בחורף 2011 הצטרפה גבירץ ליוזמת פייסבוק בשם "מרק לוינסקי", שקראה לאזרחים להביא אוכל לגינת לוינסקי עבור מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן, שנשלחו על ידי המדינה מבאר שבע לאזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, ומצאו עצמם ללא פרנסה וקורת גג.
ב-27 באפריל 2012 התפרסמה ידיעה על כך שבשעה שתיים לפנות בוקר הושלכו בקבוקי תבערה לתוך דירה ששימשה כ"בייביסיטר" לילדים של מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן. הידיעה לוותה בתמונה קשה בה נראו הצעצועים והציוד הדל שרופים לחלוטין. גבירץ איתרה את המקום, גייסה חברים וחברות, וביחד ציידו מחדש את המקום תוך שהם רוכשים מזון, בגדים ורהיטים. באותה העת דרש בעל הדירה לפנות את הילדים מהמקום. גבירץ אספה קבוצת חברות וחברים, וביחד סייעו במציאת דירה חלופית וציודה. הקבוצה, שמנתה באותה העת כ-20 אנשים, נחשפה לתופעת ה"בייביסיטרים" (המכונים בתקשורת "מחסני ילדים") והחליטה להקים עמותה שתסייע לילדים השוהים בכוכים חשוכים מבוקר עד לילה בתנאים של רעב ועוני.
העמותה נרשמה בינואר 2013 ונקראה בהשראת שירו של נתן אלתרמן בשם עמותת אליפלט – אזרחים למען ילדי פליטים. מייסדת העמותה - גבירץ, משמשת כמנכ"לית העמותה.
באותה השנה יצאה העמותה לדרך, כשהיא מסייעת באמצעות 20 מתנדבים ל"בייביסטר" אחד שהיו בו 21 ילדים. ב-2014 הקימה העמותה מועדונית לילדים וילדות בגילאי בית הספר היסודי. נכון ל-2016 מונה העמותה כ-200 מתנדבים המסייעים ל-14 "בייביסטרים" בהם שוהים מעל 750 תינוקות וילדים. כמו כן הקימה העמותה והיא מפעילה שתי מועדוניות טיפוליות לילדים בני 3 – 12.
משפחה.
לגבירץ שני ילדים:
לגבירץ אח - דוד פירסטנברג – יזם היי טק, אביה של השחקנית חני פירסטנברג הקרויה על שם אמה של גבירץ, ואחות – ד"ר רות עדן - כימאית בתחום המזון.
לגליזציה של קנאביס
מדינות אדומות וכחולות (ארצות הברית)
מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, רוב המדינות של ארצות הברית מזוהות עם המפלגה הדמוקרטית או עם המפלגה הרפובליקנית. בארצות הברית, נהוג לכנות את המדינות שנוטות להעניק את האלקטורים שלהן למפלגה הדמוקרטית "מדינות כחולות" (וזאת מאחר שהצבע המזוהה עם המפלגה הדמוקרטית הוא כחול), ואת המדינות הנוטות להעניק את האלקטורים שלהן למפלגה הרפובליקנית "מדינות אדומות" (וזאת מאחר הצבע המזוהה עם המפלגה הרפובליקנית הוא אדום). בין הבחירות של שנת 2000 לנשיאות ארצות הברית עד לבחירות לנשיאות בשנת 2004, רק שלוש מדינות שינו את "צבען". 40 מתוך 50 מדינות הצביעו לאותה מפלגה בכל מערכות הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנים 2000, 2004, 2008, 2012 ו-2016.
תולדות המושג.
לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, קוד הצבעים המסורתי היה כחול לרפובליקנים ואדום לדמוקרטים, וזאת לאחר שבשאר העולם אדום משמש צבע של תנועות השמאל וכחול משמש צבע של תנועות הימין. מקור לא ידוע טוען כי בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976, השדרן ג'ון צ'נסלור הציג מפה באולפן החדשות של NBC בליל הבחירות. כאשר מועמד הדמוקרטי ג'ימי קרטר היה זוכה במדינה, המדינה שבה קרטר זכה הייתה נדלקת באדום. אם המועמד הרפובליקני ג'רלד פורד היה זוכה במדינה, המדינה שבה זכה הייתה נדלקת בכחול.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984, הציגה חברת החדשות האמריקאית CBS השערה הפוכה מזו של NBC - כחול לדמוקרטים ואדום לרפובליקנים. במערכות הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנים 1980 ו-1984 הציגה חברת החדשות ABC את המפלגה הדמוקרטית בצבע כחול ואת המפלגה הרפובליקנית בצבע אדום. אף אחת מן המפלגות לא ייחסה את הצבעים שיוחסו לה כצבעה הרשמי עד לבחירות 2000 לנשיאות ארצות הברית. בנוסף לצבעי הכחול והאדום המיוחסים לשתי המפלגות הגדולות, הצבע הצהוב מיוחס למפלגה נוספת שמתמודדת בבחירות או למועמד עצמאי. לדוגמה המפלגה הליברטריאנית מזוהה עם הצבע הצהוב, המפלגה הירוקה מזוהה עם הצבע הירוק ומפלגת החוקה מזוהה עם הצבע הסגול.
מדינות ואזורים המזוהים עם צבעים.
רוב המדינות מזוהות באופן מסורתי עם צבע אדום או כחול מבחינה פוליטית. לדוגמה, אזור ניו אינגלנד מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית ועם הצבע הכחול, ודרום ארצות הברית מזוהה עם המפלגה הרפובליקנית והצבע האדום וכך גם מדינות המישור ומדינות ההר. מדינות כמו יוטה, ויומינג, טקסס, אלבמה, קנזס, אוקלהומה הן מדינות אדומות, ומדינות כמו קליפורניה, אורגון, וושינגטון הן מדינות כחולות (ואפילו מכונות בשל כך "החוף השמאלי") מלבדן, גם מרילנד, הוואי וניו יורק הן מדינות כחולות.
עונת 1962 בגביע ליברטדורס
עונת 1962 בגביע ליברטדורס הייתה העונה השלישית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-7 בפברואר 1962 ותחרות הסתיימה ב-30 באוגוסט 1962. בתחרות השתתפו 10 קבוצות.
התחרות הסתיימה בניצחון של סנטוס, אלופת ברזיל בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 10 קבוצות. החל משנה זו, מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות משלב חצי הגמר. הקבוצות חולקו ל-3 בתים ומנצחת כל בית הייתה עולה למשחקי חצי הגמר. אם מספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף. בהתאם לכך, לראשונה בתולדות התחרות היה צורך במשחק נוסף בסדרת הגמר, שנערך במגרש נייטרלי.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
מהלך התחרות.
סדרת הגמר.
בהתאם לתקנון נערך משחק נוסף
דוד שמרון
דוִד נפתלי שִׁמְרוֹן (נולד ב-23 בנובמבר 1951) הוא עורך דין ישראלי, מקורבו וקרוב משפחתו של ראש ממשלת ישראל לשעבר, בנימין נתניהו. בעבר גם ייצג את נתניהו.
ביוגרפיה.
דוד שמרון נולד בירושלים וגדל בשכונת טלביה. אביו, ארווין שמרון, היה פרקליט המדינה השני, ואחר כך פתח משרד עורכי דין פרטי.
דוד שמרון למד בבית הספר בויאר והיה יושב ראש מועצת התלמידים בעיר. בצה"ל שירת כקצין שריון. בשירות מילואים לחם בחזית תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים, נפצע ואיבד את הראייה באחת מעיניו.
אחרי שהחלים התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים את לימודיו ב-1977. התמחה אצל עו"ד דן אבי יצחק ואחר כך בפרקליטות המדינה. בזמן התמחותו נפטר אביו בגיל צעיר. בעקבות כך עבר למשרד שמרון, מלכו, פרסקי ושות' שהקים אביו, ואותו מנהל מאז מות אביו גיסו יצחק מולכו. בהמשך הפך דוד שמרון לאחד השותפים הבכירים במשרד.
במהלך השנים כיהן בדירקטוריונים ובוועדים מנהלים של גופים שונים, בהם תיאטרון ירושלים, בנייני האומה, והמרכז האקדמי למשפט ולעסקים. היה חבר בבית הדין הארצי של לשכת עורכי הדין.
פעילות משפטית.
דוד שמרון עוסק במשפט אזרחי ומסחרי בתחום תאגידים, עסקאות מסחריות, ליטיגציה, פתרון סכסוכים ותכנון ובנייה. הוא מרבה לעסוק בתחומי הנדל"ן, ותחום אנרגיה ותשתיות. שמרון עסק בייצוג משקיעים מחו"ל בהליכי רישוי ובמוסדות התכנון והבנייה בישראל. בין השאר, טיפל בליווי מכרזים לתחנות כוח פרטיות, שהוקמו בעקבות חקיקת חוק משק החשמל ב-1996, שאפשר ייצור חשמל על ידי גופים פרטיים. עסק גם בקידום מיזמי גז, אנרגיה סולארית, פטרוכימיה וחשמל בישראל ובקפריסין.
שימש יועץ משפטי למועצת הצמחים.
קשריו עם בנימין נתניהו.
דוד שמרון הוא בן דוד מסדר שני של בנימין נתניהו (בן ציון נתניהו היה בן דוד של אמו של שמרון). בתקופת ילדותו בירושלים שתי המשפחות היו מיודדות, ודוד היה חניכו של יוני נתניהו בתנועת הצופים. שמרון מספר כי הוא ונתניהו ביחסים קרובים לאורך חייהם.
הקשר המקצועי בין השניים החל בסוף שנות ה-70, כאשר שמרון סייע לנתניהו להקים את מכון יונתן לחקר הטרור. עם כניסתו של נתניהו לפוליטיקה ב-1988 הפכו דוד שמרון ויצחק מולכו לעורכי הדין של נתניהו. עם הזמן התמקד מולכו בנושאים מדיניים, והיה בין השאר שליחו של נתניהו למשא ומתן עם הפלסטינים. שמרון ייצגו בנושאים פוליטיים ומפלגתיים וכן אותו ואת אשתו שרה בנושאים אישיים. הוא מופיע לעיתים בתקשורת מטעמו של נתניהו בנושאים אלה.
שמרון היה חבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של הליכוד להקמות ממשלותיו של נתניהו. ב-2015 הוא עמד בראש הצוות לקראת הקמת הממשלה ובראש צוות המשא ומתן לגיבוש הקואליציה של הכנסת ה-20. על פי דיווח בעיתונות הוא היה מעורב במינויים של נתניהו, בין היתר בבחירתו של יוסף שפירא לתפקיד מבקר המדינה.
הוא ייצג את משפחת נתניהו בין השאר ב"פרשת הקלטת הלוהטת", פרשת עמדי, תביעות שונות של עובדים כנגד שרה נתניהו, פרשת ביביטורס ואת הליכוד בעתירה נגד ארגון V15. שמרון מעורב בניהול תיק ההשקעות של נתניהו.
בשנת 2015 הטיל היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, הגבלות על נתניהו בתפקידו כשר התקשורת ביחס להכרעות הקשורות ללקוחותיהם של שמרון ומולכו בתחום זה, כדי להישמר מניגודי עניינים.
חבר "צוות 100 הימים" שקדם לכינון הממשלה ה-32 (2009-2013), במסגרתו הציע והוביל את הרפורמות ברשות מקרקעי ישראל בתחומי התכנון והבניה.
באוגוסט 2021 פסק בית המשפט ששמרון ישלם פיצויים בסך 10,000 ש"ח למני נפתלי בגין הוצאת לשון הרע.
חשד לפלילים.
בתחקיר של רביב דרוקר מנובמבר 2016 דווח כי שמרון מייצג את מיקי גנור, נציג קונצרן טיסנקרופ הגרמני, שמולו התקיימו מגעים לחתימת עסקה לאספקת שלוש צוללות לצה"ל, ונטען שיש ניגוד עניינים בין עיסוקו זה לקרבתו לראש הממשלה. בעקבות כך נפתחה חקירה משפטית בפרשה זו, המכונה תיק 3000. בעקבות הפרשה גיבש היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט הסכם ניגוד עניינים עבור שמרון.