במשך רוב המאות שלאחר מכן עמדה הקתדרלה כשהיא חצי-שלמה בלבד. היא הייתה בנויה עד למגדל הגדול ולטרנספט, שנסגר בקיר זמני. במקום שבו היה אמור להיבנות שלושת המעברים הראשיים עמד גג מעץ ותפילות נערכו שם בנפרד מפנים בית המקהלה. מספר ניסיונות שנעשו להמשיך את הבניה לא צלחו ברובם. בחצי השנה של המאה ה-15 המלך ולאדיסלב יגיילון (Vladislav Jagiellon) הפקיד בידי אדריכל הרנסאנס והגותיקה בנדיקט רייד (Benedict Ried) להמשיך את העבודה על הקתדרלה, אך ברגע שהעבודה החלה היא גם נפסקה בגלל חוסר במימון כספי. ניסיונות אחרים להשלים את הקתדרלה הכניסו מספר אלמנטים של הרנסאנס ובארוק אל המבנה הגותי, הבולטים שביניהם היו הצריח הבארוקי של המגדל הראשי והעוגב הגדול באגף הצפוני של הטרנספט.
השלמה במאות ה-19 וה-20.
ב-1844 ואצלב פסינה (Vaclav Pesina), כומר אנרגטי, והאדריכל הנאו-גותי יוזף קראנר (Josef Kranner) הציגו ביחד תוכנית להשלמת הקתדרלה הגדולה בכינוס האדריכלים הגרמניים בפראג. באותה שונה נוסד "האיגוד להשלמת הקתדרלה של ויטוס הקדוש בפראג" שמטרתה הייתה לתקן, להשלים ולהיפטר מהפגמים בבנייה. יוזף קראנר עמד בראש העבודה, שהייתה בעיקר תיקונים, בשנים 1861–1866, ונפטר מקישוטים של הבארוק ושחזר את הפנים. ב-1870 סוף סוף הונחו היסודות עבור הספינה הראשית (Nave) ואחרי מותו של קראנר האדריכל יוזף מוצקר (Josef Mocker) נטל פיקוד על הבניה. מוצקר תכנן ב-1873 את החזית המערבית (facade) בסגנון גותי אופייני עם שני מגדלים בעלי צריחים מחודדים ותכנון זה אומץ אחרי מותו, בידי האדריכל השלישי והאחרון של השחזור וההשלמה, קמיל הילברט (Kamil Hilbert). הצייר הצ'כי המפורסם אלפונס מוכה (Alfons Mucha) קישט את החלונות החדשים בחלק הצפוני של המעבר. חלון הרוזטה תוכנן בידי פרנטיסק קיסלה (Frantisek Kysela) בשנים 1925–1927. ב-1929, בזמן חגיגות היובל של ואצלב הקדוש, בנייתה של קתדרלת ויטוס הקדוש נשלמה ותמה. זה לקח כמעט 600 שנים להשלימה. למרות העובדה שכל החלק המערבי של הקתדרלה הוא נאו-גותי, חלק רב מהתוכניות והעיצובים של פטר פארלר שימשו בשחזור ובהשלמת הבניה, דבר שהקנה לקתדרלה מראה הרמוני ומאוחד.
הקתדרלה כיום.
כיום הקתדרלה פתוחה לציבור הרחב ומשמשת כאחת האטרקציות התיירותיות הבולטות של פראג. הכניסה לקתדרלה עד הנרתקס היא חינם. כניסה מעבר לזה עולה כסף וכוללת גם ביקור בקריפטה המלכותית ועלייה למגדל הפעמונים הדרומי, ממנו נשקפת תצפית מרהיבה של פראג.
השפעה.
לקתדרלת ויטוס הקדוש הייתה השפעה רבה על פיתוח הסגנון הגותי המאוחר, האופייני למרכז אירופה. חברי הסדנה של פארלר ובני משפחתו - שהיו מעורבים בבניית הקתדרלה - תכננו מספר כנסיות ומבנים ברחבי מרכז אירופה. הדוגמאות כוללת את קתדרלת שטפנסדום בווינה, קתדרלת שטרסבורג (בשטראסבורג), כנסיית מרקו הקדוש בזאגרב וכנסיית ברברה הקדושה בקוטנה הורה (אף היא בצ'כיה). הסגנונות הגותיים האזוריים של סלובניה, צפון קרואטיה, אוסטריה, צ'כיה, פולין ודרום גרמניה הושפעו מאוד מתכנוניו של פארלר.
מוקד עניין עיקרי הם קשתות הרשת (net vaults) של פארלר. הסגנון הגותי המאוחר של מרכז אירופה מאופיין בקשתות מקושטות, מצועצעות וייחודיות, מנהג שהחל בו פארלר עצמו כאשר פיתח מערכת קשתות לבית המקהלה של קתדרלת ויטוס הקדוש. סגנון גותי אזורי נוסף שמציג גאונות וקישוט בתכנון הקשתות הוא הסגנון הניצב (Perpendicular style) של הגותיקה האנגלית. עולה השאלה מי הושפע ממה, פארלר מן הסגנון האנגלי או להפך. מספר היסטוריונים של אדריכלות סוברים שפטר פארלר טייל לאנגליה במהלך חייו ולמד את הקתדרלות הגדולות של אנגליה שהיו בסגנון גותי אנגלי, דבר שנתן לו השראה בעבודתו על קתדרלת ויטוס הקדוש. ברם, כאשר מביאים בחשבון שהסגנון הניצב והשימוש בקשתות מורכבות, ראוותניות ופזרניות בסגנון הגותי פותחו רק בסוף המאה ה-14, אפשרי גם שקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג השפיעה על התפתחות הסגנון הגותי האנגלי.
תומכת דואה
שבצ'נקו
הארוקי מוראקאמי
אדריכלות רומאנסקית
אלניה
אלניה (בטורקית: Alanya) היא עיר נופש בנפת אנטליה במחוז הים התיכון שבדרום-מערב טורקיה. העיר ממוקמת במפרץ אנטליה במישור החופי של פמפיליה וגובלת בהרי הטאורוס המקיפים אותה מצפון. אלניה נחשבת לחלק של הריביירה הטורקית שלחופי הים התיכון ונמצאת במרחק כ-120 קילומטר מזרחה ממרכז העיר אנטליה. העיר מחולקת לאזור הנמל ולחוף הרחצה של קלאופטרה.
אוכלוסיית העיר נאמדה ב-350,636 תושבים בשנת 2021, אך בעונת התיירות מבקרים בעיר ובסביבותיה למעלה ממיליון תיירים. התיירות היא מקור ההכנסה העיקרי של העיר, אך היא נודעת גם בשל גידולי החקלאות שלה ובהם לימונים, תפוזים, עגבניות ומלפפונים.
העיר נוסדה על ידי היוונים העתיקים שכינו אותה קלונורוס (כלומר: הר יפה). מספר היסטוריונים טוענים כי במאה השנייה לפנה"ס שודדי ים מקיליקיה הפכו את המקום לבסיס שממנו יצאו לשדוד את חופי פמפיליה. על פי ההיסטוריון סטראבו, דיודוטוס טריפון יזם ועודד את פעילות שודדי הים במקום על מנת להחליש את כוחו של דמטריוס השני (ניקטור), יריבו לשלטון הסלאוקי, אשר החזיק בכל רצועת החוף הסורי מ- Seleucia ועד ללבנון. הוא הפך את המבצר החזק ששכן על רצועת החוף לבסיס לפשיטות פיראטיות כנגד החוף הסורי. ההיסטוריון אומרד מסתייג מהקביעה של היזמות אולם גם הוא תומך בטענה כי היה זה טריפון אשר עודד את פעילות שודדי הים. היסטוריונים אחרים חולקים על קביעה זו ונוטים לראות את תחילת הפיראטיות בתקופה מאוחרת יותר. הרומאים החליטו להשתלט על המקום ושלחו את פומפיוס שהדביר את שודדי הים ב-67 לפנה"ס. מרקוס אנטוניוס נתן את העיר במתנה לקלאופטרה השביעית, מלכת מצרים ב-37 לפנה"ס. ב- 1221 לספירה נפלה העיר בידי הסולטאן הסלג'וקי אלאדין קייקובאד שנתן לה את השם אלניה. רוב הבניינים ההיסטוריים שבעיר נבנו בתקופה זו. ב- 1427 נמכרה אלניה לשושלת הממלוכית וב-1471 התאחדה עם האימפריה העות'מאנית. החל ב-1571 הייתה חלק של הפרובינציה של קפריסין, ומ-1868 היא שייכת לפרובינציה של אנטליה.
טרנספט
אדריכלות כנסיות טרנספט, או בעברית: בית הרוחב, הוא מעבר הניצב לספינה הראשית (Nave) בכנסייה או קתדרלה ויוצר עמם צורת צלב. הטרנספט מפריד בין המקדש, האפסידות ובית המקהלה (Choir) לספינה הראשית ולמעברים המכילים מקומות ישיבה או עמידה לקהל. הטרנספט חוצה את המעברים הראשיים במקום המצלב (crossing) ועל ארבעת העמודים המרכזיים אפשר להקים צריח מרכזי, קמרון מפואר וגדול או כיפה.
לבד מן צורת הצלב הסמבולית, אשר משמעותה התעצמה במשך הדורות, משמש הטרנספט כחלל בעל תפקידים פונקציונליים. בכנסיות בהן נמצא קבר קדוש, כמו כנסיות זיכרון או כנסיות בעלות מזבח מיוחד, מאפשר הטרנספט למאמינים להתקרב אל המונומנט המקודש. בטקסים הדתיים משמש הטרנספט גם כמקום מושבם של הכמרים ושל המקהלה הכנסייתית. מאחר שבדרך כלל המזבח ממוקם במזרח הכנסייה, ואילו הטרנספט משתרע מצפון לדרום, משמשים הקיר הצפוני והדרומי בטרנספט כאמצעי להחדרת אור טבעי לכנסייה.הם מכילים בדרך כלל חלונות מקושטים בויטראז'ים, ולעיתים אף חלון רוזטה המופיע במרכז הקיר.
נדיר למצוא קתדרלות ללא טרנספט אם כי קיימות קתדרלות כאלה. לעיתים הטרנספט כה קצר עד שהוא מכיל רק שתי קפלות, אחת בכל צד. ברוב המקרים הטרנספט מתרחב מעבר לצידי המבנה, יוצר צורה ברורה של צלב. כאשר הטרנספט קצר יותר מהבניין הניצב לו נוצרת צורה הנקראת צלב לטיני. צלב יווני נוצר כאשר אורך כל הזרועות זהה, כלומר אורך הספינה הראשית שווה לאורך הטרנספט. טיפוס זה אופייני בעיקר לכנסיות ביזנטיות. כאשר שני קצות הטרנספט מסתיימות באפסיס עגול וגם קצה הספינה הראשית מסתיים באפסיס אומרים שלכנסייה יש "מבנה תלתני". במספר קתדרלות אנגליות יש יותר מבית רוחב אחד. לצורת הצלב של תוכנית הכנסייה אין משמעות איקונוגרפית מיוחדת.
כאשר בכנסייה יש רק צד של הטרנספט, זו לרוב תוצאה של הרס בשל שרפה או מלחמה לעיתים גם בשל חוסר במימון להשלים את הבנייה. למשל, בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג רק המקהלה וחלק מהטרנספט הדרומי הושלמו, עד הבניה מחדש במאה ה-19.
דנה עדיני
דנה עדיני (נולדה ב-3 במאי 1979) היא זמרת, מוזיקאית, פזמונאית ושחקנית ישראלית. התפרסמה בזכות ההרכב "הבנות נחמה" בו היא חברה וגם בזכות הסדרה "השיר שלנו". ידועה גם מהדואט עם בן זוגה לשעבר דניאל סלומון "רבות הדרכים".
ביוגרפיה.
נולדה באלוני אבא לאורנה, מתווכת נדל"ן וליואב, יהלומן, אחות צעירה לשני אחים - בועז ואלעד. שם משפחתה המקורי היה "זילברברג", אך לאחר עלייתו לארץ שינה סבה את השם ל"עדיני" להנצחת בתו הקטנה בת ה-11, עדינה, שנספתה בתאי הגזים בשואה יחד עם אשתו הראשונה, בעוד הוא נשלח על ידי הסובייטים למחנה עבודה בסיביר.
בגיל שבע עברה עדיני עם משפחתה לקריית אונו, שם פתחה אמה חנות למתנות. בילדותה התאמנה עדיני בהתעמלות מכשירים ואף ייצגה את ישראל בתחרויות בינלאומיות, אך חדלה מאימוניה בגיל 12 עקב חששה מפגיעות גופניות. בגיל 16 נפרדו הוריה ועדיני בחרה לגור עם אמה וניתקה קשר עם אביה עד שהגיעה לגיל 21.
לאחר שירות צבאי בלהקת חיל הים גרה עדיני כשנה וחצי בניו יורק לאחר שטסה בעקבות בן זוגה, השחקן והזמר תומר יוסף, אך לאחר חזרתם לישראל נפרדו.