המקום הופיע על מפת העולם שפורסמה בפירנצה על ידי הגרמני הנריקוס מרטלוס גרמנוס (Henricus Martellus Germanus) ב-1489, ובה נראית "פרובינציית בואך" בשכנות ל"פרובינציית סיאמבה". קטע בספרו של מרקו פולו המתאר את הפלגתו בים מסין אל הודו דרך צ'אמפה, ג'אווה (אותה כינה "האי הגדול של ג'אווה"), לוקאך וסומטרה (אותה כינה "האי הקטן של ג'אווה"). לאחר הפרק העוסק בממלכת צ'אמפה, מופיע פרק המתאר את ג'אווה (בה לא ביקר בעצמו). בהמשך מתואר המסע מצ'אמפה לסומטרה, אך בשל טעות סופרים הוחלפה המילה "ג'אווה" ב"צ'אמפה" כנקודת היציאה, הממקם את סומטרה כ-1,200 מייל דרומית לג'אווה במקום צ'אמפה. לוקאך, הממוקמת בין סומטרה לצ'אמפה הופיעה בשל כך הרחק דרומה מג'אווה, ועל פי מספר גאוגרפים, סמוך או על יבשת טרה אוסטרליס עצמה.
כפי שהסביר סר הנרי יול (Henry Yule), עורך הגרסה האנגלית לספרו של מרקו פולו: בגלובוס שבנה בשנת 1541, הציב גרארדוס מרקטור את "פרובינציית ביך העשירה בזהב" (Beach provincia aurifera) בקצה הצפוני של טרה אוסטרליס, זאת בהתאם לתעתיק השגוי כפי שפורסם במהדורת ספרו של מרקו פולו מאותה תקופה.
ביך נותרה במיקום זה גם על מפת העולם של מרקטור ב-1569, מיקום שהועצם על ידי הוספת הציטוט המיוחס למרקו פולו: "פרובינציית ביך העשירה בזהב, אליה מגיעים רק מעטים מארצות אחרות, וזאת בשל אופיים הלא אנושי של תושביה", בעוד אזור לוקאך (Lucach regnum) הופיע באותה מפה דרומית מערבית לה. בעקבות מרקטור, מיקם גם אברהם אורטליוס את ביך ולוקאך על מפת העולם שלו ב-1571. בדומה לכך, הופיעה ביך בקצה הדרומי של מפתו הידועה של יאן הויגן ואן ליסחוטן על איי מזרח הודו ב-1596, אשר הובילה (או הטעתה) את אבל טסמן במסעו ב-1642 לחיפוש אחר הארץ העשירה בזהב והשוכנת דרומית לאיי שלמה, בשטח שבין כף הורן לכף התקווה הטובה.
אישור לקיומה של יבשה באזור בו הראו המפות על מיקומה ההיפותטי של ביך הגיע באוקטובר 1616, עם הגעתו של ההולנדי דירק הארטוך (Dirk Hartog) לחופה המערבי של אוסטרליה של ימינו, אותה כינה אֵנדראכטסלנד (Eendrachtsland) על שם ספינתו. באוגוסט 1642 שיגרה מועצת חברת הודו המזרחית ההולנדית את אבל טסמן למסע לאותו אזור, כאשר אחת ממטרותיו הייתה "השגת מידע על הפרובינציות הלא נודעות של ביך".
אנטארקטיקה.
אנטארקטיקה נתגלתה לבסוף באזור ההיפותטי של טרה אוסטרליס על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ב-1820. היקפה של טרה אוסטרליס נקבע סופית, והוכח כי ההמיספירה הדרומית מכילה הרבה פחות שטח אדמה לעומת הצפונית. שטחה ההיפותטי של טרה אוסטרליס כלל בסופו של דבר רק שתי יבשות קטנות יחסית בהיקפן: אנטארקטיקה ואוסטרליה.
החינוכית
נמל התעופה הבין-לאומי קאזאן
נמל התעופה הבין-לאומי של קאזאן (ברוסית: Аэропорт Казань) הוא נמל תעופה בין-לאומי השוכן כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לעיר קאזאן שברוסיה. נמל התעופה הוא הגדול ביותר ברפובליקת טטרסטן.
היסטוריה.
בניית נמל התעופה הושלמה ב-15 בספטמבר 1979 והוא נקרא אז "קאזאן 2". הוא יועד להחליף נמל תעופה אחר ששכן קרוב מדי למרכז העיר. ב-28 בספטמבר 1984 נסגר נמל התעופה הישן ושמו של זה החדש שונה ל"נמל טיסות פנים קאזאן". ב-21 בפברואר 1986 הממשלה הסובייטית פתחה את נמל התעופה לטיסות בין-לאומיות.
בנובמבר 2013 התרסקה בעת הגישה לנחיתה בשדה התעופה טיסה 363 של טטרסטן איירליינס שהמריאה מנמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו. באסון נהרגו חמישים בני אדם.
נמל התעופה הבינלאומי של קאזאן
גוגל I/O
הירי בנמל התעופה פורט לודרדייל
הירי בנמל התעופה פורט לודרדייל התרחש ב-6 בינואר 2017 בנמל התעופה הבינלאומי פורט לודרדייל-הוליווד שבפלורידה, ארצות הברית. כתוצאה מהירי נרצחו חמישה אנשים ונפצעו שישה נוספים. היורה נלקח למעצר.
הפיגוע.
סמוך לשעה 12:55 פתח היורה באש מאקדח חצי אוטומטי במסוף איסוף המזוודות שבטרמינל 2 של נמל התעופה, שמארח את חברות התעופה דלתא איירליינס ואייר קנדה.
משרד השריף המקומי דיווח כי חמישה אנשים נרצחו מהירי ושמונה נפצעו, אך בהמשך התברר כי מהירי נפצעו שישה אנשים, כששלושה מהם במצב קריטי. השריף המקומי ציין כי כוחות הביטחון לא פתחו באש והיורה נעצר ללא התנגדות. תבהלה נוספת נוצרה כאשר הגיעו דיווחים על ירי נוסף בנמל התעופה, דיווחים שהתבררו כשגויים.
ארי פליישר, דובר הבית הלבן בעבר, נכח בנמל התעופה בעת הירי וצייץ בחשבון הטוויטר שלו: "נורו יריות. כולם רצים".
היורה.
היורה זוהה כאסטבן סנטיאגו-רויס (נולד ב-16 במרץ 1990), תושב אלסקה בן 26, איש צבא, והוא נעצר מיד לאחר הירי.
הוא הגיע לפלורידה מנמל התעופה שבאנקורג', קנדה על טיסה של חברת דלתא איירליינס, עם קונקשיין בנמל התעופה שבמחוז הנפין, מינסוטה, ארצות הברית. החוקרים טענו כי סנטיאגו הביא איתו במטענו אקדח עליו הצהיר, וטען אותו בשירותי נמל התעופה טרם הירי. לפי גורמי אכיפת חוק, הוא קנה אקדח וקליעים בעבר, אך לא ידוע האם מדובר באלה שבהם השתמש במתקפה. לפי הדיווחים סנטיאגו נשא בזמן המתקפה תעודה צבאית.
סנטיאגו נולד בניו ג'רזי, ושנתיים לאחר מכן עבר לפוארטו ריקו. ב-4 בדצמבר 2007 הוא הצטרף למשמר הלאומי של פוארטו ריקו, ושירת בעיראק במהלך מלחמת עיראק מה-23 באפריל 2010 עד ה-19 בפברואר 2011 כמהנדס קרבי. לאחר מכן שירת במשמר הלאומי של אלסקה מה-21 בנובמבר 2014 ועד ששוחרר בחודש אוגוסט 2016 בשל אי התאמה מקצועית. הוא היה בדרגת טוראי ראשון וזכה בעשרה עיטורים במהלך שירותו הצבאי. לדברי בני משפחתו, הוא השתגע לאחר שירותו בעיראק, וטופל בשל מספר תקריות. גורמים פדרליים רשמיים אושרו כי הוא טופל בשל בעיות בבריאות הנפש.
גורמים רשמיים דיווחו כי בחודש נובמבר 2016 ביקר סנטיאגו במשרד של ה-FBI באנקורג' ודיווח כי הוא שומע קולות במוחו שמבקשים ממנו לנהוג באלימות. הוא גם אמר כי הוא נמצא בשליטה ולא מתכוון לפגוע באף אחד. מאוחר יותר דיווחו גורמים רשמיים לסוכנות הידיעות האמריקאית Associated Press שבמהלך הביקור טען סנטיאגו כי הממשל הפדרלי של ארצות הברית מנסה לשלוט במוחו ולגרום לו לצפות בסרטונים של המדינה האסלאמית, וכי ה-CIA דחף אותו להצטרף לארגון. הרשויות הציעו לסנטיאגו לפנות לטיפול נפשי והודיעו למשטרה המקומית שלקחה אותו למתקן רפואי כדי להעריך את בריאות נפשו.
מוזיאון הפסיפסים של זאוגמה
רוברט א' לי
השטחים הפלסטיניים
השטחים הפלסטיניים (באנגלית: Palestinian territories), המכונים גם השטחים הפלסטיניים הכבושים (occupied Palestinian territories או בקיצור, OPT), הוא ביטוי המשמש לעיתים קרובות בפי הקהילה הבינלאומית, כדי לתאר את יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורצועת עזה, שלדעת רבים בקהילה זו נמצאים תחת כיבוש ישראלי. מנגד, על פי ממשלת ישראל הם שטחים הנתונים במצב של תפיסה לוחמתית (פרט למזרח ירושלים שסופחה לישראל והממשלה רואה בה שטח ישראלי לכל דבר). הגדרה זו מקובלת גם על בג"ץ ויש לה תימוכין במשפט הבינלאומי הפומבי.
המונח "השטחים הפלסטינים הכבושים" שימש את האומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים אחרים בין השנים 1998–2013 כדי להתייחס לשטחים שבשליטת הרשות הפלסטינית. בדצמבר 2012, מזכירות האו"ם החליפה מונח זה במונח מדינת פלסטין. ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) אימץ את שינוי השם בשנת 2013. נכון לינואר 2017, מועצת הביטחון של האו"ם ממשיכה להתייחס ל"מדינת פלסטין" כישות לא סוברנית; הדבר מונע את קבלתה של "מדינת פלסטין" כחברה בעצרת הכללית של האו"ם.
בין 1948 ל-1967 "השטחים הפלסטיניים" הוחזקו בידי מצרים (רצועת עזה) וירדן (יהודה ושומרון ומזרח ירושלים).
היסטוריה.
ב-24 באפריל 1920 אימצה ועידת סן רמו את הצהרת בלפור והחליטה כי שטחי ארץ ישראל יימסרו למנדט בריטי. ב-10 באוגוסט 1920 נחתם הסכם סוור בו אושר כי שטחי ארץ ישראל יהיו בעתיד למדינה עצמאית. ב-24 ביולי 1922 קיבלה מועצת חבר הלאומים את נוסח כתב המנדט, שהפך למסמך בינלאומי מחייב. עבר הירדן המזרחי הופרד מהמנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על פלשתינה (א"י) ויועד לאמירות עבר הירדן. ארץ ישראל המערבית בין נהר הירדן לים התיכון יועדה להקמת בית לאומי לעם היהודי והתיישבות יהודית צפופה. בשטח זה התגוררו יהודים וערבים, בדרך כלל ביישובים נפרדים, אך גם בערים מעורבות (חברון, ירושלים, חיפה, יפו, צפת ועוד).
ב-29 בנובמבר 1947 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את תוכנית החלוקה, לחלוקת ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן לשתי מדינות, יהודית וערבית, ולשטח בינלאומי. המדינה הערבית המוצעת כללה בעיקר את השטחים המכונים "השטחים הפלסטיניים" ושטחים נוספים. למחרת החלטת האו"ם פתחו ערביי ארץ ישראל במהומות דמים כדי למנוע את יישומה. במהלך מלחמת העצמאות, ביום האחרון של המנדט הבריטי, 14 במאי 1948, הכריזה מדינת ישראל על הקמתה, ומיד אחר כך פלשו לשטחי ארץ ישראל והמדינה היהודית הצבאות הסדירים של מדינות ערב. בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבע הקו הירוק כגבול זמני, עד שתושג הסכמה בין הצדדים על גבולות הקבע. מאז ועד למלחמת ששת הימים היו שטחי המדינה הערבית - רצועת עזה בשליטת מצרים ויהודה ושומרון בשליטת ירדן, ריקים מיהודים. על שטחים נוספים שנועדו למדינה הערבית ואותם כבשה המדינה היהודית במהלך מלחמת העצמאות הוחל רטרואקטיבית במהלך המלחמה המשפט הישראלי וכך הם היו לחלק ממדינת ישראל. על תקופה זו ראו בהרחבה בערכים יהודה ושומרון ומזרח ירושלים תחת שלטון ירדן ורצועת עזה תחת שלטון מצרים.