בשנת 1997 הופיעה לצדו של לאונרדו דיקפריו בסרט "טיטניק", תפקיד שקיבל בהמלצתה. הסרט הפך את שניהם לכוכבי קולנוע גדולים, והופעתה זו זיכתה אותה במועמדות נוספת לאוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. 11 שנים לאחר מכן, בשנת 2008, חזרה להופיע לצדו של דקפריו, הפעם בסרט "חלון פנורמי". וינסלט הועמדה שש פעמים לפרס האוסקר ושבע פעמים לפרס גלובוס הזהב. ב-2001 הייתה מועמדת לאוסקר כשגילמה את דמותה של אייריס מרדוק הצעירה בסרט "אייריס וג'ון".
וינסלט הקליטה את השיר "What If" מתוך פסקול הסרט "מזמור לחג המולד".
בשנת 2008 זכתה בפרסים רבים ובראשם זכייתה הראשונה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "נער קריאה". על תפקידה בסרט זה זכתה וינסלט גם בפרס גלובוס הזהב (אם כי בפרס זה זכתה על תפקיד משני) ובפרס באפט"א. בנוסף לכך, זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "חלון פנורמי".
בשנת 2011 כיכבה במיני-סדרה "מילדרד פירס", המבוססת על רומן ועל סרט משנת 1945, וזכתה על משחקה בפרס אמי, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך. ב-2014 שיחקה בסרט "מפוצלים" בתפקיד האנטגוניסטית הראשית ג'נין מתיוס. ב-2015 כיכבה במותחן "Triple Nine", לצד גל גדות.
ב-2016 כיכבה בסרט "יופי נסתר", לצד ויל סמית', נעמי האריס והלן מירן.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "הסודות של איסטאון" כבלשית משטרה, וזכתה על תפקידה זה בפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט.
חיים אישיים.
לווינסלט יש בת בשם מיה, שנולדה ב-12 באוקטובר 2000 מנישואיה הראשונים לבמאי האנגלי ג'ים טריפלטון, לו נישאה ב-1998 והתגרשה ממנו ב-2001, ובן בשם ג'ו, שנולד ב-22 בדצמבר 2003 מנישואיה לבמאי הבריטי-יהודי סם מנדס, שלו נישאה ב-24 במאי 2003 והתגרשה ממנו במרץ 2010. בשנת 2011 וינסלט נקלעה לשריפה שקרתה באי הנופש של איש העסקים ריצ'רד ברנסון, שם שהתה עם שני ילדיה מיה וג'ו, ואף עזרה לחלץ את אימו של ריצ'רד ברנסון מן השריפה, תקרית שהפכה אותה לגיבורה. בעת שהותה בחופשה, היא הכירה את אחיינו של ריצ'רד ברנסון, נד רוקנרול (שנולד נד אייבל סמית' ולאחר מכן שינה חוקית את שמו). השניים החלו לצאת והתארסו בקיץ 2012. בדצמבר 2012, הזוג נישא בטקס אינטימי בניו-יורק. לזוג נולד ילד, בר בלייז וינסלט, ב-7 בדצמבר 2013 בסאסקס, אנגליה.
בשנת 2012 קיבלה תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית מטעם מלכת בריטניה אליזבת השנייה.
מוזיקה של גרינלנד
מוזיקה גרינלנדית היא תערובת של שני מקורות מוזיקליים, אינואיטים ודנים, בתוספת השפעות אמריקניות ובריטיות. חברת התקליטים הגדולה ביותר היא ULO מהעיירה סיסימיוט. החברה נוסדה בידי מאליק הוג וקרסטן זומר. חברת ULO הוציאה לאור הן תקליטי להקות רוק גרינלנדיות כדוגמת "סומה" (Sumé), זמרי פופ כדוגמת רסמוס לייברת ולהקות היפ הופ כדוגמת "נוק פוסה" (Nuuk Posse) כמו גם מוזיקת עממית של האינואיט. מלחינים קלאסיים אירופים מסוימים כללו נושאים גרינלנדיים במוזיקה שלהם, לדוגמה: פול רובסינג אולסן ואדריאן ורנון פיש.
ההמנון הלאומי של גרינלנד הוא "Nunarput utoqqarsuanngoravit" שפירושו "ארצנו, שנהייתה כה עתיקה". שיר זה הפך רשמית להמנונה של גרינלנד מ-1916 והולחן בידי יונתן פטרסן למילים של הנריק לונד, שניהם גרינלנדים.
מוזיקה עממית.
מוזיקה אינואיטית.
מוזיקה מסורתית, ששרדה בצורה הטובה ביותר את המגע עם האירופים במזרח ובצפון מזרח האי, כוללת את ריקוד התוף המקודש והמנוגנת על תוף סגול העשוי ממסגרת עץ שעליה מתוח עור שלפוחית השתן של דוב. ריקודי התוף הם מוזיקת הילידים המקורית היחידה בגרינלנד והם חלק מהתופעה המודרנית של מוזיקה החוזרת לשורשים. לעיתים נוהגים לשיר את ריקוד התוף כדו־קרב בין שני יריבים ושבו זוכה המבצע שגרם לקהל לצחוק יותר.
פיסק היא צורה של שירה אישית המספרת על חיי היום-יום. שירים אלה מועברים מדור לדור. שירי עם אינואיטים גרינלנדיים מבוצעים על מנת לספר סיפורים, לשחק במשחקים, לגרות ולהקסים אחרים.
מוזיקה אירופית.
עם בואם של הדנים הפכו לפופולריים כלי נגינה חדשים כדוגמת הכינור, האקורדיון וסגנונות מוזיקה שמקורם אירופי, כדוגמת מזמורים נוצריים, בעוד שהמיסיונרים מהכנסייה המוראבית הכניסו לאי לראשונה את הכינורות, כלי נשיפה ממתכת ומסורת של מוזיקה כלית טהורה. סגנון הפולקה האינואיטי הוותיק קרוי "קאלאטוט". בסגנון זה נוצרו שירים פופולריים ופועלים אמנים כדוגמת נגן האקורדיון לואיס אנדראסן. קיים גם סגנון מודרני, "ואיגאט", הדומה למוזיקת קאנטרי.
מוזיקה פופולרית.
רוק.
ההתחלה המשמעותית של הרוק הגרינלנדי הייתה ב-1973 כש-ULO הוציאה לאור את תקליטה של להקת סומה: "סומוט". על פי הערכות נרכש התקליט בידי חמישית מאוכלוסיית גרינלנד. גרינלנד כיום מארחת את פסטיבל הרוק "ניפיאה" המתרחש באסיאט, ומופיעים בו מבצעים כדוגמת "צ'ילי פריידי" זמרת הגרון סילביה וואט-קלוטייה וקרינה מולר.
בין להקות הרוק המודרניות המפורסמות: "קאלאט", "סיסיסוק", "אנגו" ו"זיקזה".
היפ הופ.
מאז 1984 יש למוזיקת היפ הופ אמריקנית השפעה משמעותית וצוות ההיפ הופ "נוק פוסה" הוא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בשנים האחרונות.
שנג'ואו 6
שנג'ואו 6 (בסינית: 神舟六号) היא החללית הסינית המאוישת השנייה בחלל. שוגרה שנתיים אחרי שסין הצטרפה לקבוצת המדינות ששלחו אדם לחלל (שכוללת מלבדה את רוסיה וארצות הברית).
החללית שוגרה ב-12 באוקטובר 2005 כשעל סיפונה שני טייקונאוטים (פיי ג'ונלונג וניי האישנג). בעוד שבשיגור המאויש הראשון שהה הטייקונאוט בחלל 21 וחצי שעות, בשיגור הזה שהה צוות כחמישה ימים בחלל.
שנג'ואו 6 המריאה ממרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן ממתקן השיגור שבמדבר גובי בצפון מערב סין.
ההמראה של החללית שודרה לראשונה בשידור חי יחד עם תמונות מתוך החללית עצמה.
ב-13 באוקטובר ביצעה החללית שינוי מסלול והפעילה את מנועיה כדי להוסיף לגובהה עוד 800 מטרים. בנוסף לעלייה בגובה החללית שונתה האינלינציה המסלולית (הזווית בין מסלול החללית לקו המשווה), יכולת המעידה על רמה גבוהה של תכנון המשימה וביצועי החללית.
ב-16 באוקטובר, בשעה 20:32 שעון גריניץ' נחתה החללית בשלום בערבות מונגוליה הפנימית שבסין.
רדיו-טלסקופ
רדיו-טלסקופ הוא מתקן הצופה בעצמים המצויים בחלל באמצעות קרינת רדיו (קרינה אלקטרומגנטית המאופיינת בתדירות נמוכה יחסית ואורך גל ארוך). טלסקופ אופטי צופה בעצמים רחוקים על ידי שימוש בקרינה נראית המגיעה מן העצמים הנצפים בחלל. טלסקופ רדיו, לעומת זאת, עושה זאת באמצעות קרינת רדיו המגיעה מגרמי שמים שונים בחלל.
שימושים.
טלסקופי רדיו משמשים לחקר כוכבים וגלקסיות בחלל כגון גלקסיית שביל החלב וכוכב שמש. לרוב, טלסקופי רדיו בנויים בצורת אנטנות צלחת פרבוליות ענקיות, או מערכים של צלחות קטנות יותר.
תת-התחום של האסטרונומיה העושה שימוש בתצפיות של טלסקופי הרדיו הוא רדיו-אסטרונומיה. גופים שמימיים רבים, כגון פולסרים וגלקסיות פעילות (כדוגמת קוואזרים) מייצרים קרינה בתחום תדרי הרדיו, כך שהם נראים באופן הטוב ביותר רק בתחום הרדיו של הספקטרום האלקטרומגנטי. באמצעות מחקר של התדרים הללו, עוצמתם והתזמון של פליטות הרדיו מעצמים אלה, האסטרונומים יכולים לשפר את הבנתנו אודות היקום.
טלסקופי רדיו מסייעים גם לפרויקט חיפוש אותות תבוניים מהחלל החיצון (פרויקט סט"י - SETI) ולמעקב אחר חלליות רחוקות (רשת החלל העמוק).
היסטוריה.
אנטנת הרדיו הראשונה ששימשה לקליטת אותות מהחלל נבנתה על ידי קארל ינסקי ב-1931. הוא קיבל משימה ממעבדות בל בהן עבד לנסות לגלות את מקור הרעשים שהפריעו לשירות רדיו-טלפונים שסיפקה החברה. הוא בדק תחומי רדיו רבים עד שנתקל בהפרעה שהגיעה לשיא של 23 שעות ו-56 דקות, ינסקי זיהה שמקורה של ההפרעה בשביל החלב.
אחד הפיתוחים הבולטים בתחום התרחש בשנת 1946 עם פיתוח טכניקה הקרויה אינטרפרומטריה אסטרונומית שבה משולבים כמה רדיו-טלסקופים במערך גדול כדי לדמות אנטנה וירטואלית גדולה, דבר שמאפשר השגת רזולוציה טובה בהרבה. הרדיו-אסטרונום הבריטי מרטין רייל (Martin Ryle), מקיימברידג' זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1974 בזכות פיתוח זה יחד עם פיתוח של עבודות אחרות (Aperture synthesis) בתחום.
קוטרה של אנטנה טיפוסית של טלסקופ רדיו היא 25 מטרים, ועשרות טלסקופי רדיו בעלי אנטנות בקוטר כזה פועלים ברחבי העולם.
רדיו טלסקופים מפורסמים.
טלסקופ הרדיו הראשון היה בקוטר 9 מטרים והוא נבנה על ידי גרוט רבר (Grote Reber) בשנת 1937 במדינת אילינוי. בראשית שנות החמישים מיפה האינטרפרומטר של קיימברידג' את מקורות הרדיו בשמים ויצר שני סקרים גדולים של מקורות הרדיו.
הטלסקופ במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק (Jodrell Bank Observatory), שהחל לפעול בשנת 1957, היה בעל צלחת בקוטר 76 מטרים. זה היה טלסקופ הרדיו בעל הצלחת הבודדת הגדול ביותר בעולם, בסוף שנות החמישים ובראשית שנות השישים. היה זה האחרון מבין טלסקופי רדיו רבים שהוקמו באמצע המאה העשרים, ואחר כך עברו אותו טלסקופים מודרניים רבים ומערכי טלסקופים.
טלסקופ הרדיו הגדול ביותר בעולם הוא טלסקופ RATAN-600 ברוסיה שקוטרו 576 מטרים והוא בעל אנטנה עגולה. טלסקופ הרדיו הגדול באירופה הוא הטלסקופ שהאנטנה שלו היא בקוטר 100 מטרים באפלסברג, גרמניה, שגם היה הטלסקופ בר הניווט הגדול ביותר במשך 30 שנה עד פתיחתו של טלסקופ גרין בנק בשנת 2000. טלסקופ הרדיו הגדול ביותר בארצות הברית עד שנת 1998 היה "האוזן הגדולה" של אוניברסיטת אוהיו.