בהיותו בן 24, בשנת ה'תש"ו (1946), נפטר סבו, והוא נסע לפגוש את אביו בחלב לראשונה מאז שנפרד ממנו בהיותו תינוק. מסופר שכשהגיע - היה אביו באמצע מסירת שיעור בבית המדרש, והגם שראה את בנו לא הפסיק את השיעור מחשש לביטול תורה, ורק לאחר שסיים את שיעורו נפגשו והתחבקו כאב ובן.
בחלב ישב שלושה חודשים ולמד עם אביו, ובסיומם שב ארצה.
כשהיה בחלב העניק לו אביו מגילת אסתר עתיקה שמקורה בוונציה ועברה מאב לבן במשך הדורות, מה שמרמז על מוצא המשפחה.
בבית הדין.
מספר שנים מאוחר יותר התמנה לדיין בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים, ובשנת ה'תשט"ו (1956) החל לכהן כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב, ועבר להתגורר בעיר. העביר שיעורים בעיר, בין השאר בשוק הכרמל ובשכונת התקווה.
באותה שנה נבחר, לצד הרב יוסף קאפח, לחבר בית הדין הרבני הגדול, אולם בשל סבך משפטי נערכו בחירות חוזרות, בהן גבר עליו הרב מרדכי אליהו. הרב מזרחי עתר על כך לבג"ץ, אך עתירתו נדחתה. בשנת ה'תשל"ג (1973) החל לכהן בבית הדין הגדול. מספר שנים מאוחר יותר שב להתגורר בירושלים.
הרב מזרחי נמנה עם עשרת הרבנים שפסקו להיתר בעילום שמם בפרשת האח והאחות, ושעל חוות דעתם ביסס הרב שלמה גורן את ההיתר המפורסם בפרשה.
נפטר בשבת, כ"ו בטבת ה'תשנ"ה (29 בדצמבר 1994).
ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו
ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו (בפורטוגזית: Beatriz de Portugal, Duquesa de Viseu; 13 ביוני 1430 - 30 בספטמבר 1506), הייתה אמו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה.
ביאטריש נולדה ב-13 ביוני 1430, לז'ואאו, מושל פורטוגל ולאיזבל מברסלוש, בתם של אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלווים. בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם בן דודה פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים. ביאטריש הייתה דודתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ובשנת 1479 הביאה לחתימת הסכם אלקסובאש בינה לבין חואנה, מלכת קסטיליה, שסיים את מלחמת הירושה הקסטיליאנית. בשנת 1470 מת בעלה פרננדו, ובשנת 1495 הוכתר בנה כמנואל הראשון, מלך פורטוגל, לאחר שז'ואאו השני, מלך פורטוגל מת ללא ילדים. ב-30 בספטמבר 1506 מתה ביאטריש בגיל 76, והיא נקברה על יד בעלה.
משפחתה.
בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים:
נבחרת הולנד בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של הולנד בכדורגל חופים מייצגת את הולנד בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל ההולנדית.
הסגל הנוכחי.
"סגל נכון ליולי 2016"
מאמן: מתיאו מארוצ'י
הישגים.
גביע העולם בכדורגל חופים
אליפות אירופה בכדורגל חופים
חוק ההדחה
אגם בארייר
אגם בָּארִייֵר או אגם בֵּרִייֵר (באנגלית: Barrier Lake; מילולית: "אגם המחסום") הוא אגם מלאכותי (מאגר מים) בקצה הצפוני של אזור קאנאנאסקיס, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
חופיו המזרחיים של האגם מצויים בשטח הפארק הפרובינציאלי עמק בואו.
היסטוריה.
האגם הוקם על מנת ליצור תחנת כוח הידרואלקטרי באמצעות סכירת נהר קאנאנאסקיס. הסכר מייצר מדי שנה כ-40,000 מגה ואט/שעה.
תיירות ונופש.
האגם משמש גם עבור פעילויות נופש ותיירות. לחופיו שבילי הליכה המקיפים את האגם, ובחורף השבילים משמשים לסקי קרוס קאונטרי). בחופו המזרחי של האגם מצוי מרכז מבקרים. מותר לבצע סקי מים על האגם, אולם פעילות זו אינה מתבצעת בשל טמפרטורת המים הנמוכה.
האגם היה אתר הסרטה של הסרט אקס-מן.
ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין
ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (בגרמנית: Prinzessin Viktoria Adelheid von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg; 31 בדצמבר 1885 – 3 באוקטובר 1970), הייתה סבתו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
ביוגרפיה.
ויקטוריה אדליידה נולדה ב-31 בדצמבר 1885 בגרינהולץ, שלזוויג-הולשטיין, לפרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ולקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג.
ב-11 באוקטובר 1905 התחתנה ויקטוריה אדליידה עם קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, אותו שידך לה דודה וילהלם השני, קיסר גרמניה, ונולדו להם 5 ילדים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קרל אדוארד מונה לגנרל בצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. לאחר המלחמה הוא הודח, כמו יתר בני המלוכה הגרמניים, מכס השלטון כתוצאה מהמהפכה הגרמנית, כל תאריו הבריטיים נשללו גם הם על פי חוק שלילת התארים 1917 מכיוון שנלחם בבריטניה ובעלות בריתה במלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נמלטו השניים לאחוזתם בגרינברג שבאוסטריה, בעקבות תפיסת נכסי המשפחה בתורינגיה על ידי ברית המועצות. בשנת 1954 מת בעלה קרל אדוארד, וב-3 באוקטובר 1970 מתה ויקטוריה אדליידה בביתה בגרינברג, ונקברה באחוזת המשפחה בקובורג.
משפחתה.
ב-11 באוקטובר 1905 התחתנה ויקטוריה אדליידה עם קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
נורה קונולי אובריאן
נורה קונולי אובריין (באנגלית: Nora Connolly O'Brien; 14 בנובמבר 1892 – 17 ביוני 1981) הייתה פעילה רפובליקנית וסופרת אירית. השתתפה במרידת הפסחא ומלחמת העצמאות האירית, ושירתה כחברה בסנאט האירי.
ראשית דרכה.
נורה קונולי אובריאן הייתה בתם של הרפובליקני האירי והמנהיג הסוציאליסטי ג'יימס קונלי ואשתו לילי קונולי. היא נולדה באדינבורו, אחת מתוך שבעת ילדיהם. היא עברה עם המשפחה שלה לדבלין כשהיא הייתה בת שלוש. בנוסף לחינוך הפורמלי, היא למדה אירית בשיעורים של הליגה הגאלית. אמה לימדה אותה לקרוא, לכתוב וחשבון בגיל שלוש. המשפחה עברה לטרוי, ניו-יורק, כאשר נורה הייתה בת תשע כשאביה קיבל שם עבודה. העבודה לא הסתדרה, ובתקופה זו הוא הפך ליותר ויותר פוליטי, וכשהמשפחה בסופו של דבר חזרה לאירלנד בשנת 1910, זה היה לבלפסט.
לאחר שאביה הוצא להורג בשל תפקידו כמנהיג בהתקוממות של 1916, בני המשפחה השורדים ניסו לעזוב לארצות הברית, אבל רשויות הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד דחו את בקשתם לדרכונים. ואולם, הם לא ויתרו, ונסעו לבוסטון דרך אדינבורו, כשנורה משתמשת בשם הבדוי מרגרט (שמה האמצעי). בבוסטון, היא פגשה את שיימוס אובריאן, שליח של מייקל קולינס, לו היא נישאה מאוחר יותר, בשנת 1922. כאשר רצתה לחזור לאירלנד, נמנעה כניסתה, אך שוב היא לא ויתרה, והסתתרה בספינה מליברפול כשהיא לבושה כמו ילד.
קריירה פוליטית.
לפני מרידת 1916.
נורה קונולי הייתה מושפעת מאוד מאמונותיו הפוליטיות של אביה ג'יימס קונולי, אשר היה מחויב למטרה הרפובליקנית ולסוציאליזם ולאיגודי העובדים, וכך גם נורה. מגיל צעיר היא השתתפה באספות פוליטיות עם אביה, וליוותה אותו במסע נאומים בסקוטלנד של ארבעה חודשים כשהייתה בת 8.
לאחר המעבר לבלפסט בשנת 1910, היא החלה להיות יותר ויותר מעורבת בתנועת העבודה והתנועה הרפובליקנית, בעוד אביה ג'יימס נשאר בדבלין והפך למארגן של איגוד התחבורה והעובדים הכלליים (ITGWU). היא הייתה חברה מייסדת של צעירי הצבא הרפובליקני, שפעלו נגד החלוקה של צפון אירלנד בעת שמשבר העצמאות הלך וגבר. היא גם עזרה להקים את סניף בלפסט של קומן נה מאן, זרוע הנשים של המתנדבים האירים, ארגון פארה-צבאי רפובליקני.
נורה השתתפה בשביתה הראשונה שלה בעת שעבדה בבלפסט, נגד תנאי העבודה במפעל. ב-1914, כשהתוכניות למרידה התחילו להתגבש, נורה ואחותה פעלו כשליחות והעבירו תחמושת וכלי נשק ממקומות מסתור עבור ארסקין צ'ילדרס, וקיבלו בתמורה שני רובים. נורה אז נשלחה לארצות הברית עם מסרים מאביה לגבי ההתקוממות המתוכננת ב-1916.
כשחזרה לדבלין, היא נפגשה עם חברי המועצה הצבאית שתכננו את המרידה. בימים שלפני, נורה נשלחה בחזרה לבלפסט כדי לנסות ולשכנע את הפעילים המובילים שם להצטרף למאבק. תחת פיקודה של נורה בת ה-23, תשע חברות קומן נה מאן חזרו לדבלין כדי לקחת חלק במאבק, והן היו הקבוצה המאורגנת היחידה לעזוב את אלסטר כדי לקחת חלק במרידה.
מרידת הפסחא ב-1916.
בהצהרתה ללשכת ההיסטוריה הצבאית, היא תיארה את "הזכות הנדירה" של בישול ארוחת בוקר עבור מנהיגי המרידה בליברטי הול בבוקר של פריצת ההתקוממות. היא אז נשלחה חזרה למחוז טיירון עם פקודות מפטריק פירס לגיוס המחלקה הצפונית של המתנדבים האירים. לאחר שניסיון זה כשל, היא חזרה לדבלין עם אחותה, אך בשל שיבושים ברכבת, השתיים הגיעו בחזרה לדבלין שעות ספורות לאחר שכוחות המרי נכנעו לבריטים.
היא ביקרה את אביה הפצוע בטירת דבלין בלילה שלפני הוצאתו להורג. לפני שהם נפרדו לשלום, הוא הביע את חששותיו לשלום משפחתו, הזהיר שתהיה נגדם טינה, והמליץ שיעזבו לארצות הברית.
קריירה פוליטית 1916–1918.
בבוסטון, נורה המשיכה לגייס תמיכה למטרה הרפובליקנית, ופעם אחת דיברה במשך שעות בפנוויל הול על מנת להשיג תמיכה אמריקאית והכרה ברפובליקה האירית. היא כתבה ספר שכותרתו "המסורת הרצופה" ("The Unbroken Tradition"), שבו היא מתארת את אירועי מרידת הפסחא, ואשר לאחר מכן הוחרם על ידי הנשיא וודרו וילסון כשארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה, והספר גונה כ"אנטי-בריטי".
ב-1917 היא חזרה בעילום שם לאירלנד. כשחזרה לפעילותה הפוליטית, היא חלקה על מדיניות מפלגת הלייבור לגבי נייטרליות במלחמה, ופעלה לגיוס קולות למען מפלגת שין פיין בבחירות הכלליות של 1918.
מלחמת העצמאות ומלחמת האזרחים 1919–1923.