אחרי מהפכת אוקטובר ברוסיה, התאגדו באופן רופף הכוחות שהתנגדו למהפכה הבולשביקית תחת הצבא הלבן. הצבע הלבן נבחר לייצג את התנועה הזו מאחר שהיה הצבע המסורתי של המלוכה ברוסיה (הצאר הרוסי כונה גם "הצאר הלבן"). ב-1918, פתחו כוחות אלה את מלחמת האזרחים ברוסיה נגד הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של רוסיה, החדשה יחסית. שני הכוחות ביצעו פעולות אלימות נגד מתנגדים וחשודים בריגול בטריטוריה בה שלטו. מעצרים המוניים והוצאות מהירות להורג שבוצעו על ידי הצבא הלבן נודעו כ"טרור לבן".
עקב האמור לעיל, המונח "טרור לבן" נעשה כינוי לכל טרור אנטי-קומוניסטי שבוצע בתומכי קומוניסטים, ותומכי קומוניסטים לכאורה, ברחבי העולם במאה ה-20.
טרור לבן (אנטי קומוניסטי) בארצות הברית.
בארצות הברית הטרור הלבן נעשה בעיקר בצורה מוראלית על ידי סילוק כל מי שנחשד בקומוניזם מעמדה בעלת השפעה חברתית כלשהי, גם אם החשד לא היה מבוסס בעליל. למעשה, היה זה מקרה קלאסי של ציד מכשפות.
האדם הידוע ביותר כרודף קומוניסטים וקומוניסטים-לכאורה הוא ג'וזף מקארתי שעל שמו נקראת התופעה של רדיפה ממשלתית את אלו שדעותיהם הפוליטיות אינן תואמות את של הממשל - מקארתיזם. בעזרת ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית האשים מקארתי רבים מבכירי החברה האמריקאית - בצבא, בממשל, ובחברות המסחריות הגדולות- בקומוניזם, בהתאם למפה הפוליטית-חברתית שהוא רצה לשרטט.
ב-1995 נחשפו מסמכי וינונה, מדובר בכמות גדולה של מסמכים מוצפנים, אשר יורטו מתקשורת סובייטית מסווגת על ידי המודיעין הבריטי והאמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה והשנים לאחריה. המסמכים כללו רשימת תושבים בארצות הברית ששיתפו פעולה בדרך כלשהי עם המודיעין הסובייטי. הרשימה לא תאמה, בלשון המעטה, את אישומי מקארתי.
טרור לבן בבולגריה.
הטרור הלבן בבולגריה התרחש בזמן כהונתה של ממשלת הימין של אלכסנדר צאנקוב (1923-1926). המפלגה הקומוניסטית הבולגרית דוכאה באכזריות והוכרז ממשל צבאי. ב-1925, לאחר הפצצה בסופיה שנועדה לצאר בוריס השלישי, הוצאה המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק והרדיפות נגדה הסלימו, אישים רבים שהביעו תמיכה בעקרונות קומוניסטים נשפטו ואף נהרגו, דוגמת גאו מילב.
טרור לבן בגרמניה.
אלפי אזרחים נהרגו בידי הפרייקור והצבא הגרמני אחרי כישלון מהפכת נובמבר בגרמניה
טרור לבן בהונגריה.
אחד המקרים הראשונים של טרור לבן אנטי-קומוניסטי מחוץ לרוסיה הוא הטרור הלבן ההונגרי. פעולות תגמול בוצעו בידי כוחות חמושים דוגמת "הצבא הלאומי" של מיקלוש הורטי אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה נגד יהודים ושמאלנים, בעיקר כנקמה על הטרור האדום שהופעל בשנותיה האחרונות של הרפובליקה הסובייטית. אחריותו ואשמתו המוסריות של הורטי לפעולות מוטלות בספק בקרב ההיסטוריונים: הורטי לא פקד על אנשיו לבצעם, למעשה הוא אסר ביצוע פעולות כאלה, אך בפועל הוא לא נקף אצבע למנוע אותן.
טרור לבן בטאיוואן.
תחילת הטרור הלבן בטאיוואן הוא בתקרית 228 כאשר, תחת שלטון צבאי (1949–1987), דוכאו כל חילוקי הדעות הפוליטיים וכל דיון על הטבח שבוצע בתקרית הנ"ל הושתק.
במהלך הטרור הלבן כ-140,000 טאיוואנים נעצרו או הוצאו להורג באשמת התנגדות למפלגת הקוומינטנג בהנהגת צ'יאנג קאי שק. הטאיונים הנרדפים תויגו כמרגלים לטובת הקומוניסטים הסינים. הטרור הלבן נטע מרמור בקרב הטאיוונים המקוריים כלפי הקוומינטנג, צ'יאנג קאי שק וכלפי המתיישבים מסין.
החשש להזכיר את תקרית 228 ואת הטרור הלבן פחת בהדרגה, עם ביטול הממשל הצבאי. האירעים המסמלים יותר מכל את קץ ההדחקה הם ייסוד אנדרטה לזכר ההרוגים ופרסום התנצלות רשמית עי-ידי נשיא הרפובליקה לי טנג-הוי.
טרור לבן בסין.
טרור לבן התרחש במהלך מלחמת האזרחים הסינית, במאמץ לדכא את הקומוניסטים ותומכיהם על ידי הקוומינטנג בראשות צ'יאנג קאי שק. בתחילת אפריל 1927 התפשט הטרור הלבן לרוב הערים הגדולות במדינה, בעיקר לשאנגחאי.
הטרור בוצע במתכונת של "יחידות מוות" המסתובבות ברחובות ומורות על רציחת כל מי שנחשד בתמיכה בקומוניסטים.
טרור לבן בפינלנד.
לאחר מלחמת האזרחים הפינית ב-1918 כלא הצבא הלבן המנצח אלפי חיילים מהצבא האדום במחנות ריכוז. מחלות, רעב ותשישות שהרגו ב"אדומים" לאחר הרשעתם בבגידה נחשבים כטרור לבן. הטרור הלבן הפיני יצר יותר קורבנות מזה האדום לפני המלחמה.
אפקט זייגרניק
אפקט זייגרניק (Zeigarnik) קובע שאנשים נוטים לזכור משימות לא-גמורות טוב יותר ממשימות שהושלמו.
האפקט נקרא על שם הפסיכולוגית היהודייה-ליטאית-סובייטית , שתיארה אותו לראשונה במחקר שפורסם בשנת 1927, לאחר שהבחינה שהמלצרים במסעדה וינאית בה ישבה זכרו את ההזמנות שניתנו להם רק עד שהגישו את המנה לסועדים, ושכחו אותן מיד לאחר ההגשה. במחקר שערכה, ביקשה זייגרניק מהמשתתפים בניסוי לבצע כעשרים מטלות פשוטות, כמו פתירת חידות או השחלת חרוזים. בחלק מהמטלות הופסקו המשתתפים באמצע המטלה. לאחר סיום כל המטלות, נשאלו המשתתפים על המטלות שזכורות להם במיוחד. המשתתפים נטו לזכור את המטלות שהופסקו באמצען בערך פי שניים מהמטלות שהם סיימו ללא הפרעה.
בניסוי משנת 1982 שערכו מקגרו ופיאלה התבקשו המשתתפים לפתור חידה מורכבת, אך הופסקו באמצע לפני שהספיקו לסיים אותה ונאמר להם שהניסוי הסתיים. למרות זאת, כמעט 90% מהמשתתפים המשיכו לנסות ולפתור את החידה.
נטען שהאפקט עומד מאחורי השימוש בקליף האנגר, מונח המתייחס לסיום מותח ובלתי פתור של פרק ביצירה אמנותית.
וס מונטגומרי
ג'ון לסלי "וס" מונטגומרי (באנגלית: John Leslie "Wes" Montgomery; 6 במרץ 1923 - 15 ביוני 1968) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי. נחשב לאחד הגיטריסטים הטובים ביותר בעולם הג'אז יחד עם ג'אנגו ריינהארדט וצ'ארלי כריסטיאן, והשפיע על גיטריסטים רבים, כולל ג'ורג' בנסון, קני בורל ג'ימי הנדריקס, סטיב האו, ראסל מאלון, פט מרטינו, פט מתיני, לי ריטנאוור, מארק ויטפילד, ג'ו דיוריו, טאק אנדרס, דוד בקר, רנדי נפוליאון, לארי קוריל ואמילי רמלר.
ביוגרפיה.
מונטגומרי נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה. על פי NPR, הכינוי "ווס" הוא קיצור שמו האמצעי, לסלי. ווס הגיע ממשפחה מוזיקלית: אחיו, מונק שניגן על קונטרבס ובס חשמלי ובאדי שניגן על ויברפון ופסנתר היו מוזיקאי ג'אז פעילים בסצנת הג'אז באינדיאנה. האחים שיחררו מספר אלבומים יחד כ״האחים מונטגומרי״. למרות שווס לא היה מיומן בקריאת תווים, הוא יכול היה ללמוד מנגינות מורכבות וריפים משמיעה בלבד. מונטגומרי התחיל ללמוד גיטרה בגיל 20, הנחשב מאוחר יחסית ללמידת כלי נגינה. תהליך הלמידה שלו היה אוטודידקטי וכלל בעיקר הקשבה ושינון הקלטות של אלילו, הגיטריסט צ'ארלי כריסטיאן. עם זאת, הוא ניגן על גיטרת טנור בעלת ארבעה מיתרים מאז היותו בן שתים-עשרה. הוא היה ידוע ביכולתו לחקות את הסולואים של צ'רלי כריסטיאן במדויק וליונל המפטון צירף אותו ללהקתו בשל יכולת זו.
מונטגומרי יצא לסיבוב הופעות עם ליונל המפטון בתחילת הקריירה שלו אך בשל ההופעות הרחוקות מהבית, ווס החליט לחזור הביתה לאינדיאנפוליס ולעזוב את סיבובי ההופעות של המפטון. כדי לפרנס את משפחתו, מונטגומרי עבד במפעל בבקרים ובלילות ניגן במועדונים מקומיים. קנונבול אדרלי שמע את מונטגומרי במועדון באינדיאנפוליס והתרשם מאוד מנגינתו. למחרת בבוקר, אדרלי התקשר למפיק אורין קיפניוז, שהחתים את מונטגומרי לחוזה הקלטות עם ריברסייד רקורדס וביקש שווס יצטרף ללהקתו. אדרלי הקליט עם מונטגומרי את האלבום ״Cannonball Adderley and the Poll-Winners״. כמו כן מונטגומרי הקליט עם אחיו ולהקות אחרות, ביניהן שלישיית וינטון קלי, שהתפרסמה בעקבות שיתוף הפעולה עם מיילס דייוויס.
כהמשך לעבודתו המוקדמת של גיטריסט הפרה-בופ צ'רלי כריסטיאן וגיטריסט הג'אז הצועני ג'אנגו ריינהארדט, ווס הצטרף לטל פרלו, ג'וני סמית, ג'ימי רייני ובארני קאסל כאחד מחלוצי הגיטרה בעולם הג'אז ככלי בי בופ / פוסט בופ.
ג'ון קולטריין הציע למונטגומרי להצטרף ללהקתו אחרי שהשניים נפגשו בג'אם סשן, אך מונטגומרי סירב והמשיך להוביל את להקתו שלו. שם אלבומו "Boss Guitar" מ-1963 מתייחס כנראה למעמדו כגיטריסט המנהיג להקה ולא כנגן שכיר בהרכב שמוזיקאי אחר מנהיג. במהלך התקופה המאוחרת של מונטגומרי (1965-1968) הוא ניגן חלק מיצירותיו המקוריות לצד עיבודים תזמורתיים של שירי פופ. טהרני ג'אז התענגו על ההקלטות של מונטגומרי עד שנת 1965, אך ההקלטות שלאחר מכן לקראת סוף הקריירה שלו, גררו תלונות על כך שנטש את ההארד בופ לטובת פופ-ג'אז, למרות שמונטגומרי הסביר כי עבודתו המאוחרת שהייתה נגישה לקהל רחב יותר, צוברת עוד קהל לעבודתו המוקדמת. לסיכום, התקופה המאוחרת בקריירה שלו זיכתה אותו בעושר משמעותי ויצרה פלטפורמה לקהל חדש שנחשף להקלטות המוקדמות שלו.
טכניקה.
ביחד עם שימושו הנרחב בנגינה באוקטבות, מונטגומרי הצטיין בנגינה של "צלילים בודדים" והיווה השראה רבה בשימושו בטכניקת הבלוק-קורדס בסולואים שלו.
במקום להשתמש במפרט גיטרה, מונטגומרי פרט על מיתרי הגיטרה בעזרת האגודל, מה שייחד אותו משאר הגיטריסטים והעניק לו צליל חם ונעים.
קריירת הקלטות.
מונטגומרי היה בסיבובי הופעות עם האורקסטרה של נגן הוויברפון ליונל המפטון מיולי 1948 עד ינואר 1950. לאחר מכן חזר לאינדיאנפוליס ולא הקליט שוב עד דצמבר 1957 פרט להקלטה אחת בשנת 1955 שכללה את אחיו מונק מונטגומרי והחצוצרן פרדי האברד, שערך את הופעת הבכורה שלו עם מונטגומרי. רוב ההקלטות שנעשו על ידי מונטגומרי ואחיו 1957-1959 פורסמו בפסיפיק רקורדס.