מסת"ב (ראשי תיבות של מספר ספר תקני בין-לאומי) הוא המונח העברי ל-ISBN (ראשי תיבות של International Standard Book Number), שהוא קוד מזהה בין-לאומי, ייחודי למהדורה של ספר. בדרך כלל הוא מודפס על כריכתו האחורית של הספר, בספרות ובברקוד, כך שניתן לקרוא אותה בקופה רושמת באמצעות קורא ברקוד. כאשר ספר יוצא בשני סוגי כריכות, כריכה קשה וכריכה רכה, מקבל כל סוג מסת"ב משלו.
הקוד משמש בעיקר בקטלוגים מסחריים ובקטלוגים של ספריות.
היסטוריה.
השיטה נוצרה בבריטניה בשנת 1966 על ידי רשת חנויות הספרים WH Smith ובתחילה כונתה השיטה SBN) Standard Book Number). השיטה אומצה כתקן בין-לאומי ISO 2108 בשנת 1970. מזהה דומה, ה-ISSN) International Standard Serial Number) משמש לזיהוי כתבי עת.
בארבעים שנותיו הראשונות כלל המסת"ב עשר ספרות, והחל מ-1 בינואר 2007 הוא הוגדל ל-13 ספרות.
במסת"ב 10, הספרות מפוצלות לארבע קבוצות. גודל הקבוצות אינו קבוע. במסת"ב 13, נוספת בתחילת המספר קבוצה בת 3 ספרות.
בישראל.
בכל מדינה יש נציג האחראי על הקצאת המסת"ב, המהווה נציג של סוכנות ISBN העולמית, הממוקמת בלונדון. בישראל נעשה הדבר על ידי מרכז הספר והספריות בישראל. הנציג מקצה לכל מו"ל מספר מזהה, ואת המספר הסידורי של הכותר נותן המו"ל בעצמו.
השימוש במסת"ב אינו מחייב והמספרים ניתנים תמורת תשלום, יש מו"לים שמעדיפים לא לרכוש מספרים אלו.
מרכז הספר והספריות בישראל הוא הנציג הבלעדי של הארגונים הבינלאומיים לאספקת מספרים לפי התקן הבין-לאומי: ISBN – לספרים ו-ISMN ליצירות מוזיקליות.
דאנאקוד.
בענף המו"לות הישראלי נפוץ השימוש גם בקוד אחר, הקרוי "דאנאקוד", והוא אינו קשור למסת"ב. חברת "ד.א.נ.א. מערכות", שהוקמה ב-1981, מנהלת ומקצה קודים אלה תמורת תשלום. לצד הקוד כתוב במילים "מסת"ב", "ISBN" או "דאנאקוד", כדי להסיר ספק באשר לסוגו. באמצעות הקוד האחיד מתאפשר שיתוף מידע בין מוציאים לאור לגופים אחרים העוסקים בסחר בספרים.
בנוסף, יוצרת החברה קטלוג ספרים עבריים בו משתמש כל גוף המעוניין בו, בין אם הוא מסחרי או לא. גם הספרייה הלאומית משתמשת במאגר שנוצר על ידי החברה כדי לקבל פרטים ראשוניים על הספרים העבריים החדשים היוצאים לאור.
המאות השחורות
המאות השחורות (ברוסית: Черносотенцы) הוא שם כללי לארגוני הימין הקיצוני הריאקציוני בתחילת המאה ה-20 ובעיקר אחרי 1905, שפעלו באימפריה הרוסית וזכו לתמיכת שלטון הצאר, התאפיינו בארגון קרבות רחוב נגד דמוקרטים וסוציאליסטים ופוגרומים ביהודים.
לתנועה השתייכו מספר ארגוני הימין הקיצוני: "המפלגה המונרכיסטית הרוסית", "ברית העם הרוסי", "ברית מלאך מיכאיל" ועוד. באוקטובר 1906 נערכה במוסקבה ועידה שמטרתה הייתה איחוד התנועות השונות לארגון אחד. הארגון אכן הוקם, אך תוך שנה התפרק.
ממנהיגי התנועה הבולטים:
פרעות המאות השחורות.
בעקבות מהפכת 1905, שבה נאלץ הצאר להעניק זכויות אזרחיות ופוליטיות לעם (מניפסט הצאר), התנקמו אנשי הריאקציה ביהודים על המפלה שנחלו מידי אנשי המהפכה. הכוחות הריאקציוניים ארגנו קבוצות המכונות "המאות השחורות" (או "המאה השחורה"; ברוסית: Чёрная сотня), אשר כללו כ-100 חברים כל אחת, ואלו ערכו בשנים 1905–1906 פוגרומים ביהודים. עיירות וערים יהודיות רבות הותקפו ומאות יהודים נהרגו.
באותו זמן התחזקה התעמולה האנטי יהודית, ואווירת הטרור שלטה בערים רבות בתחום המושב ומעבר לו. הממשלה נתנה לעיתונות הריאקציונית יד חופשית לעסוק בהסתה אנטי-יהודית, בניסיון להסיט את זעם ההמונים לעבר היהודים ולצייר את התנועה המהפכנית כתוצאה של "מזימות יהודיות".
פוגרומים פרצו ב-660 ערים באזורים הדרומיים ודרום מזרחיים של תחום המושב (מרבית שטחי אוקראינה של ימינו). לעומת זאת, לא היו פוגרומים בשטחי פולין או ליטא של ימינו. היו גם מעט מקרים בבלארוס או ברוסיה עצמה. 24 פוגרומים התקיימו מחוץ לתחום המושב, אך אלו היו מופנים למהפכנים ולא יהודים.
המספר הגדול ביותר של פוגרומים נרשם במחוז צ'רניגוב בצפון אוקראינה. הפוגרומים שם באוקטובר 1905 גבו את חייהם של 800 יהודים, עם נזקים לרכוש המוערכים ב-70,000,000 רובל. פוגרום אודסה היה הקשה ביותר, במסגרתו נרצחו 400 יהודים. מעל 150 יהודים נרצחו ברוסטוב על הדון, 67 ביקטרינוסלב, 54 במינסק, 30 בסימפרופול ומעל 30 באורשה. הפוגרומים המשיכו בשנת 1906, בינואר - בהומל, ביוני – פוגרום גדול בביאליסטוק (מעל ל-80 הרוגים), ובאוגוסט - בשדלץ (כ-30 הרוגים), כשאנשי המשטרה ואנשי הצבא היו בין המבצעים.
תצלום הצבע הראשון בהיסטוריה
Tartan Ribbon
הקרב בהר תבור
המופע של לארי סנדרס
המופע של לארי סנדרס היא קומדיית מצבים סאטירית ששודרה במקור בשנים 1992–1998 ברשת השידור האמריקנית HBO. הסדרה עסקה באחורי הקלעים של תוכנית אירוח, צוות ההפקה שלה ובעיקר במנחה שלה, לארי סנדרס שגולם על ידי הקומיקאי גארי שנדלינג. ההשראה לתוכנית נבעה בחלקה מהשתתפותו של שנדלינג כמנחה אורח ב"תוכנית הלילה". בישראל הסדרה שודרה בערוץ 3 ובערוץ ביפ.
במרכז התוכנית עמדו הבעיות ומערכות היחסים של מנחה תוכנית האירוח, צוות התוכנית ואורחיה. חלקים רבים בסדרה היו מבוססים על תוכניות כמו "לייט שואו עם דייוויד לטרמן", "תוכנית הלילה" (בהנחיית ג'וני קרסון וגם בהנחיית ג'יי לנו) ו"המופע של ארסיניו הול", אם כי היבטים רבים היו מופרזים.
בערוץ 3 הופקה סדרה ישראלית עם רעיון דומה, בשם "שתוק שואו".
אורחים.
ברוב הפרקים השתתפו אורחים ידוענים אשר בדרך כלל שיחקו את עצמם כאורחים בתוכנית הפיקטיבית "המופע של לארי סנדרס" והיוו אחד המקורות למתח בין סנדרס לצוות התוכנית. בין השאר התארחו שרון סטון שיצאה עם סנדרס, אלוויס קוסטלו שהסתכסך עם צוות התוכנית, ג'ון לוביץ שהתאהב בדרלין ועוד. בין האורחים שהופיעו מספר פעמים נמצאים רוזאן בר, ג'ון סטיוארט, דייוויד דוכובני, ודיינה קארווי.
צוות ההפקה.
חמישים ושניים מפרקי הסדרה בוימו על ידי טוד הולנד והשאר בוימו על ידי קן קוואפיס, אלאן מאיירסון, מייקל לאנג, גארי שנדלינג ועוד. פיטר טולאן, פול סימס, מאיה פורבס וגארי שנדלינג היו בין כותביה.
פרסים.
צוות הסדרה והסדרה עצמה היו מועמדים פעמים רבות לפרס אמי, אך זכו רק שלוש פעמים: ריפ טורן זכה ב-1996 בפרס אמי לשחקן משנה בסדרה קומית, גארי שנדלינג ופיטר טולאן זכו ב-1998 בפרס לכתיבה לסדרה קומית על פרק הסיום, ועל אותו פרק זכה טוד הולנד בפרס לבימוי לסדרה קומית. הסדרה הייתה מועמדת פעם אחת לפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר.
בשנת 2007, בחרה מערכת האתר הישראלי וואלה! במופע של לארי סנדרס כקומדיית המצבים הטובה ביותר בכל הזמנים, תוך שהיא מנצחת, בין השאר, את משפחת סימפסון וסיינפלד.
לארי סנדרס
בני הרדי
בני הרדי (באנגלית: The Hardy Boys) היא סדרת ספרים של ספרות בלשית שנכתב בידי סופרי צללים שונים תחת שם העט "פרנקלין דיקסון".
הספר מספר על פרנק וג'ו הרדי, שני נערים אמריקאים שאביהם הוא חוקר האף.בי.איי לשעבר, ובעל סוכנות בלשות פרטית.
הנערים עוסקים בחקירות יחד עם אביהם, או בחקירות שאביהם עסוק מדי מכדי לטפל בהן.
הם נעזרים בחבריהם ובחברותיהם הטובים מהתיכון כמו: צ'ט מורטון, ביף, לולה מורטון, וחברים נוספים.
במהלך חקירותיהם נתונים הנערים לעיתים קרובות בסכנת חיים מידי אויביהם המנסים למנוע מהם להתעסק בחקירה. דבר המדאיג במיוחד את דודתם גרטרוד שממליצה להם תמיד להפסיק להיות בלשים למרות שבסתר היא מעריצה את עבודתם.
הוקאן סירן
גנרל הוקאן אריק גונאר סירן (בשוודית: Håkan Erik Gunnar Syrén; נולד ב-31 בינואר 1952 בווקשה) הוא איש צבא שוודי.
סיראן הוא אדמירל בצי השוודי שהיה מפקד הכוחות המזוינים השוודיים (Överbefälhavaren), החל מ-1 בינואר 2004 ועד 25 במרץ 2009. הוא הראשון הנושא בתפקיד זה שהתמנה מתוך הצי.
הידמות חלקית בנחציות
מרדכי שטריגלר
מרדכי שטריגלֶר (בכתיב יידי: שטריגלער) (1921–1998) היה משורר יידיש, סופר, עיתונאי ועורך.
ביוגרפיה.
שטריגלר נולד בשנת 1921 בעיר זאמושץ' שבפולין. למד לימוד דתי והמשיך את לימודיו, החל משנתו העשירית, בישיבה בליטא. כבר בעת שהיה בן 16 הוסמך לרבנות. בשנת 1937 השתקע בעיר ורשה, והתכונן לחיי יצירה וכתיבה.
עם הכיבוש הנאצי נכלא שטריגלר במחנות ריכוז והשמדה ושרד את כולם. הוא גויס לעבודת כפייה במפעלי ייצור תחמושת, של מפעלי האסאג - הוא מחנה העבודה סקרז'יסקו-קמיינה ונדד עם המפעל ממחנה עבודה למחנה עבודה. בין המחנות ששרד היה מחנה מיידנק, בקיץ 1944 הגיע למחנה בוכנוואלד, ושרד בו עד חודש אפריל 1945, עם שחרור המחנה בידי הצבא האמריקאי.
מרדכי שטריגלר היה מקורב מאוד לקבוצת הניצולים שהקימה לימים את הקיבוץ ע"ש קדושי בוכנוואלד, קיבוץ נצר סרני. הוא היה מנהיג תרבותי, ספרותי ורוחני, שלא נשבר במחנות הנאצים, ותרם רבות לשרידת יהודים רבים שהיו במחיצתו. הוא לא עלה לארץ ישראל, אלא בחר בחיים של כתיבה אינטנסיבית להנצחת יהדות פולין שנשמדה, ולהנצחת ההשמדה.
בשנת 1946 השתקע בפריז, בירת צרפת, תוך כתיבה אינטנסיבית ביותר של ספרי תיעוד, רומנים, שירים ומאמרים. בשנת 1953 עקר לארצות הברית והשתקע בעיר ניו יורק, בה התגורר עד למותו בשנת 1998. משנת 1987 ועד מותו בשנת 1998 היה עורך עיתון היידיש המוביל בארצות הברית, "פארווערטס". שטריגלר פרסם בעיתונות היידיש אלפי מאמרים.
דברים משל מרדכי שטריגלר התפרסמו גם בישראל, בעברית, בעיקר בעיתונות. בין העיתונים שבהם נדפסו מאמריו: "דבר", "מאזנים", "בטרם", "הפועל הצעיר", "פנים אל פנים" ועיתונים נוספים.
בשנת 1978 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.