"פרופסור מאמלוק" הופץ בברית-המועצות ב-300 עותקים. בתוך שמונה ימים, נמכרו 370,000 כרטיסים. ב-15 באפריל 1939, כשמונה חודשים לאחר הבכורה, דיווח יושב-ראש הוועדה הלאומית לקולנוע סמיון דוקלסקי במזכר פנימי כי הסרט זכה להצלחה גדולה ונצפה כבר בידי כשישה-עשר מיליון איש במדינה. עשרים-וחמישה עותקים הוכנו לייצוא לאירופה ותשליל מיוחד נשלח לארצות-הברית, כדי לאפשר ייצור עותקים חדשים שם.
בבריטניה, למרות שהוצג באופן פרטי בידי חובבי קולנוע, הודיע מראש ועד הצנזורה לקולנוע כי הסרט ייאסר להפצה מסחרית. הצנזורים ראו אותו כ"התקפה חסרת פשרות על עניין שהיה קשור במדיניות הפנים הגרמנית." ב-12 במאי 1939 הגישו אותו המפיצים לבחינה בכל זאת, בתקווה שכיבוש צ'כוסלובקיה בידי גרמניה ישנה את דעתן של הרשויות, אך החלטה שלילית נמסרה כעבור שבועיים. הם פנו למועצת מחוז לונדון, שארגנה הקרנה מטעמה באוגוסט. ב-14 בספטמבר, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ביטלה הצנזורה את החלטתה ואפשרה הפצה לאחר שכמה קטעים הוסרו. "פרופסור מאמלוק" יצא לאקרנים בפברואר 1940. בלחץ השגרירות הגרמנית נאסר הסרט לצפייה גם בסין ב-16 באוגוסט 1939, יומיים לאחר שהופץ לראשונה במדינה.
בארצות הברית הסרט זכה להצלחה גדולה באזור ניו יורק רבתי, שם הוקרן ב-103 בתי-קולנוע שונים: ליל הבדולח, שאירע יומיים לאחר הבכורה המקומית, העלה את נושא האנטישמיות בגרמניה למרכז הדיון הציבורי ותרם מאוד לפופולריות שלה זכה "פרופסור מאמלוק". הצנזורים בשיקגו אסרו על הפצתו ב-11 בנובמבר 1938, תוך שהם מגנים אותו כ"תעמולה יהודית וקומוניסטית טהורה נגד גרמניה." צעדים דומים ננקטו ברוד איילנד, מסצ'וסטס ואוהיו. עם זאת, ב-20 בפברואר 1939 זכה הסרט לאישור מאיגוד מפיקי ומפיצי הקולנוע של ארצות הברית לאחר הסרת מספר קטעים אלימים. כל המדינות שאסרו על ההפצה נאלצו לחזור בהן בלחץ דעת הקהל או בתי-המשפט.
מבקר הסרטים של הניו יורק טיימס, פרנק ס. נוג'נט, כתב כי "ההוקעה של רדיפת היהודים בידי הנאצים, שהייתה צריכה להיעשות מזמן, הגיעה סוף סוף... מקורה ברוסיה, שאינה חוששת כהוליווד לגבי השווקים הזרים." הסרט היה "מרתק, כנה ומשוחק להפליא... אך בשל ההתעקשות להשליך פנימה מנה גדולה של תעמולה, מעלותיו לא מפצות על חסרונותיו... המפיקים השתמשו במצבם של היהודים שימוש פוליטי אנוכי."
הסרט נאסר לצפייה גם בצרפת, לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ב-25 באוגוסט 1939, דווקא משום שברית המועצות נחשבה עתה למדינה עוינת. הסובייטים עצמם מיהרו גם הם לגנוז את הסרט, כמו כל יצירה אחרת שהייתה עשויה להתפרש כעוינת לגרמניה, לאחר חתימת ההסכם בין שתי המדינות. "פרופסור מאמלוק" הוצא מבתי-הקולנוע בין לילה; הוא הוסר מהתוכנית אף בביתן הסובייטי בתערוכה העולמית בניו יורק. הוא הוחזר מיד למחרת פתיחת מבצע ברברוסה ב-22 ביוני 1941, אם כי נאסר זמנית במשך הקיץ, הפעם מפני שהציג את העם הגרמני באור אוהד מדי.
ג'רמי היקס סבר כי בהתבסס על המספר הגדול של עדויות ניצולי שואה מברית-המועצות שלפיהן הסרט הציג בפניהם את "טבעה הרצחני של האנטישמיות הנאצית" עוד לפני המלחמה, ייתכן כי הוא גרם ליהודים סובייטים רבים להימלט מיד עם הפלישה ובכך סייע להם לשרוד.
המלחמה העולמית בטרור
המלחמה בטרור הידועה גם בתור המלחמה העולמית בטרור היא סדרת המערכות הצבאיות שהובילו ארצות הברית ומדינות נוספות כנגד ארגוני טרור ומדינות התומכות בטרור לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 במשך כעשור. על פיגועים אלו, אשר גרמו למותם של קרוב ל-3,000 אמריקנים, לקח אחריות ארגון אל-קאעידה בראשות אוסאמה בן לאדן, אשר עיקר בסיסיו היו באפגניסטן. כחודש לאחר הפיגועים קואליציה רחבה של מדינות בראשות ארצות הברית פלשה לאפגניסטן, הפילה שם תוך זמן קצר את משטר הטליבאן והחלה בלחימה מתמשכת מול כוחות של הטאליבאן ואל-קאעידה. את הלחימה הנהיג נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, אשר החליט כשנתיים מאוחר יותר להרחיב את הלחימה גם לעיראק. לאחר שגיבש קואליציה מצומצמת יחסית של מדינות, הצבא האמריקני הוביל פלישה לעיראק שגרמה תוך זמן קצר לנפילת משטרו של סאדם חוסיין ובדומה למה שקרה באפגניסטן התפתחה ללחימה מתמשכת בארגוני טרור מקומיים בראשות אל-קאעידה. בשנים הבאות השקיעה ארצות הברית מאמצים משמעותיים בהכרעת ארגוני הטרור באפגניסטן ובעיראק ובביסוס משטרים דמוקרטיים פרו-מערביים יציבים במדינות אלו. במקביל נערכו גם מבצעים צבאיים מצומצמים יותר באזורים נוספים במקומות שונים באסיה ובאפריקה.
לקראת סוף כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש היה נראה שארגון אל-קאעידה נחלש משמעותית ושהושגה יציבות מסוימת באפגניסטן ובעיראק, ובתוך כך החלה מגמה של הוצאת הכוחות המערביים ממדינות אלו. בדצמבר 2011 השלים נשיא ארצות הברית ברק אובמה את הוצאת הכוחות האמריקניים מעיראק עד האחרון שבהם. במאי 2013 הכריז אובמה שהמלחמה "בטרור" הגיעה לקיצה, ושרשויות הצבא והמודיעין תפעלנה לא נגד טקטקיה אלא נגד קבוצת רשתות ספציפית שמטרתה להשמיד את ארצות הברית. בדצמבר 2014 אובמה גם השלים זאת באפגניסטן, אף ששם ארצות הברית השאירה כוח צבאי קטן. בכך שתי מלחמות אלו הגיעו לסיומן לאחר יותר מעשור של לחימה. מראשית המלחמה בטרור בשנת 2001 ועד לשנת 2011 נהרגו בלחימה במזרח התיכון כ-8,000 חיילים מערביים, מרביתם אמריקניים. לצד כ-3,000 אזרחים אמריקניים שנהרגו בפיגועי 11 בספטמבר 2001, החל מפיגועים אלו נהרגו כ-4,000 אזרחים נוספים במסגרת מתקפות של ארגוני טרור כנגד מטרות מערביות ופרו-מערביות. ובעוד כל זאת, נהרגו במסגרת המלחמות השונות כמה עשרות אלפי פעילי טרור לצד עשרות אלפי אזרחים, כאשר מרבית נפגעים אלו הם באפגניסטן ובעיראק.
אף על פי שמבצע המלחמה בטרור מזוהה בעיקר עם תקופת כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש, נשיא אשר ראה במלחמה זו מדיניות רשמית, היא המשיכה גם בימי נשיאותו של ברק אובמה במהלכו הוצאו כוחות אמריקאיים מעיראק והוכרז הסיום הפורמלי למלחמה עולמית בטרור בשנת 2013 ותוך מספר חודשים הוצעו גם מירב הכוחות מאפגניסטן. תוך זמן קצר מיציאת הכוחות האמריקנים מעיראק נכזבה תקוותם של רבים בעולם והמדינה הידרדרה למלחמת אזרחים כוללת כאשר המדינה העיראקית מאבדת הלכה למעשה נתחים משמעותיים משטחה לטובת ארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש), ארגון שרבים מאנשיו הם יוצאי ארגון אל-קאעידה. עקב אירועים אלו החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה לחדש את הלחימה האמריקנית במזרח התיכון נגד הטרור האסלאמי, ולצורך כך הוא גיבש קואליציה של מדינות המוציאות לפועל תקיפות אוויריות נגד הארגון.
אטימולוגיה.
המינוח הרשמי המוקדם ביותר ככל הנראה שדיבר על מלחמה אמריקנית כנגד "הטרור", היה כנראה כאשר בשנת 1984 ממשל רייגן הורה על הקפאת נכסים של מספר ארגוני טרור אסלאמי. ההוראה ככל הנראה נבעה כתגובה לפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות באוקטובר 1983, פיגועים בהם קיפחו את חייהם 241 חיילים אמריקניים וכמה עשרות נוספים. בשנים הבאות גורמים שונים בארצות הברית דיברו לא פעם על מאבק או מלחמה או מערכה נגד ארגוני טרור אסלאמיים ואחרים, ובשנת 1997 מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה הכריז מצידו על "ג'יהאד - מלחמת קודש - על ממשלת ארצות הברית", ובכך הגדיר את המצב בינו לבין ארצות הברית כמלחמה. כשנה לאחר מכן ארגונו של בן לאדן פוצץ את שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה, וכשלוש שנים לאחר מכן הוציא לפועל גם את פיגועי 11 בספטמבר 2001 - פיגועים שרק בעקבותיהם הפכה המלחמה בטרור למוטיב מוביל במדיניות החוץ של ארצות הברית. בעקבות הפיגועים נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש הציג את הפיגועים כחלק ממלחמה בין המערב לארגוני הטרור, וב-16 בספטמבר 2001, ממעונו בקמפ דייוויד, הוא הכריז על תחילתה של "מלחמה בטרור"; רעיון אותו ניסח בצורה בהירה יותר בנאומו בפני שני בתי הקונגרס ב-20 בספטמבר אותה השנה.
המלחמה בטרור מכונה גם בשמות רבים נוספים, כגון "מלחמת העולם השלישית", "מלחמת העולם הרביעית" (לאחר המלחמה הקרה כמלחמת עולם), "המלחמה של בוש", "המלחמה הארוכה", "המלחמה בטרור העולמי" ו"המלחמה נגד אל-קאעידה". הכינויים השונים זוכים לפרשנויות שונות ולעיתים הם עוסקים במשמעויות דומות שאין זהות.
באפריל 2007, בשלהי כהונתו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, ממשלתו הודיעה בפומבי כי היא נוטשת את השימוש במונח "המלחמה בטרור", ביטוי אותו היא מצאה לדבריה יותר מזיק מאשר מועיל. בהרצאה בשנת 2011 ראש ארגון ה-MI5 כפר בהגדרה של העימות עם ארגוני הטרור כ"מלחמה", וציין כי פיגועי 11 בספטמבר היוו "פשע, לא אקט של מלחמה", והוא הוסיף ש"אף פעם לא הרגשתי שההגדרה הזאת [של מלחמה] מסייעת ללחימה בטרור". באיחור מה לאחר בריטניה, עם עזיבתו של ג'ורג' ווקר בוש את הבית הלבן גם ארצות הברית החלה להפסיק להגדיר את מצב העניינים כמלחמה. במרץ 2009, משרד ההגנה האמריקני הורה להחליף במסמכים רשמיים רשמיים את המונח "המלחמה בטרור העולמי" בביטוי חדש העונה לשם "מבצעי החירום בחו"ל" (Overseas Contingency Operation, OCO), כאשר המטרות המקוריות של המערכה שהגדיר ג'ורג' ווקר בוש נשמרו והוגדרו כלחימה בטרור תוך התמקדות בארגון אל-קאעידה לצד הקמה של בריתות כנגד הטרור הבינלאומי.
רקע.