מערכת השינקנסן ידעה מקרה מוות בודד וכן פציעות נוסעים אשר אירעו כאשר הדלתות האוטומטיות נסגרו על נוסעים, או על חפציהם. כדי למזער הסיכון למקרים דומים, עומדים על רציפי התחנות עובדי רכבת שכל תפקידם הוא לדאוג כי נוסעים יעלו בבטחה לרכבת והדלתות תסגרנה במלואן.
בשנות הפעלתה של הרכבת היו מקרים של נוסעים שהתאבדו בקפיצה מהרכבת, או כניסה לשטח המסילה. כדי למנוע מקרים כאלה הותקנו במספר תחנות מחסומים מיוחדים המונעים מנוסעים להגיע אל המסילה, אולם אף אלה אינם מצליחים תמיד לסכל את רצונם של נוסעים המבקשים להתאבד.
תוכניות לעתיד.
עקב תלונות על מטרדי רעש, מתקשה השינקנסן להגביר את מהירות מערכי הרכבת. עיקר מאמצי המחקר מתמקדים בהפחתת הרעש הנגרם מן הרכבות, במיוחד את אפקט "בום המנהרה" - קול הפיצוץ העז הנשמע כאשר רכבת נכנסת למנהרה במהירות גבוהה. למרות זאת, קיימות תוכניות להגברת מהירות הרכבות, האחת למהירות של 350 קמ"ש על מסילת השינקנסן סאניו והשנייה למהירות של 360 קמ"ש על מסילת השינקנסן טוהוקו בעזרת רכבות FASTECH-360. בחודש יולי 2007 הכריזה חברת הרכבות של מזרח יפן כי עם תום השלב הראשון בניסויי רכבות מדגם FASTECH-360, תוגבל מהירותן ל-320 קמ"ש בלבד. מהירות מופחתת זו תבטל את הצורך בהתקנת בולמי-אוויר ברכבות, "כנפיים" המתרוממות מן הרכבת ויוצרות התנגדות המסייעת לבלימתה.
בחודש מרץ 2004 נפתחה לתנועה מסילה שינקנסן קיושו מקגושימה ליאטסושירו. שלוש הארכות נוספות של המסילה המהירה מתוכננות להיפתח עד 2010.
מסילת נריטה שינקנסן, אשר תוכננה לחבר את העיר טוקיו לנמל התעופה טוקיו נריטה, נכנסה לשלבי תכנון כבר בשנות השבעים והופסקה בשנת 1983 לאחר שבעלי אדמות בנתיב המסילה התנגדו להפקעת אדמותיהם. הרכבת המהירה של נריטה תעשה שימוש בחלקים מן האדמות אשר כבר הופקעו לצורך הפרויקט. זו תהיה רכבת שלא תגיע למהירויות של השינקנסן.
רשימת קווי השינקנסן.
שני קווים נוספים, המכונים מיני-שינקנסן, נבנו על ידי שדרוג מסילות קיימות:
קיימות שתי מסילות אשר אינן בנויות כמסילות שינקנסן אולם קיים עליהן שירות שינקנסן:
טכנולוגיית שינקנסן מחוץ ליפן.
הרכבת המהירה הטייואנית מפעילה מערכים מסדרת 700T שבנה מפעל תעשיות כבדות קוואסקי. סין הזמינה 60 מערכי קרונועים בני שמונה קרונות המסוגלים להגיע למהירות של 200 קמ"ש ומבוססים על סדרת E2-1000, עם זמן אספקה החל מחודש מרץ 2006.
חברת היטאצ'י היפנית סיפקה את רכבות ה"יבלין" בעלי טכנולוגיה של השינקנסן לשירות פרברי בדרום מזרח בריטניה לאורך הקו המהיר שנבנה לקישור לונדון עם מנהרת התעלה.
ציוד נייד.
מערכי השינקנסן יכולים להיות עד לאורך של 16 קרונות. אורכו של כל קרון 25 מטרים, כך שאורכה של רכבת יכול להגיע ל-400 מטר. רציפי תחנות הרכבת הותאמו לרכבות אלה.
מהפכת הנשים
מהפכת הנשים או אספת הנשים (ביוונית: Ἐκκλησιάζουσαι) הוא מחזה יווני שנכתב על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס בשנת 392 לפנה"ס. המחזה הוא קומדיה הדנה ביחסים בין גברים לנשים ובפוליטיקה. המחזה מהווה דוגמה לשינוי שחל בתיאטרון היווני לאחר תקופת האוליגרכיה של המלחמה הפלופונסית.
תקציר העלילה.
המחזה מתאר קבוצה של נשים שבראשן עומדת פראקסאגורה, המחליטה לתפוס את השליטה באתונה מידי הגברים. הנשים, בתחפושת של גברים, מגיעות לאספת העם ומשכנעות גברים להצביע עימן למען העברת השלטון לידי הנשים, בטענה שהדבר טרם נוסה ויש לנסותו.
הנשים מקימות ממשלה שיתופית (מעין קומוניזם) בה המדינה אחראית להאכיל, לספק מגורים ועבודה לכל תושבי אתונה. כמו כן הממשל של הנשים כופה "שוויון" על הגברים בכך שהוא מתיר לגבר לקיים יחסי מין עם אישה צעירה ויפה רק לאחר שקיים יחסי מין עם אישה מבוגרת ומכוערת ממנה.
בכך הקומדיה בוחנת את הרעיון לפיו הנשים, שאינן מורשות להחזיק רכוש ביוון העתיקה, תעדפנה מצב בו הרכוש מחולק באופן שווה בין כולם.
במחזה מתואר דיאלוג בין שני גברים - האחד מקבל את השלטון החדש ומסכים להעביר לנשים את רכושו ולציית להן, והשני מתנגד לכך, אולם אינו מתנגד לאוכל שניתן בחינם לכל האוכלוסייה על ידי ממשלת הנשים.
המחזה מהווה ביקורת על השלטון האוליגרכי של תקופת המלחמה, והרצון להשיב את הדמוקרטיה לאחריה, תוך הרחבתה לכלול את הנשים (אף שהמחזה לועג לאלה שרצו להרחיבה יותר ממה שהייתה קודם למלחמה).
המחזה כולל את המילה הארוכה ביותר בשפה היוונית:
לופאדוטמאכוסלאכוגאלאוקראניולאיפסאנודרימיפוטריממאטוסילפיוקראבופאראוטירומליטוקאטאקכימנוקיכלפיקוסיפופאטופריסטראלקטריונופפטופיפאלידוקינקלופלייאופלאגוסיראיאובאפטראגאלופטריגון
(ביוונית:
λοπαδοτεμαχοσελαχογαλεοκρανιολειψανοδριμυποτριμματοσιλφιοκαραβομελιτοκατακεχυμενοκιχλεπικοσσυφοφαττοπεριστεραλεκτρυονοπτοκεφαλλιοκιγκλοπελειολαγῳοσιραιοβαφητραγανοπτερύγων)
שמשמעה: "מאכל המורכב מכל מיני מתאבנים, דגים, בשר, עופות ורטבים".
הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז
הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז (ברוסית: Закавказская Сове́тская Федерати́вная Социалисти́ческая Респу́блика, ЗСФСР) הייתה רפובליקה סובייטית שהתקיימה בשנים 1922–1936, שהכילה את גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן, שהיו ידועות באופן מסורתי כמדינות של עבר הקווקז, בברית המועצות. בירת הרפובליקה הייתה טביליסי.
שורשי הרפובליקה מגיעים לתקופת התפוררות האימפריה הרוסית ב-1917, בתקופת מהפכת אוקטובר, כאשר הפרובינציות של הקווקז התנתקו והקימו פדרציה משלהם שנקראה הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר-הקווקז. כשהיא מתמודדת על אינטרסים לאומיים ומלחמה כנגד טורקיה התפרקה הרפובליקה חצי שנה לאחר מכן באפריל 1918.
בשנים שלאחר מכן, שלוש המדינות עברו מלחמת אזרחים שבהן היה הצבא האדום מעורב במידה רבה. לבסוף אוחדו לרפובליקה סובייטית אחת במרץ 1922, ובדצמבר באותה השנה הייתה היא לאחת מארבע הרפובליקות המייסדות של ברית המועצות (יחדיו עם רוסיה, אוקראינה, ובלארוס). בשנת 1936 פורקה הרפובליקה לשלוש רפובליקות סובייטיות סוציאליסטיות נפרדות: גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן.
בולים והיסטוריה של הדואר.
לפני 1923, כל אחת מהמדינות גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן הנפיקו בולי דואר משלהן. הרפובליקה הפדרלית החלה להנפיק בולים משלה ב-15 בספטמבר 1923, והחליפה את הבולים הנפרדים שהנפיקו המדינות ב-1 באוקטובר של אותה שנה. ההנפקה הראשונה הכילה חלק מהבולים של רוסיה וארמניה, שהודפסו עם הכוכב האדום וחמש האותיות שהן ראשי התיבות של שם הרפובליקה נכללו בתוך הכוכב. אינפלציה מסיבית גרמה להנפקות חדשות של בולים, עם עיצוב חדש של הרפובליקה הפדרלית, ארבעה בולים של שדות נפט, וארבעה עם מונטז'ים של הסמלים הסובייטים על רקע הרים, ועגורנים. ערכי הבולים נעו בין 40,000 ל-500,000 רובל. הבולים, שערכם היה 40,000 ו- 75,000 רובל, עודכנו לאחר מכן ל-700,000 רובל. ב-24 באוקטובר של אותה שנה, הונפקו הבולים מחדש עם ערכים חדשים שנעו בין 1 ל-18 קופייקות זהב. החל משנת 1924, הרפובליקה הפדרלית השתמשה בבולים שהונפקו ברוסיה הסובייטית.
רוב הבולים של הרפובליקה הפדרלית אינם נדירים במיוחד כיום: בשנת 1998 מחירם נע בין דולר אחד ל-2 דולר. אף על פי כן, מחירי הבולים הארמניים שהונפקו מחדש נעים בסביבות 200 דולר.
מור
מהפיכת הנשים
אסיפת הנשים
מרי קיי ברגמן
מרי קיי ברגמן (אנגלית: Mary Kay Bergman; 5 ביוני 1961 – 11 בנובמבר 1999) הייתה מדבבת אמריקאית יהודייה. ידועה בעיקר בזכות דיבוב מגוון דמויות מצוירות בסדרות טלוויזיה ובסרטים אמריקאים.
חייה.
מרבית עבודתה התמקדה בסדרת ההנפשה למבוגרים, "סאות' פארק", שם סיפקה את קולה למרבית הדמויות הנשיות: בין הדמויות שדיבבה ניתן למצוא את ליאן קרטמן, אמו של אריק קרטמן, שילה ברופלובסקי, אמו של קייל ברופלובסקי, שרון מארש, אמו של סטן מארש, גברת מקורמיק, אמו של קני מקורמיק ווונדי טסטבורגר. ברגמן אף דיבבה דמויות אלו בסרט שנעשה על בסיס הסדרה, "". ברגמן הופיעה בקרדיטים של הסדרה כשנון קסידי, מכיוון שבאותו הזמן הייתה הקול הרשמי של הדמות שלגיה של דיסני, וחששה פן יקשרו את שמה לסדרה שנויה במחלוקת כמו סאות' פארק.
פרט לעבודתה בסאות' פארק ודיסני, ברגמן השתתפה כמדבבת במגוון סדרות אחרות, הבולטת בהן היא "סקובי דו", שם סיפקה את קולה לדמות דפנה בלייק. בנוסף, ברגמן סיפקה את קולה לסרטים של דיסני וחברות נוספות, בהם: "היפה והחיה", "הגיבן מנוטרדאם", "הרקולס", "משאלתה של אנאבל" ו"צעצוע של סיפור 2".
בנוסף לדיבוב סרטים דיבבה גם דמויות במשחקי מחשב, כמו למשל הדמות מיני ("סטרוני") גודסופ, במשחק קללת אי הקופים (אי הקופים 3), וכן הדמות ליידי קאגאמי במשחק טנקו 2.
מותה.
בשיא הצלחתה ב-1999 סבלה ברגמן מהפרעה דו-קוטבית, נטלה תרופות והרבתה להסתגר בביתה. היא התאבדה בירייה בגיל 38 בתאריך 11 בנובמבר 1999 בביתה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ככל הנראה כתוצאה ממחלת נפש ומדיכאון. שמונה ימים לאחר מכן מתה מפצעיה. לאחר מותה הקים בעלה את "הקרן על שם מרי קיי ברגמן", אשר הקצתה כספים לטובת הקמת מרכז מניעת התאבדויות בקליפורניה.
אביגיל אריאלי
אביגיל אריאלי (נולדה ב-9 במרץ 1966) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית, מראשונות המנחים בערוץ הילדים.
ביוגרפיה.