בססטרורצק ממוקמת הספרייה המרכזית על שם זושטצ'נקו, ספריית הילדים המרכזית, המוזיאון הספרותי העממי של אוסטאפ בנדר, בית התרבות של ססטרורצק ובית היצירה לילדים ולנוער "על נהר ססטרה".
מבין מוסדות החינוך פועלים בעיר 6 בתי ספר תיכוניים, גימנסיה 433, 8 גני ילדים ומשפחתונים, בית ספר תיכון ערב מספר 669, בית ספר מיוחד מספר 656, המכללה לכלכלה וניהול של המכון הלאומי הפתוח של רוסיה.
בריאות.
כיום פועלים המוסדות הרפואיים הבאים בססטרורצק:
וכן מספר גדול של מוסדות רפואיים פרטיים שונים.
ספורט.
בעיר יש פנימייה לרכיבה על אופניים "השמורה האולימפית", בית הספר לספורט לילדים ולנוער של השמורה האולימפית על שם קורנקוב, בסיס ספורט רכיבה מועדון הרכיבה "דיבוני" ומועדון הגולף "דיונות".
המוזרויות של החוף הופכות את חופי ססטרורצק פופולריים מאוד לגלישת עפיפונים.
ראלי ססטרורצק, אחת משלבי אליפות רוסיה בראלי, מתקיים מאז 1998. המסלול עובר דרך האתרים הכפריים של פטרבורג. בשנת 2016 שביל הלילה הלבן התקיים בססטרורצק לראשונה. מסלול התחרות נפרס לאורך שפת המפרץ הפיני.
מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג מפעיל בססטרורצק סניף של אקדמיית זניט סנקט פטרבורג, הנקרא "זניט ססטרורצק" (זניט ססטרורצק) שמתאמן במגרשי כדורגל בפארק אלונים.
מתקן הכדורגל הגדול הוא אצטדיון בלטיקה המשמש את לוקומוטיב סנקט פטרבורג ומועדון הכדורגל ססטרורצק המתמודד באליפות סנקט פטרבורג עד גיל 13.
סטפנצמינדה
סְטֶפַנְצְמִינְדָה (בגאורגית: სტეფანწმინდა) היא עיירה במצחתה מתיאנתי, למרגלות הר קזבק בגובה 1,744 מטר. העיירה מהווה מקום ספא ידוע באזור.
שם העיירה קשור לנזיר מקומי סטפן, שהזהיר את התושבים ממפולת שלגים ובכך הם ניצלו. משמעות השם: סטפן הקדוש. בשנת 1744 שמה של העיירה שונה בהתאם לשם משפחה של מנהיגה "קזיבג" ושם ההר שונה בהתאם. באופן רשמי העיירה קיבלה את השם "קזבגי" בשנת 1925. בשנת 2006 הוחזר השם ההיסטורי.
העיירה מהווה מקום תיירותי. בקרבתו ממוקמת כנסיית השילוש הקדוש מהמאה ה-14. כמו כן פופולריים טיולים לאורך הדרך הצבאית הגאורגית. מספר שנים בעיירה ובסביבת נערך מרתון קזבגי. כ-12 ק"מ מהעיירה נמצא נקודת מעבר גבול לרוסיה.
הפטריארכיה הלטינית
העמק המרכזי
העמק המרכזי (צ'ילה)
המפנים את עורפם לאומלאס
חדפי עצים
חגורה אחת, דרך אחת
בית החולים העירוני 40 (ססטרורצק)
בית החולים העירוני מספר 40 של סנקט פטרבורג, רוסיה (ברוסית: Городская больница №40) הוא אחד ממוסדות הרפואה הגדולים ביותר בצפון מערב רוסיה. השם הרשמי הוא "מכון הבריאות הממלכתי של סנקט פטרבורג, בית החולים העירוני מספר 40 של נפת הנופש".
בית החולים ממוקם בתחומי העיר ססטרורצק.
היסטוריה.
בית החולים התחיל את דרכו ב-14 בנובמבר 1748, עם פתיחת בית החולים הראשון במפעל הנשק בססטרורצק ובו 50 מיטות. זה היה אחד מבתי החולים הראשונים ברוסיה.
במהלך המאות ה־18 וה־19, רק מספר המיטות, השם והמיקום של המוסד הרפואי השתנו. מבחינת תפקודו, בית החולים היה יורשם של המוסדות הרפואיים הקודמים ונשאר בית החולים היחיד עבור תושבי ססטרורצק.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה (1917–1923) עמד בראש בית החולים סרגיי יולביץ' מלבסקי (1869—1934). הוא היה מנתח רוסי מוכשר שניתח אינטנסיבי, שהה עם חולים קשים אחרי חצות, השקיע את אמצעיו המועטים ברכישת מכשירים כירורגיים, תרופות ואוכל. כמעט כל תושבי ססטרורצק התכנסו כדי לחלוק את מחוותם האחרונות לסרגיי יולביץ' עם מותו.
שיפוץ בית החולים לאחר הרס מלחמת העולם השנייה נערך ביוזמת הרופא הראשי ניקולאי יבגנייביץ' סלופסקי (1899–1964).
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר נפגעה קשות. היו כמה פגיעות ישירות בבניין בית החולים. בתקופה הראשונה של המלחמה, כאשר התנהלו קרבות עזים סמוך לעיר, לפני פריסת בתי החולים לפינוי בססטרורצק, כל זרם הפצועים נשלח לבית החולים אוליצקי. תוך פחות מחודש, חובשי בית החולים העניקו טיפול רפואי ל־223 אנשי צבא.
מאמצע שנות השישים החל בית החולים להתרחב. נבנו מבנים חדשים לשירותי ילדים, מטופלי ריאה, כירורגיה ורפואה פנימית . היחידה הפרוקטולוגית המתמחה הראשונה נפתחה בלנינגרד בבית חולים זה. תכולת בית החולים הוגדלה עד 680 מיטות.
ב-11 במאי 1974, במקום בית החולים, נפתח המרכז השיקומי ובו 520 מיטות בברית המועצות. בתוך 35 שנים לקיומו של מרכז זה, למעלה מ-250,000 חולים קיבלו בו טיפול שיקומי.
באוקטובר 2005 מונה פרופסור סרגיי גריגורייביץ' שצ'רבק לרופא הראשי של בית החולים. לפני מינויו, פעילות בית החולים הייתה קשורה לאקדמיה הרפואית הצבאית והמחלקה לטיפול שדה צבאי. עם בואו של שצ'רבק החל שיפוץ רחב היקף של כל בית החולים ובפרט, מרכז השיקום.
בבית החולים יש יחידות המתמחות בהרדמה והחייאה (2), טיפול נמרץ (3), ניתוחי כלי דם, נוירולוגיה (3), אורתופדיה (2), טראומטולוגיה, גינקולוגיה, קולופרוקטולוגיה, שיקום (4), שיטות טיפול פיזיות (2), וחלקן אחרות.
מדי שנה 20,000 חולים מקבלים טיפול בבית החולים. בבית החולים קיימים שיטות אבחון וטיפול מודרניות, כולל טומוגרפיה ממוחשבת רנטגן ותהודה מגנטית, וסדרת מכשירים שנקלטו מתעשיית ההיי-טק לרבות רובוט המסייע לשיקום חולים לאחר שבץ מוחי או פגיעה בחוט שדרה, טיפול בגלי הלם לב לטיפול עמיד בפני אנגינה, גירוי מגנטי גולגולתי ולטיפול בחולים עם שבץ ובפגיעות ראש.
מאז שנת 2010 מפרסם בית החולים את ספר השנה שלו שכולל את העבודות המדעיות של רופאי בית החולים לאותה שנה. תוכן העניינים ותמצית הפרקים ברוסית ובאנגלית זמינים באופן חופשי באתר האינטרנט של בית החולים (https://www.gb40.ru).
במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, בשנת 2020 הוסב בית החולים לבית חולים עבור חולים בנגיף הקורונה.
שברולט מונטנה
שברולט מונטנה (באנגלית: Chevrolet Montana) הוא טנדר מסוג "Coupé utility" מתוצרת חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית, אשר מיוצר בברזיל משנת 2003 באמצעות General Motors do Brasil , חברת בת של ג'נרל מוטורס.
בנוסף דגם "שברולט מונטנה" יוצר בדרום אפריקה ביו השנים 2003–2017 באמצעות General Motors South Africa חברת בת של "ג'נרל מוטורס".
לוביס קורינת
לוביס קורינת (בגרמנית: Lovis Corinth; 21 ביולי 1858 – 17 ביולי 1925) היה אמן וסופר גרמני שעבודתו הבוגרת כצייר שילבה סינתזה של אימפרסיוניזם ואקספרסיוניזם.
קורינת למד בפריז ובמינכן, הצטרף לקבוצת הזצסיון הברלינאי, ובהמשך ירש את מקומו של מקס ליברמן כנשיא הקבוצה. עבודתו המוקדמת הייתה נטורליסטית בגישתה. קורינת היה בתחילה אנטגוניסטי כלפי התנועה האקספרסיוניסטית, אך לאחר שבץ מוחי בשנת 1911 הסגנון שלו השתחרר וקיבל תכונות אקספרסיוניסטיות רבות. השימוש בצבע שלו נעשה תוסס יותר, והוא יצר דיוקנאות ונופים בעלי חיוניות וכוח יוצאי דופן. נושאיו של קורינת כללו גם עירום וסצינות תנ"כיות.
קורות חייו.
קורינת נולד כפרנץ היינריך לואי ב־21 ביולי 1858 בטפיאו, בפרוסיה. בן לבורסקאי, הוא הפגין כישרון ציור בילדותו. בשנת 1876 הוא נסע ללמוד ציור באקדמיה של קניגסברג. בתחילה בכוונתו הייתה להיות צייר היסטוריה. הוא הוצא מהקורס על ידי המדריך הראשי שלו באקדמיה, צייר הז'אנר אוטו גינתר. בשנת 1880 נסע למינכן, שהתחרתה בפריז כמרכז האמנות האוונגרדי באירופה באותה תקופה. שם למד זמן קצר אצל פרנץ פון דפרגר לפני שהתקבל לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ולמד בהדרכת לודוויג פון לפץ. הריאליזם של עבודותיו המוקדמות של קורינת עודד על ידי משנתו של לפץ, אשר הדגישה התבוננות מדוקדקת בצבעים ובערכים. השפעות חשובות אחרות היו קורבט ובית הספר ברביזון, באמצעות פרשנותם על ידי אמני מינכן וילהלם לייבל ווילהלם טריבנר.
למעט הפרעה בשירות הצבאי בשנים 1882–1883, למד קורינת אצל לפץ עד 1884. לאחר מכן נסע לאנטוורפן, שם התפעל מאוד מציוריו של רובנס, ולאחר מכן באוקטובר 1884 לפריז, שם למד אצל ויליאם-אדולף בוגרו וטוני רוברט-פלורי באקדמיה ז'וליאן. הוא התרכז במיוחד בשיפור כישורי הציור שלו, והפך את העירום לנושא השכיח שלו. עם זאת, הוא התאכזב מכישלונו החוזר ונשנה להשיג מדליה בסלון, וחזר לקניגסברג בשנת 1888 כאשר אימץ את השם "לוביס קורינת".
קריירה.
בשנת 1891 חזר קורינת למינכן, אך בשנת 1892 נטש את האקדמיה של מינכן והצטרף לפורשים במינכן. בשנת 1894 הצטרף לאגודה החופשית, ובשנת 1899 השתתף בתערוכה שאורגנה על ידי הזצסיון הברלינאי. תשע השנים האלה במינכן היו לא הכי פרודוקטיביות שלו, והוא אולי היה ידוע יותר בזכות יכולתו לשתות כמויות גדולות של יין אדום ושמפניה.
קורינת עבר לברלין בשנת 1900, והציג תערוכת יחיד בגלריה בבעלותו של פאול קסירר. בשנת 1902, בגיל 43, הוא פתח בית ספר לציור לנשים והתחתן עם תלמידתו הראשונה, שרלוט ברנד-קורינת, הצעירה ממנו בכ-20 שנה. שרלוט הייתה המוזה הצעירה שלו, בת זוגו הרוחנית, ואם שני ילדיו. הייתה לה השפעה עמוקה עליו, וחיי המשפחה הפכו לנושא מרכזי באמנותו. תלמידה אחרת הייתה דורמריה פורשיאן.
הוא פרסם מאמרים רבים על תולדות האמנות, וב־1908 פרסם את Das Erlernen der Malerei ("על לימוד הציור").