פרויקט ארכיון Space Engine הוא אתר אשר מאפשר איגוד של כלל האובייקטים שהתגלו על ידי משתמשי הקהילה בתוכנה.
כמו כן, זהו הכלי הדיגיטלי הראשון אשר משתמש במערכת השיתוף של מחולל הכתובות בתוכנה.
מרק דייוויס
מרק פרייזר דייוויס (באנגלית: Marc Fraser Davis; 30 במרץ 1913 – 12 בינואר 2000) היה אמן ואנימטור יהודי אמריקאי, שעבד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אחד מתשעת הזקנים של דיסני. הוא יצר ועיצב דמויות רבות לסרטים של האולפנים, כאשר לאחר עבודתו על הסרט "על כלבים וגנבים" עבר ל-Walt Disney Imagineering, שם עיצב דמויות עבור דיסנילנד ודיסניוורלד עד פרישתו בשנת 1978.
וולט דיסני אמר על דייוויס, "מרק יכול לעשות סיפור, הוא יכול לעשות דמות, הוא יכול להנפיש, הוא יכול לתכנן בשבילי תוכניות. כל מה שאני צריך לעשות זה להגיד לו מה אני רוצה וזה שם! הוא איש הרנסאנס שלי".
קורות חיים.
דייוויס נולד בשנת 1913 בבייקרספילד למשפחה יהודית אמריקאית, כאשר בגלל דברים שעברה המשפחה הוא למד ב-26 בתי ספר לפני שלמד בתיכון. בילדותו הוא חווה אלימות מבריונים מבית ספרו שהיוו לו דחף לצייר - כאשר הוא צייר ילדים רצו לראות את האמנות שלו וכך בריונים לא יכו אותו. דייוויס למד במכון האמנות של קנזס סיטי, במכון האמנות של סן פרנסיסקו ובמכללת אוטיס לעיצוב ואמנות.
בשנת 1935 דייוויס החל לעבוד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, שם יצר ועיצב דמויות רבות לסרטים, כאשר רוב הדמויות היו נשיות - דבר שבגללו כינו אותו "איש הגבירות". בין הדמויות שעיצב נמצאות שלגיה מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", במבי מהסרט "במבי", מר קרפד מהסרט "הרפתקאות איכבוד ומר טוד", סינדרלה מהסרט "סינדרלה", עליסה מהסרט "עליסה בארץ הפלאות", טינקרבל מהסרט "פיטר פן", הנסיכה אורורה ומליפיסנט מהסרט "היפהפייה הנרדמת", וקרואלה דה ויל מהסרט "על כלבים וגנבים".
לאחר עבודתו באולפנים, דייוויס עבר ל-Walt Disney Imagineering, חברת בת של חברת וולט דיסני שאחראית על הפארקים ואתרי הנופש של דיסני. בחברה הוא עיצב דמויות עבור מתקנים שונים בפארקים ובאתרי הנופש, ביניהם "מסע בג'ונגל", "חדר הטיקי הקסום", "קרוסלת הקידמה", "זה עולם קטן", "הטירה המכושפת", "אמריקה שרה" ו"מסע מחקר לנהר המערבי". בשנת 1978 דייוויס פרש מהחברה.
דייוויס היה נשוי לאליס אסטס, מעצבת תלבושות שעבדה גם בדיסני, החל מיוני 1956 עד פטירתו ב-12 בינואר 2000, בגיל 86, בגלנדייל.
פרסים והוקרה.
דייוויס זכה בשנת 1982 בפרס וינזור מקיי, ובשנת 1989 הוא הוכר כ"אגדת דיסני" יחד עם תשעת הזקנים של דיסני ואב אייוורקס. ברחוב הראשי של ארצות הברית בדיסנילנד, ישנו חלון ראווה על שמו של דייוויס, כאשר מולו נמצא חלון ראווה על שם אשתו.
בשנת 1994 האקדמיה האמריקאית לקולנוע העבירה לראשונה הרצאה על שמו של דייוויס, ובחודש ינואר 2000, החודש בו נפטר, הוקמה קרן מלגות על שמו במכון לאומנויות קליפורניה. בשנת 2014 הוצגה במוזיאון משפחת וולט דיסני תערוכה לכבודו, כאשר באוקטובר באותה שנה פורסם ספר המתמקד באומנות ובקריירה שלו בשם "Marc Davis: Walt Disney's Renaissance Man" ("מרק דייוויס: איש הרנסאנס של וולט דיסני"). בשנת 2020 יצא לאור הספר "Marc Davis in His Own Words: Imagineering the Disney Parks" ("מרק דייוויס במילים שלו: לדמיין את הפארקים של דיסני"), אשר מציג את אמנות הקונספט שהכין לדמויות בפארקים של דיסני.
יחסי יפן–פולין
יחסי יפן–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת פולין. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1919, שנה לאחר עצמאותה של פולין.
היסטוריה.
יפן ופולין רקמו ביניהן ברית אילמת לשיתוף פעולה מודיעיני נגד ברית המועצות. היפנים הסתמכו מאוד על שירות המודיעיני הפולני, והמשיכו בשיתוף פעולה צבאי גם לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין. היפנים הביעו את זעמם על גרמניה הנאצית כאשר החליטה לפלוש לפולין וכינו את המהלך כבגידה בברית היפנית–פולנית. לפני מלחמת העולם השנייה, יפן הביעה את רצונה בהצטרפותה של פולין למדינות הציר. בזמן חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב וההתקפה הגרמנית על פולין, הצהירה יפן כי היא לעולם לא תסמוך על היטלר (קנצלר גרמניה באותה העת) ותשתמש בו רק למטרותיה האישיות.
מלחמת העולם השנייה.
בעת המלחמה, למרות השתייכותה למדינות הציר, האימפריה היפנית ביחד עם איטליה הפשיסטית לא תמכו דיפלומטית בפלישה הגרמנית לאדמת פולין, והיפנים המשיכו ותמכו באופן גלוי בממשלת פולין. החלטה זו העידה על חוסר האמון היפני בבעלת בריתן, גרמניה הנאצית. יפן המשיכה לסמוך על המרגלים הפולניים בברית המועצות גם לאחר הכרזת המלחמה הרשמית על פולין, שנדחתה על ידי ראש ממשלת יפן באותה העת, הידקי טוג'ו. הדבר גרם לשיתוף פעולה מודיעיני מתמשך באיסוף מידע הן על ברית המועצות והן על הרייך השלישי. הסוכנים היפניים באירופה המשיכו לתמוך במאבק הפולני כנגד ברית המועצות וכוחות הרייך השלישי. במהלך כל הברית הזו, הסוכנים הפולניים לא מסרו מידע על בעלות הברית המערביות.
בשיר היפני "Porando kaiko" של הרב סרן, פוקושימה יסומאסה מזכיר את המאבק הפולני לחירות.
בשנת 1910, תקופה בה העם היפני התעניין בתרבות הפולנית ובפולין עצמה, הקדיש הסופר היפני, ניטובה אינאזו את ספרו "Bushido: The Soul of Japan" לאומה הפולנית וכינה אותה "אומה סמוראית".
ביפן קיים פסל של ברוניסלב פילסודסקי הפולני, חוקר התרבות היפנית אשר היה נשוי לאישה יפנית.
יחסים בעת המודרנית.
יפן הקימה קשרים דיפלומטיים עם ממשלת פולין בראשות מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית, שהייתה ממשלת בובות בשליטת ברית המועצות בשנת 1957, ובמקביל המשיכה להיות בעלת ברית של המפלגה הלאומית הפולנית שבגולה, ומאוחר יותר, בשנת 1989, תמכה בהתמזגותן של שתי המפלגות להקים את פולין המודרנית. ב-2019, שתי המדינות חגגו 100 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. חברת התעופה "לוט פוליש איירליינס" הפולנית, מספקת טיסות יום-יומיות לטוקיו מורשה.
יחסי מאוריטניה–רוסיה
יחסי מאוריטניה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין הפדרציה הרוסית לרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה.
רקע כללי.
יחסי התקופה הסובייטית.
עם קבלת העצמאות מצרפת בשנת 1960, מאוריטניה הגישה בקשה לחברות באו"ם, אך ראתה כי בקשתה נכשלה מפני שברית המועצות השתמשה בווטו שלה במועצת הביטחון. סגן שר החוץ ולריאן זורין האשים את ארצות הברית ובעלי בריתה בחבלה בכניסתה של מונגוליה לאספה הכללית במשך ארבע עשרה שנים, ובהסתמך על ידידות סובייטית עם ארצות ערב, הופסקה תהליך קבלתה של מאוריטניה. בתמורה להצבעה חיובית על קבלת מונגוליה לאו"ם, ברית המועצות הסירה את התנגדותה מפני כניסתה של מאוריטניה לגוף הבינלאומי. מאוריטניה הצטרפה לאו"ם ב-27 באוקטובר 1961.
ברית המועצות ומאוריטניה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 ביולי 1964. ב-17 באוקטובר 1966 חתמו שתי המדינות על הסכם סחר.
ב-20 בפברואר 1973 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה בתחום הדייג במוסקבה, ונחתם הסכם נוסף בנואקשוט ב-31 בינואר 1981. המים לאורך של החוף הארוך של מאוריטניה הם בין שטחי הדייג העשירים ביותר בעולם, ובשנת 1979 יזמה מאוריטניה את מדיניות הדיג החדשה שלה והכריזה על כאזור כלכלי בלעדי. למדיניות הדיג החדשה היו שלוש מטרות: הקמת מיזמים משותפים בשליטת מאוריטניה, הקמת צי דייגים לאומי והקמת תעשיית עיבוד דגים בשליטת מאוריטנים בנואדיבו. הראשונה מיעדים אלה הביאה להחלפת הסכמי רישוי ותמלוגים עם מפעילים זרים על ידי מיזמים משותפים שהשליטו לאחרונה מאוריטנים. באופן עקרוני, מיזמים משותפים כאלה מרמזים על נתח ממשלתי של 43 אחוז, על 8 אחוזים מהמגזר הפרטי המקומי ועל נתח חוץ זר של 49 אחוזים. בפועל, השליטה המאוריטנית במיזמים אלה הייתה נומינלית. השותף הזר סיפק את כל ההון והציוד ושלט בכל הפעולות. יש לרכוש מניות ממשלתיות ופרטיות מתוך רווחי סיכון לאורך תקופות של עשרים שנה. עד 1986 החשוב ביותר בהסכמי המיזם המשותפים שהוקמו היה חברת המשאבים הימיים המאוריטניים-סובייטים (Mauritanienne-Soviétique des Ressources Maritimes - MAUSSOV). בין 1985 ל-1987, MAUSSOV היוותה כ-55 אחוזים מכלל תוצאת הייצוא וכ-20 עד 30 אחוזים מכלל ייצוא הדגים.
היחסים עם הפדרציה הרוסית.
קשרים דיפלומטיים.
רוסיה מחזיקה במאוריטניה שגרירות בנואקשוט, ואילו מאוריטניה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה. השגריר הנוכחי של רוסיה במאוריטניה הוא ולדימיר באבקוב, שמונה על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ב-17 באוגוסט 2008.
קשרים פוליטיים.
ההפיכה ב-2005 שהביאה להדחתו של נשיא מאוריטניה מעאוויה ולד סידאחמד טאייע בזמן שהיה מחוץ למדינה, והחלפתו על ידי המועצה הצבאית לצדק ודמוקרטיה נדחתה על ידי רוסיה. רוסיה בירכה על הרפורמות של צבא מאוריטניה, ובבחירות לנשיאות ב-2007 בהן נבחר סידי אולד צ'ייכה עבדאלחי. בעקבות ההפיכה ב-6 באוגוסט 2008 במאוריטניה, גינה משרד החוץ הרוסי את הפלתו של נשיא מאוריטניה, סידי אולד צ'ייכה עבדאלחי, ולקחה חלק פעיל במשא ומתן שנערך בדקר על ידי קבוצת אנשי הקשר הבינלאומית למאוריטניה. היא קיבלה בברכה את חתימת הסכם המסגרת בין הצדדים המאוריטנים המתנגדים ב-4 ביוני 2009 לבין קיום הבחירות לנשיאות ב-18 ביולי 2009.
הר אתלוולף
הר אתלוולף (באנגלית: Mount Ethelwulf) הוא הר מכוסה ברובו קרח, ברכס דאגלס בצפון-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,590 מטרים מעל פני הים; הוא ההר ה-659 בגובהו באנטארקטיקה; והוא ההר הרביעי בגובהו באי אלכסנדר (גבוה מהר האקל, ונמוך מהר פריז).