מחרוזות הרודרקשה, הנקראות "מאלה" ("מחרוזת" בהינדית), מיוצרות בגדלים שונים ונבדלות זו מזו במספר החריצים שעל הפירות. אם מספר החריצים לא חורג מהרגיל (בסביבות 5-3), תהיה זו מחרוזת פשוטה וזולה לקאסטות הנמוכות. במידה ויש מיעוט או ריבוי ניכר בחריצים, ייחשבו החרוזים לנדירים ויקרים וישמשו את הברהמינים, או ימכרו לבעלי ממון.
אורציון ברתנא
אורציון ברתנא (נולד ב-12 במאי 1949, ד' באייר ה'תש"ט, בתל אביב) הוא סופר, משורר, מסאי, פרופסור וחוקר לספרות עברית ישראלי. כיהן כראש החוג לספרות באוניברסיטת אריאל, עורך את כתב העת 'מורשת ישראל' שמוציאה האוניברסיטה. שימש יו"ר המועצה לספריות ציבוריות במשרד התרבות והספורט, וחבר המועצה להשכלה גבוהה.
חייו.
ילדותו של ברתנא תוארה באופן מליצי בספריו של אביו, המשורר מרדכי ברתנא. בגיל ארבע עשרה פרסם את שירו הראשון במגזין "הפועל הצעיר", ואת ספר השירה הראשון שלו הוציא לאור בשנת לימודיו האחרונה בבית הספר התיכון.
ברתנא למד ספרות עברית ופילוסופיה כללית לתואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט שלו הגיש בשנת 1980 באוניברסיטת בר-אילן.
מאז שנת 1971 לימד ברתנא ספרות עברית בכל האוניברסיטאות בארץ, להוציא האוניברסיטה העברית, ובכללן: אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, ובמחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות בטכניון, חיפה. ברתנא ייסד את המחלקה למורשת ישראל באוניברסיטת אריאל, עמד בראשה, הקים את התוכנית לתואר שני במורשת ישראל, ועמד בראשה ואת החוג לספרות ועמד בראשו. כמו כן הוא שימש פרופסור במכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב. באוניברסיטת אריאל הוא משמש עורך לכתב-העת ליודאיקה, מורשת ישראל, שכרך עשרים שלו רואה אור בינואר 2022. באוקטובר 2018 ייסד את כתב העת 'נכון', כתב עת לאטופיה ולדיסטופיה בספרות, שרואה אור מידי שישה חודשים. גיליון שני רואה אור באפריל 2019. עד אפריל 2022 יצאו לאור 8 גליונות של כתב העת.
ברתנא חבר מאז 1975 באגודת הסופרים העבריים וכיהן כיושב-הראש שלה בשנים 2000-1995. לפני כן, בשנים 1995-1989 היה עורך ביטאונה הספרותי מאזנים. כיהן כנשיאו של מועדון "פאן" בישראל. הוא ממקימי ומנהלי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
ברתנא הוציא לאור עשרה ספרי שירה, שני רומנים, ארבעה קבצים של סיפורים קצרים, שישה ספרי מחקר ספרותי וארבעה ספרי ביקורת הספרות. שירים בודדים תורגמו לשלוש עשרה שפות ובכללן: אנגלית, איטלקית, פולנית, סינית, ספרדית, רוסית, צרפתית, שוודית, רומנית ערבית וגיאורגית. לאחרונה, בהוצאת עמדה, הופיע הרומן שלו, 'המקום שבו הכל מתחיל' על ילד בן שלוש עשרה, המתעורר בבית חולים באמצע הלילה ומבלה בו וסביבו שבוע של התנסות מופלאה. בשבוע האחרון של דצמבר 2011 הופיע בהוצאת 'ה. לייוויק' ספרו, 'הים כמו באהבה', ספר שירים דו-לשוני, ובו מבחר שירים שתורגמו ליידיש.
ברתנא זכה בפרסי ספרות רבים בהם פרס וולנדרוד, פרס קוגל מטעם עיריית חולון, פרס טלפיר, מלגת וולף, פרס ברנר שהוענק לו כהערכה לשירתו בשנת 1997, פרס ראש הממשלה ליצירה על שם לוי אשכול לשנת תשנ"ח 1998, הוא אף זכה פעמיים בפרס ברנשטיין על ביקורת ספרותית.
בשנת 2010 התמנה על ידי שרת התרבות והספורט ליושב ראש המועצה לספריות ציבוריות. בתפקיד זה שימש עד שנת 2017. בשנת 2012 מונה, בהמלצת שר החינוך גדעון סער, כחבר במועצה להשכלה גבוהה, עד 2017.
אורציון ברתנא גר בתל אביב, נשוי ללאה, ולהם ארבעה בנים. בנו ברק הוא עיתונאי ודוקטורנט לספרות באוניברסיטת תל אביב.
מיכל טל (זמרת)
מיכל טל (נולדה ב-12 באוגוסט 1945) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
תחילת הדרך: שנות ה-60.
טל נולדה כמיכל ברקוביץ' בקיבוץ גליל ים, וגדלה בקיבוץ עינת ובשנות חייה הראשונות עסקה רבות במוזיקה ובמחול.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד המרכז והשתתפה בשנת 1964 בתוכנית מס. 13 של הלהקה: "לא רוצים טובות". בתוכנית בהדרכתו המוזיקלית של אריה לבנון השתתפו בין השאר: חדוה עמרני, דוד טל, אריאל פורמן, אושיק לוי ויגאל חרד.
לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 1965 השתתפה טל בתוכנית "תשואות ראשונות" של קול ישראל, שם ראה אותה המלחין משה וילנסקי שהזמין אותה להקליט את שיריה הראשונים, ביניהם: "עוד רגע", "חמש אמהות" ועוד. בהמשך הוזמנה פעמים רבות על ידי משה וילנסקי להקלטות של שירים רבים עם תזמורת רשות השידור.
בשנת 1966 הקליטה טל עם תזמורת ההקלטות של רשות השידור את השירים: "אולי ננסה" בעיבוד שמעון כהן (אריאנה הרן - יאיר קלינגר),"כל ידידי" (אברהם בן זאב - נורית הירש), ו"תודה על קרן אור" (שמשון חלפי - נורית הירש).
בשנת 1967 השתתפה מיכל טל בפסטיבל הזמר והפזמון הישראלי תשכ"ז וביצעה בו את השיר: "כאח לי דודי" (אברהם לוינסון - מוני אמריליו). בהמשך אותה שנה (1967) נסעה טל עם "להקת כרמון'" למסע הופעות באירופה, ארצות הברית וקנדה. במסגרת להקת כרמון הוקמה להקת "הכרמלים" שכללה את טל, רותי ביקל, אושיק לוי, לוליק וחנן גולדבלט.
בשנים 1967–1968 הופיעה להקת "הכרמלים" במסגרת להקת כרמון, במשך כ-10 חודשים באולימפיה בפריז, בבלגיה, איטליה, אנגליה, קנדה וארצות הברית. בניו יורק הופיעה להקת הכרמלים במסגרת להקת כרמון בתיאטרון על הברודוויי. בין השאר הלהקה שרה בהופעות מבחר משירי נעמי שמר: "החייל שלי חזר", "שלגיה", "מחר", "קרן יער" ועוד. מקים הלהקה היה יונתן כרמון, והמנצח והמעבד היה יצחק גרציאני שיצא עם הלהקה למסע ההופעות ברחבי העולם.
בשנת 1968 במסגרת ההופעות של להקת כרמון לאחר אחת ההופעות הזדמנה מיכל טל עם בן זוגה מייק בראנט למועדון "קפה תל אביב" בניו יורק. שם הוזמנו שניהם לעלות לבמה ולשיר ספונטנית את השיר: "טומבללייקה" (אברהם בן זאב - עממי אידי). שיר זה באורח מוזר נכנס לתקליט בשם: "קפה תל אביב" שיצא באותה השנה.
אחרי שעזבה את הלהקה קיבלה טל הזמנות להופעות בפנמה ובמקסיקו ונשארה במקסיקו שנה שלמה בשל הופעות רבות שנחלו הצלחה רבה, כולל הופעות בטלוויזיה של מקסיקו. למרות הצעות מקצועיות רבות שהיו לה מעבר לים, החליטה טל בשנת 1970 לחזור לישראל לאחר 3 שנות היעדרות.
שנות ה-70: הפריחה הגדולה.
בשנת 1970 לוהקה למופע: "השטן ואשת האיכר" על ידי המפיק אמנון ברנזון. המופע זכה להצלחה רבה ולקהל צופים גדול, והועלה מעל 700 פעמים מעל במות רבות ברחבי ישראל.
השיר "ליושינקה" ששרה במופע הפך ללהיט ענק ובוצע על ידי טל מעל כל במה אפשרית. בנוסף שרה סולו במופע את השירים: "אנטיה" (דן אלמגור - לידיה ווד), "היי שלום" (דן אלמגור - בוב דילן), וכן את השיר: "אמא לא סיפרה לי דבר" (דן אלמגור - עממי).
עימה במופע השתתפו: רפי גרנות ואמנון ברנזון. שירים נוספים ששרה הלהקה: "העגורים" (דן אלמגור -אדוארד קולמנובסקי), "השבועה שהופרה" (דן אלמגור - עממי אנגלי), "הגיטרה של פדרו" (דן אלמגור - סינדי ווקר), "אדון צפרדע" (דן אלמגור - עממי אמריקאי), ועוד.
בשנת 1971 השתתפה טל בפסטיבל שירי התנ"ך תשל"א - וביצעה בו את השיר: "ירמיהו" (מילים ולחן: דן זכאי).
בהמשך אותה שנה (1971) הקליטה טל את השיר "וידוי" (אלכסנדר פן - סשה ארגוב) והיא למעשה הזמרת הראשונה שהקליטה שיר זה. בהמשך השנה (1971) הקליטה באולפני בית המורה בתל אביב בניצוח לסלו רוט את השירים: "הריני כולי לפניך" (רות חשמן - יאיר קלינגר),"חמש אימהות" (רחל שפירא - מוני אמריליו), "עוד רגע" (דן רביב - יאיר קלינגר), "עוף מלאך שלי" (נעמי בן גור - יאיר קלינגר).
בשנת 1972 הקליטה טל את השיר: "אֶם" למילים של אלכסנדר פן וללחן של מוני אמריליו.
בשנת 1973 הופיעה ושרה בסרט התיעודי: "ליברו" על חייו של הכדורגלן האגדי פרנץ בקנבאואר ושרה בו את השיר "הכותל" (יוסי גמזו - דב זלצר).
בעקבות השיר בסרט הוציאה טל תקליטון בגרמניה בחברת פולידור עם השיר: "In Haifa Scheint Immer Die Sonne", גרסה בגרמנית לשיר: "הכותל" ועם השיר: "Darum Sing Ich Dieses Lied", גרסה בגרמנית לשיר: "מה שחלם" (נתן יונתן - גידי קורן).
באותה שנה (1973) אחרי מלחמת יום כיפור, השתתפה גם בתקליט: "המלחמה לשלום" והקליטה מתוכו את "שיר לטייס" (יורם טהרלב - נורית הירש).
ובהמשך השנה אף ביצעה טל את השיר: "צנח לו זלזל" מתוך ערב שירי משוררים מס' 2 - תשל"ג (חיים נחמן ביאליק - דפנה אילת). באותה השנה (1973) גם הקליטה ביידיש במסגרת רשות השידור את השיר: "לייג איך מיר דוס קעפעלע" בעיבודו וניצוחו של אריה לבנון. השיר "עץ הקלינה" בוצע על ידה גם כן באותה שנה במסגרת רשות השידור ובעיבודו של אריה לבנון.
בשנת 1974 השתתפה מיכל טל בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ד וביצעה בו את השיר: "לא אוותר" (אבי קורן - רוני וייס), בהמשך השנה (1974) הקליטה במופע הפונבי: "שבת אחים" ברשות השידור את השיר: "הולו הולו ילדים" (משה סחר - מרדכי גבירטיג).
בהמשך אותה שנה (1974) הוציאה את אריך הנגן הראשון שלה שכלל את השירים "לא אוותר", "מוקדם מדי להיפרד" (רחל שפירא - קובי אושרת), "ציפור קטנה מחפשת קן" (דודו ברק - שייקה פייקוב), "שחר הפציע" (רחל שפירא - קט סטיבנס) ועוד. בהמשך השנה השתתפה טל בתקליט: "הים - משיריו של המלחין והזמר הברזילאי דוריבאל קאיִימי". וביצעה את השירים: "געגועים לאיטפואן" ו"מתוק למות בים", שירים שתורגמו שניהם על ידי יעקב שבתאי. התקליט הופק על ידי רשות השידור מהקלטות תוכנית הרדיו: "התיבה המזמרת". בין משתתפי התכנית היו: מתי כספי, ניצה שאול, הדודאים ולהקת הפלטינה.