מאוחר יותר, הוא היווה את ההשראה ל"קוסם" דמות המופיעה בחלק השלישי של דרמה מאת אדם מיצקביץ'.
שחקן ילד
המונח "שחקן ילד" מתייחס בדרך כלל לילדים שהשיגו הכרה מקצועית כשחקנים בילדותם (מתחת לגיל 14). המונח מתייחס בעיקר לילדים שהופיעו בהצגות תיאטרון, בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה, אך גם למבוגרים אשר זכו לפרסום ניכר בקריירת המשחק שלהם כאשר היו ילדים.
שחקנים רבים שזכו לפרסום ניכר כאשר היו ילדים מתקשים לשמור על ההצלחה כאשר הם מתבגרים, בעיקר בשל טייפקאסטינג. מקולי קאלקין ולינדזי לוהן הם שני שחקנים שזכו לפרסום ניכר במיוחד בילדותם, אשר בסופו של דבר חוו קשיים בקריירה בשל התהילה הרבה לה זכו בגיל צעיר. לעומת זאת, ישנם גם שחקנים רבים שזכו לפרסום ניכר במיוחד בילדותם, אשר נשארים שחקנים מצליחים גם כאשר הם הופכים מבוגרים – לדוגמה, ג'ודי פוסטר, ששיחקה בגיל 12 בסרט "נהג מונית" (1976) והמשיכה לשחק בסרטים מצליחים לאחר שהתבגרה.
נושא הרווחים מקריירת המשחק של שחקנים ילדים נתון לעיתים למחלוקת, ולפני שנות ה-30 היה זה נפוץ שהשחקנים הילדים לא זכו ליהנות מרווחים אלו. מקרה שהוביל לשינוי בנושא הוא זה של השחקן ג'קי קוגן, שהרוויח כשחקן בילדותו סכום המוערך ב-3 עד 4 מיליון דולר (48 עד 65 מיליון דולר לערך לפי השער ב-2012), אך הכסף בוזבז בידי אימו ואביו החורג, ארתור ברנשטיין, על מותרות כגון מעילי פרווה, יהלומים ומכוניות יוקרה. תביעה משפטית של קוגן נגד אימו הניעה את חקיקת "חוק ההגנה על ילדים שחקנים" (California Child Actor's Bill), שנחקק בקליפורניה בשנת 1939, הידוע גם בשם "חוק קוגן" (Coogan Law או Coogan Act). החוק דורש שמעסיקו של שחקן-ילד ישמור 15% מהרווחים בקרן ייעודית (שנקראת לרוב "חשבון קוגן", Coogan Account), ומגדיר את הטיפול בתחומים כמו השכלה, שעות עבודה וימי מנוחה.
שחקנים ילדים בולטים.
הרשימות ממוינות לפי שנת הלידה של השחקנים. בסוגריים מצוין הגיל בו השחקנים היו בעת הופעת הבכורה שלהם.
בית הכנסת של קבאניה
בית הכנסת של קבאניה (בהונגרית :Kőbányai zsinagóga); ברובע 10 בבודפשט איננו משמש כיום כבית כנסת אלא ככנסייה נאו-פרוטסטנטית בשם "כנסיית כולם" ומשמש כבית תפילה לקהילה האקומנית הפרוטסטנטית. עד שנת 1964 הוא פעל כבית כנסת.
היסטוריה.
הבניין שנבנה בסגנון אר נובו תוכנן על ידי ריכרד שנטייל מהנדס אזרחי יהודי שנשכר מטעם הקהילה היהודית של קבאניה בשנת 1907 והוא נבנה בין 1909 לבין 1912 בניהולו של המאסטר בנאי אנטל שורג. באותה תקופה הבניין בלט בין הבתים צמודי הקרקע בני קומה אחת.
ליד בית הכנסת הניאולוגי נמצא בניין הרב. הקהילה הפעילה גם בית ספר פרטי יהודי, ארגון צדקה חברתי, בית אבות ומטבח ציבורי למאה איש. בשנת 1920 נשרף הגג, אך כבר באותה שנה הצליחו לשקם אותו לחלוטין ולבנות אותו מחדש. בית הכנסת היה בבעלות הקהילה היהודית המקומית עד שנת 1964 ואז נמכר על ידה. תחילה פעל בו מוזיאון, אחר כך תיאטרון, ומאוחר יותר שימש כמחסן עבור הטלוויזיה ההונגרית. הבניין הוכרז מוגן בשנת 1974, אך ב שנות ה-80 של המאה ה-20 מצבו התדרדר מאוד.
בית הכנסת ובנייניו הנלווים נרכשו בשנת 1989 על ידי קהילת ציון של "קהילת הכנסייה הפנטקוסטלית הונגרית" (שם קהילת ציון שונה לימים ל"קהילת כנסיית כולם") והקרן לידידות אנושית. הוא שופץ באמצעות תרומות ועבודה התנדבותית ונחנך באפריל 1991. מאז נערכים בבית הכנסת לשעבר אירועי דת ואחרים עבור כנסיית כולם, בעוד שבבניין הקשור לבית הכנסת לשעבר נמצא המכון לשיקום מאלכוהול ומסמים של הקרן לידידות אנושית.
תיאור.
פנים בית הכנסת המסודר בצורה מרכזית הוא מתומן בקוטר 22.15 מ', המכוסה בכיפה חלקה המונחת על הקירות בארבע נקודות. שישה עמודי ברזל יצוק מחזיקים את המרפסת הסגורה (עזרת נשים), המכוסה בקמרון חבית.
למבנה מחוברים אולם התפילה, המבואות, המחסנים, וכן אולם נפרד של הרב ושל החזן. הבניין והגדר מכוסים באבן גיר בצורות קוואדר מגולפות מגיר קשה (בניית קוואדר הוא חלוקת מוטיבים מעוקבים או מלבניים (רביעים) בגודל זהה על גבי השטח המטויח של חזית הבניין, כך שהיא איתנה מבנית ועם זאת אסתטית). הוא מאופיין בארכיטקטורה אקלקטית והיסטוריסטית מהמאה ה-19. ישנם אלמנטים של קרמיקה ז'ולנאי של פירוגרניט בכמה מקומות. בפינות החזית המזרחית ישנם מגדלים קטנים. הלטרנה (מין "פנס" ארכיטקטוני) המוקפת במרפסת באמצע הכיפה הקשתית השטוחה מתנשאת לגובה 32 מ'. יש בה חלונות ויטראז' עם דוגמאות צבעוניות וגאומטריות. בחלון הוורדים שלו נראה מגן דוד המתייחס לפונקציה המקורית. על גמלון החזית הראשית היו פעם שני לוחות הברית, אופייניים לבנייני בתי כנסת, אך אלה הוסרו. בצמוד לצידו הצפוני נמצא בניין חצר פנימי בן שתי קומות ששימש כמטה קהילתי או בית מגורים וכיום הוא מטפל במכורים לאלכוהול ולסמים.
ולדיסלב ואנקי
ולדיסלב ואנקי (בפולנית: Władysław Wankie; 1860 – 1925) היה צייר ומבקר אמנות פולני. הוא צייר נופים מציאותיים, ז'אנרים, סצינות דתיות וסמליות.
קורות חיים.
בשנים 1875–1880 למד בכיתת רישום בוורשה בהדרכתו של וויצ'ך גרסון, ובילה זמן קצר בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב. הוא לא הצליח להתקבל באקדמיה באוניברסיטה בקרקוב, בשנת 1882 נסע למינכן, שם שהה במשך 20 השנים הבאות. ואנקי כנראה למד ציור במינכן, הוא היה קשור לקבוצת ציירים פולנים שהתקבצה סביב יוזף ברנדט.
הוא היה בקשר מתמיד עם פולין, ושלח את ציוריו לתערוכות בוורשה ושיתף פעולה עם כתבי עת פולניים.
בשנת 1903 שב לפולין והתיישב בוורשה. ב-1905 הוא נעשה חבר באגודה לעידוד אומנויות יפות, בשנים 1906–1924 ערך את מחלקת האמנות של מגזין Świat, הוא שיתף פעולה גם עם מגזינים פולנים אחרים. הוא היה אחד המייסדים ונשיא של עמותת פרו ארטה השמרנית.
יצירה.
בתחילה צייר האמן סצינות ז'אנריות סנטימנטליות ונאיביות המתארות נשים יפות בחברת גברים בגנים מלאי פרחים. ציורים אלה, שנוצרו לצורכי השוק הגרמני, התאפיינו בצבעים מעודנים ועשירים.
לאחר 1887 הוא פנה לעבר סימבוליזם, אולי בהשפעתו של אלכסנדר גיירימסקי. הוא התעניין בחייהם ובפעילותם של אנשים רגילים, לרוב דייגים, ובנוף החוף הפשוט והמחוספס.
השלב הבא בעבודתו של ואנקי היה מה שנקרא "התקופה הברטונית", בשנים 1893–1894 הוא ביקר בהולנד ובבריטאני. בהשפעת מסע זה הוא צייר נופי חוף ים עד סוף ימיו, עם הדמויות הנמצאות שם תמיד - נשים בתלבושות ברטוניות. עבודות אלה מאופיינות בעושר של אפקטים של תאורה ובאווירה שקטה.
ואנקי הבוגר פנה לעיצוב רומנטי, ציוריו מתקופה זו מלאים במסתורין ונוסטלגיה. אלה נופים קטנים ומראות סמליים ודתיים. מאפיין אופייני של עבודתו הוא השימוש בצבעים עמוקים ורוויים, כמו גם מניפולציה מדויקת של האור.
ניקולאס אמודיו
ניקולאס אמודיו (בספרדית: Nicolás Amodio; נולד ב-10 במרץ 1983 במונטווידאו, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי ששיחק בנאפולי.
ביוגרפיה.
ניקולאס אמודיו החל לשחק כדורגל מקצועי בשנת 2003 כאשר חתם בדפנסור ספורטינג. לאחר מספר עונות הוא עבר לאיטליה בה נקלט בקבוצה ששיחקה בליגה השלישית. לאחר שנה, ביחד עם עמיתו לקבוצה מריאנו בוגליאסינו (גם הוא מאורוגוואי הם עברו לנאפולי. לאחר שקבוצה ירדה לליגת משנה, ניקולאס אמודיו הושאל לקבוצות שונות באיטליה. לאחר עונת 2011 הוא חזר למולדת והחל לשחק בפניארול.
בשנת 2013 ניקולאס אמודיו חזר לאיטליה ושיחק בלצ'ה לצד מריאנו בוגליאסינו. בשנת 2015 הוא פרש ממשחק מקצועי.
Champagne Problems
Champagne Problems (מעוצב באותיות קטנות; בעברית: בְּעָיוֹת שַׁמְפַּנְיָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, "Evermore". השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי ויליאם באורי וסוויפט והופק על ידה ועל ידי ארון דסנר. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים. "Champagne Problems" הוא בלדת לו-פיי שנכתבה מנקודת מבטה של בחורה בעייתית שדחתה את הצעת הנישואין הרצינית של אהובה בשל מאבקים עצמיים ובשל בעיות בבריאות הנפש שלה. השיר מתאר את המספרת, כשהיא לוקחת אחריות על הפרידה ומתאבלת על מערכת היחסים המפורקת. בשיר יש שימוש דומיננטי בפסנתר.
עם יציאתו של Evermore, "Champagne Problems" זכה לשבחים מטעם מבקרי המוזיקה, תוך שחלקם הפנו כלפי המשמעות שלו ביקורות חיוביות. בארצות הברית, השיר הופיע לראשונה במקום ה-21 במצעד הבילבורד הוט 100, במקום השלישי במצעד שירי הרוק &amp; האלטרנטיביים, ובמקום השביעי ברולינג סטון טופ 100. בשאר רחבי העולם, הצליח השיר להגיע למקום השישי בקנדה ובאירלנד, תוך שהגיע ל-20 העליונים בבילבורד גלובל 200, באוסטרליה, במלזיה, בסינגפור ובבריטניה.
רקע והוצאה.
ב-24 ביולי 2020, במהלך ההסגרים שאירעו בעקבות מגפת הקורונה, סוויפט הוציאה בהפתעה את אלבום האולפן השמיני שלה, "Folklore", שזכה לשבחים ביקורתיים נרחבים ולהצלחה מסחרית בינלאומית. בספטמבר 2020, סוויפט, המפיקים והשותפים שלה לאלבום, ארון דסנר וג'ק אנטונוף, התאספו באולפן לונג פאונד, הממוקם בבקתה מבודדת בצפון מדינת ניו יורק, כדי לצלם את הסרט התיעודי, "". הסרט הופץ בהמשך בדיסני+ לצד שיצא בפורמטים דיגיטליים; סוויפט ביצעה את כל 17 הרצועות מ-"Folklore" בצורה מופשטת וסיפרה על התהליך היצירתי של פיתוח האלבום. אותו אלבום הופעה נחשב גם לפסקול הרשמי של, "Folklore: The Long Pond Studio Sessions".