בשנת 1956 זכתה דינמו באליפות ליגת העל הרומנית לראשונה. בסתיו התמודדה בגביע אירופה לאלופות ואף ניצחה את גלאטסראיי בסיבוב המוקדמות אך הפסידה לצסק"א סופיה בסיבוב הראשון והודחה מהטורניר. שלוש שנים מאוחר יותר זכתה בגביע הרומני לראשונה.
בשנים 1962–1964 זכתה דינמו בשלוש אליפויות, כולל דאבל בשנת 1964, לאחר ניצחון בגמר 3–5 על סטיאווה בוקרשט.ב-1965 שיחקה מול אינטר מילאנו בגביע אירופה לאלופות, ואף ניצחה אותה 1–2 בבוקרשט, אך בעקבות הפסד 0–2 במילאנו הודחה מהטורניר.
ב-1968 זכתה דינמו בגביע לאחר ניצחון בגמר על ראפיד בוקרשט. בסתיו 1970 עברה את פנאתינאיקוס בגביע אופ"א אך הודחה על ידי ליברפול.
בעונת 1981/1982 עבר המועדון את אינטר מילאנו בגביע אירופה לאלופות, והפסיד לגטבורג השוודית אשר זכתה לבסוף בגביע. בעונת 1983/1984 הגיעה דינמו לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, שם הפסידה לליברפול. בעונת 1989/1990 הגיעה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הפסידה לאנדרלכט.
בתום עונת 2021/2022, נשרה הקבוצה לראשונה ב-74 שנות קיומה לליגת המשנה, לאחר הפסד במשחקי הפלייאוף לאוניברסיטת קלוז'.
טהרת המשפחה
טהרת המשפחה הוא מונח בהלכה היהודית שמובנו הוא: שמירת קיום יחסי האישות לזמן הטהרה ממצב של נידה. המונח מתייחס למכלול הדינים והלכות ההרחקה שעל איש ואישה לשמור במערכת יחסים זוגית. על פי ההלכה ישנם מקרים שונים בהם על האיש והאישה להתרחק זה מזה ואסורים בקיום יחסי אישות ובצורות קרבה נוספות עד שתסיים האישה את תהליך הטהרה, שעיקרו טבילה במקווה. בחלק ממקרים אלה האיסור הוא מן התורה, ובחלק מן המקרים – מדרבנן. עיקר הימים בהם אסורה האישה לבעלה הם ימי הנידה הבאים בעקבות הווסת החודשית של האישה, ואיסור כרת חל על קיום יחסי אישות עמה בימים אלה.
משך הזמן בו האישה נאסרת לבעלה ודינים שונים של ההרחקות ביניהם משתנים ממקרה למקרה, אך באופן כללי בכל המקרים הללו הבעל והאישה נאסרים, והאישה צריכה לעבור תהליך טהרה. המקורות ההלכתיים מכנים את כל ההלכות הנוגעות להרחקות אלו הלכות נידה. וכיוון שטומאת נידה היא הסיבה העיקרית והשכיחה להיאסרות האשה על בעלה, כל אישה האסורה על בעלה, אף מסיבה אחרת, מכונה "נידה".
להרחקה בימי הנידה נוספה במרוצת הדורות משמעות רעיונית רחבה בתחום המחשבה היהודית-תורנית. ראשית, נטען שההרחקה מבטאת את החשיבות של פיתוח חיי הרוח בזוגיותם של איש ואשתו. האיסור לקיים יחסי אישות ולגעת זה בזה מחייב את בני הזוג להמיר את המגע הגופני בקשר מילולי. שנית, ההרחקה יוצרת מפגש מחודש של בני הזוג מדי חודש. בכל חודש ישנם ימים של השהיה, ציפייה, התאפקות והתגברות על היצר, ובכל חודש בני הזוג נפגשים מחדש - כמו ביום החתונה - ומממשים מחדש את אהבתם.
מצבי טומאה מדאורייתא.
נידה.
נידה היא ההרחקה המתבקשת לפי ההלכה בזמן הווסת החודשית, שהיא המקרה השכיח ביותר בענייני טהרת המשפחה. מעת קבלת הווסת האשה נחשבת לנידה עד סיום תהליך הטהרה בטבילה במקווה. מדין התורה, ניתן להיטהר מטומאת הנידה בתום שבעה ימים מתחילת הדימום (אך מדברי חכמים רק בתום ספירת שבעה נקיים, כדין זבה).
בתורה מופיע ציווי מפורש להתרחק מהאישה בימי נידתה כחלק מרצף איסורי העריות, ב: "ואל אשה בנדת טמאתה לא תקרב לגלות ערותה". עונשו של אדם שבא על אישה נידה במזיד הוא כרת. לגבי דין זה אין הוולד נחשב ממזר כמו יתר חייבי כריתות, משום שאשה זו מותרת לבעלה תמיד ואסורה רק בזמן נידתה.
זבה.
זבה היא אישה שזב ממנה דם מן הרחם במהלך אחד עשר הימים שאחר שבעת הימים הראשונים מאז תחילת הווסת החודשי. התורה מבחינה בין זבה קטנה, שמדממת יום אחד או יומיים במהלך אחד עשר הימים הללו, שדינה לספור יום אחד נקי ללא דם ולטבול, לבין זבה גדולה, שמדממת לפחות שלושה ימים רצופים במהלך אחד עשר הימים. על פי החוק המקראי, אישה זו טמאה בטומאה הזהה לטומאת נידה, אך בניגוד לנידה רגילה שמדאורייתא נטהרת שבעה ימים אחרי תחילת הדימום, הזבה צריכה להמתין עד שיהיו שבעה ימים שלמים ללא דימום ("שבעה נקיים"), ורק אז תוכל להיטהר. בנוסף, כשהיה בית המקדש קיים, הביאה זבה שדיממה שלושה ימים רצופים בימי הזיבה קרבן לכפרתה:
כדי למנוע טעות בין צבע טהור לצבע טמא, או בין ימי נידה לימי זיבה, קבע רבי יהודה הנשיא, שכל אשה המדממת שלושה ימים רצופים צריכה לנהוג בו כאילו היא זבה גדולה, ועליה לספור שבעה נקיים לטהרתה. ובנות ישראל החמירו לנהוג שגם אם מדממות דימום כלשהו - סופרות שבעה נקיים.
יולדת.
יולדת היא מי שילדה תינוק או הפילה עובר, והיא אסורה לבעלה, גם אם לא ראתה דם. מן התורה, האשה אסורה לבעלה במשך שבעה ימים כאשר הוולד הוא זכר, ובמשך ארבעה עשר יום כאשר הוולד הוא נקבה.
לאחר מכן, למשך תקופה מסוימת (שלושים ושלוש יום לזכר ושישים ושש לנקבה), חלים ימי טהרה, כל הדמים שתראה טהורים והיא מותרת לבעלה. אולם החל מתקופת הראשונים חלה החמרה והיחס אל הדמים בימים אלו הושווה ליחס הרגיל, ואין האשה נטהרת עד שתפסיק לראות דם ותשב שבעה נקיים.
מצבי טומאה מדרבנן.
פרישה סמוך לווסת.
עניין נוסף המוגדר בהלכות טהרת המשפחה, הוא החובה ההלכתית המוטלת על בני זוג להימנע מקיום יחסי אישות במועד בו צפוי להגיע הווסת של האישה. על פי הלכה זו על בני הזוג לבדוק מתי עשוי לחול הווסת הבא של האישה, לפי כללים הלכתיים המשתנים מאישה לאישה, וביום זה או בלילה זה עליהם להימנע מקיום יחסי אישות.
על פי רוב הדעות, הלכה זו היא תקנת חכמים הנסמכת על פסוק בתורה. טעם החיוב הוא כדי למנוע מצב בו החל הדימום ללא ידיעת בני הזוג. כמו כן, הוסיפו חכמים, כי בעת זו על האישה לבדוק את עצמה (בצורה דומה לבדיקת הפסק טהרה) ולוודא שלא התחיל הווסת. בסוף אותו יום או אותו לילה, אם לא מצאה דם, יכולים בני הזוג לחזור ולקיים יחסי אישות. קיום הלכה זו מצריך ידיעת פרטים הלכתיים רבים, מעקב תמידי אחר הווסת של האישה ולפעמים גם שאלת חכם.
דם בתולים.
אישה בתולה שקיימה יחסי אישות בפעם הראשונה, נאסרת לבעלה מיד. גם בפעמים הבאות, אם תראה שוב דם היוצא מקרום הבתולים תיאסר.
רואה כתם.
אישה שמצאה כתם דם על בגדה או במקום אחר, כאשר ברור שהדם הגיע ממקורה, ואי אפשר לתלות את הדם בגורם אחר (כגון דם של חרק מת, או דם של פצע).
דינים הנהוגים בזמן ההרחקה.
התורה אוסרת במפורש קיום יחסי אישות עם אישה בזמן נידתה: העונש לעובר על איסור זה (במזיד) הוא כרת:
מהמילים למדו חז"ל שלא רק אסור לאיש ולאשתו לקיים יחסי אישות בזמן שהאישה נידה, אלא גם אסור לגבר לגעת "נגיעה של חיבה" באישה נידה. יש מחלוקת עיקרית בין הרמב"ם והרמב"ן האם איסור זה הוא איסור מהתורה או מדרבנן.
בתלמוד נזכרו חמישה חיובי הרחקות בין הבעל לאשתו בזמן נידותה: איסור נגיעה. איסור אכילה על שולחן אחד בלי סימן היכר, ועוד שלושה דברים שאסור לאישה לעשות עבור בעלה: הצעת המיטה, מזיגת הכוס, רחיצת פניו ורגליו של בעלה.
בתקופת הראשונים והאחרונים נוספו איסורים נוספים, כגון איסור למסור חפץ מיד ליד איסור הגשת שתייה ואוכלים איסור ישיבה או שכיבה על מיטת בן הזוג וכדומה.
סדר טהרה.
על פי ההלכה בימינו, תהליך הטהרה של אישה שנטמאה ונאסרה לבעלה דומה בכל המקרים בהם נאסרה מלבד שינויים קלים ממקרה למקרה. מדאורייתא אישה נידה זקוקה לטבילה בלבד כדי להיטהר, שבעה ימים אחרי תחילת ווסתה, אולם עקב חומרא דרבי זירא, בדיקת הפסק טהרה וספירת שבעה נקיים הפכו לדין מחייב כלפי כל אשה שנאסרה לבעלה מחמת אחת הסיבות המנויות בהלכות טהרת המשפחה.
צניעות בקיום יחסי אישות.
כחלק מהלכות טהרת המשפחה מונה ההלכה מקרים ומצבים שונים בהם אסור לאדם לקיים יחסי אישות עם אשתו אף שהיא אינה אסורה עליו מצד עצמה. לדוגמה, התורה אוסרת לקיים יחסי אישות ביום הכיפורים, וחכמים הוסיפו אף את תשעה באב. כמו כן, מובא בהלכה שלא ראוי לקיים יחסי אישות בזמן שהאיש והאישה אינם שלמים בדעתם ובאהבתם מצבים אלו מכונים בני תשע מידות.
ההלכה מפרטת דינים נוספים על קיום יחסי האישות כגון: איסור לקיים יחסי אישות באור, איסור לבעל לנשק את הפות של אשתו ועוד.
עקרות הלכתית.
ייתכנו מקרי עקרות שאינם ביולוגיים אלא כאלו הנובעים מכך שהביוץ חל לפני הטבילה, עקרות זו מכונה עקרות הלכתית.
האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה
האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה המכונה גם UNITA (ראשי תיבות של השם בפורטוגזית של União Nacional para a Independência Total de Angola) היא קבוצה פוליטית חמושה באנגולה.
עד 2002 הייתה UNITA בעיקר כוח מורדים חמוש שלחם במלחמת האזרחים באנגולה כנגד המשטר המרקסיסטי שנתמך על ידי קובה וברית המועצות. בשנים אלו (ועד מותו) מנהיג UNITA היה מייסדה ג'ונאס סאווימבי.
טרם עצמאות אנגולה.
הקבוצה נוסדה כתוצאה מקרע פוליטי בתנועת העצמאות האנגולית. התנועה התפצלה לפלג "החזית הלאומית לשחרור אנגולה" (FNLA, נוסדה 1957) ו"החזית העממית לשחרור אנגולה" הסוציאליסטית (התנועה העממית לשחרור אנגולה, 1956). במרץ 1966 פרש סאווימבי מה FNLA ויצר את UNITA שהתבססה בראשיתה באזור מואנגאי, אך לאחר מכן קנתה אחיזה בג'אמבה, במחוז הואילה שבדרום-מזרח אנגולה.
מנהיגי UNITA היו ברובם משבט אובימבונדו הגדול ומדיניות הקבוצה נטתה במידת מה למאואיזם, בדורשם זכויות לכפריים והכרה בפלגים אתניים. עם זאת, בתקופת המלחמה הקרה יישרה קו UNITA עם מדיניות ארצות הברית.
במלחמת האזרחים האנגולית.