הפרס הספרותי די מאגו מוענק מדי שנה מאז 1933 לרומן צרפתי .
עונת 2008/2009 בבונדסליגה
עונת 2008/2009 הייתה העונה ה-46 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 באוגוסט 2008 והסתיימה ב-23 במאי 2009.
בורוסיה מנשנגלדבך, הופנהיים (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) ופ.צ. קלן עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה.
וולפסבורג זכתה בתואר האליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
ארמיניה בילפלד, וקרלסרוהה ירדו לבונדסליגה השנייה. אנרגי קוטבוס גם ירדה ליגה לאחר סדרת משחקי מבחן (מפגש כפול) נגד נירנברג.
כדורגלנים מצטיינים.
גראפיטה, () ששיחק בוולפסבורג, אשר כבש 28 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
תולדות יצחק
הקהילה היהודית הספרדית ברומניה
הקהילה היהודית הספרדית ברומניה התחילה בהתיישבות היהודית בנסיכות ולאכיה (שמאוחר יותר התאחדה עם נסיכות מולדובה וייסדו יחד את רומניה) במחצית הראשונה של המאה ה-16, אם כי אזכורים ראשונים ליהודים אלה יש משנת 1496. יהודים, גולי ספרד ופורטוגל, הגיעו לנסיכות ולאכיה מהאימפריה העות'מאנית, שקיבלה אותם לאחר הגירוש. היהודים הספרדים התיישבו בעיקר בדרום נסיכות ולאכיה ומעט במערבה, קרוב לגבולות מהם באו ובעיקר בבוקרשט.
מרבית היהודים הגיעו לוולאכיה מסרביה, מבולגריה ומטורקיה והשתלבותם התבססה גם על הקרבה הלשונית בין שפת הלדינו, המדוברת על ידם ובין הרומנית. תיעוד ראשון בכתובים של קיום קהילה יהודית ספרדית בבוקרשט נמצא בתשובה של הרב שמואל די מדינה מסלוניקי, מ-1550, המתייחס לנסיבות מותו של משרת יהודי. כל תשעת שמות היהודים המוזכרים בתשובה, הם שמות יהודים ספרדיים. שניים מהשמות מוזכרים גם בתשובה של יוסף קארו מ-1559, שגם היא עוסקת במותו הלא טבעי של יהודי בנסיכות ולאכיה.
הקהילות.
בשנת 1730 שליט נסיכות ולאכיה, ניקולאה מברוקורדט, נתן ליועציו היהודים, דניאל דה פונסקה וצ'לבי מנטש באלי, סמכויות שאפשרו להם לייסד רשמית את הקהילה היהודית הספרדית. כבר באותה שנה ייסדו הספרדים תלמוד תורה שהפך בהמשך, ב-1868, לבית ספר לכל דבר. הקהילה ייסדה ב-1878 גם בית ספר לבנות. ההיסטוריון היהודי יוליו באראש מציין את שנת 1790, בה הגיעו לבוקרשט מספר רב של משפחות יהודיות מטורקיה, אולם רק ב-1830 נוסדה קהילה ספרדית נפרדת בבוקרשט וב-1864 נחנך בית עלמין נפרד לעדה הספרדית.
ב-1934 התקיימו ברומניה 11 קהילות ספרדיות בעלות ארגון גג. הקהילות הספרדיות התקיימו בערים בוקרשט, קראיובה, פלוישט, טורנו סברין, טימישוארה, קורביה, קאלאפאט, בראילה, גאלאץ, טולצ'אה, קונסטנצה וג'יורג'יו. יוליו באראש הזכיר שגם בפוקשאן התקיימה בעבר קהילה ספרדית וכך סיפר משה גסטר גם על קהילה ספרדית באלבה יוליה.
בתי הכנסת.
הרב אליעזר פאפו ודמשק אליעזר ארגנו מחדש, ב-1811, את חברה קדישא של הקהילה הספרדית בבוקרשט וקבעו לה תקנון חדש. אנשי חברה קדישא כינו עצמם בשם Hermanos (אחים). בני הקהילה החליפו הרבה מקומות תפילה עד שבשנים 1819 - 1820 בנו לעצמם את ההיכל הספרדי החדש, קהל גראנדה בבוקרשט ברחוב נגרו וודה מס' 12. בית כנסת גדול זה שופץ כמה פעמים, ב-1838, ב-1853, ב-1892 וב-1938. ב-1892 הובא מלייפציג עוגב גדול לניגון בבית הכנסת, בנוסף לשירת המקהלה המקומית.
בתוך הקהילה נוצרו מתחים בין השמרנים ובין המבקשים לחדש, לכן חלק מהקהילה הקים ב-1846 בית כנסת נוסף, קהל צ'יקו בבוקרשט, מכונה גם "קהל קדוש שלום", שנהרס והוקם מחדש במאי 1883. בעת מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט נבזז ההיכל הגדול, קהל גראנדה ונשרף ובני הקהילה נאלצו להיסתפק בהיכל הקטן. ב-1955 פורק המבנה של ההיכל הגדול.
רבני הקהילה.
בתחילה, כשבני הקהילה היו מעטים, הם הסתמכו על רבנים מחוץ לרומניה, רבני סלוניקי וקהילות ספרדיות אחרות קרובות יחסית לרומניה.
הקהילה היהודית הספרדית הגדולה ביותר ברומניה הייתה תמיד בבוקרשט וקהילה זו, לאחר שגדלה, שכרה לעצמה רב, שהיה מקובל גם על הקהילות הספרדיות האחרות ברומניה. היו תקופות בהן רב הקהילה הספרדית היה ממוצא אשכנזי.
בתי העלמין.
על פי רישומים של יצחק באלי, שהיה מזכיר הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט, לקהילה היו תחילה שני בתי עלמין, האחד בכפר בודשט (Budeşti) והשני במקום בו יש כעת המפלים של גן צ'ישמיג'יו. בהמשך קנתה הקהילה קרקע ברחוב סבסטופול, שם היה בית העלמין היהודי סבסטופול בבוקרשט, שנסגר ב-1864. לאחר סגירת בית העלמין סבסטופול, הקהילה קנתה קרקע ופתחה את בית העלמין הספרדי של בוקרשט.
וולטר בראטיין
וולטר האוזר בראטיין (באנגלית: Walter Houser Brattain; 10 בפברואר 1902, שיאמן, פוג'יין – 13 באוקטובר 1987, סיאטל, וושינגטון) היה פיזיקאי יישומי אשר עבד במעבדות בל, שם המציא יחד עם ג'ון ברדין את טרנזיסטור המגע הנקודתי , הטרנזיסטור הראשון, בדצמבר 1947.
בשנת 1956 זכה בראטיין יחד עם ג'ון ברדין וויליאם שוקלי בפרס נובל לפיזיקה על מחקריהם במוליכים למחצה ועל גילוי אפקט הטרנזיסטור.
ביוגרפיה.
בראטיין נולד ב-10 בפברואר 1902 באמוי (כיום שיאמן), פוג'יין להורים אמריקנים, רוס בראטיין ואוטילי בראטיין. בשנת 1903 חזרו לוושינגטון, ובשנת 1911 עברו לגור ולעבוד בחווה.
ב-1924 גמר את לימודיו לתואר ראשון דו-חוגי, בפיזיקה ובמתמטיקה, בקולג' ויטמן בוואלה וואלה , וושינגטון. את התואר השני שלו, גם כן בפיזיקה, קיבל ב-1926 מאוניברסיטת אורגון, ובשנת 1929 קיבל דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת מינסוטה, עם תזה בנושא "יעילות של עירור באמצעות פגיעת אלקטרון ופיזור אנומלי של אדי כספית".
ב-1929 החל לעבוד במעבדות בל כפיזיקאי חוקר, ובתפקיד זה עבד עד יציאתו לגמלאות ב-1976, ועיקר מחקרו התעסק בתכונות שטח פנים של מוצקים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, סייע באוניברסיטת קולומביה למחקר על זיהוי מגנטי של צוללות.
ב-1945, מעבדות בל פתחה קבוצה שהתמקדה במחקר בנושא הפיזיקה של המוצקים, בדגש על טכנולוגיות למטרות תקשורת. את הקבוצה ניהל ויליאם שוקלי, ואליה הצטרפו בראטיין וג'ון ברדין.
לאור התאוריות שרווחו באותו הזמן, תכנן שוקלי לטרנזיסטור, אשר היה מורכב מצילינדר מכוסה בשכבת סיליקון דקה שהורכב על צלחת מתכתית. כאשר מתקן זה לא פעל, הוא מינה את בראטיין וברדין לברר מדוע לא עבדה.
בנובמבר 1947, גילו בראטיין וברדין כי במהלך הפעלת המתקן, התעבו מים פעם אחר פעם על הסיליקון, ובעקבות זאת ניסו להפעיל את המכשיר מתחת למים. ניסיון זה הביא להגברה הגדולה ביותר שמדדו עד אז. בעקבות הגילוי, התעודד ברדין, והחליט לנסות להוסיף חתיכת זהב שתהיה בתוך הסיליקון ותוקף במים מזוקקים, דבר שהביא לשיפור קל.
בראטיין וברדין דורבנו לשפר את ההמצאה בעקבות התוצאות, ובמהלך השבועות שלאחר מכן ניסו להחליף את הסיליקון במספר מתכות שונות. לבסוף, הם החליפו את הסיליקון בגרמניום, דבר שיצר הגברה גדולה פי 330, אך ההגברה תפקדה רק בתדרים נמוכים. לאחר מכן, הם החליפו את הנוזל בשכבה של גרמניום דו-חמצני, אך לאחר ששכבת החמצן נשטפה בטעות, דחף בראטיין את הזהב אל תוך הגרמניום והצליח ליצור הגברה שתפקדה בתחום תדרים רחב.
חודש לאחר מכן, ב-16 בדצמבר, הצליחו בראטיין וברדין להפעיל את המגבר שלהם בפעם הראשונה.
ב-23 בדצמבר הציגו בראטיין, ברדין ושוקלי את המגבר בפני עמיתיהם במעבדות בל. שוקלי הציג עצמו כשותף בהמצאה, על אף שתיאור זה אינו נכון. בעקבות אמונתו של שוקלי שהוא זה שאמור לקבל קרדיט על המצאת הטרנזיסטור, הוא הדיר את בראטיין וברדין מהמשך המחקר, ובדגש מהמחקר על הטרנזיסטור הביפולרי, אותו שוקלי המציא לבדו.
לאחר המצאת הטרנזיסטור, המשיך בראטיין לחקור את תכונות שטח הפנים של מוצקים ואת "אפקט הטרנזיסטור", היכולת של מוליך למחצה להגביר אותות.
בשנת 1956 זכו בראטיין, ברדין ושוקלי בפרס נובל לפיזיקה על מחקריהם במוליכים למחצה ועל גילוי אפקט הטרנזיסטור.
בראטיין נפטר ב-13 באוקטובר 1987 בבית אבות בסיאטל, וושינגטון לאחר שסבל ממחלת האלצהיימר. הוא נקבר בבית הקברות פומרוי סיטי בפומרוי, וושינגטון.
ברכה פולד (שיר)
ברכה פולד הוא שמו של שיר שחיבר נתן אלתרמן, כשמה של לוחמת הפלמ"ח ברכה פולד, שנהרגה בליל וינגייט מאש הצבא הבריטי, וכשמה של אוניית המעפילים האיטלקית "ברכה פולד" שגם היא קיבלה את שמה לאחר מותה של ברכה.
השיר פורסם על ידי נתן אלתרמן בטורו "הטור השביעי", ב"עיתון דבר" מיום 25 באוקטובר 1946.
רקע.
ממשלת המנדט הבריטי, שהחלה שלטונה בארץ ישראל בשנת 1922 (צבא בריטי כבר נכנס לארץ, בשנת 1917), סייעה בתחילה לעלייתם של יהודים ארצה, בהתאם למנדט שקיבלה להקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל ברוח הצהרת בלפור. בהמשך, עקב התנגדותם של הערבים, ומתוך רצון לשמור על השקט האזורי, החלו הבריטים להטיל הגבלות על העלייה, אשר החמירו בהדרגה בשנות שלטון המנדט וזאת בהתאם לכללי הספרים הלבנים.
בשנת 1945 הוקמה תנועת המרי העברי שהיוותה ארגון גג של המחתרות העבריות בארץ ישראל, ותיאמה את פעולות ההתנגדות לשלטון הבריטי, כולל פעולות ההעפלה.