פיימן כיהן כמרצה ומרצה בכיר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מינוי משותף במכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין בשדה בוקר ובמחלקה לפיזיקה בבאר-שבע משנת 1976, ומ-1977 כפרופסור-חבר ובהמשך כפרופסור-מן-המניין.
ב-1977 פיימן הקים את היחידה לחישובים סולריים (כיום ידועה כמחלקה לאנרגיית שמש ופיזיקה של הסביבה) במכונים לחקר המדבר, וכיהן כראש היחידה עד שנת 1985.
בשנת 1991 מונה למנהל המרכז הלאומי לאנרגיית השמש על שם דוד בן-גוריון ועמד בראשו עד ספטמבר 2013.
מחקר.
במשך השנים עסק פיימן במחקריו רבות בהיבט היישומי של אנרגיית שמש, כולל: בחימום מים סולרי (ביתי ותעשייתי), חימום נפח הבניינים באמצעות אנרגיית שמש (בתים ומבני ציבור), ובמיוחד: ייצור חשמל מהשמש (סולר תרמי ופוטו-וולטאי). תחום התמחותו המיוחד, אשר לדעתו יביא לפתרון למשבר האנרגיה של מדינת ישראל במיוחד, הוא טכנולוגית הפוטו-וולטאית המרוכזת
פיימו מארגן כנסים בינלאומיים מאז 1983, כולל במיוחד סימפוזיון שדה בוקר לייצור חשמל מהשמש.
פיימן זכה במספר פרסים, מענקים ואותות כבוד כגון מענק מאיץ החלקיקים ב-CERN בארגון האירופאי למחקר גרעיני בז'נבה, שווייץ, מענק ויצמן, ו-פרס עיריית חיפה על-שם י' דרורי.
בשנת 2016 הוענק לפיימן פרס בן-גוריון מטעם יד דוד בן-גוריון
בשנת 2019 הוענק לפיימן אות בן-גוריון מטעם "אוניברסיטת בן-גוריון".
פיימן זכה במספר רב של מענקי מחקר מקרנות וגופים שונים בישראל ומחוצה לה לביצוע מחקרים בתחומים אלו ופרסם למעלה מ-150 מאמרים, פרקים בספרים וספרים בנושאים אלו ואחרים בבמות מקצועיות בישראל ומחוצה לה.
היה חבר בוועד הפעולה של אונסק"ו על שיתוף פעולה באנרגיית שמש באירופה. הוא גם היה חבר בוועדות של מכון התקנים הישראלי בנושאי אנרגיה וכיהן כיושב ראש הוועדה למודולים פוטו-וולטאיים.
פרש לגמלאות בשנת 2012, ממשיך לעסוק בפעילות מחקרית ענפה.
בשנת 2016 הוענק לפיימן פרס בן-גוריון מטעם יד דוד בן-גוריון
בשנת 2019 הוענק לפיימן אות בן-גוריון מטעם "אוניברסיטת בן-גוריון".
חיים אישים.
נשוי לעפרה, אב לשלושה ילדים.
כדי לתת דוגמה אישית, פיימן בנה את ביתו במדרשת בן-גוריון, בעזרת האדריכל אריה רחמימוב, על בסיס עקרונות ניצול אנרגיית השמש
נטרונאי בן נחמיה
רב נטרונאי בן נחמיה (נקרא גם: בר מר ינקא) היה ראש הישיבה ה-12 של ישיבת פומבדיתא משנת 719 (ד'תע"ט) עד שנת 730. חמיו היה רב חסדאי בן בוסתנאי, ראש הגולה השלישי לאחר הכיבוש הערבי של האימפריה הסאסאנית, בשנת ד'ת"ס בערך.
בראשות ישיבת פומבדיתא.
רב שרירא גאון טען באגרת כי רב נטרונאי כחתן של בית ראש הגולה התנהג בתקיפות בישיבה, ובשל כך ברחו כמה מחכמיה לסורא. לפי חלק מהנוסחים מדובר על חתנו של רב נטרונאי, רב ינקא, ולפי חלק מהנוסחים כינויו של רב נטרונאי הוא רב ינקא ומדובר עליו. כך נאמר באיגרת (בתרגום מארמית לעברית) - "ואחריו מר רב נטרונאי בן מר רב נחמיה, ומלך בשנת אלף ושלשים. וידוע שמר רב ינקא חתנו (ולפי גרסאות אחרות "ונודע בכינויו מר ינקא"), שהיה מחתן עם בית הנשיא, והתקיף מרות על הרבנים וברחו מהם לסורא עד שנפטר רב מר ינקא וחזרו לישיבתם. ואחריו מלך מר רב יהודה".
פועלו.
לרבי נטרונאי בן נחמיה מיוחסות שתי תשובות הנוגעות לקבלת יהודים חזרה לאחר שעזבו את היהדות הרבנית. בתשובה הראשונה השיב רבי נטרונאי בן נחמיה כי יש לקלוט שוב בקהילה את חסידיו של משיח השקר שריע הרוצים לחזור בתשובה. בתשובה השנייה לעומת זאת פסק רבי נטרונאי כנגד קבלת בניהם של יהודים קראים.
באוסף "תשובות הגאונים שערי צדק" ובמקומות אחרים נמצאות מספר תשובות הנושאות את השם "רב נטרונאי", אך יחוסם לרב נטרונאי בן נחמיה אינו ברור. כך ייחס אייזיק הירש וייס שתים מתוך התשובות לרב נטרונאי בן הילאי.
אצ'אפאם
אצ'אפאם (באנגלית: Achappam, מילולית: עוגיית עובש) היא עוגייה בצורת ורד מטוגנת בשמן עמוק, העשויה מקמח אורז . זהו מאכל תושבי הודו נוצרים השייכים לזרם נצרות סורית. בקרלה זהו חטיף חיוני לנוצרים באירועים מיוחדים, כמו טקסי נישואין.
תהליך הכנת האצ'פאם כולל את גיהוץ העוגיות בעזרת תבנית ברזל משומנת בצורת ורד.
קרל האגמייסטר
קרל האגמייסטר (בגרמנית: Karl Hagemeister; 12 במרץ 1848 - 5 באוגוסט 1933) היה צייר נוף גרמני.
חיים.
הוא היה בנו של מגדל פירות, שפיתח עניין מוקדם בטבע מהסביבה המיוערת של מקום הולדתו. הוא השתלם כמורה בקופניק, ואז למד ללמד בית ספר יסודי בברלין, שם משך את תשומת ליבו של צייר הנוף פרדיננד בלרמן, שראה אותו עובד בפארק ארמון שונאוזן.
בלרמן שכנע את האגמייסטר לוותר על תוכניותיו להיות מורה לציור ולהיות אמן במקום זאת, ועזר לו להשיג מקום בסטודיו של פרידריך פרלר. משנת 1871 עד 1873 הוא קיבל הכשרה מכוונת קלאסית בבית הספר לציור של פרלר שם נחשף בפני עבודתו של פיליפ אוטו רונג' והספר "תורת הצבעים" של גתה, שניהם ישפיעו מאוד על חשיבתו האמנותית.
החל משנת 1873, הוא החל לעשות סדרה ארוכה של נסיעות לימודיות, במהלכן התיידד עם קרל שוך, ומאוחר יותר עם וילהלם טריבנר. השלושה בילו שנה בלימודי הציירים הוותיקים בהולנד, ואז המשיך האגמייסטר לאיטליה, שם הוא נשאר עד 1876, אז חזר לוורדר. מאוחר יותר הוא נסע ברחבי גרמניה וחיפש נושאים ובהדרגה החל לכלול דמויות בנופיו, תוך שהוא לוקח עוזרות וחקלאים כמודלים.
בשנת 1884 שכנע קרל שוך את האגמייסטר להתלוות אליו לנסיעה לפריז, שם לשניהם הייתה חשיפה ראשונה לבית הספר ברביזון. נסיעה זו סיימה את חברותם, ככל הנראה מכיוון שקרל שוך קינא בהתקדמות המהירה שעשה האגמייסטר.
חיים מאוחרים.
לאחר חזרה לוורדר, ויתר האגמייסטר על צבעי השמן והחל לעבוד עם פסטל. אף שלא הפך למורה לאמנות באקדמיה כלשהי, הוא מעולם לא דחה את מי שחיפש את עצתו האמנותית. מאוחר יותר הוא הפך לאחד החברים המייסדים של הזצסיון הברלינאי.
בשנת 1912 העביר שיעורי אמנות פרטיים לנסיך פרידריך לאופולד בן השבע עשרה מפרוסיה (1895-1959) לבקשת הנסיך. הוא הציג באופן נרחב ובשנת 1913 הוענק לו אות כבוד של בוואריה. בשנה שלאחר מכן הוא מונה כ"פרופסור כבוד פרוסי".
שנתיים לאחר מכן הוא חלה, אולי בגלל הרעלת עופרת מהצבעים בהם השתמש, וויתר על הציור. רוב מה שהרוויח נעלם בהיפר-אינפלציה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1923 הוא מונה כחבר באקדמיה לאמנויות. הוא מעולם לא החלים לחלוטין ממחלתו ונפטר כשגר עם אחיו בבית החווה המשפחתי.
יחסי הודו–צ'כיה
יחסי הודו–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לצ'כיה. היחסים הכלכליים בין המדינות החלו עוד בימי הביניים. במהלך השנים שלאחר עצמאות הודו מילאה צ'כוסלובקיה תפקיד כשותפה כלכלית חיונית. כיום, גם הודו וגם צ'כיה יצרו קשרים הדוקים בכל הנוגע למסחר, השקעות ותיירות.
היסטוריה.
בוהמיה (כיום חלק מצ'כיה) סחרה רבות עם הודו בסחורות ייחודיות ויקרות ערך כמו תבלינים. התבלינים הועברו לצ'כוסלובקיה, דרך נתיבי היבשה והים. מעניין לציין שבאוניברסיטת קארל בפראג, האוניברסיטה העתיקה והגדולה ביותר בצ'כיה, פעלו מספר רב של חוקרי סנסקריט. במהלך המאות הבאות, יחסי הודו וצ'כיה התחזקו עוד יותר כאשר אמנים, אנשי עסקים, חוקרים ומנהיגים פוליטיים רבים נסעו בין שתי המדינות. לאחר שחזרו מביקורם בהודו, חוקרים צ'כים רבים הפיצו ידע על התרבות והמורשת ההודית לעם הצ'כי. בנוסף, חוקרים וסופרים הודים בולטים רבים ביקרו בפראג וכן בערים אחרות בצ'כוסלובקיה. ביקורים אלו הרחיבו את הידע של האנשים הצ'כים בהודו והקלו על יצירת קשרים בין שתי המדינות. הגידול בכמות הסחר הדו-צדדי הביא לכינון קשרים אישיים עוד יותר. בשנת 1920 הוקמה קונסוליה צ'כוסלובקית בבומביי, וכעבור כמה שנים לאחר מכן הוקמה גם קונסוליה צ'כוסלובקית בכלכותה.
הודו קיימה יחסי סחר עם צ'כוסלובקיה עוד לפני עצמאות הודו. אפילו בשנות השלושים של המאה העשרים היו לבאטה יותר ממאה עובדים צ'כוסלובקים בקלקוטה. במהלך השנים שלאחר עצמאות הודו הקימה צ'כוסלובקיה מספר רב של פרויקטים גדולים בהודו בתחומים כמו אנרגיה, ביטחון ומתכות. עם זאת, לאחר הקמת צ'כיה ב-1 בינואר 1993, המסחר ירד עקב חיסולם של כמה תאגידים ממשלתיים גדולים בצ'כיה והמעבר לתשלומים שבוצעו במטבעות ניתנים להמרה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו לראשונה רשמית ב-18 בנובמבר 1947, ולאחר מכן רבים מנשיאי הודו וראשי ממשלה הגיעו לביקורים תכופים בצ'כוסלובקיה. ביקורים מפורסמים רבים התקיימו לאחר מהפכת הקטיפה והקמת צ'כיה וסלובקיה. בפברואר 1994 ביקר נשיא צ'כיה ואצלב האוול בהודו, שם קיבל שני פרסים יוקרתיים: פרס השלום של אינדירה גנדי ופרס גנדי לשלום. באוקטובר 1998 חתמו שתי המדינות על אמנה למניעת כפל מס. ביוני 2010 ביקר סגן נשיא הודו, מוחמד חמיד אנסארי, בצ'כיה ונחתם הסכם ביטוח לאומי וכן הסכם על שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות.
הסכמים דו-צדדיים.
להלן רשימה של כמה מההסכמים החשובים שנחתמו בין הודו לצ'כיה:
גם הודו וגם צ'כיה מעוניינות באותה מידה ללמוד על ההיסטוריה והתרבות של המדינה האחרת. אנשים צ'כים נלהבים מיוגה, איור ודה וטקסטים דתיים הודים. לאוניברסיטאות רבות בצ'כיה יש היסטוריה ארוכה של לימודים על תרבות הודית, שפות, ספרות והיסטוריה הודית. באופן דומה, באוניברסיטת דלהי בהודו סטודנטים יכולים ללמוד את השפה וההיסטוריה הצ'כית, והם יותר ויותר להוטים לבקר בצ'כיה כדי לחקור את האדריכלות, ההיסטוריה והיופי.
יחסי סחר והשקעות.