פריי היה עיתונאי אמריקני. הוא חונך בבתי ספר יוקרתיים והשלים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. עוד בעודו סטודנט, הוציא לאור רבעון ספרותי משפיע.
לאחר עליית הנאצים בגרמניה, פריי עזר לגיוס כספים לתנועות אנטי נאציות באירופה.
לאחר כיבוש צרפת וכניעתה לגרמניה באפריל 1940, נודע בארצות הברית שסעיף 19 להסכם הכניעה של צרפת מחייב את צרפת למסור לגרמנים את מי שמוגדר ברשימות השלטון הנאצי כמתנגד למשטר הנאצי.
בעקבות כך, הוקמה בארצות הברית ועדת חירום בשם ERC - Emergency Rescue Committee. תפקיד הוועדה היה לאתר מתוך רשימות אלו 200 אינטלקטואלים העומדים בסכנה, להעניק להם אשרות ולעזור להם להגר לארצות הברית.
וריאן פריי התנדב להיות נציג ERC בצרפת. הוא קיבל את 200 השמות מראש ונאמר לו להגיע למרסיי עם 3,000 דולר, שם יחכו האנשים, ולהעניק להם את האשרות.
כשהגיע פריי למרסיי, באוגוסט 1940, הוא הופתע לגלות מאות פליטים שבאו לבקש את עזרתו, רובם יהודים. פריי לא נרתע והחליט לעזור בכל דרך לכמה שיותר פליטים, כולל דרכים לא חוקיות. הוא שכר משרד וצוות קטן, ובמקביל לפעילות המקורית שעבורה הגיע, הם זייפו מסמכים והבריחו פליטים, רובם יהודים, דרך הים והיבשה. פעילות זו התבצעה מבלי לדווח דבר לוועדה או לשגרירות ארצות הברית בתוך צרפת של שלטון וישי.
בדצמבר 1940 התגלתה פעילותו הבלתי חוקית של פרי והוא נעצר על ידי המשטרה הצרפתית ושוחרר בתנאים מגבילים. פריי החליט להישאר בצרפת ולהמשיך לעזור, גם לאחר שפג תוקף הפספורט שלו והוא הפך שוהה בלתי חוקי. הוא נעצר שוב בעקבות הלשנה, כנראה של השגרירות האמריקנית, וגורש במאי 1941 מצרפת.
לפי הערכת פריי עצמו, משרדו טיפל ב-15,000 פליטים יהודים, מתוכם כ-1,000 הוברחו מתוך צרפת וכ-3,000 קבלו סיוע אחר. בין היהודים שהוברחו היו מרק שאגאל, חנה ארנדט, ליון פויכטוונגר, זיגפריד קראוצ'ר וז'ק ליפשיץ.
לאחר חזרתו לארצות הברית, הפך פריי לדובר נלהב ועיקש בגנות מדיניות ההגירה המפלה האמריקאית.
בשנת 1945 הוא פרסם ספר בשם "Surrender on Demand" ובו חוויותיו מהשהות בצרפת.
בשנת 1967 זכה פריי באות לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
בשנת 1996 הפך פריי לאמריקאי הראשון שזוכה בתואר חסיד אומות העולם של יד ושם.
כאשר נשאל לגבי מניעיו פריי סיפר שעוד בשנת 1935 ביקר בברלין וראה נאצים מתעללים ביהודים, ומאז החליט לא להישאר אדיש ולנקוט בפעולה כמיטב יכולתו.
בשנת 1997 נעשה על פריי סרט תיעודי על ידי במאי אירי, בשם "וריאן פריי: שינדלר האמריקאי" (Varian Fry: The America's Schindler).
בשנת 2001 הופק סרט טלוויזיה בשם Varian's War שהושפע מסיפור גבורתו יוצא הדופן של פריי.
אחד הרחובות ברובע מיטה בברלין נקרא על שמו של וריאן פריי.
פרנצ'סקו גנטו
חטיבת כרמלי
חטיבת כרמלי (חטיבה 165, חטיבה מס' 2) היא חטיבת חי"ר בצה"ל הכפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים בפיקוד צפון.
הקמת החטיבה (תש"ח).
בפקודת המבנה הארצי מנובמבר 1947 החליט דוד בן-גוריון להקים מתוך גדודי ופלוגות החי"ש בערים ובמחוזות ארבע חטיבות סדירות, שהפכו בהמשך לשש, ולהתחיל בגיוס כל הכוח המסוגל ללחימה. בצפון הקימה מפקדת ההגנה את חטיבת לבנוני שנקראה בתוכניות המוקדמות "חטיבת הצפון" וכללה את כל המרחב שמזכרון יעקב וצפונה. מפקד החטיבה היה משה זליצקי (לימים משה כרמל) והיא כללה את כל כוחות החי"ש במרחב.
ב-28 בפברואר 1948 פוצלה החטיבה לחטיבת גולני בנפת יזרעאל, הכנרת, גלבוע ועד תל חי וחטיבת כרמלי (על שם הר הכרמל) באזור חיפה ונפת זבולון (כלומר חיפה והגליל המערבי). במקביל פעלה בגזרה חטיבת יפתח של הפלמ"ח.
למסגרת החטיבה הוכפפו 3 גדודים - 21 (שגרעינו בני נשר-יגור, נהריה והקריות שמצפון לחיפה), 22 (שגרעינו סטודנטים מהטכניון) ו-23 (שהוקם מיחידת "הדרי" - חיל משמר העם של חיפה). במהלך המלחמה הוקם גדוד נוסף - 24, גם הוא על בסיס יחידת "הדרי".
עם הקמת המדינה מנתה חטיבת כרמלי 2,238 חיילים ומפקדים.
פעילות החטיבה במלחמת העצמאות.
עיקר פעילותה של החטיבה הייתה בכוננות לקראת תפיסת הבסיסים הלוגיסטיים של הבריטים בסביבת חיפה עם עזיבתם ובמיוחד הנמל ודרכי הגישה אליו ובתי הזיקוק. כמו כן ערכה החטיבה פעולת נקם כנגד הכפרים בלד א-שיח' (היום נשר) לאחר טבח בתי הזיקוק ב-30 בדצמבר 1947 שבו נהרגו כמה מתושבי הכפר. ב-14 במרץ 1948, פוצצו חיילי גדוד 21 של החטיבה את מנהרות הרכבת בראש הנקרה וזאת כדי למנוע מעבר כוחות מלבנון דרך המסילה. ב-27 במרץ 48 יצאה שיירה של החטיבה שנודעה בשם שיירת יחיעם, לעקוף את עכו ולהביא אספקה ליישובי הצפון. השיירה הותקפה סמוך לנהריה ונגרמו לה אבדות קשות. באפריל 48 התמודדה החטיבה עם צבא ההצלה בקרבות משמר העמק ורמת יוחנן. באפריל 48 סיימה החטיבה בהצלחה את הקרב על חיפה, הודות לתכנון המדויק ולהיכרות עם הסביבה והמתקנים. כך הצליחה החטיבה תוך פחות מ-24 שעות לתפוס את כל הבסיסים הבריטיים והמפעלים האסטרטגיים בעיר. החטיבה הכניעה את ההתנגדות הערבית והשתלטה על העיר. לאחר פלישת צבאות ערב הכניע כוח של החטיבה את עכו במבצע בן עמי (שנקרא על שם בן עמי פכטר שהיה מפקד גדוד בחטיבת כרמלי ונפל בשיירת יחיעם). מפקד החטיבה הראשון היה משה כרמל והשני היה מרדכי מקלף, לימים הרמטכ"ל השלישי של צה"ל.
עם הקמת צה"ל הפכה כרמלי לחטיבת צה"ל. לאחר הכרזת המדינה השתתפה החטיבה בפיקודם של משה כרמל ולאחר מכן בפיקודו של מרדכי מקלף, בכל קרבות חזית הצפון ובטיהור כל אזור הגליל, במהלך מלחמת העצמאות. כמו כן, נטלה חלק במבצעי יצחק, דקל, ברוש וחירם. החטיבה ספגה אבדות כבדות בניסיון שכשל לכבוש את ג'נין במבצע יצחק וגם בנפילת שיירת יחיעם.
גדודי כרמלי (תש"ח).
גדוד 21 - נפת זבולון.
גדוד 21 ששמו היה "נפת זבולון" הוקם רשמית כגדוד ג´ של חטיבת "לבנוני" ביום 25 בדצמבר 1947 במסדר שנסקר על ידי מפקד הגדוד בן עמי פכטר בגבעת שמיר ליד רמת יוחנן ליד בניין ששימש לפני כן כמרכז אימונים (כיום חוות הצופים). תחום החבל היה מנקודה שבין שער העמקים וג'למי עד מבואות חיפה, ומחרייבה שעל הר הכרמל ועד מבואות עכו. היישובים שנכללו בחבל היו: יגור, כפר חסידים, נשר, רמת יוחנן כפר המכבי, אושה, שמיר (לפני מעברו לגליל), קריית אתא, חרייבה, מחצבות 4.5, צ'ק פוסט, הקריות אפק (לפני כן משמר הים), כפר מסריק ועין המפרץ.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שלח ארגון ההגנה את אנשיו לקורסים ואימונים. לקראת סוף שנת 1947 התקיימו גיוסים בצפון הארץ. אנשי החי"ש נשלחו למשקי הגליל המערבי לקדם פלישה. למחרת כ"ט בנובמבר התגייס חלק מהגדוד והוקמו הבסיסים בנשר, רמת יוחנן, חרייבה, מחצבות 4.5 בקריות ובגליל המערבי. החבל הכיל יישובים יהודים, יישובים ערבים כוחות צבא בריטיים וכוחות הלגיון הערבי. לחבל נודעה חשיבות משום שישב על דרכים חיוניות ומפעלים חשובים כגון בתי הזיקוק, מפעל נשר למלט, בית המלאכה של הרכבת בתי המלאכה של סולל בונה ועוד. הגיוסים לגדוד נעשו בשלבים. בתחילה גיוסים קטנים במבנה כוחות של כוננות ולאחר מכן במסגרות גדולות יותר. הגיוסים כללו את בני המקום שגדלו בארץ וגם עולים חדשים ששהו מספר חודשים בארץ והתגוררו ב"מעון עולים" בנשר.
הגדוד כלל שלוש פלוגות:
בעת הקמתו היו בגדוד 140 לוחמים. רק 40% מהם צוידו בנשק. הנשק עבר בין הלוחמים על פי פעילות הגדוד.
בקרבות מלחמת העצמאות נהרגו 149 לוחמי הגדוד על פי הפירוט הבא.
לאחר מלחמת העצמאות.
אחרי מלחמת העצמאות התארגנה החטיבה מחדש והפכה לחטיבת מילואים צפונית עם בסיס בעמקים. החטיבה תפקדה כחטמ"ר העמקים (או בשמו האחר "חטמ"ר צמח") עד לשנת 1974.
מלחמת ששת הימים.
במהלך מלחמת ששת הימים החזיקה החטיבה מוצבים בגזרת הירדן ונטלה חלק במערכה על כיבוש צפון השומרון מוצבי הסורים בחוף המזרחי של הכנרת ודרום רמת הגולן.
ב-9 ביוני פקד דוד אלעזר, אלוף פיקוד הצפון, על מפקד חטמ"ר 2, יהודה גביש, לתקוף את המוצבים הסוריים תאופיק התחתונה ותאופיק העליונה כחלק המאמצים המשניים בתוכנית "מקבת". המשימה הוטלה על גדוד נח"ל 908, בפיקוד שלמה חלמיש. הגדוד נע על כביש צמח - מעגן - תל קציר - האון. עוד בטרם החלה ההתקפה נפתחה על הגדוד הפגזה מתאופיק העליונה. בהפגזה איבד הגדוד שני חיילים, ביניהם המג"ד חלמיש, וכמה חיילים נפצעו. המח"ט הורה לעצור את התקדמות הגדוד לכיוון תאופיק. ב-10 ביוני נעה החטיבה מעין גב צפונה, לאורך חוף הכנרת, תוך שהיא תופסת את כורסי ללא קרב ומגיעה לבקעת הבטיחה.
מלחמות אחרות.
בשנת 2005 בעקבות דרישה של הלוחמים הוותיקים ומפקדי החטיבה, הוחזר לחטיבה השם ההיסטורי "חטיבה 2".
בוטנים
סאבו מילוסוביץ'
סילוני הטילים
סילוני הטילים (באנגלית: Rocket Jets) היה מתקן בפארק השעשועים דיסנילנד באתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה. המתקן היה דור שלישי של מתקן קרוסלה המורכב מטילים התלויים מזרועות מתכתיות והמסתובבים סביב ציר מרכזי במיקום זה. המתקן נפתח בשנת 1967 בעת בניית "ארץ המחר" החדשה, ונסגר בשנת 1997 לפני השיפוץ של ארץ המחר שנערך בשנת 1998.
כיום המתקן עדיין מצוי באותו מקום, כאובזרבטרון - פסל הנע כל רבע שעה צלילי מוזיקה. מתקן דומה - האסטרו אורביטר נבנה בכניסה לארץ המחר, בהתבסס על מתקן המצוי בדיסנילנד פריז. באובזרבטרון הוחלפו הטילים שהיו במתקן במעין צלחות לוויין, וטיל הסאטורן V שהיה במרכז המתקן הוחלף בקרן לייזר. הטילים נמכרו באי ביי בשנת 2005.
בשל תקלות טכניות האובזרבטרון אינו פועל מרבית הזמן (מאחר שהמנוע המקורי נועד לעבוד מספר רב של פעמים בשעה ולא רק ארבע פעמים, ולשאת משקלים שונים).
סובייט פטרבורג
גבינת ריקוטה
פאול גרינינגר