מאז 18 במרץ 2014, הפדרציה הרוסית כללה שמונים וחמישה סובייקטים פדרליים המרכיבים את הפדרציה. עם זאת, שניים מהסוביקיטים הפדרליים הללו - הרפובליקה של קרים והעיר הפדרלית סבסטופול - מוכרים באופן בינלאומי כחלק מאוקראינה. כל הסובקייטים הפדרליים הם בעלי זכויות פדרליות שוות במובן זה שיש להן ייצוג שווה - שני נציגים כל אחד - המועצת הפדרציה (הבית העליון של האספה הפדרלית). עם זאת, הם נבדלים במידת האוטונומיה שהם נהנים ממנה.
יש ששה סוגי סובייקטים פדרליים - 22 רפובליקות, 9 חבלים מינהליים, 46 מחוזות, 3 ערים פדרליות, מחוז אוטונומי אחד, ו-4 מחוזות אוטונומיים המכונים אוקרוג.
אוקרוגים אוטונומיים הם היחידים שיש להם מעמד מוזר שהם סובייקטים פדרליים בפני עצמם, אך יחד עם זאת הם נחשבים ליחידה מנהלית של סובייקטים פדרליים אחרים (כאשר האוקרוג האוטונומי של צ'וקוטקה הוא היוצא מן הכלל היחיד).
סיפוח קרים משנת 2014.
ב־18 במרץ 2014, כחלק מסיפוח חצי האי קרים ובעקבות הקמתה של רפובליקת קרים (ישות עצמאית שהוכרה רק על ידי רוסיה), נחתמה אמנה בין רוסיה לרפובליקת קרים המשלבת את רפובליקת קרים והעיר סבסטופול כחברים המרכיבים בפדרציה הרוסית. על פי האמנה, הרפובליקה של חצי האי קרים מוכרת כסובייקט פדרלי עם מעמד של רפובליקה ואילו העיר סבסטופול קיבלה מעמד של עיר פדרלית. הרפובליקה של קרים וגם העיר סבסטופול אינם מוכרים פוליטית כחלק מרוסיה על ידי החוק הבינלאומי וברוב המדינות.
חטיבות מנהליות.
לפני אימוץ חוקת רוסיה ב-1993 הוסדר המבנה המינהלי-טריטוריאלי של רוסיה על ידי צו הנשיאות של הסובייט העליון של רוסיה הסובייטית מיום 17 באוגוסט 1982 "אודות נוהלי ההתמודדות עם ענייני המינהל והמבנה הטריטוריאלי של רוסיה הסובייטית". עם זאת, בחוקת 1993 לא זוהה ענייני החלוקות המינהליות-טריטוריאליות כאחריות של השלטון הפדרלי או כאחריות משותפת של הממשלה הפדרלית. תפקיד זה הוטל על הממשל המקומי. כתוצאה מכך, המבנים המינהליים-טריטוריאליים המודרניים של הסובייקטים הפדרליים משתנים באופן משמעותי בין סובייקט פדרלי אחד למשנהו.
באופן כללי, מוכרים הסוגים הבאים של יחידות מינהליות ברוסיה:
יחידות מינהל עירוניות.
במהלך הרפורמה העירונית הרוסית בשנים 2004–2005, כל הסובייקטים הפדרליים של רוסיה היו אמורים לייעל את אופן ניהול השלטון העצמי המקומי, בהתאם לחוקת רוסיה. הרפורמה קבעה כי לכל סובייקט פדרלי יהיה מבנה אחיד של גופי השלטון העירוני עד לינואר 2005, וחוק הוראות הרפורמה נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2006. על פי החוק, יחידות המינהל העירוניות הן כדלקמן:
החוק הפדרלי תוקן ב-27 במאי 2014 כך שיכלול סוגים חדשים של יחידות עירוניות מינהליות:
ביוני 2014, צ'ליאבינסק הפכה לאוקרוג העירוני הראשון שיישם חלוקת פנים עירונית.
חלוקות משנה אחרות.
מחוזות פדרליים.
כל הסובייקטים הפדרליים מקובצים לשמונה מחוזות פדרליים, המנוהלים על ידי נציג מיוחד שממונה על ידי נשיא רוסיה. נציגי המחוזות הפדרליים משמשים כמקשרים בין הסובייקטים הפדרליים לממשלה הפדרלית והם האחראים העיקריים לפיקוח על ציות הסובייקטים הפדרליים לחוקים הפדרליים.
מחוזות כלכליים.
למטרות כלכליות וסטטיסטיות הסובייקטים הפדרליים מקובצים לשנים עשר מחוזות כלכליים. המחוזות הכלכליים חולקים מגמות כלכליות נפוצות ומקובצים בתורם לאזורים כלכליים ואזורי מאקרו בעלי מעמד מיוחד.
מחוזות צבאיים.
על מנת שהכוחות המזוינים יספקו ניהול יעיל של היחידות הצבאיות, הכשרתן ופעילויות מבצעיות אחרות, הסובייקטים הפדרליים קובצות לחמישה מחוזות צבאיים. כל מחוז צבאי פועל בפיקוד מטה המחוז בראשות מפקד המחוז והוא כפוף למטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
תיאטרון מרקורי, נוטינג היל גייט
תיאטרון מרקורי היה תיאטרון קטן בדרך לדברוק, נוטינג היל גייט, לונדון, שנודע בהפקות של דרמות פואטיות בין 1933 ל-1956, וכביתו של בלט ראמבר עד 1987.
היסטוריה (הקמה).
תיאטרון מרקורי נפתח בשנת 1933 על ידי אשלי דיוקס לצורך הפקה של דרמה חדשה וכדי לשמש כמרכז לבלט ראמבר, שניהלה אשתו מארי ראמבר. הבניין, בדרך לדברוק 2, לונדון W11, נבנה בשנת 1851, אבל עבר שינויים מקיפים כדי לשמש כתיאטרון. היה זה אולם מצויד היטב אך קטן, שהכיל כ-150 מושבים.
הפקות.
את סגנון התיאטרון קבעה ההפקה הראשונה, "יופיטר מתורגם", עיבוד של "אמפיטריאון" מאת מולייר בידי וולטר ג'יימס טרנר, עם בלט מאת רופרט דון כקטע ביניים. המוניטין של התיאטרון נוצרו ב-1935 הודות להפקות הלונדוניות הראשונות של "רצח בקתדרלה" מאת ת"ס אליוט, שהועבר מקנטרברי, ושנתיים אחר כך המחזה הפואטי "עליית F6", שנכתב בשיתוף פעולה בין ו. ה. אודן וכריסטופר אישרווד.
בשנת 1943 עלתה בתיאטרון הפקה של "Days Without End" של יוג'ין או'ניל. עונות 1945–1947 של "שחקני פילגרים", בהדרכת הבמאי א. מרטין בראון, גיבשו את מעמד הדרמה הפואטית במרקורי בהפקות כגון "The Old Man of the Mountains" של נורמן ניקולסון, "This Way to the Tomb" של רונלד דנקן ו"The Shadow Factory" של אן רידלר. בהמשך עלו קומדיות בחרוזים: "A Phoenix Too Frequent" של כריסטופר פריי ו"Happy as Larry" של Donagh MacDonagh.
ב-1947 עלו "The Beautiful People" של ויליאם סארויאן ו"SS Glencairn" של או'ניל בהצגות בכורה לונדוניות במרקורי, כמו גם המשרתות של ז'אן ז'נה. בראשית שנות ה-50' היה התיאטרון בית ל"סדנת בלט" ומ-1956 שימש בעיקר את בית הספר של בלט ראמבר, עד שנסגר לבסוף ב-1987. התיאטרון ובלט ראמבר מופיעים בסרט נעליים אדומות מ-1948. בסרט (הזמין כיום על תקליטור וכו') רואים את תיאטרון מרקורי מבחוץ, ועליו שלט המודיע גם על בלט ראמבר. כיום מונצח התיאטרון בפסל ארד קטן של
מרקוריוס בפינת הגג המזרחית ובשלט זיכרון.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1990
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1990 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. הטקס הקודם נערך ב-1988, ובטקס זה השתתפו הפקות שהוצגו בשנים 1989 ו-1990.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות.
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
Федеральная служба государственной статистики
בתיסקפה
גספר סנס
גספר סנס (בספרדית: Gaspar Sanz; 1640 – 1710) היה מלחין ספרדי ומוזיקאי, שניגן בגיטרה ובעוגב ונחשב לאחד היוצרים והמקדמים החשובים של המוזיקה לגיטרה בתקופת הברוק. גדולי מלחיני ספרד במאה העשרים הושפעו מיצירתו וכללו נושאים ממנה ביצירותיהם.
תולדות חייו.
אף על פי שנחשב לדמות הבולטת בתולדות הגיטרה בתקופת הברוק, מעט ידוע על תולדות חייו. סנס נולד בשנת 1640 למשפחה עשירה בקלנדה במחוז אראגון, אזור בספרד שהתפרסם ביו השאר בריקודי העם שלו. למד תאולוגיה, פילוסופיה ומוזיקה באוניברסיטת סלמנקה, אחת העתיקות ביותר באירופה, שם הוסמך גם לכמורה. מאוחר יותר כיהן סנז כפרופסור למוזיקה באוניברסיטה זו.
עם גמר לימודי התואר הראשון בתאולוגיה, נסע סנס לנאפולי, רומא וכנראה גם לוונציה כדי להרחיב את ידיעותיו במוזיקה. הוא למד אצל אורזיו בנבולי, מנצח המקהלה בוותיקן וכריסטופארו קארסנה, נגן עוגב בקפלה המלכותית של נאפולי. הוא בילה מספר שנים בנאפולי, שם כיהן כנגן עוגב בחצרו של המשנה למלך הספרדי.
סנס החל לנגן בגיטרה באיטליה בהדרכתו של לאליו קוליסטה. הוא הושפע מיצירותיהם של הגיטריסטים האיטלקים פוסקריני, גרנטה וקורבטה. כאשר חזר לספרד, החל ללמד נגינה בגיטרה את דון חואן (ג'ון מאוסטריה), בנם הבלתי חוקי של המלך פיליפ הרביעי ומריה קלדרון, שחקנית ידועה באותה תקופה.
בנוסף לכישוריו המוזיקליים, התפרסם סנס בימיו בזכות עבודותיו הספרותיות כמשורר וככותב, והיה מחברם של כמה שירים ושני ספרים שנשכחו כיום ברובם. תרגומו המוערך ל"איש המכתבים" המפורסם מאת דניאלו ברטולי הופיע לראשונה בשנת 1678, עם מהדורות נוספות בשנים 1744 ובשנת 1787.
הוא נפטר במדריד בשנת 1710.
תרומתו המוזיקלית ויצירתו.
סנס חיבר שלושה ספרים שעסקו בנגינה בגיטרה. את ספרו הראשון, "הדרכת מוזיקה על הגיטרה הספרדית", שפורסם לראשונה בשנת 1674 בסרגוסה, כתב עבור תלמידו דון חואן. בנוסף לספר זה, כתב סנס עוד שני ספרים העוסקים בגיטרה הספרדית ושלושתם פורסמו יחד תחת כותרת הספר הראשון בשנת 1697. הספרים עוסקים בטכניקת הנגינה בגיטרה הספרדית, החל מתרגולים הבסיסיים וכלה בפיתוח מיומניות מתקדמות בכלי זה. בנוסף לייעוץ הטכני לנגינה פרסם בשלושת ספריו רפרטואר נרחב של כתשעים שירים וריקודים ספרדיים. בהשראתם, שירים וריקודים בני שלוש מאות שנה מפרי עטו, מבוצעים עד עצם היום הזה על ידי גיטריסטים קלאסיים עבור קהלי מאזינים ברחבי העולם.
ספרו הראשון הוא למעשה ספר הוראות המכסה את כל ההיבטים הנוגעים לגיטרת הבארוק. הוא מספק לתלמיד מבחר רחב של קטעים בסגנון פונטאדו ("מריטה") ובסגנון רסקווידו ("פריטה"). זה לא ספר המדגים נגינה פשוטה של אקורדים, אלא מעניק תרומה רצינית של וירטואוז מאומן היטב השואף להעביר את הידע והאהבה שלו למוזיקה ולגיטרת הבארוק ללומד. ספרו של סנז נועד לאלה הרוצים להצטיין באמנות זו.