מורי בית הספר העממי (לימים "חביב"), ביחד עם התלמידים ומייסדי המושבה, לקחו חלק מרכזי בהנהגת השפה העברית כלשון חיים בארץ ישראל עד להנהגתה כשפה רשמית בארץ ישראל (לצד האנגלית והערבית), כפי שהכריזה ממשלת המנדט ב-1922. במלאת 130 שנות פעילות של בית הספר "חביב", ולקראת בניית בית לעברית, ייבנה במתחם הממוקם בין הרחובות אחד העם במערב, הרב סבהי בצפון, הגדוד העברי במזרח ואיתמר בן אב"י בדרום, גם מבנה חדש לבית הספר "חביב". שני הבתים ההיסטוריים במתחם, בית הספר ובית מדליה יעברו שימור.
אופן הפעילות של בית לעברית.
מערך תרבות והעשרה - יקיף את התחומים שבהם פועלת העברית: ספרות, שירה וזמר, תיאטרון וקולנוע, תפילה ופיוט, אמנות, צילום, היסטוריה ועוד. הפעילות המתוכננת תתבצע באמצעות הרצאות, קורסים, סדנאות, מפגשים, הקרנות, מופעים, סיורים, השתלמויות, כנסים, ימי עיון, תערוכות, מחקר חדשני בתחומי העברית, וכדומה. בבית לעברית צפויים להתקיים שבוע הספר ויום הלשון העברית, יום שפת האם הבינלאומית, ועידת ישראל לעברית ועוד. בית לעברית יפנה לקהל הרחב גם באמצעות הוצאה לאור של תכנים בדפוס וברשת.
מערך תצוגה חווייתי - יוקם בחללי הבית ובגן ובו יזכו המבקרים לחוויה רב-חושית של מבט, טעם וריח, מישוש ושמע, בין השאר באמצעות שימוש בטכנולוגיות מתקדמות. הגן יהיה פתוח לציבור בכל שעות היממה ויארח את המבקרים למפגשים עם העברית. בית לעברית יכלול גם אודיטוריום בן 350 מקומות ישיבה, כיתות לימוד, חלל רב-תכליתי במפלס רחבת הגן, שנועד להתכנסויות, לפעילות קבוצתית ולאירוח אירועים. מתחת למתחם ייבנה חניון תת-קרקעי.
פעילות בית לעברית מבית מדליה עד למועד פתיחת המתחם.
עד למועד פתיחת המתחם המתוכננת בשנת 2021, פועל בית לעברית מ"בית מדליה". באוקטובר 2016 התקיים טקס הסרת הלוט מעל שלט הבית שבו התגוררה משפחת מדליה בין השנים 1885 - 1938, אז נמסר הבית לטובת הרחבת בית הספר "חביב", ושימש את בית הספר לצרכים שונים, ביניהם ביתו של שרת בית הספר ומשפחתו, מרפאת השיניים של בית הספר, חדר האחות, ספריה, וכמקום הפעילות של מרכז רון ורדי לטיפוח ילדים מחוננים ומצטיינים.
התפיסה העיצובית של סמליל בית לעברית.
הסמליל של בית לעברית מושתת על האות העברית. הכתב הוא חזותה של השפה. המותג עושה שימוש בחמש צורות שונות של הסמליל, כל אחת מבוססת על מודל היסטורי שונה של הכתב העברי: הכתב האשכנזי והכתב הספרדי מתקופת ימי-הביניים, הכתב המזרחי מן המאות 9–10 לספירה, "פרנק-ריהל" משנת 1908, ו"מרים" משנת 1924. כך, במופעיו השונים, מייצג הסמליל את יופייה של העברית כפי שעוצבה לאורך הדורות.
ועדת היגוי, משרד אדריכלים, יועצים והצוות המקצועי.
יו"ר הדירקטוריון של בית לעברית הוא רז קינסטליך ראש העיר ראשון לציון. בין חברי וועדת ההיגוי והיועצים לבית לעברית נמנים פרופ' אריאל הירשפלד (יו"ר הוועדה), פרופ' תמר סוברן, פרופ' רונית מטלון ושמעון אדף. אדריכלי בית לעברית הם מאירה קובלסקי ופרופ' צבי אפרת, פרופ' עדי שטרן, נשיא בצלאל (מעצב הסמליל). אדריכלות הנוף תוכננה על ידי המשרד הבינלאומי Inside Outside והאדריכליות פטרה בלייז ויאנה קארפון מאמסטרדם בשיתוף משרד מוריה סקלי לאדריכלות נוף. מנכ"ל בית לעברית היא פארה חודורוב ואוצרת ההקמה, מורן שוב רובשוב.
צבי הירש גליקר
צבי הירש (היינריך) גליקר (1892 – מאי 1951) היה ממייסדי קופת חולים לאומית ורכז המרפאות העירוניות בתל אביב.
קורות חיים.
גליקר נולד בעיר ז'ברש בגליציה, בנם של פרימה ואלימלך, בן שלישי מתוך שלושה בנים ובת. סיים תיכון בלמברג. בתקופת היותו תלמיד תיכון השתתף בפעילות של תנועת צעירי ציון, ביחד עם אחיו יצחק ואריה פייגנבאום, בשנת 1912 התקבל ללמודי רפואה בלבוב, אבל עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האוסטרי כחובש. בהמשך, סיים קורס קציני חובשים, וגם זכה ב-2 עיטורים, ביניהם: "צלב הכסף". בשנת 1918 חזר ללבוב, והמשיך את לימודי הרפואה. סיים לימודי רפואה בווינה ב-1925. בשנים 1925–1931 התמחה ברפואה פנימית ובפיזיותרפיה.
בשנת 1927 התחתן עם שושנה תרזה לבית רוזנבאום, לאחר מספר שנים נולדה בתו רות.
גליקר כיהן כמזכיר בית"ר באוסטריה. עלה לארץ ישראל ב-1934. לבקשת ראש העיר מאיר דיזנגוף, שימש כרכז המרפאות העירוניות (כולל מד"א) של תל אביב. היה בין מקימי קופת חולים לאומית. שירת כרופא בהגנה אך טיפל גם בנפגעי האצ"ל.
נפטר בגיל 58 מהתקף לב ביום העצמאות 1951 והובא למנוחות בבית הקברות גבעת שאול.
משפחתו.
אחיו, יצחק גליקר, עלה לארץ ישראל בשנת 1913, הרופא הראשון של קופת חולים כללית בחיפה. אחיו, אריה גליקר, עלה לארץ-ישראל בשנת 1935, היה רנטגנולוג.
עונת 2004 בגביע ליברטדורס
עונת 2004 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-45 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-3 בפברואר 2004, והתחרות הסתיימה ב-1 ביולי 2004. בתחרות השתתפו 36 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של אונסה קלדס בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 36 קבוצות:
בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-9 בתים, כאשר הקבוצות שסיימו ראשונות בכל בית עלו לשלב השני. לאותן ראשונות התווספו 7 קבוצות שסיימו במקום השני בבתיהן. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שלוש נקודות ועל תיקו נקודה אחת.
במידה ומספר קבוצות בבית סיימו עם אותו מספר נקודות, ההכרעה הייתה נקבעת לפי סדר חשיבותם של התנאים הבאים: יתרון בשערים שנכבשו, יתרון בשערים שנכבשו במשחקי חוץ, הגרלה. בשלבים שלאחר הבתים, במידה ולא הושגה הכרעה במשחק לאחר 120 דקות, הקבוצות ביצעו סדרת בעיטות עונשין במקום הגרלה.
דומו (אלה)
דומו (סינית: 斗母, אנגלית: Doumu, מילולית: אם הדובה הגדולה), הידועה גם בשם דומו יואנג'ון (סינית: Dǒumǔ Yuánjūn פין-יין: 斗母元君 "אלת המרכבה") וטאיי יואנג'ון (פין-יין:太一元君 Tàiyī Yuánjūn "אלת הגדול"), היא אלילה בדת הסינית העממית והטאואיזם. היא נקראת מתוך כבוד גם בשם טיאנהו (Tianhou 天后 "מלכת השמים"), במשותף עם אלות סיניות אחרות, במיוחד מאזו (Mazu), אשר נחשבות לפנים שלה. שמות אחרים שלה הם דאומו (Dàomǔ 道母 "אמא של" הדאו") וטאינמו (Tiānmǔ 天母 "אמא של גן עדן"), שהיא ההיבט הנשי האוניברסלי של אל השמיים.
היא נחשבת אמם של שבעת כוכבי הדובה הגדולה ושניים לא גלויים, הג'יוהואנגדאדי (Jiǔhuángdàdì 九皇大帝 "תשעת המלכים האלוהיים הגדולים"). המרכבה הגדולה היא, בתרבות הסינית, כמו גם בתרבויות אחרות בעולם, סמל מסורתי של מקורו המוחלט של היקום (טיאן). לכן, דומו אינה האלה התת-קרקעית (הוטו- Houtu), וגם לא אלת הפריון ביקסיה (Bixia), אלא אלת ה"שמש" או אלה שמיימית. במקורות טאואיסטים מסוימים היא מזוהה בתור אלת החיים והמוות המסתורית זיוואנגמו (Xiangmu).בהקשר אליה, אל השמיים נקרא גם דופו (Dòufù 斗父 "Father of the Great Chariot, אב הכרכרה הגדולה")
בדוקטרינות דתיות.
תורת הטאואיזם.
בתורת הטאואיזם היא מזוהה באותו אופן כמו ג'יוטיאן זואנו   (Jiutian Xuannü 九天玄女 "האישה המסתורית של תשעה השמים") וזיוואנגמו (西王母Xiwangmu  "המלכה האם של המערב"), המייצגת את אמא של בן אלמוות "הפעוט האדום". זה מקשר אותה ישירות אל המיתוסים על הלידה והחניכה של לאו דזה, p. 1207. ואל הקיסר הצהוב (אשר אימו- פובאו (Fubao) נכנסה להריון איתו
אחרי שהיא הייתה מגורה על ידי ברק, או אחרי שהסתובבה, הדובה הגדולה), כפי שמעיד בין השאר, ג'י הונג (283-343).
הפרשנות הבודהיסטית.
במסורות וג'ריאניות של הבודהיזם הסיני (הטאנגמי - Tangmi),  דומו שולבה עם הבודהיסטווה מאריסי (Marici), לפחות על ידי שושלת טאנג. מאריסי גם כן מתוארת בתור אמא של הדאו והדובה הגדולה, במרכזם של שמיי האנרגיה הראשונית של ברהמה (Brahma). המרכבה של מאריסי נמשכת על ידי שבעה חזירים.
אברהם חיים זלאטוב
אברהם חיים זלאטשוב
אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Анастасия Михайловна; נולדה ב-28 ביולי 1860 - מתה ב-11 במרץ 1922), הייתה בתו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ואשתו של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ביוגרפיה.
אנסטסיה נולדה ב-28 ביולי 1860 בסנקט פטרבורג, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן, בתו של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן. בשנת 1862 מונה אביה לנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, ואנסטסיה גדלה בטביליסי עם ששת אחיה. לאנסטסיה היה קשר חזק מאוד עם אחיה הבכור ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ושניהם גילו עניין מיוחד באמנות.
ב-4 במאי 1878 התארסה אנסטסיה עם בן דודה מדרגה שנייה פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, וב-24 בינואר 1879 התחתנו השניים בארמון החורף בסנקט פטרבורג. נישואי השניים לא היו מוצלחים, עקב נטיותיו ההומוסקסואליות של פרידריך פרנץ, והתקפי האסתמה הרבים שהיו לו. בשנת 1883 מת חמיה פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1897 התאבד בעלה בקפיצה לנהר בזמן שהותם בקאן בצרפת, ובנם פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו, תוך שגיסה יוהאן אלברכט, דוכס מקלנבורג-שוורין משמש כעוצר בשמו עד לבגרותו. לאחר מות בעלה העדיפה אנסטסיה להתגורר בעיקר בריביירה הצרפתית, ונדדה בין פריז, לונדון וסנקט פטרבורג.