העיתונאי דודו הלוי היה הראשון אשר פרסם את דבר קיומה של המחתרת ובדיווח שלו בעיתון האמריקני "וושינגטון סטאר" טען כי בגין רמז לאחיטוב שלא לקיים חקירה יסודית והוסיף שאחיטוב ביקש להתפטר מתפקידו בשל כך. באותה ידיעה פרסם הלוי את שמו של ראש השב"כ ללא אישור הצנזורה, דבר שהיה עבירה על החוק הישראלי באותה עת והמשטרה המליצה בפני הפרקליטות להעמידו לדין. הידיעה הוכחשה. לבסוף, ב-1984, ארבע שנים לאחר שאחיטוב פרש מתפקידו, פענח השב"כ בפיקודו של אברהם שלום, את הפרשה וחשף את חברי ארגון הטרור היהודי.
אנריל (משחק מחשב)
מיגל אנחל אסטוריאס
מיגל אנחל אסטוריאס (בספרדית: Miguel Ángel Asturias; 19 באוקטובר 1899 - 9 ביוני 1974), סופר בשפה הספרדית, דיפלומט גואטמלי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1967.
ביוגרפיה.
מיגל אנחל אסטוריאס נולד בגואטמלה סיטי, בירת גואטמלה. הוריו יצאו אל הכפר, במחוז באחה וראקרוס, כדי להימלט מרדיפות הדיקטטור אסטרדה קבררה. מיגל אנחל גדל בין האינדיאנים באווירה כפרית, וספג סיפורי מעשיות ואגדות. מאוחר יותר חזרה משפחת אסטוריאס לעיר הבירה, שם פנה ללימודים תיכוניים ולאחר מכן נרשם ללימודי משפטים.
בשנת 1920 השתתף מיגל אנחל, יחד עם יתר הסטודנטים, במהפכה שסילקה את משטר קבררה. כעבור שנה החל שלטון צבאי שגרם, ברדיפותיו אחר בעלי השקפות מתקדמות, לכך שאסטוריאס עזב את ארצו ונסע לפריז. בין השנים 1923–1933 התגורר אסטוריאס בפריז, תרגם לספרדית את אפופאית האינדיאנים ופרסם את "אגדות גואטמלה". הצלחת התרגום הצרפתי של הספר פתחה לו את השער אל חוגי האומנות. הוא הכיר את אנרי ברבוס, פבלו פיקאסו, ז'אן קוקטו וטריסטן צארה, ושמר על ידידות אמיצה עם הלטינו אמריקאים ססאר ואייחו, אלחו קרפנטייר וארטורו אוסלר פייטרי. הוא ניהל פעילות פוליטית ופובליציסטית ופרסם יותר מ-2,000 מאמרים בעיתוני גואטמלה, מקסיקו וארגנטינה.
בשנת 1933 חזר לגואטמלה וכתב סונטות ופואמות שפורסמו יחד באנטולוגיה שהופיעה בבואנוס איירס ובפריז. עם נפילת הדיקטטור אוביקו החל את מעורבותו בחייה הפוליטיים של ארצו. הוא נשלח לתפקידים דיפלומטיים בכירים לבואנוס אירס, לפריז ולאל סלוודור. בו זמנית החל לרכוש לעצמו שם של סופר בשפה הספרדית לאחר פרסום הרומנים "כבוד הנשיא" ו"אנשי תירס".
בשנת 1967 הוענק לו פרס נובל לספרות על "יצירתו הספרותית, מלאת החיים, מושרשת עמוק בצורת החיים ובמסורות המקומיים של אמריקה הלטינית".
את התקופה האחרונה בחייו בילה במדריד, שם נפטר. הוא נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
שומר הזמן
שומר הזמן (באנגלית: The Timekeeper) היה סרט שהוקרן ב-360 מעלות, בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.
הייחוד של סרט זה היה השימוש בבובות אודיו אנימטרוניקס ובעלילה כדי להגביר את ההנאה. הסרט הוצג לראשונה בארץ הגילויים שביורודיסני ב-12 באפריל 1992 בשם "לה ויז'יונריום" ("Le Visionarium").
המתקן הוקם גם בממלכת הקסם ונפתח ב-21 בנובמבר 1994 בשם "מעת לעת" (באנגלית: From Time to Time) אולם שמו שונה בהמשך ל"שומר הזמן". באותה שנה נפתח המתקן גם בדיסנילנד שבטוקיו.
עלילת הסרט.
לפני תחילת המופע מוצג בפני המבקרים המנחה של המופע "רובוטצילום מקיף-רואה" ("Circumvisual PhotoDroid") המכונה בקיצור "9 עיניים" ("9-Eye") והמדובב על ידי ראה פרלמן. תשע העיניים מייצגות את תשע המצלמות המשמשות לצילום סרט של 360 מעלות. המבקרים מוזמנים לבחון את מכונת הזמן החדשה שהומצאה על ידי "שומר הזמן" (The Timekeeper).
בתיאטרון מוצג סרט לכאורה לאחר מסע בזמן - ראשית עוברים לעידן הטראסי - שם נמלטים מפני דינוזאורים רעבים. לאחר מכן חוזרים בזמן לשנת 10,000 לפני הספירה - אמצע עידן הקרח האחרון. ומשם לשנת 1450 לצפות בבית הדפוס של יוהאן גוטנברג, ולאחר מכן לשדה קרב של לוחמים סקוטיים משם נמלטת 9 עיניים ברגע האחרון. לאחר מכן שולח אותה שומר הזמן לשנת 1503 לסדנת העבודה של לאונרדו דה וינצ'י המצייר את המונה ליזה. התחנה הבאה היא בשנת 1763 - קונצרט של וולפגנג אמדאוס מוצארט שאחד הצופים בו הוא לואי ה-16.
התחנה הבאה היא היריד העולמי של שנת 1878 (Exposition Universelle) אולם בשל תקלה המכונה לא עוצרת אלא מתקדמת בזמן ורואים את בניית מגדל אייפל. לבסוף מכונת הזמן עוצרת לקראת התערוכה העולמית של פריז (1900) - בדיוק לפגישה בין ה. ג. ולס וז'ול ורן. ולס טוען שמסע בזמן הוא אפשרי, ומראה לו דגם של מכונת זמן שהוא המציא. לאחר שורן מכריז במהלך השיחה עם ולס שמסע בזמן אינו אפשרי, מופיע 9 עיניים ואומרת לו שהמסע אכן אפשרי. ורן מנסה לתפוס את 9 עיניים, ובעת ששומר הזמן מחזיר אותה לעתיד, הוא מחזיר בטעות גם את ורן. שומר הזמן מנסה להחזיר את ורן לעבר, אולם ורן מסרב ורוצה לראות את העולם של ימינו - שומר הזמן מסכים ומראה לו את ההווה - אולם מבלי משים ורן ו-9 עיניים נשלחים לתחנת רכבת - ורן סבור שהעתיד חשוך עד שפוגעת בו רכבת מהירה (ה-TGV הצרפתית).
מהרכבת רואה ורן את הכבישים המהירים, המכוניות ורוצה להתנסות בנהיגה בעצמו - בהתאם שומר הזמן מציב אותו בתוך מכונית מרוץ. לאחר מכן נלקחים ורן ו-9 עיניים לתחתית הים (כדי להראות מהיכן לקוח הרעיון לספר "20,000 מיל מתחת למים"), ובהמשך עף ורן בכדור פורח ורואה את אירופה ואנגליה מהליקופטר (ובגרסה האמריקאית גם את העיר ניו יורק). ורן מבקש לעוף גבוה יותר - ונלקח לחלל - אל הירח.
לאחר מכן מחזיר שומר הזמן את ורן לגרנד פאלי לתערוכה העולמית.
שומר הזמן מחליט לקחת את הקהל אל העתיד - ושולח את 9 עיניים לשנת 2189, שם רואים את חגיגות המאה למגדל איפל ואת פריז העתידית (עם מכונות עתידניות העפות באוויר - מכוניות מתוצרת רנו - המממנת של המתקן), ואז מופיעים ורן וולס במכונת הזמן של וולס משנת 1900, ואילו המבקרים חוזרים להווה לסיום הסרט.
ההבדלים בין "שומר הזמן" ל"לה ויז'יונריום".
ישנם מספר הבדלים בין הגרסה הצרפתית המקורית לגרסה האמריקאית. מהגרסה האמריקאית הוצאו מספר סצנות שצולמו מהכדור הפורח - סצנות של קו החוף האירופי, וכן דיאלוג בין הצוות של הכדור הפורח לבין ז'ול ורן בנמל התעופה שארל דה גול בעומדם לפני מטוס קונקורד של חברת התעופה אייר פראנס. במקום סצנות אלה נוספה סצנה של קו הרקיע של העיר ניו יורק לגרסה האמריקאית.
סגירת המתקן.
מתקן שומר הזמן בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה היה אחרון המתקנים, לאחר שהמתקן בדיסנילנד שבטוקיו ובדיסנילנד שבפריז נסגרו ב – 2002 ו-2004 בהתאמה כדי לפנות מקום למתקן משגרי החלל של באז שנות אור.
המקום בו מצוי היה המתקן בממלכת הקסם מיועד למתקן חדש המבוסס על הסרט "משפחת סופר על", ומשמש כיום לאתר מפגש של המבקרים עם דמיות דיסני.
דיסנילנד.
בתחילת שנות ה-90 יזם מייקל אייזנר - מנכ"ל דיסני דאז, תוכנית שאפתנית לשינוי פני הפארקים. במסגרת תוכנית זו הוחלט על שיפוץ ארץ המחר ושינוי שמה ל-"ארץ המחר 2055" במסגרתה תוכננו מתקנים חדשים - "שומר הזמן" היה אחד מהם. בניית מתקנים אלה בוטלה בשל קשיים כלכליים והפסדים של חטיבת הפארקים של החברה. במקום בניית שומר הזמן בדיסנילנד נבנה אזור ההמתנה של המבקרים לרוקט רודס - שנסגר מאוחר יותר. תוכנית אחרת לבנות "ויזיונריום" בפארק ווסטקוט בוטלה אף היא משלא נבנה הפארק.
פאנדה ענק
פאנדה
דד קנדיז
דד קנדיז (Dead Kennedys, "הקֶנֶדים המתים"), היא להקת פאנק אמריקאית. המקור לשמה הוא במשפחת "האצולה" האמריקאית, משפחת קנדי ובשרשרת האסונות אשר פקדו אותה ובראשם רצח הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי ורצח אחיו, המועמד הדמוקרטי לנשיאות רוברט. הלהקה נוסדה בשנת 1978 על ידי הגיטריסט איסט ביי ריי (שמו מרמז על המקום בו נולד - אזור המפרץ של סן פרנסיסקו) והונהגה מרגע הקמתה על ידי הזמר ג'לו ביאפרה (נולד בשם אריק ריד בּוּשֵה). בשנת 1979 הוציאה הלהקה את תקליט השדרים הראשון שלה "California Über Alles" (גרמנית: קליפורניה מעל לכל, כפרפרזה על השורה הראשונה בהמנון גרמניה, "Deutschland über alles", גרמניה מעל לכל), בו מתאר ביאפרה בסגנונו המיוחד איך מדינת קליפורניה בה פועלת הלהקה, הולכת ונהפכת לשמרנית, ואף משווה אותה לגרמניה הנאצית. חוש ההומור המיוחד של ביאפרה בצוותא עם מקצבי הפאנק של הלהקה, הפכו את דד קנדיז למובילה בסצנת הפאנק האמריקאית. הלהקה פעלה בהצלחה רבה לאורך שנות ה-80 ובנובמבר 1986 הוציאה את תקליטה האחרון. במהלך שנות ה-90, התעורר סכסוך משפטי בין חברי הלהקה לביאפרה, שבסופו הותר לשאר חברי הלהקה לשוב ולפעול תחת השם דד קנדיז. לאחר מכן צירפה הלהקה סולן חדש והחלה במסע הופעות עולמי.
השפעה פוליטית.
ג'לו ביאפרה והדד קנדיז הרבו במהלך שנות פעילותם לבקר את החברה האמריקאית, שהתאפיינה לדעתם בקפיטליזם, בשובינזם ובכוחניות. שנות ה-80, שנות שלטונה של המפלגה הרפובליקנית השמרנית והנשיא רונלד ריגן אופיינו במספר רב של "הרפתקאות" אמריקאיות מעבר לים, והתערבויות צבאיות רבות במשטרים פרו-קומוניסטים בעולם. גם בארצות הברית עצמה, התחוללה מהפכת שמרנות אשר העמידה את הכנסייה והערכים הקפיטליסטים בראש המדרג. באמצעות שירים כמו "California Über Alles" ,"Kill the Poor" וכן "MTV Get Off the Air" ידעה הלהקה להצביע על הנושאים הכאובים לרוב הדומם, כל זאת בצורה בוטה המלווה בהומור משובח. גם השמאל האמריקאי לא שבע נחת מידי הלהקה, אשר נהגה לבקר את הצביעות הרבה של בעלי ההשפעה בצד השני.
דד קנדיז לא הסתפקה בהתמקדות בתחום הפוליטי הצר, אלא הייתה גם להקת הפאנק הראשונה שעסקה באופן פעיל בגינוי ההרס הסביבתי שיוצרת החברה המתועשת. לדוגמה בשירם "סהר מעל ים" הם כותבים:
היחס לישראל.