ב-30 ביוני 1960, הוא השתתף בטקס העצמאות שנערך בעיר ליאופודלויל (Léopoldville) (לימים קינשאסה, בירת קונגו). בדרך לבמה, צעיר חטף ממנו את חרב הפרשים שלו, סמל השלטון, אולם המשטרה המקומית מיהרה לתפוס את הצעיר ולהחזיר את החרב למלך.
בודואן היה גם למלך הראשון שביקר ביקור רשמי בישראל (1958), בסמוך לחגיגות העשור לישראל.
מלכות ארוכה.
בודואן מלך במשך כ-42 שנים, שבהן היו לו ללא ספק השפעות על הממשלות השונות במהלך השנים, על אף העובדה כי באופן רשמי, אין על המלך לחוות את דעותיו בפומבי ללא אישור הממשלה. תחת שלטונו והשפעתו, הפכה בלגיה למדינה פדרלית. למרות ניסיונותיו לשמור על בלגיה מאוחדת, הוא לא הצליח למנוע את הפלגנות בקרב שלוש הקהילות דוברות שלוש השפות השונות הקיימות בבלגיה, ואשר יצרו גבולות לשוניים של ממש בתוך המדינה.
בודואן, שהיה נוצרי אדוק, שקל לפרוש ממלכותו על מנת להפוך לנזיר, אולם שוכנע על ידי יועציו לוותר על הרעיון, שכן שני ויתורים רצופים על כס המלכות עשויים לגרום לנזק כבד למלוכה הבלגית.
מקרה מוזר אירע בשנת 1990: הממשלה העבירה חוק המתיר הפלות. כמקובל ובאופן כמעט טכני, נדרש המלך לחתום על צו המאשר את החוק. אולם בשל דבקותו הדתית (ואולי אף בשל העובדה כי הוא עצמו היה חשוך ילדים), סירב בודואן לחתום על החוק.
בעקבות זאת, הצהירה הממשלה על בסיס סעיף 82 לחוקת בלגיה כי המלך נמצא לא כשיר למלא את תפקידו. סמכויותיו נלקחו ממנו ב-3 באפריל. על פי החוקה, כאשר המלך אינו יכול למלא את תפקידו, הממשלה כולה ממלאת את מקומו וכך חתמו כל שרי הממשלה על החוק. למחרת, ב-5 באפריל, נמצא המלך שוב כשיר למלוך והוחזרו לו סמכויותיו. רבים בבלגיה טענו כי ההליך לא היה חוקי, שכן החוקה מדברת על מצב בו המלך חולה או אינו נמצא פיזית במדינה. מצד שני, אחרים טענו כי המלך החליט לעשות את המעשה הזה בעצמו על מנת להימנע ממשבר עם הממשלה מצד אחד, אך לא לחתום על חוק המתיר הפלות מצד שני.
משפחה.
ב-15 בדצמבר 1960, נשא בודואן את דונה פאביולה פרננדה מריה דה לה ויקטוריאס אנטוניה אדלאידה דה מורה אי אראגון (Doña Fabiola Fernanda María de las Victorias Antonia Adelaida de Mora y Aragón), אחות במקצועה ומחברת ספרי ילדים, שהפכה בכך למלכה פאביולה. המלכה הפכה להיות מאוד פופולרית בשל צניעותה ופועלה למען החברה. החתונה הועברה בשידור טלוויזיוני חי, בפעם הראשונה בתולדות בלגיה. לזוג לא נולדו ילדים.
עמותת המלך בודואן.
ב-1976, כחלק מהחגיגות לכבוד 25 שנות כהונה, נוסדה עמותת המלך בודואן. עמותה זו פועלת מאיסוף תרומות ומטרתה לשפר את תנאי המחיה של האוכלוסייה בהיבטים כלכליים, חברתיים, תרבותיים ומדעיים.
מותו של בודואן.
ב-31 ביולי 1993, נפטר המלך בודואן מדום לב בזמן חופשה בעיר מוטריל שבדרום ספרד. אחיו, אלברט השני, הוא אשר החליפו על כס המלוכה לאחר שהושבע ב-9 באוגוסט. תושבים רבים חלקו למלך כבוד אחרון, ומנהיגים רבים השתתפו בהלווייתו (ביניהם אליזבת השנייה מלכת בריטניה, אקיהיטו קיסר יפן, פרנסואה מיטראן נשיא צרפת ועוד).
בית גלנקרי
בית גלנקרי (באנגלית: Glenkerry House) הוא שיכון שהוא חלק מפרויקט הדיור הציבורי בראונפילד (Brownfield council estate) בשכונת פופלר שבלונדון.
את המבנה תכנן האדריכל ארנו גולדפינגר, בסגנון האדריכלות הברוטליסטי. בדומה לעבודות אחרות שלו, גם מבנה זה שנוי במחלוקת. גובה המבנה 14 קומות ובו 78 דירות (מהן 17 דירות חדר, 45 דירות שני חדרים, דירת ארבעה חדרים אחת בקומת הקרקע ו-12 דירות שלושה חדרים). המבנה בנוי בסמוך לבית קאראדייל ומגדל בלפרון בסגנון בנייה דומה.
מאז 1979 מנוהל הבניין על ידי קואופרטיב דיור, המחכיר את הדירות לדיירים. החוכרים רשאים למכור את רשות החכירה אולם הדירות נותרות בבעלות המועצה. הבניין מנוהל על ידי מועצה נבחרת מבין דייריו, והוא מהווה מודל ייחודי לקואופרטיב דיור.
בשל חשיבותו הארכיטקטונית הוכרז המבנה בשנת 1998 כעל בניין לשימור.
ים אראפורה
ים אראפורה (באנגלית: Arafura Sea; באינדונזית: Laut Arafura) הוא זרוע רדודה של האוקיינוס השקט. ים רדוד זה נמצא על המדף היבשתי שבין אוסטרליה וגינאה החדשה. במזרחו של ים אראפורה נמצא ים האלמוגים, בדרומו מפרץ קרפנטאריה ובמערבו ים טימור.
אורכו של ים אראפורה 1,290 ק"מ ורוחבו 560 ק"מ. עומקו הממוצע של הים נע בין 50 ל-80 מטרים, כאשר העומק גדל והולך ממזרח הים למערבו.
כלכלה ואקולוגיה.
בשל המספר הרב של מיני הדגים והסרטנים שבים אראפורה, מהווה האזור אתר דיג. ים אראפואה נחשב לאחד מהימים בעלי הרבגוניות הרבה ביותר במספר המינים החיים בו, אולם מספר מינים זה נפגע בשל הדיג הרב באזור, בעיקר דיג בלתי חוקי, וכן בשל הפעילות הכלכלית הגוברת באזור המשפיעה על זיהום הים.
בשנת 2002 הוקם פורום מומחים (the Arafura and Timor Seas Expert Forum) המכונה ATSEF, שמטרתו לעודד פעילות כלכלית שאינה פוגעת בבעלי החיים בים אראפורה.
התמימים
התמימים (אנגלית: The Innocent) הוא ספר מתח ה-14 במספר של הרלן קובן. הספר הוגדר כרב-מכר עולמי.
זהו ספרו החמישי של קובן שתורגם לעברית על ידי ירון פריד. הספר בעברית יצא לאור על ידי "ידיעות ספרים" במאי 2006.
הספר עובד למיני-סדרה טלוויזיונית ספרדית בשם "התמימים", שעלתה בנטפליקס באפריל 2021.
עלילה.
מאט האנטר הוא סטודנט פשוט שיוצא למסיבה עם חברו הטוב ביותר. בזמן המסיבה, בעודם שיכורים, חברו של מאט נקלע לקטטה ומאט מתערב על מנת לעזור. ללא כל כוונה, אחד מהמתקוטטים נוחת בחוזקה על המדרכה וגולגולתו נשברת.
אחרי מספר שנים בכלא, מאט בונה לעצמו חיים חדשים, מתחתן ומוצא חברים חדשים. עד שיום אחד, שיחה אחת מחזירה אותו לאותו לילה שבו איבד את התמימות שלו.
מאט יוצא לחקירה פרטית שלוקחת אותו הרחק. צמוד לחקירתו של מאט, מתחוללת החקירה של לורן מיוז המנסה לפתור פרשת רצח מוזרה עם נזירה בעלת שדי סיליקון ואט אט מגלה את הקשר הישיר של הפרשה אל מאט האנטר שעד אז חוצה את ארצות הברית.
דיו חיוור
"דיו חיוור" (באנגלית: "Just One Look") הוא רב-מכר וספרו ה-13 של הרלן קובן. הספר יצא בארץ במאי 2005, בהוצאת ידיעות ספרים. למרות הצלחתו, הספר נמכר בפחות עותקים מספרי קובן הקודמים, והביקורות עליו היו פחות טובות.
זהו הספר הראשון של קובן הכתוב כולו בגוף שלישי ולא בגוף ראשון, והפעם הראשונה שבה מובילה את העלילה גיבורה נשית.
עלילה.
ג'ימי X הייתה להקה מצליחה לפני שהתפרקה בנסיבות מסתוריות לאחר הופעה שהסתיימה באסון מחריד, אשר הפכה להופעה האחרונה שלהם ביחד. 15 שנה מאוחר יותר נסחפים חייהם של כמה דמויות למערבולת מסוכנת שאין לה מוצא.
בעלה של גרייס לוסון נעלם. היא מקבלת איומים על חיי ילדיה. המשטרה לא מאמינה לה. וכל חבריה מסתירים ממנה משהו. היא חייבת לגלות את האמת ולנסות להבין את הסוד שמסתתר מאחורי השיר "דיו חיוור".
ארנו גולדפינגר
ארנו גולדפינגר (בהונגרית: Goldfinger Ernő, מבטאים בערך "אֶרנֶה"; באנגלית: Ernő Goldfinger; 11 בנובמבר 1902 – 15 בנובמבר 1987) היה אדריכל יהודי בריטי יליד הונגריה, ומעצב רהיטים. בנייניו ידועים בסגנון הברוטליסטי שלהם, והם שנויים במחלוקת עד ימינו.
קורות חיים.
לימודיו.
גולדפינגר נולד בבודפשט למשפחה אמידה שבבעלותה מספר עסקי כריתת עצים, מנסרות ונגריות. את לימודיו היסודיים עשה בעיר סאסרגן, בימינו רגין בטרנסילבניה, באלפים האוסטרים ובחצי האי איסטריה.
את המשך לימודיו למד בשנים 1912–1919 בגימנסיה בבודפשט, בווינה ובגשטאט בגרמניה. בצעירותו התעניין גולדפינגר בתעשייה, אולם לאחר קריאת ספרו של הרמן מוטזיוס "הבית האנגלי" (Das englische Haus) החליט שיהיה אדריכל.
בשנת 1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה והתמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית עבר גולדפינגר לפריז שבצרפת. הוא למד אדריכלות באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, אצל לאון ז'וסלי, והכיר את האדריכלים החשובים של התקופה שהתגוררו בפריז - אדולף לוס, אוגיסט פרה, מיס ואן דר רוהה ולה קורבוזיה. באותן השנים התיידד עם מקס ארנסט, לי מילר ומאן ריי וערך מסעות ביוון, טורקיה, ארץ ישראל, מצרים ובארצות אירופיות רבות. בשנת 1924 עבד בשותפות עם אנדראש סיוושי. בשנת 1929 עוד בטרם סיים את לימודיו, הקים גולדפינגר משרד לעיצוב פנים, ותכנן בית נופש ביישוב לה טוקט.
גולדפינגר הושפע רבות מכתביו של לה קורבוזיה, בעיקר מ-Vers une Architecture, והעריץ את עבודותיו של אוגוסט פרה.
המעבר ללונדון.
בשנות ה-30 פגש גולדפינגר את אורסולה בלקוול (Ursula Blackwell) העשירה, שהפכה לאשתו, והם עברו ללונדון בשנת 1934. בתקופה שלאחר מכן בנה גולדפינגר את ביתו, ואת שני הבתים הסמוכים ברחוב וילו שבהמפסטד בצפון לונדון, וכן תכנן בית נוסף בברוקסטד שבאסקס. ביתו, המצוי ברחוב וילו 2 מהווה אתר היסטורי לאומי בבריטניה, והוא מנוהל על ידי הקרן הלאומית הבריטית.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נבחר גולדפינגר לתכנן את בניין המשרדים החדש של העיתון הקומוניסטי ה"דילי וורקר" ("Daily Worker") ואת בניין הנהלת המפלגה הקומוניסטית של בריטניה. כמו כן תכנן גולדפינגר את בית אלכסנדר פלמינג באזור אלפנט אנד קאסל שבדרום מזרח לונדון עבור משרד הבריאות הבריטי.
בשנת 1960 הוא מתכנן את בניין משרד התיירות הצרפתי בפיקדילי בלונדון, בשיתוף עם האדריכלית שארלוט פאריו.
הסכסוך עם פלמינג.
שמו ודימויו הציבורי השלילי של גולדפינגר שימשו השראה לדמותו של אויבו של ג'יימס בונד בספר משנת 1959 הקרוי על שמו - "גולדפינגר" (ולסרט משנת 1964 בשם זה).