בתקופת כהונתו הראשונה של מייג'ור אירעה מלחמת המפרץ. המיתון שבא בעקבותיה הביא לירידה בפופולריות שלו והוא היה צפוי להפסיד בבחירות 1992. מייג'ור החל "לחרוש את המדינה" ולעבור מעיר לעיר כשהוא נואם באסיפות רבות, ואף ברחובות, ובעקבות זאת עלתה הפופולריות שלו והוא גבר על ניל קינוק בבחירות וזכה בכהונה שנייה, אולם ברוב מועט שהקשה עליו להעביר החלטות בפרלמנט. למרות יציאתה של בריטניה ממנגנון שערי החליפין ביום רביעי השחור (16 בספטמבר 1992) לא פיטר מייג'ור את שר האוצר שלו במשך מספר חודשים, ובשל כך קיבל תדמית ציבורית של הססן.
הירידה בפופולריות שלו ושל המפלגה השמרנית הביאה למאבקים פנימיים במפלגה, ואף להצבעה של חברי המפלגה נגד הממשלה במסגרת ההצבעה לאשרור חוזה מאסטריכט. לאחר כישלונו בהצבעה, הכריז מייג'ור על הצבעה נוספת יום למחרת (ב-23 ביולי 1993) תוך שהוא קובע שהצבעה זו תהא הצבעת אימון בממשלה, והצליח בכך להכריח את חברי מפלגתו להצביע בעד האשרור, אולם מאבק זה החליש עוד יותר את תדמיתו הציבורית.
בשנת 1995 התפטר מייג'ור ממנהיגות המפלגה וקרא לערוך בחירות חדשות, בהם זכה אל מול המועמד ג'ון רדווד ברוב של 218 קולות לעומת 89, אולם בחירתו מחדש לא שיפרה את תדמיתו הציבורית, ובבחירות 1997 איבדה מפלגתו את הרוב בפרלמנט.
משא ומתן מול ה-IRA.
מייג'ור ניהל מספר שיחות בלתי רשמיות עם ה-IRA בתחילת כהונתו, אף שאלה הוכחשו מאוחר יותר בנאום שנשא בפרלמנט הבריטי. מייג'ור סירב לחתום על הטיוטה הראשונה של "הבנות מיטשל", ובעקבות סירובו הסתיימה הפסקת האש בין ה-IRA לבריטניה (שהחלה ב-1994 ונמשכה שנה).
בעקבות החלטתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לארח את איש ה-IRA גרי אדמס בבית הלבן בארוחה חגיגית לכבוד יום פטריק הקדוש, סירב מייג'ור לענות לשיחות טלפון של נשיא ארצות הברית במשך מספר ימים.
ההפסד בשנת 1997.
בבחירות הכלליות ב-1 במאי 1997 ספגה המפלגה השמרנית את התבוסה הגדולה ביותר שלה מאז חוק הרפורמה הגדולה של שנת 1832. בשל הפופולריות הנמוכה של מייג'ור תבוסתו הייתה צפויה, אולם איש לא צפה את עומקה.
בפרלמנט הנבחר קיבלה מפלגת הלייבור 418 מושבים, והשמרנים רק 165 מושבים. ג'ון מייג'ור עצמו נבחר במחוז הבחירה שלו ברוב של שמונה עשר אלף קולות, אולם ניצחונו במחוז בחירה זה היה מובטח. לעומתו, 179 חברי פרלמנט שמרנים שכיהנו בפרלמנט הקודם איבדו את מקומם. ב-2 במאי 1997 השיב ג'ון מייג'ר את חותמו הרשמי של ראש הממשלה למלכה אליזבת השנייה, ונשא את נאום התבוסה שלו.
מייג'ור נשאר בתפקיד ראש האופוזיציה עד בחירתו של ויליאם הייג ביוני 1997.
שנת 1997 ואילך.
לאחר הפסדו שמר מייג'ור על פרופיל נמוך ונמנע מלהתערב בפוליטיקה (בניגוד לקודמתו - מרגרט תאצ'ר).
הופעותיו הפומביות היחידות היו בתוקף תפקידו כראש מועדון הקריקט של סארי.
בעקבות מותה של הנסיכה דיאנה בשנת 1997 מונה מייג'ור כאפוטרופוס מיוחד של הנסיך ויליאם והנסיך הארי.
בספטמבר 2002 פרצה לתקשורת התגלית כי בטרם מונה לשר, היה למייג'ור רומן מחוץ לנישואים עם חברת פרלמנט אחרת - אדווינה קארי, וטענו נגדו שהנאומים שלו בדבר חזרה לערכי המוסר בהיותו ראש ממשלה היו צביעות לשמה.
לקראת משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016) תמך מייג'ור במחנה ההישארות וקרא להצביע בעדה. מעשה זה זיכה אותו בביקורת ממחנה היציאה ובעיקר ממנהיג המחנה, נייג'ל פרג'.
תוארי כבוד.
בשנת 1999 קיבל מייג'ור את תואר מגן הכבוד בשל עבודתו בניסיון להשיג הסכם שלום בצפון אירלנד.
ב-23 באפריל 2003 קיבל מייג'ור את תואר אביר מסדר הבירית. הוא היה גם חבר במסדר אחוות הכבוד.
בשנת 2005 קיבל תואר אבירות מהמלכה.
ציטוקינזה
ציטוקינזה, חלוקת הציטופלזמה, היא תהליך בו נפרד התא לשני תאי בת בסיום תהליך הפליגה, המיטוזה או באמצע ובסיום תהליך המיוזה.
חלוקת פלזמת התא מותנעת לאחר שהסתיים שכפול החומר התורשתי והעברת עותקיו לשני קצוות מנוגדים של התא, במסגרת תהליך הפליגה בתאים פרוקריוטיים, או המיטוזה בתאים איקריוטיים סומטיים. כעת יש לחצוץ בין שני חלקי תא האם כדי ליצור שני תאי בת. ההפרדה מושגת על ידי כניסה פנימה של קרום התא בקו המשווה של התא וחצייה של הציטופלזמה לשניים, אם התא מוקף בדופן יש לחצוץ גם אותה.
חלוקת קרום התא.
בתחילת שלב הטלופאזה מתחילה להיווצר באזור קו המשווה של התא טבעת של סיבים חלבוניים הקרויים מיקרופילמנטים, המשמשים חלק משלד התא. הידרוליזה של סיבי החלבון גורמת לטבעת לקטון ולמשוך איתה את קרום התא. בזמן תהליך זה מתפרקים סיבי המיקרוטובולים העוברים לאורך התא, שסייעו קודם לכן בתנועת החומר הגנטי, ומתארגנים מחדש בשני חלקי התא. בסופו של התהליך נסגר קרום התא בין שני תאי הבת. לאחר ההפרדה יתחיל כל תא בת לגדול, לצבור ציטופלסמה ולבנות אברונים נוספים (בתא איקריוטי) ויתחיל מחזור תא חדש.
בתאי בעלי חיים, תהליך הציטוקינזיס מתבצע על ידי סיבים מקרוניים העשויים אקטין ומיוזין (חלבונים המעורבים בכיווץ השריר ובצורות נוספות של תנועה תאית), סיבים אלו יוצרים טבעות הממוקמות סביב קו האמצע של התא, טבעות אלו צמודות אל ממברנת התא. במהלך תהליך הציטוקינזיס טבעות הסיבים מתכווצות, ומושכות פנימה את קו האמצע של התא (בדומה למשיכת חוט לשם סגירת שקית). כיווץ הטבעות יוצר את "חריץ התלמה". ככל שטבעות הסיבים הולכות ומתכווצות, חריץ התלמה מעמיק, עד שתא האם נצבט כולו ומתחלק, ובכך נוצרים שני תאי בת עצמאיים וזהים לחלוטין.
חלוקת הדופן.
דופן התא קשיח יותר מקרום התא ואינו ניתן לכיפוף כמו בתאים חסרי דופן. לכן, בתאים בעלי דופן, במקביל לשלב הטלופאזה מתבצעת חלוקת התא על ידי בנייה של דופן תא בקו המשווה שלו. התהליך מתרחש על ידי התאגדות של סיבים במרכז התא עד ליצירת דופן והפרדה של התא. בדומה לתא חסר דופן, גם תא איקריוטי בעל דופן נדרש להשלים את האברונים והציטופלזמה החסרים לו.
את משימת חלוקת ממברנת התא של הצמחים בקו האמצע לא מבצעים סיבים מיקרוניים, אלא אברוני הגולג'י (אשר הם תאי בת). אברוני הגולג'י יוצרים שלפוחיות המלאות בפחמימות, פחמימות אלו מסתדרות לאורך קו האמצע של תא האם. שלפוחיות אלו מתמזגות זו בזו, ובכך יוצרות את מבנה לוחיות התא, אשר יוצר ממברנת תא חדשה ורציפה לשני תאי הבת. פחמימות השלחופיות יוצרות את שכבת האמצע של דופן התא החדשה בין שתי ממברנות הפלזמה. לאחר מכן, כל אחד מתאי הבת מפריש תאית בתחומי ממברנת התא החדשה (אשר ממוקמת לאורך קו האמצע של תא האם), וזאת כדי ליצור ולעבות את דופן התא העיקרית. כמו כן, במטרה לעבות את הדופן המרכזית, צמחים רבים מפרישים בהמשך מולקולות תאית נוספות (סוג מסוים של חד סוכר), מאחורי הדופן העיקרית.
ציטוקינזה באמנות.
בשנת 2019 הציג אמן הנייר רוגן בראון (Rogan Brown) את יצירתו Cytokinesis Variations כל מחצית שלו בגודל 47 אינץ, גזור ביד ובלייזר.
מפרץ מקסיקו
מפרץ מקסיקו (באנגלית: Gulf of Mexico, בספרדית: Golfo de México) הוא מפרץ באוקיינוס האטלנטי בצפון אמריקה.
חופיו המזרחיים, הצפוניים והצפון-מערביים של המפרץ מצויים בחוף המפרץ של ארצות הברית (המדינות: פלורידה, אלבמה, מיסיסיפי, לואיזיאנה, וטקסס שבארצות הברית); חופו הדרום-מזרחי של המפרץ מצוי במקסיקו (במדינות: טמאוליפס, וראקרוס, טבסקו, קמפצ'ה, יוקטן, וקינטנה רו). בדרומו, גובל המפרץ בקובה.
המפרץ מתחבר לאוקיינוס האטלנטי דרך מצרי פלורידה שבין ארצות הברית וקובה, ואל הים הקריבי דרך תעלת יוקטן שבין קובה ומקסיקו.
נתונים גאוגרפיים.
שטחו של מפרץ מקסיקו 1.6 מיליון קמ"ר. חלקו הדרומי של המפרץ מצוי באזור האקלים הטרופי. הנקודה העמוקה ביותר במפרץ היא תהום סיגסבי שעומקה 4,384 מטרים.
בשל המעבר הצר המקשר בין המפרץ לאוקיינוס האטלנטי, בדומה לים התיכון אין כמעט הבדלי גאות ושפל במפרץ.
לאורך חופי המפרץ מספר רב של מפרצים קטנים, שהגדול בהם הוא מפרץ קמפצ'ה (במקסיקו). מספר רב של נהרות זורמים אל המפרץ, העיקרי בהם הוא נהר המיסיסיפי.
המדף היבשתי בקרבת החוף רחב ביותר, והדבר מקל על שאיבת הנפט לאורך חופי המפרץ.
צמחייה ובעלי חיים.
המים הקרים העולים מהתהומות מעודדים צמיחת פלנקטון המשמש מזון לסוגים רבים של דגים קטנים, חסילונים ותמנונים.
פעילות כלכלית.
בשל היות המפרץ רדוד, לאורך החוף מספר רב של אסדות קידוח נפט (למשל במפרץ קופאנו). מימי המפרץ הרוויים דגים מאפשרים אתרי דיג רבים (בעיקר דיג חסילונים וצדפות).
ערי הנמל העיקריות לחוף המפרץ הן: טמפה, סיינט פיטרסברג, פנסקולה, מוביל, ניו אורלינס, בומונט, ויוסטון (כולן בארצות הברית); טמפיקו, טוקספאם, וראקרוס, ומרידה (במקסיקו); והוואנה (בקובה).
היסטוריה.
לפני 65 מיליון שנה פגע באזור אסטרואיד. משערים שאסטרואיד זה הביא להכחדת הדינוזאורים.
המתיישבים הראשונים שהתיישבו לחופי המפרץ היו אינדיאנים. במהלך ההתיישבות האירופאית באמריקה הפך האזור לאתר של מאבקי שליטה בין צרפת, ספרד ובריטניה.
זיהום.
בשל אתרי התעשייה הרבים (בעיקר תעשיית הנפט) לחופי המפרץ הזדהמו מימי המפרץ (כמויות החנקן והאשלג הכפילו את עצמן מאז שנות ה-50 של המאה ה-20). זיהום זה מביא למותם של צמחי הפלנקטון במפרץ ולהפחתה בכמות הדגים. מותם של הצמחים מביא להפחתה בכמות החמצן שבמים ולאזורים נרחבים (18,000 קמ"ר) של היפוקסיה בהם אין בעלי חיים וצמחים בים.
אסון דליפת הנפט.
באפריל 2010 החלה דליפת נפט במפרץ כתוצאה מהתפרצות באר נפט תת-מימית. הדליפה, אשר נחשבת כיום לאסון הסביבתי הגדול ביותר בהיסטוריה, נמשכה כ-3 חודשים, ובמהלכה נשפכו לים מאות מיליוני ליטרים של נפט.