בנייתו של המסגד הושלמה בשנת 879 לספירה (או שנת 295 להיג'רה), וישנו ויכוח האם הוא המסגד העתיק ביותר בקהיר שנשמר בצורתו המקורית. המסגד נבנה על ידי אחמד אבן טולון, שהיה מושל מצרים תחת החליפות העבאסית בשנים 868–884 לספירה. הוא ממוקם על גבעה קטנה בשם "ג'אבל יאשקור" ("גבעת ההודיה"), שלפי אחת האגדות היא הגבעה בה נעצרה תיבת נח. המסגד שימש כמוקד של הבירה של שושלת טולון שייסד אבן טולון - אל קאטא'י (שהמסגד הוא השריד האחרון מהעיר), והוא היה צמוד לארמונו של אבן טולון וממנו הייתה דלת למינבר, מה שאיפשר לו מעבר ישיר למסגד. במסגד המקורי הייתה מזרקת רחצה ("סביל") בין הקירות החיצוניים והפנימיים שנהרסה, ובמקומה בנה הסולטן לאג'ין במאה ה-13, מזרקה בעלת כיפה באמצע חצר המסגד. אחד הדברים הבולטים במסגד הוא המינרט, צריח ששימש מקום למואזין לקרוא למתפללים לתפילה. תאריך בנייתו של המינרט אינו ידוע, אך המדרגות הלולייניות שמסביבו מרמזות על סגנון אדריכלי דומה למסגד הגדול של סאמרא.
אדריכלות.
ישנה אגדה המספקת הסבר לצורתו המשונה של המינרט; כאשר אבן טולון ישב יחד עם יועציו, הוא כרך סביב אצבעו בהיסח הדעת חתיכת גוויל, אחד מיועציו שאל אותו מה מעשיו, והוא, נבוך, אמר כי הוא מתכנן את המינרט שלו. למרות האגדה, הרבה מהפריטים הארכאולוגים, ובמיוחד העובדה שהמינרט לא ממש מתחבר עם המסגד הראשי, מצביעים על כך ששני המבנים לא נבנו באותו זמן. אחת הסברות היא שהמינרט נבנה ב-1296, בשיפוצו של הסולטן לאג'ין. אחד הדברים המיוחדים במסגד זה הקשתות המחודדות שנבנו בו, מאתיים שנה לפני ימי הביניים והאדריכלות הגותית. המסגד שוחזר ושופץ כמה פעמים; את השיחזור הראשון עשה הווזיר הפאטמי בּדר אל-ג'מאלי ("بدر الجمالي") שהותיר אחריו גם ציטוט מהגרסה השיעית של השהאדה ("الشهادة"), על אחד מקירות המסגד - "ועלי הוא הואלי של אללה"("وعلي ولي اللة"). השיחזור הגדול ביותר היה על ידי המועצה העליונה לעתיקות של מצרים ב-2004. במהלך ימי הביניים נבנו בתים על קירותיו החיצוניות של המסגד, שרובם נהרסו בידי הוועדה לשימור אתרי מורשת ערביים ב-1928, במטרה לשמר את המסגד. שני הבתים שלא נהרסו הם הישן ביותר - "בּית אל-כריתילייה" ("בית האישה הכרתית"), שנהפך ל"מוזיאון גרייר-אנדרסון", והשמור ביותר- "בּית אמנה בינת סאלם" ("בית אמנה בת סאלם").
אנרי קואנדה
אנרי מרי קואנדה (; 7 ביוני 1886 - 25 בנובמבר 1972) היה ממציא, פיזיקאי, מהנדס אווירונאוטיקה וחלוץ בתחום חקר האווירודינמיקה ממוצא רומני. קואנדה בנה את המטוס הנסיוני קואנדה 1910, אשר תואר על ידו בסוף שנות ה-50 כמטוס הסילון הראשון בעולם, טענה שיצרה מחלוקת בין תומכים למתנגדים. בנוסף המציא קואנדה מספר גדול של מכשירים, תכנן "צלחת מעופפת" וגילה את אפקט קואנדה הקרוי על שמו.
ביוגרפיה.
רקע משפחתי, ילדותו ותחילת הקריירה.
קואנדה נולד בבוקרשט, השני במשפחה מרובת ילדים. אביו היה גנרל קונסטנטין קואנדה, פרופסור למתמטיקה בבית הספר הלאומי לכבישים ולגשרים. אמו, אאידה דאנה (Aida Danet) הייתה ביתו של הפיזיקאי הצרפתי גוסטב דאנה ונולדה בברטאן. בשלב מאוחר יותר של חייו סיפר קואנדה שכבר מילדותו הוקסם מהרוח.
קואנדה החל את לימודיו בבית הספר היסודי על שם פטראקה פויינארו בבוקרשט, והחל מ-1896 למד בתיכון סבא הקדוש. לאחר שלוש שנים החליט אביו שקואנדה צריך לפתח קריירה צבאית והעביר אותו לתיכון הצבאי שבעיר יאשי, שם נדרשו לו ארבע שנים נוספות כדי לסיימו. ב-1903 סיים קואנדה את התיכון בדרגת רב-סמל, המשיך את לימודיו בבית הספר לארטילריה, צבא והנדסת הצי בבוקרשט, אז נשלח ב-1904 כחלק מרגימנט תותחנים ללימודים בגרמניה בבית הספר הטכני שליד ברלין.
קואנדה סיים את לימודיו כקצין ארטילריה, אך התעניין יותר בבעיות הטכניות של תעופה, בנה ב-1905 "טיל-מטוס" עבור צבא רומניה והמשיך את לימודיו באוניברסיטת לייז' שבבלגיה, שם הכיר את ג'ובאני בטיסטה קפרוני, שהפך גם הוא מאוחר יותר למהנדס אווירונאוטיקה ויצרן מטוסים באיטליה. ב-1908 חזר קואנדה לרומניה ושירת כקצין ברגימנט הארטילריה השני. אופיו כממציא לא תאם את המשמעת הצבאית ועלה בידו להשיג שחרור, אותו ניצל לעריכת טיול ארוך וחוצה מדינות במכונית במסגרתו ביקר באספהאן, טהראן וטיבט.
פעילות בתחום התעופה בצרפת ובבריטניה.
לאחר חזרתו ב-1909, הגיע קואנדה לפריז, החל ללמוד בבית הספר הלאומי לתעופה וחלל (École Nationale Supérieure de l'Aéronautique et de l'Espace) וכעבור שנה סיים כמצטיין בכיתה הראשונה להנדסת אווירונאוטיקה. בסדנה של ג'ובאני קפרוני בנה קואנדה את הקואנדה 1910 שהוצג בפני קהל בסלון האווירי הבינלאומי שנערך בפריז. למטוס היה מנוע בוכנה בן ארבעה צילינדרים ו-50 כ"ס שהניע טורבינה מרובת-להבים בתוך בית מנוע סגור, במטרה להניעו באמצעות שילוב של יניקת האוויר מקדמת המטוס והזרמתו אל חלקו האחורי, במקום השימוש במדחף רגיל.
מקורות בני אותו הזמן תיארו את המטוס כבלתי ניתן להטסה. שנים מאוחר יותר, כאשר החלו אחרים לפתח טכנולוגיית מנועי סילון, טען קואנדה כי למעשה בנה מנוע סילון ושהמטוס אכן טס. היסטוריון התעופה צ'ארלס גיבס-סמית' כתב כי "מעולם לא עלה הרעיון של הזרקת דלק; המכונה מעולם לא טסה; מעולם לא הושמדה במהלך טיסת ניסוי; וב[מגזין]"טיסה" ציינו כי נמכרה למונסיניור וויימן." גיבס-סמית' ממשיך כי "נטען שלאחר ההתרסקות הנוראה (שמעולם לא התרחשה) ביקש קואנדה לבנות מטוס שני אך 'חסר את המשאבים הדרושים לכך'. בתוך שנה (אוקטובר 1911)... הציג מטוס חדש לגמרי המונע במדחף בתחרות הצבאית בריימס." לעומתו, קיבלו כותבים אחרים את סיפורו של קואנדה על טיסת המבחן של המטוס.
בין שנים 1911 ל-1914 עבד קואנדה כמהנדס הראשי בחברת בריסטול אירופליין שבבריטניה, ותכנן מספר מטוסים שנודעו כבריסטול קואנדה חד כנפיים (Bristol Coanda Monoplanes). ב-1912 זכה אחד ממטוסים אלה בפרס בתחרות למטוסים צבאיים בריטיים.
ב-1915 חזר קואנדה לצרפת, ותוך כדי עבודתו עבור חברת דלונה-בלוויל (Delaunay-Belleville) במהלך מלחמת העולם הראשונה, תכנן ובנה שלושה דגמי מטוסים שונים המונעים במדחף, ביניהם הקואנדה-1916, בעל זוג מדחפים שהוצבו זה בצד זה משני צדדיו של זנב המטוס. בשנות ה-50 חזרו בחברת סוד אוויאסיון, שקואנדה שימוש כיועץ טכני שלה, על תצורת זו בתכנון הקרוול.
בשנים שבין שתי מלחמות העולם המשיך קואנדה לנסוע ולהמציא המצאות. ב-1934 זכה בצרפת לפטנט רשום על אפקט קואנדה. במהלך שנות ה-30 השתמש בעקרונות האפקט כבסיס לתכנון כלי טיס דמוי דיסקוס, או "צלחת מעופפת", תוך שימוש בגזים בעלי לחץ גבוה (שתכונותיהם לא פורטו) אשר זרמו דרך מערכת אוורור בצורת טבעת. ב-1936 הגיש קואנדה בקשה לפטנט עבור העיצוב שלו, אם כי בסופו של דבר לא נבנתה גרסה מעשית.
מלחמת העולם השנייה.
בזמן מלחמת העולם השנייה שהה קואנדה בצרפת הכבושה ועבד עבור הגרמנים בניסיון לפתח מנוע טורבו סילון על בסיס הקואנדה 1910 למערכת הנעה למזחלות שלג. החוזה עם הגרמנים הסתיים לאחר שנה, ללא תוכניות כלשהן לייצור.
עבודות מאוחרות.
המחקר על אפקט קואנדה תפס את תשומת הלב בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה והפך לבסיס למספר כיוונים בחקר זרימה רבודה. זרם קטן של נוזל במהירות גבוהה היה יכול ליצור זרימת מסה גבוהה יותר, במהירות נמוכה יותר. אף על פי שבסופו של דבר האפקט לא היה מוצלח בהנעת מטוס, נעשה בו שימוש בקנה מידה קטן יותר, ממכשור לאריזת מוצרים ועד לשואבי אבק.
ב-1969, בתחילת תקופת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו, שב קואנדה לבלות את ימיו האחרונים ברומניה ושימש כמנהל המכון למדע ויצירה טכנית (INCREST). ב-1971 ארגן, בצוותא עם פרופסור אלי קרפולי (Elie Carafoli), את המחלקה להנדסה אווירונאוטית של האוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט והפריד אותה מהמחלקה להנדסה מכנית.
הנרי קואנדה מת בבוקרשט ב-25 בנובמבר 1972 בגיל 86 ונקבר בבית הקברות בלו (Bellu).
אינאזומה 11
אינאזומה 11 (ביפנית: イナズマイレブン, באנגלית: Inazuma Eleven) הוא זיכיון יפני של מאנגה וסדרות אנימה המבוססות על סדרת משחקים באותו השם. המאנגה הראשונה פורסמה בין יוני 2008 לאוקטובר 2011. סדרת האנימה הראשונה שודרה ב-TV Tokyo החל מה-5 באוקטובר 2008 עד ל-27 באפריל 2011, ובישראל בערוץ הילדים ב-18 ביולי 2016.
עלילה.
קבוצת הכדורגל של תיכון ריימון היא קבוצת כדורגל בלי מוטיבציה, ויש בה רק שבעה שחקנים. קפטן הקבוצה, מארק אוונס, מנסה לאחד את הקבוצה. הוא שוער מוכשר, ועכשיו הוא תקוע בלי קבוצה ובלי יכולת להראות את הכישורים שלו. יום אחד מגיע לבית הספר תלמיד חדש, אקסל בלייז. הוא מפורסם כבועט אגדי בעל הבעיטה המדהימה שלו: טורנדו אש. הנוכחות שלו בתיכון ריימון, גורמת למארק לנסות לבנות מחדש את הקבוצה, והוא ינסה לבקש מאקסל להצטרף אליו. נדמה כאילו המצב משתפר, אבל אז מתברר שאקסל פרש מכדורגל מפני שבטורניר הספר של השנה שעברה, אחותו ג'וליה נכנסה לתרדמת ומאז יש לאקסל טראומה. למרות התעקשותו של מארק, אקסל מסרב לשחק. ואז משום מקום, מתקבלת בקשה לשחק משחק נגד אקדמיית רויאל, ונאמר לקבוצה שאם הם יפסידו במשחק, הקבוצה תיסגר לנצח. המשחק נגד רויאל מתקיים, ובסופו ריימון משיגים ניצחון טכני (משום שאקדמיית רויאל פרשו), ומתפרסמים בתור הקבוצה שניצחה את אקדמיית רויאל. מנהלת הקבוצה, נלי, רשמה את הקבוצה לטורניר הספר עקב הניצחון.