לפי האגדה היה רבי משה בן חנוך אחד מארבעה חכמים שיצאו מסורא, מקום מושבה של ישיבה משגשגת ששקעה, במטרה לגייס תרומות למענה. במהלך מסעם מבארי (עיר), על חופה של איטליה, הם נלכדו על ידי האדמירל הספרדי-מורי איבן רומאיס, שעל פי האגדה, ראה את אשתו היפה והצעירה של רבי משה ורצה לאנוס אותה. במצוקתה, היא שאלה את בעלה בעברית האם אלו שטובעים בים יכולים לצפות גם הם לתחיית המתים, והוא ענה בפסוק מתהלים: . היא הטילה את עצמה למצולות. רבי משה נלקח לקורדובה עם בנו הצעיר חנוך, שם נפדו בידי הקהילה היהודית, בשנת 945 או 948.
במהלך שהותו שם, הלך לבית המדרש והחל לעבוד כשמש, התיישב בפינה והאזין בשקט לדרשה התלמודית של הדיין והרב נתן. באותו זמן יהודי קורדובה עדיין לא היו בקיאים בדרכי לימוד התלמוד, והסברו של רבי משה לפסקה אותה ציטט רבי נתן, השימוש שעשה בארמית ותשובותיו המוכנות לכל השאלות שהופנו אליו הדהימו את הקהל כולו. בעקבות כך פרש הדיין ר' נתן ממשרתו והחליט להיות תלמידו של רבי משה. הקהילה העשירה של קורדובה הראתה לרבי משה כבוד רב ומיד בחרה בו לרבה.
חסדאי אבן שפרוט, שנכח באירוע, דחק בעבד א-רחמן השלישי לדרוש מאיבן רומאיס למחול על הכופר-נפש שהוסיף על רבי משה בעבור הכבוד שניתן לו. רבי משה הקים בית מדרש חשוב בקורדובה, שאליו באו תלמידים רבים, ועל ידו הפכה קורדובה למקום תורה.
מתלמידיו היה הרב יוסף אבן אביתור.
כמה מתשובותיו נכללו בקובץ גאוני מזרח ומערב על ידי יואל מילר, ברלין ה'תרמ"ח.
אהרן הראל פיש
חציית הדלאוור
חציית הדלאוור הייתה צליחה צבאית של נהר הדלאוור, אשר בוצעה על ידי הצבא הקונטיננטלי בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון בלילה שבין ה-25 ל-26 בדצמבר 1776 במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. הצליחה הייתה הצעד הראשון במתקפת הפתע שתוכננה על ידי ג'ורג' וושינגטון נגד חיל המצב ההסיאני בטרנטון, ניו ג'רזי בבוקר ה-26 בדצמבר.
וושינגטון הוביל את חלקו הגדול של הצבא הקונטיננטלי על פני נהר דלאוור הקפוא בחלקו לפי תכנון סודי ומוקדם מראש, במבצע שהיה מאתגר ומסוכן מבחינה לוגיסטית. בתחילה תוכננו חציות נוספות על ידי כוחות נוספים של הצבא הקונטיננטלי, אך אלו בוטלו ברגע האחרון עקב בעיות לוגיסטיות. למרות זאת, הורה וושינגטון על המשך הפעולה, והתקיף את הכוחות ההסיאנים בטרנטון עם הכוחות שהיו בידו בלבד.
התקפת הפתע הצליחה באופן מוחלט, וכמעט שני שלישים מחיל המצב ההסיאני נלקחו בשבי. עם סיום הקרב, חצה הצבא את הנהר פעם נוספת בחזרה לפנסילבניה, הפעם עם שבויים רבים כמו גם אספקה צבאית שנלקחה מטרנטון כשלל מלחמה.
וושינגטון והצבא הקונטיננטלי חצו את הנהר בפעם השלישית בסוף השנה, תחת תנאים קשים יותר שנבעו בעיקר מעובי הקרח על הנהר, שהיה לא בטוח לחציה. הם הביסו את כוחות התגבורת הבריטית תחת פיקודו של לורד קורנווליס בטרנטון, ב-2 בינואר, 1777. ב-3 בינואר, הביס הצבא הקונטיננטלי את חיל המאסף הבריטי בפרינסטון, לפני שנסוג למחנה החורף שלו במוריסטאון, ניו ג'רזי.
מורשת.
בשנת 1851 צייר הצייר עמנואל לויצה את ציורו המונומנטלי "וושינגטון חוצה את הדלאוור", בו מתוארת חציית נהר הדלאוור בידי ג'ורג' וושינגטון והצבא הקונטיננטלי. הציור שמור כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, ועותק ממנו קיים בבית הלבן.
בית תפילה לזכר יהודי סלוניקי
בית תפילה לזכר יהודי סלוניקי הוא בית כנסת של יוצאי סלוניקי אשר הוקם, בשכונת שפירא, תל אביב, בשנת 1937. בתחילת דרכו פעל בית הכנסת בצריף שכור ונקרא "בית תפילה". הקמת בית הכנסת נבעה מהרצון לשמר את המסורת הסלוניקאית, המשלבת לאדינו ועברית, כמו גם קידום השיתופיות והשוויון. מסיבה זו, הוחלט על איסור גביית כספים ומכירת מצוות. לפיכך כונה לעיתים בית הכנסת בשם "בית הכנסת הקומוניסטי". בית הכנסת מארח מבקרים וסיורי תלמידים, עורך תפילות חגיגיות וחגיגות בר מצווה.
תחילת הפעילות.
ספר התורה הראשון התקבל כתרומה, ובהתחלה אף לא היו כיסאות, כך שכל מתפלל נדרש היה להביא כיסא בעצמו. בין המתפללים בלט הרצון לשלב סממנים ציונים ומוטיבים לאומיים. לדברי הגבאי הנוכחי מר גבריאל ציון, החל מקום המדינה נהוג בשבוע לפני יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל להניף את דגל ישראל בחזית בית הכנסת, וביום העצמאות מקשטים את פנים בית הכנסת בדגלים.
עם סיום מלחמת העולם השנייה, רוב הניצולים מקהילת סלוניקי עלו לישראל, חלקם הגדול הגיע לשכונות פלורנטין ושפירא בתל אביב, ולרוב נאלצו לבסס את אחיזתם בארץ באופן פרטי, ללא עזרה ממוסדת. עם זאת, השתלבו ניצולי המחנות במרקם החיים בשכונה ונטלו חלק פעיל בחיי העדה מבחינה חברתית, תרבותית ותורנית. בתקופה זו בית הכנסת עבר למבנה אבן, בתמיכת יהודים סלוניקאים מחו"ל, ועם הצטרפותם לבית הכנסת שונה שמו ל-"בית תפילה לזכר יהודי סלוניקי".
המגרש שעליו נבנה בית הכנסת נקנה במרץ 1956. בשנת 1958 התאגדו פעילי בית הכנסת והקימו אגודה שיתופית. תכנון בית הכנסת הופקד בידיו של האדריכל משה בן שושן ותוכנית בניין הוגשה בינואר 1959. ככל הנראה הבניה החלה במהלך 1960 ורישיון בית הכנסת ניתן בדצמבר 1961.
דייוויד קלי
דייוויד קלי (שחקן)
דייוויד קלי (באנגלית: David Kelly; 11 ביולי 1929 - 12 בפברואר 2012) היה שחקן אירי שהופיע בקולנוע ובטלוויזיה מאז שנות החמישים של המאה העשרים. קולו ופניו של קלי היו מוכרים לצופי התיאטרון והמסך האירים. הוא היה ידוע מהופעתו בתפקיד ראשרס טיירני במיני-סדרה האירית "Strumpet City". לקהל הבריטי היה מוכר מתפקידיו בדמות בן הדוד אנדה בסיטקום "Me Mammy" ובדמות הבנאי מר או'ריילי בסדרה "המלון של פולטי". הקהל בארצות הברית הכירו אותו מהסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד" בדמות סבא ג'ו. תפקיד ידוע נוסף שלו הוא בדמות מייקל או'סאליבן בסרט "להעיר את נד".
ביוגרפיה.
קלי נולד ב-11 ביולי 1929 בדבלין שבאירלנד. הוא למד בבית הספר "Synge Street CBS" של האחים הנוצריים . הוא התחיל לשחק בגיל שמונה בתיאטרון גייטי בדבלין, ולמד בבית ספר למשחק של תיאטרון אבי. בנוסף למד להיות שרטט וקליגרף. בתיאטרון הופיע קלי בהפקה הראשונה של המחזה "The Quare Fellow" מאת ברנדן ביאן . ב-1959 הוא עורר תשומת לב כששיחק במחזה "הטייפ האחרון של קראפ" מאת סמואל בקט בתיאטרון אבי בדבלין. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1958 בסרט האפל "Dublin Nightmare".
בשנות השישים של המאה העשרים הפך קלי לפנים מוכרות בטלוויזיה הבריטית עם הופעתו בסדרה הקומית "Me Mammy" של ה-BBC לצדם של מילו או'שי ואנה מנהאן . הוא המשיך להופיע בתפקידי אורח בסדרות כמו , "Never Mind the Quality, Feel the Width", ו-"On the Buses". בשנות השבעים שיחק בדמות אלברט רידל, גבר בעל יד אחת שמדיח כלים, בסדרה "Man About the House" ובספין אוף "Robin's Nest". עוד הופיע בקביעות לצדו של ברוס פורסייט בסדרה הקומית "Slingers Day" בשנים 1986 ו-1987.
ב-1975 זכה להכרה רחבה יותר כששיחק בתפקיד מר או'ריילי, הבנאי הלא יוצלח, בפרק בסדרה הקומית "המלון של פולטי".
קלי השתתף בדיבוב בסרט הפנטסיה המצויר בחלקו "The Light Princess" ששודר ב-BBC בשנת 1978.
תפקידו המפורסם ביותר באירלנד הוא של "ראשרס" טיירני במיני-סדרה "Strumpet City" של רשת RTE ששודרה ב-1980. בסדרה כיכבו פיטר או'טול, סיריל קיוזאק ופיטר יוסטינוב. עוד כיכב בתוכניות טלוויזיה כמו "Emmerdale Farm" בשנות השמונים ו-"Glenroe" בשנות התשעים. ב-1992 שיחק בתפקיד הסבא בסרט "אל המערב" בבימויו של מייק ניואל. ב-1993 דיבב בסדרה "ממלכת עכברי השן".
בעקבות הופעתו בתפקיד מייקל או'סאליבן בסרט "להעיר את נד" משנת 1998, קיבל קלי תפקידים קטנים אבל בולטים בסרטים כמו "צ'ארלי בממלכת השוקולד" של טים ברטון בו גילם את סבא ג'ו; בסרט "סוכן סמוי קודי בנקס 2", וב"אבק כוכבים" שהיה הסרט האחרון בו השתתף. קלי הרבה להופיע ברדיו בין השאר בתפקיד אורח בסדרה "Baldi" ברדיו 4 של ה-BBC.
חיים אישיים.
קלי היה נשוי לשחקנית לורי מורטון, ולהם היו שני ילדים דייוויד ומרים. הוא נפטר ב-12 בפברואר 2012 אחרי מחלה קצרה. בעיתון אייריש טיימס כינו אותו "הזקן הגדול של המשחק האירי". ב-16 בפברואר 2012 נערכה הלוויה קתולית בכנסיית Miraculous Medal בעיר הולדתו דבלין. גופתו נשרפה בבית הלוויות מאונט ג'רום . אפרו נטמן בבית הקברות מאונט ונוס בדבלין.
פרסים ואותות כבוד.
ב-1991 זכה קלי בפרס הלן הייז על הופעה מצטיינת לשחקן משנה בהפקה המחודשת של "The Playboy of the Western World" שהוצג ב"מרכז קנדי". ב-1998 היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך על הופעתו בסרט "להעיר את נד".
ב-2005 זכה קלי בפרס מפעל חיים מטעם האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה . בנוסף הוא היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד".
ג'ואו צ'ונפיי
ג'וֹאוּ צ'וּנְפֵיי (בסינית: 周群飞, בפין-יין "Zhōu qúnfēi"; נולדה ב-1970) היא מיליארדרית סינית, יזמית סדרתית בתחום הטכנולוגיה, ייסדה את החברה "לנז טכנולוגיה", החברה המובילה בעולם לייצור מסכי מגע. אחרי שרשמה את החברה שלה בשוק ChiNext בשנזן במרץ 2015,
בינואר 2021 הוערך הונה במעל 17 מיליארד דולר.
הישגים.
במהלך ההנפקה של 2015, נסק הונה של ג'ואו (המחזיקה ב-87.9% מהמניות, בשווי 7.2 מיליארד) ב-452%, ובכך עקפה את צֶ'ן לִיחְווָה בטבלת עשירות סין. היא האשה העשירה בעולם שעשתה את הונה בעצמה ואחת הנשים העשירות במגזר הטכנולוגי.
הונה הוערך בכ-10 מיליארד דולר, מה שהפך אותה (באופן זמני) לאישה העשירה בסין.
החיים האישיים.