בסי קונה בית גדול ומעבירה אליו את כל בני משפחתה המורחבת, לרבות ויולט, עמה היא מבקשת להשלים. ג'ק מגיב למהלך זה בכעס, מכיוון שלא התייעצה איתו, והוא אינו מסתדר עם ויולה כלל. בסי מגבירה את המתח ביניהם כשהיא מאמצת ילד יתום, אותו היא מכנה ג'ק ג'וניור, ללא מעורבותו. בסי בינתיים מתחילה רומן עם ריצ'רד מורגן (מייק אפס), מבריח האלכוהול שמספק לה ג'ין בתקופת היובש, ולוסיל, שמרגישה שעל אף שנותיהן הרבות יחד, מעמדה בחייה של בסי הוא אחרון בתור, עוזבת את בסי כדי להתחתן לחיות חיים משלה. למרות הפוליאמוריה שלה, בסי מגיבה בזעם כשהיא מגלה כי ג'ק מממן, בכסף שמקורו בהצלחתה כזמרת בלוז, את הקריירה של המאהבת שלו, הזמרת גרטרוד סונדרס. לאחר מריבה אלימה, ג'ק עזב אותה. בסי נופלת לדיכאון עמוק ומפסיקה לתפקד, ומטביעה יגונה באלכוהול. ג'ק חוזר יום אחד לבית האחוזה, וחוטף את ג'ק ג'וניור, בסיועה של ויולה. בשביל בסי זה הקש האחרון, וחייה מתדרדרים, ובשילוב עם המצב הכלכלי הקשה של השפל הגדול, מאבדת את נכסיה והקריירה שלה נבלמת.
קלרנס עובר יחד עם בסי לדירה קטנה, וממשיך לתמוך בה נפשית ועוזר לה להחלים. כשהיא מרגישה מספיק טוב, היא הולכת לבקר את מא רייני, והשתיים מחדשות את החברות ביניהן. לאט לאט, היא חוזרת להופיע ומשקמת את קריירת השירה שלה. ערב אחד מגיע ריצ'רד למסיבה שהיא משתתפת בה, והפעם היא מקבלת שהוא באמת אוהב אותה, והשניים מתחילים במערכת יחסים. באחת מהופעותיה, בסי פוגשת בחור לבן צעיר, ג'ון האמונד, שמביע התפעלות שמי שמולו היא בסי סמית האגדית, ומבקש ממנה להרשות לו להפיק את הקאמבק שלה. המעגל הושלם, ובסי שוב מצליחה הן בחייה האישיים והן בקריירה שלה.
הפקה.
טיוטה ראשונה של התסריט נכתבה על ידי המחזאי הורטון פוט בזמן שסרטי קולומביה תכננה להפיק את הסרט, אבל הפרויקט מת כאשר הסטודיו חווה תהפוכות כלכליות. בתחילת שנות ה-90, פוט רכש את התסריט חזר מקולומביה ורכש את זכויות הסרט מהביוגרף כריס אלברטסון, שכתב את הביוגרפיה "Bessie" בשנות ה-70. כשעלתה האפשרות שהמפיקים ריצ'רד ד. זאנוק ולילי פיני זאנוק ייקחו על עצמם את הפרויקט, אלברטסון הציע שקווין לטיפה תככב בסרט, אבל בסוף הפרויקט נשאר רדום כאשר לא נמצא לו מימו. עם מותו של הורטון פוטב-2009, הזכויות לתסריט ולסרט נורשו על ידי בתו, השחקנית האלי פוט, והיא לקחה אותם לזוג זאנוק ול-HBO. הפעם, ההפקה התקדמה, ובשל הזמן הארוך שעבר מתחילת הדרך של הסרט ועד תחילת הצילומים, ההודעות לעיתונות הצהירו כי סיפורה של בסי סמית "כבר בעשייה מזה 22 שנים." הפרויקט צולם באטלנטה, ג'ורג'יה.
מאמר מוקדם דיווח שהסרט של HBO יהיה מבוסס על הביוגרפיה מ-1972 מאת כריס אלברטסון, אך בפועל, הספר לא היה כלול בקרדיטים של הסרט או כחלק ממסע הקידום שלו, והתוצאה הסופית דומה אך במעט לספרו של אלברטסון.
ביקורת.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, כאשר מבקרים רבים שיבחו את ההופעות של קווין לטיפה, מוניק, וקנדי אלכסנדר, תוך ביקורת על השימוש של בנוסחה לסרטים ביוגרפיים. ב-Rotten Tomatoes הציון של הסרט הוא 87% במהתבסס על 15 ביקורות. Metacritic העניק לסרט ציון של 75 מתוך 100 בהתבסס על 20 ביקורות.
נכון לשנת 2016, שמר על תואר הסרט המקורי הנצפה ביותר ב- HBO בכל הזמנים עם 1.34 מיליון צופים.
מגדל פראטוני
כוכב דובאי הוא גורד שחקים אשר נמצא תחת בנייה וממוקם בעיר דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות. המגדל עתיד להתנשא לגובה של 191 מטרים (627 רגל) ולכלול כ-46 קומות (קיימות גם 3 קומות תת-קרקעיות). בניית המגדל החלה בשנת 2007 והייתה אמורה להסתיים בשנת 2015 אך נעצרה לפני שהושלמה, והסתיימה בשנת 2018. אדריכל המגדל הוא אדנאן ז. סאפאריני. המגדל הוא מגדל מגורים ומשרדים אשר יכלול 226 דירות בנוסף לחדרי משרדים.
פרדריקה, נסיכת הנובר
פרדריקה, נסיכת הנובר (בגרמנית: Frederica von Hanover; 18 באפריל 1917 – 6 בפברואר 1981), הייתה אשתו של פבלוס, מלך יוון.
ביוגרפיה.
פרדריקה נולדה בבלאנקנבורג על ההארץ ב-18 באפריל 1917, לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג ואשתו ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
במהלך אולימפיאדת ברלין (1936), הציע פאולוס, נסיך יוון נישואים לפרדריקה, וב-28 בספטמבר 1937 התארסו השניים באופן רשמי. ב-9 בינואר 1938 התחתנו השניים באתונה, ופרדריקה הפכה לנסיכת הכתר של יוון.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בין השנים 1941–1946, בזמן שיוון הייתה תחת שלטון גרמניה הנאצית, שהו פרדריקה ומשפחתה יחד עם הממשלה הגולה בלונדון ובקהיר, ועודדו משם את תנועת ההתנגדות לנאצים.
בתקופת מלחמת האזרחים ביוון (1946–1949) אחת מדרכי השליטה של הקומוניסטים על האוכלוסייה בכפרים שבשליטתם, הייתה הוצאתם של קרוב ל-30,000 ילדים מיוון למדינות סוציאליסטיות. במקביל, ביוזמת המלכה פרדריקה, הוצאו ילדים (במספר דומה או עולה על מספר הילדים שנשלחו למדינות הקומוניסטיות) מחזקת משפחותיהם (משפחות שהשתייכו לשמאל או נחשדו בתמיכה בשמאל) והם נשלחו לחינוך מחדש במחנות שהקימה המלכה או נמסרו לאימוץ למשפחות נאמנות המלוכה והימין וחלקם אף נמסרו לאימוץ בארצות הברית.
ב-1 באפריל 1947 באמצע מלחמת האזרחים ביוון, מת גיסה גאורגיוס השני, מלך יוון ללא ילדים, ובעלה פאולוס עלה לשלטון במקומו. ב-20 בנובמבר 1947 התחתן בן דודו של פאולוס פיליפ עם אליזבת, הנסיכה מוויילס, ופאולוס ופרדריקה נסעו לבריטניה להשתתף בשמחה. פרדריקה השתתפה עם בעלה בביקורים רשמיים ברחבי העולם, והייתה מעורבת באופן פעיל בפוליטיקה המקומית. ב-6 במרץ 1964 מת בעלה באתונה, ובנה קונסטנטינוס השני עלה לשלטון במקומו, וב-18 בספטמבר באותה שנה התחתן קוסטנטינוס עם אן-מארי, נסיכת דנמרק, ובעקבות כך פרשה פרדריקה מהחיים הציבוריים.
ב-21 באפריל 1967 תפס הצבא היווני בהנהגת קבוצת קולונלים את השלטון ביוון בהפיכה אלימה, והקים משטר צבאי ששלט ביוון יותר משבע שנים. השלטון הצבאי הסתיים ב-24 ביולי 1974, ובעקבות כך נערך משאל עם במדינה, ובו הוחלט על ביטול המונרכיה, ובשל כך יצאה פרדריקה לגלות, ועברה להתגורר אצל בתה סופיה במדריד שבספרד.
ב-6 בפברואר 1981 מתה פרדריקה במדריד, במהלך ניתוח להסרת קטרקט. פרדריקה נקברה בבית הקברות המלכותי באתונה, ובני משפחתה הורשו להשתתף בהלווייה, אך נאלצו לעזוב את יוון מיד לאחר שהסתיימה.
משפחתה.
ב-9 בינואר 1938 התחתנה פרדריקה עם פבלוס, מלך יוון ממנו היו לה 3 ילדים:
כאמיליה
כאמיליה (בערבית: كاميليا, נולדה בשם: ליליאן ויקטור כהן, בערבית: ليليان فيكتور كوهين ; 13 בדצמבר 1929 - 31 באוגוסט 1950) הייתה שחקנית יהודייה-מצרית שהתפרסמה בשנות ה-40 של המאה ה-20.
קורות חיים.
נולדה באלכסנדריה לאב צרפתי ולאם ממוצא איטלקי, למרות שם משפחתה היהודי, הציגה כאמיליה את עצמה כנוצרייה. למדה בבית ספר אנגלי באלכסנדריה, שם גילה אותה הבמאי אחמד סאלם שהכניס אותה לעולם המשחק ב-1946 בהיותה בת 27 שנים בלבד.
כאשת חברה טיפוסית של החברה הגבוהה באלכסנדריה, אוהבת בילויים ומסיבות, ויפה באופן בולט שמועות סביבה וסביב מערכות יחסים שלה בחברה הגבוהה הופיעו תדיר בצהובונים. במיוחד שמה נקשר לזה של מלך מצרים, פארוק הראשון.
כאמיליה נהרגה בתאונת מטוס של טיסה 903 של טראנס וורלד איירליינס בשנת 1950 והיא בת 31 שנים. התאונה הוסיפה לתהילה ולמסתורין שסביב דמותה. מרבים להשוות את חייה ומותה הטרגי לזה של מרילין מונרו. תאוריות קונספירציה וספקולציות על ריגול, בעיקר בהקשר של ישראל נפוצו גם כן במצרים, אך דבר לא הוכח מעולם. על אף קריירה קצרה, נצרבה בזיכרון הקהל המצרי והשאירה חותם בסרטים שעד היום חביבים לצפייה במצרים. עאטף סאלם, הראשון שגילה אותה, הקדיש לזכרה את סרטו, "יחפה בגשר מזהב", עם רמיזות אוטוביוגרפיות.
פטרסהאגן
פטרסהאגן (בגרמנית: Petershagen) היא עיר במחוז מינדן-ליבקה במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה. אוכלוסיית העיר מונה כ-25,000 תושבים. העיר פטרסהאגן מורכבת מהעיירה פטרסהאגן וכ-30 כפרים שאוחדו לכדי ישות מוניציפלית מאוחדת. פטרסהאגן העיר שוכנת לגדות נהר הווזר, כ-11 קילומטרים צפונית למינדן.
היסטוריה.
בשנת 784 כשל קרל הגדול בצליחת הווזר במקום בו שוכנת כיום פטרסהאגן, בהקשר זה אוזכר לראשונה שמו הקדום של העיר - Huculvi - בכתובים. בשנת 1306 הקים הבישוף של מינדן גוטפריד פון ולדאק טירה על שם פטר הקדוש, הקדוש הרשמי של העיר מינדן. עם חלוף הזמן נקראה הטירה פטרסהאגן, והשם דבק גם ביישוב שהתפתח סביבה. במאות ה-16 וה-17 שופצה הטירה והוסבה לארמון בסגנון הרנסאנס המקומי (Weserrenaissance). בשנת 1648, כחלק משלום וסטפליה עברה העיר, יחד עם בישופות מינדן כולה, לשלטון ברנדנבורג.
בתקופת השלטון הנאצי הוקמו מפעלי חימוש ומחנות עבודה סמוך לעיר. מתים רבים, רובם שבויי מלחמה ועובדי כפייה ממדינות בנלוקס וברית המועצות ממחנות העבודה נקברו בקבר אחים בבית הקברות היהודי של פטרסהאגן. העיר שוחררה על ידי הצבא הבריטי מהשלטון הנאצי.
קהילה יהודית.
בשנת 1548 התיישבו לראשונה תושבים ראשונים בפטרסהאגן, תחת חסותו האישית של הבישוף של מינדן. ב-1680 מנתה הקהילה היהודית העיר 8 משקי בית וקיימה מניין קבוע. בשנת 1714 תפחה האוכלוסייה היהודית בפטרסהאגן בעקבות המעבר הכפוי של יהודים מהכפרים הסמוכים לעיר על פי צוו של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם ה-1. ב-1796 הוקם בית כנסת ראשון בעיר, וב-1845 הוקם בית הכנסת אשר קיים עד היום.