ב-25 במאי דיווחו חיילים יפנים ליד קוהימה כי אלא אם כן יועברו אספקות מזון מספקות, הכוחות שם לא יוכלו להחזיק מעמד עד 1 ביוני; למעשה, הגנרל היפני סאטו איים כי הוא לא יציית לפקודות ישירות וייסוג אם לא תחל אספקה לזרום לעבר הכוחות. ב-30 במאי מייג'ור גנרל נובו טנאקה ביטל את התוכנית היפנית למתקפה שנייה באזור אימפאל לאחר שספג הפסדים כבדים. מצפון לקוהימה, מתקפת הנגד של הדיוויזיה השביעית ההודית על גבעת דייר, גבעת פימפל וגבעת העץ הגדולה, שהחלה ב-24 במאי, נהדפה עם נפגעים כבדים. אף על פי ששני הצדדים ספגו אבדות קשות, מצבם של הכוחות היפנים היה קשה יותר מכיוון שמתחו את קווי האספקה שלהם. למחרת, החלה נסיגה של הכוחות היפנים ליד קוהימה דרומה, לעבר קווי האספקה.
ב-2 ביוני שינה מייג'ור גנרל נובו טנאקה את תוכניתו ולמרות כל הציפיות הורה למתקפה מרכזית אחרונה על אימפאל. בתוך חמישה ימים התנגשו הכוחות במאבק עקוב מדם בנינטוגוקונג, בפרברי אימפאל. העליונות הטכנולוגית והאווירית של הכוחות הבריטים עלתה למתקפה היפנית באבדות קשות. היפנים המשיכו במתקפה לאורך רוב חודש יוני, התקדמותם הייתה אטית מאוד ומורל החיילים ירד בהדרגה. לבסוף הכוחות ההודים השיבו לידיהם את מסילת האספקה קוהימה-אימפאל במהלך 22 ביוני והמתקפה היפנית נכשלה עם העברת אספקה ותגבורת לכוחות ההודים והבריטים.
ב-12 ביוני, במהלך הקרב רובאי ממוצא אתני בהוטי בשם גנג'ו לאמה מצבא הודו הבריטית, באמצעות משגר נגד טנקים, הפיל שני טנקים יפניים בעודו תחת ירי מקלע כבד בפרברי נינגטוקונג, מדינת מניפור, מזרח הודו. הוא המשיך להילחם גם לאחר שנפצע בכפות ידיו והוענק לו על פועלו עיטור צלב ויקטוריה. ב-3 ביולי לאחר שקיעת השמש פשטו חיילי קומנדו יפנים על שדה תעופה בריטי ליד אימפאל והשמידו שמונה מטוסים של חיל האוויר המלכותי אשר חנו במקום.
סיום המתקפה.
הדיוויזיה ה-33 היפנית, בפיקודו של לוטננט גנרל נובו טנאקה בעזרת התגבור של רגימנטים מהדיוויזיות ה-53 וה-54, המשיכה להפעיל לחץ על הכוחות ההודים למרות הכישלונות האחרונים. הדיוויזיה ה-33 כמעט פרצה את קו האש שקבעה הדיוויזיה ה-17 ההודית בבישנפור, אך בסופו של דבר היפנים ספגו אבדות כה קשות עד שהמתקפה בוטלה על ידי מפקד החזית, גנרל מסקאזו קוואבה, ב-3 ביולי 1944. למעשה, בשלב זה, יחידות יפניות רבות לא היו כשירות ללחימה עקב אי ציות לפקודות מלמעלה, חלק עקב אי יכולת, חלק מבעיות לוגיסטיות וחלק עקב פציעות חמורות של חלק נרחב מהחיילים. בחוסר רצון, מוטגוצ'י קרא לשרידי כוחות הדיוויזיה ה-33 היפנית לסגת מאימפאל, חזרה לבורמה. התבוסה היפנית באימפאל וקוהימה ייצגה את התבוסה הגדולה ביותר בתולדות הצבא היפני הקיסרי עד לנקודה זאת. מתוך 65,000 החיילים שהוקצו תחילה למתקפה, 30,000 נהרגו, 23,000 נפצעו ו-600 נפלו בשבי. בעלות הברית ספגו 17,500 הרוגים בהשוואה. הקרב סימן את סיום ההתקדמות היפנית במערכה בדרום-מזרח אסיה.
מורשת.
כישלון המתקפה היפנית מנע כל אפשרות של התפשטות יפנית לתוך הראג' הבריטי. במהלך המאבק השתתפו לצד היפנים כוחות הלגיון ההודי מתנועת "הודו החופשית", תנועה הודית פנאטית קיצונית תחת סובהאז צ'נדרה בוסה ששיתפה פעולה עם מדינות הציר בשביל לשחרר את תת-היבשת ההודית משלטון האימפריה הבריטית ולהשליט עליונות הינדית לאומנית מעל האומה העצמאית שפעלו ליצור. מתוך 50,000 חיילי הלגיון ההודי שלחמו ביחד עם הכוחות היפנים היו לערך 15,000 אבדות סך הכל.
הניצחון של בעלות הברית באימפאל וקוהימה אפשר לחיל האוויר המלכותי להמשיך בפעילותו התקינה ולהפעיל לחץ אווירי על כוחות יפניים בבורמה. דרך בורמה אשר דרכה הועברה אספקה מהודו לסין במלחמתה של האחרונה נגד היפנים החלה לפעול מחדש עם הגנה אווירית מרובה. חיל האוויר המלכותי תרם רבות גם לקרב באופן ישיר מכיוון שמטוסי חיל האוויר העבירו את רוב האספקה שהכוחות הבריטיים וההודים נזקקו לה; חיל האוויר המלכותי הטיס 19,000 טונות של אספקה ו-12,000 איש לאזור קוהימה-אימפאל והטיס 13,000 נפגעים ו-43,000 אזרחים למקום מבטחים בעת הקרב.
אותיות השמש והירח
אותיות השמש
אותיות הירח
קטינים
גשר לגונת גרסון
גשר לגונת גרסון (בספרדית: Puente de Laguna Garzón) הוא גשר מעגלי על גבי לגונה בחוף האוקיינוס האטלנטי של אורוגוואי, כ-150 קילומטר ממזרח לבירה מונטווידאו. הגשר ידוע בשל צורתו המיוחדת.
בגשר משולב כביש בעל מסלול בודד חד סטרי לכל כיוון. משני צידיו של כל מסלול קיימות מדרכות מגודרות להולכי רגל ולרוכבי אופניים. צורתו העגולה של הגשר מאלצת את נהגי כלי הרכב הנוסעים עליו להאט ובאופן זה לאפשר להולכי הרגל ורוכבי האופניים מעבר בטוח בין המדרכות משני צידי המסלולים. ההאטה גם מאפשרת לנהגים ליהנות מן הנוף הנשקף מן הגשר.
הגשר מספק מעבר על פני הלגונה באתר שבו פעלה בעבר מעבורת קטנה לשני כלי רכב, שהייתה מסוגלת לפעול רק באור יום ובתנאי מזג אוויר נוחים. הוא נפתח לתנועה בדצמבר 2015. עוברים עליו מדי יום עד 1,000 כלי רכב.
הגשר תוכנן על ידי האדריכל הידוע רפאל ויניולי (Rafael Viñoly). עלות הקמתו הגיעה ל-10 מיליון דולר וכוסתה ברובה על ידי משקיע פרטי.
Geocaching
פאט קונאטון
הוועדה המיוחדת להסדרת מעמדם של תלמידי ישיבות ושילובם של בוגרי ישיבות בשירות צבאי, בשירות לאומי-אזרחי ובתעסוקה
פייטון ליסט (1998)
סימפוניה מס' 4 של מנדלסון
פרס הווידאו קליפים של MTV לאמן השנה
פרס הווידאו קליפים של MTV לאמנית השנה
פרנק דוקס
מנואל קויזון
אסתי עלמו וקסלר
אסתי עלמו-וקסלר (נולדה ב- 1980) היא במאית קולנוע, תסריטאית וצילמת קולנוע ישראלית. יחד עם בעלה אלעד, היא ייסדה את חברת אביינש הפקות. יצירתה שואפות לספר את הסיפורים והתלאות של יהודי אתיופיה בישראל.
ביוגרפיה.
אסתי עלמו נולדה באתיופיה, ועלתה לישראל בגיל ארבע והתאחדה מחדש עם אביה שעלה שנתיים לפני שאר בנות המשפחה. בתיכון למדה אמנות ועיצוב, ולעיתים קרובות השתתפה בפעילויות תיאטרון לאחר הלימודים. בזמן התיכון היא הפיקה סרט אנימציה קצר בשם "כתוב בחול". לאחר שסיימה את שירותה הצבא, למדה צילום וידאו והדמיה ממוחשבת במכללת לאמנות ועיצוב בצלאל, שם קיבלה את התואר הראשון וסיימה תואר שני בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שלא הצליחה למצוא תעסוקה בתחום חזרה לבית הוריה והחלה לייצור סרטים בעצמה וכתבה על נושאי הקהילה שלה.
עבודתה המקצועית הראשונה של אלמו ווקסלר הייתה סרט קצר שכותרתו "קיץ 89" שיצא בשנת 2013. סרטה הראשון באורך מלא היה "ליידי טיטי", דרמה קומית על מוזיקאי כושל בן 27 החי בתל אביב, מסתבך עם השוק האפור והמאפיה עקב הלוואה גדולה שלקח מהם. כדי לברוח מהם הוא חוזר אל שכונת ילדותו. אף על פי שהיא קומדיה, היא עוסקת בנושאים הנוגעים לקהילה האתיופית, כולל עוני, תת-תעסוקה וגזענות ממוסדת. אחותה אלזה, כיכבה בתפקיד הראשי. הסרט שנקרא במקור "ייסורי וורקו הצעיר", קיבל מענק עידוד הפקה מקרן הקולנוע הישראלי. אלמו וקסלר גם ביימה סרט תיעודי שכותרתו "איש החול מחפש את טנא", על מאמציה של משפחה למצוא קרוב משפחה בסודאן שהתאסלם ויתר על תרבותם היהודית. הסרט התיעודי עסק בדחייה כפולה של המשפחה, הן מהחברה הישראלית אך גם מהקהילה היהודית באתיופיה.
ביולי 2018 השתתפה בסדרה התיעודית "ארץ לבנה", בערוץ "הוט 8" שעסקה בגזענות הממוסדת כלפי יוצאי העדה האתיופית. יוצרת הסדרה יסמין קיני, בחרה להפנות את המצלמה לגיבורים שלא מוכנים שיראו בהם קורבנות, דוגמת אלמו וקסלר.
אסתי היא היוצרת ומנהלת התוכן של כל התוכניות שמופקת על ידי אביינש הפקות, בין השאר: "מסעות סבא ברהנו", סדרה לילדים המשלבת אנימציה. "הולו אגר", תוכנית מגזין ובידור בהנחיית יוסי ווסה וחרות שפירא.
ב-2020 השתתפה בסרט התיעודי "על כיסא הבמאי יושבת אישה" שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2020.
חיים אישיים.
היא נשואה לאלעד וקסלר, אותו הכירה כאשר השניים למדו במכללת בצלאל. הם גם שותפים עסקיים, ויש להם חברת הפקות בבעלותם. להם שני ילדים.
טרי אנדרסון
טרי א. אנדרסון (באנגלית: Terry A. Anderson; נולד ב-27 באוקטובר 1947) הוא עיתונאי אמריקאי, ששימש ככתב הראשי של סוכנות הידיעות AP במזרח התיכון. ב-16 במרץ 1985 הוא נלקח כבן ערובה בידי אנשי החזבאללה בלבנון. הוא שוחרר ב-4 בדצמבר 1991.
ביוגרפיה.
אנדרסון נולד בלוריין, אוהיו ועבר בגיל 6 להתגורר עם משפחתו בבטביה, ניו יורק, שם גדל. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בטביה בשנת 1965 והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית שם שירת כעיתונאי צבאי במשך שש שנות שירות, תחילה ביפן ואז בווייטנאם. לאחר שחרורו החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של איווה, וסיים בשנת 1974 שני תארים במקביל: האחד בעיתונאות ותקשורת המונים, והשני במדע המדינה. לאחר מכן החל לעבוד בתחנת רדיו ועבד גם לזמן קצר עבור סוכנות הידיעות AP. משם המשיך למישיגן שם ערך עיתון. אנדרסון שב לעבוד בסוכנות AP ונשלח מטעמה לדווח מקנטקי, טוקיו ודרום אפריקה. בשנת 1982 התנדב לנסוע ללבנון (לאחר פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ובמהלך מלחמת האזרחים בלבנון) כדי לשמש ככתב הראשי של הסוכנות במזרח התיכון. בשנת 1982 אשתו וביתו הקטנה עזבו את לבנון בשל המלחמה והזוג התגרש, איתם גם זרים רבים וביניהם עיתונאים, אך אנדרסון נשאר לדווח.