בשנת 2002 הצליח הערוץ לעקוף את SIC מבחינת נתוני הצפייה, והפך לערוץ הנצפה ביותר בפורטוגל. החל משנת 2004 הערוץ הוא המוביל בפורטוגל ברציפות. כיום הערוץ ידוע בזכות תוכניות המציאות הרבות שלו, וכמו כן בזכות אופרות הסבון שהוא משדר. הוא משדר הפקות מקומיות רבות, הכוללות לצד תוכניות מציאות ואופרות סבון גם תוכניות אקטואליה, סדרות לכל המשפחה וסדרות וסרטי רכש (בעיקר אמריקאיים).
כמו תאגיד השידור הפורטוגלי ובניגוד ליריב SIC, אשר תמיד שידרו תוכניות זרות עם תרגום לפורטוגזית, TVI ניסה, ללא הצלחה, לדובב תוכניות זרות לפורטוגזית, וקצר הצלחה מעטה בלבד כששידר אופרות סבון לטיניות. עם זאת, הערוץ מדבב סדרות לקהל הצעיר.
עד שנת 2015 שידר הערוץ בפורמט 3:4, למרות שבעבר הוא היה הראשון שיישם את מערכת Palplus ב-1994 וביטל את השימוש בה בשנת 1997. השימוש רב-השנים בפורמט 3:4 הביא לביקורת של גופי הרגולציה הפורטוגליים, ועל כן החל מאוקטובר 2015, הערוץ, בדומה ליתר הערוצים בפורטוגל משדר בפורמט מסך רחב של 16:9.
ביולי 2017 הודיעה אלטיס על רכישת Media Capital, הבעלים של TVI, מידי PRISA TV תמורת 450 מיליון אירו. אלטיס שינו את דרך העבודה של הערוץ, וקבעו כי ישקיע יותר בדיגיטל ובשוק הבינלאומי.
שיעורי צפייה.
נכון לינואר 2021 שיעורי הצפייה של הערוץ עומדים על 16.8%, ירידה מ-20.6% ב-2017.
דריית'לם
דריית'לם (באנגלית: Dryhthelm או Drithelm או Drythelm), היה נזיר הקשור למנזר של מלרוז, וידוע מהחיבור ההיסטורי "Historia Ecclesiastica gentis Anglorum" של בדה ונרביליס. על פי בדה, לפני החיים הדתיים, חי דריית'לם עם משפחתו ב"מחוז של נורת'מבריה אשר נקרא "Incuneningum". "Incuneningum" נחשב על ידי כמה מהחוקרים המודרניים כשמו הקדום של קנינגהאם (Cunninghame), כיום חלק ממחוז אַיירשַייר (Ayrshire) שבסקוטלנד.
לאחר מאבק עם מחלה קשה, שבהדרגה החמירה ככל שהימים חלפו, דריית'לם מת באופן זמני. הוא הראה שוב סימני חיים כמה שעות מאוחר יותר, מה שהבריח בבהלה את כולם מלבד אשתו. לאחר האירוע שחווה, חילק דריית'לם את כל עושרו בין אשתו, בניו, ועניים באזור, והפך לנזיר במלרוז, שם הקדיש את עצמו וחייו לאלוהים. דריית'לם תיאר חזון ששכנע אותו כי אם ברצונו לזכות עם מותו בכניסה מיידית לגן עדן, ללא ייסורים קשים, עליו לחיות חיי אדיקות דתית על פני כדור הארץ. כנזיר הוא נודע כמי שמסוגל לסבול ייסורים גופניים חריגים, והיה באופן שגרתי מזמר מזמורי תהלים כשהוא עומד בתוך נהר טוויד גם כאשר הנהר היה קפוא.
בעת היותו מוגדר כמת, דריית'לם תיאר חוויה שבה נערך לו סיור של העולם הבא על ידי ישות עליונה רוחנית. ב"חזון של דריית'לם", לנזיר לעתיד של מלרוז הוצג הגיהנום, כור המצרף, וגן עדן, ואף פגש חלק מהנשמות שם, אולם כניסתו לגן עדן נדחתה. כור המצרף היה מקום של חום או קור קיצוניים, גיהנום מקום שבו נשרפו נשמות בעודם "חיים", העולם הבא (Heaven), מקום של אור חזק, וגן עדן (Paradise) מקום עם אור גדול אף יותר. בתיאורו מסביר דריית'לם כי "כור המצרף" הוא מקום ביניים זמני המהווה שלב ביניים, בין גיהנום וגן עדן. כתוצאה מתאור זה, כונה על ידי היסטוריון מודרני "מבשר מרוחק של דנטה".
האזכור של כור המצרף בתוך הטקסט חיוני להבנת נקודת המבט הנוצרית על העולם הבא במאה השמינית לספירה. למרות שלא ידוע באיזה שלב בהיסטוריה הופיע כור המצרף בדת הנוצרית, "הרעיון של כור המצרף כנקודת היערכות בעולם הבא, עם תכונות מוכרות, תיאורי אנרגיה והצדקה תאולוגית, ושימוש פוליטי, פרץ על אחרית הימים נוף במאה השמינית." עולה מדבריו כי כור המצרף פעלה בתוך הכנסייה כתזכורת לאנשים שלא די בלהיות מזוהה כנוצרי כדי לקבל אוטומטית את הכניסה לגן עדן, ולא אחד חייב להקדיש את חייו לעבודת היוצר. לטובת מוטיב זה, בדה ניצל את דריית'לם כמודל לחיקוי, הצגתו כמי שבעבר היה בעילית ההדיוטות (מבחינת מעמד סוציו-אקונומי) יכול לשנות את חייו ולהוביל חיים אדוקים בתחומי הכנסייה.
חזון דומה של העולם הבא דווח מאוחר יותר על ידי בוניפאס, אשר תיאר את החזון של גיהנום על ידי נזיר ממוצ' ונלוק. לפני בדה ובוניפציוס, ה"ויטה סנקטי פורסיי", ייחסה חזון דומה לגיבור משלה, Fursa, ובדה עצמו ציטט את החלק הזה.
דריית'לם נחגג מאה שנים מאוחר יותר על ידי "De pontificibus et sanctis Ecclesiae Eboracensis" של אלקווין. יותר ממאה שנה לאחר אלקווין, Ælfric מ Eynsham חגגו את החזון, והאמינו כי הוא ניתן כדי להדריך אחרים. דריית'לם מכובד כנפטר ברשימת ה-Hugh Candidus של מלרוז. התאריך של יום החג הוא-1 בספטמבר.
איתן גוטמן
איתן גוטמן (באנגלית: Ethan Gutmann) הוא עיתונאי חוקר אמריקני, סופר, פעיל זכויות האדם, ופעיל משמר סין , ולשעבר נספח עמית בקרן להגנה על הדמוקרטיות. הוא פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושא סין חלקם פרסומים שהופיעו בצורה מקוונת  והוא ידוע בעיקר כמחברם של שני ספרים: "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה", והספר השני: "הטבח: הרג המוני, קציר איברים, והפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר".
גוטמן העיד בפני הקונגרס האמריקני, בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, בפרלמנט האירופי, באומות המאוחדות ובכנסת ישראל.
השכלה.
גוטמן סיים תואר ראשון במדעי הרוח ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה.
הספר: "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה".
בשנת 2004 פרסם גוטמן את הספר: "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה", שבו תיאר את מסעו לבייג'ינג בירת סין בשנת 1998, יחד עם קבוצת אנשי עסקים אמריקנים, במטרה לעשות עסקים ולהתעשר. גוטמן השתלב במשרה נוחה במשרדי חברת הטלוויזיה לסרטי תעודה בבייג'ינג ובחברה ליחסי ציבור שארגנה סיורים לפוליטיקאים. בהדרגה הוא נחשף למקרים של מתן שוחד, מסיבות חשק ובילויים יקרים בבתי מלון.  גוטמן כתב על אנשי העסקים האמריקנים שהאמינו שהם הביאו את בשורת החופש לסין אך במציאות הם סונוורו מהכסף הקל. הוא תיאר בספר עולם עסקי ללא ערכי מוסר וללא גבולות ופירט כיצד ההשקעות הובילו לתשואות עצומות ויחד איתן סין נכנסה לעידן של לאומנות והסתגרות. הספר מתאר כיצד המשטר בסין השתמש בטכנולוגיות האינטרנט החדשות בעזרתן של החברות סיסקו, סאן סיסטמס ויאהו, כדי לבודד את האינטרנט הסיני וכדי ליצור טכנולוגית מעקב אחרי אנשים, המזכירות את האח הגדול.
ביקורת על הספר.
להלן מה שכתב ג'יי נורדלינגר מבקר ספרים, עיתונאי ועורך בכיר על ספרו של גוטמן:
ראיות על פעולותיה של סיסקו בסין פורסמו בציבור בזכות ספרו של גוטמן.
הדיווח של גוטמן על "מגן הזהב", שיטת המעקב אחרי מתרגלי הפאלון גונג.
עד 1999, מתרגלי הפאלון גונג לא היו מאורגנים ולא עשו שימוש באינטרנט ככלי להתארגנות. אחרי שהרדיפה של הפאלון גונג החלה ב-1999, הם היו מבודדים, מפוזרים וחיפשו דרכים להתארגן ולשנות את מדיניות הממשלה. הם פנו לאינטרנט, השתמשו במילות קוד, נמנעו מלמסור פרטים מדויקים, ותקשרו במשפטים קצרים. ב-10 ביוני הוקם משרד 610 כארגון לביטחון פנים שייעודו המוצהר היה לעקוב, לרדוף ולדכא את מתרגלי הפאלון גונג בסין. שמו של הארגון, משרד 610 נגזר ממועד הקמתו על ידי מפלגת השלטון. משרד 610 הצליח לאתר את המיקום המדויק של המתרגלים, לאחר שפיתח את היכולת לחפש ולרגל וכתוצאה ממיזם משותף בין המשרד לביטחון פנים של מחוז שנדונג  ובין "סיסקו מערכות". כתוצאה משיתוף פעולה זה, נבנה מאגר מקיף של מידע אישי על אנשים, שכלל גם רשימות מידע שנאסף על ידי משרד 610 לגבי הפאלון גונג. מערכת המעקב הזאת הופצה במהירות אל מחוזות אחרים. הרשויות הסיניות קראו לה מעקב מגן זהב, האו פן-ג'ון (Hao Fengjun), בכיר במשרד לביטחון פנים, השתמש בו על בסיס יומי. "בכל הקשור למעקב אחרי מתרגלים", אמר האו, "מגן זהב כוללת את היכולת לעקוב אחר שיחות צ'ט באינטרנט ושירותי דואר אלקטרוני, לזהות  גם פרוטוקול כתובות אינטרנט וגם את כל התקשורת הקודמת של האדם, ואז להיות מסוגלים להינעל על מיקומו של האדם, כי אדם בדרך כלל משתמש במחשב בבית או בעבודה, ואז לבצע מעצר."
ב-2011, הוגשו שתי תביעות נפרדות לבתי משפט פדרליים בארצות הברית נגד "סיסקו מערכות" בטענה שהטכנולוגיה שלה אפשרה לממשלת סין לעקוב, ללכוד ולהרוג אזרחים סינים, בגלל השקפותיהם ואמונותיהם.
קצירת איברים בסין.
ב-2006, התגלו טענות כי מספר גדול של מתרגלי הפאלון גונג  נרצחו כדי לספק איברים לתעשיית ההשתלות של סין. הטענות גובו בחקירה שנעשתה על ידי דייוויד קילגור
ודייוויד מטאס ופורסמו בדו"ח קילגור–מטאס". בדו"ח זה נכתב כי "מקורות האיברים ל-41,500 השתלות במשך תקופה של שש שנים בין 2000 ל-2005 הם בלתי מוסברים" ו"אנחנו מאמינים שזה מתקיים ונמשך עד עצם היום הזה בקנה מידה גדול ומהווה גנבה  של איברים ממתרגלי הפאלון גונג נגד רצונם."
החל מ-2006, כתב גוטמן מאמרים על קצירת איברים בכפייה. ב-2012 פורסם הספר "איברים של המדינה: התעללות בהשתלות  בסין", הכולל מאמרים של שישה אנשי מקצוע רפואיים, דייוויד מטאס ו גוטמן.
גוטמן ראיין מעל -100 עדים, כולל מתרגלי הפאלון גונג שניצלו מהרדיפה בסין, רופאים, שוטרים ומנהלי מחנות מעצר, מחנות לעבודה בכפייה ומחנות לחינוך מחדש. הוא העריך כי 65,000 מתרגלי פאלון גונג נרצחו בעבור האיברים שלהם בין 2000 ל-2008, וכי בין 450,000 ו-1 מיליון מתרגלי הפאלון גונג היו עצורים בכל זמן נתון.