על אף הפציעה הקשה, נפילת מולטאן גרמה לכל מנהיגי המאלים להיכנע, ובעקבותיהם נכנעו האוקסדארקים. יש המרחיקים לכת ורואים בהשמדתו השיטתית של אלכסנדר את המאלים, רצח עם. לאחר הניצחון המשיך דרומה לאורך האקסינס לעבר האוקיינוס ההודי. בהמשך המסע, כשהגיע למפגש של האקסינס והאינדוס יסד את אלכסנדריה על האינדוס. בשלב זה פיצל את צבאו ושלח חלק גדול עם קרטרוס בחזרה לבבל. כשהגיע לים הערבי שלח את הצי שבפיקודו של נארכוס בדרך הים מהאוקיינוס ההודי למפרץ הפרסי ועליו עיקר הצבא, ואילו הוא עצמו עבר עם שאר הצבא בדרך היבשתית. ההחלטה הייתה בעוכריו, והובילה את אלכסנדר למדבר גרוסיה (מוכר כיום בשם מקראן). לא ברור מדוע בחר לצעוד דרך המדבר. ייתכן שאלכסנדר לא העריך נכונה את שטחו הגדול של המדבר, וייתכן שרצה לכבוש פסגה נוספת. כך או כך, הדרך הייתה קשה והצבא איבד את מרבית בהמות המשא וגם חיילים רבים שמתו.
שני פסנתרים
שני פסנתרים הוא שמו של סיבוב ההופעות של הזמרת-יוצרת קרן פלס.
לחלקו הראשון של סיבוב ההופעות הצטרף אליה בן זוגה לשעבר עמרי בר. במהלך הסיבוב היא נכנסה להיריון וכשילדה היא לקחה הפסקה מההופעות. את המשך הסיבוב היא עשתה לבדה.
במהלך ההופעות היו על הבמה שני פסנתרים בהם ניגנו קרן ועמרי. הם ניגנו יחד שירים רבים ביניהם שירים שלה, שירים שכתבה לאחרים וכן שירים שהיא אוהבת במיוחד.
במופע ההשקה התארחו חברתה הטובה מירי מסיקה ובעלה אורי זך, שהחליף אותה על הפסנתר. השתיים שרו יחד מספר שירים של מירי שקרן כתבה והלחינה.
פולנייץ
פולנייץ (בפולנית: ; ביידיש: פלאנטש) היא עיירה במחוז סטשוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בסמוך לנהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-11, ובשנת 1241 נהרס בידי הפולשים המונגולים. לאחר מכן השתקם היישוב, ובשנת 1264 הוענקו לו זכויות עיר.
בראשית המאה ה-16 נשרפה העיירה בידי הטטרים. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 הפכה העיירה ליישוב גבול עם גליציה האוסטרית, ובשנת 1795 סופחה לאימפריה האוסטרית.
בשנת 1815 נכלל היישוב בתחום פולין הקונגרסאית, ובשנת 1869 נטלו ממנו הרוסים את מעמדו העירוני, בעקבות מרד ינואר. זכויות אלה הושבו לפולנייץ רק בשנת 1980.
יהודי פולנייץ.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביה, ופעלו בה תלמוד תורה, בית ספר מרשת ציש"א ותנועות נוער ציוניות.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בראשית ספטמבר 1939, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, איסור הליכה על מדרכות, החרמת רכוש ועסקים, חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה. בהמשך, הגיעו לעיירה כ-650 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.
באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו כ-500 יהודים נוספים. בשל הצפיפות והרעב בגטו, פרצה בו מגפת טיפוס הבהרות. באוקטובר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה גורשו כ-2,000 יושביו לגטו סנדומייז', אשר ממנו שולחו כעבור זמן קצר למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן נערך מצוד בשטח הגטו שבעיירה, והיהודים שנתגלו בו נרצחו במקום.
כ-40 יהודים מהעיירה ששרדו את השואה, ושבו לעיירה לאחר סיום המלחמה, נרצחו בראש השנה תש"ה בידי פרטיזנים פולנים, ובכך באה כליה מוחלטת על קהילת פולנייץ.
צמרת (מסלול צבאי)
מסלול צמרת הוא מסלול מצוינות צבאי ללימודי רפואה במסגרת העתודה האקדמית, שמטרתו להכשיר רופאים לשירות בצה"ל. הלימודים במסלול נערכים בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה, ובסיומם מוענקים לצוערים תואר ד"ר לרפואה (MD) ורישיון לעסוק ברפואה בישראל. החל משנת 2010, צמרת הוא המסלול העיקרי ללימודי רפואה במסגרת העתודה האקדמית.
יעדים ומטרות.
עם הקמת המסלול, נקבע כי ההכשרה בו תתבסס על תוכנית הלימודים הרגילה של הפקולטה לרפואה, בתוספת של תכנים בתחום:
בביקורו במסלול ב-29 במאי 2013, הסביר הרמטכ"ל, רא"ל בני גנץ על חשיבות המסלול:
לפני הקמת המסלול.
עד שנת 2009 מסלול הכשרת הרופאים הצבאיים היה דומה למסלול ההכשרה במקצועות העתודה האחרים. לאחר עמידה בסף הקבלה הצבאי, המועמדים לשירות ביטחון היו נרשמים, לפי בחירתם לכל אחת מ-4 הפקולטות לרפואה המציעות מסלול שש-שנתי. לאחר שהתקבלו אליהן הם למדו בהן עד לסיום התואר, ובחופשות בין השנים ביצעו הכשרות צבאיות (למשל טירונות, קורס קצינים וקורס חובשים). לסטודנטים במסלול זה הוענק מענק 'השתתפות בשכר לימוד' בעוד שהוצאות המגורים, המחיה ושכר הלימוד, לא כוסו במלואן. עם סיום הלימודים וקבלת הרישיון לעסוק ברפואה, הרופאים ביצעו השלמה חילית בקורס קציני רפואה סדירים ("קר"פ סדיר"). הם שירתו כ-5 שנים בתפקידי שטח ומטה, ואחריהם יכלו לבצע התמחות ו/או להתקדם לתפקידי פיקוד ומטה בכירים בחיל הרפואה.
בשנת 2008 הוחלט על הקמת מסלול אחיד להכשרת רופאים צבאיים, כיוון שמספר הנרשמים ללימודים ומספר המתקבלים אליהם ירד (עקב דרישות הולכות וגוברות). בנוסף, היה חוסר בתוכנית לימודים ייעודית לרפואה צבאית, והיו פערים בהכשרת הסטודנטים לקראת תפקודם כרופאים צבאיים (בתכני רפואה צבאית ובהיבטי ניהול ומנהיגות).
האוניברסיטה העברית זכתה להכשיר את הרופאים הצבאיים העתידיים במכרז משרד הביטחון, ובראש פרויקט ההקמה של המסלול עמד אל"ם (במיל') פרופ' שמואל שפירא. לצורך כך הוקם בפקולטה לרפואה החוג לרפואה צבאית, ובאוקטובר 2009 החלו את לימודיהם כ-50 סטודנטים במחזור א' של המסלול. משנה לשנה עלה מספר הסטודנטים בהדרגה, עד שהתייצב על כ-70 סטודנטים בכל מחזור. את המסלול מתחילים מועמדים לשירות ביטחון שזה עתה סיימו את כיתה י"ב, חיילים שיצאו למסלול מתוך שירות סדיר, עולים חדשים, מבצעי שנת שירות, בוגרי ישיבות ומכינות ועוד.
תנאי ותהליך הקבלה.
מועמדים לשירות ביטחון (מלש"בים) המעוניינים להתמיין למסלול נדרשים לעמוד בתנאי הסף לעתודה האקדמית (קב"א 52 ודפ"ר 60). לאחר מכן, על המועמדים להירשם למסלול באתר "מתגייסים" (ההרשמה נפתחת בדרך כלל בחודש נובמבר בשנה המקדימה לשנת הגיוס). לאחר ההרשמה באתר, יינתן למועמד אישור להירשם לאוניברסיטה.
בנוסף לתנאי העתודה האקדמית, על המועמדים לעמוד גם בתנאי הקבלה של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה, להם שני מרכיבים:
חיילים שנמצאים בשנה הראשונה של שירות החובה שלהם רשאים גם הם להתמיין למסלול. עליהם להגיש טופס 55 למחלקת הת"ש ביחידתם ולעבור ראיונות במפקדת חיל הרפואה. גם מועמדים אלו נדרשים לעמוד בכל אותם תנאי הקבלה שהוזכרו.
לאחר הקבלה ללימודים, הסטודנטים חותמים על חוזה דחיית שירות עד לסיום הלימודים (כ-7 שנים), ועל התחייבות לשירות באורך 56 חודשים - 32 בשירות חובה (החל משנת 2015) ו-24 בקבע. עבור חניכים ששירתו לפני כן, תקופת שירותם הקודמת נחשבת במניין זמן זה ועליהם להשלים את ההפרש.
מהלך הלימודים.
הלימודים במסלול נערכים בקמפוס עין כרם של האוניברסיטה העברית ובבתי החולים והמרפאות המסונפים לפקולטה לרפואה, ובמהלכם הצוערים עוברים את כל מסכת הלימודים הנדרשת מסטודנט לרפואה בישראל. לאורך כל תקופת הלימודים הצוערים זכאים למגורים במעונות האוניברסיטה, להסדרי מחיה שונים (מזון, אינטרנט, שירותי כביסה ועוד) ולתשלום מלא של שכר הלימוד. בנוסף, במסלול מתקיימת פעילות חברתית ענפה, שכוללת הרצאות וערבי העשרה, מסיבות, ימי ספורט וטקסים. סטודנטים רבים בוחרים להתנדב במחלקות בית החולים, בליווי חולים, בסיוע לימודי לתלמידי בתי הספר ובמסגרות אחרות.
לאורך כל הלימודים הסטודנטים יכולים להשתתף במחקר ברפואה צבאית בצמוד לרופאי צה"ל ובשיתוף המכון למחקר ברפואה צבאית. הם יכולים לפרסם את עבודותיהם בעיתונים מקצועיים ואף להגישן כעבודות הגמר לתואר ה-MD.
לעיתים הצוערים מגויסים לתפקידים שונים ובהם השתתפות במשלחות הומניטריות (צוערים מהמסלול הצטרפו למשלחת הצבאית לנפאל ב-2015), סיוע למערכי חיל הרפואה בחירום (צוערים מהמסלול גויסו בזמן מבצע צוק איתן ובמהלך מגפת הקורונה), השתתפות במשלחות ייצוגיות ואקדמיות ואימונים משותפים עם חילות רפואה זרים.
השנים הפרה-קליניות.
כמו כל הסטודנטים לרפואה, צוערי המסלול לומדים תחילה 3 שנים של לימודים פרה-קלינים, בסופן הם מקבלים תואר בוגר במדעי הרפואה. במהלך השנים האלו הסטודנטים מבצעים אימונים סדירים עם מדא"גית המסלול.
במהלך השנים הפרה-קליניות הסטודנטים עוברים קורסים ייחודיים ברפואה צבאית שכוללים הרצאות מפי בכירים בחיל הרפואה ובמערכת הבריאות בישראל. הקורסים עוסקים במדעי המדינה וכלכלת בריאות, הרפואה בצבא, מחקר ברפואה צבאית ותחומים קליניים הנוגעים לה (למשל רפואה מבצעית, אווירית, ימית, פיזיולוגיה של המאמץ, טראומה, רפואת אב"כ, רפואת ספורט ועוד). הקורסים מלווים בקבוצות דיון המונחות על-ידי סטודנטים בוגרים, בהן הסטודנטים מעבדים את הנושאים הנלמדים ועוסקים בנושאים הזהות והמנהיגות. בנוסף, הסטודנטים נפגשים עם רופאים בוגרי המסלול ומסיירים בבסיסי צה"ל ובאתרי מורשת.
השנים הקליניות.
כמו כל הסטודנטים לרפואה, צוערי המסלול ממשיכים ל-3 שנים של לימודים קלינים במחלקות השונות בבתי החולים. בשנים אלו הם עוברים סבבים ייעודיים בבסיסי צה"ל ובמרפאות המומחים בו (טראומה ורפואת חירום, רפואת נשים, בריאות הנפש, אורתופדיה ובריאות הצבא), ומסתפחים במשך שבועיים לגדוד מבצעי. בנוסף, הם יכולים לבחור אלקטיבים (תקופות התנסות והתמקצעות) בגדודים ובמרפאות הצבאיות.
בתום השנים הקליניות, הצוערים ממשיכים לשנת סטאז'.
תוכניות מיוחדות.