שובו של הדרקון (באנגלית: The Dragon Reborn),הוא הספר השלישי מתוך סדרת הפנטזיה מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים: "שובו של הדרקון" ו"לב האבן". הספר יצא לאור לראשונה ב-15 באוקטובר 1991, בהוצאת תור ספרים. בעברית יצא הספר בהוצאת אופוס.
תקציר העלילה.
בעת פתיחת הסיפור, שוהה רנד אל'תור, הדרקון שנולד שוב, בהרי הערפל עם חבורה מתומכיו: מוריין האאס סדאי, לאן העוצר שלה, פרין אייברה ידידו משכבר הימים, לויאל האוגייר, מין פארשו החוזה מבארלון, וכמה עשרות חיילים שאינרים מצולקי קרבות שנשבעו אמונים לרנד, אל'תור מתוסכל מכך שבמישור אלמות מתחתיו נלחמים בשמו אלפי אנשים, אך הוא אינו יכול לעזור להם ולקבצם תחת דגלו. כתוצאה מכך הוא מחליט לברוח מהמחנה אל טיר, במטרה לגלות האם הוא אכן הדרקון שנולד שוב הנחזה בנבואות. אחת מנבואות הדרקון המפורסמות ביותר היא שהמצודה העצומה והבלתי ניתנת לכיבוש, האבן של טיר, לא תיפול בטרם תאחז ידו של הדרקון בקלנדור, החרב הקסומה, המצויה בליבה של המצודה.
מוריין מחליטה להשיג את רנד בכל מחיר, ואיתה יוצאים לאן, פרין ולויאל, ואילו מין נשלחת למגדל הלבן להודיע לאמירלין על בריחתו של רנד. מוריין מגלה שעל אף הקצב המהיר הם אינם מצליחים להשיג את רנד, ולפיכך היא מחליטה לעלות על ספינה במורד נהר הארינל עד לאיליאן, ומשם לעלות על ספינה לטיר. על הספינה בארינל מצטרפת אליהם פייל באשר, המאוהבת בפרין. הם ממשיכים לאיליאן, אך שם מגלים שהמלך ומועצת התשעה השולטים באיליאן אסרו על כל קשר ימי עם טיר. מוריין מזהה איכשהו את פרצופו האמיתי של "לורד ברנד" (סמאל) והם בורחים, לא לפני שהם חווים מפגש לא נעים במיוחד עם אנשים אפורים וכלבי צל, אך מצליחים לצאת בשלום וממשיכים לטיר.
אגווין, נינאב ואליין מגיעות למגדל הלבן לאחר מסע ארוך מפאלם, ביחד עם וורין סדאי ומאט קוטון הגוסס. שם הן מגלות שכשלוש עשרה מחברות האג'ה השחורה ברחו מן המגדל ונטלו איתם טר'אנגריל שונים. על השלוש מוטלים עונשים כבדים בשל "בריחתן" לכאורה, אולם אגווין ואליין מועלים לדרגת מקובלות, וסיואן סנצ'ה, האמירלין, מטילה עליהן בחשאי ללכוד את חברות האג'ה. הן מגלות כי 13 חברות האג'ה השחורה ברחו לטיר, ובאישור האמירלין הן דולקות אחריהן, אך בטיר מוצבת להן מלכודת והן נתפסות בידי ליאנדרין וחברותיה, ידידות האופל.
מאט נרפא על ידי האאס סדאי במגדל הלבן מן הקשר אל הפגיון הנתעב משאדאר לוגות. הוא יוצא מטאר וולון במהירות האפשרית לעזרתן של אגווין, נינאב ואליין, ובתמורה לוקח מכתב מאליין אל אימה, המלכה מורגז, בקאמלין. בטאר וולון הוא פוגש את תום מרילין, והשניים עושים דרכם בספינה לאורך נהר הארינין לארינגיל ומשם לקאמלין. בקאמלין, מגלה מאט שמורגז היא בובה על חוט הנשלטת בידי הלורד גבריאל, המתכנן לרצוח את אליין. ברגע שנודע להם על כך יוצאים מאט ותום במהירות האפשרית לטיר, להציל את אליין וחברותיה.
באבן של טיר מתרחשים מאורעות רבים בו זמנית: מאט מגלה כי אגווין, נינאב ואליין מוחזקות באבן, ויחד עם ג'ולין סנדר, לוכד הגנבים, הוא מחלצן מהכלא. באותה שעה בדיוק מנהיג רוארק, ראש שבט איאלי, כמה מאות איאלים להתגנב אל האבן של טיר בלילה ולכבשה. בדיוק באותו זמן חודר גם רנד אל'תור לבדו אל המצודה ורץ הישר אל לב האבן, האולם שבו מוחזקת קלנדור. מוריין ולאן חודרים למצודה ומגיעים ללב האבן. בלב האבן נהרג בלאל, אחד הארורים ששולט בטיר, על ידי אש-להט מידה של מוריין. רנד לוקח את קלנדור, שהיא ס'אנגריל רב עוצמה, מתעמת עם ישמעאל והורגו. בסופו של הסיפור, רנד אל'תור הופך לשליט טיר, והאיאלים ומגיני האבן כאחד נתונים למרותו.
Countdown to Extinction
Countdown to Extinction (הספירה להכחדה) הוא האלבום החמישי של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מגאדת'. האלבום יצא ב-14 ביולי 1992 והגיע למקום השני ברשימת המצעדים האמריקני.
זהו האלבום השני של ההרכב הקלאסי של מגאדת' המכיל את דייב מאסטיין, מרטי פרידמן, דייוויד אלפסון וניק מנזה ובניגוד לאלבומים קודמים יותר של הלהקה, Countdown to Extinction נוקט בסגנון יותר הבי מטאל (סגנון שגם יעבור לאלבומים אחרים של הלהקה). בגלל שינויים משמעותיים בהשוואה לאלבומם הרביעי והפופולרי Rust in Peace, האלבום היה יותר מלודי ופחות רועש וכבד, ופתוח לקבלת קהל מאזינים רחב יותר. הרבה מאוד ממעריצי הלהקה האדוקים ראו בזאת סימן להתמסחרות.
למרות האשמות אלו הרבה מאוד מעריצים ומבקרים שיבחו את האלבום, ואף השיר Countdown to Extinction זיכה את מגאדת' בפרס ג'נסיס של החברה ההומנית האמריקאית. ראש הלהקה דייב מאסטיין העיד שלפי דעתו זה האלבום הטוב ביותר שהוציא עד היום.
האלבום יצא במהדורה מחודשת בשנת 2004 בעיבוד סאונד מחודש ובתוספת שירים.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין אלא אם צוין אחרת.
תרסיס שמן
פורט סאמטר
פורט סאמטר (באנגלית: Fort Sumter) הוא מבצר הנמצא בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, בארצות הברית ונקרא על שמו של גיבור מלחמת העצמאות האמריקנית הגנרל תומאס סאמטר. הוא נועד להגן על הנמל מפני תקיפה ימית במסגרת מערכת הגנת החופים השלישית, אך התפרסם בשל היותו המקום שבו נורו היריות הראשונות במלחמת האזרחים האמריקנית במהלך הקרב אשר נקרא על שמו של המבצר.
בניית המבצר.
המצודה נבנתה כחלק מביצורי נמלי דרום ארצות הברית כחלק מלקחי מלחמת 1812. הבנייה החלה בשנת 1827 ונמשכה עד לתחילתה של מלחמת האזרחים האמריקנית, ולמעשה לעולם לא הושלמה. 70 טון של גרניט הובאו מאזור ניו אינגלנד והוצבו בפתחו של מפרץ צ'ארלסטון ויצרו אי מלאכותי אשר עליו הוקמה המצודה אשר תוכננה כמחומש לא משוכלל באורך של 58 מטר אשר חומותיו היו בעובי של כ-1.5 מטר בגובה של כ-15 מטר מעל קו הגאות הגבוה ביותר. המצודה תוכננה להכיל 650 חיילים ו-150 תותחים בשלושה מפלסים.
מלחמת האזרחים האמריקנית.
על רקע עלייתו של אברהם לינקולן לשלטון בשנת 1860, סוגיית העבדות וזכויות המדינות, הכריזה ב-20 בדצמבר 1860 קרוליינה הדרומית על פרישתה מארצות הברית והקימה מדינה עצמאית. בזמן זה שהו בפורט מולטרי הסמוך 127 חיילים מחיל התותחנים הפדרלי בפיקודו של מייג'ור רוברט אנדרסון. שישה ימים לאחר פרישתה של קרוליינה הדרומית הסיג מייג'ור אנדרסון את כוחותיו מפורט מולטרי אל פורט סאמטר, שכן לתפיסתו קל היה להגן על פורט סאמטר מפני מתקפה אפשרית של המיליציה של קרוליינה הדרומית. מצבה של המצודה לא היה מושלם, מאחר שעבודות הביצור והבנייה מעולם לא הושלמו, והתותחים אשר אמורים היו להיות מותקנים במצודה לא הוצבו במקומותיהם, בשל הקיצוץ בתקציבו של הצבא שהונהג במהלך כהונתו של הנשיא ג'יימס ביוקנן. במהלך החודשים שלאחר מכן קריאות חוזרות ונשנות מצד ממשלת קרוליינה הדרומית, ולאחר מכן מצידו של בריגדיר גנרל פ. ג. ט. בורגארד אשר קיבל לידיו את הפיקוד על כוחות הקונפדרציה באזור, לפינוייה של המצודה נדחו. מן הצד השני, כל מאמצי התגבור והעברת אספקה של צבא האיחוד אל חיל המצב סוכלו בידי הכוחות הקונפדרטיביים. ב-9 בינואר 1861 נורו היריות הראשונות של המלחמה על ספינת הסוחר כוכב המערב אשר נחכרה על ידי ממשלת הצפון להעברת אספקה ותגבורת לחיל המצב. בהבינו כי לכוח הנצור תאזל האספקה ב-15 באפריל, הורה לינקולן לשגר שייטת של ספינות למפרץ צ'ראלסטון בפיקודו של האדמירל גוסטב פוקס, על מנת לחדור למימי המפרץ ולהעביר אספקה לחיל המצב הנצור.
קרב פורט סאמטר הראשון.
ב-11 באפריל 1861 נשלחו על ידי הגנרל בורגארד שלושה קצינים על מנת לדרוש את כניעת המצודה. משלחת הקצינים נענו בסירוב. לאחר התייעצות עם מזכיר המלחמה של הקונפדרציה לירוי ווקר נשלחו הקצינים אל המצודה שוב ועוכבו כ-10 שעות עד אשר קיבלו את תנאי הכניעה של המצודה. תנאי הכניעה לא היו מקובלים על המשלחת וכאשר חזרו הקצינים אל פורט ג'ונסון הסמוך הורה הקולונל ג'יימס צ'סנוט על פתיחת המתקפה הארטילרית על המצודה. האש החלה ב-12 באפריל 1861 בשעה 04:30 כאשר החלו תותחי הקונפדרציה להפגיז את פורט סאמטר. הנצורים השיבו אש, אשר עקב מספרם המועט של המגינים ושל התותחים, לא הייתה יעילה. ב-13 באפריל, לאחר 34 שעות של הפגזה רציפה, נכנע חיל המצב והמצודה פונתה מחיילי צבא האיחוד ועברה לידי צבא הקונפדרציה. במהלך הקרב עצמו לא נהרג אף חייל אחד מאש התותחים, ההרוג היחידי במהלך הקרב היה בעת פיצוץ באחד התותחים בעת מטח כבוד אשר נורה מתותחי האיחוד בהצדעה להורדת דגל האיחוד מתורן המצודה. הדגל עצמו הפך לסמל לגבורתם של מגיני המצודה כאשר הובא בידי מייג'ור אנדרסון צפונה.
קרב פורט סאמטר השני.