כתביו של ויליס בנוירולוגיה השפיעו רבות ותפסו תאוצה בקרב עולם הרפואה, ספרו משנת 1664 הופיע בארבע מהדורות בלטינית. הוא עשה הבחנה בין הרמות המוחיות, בין החומר האפור לחומר הלבן וטבע מונחי יסוד כגון נירולוגיה, המיספירה, אונה ועוד, ובנוסף תיעד את רשת העצבים ואת מחזור הדם במוח.
מותו.
ויליס מת בביתו ברחוב סנט מרטין, לונדון בתאריך ה-11 בנובמבר 1675 לאחר מחלה נשימתית קצרה. הוא נקבר לצד אשתו הראשונה מרי ובתה קתרין באגף הצפוני של כנסיית וסטמינסטר.
איגרת על הסובלנות
ה'איגרת על הסובלנות' (בלטינית: Epistola de Toleratia) היא אחד מחיבוריו החשובים והמשפיעים ביותר של הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק (Locke, 1632-1704). באיגרת זו שהתפרסמה תחילה בלטינית בשנת 1689 מצדק לוק את הסובלנות מתוך הישענות על ההפרדה בין דת ומדינה שהלכה והתפחתה בעידן המודרני.
רקע.
הרקע לכתיבת האיגרת הוא חשיבותה ודחיפותה של סוגיית הסובלנות באירופה, בעיקר בעקבות החלטתו של לואי ה-14 בשנת 1685 לבטל את האֶדִיקְט של נָאנְט (Nantes); מסמך שהגן למעלה משבעים וחמש שנה על החירות הדתית של הפרוטסטנטים בצרפת. האיגרת נכתבה בעת שהותו של לוק בהולנד (1689-1683), והוקדשה לידידו פיליפ ואן-לימבורך (Limborc) בתגובה לפולמוסים שונים שנערכו בהולנד באותה תקופה על שאלת הסובלנות הדתית. האיגרת פורסמה בעילום שם בלטינית בשנת 1689, אך היא מוכרת יותר בתרגום האנגלי שהתפרסם שנה מאוחר יותר ונוצר על ידי וילאם פופיל (Popple). תרגומה של האיגרת לעברית נעשה על ידי יורם ברונובסקי והתפרסם בסדרת ספרי-מופת פילוסופיים בהוצאת מאגנס (1990).
הטיעון המרכזי של האיגרת.
הטיעון המרכזי של האיגרת מושתת על עיגון כפול לרעיון הסובלנות: עיגון דתי מצד אחד ועיגון רציונלי מצד שני. ובמילותיו של לוק עצמו:
בחזית הדתית קובע לוק כי כפייה דתית היא מושג המכיל סתירה פנימית, שכן (א) האל לא העניק לשליט את הזכות לכפות על האזרחים את הדת. (ב) לא ניתן להשיג גאולה על ידי פעולה חיצונית בלבד אלא אך ורק על ידי שכנוע פנימי (ג) כפייה דתית היא חיצונית מטבעה, והיא מובילה לצביעות בלבד. לוק טוען כי הכנסייה היא ארגון וולנטרי, ולכן, לכל היותר, היא רשאית לשלול את חברותם של מאמינים אך אסור לה לפעול בכוח כפייה כנגדם. בחזית הרציונלית טוען לוק כי המדינה היא מוסד שתפקידו להגן על החיים, הרכוש והזכויות של האזרחים, ולא יותר מכך. ולכן  המדינה לא יכולה, וגם אין לה זכות, להגן על גאולתם הדתית.
השפעה.
לאיגרת על הסובלנות הייתה תהודה גדולה: קריאתו של לוק להפריד בין הדת למדינה, וקריאתו להגביל את תפקידה של המדינה לשמירה על חייהם, זכויותיהם ורכושם של האזרחים (תוך כדי הימנעות מניסיונות לעצב את השקפת עולמם) הדהדה בהגות הליברלית באירופה ובארצות הברית, והיא מוצאת לה ביטוי גם בהקשרים של דיונים עכשוויים על היחס שבין דת וסובלנות.
קולמן רוברטס גריפית'
קולמן רוברטס גריפית' (22 במאי 1893 - 7 בפברואר 1966) ידוע כ"אבי פסיכולוגית הספורט"- הוא הפסיכולוג הראשון של הספורט, והוא היה הראשון לחקור גורמים פסיכולוגיים בקרב ספורטאים והביא להקמת המחקר הפסיכולוגי הייעודי לתחום זה.
ביוגרפיה.
גריפית' נולד בגוטרי סנטר (Guthrie Center), איווה, ארצות הברית. הוא היה הבן הראשון מבין שלושת הבנים למשפחת גריפית'.
בשנת 1915, כשהיה בן 22 השלים גריפית' את תארו הראשון בפסיכולוגיה במכללת גריווניל(Greenville College) באילינוי, שם הכיר את רעייתו לעתיד - מארי לואיז קולמן. בזמן לימודיו בגרינוויל הוא היה מעורב רבות בפעילויות הספורטיביות במכללתו. הוא היה נשיא כיתתו, חבר בכיר בצוות אימון קבוצת הבייסבול והכדורסל של המכללה, וחבר בארגוני התעמלות שונים. נחישותו ותשוקתו לתחום היו בולטים לסביבתו ולכן לכולם לא היה ספק כי אכן הוא יבחר להשקיע את מרבית כוחותיו בתחום זה, ולהרחיב בו את ידיעתו. בשנת 1920 הוא קיבל את הדוקטורט שלו לפסיכולוגיה במכללת גרינווילד תחת פיקוחו של פרופסור מדיסון בנטלי. בעבודת הדוקטורט שלו הוא התמקד במערכת הוסטיבולרית של העכברוש הלבן תחת השפעת תנאים שונים.
גריפית' נפטר בזמן מילוי תפקידו במערכת החינוך הגבוהה של מדינת אורגון בשנת 1966 כשהוא בן 73.
מחקרו.
בשנת 1918 החל גריפית' באופן לא רשמי לחקור גורמים פסיכולוגיים הקשורים לבייסבול וכדורגל על ידי התבוננותו בשחקנים בתור אחד ממאמני הקבוצות. הוא בדק את זמני התגובה של השחקנים עם טיימר. בשנת 1920, ג'ורג' האף - מנהל האתלטיקה במכללת גרינוויל ראה את מחקרו של גריפית' ואת הניסיון והידע שרכש בתחום הפסיכולוגיה, וכתוצאה מכך שכנע את ראשי המכללה לפתוח מעבדת מחקר שתעסוק בפסיכולוגיה, ובפרט שתעסוק בתחומים שהתמקד בהם גריפית' בבדיקותיו ומחקריו (מערכת וסטיבולרית, זמן תגובה וכו'...)
בשנת 1925 גריפית' הקים את מעבדת המחקר האתלטית הראשונה אי פעם. במעבדה היו 2 חדרים, מעבדה פסיכולוגית ומעבדה פיזיולוגית. כשהוקמה המעבדה היא משכה תשומת לב רבה ורבים התעניינו בה, אך למרות זאת, בכירי האוניברסיטה סגרו אותה לאחר שש שנים בלבד. חובות גדולים של המכללה דרשו קיצוצים במהירות, אבל שמועות הופצו כי מאמן הכדורגל של אילינוי, רוברט זופקה, המליץ על סגירת המעבדה. גריפית' הועבר לתפקיד מינהלי בינוני, ונראה היה כי ימי המחקר של הספורט הסתיימו.
בשנת 1937 גריפית' קיבל פניה מפיליפ ריגלי, מנהל קבוצת הבייסבול של שיקגו קאבס. ריגלי הזמין את גריפית' להצטרף עמו ועם וקבוצתו לסדרת אימוני אביב בסנטה קטלינה מחוץ לחוף בדרום קליפורניה, והצעתו כללה גם מעבדת מחקר פרטית לגריפית' עם כל הנדרש לו. גריפית' הסכים, רכש ציוד מעבדה נוסף שכלל מצלמות וידאו וכרונוסקופים, ופנה מערבה להמשך מחקר הספורט שהקים.
קריירה.
קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס.
בשנת 1937 ריגלי סבר שפסיכולוג יכול להועיל לקבוצתו, אולם שאר אנשי הצוות התנגדו לנוכחותו של גריפית'.
באותה השנה, הקבוצה הייתה בפסגת הליגה הלאומית, אך שחקנה המרכזי של הקבוצה באותו הזמן, צ'רלי גרים, היה שרוי בדיכאון. גרים הוחלף, אך גם כאשר הוחזר למגרש הוא היה בלחץ נפשי גדול שהשפיע לרעה כל חבריו לקבוצה. גריפית' שם לב לכך, ופנה אל ריגלי.
16 הדיווחים הראשונים שכתב גריפית' לריגלי במהלך העונה וברגע המשבר, סברו כי "כל אדם ... הוא פסיכולוג פשוט בגלל ההתאמות שהוא עושה לאנשים אחרים וההתאמות שהם עושים לו". מנהל הבייסבול הוא גם פסיכולוג, כי התפקיד שלו הוא "לטפל בגבריו (שחקניו)." השאלה היחידה, על פי גריפית', הייתה האם הוא משתמש בפסיכולוגיה ביעילות. נסיונותיו של גריפית' לא עזרו, וגרים המשיך לקפוא מלחץ על המגרש ולהשפיע על קבוצתו.
ב-1 ביולי 1938 דיווח גריפית' "מתוסכל" לריגלי כי המפגשים לאימונים היו "חסרי מטרה, לא מאורגנים ולא פרודוקטיביים". הוא המליץ על מספר שינויים לביצוע תרגילים שנראים יותר כמו מצבי משחק אמיתיים, כגון קריאת כדורים, אבל רוב עצתו הייתה קשורה לגישה שהשחקנים הביאו למשחק: "הלך הרוח של האדם, השקפת עולמו, האופן שבו הוא מרגיש", כתב גריפין בדו"ח שפורסם ב-10 ביולי, "הוא סוג של הבסיס המיומנויות שלו [בייסבול] מיוחד ... הוא צריך ליישם [את הרצון לנצח] שזה חלק בלתי נפרד מתקופת תרגול, ולשחק בגישה שכל אימון הוא משחק. הוא חייב להפוך אותו להרגל." ובכל זאת, אף אחת מההמלצות שלו לא יושמה.
ב-26 ביולי של אותה שנה, "הגורים"(שיקגו קאבס) הדרדרו היישר למקום הרביעי. ריגלי נזף בגרים והחליף אותו בשחקנים חדשים: תופס והרטנט, עד סוף העונה. גריפית' קיווה שהרטנט יהיה יותר נוח לרעיונותיו והם נפגשו כדי לדון בכל שחקן מבחינה פסיכולוגית. אבל עד מהרה נכנס גריפית' לקונפליקט עם הרטנט – משום שזלזל בתפיסת הבייסבול המסורתית של הרטנט. הוא כתב: "כדי לפנות לאינסטינקט או לתורשה הוא ... דרך עצלה, חסרת דמיון ובורות, להתחמק מדרישות עבודתו".
על אף ספקנותו של גריפית', נראה כי ההנהגה של הרטנט פעלה: הקאבס החלו לטפס על הטבלה במהלך חודש ספטמבר, והשתלטו על המקום הראשון על משחק ניצחון שמסתיים במהלך של הרטנט עצמו. הקאבס זכו בליגה הלאומית, אבל הם ירדו במהירות על ידי ניו יורק יאנקיז בסדרת העולם.
לאחר סיום העונה, הגיש גריפית' לריגלי דו"ח בן 183 עמודים על מסע הבחירות של הקבוצה. גריפית' כתב שהרטנט "בכלל לא היה איש חכם. ... הוא [אינו] יכול להתאים את עצמו לכל סגנון הכשרה ואימון אחר, אבל עם זאת הוא היה מוכר לאורך הקריירה שלו".
הצלחתו של הרטנט הפכה אותו לשחקן הבכיר בקבוצה, ולכן הוא נשאר בעונה 1939. גם גריפית' המשיך לעבוד אצל הקאבס ב-1939, אם כי רק במשרה חלקית. הוא הגיש רק ארבעה דיווחים קצרים, אך ציין באחד מהם כי "מבחינת הצוות והנהלתו, נפגשנו לא רק עם כישלון, אלא עם כמות גדולה של חשדנות ". הקאבס סיימו את השנה במקום הרביעי.
גריפית' הגיש דו"ח אחרון בשנת 1940, וסימן את סופה של מיזם הראשוני של הפסיכולוגיה לעולם הספורט המקצועי. רוב מנהלי הבייסבול ראו את הפרויקט ככישלון, והרעיון לא מומש על ידי צוותים אחרים במשך זמן רב. גריפית' חזר לאוניברסיטת אילינוי, ולאחר 4 שנים הוא עלה לרמה של "פרובוסט".
מכללת גרינוויל.
בזמן שהותו בשנת שבתון, בשנת 1923 הציע גריפית' למכללה לפתוח קורס שיקרא: "פסיכולוגיה ואתלטיקה". קורס זה הביא לפרסום הספר הראשון של מבוא כללי לפסיכולוגיה.