ב-1677, במהלך מלחמת סקונה, נכבשה העיר זמנית על ידי הנסיך פרידריך וילהלם מברנדנבורג. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה הצליח המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הראשון לכבוש את העיר ב-1713. השוודים, שלא הכירו בתבוסתם, נסוגו מהאזור רק לאחר שבע שנים, ב-1720, עם חתימת הסכמי סטוקהולם.
שצ'צין השתייכה לפרוסיה בין השנים 1720–1918, במסגרת הרייך השני הגרמני. במאה ה-18 הביאו השלטונות הפרוסיים לעיר אלפי הוגנוטים, שהתיישבו בה ותרמו לפיתוחה. שצ'צין הפכה שוב לאחת הערים העשירות והחשובות על חופי הים הבלטי, ומלכי פרוסיה ביצרו אותה. אולם בשנת 1806, בעת מלחמות נפוליאון, נכבשה העיר ללא קרב על ידי הצרפתים והוחזקה על ידם עד 1813. ב-1815 הייתה לבירת המחוז הפרוסי פומרניה. בניית מסילות הברזל בין שטטין לעיר הבירה ברלין בשנת 1843 והרחבת הנמל סייעו להפיכת העיר למרכז תעשייתי חשוב. לאחר מכן נבנו מסילות ברזל גם אל מכרות שלזיה. אחרי 1870 הוקמו שכונות מגורים חדשות, לעיר סופחו יישובים נוספים ואוכלוסייתה גדלה במהירות. שטטין יצאה שלמה וללא פגע ממלחמת העולם הראשונה.
אחרי 1918 החלה כלכלת שטטין לדעוך. עם הקמתה מחדש של המדינה הפולנית העצמאית, נותקה העיר מהשטחים החקלאיים הרחבים של "פולין הגדולה" וגם מהמכרות של שלזיה. חשיבותה של העיר ירדה לטובת רוסטוק ובמיוחד לטובת המבורג. ב-1939 נוצרה "שטטין רבתי" על ידי העברת יישובים נוספים מהסביבה לתחום שיפוטה.
מלחמת העולם השנייה החריבה 65% מהעיר, וב-26 באפריל 1945 כבש אותה צבא ברית המועצות. בוועידת ילטה שהתקיימה חודשיים לפני כן הוחלט להשאיר את שטטין באזור הגרמני ולקבוע את הגבול החדש של פולין בסמוך לעיר קולוברז', כלומר 75 ק"מ צפון-מזרחית לשטטין, בעוד פולין תקבל את קניגסברג. אולם סטלין חזר בו מהסכמה זו, מפני שנזקק לעיר נמל בים הבלטי שתהיה נגישה לכל אורך השנה, לרבות בחורף, ודרש כי שטטין תסופח לפולין. במקביל, קניגסברג הועברה לרוסיה תחת השם החדש קלינינגרד. בהתאם לרצונו של סטלין סופחה העיר שטטין לפולין בהתאם להחלטת ועידת פוטסדאם מאוגוסט 1945, למרות התנגדותו של צ'רצ'יל. כחלק מסיפוחה, העיר חזרה להיקרא בשמה הפולני שצ'צין. צ'רצ'יל הזכיר אחר כך את העיר בנאומו המפורסם בפולטון ב-5 במרץ 1946: "משטטין בים הבלטי ועד טריאסט בים האדריאטי נפל מסך ברזל החוצה את היבשת".
בזמן השואה נרצחו רוב יהודי העיר. אחרי מלחמת העולם השנייה גורשה מרבית האוכלוסייה הגרמנית. הפולנים, שלא היוו לפני 1945 אלא 6% מכלל התושבים, קיבלו עידוד לבוא להתיישב בה בהמוניהם. חלק באו מווילנה וממרכז פולין; בעוד חלק אחר, כולל מספר מסוים של אוקראינים באו משטחי פולין אחרים במזרח שסופחו לברית המועצות.
תחת השלטון הקומוניסטי הפולני הייתה שצ'צין לבירת פומרניה המערבית ונבנתה מחדש.
בשנת 1970 פרץ בעיר מרד של האיגודים המקצועיים, בתמיכת עמיתיהם מגדנסק ומשלזיה. הם הציתו אש במשרדי הנהגת המפלגה הקומוניסטית המקומית. בשנת 1980 פתח האיגוד "סולידריות" בעיר במרד דומה.
סיום השלטון הקומוניסטי (1980–1990) והפיכתה של פולין למדינה דמוקרטית, איפשרו את צמיחתה הכלכלית המהירה של שצ'צין.
היהודים בשצ'צ'ין.
במאה ה-13- 14 חיו בדוכסות הפומרנית יהודים ספורים בלבד. אחרי תקופה בשנים 1663–1667 ידוע על כ-70 סוחרים יהודים פעילים באזור,
אבל רובם לא התגוררו בו דרך קבע. משנת 1695, אחרי תקופות ארוכות של נידוי, ניתן שוב חופש יחסי לפעילות מסחרית של יהודים באזור, ובשנת 1777 נתן המלך פרידריך הגדול אישור ליהודים להתיישב גם בערים מבוצרות כדוגמת שצ'צ'ין. הקהילה היהודית בשצ'צ'ין נוסדה רשמית ב-1816. החל משנת 1847 זכו יהודי העיר לשוויון זכויות, יחד עם שאר יהודי פרוסיה. מאז ועד ימי היטלר פרחו הקהילות היהודיות במקום וניהלו חיים פוריים ומשגשגים. בשנת 1939 נספרו בעיר 2,365 יהודים, כ-0.9% מאוכלוסיית העיר.
ב-9 - 10 בנובמבר 1938 נחרבו בתי הכנסת המרכזיים בשצ'צ'ין בפרעות "ליל הבדולח". בשנים 1938 - 1939 החרים הגסטפו את הארכיונים של הקהילות היהודיות בעיר ובהם רשימת המשפחות היהודיות. כך היו כאלף ומאתיים יהודי שצ'צ'ין הראשונים שהובלו ללובלין, בטרנספר בפברואר 1940. הם שוכנו בהתחלה בצריפים זמניים או התארחו אצל הקהילות היהודיות המקומיות. אודילו גלובוצניק, המפקד החדש של האס אס והמשטרה במחוז לובלין, דרש שאת המזון יספקו להם בני עמם, ואם לא יספיק, הוסיף, "אז שימותו מרעב". רבים מהם אכן מתו, בגלל תנאי מחיה קשים ומכות. אלה ששרדו נרצחו מאוחר יותר במחנות ההשמדה.
בפקודת הימלר הוחרמו ב-4 באפריל 1941 כל נכסי היהודים שגורשו מפומרניה, והועברו לרשות המדינה. בשנת 1942 שימש נמל שצ'צ'ין תחנה להובלת יהודי נורווגיה להשמדה באושוויץ.
כיום קיימת בשצ'צ'ין קהילה יהודית קטנה בת כמה עשרות יהודים.
1 נגד 100
1 נגד 100 היה שעשועון טלוויזיה ישראלי ששודר בשנים 2007-2012 בערוץ 2 בזכיינית רשת, המבוסס על פורמט הולנדי ("Eén tegen 100") מסוג שעשועון טריוויה. בתוכנית מנסה מתמודד להביס נבחרת של מאה מתמודדים אחרים ולזכות בפרס כספי מכובד. מקור השעשועון הוא בהולנד, והוא משודר במדינות רבות בהן ארצות הברית, צרפת, ספרד, אנגליה, איטליה וישראל.
חוקי התוכנית.
ברוב גרסאות התוכנית, יש מתמודד אשר מתחרה מול מאה אנשים בקהל שנקראים "הנבחרת". הנבחרת מסווגת לפי התמחותם או עבודתם של חבריה אך היא מורכבת גם מאנשים אלמוניים. בכל תור נשאל המתמודד שאלה ומוצעות לו שלוש תשובות אפשריות. תחילה השאלה מופנית למתמודדים ב"נבחרת". לאחר שאלו סיימו להצביע, המתמודד שמתחרה נגדם עונה על השאלה. אם המתמודד צדק בתשובתו, הוא ממשיך לשחק, והמתמודדים בנבחרת שטעו בשאלה יוצאים מהמשחק. לפני כל שאלה, החל מן השאלה החמישית, יש למתחרה אפשרות לפרוש מהמשחק ולקחת את סכום הכסף שזכה בו עד כה או להמשיך במשחק ("כסף או נבחרת").
אם המתמודד נשאר במשחק ומצליח להביס את כל הנבחרת הוא זוכה במיליון שקלים (בישראל). במהלך המשחק יש למתמודד שלושה "גלגלי הצלה" שיכולים לעזור לו לעבור משלב לשלב:
הגרסה הישראלית.
מנחה הגרסה הישראלית של התוכנית היה אברי גלעד. התוכנית שודרה מ-8 במאי 2007 עד סוף עונת 2012 בערוץ 2, רשת. השעשועון זכה למדרוג גבוה יחסית לאורך שידורו וקיבל שבחים וביקורות טובות.
בתוכנית שודרו מספר ספיישלים בהם השתתפו ילדים, נוער, שחקני קולנוע, חיילים, משפחה, ספורטאים ופרק אחד בו השתתפה שרת החינוך דאז יולי תמיר. כמו כן שודר פרק אחד שנקרא ספיישל "החיים זה לא הכל" של הזכיינית רשת, בו השתתפו דמויות שונות מהתוכנית, באותו ערב בו שודר פרק הסיום של הסדרה. היו גם מספר ספיישלים בו המאה היו מתמודדי עבר שהתמודדו בתוכנית ושיחקו עד שאחרון המתמודדים לוקח את קופת המשחק, כאשר אחד נבחר על ידי המחשב ומשחק עד שהוא טועה וחוזר חלילה.
בגרסה הישראלית התקיימו מספר שינויים מגרסאות העולם:
בתוכנית הישראלית היה שינוי גם בגלגלי ההצלה שבהם יכלו להשתמש המתמודדים. לאורך העונות היה שינוי גם בזמינות גלגלי ההצלה:
לרוב הנבחרת כללה קהל קטן של אנשים בעלי מכנה משותף מעורר עניין, דבר שנועד לגוון את התוכנית.
בישראל ניתן פרס של עד 1,000,000 ש"ח הנחשב למועט באופן יחסי, כשלפניה ניתן למצוא רשתות הנותנות פרסים של עד 1,000,000 דולר.
בפרק השביעי של העונה הרביעית של התוכנית, ב-2010, זכה לראשונה (ובפעם היחידה לכל אורך השנים בהן שודרה התוכנית בישראל) אחד המתמודדים בפרס הגדול – מיליון ש"ח. הזוכה היה משה אבו עזיז, מורה חרדי מאור עקיבא. אבו עזיז הוא המתמודד השני בהיסטוריית התוכנית שזכה בפרס הגדול, אחרי ג'ייסון וודה האמריקני.
פרנסס או'קונור
פרנסס או'קונור (באנגלית: Frances O'Connor; נולדה ב-12 ביוני 1967) היא שחקנית ובמאית קולנוע אוסטרלית.
ביוגרפיה.
פרנסס או'קונור נולדה בוונטג' שבאוקספורדשייר, אנגליה. בגיל שנתיים עברה עם משפחתה לחיות בפרת' שבאוסטרליה, אביה היה פיזיקאי ואמה פסנתרנית. או'קונור קבלה חינוך קתולי קפדני והתחנכה בבית ספר של מנזר בפרת'. היא למדה באקדמיה לאמנויות הבמה של אוסטרליה המערבית, ויש לה תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת קורטין לטכנולוגיה.
בין תפקידיה הבולטים היו התפקיד הראשי, פאני פרייס, בסרטה של פטרישה רוזמה, מנספילד פארק משנת 1999, עיבוד לרומן של ג'יין אוסטן. בשנת 2000 גילמה את דמותה של אמה בובארי בסדרת טלוויזיה על פי ספרו של גוסטב פלובר "מאדאם בובארי". עוד הופיעה בסרטו של סטיבן ספילברג "אינטליגנציה מלאכותית", ובעיבוד קולנועי למחזה של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות" לצידם של קולין פירת' ורופרט אוורט.
שיחקה בסדרת הטלוויזיה מר סלפרידג'.
חברה לחיים הוא ג'רלד לפקווסקי, בנם הבכור לוקה נולד באפריל 2005.
פרנסס אוקונור
יומן רשת
תגובית
פרצן
פצחן
אדם דה לה האל
אדם דה לה האל (בצרפתית: Adam de la Halle, מבטאים "אדאן דה לה אל" עם ן מאונפף, 1237? - 1288) היה טרובדור או טרובר, משורר ומוזיקאי צרפתי, ששבר מסורת ארוכת שנים של כתיבת שירה ומוזיקה ליטורגית והיה מראשוני מייסדיו של תיאטרון חילוני בצרפת.
כינוייו האחרים של אדם, "הגיבן מאראס" (le Bossu d'Arras) ו"אדם מאראס" מרמזים לכך, שמוצאו מן העיר אראס שבצרפת. הכינוי "הגיבן" היה כפי הנראה שם שהמשפחה צירפה לשמה כדי להבדילה ממשפחות לה האל אחרות; ב-Roi de Secile מחה אדם עצמו על השימוש בכינוי זה בטענה, כי אינו גיבן.
חייו.