ישנן שתי גישות ליצירת תמונות האנימציה. גישת התנועה הישירה מציעה דרך ליצירת אנימציה, בה מתחילים מהתמונה הראשונה, עוברים אחת אחת, עד הסוף – באופן רציף וסדרתי. לעומת זאת, שיטת פוזה לפוזה מציעה ציור של תמונות המפתח בודדות, ומילוי מאוחר יותר של כל התמונות שביניהן.
שיטת תנועה ישירה יוצרת בדרך כלל אשליית תנועה חלקה יותר וזורמת יותר, וטובה בעיקר ליצירת סצנות אקשן ריאליסטיות. מצד שני, דרך עבודה זו מועדת לבעיות של שמירה על פרופורציות נכונות לאורך זמן, והיא מקשה מאוד על יצירת פוזות מדויקות וחזקות לאורך הדרך. שיטת פוזה לפוזה משמשת יותר ליצירת סצנות דרמטיות או רגשיות, כאשר לקומפוזיציה ולקשר של הדמות לסביבה יש חשיבות גדולה יותר.
העמדה.
תנועה פשוטה היא תנועה חזקה. העמדה נכונה של פעולה תגרום לפעולה להיות ברורה, חד משמעית, ומובנת באופן מידי על ידי הצופים. ההעמדה משמשת גם למשיכת תשומת הלב של הצופים לדבר הנכון והחשוב ביותר בסצנה.
ההעמדה צריכה לקבוע את הנקודה המדויקת אליה הצופה יסתכל בכל רגע בסרט, למשוך את תשומת הלב אליה, ולדאוג שלא יהיה כל בלבול בעניין - כדוגמת רכב הנוסע ברקע במהירות כזו שתסיח את הדעת מהדמות הראשית.
הגזמה.
ההגזמה היא חלק חשוב מהאנימציה, מפני שלפעמים ריאליסטיות מוחלטת עשויה להיראות משעממת ואף חסרת חיים. ההגזמה מאוד תלויה בסגנון האנימציה, באווירה ובתחושות שהיא רוצה להעביר. יש לנהוג עם עיקרון זה בזהירות ולשקול אילו תנועות להגזים ובאיזו מידה.
למשל, באנימציות מופשטות יותר תהיה בדרך כלל יותר הגזמה, על מנת להפיח יותר חיים בתמונה דוממת יותר מהמציאות.
עניין ואישיות.
עניין הוא ה"כריזמה" של התנועה. התנועה צריכה לקסום לצופים.
עיקרון זה מדבר לא רק על תנועות פשוטות, אלא בעיקר על התנהגות של דמויות. דמויות צריכות להרגיש אמתיות ומעניינות ככל האפשר.
שרטוטים מוצקים.
עיקרון השרטוטים המוצקים מתייחס ללקיחה בחשבון של הצורה התלת ממדית של עצם מסוים, והענקת עומק ומשקל. על האנימטור להבין את עקרונות המרחב התלת ממדי, פרספקטיבה, אור וצל, אנטומיה ואיזון.
עדה צמח
עדה צמח-וָרֶטֶה (7 ביולי 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה חוקרת ספרות ומתרגמת ישראלית. כלת פרס טשרניחובסקי לתרגום.
ביוגרפיה.
צמח נולדה בשנת 1919 באודסה, וב-1921 עלתה לארץ ישראל עם אמה ואביה, הסופר והמבקר שלמה צמח. למדה בגימנסיה הרצליה ובבית הספר הריאלי בחיפה.
במלחמת העולם השנייה התגייסה לצבא הבריטי. לאחריה נסעה ללמוד בלונדון ובפריז.
בשנת 1951 זכתה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (לצדם של יוסף אור, אהרן אמיר ומנשה לוין).
באמצע שנות ה-50 החלה לערוך את "אורות" - כתב עת לדברי ספרות ואמנות, והמשיכה בעריכתו עד תחילת שנות ה-70.
ספרה "באמצע: קריאה בשני סיפורים של אורי ניסן גנסין" (הוצאת מאגנס, 2000), זיכה אותה בפרס מפעלי ספרות מטעם משרד החינוך והתרבות.
מאמריה ומסותיה כונסו בספר "מבית ומחוץ: מאמרים ורשימות ביקורת" (הוצאת עם עובד, 2001).
הייתה נשואה להיסטוריון מאיר ורטה. ילדיה הם: הסופרת תמר ורטה זהבי, הבמאי דני ורטה, המשורר והעורך יורם ורטה.
כתביה.
ספרים
תרגומים
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
משטרת עין חוסוב
ארנה דה סאו פאולו
גורט
גורט (באנגלית: Gort; באירית: Gort Inse Guaire; תעתיק לעברית: "גורט אינצ'ה גואיירה" או "אי השדה של גואיירה") היא עיירה בדרום מחוז גולוויי במערב אירלנד. היא שוכנת צפונית לגבול עם מחוז קלייר על הדרך הראשית גולוויי - לימריק העוברת בכביש N18. גורט נמצאת בתחום טריטוריית שושלת המלוכה ההיסטורית היי פיכראך איינה וידועה גם בשמה הגאלי אירי הנוסף מוי איינה (Maigh Aidhne; מישורי איינה בעברית). היא מהווה חלק מדיוקסיית קילמקדואק השייכת לכנסייה הרומית קתולית ולדיוקסיית לימריק וקילאלו השייכת לכנסיית אירלנד, הגוף הכנסייתי השני בגודלו באי האירי, המסונף לכנסייה האנגליקנית.
היסטוריה.
גורט שואבת את שמה האירי מהמילים gort (שדה), inse (אי), ו-Guaire, על שמו של גואיירה איינה מק'קולמן (Guaire Aidne mac Colmáin), מלכה בן המאה ה-6 של ממלכת קונכט, ופטרונו של הקדוש סט. קולמן מק'דואק (Saint Colman mac Duagh). במהלך ימי הביניים ראשי שבט קנל איידה נא'אכטר (Cenél Áeda na hEchtge), משפחת או'שונייסי, Ó Seachnasaigh, צאצאים של המלך גואיירה איינאך, Guaire Aidhneach, החזיקו בגורט כעיר המבצר העיקרית שלהם, באתר שבהמשך הזמן שימש לבניית אורוות סוסים. בסוף המאה השבע עשרה הופקעו אדמות משפחת או'שונייסי מהן והוענקו לסר תומאס פרנדרגאסט, הברונט ה-1 (Sir Thomas Prendergast, 1st Baronet), שנכדו היה ג'ון פרנדרגאסט סמית' רוזן גורט ה-1 (John Prendergast Smyth, 1st Viscount Gort). בשנת 1831, מנתה אוכלוסיית העיירה 3,627 תושבים, ו-563 בתים. רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד שהתרחש באמצע שנות הארבעים של המאה ה-19, צמצם במידה ניכרת את אוכלוסיית גורט.
מספר אתרים היסטוריים סביב גורט כלולים ברשימת האתרים והעתיקות של אירלנד. מנזר קילמקדואק ומגדל עגול אירי עתיק נמצאים במרחק של כ-3 ק"מ (1.9 מייל) ממערב לגורט. טירת ראהאלי שוכנת במרחק של כ-4.8 ק"מ (3 מייל) ממזרח לגורט.
תחבורה.
תחנת הרכבת גורט נפתחה לציבור ב-15 בספטמבר 1869 ונסגרה לתנועת סחורות ב-3 בנובמבר 1975 ולתנועת נוסעים ב-5 באפריל 1976. היא נחנכה מחדש ונפתחה לציבור בשנת 2010, כחלק מפרויקט חידוש קווי הרכבת במערב אירלנד. כביש M18 המהיר, החוצה את העיירה, נחנך ונפתח לתנועה ב-12 בנובמבר 2010.
גורט והקשר שלה לוויליאם בטלר ייטס.
המשורר ויליאם בטלר ייטס, התגורר בטירת ת'ור בלילי (Thoor Ballylee), טירה אנגלו - נורמנית השוכנת במרחק של 7 קילומטרים צפונית מזרחית לעיירה גורט, אותה שיפץ באופן עצמאי באמצעות הונו האישי. טירה זו, על שלל מאפייניה הארכיטקטוניים, היוותה עבורו סמל אישי לרעיונותיו הפילוסופיים-פואטיים. ייטס היה נוהג לבקר לעיתים תכופות באחוזת קול פארק (Coole Park) ובביתה של ליידי אוגוסטה גרגורי, בעלת האחוזה ומאושיות התחייה הספרותית האירית של המאה ה-20, אשר הייתה ידידתו האישית שאיתה ניהל תכתובות ארוכות זה שנים רבות. האחוזה שוכנת לא הרחק מדרך גולוויי, קילומטר בלבד מהעיירה גורט.
דמוגרפיה.
מוצאם של קרוב ל-40% מתושבי העיירה אינו אירי ולפי נתוני מפקד 2006, כמעט רובם של המהגרים הוא ממוצא ברזילאי. בגורט ממוקמים מפעלים לעיבוד בשר, מפעלים שמעסיקים את רוב תושבי גורט שמוצאם מברזיל, אשר העדיפו להגר לאירלנד כדי לעבוד בשכר גבוה יותר מהשכר המשולם להם במפעלים שנמצאים בברזיל. בכתבה שפורסמה בביטאון האגודה ללימודי אירלנד-דרום אמריקה, הכתבת קלייר הילי מציינת: "רבים מהברזילאים החיים בגורט הם חלק מקהילה החיה ועובדת בעיירה, ובהדרגה הם משנים את אופי ומראה העיירה". הקהילה הברזילאית של גורט היא נוצרית - קתולית, והיא מנהלת את תפילותיה אחת לשבוע, ביום שבת, בפורטוגזית, בכנסייה המקומית שבעיירה.
רחלי רוטנר
רחלי רוטנר (נולדה ב-15 באוקטובר 1982) היא קומיקאית, עיתונאית וקומיקסאית ישראלית.
ביוגרפיה.
רוטנר נולדה בנתניה למשפחה דתית. אביה הוא המלחין יעקב רוטנר, ואמה, פזית, היא מורה וביבליותרפיסטית. אחותה הצעירה ממנה היא הסופרת ליאת רוטנר.
לאחר לימודים תיכוניים באולפנה, שרתה בשירות לאומי. היא סיימה לימודי חינוך לאמנות במדרשה לאמנות שבמכללה האקדמית בית ברל. הייתה חברה ב"חבורת A4", השתתפה בפרויקט ספרות זולה ובפרויקט הקומיקס הישראלי-פולני "קומפוט". כתבה בשבועון הבידור "רייטינג" ויצרה כתבות וידאו לאתר nrg. ב"רייטינג" פרסמה גם מדור קומיקס שבועי בנושאי תרבות בשם "קו השפיות".
בשנת 2006 השתתפה בתערוכת מחווה לפיקאסו במוזיאון פתח תקווה לאמנות.
בשנת 2007 השתתפה בתערוכה "רשמים 3 - הביאנלה הארצית לרישום" בבית האמנים בירושלים, והציגה תערוכת יחיד בגלריה "טובה אוסמן" בתל אביב.
בשנת 2008 יצא לאור ספרה "הצד האחר של העולם", יצירת קומיקס למבוגרים שבה שני סיפורים ("חלום" ו"בית") ונובלה ("שער"). באותה תקופה יצרה קומיקס גם במסגרת קבוצת הקומיקס הדתית לאומית "ארמדיל". סיפורי קומיקס נוספים שלה שפורסמו הם "מתוק ומרושע: איך התאהבתי באריאל ויסמן (הגרסה המצונזרת)", ו"חמוד וקטלני", המתארים את סיפור ההיכרות שלה עם בעלה.
בשנת 2010 הציגה תערוכה זוגית בשם "ערש", יחד עם האמן יובל כספי בגלריה "אלפרד" בתל אביב.
בשנת 2010 יצרה עבור ערוץ ביפ סדרת בובות קומית בשם "דרמה קווינס", ששודרה במסגרת רצועת הערוץ "המעבדה" בהנחיית דודו ארז. את הסדרה דיבב הקומיקאי אבי אטינגר.
בשנת 2011 יצרה את עמוד הפייסבוק "ביבי מאויר", בו איירה סטטוסים מדף הפייסבוק של ראש הממשלה בנימין נתניהו באופן סאטירי.
בשנים 2014–2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "החפרנים", תוכנית טלוויזיה מדעית קומית המשודרת בערוץ 23 ובערוץ 2.