בפיזיקה, משוואת המצב של גוף היא יחס פונקציונלי הקושר בין שלושה גדלים אינטנסיביים מרכזיים של מערכת: הלחץ formula_1, הטמפרטורה formula_2, והצפיפות formula_3 (או הנפח המולרי). משוואת המצב formula_4 קושרת את שלושת הגדלים המאקרוסקופיים, ומתארת כיצד שינוי בכל שניים מהם משפיע על השלישי.
משוואת המצב הפשוטה ביותר היא זו של גז אידיאלי, שבו אין אינטראקציות בין האטומים: formula_5, כאשר formula_6 הוא קבוע בולצמן של הגז, ו-formula_7 הוא מספר החלקיקים. האטמוספירה של כדור הארץ מקיימת משוואה זו, בקירוב טוב.
אם קיימת אינטראקציה בין האטומים או המרכיבים השונים בגוף, משוואת המצב (הנקראת במקרים כאלה 'משוואת מצב של גז לא אידיאלי') נעשית מורכבת מאוד, וקשה לחישוב מדויק. את המשוואה אפשר לפתח לטור חזקות, הנקרא הפיתוח הוויריאלי של משוואת המצב: formula_8. מקדמי המשוואה, formula_9, נקראים "המקדמים הוויריאליים", והם תלויים בטמפרטורה בלבד. כדי למצוא את משוואת המצב באופן אמפירי, או אמפירי-למחצה, עורכים סדרות של ניסויים, שבהם גלי הלם יוצרים אזור של לחץ גבוה, בתנאי טמפרטורה שונים, ומודדים את הצפיפות בכל מקרה ומקרה.
כאשר החומר צפוף והאינטראקציה בין המרכיבים משמעותית, יש לקחת בחשבון אפקטים קוונטיים, המסבכים את המצב עוד יותר.
התחום הקושר את משוואת המצב עם התכונות האטומיות של הגוף (התכונות המיקרוסקופיות) נקרא מכניקה סטטיסטית.
למשוואת מצב יש חשיבות גבוהה באסטרופיזיקה ומדעים פלנטריים: היחסים בין לחץ, נפח וצפיפות קובעים במידה רבה את המבנה הפנימי של גופים כמו כוכבים וכוכבי לכת. אחת הבעיות הקשות בתחום זה היא חוסר האפשרות לבצע ניסוי מעבדה המגיע ללחצים גבוהים כמו שקיימים בליבות של כוכבי לכת או כוכבים.
הג'וב האיטלקי
הג'וב האיטלקי (אנגלית: The Italian Job) הוא סרט פעולה בריטי בכיכובו של מייקל קיין. הסרט זכה לפופולריות רבה בארץ מוצאו ובעולם.
עלילת הסרט.
צ'ארלי קרוקר (קיין) יוצא מהכלא ורוצה לבצע "ג'וב" גדול - שוד אשר יבטיח את קיומו. התוכנית היא לגנוב משלוח מטילי זהב בשווי 4 מיליון דולר, העומד להגיע מסין לטורינו.
התוכנית כולה מתבצעת מתחת לאפה של המאפיה שלא מצליחה ליטול בה חלק. מי שכן מסייע לצ'ארלי הוא ברידג'ר (נואל קוארד), מנהיג מאפיה הנמצא בכלא. צ'ארלי מארגן צוות מוחות: מומחה למחשבים, פרופ' סימון פיץ' (בני היל), נהג מרוצים ומומחה לכל דבר. הוא מתרגל עימם נהיגה ונוטל עמו לטורינו שלוש מכוניות מיני קופר, שתי מכוניות מתוצרת יגואר ואוטובוס. הצוות מגיע לטורינו במסווה של קבוצת אוהדי כדורגל בריטים. מומחה המחשבים מצליח להגיע לחדר הבקרה של הרמזורים ומחליף את התוכנה. כאשר מטען מטילי הזהב המאובטח מגיע למרכז העיר, משתבשת לפתע פעולת הרמזורים ונגרם פקק תנועה קולוסלי. החבורה מנצלת את הבלגן ומשתלטת על השיירה. מטילי הזהב עוברים אל שלוש מכוניות המיני קופר. מתחיל מרדף. המכוניות מתמרנות בעיר הפקוקה בכישרון מדהים לצלילי הנעימה "הנה חברה עם כושר הישרדות עצמית". המכוניות עוברות בגלריות של רחובות טורינו, נעות במעגל רציפי אצטדיון, יורדות לנהר ומתקדמות לעבר גבול שווייץ. בדרך עולות המכוניות בזו אחר זו אל בטנו של האוטובוס, פורקות את מטענן ומושלכות אחר כבוד אל המדרונות. באחד הסיבובים החדים בהרי האלפים, סוטה האוטובוס ממסלולו ונעצר על פי תהום. כדי לאזן את משקל מטילי הזהב המונחים באחורי האוטובוס מעל התהום, החבורה מתקבצת בקדמת האוטובוס.
ביקורת.
הסרט לא זכה להערכה רבה מצד מבקרי הקולנוע. לא כן בקהל הרחב. בבריטניה הוא זכה להוקרה רבה. מכוניות ה"מיני" שעשו את המלאכה, הצפייה בהיווצרות פקקי התנועה שהאדם המודרני חש בחיי יום יום, הכישרון המקצועי והתבונה הבריטית מקסימים את הצופה. נעימת הסרט הפכה להיות לנעימה נפוצה במשחקי כדורגל. והגאווה הלאומית הבריטית עלתה לגבהים.
בשנת 2004 הביטאון הבריטי "טוטל פילם" (Total Film) בחר בסרט למקום ה-27 מבין הסרטים הבריטיים הטובים של כל הזמנים. המשפט שמייקל קיין אמר בסרט לאחד הגנבים " אני רק מצפה ממך כי תעיף את הדלת הארורה החוצה" ("You're only supposed to blow the bloody doors off!") נחשב למשפט הנבחר בקטגוריה של "משפטים בודדים" במשאל בין 2,300 משתתפים על 1,000 סרטים.
הסנה, חברה ישראלית לביטוח
הסנה, חברה ישראלית לביטוח הייתה חברת ביטוח שפעלה בארץ ישראל ואחר כך בישראל בין השנים 1924 ל-1992.
היסטוריה.
"הסנה" נוסדה ביוזמת אליהו מונצ'ק בשנת 1924, שביחד עם אחד מבני משפחת פוליאקוב ואישים נוספים כונן את התקנות של החברה. החברה התבססה על 5000 מניות של 5 לירות מצריות כל אחת, ומונצ'ק נדרש למכור את כל המניות לפני שיוכל להתחיל בעסקים. במשך זמן מה הוא הצליח למכור רק 1000 מניות, ולבסוף שכנע בסוף 1924 את הסוחר משה אליהו גולדברג לרכוש את שאר המניות. אולם לאחר מספר חודשים החליט גולדברג, לאור כניסת חברות הפניקס ויהודה לפעילות בארץ ישראל להקפיא את פעילות החברה, מחשש להפסדים. בינתיים, בשנים 1925–1926 ארגן מונצ'ק מוסד לביטוח חיים של ההסתדרות בשם "קפת אחריות". בשנת 1927 פעלה ההסתדרות, בכספים שנאספו על ידי קפת אחריות ובעזרת גיוס רוכשים בארצות הברית לרכוש את מניות חברת הסנה מידי גולדברג ולהפעיל את החברה. רכישת החברה הייתה חלק מהמהלך הכלכלי של הקמת מוסדות הסתדרותיים לשם קידום רעיונות ההסתדרות בארץ ישראל. המהלך כלל הקמת מוסדות כחברת העובדים (הוקמה ב-1923) "תנובה" (הוקמה ב-1927) "מרכז הקואופרציה" (הוקם ב-1928) וגופים כלכליים ומשקיים נוספים. בתחילת 1928 קרא הוועד הפועל של ההסתדרות לכל חבריו לסדר את כל ענייני הביטוח שלהם בחברת הסנה.
החברה פעלה בתחילה במכירת ביטוח חיים תחת הססמה: "כל האוהב בני ביתו יבטיח עצמו באחריות כי גם אחרי מותו יצילם מצרה ודחקות" וכן קראה להעדפתה כחברה ארץ ישראלית. בסוף 1929 היו לחברה מעל 500 מבוטחים, רובם פועלים צעירים. בשנת 1933 עבר מספר המבוטחים בחברה את האלף וב-1935 הגיע לכ-1650. בשנת 1936 נכנסה הסנה לתחום ביטוח של נזקי גוף ורכוש. בהמשך יצרה החברה קשרים עם מגוון של סוכני ביטוח ובתחילת 1940 הקימה את חברת הבת "סוכנות לביטוח כללי, שנודעה בהמשך כ"סוביט". כן הוקמה בתחילת שנות ה-40 הקופה לביטוח הדדי, שבטחה שדות מפני פגיעות זדוניות. בשנת 1945 הגיע מספר המבוטחים בביטוח חיים למעל 13,000. בשנות ה-40 הייתה חברת הסנה לבעלת פלח השוק הגדול ביותר של הביטוח הארץ ישראלי.
בתחילת שנות ה-70 החלה החברה במסע התרחבות. הנהלת החברה לטשה עיניים אל הרווחים הגדולים של מבטחי המשנה ובקשה לקחת חלק בשוק הביטוח העולמי. החברה גם החלה להשקיע ברכישת חברות וביצירת חברות בנות במטרה להגדיל את פלח השוק שלה בישראל. לצורך כך הונפקה החברה בבורסה בשנת 1975. פלח השוק של הסנה עלה מכ-15% בשנת 1972 לכ-25% בשנת 1979.
עם הזמן הפכה "הסנה" לחברת הביטוח הגדולה בישראל, לרבות כחברה מובילה במאגר הביטוח למפעלי התעשייה הקיבוצית וההסתדרות. בשנת 1981 אורגנה החברה מחדש לארבעה "הקבצים" - ביטוח מקומי, ביטוח בינלאומי, תפעול וכספים ויחידות שדה.
חברות בנות.
בשלהי שנות ה-80 כללה קבוצת "הסנה", בעקבות סדרה של רכישות, את החברות:
קריסת החברה.
החל מתחילת שנות ה-80 הידרדר מצבה של הסנה. החברה הפסידה כספים רבים בעסקי ביטוח בחו"ל ובקבלת עסקות ביטוח בישראל במחירי הפסד, שאפשרו לה להגדיל את נתח השוק שלה. בשנת 1982 קטנו מאוד רווחי החברה ובשנת 1983 הפסידה החברה מעל 10 מיליון דולר, ב-1984 כ-13 מיליון ש"ח ובשנת 1985 כ-3 מיליון ש"ח בגלל חובות ששולמו למס הכנסה על הטבות לעובדים משנים עברו. בשנת 1984 הפעילה החברה תוכנית הבראה וחברת העובדים הצהירה שתסייע להסנה במימון אם יהיה בכך צורך. בשנת 1986 הוחלט בחברה לשים בראש את שיפור הרווחיות ולא את הגידול בכל מחיר, כפי שהיה נהוג בשנים קודמות ולקראת סוף 1986 הוחלט על שינויים ארגוניים בחברה. את שנת 1986 סיימה החברה ברווח קטן לאחר שרווחי הפעילות בישראל קוזזה עם ההפסדים מחו"ל. לקראת סוף שנות ה-80 מונתה לחברה הנהלה חדשה שביצעה גם היא מהלכי הבראה שונים, אולם החברה המשיכה להפסיד כספים בפעילותה השוטפת. בשנים 1989–1990 החברה מכרה נכסים שונים על מנת לשמר הון עצמי מספק, וכך נמנעה מלרשום הפסדים בשנים אלו.
בתחילת 1992 דרש המפקח על הביטוח מהחברה להגדיל את ההון העצמי שלה. באפריל 1992 פורסם בעיתונות דו"ח שטען שהחברה הגיעה למצב קריטי ובעקבות זאת ירדה מניית החברה ב-12%. במאי 1992 השקיעו בנק הפועלים וחברת הכבלים 60 מיליון שקלים בחברה ובעקבות זאת זינקה מניית החברה ב-100%. בסוף שנת 1992 מונה מאיר שני ליו"ר החברה. לאחר בדיקת המצב הבין שני שמצב החברה חמור וסירב לחתום על הדו"חות הכספיים של החברה. הסנה הגיעה למצב של העדר הון עצמי מספק, ובעקבות זאת דרש המפקח על הביטוח, מאיר שביט, מהבעלים להגדיל את ההון העצמי של החברה, שאם לא תעשה כן ייאלץ לדרוש את פירוקה.
בעקבות סירוב המשקיעים להשקיע עוד כסף בחברה, החליט שני למכור את תיקי הביטוח של החברה והצליח לשכנע את חברות הביטוח "מגדל" ו"כלל" לרכשם. המכירה זכתה לאישור השופט אליהו וינוגרד ועורך הדין דב וייסגלס מונה כמנהל מורשה של החברה מטעם בית המשפט. המכירה אושרה על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים לאור הצורך להגן על הציבור מפני השלכות קריסת החברה. ב-9 בדצמבר 1992 פורסם שפוליסות הביטוח הועברו לחברות "מגדל" ו"כלל" וכי המבוטחים מכוסים, ופוליסות בענפי רכוש וחבויות הפכו לחסרות ערך. לאחר העברת כלל הפוליסות, החברה נסגרה והפסיקה את פעילותה.