לאחר שהממשל הפדרלי עבר לוושינגטון, לא היה לבית המשפט מקום מפגש קבוע עד 1810. כאשר האדריכל, בנימין הנרי לטרוב, בנה את חדר הסנאט השני, ישירות על גבי חדר הסנאט הראשון, בית המשפט העליון שכן במה שמכונה כיום בית המשפט העליון הישן מ-1810 עד 1860. הוא נותר בקפיטול עד 1935, למעט התקופה שבין 1812 ל-1819, שבמהלכה נעדר בית המשפט מוושינגטון בעקבות הפלישה הבריטית והרס הקפיטול במלחמת 1812.
בשנת 1810, בית המשפט העליון הראשון שכן בבית המשפט העליון הישן בבית הקפיטול. ככל שהסנאט התרחב, הוא התפתח בהדרגה. בשנת 1860 עבר בית המשפט העליון ללשכת הסנאט הישנה (כפי שהיא ידועה כיום), שם היא נשארה עד למעברה לבניין בית המשפט העליון.
בשנת 1929, טען נשיא בית המשפט, ויליאם הווארד טאפט, כי על בית המשפט להרחיק עצמו מן הקונגרס לאור היותו רשות עצמאית של הממשלה. רק לאחר מותו, תוכנן בית המשפט על ידי קאס גילברט, שתכנן מבני ממשל רבים אחרים בארצות הברית.
מקדש הצדק.
בניין בית המשפט העליון ממוקם ברחוב הראשון בוושינגטון הבירה, בסמוך לספריית הקונגרס ולקפיטול, ותוכנן על ידי האדריכל קאס גילברט. הוא מונה ארבע קומות (28 מטר) מעל הקרקע. אבן הפינה הונחה ב-13 באוקטובר 1932, והבנייה הושלמה בשנת 1935, עלות הבניה הייתה 94,000 דולר מתוך תקציב 9,740,000 דולר שהוקצה מראש בידי הקונגרס.
בניין בית המשפט העליון בנוי בסגנון נאו-קלאסי. החזית הציבורית עשויה מחציבת שיש מוורמונט, וחזית החצרות הפונות לציבור, עשויות שיש מג'ורג'יה. רוב החללים הפנימיים מרוצפים בשיש מאלבמה, פרט לאולם בית המשפט עצמו, המצופה בשיש ורדים שנהב.
לא כל השופטים התלהבו מהסידורים החדשים, באולם בית המשפט בפרט. הרלן פיסקה סטון התלונן ש"זה כמעט יומרני בצורה מופרזת ... לא מתאים לחלוטין לקבוצה שקטה של בנים זקנים כמו בית המשפט העליון". שופט אחר ציין כי הוא חש כי בית המשפט יהיה "תשע חיפושיות שחורות בבית המקדש של כרנך". הווארד ברובקר, בעל טור בניו יורקר, ציין בעת הפתיחה כי "יש חלונות גדולים ויפים לזרוק את הניו-דיל".
החזית המערבית של הבניין נושאת את המוטו "צדק שווה תחת החוק", ואילו החזית המזרחית נושאת את המוטו "צדק, שומר החירות." ב-28 בנובמבר 2005 נפל גוש שיש במשקל של 172 פאונד (78 ק"ג), ארבע קומות מהחזית המערבית אל המדרגות של בית המשפט; זה היה בעבר חלק ממעקה מעל המילה "תחת" בתחריט "צדק שווה תחת החוק" מעל דמות קנטוריון הרומית הנושאת פסקס. לאחר האירוע הוחל בתכנון תיקון החזית המערבית הכוללת ניקוי, הסרת פסולת ושיקום. בשנת 2012 עוטף הפיגום של חזית המערב המודפסת בתצלום מלא של החזית. הפרויקט הושלם בשנת 2013.
מבנה בית המשפט העליון כולל:
בנוסף, לבית המשפט העליון קיים מערך אבטחה מיוחד של משטרת בית המשפט העליון והוא נפרד ממשטרת הקפיטול. הכוח נוצר בשנת 1935 כדי להשגיח על הבניין ואנשיו.
תוכנית פיסולית.
העיצוב של קאס גילברט לבניין וסביבתו כלל תוכנית פיסולית שאפתנית בסגנון פיסול שכללה מספר רב ומגוון של דמויות אמיתיות ואלגוריות.
גישה ציבורית לבניין.
ב-3 במאי 2010, בהסתמך על חששות ביטחוניים וכחלק מפרויקט המודרניזציה של הבניין, הודיע בית המשפט העליון כי הציבור (לרבות צדדים בתיקים משפטיים, עורכי הדין המייצגים אותם ומבקרי טיעונים אוראליים) לא ניתן להיכנס לבניין דרך הדלת הראשית על המדרגות בצד המערבי. על המבקרים להיכנס כעת דרך דלתות בגובה הקרקע, הנמצאות בכיכר, המוליכות לאזור הסינון הביטחוני. ניתן עדיין להשתמש בדלתות הראשיות שבראש המדרגות כדי לצאת מהבניין. השופט סטיבן ברייר פרסם הודעה בהשתתפות השופטת גינזבורג, המביע את דעתו כי אף על פי שהוא מכיר בעניינים הביטחוניים שהובילו להחלטה, הוא אינו מאמין שהסגר מוצדק. הוא כינה את ההחלטה "מדכדכת", ואמר שהוא לא מכיר עוד בית המשפט עליון בעולם שסגר את הכניסה הראשית שלו לציבור.
כל המבקרים בבית המשפט חייבים לעבור דרך גלאי מתכות ולהעביר את חפציהם בשיקוף רנטגן. מצלמות מותרות בבניין, אך לא ניתן להכניס לאולם מכשירי הקלטה מכל סוג שהוא, שמע או חזותי. כאשר בית המשפט לא יושב, המבקרים יכולים ללכת דרך האולם הגדול ושטחים ציבוריים בקומת הקרקע, כולל הקפיטריה ואולם קולנוע קטן המציג סרט דוקומנטרי של בית המשפט, והרצאות מודרכות ניתנות מעת לעת באולם, שהוא לא נגיש אחרת. את לוח הזמנים של ההרצאות ניתן לאשר באתר האינטרנט של בית המשפט יום לפני הביקור. הקו עבור סיורים אלה יוצב באזור המיועד בצד של דלתות בית המשפט.
כאשר בית המשפט יושב, האולם הגדול אינו פתוח לציבור, למעט אלה המוזמנים לדיון בבית המשפט. שמיעת טיעונים מתקיימת בדרך כלל במחזורים של שבועיים של 10 ו-11 בבוקר. טיעון בימי שני, שלישי ורביעי. בהתאם למשמעות של המקרה ואת הזמן של השנה (טיעוני החורף הם פחות פופולרי), המבקרים צריכים להגיע לבית המשפט בכל מקום משעתיים מראש, במקרים שנויים במחלוקת מאוד, בלילה הקודם. בשלב מסוים בבוקר, שלא נקבע מראש, מפיצים שוטרי בית המשפט העליון כרטיסים ממוספרים. אלה משמשים בעלי המקום בלבד ולא ערובה של הודאה. מבקרים שיש להם כרטיסים עשויים לעזוב את האזור ולחזור בזמן המיועד לקו בשורה מספרית, בדרך כלל שעה לפני הטענה. בשלב זה, ישנם בדרך כלל כמה מאות אנשים שמחכים מחוץ לבית המשפט, שרובם אינם מסוגלים לקיים כל טיעון. בעוד שבית המשפט יש מקומות ישיבה לכ -250 מבקרים ציבוריים, בפועל יש כמעט תמיד קבוצות גדולות של סטודנטים או פקידים שמפחיתים את המספר הזה, ומבקרים שמקבלים את הארגומנט הראשון בדרך כלל נשארים לארגומנט השני, מה שהופך את סך המושבים זמין עבור הארגומנט השני בדרך כלל קטן מאוד. ממש לפני הטיעון הראשון, הקצינים מחלקים את הקהל לשני קווים: האחד הוא לאלו המחכים עם הכרטיסים כדי לצפות בכל הוויכוח, בעוד שהאחר מתבונן בחמש דקות של הוויכוח כשהוא עומד בחלק האחורי של האולם. שני הקווים נשארים במקומם במהלך הטיעון הראשון. המבקרים חייבים לעמוד כאשר השופטים נכנסים ויוצאים, ונותרים בשקט מוחלט. מנומנמים, רועשים, או מבקרים משבשים אחרים מוסרים מיד על ידי קצינים בבגדים אזרחיים.
מאז שהתקני הקלטה נאסרו בתוך האולם, הדרך המהירה ביותר לפרסום החלטות של מקרים בידי התקשורת, היא באמצעות הפעלת המתמחים.
סוף טוב (הצגה)
עדנאן אל-חמדאני
עדנאן חוסיין אל-חמדאני (בערבית: عدنان الحمداني; 1940 – 1979) היה פוליטיקאי עיראקי חבר מפלגת הבעת' וסגן ראש ממשלת עיראק. הוצא להורג ב-1979 לאחר שהואשם כי עמד בראש הפיכה בתכנון סוריה כנגד שלטונו החדש של סדאם חוסיין.
ביוגרפיה.
בן למשפחה שיעית וחברו הקרוב של סדאם חוסיין, עם ההפיכה של מפלגת הבעת' ב-1968 התמנה לתפקיד בכיר במערך הפקת הנפט הלאומי של עיראק, ב-1970 ניהל את משרד הנשיא וב-1972 השלים את מהלך הלאמת תעשיית הנפט העיראקית. מ-1977 נטל חלק במועצת פיקוד המהפכה, שהנהיגה את המדינה, וב-1978 התמנה כסגן ראש הממשלה.
בסוף 1979 לאחר שסדאם חוסיין תפס את השלטון, נפל עדנאן למרות ידידותו רבת השנים עם סדאם, קרבן לטיהורים הפנימיים בשלטון, הוא הואשם שעמד בראש התארגנות שלוותה בידי מפלגת הבעת' הסורית היריבה, להחלפת השלטון בעיראק. יחד עם חבריו נידון למוות, הם נאלצו לבצע ביקורת עצמית למול מצלמות הטלוויזיה העיראקית הממלכתית ששידרה את הדברים מאוחר יותר. והוצאו להורג.
דניל ליסנקו
דניל ליסנקו (ברוסית: Данил Сергеевич Лысенко; נולד ב-19 במאי 1997) הוא אתלט רוסי המתחרה בקפיצה לגובה, סגן אלוף העולם (לונדון 2017), אלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018) וזוכה מדליית זהב באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
ביוגרפיה.
לינסקו סיים במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכה בשוודיה ב-2015, בתוצאה של 2.17 מטר.
באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.20 מטר. באליפות העולם עד גיל 19 באותה שנה סיים במקום השישי בתוצאה של 2.22 מטר.
ב-2016 זכה במדליית כסף באליפות רוסיה באתלטיקה ובמדליית ארד באליפות רוסיה באתלטיקה באולם.
ביוני 2017 קבע שיא אישי של 2.34 מטר במהלך תחרות בסרנסק. ביולי זכה במדליית זהב באליפות רוסיה בתוצאה של 2.32 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרה כעצמאי לאחר השעיית רוסיה מתחרויות בינלאומיות. הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.32 מטר לאחר המנצח מועתז עיסא בראשים.
באוגוסט 2017 קבע שיא אישי של 2.38 מטר בתחרות בגרמניה. בינואר 2018 קבע שיא אישי באולם של 2.37 מטר בנהלך תחרות בהוסטופצ'ה שבצ'כיה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר. בולי 2018 זכה בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא אישי של 2.40 מטר.
באוגוסט 2018 הודיעה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כי היא לא תאפשר לו יותר להתחרות כספורטאי עצמאי, מאחר שלא סיפק מידע הנדרש על פי תקנות האנטי-סימום. ביולי 2021 הושעה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לתקופה של שש שנים.
הדס גרינברג
הדס גרינברג (נולדה ב-8 בנובמבר 1983) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת פלילים ומוניציפלי בערוץ כאן 11. קודם לכן, שימשה בעבר כשדרנית קווים, מגישה, ושדרנית ספורט. בנובמבר 2017 הצטרפה למערכת החדשות של התאגיד כאן והחל מספטמבר 2018 משמשת כתבת פלילים ומשפט באזור השרון, השפלה וגוש דן.
ביוגרפיה.
גרינברג נולדה וגדלה בקרית טבעון.