מיד עם סיום המלחמה, החל הסחר בנשים מחדש והפעם ביתר שאת. כיוון שהמצב הכלכלי במזרח אירופה הידרדר יותר מלפני המלחמה, ובשל חוסר הפרנסה הזנות גברה, לסוחרי הנשים הייתה "סחורה" מרובה יותר והם חידשו את פעילותם במהירות. האגודות, לעומתם, תשתיותיהן ברחבי העולם נהרסו רובם נאלצו לבנות את המערכת מחדש, כאשר בידיהם פחות אמצעים. ויליאם קוט, מזכיר אגודת המשמר, נפטר ממחלה קשה בשנת 1919. מותו של וילאם קוט, השפיע מאוד על פעולותיה. קוט לא מינה לעצמו יורש ובהיותו המנהיג היחיד והבלתי מעורער של האגודה התקשו חברי האגודה למצוא לו מחליף שימלא את מקומו. לכן האגודה שינתה את דרך פעולתה. היא מיקדה את הפעילות בתוך בריטניה וצמצמה באופן דרסטי את נוכחותה בזירה הבינלאומית. כאשר הפכה לגוף מייעץ לארגונים בריטיים רבים בנושא סיוע לנזקקים. עיקר עבודתה הופנתה לשינויי חקיקה הקשורים לצנזורה ופיקוח ממשלתי על המוסר החברתי. היא הנהיגה חוקים רבים שהיו לימים שנויים במחלוקת בגלל קיצוניותם והכוח הרב שהעניקו בידי השלטון. לאורך שנות העשרים והשלושים של המאה העשרים נתקלה האגודה בקשיים כלכליים ובשנת 1939 בשל קשיים אלו התאחדה עם "חברת העזרה לנוסעות" (Traveller's Aid Society).
האגודה נסגרה בשנת 1951, בשל דלדול בנכסיה והכנסותיה וחוסר יכולתה להמשיך ולקיים את עצמה.
ארנסט קנטורוביץ'
ארנסט הרטוויג קנטורוביץ' (באנגלית ובגרמנית: Ernst Hartwig Kantorowicz; 3 במאי 1895 – 9 בספטמבר 1963) היה היסטוריון גרמני-אמריקאי ממוצא יהודי, שעסק במחשבה פוליטית ובתאולוגיה של ימי הביניים. שני ספריו הידועים ביותר הם "פרידריך השני 1194–1250" שעוסק בפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (פורסם בגרמנית ב-1927), ו"שני הגופים של המלך: מחקר בתאולוגיה הפוליטית של ימי הביניים" (פורסם באנגלית ב-1957), העוסק באידאולוגיות של ימי הביניים והתקופה המודרנית המוקדמת, ובאופן בו אידאולוגיות אלה עיצבו תפיסות לגבי המלוכה והמדינה. האחרון מבין שני ספרים אלה נחשב עד היום לספר חשוב ומשפיע בלימוד ההיסטוריה של ימי הביניים, ועורר עניין ומחלוקת גם בתחומים אחרים, כגון תאוריה ופילוסופיה פוליטית.
חייו ועבודתו.
ראשית חייו.
קנטורוביץ' נולד בעיר פוזן שבפרוסיה (כיום פוזנן בפולין) למשפחה יהודית עשירה שעסקה בייצור משקאות חריפים. לאחר איחוד גרמניה (1871) גברו המתחים בין האוכלוסייה הגרמנית לאוכלוסייה הפולנית בעיר, והממשל הגרמני נסה לאכוף את העליונות של התרבות הגרמנית. בתוך האווירה הזו, מרבית יהודי העיר הזדהו עם התרבות הגרמנית, וכך גם משפחתו של קנטורוביץ'. כתוצאה מכך, קנטורוביץ' עצמו חונך כגרמני, אך משפחתו שמרה גם על הזדהות עם המסורת היהודית.
הוריו של קנטורוביץ' ביקשו להכינו להמשיך את העסק המשפחתי, ובמסגרת זו למד בין היתר גם את השפה האנגלית. הוא למד בחטיבת ביניים מקומית, ולאחר מכן, בשנים 1904–1913, עבר ללמוד בבית ספר תיכון בעל אוריינטציה הומניסטית, שם למד יוונית, לטינית וצרפתית והוכשר לקריאה של ספרות קלאסית מהעת העתיקה. קנטורוביץ' לא היה תלמיד מצטיין, אך לימודים אלה סייעו לו בעבודתו בהמשך.
מלחמת העולם הראשונה.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה קנטורוביץ' בן ה-19 התנדב מיד לצבא הגרמני. הוא נשלח עם הרגימנט הארטילרי לחזית המערבית, שם לחם בשנים 1914–1916. בשנת 1915 קוּדַם לדרגת סמָּל וזכה בעיטור צלב הברזל. לאחר מכן הוא נשלח להשתתף בקרב ורדן, שם נפצע. כשהחלים הצטרף לחזית הרוסית ובהמשך הועבר לטורקיה, שם למד טורקית ושימש גם כמתרגם. במאי 1917 הוענק לקנטורוביץ' סהר הברזל (המקבילה העות'מאנית לצלב הברזל). במהלך חלק משנת 1918 שהה בבירה ברלין ולמד סמסטר באוניברסיטה, בעיקר לימודי כלכלה, שנועדו לסייע לו במקצוע המשפחתי. באוגוסט של אותה השנה, נשלח שוב לחזית המערבית בצפון צרפת.
לאחר המלחמה חזר קנטורוביץ' לפוזן, שם השתתף בקרבות בין הגרמנים לפולנים בעיר ונכלא לזמן קצר על ידי הפולנים. משם המשיך לברלין על מנת ללמוד באוניברסיטה. בברלין התנדב לכוחות הממשל שפעלו נגד מרד הספרטקיסטים, אך כנראה לא השתתף בלחימה של ממש. לאחר מכן עבר מהאוניברסיטה בברלין לאוניברסיטת מינכן, שם התנדב שוב בלחימה נגד הכוחות המהפכניים שהקימו לזמן קצר את הרפובליקה הסובייטית הבווארית. במהלך הלחימה נפצע שוב.
ב-1919 עבר קנטורוביץ' לאוניברסיטה בהיידלברג, שם למד כלכלה והיסטוריה ונמשך ל"מעגל גאורגה", קבוצה של אינטלקטואלים שהתגבשה סביב המשורר שטפן גאורגה. אנשי המעגל, כמו המשורר עצמו, היו ברובם שמרנים, אנטי-דמוקרטים, וביקורתיים כלפי רפובליקת ווימאר. קנטורוביץ' וגאורגה פיתחו קשרי ידידות, שנמשכו עד מותו של המשורר. גאורגה עודד את תלמידיו לכתוב ביוגרפיות על גיבורים היסטוריים וככל הנראה עודד גם את קנטורוביץ' לכתוב את ספרו על פרידריך השני.
ביוגרפיה של פרידריך השני.
בין השנים 1924–1926, עבד קנטורוביץ' על מחקר וכתיבה של ביוגרפיה של פרידריך השני. הספר עצמו יצא לאור בגרמנית במרץ 1927 ובאנגלית ב-1931 וזכה להצלחה מסחרית. אחת הסיבות להצלחת הספר היא סגנון הכתיבה הקולח, שנועד לקהל הרחב ולא רק למומחים אקדמיים. קנטורוביץ' ניסה להפיח חיים בדמותו של הקיסר ולציירו כדמות היסטורית הרואית. לצורך כך הוא התמקד בתיאורים ספרותיים ולא רק במקורות מידע שנחשבו אמינים במחקר היסטורי-פוזיטיבי. מאפיינים אלה זיכו את הספר בקהל קוראים רחב שהגיב אליו בהתלהבות רבה, אך גם הביאו לביקורת כלפי קנטורוביץ' מצד מומחים אקדמיים, שטענו שהספר עוסק במיתוס ולא בהיסטוריה, שהוא אינו ממוסמך היטב, ושאינו מתבסס על מתודה מהימנה. כדי לענות לביקורות אלה, הוציא קנטורוביץ' בשנת 1931 כרך משלים, שהתמקד במקורות היסטוריים ודוקומנטציה.
הספר משבח את הגישה האוטוריטרית של פרידריך השני, ורבים מקוראיו זיהו בו אידאולוגיה אנטי-ליברלית ולאומנית. גם מאפיין זה סייע להצלחה של הספר, מצד אחד, והביא לביקורת עזה כלפיו, מצד שני. אף על פי שקנטורוביץ' עצמו לא התכוון לכך, המשיך הספר להיות פופולרי אחרי עליית הנאצים לשלטון והודפס שוב ב-1936, על אף שנכתב על ידי יהודי. מסיבות אלה, הצטער קנטורוביץ' בהמשך על פרסום הספר.
אחרי עליית הנאצים לשלטון.
בשנת 1932 קיבל קנטורוביץ' משרה כפרופסור באוניברסיטה בפרנקפורט. זמן קצר לאחר מכן, בקיץ 1933, עלו הנאצים לשלטון. קנטורוביץ' נאלץ לבקש חופשה של סמסטר, אך לא ויתר בתחילה על משרתו. בנובמבר, כאשר חזר ללמד, הוא פתח את השנה בנאום שבו טען במרומז כי המשטר הנאצי אינו מייצג את השאיפות האמיתיות של הלאומיות הגרמנית, והיה לאחד מהפרופסורים הגרמנים היחידים שיצאו באופן פומבי כנגד המשטר בעודם מכהנים. לאחר אירועים אלה נאלץ קנטורוביץ' להפסיק ללמד, ולעבור באופן זמני לאוניברסיטת אוקספורד, לשם הוזמן כמרצה.
למרות המצב בגרמניה, הוא חזר לברלין אחרי שסיים את עבודתו באוקספורד. ב-1938 נלקח ממנו דרכונו, והוא הבין שעליו להשיג דרכון חדש ולברוח מגרמניה. לבסוף הצליח, זמן קצר לאחר ליל הבדולח, לברוח מגרמניה לארצות הברית, לאחר שסטודנט לשעבר, שאביו היה קצין בגסטפו, סייע לו לקבל דרכון. אמו, שנשארה בגרמניה, מתה בטרזיינשטט בשנת 1943.
פרופסור בברקלי.
בספטמבר 1939 התקבל קנטורוביץ' לעבודה כפרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, משרה זמנית שחודשה מדי שנה עד שהפכה לקבועה ב-1944. בשנת 1946 פרסם את הספר "Laudes Regiae: A Study in Liturgical Acclamations and Mediaeval Ruler Worship", שעסק בליטורגיה נוצרית בימי הביניים ובהקשרים הפוליטיים שלה. הספר זכה לביקורות אוהדות, אך לא עורר עניין מתמשך.
בשנת 1949 החליטה הנהלת אוניברסיטת ברקלי לתבוע מכלל המרצים ואנשי הסגל לחתום על שבועת נאמנות לחוקת ארצות הברית ולחוקת קליפורניה ולהישבע כי אינם לוקחים חלק בארגונים פוליטיים חתרניים. ברקע של מהלך זה הייתה הבהלה בארצות הברית מפני פעילות קומוניסטית לכאורה, ותחילת עידן המקארתיזם. קנטורוביץ' היה מהמתנגדים הבולטים להחלטה, וביוני של אותה שנה הוא נשא נאום ובהמשך פרסם פמפלט, בהם הוא הגדיר את השבועה כפגיעה בכבוד האדם ובכבוד המקצועי של אקדמאים. הוא טען כי על אף שהוא שמרן ואינו קומוניסט, הוא אינו יכול לשאת את השבועה מתוך עיקרון ומתוך התנגדות "למהלך המביש". בעקבות הפרשה התפטר קנטורוביץ' מברקלי ועבר למכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
שני הגופים של המלך.
בשנת 1945 החל קנטורוביץ' לעבוד על היצירה המרכזית שלו, "The King's Two Bodies". הוא סיים לכתוב את הספר ב-1955, שנתיים לפני שפורסם. במרכז הספר נמצא הבדיון לפיו למלך, או לגוף הפוליטי, יש שני גופים – אחד טבעי, שכדרך הטבע הוא בן-חלוף, ואחד אלמותי ונשגב. כפי שנהג גם בספרו הראשון, דרך הניתוח של קנטורוביץ' לא מתמקדת רק במקורות היסטוריים מקובלים, אלא גם בניתוח המשמעות של יצירות ספרות ואומנות. כך למשל, הוא משלב בספר פרק על המחזה "ריצ'רד השני" של שייקספיר ופרק על "הקומדיה האלוהית" של דנטה. נקודת ממשק נוספת בין הספרים הוא הדיון על פרידריך השני, שמופיע גם ביצירה זו.