דה קונדה לא היה מסוגל לשלם לחייליו, ופריז נמצאה במצב של מצוקה כלכלית. ההמון השתלט על העיר, והצבא המלכותי הטיל שוב מצור על פריז. דה קונדה נמלט לספרד והפך למצביא בצבא הספרדי (ספטמבר 1652). ב-21 באוקטובר 1652 נכנסה המשפחה המלכותית לפריז. ב-6 בפברואר 1653 מזראן שב לפריז ולתפקידו כשר הראשי של המלך לואי הארבעה עשר, ובכך הסתיימו מרידות הפרונד.
ב-1659 הסתיימה המלחמה בין צרפת וספרד (שהחלה ב-1635) בהסכם הפירנאים. ב-1660, כחלק של הסכם זה, נישא לואי הארבעה עשר למריה תרסה, נסיכת ספרד, שהייתה אחייניתה של אן מאוסטריה. ב-1661, אחרי מות מזראן, פרשה אן מאוסטריה למנזר בפריז ונפטרה שם ב-20 בינואר 1666. זכרונותיה התפרסמו על ידי פרנסואה דה לה רושפוקו ב-1662.
ארנה ספ
אֶרנֶה סֵפּ (הונגרית: Szép Ernő; 30 ביוני 1884 - 2 באוקטובר 1953; נולד בשם "יחזקאל שן" או בהונגרית-גרמנית "אזקיאל שן" "Schön Ezékiel") היה משורר, סופר, מחזאי ועיתונאי יהודי הונגרי. זוכה פרס באומגרטן (1933).
קורות חיים.
ספ נולד בעיירה הוסט שברוזנות מרמורש (כיום באוקראינה) ב-30 ביוני 1884. אביו, שמואל שן, היה מורה, ואמו, מטילד לבית לוונשטיין – תופרת. בילדותו עברו בני המשפחה להתגורר בעיר דברצן. בעת לימודיו בבית הספר התיכון עשה ספ את צעדיו הראשונים כמשורר. בשנת 1902 ראה אור ספר ביכוריו, קובץ השירים "זֵר ראשון". לאחר סיום לימודיו החל ספ עובד ככתב העיתונים "אז אשט" (Est -"העֶרֶב") ו"אז אוישאג" (Ujság-"העיתון") ועבר להתגורר בבודפשט. עד מהרה נחשף לחיי התרבות התוססים של הבירה ההונגרית, ובתמיכת חברו הקרוב, המשורר אנדרה אדי, הפך לאחד מכותבי כתב-העת הנודע ניוגט (Nyugat). במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב בשפלת מַצְ'בָה שבסרביה. לאחר דיכוי המהפכה הקומוניסטית של בלה קון ב-1919 נמלט לווינה, אך שב במהרה. בין מלחמות העולם הוא היה מחזאי ועיתונאי ידוע, והיה מזוהה עם הליברלים. לאחר השתלטות גרמניה על הונגריה ב-1944 הועבר לגטו בודפשט, וב-20 באוקטובר נלקח לשירות העבודה והועסק בעבודות ביצורים סמוך לבירה. אנשי השגרירות השוודית של ראול ולנברג הנפיקו לו דרכון ודרשו את שחרורו, וב-8 בנובמבר הוא הוחזר לגטו, שם שהה באחד מבתי המבטחים של ולנברג. באפריל 1945 פורסם בטעות שהוא נרצח בידי הנאצים. לאחר המלחמה התדרדר לעוני ומת חסר כל ב-1953 בבודפשט.
ספ פרסם יותר מחמישים ספרים – קובצי שירה רבים, רומנים, נובלות, מחזות וסקיצות ספרותיות. כמו כן כתב גם ספרים שלא התפרסמו מעולם, למשל הרומן נַטָלְיַה, שממנו נותר רק כתב-יד. רבות מיצירותיו העלומות נגנזו בספריית סצ'ני שבבודפשט, ואחרות אבדו במרוצת השנים. אף שספריו זכו לשבחים רבים, נותר ספ יוצר שולי למדי בנוף הספרות ההונגרית, אולי משום שנמנע מלטפל ביצירותיו בשאלות השעה והעדיף להתמקד בביוגרפיה שלו או לערוג לתום הנעורים ולעולם טוב יותר. יש הרואים בו, אפוא, דוגמה מובהקת ביותר לאימפרסיוניזם ולאסכולת הדקדנס של הספרות ההונגרית.
ד&quot;ר
קארל דייוויד אנדרסון
קארל דייוויד אנדרסון (באנגלית: Carl David Anderson; 3 בספטמבר 1905 – 11 בינואר 1991) היה פיזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל כך שגילה את הפוזיטרון, הישג שזיכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1936.
ביוגרפיה.
אנדרסון נולד בניו יורק כבן למהגרים משוודיה. הוא למד פיזיקה והנדסה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, סיים תואר שני בשנת 1927, ותואר דוקטור בשנת 1930. תחת פיקוחו של רוברט מיליקן, הוא החל לחקור קרניים קוסמיות, ובמהלך אחד מהמחקרים נתקל בעקבות לא צפויות בתצלומים מתא הערפל שלו, אותם הוא פירש נכונה כעקבות שנוצרו על ידי חלקיק בעל מסה זהה לזו של האלקטרון, אך בעל מטען חשמלי מנוגד. התגלית, שהוכרזה בשנת 1932 ולאחר מכן אוששה על ידי אחרים, נתנה תוקף לחיזוי התאורטי של פול דיראק על קיומו של הפוזיטרון. אנדרסון השיג את ההוכחה הראשונה לכך שפוזיטרונים קיימים על ידי כך שירה קרני גאמא שהופקו מקרביד של תוריום לעבר חומרים אחרים. התוצאה הייתה יצירה של זוגות אלקטרון-פוזיטרון. עבור פועלו, אנדרסון קיבל את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1936, כאשר באותה שנה זכה גם ויקטור פרנץ הס, על גילוי הקרינה הקוסמית.
עוד בשנת 1936, אנדרסון ותלמידו, סת' נידרמייר, גילו את המיואון (או "מו-מסון", כפי שהוא נקרא במשך שנים רבות), חלקיק תת-אטומי השוקל פי 207 ממשקל האלקטרון. בתחילה, אנדרסון ונידרמייר האמינו שמצאו פאיון, חלקיק שהידקי יוקאווה הניח את קיומו בתאוריית הכוח הגרעיני החזק שלו. כאשר התברר שאנדרסון לא צפה בפיאון, הפיזיקאי התאורטי איזידור אייזק רבי, היה נבוך בשאלה כיצד התגלית המפתיעה תוכל להתאים לאיזשהו מודל לוגי של פיזיקת החלקיקים, והוא שאל "מי הזמין את זה?". המיואון היה הראשון מבין רשימה ארוכה של חלקיקים תת-אטומיים שגילויים בלבל תאורטיקנים, שלא הצליחו לשייך את החלקיקים לתאוריות שלהם. ויליס לם טען שהוא שמע בשלב מסוים את האמרה "שאדם שגילה חלקיק יסוד קיבל פרס נובל, אבל תגלית שכזו צריכה לעלות לו היום בקנס של 10,000 דולר".
קארל אנדרסון בילה את כל הקריירה שלו בקאלטק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא ערך מחקר בטילים. הוא נפטר ב-11 בינואר 1991, ונקבר בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
יוהאן יאקוב בלמר
יוהאן יאקוב בלמר (גרמנית: Johann Jakob Balmer; 1 במאי 1825 – 12 במרץ 1898) היה מתמטיקאי ופיזיקאי שווייצרי.
חייו.
בלמר נולד בלאוזן (Lausen) שבשווייץ, בנו של נשיא בית המשפט שגם שמו היה יוהאן יאקוב בלמר. אמו הייתה אליזבת רולה בלמר, והוא היה בנה הבכור. במהלך לימודיו הצטיין במתמטיקה, ולכן החליט להתמקד בתחום זה בלימודיו האוניברסיטאיים.
הוא למד באוניברסיטת קארלסרוהה ובאוניברסיטת ברלין, בשנת 1849 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בזל, כאשר השלים את עבודת המחקר שלו על הציקלואידה. מאז חי בבזל, שם היה מורה בבית ספר לבנות. כמו כן הרצה באוניברסיטת בזל. בשנת 1868 נשא לאישה את כריסטינה פאולינה רינק. לזוג נולדו שישה ילדים.
למרות היותו מתמטיקאי, הוא אינו ידוע ממחקר בתחום זה. תרומתו החשובה ביותר (שאותה יצר בגיל 60 בשנת 1885) הייתה הנוסחה המתמטית הפשוטה עבור אורכי הגל של סדרות שונות של הספקטרום של אטום המימן:
formula_1
כאשר formula_2 הוא אורך הגל, h= מטר, ו-formula_3. בלמר השתמש בנוסחה זו כדי לחזות את אורך הגל כאשר m=7, ואחד מעמיתיו מהאוניברסיטה אישר שישנה התאמה במידה גבוהה של דיוק. הסיבה שנוסחת בלמר נותנת את ערכי אורכי-הגל הנכונים לא הובנה עד להצגת מודל האטום של בוהר בשנת 1913, והתפתחות מכניקת הקוונטים בתחילת המאה ה-20.
מכתש בלמר על הירח וסדרת בלמר קרויים על שמו.
יוהאן יאקוב בלמר נפטר בבזל.
דוד קרון
דוד קרון (29 בספטמבר 1915 – 20 באוקטובר 2001) היה איש שירותי המודיעין הישראלי וממקימי קיבוץ כפר מנחם.
עלייתו ארצה.
קרון נולד בשנת 1915 בגרודנו שבאימפריה הרוסית (כיום בשטח בלארוס). אביו שאף כל חייו לעלות לארץ ישראל, ובסוף שנות העשרים מימש את שאיפתו ועלה ארצה לעבוד בייבוש ביצות סמוך לזכרון יעקב. לאחר שלא התקבל להיות מדריך בבית הספר החקלאי מקוה ישראל שב לגרודנו, שם פגש אותו בנו דוד בתחנת הרכבת. האב אמר לדוד כי הוא משוכנע שהוא (דוד) יצליח במקום בו נכשל. ואכן, בשנת 1931 הצטרף דוד קרון למקוה ישראל וגויס להגנה. עם סיום חוק לימודיו עבד בבניין בתל אביב, אולם חזר למקוה ישראל שם הועסק כעגלון וכרפתן. בן עירו סיפר לו שיוצאי השומר הצעיר מגרודנו מקימים קיבוץ ליד רמתיים (קיבוץ "כרית", מאוחר יותר עלה הקיבוץ להתיישבות בכפר מנחם), וקרון הצטרף למשק והקים את הרפת במקום. אחר כך שב לגרודנו במטרה להביא חבר נוסף למשק. הייתה זו גם הפעם האחרונה שפגש בהוריו.
מלחמת האזרחים בספרד.
לאחר שובו לארץ ישראל בינואר 1936, ביקש להצטרף לשורות המתנדבים במלחמת האזרחים בספרד. מכיוון שהקיבוץ סירב לאשר את ההתנדבות, עזב את הקיבוץ באופן רשמי. הוא נסע לפריז וממנה הגיע ברגל לספרד יחד עם חברו דוד דגני. קרון הצטרף לחטיבה הפולנית מס' 13, ושירת בפלוגת הקשר. ביומנו כתב קרון על המתקפה האחרונה במלחמה, לכיבוש נהר האברו:
הקמת כפר מנחם.
עם שובו לארץ ישראל מהמלחמה נישא קרון, ומנישואים אלו נולדה בתו הבכורה, תמר. קרון ואשתו היו בין עשרת חברי גרעין השומר הצעיר שהקימו בשנת 1937 את קיבוץ כפר מנחם. נישואיו של קרון לא נמשכו זמן רב, ולאחר שלוש שנים נפרד הזוג. בכפר מנחם קשר קשרי ידידות עם ערבי הסביבה ובמיוחד עם איסמעיל אל עזי, ממשפחת אל עזי שלה היו אדמות באזור בבית ג'יברין, בעג'ור ותל א-צאפי הסמוך. איסמעיל אל עזי ביקש ליצור יחסי שכנות טובה עם אנשי הקיבוץ ואף הסכים שיסלל על אדמותיו כביש גישה לקיבוץ מצומת מסמיה, מתוך מחשבה שכביש סלול יטיב עם כל תושבי האזור.
איש הש"י.