קודם לרפורמות של המלך הנרי השמיני היו הלורדים הרוחניים נתונים רק למרות האפיפיור. לאחר הרפורמציה והפילוג מרומא בימי הנרי השמיני, הם הוכפפו לסמכות בתי המשפט החילוניים. אחת התקריות הבולטות בהן נדונה הסוגיה אירעה בשנת 1688, במשפט שבעת הבישופים שסירבו להקריא את הצהרת ג'יימס השני על ביטול חוקי העונשין נגד לא-אנגליקנים, וטענו כי איננו מוסמך לחייב אותם לעשות כן. הסרבנים נשפטו בפני חבר מושבעים רגיל בעוולה של הוצאת לשון הרע. הבישופים טענו כי יש להם זכות לעתור אל המלך, כבני אצולה, ואילו התביעה טענה כי אין להם זכות זו. בפועל עתירתם לא נדונה כלל בפני המלך, מאחר שבית המשפט זיכה אותם.
מספר הלורדים הרוחניים.
בראשית פעולתו של הפרלמנט הבריטי עלה מספר הלורדים הרוחניים על הלורדים הארציים. בבית הלורדים היו חברים גם אנשי דת מדרגה נמוכה יותר ובהם כל ראשי המנזרים באנגליה. בין השנים 1536–1540, בשל פירוק המנזרים באנגליה על ידי הנרי השמיני, בוטלו המנזרים ובהתאם גם בוטל תפקידם של ראשי המנזרים, והלורדים הרוחניים הפכו למיעוט בבית הלורדים.
במשך שלוש מאות השנים שחלפו מאז ביטול המנזרים לא נוצרו מחוזות כנסייתיים נוספים ולכן לא נדונה שאלת מספר הלורדים הרוחניים. עם היווצרות בישופות ריפון בשנת 1836 אוחדו בישופות בריסטול ובישופות גלוסטר ועל כן לא התעוררה בעיה. עם הקמת בישופות מנצ'סטר בשנת 1844 עלה מספר הלורדים הרוחניים מ-21 ל-22 ונקבע כי מספר הלורדים הרוחניים בבית הלורדים לא יעלה בכל מקרה על 26 לורדים. עם הפרדתה של כנסיית ויילס ב-1914 פחת מספר הבישופים היכולים להתמודד על 26 המושבים בבית הלורדים, בארבעה.
26 הלורדים הרוחניים מהווים כיום 4% מחברי בית הלורדים.
אמנת וינה בנושא תעבורה בדרכים
אמנת וינה בנושא תעבורה בדרכים (באנגלית: Vienna Convention on Road Traffic) היא הסכם בינלאומי אשר מטרתו לאפשר תעבורה בינלאומית בדרכים ולהגביר את הבטיחות בתעבורה באמצעות איחוד כללי התעבורה בין המדינות השותפות להסכם. האמנה הוכנה בוועידת האו"ם בנושא תעבורה בדרכים שהתקיימה בווינה (7 באוקטובר 1968 – 8 בנובמבר 1968). אותה ועידה אף קבעה את אמנת וינה בנושא תמרורים וסימני דרך.
כלי רכב חוצי גבולות.
אחת התרומות העיקריות של האמנה לנוהגים ברכב היא ההתחייבות של המדינות השותפות לאמנה להכיר בחוקיות כלי הרכב ממדינות שותפות אחרות. אולם, כלי הרכב חייב לעמוד בדרישות הבאות כדי שיוכל לצאת ממדינת הרישום שלו למדינות חברות אחרות:
סין היא המדינה הבולטת ביותר שאיננה חתומה על אמנת וינה. כל כלי הרכב הזרים בסין חייבים להיות מצוידים בלוחיות רישוי סיניות. דרישה זו חלה אף על כלי רכב בעלי לוחיות רישוי מהונג קונג ומקאו, אף שהן בשליטת סין.
מצרים גם היא אינה חתומה על אמנת וינה וכל רכב זר שנכנס למדינה מחויב לקבל רישיון רכב, ביטוח ולוחיות רישוי מצריות. הדוגמה הבולטת ביותר היא כלי רכב מישראל החוצים את הגבול לחצי האי סיני ונדרשים לרכוש ביטוח, להוציא רישיון רכב מצרי ולהחליף את לוחיות הרישוי הישראליות בלוחיות מכס זמניות שהן לוחיות רישוי מצריות בצבע צהוב שנדרשות להיות מוצגות על כלי הרכב עד יציאתו מגבולות מצרים.
ג'ייק צאקאלידיס
יאקובוס "ג'ייק" צאקאלידיס (ביוונית: Ιάκωβος Τσακαλίδης, בגאורגית: იაკოვოს წაკალიდას; נולד ב-10 ביוני 1979) הוא כדורסלן ממוצא יווני-פונטי - גאורגי, יליד רוסתווי, גאורגיה.
גובהו של צאקאלידיס 2.18 מטר והוא שוקל 132 קילוגרמים. צאקאלידיס החל לשחק ב-1996 בקבוצת א.א.ק אתונה. נבחר על ידי פיניקס סאנס בסיבוב הראשון (במקום ה-25 הכללי) בדראפט ה-NBA של שנת 2000, ובקיץ של שנה זו עבר לשחק בקבוצה. ב-30 בספטמבר 2003, הועבר צאקאלידיס מקבוצתו הקודמת, הממפיס גריזליס, אל שורות היוסטון רוקטס, ששלחה תמורתו את הפורוורד סקוט פדג'ט. הוא מחזיק באזרחות כפולה, גאורגית (מולדתו) ו-יוונית, היכן שגדל. בקריירת ה-NBA שלו הוא צבר ממוצעים של 4.8 נקודות למשחק ו-3.9 ריבאונדים למשחק, כאשר בעונה החולפת קלע 2.3 נקודות ואסף 3.1 ריבאונדים בלבד בשורות הרוקטס.
בקיץ 2007 החליט לחזור לשחק ביוון וחתם בשורות אולימפיאקוס, בה שיחק במשך עונה אחת בסיומה שוחרר מחוזהו.
קורה (יפן)
קוּרֵה (ביפנית: 呉市) היא עיר הנמצאת במחוז הירושימה, יפן.
העיר הוקמה ב-1 באוקטובר 1902. עד לסוף מלחמת העולם השנייה העיר הייתה מרכז צבאי ושימשה כמעגן לאוניות המערכה הגדולות ביותר בעולם, אוניות המערכה מסדרת יאמטו.
נאמי אמורו
לבאן קוביאשווילי
לבאן קוביאשווילי (בגאורגית: ლევან კობიაშვილი; נולד ב-10 ביולי 1977) הוא כדורגלן עבר גאורגי, ששיחק בעמדת הקשר. קוביאשווילי הוא יליד טביליסי שבגאורגיה.
הקריירה המקצועית של קוביאשווילי החלה בקבוצה המקומית הקטנה אוואסה טביליסי, ממנה הוא עבר למועדון קטן נוסף, מטאלורג רוסתווי, לפני שערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הגאורגית במדי דינמו טביליסי. בשנת 1998, אחרי שנה בקבוצה הרוסית אלניה ולדיקווקז, עבר קוביאשווילי למועדון הכדורגל הגרמני פרייבורג שבאותה התקופה קלט מספר רב של כדורגלנים גאורגים. בפרייבורג שיחק קוביאשווילי עד שנת 2003, השנה בה עבר לשחק במועדון הצמרת שאלקה 04. לאחר שש שנים עבר קוביאשווילי לשורות הרטה ברלין וחתם עמה על חוזה עד יוני 2010. לאחר ירידת הרטה ברלין לבונדסליגה השנייה האריך קוביאשווילי את חוזהו בקבוצה עד ליוני 2013.
נכון לספטמבר 2010 רשומים לזכותו של קוביאשווילי 305 משחקי בונדסליגה, בהם כבש 29 שערים. בבונדסליגה השנייה זקופות לזכותו 43 הופעות בהן הבקיע 11 שערים. קוביאשווילי היה שחקן חשוב בסגל נבחרת גאורגיה, במדיה צבר 100 הופעות בינלאומיות וכבש 12 שערים.
קוביאשווילי נשוי ואב לבן.
תארים.
דינמו טביליסי
שאלקה 04
טראודל יונגה
טראודל יונגה (בגרמנית Traudl Junge; 16 במרץ 1920 - 10 בפברואר 2002) הייתה מזכירתו של אדולף היטלר במשך שנתיים וארבעה חודשים, עד יומו האחרון.
קורות חייה.
נולדה בשם גרטרוד הוּמפס (Gertraud Humps), הבת הבכורה של מקס הומפס, מבשל בירה במקצועו והילדגרד לבית צוטמן במינכן. אביה איבד את משרתו כשהייתה ילדה קטנה והצטרף לפרייקור אוברלנד, מיליציה בעלת צביון ימני קיצוני, שפעילותה נאסרה מאוחר יותר. אביה עזב את המשפחה כאשר הייתה טראודל בת 5 והיגר לטורקיה, שם מצא משרה בתחומו. האם סירבה להצטרף אליו, הזוג התגרש והאם עברה עם ילדותיה להתגורר אצל אביה, גנרל בדימוס בצבא הגרמני.
בגיל 10 הצטרפה לתנועת הנוער "ליגת הנערות הגרמניות" (Bund Deutscher Mädel), תנועת נוער נאצית לנערות. טראודל שאפה להיות רקדנית אולם המצב הכלכלי של משפחתה לא אפשר זאת. בשנת 1936 סיימה את בית הספר מוקדם מן המתוכנן (בתעודת גמר בלבד) וסיימה הכשרה מקצועית כמזכירה בבית ספר למסחר. לאחר מכן עבדה במספר חברות כפקידה, כעוזרת לעורך וכמזכירה.
בשנת 1942 עברה טראודל לברלין. דרך קשריה של אחותה הרקדנית עם אלברט בורמן (אחיו הצעיר של מרטין בורמן), שעבד בלשכתו של היטלר (Reichskanzlei), זכתה טראודל במשרת פקידה שם. בתחילה היה תפקידה למיין את הדואר. לאחר זמן קצר חיפש לו היטלר מזכירה חדשה (כיוון שמזכירתו המנוסה יצאה לחופשה ארוכה) וטראודל הגישה את מועמדותה, הצליחה במבחן ההכתבה ונבחרה עם עוד כמה מועמדות לצאת ברכבת למפקדתו של היטלר במאורת הזאב. שם נבחנו המועמדות אישית על ידי היטלר וטראודל נבחרה בדצמבר אותה שנה לשמש כמזכירתו האישית של היטלר. היא הייתה אז בת 22 ועבדה בברלין, במפקדתו של היטלר במאורת הזאב ונלוותה אליו גם אל מעונו בברכטסגאדן - הברגהוף.
במסגרת תפקידה היא הדפיסה את נאומיו והתכתבויותיו של היטלר. ביולי 1943 נישאה לשלישו הצבאי של היטלר, קצין בוואפן אס אס, שנהרג שנה לאחר מכן בחזית נורמנדי.
ב-15 בינואר 1945 היטלר ומטהו, ויונגה בתוכם, ירדו למערכת הבונקרים התת-קרקעית בברלין, מתחת ללשכת הקנאצלר. יונגה נכחה בחתונתו של היטלר עם אווה בראון, ב-29 באפריל. מיד לאחר מכן היא הדפיסה את צוואתו הפרטית והפוליטית של היטלר, ושהתה בבונקר עד לאחר התאבדותו ב-30 באפריל.
כשיצאה מהבונקר ברחה מכפר לכפר, תוך שהיא עוברת בתוך עיי ההריסות שהותירה המלחמה מאחוריה. כעבור זמן היא נעצרה בידי הרוסים. היא הוחזקה במעצר ואחר כך הועברה לידי האמריקנים. לאחר חצי שנה בכלא שוחררה. תחילה שימשה כמזכירה וגם כעיתונאית עבור מספר בתי הוצאה ומו"לים גרמנים, ואף ככתבת לענייני מדע עבור השבועון "קוויק". היא התגוררה תקופה מסוימת באוסטרליה, שם התגוררה אחותה, אך בקשתה לאשרת שהייה נדחתה על ידי האוסטרלים על רקע עברה הנאצי.
ב-10 בפברואר 2002 היא מתה ערירית בבית חולים בעיר הולדתה מינכן ממחלת הסרטן.
זכרונותיה.
יונגה זכתה לפרסום מחודש בשנת 2004, בעקבות פרסום ספר זכרונותיה "עד הרגע האחרון" (בגרמנית: Bis zur letzen Stunde). במשך שנים ניסו עיתונאים, סופרים ומו"לים לשכנע אותה לכתוב את זכרונותיה אולם היא סירבה, עד ליום שבו מליסה מילר (Melissa Müller), עיתונאית ממוצא אוסטרי שחיברה את "אנה פרנק: הביוגרפיה", שכנעה אותה לפרסם את זכרונותיה (סרט הקולנוע "הנפילה" מתבסס, בין השאר, על זכרונות אלה).