המחלקה בוחנת את התביעה מבחינת עובדותיה, חישובי סיכון מול רווח פוטנציאלי, ואם התובע מיוצג על ידי עו"ד- מנהלת משא ומתן עם עורך הדין. בתום ההערכה, החברה תציע לתובע אחת מ-3 אפשרויות: העברה מלאה של זכות התביעה, העברה חלקית של הזכות, או הלוואה.
באפשרות של העברה מלאה של זכות התביעה, החברה תשלם לתובע במזומן או באמצעות הבטחת אחוזים בליטיגציה העתידית, או שילוב בין השניים. במידה ועדיין נדרש שיתוף פעולה סביר מהתובע (כגון עדותו), תוודא החברה על ידי בחירת אמצעי התשלום כי לתובע עניין בתוצאת התביעה. מכיוון שישנה העברה מלאה, אין יחסי עו"ד-לקוח בין התובע לחברה.
אופציה שנייה היא העברה חלקית של הזכות. במקרה כזה, התובע מוכר לחברה מניות בתשואות ההתדיינות. החברה בתמורה משלמת במזומן ו/או הסכם לנשיאה בהוצאות ההתדיינות. במקרה כזה התובע נשאר בשליטה מלאה על ההליכים, ומנגד מקבל את האפשרות לממנם.
אפשרות שלישית היא הלוואה- "צ'מפרקו" מלווה לתובע כספים, ותקבלם בחזרה רק במידה והתביעה מצליחה. ריבית ההלוואה תהיה באופן טבעי גבוהה מאוד בגלל הסיכון, ובכל מקרה יש להניח שהלוואה כזו תתרחש רק בתביעות בעלות סיכון קטן יחסית להפסד.
מחלקת ליטיגציה.
מחלקה זו תעסוק הן בסיוע לאומדן ערך התביעה, והן בכל היבטי הליטיגציה, התלויים בסוג הטיפול שנבחר (רכישה מלאה/חלקית או הלוואה)- בין כעורכי דין של התובע לכל דבר ועניין, סיוע לעורך-הדין המקורי, מציאת עורך-דין חיצוני, או במקרה של הלוואה- הצמדת ריבית התואמת את מידת הסיכון.
מחלקת שירותי השקעות.
מחלקה שעוסקת בעסקאות עם משקיעי חוץ להשקעה בתביעות- בין אם השקעה ישירה בתביעה מסוימת (כך שהרווח האפשרי גבוה אבל פיזור הסיכון מאוד נמוך), או בהשקעה במניות של "צ'מפרקו".
המודל שמציג Dobner במאמרו מתייחס למצב המשפטי כפי שהוא בארצות הברית, ולכן חברת "צ'מפרקו" פועלת מתוך מדינת ניו ג'רזי (שם אין איסור על המחאת תביעות), ועל ידי שימוש בדיני החוזים האמריקאיים סוחרת בתביעות מכל רחבי ארצות הברית.
בישראל המצב כיום אינו מאפשר פעילות של חברה כדוגמת זו, אך בהחלט תהיה אפשרות לקיום מודל כזה עם קבלת הקודיפיקציה והתפתחות הסחר בתביעות בישראל.
מקורות.
מאמרים.
Ari Dobner, Litigation for Sale, University of Pennsylvania 1996, 144 U. Pa. L. Rev.* 1529
Court Voids A Sale of an Interest in a Lawsuit, FindLaw, June 2003
מחנה ישראל (מדבר סיני)
מחנה ישראל היה המבנה הארגוני, למיקום חניית השבטים ולמהלך הליכתם במדבר סיני, שקבע משה על פי אלוהים לבני ישראל בדרכם לארץ ישראל. במובן המקובל, מחנה ישראל היה המחנה של כל שבטי ישראל, מלבד משכן העדות ומקום מגוריהם של הכוהנים והלויים. מחנה ישראל במובן המצומצם, להבדיל ממחנה כהונה וממחנה לוויה, היה התחום בו הותר לטמאים לשהות בחלק מתקופת הסגרם.
ההנחיות המפורטות לחניה ולנסיעה ניתנו לעם ישראל והם מתוארות בפרשת במדבר בספר במדבר בתורה. הארגון נועד בראש וראשונה להסדר החנייה, אך גם לקביעת מתכונת הנסיעה, מי מתחיל בנסיעה, מי בא אחריו וסדר השבטים למחנות במהלך ארבעים השנה במדבר. המקרא מציין כי בני ישראל נהגו בדיוק כפי שהקב"ה ציווה אותם בדבריו אל משה.
מבנה החנייה.
כמקובל במדבר, בית האב חונה לשבטו. מכאן מתחיל הארגון המיוחד: לכל שבט נקבע דגל והוא נכלל במחנה, כאשר כל מחנה כולל שלושה שבטים. השבט המוביל, היה השבט אשר על שמו המחנה נקרא המחנה. כך נבחרו ארבעה שבטים לראשי המחנות, השבטים: יהודה, ראובן, אפרים ודן, כל שבט ואופיו אשר מכתיר אותו לתפקידו. "פרשת במדבר" מספרת כי בטרם נקבע הארגון בוצע מפקד בקרב בני ישראל וכך היה ניתן לקבוע כמה "פקודים" - זכרים מגיל 20 שנה ומעלה - יש בכל שבט, בכל המחנה ובכל המחנות יחד.
מיקום המחנות.
בפרשת במדבר נאמר וכעבור כמה פסוקים מתואר מבנה חניית המחנות:
מסכם הכתוב את גודל המחנות ומצביע כי הכול בוצע בהתאם לפקודות:
דגל המחנה.
כל משפחה במחנה השתייכה לבית אב ולשבט - עם הדגל האופייני לו- ומחנה, אליו היה השבט שייך, אשר היה מהלך בו בזמן המסע במדבר סיני. דגל השבט היה הסמל אשר סביבו היה תושב המחנה מתרכז בעת החנייה ובעת הנסיעה. אך לא רק משמעות טכנית הייתה לדגל וזאת אנו יודעים עד היום.
הדגל, בהוראת אות וסימן, הוא מסימני הריבונות של עם ובמדרש כתוב: "וכיון שעלו ישראל מן הים, אמר הקב"ה למשה עשה אותם דגלים דגלים שיהיו מהלכין בטקסיסי מלכים" (דברים רבה (ליברמן) פרשת דברים, טז). עם היוצא ממצרים, מעבדות, בדרכו לארץ ישראל הוא כבר חופשי ומתחיל להניף דגל המורה על חרותו. וכך אומר רמב"ן ( שמות יד:ה) : "וזה טעם 'ובני ישראל יוצאים ביד רמה', שעשו להם דגל ונס להתנוסס, ויוצאים בשמחה ובשירים בתוף ובכִנור כדמות הנגאלים מעבדות לחירות, לא כעבדים העתידים לשוב לעבודתם".
גם תחיית עם ישראל בארצו לאחר גלות ארוכה מלווה בדגל. כאמור, הדגל מסמל את היותו עַם בן חורין אך גם את הקשר של עם ישראל עם מסורתו. ואכן, דגל ההסתדרות הציונית ודגלה הרשמי של מדינת ישראל דומה לטלית, כפי שמתאר דוד וולפסון:
ה"מחנות" בירושלים.
כשם שהיו מחנות במדבר, היו גם מחנות בירושלים וזאת במטרה לבודד את הטמאים מהמקדש ומהר הבית.
וכותב הרמב"ם:
נאו אורתודוכסיה
נאו-אורתודוכסיה
אשריכיאה קולי
תורמוס ההרים
תּוּרְמוֹס הֶהָרִים (שם מדעי: "Lupinus pilosus", מנוקד: "תֻּרְמוּס הֶהָרִים") הוא מין צמח בעל פרחים בסוג תורמוס הגדל בר בארץ ישראל. תורמוס ההרים הוא ערך טבע מוגן בישראל. תורמוס ההרים בולט בפרחיו הכחולים ופורח בסוף החורף ובאביב.
מאפיינים.
תפרחת הצמח בולטת למרחוק בצבע כחול-עמוק. מרבדים גדולים מתורמוס ההרים מצויים בהרים. תורמוס ההרים גדל באדמות "כבדות", המכילות אבן גיר כמו טרה רוסה ורנדזינה, שאר מיני התורמוס גדלים באדמות חסרות גיר. תורמוס ההרים פורח בישראל בחודשים פברואר עד אפריל.
תורמוס ההרים שונה משאר מיני התורמוס בצבע הפרחים שלו שהוא כחול-כהה (לעיתים בגוון סגול) לעומת לילך-בהיר
בתורמוס ארצישראלי ולבן עד לילך-כחלחל בתורמוס תרבותי. אם מסתכלים מקרוב על הפרחים, אזי ניתן לראות כי בפרחים שטרם בוקרו והם זמינים להאבקה, במרכז המפרש כתם לבן, היוצר שבירת צבע על הרקע הכחול.
הבדל נוסף הוא בגודל הפרי: רוחב התרמיל מגיע עד ל-2 ס"מ, לעומת 4 עד 6 ס"מ בקירוב אצל המינים האחרים. פריחתו מתחילה מעט מאוחר יותר, בחודש מרץ.
העלים מאוצבעים בעלי שמונה אונות.
סביבת גידולו היא בבתה, יחד עם בני שיח, שגובהם 25 עד 40 ס"מ, בשילוב עם צמחים עשבוניים - חברת הסירה הקוצנית ואחרים (ראו תמונה למטה). תורמוס ההרים גדל בהרים אך גם בצפון ארץ ישראל: הבקעה הצפונית, השפלה הצפונית ובעמק יזרעאל.
את משטחי הפריחה שלו ניתן לראות בתל שוכה שבעמק האלה, סמוך לארמון הנציב בירושלים, בנחל תבור, בצפון הגולן (מדרום להר אביטל) ולאורך כביש 70 (ואדי מילֶק) (בעיקר בין בת שלמה לאליקים).
בגלל יופיים פרחי תורמוס ההרים נשתלים גם בגינות.
תרכובות ברום
תרכובות ברום היא חברה מקבוצת כימיקלים לישראל המייצרת מוצרים מברום. לחברה מפעל בנאות חובב, הגדול ביותר באזור התעשייה. מפעל זה הוא בין המפעלים החשובים בייצור מוצרי ברום בעולם. הוא מפיק כשליש מכלל המתיל ברומיד בעולם כולו, מייצא כימיקלים רבים שאינם מיוצרים בשאר העולם ומוצריו ידועים באיכותם. לחברה רשת שיווק מסועפת ברחבי העולם ומפעלים נוספים.
המפעל מייצר כשבעים מוצרים שונים, המשמשים למזון, דלק, צבעים, קוסמטיקה, חומרי צילום, חומרי הדברה, חומרים למניעת התלקחות, חומרים לטיפול במים, מוצרי ביניים לתעשיית התרופות, כימיקלים לתעשיית קידוחי הנפט, מוצרי הדברה לחיטוי קרקע המשמשים בחקלאות ועוד. את הברום מפיק המפעל בעיקר מים המלח.
היסטוריה.
בשנת 1956 הוחל בהפקת ברום מים המלח בנוסף לאשלג, על ידי חברת בת שהוקמה לשם כך, "ברום ים המלח". כבר אז עלה הרעיון להקים מפעל לייצור תרכובות ברום, תוך ניצול הסמיכות למפעל כריית הברום והערך המוסף הגבוה של התרכובות לעומת הברום הגולמי. לצורך כך, הוקמה בשנת 1959 חברת תרכובות ברום. המוצר העיקרי של החברה יועד להיות בתחילה מתיל ברומיד. בשנת 1961 הוחל בהקמת מפעל החברה בבאר שבע והוא נפתח בתחילת 1963. המפעל פעל כולו לייצוא ובשנתו השנייה ייצא מוצרים בערך קרוב לחצי מיליון דולר. ביולי 1965 נחנך במפעל מתקן לייצור ברומיטים.
בשנת 1971 הוכנסה תרכובות ברום תחת הנהלה אחת עם ברום ים המלח לשם הגברת התיאום. באותה שנה כשליש מתוצרת הברום מים המלח הועבר לתרכובות ברום לייצור ברומידים. הייתה זו גם השנה הראשונה בה העבירה החברה תמלוגים, לאחר שהתגברה על ההפסדים משנים קודמות. באותה עת הועסקו במפעל כ-120 עובדים. בעקבות שינויים בביקושים העולמיים עבר אז המפעל מייצור עיקרי של מתיל ברומיד לייצור אתיל ברומיד.. לאורך שנות ה-70, המשיכה החברה להיות רווחית ולהתרחב. רוב התוצרת של החברה נמכרה באירופה. בשנת 1977 חתמה החברה הסכם עם חברת אמרי למכירת מוצריה בארצות הברית.
עם ההחלטה על הקמת אזור התעשייה רמת חובב, הוחלט להקים באתר מפעל נוסף של תרכובות ברום. בניית המפעל החלה בשנת 1976, והוא נחנך בנובמבר 1978.
איכות הסביבה.
תרכובות ברום הוא בין המזהמים העיקריים בנאות חובב.
בשנת 1978 פורסמו טענות על עובדים שהיו לעקרים עקב חשיפה לחומרים במפעל. המפעל אף הפסיד בתביעות של עובדים אשר עבדו במפעל ולקו במחלות קשות.