מסיבה זו התסמינים הנראים בעקבות גמילה משימוש בחומר מסוים הם למעשה ההשפעה ההפוכה של הפעולה של אותו החומר. מצב זה מכונה תסמונת נסיגה.
השלכות.
הסתגלות מערכת העצבים לכל חומר שניתן באופן חוזר יכולה לפתח תלות גופנית בחומר זה או בחומרים דומים (תופעה המכונה סבילות צולבת).
מחסור במינונים הדרושים כדי להשיג את ההשפעה המבוקשת גורמת לתסמונת נסיגה והפרעות גופניות ונפשיות כאשר מדובר בסמים ותרופות דומות, ואילו כאשר מדובר בתרופות שאינן ממכרות, אזי מאבדות הן את השפעתן התרפויטית או גורמות כחלק מ"תסמונת נסיגה" להתפתחות תסמינים קשים יותר מאלה שבגינם ניטלו התרופות מלכתחילה. בדרך כלל מהווה סבילות חלק מתלות גופנית והתחלה של התמכרות.
עם זאת, למרות שתלות גופנית יכולה להיות גורם בהתפתחות של התמכרות לחומר, תלות גופנית כשלעצמה אינה מספיקה כדי ליצור התמכרות. כמו כן, אין הכרח שתהיה תלות גופנית כדי שהתמכרות תתפתח. כלומר, בעוד שסבילות יכולה להוביל לתלות גופנית שהיא גורם סיכון להתמכרות, התלות הגופנית היא לא תנאי הכרחי או מספיק כי לפתח התמכרות.
פאלמאס
תסמונת נסיגה
בית המגורים
תלות גופנית
מצב של תלות הוא מצב פסיכולוגי או גופני המתפתח כאשר האדם הנוטל תרופות או סמים, אינו יכול להפסיק לעשות בהם שימוש או להפחית במינונים שלהם בלי שיסבול מתסמונת נסיגה. יש תרופות או סמים הגורמים בעקבות הפסקתם ובמקרים חריגים גם כאשר אין מגבירים ומעלים את המינונים שלהם, תסמונת נסיגה קשה במיוחד ולמעשה תסמונת של גמילה.
התלות בסמים או תלות בתרופות בעלות השפעה דומה נחלקת לשני סוגים, תלות פיזית ותלות נפשית. התלות הפיזית מאופיינת בהפרעות גופניות קשות ואילו התלות הנפשית מאופיינת בדחף נפשי של צורך עז להמשיך וליטול את הסם כדי להימנע מאי-נוחות ובעיקר כדי להמשיך לחוות עונג, תחושת ההנאה ותחושת סיפוק שהוא שואב ממנה. מצב של תלות הופך מהר מאוד למצב של התמכרות, אם כי קשה להבחין ביניהם.
מצב של תלות בתרופות שאין להן השפעה נפשית, פחות שכיח, אם כי רווח למדי. אפשר לפתח תלות בתרסיסים נגד אלרגיה, טיפות לאף סתום ועוד, עד שאי אפשר להפסיק לעשות בהם שימוש מבלי שיתפתחו תופעות הקשות פי כמה מאלה שבגינן ניטלו התרופות מלכתחילה.
רוזלין טורק
רוזלין טורֶק (Rosalyn Tureck; 14 בדצמבר 1914 – 17 ביולי 2003) הייתה פסנתרנית ונגנית צ'מבלו אמריקאית ילידת שיקגו, אילינוי. שמה של טורק נקשר בעיקר למוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך.
קריירה.
טורק לא הסתפקה בנגינת באך. הרפרטואר שלה הקיף יצירות משל לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס ופרדריק שופן, כמו גם מלחינים מודרניים כגון דייוויד דיאמנד, לואיג'י דאלאפיקולה וויליאם שומאן דיאמנד שאב את ההשראה לכתיבת הסונאטה הראשונה לפסנתר מנגינתה של טורק.
טורק למדה בבית הספר למוזיקה ג'וליארד, ואחד ממוריה בבית ספר זה היה ליאון תרמין. הופעת הבכורה שלה בקרנגי הול הייתה בנגינה על התרמין, כלי נגינה אלקטרוני.
תקופה מסוימת הלכה טורק בדרכה של ונדה לנדובסקה וביצעה את יצירות המקלדת של באך בצ'מבלו, אך בהמשך חזרה לפסנתר. היא הייתה חברת כבוד בסנט הילדה קולג', אוקספורד.
רוזלין טורק מתה בניו יורק בשנת 2003, בגיל 88.
טומהוק (להקה)
טומהוק (Tomahawk) היא להקת הבי מטאל ניסיוני/רוק אלטרנטיבי אמריקאית.
ביוגרפיה.
הלהקה הוקמה ב-2000 בידי מייק פאטון מפנטומאס (לשעבר במיסטר באנגל ופיית' נו מור) ודויין דניסון (לשעבר בהג'יזס ליזרד). דניסון צירף ללהקה את ג'ון סטנייר (לשעבר בהלמט) ופאטון את קווין רוטמניס ממלווינס.
טומהוק הוציאה עד כה ארבעה אלבומים. הלהקה הופיעה במדינות רבות, לרוב כמופע המרכזי, אך לעיתים גם כלהקת חימום של להקות כגון טול. האלבום הראשון הוא אלבום קונספט המתעד פסיכולוגיה של רוצח סדרתי.
אגוסטין באריוס
אגוסטין פיו באריוס (ספרדית: Agustín Pío Barrios; 23 במאי 1885 - 7 באוגוסט 1944), המכונה גם Agustín Barrios Mangoré, גיטריסט פרגוואי.
חייו.
באריוס נולד בסן חואן באוטיסטה שבפרגוואי. הוא למד לנגן טכניקות מיוחדות ממורו גוסטבו סוסה אסקלדה. החל משנת 1910 ניגן באריוס בקונצרטים בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, אורוגוואי, מקסיקו וקובה, והיה הגיטריסט הדרום אמריקאי הראשון אשר זכה להצלחה גם באירופה:
ב- 1934 הופיע בבריסל שבבלגיה ומאוחר יותר גם בגרמניה וספרד שם זכה להצלחה רבה ותשבחות מהביקורות. ב-1936 שב באריוס לדרום אמריקה.
באריוס נחשב לאחד המלחינים הגדולים לגיטרה קלאסית מדרום אמריקה. בין יצירותיו ניתן למנות את: La Catedral, An Alm for the Love of God, Maxixe, A mi madre, אשר הושפעו רבות מאמונתו הדתית. כמו כן כתב באריוס אופוסים וואלסים רבים.
אגוסטין באריוס נפטר ב-1944 בסן סלבדור.
גמילה
גמילה היא תהליך של השתחררות מתלות בסוג כלשהו של התמכרות או הרגל, כגון גמילה מעישון או גמילה מחיתולים.
תהליך הגמילה נעשה באמצעות הפסקה מוחלטת של ההתמכרות או בירידה הדרגתית בשימוש בגורם התלות עד למצב בו האדם אינו תלוי בו יותר.
תסמיני גמילה מהתמכרות גופנית.
לאחר שהגוף פיתח מנגנוני פיצוי היוצרים מצב של סבילות עבור חומר מסוים, היעדרו של החומר מפסיק את השפעתו בעוד שמנגנוני הפיצוי ממשיכים לפעול לבדם.
בגלל שבמצב זה מנגנוני ההומיאוסטזיס פועלים ללא התנגדות ומורגשים ביתר שאת, הפסקה מוחלטת של נטילת החומרים הממכרים עלולה לגרור אחריה תסמינים של היפוך השפעה.
תסמיני הגמילה עשויים להיות גופניים או נפשיים ובדרך כלל גופניים ונפשיים גם יחד. משך זמן הגמילה יכול להימשך בין מספר ימים ועד מעבר לשנה ותלוי בסוג הסם ובמנגנוני הפעילות שלו.
גדעון לוי
גדעון לוי (נולד ב-2 ביוני 1953) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי, המזוהה עם השמאל הרדיקלי, חבר מערכת היומון "הארץ".
בעל טור שבועי בשם "אזור הדמדומים", המסקר מאז שנת 1988 את האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה, שומרון ועזה, בדגש על השפעת פעולותיה של מדינת ישראל, ובעיקר של צה"ל ושל המתנחלים, על אוכלוסייה זו. על פעילותו העיתונאית זכה לוי בכמה פרסים, ומאידך ספג ביקורת קשה. מופיע בטלוויזיה בישראל כמראיין, כחבר פאנל וכמשתתף בתוכניות דוקו-ריאליטי.
ביוגרפיה.
גדעון לוי הוא הבכור משני בנים במשפחה. אמו, תיאה, במקור מצ'כיה, הגיעה לקיבוץ בארץ במבצע הצלה של ילדים. אביו, ד"ר היינץ (צבי) לוי, נולד בעיירה זאץ שבחבל הסודטים והיה משפטן ובן התרבות הגרמנית. לאחר השתלטות הנאצים עלה לארץ ישראל בספינת המעפילים טייגר היל, האחרונה שהגיעה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. סבו וסבתו של לוי נספו בשואה. הזוג התגורר ברחוב שטנד בתל אביב, שם למד לוי בבית הספר התיכון עירוני א'. בנעוריו, לאחר מלחמת ששת הימים, טייל עם הוריו ברחבי יהודה ושומרון וביקר במערת המכפלה, בכותל המערבי ובקבר רחל. על תקופה זו כתב: "הייתי חלק מהאורגיה הלאומנית הדתית הגדולה של ישראל, שהחלה אז ומעולם לא נגמרה."
בשלהי שנות השבעים ובראשית שנות השמונים היה עורך וכתב בגלי צה"ל. בשנים 1978–1982 היה דוברו של שמעון פרס, וסייע לו לצד יוסי ביילין ובועז אפלבאום. הוא ליווה את פרס גם במערכת הבחירות הסוערת של 1981.
בנוסף לעבודתו כעיתונאי, הוא מלמד במכללה החברתית-כלכלית ובבית הספר "מנשר לאמנות". כן הוא משתתף בעצרות של ארגוני שמאל.
בין השנים 1985 ו-1995 היה נשוי לעיתונאית שרית ישי. לזוג נולדו שני ילדים, אחד מהם נפטר בינקותו. לאחר שזה נפטר אימצו את בנם השלישי, אורי. כיום מתגורר לוי ברמת אביב עם חברתו העיתונאית השוודית קתרין אורמסטד.
אזור הדמדומים.
לוי נוהג מדי שבוע, ברציפות מאז 1988, לצאת לשטחים, בתחילה בליווי הצלם מיקי קרצמן ולאחר מכן הצלם אלכס ליבק, ולתעד את יחסה של ישראל לאוכלוסייה הפלסטינית, כפי שהוא נראה מנקודת המבט של הפלסטינים (בדרך כלל נקודת המבט של הפלסטיני הבודד או המשפחה הפלסטינית שבה עוסקת הכתבה). בלשונו של לוי, הוא בא "לספר את הסיפור כפי שהוא מתגלה לעיניי ולצערי, לא מתגלה לעיני מרבית הישראלים, שלא יודעים או לא רוצים לדעת מה קורה בשטחים". לוי תיאר את מטרת כתיבתו:
בסדרת מאמריו "אזור הדמדומים" מתבונן לוי במצבים אליהם מגיעים הפלסטינים בשל המלחמה והמאבקים הפוליטיים. לוי סוקר את התוצאות האנושיות של העימות הישראלי-ערבי בצד הפלסטיני. מרבית מאמריו עוסקים באזרחים חפים מפשע לטענתו שנקלעו באקראי לזירות קרב בין כוחות הביטחון הישראלים לחמושים פלסטינים. לוי בוחן ומסקר בעין ביקורתית חלק מפעולותיה של ישראל בשטחי יהודה, שומרון, ובעבר גם ברצועת עזה - הריסת בתים, פגיעה ברכוש, פציעה במזיד ובשוגג, טיפול רפואי שנמנע, חוויית העקירה והפליטוּת של פלסטינים.
גדעון לוי אינו דובר ערבית, שפתם של מושאי כתיבתו ועל כן מסתייע במתורגמנים מקומיים. כאשר נשאל על כך אמר: "זה המחדל הגדול שלי. היה לי מורה פרטי ובמשך שנה הצלחתי לקלוט רק מילה אחת, שהיא 'תודה' (שגם ידעתי אותה לפני כן)". מבקריו טוענים כי דיווחיו לוקים בחסר בעקבות זאת.
כלפי הטענה שהוא מאמץ את גרסת מרואייניו ללא בדיקה אמר:
בביקוריו התכופים ביהודה ושומרון לפגישות עם מרואייניו יש סכנת חיים, עליה אמר לוי: "הסכנה עדיין מצדיקה את מה שנראה בעיניי, כמשימה עיתונאית חשובה שלא לומר, קדושה". דוגמה לסכנה זו היא מקרה שבו ירו חיילי צה"ל לעבר מונית ממוגנת שבה נסע סמוך לטולכרם.
בשנת 2004 קיבץ לוי את סדרת מאמריו "אזור הדמדומים" בין השנים 1988–2003 לספר בשם "אזור הדמדומים - חיים ומוות תחת הכיבוש הישראלי", בהוצאת בבל.
בדצמבר 2014 עוכב לחקירה במשך שעות אחדות, יחד עם הצלם אלכס ליבק, בחשד של הפרת צו אלוף (על כניסתם לכפר בשטח A) והעלבת חייל.
כתיבה פובליציסטית.