לאחר המלחמה נאלץ פטר פרדיננד להגר לשווייץ, שם התגורר בלוצרן, אולם בשנת 1935 חזר לאוסטריה. בשנת 1942 מת אחיו יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ופטר פרדיננד הפך במקומו לראש בית הבסבורג-טוסקנה, וב-8 בנובמבר 1948 מת פטר פרדיננד בזלצבורג.
משפחתו.
ב-8 בנובמבר 1900 התחתן פטר פרדיננד עם מריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה ומריה אנטונייטה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
יחסי ישראל–סנט קיטס ונוויס
יחסי ישראל–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין פדרציית סנט כריסוטופר ונוויס.
היסטוריה.
שתי המדינות נהנו מקשרים חמים מאז הוקמו היחסים הדיפלומטיים, מספר חודשים לאחר הכרזת עצמאות המדינה ב-1983. הקהילה היהודית בסנט קיטס ונוויס קטנה מאוד, אך יש לה שורשים עתיקים מהמאה ה-17, בה הגיעו לראשונה לטריטוריה יהודים ממוצא פורטוגלי.
הסחר בין ישראל לסנט קיטס הסתכם בכ-150 אלף דולר בשנת 2011.
בשנת 2009 החרימו נציגי סנט קיטס ונוויס את נאומו של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגנות ישראל בוועידת האו"ם השנייה נגד גזענות בדרבן, דרום אפריקה, יחד עם 23 מדינות נוספות.
ויליאם ספרן
ויליאם ספרן (באנגלית: William Safran; נולד ב-1930) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה באוניברסיטת קולורדו בבולדר. החוקרת מישל ויליאמס תיארה את ספרן כמי ש"תרם באופן משמעותי לידע בנושאי פוליטיקה אתנית ואתניות פוליטית, לאומיות, ובנושאים קשורים, כגון פלורליזם תרבותי ומוסדי, אזרחות, הגירה, דיאספורה, זהות לאומית, והפוליטיקה של שפה ודת". הוא עוסק בעיקר בצרפת, וחלקים נרחבים של המחקר שלו עוסקים בפוליטיקה האתנית הצרפתית.
ביוגרפיה.
ספרן נולד בדרזדן שבגרמניה להורים שהיגרו מרומניה ומפולין. בצעירותו, תחת המשטר הנאצי בגרמניה, הוא העביר יותר משלוש שנים בגטו, מחנות עבודה-בכפייה ובמחנות ריכוז. לאחר שחרורו, הוא בילה ארבעה חודשים במחנה עקורים של האו"ם. הוא היגר לארצות הברית ב-1946 עם בני משפחתו שנותרו בחיים. לאחר מכן עשה תואר ראשון בהיסטוריה, תואר שני ביחסים בינלאומיים בסיטי קולג' של ניו יורק, שירת שנתיים בצבאה של ארצות הברית, וכתב דוקטורט במשפט ציבורי ובממשל מאוניברסיטת קולומביה, תחת אוטו קירכהיימר, ב-1964. הוא מונה לתפקיד "פרופסור משנה" (Assistant Professor, מקביל לדרגת מרצה בכיר בישראל) באוניברסיטת קולורדו בבולדר בשנת 1965. הוא פרש ממשרת פרופסורה מלאה באותו מוסד בשנת 2003.
ספרן היה העורך הראשי של כתב העת "Nationalism and Ethnic Politics" מאז היווסדו בשנת 1995 עד 2010. הוא שימש גם עורך הסדרה של הוצאת ראוטלדג' (Routledge) על לאומיות ואתניות, והיה יושב הראש של ועדת המחקר לפוליטיקה של אגודת מדע המדינה הבינלאומית, ויושב ראש שותף של ועדת המחר בנושאי שפה ופוליטיקה של האגודה. הוא החזיק בתואר פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת ניס, גרנובל, בורדו וסנטיאגו דה קומפוסטלה.
מכתביו.
בין הספרים שחיבר:
ספרן היה גם עורכם של מספר ספרים, בהם:
וילם מאריס
וילם מאריס (18 בפברואר 1844, האג – 10 באוקטובר 1910, האג) היה צייר נוף הולנדי שהשתייך לאסכולת האג.
ביוגרפיה.
וילם היה הבן השלישי במשפחה של חמישה ילדים. שני אחיו יאקוב ומתיאס היו ציירם גם הם. בספרות הוא לעיתים קרובות מאופיין בתור אוטודידקט, מאריס תיאר את שנות לימודיו המוקדמות: "מגיל צעיר אני עובד בחוץ. אפילו לפני שהייתי בן שתים עשרה, הייתי יושב באחו וצופה בפרות לפני ואחרי הלימודים. מכיוון שהאחים שלי היו מבוגרים ממני, באופן טבעי קיבלתי חלק מהאימונים שלי מהם, ובחורפים הלכתי לאקדמיה לאמנות, שם לעיתים קרובות ציירתי מדגמי גבס וגם לעיתים קרובות תרגלתי ציור בפרספקטיבה. בקיץ תמיד למדתי בחוץ, ובחורף באורווה." מאריס גם נעזר בצייר הטבע  פיטר סטורטנבקר, אשר נתן לו להעתיק את יצירות.
בשנת 1862, מאריס ערך את הופעת הבכורה שלו עם "פרות על שדה אברש", אשר כנראה צויר באוסטרבק, בה ביקר לראשונה באותה שנה. באוסטרבק פגש את ג'רארד בילדרס (Gerard Bilders) ואת אנטון מוב (Anton Mauve). הם נשארו חברים טובים למשך שארית חייהם.
בשנת 1863, עברה משפחת מאריס והציבה סטודיו בו כל שלושת האחים יוכלו לעבוד. כמו שני אחיו לפניו, וילם גם טייל לאורך הריין. מאוחר יותר הוא חלק סטודיו עם ברנרד בלומרס, שם היה ניתן למצוא לעיתים קרובות את מתיאס מאריס ואת אנטון מוב. במאוריצהאוס, וילם העתיק את יצירותיו של פאולוס פוטר, צייר בקר מהמאה השבע עשרה שהשפיע גם על ג'רארד בילדרס, יאן הנדריק וייסנברוך וציירי אסכולת ברביזון.
קריירת הציור של מאריס התקדמה באופן קבוע והוא שמר על קצב קבוע של יצירה. במשך כל חייו הוא נשאר נאמן לנושאים שהוא בחר בצעירותו: נופים של אחו עם אילנות ותעלות, פרות או עגלים במרעה, ליד נהר או אגם, ומאוחר יותר ברווזים ותרנגולות. ציוריו  בשמן ובצבעי מים ידועים בעיקר עבור הדגש על האור בהם. מוטו של מאריס אשר צוטט לעיתים קרובות היה: "אני לא מצייר פרות, אלא אפקטים של אור." יצירתו המוקדמת בפרט כללה לעיתים קרובות אווירה קרירה ומעוננת. מישהו כתב: "בימים ההם, לצייר הצעיר הייתה העדפה בולטת למעטה של ערפל, וזה די מוזר. בכמה הזדמנויות הוא עזב בכעס את סיורי הציור שלו ברגע שהשמש והרוח הבריחו את ערפל הבוקר המוקדם."
ניתן להבחין בשלושה שלבים עיקריים בעבודתו. העבודות הראשונות התאפיינו בשעתוק מדויק של הסביבה. מאריס עדיין חיפש את דרכו בתיאור אנטומי מדויק של בקר. בשלב השני הוא כבר שלט האנטומיה לחלוטין והשימוש שלו בצבעים הפך להיות ברור יותר. כרי הדשא והעצים צבועים בהדרגתיות של גוני ירוק רוויים.
סביב 1880, הוא החל להשתמש במשיכות מכחול רחבות יותר, בשילוב זה עם אימפסטו, אך גם בעבודות אלה קיימת אווירה אינטימית. השימוש התוסס שלו בצבע הפריד את  מאריס מה"רוח האפורה" של בני דורו, לכן לעיתים קרובות הוא נקרא בכינוי "האימפרסיוניסט" של אסכולת האג.
מאריס כתב שמעולם לא היו לו תלמידים, אבל בערך ב-1880, ג'ורג' הנדריק ברייטנר ככל הנראה למד אצלו. הוא גם לימד את הבן שלו, סיימון וילם ובוודאי השפיע גם על ציירים אחרים. כאשר היה בשנות השישים לחייו, הוא לעיתים קרובות נראה עייף מהחיים. הוא הלך לקרלסבאד כמה פעמים כדי לטבול במרחצאות, כמו שעשה אחיו יאקוב. ב-10 באוקטובר הוא מת בהאג.
לקריאה נוספת.
ISBN1978-90-400-7837-8
התנהגות נחילית
פוטלוס (סרט, 1984)
פוטלוס (באנגלית: Footloose - "רגל משוחררת") הוא סרט נעורים מוזיקלי אמריקאי משנת 1984 בבימויו של הרברט רוס, עם קווין בייקון ולורי סינגר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על נער (קווין בייקון) חובב ריקודים המגיע לעיירה מנומנמת בה קיים חוק נגד ריקודים ובמאמץ והתמדה, מצליח לשנות זאת. היא מבוססת באופן רופף על מקרה דומה שהיה בעיירה קטנה באוקלהומה.
השיר Footloose היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר וכן לפרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר.
זו הייתה הופעתה השנייה של שרה ג'סיקה פרקר קולנוע ועליה הייתה מועמדת לפרס על שחקנית המשנה הצעירה הטובה ביותר.
ב-1989 הופק המחזמר "פוטלוס",וב-2001 הופק רימייק של "פוטלוס" בהשתתפות קני וורמאלד, ג'וליאן האף, דניס קווייד ואנדי מקדואל.
אלבום המוזיקה של הסרט היה מועמד לפרס גראמי.
תקציר העלילה.
רן מקורמק (קווין בייקון) מגיע משיקגו עם אמו היחידנית לגור אצל קרובי משפחתם בעיירה הקטנה והמנומנמת בומונט.
בבית הספר הוא מתיידד עם וילרד (כריס פן) ממנו נודע לו כי בעיירה יש חוק האוסר על ריקוד לצלילי מוזיקה לריקודים ומוזיקת רוק. את החוק הזה העביר במועצת העיירה הכומר שו מור (ג'ון לית'גו - כומר מוסמך בחייו הפרטיים) לאחר שבנו נהרג בתאונת דרכים לאחר ששב ממסיבת ריקודים.
לכומר מור יש בת יפהפייה בשם אריאל (לורי סינגר) חברתו של צ'אק (ג'ים יאנגס). אריאל מתאהבת ברן דבר שגורם לעימותים אלימים בינה לבין צ'אק ובין צ'אק לרן. רן יוצא לרקוד מחוץ לעיירה עם ראסטי (שרה ג'סיקה פרקר) וילרד ואריאל. כולם רוקדים לצלילי "פוטלוס" מלבד וילרד שאינו יודע לרקוד אבל לאחר מכן מלמד אותו רן לרקוד.
רן מופיע לפני מועצת העיירה ונואם כדי לשכנעם להסיר את החרם על ריקודים הוא מביא בנימוקיו ציטוטים מהתנ"ך על חשיבות הריקודים כמו למשל ריקוד המלך דוד לפני האלוהים (ארון הברית) וציטוטים מתהילים וקהלת.
הכומר מור משכנע את אנשי המועצה בסכנה שבריקודים האלה המביאים להידרדרות מוסרית של הנוער והם משתכנעים ולא מבטלים את החוק.
בעיירה מתנהל ויכוח ער בעד ונגד הגולש לאלימות. לבנים נזרקות לביתו של רן ועליהם כתוב "לך לגיהנום".
הכומר נתון ללחץ של אשתו וי (דיאן ויסט) המתנגדת לצורת ניהולו את קהילת המאמינים וכן לחץ של בתו אריאל שבסיום ויכוח הוא סוטר לה.
השיא מגיע כשחלק מאנשי העיירה אוספים ספרים "לא מוסריים" לדעתם ושורפים אותם. הכומר המזועזע מגיע למקום, מפסיק את השריפה ומפזר את האנשים. הוא נשבר, מזמין את רן לשיחה ומוסכם שנשף הפרום יתקיים מחוץ לעיירה בתוך אולם בטחנת קמח בה עובד רן, שיוכשר לכך על ידי רוב נערי העיירה.
בסיום רוקדים הנערים לצליל "פוטלוס" כשרן מוביל והכומר ואשתו משקיפים מבחוץ מפויסים ומחובקים.
גן פריזלנד
גן וריזלנד
אלי ויצמן
קרמציה
איליאס איליאדיס