הרכבת שהחזיקה בשיא של הרכבת הגבוהה ביותר לפני ה"טופ ת'ריל דראגסטר" הייתה "סופרמן: הבריחה מקריפטון" עם גובה של 120 מטר. שיא הגובה של ה"טופ ת'ריל דראגסטר" נשבר ב - 2005 על ידי  ה"קינגדה קה" שב"סיקס פלאגז גרייט אדוונצ'ר" עם גובה של 139 מטר.
הרכבת שהחזיקה בשיא של הרכבת המהירה ביותר קודם לכן הייתה "דו-דודונפה" עם מהירות של 172 קילומטר בשעה, שיא שנשבר על ידי ה"טופ ת'ריל דראגסטר" עם מהירות של 190 קילומטר בשעה, אך גם שיא זה נשבר על ידי ה"קינגדה קה" עם מהירות של 206 קילומטר בשעה.
נכון לשנת 2015 ה"טופ ת'ריל דראגסטר" הגיעה למקום השני בין רכבות המתכת הגבוהות ביותר, הרכבת במקום השלישי בין רכבות המתכת המהירות ביותר ובמקום השני בין רכבות המתכת עם הירידה הארוכה ביותר.
פעילות.
ה"טופ ת'ריל דראגסטר" מושפעת מתנאי מזג אוויר הן כרכבת בעלת מהירות גבוהה והן כרכבת גבוהה במיוחד. גשם, רוחות חזקות ו/או ברקים עלולים לגרום לסגירת הרכבת. אין הגבלת גיל על נוסעי הרכבת, אבל יש הגבלת גובה:  1.32 מטר לפחות ועד 1.98 מטר לכל היותר. אנשים מעל למשקל מסוים לא יורשו לעלות על הרכבת אם המושב או החגורה לא יכולים להכיל אותם. הנוסעים לא יוכלו להביא איתם חפצים אישיים לרכבת ויחויבו ללבוש חולצות ונעליים. הנוסעים יחויבו להוריד אוזניות לפני הכניסה לרכבת. במקרים מסוימים מומלץ לנוסעים לא לעלות לרכבת: במקרה של ניתוח ראש שהתרחש לאחרונה, בעיות לב, בעיות צוואר, בעיות גב, לחץ דם גבוה, הריון  או כל מצב בריאותי שעלול להיות מוחמר בעקבות הנסיעה ברכבת.
תאונות.
ב - 14 ביולי 2004 בשעה 20:20 בערב  נפגעו ארבעה אנשים משפוכת שעפה בזמן שנסעו ב"טופ ת'ריל דראגסטר". כתבים העידו שכבל המתכת של הרכבת נשחק בזמן השיגור. רסיסי מתכת הועפו מהכבל ותקעו את הרכבת כשעליה נוסעים בזמן השיגור. הנוסעים נותרו עם שפשופים בזרועות ואחד מהם נחתך בפניו. הנוסעים שנפצעו טופלו בעמדת העזרה הראשונה של הפארק ואחרי זמן קצר שניים מהפצועים פנו לטיפול רפואי בכוחות עצמם.
פרסים.
פרס כרטיס הזהב של ירחון פארקי השעשועים "שעשועים היום" לרכבת ההרים ממתכת הטובה ביותר.
התמכרות למזון
התמכרות למזון (באנגלית: food addiction) היא מצב פיסי ונפשי שבו חשים תשוקה לאכילת מאכלים מסוימים בעלי פוטנציאל ממכר, אשר גורמים לנו הנאה ותחושת סיפוק רגעית. התמכרות למזון הפכה בעידן השפע לבעיה נפוצה ומוכרת בקרב אוכלוסיית העולם המערבי. בעידן המודרני התמכרות למזון ברוב המקרים נובעת מאכילת מזונות המכילים חומרים מעוררים - סוכר מזוקק ופחמימות. דוגמאות בולטות לכך הם מאכלים כמו שוקולד, אשר גורם להפרשת הורמונים שמספקים תחושת הנאה, או קפאין, שגורם לתחושת עוררות ומרץ בגוף.
בניגוד להתנהגויות רבות הנחשבות להתמכרות, כמו פעולות שאנו חשים אילוץ לעשותן שוב ושוב למרות ההשלכות השליליות שלהן, אין בהתמכרות למזון תלות נפשית של הגוף, אלא תלות פסיכולוגית. אכילה היא צורך ביולוגי בסיסי, לכן קשה להגדיר מהי התמכרות למזון. חוקרים שונים מגדירים בצורות שונות את התופעה. יש חוקרים הטוענים כי ההתמכרות מתחילה כאשר אדם אוכל מעל יכולותיו. לפי גישה אחרת, התמכרות מוגדרת כאשר אדם אוכל ארוחות קטנות במשך היום, אך בתכיפות רבה. גם אכילה שאיננה נובעת מרעב פיזי יכולה להיחשב כהתמכרות למזון.
גורמים.
אחד הגורמים העיקריים להתפתחות התמכרות למזון הוא הגורם הפסיכולוגי. ברוב המקרים התמכרות למזון מתפתחת כבר בגיל צעיר. חינוך הלוקה בחסר, הפקרה, ותרנות מופרזת והעדר אהבה לילד עשויים להיות גורם המעודד התפתחות עתידית של התמכרות למזון. בנוסף לכך כאשר הורים מלמדים את ילדיהם שמזון מנחם ופותר מצבים קשים ורגשות שליליים, כגון אכזבה, כעס ועצב, הם מגדילים את סיכויי ילדיהם ללקות בהתמכרות.
גורם נוסף ומשמעותי להתפתחות התמכרות למזון בעשורים האחרונים קשור לתרבות השפע. הנגישות והזמינות של מזון וכן הגיוון בסוגי המזון מעודדים את התופעה. בעבר, כאשר האוכל לא היה זמין במקרר הביתי ובחנויות המזון, אדם היה משיג את כמות המזון המדויקת הנדרשת למשפחתו, אך כיום, כאשר סוגי מזון שונים נמצאים בכמויות גדולות בכל בית ובהישג יד ברשתות המזון, הם הרבה יותר זמינים וקל יותר להשיגם.
גם פעילות המוח ותגובות המוח לחומרים הנמצאים במזונות מסוימים יכולים להשפיע על התפתחות של התמכרות למזון. כשאדם אוכל, נוצרים בגוף הורמונים מדכאי תיאבון, שמטרתם ליצור את תחושת השובע. מאכלים עתירי שומן וסוכר פוגעים במהלך התקין של מערכת זו. במוח האנושי ישנו חלק הנקרא "אזור העונג", והוא מתעורר כתגובה להנאה. "אזור העונג" מתעורר גם כתגובה לאכילת מאכלים כמו שוקולד, למשל. עם אכילת השוקולד מופרש מוליך עצבי, דופמין, אשר מתחבר עם קולטנים לדופמין הנמצאים "באזור העונג" וגורם לתחושת עונג אשר מציפה את הגוף. בשנות האלפיים הסוכר הפך למוצר הזמין ביותר. באורח החיים בעידן המודרני המוח שלנו נמצא במצב תמידי של עודף דופמין. במקרה זה המוח מצמצם את רמת קולטי הדופמין. אדם שהחל לאכול בקביעות שוקולד, מזון מתועש וסוכרים יזדקק לכמות גדולה יותר מאותו סוג מזון כדי לחוש את אותו העונג. תהליך זה הוא הגורם הישיר להתמכרות.
מאפיינים והשלכות.
התמכרות למזון מתאפיינת בתאווה כפייתית ובלתי נשלטת לאוכל בכלל ולסוגי מזון ספציפיים בפרט. קיים קושי להגדיר את התופעה, מכיוון שבניגוד להתמכרויות אחרות, כמו: סמים והימורים, מזון הוא חלק בלתי נפרד מחיי האדם. זו הסיבה שקשה לאפיין את הגבול בין אכילה לשם צורך או הנאה לבין התמכרות למזון. רוב האנשים סבורים שתופעה זו של התמכרות למזון מאפיינת אנשים שמנים, ולכן הם אינם מודעים להרגלי האכילה שלהם.
המאפיינים המובהקים של התמכרות למזון:
הבעיה העיקרית הנובעת מהתמכרות למזון היא השמנת-יתר. כמו כן אכילה שאיננה מתוך סיפוק תחושת רעב פיזי לעיתים קרובות מלווה ברגשי אשם, בתסכול ובושה.
התמכרות לסוכרים, לשומנים ולמזונות מתועשים עלולה לפגוע במקרים קיצוניים בפעילות המוח. באמצע שנות ה - 90 נערך ניסוי בחולדות שמטרתו הייתה לבדוק את השפעת המזון וההתמכרות אליו. הניסוי כלל שלוש קבוצות של חולדות, וכל אחת מהקבוצות קיבלה מזון בהרכב אחר: קבוצה אחת קיבלה דגנים, ירקות ופירות. הקבוצה השנייה קיבלה מזון בריא ומדי פעם גם מזון תעשייתי ומזון ממותק, ואילו הקבוצה השלישית קיבלה מזונות ממותקים בלבד. לאחר שהחולדות הואכלו באופן קבוע, החלו לתת להם מכות חשמל תוך כדי אכילה. החולדות שניזונו ממזון ממותק בלבד לא ברחו כתוצאה ממכות החשמל, בעוד שהחלודות שניזונו מאוכל בריא ברחו מיד באופן אינסטינקטיבי. לפי תוצאות הניסוי, מרכיבי מזון מסוימים, כמו מזון ממותק ותעשייתי, שהחולדות התמכרו אליהם, נטרלו אינסטינקטים בסיסיים של המוח.
התמודדות עם ההתמכרות.
היות שהתמכרות למזון נובעת מההנאה שבאוכל, בניגוד לסם שהגוף מפתח אליו תלות, קל יחסית להתמודד עם התופעה. פנייה לאיש מקצוע שיבנה לאדם המכור למזון תפריט תזונה מותאם לו אישית תסייע לו. התפריט צריך להיות עשיר במזונות בריאים אשר ימנעו תחושת רעב מוגברת. ליווי אישי על ידי גורם מקצועי עשוי לחזק את האדם מבחינה רגשית.
התקופה הארכאית באמריקה הצפונית
התקופה הארכאית היא תקופה ארכאולוגית בהיסטוריה של אמריקה הצפונית שזמנה מיד לאחר תקופת הפלאו-אינדיאנים. המונח והגדרתו שנויים במחלוקת. התחלת התקופה היא בדרך כלל סביב שנת 8,000 לפנה"ס במסו-אמריקה ושנת 6,000 לפנה"ס בצפון אמריקה וסופה סביב שנת 2,000 לפנה"ס במסו-אמריקה ומשתנה בין התרבויות של צפון אמריקה, שנת 1,000 לפנה"ס עבור מזרח אמריקה הצפונית, וזמנים שונים, בין 1,500 לפנה"ס לשנת 500 לספירה עבור התרבויות של מערב אמריקה הצפונית. בכמה אזורים דוגמת האגן הגדול בקליפורניה ורמת קולומביה תקופה זו לא הסתיימה עד בואם של האירופאים הראשונים לאזור. בתקופה הארכאית המשיכו התושבים לחיות כציידים-לקטים, עם זאת, גדלה חשיבות של ליקוט צמחי הבר מהציד. הטכנולוגיה הידועה לבני תקופה זו הייתה ייצור כלי אבן וקליעת סלים. במהלך התקופה פיתחו התושבים טכניקות תרבות חדשות כדוגמת חפירת בארות. בסוף התקופה הארכאית מתחילים ניצנים ראשונים של חקלאות, קדרות, והתיישבות קבע.
היסטוריה של המונח.
המונח ארכאי בהקשר לתרבות עתיקה באמריקה נטבע לראשונה על ידי הארכאולוג ויליאם ריצ'י (William A. Ritchie) ב-1932. הוא תיאר כך תרבות ציידים-לקטים שנחשפה במדינת ניו יורק של ימינו. הארכאולוגים גורדון ויילי (Gordon R. Willey; 2002-1913) ופיליפ פיליפס (Philip Phillips; 1994-1900) השתמשו במונח במשמעותו הנוכחית בחלוקת ההיסטוריה של אמריקה הצפונית לתקופות בספרם משנת 1958 "שיטה ותאוריה בארכאולוגיה האמריקנית" (Method and Theory in American Archaeology). בשנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה החלוקה של התקופות שנויה במחלוקת וההתייחסות לתקופה הארכאית הייתה כעל תקופת מעבר הדרגתית.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נוכחו לדעת שהמעבר מחברות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות היה תהליך שונה בתרבויות שונות, והתנהל בקצב איטי בהרבה ממה שחשבו. איסוף צמחי בר שיחק תפקיד חשוב גם בתקופה שהחלו לטפל בצמחים בהשקיה ובנו טרסות. עובדות אלו מעלות את השאלה האם המונח מתאים:
עם זאת, המונח עדיין מצוי בשימוש, אבל ההגדרה אבדה מחשיבותה. וההתייחסות לתקופה הארכאית היא אל אורח החיים של התרבויות של הציידים-לקטים בשלהי התקופה.
תרבויות.