פרוידנברג הפליג על אניות נוספות כולל אניית צובר לחיטה בת 12.000 טון, בעלת גשר פתוח וללא מים זורמים. האנייה הפליגה בקו גרמניה-קונסטנצה ברומניה. לבסוף, לפני עלייתו לארץ הפליג על אניות חברת הגוררות "פיירפליי" שהפעילה גם אניות מטען. החברה הייתה בבעלות לוסי בורכרד, יהודייה שבעזרת קשרים עם השלטונות בהמבורג עשתה רבות להעלאת צעירים יהודים לארץ ישראל בשנות השלושים של המאה העשרים.
במאי 1939 יצאו לורה וורנר פרוידנברג מגרמניה לאנגליה ובדצמבר אותה שנה עלו על אניית נוסעים בריטית, שהוסבה לנושאת גייסות ושמה אורונסיי. במשך ההפלגה של אורונסיי הוסיפו משמרות על הגשר בשל הסכנות מהתקפת צוללות גרמניות ופרוידנברג תרם את חלקו במשמרות אלו. ב-6 בינואר 1940 עגנה אורונסיי בנמל חיפה וקרוב למאתיים עולים ירדו ממנה, ביניהם לורה וורנר פרוידנברג.
מעבר לארץ ישראל.
תחנתם הראשונה של הזוג פרוידנברג הייתה בקיבוץ גליל ים. באותה תקופה שלפני העלייה על הקרקע כונה הקיבוץ "קבוצת הבחרות הסוציאליסטית" בשכונת בורוכוב ליד הירקון. פרוידנברג עבד בבניית גדר תיל סביב הקיבוץ ואחר כך בהובלת גמלים נושאי זיפזיף לבנייה בתל אביב. המתנתו של פרוידנברג שיגיע תורו לעבוד על ספינת דיג של הקיבוץ התארכה והתארכה וכשנואש, עלה בנובמבר 1940 על "ורבניה" אניית מטען שהופעלה על ידי חברה לשירות ימי עתיד, כאיש צוות חוף לתקופת שיפוציה בנמל חיפה. בתום השיפוץ עלה פרוידנברג על "עגור" מפרשית ממונעת של החברה ולאחר מכן הפליג על אניות קיטור של עתיד.
בשנים 1941- 1949: הפליג פרוידנברג באניות עתיד עגור, ענטר, עליזה, עמל וריצ'רד בורכרד של חברת פיירליי. הוא החל את דרכו כמלח על עגור. בהמשך עבד כרב מלחים באנייה ענטר שטורפדה והופגזה עד אשר טובעה בספטמבר 1941 על ידי צוללת איטלקית. הצוות כולו ירד לסירת הצלה ונגרר לצור\צידון על ידי ספינת דייגים לבנונית.
בקיץ 1941 עזב הזוג את קיבוץ גליל ים ועבר לגור בקריית ביאליק. בשנת 1944 נסע לליברפול באנגליה, למד ונבחן לקצין שני. ובשנת 1946 נסע שוב ונבחן ולקצין ראשון. באוגוסט 1949 הוסמך כרב חובל במשרד התחבורה של מדינת ישראל. תעודה מס 20 .
בחברת צים.
בשנת 1949 עבר גילאי לחברת צים פיקד על דרומית (מטען כללי), צפונית (מטען כללי), רימון (מטען כללי, נוסעים).
שימש כקברניט אוניית נוסעים נגבה א/ק 23 מדצמבר 1953 עד פברואר 1954.
בשנת 1954 יצא להמבורג בגרמניה ופיקח על אניות הנבנות במסגרת הסכם השילומים של גרמניה למדינת ישראל. ביניהן: ישראל, ציון. בשנת 1959 חזר לחיפה ועבד בפיקוח בצים.
אניית הנוסעים שלום.
בשנת 1964 לקראת קבלת הפיקוד על האונייה הועברה לחברת צים דרישה שפרוידנברג יעברת את שמו ובחר בשם גילאי. בהפלגת פתיחת ה מניו יורק לאיים קריביים. נקלעה לאזור לערפל וגשם פגעה במכלית נורווגית Stolt Dagali וחתכה את ירכתיה. בתאונה נהרגו 19 ימאים נורווגים. הדבר היה בליל חג ההודיה ב-26 בנובמבר 1964 בשעה 02:00. בנקודה הנמצאת 36 מיל ימי דרומה מלונג איילנד ו-18 מיל ימי מזרחה מחוף ניו ג'רזי. ערפל כבד הקשה על הראיה ועקב הפרעות הגשם, הקצין משמרת גשר לא הבחין במכלית במכ"ם. הקברניט ר\ח גילאי שהה בעת התאונה בתאו וכשחש בהתנגשות עלה לגשר הוא הוריד סירת הצלה לחיפוש מלחים נורווגים בים וחמישה ניצלו. על כך צוינו הצוות המציל ורב החובל לשבח.
תפקידים נוספים.
עם רדתו מהאונייה שלום ב־1965 עבר גילאי לפקד על תיאודור הרצל (אוניית נוסעים).
מאוחר יותר נעשה מפקח סיפון ראשי בחברת צים מפקח מטענים של חברת צים בהמבורג בגרמניה.
משפחה ושארים.
גילאי השאיר אחריו שתי בנות: דניאלה רן, עדנה אברהמי. 7 נכדים ו- 14 נינים.
אח בשם אפרים גילאי ממייסדי קיבוץ עין החורש (נשוי לחווה גילאי לבית שוורץ) איש חינוך מהמרכזיים בקיבוץ הארצי. לאפרים גילאי שלושה ילדים שמונה נכדים. כמוכן היו לפרוידנברג דוד בשם הרמן ואשתו רחל ברוק ובניהם ברוך ונחמן ברק.
יבגני וודולזקין
יֶבְגֵּני גֶּרְמָנוֹבִיץ' ווֹדוֹלׇזְקין (ברוסית: Евге́ний Ге́рманович Водола́зкин; נולד ב-21 בפברואר 1964, קייב) הוא סופר ומבקר ספרות רוסית. דוקטור לפילולוגיה.
ביוגרפיה.
בוגר הפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת קייב על שם טאראס שבצ'נקו (1986). באותה שנה נכנס לבית הספר לתארים מתקדמים של המכון לספרות רוסית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (בית פושקין), המחלקה לספרות רוסית ישנה, בראשות האקדמאי דמיטרי ליכצ'וב. לאחר שהגן על התזה שלו על תרגום הכרוניקה הביזנטית של ג'ורג' אמרטולה (1990).
דוקטור לפילולוגיה (2000), נושא התזה: “היסטוריה עולמית בספרות רוסיה הקדומה (מבוסס על הסיפורים הכרונולוגיים מהמאות 11-15)". חבר מערכת כתב העת "ספרות רוסית". עורך ראשי של האלמנך "טקסט ומסורת", הוצאת בית פושקין בשיתוף עם אחוזת המוזיאונים "יסנאיה פוליאנה".
ביוני 2017 הוא נבחר לדוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בוקרשט. מאז 2017 הוא היה בעל טור בעיתון איזווסטיה.
על פי ה"גרדיאן", הרומן "לאוור" של יבגני וודולזקין נכנס לעשרת הספרים הטובים ביותר בספרות העולמית על אלוהים. בדירוג מיטב הסופרים הרוסים שפרסמה מערכת "Russia Beyond the Headlines", הוא תפס את המקום ה-25 (הגבוה ביותר מבין הסופרים החיים).
בשנת 2016, הארכיבישוף מקנטרברי, רואן ויליאמס, הקדיש את נאומו "רומן סקרן: פוסט מודרניזם ושיגעון קדוש" לרומן לאוור של וודולזקין (TEDxOxBridge, 05.07.2016). על פי העיתון מטרופוליס, הרומן של וודולזקין "טייס" עמד בראש עשרת הספרים המובילים שפורסמו ברומניה בשנת 2017. בשנת 2019 הפך "לאוור" לספר השנה בסלובקיה.
בשנת 2018 התקיימה באוניברסיטה היגלונית הכנס המדעי הבינלאומי "שמות איקוניים של ספרות רוסית עכשווית: יבגני וודולזקין" (קרקוב, 17-19 במאי 2018), בו לקחו חלק 91 חוקרים מ-19 מדינות העולם. ב-20 בנובמבר 2018 נכלל בהרכב המועצה הנשיאותית לתרבות ואמנות.
בשנת 2019 הוא נבחר כחבר במועצה הציבורית של ועדת התרבות של הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
חיים אישיים.
גר בסנקט פטרבורג; אשתו היא מבקרת הספרות טטיאנה רודי, בתו נטליה וודולזקינה.
חבר הקיני
חבר הקיני הוא דמות מקראית המופיעה בספר שופטים כבעלה של יעל אשת חבר הקיני.
שבט הקיני.
שבט הקיני היה עם נוודים המוזכר בתנ"ך כאחד מעשרת עממי כנען שארצם הובטחה לאברהם בברית בין הבתרים. שבט הקיני היה קשור ככל הנראה לשבטי מדבר אחרים שחיו בארץ ישראל, כמו בני עמלק, ואולי גם בני מדין. בני הקיני חיו בסביבות סיני, הנגב ודרום יהודה. הועלתה השערה כי הקינים היו חרשים ונפחים נודדים, שעסקם היה עיבוד כלי ברזל למלאכה ולנשק.
בית חבר הקיני.
בתקופה זו או אחרת נפרד חבר הקיני משאר בני שבט הקיני ונדד צפונה עם משפחתו, עד שמצא לו משכן באלון בצעננים שבסביבת העיר קדש, באזור עמק יזרעאל, כמסופר: .
בתקופת השופטים חייתה משפחת חבר הקיני בשלום עם יבין מלך חצור, ושרר ; ולצד זאת שמרו בית חבר על יחסי שכנות טובים גם עם ישראל.
הרלב"ג למד ממעשֶהָ של יעל אשת חבר הקיני כי "מנהג חבר הקיני היה כמנהג שאר בני חובב, להתנהג בדת ישראל".
יש הטוענים ש"חבר הקיני" אינו שם אדם, אלא שם של שבט.
סיסרא ויעל אשת חבר הקיני.
אשתו של חבר הקיני הייתה יעל. בתקופת יבין מלך חצור, ששלטונו היה פרוש על כנען, פרקו בני ישראל את עולו ויצאו נגדו למלחמה, בה ספג סיסרא שר צבא יבין הפסד מוחץ למרות עדיפותו המספרית ויתרונו הצבאי שהתבטא ב-900 מרכבות ברזל. סיסרא נס על נפשו וביקש להסתתר באוהל יעל אשת חבר הקיני, אולם יעל, לאחר שקיבלה אותו בסבר פנים יפות, הרדימה אותו ורוצצה את גולגולתו בנעיצת יתד. מעשה זה הכריע את גורל המערכה, כיוון שלא נמצא כנראה מחליף ראוי למצביא חצור.
ברק בן אבינעם, מנהיג הכוח הישראלי, רדף אחרי סיסרא עד למאהל חבר הקיני, ומשהגיע לשם יצאה לקראתו יעל והראתה לו את גוויית אויבו המת. בשירת דבורה שיבחה דבורה הנביאה את יעל על מעשֶהָ, אותו ביצעה על אף שבית חבר לא נקט עמדה בסכסוך בין ישראל למלך חצור (וזאת כהנגדה לשבטים שונים מבני ישראל שהתכחשו לקשרם עם אחיהם ולא יצאו להילחם לצידם).
חז"ל ופרשני מקרא נוספים פירשו שיעל גם שכבה עם סיסרא. לפי דעה זו, מעשה זה אסר את יעל לבעלה חבר.
קבר חבר הקיני.
קברו של חבר הקיני מצוין בקדש, לצד קברי ברק בן אבינועם, דבורה הנביאה ואשתו יעל.
חן הרצוג
חן הרצוג (נולד ב-31 באוגוסט 1969) הוא הכלכלן הראשי, מנהל יחידת כלכלה, סביבה ורגולציה ושותף בפירמת רואי החשבון והייעוץ הפיננסי BDO; אחד משני המועמדים הסופיים ליו"ר רשות החשמל.
בעבר כיהן כמנכ"ל מודלים קרנות נאמנות וסמנכ"ל ומנהל הייעוץ הכלכלי בחברת מודלים כלכליים.
ביוגרפיה.
חן הרצוג נולד וגדל ברמת השרון
הוריו הם הפרופסור לסוציולוגיה כלת פרס א.מ.ת. חנה הרצוג והפרופסור לארכאולוגיה זאב הרצוג.
בוגר המחזור הראשון של תיכון אלון, שם היה יו"ר מועצת התלמידים.
בצה"ל שירת בגבעתי וסיים כסמל מחלקה. הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומדעי המחשב בהצטיינות (1994) ותואר שני בכלכלה בהצטיינות (1998), שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1995 - 2014 היה הרצוג סמנכ"ל ומנהל הייעוץ הכלכלי בחברת מודלים כלכליים
(חברה לייעוץ כלכלי בראשות ד"ר יעקב שיינין),
בשנים 1996 - 2014 היה דירקטור וחבר ועדת השקעות במודלים קרנות נאמנות;
בשנים 1999 - 2014 כיהן כמנכ"ל מודלים קרנות נאמנות,
שבשיא פעילותה בסוף 2018 ניהלה נכסים בהיקף של למעלה מ-1.6 מיליארד שקל,
בעת פרישתו (2014) שווי הנכסים בניהול החברה היה 302 מיליון שקלים.