וולוו ECC (באנגלית: Volvo ECC) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית סלון המאופיינת על ידי 2 סוגי מנועים המופעלים במשולב: מנוע בעל הנעה היברידית ומנוע טורבינה המונע על ידי טורבינת גז, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו.
הדגם הוצג לראשונה בשנת 1992.
קבוצת וגנר
קבוצת וגנר או כח וגנר (ברוסית: Группа Вагнера, קרי: גְרוּפַּה וַגְנֶרַה. ידועה גם בכינויים: PMC וגנר (Частная Военная Компания Вагнера, ЧВК Вагнер); ו-ChVK וגנר) הוא ארגון צבאי רוסי, המתואר לעיתים כחברה צבאית פרטית. הקבוצה מבצעת בקבלנות פרויקטים בעלי אופי צבאי ברחבי העולם, כולל מעורבות בקרבות באזורי סכסוך.
על פי פרסומים שונים האוליגרך יבגני פריגוזין הוא אחד האנשים שמממנים את החברה.
שמה של הקבוצה נקשר בין היתר במעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה,במלחמה בדונבאס, במלחמת האזרחים השנייה בלוב, במהפכה הסודאנית וב.
היסטוריה.
שמה של הקבוצה נקשר בין היתר במעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ובההתקוממות הבדלנית באוקראינה וישנם פרשנים הסבורים כי הקבוצה כולה מהווה למעשה יחידה לא רשמית של משרד ההגנה הרוסי. מספר החיילים בה נאמד בין 1,000 ל–5,000 ויש המעריכים שמספרם מגיע לכדי 6,000 חיילים.
הקבוצה הוקמה על ידי דמיטרי אוטקין, יליד מחוז קירובוגרד שבאוקראינה. לפי הצהרת שירות הביטחון האוקראיני אוטקין היה אזרח אוקראיני. עד 2013 שירת כלויטננט-קולונל וכמפקד חטיבה בכוחות המיוחדים של המודיעין הצבאי הרוסי. הוא פרש משירות ב-2013 ועבד בחברת צבא פרטית בשם "קבוצת הביטחון מורן" שהוקמה על ידי יוצאי צבא רוסים. באותה שנה הקבוצה התמזגה עם גוף שמכונה בשם "החילות הסלאביים", שנשלחה להגן על שדות הנפט בסוריה. קבוצת ואגנר עצמה הופיעה בשנת 2014, במחוז לוהנסק שבאוקראינה. באוגוסט 2017, נטען שאוטקין לא עומד בראש החברה, אלא הוא דמות חזית שמופיע בציבור וכי בפועל מישהו אחר מנהל אותה
הקבוצה הייתה מעורבת בפעולות שונות כקבלן צבאי פרטי. ב-7 בפברואר 2018 חיילי הקבוצה תקפו את הכוחות הכורדים הנתמכים על ידי ארצות הברית בסוריה בניסיון להשתלט על שדה נפט ממזרח לנהר הפרת. לוחמים מכוח דלתא שניהלו כנגדם קרבות מטווחים קצרים והסתייעו במטוסי קרב הדפו את המתקפה. כוח ואגנר ובעלי בריתם סבלו מעשרות נפגעים. בהמשך לתגובה של ארצות הברית בכוח אווירי גדול שכלל מטוסי F15E, מסוקי אפאצ'י ופלטפורמות נוספות.
לפי פרסום מה-5 ביוני 2018, כוח ואגנר מופעל כמדריכים בצבא סודאן ובמקביל, אנשי הכוח, ככל הנראה, קיבלו זיכיון לחיפוש זהב בסודאן. לפי פרסום מה-1 באוגוסט 2018, שלושה עיתונאים חוקרים שנשלחו לכסות את פעילות הקבוצה במרכז אפריקה נהרגו מירי ממארב. חלק ניכר מאמצעי התקשורת נוטים להאמין כי מי שירה בהם היו מתנקשים, חברי כוח וגנר שלא רצו בחשיפה.
בשלהי 2021 החליטו ארצות הברית והאיחוד האירופי להטיל עיצומים על אישים וחברות שקשורים לקבוצת וגנר.
תחקיר בריטי חשף כי שכירי חרב רוסים שנלחמו לצד הצבא הרוסי באוקראינה קשורים באופן הדוק לארגוני ימין קיצוני ולארגונים שסווגו על ידי ארצות הברית כטרוריסטיים. התחקיר מצא כי הכוחות הפרו-רוסים קשורים לארגונים אלימים וקיצוניים - כולל אלו הקשורים באופן ישיר לקבוצת וגנר. קבוצת וגנר כוללת את "קבוצת סיור חבלה ותקיפה" של רוסיץ'. הלוגו של רוסיץ' כולל קולוברט, צלב קרס סלבי.
עידית אלנתן
עידית אלנתן (נולדה ב-2 במרץ 1970) היא סופרת ועורכת ספרותית ישראלית. עורכת כתב-העת נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל.
קורות חיים.
עידית אלנתן נולדה בפתח תקווה, והחל משנת 2008 היא מתגוררת ביפו, שהפכה לגיבורת שני ספריה. אלנתן היא בוגרת תואר ראשון בלשון עברית ובלשנות אנגלית מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בלימודים קוגניטיביים של השפה באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה המקצועית החלה כעורכת בכתב-העת "טבע הדברים". ב-1998 מונתה לצוות ההקמה של כתב-העת "נשיונל ג'יאוגרפיק" בישראל. בפברואר 2019 מונתה לעורכת הראשית של כתב העת. אלנתן הייתה עורכת ספרי העשרה לילדים בהוצאת כנרת ושימשה כעורכת וכתבת באתרי המרשתת בתחום התיירות והנסיעות. כיום עוסקת אלנתן בכתיבה על אתרי תיירות וטיולים בישראל ומחוצה לה לצד כתיבתה הספרותית ועבודתה כעורכת ספרות עצמאית ועורכת כתב-עת.
יצירות.
בשנת 2011 ראה אור ספרה הראשון, "בניגוד להוראות היצרן. הספר, העוסק בחיפוש אחר האהבה של ליאנה רוט, עורכת לשונית מיזנתרופית המתגוררת ביפו, זכה לשבחי הביקורת על עיצוב הדמויות והעלילה, תיאור צבעוני של ההווי ביפו ומשלב סגנוני ייחודי שנוצר משילוב של עברית תקנית משובחת ושפה מדוברת טבעית שמרבה להפיק משחקי מילים. לצד שעשועי המילים של אלנתן ציינה הביקורת גם את חוש ההומור החריף שמרבה להופיע בספרה. ועל כך הגיבה אלנתן בראיון: "אותי פשוט משעמם לכתוב אם אני לא משעשעת לפחות את עצמי".
ספרה השני, "מותו של אהרון אלקלעי", יצא בפברואר 2018. הספר הוא "רומן לא שגרתי, נוקב וחד הבחנה", שחושף את סיפורה של משפחת אלקלעי, המתגוררת ביפו, שהולכת ומשתנה לנגד עיניהם. אב המשפחה, אהרון אלקלעי, הוא בולגרי שורשי ודומיננטי, שהטיל את צלו והשפעתו על קורותיהם של שלושת ילדיו: עופר המובטל וה"מתחזק", דניאלה הסוערת והייצרית שנישאת לערבי ובת הזקונים סנהדרין הנשית והמוכשרת, בת טיפוחיו של אהרון אלקלעי, שמפרסמת טור קבוע בעיתון פופולרי. נושאים כמו הסכסוך היהודי-ערבי, הג'נטריפיקציה, המיסיונריות החרדית, הדמויות הבודדות שהולכות בשולי החיים, לצד אלו שמשתלטים על החיים, ומבלי משים גם על הסובבים אותם, כמו אהרון אלקלעי עצמו - כל אלו ועוד מקבלים מקום מרכזי בספר. חוקרת הספרות, גתית שמעון, כתבה ניתוח מעמיק על הספר, ותוהה, בעקבות אלנתן, ובייחוד בעקבות הקטע המצוטט שלהלן, עד כמה השפיעו חייו ומותו של אהרון אלקלעי על חיי שלושת ילדיו.
"שואה טייק 2" - סיפור קצר, פורסם באנתולוגיה "לא נשכח, נצא לרקוד" (הוצאת אפיק, 2015).
כריות כף הרגל
כריות (כף רגל)
PMC וגנר
ChVK וגנר
דגם ירושלים המודרנית
דגם ירושלים המודרנית הוא מודל המדמה את העיר ירושלים המודרנית ומוצב בבניין העירייה.
אודות.
דגם העיר ירושלים המודרנית הוא המדמה גודל שטח של 17 קמ"ר מהכניסה לעיר דרך רחוב יפו ועד לעיר העתיקה בקנה מידה של 1:500. בניית המודל החלה בשנת 1978 על ידי סטודנטים מהטכניון ביוזמת ראש העיר טדי קולק ומהנדס העיר אמנון ניב, וזאת על מנת שיהווה כלי עזר לגורמי התכנון בקבלת החלטותיהם. גורמי התכנון יכולים להציג את הפרויקטים השונים הן באמצעות מפה תלת ממדית והן באמצעות שילוב האלמנטים האדריכליים בתוך המודל. המודל מציג גם את הפיתוחים העתידיים של ירושלים. גודל המודל הוא 40 מ"ר, והוא גדל בהתאם להתפתחות העיר. המודל מתוחזק על ידי עמותת בית המודל המתחזקת אותו על בסיס שוטף.
מיקום.
בתחילה המודל שכן "בבית המודל" שבשכונת תלפיות, אך החל משנת 2000 הועבר המודל אל מרתפי עיריית ירושלים ונבנה באופן המקל על ביצוע ביקורים במקום .
כאן ועכשיו (סדרת טלוויזיה אמריקאית)
כאן ועכשיו (באנגלית: Here and Now) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי אלן בול. העונה הראשונה כוללת 10 פרקים ועלתה ב-HBO ב-11 בפברואר 2018. בסדרה מככבים הולי האנטר וטים רובינס. היא עוסקת בחייה של משפחה פלורליסטית רב-גזעית המתגוררת בפורטלנד.
ביקורת.
באתר Rotten Tomatoes קיבלה העונה הראשונה ציון של 30% בהתבסס על 30 ביקורות, עם ציון ממוצע של 4.28 מתוך 10. באתר Metacritic קיבלה הסדרה ציון של 46 מתוך 100, בהתבסס על 20 ביקורות.
לודוויג הירשפלד
לודוויג הירשפלד (Ludwik Hirszfeld) באוגוסט 1884 ורשה - 7 במרץ 1954 וורוצלאב) היה מיקרוביולוג וסרולוג פולני-יהודי מומר. הוא נחשב כמגלה שותף של קבוצת סוגי הדם ABO.
חייו.
נולד למשפחה יהודית בוורשה. למד בגימנסיה בלודז' ולאחר מכן התנצר. בשנת 1902 הוא החל לימודיו באוניברסיטת וירצבורג ובהמשך בברלין. שם למד רפואה ופילוסופיה. הירשפלד סיים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא "התלכדות הדם" ב -1907, ובכך עשה את הצעד הראשון בתחום בו התמחה. עוד קודם לכן הוא היה עוזר זוטר בחקר מחלת הסרטן במכון היידלברג לחקר הסרטן, שם היה אמיל פון דונגן ראש המחלקה שלו. עד מהרה יצר הירשפלד ידידות אישית קרובה עם דונגרן. בהיידלברג הם עשו את העבודה המשותפת הראשונה על קבוצות דם של בעלי חיים ושל בני אדם.
הוא קיבל משרת עוזר במכון להיגיינה באוניברסיטת ציריך, וזאת זמן קצר לאחר שנישא לאשתו האנקה, גם היא רופאה וחוקרת, אשתו נעשתה עוזרת מחקר במרפאת הילדים בציריך.
בשנת 1914 הוא נעשה מרצה אקדמי על בסיס עבודתו בחקר האנפילקסיס וה-Anaphylatoxin.
כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה, סרביה נפגעה במגיפות של טיפוס הבהרות ודיזנטריה. ב-1915 הגיע לשם הירשפלד במינוי צבאי. הוא נשאר עם הצבא הסרבי עד סוף המלחמה, כיהן כיועץ סרולוגי ובקטריולוגי.
לאחר תום המלחמה חזרו הירשפלד ואשתו שהייתה בוורשה, שם הקים מכון לחקר הדם. עד מהרה הפך לסגן המנהל ובהמשך למנהל המדעי של מכון ההיגיינה הממלכתי בוורשה. בשנת 1924התמנה שם לפרופסור.
בשנת 1931 הוא היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת ורשה והיה חבר בפורומים בינלאומיים רבים. לאחר כיבוש פולין על ידי הצבא הגרמני בתחילת מלחמת העולם השנייה פוטר הירשפלד ממכון ההיגיינה בשל היותו "לא-ארי", אך באמצעות חברים הצליח לעשות עבודה מדעית בביתו עד פברואר 1941. עם זאת, כמעט בלתי אפשרי היה עבורו לפרסם מאמרים.