האסכולה המאתורידית (בערבית: ماتريدية) היא זרם תאולוגי מרכזי באסלאם הסוני. האסכולה נקראת על שם אבו מנצור אל-מאתורידי, והיא קרובה בתפיסותיה לאסכולה האשערית. המאתורידים האשעריים והעטאריים, הם כולם חלק מהרוב המוסלמי, שהוא סוני. אחד מהטקסטים הקדומים ביותר באסלאם: אל עאקידה אל טאהוויה הוא טקסט מאתורידי.
נקודות בהן נבדלים המאתורידים מהאשעריים הם טבעה של האמונה ומקומו של הגורם האנושי.
המאתורידים גורסים שהאמונה (אימאן) אינה פוחתת או גוברת כי אם נותרת יציבה. האדיקות הדתית (טאקווה) היא אשר פוחתת או גוברת. בניגוד לאשעריים אשר גורסים כי האמונה עצמה פוחתת או גוברת.
עוד גורסים המאתורידים כי מוחו של האדם יודע, ללא סיוע ממקור אלוהי, שכמה מהחטאים הגדולים כמו שתיית אלכוהול ורצח הם רעים מיסודם. האשעריים לעומת זאת טוענים שללא סיוע אלוהי לא יודע האדם מה רע ומה טוב מה חוקי ומה לא.
נקודה נוספת בה נבדלים האשעריים מהמאתורידים היא החנינה לכמה מאלו שאינם מוסלמים בחיי העולם הבא. האימאם אל-ע'זאלי טען כי הלא-מוסלמים שלא הגיעה אליהם בשורת האסלאם או הגיעה אליהם בדרך מעוותת, אינם נושאים באחריות לכך בעולם הבא. המאתורידים לעומת זאת טוענים שקיומו של האל הוא כה ברור וגלוי שמי שניחנו ביכולת חשיבה וזמן לחשוב (לא אלה המוגבלים שכלית למשל) ולא הגיעו אליהם המסרים של האסלאם, ובכל זאת לא מאמינים באלוהים ימצאו את עצמם באש הגיהנום, ומי שאינם מוסלמים ומאמינים באלוהים אך מסריו של האסלאם לא הגיעו אליהם, יזכו לחנינה בעולם הבא.
תפיסה תאולוגית זו פופולרית במקומות בהם נפוצה האסכולה החניפית כמו: בטורקיה, מרכז אסיה, פקיסטן והודו.
יצחק אהרונוביץ'
יצחק אהרונוביץ' (נולד ב-22 באוגוסט 1950), הוא יו"ר תעש מערכות בע"מ, יו"ר דירקטוריון חברת מקורות ויו"ר חברת הבת של החברה עשות אשקלון. בעבר כיהן, בין היתר, כחבר הכנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו, השר לביטחון פנים וחבר הקבינט המדיני-ביטחוני בממשלת ישראל, כסגן מפכ"ל משטרת ישראל וכמפקד משמר הגבול.
ביוגרפיה.
אהרונוביץ' נולד בירושלים. הוא בנם של ניצולי השואה גולדה (גניה) והרצל אהרונוביץ', ילידי קובנה. גדל והתחנך במושב דישון שבגליל העליון, ולמד בישיבה בצפת. בשנת 1968 התגייס לצה"ל והתנדב לחטיבת הצנחנים, שם עבר הכשרה כלוחם, יצא לקורס מ"כים ובהמשך לקורס קצינים. השתחרר מצה"ל לאחר ששימש בין היתר כסגן מפקד פלוגה בגדוד 202 וכמדריך בבית הספר לקצינים בה"ד 1.
לאחר שחרורו מצה"ל, בשנת 1972 התגייס לשורות משמר הגבול. במלחמת יום הכיפורים היה בפעילות מבצעית בגבול לבנון. במשמר הגבול שימש בין היתר קמב"ץ פלוגתי, קצין יישובים, סגן מפקד פלוגה, מפקד פלוגה כ', בשנים 1981 עד 1985 שירת כקצין אג"ם מג"ב צפון ובמהלך מלחמת לבנון פיקד על כוחות משמר הגבול בלבנון. בהמשך שימש גם כסגן מפקד מג"ב צפון, בשנת 1985 מונה למפקד מג"ב צפון וב-1989 למפקד בסיס ההדרכה של מג"ב. בשנים 1991–1993 שירת כסגן מפקד מג"ב ובשנת 1993 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד משמר הגבול. לאחר מכן שימש במשך כשנתיים כשליח משטרת ישראל ביבשת אמריקה, בשנת 1998 מונה למפקד מחוז יהודה ושומרון במשטרת ישראל ובשנת 2001 למפקד המחוז הדרומי. בשנים 2002–2004 כיהן כסגן מפכ"ל משטרת ישראל.
לאחר שירותו במשטרת ישראל כיהן בשנים 2004–2005 כמנכ"ל חברת התחבורה "דן".
בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצב במקום השמיני במפלגת ישראל ביתנו ונבחר לכנסת. בכנסת ה-17 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, כמו כן שימש חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדה למאבק בנגע הסמים. בנוסף היה חבר בשדולה החברתית, בשדולה לענייני ירושלים ובשדולה למען הדרוזים והצ'רקסים.
ב-21 במרץ 2007 אישרה הכנסת את מינויו לתפקיד שר התיירות. במהלך כהונתו בתפקיד פעל להסרת הצורך בקבלת אשרות כניסה לתיירים מרוסיה. ב-16 בינואר 2008 הגיש יחד עם יו"ר מפלגתו, אביגדור ליברמן, מכתב התפטרות מהממשלה במסגרת פרישת סיעתו מהקואליציה.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום הרביעי ברשימת "ישראל ביתנו" לכנסת ובמסגרת זו נבחר שוב לכנסת. עם הקמת הממשלה מונה לשר לביטחון פנים ב-31 במרץ 2009. בתפקיד זה המשיך אהרונוביץ' גם בעת כהונתו בממשלה ה-33, בהיותו חבר הכנסת ה-19. חבר בוועדת השרים לענייני חקיקה.הוא הוביל וחתום על שורה של חוקים בכללם,חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסוכנים,התשע״ג-2013,חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה, התש״ע-2010),חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה תשע״ב-2012.
תקופתו כשר לביטחון הפנים התאפיינה בהסלמת המצב הביטחוני בירושלים, פעולות טרור נגד מתקנים עסקיים וציבורים כגון הרכבת הקלה, תחנת דלק ותחנת משטרה בהר הבית, רצח הנער מוחמד אבו ח'דיר שנחטף בשועפאט, שורה של פיגועי דריסה, הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה, התנקשות בפעיל הימין יהודה גליק ועימותים בהר הבית.
בנוסף נאלצו ניצבים אחדים לפרוש מהמשטרה בעקבות התנהגות שאינה הולמת (בעיקר חשדות להטרדה מינית).
דברים אלו ואחרים גררו לתגובות קשות עליו. ראש עיריית ירושלים ניר ברקת טען שאהרונוביץ אינו דואג מספיק לביטחון. דברים דומים נאמרו עליו על ידי נפתלי בנט שגם ביקש את המשרד לביטחון פנים למפלגה שלו בממשלה הבאה.
במסגרת פעילותו בכנסת הציע בין היתר את הצעות החוק הבאות:
במהלך כהונתו כשר לביטחון פנים הנהיג מדיניות של צמצום והגבלת מתן רישיונות נשק לאזרחים, לרבות צמצום כלי נשק אישיים שנמצאו בידי אזרחים מיומנים העוסקים באבטחה, ואסף וביטל אלפי רישיונות נשק כאלו..
ב-9 בינואר 2015 הודיע אהרונוביץ' על פרישתו מהחיים הפוליטיים ועל כך שלא יתמודד בבחירות לכנסת ה-20.
ב-3 בנובמבר 2016 מונה ליו"ר דירקטוריון של תעש מערכות בע"מ. אהרונוביץ' החליף את היו"ר הקודם, אודי אדם, שמונה למנכ"ל משרד הביטחון.
ב-15 בנובמבר 2021 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת מקורות.
חיים אישיים.
אהרונוביץ' מתגורר בנתניה, נשוי לרימון, אב לארבע בנות וסב לשלושה עשר נכדים.
עמיחי אילון
רוברט אילטוב
רוברט אילטוב (נולד ב-12 בנובמבר 1971) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת ויו"ר סיעת ישראל ביתנו בכנסת, ובעבר סגן ראש עיריית נתניה.
ביוגרפיה.
אילטוב נולד בשנת 1971 בעיר אנדיז'ן שבאוזבקיסטן (אז בברית המועצות) וממנה עלה לישראל בשנת 1985. שירת שירות צבאי בסדיר ובמילואים, שוחרר בדרגת סמל. בעל תואר הנדסאי תעשייה וניהול מאוניברסיטת תל אביב, לימודי תעודה בנושא שלטון מקומי מאוניברסיטת בר-אילן ותואר ראשון במינהל עסקים, המרכז האקדמי פרס
בין תפקידיו הציבוריים כיהן כסגן ראש עיריית נתניה ואיש יחסי ציבור של בית החולים לניאדו (2000–2006).
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 (2006) מוקם במקום התשיעי ברשימת ישראל ביתנו ונבחר מטעמה לכנסת. ב-25 בפברואר 2007 אישרה סיעת ישראל ביתנו את מינויו לתפקיד יו"ר הסיעה, במקום אסתרינה טרטמן, שהייתה מיועדת לתפקיד שרת התיירות והסירה את מועמדותה בעקבות פרשת התארים המפוברקים. בנובמבר 2008 מונה ליו"ר ועדת הכלכלה, במקום חבר סיעתו ישראל חסון שעבר לסיעת קדימה. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב אילטוב במקום ה-11 ברשימת ישראל ביתנו ובכהונה זו המשיך בתפקידו כיו"ר הסיעה.
בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום השביעי ברשימת המפלגה. המפלגה קיבלה רק שישה מנדטים, אך אילטוב התמנה לחבר הכנסת עם השבעתה כיוון שחבר הכנסת המיועד אילן שוחט התפטר מהרשימה לפני השבעת הכנסת.
בכנסת העשרים נבחר לכהן בוועדה לבחירת שופטים. ב-18 בפברואר 2019 הודיע כי לא יתמודד בבחירות לכנסת ה-21. ביולי 2019 החל לשמש כיועץ לענייני המגזר הרוסי לקמפיין הליכוד בבחירות לכנסת ה-22.
חיים אישיים.
אילטוב מתגורר בנתניה, נשוי ואב לשני בנים ובת.
חוקים שיזם.
במהלך כהונתו בכנסת יזם אילטוב, בין היתר, חוקים אלה:
לגיון
לִגיוֹן הוא שמה של היחידה הצבאית הבסיסית שהרכיבה את הצבא הרומי. הלגיון הורכב מגרעין גדול של חיל רגלים כבד, מלווה בכוחות עזר של פרשים וחילות קלים.
גודלו של לגיון טיפוסי השתנה באופן דרסטי לאורך ההיסטוריה הרומית. הלגיון בימיה הראשונים של רומא מנה, לפי המסורת הרומית, כ-3,300 איש. בתקופת הרפובליקה הרומית מנה הלגיון בין 5,000 ל-6,000 חיילים. בתקופת הקיסרות הרומית המוקדמת והאמצעית הוא מנה כ-5,400 חיילים, ובתקופה הקיסרית המאוחרת מנה הלגיון בין 1,000 ל-2,000 איש.
לגיון התחלק לקוהורטות, בדרך כלל ל-10 קוהורטות, ובנוסף להם היו אנשי השירותים, פרשים וארטילריה. הקוהורטה עצמה התחלקה לשש קנטוריות בנות 80 חיילים כל אחת, וכל קנטוריה התחלקה ליחידות משנה שמנו 8 חיילים כל אחת.
כיוון שעד הרפורמות של גאיוס מריוס בסוף המאה ה-2 לפנה"ס לא היווה הלגיון יחידה צבאית סדירה, אלא יחידה שגויסה ופוזרה לפי הצורך, היו קיימים מספר רב מאוד של לגיונות רומיים לאורך ההיסטוריה הרומית.
בתקופת הקיסרות הרומית המוקדמת (בזמנו של אוגוסטוס) היו קיימים כ-28 לגיונות קבע, ולגיונות נוספים גויסו לפי הצורך או על פי היכולת של האימפריה. לשיא הגיע מספר הלגיונות בתקופתו של ספטימיוס סוורוס שהעלה את מספר הלגיונות ל-33.
הלגיונות הורכבו באופן בלעדי ממגויסים שהיו בעלי אזרחות רומאית, אולם בעתות חרום היה אפשרי לגייס ללגיונות חיילים שלא החזיקו באזרחות רומאית ואף ידוע על לגיונות שלמים שהורכבו מחיילים חסרי אזרחות.
בשל הצלחתה הצבאית האדירה של המדינה הרומית, נחשב מבנה הלגיון לאחד המודלים העתיקים המוצלחים ביותר של יעילות ויכולת צבאית.
ריצ'רד גורדון