בבלגרד נקרא רחוב על שמו של פרינציפ. בסרייבו שלפני התפרקות יוגוסלאביה היה מקום טביעות נעליו בעמדת הירי מסומן בבטון על המדרכה, בסמוך לבניין הקיוסק. הקיוסק עצמו הפך למוזיאון לזכר פרינציפ, ומחיר הכניסה אליו היה 100 דינארא בשנת 1986. צידי הגשר הסמוך (הגשר על נהר מיליאצקא), ממנו ירדה המכונית לפני ההתנקשות, היו מכוסים בפרחים בשנת 1986. הגשר נהרס במלחמת בוסניה. גברילו פרינציפ ושותפיו להתנקשות נחשבו אז לגיבורים. לאחר עצמאות בוסניה-הרצגובינה נחשבו המתנקשים לפושעים שרצחו אשה הרה.
האקדח שבו השתמש פרינציפ מוצג במוזיאון להיסטוריית המלחמה שבווינה. הקליע השני שירה פרינציפ, זה שהרג את פרנץ פרדיננד, מופיע כמוצג מוזיאוני בקונופישטייה, טירה בבנשוב שבצ'כיה.
ביוני 2014, מאה שנים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה חשף מנהל הארכיון הלאומי של סרביה מכתב מ-28 במאי 1913, ממושלה האוסטרי דאז של בוסניה והרצגובינה, לשר האוצר האוסטרו-הונגרי, אשר לטענת הסרבים מצביע על כך שאוסטרו-הונגריה תכננה את הפעולה כנגד סרביה כבר אז, כשנה לפני ההתנקשות בחיי פרנץ פרדיננד ורעייתו. ההתנקשות שימשה לאוסטרים עילה למלחמה נגד סרביה, בטענה שהמתנקשים קיבלו כסף וציוד ומידע על ידי המודיעין הסרבי. הסרבים טענו מראש שהתמרון הצבאי שערכו האוסטרים מחוץ לסרייבו - נשוא ביקורו של הארכידוכס האוסטרי ואשתו בסרייבו שתכננו לצפות בו - היה תכנון אוסטרי לפלוש לסרביה.
ואסל
נווה יהושע
מרום נווה
מרום נווה היא שכונת מגדלי דירות במזרח רמת גן הגובלת בשכונת רמת עמידר ובבני ברק, וכוללת בתוכה את הפארק העירוני השני בגודלו ברמת גן.
היסטוריה.
הקמת השכונה החלה בשנת 1985, על ידי חברת נוה על שטחו של פרדס מרגושס, אחרון פרדסי רמת גן (בשוליה נותרו שדרות הברושים שתחמו את הפרדס). האזור שהיה משויך לשכונת 'רמת יצחק', התפתח במקביל לצעדיה הראשונים של רמת גן וכונה "רמת גן ב'" עד לסיפוחו לעיר. במקור יועד השטח לבניית בית עירייה חדש, אך במקומו תוכננה שכונה שבמרכזה פארק המשתרע על כ-40 דונם.
הרעיון המרכזי היה בנייה צפופה וגבוהה סביב פארק מרכזי ומרכז מסחרי, כשהפארק מוקף מכל עבריו בבניינים רבי קומות. השירותים לתושבי העיר מקובצים במרכז המסחרי שבמרכזה ואין צורך לחצות כבישים. השכונה גובלת בפרויקט גני מרום שברמת עמידר ובבני ברק ממזרח. מדרום גובלת השכונה ברחוב הירדן וברחוב שדרות ירושלים מצפון. בית הספר המשרת את תושבי השכונה ואת חלק הארי של שכונת 'רמת יצחק' הוא בית הספר הממלכתי "מורדי הגטאות" (לשעבר בית הספר 'פרדס') ובית הספר הממלכתי שאול אביגור.
ב-2012 הושלם הבניין האחרון. בסך הכל תוכננו כ-1,100 דירות גדולות של 4.5 ו-5 חדרים, על פני כ-43 דונם (ללא הפארק) אופי בנייה חריג לרמת גן.
השכונה מתאפיינת באוכלוסייה צעירה ואמידה, הכוללת בעלי מקצועות חופשיים רבים כעורכי דין, רופאים ועובדי היי-טק.
פארק דוד.
הפארק, הקרוי "פארק דוד" ע"ש מ"מ ראש עירית רמת גן דוד מלמדוביץ, מוביל אל כיכר מרכזית ואל מרכז מסחרי הכולל את "קניון עופר". זהו הפארק השני בגודלו ברמת גן והוא כולל מזרקה גדולה, עמדת תצפית וכן מתחמי ספורט ומשחקי ילדים. הפארק מוקף מכל עבריו בבניינים רבי קומות. במרכז הפארק הושארה חלקה של עצי הדר (חושחש) לזכר פרדס מרגושס שסיפק עבודה לראשוני רמת גן. הפארק היה מוקד לחיכוך בין תושביה החילוניים של רמת גן ותושביה הדתיים של בני ברק שבשיאם ננעלה הכניסה הקרובה לבני ברק.
רמת חן
מספוא
מספוא הוא כינוי כללי למגוון גדול של מיני מזון הנאכלים על ידי בהמות אוכלות עשב. המספוא נחלק לשתי קבוצות עיקריות:
פעמים רבות המספוא הוא תוצר לוואי - מזונות אשר מקורם בעודפים ובפסולת חקלאית, או בתוצרי לוואי של תעשייה המבוססת על עיבוד מוצרים מן הצומח ומן החי כגון: סובין, גלוטן, כוספא וגפת. רוב תוצרי הלוואי הם בגדר מזון גס, אך יש כאלו (גפת זיתים, לדוגמה) שהם מזון מרוכז.
תיכון בליך
בית הספר העירוני על שם בליך הוא בית ספר תיכון עירוני בשכונת רמת-חן בעיר רמת גן. נכון לשנת תש"פ (2020)לומדים בו כ-2300 תלמידים בכיתות ט'-י"ב. בכל שכבה יש כ-15-17 כיתות (סה"כ 65 כיתות). כ-19% מהתלמידים לומדים במסגרת תוכנית עתודה מדעית טכנולוגית, ובכל שכבה יש כיתת נחשון. אחוז הזכאות לבגרות הוא כ-90% ואחוז המצטיינים כ-10%. סגל בית הספר מונה כ-200 מורים ובראשו עומדת המנהלת הילה זגזג-רומש (החל משנת תשע"ט).
אל בית הספר מגיעים תלמידים בעיקר ממרכז ודרום רמת גן לצד תלמידים מתל אביב-יפו, רמת אפעל, כפר אז"ר, גבעת שמואל, קריית אונו וגבעתיים. נבחרות הכדורסל הבית-ספריות של הבנים והבנות משתתפות בליגות העל לתיכונים, והוא היה בית הספר הראשון בארץ שפתח בפני התלמידים את האפשרות ללמוד סינית. שליש מתלמידי בליך חברים בתנועות נוער שונות, וכרבע מהמתנדבים לשנת שירות ממחוז דן - הם מבית הספר.
היסטוריה.
אזור בליך במלחמת העצמאות.
בליך נמצא על גבעה בשכונת רמת חן, שבזמנו הייתה החלק המזרחי של העיירה הערבית סלמה. באותה תקופה הגבעה הייתה חשופה ונקראה "גבעת חמשת הבתים". מאותם בתים, צלפים ערבים ירו על רמת גן, גבעתיים, אפעל וכפר אז"ר.
בליל ה-18 בינואר 1948 יצא לפועל אחד המבצעים הראשונים של חטיבת אלכסנדרוני - מבצע נזלת. עם שחר, כוח בגודל של מחלקה כבש את הגבעה ופוצץ את הבתים. מפקד הכוח אריאל אנקלביץ נפצע קשה בפעולה, וכעבור שלושה ימים נפטר מפצעיו. הוא היה החלל הראשון של חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות.
בינואר 2008, במלאת 60 שנים לקרב, הוצב לוח הנצחה ב"בליך" לזכר הפעולה ולזכרו של אנקלביץ.
לאחר קום המדינה.
ראש עריית רמת גן לשעבר, ישראל זינגר ניהל בעבר את בית הספר.
בעבר התיכון נקרא "תיכון גזית" ושכן ברמת יצחק, עד שב-1962 עבר למיקומו החדש ושונה שמו. הוא קרוי על שם משה בליך, שהיה ראש מחלקת החינוך ברמת גן בתקופתו של ראש העיר אברהם קריניצי.
מקצועות הלימוד והמגמות.
בתיכון בליך מספר רב של מקצועות לימוד, ביניהם:
מחלוקות.
תופעת דירוג החמשושיות.
במשך שנים התקיימה בבליך מסורת, במסגרתה בשבוע הראשון ללימודים עשרות שמיניסטים הוציאו שולחנות מהכיתות לאזור מסוים בבית הספר ודירגו בכתב את המראה החיצוני של כל התלמידות החדשות (החמשושיות) שעברו בו. בספטמבר 2021, שתי בוגרות של התיכון הוציאו קליפ ספוקן וורד שמתאר ומבקר את אותה המסורת. פרסום הסרטון גרר סערה תקשורתית וביקורת רבה על בית הספר, שבתגובתו קרא לתופעה "תופעה נלוזה" והצהיר שהיא לא תעבור על סדר היום ושמארגניה יענשו בחומרה.
מניעת השתתפות מפלגות בבחירות הדמה בבית הספר.
תיכון בליך מוכר בשל בחירות הדמה שהוא מקיים בקרב תלמידיו. בשנת 1969 בחירות הדמה נערכו יום לפני הבחירות לכנסת, ומשנת 1992 הן נערכות בסמוך למועד קיומן של הבחירות האמיתיות.
המסורת צברה תאוצה לאחר שבחירות הדמה טרם הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 "חזו" את "המהפך". מאז, הן מעוררות עניין ומושכות אליהן תשומת לב תקשורתית.
הר הבנים
הר הבנים הוא גבעת כורכר בגובה של כ-60 מטר, אחת הנקודות הגבוהות בעיר רמת גן.
במורדו הצפוני של ההר נמצאת שמורת טבע עירונית המשמרת את צמחיית הכורכר. על ההר התבצע בשנת 2017 פרויקט לאגירת מים.
גן הבנים.
גן הבנים לא נכלל בתוכנית "עיר גנים" המקורית של ריכרד קאופמן (שכללה את גן שאול וגן אברהם). עם סיפוח שכונת רמת יצחק לרמת גן ב-1943 הוחלט על הקמת הגן על הגבעה (שכונתה אז הר הלוויתן או el Mu'allaqa כלומר "התלוי"), בהתאם לעקרונותיה.
הגן היה אמור לכלול בריכת נוי גדולה שבמקומה נבנה בית יד לבנים. הגן תוכנן על ידי מתכנן הנוף שלמה אורן ויינברג. בהמשך נוספה רחבת שבטי ישראל, כיכר עגולה ובה 12 עצי דקל ו-12 פסיפסים של שבטי ישראל. הכיכר כללה בעבר בריכת נוי, אך זו הוחלפה ב-1988 באנדרטה לציון נספי השואה.
מדרונו הצפוני של הגן נותר כמעט כולו שטח בר פתוח, כאשר מדרום וממזרח נבנו שבילים וטראסות, המחברים את הגן לרחובות סביבו.
מבנים ואנדרטאות.
בית יד לבנים רמת גן תוכנן על ידי האדריכל משה ספיר, ונחנך במקום ב-1965, כשלצידו נבנה מגדל תצפית. בית יד לבנים מכיל בתוכו את המשכן לאמנות יהודית המציג תערוכה קבועה של יצירות דוד לבקובסקי וכן תצוגות מתחלפות של אגודת הציירים והפסלים בגבעתיים-ר"ג.
על הר הבנים נערכים טקסים ממלכתיים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
כח התקווה.
את האנדרטה "כח התקווה" לציון נספי השואה יצרה רות שטייף רוז'ר (1986), ניצולת אושוויץ שגם תרמה את הפסל. באנדרטה מתוארת דמות התוקעת בשופר ולצדה הריסות אבנים ושש ארובות לזכר ששת מליון היהודים שנספו בשואה.
ברחבת האנדרטה נערך הטקס הראשי ברמת גן לציון יום השואה.
נפגעי פעולות האיבה.
ב-2008 נוספה אנדרטה להנצחת תושבי העיר נפגעי פעולות האיבה, בעיצוב האדריכלית רחל אסף.
סמוך להר נבנו שני בניינים ייחודיים שהקים האדריכל צבי הקר, בית דובינר ובית הספירלה וכן הסניף הראשי של צופי רמת גן.
ג'ובאני מוציו
ג'ובאני מוציו (באיטלקית: Giovanni Muzio; 12 בפברואר 1893 - 21 במאי 1982), אדריכל איטלקי. נציג חשוב של הזרם האדריכלי (novecento). מפורסם בזכות מבנים כנסייתיים רבים שהקים ברחבי איטליה ובעיקר במילאנו. בישראל בנה את כנסיית הבשורה בנצרת.
שנותיו הראשונות.
מוציו נולד במילאנו. ב-1915 סיים את לימודיו באדריכלות והתגייס לצבא. בזמן שירותו הצבאי הגיע מוציו לצרפת והתחבר מאוד לאנשי הרוח הצרפתיים. היו לו גם קשרים רבים עם התרבות הצרפתית של אחר המלחמה.