לקראת עונת הגיע לקבוצה המאמן השוודי סוון-יוראן אריקסון. המאמן שהגיע מסמפדוריה, הגיע יחד עם החלוץ הבכיר של סמפדוריה, רוברטו מנצ'יני. סיניורי פתח את העונה בקופה איטליה היטב, עם שישה שערים בארבעה משחקים, אך שיטת המשחק והעדיפות של אריקסון לחלוצים אחרים הותירו את סיניורי מחוץ להרכב במשחקים רבים. עד לחודש דצמבר שותף סיניורי בשישה משחקי ליגה בלבד, בהם כבש פעמיים. בחלון ההעברות באמצע העונה הוחלט לשחרר את סיניורי, שעבר לסמפדוריה אחרי חמש עונות וחצי בלאציו. סיניורי כבש 127 שערים ב-195 הופעות במדיה של לאציו בכל המסגרות, שני רק לסילביו פיולה. סיניורי רשם את משחקו הראשון בסמפדוריה ב-7 בדצמבר 1997, ושיחק במדיה עד לסיום אותה עונה, תוך שהוא כובש שלוש פעמים ב-17 הופעות.
בקיץ 1998, לקראת עונת ולאחר חצי עונה בלבד בסמפדוריה, הצטרף סיניורי לבולוניה 1909, בעסקת השאלה עם אופציה למכירה. ההשתלבות של סיניורי בקבוצה הייתה מיידית. הוא סייע לה לזכות בגביע האינטרטוטו ולהעפיל לגביע אופ"א כבר באותו הקיץ. בולוניה הצליחה היטב במפעל האירופי והגיעה עד לחצי הגמר, עם חמישה שערים של סיניורי במהלך הטורניר. בסך הכול באותה עונה כבש סיניורי 23 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות, והיה מהבולטים בשורות הקבוצה. בקיץ 1999 הושלמה עסקת העברתו לבולוניה באופן סופי, כחלק מעסקת קנט אנדרסון שעבר מבולוניה ללאציו. סיניורי כבש 15 שערי ליגה בכל עונה משלוש העונות הראשונות שלו בבולוניה. במהלך עונתו הרביעית בקבוצה, עונת , היה סיניורי קרוב להודעה על פרישה מכדורגל בעקבות פציעה אותה חווה במשחק קבוצתו בגביע. עם זאת, סיניורי התאושש, סיים את העונה בקבוצה ואף שיחק במדיה שתי עונות נוספות, עד לסיום עונת , אז שוחרר בהעברה חופשית. בשש עונות במדי בולוניה כבש סיניורי 84 שערים ב-178 הופעות בכל המסגרות.
בקיץ 2004 השתתף סיניורי במסע משחקים של מילאן בסין, אך לבסוף עזב את איטליה וחתם באירקליס סלוניקי היוונית לקראת עונת . בסך הכול ב-13 עונות בסרייה א', כבש סיניורי 188 שערים ב-344 הופעות, ועד היום הוא נמצא בין עשרת הכובשים המובילים בליגה בכל הזמנים. במדיה של הקבוצה היוונית סבל סיניורי מפציעה קשה שהשביתה אותו לאורך רוב העונה. סיניורי הסתפק בחמש הופעות ליגה בלבד וללא שערים במדי אירקליס, ועזב בתום עונה אחת במועדון.
לקראת עונת עבר סיניורי לשופרון ההונגרית. סיניורי הצטרף לבני ארצו, הבעלים אנטוניו ריג'י, המאמן דריו בונטי וחבריו לקבוצה ניקולה סילבסטרי ולואיג'י סרטור, במטרה לזכות באליפות. עם זאת, הקבוצה התקשתה להגיע להישגים וסיימה במקום העשירי בלבד. בסיום העונה, לאחר שרשם עשר הופעות ושלושה שערים במדי הקבוצה, פרש סיניורי ממשחק פעיל בגיל 38.
נבחרת איטליה.
על אף שהיה מחלוצי הליגה הבולטים באיטליה בשנות ה-90, סיניורי לא זכה לקריירה ארוכה בנבחרת איטליה. אחת הסיבות נעוצה במערכת היחסים של סיניורי עם מאמנה של איטליה בין 1991 ל-1996, אריגו סאקי. עיקר המחלוקת בין סיניורי לסאקי נבעה מרצונו של סאקי למקם את סיניורי בעמדת הקשר השמאלי ולא בחוד.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך סיניורי ב-31 במאי 1992, תחת סאקי, כשעלה כמחליף לעשר דקות בשוויון 0-0 מול . שער הבכורה שלו הגיע בהופעתו השנייה, חמישה ימים אחר כך בניצחון 2-0 על . סיניורי היה חלק משמעותי מהנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, כשערך שבע הופעות וכבש שלושה שערים במהלך משחקי המוקדמות.
סיניורי זומן על ידי סאקי לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. סיניורי פתח בהרכב בכל משחקיה של איטליה בשלב הבתים. במשחקה הראשון של איטליה בטורניר, בו הפסידה לאירלנד 1-0, פתח סיניורי בחוד לצידו של רוברטו באג'ו. בהמשך הטורניר לא שב לעמדה זו, ושיחק רק בעמדת הקשר השמאלי, מה שהוביל לכך שאת הטורניר סיים סיניורי ללא שערים. עם זאת, תרומתו של סיניורי ברגעים המכריעים הייתה חיונית עבור הנבחרת האיטלקית בטורניר. במשחק השני של שלב הבתים, כשאיטליה בעשרה שחקנים מול , בישל סיניורי את שער הניצחון לדינו באג'ו כעשרים דקות לסיום, כשהגביה כדור חופשי מדויק מאגף שמאל. סיניורי שמר על מקומו בהרכב בשמינית הגמר, בו ניצחה איטליה את בהארכה, אך איבד את מקומו בשלב רבע הגמר מול . סיניורי עלה כמחליף במחצית המשחק, ושתי דקות לסיום בישל את שער הניצחון לרוברטו באג'ו, 2-1 לאיטליה בסיום. ערב משחק חצי הגמר מול הביע סיניורי את חוסר שביעות רצונו מהעמדה בה הציב אותו סאקי, ועקב כך פתח על הספסל פעם נוספת, ועלה לעשרים דקות בלבד במשחק זה. הוא לא שותף כלל במשחק הגמר, בו הפסידה איטליה ל בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 0-0 בסיום ההארכה.
מאז סיום הטורניר ערך סיניורי עוד שש הופעות בלבד במדי הנבחרת, כולן תחת סאקי. הופעתו האחרונה הייתה כמחליף במחצית המשחק של איטליה מול במוקדמות יורו 1996. על אף שהיה מלך שערי הסרייה א' בעונה שקדמה לטורניר, סיניורי לא זומן על ידי סאקי לסגל איטליה לקראת יורו 1996. בסך הכול ערך סיניורי 28 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שבעה שערים.
לאחר הפרישה.
לאחר שימש כשנתיים כפרשן כדורגל בתחנת רדיו איטלקית, היה סיניורי המנהל המקצועי של קבוצת טרנאנה בין 2008 ל-2009.
ב-1 ביוני 2011 נעצר סיניורי, לצד שחקנים וגורמים נוספים, בעקבות פרשה מסועפת של הטיית משחקים. כחודשיים אחר כך, הודיעה התאחדות הכדורגל האיטלקית על השעייתו של סיניורי לחמש שנים מכל פעילות הקשורה לכדורגל.
ג'וספה סיניורי
ליאון לוי
ליאון לוי (באנגלית: Leon Levy; 13 בספטמבר 1925 – 6 באפריל 2003) היה איש עסקים אמריקני-יהודי, נדבן, אספן אמנות קלאסית ותומך במוסדות תרבות ומדע ובמיזמים ארכאולוגיים. בשנות ה-90 כיהן כנשיא אגודת ידידי רשות העתיקות של ישראל בארצות הברית.
קורות חייו.
ליאון לוי נולד במנהטן, ניו יורק, למשפחה יהודית ממוצא גרמני. במסגרת שירותו בצבא ארצות הברית הוצב בגרמניה. החל לעבוד כאנליסט בוול סטריט ב-1948 על אף הכשרתו האקדמית בפסיכולוגיה. הושפע מהשקפותיו של אביו, איש העסקים ג'רום לוי, בדבר ערכם של רווחי התאגידים בחיזוי מגמות כלכליות. ביובל השנים הבאות הפך לדמות בולטת בתחום ההשקעות. בשנת 1956 צורף כשותף בחברת הברוקרים אופנהיימר ובשנת 1959 היה ממקימי מערך קרנות הנאמנות של חברה זו. ב-1982 יסד את חברת ההשקעות Odyssey, שהתמחתה בניהול קרנות גידור; לפני שפורקה ב-1998 הוערך שווי נכסיה בכ-3 מיליארדי דולרים. ב-1986 הקים לזכרו של אביו את המכון למחקר כלכלי ע"ש ג'רום לוי בקולג' בּארד המעודד מחקרים בתחומי הכלכלה הקיינסיאנית והפוסט-קיינסיאנית. בשנה האחרונה לחייו עדיין לימד במכון את שיעורו "התפתחויות עכשוויות במימון". לפני מותו פרסם ליאון לוי את זכרונותיו בספרו The Mind of Wall Street ובו ביטא את תפיסתו לפיה השקעות הן עניין פסיכולוגי לא פחות מאשר מהלך כלכלי מושכל.
ליאון לוי ורעייתו, שֶׁלבִּי וַייט , היו אספנים מושבעים של יצירות אמנות הלניסטית ורומית ותומכים נדיבים במיזמי תרבות ומדע, בעיקר כאלה הנוגעים לתרבויות העולם העתיק.
נדבנות.
לוי החל בפעילות פילנתרופית עוד בשנות ה-50 בתרומות לארגוני זכויות אדם ולארגוני שמירת טבע. מענקיו הלכו והתרחבו במרוצת השנים והתעצמו אחרי פטירתו. במשך חייו העניקו לוי ורעייתו, שׁלבִּי וַייט, כ-200 מיליוני דולרים למוסדות תרבות שונים, ובהם מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, שבו הוקמה על שמם גלריה מיוחדת האוצרת מבחר גדול של יצירות אמנות הלניסטיות ורומיות, חלקן מאוספיהם הפרטיים של לוי ווַייט.
ליאון לוי העניק את חסותו למוסדות תרבות שונים ואף היה מעורב בניהולם. בין היתר כיהן כנשיא המכון למחקר מתקדם הפועל סמוך לאוניברסיטת פרינסטון, כמשנה לנשיא המכון לאמנויות של אוניברסיטת ניו-יורק וכנשיא מכון לוי לכלכלה בקולג' בארד; כמו כן פעל בחבר הנאמנים של קרן הזיכרון לג'ון סימון גוגנהיים של אוניברסיטת רוקפלר המתמקדת במחקר ביורפואי. ב-2004, אחרי פטירתו, רוכזו מפעלי הנדבנות שלו במסגרת "קרן ליאון לוי" שהוקצו לה חצי מיליארד דולרים מתוך עזבונו. מטרת-העל של הקרן היא הנצחת הפעילות הפילנתרופית שאפיינה אותו, במיוחד באמצעות תמיכה בהשכלה הגבוהה.
אחת היוזמות הראשונות של קרן ליאון לוי הייתה הקצאת 200 מיליוני דולרים לאוניברסיטת ניו יורק (NYU) להקמת המכון לחקר העולם העתיק – מרכז ללימודים מתקדמים ולמחקר בינתחומי של תרבויות העת העתיקה המתמקד בהבנת הקשרים ביניהן.
קרן ליאון לוי תומכת במפעלי מדע ותרבות מגוונים, בהם המרכז לתודעה, מוח והתנהגות באוניברסיטת רוקפלר, המרכז לביוגרפיות באוניברסיטת העיר ניו יורק ומרכז הארכיבים בספריית העיר ניו יורק שנועד להגביר את הנגישות של חוקרים ושל הציבור הרחב לגנזכים מרכזיים, ובתוך כך תומך במיזמי קיטלוג מקוון. במסגרת פעולותיה המסועפות מקדישה הקרן תשומת לב למאבק למען זכויות אדם ותורמת למיזמי שמירת טבע וגנים.
עניינם של ליאון ורעייתו בחקר הארכאולוגיה והאמנות של העולם העתיק הוביל להקמת קרן ייעודית לפרסומים מדעיים בארכאולוגיה.
הקרן תומכת בהשלמת חפירות ארכאולוגיות שהתעכבו בגלל העדר משאבים, וזאת באמצעות מענקים לפרסום המחקרים. רוב החפירות הנתמכות על ידיה מצויות במזרח הים התיכון – ביוון, בטורקיה, בקפריסין, במצרים, בירדן ובישראל.
תוכנית שלבי וייט וליאון לוי לפרסומים בארכאולוגיה פועלת מאז 1997 באמצעות המוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד.