כדי לאפשר יותר מרוצים ביום. המרוצים ברומא היו גם דומים יותר למרוצים כיום, מבחינה כלכלית. הרוכבים היו מקצוענים, ובין הצופים נערכו התערבויות. היו מרוצים עם ארבעה סוסים ומרוצים עם שני סוסים, אולם מרוצים עם ארבעה סוסים היו החשובים יותר. במקרים נדירים, אם רוכב רצה להתפאר בכישוריו, הוא הורשה להביא עד עשרה סוסים למרוץ, למרות שדבר זה היה מאוד לא יעיל. הרוכבים ברומא, בניגוד לאלו ביוון, גם לבשו קסדות וציוד מגן. עוד בניגוד ליוונים, הרומאים קשרו את המושכות סביב מותניהם במקום להחזיקן ביד. דבר זה הוביל לגרירתו של הרוכב אם מרכבתו התהפכה, דבר שגרם לרוכבים רבים להביא עימם סכינים כדי שיוכלו לשחרר את עצמם במקרה של תאונה.
אחד ההבדלים היחידים בין גרסת הרומאים לזו של היוונים הייתה ה"ספינא" - אזור מוגבה שהוקם באמצע המסלול וחצה אותו.
הבדל חשוב נוסף היה שברומא הרוכבים עצמם נחשבו למנצחים, למרות שהיו בדרך כלל עבדים. המנצחים קיבלו את זרי הדפנה, בנוסף לכסף שבו יכלו לקנות את חרותם. רוכבים יכלו להתפרסם באימפריה בכך שהצליחו לשרוד, שכן תוחלת החיים של רוכב המרכבות הייתה קצרה למדי. אחד מאותם נהגים מפורסמים היה סקורפוס, שניצח ביותר מ-2000 מרוצים לפני שנהרג בתאונה ב"מטא" בגיל 27. גם הסוסים יכלו להתפרסם והרומאים שמרו על סטטיסטיקות מפורטות של שמותיהם, זנם ואופן הטיפול בסוסים המנצחים.
במהלך המרוצים ניתנו המושבים הגרועים בקירקוס מקסימוס בחינם, בעוד שהמושבים המוצלחים יותר, בעלי הנוף המוגבה והצל, נמכרו לעשירים. מושב הקיסר היה קרוב לזירה, משם יכול היה לצפות במשחקים כאוות נפשו. היה זה אחד המקומות היחידים שבהם יכלו אזרחים לראות את המנהיג. יוליוס קיסר נהג לצפות במשחקים במיוחד כדי לתת לקהל הזדמנות לראות אותו, אולם לא היה לו עניין רב בהם: הוא נהג להביא איתו חומר קריאה, דבר שלא הפך אותו לפופולרי במיוחד.
לעומתו, נירון קיסר רכש חיבה מיוחדת למשחקים האולימפיים. הוא היה רוכב בעצמו ואף זכה במרוץ באולימפיאדה שעדיין התקיימה ביוון, למרות שתפקודו בנהג המרכבה היה לוקה בחסר. תחת שלטונו של נירון החלו להתפתח הקבוצות הראשונות: "האדומים", "הלבנים", "הכחולים" ו"הירוקים". על אף שהקבוצות התקיימו כנראה עוד לפני ימי נירון כחברים ושותפים לאותה אורווה, נירון תרם להם מכספו עד שיצאו משליטתו. לכל קבוצה היו עד שלוש מרכבות בכל מרוץ, וחברים לאותה קבוצה יכלו לתאם ביניהם אסטרטגיות ולשתף פעולה כנגד הקבוצות המתחרות. רוכבים יכלו להחליף קבוצות באופן דומה לספורטאים מקצועיים כיום.
בשלב הראשון היו במרוץ שתי קבוצות מרכזיות: האדומים שייצגו את מרס, אל המלחמה, ואת הקיץ, והלבנים, שייצגו את אנאמוי, אל הרוח המערבית ואת החורף. מאוחר יותר נוספו עוד שתי קבוצות: הירוקים, שייצגו את האדמה ואת האביב, והכחולים, שייצגו את השמים ואת הסתיו. דומיאיטנוס יצר לקראת סוף ימיו שתי קבוצות חדשות - הסגולים והזהובים, אולם אלו נעלמו זמן קצר לאחר מותו.
מרוצי מרכבות באימפריה הרומית נערכו במקומות נוספים מלבד הקירקוס מקסימוס, ומחוץ לרומא היה קירקוס נוסף, הקירקוס מקכנטיוס. קירקוסים חשובים אחרים נבנו באלכסנדריה ובאנטיוכיה וגם ביהודה, בנה הורודוס ארבעה קירקוסים. במאה הרביעית בנה קונסטנטינוס קירקוס בקונסטנטינופול, לעתיד בירתה של האימפריה הביזנטית.
מרוצי המרכבות באימפריה הביזנטית.
כמו אלמנטים רבים של האימפריה הרומית, אומצו גם מרוצי המרכבות באימפריה הביזנטית, למרות ששם לא נשמרו סטטיסטיקות מפורטות. קונסטנטינוס, הקיסר הראשון של האימפריה הביזנטית, העדיף את מרוצי המרכבות על פני קרב גלדיאטורים, שאותו ראה כמהול בעבודת אלילים. המשחקים האולימפיים בוטלו לבסוף גם הם עקב עבודת אלילים, בשנת 394, אולם מרוץ המרכבות נשאר פופולרי.
אין ראיות רבות לרמאות ולשוחד במרוצי המרכבות בתקופת הקיסרות הרומית, אולם בתקופת האימפריה הביזנטית נראה שהדבר הפך לנפוץ יותר. ספר החוקים החדש של האימפריה הביזנטית אסר כעת על הטלת קללות על מתחרים יריבים, אולם לא התייחס לנושא השוחד.
לבישת צבעי הקבוצה הפכה לחלק גדול מהמרוץ הביזנטי. מהקבוצות הרומאיות הראשונות נשארו רק שתיים, הקבוצה הכחולה והקבוצה הירוקה. הקבוצות הפכו בשלב זה ליותר מקבוצות ספורט וחשיבותם התעצמה גם בצבא, בפוליטיקה ובדת. לדוגמה, מעודדי הקבוצה הירוקה נטו להשתייך לסיעה המונופיזיטית בעוד שמעודדי הקבוצה הכחולה היו אורתודוקסיים יותר. במספר מקומות הפכו הקבוצות למעין כנופיות רחוב, שהרגו ושדדו. למרות שמהומות התרחשו כבר בתקופתו של ניקו, ההתפרעויות הוחמרו והגיעו לשיאן ב-532 במרידת ניקה, שהחלה לאחר שאנשים מאחת הקבוצות נעצרו בגלל ביצוע רצח. לאחר אירוע זה נראה שהספורט החל להיעלם משום שהפך ליקר מדי.
במאה התשיעית התאחדה הקבוצה הכחולה עם שרידי הקבוצה הלבנה, הקבוצה הירוקה התאחדה עם שרידי הקבוצה האדומה ושתי הקבוצות המאוחדות הפכו לצבאות מקומיים באזור. בשלב זה כבר היו הקבוצות מעורבות באופן בלתי הפיך בהיררכיה של האימפריה הביזנטית.
ההיפודרום בקונסטנטינופול המשיך לשרת את הקיסרים הביזנטיים במשך מאות שנים, גם לאחר היעלמות הספורט, עד שנבזז ב-1204, במסע הצלב הרביעי. במהלך הביזה הסירו הצלבנים את סוסי מרקוס הקדוש, ארבעה סוסי ברונזה שהיו במקור חלק מאנדרטה לקוודריגה שנבנתה על ידי קונסטנטינוס. פסלי הסוסים השתמרו וניתן לראותם בבזיליקת סן מרקו שבוונציה.
אליסאבטה מלכת רומניה
ח'אלד מלך ערב הסעודית
סעוד מלך ערב הסעודית
עבדאללה מלך ערב הסעודית
פהד מלך ערב הסעודית
פייצל מלך ערב הסעודית
בטלסטאר גלקטיקה
בטלסטאר גלקטיקה (באנגלית: Battlestar Galactica) היא סדרת דרמה המשכית ומדע בדיוני אמריקאית ששודרה בשנים 2009-2003 בערוץ Sci-Fi Channel.
הסדרה מתארת את המסע בחלל של האנושות בעקבות הכחדה של רוב הגזע האנושי על ידי גזע של רובוטים הנקראים "סיילונים" שבני האדם יצרו.
הסדרה היא חידוש לסדרה בטלסטאר גלקטיקה ששודרה בשנים 1979-1978 שלסדרת ההמשך שלה קוראים גלקטיקה 1980. הסדרה החדשה היא בעלת קווי עלילה שונים מן הסדרה המקורית.
ניסיונות חידוש.
בשנת 1999 הפיק ריצ'רד האץ' סרט קצר באורך 30 דקות בשם בטלסטאר גלקטיקה - ההתגלות השנייה שהיווה פיילוט לסדרת טלוויזיה שתהווה המשך ל"בטלסטאר גלקטיקה (1978)" תוך התעלמות מוחלטת מ"גלקטיקה 1980". האץ' אפילו הפיק פרומו באורך 4 דקות בניסיון לשכנע את אולפני יוניברסל לתת לפרויקט שלו אור ירוק. האץ' הצליח להשיג כמות נכבדת מן הליהוק המקורי אך האולפנים לא הסכימו לפרויקט. גם הבמאי בריאן סינגר עשה מאמצים להחיות את הסדרה בשנת 2001 ברשת פוקס אך הפרויקט נגנז בשל אירועי ה 11 בספטמבר.
סרטים, סדרות ומדיות נוספות.
הסדרה היא ההמשך הישיר למיני סדרה בטלסטאר גלקטיקה שיצאה בשנת 2003. בעקבות הצלחת הסדרה בארצות הברית ובעולם, היא זכתה לפרסים רבים כוללים פרס אמי, פרס סאטורן ופרס הוגו. בשנת 2010 הופקה לה סדרת בת ששמה "קפריקה" והיא מהווה פרולוג של יובל לפני הסדרה הנוכחית המתארת את יצירת הסיילונית הראשונה ומערכת היחסים של משפחת אדאמה ומשפחת גרייסון. בישראל הסדרה שודרה בערוץ Yes stars Action.
בנוסף, לסדרה נוצרו הפקות נלוות כגון סרטי הטלוויזיה: " ו". כמו כן נוצרה סדרות הרשת: ", ו. ב-9 בנובמבר 2012 יצאה הסדרה המהווה פריקוול למיני סדרה ומתוארכת כעשר שנים לאחר פרוץ מלחמת הסיילונים הראשונה.
כמו כן, נוצרו משחקי מחשב רבים לזיכיון הסדרה ומשחקי קופסה.
תסריטי הסדרות גם נכתבו כנובלות וניתן למצוא גרסאות רבות שנכתבו על ידי סופרים שונים.
גם ספרי קומיקס של בטלסטאר גלקטיקה יצאו לאור.