ב-21 בדצמבר 1649, לאחר שנתיים של חוסר פעילות, נבחר לילבורן כנציג במועצת העיר לונדון, אך חמישה ימים מאוחר יותר ביטל הפרלמנט את בחירתו בשל סירובו להישבע שבועת אמונים ולהצהיר על נאמנותו לרפובליקה, עם זאת לא ננקטו כלפיו צעדים משפטיים. במשפט שהתחולל ב-22 בדצמבר 1648 זכה לילברן ב-3,000 לי"ש כפיצוי על הסבל והעינויים שנגרמו לו על ידי הסטאר צ'יימבר, כאשר הכסף משולם על חשבון נכסיהם של מלוכנים שונים במחוז דורהאם, מאחר שסכום זה לא הספיק לצרכיו הגיש לילברן תביעה נוספת כנגד המלוכנים ב-30 ביולי 1650 וזכה בבעלות על חלק מהקרקעות שהוחרמו מהם במחוז דורהאם.
החל מ-1644 החל לילבורן את פעילותו כאקטיביסט באיגוד האורגים ויצרני הסבונים כשהוא לוחם כנגד המונופולין של הסוחרים והחברות הגדולות בענף הביגוד ועל המגבלות שהטילו על בעלי מלאכה זעירים. לילבורן כתב עצומות ובהם דרש את ביטולו של ההיטל על הסבונים אך בסופו של דבר הפך בעצמו ליצרן סבונים. החקלאים שעיבדו את אדמותיה של אחוזת אפוורת' חשו עצמם נפגעים בעקבות תוכניות הניקוז של השטחים בבעלות האחוזה וצמצום דרסטי של השטחים שבבעלותם כחלק ממהפכת הגידור. כמחאה על צעדים אלה הנהיג לילברן ב-1950 מצעד מחאה בדרישה להחזיר לאיכרים את הבעלות על אדמותיהם.
ב-1649 התערב לילבורן בסכסוך בין דודו לברון אנגלי בשם הסלריג' ופרסם מאמר בו הוא יוצא בהתקפה ישירה כנגד הברון אותו האשים בעיכוב התשלום המגיע לו בהתאם להחלטת הפרלמנט מ-1648. ועדה משפטית מיוחדת שמתמנה בעקבות כך פסקה לטובתו של הברון. בתגובה יצא לילבורן בהתקפה חריפה כנגד החלטת הוועדה כשהוא מגנה את חבריה "בלתי צודקים וראויים לעונש חמור מתלייה" וב-23 בדצמבר 1651 הציג לפרלמנט עצומה המפרטת את ההאשמות החריפות כנגד הברון. בתגובה לכך מינה הפרלמנט ועדה בת 50 חברים על מנת לבדוק עדויות ומסמכים וב-16 בינואר 1652 קבעה כי העצומה היא "שקרית, זדונית ושערורייתית". לילבורן נתבע לשלם קנס של 3,000 פאונד למדינה 2,000 פאונד להסלריג' ו-500 פאונד לחברי הוועדה. בנוסף לכך נשפט לילבורן לגלות מאנגליה למשך כל ימי חייו.
את שנות גלותו בילה לילבורן בהולנד שם פרסם מאמר המזכה אותו מהאישומים בהם הורשע ובו הוא תוקף את הממשלה האנגלית בחריפות. בשל עוינותו למפקדי הצבא המלוכניים הוא משווה לעיתים קרובות בין הממשל הנוכחי לזה של צ'ארלס הראשון וטוען כי השלטון הנוכחי אף גרוע מזה של המלך המודח ואף קורא להדחתו של קרומוול הפרלמנט ומועצת המדינה.
חזרתו משפטו ומאסרו.
הידיעות על פיזורו של הפרלמנט ב-1653 הגיעו להולנד ועוררו את תקוותיו של לילבורן לחזור למולדתו. כשהוא בונה על ויתורו מרצון של קרומוול על כיסאו פנה אליו לילבורן בבקשה לאישור מעבר לאנגליה, לאחר שלא זכה למענה הגיע לאנגליה על אף האיסור ושם נאסר באופן מיידי על ידי הממשלה והועבר לכלא ניוגייט - שם המשיך לשלוח מכתבים לקרומוול כשהוא מבקש את שחרורו מהכלא ושיותר לו להתגורר באנגליה ולחיות חיים שלווים.
משפטו החל באולד ביילי ב-13 ביולי והסתיים בזיכויו ב-20 באוגוסט. כהרגלו ניהל לילברן כל צעד במשפטו בנחישות רבה ובמהלך המשפט הצליח להשיג עותק של כתב האישום מה שלא הצליח לעשות אף נאשם לפניו על מנת להתייעץ עם עורכי דינו ולהגיש התנגדויות לבית המשפט. במהלך המשפט נטתה דעת הקהל לטובתו ועצומות לשחרורו הוצגו בפני הפרלמנט. חלק מהעצומות נוסחו בחריפות כה רבה עד שכותביהן הושמו במאסר.
בשל הרוחות הסוערות ומחשש למהומות הציבה הממשלה חיילים רבים ברחובות לונדון, אולם בניגוד להנחיות המפקדים הריעו החיילים בראותם את לילבורן ואף תקעו בחצוצרות ששמעו על זיכויו. עם זאת השלטונות סירבו לשחררו ממאסר ככל הנראה בשל הפופולריות הרבה והמהומות שעורר והוא הועבר מכלא ניוגייט לטאואר של לונדון כביכול למען הגנתו ומשם הועבר ב-1654 למאסר מבודד בטירת מאונט אורגוויל באי ג'רסי.
קרומוול הציע ללילבורן את חירותו בתנאי שיתחייב שלא לפעול כנגד הממשלה, אולם לילבורן השיב שאינו מוכן לזכות בחירותו בשום דרך מלבד זו החוקית. בריאותו של לילבורן נפגעה כתוצאה מתנאי המאסר הקשים וב-1654 התפרסמו דיווחים שגויים על מותו. אשתו ואביו עתרו למען שחרורו ובאוקטובר 1655 הוא הושב לאנגליה ושוכן בטירת דובר.
קווייקריזם ומותו.
ב-1656 הורשה לצאת מטירת דובר במשך היום לביקור אצל אשתו וילדיו שעברו להתגורר בסמוך לטירה. שם פגש לילברן לראשונה אדם בשם לוק הווארד שהשתייך לקווייקרים. לילבורן התרשם עמוקות מהשלווה והרוגע שהפגין הווארד והחל בתהליך של המרת דתו לקווייקריזם והודיע על כך במכתב לאשתו. עותק מהמכתב התגלגל לידיו של קרומוול שסבר בתחילה כי מדובר בהונאה מצד לילבורן על מנת להשתחרר מכלאו. אולם בהמשך השתכנע מכנותו והקל את תנאי מאסרו תוך שהוא מאפשר לו חופשות למספר ימים מהכלא על מנת שיוכל לקחת חלק במפגשי הקוויקרים ולהיפגש עם אשתו וילדיו.
ב-29 באוגוסט 1657 בזמן ביקור אצל אשתו שציפתה להולדת בנם העשירי מת לילבורן, שסבל מבריאות רופפת בשנותיו האחרונות, ונקבר בבית קברות סמוך ללונדון.
חייו האישיים.
לילבורן היה נשוי לאליזבת בתו של הנרי דוול. במהלך מאסרו ב-1649 איבד שני בנים, אולם בתו ושאר ילדיו שרדו אחריו.
אזכורים בתרבות הפופולרית.
לילבורן מגולם על ידי תום גודמן-היל בדרמת הטלוויזיה הבדיונית "זונת השטן", בה מתואר כיצד הוא מת בכלא בזמן ביקורה של אשתו אליזבת. דמותו מגולמת על ידי מייקל פנינגטון במחזה הטלוויזיוני מ-1981 העונה לשם "המבקר האחרון של יו פטר", וע"י ג'רלד קיד בהצגת הבכורה מ-2012 של המחזה "55 יום".
אלבום קונספט מ-1997 העונה לשם "ג'ון החופשי מלידה" שהוציא הפזמונאי רייב האמר מתאר את סיפורו של לילבורן באלבום מתארחים חברי להקת ה"לוולרז" לצד חברים מלהקת ה"ניו מודל ארמי".
דניאל אק
דניאל אק (בשוודית: Daniel Ek; נולד ב-21 בפברואר 1983) הוא יזם ומיליארדר שוודי. אק ידוע בהיותו מייסד ומנכ"ל שירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי.
ילדותו.
אק גדל ברובע Rågsved בסטוקהולם, שוודיה.
חינוך.
אק סיים את לימודיו התיכוניים ב-(IT-Gymnasiet בסונדביברג בשנת 2002, ובהמשך למד הנדסה במכון הטכנולוגי המלכותי של KTH לפני שנשר להתמקד בקריירת ה-IT שלו.
קריירה עסקית.
מיזמים מוקדמים.
הפלישה הראשונה של אק בעולם העסקים החלה בגיל 13 כשהקים עסק לייצור אתרים ללקוחות מביתו. הוא גבה מהלקוח הראשון 100 דולר, אך אז גבה מהלקוח הבא ששאל 200 דולר. בסופו של דבר הוא התחיל לגבות 5,000 דולר לאתר. כדי לסייע בהרחבת העסק, גייס אק תלמידים מהכיתה שלו לעבודה באתרים ממעבדת המחשבים בבית הספר על ידי שוחד במשחקי וידאו. הרווחים שלו הגיעו בסופו של דבר ל-50,000 דולר לחודש ובגיל 18 הוא ניהל צוות של 25 איש. הוריו של אק החלו לשים לב לרווחיו ברגע שהחל להביא הביתה טלוויזיות גדולות.
מאוחר יותר שימש אק בתפקיד בכיר בחברת המכירות הפומבית הנורדית Tradera שנרכשה על ידי eBay בשנת 2006. אק שימש גם כ-CTO של קהילת המשחקים והאופנה מבוססת הדפדפנים Stardoll. מאוחר יותר הקים אק חברה אחרת בשם Advertigo, חברת פרסום מקוונת. Advertigo נמכרה ל-TradeDoubler בשנת 2006. לאחר שמכר את Advertigo, הפך אק לזמן קצר למנכ"ל μTorrent, ועבד עם מייסד μTorrent לודביג סטריג'וס. סידור זה הסתיים כאשר μTorrent נמכרה ל-BitTorrent ב-7 בדצמבר 2006. מאוחר יותר הצטרף סטריג'וס לאק כמפתח Spotify.
ספוטיפיי.
המכירה של Advertigo כמו גם עבודתו הקודמת הפכו את אק לעשיר מספיק עד כדי כך שהוא החליט לפרוש. עם זאת, לאחר כמה חודשים אק הבין שכסף חסר משמעות ללא פרויקט שהוא נלהב ממנו, מה שהוביל להקמת ספוטיפיי. אק הגה לראשונה את הרעיון לספוטיפיי בשנת 2002, כששירות המוזיקה נאפסטר נסגר ואתר לא חוקי אחר שקאזה השתלט עליו. אק אמר שהוא "הבין שלעולם לא יוכלו לחוקק מחוץ לחוק פיראטיות. חוקים בהחלט יכולים לעזור, אך זה לא מפחית את הבעיה. הדרך היחידה לפתור את הבעיה הייתה ליצור שירות טוב יותר מהפיראטיות ובמקביל לפצות את תעשיית המוזיקה - מה שנתן לנו את ספוטיפיי."
אק שילב את ספוטיפיי AB עם מרטין לורנטזון בסטוקהולם, שוודיה בשנת 2006. לורנטזון עבד בעבר והקים יחד את חברת TradeDoubler שרכשה את החברה הקודמת של אק, Advertigo. באוקטובר 2008 השיקה החברה את שירות הזרמת המוזיקה שלה, ספוטיפיי. בתחילה, Spotify רצה על מודל הפצה של עמית לעמית, בדומה ל-μTorrent, אך עברה למודל לקוח שרת בשנת 2014. אק משמש כמנכ"ל ספוטיפיי. באוקטובר 2015, המייסד השותף של Spotify, מרטין לורנטזון, הודיע כי יפרוש מתפקידו כיו"ר ואק יעבור לתפקיד לצד תפקידו הנוכחי כמנכ"ל. נכון לאפריל 2019, לספוטיפיי יש 217 מיליון משתמשים פעילים ונכון ליוני 2017 גייסה מימון סיכון מעל 2.5 מיליארד דולר.
בשנת 2017 דניאל אק נבחר לאדם החזק ביותר בתעשיית המוזיקה על ידי בילבורד.
עמדות פוליטיות.
בשנת 2016, אק ועמיתו, מייסד ספוטיפיי, מרטין לורנטזון, כתבו מכתב פתוח בפלטפורמת הבלוגים מדיום לממשלת שוודיה, באומרם כי אם לא יבוצעו שינויים מסוימים בחוק השוודי בנוגע לדיור, מיסוי וחינוך, ספוטיפיי תיאלץ להתמקם מחדש מהארץ. ליתר דיוק, אק טוען כי המיסים הגבוהים בשוודיה על אופציות למניות מקשים על תמריץ למתכנתים לעבוד בסטארט-אפים כאשר חברות סטארט-אפ מתקשות להתחרות בחברות גדולות יותר בשכר. יתר על כן, אק טוען כי מדיניות ההיתרים השוודית מגבילה יתר על המידה את הגבלת ההיצע של דיור בר השגה.
חיים אישיים.