בזמן שהיה בלונדון פגש דאבו את מרי ג'יין פורד, הם התחתנו בשנת 1889 ולזוג נולדו שני ילדים: מדלן הלן (נולדה בשנת 1891) ולאון פורד ג'ורג' (נ. 1892), ליאון וג'ני נפרדו בשנות העשרים. לאחר מותה של ג'ני בשנת 1945, דאבו התחתן רשמית עם הידועה בציבור שלו שחי איתה מאז שנות השלושים, סטפני אונטל.
הצלחה אומנותית.
הוא שב לניו יורק בשנת 1890 והחל את הקריירה שלו בציורי קיר, אך בראשית המאה העשרים פנה לצייר נופים במקום זה. במשך שנים נדחו ציוריו של דאבו מתערוכות על ידי השופטים הגדולים בארצות הברית, עד שהצייר הצרפתי המכובד אדמונד אמאן-ז'אן הכיר בכישרונותיו והחל להציג את עבודתו של דאבו בצרפת, ואז הוא זכה להצלחה גדולה. עבודותיו הוצגו במוזיאונים ברחבי העולם, כולל מוזיאון דו לוקסמבורג, הגלריה הלאומית של קנדה, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון, המוזיאון המטרופוליטן במנהטן והמוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון. המבקרים נתנו שבחים גדולים לציוריו.
ככל שההצלחתו של דאבו גדלה, היא נתקלה בקנאה מצד אחיו סקוט. לכל הדעות, ליאון תמך ללא הרף בעבודתו של אחיו ושניהם הציגו לעיתים קרובות יחד. הוא אפילו החזיק בייפוי כוח לשמש כנציג של סקוט מול קונים פוטנציאליים באירופה. כאשר סקוט נסע ללמוד בפריז בשנת 1902, ליאון כתב מכתבי המלצה עבורו. עם זאת, ביקורות בעיתונות היו בדרך כלל חיוביות יותר עבור ליאון, הקונים התעניינו יותר בעבודותיו של ליאון, והיא נמכרה יותר.
דאבו יישר קו עם האוונגרד האמנותי, והשתתף ב"תערוכה לאמנות עכשווית" בשנת 1908. מאוחר יותר באותה שנה הוא הציג עם איגוד האמנים, קבוצת אמנים שהתארגנה בלונדון וערכה תערוכות. בשנת 1909 אצר והשתתף בתערוכת אמנות בקולג׳ ראנד למדעי החברה ובשנת 1910 השתתף ב"תערוכה של אמנים עצמאיים "שנערכה על ידי חברי אסכולת אש קאן. הוא היה בין המייסדים של איגוד הציירים והפסלים האמריקניים, ובין המארגנים של תערוכת הארמורי לאמנות מודרנית בשנת 1913.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נסע דאבו לצרפת והציע את שירותיו לראש הממשלה ז'ורז' קלמנסו. בסופו של דבר שימש קצין בצבאות הצרפתי והבריטי וחשף מספר מרגלים גרמניים, תוך שהוא משתמש באוזנו לזיהוי ניב ומבטא. הוא אפילו מילא תפקיד של מרגל פעם אחת, ועבר מאחורי הקווים של הגרמניים כדי להשיג מידע. עבור ארצות הברית הוא היה חלק מוועדה שחקרה מעשי זוועה לכאורה שהתרחשו בצרפת במהלך המלחמה, ודיווחה שהם אכן היו נכונים. הוא הועלה לתפקיד סרן בצבא ארצות הברית ושירת כמתורגמן עבור המשלחת האמריקאית.
חיים מאוחרים.
לאחר המלחמה, תפוקתו האמנותית פחתה. הוא החל להרגיש שגברים אמריקאים הפכו חומריים מדי, אך הנשים, כך הרגיש, היו בעלות אופי רוחני יותר ויכולות להציל את האמנות מאדישות. כתוצאה מכך, הוא הפך למרצה פופולרי, לעיתים קרובות דיבר לפני חמישה עשר מועדוני נשים בחודש בנושא אמנות בכל רחבי הארץ.
בשנות העשרים הוא לימד וצייר במושבות אמנים שונות בהרי ליצ׳פילד בקונטיקט. משנת 1933 החל להציג ציורי פרחים ופסטלים ועזב את ציורי הנופים עמם נקשר. עבודותיו החדשות התקבלו יפה, והניו יורק טיימס שיבח אותן.
בשנת 1937 חזר לצרפת והקים שם סטודיו, בו צייר נופים צרפתיים. עם התקרבות המלחמה, דאבו עזר לאמנים כמו ולטר סיקרט ופרנאן לאז׳ה להעביר את יצירותיהם אל מחוץ לצרפת כדי להימנע מהחרמתם. הוא נמלט מהכיבוש הגרמני של צרפת בסוף 1940 דרך פורטוגל. לאחר המלחמה הוא חזר לצרפת בשנת 1948 וצייר נופים נוספים, בעיקר הבולט במונט סנט-ויקטואר. ציורים אלה התקבלו מאוד והוא הוזמן להציג אותם בתערוכה ״מחווה לסזאן" בשנת 1951.
באותה שנה הוא שב לארצות הברית בפעם האחרונה.
דאבו נפטר במנהטן ב-7 בנובמבר, שנת 1960 בגיל 96.
הוא קבור בבית הקברות הלאומי בלונג איילנד.
בהווה עבודותיו עדיין זוכות לתשומת לב ולשבחים.
שאילנדרה שארמה
שאילנדרה שארמה (נולד ב-10 ביולי 1957) הוא יוגי וגורו קרייה יוגה. שאילנדרה כתב פרשנויות על טקסטים פילוסופיים ויוגיים בסיסיים כמו הבהגווד-גיטה, סוטרות היוגה של פטנג'אלי והסוטרות שיווה מווסוגופטה.
ביוגרפיה.
קורות חייו והחיפוש אחר הגורו.
שאילנדרה שארמה נולד ב־10 ביולי 1957 בעיר בופאל שבהודו. לאחר שסיים את לימודיו בקולג' (1978, תואר שני במדעי המדינה), שאילנדרה התכוון להתגייס לצבא ההתנדבות ההודי. עם זאת, באותו הרגע חלו שינויים רציניים בתפיסת עולמו. הם נגרמו בגלל מותם הבלתי צפוי של כמה מקרובי משפחתו בבת אחת. אירועים אלה חפפו יחד עם הזמן בו הוא קרא את הספר "אוטוביוגרפיה של יוגי" של פרמהנסה יוגאננדה. כתוצאה מכך, שאילנדרה סירב לשרת והחליט להקדיש את חייו למציאת התשובה לשאלה מהו מוות. כך החל מסעו דרך הודו בחיפוש אחר הגורו של קרייה יוגה. בשנת 1982 הוא קיבל חניכה מסטיאצ'רן להירי, נכדו של להירי מהסאיה, שלפי המסורת ההינדית נחנך על ידי המהאווטאר באבאג'י עצמו.
גורו קרייה יוגה.
לאחר שנתיים של תרגול יוגה אינטנסיבי, הפך שאילנדרה לגורו ויורשו של סטיאצ'ראן להירי, והוא התחיל להסמיך תלמידים, בשנת 1984 הוא נכנס לסמאדהי בפעם הראשונה.
לפי שאילנדרה, בשנת 1988 הופיע בפניו מהאווטאר באבאג'י ולימד אותו את הטכניקות המיוחדות של קרייה יוגה .
בשנים 1992–1993 כתב פרשנות על בהגווד גיטא, סוטרות היוגה מפטנג'אלי וסוטרות שיווה מווסוגופטה.
שמשן.
בשנת 1993 שאילנדרה שארמה התיישב בשמשן במרכז גבעת גוברדהנה. הוא עדיין מתגורר שם, בהיותו "שומר" השמשן והארמון, שהיה שייך לשושלת מהרג'ה קודם לכן.
במקום שאילנדרה שארמה ייסד את סידהא סידהאנטה יוגה אקדמי.
הוראה.
שאילנדרה שארמה הוא יוגי שהשיג מימוש באמצעות הרבה שנות תרגול. לפיכך, להוראתו של הגורו קרייה יוגה יש היבט מעשי: מכלול פראניאמה ומודרה, שנלמד על ידי תלמידיו, מכוון ליציאת התודעה של המוח האנושי מעבר לגוף; הבנת עוצמתו כתודעה אחת, המתבטאת בכל הדברים. החל מהרמה הגופנית (מודעות למגבלות פיזיות ישנן המפתח להבנת אי-גבול התודעה), תרגול קרייה יוגה בשלבים הגבוהים ביותר מאפשר ליוגי להגיע לרמה של הרעיון הטהור, מעבר למילים ודימויים. עם זאת, התודעה כבר לא זקוקה לתפיסה גסה (גופנית, פיזית) של העולם המתבטא, מכיוון שהיא (התודעה) חווה אחדות עם מקור הבריאה, האלמותי ויוצר הכל. הגוף, מפסיק להיות מגבלה לתודעה, והופך לכלי היצירתי שלו.
טויוטה קורונה
טויוטה קורונה (באנגלית: Toyota Corona) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר יוצרה בין השנים 2001–1957
מהדור השישי דגמי "טויוטה קורונה" הוגדרו כ"מכונית משפחתית גדולה".
דורות "טויוטה קורונה".
בשנת 1970 הייתה המכונית היפנית הראשונה שחצתה את קו ה-2 מיליון יחידות. וב-1973 הגיע היקף הייצור שלה כבר ל-3.8 מיליון מכוניות.
ארמיית סלוניקי הבריטית
ארמיית סלוניקי הבריטית הייתה ארמייה של הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 היא פורקה, אולם יחידות שלה הפכו לארמיית הים השחור החדשה, והגנרל ג'ורג' מילן נשאר בפיקוד.
מלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה בסלוניקי תחת פיקודו של בריאן מהון כדי להתנגד להתקדמות בולגרית באזור כחלק מהחזית המקדונית. הארמייה הגיעה לסלוניקי (יחד עם חיילים צרפתים) ב-15 באוקטובר 1915. במאי 1916 החליף ג'ורג' מילן את בריאן מאהון כמפקד הארמייה. בסופו של דבר זה כללה הארמייה שני חיליים וכארמיית הים השחור היא נשארה על כנה עד שנת 1921. הרוגי ארמיית סלוניקי הבריטית מונצחים באנדרטת דוריאן.
סדר הכוחות.
ארמיית סלוניקי הבריטית, מרץ 1917
הקורפוס ה-12
הקורפוס ה-16
מפקדת הארמייה
משהב
משהב חברה לשכון בנין ופתוח בע"מ המוכרת בשם המקוצר "משהב" היא חברה פרטית ישראלית שנוסדה בשנת 1936 על ידי הסתדרות הפועל המזרחי, ועוסקת בתחום השיכון והבינוי.
היסטוריה.
בשנת 1936 נוסדה חברת היזמות "משכנות", ששמה המלא היה "משכנות - חברה ליסוד שכונות דתיות בע"מ". בשנת 1937 נוסדה חברת הבינוי "הבונה" במטרה לספק עבודה בענף הבנייה לפועלים דתיים. לאחר הקמתן שתי החברות פעלו כחברות קבלניות מבצעות לציבור הדתי לאומי.
החברות נוסדו על ידי הסתדרות הפועל המזרחי בראשות משה קלמר, שכיהן כיושב ראש הדירקטוריון שלהן.
בתחילת 1959, לאחר שנים שבהן התגלגל הרעיון לאחד את החברות, הוחל בפעילות למיזוג החברות. האיחוד הובא בפני מרכז הפועל המזרחי באפריל 1959 ושתי החברות נקראו יחד "משכנות-הבונה". בשנת 1960 הושלם המיזוג והחברה קיבלה את שמה החדש: "משהב".
החברה בנתה עשרות אלפי דירות ברחבי ישראל. בשנת 2003 רכשה חברת משהב מתחם בן 127 דונם באורנית, ובנתה במקום 250 קוטג'ים.
במאה ה-21 עסקה החברה גם במיזמי פינוי בינוי בקריית אונו, ברמת גן ובגבעתיים.
בשנת 2016 עברו משרדיה הראשיים של החברה לפתח תקווה, לאחר כחמישים שנה שבהן שכנו בתל אביב.
באוקטובר 2018 הטילה רשות מקרקעי ישראל על החברה קנס בגובה 30 אלף ש"ח על אפליה במכירת דירות לערבים.
ביולי 2021 הטילה הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן על החברה עיצום כספי בסך 54 אלף ש"ח, עקב הטעיית צרכנים בפרסום.
אני אוהב
אני אוהב או בשמו המלא אני אוהב שוקולד הוא שיר ילדים המופיע באלבום השירים המפורסם "הכבש השישה עשר". השיר נכתב בידיי יהונתן גפן והולחן בידיי יצחק קלפטר. בשנת 2005 יצא ספר ילדים בהוצאת דביר המכיל אך ורק את השיר הבודד.
כל אחד מחברי הלהקה שר בתורו בגוף ראשון יחיד, כאילו היה הילד הדובר המספר מהם הדברים האהובים עליו.
עיבודים.