יצירותיו הופיעו ב-34 כרכים במשך שנות חייו האחרונות. יצירתו החשובה על נושאים צבאיים היא: "דעות קדומות וחזיונות שווא צבאיים", שהופיעה לראשונה ב-1780. ביצירה זו הוא מציע, בין היתר, להקים אקדמיה בינלאומית לאמנות הלחימה שבאמצעותה ניתן יהיה להעריך נכונה את פעולותיהם הצבאיות של גנרלים.
יצירותיו החשובות שהופיעו בשפה הצרפתית:
הופיע בשפה הגרמנית:
STS-51-A
STS-51-A, היא המשימה ה-14 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השנייה של מעבורת החלל דיסקברי. המשימה היא השלישית שנחתה הישר במרכז החלל קנדי, פלורידה.
המשימה.
פחות מחודש עבר מאז נחתה הצ'לנג'ר במשימה הקודמת, STS-41-G, וכבר ניצבה הדיסקברי על כן השיגור מוכנה למשימתה השנייה בתוכנית המעבורות. המשימה ה-14 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, יצאה לדרכה ב-8 בנובמבר 1984 בשעה 7:15 בבוקר לפי שעון מזרח ארצות הברית. ניסיון שיגור יום לפני, לא צלח בגלל רוחות חזקות באטמוספירה העליונה.
על סיפון הדיסקברי שהו חמישה אנשי צוות. לשלושה מתוכם זו הייתה הטיסה השנייה בתוכנית המעבורות (הוק טס לראשונה במשימת STS-7, גרדנר במשימת STS-8 ואלן במשימת STS-5).
מטרתה של משימה זו הייתה לפרוס שני לווייני תקשורת ולהכניסם למסלול סביב כדור הארץ, ולהחזיר שני לוויינים אחרים. לווייני B-2 ו-6 שנפרסו במשימת STS-41-B, הוצבו במסלולים לא נכונים בגלל תקלה במנועי הלוויינים ובמשימה זו תוקנה הבעיה. שני הלוויינים בתא מטען המעבורת נפרסו בהצלחה והוכנסו למסלול נכון. Canadian Anik D2, נפרס ביום השני למשימה ו-"IV-l" הידוע גם בשם "Leasat l" נפרס ביום שלישי.
לאחר פריסתם של שני לווייני התקשורת החלה לתמרן המעבורת לקראת Palapa B-2, הלוויין האינדונזי שהוצב במסלול נמוך יותר בשל תקלה במנועי הלוויין. לאחר שעתיים של הליכת חלל הצליחו מומחי המשימה אלן וגרדנר לתפוס את הלוויין ולהכניסו למסלול הנדרש. הלוויין השני Westar 6 הוכנס למסלול הדרוש יום לאחר מכן.
בנוסף עסקה המשימה בניסויי Diffused Mixing of Organic Solutions.
משימתה השנייה של הדיסקברי הסתיימה ב-16 בנובמבר 1984 בשעה 7 בבוקר. הנחיתה התבצעה במסלול המראה 15 במרכז החלל קנדי לאחר 7 ימים, 23 שעות ו-45 דקות.
בני הנדל
בני הנדל (נולד ב-6 באוגוסט 1946) הוא שדרן רדיו, מנחה, קריין אמנותי, עורך ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
הנדל נולד בעיר בראשוב שבטרנסילבניה, רומניה, בשנת 1946 ועלה עם הוריו בשנת 1959 מן העיר סיביו. הוריו, יוצאי בוקובינה, היו ניצולי שואה מטרנסניסטריה. הנדל הוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה והחוגים לבלשנות ולאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
את דרכו האמנותית החל ב-1969 כשחקן-זמר בהפקת תיאטרון החאן הירושלמי "כלאדם" - מחזמר ימי-ביניימי בבימויו של אריה זקס, שם מילא את תפקיד האלוהים.
בשנת 1970 היה לשחקן רדיו בתסכיתי ילדים ונוער בקול ישראל. ב-1974 התמנה לעורך, קריין ומגיש בקול ישראל.
בסוף שנות ה-70 התפרסם בהגשת תוכניות השבת "זמר שכזה" ו"ציוניוני הדרך" ברשת ג'.
ב-1979 השתתף בדיבוב סדרת ההנפשה המיתולוגית "היה היה - האדם", במסגרת הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנים 1980–1982 שימש שליח הסברה וחינוך בארצות הברית, מטעם הסוכנות היהודית.
משנת 1982 קיבל עליו לערוך ולהגיש ברשתות קול ישראל תוכניות בנימה אישית:
משנת 1986 ועד 2005 ערך תוכניות ידע-עולם, מדע, מוזיקה ותרבות:
לשידוריו היה קהל מאזינים מסור, ועם פרישתו המוקדמת לגמלאות, ב-2005, ניהלו מאזיניו מערכה כדי לאפשר את המשך תוכניותיו במסגרת עצמאית.
הנדל מופיע כמנחה בכנסים, טקסים וערבי מוזיקה וספרות בישראל ומחוצה לה, באוניברסיטאות ובמכוני תיעוד, תרבות ומחקר: יד ושם, ספריית בית אריאלה, משכנות שאננים ועוד. הוא מופיע כמנחה וקריין אמנותי בקונצרטים, עם התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הבארוק ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל פניקס, אנסמבל מיתר ועוד. משנת 2012 הוא כותב את תוכניות הקונצרטים של הקאמרטה הישראלית ירושלים ומשנת 2018 - גם את תוכניות התזמורת הקאמרית הישראלית.
הנדל הוא מתרגם של פרוזה ושירה. בין המשוררים שאת שיריהם תרגם: וורדסוורת', טניסון, ויסטן יו אודן, אדמונד ברק, היינריך היינה, ברטולט ברכט, איציק מאנגר, לאונרד כהן, ד"ר סוס, של סילברסטיין ואלן אלכסנדר מילן. שירי מילן, וורדסוורת' וטניסון בתרגומו הפכו ליצירות מוזיקה קאמרית בידי המלחין משה זורמן והושמעו בשנת 2010 בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום ובפסטיבל "מאסטרו עין הוד".
באוקטובר 2020, במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו, תרגם הנדל את שיר המחאה הקטלאני "היָּתֵד" מאת ליואיז ליאק (Lluis Llach, L'ESTACA) וביצע אותו יחד עם בני משפחתו וידידים. הסרטון של ביצוע השיר, בהפקתו של הנדל ויוני חיימוביץ' ובבימויו של מיכאל (מוקי) הדר, הועלה לאחר יוטיוב וזכה ל-20 אלף צפיות בשלושת הימים הראשונים להעלאתו.
הנדל נשוי לנירה, אב לשני בנים.
מתרגומיו.
מפרי עטו:
מומוס
מוֹמוֹס (ביוונית: μῶμος) היה ליצן החצר של האולימפוס במיתולוגיה היוונית. הוא נחשב גם כאל ההיתול, הלגלוג והביקורת. כמו המוות והשינה, גם הוא בנה של ניקס, אלת הלילה.
הוא גורש מהאולימפוס על ידי זאוס עקב לשונו "המושחזת".
המילה מימיקה שפרושה - הבעות פנים מקורה במומוס, ומכאן גם המילה פנטומימה - משחק של תנועה והבעות פנים ללא מילים. המושג מומוס מתאר שחקן פנטומימה, ליצן, חקיין, בדרן.
ז'ולייט גרקו
ז'ולייט גרקו (בצרפתית: Juliette Gréco, ; 7 בפברואר 1927 – 23 בספטמבר 2020) הייתה שחקנית וזמרת שאנסונים צרפתייה.
תולדות חייה.
ז'ולייט גרקו נולדה לאב קורסיקני ולאם צרפתייה. בילדותה גדלו היא ואחותה בבית סבתה, אם אמה, בדרום צרפת ונשלחו ללמוד במנזר. כחניכת מנזר הייתה ז'ולייט שקטה, ביישנית ומסוגרת. בזמן מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי הייתה אמה חברה במחתרת הצרפתית, וגם ז'ולייט ואחותה התגייסו לפעילות זו. כאשר נתפסו, גורשו אמה ואחותה למחנה הריכוז ראוונסבריק אך ז'ולייט, שהייתה אז בת 16, לא נשלחה עמן הודות לגילה הצעיר.
במקום להישלח לרוונסבריק, נשלחה למאסר בכלא בצרפת. במהלך חורף 1943 שוחררה מהכלא, אך נאלצה לצעוד 8 קילומטרים לבדה חזרה לפריז, לבושה רק בשמלת הקיץ שלה. בפריז היא מצאה מחסה אצל השחקנית Hélène Duc, אותה הכירה מהמחתרת הצרפתית. לאחר המלחמה, דוק הוכרה כחסידת אומות עולם.
בשנת 1946 עזבה אמה את צרפת ונסעה להודו-סין עם הצי הצרפתי. ז'ולייט עברה אל רובע סן ז'רמן דה פרה בפריז והחלה להסתובב בחוצות העיר, מגלה חיים חדשים שלא הכירה עד אז. היא נקלטה בהווי הבוהמי של פריז לאחר המלחמה והייתה לאחת מכוכבותיו. בלבושה השחור תמיד ובשערה השחור הארוך נראתה כהתגלמות האינטלקטואלים הצעירים, מנופצי האשליות ומוכי העוני, של הבוהמיה הצרפתית באותן שנים.
בהשפעת זמרי השאנסון שפגשה בשיטוטיה בפריז התחילה לשיר ועד מהרה כבשה לה מקום של כבוד בעולם השאנסון הצרפתי. היא הייתה המוזה לרבים מן הסופרים והאמנים בסן ז'רמן דה פרה, כמו ז'אן-פול סארטר ובוריס ויאן, שאיתם נפגשה בקפה-קאבארט "השור על הגג", אותו מקום עצמו שדריוס מיו הנציח בבלט שלו בשם זה. כמה מהם כתבו לה שירים לביצוע. קולה העמוק והגמיש התאים להפליא לשירת שאנסונים, בדומה לזה של אדית פיאף לפניה.
היא התעניינה מאוד במוזיקת הג'אז שפרחה בשנות ה-50 וה-60 בפריז. בשנת 1949 הייתה בת זוגו של חצוצרן הג'אז הנודע מיילס דייוויס. בסוף שנות ה-50, לאחר שהופיעה במספר סרטי קולנוע צרפתיים, שבתה את ליבו של המפיק דריל זאנוק, שפתח בפניה את האפשרות להופיע בהוליווד. היא הופיעה במספר סרטים והייתה ידידתם של ג'ון יוסטון, ארול פלין ואורסון ולס.
בהמשך ניסתה את כוחה במשחק והופיעה בסרטי קולנוע אחדים. על אף הצלחותיה הרבות, כזמרת וכשחקנית, סבלה לעיתים מזומנות מדיכאון ואף ניסתה פעם להתאבד.
בין 1953 ל-1956 הייתה נשואה לשחקן פיליפ למר, ממנו נולדה בתה, לאחר מכן התגרשה ממנו ונישאה לשחקן מישל פיקולי, נישואין אלה ארכו בין 1966 ל-1977. ב-1988 התחתנה עם המוזיקאי ז'ראר ז'ואנסט, שליווה את ז'אק ברל.
במקביל לעיסוקיה האמנותיים הייתה פעילה כלוחמת לזכויות אדם.
נפטרה ב-23 בספטמבר 2020.
ימין ושמאל (בכלי שיט)
נוק
נוק (בגרינלנדית: Nuuk, "כֵּף" נהגה: ‏, בדנית: Godthåb) היא עיר הבירה של גרינלנד. היא הבירה הצפונית בעולם, בשל מיקומה מספר קילומטרים צפונית לרייקיאוויק, בירת איסלנד, בסמוך לחוג הארקטי. אולם התואר עדיין שמור לרייקיאוויק, בירת איסלנד, מכיוון שגרינלנד היא לא מדינה עצמאית אלא טריטוריה אוטונומית של דנמרק.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-1721 על ידי המיסיונר הנורווגי הנס אגדה שנתן לה את השם "גוטהוב". בעת ההיא הייתה גרינלנד מושבה דנית-נורווגית תחת שלטונה של דנמרק-נורווגיה, אך למעשה לא היה קשר בין גרינלנד לנורווגיה במשך שתי מאות. עוד לפני כן הייתה התיישבות ויקינגית באזור ושרידיה נשמרו עד היום.
גאוגרפיה.
נוק ממוקמת ליד מקורותיו של הפיורד נופ קנגרלואה, 10 ק"מ מהחוף הדרום מערבי של גרינלנד לים לברדור, וכ -240 ק"מ דרומית לחוג הארקטי. בהתחלה, הפיורד זורם לכיוון צפון-מערב, ואז הופך לשלוש זרועות נפרדים. יש שלושה איים גדולים בין הזרועות: אי סרמיצק, קקרטרסואק איילנד, וקורנופ קקרטרסואה. הפיורד מתרחב לתוך מפרץ מנוקד השוניות, שהוא חלק מים לברדור. הסטייה המגנטית בנוק היא קיצונית והקוארדינטות שלה נושקות לN90.
דמוגרפיה.