המירוץ הראשון תוכנן להתקיים ב-15 בנובמבר 2009 כמירוץ האחרון בעונה. ביטול גרנד פרי צרפת וקנדה הוביל להקדמת אירוע, שהתקיים בסופו של דבר ב-1 בנובמבר. סבסטיאן פטל היה הנהג שניצח את הגרנד פרי הראשון עבור קבוצת רד בול. פטל ניצח גם את המרוץ השני, שנערך בשנת 2010. לואיס המילטון ניצח את הגרנד פרי של 2011 וקימי רייקונן ניצח בשנת 2012. עבור רייקונן היה זה הניצחון הראשון לאחר ששב להתחרות באליפות. פטל רשם את ניצחונו השלישי בשנת 2013, ניצחון שהבטיח לו את תואר האליפות הרביעי ברציפות. שנה לאחר מכן היה זה המילטון שניצח את המירוץ, בו חולקו מספר נקודות כפול, בדרך לזכייה באליפות.
טיאנגונג 2
טיאנגונג 2 (בסינית: 天宫二号, בפין־יין: "Tiāngōng èrhào", מילולית "ארמון שמימי מספר 2") הייתה תחנת חלל סינית ששוגרה ב־15 בספטמבר 2016 על גבי משגר לונג מארץ' 2F מנמל החלל ג'יוצ'ואן שבמדבר גובי. משך המשימה המתוכנן של התחנה היה כשנתיים, ומטרתה לבחון טכנולוגיות הנחוצות כדי להגשים את היעד של תוכנית החלל הסינית להכנסתה לשירות של תחנת חלל מבצעית ומודולרית בסביבות שנת 2022. היעדים המרכזיים שנבחנו במהלך משימת התחנה הם יכולת שהייה למשך זמן בינוני בחלל והעברת אספקה לתחנה ותדלוקה בחלל על ידי חללית מטען, כדי לאפשר שהייה ארוכת טווח בחלל. התחנה ירדה ממסלולה וחדרה לאטמוספירה כמתוכנן ב-17 ביולי 2019.
למעשה זו הייתה תחנת ניסוי, עבור בדיקת היתכנות של החללית הבלתי מאוישת טיאנז'ואו, זו שעתידה להוות חללית אספקה לטיאנגונג 3.
מסלול התחנה.
התחנה שוגרה על ידי משגר צ'אנג ז'נג (לונג מארץ') 2F שהביא את התחנה למסלול לווייני נמוך ראשוני בעל פריגיאה של כ־200 ק"מ. לאחר הכניסה למסלול זה התחנה השתמשה במנועים הרקטיים שלה כדי להעלות עצמה למסלול מבצעי בגובה של כ־384 ק"מ. בזמן עגינה עם חלליות מאוישות מסוג שנג'ואו התחנה תעלה עצמה לגובה של כ־393 ק"מ.
משימות אל התחנה.
אל התחנה שוגר באוקטובר 2016 צוות מאויש של שני טייקונאוטים במשימת שנג'ואו 11, אשר שהה בתחנה במשך 30 יום במטרה להוכיח יכולת שהייה בחלל לתקופת זמן בינונית. הצוות ביצע מספר ניסויים באמצעות חבילות הניסויים שעל גבי התחנה. כמו כן במהלך השהות הם שיגרו לוויין מלווה, אשר צילם מקרוב את התחנה.. שנג'ואו 11 נפרדת מהתחנה ב־17 בנובמבר 2016, והצוות נחת בחזרה ב13:59 זמן בייג'ינג.
ב־22 באפריל 2017 שוגרה בהצלחה חללית המטען הראשונה של סין, טיאנג'ו 1, במשימה שבחנה את יכולת תדלוק תחנה בחלל ולהעביר אליה אספקה שנחוצה כדי לאפשר שהייה ארוכת טווח בחלל. תדלוק נוסף בוצע בתאריכים 15 ביוני 2017, ו־12 בספטמבר 2017. התדלוק השלישי, נמשך 6.5 שעות במקום יומיים, דבר שכונה "עגינה מהירה".
התחנה שוגרה ביחד עם לוויין זעיר בשם Banxing-2 שינוע בסמוך אליה, ובאמצעות מצלמת 25 מגה־פיקסל יוכל לצלם אותה מרחוק.
ביולי 2019, הודיעה סין כי בכוונת לסיים את שהות התחנה בחלל וב-17 ביולי 2019, התחנה חדרה לכדור הארץ ונשרפה באטמוספירה מעל האוקיינוס השקט הדרומי.
מבנה.
החומרה של טיאנגונג 2 נבנתה במקור כגיבוי לתחנת החלל הראשונה של סין, טיאנגונג 1, והיא זהה לה בצורתה ובממדיה. אורכה עומד על 10.4 מטר, רוחבה הוא 3.35 מטר עם קוטר מקסימלי של 4.2 מטר, ומשקלה בזמן השיגור עמד על 8.6 טון.
התחנה בנויה משלושה רכיבים:
התחנה עברה מספר שיפורים ושינויים, שנועדו להקל ולהאריך את משך השהייה של האסטרונאוטים בחלל. בין היתר היא כוללת שטח אחסון רב יותר מקודמתה ומסוגלת להכיל אספקה לשהייה של שלושה טייסי חלל למשך 20 יום. מכיוון שמשימת שנג'ואו 11 תכלול רק שני טייקונאוטים, הם יוכלו לשהות בתחנה במשך 30 יום, במשימה שתהייה הארוכה ביותר של סין מאז תחילת תוכנית החלל המאוישת שלה.
לתחנה הוספה זרוע רובוטית (Chinese Space Station Manipulator system) באורך של כ־10 מטר שתסייע בתחזוקת התחנה ובפעילות חוץ-רכבית ("הליכת חלל"), בדומה לקנדארם2, הזרוע הרובוטית של תחנת החלל הבינלאומית. הזרוע תשמש כאב־טיפוס לזרוע הרובוטית שסין מתכננת לכלול בתחנת החלל העתידית והקבועה שלה, שתכלול גם זרוע רובוטית נוספת קצרה יותר.
מחקר מדעי על גבי התחנה.
התחנה צוידה ב־14 חבילות ניסוי מדעי שונות ובהן:
על גבי התחנה מורכב גם ציוד חישה מרחוק, שמאפשר תצפיות על כדור הארץ גם כאשר התחנה אינה מאוישת.
סוף המשימה.
ביוני 2018, בוצעו תמרונים להורדת המסלול של טיאנגונג 2, ככל הנראה כמהלך לדעיכה מבוקרת של המסלול של התחנה לקראת סוף תפעולה, למסלול בגובה של 292X297 ק"מ, אולם לאחר 10 ימים התחנה חזרה למסלולה המקורי ללא הסבר נוסף, בתמרון שככל הנראה צרך 144 ק"ג דלק עבור שינוי מהירות של 56 מטר/שנייה.
ארמיית העתודה (בריטניה)
ארמיית העתודה של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
ארמיית העתודה הוקמה בהוראתו של דאגלס הייג ביוני 1916, וכמפקד מונה יוברט גוף. שררה אי וודאיות מסוימת בנוגע לגודלה של הארמייה, והוחלט שלא יהיה לה גודל אחיד וגודלה יותאם לפי הנסיבות. הפקודה של גוף הייתה לאמן את חייליו לשיתוף פעולה בין הפרשים, חיל הרגלים והארטילריה. הייג סבר ששיתוף פעולה בין הפרשים לארטילריה, יוכל ליצור ראש גשר במערך ביצורים גרמני, ולאפשר לחיל הרגלים להשלים את המלאכה בזמן שהגרמנים עסוקים עם הפרשים.
בתחילת הקרב על הסום, תכנן הייג כי ארמיית העתודה תתקוף בגזרה הצפונית, במקביל להתקדמות הארמייה הרביעית של הנרי רולינסון בגזרה הדרומית. עם זאת, בשל כישלון המתקפה של הארמייה הרביעית, בשבועות הראשונים של יולי לא נעשתה כל התקדמות ממשית בחזית הצפונית. ב-22 ביולי הורה הייג לגוף להכניס את כוחותיו לקרב ולנסות לכבוש את הכפר פּוֹזיֶיר, אשר היווה עמדה אסטרטגית חשובה. הארמייה הרביעית ניסתה לכבוש את הכפר שלוש פעמים בין 14 ל-17 ביולי, אולם נכשלה. גוף החליט לפתוח במתקפה על הכפר בליל ה-23 ביולי. גוף בחר להטיל לקרב את שלוש הדיוויזיות האוסטרליות שלו. מעט לאחר חצות החלה המתקפה, והייתה להצלחה. בין הסיבות העיקריות להצלחה זו הייתה התעקשותם של מפקדי הדיוויזיות על הכנה קפדנית ועל הרעשה ארטילרית כבדה במיוחד. עם זאת, הניסיון לכבוש את קו העמדות הגרמני השכן נכשל. הגרמנים, שהחלו להכיר בחשיבות הכפר לרשת ההגנה שלהם, ערכו שלוש התקפות נגד כושלות על הכפר, לפני שעברו לשיטה אחרת – הרעשה ארטילרית ארוכה ושיטתית על פוזייר. הניסיון הגרמני האחרון להשגת פוזייר החל מעט לפני הזריחה ב-7 באוגוסט לאחר הרעשה ארטילרית כבדה במיוחד. הגרמנים הצליחו לעבור את קו ההגנה האוסטרלי הראשון, וקרב פנים אל פנים התפתח בין הצדדים. לבסוף, הייתה ידם של האוסטרלים על העליונה.
גוף תכנן להתקדם צפונה לאורך הרכס לעבר חוות מוּקֶה, מה שיאפשר לו לאיים על מצודת תיפוול הגרמנית מאחור. אולם ככל שהאוסטרלים התקדמו, כך הם הפכו חשופים יותר לארטילריה הגרמנית, שיכלה עתה לטווח אותם משלושה כיוונים שונים. ב-8 באוגוסט החלו האוסטרלים במתקפה לכיוון צפון לאורך הרכס, כאשר הקורפוס הבריטי השני מתקדם מאובילר שלשמאלם. עד 10 באוגוסט כבר הצליחו התוקפים להקים קו חפירות מדרום לחווה. עד אז הגרמנים כבר הפכו את החווה למבצר עם חפירות עמוקות, ותעלות המחברות בין הביצורים המרוחקים. האוסטרלים ערכו מספר ניסיונות לכבוש את החווה בין 12 באוגוסט ו-3 בספטמבר, ובכל ניסיון התקרבו מעט יותר, אולם הביצורים הגרמנים החזיקו מעמד. לבסוף, האוסטרלים הוחלפו בקורפוס הקנדי, שב-16 בספטמבר כבש את חוות מוקה, יום לאחר המתקפה הבריטית הגדולה הבאה. ב-26 בספטמבר החווה נכבשה לגמרי, והמגנים נכנעו יום למחרת. בקרבות לכיבוש שתי החוות ספגו שלוש הדיוויזיות האוסטרליות 23,000 אבדות.
ב-30 באוקטובר שונה של הארמייה והיא הפכה להיות הארמייה החמישית (עדיין תחת פיקודו של גוף).
נתן קרפ
נתן קרפ (ב בתשרי תרצ"ה - יא בחשון תשס"ט; 11 בספטמבר 1934 - 9 בנובמבר 2008) היה מעצב גרפי ואמן קליגרפיה ישראלי. בין עבודותיו הם עיטורי משטרת ישראל, חלק ממטבעות השקל הישן, צד הנושא במטבע 10 אגורות וכרזות שונות של יום העצמאות.
ביוגרפיה.
קרפ נולד ברוסיה בשנת 1934 ועלה לארץ עם הוריו בגיל 13. לאחר הגעתו לארץ התגורר בחולון. בנערותו עסק בטיסנאות וזכה שלוש שנים ברציפות באליפות הארץ בטיסני מנוע. בצבא שירת בחיל האוויר, שם הכיר את אשתו, יהודית קרפ. לאחר סיום שירותו הצבאי למד בבית הספר לאמנויות בצלאל וסיים בהצטיינות את לימודיו. כבר במהלך לימודיו זכה במכרז לעיצוב המדליה המוענקת לחסידי אומות העולם על ידי יד ושם ובהמשך עיצב עוד מדליות רבות עבור החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. קרפ עיצב גם את שלושת עיטורי הגבורה של משטרת ישראל: עיטור המופת (משטרת ישראל), עיטור האומץ ועיטור הגבורה (משטרת ישראל). בנוסף, קרפ היה בצוות שעיצב את סדרת המטבעות של השקל הישן ונטל חלק גם בעיצוב מטבעות של השקל החדש - הוא עיצב את צד הנושא במטבע של 10 אגורות.
בנוסף לעיצוב המטבעות והמדליות, קרפ עסק גם בעיצוב כרזות. בין השאר עיצב את כרזות יום העצמאות של שנת תשמ"ג ושל שנת תשנ"ב. עבודת קליגרפיה חשובה שלו היא כתב הוקרה לעם הדני מעם ישראל על הצלת יהודים בזמן השואה, המוצבת במוזיאון בקופנהגן.
נתן קרפ היה נשוי ליהודית, ששימשה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה ולהם שני ילדים. הוא נפטר בשנת 2008 ונקבר בראש הנקרה.
אלברט (אברהם) וונדרליך
מסגד שייח' זאיד