לרוב לורדי המשפט אינם משתתפים בוויכוחים פוליטיים, על מנת לשמור על עצמאותם השיפוטית. לורדים אלה נותרים לשבת בבית הלורדים גם לאחר הגיעם לגיל 75, אולם גם לאחר שהפסיקו לשמוע ערעורים, נוהגים לורדים אלה שלא להתערב בוויכוחים פוליטיים. בעקבות חוק הרפורמה החוקתית של 2005, הוחלט שלורדים אלה יהפכו לשופטי בית המשפט העליון, ורק עם פרישתם מתפקידם בגיל 70 או 75 יוכלו לכהן כחברי בית הלורדים ולהצביע בהצבעות.
מרבית הלורדים החילוניים הם לורדים לכל ימי חייהם. לורדים אלה נושאים בתואר ברון או ברונית, והם ממונים לפי חוק הלורדים לימי חייהם 1958 בהמלצת ראש הממשלה ובהחלטת בית המלוכה. על פי הנוהג, מתייעץ ראש הממשלה במפלגות האחרות בהצעת שמות של לורדים וזאת על מנת לשמור על האיזון הפוליטי בבית הלורדים.
שמות לורדים לא מפלגתיים המוצעים לבית המלוכה - מוצעים על ידי ועדה של בית הלורדים ולא על ידי ראש הממשלה.
השיטה המורה ללורדים לכל ימי חייהם לבחור נציגים שיכהנו בבית הלורדים אינה חדשה: כאשר אוחדה סקוטלנד עם אנגליה לא הורשו מרבית הלורדים שלה לכהן בבית הלורדים, והלורדים הסקוטים נדרשו לבחור 16 נציגים שישבו בבית הלורדים. נציגים אלה כיהנו עד שנערכו בחירות לממשלת בריטניה, ואז הוחלפו בנציגים חדשים שנבחרו. כלל דומה הוחל על הלורדים של אירלנד כאשר זו אוחדה עם בריטניה הגדולה בשנת 1801. הלורדים האירים הורשו לבחור 28 נציגים לבית הלורדים. בחירת הלורדים האירים הופסקה עם קבלת עצמאותה של אירלנד, ובחירת הלורדים הסקוטים הופסקה במסגרת החוק של 1963 שקבע שכל הלורדים הסקוטים זכאים לכהן בבית הלורדים.
דרישות חברות בבית הלורדים.
על מנת להיות חבר בבית הלורדים, על הלורד להיות בגיל העולה על 21. כמו כן, רק אזרחי חבר העמים הבריטי או רפובליקת אירלנד רשאים לכהן בבית הלורדים. בעבר היו דרישות אזרחות מחמירות יותר - שכן על פי חוק ההסכם 1701 רק ביכולת מי שנולד כאזרח לכהן בבית הלורדים. מצב זה שונה במסגרת חוק הלאומיות הבריטי 1948.
אדם אינו יכול לכהן כחבר בית הלורדים אם הוא פושט רגל. כמו כן אדם אינו יכול לכהן כחבר בית הלורדים אם הורשע בבגידה, כל עוד עומד נגדו עונש מאסר אשר טרם הושלם (אלא אם ניתנה לו חנינה מלאה).
לורד משפטי אינו יכול להתמנות לתפקיד זה אם לא כיהן קודם לכן במשרה שיפוטית רמה (חבר בבית המשפט לערעורים של אנגליה וויילס או בבית המשפט של ססציות בסקוטלנד, או בבית המשפט לערעורים של צפון אירלנד) לפחות שנתיים, ואם לא כיהן כבאריסטר במשך 15 שנה לפחות.
נשים לא יכלו לכהן כחברות בית הלורדים עד חקיקת חוק הלורדים לחיים של שנת 1958. כל הנשים בבית הלורדים הן לורדים חילוניים, שכן נשים אינן מתמנות לתפקידי בישופים וארכיבישופים בכנסייה האנגליקנית. בשנת 1963 חוקק חוק התארים 1963 המסדיר תהליך ויתור על החברות בבית הלורדים.
בעלי תפקידים.
באופן מסורתי, לא נהג בית הלורדים לבחור יושב ראש (בניגוד לבית הנבחרים). בפועל, מי שעמד בראש בית הלורדים הוא הלורד צ'נסלור. רק בחוק הרפורמה החוקתית 2005 נקבע תפקיד הלורד יושב הראש אשר יעמוד בראשות בית הלורדים. על פי החוק הוא חבר הבית שנבחר בהליך פנימי ולאחר מכן מאושרר על ידי המלכה.
השינויים שנעשו, נעשו במטרה לפתור אנומליה חוקתית - למעשה לא הייתה קיימת הפרדת רשויות מאחר שבעל תפקיד הלורד צ'נסלור היה הן יושב ראש בית הלורדים, הן שר בממשלה (השר לענייני חוק ומשפט) והן נשיא מערכת המשפט של אנגליה וויילס, ולמעשה כיהן אותו בעל תפקיד בשלושה תפקידים בעלי חשיבות בשלוש הרשויות בו זמנית.
ביוני 2003 הכריז בלייר על כוונתו לבטל את התפקיד הפוגע למעשה בהפרדת הרשויות. ההצעה נדחתה על ידי בית הלורדים אשר התנגד לביטול בעל התפקיד, אולם במסגרת הרפורמה החוקתית נקבע שאין חובה שהלורד צ'נסלור יהיה יושב ראש בית הלורדים, ובית הלורדים יכול לבחור יושב ראש אחר מבין חבריו.
הברונית הלן היימן מונתה ב-4 במאי 2006 כלורד יושבת הראש הראשונה.
בעת שהלורד צ'נסלור שימש כיושב ראש בית הלורדים, הוא נהג ללבוש גלימות בשחור וזהוב ופאה נוכרית לבנה. דרישה זו אינה מחייבת כיום, למעט באירועים ממלכתיים.
יושב ראש בית הלורדים יושב על "שק הצמר" - ספה אדומה מרופדת צמר הממוקמת במרכז אולם בית הלורדים.
ישנו הבדל רב בין תפקיד יושב ראש בית הנבחרים ליושב ראש בית הלורדים. בעוד שיושב ראש בית הנבחרים מנהל את הדיון, יושב ראש בית הלורדים רק מכריז על תוצאות ההצבעות.
בעל תפקיד נוסף הוא מנהיג בית הלורדים - חבר בית הלורדים הנבחר על ידי ראש הממשלה, שתפקידו לדאוג להעברת חוקים שהממשלה רוצה להעביר בבית הלורדים. לורד זה הוא חבר הממשלה הבריטית. לבעל תפקיד זה ממונה סגן על ידי ראש הממשלה המשמש כמנהיג בית הלורדים בהיעדרו של המנהיג.
בראש מערכת המזכירות עומד מזכיר הפרלמנטים. מזכיר זה ממונה על מערכת המזכירות, אך אינו חבר בית הלורדים. המזכיר ממונה על ידי בית המלוכה ואחראי על הארכיונים והניירות הרשמיים המוחזקים בבית הלורדים. כמו כן אחראי המזכיר על עריכת הבחירות בין הלורדים היורשים. סגני המזכיר ממונים על ידי יושב ראש בית הלורדים באישור בית הלורדים כולו.
המוט השחור (האדון נושא המוט השחור) הוא נושא משרה בבית הלורדים. מקור שמו של בעל התפקיד, במוט השחור שהוא נושא בטקסים הרשמיים, בהם טקס פתיחת הפרלמנט. בעל תפקיד זה אחראי על דלתות בית הלורדים (וכן על הוצאת אנשים המתפרעים מן אולם בית הלורדים). בעל תפקיד זה אחראי על משמר בית הלורדים.
נוהלי עבודה.
אולם הלורדים (The Lords Chamber).
בית הלורדים, כמו גם בית הנבחרים, מתכנס בארמון וסטמינסטר.
חדר בית הלורדים מקושט בפאר רב, בניגוד לחדר בית הנבחרים, הצנוע יותר.
כיסאות הלורדים מרופדים בצבע אדום ולכן לעיתים מכונה בית הלורדים "החדר האדום" ("Red Chamber"). במרכז החדר, למול כיסא היושב ראש מצוי "שק הצמר" (The Woolsack). תומכי הממשלה יושבים מימין ליושב ראש, חברי האופוזיציה משמאלו, וממולם יושבים הקרוס בנצ'רס.
באולם הלורדים נערכים טקסים ממלכתיים רבים, הידוע שבהם הוא טקס פתיחת הפרלמנט הנערך בתחילת כל מושב פרלמנטרי. בטקס זה, המלכה, היושבת על הכס באולם הלורדים, נושאת את הנאום מן הכס בו מתואר סדר היום של הממשלה למושב הפרלמנט הקרוב.
דיונים בבית הלורדים.
בניגוד לבית הנבחרים, בבית הלורדים לא נדרשים הלורדים לקבל את רשותו של היו"ר על מנת לדבר. אם שני לורדים רוצים לדבר באותו הרגע, מחליטים בהסכמה מי ידבר קודם, ואם לא מגיעים להסכמה - מחליטים בהצבעה. לרוב מציע יושב ראש הבית סדר דוברים והוא מוסכם על כולם.
לורד המדבר בבית הלורדים פונה לכל חברי הבית ("לורדים נכבדים" - "My Lords") בניגוד לחברי הבית התחתון הפונים ליושב ראש הבית התחתון בעת שהם נואמים. חברי בית הלורדים אינם רשאים לפנות אחד לשני בגוף שני ("אתה"- "you") אלא בתואר כבוד בגוף שלישי ("הדוכס הנכבד" - "the noble Duke", "הארל הנכבד" - "the noble Earl", "הלורד הנכבד" - "the noble Lord", "חברי האציל" או "חברי הנכבד" - "my noble friend").
כל אחד מחברי בית הלורדים יכול לשאת נאום אחד, ולא יותר, בכל בקשה שנדונה, למעט מציע הבקשה, שיכול לענות לכל הדוברים בסיום הדיון ולפני ההצבעה. נאומי הדוברים אינם נתונים בהגבלת זמן (בניגוד לנאומי דוברי בית הנבחרים שזמן נאומם מוגבל) אולם בית הלורדים יכול להפסיק נאום בהצבעה על הצעה לפיה "הלורד הנכבד יפסיק להישמע" ("that the noble Lord be no longer heard") או בהצבעה שהדיון יסתיים: "the Question be now put" - הצבעה מסוג זה, המכונה "סגירה" ("closure") היא נדירה ביותר.
עם סיום הדיון בנושא, הנושא מועמד בהצבעה. בבית הלורדים ההצבעה היא קולית - יושב ראש בית הלורדים מעמיד את השאלה בפני הבית לדיון, וכל הלורדים עונים יחד "מסופק" (Content) - אם הוא תומך בבקשה, ו"בלתי מסופק" (Not-Content) אם הוא מתנגד לה. היושב ראש בדיון מודיע לבית את תוצאות ההצבעה, אולם אם הלורדים חלוקים על דעתו (סוברים כי התוצאה היא שונה), מעמידים את ההצעה לחלוקה - חברי הבית נכנסים לאחת משתי אכסדראות - אכסדרת ה"מסופקים" (the "Content" lobby) ואכסדראת ה"בלתי מסופקים" (the "Not-Content" lobby) המצויות משני צדי בית הלורדים. באכסדראות אלה רושמים הרשמים את שמות הלורדים התומכים או מתנגדים לכל הצעה. בכל לובי מצויים שני סופרים (בעצמם לורדים חברי הבית) הסופרים את ההצבעה. הלורד היושב ראש יכול לבחור שלא להשתתף בהצבעה. בסיום ההצבעה, הלורדים הסופרים מעבירים את התוצאות ליושב ראש המכריז עליהם.
במקרה של שוויון בהצבעות, ניתן להכריע באחת מהדרכים הבאות:
אם מדובר בהצעת חוק, היא תיחשב כמתקבלת אלא אם יש רוב לתקנה או לשנותה. הצעות אחרות יידחו אלא אם יש רוב לאשרן.
הקוורום הנדרש בדיון בית הלורדים הם שלושה חברים לדיון כללי, או הצבעה פרוצדורלית ו-30 חברים להצבעה על חוק.
ועדות.
הפרלמנט הבריטי נוהג לעבוד במסגרת ועדות שונות. ועדות אלה בוחנות נושאים שונים, בין היתר ניסוחם של חוקים, וממליצה לכל חברי הבית, לאחר הכנת דוח או סקירה בנושא כיצד להצביע. ועדות אלה מייעצות הן לבית העליון והן לבית התחתון בדבר הצעות חוק, וממליצות, לאחר שמיעת מומחים הנוגעים לדבר, כיצד לשנות את החוקים.
בבית הלורדים פועלת "ועדת הבית כולו" (the Committee of the Whole House) הנפגשת באולם בית הלורדים, וכוללת את כל חברי הבית. ועדה זו היא הוועדה העיקרית הדנה בחוקים. בעת שוועדה זו מתכנסת, עומד בראשה ראש הוועדה ולא יושב ראש בית הלורדים.