פרנצ'ישק קוסטבסקי הוא מחברו של אחד מספרי הקומיקס הפולניים הוותיקים ביותר. סיפור כזה היה "היסטוריה ג'דינאצ'קה ב -32 תמונות", שהפרק הראשון שלו הופיע בגיליון השלישי של "Tygodnik Ilustrowany" ב-3 באוקטובר 1859. פרקים של ההיסטוריה של "ג'דינאצ'קה" הופיעו גם במספרים 5, 7, 10 ו-11 משנת 1859. סדרת תמונות דומה היא "היסטוריה ג'דינאצקה ב -22 תמונות", שפורסמה במספרים 24, 26, 28, 29 ו-30 משנת 1860. בשנים שלאחר מכן הופיעו גם הקומיקסים של קוסטרבסקי ב"קלוסי".
סיפוריו הציוריים של פרנצ'ישק קוסטבסקי הופיעו כבר במחצית השנייה של המאה ה-19, אך באופיים היו ספורדיים, עם זאת קוסטבסקי נחשב למבשר הקומיקס הפולני. לעומת זאת הסדרה "עם אש וחרב, או הרפתקאות גרז המשוגעת", שפורסמה בשנת 1919 בכתב העת הסאטירי והפוליטי לבוב Szczutek. " הגדילה את הפופולריות הרבה של סיפורי התמונות ופרסומים רבים בעיתונות התפרסה יותר.
הנרי ג'ון סמית
הנרי ג'ון סטפן סמית (באנגלית: Henry John Stephen Smith; 2 בנובמבר 1826 – 9 בפברואר 1883) היה מתמטיקאי בריטי ואסטרונום חובב הזכור בעיקר בשל עבודתו בתורת המספרים, שכללה תוצאות על מחלקים אלמנטריים, תבניות ריבועיות ואת נוסחת סמית-מינקובסקי-זייגל. בעבודתו על פונקציית סכום הריבועים ("r""k"("n" מ-1859 ו-1865, הוא תיאר שיטה כללית לקבוע את מספר ההצגות של מספר טבעי כסכום של מספר שרירותי "k" של ריבועים. בייחוד, הוא מצא נוסחאות מפורשות לפונקציית סכום הריבועים במקרים של 5 ו-7 ריבועים. עבודתו על פונקציית סכום הריבועים הכללית הייתה פורצת דרך במיוחד, ותוארה על ידי המתמטיקאי ג'יימס גליישר כהתקדמות הגדולה ביותר בתאוריה של תבניות ריבועיות מאז פרסום מחקרים אריתמטיים של גאוס ב-1801 ועד לזמנו של סמית.
בתורת המטריצות הוא זכור בשל צורת סמית של מטריצה. בעבודתו על אינטגרל רימן, סמית היה הראשון לתאר את קבוצת קנטור.
ג'ון הנרי סמית
ג'ן פוק
ג'ן פוק (בהונגרית: Jenő Fock; 17 במאי 1916 – 22 במאי 2001) היה פוליטיקאי קומוניסט הונגרי, שכיהן כראש ממשלת הונגריה בשנים 1967–1975.
ביוגרפיה.
פוק נולד ב-17 במאי 1916 בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית בשנת 1932. הוא נכלא בשל פעילותו הקומוניסטית בשנים 1940–1943. בשנים 1952–1954 כיהן כשר לתעשיית הברזל. בשנת 1957 הפך למזכיר הוועד המרכזי של מפלגת העובדים.
באפריל 1967 ירש את גיולה קאלאי בראשות הממשלה. בזמן כהונתו ניסה לקדם ללא הצלחה מספר אלמנטים של כלכלת שוק. ניסיונות אלו כשלו לאחר לחצים של ברית המועצות. בסופו של דבר החליט פוק להתפטר ולהעביר את התפקיד לגיורגי לזר.
פוק נפטר ב-22 במאי 2001 בבודפשט.
לאיוש מרק
לאיוש מרק (בהונגרית: Márk Lajos; באנגלית: Louis Marc; רטג, 25 באוגוסט 1867 – ניו יורק, 18 במרץ 1942) היה צייר וגרפיקאי יהודי-הונגרי. הוא עבד בהצלחה רבה בכמה ז'אנרים, בהיותו צייר דיוקנאות מעולה, מאייר ספרים, קריקטוריסט ויוצר כרזות. הוא היה אחד ממייסדי גילדת מונקאצ'י ונשיאה.
ביוגרפיה.
מרק נולד ברטג, בטרנסילבניה, במחוז סולנוק-דובוקה לשעבר. אביו, מרקוס מרק, היה אחד הכלכלנים והמומחים הפיננסיים הידועים של המאה ה-19. לאיוש מרק סיים את לימודיו בבית הספר היסודי בטרגו מורש והחל את לימודיו בתיכון בשנת 1880 בבית הספר התיכון הישועי בקאלוצ'ה. בשנת 1885, בהסתמך על מחלתו, הוא פנה לשר הדת והחינוך הציבורי לקבלת תעודת בגרות בבית ספר תיכון בבודפשט.
לאחר בחינות בגרות מוצלחות, הצעיר, שהתברך בכישרון רישום מיוחד, נרשם על ידי אביו בשנת 1885 לבית הספר המלכותי ההונגרי הלאומי לעיצוב וציור, שם למד כ"סטודנט אורח"; המורים הראשונים שלו לציור היו איז'ו קבש (מקודם: ישראל שרייבר), יאנוש גרגוש וברטלן סקיי. הוא עזב את בית הספר כעבור חצי שנה, עבר למינכן והפך לתלמיד בבית הספר הפרטי לציור של שימון הולושי. הוא התכונן אצל הולושי למבחני הכניסה של האקדמיה לאמנויות יפות במינכן. באקדמיה התחיל את לימודיו בכיתת ההכנה של יוהאן הרטריך בשנת 1886. את הציור שצייר שם "עירום גברי" בגודל טבעי נקנה בשנת 1888 על ידי מדינת בוואריה בסכום פי חמישה מהסכום שהיה מקובל: 100 מארק.
מרק עבר ממינכן לפריז והמשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן במשך כמעט שנתיים. הוא היה תלמידו של טוני רוברט-פלורי ושל ויליאם אדולף בוגרו. בחוזרו לבודפשט בשנים 1890–1891 סיים שירות צבאי בהתנדבות. ככל שידוע הוא צייר שלושה ציורים על נושא צבאי: ההוסאר, תרגיל בפאפא וכיבוש טירת בודה בשנת 1849. בין השנים 1892–1897 הוא חידד ופיתח את כישוריו בבית הספר שהובל על ידי הצייר דיולה בנצור. הוא קיבל מלגה ממלכתית של HUF 200 בשנת 1893/94, HUF 350 פעמיים בשנת 1894/95 ו-500 HUF בשנת 1896/97.
כדי להציג את אמנותו הוא נסע לארצות הברית בשנת 1910 בהזמנת ה-National Arts Club ונשאר שם עד 1921 וחזר שוב בשנת 1924. גם את השנים האחרונות לחייו בילה בארצות הברית. בסיורו הראשון הגיע לניו יורק ב-18 בפברואר 1910, שם קיבלו אותו חברי האליטה החברתית המקומית ונציגי שגרירות האוסטרו-הונגרית. עם הגעתו הניו יורק טיימס הציג את עבודתו בדו"ח מיוחד. הוא הוכר ב"עולם החדש" ונחשב לצייר פורטרטים פופולרי ומצליח מאוד. הוא צייר רבים מהאליטה החברתית והפוליטית האמריקאית, כולל נשיא ארצות הברית תומאס וודרו וילסון ורוברט פירי, כובש הקוטב הצפוני. כהוקרה על פועלו האמנותי נבחר כחבר בNational Arts Club האמריקני.
בין השנים 1889–1910, הוא הופיע כמעט בקביעות עם עבודותיו בתערוכות האביב והחורף של החברה הלאומית לאמנויות יפות בהונגריה ובסלון הלאומי. בנובמבר 1907 הציג 137 ציורים ו-14 קריקטורות בתערוכת אוסף בסלון הלאומי.
בשובו מארצות הברית, הציג את הרבגוניות שלו במוזיאון ארנסט בתערוכה קבוצתית בשנים 1923, 1927 ו-1932, ובכמה הזדמנויות בתערוכות הייצוגיות של גילדת מונקאצ'י ובפני קהל חובבי הציור שלו בברטיסלבה ובלגרד. הוא צייר בתערוכת בלגרד גם את אשתו של ראש ממשלת יוגוסלביה. הוא תרם להכרה בינלאומית ולהכרה בציור ההונגרי בכמה הזדמנויות בביאנלה של ונציה (1901, 1905, 1909, 1910, 1930 ו-1932) וביריד העולמי ברומא בשנת 1911. לאיוש מרק מעולם לא היה מורה במכללה לאמנויות. יחד עם זה ב-1907, יחד עם הפסל אדה קלוש, הם תכננו להקים בית ספר "משולב" לציור ופיסול.
התבטאויותיו האירוניות והמתלוצצות הפכו אותו לאחת הדמויות האדיבות והאהובות של עולם האמנות, בעולם האמנות הוא נקרא רק "לואי". אינספור סיפורים והערות מצחיקים נרקמו סביב אישיותו במשך עשרות שנים. הוא שמר וטיפח קירבה ויחסי ידידות עם סופרים הונגרים בולטים ועם משוררי התקופה (אנדרה נאגי, יוז'ף קיש, קלמן מיקסאט, פרנץ מולנר, פרנץ הרצג, ינה הלטאי ורבים בולטים אחרים), ועיטר כמה ספרים שלהם באיורים צבעונים ועשירים.
הוא צייר רבים בין הבולטים בחיי התיאטרון ההונגריים ובין היתר את השחקניות אמיליה מרקוש, יוצי לאבש, אלה קרטס וגיזי באיור, את זמרות האופרה ברטה הנדל ומריה יריצה. בעבור הדורות הבאים הוא צייר את הציירים קארוי קרנשטוק, דיולה קוסטולאני-קאן, את מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ורבים מהפוליטיקאים ההונגרים, אנשי דת וציבור מובילים של התקופה. בשנת 1933 הוא תרם כמעט חמישים רישומים ששימשו להכנת ציוריו למוזיאון בניין הפרלמנט ההונגרי.
לאיוש מרק היה פעיל בחיים הציבוריים. באיגוד הלאומי לאמנויות יפות בהונגריה ולאחר מכן בהתאחדות הלאומית לאמנים הונגרים, מילא תפקידים שונים - חבר וועדה, סגן נשיא, נשיא מחלקת הציור, יו"ר ועדת הפיקוח וכו'. הוא היה גם חבר מייסד באיגוד אמני הונגריה, בסלון הלאומי ובחברת ציירי הדיוקנאות. הוא נבחר לוועדות מכרזים שונות של החברה לאמנויות יפות והסלון הלאומי. הוא היה חבר מייסד במועדון האמנים (Fészek Művészklub), שאיחד את קהילת האמנות ההונגרית.
הוא נסע לארצות הברית עם משפחתו לארגן תערוכת תמונות הונגרית בשנת 1938, אך אירועי מלחמת העולם השנייה מנעו ממנו לחזור חהונגריה. הוא חי בניו יורק עד מותו ושמר על הסטודיו שלו ברחוב 57 מערב מספר West 57th Street) 130). הוא נפטר מהתקף לב.
הנצחה.
לאחר 1945 המסגרות והגבולות האמנותיים נקבעו על ידי יחסים פוליטיים-כלכליים. עבודתו של לאיוש מרק לא התאימה למדיניות התרבותית הרשמית. חייו ופועלו כמעט ולא הוזכרו בכתבי עת תרבותיים רשמיים, בעיתונות המקצועית ובלקסיקונים ביוגרפיים.
חלק מיצירותיו של לאיוש מרק נעלמו או נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה. כיום, בנוסף למוזיאון הלאומי של הונגריה והגלריה הלאומית של הונגריה, מוזיאון ברוקלין, מועדון מנהטן (Manhattan Club) וגלריית האמנות אלברי-נוקס (Albrigh-Knox Art Gallery) בבאפלו משמרים חלק מיצירותיו בארצות הברית.
ג'רג' לזר
ג'רג' לזר (בהונגרית: Lázár György; 15 בספטמבר 1924 – 2 באוקטובר 2014) היה פוליטיקאי קומוניסט הונגרי, שכיהן כראש ממשלת הונגריה בשנים 1975–1987. לזר היה ראש ממשלה במשך 12 שנים, הכהונה השלישית באורכה בתפקיד זה לאחר קלמן טיסה וויקטור אורבן.
ביוגרפיה.
לזר נולד ב-15 בספטמבר 1924 בעיירה אישאזג , כיום פרבר של בודפשט. בצעירותו למד הנדסה. בזמן מלחמת העולם השנייה לחם כפרטיזן כנגד השלטון הפרו-נאצי במערב הונגריה.