ברגיוס נולד ליד ברסלאו (ורוצלב), בפרובינציה הפרוסית שלזיה, חלק מהאימפריה הגרמנית. אביו היה בעליו של מפעל כימי בגולדשמיידן, וברגיוס מצא עניין רב במפעל, ולמד את שיטות העבודה בו. ב-1903 החל בלימודי כימיה באוניברסיטת ברסלאו, שירת בצבא הגרמני במשך שנה, המשיך לאוניברסיטת לייפציג ב-1905, וסיים את לימודיו ב-1907. ברגיוס חקר שיווי משקל כימי בתגובות בפאזה גזית, במיוחד סינתזה של אמוניה. בין השאר, פיתח שיטת עבודה מעשית לביצוע תגובות בלחצים של עד 300 אטמוספירות.
ב-1910 פתח מעבדה משלו בהנובר, בגלל חוסר בציוד מתאים במוסד בו עבד (Technische Hochschule, כיום אוניברסיטת לייבניץ בהנובר). המעבדה התרחבה בהדרגה, ותוך זמן קצר כללה מספר סדנאות ומעבדות, בהן העסיק כמה מעמיתיו. אחד מפירות המחקר בתקופה זו (1912-1913) הייתה ההידרוגנציה של פחם ושמנים כבדים בעזרת מימן, בתנאי טמפרטורה ולחץ גבוהים.
ב-1914, עקב הקושי באחזקת מעבדה בגודל כזה, העביר את ניהולה לחברת Th. Goldschmidt A.G באסן, וקיבל תפקיד ניהולי בחברה. כדי להוכיח את אפשרות המסחור של שיטת ההידרוגנציה, קיים שיתופי פעולה עם חברות אחרות, כגון Shell Trust, וחברת בריטיות בתחום הפחם. ברגיוס סיים בהצלחה את עבודתו בתחום בשנת 1927. התהליך שפיתח ידוע כיום בשם תהליך ברגיוס, ובעזרתו ניתן להפיק דלק נוזלי מפחם.
לאחר הצלחתו זו, התמקד בניסיונות להפיק סוכר מתאית שמהווה כ-50% מחומר הגלם עץ. ב-1931 זכה בפרס נובל לכימיה, במשותף עם קארל בוש, על תרומתם לפיתוח שיטות עבודה לכימיה בלחץ גבוה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עקב קשריו ההדוקים עם חברות שהיו קרובות למשטר הנאצי, היגר לארגנטינה, ונפטר ב-1949 בבואנוס איירס.
בית החולים האיטלקי (חיפה)
בית החולים האיטלקי בחיפה הוא בית חולים המופעל על ידי נזירות פרנציסקניות ומתמחה באונקולוגיה, כירורגיה ואורתופדיה.
היסטוריה.
בית החולים נוסד בשנת 1907 במימון Associazione Nazionale per Soccorrere i Missionari Italiani) ANSMI) (מאיטלקית: "אגודה לאומית לעזרה למיסיונרים איטלקים"), אגודה דתית איטלקית שהוקמה במטרה לסייע לאוכלוסייה נזקקת במזרח התיכון ומתן שירות לצליינים, בעיקר מאיטליה, בעת ביקורם בארץ הקודש. האגודה, בראשות המסיונר ארנסטו סקיפרלי, הקימה בתי ספר, בית יתומים, בתי חולים דומים בביירות ובקהיר ומאוחר יותר את בתי החולים האיטלקיים בנצרת ובירושלים. בעת היווסדו, במיקומו הקודם שברחוב שיבת ציון בחיפה, היה בית החולים חלוץ בתחום הניתוחים, ובית החולים הכירורגי היחיד בצפון הארץ. בית החולים עבר למקומו הנוכחי והמרווח יותר בשדרות המגינים 106 חיפה בשנות ה-30 של המאה ה-20, ונפתח ב-11 באוקטובר 1933.
ב-1940 בתקופת מלחמת העולם השנייה הפך הבניין לבית חולים צבאי ובסיום המלחמה הוחזר לבעליו. אחר כך, עם הקמת המדינה, וכתוצאה מהיותו בית חולים המצויד בחדרי ניתוח טובים ובצוות מסור, הופקע בית החולים והפך לבית חולים צבאי, (בית חולים 10).
בשנת 1953 כאשר נפתח מחדש כבית חולים אזרחי, עבר שיפוץ והתווספו בו מחלקת יולדות (נסגרה בשנות ה-80), מחלקה גריאטרית הקיימת עד היום וגולת הכותרת - מחלקה אונקולוגית שנחשבה כטובה מסוגה. בית החולים היה הראשון בארץ שרכש ביחד עם ד"ר אריה גליקר, שהיה הרדיולוג הראשי בבית החולים, מכשיר הקרנה קובלט לטיפול בגידולים ממאירים.
כיום מבוצעים בו ניתוחים מסוגים שונים, כולל ניתוחים קוסמטיים מצד אחד וניתוחים אונקולוגיים מצד שני. כמו כן, ניתנים בו שירותי שיקום
מנהלים וצוותים.
מנהלו הראשון של בית החולים היה הכירורג פרופסור וינצ'נצו קוסטרו (Vincenzo Costero), מראשית שנות ה-20 עד המחצית השנייה של שנות החמישים. בשנת 2013 עומד בראש הצוות הרפואי של בית החולים הפנימאי פרופסור אליאס טובי שמנהל גם את המחלקה לאימונולוגיה ואלרגיה קלינית במרכז הרפואי בני ציון שבחיפה. כמנכ"לית משמשת האחות הנזירה עמנואלה ורדקיה. צוות האחיות מורכב מתמהיל של אחיות-נזירות ממסדר הפרנציסקנים, שרובן אף מתגורר במקום ואחים ואחיות שכירים.
הוקרה.
בשנת 2007 חגג בית החולים 100 שנים לקיומו בתערוכה שערך לכבוד האירוע ובקונצרט חגיגי בשיתוף עיריית חיפה ואוניברסיטת חיפה.
מחנה הריכוז קרקוב פלסוב
קיום של פונקציות מרומורפיות לא קבועות על משטח רימן קומפקטי
מחנה הריכוז קרקוב
כדור בשר
חיבוץ
חיבוץ הוא תהליך שבו חלב גולמי או שמנת מעובדים לחמאה. בתהליך זה מטולטל החלב בחוזקה עד להפרדת השומנים מהנוזל. ככל הנראה, תהליך זה היה מוכר לאדם עוד מתקופות פרה-היסטוריות והוא אף מוזכר במקרא מספר פעמים.
התהליך.
חלב ושמנת גולמיים מכילים זבדה, שהיא טיפות מיקרוסקופיות של שומן רווי המורחפות בנוזל בזכות ממברנות של פוספוליפידים וחלבונים המקיפות אותן. ממברנות אלו מאפשרות את המסת השומן בחלב ומונעות ממנו להיקוות לשכבה שומנית נפרדת. החמאה מיוצרת על ידי נענוע השמנת הגולמית עד קריעת הממברנות הפוספוליפדיות, כך ששומני השמנת מתאחדים ויוצרים שכבה נפרדת של זבדה. בימינו נעשה החיבוץ במחבצת סיבוב, אמצעי ממוכן, אשר מאפשר טלטול מבוקר של חומרי הגלם. שינויים קלים באופן ההכנה מובילים ליצירת חמאות בהרכבים שונים, בעיקר בשל שוני בהרכב הזבדה וכמותה במוצר הסופי. החמאה מכילה שומן בשלושה מופעים נפרדים: שומן חופשי, שומן גבישי וזבדה גולמית. במוצר הסופי, הבדלים בהרכבם ובריכוזם של שלושה מופעים אלו, גורמים למרקם שונה של החמאה. חמאות המכילות גבישי שומן רבים יותר קשות יותר מחמאות המולעטות בשומנים חופשיים.
במהלך תהליך החיבוץ נוצרים גרגרי חמאה זעירים הצפים על פני השכבה המימית של השמנת. הנוזל המימי נקרא חובצה, חלב-חמאה; החובצה, שהיא תוצר-לוואי של ייצור החמאה, משמשת כיום כחלב דל-שומן. בשלב הבא החובצה מופרדת מהחמאה על ידי שפיית המים מן הגרגרים או על ידי ייבושם בחימום. או-אז, הגרגרים "מעובדים": נלחצים ונילושים יחדו. בהכנה ידנית מסורתית, תהליך זה נעשה בעזרת לוחות-עץ המכונים מחבטי-חמאה. תהליך זה מצמק את החמאה למסה מוצקה ומפרק כיסים נסתרים של חובצה או מים לטיפות זערוריות.
החמאה המסחרית מכילה כ-80% שומן ו-15% מים; חמאה הנעשית בצורה מסורתית עשויה להכיל אף 65% שומן ו-30% מים. החמאה נעשית מעופשת כאשר מולקולות השומן מפורקות על ידי חיידקים לחומצות קרבוקסיליות ולקרבונילים, כגון חומצה בוטירית ודיאצטיל. צפיפות החמאה היא 0.911 גרם לסמ"ק (דומה לצפיפותו של קרח).
הביקור
בנצרות, הביקור (באיטלקית: Visitazione della Beata Vergine Maria) הוא הכינוי לביקור שערכה מריה הקדושה אצל בת דודתה ואם יוחנן המטביל אלישבע, מיד לאחר שנתבשרה על ידי המלאך גבריאל כי הרתה לרוח הקודש וכי גם אלישבע הרה. לפי הברית החדשה היו יוחנן המטביל וישו קשורים בקשרי משפחה, בני אותו גיל (יוחנן המטביל מבוגר מישו בשישה חודשים), ומעשה נס הביא ללידת שניהם - במקרה של ישו התעברה אמו מרוח הקודש, ובמקרה של יוחנן המטביל הייתה אמו עקרה ובאה בימים:
כנסיית הביקור בעין כרם, שלפי המסורת היא "עיר יהודה" בה התגוררה אלישבע, מנציחה את האירוע בשמה.
המגניפיקט.
לפי הברית החדשה, במענה לברכת אלישבע שרה מרים שיר הלל הידוע כמגניפיקט, והתופס את עיקרו של תיאור הביקור:
נוסח המגניפיקט מופיע על לוחות בחצר כנסיית הביקור בעין כרם. התפילה הפכה לחלק מטקס הערבית הנאמר או מושר בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית מדי יום, ובכנסייה האורתודוקסית בימי ראשון.
החג.
לידתו של חג הביקור במנהגם של הפרנציסקנים בימי הביניים. ב-1389 הפך אותו האפיפיור אורבנוס השישי ליום חג רשמי בכנסייה, והוא אושר ב-1441 בסינוד בזל. בתחילה נחוג חג זה ב-2 ביולי, אך כעת הוא נחוג ב-31 במאי, היינו בין יום הבשורה ללידתו של יוחנן המטביל.
מוצר חלב
אוניברסיטת מינכן
אוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן (בגרמנית: Ludwig-Maximilians-Universität München; בראשי תיבות: LMU) היא אוניברסיטה במינכן, גרמניה.
פעילות.
באוניברסיטת מינכן למדו בשנת 2007 כ-46,000 סטודנטים. זוהי האוניברסיטה השנייה בגודלה בגרמניה והשלישית בעולם דובר הגרמנית (אחרי אוניברסיטת וינה ואוניברסיטת קלן). מספר הסטודנטים הלמדים בה כמעט זהה למספר הסטודנטים בקלן, כך שמדי כמה שנים מחליפות שתי האוניברסיטאות האחת את השנייה בראש רשימת האוניברסיטאות בגרמניה.
אוניברסיטת מינכן נוסדה בשנת 1472 והיא מהעתיקות שבאוניברסיטאות גרמניה. זוהי האוניברסיטה הראשונה שנוסדה בבוואריה (אוניברסיטת וירצבורג נוסדה 70 שנה לפניה, אך באותה העת לא השתייכה וירצבורג לבוואריה). בתחילה שכנה האוניברסיטה בשתי ערים אחרות (אינגולשטאדט ולאחר מכן לאנדסהוט), ורק ב-1826 הועברה למינכן. היא קרויה על שם שני אנשים שונים: לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, ומקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה.
במלחמת העולם השנייה נוסדה באוניברסיטת מינכן קבוצת הוורד הלבן, אחת מתנועות ההתנגדות לנאציזם החשובות ביותר. ששת חברי הקבוצה לאחר ששניים מחבריה, הנס שול ואחותו סופי שול, נתפסו בבניין הראשי של האוניברסיטה בעת שחילקו עלונים אנטי נאצים שחיבר הפרופסור קורט הובר. כולם הוצאו זמן קצר לאחר מכן להורג. כיום קרויה הכיכר בה שוכן הבניין הראשי "כיכר האחאים שול"; בבניין עצמו פינות רבות המוקדשות לזכר האח והאחות וכיכר בפקולטה למשפטים על שם קורט הובר.