במהלך העלילה, מוצגת האומנות המודרנית באופן גרוטסקי להחריד. בין היתר, נעמי מדריכה במוזיאון על אמן שהציג בפני ילדות איברי מין זכריים ו"צילם את הבעות פניהן", וכן מוצג בן שכבה מכיתתה בשם חגי יוקד שעבודת הגמר שלו הפכה למדוברת ביותר בהיסטוריה של בית הספר, כאשר כחלק מהמיצג תלה את עצמו למוות.
ביקורות.
נועה בונה כתבה במגזין "Timeout" ביקורת על הספר, ובה פיארה את ההתייחסות אל עליבות דמויותיו ומבטו על הסצנה התל אביבית. עוד הוסיפה בונה כי מדובר ביצירה חלוצית בתחומה, ובעלת אמירה פמיניסטית חשובה. מנגד, בונה מבקרת את היעדרו של עומק רגשי בספר, המנסה להישאר קליל במחיר של פגיעה בתיאור מלא יותר של הדמויות. נירית אנדרמן כתבה ב"הארץ" בזכות הספר על היותו חלוצי בתחומו ומבדר, אך ביקרה את העלילה על-שום סתמיותה. אנדרמן הוסיפה בזכות הספר על מבטו האירוני, הציני והסרקסטי על הרחוב הישראלי. בתוך כך נכתב כי בלומנפלד "מנצלת את האוזן הרגישה שיש לה לדיאלוגים כדי לחשוף את הסבטקסט הרגשי־המניפולטיבי, שתמיד כמעט מסתתר מאחוריהם, וכך מצליחה לחלץ את המיטב מן הפתטיות הבלתי נמנעת — שהיא מכעיסה עד כאב אבל גם מצחיקה עד דמעות — של יחסי הורים ילדים, זוגיות, ובכלל קשרים חברתיים מכל סוג שהוא". ענת ענהר כתבה ב"ynet" כי מדובר בקומיקס נשי רענן, המספק חוויה ישירה ואותנטית. עם זאת, בחינה השוואתית מעמיקה מגלה כי הוא לא מספיק בועט, וכן כי השימוש שנעשה ברפרנסים מרושל ובלתי מספק.דור בביוף כתב ב"Mako" בזכות הספר על היותו חוויתי לקריאה, וכן את הביקורת כלפי כלל הדמויות ללא הבחנה.
הרומנסה של שלוש הממלכות
סייברפאנק (פירושונים)
גרשון עמל
גרשון (גרי) עמל (נולד ב-1956) הוא מנכ"ל עיריית ערד. שירת כקצין צה"ל במילואים ופיקד על חטיבה 5.
ביוגרפיה.
עמל, בנם של זאב ורות, הגיע עם משפחתו לערד ב-1964. הוא למד ביסודי ובתיכון בעיר. שירת בצה"ל בחטיבת גולני והשתחרר בדרגת סגן. בשירות המילואים שירת בחטיבה 5, פיקד על פלוגה, על גדוד וכיהן כמפקד החטיבה במשך שש שנים, כולל בתחילת האינתיפאדה השנייה.
עמל עבד במשך 28 שנים בקריה למחקר גרעיני – נגב, שם שימש כממונה על הביטחון וכסמנכ"ל למשאבי אנוש ולארגון עד 2008. לאחר מכן שימש סמנכ"ל ארגון ומנהל במקורות, ומנכ"ל רשות ניקוז ים המלח. בתפקיד זה היה מחושפי פרשת ישראל ביתנו, לאחר שראש המועצה האזורית תמר, דב ליטבינוף, מסר לו כי העברת תקציבים לרשות מותנת בהעברת חלק מהם כ"עמלה" לטובת רמי כהן, פאינה קירשנבאום ועד קצה הפירמידה. עמל סירב, התפטר מתפקידו והגיש תלונה למשטרה, על כך קיבל את אות איכות השלטון מנשיא המדינה, יצחק (בוז׳י) הרצוג. ב-2014 מונה למנכ"ל החברה הכלכלית חבל ים המלח.
ב-2015 מונה למנכ"ל עיריית ערד.
עמל נשוי לחביבה ואב לשלושה. הוא בעל תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת תל אביב ובעל תואר ראשון במשפטים.
בתיה סבירסקי מלול
בתיה סבירסקי מלול (נולדה ב-1957) היא מייסדת ואוצרת סימפוזיון האדריכליות הבינלאומי, אדריכלית ומרצה ישראלית.
קורות חיים.
נולדה בשם באטה סבירסקי בשנת 1957 בלודז', פולין.
בגיל 18 החלה את לימודי העתודה בטכניון, אותם סיימה בהצטיינות.
בשנת 1980 סיימה בתיה את לימודי התואר הראשון והמשיכה ללימודי המאסטר שלה בנושא שיקום פליטים אשר כללו השתלמות באוקספורד, אנגליה. לאחר לימודיה עבדה אצל אדר' דוד ינאי ולאחר מכן פתחה את משרד האדריכלים בראשותה "באה אדריכלים ובוני ערים".
במהלך השנים לימדה בתיה בטכניון (1980-1985), במכון הטכנולוגי בחולון (1992-1995), באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל (1998-2000) ובמכללת שנקר במחלקה לעיצוב פנים (2006-2010).
לאורך השנים מילאה תפקידים שונים בהתאחדות האדריכלים ובוני ערים בישראל ונכון לשנת 2020 משמשת כיו"ר סניף תל אביב והמרכז וכמו כן חברת ועדת כספים של ההתאחדות.
סימפוזיון האדריכליות הבינלאומי.
בשנת 2007 השתתפה בתיה בתערוכה קבוצתית בגלריית בית האדריכל ביפו, בנושא "הנוכחות הנשית באדריכלות הישראלית".
לאחר השתתפות בתערוכה זו, ייסדה והחלה לתפקד כאוצרת של הסימפוזיון האדריכליות הבינלאומי אשר מתקיים מדי שנה בחולון במסגרת פסטיבל "אישה", בו משתתפות אורחות מעולם האדריכלות מהארץ ומהעולם.
בין המשתתפות הבולטות - האדריכלית ההולנדית וינקה דובלדם (), האדריכלית הצרפתית מנואל גורטרנד (), האדריכלית הסינית פרופ' ליאו ג'יאן, האדריכלית ההודית שימול ג'ברי קאדרי () והאדריכליות האמריקאיות אליזבת דילר () וג'יני גאנג.
אדריכלות.
בשנת 1977, בעודה סטודנטית, החלה בתיה לעבוד במשרד ת.א.מ בע"מ בניהולו של אדר' דוד ינאי עד לשנת 1982.
בשנת 1985 הקימה בחולון את המשרד "באה אדריכלים ובוני ערים" אשר צבר ניסיון רב בתכנון של מבני תרבות וחינוך ברחבי הארץ.
בשנת 2005 הציגה בתיה את פרויקט קריית החינוך ע"ש יצחק רבין בתכנון משרדה בביאנלה הישראלית ה 5 לאדריכלות.
פרויקטים בולטים.
בין היתר השתתפה בתחרויות רבות, ביניהן - חידוש כיכר רבין, מקום ראשון ושני בפרויקט מתחם התרבות באור עקיבא, עלייה לשלב סופי בתכנון היכל התרבות בשדרות, מקום שני בתחרות לתכנון קמפוס שנקר ומקום ראשון בתחרות לחידוש כיכר מגדיאל.
שכונת אל אוועדה.
לאחר סיום כתיבת עבודת המגיסטר, קיבלה בתיה פנייה מהמנהל האזרחי על מנת שתסייע בתכנון שיקום מחנות הפליטים ברצועת עזה. בתיה חברה אל פרופ' בריטי ומהנדסים פלסטיניים מעזה ויחד הקימו חברה משותפת לתכנון פרויקט מגורים גדול של 4,000 יחידות דיור בצפון רצועת עזה, אשר היה פרויקט הדגל. עם נפילת הסכם אוסלו - הופסקה הפעילות.
קבינט הקורונה האזרחי
פרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר
פרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר הוא פרס שמוענק במהלך טקס פרסי גראמי; טקס שהוקם בשנת 1958 ובמקור נקרא טקס פרסי גרמופון, שהעניק פרסים לאמנים שהוציאו מוזיקה מסוגת הקאנטרי. הטקסים מתקיימים מדי שנה על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות להקלטה ומדעים של ארצות הברית, על מנת "לכבד הישגים אמנותיים, מיומנות טכנית ומצוינות כללית בענף ההקלטות, ללא התחשבות במכירות אלבומים או במיקומי השיא שלהם".
הפרס הוענק לראשונה בשם אלבום הקאנטרי &amp; המערבי הטוב ביותר בשנת 1966 לרוג'ר מילר עבור האלבום Dang Me / Chug-A-Lug והופסק בשנה שלאחר מכן. בשנת 1995 קמה לתחייה הקטגוריה וקיבלה את השם הנוכחי אלבום הקאנטרי הטוב ביותר. על פי הכללים שפורסמו במהלך טקס פרסי גראמי ה-54, הפרס מוענק לאלבומי קאנטרי ש-51% מהשירים שנכללים בהם, הם שירי קאנטרי בלבד. דיקסי צ'יקס נחשבת ליחידה בתולדות הקטגוריה שזכתה ארבע פעמים בפרס.
הלן מירס
הלן פרנסוורת' מירס (באנגלית: Helen Farnsworth Mears; 21 בדצמבר 1872 - 17 בפברואר 1916) הייתה פסלת אמריקאית.
שנים מוקדמות.
הלן מירס נולדה ב־21 בדצמבר 1872 באושקוש, ויסקונסין, בתם של ג'ון הול מירס ואליזבת פרנסוורת מירס (משוררת, בשם עט "נלי ווילדווד", המכונה המשוררת הראשונה של ויסקונסין) הלן הייתה האחות הצעירה מבין שלוש אחיות. הלן למדה בבית הספר הממלכתי באושקוש, ואמנות בעיר ניו יורק.
בניו יורק למדה במשך שנתיים אצל אוגוסטוס סנט גאודנס ועבדה כעוזרתו לפני שהמשיכה לפריז בשנת 1895 כדי להמשיך לעבוד עם דניס פוש, אלכסנדר צ'רפנטייר ופרדריק מקונוני.
קריירה.
ההצלחה הראשונה שלה, לפני ההכשרה רשמית באמנות, היה הפסל "גאון מוויסקונסין", יצירה שהוזמנה על ידי מדינת ויסקונסין כשהייתה רק בת 21. היצירה הוצגה בבניין ויסקונסין בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893. פסל השיש בגודל 2.7 מ ' הוא שוכן כעת בבירת המדינה של ויסקונסין. גם היא וגם הפסלת ז'אן פונד כורה נקראו "אמני הבית" בבניין ויסקונסין, וכאן היא יצרה את "הגאון מוויסקונסין", בעוד ז'אן כורה הפיקה את הפסל "קדימה". מירס הייתה אחת מקבוצות של פסלות שעבדו אצל לורדו טאפט בהכנת הפיסול לתערוכה הקולומביאנית העולמית.
בשנת 1907, מירס ואחותה, הסופרת מרי מירס, היו המתיישבות הראשונות במושבת הסופרים מק דואל.
עבודות חשובות.
העבודות החשובות ביותר שלה כוללות פסל שיש של פרנסס א. וילארד (1905, קפיטול, וושינגטון) הכלול באוסף אולם הפסלים הלאומי. תבליטי דיוקן של אדוארד מקדואל (מוזיאון המטרופוליטן, ניו יורק); ואוגוסטוס סנט גאודנס. פורטרטים של ג'ורג' רוג'רס קלארק ויליאם (מוסד סמיתסוניאן, וושינגטון).
בשנת 1904 זכה הפסל "מעיין החיים" שלה (תערוכת סנט לואיס) במדליית ארד. היא עשתה את ניו יורק למקום מגוריה והציגה שם ובשיקגו.
פסל ויסקונסין.
בשנת 1910 ניסה ג'ורג' פוסט, אדריכל קפיטול מדינת ויסקונסין, לשכור את שירותיו של הפסל הידוע דניאל צ'סטר פרנץ' כדי ליצור פסל של ויסקונסין שיוצב בראש הכיפה בבניין. פרנץ, דחה את ההצעה ופוסט המליץ ​​על הלן מירס לתפקיד. מתוך אמונה שיש בידה את החוזה, היא החלה לעבוד על דוגמאות. בסופו של דבר היא יצרה שלושה דגמים, כאשר שניים מהם קיבלו משוב מהנציבות. באוגוסט 1911 טען פוסט כי מירס לא תוכל להשלים את העיצוב במסגרת הזמן שלהם, ובסופו של דבר הוועדה בחרה בפרנץ שישלים את הפסל.
למירס שילמו 1,500 דולר עבור העבודה שכבר ביצעה, אולם אובדן העמלה היה הלם שממנו מעולם לא התאוששה.
מוות.
בעקבות הכישלון סביב פסל קפיטול ויסקונסין, בריאותה של הלן מירס התדרדרה, כמו גם מצבה הכלכלי. היא נפטרה ממחלת לב ב-1 בפברואר 1916, בגיל 43.
בזמן מותה היא עבדה בסטודיו שלה בכיכר וושינגטון, בגריניץ' וילג'.
מייק רוטונדה