מכשיר זה הוא ממשיך ישיר של מכשיר ה-AN/PRC 25, שאב טיפוס שלו נוסה כבר בשנת 1959, והיה מוכן לשימוש יחידות שדה צבאיות בשנת 1962. בזמן מלחמת וייטנאם נכנס המכשיר לשימוש בעקבות תלונות מצד הגנרל ויליאם וסטמורלנד בנוגע למכשיר קשר ישן יותר, ה 10-AN/PRC-. (בצה"ל נקרא מ.ק. 10). ביולי 1965 נשלחו מכשירים מדגם זה לשימוש הכוחות האמריקאיים בווייטנאם. זמן קצר לאחר מכן שודרג המ.ק. ל-AN/PRC-77, שזהה לו בדיוק בצורתו החיצונית. מבחינה חשמלית, מ.ק. 77 משתמש במגבר טרנזיסטורי, לעומת מגבר המבוסס על שפופרת ריק במ.ק. 25. כמו כן, רבים מן המודולים הפנימיים שלו שודרגו לעומת מ.ק. 25.
בשנות השישים השתמש צה"ל במכשיר PRC-25 שנקרא בצה"ל מ.ק. 25 ונשאר בשימוש עד 1973, אם כי יחידות בודדות שלו נשארו בשירות לפחות עד שנות ה-90 של המאה ה-20 ובמהלכן.
צה"ל החל להשתמש במכשיר בשנת 1973 לאחר שזה סופק לו במסגרת הרכבת האווירית במלחמת יום הכיפורים. בשדרוג הפך מגבר הספק השידור משפופרתי לטרנזיסטורי, מגבר שמע איכותי וחזק יותר, ו"מצב X" (בחיבור KY-57) בו השידור מאובטח יותר.
בהמשך, יוצר המכשיר גם בישראל על ידי חטיבת הקשר של תדיראן.
פרטים טכניים.
סוללה חשמלית.
הספק כוח: 3V ו -15V. במקור המכשיר השתמש בסוללת אבץ-פחם אחת אשר סיפקה את שני המתחים באמצעות מערך סוללות קטנות יותר בתוכה. בראשית שנות ה-90' נכנסו לשימוש סוללות ליתיום, שגודלן מחצית מגודלה של סוללת האבץ-פחם, ואפשרו הכנסת שתי יחידות מסוג זה לתחתית המכשיר - אחת מחוברת למכשיר והשנייה כעתודה וכייצוב לסוללה המחוברת. לסוללה מחבר אסימטרי המונע את חיבורה בקוטביות שגויה.
אנטנה.
ניתן לחבר כמה סוגים של אנטנות למכשיר. הנפוצה שבהן היא זו המכונה "לונג", המורכבת ממספר חוליות המשתלבות לאנטנת שוט באורך 271 ס"מ לאחר חיבור בית אנטנה קשיח. חלק מאנטנות אלה מצופות גומי בשתי החוליות העליונות על מנת להגן על נושא המכשיר מפני התחשמלות כאשר משתמשים במכשיר בקרבת קווי חשמל של מתח גבוה. אנטנה נפוצה נוספת מכונה "שורט" שהיא אנטנה קצרה וגמישה המיועדת למשל ללוחמה בשטחים בנויים ותעלות. לאנטנה זו טווח שידור קטן יותר.
אביזרי דיבור ושמע.
ניתן לחבר למ.ק. 77 מגוון מערכות דיבור, אשר הנפוצה שבהן היא מערכת דיבור בצורת אפרכסת המכילה מיקרופון ואוזניה. כמו כן, ניתן לחבר רמקול ליעילות במצב נייח.
התקנה ברכב.
ניתן להשתמש במכשיר כמכשיר קשר קבוע המותקן ברכב, באמצעות מתאם ייעודי. המתאם מספק למכשיר מתח חשמלי קבוע ממצבר הרכב במקום מסוללה, כולל רמקול המאפשר לשמוע את השידור ברשת הקשר, ומתאם אנטנה המאפשר לחבר את המכשיר לאנטנה קבועה המותקנת על הרכב.
מליטון כנתריה
מֶליטוֹן כָּנתַריָה (בגאורגית: მელიტონ ქანთარია, מֶליטוֹן כַּנתַריָה; ברוסית: Мелитон Варламович Кантария, מליטון וארלאמוביץ' קנטארייה, וזהו גם השם שהוא מופיע בו במסמכים רשמיים; (5 באוקטובר 1920 - 27 בדצמבר 1993) היה סמל גאורגי בצבא האדום. כנתריה מפורסם בשל כך שזכה להניף את דגל הניצחון על הרייכסטאג עם סיומה של כיבוש ברלין במלחמת העולם השנייה, ב-30 באפריל 1945, בשעה 21:50.
חייו.
כנתריה נולד למשפחת איכרים בכפר (כיום עיירה) ג'ווארי שבסמגרלו, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה (כיום גאורגיה). מגיל צעיר עבד בקולחוז. בשנת 1940 התגייס לצבא האדום. במהלך מלחמת העולם השנייה היה לוחם בפלוגת הסיור של דיוויזיית הרובאים ה-150 של ברית המועצות. ב-30 באפריל 1945, בעת הקרב על ברלין השתתפה יחידתו של כנטריה, רגימנט חי"ר 79 של הדיוויזיה, בכיבוש הרייכסטאג. כנתריה, יחד עם שני לוחמים נוספים (סמל מיכאיל ייגורוב וקצין פוליטי אלכסיי ברסט) הניפו את הדגל האדום על גג הרייכסטאג. על מעשה זה הוענק לכנתריה וייגורוב תואר גיבור ברית המועצות.
בשנת 1946 השתחרר כנתריה משירות הצבאי וחזר לכפר הולדתו. בשנת 1947 עבר לעיר סוחומי, בה עבד כמנהל חנות. בספטמבר 1993, במהלך המלחמה באבחזיה, בשל היותו גאורגי, גורש מביתו על ידי מורדים אבחזיים. כנתריה מצא מפלט במוסקבה שם נפטר לאחר כחודשיים.
כנתריה קבור באוצ'מצ'ירה שבאבחזיה.
מיכאלי הראשון מלך אימרתי
קונסטנטין הראשון
קונסטנטין השלישי
המילטון פיש
המילטון פיש (באנגלית: Hamilton Fish; 3 באוגוסט 1808 – 7 בספטמבר 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל מדינת ניו יורק, סנאטור ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
פיש נולד בשכונה גריניץ' וילג' שבעיר ניו יורק לניקולס פיש, פוליטיקאי פדרליסטי שלחם במלחמת העצמאות האמריקנית, ואליזבת' סטויוסנט, שסב סבה היה פיטר סטויוסנט, ממנהיגי ניו אמסטרדם. הוריו קראו לו המילטון על שם חברם אלכסנדר המילטון. הוא נישא לג'וליה קין ב-1836 ולזוג נולדו שלושה בנים וחמש בנות.
פיש למד בקולומביה קולג', חלק מאוניברסיטת קולומביה, וסיים את לימודיו ב-1827. בשנים 1832–1833 שימש כממונה על שטרות המכר בעיר ובמדינת ניו יורק. ב-1834 התמודד על מקום בפרלמנט של מדינת ניו יורק, אך נכשל בבחירות.
קריירה פוליטית.
בשנים 1843–1845 כיהן פיש כחבר קונגרס מטעם המפלגה הוויגית בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שניצח בבחירות את המועמד הדמוקרטי ג'ון מק'קון. הוא הפסיד בבחירות הבאות, וחזר לעבוד כעורך דין. ב-1846, התמודד על משרת סגן מושל ניו יורק אך הפסיד למועמד הדמוקרטי אדיסון גרדנר. שנה לאחר מכן, בעקבות מינויו של גרדנר לשופט, נבחר פיש לכהן בתפקיד בשאר הקדנציה, מנובמבר 1847 עד דצמבר 1848.
ב-1848 נבחר פיש לתפקיד מושל ניו יורק, כשגבר בבחירות על המועמדים האחרים ג'ון דיקס וראובן וולוורת'. הוא כיהן בתפקיד מ-1 בינואר 1849 עד 31 בדצמבר 1850.
ב-4 במרץ 1851 נבחר פיש לסנאט של ארצות הברית, בהחליפו את דניאל דיקינסון. כחלק מעבודתו בסנאט, ישב פיש בוועדה לקשרי חוץ. לקראת סיום הקדנציה שלו בסנאט, הפך פיש לחבר במפלגה הרפובליקנית, והיה חלק מפלג שהתנגד לעבדות ולביטול פשרת מיזורי. עם סיום כהונתו כסנאטור ב-3 במרץ 1857, נסע פיש עם משפחתו לאירופה, שם נשאר עד פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, אז חזר והיה פעיל בקמפיין לבחירת אברהם לינקולן לנשיא.
בשנים 1861–1862, חבר פיש לג'ון דיקס, ויליאם אברטס, ויליאם דודג', אלכסנדר טרני סטיוארט, ג'ון ג'ייקוב אסטור ואחרים מתושבי ניו יורק, להקמת "הוועדה להגנה מאוחדת" (Union Defence Committee), שפעלה בשיתוף עם ממשלת ניו יורק לגיוס וציוד חיילים, ותרמה יותר ממיליון דולר לרווחת מתנדבי ניו יורק ומשפחותיהם.
ב-1862, נסע יחד עם אדוארד איימס לבקר את חיילי צבא האיחוד שנשבו והוחזקו בריצ'מונד שבוירג'יניה, אז בירת קונפדרציית המדינות של אמריקה, אך ממשלת הקונפדרציה סרבה לאשר למשלחת להיכנס לעיר.
מזכיר המדינה.
פיש כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, תחת הנשיא יוליסס גרנט, מ-17 במרץ 1869 עד 12 במרץ 1877, והיה השר שישב משך הזמן הרב ביותר בקבינט של האחרון.
הוא ניהל את המגעים עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, שהובילו לחתימת חוזה וושינגטון ב-1871. בנוסף, הוביל ב-1875 את המשא ומתן עם ממלכת הוואי, אשר בסופו נחתם הסכם סחר-חופשי בין שתי המדינות.
ב-1871 היה נשיא ועידת השלום שנערכה בוושינגטון בין ספרד לבין פרו, צ'ילה, אקוודור ובוליביה, שהובילה לחתימת הפסקת אש כוללת בין הצדדים.
מתינותו ואיפוקו של פיש היו בין הגורמים המרכזיים לסיום פרשת וירג'יניוס, תקרית דיפלומטית בין ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וספרד, שהתרחשה בזמן מלחמת עשר השנים.
הפרישה ומותו.
לאחר שעזב את הקבינט, חזר פיש לעבוד במשפטים ובניהול עסקי הנדל"ן שלו.
המילטון פיש נפטר בגלן קלייף (Glen Clyffe), אחוזתו, שנמצאת בסמוך לכפר גאריסון, בעמק נהר ההדסון בניו יורק. הוא קבור בגאריסון בבית העלמין של כנסיית סנט-פיליפ.
פאול ובר
אנדראס פאול ובר (בגרמנית: Andreas Paul Weber; 1 בנובמבר 1893 - 9 בנובמבר 1980) צייר ואמן ההדפס גרמני.
חייו.
ובר נולד בשנת 1893 בעיירה ארנשטאדט בחבל תורינגיה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד ציור בבית הספר לאמנות שימושית בארפורט. בגיל צעיר הצטרף לתנועת "יונג וונדרפוגל" (ציפור הנדודים) תנועה רומנטית שקראה לשיבה אל הטבע, ובמקביל עבד כגרפיקאי מסחרי. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא גרמניה, ובמקביל לשירות תרם מרישומיו לעיתון צבאי.
ב-1917 החל בקריירת ציור ורישום. איוריו ליוו ספרים רבים, בהם הוצאה של הספר טיל אוילנשפיגל שזכתה להצלחה רבה. ובר זכה לשם כמאייר, ומהדורות לספרים "סיפורי הברון מינכהאוזן" ו"ריינקה השועל" באיורו נחשבות לקלאסיקה בגרמניה. ב-1920 נשא אישה, וב-1925 ייסד חברה להדפסים. לזוג ובר חמישה ילדים, ובנם כריסטיאן המשיך בדרכו של אביו כאמן.
שירותו במלחמה הביא להדפסיו איכות קודרת, ומוטיב חוזר ביצירתו החל משנות ה-20, מיד לאחר המלחמה, הוא השחתת הסביבה הטבעית על ידי הטכנולוגיה, והמוות שהיא מביאה, המוצג באיוריו לעיתים קרובות בצורת ליצן. מוטיב חוזר נוסף ביצירותיו הוא משחק השחמט, ולעיתים הציג משחקי שחמט בין דמויות היסטוריות וספרותיות ידועות.
החל משנת 1928 היה ובר פעיל בהתנגדות לימין הקיצוני ולהיטלר. איור מפורסם מתקופה זו, המוכתר בכותרת - "היטלר - גורל גרמני", מראה המון אדם הצועד, כשהוא נושא את דגל צלב הקרס, ונופל לקבר ובו ארון מתים ענק המקושט אף הוא בצלב הקרס. הדפסיו של ובר היו בעלי איכות סיוטית, וחזו, במלוא העוצמה, את העתיד לקרות לגרמניה אם יעלה היטלר לשלטון. החל מ-1931 פרסם, במשותף עם ארנסט ניקיש עלון בשם "התנגדות" (Widerstand).