בְּרוֹדִי (באוקראינית: Броди; בפולנית: Brody; ברוסית: Броды; ביידיש: בראָד, "ברוד") היא עיר באוקראינה במחוז לבוב, ומרכז נפת ברודי, לשעבר בחבל גליציה ההיסטורי. אוכלוסיית העיר מונה כ-23,752 (2011), רוב האוכלוסייה אוקראינית. בעיר נותרו יהודים בודדים.
היסטוריה.
היישוב נזכר לראשונה ב-1084. בשנת 1241 נהרסה העיר על ידי בטו-חאן. ב-1546 קיבלה זכויות מגדבורג תחת השם ליוביץ'. בתקופה זאת שלט בעיר סטניסלב ז'ולקייבסקי. ב-1629 בשלטון סטניסלב קוניזפולסקי. חיילותיו של בוגדן חמלניצקי לא הצליחו לכבוש את העיר ב-1648 ונסוגו. מתחילת המאה ה-17 בעיר התקיים יישוב יהודי גדול. ב-1704 נקנתה העיר על ידי משפחת פוטוצקי. ב-1734 נהרס המבצר על ידי הרוסים, אך נבנה שוב על ידי סטניסלב פוטוצקי. בעקבות חלוקת פולין הראשונה ב-1772 עברה העיר לאימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1918 נכבשה על ידי פולין, ולפי הסכם ריגה צורפה לפולין ושויכה למחוז טרנופול. ב-1939 צורפה לברית המועצות כחלק מאוקראינה. ב-1941 נכבשה על ידי הגרמנים, שהשמידו את רוב היהודים. ב-1944 לאחר קרבות קשים שהתחוללו בשטח העיר, שוחררה וחזרה לברית המועצות. מ-1991 באוקראינה העצמאית.
יהדות ברודי.
יהודים תועדו בעיר לפחות מימי גזרות ת"ח ות"ט. ברודי התפרסמה כעיר של תלמידי חכמים ופוסקי הלכה ונודעה גם כמרכז של לימודי קבלה בזכות יושבי ה'קלויז' שלה. בשונה מבתי מדרש אחרים באותה תקופה שמומנו על ידי הקהילה, היה ה'קלויז' בברודי מוסד פרטי שנוסד ונוהל על ידי משפחה עשירה. הוא הוקם כנראה על ידי רבי יעקב באב"ד, וחתנו רבי חיים סג"ל לנדא מאפטא עמד בראשו שנים רבות. בקלויז ישבו באופן קבוע מספר מצומצם של תלמידי חכמים ולמדנים מופלגים, שהקדישו עצמם ללימוד תורה. יושבי הקלויז התפרסמו בלימוד קבלה ובאימוץ מנהגי מקובלים.
בין חכמי ה"קלויז" ידועים: רבי חיים צאנזר (אין להחליפו ברבי חיים הלברשטאם מצאנז), מחותנו של בכיר תלמידי הבעש"ט, בעל התולדות יעקב יוסף. כן, הרב יחזקאל לנדא בעל ה"נודע ביהודה", הרב יהושע לשצ׳ובר (אב״ד ברודי, וכונה בפי העם רבי יהושע קלויזנר), רבי משה אוסטרר (מחבר "ערוגת הבושם" על שיר השירים ו"דרש משה" על תהילים), רבי מאיר (רבה של הורדנקא), רבי אלעזר רוקח (אביו של רבי שלום רוקח מבעלז), רבי יהודה אריה לייב תאומים (אב"ד ברודי ומחבר שו"ת "גור אריה יהודה"), רבי אברהם גרשון מקיטוב גיסו של הבעש"ט ורבי אפרים זלמן מרגליות בעל "בית אפרים".
מסופר עליהם שהרשו לעצמם לשבת ב״קלויז״ וללמוד בבגדי לבן אפילו בימות חול.
במלחמת העולם השנייה ובשואה.
בתחילת המלחמה היו בברודי כ-10,000 יהודים. כאשר פולין נכבשה, ברודי נפלה תחילה בידי הסובייטים, אך לאחר שבירת הסכם האי-התקפה עם הסובייטים (הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) כבשו הנאצים את העיר.
כבר בקיץ 1941 הוקם בעיר יודנראט, ומיד החלו רציחות יהודים, כולל רציחת 250 אינטלקטואלים אשר נורו למוות ליד בית הקברות.
מעט לפני כן הצטרפו רבים מהצעירים בעיר לצבא הסובייטי, מה שהציל בדיעבד את חייהם.
ב-19 בספטמבר 1942 התקיים משלוח ראשון של כ-2500 מיהודי ברודי למחנה המוות בלזץ (מחנה הריכוז הראשון שהוקם במסגרת מבצע ריינהרד), עוד בטרם הוקם במקום גטו. לקראת סוף 1942 ועד 1 בינואר 1943 הכריחו הגרמנים את היהודים להתכנס בגטו צפוף אשר הכיל כ-9,000 יהודים, מתוכם כ-6,000 יהודים מתושבי העיר המקורית ובנוסף עליהם כ-3,000 יהודים נוספים מהסביבה, בהם יהודי גטו לשניב. הצפיפות, הרעב והמחלות החלו לתת את אותותיהם. בעקבות מוות ומשלוח יהודים למחנות עבודה נותרו בגטו ברודי עד מאי 1943 בין 2,000 ל-3,000 יהודים; אלו נשלחו רובם ככולם למחנה מיידנק, והומתו שם. ב-21 במאי 1943 חוסל הגטו באקציה. באקציה זו התנגדו חברי המחתרת שפעלה בגטו ברודי והגרמנים נאלצו לסגת. לאחר מכן שבו הגרמנים לגטו והמשיכו באקציה תוך כדי הצתת הבתים בהם הסתתרו יהודים. זאת עשו הגרמנים בסיוע שותפיהם האוקראינים הלאומנים.
לאחר המלחמה חזרו ניצולי ברודי, רובם חיילים שהתגייסו בתחילת המלחמה לצבא הסובייטי, כ-200 ניצולים במחנות פרטיזנים "משפחתיים" בסביבת ברודי, וכן מספר קטן של ניצולים שהסתתרו בבתי פולנים חסידי אומות העולם.
למרות הקרבות הקשים והמטרה לחסל כל זכר ליהודים, נותר בית הכנסת העתיק והמבוצר ברובו עומד על תלו עד היום.
טולצ'ין
טולצ'ין (אוקראינית ורוסית: Тульчин; יידיש: טולטשין), היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה. מרכז נפת טולצ'ין. העיר נמצאת על הנהר סלניצה, יובלו של הבוג הדרומי, במקום שהנהר טולצ'ינקה נשפך אל סלניצה. נכון ל-2018 אוכלוסיית העיר מונה כ-15,051 איש. אוקראינים, רוסים, וקהילה יהודית קטנה של 350 איש (1998). העיר ידועה בהיסטוריה היהודית כמרכז חסידי.
היסטוריה.
ידועה מ-1607 כנסטרבר כמבצר על הגבול עם הטורקים. ב-1609 מלך פולין העניק את העיר לזקן ברצלב וויניצה-ולנט אלכסדר קלינובסקי. ב-1649 נכבשה על ידי בוגדן חמלניצקי, לאחר מצור בן מספר ימים, וניסיונות לכיבוש, שבהם נפלו קוזקים רבים מידי היהודים. טולצ'ין לאחר מכן נהייתה אחת מבסיסיהם של הקוזקים. ב-1667 חזרה לפולין. בין 1672 עד 1699 בכיבוש עות'מאני. ב-1726 סטניסלב פוטוצקי קיבל את טולצ'ין מידי בית קלינקוביץ'. ב-1732 סטניסלב מת ואת מקומו ירש אחינו פרנסואה סלזי פוטוצקי, ואותו באמצע המאה ה-18 בנו סטניסלב פליקס פוטוצקי. ב-1772 סטניסלב פליקס העביר לטולצ'ין את מרכז נחלותיו, ועבר להתגורר בה, שכן בירתו הקודמת לאחר חלוקת פולין עברה לאוסטריה. ב-1787 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1792 הייתה למרכז סחר של האזור ובעיר התקיים יריד חודשי. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, חלק מרוסיה במחוז פודוליה. בין 1917–1923 התקיימו באזור קרבות בין צבאות הרפובליקה האוקראינית הלאומית, פולין והאדומים. ב-1923 הסובייטים השתלטו על העיר סופית והיא צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית הסוציאליסטית. ב-1941 לעיר נכנסו גרמנים והכניסו את כל היהודים לגטו. ב-1944 שוחררה העיר.
יהודים.
מאז יסודה התקיים בעיר ישוב יהודי חשוב. בפרעות הקוזאקים בשנות ת"ח ת"ט נכבשה העיר ב-24 ביוני 1648 (ד' בתמוז ה'ת"ח), לאחר מצור של שלשה ימים ובגידת הפולנים ביהודים, טבחו הקוזקים בקהילה היהודית. בין 1,500 (יוון מצולה) ל-3,000 (נתונים ממקורות אחרים) איש נהרגו בטבח. בעיר התגורר רבי יחיאל אשכנזי, חתנו של הבעל שם טוב, ששימש בה כשוחט. מ-1781 עד 1788 התגורר בעיר בנו רבי ברוך ממז'יבוז', ולאחר שעבר למז'יבוז' היה מגיע לעיר כל קיץ לבקר את חסידיו. בעיר ביקרו גם רבי נחמן מברסלב ובעל התניא. המחלוקת המפורסמת ביניהם לבין רבי ברוך התקיימה גם פה. אחרי רבי ברוך ישב על כס האדמו"רות חתנו רבי דב בער בן רבי שלמה מקרלין ולאחר פטירתו בנו רבי שלמה. לעיר הגיעו גם צדיקי בית צ'רנוביל והרבי מטולנא - רבי מנחם נחום כיהן בה. רבי נחמן חזן ובנו רבי אברהם חזן ממנהיגי חסידות ברסלב התגוררו גם הם בעיר. יוסף טרומפלדור הוצב בתחילת שירותו הצבאי ברגימנט הרגלים הקובני ה־76 שהוצב בטולצ'ין, שם התיידד עם דוד בלוצרקובסקי שהיה אחד מידידיו הטובים ביותר.
בשנת 1926 היו בעיר יהודים כ-7600 יהודים (44% מכלל אוכלוסייה).
בשואה רוב היהודים הושמדו, אך חלק חזרו לעיר עם שיחרורה והקימו מחדש את הקהילה היהודית. הקהילה מתקיימת אף היום, אם כי רוב חבריה בגיל מתקדם.
ריצ'ארד פריור
מרים פיירברג
מרים פיירברג-איכר (נולדה בעכו ב-ז' בתמוז ה'תשי"א, 11 ביולי 1951) היא ראש עיריית נתניה מאז נובמבר 1998.
ביוגרפיה.
מרים נולדה בעכו לדבורה ורפאל. אביה היה שוטר משמר הגבול ואמה ניהלה מגדנייה וחנות משקאות. כשהייתה בת שש, עברה עם משפחתה להתגורר בנתניה. בילדותה למדה בבית יעקב.
בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה, קרימינולוגיה ועבודה סוציאלית ותואר שני בעבודה סוציאלית, אותו סיימה בהצטיינות. את שני התארים למדה וקיבלה באוניברסיטת בר-אילן.
קריירה.
בשנים 1972–1988 הייתה עובדת סוציאלית, סגנית ומנהלת האגף לשירותים חברתיים בעיריית נתניה. בשנת 1985 זכתה בפרס חזני על מפעל חיים לקידום הלשכה לשירותים חברתיים והקהילה.
בשנים 1988–1993 שימשה כראשת מינהל חינוך, רווחה ובריאות בעיריית נתניה. בשנת 1990 זכתה בפרס מצוינות בניהול מטעם מרכז השלטון המקומי על ניהול יעיל.
בשנת 1993 פרשה מעבודתה ופנתה להתמודדות ברשימה מטעם הליכוד למועצת העיר נתניה. בנובמבר 1993 נבחרה למועצה והפכה לממונה על תחום התרבות עד 1998. עסקה גם בתחומי החינוך, החברה, איכות החיים והסביבה. פיירברג הובילה גם מאבק לשינוי שיטת רישום התלמידים במערכת החינוך העל-יסודית. שימשה כיו"ר איגוד ערים לכבאות (אישה יחידה עד היום בתפקיד זה), כדירקטורית בחברות: "מקורות", "המתנ"סים" ו"מגן דוד אדום", כחברה במועצה הארצית לאירועי שנות החמישים וכראש המטה של המחנה הלאומי המשותף במאבק נגד הסכמי אוסלו.
כראש עיריית נתניה.