בזמן ההקלטות לפני החתימה על החוזה עם מטדור נטו ווד ופייר לגישה ניסיונית, כדי לראות מה הם "מגלים". אך הקשו על עבודתם חזרתה של פייר לבית הוריה בפרברים, רחוק מן האולפן, והצורך של ווד להשלים את הכנסתו בעבודת תחזוקת בניין. אך כאשר החתימה מטדור את פייר היא שכרה לעצמה דירת סטודיו קרוב לאולפן, והעבודה התקדמה.
פייר אמרה בראיונות שהאלבום שלה הוא תגובת שיר־שיר לאלבום Exile on Main Street של הרולינג סטונז משנת 1972.
פייר גם לקחה על עצמה את עיצוב עטיפת האלבום, אך הרעיון המקורי שלה, קולאז' שלו קראה "אורגיית בובות ברבי בבריכה", לא התקבל על דעת הלייבל. לבסוף הופיע על העטיפה תצלום חתוך של פייר בחזה חשוף שצילם נאש קייטו.
קבלה וביקורת.
האלבום יצא ב־1993 וזכה מייד לתשבחות. הוא דורג במקום ראשון ברשימות האלבומים הטובים של השנה של מגזין המוזיקה Spin ושל וילג' וויס.
Exile in Guyville זכה גם להצלחה מסחרית מתונה. הקליפ של השירים "Never Said" ו"Stratford-On-Guy" שודרו ב־MTV, ועד אביב 1994 כבר נמכר האלבום ביותר מ־200,000 עותקים, כפי עשרה מאלבומי רוק אינדי המוצלחים של התקופה, ולכן נחשב במעגלים אלו להצלחה מסחררת. בבילבורד 200 הגיע האלבום למקום 196, ההצלחה הגדולה ביותר של מטדור רקורדס עד כה. ב־1998 העניק ה־RIAA ל־Guyille מעמד של אלבום זהב, המציין מכירות של חצי מיליון עותקים.
הפמיניזם של פייר באלבום גם הכה גלים; זו הייתה תקופת השיא של רוק נשים וריוט גירל, אך המילים והמסרים שלה היו שונים, גם ברמת הבוטות וגם בזעם הגלום בהם ("אני רוצה לזיין אותך כמו כלב/לקחת אותך הביתה, לגרום לך לאהוב את זה"), להבדיל מהצהרות של אידאולוגיה והעצמה שהיו נפוצות יותר בתקופה.
ההצלחה הייתה חוויה מעורבת מבחינת פייר. היא הופתעה מהגישה כלפי האלבום כחדשני; בעיניה היה זה "משהו פשוט ומובן מאליו". מה שהיא ראתה כאישי התפרש כהצהרות פוליטיות־חברתיות. לאור ההצלחה היא גם יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום, מה שעורר את פחד הבמה שלה, שעימו נאלצה להתמודד.
האלבום נתן השראה לכמה חקיינים, ולעיתים קרובות ציינו מבקרים את צליל ה־lo-fi ואת הכנות הרגשית במילותיה של פייר כמעלות יוצאות דופן שלו. Guyville עדיין מופיע ברשימות מבקרים של האלבומים הטובים ביותר. המגזין Spin דירג אותו במקום ה־15 ברשימת "100 האלבומים הגדולים, 1985–2005". VH-1 מנה את Guyville כמספר 96 ברשימת האלבומים הגדולים של כל הזמנים. בשנת 2003 דורג האלבום במקום מספר 328 של רשימת רולינג סטון, "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים", וכשיצאה רשימה מעודכנת ב־2012 הוא עלה מקום אחד, ל־327. ברשימה שראתה אור ב־2020 זינק האלבום למקום ה־56. ב־1999 דירג פיצ'פורק את "Guyville" כאלבום החמישי בטיבו של שנות ה־1990. עם זאת, כשיצאה רשימה מעודכנת ב־2003 ירד האלבום למקום 30.
הוצאה מחודשת.
במרץ 2008 חתמה פייר על חוזה הקלטות חדש עם ATO רקורדס, והודיעה שהאלבום הראשון שתוציא מכוחו יהיה מהדורה מיוחדת של "Exile in Guyville" לרגל 15 שנה לצאתו, אשר תכלול שלוש רצועות בונוס מן ההקלטות המקוריות לאלבום, וכן DVD על יצירתו. כשיצא ביוני אותה שנה היה האלבום זמין על תקליטור ועל תקליט, ולראשונה בפורמט דיגיטלי. רצועות הבונוס כללו את "Ant in Alaska", את "Say You" ורצועה אינסטרומנטלית ללא כותרת שבה פייר מנגנת בגיטרה (הידועה לרוב בכינוי "Standing"). הקלטה של גרסה לשיר "Wild Thing" (המבוססת על הלחן לשיר של The Troggs) הייתה צפויה להיכלל אבל הושמטה ברגע האחרון; השיר נכלל מאוחר יותר באלבום "Funstyle".
ה־DVD הנלווה, Guyville Redux, מספר את סיפור יצירת האלבום במקור, בתחילת שנות ה־90, בסביבת מוזיקת האינדי בשיקגו שנשלטה בידי גברים. מופיעים בו פייר וכל האנשים המעורבים בהפקת האלבום. בין המרואיינים: ג'רלד קוסלוי וכריס לומברדי ממטדור רקורדס; מפיק האינדי סטיב אלביני; איירה גלאס מתוכנית הרדיו הציבורי "This American Life;" ג'ון הנדרסון; בראד ווד; ג'ון קיוזאק (אשר הקים בשיקגו את קבוצת התיאטרון האוונגרדית New Crime Productions) והלהקה Urge Overkill, שחבריה היו חברים של פייר, ושם האלבום נשאב משם של אחד משיריהם.
טאי קאנג
טָאי קָאנְג (בסינית מסורתית: 太康, בסינית מפושטת: 太康, בפין-יין: tài kāng, טָאי קָאנְג) היה המלך השלישי של שושלת שיה. היא היה בנו של המלך צִ'י משיה, ונכדו מצד אביו של יו' הגדול והמלכה נוּ גְ'יָאו.
חייו.
טאי קאנג אהב לצוד, ולא היה שליט מוצלח. על פי התפיסה העממית, אביו צִ'י הידרדר מוסרית בשנותיו האחרונות, נטה לשתייה, ציד ושעשועים, והזניח את השלטון, וטאי קאנג אשר עלה לשלטון עם מות אביו המשיך במגמה זו, התמקד בהנאות החיים ולא תיקן את העיוותים בשלטון. לפיכך בעת שהיה במסע ציד, ולא טרח לשוב במשך מאה ימים התגבר המרמור בקרב העם, וחוֹאוּיִי, מנהיג מקומי של אזור צְ'יוֹנְג אשר נודע בדורות מאוחרים יותר כקשת אגדי, ניצל את ההזדמנות, כבש את בירתו של טאי קאנג, ובלם את חזרתו של טאי קאנג. הסיפור קיבל הדים בספרות ההיסטורית הסינית תחת הכותרות "טאי קאנג מאבד את המדינה" ו"חוֹאוּיִי גודע את שיה".
על פי רשומות הבמבוק, קיבל טאי קאנג את השלטון בשנה גְווֵיְוֵיי, ובירתו הייתה גֶ'נְשִׂין (斟鄩). בשנתו הראשונה כאשר הלך לצוד מעבר לנהר לְווֹ, כבש חוֹאוּיִי את גֶ'נְשִׂין. טאי קאנג מת ארבע שנים מאוחר יותר, או לפי הספר "היסטוריה כהלכה" (路史), עשר שנים מאוחר יותר.
על פי רשומות ההיסטוריון, טאי קאנג שלט כ19 שנים, ואיבד את שלטונו. על פי המקראות הקיסריות של עידן טָאיְפִּינְג, הוא היה עריץ ששלט 29 שנים ואז איבד את השלטון ונעלם.
על פי "עידן הקיסרים" כפי שמצוטט במקראות הקיסריות של עידן טאיפינג, הלחץ הצבאי של חוֹאוּיִי על שושלת שיה הביא לכך שתעתיק את מקומה, ותהפוך לנסמכת על קרוביה האצילים מגֶ'נְגְווָאן ומגֶ'נְשִׂין, ובשל כך קיבל חוֹאוּיִי את תואר הדִי. לא ברור על פי האמור אם הכוונה לתואר השליט, לעמדה המשפחתית של המקורב לאל דִי או לשניהם גם יחד.
את שלטונו של טאי קאנג ירש אחיו ג'ונְג קָאנְג, ואחיינו שְׂיָאנְג משיה. משמעות שמו של טאי קאנג היא "קאנג הגדול", ומשמעות שם אחיו "קאנג האמצעי".
על פי חלק מהמקורות, טאי קאנג טבע בנהר.
בספרות.
בקלאסיקה של המסמכים מופיעים בין המסמכים של שיה בפרק 8, גם שירי חמשת הבנים (五子之歌). על פי ההקדמה, מסמך זה מכיל את היצירות שהולחנו על ידי חמשת אחיו של טאי קאנג אשר חיכו לבואו בעת בה איבד את השלטון.
מבל&quot;ל
יחסי גרמניה–שוודיה
בין גרמניה לבין ממלכת שוודיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי.
היסטוריה.
במהלך מלחמת שלושים השנים השתתפה שוודיה בלחימה נגד האימפריה הרומית הקדושה בראשות בית הבסבורג לצד הפרוטסטנטים, וגוסטב השני אדולף, מלך שוודיה אף נהרג בקרב ליצן, וכתוצאה מכך זכתה בשלום וסטפאליה בנחלות משמעותיות בצפון גרמניה, שבהם החזיקה עד לאחר המלחמות הנפוליאוניות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) שמרה שוודיה על נייטרליות כלפי גרמניה, ובתקופת רפובליקת ויימאר (1918-1933) הייתה שוודיה תלויה כלכלית בגרמניה, שהייתה אחת הלקוחות החשובים ביותר של עפרות ברזל. יתר על כן, הרבה חברות גרמניות גדולות רכשו מניות בהיקף משמעותי של חברות שוודיות. בשנת 1926 בוטל הסכם הסחר בין המדינות על ידי גרמניה, בשל חסרונותיה של הכלכלה האגררית הגרמנית. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה לחדור לשוודיה התרבות האנגלו-אמריקנית, אולם המעמדות העליונים של שוודיה עדיין שמרו על התרבות הגרמנית. לאחר התחזקות המפלגה הנאצית בגרמניה ועליית היטלר לשלטון, אימצה העיתונות השוודית קו ביקורתי נגד השלטון בגרמניה, מה שהוביל למרירות בגרמניה כלפי השוודים. במהלך מלחמת העולם השנייה שמרה שוודיה שוב על נייטרליות, אולם לאחר כיבוש נורווגיה ודנמרק באפריל 1940 חששה שוודיה מגרמניה, ובעקבות כך סיפקה לגרמניה עפרות ברזל, והתירה לחיילים גרמנים לעבור דרכה בדרכם לחזית המזרחית.
לאחר המלחמה נחלש כוחה של ההשפעה התרבותית הגרמנית בשוודיה, לטובת התרבות האנגלו-אמריקנית, אולם עדיין השפה הגרמנית נלמדת כשפה נוספת לאחר האנגלית, הרבה יותר מאשר שפות אחרות, והספרות הגרמנית יחד עם התיאטרון והקולנוע הגרמני זוכים להצלחה רבה מאוד בשוודיה.
בשנת 1995 הצטרפה שוודיה לאיחוד האירופי, ובנוסף היא וגרמניה חברות במועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ומועצת הים הבלטי. בנוסף, בשנת 2001 הצטרפה שוודיה לאמנת שנגן, ובעקבות כך ניתן לנסוע מגרמניה לשוודיה דרך דנמרק ללא ביקורת גבולות.
יחסים פוליטיים.
גרמניה נוטלת חלק חשוב בענייני החוץ השוודיים בגלל כוחה הפוליטי והכלכלי. שיתוף הפעולה בין המדינות מתבטא בעניינים שונים, והיחסים הבילטראליים בין שתי המדינות מוגדרים כמצוינים. בתחילת 2012 ביקר ראש ממשלת שוודיה, פרדריק ריינפלט בגרמניה, והיה אורח של הקנצלרית אנגלה מרקל. במאי 2012 ביקר נשיא גרמניה יואכים גאוק בשוודיה, ובינואר 2017 ביקרה אנגלה מרקל בשוודיה, כאורחת של ראש הממשלה סטפן לוון.
יחסים כלכליים.