המרכז הרפואי "שיבא" הוא בית החולים הגדול ביותר בישראל ובין הגדולים במזרח התיכון. במרכז הרפואי נכון לשנת 2018 עובדים כ-1,250 רופאים, וכ־2300 עובדי סיעוד וכוח עזר. בבית החולים ישנן 1,430 מיטות, והוא משתרע על שטח של 800 דונם, מתוכם 400,000 מ"ר שטח בנוי, 5,300 מקומות חנייה (350 מהם מסומנים כמקומות חנייה לנכים), ו-78 מעליות.
במרכז הרפואי קיימות 11 מחלקות, אשר רבות מהן שוכנות בבניינים משלהן. בקמפוס המרכז הרפואי פועלים מתקני שירותים לטובת העובדים במרכז הרפואי והבאים בשעריו: שני מרכזי קניות, חניון בן שמונה קומות, 4 בתי מלון, 3 בנקים, 7 מסעדות, 4 בתי כנסת, תחנת דלק ואף מתקן לרחיצת מכוניות. בשנת 1987 הוקם ליד מגדל האשפוז מרכז של בנק הדם של מד"א, אשר עבר למקום מבניין ישן ברחוב שבטי ישראל ביפו.
במתחם שוכנות יחידות ממשלתיות של משרד הבריאות וביניהן מינהל הסיעוד הממשלתי והמכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות. במתחם בית החולים נמצא גם מקום מושבם של "הועד הארצי של עובדי בתי החולים הממשלתיים" ושל ארגון י.ע.ל (יד עזר לחולה), הפועל בכל בתי החולים הממשלתיים בארץ. בנוסף, ב-1998 הוקמה "סדנת גל" שהיא מועדון שיקומי לנכי צה"ל הסובלים מהפרעת דחק פוסט-טראומטית, ומאובחנים כנפגעי תגובת קרב מתמשכת.
בעבר שכן בשטח בית החולים, בתוך מבנה בריטי ישן, "בית הלוויות הצבאי", ממנו יצא מסע ההלוויה של ראש הממשלה יצחק רבין, עד לשנת 2007 בה עבר בית הלוויות אל בסיס הרבנות הצבאית בצריפין בסמוך אל "בית החולים אסף הרופא". בסמוך לבית החולים ממוקמים בסיסים של חיל הרפואה ובהם מפקדת קצין רפואה ראשי (מקרפ"ר), יחידת הרפואה האווירית של חיל האוויר (ירפ"א) וכן מתקן האשפוז הצבאי. בסמוך אל מתקן האשפוז הצבאי ואל הכניסה הישנה של בית החולים, ליד בית החולים השיקומי שוכן המכון הלאומי לשיקום (מפעל "גפיים").
עם הקמתו של המרכז השיקומי מתוכננות לעבור אליו כל יחידות השיקום הנמצאות בסמוך אל בסיס חיל הרפואה מחוץ אל בית החולים.
בשטח המרכז הרפואי פועלים גם ארגונים שונים בהם מסר – המרכז הארצי לסימולציה רפואית ומרכז פעילות של "אשל – האגודה לתכנון ולפיתוח שירותים למען הזקן בישראל".
היסטוריה.
שטח המרכז הרפואי שוכן על חלק מ-1,700 הדונם שרכש הבנקאי וסוחר הקרקעות משה ליטוינסקי יחד עם אחיו אמיל. בשנות ה-30 של המאה ה-20 תכנן האדריכל ריכרד קאופמן להקים במקום את המושבה "תל ליטוינסקי". בשל מאורעות הזמן, מומשה התוכנית רק בחלקה הקטן ומרביתה הגדולה לא יצאה אל הפועל. שטח המושבה הופקע מידי האחים ליטוינסקי ראשית על ידי הצבא הבריטי, ולאחר מכן על ידי מדינת ישראל.
כבר בשנת 1935 תכננה ממשלת המנדט להקים בית חולים במקום ולצורך כך הודיעה על הפקעת 35 דונם באזור.
בשנת 1941 הקים הצבא האמריקאי בית חולים במקום שנקרא "בית חולים אמריקאי מס' 24". באוקטובר 1943 הוא נסגר. ב-1944 פתחו הבריטים בית חולים שנקרא "בית חולים מס' 26 של חיל האוויר המלכותי".
באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נכבש המקום על ידי חטיבת אלכסנדרוני. ד"ר חיים שיבא שהיה מפקד השירות הרפואי הורה לשפצו ולהפכו לבית חולים צבאי. ב-21 ביוני 1948, בעת ההפוגה הראשונה, נפתח במקום "בית החולים הצבאי מס' 5" שהיה הגדול מסוגו במדינת ישראל.
בשנת 1951 נפתחה בתל-השומר המחלקה הראשונה בארץ לכירורגיה פלסטית בניהולו של הד"ר ליאו בורנשטיין.
לאור ההחלטה להפוך את בתי החולים הצבאיים לאזרחיים, הפך "בית החולים הצבאי מס' 5" ב-1 ביוני 1953, ל"בית החולים תל השומר". במקביל, אוחדו בית החולים הירקון ובית החולים בפרדס כ"ץ לתוך בית החולים תל השומר.
בשנת 1955 נפתח בתל השומר מרכז לשיקום נכים.
בשנת 1962 ייסד הכירורג הפרופ' מרק מוזס את המחלקה לכירורגיית כלי דם. המחלקה הראשונה בארץ, לניתוחי כלי דם.
בתחילת שנות ה-60 הקימה עיריית רמת גן בית חולים ליולדות בסמוך לבית החולים.
בפרוץ מלחמת ששת הימים הוחלט במשרד הביטחון להקים מחלקה לנפגעי חוט השדרה בארץ, ובהמלצתו של סר לודוויג גוטמן מאנגליה, אחד מגדולי הרפואה השיקומית בעולם, מונה ד"ר רפאל רוזין להקימה ולעמוד בראשה. בשנת 1973 הקים את המחלקה לנפגעי חוט-השדרה בבית החולים תל השומר. כאשר המחלקה הייתה בשלבי התארגנות ראשונים פרצה מלחמת יום הכיפורים. בזמן המלחמה טיפל הצוות הרפואי בפצועים הרבים שהגיעו מהחזית, במחלקה שפעלה במבנים זמניים, עם ציוד חסר ובתנאים קשים. לאורך תקופה זו טיפלה מחלקת השיקום בפצועי צה"ל, נפגעי פעולות תגמול ותקריות גבול וכן בפצועי מבצע שלום הגליל.
באפריל 2017 נחנך בבית החולים חדר מיון חדש, הגדול בישראל.
ב-2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הוקם אגף לטיפול בחולי הקשים של מחלת נגיף קורונה 2019, במתחם התת-קרקעי יש 45 מיטת אשפוז, מוניטורים וגם מכונות הנשמה.
עם פטירתו של ד"ר שיבא בשנת 1971 שונה שמו של בית החולים ל"מרכז הרפואי על שם חיים שיבא".
בשנת 1992 פרופסור יוליוס הגש מונה למנהל מרכז קרדיולוגיה ילדים ופיתוח את הענף במשך כ-20 שנים בהן המשיך לכהן כמנהל המרכז
בתי הכנסת בבית החולים.
בשטח בית החולים שיבא קיימים ארבעה בתי כנסת פעילים.
רב בית החולים המרכזי של שיבא הוא הרב ישראל סלומון.
תוכניות עתידיות.
בשנים הבאות מתוכנן להעביר את כל יחידות השיקום הנמצאות מחוץ לשטח בית החולים, במתחם מחנה דורי, אל תוך בית החולים השיקומי. זאת מתוך מטרה להפשיר את הקרקע לבניית שכונת מגורים חדשה. כמו כן מתוכנן להעביר את כל יחידות הגריאטריה אל תוך בניין בית החולים הגריאטרי.
בצפר
שיבא
בית חולים שיבא
עישתר
סיר בישול
סיר בישול הוא כלי לבישול מזון.
מבנה.
סיר בישול הוא כלי בעל תחתית שטוחה או קעורה מעט (נדיר כיום) ודפנות גבוהות, הכולל בדרך כלל גם מכסה. לרוב הסירים מבנה עגול, אך קיימים גם סירים בעלי צורה אליפטית.
סירי בישול מיוצרים בנפחים שונים, החל בכמה מאות סמ"ק וכלה בסירים בנפח מאות ליטרים המשמשים לבישול למספר רב של סועדים (כגון במטבחים מוסדיים).
עובי הדפנות והתחתית של סירים משתנה בהתאם לחומרים מהם עשוי הסיר ולסוג השימוש לו מיועד הסיר. ישנם סירים דקים עם עובי כללי קטן ממילימטר, סירים בהם הדפנות דקות אך התחתית עבה, וסירים "כבדים" בהם גם הדפנות עבות.
כדי להקל על החזקת הסיר, מצוידים הסירים בידית אחיזה או בשתי ידיות.
כיום קיימים סירים המצופים בציפוי שמטרתו למנוע הדבקות מזון לתחתית ולדפנות ולהקל על ניקויים.
חומרים.
סירי בישול מיוצרים ממגוון רחב של חומרים. החומרים מהם עשויים סירי בישול חייבים להיות עמידים בחום. בעבר, החומר העיקרי ששימש להכנת סירי בישול היה חרס, ובאופן נדיר מאוד היו גם סירים עשויים ברזל. כיום החומרים הנפוצים לייצור סירים הם מסגסוגות שונות של אלומיניום, נירוסטה ופלדה. חומרים נוספים שמשמשים ליצור סירים הם נחושת, טיטניום ועוד.
מכסי הסירים מיוצרים על פי רוב מאותו החומר ממנו מיוצר הסיר, אך יש גם מכסים מזכוכית המאפשרים לראות את המתרחש בסיר בזמן הבישול.
ידיות לסירים ולמכסים עשויות מאותו החומר של הסיר (במקרים של סירים המיוצרים ביציקה), לעיתים הידיות נעטפות בחומרים עם הולכת חום נמוכה כעץ, חומרים פלסטיים או סיליקון, או שהידיות מחוברות לסירים באמצעות הלחמה או הברגה ובמקרים אלו יכולות להיות מחומר שונה מחומר הסיר.
לציפוי סירים נגד הדבקות מזון לרוב משתמשים בסוגי פלדה מיוחדים, באמייל ובטפלון.
שימוש.
השימוש בסיר בישול מתבצע על ידי הכנסת מזון לתוכו וחשיפתו למקור חום. שיטת הבישול משתנה ממאכל למאכל. להלן מספר שיטות בישול נפוצות:
מקור חום.
סירי בישול מתאימים למקור חום המגיע מלמטה כגון כיריים, למקור משולב מתחת ומצידי הסיר כגון מדורה, ומקור המקיף את כל הסיר כגון תנור אפייה. מיקום ועוצמת מקור החום בו נעשה שימוש וסוג התבשיל מכתיבים את מבנה הסיר בו נכון להשתמש.
מקור חום תחתון - מתאים לבישול בסירים עם תחתית דקה או עבה, אך סיר עם תחתית דקה מכתיב מאכלים מאוד נוזליים, כיוון שהשילוב של מקור חום תחתון ותחתית דקה מוביל לפיזור חום גרוע. במקרה כזה, מזון נוזלי מאוד ינוע בתוך הסיר (כתוצאה מערבוב או בעבוע) ויפזר את החום לכל תכולתו, אך אם המזון לא יכול לנוע, כבמקרה של מזון מוצק, המזון שנמצא בתחתית הסיר ייחרך - התחילה בשטח הקרוב ביותר למקור החום, ולאחר מכן בשטח ההולך וגדל. על מנת למנוע תופעה זו נעשה שימוש בסירים בעלי תחתית עבה ומוליכת חום, המפזרת את החום בצורה טובה על פני כל שטח תחתית הסיר, לעיתים גם תוך ערבוב של המזון בזמן הבישול.
מקור חום משולב ייווצר בדרך כלל מלהבות שעוצמתן רבה ולא ניתנת לשליטה. במצב זה סיר הבישול צריך להיות כבד, מחומר עבה ועם מוליכות חום גבוהה (כמו ברזל יצוק, למשל) שמצליחה לפזר במהירות את החום על פני התבשיל, או מוליכות חום נמוכה יחסית שבמידה מסוימת מבודדת את המזון ממקור החום והחום מגיע אל פנים הסיר בצורה אחידה (קדרה כבדה, למשל). בכל מקרה כזה, המזון צריך להכיל כמות רבה של נוזלים, והבישול נעשה תוך השגחה שכמות הנוזלים לא יורדת מתחת לרף מסוים.
מקור חום מקיף הוא בדרך כלל תנור אפיה מסוג כלשהו, בין אם מופעל גז ובין אם חשמלי או כל מקור אנרגיה אחר. המאפיין העיקרי של מקור חום כזה הוא היותו ניתן לבקרת טמפרטורה טובה, וכן עם פיזור חום אחיד יחסית. לכן, ניתן להשתמש בכל סוגי הסירים, במגבלה שהידיות שלהם עשויות מחומר עמיד בחום גבוה.
ניקוי.
ניקוי של סירי בישול יכול להתבצע ידנית או באמצעות מדיח כלים.