עיטורים, מדליות ותוארי כבוד של הפדרציה הרוסית
הפדרציה הרוסית מעניקה אותות הוקרה לאישים וארגונים אשר הצטיינו בעבודה, אמנות, צבא, ספורט, פעילות חברתית וכיוצא בזה או כאות זיכרון לאירועים משמעותיים.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של אותות הוקרה:
התנאים לקבלת אותות ההוקרה וצורת ענידתם נקבעים בצו נשיאותי (אוקאז) ומתעדכנים מעת לעת.
חלק מאותות ההוקרה של הפדרציה הרוסית הם ממשיכים ישירים של אותות דומים שהוענקו בברית המועצות, אחרים הם אותות שהתקיימו באימפריה הרוסית והונהגו מחדש, וכן נוצרו כמה עיטורים חדשים.
גיבור הפדרציה הרוסית.
"גיבור הפדרציה הרוסית" (Герой Российский Федерации) הוא תואר כבוד מיוחד והוא התואר הגבוה ביותר ברוסיה. הוא נוצר לאחר פירוק ברית המועצות ומהווה המשך לגיבור ברית המועצות. תואר זה ניתן על מעשי גבורה יוצאי דופן. כל מי שמקבל, מקבל גם את אות ההצטיינות המיוחד - מדליית "כוכב הזהב" (Знак особого отличия - медаль Золотая Звезда).
גיבור העמל של הפדרציה הרוסית.
"גיבור העמל של הפדרציה הרוסית" (Герой Труда Российской Федерации) הוא תואר כבוד מיוחד. הוא מוגד כתואר הגבוה ביותר בפדרציה הרוסית (ביחד עם תואר "גיבור הפדרציה הרוסית") . התואר נוסד ב-13 במרץ 2013 ולמעשה מהווה המשך לתואר גיבור העמל הסוציאליסטי שהיה קיים בברית המועצות. תואר זה ניתן על מעשים יוצאי דופן בפעילות הציבורית ופעילות אזרחית למען הפדרציה הרוסית . כל מי שמקבל את התואר, מקבל גם את אות ההצטיינות המיוחד - מדליית זהב "גיבור העמל של הפדרציה הרוסית" .
תוארי כבוד.
נכון לספטמבר 2010 מוענקים ברוסיה 59 תוארי כבוד.
טייס-קוסמונאוט של הפדרציה הרוסית.
תואר "טייס-קוסמונאוט של הפדרציה הרוסית" (Летчик-космонавт Российской Федерации) מוענק לכל הקוסמונאוטים שטסו מטעם תוכנית החלל הרוסית.
בעל מקצוע ראוי.
למקצועות רבים יש תואר כבוד שנקרא "הרופא הראוי", "האגרונום הראוי" וכו' (Заслуженный). צווים נשיאותיים מגדירים את הוותק הדרוש במקצוע ואת התנאים להצטיינות שמעניקים זכאות לתואר זה.
בעל מקצוע עממי.
במקצועות אחדים יש במקביל לתואר "ראוי" גם תואר "עממי" (Народный), הגבוה יותר, אשר מוענק לפחות חמש שנים אחרי קבלת תואר "ראוי" מקביל על הצטיינות יתרה בתחום. שם התואר נקבע בשנות השלושים בברית המועצות במגמה להציג את העממיות של השלטון הקומוניסטי ונשאר גם לאחר פירוק ברית המועצות.
התארים הם:
עיטורים.
תיאורי העיטורים הם תרגומים של ההגדרות החוקיות כפי שנקבעו על ידי המחוקק הרוסי.
מזח
מזח הוא משטח הליכה מעל מים, הנתמך בעמודים או תמוכות. מבנהו הקל של המזח מאפשר לזרמי הגאות לשטוף תחתיו כמעט ללא הפרעה, זאת להבדיל מן הבסיס המוצק יותר של רציף היכול לשמש גם כשובר גלים. גודלם של מזחים ומורכבותם יכולים להשתנות, החל ממזח קל משקל העשוי מעץ ועד למבנים מורכבים הנכנסים לתוך המים לעומק של יותר מקילומטר.
מזחים נבנו למספר מטרות בעטיין צורתם של המזחים משתנה בהתאם לאזור בו הם מוקמים ומשמעות המונח "מזח" אינה אחידה בעולם כולו. לכן, בצפון אמריקה ובאוסטרליה, מקומות בהם נמלי-ים רבים נבנו בעבר כשהם מורכבים ממזחים רבים, משמעות המונח היא בדרך כלל מתקן המשמש, או שימש, לטיפול בסחורות. באירופה, לעומת זאת, שם הנמלים בנויים בדרך כלל על גבי רציפים בשפך נהרות, ולא על מזחים, משמעות המונח היא בעיקר למזח שנבנה במיוחד לשימושם של הולכי רגל.
סוגי מזחים.
ניתן לסווג מזחים למספר קבוצות, על פי מטרתם העיקרית. עם זאת מזחים רבים משמשים ליותר ממטרה אחת. לדוגמה, מזחים שנבנו להנאת המטיילים בשעות הפנאי, משמשים לעיתים גם כמעגן לספינות טיול וכלי שיט אחרים. אף מזחים שהוקמו למטרות מסחר ושינוע סחורות, הוסבו למסלולי הליכה להנאת הציבור. זאת, כאשר התייתרו עקב השינויים בשיטת שינוע הסחורות בנמלים.
מזחי עבודה.
מזחי עבודה נבנו לצורך תנועת נוסעים וסחורות מאוניות בנמל. קיימים שני סוגים עיקריים למזחי עבודה. מזחים בודדים וארוכים נמצאים בדרך כלל בנמלים שבהם טווחים גדולים של גאות ושפל, לכן המזח נכנס לעומק הים, כך שגם בעת השפל ניתן יהיה להשתמש בו לעגינת האניות.
מזחים אלה היוו אלטרנטיבה חסכונית לבניית רציפים, המצריכים כאמור השקעה רבה יותר בבנייתם ואשר תנועת הסחורות בהם מוגבלת יותר וכן במקרים שבהם נבנו מזחים ייחודיים, למשל לפריקת פחם. דוגמה מוקדמת למזח עבודה בודד הוא מזח רייד (Ryde Pier), אשר הושלם בשנת 1814 ושימש מעבורות בין האי הבריטי לבין האי רייט (Isle of Wright).
סוג שונה של מזח עבודה, הנקרא לעיתים מזח אצבע, נבנה בנמלים שבהם טווח הגאות והשפל קטן יחסית. כאן היתרון העיקרי של המזח הוא בכך שהוא מאפשר שטח גדול יותר לאניות לעגון לידו, מאשר ליד הרציפים הקצרים יותר בדרך כלל. באופן מסורתי, אניות היו עוגנות בניצב לרציף, כאשר חרטומן, או ירכתיהן קשורות אליו. מזחי האצבע הגדילו את השטח לעגינת האניות ואיפשרו עגינתן כך שצידן ניצב במקביל למזח. דוגמאות טובות לרציפי אצבע ניתן לראות במזחי נהר ההדסון בעיר ניו יורק, או מזח האמברקדרו בסן פרנסיסקו.
עם עליית השימוש באניות מכולה, עלה הצורך בשטחים גדולים לצורך אחסון המכולות סמוך למקום עגינת האניות. באופן זה יצאו משימוש מזחי עבודה רבים. מזחי עבודה מעטים עדיין קיימים לעגינת אניות נוסעים או סחורה בתפזורת. מזחי עבודה רבים נהרסו, או ננטשו, אבל אחרים הוסבו לשימוש הקהל הרחב. הדוגמה הידועה ביותר היא רציף 39 בסן פרנסיסקו.
מזחי נופש ופנאי.
מזחי הנופש הראשונים נבנו בבריטניה במהלך המאה התשע-עשרה. הקמת מסילות הרכבת איפשרו להמוני תיירים להגיע למקומות הנופש בחופי הים. יחד עם זאת, עקב טווחי הגאות והשפל הגדולים באי הבריטי, במקומות בילוי רבים לא ניתן היה לראות את הים מן החוף בשעת השפל. מזח הנופש אפשר לנופשים לטייל אל המים בכל עת.
על גבי מזחי נופש רבים נבנו מקומות בילוי ותיאטראות כדי להגביר את משיכתם לקהל. מזחים כאלה יכולים להיות מקורים בגג, או פתוחים ולעיתים אף להכיל שתי קומות.
מזחי הפנאי הראשונים נבנו מעץ. החל משנת 1855 נבנו גם מזחי פנאי ממתכת, הראשון בהם במרגייט שבאנגליה (Margate). אחד ממזחי המתכת הישנים ביותר, משנת 1860, עדיין עומד על תילו בסאות'פורט שבאנגליה.
מזחי דיג.
מזחים רבים נבנו כדי לספק לדייגי חכות גישה נוחה יותר למקומות הדיג.
יעקב וסרמן
יעקב וסרמן (בגרמנית: Jakob Wassermann; 10 במרץ 1873 – 1 בינואר 1934) היה סופר יהודי-גרמני.
ביוגרפיה.
יעקב וסרמן נולד בפירט שבבוואריה, ובגיל צעיר התייתם מאמו. בגיל צעיר גילה עניין בספרות ופרסם קטעי כתיבה שונים בעיתונים. אביו, שהיה סוחר זעיר, לא גילה נכונות לתמוך בשאיפותיו הספרותיות ועל כן וסרמן עבד לאחר סיום לימודיו במשך זמן קצר כשוליה לאיש עסקים בווינה.
וסרמן שירת בצבא הגרמני בנירנברג, ואחר שהה בדרום גרמניה ובשווייץ. בשנת 1894 עבר למינכן, שם עבד כמזכיר ואחר כעורך, יחד עם תומאס מאן, בעיתון "זימפליציסימוס", ובהמשך למד משפטים באוניברסיטת מינכן. בתקופה זו הוציא את הרומן שלו, "מלוזינה" והתוודע אל המשוררים ריינר מריה רילקה והוגו פון הופמנסטאל.
משנת 1898 היה מבקר תיאטרון בווינה. בשנת 1901 נשא לאישה את יולי שפייר, שממנה התגרש בשנת 1915. שלוש שנים לאחר גירושיו התחתן שוב, הפעם עם מריה קרלווייס.
אחרי 1906 חי לסירוגין בווינה או באלטאוסזה בשטיריה, שם מת בשנת 1934 לאחר מחלה קשה.
בשנת 1926 נבחר לאקדמיה הפרוסית לאמנות. הוא התפטר בשנת 1933, ובכך הקדים בדוחק את גירושו על ידי הנאצים. באותה שנה נשרפו ספריו בכיכר בבל ונאסרו להפצה בגרמניה.
יצירתו של וסרמן כוללת שירה, מאמרים, רומנים וסיפורים קצרים.
ארפג'ו
ארפג'ו (בעברית ארפג' או ארפז', מאיטלקית Arpeggio), הוא מונח במוזיקה המציין נגינת תווי אקורד בזה אחר זה ברציפות, להבדיל מנגינתם בו-זמנית. בדרך כלל מנגנים ארפג'ו מהתו הנמוך לגבוה, אך מקרים יוצאי-דופן שכיחים למדי. הארפג'ו מסומן על ידי קו גלי מאונך משמאל לתווי האקורד. כמו נגינת סולמות, משמשת נגינת ארפג'ים גם כתרגיל אימון טכני בסיסי. מקור המילה באיטלקית (ארפה = נבל) ופירושה - כמו בנגינת הנבל.
ניתן להשתמש בטכניקת הארפג'ו בכל כלי נגינה שיש בו יותר משני צלילים הניתנים לנגינה בנפרד.
בגיטרה קלאסית זוהי למעשה טכניקת הפריטה הבסיסית של אקורד, המופקת על ידי גלישת האגודל על מיתרי הכלי מהמיתר העליון (בעל הצליל הנמוך) לתחתון.
דוגמאות נוספות לשימוש בארפג'ו:
ארפג'יו
ארפז'יו
ארפז'
ארפג'
Arpeggio
דרק בואטנג
דרק בואטנג (באנגלית: Derek Boateng; נולד ב-2 במאי 1983 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה.
בואטנג גדל בעיר אקרה, והצטרף לאקדמיית הנוער המקומית של קבוצת ליברטי פרופשיונלס בהיותו בן 10 בשנת 1993. בין חבריו לקבוצה היה מייקל אסיין. בגיל 16 הוא חתם בקבוצה קלמאטה שביוון. קלמאטה מנעה ממנו להופיע באליפות העולם עד גיל 17 בשנת 1999 בניו זילנד.
בשנת 2001 חתם בואטנג בפנאתינאיקוס, מהקבוצות המובילות ביוון. באותה שנה הוא שיחק עם נבחרת הנוער של גאנה באליפות העולם לנוער שנערכה בארגנטינה, והוביל את קבוצתו עד לגמר. הוא הוזכר כאחד הכוכבים העולים באותו טורניר. סטיב מקלארן, עוזר המאמן במנצ'סטר יונייטד דאז, ראה את בואטנג משחק עם קבוצתו בליגת האלופות, וכאשר הפך להיות מאמן במידלסברו ב-2002, הוא ניסה להחתים את בואטנג. פנאתינייקוס הסכימה, אך מכיוון שהשחקן לא שיחק באופן קבוע בנבחרת גאנה, הוא לא קיבל אישור עבודה והעסקה נכשלה.