וירג'יניה וולף כתבה בחדר משלך על כך שבמאה השמונה-עשרה החלו נשים לכתוב כדרך להרוויח כסף, ועל האופן בו תהליך זה האציל כבוד על מה שהיה נראה לפני כן כשרבוטים קלי דעת. לפי וולף, "הפעלתנות הקיצונית של השכל שהופיעה בשלהי המאה השמונה עשרה בקרב נשים - הדיבורים, הפגישות, הכתיבה של המסות על שייקספיר, התרגום של הכתבים הקלאסיים - התבססה על העובדה המוצקה שנשים יכולות היו להרוויח כסף מכתיבה. הכסף כיבד את מה שנראה קל דעת כשאין בצדו שכר. אולי ניתן עדיין לסנוט ב'בלוסטוקינג עם דחף לשרבוט', אך לא ניתן להכחיש שהן שלשלו כסף לארנקן. כך, לקראת סוף המאה השמונה-עשרה, החל שינוי, שאילו הייתי כותבת את ההיסטוריה מחדש, היה עלי לתארו באופן מקיף יותר ולהחשיבו לבעל משקל רב יותר ממסעות הצלב או ממלחמות השושנים".
דמויות מרכזיות וכתבים.
אליזבת מונטגיו (Elizabeth Montagu; 1720 – 1800) -
נודעה כ"מלכת הבלוסטוקינג" והמנהיגה של הדור הראשון של הבלוסטוקינג. נולדה למשפחה מהאצולה הכפרית (gentry) ביורקשייר. סבה היה הספרן של קיימברידג', והוא העניק לה חינוך, שכלל לימוד שפות וקריאה נרחבת בספרות קלאסית. התחתנה עם אדוארד מונטגיו, נכדו של רוזן סנדוויץ' הראשון. ב-1744 מת בנם היחיד. בשנות ה-50 החלה לארח את מעגל הבלוסטוקינג בביתה שברחוב היל בלונדון. אחרי מות בעלה, ניהלה בהצלחה רבה את עסקי מכרות הפחם המשגשגים של המשפחה. ההון הרב שהרוויחה איפשר לה לעסוק בפילנתרופיה ולעודד יצירות אומנות וספרות, כולל אלה של נשים אחרות במעגל. ב-1760 כתבה בעילום שם שלושה דיאלוגים שנכללו ב"דיאלוגים של המתים" מאת ג'ורג' ליטלטון. ב-1769 פרסמה מונטגיו את "מסה על הכתבים והעילוי של שייקספיר", בה היא הגנה על שייקספיר באסרטיביות מפני הביקורת המזלזלת של וולטר. בתחילה פורסמה המסה בעילום שם, ולאחר שנחלה הצלחה רבה והודפסה במהדורה רביעית הוסיפה לה מונטגיו את שמה. המסה הפכה אותה לבעלת שם, והיא הוזמנה לסלונים בפריז כדי לדון עליה. דייוויד גריק כתב לכבודה פואמה, בה היא מתוארת כאמזונה ביקורתית ששוחטת את יריבה הצרפתי.
אליזבת ווסי (Elizabeth Vesey; 1715 בערך – 1791) -
ווסי הייתה מעמודי התווך של דור הבלוסטוקינג הראשון. נולדה באירלנד. אביה היה תומאס ווסי, הבישוף של אוסורי. בעלה הראשון, ויליאם הנדקוק, היה חבר פרלמנט אירי. בעלה השני היה בן דודה אגמונדשם ווסי, בעל אדמות ופוליטיקאי. הייתה חברתה הטובה של מונטגיו וארחה בסלונה מפגשים של המעגל, שהצטיינו בהיעדר מבנה ובארגון כאוטי של המרחב. חברותיה למעגל כינו אותה The sylph - יעלת החן, יצור מיתולוגי נשי מעולם הפיות. לא פרסמה כתבים בימי חייה, אך שירים ומכתבים פרי עטה פורסמו ב-1926. התעניינה בארכיטקטורה, שירה ובלדות. אשת חברה, שבין חוג מכריה היו סמואל ג'ונסון, אדמונד ברק, דייוויד גריק, אדוארד גיבון, אדם סמית ועוד.
פרנסס בוסקוון (Frances Boscwen; 1719 – 1805) -
בוסקוון הייתה אחת משלוש המארחות הבולטות של המעגל בדור הבלוסטוקינג הראשון. היא לא פרסמה בימי חייה, אך קיימה חליפת מכתבים ענפה, שבזכותה יצא לה שם של רעייה ואם של "איש האימפריה". בעלה היה אדמירל בצי המלכותי. שניים משלושת בניה נהרגו בצי.
אליזבת קרטר (Elizabeth Carter; 1717 – 1806) -
קרטר הייתה המלומדת, המתרגמת והמחברת הפורה ביותר מדור הבלוסטוקינג הראשון (לצד שרה סקוט), ואחת המלומדות הבולטות בזמנה. היא נולדה בקנט. אביה היה איש כנסייה, והוא לימד אותה לטינית, יוונית ועברית. מאוחר יותר למדה גם צרפתית, גרמנית, איטלקית, פורטוגזית וערבית וקראה בנושאים כמו אסטרונומיה, גאוגרפיה עתיקה, היסטוריה ומוזיקה. אביה היה חבר של אדוארד קייב, עורך המגזין "Gentleman's Magazine", ובגיל צעיר היא החלה לתרום למגזין בשם העט "אלייזה". קייב הכיר לה את סמואל ג'ונסון ופרסם חלק מעבודותיה. קרטר בחרה לא להתחתן, והיא נסמכה על הפטרונות של מונטגיו ואחרים לצורך עבודתה כמחברת ועל מנת שתוכל לבקר ללונדון ולתור ערים אחרות באירופה. החיבור שהקנה לה מעמד של מחברת מוכרת ומוערכת הוא התרגום הראשון לאנגלית של "השיחות של אפיקטטוס", ולאחר מכן של כל כתבי אפיקטטוס. היא כתבה גם פואמות ("Poems on Particular occasions") ותרגמה ביקורת בשני כרכים על "מסה על האדם" של אלכסנדר פופ (). היא תרגמה ספר לימוד לנשים על הפילוסופיה של אייזק ניוטון מאת פרנצ'סקו אלגרוטי ("Sir Isaac Newton’s Philosophy Explain’d for the Use of the Ladies") ועבודות של ז'אן-פייר דה קרוסאז. הייתה מאמינה אדוקה והחזיקה בעמדות שמרניות יחסית.
שרה סקוט (Sarah Scott; 1721 – 1795) -
סקוט הייתה האחות הצעירה של אליזבת מונטגיו, וכסופרת ומתרגמת הייתה מהבולטות שבאינטלקטואליות של הדור הראשון של מעגל הבלוסטוקינג. מרבית קשריה עם המעגל התקיימו בדרך של חליפת מכתבים ודרך אחותה. היא נולדה ביורקשייר למשפחה אמידה וגדולה בקנט. מהוריה קיבלה השכלה טובה, שכללה קריאה וכתיבה בצרפתית. אחרי מות אמה ועזיבת אחותה ללונדון, עברה לבאת', שם פגשה את בעלה לעתיד ג'ורג' לואיס סקוט, מתמטיקאי ומוזיקאי, חבר החברה המלכותית. החתן המיועד לא היה בעל אמצעים, מה שעיכב את החתונה, והיא פנתה לכתיבה ותרגום כדרך לסייע למצבם הפיננסי. הנובלה הראשונה שכתבה הייתה "ההיסטוריה של קורנליה" ("The History of Cornelia") שפורסמה ב-1750. באותה שנה בעלה המיועד קיבל משרה מנסיך ויילס, מה שאפשר להם להתחתן. מסיבות שאינן ידועות הם נפרדו שנה לאחר מכן. אחרי הפרידה מונטגיו תמכה בה פיננסית, אך היא הצליחה להתפרנס גם מכתיבה.
בשנת 1754 פרסמה תרגום מצרפתית של פייר אנטואן דה לה פלאס ("Agreeable Ugliness: or, The Triumph of the Graces"). היא כתבה ספרי היסטוריה, כגון "ההיסטוריה של גוסטבוס אריקסון משוודיה" (1760), ו"ההיסטוריה של מקלנבורג" (1762). ב-1762 היא פרסמה את הנובלה המפורסמת ביותר שלה, "תיאור של מילניום הול וסביבתו" ("A Description of Millenium Hall and the Country Adjacent"). מילניום הול מתואר בנובלה כאוטופיה נשית, אחוזה שבה נשים לומדות בבידוד מהחברה החיצונית, כל הרכוש בה שייך לנשים במשותף והן כולן בעלות עיסוקים שמסייעים להן לשפר את חייהם ואת השימוש בתבונתן. השכלה היא העיסוק העיקרי בשעות הפנאי. הנובלה נחשבת לפיתוח של הרעיונות הפמיניסטיים המוקדמים יותר של מרי אסטל. הנובלה זכתה להצלחה רבה ויצאה בארבע מהדורות. סקוט כתבה גם ספר המשך בשם "ההיסטוריה של סר ג'ורג' אליסון" (1765).
בשנת 1767 שכרה סקוט, יחד עם שלוש נשים נוספות, אחוזה בבקינגהאמשייר, במטרה להקים קומונה משותפת עמן, מעין מילניום הול גרסת המציאות. מונטגיו תרמה כספים לאחוזה, שהייתה אמורה לכלול בית ספר ושירותים לטובת האוכלוסייה הענייה באזור. קשיים פיננסים ומריבות בין המנהלות הכשילו לבסוף את המיזם.
קתרין מקולי (Catharine Macaulay; 1731 – 1791) -
מקולי הייתה ההיסטוריונית הבולטת הראשונה באנגליה, פמיניסטית רפובליקנית, שטענה בעד זכותן של נשים לחינוך שוויוני והשפיעה בכתיבתה על השיח הרפובליקני הרדיקלי בבריטניה, צרפת וארצות הברית. היא הייתה בין הנשים הראשונות שקיבלו אישור להיכנס לחדר הקריאה במוזיאון הבריטי. אחד החידושים שהובילה בכתיבה היסטוריוגרפית הוא השימוש הרב במקורות ראשוניים. את השכלתה קיבלה מאביה, שהיה וויג בדעותיו. אחיה היה חבר הפרלמנט ג'ון סוברידג'. בגיל 35 בעלה נפטר והיא נאלצה לגדל את בתה, אז בת שש, לבדה. כעשור לאחר מכן עברה לבאת', שם התחזקו קשריה עם חברות הבלוסטוקינג מהדור הראשון. על אף שרוב חברות המעגל דחו את דעותיה הרדיקליות לזמנן, הן העריצו אותה כהיסטוריונית וחלקו לה כבוד. הן לא ראו בעין יפה את נישואיה השניים לוויליאם גראם, שהיה צעיר ממנה ב-26 שנים. מקולי תמכה בדרישה של המתיישבים באמריקה הצפונית לעצמאות. יחד עם גראם היא נסעה ב-1784 לארצות הברית ונפגשה עם הנשיא לעתיד ג'ורג' וושינגטון. עבודותיה כוללות היסטוריה של ממלכת אנגליה בזמן מלחמת האזרחים ובתקופת הרסטורציה בשמונה כרכים שפורסמו בשנים 1763–1783 ("The History of England from the Accession of James I to that of the Brunswick Line"), פמפלט פוליטי בו הגיבה על המחשבה המדינית של תומאס הובס ועוד. חיבורה מתקופת המהפכה הצרפתית, "מכתבים על החינוך, עם הבחנות על נושאים דתיים ומטאפיזיים" ("Letters on Education with Observations on Religions and Metaphysical Subjects") השפיע על המחשבה של מרי וולסטונקראפט.
הסטר צ'אפון (Hester Chapone; 1727 – 1801) -