ב-24 באוקטובר 1942 גורשו כל יושבי הגטו שבכפר לגטו טרלוב, ומשם שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בדצמבר 1942 ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בכפר ובסביבתו, ושרפו כ-20 פולנים בחיים על שסייעו ליהודים.
צ'ייפיילוב
אשת עסקים
צ'מיילוב
צ'מיילוב (בפולנית: ) היא עיירה במחוז אוסטרובייץ שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר מהמאה ה-13, ועד המאה ה-14 נקרא בשם "שידלוב". בשנת 1505 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ונבנה בו ארמון. באמצע במאה ה-17 ובראשית המאה ה-18 נפגע היישוב קשות מפלישת האימפריה השוודית.
מראשית המאה ה-18 התפתחה ביישוב תעשיית קדרות ענפה.
יהודי צ'מיילוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מאמצע המאה ה-17. בין מלחמות העולם ישבו בעיירה האדמו"רים אלתר משה אפשטיין ואברהם יוסף אפשטיין (נספו בשואה), וכמו כן, התקיימה במקום פעילות ציונית. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. בתקופה זו נמנו ביישוב כ-500 יהודים.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור הליכה על מדרכות, חובת תשלום סכומי כופר גבוהים, חובת מסירת רכוש ואיסור מסחר עם לא יהודים. במהלך 1940 הגיעו ליישוב מאות פליטים יהודים מיישובי הסביבה.
ב-1 ביוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם בה, בו שוכנו בצפיפות רבה. כתוצאה ממגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו, מתו רבים מיושביו.
בסוף אוקטובר 1942 חוסל הגטו שבעיירה, עם שילוח כ-900 היהודים שנותרו בו (כולל יהודי איווניסקה שהגיעו בתחילת אוקטובר) למחנה ההשמדה טרבלינקה, ורצח 24 יהודים בשעת האקציה. בינואר 1943 רוכזו היהודים שנמצאו מסתתרים בעיירה ובסביבתו במחנה עבודה שהוקם בו, וממנו שולחו כעבור זמן מה לטרבלינקה.
תלמי בן לגוס
צ'צ'רסק
צ'צ'רסק (בבלארוסית: Чачэрск, ברוסית: Чечерск, בפולנית: Czeczersk) היא עיר קטנה במחוז הומל שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נוסד במאה ה-10, על גדת נהר סוז', והוא נזכר לראשונה בכתובים בתעודה משנת 1159. בהמשך נבנתה ביישוב טירה.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית, ותוך מספר שנים נבנו בה מספר מבני ציבור.
יהודי צ'צ'רסק.
בראשית המאה ה-20 נמנו בעיר כ-1,700 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי, ונותרו בה כ-1,000 יהודים, כחמישית מתושביה. עם פרוץ מבצע ברברוסה הצליחו להימלט רוב יהודי העיר מזרחה.
ב-16 באוגוסט 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את היהודים שנותרו בה בגטו בן שני בניינים, בו סבלו מרעב, מקור ומדוחק, תוך שוד רכושם. בראשית נובמבר 1941 רצחו הגרמנים כמה עשרות קשישים וחולים יהודים מהגטו בתעלות נגד טנקים, וב-28 בדצמבר 1941 רצחו הגרמנים בסיוע שוטרים בלארוסים את מאות היהודים שנותרו בגטו שבעיר.
צ'רבינסק
אפיל-סין
אפיל-סין היה מלך אמורי, המלך הרביעי בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך בין השנים 1830–1813 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או בין השנים 1749-1767 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה הנמוכה.
אפיל-סין היה אביו של סין-מובליט, שהרחיב את תחום שליטתה של בבל על מספר ערי מדינה באזור, וסבו של המלך חמורבי, אשר הפך את הממלכה האזורית הקטנה בבל, לאימפריה. הוא היה בנו של המלך סביום. לא נמצאו בממצאים הארכאולוגיים הוכחות לטענתו שהייתה לו מלכות. העדרן הביא חוקרים למסקנה שבתקופתו בבל הייתה עדיין עיר קטנה וחדשה וכי השפעתו כשליטה, הייתה קטנה בהרבה מאשר השפעתם של בנו ונכדו.
בתקופת שלטונו הוא בנה את חומות העיר בבל ואת חומות הערים בורסיפה ונורום. הוא בנה מקדש לאלה איננה והוביל את עבודות הבנייה בבורסיפה למקדש א-זידה לאל נבו.
סטארי צ'ורטוריסק
סטארי צ'ורטוריסק (באוקראינית: Старий Чорторийськ; בפולנית: Czartorysk, צ'רטוריסק) הוא כפר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סטיר, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1100, ומסוף המאה ה-14 נכלל בנחלות משפחת האצולה הפולנית צ'ארטוריסקי, אשר קראה את היישוב על שמה. מתחילת המאה ה-18 היה הכפר בבעלות משפחת רדזיוויל.
יהודי סטארי צ'ורטוריסק.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1577. עם הקמת תחנת רכבת בקו סארני-קובל כ-10 ק"מ מהכפר, בסוף המאה ה-19, עברו להתגורר במתחם התחנה מספר מיהודי היישוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו היהודים מהכפר, ולאחר התבססות השלטון הפולני בו, הורשו לשוב אליו. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-300 יהודים. ביישוב נולדו בין היתר הסופר היידי יונה רוזנפלד, השחקן מיכאל ואקס והכלכלנית רוז פרידמן, אשתו של זוכה פרס נובל מילטון פרידמן.
עם כיבוש אזור הכפר בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הגיעו ליישוב מאות פליטים יהודים ממערב פולין. ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיו בגטו, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.
ב-24 באוגוסט 1942 חוסל הגטו שבכפר, תוך רצח כל יושביו. ב-3 בפברואר 1944 שוחרר הכפר בידי הצבא האדום. ממאות יהודי הגטו שרדו את השואה במקומות מסתור וביערות 10 אנשים.
צ'רטוריסק
סין מובליט
צ'ארטוריסק
קופיצ'ינצה
קופיצ'ינצה (באוקראינית: Копичинці, קופיצ'ינצי; בפולנית: Kopyczyńce; ביידיש: קאפיטשיניץ) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1564 הוענקו לה זכויות עיר. בין השנים 1672 ו-1699 נשלטה העיירה בידי האימפריה העות'מאנית.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין הקונגרסאית.
יהודי קופיצ'ינצה.
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17. בסוף המאה ה-19 הקים בה האדמו"ר יצחק מאיר השיל את חסידות קופיטשניץ.
בשנת 1920 פרעו ביהודי העיירה גייסותיו של סימון פטליורה, תוך רצח מספר יהודים ואונס נשים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,600 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, תוך פעילות ציונית ערה.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם האוקראינים. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
בשואה.
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת ביצעו האוקראינים מעשי השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, וכן הועלו באש בתי הכנסת בעיירה. מסתיו 1941 נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה במחנות עבודה, ובתחילת 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יהודיה הגיע לכ-3,120 איש.
ב-30 בספטמבר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה אלימה בעיירה, בה כ-50 יהודים נרצחו במקום, כ-70 הועברו למחנה ינובסקה וכ-1,000 שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים רבים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-2,900 איש.
ב-15 באפריל 1943 נרצחו כ-400 יהודים מהגטו בבורות ירי ביער סמוך. לאחר מכן, צומצם שטח הגטו שבעיירה, ובד בבד, הובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה.
באקציה נוספת, בת מספר ימים, שנערכה בגטו בתחילת יוני 1943, נרצחו רוב יושביו בבורות ירי בידי שוטרים גרמנים. מספר יהודים הצליחו להימלט מהטבח בסיוע פרטיזנים מקומיים.
ב-12 ביוני 1943 הועברו כ-400 יהודים מהגטו שבעיירה לגטו צ'ורטקוב, ושם נספו עם יתר יהודי המקום. כ-600 יהודים שנותרו בגטו שבעיירה ובחוות חקלאיות בסביבתה נרצחו ב-20 ביולי 1943, תוך עריכת מצוד קפדני אחר יהודים מסתתרים בעיירה.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה כ-20 יהודים, אך אלו עזבו אותה במהרה, עקב איומים מצד אוקראינים לאומנים.
קאפיטשיניץ
קופיטשניץ
תיאוריית פער-ידע להחלטות
קולאק
קוּלָאקים (ברוסית: кула́к; בתרגום חופשי: אגרוף) הוא כינוים של בני מעמד האיכרים האמידים בסוף תקופת האימפריה הרוסית, הרפובליקה הרוסית ותחילת תקופת ברית המועצות.
בעקבות החלת תוכנית החומש ותהליך הקולקטיביזציה בברית המועצות בשנת 1928, סבלו הקולאקים מרדיפות פוליטיות שהונהגו על ידי המשטר הסובייטי. ההערכה היא כי כתוצאה ממדיניות זו נהרגו כ-400 אלף איכרים וכמה מיליוני אנשים הוגלו ממקום מגוריהם לאזורים מרוחקים.
רקע.
עלייתו של מעמד הקולאקים.
בין השנים 1906–1911, הוציא לפועל ראש ממשלת רוסיה פיוטר סטוליפין, מספר רפורמות אגרריות אשר הובילו ליצירתו של מעמד איכרים חדש. במסגרת הרפורמות, התיר סטוליפין לאיכרים לרכוש אדמות מבעלי השטח בתמורה לתשלום בצורת תוצרת חקלאית.
בהתאם לטרמינולוגיה הסובייטית, מעמד האיכרים במדינה התחלק ל-3 קטגוריות: האיכרים העניים (bednyaks), איכרים מהמעמד הבינוני (serednyaks) והקולאקים, המעמד הגבוה ביותר של איכרים. בנוסף היה קיים מעמד נוסף של איכרים נטולי אדמה, אשר נהגו לעבד שדות של אחרים תמורת תשלום (batraks).
ככלל, הוגדרו הקולאקים כאיכרים אמידים אשר החזיקו בבעלותם חוות גדולות בנוסף למקנה, שכלל לרוב, מספר סוסים ובקר. בשל גודלו היחסי של השטח שעמד לרשותם, נהגו הקולאקים לגייס איכרים בתשלום אשר יעבדו את האדמה או את חלקה.