בשנים 2008–2012 שימשה תומאס-גרינפילד כשגרירת ארצות הברית בליבריה ולאחר מכן שימשה כעוזרת שר החוץ בתחום שעוסק בענייני מדינות אפריקה. במרץ 2017, חודש לאחר כניסתו של דונלד טראמפ לתפקיד נשיא ארצות הברית, הופסקה עבדותה במחלקת המדינה כחלק מריענון בכירים ואנשי מקצוע שנמצאים בתפקידם קרוב לארבע שנים.
בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר, ג'ו ביידן כי תומאס-גרינפילד צפויה לאייש את תפקיד שגרירת ארצות הברית באו"ם בממשלו העתידי.
ב-23 בפברואר 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה של תומאס-גרינפילד לשגרירה באומות המאוחדות.
שדה התעופה אורבה-רומא
שאמיל באסייב
ארנון גולן
ארנון גולן (נולד ב־1956) הוא גאוגרף היסטורי ישראלי, פרופסור חבר בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה באוניברסיטת חיפה. מחקריו מתמקדים בגורמים ההיסטוריים, התרבותיים, החברתיים והפוליטיים שעיצבו את תצורת ונופי המרחבים העירוניים במדינת ישראל.
ביוגרפיה.
ארנון גולן גדל בראשון לציון, הוא בוגר הגימנסיה הריאלית בראשון לציון. במהלך שירותו הצבאי שימש כלוחם בחטיבת הצנחנים ובמילואים שרת כקצין מודיעין גדודי. אחיו הוא אלוף (מיל.) חבר הכנסת יאיר גולן.
גולן למד לתואר ראשון במחלקות לגאוגרפיה ולהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולתארים שני ושלישי במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת המוסמך היה "שינויי המפה של מרכז אירופה ודרומה בתום מלחמת העולם הראשונה, בעקבות תהליכים של שנוי גבולות וחילופי אוכלוסייה" בהדרכת פרופ' שלום רייכמן והוא קיבל את התואר (בהצטיינות) ב-1986. בין השנים 1984 – 1987 השתתף בקורס צוערים ועבד במשרד החוץ ולאחריהן התמקד בעבודת הדוקטורט בהנחייתם של פרופ' יהושע בן אריה ופרופ' שלום רייכמן שנושאה "שינוי המפה היישובית באזורים שניטשו על ידי האוכלוסייה הערבית, כתוצאה ממלחמת העצמאות, בשטח בו קמה מדינת ישראל (1948–1950)" שאושרה ב־1994. הפוסט-דוקטורט נעשה ב יוניברסיטי קולג' לונדון במחלקה לגאוגרפיה בהנחיית פרופ' ריצ'רד דניס במהלכו גם לימד בחוג ללימודי יהדות ועברית. כששב לארץ בשנת 1995 החל ללמד בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה באוניברסיטת חיפה. בשנת 2001 מונה למרצה בכיר והחל משנת 2015 כפרופסור חבר. בשנים 2018–2019 שימש כפרופסור אורח במרכז ללימודי ישראל ב בניו-יורק.
גולן נשוי, אב לשתי בנות ובן ומתגורר בזכרון יעקב.
מחקריו.
תחום התמחותו של גולן הוא מחקר בסוגיות שונות בהשפעתם של אירועים מלחמתיים בעיצוב המרחב האנושי במערך היישובי במדינת ישראל.
שינוי מרחבי – תוצאת מלחמה: השטחים הערביים לשעבר במדינת ישראל, 1948–1950.
ספר זה, המבוסס בחלקו על עבודת הדוקטורט, היה בין המחקרים החלוציים בתחום שבחן את השפעתה מרחיקת הלכת של מלחמת העצמאות בתקופת החירום המלחמתית והפוסט-מלחמתית על היווצרות הצורות המרחביות והנופים האנושיים במדינת-ישראל. גולן הראה כי השינוי המרחבי שהתחולל שינה כמעט לבלי היכר את הנוף האנושי של שטחים נרחבים שנכללו בתחומה של מדינת ישראל. לבד מההרס שנגרם לתשתיות פיזיות, פעולות הלחימה הביאו לתנועה גדולה של אוכלוסייה שנמלטה מאימת ההרס והמוות. גם במרחבים שבעורף אזורי הלחימה או באלה המרוחקים מהם ושלא נפגעו ישירות מפעולות ההרס, חלו שינויים ניכרים, כתוצאה של ארגון מהיר מחדש של המרחב לפי הצרכים שהמלחמה הכתיבה והתנאים הכלכליים, החברתיים והפוליטיים ששררו בתקופה זו. מחקר זה היה גם בין הראשונים למצב את מידת השפעתה של מלחמת העצמאות אל מול מחקרים דומים שנעשו על מלחמות בדרום אסיה ומרכז ומזרח אירופה.
המלחמה בערים במלחמת העצמאות.
במסגרת הסדרה תש"ח: המלחמה על הערים לקח חלק יחד עם פרופ' אלון קדיש ופרופ' אברהם סלע במחקר שעסק בכיבושה של לוד ביולי 1948 (מבצע דני) שעמד במרכזו של פולמוס ציבורי והיסטוריוגרפי בשאלות של כיבוש, טבח וגירוש. מחקר זה בוחן מחדש את הפרשה לפרטיה ומציע, בין היתר בעקבות עיון במקורות ארכיוניים ואחרים שטרם נחשפו, נקודות מבט חדשניות לפולמוס זה. זהו המחקר המקיף הממוסמך והממצה ביותר שקיים עד היום לאירועי ונסיבות כיבושה של העיר. עוד במסגרת זו הוביל גולן כתיבת ספר שעסק במערכה על יפו בזמן מלחמת העצמאות. הספר מציג בחלקו הראשון את הרקע למערכה על יפו, את הגורמים האזרחיים, הצבאיים והמדיניים שהשפיעו על מערכה זו ואת הצדדים שהשתתפו בה: הערבים, היהודים והבריטים. פרקי המחקר מאירים את התפתחות המערכה מזוויות שונות, חלקן מפתיעות ולא מוכרות, ומתארים את מורכבות התהליך שבסופו הייתה יפו הערבית לחלק ממדינת ישראל. בחלק השני של הספר מובאות עשרות רבות של תעודות שלוקטו מארכיונים בארץ ובבריטניה, רובן ככולן טרם פורסמו במלואן, כתבות ורשימות מעיתוני התקופה ועדויות של בני הזמן.
עיצוב המרחב העירוני של ארץ ישראל בזמן המנדט, במלחמת העצמאות ובעשור הראשון למדינת ישראל.
פרופ' גולן פרסם שורה של מאמרים שעסקו בעיצוב המרחב של תל אביב בתקופת המנדט ובעת ובעקבות המהפך המרחבי של ימי מלחמת העצמאות. בין היתר כתב על התפתחות מערך הרחובות העירוני ונופי השמע העירוניים בזמן המנדט, על המאמץ ליישב מחדש פליטים יהודים שנטשו את יפו בימי המרד הערבי, על סיפוחם ואכלוסם בזמן מלחמת העצמאות ואחריה של הכפרים אבו כביר, סלמה, (כפר שלם), על הריסתן של שכונת אבו כביר ומנשייה ועל סיפוח שכונותיה הערביות של יפו לתל אביב וקביעת גבולה העירוני של המטרופולין הראשי של מדינת ישראל. בנוסף כתב על עיצוב המרחב של ירושלים הישראלית ושל ערי שדה מעורבות והערביות לשעבר – טבריה, בית שאן, רמלה, לוד ומג'דל (אשקלון) בזמן מלחמת העצמאות ואחריה, על תופעת הפליטים היהודים בזמן מלחמת העצמאות, ועל תפרוסת מחנות הצבא הבריטי בארץ ישראל ומקומם בעיצוב המרחב הישראלי בשנות החמישים.
נושאים נוספים בתחומי הגאוגרפיה ההיסטורית והפוליטית בהם עוסקים מחקריו הם שאלת היותה של התנועה הציונית חלק מן האימפריאליזם הקולוניאלי האירופי, הגאוגרפיה הישראלית ויחסה אל השואה, ובתחום הגאוגרפי – תרבותי - שדרות רוטשילד כסמל של העיר תל אביב ותפקידן של שדרות ביצירת דימוין של ערים בכלל.
ישראל והרצועה: העשור הראשון, 1957-1947.
בספרו האחרון (יצא בשנת 2021) גולן בוחן את לידתה של רצועת עזה וגבולותיה, שכוננו בהסכם פשרת השעה שבין ישראל למצרים בראשית 1950. במהלך העשור הראשון, למרות הסכמי שביתת הנשק והפשרה המשיכה לשרור מציאות של אלימות לאורך הקו שחצץ בין הרצועה שאוכלוסייתה שולשה עם הגעתם של עשרות אלפי פליטים פלסטינים חסרי כול ונתונים לחסדי אונר"א, לתחומה לבין מדינת ישראל שעיבתה והרחיבה את מערך ההתיישבות היהודי בצפון ובמערב הנגב ויצרה סביב הרצועה את המרחב היישובי של סְפָר עזה. מצרים, שהרצועה נותרה תחת שליטתה, סירבה להכיר בקו שביתת הנשק כגבול קבע ובקיומה של מדינת ישראל בכלל. לאורכו של הקו התפתחה מלחמת גבולות שראשיתה באביב 1949 ושנמשכה עד לפרוץ מלחמת סיני בשלהי אוקטובר 1956. ישראל מצדה ערכה תוכניות לכיבוש הרצועה שכללו העברה חלקית או מלאה של תושביה הערבים אל מחוץ לתחומה. בימי מלחמת סיני השלימה ישראל את כיבושה של רצועת עזה בלחימה שנמשכה כיומיים. למרות שבקרב הציבור ובממשלה בישראל שרר קונצנזוס כמעט כללי בדבר הצורך בסיפוח הרצועה, לחצן של ארצות הברית וברית המועצות ושל המערכת הבינלאומית בכללה הביא לסיום תקופת השלטון הישראלי הראשון ברצועת עזה במרס 1957.
בסְפָר עזה הוקם מערך יישובי יהודי, שלמרות שהתפתחותו לא הייתה חפה מבעיות, היה הישג מרשים של האסטרטגיה ההתיישבותית הישראלית שתכליתה הייתה חיזוק השליטה באמצעות עיבוי ההתיישבות היהודית בפריפריה ולאורך הגבול. רצועת עזה וספר עזה היו תוצר של השינוי המרחבי תולדת המלחמה שהביא לפיצול מרחב מישור החוף הדרומי לשני חבלי ארץ שבינם הפריד קו של איבה ואלימות. אך גורלם נותר כרוך יחד עת היו ונותרו מוקד מרכזי של הסכסוך הישראלי-ערבי.
מחקרים ומאמרים אקדמיים.
גולן חיבר עשרות מחקרים, יחידות לימוד ומאמרים שראו אור בספרים מדעיים וכתבי עת שונים ברחבי העולם. מבין פרסומיו הבולטים:
ואדי הוואר
ואדי הוואר (בערבית: وادي هور), המכונה גם "הנילוס הצהוב" על שם הנהר הקדום שזרם בו בעבר, הוא ואדי יבש בסודאן ובצ'אד.
גאוגרפיה.
מקור ההוואר באזור האנדי בצ'אד, הוא עובר במדינת צפון דארפור שבסודאן ומצטרף לנילוס מצפון לאזור "העיקול הגדול", מדרום לדונגולה העתיקה . אורכו מעל 1,100 ק"מ כיוונו הכללי הוא מזרח-מערב, ובדרכו בשוליים הדרומיים של מדבר לוב הוא מקבל בדרך כלל 25 מ"מ גשמים שנתי בממוצע בלבד.
תקופות קדומות.
ואדי הוואר הוא אפיק של נהר מים קדום המכונה בשם "הנילוס הצהוב", יובל של הנילוס בתקופה הנאוליתית. באותה תקופה שרר באזור משטר אקלימי שונה ובסביבות הנהר השתרעה סוואנה. זרימת הוואדי פחתה בהדרגה בתהליך המדבור שעברה הסהרה לפני כ-4000–6000 שנה. הוא הפך בתחילה לשרשרת אגמים וביצות מים מתוקים, כפי שמראה מפת העולם של תלמי, אך אט אט במשך כ-2,000 שנה נוספות הלך והידלדל עד שלפני כ-2,000 שנה יבש כליל.
ארכאולוגיה.
שפע אתרים פרהיסטוריים מעיד על ואדי הוואר כאזור שוקק חיים, שנתמך במערכת אקולוגית פורה, ונתיב שיירות סחר ותקשורת בין מרכז אפריקה ועמק הנילוס. האתר הארכאולוגי הנחקר ביותר עד כה בוואדי הוא "גאלה אבו אחמד"
מייק שריף
מוג'אנג
אנימניאקס (סדרת טלוויזיה, 2020)