חנוכת בית הכנסת הרמב"ן.
אירוע הפתיחה של שנת העשרים התקיים במעמד חנוכתו מחדש של בית הכנסת הרמב"ן שבעיר העתיקה של ירושלים, לציון מלאות 700 שנים לעלייתו של הרמב"ן לארץ ישראל. האירוע נועד לסמל את איחודה מחדש של העיר ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים ונערך בהשתתפות נשיא המדינה זלמן שזר.
מצעד יום העצמאות.
המצעד נערך בירושלים, לראשונה כמצעד צבאי מלא. ברחובות העיר התאספו כ-500 אלף איש.
קביעת עיטור על"ה.
לכבוד שנת העשרים למדינה קיבלה ממשלת ישראל החלטה על הענקת עיטור חדש עבור חברי הארגונים והמחתרות שפעלו לתקומת המדינה מימי האימפריה העות'מאנית והקמת ארגון השומר. עיטור על"ה הוענק לראשונה על ידי נשיא המדינה שזר בנובמבר 1968, לבני משפחותיהם של חללי המערכות ובהם צנחני היישוב, הרוגי מלכות ואחרים. במעמד זה השתתפו גם ותיקי השומר.
תערוכת צה"ל.
בגני התערוכה בתל אביב קיים צה"ל תערוכה להצגת התפתחות הצבא והתעשיות הביטחוניות מימי הקמת המדינה. בתערוכה ביקרו למעלה ממיליון איש.
כינוסי חטיבות תש"ח.
לרבות כנס מח"ל, כנס גולי המחתרות, כנס ארגון החיילים המשוחררים היהודיים בארצות הברית, עצרת הגדודים העבריים.
אירועי יום העצמאות.
ביום ה' באייר תשכ"ח ציינה הכנסת את יום העצמאות העשרים למדינה בכינוס מליאה מיוחד בו ניתנה זכות הדיבור לנואם יחיד - ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון.
כינוסים בינלאומיים.
בשנה זו אירעו בין היתר: כינוס עולמי של בתי כנסת אשכנזיים וספרדיים, הוועידה הכלכלית, ועידת המנהיגים הכלל יהודית, ועידת הדסה, ועידת האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, אירוח אולימפיאדת הנכים.
חנוכת אנדרטת זיכרון בנגב.
ראש הממשלה גולדה מאיר חתמה את אירועי שנת העשרים בטקס חנוכת אנדרטת הזיכרון בנגב, בעצרת שהתקיימה ערב יום הזיכרון לחללי צה"ל בג' באייר תשכ"ט.
מלחמת הירושה הפולנית
מלחמת הירושה הפולנית התקיימה בין השנים 1733-1738, ופרצה בעקבות ניסיונו של סטניסלאב לשצ'ינסקי לתפוס את כתר המלוכה הפולנית לאחר מותו של אוגוסט השני, מלך פולין. סטניסלאב לשצ'ינסקי נתמך על ידי ממלכת צרפת בראשות חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת, אולם מאידך יריבו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה נתמך על ידי אוסטריה ורוסיה. המלחמה ניטשה בעיקר באיטליה ובחבל הריין, ומבחינה מעשית הסתיימה ב-1735, אך מבחינה רשמית הסתיימה בחוזה וינה (1738) שבו הוכתר פרידריך אוגוסט מסקסוניה כמלך פולין, אך מאידך סטניסלאב לשצ'ינסקי קיבל את דוכסות לורן. כמו כן ספרד חזרה לשלוט בממלכת נאפולי ובסיציליה, בעוד דוכסות פארמה הועברה לשליטת בית הבסבורג.
רקע.
לאחר מותו של זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין בשנת 1572, הפכה ממלכת פולין למונרכיה נבחרת, כל מלך נבחר על ידי השלאכטה (האצולה הפולנית) בסיים (הפרלמנט). כתוצאה מכך, למלכים היה כוח רשמי קטן, אך הסיים הפולני היה משותק לעיתים קרובות על ידי הליברום וטו, זכותו של כל חבר בסיים לבטל כל חקיקה שנחקקה בו. שכנותיה של פולין השפיעו לעיתים קרובות על הסיים, ובראשית המאה ה-18 התדרדרה המערכת הפוליטית של האיחוד.
בשנת 1697 נבחר פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה למלך פולין, בגיבוי אוסטריה ורוסיה, אך בשנת 1705, במהלך מלחמת הצפון הגדולה, הדיחו קרל השנים עשר, מלך שוודיה, והכתיר במקומו את סטניסלאב לשצ'ינסקי כמלך. אחרי התבוסה של קרל בקרב פולטבה בשנת 1709, סטניסלאב נמלט לצרפת, ואוגוסט השני חזר לשלטון. בשנת 1725 התחתנה מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין - בתו של סטניסלאב לשצ'ינסקי עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת. אוגוסט השני ניסה להפוך את המלוכה בפולין למונרכיה העוברת בירושה, אולם נכשל בכך, וסטניסלאב לשצ'ינסקי קיווה לחזור לשלטון לאחר מותו של אוגוסט, בתמיכת חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
בשנת 1732 אנה, קיסרית רוסיה, קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, חתמו בלוונוולד על הסכם שלושת הנשרים השחורים, שבו התנגדו הן לשלטון סטניסלאב לשצ'ינסקי והן לשלטון אוגוסט מסקסוניה לאחר מותו של אוגוסט השני, וסיכמו ביניהם על הכתרת מנואל, רוזן אורם, אחיו של ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל למלך פולין.
ראש ממשלת צרפת הקרדינל פלירי, ראה במאבק הפולני הזדמנות להכות בממלכה האוסטרית במערב, בלי להיראות כמתקיף. אף על פי שלא היה אכפת לפלירי מי יירש את כתר פולין, היה סטניסלאב לשצ'ינסקי חמיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, והלה תמך בשאיפותיו של סטניסלאב. פלירי גם קיווה על ידי המלחמה להשפיל את אוסטריה, ואולי אף לספח את דוכסות לורן, שהייתה תחת שליטת פרנסואה שטפן, דוכס לורן, שהיה מאורס למריה תרזה - בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובכך הביא את הכוח האוסטרי סמוך מדי לצרפת. המהלכים הדיפלומטיים של פלירי הביאו למלחמה כוחות נוספים, ללא שום עניין בענייני הפוליטיקה הפולנית,
מותו של אוגוסט השני.
ב-1 בפברואר 1733 מת אוגוסט השני, מלך פולין, ובנו פרידריך אוגוסט עלה לשלטון במקומו בנסיכות הבוחר מסקסוניה. במהלך האביב והקיץ של אותה שנה החלה צרפת בריכוז כוחות לאורך גבולותיה הצפוניים והמזרחיים, בעוד אוסטריה ריכזה כוחות לאורך גבולותיה עם פולין, ולצורך כך הפחיתה את כוחותיה שהיו מוצבים בדוכסות מילאנו. בעוד שהנסיך אויגן מסבויה המליץ לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לנקוט עמדה תקיפה יותר נגד פעולות אפשריות של צרפת בעמק הריין ובצפון איטליה, ננקטו צעדים מזעריים על מנת לשפר את הגנת העמדות הקיסריות על הריין.
המרקיז דה מונטי, שגריר צרפת בוורשה, שכנע את משפחות פוטוצקי וצ'ארטוריסקי להתאחד מאחורי מועמדותו של סטניסלאב לשצ'ינסקי. במרץ 1733 העביר תאודור אנדז'יי פוטוצקי, פרימאט פולין החלטה בוועדה הבוחרת, שמנעה את מועמדותם של נסיכים זרים להיבחר למלכי פולין, ובכך בעתם חסם את מועמדותם של מנואל, רוזן אורם ופרידריך אוגוסט מסקסוניה.
ביולי 1733 חתם פרידריך אוגוסט מסקסוניה על הסכמים עם אוסטריה ורוסיה. בתמורה לתמיכת הרוסים הסכים פרידריך אוגוסט לוותר על כל התביעות הפולניות שנותרו בליבוניה, ובנוסף הבטיח לאנה, קיסרית רוסיה את בחירתו של יורשה לדוכסות קורלנד (שעליה שלטה יחד עם בעלה פרידריך וילהלם, דוכס קורלנד לפני עלותה לשלטון), שהייתה אמורה להיות תחת שלטון פולני ישיר עם מותו של הדוכס הנוכחי, פרדיננד קטלר, דוכס קורלנד, שלא היו לו יורשים. מאידך לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הבטיח פרידריך אוגוסט הכרה בסנקציה הפרגמטית של 1713 - מסמך שנועד להבטיח את ירושת הכס האוסטרי למריה תרזה, בתו הבכורה של קרל השישי.
באוגוסט התאספו האצילים הפולנים לכבוד הבחירות, וב-11 באוגוסט נכנסו 30,000 חיילים רוסים תחת פיקודו של פטר לאסי לפולין, על מנת להשפיע על החלטת הסיים. ב-4 בספטמבר הכריזה צרפת בגלוי על תמיכתה בסטניסלאב לשצ'ינסקי, שנבחר למלך על ידי 12,000 צירים ב-12 בספטמבר. מאידך קבוצה של אצילים, בהנהגתם של אצילים ליטאים, ובהם הדוכס מיקולאס סרבסיוס וישניובצקיס, חצתה את נהר הוויסלה לפראגה תחת ההגנה על החיילים הרוסים. קבוצה זו, שמנתה כ-3,000 איש, בחרה ב-5 באוקטובר בפרידריך אוגוסט מסקסוניה לאוגוסט השלישי, מלך פולין, ועל אף שהיו במיעוט נהנו מתמיכתם של רוסיה ואוסטריה.
ב-10 באוקטובר הכריזה צרפת מלחמה על אוסטריה וסקסוניה, ומאוחר יותר הצטרף אל לואי החמישה עשר, מלך צרפת דודו פליפה החמישי, מלך ספרד, שקיווה להשיג שטחים באיטליה עבור בניו מנישואיו השניים לאליזבטה פארנזה. באופן ספציפי, קיווה פליפה החמישי לתפוס את דוכסות מנטובה עבור בנו הבכור קרלו הראשון, דוכס פארמה וציפה אף להשיג לו את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ואילו לבנו הצעיר פליפה נסיך ספרד, קיווה פליפה החמישי להשיג את ממלכת נאפולי וממלכת סיציליה. אל שני המלכים מבית בורבון הצטרף גם קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, שקיווה לתפוס שטחים מדוכסויות מילאנו ומנטובה האוסטריות.
הבידוד האוסטרי.
כאשר פרצו מעשי האיבה קיוו האוסטרים לסיוע מצד המעצמות הימיות, ממלכת בריטניה הגדולה והרפובליקה ההולנדית, אולם, גם ההולנדים וגם הבריטים בחרו במדיניות נייטרלית. ראש ממשלת בריטניה רוברט וולפול, הצדיק את אי-התערבותה של בריטניה, בכך שעמד על כך שהברית האנגלו-אוסטרית כפי שסוכמה בחוזה וינה בשנת 1731, הוא הסכם הגנה בלבד, ואילו במקרה הזה אוסטריה הייתה התוקפן. עמדה זו הותקפה על ידי האוסטרופילים האנגלים שרצו לסייע לאוסטרים נגד צרפת, אך עמדתו הדומיננטית של וולפול הבטיחה שבריטניה תישאר מחוץ לסכסוך.
בגבול הדרומי של אוסטריה, בנובמבר 1733 נחתם הסכם טורינו (1733) בין צרפת לממלכת סרדיניה, וסוכם בו על הכנות לפעולות צבאיות בצפון איטליה. בנוסף נחתם הסכם החוזה המשפחתי עם ספרד, שכלל הבטחות לסיוע צרפתי לכיבוש ספרדי בנאפולי ובסיציליה. צרפת גם ניסתה לצרף את שוודיה והאימפריה העות'מאנית לתמוך בסטניסלאב לשצ'ינסקי, אולם הם סירבו להצטרף למלחמה.