חלק ניכר מאוספיו של פרנקנהויס נשמר והובא לאמריקה. פרנקנהויס נמנה עם מייסדי האגודה הנומיסמטית האמריקאית-ישראלית והיה חבר הנהלתהּ. הוא נודע בפעילותו להנצחת זכר השואה. ב-1967 הופקה ביוזמתו מדליה מיוחדת לזכר השואה. נכדיו תרמו את יתרת אוסף הכרזות שלו, כ-4,800 במספר, לספריית אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, וב-2014 נערכה תצוגה שלהן.
פרנקנהויס ביקר בישראל באורח תדיר מאז עצמאותה. ב-1961 תרם את אוסף המדליות שלו למוזיאון הארץ, וב-1964 הוצגה בו תערוכת "חמש שנות הכיבוש הנאצי באירופה כמסופר במדליות הזיכרון מאוסף פרנקנהויס". ב-2014, במלאת מאה שנים לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, נפתחה תערוכה מיוחדת של "מטבעות המלחמה" מאוספו בביתן קדמן למטבעות במוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב.
דייוויד רוס (שחקן)
דייוויד רוס (באנגלית: David Ross; נולד ב-1945) הוא שחקן אנגלי שהופיע בתיאטרון בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה.
רוס נולד בבלקברן שבלנקשייר.
תפקידיו הידועים ביותר הם בדמות קרייטן ואחר כך בדמות Talkie Toaster בסדרת המדע בדיוני "ננס אדום", אלגין ספארוהוק בסיטקום של ה-BBC "הדשא ירוק יותר", ומר סדלי בעיבוד של ה-BBC לרומן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי משנת 1998. עוד שיחק בתפקיד מר שרווין בסרט "בזיל", בעל סוכנות הימורים רמאי בסדרת הטלוויזיה "Goodnight Sweetheart". הוא גילם את בזיל טיילר, נהג מונית ודוור טוב לב בסדרת הדרמה הקומית של ג'ון סאליבן "רוג'ר רוג'ר", ושיחק בתפקיד דונלד מוס בסדרת הדרמה "Boys from the Blackstuff" של אלן בליסדייל. ב-1991 הופיע רוס בסדרה נוספת של בליסדייל " G.B.H." רוס שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "דוק מרטין", וב-2010 הופיע בסדרה הקומית הוותיקה "בערוב ימי היין".
בתיאטרון כיכב רוס במחזה "Having a Ball". ההצגה זכתה להצלחה בבריטניה אבל נחלה כישלון בקופות באוסטרליה שם הועלתה על ידי ג'ון מק'קלום. במחזה כיכבו לצדו ג'קי ויבר ומגי דנס.
ב-2015 הופיע רוס במותחן הפשע "Monochrome". ב-2017 חזר לגלם את Talkie Toaster בפרק "Mechocracy" בעונה ה-12 של הסדרה "ננס אדום".
מרילין (סרט, 2018)
מרילין (באנגלית: Marilyn) הוא סרט דרמה ארגנטינאי משנת 2018 בבימויו של מרטין רודריגז רדונדו, המבוסס על הסיפור האמיתי של מרילין (מרסלו ברנסקוני). הסרט הוקרן במסגרת "פנורמה" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-68.
תקציר העלילה.
מרקוס (וולטר רודריגז) הוא נער בן 18 שגר עם אחיו הגדול והוריו, קרלוס (ג'רמן די סילבה) ואולגה (קטלינה סאבדרה), בחוות בקר שכורה. מרקוס גונב בגדי נשים שונים, ומגיע אל קרנבל מקומי כשהוא לבוש כמרילין, האלטר אגו הנשי שלו. שם הוא רוקד עם בנו של חוואי מקומי, שמזהה את מרילין ומרגיש נבוך. כאשר מרקוס עוזב את הקרנבל בדרכו הביתה, הוא נעצר על ידי בנו של החוואי אשר אונס אותו. מרילין מגיעה הביתה למחרת בבוקר, ואולגה זועמת על התנהגותו של בנה והיא שורפת את כל בגדי הנשים שהוא החביא בחדרו.
אחרי מותו הפתאומי של קרלוס, אבי המשפחה, יתר בני המשפחה נאלצים לעזוב את החווה ולעבור לשכונה עירונית חדשה. בעודם מבקרים באתר הבנייה, מרקוס פוגש בבחור צעיר העובד בחנות מקומית ומערכת יחסים נרקמת בין השניים. כאשר אולגה מגלה על הקשר ביניהם, היא לוקחת ממרקוס את הטלפון הנייד שלו. למחרת, בשעת בוקר מוקדמת, מרקוס מתעורר ויורה למוות באמו ובאחיו.
גלויות מלונדון
גלויות מלונדון (באנגלית: Postcards from London) הוא סרט דרמה להט"בי בריטי, בבימויו של סטיב מקלין.
סרט זה הוא סרט המשך של סרטו של מקלין משנת 1994, "גלויות מאמריקה" (באנגלית: "Postcards from America"), המבוסס על עבודתו של הצייר דייוויד ווינארוויץ'.
תקציר העלילה.
ג'ים (האריס דיקינסון), הוא נער צעיר מאסקס הכפרית הבורח אל לונדון האורבנית, שם הוא מוצא את עצמו בחברת צוות של נערי ליווי הומוסקסואליים הפעילים בקרב החברה הגבוהה של סוהו.
הפצה.
פסטיבלי סרטים (רשימה חלקית).
עוד הוקרן הסרט בפסטיבלי סרטים בלונדון, מלבורן, מיאמי, טורינו, ציריך, סן פרנסיסקו ומינכן.
מרילין
דייוויד רוס
אולפני הבירה ירושלים
אולפני הבירה ירושלים בע"מ, שנודעו גם בשם JCS (ראשי תיבות שמם באנגלית: Jerusalem Capital Studios) הייתה חברת אולפני טלוויזיה והפקות טלוויזיה שמרכזה ברחוב יפו שבירושלים, בסמוך לבית אגד, והפעילה גם אולפנים ומשרדים בשדרות ההשכלה שבתל אביב. החברה הפיקה סדרות טלוויזיה רבות, ונתנה שירותי אולפן לרשתות שידור ישראליות ובינלאומיות. ביולי 2018 הודיעה החברה על סגירת פעילותה.
היסטוריה.
החברה הוקמה ב-1978 על ידי איש העסקים ליאון תמן והעיתונאי והכתב לענייני ערבים של הטלוויזיה הישראלית אדי סופר, ששימש כמנכ"ל. החברה הוקמה לצורך הקמת אולפן להעברת שידורים חיים
מירושלים לתחנות טלוויזיה בעולם, באמצעות הלוויין, וכן להפיק ולערוך חדשות ותוכניות טלוויזיה. החברה קיבלה מעמד של מפעל מאושר על פי חוק לעידוד השקעות הון וקיבלה הטבות מס על השקעה מתוכננת של 31 מיליון ל"י. החברה רכשה גם ציוד להעברת תוכניות בין תקן השידור האירופי PAL לתקן NTSC של צפון אמריקה. אחת הלקוחות הראשונים של שירות זה הייתה הטלוויזיה הישראלית. עם הקמתה ביקשה החברה (אך לא קיבלה) אישור להקמת ערוץ שני בישראל. בסוף שנת 1979, חנכה החברה בבנייני האומה אולפן ומרכז תקשורת להעברת שידורים חיים מירושלים באמצעות הלוויין. האולפן שימש את רשתות השידור האמריקאיות ABC וCNN. בשנת 1980 יזמה החברה הפקה של מופע אור קולי על תולדות ירושלים, הפקת סדרת טלוויזיה על מלחמות ישראל בהשתתפות משה דיין ואנואר סאדאת, וסרט קולנוע בהפקה משותפת ישראלית-מצרית-אמריקאית. בשנת 1982 עזב אדי סופר את החברה, עקב חילוקי דעות עם ליאון תמן, ופתח חברה מתחרה להפקת שידורי חדשות.
בשנת 1989 זכתה החברה בתואר יצואן מצטיין, על מכירת שירותי שידור לעשרות תחנות טלוויזיה באירופה וארצות הברית. באותה שנה גם חנכה אולפנים ומרכז תקשורת חדש בבניין משרדים שהוקם לצורך כך ברחוב יפו. בזמן מלחמת המפרץ החלה החברה להפיק תוכנית חדשות לסיכום אירועי היום בשם "הערב במפרץ", עבור ערוץ 2 הניסיוני. זו הייתה תוכנית החדשות הראשונה שהתחרתה ב"מבט לחדשות" של הערוץ הראשון.
ב-1996, עם תחילת הטלוויזיה המסחרית בישראל, רכש רון לאודר את החברה. בשנים 1993 – 2010 שימש גבי רוזנברג בתפקיד מנכ"ל החברה, ולאחר פרישתו מונה לתפקיד חנני רפופורט.
עם לקוחות החברה נמנו חדשות עשר, אשר שידרו מאולפני ירושלים את המהדורה המרכזית, וחברת החדשות אשר שידרה אף היא מאותו אולפן בין השנים 1993 – 2000 וכיום משדרת מהאולפנים שבתל אביב. בין השאר הפיקה החברה את התוכנית "הדוגמניות", ששודרה בערוץ עשר, "ג'וני", "המבצר" ו"החיים זה לא הכל", ששודרו בערוץ 2 (טלעד ורשת), "בטיפול" ועונות 1–2 של "הבורר" אשר שודרו ב-HOT3, וסיפקה את האולפנים לגופי שידור אשר השתמשו בשירותיהן של חברות חיצוניות כגון "מה נסגר?" בעונותיה אשר שודרו בערוץ עשר אשר הופקה על ידי חברת MyTV, "עושים סדר" ו"סוגרים חשבון" ששודרו בטלוויזיה החינוכית הישראלית והופקו על ידי "נתיב הפקות". החברה שיתפה פעולה עם הטלוויזיה החינוכית גם בקישור בין אולפני החינוכית בתל אביב לבין אולפני החברה בירושלים, אשר שימשו בעיקר לתוכניות "הערב החדש" ו"תיק תקשורת". כמו גם ידוע שיתוף הפעולה בין הגופים בהפקת משדר משפט דמיאניוק.
לחברה היה חלק בבעלות על ערוץ הספורט, שנמכר בעשור הראשון של המאה ה-21 לאביב גלעדי וקבוצת RGE. החברה סיפקה גם שירותי ניידות שידור, שירותי פוסט-פרודקשן ושירותים נוספים בתחום הטלוויזיה והקולנוע.
בשנת 2000 רכשה 50% מחברת "מטר הפקות" שעסקה בעיקר בהפקת תוכניות טלוויזיה, בין השאר את "החמישייה הקאמרית" (1993–1997) ו"הבורגנים (2000–2004). בשנת 2003 מכרה החברה את חלקה ב"מטר הפקות", לאחר שנקלע לקשיים כספיים. בשנת 2007 רכשה את "מטר הפקות" חברת הפרסום מקאן-אריקסון.
באוקטובר 2012 רכשה החברה מנטוויז'ן את חלקה באתר האינטרנט "nana10", תמורת כ-10 מיליון ש"ח. בכך הגיעה החברה ל-50% מהשליטה באתר כשבמחצית השנייה אוחז ערוץ עשר, אשר לאודר החזיק גם בחלק ממניותיו. מספר שנים לאחר מכן הבעלות על נענע10 עברה במלואה לידי ערוץ עשר, ולאודר הפסיק להימנות על בעלי המניות של הערוץ.
ביוני 2012 פנתה נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה לבית הדין לעבודה בבקשה שיוציא צו המורה לאולפני הבירה ליצור תוכנית להטמעת שוויון, באופן שיבטיח את שילובן של נשים ואימהות עובדות בחברה, זאת בעקבות נתונים סטטיסטיים על כוח האדם בחברה, שהעלה חשש להפליה על רקע מגדר ואימהות. בעקבות תביעה זו נחתם בפברואר 2014 בין אולפני הבירה ירושלים לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה הסכם לעידוד שוויון הזדמנויות בעבודה בחברה על בסיס מגדר והורות.
ביולי 2018 הודיעה החברה על סגירת פעילותה.
נבחרת דרום קוריאה בכדוריד
Sat.1 הוא ערוץ טלוויזיה גרמני פרטי הנמצא בבעלות חברת ProSiebenSat.1 Media. הערוץ החל לשדר ב-1 בינואר 1984, ובכך היה לערוץ הפרטי הראשון בגרמניה. יום לאחר תחילת שידוריו עלה לשידור גם הערוץ הפרטי RTL.
שידורי הערוץ החלו בינואר 1984 כמיזם של כמה בתי הוצאה לאור שונים, ושנה לאחר שהחל לשדר שונה שמו ל-Sat.1. בתחילת שידוריו הוא נקלט רק בקרב כ-1,200 משקי בית באזור העיר לודוויגסהאפן שהיו מחוברים לטלוויזיה בכבלים. בתחילה שידר הערוץ תוכניות ישנות, סדרות אמריקאיות ושעשועונים (השעשועון הפופולרי ביותר ששידר הערוץ הוא הגרסה הגרמנית לגלגל המזל). מאוחר יותר הערוץ החל לשדר סדרות מקור וסרטים.