להגנתם, עטו החיילים שריון גוף, אשר בתחילה היה מסוג של "שריון הפעמון". שמו נגזר מצורתו מאחר שהוא דמה לפעמון: הוא התרחב למטה על מנת לאפשר תנועה נוחה יותר. מאוחר יותר, בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס, הופיע "שריון שרירי" – הסוג שרואים בדרך כלל בסרטים עם שרירי ארד מעוצבים. בין 450 ל־425 לפנה"ס החליטו הספרטנים להיפטר משריון הגוף, ככל הנראה על מנת להגדיל את ניידותם של ההופליטים, אך מאוחר יותר, בערך ב־360 לפנה"ס, חזרו למנהגם העתיק לעטות שריון בעת הקרב.
על ראשו חבש הספרטני קסדה מוצקה. בהתחלה הייתה זו הקסדה הקורינתית (ראו ציור בראש העמוד), קסדה מסיבית וסגורה מכל צידיה שסיפקה הגנה מצוינת לראש ולפנים. אך, הגבילה מאוד את שדה הראיה וחסמה בצורה קשה את יכולת השמיעה של החייל. על מנת להתגבר על כך, אימצו הספרטנים קסדה מסוג "פילוס" ושינוי הקסדה נעשה בערך במקביל לוויתור על שריון הגוף. קסדת פילוס דומה לחרוט ובניגוד לקסדה הקורינתית היא איננה מכסה את הפנים ולכן משאירה את האוזניים פתוחות.
בנוסף לשריון שצוין לעיל, השתמשו הספרטנים גם במגני רגליים גליליים (מוקָיים) ומגן גלילי ליד ימין שלא הייתה מוגנת על ידי המגן.
ציוד נוסף.
בנוסף לכלי נשקם, נשאו החיילים כלי בישול, צלחת, כוס שתייה גדולה ואספקת מזון לכמה ימים. לא ברור מהכתובים אם החיילים בישלו את מזונם יחד או שמא כל הלוט היה מבשל את מזונו של אדונו בנפרד. פרט למזון וסכו"ם נשא החייל גם שמן ומסרק.
הצבא הספרטני בתרבות הפופולרית.
עמידת הגבורה של הצבא הספרטני בקרב תרמופילאי נתנה השראה לכמה יצירות אמנות: בשנת 1963 יצא לאקרנים סרט על הצבא הספרטני, בשם "300 הספרטנים"; בשנת 1998 יצא לאור ספר קומיקס העוסקת בקרב, בשם "300", ובשנת 2007 היא עובדה לסרט קולנוע בעל אותו השם. צבאות רבים בימינו, ובהם צה"ל, ראו בצבא הספרטני מודל לחיקוי. במיוחד מוערכים בקרב צבאות העולם ותאורטיקנים צבאיים המשמעת הצבאית, הלכידות היחידתית והדבקות במשימה של צבא ספרטה בכלל והלוחם הספרטני בפרט.
הפסקת היריון
זעזוע מוח
זעזוע מוח (לטינית "Concutere"; מילולית "נער באגרסיביות") הוא הסוג הנפוץ ביותר של פגיעת מוח טראומטית. לעיתים רבות מגדירים זעזוע מוח כפגיעת ראש המלווה באובדן זמני של פעילות מוחית תקינה. זעזוע מוח עלול לגרום לתסמינים פיזיים, קוגניטיביים או רגשיים שונים, אשר לעיתים קשים לאבחון במקרים של זעזוע מוח קל.
זעזוע מוח מוגדר כפגיעת ראש קהה - פגיעה רחבה בכל המוח. בניגוד לחבלה ממוקדת כגון דימום במקום מסוים במוח. הזעזוע מתרחש כאשר המוח מתנגש בדפנות הגולגולת, עקב מכה חזקה בראש (פגיעת ראש), או טלטול חזק - לרוב בתאונות דרכים. גלי המכה נספגים בכל המוח וגורמים לשיבוש בהורמונים ובפעילות החשמלית. זעזוע מוח לא מתרחש לאחר כל פגיעה בראש, שכן בין הגולגולת לבין המוח מפריד נוזל המוחי השדרתי, אשר משמש בדרך-כלל כבולם הזעזועים של המוח. ניתן לסווג את הפגיעה בראש למכות מסוג coup ו-contre coup.
בזמן זעזוע מוח, הגולגולת פוצעת את רקמת המוח או את כלי הדם שבו. הנזק מהפציעה עלול לגרום לבעיות כמו: חוסר הכרה רגעי שאחריו אמנזיה (שכחה) קלה או ארוכת טווח, חוסר הכרה רגעי שאחריו יש חזרה לתפקוד שלפעמים מלווה בהתדרדרות תפקודית איטית עד לחוסר הכרה ממושך, או לחוסר הכרה ממושך ומיידי.
קיימים סיבוכים נוספים העלולים להיגרם מחבלה קהה בראש. האבחנה המבדלת (Differential diagnosis) כוללת:
הפציעה מתאפיינת בפגיעה שאינה נצפית ב-CT או בבדיקה היסטולוגית.
אנו לא נצפה לראות סימנים נוירולוגים מתמשכים או הופעה של משולש קושינג בזעזוע מוח.
בבתי חולים נהוג לבצע בדיקת CT ראש לשלילת דימום תוך-גולגולתי ושלילת לחץ תוך-גולגולתי מוגבר (EICP), במידה ושללו פגיעת ראש חמורה נהוג לעכב את הפצוע להשגחה בחדר המיון ל-8 עד 24 שעות.
ככלל, אם לאחר מכה בראש יש איבוד הכרה ולו זמני או הקאות, זהו סימן כי מרבית הסיכויים שיש זעזוע מוחי ובמקרה כזה יש לפנות בהקדם לקבלת טיפול רפואי.
סימנים נפוצים המופיעים לאחר קבלת המכה הם: בחילות, סחרחורות, בלבול וחוסר זיכרון (אמנזיה רטרוגרדית או אמנזיה אנטרוגרדית) וכן רצון לישון. אלו יכולים להוות סימן לזעזוע מוחי קל, אולם בדיקה על ידי נוירולוג בבית חולים יכולה לקבוע האם התרחש זעזוע מוחי או לא. תסמינים אלו יכולים להמשך ימים ואף שבועות וחודשים מתום המכה והטיפול המומלץ הוא מנוחה. זעזוע מוחי המהווה סכנה מוגדר ככזה שבו התרחש איבוד הכרה כלשהו. זעזוע מוחי קל מתרחש פעמים רבות במהלך חיינו ובעיקר בגיל הילדות והגוף מחלים ממנו לבד ורובנו לא שמים לב שזה התרחש.
הגדרה וסיווג.
כיום אין הגדרה עולמית אחידה לזעזוע מוח. נהוג להתייחס לתופעה כאל פגיעת ראש קלה או טראומה מוחית קלה. ישנם לפחות 41 שיטות שונות למדוד את החומרה של זעזוע מוח ואין הסכמה עולמית גורפת מה היא השיטה העדיפה.
כדי לפשט את האבחון ואת מדידת החומרה של זעזוע מוח, במהלך כנס רפואי אשר התקיים בפראג בשנת 2004, נקבע כי יש להתייחס ל'זעזוע מוח' במונחים של 'זעזוע מוח פשוט' ו'זעזוע מוח מורכב' בלבד. במהלך כנס רפואי שהתקיים בעיר ציריך בשנת 2008, נקבע כי יש לזנוח את החלוקה ל'זעזוע מוח פשוט' ו'לזעזוע מוח מורכב'. עם זאת, הוסכם בכנס כי מרבית התסמינים של זעזוע מוח (בין 80% ל-90%) חולפים מספר ימים אחרי הפגיעה (בין 7 ל-10 ימים). כמו כן, הוסכם כי זמן ההתאוששות מ'זעזוע מוח' עלול להיות ארוך יותר אצל ילדים ובני נוער.
בעבר היה נהוג לאפשר לאתלטים וספורטאים לחזור לפעילות ספורטיבית לפי דרגת החומרה של זעזוע המוח, אולם, כיום, נהוג למנוע מספורטאים לשוב לפעילות ספורטיבית כל עוד קיימים אצלם תסמינים של 'זעזוע מוח', הן במנוחה והן בזמן פעילות גופנית.
תסמינים וסימפטומים.
ישנם תסמינים רבים לזעזוע מוח אשר מופיעים מיד לאחר הפגיעה. התסמינים בדרך כלל חולפים מספר ימים או שבועות לאחר הפגיעה. מספר התסמינים מהם סובל אדם אשר נפגע בזעזוע מוח משתנה ואינו קבוע.
תסמינים פיזיים.
כאב ראש הוא התסמין הנפוץ ביותר לזעזוע מוח. תסמינים נפוצים נוספים הם סחרחורת, הקאה, בחילה, אובדן קואורדינציה, בעיות שיווי משקל או בעיות תנועה אחרות. תסמינים הקשורים ליכולת הראייה הם רגישות לאור, הופעה של אור בהיר, ראייה מעורפלת וראייה כפולה. צלצולים באוזניים הן תסמין נפוץ נוסף של זעזוע מוח.
באחד מתוך 70 מקרים מדווחים של זעזוע מוח, זעזוע המוח מלווה בפרכוסים. התקפים אלו מתרחשים במהלך הפגיעה או מיד אחריה, ואינם זהים להתקפי פרכוסים פוסט טראומתיים היכולים להעיד על חשש לאפילפסיה. פרכוסים אלו ככל הנראה נגרמים כתוצאה מאובדן זמני או עיכוב של תפקוד מוטורי, ואינם קשורים למחלת האפילפסיה או לנזק מבני חמור יותר למוח.
תסמינים קוגניטיביים ורגשיים.
התסמינים הקוגניטיביים האופייניים לזעזוע מוח הם בלבול, חוסר התמצאות במרחב ובעיות קשב וריכוז. לעיתים הסובלים מזעזוע מוח עלולים לאבד את ההכרה אולם אובדן ההכרה לא בהכרח מעיד על חומרת זעזוע המוח. תסמין אפשרי נוסף הוא אובדן זיכרון של אירועים והתרחשויות הסמוכים לזמן הפציעה.
כמו כן, אדם הסובל מזעזוע מוח עלול לחזור שוב ושוב על אותן השאלות, להיות בעל זמן תגובה ארוך מהרגיל או להיות בעל מבט חלול.
זעזוע מוח עלול לגרום גם לשנויים במצב הרוח ולהתנהגות המתאפיינת בעצבנות וחוסר סבלנות. לעיתים עלול אדם הסובל מזעזוע מוח להביע רגשות אשר אינם הולמים את הסיטואציה. אצל ילדים זעזוע מוח עלול להתאפיין בחוסר מנוחה, עצבנות ועייפות.
הפרעות חרדה גם הן נפוצות עקב זעזוע מוח, ואף דיכאון.
הפרעות שינה- במיוחד אם הזעזוע מתמשך. לרוב בהפרעות אלו ישנה ישנוניות מוגזמת ושינה שעות רבות מהרגיל.
אבחון.
האבחון של זעזוע מוח מבוסס על בדיקות פיזיות ונוירולוגיות ומשך הזמן בו שהה המטופל במצב של חוסר הכרה (ברוב המקרים עד כחצי שעה).
הבדיקות הנוירולוגיות בודקות את התפקוד הקוגניטיבי של המטופל וחלקן אף יכולות להתבצע אף מספר שבועות לאחר הפציעה כדי לאתר תופעות ובעיות קוגניטיביות חוזרות. בשנים האחרונות, ספורטאים מבצעים את הבדיקות הנוירולוגיות הללו גם בשגרה כדי שיוכלו להוות בסיס להשוואה עבור בדיקות מאוחרות יותר אשר יתבצעו במקרה של פציעה או חבלה בראש.
בנוסף, נהוג לבצע בדיקת CT כדי לשלול חבלה חמורה יותר בראש ודימום פנימי במוח. ברוב המקרים לא ניתן לזהות זעזוע מוח באמצעות בדיקות MRI ו-CT.
סכנות וסיבוכים אפשריים.
בזמן זעזוע מוח יש להימנע ממכות חוזרות בראש, במיוחד בשבוע הראשון שלאחר המכה, אז אף מכות קלות בראש עשויות לגרות לתופעה של זעזוע מוחי שני, שעשוי לגרור משך החלמה ארוך.
לרוב זעזוע מוח מחלים לחלוטין. בכעשירית מהמקרים ייתכן משך ארוך של הופעת סימפטומים (2–6 חודשים), אז מוגדרת תסמונת שלאחר זעזוע מוח (post concussion syndrom).
חבלות ראש קשות מצטברות. הישנות זעזועי מוח במהלך החיים עשויה להגדיל סיכוי לדמנציה בזקנה. ישנה אפשרות לבעיות נוירולוגיות כגון אפילפסיה, שיתוק, רגישות יתר לחבלות ראש. עם זאת, לרוב, גם במקרה של זעזוע ארוך, המוח מחלים לחלוטין. עם זאת ישנה חשיבות למנוחה ובמיוחד בשבוע הראשון.
כאבי ראש נשנים עשויים להופיע אף כשנה לאחר הזעזוע, לרוב במידה והפציינט לא ביצע החלמה ראויה בהתחלה (מנוחה).
מניעה.
ניתן לצמצם את הסיכוי לסבול מזעזוע מוח על ידי נקיטת אמצעי בטיחות כגון חגירת חגורת בטיחות או שימוש בכריות אוויר. כדי לצמצם את הסיכוי לפגיעה מוחית קלה מומלץ לאנשים מבוגרים לצמצם את הסיכוי לנפילה על ידי לבישת נעליים נוחות עם סוליות קשיחות.