יותר משיצרה ח'ליפות בית אומיה מדינה ערבית חדשה, היא התבססה במידה רבה על מנגנוני הניהול הישנים של האימפריות הפרסית והביזנטית. המנגנון הישן על צוות אנשיו ושיטותיו נשאר כמעט בשלמותו. דוגמה לאימוץ השיטות הישנות מתבטא בשימוש באותם מטבעות הכסף של האימפריות הישנות, כאשר רק בימיו של הח'ליף עבד אל-מלכ הוטבעו מטבעות אחידים לכלל שטחי האימפריה, אשר נשאו את דיוקנו של הח'ליף המכהן. עם זאת, למועאויה היו מספר הישגים בתחום זה: הדואר - "אלבריד ואלחבאר", נבנו לאורך ולרוחב כל האימפריה תחנות דואר שפעלו במהירות ודייקנות. בזכות הדואר, יכל הח'ליף לקבל ידיעות על הנעשה בנקודות המרוחקות ביותר של ממלכתו תוך ימים ספורים. למעשה היה זה שירות ריגול שסיפק אינפורמציה לממשל על הנעשה בפרובינציות, ואיפשר לשלטון המרכזי בדמשק מידה רבה של יכולת התערבות בשטחי הפרובינציות. כמו כן, תמך מועאויה בהקמתה של מיליציה אזרחית חמושה לשם שמירת הסדר ברחבי האימפריה, שנקראה ה"שורטה".
הצבא.
מועאויה התבסס בעיקר על הצבא הסורי הנאמן לו עוד מימיו כמושל סוריה, ותחת פיקודו הפך את הצבא לצבא קבע יעיל, חזק וממושמע. יצוין עם זאת, כי בכל ימיו של מועאויה כח'ליף מעולם לא הופעל הצבא הסורי כנגד גורמי פנים בממלכה, דבר המעיד על כישרונו הדיפלומטי המרשים של מועאויה. חידוש נוסף היה הצי המוסלמי - מועאויה ויורשיו אימצו את השיטה הביזנטית והקימו צי בטריפולי (שבלבנון), בעכו בצור ובאלכסנדריה. פיתוח הצי אפשר את הניצחון הימי הראשון על הביזנטים ב"מלחמת התרנים" (655), כחלק ממלחמה בלתי פוסקת בין הערבים לביזנטים.
בימי מועאויה הקיסרות הערבית התרחבה במידה רבה הן לתוככי אסיה המרכזית והן לכיוון האוקיינוס האטלנטי בצפון אפריקה. המאורע הצבאי הגדול ביותר בימי מלכותו של מועאויה הייתה ההתקפה הממושכת על קונסטנטינופול בשנים 674-680 (ראו המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול). אף שהערבים כשלו בנסיונותיהם לכבוש את העיר, במלחמות אלה הייתה תועלת כפולה למועאויה - הן רוממו את קרנו מבחינה דתית, והקנו לצבאו אימון, משמעת וניסיון. מסעות האואיף נגד ביזנטיון הפכו למסורת בבית אומיה.
מועאויה לא שלט בערבים כעריץ, אלא כ"סיד" - מעין ראש שבט. הוא נהג לדון עם ראשי השבטים על צעדיו הפוליטיים וקיים איתם התייעצויות ("שורא") סדירות. לעיתים קרובות הוא קיבל משלחות מהפרובינציות. לפי המסורת היה מתון דעת, ובעל שליטה עצמית. הוא הרחיב את שטחי הממלכה והשאיר ליורשיו אימפריה גדולה מאוד. הוא הביא תקופה של ביטחון פנימי וחיצוני בהכניעו את ביזנטיון. תקופתו הייתה לתקופת שגשוג ופריחה של האימפריה. ערב מותו הוא מינה בשיתוף והסכמה עם השורא (מועצת חכמי הדת) את בנו יזיד לשלטון אחריו, ובכך למעשה עשה צעד חסר תקדים והחל מסורת של מינוי משפחתי בח'ליפות, שלא היה מוכר טרם לכן, ואשר עורר התמרמרות רבה בחוגים מסוימים באימפריה.
מורשתו והיחס אליו באסלאם.
היחס אליו באסלאם הסוני נחשב לאמביוולנטי. בניגוד לארבעת הח'ליפים שקדמו לו, לא נחשב מועאויה ל"ח'ליף ישר-דרך" שמשל בעולם האסלאם בצדק, והביקורת כלפיו מופנית עקב כך שתפס את כס הח'ליפות לאחר מלחמת אזרחים, ועקב כך שהפך את מוסד הח'ליפות למוסד מלוכני העובר בירושה ובכך הפך עצמו לעריץ. למרות זאת, מחשיבים הסונים בחיוב את היותו אחד משותפיו של מוחמד ועל כך שעזר להעלות על הכתב חלקים מהקוראן.
באסלאם השיעי לעומת זאת, נחשב מועאויה לאדם נתעב והפך לאחת הדמויות המושמצות ביותר, וזאת עקב מלחמתו בעלי, שנחשב עבור השיעים יורשו האמיתי של מוחמד. בנוסף לכך, מאשימים אותו השיעים ברצח חלק ממלוויו של מוחמד שלא התיישרו עם דעות בית אומיה, בהרעלתו של חסן בן עלי, ובמינויו של בנו יזיד ליורש, שבתקופתו נרצח חוסיין בן עלי בכרבלא. השיעים גם מכחישים את טענות הסונים להיותו אחד משותפי מוחמד ואחד מכותבי הקוראן.
פנולפתלאין
פנולפתלאין הוא תרכובת כימית שנוסחתו C20H14O4. תמיסות של פנולפתלאין משמשות פעמים רבות בטיטרציה, בשל היותן אינדיקטור pH חסר צבע בסביבה חומצית ונטרלית, המשנה את צבעו לוורוד-סגול בסביבה בסיסית. שינוי הצבע נעשה בטווח pH של 8.2-10. אם ריכוז האינדיקטור גבוה במיוחד, הוא יכול אף להראות סגול. בתמיסות בסיסיות מאוד, צבעו הוורוד של הפנולפתלאין ידהה ויהפוך חסר-צבע בשנית.
פנולפתלאין אינו מסיס במים ולרוב מומס בכהלים למטרות ניסוי. הפנולפתאלין הוא חומצה חלשה המאבדת יוני מימן בתמיסה. מולקולות הפנולפתאלין הן חסרות-צבע, אולם, יון הפנולפתלאין הוא ורוד. כאשר מוסיפים בסיס לפנולפתאלין, התגובה מולקולה ⇌ יון נוטה לצד של היון (לפי שיווי משקל הצפוי בהתאם לעקרון לה-שטלייה), היות שיוני המימן החיוביים מתפרקים ומגיבים עם הבסיס.
סינתזה.
פנולפתלאין מסונתז מדחיסה של חומצה פתאלית עם שתי מולקולות פנול, ומכאן שמו. תגובת הדחיסה נעשית בסביבה חומצית. הפנולפתלאין התגלה בשנת 1871 על ידי אדולף פון באייר.
שימוש.
בעבר, הפנולפתלאין שימש כחומר משלשל, אך כיום הוא הוסר מהמדפים בשל חשש מהיותו גורם מסרטן.
פנולפתלאין משמש לזיהוי דם או חומרים שיש חשד כי הם מכילים דם. דגימה יבשה נלקטת, ומטפטפים מעליה מספר טיפות אלכוהול. לאחר מכן מוסיפים מספר טיפות של פנולפתלאין, ולבסוף מימן על-חמצני. אם הדגימה מכילה המוגלובין, היא תהפוך ורודה. זוהי בדיקה הפיכה לדגימה; היא אינה משנה אותה ולפיכך הדגימה יכולה לשמש בבדיקות נוספות במעבדה. הבדיקה מתאימה לדם מכל בעל חיים.
פנולפתלאין משמש ביצור צעצועים, כגון בדיו נעלם או צבע לשיער שדוהה. הדיו מעורבב עם נתרן הידרוקסידי, שמגיב עם פחמן דו-חמצני המצוי באוויר.
כמו כן, פנולפתלאין משמש כאינדיקטור לחומצות ובסיסים.
חמצן דו-חנקני
חמצן דו־חנקני (Nitrous oxide נייטרוס אוקסיד, קרוי גם גז צחוק) הוא גז לא דליק שנוסחתו הכימית N2O, בעל קשר קוולנטי כפול בין האטום המרכזי (חנקן) לבין חמצן, וקשר קוולנטי כפול בין החנקן לבין החנקן השני.
שימושים.
חומר הרדמה בשימוש רפואי.
משמש בחדרי ניתוח להרדמה כללית וכן ברפואת שיניים ורפואת ילדים הוא משמש כסם הרגעה (הגורם להרגשת אופוריה).
חמצן דו חנקני מוכר כחומר הרדמה בעולם הרפואה מאז 1868 ונעשה בו שימוש ברפואת שיניים, חדרי ניתוח, חדרי לידה ועוד. "גז הצחוק" הוא תערובת של חמצן נקי וחמצן דו חנקני נשאף מתוך מסכה המונחת על אפו של המטופל והוא בטוח לחלוטין לשימוש. השפעתו של N2O מרגיעה את הכאב באופן מיידי והגז מתנדף במהירות מהגוף וממחזור הדם, ועל כן הוא נחשב לפתרון מיטבי, לעומת האופציות החלופיות, כאמצעי הרגעה בעת הטיפול, במיוחד עבור ילדים.
גז צחוק הוא חומר מסוכן, שאמור להיצרך בפיקוח רופא בלבד. בכמויות גדולות, הסם גורם לנזק מוחי ואף למוות. בחול המועד סוכות 2010, מתו בישראל שני בני נוער משאיפת גז צחוק בכמויות גדולות. מינואר 2006 קובעות תקנות הרוקחים בישראל כי אין לייצר, לייבא או לשווק את החומר ללא היתר מראש ממשרד הבריאות; עונשו המקסימלי של העובר על תקנות אלה הוא קנס ומאסר של עד 6 חודשים. למרות זאת, הסם מופץ לעיתים לצריכה, במסיבות, בתוך בלונים.
שימושים אחרים.
חמצן דו־חנקני משמש גם כחומר משפר בעירה במנועי מכוניות מרוץ ואופנועים, שם היא מכונה NOS - Nitro Oxygen System (מערכת חנקן וחמצן) או "נייטרוס". הוספתה לחלל השריפה משחררת כמות חמצן גדולה המשפרת את הבעירה במנועי בעירה פנימית ומעלה את תפוקתם באופן רגעי. שימוש זה בחמצן דו־חנקני מופיע באופן תדיר בסדרת סרטי מהיר ועצבני. כמו כן הוא משמש כחומר עזר להקצפה במאפיות ובתרסיסי קצפת מוכנה. מספר E של החומר כתוסף מזון הוא E942.
השפעה סביבתית.
חמצן דו-חנקני נמצא באופן טבעי באטמוספירה, אך האדם גורם לתפוצה רחבה יותר של הגז, בעיקר בעקבות שימוש בדשנים מבוססי חנקן לצורכי חקלאות וכן בעקבות שריפה של סוגי דלק מסוימים ותהליך הייצור של חומצה חנקתית. לפי הערכות משנת 2010, כ-40% מכלל הפליטות של חמצן דו-חנקתי מגיעות מפעילות אנושית.
חמצן דו־חנקני הוא גז חממה, ועל פי הערכות של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים משנת 2021, לכל מולקולה שלו יש פוטנציאל תרומה לאפקט החממה השווה לפוטנציאל של 273 מולקולות של פחמן דו-חמצני בחישוב למאה שנה. עם זאת, הריכוז של החמצן הדו-חנקני באטמוספירה נמוך מזה של פחמן דו-חמצני ומתאן, ולכן תרומתו הכוללת להתחממות העולמית נמוכה משלהם, ונחשבת לשלישית בחשיבותה (לא כולל התרומה של אדי מים).
החמצן הדו-חנקני משתתף גם במחזור צ'פמן (מעגל אוזון-חמצן). בטרופוספרה (השכבה הנמוכה ביותר של האטמוספירה), חמצן דו-חנקני הוא בעיקרו אינרטי. עם זאת, כשהוא מגיע לסטרטוספרה, מתרחשת פוטוליזה – תגובה שבה אנרגיית האור גורמת לפירוק של חמצן דו חנקני וליצירה של אטומי חמצן בודדים. בנוסף, בסטרטוספרה, כשמולקולות של חמצן דו-חנקני באות במגע עם אטומים בודדים של חמצן (O), נוצר חנקן חמצני (NO), שבתורו יוצר תגובה עם אוזון (O3) ומביא לפירוקו. מחקרים הראו שהעלייה של כמות החמצן הדו-חנקני באטמוספירה, בעקבות פעילות האדם, עשויה להיות גורם מרכזי להידלדלות שכבת האוזון.
כרם בן שמן
כֶּרֶם בֶּן שֶׁמֶן, הידוע גם כ"מושב בֶּן שֶׁמֶן", הוא יישוב כפרי סמוך לכפר הנוער בן שמן שממזרח ללוד, בתחום המועצה האזורית חבל מודיעין. מקור שמו מהפסוק הפותח את משל הכרם בספר ישעיהו (ה', א) "כרם היה לידידי בקרן בן שמן".
היסטוריה.