רוברט נותן לגברת ארלין סכום כסף גדול כדי שתעזוב את אמאלפי ומבקש ממנה שלא תגלה את זהותה למג. היא מסכימה בחוסר רצון, ומחזירה לו את ההמחאה לפני שהיא נוסעת. במטוס היא מגלה את אוגוסטוס, שנותן לה את המניפה של מג. הוא אומר שמג נתנה לו את המניפה עבורה והסבירה כל מה שקרה. ארלין מקבלת את הצעת הנישואים המחודשת שלו והם יוצאים לעבר מקום בלתי ידוע.
הפקה.
22 איש מספרד, איטליה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית קיבלו קרדיט כמפיקים של הסרט.
הצילומים נערכו באתרים באיטליה באמאלפי, אטראני, ראוולו, סורנטו ורומא.
הכנסות הסרט היו 238,609 דולר ו-6,639,233 במטבעות אחרים, סך הכל נרשמו הכנסות 6,877,842 דולר ברחבי העולם.
זירת הצפון במלחמת יום הכיפורים
סלומון פוליאקוב
סלומון פוליאקוב (בצרפתית: Salomon Poliakof) נולד במיר בלארוס ב־2 בדצמבר 1889 ונפטר בוורסאי, צרפת ב־1958.
פוליאקוב למד בבית המדרש הרבני של צרפת בפריז בין השנים 1908–1914. הוא היה איש דת יהודי בצבא הצרפתי שזכה להוקרות רבות בהם מספר הערות לשבח: "מעשים של אומץ לב מול פני האויב". זכה בצלב המלחמה 1914–1918.
פוליאקוב היה הרב של  (עיר במחוז מרת ומוזל) לאחר מלחמת העולם הראשונה, הרב הראשי של ליל בין 1921 ל־1933, הרב הראשי של ז'נבה בין 1933 ל־1946, הרב הראשי של ליון בין 1946 ל־1953. הוא כיהן ברבנות ליון לאחר הרב דוד פוירוורקר, הרב של ליון בין 1944 ל־1946, לאחר שזה נבחר לרבנות ניי-סיר-סן.
פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה
פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה (באנגלית: Annie Jump Cannon Award in Astronomy) הוא פרס המוענק מדי שנה לנשים על ידי האגודה האסטרונומית האמריקנית (AAS) עבור הישגים יוצאי דופן בתחום האסטרונומיה. על הזוכות להיות אסטרונומיות תושבות צפון אמריקה, בטווח של חמש שנים מיום קבלת תואר דוקטור, ולתרום תרומה יוצאת דופן או בעלת הישגים מיוחדים באסטרונומיה או בתחומים מדעיים אשר משפיעים ישירות על תחום האסטרונומיה.
הזוכות מוזמנות להרצות בנושא בכנס מדעי של האגודה האסטרונומית האמריקאית וכן לפרס כספי של 1,500 דולר.
בין השנים 1973 - 2004 הפרס הוענק על ידי האגודה האמריקנית של נשות אקדמיה, על סמך ההמלצה של האגודה האסטרונומית האמריקאית. החל משנת 2005 האגודה האסטרונומית החלה לחלק את הפרס בעצמה. הפרס נקרא על שמה של האסטרונומית האמריקאית אנני ג'אמפ קאנון, והוא הפרס היחיד באסטרונומיה שניתן לנשים בלבד.
רשימת הזוכות.
רשימת הזוכות בפרס אנני ג'אמפ קאנון:
אדווין מקמילן
אדווין מטיסון מקמילן (באנגלית: Edwin Mattison McMillang; 18 בספטמבר 1907 - 7 בספטמבר 1991) היה פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל, הראשון שהצליח ליצור יסוד טרנס-אורני, נפטוניום. על כך הוא חלק פרס נובל לכימיה עם גלן סיבורג ב-1951.
ביוגרפיה.
בתום לימודיו במכון הטכנולוגי של קליפורניה מקמילן למד באוניברסיטת פרינסטון שם הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1933. מקמילן הצטרף למעבדה הלאומית לורנס ברקלי שנבנתה סביב מאיץ חלקיקים אשר אפשר מחקר באיזוטופים, שם גילה כבר בתחילת דרכו את קיומם של חמצן-15 ובריליום-10.
תגליות ראשונות של תהליך הביקוע הגרעיני ב-1939 הביאו את מקמילן לחקור תוצרי ביקוע של אורניום. כבר בשלב זה מקמילן שיער שאחד התוצרים הוא איזוטופ של יסוד חדש, בלתי ידוע שמספרו האטומי הוא 93. הוכחה להשערה זו פורסמה במאי 1940. השם נפטוניום נבחר כיוון שכוכב הלכת נפטון נמצא מיד אחרי אורנוס על פי המרחק מהשמש.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בפתוח מכ"ם במעבדת הקרינה של MIT ובפתוח מערכת סונאר במעבדה של הצי האמריקאי. בשנת 1942 הצטרף לפרויקט מנהטן, הפרויקט שריכז את המאמצים ליצר פצצות אטום במהלך המלחמה, ועזר בהקמת המעבדה בלוס אלמוס שבה תוכננו הפצצות. במסגרת זו הוביל צוותים שעבדו על פצצה מופעלת במנגנון ירי, והשתתף גם בפיתוח פצצה המופעלת במנגנון קריסה.
בשנת 1945 מקמילן המציא במקביל ובאופן בלתי תלוי לולדימיר וקסלר (Vladimir Veksler), את הסינכרוציקלוטרון, מאיץ חלקיקים שהיווה פריצת דרך בשטח.
אחרי המלחמה חזר למעבדת לורנס, משנת 1954 שימש במשרות ניהוליות שונות ולאחר מות המייסד ארנסט לורנס ב-1958 מונה למנהל המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, תפקיד אותו מילא עד פרישתו ב-1973.
האסכולה הווינאית הראשונה
האסכולה הווינאית הראשונה מתייחסת ברוב המקרים לשלושה מלחינים מהתקופה הקלאסית שהתגוררו בווינה של המאה ה-18 המאוחרת: יוזף היידן, וולפגנג אמדאוס מוצרט ולודוויג ואן בטהובן.
המונח "האסכולה הווינאית" בא לידי שימוש לראשונה על ידי המוזיקולוג האוסטרי רפאל ג'ורג' קייסווטר ב-1834, אם כי הוא החשיב רק את היידן ומוצרט בתור חברים באסכולה זו. בהמשך כותבים נוספים החלו לקרוא להם כך ובסופו של דבר גם בטהובן נוסף לאסכולה זו. ההבחנה האסכולה "הראשונה" נוספה כדי שלא להתבלבל עם האסכולה הווינאית השנייה (שכללה מלחינים כגון ארנולד שנברג, אלבן ברג ואנטון וברן).
דה סוטו פאוארמסטר
דה סוטו איירסטרים
דה סוטו איירסטרים (באנגלית: DeSoto Airstream) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חטיבת "דה סוטו" בחברת קרייזלר האמריקאית בין השנים 1934–1935.
יוצרו 59,494 יחידות מתוכם 20,784 יחידות בשנת המודל 1935 ו-38,710 יחידות בשנת המודל 1936.
מצוות לאו להנות נתנו
מצוות לאו להנות נתנו הוא כלל המובא בתלמוד ובהלכה, המלמד שההנאה הנגרמת עקב קיום מצווה, איננה נחשבת הנאה מבחינה הלכתית, ולכן אדם יכול ומחויב לקיים מצווה על אף שהדבר כרוך באיסור הנאה, למשל אדם שאסר על עצמו כל הנאה משופר, מותר לו לקיים מצוות שמיעת תקיעת שופר בראש השנה, שכן "מצוות לאו ליהנות ניתנו". לדעת המהר"ל, כלל זה מלמד על יחס היהדות למצוות שהם כ'גזירות מלך' ולא כציוויים מוסריים בלבד.
ביאור.
איסור הנאה הוא איסור שמחמתו נאסר על האדם להנות מחפץ או אדם מסוים. איסור זה יכול שיחול מאליו, (לדוגמה חמץ בפסח, ערלה), ויכול שיחול כתוצאה מפעולה שהאדם נקט (לדוגמה הקדש, נדר).
כל שימוש ומילוי רצונו של האדם נחשב להנאה: בין שימוש פיזי בגוף החפץ, ובין שימוש כלכלי (אפילו פריעת חוב).אך היות שמצוות לאו להנות נתנו, אין איסור לקיים מצווה בחפץ האסור.
מקור.
בתלמוד במסכת ראש השנה () מובא שבתחילה סבר רבא שיש לפסול תקיעות שופר שנעשו בשופר האסור בהנאה, אך לאחר מכן חזר בו והכשיר בנימוק ש'מצוות לאו להנות נתנו'. כלל זה מובא פעמים רבות בתלמוד ובפוסקים ואף נפסק להלכה.
נימוקים.
בראשונים כתבו מספר טעמים לבאר כלל זה:
מארי פרולז
מארי פרולז (באנגלית: Marie Perolz; 7 במאי 1874 – 12 בדצמבר 1950) הייתה ידועה גם בשמות מרי פרולז, מורה פרולז, וכ"מיס פרוז" במסמך רשמי אחד. היא הייתה לאומנית אירית ופמיניסטית, מארגנת איגודי עובדים, סוציאליסטית, וחברה בארגון הנשים הלאומני-תרבותי איניניה נה הרין וכן בארגון הפארה-צבאי קומן נה מאן, זרוע הנשים של ארגון המתנדבים האירים.
רקע.
מרי פרולז נולדה בלימריק ב-7 במאי 1874, הילדה השלישית של ריצ'רד פרולז וברידג'ט קרטר, ולה שתי אחיות ואח. אביה והסבא-רבא שלה היו דפסים במקצועם, דבר שהשפיע על הקריירה הספרותית שלה. אביה היה פרוטסטנטי, ואמה קתולית. הם חיו בשנותיה הראשונות בטראלי, ואז עברו לקורק, שם עבד אביה בעיתון "The Examiner". בנערותה, עברה המשפחה לדבלין.
היא הצטרפה לאיניניה נה הרין עם הקמתו בשנת 1900. היא הייתה חברה בוועדה הזמנית בראשות מוד גון ולאחר מכן קונסטנס מרקייביץ', אשר חברותיה כללו גם את האחיות גיפורד והלנה מולוני. היא גם פעלה כמזכירת הארגון לתקופה. היא הביאה נשים נוספות, כגון בנות משפחתה המורחבת כמו רוז מקנמרה לארגון. כמו חברות איניניה אחרות, היא הייתה מעורבת בתיאטרון, ושיחקה במחזה הראשון שהוצג בפומבי בשפה האירית בעיר דבלין, בדצמבר בשנת 1902, כשהיא מגלמת את תפקיד מיידה (Meadda) במחזה "Eillis agus an Bhean Deirce" (אליס והקבצנית) מאת המחזאי פדר טונר מקפינלי המוכר יותר בשם העט Cú Uladh. היא, הלנה מולוני ושון קונולי, אשר נהרג מאוחר יותר במרידת 1916, היו הגרעין של הלהקות התיאטרליות "שחקני החירות" ו"השחקנים הלאומיים".
פרולז, כפי שקראו לה חברותיה, לימדה את השפה וההיסטוריה האירית בכיתות שאורגנו על ידי איניניה עבור תלמידי בית הספר בדבלין, ואשר נערכו לאור עששיות בלילות.
פעילות מהפכנית.
בשנים שלפני מרידת 1916, פרולז כבר הייתה מהפכנית מחויבת, אשר הצטרפה לקומן נה מאן, וכן למיליציה הסינדיקליסטית צבא האזרחים האירי, אשר קם במהלך "הנעילה", השביתה הגדולה של 1913, בו חברתה הרוזנת מרקייביץ' הייתה קצינה בכירה. בתקופה זו, היא עבדה בחנות פירות, והייתה מחביאה שם נשק שהשיגה מאיש קשר בטירת דבלין, ואותו הייתה מעבירה לארגון. היא הייתה חברה טובה של ג'יימס קונולי ובקשר עם ג'ים לרקין, המנהיגים של איגוד עובדי התחבורה הפועלים (ITGWU), ועבדה באיגוד הפועלות האיריות (IWWU), והייתה נציגת האיגוד באסיפות קונגרס האיגודים.
פרולז היה רשומה בתור הבעלים הרשמיים של "Spark", שבועון סוציאליסטי אשר יצא בין פברואר 1915 לאפריל 1916, אשר ג'יימס קונולי היה המו"ל ונערך על ידי מרקייביץ'. באירוע ציבורי גדול במרץ 1916, היא דיברה בשמה של מרקייביץ', אשר הייתה תחת צו השתקה תחת החוק להגנת הממלכה 1914 ונאסר עליה לנאום בפומבי. פרולז הקריאה את הטקסט של מרקייביץ', והקריאה גם את צו ההשתקה, ואז ענתה על שאלות הקהל.