בשנת 1978 מונה ריבק כעוזרו של יופ דרוול, מאמנה של נבחרת גרמניה המערבית. ריבק כיהן בתפקיד זה במשך שלושה טורנירים, כאשר הנבחרת זכתה ביורו 1980, הפסידה בגמר מונדיאל 1982 לנבחרת איטליה, וכשלה ביורו 1984, בו לא עברה את שלב הבתים. באותו קיץ, ריבק אימן את נבחרת גרמניה המערבית האולימפית באולימפיאדת לוס אנג'לס, שם הודחה גרמניה המערבית ברבע הגמר לאחר תבוסה 5-2 לנבחרת יוגוסלביה. לאחר הכשלונות ביורו ובאולימפיאדה, עזב ריבק את הנבחרת, ומונה כמאמן בורוסיה דורטמונד לעונת 1984/85. כבר באוקטובר 1984 פוטר ריבק מהקבוצה לאחר עשרה מחזורי ליגה, בהם דורטמונד הפסידה שבע פעמים.
בקיץ 1985 מונה ריבק כמאמן באייר לברקוזן, שם אימן שלוש עונות בהצלחה רבה, כששחקניו העיקריים היו רודיגר פולבורן, תומאס הורסטר, וולפגנג רולף, פאלקו גץ, הרברט ואס וצ'ה בום קון. בעונת 1985/86 סיימו ריבק ובאייר לברקוזן במקום השישי בבונדסליגה, והעפילו לגביע אופ"א, אך הודחו בשלב מוקדם. בעונת 1986/87 שוב סיימו ריבק ולברקוזן במקום השישי המוביל לגביע אופ"א, אך הפעם הקמפיין היה מוצלח בהרבה, כאשר באייר לברקוזן זכתה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול על אספניול. במפגש זה אספניול ניצחה 3-0 במשחק הראשון, ולברקוזן ניצחה בתוצאה זהה בגומלין, ולאחר מכן בבעיטות ההכרעה. באותה עונה, לברקוזן סיימה במקום השמיני בבונדסליגה. בתום עונת 1987/88 עזב ריבק את באייר לברקוזן, ולקח הפסקה קצרה מאימון.
במרץ 1992 מונה ריבק כמאמנה של באיירן מינכן, שסבלה מעונה חלשה, על אף שבשורותיה שיחקו אוליבר קרויצר, שטפן אפנברג, כריסטיאן ציגה, אולף תון ורולאנד וולפארט, והייתה ממוקמת במקום העשירי בלבד עת הגעתו של ריבק. הקבוצה נשארה במקום זה גם בתום העונה, אך ריבק המשיך לעונה נוספת, בה באיירן מינכן סיימה שנייה, מרחק נקודה אחת מהאלופה ורדר ברמן. בדצמבר 1993, לאחר פתיחת עונה חלשה יחסית של באיירן מינכן, פוטר ריבק מהקבוצה, שזכתה באליפות בתום עונה 1993/94. באפריל 1995 חזר ריבק לבאייר לברקוזן, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני בבונדסליגה, ופתח את עונת 1995/96 במועדון. ריבק פוטר באפריל 1996 מבאייר לברקוזן, לאחר שהקבוצה נקלעה למאבקי תחתית.
לאחר הפסקה של שנתיים, שב ריבק לאמן, כאשר עזב את ביתו באיים הקנריים ומונה כמאמן נבחרת גרמניה במקומו של ברטי פוגטס, לאחר כישלון הנבחרת הגרמנית במונדיאל 1998. ריבק היה המינוי המבוגר ביותר בתולדות הנבחרת הגרמנית, כאשר מונה לתפקיד בגיל 61. הקדנציה של ריבק באימון נבחרת גרמניה זכתה לביקורות רבות, כאשר גרמניה הודחה בשלב הבתים של גביע הקונפדרציות 1999, לאחר תבוסה 4-0 לנבחרת ברזיל והפסד 2-0 לנבחרת ארצות הברית, וכשלה גם ביורו 2000, בו צברה נקודה אחת בלבד בבית שכלל גם את נבחרות פורטוגל, רומניה ואנגליה. לאחר יורו 2000 התפטר ריבק מאימון הנבחרת. מאזנו של ריבק בנבחרת גרמניה בקדנציה זו עמד על עשרה ניצחונות, שש תוצאות תיקו ושמונה הפסדים. מאזן זה נחשב לחלש ביותר בין כל מאמני נבחרת גרמניה לדורותיהם.
לאחר פרישתו, ריבק שב לגור באיים הקנריים, וכיום מתגורר לסירוגין בטנריפה ובפולהיים שבגרמניה.
אדריאן רולינס
אדריאן רולינס (באנגלית: Adrian Rawlins; נולד ב-27 במרץ 1958) הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ארתור קיד בסרט האימה "האישה בשחור" (1989) ובתפקיד ג'יימס פוטר בסרטי הארי פוטר.
ביוגרפיה.
רולינס נולד בעיר סטוק-און-טרנט שבמחוז סטפורדשייר, בנם של מייביס (שם נעורים ליס) ואדוארד רולינס. הוא למד בבית הספר התיכון "Stanfield Technical High School" בסטוק-און-טרנט ובקולג' "Stoke VI Form College". אחר כך למד אמנות ומשחק בקרו ואלסגר קולג', כיום אוניברסיטת מנצ'סטר מטרופוליטן .
רולינס הופיע בסרטי קולנוע אחדים בהם "הקפיצה לחיים", והיה לו תפקיד קטן בסדרת סרטי הארי פוטר בדמות ג'יימס פוטר אביו של הארי פוטר. על הבמה שיחק רולינס במחזה "Her Naked Skin" בתיאטרון המלכותי הלאומי בשנת 2008. בסדרת הטלוויזיה "The Ginger Tree" משנת 1989 שיחק לצדה של סמנתה בונד בתפקיד ריצ'רד קולינגסוורת'. עוד כיכב בעיבוד הטלוויזיוני ל"האישה בשחור" ששודר לראשונה בחג המולד 1989.
ב-2015 השתתף רולינס בסדרת הדרמה "עלילות דיקנס" בתפקיד אדוארד ברברי.
דיונונים
דיונונים (שם מדעי: "Decapodiformes") היא תת-מחלקה של רכיכות ימיות ממחלקת הסילוניות, היכולים לנוע באמצעות הנעה סילונית. הם קרוביהם הרחוקים של התמנונים.
לבני הקבוצה ישנם 8 רגליים המשמשות לתנועה ועוד 2 לתפיסת מזון. הם בעלי קונכייה פנימית קשה וכן מקור קרני שלעיתים בעל ארס. הם שוחים בצורה אחורית ופעילים בעיקר בשעות החשיכה. הדיונונאים מומחים בהסוואה - דבר העוזר להם נגד טורפים וגם להתקרב לטרפם ולתפוס אותו עם הזרועות הדביקות.
בשנת 2021, קבע מחקר שבוצע בבית הספר לכלכלה של לונדון כי דיונונים, לצד תמנונים וסרטנים, הם יצורים בעלי תודעה אשר "מסוגלים להרגיש כאב, עונג, רעב, צמא, חמימות, אושר, נחמה והתרגשות". בעקבות זאת הודיעה ממשלת בריטניה על הכללת דיונונים בחוק לרווחת בעלי חיים בעלי מודעות .
אנריקה השלישי, מלך קסטיליה
אנריקה השלישי, מלך קסטיליה (4 באוקטובר 1379 - 25 בדצמבר 1406), היה מלך קסטיליה בין השנים 1390 - 1406.
ביוגרפיה.
אנריקה השלישי נולד בבורגוס ב-4 באוקטובר 1379, לחואן הראשון, מלך קסטיליה ולאונור מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פדרו הרביעי, מלך אראגון ואלאונורה מסיציליה. זמן קצר לאחר לידתו סוכם שאנריקה יתחתן עם ביאטריש, מלכת פורטוגל, אולם לבסוף אביו התחתן איתה, ובכך פרץ משבר 1383–1385, שבסיומו עלה לשלטון בפורטוגל ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל.
ב-9 באוקטובר 1390 מת אביו חואן הראשון, מלך קסטיליה, ואנריקה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1391 פרצו פרעות קנ"א, ומכיוון שהשלטון היה בידי אפוטרופסים וכוחם היה חלש, לא נמנעו הפרעות ביהודים. בשנת 1393 תפס אנריקה את השלטון, ומיד החל לחזק את כוחו על חשבון האצולה.
במהלך שלטונו, נחל הצי הקסטיליאני במספר ניצחונות נגד האנגלים; בשנת 1400 שלח אנריקה צי ימי כנגד בסיסי הפיראטים בצפון אפריקה, ובשנת 1402 כבש את האיים הקנריים. בשנת 1396 הדף אנריקה פלישה פורטוגזית וב-15 באוגוסט 1402 חתם על הסכם שלום עם ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל.
אנריקה תמך באנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, וחידש את הקרבות עם אמירות גרנדה, אולם מותו המוקדם מנע ממנו לנצל את הצלחתו בקרבות.
ב-25 בדצמבר 1406 מת אנריקה השלישי, ובנו חואן השני, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1388 התחתן אנריקה עם קתרין מלנקסטר, בתם של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר וקונטסטנס מקסטיליה, דוכסית לנקסטר, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
משה שפירא מסלאוויטא
האחים הקדושים מסלאוויטא
מתנדבי טרווניקי
מתנדבי טרווניקי (בגרמנית: Trawnikimänner - "אנשי טרווניקי"; Trawniki Hilfswilliger - "מתנדבי טרווניקי"; Trawnikis - "טרווניקים" או Askaris (מלשון אסקרי, חיילים שחורים שנלחמו בצבאותיהם של מעצמות קולוניאליות באפריקה); במקרים רבים מתייחסים אליהם כאל "השומרים האוקראינים") היו יחידות של משתפי פעולה עם השלטון הנאצי במלחמת העולם השנייה ממזרח אירופה (רבים מהם מאוקראינה והמדינות הבלטיות, אך גם רוסים, פולנים, "פולקסדויטשה" ואחרים) אשר גויסו על ידי האס אס ואומנו במחנה טרווניקי על מנת לשמש כשומרים במחנות ריכוז והשמדה וככוח עזר לאס אס במשימותיו. עיקרן של יחידות אלו, שכונו "SS Sonderdienst" ("יחידות אס-אס מיוחדות"), התבססו על שבויי מלחמה מן הצבא האדום שנפלו בשבי הצבא הגרמני בעת מבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות. רבים מהם גויסו לצבא האדום בכפייה, על אף התנגדותם לממשל הסובייטי והסכימו לערוק ולשתף פעולה עם שוביהם הגרמנים. לאחר תום המבצע גויסו גם אוקראינים מגליציה. אנשי טרווניקי פעלו בתחום הגנרלגוברנמן (פולין הכבושה) מספטמבר 1941 ועד תום המלחמה ומנו כ-5,000 איש. הם נטלו חלק מרכזי בהשמדת היהודים בעת מבצע ריינהרד ואקציית ארנטפסט, בדיכוי מרד גטו ורשה ובשמירה אלימה על מחנות סוביבור, בלז'ץ וטרבלינקה.
גיוס והכשרה.
במהלך שלבי ההתקדמות הגרמנית לתוך מרחבי ברית המועצות במבצע ברברוסה (קיץ 1941), נשבו חיילים רבים של הצבא האדום. היינריך הימלר הורה למפקד האס אס והמשטרה אודילו גלובוצניק להתחיל לגייס מתנדבים לאס-אס מבין שבויי המלחמה הרבים שנאספו במחנות השבויים. גלובוצניק בחר בשטוּרמבאנפיהרר קרל שטריבל (Karl Streibel) כמפקד מבצע הגיוס וההכשרה. שטריבל גייס מבין השבויים קבוצות של אוקראינים, ליטאים ולטבים, שגילו אהדה לנאציזם (בעיקר על בסיס של אנטישמיות ושנאה לקומוניזם) שנשלחו לאימון והכשרה במחנה טרווניקי (באוקטובר 1941 הפך שטריבל למפקד המחנה). תנאיהם של שבויי המלחמה היו קשים ביותר ובחירתם לעבור למחנה ההכשרה שיפרה באופן ניכר את תנאיהם. אליהם הצטרפו מאוחר יותר, כאשר תנופת מבצע ברברוסה החלה להעצר, אוקראינים מגליציה, שהיו אזרחים לשעבר של פולין, חלקם השתתפו קודם לכן בהשמדת יהודים באופן עצמאי. המגויסים היו צריכים להכריז בזמן גיוסם כי אינם צאצאי יהודים ואינם משתייכים לתנועות קומוניסטיות, כמו כן היו התחייבו לשרת כל עוד נמשכת המלחמה. לדברי דיטר פול, אשר שימש כעד מומחה במשפט דמיאניוק, הנאצים ראו באנשי טרווניקי "אנשי צוות בלתי אמינים" בעלי חינוך לקוי, שכמעט ואינם יודעים גרמנית. גם יירגן שטרופ, שעשה שימוש נרחב במתנדבי טרווניקי במהלך חיסול גטו ורשה, תיאר אותם כחיילים גרועים, חסרי חינוך וחסרי ידע בשפות, אך צייתנים, חזקים גופנית ואנטישמים נחושים.