במקביל, ההתמדה Persistence מאפשרת לאדם לעבוד על בעיות יצירתיות, בתשומת לב וביסודיות לאורך זמן.
בהתאם לכך מוסחות פוגעת ביכולת של האדם לחשוב ולפעול בצורה יצירתית.
תהליכים יצירתיים של התמדה כוללים חשיבה מתכנסת יותר, חשיבה ממוקדת ושיטתית, כמו גם תהליכי חיפוש ממושכים.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים.
אומנם המושג יצירתיות הוא בעל אופי אבסטרקטי, אך נמצא כי רשת נרחבת של אזורים, המתפרשת על פני כל המוח, פועלים יחדיו בעת ביצוע מטלה הדורשת יצירתיות. כמו כן, לכמות המוליך העצבי דופמין באזורי המוח השונים נמצאה השפעה על היצירתיות האנושית.
רשתות מוחיות המעורבות בחשיבה יצירתית.
פעילות קוגניטיבית מורכבת לרוב נתמכת על ידי מספר אזורים הפועלים יחדיו ומכוננים רשת עצבית, רשתות אלו לרוב נחשבות כבסיס העצבי התומך ביכולת קוגניטיבית בסיסית.
מחקרים אשר השתמשו בדימות מוחי מצאו כי מספר רשתות פעילות במקביל בביצוע מטלה הדורשת חשיבה מסתעפת, ומתקשרות ביניהם בדפוסם שונים לאורך המטלה. נמצא כי רשת ברירת המחדל, רשת המופעלת לרוב כאשר אין מטלה חיצונית הנידרשת להיעשות ומזוהה עם פעולות כמו חלימה בהקיץ, חשיבה על אירועים בעתיד ויצירת סימולציות במחשבה; רשת השליטה הניהולית (executive control network), רשת הפועלת כאשר נדרש קשב למקור חיצוני, ומזוהה עם פעילות כמו זיכרון עבודה ועיכוב תגובות וגם רשת הבולטות (salience network), רשת המזוהה עם סינון וזיהוי של גירויים בולטים ורלוונטיים, על הסטת הקשב לעבר אירועים בולטים בסביבה, ועל הפעלה והחלשה של רשתות אחרות במוח, נמצאו פעילות לאורך המטלה.
פעילות רשתות אלה לאורך חשיבה מסתעפת אינה אחידה ומערבת תקשורת בין רשתות שונות. בתחילת ביצוע המטלה קיימת קישוריות חזקה בין רשת ברירת המחדל לרשת הבולטות, דבר המעיד על פעולה משותפת של שתי הרשתות. ככל שמתקדם הזמן שבו הנבדק מתמיד במטלה, מתחזקת הקישוריות של רשת ברירת המחדל עם אזורים המזוהים עם רשת השליטה הניהולית, ונחלשת הקישוריות עם רשת הבולטות. קישור בין רשתות שונות מעיד על כך שהרשתות אינן פועלות בנפרד זו לזו במהלך החשבה המסתעפת אלא מתחברות יחדיו על מנת לתמוך בפעולה.
לפי הפסיכולוג רוג'ר ביטי, בתהליכים יצירתיים רשת ברירת המחדל משפיעה בעיקר על ייצור רעיונות, מלמטה למעלה, ורשת הבקרה מגבילה ומכווינה את ייצור הרעיונות אל עבר מטרה ספציפית באמצעות תהליכי ניהול ובקרה מלמעלה למטה. חיזוק לתיאוריה זו נמצא גם בהתבטאויות אחרות של יצירתיות כמו יצירה של שירה ויצירת אמנות חזותית. בשלב בו הנבדקים התבקשו להעריך את תוצרי החשיבה שלהם נצפתה עלייה בקישוריות הרשתות. עם זאת בצורות ביטוי אלו בשלב העלאת הרעיונות פעילות הרשתות לא הייתה מקושרת או אפילו הייתה הפוכה לפעילות רשת הבקרה, דבר המעלה הבדלים דקים ביכולות הנדרשות לצורות ביטוי שונות של יצירתיות. נקודה נוספת שמעלה ביטי היא כי הפעולה היצירתית מורכבת מתתי פעילויות קוגניטיביות הדומות לפיעלויות קוגניטיביות אחרות כמו העלאת זכרונות, או פעילות מונחית מטרה.
השפעת הדופמין על קליפת המוח הקדם מצחית והסטריאטום.
נראה שהתהליך היצירתי מתחיל בקליפת המוח הקדם-מצחית, כאשר דיכוי קל של יכולת האינהיביציה והעכבה הסמויה מאפשר זרימה חופשית של רעיונות.
קליפת המוח הקדם-מצחית מקבלת מידע של מטה-מעלה “bottom-up” מהמערכות החושיות של המוח ומספקת ויסות של מעלה-מטה “top-down” על הקורטקס החושי, כדי לשלוף מידע שמאוכסן בזיכרון וכדי להנחות את העיבוד של המידע החושי.
קליפת המוח הקדם-מצחית מסוגלת לייצג מידע גם בהיעדר נוכחותו בסביבה הפיזית, באמצעות רשתות עצביות שמשפעלות אחת את השנייה באופן המאפשר את שמירת המידע במודעות. בהתאם לכך, קליפת המוח הקדם-מצחית היא המערכת שאחראית על התפקודים הגבוהים של החשיבה, כמו חשיבה מופשטת ויש לה חשיבות רבה ליכולת היצירתית של האדם.
באופן כללי ישנם מוליכים עצביים המשפיעים על פעילות קליפת המוח הקדם-מצחית. למשל, רמת השחרור של קטכולאמינים בקליפת המוח הקדם-מצחית יכולה לשנות במהירות את חוזק הקשרים ברשתות קדם מצחיות, כדי לתאם בין מצבים קוגניטיביים ותודעתיים לבין הדרישות הפיזיולוגיות המתעוררות בעקבות גירויים ואירועים שונים בסביבה.
בהתאם לכך, רמות נמוכות של המוליך העצבי נוראדרנלין המאפיינות מצבי רוגע מקושרות ליצירתיות, בעוד שרמות גבוהות של נוראדרנלין המאפיינות מצבי מתח מקושרות לירידה ביצירתיות. מנגנון זה הוא ביטוי ליחסי גומלין בין רגש וקוגניציה.
כמו כן, יכולת ההתמדה של התהליכים היצירתיים בקליפת המוח הקדם-מצחית מווסתת על ידי המוליך העצבי דופמין.
זמינות הדומפין בקליפת המוח הקדם מצחית מושפעת מהאנזים Catechol-O-methyltransferase או COMT, שמפרק תרכובות אורגניות מסוג קטכולאמין בנוזל החוץ-תאי
קליפת המוח הקדם-מצחית מתפקדת באופן מיטבי כאשר הכמויות של המוליכים העצביים נוראדרנלין ודופמין מיטביות.
מוליכים עצביים אלו משפיעים בצורת U הפוכה, כך שעודף או חוסר שלהם יכולים להוביל לפגיעה משמעותית בתפקוד שלה. בהתאם לכך, נראה יחס של צורת U הפוכה גם בין היכולת היצירתית לרמת הדופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית.
מסיבה זו, התוצאות של שינוי רמת הדופמין על היצירתיות של האדם, תלויות ברמת הבסיס שלו. למשל, תוספת של דופמין לאדם עם רמת דופמין גבוהה, תעלה את רמת המוסחות ותפגע ביכולת ההתמדה של התהליך היצירתי. לעומת זאת, הוספת כמות זהה של דופמין לאדם שרמת הבסיס שלו נמוכה, תוביל לשיפור של הביצועים היצירתיים שלו.
הסטריאטום מעורב בהנחיית ההתנהגות לעבר הגשמת מטרות רצויות על ידי בחירה וארגון של סדר הפעולות הנדרש.
במערכת העצבים האנושית, הסטריאטום מופעל בעקבות גירוי הקשור לתגמול, בעקבות גירוי אברסיבי (לא נעים), מפתיע או עוצמתי, או על ידי רמזים הקשורים לתגמול.
הוא מבסס את פעולתו על מידע שמתקבל מקליפת המוח הקדם-מצחית.
המוליך העצבי דופמין חיוני לצורך הפעלה סינפטית בתוך הסטריאטום ובינו לבין אזורים אחרים, כמו קליפת המוח הקדם-מצחית.
בהתאם לכך, בנוסף לקליפת המוח הקדם-מצחית, גם לפעילות הדופמינרגית של הסטריאטום יש השפעה משמעותית על היכולת היצירתית. בעוד שהתפקוד הדופמינרגי של קליפת המוח הקדם מצחית אחראי על היציבות וההתמדה של התהליך היצירתי, התפקוד הדופמינרגי של הסטריאטום מאפשר את הגמישות החיונית לא פחות לתהליך זה.
גם בסטריאטום הקשר בין דופמין ליצירתיות הוא בעל צורת U הפוכה, כאשר רמות מתונות של דופמין מסייעות לגמישות המחשבתית ותורמות ליצירתיות, בעוד שרמות גבוהות או נמוכות של דופמין פוגעות בגמישות המחשבתית וביצירתיות.
מבחינה גנטית, וריאציות גנטיות של הגן DAT מקושרות לשונות בין אישית בזמינות של נשא הדופמין ושל זמינות הדופמין בסטריאטום.
כמו כן, נשא הדופמין DAT מקושר לזמינות הדופמין בסטריאטום ולגמישות מחשבתית.
קולטני דופמין D2 (המכונים גם DRD2) הם קולטנים נפוצים יחסית. הם נמצאים באזור גרעיני הבסיס, כמו הגרעין הזנבי והפוטמן (Putamen), גרעין האקומבנס, ב-Olfactory Tubercle ובסטריאטום.
בנוסף למוליך העצבי דופמין, גם קולטני דופמין מסוג D2 מקושרים ליצירתיות.
למעשה, ההשפעה החזקה של קולטני D2 על הסטריאטום מקושרת ליצירתיות באמצעות ההשפעה שלו על גמישות החשיבה, שהיא חלק חיוני מתהליך זה.
הקשר בין התפקוד הדופמינרגי לרמת היצירתיות לא מסתכם רק בהשפעה הנפרדת שלו על קליפת המוח הקדם-מצחית והסטריאטום, אלא גם מהיחס של רמות הדופמין בין שני האזורים המוחיים האלו ובאיזון של המערכת הפרונטו-סטראיטלית ככלל.
למשל, שפעול יתר של הסטריאטום בהשוואה לקליפת המוח הקדם מצחית יגרום לרמות גבוהות מידי של מוסחות שתפגע ביצירתיות. לעומת זאת, תת-שפעול של ההסטריאטום בהשוואה לקליפת המוח הקדם מצחית יגרום לנוקשות מחשבתית שתפגע ביצירתיות גם כן.
כלומר, האפנון העצבי של המערכת הפרונטו-סטריאטלית, עליו אחראי המוליך העצבי דופמין - הוא זה שמאפשר הן את הגמישות והן את ההתמדה הדרושות לתהליך היצירתי.
כמו כן, הקשר בין רמת הדופמין במערכת הפרונטו-סטריאטלית לבין היצירתיות אינו יחס ישר, אלא בצורה של U הפוכה.
כתוצאה מכך, ההשפעות של ירידה או עליה ברמות הדופמין על היצירתיות של אדם מסוים, תלויות ברמת הבסיס שלו.
דופמין וחיפוש חידושים.
מנגנון נוסף אשר יכול להסביר את הקשר בין דופמין ליצירתיות הוא הנטייה להתנהגות של חיפוש חידושים (באנגלית: ). זאת משום שמנגנונים הקשורים למוליך העצבי דופמין מעורבים גם בנטייה של אנשים יצירתיים לחפש חידושים. הנטייה לחיפוש חידושים מקושרת לאזורים מוחיים אשר מכילים תאי עצב דופמינרגיים או מקושרים לתאי עצב דופמינרגיים מאזורים אחרים של המוח, כמו: הסטריאטום הגחוני Ventral striatum, החומר השחור, הטגמנטום הגחוני והיפוקמפוס.
ההשפעה של ליקויים כרוניים בתפקוד הדופמינרגי על היצירתיות.
המוליך העצבי דופמין מקושר ליכולת היצירתית.
משום שיש לו תפקיד משמעותית בוויסות התהליכים הקוגניטיביים המעורבים בחשיבה יצירתית, יש לצפות שמצבים הכרוכים בליקויים כרוניים בתפקוד הדופמינרגי יובילו להנמכה או שיפור של היכולת היצירתית.
למשל, אנשים עם סימנים עדינים של סכיזופרניה (שאינם עונים על הקריטריונים לאבחנה), יש ליקויים קלים בתפקוד הדופמינרגי והם מפגנים רמות גבוהות יותר של גמישות בחשיבה היצירתית, בהשוואה לאנשים בריאים ללא סכיזופרניה.
כמו כן, לדופמין יש תפקיד חשוב בהפרעות מצב רוח
בהתאם לכך, קשר מסוג עקומת U הפוכה בין זמינות הדופמין לבין היכולת היצירתית נראה גם אצל אנשים עם הפרעה דו-קוטבית, המאופיינת בתפקוד דופמינרגי לקוי.