בינואר 1944 מונה ליט למפקד שייטת הצוללות ה-22, שהייתה שייטת הדרכה למפקדי צוללות חדשים. ביולי 1944 הוא מונה למדריך בבית הספר הימי בפלנסבורג-מורוויק, ובספטמבר 1944 מונה למפקד בית הספר. ב-1 באוגוסט 1944 הוא הועלה לדרגת פריגטנקפיטן, וב-1 בספטמבר 1944 הועלה שוב לדרגת קפיטן צור זי. ב-5 במאי 1945 נכבשה פלנסבורג על ידי הצבא הבריטי, וזמן קצר לאחר תום המלחמה, בליל ה-14 במאי 1945, הגיע ליט על יד האקדמיה הימית שלו אל מול עמדת משמר גרמנית, ולאחר שלא הצליח לזהות את עצמו מפני ששכח את הסיסמה, הוא נורה ומת מיד. קרל דניץ יצר קשר עם המפקד הבריטי של העיר פלנסבורג, וביקש ממנו רשות לערוך הלוויה רשמית, ואכן האישור ניתן. בהלוויה זו, שהייתה הלוויה האחרונה של הרייך השלישי, ואשר התקיימה ב-16 במאי 1945, הספיד דניץ, שעמד בראש ממשלת פלנסבורג, את ליט.
תמר הירשפלד
תמר הירשפלד (נולדה ב-1984 בירושלים), היא אמנית רב תחומית ישראלית. רוב עבודותיה נעשות בתחום הווידאו ארט. היא זכתה בפרס משרד התרבות באמנות הווידאו לאמן צעיר (2016).
ביוגרפיה.
הירשפלד נולדה בירושלים, בכורה מבין שלוש בנות להורים ארכאולוגים. בילדותה בילתה רבות בחפירות הארכאולוגיות של אביה יזהר הירשפלד. ב-2003 החלה הירשפלד ללמוד אמנות לתואר ראשון באקדמיה לאמנות בצלאל. במהלך הלימודים נסעה לבוסטון שבארצות הברית במסגרת חילופי סטודנטים. ב-2008 סיימה את לימודיה בהצטיינות. את התואר השני הירשפלד התחילה בניס שבצרפת, אך עזבה אותו לפני תום הלימודים. ב-2011 החלה ללמוד בתוכנית לתואר שני בבצלאל, M.F.A אותו היא סיימה בהצטיינות ב-2013. בין השנים 2015 ל-2017 המשיכה הירשפלד עם לימודי האמנות, הפעם בתחום הטכנולוגיה בתוכנית לקולנוע וטכנולוגיות מתקדמות ב- שבעיר Tourcoing שבצרפת.
פעילותה האמנותית.
עבודותיה של תמר הירשפלד הם עומס של דימויים וייצוגים צפופים הנפגשים יחדיו, על נייר, בווידאו או בחלל תצוגה. מדובר בעירוב של היסטוריה ועכשווי, דימויים מקומיים ודימויים מאזורים מרוחקים בצפיפות של גלובליזציה המקמטת את הזמן והמרחב. בריאיון לעיתון הארץ הירשפלד מעידה על עצמה: "הרי אני בכל מקרה מחזיקה את הדברים בראש, כמו מאגר של דימויים. הרעיון הוא לעשות אינטרפרטציה לדברים והחפצים שאני מוצאת".
בעבודות המוקדמות שלה, היא עסקה בדימויים מצוירים אותם היא הוסיפה על מצעים שהיא מצאה. דימויים אלה היו בעיקר דברי מאכל ומאפה המבוצעים בצורה 'חושנית' אותם היא שילבה בסיטואציות 'לא צפויות'. בשנה השלישית ללימודיה בתואר הראשון, כאשר נסעה לבוסטון, היא עסקה ביצירת דימויים ואובייקטים של הדונאטס האמריקאים. היא יצרה פסלים של דונאטס שנראים אכילים – כמו הדבר עצמו. כמו כן, הציגה מספר תצלומים בהם דונאטס מושחל על איבר מינו של בן זוגה. כשחזרה לבצלאל הדפיסה את אותם דימויים והדביקה אותם על מצתים אותם מכרה בבצלאל בחמישה שקלים, עסק שלפי טענתה הביא לה רווחים של אלפי שקלים. אחד מדימויי הדונאטס הודפס של כריכת הספר של ג'וליה פרמנטו "ספארי", שיצא לאור ב-2011.
עבודותיה.
שוורצע.
ב-2012 הציגה הירשפלד את 'שוורצע', פרויקט הסיום שלה בתואר שני במתחם של בצלאל בתל אביב. התערוכה הייתה מיצב הכולל בתוכו שלל קטעי ווידאו מוצגים בתוך חלל עמוס בתפאורה חזותית ואקלקטית. התערוכה נעה סביב דמותה של "שוורצע" הלא היא הירשפלד צבועה כולה בשחור, מכף רגל ועד ראש, מבצעת פעולות שונות במיקומים שונים. בסרט ווידאו אחד רואים את דמותה של "שוורצע" מבצעת סקי באוסטריה, דמותה שחורה מכף רגל ועד ראש ורק נעלי הסקי והמגלשיים מבצבצות בצבע אחר, כל אלה על הרקע שלג לבן. שוורצע עולה ברכבל במעלה המסלול תוך כדי שהיא שרה שיר בגרמנית. דמותה השחורה של שוורצע גולשת במורד המדרון בעוד דגל ישראל קשור על צווארה כגלימה. בקטע ווידאו אחר דמותה של שוורצע נמצאת בחוף "עלמה ביץ'" בתל אביב ולצידה שני גברים ממוצא אפריקאי, היא מנופפת בדגל ארצות הברית בעוד הם מנופפים בדגלי ישראל. בקטע נוסף שוורצע נמצאת בכיכר הבימה בעת הפגנה ומניפה דגל פלסטין, במקטע אחר שורצע במדבר רוכבת על גמל המובל על ידי בדואי ולידם הולך חייל צה"ל במדים נושא על שכמו דגל ישראל, מדי פעם החייל מעניק את הדגל לשוורצע המנופפת אותו לגובה בעודה יושבת על הגמל. בווידאו אחר שוורצע נפגשת עם יובל נח הררי, עורה שחור והיא לבושה בשמלה פרחונית, היא מקשיבה להסבריו של הררי על הומו ספיאנס בחדר הנראה כאחורי הקלעים של מוזיאון, בין ארכיון ושרידי כדים. בסרט ווידאו האחרון, "סופה של שוורצע", היא מפתה במילקשייק בחור עם גוון עור כהה ונרצחת על ידיו.
התערוכה תוארה על ידי גליה יהב כ"מיצב טוטלי עמוס ומצחיק, מעין מדריך חזותי, קליפי וחומרי לספרו של ד"ר יובל נח הררי, "קיצור תולדות האנושות". הירשפלד בנתה מערה טרנס־היסטורית הכוללת דוגמאות מתומצתות וסאטיריות של כל התרבויות, המהפכות, הדתות, האסונות וכיוצא באלה רגעים היסטוריים גדולים, מוגשים בערבוביה. דרכם היא מגוללת את סיפורה של שוורצע, הלוא היא הירשפלד עצמה מצובעת בשחור כאשה קדמונית, מחן ונוס ההוטנטוטית העכשווית, הנקלעת כפורסט גאמפ בגרסת האשה השחורה לחזית ההיסטוריה. החלל הלימודי המגוחך, נוסח מופעים אור־קוליים או “מפגשים אותנטיים” על ילידים בקצה מסלול טיולים לכל המשפחה, כולל עץ זית, נרות כנסייה ופינת קפה (מגש נחושת ופינג'ן), ציורים עממיים וקמעות, “קדושים” בנוסח ישו, אלן גינסברג, היטלר ופרויד, אלביס פרסלי ובן-גוריון".
ביאנקה ביבשת השחורה.
לאחר שזכתה ב-2013 במלגה מטעם המרכז לאמנות עכשווית (CCA) נסעה הירשפלד למסע בטנזניה שבאפריקה שם חייתה לסירוגין בין שבטים מקומיים, ביניהם יצרה את "ביאנקה ביבשת השחורה" בה היא לקחה את העיסוק ב"שחור" למחוזות חדשים. עבודתה הוצגה במוזיאון פתח תקווה לאמנות בתערוכה "מחשב מסלול מחדש" במלוא עשר שנים למוזיאון. במרכז הסרט דמותה של ביאנקה, הירשפלד עצמה, פניה צבועות בלבן ועל ראשה פאה בלונדינית, על ידיה כפפות לבנות והיא לובשת שמלה פרחונית. הסרט הוא מעין יומן מסע, אך ללא נרטיב קוהרנטי, של מפגשיה עם בני שבט טנזני.
תבנית איירי
דיוויזיית הצנחנים הראשונה (ורמאכט)
דיוויזיית הצנחנים הראשונה (בגרמנית: 1. Fallschirm-Jäger-Division) הייתה דיוויזיית פאלשירמייגר של הלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה בזירות השונות של המלחמה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1938 כהדיוויזיה האווירית השביעית, והועמדה תחת פיקוד קורט שטודנט. ב-9 באפריל 1940 הוצנחו כוחות הדיוויזיה בעת הפלישה לדנמרק. בפעולה זו, שנודעה כצניחה הצבאית המבצעית הראשונה, השתלטו הצנחנים על שדה התעופה באולבורג. שדה תעופה זה היה נקודת מפתח בעת הפלישה לנורווגיה. בנוסף נכבשו באותו היום גשרים הסמוכים לאולבורג וכן מבצר באי מסנדו. כמו כן, בעת המערכה בנורווגיה השתלטו הצנחנים על הבסיס האווירי המוגן סולה, ליד סטוונגר. במהלך הפלישה נחלו גם הכוחות תבוסה, בעת שפלוגת צנחנים, שהוצנחה ליד הכפר וצומת מסילות הברזל דומבס, הושמדה לאחר חמישה ימי לחימה כנגד הצבא הנורווגי ב-14 באפריל 1940.
ב-10 במאי אותה שנה ביצעו כוחות הדיוויזיה את הפשיטה המוטסת על מצודת אבן אמאל. על תכנון הפעולה הופקד גנרל קורט שטודנט, מפקד הדיוויזיה האווירית ה-7. על מנת לחדור את כיפות הבטון הכינו מהנדסי הוורמאכט מטענים חלולים מיוחדים. הכוח שנבחר למשימה היה בן 500 צנחנים וכונה כוח הסער של קוך, על שם מפקדו האופטמן (סרן) ולטר קוך. קוך עצמו, נבחר לפקד על הפעולה בידי שטודנט והיטלר גם יחד. מתוך הכוח הזה נבחרה פלוגת צנחנים אשר הייתה מוכשרת גם כאנשי הנדסה קרבית בפיקוד סגן רודולף ויציג נחות על גג המבצר ולהשתלט עליו. בצירוף של תכנון מדוקדק ומודיעין מדויק, וכן חוסר מוכנות מהצד הבלגי, בוצעה התוכנית של היטלר באופן מושלם ובהצלחה מוחלטת. בתחילה נחת כוח משימה ראשוני בפיקוד ויציג בדאונים על "גג" המצודה, ופוצץ את כיפות הבטון באמצעות מטענים חלולים, בהם השתמשו כדי להשמיד או לנטרל את ה"כיפות" בהן הותקנו תותחים. אל מול עמדות המקלעים השתמשו הצנחנים בלהביורים. הבלגים הצליחו להשמיד את אחד הגשרים, ובכך מנעו את מעבר הכוחות הגרמנים, אך גם מעבר תגבורות להגנת המצודה.
ההצנחה המפורסמת ביותר של כוחות הדיוויזיה הייתה במהלך הקרב על כרתים (מאי 1941), שבמהלכה הוצנחה כל הדיוויזיה האווירית ה-7 יחד עם הדיוויזיה ההררית ה-5. זהו היה המבצע המוצנח הראשון של הורמאכט בקנה מידה גדול. במהלך הקרב על כרתים הצנחנים ספגו אבדות כבדות, בעיקר בשל העובדה שהמודיעין הבריטי ידע על הכוונה להצניח חיילים לאי. הדבר שכנע את אדולף היטלר לוותר על מבצעים מוצנחים בקנה מידה גדול בהמשך המלחמה.
באוקטובר 1941 לחמו כוחות הדיוויזיה בקרב לנינגרד, ועד להוצאתם מהקו בדצמבר אותה שנה, ספגו כוחות הדיוויזיה הרוגים ופצועים. בשנים 1942–1943 שהו כוחות הדיוויזיה לסירוגין, בגרמניה, צרפת ורוסיה, וב-1 במאי 1943 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הצנחנים הראשונה.