הרקע הצהוב של דגל אלסטר הפך, עם קביעת הדגל כדגל צפון אירלנד, ללבן - במטרה להידמות לדגל אנגליה. הכתר מסמל את הקשר לבית המלוכה הבריטי.
ישנה מחלוקת באשר למשמעות הסמל - יש האומרים שזהו מגן דוד ומקשרים את הדגל לבית דוד, ואחרים אומרים שששת הקצוות מסמלים את ששת המחוזות של צפון אירלנד.
כיום נעשה שימוש בדגל רק על ידי היוניוניסטים התומכים בהמשך הקשר עם בריטניה, אולם הדגל, כמו גם היוניון ג'ק אינו מוצג על בנייני הממשל (בהתאם להסכם בלפסט משנת 1998- כאשר במקרים מיוחדים (כמו יום ההולדת הרשמי של המלכה) מונף היוניון ג'ק.
הצעות להחלפת הדגל.
אף שהועלו הצעות שונות להחלפת הדגל מעת לעת, הצעות אלה זוכות לתמיכה ציבורית מועטה ביותר, מאחר שרוב היוניוניסטים וה"נאמנים לכתר" אינם רוצים לפגוע בקשרי צפון אירלנד עם בריטניה ועם בית המלוכה הבריטי. במקביל, הלאומנים ותומכי האיחוד עם רפובליקת אירלנד לא רואים כל צורך בדגל חדש ומעדיפים את השימש בדגל אירלנד. מסיבות אלה נוצרת למעשה הסכמה בין הפלגים השונים בפוליטיקה הצפון אירלנדית נגד קביעת דגל חדש.
אלף (סדרת טלוויזיה)
אָלְף (באנגלית: ALF) היא קומדיית מצבים אמריקאית שהופקה על ידי אולפני NBC בשנים 1986–1990. הסדרה ירדה מהמסכים אחרי 4 עונות בשל בעיות תקציב, אך עם זאת צברה פופולריות רבה לזמן רב בארצות הברית ובעולם, כולל בישראל. בשנת 1996 יצא סרט טלוויזיה בשם "פרויקט אלף" ששודר ב-NBC, וכן הופקה סדרת אנימציה בשם "אלף".
תקציר העלילה.
הסדרה נוצרה בהשראת וכגרסה פרודית לסרט "אי.טי. - חבר מכוכב אחר". עלילת הסדרה מתמקדת בחייזר מכוכב "מלמק" (Melmac) שחלליתו מתרסקת על המחסן של משפחת טאנר, משפחה אמריקאית טיפוסית. השם שניתן לחייזר הוא ALF – ראשי תיבות של Alien Life Form ("יצור חייזרי"). הסדרה עוסקת בנסיונותיה של המשפחה להסתיר את דבר קיומו של אלף, ובקשיים הנובעים מנוכחותו, מאישיותו הקיצונית ומהרגליו המשונים (בעיקר אהבתו הגדולה לבשר חתולים).
לפי כמה מהפרקים משפחת טאנר גרה ברחוב היימדל 171 בלוס אנג'לס.
דגל אירלנד הצפונית
דגל אלסטר
דגל אלסטר הוא הנס ההיסטורי המייצג את אלסטר, אחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד. זהו דגל זהב המוטבע בצלב ישר אדום הנמתח עד לקצות הדגל ובמרכזו מגן לבן המוטען בכף יד ימנית בצבע אדום.
הדגל משלב בין שלטי האצולה של שתי משפחות אצולה חשובות מהפרובינציה – היד האדומה, הידועה כיד האדומה של אלסטר, מייצגת את שבט או'ניל (O'Neill) שממנו הגיעו המלכים ההיסטוריים של אלסטר, והצלב האדום על רקע זהב, לייצוגו של בית ברק (Burke) - בית אצולה נורמני אשר התיישב באזור במאה ה-11.
הדגל עודנו בשימוש לייצוגה של פרובינציית אלסטר בעיקר באירועי ספורט איריים בנפרד לצדם של דגלי הפרובינציות האחרות או כחלק מדגל ארבע הפרובינציות - דגל משולב של ארבעת הדגלים, שם הוא מופיע ברבע הראשון (שמאלי עליון). הדגל אף שימש בסיס לעיצובו של דגלה ההיסטורי של צפון אירלנד, ששטחה חופף לשטחיה ההיסטוריים של אלסטר.
לוגון (נהר)
לוגון (בצרפתית: Logone) הוא יובל ראשי של נהר הצ'ארי. מקורותיו נמצאים במערב הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צפון קמרון ודרום צ'אד. ביצות רבות, חלקן מיוערות, מקיפות את הנהר.
מונדו, העיר השנייה בגודלה בצ'אד, נמצאת על גדות הנהר.
בנהר עובר הגבול הבינלאומי בין צ'אד וקמרון.
אליפות אסיה לקבוצות
ההתאחדות לכדורגל של פלשתינה
נהר אורוטוס
נהר קולורדו
נהר קסאי
ג'יהאד האיסלאמי
נהר האדסון
צבי מאירוביץ
צבי מאירוביץ (5 במאי 1911 – 12 בנובמבר 1974) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
צבי מאירוביץ נולד ב-1911 בקרוסנו שבגליציה (לאחר המלחמה בפולין). בשנת 1924 החל לימודים גבוהים באקדמיה לאמנות בברלין, יחד עם הצייר קרל הופר . בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. יזם יחד עם הציירים מנחם שמי, אברהם מוהר, עוזר שבת ואחרים את הקמת "קבוצת אמני חיפה". לאחר עלייתו פגש את יעקב וכסלר והחל לעבוד עמו במשותף. משנת 1948 נמנה עם קבוצת האמנים "אופקים חדשים".
היה נשוי לסופרת יהודית הנדל, ובני הזוג היו הורים לשניים: דורית מאירוביץ (1950–2007), מבקרת ספרות, ושוקי מאירוביץ (1963–), סוציולוג.
צבי מאירוביץ נפטר בשנת 1974, בגיל 63. נקבר בבית העלמין הישן חוף הכרמל.
על שמו רחוב בחיפה.
יצירתו.
סגנון עבודתו היה עצמאי ובעל רגישות לצבע. מאירוביץ הרבה לצייר גורמים מן הטבע והציגם בהפשטה. תהליך עבודתו היה הדרגתי שיטתי, ולמרות זאת לא כפה על עצמו כל חוק באשר לגילום הצורות כאלמנטים מופשטים. מאוחר יותר ויתר על דימויים ברורים והחל ביצירת קומפוזיציות חופשיות מבנה, בהם ממלא היסוד הצבעוני תפקיד מכריע. הצורה בציוריו שומרת על תכונותיה העצמאיות ומוצגת כאשליה תלת ממדית. פן זה של עבודתו הושפע מהאסכולה של פריז, אך עבודותיו שמרו על בהירותם וחיותם.
צער בעלי-חיים
סמל צפון אירלנד
סמל צפון אירלנד הוענק לממשלת צפון אירלנד בצו מלכותי של המלך הבריטי בשנת 1924 לאחר שאירלנד נפרדה מהממלכה המאוחדת.
הסמל, כמו גם דגל צפון אירלנד, עוצבו על ידי נוויל וילקינסון בשנת 1923, והשימוש בסמל אושר באפריל 1924 על ידי ממשלת צפון אירלנד, לאחר קבלת הצו המלכותי.
הסמל כולל שני תומכים שנוספו לסמל בשנת 1925: אריה (סמל אנגליה) ואייל (סמל אלסטר) המחזיקים את שלט האצולה האריה אוחז בדגל בו מצויר שעליו נבל מוזהב על רקע כחול ואילו האייל אוחז בדגל אלסטר (ללא הסמל המרכזי) במרכז שלט האצולה צלב אדום על רקע לבן, ובמרכזו כוכב לבן בן שישה קצוות שעליו יד אדומה (היד האדומה של אלסטר). מעל הכוכב - כתר אדוארד הקדוש המסמל את בית המלוכה הבריטי.
בשנת 1971 נוסף לסמל המוטו בלטינית, על ידי קולג' האבירים של לונדון: "Quis separabit?" - "מי יפריד בינינו" אשר שימש גם כמוטו של מסדר האבירות של פטריק הקדוש.
בשנת 1973 עם פיזור בית הנבחרים של צפון אירלנד הופסק השימוש הרשמי בסמל, ומאז נעשה שימוש בסמל הממלכה המאוחדת - בשינוי אחד - בסמל בו נעשה שימוש בצפון אירלנד מצויר אייל היוצא ממגדל.
צדי צרפתי
צדי (צדוק) צרפתי (נולד ב-16 בינואר 1941) הוא במאי תיאטרון וטלוויזיה ובעברו שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
צדי צרפתי נולד בתל אביב ב-16 בינואר 1941 למשפחה ממוצא בולגרי-יווני. את ילדותו עשה בצפון הישן של תל אביב. הוריו התגרשו לאחר לידתו והוא עבר לגור עם אביו. בהיותו בן חמש נישא אביו בשנית ולזוג נולדו שני ילדים, אשר לדברי צדי צרפתי, הוא רואה בהם אחים לכל דבר. בראיון בגלי צה"ל בנובמבר 2013, ציין עוד כי הוא חש קרבה רבה יותר לאשת אביו מלאמו הביולוגית, ורואה בה את "אמו האמיתית", אם כי לאורך השנים שמר על קשר גם עם אמו הביולוגית.
קריירת משחק.
את הופעתו הראשונה כשחקן עשה בגיל 10, כשהשתתף בסרט הישראלי "4:55 השעה הגורלית" לאחר שבפעם הראשונה נבחן במבחן בד לתפקיד כלשהו. את היכרותו הראשונה עם התיאטרון עשה בגיל 12 כשחקן בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת ויליאם שייקספיר, בתיאטרון הקאמרי. משם המשיך להצגות רבות אחרות כילד שחקן ובהן "חסמבה" מאת יגאל מוסינזון בתיאטרון "בימתנו", "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט, "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר, "סיפורו של מורה" (Browning Version) של טרנס רטינגן בתיאטרון "זירה" ו"מריוס" בתיאטרון הקאמרי, "הטירה" מאת פרנץ קפקא, "שש כנפיים לאחד" מאת חנוך ברטוב ו"עלי כינור" בתיאטרון הבימה.
עם גיוסו לצה"ל, עזב צרפתי את בימת התיאטרון. שירת בלהקת פיקוד מרכז, שם הכיר ועבד עם שייקה לוי, עפרה פוקס, אביבה פז ודני ליטאי.
כשבוע לאחר סיום שירותו הצבאי, חזר צרפתי לתיאטרון והתקבל מיד למספר רב של הצגות, בהן: "הזמנה לארמון", "קפיטן קריוז", "וויצק", "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "אנריקו" (מאת פירנדלו), "מהומה רבה על לא דבר", "גלילאו גליליי", "גיבור היום", "מרי סטיוארט", "הרפתקה בקרקס", "פונדק הרוחות" ו"כנרת כנרת" (שניהם מאת נתן אלתרמן), "צ'יפס עם כל דבר", "לאחר הנפילה", "אדם לכל עת", "וויצק", "הורים איומים" (מאת ז'או קוקטו), "על בנות וצנחנים" (בתיאטרון דורות), "פיגמליון" (בתיאטרון חיפה), "מסעו של מר פרישון" (מאת אז'אן לביש), "העתיד טמון בביצים" (בתיאטרון צוותא), "ההיסטוריה רוקדת" (ערב קברט בבימויה של אנא סוקולוב), "ערב שירי רחל" (שם הכיר את חוה אלברשטיין לראשונה), "בכלוב האהבה" וסיים את קריירת המשחק שלו במחזמר המצליח "שיער".
קריירת בימוי.
את עבודתו כבמאי החל בגיל 30, כשביים את מופע היחיד הראשון של חוה אלברשטיין, על פי בקשתה. המופע הזניק את הקריירה של אלברשטיין והפך את צרפתי לבמאי מוביל, אשר מיטב אמני ישראל רוצים לעבוד תחת שרביטו. החל משנת 1970 ביים צרפתי שורה ארוכה של ערבי בידור, מופעי זמר, הצגות תיאטרון ומחזות זמר.
בין המופעים הבולטים שביים נמנים מיטב מופעי התרבות והבידור של התקופה:
ערבי בידור וזמר.
בנוסף ביים ערבי יחיד למיטב האמנים, ביניהם יהורם גאון, רבקה מיכאלי, גילה אלמגור, אילנית, ששי קשת, אבי טולדנו, צביקה פיק, דודו פישר, שלומית אהרון, ירדנה ארזי, עופרה חזה, קורין אלאל, מרינה מקסימיליאן ומשה פרץ.
הביא לבמה את להקת "הכל עובר חביבי" במופע הראשון שלהם, משירי שנות ה-50. הקים וניהל את להקות הפופ "סקסטה" ו"מנגו". ביים את להקת הנח"ל המחודשת בתוכנית שנקראה "התחדשות" וכן ביים תוכניות ללהקת "צופי תל אביב".
מופעים לילדים.