אלבום אוסף של הביטלס, Anthology 1, המורכב בעיקר מהקלטות מהשנים הראשונות של הלהקה שלא פורסמה קודם לכן, ראה אור בשנת 1995. דמותו של סאטקליף מוצגת על העטיפה הקדמית, בפינה הימנית העליונה. האלבום כולל שלושה שירים שהוקלטו בשנת 1960 ובהם השתתף סאטקליף כנגן הבס של הלהקה: "הללויה, אני אוהב אותה כל כך", "את תהיי שלי", ו"קאיין".
קולנוע, טלוויזיה וספרות.
בקולנוע, דמותו של סאטקליף גולמה על ידי דוד ניקולס וילקינסון בסרט "הלידה של הביטלס" (1979) ועל ידי לי ויליאמס ברט "בחייו: סיפורו של ג'ון לנון" (2000). הסרט "Backbeat" (1994) מספר את סיפורו של סאטקליף כחבר בלהקת הביטלס בתקופתה המוקדמת ואת הגורמים שהביאו אותו לעזוב את הלהקה. את דמותו מגלם השחקן האמריקני סטיבן דורף.
ארבעה סרטי תעודה שעוסקים בחייו של סטיוארט שודרו בטלוויזיה:
סטיוארט סאטקליף מלאך של חצות (1990);
התערוכה (1991);
סטיוארט, חייו ואמנותו (2005);
סטיוארט סאטקליף, החיפושית האבודה (2011);
כמו כן, נכתבו מספר ספרים על חייו של סטיוארט סאטקליף:
Backbeat, סטיוארט סאטקליף, החיפושית האבודה (1994) מאת אלן קלייסון ופאולין סאטקליף;
סטיוארט, חייו ואמנותו של סטיוארט סאטקליף (1995) מאת פאולין סאטקליף וקיי וויליאמס;
הצל של הביטלס, סטיוארט סאטקליף, ומועדון הלבבות הבודדים שלו (2001) מאת פאולין סאטקליף ודאגלס תומפסון;
סטיוארט סאטקליף: מבט לאחור (2008) מאת מת'יו ח. קלו וקולין פאלוס;
תינוק בשחור (2010) מאת ארנה בלסטורף;
קרן סטיוארט סאטקליף מוכרת מזכרות ופריטים של סטיוארט, הכוללים שירים שנכתבו על ידו ואקורדים ומילים לשירים שהוא ולנון למדו.
דאו
מקורי
אוטאר פראדש
הרשות הממשלתית למים ולביוב
הרשות הממשלתית למים ולביוב (בקיצור - רשות המים) היא רשות ממשלתית האחראית על הקצאת משאבי מים בישראל. סמכויות הרשות מוקנות לה מתוקף . היא כפופה למשרד האנרגיה והיא הרגולטור המקצועי בנושא משק המים והשפכים בישראל. בעבר נקראה הרשות "נציבות המים", אך במסגרת חוק ההסדרים של שנת 2006 הפכה, החל מה-1 בינואר 2007, לרשות. הרשות הוקמה עקב פיזור סמכויות בנושאי המים בישראל בין מספר משרדים ממשלתיים, והגעתה של ישראל לסף משבר בנושא מאגרי המים שלה.
ראש רשות המים הוא יו"ר מועצת הרשות הממשלתית למים ולביוב העוסקת באסדרת משק המים ובכלל כך בקביעת כללים להפקה ואספקת מים ובקביעת תעריפי המים. ראש הרשות משמש גם כיו"ר מועצת הניקוז הארצית. הוא אחראי להגיש דו"ח שנתי בנושא מצב משק המים לוועדת הכלכלה של הכנסת.
רקע.
עקב פיזור הסמכויות בין משרדי הממשלה השונים, הוחלט על הקמתה של רשות המים, שתאגד נציגים ממשרדי הממשלה השונים הנוגעים למים (בריאות, איכות הסביבה, תשתיות לאומיות, אוצר, חוץ וביטחון) ותוכל להוות גוף רגולטורי שיהיה אחראי על פיתוח ותחזוק משק המים ותכנונו לטווח הארוך.
תפקידי הרשות.
הרשות היא הגוף הממשלתי העיקרי הקובע את מדיניות משק המים בישראל. במקרים מסוימים, כמו נושא השמירה על איכות המים, סמכויות הרשות נושקות לאלו של גופים אחרים (המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות). הרשות היא אחראית-העל בנושא הקצאת המים בין המגזרים השונים הצורכים מים בישראל: המגזר החקלאי, הצריכה העירונית, התעשייה, התיירות וכו'. בחלק מהמקרים, החלוקה הפנימית בכל מגזר נקבעת על ידי גופים אחרים.
הרשות מופקדת על כל הגופים המפיקים מים בישראל. גורם ההפקה הגדול ביותר שבאחריות הרשות היא חברת "מקורות" המפיקה כ-65% מהמים בישראל, וגם אחראית על הולכתם ברמה הארצית, בעיקר באמצעות המוביל הארצי. שאר הפקת המים מתבצעת על ידי אגודות מים השייכות לגופים חקלאיים או לרשויות מקומיות. הרשות גם מעורבת בהקצאת מים ממקורות חלופיים כמו התפלה או טיהור שפכים. הרשות היא המוסמכת הבלעדית לתת רישיונות לשאיבת מים ולקבוע את התנאים לביצועה, ולהטיל אגרות על פעילות זו.
נושא מרכזי שבאחריות הרשות הוא הגירעון במשק המים בישראל. ראש רשות המים הוא האחראי לקבוע את גובה הקו האדום של מפלס הכנרת, נתון ייחוס המשמש לצורך שאיבה מהאגם. בנוסף, ראש הרשות הוא היחיד האחראי להורות על פתיחת סכר דגניה בשנים ברוכות בגשמים, כאשר קיים חשש שהאגם יעלה על גדותיו. ראש הרשות אחראי גם על קביעת הקו האדום באקוויפר ירקון תנינים. הרשות אחראית גם על מדיניות החדרת מים למי התהום כדי למנוע את המלחתם. בנוסף, הרשות מופקדת על שמירת מקורות המים, והחוק מעניק לה סמכויות להפסיק זיהום חמור שנגרם להם. בפועל, מומחים מתריעים על זיהום מתמשך של מקורות המים ועל ירידה עקבית באיכות מי השתייה בישראל.
ביקורת.
באוקטובר 2018 דיווח מבקר המדינה, השופט בדימוס יוסף שפירא, על שורה של ליקויים בניהול משק המים בישראל בעשור השני של המאה ה-21, וכתב, בין השאר: "רשות המים נקטה פעם אחר פעם מדיניות של הליכה על הסף שהתבטאה בהתרת הרסן מיד בסיומה של שנת גשמים ברוכה אחת, תוך התעלמות מהשפעותיהם ארוכות הטווח של שינויי האקלים באזור".
דו"ח המבקר קשר בין כשלים שזיהה בתכנון בר קיימא של משק המים על ידי הרשות, לירידת מפלס הכנרת אל מתחת לקו התחתון - דבר שעלול לדבריו לגרום לנזק בלתי הפיך בכנרת. המבקר תלה את אחת הסיבות לכך בעובדה ששרי האנרגיה מאז אוקטובר 2010 וראשי רשות המים מאז אותה תקופה לא פעלו להגיש לאישור הממשלה תוכנית אב למשק המים והגדרת סדרי עדיפויות למשק המים, אף על פי שאלו נדרשו בהחלטת הממשלה מאוקטובר 2010.
עוד הוסיף המבקר: "מפלסיהם של כמעט כל מאגרי המים הטבעיים נמוכים מקוויהם האדומים ובוודאי נמוכים מהקווים הירוקים", וכן, "נפחי מים ניכרים מזוהמים או נמצאים בסכנת זיהום חמורה ואינם מטופלים". בנוסף ציין ליקויים נוספים כמו מחסור במאמצים לעידוד חיסכון במים, הימנעות מהגדרת קווים אדומים לחלק ממאגרי המים של ישראל, ושינויים שביצעו ברשות המים בהיקף התפלת המים ללא אישור ממשלה, שיצרו איחורים ביעדי התפלות המים.
רשות המים מסרה בתגובה שלא יכלו לחזות מראש את התופעה האקלימית הנדירה של 5 שנות בצורת רצופות שהכו בישראל בעשור זה, ולכן היה בלתי אפשרי להתכונן לכך כראוי מראש, ומסרו שלמרות האקלים הקשה והשלכותיו, ניהול המים של רשות המים עודנו משמש דוגמה למדינות רבות בעולם שלומדות כיצד להתמודד עם שינויי האקלים.
תכונת החיתוך הסופי
אוסף קבוצות מקיים את תכונת החיתוך הסופי אם לכל תת-אוסף סופי שלו חיתוך לא ריק.
התכונה מתקיימת באופן טריוויאלי כאשר חיתוך כל הקבוצות באוסף אינו ריק, אבל מצב זה אינו הכרחי. למשל, אוסף הקטעים formula_1 מקיים את תכונת החיתוך הסופי, בעוד שחיתוך כל הקטעים הוא ריק.
הגדרת קומפקטיות על ידי תכונת החיתוך הסופי.
תכונת החיתוך הסופי משמשת להגדרה חלופית לקומפקטיות: מרחב טופולוגי הוא קומפקטי אם ורק אם לכל אוסף של קבוצות סגורות המקיים את תכונת החיתוך הסופי, חיתוך לא ריק.
הוכחת שקילות ההגדרות.
יהי formula_2 מרחב טופולוגי. נניח ש-formula_2 קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה ונראה שהוא קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי: יהי formula_4 אוסף תת-קבוצות סגורות של formula_2 המקיים את תכונת החיתוך הסופי, ונניח על דרך השלילה שהחיתוך formula_6 ריק. מהנחה זו נובע שאוסף המשלימים formula_7 מהווה כיסוי פתוח של formula_2. מההנחה ש-formula_2 קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה נובע שיש לאוסף המשלימים תת-כיסוי סופי formula_10. לפיכך לתת אוסף הסופי formula_11 חיתוך ריק, בסתירה לתכונת החיתוך הסופי. נובע מכאן שהחיתוך formula_6 אינו ריק, כלומר formula_2 קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי.
בכיוון ההפוך: נניח ש-formula_2 קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי ונראה שהוא קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה: יהי formula_15 כיסוי פתוח של formula_2, ונניח על דרך השלילה שאין לו שום תת-כיסוי סופי. מהנחה זו נובע שאוסף המשלימים formula_17 הוא אוסף תת-קבוצות סגורות של formula_2 המקיים את תכונת החיתוך הסופי. מההנחה ש-formula_2 קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי נובע שהחיתוך formula_20 אינו ריק, כלומר formula_15 אינו כיסוי, וזאת סתירה. נובע מכאן של-formula_15 יש תת-כיסוי סופי, כלומר formula_2 קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה.
מש"ל
לב (סמל)
הלב (בתו מחשב: ♥) משמש כסמל המתייחס אל הלב הרוחני, הרגשי, המוסרי ובעבר גם האינטלקטואלי של בן אנוש. בעבר האמונה הנפוצה הייתה שהלב הוא מקום משכנה של הדעת האנושית, ומסיבה זו המילה לב משמשת באופן פיוטי לציון הנשמה, ותיאורים מעוצבים של לבבות הם סמלים נפוצים ביותר המייצגים אהבה. לעומת זאת, תיאורים מציאותיים יותר של לבבות אדם נוטים לעורר קונוטציות הקשורות לנושאים מחרידים של מוות ושל אלימות, בשונה מהתפיסות המתקשרות ללב הפואטי והסמלי. סתירה זו היא מקור נפוץ להומור שחור.
במיתולוגיה, ברוחניות ובדת.
בכתבים בעלי אופי דתי, ללב מיוחסת מבחינה היסטורית משמעות מיסטית, כמטפורה או כאיבר שניחן בתכונות רוחניות או שמימיות.
הרעיון מופיע בתנ"ך כבר בפרקיו הראשונים; ב מוצב מקור רוע האדם בלבבו, ובספר שמות פרקים - חוזר הצירוף בו האל "מכביד את לב פרעה". בהכבדת הלב, המשמש כמקור הרצון, הדעת והמחשבה, אלוהים גורם לו לסרב לדרישת השחרור של העבדים העבריים:
ב כתוב: כמו כן, מצוין שהאל הוא השופט אשר "חוקר" את לב האדם.
באותו אופן, במיתולוגיה המצרית, הלב נשקל במאזניים מול הנוצה של מאאת, שמסמלת את האמת במשפט המתים בספר המתים המצרי. אם הלב יימצא כבד מן הנוצה, האיש הנשפט יידון לסבל בגיהנום, משום שליבו כבד מרוב חטאים. מצד שני, אם הלב נמצא קל מן הנוצה, בעל הלב נכנס לגן עדן.