ב-2011 גילמה את שרת הביטחון בסדרת הטלוויזיה "מבצע קיפוד" שביים יוסי קרן; ובאותה שנה גילמה את מלי שושן בסדרת הטלוויזיה "החולמים". בין השנים 2012–2014 גילמה במשך 3 עונות את לאה אלחריזי בסדרת הטלוויזיה "נויורק" שביים אריאל בנבג'י. ב-2013 גילמה את פינקוצ'ה בסדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" שביים דני סירקין, ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "מלבי אקספרס" שיצר מיקי גבע. באותה שנה שיחקה בסרטים "לוויה בצהריים" בבימויו של אדם סנדרסון ו"שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל.
ב-2014 שיחקה בסדרת המתח "בתולות" את עדנה. ב-2015 שיחקה בסדרה "חברות" ובסדרה "ג'וני ואבירי הגליל".
ב-2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בתור אשתו של איל ההון (מוטי גלעדי).
ב-2018 שיחקה בסדרת הרשת "לא הכל ורוד" שכתב אליאור אליהו אמסלם. בשנת 2019 שיחקה בסדרה "בת אל הבתולה" בתפקיד ריטה. ב-2020 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "לאבד את אליס". ב-2022 שיחקה בסדרה "ילדים ביער" ששודרה ב-Yes.
דיבוב.
ב-1997 דיבבה את גילי בסדרת הטלוויזיה "גאיה גל וגילי". ב-1998 דיבבה בסדרת הטלוויזיה "דובון חיבוקון". ב-2002 דיבבה את הדובי בסדרת הטלוויזיה לילדים "הצעצועים העזובים". ב-2007 דיבבה את אשת המרפא ב"משפחת סימפסון - הסרט".
חיים אישיים.
בשנת 2013 הגישה תביעת פיצויים נגד המנתח הפלסטי ד"ר דב קליין בטענה שהשחית את פניה, גרם לה לנכות קשה, ולקטיעת הקריירה שלה.
גרובר הייתה נשואה לשחקן גיל פרנק, ולה בן אחד ממנו. מתגוררת עם בנה במצפה רמון.
מילון בן יהודה
הוגו היד
אייל שכטר
אייל שכטר (נולד ב-10 במרץ 1964 בקריית ביאליק) הוא שחקן ומוזיקאי ישראלי.
קריירה.
מוזיקה.
בתקופת התיכון ניגן עם ערן צור בלהקת "Mother Brain Crazy". הלהקה נפחה את נשמתה לאחר הופעה אחת.
בשנת 1985 הקים עם אמיר בן-דוד את להקת "אבטיפוס", שהוציאה שלושה אלבומים: "מה החזאי מבין" (1995) "איך עושים מים" (1997) ו"הודעה לנוסעים מחוץ לזמן" (2015). שכטר שר כסולן הלהקה ברוב שיריה וכתב לה מספר שירים (ביניהם הלהיט הגדול "מועקה").
בשנת 2002 הוציא אלבום סולו אלקטרו-רוק ראשון בשם "פעם אחרונה שאני ככה". את האלבום הפיק טל יניב והוא כולל שיתוף פעולה עם ההרכב אינפקטד משרום בשני שירים: "רעש" ו"פעם אחרונה שאני ככה".
במהלך שנת 2009 הוציא את הסינגל "מתוק ומר" (שכתב אורן רוזן-דהן) שיר הנושא מסרט באותו שם.
כתב מוזיקה לסרטים וסדרות: "סופרוומן", "כתב פלילי", "שניים יוסי", "בקבר יוסף", "עכשיו אני", "כוכבים נוצצים", "ראיתי ציפור", "המורדים האחרונים", "כישרון לארץ ישראל", ההצגה "המלט מאשין" (מועמדת לפרס המוזיקה, קיפוד הזהב 2016), ההצגה "בכל מקום באמבטיה שאין בו מים", ההצגה "תהיי יפה ותשתקי", "שלושה יוסי" (יחד עם חברי אבטיפוס, 2020).
במקביל למוזיקה ולמשחק, שכטר כתב וערך בעיתונים ומגזינים שונים.
קולנוע וטלוויזיה.
בשנת 1995 שיחק בסרטה של דינה צבי-ריקליס "שבעה". בשנת 1996 גילם את גרי בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "לנגד עיניים מערביות" ועל משחקו בסרט זה היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2000 גילם את איגי בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "בסמה מוצ'ו". בשנת 2003 גילם את תומר/ריקרדו בטלנובלה "משחק החיים", וגילם את ירמי בסרט הטלוויזיה של הבמאי אבי כהן "אמצע הסרט".
בשנת 2004 גילם את בועז בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "שנת אפס".
בשנת 2005 גילם את גבי מצליח בסדרת הטלוויזיה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית", ספין אוף של הסדרה "אסתי המכוערת". באותה שנה גילם את הכתב הפלילי אודי תבור בסדרת הטלוויזיה שביים חיים בוזגלו "כתב פלילי". לסדרה זו אף כתב את הפסקול, ועל משחקו בסדרה זו היה מועמד לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2006 גילם את מוטי בעונה השלישית של הדרמה היומית "ראש גדול", והשתתף בסרט האימה הקצר שביים ליאור חפץ "טוב שחזרת הביתה" לצד לוסי דובינצ'יק. סרט זה הופק במימון "קרן רותם מוריה" לזכרו של רותם מוריה שנרצח בפיגוע בסיני בשנת 2004, והוקרן בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים - ביניהם פסטיבל סרטי האימה בהוליווד "Screamfest".
בשנת 2007 גילם את רן בסרט הקולנוע של דורון בנבנישתי "מתוק ומר" והנחה את תוכנית התרבות "זמן אוויר" בערוץ 1.
בשנת 2008 גילם את עמוס מאיר בסדרת הטלוויזיה "הנפילים" שיצרו רובי דואניאס וחן קלימן.
בשנת 2009 גילם את דרור קליין בטלנובלה "חשופים". גילם את מיקי ברוש בדרמה הקומית "דני הוליווד", ואת היועץ החינוכי ניב רוזן בסדרת הטלוויזיה שיצרו אורי ובני ברבש "האמת העירומה".
בשנת 2010 גילם את אריק בורשטיין המבוגר בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי", גילם את יואב בכר בסדרת הטלוויזיה "גירושים נפלאים" והשתתף בסרטו של חיים בוזגלו "סרק סרק". באותה שנה החל להנחות את התוכנית "אבן גבירול פינת יהודה הלוי" בערוץ 23.
החל משנת 2011 מדבב את עכבראסטה בערוץ הופ.
בשנת 2012 השתתף בסדרה "תנוחי" כבן זוגה של מרב בן בסט (צופית גרנט). בהמשך השתתף בסדרה "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הנוער "Oboy" בתפקיד מולי רוזן, אביו הפושע של חבר הלהקה מייקל רוזן (גפן ברקאי), אשר שונא את אביו וטוען שהרס לו את החיים.
בשנת 2018 גילם את אוריה אטלס, אביהן של שתי הדמיות הראשיות קירקי (גילי איצקוביץ) ולילה (אביה מלכה) בסדרה "כדברא".
בשנת 2022 גילם את חיים שמש בסדרה "שנות הירח".
סרטים וסדרות נוספים: שירת החטאים, ג'ק (פרויקט 48 שעות), יומני החופש הגדול, בית המשאלות, חשופים (אורח), שירת החטאים, סרט פסטיגל 2016, מתים לרגע 2 (אורח), משפחת כספי, המיוחדת (אורח), אולי הפעם, החיים זה לא הכל (אורח), אהבה בשלייקעס.
תיאטרון.
אדם גייסט (תמונע), האישה מן הים (תמונע), בכל מקום באמבטיה שאין בו מים (תמונע), רצח בכביש המהיר (תיאטרונטו, עליו זכה בפרס הראשון), הנחשול (אורנה פורת, 2010, מועמד לפרס השחקן 2012), תיאור של בוקר (פסטיבל תיאטרון קצר), לב (פסטיבל עכו), חלום על נייר זכוכית (תמונע), תג מחיר (פסטיבל עכו, ההצגה זכתב בפרס המחזה ואייל זכה בפרס השחקן המצטיין יחד עם אלי מנשה), אחוזת וייס (אנסמבל אספמיה), חולת אהבה (אנסמבל אספמיה), זרעים רעים (חג המחזמר), זרעים של שתיקה (הבימה, 2014), החולה ההודי (הבימה), אדיסון (אורנה פורת), חשמלית ושמה תשוקה (הבימה), צ'יקו ומיקו (הסימטה), השליח (תמונע), מידה כנגד מידה (קבוצת התיאטרון הירושלמי), בוקר טוב מר היימר (קבוצת התיאטרון הירושלמי), לרעך כמוך (תמונע), בחוץ לפני הדלת (אנסמבל תמונע), שייקספיר מתהפך בקברו (אנסמבל אספמיה), "חוצ מזה הכל בסדר", מופע משיריו של דן אלמגור, "קין", הצגת יחיד (תמונע, 2018), "פדרה אהובתי" (תמונע, 2018), "שברי לוחות" (אספקלריא, 2018), "אהבה וכאב" (התיאטרון העברי, 2018) מהפכניות (אנסמבל אספמיה, 2018), נמר חברבורות (קבוצת התיאטרון הירושלמי, 2018), "חופש מוחלט" (תמונע, 2019), "חבק אותי לנצח פטריסיו" (פרינג' באר שבע, 2019), "חולי אהבה" (אספמיה, 2019), playפסטיגל (2019–2020), "הצוענייה והים" (פסטיבל ישראל, במסגרת "קשרי רוח" - נאוה צוקרמן בעקבות טליה שפירא, 2021), #הדה (פרינג' באר שבע, 2021), "מנחם יוצא למלחמה" (תמונע, 2021), FAKE (תמונע, 2021), "ביבר 7" (אדפטציה ל"ביבר הזכוכית", פרינג' באר שבע, במאי: יואב מיכאלי, 2022), "אלוף העולם" (מחזה מוזיקלי המבוסס על שיריו של חנן בן-ארי, תיאטרון אורנה פורת, 2022).
דיבוב, פרסומות, הנחיה.
עכברסטה (דמות ראשית), אבירי הטנקאי (מערכת המחשב), פרסומות למגזין בלייזר, הקראת ספרים icast (תעתועון, דרוש לחשן, חופש מוחלט), הנחיית פרס הבמה לילדים ונוער 2021 (יחד עם פזית ירון מינקובסקי).
השלכת הרימון בכנסת
תקרית השלכת הרימון בכנסת התרחשה ב-29 באוקטובר 1957. משה דואק, בן 24, השליך רימון יד אל מליאת הכנסת, ששכנה באותה עת בבית פרומין. כתוצאה מהשלכת הרימון נפצעו ראש הממשלה ושלושה מהשרים.
אירועים קודמים.
לאירוע השלכת הרימון בכנסת קדמו מספר התקפות. ב-12 בספטמבר 1949 חדר אברהם צפתי, עולה חדש מאיראן, למשכנה הזמני של הכנסת בבניין קולנוע קסם בתל אביב. הוא ניסה לפתוח באש מתת-מקלע סטן על חברי הכנסת ועל חברי הממשלה. סדרני הכנסת השתלטו עליו לפני שהספיק לפתוח באש והוא התגלה כאדם מעורער בנפשו. בשנת 1951 ניסתה מחתרת דתית קיצונית בשם "ברית הקנאים", לפגוע בכנסת כמחאה על גיוס נשים לצה"ל.
זורק הרימון.
זורק הרימון, משה דואק (או דוויק) נולד בחלב, סוריה ב-1933. בגיל 13 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. תחילה התגורר בקיבוץ דורות ואחר-כך בגליל ים. בצה"ל שירת בחיל הקשר והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות.
באוקטובר 1953 תבע את הסוכנות היהודית על נזק שנגרם לו, לטענתו, במהלך קטטה בקיבוץ גליל ים. תביעתו נדחתה והוא ערער לבית המשפט העליון כשהוא מייצג את עצמו ומגיש את טענותיו בחוברת של 50 עמודים, שכללה ביטויים חריפים נגד השופט שפסק נגדו. בית המשפט העליון דחה את ערעורו, אך לבקשת נשיא בית המשפט יצחק אולשן הבטיח נציג הסוכנות שייעשו מאמצים לסייע לדואק במציאת עבודה. במאי 1956 שלח דואק מכתב לנשיא בית המשפט העליון, בו איים על מוסדות ואישים שונים בחבלה גופנית אישית אם לא יחודש בירור תביעתו נגד הסוכנות ועליית הנוער. בעקבות זאת נעצר דואק ואושפז במרכז הרפואי לבריאות הנפש בבאר יעקב למספר חודשים.
האירוע.