הפיגוע התרחש בעיירה מסטונג במחוז בלוצ'יסטן שבמרכז המדינה, כ-35 קילומטר מבירת המחוז כוויתה. היה זה במהלך האירועים לקראת הבחירות הכלליות בפקיסטן, המיועדות להיערך ב-25 ביולי 2018. המחבל המתאבד תקף קהל של כאלף איש שנאספו באספת בחירות של המועמד סיראג' ראיזני, אשר התמודד על מושב באספה המחוקקת של מחוז בלוצ'יסטן. המחבל הפעיל בתוך הקהל מטען חבלה שנשא, שנאמד במשקל של 16–20 קילוגרם. כשליש מן המשתתפים באירוע נפגעו. בין ההרוגים היה גם המועמד ראיזני וכן תשעה קטינים. הנפגעים הועברו לבית חולים בעיר כוויתה, שהוצף תחת העומס.
מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית נטל אחריות על הפיגוע. הארגון היה אחראי גם לפיגוע התאבדות במסטונג במאי 2017, שבו נרצחו 28 איש.
ממשלת מחוז בלוצ'יסטן הכריזה בעקבות הפיגוע על שני ימי אבל.
הפיגוע היה חלק מגל אלימות בפקיסטן שפרץ על רקע הבחירות הקרבות. מתחילת חודש יולי ועד לפיגוע במסטונג התרחשו ארבעה פיגועי טרור ברחבי פקיסטן. במהלכם נהרגו 20 איש ונפצעו עשרות. בנוסף, ביום הפיגוע במסטונג נכשל ניסיון להתנקש (בפעם השלישית) בחיי השר הראשי לשעבר של מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה, אקרם חאן דוראני. הפיגוע נערך באמצעות פיצוץ אופנוע תופת, שהופעל מרחוק. בפיגוע זה נהרגו חמישה אנשים ו-37 נפצעו. ארגון איתיחאד אל-מוג'הדין נטל אחריות על פיגוע זה.
לואה גטסינגר
לואיזה גטסינגר
אלברכט ברנדי
אלברכט ברנדי (בגרמנית: Albrecht Brandi; 20 ביוני 1914 - 6 בינואר 1966), היה מפקד בצי הצוללות של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, ואחד מ-27 היחידים שעוטרו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ברנדי נולד בדורטמונד ב-20 ביוני 1914, כילד השישי והצעיר של ארנסט ברנדי, דירקטור וחבר ההנהלה של Stahlwerke Vereinigte (קונצרן פלדה), ואשתו קלרה, לבית יוכו. לאחר סיום לימודיו בתיכון, באפריל 1935 הוא התגייס לקריגסמרינה. ברנדי שירת בתחילה על ספינת ההכשרה Gorch Fock, ולאחר מכן שירת על הסיירת הקלה קרלסרוהה. ב-2 באוקטובר 1937 הוא החל לשרת על שולת המוקשים הגרמנית M-1, וב-1 באפריל 1938 הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זי.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך המערכה בפולין שירת ברנדי על ה-M-1, תחת פיקודו של הנס בארטלס, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת אובר-לויטננט צור זי. ב-25 במאי 1940 מונה למפקד הספינה במקומו של בארטלס, והשתתף עמה במבצע וזריבונג. באפריל 1941 הוא הועבר לזרוע הצוללות, ובדצמבר אותה שנה נשלח לסיור קצר כמתלמד על הצוללת U-552. ב-9 באפריל 1942 הוא מונה למפקד הצוללת U-617, עמה ביצע 7 פשיטות מוצלחות, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט. ב-21 בינואר 1943 הוענק לו על פעולותיו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-11 באפריל אותה שנה הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור. ב-11 בספטמבר 1943 הוטבעה הצוללת שבפיקודו של ברנדי על ידי פצצות עומק שהוטלו ממטוס לוקהיד הדסון, מול חופי מלייה, מרוקו הספרדית, ויחד עם אנשי צוותו הצליח להגיע לחוף, שם הושמו במחנה מעצר ספרדי בקדיס. בעזרת הנספח הימי במדריד הצליח ברנדי לחזור לגרמניה, תוך שהוא מסתייע בדרכון מזויף על שם אלברט ברגמן. בדצמבר 1943 מונה ברנדי למפקד הצוללת U-380, עמה ביצע רק פשיטה אחת, ובאפריל 1944 הוא מונה למפקד הצוללת U-967. ב-9 במאי 1944 הוא קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-8 ביוני אותה שנה הוא הועלה לדרגת קורבטנקפיטן. בעקבות דלקת שקדים נאלץ ברנדי לפרוש מתפקידו, ושהה בחופשת החלמה עד ספטמבר 1944, ולאחר החלמתו מונה לקצין האדמירליות במפרץ פינלנד ובים הבלטי. ב-18 בדצמבר 1944 קיבל ברנדי על פעולותיו תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-3 בפברואר 1945 הוא מונה למפקד יחידת הצוללות הננסיות ה-5, עליה פיקד עד סוף המלחמה. ב-6 במאי 1945 נכנע ברנדי לכוחות הצבא הקנדי ונלקח בשבי, וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד מחנה השבויים בוולזן.
לאחר המלחמה.
בספטמבר 1945 שוחרר ברנדי מהשבי, ולאחר שחרורו החל לעסוק בבנייה, ואף הפך לאדריכל, חבר איגוד האדריכלים הגרמני. ב-6 בינואר 1966 מת ברנדי בקלן ונקבר בהלוויה צבאית, ובמהלך ההלוויה הספידו אדמירל גינטר קונקה.
גודברנדסדלסלוגן
גודברנדסדלסלוגן (נקרא גם בקיצור לוגן; בנורווגית: Gudbrandsdalslågen; תרגום מילולי: נהר עמק גודברנד) הוא נהר הזורם בעמק גודברנסדלן בנורווגיה.
גאוגרפיה.
נהר הגודברנדסדלסלוגן זורם דרום מזרחה החל מאגם לשה-סקוגסבטנת (Lesjaskogsvatnet) שבמחוז אופלנד וכלה באגם מיוסה ליד לילהאמר. אורך הנהר הוא כ-204 קילמטר. הגודברנדסדלסלוגן הוא אחד מחמש עשרה הנהרות הארוכים בנורווגיה, וכאשר מודדים אותו יחד עם המיוסה ונהר הוורמה, הזורם דרומה מהמיוסה, האורך הכולל הוא מעל 350 קילומטר, הנהר הרביעי באורכו בנורווגיה. אגן ניקוז הנהר הוא בשטח של כ-11,459 קמ"ר. הנקודה הגבוהה ביותר באגן הניקוז הוא הגלדהפיגן.
בנקודת הסיום שלו בחיבור לאגם מיוסה הזרימה הממוצעת של הנהר היא 255 מטר קוב לשנייה והוא מספק כ-85% מהזרימה לאגם מיוסה. ברבעו האחרון של הנהר כלול מקטע באורך כ-11 קילמטרים שבו הנהר מתרחב מאוד וזורם באיטיות ולכן אזור זה נקרא גם "אגם לוסנה".
פיתוח.
כביש E6 המחבר את דומבאס ללילהאמר עובר במקביל לנהר, לעיתים בצמוד אליו. בחלקו העליון של הנהר, מקביל אליו כביש E136.
לאורך הנהר קיימות שלוש תחנות כוח הידרואלקטריות:
דרך גדעון
דרך גדעון הוא כביש מקומי בבנימין שנמצא בעמק שילה הסמוך לגוש שילה. המשך הכביש ממשיך לדרך נוף הכרמים. תחום הדרך הוא מצומת הכניסה לעדי עד, ועד "צומת גדעון" על כביש 458 (דרך אלון).
הדרך נקראה על שמו של גדעון ליכטרמן, שנרצח בפיגוע בדרך היורדת לכיוון דרך אלון. האנדרטה לזכרו נמצאת בסמוך למקום הפיגוע בו נרצח, ליד צומת גדעון. היישובים הסמוכים לדרך זו הם שילה, שבות רחל, עמיחי, ישוב הדעת, עדי עד, אחיה וקידה.
דרך זו משרתת בעיקר את תושבי צפון בנימין והאזור ומשמשת לנסיעה לכיוון בקעת הירדן.
אוהד מטלון
אוהד מטלון (נולד ב-17 באוקטובר 1972) הוא צלם ישראלי.
ביוגרפיה.
אוהד מטלון נולד בתל אביב-יפו. בין השנים 1997-2001 למד מטלון צילום באקדמיה לעיצוב ואמנויות בצלאל. ב-2005 סיים תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 סיים תואר שני באמנויות באקדמיה לעיצוב ואמניות בצלאל. חי ויוצר בתל אביב. מלמד צילום בבצלאל.
יצירה.
מטלון מציג את הנוף הגאוגרפי, החברתי והפוליטי בישראל מחד ומאידך חוקר כיצד צילום מוצג ונצפה. בין היתר התפרסם בסדרת עבודות המתעדת הווי החיים בשוליים של מדינת ישראל צילומים המתארים את הווי עיירות פיתוח, אזורי ספר ואוכלוסיות ישראליות שלא תמיד זוכות לקדמת הבמה וסדרת צילומים העוסקת בחקר הצילום באמצעות טכניקה מעורבת של טקסט, מיצג וצילומים.
במסגרת תערוכת הגמר של לימודי האמנויות הציג ב-2007 את היצירות "מלחמת העצמאות" ו"המתרחצים עמק הירדן" שהיו בולטות בנוכחותם אך בהשוואה לעבודות קודמות שלו היה בהם משהו בלתי משכנע. ביצירה "מלחמת העצמאות" מקיים מטלון סצנות של כיבוש שגיבוריהן הם חיילים ופלסטינים והתוצאה צבעוניות חאקי, תאורה דרמטית והדפסות גדולות הנראות כהכלאה מוכרת מידי בין עדי נס למיקי קרצמן. לעומתה ב"מתרחצים" הצילום חורג מהתקדימים ההדוקים מידי. צילום מתאר גברים ערומים למחצה שעומדים על חוף מחזיקים ביד את בגדיהם. הם עומדים בצפיפות, חלקם נושאים את ידיהם למעלה בתנועה של ספק כניעה ספק הצהרת מלחמה. הגבר שבמרכז הדבוקה הגברית מניף לאוויר אגרוף קמוץ. אלימות כבושה וארוטיות עמומה. סיפור לא מפוענח שיש בו עוצמה צילומית רבה. מטלון כאן הוא במיטבו. לא קרוב מידי לאף צד מניף יד מתוך רצון לשחרור והכרה בעצמאות.
בשנת 2009 הציג מטלון את היצירה "היום" במסגרת הביאנלה השנייה לאמנות הרצליה באוצרות משותפת של עדי אנגלמן, מאיר קורדבני והילה טוני נבוק. בכל יום במשך שבוע הסתובב מטלון במיקומים שונים בארץ, צילם ושלח את התמונות באינטרנט לעוזרת שלו שישבה בחלל התצוגה. היא הדפיסה את התמונות, מסגרה ותלתה אותן על הקירות על פי הנחיותיו. בסוף היום חולקו התמונות בין המבקרים בתערוכה. כך נוצר מצב בלתי שגרתי שחלל התצוגה נותר ריק, פרט למדפסת. המבקרים הסקרנים נהיו שותפים בתהליך התצוגה: הם נאלצו לחכות לצילום שצילם, לעוזרת שתדפיס ולתליית העבודות. מטלון תיאר חוויה זו כמטלטלת. מבחינתו שיטת עבודה זו טומנת בחובה סוג של ניסיון לגרום לצופים לחשוב על האופן שבו הם רואים את הדברים ולהיות במתח ביחס לדימויים מהמדפסת. אחד הדברים המטרידים מבחינתו הוא הניתוק בחוויה שאמנות מציעה בן האמן לצופה למעט בפרפורמנס. לכן, דרך זו מציעה להכניס את הצופה לעבודה והופכת את העבודה ככזו שלא תלויה רק באמן אלא גם בצופה. התערוכה מדגישה את הדינמיקה בין הצופה לתצלום, תוך טשטוש ההיררכיות של הזמן והאוצרות המתקיימות בתהליך רגיל של בניית תערוכה. בראיון שנתן מטלון לערמון טען כי הסיכוי לכישלון מלווה באמונה גדולה בכוחו של הצילום ובחתירה תחת מוסכמות מסחריות. אם בתערוכה רגילה התהליך בין רגע הצילום לבין תלייתו ממוסגר על הקיר עשוי להמשך שנה ומחירו של האובייקט עשרות אלפי שקלים, כאן מוזמן הצופה - גם אם הפרוטה לא מצויה בכיסו, לחזור עם דימוי הביתה מה שנראה למטלון כטריוויאלי ביותר.