אזור התעשייה נווה דקלים
אזור התעשייה בנווה דקלים היה אזור תעשייה שהיה בדרום מזרח ההתנחלות נווה דקלים ושימש את תושבי גוש קטיף כמקור הכנסה עיקרי, אזור התעשייה היה אחד מארבע אזורי תעשייה שהיו בגוש קטיף והתחומה הצפונית (אזור התעשייה השני היה אזור התעשייה קטיף בסמוך למושב קטיף, השלישי היה אזור התעשייה ארז בסמוך למעבר ארז שפונה כמו יתר צפון רצועת עזה והרביעי היה אזור התעשייה קרני שהיה בסמוך למעבר קרני).
באזור התעשייה היו כ-13,000 מ"ר אשר שימשו למטרות תעשייה, במקום היו מפעלים של תעשייה קלה, ובהם בית אריזה, נגריות, מוסך, מפעל חרושת קטיף, מפעל מיצים "פרי קטיף", בית-דפוס וסופרמרקט גדול.
בגלל הקרבה של אזור התעשייה לערים פלסטיניות בעלי ועובד המפעלים סבלו לאורך השנים מצלפים פלסטינים מחאן-יונס שירו לעבר השוהים באזור התעשייה וכן לעבר בעלי העסקים.
היסטוריה.
במאי 2001 הודיע צה"ל כי סיכל פיגוע באזור התעשייה בנווה דקלים, על ידי מחבל שבא מכיוון פרוורי חאן יונס ונורה בעת שהלך לכיוון אזור התעשייה.
ב-2 בספטמבר 2001 התרחש במקום קרב יריות בין כוחות צה"ל לפלסטינים אשר שהו בסמוך לאזור התעשייה.
מספר שבועות לאחר מכן, ב-29 סספטמבר 2001 נורו כ-2 ררנ"טים לעבר אזור התעשייה, כמה דקות לאחר האירוע פורסם כי לא היו נפגעים בנפש ואף ככל הנראה גם לא היה נזק לרכוש באזור התעשייה.
בינואר 2005 נאלצו כוחות צה"ל לפנות מספר שוטרים פלסטינים בעקבות כעס שהובע על ידי המתנחלים בנווה דקלים, דבר זה בא לאחר שכ-100 מתושבי הגוש הגיעו למעבר תופאח בסמוך לאזור התעשייה בנווה דקלים, המתנחלים התעמתו עם השוטרים אשר הוצבו בקרבת מקום, מספר מקורות אשר דיווחו כי צה"ל היו מאוד מוטרדים מהאירוע וההתנהגות של המתנחלים באזור התעשייה שהגיעו למקום בעת שהתקיים בו מפגש ביטחוני של קצינים ישראלים ופלסטינים. לטענת צה"ל המתנחלים למעשה "פוצצו" את המפגש בכך שהוציאו את האוויר של הצמיגים של מכניות הקצינים ואף הרעישו כדי להקשות על השיחה בין הצדדים.
בסוף יוני 2005 גילה צה"ל מנהרה אשר נחפרה מאזור חאן יונס לעבר אזור התעשייה של נווה דקלים, מטרתה של המנהרה הייתה ככל הנראה להחדיר מחבלים לאזור או לשמש כמנהרת הברחה לאמצעי לחימה.
אחת הבעיות של עובדי ובעלי המפעלים לקראת ביצועה של תוכנית ההתנתקות הייתה העובדה שחלק מעובדי המפעלים היו פלסטינים דבר אשר יאלץ את מנהלי המפעל לגייס עובדים אחרים, בעיה נוספת אשר הקשה על התעשיינים לא יודעים אפילו היכן יאחסנו את הציוד ואת המכונות בתקופת המעבר בין הפינוי של הגוש ויחד איתו אזור התעשייה עד מציאת מקום קבע לאחסן את הציוד וכן שטח למפעל חדש.
אחד מהפתרונות אשר הוצעו כפיצוי לפינויו של אזור התעשייה היה להעתיק את אזור התעשייה שהיה בנווה דקלים לאזור התעשייה הדרומי של אשקלון וזאת במקביל להעברתם של עוד מבנים מהגוש או בניית חלופות למבנים אשר היו בו (בהם בין בניית מתנ"ס חדש למתיישבים מקוואות ואף הקצאת שטח לרצועת חוף פרטית לטובת המפונים).
Jesus Walks
Jesus Walks (בעברית: ישו הולך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, מתוך אלבום הבכורה שלו, The College Dropout. השיר יצא לאור ב-25 במאי 2004, על ידי חברות התקליטים רוק-א-פלה רקורדס ודאף ג'אם, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
רקע וכתיבה.
השיר הוא שיר היפ הופ וגוספל המלווה במקצב מיד-טמפו, שנכתב על ידי וסט עצמו, בשיתוף עם אמן ההיפ הופ האמריקאי ריימפסט , המלחין האמריקאי כרטיס לונדי והכנרת הישראלית מירי בן ארי, והופק על ידי וסט. השיר הוא מעין תיאור רוחני, שבו וסט דן כיצד ישו "הולך" עם כל אנשים מכל הסוגים, חוטא וצדיק כאחד. כחלק מתיאור זה, הבית הרעיוני הראשון של השיר מסופר דרך עיניו של סוחר סמים המהרהר ביחסיו עם אלוהים. על פי הדיווחים, וסט היה זקוק ליותר מחצי שנה כדי לקבל השראה לכתיבת הבית השני של השיר. כמו כן, וסט משתמש בשיר כדי להביע את השקפותיו הביקורתיות על האופן בו נראה שהתקשורת נרתעת משירים העוסקים בענייני אמונה, בעודה מעודדת שירים הדנים באלימות, בסקס ובסמים לא חוקיים.
ביקורת.
השיר זכה לשבחים רבים מצד מבקרי המוזיקה על התחבקותה הגלויה של אמונה אל מול תעשיית המוזיקה החילונית בשיר, בעוד רבים הביעו את תדהמתם ששיר דתי כה גלוי התחבק על ידי הרדיו. בסקירה של האלבום The College Dropout, תיאר מגזין וילג' ווייס את השיר כ"יצירת מופת". מסקר המוזיקה של מגזין Stylus, ג'וש לאב, ציין את השיר כ"שיר הטוב ביותר באלבום כולו", ושיבח את שילוב מאפייני הגוספל בשיר. גם עיתון לוס אנג'לס טיימס ציינו את השיר לחיוב, כ"נקודת השיא של האלבום", ושיבחו את מקצב בתופים באלבום, המשמש, לדברם, כ"גיבוי מושלם להגותו של וסט על הטעויות שלו, כמו גם הנטייה של ההיפ הופ להתמקד בנושאים שליליים". גם מגזין PopMatters ציין את השיר בחיוב, באומרו כי השיר הוא ה"סינגל הטוב ביותר בשנה".
הצלחה.
השיר הופיע לראשונה במצעד שירי ה-R&amp;B\היפ הופ במקום ה-74. לאחר שישה חודשים הגיע לשיאו במקום השני, ושהה במצעד למשך כשבועיים. כמו גם, הופיע השיר לראשונה במקום ה-25 במצעד שירי הראפ, ובשיאו הגיע למקום השלישי. במצעד הבילבורד הוט 100, הגיע השיר בשיאו למקום ה-11. על אף הצלחתו המתונה במצעדים, השיר היה לאחד הלהיטים הגדולים של וסט, ובשנת 2005 זכה בפרס גראמי לשיר הראפ הטוב ביותר.
וידאו קליפים.
לשיר נוצרו סך של כשלושה וידאו קליפים נפרדים, בעוד שניים מתוכם מומנו על ידי וסט עצמו. שלושתם הוקרנו בבכורה ב-21 ביוני 2004 בפסטיבל הסרטים טרייבקה, שם הסביר וסט כי השיר "מעורר כל כך הרבה רגש. ארבע דקות של דימויים מגבילות את הרעיונות שאתה אמור לתת לשירים, אז הייתי צריך ליצור שלושה וידאו קליפים". הווידאו קליפים זכו במספר פרסים ומועמדויות: שתי מועמדויות בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לווידאו קליפ השנה והווידאו קליפ הטוב ביותר של אמן זכר, בעוד הצליח לזכות בפרס השני. בטקס פרסי ה-BET, זכה השיר בפרס וידאו קליפ השנה.
לב שומע
אולגה ליובימובה
אולגה בוריסובנה ליובימובה (ברוסית: Ольга Борисовна Любимова; נולדה ב-31 בדצמבר 1980) היא שרת התרבות של הפדרציה הרוסית, שמונתה ב-21 בינואר 2020 עם כינון ממשלת מישוסטין. לפני מינויה לשרה, כיהנה ליובימובה כסגנית שר התרבות מאז 2015 וכראש מחלקת הקולנוע של משרד התרבות מאז 2018.
ביוגרפיה.
היא בתו של בוריס ליובימוב (כיום נשיא בית הספר למשחק על שם מיכאיל שצ'פקין) ונכדתו של השחקן הנודע וסילי קצ'לוב. לאחר הרשמה לא נעימה לתיכון אורתודוקסי אותו תשווה בהמשך למחנה אימונים באל-קאעידה, ליובימובה סיימה את לימודיה באוניברסיטת מוסקבה עם תואר בעיתונאות ולמדה תיאטרון במכון הרוסי לאמנויות התיאטרון.
מאז שנות האלפיים היא עבדה לעיתים קרובות בטלוויזיה בערוצים TV3 וברוסיה-תרבות, כשהיא עבדה על תוכניות כולל "לוח שנה אורתודוקסי" ו"מבט". היא הייתה ראש מנהלת התוכניות החברתיות והעיתונאיות של הערוץ הראשון מאז 2016.
מינויה לשרת התרבות היה שנוי במחלוקת בשל פוסטים שלה מ-LiveJournal שנערכו, בהם אמרה בעבר שהיא "לא יכולה לסבול ללכת לתערוכות, מוזיאונים, אופרה" והסבירה כי "הייתי במוזיאון הבריטי, הגלריה הלאומית וכמה תריסר מוזיאונים אירופיים ורוסיים יותר ומצאתי שבזבזתי את זמני שם". עם זאת, היא קיבלה תמיכה ממבקר הקולנוע אנטון דולין, שאמר "היא אוהבת תרבות, או לפחות, קולנוע".
ב-6 במאי 2020, דוברת משרד התרבות הודיעה כי ליובימובה נמצאה חיובית ל-COVID-19, אך המחלה היא קלה והיא לא נזקקה לאשפוז. ב-14 במאי התאוששה וחזרה לתפקידה במשרד התרבות.
מורשת העצמות
מורשת העצמות (בספרדית: Legado en los huesos) הוא סרט מותחן פשע על טבעי בבימויו של פרננדו גונזלס מולינה. הסרט הוא סרט המשך לסרט המותחן משנת 2017 השומר הבלתי נראה. זהו גם הסרט השני בטרילוגיית בסטאן והוא עיבוד המבוסס על הרומן באותו שם מאת דולורס רדונדו. הסרט יצא בספרד באוקטובר 2019 והוזרם באמצעות נטפליקס ב-17 באפריל 2020. נטפליקס חשפה את הטריילר הרשמי של הסרט ב-12 באפריל 2020 והסרט זכה לביקורות מעורבות של מבקרים. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים Sitges ב-5 בדצמבר 2019.
תקציר עלילת הסרט.
אמיה סלסאר חוזרת לעמק בסטאן (Baztán) כדי לחקור התאבדויות שיש להן דפוס מסתורי צורם. היא מאמינה כי מקרה ההתאבדות קשור לתיק רצח שפתרה בצפון ספרד שנה לפני כן. סלסאר, שילדה כעת תינוק, חוזרת כבלשית שמובילה את החקירה. כשבמקביל, עליה להתמודד עם אתגריה של אמה המעצבנת והמטרידה מאוד רוסאריו.
סרט המשך.
סרט ההמשך לסרט זה שכותרתו מנחה לסערה היה אמור לצאת לאקרנים ב-27 במרץ 2020, אך שחרורו התעכב בשל מגפת COVID-19 בספרד. זהו הסרט האחרון בטרילוגיית בסטאן ובמקום להיות מוקרן בקולנוע הועלה לצפייה ישירה בשרתי נטפליקס.
מנחה לסערה
מנחה לסערה (בספרדית: Ofrenda a la tormenta) הוא סרט ספרדי-גרמני משנת 2020 בבימויו של פרננדו גונזלס מולינה, שנכתב על ידי לואיסו ברדחו ודולורס רדונדו ובכיכובם של מרתה אטורה, לאונרדו סברגליה ופאקו טוס. זהו הפרק השלישי והאחרון בטרילוגיית בסטאן, אחרי השומר הבלתי נראה ומורשת העצמות.
תקציר עלילת הסרט.
המפקחת אמיה סלסאר וצוותה חוקרים מקרי מוות בעריסה של תינוקות, כאשר נאמר שהייתה למפקחת אחות תאומה שמתה מוות בעריסה. גם בחלק זה אמא מעורבת, היא בורחת מבית החולים,בהיעדר גופה, המפקחת מסרבת להאמין שהיא אכן מתה. בחיפושה אחר האמת המפקחת מתעמתת עם מקורות הסיוטים שלה כשהיא חושפת את הסודות האפלים ביותר של עמק בסטאן.
שחרור.