בספרו, "לטרון - המערכה על הדרך לירושלים", מטיל אריה יצחקי את האחריות על כישלון המבצע על חטיבת יפתח ובמיוחד על משה קלמן, מפקד הגדוד השלישי בחטיבה. בביקורתו הספרותית על הספר, תוקף מאיר פעיל בחריפות את יצחקי על מסקנותיו. הוא טוען שיצחקי פסל את גרסת קלמן, אשר מובאת בספר "יפתח אחוזת הסופה" ואשר מתיישבת בנקודות רבות עם גרסת קצין בלגיון הערבי שהשתתף בקרב, בשל כך שהיא "אינטרסנטית וחד-צדדית" ומעדיף את גרסת הטוראי יפרח חביב על התפתחות הקרב. פעיל טוען שזו טעות מקצועית חמורה ואין לשפוט וללמוד על הקרב לפי מחקר שכזה.
אליפות אירופה באתלטיקה 2006
אליפות אירופה באתלטיקה ה-19 נערכה בעיר גטבורג, שוודיה בין ה-7 באוגוסט ל-13 באוגוסט 2006. עיקר תחרויות האתלטיקה באליפות נערכו באצטדיון אולבי.
הקרב על ג'נין (1948)
הקרב על ג'נין, שנקרא גם מבצע יצחק, נערך במסגרת הלחימה בחזית הצפון במלחמת העצמאות. במהלך המבצע, אשר נערך מ-1 ביוני בלילה ועד בוקר ה-4 ביוני 1948, תקפו כוחות של צה"ל את כוחות חיל המשלוח העיראקי, אשר נעזרו בכוחות ערביים מקומיים, באזור ג'נין. הכוחות הישראלים הצליחו להשתלט על מרבית יעדיהם בשלבים הראשונים של המתקפה, אך ספגו אבדות כבדות כתוצאה מהתקפת נגד עיראקית עזה, ובסופו של דבר נסוגו מג'נין ומסביבתה הקרובה. הנסיגה הישראלית לא הייתה מסודרת ומרבית ההרוגים נותרו מאחור, בשטח שבשליטה ערבית, והובאו לקבורה רק לאחר תום המלחמה.
רקע.
בסוף מאי 1948, מנקודת ראות ישראלית, התייצב המצב בחזית הצפון. ההתקפות הסוריות מדרום לכנרת נהדפו, כוחות צבא ההצלה נעקרו ממלכיה וחיל המשלוח העיראקי נכשל בניסיונו לכבוש את גשר וכאוכב אל הווא. חיל המשלוח העיראקי נטש את ניסיונו לתקוף בעמק הירדן, ונכנס במקום זאת לצפון המשולש. עם זאת, תנועתו של צבא עיראק הציבה בפני חזית הצפון איום חדש: באותה העת אזור נצרת היה בידי הערבים, והמרחק בין הכוחות הערביים בגליל התחתון ובין העיראקים לא עלה על 12 ק"מ. היה חשש סביר מפני מבצע עיראקי שיבתר את עמק יזרעאל. הציר הסביר ביותר לתנועה עיראקית כאמור היה כביש ג'נין-עפולה, אולי במתואם עם תנועה ערבית מנצרת דרומה. עם זאת, היערכות הערבים, כפי שהתגלתה במהלך הקרב, לא הורתה על מגמה התקפית בכיוון המתואר.
המגמה העיקרית של מפקד חזית הצפון משה כרמל (זליצקי) הייתה להסיר את האיום הזה על ידי השתלטות על השלוחה המערבית של הגלבוע, על חלקו הדרומי של עמק יזרעאל, ועל צפון השומרון, כולל ג'נין. כן נדרשו כוחות חזית הצפון לפתוח בהתקפות בגזרתם, על מנת להקל ככל האפשר על המצב בחזית המרכז, שמצבה נראה היה כקשה ביותר.
בסוף מאי ובתחילת יוני כבשו כוחות מגדודים 13 ו-14 של 'גולני' כפרים בשולי הגלבוע ובפתחת ג'נין (מבצע ארז). הצלחת מבצע זה אפשרה את הניסיון לכיבוש ג'נין.
מהלכי חיל המשלוח העיראקי עד קרב ג'נין.
ממשלת עיראק החליטה להתערב במלחמה בארץ ישראל ב-23 באפריל 1948, לאחר כיבוש חיפה על ידי כוחות ההגנה. ב-15 במאי 1948 חצה הכוח העיראקי את הירדן במעברה ותקף במשך מספר ימים את קיבוץ גשר ואת תחנת המשטרה הסמוכה. כל ההתקפות נהדפו. ב-18 במאי 1948 ניסו העיראקים לכבוש את מבצר כוכב הירדן אך נהדפו באבדות כבדות על ידי כוחות גולני.
ב-22 במאי 1948 נואשו העיראקים מלהשתלט על קיבוץ גשר וסביבתו ונסוגו מהחזית למזרח הירדן. הם שבו וחצו את הירדן בגשר דמיה והתמקמו במשולש הערבי (צפון השומרון במרחב שכם, ג'נין, טולכרם). מאז הגיעם לשומרון לא הראו העיראקים פעילות רבה פרט להתקפה על גאולים ב-28 במאי 1948 וכיבוש תחנת השאיבה בראש העין ב-30 במאי 1948.
הכוחות המשתתפים.
צה"ל.
ביצוע המבצע הוטל על חזית הצפון (פיקוד צפון במושגי ימינו), אשר הוקמה ימים אחדים קודם המבצע, ועליה פיקד משה כרמל (זליצקי). הכוח עליו הוטל ביצוע ההתקפה בגזרת ג'נין היה חטיבת כרמלי, בפיקודו של מרדכי מקלף. החטיבה סיימה כשבועיים קודם לכן את ההשתלטות על צור מחצבתה, אזור חיפה ועמק זבולון, וכעת עמדה לרשות חזית הצפון לצרכיו השונים בגזרות השונות. החטיבה העמידה לצורך המבצע שניים מגדודיה: גדוד 21 בפיקודו של דב צסיס וגדוד 22 בפיקודו של אברהם פלד. בנוסף, הפעילה החטיבה טור ממונע, של אוטובוסים משוריינים, בפיקוד אהרון אבנון, המאויש על ידי חניכי קורס המ"כים החטיבתי (במלחמת העצמאות הכשרת המ"כים נערכה במסגרת החטיבה), וחניכי קורסים נוספים, אשר אורגנו כפלוגה. כן קיבלה החטיבה תחת פיקודה כוחות מחטיבת גולני: גדוד 13 בפיקודו של אברהם יפה, פלוגה מגדוד 14, ופלוגה מגדוד 15. שתי הפלוגות האחרונות אורגנו כגדוד מופחת אשר שימש כעתודה.
הסיוע הארטילרי כלל שישה תותחי 65 מ"מ ושתי מרגמות 120 מ"מ.
הכוחות נהנו מסיוע אווירי מקדים, כלומר הפצצות מן האוויר על יעדים ערביים שונים, לפני המבצע: ג'נין, אום אל-פחם, יעבד, קבטיה ושכם.
הערבים.
כוח המשלוח העיראקי היה בגודל של כאוגדה לא אורגנית, כלומר, צירוף של יחידות ששיוכן הקודם היה מגוון. כוח זה מנה כ-6,000 חיילים וכ-300 קצינים. אלה אורגנו בשתי חטיבות, האחת ממוכנת והשנייה רגלית, אשר כוחותיה הקדמיים הגיעו לזירה ממש בהחל הקרב. כן צורף לחיל המשלוח כוח ממוכן נוסף, בן שלושה גדודים, אשר נוספו לו גדוד ארטילריה, כוח הנדסה ועוד. בתחילת יוני, המאמץ העיראקי העיקרי כוון מערבה, על מנת לבתר את מדינת ישראל הצעירה ב'מותניים הצרות' באזור כפר יונה. מאמץ זה נועד להתחיל ב-4 ביוני. כיוון שכך, רוב חיל המשלוח העיראקי התרכז באזור שכם-טולכרם-קלקיליה. בג'נין עצמה היה בתחילת הקרב גדוד עיראקי פחות פלוגה, מחוזק בארטילריה: סוללת תותחי 3.7 אינץ'.
העיר ג'נין, שבימים כתיקונם מנתה כ-4,500 תושבים, הייתה ריקה כמעט מתושבים ערב המבצע. את המשלטים שסביב העיר החזיקו לרוב כוחות מקומיים לא גדולים.
השטח.
ג'נין נמצאת בבקעה (בקעת ג'נין) מוקפת גבעות ונשלטת באש ממזרח, ממערב ומדרום. בקעת ג'נין, בגובה ממוצע של 100 עד 125 מ', נמשכת מן העיר צפונה, ומכוון זה לא ניתן לשלוט באש על העיירה. מדרום מערב לעיירה נמצא עמק דותן, שגובהו הממוצע כ-250 מ'. לג'נין גישה נוחה מצפון, הן מכיוון עפולה, הן מכיוון חיפה, דרך מגידו, והיא מהווה למעשה את שער הכניסה לשומרון מצפון. הגישה לג'נין מדרום קשה יותר, ועוברת בדרכים הרריות. בקעת ג'נין מבותרת ברובה, והעבירות בה קשה.
תוכנית המבצע.
מטרת המבצע הייתה חדירה עמוקה של צה"ל אל תוך 'המשולש', תוך הפעלת לחץ מכל הצדדים על אזור זה. עם זאת, לא ברור האם המבצע כולו נועד לצורך כיבוש שטחים, לצורך ריתוק הכוח העיראקי, לבל יסייע ללגיון הירדני, או לצורך הסחה, לשם אותה מטרה.
לצורך השגת מטרה זו (החדירה), תוכננו:
1. כיבוש ג'נין.
2. פשיטות בבקעת הירדן.
3. הטרדת הכפרים ערה וערערה שבואדי עארה. 4. התקפת ריתוק על טולכרם. 5. כיבוש ראש העין על ידי כוח אצ"ל (שחתם ממש באותה העת על הסכם הצטרפות לצה"ל).
המבצע עצמו כלל רק את החלק הראשון, ונועד להתחיל בלילה שבין ה-1 ל-2 ביוני 1948.
ג'נין נמצאת כאמור בתוך גיא ומוקפת הרים. כדי לכבשה, הוחלט לכבוש את ההרים המקיפים אותה ממזרח וממערב, לסגור עליה כבתנועת מלקחיים ואחר כך לפרוץ לתוך העיר.
גדוד 13 של 'גולני' תוכנן לכבוש את עראנה, ג'למה ומוקייבלה ומחנה הצבא שלידה, שעל הדרך עפולה-ג'נין, עוד לפני חצות. בהמשך אותו לילה נועדו גדודים 21 ו-22, אשר תוכננו לעבור דרך גדוד 13, לכבוש משלטים מערבית ומזרחית לג'נין, בהתאמה. בנוסף, על הגדודים שהוזכרו היה לבצע חסימות ומיקוש דרכים, כדי למנוע הגעת תגבורות לעזרת ג'נין מכיוונים שונים. או אז, אמור הטור הממונע לפרוץ לג'נין על הכביש המוביל אליה מצפון.
התוכנית התבססה על כך שכוחות חטיבת אלכסנדרוני יתקפו אף הם בעוצמה את העיראקים ממערב. בפועל התקפה כזו לא התבצעה.
מהלך המבצע.
פתיחת הדרך לג'נין.
ב-1 ביוני בערב, בין השעות 19:00 ל-19:40, תקפו שלושה מטוסים של חיל האוויר את ג'נין. בשעות הבאות, בלילה שבין ה-1 ל-2 ביוני, יצא גדוד 13 לכבוש את יעדיו: עראנה, מוקייבלה וג'למה. הגדוד השלים אמנם את משימותיו, אלא שחל פיגור בלוח הזמנים, וכן התקבלה ידיעה מוטעית אודות הפוגה העומדת להיכנס לתוקף ב-02:00. כוחות 'כרמלי' נוכחו לדעת כי לא נותרו להם מספיק שעות חשיכה לביצוע משימתם, חזרו לבסיסם, וכאשר התבררה הטעות, דחו את המשך ההתקפה ללילה הבא. בבוקר יום ה-2 ביוני התקיפו העיראקים בכוח של שתי פלוגות חי"ר ומספר משוריינים את המשלטים שכבשה 'גולני'. תחילה תקפו בג'למה, ואחר כך במוקייבלה. עד שעות אחר הצהריים ההתקפות נהדפו, והעיראקים הנסוגים הותירו בשטח שלושה משוריינים. בשחר ה-3 ביוני תפסו לוחמי גדוד 13 את ח'רבת חרובה ואת גשר חרוב, כשלושה ק"מ מצפון לג'נין, לקראת כניסתו לעיירה של הטור הממונע (ר' להלן).
ההתקפה על ג'נין.
בליל ה-2 - 3 ביוני החלו גדודי חטיבת 'כרמלי' לנוע לעבר ג'נין. גדוד 21 עלה על רכס ההרים המערבי וכבש אותו. משלט אחד נתפס ללא קרב ואחר, תוך קרב קצר. גדוד 22 השתלט, לאחר קרב קצר, על שניים משלושת המשלטים שהוקצו לו על הרכס המזרחי. מספר שיבושים מנעו את כיבוש המשלט השלישי. תחילה נתקלה הפלוגה שיועדה לכבשו במשוריין. בחלופי האש עם המשוריין, שנסוג לבסוף, נהרג אחד מחיילי הפלוגה, וחל עיכוב בלוח הזמנים. לאחר מכן, הכוח שנשלח לכבוש את המשלט ספג אש ונפגעים, ונסוג. כוח בן שתי כיתות וחבלנים מגדוד 22, שנועד לבצע מיקוש בסמוך לעין ניני מדרום לג'נין, נתקל באש שגרמה לפצוע אחד, בעיקר מן המשטרה, רותק למקומו ולא הצליח להגיע ליעדו. כך, מבואותיה הדרומיים של ג'נין לא נחסמו.