לאחר הפלישה הסובייטית, ארצות הברית תמכה במאמצים דיפלומטיים להשיג נסיגה סובייטית. בנוסף, תרומות נדיבות של ארצות הברית לתוכנית הפליטים בפקיסטן מילאו תפקיד מרכזי במאמצים לסייע לפליטים אפגנים. המאמצים של ארצות הברית כללו גם עזרה לאוכלוסייה המתגוררת בתוך אפגניסטן. במהלך תקופת הכיבוש הסובייטי באפגניסטן, ארצות הברית סיפקה כ-3 מיליארד דולר בסיוע צבאי וכלכלי לקבוצות מוג'הידין שהוצבו בצד הפקיסטני של קו דורנד. שגרירות ארצות הברית בקאבול נסגרה בינואר 1989 מסיבות ביטחוניות.
ארצות הברית קיבלה בברכה את הממשל האסלאמי החדש שעלה לשלטון באפריל 1992 לאחר נפילת הממשלה שקיבלה סובייטית. לאחר מכן, קבוצות מוג'הידין שניצחו, התחילו מלחמת אזרחים בינן לבין עצמן, אך תשומת לבה של ארצות הברית לא הופנתה אז לאפגניסטן.
מלחמת אפגניסטן.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, שהעלו את אפגניסטן כחשודה העיקרית במתן בסיסים לאוסאמה בן לאדן ולארגון הטרור האסלאמיסטי אל-קאעידה פתחה ארצות הברית במלחמה במסגרתה נכבשה אפגניסטן והופל שלטון הטליבאן שעבר למלחמת גרילה נגד שלטון הכיבוש החדש, בעיקר מבסיסי פעולה שהקים במקומות שונים במדינה ובפקיסטן השכנה. המלחמה הסתיימה ב-28 בדצמבר 2014.
ארצות הברית קיבלה תמיכה וגיבוי בינלאומיים רחבים, ובין היתר הברית הצפון אטלנטית - נאט"ו - הפעילה לראשונה מאז הקמתה את סעיף מספר 5 באמנתה, לפיו תקיפה באחת המדינות החברות בברית משמעה פגיעה בכל המדינות החברות בה. בנוסף לכך, מדינות רבות כדוגמת סין, רוסיה, והודו הציעו שיתוף פעולה מודיעיני (ורוסיה אף שלחה כסיוע כוחות ספצנאז של השירות הפדרלי ללוחמה בסמים), או כדוגמת יפן וקוריאה הדרומית שהציעו שיתוף פעולה צבאי ורפואי. אחד הביטויים לתמיכה ולגיבוי הרחבים ניתן למצוא בקואליציית ה- ISAF (קיצור של International Security Assistance Force, כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי) שהוקם על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 בדצמבר 2001 ומטרתו לשמור על הביטחון והפיתוח של אפגניסטן לאחר מפלת שלטון הטליבאן בה.
לאחר הפלת שלטון הטליבאן וכיבוש הבירה קאבול, הוקם שלטון חדש שהתבסס על הברית הצפונית (איגוד של ארגונים המתנגדים לטליבאן וששלטו באפגניסטן לפני שהארגון השתלט עליה). כיום הקואליציה בראשות ארצות הברית מנסה לייצב את המדינה על ידי ביסוס משטר דמוקרטי בה ועל ידי חיזוק צבאה כדי שיוכל להתמודד עם ארגוני הטרור. בנוסף לכך, הקואליציה עוסקת בפעולות ביטחון שוטף במדינה שכוללות לחימה במעוזי טליבאן החוזרים ומתגבשים במקומות שונים במדינה ובפקיסטן השכנה (הדבר נגרם עקב היעדר צבא חזק שישליט סדר במדינה).
בדצמבר 2014 נערך טקס סמלי לסיום מעורבותן של ארצות הברית וכוחות נאט"ו בלחימה פעילה - שתעבור כעת לאחריות הצבא האפגני. במטה בקאבול הורדו הדגלים במעמד המציין את סיום המלחמה, אף ש-13,500 חיילים זרים יישארו על אדמת אפגניסטן החל מ-1 בינואר 2015, 11,000 מהם אמריקנים, בתפקידי הדרכה וייעוץ בלבד.
ב-2 במאי 2012 ארצות הברית ואפגניסטן חתמו על הסכם שותפות אסטרטגית. הסכם זה נחתם לתקופה של 10 שנים ומדגים את המשך המחויבות של ארצות הברית לחיזוק ריבונותה של אפגניסטן, כמו גם ליציבותה ושגשוגה. שתי המדינות ימשיכו לשתף פעולה במאבק נגד אל-קאעידה והטליבאן. הסכם זה ממחיש גם את כוונתה של ארצות הברית לכלול את אפגניסטן ברשימת בעלות הברית העיקריות שלה מחוץ לנאט"ו.
הכוחות המזוינים האפגנים החלו למלא תפקיד מוביל בהבטחת הביטחון באזורים רבים במדינה: עד סוף 2014, הקואליציה הבינלאומית הוציאה את רוב כוחותיה מאפגניסטן.
יחסים כלכליים.
ארצות הברית התחייבה לטווח ארוך לעזור לאפגניסטן להיבנות מחדש לאחר שנים של מלחמה. ארצות הברית קוראת לממשלת אפגניסטן לנקוט באמצעים מכריעים נגד השחיתות ולספק שירותים טובים יותר לתושבי אפגניסטן.
בשנת 2011, יבוא הסחורות מאפגניסטן לארצות הברית הסתכם בפחות מ-1% מייצוא ארצות הברית למדינה.
סיוע בשיקום אפגניסטן.
בשנים 2006–2010 ארגנה ארצות הברית הכשרה של 54,000 מורים ב-11 מחוזות באפגניסטן, בנו או שיפצו 680 בתי ספר, הקימו 2 אוניברסיטאות ושלוש מכללות פדגוגיות. בשנים 2002–2010 הדפיסה ארצות הברית 75.6 מיליון ספרים בשפות דארי ופאשטו. אם בשנת 2003 775 תושבי אפגניסטן השתתפו בתוכניות הכשרה וחילופים של מחלקת המדינה, בשנת 2009 כבר היו 376,716 אנשים שהשתתפו בתוכניות אלו.
נציגויות דיפלומטיות.
אפגניסטן מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון הבירה ו-2 קונסוליות בלוס אנג'לס וניו יורק.
ראיין מקארתי
ראיין ד. מקארתי (באנגלית: Ryan D. McCarthy; נולד ב-1973) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי ולשעבר איש יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. החל מ-30 בספטמבר 2019 ועד השבעת ג'ו ביידן לנשיאות כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית. ביוני 2017 מינה אותו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כתת-מזכיר הצבא. ב-1 באוגוסט אותה שנה אישר הסנאט את מינויו. מה-3 באוגוסט ועד ה-20 בנובמבר 2017 הוא שימש כמזכיר הצבא בפועל. מה-24 ביוני ועד ה-15 ביולי 2019, כאשר מזכיר הצבא מארק אספר שימש כמזכיר ההגנה בפועל, נטל מקארתי על עצמו את תפקידי מזכיר הצבא. ב-21 ביוני אותה שנה מינה הנשיא טראמפ את מקארתי כמזכיר הצבא. ב-26 בספטמבר אושר מינויו על ידי הסנאט וב-30 בספטמבר הוא הושבע כמזכיר הצבא.
השכלה ושירות צבאי.
מקארתי סיים תואר ראשון בהיסטוריה במכון הצבאי של וירג'יניה. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים על שם רוברט ה. סמית' של אוניברסיטת מרילנד. כאיש יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית הוא שירת ברגימנט הריינג'רס ה-75 במהלך הפלישה האמריקאית לאפגניסטן.
קריירה.
לאחר שחרורו מהצבא עבד מקארתי ב"תאגיד הבנקאות של הונג קונג ושאנגחאי". לאחר מכן הוא היה לחבר צוות מקצועי של הוועדה ליחסי חוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית. בהמשך הוא שימש כעוזר מיוחד למזכיר ההגנה רוברט גייטס.
ב-2011 הצטרף מקארתי ללוקהיד מרטין, שם הוא עבד במיזמים שונים, כולל במיזם ה-F-35 לייטנינג II. בתפקידו האחרון שם הוא שימש כסגן הנשיא לתוכנית התחזוקה של מיזם ה-F-35.
הטמרייר הלוחמת
הטמרייר הלוחמת (באנגלית: The Fighting Temeraire) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האנגלי ויליאם טרנר משנת 1838. היצירה הוצגה לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1839. בציור מתוארת ספינת מלחמה אה"מ טמרייר , אחת מהספינות שהשתתפו בקרב טרפלגר.
הציור מוצג בגלריה הלאומית שבלונדון, וטרנר הוריש אותו למדינה בשנת 1851. ב-2005, בסקר שנערך על ידי רדיו BBC, היצירה נבחרה כציור הבריטי האהוב ביותר. בשנת 2020, הציור נוסף לגב שטר ה-20 פאונד הבריטי.
אודות היצירה.
טרנר השלים את הציור בשיא הקריירה שלו, והציור הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון במשך כ-40 שנה. הצייר נודע בציורי הנוף שלו שבהם הוא עשה שימוש בים, במזג האוויר ובאור. טרנר חיי רוב חייו ליד נהר התמזה, ורוב יצירותיו נסובו על סצנות של סירות ומים. הוא נהג להשתמש בצבעי שמן ומים, לעשות סקיצות של יצירותיו ולהשלימם בסטודיו.
טרנר חזה בטמרייר בביצות בגריניץ' ביחד עם הצייר קלארקסון סטנפילד בצהריי 5 בספטמבר 1838. הטמרייר, אוניית מפרש ידועה אך מיושנת, נגררה למעגן רות'רהית' שם הייתה מיועדת לפירוק, לאחר שהצי המלכותי מכר אותה לטובת הצטיידות באוניות חדישות יותר, ושיט זה היה איפוא בבחינת דרכה האחרונה. לא ידוע אם בעת הזו טרנר הספיק ליצור סקיצות של האונייה, אך מאוחר יותר הוא הספיק לתפוס את הספינה במעגן ברות'רהית', שם הוא יצר מספר סקיצות ליצירה. מזג האוויר באותו יום היה שמשי, והרקע המעונן הוא פרי המצאתו של הצייר. בציור נראית ספינת גרר מונעת בקיטור המושכת את הטמרייר, אף על פי שבמציאות היו שתי גוררות כאלו. ניתן לראות את טרנר ואת סטנפילד בסירה קטנה בצידו הימני של הציור.
הצייר היה בן 28 כאשר בריטניה נכנסה למלחמות הנפוליאוניות, ותקופה זו חיזקה אצלו את רגש הפטריוטיזם כלפי המדינה. הטמרייר הייתה ידועה מאוד עקב ההצלחה שלה בקרב בטרפלגר, ומכירתה לפירוק עוררה התעניינות וסיקור תקשורתי נרחב. ייתכן כי זאת הסיבה שהביאה את האונייה לידיעתו של טרנר ולרצונו לצייר אותה.
סמליות.
הקומפוזיציה בציור היא ייחודית מפני שהנושא המרכזי בה, האונייה, מופיע רק בחלקו השמאלי. הספינה מודגשת על רקע השמים הכחולים והערפל שמסביבה. יופייה של הטרמרייר הישנה מנוגד לספינת הגרר החדישה אך מכוערת, המוציאה עשן מארובתה. טרנר יצר משולש של ארבע ספינות התוחמות את רקע השמים הכחולים. הספינה הגדולה שבהן היא הטרמייר, והשלוש האחרות קטנות יותר באופן היוצר את המשולש.
בצידו האחר של הציור, בדיוק באותו מרחק של הטמרייר מהקצה, שוקעת השמש. קרני השמש השוקעת מתפרסות על רחבי העננים מעליה, וניתן לראות את השתקפותה על המים. ההשתקפות של השמש על המים והעשן המיתמר מהגוררת דומים מאוד בצבעם. שקיעת השמש מסמלת סופה של תקופה עבור הצי המלכותי הבריטי. מעל התורן של הטמרייר מגיח הירח, המסמל את תחילתה של תקופת המהפכה התעשייתית. היצירה מסמלת את סוף עידן הגבורה של אוניות המפרש, ואולי גם חששות מסוף הקריירה המפוארת של הצייר עצמו.
פוסיליר
נועם אביבי
נועם אביבי (נולד ב-25 בפברואר 1999) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת הפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה.
אביבי גדל בגבעתיים, שיחק כילד בקבוצת הכדורסל של עירוני רמת גן עד לכיתה ט'.
קריירה.
בכיתה י' עבר לאקדמיה לכדורסל של איגוד הכדורסל במכון וינגייט. את לימודי התיכון סיים בכיתת ספורטאים בבית הספר העל יסודי חוף השרון.