ישנם מקרים שבהם עורק כיס המרה מסתעף מהענף השמאלי של עורק הכבד המיוחד. במקרים כאלה העורק אז עובר דרך רקמת הכבד לכיוון צוואר כיס המרה, שם הוא מתפצל לשני ענפים: עולה ויורד.
בפחות מ-1% מהאנשים התגלתה צורה של עורק כיס מרה חוזר, שבה העורק יוצא מהענף השמאלי של עורק הכבד המיוחד ועובר דרך אחת הרצועות, רצועת כיס המרה והתריסריון או רצועת כיס המרה והמעי הגס, אשר קושרות את כיס המרה לאיברים אלה בהתאמה. העורק אז עוקב אחר הקצה הימני של רצועת הכבד והתריסריון ומתחבר לקרקעית כיס המרה, בטרם הוא יורד לספק את גוף הכיס וצווארו.
כאשר עורק כיס המרה מתפצל מעורק הקיבה והתריסריון הוא נמצא במיקום נמוך, בעוברו מתחת לצינור כיס המרה ודרך רצועת כיס המרה והתריסריון.
היבטים קליניים.
עורק כיס המרה מזוהה ונקשר בניתוחים שבהם נכרת כיס המרה.
זללנות
ענפי הלבלב
עַנְפֵי הַלַּבְלַב (TA: rami pancreatici) הם קבוצה של ענפים עורקיים בבטן המסתעפים מעורק הטחול ומספקים דם ללבלב.
הענפים יוצאים מעורק הטחול במהלכו מאחורי גבולו העליון של הלבלב ומזינים את גופו וזנבו. מבין הענפים, חמישה מזוהים בשם, לפי הטרמינולוגיה אנטומיקה:
עורק הלבלב הגבי (arteria pancreatica dorsalis),
עורק הלבלב התחתון (arteria pancreatica inferior),
העורק הקדם-לבלבי (arteria prepancreatica),
עורק הלבלב הגדול (ateria pancreatica magna)
ועורק זנב הלבלב (arteria caudae pancreatis).
עורק הלבלב הגדול הוא העורק הגדול מבין ענפי הלבלב. מוצאו סמוך לזנב הלבלב, ומהלכו משמאל לימין לצד חלקו האחורי של הלבלב, במסלולו של צינור הלבלב.
ענפי הלבלב יוצרים השקות עם ענפי הלבלב הבאים מעורק הלבלב והתריסריון העליון האחורי ומעורק הלבלב והתריסריון העליון הקדמי ועם ענפים מעורק מתלה המעי העליון.
כובע מצחייה
כובע מצחייה או כובע בייסבול או כובע שמש הוא כובע עשוי בד, שבצדו הקדמי מצחייה המגנה על הפנים מאור השמש. בזכות תכונתו זו הוא שימושי במיוחד בקיץ. יש החובשים אותו כשהמצחייה דווקא מאחור. וריאציה של כובע מצחייה כוללת גם רצועת בד בחלקו האחורי, המספקת הגנה גם לעורף.
פעמים רבות נושאים כובעים כאלה סמל, כגון סמל של אגודת ספורט, סמל של תאגיד המחלק כובעים כאלה כפרסומת וכדומה.
עורק הלבלב הגבי
עורק הלבלב התחתון
העורק הקדם-לבלבי
עורק הלבלב הגדול
עורק זנב הלבלב
עורק הקיבה והפדר השמאלי
עוֹרֵק הַקֵּבָה וְהַפֶּדֶר הַשְּׂמָאלִי (TA: arteria gastroomentalis sinistra) הוא עורק בבטן המסתעף מעורק הטחול ומספק דם לקיבה ולפדר הגדול.
העורק הוא הענף הגדול ביותר של עורק הטחול. הוא נע משמאל לימין, כמרחק עובי אצבע מהעקומה הגדולה של הקיבה, בין השכבות של הפדר הגדול. בסופו הוא משיק עם עורק הקיבה והפדר הימני, שמוצאו מעורק הקיבה והתריסריון.
לאורכו מסתעפים ממנו ענפי הקיבה (rami gastrici), העולים אל הקיבה מלפנים ומאחור, וענפי הפדר (rami omentales), היורדים לספק דם לפדר הגדול ומשיקים לענפים מעורק המעי הגס האמצעי.
עורקי הקיבה הקצרים
עוֹרְקֵי הַקֵּבָה הַקְּצָרִים (TA: arteriae gastricae breves) הם קבוצת עורקים קטנים בבטן המסתעפים מעורק הטחול לקראת סופו ומספקים דם לקיבה.
העורקים, 4–5 במספר, נעים משמאל לימין, בין שכבות רצועת הקיבה והטחול, ומספקים דם לעקומה הגדולה של הקיבה. בסופם הם יוצרים השקות עם ענפים מעורק הקיבה השמאלי ומעורק הקיבה והפדר השמאלי.
בניגוד לעורקי הקיבה והפדר ולעורקי הקיבה הימני והשמאלי, השקותיהם של עורקי הקיבה הקצרים אינן מסייעות לאספקת דם מקבילנית טובה במקרה של חסימת עורק הטחול.
ידידיה גפני
ידידיה (דידי) גפני (תל אביב 18 במרץ 1949) הוא חוקר בכיר במחלקה לגנטיקה של צמחים במכון וולקני ופרופסור אמריטוס מאוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
גפני נולד בתל אביב ב-1949 לגניה ומשולם גפני, אח לארי גפני. למד בבית ספר יסודי ותיכון בתל אביב. התגייס ב-1967 לשריון ושירת בתעלה בתקופת מלחמת ההתשה. לאחר השחרור סיים גפני את לימודי התואר הראשון בביולוגיה והמשיך ללימודי מסטר ודוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת תל אביב. בעת לימודיו זכה גפני בפרס לנדאו לתלמידים מצטיינים לשנת 1979.
ב-1981 השתלם במחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע.
ב-1982 נסע לארצות הברית להשתלמות באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובחברת סיבא גייגי שבצפון קרולינה (כיום נוברטיס).
ב-1985 חזר לישראל והשתלב בסגל החוקרים במכון וולקני. ב-1991 היה למנהלה הראשון של היחידה לביוטכנולוגיה במכון ובהמשך ניהל שש שנים את המחלקה לגנטיקה.
גפני הוא מרצה מבוקש במסגרות רבות בנושאי ההנדסה הגנטית. כמו כן הגיש סדרת הרצאות בנושא זה בגלי צה"ל.
בשנת 2008 הוכתר כחוקר השנה מטעם מכון וולקני.
ב-2016 פרש גפני לגמלאות.
חיים אישיים.
נשוי לענת ולהם בן ובת.
מחקריו.
מחקריו הגנטיים של פרופסור גפני עסקו בין השאר ביצירת צמחים מהונדסים גנטית יצרני אינסולין, אינטרפרון ועוד. מאז אמצע שנות התשעים של המאה העשרים, עוסק גפני בחקר נגיפי צמחים מקבוצת הג'מיני ויצירת צמחים עמידים להם בדרך של הנדסה גנטית. כמו כן יזם הקמת פרויקט מחקר ליצירת צמחי ביו דיזל בוולקני, פרויקט המתנהל בעיקר בברזיל.
פרסומיו.
פרופ' גפני פרסם עשרות מאמרים מקצועיים בספרות העולמית אך גם מאמרים רבים בעברית להנחיל את המדע בצורה פופולרית לציבור.
מרגיטה גומל
מרגיטה הלמבולד-גומל (בגרמנית: Margitta Helmbold-Gummel; 29 ביוני 1941 – 26 בינואר 2021) הייתה אתלטית מזרח גרמניה, אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ושיאנית עולם בהדיפת כדור ברזל.
גומל הייתה האישה הראשונה בעולם שהדפה כדור ברזל מעבר ל-19 מטר והראשונה בעולם שנמצאה חיובית באמרוץ כתוצאה משימוש בסטרואידים אנבוליים (1968).
ביוגרפיה.
גומל נולדה במגדבורג, סקסוניה-אנהלט.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה גומל במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.91 מטר.
סגנית אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכתה גומל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.05 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה מברית המועצות (17.22 מטר) ולפני בת ארצה מריטה לנגה (16.96 מטר).
שיאנית עולם ואלופה אולימפית.
חודש לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי, בתחרות שנערכה בפרנקפורט על האודר ב-22 בספטמבר 1968 קבעה גומל בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 18.87 מטר, שיפור לשיא העולם בן החמישה חודשים של נדז'דה צ'יז'ובה (18.67 מטר). במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא עולם חדש של 19.61 מטר, לפני מריטה לנגה (18.78 מטר) ונדז'דה צ'יז'ובה (18.19 מטר). בהדיפה הראשונה היא קבעה שיא אולימפי חדש של 18.53 מטר. בהדיפה השלישית היא קבעה שיא עולם חדש של 19.07 מטר ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שהדפה מעבר ל-19 מטר.
שבוע לפני אליפות אירופה, בתחרות שנערכה במזרח ברלין ב-11 בספטמבר 1969 קבעה גומל בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 20.10 מטר, שיפור בס"מ אחד לשיאה בן החודשיים של נדז'דה צ'יז'ובה. באליפות עצמה שנערכה באתונה, יוון ב-16 בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.58 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה שקבעה שיא עולם חדש של 20.43 מטר ולפני מריטה לנגה שקבעה שיא אישי חדש של 19.56 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה גומל במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.22 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה (20.16 מטר) ומריטה לנגה (19.25 מטר).
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה גומל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.22 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה שקבעה שיא עולם חדש של 21.03 מטר ולפני איבנקה חריסטובה מבולגריה (19.35 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה.
מוריס דובואה
מוריס דובואה (בצרפתית: Maurice Dubois; 1905, ביל/ביין שבקנטון ברן - 1997, לה לוקל שבצפון-מערב שווייץ), היה חסיד אומות העולם משווייץ שפעל בצרפת.
קורות חיים.
דובואה היה בנו של שען ולמד פרוונות. הוא היה חבר ב"שירות בינלאומי אזרחי" (Service Civil International), ארגון לא ממשלתי בינלאומי. דובואה היה קוויקר, ובשנות השלושים היה סרבן מצפוני ועקב כך לא גויס לצבא שווייץ. בין השנים 1937–1939 היה פעיל למען הילדים שנפגעו במלחמת האזרחים בספרד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הקים דובואה ארגון שווייצרי לסיוע לילדים בשם "סיוע שווייצרי לילדים" (Secours Suisse aux Enfants). לארגון היה סניף בטולוז. בשנת 1940 הפך סניף זה בדרום צרפת לחלק מהצלב האדום השווייצרי .
מספר ילדים יהודים נשלחו על ידי הוריהם לבלגיה אחרי ליל הבדולח כדי להבטיח את שלומם. אחרי כיבוש בלגיה על ידי גרמניה במאי 1940 ברחו ילדים אלה לצרפת. ארגון הסיוע של דובואה פרש עליהם את חסותו והם שוכנו בבניין של הארגון. דובואה ביקר את הילדים באופן סדיר, לעיתים עם אשתו, במשך שנתיים, וסייע ככל יכולתו.
באוגוסט 1942 החל איסוף יהודים ללא אזרחות צרפתית באזור, וגירושם למחנות ריכוז והשמדה. מספר ילדים יהודים שחסו בבית הארגון נעצרו והובאו למחנה ורנה. כדי לשחררם נסע דובואה לווישי ונפגש עם המרשל פייר לאוואל ועם רנה בוסקה. הוא איים להפסיק סיוע של הצלב האדום לילדים צרפתיים, למרות שאיום כזה לא היה בסמכותו והוא ידע שהצלב האדום לא יתן לו גיבוי. לבסוף שוחררו הילדים תודות להתערבותו. אשתו של דובואה, אלן, ניסתה להשיג מהצלב האדום בשווייץ אישורי כניסה לשווייץ עבור הילדים ששהו בבית הארגון, אך לשווא. לבסוף, בניגוד להוראות הממונים עליו ותוך הפרה של החוק הצרפתי, הבריח דובואה עשרות ילדים יהודים לשווייץ.
הכרה.