הר אדיר קרוב לגבול עם לבנון וממנו יש תצפית מצוינת לעבר רוב הדרום הלבנוני. במלאת שנה למלחמת לבנון השנייה, הועלתה על ידי משפחות הנופלים בקשה להקים במקום מצפור לזכר חללי המלחמה. ביוזמתן של המשפחות השכולות הוקם המצפור על ידי רשות הטבע והגנים ובסיוע הקרן הקיימת לישראל. הוא נחנך בטקס ממלכתי ב-3 ביולי 2012 ומורכב ממרפסת עץ היכולה לשאת 180 מבקרים . על המעקה יש הסברים על מהלך המלחמה, לוחות מתכת עליהם חקוקים שמות 121 הלוחמים שנפלו בה ומפות התמצאות בשטח. כמו כן חקוק שירו של יהודה עמיחי "כי אדם אתה ואל אדם תשוב".
מכיוון שהמצפור נמצא בשמורת הר מירון, נעשה מאמץ לא לפגוע בטבע. בשל כך, הכביש הסלול לפסגת ההר, אשר נסלל לפני שנים רבות כדי להגיע לבסיס הצבאי על ההר, אינו מגיע עד למצפור. ההגעה למצפור אפשרית רק ברגל, לאחר הליכה של כ-10 דקות בדרך עפר היוצאת מחניון הסמוך למחנה הצבאי.
ריו סונג מין
ריו סונג מין (בקוריאנית: 유승민; נהגה "יוּ סוּנג-מִין"; ) הוא טניסאי שולחן דרום קוריאני. אלוף אולימפי (אתונה 2004) ובעל 7 מדליות מאליפות העולם.
ביוגרפיה.
באליפות העולם שנערכה בשנת 1999 הגיע ריו לשלב רבע גמר ליחידים, במשחקי אסיה שנערכו בשנת 2000 זכה במדליית זהב, באולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום רביעי בתחרות ליחידים ובגביע העולם שנערך בשנת 2003 הגיע לשלב רבע הגמר.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה ריו במדליית זהב בתחרות ליחידים.
הדיונה הגדולה
הדיונה הגדולה באשדוד היא דיונה הנמצאת ב"פארק החולות" הנמצא בקצה הדרום-מזרחי של העיר אשדוד. הדיונה, שגובהה 35 מטר ואורכה יותר מ-250 מטר, היא שריד לחולות הנודדים של מישור החוף. צורתה סהר, ולכן קוראים לה גם סהרון.
הדיונה היא שריד כמעט אחרון לחולות הלבנים של מרכז הארץ. הכניסה ל"פארק החולות" בו היא ממוקמת, נמצאת דרומית לגשר עד הלום וכוללת עצי שקמה שנטועים בקצה דרך העפר המובילה לדיונה.
בשנת 1994 נערך מאבק נחוש על ידי פעילים סביבתיים נגד עיריית אשדוד, אשר ניסתה בעת הוצאת תוכנית מתאר חדשה להוביל לבניה שבסופו של דבר הייתה גורמת לחיסולה של הדיונה. המאבק הצליח בצורה משמעותית, כאשר מעבר לביטול הבנייה באזור הדיונה בוטלה אף הבניה אשר חסמה את נדידת החולות המזינים את הדיונה ובאופן זה הדיונה המשיכה להתקיים.
ב-2016, עיריית אשדוד החליטה לסכל את הניסיון להכרזה על החולות כשמורת טבע תוך כדי קידום תוכניות בנייה מסיביות לאזור. ב-2021, תוכנית הבנייה ל-6,600 יחידות דיור אושרה – ובכך הגיע לקיצו השריד האחרון לקיומן של דיונות במישור החוף של ישראל.
ראו גם.
חולית (גאוגרפיה)
אילן בכר (עיתונאי)
אילן בָּכָר (נולד ב-5 באוגוסט 1953) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
בכר נולד בירושלים. בגיל 15 עבר לקיבוץ בית השיטה. בשנת 1974, לאחר קרבות מלחמת יום כיפור בה השתתף כלוחם בסיירת שריון, חזר כמפקד לחטיבת הנח"ל. כחלוף זמן קצר נפצע קשה בעת שהקומנדקר שבו נסע עם חיילים נוספים, לאבטח את אנדרטת הצנחנים בבקעה, עלה על מוקש שקטל 5 לוחמים והותיר את בכר פצוע קשה. לאחר שהשתחרר מבית החולים ומהצבא פנה ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית.
החל את דרכו המקצועית ב-1979 בסוכנות הידיעות הישראלית עתי"ם. כעבור שנתיים התמנה כחבר במערכת "מעריב". בהתחלה היה כתב לענייני משטרה, ולאחר מכן התמנה לסופר המדיני של העיתון.
בשנת 1990 נשלח לשלוש שנות שליחות ציונית לארצות הברית.
לאחר מכן, החל לעבוד בחברת סלקום, תחילה כדובר החברה, ולאחר תקופה קודם למנהל תקשורת פנים-ארגונית.
פרסם מספר ספרים. משמש כעורך ספרותי בהוצאת "כתר–מעריב". ב-2005 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי "זה מה שאני זוכר...: עדות אישית על הלם קרב". ב-2009 ערך את ספרו של ד"ר שאול ובר על יצחק רבין.
בכר מתגורר בתל אביב. אב לשלושה ילדים.
ספגטי
ספגטי הוא פסטה שצורתה כשל אטריות ארוכות ודקות (כ-1-1.5 מ"מ). בניגוד לבוקטיני (הפסטה שבישראל מכנים בטעות מקרוני), הספגטי אינו חלול במרכזו. מקור המילה "ספגטי" מהמילה האיטלקית spaghetto, מעין קיצור של המילה spago שפירושו "חוט דק" או "חוט שזור". ניתן לתרגם את המילה spaghetti באופן מילולי - חוטים קטנים.
ישנן כמה וריאציות על הספגטי המוכר, בהן ספגטיני (spaghettini. ספגטי דק), ספגטוני (spaghettoni. ספגטי עבה) וספגטי אלה קיטרה (spaghetti alla chitarra. ספגטי עם חריצים אופקיים שמזכיר מיתר של גיטרה).
הכנה.
רוב הספגטי הנמכר והנצרך יוצר בצורה מסחרית ולאחר מכן עבר ייבוש. את הספגטי מבשלים במים רותחים ומומלץ עם מלח גס עד שהם הופכים רכים ולאחר מכן מסננים את הספגטי באמצעות מסננת, ולא שוטפים. מבנה ומרקם הספגטי משתנה במהלך הבישול. מרקם פופולרי הוא אל דנטה (בישול הספגטי לדרגה שהם אכן מבושלים אולם עדיין קשים ונדרשת לעיסה שלהם). אחרים מעדיפים לבשל את הספגטי עד הסוף על מנת שיהיה לספגטי מרקם רך במיוחד.
הספגטי, אשר מוגש בדרך כלל עם רוטב עגבניות, מהווה מעין סמל של המטבח האיטלקי. ניתן להגיש ספגטי עם רטבים איטלקיים אחרים כמו בשמל או אלי אוליו אבל לא מקובל להגיש עם רוטב בולונז או רטבים גסים כיוון שהם לא יכולים להתפס על המבנה החוטי הארוך. נהוג להוסיף חתיכות קטנות של גבינה צהובה הנמסות בספגטי החם. סוגי הגבינה הנפוצים הם פרמזן, פקורינו וצ'דר. מחוץ לאיטליה מוגש הספגטי יחד עם קציצות בשר, אם כי שילוב זה אינו מתכון איטלקי.
אכילה.
בעולם המערבי נהוג לאכול את הספגטי באמצעות מזלג: "דוקרים" את הספגטי באמצעות המזלג ומסובבים את המזלג כך שהספגטי יתלפף סביב שיני המזלג. לעיתים נעזרים בכף, אשר בתוכה מסובבים את המזלג עם הספגטי. עם זאת, לא בכל התרבויות אוכלים את הספגטי בצורה זו. יש המעדיפים לחתוך את הספגטי לאטריות קטנות באמצעות סכין ולאחר מכן להשתמש במזלג או כף (במטרה לאסוף את הספגטי במקום ללפף אותו סביב כלי האכילה). במספר מדינות באסיה יש המשתמשים במקלות אכילה סיניים. באתיופיה אוכלים את הספגטי עם הידיים.
אינוקנטיוס השישי
אינוקנטיוס השישי (בלטינית: Innocentius VI; 1282 - 12 בספטמבר 1362), אפיפיור מ-18 בדצמבר 1352 עד מותו.
אטיין אובר נולד בכפר לה מונט (כיום בייסק) שבחבל לימוזן בצרפת. שימש כפרופסור למשפטים בטולוז. ב-1338 נתמנה לבישוף העיר נויון שבצפון צרפת, וב-1340 לבישוף העיר קלרמון (כיום קלרמון פראן) שבדרום צרפת. ב-1342 נתמנה לקרדינל וב-1352 לראש "לשכת התשובה" בחצר האפיפיור, שעניינה היה בעיות של תשובה וחרטה. באותה שנה נפטר האפיפיור קלמנס השישי, וחבר הקרדינלים בחר באטיין אובר לאפיפיור בשם אינוקנטיוס השישי.
אינוקנטיוס השישי שם קץ לבזבוז בחצר האפיפיור באביניון, וכדי לכסות את הגרעון מכר את תכשיטיו ואת חפצי האמנות שלו. הוא פיטר את משרתיו של קודמו, קלמנט השישי, וציווה על כל הכמרים להתגורר במחוזות כהונתם. הוא עצמו היווה דוגמה לחיי צניעות ודרש מן הקרדינלים התנהגות דומה. אינוקנטיוס השישי שאף לשחרר את האפיפיורים מתלותם במלך צרפת, באמצעות החזרת מקום מושבו של האפיפיור מאביניון לרומא. אולם לשם כך הוא נזקק להכנסות מנחלות הכנסייה באיטליה, שבהן שלטו עריצים מקומיים. הוא שלח לאיטליה את הקרדינל הספרדי חיל דה אלבורנוס, שבאמצעים צבאיים ומדיניים הצליח להחזיר את נחלות הכנסייה באיטליה לרשות האפיפיור. בגלל מלחמת מאה השנים בין צרפת לאנגליה התערער ביטחונו של האפיפיור. אביניון הותקפה על ידי חיילים משוטטים ואינוקנטיוס השישי נאלץ להוציא סכומי כסף גדולים כדי לבנות ביצורים בארמון האפיפיורים.
ב-1355 הגיע האפיפיור לרומא והכתיר את קארל הרביעי לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. אך קארל הרביעי לא הסתפק בכך ופרסם צו שבו עמד על זכותו לאי תלות באפיפיור (1356). צו זה היה דומה לצו של קודמו, הקיסר לואי הרביעי מבוואריה, שטען כי בחירתו לקיסר איננה זקוקה לאישור האפיפיור. אינוקנטיוס השישי ניסה לפשר בין צרפת ואנגליה במלחמת מאה השנים. ב-1360 נחתם בתיווכו הסכם ברטיני בין ז'אן השני מלך צרפת לבין אדוארד השלישי מלך אנגליה.
במהלך תקופת כהונתו, פנה אליו גם יוחנן החמישי קיסר ביזנטיון, בהצעה שיכפיף את הכנסייה המזרחית לסמכותו של האפיפיור, אם הלה יתן לו מענקים להדיח את שותפו לשלטון, יוחנן השישי קנטקוזנוס. אינוקנטיוס דחה את ההצעה בשל משאבים מוגבלים של הכס הקדוש בתקופה זו.
אינוקנטיוס השישי נפטר באביניון ב-1362 ונקבר במנזר בעיר וילנב-לז-אביניון, שמעברו השני של הנהר רון. במקומו נבחר לאפיפיור אורבנוס החמישי.
מינכן (סרט)
מינכן (באנגלית: Munich) הוא סרט קולנוע ודרמה היסטורית בהפקה אמריקאית-קנדית משנת 2005 בבימויו של סטיבן ספילברג, המציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים, שבמסגרת מבצע זעם האל, חיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. "מינכן" הוא למעשה העתק (רימייק) של הסרט "חרב גדעון" מ-1986 שעסק באותו נושא, ומבוסס על הספר "נקמה". הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר ובהם גם לבמאי, לתסריט ולסרט הטוב ביותר.
בסרט משתתפים שחקנים בינלאומיים (אריק באנה וג'פרי ראש האוסטרלים, דניאל קרייג הבריטי, קירן היינדס האירי, מתייה קסוביץ הצרפתי) וישראלים: (איילת זורר, גילה אלמגור, משה איבגי, אלון אבוטבול, עודד תאומי, עמוס לביא, אסי כהן, גיא עמיר, יגאל נאור, יהודה לוי, שרון אלכסנדר, ירון מוטולה, לירון לבו, היאם עבאס, סמי סמיר, מכרם ח'ורי, עמי ויינברג).