קיילה ונשים נוספות הצטרפו ל"השומר" בגלל קשרים זוגיים ונישואין לחבר בארגון. עם זאת, היא ושאר חברותיה בארגון עמדו במהלך השנים במבחנים קשים. הסבל, הנדודים והחיים הקשים היו מנת חלקן. קיילה כתבה: "כל החובות שחלו על חברי "השומר" חלו גם עלי ותמיד הייתי צפויה לנדידה חדשה, גם בשעה שעמדתי לפני לידה, בלי יכולת לדון על הדברים מבחינה אישית... אישה ב"השומר" לא יכלה לעמוד מנגד לחיים הפוליטיים אשר מסביב. אלה היו אינטנסיביים וסואנים במידה כזאת, שהאישה צריכה הייתה להיות מעורבת בהם. כל כיבוש שמירה עברית, כל כיבוש קרקע, בניין משק ויישור יחסים עם השכנים - יד האישה ב"השומר" הייתה בהם. אבל כמה קשים היו חייה! כמה עבדה וסבלה!... עצמיותה של האישה - הצורך להיות אדם מעורב בכל המתרחש - בלטה ב"השומר" כבכל יתר תנועות השחרור. הדבר נבע מעצם חיותנו את חיי "השומר". בזמן הראשון לא היינו צריכות להילחם על כך. היה זה מובן מאליו. רק אחר כך, כשגדלה התנועה ונספחו אליה אלמנטים שונים, צמחה ההכרח להילחם על הזכות והחובה".
תימוכין לדבריה נמצאו בעדותה של רחל ינאית בן-צבי, חברת "השומר", על שיחתה עם ישראל גלעדי בפגישת עבודה בתל עדש. ישראל אמר לה: "קיילה חברתי שותפה לי בכל, לא הסתרתי ממנה רעיון מרעיונותינו ואף עתה לא אסתיר". בעקבות דבריו שילבה ינאית את קיילה בתל עדש בכל משבר ומשימה.
החוקרת סמדר סיני כתבה שלקיילה הייתה זהות מוחלטת עם חברי "השומר" והיא ראתה עצמה כחלק בלתי נפרד מהם. לדבריה, "נשות השומרים הקדישו עצמן לבנית האומה, הבינו את גודל המעמד והיו גיבורות חרישיות. הן לא היו בשורה הראשונה של השמירה וההגנה כמו הגברים, הן היו אמהות במשרה מלאה ורעיות דואגות ומסורות, אשר בהתנהגותן ובשיתוף הפעולה שלהן איפשרו את ביצוע המשימה הלאומית של כיבוש השמירה העברית והעבודה העברית".
תפיסה דומה מבטאת החוקרת דבורה ברנשטיין, לפיה הנשים בארגון השומר ובהתיישבות של ראשית המאה ה-20 "קיבלו ללא עוררין את ההנחה שיש ייחוד לנשים ויש שוני בינן לבין הגברים. הן קיבלו על עצמן את תפקיד החברה הדואגת, הסועדת ומטפלת... הן לא ערערו על הצורך שנשים יעבדו במטבח ורק דרשו בתוקף לעבוד לא רק במטבח, לפתח ענפים נוספים, שהוגדרו על ידן כמתאימים לנשים... כמו גידול ירקות וטיפול בבעלי חיים. ... גם קיילה גלעדי, מחברות הקולקטיב בסג'רה - שהתקרבו יותר מאחרות לדימוי הגברי, מאחר שעבדו בחריש, קצוצות שיער ולבושות מכנסיים - גם היא הציגה את תפקיד אשת השומר כ"עזר כנגדו", כשותפה מלאה בעול, הממלאת תפקידים שונים בבירור, מוגדרים מראש".
נכדה של קיילה, גדעון גלעדי, סיפר שלאחר מותו של ישראל, קיילה ראתה עצמה כשליחה שמשימתה הייתה לתעד ולהנציח את חברי השומר ופעילותם. היא העריצה את ישראל, וראתה עצמה שותפה מלאה לצידו ב"השומר", וכך גם הציגה את עצמה. לדבריו, הייתה לה הופעה מכובדת מאוד, זקופה, מוקפדת בלבושה, כריזמטית ובעלת לשון שנונה וכושר סיפורי.
גביע אפריקה לאומות 1972
גביע אפריקה לאומות 1972 היה הטורניר השמיני של אליפות אפריקה לאומות, אליפות הכדורגל של אפריקה שמאורגנת על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הטורניר נערך בין ה־23 בפברואר ל־5 במרץ 1972 בקמרון. בטורניר הגמר השתתפו 8 קבוצות שחולקו לשני בתים של ארבע נבחרות כל אחד. שתי הראשונות בכל בית עלו לחצי הגמר. הרפובליקה של קונגו זכתה באליפות לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון על מאלי בגמר 3–2.
שלב הבתים.
בית א'.
המשחקים שוחקו ביאונדה.
בית ב'.
המשחקים שוחקו בדואלה.
אדואר פיליפ
אדואר פיליפ (בצרפתית: Édouard Philippe; נולד ב-28 בנובמבר 1970) הוא ראש עיריית לה האבר. כיהן כראש ממשלת צרפת. פיליפ, חבר הרפובליקנים, הוא מתון ונמצא במרכז שמקורב לאלן ז'ופה. בעברו גם היה חבר המפלגה הסוציאליסטית בשנות ה-90.
ביוגרפיה.
פיליפ נולד ברואן שבצרפת, להורים שעסקו בהוראה וגדל בבית שמאלי פוליטית. לאחר שלוש שנות לימוד סיים תואר ראשון במכון למדע המדינה פריז ב-1992. לאחר מכן למד בבית הספר הלאומי למינהל בשנים 1995–1997. בשנותיו במכון למדע המדינה תמך במישל רוקאר, שכיהן כראש ממשלת צרפת תחת הנשיא פרנסואה מיטראן, והושפע ממנו, וכן הזדהה עם מחנה תומכי רוקאר ועם המחנה הסוציאל-דמוקרטי במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. כשסיים את לימודיו בבית הספר הלאומי למינהל עבר לעבוד במועצת המדינה של צרפת.
הוא שימש כראש עיריית לה האבר בשנים 2010–2017, וכן ייצג אזור בסן-מריטים באספה הלאומית עד יוני 2017, תפקידים מהם פרש לאחר מינויו לראש ממשלת צרפת.
לאחר בחירתו של עמנואל מקרון לנשיאות, הוא מינה ב-15 במאי 2017 את פיליפ לראש ממשלת צרפת תחתיו. הוא ירש בתפקידו את ברנאר קזנב מהמפלגה הסוציאליסטית. פיליפ הוביל בהצלחה את מפלגתו של מקרון, קדימה!, לצד בריתה עם מפלגת מודם (MoDem) מהמרכז בראשותו של פרנסואה ביירו, לרוב מוחלט בבחירות לפרלמנט הצרפתי 2017, עם כ-350 מושבים.
ביולי 2020 התפטר מתפקידו כראש ממשלת צרפת, עקב חילוקי דעות עם הנשיא מקרון, וזאת מספר ימים לאחר שניצח בבחירות לראשות העיר לה האבר.
פיליפ נשוי ואב לשלושה.
הבחירות לנשיאות איראן 2017
הבחירות לנשיאות איראן 2017 (בפרסית: انتخابات ریاست‌جمهوری ایران ۱۳۹۶) נערכו באיראן ב-19 במאי 2017. בחירות אלו היו הבחירות לנשיאות האיראנית ה-12 במספר אשר בחרו את הנשיא השמיני של איראן. הבחירות המקומיות התקיימו לצד הבחירות לנשיאות.
מספר בעלי זכות ההצבעה עומד על 55 מיליון איראנים, 2.5 מיליון מהם מתגוררים מחוץ לגבולות איראן.
שיטת הבחירות.
הנשיא צריך להיבחר ברוב של מעל 50 אחוזים מקולות המצביעים. לעיתים קרובות, בשל מספר המועמדים הרב, יש צורך בסבב בחירות נוסף כדי להכריע את הבחירות. אורך כהונת הנשיא הוא ארבע שנים, ובסיומן הוא יכול להיבחר רק לעוד קדנציה אחת. עם בחירת הנשיא הוא הופך לראש המועצה לביטחון לאומי (אך הדמות החזקה בגוף זה הוא מזכיר המועצה) וראש המועצה למהפכה חברתית, שאחראית להפיץ את רעיון המהפכה האסלאמית ברחבי העולם באמצעות תעמולה.
כשירות.
הדרישות בהם צריכים לעמוד המועמדים לנשיאות:
כרוניקה.
נקודות זמן משמעותיות בבחירות בהתאם לתאריכים הרשמיים שפורסמו ב-1 באפריל 2017 על ידי משרד הפנים של איראן:
מועמדים.
במהלך חמישה ימים, כ-1,636 אנשים הגישו את מועמדותם למירוץ לנשיאות, עלייה של למעלה מ-686 מועמדים בבחירות לנשיאות איראן 2013. בין המועמדים היה מספר שיא של 137 נשים. מאות מהמועמדים היו אנשים רגילים ללא רקע פוליטי, מה שמנוגד לדרישות לתפקיד המפורטות בפרק 115 של חוקת איראן. רבים מתחו ביקורת על החוק שנחקק בדצמבר 2012 בעניין נשיאות איראן אשר קובע כי מועמדויות לתפקיד זה יוכלו להגיש גברים בגילאים 75-40. כמה מהם התכוונו לזכות בתשומת לב ציבורית, ובכללם האסירים הפוליטיים מהדי ח'זאלי וחבר הפרלמנט לשעבר גאסם שולה-סעדי. כמה נשים ניסו לאתגר מחדש את הפרשנות המשפטית של המילה "גברים", ובראשם עזאם טאלגאני. ב-20 באפריל 2017 הודיעה מועצת שומרי החוקה על רשימה סופית של המועמדים לנשיאות ובה ששה מועמדים מאושרים. הרשימה כוללת את הנשיא המכהן חסן רוחאני, סגן הנשיא המכהן אשק אישחק ג'הנגירי, התובע הכללי של איראן לשעבר אברהים ראיסי, ראש עיריית טהראן מוחמד קליבאף, מוסטפא מיר סלים ומוסטפא האשמי טאבא.
הנשיא לשעבר מחמוד אחמדינז'אד וסגנו, חמיד בג'אי, נפסלו מהמירוץ. על אף שהמנהיג העליון באיראן עלי ח'אמנאי ביקש מאחמדינז'אד שלא להתמודד מחדש לנשיאות משום שהוא נתפס כדמות פלגנית. אחמדינז'אד לא יישם את בקשתו של ח'אמנאי. בסופו של דבר, מועצת שומרי החוקה פסלה את מועמדותו של אחמדינז'אד מבלי לפרט לציבור את הסיבות לפסילה.
מועמדים מרכזיים.
שני המועמדים המרכזיים לנשיאות הם הנשיא המכהן, חסן רוחאני והתובע הכללי של איראן לשעבר, איברהים ראיסי. מלבדם, גם ראש עיריית טהראן מוחמד קליבאף התמודד לנשיאות עד לפרישתו מהמירוץ ב-15 במאי.
מועמדים שפרשו.
בהצהרתו האשים קאלאיבף את הנשיא הנוכחי, חסן רוחאני, בניהול כספים לא תקין. עוד אמר כי ו.
תוצאות.
רוחאני ניצח בסבב הראשון ונבחר לקדנציה שנייה עם רוב של כ-57.1%, תמיכה שלא הצריכה סבב שני.
כיצד באים תינוקות לעולם
כיצד באים תינוקות לעולם הוא ספר ילדים חינוכי המתאר, בעזרת איורי נייר מפוסל, כיצד ילדים באים לעולם. הספר נועד לעזור להורים לענות על שאלות ילדים בנוגע למין ורבייה והיה פופולרי בישראל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
הספר מתחיל בהסבר על תהליך ההפריה של פרחים. דבורת הדבש מביאה אבקנים שמפרים את הביצים בשחלת הפרח וכך נוצר זרע. בהמשך נוצרת אנלוגיה בין האבקנים והביצים של הצמח לזרעונים וביציות של תרנגולים ומוסבר כיצד נוצרים אפרוחים. בהמשך מתואר התהליך גם אצל כלבים ולבסוף אצל בני האדם.
פרננדו, דוכס פארמה
יורם מאירי
יורם מאירי (נולד בשנת 1940) הוא פוליטיקאי וחקלאי ותיק בראש פינה, שכיהן כראש המועצה המקומית שלה מ-1974 עד 1978. מאירי כיהן ללא שכר. לפי שיטה בה הוקמו וועדות מתנדבים שהורכבו מהתושבים, כל אחת בתחומה (כגון: בריאות, חינוך, ספורט, מתאר ועוד). המועצה פעלה לפי החלטות הוועדות.
בתקופת כהונתו אושרו שתי הרחבות חקלאיות ב' וג' - 80 משפחות, והוקמה שכונת אשטרום - 40 משפחות.
בשנת 1974 יזם את הקמת העמותה לשחזור ראש פינה שנוהלה על ידי אנשי ציבור וקיימת עד היום.
ביוגרפיה.
מאירי הגיע לראש פינה בשנת 1962. עבד כמנהל תחנות הטרקטורים באזור עד פירוק המפעל עד 1967.
לאחר מכן עבד כמנהל יצור המפעל "פרי הגליל" בחצור.
ב-1962 היה מראשוני הרחבה חקלאית א' שקמה בראש פינה.