ח'ירבת א-סימיא (בערבית: خربة السيميا) (בעברית: סימיא) הוא כפר פלסטיני על כביש 60 בדרום הר חברון, הממוקם ארבעה ק"מ צפונית-מערבית לכפר הפלסטיני א-סמוע, וארבעה ק"מ צפונית מזרחית ליישוב היהודי שמעה. הכפר נמצא בנפת חברון בדרום חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 1,705 תושבים באמצע שנת 2016. על פי ארגון בצלם, מונה האוכלוסייה במקום 1843 נפש.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מהתקופה ההלניסטית. סמוך לכניסה לכפר נמצא בית קברות חצוב בסלע, ששימש את תושבי היישוב בגבעה הסמוכה "ח'ירבת ראבוד" שיש הטוענים שהיא העיר המקראית דביר אך עיקרי השרידים בה הם מהתקופה הרומית המאוחרת ומהתקופה הביזנטית. במקום מספר מערות קבורה מפוארות ובהם חדרי מבוא וחדרי קבורה. אחת מן המערות מפוארת במיוחד ובה חצר מבוא מעליה עיטורים חקוקים בסלע.
הכפר סימיא שולב באימפריה העות'מאנית בשנת 1517, ונכלל במפקד האוכלוסין לשנת 1596. אז היו בה 18 בתי אב, כולם מוסלמים. הם שילמו שיעור מיסים קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, כרמים ועצי פרי, עזים וכוורות, בנוסף להכנסות מזדמנות.
בשנת 1838, סימיא צוינה על ידי אדוארד רובינסון כמקום "נטוש או בהריסות", חלק מהאזור שמדרום-מערבית לחברון.
בשנת 1863 ביקר במקום החוקר הצרפתי ויקטור גרן אשר ציין: "הנקודה הגבוהה ביותר של תלולית זו תפוסה על ידי פסולת של מבצר קטן, שהנדבכים התחתונים שלו עדיין עומדים, מורכבים מבלוקים עצומים. למטה אני שם לב למיקום של מבנה שמלבד קטע של קיר המסודר באבנים רגילות, המבנה די משובש מלמעלה למטה. שני קברים של עמודי אבן שבורים מונחים על האדמה בפנים. אולי בתקופה הנוצרית, מבנה זה שימש ככנסייה. באשר לבתים, כמעט ולא נותר דבר, למעט הבורות והמערות שנחפרו בסלע שכמה מהם הכילו... מרחק קצר ממזרח לגבעה זו, במורדותיו האחרונים של ההר, נמצא קבר מפואר, שקודם לו חצר קטנה הנמדדת בשמונה צעדים לאורך ושש וחצי צעדים לרוחב. משם יש כניסה לשדרה פתוחה, שבעה צעדים אורכה ורוחבה שלוש וחצי. מפרץ נמוך מאוד במרכז מאפשר לחדור בזחילה לתא הקבר, שאורכו כשבעה צעדים ברוחב חמש. המקום לשתי גופות הוכן תחת קשת מעוקלת".
בשנת 1883 הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, סיקרה את סימיא כך: "חומות, בורות מים, מערות וקברים, שבורים בעיקרם, אך חתוכים היטב. זהו חורבה גדולה, וככל הנראה אתר עתיק.
במפקד 1931 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נמצא כי בח'ירבת א-סימיא, יחד עם א-סמוע, וח'ירבת רפאת היו 1,882 מוסלמים, אשר שכנו ב-372 בתים.
בעקבות מלחמת השחרור והסכמי שביתת הנשק של 1949, ח'ירבת א-סימיא עברה לשליטה ירדנית.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, הכפר עבר לשליטת ישראל. במפקד 1967 שנערך על ידי שלטונות ישראל, מנתה האוכלוסייה 267 נפשות.
החל משנת 1994, במסגרת הסכמי אוסלו בין מדינת ישראל לבין הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), סימיא נמצאת בשליטת הרשות הפלסטינית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 1,705 תושבים באמצע שנת 2016.
רכס אקסלגולד
רכס אקסלגולד (באנגלית: Axelgold Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי הוגם בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם בין נחל אומיניקטלה לבין נהר אומינקה.
שטח הרכס 462 קמ"ר והוא מתנשא לגובה של 1,635 מטרים מעל פני הים.
שם הרכס אומץ רשמית ב-23 באפריל 1940.
לקריאה נוספת.
Paul Schiarizza, Nick Massey and Don MacIntyre, "GEOLOGY OF THE SITLIKA ASSEMBLAGE IN THE TAKLA LAKE AREA (93N/3,4,5,6,12), CENTRAL BRITISH COLUMBIA", British Columbia Geological Survey 1997
האגודה הסוציולוגית הישראלית
האגודה הסוציולוגית הישראלית (אס"י) היא האגודה המקצועית של הסוציולוגים בישראל. האגודה, שנוסדה בשנת 1967, היא מוסד ללא כוונת רווח, ורשומים בה למעלה מ-1,000 איש. האגודה מנוהלת בפועל על ידי נשיא/ה וגזבר/ית, בסיוע מזכיר/ת האגודה. חברי הנהלת האגודה, המתווים את מדיניותה, נבחרים על ידי חברי האגודה אחת לשנתיים-שלוש באספה הכללית. ארבעה מנשיאי האגודה זכו בפרס ישראל – נשיאהּ הראשון פרופ' שמואל נח אייזנשטדט, פרופ' לואי גוטמן, פרופ' יהודית שובל ופרופ' סמי סמוחה.
מטרותיה המוצהרות של האגודה הן קידום הסוציולוגיה כדיסציפלינה מדעית וכפרופסיה; קידום הוראת הסוציולוגיה ומדעי ההתנהגות בישראל; מתן שירות לסוציולוגים הישראלים; עידוד מחקר ודיון בסוציולוגיה של ישראל; קידום תרומותיה של הסוציולוגיה לחברה הישראלית; מיצוב הסוציולוגיה כדיסציפלינת-אֵם וקידום השימוש בסוציולוגיה בתחומים הפרופסיונאליים המגוונים הניזונים ממנה, ובהם ניהול, יחסי עבודה, תכנון עירוני ואזורי, חינוך, בריאות בקהילה, עבודה סוציאלית וקהילתית, קרימינולוגיה, ייעוץ ארגוני ועוד.
במסגרת האגודה הסוציולוגית הישראלית פועלות קהילות מקצועיות וקבוצות עניין, ובהן קהילות ארגונים ועבודה, בריאות ורפואה, גוף תרבות וחברה, הגירה ודמוגרפיה, חינוך, מגדר, משפחה, לימודי ידע, מדע וטכנולוגיה, צבא וביטחון, סוציולוגיה ציבורית וסוציולוגיה מדעית, יחסי אדם–חיה, לימודי מוגבלוּת, אתניוּת, סביבה וחברה, צריכה ותרבות, שיטות ומחקר וכן קהילת הסוציולוגיה של הכלכלה.
האגודה הסוציולוגית הישראלית פועלת להסמכת סוציולוגים יישומיים באמצעות ועדת הסמכה.
האגודה מקיימת כנסים שנתיים בנערים לסירוגין באוניברסיטאות ובמכללות. האגודה עורכת תחרויות למחקרים מצטיינים, והזוכים בפרסים מציגים את עבודותיהם במעמד הכנס השנתי.
הפרסומים הרשמיים של האגודה הם המידעון, הרואה אור במהדורה מקוונת, וספר האגודה (Schnitzer Studies in Israel Society) המתפרסם בשפה האנגלית.
נשיאי האגודה מראשיתה היו שמואל נח אייזנשטדט, יוסף בן-דוד, לואי גוטמן, אליהוא כ"ץ, אפי יער, יונתן שפירא, יהודית שובל, מנחם רוזנר, יוחנן פרס, אליעזר בן-רפאל, יצחק סמואל, נח לוין-אפשטיין, ויקטור עזריה, נעמי כרמון, סמי סמוחה, משה סמיונוב, יוסי שביט, דליה מור, אורי רם, גילי דרורי ולב גרינברג.
גזברי האגודה החל מראשית המאה היו רן לחמן, זאב רוזנהק, סיביל היילברון, קארין אמית, אולג קומליק.
מסאפר יטא
מסאפר יטא (בערבית: مسافر يطا) היא קבוצה של 19 כפרים פלסטיניים קטנים בנפת חברון שבדרום הגדה המערבית, הנמצאים בין 14 ל-24 ק"מ דרומית לעיר חברון, ושוכנים סביב העיר יטא.
הכפרים נמצאים בשטח C ובשליטה ישראלית מלאה. מרבית התושבים יושבים על שטח אש של צה"ל ובשל כך הליכי פינוי של הכפרים מתנהלים במשך שנים.
תחילת הכפרים מהתיישבות במערות בסביבה. יש המקשרים בין המילה "מסאפר" למילה הערבית שפירושה "נסיעה", וטוענים כי השם רומז למרחק הקצר שבין הכפרים ליטא, ויש המקשרים למילה הערבית שפירושה "כלום", לאור האמונה המקומית שהמקום לא יצלח ל"שום דבר".
תיאור ומיקום.
הכפרים במסאפר יטא הם:
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשישה מהיישובים המרכיבים את מסאפר יטא (מנטיקת שיעב אל-בטם, ח'ירבת טוויל א-שיח', ח'רבת אל-פח'ית, ח'רבת ביר אל-עיד, ח'רבת אספי, ומר'אייר אל-עביד) היו 768 תושבים בשנת 2007.
מרביתם של התושבים הגיעו מהעיר יטא, במסגרת חקלאות עונתית, שהפכה לקבועה במסגרת המאבק על שטחי c.
בקרבת מקום נמצא הכפר א-תוואני המשמש כמרכז היישובים של מסאפר יטא. מסאפר יטא מנוהל על ידי ועדת פיתוח מקומית שחבריה ממונים על ידי משרד הפנים של הרשות הפלסטינית.
היסטוריה.
הקרן לחקר ארץ ישראל הבריטית ביקרה באזור ב-1881 ותיעדה את ההתיישבות במערות הטבעיות הנפוצות במקום.
המזרחן יעקב חבקוק מאוניברסיטת בן-גוריון חקר את אורחות חייהם של תושבי המערות בדרום הר חברון, והתגורר איתם פרקי זמן ממושכים משנת 1977 עד 1981. ממצאיו פורסמו בספר "חיים במערות הר חברון" שראה אור ב-1985. חבקוק צילם תצלומים רבים המעידים על קיום כפרי מערות בשנות ה-70 וה-80. חבקוק מספר שדרי המערות חיו במערות בעונת המרעה, היא עונת החורף, באופן עונתי ולעיתים גרו במערות למשך 8 חודשים, וכמה מהם אף באופן קבוע. עוד הוא תיאר שבמשך שנים האזור שרץ בפעילות חבלנית.
שטח אש 918.
בשנת 1980 הכריז צה"ל על חלק מהשטח בו שוכנים הכפרים, כשטח אש 918.
ביולי 1981, במהלך התכנסות וועדת השרים להתיישבות הניע שר החקלאות אריאל שרון מהלך, בו הורחב שטח האש באופן משמעותי לכ-30,000 דונם. בדיון, תא"ל אליעזר רם שטח את המחסור הגדל בשטחי אימונים לצה"ל על רקע הקמת יישובים חדשים. שרון הציע את האזור והוא הסביר כי הוא מעדיף שהצבא ישתמש בסביבה הזו "כדי לשמור את אותם שטחים בידינו, שהם חיוניים כל-כך".
לאחר הסכם אוסלו ב' כל אזור מסאפר יטא הוגדר חלק מ"שטח C", ובהתאם לכך יש לישראל שליטה צבאית ואזרחית מלאה עליו.
בשנת 1999 קיבלו מרבית התושבים באזור צווי פינוי מידי בשל "שהייה בלתי חוקית בשטח אש". בעקבות עתירה שהוגשה בשם התושבים, הורה בג"ץ לצה"ל בצו ביניים לאפשר להם לשוב לכפריהם. ההליכים המשפטיים מתנהלים מאז כבר 22 שנים. עד שנת 2007 עזבו כ-850 מתוך כ-3,500 מתושבי אזור מסאפר יטא את מקומות המגורים שלהם. בספרו של המזרחן יעקב חבקוק מאוניברסיטת בן-גוריון הוא תיאר את ההתיישבות במספאר יטא בשנת 1980 כשטח מרעה עונתי ששימש את הפלסטינים כמחצית מהשנה, בעוד הם תמיד נשארו מחוברים בטבורם לכפר האם, ורק צעירים בודדים נשארו לגור בו במשך כל השנה. משכך, בג"ץ קיבל את העמדה שצו ההכרזה על שטח אש, שמנוע מלחול על תושבי קבע - חל על תושבי מספאר יטא שלא מוגדרים תושבי קבע.