בשנת 1951, לאחר ויכוחים רבים, שבקיבוץ רמת הכובש הגיעו תכופות לאלימות פיזית, הוחלט על הפילוג בתנועה הקיבוצית. עובדיה וקבוצה גדולה של חברים, תומכי מפא"י, נטשו את קיבוץ רמת הכובש בידי תומכי מפ"מ, והקימו את קיבוץ עינת. בעינת, פורת שימש כמזכיר הקיבוץ ובין השנים 1951 ו-1953 כיהן כראש המועצה האזורית השרון התיכון, בה נמצא הקיבוץ.
עם סיום תפקידו כמזכיר הקיבוץ, הצטרף פורת לפעילות ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. הוא שימש כמבקר הפנימי שלה. בתפקידו מנע בזבזנות בהסתדרות.
עובדיה התחתן עם רעייקה, ולזוג נולדו שלושה ילדים.
דאנקן גרנט
דאנקן ג'יימס גרנט (באנגלית: Duncan James Grant; 21 בינואר 1885 – 8 במאי 1978) היה צייר ומעצב בריטי של טקסטיל, כלי חרס, תפאורות תיאטרון ותלבושות. הוא היה חבר בקבוצת בלומסברי.
ראשית חייו.
גרנט נולד ב־21 בינואר 1885 למייג'ור בארטל גרנט ואתל איזבל מקניל בסקוטלנד. בין 1887 ל־1894 התגוררה המשפחה בהודו ובבורמה, וחזרה לאנגליה אחת לשנתיים. במהלך תקופה זו חונך גרנט על ידי האומנת שלו, אליס בייטס. יחד עם רופרט ברוק למד גרנט בבית הספר הילברוב, רוגבי, 1894–1899, שם קיבל שיעורים ממורה לאמנות והתעניין בהדפסים יפניים, הוא המשיך בלימודי התיכון בבית הספר הפרטי "סנט פול", בלונדון.
חינוך לאמנות.
משנת 1899 עד 1906 גרנט גר עם דודתו ודודו ריצ'רד וליידי סטרצ'י וילדיהם. כאשר גרנט היה צעיר יותר, הוא ליווה את ליידי סטרצ'י למפגשים חברתיים שנתנו לו את ההזדמנות להיפגש עם ציירים בולטים. דודתו הצליחה לשכנע את הוריו שיש לאפשר לו חינוך אמנותי.
בשנת 1902 נרשם גרנט על ידי דודתו לבית הספר לאמנות בווסטמינסטר בו למד בשלוש השנים הבאות. בחורף 1904–1905 ביקר גרנט באיטליה, בהזמנת הארי סטרצ'י, עשה עותקים של חלק מציורי הקיר מכנסיית סנטה מריה דל כרמינה, פירנצה.
גרנט הוצג בפני הציירת ואנסה בל על ידי פיפה סטרצ'י בסתיו 1905. משנת 1906, בזכות מתנה של 100 ליש"ט מדודתו, בילה גרנט שנה בפריז בלימודים בבית הספר של ז'אק אמיל בלאנש. במהלך תקופה זו ראה את האימפרסיוניסטים הצרפתים.
בשנת 1909 ביקר גרנט את מייקל וגרטרוד שטיין בפריז וראה את האוסף שלהם שכלל ציורים של פיקאסו ומטיס. בקיץ, ביקר גרנט את מאטיס בעצמו, ועבר להתגורר בפריז.
לונדון.
בנובמבר 1909 עבר גרנט לכיכר פיצרוי 21, שם תפס שני חדרים בקומה השנייה של הבניין בצד המערבי של הכיכר. לא רחוק משם, בכיכר פיצרוי 29, גרו אדריאן ווירג'יניה סטיבן (לימים וירג'יניה וולף). גרנט אמר "נוצרה ידידות קרובה בין אדריאן סטיבן לביני ונאלצתי רק להקיש על החלון כדי להיכנס. העוזרת התלוננה לווירג'יניה שמר גרנט נכנס לכל מקום".
ביוני 1910 הציג גרנט בגלריה של המועדון האלפיני. בהמשך אותה שנה גרנט ביקר בתערוכת הפוסט-אימפרסיוניסטים בגלריות גרפטון במייפייר, שכללה יצירות של גוגן, מאטיס ואן גוך, והתרשם מאוד מציוריו של פול סזאן.
במהלך קיץ 1911 הוזמן גרנט על ידי רוג'ר פריי לתרום לחידוש חדר האוכל באוניברסיטת בורו פוליטכניק. גרנט יצר שני ציורי שמן, אחד מהם "כדורגל ושחייה", שנוצרו בהשפעת האמנות האיטלקית המוקדמת והפסיפסים הביזנטיים. גרנט גם השתמש בחשיפתו לעבודתם של הפוסט-אימפרסיוניסטים.
קריירה באמנות.
גרנט ידוע בעיקר בזכות סגנון הציור שלו, שהתפתח בעקבות תערוכות פוסט-אימפרסיוניסטיות צרפתיות שהוצגו בלונדון בשנת 1910. הוא עבד לעיתים קרובות עם חבר בקבוצה, מבקר האמנות והאמן רוג'ר פריי, והושפע ממנו. בנוסף לציור נופים ודיוקנאות, רוג'ר פריי עיצב טקסטיל וקרמיקה.
לאחר שרוג'ר פריי הקים את "סדנאות אומגה" בשנת 1913, גרנט הפך למנהל משותף עם ואנסה בל, שהייתה אז מאורסת עם רוג'ר פריי. גרנט היה תמיד הומוסקסואל פעיל, אבל במקביל מערכת יחסיו עם ואנסה בל פרחה, והייתה יצירתית ואישית כאחד, והוא בסופו של דבר עבר לגור איתה ועם שני בניה מבעלה קלייב בל.
בשנת 1916, בעקבות בקשתו להכרה כסרבן מצפוני, הצטרף גרנט למאהבו החדש, דייוויד גארנט, בהקמת משק חקלאי של פירות בסופוק. שתי בקשותיהם לא צלחו בתחילה, אך בסופו של דבר בית הדין הסכים להכיר בהם בתנאי שימצא סיבות מתאימות יותר.
בשנת 1935 נבחר גרנט יחד עם כמעט 30 אמנים בריטים בולטים אחרים לספק יצירות אמנות לאוניה הגדולה "קווין מרי", שנבנתה אז בסקוטלנד. גרנט הוזמן לספק ציורים ובדים לטרקלין הראשי. בתחילת 1936, לאחר שהותקנו עבודותיו בטרקלין, ביצעו מנהלים המספנות "קונרד" בדיקה לספינה. כשראו את מה שגרנט יצר, הם דחו מייד את יצירותיו והורו להסיר אותם.
במהלך מלחמת העולם השנייה גרנט קיבל משימה מהועדה לאמני המלחמה עבור שני ציורים, שהבולט בהם הוא ציור של קתדרלת סנט פול במהלך הבליץ בלונדון ב -1941, כפי שנראה מהמרתף של בניין מפוצץ סמוך.
חיים אישיים.
פרשיותיו המוקדמות של גרנט היו אך ורק הומוסקסואליות. אהוביו כללו בין השאר את בן דודו, הסופר לייטון סטראצ'י. באמצעותו, גרנט היה מעורב בקבוצת בלומסברי, שם הכיר אנשים רבים כולל את ואנסה בל. בסופו של דבר הוא התאהב בואנסה בל, ואף על פי שהייתה נשואה, היא התאהבה בו חזרה. בל מאוד רצתה ילד מדאנקן גרנט, והיא נכנסה להריון באביב 1918. גרנט וואנסה בל המשיכו לחיות יחד במשך יותר מ 40 שנה. במהלך אותה תקופה היחסים ביניהם היו בעיקר ביתיים ויצירתיים – לעיתים קרובות הם ציירו באותו סטודיו וסייעו זה לזה ביצירה.
החיים עם ואנסה בל לא מנעו את המשך היחסים של גרנט עם גברים, עוד לפני שנולדה ביתם אנג'יקה. אנג'ליקה גדלה והאמינה כי בעלה של ואנסה, קלייב בל, הוא אביה הביולוגי, והיא נשאה את שם משפחתו. דאנקן גרנט וואנסה בל יצרו מערכת יחסים פתוחה, אף על פי שהיא עצמה מעולם לא היו לה פרשיות אהבים נוספות.
לדאנקן, לעומת זאת, היו כמה מערכות יחסים רציניות עם גברים אחרים, והבולט בהם דייוויד גארנט, שהתחתן מאוחר יותר עם אנג'ליקה ביתו של גרנט ונולדו להם ארבע בנות, כולל אמארליס גארנט. אהבתו של דאנקן גרנט לואנסה בל, נשמרה עד למותה בשנת 1961.
שנים מאוחרות.
בשנותיו המאוחרות יותר של גרנט, אהובו, המשורר פול רוש (1916–2007), שאותו הכיר בשנת 1946, טיפל בו ואיפשר לגרנט לשמור על אורח חייו המורגל במשך שנים רבות. היחסים של גרנט ורוש היו חזקים ונמשכו אפילו במהלך נישואיו של רוש וחמישה ילדים שנולדו לו בסוף שנות החמישים.
רוש נעשה ליורש משותף של האחוזה של גרנט.
גרנט נפטר בסופו של דבר בביתו של רוש בשנת 1978.
שרידיו של דאנקן גרנט קבורים לצד ואנסה בל בחצר כנסיית סנט פיטר, ווסט פירל, מזרח סאסקס.
המבחנים האמריקאים באתלטיקה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016
המבחנים האמריקאים באתלטיקה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכו באצטדיון היוורד, יוג'ין, אורגון בארצות הברית מה-1 ביולי ועד ל-10 ביולי 2016 והתמקדו ב-40 ענפים. המבחנים מהווים באותה שנה את אליפות ארצות הברית באתלטיקה.
על מנת להשתתף באולימפיאדה על הספורטאיות והספורטאים נדרש לסיים בין שלושת המקומות הראשונים בתחרות ולקבוע את הקריטריון האולימפי.
בסופו של דבר, האתלטיות והאתלטים האמריקאיים שיצגו את ארצות הברית במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו זכו ב-32 מדליות בסך הכל, מהן 13 זהב, 10 כסף ו-9 ארד, יותר מכל מדינה אחרת.
Living the Blues
Living the Blues (בתרגום חופשי: לחיות את הבלוז) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק בלוז האמריקאית קנד היט. האלבום היה אלבום כפול ויצא לקראת סוף שנת 1968. היה זה אחד האלבומים הכפולים הראשונים שהגיעו גבוה במצעדי המכירות.
הפקה.
האלבום כלל את השיר "Going Up the Country", אשר היה לשיר המצליח ביותר של הלהקה בכל הזמנים, לצד "On the Road Again", שיצא אלבום קודם. האלבום הוא הראשון מבין אלבומי הלהקה שבו ישנו תפקיד פסנתר, אותו מבצע ג'ון מייאל. מאייל מנגן בשירים "Walking by Myself" ו־"Bear Wires", אך הוא לא הצטרף רשמית ללהקה ולא ניגן באלבומים מאוחרים יותר. באלבום שיר באורך יותר מ־20 דקות בשם "Parthenogenesis" ושיר אחד המחולק לשניים בשם "Refried Boogie" שהוא הקלטה של הופעה חיה באורך של יותר מ־40 דקות.
באלבום מנגנים ההרכב ה"קלאסי" של הלהקה הכולל את אלן וילסון (כתיבה, שירה, גיטרה, מפוחית פה), בוב הייט (שירה, כתיבה, מפוחית פה), הנרי וסטין (גיטרה מובילה), לארי טיילור (גיטרה בס) ואדולפו דה לה פארה (מערכת תופים, כלי הקשה). השיר "Going Up the Country" שכתב ושר וילסון זכה לביקורות חיוביות ביותר, הגיע למקום 11 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום 19 במצעד הסינגלים הבריטי. האלבום היה בין 20 האלבומים הנמכרים ביותר לאחר יציאתו בארצות הברית. שנים מאוחר יותר הוציא מתופף הלהקה, אדולפו דה לה פארה, ספר המגולל את תולדותיה של הקבוצה, אשר נקרא "Living the Blues" על שם האלבום.
אזור התעשייה קרני
אזור התעשייה קרני היה אזור תעשייה בסמוך למעבר קרני, ששימש בעיקר עובדים מרצועת עזה וכלל עסקים בבעלות של ישראלים ופלסטינים.
באזור התעשייה היו לפני תחילת האינתיפאדה השנייה כ־57 מפעלים, אך בגללה מספר זה עמד על כ־21 מפעלים בלבד וכ־652 עובדים באמצע 2004.
מנכ"לי אזור התעשייה היה עד 2004 ואליד אל-מסר ומחליפו היה בשאר אל-מסרי (ממקימי העיר החדשה רוואבי שבסמוך לרמאללה).
היסטוריה.