בנובמבר 1709, הוא נשלח להוביל את צבא פרסי-גאורגי למסע נקמה על רצח גיאורגי האחת עשרה, בידי מירוואיס חאן (میرویس‌خان هوتک), מורד אפגני, מבית השליטים של שבט ע'ילזאי (מהפשטונים), שתפס את השליטה על קנדהאר. אולם מאמציו לכבוש את קנדהאר עלו בתוהו. ניסיונותיו של כאיחוסרו למצוא מימון למשלחת נוספת נתקלו בהתנגדות בחצר המלכות שנבעה מהרצון להגביל את השליטה הגאורגית "המופרזת". רק שנה מאוחר יותר הגיעו חיילים לפאראח (فراه). 360 ק"מ מקנדהאר. לאחר מכן, הוכרה מסיבה לא ברורה, הפסקת אש שברירית לזמן קצר. בקיץ 1711 התחדשה העוינות. כאיחוסרו הצליח לכלוא את המורדים בין כותלי קנדהאר, ושם על העיר מצור. חודשיים לאחר מכן היה מירוואיס חאן מוכן לדון בתנאים להפסקת אש. אולם כאיחוסרו התעקש על כניעה ללא תנאי. התעקשות שהתבררה כטעות גורלית. הע'ילזאים בחרו להמשיך ולהילחם וביקשו את תמיכתם של הבולצ'ירים (بلوچ), שבט איראני אחר, שכבר היה לו חשבון ליישב מול החיילים הגאורגים עוד מתקופתו של גיאורגי האחת עשרה. הבולצ'ירים תקפו את קווי העורף וחתכו את קווי האספקה לצבא הצר. תוך זמן קצר התערערה יציבות הצבא הפרסי-גאורגי, וב-26 באוקטובר של אותה שנה, הורה לכאיחוסרו על נסיגה מהעיר. הע'ילזאים תקפו את הצבא הנסוג, וניצחו ניצחון מוחץ. באותו היום נהרג גם כאיחוסרו בקרב יחד עם כ-25,000 מלוחמיו. קנדהאר הפכה לעצמאית לחלוטין מפני הספווים.
מק&quot;פ
מסגרת קריאה פתוחה
מיטוב מנועי חיפוש
נפוליאון המדהים
פליקס פור
פליקס פרנסואה פור (בצרפתית: Félix François Faure; 30 בינואר 1841 - 16 בפברואר 1899) היה מדינאי צרפתי אשר כיהן כנשיא השישי של הרפובליקה השלישית הצרפתית. נשיאותו (15 בינואר 1895, עד 16 בפברואר 1899) הייתה רצופת עימותים דיפלומטיים עם אנגליה, התקרבות לרוסיה והבעיה המתמשכת של פרשת דרייפוס. מאמרו המפורסם של אמיל זולא, "אני מאשים" (J'accuse) נכתב כ"מכתב אל כבוד הנשיא פליקס פור".
לאחר קריירה מצליחה כתעשיין בלה האבר, נבחר פור לסגן ראש העיר. בשנת 1881 נבחר לאספה הלאומית מטעם מחוז סיין-אינפייר (Seine-Maritime), ב-1882 התמנה לתת שר המושבות ובשנת 1894 התמנה לשר הימייה.
הפארק הלאומי טריגלב
הפארק הלאומי טריגלב (סלובנית Triglavski narodni park - "טריגלָאוּסקי נארודני פארק") הוא הפארק הלאומי היחיד בסלובניה. הפארק, הכולל את רוב רכס האלפים היוליאניים בתחומי סלובניה, משתרע על ארבעה אחוזים משטח המדינה והוא נמצא בצפון מערב סלובניה. לפארק נודע מעמד מיוחד במדינה, הן בשל כך שמדובר בפארק הלאומי היחיד בתחומיה, ובעיקר בשל הר טריגלב שבמרכזו, ההר הגבוה במדינה, ששלוש פסגותיו הן הסמל הלאומי של סלובניה ורקע למספר אגדות.
ההצעה להכריז על שטח הפארק כאזור מוגן הועלתה לראשונה ב-1906 או 1908 על ידי אלבין בלר (Albin Belar), אך מומשה על שטח של 16 קמ"ר בלבד רק בשנת 1924. ב-1961 הורחב שטח הפארק ל-20 קמ"ר ושמו הנוכחי אומץ, וב-1981 נקבע שטחו הנוכחי של הפארק בחוק.
הפארק הלאומי טריגלב משתרע על שטח של 838 קמ"ר בצפון מערבה של סלובניה לאורך גבולה עם אוסטריה ואיטליה. במרכזו נמצא הר טריגלב, ההר הגבוה בסלובניה שגובהו 2,864 מטר ובראשו מגדל אלייז' (Aljaž). קיימת מחלוקת באשר למקור שמו של ההר, שמשמעותו "תלת-ראש", ולא ברור אם קיבל את שמו משלוש פסגותיו בהן ניתן להבחין במבט מדרום, או מהאל המיתולוגי הסלאבי הקדום שנשא שם זה. לפי המיתולוגיה הסלאבית האל טריגלב היה בעל שלוש ישויות נפרדות, ותושבי האזור האמינו כי הוא מתגורר על פסגת ההר. בכל מקרה ההר הוא זה שנתן לפארק הלאומי את שמו, ולטיפוס אל פסגתו נודע מעמד מיוחד בסלובניה. אגדה נוספת הקשורה להר מספרת על צפיר האלפים (Chamois או Rupicapra rupicapra) זלטורוג (Zlatorog - "קרן זהב": Zlata rog) שהתגורר על פסגתו ושמר על אוצר חבוי. כיום זלטורוג הוא מותג מקומי של בירה.
בפארק הלאומי נמצאים מקורותיהם של שני נהרות - הסאווה בוהינקה, אחד משני מקורותיו של נהר הסאווה הזורם אל הדנובה ודרכו אל הים השחור, והסוצ'ה (Soča) (איטלקית איסונדזו, Isonzo) הזורם דרומה אל הים האדריאטי. הסאווה בוהינקה אשר החלק שלו הזורם בתחום הפארק מכונה "סביצה" (Savica - "הסאווה הקטנה"), מאבד 60 מטר מגובהו במפלי סביצה (Slap Savica), ולאחר מכן חוצה את אגם בוהין שגם הוא נמצא בתחומי הפארק. הן המפלים והן האגם נמנים עם סימני ההיכר של הפארק ונחשבם אתרים תיירותיים ידועים בסלובניה. בתחומי הפארק נמצאים שני אתרי סקי - האחד והגדול במדינה בעיירה קרנייסקה גורה שמצפון לפארק, והשני בהר ווגל שבדרומו.
בתחומי הפארק 25 יישובים, שבהם מתגוררים 2,352 תושבים העוסקים בעיקר בחקלאות, במרעה, בתיירות ובייצור מוצרי צמר ועץ.
מור (נהר)
תרנ&quot;ד
חמור ים
תזמורת רדיו שוודיה
תרצ&quot;ו
סלאם פיאד
סַלָאם פַיָאד (בערבית: سلام فياض, בתעתיק מדויק: סלאם פיאץ'; נולד ב-12 באפריל 1952) הוא פוליטיקאי וכלכלן פלסטיני שכיהן כראש ממשלת הרשות הפלסטינית בשנים 2007–2013.
קריירה מוקדמת.
פיאד נולד בכפר דיר אל-ע'וסון, השוכן בסמוך לטולכרם. בשנת 1975 סיים לימודי תואר ראשון במדעים באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בשנת 1980 סיים לימודי תואר שני בכלכלה באוניברסיטת סנט אדוארד בטקסס. בשנים 1983–1986 עסק בהוראה במוסדות אקדמיים בירדן ובטקסס. בשנת 1986 קיבל תואר ד"ר לכלכלה מאוניברסיטת טקסס שבאוסטין. בשנים 1987–1995 עבד בקרן המטבע הבינלאומית. לאחר מכן מונה לנציג קרן המטבע הבינלאומית ברשות הפלסטינית ועבר להתגורר בשטחה. בשנת 2001 עזב את משרתו בקרן המטבע ומונה למנהל אזורי בבנק הערבי.
קריירה פוליטית.
ב-2001 מונה לשר האוצר ברשות הפלסטינית. בתפקיד זה החליף את מוחמד רשיד, שהיה איש הכספים של אש"ף, יאסר ערפאת והרשות הפלסטינית במשך שנים רבות. לאחר פרישתו מתפקיד שר האוצר הנהיג פיאד תנועה שהקים בשם הדרך השלישית בבחירות 2006. המפלגה זכתה בשני מושבים במועצה המחוקקת ומיוצגת על ידי פיאד וחנאן עשראווי. פיאד נתפס כפרו-מערבי, והיו שחזו כי הוא ייבחר לראשות הממשלה הפלסטינית הן על ידי פת"ח והן על ידי חמאס. פיאד מצדו הציב מספר תנאים, ובהם שתנועת חמאס תכיר בישראל, אך חמאס סירב לתנאי זה ואסמאעיל הנייה נבחר לראשות הממשלה. לאחר החתימה על הסכם מכה מונה פיאד ב-18 במרץ 2007 לקדנציה נוספת כשר אוצר, הפעם בממשלת האחדות.
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
ב-15 ביוני 2007, לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה וקריסת ממשלת האחדות, מינה הנשיא מחמוד עבאס את פיאד לראש ממשלת חירום. מהממשלה הקודמות רק הוא עצמו וחולוד דעיבס המשיכו להיות חברים בממשלה החדשה. ארגון חמאס סירב להכיר בפירוק ממשלת האחדות וטען כי ראש הממשלה הוא עדיין אסמאעיל הנייה. העולם המערבי הכיר בממשלה החדשה והיא נחשבת לממשלה המצליחה ביותר שהוקמה אי פעם ברשות הפלסטינית, במיוחד לאור הישגיו של פיאד בביסוס עקרונות השקיפות והמינהל התקין.
החמאס טען שהמינוי אינו חוקי, כיוון שלפי החוק הפלסטיני, נשיא הרשות רשאי לפטר ראש ממשלה מכהן, אך אינו יכול למנות לו מחליף ללא אישור המועצה המחוקקת הפלסטינית. עד למינוי ראש ממשלה חדש, ראש הממשלה היוצא עומד בראש ממשלת מעבר. מינויו של פיאד מעולם לא אושר על ידי המועצה המחוקקת הפלסטינית. לכן אסמאעיל הנייה, ראש ממשלת החמאס, ממשיך לתפקד בעזה ונחשב על ידי פלסטינים רבים לראש ממשלה חוקי של ממשלת מעבר ואילו תפקודו של פיאד נחשב לבלתי חוקי.
ב-7 במרץ 2009 הוא התפטר מתפקידו כראש הממשלה הפלסטיני, אך חזר בו מהתפטרותו זו.
ב-25 באוגוסט 2009 יצא פיאד עם תוכנית להקמת תשתיות המדינה הפלסטינית, עבור הממשלה ה-13 של הרשות הפלסטינית, בשם "פלסטין - סיום הכיבוש, הקמת מדינה", המפרטת תוכנית עבודה לשנתיים לבניית התשתיות והמוסדות של המדינה בדרך, הכוללת גם משרדי ממשלה (משרד אוצר, דתות, שלטון מקומי, מבקר מדינה, רווחה, חינוך, בריאות ועבודה, משרד לענייני האשה שיעסוק בשמירה על זכויות האישה ושילובה בחברה הפלסטינית ומשרד תרבות), בורסה, נמל תעופה בגדה המערבית, פיתוח התשתיות, הפרדת רשויות, כלכלה חופשית וכדומה, במטרה להקים מדינה פלסטינית דה פקטו בזמן זה, מתוך הנחה כי שיחות השלום מקרטעות ולא מובילות לשום מקום.
ב-11 באפריל 2013 הגיש שוב את התפטרותו, וזו התקבלה. ב-6 ביוני 2013 סיים פיאד את כהונתו כראש ממשלה.
בפברואר 2017 סיכלה ארצות הברית את מינויו של פיאד לראש משלחת האו"ם בלוב.
סלאם פיאצ'
תיאוריה מוזיקלית
עץ אוכל אדם
הקסוקינאז
הקסוקינאז הוא אנזים אלוסטרי המזרחן סוכרים בעלי שישה פחמנים, הקסוזות, לקבלת הקסוז פוספט. ברוב האורגניזמים והרקמות הסוכר הוא גלוקוז המשמש כסובסטרט החשוב ביותר והתוצר הוא גלוקוז- 6- פוספט. הקסוקינאז נוכח בכל רקמות הגוף, אנזים פעיל מאוד, בעל ערך Km נמוך.
ההקסוקינאז נמצא בכל האורגניזמים מחיידקים דרך שמרים וצמחים עד ליונקים ובני האדם. לאנזים גרעין של אתר קישור ל-ATP. בעל מספר איזופורמים או איזואנזימים בתוך אותו זן.
השלב הראשון בגליקוליזה הוא הזרחון של הגלוקוז על ידי ההקסוקינאז. המטרה המרכזית לזרחון זה היא למנוע מהגלוקוז לצאת מהתא בדיפוזיה. הזרחון מוסיף פוספט ליצירת גלוקוז-6-פוספט ולגרום לקוטביות. לכל האורגניזמים יש את הגנים לייצור הקסוקינאז. פעולת הזרחון מתבצעת על ידי העברת קבוצת פוספט ממולקולת ATP למולקולת החד סוכר. זירחון הקסוזה כמו גלוקוז מתחיל תהליכים מטבוליים אחרים כמו: גליקוליזה או סנתוז של גליקוגן.
רוב ההקסוקינאזות החיידקיות הם בגודל של 50kD אך בצמחים ושאר בעלי חיים עילאיים האנזים יכול להגיע ליותר מ-100kD.