תזמורת קליבלנד (באנגלית: Cleveland Orchestra) היא אחת התזמורות הגדולות והחשובות בארצות הברית. מקום מושבה הקבוע הוא בקליבלנד, אוהיו. מבין "חמש התזמורות הגדולות" באמריקה, היא נחשבת לאירופאית ביותר. רבים מונים אותה עם הטובות בתזמורות העולם. בין דברי ההוקרה:
התזמורת נוסדה בשנת 1918 על ידי אדלה פרנטיס יוז, עם ניקולאי סוקולוב כמנצחה הראשי. החל בשלב מוקדם בקיומה, יצאה התזמורת למסעות קונצרטים במזרח ארצות הברית, הופיעה בשידורי רדיו והקליטה אלבומים רבים.
מנצחיה הבאים (שהוכתרו בתואר האמריקאי מנהל מוזיקלי) הם ארטור רודז'ינסקי (1933–1943), אריך ליינסדורף (1943 - 1944), גאורג סל (1946–1970), פייר בולז (יועץ מוזיקלי, 1970 - 1972), לורין מאזל (1972 - 1982) וכריסטוף פון דוהנאניי (1984–2002). כיום מחזיק במשרת מנהל מוזיקלי פרנץ ולזר-מסט.
נוסף לקטלוג עצום של הקלטות שנוצר עם מנהלי המוזיקה של התזמורת, היו לה גם סדרות הקלטות תחת שרביטיהם של ולדימיר אשכנזי ואוליבר נאסן, כמו גם יצירות ספציפיות במשך השנים עם קורט זנדרלינג, יואל לוי, ריקרדו שאיי, מייקל טילסון תומאס ולואיס ליין.
במהלך חודשי הקיץ התזמורת מנגנת במרכז המוזיקה בלוסום במפלי קויאהוגה, אוהיו, חלק מהפארק הלאומי עמק קויאהוגה. בחודשי החורף היא מופיעה בסוורנס הול בקליבלנד. היא גם עומדת בקשרי הופעות ארוכי-ימים עם לוצרן, וינה, ניו יורק ומיאמי ויוצאת מפעם לפעם למסעות מרובי קונצרטים בחוף המערבי מאז שנות ה-60'.
הכנר הישראלי דוד רדזינסקי משמש בתפקיד הכנר הראשי של התזמורת החל משנת 2022.
מרפס
מַרְפֵּס (בלועזית: פוֹנטנלה. TA: Fonticuli cranii) הוא אתר אנטומי בגולגולת של תינוקות שבו עצמות הגולגולת אינן שלמות, ולכן מתאפיין בהיותו רך למגע.
הגולגולת בנויה ממספר לוחות עצם הכוללים בין היתר את עצם המצח, עצמות הרקה, עצמות הקודקוד ועצם העורף, המחוברים ביניהם באמצעות תפרי הגולגולת (Suturae cranii).
קיימים שני מרפסים: קדמי ואחורי.
המרפס הקדמי (Fonticulus anterior) מהווה נקודת מפגש של עצם המצח ועצמות הקודקוד ושל תפר המצח (Sutura frontalis persistens), תפר הכתר (Sutura coronalis) והתפר החיצי (Sutura sagittalis).
המרפס האחורי (Fonticulus posterior) קטן מהקדמי ומהווה נקודת מפגש של עצמות הקודקוד ועצם העורף ושל התפר הלמבדואידי (Sutura lambdoidea) והתפר החיצי. המרפס הקדמי נסגר בגיל שנה וחצי לחיים בממוצע, אך ישנם מקרים בהם הוא נסגר בגיל 9 חודשים או פתוח אף עד גיל שנתיים.
חשיבות המרפסים, כמו גם חשיבות התפרים, היא לאפשר את תהליך הגדילה המהיר של הגולגולת בשנות החיים הראשונות.
מתייחסים לסגירת המרפס בהקשר להיקף הראש. היקף ראש קטן (מיקרוצפליה) עם מרפס סגור מחשיד בין השאר לסגירה מוקדמת של תפרי הגולגולת (קרניוסינוסטוזיס) ועלול לדרוש התערבות כירורגית. מרפס גדול או פתוח מעבר לגיל שנתיים מחשיד למספר מצבים ביניהם מחלות עצם כמו רככת, תת-תפקוד של בלוטת התריס, הידרוצפלוס, או תסמונות מסוימות.
את המרפס הקדמי ממששים במהלך בדיקה רפואית. שקיעת העור אל תוך המרפסים יכולה להעיד על בעיה דוגמת התייבשות ולחלופין, מישוש המגלה בליטה מתוך המרפסים יכול להעיד על לחץ תוך-גולגולתי מוגבר.
מייקל טילסון תומאס
מייקל טילסון תומאס (באנגלית: Michael Tilson Thomas; נולד ב-21 בדצמבר 1944), הוא מנצח, פסנתרן ומלחין אמריקאי.
ביוגרפיה.
תומאס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, שם למד באוניברסיטה של דרום קליפורניה, אצל , בין היתר. הוא בנו של מנהל במה בברודוויי, טד תומאס, ונכדם של כוכבי תיאטרון היידיש הנודעים בוריס ובסי טומשבסקי. אמו, רוברטה תומאס, הייתה מורה להיסטוריה בחטיבת ביניים. בשנת 1969 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של בוסטון, כמחליפו של ויליאם שטיינברג, שחש ברע באמצע קונצרט. תומאס נשאר עם ההרכב הבוסטוני כעוזר מנצח עד 1974. הוא שימש מנהל מוזיקלי בתזמורת הפילהרמונית של באפלו משנת 1971 עד 1979, ומשנת 1971 עד 1977 ניצח על סדרה של קונצרטים לנוער בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק.
משנת 1981 עד 1985 היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, ומשנת 1986 עד 1995 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון, והיה למנצח מעוטר בהמשך. בשנת 1995 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. תומאס הוא גם מייסד ומנהל אמנותי של תזמורת העולם החדש של מיאמי, שהיא למעשה אקדמיה תזמורתית שמקום מושבה במיאמי, פלורידה, הפועלת כבסיס הכשרה למוזיקאים צעירים.
תומאס מנצח על מוזיקה מסוגים שונים ורבים, ומעודד במיוחד ביצוע יצירות אמריקאיות מודרניות. הוא הקליט את כל הסימפוניות של צ'ארלס אייבס ואת קלטת הבכורה של "מוזיקת המדבר" של סטיב רייך. הוא התפרסם גם כמפרש יצירותיו של מאהלר. בין היצירות שחיבר: "מיומנה של אנה פרנק"; "שואה", המנציחה את יום השנה החמישים להפצצת הירושימה; שירים של אמילי דיקינסון; ו"אגדה אורבנית". באפריל 2005 ניצח בקרנגי הול על ביצוע הבכורה של "זיכרונות מתיאטרון היידיש של טומשבסקי".
באפריל 2009 ובמרץ 2011 השתתף בתזמורת הסימפונית של YouTube. הוא היה המנצח של התזמורת, וזכה להצלחה רבה.
בספטמבר 2020 תומאס סיים את תפקידו בתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו לאחר 25 שנות כהונה בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת. יורשו בתפקיד הוא המנצח הפיני אסה-פקה סאלונן.
הר ברוקבק
הר ברוקבק (באנגלית: Brokeback Mountain) הוא סרט קולנוע אמריקאי מאת הבמאי אנג לי משנת 2005. הסרט זכה בפרס באפטא, בפרס גלובוס הזהב ובשלושה פרסי אוסקר.
בסרט מככבים הית' לדג'ר, ג'ייק ג'ילנהול, אן האת'וויי, מישל ויליאמס ורנדי קווייד.
הסרט מתאר מערכת יחסים רומנטית הומוסקסואלית בין שני בוקרים במערב התיכון של ארצות הברית בשנות ה-60, ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
התסריט נכתב על ידי דיאן אוסאנה וזוכה פרס הפוליצר לארי מקמורטרי על בסיס סיפור קצר באותו שם, מתוך האוסף סיפורי ויומינג, שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית אני פרו.
תקציר עלילה.
הסרט מספר על אניס דל מאר (מגולם על ידי הית' לדג'ר) וג'ק טוויסט (מגולם על ידי ג'ייק ג'ילנהול) הנפגשים בעת רעיית צאן על הר ברוקבק (הר שאינו קיים במציאות) בוויומינג בשנת 1963, ומתאהבים זה בזה. הסרט מספר על מערכת היחסים שביניהם בעשרים השנה שלאחר פגישתם הראשונה.
לאחר שסיימו לרעות את הצאן, התחתן אניס עם אלמה בירס (מגולמת על ידי מישל ויליאמס) וג'ק עובר לטקסס ומתחתן עם לורין ניוסם (מגולמת על ידי אן האת'וויי).
ארבע שנים מאוחר יותר נפגשים שוב ג'ק ואניס, ומגלים זה לזה כי הם עדיין אוהבים האחד את רעהו (אשתו של אניס צופה בהם ומגלה זאת בעצמה). ג'ק מציע כי יתגרשו ויעברו לגור יחד בחווה, אולם אניס זוכר כי ראה בילדותו התעללות ורצח של חוואי הומוסקסואל והוא חושש מכך. אניס מרגיש מחויב למשפחתו ואף לאחר גירושיו מאלמה, הוא נשאר לגור בקרבת שתי בנותיו. ג'ק ואניס ממשיכים להיפגש - בתחילה כמה פעמים בשנה ומאוחר יותר כל חודש במשך עשרים שנה.
לאחר שאניס שוב מסרב להצעתו של ג'ק לגור יחד, מגלה אניס כי ג'ק נהרג. אשתו של ג'ק מתארת את מותו בתאונה, ותוך כדי האזנה לדבריה אניס מדמיין שג'ק הותקף על ידי כנופיה - הגורל שממנו חשש. נסיבות מותו של ג'ק נשארו עמומות בכוונה. אניס נוסע לבית הוריו של ג'ק במטרה לקחת את אפרו ולפזר אותו בהר ברוקבק ובכך להגשים את בקשתו האחרונה של ג׳ק. הוא מגלה כי הוריו ידעו על נטייתו המינית של בנם ואף הסכימו לכך שהוא יתגורר במקום עם בן זוגו. הוריו של ג'ק מספרים לאניס שג'ק כל הזמן דיבר עליו ורצה שהם ינהלו את החווה המשפחתית, אך בגלל שאניס לא הסכים לבוא איתו הוא התחיל לדבר על כך שבאביב הבא יביא גבר אחר, אך לא הספיק.
אביו של ג'ק מסרב לתת לאניס לקחת את אפרו ודורש שהוא ייקבר בחלקה המשפחתית. אניס מגלה בארון הבגדים של ג'ק את שתי החולצות שלבשו שניהם ביום האחרון שבו שהו על הר ברוקבק בשנה שבה נפגשו. בהסכמת אמו של ג׳ק הוא לוקח אותן איתו.
הסרט מסתיים כשבתו של אניס באה לבקר אותו ומספרת לו שהיא עומדת להתחתן. היא אומרת שהיא מקווה שיבוא אך אניס אומר שהוא יצטרך לעבוד באיסוף העדר באותה תקופה - אותה סיבה שבשלה ביטל את אחד המפגשים המתוכננים עם ג׳ק בפגישתם האחרונה (מה שגרם להתפרצות תסכול של ג׳ק ולריב ביניהם). אולם כמה רגעים לאחר מכן הוא אומר "את יודעת מה... אני חושב שהם יכולים למצוא לעצמם קאובוי חדש", והם מחייכים זה אל זה. לאחר שבתו יוצאת אניס פותח את הארון ומסתכל על החולצות שלו ושל ג׳ק ועל התמונה של הר ברוקבק, עם דמעות בעיניו, ולוחש "ג׳ק, אני נשבע..."
אתר הצילום.
אף שאנג לי נוהג לצלם את סרטיו במקום בו הם אמורים להתרחש, סרט זה (וכן "נמר, דרקון") צולם באתרים אחרים. הסרט צולם בפרובינציית אלברטה שבקנדה, בשל נופי הטבע שבה, הדומים לאזורים הטבעיים של ויומינג שם מתרחשת עלילת הסרט. הסרט צולם בקנדה בין היתר בשל העלויות הנמוכות יותר של הצילום בקנדה, וכן בשל העזרה שניתנה לצילום הסרט על ידי הממשל המקומי של אלברטה.
פרסים.