בשנת 1971 הקליטה שיר סולו ראשון לפסקול של סרט הקולנוע של הבמאי מילוש פורמן, התפשטות (Taking Off), בו גם קיבלה תפקיד משנה. באותה השנה יצא אלבום הבכורה שלה כסולנית, שנקרא בפשטות "קרלי סימון". האלבום כלל להיט שהצליח להגיע לראשי מצעדי הפזמונים והביא לכך שעוד באותה שנה הוקלט אלבומה השני "צפייה" (Anticipation). בסופה של אותה שנה זכתה סימון בפרס גראמי למוזיקאית הצעירה.
ייחודה מבין הזמרות הרבות, היא העובדה שכתבה והלחינה את מרבית שיריה וכן ניגנה בכולם. סימון נחשבת לאחת מהזמרות היוצרות הבולטות של המחצית הראשונה של שנות ה-70' אז החלה תופעה זו של זמרות-יוצרות.
בשנת 1972 נישאה למוזיקאי ג'יימס טיילור. מנישואין אלו נולדו לה שני ילדים. בשנת 1983 התגרשו השניים.
הפריצה הגדולה שלה התרחשה בשנת 1973 עם הוצאת אלבומה השלישי "ללא סודות" (No Secrets). אלבום זה הכיל מספר רב של להיטים והתארחו בו מספר רב של מוזיקאים. בין המוזיקאים שהתארחו באלבום ניתן למנות את פול מקרטני ואשתו לינדה מקרטני, מיק ג'אגר, קט סטיבנס, קלאוס פורמן, הפסנתרן ניקי הופקינס, המעבד התזמורתי פול בקמסטר ונגן כלי ההקשה ריי קופר. להיטה הגדול ביותר שיצא מאלבומה זה היה You're So Vain. שיר זה הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים (וביניהם של הבילבורד, במשך 3 שבועות).
המשך הדרך.
במהלך השנים המשיכה ליצור ולהקליט עשרות אלבומים, אם כי ברמה פחותה מאלה עימם פרצה לתודעה.
ב-1988 זכתה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Let the River Run" עבור הסרט "נערה עובדת". בשנת 1994 היא שיתפה פעולה עם אנדראס פולנוויידר וכתבה שיר לאלבומו החדש.
בשנת 2005 הפתיעה באלבום גרסאות לשירים ישנים שנקרא Moonlight Serenade. האלבום הגיע למקום ה-7 במצעדי המכירות וכן זכה למועמדות לפרס גראמי בקטגוריית הפופ המסורתי. את סיבוב ההופעות שבא בעקבות האלבום המצליח, פתחה סימון במופע מפואר באולם המופעים שבספינת התענוגות קווין מרי 2. המופע תועד והוצא בגרסת DVD.
חסר של פולאט
שקע מאריאנה
המלך בבר
זיהוי מקום המקדש
זיהוי מקום המקדש הוא ענף עיקרי בחקר בית המקדש, העוסק בזיהוי המקום המדויק שבו הוא עמד בתוך הר המוריה, הוא 'הר הבית'.
לנושא זה משמעות גדולה בנוגע למספר שאלות הלכתיות: לצורך חידוש עבודת הקורבנות, דרוש ידע מדויק על מיקומו של מזבח העולה. לשם קיום מצוות בניין בית המקדש, יש למקמו במדויק. בנוסף, יהודי המבקש כיום לעלות להר הבית נדרש למיקומו של המתחם המקודש, כדי שלא יכנס בטעות לשטח העזרה, אזור שטמא מת אסור להיכנס בו, עבירה שעונשה כרת, או אף לפנים מן החיל, אזור שטמא מת אסור להיכנס אליו מדברי חכמים.
מסורת מיקומו של הר הבית רציפה במהלך הדורות, ואיננה מוטלת בספק. כך נקרא המתחם כיום, כך הוא נקרא בכתביהם של תיירים ועולי רגל יהודים, נוצרים ומוסלמים מאז ימי הביניים המוקדמים. מיקומו היה ידוע אף בתקופה הביזנטית, כאשר הוסר מקדש יופיטר שנבנה בראש ההר, וכן על ידי הרומאים, שהחריבו את בית המקדש וחנכו מקדש זה.
אף אם יזוהה אזור המתחם המקודש, דבר זה אינו פותר לחלוטין את הבעיה, שהרי במקורות ישנה עמימות לגבי מיקומו של בית המקדש בתוך הר הבית. אמנם, ניתן לעקוף בעיה זאת על ידי מציאת נקודת התייחסות על ההר המשתייכת לבית המקדש עצמו, כפי שאכן נעשה בחלק מהמחקרים. בעיית המיקום מוחרפת עקב העובדה שקיימת מחלוקת על אורכה של יחידת האמה. מספר שיטות לפתרון חידות אלו הוצעו על ידי העוסקים בנושא, בהסתמך על ניתוח דברי המקורות, מסורות, עדויות היסטוריות וארכאולוגיות ואף ניתוח המבנה הטופוגרפי של ההר עצמו.
עם זאת, המחקר בתחום זיהוי מקום המקדש לוקה בחסר, משום שמעולם לא נערכה חפירה ארכאולוגית של ממש במקום.
בחירת מיקום המקדש.
המחקר ההיסטורי אינו יודע להצביע על סיבה ספציפית לבחירתו של הר הבית. ישנה סברה, שגרנו של ארונה היבוסי שימש מקום פולחן, או שאבן השתייה הייתה מקודשת על המקומיים, מסורת שעברה לעם ישראל. על פי המקרא, בהר המוריה שעליו נבנה בית המקדש, עקד אברהם את יצחק בנו בבואו להקריבו על המזבח שבנה שם על פי הצו האלוהי שקיבל. מאורע זה היה הרקע לקביעת הר המוריה כמקום הקרבת הקרבנות לפני האלוהים, היינו מקום בית המקדש.
ישנה השערה נוספת שהר הבית נבחר מפני סמיכותו לעיר דוד, שכן הקמת מרכזי פולחן בנקודות גבוהות הייתה עניין רגיל בעת העתיקה. אמנם, הר הזיתים והגבעה הנקראת מאז ימי הביניים הר ציון (בניגוד להר ציון המקראי שהוא הר המוריה), נישאים מעל הר המוריה, אך המעבר אליהם כרוך בחציית נחל קדרון מחד, והגיא המרכזי מאידך. יש לזכור שקרקע העמק הייתה נמוכה בכשנים-עשר מטרים מגובהה כיום. המעבר להר המוריה, לעומת זאת, לא הצריך חציית נחל, אלא אוכף, עליה שנעשתה קלה אף יותר עם בניית המילוא על ידי שלמה המלך. הסבר זה לא נותן תשובה לשאלת חשיבותה של ירושלים ומדוע נבחרה דווקא היא להיות בירת הממלכה.
המסורת היהודית גורסת כי מקומו של המקדש בירושלים אמנם לא הוזכר מפורשות בתורה, אך כבר היה קבוע מקדמת דנא. בתלמוד הבבלי מובא הסברו של רבא מה היו התלבטויותיהם של דוד ושמואל, בבואם למצוא את המיקום הראוי לבנות בו את בית המקדש. רבא, אינו טוען כי שמע במסורת איש מפי איש שכך אכן היה, אך ניתן לראות כאן את גישתו - מיקום הבית היה צריך להיחשף על ידי דרישת פסוקי התורה וספר יהושע.
לעומת זאת, בעת דיונה של הגמרא בבעיות שעמדו בפני בוני בית המקדש השני, לא הזדקקו לאמצעים דרשניים אלה, אלא לכלים שונים בתכלית - לגבי צורת הבית הכללית, מניחה הגמרא בפשטות כי ניתן היה לזהות את צורתו מתוך המצאי בשטח - מעין דוגמה עתיקה לניתוח ארכאולוגי, לאחר איתור יסודות החומות. לדברי ר' שמואל בר נחמני גם לצורך זיהוי מקום המזבח, נעזרו העולים בממצא דומה: "מכל הבית כולו הריחו ריח קטרת, משם הריחו ריח איברים". אמוראים אחרים טענו שבזיהוי מקום המזבח, הסתייעו העולים בדברי נבואה או בגילויים שמימיים אחרים.
את מזבח הנחושת לקח נבוזראדן לבבל ולא נשאר סימן במקומו. אבל המזבח שבנה זרובבל נגנזו אבניו בתקופה הסלאוקית בלשכת בית המוקד, וחודש שוב בימי הורדוס, ולכן סביר להניח שיהיה קל לאתר את יסודותיו.
המקורות לזיהוי מקום המקדש.
בבוא החוקרים לקבוע את מיקום המקדש, עליהם להתייחס לשלוש סוגיות:
הר הבית כיום.
מתחם הר הבית הוא מתחם עצום שארבעת קירותיו, באורך של 275, 466, 310 ו-488 מטרים, מקיפים שטח גדול בהרבה מהמתחם ששטחו 500 אמה רבועות המתואר במסכת מידות ואף מהסטדיון המרובע שמתואר על ידי יוסף בן מתתיהו.
רחבת הר הבית כיום היא טרפז, הנראה במבט ראשון כמלבני, אך למעשה צלעותיו אינן מקבילות ואינן שוות ואף אינן תמיד מורכבות מקווים ישרים. הן אינן מכוונות באופן מוחלט לאף אחת מרוחות השמיים.
שטחו הכולל של מתחם הר הבית (כולל עובי הכתלים) כיום הוא כ-141,000 מטר רבוע.
חלקים מהכתלים נהרסו, נבנו, הורחבו ושופצו במהלך הדורות. בעוד שעל רבים משינויים אלו ניתן ללמוד רק מתוך מקורות היסטוריים, ישנם מספר מאפיינים המאפשרים להבחין בשינויים על פני השטח. המאפיין העיקרי, והבולט ביותר, הוא הימצאותן של אבנים בעלות סיתות הרודיאני.
סיתות זה, המתאפיין באבנים חלקות בעלות שוליים שקועות, ניתן להבחנה בעיקר בכותל המערבי, ובחלקיו התחתונים של הכותל הדרומי. בכותל המזרחי קיימים שינויים רבים באופי הסיתות, ובחלקים ניכרים שלו הוא גס ובולט בהרבה, עובדה המביאה להנחה כי מדובר בקטעים קדומים יותר.
הר הבית בתקופת בתי המקדש.
נתונים רבים ומפורטים ניתנו לגבי מבנה בית המקדש, על יד יוסף בן מתתיהו, על ידי חז"ל במסכת מידות ובשאר ספריהם, וכן על ידי תיאורים שונים בספרי התנ"ך.
הר הבית בתיאור חז"ל.
אם כי מחלוקות רבות קיימות לגבי פרטי המבנה, בין על ידי חז"ל עצמם ובין על ידי פרשניהם, הרי שקווי המתאר הכלליים מוסכמים לרוב:
הר הבית הוא מתחם ריבועי, בעל צלעות בנות 500 אמה (מידת אורך). מרבית השטח הפנוי בהר הוא בדרום החיל, שני לו מן המזרח, שלישי לו מן הצפון, ומיעוטו מן המערב. להר הבית היו חמישה שערים: זוג שערי חולדה בדרום, שער שושן במזרח, שער טדי בצפון ושער קיפונוס במערב.
בתוך מתחם ההר היה מתחם מוגבה ומוקף סורג שכונה "חיל". מטרתו לכאורה היא לפלס את גובה ההר.
מעל מתחם זה התנשא המקדש, שאורכו הכולל, עם חצרותיו, היה 322 אמות, ורוחבו 135 אמות.
מתחם המקדש נחלק לשלושה מתחמים עיקריים:
הר הבית בתיאורו של יוסף בן מתתיהו.
יוסף בן מתתיהו מרחיב את היריעה בנוגע לתיאור בית המקדש והר הבית בכמה מקומות - חלקם כרקע לתיאור הלוחמה והחורבן שהתנהלו בם ובסביבתם כחלק מהמרד הגדול, וחלקם בתור תיאור היסטורי של הבניין החשוב ביותר בתולדות היהודים.
בתיאורו של יוסף ישנה התייחסות לפרטים, ודבר זה חשוב בעיקר בתיאור המבנים החיצוניים של הר הבית, עניין בו חז"ל עסקו באופן מצומצם ביותר. עם זאת, יוסף, למרות היכרותו עם הבית, והעובדה שהוא אף כנראה שימש בו בעצמו ככהן, אינו נבדל משאר ההיסטוריונים בני תקופתו, ואינו מדייק במספרים. תיאורו הוא כללי ומלא התפעלות. ניתן להוסיף לכך את העובדה שהתיאור נכתב לקהל רומאי, אחרי חורבן הבית. כך שלא היה צריך לחשוש להשגות על פרטים שגויים שאולי חדרו לכתביו. ככלל, נחשב התיאור שבמשנה, למרות החלקים בו השנויים במחלוקת, כנאמן יותר, וכתבי פלביוס משמשים כמידע משלים על גביהם
הר הבית בימי הביניים.