גרונוסקי היה מתומכיו של ג'ון פיצג'רלד קנדי במסע הבחירות שלו לנשיאות. ב-1963 הוא מונה כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, וכך היה לאמריקאי הראשון ממוצא פולני שכיהן כחבר בקבינט של ארצות הברית. כמנהל הכללי של הדואר הוא קידם את שיטת המיקוד בן חמש הספרות ופעל לשים קץ לאפליה הגזעית כנגד עובדי הדואר. לאחר עזיבתו את הקבינט ב-2 בנובמבר 1965 מינה אותו הנשיא לינדון ג'ונסון כשגריר ארצות הברית בפולין.
ב-1969, עם כניסתו לנשיאות של ריצ'רד ניקסון, היה גרונוסקי לדקאן המייסד של בית הספר ליחסי ציבור על שם לינדון ג'ונסון באוניברסיטת טקסס באוסטין. בתפקיד זה הוא שימש עד 1974. הוא היה חבר בוועדת אייזנהאואר לשידורי רדיו בינלאומיים ויושב ראש מועצת השידורים הבינלאומית בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר. לאחר פרישתו חי גרונוסקי בגרין ביי, ויסקונסין.
ג'ון גרונוסקי נפטר בגרין ביי ב-7 בינואר 1996. הוא נטמן בבית הקברות הקתולי שבעיר.
סאדיר ג'פארוב
סאדיר נורגוג'וייביץ' ג'פארוב (בקירגיזית: Садыр Нургожоевич Жапаров; נולד ב-6 בדצמבר 1968, קן-סו, מחוז איסיק-קול, הרפובליקה הקירגיזית, ברית המועצות) הוא מדינאי קירגיזי, המכהן כנשיא קירגיזסטן מאז אוקטובר 2020.
הוא חבר המועצה העליונה, שהיה ממלא מקומו של הנשיא הקודם, סואורונבאי ג'נבקוב מאז התפטרותו ב-15 באוקטובר ולאחר מכן נבחר לנשיאות בינואר 2021. במהלך ההפגנות באוקטובר 2020 נבחר לראשות ממשלת קירגיזסטן בנסיבות שנויות במחלוקת עד נובמבר 2020 עת הוחלף על ידי ארטיום נוביקוב.
ביוגרפיה.
נולד ב-6 בדצמבר 1968 בכפר קן-סו, מחוז טיופ, איזיק -קול, בשנת 1986 סיים את לימודיו בתיכון ובאותה שנה נכנס לאוניברסיטה לתרבות גופנית בפרונזה, רוסיה. בשנת 1987 גויס לשורות הצבא האדום, עד 1989 שימש כראש מחלקת הרדיוגרפיה בנובוסיבירסק וזכה בתואר "עובד מצטיין של הצבא הסובייטי". מ-1989 עד 1991, המשיך את לימודיו במכון לתרבות גופנית. מ-1991 עד 1994 עבד כיו"ר חוות סולטונקול ובשנים 1994–1996 הוא היה מנהל חברת הנפט "קרגיי" בעיר קרקול.
בשנים 1996–1997 (בהזמנת משטרת מרחב איסיק-קול) עבד כפקח של המשטרה המיוחדת במחוז איסיק-קול. לאחר מכן כיהן משנת 1996 עד 2001 כמנכ"ל חברת Guzel.
בשנים 2001–2005 היה מנכ"ל בית הזיקוק לנפט נורנבטגאז בבאליקצ'י ובשנים 2001–2005 היה מנכ"ל חברת הנפט נורמניאגז. בשנת 2006 השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הסלאבית הקירגיזית-רוסית על שם בוריס ילצין, וקיבל השכלה גבוהה שנייה.
קריירה פוליטית.
הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו לאחר מהפכת הצבעונים בשנת 2005. במרץ 2005 נבחר לחבר פרלמנט מטעם מחוז טיופ ועמד בראש סיעת קלצ'ק. הוא היה תומך של הנשיא קורמנבק בקייב. בשנת 2006 היה חבר בוועדת פרסי המדינה. בשנת 2007 היה סגן יו"ר ועדת אמנסטי. ב-22 באוקטובר 2007 הוא עזב את הפרלמנט. בבחירות 2007 השתתף במסגרת רשימת המפלגה הפרו-נשיאותית אק זול, שזכתה ברוב המושבים בפרלמנט, אך המשיך לעבוד כיועץ לנשיא. מ-2008 עד 2010 עבד כנציג מורשה של הסוכנות הלאומית למניעת שחיתות.
בשנת 2010 היה מעורב בהדחת הנשיא במהפכה. בעימותים הבין-עדתיים שהתרחשו באוש ובדחלאל-עבד, לקחו ג'פרוב ושותפיו חלק פעיל, על פי הצהרותיהם - הם ניסו למנוע עימותים, אך מתנגדיהם טוענים שהם תמכו בלאומנים הקירגיזים. בבחירות באוקטובר 2010 הוא נבחר מחדש כחבר המועצה העליונה ברשימת המפלגה הדמוקרטית אטא-ג'ורט, בראשות קמצ'יבק טאשייב, שזכתה ברוב המושבים. הוא מונה בהמשך ליו"ר הוועדה לעניינים משפטיים. מאז 2012 הוא דוגל בהלאמת מכרה הזהב קומטור הממוקם במחוז איסיק-קול מולדתו, והאשים את חברת הניהול בהפרות סביבתיות ובשחיתות. בהקשר זה הוא צבר פופולריות רבה.
רדיפתו.
באחת העצרות להלאמת קומטור בסתיו 2012 ניסו המפגינים להשתלט על הבית הלבן בבישקק (בית הפרלמנט). טאשייב וג'פארוב הואשמו על פי סעיף 295 לחוק הפלילי של הרפובליקה הקירגיזית ב"תפיסת שלטון בכוח אלים." במרץ 2013 בית המשפט המחוזי בעיר בישקק מצא אותם אשמים וגזר עליהם עונש מאסר של שנה וחצי שנה, בהתאמה. אולם ביוני 2013 זיכה בית המשפט העירוני בבישקק זיכה אותם והם שוחררו.
ב-27 ביוני 2013, במהלך ההפגנות נגד קומטור בקארקול (המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז איסיק-קול), המפגינים ניסו לחטוף את מושל המחוז, אמילבק קפטגאייב. הממשלה האשימה את סאדיר ג'אפרוב וקובניצ'בק קדירוב בארגון החטיפה. מנהיגי המחאה עוכבו, אך סאדיר ג'פארוב, שהכחיש את מעורבותו, עזב את המדינה. התגורר זמן מה בקפריסין. בשנת 2017 ניסה לחזור לקירגיזסטן. ב-25 במרץ 2017 הוא נעצר בגבול קירגיזסטן-קזחסטן. באשמת ארגון חטיפת אמילבק קפטאגייב, נגזרו עליו 11 שנות מאסר וששה חודשי מאסר נוספים.
ראשות הממשלה ונשיאות המדינה.
ב-5 באוקטובר 2020 החלו בקירגיזסטן הפגנות המוניות נגד תוצאות הבחירות לפרלמנט. בבוקרו של 6 באוקטובר מפגינים בראשות קמצ'יבק טאשייב שחררו את סאדיר ג'פארוב ולקחו אותו לכיכר המרכזית של בישקק, שם הוא נשא נאום. בערב 6 באוקטובר 2020 אישרו חברי פרלמנט במלון דוסטוק את מינויו של ג'פארוב לתפקיד ראש ממשלת המדינה. עם זאת, מועמד אחר לראשות ממשלת קירגיזסטן ממפלגת אטא-מקן, טילק טוקטוגאזייב, אמר בעצרת ליד בית הממשלה כי הוא היה ראש הממשלה החוקי, מכיוון שהוא נבחר לתפקיד זה בישיבת מועצת התיאום שהוקמה על ידי מנהיגי מפלגות האופוזיציה. טוקטוגאזייב ראה במינויו של ג'פארוב כבלתי חוקי, שכן הצירים אישרו אותו בלחץ של כמה מאות תומכי ג'פארוב, שהתאספו בסמוך למלון דוסטוק במהלך פגישת חברי הפרלמנט. כמו כן, מתנגדי ג'פארוב הצביעו על היעדר מניין פרלמנטרי והפרת נוהלי בחירת ראש ממשלה.
ב-15 באוקטובר 2020 הוא מונה זמנית לתפקיד נשיא קירגיזסטן לאחר התפטרותו של סואורונבאי ג'נבקוב. הוא מונה במינוי קבוע לנשיא קירגיזסטן לאחר שנבחר ברוב קולות ב-10 בינואר 2021.
חיים אישיים.
נשוי. אב לארבעה ילדים.
ראמה הראשון, מלך תאילנד
רָאֲמָה הראשון, פָּרָה בּוּדְהָה יוֹדְפָה צ'וּלָאלוֹק מֵהָאֲרָאג' (בתאית: พระพุทธยอดฟ้าจุฬาโลกมหาราช; 20 במרץ 1736 – 7 בספטמבר 1809) היה מלך ממלכת תאילנד (דאז סיאם) הראשון בשושלת צ'אקרי אשר הוא עצמו ייסד בשלטון.
בתקופת שלטונו הסדיר את הממשל בתאילנד לאחר שלאורך המחצית השנייה של המאה ה-18 נראו עליות ומורדות בממשל השושלות אשר עלה ונפל הלוך וחזור. נודע על הקמת עיר בירה על גדות נהר צ'או פראיה ונקראה בנגקוק. האירוע המכונן והמוכר ביותר של שלטונו היה מלחמתו נגד שושלת קונבאונג השלטת במיאנמר אשר הביאה לסוף דריסת הרגל הבורמזית בתוך תאילנד.
שנותיו הראשונות.
עקב קשריו לבית האצולה של צ'אקרי, גדל והתחנך טונדואנג הצעיר בתוך ארמון המלוכה באיוטהאיה, בירת ממלכת איוטהאיה השלטת באותה העת. אחד מחבריו הקרובים ביותר היה בן המלך, טקסין, איתו ישמור על יחסים טובים לאורך זמן.
תפקידו הרשמי, בארמון, היה פקיד של המלך. בשנת 1757 הוא הפך לנזיר בודהיסטי כפי שהוכתב לו במסורת, אך זה לא היה לו לייעוד והוא נטש במהירות את עניין הדת וחזר לבית המשפט המדיני. בשנה שלאחר מכן מונה לסגן מושל פרובינציית רטצ'טהאני (בצפון-מזרח המדינה; איסאן.
קריירה צבאית.
ממלכת תונבורי.
בשנת 1767 עמדה ממלכת איוטהאיה בפני קריסה מוחלטת. הממלכה הותקפה על ידי הבורמזים, הבירה הייתה במצור ובן המלך טקסין החליט לעזוב את העיר ולהתיישב מערבה יותר בעיר תונבורי. אחריו הגיע טונדואנג שנשאר נאמן לו ובכך הביא את הממשל של מחוז רטצ'טהאני לידי טקסין.
בהמשך השנה נפלה הבירה איוטהאיה והושמדה, נבזזה והוצתה. הבורמזים, המנצחים, הקימו משטר שלטון מפוצל בשטחים הכבושים על ידי אילי המלחמה השונים שהשתתפו במלחמה.
אך במהלך תקופה זו הכתיר עצמו טקסין למלך תונבורי ויצר ממלכה ארעית שניתן לתאר כ"ממלכת התנגדות" לפולש הבורמזי. טונדואנג מונה למפקד המשטרה המלכותית בתואר המלכותי פרה רצ'ארין ובשנת 1769 הוא ארגן מסע צבאי נגד לורד פאנג הבורמזי, אותו הביס.
הוא מונה לשר הפרובינציות הצפוניות והיה הגנרל וראש המטה הכללי של הצבא במהלך הכיבושים נגד הבורמזים (1770), ואז מאוחר יותר נגד שליטי קמבודיה בפנום פן (1778). הוא כבש גם את ממלכת לאו (כיום לאוס) באותה שנה.
לקיחת הכס.
בשנת 1781 ממלכת תונבורי החלה להתפרק: מרד שמקורו בפרה סון בשטחים הצפוניים איים להפיל את השלטון, טקסין עצמו איבד את מעמדו כמלך, הממשלה הושעתה. בשנה שלאחר מכן, בשנת 1782, חזר טונדואנג לתונבורי עם צבאותיו כדי להרגיע את המרד המתמשך, עם הצלחתו בפעולה זאת במקום להחזיר את השלטון לטקסין, הוא הוציא את האחרון להורג, תפס את מקומו והקים את ממלכת ראטאנאקוסין. בכך החלה שושלת צ'אקרי שהיא עדיין השושלת השלטת בתאילנד עד היום (תחת ראמה העשירי, מלך תאילנד), למרות העובדה שהמדינה עברה תהפוכות פוליטיות עם השנים.
שלטון.
בירה חדשה: בנגקוק.
אחת מההחלטות הראשונות של המלך, מלבד לקיחת שמו של ראמה להיות לו לשם הכתר, הייתה ליצור בירה חדשה יותר ממזרח. הרעיון היה לא רק להגדיר מיקום אסטרטגי בעל יכולת טובה יותר להגנה מפני פלישות מהמערב, אלא גם לבצע ניקוי מהעבר, ולא לחקות את תקופת ממלכת איוטהאיה כנעשה בידי ממלכת תונבורי. בירתה החדשה נקראה ראטאנאקוסין, שפירושה "מקום בו מוחזק בודהה האזמרגד". ואכן הוא בנה ארמון עם מקדש בודהיסטי בו הוצב פסל בודהה האזמרגד המפורסם, סמל המלוכה התאילנדית. עיר זו היא עדיין בירת תאילנד, והיא נודעת בימינו כבנגקוק.
התפשטות מזרחה.