בנובמבר 2008 החל ברביבאי לרצות עבודות שירות בבית תמחוי בעיר, אחרי שהורשע בלקיחת שוחד, רישום כוזב במסמכי תאגיד, מרמה והפרת אמונים במהלך כהונתו כראש העירייה.
שטפן השני, דוכס בוואריה
שטפן השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Stephan II. von Bayern; 1319–13 במאי 1375), היה דוכס בוואריה, ולאחר מכן דוכס בוואריה-לנדסהוט בין השנים 1353–1375.
ביוגרפיה.
שטפן נולד בשנת 1319 ללודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובאטריצ'ה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניץ וביאטריקס מברנדנבורג.
בשנת 1340 איחד אביו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ותחת שלטונו שימש שטפן כמושל אלזס ושוואביה. לאחר מות אביו בשנת 1347 שלטו שטפן ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
בשנת 1354 אישר קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את שלטון בית ויטלסבאך ושטפן ליווה אותו במסעו לאיטליה, אולם בשנת 1356 הסתכסך עמו, לאחר שבבולת הזהב קבל אחיו לודוויג השישי, דוכס בוואריה ומרקיז ברנדנבורג תואר נסיך בוחר, ואילו שטפן לא קיבל שום מעמד בתהליך הבחירות.
בשנת 1363 מת אחיינו מיינהארד השלישי, רוזן גוריציה-טירול, בנו של אחיו הבכור לודוויג החמישי, דוכס בוואריה, ובעקבות כך ירש שטפן את דוכסות בוואריה העליונה ופלש לטירול, על מנת לחזק את כוחו מול רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה. בשנת 1369 נחתם שלום שרדינג בין השניים, ובו מסר שטפן את טירול לבית הבסבורג בתמורה לפיצוי כספי גבוה מאוד. בעקבות המלחמה שבה התנגד לו אחיו לודוויג השישי, דוכס בוואריה, איבד בית ויטלסבאך בסופו של דבר את שלטונו במרקיזות ברנדנבורג.
ב-13 במאי 1375 מת שטפן, ובניו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, אותה חילקו ביניהם בשנת 1392.
משפחתו.
ב-27 ביוני 1328 התחתן שטפן עם איזבלה מסיציליה, דוכסית בוואריה, בתם של פדריקו השלישי, מלך סיציליה ואלינור מאנז'ו, ממנה היו לו 4 ילדים:
ב-14 בפברואר 1359 התחתן שטפן עם מרגרטה מנירנברג, בתם של יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג ואליזבת מהנברג, אך לא היו לו ילדים ממנה.
MFJ אנטרפרייזס
MFJ אנטרפרייזס (באנגלית: MFJ Enterprises), שנוסדה בשנת 1972 על ידי מרטין פ. ג'ו, היא יצרנית של מגוון רחב של מוצרים עבור תעשיית הרדיו החובבני. הם מתמחים באביזרים לתחנות רדיו, כגון אנטנות, מקלטים משלטים, מכיילי אנטנות ועוד. כיום MFJ מייצרת יותר מוצרי רדיו חובבני מכל חברה אחרת בעולם ויש לה 5 חברות-בת.
ראשי התיבות "MFJ" של החברה הם אלה של המייסד, מרטין פ. ג'ו (כינוי רדיו K5FLU).
נאוה ברק-זינגר
נָאוָה ברק-זינגר (נולדה ב-8 באפריל 1947) היא אשת חינוך ופעילה חברתית ישראלית. הייתה אשתו של אהוד ברק בשנים 1969–2003, ובכך הייתה גם רעיית ראש ממשלת ישראל בשנים 1999–2001. נשיאת עמותת עלם, ומשמשת בתפקידים ציבוריים נוספים.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בטבריה, כנאוה כהן לאב שניהל סניף של בנק לאומי ולאם שעבדה בסוכנות היהודית. בילדותה, הייתה פעילה בתנועת הנוער העובד והלומד, רקדה ריקודי עם, והשתתפה במופעי סקי מים בפסטיבלי הכנרת. את שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין, ובמהלכו, הכירה לראשונה את אהוד ברק (אז, "ברוג"), בעלה-לעתיד.
לאחר סיום שירות הצבאי, למדה ספרות אנגלית וערבית באוניברסיטה העברית. שם, בחורף 1968, פגשה בשנית את ברק, שהיה אז סרן בצבא, ולמד מתמטיקה ופיזיקה, והשניים נישאו. ברק עבדה כמורה לאנגלית בחטיבת ביניים בכפר-סבא במשך 25 שנים. היא בוגרת קורס ניהול מלכ"רים ומוסדות תרבות באוניברסיטת תל אביב.
כשהייתה נשואה לאהוד ברק לזוג נולדו שלוש בנות. בשנת 2003, לאחר 34 שנות נישואים, החליטו היא וברק להפרד. ב-2009 נישאה בשנית, לאיש העסקים שלום זינגר.
נאווה ברק
כל בדיחות אשכול
כל בדיחות אשכול הוא ספר הומוריסטי שיצא לאור בכריכה רכה בדצמבר 1966 על ידי הוצאת "איסר". את הספר כתב אורי סלע.
בשנת 1967 יצא כרך ב' עם בדיחות נוספות, כשבשער רשום: "עוד בדיחות אשכול".
על הספר.
בספר זה הוצג לקט קטעים ואמירות הומוריסטיות שרווחו בציבור על לוי אשכול וממשלתו.
מחברי החוברת מסבירים במבוא כי "חוברת קטנטונת זאת באה לאסוף את בדיחותיה של תקופת אשכול – ההנאה היחידה שתקופה זו הביאה לאזרחי המדינה". הבדיחות מבטאות דיכאון כבד, מתובל בהומור שחור וגס. "חוברת זו" – כותבת יונה הדרי בדוקטורט שלה "משיח רכוב על טנק" – "מנסחת מצב רוח ציבורי דיכאוני שהגיע לשיאו".
באותה תקופה, היו מיתון חריף ואבטלה: עסקים פשטו את הרגל (שני הבנקים, פויכטוונגר ואלרן, התמוטטו, חברת רסקו הפסיקה את פעילותה) ורבים היגרו לחו"ל ("יורדים"). מאמציהם של אשכול וספיר להסביר שמדובר במשבר חולף נכשלו, והפופולריות של אשכול ירדה פלאים.
על הספר אמר יוסי שריד: "זה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות למנהיג. עדיף כבר שישנאו אותך מאשר שיצחקו עליך".
זמן קצר לאחר פרסום החוברת פתחה המשטרה בחקירה כדי לאתר את מחברה. העילה לחקירה הייתה שהמו"ל של החוברת לא ציין עליה את שם בית הדפוס שבו הודפסה ולא את שם המחבר. החקירה לא העלתה דבר. עם השנים, התברר כי מחבר החוברת היה אורי סלע. הוא עשה זאת לשם פרנסה אך גם מתוך תחושה שחוברת זו נותנת ביטוי אמיתי למצב הרוח הציבורי.
מבחר בדיחות.
בין הבדיחות:
נאוה ברק
הנרי בקרל
יוהאן מלוקסמבורג
תנועת הבי-די-אס
יום איכות הסביבה העולמי
יום איכות הסביבה העולמי הוא מועד בינלאומי המצוין כל שנה ב-5 ביוני, על ידי המדינות החברות באו"ם, להעלאת המודעות לאיכות הסביבה. היום הוכרז על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-1972 וצוין לראשונה ב-1974. במהלך היום נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולמודעות בנושא, כולל דרכי טיפול ומניעה בבעיות סביבתיות.
מטרת יום זה היא להעלות את המודעות לנושאים הקשורים באיכות הסביבה, לקדם שינוי עמדות בנושאים של איכות הסביבה ולהגביר את שיתוף הפעולה של כל המדינות, כדי שאנשים יהנו בעתיד מעולם משגשג ובטוח.
יום איכות הסביבה מצוין ברחבי העולם בפעילויות רבות, כמו קונצרטים בחיק הטבע, תהלוכות, נטיעות עצים, תחרויות כתיבה וציור כרזות בבתי הספר, וכן מבצעי מיחזור ונקיון.
יום איכות הסביבה הוא אחד המועדים הבינלאומיים הראשונים בנושא שמירת טבע, קיימות וסביבתנות. ימים דומים ליום איכות הסביבה שמציין האו"ם כוללים את היום העולמי לחיות הבר (World Wildlife Day) ב-3 במרץ, יום היערות העולמי (21 במרץ), יום המים העולמי (22 במרץ), יום כדור הארץ (ב-22 באפריל), יום המגוון הביולוגי (22 במאי), יום האוקיינוסים (ב-8 ביוני) ויום למאבק במדבור (ב-17 ביוני).
אברהם וילנר
הפקולטה לאמנויות – המדרשה
אילו נוצחה ישראל
אילו נוצחה ישראל (באנגלית: If Israel Lost the War) הוא ספר מתח/היסטוריה אלטרנטיבית מ-1969 מאת ריצ'רד צֶ'זנוף, רוברט ליטל ואדוארד קליין (עיתונאי השבועון "ניוזוויק"), המתאר תרחיש חלופי, בו הפסידה ישראל במלחמת ששת הימים. תורגם על ידי מ. דרומי וש. יונתן. הספר ערוך בצורה כמו-דוקומנטרית, עם מפות ומעין-ציטוטים מעיתונים. הספר הפך לרב-מכר ושימש להסברת מתקפת המנע.
הספר הופיע באותה שנה בתרגום עברי בהוצאת ספרית מעריב. במהדורה שהופיעה בהוצאת משרד הביטחון התלוותה לו הקדמה ארוכה של היסטוריון צבאי המסביר את חשיבותו של הספר לצה"ל ועד כמה יש להיות מודעים תמיד לחלופות.
עיתון "מעריב", פרסם פרקים של הספר, לפני שתרגם אותו במלואו.
בשעתו, הספר גרם למארק גפן, העורך הראשי של ביטאון מפ"ם "על המשמר", לקרוא להחרים את "הספרון". אורי אבנרי תקף אותו גם ב"העולם הזה" וגם במגזין האמריקאי "לייף".
יש המשערים כי המחברים הושפעו ממאמר של אפרים קישון, בשם "איך איבדנו את אהדת העולם", המתאר היסטוריה אלטרנטיבית, בה לא יצאו בריטניה וצרפת למלחמת סיני, וכך חיזקו את המצרים, אשר כבשו ב-1957 את ישראל. המאמר הסיק כי טוב להתנצל בפני העולם על התקפה מוצלחת, מאשר לקבל את אהדתו עקב כיבוש. המאמר פורסם בעולם מייד לאחר מלחמת ששת הימים, בחוברת עם קריקטורות של דוש, עם הכותרת "סליחה שניצחנו".
עלילה.
הספר מתאר את מלחמת ששת הימים, אבל במצב הפוך, שבו צבאות ערב מכים את המכה האווירית המקדימה, ובתוך שישה ימים ישראל מובסת במלחמה. עולה בספר טענה כי אילו ישראל תובס במלחמה, לא יהיה בעולם מי שייחלץ לעזרתה.
הספר פותח במכה המקדימה שהטיל חיל האוויר המצרי על חיל האוויר הישראלי, בעודו משמיד את מטוסיו על הקרקע (ההפך ממבצע מוקד שהיה בפועל). מייד לאחר מכן, פצחו כל מדינות ערב במלחמת בזק, וכבשו את כל מדינת ישראל בתוך שישה ימים.
האמריקאים, השקועים במלחמת וייטנאם, אינם נוקפים אצבע להצלת מדינת ישראל, למרות מחאות יהודי ארצות הברית. כך גם שאר ארצות העולם – למעט מטוסי סיוע רפואי מעטים שנשלחים מהולנד, ונאלצים לנחות בקפריסין, מחוסר מסלולי נחיתה.
מאחר שהפלסטיני סירחאן סירחאן חוזר לירדן לחגוג את הניצחון, נמנע הרצח של רוברט קנדי, והוא מנצח את ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968.