אחיה ואביה של סיל מתו בתאונות נפרדות כשהייתה צעירה. אמה נישאה לאנימטור של טום וג'רי, קנת' מיוז, וסיל עזבה את הבית אל חיים של פשע ושימוש בסמים כשהייתה נערה. כשנאסרה על כתיבת המחאות ללא כיסוי למדה את נגינת הקלידים בסגנון גוספל האופיינית לה, והחליטה להיגמל מהרואין ולכתוב שירים. קלידנית, פסנתרנית וגיטריסטית מוכשרת, היא חזרה לחוף המערבי, שם פגשה את גרהם נאש ודייוויד קרוסבי, ויצאה איתם לסיבוב הופעות כמופע פותח. היא פגשה גם את דייוויד גפן שהציע לה חוזה בלייבל המתפתח שלו. גרהם נאש, שהפך למעריץ שלה, הפיק את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "Jesus Was a Cross Maker". להקת ההוליס הקליטה גרסת כיסוי לשיר ב-1973. אלבום הבכורה שלה, "Judee Sill" יצא ב-1971 וכלל את הלהיט "Lady-O", שיתוף פעולה עם להקת הטרטלז. האלבום זכה לשבחים מרובים. בשנת 1973 יצא אלבומה השני, "Heart Food". האלבומים זכו לביקורות טובות אך לא הצליחו מסחרית. סיל לא הצליחה למשוך קהל אך סירבה לשמש כמופע פותח, המוניטין וההצלחה המתונה שלה דעכו, והיא נעלמה לחלוטין. בעקבות כישלון האלבום השני החליט גפן שלא לחדש את החוזה איתה. ב 1974 נפצעה סיל בתאונת דרכים שגרמה לה לכאבי גב קשים. למרות זאת היא חזרה לאולפן והקליטה כמה דמואים לשירים חדשים. לא ידוע בבירור מה קרה לאחר מכן, אך ידוע בוודאות שהיא חזרה להשתמש בהרואין ואף התמכרה לקוקאין. בשנת 1979 מתה סיל ממנת יתר.
סגנון.
המוזיקה של סיל הושפעה עמוקות מהמבנים המטריים והסוויטות של באך, בעוד שמבחינה לירית שיריה שאבו לעיתים קרובות השראה ממוטיבים נוצריים של גאולה. סיל הייתה פרפקציוניסטית, ולפעמים לקח לה שנה לכתוב שיר. הליווי המוזיקלי בשני האלבומים יוצא דופן בהשוואה לאלבומים של זמרות פולק אמריקאיות אחרות מאותה תקופה שבדרך כלל הסתפקו בליווי מינימלי של גיטרות אקוסטיות, פסנתר וכלי הקשה. סיל משלבת בשירים כלי נגינה נוספים (כמו קלרינט וקרן יער). בשני האלבומים של סיל משתתפת תזמורת קאמרית ובאלבום השני סיל אף מנצחת עליה.
אחרי מותה.
אמנים רבים שיבחו את סיל, כולל ג'ים או'רורק שעשה את המיקס לאוסף השירים שלא יצאו, "Dreams Come True", שיצא ב-2005 והורכב מהדמואים שסיל הקליטה ב-1974 לאלבום שלישי שלא הושלם מעולם. שני האלבומים הראשונים שלה יצאו מחדש כדיסק הכפול Abracadabra: The Asylum Years, יחד עם הקלטות מהופעות, דמואים ורצועות בונוס.
פסטיבל רוונה
פסטיבל רוונה הוא פסטיבל קיץ של אופרה ומוזיקה קלאסית (כמו גם מחול וג'אז, מוזיקה אתנית, דרמה, קולנוע, וכן כנסים ותערוכות) המתקיים בעיר רוונה, איטליה ובסביבותיה מדי שנה בחודשי יולי ואוגוסט.
את הפסטיבל ייסדה בשנת 1990 מריה כריסטינה מוטי, אשת המנצח ריקרדו מוטי, המופיע שם בקביעות.
בעונת פסטיבל טיפוסית מתוכננים כשני תריסרי אירועים, והפקות האופרה כוללות אופרות מן הפחות ידועות של וינצ'נצו בליני וגאטנו דוניצטי לצד יצירות פופולריות יותר והופעות אורח של להקות חשובות, כגון האופרה של וינה ותיאטרון מריאינסקי.
רבות מן ההופעות מתקיימות בתיאטרו קומונאלה אליגיירי מן המאה ה-19, אחרות בבזיליקה סנט'אפולינארה, בבזיליקה סן ויטאלה ובפאלאצו מאורו דה אנדרה.
A.c.d.c
A c d c
איי סי/די סי
איי.סי/די.סי
איי סי די סי
איי.סי.די.סי
מרג' סימפסון
בקר (פירושונים)
שם תאגיד
צעד ראשוני בעת הקמתו של תאגיד הוא בחירת שם לתאגיד, המשמש לזיהויו.
שם פשוט.
ישנן דרכים אחדות למתן שם פשוט לתאגיד, שם המשקף היבט מהותי של התאגיד:
שמות מייסדי התאגיד או בעליו.
פעמים רבות משמשים שמות מייסדי התאגיד או בעליו לזיהוי התאגיד. שם כזה נפוץ במקרים שבהם יש חשיבות למוניטין האישי של העומדים בראש התאגיד, ובהם משרדי עורכי דין (למשל "גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג ושות'"), רואי חשבון ("ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר") ועוד. חברת האלקטרוניקה הרב-לאומית היולט פקארד קרויה אף היא על שם מייסדיה, ויליאם היולט ודייב פקארד, וכך גם רשת חנויות הספרים סטימצקי.
שם המתאר עניינית את מהות התאגיד.
שם התאגיד נועד בראש ובראשונה לזהותו, ולכן משמש לעיתים למטרה זו שם המתאר בצורה עניינית את מהות התאגיד. דוגמאות:
ראשי תיבות.
פעמים רבות משמשים ראשי תיבות ליצירת שמו של תאגיד - כשמו הרשמי או כקיצור נפוץ של שם זה. דוגמאות:
שם ייחודי.
תאגידים רבים בוחרים לעצמם שם ייחודי, לעיתים בעל קשר לפעילות התאגיד, ולעיתים חסר קשר כזה. פעמים רבות נוצר השם הייחודי כהלחם של מילים או חלקי מילים. דוגמאות:
בתקופת "בועת האינטרנט" רווח המנהג לבחור בשם חסר פשר (או לפחות חסר פשר בשפתם של מרבית המשתמשים בשם), ולעיתים בשם המהווה מילת סלנג, בעל צליל מעניין. דוגמאות:
שם מתחכם.
הריצה לראש המדריך המסווג.
בעבר, במדרכי טלפון, כדוגמת "דפי זהב", שבו העסקים הוצגו לפי נושאים, ובכל נושא הם היו ממוינים בסדר אלפביתי של שמם, יש שהיו מעוניינים להופיע בתחילת הרשימה, בתקווה שדורש השירות יבחר בשם הראשון שהוא פוגש. רצון זה הוליד בישראל עסקים ששמם מתחיל בצירוף "א.א.א".
שינוי שם התאגיד.
לעיתים נוצר צורך לשנות את שמו של תאגיד, עקב שינוי מהותי באופי התאגיד, רצון להתחדשות וגורמים נוספים. שם התאגיד הוא מרכיב חשוב במיתוג שלו, ולכן החלפת שם התאגיד אינה עניין של מה בכך.
דוגמה: "בנק אנגלו-פלשתינה", שמרכזו בלונדון ופעל בארץ ישראל, שינה את שמו בשנת 1951 לבנק לאומי לישראל, תוך העברת מרכזו לתל אביב. שינוי זה משקף שינוי מהותי בסביבת פעולתו של הבנק - הקמת מדינת ישראל. בתחילת המאה ה-21 קיצר הבנק את שמו ל"לאומי". צעד זה, שבא לידי ביטוי גם בלוגו של הבנק, היה כרוך בשינוי השלטים בכל סניפי הבנק, שינויי הניירת הרבה של הבנק, ומסע פרסום להחדרת השם החדש.
שינוי שם בעל משמעות נרחבת היה שינוי שמה של חברת "סטאנדרד אויל" והמותג Esso (שמקורו באופן הגיית ראשי התיבות של שם החברה) לשם ולמותג Exxon - שם מלאכותי וחסר משמעות. עלות החלפת השם, שנערכה בשנת 1973, נאמדה ב-100 מיליון דולר. השם Esso ממשיך לשמש את החברה מחוץ לארצות הברית.
מגבלות חוקיות על שמו של תאגיד.
עקרון היסוד הוא שתאגיד רשאי לבחור לעצמו כל שם, אך על עיקרון זה חלות הגבלות אחדות.
חוק החברות.
בחוק החברות נכללות הסתייגויות אחדות מהעיקרון המופיע בסעיף 25 לחוק, לפיו "חברה רשאית להירשם בכל שם":
הגבלת השימוש בתואר "בנק".
סעיף 4 לפקודת הבנקאות, 1941, קובע: "אסור לכל אדם או לחבר אנשים, בין שהם מאוגדים ובין שאינם מאוגדים, פרט לבנק, לבנק חוץ, לבנק למשכנתאות, לבנק למימון השקעות, ולבנק לקידום עסקים, להשתמש או להוסיף ולהשתמש, בלא הסכמת שר האוצר, במלה "בנק" או בכל מלה הגזורה הימנה בשם שבו הם מנהלים עסקים".
הגבלת השימוש בשם המרמז על מוסד להשכלה גבוהה.
סעיף 21י לחוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, קובע: "לא ישתמש מוסד חינוך באחד הכינויים האלה – אוניברסיטה, טכניון, מכון טכנולוגי, פקולטה, אקדמיה, בית ספר גבוה, מכללה אקדמית, השכלה גבוהה או חינוך גבוה – בין בנפרד ובין בסמיכות, ובין בצירופו, כשם או כתואר, לכינוי אחר, בין בעברית ובין בלועזית, אלא אם המוסד הוכר לפי סעיף 9, או שהכינוי ניתן לו בחוק או שקיבל עליו אישור מאת המועצה להשכלה גבוהה".
בית זלמן שוקן
בית זלמן שוקן (נקרא גם וילה שוקן) הוא מבנה ברחוב סמולנסקין 7 בשכונת רחביה בירושלים, שתוכנן על ידי האדריכל אריך מנדלסון עבור זלמן שוקן ומשפחתו והמשתרע על פני 5.75 דונם. בשנים 2013–2022 היה הבית חלק מהמתחם המאובטח של מעון ראש הממשלה.
היסטוריה.
בית זלמן שוקן הוקם בין השנים 1935–1939 כבית משפחתו של שלמה זלמן שוקן, ציוני משכיל ואיש עסקים מגרמניה, שעלה לארץ בשנת 1934, ונודע בעיקר בזכות הוצאת שוקן שהקים, ועיתון "הארץ" שרכש.
המבנה הוקם על פי תכנונו של האדריכל אריך מנדלסון, אחד האדריכלים החשובים במאה ה-20 ומאבות הסגנון הבינלאומי, אשר עיצב גם את רהיטיו ואת הגינה שבו, ובין השאר עיצב גם את מבנה ספריית שוקן, הסמוך.
הבית תוכנן בסגנון הבינלאומי וכלל מבנה מרכזי בן שתי קומות, ופרגולה בקומה השלישית. בכך מזכיר המבנה צורת אונייה האופיינית לסגנון. במבנה מרפסת קטנה בצורת חצי סהר - אף היא אלמנט האופייני לסגנון הבינלאומי בכלל ולמבנים שתכנון מנדלסון בפרט. בקומת הקרקע בתוך חצר פנימית הייתה בריכת שחייה ולידה פרגולה המהווה הד צורני לזו שנבנתה על הגג. מנדלסון הקפיד מאוד על פרופורציות הבית ובגמר הבנייה, כאשר ראה שאחד הקירות בלט ב-2.5 סנטימטר הרס אותו על חשבונו ובנה אותו מחדש.
הדרו של הבית המקורי ניכר בעיצוב הפנים. חדרי המבנה עוטרו ברצפות שיש בצבע חום בהיר שהובאו מן הכרמל ושיש ירוק שהובא מעמק הירדן. בגינת הבית תכנן מנדלסון מתקן מיוחד לצליית בשר. בבית שובצו חומרים ופרטי בנין שהובאו מגרמניה במסגרת הסכם העברה.
המבנה נחנך בשנת 1939 עת שנערכו בו קבלת פנים חגיגית לרגל פתיחת בית החולים הדסה הר הצופים. זלמן שוקן ומשפחתו גרו בבית שנה אחת בלבד, בטרם עזבו לארצות הברית.
בימי המנדט הושכרה הוילה למשך תקופה מסוימת לשלטונות הבריטים, ושוכנו בה מפקדים של הצבא הבריטי בישראל. בשנים 1946–1947 התגורר בבית הגנרל אוולין יו בארקר, המפקד הבריטי הצבאי שבארץ.