בתחילת יולי 2016 חתם בקבוצה שנלחמה בשלבים הסופיים של אליפות היבשת למועדונים, הקופה ליברטדורס. תחילה שימש כמחליף, לקח לו זמן למצוא את מקומו בין חבורת השחקנים ששיחקו ביחד מספר שנים. ככל שהתקדמה לה העונה, כך קיבל יותר ויותר הזדמנויות מהמאמן ריינלדו רואדה, ששילב אותו לעיתים כקשר אחורי ולעיתים כמגן ימני. בטורניר האפרטורה 2017 כבר היה חלק מההרכב הפותח של הקבוצה והיה מהמצטיינים בשלבי הפלייאוף של הליגה, שלבסוף הסתיימה בזכייתה של אתלטיקו נסיונל באליפות. אוריבה אף כבש את השער השני במשחק הגומלין בגמר מול דפורטיבו קאלי בניצחון 1–5. בנסיונל זכה גם בקופה ליברטדורס, אם כי לא שותף וכן גם ברקופה סודאמריקנה, קופה קולומביה ואף הגיע עם הקבוצה לגמר הקופה סודאמריקנה ב-2016, גמר שלא שוחק בעקבות אסון התרסקות המטוס של יריבתה, קבוצת שאפקואנסה. הוא גם שיחק עם הקבוצה בטורניר גביע העולם למועדונים שבו סיימה נסיונל במקום השלישי. שיחק בסך הכל 47 משחקים וכבש 8 שערים, אך הפך לאחד השחקנים הבולטים ביבשת, וגרם להתעניינות של כמה מועדונים ממקסיקו.
קלוב אמריקה.
תחילה היה אוריבה מועמד להגיע לקבוצת טיגרס תמורת 5.7 מיליון דולרים, אך ממש לקראת חתימת השחקן נפלה העסקה. ב-1 באוגוסט 2017 הודיעה קלוב אמריקה שהיא מחתימה את אוריבה לשלוש עונות תמורת 6 מיליון דולר. הוא ערך את הבכורה שלו כמחליף במשחק הגביע המקסיקני מול פוטרוס בניצחון 1–2, אך מהר מאוד הפך לשחקן הרכב ואחד המרכזיים בקבוצה. כבש את הצמד הראשון שלו ב-13 בפברואר 2018 מול מונרקס מורליה וכעבור 8 ימים כבש צמד נוסף מול דפורטיבו סאפריסה הקוסטה ריקנית בצ'מפיונס ליג של ה-CONCACAF.
פורטו.
ב-4 באוגוסט 2019 עבר לפורטו תמורת 9 מיליון אירו.
קריירת נבחרת.
ערך את הבכורה שלו ב-26 בינואר מול במשחק ידידות שאותו הפסידה 0-1 וכעבור חודשיים, ב-23 במרץ, ערך את הבכורה הרשמית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 מול . הוא שיחק 63 דקות והוחלף על ידי דובאן ספאטה. בסך הכל השתתף בשני משחקים במוקדמות ולא כבש. הוא זומן לסגל הסופי של הנבחרת לקראת טורניר מונדיאל 2018 וערך את הופעת הבכורה מול ב-24 ביוני בניצחון 0–3. שיחק בסך הכל משחקים כאשר היה גם אחד משני שחקני הנבחרת שהחמיצו את הפנדל שלהם בדו-קרב הפנדלים מול בשמינית הגמר, משחק שבו קולומביה הודחה.
תארים.
אתלטיקו נסיונל
קלוב אמריקה
פורטו
נשים קטנות (סדרה, 2017)
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) היא דרמה תקופתית של ה-BBC משנת 2017, עיבוד לרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט שיצא לאור ב-1868. את התסריט כתבה היידי תומאס וביימה ונסה קזוויל. המיני-סדרה כוללת שלושה פרקים והיא שודרה לראשונה בערוץ BBC One ביום הקופסאות של שנת 2017 ובשני הימים הבאים. צוות השחקנים כולל את אמילי ווטסון, מייקל גמבון, ג'ונה האוור-קינג ואנג'לה לאנסברי.
הפקה.
הסדרה "נשים קטנות" הוזמנה על ידי מחלקת הדרמה של ה-BBC במאי 2017, יחד עם עשר דרמות טלוויזיוניות נוספות. היידי תומאס, יוצרת הסדרה "מיילדת", עיבדה את הרומן למיני-סדרה, והבימוי נעשה בידי ונסה קזוויל. המפיקים היו Playground Television UK יחד עם PBS Masterpiece.
מקום ההתרחשות של "נשים קטנות" הוא בקונקורד שבמסצ'וסטס, אבל הסדרה צולמה במחוז ויקלו שבאירלנד. הצילומים נערכו בעיר החוף בריי ובאולפני ארדמור החל מיולי 2017.
מעצבת התלבושות האירית Eimer Ní Mhaoldomhnaigh יצרה את התלבושות למיני-סדרה.
קבלה וביקורת.
בבריטניה קיבלה הסדרה תגובות חיוביות מהתקשורת. בן לורנס מהדיילי טלגרף תיאר את הסדרה כ"דבר הטוב ביותר היחיד בטלוויזיה בחג המולד... תענוג מתחילתו עד סופו - גרסה נוקבת ומצחיקה של הרומן משנת 1869 של לואיזה מיי אלקוט, שבה ארבע האחיות לבית מארץ' נראות הן כדמויות חדשות ומרגשות והן כחברות ותיקות". אלכס או'קונל מעיתון הטיימס כתב: "התסריטאית היידי תומאס ("תקראו למיילדת", "קרנפורד") מזכירה לנו למה אנחנו אוהבים את זה ומראה לנו את הסיפור הקלאסי באור חדש ובהיר."
לפי נתוני הצפייה של B צפו בפרק הראשון 5.17 מיליון איש, ובפרק השלישי צפו 4.38 מיליון איש. בפרק השני צפו פחות מ-4.31 מיליון ולכן הסדרה לא נכללה ברשימת 30 התוכניות הנצפות ביותר של ערוץ BBC1 עבור השבוע שהסתיים ב-31 בדצמבר 2017.
התאוריה הדו גורמית לאינטליגנציה
נפטון (יישוב ברומניה)
נפטון (ברומנית: Neptun) הוא יישוב על חוף הים השחור, בחבל דוברוג'ה, ברומניה, בקרבת הגבול עם בולגריה.
היישוב נפטון הוא אחד מששת היישובים המרכיבים את המוניציפיו מנגליה, באזור יער קומורובה (יער של עצי אלון ועצי לבנה), במרחק 38 קילומטרים מקונסטנצה. המקום נבנה בשנות השישים של המאה העשרים, בימי שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו והיה מקום הנופש המועדף עליו בימי הקיץ.
המשיכה העיקרית של המקום הוא חוף הים בעל החול העדין, שנחשב לחוף המשובח ביותר ברומניה. בעונה המתאימה המקום סובל מאכלוס יתר, אך יש לו רק 999 תושבי קבע, נכון ל-2011.
גורדון (כפר בצרפת)
גורדון (בצרפתית: Gourdon) הוא כפר וקומונה במחוז האלפים הימיים בפרובאנס שבדרום צרפת. הכפר ממוקם בראש צוק תלול בגובה 760 מטר ומפורסם בזכות הנוף הנשקף ממנו אל קניון נהר לו (Loup) שלמרגלותיו, ואל חוף הריביירה, מן העיר ניס ועד הגבול האיטלקי.
המקום מוזכר בכתובים לראשונה ב-1035. בזכות המיקום האסטרטגי היה למקום ערך צבאי כבר בתקופה העתיקה. עדיין קיימים במקום שרידי הביצורים של המוצב הצבאי הרומי.
במקום הוקמה במאה ה-9 מצודת שטו דה גורדון (Château de Gourdon). במאה ה-12 חוזקה והורחבה על ידי נסיכי פרובנס. הוכרזה כמונומנט היסטורי ב-1971. גני המצודה תוכננו על ידי אנדרה לה נוטר, אדריכל הנוף והגנן של לואי ה-14. כיום יש במצודה מוזיאון אקלקטי שהתצוגות בו כוללות יצירות אר דקו, ציורים מהמאות ה-16 וה-17 וכלי נשק עתיקים.
גורדון(כפר בצרפת)
יעקב אבישר
יעקב אבישר (27 בדצמבר 1921 – 15 במרץ 2005) היה טייס קרב ותובלה בחיל האוויר, חניך בקורס הטיס הראשון של החיל, מפקד "טייסת הפילים" בחיל האוויר בזמן מבצע קדש, וסופר.
רקע משפחתי.
אביו של יעקב אבישר, יהודה קוזלובסקי, נולד ביקטרינוסלב שבאוקראינה בשנת 1894. בשנת 1914, במלחמת העולם הראשונה, הוא גויס לצבא הרוסי ונשלח לחזית ללא כל הכשרה צבאית. לאחר המלחמה יהודה קוזלובסקי וחבריו מהצבא חזרו ליקטרינוסלב והחלו לארגן את היהודים להגן על עצמם בעקבות הפרעות ביהודים בעיר. הם השתמשו בידע הצבאי שלהם, ארגנו כלי נשק קר וחם, והתאמנו במטרה להגן על אחיהם. כפועל יוצא החלה להתארגן גם פעילות ציונית, אשר הסתעפה גם לערים אחרות. הפעילות הציונית הייתה בלתי חוקית ברוסיה הבולשביקית, ורבים נאסרו והוגלו לסיביר בשל כך.
יהודה ויהודית נישאו ב-9 בספטמבר 1919. הם רצו לממש את החלום הציוני ולעלות לארץ ישראל, אבל בגלל מגבלות של השלטון הסובייטי התממש החלום רק שש שנים מאוחר יותר, עם שני ילדיהם, נעמי ויעקב.
ביוגרפיה.
יעקב אבישר (קוזלובסקי) נולד ביקטרינוסלב שבאוקראינה. עלה לארץ עם אחותו הגדולה נעמי ועם הוריו בשנת 1925, על סיפון האוניה "מָדוֹנָה מַרְסֵיי". לאחר עליית המשפחה לארץ החליט יהודה לעברת את שם משפחתם לאבישר על ידי צירוף שמות הוריו, סביו של יעקב, אברהם ושרה. יעקב למד בבית הספר "תל נורדאו" ואחר כך בבית הספר המקצועי "מקס פיין", במגמת חרטות.
כשהיה בן 14 גויס יעקב על ידי יהודה אביו ל"ההגנה" והעביר מזוודות מלאות בנשק ותחמושת ברחובות תל אביב עבור לוחמי ההגנה. ב-18 במרץ 1941 סיים יעקב קורס טיס בבית ספר "אווירון" בשדה התעופה בלוד וקיבל רישיון טיס. הוא שאף להתגייס לחיל האוויר הבריטי ולהילחם כטייס בנאצים במלחמת העולם השנייה, אבל הבריטים סירבו לקבל את תושבי ארץ ישראל לקורס טיס צבאי. באותה שנה שימש מדריך בקורס מפקדי כיתות של ההגנה, ועם תום הקורס קיבל אישור להתנדב לצבא הבריטי. יעקב אבישר הצטרף לקבוצה קטנה של ישראלים שנשלחה לבסיס מרכזי של בתי מלאכה לשיפוץ אמצעי לחימה באסמרה שבאריתראה. הוא עבד בבית המלאכה לחרטות ומכניקה עדינה. הבריטים עמדו בסירובם לאשר למגויסים הארצישראלים לעבור קורס טיס צבאי, ויעקב המשיך לעבוד בבית המלאכה הצבאי עד לשחרורו ב-1945. באותה שנה עבר קורס קצינים של "ההגנה".
ב-30 בינואר 1948 הצטרף ל"שירות האוויר" של "ההגנה", שהפך מאוחר יותר לחיל האוויר. אבישר היה מחניכי קורס הטיס הראשון של חיל האוויר. אחרי שהוכשר כטייס צבאי הוא הוצב בטייסת "הנגב". אבישר הטיס אספקה ליישובים מבודדים ונצורים, פינה פצועים, וביצע גיחות צילום, סיור והפצצה במטוסי "אוסטר", שזכו לכינוי "פרימוס" בגלל הרעש שיצרו.
ב-24 באוגוסט 1948 נשלח יעקב אבישר יחד עם קבוצת טייסים לצ'כיה, לאימונים על מטוס המסרשמיט. עם תום ההשתלמות הוא הוסמך כטייס קרב. כשחזר הוצב בטייסת התובלה 103, "טייסת הפילים", שנקראה כך בשל סמלה: פיל אדום.
בינואר 1950 הצטרף אבישר לבקשתו לקורס מג"דים בפיקודו של יצחק רבין, כדי ללמוד איך לשפר את שיתוף בין כוחות הקרקע לכוחות האוויר. ביוני של אותה שנה התמנה למפקד טייסת 103 בדרגת סרן. הוא תכנן וביצע בהצלחה הצנחה מסובכת של 60 צנחנים אל מרכז אצטדיון רמת גן בטקס פתיחת המכביה.
ב-3 ביולי 1953 נשלח יעקב אבישר ללמוד באוניברסיטה האווירית של חיל האוויר האמריקאי לימודים אסטרטגיים גבוהים. עם חזרתו שובץ במחלקת תכנון, בענף אמצעי לחימה במפקדת חיל האוויר. אחר כך התמנה למפקד טייסת 100, הטייסת הקלה, שכללה מטוסי פייפר, פוקר ומסוקים למטרות סיור, קישור, תצפיות אש, חילוץ פצועים ותובלה קלה.