עטיה גדל וחי בחולון. בילדותו שיחק כדורגל אך תמיד חלם להיות זמר. הוא כותב בעצמו את מילות חלק משיריו.
בימים אלו מופיע במועדוני המזרחית. לעטיה שני אלבומים -"סוזי תזוזי" ו"הראש נדלק" שכוללים את הלהיטים "אין לי שקל בכיסים", "קחי לך איזה פראייר" והדואט "מצטער שהתאהבת" עם הזמר שרון זריהן.
בשנת 2018, הוציא הראפר דודו פארוק את השיר "כולם על העין", בוא הכניס אזכור בתחילת השיר לשורה אחת מין אחד השירים של עטיה "לא יכול לישון".
האזכור היה: "תביא לה תקפיץ לה טקילה" אשר מופיעה מספר פעמים בשירו של עטיה.
אלבומים.
2006 - סוזי תזוזי
2007 - הראש נדלק, חברת תקליטים: NMC Recordings
פול מקארתני
קורח בן יצהר
חברת קוקה-קולה
חברת קוקה-קולה (באנגלית: The Coca-Cola Company) היא תאגיד רב-לאומי אמריקאי ויצרן של משקאות קלים ותרכיזים ליצירת משקאות מסוג זה. המוצר הנפוץ ביותר שלה הוא המשקה קוקה-קולה.
מטה החברה הבינלאומית, שהתאגדה בשנת 1892, נמצא באטלנטה, ג'ורג'יה שבארצות הברית.
הסימן המסחרי של חברת קוקה-קולה נרשם בעקבות העיצוב של בקבוק המשקה קוקה-קולה ששונה ב-1960.
היסטוריה.
חברת קוקה-קולה נוסדה ב-22 בינואר 1892 בידי אסא גריגס קנדלר, לאחר שרכש את הזכויות לייצור המשקה קוקה-קולה מהרוקח ג'ון.ס. פמברטון, שהחל בייצור המשקה כשש שנים קודם לכן.
בשנת 1960 רכשה החברה את יצרנית המשקאות הקלים Minute Maid , שהיא המשווקת הגדולה בעולם של מיצים.
בשנת 1982 רכשה החברה את חברת הסרטים סרטי קולומביה תמורת 692 מיליון דולר, וכעבור שבע שנים מכרה אותה לתאגיד היפני סוני תמורת שלושה מיליארד דולר.
ב-1982 השיקה החברה את המשקה דיאט קוקה-קולה, וב-21 במרץ 2005 הוציאה החברה משקה חדש - קוקה-קולה זירו. שני המשקאות דלי קלוריות (בערך קלוריה אחת בפחית משקה, בהשוואה ל-142 קלוריות בפחית קוקה-קולה רגילה).
ב-23 באפריל 1985 ניסתה החברה לשנות את המתכון ל-New Coke אבל לאור התנגדות ציבור הלקוחות חזרה בה ב-1 ביולי 1985 למתכון הקודם בשם Coca-Cola Classic.
בשנת 1993 רכשה החברה את יצרן הקולה ההודי Thums Up , על מנת להתחרות בהודו במשקה הקולה פפסי. בשנת 2001 רכשה החברה את יצרן המשקאות והחטיפים Odwalla תמורת 181 מיליון דולר.
בשנת 2007 רכשה החברה את יצרן המשקאות FUZE.
באוגוסט 2018 הודיעה החברה על רכישת רשת בתי הקפה "קפה קוסטה" תמורת כ-5 מיליארד דולר.
בראשית 2022 לאחר השלמת רכישת טוויטר על ידי אילון מאסק והפיכתה לחברה פרטית הודיע מאסק כי בשלב הבא הוא מתעתד לרכוש את חברת קוקה קולה ואף הוסיף בהומור כדי "להחזיר למשקה את הקוקאין"
באפריל 2022 עקב עליית האינפלציה המואצת בארצות הברית והנהירה של המשקיעים למניות ערך מניית החברה הגיעה לשיא כל הזמנים, והחברה נסחרה בסכום עתק של 284 מיליארד דולר. החברה הגיעה אף לשווי שוק היסטורי של למעלה מפי שבעה מההכנסות השנתיות.
מוצרי החברה.
לבד ממוצר הדגל של החברה, קוקה-קולה, החברה מייצרת בעצמה או בשותפות עם חברות נוספות למעלה מ-400 משקאות שונים, בכלל זה משקאות קלים מוגזים בטעמי קולה, פירות, או קפה, מים מינרליים, מיצי פירות ומשקאות קלים לא מוגזים, משקאות אנרגיה, וכן בירה ומשקאות קלים המכילים אלכוהול. לתחום המשקאות החמים נכנסה בשנת 2018, עם רכישת חברת קפה קוסטה תמורת כ-5 מיליארד דולר.
חלק מהצלחתה של החברה נובע ממדיניותה העמומה לגבי נוסחת הייצור של הקוקה-קולה. הנוסחה היא סוד מסחרי ושמורה בכספת בעיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. הגישה לנוסחה מוגבלת ומצומצמת, למרות שהחברה עצמה מזמינה את כל מי שמעוניין לצפות בכספת.
לחלק מן המשקאות יש גם גרסאות מופחתות-קלוריות. בין מותגי החברה נמנים:
קוקה-קולה בישראל.
חברת קוקה-קולה ביקשה לפתוח מפעל בישראל בשנת 1949, אך לא הצליחה לקבל רישיון. בשנים שלאחר מכן, נמנעה קוקה-קולה מלהפיץ את מוצריה בישראל בגלל רתיעתה מהחרם הערבי. ב-1961, העניין עלה לדיון ציבורי, בגלל טעות של פקיד מצרי. הפקיד ראה כיתוב באמהרית על בקבוק קוקה-קולה, טעה וחשבו לעברית, והאשים את קוקה-קולה בקיום יחסים מסחריים עם ישראל. דובר המפעל המצרי מיהר והצהיר בתקשורת כי קוקה-קולה לעולם לא תעשה עסקים בישראל בגלל גודלו הקטן של השוק הישראלי.
בשנת 1966 יצא איש העסקים הישראלי משה בורנשטיין בהאשמות ציבוריות כנגד חברת קוקה-קולה, על כניעתה לחרם הערבי. בעקבות כך, יצאה הליגה נגד השמצה בהתקפה על חברת קוקה-קולה, והסבירה כי התרוץ על "גודלו של השוק" אינו הגיוני, שכן לקוקה-קולה לא הייתה בעיה לפעול באותו זמן בקפריסין, שגודל השוק שלה היה כ-10% מהשוק הישראלי. הלחץ הציבורי בארצות הברית על החברה הלך וגדל, וחברת קוקה-קולה עמדה בפני סכנה של חרם צרכנים בארצות הברית. הלחץ עשה את שלו, וחברת קוקה-קולה יצאה בהצהרה כי תפתח מפעל בתל אביב.
עם פתיחת המפעל בישראל הגיבו מדינות ערב בחרם על קוקה-קולה. החרם נמשך משנת 1968 ועד 1991, ובמצרים בין השנים 1968–1979.
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים בע"מ היא הזכיינית להפצת המשקה בישראל. החברה משמשת כמבקבקת המקומית של קוקה-קולה, כלומר תפקידה לקבל את סירופ הקוקה-קולה מִחברת האם ולעבדו למשקה המוגמר. המשקה הגיע לישראל בשנת 1966 ונמכר בבקבוקי זכוכית. ב-1980 החלה מכירת המשקה גם בפחיות, ומ-1982 הוא נמכר גם בבקבוקי פלסטיק. משקאות קוקה-קולה לסוגיהם, נמכרים בישראל בבקבוקים בגודל של 250 מ"ל (קוקה-קולה מיני), 330 מ"ל, 500 מ"ל, 750 מ"ל, 1 ליטר (החל משנת 2015), ליטר וחצי ו-2 ליטר (החל משנת 2015).
בגדה המערבית וברצועת עזה נמצא הזיכיון של קוקה-קולה בידיו של סניף "החברה המרכזית לייצור משקאות קלים" ברמאללה. המשקאות מופצים באמצעות מרכזי הפצה הנמצאים בחברון, שכם ועזה. במפעל ברמאללה מועסקים כ-200 פועלים.
המשקה פאנטה הופץ בישראל לראשונה בשנת 1976, תחת השם קינלי, כיוון שהזכויות לסימן המסחרי "פאנטה" היו בידי מפעל משקאות ישראלי קטן מטבריה שייצר משקה בשם "פֶּנְטָה", וחברת קוקה-קולה לא הגיעה איתו להסכמה על מחיר סימן המסחר. במהלך השנים נסגר המפעל, ובסוף שנות ה-90 חברת קוקה-קולה יכלה להשתמש בשם "פאנטה" לקו זה שלה בישראל. עם השם "קינלי" חברת קוקה-קולה מייצרת ומשווקת לאורך השנים מי סודה.
בשנת 2020, נקנסה החברה המרכזית למשקאות על ידי רשות התחרות בסכום של 39 מיליון שקל, משום שניצלה את מעמדה כמונופול בקטגוריית הקולה לקידום מותגים אחרים. במקביל לחברה המרכזי פעלו מספר יבואנים קטנים יותר.
מחלוקות.
קוקה-קולה היא אחת החברות המוכרות ביותר בעולם והיא מוכרת בלמעלה מ-200 מדינות אך ישנן מחלוקות רבות הסובבות את החברה, מוצריה ומנהגי המסחר שלה. בבריטניה חברת קוקה-קולה הוקעה עקב הרגלת ילדים לג'אנק פוד. בהודו החברה הוחרמה מספר פעמים ועוררה מחאות עקב הסטנדרטים הנמוכים של ההיגיינה והפגיעה בסביבה.
בשנת 2004 זכתה קוקה-קולה בפרס איג נובל לכימיה - על שמפעל שלה בבריטניה שהצליח להפוך מי שתייה למים שמסוכן לשתות אותם.
קישורים חיצוניים.
מפרסומי החברה:
נתונים אודות החברה:
סיקור עיתונאי:
יוכי ברנדס
יוכי (יוכבד) ברנדס (נולדה ב-19 בפברואר 1959) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בחיפה ליפה (מרים שיינדל) והרב יצחק יעקב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלה רמת אהרן. בנערותה גדלה במשך שנה בבית סבה, אבי אמה, הרב אברהם אביש קנר, האדמו"ר מטשכויב. נשואה לעופר ואם ל-4 ילדים.
למדה בבתי ספר חרדיים של רשת "בית יעקב" בפתח תקווה ובחיפה. בהמשך עזבה את החברה החרדית ועברה ללמוד במכללת ירושלים התורנית, באוניברסיטת בר-אילן ובמכון שכטר לרבנים. בעלת תואר ראשון בתנ"ך וחינוך ותואר שני בתנ"ך ויהדות.
לימדה משך שנים רבות תנ"ך ומחשבת ישראל בתיכונים מזרמים שונים (ממלכתי דתי, מסורתי וממלכתי), בבית-המדרש של בית שמואל בירושלים, ובמרכז הבינתחומי הרצליה. הכשירה מורים במקצועות היהדות וכתבה תוכניות לימודים בתנ"ך וביהדות. מלמדת כיום תנ"ך במסגרות פתוחות לציבור הרחב.
בשנת 1999, ייסדה בהוצאת ידיעות אחרונות את הסדרה "יהדות כאן ועכשיו", שבמסגרתה התפרסמו תוך מספר שנים כ-50 ספרים. בין המחברים נכללו אנשי אקדמיה, אנשי חינוך, הוגים וסופרים. ספרי הסדרה זכו לקהל קוראים רחב, דתי וחילוני כאחד.
בשנת 2011, העלה תיאטרון הבימה את המחזה של ברנדס "כי בנו בחרת", שביים איציק ויינגרטן והלחין אורי וידיסלבסקי, ובמרכזו משבר זהות של בני משפחה ישראלים המגלים שאמם הייתה בתו של קצין נאצי. ההצגה המוזיקלית הוצגה כ-350 פעמים עד שהורדה בשל תוכנית ההבראה של התיאטרון.
ברנדס מעורבת בנושאים ציבוריים אקטואליים ופועלת שנים רבות בזירה התקשורתית. באמצע שנות השמונים הגישה פינה בתוכנית הטלוויזיה "צירופים" של הערוץ הראשון ופרסמה טור בעיתון "מעריב". בסוף שנות התשעים פרסמה בעיתון "הארץ" סדרת מאמרים על חגים. בשנים 2005–2006, השתתפה עם רבני צוהר בתוכנית "פרשיות השבוע" בערוץ 2. בשנת 2013 כתבה טור שבועי בעיתון "ישראל היום".
יצירתה הספרותית.
ברנדס ממקדת את יצירתה באישים מרכזיים בעם ישראל, שחוללו מהפכות. ספריה מבוססים על מקורות מן התרבות היהודית על תקופותיה ורבדיה השונים: התנ"ך, ספרות חז"ל, ההגות, ההלכה, הקבלה, החסידות והציונות. במרכזו של כל אחד מספריה פרק משמעותי בתולדות עם ישראל, המסופר מנקודות מבט שונות מהמקובל ומעצים את קולן של הנשים.
יצירתה מתחלקת לשני שלבים:
חמשת הרומנים הראשונים עוסקים בפרקים מרכזיים בתולדות הציונות: השואה ("גמר טוב"), מלחמת העצמאות ("הגר"), לידת גוש אמונים ("לכבות את האהבה"), העלייה הראשונה ("גרעינים לבנים") ותל אביב הקטנה ("וידוי").