מדידות יחידות אינן מדויקות לרוב, ולכן מומלץ לבצע מספר רב של מדידות ולבצע קירוב ליניארי של הפונקציה:
formula_4
מכשיר זה אינו אידיאלי לשימוש בתור מד זרם מהסיבות הבאות:
מסע החקר של לואיס וקלארק
תנועת הסולידריות הבין-לאומית
תנועת הסולידריות הבין-לאומית (באנגלית: International Solidarity Movement; ידועה בראשי התיבות שלה ISM), ארגון שמאל רדיקלי הפועל בישראל ובמיוחד בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה למען הפלסטינים. תנועה זו טוענת כי על ידי פעולות של אזרחים זרים יהיה אפשר לערער את השליטה הישראלית ביהודה, שומרון ועזה, לשמור על זכויות האדם של הפלסטינים ולסיים את בידוד האוכלוסייה. מטרה נוספת לדברי התנועה, היא להגביר את המודעות בעולם לסבל של הצד הפלסטיני, אשר לדידה מוצג כצד שווה לצד הישראלי במדיה העולמית, במקום כצד כבוש הנאבק למען חופש ולמען זכויות אדם.
בנוסף לפעילותה בשטחי יהודה, שומרון ועזה מקיימת ISM בעולם פעולות תעמולה נגד ישראל, תוך השוואת מדיניותה למדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה. התנועה תומכת בחרם על ישראל ולוקחת חלק בקמפיין ה-BDS.
המרכז למורשת המודיעין הגדיר אותו כארגון אנטי ישראלי. גורמים רשמיים נוספים טוענים כנגדו כי הוא שמאל רדיקלי פרובוקטיבי, אנטי-ציוני החותר להשמדת ישראל ותומך בזכות השיבה. התנועה ספגה ביקורת בישראל ובעולם עקב האופי של פעילותה ועמדתה של ISM כנגד ישראל ובעד המאבק הפלסטיני, תוך סירוב לגנות את פעילות הטרור הפלסטינית כנגד ישראל.
היסטוריה.
ISM נוסדה בשנת 2001 על ידי בני הזוג אדם שפירו והוידה עראף. שפירו, יליד 1972, הוא בנם של זוג מורים ממוצא יהודי שלמד בוושינגטון ובניו יורק, עבד כסגן מנהל בית ספר בתימן, והגיע לישראל כדי לנהל את הארגון זרעים של שלום. בשנת 2000 הכיר את הואידה עראף מדטרויט, אמריקאית ממוצא ערבי שעבדה תחתיו כמתאמת פעולות. בשנת 2001 עזבו השניים את ארגון השלום ויסדו את ה-ISM. ב-2002 הם נישאו והצטרפו ליאסר ערפאת שהיה נתון במצור במוקטעה. שפירו שירת אותו שם כדובר וכאיש קשר עם העיתונות הזרה. בין הפעולות הראשונות שביצעו אנשי הארגון היה לשמש כ"מגן אנושי" לתושבי בית ג'אלא בזמן האינתיפאדה השנייה, בקיץ 2001.
פעילים בכירים נוספים בארגון הם נטע גולן, פול לארודי וגרטה ברלין.
באוגוסט 2004 ישראל ביקשה לגרש את פעילת הארגון אווה גסביץ. השב"כ טען בדיון המשפטי כי ה-ISM עוסק בשיבוש פעולות צה"ל, בפעולות נגד גדר ההפרדה, בהתבצרות בבתי מחבלים מתאבדים ובהסרת מחסומים. לפי עדויות מהמתנדבים, הם עברו "סדנה להתנגדות בלתי אלימה" שבה הוסבר להם כי יש סיכוי שהשתתפותם בפעולות בשטח מלחמה עלולה לגרום להם לחבלות חמורות.
ב-16 במרץ 2003 השתתפו רייצ'ל קורי וכמה מחבריה ל-ISM בפעילות שנועדה למנוע מדחפור CAT D9R של צה"ל לבצע עבודות חישוף ליד ציר פילדלפי, במהלכה נהרגה קורי על ידי הדחפור. פעילי ה-ISM טענו שהיה זה רצח, וכי נהג הדחפור ראה את קורי ניצבת על גבעת עפר ודרס אותה במתכוון. צה"ל טען כי קורי מעדה ונפלה לבור וכי הנהג, בגלל כף הדחפור ובגלל הזווית, לא היה יכול לדעת שהיא בבור. לפי בדיקת צה"ל קורי לא נהרגה מפגיעת הדחפור אלא מפגיעת גוש בטון שנדחף על ידו. בתצלומים ובעדויות שסיפקו הפעילים כדי להוכיח את טענתם נתגלו סתירות, בין השאר תמונה שהוצגה כאילו צולמה ממש לפני התקרית, נתגלה שצולמה מספר שעות לפניה. נהג הדחפור ושני אנשים נוספים שתמכו בעדותו עברו בדיקת פוליגרף ונמצאו דוברי אמת. בסופו של דבר, תביעות שהגישו הוריה של קורי בארצות הברית וישראל נגד משרד הביטחון וקטרפילר נידחו. בית המשפט המחוזי בחיפה קבע כי מותה של קורי היה תאונה שנגרמה עקב רשלנותם של פעילי ISM שסיכנו את עצמם ביודעין.
באפריל 2003 שהה פעיל ISM מארצות הברית, בריאן אייברי, בג'נין. במהלך עוצר הוא נורה על ידי חיילים ופניו רוסקו. אייברי תבע 3 מיליון ש"ח ממדינת ישראל, וב-2008 התפשרו הצדדים על פיצויים בגובה 600 אלף ש"ח.
לאחר מספר תקריות נוספות - ביניהם מותו של טום הורנדל, פעיל נוסף של התנועה - החלה ממשלת ישראל בגירוש מסיבי של פעילי ISM מהשטחים, ופעילות התנועה בישראל פחתה.
משנת 2004 ואילך הייתה התנועה פעילה במחאה כנגד גדר ההפרדה בכפרים השונים, בהם בילעין ועאבוד. כמו כן התנועה שולחת את פעיליה לכפרים וערים כדוגמת חברון ויאנון, הסובלים לטענתה מהתנכלויות של מתנחלים וחיילים כדי שיסייעו בהגנה על האוכלוסייה הפלסטינית. התנועה פועלת לעיתים יחד עם ארגוני שמאל רדיקלי מקומיים, במיוחד תעאיוש ואנרכיסטים נגד הגדר.
בחודש יולי 2006 יצא סרט בשם Visit Palestine על תנועת הסולידריות הבינלאומית, שעוקב אחרי פעילה בארגון שביקרה במחנה הפליטים בג'נין, וכמו כן בעיראק.
בשנת 2008 הצטרפו ראשי תנועת הסולידריות הבינלאומית לקואליציה בשם Free Gaza Movement) FGM), המתמקדת בהשטת ספינות לרצועת עזה לשם ביטול הסגר הישראלי עליה.
בנובמבר 2010 הצהיר שפירו באירוע לגיוס כספים בניו ג'רזי כי המטרה המרכזית של כל פעילויות הארגון היא שינוי אופי הקונפליקט: "האסטרטגיה של כל מה שנעשה בעשר השנים האחרונות היא שינוי אופי הקונפליקט מקונפליקט שבין ישראל והפלסטינים, או בין ישראל והעולם הערבי - לקונפליקט של ישראל עם שאר העולם. לחתור תחת ישראל במקומות בהם היא מקבלת את מירב התמיכה. יש לנו כבר אינתיפאדה שלישית. היא מתרחשת ברגעים אלה ממש בכל רחבי העולם". הוא הבהיר כי הארגון יאבק גם בלגיטימיות של ישראל כמדינה יהודית, לטענתו: "זה ניסיון להגדיר כיהודי מקום ש-20 אחוזים מן האוכלוסייה שבו הם פלסטינים".
פעיל התנועה, ויטוריו אריגוני, נחטף ונרצח ברצועת עזה באפריל 2011. ארגון טרור אסלאמי נטל אחריות למעשה וחזר בו לאחר מכן.
באוגוסט 2012 פרסם פעיל הארגון פול לארודי שמות, תמונות ופרטים אישיים לכאורה של חיילים בצה"ל שהוצגו כטייסי קרב, וזאת במטרה שפעילים פרו-פלסטיניים בחו"ל יוכלו להגיש נגדם תביעות באשמת פשעי מלחמה. בריאיון ל-ynet אמר לארודי שלא כל הפרטים אומתו, והתמונות פורסמו כפי שהודלפו מהמקור.
באוגוסט 2016 הודיע השר לביטחון הפנים ולעניינים אסטרטגיים גלעד ארדן, ושר הפנים אריה דרעי, על הקמת צוות שיפעל למנוע מפעילים זרים של תנועת הסולידריות הבינלאומית, וארגונים אחרים התומכים בחרם נגד מדינת ישראל, להיכנס למדינה.
ISM והטרור הפלסטיני.
עמדת ISM ביחס לפעולות אלימות והטרור הפלסטיני.
האתר של ISM מתאר את התנועה כ"תנועה המונהגת בידי פלסטינים, המחויבת להתנגד לכיבוש הישראלי של האדמה הפלסטינית, על ידי שימוש בשיטות פעולה ישירה ועקרונות של אי-אלימות". הוא מדגיש שהמתנדבים הבינלאומיים לא נמצאים כדי "ללמד התנגדות לא אלימות" אלא לתמוך בהתנגדות באמצעות פעולות ישירות לא-אלימות ותיעוד. בצה"ל מגדירים את הארגון כ"עוין במוצהר את ישראל", וטוענים כי פעילותו מלווה בשיבוש של פעולות צה"ל בשטחים.
בריאיון לערוץ 10 הסביר שפירו כי האסטרטגיה של הארגון היא "להציב את ישראל בפני מצב שבו תיגרר להפסד בכל צעד שתעשה", והצהיר כי מטרת הארגון היא ליצור פרובוקציות: "הם מאשימים אותנו בניסיון להתגרות בישראל. זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות, להתגרות. אין זו אשמתי שכאשר ישראל נמצאה מגורה, היא החליטה לירות באנשים".
מאמר בעיתון הבריטי דיילי טלגרף הגדיר את ISM כ-"קבוצת ה'שלום' המאמצת אלימות" מכיוון שהצהרת המשימה שלה מכירה ב"מאבק מזוין" (במקור: "armed struggle") כ"זכות" של הפלסטינים. התנועה מסבירה באתרה:
בהצהרת המשימה של התנועה נכתב:
במהלך ראיון ב-CNN עם אדם שפירו והווידה עראף, שאלה המראיינת על מאמר שכתבו השניים שקבע: "ההתנגדות הפלסטינית צריכה להיות בעלת מספר מאפיינים: גם אלימה וגם לא-אלימה. אך חשוב מכל, היא חייבת לפתח אסטרטגיה שמערבת בין שני ההיבטים. התנגדות לא-אלימה היא לא פחות אצילה מביצוע פעולת התאבדות. המראיינת הגיבה ואמרה ש"מספר אנשים עלולים להגיע למסקנה שאתם תומכים בפיגועי התאבדות." והם ענו:
מייסדת הארגון, הוידה עראף, הביעה תמיכה במאבק האלים נגד ישראל ובטרור פיגועי ההתאבדות.
תמיכה באלימות ובפעולות טרור.
הארגון מעורב בפעילויות המחאה האלימות נגד גדר הביטחון בבילעין, בהם נפצע קשה טריסטן אנדרסון מקליפורניה במרץ 2009.
ראשי הארגון אומרים שהם עצמם לא תומכים ב"מאבק מזוין" - ביטוי מכובס לפיגועים - אבל מכירים בזכות של הפלסטינים לנהל אותו. באתר האינטרנט של הארגון אף נכתב כי "במהלך השנים, חלק מהתגובות הפלסטיניות התאפיינו במאבק מזוין, וזו זכותם".
פול לרודי, אחד מבכירי הארגון סיפר כיצד הוא וחבריו התמקמו כמחאה בלתי אלימה בבית משפחתו של מחבל מתאבד, שישראל איימה להרוס, לאחר שלטענתם מדובר בענישה קולקטיבית האסורה על פי אמנת ז'נבה הרביעית. לרודי טען כי הלינה אינה מהווה תמיכה במחבל אלא התנגדות לפשע המלחמה. הריסת בתי מחבלים היא נושא ציבורי בישראל, ולה התנגדו בכירי ממשל, לאחר שנטען על ידי היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז כי יש למהלך קשיים משפטיים, וועדה צבאית שמונתה על ידי הרמטכ"ל בוגי יעלון ב-2005 אשר קבעה כי הם חסרי תועלת ביטחונית. יש לציין, כי לרודי כתב במאמר שפיגועי הפלסטינים הם אומנם פשעי מלחמה, אך הביע הבנה למניעים שמובילים לביצוע הפיגועים.