אורך קרני הנקבה: 6-4 ס"מ.
אורך הזנב: 16-12 ס"מ.
משקל: 20-14 ק"ג.
מינים דומים.
הצביון האוגילבי שייך לקבוצת "הצביונים האדומים" וכתוצאה מכך יש מינים רבים הדומים לו מבחינה חיצונית. להלן אלו החופפים לו גם בתפוצה: הצביון החום דומה מאוד לצביון אוגילבי, אם כי הוא לילי בעיקרו, בעל צבע פרווה אדמוני עמוק, ויש לו פס שחור רחב מאוד שמשתרע מהעורף עד לזנב. לצביון לבן-גחון יש פס גב רחב יותר מלצביון אוגילבי - לעיתים קרובות עם קצה מסולסל, ויש לו גחון ובטן בצבע לבן בולט. לצביון פיטרס יש פס גב צר שמתרחב לכיוון הזנב ומתפשט על פני כל האזור האחורי.
לצביון שחור-חזית ולצביון ווינס אין פס גב, כשהראשון בעל צבע פרווה כתום-אדום בוהק, ואילו השני בעל פרווה דומה יחסית לצביון אוגילבי.
תפוצה ובית גידול.
צביון אוגילבי נפוץ במרכז ומערב אפריקה, בשלושה אזורים נפרדים המאוכלסים על ידי תת-המינים כדלהלן:
צביון זהוב מאכלס את דרום קמרון וניגריה, ואת האי ביוקו השייך לגינאה המשוונית.
צביון לבן-רגליים מאכלס את גבון, הרפובליקה של קונגו, וחלק קטן מהשטח היבשתי של גינאה המשוונית.
צביון ברוק מאכלס את גאנה, גינאה, חוף השנהב, סיירה לאון וליבריה.
בית הגידול של צביון אוגילבי הוא בעיקר יערות טרופיים ראשיים ולחים - בדרך כלל עם חופה סגורה, אף על פי שניתן למצוא אותו גם ביערות משניים ובכתמי יער בסוואנה, ולעיתים רחוקות יותר הוא גולש גם לאזורים חקלאיים פתוחים יותר - לרוב על מנת ללקט מזון. סוגי היערות שבהם הוא נמצא הם יערות שפלה, אך על האי ביוקו הוא מצוי באופן יוצא דופן גם ביערות הרריים בגבהים של עד 2,000 מטר מעל פני הים. מניחים כי הסיבה לכך היא העדר צביונים גדולים ובינונים בביאוקו (המין היחיד שמצוי שם מלבדו הוא צביון כחול - קטן המינים), שנוהגים לתפוס לרוב את האזורים הגבוהים יותר. הטמפרטורות בתחומי תפוצתו 30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת גבוהה ביותר ונעה בין 1,000 ל-10,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה.
צביון אוגילבי הוא בעל חיים סוליטרי הפעיל לרוב בבדידות, כשכמעט כל התצפיות על מין זה היו של יחידים או זוגות בודדים. תצפיות אלו נעשו בעיקר בשעות היום - מה שמוכיח שמין זה הוא יומי. עובדה זאת נתמכת גם על ידי תצפיות בשבי. בצפייה על תת-המין ברוק בגן החיות של מונרוביה, נמצא כי הוא היה פעיל במשך 58% משעות היום, ורק 17% משעות הלילה. התנהגות דומה תועדה גם בזכר מתת-המין הזהוב בקמרון על ידי משדר רדיו שהוצמד לצווארו בפארק הלאומי קורוף: ירידה ניכרת בפעילות לקראת השקיעה וחידוש של הפעילות בשעת הזריחה לאחר המנוחה בלילה. ירידה מסוימת בפעילות התרחשה גם בשעות אחר הצהריים החמות, בדומה למיני אנטילופות רבים שמנצלים את זמן זה למנוחה. אף על פי שלצביון אוגילבי יש תחרות מסוימת עם צביון חום החופף איתו באזור, הנטייה של הלז לפעול בלילה מקטינה את הסבירות לתחרות רצינית על מקורות מזון. מנתוני משדר הרדיו שהוצמד לזכר בפארק הלאומי קורוף עולה כי צביונים אלו נמצאים בשטחי פעילות קבועים ("שטחי בית"), בגודל של 0.106 קמ"ר. הליבה של אזור הפעילות משמשת לעיתים קרובות לשינה בלילה ולעשיית צרכים, אך אין זה נדיר שהם ישנו גם באזורי השוליים. לא ידוע האם צביון אוגילבי טריטוריאלי. צביון זה כקרוביו הוא ביישן, חששן וזהיר, וברגע שיבחין בסכנה כל שהיא הוא ייתן קריאת אזהרה דמוית שריקה (מעין "ווייט") הדומה מאוד לקריאות האזהרה של מינים אחרים (צביון פיטרס למשל).
באזור היבשתי צביוני אוגילבי נטרפים בעיקר על ידי נמר אפריקני וחתול זהוב אפריקני, ועל האי ביוקו הם עלולים להיטרף בעיקר על ידי הדריל ופיתון סלעים אפריקני.
תזונתו של צביון אוגילבי מבוססת במידה רבה על פירות שנפלו מהעצים (פעמים רבות על ידי קופים). מניתוח היסטולוגי של קיבת צביון זה בחוף השנהב עלה כי התזונה שלו מורכבת מ-92% של פירות וזרעים, 7% של עלים ו-1% בלבד של פרחים. תת-המין לבן רגליים נצפה כשהוא אוכל את הפירות הקשים של קליינדדוקסה גבונית (מהמלפיגאים), ופרט צעיר מתת-המין ברוק תועד כשהוא אוכל פירות של הקואלוקריום (ממשפחת מיריסטיסאה - בבעלי פרחים). בין מיני הצמחים שזוהו בקיבתו של המין ניתן למנות את הנאוקלה (מהפואתיים), דיאליום (מהקטניות), האמפהימאס (מהפרפרניים) וזרעים של אפרסמון. צביוני אוגילבי נמצאים לעיתים קרובות תחת עצים שבהם הקופים פעילים - כדי ליהנות מהפירות, הפרחים והזרעים שנופלים על ידם לקרקעית היער. באזורים מסוימים תזונתו מושפעת לחלוטין מפעילות הקופים על העצים, כך שאם הם יחליטו לאכול מעץ מסוים, אלו יהיו הפירות היחידים שיאכלו על ידי הצביון בזמן זה. צביון אוגילבי ידוע גם כמין הנוהג לפלוש לשטחים חקלאיים בלילה, ולאכול שם גידולים שונים כקקאו, קפה, אבוקדו וכדומה. מדי פעם הוא ירחיב גם את תזונתו על ציפורים ויונקים קטנים.
אין כמעט מידע זמין על הרבייה ומחזור החיים של מין זה; ידוע שהם בעלי חיים מונגומים (הזכר מתרבה עם נקבה אחת בלבד וכן להפך), ושהנקבה ממליטה עופר יחיד בעל פרווה מנומרת בתקופה הראשונה, החבוי בצמחייה הסבוכה במשך מספר שבועות. לחייו. סביר להניח שנתוני הרבייה שלו דומים למינים אחרים: תקופת הריון כ-240 ימים, גמילה לאחר 3–5 חודשים, ובגרות בסביבות 9–18 חודשים.
איומים ושימור.
צביון אוגילבי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בעיקר בשל מספריו היציבים של תת-המין צביון לבן רגליים המהווים כמחצית מהאוכלוסייה הכוללת של המין, אם כי שני תת-המינים האחרים נמצאים במגמת ירידה ומסווגים במצב "פגיע" (VU). השילוב של האוכלוסיות של 3 תת-המינים גורם לכך שהמצב הכללי של המין עדיין לא מגיע לסף אחת מהקטגוריות המאוימות. עם זאת צביון זה סובל מכריתת יערות, אובדן בית גידול הנעשה על ידי התיישבות אנושית ופלישה של חקלאות ליער וציד נרחב לבשר, ואם המגמות הנוכחיות יתמשכו תת-המינים צביון זהוב וצביון ברוק יחוו ירידה נוספת ומשמעותית שתגביל את מספריהם לשמורות ופארקים מוגנים בלבד. איום הציד חמור במיוחד באי ביוקו.
צביוני אוגילבי נמצאים במספר אזורים מוגנים המחולקים לפי תת-מינים: צביון ברוק מתקיים כיום במספרים סבירים רק בכמה אזורים, כגון הפארק הלאומי סאפו ומספר יערות אחרים במזרח ליבריה והפארק הלאומי טאי בחוף הדרום-מערבי של חוף השנהב.
לאוכלוסייה של הצביון הזהוב נותרו רק מספר מעוזים עיקריים כפארק הלאומי קורוף בקמרון והפארק הלאומי נהר הצלב בניגריה; הוא גם נרשם בכמה שמורות יער בשתי המדינות הנזכרות. לעת עתה הצביון הזהוב עדיין נפוץ באי ביוקו, וההגנה היעילה של שמורת גראן-קאלדרה-לובה היא קריטית להישרדותו של מין זה באי.
צביון לבן רגליים עדיין נפוץ בפארקים ושמורות יער בגבון כדוגמת הפארק הלאומי לופה והפארק הלאומי גמבה, וכן בפארק הלאומי אודזאלה שבקונגו. הוא מופיע בנספח II של אמנת וושינגטון מה שאומר שהסחר במין זה מחויב להיות בפיקוח.
סך האוכלוסייה הכוללת של צביון אוגילבי היא כ-35,000 לשנת 1999. מתוכם 18,000 של תת-המין צביון לבן רגליים, 12,000 של תת-המין צביון זהוב, ו-5,000 של תת-המין צביון ברוק.
צביון הארווי
צביון הארווי (שם מדעי: Cephalophus harveyi), הוא מין של אנטילופה קטנה בתת-משפחת הצביונים החי במזרח אפריקה, ותואר מדעית לראשונה בשנת 1893 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. הטקסונומיה שלו עדיין אינה ברורה לחלוטין, ובתקופות מסוימות נחשב לסירוגין כתת-מין של צביון נאטאל, צביון פיטרס וצביון שחור-חזית. חלק מהבלבול נובע משייכותו לקבוצת "הצביונים האדומים" הכוללת כ-9 מינים הדומים זה לזה. מבין כולם המין הזהה לו כמעט לחלוטין הוא צביון שחור-חזית, וההבדל העיקרי ביניהם הוא שצביון הארווי חי ביערות דלילים ובסוואנות מיוערות, בניגוד לצביון שחור-חזית שמצוי בדרך כלל רק יערות גשם טרופיים וסבוכים במרכז אפריקה. לשני המינים יש חפיפה במרכז קניה. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "kephale" = ראש, "lophus" = פסגה; - מתייחס לציץ השיער המזדקר מהמצח. "harveyi" = הוא על שם מגלהו סיר רוברט הארווי. צביון הארווי הוא המין הנפוץ ביותר במזרח אפריקה לצד צביון סבכים.
תיאור.
צביון הארווי מתאפיין בזוג קרני-חרוט קצרות ודקות למדי, ובעלות מבנה צמיחה פשוט: הקרן צומחת באלכסון לכיוון מעלה ולצדדים בצורת "V" ולרוב הן ישרות לגמרי; לעיתים הן מקבלות עקומה קלה לאחור או לצדדים. מיקום הקרניים במרכז המצח, והן צמודות יחסית בבסיס. המרחק ביניהן עשוי להשתנות מעט בין הבסיס לקצוות - תלוי בצורת הצמיחה. הקרניים עבות למדי בבסיס ואז הופכות ואז הופכות לצרות וחדות בדומה לקרני הסרו. הקרניים חלקות בחלק העליון אולם בחלק התחתון יש מחוספסות יותר ובייחוד בבסיס שבו יש 2–4 טבעות בולטות. צבע קרניו של הצביון אפרפר כסוף\בהיר\כהה, ונוטה להתכהות עד שחרחר-כחלחל בקצוות. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ושל הזכרים ארוכים במעט.