בין אם המספר הרב נובע מעלייה אמיתית ברמה או לא, יש הטוענים כי קיים צורך בדרגה אקסקלוסיבית יותר שתייחד את הצמרת העולמית הגבוהה. צורך זה בא על סיפוקו באופן חלקי מקיומה של דרגה לא רשמית של רבי-אמנים הנחשבים חזקים במיוחד; בדרך כלל אלו שמד הכושר שלהם עולה על 2700, שמכונים לעיתים סופר-רבי אמנים (Super GM). קיימים הבדלים ברמת המשחק בין הצמרת העולמית הגבוהה כיום לשאר המדורגים מעל 2700. הבדלים אלה אינם באים לידי ביטוי בדרגה או בתואר, לבד מאליפות העולם.
רבי-אמנים בגיל צעיר.
הזמינות של תחרות בינלאומית ברמה גבוהה כמו זו של מאמנים ומדריכים בתחום, באות לידי ביטוי במגמה של השגת התואר בגילאים צעירים יותר ויותר. כשבובי פישר היה לרב-אמן בגיל חמש עשרה וחצי הוא היה הצעיר ביותר לעשות זאת אי פעם. מאז השיגו עשרות נערים את התואר בגיל צעיר ממנו, והצעיר מכולם היה סרגיי קריאקין, בטרם מלאו לו שלוש עשרה שנים.
רבי-אמנים בישראל.
ולדימיר ליברזון שקיבל את התואר רב-אמן ב-1965 ברוסיה, היה לרב אמן הישראלי הראשון, לאחר שעלה לישראל ב-1973. יליד הארץ הראשון שהשיג את התואר היה יאיר קריידמן ב-1976. בישראל מספר גבוה של נושאי התואר (39 לפי רשומות פיד"ה בספטמבר 2013), באופן יוצא דופן לגודל האוכלוסייה. המספר הרב נובע במידה רבה מהעלייה מברית המועצות, מעצמת השחמט שהתמוטטותה איפשרה למאות מרבי-האמנים שייצרה השיטה הסובייטית להתאזרח בארצות המערב וכן בישראל. ב-2012 הגיע הבכיר שבהם, רב-אמן בוריס גלפנד, למקום השני באליפות העולם.
Berkeley Software Distribution, או בקיצור BSD, היא מערכת הפעלה נגזרת של מערכת ההפעלה UNIX, שנוצרה ותוחזקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מאז שנות ה-70 עד לאמצע שנות התשעים של המאה העשרים.
המערכת המקורית אומצה עוד בשנות ה-80 על ידי ארגונים רבים כמערכת הפעלה לתחנות העבודה שלהן, בעיקר כגרסאות מסחריות של המערכת דוגמת SunOS של סאן מיקרוסיסטמס (שבהמשך השתנתה לסולאריס). עד אמצע שנות ה-90 גרסאות אלו נזנחו לטובת מערכות יוניקס אחרות, מה שהביא להפסקת פיתוחה של המערכת. אולם קוד המקור של התוכנה היווה בסיס טוב למספר מערכות הפעלה בקוד פתוח דוגמת FreeBSD, NetBSD, OpenBSD, TrueOS ו-Darwin (שעל בסיסה נבנו מערכות ההפעלה המודרניות של אפל - macOS ו-iOS, שמופצות תחת רישיון מסחרי), DragonFly BSD ועוד, וכיום המונח "BSD" מתייחס למערכות שצמחו מתוך הקוד המקורי של BSD (דוגמת המערכות שצוינו לעיל).
הסמל.
הסמל שמזוהה עם גרסאות BSD שונות הוא דמות של שד או שטן נושא קלשון אשר מכונה Daemon (הכיתוב משובש במתכוון) או Beastie.
מושב בקעות
שקיעת החמה
שקיעת החמה היא ציון זמן בהלכה המוגדרת ככניסת כל גלגל החמה מתחת לקו האופק. מיד לאחר השקיעה מתחיל זמן ביניים הנקרא בין השמשות, שנחשב לזמן מעבר בין יום ללילה. זמן זה מסתיים עם צאת הכוכבים.
קביעת זמן שקיעת החמה.
ישנם המחשיבים את שקיעת החמה ברגע שבו גלגל החמה שוקע מתחת לאופק, והשמש מתכסה לחלוטין. דעה זו מקורה במהר"ם אלשקר בשם הגאונים, ונפסקה להלכה על ידי בעל התניא בסידורו והגר"א, וכיום היא הדעה המקובלת.
בחישוב זמנה המדויק של שקיעה זו, נחלקו הפוסקים האם השקיעה הנראית היא הקובעת (ולכך במקומות גבוהים השקיעה מתאחרת). או שהשקיעה האסטרונומית שאינה מתחשבת בנתונים הטופוגרפיים של האזור היא הקובעת (ולפיה מחשיבים את כל כדור הארץ כאילו היה בגובה פני הים). רוב הפוסקים סוברים שהשקיעה הנראית היא הקובעת, והרב איסר זלמן מלצר חשש לשקיעה האסטרונומית.
גם על פי השיטה של "השקיעה הנראית", אם ישנם הרים סמוכים שמסתירים את האופק - מנכים אותם. ורק אם ישנם הרים רחוקים - מתחשבים בהם. אם כי לא ברור לחלוטין מה נחשב קרוב לעניין זה.
ישנה עוד דעה של רבנו תם שאומרת שיש כמו שתי שקיעות, הביטוי 'שקיעת החמה' שמכוון לזמן שבו נעלם ומתכסה כל גלגל השמש מעינינו במערב, וזהו זמן תחילת השקיעה. ולאחר מכן מתחיל תהליך של "שקיעת האור" התחשכות שנמשך 58.5 דקות (משך הילוך שלושה ורבע מילין) לאחר השקיעה של גלגל החמה. סוף זמן זה נקרא סוף שקיעה ולאחריו מגיע זמן בין השמשות שהוא 13.5 דקות (משך הילוך שלושת רבעי מיל)שהוא ספק יום ספק לילה ואז מגיע זמן צת הכוכבים שהוא לילה ודאי.
מקור שיטת רבנו תם הוא בגמרא במסכת שבת שמביאה שיטת רבי יהודה, כפי שמסביר אותה רבה, לגבי זמני המעבר מהיום ללילה. וכך שיטתו - לפני שתשקע החמה, זה ודאי יום. משתשקע החמה, למשך זמן הילוך שלושת רבעי מיל, זהו זמן המכונה 'בין השמשות', ויש ספק האם להגדירו כיום או כלילה. לאחר זמן זה, מגיע זמן 'צאת הכוכבים' שהוא ודאי נחשב לילה. רבנו תם מקשה על כך מדברי רבי יהודה עצמו, המובאים במסכת פסחים. שם הוא אומר שמשקיעת החמה ועד לצאת הכוכבים יש זמן הילוך ארבעה מילין. ולכן מחדש רבנו תם שיש לחלק בין הביטוי 'שקיעת החמה' שמכוון לזמן שבו נעלמת השמש מעינינו במערב, וזהו זמן תחילת השקיעה.(השקיעה הרגילה לדעת הגאונים) לבין הביטוי 'משתשקע החמה', שמשמעו סוף זמן היעלמות האור כשהשמש נכנסה ב'עובי הרקיע', וגם אורה התרחק ממנו. בשיטה זו מיישב רבנו תם את הסתירה כביכול בדברי ר יהודה.
בדעה זו נקטו רוב הראשונים כהרמב"ן, הרשב"א והרא"ש, וכן פסק רבי יוסף קארו בשולחן ערוך. מחלוקת זו, היא מחלוקת ארוכה בעלת השלכות רבות והיא נתונה בפולמוס. כיום רק קבוצות מסוימות בעיקר בחוץ לארץ (כחסידות סאטמר ועוד) נוהגות כדעת ר"ת גם להקל, ואילו רוב הציבור הדתי והחרדי נוהג כשיטת הגאונים, חלקם גם לקולא וחלקם רק לחומרא.
דיני שקיעת החמה.
זמן שקיעת החמה הוא הזמן בו מסתיימות קיום מצוות היום, כמו הנחת תפילין, נטילת ארבעת המינים ועוד, ואחריו מתחיל זמן בין השמשות, שהוא ספק יום ספק לילה.
כמו כן, זמן השקיעה קובע את סוף הזמן בו אפשר להתפלל תפילת מנחה, וגם למנהגים אחרים לא נופלים אפיים (תפילת תחנון) לאחר שקיעת החמה. הרב בעל התניא בסידורו כתב שאין למנוע מלהתפלל תפילת מנחה עד זמן השקיעה לפי ר"ת.
זמן השקיעה קובע גם לכניסת השבת, חגים ויום כיפור (מלבד תוספת זמן הנהוגה בכל מקום לפני מנהגו, בין 20 ל-40 דקות) וכן זמנים נוספים.
בית יעקב
תנועת בית יעקב היא תנועת בתי ספר חרדית לבנות, הגדולה בעולם. "בית יעקב" הוקמה ב-1918 בקרקוב על ידי שרה שנירר והתפתחה בידי תלמידותיה באירופה ובהמשך בארצות הברית ובישראל. תחת שם זה פועלים בתי הספר לבנות של החינוך העצמאי ובתי ספר נוספים ברחבי העולם, כמו גם גני ילדים ומעונות יום. נכון לשנת תשע"ח ישנם ברשת בישראל, למעלה מ-37,300 תלמידים, 5,300 אנשי צוות וכ-1,700 גני ילדים צהרונים ומשפחתונים.
רקע.
בתולדות היהדות ישנן רק עדויות מועטות לקיומו של חינוך מסודר לבנות. בעוד שהבנים נשלחו לפחות ללימודים בסיסיים בתלמוד תורה, בנות הסתפקו בהדרכה בסיסית מאמותיהן לגבי התפקידים והמצוות עליהן היו מופקדות, ולעיתים רחוקות למדו גם כיצד לקרוא את התפילות.
סדרי חינוך אלה החלו לעבור תמורה מקיפה בקרב האשכנזים במרכז ומזרח אירופה משלהי המאה ה-18, כשהשלטונות החלו לאכוף חינוך כללי. בנחלה האוסטרית גליציה נפתחו מוסדות כאלה מ-1788, בפיקוחו של המשכיל הרץ הומברג. אך בעוד שבמערב התבססו בתי-ספר כלליים ליהודים, מוסדות החינוך בגליציה נסגרו כבר ב-1806. לבד מחריגים מעטים, החינוך המסורתי הוסיף להתקיים כמימים ימימה, ורוב האוכלוסייה היהודית נותרה אדוקה מאוד.
רק ב-1874 הוחל חינוך חובה ציבורי בחינם לבנים ובנות גם יחד על כל הנתינים. רוב ההורים סירבו לשלוח את בניהם והעדיפו שיוסיפו ללמוד בתלמודי תורה פרטיים, אף שהדבר היה כרוך בתשלום קנס. אך התנגדות כזו לא עלתה בנוגע לנערות; אהרן מרקוס אף המליץ לשלוח את כולן כדי להעמיס על התשתיות המצומצמות ולהקל על הכרה במסגרות אקסטרניות לנערים. קולות ספורים קראו לייסד בתי-ספר מיוחדים לנערות יהודיות, כמו אלה שהקימה הנאו-אורתודוקסיה בגרמניה; אלה יועדו להקנות להן ידע דתי תוך החלפת המסגרת המשפחתית המסורתית, שאדיקותה הלכה ונשחקה בכח המודרניזציה. אך ההנהגה סירבה לכך: ב-1900 פרסם בעל טור במחזיקי הדת ש: .[ התגובה המומלצת לרוב בחוגים השמרניים הייתה להשתדל להקנות לבנות מידות טובות ולצמצם את לימודי החול ככל האפשר, והורים שניסו ללמד את בנותיהם דת באמצעות מורים פרטיים זכו בגינויים ובביקורת.
בינתיים, השפעת בתי-הספר החלה להיות מורגשת. גם בשכבות המסורתיות ביותר ניבע פער גדול בין הנשים שהתחנכו בהם לבעליהן. הרעיות היו בקיאות לרוב בשפה הפולנית וגדלו על תרבותה, בניגוד חריף לבני זוגן.
בשנת 1900 קרא שמעון מנחם לזאר בעיתון המגיד להקים מוסדות חינוך יהודיים גם לבנות: "הגע בעצמך הקורא, אם בעל נפש אתה: בנות יודעות חכמה ודעת, מעט או הרבה, ומגודלות ברוח זרה לעמנו תכרחנה לעזוב בפעם אחת את דרכן הרגיל... וללכת להנשא לבחורים בוערים וחסידים מחובשי ביהמ"ד. הלא תהום אין קץ מפריד בין רוב בנות החסידים ובין בניהם! ... חלילה לנו להרשיע את הבנות הנמלטות מפני רודפיהן. ... עלינו להכיר את האמת, כי האבות עצמם בדרך החנוך הנפתל הביאון לידי כך. הבנות הפושעות הן רק שוגגות, אבל אבותיהן הם מזידים... יקומו נא גדולינו לישע עמם, להקים ב"ס דתיים לנערות, כי הצרה הזאת איננה קטנה מיתר צרות ישראל בגליציה" ב-1902 התלוננו ב'מחזיקי הדת': [