בפברואר 2014 חתם במועדון ספורט אשדוד מליגת העל, וכבר בהופעת הבכורה שלו כבש שער בניצחון 2–0 על מכבי פתח תקווה. את עונת 2013/2014 סיים עם שער אחד בשמונה משחקים, ובעונה שלאחר מכן שיחק במכבי יבנה מהליגה הלאומית, במדיה כבש ארבעה שערים ב-22 הופעות.
בקיץ 2015 חתם וארן לשנתיים בקבוצת הפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש תשעה שערים, ובעונתו השנייה כבש 13 שערים אך הקבוצה ירדה לליגה א'.
ב-14 ביוני 2017 חתם וארן בבית"ר ירושלים לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. ב-2 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 3–0 על ואשאש ההונגרית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובמשחק זה כבש את שער הבכורה שלו במועדון. בעונת 2017/2018, כבש וארן 16 שערים בכל המסגרות במדי בית"ר ונבחר לתגלית העונה.
בספטמבר 2019 כבש וארן את השער הראשון בגמר גביע הטוטו נגד מכבי תל אביב והיה שותף לזכיית הקבוצה בתואר.
ב-6 בפברואר 2020 חתם לעונה וחצי בהפועל באר שבע.
ב-28 ביוני 2021 חתם לעונה אחת בבני סכנין
מחוץ למגרש.
לוארן יש תואר אקדמי בגאוגרפיה מאוניברסיטה בצרפת.
וארן עלה לישראל וקיבל אזרחות ישראלית עקב חוק השבות והיותו יהודי.
יבהן שאחוב
יֶבְהֶן יבהנוביץ' שאחוב הידוע גם כ"יבגני שאחוב הבן" (; נולד ב-30 בנובמבר 1990) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות הקשר בקבוצת א.א.ק. אתונה ובנבחרת אוקראינה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר דנייפרופטרובסק במשפחתו של יבגני שאחוב כדורגלן סובייטי ידוע ששיחק אז בקבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק. בשנת 1991 חתם האב על חוזה במכבי פתח תקווה ועבר עם משפחתו לישראל. יבהן שאחוב גדל בארץ עד גיל 7, אז חזר עם משפחתו לאוקראינה.
קריירה.
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דניפרו. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2005 קודם לקבוצה הבוגרת. שאחוב הבן שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון ובשנת 2007 עלה לראשונה למשחק במדי הקבוצה הבוגרת. בשנים הראשונות שיחק שאחוב משחקים מועטים במדי הקבוצה (וברובם הוא נכנס כמחליף לקראת סיום המשחק). בשנת 2010 ו-2012 הוא הושאל לתקופה קצרה לקבוצת ארסנל קייב. גם לאחר שחזר מהשאלה לא מצא שאחוב מקום בהרכב הקבוע של הקבוצה ושימש בעיקר כשחקן מחליף. הוא שותף כמחליף גם בגמר הליגה האירופית 2015, בו הפסידה דניפרו 2–3 לסביליה. ביוני 2016 חתם יבהן שאחוב חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה היוונית פאוק סלוניקי. ב-29 ביוני 2019 שאחוב חתם בלצ'ה העולה החדשה לסרייה א'. ב-19 בספטמבר 2020 חתם בא.א.ק. אתונה לשנתיים.
נבחרת.
שאחוב הבן שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2005 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 22 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים. ב-2009 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל לנבחרות עד גיל 19 וזכה עמה במקום הראשון. מנבחרת הנוער המשיך שאחוב לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 20 משחקים, הבקיע 3 שערים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק שאחוב מאז ספטמבר 2016. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ג'וזף קמפבל
ג'וזף ג'ון קמפבל (באנגלית: Joseph John Campbell; 26 במרץ 1904 – 30 באוקטובר 1987) היה חוקר מיתולוגיה אמריקאי, סופר ומרצה, שנודע בזכות מחקריו במיתולוגיה השוואתית ודת השוואתית. עבודתו הקיפה היבטים רבים של החוויה האנושית. המגנום אופוס של קמפבל הוא הספר "הגיבור בעל אלף הפנים" (1949), שבו הוא מציג את תאוריית המסע של הגיבור הארכיטיפי החוזרת במיתולוגיות השונות בעולם. מאז פרסום הספר, התאוריה של קמפבל מיושמת במודע על ידי מגוון רחב של סופרים ואמנים מודרניים. הפילוסופיה שלו מתומצתת במשפט שלו-עצמו החוזר ונשנה לעיתים קרובות: "לכו אחרי אושרכם".
ביוגרפיה.
רקע.
ג'וזף קמפבל נולד בווייט פליינס, ניו יורק, לג'וזפין (לבית לינץ') ולצ'ארלס ויליאם קמפבל. הוא היה בן למשפחה אירית-קתולית מהמעמד העליון. במהלך ילדותו, הוא עבר עם משפחתו לעיר הסמוכה ניו רושל. ב -1919 נהרס בית משפחתו בשריפה, וסבתו נספתה.
ב-1921 סיים קמפבל את לימודיו בבית הספר קנטרברי בניו מילפורד, קונטיקט.
בקולג' דארטמות' הוא למד ביולוגיה ומתמטיקה, אך החליט שהוא מעדיף את מדעי הרוח. הוא עבר לאוניברסיטת קולומביה, שם קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית בשנת 1925 ותואר שני בספרות ימי הביניים בשנת 1927. בדארטמות' הצטרף לאחוות הסטודנטים דלתא טאו דלתא. הוא היה ספורטאי מצטיין שזכה לפרסים במקצועות האתלטיקה הקלה, ולזמן מה היה בין רצי חצי המייל (כ-800 מטר) המהירים ביותר בעולם.
אירופה.
בשנת 1924 נסע קמפבל לאירופה עם משפחתו. בהפלגה בדרך חזרה הוא פגש את מי שכונה "המשיח הנבחר של "האגודה התיאוסופית", ג'ידו קרישנמורטי; הם דנו בפילוסופיה הודית, מה שעורר בקמפבל עניין בהינדואיזם ובמחשבה ההודית.
בשנת 1927 קיבל קמפבל מלגה מאוניברסיטת קולומביה ללמוד באירופה. הוא למד צרפתית עתיקה, פרובנסאלית וסנסקריט באוניברסיטת סורבון בפריז, צרפת ובאוניברסיטת מינכן בגרמניה. בנוסף למד צרפתית וגרמנית.
ביטול המחקר לדוקטורט.
עם שובו לאוניברסיטת קולומביה בשנת 1929, הביע קמפבל רצון להמשיך בלימודי סנסקריט ואמנות מודרנית, נוסף על ספרות ימי הביניים, אך כיוון שלא קיבל אישור לכך מהפקולטה, פרש מהלימודים לתואר שני. מאוחר יותר אמר בצחוק אך לא בבדיחות הדעת כי קבלת דוקטורט באמנויות ליברליות, התחום המקיף את עבודתו, היא סימן לאוזלת יד.
השפל הגדול.
עם בוא השפל הגדול, בילה קמפבל את חמש השנים הבאות (1929–1934) בצריף שכור בוודסטוק, ניו-יורק, שם הרהר בדרכו בחיים בעודו עוסק במחקר עצמאי ונמרץ. מאוחר יותר אמר כי היה "מחלק את היום לארבע תקופות של ארבע שעות, כששלוש תקופות של ארבע שעות מתוך הארבע הייתי מקדיש לקריאה, ומפנה אחת מהן... הייתי מקדיש תשע שעות רצופות ביום לקריאה בלבד. וזה נמשך חמש שנים ברציפות."
קמפבל נסע לקליפורניה לשנה (1931-32), בעודו ממשיך במחקרו העצמאי והופך לידיד קרוב של הסופר המתחיל ג'ון סטיינבק ואשתו קרול. קמפבל הוצג בפני בני הזוג על ידי הסופרת והתזונאית החלוצה אדל דייוויס, אותה פגש ואתה פיתח יחסים קרובים במהלך שיט באיים הקריביים עם אביו בדצמבר 1929. בחצי האי מונטריי, קמפבל, כמו ג'ון סטיינבק, נשבה בקיסמו של הביולוג הימי אד ריקטס (מקור ההשראה לדמותו של "דוק" ברומן של סטיינבק Canary Row וכן לדמויות מרכזיות בכמה רומנים אחרים). קמפבל חי זמן מה בשכנותו של ריקטס, השתתף בפעילויות חברתיות ומקצועיות בבית שכנו, והתלווה אליו, יחד עם קסניה וסשה קאשברוף, במסע לג'ונו, אלסקה על ה-"Grampus". ב-1932. קמפבל החל לכתוב רומן שבמרכזו ריקטס כגיבור, אבל, שלא כמו סטיינבק, לא השלים את הספר.
ברוס רוביסון כותב כי "קמפבל נהג להתייחס לאותם ימים כאל תקופה שבה הכול בחייו החל ללבוש צורה... קמפבל, המתעד הגדול של 'מסע הגיבור' במיתולוגיה, זיהה דפוסים מקבילים בין חשיבתו-שלו לבין אחת המסות הפילוסופיות של ריקטס. ביצירותיהם של סטיינבק וריקטס, וגם אצל קמפבל, ניתן למצוא הדים של קארל יונג, רובינסון ג'פרס וג'יימס ג'ויס."
קמפבל המשיך בקריאה עצמאית בעודו מלמד במשך שנה ב-1933 בבית הספר קאנטרברי, ובתקופה זו ניסה לפרסם גם יצירות בדיוניות. הוא מכר את הסיפור הקצר הראשון שלו, "אפלטוני בלבד""," לכתב העת "ליברטי".
קולג' שרה לורנס.
ב-1934 קיבל קמפבל משרת פרופסור במכללת שרה לורנס.
ב-1938 נשא קמפבל לאישה אחת מתלמידותיו לשעבר, הרקדנית-כוריאוגרפית ג'ין ארדמן. לאורך רוב 49 שנות נישואיהם הם חיו בדירת שני חדרים בגריניץ' וילג' בניו יורק. בשנות ה-80' רכשו דירה בהונולולו וחילקו את זמנם בין שתי הערים. לא היו להם ילדים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה השתתף קמפבל בהרצאה של חוקר הודו היינריך זימר, והשניים הפכו לחברים טובים. אחרי מותו של זימר הוטלה על קמפבל המשימה לערוך ולהוציא לאור את כתביו של זימר, ובזאת עסק במהלך העשור הבא.
בשנת 1955-56,לקראת פרסום הכרך האחרון של עיזבונו של זימר ("אמנות אסיה ההודית, המיתולוגיה והתמורות"), יצא קמפבל לשנת שבתון מקולג' שרה לורנס ונסע, בפעם הראשונה, לאסיה. הוא בילה שישה חודשים בדרום אסיה (בעיקר הודו) ועוד שישה במזרח אסיה (בעיקר יפן). לשנה זו הייתה השפעה עמוקה על חשיבתו ביחס לדת ולמיתוסים של אסיה, וגם על הצורך לתת שיעורי מיתולוגיה השוואתית לקהל גדול יותר, שאינו אקדמי.
ב-1972 פרש קמפבל מקולג' שרה לורנס אחרי שלימד שם 38 שנים.
מותו.
קמפבל מת בביתו בהונולולו, הוואי, ב-30 באוקטובר 1987, מסיבוכים של סרטן הוושט. לפני מותו הוא השלים צילומים של סדרת ריאיונות עם ביל מויירס ששודרה באביב הבא תחת הכותרת "כוחו של המיתוס".
מיתולוגיה השוואתית והתאוריות של קמפבל.
המונומיתוס.