עם עליית יהודי מרוקו לישראל, מנהג שירת הבקשות שלהם ידע עליות ומורדות. רבי דוד בוזגלו, שעלה ארצה בשנת 1965, נדד בין יוצאי מרוקו באזורי הפריפריה, וחידש את תרבות הפיוט ושירת הבקשות מתוך הקובץ בישראל.
בשנת 1979 חיבר הרב רפאל חיים שושנה מהדורה מיוחדת ומחודשת של הקובץ בשם "אעירה שחר", הכוללת שלושה חלקים המכילים תיקונים, ניקוד לפיוטים וביאור בשם "כנפי שחר" המפרט אודות מבנה הפיוטים, צורת החריזה שלהם ומוטיבים נוספים. בסוף הכרך השלישי כתב הרב שושנה את תולדות חייהם של המשוררים שחיברו את השירים הכלולים בקובץ. בהמשך הוציא לאור הפייטן הרב שלמה סוויסה גרסה מחודשת לקובץ, יחד עם תיקוני גרסאות והגהות, תחת השם "שיר ידידות החדש".
הרב מאיר אלעזר עטיה הקליט לראשונה את פיוטי הקובץ, ואף הוציא מהדורה משלו לספר שיר ידידות, המותאם לקובץ ההקלטות עבור תלמידים. בנוסף הוציא חלק אחד של הפרשות עם תווים, אך פרויקט זה לא זכה לפופולריות רבה והופסק באמצע.
גם הפייטן ניסים שושן הקליט את רוב הפרשות, חלקן באולפן עם פייטנים צעירים בהם תלמידו ליאור אלמליח, דוד ויצמן ועוד. הקלטות ביתיות נוספות ישנן, וביניהן הקלטות מתוך שיעורי לימוד שירת הבקשות על ידי מעבירי המסורת השונים.
כיום זוכים פיוטים מהקובץ לביצועים אמנותיים של תזמורות אנדלוסיות שונות.
הזמר ג'ו עמר הוציא אלבום שירים מתוך הקובץ יחד עם מקהלה, ובשנת 2006 הוציא ארגון "ברית יוצאי מרוקו" אלבום שירים מתוך הקובץ, בביצוע הפייטנים ליאור אלמליח, דוד ויצמן ודוד אוטמזגין. בשנת 2015 הקים המוזיקאי יגל הרוש את אנסמבל "שיר ידידות", העוסק בפיוטי הקובץ ושירת הבקשות של יהדות מרוקו. בשנת 2016 הוציא האנסמבל את האלבום "אעירה שחר", בו משתתפים בין היתר דוד דאור וישי ריבו.
ב-2020 מלחין חנניה סורלו לוי והפייטן יעקב קובי אלקובי הקליט אלבום מתוך קובץ "שיר ידידות" בלחנים מקוריים. ב-2021 עתיד לצאת אלבום "בית אבי" עם לחנים מקוריים ולראות אור במלואו.
בתאל קולמן
בתאל קולמן (נולדה ב-24 בנובמבר 1985) היא משוררת, עורכת, מוזיקאית ועיתונאית ישראלית. כתבת התנחלויות ובעלת טור במוסף הפוליטי של "מקור ראשון".
ביוגרפיה.
קולמן נולדה וגדלה ברובע היהודי בירושלים בבית דתי לאומי. שם נעוריה הוא בוטבול. למדה באולפנת "צביה מעלה אדומים". שירתה שירות לאומי כקומונרית בבני עקיבא. בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן במוזיקולוגיה וחינוך מיוחד.
גיסה, עדיאל קולמן, נרצח בפיגוע דקירה בעיר העתיקה בירושלים ב-19 במרץ 2018, ובעקבות כך מצאה את עצמה קולמן בחזית המאבק בהרס בתי מחבלים.
הקימה את 'מג'נונה' - לייבל מסיבות ביהודה ושומרון, יחד עם יוסי לוי סרי. כיום מקליטה חומרים מקוריים בהפקתו של צח דרורי.
ספרות.
קולמן בוגרת כיתת השירה של "משיב הרוח". בשנת 2010 החלה לפרסם את שיריה ב"משיב הרוח" ומאז שיריה ראו אור בבמות שונות, בין היתר ב"הארץ", "מקור ראשון", "הליקון", ו"כתובת".
החל משנת 2014 מרכזת ומנחה תוכניות כתיבה יוצרת בעקבות המקורות בבית אבי חי.
ספר שיריה הראשון "תהום להיאחז בה" ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק (2015) בסדרת "כבר" היוקרתית, וזיכה אותה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים לשנת 2015.
בשנת 2018 זכתה במלגת "בוסתן" מטעם הספרייה הלאומית והייתה חברה בצוות הניהול האמנותי של פסטיבל ימי אהבה לשירה של משיב הרוח.
כיום עובדת על ספר שירה שני.
עיתונאות.
את דרכה העיתונאית התחילה כעורכת בדסק החדשות של nrg ושימשה כעורכת ערוץ הדעות של האתר עד לסגירתו. כיום כותבת ב"מקור ראשון" כתבות וטורים פובליציסטיים. בטוריה עוסקת בין היתר בנושאים פמיניסטיים, בשנת 2018 יזמה את קמפיין הבחורילות בעקבות התבטאויותיו של הרב קלנר ממכינת עלי וסחפה אחריה רבות ברשת.
חיים אישיים.
נשואה לטובאל קולמן ואם לשלושה. מתגוררת במאחז שדה בועז בגוש עציון.
תרבות ברזיל
תרבות ברזיל () היא מכלול רחב של אלמנטים אנושיים, חברתיים ואמנותיים שמאפיינים את ברזיל וייחודים רק לה. התרבות הברזילאית המוכרת כיום מושפעת מהמגוון האתני הברזילאי הכולל בין היתר את הפורטוגזים, הילידים הברזילאיים ובני עמי מערב אפריקה שהובאו לברזיל כעבדים. בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים החל גל הגירה לברזיל שכלל מתיישבים פורטוגזיים נוספים, איטלקים, ספרדים, גרמנים, אוסטרים, ערבים, ארמנים, יפנים, סינים, קוריאנים, פולנים ושווייצרים. אוקראינים ורוסים התיישבו בברזיל גם הם בתקופה מאוחרת יותר.
כתוצאה משלוש מאות שנים של קולוניזציה פורטוגזית, הושפעה התרבות הברזילאית רבות מהתרבות הפורטוגזית. ההשפעות הפורטוגזיות הרבות על התרבות הברזילאית כוללות את השפה, חומרי גלם בבישול (אורז ושעועית בעיקר) הדת השלטת והסגנונות האדריכלות הקולוניאליים.
ברזיל ידועה בפסטיבלים הצבעוניים שלה ובייחוד הקרנבל, בעקבותיו מהווה ברזיל יעד תיירותי מוביל, עם מעל למיליון תיירים מדי שנה שפוקדים את ריו דה ז'ניירו בימי הקרנבל.
השפעות.
השפעה פורטוגלית.
ברזיל הייתה הקולוניה הפורטוגזית הגדולה ביותר ושלטון הפורטוגזים נמשך יותר משלוש מאות שלמות. מאות אלפי מתיישבים פורטוגזים הגיעו לברזיל באותה העת. ההגירה הפורטוגזית לברזיל המשיכה עד למהפכת הציפורנים והיא נמשכת בעצימות נמוכה עד ימינו. לעריקתו של המלך פדרו מליסבון לריו דה ז'ניירו היו השלכות חשובות על גיבוש זהותה של ברזיל.
המורשת הבולטת ביותר של פורטוגל בברזיל היא השפה הפורטוגזית המדוברת על ידי כמעט כל אנשי ברזיל כשפה ראשונה. עם זאת, הפורטוגזית הברזילאית שונה בתכלית מהפורטוגזית המדוברת בפורטוגל, הן בהגיית העיצורים והן בשפת הרחוב. הנצרות הקתולית היא גם השפעה פורטוגזית על ברזיל - זוהי הדת המרכזית בפורטוגל והיא מושרשת גם בברזיל. התרבות הקתולית היא חלק מהזהות הברזילאית בלוח השנה, בקרנבל, בחגיגות יוני, בפסטה דיווניו, ועוד. בפולקלור ישנן דמויות המשותפות לשתי המדינות.
השפעת המורשת הפורטוגלית בברזיל בולטת במיוחד בארכיטקטורה. הבנייה בברזיל מושפעת מסגנון הרוקוקו, הרנסאנס והסגנון הקולוניאלי הברזילאי. גם באומנות, פיסול, מוזיקה, ומחול ישנה השפעה רבה מצד הפורטוגזים. הפורטוגזים מקושרים גם עם השפעותיה ההרסניות על האוכלוסייה הילידית המקומית - מכירתם לעבדות והרס תרבותם וכפיית התרבות הפורטוגזית עליהם.
השפעת הילידים.
לתרבות הילידית ההשפעה רבה מאוד על הזהות הברזילאית באופן ישיר ובעקיפין, שפת הטופי-גוואראני השתמרה, כמו גם מאכלים ומשקאות שנחשבים היום לבלתי נפרדים מההוויה הברזילאית כמו גוארנה, אסאי קאסבה ועוד. מילים ושמות רבים של מאכלים כמו גם שמות של מקומות, בעלי חיים, צמחים, נהרות, אתרי טבע וערים ברחבי המדינה מקורם משפת הטופי-גוואראני. חלק גדול מהפולקלור הברזילאי מגיע ממיתולוגיות מאזור הילידים באמזונס. לתרבות הילידית השפעה על המוזיקה, המחול (למשל, הקרימבו), הרפואה העממית (טקסים, פולחן), מיתולוגיה דתית, אומניות לחימה כמו מקוללה, ואמונות מיסטיות-פאגאניות.
השפעות אפריקאיות.
התרבות אפריקאית הגיעה לברזיל יחד עם העבדים השחורים שהגיעו לברזיל ממדינות מערב אפריקה. האפריקאים תרמו לתרבות הברזילאית בדרכים רבות: ריקוד, מוזיקה, דת, מאכלים ושפה. השפעה זו ניכרת באזורים רבים במדינה ובעיקר בדרום ברזיל. הפולחן הדתי הברזילאי הוא פולחן אפריקאי שהצליח להשתמר, מעורב בנצרות קתולית פורטוגזית.
הקפואירה, אמנות הלחימה הלאומית הברזילאית, פותחה על ידי עבדים ממוצא מערב אפריקני, החל במאה ה-16. היא ידועה במהלכים המהירים, המורכבים ובמינוף הגוף במגוון רחב של בעיטות, ספינים, וטכניקות ניידות. הקפואירה פופולרית במיוחד בברזיל, והחל מסוף המאה ה-20 צברה פופולריות בשאר העולם, לרוב בזכות מטיילים ששבו מברזיל.
קיימות גם השפעות מוזיקליות רבות אפריקאיות על התרבות הברזילאית; קיימים כלי נגינה ברזילאים רבים שמקורם באפריקה.
השפעה אירופאית.
במהלך המאה התשע עשרה ועד אמצע המאה העשרים הגיעו לברזיל גלי מהגרים כמעט מכל מקום באירופה, אבל בעיקר מגרמניה ואיטליה. לשתי התרבויות הללו השפעה חזקה על התרבות הברזילאית. האיטלקים הגיעו בעיקר לדרום מזרח המדינה ואילו הגרמנים והמזרח אירופאים היגרו אל דרום המדינה.
השפעה איטלקית ניכרת היטב בניב הפורטוגזית של תושבי סאו פאולו. גם המטבח הושפע מהתרבות האיטלקית כאשר פיצות, פסטות ויינות הפכו למאכלים מאוד מקובלים בברזיל. בנוסף לכך, התיישבו חלק מתושבי ברזיל בחוות חקלאיות, בדומה למקומות מסוימים באיטליה. לעומת זאת, הגרמנים הגיעו אל דרום ברזיל והתיישבו שם והשפיעו על המוזיקה והמחול, על הפולקלור המקומי ועל הארכיטקטורה והבנייה בסגנון גרמני כפרי. בדרום ברזיל נחגגים בחלק מהמקומות חגים גרמניים שונים כמו פסטיבל בירה שנתי.
מהגרים אירופאים הגיעו גם ממדינות רבות נוספות כמו אוסטריה, שווייץ, הולנד, בלגיה, אירלנד, בריטניה, סקוטלנד (בכמות קטנה מאוד), ארצות סקנדינביה, ספרד, צ'כיה, הונגריה, בולגריה, יוון, מקדוניה, רומניה, פולין, צ'כיה, אוקרינה, אסטוניה, לטביה, ליטא, בלארוס ורוסיה. יחד עם האירופאים הגיעו לברזיל גם צוענים.
השפעה יפנית.
לברזיל הגיעו בסוף המאה ה-19 ותחילת העשרים מהגרים יפנים רבים אשר התיישבו בעיקר בסאו פאולו. היפנים הביאו את היפנית לברזיל, בנוסף להשפעות רבות בתחום הבניין בעיר סאו פאולו.
אמנויות הבמה.
מוזיקה.