ב-1 באוגוסט 2013 רכשה חברת התעופה הלאומית של אבו דאבי, איתיחאד איירווייז, 49% ממניותיה של JAT איירווייז, וכן את זכויות הניהול בחברה למשך חמש שנים. יתר המניות נותרו בידיה של ממשלת סרביה. שמה של החברה שונה ל"אייר סרביה", וטיסתה הראשונה בין בלגרד לאבו דאבי התקיימה ב-26 באוקטובר 2013.
בשנת 2016 פתחה החברה קו טרנס-אטלנטי ראשון לניו יורק. זהו הקו הראשון המופעל ממדינות יוגוסלביה לשעבר לארצות הברית.
פעילות החברה בישראל.
החברה מפעילה 4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A319.
שותפות קוד.
לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2019:
תאונות ואירועים.
בשנת 2004 הכריזה יאט"א על החברה כאחד המובילים הבטוחים באירופה. בתולדות החברה אירעו שתי תאונות קטלניות:
סינמטוגרף
סינמטוגרף (מצרפתית: Cinématographe) הייתה מצלמה ששימשה גם כמכשיר הקרנה ופיתוח לסרטים בעידן הראינוע. הסינמטוגרף הומצא על ידי האחים לומייר באמצע שנות התשעים של המאה התשע עשרה.
ב-13 בפברואר 1895 רשמו האחים לומייר פטנט על מצלמה "סינמטוגרפית", ששימשה גם כמקרן וגם כמכונה להדפסת עותקים נוספים מן הסרטים שצולמו. משקל המכונה היה כחמישה קילוגרם. אחד החידושים העיקריים היה השימוש בנקבים קטנים משני צדי סרט הצילום על מנת לאפשר תנועה רציפה של הסרט. בתחילה השתמשו האחים בסרט מנייר, אך לאחר זמן מה עברו לצלולואיד.
ב-19 במרץ 1895 צילמו האחים באמצעות הסינמטוגרף את סרט הראינוע הראשון, "La sortie des usines Lumière" ("היציאה ממפעלי לומייר"), המציג תמונה של פועלים ביציאתם מן המפעל שהיה בבעלות האחים. יש הרואים בסרט זה את אביו של הסרט התיעודי.
ב-22 במרץ 1895 הציגו בחינם, בבית קפה בפריז, את סרט הראינוע הראשון שהוצג לקהל, "סעודת התינוק" ("Le Déjeuner de Bébé"). הסרט הציג את בנו בן השנתיים של לואי לומייר. לאחר מכן הציגו סרטים במקומות נוספים. בכינוס מקצועי של צלמים, צילמו את הצלמים הנכנסים לכינוס, ולאחר מכן הקרינו להם את הסרט במהלך הכינוס.
מטא-אתיקה
בפילוסופיה, מטא-אתיקה היא אחד משלושת הענפים של הפילוסופיה של המוסר - זה החותר להבין את טבען של תכונות, אמירות, השקפות ושיפוטים מוסריים. משמעות השם היא "מעבר לאתיקה" ביוונית. המטא-אתיקה קיבלה תשומת-לב נכבדה מהפילוסופים האקדמיים בעשורים האחרונים.
מקובל באקדמיה לחלק את הפילוסופיה של המוסר לשלושה ענפים כאשר השניים האחרים הם:
בעוד האתיקה הפרסקריפטיבית מתייחסת לשאלות "אילו דברים הם טובים ואילו הם רעים, מוסרית?" ו"מה עלי לעשות?", ובכך מאמצת שיפוטים מוסריים אחדים ודוחה אחרים, המטא-אתיקה נסובה סביב השאלה "מהו הטוּב המוסרי?", בחותרה להבין את טבעם של שיפוטים מוסריים ותכונות מוסריות.
שאלות מטא-אתיות.
להלן מספר דוגמאות לשאלות מטא-אתיות:
תאוריות מטא-אתיות.
תאוריה מטא-אתית, בניגוד לתאוריות מוסריות פרסקריפטיביות, איננה כוללת שיפוטים מוסריים כלשהם. תשובה לאחת מחמש השאלות דלעיל לא תהווה כשלעצמה טענה מוסרית.
התאוריות המטא-אתיות העיקריות נחלקות בדרך-כלל לתאוריות ריאליסטיות ואנטי-ריאליסטיות, על אף העובדה שתאוריות מסוימות, דוגמת הקוגניטיביזם, לא משתלבות בחלוקה זו כלל:
ריאליזם מוסרי.
ריאליזם מוסרי משמעו שישנם ערכים אובייקטיביים. ריאליסטים מאמינים שטענות מוסריות כמוהן כטענות עובדתיות - הן או נכונות או שגויות, אמיתותן או שקריותן אינן תלויות באמונותינו, ברגשותינו או בהשקפותינו האחרות על מושאי השיפוט המוסרי. גישה זו משלבת קוגניטיביזם ביחס לשיפוטים מוסריים (קרי, שהם מצבים-שכליים של אמונה, המתארים את המציאות), עמדה בשאלת קיום עובדות מוסריות (והיא שהן אכן קיימות) והשקפה ביחס לטבען של עובדות מוסריות (והיא שהן אובייקטיביות ובלתי-תלויות בידיעתנו אותן). ריאליזם מוסרי מופיע בשתי גרסאות:
אנטי-ריאליזם מוסרי.
אנטי-ריאליזם מוסרי אומר שאין ערכים אובייקטיביים. השקפה זו מופיעה בשלוש גרסאות:
סובייקטיביזם, נון-קוגניטיביזם ותאוריית השגיאה הם הצורות היחידות של אנטי-ריאליזם: אם אין ערכים אובייקטיביים, זה חייב להיות או משום שמשפטים מוסריים הם טענות סובייקטיביות (לשיטת הסובייקטיביסטים), או מפני שהם אינם מהווים טענות אמיתיות כלל (לגרסת הנון-קוגניטיביסטים), או בגלל שהם טענות אובייקטיביות שגויות.
חלוקה חלופית.
חלוקה אפשרית נוספת של התאוריות המטא-אתיות היא ההבחנה בין תאוריות מוניסטיות (שבהן יש אמת אחת, או טוּב עליון אחד) לבין תאוריות פלורליסטיות.
לפי הפלורליזם הערכי ישנם לפחות שני ערכים אמיתיים, הידועים ככאלה, שלא ניתנים להשוואה, כך שכל תיעדוף של ערכים אלה יהא או נון-קוגניטיבי או סובייקטיבי. פלורליסט ערכי יטען, למשל, שגם החיים של נזירה וגם החיים של אם מגשימים ערכים אמיתיים (במובן האובייקטיבי והקוגניטיביסטי), אולם אין בנמצא אף אמת-מידה רציונלית לחלוטין שלפיה האחד נעלה על השני. (ראו ישעיה ברלין).
היסטוריה.
אחדים סוברים שבמאה העשרים ובמאה העשרים ואחת מטא-אתיקה החליפה את האתיקה הפרסקרפטיבית כעיסוק השכיח יותר בקרב הפילוסופים האקדמיים. זה קרה לכאורה בו-זמנית עם ירידה כללית באמונה בערכים מוחלטים במרבית התרבויות הפופולריות כמו גם העניין הגובר בתהליכים וסיווגים בניגוד לזיהוי ויישום של נורמות, הן באקדמיה והן בקרב החברה העולמית בכללה.
אחרים גורסים שמגמה זו מדומה ומצביעים על ההתרחבות המתמדת של תחום האתיקה הפרסקרפטיביות.
מיק דוהאן
סרז' גינסבור
סרג' גינסבורג
סרז' גנסבור
סרג' גנסבור
סרז' גנסבורג
סרג' גנסבורג
סרז' גינזבור
סרז' גנזבורג
סרז' גנזבור
סרג' גינזבורג
סרג' גנזבורג
סרג' גינזבור
סרג' גנזבור
הפילהרמונית הסלובקית
פרס קלרמון
עוגי
בעזהי&quot;ת
לק&quot;י
ברוך השם
בעזרת השם
בעזרת השם יתברך
נחושת גופרתית
נחושת גופרתית היא תרכובת כימית פאראמגנטית בעלת הנוסחה הכימית CuSO4.
היא מופיעה כהידרטים: CuSO4·nH2O, כאשר n נע בין 1 ל-7. הפנטא-הידרט (n=5) הוא הנפוץ ביותר. מלח זה יכול להתקבל על ידי התגובה הכימית של חומצה גופרתית על מגוון סוגים של תרכובות נחושת, לדוגמה תחמוצת הנחושת.
הצורה חסרת מים שלו בעלת גוון ירוק חיוור או אבקה אפורה-לבנה, לעומתה, הצורה בעלת המים, הפנטא-הידראט CuSO4*(H2O)5, בעלת צבע כחול בהיר. צורה זאת קיימת בטבע בתור מינרל שנקרא Chalcanthite. היא מתמוססת במים בתגובה אקסוטרמית.
בחימום ל-63° החומר מאבד 2 מולקולות מים, עוד 2 מולקולות מים מתנדפות בחימום ל 109° וב-220°C אובדת מולקולת המים האחרונה ומתקבלת הצורה חסרת המים הלבנה. ב-650° מתפרק החומר לתחמוצת CuO ולגז SO3.
הנחושת הגופרתית משמשת בעיקר כחומר חיטוי כנגד פטריות. בכימיה אנליטית משמש החומר לזיהוי סוכר מחזר ההופך את הנחושת הגפרתית הכחולה לנחושת חד ערכית חמצנית Cu2O אדומה וקשת תמס. בעבר שימש החומר כמעורר הקאה. בנוסף לכך, בחומרי ההדברה הראשונים, אשר נועדו לקטול פטריות בכרמים, נעשה שימוש בנחושת גופרתית. פייר-מארי מיארדה, שהמציא את חומר ההדברה הראשון, סיפר שהרעיון עלה במוחו לאחר שראה כרם ענבים אשר לא ניזוק מפטריות, בניגוד לכרמים שמסביבו. הוא בדק את הנושא, וגילה שעליו של הכרם שלא ניזוק רוססו בנחושת גופרתית על מנת שהצבע הכחול יפחיד עוברי אורח, וימנע מהם לקטוף את ענביו. חומר ההדברה שהמציא, תערובת בורדו, נמצא בשימוש גם כיום.
נחושת גופרתית מיוצרת בתעשייה תוך הגבת נחושת מתכתית עם חומצה גופרתית מרוכזת חמה או תחמוצות נחושת עם חומצה גופרתית מדוללת. לשימוש במעבדה, נחושת גופרתית נרכשת בדרך כלל.
המוזיאון לאמנויות והמקצועות
שפות שמיות חמיות
שפות שמיות-חמיות
אריה לייבוש הלברשטאם (צאנז-ז'מיגרד)
רבי אריה לייבוש הלברשטאם (כ"ה באלול ה'תרע"ב, 7 בספטמבר 1912 – י"ז בטבת ה'תשס"ז, 7 בינואר 2007) היה אדמו"ר בחסידות צאנז-ז'מיגראד.
מתולדותיו.
נולד בעיר ז'מיגראד לרחמה (לבית רובין) ורבי סיני הלברשטאם בנו של רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ.
היה תלמידו של אב בית הדין של טשעבין שבגאליציה, רבי דב בריש ווידנפלד וכן למד כשלוש שנים בישיבת חכמי לובלין בה היה תלמידו המובהק של רבי מאיר שפירא מלובלין. במסגרת לימודיו בישיבה שמע גם שיעורים אצל רבי שמעון מזליכוב.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה ברח עם אביו אל העיר לבוב שהייתה אז תחת שליטת ברית המועצות. האב והבן, לצד חצי מיליון יהודים אחרים, הוגלו על ידי השלטונות לסיביר וכך ניצלו חייו מהשמדה בשואה. בסיביר, ניצל מעבודת כפייה על ידי העלאה מכוונת של הדופק וכך שוחרר מעבודה על ידי הרופא.
כשהשתחרר ממחנה העבודה לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר פתח תקווה שם הקים את בית המדרש 'דברי חיים'. בהמשך עבר לגור ביפו ועם השנים עבר לבני ברק.
חיבר את סדרת הספרים 'אריה שאג' בת שבעה כרכים.
ביום י"ז בטבת ה'תשס"ז נפטר בבית החולים לניאדו בנתניה ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
משפחתו.
נישא לאסתר מרים הדסה בתו של הרב יהודה צבי ברנדוויין ממנה נולד לו בנו הגדול, אך היא נפטרה לאחר מעט זמן והוא נישא בשנית לבתו של הרב מנחם מנדל בורנשטיין (בנו של רבי מאיר, אחיו וחתנו של ה"אבני נזר").
אהרן שלמה מהריל