מלחמה ושלום (באנגלית: War and Peace) היא סדרת טלוויזיה משנת 1972, עיבוד לרומן "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי. הסדרה שודרה ב-20 חלקים החל מ-28 בספטמבר 1972.
העיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לרומן האפי של טולסטוי הוא על אהבה ועל אובדן ומתרחש על רקע המלחמות הנפוליאוניות. אנתוני הופקינס העומד בראש צוות השחקנים מגלם את פייר בזוחוב, מורג הוד היא נטשה רוסטובה היפה והאימפולסיבית, אלן דובי הוא אנדריי בולקונסקי הגיבור הקודר, ודייוויד סוויפט בתפקיד נפוליאון, שלהחלטתו לפלוש לרוסיה ב-1812, יש השלכות מרחיקות לכת על פייר ועל משפחות רוסטוב ובולקונסקי.
דייוויד קונרוי הפיק את הסדרה בת עשרים החלקים. מטרתו הייתה להעביר את העלילה ואת הדמויות מהרומן של טולסטוי לדרמה טלוויזיונית באורך 15 שעות. את התסריט כתב ג'ק פולמן וביים ג'ון דייוויס. סצנות המלחמה של הסדרה "מלחמה ושלום" צולמו ביוגוסלביה. מעצב ההפקה דון הומפריי זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה על עבודתו בסדרה.
גרסה זו שונה מעיבודים קודמים שנעשו לרומן בכך שמופיעים בה דמויות משנה רבות - בולטת בהן דמותו של קאראטייב בגילומו של הארי לוק .
הפצה ב-DVD.
ב-2005 הופצה הסדרה באזור 2 באריזה של ארבעה DVD בהפצת "DD Home Entertainment". לסט צורפה חוברת מאוירת שכתב אנדי פריסטנר על תהליך יצירת הסדרה.
אובלפריים
אובלפריים (שם מדעי: Eublepharidae) היא משפחה של לטאות מאינפרא-סדרה דמויי שממיות החיות במדבריות באסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית. הן דומות לשממיות אך חסרות את הכפות הנצמדות שעוזרות לשממיות לטפס ועפעפיהן לא שקופים. הן חיות באזורים חמים ויוצאות לשוטט בשעות החשיכה. הן ניזונות בעיקר מחרקים ויכולות לצום זמן רב.
חלק מבני המשפחה הם חיות מחמד נפוצות כמו שממית מנומרת ("Eublepharis macularius").
מיון.
במשפחה ישנם 30 מינים ב-6 סוגים:
יעקובובסקי והקולונל
יעקובובסקי והקולונל (באנגלית: Me and the Colonel) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 המבוסס על המחזה הטרגי - קומי Jacobowsky und der Oberst מאת פרנץ ורפל שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1944.
בתפקידים הראשיים משחקים דני קיי בתור היהודי סמואל (שמואל) יעקובובסקי וקורט יורגנס בתור הקולונל הפולני טדיאוש פרוז'ובסקי.
דני קיי זכה בפרס גלובוס הזהב לשנת 1959 בקטגוריית השחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה. בניגוד לתפקידיו הקומיים הרגילים, הוא משחק כאן יהודי המנסה לברוח מצפרני הנאצים.
התסריט זכה באותה שנה בפרס גילדת הכותבים של ארצות הברית - קומדיה.
המחזה "יעקובובסקי והקולונל" הועלה בארץ לראשונה בתיאטרון הקאמרי ב-1947 בבימויו של יוסף מילוא ובהשתתפות אברהם בן-יוסף, נתן כוגן וחנה מרון.
ורפל מציג את היהודי כטיפוס כנוע ושקט אבל עם מוח חריף שעוזר לו להיחלץ מסכנות. הפולני מוצג כקצין שחצן, מתנשא ואנטישמי שאינו סובל את נוכחותו של היהודי. נסיבות בריחתם המשותפת מהגרמנים גורמת למחיצות ביניהם לקרוס ולבסוף הם הופכים לידידים.
תקציר העלילה.
פריז, 1940, הצבא הגרמני מתקרב לעיר. בבית מלון בעיר נמצא שמואל יעקובובסקי (דני קיי), פליט יהודי. הוא בעל ניסיון בבריחה מהנאצים, נולד בפולין, עבר לברלין, ברח מהנאצים לווינה ואחר כך לפראג וכעת הוא מנסה לברוח מהם מפריז ולהגיע לבריטניה.
איתו במלון נמצא טדיאוש פרוז'ובסקי (קורט יורגנס) קולונל פולני שהצליח להימלט מהגרמנים ולהגיע לפריז עם משרתו הצבאי (אקים טמירוף). הקולונל הוא שחצן שאינו נפרד ממדי השרד הצבאיים שלו. הוא אינו מסתיר את תיעובו מהיהודי יעקובובסקי ומשבש בכוונה את שמו. דיפלומט פולני מוסר לקולונל מסמך סודי שעליו להעביר ללונדון וכי עליו להגיע בכוחות עצמו לחוף שם תחכה לו צוללת שתעביר אותו לבריטניה.
יעקובובסקי מגיע לבית משפחת רוטשילד הנטוש ומצליח לרכוש את מכונית הרולס-רויס מהנהג. הקולונל הוא היחיד שמסוגל לנהוג והוא עולה למכונית בחוסר רצון ביחד עם משרתו הקורפורל ויעקובובסקי. בדרך שר יעקובובסקי בעברית "אנו באנו ארצה" בעוד שהקולונל פוצח בשיר לכת פולני.
יעקובובסקי שם לב שהקולונל נוסע צפונה במקום דרומה והקולונל אומר לו שהוא נוסע להביא את חברתו הצרפתייה סוזן (ניקול מוריי). את הקילומטרים האחרונים לביתה של ניקול הם עושים בדחיפה של המכונית לאחר שנגמר להם הדלק.
שיירה של צבא גרמני עוברת במקום ויעקובובסקי נותן להם את בקבוקי הוודקה של הקולונל בתמורה לדלק למורת רוחו של הקצין הפולני. הארבעה ממשיכים דרומה כשהם חולפים אחרי שיירות ארוכות של פליטים ומופצצים מהאוויר על ידי הגרמנים. כל אותו הזמן מסרב הקולונל להיפרד ממדיו העמוסים במדליות העלולים לסכן אותו ולהסגירו לגרמנים, למרות הפצרותיהם של סוזן ויעקובובסקי כי לדבריו קצין פולני לא מוותר על מדיו.
כל הזמן הם מקניטים אחד את השני בהערות עוקצניות, יעקובובסקי בקול דק ומתנצל והקולונל בקול צורם ובפנים זועפות. הם מגיעים לעיר מלאה בפליטים ונחים מיואשים ברחוב. יעקובובסקי מגיע לטירה מלכותית בעיר ומשכנע את בעליה כי דרום צרפת תהפוך למונרכיה וכי הקולונל שיגיע יוכתר למלך. הקולונל וסוזן מתקבלים בטירה בכבוד מלכים ויעקובובסקי מבשל להם געפילטע פיש ובורשט.
הקולונל משתכר ושם לב שסוזן מחבבת את יעקובובסקי. הוא מזמין את יעקובובסקי לדו-קרב אבל לפתע מגיעים גרמנים לטירה והם ממשיכים במנוסתם. הפעם מסכים הקולונל להחליף את מדיו בבגדים שנותן לו יעקובובסקי.
הם נתקלים בגרמנים ונעצרים. הגרמנים מוסרים להם שהם מחפשים את הקולונל הפולני פרוז'ובסקי. ידוע להם שהוא ברח מפריז ומתכוון לעבור ללונדון והם רוצים לאסור אותו ולגלות את רשת ההברחה של המחתרת הצרפתית. יעקובובסקי מוסר שסוזן היא אשתו ומציג את הקולונל ומשרתו כבני משפחתו ששמם גם יעקובובסקי ואכן על מעילו של הקולונל תפור השם יעקובובסקי. בנקודה זו משתנה יחסו של הקולונל ליעקובובסקי באופן קיצוני לחיוב. הגרמנים משחררים אותם אך עוקבים אחרי יעקובובסקי לאחר שהזהירו אותו שאם לא יגלה להם את מקומו של הקולונל עד שעה 20.00 הוא יועבר לגסטפו.
יעקובובסקי יושב בבית קפה ומכין רעל להתאבדות. ברגע האחרון מגיע הקולונל, מכניס אותו למכונית והם נוסעים למנזר סמוך כשהגרמנים עוקבים אחריהם. הם נכנסים למנזר וכעבור זמן יוצאת משם מכוניתם והגרמנים נוסעים אחריה וכשהם עוצרים את המכונית מתברר שנוהגת בה נזירה.
בינתיים רוכבים יעקובובסקי והקולונל על אופני טנדם של הנזירות לעבר החוף שם ממתינים להם אנשי המחתרת הצרפתית וסוזן. מתברר שעל הצוללת יש מקום רק לשניים. סוזן מוותרת על מקומה ויעקובובסקי והקולונל עולים על הסירה בדרכם לצוללת.
חאתם בן ארפה
מוחארק (עיר)
בליין (פירושונים)
תאוריית הלאומיות של גלנר
תאוריית הלאומיות של ארנסט גלנר התגוללה על פני מספר פרסומים מתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד למותו בשנת 1995. גלנר כתב על לאומיות במספר עבודות - תחילה ב"מחשבה ושינוי" (Thought and Change, 1964) ובמיוחד ב"לאום ולאומיות" (Nations and Nationalism, 1983).
מאפיינים.
גלנר הגדיר את הלאומיות בעיקרה כרעיון פוליטי שגורס כי על יחידה פוליטית לחפוף ליחידה לאומית והוסיף כי:
ממהותה היא [הלאומיות] כופה תרבות גבוהה על כלל החברה, בעוד שקודם לכן מילאו תרבויות קטנות, מקומיות, את חיי רוב האוכלוסין, אם לא את חיי הכול. באמצעות בתי ספר ובפיקוח אוניברסיטאות נוצרת עגה כללית, מותאמת לצורכי תקשורת ביורוקרטית וטכנולוגית מדויקת למדי, המשמשת עתה את כלל התושבים. פירוש הדבר - היווצרותה של חברה לא אישית, אנונימית שהיחידים משמשים בה כאטומים בני המרה, ומוחזקים יחד על ידי תרבות משותפת מסוג זה, במקום המערכת המורכבת הקודמת, שהייתה בנויה מקבוצות מקומיות, שבכל אחת מהן שלטה תרבות עממית, שנוצרה ושועתקה על ידי הקבוצות עצמן, כל אחת בנפרד. אלה הם פני הדברים כפי שהם באמת.
גלנר ניתח את הלאומיות מנקודת מבט היסטורית. הוא ראה את ההיסטוריה האנושית מגיעה לפסגה חדשה עם המודרניזם ונתן ללאומיות תפקיד מפתח בתהליך. מודרניזם, בהיותו כרוך במערכת הכלכלית והפוליטית, קשור בפופולריות של החינוך, אשר בעצמו קשור באיחודה של השפה. אולם, בעוד המודרניזציה מתפשטת מסביב לעולם, נעשה התהליך איטי, ובמקומות רבים, אליטות תרבותיות יכלו להתנגד להתבוללות התרבותית ולהגן על תרבותם ועל שפתם בהצלחה.
לדידו של גלנר, לאומיות היא תנאי סוציולוגי - סביר אך אינו מובטח (הוא ציין כיוצאי דופן מדינות רב-לשוניות כמו שווייץ, בלגיה וקנדה) שהוא תוצאה של מודרניזציה, תקופת המעבר בין חברה אגררית ובין חברה תעשייתית. התאוריה שלו מתמקדת בהיבטים הפוליטיים והתרבותיים של תקופה זו. הוא במיוחד התמקד בתפקידיו המאחדים והאחראיים-על-הומוגניזציה-תרבותית של מערכות חינוך, שוקי עבודה לאומיים, תקשורת מתקדמת וניידות בהקשר של עיור. הוא לפיכך טען שלאומיות חופפת במידה רבה לתיעוש, וכן שהיא מילאה חלל אידיאלוגי שנפער כתוצאה מהיעלמותה של תרבות החברה האגררית שקדמה לה, וכפועל יוצא גם של המערכת הכלכלית והפוליטית של הפיאודליזם.
תומאס הילנד אריקסון מנה את אלה ככמה ממאפייניה העיקריים של תאוריית הלאומיות של גלנר:
גלנר גם פיתח "טיפולוגיה של מצבים חברתיים מעוררי לאומיות וחוסמי לאומיות".