המודיאליזה: דיאליזה דרך הדם. בהמודיאליזה מחברים מעקף (Shunt), חיבור של עורק ווריד בינוני. הפרש הלחצים מאפשר לדם לזרום למכשיר הדיאליזה, שם הוא עובר סינון בדיפוזיה ולחץ, ומוחזר לדם בתוספת המלחים והנוזלים החסרים.
חסרונות: המעקף עלול להיסתם בקריש דם (פקיק). בדרך כלל בעיה זו תטופל על ידי מתן חומרים נוגדי קרישה, שעלולים לגרום לבעיות אחרות. בנוסף, המעקף יוצר את תופעת "גנבת/סחיבת" הדם. הדם עובר ישירות מהעורק לוריד, והאיבר שבאמצע לא מקבל אספקת דם סדירה, מה שגורם לכאבים עזים ולעיתים אך לנמק. בנוסף, בשל האופי הסגור של מערכת הדיאליזה, למטופל יש מגבלות צריכת נוזלים חמורות בין דיאליזה לדיאליזה. דא עקא, חולי סוכרת סובלים מצימאון יתר. חולה שיפר את המגבלות וישתה בין הדיאליזות יצבור עודפי נוזלים. עודפים אלו יפונו בדיאליזה הבאה, אבל שינויי ריכוז קיצוניים ומהירים אלו יגרמו להפרעות נוספות כגון: נפילות לחץ דם, התכווצויות שרירים, כאבים, בחילות והקאות.
דיאליזה פריטוניאלית: בדיאליזה זו משתמשים בצפק כקרום טבעי לסינון הדם. ממלאים את חלל הצפק בנוזל הדיאליזה, והפסולת עוברת לשם עם מפל הריכוזים. הנוזל מוחלף באופן קבוע. תהליך הסינון איטי יותר, דומה לתהליך הטבעי ואין תנועות נוזל ושינויים דרסטיים. כך ניתן לשמור על רמה קבועה ויציבה, אם כי גבוהה מהנורמה, של קריאטינין. גם רמות הגלוקוז נשמרות טוב יותר, ואפשר להחדיר אינסולין לנוזל הדיאליזה ולחסוך את השימוש בהזרקות.
חסרונות: טיפול זה מחייב אצל החולה משמעת עצמית ומיומנות. הטיפול נעשה בבית, והבעיה העיקרית היא זיהום קרום הצפק, המחייבת הגעה לבית חולים ומסבכת את הטיפול. בעזרת שמירה קפדנית על סטריליות, ניתן לצמצם את הופעת הזיהום לאחת לשנתיים לערך. אצל חולה לא מיומן, לא היגייני או לא ממושמע, הזיהום עלול להופיע לעיתים הרבה יותר קרובות.
השתלת כליה: הטיפול המועדף כיום. כיום, ההשתלה מתאפשרת בטווח רחב של גילאים ומצבים בריאותיים, הודות להשתכללות טכניקות ההשתלה וההתאמה. ההשתלה גם מאריכה את תוחלת חיי החולה, ולעומת הדיאליזות, איכות החיים שלו טובה יותר.
זאהי חוואס
זאהי חוואס (בערבית: زاهي حواس; נולד ב-28 במאי 1947 בדמיאט, מצרים) הוא ארכאולוג מצרי, אחד האגיפטולוגים המובילים בעולם. הצטיין בעיקר בחפירותיו בגיזה, בדלתה של הנילוס, במדבר המערבי ובעמק הנילוס העליון.
חוואס הוא דמות ציבורית חשובה בארצו, וכיהן עד יולי 2011 כשר לענייני עתיקות בממשלת מצרים. הוא התפרסם בעולם גם הודות לפעילותו האינטנסיבית של הפצת מידע על תחום האגיפטולוגיה באמצעות ספרי מדע פופולרי ותוכניות טלוויזיה.
פרטים ביוגרפיים.
בהתחלת דרכו חוואס עמד להיות משפטן אבל החליט לבסוף ללמוד ארכאולוגיה קלאסית יוונית ורומית באוניברסיטת אלכסנדריה שם סיים את התואר הראשון בשנת 1967. בשנת 1980 סיים לימודי אגיפטולוגיה באוניברסיטת קהיר, שם למד בין השאר תחת עבד אל-מונעם אבו בכר. אחר כך בעזרת מלגת פולברייט המשיך לימודיו לאגיפטולוגיה ולארכאולוגיה סורית – כנענית באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, בארצות הברית. את עבודת הדוקטורט סיים שם בשנת 1987.
פעילותו המקצועית, המנהלית ובהוראה.
החל משנת 1969, כשמונה למפקח לעתיקות מצרים התיכונה בטונה אל גבל ובמלאווי, הפך חוואס לאחד מהמומחים הידועים בתחום האגיפטולוגיה.
עד שנת 1975 כיהן כמפקח במספר רב של חפירות ארכאולוגיות ואתרים ארכאולוגיים מצרים, לדוגמה:
בחפירות האיטלקיות בסיח עבאדה, מיניה, כמו כן באתר אדפו – אסן, בחפירות שבוצעו על ידי החוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה וייל באבידוס, כמו כן באתר דלתא המערבי על יד אלכסנדריה, באתר אמבבה, גיזה, על ידי קהיר, באתר אבו סימבל, בחפירות של חוקרי אוניברסיטת פנסילבניה במלכתה, לוקסור. עבד כמפקח לעתיקות במוזיאון לאמנויות בבוסטון ובמוזיאון הפירמידות של גיזה.
עד לשנת 1979 כיהן כמפקח ראשי לעתיקות במתחם הפירמידות בגיזה, באמבבה ובנווה המדבר בחרייה. בשנת 1980 הפך למפקח ראשי של הפירמידות בגיזה. בין השנים 1987–1997 שירת בתפקיד של מנהל כללי של הפירמידות בגיזה, סקארה ובחרייה.
בשנים 1998–2002 מילא את התפקיד של תת-מזכיר המדינה למונומנטים בגיזה. בין השנים 2002–2011 כיהן כמזכיר כללי של המועצה העליונה לעתיקות של מצרים. לאחר תחילת ההפיכה במצרים הנשיא מובארכ ערך שינויים בממשלה, המועצה העליונה לעתיקות הפכה למיניסטריון, וחוואס לשר העתיקות. במרץ 2011, פרש, אך הושב לתפקידו. ביולי 2011 פוטר, ביחד עם מספר שרים בממשלת עיסאם שאראף.
חוואס מנהל כמה פרויקטים חשובים בתחום הארכאולוגיה במצרים – באתר פירמידת מנכאורע בגיזה, "מקדש העמק" של חאפרו בגיזה, "קברות המשגיחים" הנמצאים דרומית-מזרחית מהספינקס בגיזה, הפירמידה של טטי השני בסקארה, נאזלת אל בטראן ובאני יוסף.
החל משנת 1988 חוואס מלמד ארכאולוגיה, היסטוריה ותרבות מצרית – לרוב במסגרת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
פעילותו הממסדית ודעותיו.
חוואס מייצג תכופות בעמדותיו את גישת הממסד המצרי. על רקע זה הוא מוביל כיום תנועה הקוראת להחזיר פריטים עתיקים מצריים חשובים, ששמורים באוספים שונים בעולם, בחזרה למצרים. פריט בולט כזה הוא אבן רוזטה, המוצגת במוזיאון הבריטי. ביולי 2003 דרשו המצרים שהאבן תוחזר למצרים, וחוואס אמר כי "אם הבריטים רוצים להיזכר, אם הם רוצים להשיב את שמם הטוב, עליהם להחזיר מרצונם את האבן כי היא סמל לזהותנו המצרית."
כאיש מדע, חוואס מתנגד נמרצות לתאוריות של סופרי מדע בדיוני אחדים ושל חסידי הפירמידולוגיה אודות חוצנים עתיקים או ציוויליזציה כלל עולמית מפותחת שהתקיימה לפני ההיסטוריה המוכרת, הנפוצות כהסבר לקושי העצום בבניית הפירמידות במצרים באמצעים הטכנולוגיים שעמדו בפני המצרים הקדמונים. הוא הופיע בתוכנית של ערוץ ההיסטוריה מבית A&amp;E במטרה למגר את התאוריות הללו, והראה ראיות התומכות בטענה שהמצרים בנו אותן.
בדומה ללא מעט מבני האליטה האינטלקטואלית במצרים בתקופתו, לחוואס היו התבטאויות אנטישמיות בוטות. בראיון בטלוויזיה המצרית ששודר ב-11 בפברואר 2009, הוא טען כי "היהודים שולטים בעולם", עוד הוא כתב בעיתון "א-שרק אל אווסט" (ב-22 בינואר 2009) כי "יהודי פלסטין" (הכוונה לישראלים) הם רצחניים מטיבם, כי "הרעיון של רצח ילדים, זקנים ונשים נמצא בדמם", וכי "הם זייפו את הדת והכניסו לתוכה את כל הרעלים שלהם, המכוון כנגד כל האנושות... הדבר היחיד שהם למדו מההיסטוריה הוא רודנות ושיטות עינוי".
ביקורת.
לאורך הקריירה שלו חוואס היה נתון לביקורת מסוימת. הקשר השוטף שהוא מנהל עם המערב, בהשתתפות בהרצאות, תערוכות ותוכניות טלוויזיה ורדיו בארצות הברית ואירופה, הביאו לביטויי בוז מצד קבוצות שמרניות ודתיות במצרים. במערב, לעומת זאת הוא הואשם בשליטה במחקר האגיפטולוגי על ידי מניעה, מתוקף סמכותו, מחוקרים בלתי תלויים לחקור אתרים במצרים, בטענה שהם אינם מספיק מקצועיים. גורמים נוספים טוענים שהוא מכתיב את עמדותיו לתקשורת או מונע מרצון להתפרסם בה אישית. אחרים טוענים שחוקרים אחרים הקדימו את מחקריו של חוואס, ובאלה אין למעשה חידוש לאגיפטולוגיה, גם אם מסקנותיהם נכונות. תגובותיו של חוואס נעות בין התעלמות לבין הסבר שהוא פועל לטובת מצרים ועתיקותיה.
מאז מהפכת תחריר ירדה קרנו של חוואס בשל קרבתו למובארק והמשטר הישן, עד שפוטר מהממשלה. הוא גם מתמודד, במקרים מסוימים בבית המשפט, עם האשמות בקשרים מסחריים לא הוגנים עם חברות מערביות. בנוסף לפעילותו בנשיונל ג'יאוגרפיק, קיבלה חברה שמוכרת כובעים על שמו זיכיון לניהול חנות המזכרות במוזיאון המצרי. בעקבות תלונה מצד בעל חנות אחר, פסק בית המשפט שלא התקיים מכרז הוגן וגזר שנת מאסר על חוואס. החנות נסגרה וגזר הדין בוטל. חברה אחרת מוכרת פרטי לבוש על שמו וגם מנהלת תערוכה נודדת של מוצגי תות ענח' אמון. חוואס טוען שרווחיו מעסקאות אלו מועברים לצדקה, אבל פרש מנשיונל ג'יאוגרפיק.
ספרים.
("עידן הזהב של תות אנח אמון: כוח אלוהי ופאר בממלכה החדשה", הוצאת אוניברסיטת קהיר 2004)
("הסוד מתוך החולות: חיפושי אחרי העבר של מצרים", הוצאת הארי אברמס, 2003)
("עמק מומיות הזהב: התגלית המצרית הגדולה מאז תות אנח אמון", הוצאת ורג'ין בוקס, 2000)
Vim (קיצור של Vi IMproved) היא תוכנת עריכת טקסט חופשית, המהווה הרחבה של העורך vi של Unix. Vim יצאה לאור במקור על ידי המפתח הראשי שלה (בעבר ובהווה) בראם מולינאר בשנה 1991 למערכת אמיגה אבל מאז היא הוסבה למערכות הפעלה רבות אחרות, ובכללן רוב מערכות Unix, גרסאות שונות של מערכת חלונות מבית מיקרוסופט, ומערכות Mac OS.
Vim היא אחת משתי תוכנות עריכת הטקסט הפופולריות ביותר בקרב מתכנתים במערכות יוניקס ולינוקס, לצד Emacs. קיימות גרסאות של Vim לרוב מערכות ההפעלה המודרניות. בניגוד לעורכים אחרים, ב-vi וב-Vim מצבים שונים של עריכה, פקודות לחיצה, ושורת פקודה, בדומה ל-Ed. אוסף הפעולות ניתן להרחבה באמצעות כתיבת תסריטים וקובצי צביעה לשפות תכנות שונות.
ב-Vim קיימת תמיכה ביוניקוד, ולכן Vim תומכת בעברית.
היסטוריה.
בראם מולינאר החל את הפיתוח של Vim תוך התבססות על STEVIE (ST Editor for VI Enthusiasts) ב-1988.
בראם שם לב שהרבה פקודות Vi היו חסרות בSTEVIE ולכן בגרסה הראשונה של Vim הוא העניק דגש על תאימות לVi. כמו כן בראם הוסיף לגרסה הראשונה של Vi עוד פיצ'רים כגון תמיכה בUndo יותר מפעם אחת אחורה, ותמיכה בQuickfix שמאפשרת הצגה של רשימה מסודרת לבעיות ההידור.