באמצע שנת 1943, בעת פועלו כקונסול פרו בז'נבה, פנתה אל חוסה מריה בארטו הוועדה להצלת פליטים אינטלקטואלים בבקשה להנפיק דרכונים דיפלומטיים לאינטלקטואלים יהודים שהוחזקו במחנה הריכוז ויטל שבדרום צרפת ויועדו להישלח לאושוויץ. עד יולי אותה שנה הנפיק בארטו 27 דרכונים, שלמעשה תרמו להצלת הפליטים ובני משפחותיהם, וזאת בניגוד מוחלט להוראות שנתנה הממשלה הפרואנית, לפיהן נאסר להנפיק דרכונים פרואנים לאנשים ללא רקע פרואני. באופן זה ניצלו בזכות בארטו 58 יהודים, וביניהם 14 ילדים. עם זאת, לאחר שהמשטרה השווייצרית תפסה יהודי המחזיק בדרכון פרואני, היא התחילה בבירורים עם השגרירות הפרואנית לגבי מוצאם. עד מהרה נתגלו מעשיו של בארטו, הוא פוטר ממשרתו והקונסוליה הפרואנית בז'נבה נסגרה. עם זאת, הממשל הפרואני השאיר את בארטו בז'נבה, ללא שכר ולמרות הסכנה שהנאצים ינסו להתנקם בו. על מנת להתקיים, בארטו נעזר במשרד העבודה הבינלאומי. בנובמבר 1943, בדו"ח שכתב על התקרית, הסביר את מעשיו בכך שכוונתו הייתה להציל חיי אדם, מתוך אמונה שיזכה לתמיכה של השלטון הפרואני שלטענתו התנגד לנאצים. בארטו הוסיף וטען כי הדרכונים לא נועדו לאפשר הגירת היהודים לפרו, אלא רק לאפשר להם לעזוב את מחנה הריכוז שבו שהו.
הכרה והנצחה.
חוסה מריה בארטו הוכר בשנת 2014 כחסיד אומות העולם הפרואני הראשון, וב-2016 הוכרה חסידת אומות עולם פרואנית נוספת – איזבל וייל. באפריל 2018 הועלתה הצעת חוק בקונגרס הפרואני שמטרתה להכיר בבארטו כדגם פרואני יוצא דופן להתנהגות דיפלומטית למופת בעתות מלחמה, ובמקביל לבטל את ההצהרה על פיטוריו מהמערך הדיפלומטי. ההצעה אושרה.
חוסה מריה ברטו
פינאפור
רנה למור
רנה למור (בצרפתית: Renée Lamort; נפטרה ב-1993) התגוררה בעיר בריסל בבלגיה, מחסידי אומות העולם שהצילה את חייו של הנרי מורדנפלד מידי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
רנה למור התאלמנה מבעלה עם הפלישה הגרמנית לבלגיה ב-1940. רנה התגוררה בבריסל עם אמה ובנה קלוד. ב-12 באוגוסט 1942, התדפק על דלת ביתה של משפחת למור הנרי מורדנפלד, יהודי בן 23 מבריסל. לאחר שאחיו הגדול, אברהם, נשלח לאושוויץ, הנרי מצא מקומות מסתור לאחיו הקטן ולהוריו, ועתה חיפש אחר מקום לעצמו. רנה הסכימה להשכיר לו חדר בדירה, נתנה לו לחיות עם משפחתה ועזרה להסתיר אותו. רנה הפעילה לעזרתו של הנרי גם את שוערת הבניין, שעשתה קניות, הביאה לו עיתונים ועזרה על מנת לסייע להנרי המסתתר.
רנה הפעילה קשרים חברתיים על מנת למצוא להנרי עבודה בבית החולים. השהות בבית החולים למשך מרבית היום, סייעה להנרי נפשית וכלכלית. הנרי שהה בדירתה של רנה עד לסיום המלחמה.
הכרה והנצחה.
רנה למור נפטרה בשנת 1993. באפריל 1994 שלח הנרי מורדנפלד, שנהיה לסגן-נשיא הקהילה היהודית בבריסל, את עדותו ליד ושם, וכשנה לאחר מכן, ב-13 ביוני 1995, הוכרה רנה למור כחסידת אומות העולם. באוגוסט של אותה השנה נערך טקס הכרה בבריסל בהשתתפות קלוד, בנה של למור. שמה מונצח על קיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
יואניס מרנגוס
יואניס מרנגוס (ביוונית: Ιωάννης Μαραγκός; 1910 - 1 בינואר 1989) היה כומר ישועי יווני, מחסידי אומות העולם, שתרם להצלת היהודי ג'רארדו סאיאס - ממוות בידי הנאצים.
פעילות במהלך השואה להצלת יהודים.
ג'רארדו סאיאס (Τζεράρντο Σαιασ) נולד בסלוניקי בשנת 1932. כאשר היה בן תשע, בעקבות כיבוש יוון על ידי הנאצים, בדומה לכל הילדים היהודים גם ג'רארדו נאלץ לפרוש מבית הספר. למשפחתו הייתה אזרחות איטלקית, ולכן בני המשפחה בחרו לברוח לאתונה - שהייתה תחת השלטון האיטלקי במאי 1942, כאשר הגרמנים הגבירו את רדיפת היהודים. בספטמבר 1943 עם הכיבוש הגרמני של יוון כולה, משפחת סאיאס בחרה להתפצל: אביו של ג'רארדו, קרולוס, התחבא בכפר אוקסיליתוס באי אוויה, שהיה בשליטת תנועת ההתנגדות 'אלאס'. אמו סול, התחבאה יחד עם משפחה נוספת. בעזרת כומר קתולי שהיה ממכרי האב, פגש ג׳רארדו את הכומר הישועי יואניס מרנגוס, שכיהן בכנסיית דיוניסוס הקדוש והסכים להחביא את ג'רארדו במנזר שלו. מרנגוס הבטיח להורים כי בנם יוחזר לחיק המשפחה לכשההורים ישרדו את התקופה הקשה. אם ההורים לא ישובו, יגדל ג'רארדו כישועי. ג'רארדו נלקח לקהילה הישועית בבית מספר 28 ברחוב מיכאיל וודה שבאתונה. לשוהים במקום הוא הוצג כאחיינו של מרנגוס, ושמו - יואניס וומווקאריס. הוטל עליו לשמש כנער מזבח. ג'רארדו שהה במנזר במשך שנתיים, ושם הוענקו לו חינוך כללי, שיעורי מתמטיקה והדרכה רוחנית. מלבד מרנגוס, רק נזיר אחד נוסף בשם ניקולאוס קסנתקיס, ידע על היותו של ג'רארדו יהודי.
לאחר המלחמה.
עם תום המלחמה, ג'רארדו הוחזר, למורת רוחו, להוריו. בני המשפחה המשיכו לשמור על קשר עם מרנגוס, וכאשר בנם התבגר, הרשו לו לבקר במנזר באופן קבוע. מרנגוס ביקר גם הוא את ג'רארדו ואת משפחתו בביתם ואף נכח בכל חגיגות המשפחה, כגון חתונתו של ג'רארדו, חגיגת בר המצווה של בנו וחגיגת בת המצווה של בתו.
יואניס מרנגוס נפטר ב-1 בינואר 1989.
הכרה והנצחה.
מרנגוס הוכר כחסיד אומות העולם ב-7 במרץ 2010 ושמו הונצח על לוח כבוד בחורשת חסידי אומות העולם ביד ושם.
סטפן פרנצ'ישק בדובסקי
סטפן פרנצ'ישק בדובסקי (בפולנית: Stefan Franciszek Badowski; 4 באוקטובר 1909 - 1 בינואר 1989) גר בוורשה. עבד ב"אגודת העובדים של ידידי הילדים" (Robotnicze Towarzystwo Przyjaciół Dzieci) - ארגון סוציאלי שעסק בחינוך ובטיפול בילדים. מחסידי אומות עולם, שהציל יהודיה בתקופת השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
סטפן בדובסקי היה חבר לעבודה של היהודיה הלנה וולמן (נולדה ב-1902), ב"אגודת העובדים של ידידי הילדים" בעיר וורשה. אירנה קרת' (נולדה ב-1903), אחותה של הלנה, התגוררה גם היא בוורשה, לאחר שהגיעה מביילסקו ביאלה. ב-1940, לאחר הכיבוש הנאצי של פולין, אירנה נתפסה כשלא ענדה את סרט הזרוע שסימן את יהודי העיר, על פי הפקודה הנאצית. היא נאסרה ונשלחה לכלא. כעבור תשעה חודשים היא שוחררה וחזרה להתגורר בגטו, הודות למאמציו של בדובסקי. אחותה הלנה עם אליציה בתה בת ה-9, נשארו לגור בצד הארי, בעזרת מסמכים מזויפים ובעזרתו של בדובסקי ששכר עבורן דירת מסתור. כעבור זמן, סטפן סייע גם להלנה להימלט מהגטו ולהתחבא בדירה השכורה. סטפן העניק לאירנה את תעודת הלידה ואת תעודת הזהות של אחותו - אירנה בדובסקי שנפטרה.
תעודות אלו הגנו על אירנה כשב-25 בספטמבר 1943, הגיעו לדירה שוטרים גרמנים. אירנה הזדהתה בעזרת המסמכים המזויפים, אבל הלנה ואליציה נלקחו ונכלאו בכלא הגסטפו ברחוב קושיקובה. כעבור שלושה ימים, בעזרתו של הנריק קוזלובסקי - קונסול הכבוד של יוגוסלביה בפולין, הצליח סטפן להשיג מספיק כסף על מנת לשחד את מפקד הכלא ולשחרר את הלנה ואליציה. סטפן מצא להלנה מסתור בבית ידידתו מריה וארדס, ואליציה הוכנסה על ידו לפנימיה של בית ספר פולני.
אירנה, הלנה ואליציה שרדו שלושתן את המלחמה בזכות סטפן בדובסקי ובחרו להישאר לחיות בוורשה.
הכרה והנצחה.
ב-6 בדצמבר 1984 הוכר סטפן בדובסקי כחסיד אומות העולם והונצח בקיר הכבוד ביד ושם.
ג'ורג'ה רוסו
ג'ורג'ה רוסו (ברומנית: George Russu או Gheorghe Rusu, מרץ 1880 - 1 בינואר 1977) היה צייר ופסל רומני, שהתמחה במיוחד בציור ובשימור איקונות. בשנת 2006 הוכר כחסיד אומות העולם שפעל להצלת משפחה יהודית בשם שלקמן.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
גאורגה או ג'ורג'ה רוסו נולד בשנת 1880 במשפחה רומנית בכפר אידה מארה (יודה מארה, כיום Viile Tecii ויאילה טצ'י) בטרנסילבניה, אז בממלכת הונגריה, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום ברומניה, במחוז ביסטריצה-נסאוד. הוא היה אחיינו של הכומר מירון קריסטיה, לימים הפטריארך הראשון של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית וראש ממשלת רומניה.
(לפי מקור אחר רוסו נולד בכפר צ'טאטיה דה באלטה במחוז אלבה).
רוסו למד בתיכון של משמר הגבול האוסטרו-הונגרי בעיר ביסטריצה, ואחר כך באקדמיה התאולוגית הנוצרית-אורתודוקסית "אנדריאנום" בסיביו. כמזכיר של דודו, הבישוף מירון קריסטיה, ערך רוסו מסעות שבהם חקר את מסורות הציור והתחריטים הכנסייתיים. בשנת 1906 נסע עם מלגה למספר שנים להשתלם בחקר האמנות הביזנטית באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. שם התוודע לתאולוג דומיטרו סטנילואיה שלמד באוניברסיטה במינכן באותה תקופה.
המשך פעילותו כאמן.
עד שנת 1939 חילק רוסו את זמנו בין רומניה לגרמניה והמשיך לעסוק בציור איקונות, ברוח המסורת ארוכת השנים של הציורים הכנסייתיים של רומניה אך בסגנון אישי.
רוסו עבד בפרויקטים נוספים כמו "המוזיקה" ו"הזמן" (פרויקט לקישוט כיפת כנסייה).
בסביבות שנת 1928 פנה אליו המכון לכתבי הקודש ולמיסיון אורתודוקסי בבוקרשט על מנת לגייסו למיזם שנועד לקדם הפצת איקונות לפי הגישה המקובלת בכנסייה המקומית.
רוסו צייר אז שני איקונות - של ישו ושל מרים, אמו, שהודפסו במינכן ובבוקרשט ונמכרו במחירים זולים במטרה חינוכית.
בשנת 1937 אייר רוסו בסגנון נאו-ביזנטי את ספר התפילות היומיות - הליטורגייר - הרומני החדש, שבערכיתם של הפרופסור יואן מיכלצ'סקו והכומר פרסקיב אנגלסקו.