בתחרות איירונמן בויסבאדן, גרמניה. ב-2013 הוא סיים במקום השני וסיים במקום השלישי באליפות העולם ב-2014.
ב-2015 הוא היה לטריאתלט הראשון שזכה גם במדליית זהב באולימפיאדה וגם באליפות העולם לאיש הברזל.
בשנת 2016 הוא ניצח בתחרות איש הברזל 'צ'לנג' רות' בגרמניה בזמן שיא של 7:35:39 שעות, שהוא מהיר בשש דקות מהתוצאה המהירה הקודמת וקבע שיא עולם למקצה זה. את קטע השחייה באותה תחרות סיים בזמן של 45:22 דקות ואז הוא דורג שני. באופניים הוא עבר להוביל וסיים 180 קילומטרים של רכיבה בזמן של 4:08 שעות. את המרתון הוא רץ בזמן של 2:39:18 שעות.
בתחרות איירון העולמית בהוואי בשנת 2017, פרודנו לא חש בטוב בתחילת הריצה והאט משמעותית את קצב הריצה שלו אבל לא ויתר על ההגעה לקו הסיום ובהליכה-ריצה חצה אותו לבסוף כעבור 9:15:44 שע' כשהוא מדורג 35 מבין המקצוענים.
בספטמבר 2018, ניצח יאן בתחרות חצי איש ברזל (IRONMAN 70.3) בדרום אפריקה והגיע במקום הראשון בתוצאה של 3:36:30.
פרודנו לא השתתף באליפות העולם בהוואי 2018 בגלל שבר במפרק הירך.
ביוני 2019, הגיע פרודנו למקום הראשון בתחרות IRONMAN European Championship בפרנקפורט בתוצאה של 7:56:02 .
באוקטובר 2019, זכה יאן פרודנו באליפות העולם באיש ברזל בקונה, הוואי וקבע שיא מסלול של 7:51:13.
חיים אישיים.
יאן נשוי לאמה סנוסיל, טריאתלטית אוסטרלית מקצועית, זוכת מדליית הזהב בטריאתלון באולימפיאדת בייג'ינג 2008.
מידד אליהו
מידד אליהו (נולד ב-1983) הוא אמן רב תחומי ישראלי החי ויוצר בירושלים. אליהו שותף להקמת קבוצת האמנים "קרע" ושותף לפרויקטים שונים במרחב הציבורי באזור ירושלים כמו  "המפעל" ו"בית ריק" בו האמנים השתמשו בקירות וחללי מבנים נטושים ליצירותיהם.
ביוגרפיה אישית ופעילותו האמנותית.
מידד אליהו נולד במסילת ציון, אחד מחמשת המושבים בהם יושבו עולים בני הקהילה הקוצ'ינית שבדרום הודו. בחלק גדול מעבודותיו הוא מתמודד עם אירועי העבר בהיסטוריה המשפחתית שלו והשתיקה סביב עלייתם לארץ של הוריו ובני קהילה נוספים מקוצ'ין. בשנת 2016 הקים מיצב בביאנלה לאמנות בקוצ'ין, בעקבות טיול שורשים שערך עם אביו בשכונת ילדותו של אביו בקוצ'ין, עליו הוא סיפר: "התערוכה היא בעצם מיצב גדול, המתפרשת על פני ארבעה חדרים בבית מגורים היסטורי בקוצ'ין, שקירותיו נצבעו בשחור. היא כוללת חומרים ארכיוניים שאספתי מאנשים בני הקהילה הקוצ'ינית וארכיונים ממוסדים, וגם חפצים משפחתיים שנשארו מאז. מעבר לכך, מכיוון שאני קודם כל צייר, משולבים בו גם ציורים אדומים, שמבטאים את תחושותיי לגבי החומרים, שהוצגו כבר בתערוכת היחיד שלי בארץ, שגם לה קראו 'תיבת תעודות'. משולבות בפרויקט גם עבודות מוקדמות נוספות שלי. קהל המבקרים מוזמן לשוטט בחללים, להגיב ואפילו לכתוב על הקירות"
על יצירתו “מחול השותלים” (2016) – פרסקו של אליהו שפתח את התערוכה “מארג: זיקות למסורות באמנות המערב בציור עכשווי בישראל” במוזיאון פתח תקווה לאמנות – נכתב: "אליהו עוסק בהיסטוריה הישראלית, בכאב שהודחק ומסרב לשכוך במושבים, שאליהם הובאו עולים כמגשימי חזון ההתיישבות, אך לא זכו להכרה כחלוצים" עוד נכתב על מיצב זה: "בעבודתו של מידד אליהו, מחול השותלים, צפון זיכרון פרסקאות כנסייתיים, אך גם זיכרון ציורי קיר במוסדות ציבור, שבהם היללו אמנים סוציאליסטיים בני המאה ה־ 20 את המעמדות העמלים... אליהו משתמש בפרסקו על מנת להאיר פרק שלא התקבע באתוס הישראלי: ראשיתם של מושבי העולים בשנות ה-50 של המאה ה-20, שהקמתם נכפתה, לעיתים, הר כגיגית, על המתיישבים... בפרגמנטים גדולים של פרסקו מתגלות דמויות מובסות מכונסות, בעיקר של גברים, בתוך נוף מפורק ופצוע. שם העבודה, המקפל בתוכו תמימות ורמז לפולחניות, לקוח משירו של יואל אלעזר שתיל משנת 1953, המהלל את פרויקט הייעור הלאומי. לדידם של אנשי מסילת ציון, שתילה הייתה מזוהה עם עבודות הדחק, מקור התעסוקה הכמעט בלעדי, שהוצע אז לעולים החדשים.
ביצירה "המטופל A.E." יצר אליהו סדרת פסלי גולגולות כחולות המתייחסות לטיפולי הקרנות הרנטגן שעברו ילדים במחנה העולים "שער העלייה" נגד הגזזת, בתחילת שנות החמישים, שבעקבותיו רבים מהילדים סבלו ממחלות רבות, גידולים ממאירים ושפירים ומתו בגיל צעיר. המטופל A.E היה אחד מהילדים האלה. הוא סבל ממחלת פרקינסון מאז גיל 40, ולא הוכר על ידי המדינה כניזוק מהטיפול בהקרנות שעבר.
בנוסף לציורי הפרסקו וציורי השמן האדומים. מאופיין מידד גם ברישומי הדיו השחור של דמויות קטנות חצי שקופות האובדות במרחבי הנייר הלב. בדרך זו מתאר אליהו מהגרים ופליטים החוצים מרחבים בלי לחוות אותם באמת, שאינם שייכים למולדת הישנה ותוהים מה מחכה להם במולדת החדשה. בסדרה "זיכרונות ראשוניים (Primal Memories) 2009-2015, מצייר אליהו על ספרים ישנים פתוחים לרווחה זיכרונות ורגעים טעונים שנחקקו בתודעתו, ומשחזר אלבומי תמונות וספרי זיכרונות אבודים. על ידי ציור שכבות משלו, ריטושם ושיקומם.  הוא מוציא את הספרים משימושם, דוחה את הידע הקיים בהם ומטעין אותם בסיפורים אחרים משלו.
כדוריד באולימפיאדת אטלנטה (1996)
אולימפיאדת 1996 נערכה באטלנטה, ארצות הברית. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-24 ביולי ל-4 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד השביעית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 299 ספורטאים (182 גברים ו-117 נשים) מנבחרות גברים ונשים. כל המשחקים נערכו ב-Georgia World Congress Center וגמר גברים נערך בג'ורג'יה דום.
נבחרת קרואטיה () זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת דנמרק () זכתה בתחרות הנשים.
מתכונת התחרות.
בעקבות התפרקות ברית המועצות, איחוד גרמניה ופירוק יוגוסלביה נערכו בהתאם שינויים בהעפלות של הנבחרות.
בתחרות הגברים 7 נבחרות כולל הנבחרת המארחת העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1995. ארצות הברית העפילה כנבחרת המארחת ובנוסף לכך העפילו נציגי היבשות (אלג'יריה, כווית ספרד וברזיל בהתאם).
12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי נבחרות מכל בית העפילו למשחקי הגמר בשיטת פלייאוף.
בתחרות הנשים 4 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1995. גם הנבחרת המארחת העפילה ישירות. דרך מוקדמות העפילו נציגי היבשות (הרפובליקה העממית של סין, אנגולה וגרמניה בהתאם).
הקבוצות חולקו ל-2 בתים. שתי נבחרות מכל בית העפילו למשחקי הגמר בשיטת פלייאוף.
דוד בקר
דוד בקר (מאי 1897 – ינואר 1956) היה אמן יהודי-אמריקאי, שפעל בתחומי הציור, ההדפס (תחריט, תצריב, לינולאום), הויטראז' ואף גילף בשנהב, הבן הצעיר למשפחת בקר, שעלתה ארצה בעלייה השנייה. בקר למד בבצלאל אצל אבל פן ובוריס שץ. בשנות העשרים של המאה העשרים השתקע בארצות הברית הציג בעשרות תערוכות במכון האמנות של שיקגו.
קורות חיים.
דוד בקר נולד בווילנה שם למד בבית הספר לאמנות שייסד מרק אנטוקולסקי. הוא עלה ארצה בשנת 1911 עם אחותו ואביו כאשר יתר בני המשפחה עלו עוד קודם לכן. אחיו הבכור משה ניהל את חוותו של יצחק לייב גולדברג בערטוף ולאחר מכן התיישב בראשון לציון. שלוש מארבע אחיותיו היו מנשות השומר. למשפחתו היה תפקיד חשוב בראשית ימיה של ההתיישבות הציונית בישראל. האחיות ציפורה, קיילה ואסתר נישאו לראשי ארגון "השומר": אלכסנדר זייד, ישראל גלעדי ומאיר קוזולובסקי. אחותו רבקה רבינוביץ והוריו התגוררו בירושלים. בקר למד אמנות בראשית ימיה של בצלאל (1911 - 1914), מוריו היו בוריס שץ ואבל פן בין חבריו לספסל הלימודים היו האומנים נחום גוטמן, ניסנהולץ - "חד גדיא",חיים נבון, ברוך אגדתי ועוד (ראה יומן הכיתה בבצלאל שנת תרע"ג מתוך-"פרשת חייו הסוערת של הצייר דוד בקר, אתר carmonia") בקר זכה בפרסים על יצירתו עוד בהיותו סטודנט. בעיתון "הצפירה" נובמבר 1913 כותב קדיש יהודה סילמן בשם העט שלו "אשנב" :"בתערוכת בית הספר בצלאל צייר דוד בקר תמונה פנטסטית,רחל אימנו בקומה מתוך קברה בלילה ומשמיעה קולה ברמה"