השיטה הישראלית לבחירת שופטים מעוררת מחלוקת, ומאז נקבעה שיטת הבחירה באמצעות ועדה הועלו יותר מ-60 הצעות חוק לשינוי שיטת בחירת השופטים. מבקרי השיטה, התומכים בשינויה, טוענים ששיטת הבחירה אינה מייצגת את הציבור כיאות, וכי כיוון שבית המשפט העליון דן בנושאים הנתונים במחלוקת פוליטית, שיטת הבחירה שבה נציגי הציבור הם מיעוט מהחברים בוועדה פוגמת בעקרונות הדמוקרטיה. לעומתם, המתנגדים לשינוי חוששים שיביא לפוליטיזציה יתרה של הוועדה ויגרום לבחירת שופטים על פי דעותיהם הפוליטיות ולא על פי כישוריהם המקצועיים.
התומכים בשינוי השיטה טוענים שברוב המדינות הדמוקרטיות, הסמכות לבחור את שופטי הערכאה העליונה מסורה לנבחרי הציבור באופן בלעדי, ולרשות השופטת אין השפעה על ההליך, וכאשר מדובר בערכאות חוקתיות, שבסמכותן לפסול חוקים, התמונה חד משמעית עוד יותר. לעומתם, מתנגדי השינוי טוענים שבחלק מהמדינות הדמוקרטיות יש לגורמי מקצוע ולשופטים מעורבות בהליך המינוי של שופטי הערכאה העליונה, בין אם בהצעת מועמדים או בחוות דעת על מועמדים שהוצעו, ובין אם בחברות בגוף שבוחר את השופטים.
מחקר השוואתי של פורום קהלת, משנת 2019, סקר את שיטת מינוי השופטים לערכאות חוקתיות עליונות – כאלה המקיימות ביקורת שיפוטית על חקיקה ראשית – ב-42 דמוקרטיות בולטות: המדינות החברות בארגון ה-OECD, והמדינות המדורגות ב-30 המקומות הראשונים במדד הדמוקרטיה. לטענת החוקרים, רוב גדול של המדינות שנבחנו מעניקות את השליטה בזהות שופטי הערכאה החוקתית העליונה לנבחרי הציבור. ברוב המדינות ממנים נבחרי הציבור את כל שופטי הערכאה העליונה, במיעוטן ממנים נבחרי הציבור רק את רוב שופטיה, ומיעוט קטן מוסר את סמכות המינוי של רוב או כל השופטים לגורמים שאינם נבחרי ציבור.
מנגד, ד"ר גיא לוריא טען שבראייה היסטורית, אם בוחנים את הרפורמות בשיטות מינוי שופטים בעולם הדמוקרטי מאז מלחמת העולם השנייה, מגלים מגמה הדרגתית של ניסיונות לצמצם את הפוליטיזציה בתהליכי מינוי השופטים. כמו כן, שיטה כמו זו הנהוגה בישראל, שבה שופטים מעורבים בהליך המינוי, הפכה לדגם הדומיננטי בערכאות שיפוט מקצועיות. אך גם בערכאות בעלות סמכות לביקורת שיפוטית על חקיקה, מתרבות הדוגמאות לשיטות שמעניקות משקל לעמדת השופטים או מנסות בדרכים אחרות למנוע פוליטיזציה. בבתי דין חוקתיים זה נעשה לעיתים באמצעות הענקת הסמכות למינוי שליש משופטי הערכאה על ידי הרשות השופטת; או בדרישה של רוב מיוחס מקרב נבחרי הציבור (כגון שני שלישים) שמבטיח משקל לעמדת האופוזיציה.
אחת ההצעות לשינוי, של מרדכי הלר, היא לעבור לשיטה המזכירה את המינויים לבתי המשפט הפדרליים בארצות הברית : בסמכות ראש הממשלה להציע מועמדים, ובידי הכנסת הסמכות, לאחר הליך שימוע פומבי, לאשרם או לדחותם (הדבר הוצע עת היו נהוגות בחירות ישירות לראש הממשלה בישראל, והלר ראה בראש הממשלה ובכנסת שתי רשויות בלתי תלויות). הוא אף העלה את האפשרות להוסיף ועדה מקצועית כדי להבטיח שהמועמדים יעמדו ברמה נאותה של כשירות.
בשנת 1996, קרא פרופסור שמואל שילה לשנות את שיטת הבחירה, לאופן בחירה של שופטים "שלא יהיו מעור אחד" כמו שנבע ב"הצהרת מונטריאול" מ-1983, בנימוק ש"ביהמ"ש העליון הופך בשנים האחרונות לזירה מעין פוליטית כיוון שנידונים בפניו עניינים בעלי אופי פוליטי-ציבורי".
לעומת זאת, המכון הישראלי לדמוקרטיה תומך בהשארת המצב הקיים, ובהצעת החוקה שלו, נכללת השיטה הקיימת ללא כל שינוי. גם נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, התבטא נגד הצעות לשינויים בדרך בחירת השופטים, וטען שאף על פי שהשיטה הישראלית איננה חפה מבעיות, היא עולה על כל ההצעות לשפרה, וכי בעניין הזה עדיף שהמדינות האחרות ילמדו מישראל ולא ההפך.
בנובמבר 2017, במסגרת תוכנית התחקירים והראיונות "עובדה", נחשפו הצופים להתנהלותם של חלק מחברי הוועדה לבחירת שופטים ולחיכוכים ביניהם. בעקבות שידור הכתבה, שיגרה נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, מכתב לנשיאי בתי המשפט בו מתחה ביקורת על התנהלות חלק מהשופטים ועל פוליטיזציה של הליך המינוי והסכנות הגלומות בכך.
בינואר 2019 נחשפה פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד, במסגרתה נחקרים חשדות לפיהם אפי נוה, יושב ראש לשכת עורכי הדין, השתמש בהשפעתו על הוועדה על מנת למנות ולקדם שופטים תמורת שוחד מיני.
ועדות בחירה נוספות.
במקביל לוועדה לבחירת שופטים פועלות מספר ועדות בחירה נוספות לתפקידי שיפוט, הפועלות באופן דומה.
הוועדה לבחירת דיינים.
הוועדה לבחירת דיינים מופקדת, בהתאם לחוק הדיינים, התשט"ו-1955, על בחירת הדיינים למערכת בתי הדין הרבניים. הוועדה מוסמכת גם לסיים כהונתו של דיין, לדון בנבצרות של דיין מחמת מצב בריאותי, ולאשר בקשת דיין לפרישה מוקדמת. שר המשפטים מכהן על פי חוק כיושב ראש הוועדה, אך בממשלה ה-34 הועברו סמכויותיה של שרת המשפטים איילת שקד בעניין זה לשר האנרגיה, יובל שטייניץ.
חברי הוועדה:
חברי הוועדה כיום:
ועדה לבחירת שופטים צבאיים משפטאים.
הוועדה מופקדת, בהתאם לחוק השיפוט הצבאי, תשט"ו-1955, על מינוי השופטים הצבאיים המשפטאים.
חברי הוועדה:
חברי הוועדה כיום:
ועדה לבחירת קאדים.
הוועדה למינוי קאדים מופקדת, בהתאם לחוק הקאדים, התשכ"א-1961, על מינוי הקאדים למערכת בתי הדין השרעיים. הליך בחירת הקאדים מוסדר בכללי הקאדים (סדרי דיון ועבודה של הוועדה למינוי קאדים), התשנ"ו-1996, שנקבעו על ידי ועדת המינויים. סדרי הבחינות, המהוות חלק מתנאי הכשירות לכהונת קאדי, נקבעו בתקנות הקאדים (סדרי בחינות בכתב), התשס"ד-2003.
הוועדה מוסמכת גם לסיים כהונתו של קאדי, לדון בנבצרות של קאדי מחמת מצב בריאותי, ולאשר בקשת קאדי לפרישה מוקדמת. שר המשפטים מכהן כיושב ראש הוועדה.
חברי הוועדה:
חברי הוועדה כיום:
נבחרת סאו טומה ופרינסיפה בכדורגל
נבחרת סאו טומה ופרינסיפה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סאו טומה ופרינסיפה. הנבחרת חברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
נבחרת זו נחשבת לאחת מהחלשות ביותר בכל יבשת אפריקה ובעולם כולו.
החדר האדום (הבית הלבן)
החדר האדום (באנגלית: Red Room) הוא אחד מחדרי הקומה הראשונה של הבית הלבן - משכן נשיא ארצות הברית בוושינגטון שבארצות הברית.
החדר שימש בעבר כחדר הסבה. כיום החדר משמש לארוחות מצומצמות משתתפים שעורך נשיא ארצות הברית. החדר מקושט באופן מסורתי בגווני אדום, ומכאן שמו.
גודלו 8.5 על 6.85 מטרים, ולו שש דלתות הפונות אל מסדרון הצלב (Cross Hall), החדר הכחול, האכסדרה הדרומית, וחדר האוכל הממלכתי.
החדר מרוהט בסגנון אימפריאלי צרפתי, וחלק מהרהיטים יוצרו על ידי הנגר הצרפתי שהיגר למדינת ניו יורק - שארל הונרה לאנוייה (Charles-Honoré Lannuier).
קירות החדר מחופות בסטין אדום שעליו עיטורי זהב. רהיטי החדר מעוטרים במשי אדום, ומגולפים בצורות של דולפינים, ראשי אריות וספינקסים - מוטיב מצרי שהפך פופולרי בצרפת לאחר מסעו של נפוליאון בונפרטה למצרים.
השטיח משנת 1997 בצבעי בז', אדום וזהב הוא שיחזור של שטיח מהמאה ה-19 שיוצר בצרפת. הנברשת יוצרה בשנת 1805. בחדר מוצג דיוקנה של דולי מדיסון מעשי ידי הצייר גילברט סטיוארט משנת 1804 וכן כמה ציורי נוף.
היסטוריה.
בציור משנת 1803 של בנג'מין לטרוב של הקומה הראשונה של הבית הלבן ("הקומה הרשמית" - "the "State Floor) ניתן לראות שחדר זה שימש כחדר כניסה לספריית הנשיא שהיה בחדר הסמוך. בתקופת כהונתו של ג'יימס מדיסון החדר הפך ל"חדר האוכל הצהוב" בו ערכה דולי מדיסון נשפים מדי יום רביעי.
רהיטי החדר, בסגנון צרפתי אימפריאלי נרכשו על ידי ג'יימס מונרו (אשר רכש אף את הרהיטים של החדר הכחול).
חדר זה נהרס לחלוטין בתקופת השיפוץ שנערך בעת כהונתו של הארי טרומן ונבנה מחדש לאחר מכן.
בשנת 1962, בתקופת כהונתו של ג'ון קנדי שופץ החדר ובשנת 2000 שופץ החדר בשנית.
שון קומבס
שון לאב קומבס (באנגלית: Sean Love Combs; נולד ב-4 בנובמבר 1969 בשם שון ג'ון קומבס), הידוע גם בשמות הבמה שלו פי דידי, דידי, פאפי ופאף דאדי, הוא ראפר, זמר, מפיק מוזיקלי, שחקן ויזם אמריקאי. הוא זכה בשלושה פרסי גראמי ובשני פרסי VMA. קומבס נולד בהארלם וגדל במאונט ורנון שבניו יורק. תחילה עבד כמנהל כישרונות בחברת התקליטים Uptown Records וב-1993 הקים את חברת התקליטים באד בוי רקורדס. עסקיו תחת המטרייה של באד בוי אנטרטיינמנט ברחבי העולם כוללים את חברת התקליטים באד בוי, קווי ביגוד, חברה להפקת סרטים ושתי מסעדות. בשנת 2014, הוערך שווי רכושו על ידי פורבס ב-700 מיליון דולר.
ביוגרפיה וקריירה.
שון קומבס נולד בפרויקט דיור ציבורי בהארלם, ניו יורק, לג'ניס, דוגמנית ומורה, ולמלווין ארל קומבס. הוא גדל במאונט ורנון, ניו יורק. קומבס היה ילד כאשר אביו, שהיה אז בן 33 בלבד, מקורבו של פרנק לוקאס (מאפיונר בניו יורק), נורה למוות. קומבס אמר כי הוא קיבל את הכינוי "פאף" בתור ילד כי הוא היה "מתנשם ומתנשף" כשהוא היה כועס.
בשנת 1997 איבד קומבס את חברו הטוב, הראפר ביגי. בעקבות זאת הקליט קומבס את השיר "I'll Be Missing You", המסמפל את השיר "Every Breath You Take" של להקת "פוליס", יחד עם אלמנתו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י., פיית אוונס. השיר זכה להצלחה רבה ולשבחים. קומבס כתב וביצע גם את שיר הנושא לסרט גודזילה שאף הוא סימפול, אם כי לשירם של לד זפלין "Kashmir".
משחק.
בשנת 2001 שיחק בסרטו של ג'ון פאברו "מסודרים", בתפקיד רואיז. בשנת 2010 שיחק בקומדיה "תביא אותו כמו גבר" לצד ג'ונה היל.
בשנת 2018 נבחר לשפוט בתוכנית המציאות האמריקאית "The Four" , המבוססת על הריאליטי השירה הישראלי "The Four". לאחר 2 עונות בוטלה התכנית.