משה שטיינפלד קיבל חינוך מסורתי וכללי למד את מלאכת הדפוס ועבד בה. היה חבר בתנועת "צעירי המזרחי" ואחר כך השתתף ביסוד מפלגת "פועלי ציון" בבנדין ופעל למען צירוף האגודה המקומית לתנועה הארצית של "פועלי ציון" ברוסיה ובפולין. בשנת 1908 השתתף ביסוד "הזמיר" בבנדין . זו הייתה אגודה לתרבות עברית, שקיימה שיעורי עברית והרצאות על תולדות ארץ-ישראל. חוג “הזמיר” הוקם עוד בתחילת המאה התשע-עשרה. לחוג השתייכו חברים משכבות האינטליגנציה, שהניחו את היסודות לספרייה על שם שלום עליכם שהכילה כ-3,000 ספרים ביידיש במגוון תחומים רחב.
פעילותו בארץ ישראל.
בכסלו תרס"ט עלה ארצה, טרם עלייתו, ישב זמן מה בביירות וקהיר, התיישב אחר כך ביפו ופתח בית-דפוס (השני בעיר אחרי דפוס איתין ). הצטרף ל"מכבי" והיה אחד מפעיליו בספורט על המגרש ובעסקנות. השתתף בפעילות במלחמה נגד המיסיון, שפתח סניפים ביפו לשם ציד נפשות מישראל.
בשנות 1913-1914 היה חבר "חובבי הבמה העברית" וחבר במקהלה של בית-הספר לזמרה "שולמית" בתל אביב. חובב חזנות, ובעל תפילה.
בראשית מלחמת-העולם הראשונה גורש למצרים בשל נתינותו הרוסית ונכנס כשותף לדפוס וייזל בקהיר, הדפיס את הקובץ "בנכר" בעריכת יוסף אהרונוביץ, שהיה ביטאון חד-פעמי לגולי הארץ במצרים, ומאז הכיבוש הבריטי בדרום הארץ הדפיס את העיתון "חדשות מהארץ הקדושה" שהוציאה ההנהלה הצבאית הבריטית שבמצרים בשביל היישוב העברי. היה פעיל בענייני הצבור המקומי ושל הגולים מהארץ, מפעילי ומיסדי ה"מכבי" במצרים ומפקד הצופים העברים בקהיר.
בתרע"ח נשא לאשה את מינה שהם בת ד"ר אליהו ברמנד (ממשפחת גורודיסקי ממיר, ממייסדי רחובות). חזר ארצה ושב לעסוק במקצועו ובענייני צבור ביפו ובתל אביב. בתקופה זו שכלל את בית דפוס שלו והעלהו לדרגת אחד החשובים במקצוע. רבים מהדברים שהודפסו באותו תקופה, הודפסו בבית הדפוס של משה שהם-שטיינלפד.
פעילות ציבורית.
אחרי הכבוש הבריטי היה ממייסדי קבוצה של שחקנים עברים פרופסיונליים בשם "התיאטרון העברי בא"י", עם השחקנים מנחם בנימיני, ארי קוטאי, מאיר תאומי ורעייתו הראשונה פרידה כרמלית, לאוני ומרים כהן-ברנשטיין, והציגו את "האב" לסטרינדברג ועוד הצגות תחת בימויו של דוד דוידוב.
היה חבר בוועד השכונות המאוחדות "נווה צדק", "נווה שלום" ו"מחנה יוסף" ואחר כך, בשנות תר"פ-פ"ג, בוועד המורחב של עירית תל אביב. השתתף ביסוד התאחדות בעלי התעשייה, נבחר לנשיאה הראשון ומאז ואילך לוועד הפועל שלה. היה חבר פעיל בלשכת בני ברית "שער-ציון" ונשיאה בשנת תש"א. היה פעיל במסדר "הבונים החופשיים" והיה נשיא לשכת "חירם" בשנת תרצ"ה, והנשיא השלישי בשנים 1937–1941 והעשירי 1951-1951 של "לשכת הכוכב מס' 13" בחסות "הלשכה הגדולה למדינת ישראל". היה מעורכי הירחון "הבונה החופשי", וחבר הנהלת הביטחון ההדדי של בנק קופת-עם.
היה אב לשלשה בנים ובת.
נקבר בבית העלמין הדרום (חולון בת ים).
קורונה בישראל
הקורונה בישראל
IFA H6
IFA H6 היא סדרת משאיות מתוצרת יצרנית הרכב Kraftfahrzeugwerk „Ernst Grube“ Werdau , אשר יוצרה בגרמניה המזרחית במפעל בעיר ורדאו בין השנים 1959–1952.
מסיבות פוליטיות לא היו יורשים של דגם "IFA H6".
"IFA H6".
מנועים.
מרבית הדגמים נמסרו עם מנוע מקורר המים 6-הצילינדרים מסוג "IFA EMaW 6-20" עם נפח מנוע של 9,036 סמ"ק המפיק 120 כ"ס. הפיתוח נמשך עם מנוע 9,840 סמ"ק המפיק 150 כ"ס, היה זמין מוקדם יחסית, אך תיבת ההילוכים לא עמדה בביצועים, ולכן היה צורך לגנוז את המנועים. מאז שהפכו זמינים תיבות הילוכים המחוזקות, מנוע 150 כ"ס נמצא בייצור סדרתי וכמעט כל הרכבים קיבלו מנוע זה. במפעל מנועי הדיזל שונבק ("Traktorenwerk Schönebeck" ) פותחה יחידת "6VD14.5 / 12-1SRW" עם מנוע המפיק 190 כ"ס על בסיס מנוע H6, המיועד לבנייה מכונות חקלאיות. מכיוון שממדי ההתקנה היו דומים מאוד למקור, לאחר מכן הוחלפו רכבים רבים במנוע 190 כ"ס.
ליגת ההוקי המקצוענית (רוסיה)
ליגת ההוקי המקצוענית היא ארגון הוקי, שהיה אחראי לניהול אליפות רוסיה בהוקי קרח משנת 2000 עד 2006.
היסטוריה.
ליגת ההוקי הוקמה ב-30 ביוני 1999. עד לאותה עת פעלו ברוסיה הליגה הבינלאומית להוקי (MHL) (1992-1996) וליגת ההוקי הרוסית (RHL) (1996-1999). לפני תחילת עונת 1999–2000 היה צורך לערוך רפורמה בליגת RHL בהתאם לחקיקה הרוסית הנוכחית, שהובילה לשינוי בצורה החוקית ושמה של הליגה.
צורת התאגדות.
עד 2006 PHL הייתה שותפות ללא כוונת רווח שהוקמה על ידי 45 מועדוני הוקי מקצועיים ברוסיה, כמו גם הסוכנות הפדרלית לתרבות גופנית וספורט של רוסיה ופדרציית ההוקי הרוסית (FHR). בשנת 2006 חולקה PHL לשני ארגונים - חברת המניות הסגורה PHL, שערכה תחרויות בין קבוצות ליגת העל וארגון NP PHL, שעסקה בתחרויות בין קבוצות הליגה הבכירה. בעלי המניות של PHL היו מועדוני הוקי רוסיים. הארגון פורק ב-24 בינואר 2007, בעוד NP PHL ממשיך להתקיים היום באופן רשמי.
על פי החוק הפדרלי של הפדרציה הרוסית לתרבות גופנית וספורט (סעיף 8), "כל הזכויות לקיים אליפויות רשמיות של רוסיה שייכות לפדרציה." לפני עונת 2006/2007 FHR במסגרת הסכם הייתה האחראית על הליגה והאליפות הרוסית. עם זאת, לאחר שא. סטבלין עזב את תפקידו כנשיא הפדרציה, הפדרציה משכה את תמיכתה מה-PHL ונטלה ממנה את הסמכות לארח את אליפות רוסיה.
באוקטובר 2006, עקב המצב הקשה בהוקי הרוסי, נערך בלוז'ניקי ועידה של NP PHL, שם נציגי פדרציית ההוקי, בראשות מנכ"ל הפדרציה סרגיי הרוטיוניאן, שיקמו את NP PHL למקרה שמתנגדי הפדרציה ינסו ליצור ליגה חדשה. למעשה, בכנס, הפדרציה השתלטה על ה-PHL וניקולאי אורופין, ראש מחלקת התחרויות בפדרציה נבחר למנהל הליגה במקום ולדימיר שלאייב שנבחר למנהל מחלקת התחרויות בפדרציה. לאחר מכן לא נערכו עוד כינוסים של NP PHL.
מבנה.
הגוף הגבוה ביותר של ה-PHL הוא האספה הכללית של חברי הליגה, הבוחרים את נשיא ה-PHL. האספה הכללית הקימה שתי מחלקות - מחלקת ליגת העל ומחלקת הליגה הבכירה. המכללות הובילו את הליגות. הניהול התפעולי של התחרות בוצע על ידי מנגנון ה-PHL שכלל: נשיא, סגן נשיא, מנהל ספורט, מנהל עניינים משפטיים, ראש מחלקת שופטים, ראש מחלקה לביצוע תחרויות בין קבוצות ליגת העל, ראש המחלקה לניהול תחרויות בין קבוצות הליגה הבכירה אחרים.
ג'ורג' וון לנגרקה מאייר
ג'ורג' וון לנגרקה מאייר (באנגלית: George von Lengerke Meyer; 24 ביוני 1858 - 9 במרץ 1918) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מסצ'וסטס, כשגריר ארצות הברית באיטליה, כשגריר ארצות הברית ברוסיה, כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בין השנים 1907–1909 בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט, וכמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1909–1913 בממשלו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט.
ראשית חייו.
ג'ורג' מאייר נולד בבוסטון וגדל בחברה האריסטוקרטית של העיר. סבו מצד אביו, ג'ורג' אוגוסטוס מאייר (אביו של ג'ורג' וון לנגרקה מאייר, שגם הוא נקרא ג'ורג' אוגוסטוס מאייר), היגר לניו יורק מגרמניה. ב-1879 סיים ג'ורג' וון לנגרקה מאייר את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ובמשך עשרים שנה היה איש עסקים. ב-1885 הוא נשא לאישה את מריאן אליס אפלטון. הוא היה דירקטור במגוון של חברות, בנקים, מפעלי תעשייה ותאגידי תשתיות ציבוריות. במקביל לפעילותו העסקית הוא החזיק גם במשרות ממשלתיות במדינתו ובעירו. פעילותו זו החלה ב-1889 כאשר היה חבר במועצה המחוקקת של העיר של בוסטון ובהמשך כחבר מועצת העיר. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס, שם הוא כיהן למשך תקופה כיושב ראש הבית. ב-1898 הוא מונה על ידי מושל המדינה רוג'ר וולקוט, כיושב ראש צוות הניהול של מסצ'וסטס בתערוכה העולמית של פריז.
קריירה דיפלומטית.
מאייר היה רפובליקן שמרן וב-1899 הוא היה נציג בוועידה הארצית של המפלגה. הנשיאים הרפובליקנים ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט מינו אותו כשגריר באיטליה (1905-1900) וכשגריר ברוסיה (1907-1905). שורשיו האריסטוקרטיים הקלו על קשריו עם אצולת אירופה, ששלטה אז ביבשת. הנשיא רוזוולט נעזר לעיתים קרובות במאייר להעברת מסרים לווילהם השני, קיסר גרמניה, במקום באמצעות השגריר הרשמי בגרמניה, שרלמן טאוור. כשגריר ברוסיה הוא הציג את הצעותיו של רוזוולט בנוגע למלחמת רוסיה–יפן ישירות אל הצאר.
חבר הקבינט.
מאייר כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של רוזוולט בין השנים 1907–1909, ובתפקיד זה הוא ניהל את ההכנסה לשירות של מכונות הממכר הראשונות לבולי דואר והוצאו בולי הגליל הראשונים.
עם כניסתו לנשיאות במרץ 1909, מינה הנשיא ויליאם הווארד טאפט את מאייר כמזכיר הצי, משרה שהוא החזיק במשך כל תקופת נשיאותו של טאפט. במהלך תקופה זו החל צי ארצות הברית בניסויים הראשונים בתעופה ימית, אף על פי שמאייר עצמו התנגד בתחילה למיזם. בניסויים נפרדים שנערכו ב-1910 וב-1911, הוכיח הטייס האזרחי יוג'ין אלי את האפשרות של המראה ונחיתה על בסיס נושאת מטוסים, כאשר עשה זאת מסיפון אחת הספינות של הצי.
אנקדוטה מעניינת הקשורה לטביעתה של הטיטניק, הייתה כאשר משרתו האישי של מאייר, ג'יימס אלי קנדל, העיר אותו באמצע הלילה, בניגוד להוראות מפורשות, כאשר הגיעו הידיעות על אירוע הטביעה. מאייר פיטר אותו בשל כך, לאחר מכן התנצל בפניו והחזירו לעבודתו.
שנותיו האחרונות.