החברה הטובה ביותר של טאקאקי ואהבתו בבית הספר היסודי. כמו טאקאקי, היא ומשפחתה עוברים הרבה דירה. לאחר בית הספר היסודי היא עוברת לאיוואפונה. היא מציעה לגור עם דודתה בטוקיו על מנת להישאר עם טאקאקי, אך הוריה אוסרים זאת. במשך זמן מה היא וטקקי שומרים על קשר באמצעות הודעה.
קאנה סומידה.
חברה לכיתתו של טאקאקי בחטיבת הביניים ובתיכון. היא מאוהבת בטאקאקי מאז שהחל ללמוד בחטיבת הביניים שלה, אך אינה יכולה להביע בפניו את רגשותיה. קאנה אוהבת לגלוש ורוכבת על טוסטוס לבית הספר. היא לא יודעת מה היא רוצה לעשות עם העתיד שלה. אחותה הגדולה היא מורה בתיכון שלה. במאנגה היא נראית עובדת כאחות לאחר האירועים המתוארים בסרט.
הפקה.
מקוטו שינקאי הביע כי בשונה מיצירותיו בעבר לא יהיו בסרט זה אלמנטים של פנטזיה או מדע בדיוני. במקום זאת, הסרט העלילתי ינסה להציג את העולם האמיתי מנקודת מבט אחרת. סרטו של שינקאי נותן מבט ריאליסטי על המאבקים שאנשים רבים נאלצים להתמודד איתם: זמן, מרחב, אנשים ואהבה. הכותרת 5 סנטימטרים לשנייה נובעת מהמהירות בה נופלים עלי הכותרת של פריחת הדובדבן, ועלי הכותרת הם ייצוג מטפורי של בני האדם, המזכירים את איטיות החיים וכיצד אנשים מתחילים לעיתים קרובות יחד אך אט אט נסחפים לדרכיהם הנפרדות. הסרט מציין את הפעם הראשונה שבה שינקאי עבד בצמוד עם צוות מלא של אנימטורים ואמנים.
פסקול.
כמו ביצירות הקודמות של שינקאי, טנמון הלחין את פסקול הסרט הזה. שיר נושא הסיום של הסרט היה "עוד זמן, עוד סיכוי" מאת מסאיושי יאמאזאקי.
חמישה סנטימטרים בשנייה
רצח עופרה וטל מוזס
רצח עופרה וטל מוזס הוא פיגוע טרור שבוצע ב-11 באפריל 1987 על ידי מחבל שהשליך בקבוק תבערה לעבר מכונית בה נסעה משפחת מוזס מאלפי מנשה, סמוך לכפר חבלה. בפיגוע נרצחו אם המשפחה עופרה מוזס, והילד טל מוזס שמת מפצעיו לאחר שלושה חודשים.
הפיגוע.
במוצאי שבת נסעה משפחת מוזס, האב אייבי, האם עופרה, הילדים ניר, עדי וטל וחבר של הבן ניר, מכיוון אלפי מנשה לתל אביב, על מנת לקנות מתנות לרגל חג הפסח שחל כעבור יומיים. בעת שחלפו ליד הכפר חבלה, זרק המחבל מוחמד דאוד בקבוק תבערה לרכבם. הבקבוק התלקח והרכב הפך למלכודת אש.
עופרה מוזס שהייתה בחודש השישי להריונה, ישבה במושב הקדמי של הרכב. בקבוק התבערה נזרק לעבר השמשה הקדמית, בצד בו ישבה. אייבי מוזס ניסה להוציא אותה מן הרכב, אך לא הצליח לפתוח את דלת הרכב בצד בו ישבה בגלל עוצמת הפגיעה. בנם טל בן ה-5 נפצע אנושות, היה מאושפז בבית החולים, ונפטר מפצעיו לאחר שלושה חודשים. מוזס הצליח להוציא מהרכב את ילדיו עדי וניר שנפצעו קשה, וגם הוא נפגע קשה בפיגוע.
לאחר הפיגוע.
המחבל נעצר בדצמבר 1987, מחקירת כוחות הביטחון עלה, כי המחבל, תושב קלקיליה בן 25, היה נרקומן שהחליט לבצע פיגועי טרור נגד יהודים, כדי להתקבל לארגון טרור. בתמורה, קיווה לקבל כספים לקניית סמים. הפיגוע הראשון שביצע היה השלכת בקבוק תבערה על משפחת מוזס. לאחר הצלחתו, החליט להמשיך לפעול באופן עצמאי והשליך מספר בקבוקי תבערה נוספים, שלא גרמו נזק. ב-8 באוגוסט 1987 ביצע פיגוע נוסף, סמוך לצומת חבלה, בשיטה דומה. בקבוק תבערה שהשליך לעבר מכוניתם של בני הזוג מאלפי־מנשה, התלקח והם נפצעו בינוני. המחבל נעצר לאחר חקירה מאומצת של השב״ב. במהלך חקירתו נשבר, הודה במעשים המיוחסים לו ושחזר את הפיגועים.
במרץ 1989 דאוד נידון לשני מאסרי עולם. בטרם ניתנה ההחלטה הסופית, ביקשו שניים מהשופטים לגזור עליו עונש מוות.
דאוד היה מועמד לשחרור במסגרת הפעימה הרביעית של שחרור המחבלים הפלסטינים במסגרת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים, אך בשל ביטול הפעימה הרביעית, הוא לא שוחרר מן הכלא.
כשנתיים לאחר הפיגוע הצטרף אייבי מוזס לארגון נפגעי פעולות איבה והיה לפעיל בארגון. משנת 2017 הוא משמש כיו"ר הארגון. בשנת 2021 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
הנצחה.
במאי 1989 הוצב פסל ברונזה של הפסלת שוש חפץ לזכרם של עופרה וטל. הפסל נמצא ברחוב גלבוע בנקודה הצופה על הכביש העולה לאלפי מנשה בו היה הפיגוע שבו נספו עופרה מוזס ובנה טל.
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Johann II. von Liechtenstein, 5 באוקטובר 1840 - 11 בפברואר 1929), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1858–1929.
ביוגרפיה.
יוהאן נולד ב-5 באוקטובר 1840 באייזגרוב, מוראביה, לאלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ולפרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרנץ דה פאולה קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו ותרזה, רוזנת ורבנה ופרוידנטל.
בשנת 1858 זמן קצר לאחר שיוהאן נהיה בן 18 מת אביו אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין, ויוהאן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1862 נתן יוהאן חוקה לנסיכות ליכטנשטיין, ובשנת 1866 לאחר פירוק הקונפדרציה הגרמנית בעקבות מלחמת אוסטריה–פרוסיה, ביטל יוהאן את צבא הנסיכות, מכיוון שטען שזו הוצאה מיותרת.
יוהאן קירר במקצת את יחסי הנסיכות עם האימפריה האוסטרו-הונגרית, ומאידך הידק את היחסים עם שווייץ. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוביל יוהאן לאיחוד מכסים עם שווייץ ובשנת 1924 התקבל הפרנק שווייצרי כמטבע החוקי בנסיכות.
בשנת 1921 העניק יוהאן חוקה חדשה לנסיכות, אשר למרות שעברה מספר שינויים בשנת 2003 היא עדיין החוקה הקיימת במדינה.
יוהאן נחשב לפטרון בולט של האמנויות והמדעים במהלך שלטונו הארוך, אולם הוא לא היה חברותי למדי ולא נהג להשתתף באירועים חברתיים. יוהאן מעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים, כמו כמה מבני משפחתו.
בין השנים 1905–1920 שופץ והורחב ארמון ואדוץ, על אף שיוהאן לא גר בטירה ובכלל בליכטנשטיין, אם כי יורשיו עברו לגור שם בשנת 1938.
ב-11 בפברואר 1929 מת יוהאן בוואלטיצה, צ'כוסלובקיה, ואחיו פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
לואיס הררה
לואיס פרננדו הררה ארנגו (בספרדית: Luis Fernando Herrera Arango) המכונה גם "צ'ונטו" (Chonto), הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת המגן. הררה ערך 61 הופעות במדי נבחרת קולומביה וכבש שער אחד. כמו כן, שיחק במונדיאל 1990 ובמונדיאל 1994 עם נבחרתו וכן זכה בקופה ליברטדורס עם אתלטיקו נסיונל ב-1989 ובגביע אינטראמריקנה ב-1990. הררה פרש ממשחק פעיל ב-1997 וכיום משמש כעוזר מאמן באינדפנדיינטה מדיין.
קריירה.
הררה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1980 כאשר שיחק בשורות אינדפנדיינטה מדיין במשך שלוש עונות, שלאחריהן עבר לאתלטיקו בוקרמנגה למשך שנה אחת. ב-1986 עבר לאחת הקבוצות הגדולות במדינה, אמריקה קאלי, עימה זכה באליפות. אבל השינוי המשמעותי בקריירה שלו קרה ב-1987 כאשר עבר לאתלטיקו נסיונל. הוא זכה עימה בקופה ליברטדורס בשנת 1989 וכן בשתי אליפויות קולומביה, ב-1991 ו-1994. המעבר לנסיונל הקנה לו גם לראשונה את הזימון לנבחרת הבוגרת. הוא שיחק בנסיונל עד לשנת 1996 ושנה מאוחר יותר חצה את הכביש בשביל לסיים את הקריירה בקבוצה עימה התחיל, אינדפנדיינטה מדיין.
נבחרת קולומביה.
הררה זומן לנבחרת הלאומית שאומנה על ידי פרנסיסקו מטוראנה לראשנה בשנת 1987. הפך עם הזמן להיות המגן הימני הקבוע של הנבחרת ושיחק בטורניר הקופה אמריקה בשנים 1987, 1991, ו-1993. כמו כן העפיל עם הנבחרת למונדיאל 1990 אחרי היעדרות של 28 שנים, שם הצליחה קולומביה להעפיל לשמינית הגמר לפני שהודחה על ידי קמרון.
הררה היה חלק בלתי נפרד מהדור הכישרוני שייצג את קולומביה באותן שנים, כולל במוקדמות מונדיאל 1994, אז העפילה הנבחרת למונדיאל בארצות הברית לאחר הניצחון ההיסטורי על ארגנטינה 0-5 בבואנוס איירס. הוא שיחק כמובן גם במונדיאל עצמו, בו הודחה קולומביה כבר בשלב הבתים.
סך הכל רשם 61 הופעות במדי הנבחרת וכבש שער אחד.
יוהאן השני נסיך ליכטנשטיין
פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין
פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Franz I. von Liechtenstein, 28 באוגוסט 1853 – 25 ביולי 1938), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1929–1938.
ביוגרפיה.
פרנץ נולד ב-28 באוגוסט 1853 בטירת ליכטנשטיין, על יד וינה, לאלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ולפרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרנץ דה פאולה קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו ותרזה, רוזנת ורבנה ופרוידנטל. בין השנים 1894–1899, שימש פרנץ כשגריר האימפריה האוסטרו-הונגרית בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית.
בשנת 1929 מת אחיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין ללא ילדים, ופרנץ עלה לשלטון במקומו. פרנץ המשיך במדיניות הכלכלית של אחיו, על אף שגם הוא לא התגורר בתחומי הנסיכות.
בשנת 1914, פגש פרנץ בקרן הסיוע לחיילים את אליזבת פון גוטמן, אולם אחיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין, לא אישר את מערכת היחסים הזו. לאחר עלותו לשלטון, התחתן פרנץ ב-22 ביולי 1929 עם אליזבת בווינה, אך לא נולדו להם ילדים.
בני הזוג היו הנסיך והנסיכה הראשונים של ליכטנשטיין שיצרו קשר ישיר עם הציבור על ידי ייצוג פעיל. כנסיכה הרבתה אליזבת להשתתף בטקסים רשמיים, ביקרה במוסדות ואת העניים, והפכה לפופולרית למדי. אליזבת ייסדה את הארגון ליכטנשטיין-יוגנד, ארגון לבני נוער שעדיין קיים. למרות זאת, היא זוהתה על ידי הנאצים המקומיים כחלק ממה שכונה על ידם 'הבעיה היהודית'. אף על פי שבליכטנשטיין לא הייתה מפלגה נאצית רשמית, תנועת אהדה לנאציזם התבשלה במשך שנים במפלגת האיחוד הלאומי בליכטנשטיין.
במרץ 1938, בסמוך לסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, ויתר פרנץ בן ה-84 על קבלת ההחלטות לטובת נכד אחותו פרנץ יוזף בן ה-31, וב-25 ביולי אותה שנה מת פרנץ בוואלטיצה, צ'כוסלובקיה, ונכד אחותו פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
דוד פלג