הוא היה מעורב ישירות בתכנון ובניהול פשיטות סיור לעורף האויב, תוך שימוש באמצעים לתיעוד נוכחותם של כוחות רוסים, תנועותיהם, זמינותם של דגמים עדכניים של מערכות שבשימוש ונשקים. כולל בצורה שיכולה הייתה לשמש הוכחה מוחלטת לתוקפנות המזוינת של רוסיה נגד אוקראינה, במיוחד בשימוש במכשירי ובמערכות מודרניות, המיוצרות רק ברוסיה. כמה פעולות מודיעין עסקו בהודעות בזמן על פריסת התותחנים הרוסים, כולל ארטילריה ארוכת טווח, שהפחיתה משמעותית את הנפגעים בקרב צבא אוקראינים ואזרחים. הוא שימש גם כמפקד כוחות מיוחדים בחזית במצור על סלוביאנסק במהלכו נדחקו בסופו של דבר המורדים הפרו-רוסיים מהעיר סלוביאנסק לאחר כמעט שלושה חודשי לחימה, ביולי 2014.
על פי המודיעין האוקראיני, ב-7 ביוני 2017 חיסלה יחידתו של שאפובל קצין בכיר אחד, בשם יורי צ'רקשין יורי מיחידת הכוחות המיוחדים וימפל של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי בשטח דונבס שהיה אחראי לארגון "מעשי טרור" באוקראינה.
התנקשות.
ב-27 ביוני 2017 נרצח אלוף-משנה מקסים שאפובל בפיצוץ מכונית תופת במרכז קייב. בשעה 8:16 (UTC) רכב מרצדס בנץ בו נסע התפוצץ בפיצוץ מפצצה שהוטמנה מתחת לרכב והרגה אותו מייד ופצע שני עוברי אורח עוברת אורח שנפצעה מרסיס ברגלה וגבר בן 71 עם פצעים בצווארו. משטרת קייב מיתגה את האירוע כ"פיגוע"; על פי החשד, המודיעין הרוסי עמד מאחורי הפיצוץ.
באותו יום, בהתקפה לא קשורה התפוצצה מכונית תופת דומה בקוסטיאנטיניווקה, במחוז דונצק שהביאה למותו של אלוף-משנה אחר ופצעה עוד שלושה קצינים בשירות הביטחון של אוקראינה. קולונל יורי ווזני, ראש מחלקת הריגול הנגדי, נהרג כתוצאה מכך. המודיעין הרוסי אף הואשם במתקפה זו.
זמן קצר לאחר ההתנקשות החלה התקפת סייבר. יועץ הממשלה לשעבר בגאורגיה ומולדובה מולי מק'יו סברה שההתנקשות בשאפובל קשורה בהתקפת הסייבר הזו. היא גם הצהירה כי שאפובל היה "נכס ענק" למנגנוני הביטחון של אוקראינה.
שאפובל הותיר מאחוריו את אשתו אירינה, בת בת חמש ותינוק בן שנתיים.
חקירה ואחריה.
ב-17 באפריל 2019, הודיע ראש שירות הביטחון האוקראיני ואסיל הריצק על שמו של המחבל שביצע את הפיצוץ; אולג שוטוב, שהיה תושב דונייצק, עובד מרכז הפעולות המיוחדות של "משרד ההגנה האזרחית של הרפובליקה העממית של דונצק". שוטוב שכר דירה באותו בית בו התגוררה משפחת שאפובל. לאחר הפיגוע הוא עזב לדונייצק.
אוקראינה החזיקה ברשותה את ראש מחלקת מבצעי המודיעין הנגדי של שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית דמיטרי מינייב, שהיה אחראי לדעתם באופן אישי על ההוראה על התנקשויות בשני קצינים: שאפובל ואולכסנדר חרבאריוש משירות הביטחון האוקראיני ב־31 במרץ 2017. הוא נכח באותה תקופה בדונבס במרכז לפעולות מיוחדות של "משרד ההגנה האזרחית" במהלך פיצוצי מכוניותיהם של חרבאריוש ושאפובל.
ג'רום ויליס
ג'רום בארי ויליס (באנגלית: Jerome Barry Willis; 23 באוקטובר 1928 – 11 בינואר 2014) היה שחקן תיאטרון וקולנוע בריטי.
ביוגרפיה.
ויליס נולד בלונדון. הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "המובחרים" של רשת ITV בדמות מתיו פיל. בסדרה "Z Cars" גילם את פקד בילוש ריצ'רדס. עוד הופיע בסדרת "Within These Walls" בתפקיד צ'ארלס ראדלי, ובסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" השתתף במיני-סדרה "The Green Death". הוא גילם את מקרו, מפקד במשמר הפרטוריאני בסדרה "הקיסרים" של ITV. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרת הטלוויזיה לילדים "Freewheelers" בתפקיד פרופסור נרו המטורף, וכן בסדרת המשטרה "Space Precinct" בתפקיד קפטן פודלי.
ב-2002 הופיע ויליס עם הלהקה השייקספירית המלכותית במחזה "פריקלס" שהועלה בתיאטרון ראונדהאוס שבלונדון.
בקולנוע שיחק ויליס בסרטים "Siege of the Saxons" (מ-1964), "A Jolly Bad Fellow" (מ-1964), "חרטום" (1966), "The Magus" (מ-1968), "Doomwatch" (מ-1973), "וינסטנלי" (1975), "ערפדי החלל" (1985), "God's Outlaw" (מ-1986), "Sherlock Holmes and the Leading Lady" (מ-1991), "Incident at Victoria Falls" (מ-1992), ובסרט "אורלנדו" (1992).
ויליס נפטר בינואר 2014 בווימבלדון.
מייקל סטון
מייקל פטריק ויליאם סטון (באנגלית: Michael Patrick William Stone; 2 ביוני 1925 - 18 במאי 1995) היה איש עסקים ופקיד ממשל פדרלי אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 1989–1993.
ביוגרפיה.
מייקל סטון נולד בלונדון, הממלכה המאוחדת. ב-1929 הוא עבר עם משפחתו לארצות הברית. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי המלכותי הבריטי כטייס בזרוע האוויר של הצי והוצב על נושאת המטוסים אה"מ "גלורי" (HMS Glory) שפעלה בזירת הים התיכון ובזירת המזרח הרחוק בשנים 1943–1945. הוא השתחרר מהצי המלכותי בדרגת תת-לוטננט זמני.
ב-1948 קיבל סטון תואר ראשון מאוניברסיטת ייל. בשנתיים הבאות הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. הוא היה מייסד שותף של חברת סטרלינג אינטרנשיונל, חבר לשיווק וייצור נייר בין השנים 1950–1964. הוא היה סגן הנשיא של החברה ושל כמה מהחברות הבנות שלה, כולל יקבי סטרלינג בין השנים 1960–1982. הוא היה ראש המשלחת של ארצות הברית בקהיר, מצרים של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי בין השנים 1982–1985. לאחר מכן ועד 1988 הוא היה מנהל הסוכנות בקריביים.
ממאי 1986 ממאי 1988 היה סטון סגן מזכיר הצבא לניהול פיננסי. במקביל, הוא היה תת-מזכיר הצבא בפועל מפברואר ועד מאי 1988. לאחר מכן ועד אוגוסט 1989 הוא תת-מזכיר הצבא במינוי קבוע ומנהל הרכש של הצבא. במקביל לתפקידו כתת-מזכיר הצבא הוא מילא את תפקידו של תת-מזכיר ההגנה לרכש ממאי ועד אוגוסט 1989. לאחר מכן ועד ינואר 1993 הוא כיהן כמזכיר הצבא. במקביל, בין השנים 1990- 1993 הוא היה יושב ראש מועצת המנהלים של ועדת אזור תעלת פנמה.
מייקל סטון נפטר בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-18 במאי 1995.
בולברדייה
בולברדייה (באנגלית: Boulevardier, שדרה) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. מורכב מ־45 מ"ל בורבון או ויסקי שיפון, 30 מ"ל ורמוט, ו-30 מ"ל קמפרי. קיימות שתי צורות הגשה פופולריות: בכוס מרטיני ללא קרח ובכוס אולד פאשן עם קרח.
הקוקטייל דומה לנגרוני במדינה מסוימת ושונה ממנו ברכיב אחד: וויסקי במקום ג'ין. הדבר משפיע רבות על הטעם של המשקה. קיים קוקטייל כמעט זהה לבולברדייה, הנקרא Old Pal (חבר ישן). ההבדל היחיד הוא ביחס הרכיבים.
היסטוריה.
הקוקטייל נפוץ החל משנות ה-20 של המאה ה-20. המצאת הקוקטייל מיוחסת לארסקין גווין, סופר ממוצא יליד אמריקאי, ניהל מגזין חודשי בפריז בשם Boulevardier, שהופיע בין השנים 1927–1932.
פאבל שרמט
פאבל גריגורייביץ' שרמט (בבלארוסית: Павел Рыгоравіч Шарамет; 28 בנובמבר 1971 – 20 ביולי 2016) היה עיתונאי רוסי-אוקראיני יליד בלארוס, שנכלא על ידי ממשלת בלארוס בשנת 1997, והצית אירוע בינלאומי בין בלארוס לרוסיה. הניו יורק טיימס תיאר אותו כ"ידוע בגלל דיווחיו על התעללות פוליטית בבלארוס" וכ"קוץ בעבור הממשל האוטוקרטי של לוקשנקו". הוענק לו פרס חופש העיתונות הבינלאומי לעיתונאים בשנת 1999 והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה העניק לו פרס לעיתונאות ודמוקרטיה בשנת 2002.
פאבל שרמט מת בקייב ב-20 ביולי 2016 בפיצוץ מכונית תופת. משרד התובע הכללי של אוקראינה הצהיר ביולי 2016 כי הפיצוץ נגרם על ידי פצצה ותייג את מות שרמט כרצח.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
משנת 1994 ועד אפריל 1995, היה שרמט המנחה והמפיק של "Prospekt", תוכנית חדשות וניתוח שבועית בטלוויזיה הממלכתית בבלארוס. התוכנית נאסרה על ידי נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו שבוע לפני משאל עם להגדלת סמכויות הנשיא.
לאחר מכן הפך שרמט לעורך הראשי של העיתון הבלארוסי "Belorusskaya Delovaya Gazeta" (העיתון העסקי הבלארוסי). באותה שנה הוא החל גם לעבוד בחברת הטלוויזיה הציבורית הרוסית "ORT", והוא נבחר כראש לשכת מינסק של הערוץ בשנת 1996. בשל הגברת השליטה בתקשורת הבלארוסית על ידי ממשלת לוקשנקו, הטלוויזיה הרוסית הייתה לרוב המשאב העיקרי של אזרחי בלארוס לחדשות אלטרנטיביות.
אירוע מעבר הגבול.
ב-22 ביולי 1997, שרמט, יחד עם מצלמה של ORT ונהגי הערוץ, צילמו את עצמם חוצים באופן לא חוקי מבלארוס לליטא וחזרו שוב כדי להראות את הקלות בה יכולים מבריחים לעבור את הגבול. ממשלתו של לוקשנקו הייתה בעיצומה של יוזמה נגד הברחות, ורק באחרונה הורתה על הזרמת כוחות חדשים לגבולות. שרמט וחבריו עוכבו על ידי משמר הגבול הבלארוסי לאחר שקפצו על הגדר לצלם אזורים לא מוגנים. שרמט ואיש צוות אחד, דמיטרי זאוודסקי, הואשמו לאחר מכן בחציית גבול בלתי חוקי, "חריגה מזכויותיהם המקצועיות כעיתונאים" והשתתפות בקונספירציה.
הרשויות ברוסיה מחו על המעצרים, שהובילו למה שכינתה BBC News כ"טלטלה ציבורית" בין שתי המדינות. ילצין ביטל ביקור מתוכנן עבור לוקשנקו למוסקבה לאחר שכבר היה בדרך; מטוסו נשלל מכניסה למרחב האווירי הרוסי. ב-18 בינואר 1998 נידונו שרמט וזאוודסקי לשנתיים מאסר ומאסר של 18 חודשים, בהתאמה, אך ניתן עונש על תנאי וקנס "נומינלי" של 15 דולר.
המשך הקריירה העיתונאית.
בנובמבר 1997 היה שרמט אחד החותמים על אמנת תשעים ושבע, מניפסט פרו-דמוקרטי הדורש סוף ל"הפרה של זכויות אדם וחירויות בסיסיות על ידי ממשלת הנשיא אלכסנדר לוקשנקו". שרמט גם שימש כדובר התנועה.
בשנת 1999 הוא קיים ריאיון טלוויזיוני נדיר עם נאינה ילצינה, שהניו יורק טיימס מתח עליו ביקורת כ"מפנק" ו"עושה את המיטב כדי להציג את הגברת ילצין באור אוהד"; ORT, בה עבד שרמט, נשלטה ברובה על ידי האוליגרך בוריס ברזובסקי, בעל ברית של ילצין.