נמל התעופה מקושר לכביש המהיר A4 (מילאנו-ונציה).
אוטובוסים
קיים שירות של אוטובוסים מנמל התעופה ליעדים רבים בהם מילאנו, ארצו, ברשיה, בולוניה, ורונה, טורינו, מונצה ופארמה.
רכבת
תחנת הרכבת הקרובה נמצאת בברגמו, כ-5 קילומטרים מנמל התעופה. שירות אוטובוסים מוביל מנמל התעופה לתחנת הרכבת.
מרשמלו (מוזיקאי)
כריסטופר קומסטוק (באנגלית: Christopher Comstock; נולד ב-19 במאי 1992), הידוע בשם הבמה מרשמלו (Marshmello), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקת ריקוד אלקטרוני אמריקאי. ידוע בזכות קסדת המרשמלו שהוא חובש בהופעות ובפומבי.
קריירה.
2015–2016: פריצה ותחילת קריירה.
מרשמלו התפרסם לראשונה ב-2015, כאשר העלה לאינטרנט יצירות מוזיקה כגון רמיקס של השיר "Beautiful Now" של זד ורמיקס של השיר "Where Are U Now" של . בשנה זו, מרשמלו הופיע ב-Pier 94 של ניו יורק, פומונה, HARD Day of the Dead festival של קליפורניה וב-Music Week של מיאמי. מרשמלו התפרסם לראשונה כשהדיג'יי העלה את יצירתו, "WaVez", לעמוד ה-SoundCloud שלו. הוא קיבל עזרה רבה בפרסום יצירותיו מדיג'יים נוספים כגון סקרילקס.
בינואר 2016 פרסם מרשמלו את האלבום "" הכולל בתוכו את היצירה "Keep it Mellow" עם הראפר ואת היצירה "Want U 2". האלבום פורסם עצמאית (הדיג'יי פרסם אותו בעמוד שלו, ללא תמיכה מערוץ כלשהו) ועל אף זאת הגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים האלקטרונים המובחרים של iTunes ביום בו פורסם.
ביוני, בהופעתו של הדיג'יי בלאס וגאס, במסגרת פסטיבל "EDC", הוריד מרשמלו את קסדתו והפתיע את הקהל ואת הרשת כאשר הפנים שנגלו מתחת לקסדה לא היו של כריס קומסתוק, אלה של הדיג'יי ההולנדי, טייסטו. האירוע עורר שערורייה אך רוב המעריצים ידעו בוודאות לפני האירוע שזהותו האמיתית של מרשמלו היא כריסטופר קומסתוק.
2016–הווה: אלבום שני ו-סינגלים.
בשנת 2017, מרשמלו שיתף פעולה עם האמן כאשר כתב את השיר "Chasing Colors" בו שרה נועה סירוס. לצד זאת, הוא העלה לאינטרנט את השירים "Twinbow" (שהיה בשיתוף עם ), את היצירה "Moving On" שכתב שנתיים לפני, "Love U" שהועלה בחינם, "Silence" בשיתוף עם הזמר ששוחרר ב-11 באוגוסט והוכרז ב-200 השירים המובחרים מבין יותר מ28 מדינות, את השיר "Wolves" בשיתוף עם סלינה גומז שהוכרז בין 10 השירים המובחרים מבין יותר מ20 מדינות ואת השיר "You &amp; Me" ששוחרר ב-20 באוקטובר.
בשנה זו, מרשמלו פרסם את היצירות: "Spotlight" בשיתוף עם הראפר , היצירה "There x2" בשיתוף עם , היצירה "Friends" עם הזמרת ואת היצירה "Everyday" בשיתוף עם הראפר . מרשמלו הוציא בשנה זו שיר בשיתוף להקת הרוק "באסטיל" בשם "Happier" כאשר בנוסף העלה סרטון מילולי של השיר ביוטיוב, שנכון ל-21 בספטמבר הגיע לכ-30 מיליון צפיות.
מרשמלו הופיע לראשונה בישראל בתל אביב ובאילת ב-1 וב-2 במרץ 2018.
ב-1 במאי 2020, הוציא מרשמלו את הסינגל "Be Kind", בו התארחה הזמרת הלסי. ב-10 ביולי 2020 יצא אלבום האולפן השלישי של הזמר ג'וס וורלד "Legends Never Die" ובו שני שירים בהפקתו של מרשמלו: "Come &amp; Go" ו"Hate the Other Side".
ב-21 במאי 2021, הוציא את השיר "Leave Before You Love Me", בהשתתפות האחים ג'ונאס.
זהות.
זהותו האמיתית של האמן מרשמלו היא כריסטופר קומסטוק הידוע בנוסף כדיג'יי דוטקום. החשד הראשון לקשר בין מרשמלו לכריס קומסטוק היה ב-2015 בראיון שנערך עם הדיג'יי וחברו הטוב של מרשמלו, סקרילקס. מרשמלו התקשר אליו בזמן שהיה בראיון וכשהסתכל על הטלפון, אמר "זה כריס" אך כאשר ענה, התייחס אליו בשם "מרשמלו".
המשלחת האבודה של פרנקלין
המשלחת האבודה של פרנקלין (באנגלית: Franklin's lost expedition) הייתה משלחת בריטית לחקר החוג הארקטי, בהנהגתו של רב החובל ג'ון פרנקלין, שיצאה מאנגליה בשנת 1845 על סיפון שתי אוניות, אה"מ ארבוס (1826) ואה"מ טרור (1813). פרנקלין, קצין הצי המלכותי וחוקר מנוסה, שירת בשלוש משלחות ארקטיות קודמות, בשתי האחרונות כקצין בדרגת מפקד. המשלחת הרביעית והאחרונה שלו, שאליה יצא בגיל 59, נועדה לחצות את הקטע האחרון שאיש לא ניווט בו קודם של המעבר הצפון-מערבי. לאחר כמה מקרי מוות בראשית המסע, נלכדו שתי האוניות במצר ויקטוריה, סמוך לאי המלך ויליאם באזור הארקטי של קנדה. כל המשלחת, ובה 129 איש לרבות פרנקלין, אבדה.
ג'יין, אשתו של פרנקלין, ואחרים, הפעילו לחץ על האדמירליות והיא הוציאה ב-1848 משלחת לחיפוש המשלחת הנעדרת. תהילתו של פרנקלין, יחד עם הפרס שהאדמירליות הציעה למוצאיו, הניעו משלחות רבות להצטרף לחיפושים, שכללו בתקופה מסוימת בשנת 1850 אחת-עשרה אוניות בריטיות ואמריקאיות. אחדות מן האוניות האלה הפליגו מנקודת התכנסות ליד החוף המזרחי של האי ביצ'י, שם נמצאו השרידים הראשונים של המשלחת, לרבות קבריהם של שלושה אנשי צוות. ב-1854 מצא חוקר הארצות ג'ון ריי, בשעה שסייר סמוך לחוף הארקטי הקנדי דרומית-מזרחית לאי המלך ויליאם, שרידי חפצים וסיפורים על קבוצת פרנקלין אצל אינואיטים מקומיים. חיפוש שהנהיג פרנסיס לאופולד מקלינטוק בשנת 1859 גילה פתק, שהושאר על אי המלך ויליאם ובו פרטים על גורל המשלחת. החיפושים נמשכו במשך חלק גדול מן המאה ה-19. בשנת 2014 איתר צוות חיפוש בראשות "פארקס קנדה" את שברי אה"מ ארבוס (1826) מערבית לאי אוריילי, בחלק המזרחי של מפרץ המלכה מוד, שמימי הארכיפלג הארקטי. לבסוף, שנתיים לאחר מכן, בשנת 2016 מצא מכון המחקר הארקטי את האונייה הטרופה "טרור" שקועה במים דרומית לאי המלך ויליאם, שלמה ובמצב תקין.
בשנת 1981 החל צוות מדענים בראשות אוון ביטי, פרופסור לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת אלברטה, בסדרת מחקרים מדעיים של הקברים, הגופות ושאר ראיות פיזיות שהשאירו אנשי פרנקלין על האיים ביצ'י והמלך ויליאם. מסקנתם הייתה, שהאנשים הקבורים על האי ביצ'י מתו, קרוב לוודאי, מדלקת ריאות ואולי שחפת, וכי אפשר שהרעלת עופרת פגעה בבריאותם, בגלל הלחמה גרועה של פחיות מזון, שנמצאו במחסני המזון של האונייה. עם זאת, מאוחר יותר עלתה סברה, שהמקור לעופרת הזאת לא היה בקופסאות מזון משומר אלא בצנרת המים המזוקקים שהותקנה בספינות. סימני חתכים על עצמות אדם שנמצאו על אי המלך ויליאם זוהו כאותות לקניבליזם. מן הראיה המצטברת מכל המחקרים עולה, שאנשי הצוות לא מתו כולם במהירות. היפותרמיה, גוויעה ברעב, הרעלת עופרת ומחלות לרבות צפדינה, יחד עם חשיפה כללית לסביבה עוינת בהיעדר לבוש ותזונה מתאימים, קטלו את כל אנשי המשלחת עד האחרון בהם מאז נראו לאחרונה על ידי אירופאים בשנת 1845.
אמצעי התקשורת של התקופה הוויקטוריאנית תיארו את פרנקלין כגיבור על אף כישלון המשלחת והדיווחים על קניבליזם. שירים נכתבו עליו ופסלים שלו, שהוצבו בעיר הולדתו, בלונדון ובטסמניה מייחסים לו את גילוי המעבר הצפון-מערבי, אם כי לאמיתו של דבר, איש לא הפליג בו לפני משלחתו של רואלד אמונדסן בשנים 1903–1906.
משלחתו האבודה של פרנקלין נתנה השראה ליצירות אמנות רבות, בהן שירים, סיפורים קצרים ורומנים, כמו גם סרטי טלוויזיה תיעודיים.
רקע.
החיפוש האירופי אחר קיצור דרך מערבי בדרך הים מאירופה לאסיה החל במסעותיו של כריסטופר קולומבוס בשנת 1492 ונמשך עד אמצע המאה ה-19 בשורה ארוכה של משלחות חקר, שיצאו ברובן מאנגליה. המסעות האלה, כאשר נחלו הצלחה במידה זו או אחרת, הוסיפו לסך כל הידע הגאוגרפי שנצבר באירופה על חצי הכדור המערבי, בעיקר צפון אמריקה, ובד בבד עם גידולו של ידע זה, פנתה תשומת הלב בהדרגה
אל החוג הארקטי. מגלי הארצות של המאה ה-16 וה-17, שהביאו תגליות על צפון אמריקה, היו מרטין פרובישר, ג'ון דייוויס, הנרי הדסון וויליאם באפין. בשנת 1670 הביאה התאגדותה של חברת מפרץ הדסון למסעות חקר נוספים בחופים ובפנים הארץ של קנדה ובימים הארקטיים. חוקרי הארצות במאה ה-18 היו ג'יימס נייט, כריסטופר מידלטון, סמיואל הרן, ג'יימס קוק, אלכסנדר מקנזי וג'ורג' ונקובר. עד 1800 הראו חקירותיהם, שאין שום מעבר צפון-מערבי כשיר לשיוט ספינות בקווי הרוחב הממוזגים שבין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1804 התמנה סר ג'ון בארו למזכיר השני של האדמירליות, משרה בה התמיד עד 1845, והחל לדרבן את הצי המלכותי להשלים את המעבר הצפון-מערבי מעל הקצה העליון של קנדה ולנווט לעבר הקוטב הצפוני. במהלך ארבעת העשורים הבאים, ערכו מגלי ארצות, בהם ג'ון רוס, דייוויד בוכאן, ויליאם אדוארד פארי, פרדריק ויליאם ביצ'י, ג'יימס קלארק רוס, ג'ורג' בק, פיטר וארן דס ותומאס סימפסון מסעות מועילים אל האזור הארקטי הקנדי. בין מגלי ארצות אלה היה ג'ון פרנקלין, סגן מפקד של משלחת לקוטב הצפוני בספינות "דורותיאה" ו"טרנט" בשנת 1818 ומפקד משלחות אל החוף הארקטי של קנדה ולאורכו בשנים 1819–1822 ו-1825–1827. עד 1845 צמצם מצבור התגליות של כל המשלחות האלה את חלקיה הלא-נודעים הרלוונטיים של קנדה הארקטית לשטח מרובע של כ-181,300 קמ"ר. אל האזור הלא-נודע הזה היה פרנקלין אמור להפליג, מערבה ממצר לנקסטר ואחר מערבה ודרומה ככל שיתירו לו קרח, יבשה ושאר מכשולים, להשלמת המעבר הצפן-מערבי. המרחק שהיה עליו לשייט היה בערך 1670 ק"מ.
הכנות.
פיקוד.