שליחת הכוח הוויזיגותי לצפון אפריקה איפשרה לחיל המצב הרומאי בספטם לנוע לכיבוש האיים הבלאריים. משם, המשיך הכוח הרומאי לחוף הדרומי של איבריה וכבש שם רצועת חוף בסביבות 551–552, המקורות חלוקים בקשר לתאריך המדויק. דבר נוסף שיש עליו מחלוקת במחקר היא האם צד מסוים במאבקי השלטון הוויזיגותים (אגילה ואתאנאגילד) שלח בקשת עזרה לרומאים ואלו ניצלו פתח זה לצרכיהם, או שמא הם שמעו על הנעשה באיבריה והחליטו לנסות את מזלם בהחזרת שלטונם על ספניה או חלקה. על-פי המחקר עיקר תשומת הלב הרומאית הופנתה באותן שנים למלחמה האוסטרוגותית באיטליה (535–552), ולא שלחה כוחות למקומות נוספים. לכן, כיבוש השטח באיבריה התאפשר רק בזכות חולשתם של הוויזיגותים באותן שנים ולאו דווקא של יכולתם הצבאית של הרומאים.
בשנת 555, לאחר סיום המלחמה הממושכת באוסטרוגותים באיטליה, נשלחה משלחת שנייה לספרד. משלחת זו הרחיבה את כיבושי הרומאים לתחומי באייטיקה (אנגלית: Boetica) וכבשה שם ערים נוספות דוגמת סביליה, קרתגו ומאלגה. הוויזיגותים חשו מאוימים מהתרחבות זו של המובלעת הרומאית. תומכיו של המלך אגילה החליטו להתנקש בחייו ולהמליך תחתיו את מתנגדו אתאנאגילד. האחרון פתח בקרב נגד הרומאים בניסיון להחזיר את השטח הכבוש לממלכה הוויזיגותית, אך נכשל בניסיונו. הפרובינציה הגיעה בתקופה זו לשיא גודלה, ונשארה בגודלה זה עד שנת 570.
שמירת הגבולות.
הגבול בין ספניה לממלכה הוויזיגותית נשמר בשקט יחסי עד שנת 614, למעט בתקופת שלטונו של לאוויגילד (Leovigild) (570-585) בממלכה הוויזיגותית. ישנן שתי תאוריות הנוגעות לדרך בה שמרו הרומאים על שקט זה. הראשונה נקראת "תאוריית הביצורים" (the limes theory) והיא טוענת שהיה קו ביצורים צבאי ששמר על הגבול בין הויזגותים לרומאים. על-פי תאוריה זו, החזיקו הרומאים קו ביצורים עם מגדלים, דרך צבאית מהירה המחברת ביניהם, וחומות טבעיות ומלאכותיות המחברות בין המגדלים. בדרך זו השתמשו הרומאים באנגליה ובצפון ספרד. על-פי תאוריה זו למדו הוויזיגותים מהרומאים והשתמשו באסטרטגיה זו נגד הבסקים והקנטברים בצפון ספרד.
התאוריה השנייה מדברת על ביצורים ספציפיים לכל עיר ושמירה על גבולות באמצעות דיפלומטיה ואינטרסים פוליטיים. אתאנאגילד הסכים לוותר על השטחים בדרום חצי האי האיברי בתמורה לתמיכה רומאית בשלטונו ומסחר פורה בין הפרובינציה הרומאית לממלכתו. על-פי תאוריה זו היו הגבולות פתוחים ותנועת אזרחים התאפשרה בחופשיות בין הממלכה לפרובינציה.
שיטת ממשל וחשיבות הפרובינציה.
האדם האחראי מטעם הממשל הרומי בפרובינקיה ספניה, כמו במקומות נוספים באותה תקופה, היה המגיסטר מיליטום (בלטינית: magister militum, מפקד החיילים). הוא שלט על עניינים צבאיים ואזרחיים כאחד, והיה כפוף לקיסר בלבד. ממלא תפקיד זה היה פטריקי מהדרגה הבכירה ביותר, תמיד מבכירי האריסטוקרטיה הרומית. לספניה היה מפעל מטבעות משלה, והיא הטביעה מטבעות הייחודיים לה בלבד. נוסף על כך נמצאו כתובות מאותה תקופה, המעידות על רצון הרומאים להשאיר את אחיזתם בספרד לעד:
"לכן ספרד תתברך לנצח במושל שכזה כל עוד הקטבים סובבים על צירם וכל עוד השמש מקיפה את הארץ" (ספטמבר 589-אוגוסט 590)
בשל עובדות אלו, נראה שחשיבותה של ספניה הייתה גדולה בעיני הקיסרות הרומית המזרחית, ושהיה בה יותר מאשר "מאחז מערבי" גרידא. נראה שהיו להחזקת פרובינציה זו שתי מטרות עיקריות:
שקיעה וכיבוש ויזיגותי.
בשנת 570 יצא לאוויגילד, מחליפו של אתאנאגילד, למלחמה ממושכת ברומאים. הוא היה המלך הוויזיגותי הראשון שהצליח להחזיר לשטחי ממלכתו חלק מהשטח שנכבש על ידי הרומאים. הוא פלש לאזור בסטניה (Bastania) ונחל ניצחון נגד כוח רומאי שנשלח ממלגה, וב-571 כבש מחדש את אסינודה (Asinoda), מדינה-סידוניה של ימינו. בשנת 572 כבש לאוויגילד את קורדובה.
בתקופת שלטונו של ממשיכו של לאוויגילד, ריקארד (אנגלית: Reccared, לטינית: Reccaredus, ספרדית: Recaredo) (586-601), כבשו הרומאים מחדש חלק מהשטחים שנכבשו על ידי לאוויגילד, אך לא החזירו לידיהם את מלוא השטח. עד שנת 614 ניסו המלכים הוויזיגותים להחזיר לידיהם את השטח שנכבש על ידי הרומאים אך המלך שהצליח בכך יותר מכולם היה סיסבוט (Sisebut) (612-621).
סיסבוט עלה בתקופה של חוסר יציבות שלטונית בממלכה הוויזיגותית. חוסר יציבות זה נבע, בין השאר, ממאבקי המלכים שהמירו את דתם לנצרות הקתולית בשנת 586, באציליהם האריאנים. הוא חוקק חוקים נוקשים יותר מכל קודמיו כנגד היהודים ואף יזם גירוש לאלו שלא הסכימו להתנצר. בשנים 614–615 הוא הוביל שני מסעות קרב מוצלחים נגד הרומאים. הוא כבש את מלגה וקרתגו, והגיע עד חוף הים התיכון. את הערים שכבש הוא השמיד, כנראה כיוון שלא רצה שביצוריהן, שנבנו על ידי הרומים, ישמשו אויבים עתידיים. יורשו של סיסבוט, סונת'ילה (Suinthila) כבש את הערים הנותרות שהיו בשליטת הרומאים, ועד 624 לפי רוב הדעות, או 629 לכל המאוחר, השלים את כיבוש חצי-האי האיברי.
האיים הבאלאָריים לא נכבשו על ידי הוויזיגותים, אך הם היו רומיים רק בשם, בדומה לקורסיקה וסרדיניה באותה תקופה. בפועל לא היה שלטון רומאי במקומות אלו באותה תקופה, ולבסוף במאה השמינית נכבשו האיים הבאלאָריים רשמית על ידי המוסלמים.
מגזין הווידאו תורת חיים
משה סנדובסקי
משה סנדובסקי (נולד בשנת 1931) הוא פסל ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד ב-1931 בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין. ניצול השואה. ב-1947 עלה לישראל, במסגרת עליית הנוער, והתחנך בקבוצת כנרת. ב-1949 היה ממייסדי קיבוץ האון. כיום מתגורר בקריית ביאליק. בין השנים 1971–1975 למד באורנים - המכללה האקדמית לחינוך, בטבעון. עד הפרישה לגמלאות עסק בהוראת אומנות ויצירה, בבתי ספר יסודיים תיכוניים, ובסמינרים למורים. לימד מלאכה, את הבנים, בכל בתי הספר היסודיים בקריית ים: אורים, זבולון, מפלסים וסיני.
יצירה.
סנדובסקי מפסל דמויות חצי פיגורטיביות עד מופשטות, תוך העדפה לדמות האישה, המעוצבת בפסליו ככוח בורא, כסמל הפריון, והאימהות. פסליו המבטאים מצבי ייסורים וכאב, מעוצבים בתנוחות התכנסות והפנמה, ואילו רגעי ההתעלות והשמחה - בתנועות פתוחות וזורמות. סנדובסקי משתמש בחומרים מגוונים, כמו: ברונזה, אבן וברזל. פסליו מתאימים לבית ולחוץ, והם מפוזרים בידי אספנים, מוזיאונים, גלריות, במקומות ציבוריים כמו: בית נשיא מדינת ישראל – בירושלים, בטכניון – בחיפה, וכמונומנטים, ברחבות בנתניה, בקריית מוצקין, בקריית ביאליק ובנצרת עילית. סנדובסקי חבר מן המניין באגודת הציירים והפסלים בישראל. בשנת 2000 זכה למדליית העיר חיפה לפיסול.
אלמנתיים
אלמנתיים (שם מדעי: Viduidae) היא משפחת ציפורי שיר אפריקניות המכילות 2 סוגים. האלמנות הם קרובות רחוקות של הפרושיים המזכירות דרורים שחורים-לבנים ובעלי זנב ארוך, שחור ובעל 2 נוצות ארוכות. לעיתים הם משויכות למשפחת האסטרילדיים.
כל מיני האלמנות הם עופות טפיליים המטילות ביצים בקיני ציפורים אחרות, בעיקר מיני אסטרלידיים מהסוג Lagonosticta ומהסוג Pytilia. הביצים דומות ביותר לביצי הבעלים וכל אלמנה תטיל 2 ביצים בקן.
כל מיני האלמנות שייכים לאותו סוג מלבד המין אלמנה פרושית (Anomalospiza imberbis) המזכירה מאוד קנרית והיא צבעונית אך חסרת הזנב הארוך של שאר האלמנות.
ליאור
ליאור (נולד ב-7 ביוני 1985) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מוזיקאי ומעבד מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
ליאור נולד וגדל בכרמיאל שבגליל המערבי.
בשנת 2003 התגייס לצה"ל ושירת כקצין. לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב בהמשך בלונדון וכעת פועל שוב מישראל.
בשנת 2007 כחלק מפרויקט מוזיקלי משותף לynet ו-תוכנית 'הבוקר' עם טל ברמן ואביעד קיסוס פורסמה כתבה והושמע שירו בתוכנית 'הבוקר'.
קישור לכתבה ב-ynet.
בשנת 2010 הקליט את אלבום הבכורה באנגלית Carousel, את כל השירים באלבום כתב והלחין ליאור והיה שותף לעיבוד של שירו Free Bird שזכה בכמה תחרויות שירים עולמיות. באלבום השתתפו אבי סינגולדה, אלון הילל, בנצי גפני, Adam Ben Ezra, ניצן עין הבר, רביעיית מיתרים ועוד. שירי האלבום הושמעו בתחנות הרדיו בארץ ולאחר חוזה הפצה שחתם בחברת MMG נבחרו מספר שירים לשימוש בתוכניות טלוויזיה בקנדה ו-אוסטרליה.
בשנת 2010 עבר להתגורר בלונדון והמשיך להופיע עם שיריו באנגלית
בשנת 2018 הוציא 4 סינגלים מתוך האלבום "רוח טובה" בהפקתו של שמוליק דניאל שזכו לצפיות רבות ברשתות החברתיות.
בשנת 2019 הושק הסינגל החדש "שנים שאני ככה" בהפקתו של עדי גולדשטיין
נכון ל-2019, ליאור מתגורר במרכז ועוסק במוזיקה.
עצם מיאל
עצם מיאל או גרם השמים של מיאל (Mayall's Object) היא גלקסיה אשר נוצרה מהתנגשות של שתי גלקסיות ונמצאת במרחק של 450 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה. הגלקסיה התגלתה על ידי ניקולאס מיאל שעל שמו נקראת הגלקסיה) ב-13 במרץ 1940. כאשר התגלתה הגלקסיה היא תוארה בתור ערפילית מוזרה בצורה המזכירה סימן שאלה. בתחילה נחשבה הגלקסיה לגלקסיה רגילה המקיימת אינטראקציה עם תווך בין כוכבי, אך מאוחר יותר התברר שהיא איחוד שנוצר על ידי התנגשות של שתי גלקסיות ותוצאתו גלקסיית טבעת עם מעין זנב היוצא ממנה. גודלו הזוויתי של העצם הוא 0.467 על 0.224 דקות קשת ששקול לאורך של כ-61,000 שנות אור ורוחב של כ-30,000 שנות אור.
הוראת שפה משולבת תכנים