הרב מדן מעדיף לפרש את ניסי התנ"ך באופן שמקרב אותם לטבע ולמציאות הריאלית. לדבריו, דרך זו "מטרתה אינה לפקפק חלילה ביכולותיו הבלתי מוגבלות של הקב"ה, אלא לאפשר לנו, בני אדם החיים תחת ממשלתם של חוקי הטבע, להתחבר, ובעיקר מבחינה נפשית, אל הנס ואל הסובבים אותו, להיכנס עד כמה שניתן לנעליהם של אלו שחוו את הנס ולהשתתף עמם בחוויה".
השקפותיו הפוליטיות.
דעותיו של הרב מדן הן ימניות מובהקות, שלא כשני ראשי הישיבה הראשונים, הרב אהרן ליכטנשטיין והרב יהודה עמיטל. הוא התנגד להסכמי אוסלו ואף קיים שביתת רעב במחאה על מסירת הנשק לכוחות הביטחון הפלסטינים. עם זאת, הרב מדן התנגד לסירוב פקודה בעת תוכנית ההתנתקות. בעת פינוי היישוב שירת הים נשא הרב מדן נאום בפני החיילים שפינו את בית הכנסת ואמר: "אני האחרון שיאמר לכם לא לבצע פקודה. אתם הולכים להחריב בית כנסת. הפקודה שאתם חייבים לקיים תגרום לחורבן". מהמתבצרים בבית הכנסת דרש: "לא לחלל את המקום הזה בשום מילת גנאי נגד חיילים. איש לא יעז להגיד מילה נגד חיילים".
בעת שהועלתה תוכנית ההתנתקות אמר לתלמידים בישיבת ההסדר ירוחם: "אם מישהו ישאל אותי האם לסרב פקודה, אומר לו לא לסרב, אך אבקש את שם המשפחה שהוא הוציא מביתה כדי לפצותם על הנזק שנגרם להם. אז אל תשאלו אותי, כדי שלא אהיה עני".
הרב מדן עוסק ביחסי דתיים-חילוניים בישראל. הוא ניסח עם פרופ' רות גביזון את אמנת גביזון-מדן, שמטרתה להגיע להבנות בנושאי דת ומדינה שיהיו מוסכמות על שני הציבורים. האמנה מציגה הצעות מפורטות בתחומים רבים, בהם חוק השבות, שבת, נישואין וגירושין, קבורה ומועצות דתיות. העבודה על האמנה נמשכה כשלוש שנים בחסות קרן אבי חי והמכון הישראלי לדמוקרטיה. על פרסום האמנה זכו השניים בפרס אבי חי ובפרס התנועה לסובלנות.
בעקבות תוכנית ההתנתקות הגיע הרב מדן למסקנה שעל הציבור הדתי-לאומי להתנתק מן "האליטה" החילונית-שמאלית בישראל, אשר לדבריו מושפעת מהעמדות האנטי-ישראליות הרווחות באירופה, ומעוניינת בחלקה למחוץ את הציבור הציוני-דתי. הוא טוען שכל עוד לא יקבלו אנשי אליטה זו את העמדה הימנית והדתית כלגיטימית, הציבור הדתי לאומי צריך להימנע מלנסות להתקרב אליהם. תחת זאת, עליו ליצור קשר עם "העם" שאך מובל על ידי התקשורת בשל חוסר ידיעתו, ובמיוחד לפעול יחד עם ציבורים מקופחים אחרים, כמזרחיים, חרדים והעולים מברית המועצות לשעבר.
כך, למשל, אמר בריאיון לארי שביט ויאיר שלג ב"הארץ" (יולי 2005): "כדי להגיע לברית עם האליטות החילוניות הזנחנו את הברית היותר טבעית לנו עם הציבור החרדי. היום אני חושב שזו הייתה טעות. בעתיד ננהג אחרת. בעבר, עם כל הוויכוח, חשבתי שיש לנו גם מה ללמוד מן האליטה החילונית. אחרי שראיתי את האליטה החילונית תוקעת לי סכין בגב ומפנה עורף לערכים שלה עצמה - דמוקרטיה וזכויות אדם - אין לי יותר מה ללמוד ממנה. הרי מה שקרה כאן מבחינה דמוקרטית היא חרפה ומה שקרה כאן מבחינת הגנה של מערכת המשפט על זכויות האדם הוא בושה. בתי המשפט, העיתונות, מכוני המחקר - איש לא שמע אותנו. איש לא שמע את הזעקה שלנו. אבל זה לא רק אנחנו. האליטה הדמוקרטית לא נשארה נאמנה לערכים שבשמם היא דיברה כל השנים הללו. על כן אין ערכים חיוביים שאני יכול לקבל ממנה... כשהציונות הדתית והציבור החרדי יעמדו יחד... ההתייחסות אלינו תהיה אחרת".
בעקבות הפולמוס שעורר הספר "תורת המלך" מאת הרבנים יצחק שפירא ויוסי אליצור, המפרט את הדיון ההלכתי בדבר הריגת גוי, אמר הרב מדן כי "זה ספר מאתגר שנכתב על ידי תלמידים ברמה, ודווקא בגלל זה יש לשרוף אותו ואפילו לפסול את הרב שפירא מלהורות הלכה בישראל". עם מעצרו של מחבר הספר גינה את המעצרים ואמר "הפרקליטות עשתה רק נזק כששמה לרב שפירא אזיקים". עם זאת, הדגיש כי לדעתו "הוצאת דברי תורה מהקשרם חמורה יותר מזלזול של הפרקליטות בכבודם של רבנים".
ב-2020 נרשם הרב מדן שלישי ברשימת המייסדים של מפלגת דרך ארץ בראשות יועז הנדל וצבי האוזר כהכרת תודה על כך שהם מנעו הקמת ממשלה בשיתוף הרשימה המשותפת.
תומך בעלייה להר הבית.
תומך ברפורמת הכשרות של השר לשירותי דת מתן כהנא.
מאמרים וספרים.
הרב מדן פרסם מאמרים רבים, בעיקר בכתב העת "מגדים" היוצא על ידי מכללת הרצוג שעל יד ישיבת הר עציון, בכתבי העת של הישיבה עלון שבות ודף קשר ובקבצים אחרים הקשורים למכללה ולישיבה.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו
עליו
מכללת הרצוג
קובי ג'ונס
קובי אנגאי ג'ונס (באנגלית: Cobi N'Gai Jones; נולד ב-16 ביוני 1970 בדטרויט, מישיגן) הוא כדורגלן עבר אמריקאי.
קריירה.
ג'ונס הוא מלך ההופעות בנבחרת ארצות הברית, עם 164 משחקים בסוף שנת 2004. במדי הנבחרת כבש 15 שערים ושיחק עימה במונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ומונדיאל 2002. ג'ונס שיחק בקובנטרי סיטי האנגלית, בואסקו דה גאמה מברזיל וב-1 אף סי קולן הגרמנית לפני שעבר בשנת 1996 ללוס אנג'לס גלאקסי.
שנת 1998 הייתה השנה הטובה ביותר של ג'ונס בגלאקסי: הוא סיים שני בליגה בנקודות (51 נקודות ב-19 שערים ו-13 בישולים), הוא היה חלק מהרכב העונה ב-MLS וזכה בתואר הכדורגלן האמריקאי של השנה. בתשע עונות ב-MLS, כבש ג'ונס 65 שערים ובישל 87 בישולים. בסוף שנת 2004, ג'ונס הפך להיות שיאן המשחקים (223), השערים והנקודות של לוס אנג'לס גלאקסי.
בשנת 2007 פרש ג'ונס מכדורגל, בגיל 37. בשנים 2008–2010 שימש כעוזר מאמן בלוס אנג'לס גלאקסי. משמש כיום כפרשן כדורגל.
קרב מילאי (260 לפנה&quot;ס)
קרב מילאי ניטש ב-260 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין ציי רומא וקרתגו. מילאי (ביוונית: Μυλαι, בלטינית: Mylae), כיום מילאצו, היא עיר בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה. ייחודו של הקרב בהופעתו של כלי נשק חדש בזירה הימית – ה"עורב" (בלטינית: corvus). הרומאים, שהיו חסרי ניסיון בקרבות ימיים, הצליחו בעזרת גשר ההשתלטות להביא לידי ביטוי את יתרונם בלוחמת פנים אל פנים ולנצח זו הפעם הראשונה בתולדותיהם את אוניותיה של המעצמה הימית החזקה במערב הים התיכון.
רקע היסטורי.
המלחמה הראשונה בין רומא לקרתגו, הנקראת 'המלחמה הפונית הראשונה' (264 - 241 לפנה"ס), פרצה כתוצאה ישירה של התערבותן הצבאית במלחמה שניהל היירון, שליט סירקוסאי, נגד מסנה. הייתה זו הפעם הראשונה בה יצא צבא רומאי אל מחוץ לגבולות איטליה. לאחר הניצחון על חילות סירקוסאי וקרתגו בקרב מסאנה (264 לפנה"ס), וניצחון שני על צבא קרתגו בקרב אגריגנטום (261 לפנה"ס), החליט הסינאט הרומאי לשנות את מטרות המלחמה ולכבוש את האי סיציליה כולו שהיה תחת שליטה קרתגית.
הרומאים, שחסרו צי מלחמתי, השיקו בתוך 60 יום 120 אוניות מלחמה, על מנת שיוכלו לאבטח את העברת הצבא והאספקה מאיטליה לסיציליה ובה בעת לנתק את הקשר הימי החיוני בין קרתגו לבסיסיה במערב האי. כוח חלוץ בן 17 אוניות בפיקוד הקונסול גנאיוס קורנליוס סקיפיו אסינה, שיצא אל מסאנה (מסינה) כדי לערוך את ההכנות למעבר הצבא והצי (260 לפנה"ס), הותקף במפתיע על ידי שייטת קרתגית בת 20 אוניות בעודו בתוך נמל ליפארה, באיים האיאוליים. הרומאים, שהיו חסרי ניסיון בקרבות ימיים, נאחזו בהלה, הפקירו את אוניותיהם ונמלטו לחוף. קורנליוס סקיפיו, שהופתע אף הוא ונותר בלי אנשיו, הסגיר את עצמו לקרתגים.
כשנודעה ברומא מפלתו של סקיפיו, הוזעק הקונסול השני, גאיוס דואיליוס, מפקד כוחות היבשה, ומיד הוחל בהכנות לקרב ימי, כי ידעו הרומאים אל-נכון, שהצי הקרתגי יעשה כל שביכולתו למנוע את מעבר הצבא הרומי מאיטליה אל סיציליה.
גשר ההשתלטות הרומאי.
פוליביוס מספר, כי מאחר שאוניותיהם היו "דלות-מבנה וכבדות-תנועה" הקדימו והתקינו הרומאים על סיפון החרטום של כל אחת מהן מכונה, שקיבלה אחר כך את הכינוי corvus - "עורב", ואשר את תיאורה ומידותיה הוא מוסר בפרוטרוט:
"בחרטום האונייה הוצבה קורה עגולה, שאורכה עשרים וארבע רגל ואורך הקוטר שלה שלושה טפחים. בראש הקורה היה גליל ומסביב לה סולם, אשר קרשים נקבעו עליו בערב. רוחב הסולם ארבע רגל ואורכו שלושים ושש רגל. פתח מוארך (אליפטי) שבתוך הקרשים חבק את הקורה מהרגל השתים עשרה (של האורך). בשני הצדדים היה מעקה לכל האורך והוא הגיע עד גובה הברך. בקצהו הותקן מעין קרס ברזל מחודד, שבראשו נשא טבעת. מכשיר זה דמה מאוד לזה שהאופים משתמשים בו (לרדיית הלחם מן התנור). לטבעת זו נקשר חבל, שבשעת ההתנגשות ירימו בו את הגשר, ובעזרת הגליל שבראש הקורה יפילוהו על הסיפון של אוניית האויב; בין על חרטומה (כנגד ניגוח בדופן) ובין על צדה וכי אז סובבו את המכונה תחילה כנגד ההתקפה הממשמשת ובאה (לשבירת המשוטים ולשיתוק תנועת האונייה). משנתקע הגשר בקרשי הסיפון, מתקשרות האוניות באורח הדדי. אם תפלגנה האוניות דופן מול דופן, יפלשו מכל הצדדים (לאונית הקרתגים) ואם (תתקיף) בחרטומה, יסתערו דרך הגשר בשני טורים צפופים. הראשונים שבהם יושיטו לפניהם את מגיניהם ויגנו על החזית, והבאים אחריהם יבטיחו את הצדדים בהעמידם את קצה מגיניהם הגדולים על המעקה. משסיימו כך את כל ההכנות ההכרחיות, ציפו לבוא הזמן של הקרב הימי."