אימפריית מאלי הייתה אימפריה מסחרית שפרחה במערב אפריקה מהמאה ה-13 עד המאה ה-16 לספירה. האימפריה הוקמה על ידי סונדיאטה קייטה והתפרסמה בזכות עושרם של שליטיה, במיוחד של מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי. זאת הייתה האימפריה הגדולה ביותר במערב אפריקה והיא השפיעה עמוקות על התרבות של מערב אפריקה באמצעות התפשטות השפות שלה, חוקיה ומנהגיה.
האימפריה החלה בתור ממלכה שהייתה מורכבת מאנשי הקבוצה האתנית-אפריקאית מנדינקה בחלקו העליון של נהר ניז'ר, סביב העיר ניאני . במהלך המאות ה-11 וה-12 היא החלה להתפתח כאימפריה בעקבות דעיכתה של אימפריית גאנה מצפון. במהלך תקופה זו עברו נתיבי הסחר דרומית לסוואנה של אפריקה, מה שהביא להמרצת צמיחתה. סונדיאטה קייטה נחשב כמייסד האימפריה. הוא שלט בין השנים 1230–1260 והרחיב את גבולותיה, שנחשבים לחלקה המערבי של מאלי של ימינו. סונדיאטה קייטה היה נסיך לוחם של שושלת קייטה , אשר קראה לשחרור העם המאלי משלטון מלך אימפריית סוסו , סומורו קאנטה . לאחר מותו של סונדיאטה קייטה, מלכי מאלי הוזכרו בתואר מאנסה .
בנו של סונדיאטה קייטה, מאנסה אולי הראשון (Ouali Keita I), הגדיל את הייצור החקלאי של האימפריה וכצעד כלכלי ופוליטי הקים חאג' לעלייה לרגל למכה, שכן האימפריה התבססה על האסלאם עוד מתקופתו של אביו. לאחר שורת ניסיונות לא חוקיים לתפוס את כס המלוכה הפך, בשנת 1298, סאקורה , מפקד לשעבר בצבא, לקיסר והיה לאחד משליטי האימפריה החזקים ביותר, אשר הרחיב מאוד את שטחה של מאלי. בזמן שלטונו, ב-1307, עלה למכה. סאקורה נהרג בדרכו חזרה ממכה, וכס המלוכה חזר לצאצאיו של סונדיאטה קייטה. לאחר שלטונם של שלושה קיסרים נוספים הפך, בשנת 1312, מוסא קייטה לקיסר. בין השנים 1324–1326 ביצע מוסא עלייה מפורסמת לרגל. מתנותיו הנדיבות למצרים הממלוכית גרמו לערך הזהב לרדת מאוד, שכן ערכו נפל בקהיר ולא עלה חזרה במשך מספר שנים. בשנת 1337 ירש אותו בנו מאגן הראשון, אשר הודח בשנת 1341 מכסאו על ידי דודו סולימאן (Souleyman Keita) .
לאחר מותו של סולימאן ב-1360, ירש אותו בנו והחלה תקופה של מלחמת אזרחים, שגררה קונפליקטים ומאבקים פוליטיים במאלי. אימפריית מאלי הייתה כבר חלשה עוד בטרם החלה מלחמת האזרחים. החל מ-1507 מדינות שכנות כבשו את השטחים הקיצוניים של מאלי. בין השנים 1542–1545 פלשו כוחות מאימפריית סונגהאי לעיר הבירה ניאני, אך לא הצליחו לכבוש את האימפריה. בשנת 1670 בזזה ושרפה אימפריית באמאנה את ניאני. אימפריית מאלי התפוררה במהירות, חדלה מלהתקיים והוחלפה על ידי ממלכות עצמאיות. בני משפחת קייטה נסוגו לעיירה קאנגבדה, שם הפכו למנהיגים.
פרה-אימפריית מאלי.
עדויות מצביעות על כך שמאלי הצפונית הייתה מאוכלסת מאז שנת 10,000 לפני הספירה. בשנת 300 לפני הספירה התפתחו יישובים גדולים ומאורגנים, ברובם ליד ג'נה (Djenné), אחת הערים העתיקות ביותר במערב אפריקה. עד המאה ה-6 לספירה, החל המסחר הרווחי דרך מדבר סהרה בזהב, במלח ובעבדים, דבר שהקל על עליית האימפריות הגדולות של מערב אפריקה.
מאלי נוצרה מתוך מספר ממלכות ואימפריות אפריקאיות ששגשגו בין המאה ה-9 למאה ה-19, כאשר המוקדמת ביניהן הייתה אימפריית גאנה, שהתקיימה בין המאה ה-9 למאה ה-12 והגיעה לשיאה בשנת 1000 לספירה. אימפריית מאלי נולדה מממלכה קטנה שהייתה ממוקמת במוצא נהר הניז'ר.
מחוז קאנגאבה.
ראשית, שלטה אימפריית סוסו במאנדן, שהיוותה ממלכה קטנה בתוך האימפריה. לאחר כיבושה של סוסו על ידי אימפריית מאלי במהלך גדולתו של סונדיאטה קייטה, הפכה אדמת מאנדן (האזור שהיה מאוכלס על ידי אנשי מנדינקה) לאחד ממחוזותיו. העיר המנדנית של מאן-קה (כיום קאנגאבה) שימשה כבירתה ושמה של המחוז הזה.
האריה הרעב.
במהלך עלייתו של קניאגה נולד, בתחילת המאה ה-13, סונדיאטה משבט קייטה. הוא היה הבן של המלך של ניאני, מגאן קון פאטה (שמשמעותו הנסיך הנאה). אמו של סונדיאטה הייתה אשתו השנייה של מגאן קון פאטה, סוגולון קדג'ו. היא הייתה אישה מארץ דו, מדרום למאלי. הילד קיבל את שמה הפרטי של אמו (סוגולון) ואת שם המשפחה של אביו (דג'אטה). משולבים בשפה המדוברת, השמות יצרו את המילה סאנדג'אטה או סונדיאטה קייטה. בהסברו של איבן חאלדון, דג'אטה פירושו "אריה".
הנסיך סונדיאטה התנבא להיות כובש גדול. אולם, לא הייתה לנסיך התחלה מבטיחה. סאנדיאטה, על פי מסורות שבעל פה, לא הלך עד גיל שבע. עם זאת, ברגע שסונדיאטה עשה שימוש ברגליו הוא גדל ונהיה חזק ומכובד מאוד. לצערו של סונדיאטה, זה לא קרה לפני מותו של אביו. למרות הרצון לכבד את הנבואה ולשים את סונדיאטה על כס המלוכה, הכתירו זקני העיר ניאני את הבן מאשתו הראשונה ססומה ברטי במקום. ברגע שבנו של ססומה, דנקרן טומן, ירש את הכתר, הוא ואמו הגלו את סונדיאטה הפופולרי יחד עם אמו ושתי אחיותיו. לפני שדנקרן טומן ואמו יכלו ליהנות מכוחם הבלתי נמנע, הניח המלך סומורו את ידיו על ניאני, ואילץ את דנקראן לברוח לקיסידוגון.
הקרב על קירינה.
בחזרתם של סונדיאטה ואימו מהגלות יחד עם צבאות משולבים של ממה, ווגאדו וכל ערי המדינה שהיו מדוכאות על ידי סומארו העריץ, התרחש נגדו מרד. הכוחות המשולבים של צפון ודרום מאנדן הביסו את צבא סוסו בקרב על קירינה בערך בשנת 1235. ניצחון זה הביא לנפילתה של ממלכת קניאגה ועלייתה של אימפריית מאלי. לאחר הניצחון נעלם המלך סומארו, והמנדינקה הסתערו על ערי סוסו האחרונות. מגאן סונדיאטה הוכרז כ-"faama of faamas" (מלך המלכים בשפת המנדינקה) וקיבל את התואר "מאנסה", שפירושו קיסר. בגיל 18, הוא קיבל סמכות על כל 12 הממלכות בברית הידועה בשם מאנדן קורופבה. הוא הוכתר תחת שם כס המלוכה סונדאיטה קייטה והפך לקיסר המאנדינקה הראשון. וכך הפך השם קייטה למשפחה והחל את שלטונו.
ארגון.
מאנדן קורופאבה, שנוסדה על ידי מרי דג'אטה, הייתה מורכבת מ"שלוש המדינות בעלות הברית החופשית" של מאלי, ממה וואגדו ועוד "12 הדלתות של מאלי".
12 הדלתות של מאלי היו קואליציה של שטחים כבושים, בעיקר בתוך מאנדן, שתושביהם היו נאמנים לסונדיאטה ולצאצאיו. הן היו רכושו של המאנסה והוקמו ב-1235 בעקבות הקרב על קירינה. באמצעות תקיעת חניתותיהם באדמה לפני כסאו של סונדיאטה, ויתרו כל אחד משנים-עשר המלכים על ממלכתם לטובת שושלת קייטה. בתמורה להיכנעותם, הם הפכו ל"פארבאס", שילוב של המילים "פארין" ו"בה" (פארין הגדול). פארין היה אז מונח כללי למפקד צפוני.
מארי דג'אטה הראשון / סונדיאטה קייטה הראשון.
מאנסה מארי דג'אטה, שנקרא מאוחר יותר בשם סונדיאטה קייטה הראשון, היה אחראי על כיבושם של מספר מקומות מפתח באימפריית מאלי ותחת שלטונו הורחבו גבולות האימפריה. הוא לא לקח חלק בשדה הקרב שוב אחרי 1240 והתעסק בשלטונו בגבולות הממלכה. הגנרלים שלו המשיכו לכבוש שטחים, במערב הגיעו לנהר גמביה ולגבולות של טקרור, מה שאפשר לו לשלוט על תחום גדול יותר אפילו מאשר תחומה של אימפריית גאנה בשיאה. בסופם של המסעות, האימפריה גדלה בכ-1,000 מיילים (1,600 ק"מ) ממזרח למערב עם גבולות שהתפתלו בין נהרות סנגל וניז'ר. לאחר שאיחד את מנדל, הוא הוסיף את שדות הזהב של שבטי הוונגרה והפך אותם לגבול הדרומי של האימפריה. העיירות המסחריות ולאתה ואודאגוסט נכבשו גם הן והפכו לגבול הצפוני של המדינה החדשה. ואגאדו וממה הפכו לשותפים זוטרים בממלכה ובחלקה של הגרעין האימפריאלי. האדמות של במבוגו (מזרח סנגל ומערב מאלי של ימינו), ג'לו (מחוז במרכז גינאה של ימינו) וקאבו (ממלכה שהיה במרכזה של גינאה-ביסאו והתפשטה לסנגל של ימינו) נוספו למאלי על ידי פאקולי קורומה, פרן קמרה וטירמקאן טרורה. בין הקבוצות האתניות השונות המקיפות את מאנדן היו קבוצות דוברות פולאר בערים מקינה, טקרור וג'לו. אף על פי שהיה מוסלמי, הצליח סונדיאטה קייטה הראשון לזכות בתמיכה כוללת בקרב עמו וזאת מכיוון שביצע טקסים של דתות נוספות וכאלו שהיו רלוונטיים למנהיגים לא מוסלמים בעבר.
מאלי האימפריאלית.
מאלי האימפריאלית ידועה בעיקר בזכות רשמיהם של שיהאב אל-עומרי , אבן בטוטה ואבן ח'אלדון. אף על פי שהמקורות מספקים מידע מוגבל, הם מספקים תמונה די טובה על האימפריה, שהגיעה לשיאה באמצע המאה ה-14 תחת שלטונו של מנסא מוסא הראשון.
ממשל.
האימפריה של מאלי כיסתה, במשך תקופה ארוכה, שטח גדול יותר מכל מדינה מערב אפריקאית אחרת. מה שאפשר זאת היה אופי הממשל המבוזר של המדינה. עם זאת, המאנסה (שליט האימפריה המכהן) הצליח לשמור על כספי המיסים ועל שליטה נומינלית באזור מבלי לקומם את הנתינים שלו. ברמה המקומית (כפר, עיירה ועיר), הדוגואו-טיגי (ראש הכפר) נבחר מתוך השושלת של מייסד האזור. הקאפו-טיגי (ראש האזור) מונה על ידי מושל המחוז מתוך המעגל שלו. הסמכות המרכזית בניאני התערבה רק בבחירת ראש המחוז או המדינה. מחוזות בחרו את המושלים שלהם בעזרת המנהגים האישיים שלהם (בחירות, ירושה וכו'). ראש המחוז נקרא דימאני-טיגיאו פארבה על ידי המאנסה. ראשי המחוז היו צריכים להיות מאושרים על ידי המאנסה והיו מפוקחים על ידו. אם המאנסה לא האמין שהדימאני טיגי היו כשירים או אמינים, הייתה מוצבת פארבה כדי לפקח על המחוז או להנהיג אותה באופן ישיר.
פארינים ופארבות.
טריטוריות במאלי נוספו לאימפריה דרך כיבוש או סיפוח. באירועי כיבוש, פארינים (מושלים) תפסו שליטה על האזור עד ששליט בן המקום נמצא. לאחר שהובטחה נאמנות או לפחות כניעה של אזור, הוא היה רשאי לבחור דימאני טיגי משלו. תהליך זה היה הכרחי כדי לוודא שהאזרחים הנחותים יותר יישארו נאמנים לאליטה ששלטה בהם.