נודע בשיעוריו הרבים, אותם מסר ברחבי הארץ ובכל נושאי התורה, לעיתים אף בהחלטה מיידית וללא הכנה מוקדמת. בין חמש עשרה המקומות בהם העביר שיעורים קבועים: ישיבת אור עציון, ישיבת כרם ביבנה, ישיבת בית אל וכולל ארץ חמדה. ציבור השומעים העיקרי שלו היה אברכים לומדי רבנות ודיינות, אך גם בחורי ישיבות ובעלי בתים רבים. היה לו ידע מקיף בתחום הטכנולוגי, הרפואי והמשפטי. ישיבת קדומים, שגם בה מסר שיעורים, הקימה את מכון "משפט ערוך" בראשות הרב ישראל בן שחר, להוצאת כתביו לאור. במסגרת תפקידו בכולל ארץ חמדה שימש כנשיא רשת בתי הדין לממונות "ארץ חמדה גזית" וכחבר ועדת ההלכה של שו"ת "במראה הבזק" שבהוצאת הכולל.
התפרסם כמשיב ובוחן. שאלות רבות מרחבי העולם הופנו להכרעתו, בפרט בענייני הלכה ומודרנה והיתר עגונות, ורבים שלמדו לרבנות ודיינות הגיעו להיבחן בפניו.
פטירתו.
בחודש אב ה'תש"פ התמוטט בביתו מאירוע מוחי ונחבל בראשו. ימים ספורים לאחר מכן, בל' באב, נפטר בבית החולים הדסה עין כרם.
עמדותיו.
הרב גולדברג השתייך לזרם הליטאי, ונחשב מקורי בדעותיו ובפסקיו יחסית למקובל בזרם זה. בין השאר הורה שיהודי שומר תורה ומצוות יכול, תחת סייגים, לחתום על כרטיס אד"י בהסכמת רב מוסמך. בשנים האחרונות לחייו נהג להטיל פתיל תכלת מסוג ארגמון קהה קוצים בציציותיו. בניגוד למקובל במגזר הליטאי, נהג להתפלל בבית כנסת של חב"ד הסמוך לביתו. הוא שימש כראש כולל בשכונת "נחלת הר חב"ד" בקרית מלאכי.
בשנת 2014 נתן הסכמה לפסק דין של בית הדין הרבני בצפת, שבו הותרה מעגינותה אישה שבעלה שקע בתרדמת שבע שנים קודם לכן. לאחר מכן חזר בו.
היה ממורי דרכו של הארגון החרדי אגודת קדושת ציון, בגיליון היובל של הארגון פרסם מאמר שכתב, ורואיין בו את הראיון האחרון בחייו.
משפחתו.
לרב גולדברג 3 בנים ו-5 בנות.
בניו:
חתניו:
מתלמידיו.
הרב עזרא פרידמן - סמנכ״ל כשרות או יו בישראל ורב קהילת מוסר אביך במעלה אדומים
אורי (קנטון)
אורי (בגרמנית: Uri, ) הוא קנטון במרכז שווייץ, והוא אחד מעשרים וששה הקנטונים של שווייץ. בשטח הקנטון נמצא נהר רויס שבין מעבר סנקט גוטהרד וימת ארבעת הקנטונים. האוכלוסייה בקנטון היא קתולית והשפה המדוברת בו היא גרמנית.
גאוגרפיה.
הקנטון ממוקם במרכז המדינה. אדמות הקנטון הן עמק הנהר רויס וגדותיו העיקריות של הנהר. השטח הכולל של הקנטון הוא 1,077 ק"מ². יערות מכסים שטח ניכר מהקנטון, ויותר מעשרים אחוז מהשטח הלא יצרני באורי מכוסה קרחונים. הפסגה הגבוהה ביותר באורי היא הדאמסטוק (3,630 מ '), צפונית למעבר פורקה.
היסטוריה.
אורי מוזכר לראשונה ב-732 כשייך לרייכנהאו. ב-853 הוא ניתן למנזר בציריך על ידי לואי הגרמני.
נהוג לחשוב שהשם "אורי" בא מהמילה הגרמנית העתיקה ל"שור בר" ("אורוקס" - Aurochs, Ur או Urus). השערה זו נתמכת על ידי העובדה שבסמל המסורתי של הקנטון מוצג ראש של שור.
ב-1243 למחוז הייתה חותמת ידועה. עד 1274, רודולף מבית הבסבורג הכיר בפריבילגיות האלו. אורי הוא אחד משלושת הקנטונים המקוריים בשווייץ, שראשיו חתמו על מכתב האיחוד ב-1291. ב-1386 אורי השתתף בניצחון על האוסטרים בסמפך. כתוצאה מכך סיפח אורי את שטחי "אורסרן" ב-1410.
הקנטון שרד את הרפורמציה ונשאר קתולי. בזמן הרפובליקה ההלבטית היה אורי חלק מארבעת חלקי הקנטון "ולדשטטן" (Waldstätten). לאחר מכן, ב-1803, קיבל אורי חזרה את עצמאותו. כל ניסיונות של שינוי דתי או חוקתי נדחו.
פוליטיקה.
החוקה הנוכחית נוצרה ב-1888, ושונתה ב-1929 כשהקונגרס הפתוח נוסד. בירת הקנטון היא אלטדורף.
כלכלה.
השדות המעובדים של הקנטון ממוקמים בבקעת נהר הרויס. ישנם שדות מרעה במדרונות התחתונים של ההרים. מכיוון שרוב השטח הוא הררי, הוא אינו טוב לעיבוד. באלטדורף יש מפעלים לייצור כבלים וגומי.
תיירות היא מקור הכנסה חשוב בקנטון אורי. רשת מצוינת של כבישים תיירותיים מצויה בהרים, המובילים למעברי הרים ומעניקים גישה לקנטונים סמוכים. הרכבת הראשית היא קו סנט גוטרד, וחלק ניכר מהכוח ההידרואלקטרי המיוצר על ידי מפעלים בנהר הרויס משרתים את תוואי הרכבת.
כלים שבורים
הספר כלים שבורים: תורה וציונות דתית בסביבה פוסטמודרנית נכתב על ידי הרב שג"ר (שמעון גרשון רוזנברג), ונערך על ידי תלמידו הרב אודיה צוריאלי. יצא לאור לראשונה בתשרי תשס"ד (2003), בהוצאת ישיבת שיח יצחק. שמו של הספר בא מהמונח שבירת הכלים בקבלה הלוריאנית.
הספר.
לספר שלושה חלקים:
חלק א: יהדות ופוסט-מודרניזם, הוא ניסיון ראשון מסוגו לבחון את היחסים שבין פוסט-מודרניזם ויהדות. בניגוד לדחייה הרווחת ביהדות, מקבל הרב שג"ר חלק נכבד מהטיעונים הפוסט-מודרניים, ומזהה ביניהם רעיונות ומושגים בקבלה ובחסידות. הוא טוען כי דווקא הדה-קונסטרוקציה, אותה הוא מזהה עם שבירת הכלים הקבלית, פותחת פתח לאופציה דתית, בכך שהיא נותנת לאדם את היכולת ליצור בחופשיות את עולמו הדתי (ולמעשה לבחור באמונה מתוך חרות): "דווקא עם דחיית האמת האובייקטיבית טמון החופש המיסטי, החופש המאפשר אחר הכול להיות חלק מעולם דתי נוקב וחרותי".
חלק ב: ציונות דתית במיצר בוחן את המעברים הרוחניים אותם עברה ועוברת הציונות הדתית. הרב שג"ר בוחן את יחסה לתרבות המערבית, מנתח מגמות בהיסטוריה של ישיבות ההסדר, ומציג את החסידות החדשה.
חלק ג: דרשות למועדי זמננו, מציע דרשות למועדים החדשים שנוספו מאז הקמת המדינה: יום השואה, יום הזיכרון, יום העצמאות ויום ירושלים (תוך התייחסות לפוסט ציונות ומגמות נוספות).
ביקורת.
עם צאתו לאור עורר הספר פולמוס חריף בחוגי המחשבה של הציונות הדתית. לצד הערכה והסכמה לה זכה הספר מצד החוגים הדתיים הליברליים, עורר הספר התנגדות רחבה מכיוון הפלג המסורתי-רבני, ומצד הרואים בפוסט-מודרניזם כפירה בשל עמדתו הספקנית.
איטלו-דיסקו
איטלו-דיסקו הוא סוגה מוזיקלית שנגזרת מהדיסקו, ומקורו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, באירופה.
שמו של הז'אנר נגזר משמה של איטליה, שכן רבים מהשירים ממנו נעשו בה. אך הוא אינו ייחודי לה.
רקע.
בסוף שנות ה-70, כאשר בארצות הברית נתפס הדיסקו כזרם פופוליסטי ונדוש, התפתח באירופה סגנון האיטלו-דיסקו, בהתאם להתפתחות הטכנולוגית ולסביבה התרבותית - תפוצת הסינתיסייזרים הביתיים, תחנות הרדיו האזוריות והפורמט הטלוויזיוני תואם Top Of The Pops.
האיטלו דיסקו מאופיין באווירה של "כיף" ומשתמש במקצב הבסיסי של הדיסקו, ללא האספקטים הפאנקיים, תוך שימוש נרחב במוזיקה אלקטרונית.
היסודות של האיטלו-דיסקו.
האחראי הראשי להתפתחות סגנון זה הוא ג'ורג'ו מורודר, מפיק איטלקי ממוצא גרמני שפעל במינכן שבגרמניה. מורודר הפיק בסוף שנות השבעים סדרה של להיטי דיסקו אלקטרוני מהפכניים ובהם "I Feel Love" של דונה סאמר ב-1977, ופסקול הסרט "אקספרס של חצות" ב-1978. במקביל צברה המוזיקה האלקטרונית פופולריות גם בצרפת, ועם הקרוס-אובר למיינסטרים ניתן למנות שם כמה להיטי מצעדים ובהם Space בשירם "Magic Fly", ו- בשירו "Supernature".
מקורות השם "איטלו".
הסגנון כונה "איטלו" בנסיבות מסחריות גרידא, ומחוץ לאיטליה נחשב לצליל "אירופאי" (Euro-Pop) ולאו דווקא איטלקי. מה עוד שאת רוב המוזיקה שמכנים כיום "איטלו" לא עשו באיטליה כי אם בצרפת וגרמניה.
ב-1978 הקימו בניו-יורק צוות מפיקים איטלקיים את בית ההפקה "", שטבע את צליל ה"בוגי" שהתפתח עם הזמן לאיטלו האופייני. לאחר שהלייבל פשט את הרגל ב-1982, כמה מהמפיקים (, ) "חזרו הביתה" ועמדו מאז מאחורי כמה מהקלאסיקות הגדולות של הז'אנר, ואף מאחורי הפקות של אמנים איטלקיים גדולים אחרים שלא קשורים לז'אנר, כגון להקת מאטיה באזאר, ארוס רמאצוטי, אנדראה בוצ'לי וכו'. ראוי לציין גם שכמה מהזמרים האיטלקיים המפורסמים כיום החלו בסגנון ה"איטלו-דיסקו" ובהם צוקרו (בלהקה בשם Taxi), ג'ובאנוטי וכו'.
תור הזהב והדעיכה.
האיטלו-דיסקו נתפס בשעתו כמוזיקת הפופ האלקטרונית-פרופר הראשונה. הוא פרץ אל הזרם המרכזי בשנת 1982, והיה במרכז הבמה עד לשנת 1988, אז הלך ודעך אל מול פריחת מוזיקת ההאוס והטכנו, סגנונות שהתפתחו ממנו.
רבים מאמני האיטלו-דיסקו נשארו במרכז הבמה גם כאמני יורודאנס (לדוגמה, , שהקים את חברת התקליטים DWA שהנפיקה אמנים כגון Ice MC, Corona, Alexia, Double You ו- Whigfield) כאשר בתחילת שנות התשעים השליטו את צליל האיטלו-האוס (, Cappella וכו')
החזרה לתודעה.
ז'אנר האיטלו-דיסקו חזר לתודעה בראשית שנות האלפיים בעקבות כמה מהלכים:
כביש 60
כביש 60 הוא כביש אורך ארצי בישראל המתחיל בבאר שבע ומסתיים בנצרת. רובו של הכביש עובר באזורי יהודה ושומרון, והנתיב שלאורכו הוא עובר ידוע גם בשם דרך ההר, "חוצה יהודה ושומרון" או "דרך האבות", בה צעדו האבות. בשל המעקפים הרבים שנסללו לאורך הכביש, במידה רבה אין הוא חופף עוד את הדרכים ההיסטוריות.
סלילת הכביש.
הכביש עובר לאורך דרך ההר הקדומה, שחצתה את ארץ ישראל לאורכה בעיקר על בסיס תוואי קו פרשת המים. הכביש משמש כעורק תחבורה ראשי הן ביהודה והן בשומרון.
קטע הכביש שבין עפולה לנצרת נסלל על ידי גדודי עבודה עבריים בשנים 1920–1921, וסלילתו הסתיימה בינואר 1922. לקראת ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל שיפצו הירדנים את קטע הכביש מג'נין לגבול עם ישראל, ככל הנראה בסוברם בטעות שמסלול הנסיעה של האפיפיור יעבור בכביש 60, ולא כפי שתוכנן ובוצע בפועל, בכביש 66.