לאחר מכן, מכיוון שעמדת הרפובליקה העממית של סין בנושא המזרח התיכון העדיפה את מדינות ערב והתנגדה לישראל, כמה מחברי הפרלמנט הלבנוני באגף השמאלי דחקו בממשלה להכיר ברפובליקה העממית של סין. באמצע יולי 1958, ארצות הברית שלחה חיילים ללבנון ובתגובה, קבוצות תרבותיות, מפעלים, בתי ספר, וליגת הנוער הקומוניסטית של הרפובליקה העממית של סין ערכו עצרות מחאה על המהלך האמריקני.
הרפובליקה העממית של סין ורפובליקת לבנון כוננו יחסים דיפלומטיים בנובמבר 1971; לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, היחסים הדו צדדיים בין שתי המדינות התפתחו בהתמדה.
ב-4 באוגוסט 2020 אירע פיצוץ בבירת לבנון. סין היא אחת המדינות המספקות תמיכה ללבנון. הנשיא שי ג'ינפינג שלח מסר תנחומים לנשיא לבנון מישל עאון.
יחסי כלכלה וסחר.
נכון לשנת 2013, הרפובליקה העממית של סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של לבנון ומקור הייבוא שלה. באותה שנה, הסחר הבילטרלי הכולל בין סין לבין לבנון היה 2.312 מיליארד דולר, גידול של כ-30% לעומת השנה שקדמה לה; הייצוא של סין ללבנון היה 2.283 מיליארד דולר, והיצוא של לבנון לסין היה כ-29 מיליון דולר. הסחורות שמייצאת סין ללבנון כוללות מכונות ומכשירים, ציוד חשמלי, מתכות, פלסטיק, טקסטיל וכו', ואילו לבנון מייצאת בעיקר מתכות ומוצריהן לסין.
יחסי תרבות.
סין ולבנון חתמו על הסכם תרבות בשנת 1992, אך לבנון לא הצליחה להשלים הליכים משפטיים עקב מלחמת האזרחים, וההסכם לא נכנס לתוקף; בשנת 2002 חתמו הרפובליקה העממית של סין ולבנון על הסכם רשמי בנושא חילופי תרבות, מאז הוא גדל בהדרגה. קבוצת הספורט הסינית ביקרה בלבנון בשנות השבעים, וגם פקידי תרבות לבנוניים ביקרו בסין.
השחקן הלבנוני וקפטן נבחרת לבנון בכדורגל לשעבר אנטאר משחק בליגת העל הסינית בכדורגל מאז 2009 וכיום משחק במועדון הכדורגל של האנגג'ואו גרינטאון.
יחסים צבאיים.
בשנת 1978 הקים האו"ם כוח ביניים שהוצב בלבנון; תקופת המשימה של הכוח הזמני הייתה במקור חצי שנה, אך הסכסוך בלבנון לא פסק, ולכן תקופת המשימה של הכוח הוארכה שוב ושוב. במחצית הראשונה של 2006, הרפובליקה העממית של סין שיגרה כוחות שאינם קרביים של צבא השחרור העממי כדי להשתתף בכוח האו"ם בלבנון; החל מאפריל 2008, סין שלחה כ-390 חיילים שהיו מוצבים בלבנון. משימות הכוחות הסיניים בלבנון כוללות פינוי מוקשים, סלילת כבישים ועוד.
בנובמבר 2014 הוענקו לקצינים ולחיילים הסיניים שהוצבו בלבנון אות השלום של האו"ם.
הר פולארד
משפחת כהן-סקלי
כהן סקַלִי היא משפחת כהנים המיוחסת לצדוק הכהן. מקורה מהעיר סביליה שבספרד והחל משנת 1480 התגוררו רוב בניה בדבדו אשר נקראה "עיר הכהנים" על שמם.
מקורות המשפחה.
מקור משפחת כהן סקלי הוא בעיר סיביליה שבספרד, אשר בה היו קהילות ומשפחות כהנים רבות שגלו אליה עם חורבן בית שני. בסיביליה היה בית כנסת שרוב מתפלליו היו כוהנים והיה מקודש מאוד. כמו כן, בבית הקברות העתיק בסיביליה, רוב המצבות נושאות שמות כהנים.
בעקבות גזירות קנ"א נדדו יהודים רבים לארצות צפון אפריקה, וביניהם קבוצה ממשפחת כהן סקלי. הם הגיעו למרוקו ועברו נדודים שונים, ולבסוף התיישבו בעיר דבדו.
אחת הדמויות הקדומות במשפחה המתועדות בספרים, היא רבי יעקב סקילי שחי במאה ה-14, ונחשב לתלמיד הרשב"א אותו הוא מכנה 'מורי'. הוא מוזכר בשו"ת הרא"ש (כלל ח, יג) כ'יעקב בן רבי חננאל', ועל פי ספריו חי ופעל בבבל ובאזור אגן הים התיכון.
העיר דבדו.
העיר דבדו הייתה מקום מושבם העיקרי של בני משפחת הכהן סקלי החל משנת 1540 ואילך, ונקראה גם "עיר הכהנים" על שמם. אמנם, רבים מבני המשפחה יצאו לערים נוספות, וחלקים גדולים מהם הגיעו גם לקהיר ולדמשק.
מסורת העוברת בין בני משפחת כהן סקלי מספרת כי העיר הוקמה על ידי יהודי בשם דוד כהן-סקלי אשר כונה "רבי דבידו", ולימים היא נקראה על שמו.
בשנת 1780 שכנו בדבדו כ-700 משפחות כהן סקלי לצד מיעוט של משפחות שאינם כהנים כגון מרציאנו, בן גיגי, ענקונינה ועוד.
בשנת 1902 פרץ מרד בו חמארה, וכעבור שנה הוא כבש את דבדו. משפחת כהן סקלי הכירו בו כסולטאן, ומשפחת מרציאנו שמרה אמונים למלך עבד לעזיז. בו חמארה מינה את נגיד כהן סקלי למושל דבדו, מינוי שבוטל עם לכידת בו חמארה על ידי עבד הפיד ב-1909. בעקבות מאורעות המרד, רבים מבני משפחת כהן סקלי ותושבי דבדו ברחו לערים אחרות, ביניהם רבי אברהם הכהן צבאן.
ייחוסה של משפחת כהן סקלי.
משפחת כהן סקלי נחשבת לבעלת ייחוס מבוסס, ממספר טעמים:
מקור הכינוי 'סקלי'.
לפירוש הכינוי סקלי ניתנו מספר טעמים:
כינויים במשפחת כהן סקלי.
היות שמשפחת כהן סקלי נשאה מאות בתי אב ולכולם היו שמות פרטיים דומים יחסית, התווסף לכל בית אב תת-כינוי, שאותו נשאו גם צאצאיו (עד שגם ענף זה גדל והתפצל לכינויים חדשים). הכינוי נוסף על פי מקור, מקצוע, תכונה וכדומה.
הכינויים הוותיקים הם: צבאן (ענף שהחל מרבי אהרן הכהן סקלי-צבאן, וממנו יצאו רבנים רבים לאורך השנים), בן-דאווד, דשיך, זאגורי, לבגדאדי, עקוש, בן זהור, דאר רזיגא. מתוך ענפים אלו צמחו עשרות ענפים נוספים, כל אחד וכינויו הוא.
הר בירד
אוון אווגורה
אוון אווגורה (באנגלית: Evan Evagora; נולד ב-10 באוגוסט 1996) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כ"אלנור" בסדרת הטלוויזיה "".
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
אווגורה נולד במלבורן, הצעיר מבין שבעה ילדים שנולדו למארי וזריסטוס. הוריו נדדו שניהם לאוסטרליה: אמו, ממוצא מאורי מאיי קוק, מניו זילנד ואביו מקפריסין.
אווגורה גדל במלבורן, שם למד בתיכון קיו. תחומי העניין שלו בבית הספר כללו ספורט, במיוחד אגרוף ופוטבול אוסטרלי. הוא גם התעניין בתיאטרון וכתב מחזה בו השתתף במקום רוב מקמנוס.
אווגורה זכה באליפות המדינה באיגרוף, ושיחק במועדון הכדורגל פיצרוי בליגת הכדורגל החובבנית של מדינת ויקטוריה. אחרי הלימודים בילה שנה בטיולים ברחבי אירופה עם חברים. אווגורה למד בבית הספר לקולנוע בדרום מלבורן.
קריירה.
בזמן שהיה בבית הספר לקולנוע אווגורה התגלה על ידי חברה המייצגת דוגמניות ושחקנים. הוא דיגמן, ומאוחר יותר עבר לסידני להתמקד במשחק ולאחר מכן ללוס אנג'לס.
אווגורה שיחק בסרט "אי האשליות", שהוקרן בבכורה בפברואר 2020.
אווגורה משחק בסדרה "", החל מהפרק הרביעי בעונה הראשונה. הוא האוסטרלי הראשון שהיה חבר צוות קבוע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
איתן סטיבה
איתן מאיר סְטִיבֶּה (נולד ב-12 בינואר 1958) הוא איש עסקים ונדבן ישראלי; טייס קרב לשעבר. סטיבה הוא הישראלי השני ששהה בחלל, הראשון בתחנת החלל הבינלאומית ותייר החלל הישראלי הראשון. הוא המריא לחלל באפריל 2022 כחבר-צוות בטיסת Axiom Mission 1, שנודעה בישראל כ"משימת רקיע", לטיסת חלל פרטית, יחד עם עוד שלושה תיירי חלל.
ביוגרפיה.
סטיבה נולד בחיפה. הוריו הכירו באמסטרדם, כשהדריכו במחנות הקיץ של הנוער הציוני, השלימו את לימודיהם, התחתנו, ועלו לישראל ב־1953. אמו, אלמה, עבדה כעובדת סוציאלית קלינית במרפאה לבריאות הנפש ברמת-חן. אביו, אהוד, שהיה יליד אינדונזיה, עבד כחוקר קרקע ומים במכון וולקני ברחובות. בגיל 4 נסע סטיבה עם משפחתו לארצות הברית ללימודי הדוקטורט של אביו. בגיל 7 שבו לישראל, ועברו להתגורר ברמת גן. הוא בוגר תיכון בליך, השתתף בנבחרות האתלטיקה והכדוריד של בית הספר, התאמן בנבחרת ישראל בג'ודו וזכה פעמיים באליפות ישראל לילדים. בנעוריו היה פעיל בתנועת הצופים ונשלח מטעם התנועה כמדריך למחנות קיץ בארצות הברית.
שירותו הצבאי.
ביולי 1976 התגייס לקורס הטיס של חיל האוויר, אותו סיים במגמת קרב. הוא שירת תחילה כטייס סקייהוק בטייסות 140 ו-102, לאחר מכן בטייסת 201 כטייס פנטום, ובהמשך כטייס 16-F בטייסת 117. בשנת 1984 השתחרר משירותו הסדיר, ועד שנת 2012 שירת במילואים בטייסת 117. סיים את שירות המילואים בדרגת אלוף-משנה. בין השנים 2013 ל־2019 שירת כמדריך טיסה בבית הספר לטיסה של חיל האוויר במגמת 'ראשוני קרב'. במשך 43 שנות טיסה בחיל האוויר השלים אלפי שעות טיסה, זכה באות מילואימניק מצטיין מטעם חיל האוויר וקיבל את אות המופת בטיסה.
במהלך מלחמת שלום הגליל, ביוני 1982, נרשמו לזכותו 4.5 הפלות של מטוסי אויב סוריים: ב־9 ביוני, במהלך מבצע ערצב 19, מטוס מסוג מיג-23 (נרשם לזכותו כחצי הפלה מאחר שההפלה הייתה משותפת גם לאליעזר שקדי), ויומיים לאחר מכן, ב־11 ביוני, השתתף בקרב אוויר מעל לבקעת הלבנון, שבה רביעיית מטוסי F-16 פייטינג פלקון של טייסת 117 הפילה תשעה מטוסי אויב, מתוכם ארבעה על ידי סטיבה, שהטיס בקרב את מטוס ה-F-16 ("נץ") שמספרו 107 - שני סוחוי-22, מיג-23 ומסוק קרב מסוג גאזל. בכך הפך לאחד מארבעה טייסים ישראלים שהפילו ארבעה כלי טיס באותה גיחה (השלושה הראשונים היו במהלך מלחמת יום הכיפורים), ולטייס ה-F-16 היחיד בעולם שהפיל ארבעה מטוסים בגיחה אחת.
עסקים.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1984 הצטרף סטיבה לצוות יועצים של התעשייה האווירית שעבד על פיתוח מערכות מטוס הלביא. בשנת 1985 היה ממקימי קבוצת LR, שעסקה במכירת נשק, כולל פריסת מערכות הגנה אוויריות וימיות (שפותחו על ידי רפאל ואלביט), הקמת תשתיות במדינות מתפתחות, הקמת שדות תעופה, הפעלת תקשורת סלולרית ולוויינית, הקמת פרויקטים לפיתוח חקלאות, הקמת כפרי נוער ועוד. עיקר עיסוקו של סטיבה בחברה היה בפיתוח מערך המימון לפרויקטים בינלאומיים, בשיתוף פעולה עם בנקים ומוסדות לפיתוח בינלאומי. בשנת 2011 סיים את דרכו בחברה ומכר את חלקו בה (33%). בשנת 2012 רכש 35% מחברת מיטרלי, שעסקה בתחומים דומים לקבוצת אל אר, ובשנת 2018 עזב את החברה ומכר את חלקו בה.