ב-2012 ביים בסדנת התיאטרון שלו את ההפקות: "חברות הכי טובות" - מאת ענת גוב, "פרנצ'פרייז או שהזין יגיע לרצפה" - ביצוע חדש לקומדיה דל'ארטה שנכתבה יחד עם התסריטאי אורי גרוס. בשנה זו מנתה הסדנה כ-180 ילדים ובני נוער ש-60 מהם נבחרו להשתתף בגרסה חדשה למחזמר "אנני" שביים. כתב וביים את ההצגה "אמרתי לא." - שילוב של סרט קולנוע קצר ומונולוג. בסרט משתתפים תלמידי סדנאות התיאטרון שלו. ההצגה מתארת את סיפורה של נערה הנאנסת על ידי אהובה וחבריו.
בשנת 2013 הפיק וביים בגני תקווה את המחזמר "גלגל החיים" - עיבוד לסרט "מלך האריות". כתב וביים את המחזה "קוד הכבוד" עבור קבוצת האנסמבל של סדנת התיאטרון. בדצמבר ביים בפסטיבל "חג המחזמר בת-ים" את המחזמר "בדידותו של אדם" מאת מאור כהן. המחזמר הוצג בהיכל התרבות בת ים בליווי סימפונט רעננה. בשנת 2014 הפיק וביים מחזמר מקורי פרי עטו, עיבוד חדש ל"תום סוייר" של מארק טוויין. בשנת 2015 כתב וביים גרסה מיוחדת לסרט "הלהקה" כמחזמר המשלב את סיפורו האישי. בהפקה השתתפו גם בניו, איתמר זהר כשחקן ומתופף ודניאל זהר כגיטריסט. בנוסף, העלה מחזמר מקורי - "סיפורו של צעצוע". באותה שנה גם ביים את המחזה "מקווה" מאת הדר גלרון.
בשנת 2016 העלה את המחזמר "אוליבר" ואת המחזה "מזריץ'" מאת אפרים סידון ואיציק ויינגרטן. בשנת 2017 הפיק בפעם השנייה את המחזמר "אנני". סדנת התיאטרון שלו עיבדה את הסרט "שבעה" מאת רונית ושלומי אלקבץ. יצר את מופע ה-20 לכפר האורנים. בשנה שלאחר מכן, יצר את חגיגות ה-70 לקיבוץ צובה. בשנת 2018, בחג שבועות, עלה המחזמר "שומרי הזמן" שכתב וביים לציון 70 שנים למדינה, בו השתתפו למעלה מ-80 מתלמידי סדנת התיאטרון שלו. בשנת 2019, בחג השבועות, עלה המחזמר "שרק" שביים, בו השתתפו למעלה מ-70 מתלמידי סדנת התיאטרון שלו. בשנת הפעילות 2020 כתב וביים מחזה מקורי על פי שירי אל תקרא לי שחור מאת דן אלמגור ובני נגרי בניהול מוזיקלי של אלעד פרץ. ביוני 20 עזבה סדנת התיאטרון את מרכז הבמה בגני תקווה ויצאה לדרך חדשה. הסדנה מתקיימת כיום במרכז התרבות בסביון. בספטמבר 2021 כתב וביים את חג ה-100 לקיבוץ עין חרוד עם שירים שהלחינה נורית הירש במופע השתתפו כמאתיים מחברי הקיבוץ. באפריל 22 העלה את "המרה" על פי ספרה של אמילי דנפורת' בביצוע אנסמבל סדנת תיאטרון איקה זהר, "בין אתמול למחר" - מופע ה-70 לקיבוץ געש, לו גם כתב את שיר הנושא בהלחנת קובי אשרת ובהשתתפות חברי הקיבוץ.
טיל ברק
יוסף שלמה דלמדיגו
רבי יוסף שלמה דֶלמֶדיגו (Delmedigo; דלמדיגו - שיבוש המילה "דל מדיקו", שפירושה "הרופא" בלטינית) (כרתים, כ"ה בסיוון ה'שנ"א, 1591 – פראג, י"ד בתשרי ה'תט"ז, 1655) המכונה גם יש"ר מקנדיה או מקנדיאה, היה רב, פילוסוף, רופא, מתמטיקאי ואסטרונום. כינויו יש"ר הוא ראשי תיבות של יוסף שלמה רופא, וקנדיה/קנדיאה הוא שמה הקדום של הרקליון, בירת כרתים.
ביוגרפיה.
הרב יוסף שלמה בן ר' אליהו דלמדיגו נולד בכ"ה בסיון ה'שנ"א, ה-16 ביוני 1591, בעיר קנדיאה שבכרתים. היה נצר למשפחת , עליה נמנה - כמאה שנה לפניו - ר' אליהו דלמדיגו, בעל ספר "בחינת הדת", שבו יצא כנגד חכמת הקבלה וכנגד הטוענים לקדמות ספר הזהר. בתגובה וכתשובה ל'בחינת הדת', חיבר הרב יוסף שלמה דלמדיגו את ספרו "מצרף לחכמה", בו התייחס לטענותיו; עם זאת חרף אהדתו לתורת הקבלה, יצא כנגד המקובל ר' אברהם אבולעפיה, שתפיסתו הייתה שונה מן התפיסה הקבלית המקובלת.
עד גיל חמש עשרה למד בעיקר תלמוד, פוסקים וקבלה, וכן כמה שפות: יוונית, איטלקית, ספרדית ולטינית. ב-1604 נסע הרב היש"ר לפדובה שבאיטליה, שם למד רפואה ומדעים. בין היתר, למד גם אצל גלילאו גליליי. בהיותו בפדובה ביקר מספר פעמים בוונציה, שם הכיר את ר' אריה די מודינה ואת שמחה לוצאטו. בשנת שע"ג (1613) סיים את לימודיו האוניברסיטאיים בפדובה ושב לביתו, שם אסף ספרים עד שספרייתו מנתה כ-7000 ספר. בתקופה זו הוא החל להתרועע עם הקראים.
בשנת שע"ו (1616), בגיל 25, עזב את עירו, משפחתו וכל ספריו, וחי בבדידות כנווד במשך כ-27 שנים. בנדודיו ביקר במצרים, שם פגש מורה באוניברסיטת קהיר והתווכח עמו, וכן נפגש עם ראש העדה הקראית יעקב האלכסנדרוני. משם פנה לקושטא, בה רכש ספרי פילוסופיה רבים, ונפגש עם ראשי הקראים, אך שם - החל לעסוק בתורת הקבלה. מקושטא נדד לליטא, שם עסק ברפואה, והיה לרופאו האישי של נסיך ליטא, יאנוש רדזיוויל, בין השנים 1620–1624. בימים היה עוסק ברפואה, ובלילות בתלמוד, קבלה ומחקר. לימים, שימש כרב ואב בית דין של המבורג ודרשן בקהילת הספרדים. בעקבות מגפה שפרצה בשכונת מגוריו בעירו, עקר לגליקשטט, עיר חדשה בצפון מזרח המבורג. כיון שלא היו בעיר זו יהודים רבים, עזב משם לאמסטרדם, בה שימש כרב ודרשן בשלוש השנים הבאות, (שפ"ח-שצ"א). ישנם הסבורים שהרב היש"ר למד גם 11 שנים ביאשי שבנסיכות מולדובה, אצל רבי שלמה בן ארויו, ואולם פרט ביוגרפי זה שנוי במחלוקת.
את סוף ימיו עשה הרב היש"ר בפראג, שם נפטר ב-1655 ונטמן בבית הקברות היהודי העתיק. על מצבת קבורתו נחקק: "אב"ד בהאמבורג ובגלילות אמשטרדם".
יחסו לקבלה.
ספרו של דלמדיגו, "מצרף לחכמה", משבח את חכמת הקבלה. בהקשר לכך מסופר כי עיסוקו בתורת הקבלה החל בעקבות פגישה עם רבי יעקב בן נחמיאש, מחכמי קושטא בזמנו, בה הודה כי למרות ידיעותיו המופלגות בפילוסופיה הוא מחבב את תורת הקבלה, והוכיחו כי תורת הקבלה דומה לפילוסופיה של אפלטון. אחר כך, בדרכו לפולין, פגש ברבי שלמה בן ערבי, רב העיר יאשי שבנסיכות מולדובה ורופאו של הנסיך המושל, אצלו למד קבלה ורפואה במשך 11 שנים מ-1619, לפי אחת הגרסאות.
למרות זאת יש הטוענים שדעתו של דלמדיגו ביחס לקבלה נשארה שלילית: הרב שמואל מוהליבר סיפר שעשיר אחד ביקש מדלמדיגו לכתוב ספר בשבח חכמת הקבלה, ובעקבות כך כתב את הספר "מצרף לחכמה". אך נטען כי המעיין בספר וקורא בין השורות מבין שכוונתו היא הפוכה.
טענה זו מוכחת במכתב של דלמדיגו אל אחד שביקש ממנו הדרכה בלימוד, שנדפס בתחילת ספר מאסף בכותרת "מלא חפנים" שהדפיס גייגר; המכתב ידוע בכינוי "אגרת אחוז". בחלק הגרמני של ספרו מקדים גייגר לתרגום האיגרת סיפור קורות חייו, כתביו ואישיותו של דלמדיגו, ודבריו מהווים חיזוק להשערתו של הרב מוהליבר.
אצל הרב חיד"א בשם הגדולים, לאחר דברי הערכה מיוחדים על הרב דלמדיגו: , מופיעה רמיזה-הבהרה בנושא יחסו לקבלה: .
חיבוריו וספריו.
את עיקרי מחקריו המדעיים כתב יש"ר בספרו "ספר אֵילִם", שיצא לאור בשנת 1629 באמסטרדם. הספר מכיל תשובות לשאלות בנושאי אסטרונומיה ומתמטיקה, שהפנה אליו חכם קראי, זרח בן נתן מטרוקי. כן מובאים בספר חידושים מתמטיים עדכניים לזמנו, מהם שטרם יצאו בדפוס, של מתמטיקאים ידועים. גלילאו גליליי מוזכר כמה פעמים בספר, אותו הוא מכנה בתואר "רבי". הוא מזכיר לעיתים את השימוש שעשה בטלסקופ, ומייחס המצאתו לגליליי. הספר הודפס שוב במהדורה נוספת בשנת 1864 באודסה.
משערים כי חיבר קרוב לעשרים וחמישה ספרים, חלקם הגדול נותרו בצורת כתבי יד. רשימת ספריו הידועים:
שני הספרים 'נובלות חכמה' ו'מצרף לחכמה', והספר בחינת הדת של ר' אליהו דלמדיגו, נדפסו יחד תחת השם תעלומות חכמה בבסיליה בשנת שפ"ט.
גן הורדים
שדה התעופה מחניים
dpi - נקודות לאינץ' (dots per inch) היא יחידת מידה של כושר ההפרדה (רזולוציה) בהדפסה, סריקה או באמצעי פלט דומים. זהו נתון לכימות הנקודות שאמצעי פלט (כגון מדפסת לייזר, או מכונה להקרנת גלופות לדפוס אופסט) מסוגל לייצר לאורך של אינץ' אחד (2.54 ס"מ).
dpi ואיכות הפלט.
מדפסות עם רזולוציה גבוהה יותר, מסוגלות לייצר תוצאה בעלת פרטים רבים יותר. למדפסת אין בהכרח מידת dpi אחת. זה תלוי באופן ההדפסה ובהגדרות מנהל ההתקן (תוכנת ההדפסה של המדפסת). צפיפות הנקודות שכל מדפסת מסוגלת לייצר, תלויה בעיקר בסוג טכנולוגיית ההדפסה שלה. מדפסת סיכות, למשל, אשר עובדת בעזרת סיכות זעירות המכות על סרט דיו, היא בעלת רזולוציה נמוכה יחסית, בדרך כלל בטווח של 60 עד 90 dpi. מדפסת הזרקת דיו מרססת דיו דרך חורים זעירים, ומסוגלת להגיע לרזולוציה של 240 עד 1440 dpi. מדפסת לייזר מפזרת טונר באמצעות מטען אלקטרו-סטטי, ומסוגלת להגיע לרזולוציה של 600 עד 1800 dpi. לעומת זאת, מכונה לייצור גלופות או פילמים לדפוס אופסט, המייצרת נקודות על המצע באמצעות קרן לייזר, יכולה להגיע לרזולוציה של 2540 dpi ואף למעלה מזאת.
על התקן הפלט מוטלת הדרישה לייצג מספר סביר של גוני ביניים, כך שתמונות ואלמנטים גרפיים יוכלו להיות מודפסים באיכות מניחה את הדעת. כאשר מספר הגוונים קטן מדי, תופעות כגון פוסטריזציה, קיטועים במעברי צבע הדרגתיים ואובדן פרטים, מופיעות ומורידות מאיכות ההדפסה.
איכות אלמנטים וקטוריים.
התקן הפלט בונה אלמנטים ווקטוריים לפי הנוסחה המתמטית שמתארת אותם, בעזרת נקודות בודדות אותן ההתקן "מצייר" אחת אחרי השנייה. להתקן אין אפשרות לצייר חצאי נקודות, לכן, ככל שהרזולוציה יותר גבוהה כך איכות הרפרודוקציה תהיה טובה יותר.
כושר ההפרדה של המדפסת, קובע למעשה את גודל הפרט הקטן ביותר שהיא מסוגלת לייצר. ככל שיש יותר נקודות באינץ' - כך ניתן לייצר בהדפסה פרטים קטנים יותר. לכמות הנקודות לאינץ' יש קשר שונה לתמונות ולאלמנטים הווקטוריים בקובץ המודפס. במקרה של אלמנטים וקטוריים, ככל שצפיפות הנקודות לאינץ' גבוהה יותר, קצותיהם של האלמנטים הווקטוריים (כגון קווים, טקסט) יהיו חלקים יותר. אם הרזולוציה תהיה נמוכה למדפסת לא יהיו מספיק נקודות פוטנציאליות כדי לשרטט מהן אות קטנה בצורה חלקה, וקצוותיה של האות יהיו משוננים.
איכות תמונות ביטמפ (מפת סיביות).