פני (Penny) הוא מטבע קטן בערכו הקיים (או שהיה קיים בעבר) במספר מדינות דוברות אנגלית. לפני שתי צורות ריבוי הנבדלות במשמעותן. "פנס" (Pence) היא צורת הריבוי הכללית, בעוד ש"פניז" (Pennies) הוא צורת הרבים של מטבע הפני עצמו. לדוגמה, חמישה פניז הם בהכרח חמישה מטבעות בני פני אחד, בעוד שחמישה פנס מבטאים אותו שווי כספי, אך ללא תלות בסוג המטבע או באופן התשלום (למשל מטבע בודד של חמישה פנס, או המחאה בשווי זהה). על הפני הבריטי בן זמננו מופיעה דיוקן המלכה אליזבת השנייה ומצדו האחורי שער מתרומם - סמל ארמון וסטמינסטר והפרלמנט הבריטי.
בממלכה המאוחדת פני הוא כיום החלק המאה של ליש"ט, או חמישית של שילינג, אך לפני המעבר לשיטה העשרונית ב-1971 פני היה החלק ה-12 של שילינג והחלק ה-240 של ליש"ט. עד סוף המאה ה-18 הפני היה עשוי מסגסוגת של כסף. מ-1797 ואילך הפני עשוי ארד, אך במהלך השנים הונפקו סטים במהדורות מיוחדות (Maundy Sets) אשר כללו פני מכסף סטרלינג. המהדורות הללו שימשו בטקס דתי שנערך מדי שנה.
מ-1993 הפני הבריטי עשוי פלדה מצופה ארד. השינוי בסוג הסגסוגת נועד להבטיח שאוטומטים מופעלי מטבעות יוכלו לזהות את המגנטיות של המטבע.
פני הוא כיום ההילך החוקי בעל הערך הנמוך ביותר, אך בעבר היו מטבעות של חצי פני (חצי הפני העשרוני בוטל כהילך חוקי ב-1984. חצי הפני הקדם-עשרוני בוטל עוד ב-1969) ושל פרד'ינג שערכו היה רבע פני (הנפקתו הופסקה ב-1956, הוא בוטל כהילך חוקי ב- 1960). בימי ויקטוריה הוכנסו למחזור מטבעות בעריכים נמוכים אף יותר: חצי פרד'ינג, שליש פרד'ינג, ובמלטה, שהייתה מושבת חסות בריטית באותה תקופה, הונהג אף מטבע בשווי רבע פרד'ינג, כלומר החלק ה-3840 של ליש"ט.
פני במדינות שונות.
בארצות הברית ובקנדה פני הוא כינוי עממי למטבע של סנט אחד. המטבע האמריקני הוא המטבע הראשון שהוטבע בארצות הברית והמטבע שמוטבע בכמות הרבה ביותר במדינה, בעוד שבקנדה הוצא המטבע הזה במאי 2012 מהמחזור. בארצות הברית המטבע עשוי מאבץ מצופה נחושת.
באירלנד פני היה החלק ה-100 של הלירה האירית (פונט), והיה בשימוש עד המעבר לאירו ב-2002. כמו בממלכה המאוחדת, פני היה החלק ה-240 של הפונט לפני המעבר לשיטה העשרונית.
גם באוסטרליה, ניו זילנד ודרום-אפריקה היו מטבעות של פני לפני החלפת הליש"ט במטבעות לאומיים עצמאיים שהותאמו לשיטה העשרונית, תהליך שראשיתו בדרום אפריקה ב-1960.
הורציו נלסון
נלסון
הוריישיו נלסון
גרגורי אדמוב
גרגורי בוריסוביץ' אדמוב (שם אמיתי - אברם בורוכוביץ' גיבס, ברוסית: Абрам Борухович Гибс, 18 במאי 1886 - 14 ביוני 1945) היה סופר מדע בדיוני יהודי סובייטי.
קורות חיים.
נולד בעיר חרסון (אף כי יש גם מקורות הטוענים שנולד בז'יטומיר), בשם אברם גיבס, הילד השביעי למשפחת פועלים יהודית עניה. הוא אף גורש מבית הספר שנה לפני הסיום, משום שהוריו לא יכלו לממן את גמר לימודיו. החל מגיל 15 הצטרף לפעילות מהפכנית במסגרת המפלגה הקומוניסטית הבולשביקית וב-1906, בן עשרים, הוגלה בשל כך לארכנגלסק שבצפון רוסיה.
גיבס לא נשאר במקום גלותו זמן רב. הוא ברח משם לסנקט פטרבורג, המשיך בה בפעילותו המהפכנית ואחר כך חזר לחצי האי קרים, לסבסטופול, שם נשפט ונידון שוב על ידי שלטונות הצאר בשל פעילותו במפלגה הקומוניסטית, הפעם לשלוש שנות מאסר.
כשהשתחרר מהכלא ב-1911 כבר היה בן 25 והפנה את מרצו לפעילות עיתונאית, אף כי גם היא הייתה בשלב זה בעלת אוריינטציה מהפכנית במידה מסוימת. הוא החל לכתוב לעיתון סוציאל-דמוקרטי בשם "יוג" (דרום), שיצא לאור בחרסון מחוז הולדתו ומהר מאוד הפך לעורך העיתון. הקריירה העיתונאית הזו נמשכה גם לאחר מהפכת אוקטובר.
סיפורים קצרים החל גרגורי אדמוב לפרסם החל משנת 1930, בשמו הספרותי, והבמה הספרותית הראשונה שלו הייתה המגזין "ידע הוא כוח" ("Znanie-Sila"). כעבור שנים אחדות החל לכתוב גם ספרים. מרבית יצירתו הייתה של סיפורי מדע בדיוני ריאליסטיים וטכנולוגיים של העתיד הקרוב.
הוא נפטר במוסקבה ביוני 1945. בנו, ארקדי אדמוב (1920–1991) היה סופר, נודע בזכות עצמו בברית המועצות, בעיקר בשל ספרי הבלשים והמתח, אשר כתב.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים]]
[[קטגוריה:סופרים רוסים הידועים בשם עט]]
[[קטגוריה:סופרים סובייטים הידועים בשם עט]]
[[קטגוריה:סופרי מדע בדיוני יהודים]]
[[קטגוריה:סופרי מדע בדיוני סובייטים]]
[[קטגוריה:ילידי 1886]]
[[קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1945]]
מגש הכסף
מגש הכסף הוא שיר עברי נודע של נתן אלתרמן, שפורסם במדורו "הטור השביעי" שבעיתון "דבר" ב-19 בדצמבר 1947.
השיר נעשה אהוד ביישוב ולאחר הקמת המדינה, ומקובל לקוראו בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
הוא הולחן על ידי נורית הירש, על ידי נחום היימן ועל ידי אורי קריב. שלושת הלחנים הם בביצועו של יהורם גאון.
שם השיר הפך למטבע לשון המתאר את תרומתה של גבורת הלוחמים במלחמת העצמאות להקמת המדינה.
תקופת כתיבתו ויצירתו.
השיר פורסם ב-19 בדצמבר 1947, שלושה שבועות בלבד לאחר החלטת האו"ם מיום כ"ט בנובמבר 1947, שממנו ואילך נפתחה מלחמת העצמאות. הוא פורסם שנית ב-26 במרץ 1948 בלקט של ארבעה מטורי "הטור השביעי", שהופיע ב"דבר השבוע" לכבוד צאתו לאור של ספרו של אלתרמן "הטור השביעי: שירי העת והעיתון".
בשיר ישנה התייחסות לאירועי שנות המרד והמרי של ארגוני המגן העבריים בשלטון הבריטי בארץ ישראל, שהתגברו לאחר רדיפות היהודים באירופה במהלך השואה ובמלחמת העולם השנייה. בעת כתיבת השיר נאבקו כוחות המגן העבריים על משמר היישובים ונערכו להתמודדות הצפויה עם יציאת הכוחות הבריטים מהארץ.
אלתרמן התכתב בשירו עם מילותיו של חיים ויצמן, מי שכיהן כראש ההסתדרות הציונית (ונבחר לאחר הקמת המדינה לנשיא), אשר צוטטו בעיתון "הארץ" ב-15 בדצמבר 1947. בעיתון תואר נאומו של ויצמן בוועידה הארצית של "המגבית המאוחדת" באטלנטיק סיטי שבארצות הברית, בעצרת שנועדה לגיוס כספים, ובה נכלל הציטוט הבא מפיו: "שום מדינה אינה ניתנת על מגש של כסף... תוכנית החלוקה אינה מקנה ליהודים אלא סיכוי" (במקור באנגלית: "no state has been handed to us on a silver platter"). מילותיו של ויצמן, בנוסח "אין מדינה ניתנת לעם על מגש של כסף", מצוטטות כמוטו בשירו של אלתרמן.
תכנים ואמירות.
אלתרמן הביא בשירו עיקרים מהרעיון הציוני. המילים "מדינת היהודים" מתכתבות עם ספרו בשם זה של בנימין זאב הרצל, שבמרכזו הצורך בהקמתה של מדינה יהודית עצמאית בכברת ארץ מוגדרת. הנכונות להקרבה למען זאת, ותפיסת העצמי ככלי בלבד לנוכח צורכי האומה, בוטאה בדבריהם של חלוצים בני העלייה השנייה. רעיונות אלו נשזרו בשירו, מעודכנים באירועי המרי העברי, החלטת החלוקה של האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, וההכנות לסיום המנדט הבריטי בארץ, הקמתה העתידית של מדינת ישראל והידיעה על מערכות צבאיות קשות אשר היו צפויות להתחולל נגד הכוונה להקימה על ידי היישוב.
בשיר המחורז חמישה בתים.
הבית הראשון.
הבית הראשון פותח בהכרזה על מצב גאופוליטי חדש בארץ ישראל, שמתאפיין לכאורה בשלווה: "והארץ תשקוט", צמד מילים הרומז לביטוי המצוי בפסוקי התנ"ך.
קוראי השיר או שומעיו מתרשמים כביכול כי עתה נוצרו תנאי מחיה רגועים בני קיימא או לפחות הפוגה, לאחר ימים רבים של סערה, ולאחר מערכה כבדה.
המילים הבאות מפרטות את מצב האומה: מהימים הסוערים והרועשים נותרו אדמומיות "עין שמים”. במצב זה, על פי המשורר, מצבה של האומה:
זיוה שמיר מצביעה על כפל המשמעות של המילה "נס": "מסירת סיפורה הפלאי של הקמת המדינה, מסירת דגל המדינה, סמל הריבונות, כבטקסים לאומיים ממלכתיים".
הבית השני.
הבית השני מתחיל במילים:
בתפאורת השיר משתתפים הלילה ואור הלבנה.
"האומה" - דמות ראשית ביצירה: "עוטה חג ואימה”. המשורר מתאר את חווייתה, או חוויתם הקיבוצית של אנשי היישוב ערב הכרזת המדינה. לאחר תיאור הנוף הנפשי המעורב של האומה, מובאת עלילת התרחשות של מפגש; "מנגד" ו"אל מול" פני האומה החוגגת והחרדה, מציב המשורר שתי דמויות: אישה ואיש צעירים, לוחמים חמושים שבאו בלבושם מהקו הראשון של החזית, והכוונה, מבלי שהדבר צוין במפורש, אל חברי הארגונים הצבאים שלפני הקמת המדינה.
הבית השלישי והבית הרביעי.
בבתים אלה משורטטות הדמויות, אשר הצעירוּת היא מקווי דמותם העיקריים:
אל הצעירות שקטת המבע, מצרף המשורר אמירה מהותית על קיימותם של שתי הדמויות; המילים רומזות על אפשרות למותם העתידי או לידיעה שכבר אירע:
והמילים, יוצרות את הרושם, שהדמויות אינן בחיים ושצעדיהן אל מול פני האומה הוא כזיכרון לחייהם, נכונותם ולהקרבתם עבורה, רושם המתחזק בהמשך השיר בשורה:
אבל הדמויות הצעירות והחמושות, לכאורה אינן מוכרות לאומה; כך מתברר מן השאלה אשר שם המשורר בפיה בבית החמישי.
הבית החמישי.
השאלה שהמשורר שם בפיה היא:
אי ההכרה הראשונית מוחלפת בהמשך ברגשות עמוקים של פליאה - "קסם", וצער עמוק על קורבנם של הצעירים - "דמע", המתעוררים אצל "האומה", "אל מול" הופעתם של הצעירים לובשי המדים, לנוכח נפילתם הפאתית לרגליה, המסמלת את מותם בקרבות,
עונות בשלווה שתי דמויות הלוחמים ומודיעות כי הן "מגש הכסף", כלומר הכלי שעל גבו הוקמה הריבונות העברית בארץ; ומאבקם, וגם אם מותם, במסירות נפש ובהקרבה מודעת הוא למענה:
הפגישה והדו-שיח בין האומה לבין שתי הדמויות מסתיים בנפילתם לרגליה, ובכך מסתיימת עלילת הפגישה המורכבת מניגודים (כמו "דמע" ו"קסם", "חג" ו"אימה") והנסערת ("ונפלו לרגלה", "דמע").