במשרד האוצר תחמו את הכדאיות הכלכלית של שלב הקמת הפרויקט (רכישת מטוס והסבתו ללא תפעול שוטף) ברף של 40 מיליון דולר (כ-152 מיליון ש"ח ב-2010). במשרד הביטחון הוערכה באוקטובר 2012 עלות ההקמה של הפרויקט ב-77.5 מיליון דולר ועלות תפעול שנתית של 12.9 מיליון דולר הערכה זו הועברה למל"ל. באפריל 2013 הערכת ההקמה של משהב"ט ירדה ל-70 מיליון דולר (כ-266 מיליון ש"ח ב-2012). הערכה זו שלא כללה מע"מ ועלות ההקמה על ידי חיל האוויר, הוצגה בפני ועדת גולדברג. ועדת גולדברג המליצה בשנת 2014 על רכישת מטוס ייעודי להטסת ראש הממשלה והנשיא, ותחמה את עלות הפרויקט בכ-592 מיליון ש"ח (עלות שהוצגה לפני הוועדה על ידי משהב"ט), תוך שהיא ממליצה לצמצם אותו.
על פי סגן החשב הכללי במשרד האוצר יובל רז, באוגוסט 2015 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני למטוס תקציב של 729 מיליון ש"ח, מתוכם 393 מיליון ש"ח לרכישה והקמה ו-336 מיליון ש"ח לתפעול ותחזוקה במשך חמש שנים. ההקצאות עד דצמבר 2018 היו לפי רז 580 מיליון שקל לפי החלוקה הבאה: 277 מיליון שקל לרכישה והסבה, 223 מיליון שקל תפעול ואחזקה לחמש שנים, 60 מיליון שקל לתשתיות ואמצעים, 14 מיליון שקל לבניית כשירות מבצעית ו־6 מיליון שקל לתקורות ניהוליות..
על פי דוח מבקר המדינה, ב-30 ביוני 2016 התכנסה במינהל ההרכשה והייצור ועדת המכרזים לפתיחת הצעות המחיר במסגרת המכרז בפרויקט. הצעת המחיר של התעשייה האווירית הייתה נמוכה בכ-42% מהאומדן למכרז שהתבסס על הערכת העלויות שאישר הקבינט המדיני-ביטחוני, בעוד שהצעת המחיר של אלביט מערכות הייתה נמוכה בכ-29% ממנו. ב-10 ביולי 2016 קבעה ועדת המכרזים שהתעשייה האווירית היא הזוכה במכרז. יומיים לאחר קביעה זו קיים ראש הממשלה דיון בהשתתפות מנכ"ל משרדו וראש אגף התקציבים במשרד ובכירים מהמל"ל ומשרד הביטחון. בדיון הוצגו תוצאות ההליך המכרזי בתוספת נתח חיל האוויר בפרויקט שהסתכמו בסכום של 451 מיליון ש"ח, וכן המלצה לשריין לפרויקט עד 100 מיליון ש"ח להשלמות, (כגון עלויות עבור ביטוח תעופתי, עדכוני ספרות, שעות אבטחה ותכולות בלתי מתוכננות.
לקראת אישור תקציב המדינה בדצמבר 2016, ביקש ראש הממשלה תוספת של 178 מיליון ש"ח שחלקו מוקצה לענייני המטוס. העלות המשוערת של המטוס לפני מיגונו היא 50 מיליון דולר אמריקני.
ב-1 ביולי 2016 ראש הממשלה אישר את עלות הפרויקט שהסתכמה ב-550 מיליון ש"ח. באוגוסט 2016, בעקבות תוצאות המכרז והחלטת ממשלה, נקבע בפועל תקציב הפרויקט ל-590 מיליון ש"ח.
בנובמבר 2018 אושרה תוספת נוספת של 60 מיליון ש"ח, בתוך מסגרת התקציב שאושר, שנומקה ב"גידול בעלויות הטיסות, לעומת שנים קודמות שנובע, ממספר רב של טיסות ליעדים מורכבים כמו ארצות הברית, רוסיה והודו, וכן מנסיעות שכללו מספר יעדים כמו: גרמניה, צרפת ובריטניה".
בתחילת 2020 ביקש ראש הממשלה להוסיף מינוי של מנהל למטוס, בעלות של מאות אלפי ש"ח בשנה. כמו כן, נבנה בבסיס נבטים מתחם ייעודי למטוס.
דוח מבקר המדינה שפורסם במרץ 2022 מונה פגמים רבים בתהליך רכישת המטוס והכשרתו, אך מציין כי "במטוס ראשי המדינה יש שיפור ניכר לעומת חכירה של מטוס אזרחי ברמת הביטחון, לרבות בהיבטים של ההגנה על המטוס ואבטחת המידע בו, התקשורת, השליטה, התנאים במטוס והשירות שניתן בו וכן זמינותו." ביולי 2020 הייתה הערכת ההוצאה בפרויקט (רכישה, הסבה ותפעול במשך חמש שנים) 587.6 מיליוני ש"ח, אשר מתחלקת ל-381.8 מיליוני ש"ח לשלב ההקמה, ו-205.8 מיליוני ש"ח לשלב התפעול. פירוט ההוצאות לפי חברות הם: תעשייה אווירית - 500.4 מיליון ש"ח, חיל האוויר - 68.4 מיליוני ש"ח, וספקים אחרים: 18.8 מיליוני ש"ח. על פי אומדן של מבקר המדינה עלות ממוצעת של טיסה במטוס חכור היא כ-2.5 מיליון ש"ח ואילו עלות ממוצעת של טיסה במטוס ראשי המדינה (בשקלול כל ההוצאות שכבר הוצאו) עומדת על 5.2 מיליון ש"ח.
המטוס.
לפי הדרישות העיקריות של משרד ראש הממשלה ומסגרת התקציב שאושרה הוחלט כי יש להתבסס על מטוס בואינג מדגם 767 או 777. מטוס בואינג 737 נפסל בשל קוצר הטווח שלו ומספר הנוסעים המצומצם שהוא יכול לשאת. גם מטוסי איירבוס נפסלו מאחר שהם לא נמצאים בשימוש בישראל ולכן צפויות "משמעויות כבדות להקמת היכולת". מטוס חדש של חברת בואינג מהדגמים שצוינו נפסל בשל עלויותיו הגבוהות, שנאמדו בידי חיל האוויר ב-180 עד 200 מיליון דולר לפני הסבה. בסופו של דבר נבחר מטוס מדגם 767 משומש. המטוס נבחר למרות יציאת מטוסי נוסעים מדגם זה משירות, כיוון שמטוסים מדגם זה עוברים הסבה למטוסי מטען, ולכן תחזוקתם וזמינותם עדיין אפשרית גם בראייה עתידית.
ב-22 ביולי 2016 נחת המטוס לראשונה בישראל, לתהליך של שדרוג, שיפוץ והתאמה, שנקבעו בסך של 400 מיליון שקל חדש לפי החלטת הקבינט מ-2014. עד לחשיפתו של המטוס בחודש אוקטובר 2019 לא פורסם מידע באשר לסוג המטוס, היקף המימון, התקדמות הפרויקט, מה צפוי להיות מותקן במטוס ומתי הוא יהפוך מבצעי ויוכנס לשימוש – מאחר שעל פי הנחיית הצנזורה הצבאית, נתונים אלה לא הותרו לפרסום.
המטוס, מסוג בואינג 767-300ER, שיוכל לטוס ללא הפסקה עד ארצות הברית, ברזיל או יפן, היה בעבר בשירות החברות קוואנטס ואוסטרליאן איירליינס כשרישומו היה VH-OGV וטיסת הבכורה הייתה ב-6 ביוני 2000. רישומו החדש הוא 4X-ISR, 4X הוא תחילת כל רישום מטוס ישראלי, ISR הוא קיצור של מדינת ישראל, כלומר הוא מטוס רשמי של המדינה.
במטוס הורכבו מערכות שליטה ובקרה מתקדמות שיאפשרו תקשורת מוצפנת עם הקרקע, לצד מערכות הגנה מפני טילים כדוגמת מערכת "מגן רקיע" של חברת "אלביט מערכות" ומערכות הגנה מפני תקיפת סייבר.
מטוסים מדגם בואינג 767 אינם משמשים יותר חברות תעופה ישראליות, כך שנדרשת הכשרה של טייסיו של מטוס ראש הממשלה לשם הטסת מטוס זה בלבד. המטוס יופעל תחת טייסת 120 של חיל האוויר, שצפויה להפעיל בעתיד מטוסי תדלוק מסוג KC–46 המבוססים על בואינג 767.
בתחילת דצמבר 2021 קיבל המטוס תעודת כושר טיסה מרשות התעופה האזרחית, אך הוא נותר בחניון בתעשייה האווירית.
בסוף מאי 2022 המטוס הועבר בטיסה לבסיס חיל האוויר נבטים לאחסונו בהאנגר ייעודי.
דו"ח מבקר המדינה.
בחודש מרץ 2022 פרסם מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן, דו"ח ביקורת על פרויקט "כנף ציון". הדו"ח הציג חריגה ניכרת בתקציב הפרויקט ועיכוב של כשלוש שנים בלוח הזמנים שלו.
ציר זמן.
הדוח קובע שהיוזמה לרכישת מטוס ייעודי עבור ראשי המדינה החלה להתגלגל ב-2010 ומפרט ציר זמן של התנהלות הפרויקט בין השנים 2010 ל-2021.
פירוט והרחבה.
הדוח מציין כי רכש מטוס ייעודי להטסת ראשי המדינה הוא פרויקט ייחודי, מורכב וראשון מסוגו בארץ, ולו היבטים ביטחוניים, היבטי פיתוח וטכנולוגיה, היבטים ממלכתיים והיבטי אסדרה. עבור חלק מהשותפים בפרויקט זהו העיסוק הראשון בעולמות התעופה.
הדוח מציין שהפער הגדול בעלות הפרויקט בין הערכת האוצר לבין הערכת משרד הביטחון נבע בשל השינוי במתודולויות שנעשו. בעוד שמשרד האוצר נקט בגישה של Design To Cost (אפיון לפי סכום מוגבל שנקבע מראש), משרד הביטחון נקט בגישה של Bottom-Up. (אפיון לפי דרישות הנצרכות כמו אבטחה, תקשורת, רישיון צבאי וכו').
הביקורת העלתה ליקויים בעבודות המטה שנעשו לצורך תמיכה בקבלת ההחלטות משנת 2010 ועד אישור הקבינט. זאת בעיקר בכל הנוגע להערכת עלויות (שקפצה מהערכה שהוצגה בוועדת גולדברג בשנת 2014 בחישוב לחמש שנות הפעלה מכ-592 מיליון ש"ח; להחלטת הקבינט באוגוסט 2015 לעלות של כ-729 מיליון ש"ח), וכן בנוגע לקביעת מאפייני המטוס ודרישות מרכזיות בפרויקט, באפיון הדרישות הביטחוניות ובתיאום הביטחוני בין הגופים המעורבים בשלבים הראשונים של מימוש הפרויקט. בהחלטת הממשלה מאוגוסט 2016 אושרה עלות של 590 מיליון ש"ח (שכללה 140 מיליון ש"ח עבור שינויים, שיפורים ותכולות בלתי צפויות) בהתבסס בין היתר על תוצאות המכרז. לאחר סיום המכרז נעשו בפרויקט שינויים (בהיקף של כ-60 מיליון ש"ח) שהביאו לחוסר יעילות ולעיכוב בלוח הזמנים, בין היתר בשל הצורך בתכנון מחדש ובתהליכי משא ומתן נוספים. ולא נותר תקציב עבור הוצאות בלתי צפויות להפעלת המטוס. (מתוך פתח דבר)
המבקר מצא כי צוות משרד הביטחון נקב בעלות ללא מע"מ, אך לא ציין זאת. כמו כן, המל"ל, אשר השווה בין שתי העבודות של הצוותים והציג לוועדה את ממצאי ההשוואה בין שתי העבודות, לא התייחס לעניין המע"מ.
הדוח מציין כי לא נמצא תיעוד לעבודת מטה ונימוקים לדרישות המרכזיות בבחירת המטוס (טווח הטיסה הישירה, מספר הנוסעים במטוס ותצורת הפנים שלו) שקבע משרד ראש הממשלה בשנת 2010, והם גם לא נבחנו במסגרת תהליך קבלת ההחלטות שבוצע בשנים שלאחר מכן.
הדו"ח מציין שהמל"ל לא הדגיש בפני שרי הקבינט כי החלטתם להגדיל את תקציב "כנף ציון" ל-729 מיליון שקל תחרוג ב-20% מהעלויות שהוצגו בעבר.
הדו"ח מציין שהיו שני בלוקי שינויים. הראשון עלותו 46.9 מיליון ש"ח. והשני עלותו 12.9 מיליוני ש"ח. ושהחריגה בתקציב של 40 מיליון וחצי שנה בלוחות הזמנים, נגרמה בשל דרישות לשינויים בתצורת המטוס ובעיצוב הפנים, דבר ש"לא נעשה בתהליך מובנה וסדור" וכי "משרד רה"ם לא הגדיר באופן מפורט את השינויים בתצורת המטוס ובעיצוב הפנים ולא בחן את עלותם לעומת תועלתם ונחיצותם".
הדוח קובע כי אי שילוב בלוקי השינויים אחד בשני, הביאה לחוסר יעילות ועיכוב בלוחות הזמנים וממליץ "לשב"כ ומשרד ראש הממשלה לפעול לתכנון מיטבי של מכרזי פרויקטים לרבות בהיבטי תצורה ועיצוב".