בלארוס תומכת בהודו ב-NSG (קבוצת הספקים הגרעיניים) ובחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם. הודו תומכת בבלארוס בשל חברותה ב-NAM (המדינות הבלתי-מזדהות) וב-IPU (האיגוד הבין-פרלמנטרי).
ביקורי מדינה.
במהלך ביקורו של פרנב מוקהרג'י, נשיא הודו, ביוני 2015, נחתמו הסכמים רבים הכוללים חילופי סטודנטים וקידום תיירות. זה כלל גם שיתוף פעולה בין מדע וטכנולוגיה.
תרבות וחינוך.
היחסים התרבותיים בין שתי המדינות נוצרו מהתקופה בה הייתה בלארוס חלק מברית המועצות. המשורר הלאומי של הודו רבינדרנת טאגור ביקר במינסק בשנת 1931 שם נפגש עם אינטלקטואלים אחרים. המוזיקאי, ניקולס נבוקוב, ביקר בהודו בשנות ה-60 והתרשם מהמסורות המוזיקליות של הודו.
הפיצוצים בהולו (2020)
הפיצוצים בהולו התרחשו ב-24 באוגוסט 2020, כאשר טרוריסטים ג'יהאדיסטים מארגון אבו סיאף ביצעו שני פיגועי טרור תוך שעה בעיר הולו , שבמחוז סולו , בפיליפינים. בשני הפגועים נהרגו 14 ונפצעו 75 בני אדם. הפיגוע הראשון התרחש בשעה שאנשי צבא הפיליפינים סייעו בביצוע פעילות הומניטרית הקשורה במגפת הקורונה, של וירוס COVID-19. הפיגוע השני, היה פיגוע התאבדות, שבוצע כשעה לאחר מכן, ליד קתדרלת גברתנו הר הכרמל הקתולית הנמצאת בהולו.
רקע כללי.
משנת 1991, מאז שהוקם ארגון אבו סיאף הוא עוסק בטרור בפיליפינים. הפיגועים מיועדים לתמוך במאמץ של הארגון להפוך את מחוז סולו למחוז עצמאי, כחלק מהסכסוך בדרום הפיליפינים, סכסוך מורו. במחוז סולו האוכלוסייה מורכבת בעיקר ממוסלמים, בעוד שמרבית אזרחי הפיליפינים הם נוצרים.
בשנת 2004 בצעו אנשי ארגון אבו סיאף את הפיגוע במעבורת סופרפרי 14 שהיה פיגוע הטרור החמור ביותר בתולדות הפיליפינים. באותו אירוע הארגון פוצץ ספינת מעבורת, שהפליגו עליה 116 בני אדם.
בשנת 2016 חברי הארגון נשבעו אמונים למדינה האיסלאמית. הם ידועים בשימוש במטעני נפץ מאולתרים ובחטיפת זרים לקבלת כופר, במיוחד במחוז סולו.
ב־29 ביוני 2020, בתקרית ירי דו צדדית של כוחות הממשלה, נהרגו ארבעה אנשי מודיעין של הצבא, שחקרו את ההיתכנות ששתי מחבלות מתאבדות נמצאות במחוז סולו, בידי שוטרי משטרת הולו. בעקבות תקרית הירי שהתרחשה בעיצומה של חקירת המודיעין הצבאי. הצבא הודיע שהאירוע שיבש את פעולות המודיעין למניעת הפיגועים הבאים והעלה הערכה אפשרית לפיה, השוטרים קשורים למחבלים המתאבדים מארגון אבו סיאף.
באוגוסט 2020, כמה ימים לפני הפיגועים וההתפוצצויות, עצרה ממשלת הפיליפינים מספר חמושים השייכים לארגון אבו סיאף. כוחות הביטחון בסולו נכנסו לכוננות גבוהה עקב חשש לפעולת תגמול.
הפיגועים.
ב־24 באוגוסט 2020, בשעה 11:54 בבוקר, מטען מאולתר שהותקן על אופנוע נפץ, הופעל והתפוצץ בסמוך לשתי משאיות צבא חונות, בסמוך ל"כיכר המזון" (פוד פלאזה Food Plaza), במרכז העיר התחתית של הולו. בפיצוץ נהרגו שישה חיילים, שישה אזרחים ושוטר, וכן נפצעו 69 אחרים. בעקבות הפיגוע הראשון הצבא והמשטרה הודיעו שהם חסמו את הגישה לאזור ומנעו כניסה אליו. שעה לאחר פיצוץ האופנוע, בשעה 12:57 בצהריים, מחבלת מתאבדת התקרבה לאזור החסום וניסתה להיכנס לתוכו. לאחר שנעצרה על ידי חייל, היא פוצצה את הפצצה שנשאה על גופה, הרגה את עצמה ואת החייל שעצר אותה. באירוע נפגעו בנוסף גם שישה שוטרים. מקום הפיצוץ השני אירע במרחק 100 מטרים מהפיצוץ הראשון, מול סניף של בנק הפיתוח של הפיליפינים. בסך הכול בשני הפיצוצים נהרגו שבעה חיילים, שוטר אחד ושישה אזרחים. בנוסף נפצעו, 21 חיילים, שישה שוטרים ו- 48 אזרחים. אתר הפיגוע עצמו היה קרוב למקום הפיגוע שהתקיים ב-27 בינואר 2019 בתוך קתדרלת גברתנו הר כרמל, שבעיר.
יום אחרי פיגועי אוגוסט 2020 בהולו, המדינה האיסלאמית - מחוז מזרח אסיה (המכונה גם ארגון אבו סיאף) קיבלה אחריות לפיגועים. הממשלה הפיליפינית סבורה כי יוצר מטעני הנפץ הוא, אבו סיאף מונדי סוודאדאן. הוא גם חימש את התוקפים והמחבלת המתאבדת. עיריית הולו ננעלה זמנית בעקבות הפיצוצים.
ב־29 באוגוסט 2020, בעיר פטיקול , הותקפו חיילים שעסקו בחיפושים אחר מבצעי הפיגועים, חמושים מארגון אבו סיאף. בקרב היריות נהרג חייל פיליפיני ונפצעו שבעה אחרים. בנוסף נהרגו גם שני חמושים מארגון אבו סיאף.
תגובות.
מיד לאחר הפיגועים גינה דובר הנשיא הארי רוק את פיגועי הטרור באומרו כי "הרשויות מנהלות כעת חקירה, הכוללת זיהוי אנשים או קבוצות העומדות מאחורי הפיגועים המתועבים הללו." מזכיר הקבינט קרלו נוגרלס גינה את ההתקפות במונחים בוטים ביותר. הוא אמר, ש"לטרור אין מקום בעולם מתורבת". מזכיר הקבינט, גם הצהיר, כי יביא למשפט צדק את עומדים מאחורי "המתקפה הלא אנושית". לדברי ד"ר רומל סי. בנלאוי , מומחה פיליפני למלחמה בטרור ויו"ר המכון הפיליפיני לחקר השלום, אמר שהאלימות, הטרור והפיגועים בהולו ב-2020 היו אינדיקציות משמעותיות לכך שטרור ההתאבדות הפך לפנים החדשות של הטרור בפיליפינים. עוד לפני הפיגועים בהולו ב-2020, ד"ר בנלאוי כבר הסביר, ש"עליית טרור ההתאבדות בפיליפינים נובעת מההשפעה המדבקת של האידאולוגיה של הקצנה אלימה. המופצת על ידי לוחמי טרור זרים (כנראה מאינדונזיה) של דאעש המנצלים חולשה כלכלית של הרשויות המקומיות בפיליפינים, איבה היסטורית ותחושת עוולות כדי להפיץ קיצוניות אלימה, במיוחד באזורי מינדנאו המושפעים מסכסוך מורו. הקצנה אלימה היא האידאולוגיה המצדיקה פעולות טרור בפיליפינים."
ג'ינו פארין
פדריקו גוליילמו יהודה פולאק, (מכונה ג'ינו פארין, באיטלקית: Gino Parin, היה ידוע גם בשם פרידריך פולק או פולק; 25 באוגוסט 1876, טריאסטה – 9 ביוני 1944, ברגן-בלזן) היה צייר איטלקי ממוצא יהודי; הוא ידוע בעיקר בזכות דיוקנאות הנשים שלו.
ביוגרפיה.
פארין החל את לימודיו בעיר הולדתו, טריאסטה אצל יוג'ניו סקומפריני (באותה תקופה עם מרצ'לו דודוביץ'), ואז החל ללמוד באקדמיה בל ארטי די ונציה. את לימודיו סיים באקדמיה לאמנויות יפות במינכן אצל קרל ראופ, שם הוא הציג את התערוכה הראשונה שלו. בהתחלה, הוא היה בעיקר קריקטוריסט שצייר קריקטורות המתארות הבורגנות הגרמנית הזעירה.
בעת ביקורו בפריז, הכיר את אלה אוילר (1875–1962), אמנית ומוזיקאית מסנט לואיס, מיזורי. מאוחר יותר הם נישאו. בנם, אדגר, היגר לארצות הברית ויחד עם רעייתו אינגרי הפך לסופר ומאייר ידוע של ספרי ילדים.
כשחזר לטריאסטה, החל לצייר דיוקנאות. בשנת 1913, הוא זכה במדליית זהב ב-"XI Internationalen Kunstausstellung".
בין המלחמות הציג תערוכה בווינה ובטריאסטה והציג שתי תערוכות בביאנלה של ונציה. הוא השתתף גם בתערוכות מעבר לים וזכה במדליית זהב נוספת ב"אינטרנציונאלה קוואדרנאלה" בטורינו בשנת 1923.
הוא שמר על קשרים הדוקים עם גרמניה, אם כי חוקי הגזע אסרו עליו להציג שם לאחר 1938. כשהיה צעיר הוא רכש אזרחות שווייצרית והיה תושב חוקי בקמפו בלניו. אף על פי כן הוא נעצר באיטליה וגורש למחנה הריכוז ברגן-בלזן. בדרך הוא חלה ומת זמן קצר לאחר שהגיע למחנה.
Changes
City Football Group
קורט הרמן
הוגו קורט הרמן (בגרמנית: Curt Herrmann; 1 בפברואר 1854 - 13 בספטמבר 1929) היה צייר אימפרסיוניסטי גרמני ונאו-אימפרסיוניסטי קשור לקבוצת הזצסיון הברלינאי.
ביוגרפיה.
אביו היה מנהל חברת ביטוח. כשהיה בן שש עשרה עברה משפחתו לברלין. שלוש שנים מאוחר יותר הוא עזב את הלימודים ומצא תפקיד בסטודיו של קרל שטפק. אף שהתעניין בעיקר בציור פורטרטים, הוא בילה זמן מה גם עם צייר ההיסטוריה וילהלם פון לינדנשמיט באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. בשנת 1885 התמקם כצייר פורטרטים במינכן והתיידד עם מבקר האמנות ריכרד מוטר .
בשנת 1893 חזר לברלין, שם פתח בית ספר לציור לנשים. ארבע שנים אחר כך הוא התחתן עם סופי הרץ (1872–1931), אחת מתלמידותיו. בירח הדבש בפריז הוא פגש והתיידד עם אנרי ון דה ולדה, שהכיר לו את הנאו-אימפרסיוניזם ומאוחר יותר עיצב את דירתו בברלין. בשנת 1898 הוא הפך לאחד החברים המייסדים של הזצסיון הברלינאי וישב בוועד הארגון. הוא הפעיל את בית ספרו לסירוגין עד 1903, אז הצטרף "לאגודת האמנים הגרמניים" (Deutscher Künstlerbund).
בגרמניה הוא שמר על קשר עם פול סיניאק, תיאו ואן ריסלברגה ומוריס דניס, ובשנת 1902 הוא היה דמות מפתח בשכנועו של פאול קסירר להציג אותם בגלריה שלו. ארבע שנים מאוחר יותר, הוא ארגן תערוכה של אמנים צרפתיים מודרניים בברלין.
בזמן התפלגות קבוצת הזצסיון הברלינאי בשנת 1914, הוא הצטרף לקבוצת הזצסיון החדשה ושימש כנשיא שלה עד שנת 1918. הוא פעל גם לקידום אמנים צעירים יותר, כמו ארתור סגל, אלכסיי פון יוולנסקי, אדולף ארבסלה ואחרים הקשורים לקבוצת "דה ברוקה" (הגַשֵׁר). הוא מונה לפרופסור באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1917.
לאחר המלחמה הוא נטש את ברלין והתגורר בבית אחוזה בפרצפלד שהיה בבעלות חמותו. עבודתו הפכה מופשטת יותר ויותר, ובשנת 1923 הוא נקלע לדיכאון עמוק וויתר על הציור. בשנה שלאחר מכן, לבקשתו של היסטוריון האמנות ריצ'רד המן, הוענק לו דוקטורט לשם כבוד מטעם אוניברסיטת מרבורג. הוא ערך ביקורים טיפוליים בארלנגן ונפטר שם בשנת 1929.
בשנת 1938 הרסו הנאצים את בית האחוזה ושרפו בפומבי את אחד מציוריו המוקדמים ("מעשה נערי") בטענה שהציור לא מוסרי. באותה תקופה משפחתו כבר ברחה לאנגליה.
איתי שמח
איתי שמח הייתה תוכנית טלוויזיה רצף לילדים ונוער בהנחיית איתי שגב, ששודרה בשנת 1996 בערוץ הילדים. תוכנית זו נוצרה על מנת להתחרות בתוכניתה של מיכל ינאי, "הקרנבל של מיכל", ששודרה בערוץ 2.