"בית צבי" נוסד ב-2 באוגוסט 1950 על ידי אברהם קליר ואשתו נעימה, לזכר בנם צבי, תלמיד הכיתה השמינית בבית הספר התיכון העירוני אהל שם ברמת גן, שנהרג בקרב על אשדוד במלחמת העצמאות. ההורים הקדישו את הבית:
את המבנה תכנן האדריכל יוסף קלארווין. המבנה שימש בתחילתו כבית חוגים לנוער (בין היתר תחנת מועדון של חובבי רדיו), אולם למופעים עם 360 מקומות ישיבה וספרייה, בדומה לבית עמנואל שהוקם לידו כבית תרבות עירוני, על שם עמנואל רוטשטיין. את הקרקע תרמה עיריית רמת גן והמבנה היה בבעלותה. לאחר מכן הוקם אגף נוסף שהיה גלריה לאמנות.
הקמת בית הספר לאמנויות הבמה.
"בית הספר לאמנויות הבמה" החל לפעול בקיץ 1961 ביוזמת "המועצה הציבורית לתרבות ואמנות" שליד משרד החינוך והתרבות ואוניברסיטת תל אביב. לאורך השנים הראשונות פעל במקביל למערכת חוגי הנוער במבנה. המנהל הראשון של בית הספר היה חיים גמזו וצוות המורים הראשון כלל את דן קידר כמנהל טכני, נועה אשכול כמורה לתנועה, מיה ארבטובה כמורה לבלט, ג'ורג' פרקש כמורה לאתלטיקה וסיוף, עמיקם גורביץ כמורה לעברית ודקדוק עברי, ישראל בקר כמורה להיגוי, גארי ברתיני כמורה למוזיקה, סולפג׳ ומקהלה ולולה שנצר כמורה לפיתוח קול. מתוך 200 מועמדים התקבלו 23 תלמידים לשנת הלימודים הראשונה.
בהמשך נוהל בית הספר על ידי אברהם אסיאו, בועז עברון, יורם קניוק, מייקל רוטנברג, דוד ברגמן ואתי רזניק.
מסלול לימודי קולנוע.
ב-1970 פתח בית הספר מסלול ללימודי קולנוע לצד לימודי המשחק. בין רכזי מגמת הקולנוע נמנה רנן שור ובין בוגרי המגמה נמנו: איילת מנחמי, שחר סגל, נירית ירון, עמוס גוטמן וג'ולי שלז. בדצמבר 1988 פרץ מרד סטודנטים בשל העדפה מובנית, לטענתם, למסלול למשחק. הסטודנטים דרשו אוטונומיה ניהולית למסלול. שר החינוך והתרבות, יצחק נבון, הקים ועדה ציבורית שתמכה עקרונית בעמדת הסטודנטים, והחליט, יחד עם ראש מנהל התרבות, אבנר שלו, להקים בית ספר עצמאי לקולנוע ולטלוויזיה. בעקבות כך הוקם בנובמבר 1989 בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. מסלול הקולנוע נסגר ומאז מתמקד בית צבי בלימודי משחק בלבד.
תקופת גרי בילו.
בשנים 1981 ועד 2009 נוהל בית הספר על ידי גרי בילו (למעט 1994 בה עזב את בית צבי ושימש מנהל אמנותי של "הבימה"). בתקופה ארוכה זו ביסס את מעמדו של בית הספר כמוסד מוביל להכשרת שחקנים ואף כתיאטרון בעל הפקות איכותיות, מהרפרטואר הקלאסי והרפרטואר המודרני. על עבודתו זכה בשנת 2006 בפרס מפעל חיים בטקס פרס התיאטרון הישראלי.
בילו פרש מבית הספר מספר ימים לפני שזוכה מאשמת מעשים מגונים בתלמידיו. זאת בשל ערעור מעמדו והצטברות תלונות נוספות מתלמידים, מורים ועובדים לשעבר.
לאחר בילו.
ממאי 2009 עד אוגוסט 2014 ניהל את בית הספר מיכה לבינסון בחלק מהזמן כמנכ"ל משותף עם דוד בנימין. לאחר פרישת לבינסון, דוד בנימין הוא מנכ"ל בית הספר והבמאי ארתור קוגן מונה למנהל אמנותי-פדגוגי.
קבלה ללימודים.
הקבלה ללימודים אינה מותנית בידע מוקדם או בהשכלה רשמית, ומתבססת על אודישן שעל פיו מעריכים את כישרונו של הנבחן באמנויות הבמה. המבחן מתקיים במשך מספר שעות, כשעיקרו הצגת שני מונולוגים בעלי אופי שונה זה מזה ושירת שיר בעברית. חלק נוסף בהערכה הוא הסדנאות המקצועיות המתקיימות במרוכז ביום הבחינה, ואותן עורכים מורי ובמאי בית הספר. במהלך סדנאות אלו מתמודד הנבחן עם משימות בתחום האימפרוביזציה, התנועה ופיתוח הקול. סדנאות אלו מתקיימות בקבוצות של מספר נבחנים במקביל, ואילו המונולוגים והשיר מוגשים על ידי נבחן יחיד מול צוות בוחנים.
הלימודים.
במסגרת הלימודים מתקיימים שיעורים בתחומים הבאים: משחק, תנועה, פיתוח קול, משחקי תיאטרון, אקרובטיקה, ריקוד סטפס, משחק מול מצלמה, מחזות זמר, סיף תיאטרלי ועוד.
הלימודים במסלולים החלקיים אפשריים רק בשנה הראשונה ללימודים, ולכן תלמידים מהמסלול החלקי שעולים לשנה השנייה ממשיכים את לימודיהם במסלול המלא.
שנת הלימודים בבית צבי מחולקת לשלישים, ותלמידי המסלול המלא מעלים מחזה בסוף כל שליש כתרגיל בפני תלמידי ומורי בית הספר. המחזות המועלים במסגרת התרגילים הם ממבחר המחזאות העולמית. תלמידי המסלולים החלקיים מעלים מחזה רק בסוף שנת הלימודים.
בשנה השלישית הלימודים מתרכזים בהעלאת הצגות ומחזות זמר בפני קהל חיצוני רוכש כרטיסים. ליהוק התפקידים להצגות הללו מתבצע באותה דרך בה הוא מתבצע בעולם התיאטרון המקצועי, שבו השחקנים נבחרים על פי התאמה אישית לתפקיד ולפי השקפתם המקצועית של הבמאים וההנהלה.
מלגות.
במהלך הלימודים ניתן לזכות במלגות הניתנות על סמך הצטיינות. רוב המלגות מחולקות לאחר תחרויות מונולוגים או שירים שמתבצעות במהלך הלימודים, במהלכן התלמידים מציגים בפני חבריהם ללימודים ובפני מורי בית הספר (לעיתים גם בפני שופטים חיצוניים) קטעי משחק ושירה אותם הכינו בעצמם. בסיום כל שנת לימודים מתקיים טקס לציון סוף השנה, במהלכו מחולקות מלגות נוספות לפי החלטת צוות המורים, הבמאים וההנהלה. בסוף השנה השלישית מוענק פרס צבי קליר לתלמיד מצטיין בכל שלוש שנות הלימוד.
תיאטרון הספרייה.
בשנת 1984 הוקם תיאטרון הספרייה במסגרת עמותת בית צבי, ובתמיכתם של האגף לאמנות ולתרבות בעירית רמת-גן ומשרד התרבות. היה זה במטרה לשמש, בין היתר, במה מקצועית ראשונה לבוגרי בית הספר. שמו של התיאטרון נקבע מכיוון שהוא צמוד לספרייה העירונית של רמת גן. כחלק מהסכם שירותים עם עמותת בית צבי, התיאטרון פועל מאז בכל האולמות העומדים לרשות בית צבי, וכן מקבל שירותי מנהלה ומכירת כרטיסים מעובדי בית הספר. רוב מחזות הזמר מוצגים באולם תיאטרון רמת גן ע"ש אולף החמישי מלך נורווגיה.
משנת 2002 זוכה התיאטרון להכרה ממשרד התרבות כתיאטרון רפרטוארי ובהתאם, לתמיכה ציבורית נפרדת מהמשרד (בתור עמותה נפרדת מ"בית צבי"). הוא נהנה גם מתמיכתה של עיריית רמת-גן.
שתיה
פאראנויה
פארנויה
פראנוייה
פרנוייה
פארנוייה
פאראנוייה
אתאתורק
אתא טורק
אוריאל זוהר
אוריאל זוהר (נולד ב-1952) הוא במאי תיאטרון, סופר, משורר, מחזאי, מתרגם ודרמטורג ישראלי. פרופסור במחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות בטכניון, פרופסור מן המניין באוניברסיטאות הסורבון ובית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז.
ביוגרפיה.
זוהר נולד וגדל בקיבוץ תל יצחק. בצעירותו שיחק בהופעות תיאטרון ב"משואה", בקיבוץ תל יצחק, בבימוי השחקן והבמאי אליהו גולדנברג. סיים שירות צבאי, עקב פציעה, בשנת 1970. למד בחוג לתיאטרון ובחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון ושני. התמחה בבימוי ובכתיבת מחזות. עבד בתיאטרון באר שבע, בתיאטרון החאן ובתנועה הקיבוצית. הצגתו המקצועית הראשונה, "היותר חזקה" מאת אוגוסט סטרינברג, הועלתה במועדון בן-יהודה בתל אביב בשנים 1975–1976. במקביל הדריך שחקנים בשכונת התקווה. ב-1976 ביים את קלינקה עם ליאור ייני ודני כץ. בשנת 1978 החל לביים בפריז. את עבודת הדוקטורט שלו, בנושא משמעות הקדושה בתיאטרון הקהילתי, כמקור להשראה קולקטיבית ואוניברסלית, סיים בהצטיינות באוניברסיטת פריז VIII של הסורבון, שם שהה 9 שנים, ובה הרצה בשנים 1980–1985. פרסם למעלה מ-150 מאמרים בתחום התיאטרון. בכתביו ניכרת הערכתו לאישים פיטר ברוק, קונסטנטין סטניסלבסקי, יז'י גרוטובסקי, אוגוסטו בואל, מרטין בובר ואהרון דוד גורדון, כבעלי השפעה עמוקה על התיאטרון. ביים כ-75 הצגות תיאטרון בישראל, בקנדה, באסיה, באפריקה ובאירופה.
בשנת 1986 הקים את תיאטרון הטכניון, שם ביים 52 הפקות עם הסטודנטים, חלקן הופיעו בפסטיבלים בינלאומיים רבים באירופה ובישראל. מלמד אסתטיקה של בימוי, דרמה ישראלית, כתיבת מחזות, הפקת הצגות, משחק ובימוי בטכניון ועוסק בתיאטרון רפואי-שמשי-רוחני. זוהר נחשב למרצה מצטיין בטכניון וזוכה מדי שנה בתעודה מנשיא הטכניון, על הצטיינותו זו. היה חבר "ועדת משפט חברים" בארגון הסגל האקדמי בטכניון.
זוהר היה דרמטורג בתיאטרון הבימה 1989-1990, ובתיאטרון חיפה 1995-1997. בשנים 1987–1994 ניהל פרויקט לקיום יהודי-ערבי באמצעות האמנויות, ולימד במכללת בית ברל. ממקימי תיאטרון אל-מידאן 1994 בתפקידו כחבר הנהלת המועצה לתרבות ואמנות חיפה ויו"ר הוועדה לתיאטרון. היה חבר מועצת והנהלת בית הגפן. בשנת 2013 נבחר לייצג את חיפה בפרלמנט הישראלי פלסטיני IPC, והוצב המקום השני בהנהלה וחבר הנאמנים, מייד לאחר המייסד עו"ד יוסף אבישר
בשנים 1993–1999 סגן נשיא האגודה הבינלאומית לתיאטרוני אוניברסיטה IUTA-AITU שמרכזה באוניברסיטת לייז' וב-2005 נבחר לחבר כבוד בה. משנת 1995 פרופסור אורח באוניברסיטת פריז HEC ומ-1997 פרופסור מן המניין באוניברסיטת פריז VIII.
ב-1993 ביים את מוחמד בכרי בהצגתם "עונת הנדידה אל הצפון", זוכה פרס השחקן המצטיין בפסטיבל עכו. בשנים 1995–1998 ביים בעברית, ערבית וצרפתית את "מונולוג בכרי" והופיע כשחקן לצידו, בסיבובי הופעות באירופה.
החל מ-2002 שיחק בתיאטרונה של ביאטריס ברו בצרפת. ב-2006 הקים להקת תיאטרון בפריז. הצגתו "אויב העם" מאת הנריק איבסן בצרפתית הופיעה ברחבי העולם. "אויב העם" בעברית, בתיאטרון הטכניון, זכתה לציון לשבח על משחקו של פרופ' רוני נבון, בפסטיבל בנוונטו, איטליה 2009.
החל מ-2007 שופט בינלאומי בתחרויות תיאטרוני סטודנטים באירופה (פריז, מינסק, מוסקבה). מנחה כיתת אמן במשחק ובימוי, בפסטיבלים בינלאומיים באירופה. ב-2009 נבחר להיות חבר באיגוד כללי של סופרים בישראל. פרסם באינטרנט אלפי יצירות שירה וסיפורת.