ב-2018 התגייס לצבא ההגנה לישראל, ב-2019 שוחרר משירות, ומתגורר כיום בשכונת גני אביב בעיר לוד.
בשנת 2021 החזיר את שם הערוץ ל-GuyTV. ב-20 בינואר 2022 הגיע ל-300 אלף עוקבים בערוץ היוטיוב שלו.
דורותי תומפסון
דורותי תומפסון (באנגלית: Dorothy Thompson; 9 ביולי 1893 – 30 בינואר 1961) הייתה עיתונאית ושדרנית רדיו אמריקאית, אשר בשנת 1939 נבחרה על ידי טיים מגזין לאישה המשפיעה ביותר בארצות הברית אחרי אלינור רוזוולט. היא הייתה ידועה בתור העיתונאית האמריקאית הראשונה שגורשה מגרמניה הנאצית ב-1934, ובתור אחת מהנשים הבודדות שעבדו כפרשניות חדשות ברדיו במהלך שנות השלושים. היא כונתה "הגברת הראשונה של העיתונות האמריקאית".
תחילת דרכה.
דורותי תומפסון נולדה בשנת 1893 בלנקסטר, ניו יורק, למרגרט ופיטר תומפסון. מרגרט נפטרה כשדורותי הייתה בת שבע (בשנת 1901), ופיטר, שהיה מטיף מתודיסטי, נשאר לגדל את בתו לבד. כשפיטר נישא שוב, דורותי לא הסתדרה עם אשתו החדשה, אליזבת אבוט תומפסון. ב-1908 שלח פיטר את דורותי לשיקגו לחיות עם שתי אחיותיו כדי למנוע עימות. שם היא למדה במכון לואיס במשך שנתיים ואז עברה לאוניברסיטת סירקיוז, שם למדה פוליטיקה וכלכלה, וסיימה תואר ראשון ב-1914. בשל ההזדמנות שזכתה בה לרכוש השכלה, דבר לא מובן מאליו עבור נשים באותה תקופה, הרגישה תומפסון מחויבות חברתית להילחם למען זכות הבחירה לנשים, פעילות אשר הפכה לבסיס של אמונותיה הפוליטיות הנלהבות. זמן קצר לאחר סיום הלימודים, עברה תומפסון לבאפלו, ניו-יורק והתחילה לעבוד בקמפיין סופרג'יסטי. היא עבדה שם עד 1920, כאשר נסעה לאירופה כדי להתחיל את הקריירה העיתונאית שלה.
חיי משפחה.
תומפסון הייתה נשואה שלוש פעמים, כאשר בעלה השני היה חתן פרס נובל לספרות סינקלר לואיס. בשנת 1923 היא התחתנה עם בעלה הראשון, יוסף בארד ההונגרי; הם התגרשו בשנת 1927. היא נישאה ללואיס ב-1928, ורכשה בית בוורמונט. נולד להם בן אחד, מייקל לואיס, ב-1930. הזוג התגרש ב-1942. היא נישאה לבעלה השלישי, האמן מקסים קופף, ב-1945, הם היו נשואים עד מותו של קופף ב-1958.
כתיבה עצמאית.
אחרי העבודה למען זכות הצבעה לנשים בארצות הברית, אשר הושגה ב-1920, העתיקה תומפסון את מגוריה לאירופה. היא הייתה מעוניינת בתנועה הציונית המוקדמת. הפריצה הגדולה שלה התרחשה כשביקרה באירלנד ב-1920, וראיינה את טרנס מקסווייני, אחד המנהיגים של שין פיין. היה זה הריאיון האחרון שנתן לפני שנעצר כמה ימים לאחר מכן, והוא נפטר כעבור חודשיים נוספים.
בעקבות הצלחה זו, היא מונתה לסקר את וינה עבור העיתון Philadelphia Public Ledger. תוך כדי עבודתה בווינה, למדה תומפסון לדבר גרמנית שוטפת. ב-1925, היא קודמה למנהלת מרכז אירופה עבור העיתון. ב-1927 היא התפטרה, ואז הניו יורק פוסט מינה אותה לראש לשכת העיתון בברלין, שם הייתה עדה לעליית הנאצים לשלטון. על פי הביוגרף שלה, פיטר קורט, תומפסון הייתה "המלכה הבלתי מעורערת של העיתונות הזרה באירופה, והאישה הראשונה שעמדה בראש לשכת עיתון בעל חשיבות".
במהלך תקופה זו, תומפסון פיתחה יחסי חברות עם סופרים רבים ומובילים, במיוחד מבין הגרמנים הגולים, וביניהם אדן פון הורבאט, תומאס מאן, ברטולט ברכט, סטפן צוייג ופריץ קורטנר. היא פיתחה ידידות קרובה במיוחד עם הסופר קארל צוקמאייר. כמו כן התוודעה אל הפסנתרנית הבריטית הרייט כהן, והייתה שותפה לעבודתה למען הפליטים מגרמניה הנאצית.
דיווח מגרמניה.
העבודה המשמעותית ביותר של תומפסון בתקופה האירופאית שלה הייתה בגרמניה בתחילת שנות השלושים. היא פגשה וראיינה את אדולף היטלר לראשונה בשנת 1931. לאחר מכן כתבה ספר המבוסס על ריאיון זה בשם "I Saw Hitler". היא כתבה על הסכנות הטמונות בניצחונו של היטלר. היא תיארה את היטלר במילים הבאות: "הוא חסר צורה, כמעט חסר פנים, אדם אשר חזותו קריקטורית, אדם אשר מבנה גופו סחוסי, כאילו נטול עצמות. הוא לא עקיב, ומדבר בשטף, יציבתו חסרת ביטחון ועקומה. הוא הפרוטוטייפ של האיש הקטן."
מאוחר יותר, כאשר הכוח המלא של הנאציזם שטף את אירופה, התבקשה תומפסון להגן על אמירת "האיש הקטן": הסתבר שהיא המעיטה בערכו של היטלר.
הנאצים לא ראו בעין יפה את פרסומיה, ובאוגוסט 1934 גורשה תומפסון מגרמניה. היא הייתה הראשונה מבין העיתונאים הזרים שסולקו.
טורים.
בשנת 1936 התחילה תומפסון לכתוב את "לפרוטוקול", טור שגרף הצלחה מסחררת. הוא נקרא על ידי יותר מעשרה מיליון אנשים, ופורסם ביותר מ-170 עיתונים. היא גם כתבה טור חודשי עבור כתב העת " Ladies' Home Journal" במשך עשרים וארבע שנים (1937–1961); הנושאים של טור זה היו רחוקים מאוד ממלחמה ופוליטיקה, וכללו גינון, ילדים, אמנות, ועוד נושאים שנחשבו "נשיים".
קריירה ברדיו.
באותה תקופה שהתחילה את הטור השבועי, גייסה רשת NBC את תומפסון בתור פרשנית חדשות. היא התחילה בשנת 1936, ונשארה עם NBC עד 1938. השידורים שלה היו בין הפופולריים ביותר בארצות הברית, מה שהפך אותה לאחת הנואמות המבוקשות ביותר של התקופה. כשהיטלר פלש לפולין ב-1939, עלתה תומפסון לאוויר במשך עשרה ימים ולילות רצופים.
פרשת הרשל גרינשפן.
ב-1938 קידמה תומפסון את סיפורו של היהודי הפולני-גרמני הרשל גרינשפן, אשר התנקש בחייו של דיפלומט גרמני בפריז, ארנסט פון ראט, מקרה ששימש לתעמולה בידי הנאצים כדי לעורר את אירועי "ליל הבדולח". שידורה של תומפסון ב-NBC רדיו נשמע על ידי מיליוני מאזינים, והוביל למבול של אהדה למתנקש הצעיר. בחסות קרן ההגנה המשפטית של העיתונאים, נתרמו מעל 40,000$, ששימשו להגנתו של גרינשפן על ידי עורך הדין האירופאי המפורסם, וינסנט דה מורו-ג'אפרי.
קריירה מאוחרת.
תומפסון הופיעה בעמוד השער של TIME, עם תמונה נלווית שהראתה אותה מדברת לתוך מיקרופון בתחנת הרדיו. המאמר טען שהיא שנייה רק לאלינור רוזוולט בפופולריות ובהשפעה שלה בארצות הברית. היא הייתה אחת הנשים המוערכות ביותר בתקופתה. על פי המאמר: "דורותי תומפסון... נקראת ומצוטטת על ידי מיליוני נשים אשר מאמינות לה, נשים שפעם היו מקבלות את דעותיהן הפוליטיים מבעליהן, שבתורם קיבלו אותן מוולטר ליפמן." היא היה הנואמת הראשית בוועידת בילטמור, ועד סוף המלחמה נחשבה לאחת מהדוברים היעילים ביותר עבור הציונות. אולם היא שינתה את עמדותיה מקצה לקצה לאחר טיול לפלשתינה בשנת 1945, דבר שגרם לה ללא מעט קשיים, כולל האשמות באנטישמיות, והיא הוזהרה שעוינות כלפי ישראל משמעה "כמעט ההגדרה של התאבדות מקצועית" בעולם העיתונות האמריקאי. היא דחתה מכל וכל את ההאשמות, ובסופו של דבר הגיעה למסקנה כי הציונות היא מתכון למלחמה נצחית.
תומפסון נפטרה בגיל 67, בליסבון, פורטוגל.
ייצוגים בתרבות הפופולרית.
נישואיה לסינקלייר לואיס היה הנושא של המחזה בברודוויי "זרים", בו דמותה גולמה בידי השחקנית לואיס נטלטון. המחזה, שנכתב על ידי שרמן יאלן, עלה ב-4 במרץ 1979, וירד לאחר תשע הופעות בלבד.
בסרט אשת השנה (1942), קתרין הפבורן שיחקה את טס הרדינג, דמות המבוססת ישירות על תומפסון. בגרסת הברודוויי המוזיקלית גולמה דמותה על ידי לורן באקול.
התהום (סרט)
התהום (אנגלית: The deep) הוא סרט משנת 1977 בהפקת "קזבלנקה" ו-EMI ובבימויו של פיטר ייטס, העוסק בזוג נופשים צעירים מעורבים בסכסוך מסוכן עם ציידי אוצרות כאשר הם מגלים דרך אל אניית אוצר טרופה באיי ברמודה. הסרט מבוסס על רומן מאת פיטר בנצ'לי.
בסרט צילומים תת-ימיים ומבט על עולם ציידי האוצרות.
בתפקידים הראשיים ניק נולטה בתפקיד דוד סנדרס וז'קלין ביסט בתפקיד חברתו הבריטית גייל ברקה.
ולונה
Type 96
Type 96 הוא טנק מערכה מודרני מתוצרת סין. למעלה מ-2,000 טנקים נמצאים בשירות פעיל בצבא השחרור העממי והם למעשה מהווים את עמוד השדרה של חיל השריון הסיני. על בסיס טנק זה תוכנן ופותח האל-חאליד.
היסטוריה.
בקרבות השריון שהתחוללו במלחמת המפרץ נפגשו טנקי הT-72 העיראקיים מתוצרת ברית המועצות ועליהם היו מבוססים גייסות השריון של הגוש המזרחי, עם טנקי הקואליציה המתקדמים של הגוש המערבי, ובראשם, הטנקים של האמריקאים והבריטים: האברמס M1 והצ'אלנג'ר 1. במהלך קרבות אלו רמסו כוחות הקואליציה את השריון העיראקי וגרמו לו לאבדות כבדות, בעוד כוחות הקואליציה סבלו מאבדות מזעריות וטנקי המערכה המערביים של הקואליציה הוכיחו את עליונותם הגורפת על פני טנקי המערכה הסובייטים.
הצבא הסיני, שבחן את הקרבות לכל אורך המלחמה, היה מודאג מהתוצאות. הטנק המתקדם בשריון הסיני, שעליו הוא היה מבוסס היה ה-Type 90 שהיה מקביל וכמעט זהה ביכולתיו לטנק ה-T-72 הסובייטי. בכירי הצבא הסיני הבינו את הנחיתות המשמעותית של השריון הסיני, והיו מודאגים מתוצאותיו של קרב שריון בין טנקים מערביים לסינים, קרב שבו השריון הסיני יושמד לחלוטין.
בשל כך, ביקש הצבא הסיני לפתח ולהצטייד בטנק מערכה מודרני ומתקדם שיוכל להתמודד מול טנקים מערביים מתקדמים. בסופו של דבר, פותחו בסין שני טנקים שחולקים מאפיינים דומים ומשותפים רבים. הראשון שבהם הוא ה-Type 96 והשני שפותח והוא גם המתקדם מביניהם הוא ה-Type 99.
הנדסה מבנה ומאפיינים.
הנעה ועבירות.
הטנק מונע על ידי מנוע דיזל מקורר מים בהספק של ובשילוב עם משקלו היחסית נמוך של הטנק בהשוואה לטנקי מערכה מודרניים, כמו הצ'אלנג'ר 2 לדוגמה, שבו היחס בין הספק המנוע למשקל הטנק 19.2 כוחות סוס לכל טון, ב-Type 96 היחס בין הספק המנוע למשקל הטנק הוא 23.5 כוחות סוס לכל טון. לכן, ישנו יחס מעולה בין משקל הטנק להספק המנוע, דבר המאפשר מהירות נסיעה סבירה של 65 קמ"ש על הכביש.