מוכה היה צייר פורה, והוציא תחת ידו זרם של ציורים, כרזות, מודעות, איורים לספרים ולמגזינים, וכן עיצובים לתכשיטים, שטיחים, ניירות טפט ותפאורות לתיאטרון, כולם בסגנון שנודע כ"אר נובו". עבודותיו הציגו לעיתים קרובות נשים נאות וצעירות בתנועות זורמות, כשהן עטופות בגלימות ובצעיפים, לרוב מוקפות בפרחים, שלעיתים יצרו צורת הילה מסביב לראשן, באופן שהזכיר איקונוגרפיה דתית. סגנונו הפך מודל לחיקוי. מוכה עצמו השתדל להרחיק את עצמו מכל סגנון, והתעקש כי עבודותיו נובעות לא מנאמנות לסגנון אמנותי, כי אם מזרימה פנימית. הוא הכריז כי האמנות היא אך דרך להתקשרות רוחנית ולא עוד. מכאן התסכול שחש סביב הפרסום והתהילה שלהם זכו האלמנטים המסחריים של עבודתו.
מוכה שהה בארצות הברית בין 1904 ל-1910, ולאחר מכן שב לצ'כיה והתיישב בפראג, בה עיצב את התיאטרון לאמנויות היפות ובניינים נוספים בעיר.
כאשר קיבלה צ'כוסלובקיה את עצמאותהּ, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עיצב מוכה את בולי הדואר ושטרות הכסף של המדינה החדשה.
מוכה בילה שנים רבות בעבודה על יצירה שאותה ראה כחשובה ביותר: האפוס הסלאבי ("Slovanská epopej") – סדרת ציורי ענק המתארת את ההיסטוריה של העמים הסלאביים, שהוענקה לעיר פראג ב-1928. הציורים מוצגים בארמון העיר מוראבסקי קרומלוב, ומזה שנים מתקיים פולמוס ער בעניין העברתם לגלריה מיוחדת בפראג, בהתאם להוראותיו של הצייר.
בשנת 1931 יצר ויטראז' בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג בסגנון אר נובו.
עליית הפאשיזם בשנות ה-30 הביאה להכרזת עבודותיו של מוכה, כמו גם הלאומנות הסלאבית שלו, כ"ריאקציונריות". כאשר כבשו הנאצים את צ'כוסלובקיה בשנת 1939 נאסר מוכה על ידי הגסטאפו. במהלך המעצר חלה בדלקת ריאות. לאחר שיחרורו לא החלים, ומת כתוצאה מזיהום בריאותיו.
מוכה הצטרף למסדר הבונים החופשים בהיותו בפריז בשנת 1898. הוא נודע בכך ששיחזר את מסדר הבונים החופשים בצ'כיה. בשנת 1923 הוא נבחר למפקד הריבוני הגדול של המועצה העליונה של הנוסח הסקוטי בצ'כוסלובקיה.
בעת מותו נחשב סגנון האר נובו של מוכה כמיושן. בנו, ייז'י מוכה, הקדיש את חייו לכתיבה על אביו ולהחזרתו לתודעת הציבור. העניין בסגנונו של מוכה פרח בשנות ה-60, ומאז נשאר מוכה בתודעתם של ציירים ומעצבים. "מוזיאון מוכה" בפראג מציג תערוכות קבע העוסקות באמן וביצירתו.
הטבח בפוסה ארדיאטינה
הטבח ב"פוסה ארדיאטינה" (באיטלקית: Eccidio delle Fosse Ardeatine) בוצע ברומא, איטליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-23 במרץ 1944 נהרגו 33 חיילי ורמאכט על ידי פרטיזנים איטלקים שהניחו פצצה סמוך למקום בו היו רגילים לצעוד חיילים גרמנים ברחוב רזלה (via Rasella). בתגובה, ביום המחרת (24 במרץ) הוצאו להורג באותו מקום 335 אזרחים, נוצרים ויהודים. בתום הטבח באזרחים, פוצצו חיילי האס אס סלעים מעל מנהרות המחצבות, וההרוגים נקברו מתחת למפולות. בשנת 1953 הובאו הנרצחים לקבורה במקום הריגתם. בפוסה ארדיאטינה הוקם אתר זיכרון להנצחת השואה באיטליה.
ההוצאה להורג.
על פי דיווח לא מאושר, היטלר ציווה כי תוך 24 שעות יומתו עשרה אזרחים על כל חייל שנהרג. המפקד הגרמני של רומא, הרברט קפלר, שניהל למעשה את משטרת רומא, הכין רשימה של 320 איטלקים, שיוצאו להורג, מתוך האסירים שהיו בכלא רג'ינה קואלי ברומא, חלקם היו חשודים בפעילות נגד הגרמנים או הפשיסטים וחלקם בשל היותם יהודים. לאחר שאחד החיילים הגרמנים מת מפצעיו, הוא הוסיף על דעת עצמו עוד עשרה אזרחים לרשימת המועמדים למיתה. מספר האנשים שהוצאו להורג בפוסה ארדיאטינה הגיע ל-335 אזרחים. חלקם השתייכו לתנועת "הדגל האדום" (Bandiera Rossa), תנועת התנגדות קומוניסטית צבאית, אך היו גם מתנועות ההתנגדות האחרות.
ב-24 במרץ 1944 הובילו חיילי האס. אס בפיקודם של אריך פריבקה וקרל הס את המועמדים להריגה לפוסה ארדיאטינה בקבוצות של חמישה. הם נורו בעורפם כאשר ידיהם קשורות לאחור. רבים הצטוו לכרוע ברך כנגד אלה שהוצאו להורג לפניהם. במהלך ההוצאה להורג התגלה כי חמישה אנשים מיותרים, אך גם הם נורו.
השערות.
יש השערות אחדות הקשורות ברצח האזרחים, ולעיתים הן מסולפות.
המפקד הגרמני של רומא, הרברט קפלר, האחראי לטבח, נתפס בתום מלחמת העולם על ידי כוחות הכיבוש הבריטיים. בשנת 1947 הוא הועבר לשלטונות האיטלקים, הועמד למשפט ויצא חייב בדין ונידון למאסר עולם. בשנת 1977 יצא לאשפוז בבית חולים ברומא ומשם ברח לארגנטינה. הוא מת בגרמניה.
ההשלכות המדיניות והתרבותיות של הטבח במחצבות ארדיאטינה בפרט ומהפעילות של הפשיזם באיטליה מהדהדות עד היום.
האתר.
האתר הנוכחי מנוהל על ידי הצבא האיטלקי. מעל הקברים גג בטון כדוגמת אוהל יזכור ביד ושם. באתר נערכות האזכרות לקורבנות, והן מנוהלות על ידי כומר ורב.
ליד אתר בית הקברות יש כניסה למנהרות של המחצבות. בעת ההליכה במנהרה חולפים על פני תרשימים וצילומים המדגימים את מה שקרה באירוע. בסוף המסלול מגיעים אל מקום ההוצאה להורג.
באתר הוקם מוזיאון קטן וחדרי לימוד, שנועדו להדרכת קבוצות הנוער הבאות לבקר במקום.
פיל ספקטור
פִיל ספּקטוֹר (באנגלית: Phil Spector; נולד כהארווי פיליפ ספקטור; 26 בדצמבר 1939 – 16 בינואר 2021) היה פזמונאי, מוזיקאי, גיטריסט ומפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי.
ספקטור החל להתפרסם בראשית שנות ה-60, והפך לאחד מהמפיקים המוזיקליים החשובים ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הפופ. התרומה החשובה שלו ביותר בתחום ההפקה היא המצאת טכניקת ההקלטה היוצרת את "קיר הסאונד" . בין האמנים אותם הפיק ניתן למצוא את טינה טרנר, הביטלס (להם הפיק וערך את האלבום Let It Be) והראמונס.
ב-2009 הורשע ברצח מדרגה שנייה של השחקנית לנה קלארקסון ב-2003, ונגזר עליו מאסר עולם.
תחילת הדרך.
ספקטור נולד למשפחה יהודית ברובע הברונקס שבניו יורק. בהיותו בן תשע התאבד אביו והמשפחה עברה בעקבות האסון ללוס אנג'לס. כבר בגיל 16 החל ספקטור לעסוק במוזיקה; תחילה החל ללמוד ולנגן בגיטרה, ולאחר מכן הקים את להקתו הראשונה "הטדי בירס" עמם שר את להיטו הראשון "להכיר אותו פירושו לאהוב אותו" בשנת 1958.
בלהקת "הטדי בירס" חברו לספקטור שלושה מחבריו ללימודים בבית הספר התיכון בו למד. לאחר שחסכו חברי הלהקה מספיק כסף לשכירת אולפן הקלטות למשך שעתיים, הצליחה הלהקה הצעירה להקליט את שירה הראשון, בהפקתו של ספקטור, דבר שהוביל את הלהקה לחברת התקליטים "ארה". שירם הראשון בחברת ההקלטות היה שיר שכתב ספקטור על אביו "להכיר אותו משמעו לאהוב אותו". השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד לאחר שמכר למעלה ממיליון עותקים עד לסוף שנת 1958.
לאור ההצלחה הגדולה של סינגל הבכורה, הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים "אימפריאל", אך הסינגל הבא שהוציאו "אינני זקוק לך עוד", הגיע למקום ה-91 במצעדי הפזמונים. הלהקה המשיכה להקליט עוד מספר שירים ואף הוציאו את האלבום "הטדי בירס שרים!", אך בשנת 1959 התפרקה הלהקה.
מפיק מוזיקלי.
לאחר פירוק הלהקה, עבר ספקטור מתפקיד של חבר להקה וכותב שירים לעמדת המפיק. הוא החל לעבוד בחברת ההפקות של ג'רי ליבר ומייק סטולר בבניין בריל וכך למד להכיר את אולפן ההקלטות. באותה תקופה החל להפיק הקלטות לזמרים שונים, בין השאר לריי פטרסון, לו הפיק את "קורינה, קורינה" שהגיע למקום ה-9 בשנת 1961, וכן לקרטיס לי לו הפיק את "עיני מלאכית קטנה" שהגיע למקום ה-7 במצעדי הפזמונים. במקביל, כתב יחד עם ג'רי ליבר את להיטו של בן אי קינג "הארלם הספרדית", וכן פעל כנגן גיטרה בהקלטות והופעות שונות.
בסתיו 1961 הקים ספקטור בשיתוף סיל את חברת התקליטים "תקליטי פילס" (שם החברה מכיל את שילוב שמות מקימיה). בתקופה זו, הפיק ספקטור את שירי להקת "הקריסטלס". שני השירים הראשונים שהפיק ללהקה הפכו מיד ללהיטים והגיעו למקומות 20 ו- 13 במצעדי הפזמונים. במקביל המשיך להפיק לאמנים אחרים; בשנת 1962 הפיק את אלבומה של קוני פרנסיס "אהבה מיד שנייה" שהגיע למקום ה-7. באותה שנה הצליח ספקטור עם הלהיט שהפיק ל"קריסטלס" "הוא מורד" שהגיע לפסגת מצעדי הפזמונים, כמו כן סיל פרש משותפותו בחברת התקליטים, ו"תקליטי פילס" הייתה בניהולו הבלעדי. בתקופה זו, המשיך ספקטור להפיק מספר גדול של שירים, שחלקם הפכו ללהיטים. על אף ההצלחה, מיעטה "תקליטי פילס" להפיק אלבומים שלמים, אך הבולט שבהם הוא האלבום שהורכב משיריהם של מספר מבצעים שונים "מתנת חג מולד בשבילך" שיצא בשנת 1963 וזכה להצלחה עצומה. בין השאר, מוקם האלבום במקום המכובד 142 במצעד 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים ברשימת הדירוג של המגזין רולינג סטון. ספקטור העדיף הפקת סינגלים על פני הפקת אלבומים, היות שטען שאלבום הוא "שני להיטים ועשרה קטעים של זבל". האלבום "מתנת חג מולד בשבילך" הופק, רק לאחר שספקטור היה בטוח באופן מוחלט כי ביכולתו להפיק אלבום שיהפך להצלחה אדירה בחג המולד של אותה שנה. האלבום יצא יום לאחר ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי, דבר שפגע בתחילה בקצב מכירותיו, אך עם הזמן הפך האלבום ללהיט והוא נמכר היטב בתקופת חג המולד עד היום.
חומת הצליל.
סימן ההיכר באותה העת של פיל ספקטור היה מה שמכונה "חומת הצליל", טכניקת הפקה המאגדת שכבות על גבי שכבות של צליל. ספקטור הקליט שלל נגנים אשר ניגנו על כלי נגינה שונים, וכך יצר תזמורות שלמות על ידי שילוב ההקלטות והכפלת חלקים מהן, כך שהצליל שהתקבל נשמע כתזמורת רוק גדולה ורחבה.