עונת 2005/2006 הייתה העונה ה-43 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-5 באוגוסט 2005 והסתיימה ב-13 במאי 2006. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16–18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. אם בסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה זוכה ליתרון.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם ה-19 בתולדות המועדון והיא זכתה גם בגביע. זו הייתה העונה השנייה ברציפות שבאיירן מינכן זכתה בדאבל. דיסבורג, פ.צ. קלן ופ.צ. קייזרסלאוטרן ירדו לבונדסליגה השנייה ובמקומן עלו מליגת המשנה דיסבורג, פ.צ. קלן ואיינטרכט פרנקפורט.
מירוסלב קלוזה, (ורדר ברמן), אשר כבש 25 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
התאלות
הִתְאַלּוּת היא התנפחות של הרקמה הרכה בקצות האצבעות והציפורניים, אשר משווה לאצבעות מראה של אלה. ההתנפחות נובעת משגשוג של רקמת חיבור, בפרט בהיבט הגבי של האצבעות, ומלווה באובדן הזווית שבין מיטת הציפורן לציפורן. מצב זה נקשר במגוון מחלות, בעיקר מחלות לב וריאה הגורמות להיפוקסיה כרונית. המנגנון הגורם להתאלות אינו ברור לאשורו.
בית חולים וטרינרי
ניקולאי מלדנוב
תפוח מערב
מרי ורגהיס
מרי פותהיסריל ורגהיס (באנגלית: Mary Puthisseril Verghese; 1925 – 17 בדצמבר 1986) הייתה רופאה הודית, מבין חלוצי תחום הרפואה השיקומית בהודו. ב-1963, נטלה על עצמה את ניהול המחלקה הראשון לפיזיותרפיה ושיקום בהודו, בבית החולים כריסטיאן מדיקל קולג' (CMC), בוולורה. עבודתה הייתה מרכזית להתפתחות שירותי בית החולים עד להקמת המוסד הראשון הייעודי לרפואה שיקומית בהודו, ב-1966. בהכרה בתרומותיה לתחום הרפואה, הוענק לה בשנת 1972 פרס פאדמה שרי, מבין הפרסים האזרחיים החשובים שניתנים מאת ממשלת הודו.
קרן מרי ורגהיס, שנוסד על שמה, מעניק כל שנה את פרס ד"ר מרי ורגהיס למצוינות בהעצמת יכולות, מאז 2012.
תחילת דרכה.
מרי ורגהיס נולדה בכפר צ'ראי, שבקוצ'ין, קרלה, הודו, למשפחה אמידה. אביה היה מנהיג מכובד בכנסייה המקומית ובקהילה. היא הייתה השביעית מבין שמונה ילדים במשפחה. לאחר לימודי התיכון, מרי למדה במכללת מהרג'ה. היא למדה לתואר שני ברפואה ב-CMC, אותו סיימה ב-1952. היא הצטרפה למחלקת הגינקולוגיה כדי להתמחות ברפואת נשים.
פציעה והמשך קריירה.
בזמן ההתמחות שלה, בשנת 1954, הייתה ורגהיס מעורבת בתאונת דרכים, וספגה פגיעה לחוט השדרה. בפציעות שלה טיפל ד"ר פול בראנד, אשר לאחר מכן נהיה למנחה המקצועי שלה, תחתיו למדה מיומנויות כירורגיות לטיפול ושיקום של חולי צרעת. היא עצמה עברה טיפול שיקומי בפרת, שבאוסטרליה, ולאחר מכן התקבלה כמתמחה במכון לרפואה פיזיקלית ושיקום בניו-יורק, בהנחיית ד"ר הווארד א. ראסק, מחלוצי התחום. בסיום ההתמחות בשנת 1962, היא חזרה להודו כראשת מחלקת רפואה פיזיקלית ושיקום ב-CMC. היא קידמה את הקמת המכון הראשון לשיקום בהודו, שנפתח ב-1966. היא התמקדה בעבודת שיקום של נפגעי חוט השדרה, צרעת, ופגיעה מוחית. היא המשיכה לעבוד בבית נוצרי המכללה-CMC עד 1976.
ב-1963 יצאה לאור הביוגרפיה שלה, בכותרת: "קח את ידי: סיפורה המדהים של ד"ר מרי ורגהיס", אותה חיברה דורותי קלארק וילסון.
פרסים.
בהכרה בתרומותיה לרפואה בהודו, ובפרט לתחום שיקום פיזי, הוענק לורגהיס בשנת 1972 פרס פאדמה שרי על ידי הנשיא של הודו, ורהגירי ונקטה גירי. ב-1985 זכתה ורגהיס בפרס וורלד ויז'ן (World Vision Award).
מותה ומורשתה.
ורגהיס נפטרה בדצמבר 1986. מרכז השיקום שיסדה שנים קודם לכן, נקרא על שמה בעקבות מותה. קרן מרי ורגהיס, אותו הקימה זמן קצר לפני מותה, מנהל תוכניות הכשרה מקצועות לאנשים נכים ובעלי מוגבלויות. ב-2012 נוסד בקרן גם הפרס על שמה, שמכיר במצוינות בתחום.
צפון ודרום (סדרה)
950-959 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 959 - 950 לפני הספירה
שרשיר אדום מקור
תחום שיפוט
תחום שיפוט עירוני
תחום שיפוט של עיריה
תחום שיפוט של רשות מקומית
רוס קינג
רוס קינג (נולד ב-16 ביולי 1962; באנגלית: Ross King) הוא סופר קנדי, הידוע בעיקר בשל ספרי העיון הפופולריים שלו שהפכו לרבי המכר.
ביוגרפיה.
קינג נולד באסטבן , ססקצ'ואן, קנדה וגדל בכפר. בוגר לימודי חינוך מאוניברסיטת רגינה , בה המשיך וסיים תואר ראשון בהצטיינות בספרות אנגלית. הוא המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת רגינה וכתב את התזה לתואר השני על ת"ס אליוט. בשנת 1992 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת יורק בטורונטו, בו התמחה בספרות אנגלית בת המאה ה-18.
קינג עבר לאנגליה ועשה פוסט דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, שם החל לכתוב את הרומן הראשון פרי עטו.
ספרו הראשון של קינג, Domino (1995) מתרחש בשנות השבעים של המאה ה-18 בלונדון ומגולל את סיפורו של קסטרטו, מבעד לעיניו של צייר מתחיל.
ב-1998 ראה אור Ex-Libris, הרומן ההיסטורי השני של קינג. עלילתו מתרחשת בלונדון ובפראג ומספרת על מוכר ספרים בשנות השישים של המאה ה-17 בלונדון, המחפש אחר כתב ידיו שנעלם ונכנס לעולם של רצח ורמייה.
"הכיפה של ברונלסקי" (2000) מתאר כיצד האדריכל האיטלקי פיליפו ברונלסקי תכנן את מה שנחשב עד היום ככיפה הגדולה ביותר שנבנתה, הכיפה של קתדרלת סנטה מריה דל פיורה, שאת בנייתה סיים ב-1436. "הכיפה של ברונלסקי" מסמן את המפנה שחל בכתיבתו של קינג, כשהפך ממחבר רומנים היסטוריים להיסטוריון וביוגרף של האמנות. הספר "מיכלאנג'לו ותקרת האפיפיור" (2002), עוקב אחר ארבע שנים קדחתניות בחייו של מיכלאנג'לו, במהלכן צייר את תקרתה של הקפלה הסיסטינית ומתאר את התככים הפוליטיים והדתיים שליוו את עבודתו ברומא של המאה ה-16.
ספרו הבא של קינג, "משפט פריס" (2006), זכה להצלחה רבה. בהעמידו זה מול זה את עבודתם ויצירותיהם של הציירים הצרפתיים ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה ואדואר מאנה, הספר מתאר כיצד הציור האימפרסיוניסטי שינה את החזון האמנותי בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. קינג זכה על ספרו בפרס Governor General לספרי עיון בשפה האנגלית .
הפרויקט הבא שלו היה חלק מסדרת Eminent Lives , סדרת ביוגרפיות קצרות של סופרים קנוניים בהוצאת הרפר קולינס. הספר Machiavelli: Philosopher of Power (2007) הוא ביוגרפיה של ניקולו מקיאוולי, בו קינג מתאר את ההתפתחות האישית, חברתית ופוליטית של אחד מהתאורטיקנים הפוליטיים הידועים בהיסטוריה.
הספר Defiant Spirits: The Modernist Revolution of the Group of Seven (2010) חוקר את ארגון "קבוצת השבעה" , של אמני הנוף הקנדי שפעלו בתום מלחמת העולם הראשונה.
"מיכלאנג'לו ותקרת האפיפיור" עוסק ציור הסעודה האחרונה של לאונרדו דה וינצ'י במאה ה-15. הספר זיכה את קינג במועמדות לפרס המבקרים של הספר הלאומי לשנת 2003. הספר נכלל ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, הבוסטון גלוב והסן פרנסיסקו כרוניקל וזכה בכמה פרסים בכללם ספר העיון הטוב של שנת 2000.
קינג זכה ב-2012 בפרס המושל הכללי לספר העיון בשפה האנגלית עבור "מיכלאנג'לו ותקרת האפיפיור". ב-2017 זכה בפרס צ'ארלס טיילור עבור ספרו Mad Enchantment: Claude Monet and the Painting of the Water Lilies.
חיים אישיים.
קינג מרבה להרצות באירופה ובצפון אמריקה והדריך טיולים לקתדרלת סנטה מריה דל פיורה ולקפלה הסיסטינית ברומא.
הוא מתגורר בוודסטוק, אנגליה עם אשתו מלאני.
יוסי אוחנה
יוסי (זוזו) אוחנה (23 באוגוסט 1933 – 7 במרץ 2014) היה סופר ואיש דפוס ישראלי, חתן פרס זאב לספרות ילדים ונוער התשמ"ה 1985.
ביוגרפיה.
אמו, רחל אוחנה, ילידת חברון ודור שישי בישראל; אביו, יהודה, יליד נווה צדק בתל אביב. אביו ואמו גורשו בצעירותם (כל אחד בנפרד) מארץ ישראל בזמן השלטון העות'מאני בארץ ישראל, הגיעו לאלכסנדריה, שם נפגשו והתחתנו. יהודה אוחנה היה בעל מפעל חליפות מצליח וחזן בבית הכנסת אליהו הנביא באלכסנדריה.
יוסי (זוזו) אוחנה נולד באלכסנדריה שבמצרים, ולו אחות וארבעה אחים מבוגרים ממנו. ב-1938, בהיותו בן שלוש, שב עם משפחתו לארץ ישראל, הם התיישבו בנווה צדק. יוסי למד בבית הספר 'תלמוד תורה' ולאחר מכן בבית הספר תחכמוני בתל אביב. האב יהודה, שלא הצליח בעסקיו בתקופת קום המדינה, הלך לעולמו בהיותו בן 42 ויוסי יצא לעבוד מגיל צעיר כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
בשנת 1951 התגייס לצה"ל, שירת כממלא מקום קצין הרכב בבה"ד בדרגת סמ"ר והשתחרר בשנת 1953. מאז שחרורו השתתף עד שנת 1973 בכל מלחמות ישראל, בשירות מילואים.
החל לעבוד ב'דפוס הפועל הצעיר' ולאחר מכן בדפוס דבר. לימים הצטרף כשותף לאחיו מוריס ב'חברת הכורכים', אותה ניהל מרבית חייו.
יוסי אוחנה נישא למימי לבית הימן, זוכת אות ההתנדבות "מגן העיר" מראש עיריית רמת גן, צבי בר. להם שלוש בנות ובן. בנם אודי הוא בעל הוצאת הספרים אופיר ביכורים.
ספרו של יוסי אוחנה ראה אור בשנת 1984 בהוצאת מעריב וזכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער לשנת תשמ"ה, מטעם משרד החינוך והתרבות. הספר נכנס לתוכנית הלימודים ונלמד בקובץ "באומר ובשיח - לקט ספרותי לבית הספר היסודי".
נימוקי ועדת השופטים להענקת הפרס:
ביבליוגרפיה.
לקריאה נוספת.
קטעים מספרו ראו אור גם באכסניות הבאות:
מיכל פיק חמו
מיכל פיק חמו (באנגלית: Michal Pick Hamou) (נולדה ב- 17 במאי 1962), היא ד"ר לתרבות באוניברסיטה הפתוחה, אמנית וחוקרת תרבות ומדיה ישראליים.
ביוגרפיה.