בחפירות נחשפו שרידי תבליט ובהם דמות נמוכה עם מצנפת וראש אישה עטור בכתר מוראלי. דמויות אלו כוסו על ידי תבליט מאוחר יותר מתקופת השליט בהראם השני (293 –276) לפנה"ס, שמפאר את שלטונו. כיון שהתבליט הקדום היה גדול יותר נשארו ממנו שרידים בצדי התבליט מתקופתו של בהראם השני. על פי שרידים אלה, אפשר לשייך במידת גדולה של ביטחון את התבליט לזמנה של ממלכת עילם. מה שברור מעבר לכל ספק הוא שהמקום שמש כאתר בעל חשיבות דתית משמעותית עוד לפני התקופה האחמאית. ייתכן שבתקופה העילמית היה במקום מעין או נחל שזרם כנראה גם בתקופה הססאנית. תומך בהשערה זו הוא מאגר מים מאותן התקופות, שחצוב 50 מטרים מערבה מקיר התבליט.
התקופה האחמנית.
בתקופה האחמנית נבנו באתר מספר קברים ומגדל מרובע. הנקרופוליס הזה כולל ששה קברים של שליטים מתקופה זו. יתר מלכי שושלת זו נקברו כנראה בעיר הבירה פרספוליס וקבריהם לא נשמרו.
הקברים המלכותיים על קיר המצוק נחצבו לתוך האבן המקומית. הקבר הראשון שנבנה באתר (קבר מספר 1) הוא זה קבר דריווש הראשון. בחזית הקבר שני לוחות אבן עליהן כתובות ובהן תיאור מפורט של תולדות חיי המלך ושאיפתו לקיים משטר צודק והוגן. כפי שמעיד הציטוט: "אין ברצוני להעניש אדם שלא עשה עוול, וכן אין כוונתי לשחרר עושה עוול מבלי שייענש על מעשיו",
הקברים מלכותיים שנוספו מאוחר יותר, אינם מכילים כתובות ולא ניתן לזהות את זהות הקבורים בהם מעבר לכל ספק. אולם במידה רבה של ודאות החוקרים מייחסים אותם לצאצאי דריווש הראשון.
את שלושת האחרים (קברים 2 עד 4) מיוחסים על פי ממצאים עקיפים לחשיארש הראשון (מזרח צפון-מזרח לקבר דריווש), לארתחששתא הראשון (מערב דרום-מערב לקבר דריווש), והאחרון הוא קברו של דריווש השני שהוא המערבי ביותר. ארבעת הקברים בנויים לפי אותו דגם, אולם הם שונים לגמרי מהתבנית בקברו של כורש הגדול שבפסארגאדה.
כל המלכים בנקש-י-רוסתם נקברו ביחד עם האוצרות הנדרשים לחייהם בעולם הבא. לאחר טקס הקבורה, מוסגרו ונחתמו פתחי קברים למנוע שוד, אולם עם כיבוש פרס בידי צבאו של אלכסנדר מוקדון נפרצו כל הקברים ותכולתם נבזזה.
ממול לקברים עומד מבנה מרובע העשוי מלבנים של אבן גיר לבנה. שם המבנה הוא כעבה-י זרתושת (בפרסית کعبه زرتشت). תרגומו המילולי של שם זה הוא הקובייה של זרתוסטרה. זהו מבנה מהמאה ה-5 לפנה"ס, תפקידו עדיין מהווה חידה לארכאולוגים וסלע מחלוקת בין חוקרים רבים. המגדל מרובע, אורך קירותיו 7.25 מטר, וגובהו 12.50 מטר.
המגדל עומד על שלוש מדרגות ומכיל חדר אחד שהכניסה אליו היא דרך גרם מדרגות חיצוני בגובה 1.30 מהבסיס. גובה החדר הוא 6.35 מטרים ואורך הקירות הוא 5.7 מטר. בכל צד של המגדל שני חלונות מדומים השקועים בקיר. מבנה זה הוא העתק של מגדל קדום יותר שעומד בעיר פסארגאדה, בתוך מתחם הקבר של מלך כורש. המבנה בנקש-י-רוסתם מאוחר יותר ונבנה כנראה על ידי דריווש או אחד מיורשיו והוא אופייני למבנים מהתקופה האחמאית. החומה שמקיפה את המבנה היא מאוחרת יותר ומתוארכת לתקופה הססאסנית.
בחזית המגדל והקברים עמד כנראה גן. באחד מהלוחות שנמצאו בפרסופוליס מוזכר מקום בשם Nupistash המזוהה עם נקש–י-רוסתם, שבו היו נטועים עצים
ארכיטקטורת הקברים.
הקברים חצובים בגובה ניכר מעל פני השטח. הם ידועים בכינויים כ"צלבים הפרסיים" בשל צורת צלב של חזית הקבר. הפתח לקברים הוא באמצעיתו של הצלב, שממנו מגיעים לחדר שבו נמצא הסרקופג. חזית הקבר מראיה כחזיתו של ארמון בעל עמודים מרובי צורות. דגם זה זהה למבנה ארמונו של דריווש הראשון
שהיה קיים בפרסופוליס, והקורה האופקית היא כנראה העתק של הכניסה לאותו ארמון.על צורה זו, נח כס המלכות שצורתו ספסל מאורך שנתמך על ידי 30 דמויות, שמייצגות את המחוזות של האימפריה ובהתאם לכך כל דמות לבושה בסגנון אותו אזור ונושאת כל נשק.ממעל, דמות המלך, מזבח האש וסמלים שמימיים. המלך עומד על במה מדורגת כשהוא אוחז בידו הימנית קשת וידו השמאלית מושטת מעלה לעבר דמות מכונפת, אהורה מזדא, ישות אלוהית של הדת האיראנית העתיקה שמסמלת את אל האור והחכמה.
רק בקברו של דריווש הראשון ישנם בחזית שני לוחות גדולים בכתב יתדות המפארים אותו ואת שלטונו. הלוח הימני מסומן DNa והאחר DNb והם כתובים בשלוש שפות, DNa כתוב בפרסית עתיקה, עילמית ובבלית. DNb כתוב באכדית במקום בבלית. כל הקברים האחדים חסרים כל כיתוב שהוא.
בניגוד לארכיטקטורה החיצונית המעוטרת, התכנון הפנימי הוא פשוט וחסר קישוטים. בפרוזדור ארוך שעובר במקביל לשטח החיצוני, נפתחות שלוש דלתות המובילות כל אחת לחדר קבורה בעל קמרון חביתי שבו קבר מכוסה לוח אבן. קבריהם של שאר המלכים דומה מאוד למבנה קברו דריווש הראשון.
התבליטים הסאסאנים.
לאחר נפילת האימפריה האחמנית, נשאר נקש-י-רוסתם מקום מקודש גם לשליטים הססאנים החדשים שהוסיפו בו תיאורים של ניצחונות הכתרות ומעשי גבורה אחרים. התחריטים נמצאים על גבי סלעי האבן סמוך לקו הקרקע בסמוך לקברים האחמאיים .
על התקופה הסאסאנית יש מעט מאוד עדויות כתובות וחלק גדול מהידע נאסף על פי מטבעות ותבליטי סלע. כפי שנלמד על פי חומר זה, המלכים של השושלות הססאניות מתאפיינים בכתרים ייחודיים לכל שליט ושליט. לעיתים הזיהוי נתמך על ידי כתובות המופיעות בתבליט. הדוגמה הטובה ביותר היא התבליט באתר של נקש-י-רוסתם, שבו מתוארת הכתרתו של ארדשיר הראשון מייסד האימפריה הססאנית. על כתפו של סוס המלך מופיעה כתובת בשלוש שפות: הפרסית הקדומה (פהלבית), פרתית ויוונית.
ר הראשון, כנראה בשל רצונו שלשליט זה להראות כממשיכה של השושלת האחמאית. אולם אמנות זו לא הגיעה להישגם הקדומים יותר, רק כ-30 תבליטי סלע נתגלו לאורך תקופת שלטון ססאנית של 400 שנה, ורוב התחרטים מתוארכים ל-80 השנים הראשונות של ממלכה זו.
חפירות ארכאולוגיות.
בשנת 1923 חפרה במקום משלחת בראשותו של הארכאולוג הגרמני ארנסט הרצפלד
חלק גדול ממצאי החפירות אלו מוצגים כיום בארכיונים של גלריית פריר וגלריית ארתור מ. סקלר. בנוסף לנקש-י-רוסתם חפרו אנשי צוות זה במקומות נוספים באירן ובמזרח הקרוב הארכיונים כוללים למעלה מ-30,000 רשומות שרטוטים וצילומים ממקומות שונים.
כמה שנים לאחר מכן, בין השנים 1936 עד 1939, עבדה במקום משלחת נוספת מטעם המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, בראשותו של פרופ' אריך שמידט. המשלחת פרסמה ממצאים מפורטים מחפירות אלו.
גיריות
גיריות (שם מדעי: Melinae) היא תת-משפחה של סמוריים. רוב הגיריות הן חיות בינוניות בעלות גוף גדול ומגושם, טפרים ארוכים וראש לבן עם "מסיכה" על העיניים וכן חוטם מוארך העוזר להן להריח.
הגיריות חיות במאורות באדמה ויוצאות בלילות לחפש מזון. הן אוכלי כל הניזונות ממגוון בעלי חיים וצמחים. במיוחד הם אוהבות תולעים לדוגמת ה"שלשולים".
מיון הגיריות.
בנוסף קיימים שני מינים נוספים הקרויים גירית אך אינם נכללים בתת-משפחה זו: גירית הדבש ("Mellivora capensis") וגירית אמריקאית ("Taxidea taxus"). הן דומות לגיריות האחרות, אך מאפיינים מסוימים משייכים אותן לתת-משפחות עצמאיות.
ביאליניצ'י
ביאליניצ'י (בבלארוסית: Бялынічы; בפולנית: Białynicze) היא עיר במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, כ-44 ק"מ מערבית למוהילב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
ביאליניצ'י נזכרת לראשונה במאה ה-16 ככפר במחוז ויטבסק. בשנת 1634 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בהמשך המאה ה-17 נחרבה העיירה כתוצאה מקרבות בין הרוסים והליטאים.
יהודי ביאליניצ'י.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, ובעיירה פעל בית ספר יידי.
ב-6 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סימן מזהה וחובת ביצוע עבודות כפייה. בספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-150 גברים יהודים מהעיירה.
כ-600 היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו שהוקם בה, אשר נשמר בידי המשטרה הבלארוסית. ב-12 בדצמבר 1941 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו בתעלת מכי (Mkhi).
בליניצ'י
הגנה קתודית
הגנה קתודית (באנגלית: Cathodic protection), היא שיטה לעצירת הליך החלודה של מבנים מתכתיים, למשל ובעיקר צינורות תת-קרקעיים. בשיטה זו יוצרים מעגל חשמלי ההופך את המבנה המתכתי המוגן לקתודי ביחס לאזור אנודי מלאכותי.
למעשה יוצרים מעגל חשמלי המזרים דרך גוף אנודי מלאכותי זרם אל הקרקע, הנקלט על ידי הצינור המוגן. זרם זה צריך להיות מספיק גדול כדי לנטרל את כל הזרמים האנודיים הנפלטים מפני הצינור. הצעות ראשונות להפעלת הגנה קתודית בוצעו על ידי האמפרי דייווי בשנת 1824.
שיטות הגנה קתודית.
ניתן להגן קתודית על מבנה מתכתי בקרקע בשיטות הבאות:
אנודות הקרבה.
יצירת מעגל חשמלי על ידי של אנודה או מספר אנודות אל הצינור המוגן.
האנודה מיוצרת במיוחד למטרה זו, עשויה מסגסוגת של מתכת הממוקמת גבוה יותר בשורה הגלוונית מברזל ++Fe (צינור פלדה), בדרך כלל מגנזיום ++Mg או אבץ ++Zn.
האנודה ארוזה בתוך שק עם חומר מילוי היגרוסקופי המונחת בקרקע בסמוך לצינור עליו היא מגינה.
יתרונות השיטה:
חסרונות השיטה:
מתקן בזרם מאולץ.
יצירת מעגל חשמלי בעזרת מיישר זרם הניזון ממקור מתח חיצוני. הקוטב השלילי של המיישב מחובר באמצעות כבל אל המבנה המתכתי המוגן. הקוטב החיובי מחובר באמצעות כבל אל גוף היוצר את האזור האנודי - שדה האנודות.
לשדה האנודות מספר צורות בהתאם לזרם המתוכנן, התנגדות סגולית של שכבות הקרקע והקרבה למבנה המוגן.
השיטה מאוד מקובלת בחברות בעלות תשתית אורכית גדולה של מאות ואלפי ק"מ.
פארק פלמנגו