מועד השיגור המקורי של טיסה זו היה אמור להיות בסוף 1979, אך בעיות שנתגלו בהצמדת אריחי מגן החום של המעבורת למקומם גרמו לדחיית השיגור אל תחילת 1980. גם בעיות בניסוי המנועים הראשיים של המעבורת תרמו לדחיית השיגור. הטיפול בתקלות אלה הסתיים בסתיו 1980, וב-24 בנובמבר אותה שנה המעבורת הועברה ממתקן עיבוד המעבורת אל בניין הרכבת הרכבים הענקי, שם היא הוצמדה אל מכל הדלק החיצוני ושני מאיצי הדלק המוצק.
בחודש דצמבר ערכו האסטרונאוטים יאנג וקריפן, שיועדו להטיס את הקולומביה, סדרה של בדיקות במחשבי הטיסה של המעבורת. ב-29 בחודש הוצאה המעבורת מבניין ההרכבה, והובלה אל קומפלקס השיגור. לאחר תדלוק מכל הדלק של המנועים הראשיים, גילתה נאס"א ש-32 אריחים מחומר הבידוד המצפה את המכל נשרו. חומר זה אמור למנוע היווצרות קרח על גבי המכל הקפוא, קרח שעלול לנשור וליפול על מגיני החום של המעבורת.
למרות ניסוי מוצלח של המנועים הראשיים ב-16 בפברואר 1981, דחתה נאס"א את השיגור עד 5 באפריל. אך גם תאריך זה נדחה עקב צורך בכוונונים אחרונים. ב-10 באפריל נכנסו יאנג וקריפן אל המעבורת, אך במהלך הספירה לאחור התגלה חוסר תיאום בין מחשב הטיסה הראשי ומחשבי הגיבוי. השיגור נדחה ביומיים נוספים, לאכזבת קהל האלפים שהגיע לראות את השיגור ההיסטורי.
ב-12 באפריל שוב הגיעו האסטרונאוטים אל המעבורת. הפעם הספירה לאחור עברה ללא תקלות, והמעבורת שוגרה בהצלחה 3 שניות לאחר השעה שבע בבוקר, שעון החוף המזרחי.
צוות.
צוות משימת STS-2 היווה גיבוי לצוות המשימה STS-1
המשימה.
משימתה של STS-1 הייתה להדגים שיגור בטוח של רכב החלל החדש, והנחתה מוצלחת של הרכב על צוותו. כל המשימות הללו בוצעו כראוי והוכיחו שמעבורת החלל היא כלי רכב בעל ערך שיוביל את נאס"א לעוד שנים רבות.
המטען היחיד שהועלה למעבורת היה מכשור משוכלל לביצוע המשימה, שכלל חיישנים וכלי מדידה כדי לבצע את רישום מסלול ההקפה, לחצים בתוך המעבורת, טמפרטורות ותאוצה במהלך המשימה. כמו כן, נבדקו הביצועים המשולבים של מערכת המעבורת - רכב החלל, מכל הדלק החיצוני ומאיצי הדלק המוצק. משקלה הכולל בעת ההמראה היה 99,453 ק"ג, בנחיתה 88,080 ק"ג, רוב ההפרש הוא הדלק שנשרף.
השיגור התבצע בהצלחה ב-12 באפריל 1981 במעבורת החלל קולומביה ששוגרה ממרכז החלל קנדי (כן 39A), כשעל הסיפון המפקד ג'ון יאנג והטייס רוברט קריפן. השיגור החל ב-7:00:03 בבוקר לפי אזור הזמן המזרחי בארצות הברית (EST).
שיגור זה היה המשימה המאוישת הראשונה שבה השתמשו בדלק מוצק. בנוסף, זאת הייתה המשימה הראשונה ששוגרה ללא מבחן המערכות במעבורת, בשל אי תקינותו של מחשב המטרה המרכזי שהפסיק את המבחן, ולא נבחן שוב עד השיגור.
במשך יומיים, שש שעות, עשרים דקות ו-53 שניות, הקיפה המעבורת 37 פעמים את כדור-הארץ ועברה מרחק כולל של 1,729,348 ק"מ. התקלה המשמעותית היחידה במהלך הטיסה, הייתה קלקול באסלה של המעבורת.
לאחר פתיחת דלתות תא המטען, יכלו האסטרונאוטים להבחין דרך החלון האחורי (הפונה אל תוך תא המטען ואל זנב המעבורת) ב-15 אריחי מגן שנשרו מאזור רקטות הניהוג שעל זנב המעבורת. צוות הקרקע הגיע למסקנה שהדבר לא יהווה בעיה בעת החזרה לקרקע.
במהלך הטיסה שוחחו אנשי הצוות עם סגן נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש האב.
ביום הנחיתה, התעוררו שני אנשי הצוות לקול אזעקה, המתריעה על התקררות של אחת מיחידות כוח העזר. יחידות אלה מספקות מתח למערכות בקרת הטיסה בזמן ההמראה והנחיתה, אך במהלך הטיסה מושארות מכובות ומחוממות. לקולומביה היו שתי יחידות גיבוי, וצוות הקרקע קבע שהיחידה לא הייתה קרה עד כדי שתגרום לבעיה משמעותית.
הנחיתה התקיימה במסלול המראה 23 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה, ב-14 באפריל 1981 בשעה 10:21 בבוקר לפי שעון מערב ארצות הברית (PST). מרחק הגלישה (עד לעצירה) על המסלול היה 2,741 מטר. המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי מקליפורניה על גבי בואינג 747 שהותאם במיוחד למטרה זו ב-28 באפריל. על גב המטוס נכתב: "הנח את המעבורת כאן, עם הצד השחור למטה".
בדיקה שלאחר הטיסה חשפה שלחץ יתר מהצתת אחד הטילים בזמן ההמראה, גרם לאובדן של 16 מגיני חום ונזק ל-148 מגינים אחרים, בנוסף להסטה של כנף המעבורת. הפתרון לבעיה זו היה התקנת מתז מים בלחץ גבוה בתחתית כן השיגור, כדי לספוג את גל ההלם. חקירה שנעשתה על ידי אסטרונאוטים הראתה כי הבידוד התרמי של מכל הדלק ניזוק בצורה משמעותית. מעבורת החלל קולומביה מחזיקה בשיא השהות בהאנגר (Orbiter Processing Facility) לפני השיגור (בסך הכול 610 ימים), זמן שנדרש לשם החלפת רוב מגיני החום.
סמל המשימה.
סמל המשימה עוצב על ידי האומן רוברט מקקאל (Robert McCall).
יום השנה.
"יומו של יורי" (Yuri's Night), הוא יום הנחגג ב-12 באפריל כל שנה לשם ציון האדם הראשון ששהה בחלל (יורי גגארין) וגם ציון המשימה הראשונה של תוכנית מעבורות החלל השאפתנית.
ביום השנה ה-25 שונה שמו של חדר האש של חדר פיקוח ההמראה במרכז החלל קנדי לחדר האש על-שם יאנג-קריפן כאות כבוד וזיכרון למשימת STS-1.
סרט.
השיגור, הנחיתה ומשך המשימה צולמו במצלמות IMAX לשם הפקת הסרט Hail Columbia. הסרט זמין כיום בתקליטורי DVD.
טמירה ירדני
טְמירה ירדני (נולדה ב-17 בינואר 1948) היא מפיקה ישראלית. עומדת בראש חברת "טדי הפקות". עד למותו, עמד לצידה גם בעלה, דודו ירדני, בראש חברה זו.
קורות חיים.
טמירה ירדני (לבית קלימן), היא בוגרת בתיה"ס "בלפור" ותיכון עירוני ה' בתל אביב.
בשנת 1968 לאחר שחרורה מצה"ל, הקימה, יחד עם עודד זמיר, יוצא להקת הנח"ל, את צמד "הפנינים הכחולות", עמו הוציאה שני תקליטונים. בסוף 1972 העלתה יחד עם בעלה, דודו ירדני והגיטריסטים דורון סלומון ומוני שיינברג את המופע "חתום בנשיקה".
בשנת 1973 הקימו, היא ובעלה, את חברת "טדי יזמות והפקות בע"מ" (ראשי התיבות של שמותיהם), שהחלה לעסוק בהפקת הצגות ילדים, ביניהם 'המפוזר מכפר אז"ר', 'דודי שמחה', 'והילד הזה הוא אני' ועוד. בסוף שנות ה-70, הקליטה תקליט ילדים לשיריה של לאה גולדברג באולפן של גרי אקשטיין, הקשר האמנותי, הוביל למופע רוק אשר הפיקה ירדני לאקשטיין. בעקבות הצלחת המופע החלה ירדני לייצג אמנים נוספים, בהם יהודית רביץ, קורין אלאל, יהודה פוליקר, סי היימן, רבקה זהר, והלהקות 'בנזין', 'פורטרט', 'היהודים', 'תיסלם', חיים צינוביץ' ויגאל בשן וכן יצירת מופעים משותפים לאסתר עופרים, יהודית רביץ, גידי גוב, שלום חנוך ועוד. ירדני הייתה גם חלוצה בהבאת אמנים מחו"ל. בין האמנים שהביאה לארץ היו המוזיקאי הארגנטינאי אסטור פיאצולה, המוזיקאי אריאל רמירז שביצע בישראל לראשונה את ה'מיסה קריאולה', הקומיקאי הליצן ג'נגו אדוארדס, ז'ילברטו ז'יל, קייטנו ולוזו, וכן ניהלה סיבובי הופעות בארץ ובעולם למרסדס סוסה, עימה שמרה על קשר חם.
בתחילת שנות ה-90 הפיקו השניים מרתון סטנד-אפ, ערבי ה"קומדי סטור" בבית ציוני אמריקה שהיה בית לערבי סטנד-אפ מקוריים והפקות קומיות כ'מנגבים בשרוול'. כשהוקם ערוץ 2 הפכו המופעים לתוכנית טלוויזיה שזכתה להצלחה מסחררת. עם המשתתפים נמנה צביקה הדר, (שלו גם ניסתה להפיק תוכנית אירוח, "שישי שואו", שנכשלה). הדר נחשב מקורב אישית לירדני ומלווה אותה מאז ברבים מהפרויקטים של החברה.
בשנת 2001 הקימה ירדני בשיתוף עם חיים סלוצקי ויהודה טלית את חברת סינרגיה, אשר הפעילה את "ערוץ Y" ב-יס.
במשך השנים הפיקה ירדני עשרות תוכניות טלוויזיה שזכו, כמעט כולן, להצלחה גדולה. בהן ניתן למנות את התוכניות "שמש", "לא נפסיק לשיר", "כוכב נולד", "הפיג'מות", "השיר שלנו" (שבה לאחת מהדמויות קוראים "ירדנה טמיר" כמחווה אליה), "השמיניה", "דני הוליווד", "הנפילים", "נולד לרקוד" ועוד. התוכנית המצליחה ביותר שעליה היא חתומה ומזוהה איתה היא "כוכב נולד". ירדני הייתה המפיקה הראשית והמנהלת האמנותית של התוכנית, והפיקה את הקריירות של האמנים שצמחו תחת ידיה. ירדני נחשבת לאחת המשפיעות הבולטות בתחום הבידור הישראלי בשל מיקומן המרכזי של התוכניות בהפקתה והשיח הציבורי סביבן.
משפחתה.
את בעלה הכירה בעת שירותם הצבאי בלהקת פיקוד מרכז. לקראת סוף השירות הצבאי נישאו והחלו ללמוד ביחד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה הספיקה לנהל קריירה קצרה כזמרת והקליטה מספר שירים שלא זכו להצלחה גדולה ("מרגע לרגע" ו"שיר לילדים גדולים"). לטמירה ודודו ירדני שני ילדים, טל ירדני מוזיקאי ויוצר והמתמחה בפסקולי סרטים ולי שעוסקת בהפקות טלוויזיה.
הארווי מילק
הארווי מילק (באנגלית: Harvey Milk; 22 במאי 1930 – 27 בנובמבר 1978) היה פוליטיקאי, יהודי, פעיל זכויות האדם וזכויות להט"ב, והומוסקסואל אמריקאי. נרצח על רקע נטייתו המינית כשנה לאחר שנבחר לכהן כחבר במועצת העירייה של סן פרנסיסקו.
פעילותו הציבורית.
מילק נולד בלונג איילנד שבניו יורק, בן שני למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. במהלך נערותו הבין שהוא הומוסקסואל. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה של אולבני, הוא התגייס לצי. כשהשתחרר מהצי לאחר 4 שנים, החל לעבוד בוול סטריט כאנליסט בבורסה. בשנות השישים שינה מילק את סגנון חייו – הוא גידל שיער ארוך, התרועע עם שחקני תיאטרון אוונגרד, היה עוזר במאי בכמה מחזות כמו "לני" ו"ישו כוכב עליון" והשתתף בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם. בתחילת שנות השבעים עבר לסן פרנסיסקו, ופתח יחד עם שותפו לחיים, סקוט סמית', חנות צילום ברחוב קסטרו, שהפך באותן השנים ללב הרובע הגאה בעיר ומשך הומוסקסואלים רבים מכל רחבי ארצות הברית.