במערכות תקשורת נתונים מתקדמות מתבצע עיבוד ספרתי של אותות, ובמקרים רבים נדרשת שמירה על ליניאריות כדי לאפשר פיענוח תקין של המידע המשודר. עיוות האותות, למשל כתוצאה משידור בעוצמה גבוהה מדי, עלול לגרום לקצב שגיאות גבוה או אף לניתוק התקשורת.
דיסטורשן (מוזיקה)
דיסטורשן (Distortion - באנגלית: עיוות) הוא אפקט נפוץ במוזיקה המודרנית המשמש לרוב גיטריסטים המנגנים על גיטרה חשמלית.
שימוש בגיטרות חשמליות עם דיסטורשן הופיע בתחילת שנות ה־50 של המאה ה־20, בעיקר בקרב נגני רוק אנד רול אמריקניים. בהקלטה של אייק טרנר מ־1951 מופיע אפקט דיסטורשן שנבע ממגבר שנפגע בהובלה. דוגמה אחרת הייתה בשיר Maybelline של צ'אק ברי מ־1955. במקרה זה נבע העיוות בצליל מעומס יתר על השפופרות במגבר המנורות של הגיטרה. ב־1958 התפרסם קטע אינסטרומנטלי בשם Rumble של לינק ריי, שבו את אפקט הדיסטורשן ליווה לראשונה אקורד כוח. ב־1962 פנתה להקת The Ventures למוזיקאי חובב אלקטרוניקה בשם אורוויל רודס, בבקשה שיסייע בשחזור צליל הפאז בשיר קאנטרי של מרטי רובינס שהוקלט שנה לפני כן. רודס יצר עבורם קופסה ייעודית שנקראה פאז־בוקס ותקליטם שיצא באותה שנה כלל שימוש בקופסה.
דיסטורשן זכה להכרה נרחבת מאוד ב־1964 כשהשיר "You Really Got Me" של להקת הקינקס הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. הם עשו שימוש בדיסטורשן שנבע מקיצוץ חלק במגבר, שיצר עומס יתר מכוון. ג'ימי הנדריקס היה אחד מהמוזיקאים הראשונים שעשו שימוש נרחב באפקט זה, החל מאמצע שנות ה־60 של המאה ה־20. השיר (I Can't Get No) Satisfaction של הרולינג סטונז מ־1965 היה הלהיט הראשון שעשה שימוש בפאז־בוקס וגרם לביקוש ער למוצר, שעלה על ההיצע באותה שנה. מאז הפך הדיסטורשן לנפוץ במוזיקת הרוק, הבלוז ובסגנונות מוזיקה אחרים, אך התבלט במיוחד בסגנון ההבי מטאל.
כיום אפקט הדיסטורשן מובנה במגברי גיטרות רבים או קיים כפדאל אפקטים לגיטרות.
גם נגני גיטרה בס עושים שימוש בדיסטורשן. את השימוש בדיסטורשן לגיטרה בס ביססו קליף ברטון ממטאליקה ולמי קלימיסטר ממוטורהד, אף שהוא הופיע בהקלטה של מרטי רובינס מ־1961, וב־Think for Yourself של הביטלס מהאלבום Rubber Soul ב־1965.
עקרון פעולה.
מגבר הוא מכשיר הלוקח צורת גל מסוימת ומגביר את אותה הצורה בעזרת מקור אנרגיה חיצוני המסופק אליו.
לכל מגבר יש תחום מסוים בו הוא ליניארי בקירוב כך שאפשר לתאר את הקשר בין הכניסה למוצא באופן הבא:
formula_1
כאשר formula_2 הוא ההספק ו-formula_3 הוא פקטור ההגברה.
המגבר אינו יכול להגביר עד אינסוף והוא מוגבל במתח המוזן אליו, לכן החל מהספק כניסה מסוים המגבר יכנס לרוויה והאות ייקטם בקצותיו ויתעוות.
עם זאת, מאנליזת פוריה ידוע כי כל אות מחזורי ניתן להציג בעזרת "בסיס" אורתונורמלי של פונקציות הרמוניות (טור פוריה) כאשר המשותף לכולם הוא שהתדרים הם כפולות שלמות של התדר היסודי של האות. מכאן נובע, שכאשר האות מתעוות נוספות לו הרמוניות שמהוות כפולות שלמות של ההרמוניה המקורית (העיוות הוא לא בתדר אלא רק באמפליטודה). המשמעות המוזיקלית היא, שכאשר מכניסים תו מסוים למגבר רווי במוצא נקבל את התו המקורי בתוספת תווים נוספים שהם אוקטבות שלמות ממנו. ולכן המשמעות המוזיקלית של התו תישמר.
יש לציין כי כאשר מכניסים שני תווים יחד, המוצא יכלול כפולות שלמות של התווים, אך בנוסף ייווצרו הרמוניות שהם צירוף ליניארי של ההרמוניות שנכנסו (אינטרמודולציות), ולכן נגינה של כמה תווים ביחד בדיסטורשן "לא נשמעת טוב" לאוזן.
רומן פיקרסקי
רומן פִּיקָרֶסְקי הוא סוגה (ז'אנר) ספרותית, אחת הצורות המוקדמות של הרומן. גיבור הרומן הפיקרסקי היה בדרך כלל נווד הרפתקן בן השכבות הנמוכות (בספרדית: pícaro). הגיבור נסחף ממקום למקום, ומסביבה חברתית אחת לאחרת, בקצב עלילה מהיר ורב תהפוכות. אופייני לסוגה שימוש בהומור ובכלים סאטיריים, כאשר הרפתקאותיו הרבות של הגיבור מספקות הזדמנות ללעוג למגוון תופעות חברתיות ואף אירועים פוליטיים. מאפיין שכיח נוסף הוא צירופי מקרים בלתי סבירים: דמויות שבות ומופיעות בעלילה, מכוח המקרה ובניגוד להסתברות.
מאפייני הסוגה קיימים גם בספרים שאינם תואמים לדפוסים המובהקים שלו, ושם התואר "פיקרסקי" יכול לתאר גם יצירות שאינן משתייכות לז'אנר הרומן הפיקרסקי בהגדרתו הצרה.
התפתחות הרומן הפיקרסקי כסוגה.
ראשיתו של הרומן הפיקרסקי המובהק בספרד והוא שגשג בספרות האירופית במאות ה-17 וה-18.
"גוסמאן מאלפראצ'ה", Guzmán de Alfarache, מאת מתאו אלמן, שיצא לאור ב-1599, הוא הרומן הפיקרסקי הראשון, שאין מחלוקת לגבי שייכותו לסוגה. אלמנטים פיקרסקיים היו קיימים קודם לכן, ויש הטוענים שרומנים אחרים, כ"לסריו איש טורמס״, Lazarillo de Tormes, מ-1554, קדמו לאלמן. במאה ה-17 התפשט הרומן הפיקרסקי בארצות נוספות וזכה לחיקויים. רומן חשוב בז'אנר, שנכתב מחוץ לספרד, הוא "ההרפתקן זימפליציסימוס", Der abenteuerliche Simplicissimus, מאת הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן הגרמני, שנכתב ב-1668 ומתאר את ההרס ששרר בעקבות מלחמת שלושים השנים.
בצרפת ובאנגליה התפרסמו יצירות שדמו לרומנים הפיקרסקיים, אך לא התאימו לכל דרישות הז'אנר כפי שהיה מקובל בספרד. הרומנים בצרפתית היו למעשה סיפורי הרפתקאות אריסטוקרטיים, בניגוד לדרישה שהגיבור יהיה טיפוס עממי. באנגליה, רומנים כמו מול פלנדרס של דניאל דפו (1722) או קורות טום ג'ונס מאת הנרי פילדינג (1749) חסרו את ממד הגאולה הדתית של הגיבור, שהיה מחייב ברומנים הפיקרסקיים הספרדיים והגרמניים: אלה לא הסתפקו בגלגוליו של הגיבור ובלעג חברתי אלא חתרו גם להנחיל לקח מוסרי. השינוי העובר על מול פלנדרס הוא במעמדה הכלכלי, ולא באופייה המוסרי והדתי.
מאפיינים פיקרסקיים בספרות.
מלבד היותה שם של סוגה מובחנת, המילה "פיקרסקי" מתארת טכניקה ספרותית שבה אנטי-גיבור נודד חווה הרפתקאות רבות ובלתי סבירות בקצב התרחשויות מהיר. יצירות פיקרסקיות במובן זה היו שכיחות בספרות עד עליית הרומן הריאליסטי במאה ה-19, ובין הבולטות שבהן אפשר לציין את יצירותיו של הנרי פילדינג, את קנדיד של וולטר ואת הרפתקאות האקלברי פין של מארק טוויין. קווים פיקרסקיים אפשר למצוא גם בספרות המאה ה-19 ובספרות זמננו, למשל ב"נפשות מתות" של ניקולאי גוגול, או ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" של דאגלס אדמס. גם יצירות אמנות מתחומים אחרים אפשר לתאר כפיקרסקיות: סרג'יו לאונה מגדיר כך את ז'אנר מערבוני הספגטי. בספרות הישראלית בת זמננו נודע ספרו של חיים גורי "הספר המשוגע" כסיפור פיקרסקי.
גשר המלכה אליזבת השנייה (איי הבתולה)
גשר המלכה אליזבת השנייה (באנגלית: Queen Elizabeth II Bridge) הוא גשר המקשר בין האי ביף לבין האי טורטולה באיי הבתולה הבריטיים. גשר זה הוא השני מבין שני גשרים במיקום זה שנקראו על שם מלכת בריטניה, אליזבת השנייה.
הגשר הראשון במיקום זה ובשם זה נפתח לציבור בפברואר 1966 בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. גשר פלדה זה, כלל נתיב נסיעה אחד. עם הקמת שדה התעופה של האיים - שדה התעופה האי ביף נדרשה הרחבת הכביש.
הגשר הנוכחי נבנה בין 2001 ו-2002 ונחנך בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. גשר זה, הבנוי פלדה ובטון מזוין, רחב פי שניים מהגשר הקודם, ובו שני נתיבי תנועה.
ממלכת הרתי
בקיה
בקיה (באנגלית: Bequia) הוא הגדול באיי הגרנדינים בסנט וינסנט והגרנדינים שבים הקריבי. האי מרוחק כ-15 ק"מ מבירת האיים - קינגסטאון שבסנט וינסנט.
בירת האי היא פורט אליזבת) שמיקומה: 13°00′ צפון 61°16′ מערב. כפרים נוספים באי הם חוות פאג'ט (Paget Farm), לוור ביי (המפרץ התחתון - Lower Bay), לה פומפ (La Pompe), המילטון (Hamilton) ודריק (Derrick). באי מתגוררים כ-4,300 תושבים.
הנמל העיקרי של האי - מפרץ אדמירליטי (Admiralty Bay) ממוקם במפרץ טבעי גדול.
פירוש שמו של האי - "אי העננים" בארוואקית.
עיקר כלכלת האי מבוססת על תיירות, והוא מהווה יעד ליאכטות רבות. ניתן להגיע אל האי בטיסה ישירה מברבדוס או באמצעות מעבורת מסנט וינסנט.
יבפטוריה
יבפטוריה (באוקראינית: Євпаторія, ברוסית: Евпатория, בטטרית של קרים: Kezlev) היא עיר במערבו של חצי-האי קרים, המשמשת כמרכז תיירותי. בתקופה הסובייטית הייתה מרכז תיירותי לכל ברית המועצות. בשנת 2001 התגוררו בעיר 105,915 תושבים. חצי האי מצוי בסכסוך בין אוקראינה הטוענת לבעלות לשטח לבין רפובליקת קרים שהתנתקה מאוקראינה בחסות רוסית בסיפוח חצי האי קרים ב-2014, אך זו לא מוכרת על ידי רוב מדינות המערב.
היסטוריה.