בראשית שנות הארבעים, עת אנשי האצ"ל הניחו את נשקם כדי לשתף פעולה במאבק בנאצים, הפך המאבק בלח"י למאבק העיקרי של הבולשת. בראש המאבק עמדו מורטון ווילקין. ב-20 בינואר 1942 הטמינו אנשי לח"י מטעני נפץ על גג בניין ברחוב יעל 8 בתל אביב ומטענים נוספים הוטמנו בחצר ליד הכניסה לבניין. התוכנית הייתה למשוך את תשומת לב הבולשת לבית זה, על ידי פיצוץ על גגו, על מנת שמורטון ווילקין יבואו למקום, ובבואם יופעלו נגדם יתר המטענים. הפעלת המטענים על הגג הייתה באמצעות כבל חשמלי שנמתח בין הבית ברח' יעל לבניין הסמוך. המטען הראשון הופעל ואנשי לח"י המתינו להופעת מורטון ווילקין, אולם הקדימו אותם שני קציני משטרה יהודים וקצין אנגלי. המטענים הופעלו ושלושתם נהרגו.
בעקבות האירוע הוגברו החיפושים אחר מפקד לח"י אברהם שטרן (יאיר) שנאלץ להסתתר בדירת מסתור. ב-12 בפברואר 1942 נתגלה לבולשת מקום מחבואו של יאיר ברח' מזרחי ב' 8 בשכונת פלורנטין. מיד עם קבלת המידע על המסתור של יאיר הזדרז מורטון לחוש לדירה עם וילקין וכוח של שוטרים חמושים. יאיר, שנתגלה מסתתר בארון בגדים, הוצא ממנו. בעלת הדירה סולקה ממנה ואז, בלא נוכחות עדים יהודים, נורה יאיר על ידי מורטון באקדחו ונרצח בדם קר. שלטונות המנדט הפיצה את הגרסה כי יאיר נורה בעת "ניסיון בריחה".
ב-1 במאי 1942 ניסו אנשי לח"י להתנקש בחייו של מורטון. מורטון נפצע ותוך זמן לא רב עזב את הארץ ווילקין מילא את מקומו. בשנת 1943 עבר וילקין לשרת במטה הבולשת בירושלים כאחראי על המחלקה היהודית.
אנשי לח"י המשיכו לעקוב אחרי וילקין בירושלים במטרה להורגו כנקמה על רצח יאיר. ההחלטה על הריגת וילקין נתקבלה על ידי יצחק יזרניצקי (לימים יצחק שמיר, ראש ממשלת ישראל). ב-29 בספטמבר 1944 הצליחו האורבים (יעקב בנאי (מזל), יהושע כהן, דוד שומרון ומתתיהו פלאי) לירות בווילקין בלב ירושלים ליד הכנסייה הרומנית ולהורגו. דוד שומרון ירה בו 7 כדורים מטווח קצר ונמלט עם יעקב בנאי לשטח הכנסייה ומשם במונית שהמתינה להם נעלמו מהשטח.
לאחר הריגתו הטילו השלטונות עוצר כללי על ירושלים. גאולה כהן תיארה את הרושם שהריגתו עשתה על חברי הארגון, אשר אנחת רווחה בקעה מלבם בשומעם על מותו.
שלטונות המנדט ערכו לווילקין הלוויה בבית הקברות הפרוטסטנטי של הבישוף גובאט בהר ציון בירושלים, בה השתתפו מאות אנשים מראשי הממשל והמשטרה ובהם המזכיר הראשי של ממשלת המנדט (שהיה השני לנציב העליון בהיררכיה המנדטורית) וכן מפקד משטרת המנדט ג'ון מורי ריימר-ג'ונס. בין ההולכים אחר ארונו הייתה גם שושנה בורוכוב.
ממשלת ישראל העשרים ושבע
ממשלת ישראל העשרים ושבע בראשות בנימין נתניהו, המכונה גם ממשלת נתניהו הראשונה, הושבעה ב-18 ביוני 1996 וסיימה את כהונתה ב-6 ביולי 1999.
הקמת הממשלה.
נתניהו ביקש שלא לכלול בממשלתו את אריאל שרון, אולם דוד לוי התייצב לצידו של שרון ודרש להעניק לו תיק ביצועי בכיר. עקב התעקשותו של לוי נאלץ נתניהו למנות את שרון לשר התשתיות הלאומיות, תפקיד שכלל אוסף סמכויות ממשרדים שונים, ונוצר אד הוק לפתרון התסבוכת לאחר שכבר הורכבה הממשלה. לימים יצפה לוי להכרת תודה מצידו של שרון בעת שזה ירכיב את ממשלתו שלו, אך לשווא.
ציוני דרך ומדיניות.
בתחום הביטחוני זכורה ממשלתו הצרה של נתניהו בשל צמצום הטרור, וכן בשל אירועי מנהרת הכותל וניסיון ההתנקשות הכושל באיש החמאס בירדן, חאלד משעל, ניסיון שגרר את שחרורו מכלאו של אחמד יאסין על פי דרישתו של המלך חוסיין, וזאת על מנת לשמר את הסכם השלום עם ירדן. ב-4 בפברואר 1997 התרחש אסון המסוקים בו נהרגו 73 חיילי צה"ל שהיו בדרכם לפעילות מבצעית בלבנון. האסון גימד את הצלחתו היחסית של צה"ל בסוף שנות ה-90 לצמצם את מספר הנפגעים בלבנון על ידי מיגון מוגבר במוצבים, והביא להקמת תנועת ארבע אמהות ולהעלאת התמיכה הציבורית בנסיגה מרצועת הביטחון, לה התנגד נתניהו. אסון השייטת שאירע ב-5 בספטמבר 1997 הגביר אף הוא את הביקורת הציבורית על השהייה של צה"ל בלבנון.
מדיניות כלכלית.
נתניהו, הדוגל באסכולת שוק חופשי, העלה על נס את ערכי "הכלכלה החופשית" ואת ההפרטה. לראייתו של נתניהו, לממשלתו הראשונה היו מספר הישגים כלכליים:
בתקופת ממשלתו הראשונה של נתניהו כיהנו שלושה שרי אוצר, כל אחד למשך פרק זמן של כשנה.
הממשלה השקיעה יותר מקודמותיה בהתנחלויות, בתקציבי הדתות וברווחה. היו ניסיונות לבצע הפרטות בחברות הממשלתיות, ניסיונות שנחלו הצלחה חלקית בלבד. משרד האוצר ניהל מדיניות של ריסון תקציבי ובנק ישראל ניהל מדיניות של ריבית גבוהה.
מדיניות ה"ניוד המנוהל" של השקל הופחתה על ידי הרחבת רצועת האלכסון, ששיפרה את חופשיות המסחר בו. מחלוקת על רקע זה הובילה לפרישת שר האוצר דן מרידור, שהתנגד למהלך. בתקופת נתניהו פחתו האינפלציה והגירעון הממשלתי של ישראל, אך האבטלה גדלה.
מדיניות ביטחונית.
בשלהי כהונתה של הממשלה הוקמה המועצה לביטחון לאומי (המל"ל) והועמד בראשה דוד עברי.
נושא ביטחוני בולט נוסף - מינויו של דני יתום לראש המוסד בקיץ 1996, והתפטרותו בפברואר 1998 לאחר הגשת דו"ח צ'חנובר, שהטיל עליו את האחריות בפרשת ההתנקשות הכושלת בחייו של חאלד משעל. בתקופתו של יתום היו כישלונות פומביים נוספים של המוסד שבהם נתפסו אנשי מוסד בידי רשויות.
התפוררות הקואליציה.
כבר באביב 1998 הממשלה החלה להתערער, כאשר היחסים הרעועים בין דוד לוי מנהיג גשר ורה"מ נתניהו הביאו לפרישת גשר מהממשלה והסיעה המשותפת. זאב בנימין בגין פרש יחד עם חברים נוספים מהליכוד והקים את חרות - התנועה הלאומית, ואילו יריביו של נתניהו בליכוד, יצחק מרדכי, אותו פיטר מתפקידו כשר הביטחון, ודן מרידור, שהתפטר קודם לכן מתפקידו כשר האוצר, פרשו והקימו את מפלגת המרכז, יחד עם ראש עיריית תל אביב לשעבר מטעם הליכוד רוני מילוא, והרמטכ"ל שהשתחרר זה עתה מצה"ל אמנון ליפקין-שחק.
למרות מצבה הקשה של הקואליציה ניסה נתניהו להעביר את תקציב המדינה לשנת 1999 בכנסת, אך כשל לאחר שש"ס ויהדות התורה סירבו לתמוך בו ללא מילוי דרישות כספיות שנתפסו בעיניו כמופלגות, ישראל בעלייה סירבה לתמוך בו בגלל טענותיה להפרת הבטחותיו למנהיג המפלגה, נתן שרנסקי, מולדת הסכימה בתנאי שנתניהו יקרע את הסכם חברון מעל בימת הכנסת ויבטל את הסכמי אוסלו ואילו הדרך השלישית הייתה מצויה בשלבי התפוררות.
כאשר הסתבר כי המפד"ל היא הסיעה היחידה, מלבד הליכוד, המוכנה לתמוך בתקציב וישנם פחות מ-40 ח"כים המוכנים להצביע בעדו, החליט נתניהו כי אין טעם להמשיך במאמצים שלו לשמר את הממשלה והסכים לפזר את הכנסת.
הרכב הממשלה.
הממשלה מנתה 18 שרים, אך במהלך כהונתה בגלל חילופי אישים כיהנו בו בסה"כ 25 אישים כשרים, מתוכם 7 כיהנו בעבר בממשלה (דוד לוי, המר, רפאל איתן, קצב, מרידור, ארנס, שרון) ו-18 שרים כיהנו לראשונה כשרים בממשלה (נתניהו, קהלני, ישי, נאמן, סויסה, בני בגין, מצא, אדלשטיין, יצחק לוי, מרדכי, לבנת, שטרית, מיכאל איתן, שרנסקי, שלום, הנגבי, יהלום, עמור)
Watchkeeper
אגוז פקאן
פקן
DC-130
רויאל ג'ורדניאן
רויאל ג'ורדניאן (בערבית: الملكية الأردنية; באנגלית: Royal Jordanian; שם קודם: עאליה علياء) היא חברת התעופה הלאומית של ירדן. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה.
תולדות החברה.
החברה הוקמה בשנת 1963, ובתחילה נקראה עאליה (عالية), על שם עאליה בת חוסין בתו הבכורה של המלך חוסיין. בתחילת הדרך שימשה החברה להטסת מלכים ירדנים וחברי השלטון הירדני למדינות ערביות שונות במזרח התיכון ומדינות המפרץ הפרסי. כחברה מסחרית החלה לפעול למספר מצומצם של יעדים, שכללו את ביירות, כווית וקהיר. בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית Oneworld ובכך הפכה לחברת התעופה הערבית הראשונה המצטרפת לאחת משלוש הבריתות הגדולות של חברות תעופה.
נכון לשנת 2010, צי החברה מבוסס בעיקר על מטוסים של חברת איירבוס לדגמיו השונים וכן על מטוסי אמבראר E-Jets של חברת אמבראר הברזילאית, השולטת כיום בשוק מטוסי הסילון לטווחים בינוניים. בנוסף, הזמינה רויאל ג'ורדניאן 11 מטוסי בואינג 787, שיאפשרו למטוסיה לטוס לטווחים ארוכים מאי פעם בתולדות החברה.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2020:
פעילות החברה בישראל.
החברה מפעילה 17 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מופעלות במטוסי האמבראר, מטוסי האיירבוס צרי הגוף של החברה ואף לעיתים במטוסי הבואינג 787 .זהו הקו הקצר ביותר של החברה, כ-110 ק"מ בקו אווירי. אורך הטיסה הוא 25 דקות.
ביולי 2014, בעקבות מבצע צוק איתן ופגיעת רקטה בעיר יהוד, הפסיקה החברה לראשונה את טיסותיה לתל אביב וממנה, בדומה לחברות תעופה נוספות. נוסעים לישראל הועברו באוטובוס משדה התעופה לגבול עם ישראל.
באוגוסט 2014 חידשה החברה את טיסותיה לישראל.
ממשלת ישראל העשרים ואחת
ממשלת ישראל ה-21 בראשות שמעון פרס הושבעה ב-13 בספטמבר 1984 (ט"ז באלול ה'תשמ"ד), וסיימה כהונתה ב-20 באוקטובר 1986 (י"ז בתשרי ה'תשמ"ז). יחד עם הממשלה ה-22 היא כונתה ממשלת הרוטציה.
__תוכן_עניינים__
הקמת הממשלה.
בתום משא ומתן קואליציוני ארוך הורכבה ממשלת אחדות לאומית על בסיס רוטציה, כאשר הוסכם ששמעון פרס ישמש ראשון במשך שנתיים כראש ממשלה, ויצחק שמיר יחזיק בתיק החוץ ויתפקד כממלא מקומו, ולאחר מכן יתחלפו השניים בתפקידיהם. בעת הקמתה נשענה הממשלה על תמיכתם של 97 חברי כנסת.
ציוני דרך ומדיניות.
מדיניות כלכלית.
על מנת לייצב את הכלכלה ולעצור את האינפלציה המשתוללת, החל ב-1985 ביצועה של תוכנית הייצוב הכלכלית בניצוחם של ראש הממשלה פרס ושר האוצר מודעי.