היה נשוי לאירינה והיו להן שתי בנות, לרה וקסניה.
מיזרי (מחזה)
מיזרי הוא מחזה ישראלי מאת עירד רובינשטיין (שגם ביים), שכתב את הנוסח העברי למחזה האמריקאי Misery מאת ויליאם גולדמן, אשר מבוסס על ספרו של סטיבן קינג, מיזרי. מיזרי הוא ספר אימה שראה אור ב-1987. הספר, שהיה לרב-מכר, זכה לעיבודים בימתיים בלונדון ואוף ברודוויי עוד בטרם הגיע לברודוויי (2015-2016) בעיבודו של ויליאם גולדמן (שכתב גם את התסריט לסרט הקולנוע המבוסס על הספר) ובכיכובם של ברוס ויליס ולורי מטקלף. המחזה בנוסח העברי עלה ב-28 במרץ 2019 בתיאטרון הקאמרי. מככבים בו יובל סגל וקרן מור.
המחזה מביא את סיפורו של פול שלדון, סופר אמריקאי המוכר בשל סדרת הספרים המצליחה שפרסם "מיזרי". שלדון נקלע לתאונת דרכים בשלג ומוצא עצמו פצוע וחבול בקרוואן המבודד של אישה זרה, אחות במקצועה, המציגה עצמה כמעריצה גדולה שלו וכמי שתטפל בו עד אשר הסופה תחלוף והיא תוכל להזעיק עזרה, אבל הסופה חולפת, העזרה לא מגיעה והאישה, אנני וילקס, מתבררת כפסיכופתית והופכת לסוהרת אכזרית שלא מתכוונת לוותר על שלדון, שמוצא עצמו כלוא בביתה ונתון לחסדיה. וילקס דורשת משלדון לכתוב רומן נוסף בסדרה במיוחד בשבילה. "מיזרי" (מאנגלית: סבל) הוא שם הדמות הראשית בספריו של שלדון, אותה מתעב שלדון ועליה משוגעת וילקס.
ביקורת.
המחזה קיבל ביקורות חיוביות בסה"כ, במיוחד על משחקם של מור וסגל. ננו שבתאי כתבה בהארץ: "...למור ולסגל יש אמנם כימיה נהדרת על הבמה, אבל נדמה שהם בעצמם לא בדיוק יודעים לשם מה כל זה. וזה חבל, כי שניהם שחקנים מצוינים, שיכולים להביא עומק. מור מצליחה להצחיק בקלות, כמובן, ולסגל יש איכות ייחודית של כנות על הבמה. הם מצליחים לייצר כמה רגעי משחק מקסימים ומצחיקים ממש. אבל זה לא מספיק כדי ליצור חוויה בעלת משמעות." דוד רוזנטל כתב בוואלה! NEWS: "הנוכחות הבימתית של מור וסגל והתפאורה והמוזיקה שסביבם הופכים את העיבוד הזה של "מיזרי" לטוב, מבדר, מלחיץ לעיתים ונאמן למקור. כמה מהתמונות החזקות והמוכרות... קמות לתחייה בקול תרועה רמה. הביקורת היחידה שלי על המחזה היא שיש בו מעט רגעים רדומים, כשאם בסרט המתח נשמר, כאן הוא מעט מתרופף לעיתים. אלה באמת צרות של עשירים, כי במשך רוב הזמן (קרוב לשעתיים) ההצגה מצליחה להתקדם בהילוך גבוה ולספק הנאה מרבית."
מאיה נחום שחל כתבה בכלכליסט: "רובינשטיין צלח את המעבר לבמה: זה מתחיל בעיצוב מרשים ופונקציונלי של פולינה אדמוב, עם קרוואן שמסתובב על צירו. והבמה מכוסה דפים לבנים מקומטים המשווים מראה של שלג. הדפים הם מוטיב חוזר שמחזק את כוחו של התיאטרון כמדיום פיוטי, סמלי ומוחשי. בנוסף, הפך רובינשטיין את המותחן האימתני לקומדיה שחורה, בלי למתוח את הגבולות, אך עם רגעים מצחיקים פה ושם. הוא מצא פתרונות בימתיים מקוריים לסצנות שבקולנוע נפתרות באמצעות קלוז אפים וזוויות צילום, בעיקר הודות לתאורה של אבי יונה בואנו והמוזיקה של רועי ירקוני והשימוש בניצבים." שי בר יעקב כתב בידיעות אחרונות: "נראה שהיחסים הבימתיים המעוותים ביניהם נבנו במודע כסוג של אנטי־תזה לפנטזיה הנהנתנית העולה מהפרסונות הטלוויזיוניות שלהם. הרובד הסמוי המפרק את הדימוי המוכר של מור וסגל כצמד האוהב להתפנק ביחד, מוסיף ממד אירוני ומגרה למופע. שוהם שיינר, בתפקיד השריף המקומי, עושה גם הוא עבודה טובה."
גנאדי קרפיינקו
ד"ר גנאדי קרפיינקו (17 בספטמבר 1949 - 6 באפריל 1999) היה מדען בלארוסי ופוליטיקאי, שנודע בהתנגדות לנשיא אלכסנדר לוקשנקו.
ביוגרפיה.
נולד במינסק. בשנת 1987 היה מנהל מפעל המטלורגיה של מלדזייצ'נה.
קרפיינקו היה מחברם של 50 המצאות, שיושמו ב-15 מדינות. בשנת 1994 הוא נבחר כחבר מן המניין באקדמיה הלאומית למדעים של בלארוס ונחשב למדען מוערך בארצו. קרפיינקו שימש כסגן יושב ראש הפרלמנט הבלארוסי, עמד בראש ועדת המדע והטכנולוגיה. הוא גם היה חבר ואחד ממנהיגי מפלגת האזרחים המאוחדת של בלארוס.
בשנת 1992 הוא התמנה לראש עיריית מלדזייצ'נה. תוך שנתיים מאז התמנה לראשות העיר, הציג קרפיינקו כמה רפורמות כלכליות מקומיות, הקים פסטיבלים מוזיקליים ותיאטרליים, הקים מועדון כדורגל מקומי וביצע דה-סובייטיזציה קיצונית של שמות הרחובות בעיר. בשנת 1996 הוביל יוזמה להדחת הנשיא לוקשנק, אם כי יוזמה זו לא צברה תמיכה משמעותית. בשנת 1998 היה ראש הוועד המנהל הארצי, ממשלת צל אופוזיציונית. הוא נחשב כמנהיג האופוזיציה בבלארוס וכמועמד האופוזיציוני הסביר ביותר להתמודד בחירות לנשיאות.
נסיבות מוות לא ברורות.
ב-31 במרץ 1999 נלקח קרפיינקו לבית החולים העירוני התשיעי במינסק עם דימום מוחי לכאורה. ב-1 באפריל הוא נותח, אך לא חזר להכרה. הוא מת ב-6 באפריל בשבע בבוקר. מותו היה מאוד לא צפוי, לא הייתה היסטוריה של בעיות בריאותיות כאלה. חודש לאחר מותו של קריפנקה נחטף יורי זכרנקו, אחד מחבריו ועמיתיו הקרובים. תוך 6 חודשים אותו דבר קרה לעמיתו הקרוב השני של קרפיינקו, ויקטור גונצ'ר. חלק מהאופוזיציה בבלארוס, כולל משפחתו של קרפיינקו סבורים כי האירועים קשורים זה בזה.
הכוכבים דולקים על אש קטנה
הכוכבים דולקים על אש קטנה הוא פזמון שכתב והלחין שלומי ברכה וביצעה להקת משינה, אשר יצא לאור בשנת 1990.
רקע.
השיר נכלל באלבום "העמותה לחקר התמותה" והיה לאחד מלהיטיו.
על פי הפרשנות הרווחת השיר עוסק במפגש עם זונה.
השיר יצא לקראת סוף שנת תש"ן, ודורג בשני מצעדים שנתיים שונים של רשת ג': במקום ה-22 במצעד של שנת תש"ן ובמקום ה-38 במצעד של שנת תשנ"א.
דודו אהרון הקליט גרסת כיסוי לשיר שהופיעה באלבום הבכורה "אהבה ראשונה" שלו שיצא בשנת 2007.
מפלגת האזרחים המאוחדת של בלארוס
מפלגת האזרחים המאוחדת של בלארוס (בבלארוסית: Аб'ядна́ная грамадзя́нская па́ртыя Белару́сі; ברוסית: Объединенная гражданская партия) היא מפלגה פוליטית ליברלית-שמרנית והדוגלת בליברליזם בבלארוס. נוסדה בשנת 1995.
המפלגה מתנגדת לממשלתו של אלכסנדר לוקשנקו והשתתפה בבחירות במדינה בכמה הזדמנויות, אך לא הצליחה לזכות באף מושב בפרלמנט הבלארוסי עד שנבחר חבר אחד בבחירות 2016. לטענתה, היעדר המושבים שלה נובע מחוסר ההגינות של הליך הבחירות והיא מהווה אחת ממפלגות האופוזיציה הגדולות בבלארוס.
חברי המפלגה המפורסמים הם ראש הממשלה לשעבר מיכאיל צ'יגיר והפוליטיקאים שנעלמו באופן מסתורי יורי זכרנקו, ויקטור גונצ'ר וגנאדי קרפיינקו, שמת בטרם עת. מאז 2018 משמש ניקולאי קוזלוב כמנהיג המפלגה. המפלגה משתפת פעולה עם מפלגת החופש העממי הרוסית.
המעגל הפנימי
המעגל הפנימי (באנגלית: The Inner Circle) הוא סרט דרמה משנת 1991 של הבמאי הרוסי אנדריי קונצ'לובסקי, המספר את סיפורו של מקרין הסרטים הפרטי של יוסיף סטלין וקצין הק.ג.ב איוון סאנצ'ין (שמו האמיתי אלכס גנצ'ין) בין 1939 ל -1953, שנת המוות של סטלין. את סנצ'ין מגלם טום הולס, ובסרט מככב יחד עם לוליטה דוידוביץ' ובוב הוסקינס. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי והוא הפקה אמריקאית, איטלקית ורוסית. הסרט באנגלית ומשך הקרנתו 137 דקות.
המעגל הפנימי היה מועמד לפרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-42 בברלין ופרס ניקה ב-1993.
דמיטרי זאוודסקי
דמיטרי אלכסנדרוביץ' זאוודסקי (בבלארוסית: Дзмітрый Аляксандравіч Завадскі; 28 באוגוסט 1972, מינסק - 7 ביולי 2000) היה עיתונאי וצלם בלארוסי-רוסי. בשנים 1994—1996, שימש כצלם של הערוץ הראשון של הטלוויזיה הבלארוסית. מאז 1997 עבד כצלם עבור רשת ORT הרוסית בבלארוס. מנובמבר 1999 ועד מאי 2000 הוא עבד תחת חוזה בצ'צ'ניה כצלם עבור מרכז העיתונות של משרד הפנים הרוסי בצ'צ'ניה.
ביולי 2000 נעלם בדרכו לנמל התעופה במינסק. ההערכה היא כי נרצח על ידי השירותים החשאיים של בלארוס, בשל חומרי צילום.
ביוגרפיה.
דמיטרי אלכסנדרוביץ זאוודסקי נולד ב-28 באוגוסט 1972 במינסק. הוא נחטף ב-7 ביולי 2000, כאשר נסע לנמל התעופה מינסק ברכב רשמי של הטלוויזיה הרוסית לפגוש את עמיתו פאבל שרמט. מאוחר יותר התגלתה מכוניתו בנמל התעופה, אך זאוודסקי לא נמצא.
בספטמבר 2002 הצהירה האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה כי היא "מודאגת ברצינות מחוסר ההתקדמות בנושא" והקימה ועדת משנה לחקירה שתחקור את המקרה של פוליטיקאים "נעדרים" בבלארוס, תוך שהיא כוללת גם את מקרה היעלמותו של זאוודסקי וקושרת אותו להיעלמותם של אישים כויקטור גונצ'ר, יורי זכרנקו, אנטול קראסוסקי ומקרה מותו המסתורי של גנאדי קרפיינקו.
במרץ 2002 גזר בית המשפט העליון של בלארוס שני חיילים לשעבר במשרד הפנים של בלארוס - ולרי איגנטוביץ' ודמיטרי מליק - בגין חטיפת דמיטרי זאוודסקי ל-10 שנות מאסר. לא בעת החקירה, ולא בבית המשפט, מליק ואיגנוביץ' לא הודו באשמת חטיפתו של זאוודסקי. בסעיף אחר של התיק הפלילי נידונו איגנטוביץ' ומאליק למאסר עולם בגין רצח חמישה אנשים נוספים. על פי גרסת התובע, אחד המורשעים, ולרי איגנטוביץ', היה מניע לבצע את הפשע. על פי החשד, הוא זעם על כך שהצלם זאוודסקי צילם אותו. את חפירה עם עקבות מדמו של זאוודסקי התגלתה במכוניתו.
גרסאות לחטיפה.