הרב צבי הירש גויטיין (בכתיב שנהג בזמנו: צבי הירש גאיטיין; ה'תקס"ה, 1805 - כ"ב בתמוז ה'תרי"ט, 24 ביולי 1859) היה רב הונגרי, אב בית דין בכפר העדיעס, ומחבר הספר "ידי משה" על רמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו.
ביוגרפיה.
נולד ביארמוט, בילדותו למד בעיקר מפי אביו, והתקרב לרב מאיר איזנשטטר. בבחרותו למד בבוניהד בישיבתו של רבי צבי הירש הלר, המכונה "ר' הירש חריף", מחבר "טיב גיטין". אביו כתב עליו למיועד להיות חמיו, רבי אליהו טלר מקומרן: "הנהגת בני שיח' יסודתה על אדני היראה והחכמה, יען שמעת היותו בן שש הוצאתיו מבית הספר לא מש מאוהלי ותמיד שמתי עיני וליבי עליו ולמדתי אני בעצמי איתו סוגיות רבות מש"ס ועל בורים, וגם מסכתות שלימות ובהיותו בן י"ג הרגלתיו בחיבורי הרמב"ם ... והוא מתמיד כי אין חשקו כי אם בתורה... ובעת שנתקבל הרב הגאון העליר לק"ק באנהארד, שלחתיהו ללמוד בישיבתו... סדר לימודו מיוסד יותר על דרך הפשט מעל דרך החריפות. יש לו סברא ישרה... ועוד לו ידיעה גדולה בתנ"ך ובשאר דברים הצריכים לתופשי תורה... במלאכת הכתיבה אינו אומן, אך יודע לכתוב יהודית ואשכנזית כמוני, וגם מעוטר בפרפראות כגון עברונות ותשבורת".
בשנת ה'תקצ"ז הוסמך לרבנות על ידי החת"ם סופר.
בשנת ה'תקצ"ט נתמנה לרבנות בעיר סנטאנדרש בה כיהן עד פטירת אביו, ולאחר מכן עבר למלא את מקום אביו כרב בהעדיעס עד לפטירתו.
ספרו "ידי משה" עוסק ברמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו. כתבים אחרים שלו ותשובותיו בהלכה נדפסו בספר "זיכרון אבות" (תשל"א) הכולל חידושים מתורתם של רבני משפחת גויטיין.
משפחתו.
אביו היה הרב ברוך גויטיין, מחבר "כסף נבחר" ואב בית הדין של העדיעס שבהונגריה. הוא נקרא על שם אב אביו.
ב-ה'תקפ"ג נישא לשרה (זולי) לבית טעללער מקאמארן. חמיו, ר' אליהו טלר, היה נחשב בסביבתו לאיש קדוש ואנשי הקהילה נהגו ללכת להתפלל על קברו.
שירות למען הילד
שירות למען הילד הוא יחידת סמך של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, האגף לשירותים אישיים וחברתיים, האחראי על פי חוק אימוץ ילדים, תשמ"א-1981.
היסטוריה.
בעשור הראשון של מדינת ישראל לא היה האימוץ מוסדר במדינת ישראל. בשנת 1960 חוקק חוק האימוץ והטיפול באימוץ טופל בידי לשכות הסעד המקומיות ברשויות המקומיות. בשנת 1965 מונתה אביבה ליאון כפקידת אימוץ ראשית במשרד והיא הייתה אחראית על שירות האימוץ של המשרד שטיפל בחלק מההיבטים של האימוץ בישראל. בסוף שנות ה-70 שונה שם השירות לשם "השירות למען הילד". בשנת 1981 יזמה אביבה ליאון את הקמת ועדת עציוני ובהמשך את שינוי חוק האימוץ 1960 .
פעילות.
השירות למען הילד מרכז, מטפל ואחראי על כל נושא אימוץ ילדים בישראל, בפיקוח על עמותות פרטיות שעוסקות באימוץ ילדים מחוץ לישראל ואימוץ בין-ארצי.
בראש השרות עומדת פקידת סעד ארצית.
לשירות למען הילד משרדים ומרכזי שרות וטיפול במשפחות בחיפה, בירושלים, בבאר שבע ובתל אביב.
תחומי פעולה עיקריים
תיקי האימוץ נשמרים בשירות למען הילד, ובהגיע הילד המאומץ לגיל 18 הוא רשאי לעיין בתיק האימוץ שלו. אם הוריו הביולוגיים אישרו את מסירת פרטיהם, יוכל הילד לקבל פרטים אלה בהגיעו לגיל 18.
רשם האגודות השיתופיות
רשם האגודות השיתופיות הוא יחידה במשרד הכלכלה והתעשייה שתפקידה לפקח ולהסדיר את רישומן ופעולתן של אגודות שיתופיות במדינת ישראל. רשם האגודות החל לפעול עוד בתקופת המנדט הבריטי מכוח פקודת האגודות השיתופיות ויש לו סמכויות שיפוטיות ורגולטוריות נרחבות. לצווים המוצאים על ידי הרשם במסגרת הסמכות השיפוטית שלו, תוקף של צווי בית משפט מחוזי. עתירה לבג"ץ בשנת 2006 אשררה את הסמכויות השיפוטיות של הרשם (בג"ץ 11361/05). מסיבות היסטוריות ופוליטיות "רשם האגודות השיתופיות" לא היה יחידה במשרד המשפטים כמו שאר הרשמים (רשם החברות, רשם השותפויות, רשם המשכונות, רשם העמותות, רשם ההקדשות ורשם המפלגות) אלא יחידה במשרד העבודה, אחר כך במשרד החקלאות ובשנות ה-2000 עבר למשרד הכלכלה והתעשייה. והוא לא נכלל במסגרת יצירת רשות התאגידים בשנת 2006, בו אוחדו כל יחידות הרשמים לרשות אחת.
סמכויות הרשם חלות על כל האגודות השיתופיות הפועלות בישראל כולל: קיבוצים, מושבים ותאגידיים כלכליים דוגמת קו-אופ ישראל, תנובה, אגד וגרנות (אם כי רבים מהאגודות השיתופיות שפעלו בישראל פורקו או הפכו לחברות בע"מ).
היסטוריה.
רשם האגודות השיתופיות הוקם בשנת 1933 בשם "Registrar of co-operative societies" על פי שחוקקה אז. הפקודה קובעת כי בתור אגודה שיתופית יוכלו להרשם "אגודה שמטרותיה הן טיפוח החסכון, עזרה עצמית ועזרת גומלין בין אנשים בעלי אינטרסים כלכליים משותפים, כדי להביא לידי שיפור תנאי חייהם, עסקיהם ושיטות הייצור שלהם, או אגודה שנתכוננה כדי להקל על פעולותיהן של אגודות כאלה". על פי אותה פקודה, כל חבר בני-אדם המונה לפחות שבעה אנשים רשאי להתאגד כאגודה שיתופית. הפקודה ומשרד הרשם הוקמו על פי מודל הקואופרטיב הבריטי ("Cooperative Societies"). משרד רשם האגודות השיתופיות הוקם ברוב מושבות האימפריה הבריטית.
בשנת 1937 פעלו 1,006 אגודות שיתופיות בארץ ישראל, מתוכן 871 היו בבעלות יהודית. רשם האגודות השיתופיות היה פקיד בריטי, אך רבים מהעובדים במחלקה היו יהודים. עם הקמת מדינת ישראל פעלו 1,500 אגודות שיתופיות, רשם האגודות השיתופיות המשיך לפעול, ופקודת האגודות השיתופיות נשארה בתוקף. הרשם היה מחלקה בתוך משרד העבודה.
בשנת 1958 פעלו בישראל כבר 2,500 אגודות שיתופיות ונוסחה הצעת חוק חדשה לאגודות השיתופיות. אם כי הליכי החקיקה נמשכו מספר שנים וחקיקת החוק החדש לא הושלמה.
בשנים הראשונות לאחר קום המדינה הוקמו עשרות אגודות שיתופיות גם בסקטור הערבי והדרוזי. לאחר מלחמת ששת הימים, מונה בספטמבר 1967, סגן הרשם לממונה על האגודות השיתופיות בשטחים המוחזקים במסגרת הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה. לאחר סיפוח מזרח ירושלים קיבל הרשם אחריות גם על 37 אגודות שיתופיות שהיו רשומות באותה עת במזרח ירושלים.
בינואר 1968 הורחבה סמכות רשם האגודות השיתופיות, וניתנה לו הסמכות למנות ועד ממונה על אגודות שיתופיות, כאשר הוועד הקיים מזניח את ענייני האגודה.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 רשם האגודות השיתופיות היה אחראי גם על עשרות אגודות אשראי שפעלו בישראל (והיו ידועות בשם אגודות "הלוואה וחיסכון"). בעקבות משבר האינפלציה בישראל רוב אגודות האשראי נסגרו או נקנו על ידי הבנקים תוך שנים ספורות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, בעקבות משבר חובות המושבים והקיבוצים החל רשם האגודות השיתופיות להיות מעורב באישור לשינויים המבניים בקיבוצים (שינוים לקיבוצים מתחדשים, יישובים קהילתיים או מושבים), פירוק מושבים והפיכתם ליישובים קהילתיים. כל זאת תוך ניסיון שהשינוי לא יפגע בזכויות סוציאליות של החברים החלשים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו הנהלות האגודות השיתופיות והקואופרטיבים הגדולים במשק לבצע מהלכים של הפיכה לחברות, במקרים רבים תוך מכירת נכסי האגודות לבעלי הון. מתוקף תפקידו היה הרשם מעורב בעשרות משפטים בין הנהלות לבין חברי האגודות שביקשו לשמור את זכויות החברים. בין השאר היה מעורב במכירה או פירוק של, נכסי חברת העובדים, קו-אופ צפון, קו-אופ הריבוע הכחול, קואפרטיב דן לתחבורה ציבורית ומכירת יקבי כרמל (ופירוק אגודת הכורמים שהחזיקה בהם).
בשנת 1997 הציע משרד האוצר תוכנית לאיחוד רשם העמותות ורשם האגודות השיתופיות עם רשם החברות, אך הדבר לא בוצע.
בשנת 2001 ניסה, ללא הצלחה, שר העבודה והרווחה רענן כהן לקדם הצעת חוק חילופי לפקודת האגודות השיתופיות המנדטורית, בשם "חוק האיגוד השיתופי החדש". הצעת החוק כללה קיצוץ בסמכויות רשם האגודות.
בשנת 2006, אישר רשם האגודות השיתופיות, לאחר מאבק ממושך, את הפכיתה של תנובה מאגודה שיתופית חקלאית בבעלות 620 אגודות שיתופיות של קיבוצים ומושבים לחברה בע"מ ולמוכרה למשקיעים פרטיים.
בשנת 2013, פרש עורך דין אורי זליגמן מתפקידו כרשם האגודות השיתופיות לאחר 25 שנים. במקומו מונה עורך דין מירון הכהן. מירון הכהן פרש בתחילת 2019 אולם מינוי של מחליפו התעכב בעקבות ההמשבר הפוליטי בישראל. בסופו של דבר, בדצמבר 2020 מונתה לתפקיד עורכת הדין שלומית שיחור-רייכמן, האישה הראשונה לאייש תפקיד זה, ושמה של היחידה שונה לרשמת האגודות השיתופיות.
תפקידיו של רשם האגודות.
לפקח על אגודות שיתופיות במדינת ישראל, משלב רישום האגודה, ניהולה התקין, ופירוק האגודה, כולל:
קישורים חיצוניים.
מאמרי ביקורת על תפקוד הרשם
ריצ'רד ספנסר
ריצ'רד ברטרנד ספנסר (באנגלית: Richard Bertrand Spencer; נולד ב-11 במאי 1978) הוא פעיל אמריקאי מהימין הרדיקלי, והמנהיג האידאולוגי של תנועת הימין האלטרנטיבי בארצות הברית. הוא נשיא המכון למדיניות לאומית (National Policy Institute-NPI), העוסק, על פי הצהרתו, ב"פיתוח חשיבה לאומית לבנה", ומנהל חברת ההוצאה לאור "וושינגטון סמיט". ספנסר ותנועת האלט רייט מזוהים בקרב רבים בציבור הרחב בארצות הברית ובעולם כניאו נאצים, אולם ספנסר עצמו מתנגד להגדרה הזו ורואה את עצמו כתומך בזהות לבנה ולאומנות לבנה. רוב המדינות באירופה אוסרות את כניסתו.
ספנסר עלה לכותרות בין היתר בשל מנהגו לצטט את אדולף היטלר בהרצאות, בשל דעותיו האנטישמיות, ובשל מנהג תומכיו להצדיע לו ולדונלד טראמפ במועל יד. ספנסר טוען כי טבע את המונח הימין האלטרנטיבי, והוביל עם ג'יסון קסלר את עצרת איחוד הימין אשר במהלכה אירע פיגוע דריסה, לטענת ספנסר "הפכו את הדורס לשעיר לעזאזל".
עמדותיו.