בקרבות רחוב טכניקה זו יכולה להתאים על מנת להכניע יריב חזק וגבוה יותר.
על מנת להגן מתקיפה זו קיים השימוש במגן אשכים.
אל ריח
גדליה דורון
גדליה דורון (דצמבר 1928 – 11 במאי 2019) היה איש עסקים ותעשיין ישראלי, שכיהן כמנכ"ל כיתן, איטונג וקדם כימיקלים, וחתן פרס התעשייה לשנת התשל"ה 1975 בתחום הניהול הכללי. קידם את פריון העבודה והייצור במשק הישראלי בעשורים הראשונים לאחר קום המדינה.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
גדליה דורון נולד בז'יכלין, פולין, לפנינה ויהושע ודיסלבסקי. אביו היה אידיאליסט ציוני-דתי שעסק בקבלנות צביעה וסיוד, ואמו הייתה בת למשפחת סוחרים. המשפחה עלתה ארצה בהיותו בן 3, והתיישבה בתל אביב. בילדותו חווה מחסור ועוני. הוא למד 8 שנים בבית ספר יסודי ביאליק ואחר כך התכונן לבחינת בגרות במתכונת ה-London Matriculation בגימנסיה "השכלה", במקביל לעבודה בבקרים.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1949, עבד כעוזר למנהל חשבונות בחברה קבלנית בניהולו של משה רפאלי שלאחר מכן מינה אותו לנהג ועוזר אישי, ולימים הפך לפטרונו.
דורון נישא לעליזה בירנבוים מפתח תקווה, ואב לבת. ב-1955 עברת את שם משפחתו לדורון.
המכון לפריון העבודה והיצור 1955–1971.
בשנת 1955 התקבל בסיועו של רפאלי למדור הבנייה של המכון לפריון העבודה והייצור. תוך זמן קצר, נבחר לעבור השתלמות מעשית ותאורטית בת 6 חודשים בשוודיה במהלך שנת 1956, שעיקרה פריון העבודה בענף הבנייה. עם שובו למדור הבנייה, יזם, ארגן, ועמד בראשו של מסע לאומי לייעול ופריון העבודה בענף הבנייה בארץ, והתמנה למנהל המדור במכון. באותן שנים ראשונות לקום המדינה, היה "פריון העבודה" לסיסמה ואידיאל של המשק. בגלל מיעוטם של מומחים והיעדר שכבת משכילים בארץ בנושאי הנדסה וטכנולוגיה, תפסה מחלקת הבנייה של המכון בניהולו של דורון מקום חשוב בהנחלת פריון העבודה וקידומו בענף הבנייה בכל הארץ.
בעקבות הצלחתו הרבה של מדור הבנייה בניהולו, נשלח דורון ב-1964 על ידי המכון, ובסיוע קרן פולברייט, ללמוד מנהל עסקים לתואר MBA באוניברסיטת הרווארד בבוסטון, ארצות הברית, שאותו סיים ב-1966 בהצלחה.
בשנת 1966 חזר לארץ ומונה לסגן מנהל המכון ומנהלו בפועל, והוביל שינוי אסטרטגיה עסקית מאוריינטציה ייצורית, שהדגישה נורמות ופרמיות לעובדים, בקרת איכות, ייעול בתכנון הייצור, ויחסי עבודה, לאוריינטציה עסקית כוללת, בראייה רחבה.
באמצעות צוותים רב-תחומיים שהקים במכון, הוביל אבחון כולל של ארגונים וחברות, שכלל ניתוח מעמיק של חוזקות וחולשות, המלצות לגבי פתרון בעיות, ואסטרטגיות מומלצות לניהולם (משרד השיכון, יקבי כרמל מזרחי, עמידר, ועוד).
בראשותו, נתנו צוותים של המכון גם ייעוץ נקודתי בנושאי ארגון וניהול לגופים כמו משרד הביטחון, סולל בונה, הביטוח הלאומי, נתיבי איילון, החברה הלאומית לשיכון עולים, ואחרים.
לאורך כל תקופת עבודתו במכון לפריון העבודה והייצור, שימש גם יועץ-מומחה מטעם האו"ם בארצות מתפתחות, והעביר קורסים רבים לקבלני בנייה מאפריקה בארץ ו"קורסים ניידים" בארצות שונות ביבשת אפריקה.
כיתן 1971–1975.
בשנת 1971 יצא אל השוק הפרטי, וקיבל לידיו כמנכ"ל מפעלי טקסטיל כושלים של חברת כיתן עם בעיות מובנות, שהעסיקו אלפי עובדים בעיירות פיתוח (דימונה, בית שאן, נצרת). הוא נקט באסטרטגיה עסקית יצירתית שהתאימה לתנאי החברה באותה עת, יצר תדמית חדשה לחברה ולמוצריה, פיתח עבורה שווקים בישראל ומחוצה לה, והביא אותה לרווחיות גבוהה לראשונה בתולדותיה, ולתרומה נכבדת לייצוא. על הישגיו זכה בפרס התעשייה לשנת התשל"ה 1975 בשטח הניהול הכללי.
במהלך מלחמת יום הכיפורים ב-1973, גויס למילואים ומונה על ידי הממשלה לראש מל"ח (משק לשעת חרום) באזור ירושלים.
איטונג 1976–1982.
בשנת 1976 מונה דורון למנכ"ל "איטונג", מפעל מיושן בפרדס חנה שייצר בלוקים קלי משקל בטכנולוגיה שוודית, אשר בארץ שימשו בעיקר לבניית תקרות. דורון העלה את מודעות האדריכלים, המהנדסים, והצרכנים לתכונות הבידוד של בלוק איטונג וליתרונותיו בבניית קירות מבודדים מקור ומחום בבתים מכל הסוגים. בתוך כך, העלה את סוגיית הבידוד התרמי והחיסכון באנרגיה לדרגת חשיבות גבוהה בשוק הבנייה, והפך את הבלוק למוצר מוכר ומוערך במדינת ישראל. דורון העלה את רווחיות החברה ושוויה, עד למכירתה ב-1982.
קדם כימיקלים 1982–1996.
בשנת 1982 רכש דורון שליש מהבעלות על חברת קדם כימיקלים, תמורת התחייבות כלפי הבעלים האחרים לנהל ולהוביל את החברה הקטנה. כיו"ר החברה, הפך אותה דורון למתמחה בתחום של כימיקלים ייעודיים ליישומים שונים , ובכך נעשתה לחברה רלוונטית בתחומים רבים מאוד במשק הישראלי (מפעלי תעשייה, קירור, בתי מלון, הדברה, עיבוד מתכות, גינון, מים, ובשוק הקמעונאי כמוצרי ניקוי לבית כמו "פנטסטיק"). החברה השתלבה בטכנולוגיות חדשות בענפיה השונים באמצעות הסכמי ידע עם מפעלי תעשייה וגופים אחרים בעלי ידע ומוניטין בחו"ל. בשנת 1996 נמכרה החברה לחברת טמבור בשווי גבוה מן ההשקעה הראשונית.
במקביל לכהונתו כמנכ"ל קדם כימיקלים, התמנה דורון לחבר בדירקטוריונים שונים, ביניהם בנק דיסקונט למימון התעשייה, ובשנת 1989 בדירקטוריון חברת מנורה מבטחים החזקות.
מנורה מבטחים 1996–2015.
משנת 1996 ועד שנת 2010 כיהן דורון כיושב ראש של חברת מנורה מבטחים ביטוח ובמקביל היה חבר דירקטוריון של קבוצת הביטוח מנורה מבטחים החזקות כולה עד שנת 2015. עם פטירתו בשנת 2013 של מנחם גורביץ', הוא נקרא לכהן במקומו כיו"ר זמני של הדירקטוריון למשך כשנתיים, עד 2015.
תפקידים נוספים שמילא.
מלבד תפקידיו הניהוליים, דורון היה גם חבר בוועדות ציבוריות שונות כגון:
דורון העביר קורסים רבים למנהלים ב (מי"ל) וכיהן גם כחבר בוועדת הניהול.
בין השנים 1971–2001 לימד בלהב לימודי הכשרה בניהול של אוניברסיטת תל אביב וכיהן כיו"ר מועצת המנהלים.
בשנת 2018 הקים את המרכז הראשון מסוגו בארץ למידע ומיצוי זכויות מטופלים, שנקרא על שמו בבית החולים איכילוב.
גדליה דורון נפטר ב-11 במאי 2019 בתל אביב. הוא תרם את גופתו למדע.
גוון ג'ון
גוונדולן מרי ג'ון (באנגלית: Gwendolen Mary John; 22 ביוני 1876 – 18 בספטמבר 1939) הייתה אמנית וולשית, שעבדה בצרפת במשך רוב הקריירה שלה.
ראשית חייה.
גוון ג'ון נולד בהברפורדווסט, ויילס, השנייה מבין ארבעת ילדיהם של אדווין ויליאם ג'ון ואשתו אוגוסטה. אחיה הגדול של גוון היה תורנטון ג'ון; אחיה הקטן היה אוגוסטוס ויניפרד. אביה אדווין ג'ון היה עורך דין שאופיו הטיל פחד על משפחתו, ואמה אוגוסטה נעדרה לעיתים קרובות מהבית בגלל בריאות לקויה, והותירה את שתי אחיותיה - לתפוס את מקומה במשק הבית. אוגוסטה הייתה ציירת צבעי מים חובבת, ושני ההורים עודדו את ההתעניינות של הילדים בספרות ובאמנות. אמה נפטרה כאשר גוון הייתה בת שמונה.
לאחר מותה בטרם עת של אמם בשנת 1884, המשפחה עברה לטנבי בפמברוקשייר, ויילס, שם קיבלה חינוך ראשוני יחד עם אחותה. בנוסף לאחותה היו לה גם שני אחים, ת'ורנטון ואוגוסטוס. האחים נסעו לרוב לחופי טנבי לצייר גוון ג'ון אמרה שהיא עשתה "רישומים מהירים של שחפים, צדפים ודגים על פיסות נייר, או לפעמים רשמה בחלק הקדמי של הספר שהיא קראה." אף על פי שציירה מגיל צעיר, העבודות המוקדמות ביותר שנותרו הן משנתה התשע-עשרה.
חינוך.
בשנים 1895–1898 גוון למדה בבית הספר לאמנות בסלייד, שם תוכננה תוכנית הלימודים על פי השיטה הצרפתית. המקום היה בית הספר לאמנות היחיד בבריטניה שאיפשר כיתות מעורבות, אף על פי שבדרך כלל לא היה ערבוב בין גברים ונשים בכיתות הלימוד. כמו אחיה הצעיר, אוגוסטוס, שהחל את לימודיו שם בשנת 1894, היא למדה רישום דמויות אצל הנרי טונקס. במהלך תקופה זו, היא ואוגוסטוס חלקו מגורים, והקטינו עוד יותר את הוצאותיהם על ידי קיום תזונה של אגוזים ופירות.
היא פיתחה מערכת יחסים קרובה עם האישה שתיהפך לאשת אחיה, אידה נטלשיף. באותה תקופה הייתה לה מערכת יחסים עם הצייר אמברוז מקאבוי מחבריה של אחיה, שהיה קשר זמני. חברותיה הטובות כללו גם את אורסולה טירוויט וגוון סלמונד. גוון ג'ון זכתה בפרס סרפד מלוויל לציור הדיוקן בשנה האחרונה שלה בסלייד.
את תלמידי סלייד עודדו להעתיק את עבודותיהם של ציירים במוזיאונים בלונדון. הציורים המוקדמים של ג'ון כמו דיוקן הגברת אטקינסון, אישה צעירה עם כינור ופנים עם דמויות הם יצירות אינטימיות המצוירות בסגנון מסורתי המאופיין בצבע מאופק.
אפילו כסטודנט, התנהגותו של אחיה אוגוסטוס ג'ון והקסם האישי הפכו אותו לסלבריטאי. אוגוסטוס העריץ מאוד את עבודות אחותו אך האמין שהיא הזניחה את בריאותה, והפציר בה לנקוט ב"גישה ספורטיבית יותר לחיים". היא סירבה לעצתו והפגינה לאורך כל חייה התעלמות ניכרת מרווחתה הגופנית.
בשנת 1898 היא הגיעה לביקור הראשון בפריז עם שני חברים מהסלייד. שם למדה אצל ג'יימס מקניל ויסלר בבית הספר שלו. היא חזרה ללונדון בשנת 1899, והציגה את עבודותיה לראשונה בשנת 1900, במועדון האמנות החדשה באנגלית. מצבה הכספי היה קשה ובשנים 1900–1901 היא חיה בבניין נטוש.
צרפת.
בסוף 1903 נסעה לצרפת עם חברתה דוריליה מקניל (לימים אשתו השנייה של אוגוסטוס). עם הגעתם לבורדו, הם יצאו לסיור רגלי עם ציוד האמנות בידם, מתוך כוונה להגיע לרומא. כשהם ישנות בשדות וחיים מכסף שהרוויחו בדרך ממכירת רישומי פורטרטים, הן הגיעו עד לטולוז. בשנת 1904 נסעו השתיים לפריז, שם מצאה גוון ג'ון עבודה כדוגמנית אמנית, בעיקר עבור אמניות נשים.
באותה שנה היא החלה לדגמן עבור הפסל אוגוסט רודן, והפכה לאהובתו לאחר שהוצגה על ידי הילדה פלודין .