בשנים 2019–2020 היא מריצה כבר כעשר שנים ערב יחיד בשם "פניני המחזמר" בתיאטרון "הקאמרי" וברחבי ישראל, מופע שרץ בהצלחה גם באירופה. העלתה ערב משותף, "בילוי נעים", עם הדוד שלה מולי שפירא (גלי צה"ל). כמו כן, שרה בערבים משותפים עם המוזיקאי גיל שוחט "כשהמיוזיקל והאופרטה נפגשים", "מופע משירי ברברה סטרייסנד" ועוד. מריצה ערב יחיד בשם "לימור שפירא שרה נשמה יהודית". מריצה מופע משותף עם אהרון פררה "כשהגפילטע והסופריטו נפגשים". משתפת פעולה עם האופרה הישראלית בקונצרטים שונים. מעלה ערב משותף לה ולנתן דטנר "המיוזיקל היהודי". מופיעה בכמה ממופעי "רעות קשרי תרבות" בסדרות בהיכלי התרבות בישראל (״מברודוויי באהבה״, ״Come Prima״ ("בחזרה אל סן רמו"), ״הפרוטה והירח״, מחווה לחתני פרס ישראל במוזיקה הישראלית, ״הללויה אמריקה״ מופע משותף לה ולששי קשת "צלילי המיוזיקל" ועוד).
בנוסף, מעבירה סדנאות להגשת שיר ולפיתוח קול במכללה האקדמית קריית אונו ומרכזת שם את מחלקת הקול.
במאי 2020 השתתפה באירוע לציון 75 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית לצד שירה רונן.
ג'ג'ו (עיר)
ג'ג'ו (בהנגול: 제주시; בהנג'ה: 濟州市) היא בירת מחוז ג'ג'ו בקוריאה הדרומית. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 492,306 תושבים. העיר היא אתר נופש ידוע, עם מלונות יוקרתיים ומתקני קזינו ציבוריים. בשנת 2011 טסו 9.9 מיליון נוסעים בין הערים סיאול וג'ג'ו והפכו את מסלול גימפו – ג'ג'ו לנתיב האוויר הנוסעים העמוס ביותר בעולם. בג'ג'ו מבקרים מדי שנה יותר מעשרה מיליון מבקרים מדרום קוריאה, יפן וסין.
היסטוריה.
אזור העיר ג'ג'ו מילא תפקיד מרכזי באי ג'ג'ו מאז לפני ההיסטוריה המתועדת. סמסונגונגול, החורים שממנו אבאו שלושת אבותיהם של אנשי ג'ג'ו, ממוקמים במרכז העיר.
ג'ג'ו גדלה מהר מאז שנות השבעים. אזור שין ג'ג'ו (신제주), או "ג'ג'ו החדשה", הוקם לפני כמה עשורים, ונמצא במעלה הגבעה משדה התעופה ושוכנים בו מבני ממשלה רבים. בנייני הגג המסוככים שהיו נפוצים ברחבי העיר עד שנות השבעים נעלמים בהדרגה.
העיר הופרדה מנפת צפון ג'ג'ו בשנת 1955. עם זאת, בשנת 2005 התקבלה הצבעה למיזוג העיר עם נפת צפון ג'ג'ו, וגם מיזוג סאגוויפו עם נפת דרום ג'ג'ו ליצירת שתי ערים גדולות המנהלות בצורה ישירה את המחוז. שינוי זה נכנס לתוקף ביולי 2006.
בשנת 2012 סאנג-או קים התמנה לראש העיר; הוא היה בעבר הנשיא אזורי של ג'ג'ו בפדרציה הלאומית לשיתופי פעולה חקלאית.
תחבורה.
העיר ג'ג'ו היא מרכז התחבורה העיקרי במחוז ג'ג'ו. בעיר נמצא שדה התעופה היחיד באי, נמל התעופה הבינלאומי ג'ג'ו (קוד יאט"א: CJU); מסלול התעופה ג'ג'ו-סיאול הוא מסלול התעופה העמוס ביותר בעולם.
בנוסף, נמל ג'ג'ו הוא הנמל הגדול ביותר באי, ומשרת את רוב ספינות הנוסעים והמטענים המבקרים באי. הנמל ניצב גם במרכז רשת הדרכים של האי. כדי לנסוע ברחבי העיר והאי, ישנם אוטובוסים שונים וזמינים במחירים משתלמים, אשר בדרך כלל עולים כ-1,000 וון דרום קוריאני (2.8 שקלים/0.90 דולר) לנסיעה אחת. נסיעה באוטובוס מג'ג'ו לסאגוויפו (העיר השנייה בגודלה באי) אורכת בדרך כלל כשעה.
כלכלה.
בשל מיקומה המרכזי בתחבורה, החלק העיקרי של תחבורת תיירים באי ג'ג'ו עובר דרכה. תיירים רבים מגיעים לעיר דרך הנמל או דרך שדה התעופה, ובדרך כלל שוהים במלונות בשכונת סינג'ג'ו, ונשארים בעיר כדי לבקר אטרקציות תיירותיות שונות בג'ג'ו. האטרקציות העיקריות באי כוללות את סלע ראש הדרקון (, ko: 용두암) לאורך החוף; סמסונגונגול, שלושה חורים באזור העיר התחתית; הפארק הלאומי האלאסאן בפנים; ההר הגבוה במדינה, האלאסאן; והגן הבוטני הגדול בעולם, בונג'אה ארטפיה.
העיר מפורסמת גם מגידול ומכירת תפוזים. העיר ג'ג'ו מוקפת בחוות תפוזים ומנדרינה.
המטה של חברת התעופה ג'ג'ו אייר ממוקם בעיר ג'ג'ו.
גאוגרפיה.
העיר מכסה את מחציתו הצפונית של האי ג'ג'ו, גובלת מדרום בעיר סאגוויפו ומשאר הכיוונים במצר קוריאה, מול החוף הדרומי של מחוז דרום צ'אלה. בגבולותיה הקודמים של ג'ג'ו סיטי, היא הייתה ממוקמת כ-19.3 ק"מ ממזרח למערב, וכ-10.2 ק"מ מצפון לדרום.
אקלים.
בג'ג'ו יש אקלים סובטרופי לח (מדוד על ידי שיטת קפן Cfa), קיצים חמים מאוד וחורפים קרירים. על פי שיטת הולדרידג', בג'ג'ו יש אקלים חם ולחות ביער ליד העיר. בשל מיקומה, ג'ג'ו היא אחת מהערים החמות ביותר בקוריאה. עם זאת, אפקט השלג של האוקיינוס מוריד משקעים בחורף, כגון ממטרי שלג עם רוח חזקה מאוד במהלך החורף. המשקעים משמעותיים לאורך כל השנה, אך הם רטובים יותר בקיץ, עם יותר מ- של גשם היורד בכל חודש מיוני עד ספטמבר. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם בעיר היא 37.5 מעלות צלזיוס ב-25 ביולי 1942. למרות זאת, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה אי פעם בעיר היא -6 מעלות צלזיוס ב-16 בפברואר 1977.
חלוקה מנהלית.
ג'ג'ו מחולקת ל-19 שכונות (דונג), 4 עיירות (אאופ), ו-3 עיירות כפריות (מייאון):
ערים תאומות.
הערים התאומות של ג'ג'ו הן:
קלקידן
קלקידן הוא ספר רומן המיועד לבני הנוער שנכתב על ידי הסופרת הישראלית, דורית אורגד, ויצא לאור בשנת 2006 בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספרית הפועלים. בשנת 2012 זכה הספר בפרס הספריות הציבוריות לספרות ילדים. דורית אורגד קיבלה השראה לספר לאחר ששמעה על נער המצטיין בלימודים וגם מבחינה חברתית. הנער מצליח למרות כל הקשיים שהוא ומשפחתו צריכים להתמודד איתם, ונשאר אופטימי וחיובי. דורית אורגד ביססה את אופיו של קלקידן על פי הילד הזה. אורגד זכתה בפרס 'כלת האור' בזכות התייחסותה המיוחדת לקהילה האתיופית, שבאה לידי ביטוי בספריה: "שבועת 'האדרה'", "יום החרגול וימים אחרים" ו"קלקידן".
טרם הוצאת הספר, הוא התפרסם כסיפור בהמשכים בעיתון הילדים "אותיות".
__תוכן_עניינים__
תקציר עלילה.
קלקידן הוא נער בן 14 תלמיד בכיתה ח' מצטיין בלימודיו. הוא מתגורר בפתח תקווה בדירה קטנה עם אחותו הגדולה אבזה, אחיו הקטן סולומון ואביו דסטה. מצבם הכלכלי קשה. הם עולים מאתיופיה. אמו של קלקידן נפטרה בשל מחלה קשה. הסיפור מתחיל כאשר דסטה, אביו של קלקידן, מקבל קידום בעבודה כעובד שיפוצים. דסטה נדרש לעבוד עם בעל העסק בשותפות ולהתחלק אתו בהכנסות. דסטה מסכים בשל הצורך לפרנס את משפחתו. הוא מבטיח למשפחתו שידאג לכל הנחוץ ללימודים, וכן לסדר את הבית כך שיהיה נוח ונעים ויאפשר להזמין חברים הביתה. לאחר שדסטה קיבל את ה"קידום", הוא עובד הרבה יותר קשה, יוצא לעבודה מוקדם וחוזר בערב עייף ומותש. דסטה כבר כמה חודשים עובד ואינו מקבל את הכסף שהובטח לו. הוא מנסה להרגיע את ילדיו בכך שהוא אומר להם 'סובלנות'. לאחר שדסטה סוף סוף אמור לקבל את הכסף, דובי אנגלרייך, המעביד של דסטה, עזב לפתע את הארץ. דסטה נהג לקחת הלוואות מן הבנקים עבור מעסיקו, והן הוחזרו לאחר ההכנסה מהעבודה. כעת, דסטה נותר עם חובות עבור הלוואות שטרם נפדו. הפתרון היה למכור את הדירה. ענת, עובדת סוציאלית, מציעה לאבזה לעבור לכפר נוער. סולומון הועבר למשפחת אומנה. קלקידן עבר לגור עם משפחתו של ניסים, חברו הטוב. דסטה נותר לבד חסר כל. הוא נלקח על ידי המשטרה לאחר שסירב לעזוב את ביתם שנמכר. ולבסוף, נשלח דסטה לבית משוגעים. קלקידן מרגיש אי צדק. הוא רצה לנקום בדובי, אשר הפריד בין כל משפחתו. במהלך חייו נתקל קלקידן באנשים שהתייחסו אליו בגזענות. היו שואלים אותו לגבי השם ה"מוזר" שלו, קלקידן. הוא קיבל יחס שונה בגלל צבע גופו, אך קלקידן אינו מאפשר ליחס השלילי כלפיו לפגוע בו. הוא גאה בתרבותו ובמשפחתו. קלקידן וניסים מקימים צמד מוזיקלי. בתחילה הם עושים זאת לשם ההנאה ולהתפתחות המוזיקלית שלהם, אך בהמשך נראה היה שמטרתו של ניסים הייתה רק להשתכר מההופעות. קלקידן שם לב שגם יחסו של חברו כלפיו השתנה. חברו מתנהג כלפיו ביחס של עליונות. קלקידן שאינו יכול לומר איך הוא מרגיש ומה דעתו, מחליט לעזוב את משפחת ניסים ולצאת לירושלים. בירושלים הוא לומד בבית ספר חדש וממשיך להצטיין בלימודים. הוא פוגש את רונה והיא עוזרת לו למצוא חדר במלון ועבודה. הוא מבקר את בני משפחתו ומנסה לטפל בהם. לאחר זמן מה, דסטה וקלקידן נפגשים והם קונים כרטיס לאתיופיה כדי לבקר את הסבא של קלקידן. מפגש זה עוזר לדסטה להחלים. רוב המשפחה מתאחדת. אבזה, דסטה וקלקידן חוזרים לגור בפתח תקווה. סולומון עבר לגור ב"אחוזת חווה".
מסרים מהסיפור.
למרות כל הבעיות הקשות; ההתמוטטות הנפשית של האב, האחות שנלקחה מהבית לפנימייה והאח שנשלח למשפחה אומנה, קלקידן ממשיך להצליח בבית הספר, לוקח אחריות, דואג לבני משפחתו, מטפל בהם ומצליח לאחד מחדש את בני המשפחה. לעולם אינו מתייאש. כמו כן, בספר מתואר היחס הגזעני של אנשים בחברה הישראלית כלפי אחרים בעלי צבע עור כהה יותר, אך קלקידן, הדמות הראשית בסיפור, שהוא אדם אופטימי ובעל ראייה חיובית, מכיר ביכולותיו ובכישוריו ומתגבר על כל הקשיים.
ספר זה שומש כלימוד ערך החברות והסובלנות בידי משרד החינוך.
איך עושים שלום
איך עושים שלום הוא ספר המיועד לבני נוער שכתבה הסופרת הישראלית, נעמי שמואל. הספר יצא לאור ב-1994 על ידי כתר הוצאה לאור בעברית ולימים, תורגם גם לשפה האנגלית. הספר עוסק בחוסר סובלנות לאחר ולשונה.
הספר מתאר אנשים אדומים ואנשים כחולים שאינם מצליחים להסתדר ביניהם. המבוגרים אינם יכולים להבין זה את זה ואינם מקבלים את ההבדלים ביניהם. הם מתכוננים לצאת למלחמה אחד נגד השני, עד שהילדים עוצרים אותם ומלמדים אותם על סובלנות כלפי האחר.
תקציר העלילה.