שר החוץב-18 במאי התחלפו דאלאדיה וריינו במשרדיהם - דאלאדיה הפך לשר החוץ, וריינו (שנותר ראש הממשלה) קיבל את משרד ההגנה הלאומית והמלחמה. מעמדה זו חש ריינו חופשי לממש את רצונו ולהדיח את גמלאן, אשר הוחלף במקסים וייגאן ב-19 במאי 1940, תשעה ימים לאחר תחילת הפלישה הגרמנית לצרפת.
התפטרותב-5 ביוני הפסיק דאלאדיה לשמש כשר החוץ, וגם משרד החוץ עבר לשליטת ראש הממשלה ריינו (בנוסף למשרד ההגנה הלאומית והמלחמה).
בריחה מצרפת ומאסר.
תחת הרושם לפיו תמשיך הממשלה לפעול מצפון אפריקה, ברחו דאלאדיה וחברי ממשלה אחרים למרוקו, שהייתה אז מדינת חסות צרפתית (על בסיס הסכם פס). בניגוד לתוכניתו, דאלאדיה נעצר, הוחזר לצרפת והועמד למשפט ראווה בידי ממשלת וישי באשמת בגידה. המשפט נערך בשנת 1942 בעיר ריום שבמרכז צרפת, ונודע כ"משפט ריום". יחד עם דאלאדיה נשפטו פוליטיקאים צרפתים בכירים אחרים. לאחר המשפט נכלא דאלאדיה בפור דו פורטאלה (Fort du Portalet), מצודה הממוקמת בפירנאים של צרפת, והוחזק שם כאסיר מ-1940 ועד אפריל 1943, אז נמסר לגרמנים וגורש למחנה הריכוז בוכנוואלד שבגרמניה. במאי 1943 הועבר דאלאדיה יחד עם אישים צרפתים אחרים לטירת איטר (Itter Castle) אשר בצפון טירול, אוסטריה, בה נותר עד סוף המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר נפילת צרפת של וישי בשנת 1944, משלה בצרפת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בראשות שארל דה גול. שתיים ממשימותיה העיקריות היו שיקום צרפת מנזקי המלחמה, ויצירת מסגרת חוקתית חדשה ויעילה מזו של הרפובליקה השלישית לניהול המדינה. דאלאדיה, אשר יצא לחופשי מכלאו באוסטריה ושב לצרפת, חזר לחיים הפוליטיים.
חבר האספה המכוננת הלאומית.
באוקטובר 1945 כשל דאלאדיה בניסיונו להיבחר לאספה המכוננת הלאומית, שנבחרה כדי לכתוב חוקה לרפובליקה הרביעית. החוקה שכתבה אספה זו נדחתה במשאל עם ב-5 במאי 1946. לפיכך נערכו בחירות לאספה מכוננת לאומית נוספת, בהן הצליח דאלאדיה להיבחר, וב-2 ביוני 1946 הפך לחבר האספה המכוננת הלאומית (השנייה לאחר המלחמה). החוקה שכתבה אספה זו אושרה במשאל עם ב-13 באוקטובר, והחלה את תקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית (אשר תבוא אל סופה 12 שנה אחר כך, בשנת 1958).
חבר האספה הלאומית, ראש עיריית אביניון ופרישה.
חבר האספה הלאומיתבנובמבר 1946 נבחר דאלאדיה לאספה הלאומית (הבית התחתון של הרשות המחוקקת בהתאם לחוקת הרפובליקה הרביעית). דאלאדיה חזר ונבחר כחבר האספה הלאומית בשנים 1951 ו-1956. בתפקיד זה היה יריבו של דה גול ותמך בממשלת פייר מנדס פראנס (פעלה בשנים 1954 עד 1955) ובניסיונו של מנדס לשקם את המפלגה הרדיקלית. ב-1957 שימש דאלאדיה כיושב ראש כינוס השמאל הרפובליקאי (Rassemblement des gauches républicaines). ביוני 1958 הצביע נגד מועמדותו של שארל דה גול, אשר התמודד על ראשות הממשלה מתוך כוונה מוצהרת לשנות את החוקה, ולשם כך דרש לקבל סמכויות שלטוניות מלאות לרבות שימוש בצווים לשעת חירום. דה גול נבחר, קיבל את מבוקשו והשתמש בסמכויות שניתנו לו כדי ליצור את החוקה על בסיסה קמה הרפובליקה הצרפתית החמישית.
ראש עיריית אביניוןב-1953, במקביל לחברותו בפרלמנט, נבחר דאלאדיה לראש עיריית אביניון (תפקיד בו שימש עד 1958).
פרישה מהחיים הפוליטייםבנובמבר 1958, לאחר שהגיע שלישי בסיבוב הראשון של הבחירות לאספה הלאומית, הסיר את מועמדותו לקראת הסיבוב השני, וכן פרש מראשות עיריית אביניון.
מותו.
דאלאדיה הלך לעולמו בפריז ב-10 באוקטובר 1970, ונטמן בבית העלמין פר לשז (חלקה 72).
לוקה טוני
לוקה טוני (באיטלקית: Luca Toni; נולד ב-26 במאי 1977) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ במספר קבוצות בסרייה א' ובבונדסליגה.
קריירה.
טוני החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת הכדורגל מודנה מהליגה האיטלקית השלישית בעונת 1994/1995. בעונה זו הבקיע שני שערים בשבעת המשחקים בהם שיחק. בעונתו הבאה במודנה הוא כבש חמישה שערים ב-25 הופעות, והקבוצה נאבקה על העלייה לליגה השנייה.
בקבוצת לציאלה מהליגה השלישית הבקיע טוני 15 שערים, ובכך עורר עניין בקבוצת טרוויזו. טוני עבר לטרוויזיו מהסרייה ב' בעונת 1999/2000, והבקיע 15 שערים ב-35 משחקים. הצלחתו סללה את דרכו להחתמתו בקבוצת הכדורגל ויצ'נצה מהסרייה א', ולאחר מכן בקבוצת הכדורגל ברשה, שם שיחק למשך שתי עונות יחד עם רוברטו באג'ו.
בעונת 2003/2004 הצטרף טוני לקבוצת הכדורגל פלרמו ועזר לקבוצה לזכות באליפות הסרייה ב' ולעלות ליגה, כשהבקיע 30 שערים בעונתו הראשונה וזכה בתואר מלך השערים של הליגה במשותף עם כריסטיאן לוקרלי. בעונה שלאחר מכן כבש טוני 20 שערים ב-35 משחקים ועזר לקבוצתו להשיג מקום בגביע אופ"א.
בזכות יכולתו המרשימה בפאלרמו, טוני זכה להופעה ראשונה בנבחרת הלאומית, וביולי 2005 חתם טוני בפיורנטינה תמורת 10 מיליון אירו. ב-7 בספטמבר 2005 הפך לשחקן פיורנטינה הראשון אשר הבקיע שלושער במשחק של הנבחרת האיטלקית, במוקדמות מונדיאל 2006.
בעונת 2005/2006 כבש לוקה טוני 31 שערים, שהקנו לו את תואר מלך השערים באירופה כולה - נעל הזהב האירופית. בכך היה טוני לשחקן הראשון מאז שנת 1958 שכבש מעל 30 שערים בעונה אחת בסרייה א'.
בשנת 2007 עזב טוני את פיורנטינה לבאיירן מינכן הגרמנית תמורת 11 מיליון אירו. במינכן שימש טוני כחלוץ העיקרי של הקבוצה, ועזר לקבוצה לזכות באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני, עם 24 שערים בליגה. ב-31 בדצמבר 2009, לאחר שהסתכסך עם לואי ואן חאל, מאמן באיירן מינכן, הושאל טוני לרומא עד סוף העונה. בעונת 2010/2011 עבר לגנואה, אך בחלון ההעברות בחודש ינואר 2011 עזב את הקבוצה וחתם על חוזה לעונה וחצי ביובנטוס. בשנת 2012 חתם טוני בקבוצת א-נאסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ביולי 2013 חתם בהלאס ורונה מהליגה האיטלקית.
ב-6 בדצמבר 2015 הודיע על פרישה בסיום העונה.
במשחקו האחרון בהלאס ורונה הבקיע טוני נגד יובנטוס שער בפנדל אשר העניק לקבוצתו ניצחון.
אדוארד דלאדיה
אדוארד דלדיה
אדוארד דלאדייה
אדואר דאלאדייה
אדואר דלאדייה
לינדון ביינס ג'ונסון
אוטו סקורצני
אוטו סקורצני (בגרמנית: Otto Skorzeny; 12 ביוני 1908 – 5 ביולי 1975) היה קצין ממוצא אוסטרי, שהתנדב לשרת בוואפן אס אס ('האס אס החמוש') בגרמניה הנאצית. משלהי 1943 עד לסוף מלחמת העולם השנייה פיקד על יחידת קומנדו מיוחדת של הוואפן אס אס, שלחמה לצד הוורמאכט וביצע פשעי מלחמה רבים. בתום המלחמה השכיר שירותיו בתחומי המודיעין והריגול הבינלאומי, בין השאר לארגוני המודיעין במצרים ואף בישראל.
ביוגרפיה.
סקורצני נולד בווינה, אוסטריה, למשפחה עם מקורות פולניים. במהלך לימודיו באוניברסיטה עסק בסיף ומאחד הקרבות בהם נפצע נותר בפניו סימן ההיכר שלו: צלקת סיף עמוקה ובולטת על לחיו השמאלית. במאי 1932 הצטרף למפלגה הנאצית האוסטרית, ולטענתו הציל את הנשיא וילהלם מיקלס מהתנקשות של נאצים בזמן האנשלוס. סקורצני השתתף בליל הבדולח בווינה, והוביל חוליה ששרפה בית כנסת ברובע התשיעי.
ב-1940, אחרי שפרצה מלחמת העולם השנייה, התנדב לדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה; הוא השתתף בקרבות ברחבי אירופה ובחזית המזרחית. אחרי פציעה הוא הועבר לתפקיד מטה בברלין, שם השתלם בנושא לחימת קומנדו והצטרף לארנסט קלטנברונר ולולטר שלנברג. בהמשך קיבל פיקוד על יחידת קומנדו של האס אס, כשמשימתו הראשונה הייתה לנסות לחבור לכוחות של שבטים מורדים באיראן ולהפעילם בביצוע חבלות במסילת הברזל הטרנס-איראנית ששימשה להובלת אספקה מבעלות הברית לברית המועצות. מבצע זה נחל כישלון.
פעולתו המפורסמת ביותר הייתה פשיטת גראן סאסו לחילוץ הדיקטטור האיטלקי בניטו מוסוליני מכלאו לאחר שהודח. סקורצני הצטרף לכוח פשיטה של צנחנים גרמניים בספטמבר 1943, במבצע מוטס ראשון מסוגו שבו נחת הכוח הגרמני בדאוני הסתערות על פסגת הר גבוה שם היה מוסוליני כלוא תחת שמירה כבדה. כהוקרה על המבצע המוצלח עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל.
במבצע לחילוץ מוסוליני היה סקורצני בדרגה מקבילה לסרן, ובזכות הצלחותיו במבצע זה ובמבצעים נוספים של יחידתו, שהפכו אותו לחביבו של היטלר, הוא זכה בסוף המלחמה לדרגת אוברשטורמבאנפיהרר (מקבילה לסגן-אלוף). יחידת הקומנדו שלו הורחבה לכדי חטיבת כוחות מיוחדים, שכללה גם יחידה גדולה של חיילים דוברי שפות זרות שאומנו ללחימה בשטחי אויב תוך התחזות לחיילי האויב, וכן יחידת הקומנדו הימי הגרמני, ועוד.
במבצע נוסף בפיקודו הוא הצליח להשליט את מרותה של גרמניה על הונגריה הסוררת: באוגוסט 1944, כשהדיח שליט הונגריה מיקלוש הורטי את ממשלת הבובות הפרו-גרמנית וביקש לנהל משא ומתן עם ברית המועצות להפסקת הלחימה, נחטף בנו של הורטי על ידי יחידתו של סקורצני, והורטי אולץ להתפטר מתפקידו כעוצר ב-15 באוקטובר 1944.
אחרי המלחמה הואשם סקורצני במשפטי דכאו בפשעי מלחמה בשל מבצע שבו התחזו אנשיו לחיילים אמריקנים בעת הקרב על הבליטה, אך זוכה מאשמה לאחר שקצין מקביל לו בכוחות המיוחדים הבריטיים העיד לטובתו שבעלות הברית השתמשו בשיטות דומות. בעודו במעצר הצליח להימלט, כנראה בסיועם של אנשי אס אס לשעבר שהיו מחופשים במדי המשטרה הצבאית האמריקנית. מאוחר יותר טען שהדבר התאפשר בשיתוף פעולה עם שירותי המודיעין האמריקניים.