תוצאה נוספת משמעותית של 1877–1878 מלחמת רוסיה-טורקי לטובת רוסיה הייתה הרכישה מידי העות'מאנים של הפרובינציות של באטום, ארדהאן, ו קארס ב דרום הקווקז, אשר הפכו את האזורים המנוהלים הצבאי של מחוז באטום ו קארס Oblast . כדי להחליף פליטים מוסלמים שברחו מעבר לגבול החדש לשטח העות'מאני, יישבו השלטונות הרוסים מספר רב של נוצרים ממגוון אתני של קהילות במחוז קארס, במיוחד הגאורגים, היוונים בקווקז והארמנים, כולם קיוו להשיג שאיפות אזוריות משלו בגב האימפריה הרוסית. כאשר בריטניה איימה להכריז מלחמה על תנאי אמנת סן סטפאנו, רוסיה המותשת נסוגה. בקונגרס ברלין ביולי 1878 הסכימה רוסיה להקמת בולגריה קטנה יותר. לאומנים רוסים זעמו על אוסטריה-הונגריה וגרמניה על כישלונם בגיבוי רוסיה, אך הצאר קיבל ליגה מחודשת ומחוזקת של שלושת הקיסרים וכן את ההגמוניה האוסטרו-הונגרית במערב הבלקן.
לאחר מכן התמקדו האינטרסים הדיפלומטיים והצבאיים הרוסיים מחדש במרכז אסיה, שם הרוסה רוסיה סדרה של התקוממויות בשנות ה -70 של המאה העשרים, ורוסיה שילבה אימפריות עד אז לעצמאות. בריטניה מחודשת דאגותיה ב 1881 כאשר חיילים רוסים כבשו טורקמנים אדמות על הפרסי וגבולות אפגניים, אבל גרמניה תמכה דיפלומטי להתקדמות רוסית, ומלחמה האנגלי-רוסי נמנעה.
בינתיים, החסות של רוסיה לעצמאות בולגריה הביאה לתוצאות שליליות כאשר הבולגרים, זועמים על ההתערבות המתמשכת של רוסיה בענייני פנים, ביקשו את תמיכתה של אוסטריה-הונגריה. בסכסוך שנוצר בין אוסטריה-הונגריה לרוסיה, גרמניה נקטה עמדה נחרצת כלפי רוסיה תוך שהיא מפיחה את הצאר עם ברית הגנה דו-צדדית, אמנת ביטוח המשנה משנת 1887 בין גרמניה לרוסיה.
בתוך שנה, הצטמצמות רוסית-גרמנית הובילה לכך שאוטו פון ביסמרק אוסר על הלוואות נוספות לרוסיה, וצרפת החליפה את גרמניה בתור הכספית של רוסיה. כאשר וילהלם השני פיטר את ביסמרק בשנת 1890, האנטנט הרוסי-פרוסי הרופף קרס לאחר שנמשך יותר מעשרים וחמש שנה. שלוש שנים מאוחר יותר, רוסיה התאחדה עם צרפת על ידי כניסה לוועידה צבאית משותפת, שתואמת את הברית הכפולה שהוקמה בשנת 1879 על ידי גרמניה ואוסטריה-הונגריה.
היחסים עם בריטניה.
רוסופוביה.
בין השנים 1820 עד 1907 נוצר אלמנט חדש: רוסופוביה. סנטימנט האליטה הבריטי הפך עוין יותר ויותר כלפי רוסיה, עם מידה גבוהה של חרדה לשלומה של הודו, מחשש שרוסיה תדחוף דרומה דרך אפגניסטן. בנוסף עלה החשש כי רוסיה תערער את יציבותה של מזרח אירופה על ידי התקפותיה על האימפריה העות'מאנית המקרטעת. פחד זה הפך את שאלת המזרח לסדר עדיפות גבוה. רוסיה הייתה מעוניינת במיוחד להשיג נמל מים חמים שיאפשר את הצי שלה. הוצאת גישה מהים השחור לים התיכון הייתה מטרה, שפירושה גישה דרך המיצר בשליטת העות'מאנים.
רוסיה התערבה למען היוונים האורתודוקסים במלחמת העצמאות היוונית (1821–1829); אמנת השלום בלונדון העדיפה את יוון אך הגבירה את רוסופוביה בבריטניה ובצרפת. בשנת 1851 נערכה בארמון הקריסטל בלונדון התערוכה הגדולה של עבודות התעשייה של כל העמים, כולל למעלה מ 100,000 תערוכות מארבעים מדינות. זו הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה בעולם. רוסיה ניצלה את ההזדמנות כדי להפיג את רוסופוביה הגוברת על ידי הפריכה של סטריאוטיפים של רוסיה כעריצות דיכוי נחשלות, מיליטריסטית. תערוכותיה המפוארות של מוצרי יוקרה ו"אובייקטים ד'ארט "גדולים עם מעט טכנולוגיה מתקדמת, לעומת זאת, לא שינו מעט את המוניטין שלה. בריטניה ראתה את חיל הים שלה חלש מכדי לדאוג, אך ראתה בצבא הגדול שלה איום גדול.
הלחץ הרוסי על האימפריה העות'מאנית נמשך, והותיר את בריטניה וצרפת לברית עם העות'מאנים ולדחוף נגד רוסיה במלחמת קרים (1853–1856). רוסופוביה הייתה אלמנט ביצירת תמיכה פופולרית של בריטניה וצרפת במלחמה הרחוקה. דעת עלית בבריטניה, במיוחד בקרב ליברלים, תמכה בפולנים כנגד השלטון הרוסי הקשה, לאחר 1830. ממשלת בריטניה צפתה בעצבנות בזמן שרוסיה מדכאת את המרידות בשנות ה -60 של המאה ה -20 אך סירבה להתערב.
בשנת 1874, המתיחות פחתה כאשר בנה השני של המלכה ויקטוריה התחתן עם בתו היחידה של הצאר אלכסנדר השני, ואחריו ביקור ממלכתי לבבי של הצאר. הרצון הטוב השטחי נמשך לא יותר משלוש שנים, כאשר כוחות מבניים דחפו שוב את שני העמים אל סף מלחמה.
המשחק הגדול וענייני אסיה.
היריבות בין בריטניה לרוסיה גדלה בהתמדה מעל מרכז אסיה במשחק הגדול בסוף המאה ה -19. רוסיה רצתה נמלי מים חמים על האוקיינוס ההודי ואילו בריטניה רצתה למנוע מכוחות רוסים להגיע לפלישה פוטנציאלית להודו. בשנת 1885 סיפחה רוסיה חלק מאפגניסטן בתקרית פנחידה, שגרמה להפחדת מלחמה. עם זאת שר החוץ של רוסיה ניקולאי גירס ושגרירו בלונדון הברון דה סטאל קבעו הסכם בשנת 1887 שהקים אזור חיץ במרכז אסיה. בכך זכתה הדיפלומטיה הרוסית בקבלת בריטניה למורת רוח כלפי התפשטותה. פרס הייתה גם זירת מתח, והיא חולקה לתחומי השפעה ללא לוחמה.
רוסיה הלכה בעקבותיהם של המעצמות הגדולות בשליחת כוח כיבוש להגנה על נתינים בינלאומיים בסין במהלך מרד הבוקסר (1899–1901).
מדיניות שלווה.
הדיפלומט ניקולאי גירס, נצר למשפחה עשירה וחזקה ממוצא סקנדינבי, כיהן כשר החוץ, 1882–1895, בתקופת שלטונו של אלכסנדר השלישי. הוא היה אחד האדריכלים של הברית הצרפתית-רוסית משנת 1891, שהורחבה מאוחר יותר לכדי המשולש המשולש בתוספת בריטניה. הברית ההיא הוציאה את צרפת מבידוד דיפלומטי והעבירה את רוסיה מהמסלול הגרמני לקואליציה עם צרפת, שנתמכה מאוד בסיוע כספי צרפתי למודרניזציה הכלכלית של רוסיה. הצאר אלכסנדר תפס קרדיט על מדיניות שלווה, אך על פי מרגרט מקסוול, היסטוריונים העריכו את הצלחתו בדיפלומטיה שהציגה התנחלויות, חוזים ומוסכמות רבים. הסכמים אלה הגדירו את גבולות רוסיה והחזירו את שיווי המשקל למצבים בלתי יציבים בצורה מסוכנת. הוא תמך בוועדות בינלאומיות רבות ויצא למשימות רצון טוב רבות, במהלכן הדגיש שוב ושוב את כוונותיה הרוסיות של רוסיה. הצלחתו הדרמטית ביותר הגיעה בשנת 1885, והסדיר מתיחות ארוכת שנים עם בריטניה הגדולה, שחששה שההתרחבות הרוסית לדרום תהווה איום על הודו. ג'ירס הצליח בדרך כלל לרסן את נטיותיו התוקפניות של הצאר אלכסנדר השלישי, ושכנע אותו שעצם שרידותה של מערכת הצאר תלויה בהימנעות ממלחמות גדולות. עם תובנה עמוקה על הלכי הרוח והשקפותיו של הצאר, גירס עיצב בדרך כלל את ההחלטות הסופיות על ידי תמרון עיתונאים, שרים ואפילו הזרינה, כמו גם שגרירים משלו. תחת ג'יירס ואלכסנדר רוסיה לא נלחמה במלחמות גדולות.
המלחמה עם יפן על קוריאה, 1904–1905.
מלחמת רוסיה-יפן (1904–1905) נלחמה בגלל שאיפות יריבות במנצ'וריה ובקוריאה. רוב המשקיפים הבינלאומיים ציפו שרוסיה תנצח בקלות את יפן המתרוממת - ונדהמה כאשר יפן טבעה את הצי הרוסי הראשי וניצחה במלחמה, וסימנה את הניצחון הגדול הגדול באסיה על מעצמה אירופית מודרנית. רוסיה חיפשה נמל מים חמים על האוקיינוס השקט לצורך הצי ההולך וגדל שלה, ולהרחבת הסחר הימי. ולדיווסטוק פעל רק במהלך הקיץ, ואילו פורט ארתור, בסיס ימי במחוז ליאודונג שהושכר לרוסיה על ידי סין, פעל בכל השנה. מאז תום המלחמה הסינית-יפנית הראשונה בשנת 1895, המשא ומתן בין רוסיה ליפן לא הלך לשום מקום. יפן דאגה מהצעדה הארוכה של רוסיה מזרחה דרך סיביר ומרכז אסיה, והציעה להכיר בדומיננטיות הרוסית במנצ'וריה בתמורה להכרה בקוריאה כנמצאת בתחום ההשפעה היפני. טוקיו שמה ערך גבוה הרבה יותר לקוריאה מאשר סנט פטרסבורג, אך רוסיה דרשה מקוריאה מצפון לקבילה ה -39 להפוך לאזור חיץ נייטרלי בין רוסיה ליפן. בעוד שמקבלי ההחלטות הרוסים היו מבולבלים, יפן עבדה לבודד אותם דיפלומטית, במיוחד על ידי החתמת הברית האנגלית-יפנית בשנת 1902, (אף על פי שהיא לא חייבה את בריטניה להיכנס למלחמה. לאחר קריסת המשא ומתן בשנת 1904, חיל הים היפני פתח בלחימה על ידי תקיפת הצי המזרחי הרוסי בפורט ארתור בהתקפת פתע. רוסיה ספגה תבוסות רבות אך הצאר ניקולאי השני היה משוכנע שרוסיה תנצח בסופו של דבר ולכן סירב להתיישב. הקרב המכריע הגיע במאי 1905 בקרב צושימה, כאשר צי הקרב הרוסי הראשי, לאחר שהפליג ברחבי העולם, הגיע סוף סוף מחוץ לקוריאה והוטבע תוך מספר שעות. השלום הגיע עם חוזה פורטסמות ' בתיווכו של הנשיא האמריקני תיאודור רוזוולט . זה היה יתרון מאוד ליפן ושינה את מאזן הכוחות במזרח אסיה.
בריטניה נותרה נייטרלית למהדרין, כפי שמותר באמנה עם יפן. עם זאת, היה מבהיל מלחמה קצר באוקטובר 1905, כאשר צי הקרב הרוסי עמד להילחם ביפן העסיק בטעות מספר ספינות דיג בריטיות בים הצפוני. אי ההבנה נפתרה במהירות.
לא זו בלבד שרוסיה הושפלה על ידי תבוסתה בידי כוח מזרחי, אלא שררה תסיסה עצומה בבית, שאופיינה על ידי המהפכה של 1905 . התגובה בעניינים בינלאומיים הגיעה עם שתי אמנות בשנת 1907 עם יפן ובריטניה. ההסדר עם יפן אפשר לשמור על דרום מנצ'וריה כתחום העניין היפני, וקוריאה הייתה בשליטה יפנית לחלוטין - היא סופחה רשמית בשנת 1910. בתמורה קיבלה רוסיה את השליטה בצפון מנצ'וריה. העיר חרבין הפכה למרכז רכבות ומנהלי מרכזי. מתנחלים רוסים עברו להתגורר, הוקם סחר ונפתחו נכסי כרייה. האמנה עם יפן העניקה לרוסיה גם יד חופשית במונגוליה החיצונית, אם כי היא נותרה בבעלות סינית.