בנובמבר 1919 גודר שטח בית הקברות בגדר רעועה, שלא עזרה למניעת הסגת גבול מצד חקלאים בדואים.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות לרכוש את אדמת בית הקברות, ואף הרבנות הראשית לתל אביב בראשות הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל נרתמו לממן ולהוציא לפועל את הרכישה, אך הדבר לא יצא לפועל.
לאחר פרעות תרפ"ט התפזרה לחלוטין הקהילה היהודית בבאר שבע, והיו שרצו להעתיק את כל הקברים לבתי קברות אחרים, אך הרב עוזיאל סבר שיש להיאבק על הקרקע כדי לשמר את האחיזה היהודית בבאר שבע, בתקווה שיהודים ישובו להתגורר בה, אך כל תוכניות הרכישה לא יצאו לפועל, למרות פסק ההלכה של הרב הראשי, יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שאין לפנות את הקברים ממקומם. משפחות הנקברים הקימו מצבות זמניות, אל אלו חוללו בקביעות על ידי מקומיים. לאחר מאורעות תרצ"ו, פעלו כמה משפחות להקמת מצבת בטון עמוקה ונמוכה, שלא יהיה ניתן לפגוע בה, והיא שרדה עד 1948, אז נהרסה לחלוטין עם כניסת הצבא המצרי לבאר שבע במלחמת העצמאות. לאחר שנכבשה העיר במבצע משה, איתר את חורבות בית העלמין אחד הלוחמים שסבו היה קבור במקום. באישורו של מפקד חזית הדרום יגאל אלון, גודר השטח בגדר תיל, והוצב שלט "בית עלמין יהודי עתיק".
כאשר הוקמה באר שבע העברית, בשנת 1949, ראו תושבי העיר באתר מקום טוב לקבור בו את נפטריהם, ובלי תכנון רשמי החלו להשתמש באתר לקבורה, ובשנת 1950 החליט ראש העיר דוד טוביהו באופן רשמי להקים במקום את בית הקברות של באר שבע, והקצתה לצורך כך חלקה של 13 דונם, ונכרו כ-210 קברים. בית הקברות היה בית הקברות היהודי היחיד בכל הנגב, ונקברו בו גם נפטרים מקיבוצי הסביבה ואף מסעד ונווה יאיר. בשנת 1951 הוקמה מצבה קבועה על קבר האחים, והיא קיימת עד היום.
בשל הרצון להפוך את באר שבע לעיר גדולה, נעשה אומדן לכמות הקברים שיכול בית העלמין להכיל, והתברר כי לכל היותר אפשר לקבור בו כ-3200 נפטרים. בשל כך, החליטה העירייה להקצות שטח חדש לבית הקברות, מצדו השני של כביש חצרים (כיום "דרך ג'ו אלון"), ובשנת 1952 הוחל בהקמתו. שטח זה והיה בית הקברות העיקרי של באר שבע, עד לשנת 1986, אז הוקם בית הקברות החדש בהמשך הדרך המובילה לחצרים. כיום, המתחם שסביב קבר האחים מכונה "בית העלמין הישן נושן", "בית העלמין הראשון" או "בית העלמין העתיק", והשטח שמעבר לכביש נקרא "בית הקברות הישן". בחלקים מבית הקברות הישן והישן נושן שוררת הזנחה וישנם קברים לא מזוהים.
מבנה, חלקות וקבורים מפורסמים.
בית הקברות מחולק לשני אזורים: מדרום לדרך ג'ו אלון מצוי המתחם הראשון של בית הקברות, המכונה גם "בית הקברות הישן נושן" או "בית הקברות הראשון", ומצפונה חלקו העיקרי של בית הקברות, המכונה "בית הקברות הישן".
בכניסה לאגף הצפוני מצויה "חלקת ראשי העיר באר שבע", שבה קבורים ראשי העיר אליהו נאווי ויצחק רגר. בסמוך אליה מצויה חלקת הרבנים, שהקבר הבולט שבה הוא קברו של הרב חיים חורי שעליו נבנה אוהל גדול. כמו כן, קבורים בחלקה הרבנים אליהו כץ, חיים רפאל שושנה, פראג'י עלוש, יוסף סוסו הכהן, אברהם סילברט, ינון חורי, שלמה אלבאז, שמעון חירארי ועוד.
בצפון בית העלמין ממוקם בית העלמין הצבאי שהוקם לאחר מלחמת ששת הימים, ובו קבורים כ-400 חללים בהם מעוטרי עיטור העוז: ישראל זולברג, משולם רטס, דניאל פטמן, יצחק מבורך, בסיס נעמן ושניאור אפרים; מעוטרי עיטור המופת: אהרון טנא, ד"ר איגור רוטשטיין, אריה אלוני ומרצל שטיינברג, וכן הכדורגלן דניאל דניאלי. קבורים בו גם מעוטרי עיטור המופת של שירות בתי הסוהר: דמטרי קוזלוב, ולדיסלב רחמימוב, ירון ברמי וישראל רמי.
אישים נוספים הקבורים בבית הקברות: בני וירצברג, הסופר דוד הופנונג, חיים דורון, אשר אזר ועוד.
בבית הקברות ישנה חלקה עבור בני הקהילה הקראית המתגוררים בעיר.
ג'ו בנקוב
תקציב שחור
מרוץ קרח
מרוץ קרח הוא סוג של ספורט מוטורי, בו משתמשים במכוניות, אופנועים, אופנועי שלג, טרקטורונים במסלול שנמצא על אגם\נהר קפוא או על שלג. לעיתים רחוקות יותר, המסלול יהיה בנוי בידי אדם - כמו מגרשי הוקי קרח והחלקה על הקרח.
הספורט הזה פופולרי בחודשי החורף במדינות צפוניות, כמו מדינות המערב התיכון וצפון-מזרח ארצות הברית, קנדה, מדינות צפון אירופה והרי האלפים. אורכם של המסלולים הוא קצר יחסית, ורובם בנויים בצורה אובלית.
המסלול ומבנה הרכבים במרוצי קרח.
המסלולים למרוץ קרח הם אובלים. לעיתים, יהיה שימוש גם במסלול סלול או במסלול עפר, שמספיק שלג ירד עליהם. במצבים בהם אין שלג אמיתי, נהוג להשתמש בספריי למטרת הקפאה של המסלול.
בבריטניה המרוצים נערכים בדרך כלל במגרש החלקה מוסדר (ice rinks ). בעיירה טלפורד בשרופשייר ישנו מרוץ קרח מסורתי של אופנועים עם גלגלים דוקרניים.
במרוץ קרח נפוץ שימוש בצמיגים רגילים אשר צוות המרוץ מוסיף להם ברגים או בריחים מחודדים, המאפשרים אחיזה טובה יותר בקרח, מהירות גבוהה יותר ויכולות פנייה טובות יותר.
בשנת 2008, חברת Menard's Racing מוויסקונסין הייתה לחברה הראשונה לייצר באופן מוסדר צמיגים "מחודדים". בכלל הסיכון המסוים במרוצים מסוג זה, על המכוניות להיות בעלות כלוב למיגון מפני התהפכויות .
מרוץ קרח של אופנועים.
מרוץ קרח של אופנועים לרוב מתנהל במסלול מרוצים על קרח, כאשר כיוון המרוץ הוא נגד כיוון השעון, ובמסלול אובלי שמרחקו בין 260 ל-425 מטרים.
האופנועים דומים לאלה המשמשים למרוצים על דרך סלולה, אך שונים בכך שבסיס גלגלים שלהם ארוך יותר והמסגרת שלהם נוקשה יותר. הספורט מחולק לשתי קטגוריות: צמיגים רגילים וצמיגים "מחודדים" (עם ברגים).
בקטגוריית הצמיגים ה"מחודדים", הסטנדרט הוא שישנם 90 ברגים על הגלגל הקדמי ובין 200–500 ברגים על הגלגל האחורי, ובנוסף, האורך של הברגים לא יעלה על 30 מילימטרים. יש גם צורך במגני בוץ משודרגים.
מרוץ קרח של מכוניות ברחבי העולם.
מרוצי קרח שבהן מתחרות מכוניות פופולרי יחסית בצרפת. באלפים הצרפתיים מתנהלת סדרת מרוצים בשם "Trophée Andros" שכוללת אף נהגי עבר של פורמולה 1 כמו אלן פרוסט ואוליבייר פאני .
הרכבים המתחרים הם כלי רכב רגילים שמשודרגים לכדי רכבי "ארבע על ארבע" . התחרות עצמה נערכת לא על משטח קרח אלא על שלג רטוב. (ששונה מאוד מהקרח מבחינת התנהלות המכונית).
לעיתים הסדרה משלבת מרוצי "ספיישל" במדינות אחרות כמו קנדה ואנדורה, ובמקרים אחרים ישנם מרוצים אשר נערכים בתוך אצטדיונים, כמו מרוצי הגמר שנערכים בסטאד דה פראנס.
בצפון אמריקה, במהלך שנות ה-60 וה-70 נערכו תחרויות מרוצי קרח של מכוניות במסגרת "אליפות צפון אמריקה" שנערכה באנקורג' אלסקה. בין הזוכים נכללו ארל בנט, צ'אק היגינס ונהג הפורמולה 1 המקסיקני פדרו רודריגז. .
עם זאת, משנות ה-80 ואילך נהפכו מרוצי הקרח בצפון אמריקה לכדי פעילות פנאי ונופש, והתחרויות לרוב מבוצעות באופן מקומי:
בין אם בחלק מהפרובינציות של קנדה כמו אלברטה, אונטריו, מניטובה, קוויבק וססקצ'ואן, ובין אם בחלק מדינות ארצות הברית כמו ניו יורק, מישיגן, מיין, וויסקונסין, מינסוטה ואלסקה.
ברוסיה, ישנו מרוץ שנתי ביער הצפוני של סנקט פטרבורג בימים האחרונים של פברואר. נהוגים גם כן מרוצים בהיפודרום שמכוסה בקרח בזמן החורף.
בקולנוע ובטלוויזיה.
מרוץ קרח הופיע בסרט ג'יימס בונד משנת 1969 בשרות הוד מלכותה כאשר הצילומים התרחשו בשווייץ. נוסף על כך, הדוקומנטריסט הבריטי ברוס בראון תיאר את ענף מרוצי קרח של אופנועים בסרטו מ-1971 "בכל יום ראשון"
עולם מגניב
עולם מגניב (באנגלית: Cool World) הוא סרט אנימציה/לייב אקשן אמריקאי שיצא ב-1992. את הסרט ביים ראלף באקשי.
עלילה.
בשנת 1945 בלאס וגאס, חייל ממלחמת העולם השנייה בשם פרנק האריס חוזר אל אמו ומזמין אותה לטיול באופנוע. אולם שניהם היו מעורבים בתאונת דרכים, אמו של פרנק נהרגה ופרנק עבר אל עולם מצויר בשם "עולם מגניב". בשנת 1992, צייר האנימציה ג'ק דיבס נמצא בבית סוהר עקב רצח מישהו ששכב עם אשתו. בזמן שג'ק מרצה את עונשו, יש לו חזיונות על העולם המגניב ועל הפאם פאטאל הולי ווד, אשר קוראת לו דרך הציור. במהלך תקופת מאסרו יוצר ג'ק סדרת ספרי קומיקס המבוססים על החזיונות שלו. בינתיים, פרנק נהיה בלש בעולם המגניב ופקח עין על הולי כדי לוודא ששני העולמות יישארו באיזון ולא ישתלבו ביניהם. זמן קצר לאחר שהשתחרר מהכלא, ג'ק עבר אל העולם המגניב והוברח אל המועדון בידי הולי.
פרנק התעמת עם ג'ק והסביר לו שהעט שיש לו בכיס הוא כלי נשק מסוכן בעולם המגניב. הוא גם הסביר לג'ק שהעולם המגניב היה קיים עוד לפני שג'ק יצר את הקומיקס, והזהיר אותו שמעשים מגונים בין "נוידים" (בני האדם בעולם האמיתי) ו"דודלים" (דמויות מצוירות בעולם המגניב) אסורים בהחלט, וזה עלול להיווצר קרע בין שני הממדים. למרות זאת, פרנק התאהב בלונט הדודלית, אבל הגביל את עצמו. הולי, שרוצה לחיות בעולם האמיתי, פיתתה את ג'ק ורצתה לשכב איתו. הולי הפכה לבת אנוש וגנבה את העט של ג'ק, באמצעותו היא שאבה את ניילס, שותפו של פרנק. ג'ק והולי עזבו אל העולם האמיתי, שם הולי מוצאת את עצמה מתנסה אל התרגשות חדשה. למרות הקרע בין הממדים, ג'ק והולי נרעדים בין המצבים שלהם. כאשר הרהרו במצב, הולי מספרת לג'ק על "מחט הכוח", ממצא אשר מונח על הגג של הקזינו בלאס וגאס בידי דודל אשר חצה אל העולם האמיתי, והודתה שרצתה להיות בת אנוש לתמיד. המחט יכול גם לשחרר את התושבים של העולם המגניב אל העולם האמיתי, ולהפוך את הנוידים לדודלים. כאשר ג'ק הפגין ספקנות ברעיון, הולי זנחה את ג'ק על מנת לחפש את המחט בעצמה.