קלייב מסמל את השחיתות של המדינאים בחברה הבריטית הקולוניאליסטית. הם שיחדו את הפוליטיקאים המקומיים והפעילו כוח צבאי נגד מתנגדיהם. קלייב היה אחד הפקידים הראשונים שהפעילו כוח צבאי נגד אוכלוסייה מקומית.
בשנת 1760 חזר קלייב לבריטניה כשהונו מוערך בכ-300.000 לירות שטרלינג, שנה לאחר מכן נבחר לפרלמנט הבריטי, ושנה נוספת מאוחר יותר קיבל תואר אצולה לורד. בהמשך הוא נשלח שוב להודו כמפקד הראשי של הצבא. בשלב זה של כהונתו כמושל ומפקד הצבא, הוא שינה את דרכיו והנהיג רפורמות שחוללו שינוי במדינה. אך בפועל קלייב כפה את אותן רפורמות על נתיניו, ולמעשה מכר את חבל בנגל לידי חברת הודו המזרחית הבריטית והתעשר גם בגללה.
קלייב נודע בקשיחותו, ועקב כך רכש לו אויבים רבים. כשחזר לבריטניה אלה שנאוהו בעקבות כך, אך גם בגלל עושרו שהשיג בדרכים לא-כשרות בהודו. בשנת 1772 הוא הואשם בשחיתות, אך זוכה בפני ועדת חקירה מטעם הפרלמנט. לאחר מכן הוא התאבד ככל הנראה מדיכאון, או משימוש באופיום.
פייר מינארד
קדיס (פירושונים)
אירוויזיון 1956
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 1956 היא ההפקה הראשונה לתחרות השירים הבינלאומית השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות התקיימה בשווייץ שבה מטה איגוד השידור האירופי, בהשתתפות שבע מדינות עם 14 שירים והמנצחת הייתה שווייץ עם השיר "פזמון חוזר" בביצוע ליס אסיה.
התחרות נערכה בתיאטרון "קורסאל" בעיר לוגאנו ב-24 במאי 1956, בהפקת רשת השידור השווייצרית "SRG SSR" תחת ניהולו של פרנקו מראזי, ונמשכה כשעה ו-40 דקות בהנחיית לוהנגרין פיליפלו. 24 נגני תזמורת ליוו את מבצעי השירים בניצוחו של פרננדו פאג'י. המופע האומנותי שלאחר הצגת השירים המתחרים היה של שירה בליווי פסנתר, בביצוע להקות "שלושת המנסטרלים" ו-"הזמירים העליזים". ההצבעה התבססה על דירוג אישי של שני שופטים מכל מדינה תחת פיקוחו של רולף ליברמן. אוסטריה, בריטניה ודנמרק איחרו את מועד ההרשמה ולכן לא יכלו להשתתף.
הפקה זו היא הייחודית בתולדות תחרויות האירוויזיון מאחר שכללה מספר מתכונות שלא חזרו באף תחרות אחרת: שני שירים למדינה, ניקוד חשאי, הצבעה כפולה של מדינה אחת בשם מדינה אחרת, הכללת מדינת השופטים בהצבעתם, ללא פרס לזוכה והנחיה של גבר אחד. שאר מהדורות התחרות כוללות שיר למדינה, לוח ניקוד, ציר שיפוט מכל מדינה, פסילת מדינת השופטים מהצבעתם, הענקת פרס לזוכה, והנחיה של אישה או של קבוצת גברים. בנוסף לא ידוע אם נעשתה או שרדה הקלטת וידאו של התחרות למעט ההופעה הזוכה.
מהלך התחרות.
המופע.
המופע נפתח עם נגינה בניצוחו של פרננדו פאג'י ומנחה הטלוויזיה השווייצרי לוהנגרין פיליפלו הציג את התחרות, הפעם היחידה של הנחיית התחרות על ידי גבר יחיד כאשר את שאר התחרויות הנחו רק נשים, צמד של אישה וגבר, או קבוצה של נשים או של גברים. פיליפלו הציג באיטלקית כל אחד מ-14 השירים בתוספת הסבר קצר על תוכניהם. המדינות המשתתפות הופיעו באותו סדר בשני הסבבים. רוב ביצועי השירים לא עברו את משך הזמן של שלוש וחצי דקות, בהמלצת איגוד השידור האירופי. השירים בוצעו בהופעה חיה ללא הקלטה קולית או מוזיקלית כל שהיא, ובלוויית נגני התזמורת של SRG SSR וזמרי ליווי בחלק מהשירים. לאחר הצגת השירים ובזמן הצבעות השופטים, הוצג מופע אומנותי של צלילי שריקות שכוונו להידמות לשירת ציפורים, והודגשו בהרמוניה לליווי פסנתר, בהופעה משותפת של להקת "הזמירים העליזים" (Les Joyeux Rossignols) ולהקת "שלושת המנסטרלים" (Les Trois Ménestrels). המופע האומנותי התארך מאחר שנציגי השיפוט התעכבו באיסוף וסיכום קולות ההצבעה.
ההצבעה.
השופטים לא צפו ישירות בתחרות, אלא דרך מסך טלוויזיה קטן כשהם יושבים באולם התחרות, במטרה לשכפל את חוויית ההתנסות הטלוויזיונית החשובה בתקופה שבה ערך איגוד השידור האירופי את שידורי הטלוויזיה הראשונים והניסיוניים שלו. שני שופטים מונו לייצוג כל מדינה ויכלו להצביע גם לשירי מדינתם, בלוקסמבורג היו בעיות תקציביות לשלוח שופטים, ושופטי שווייץ המארחת הצביעו גם בשמה. כך היה צוות השיפוט מורכב למעשה מ-12 שופטים שבאו משש מדינות. כל אחד משני השופטים למדינה, העניק ניקוד בנפרד, ולפי דיווחים מסוימים דירג כל שיר בין נקודה אחת לעשר נקודות. בנוסף לפיקוחו של רולף ליברמן על ההצבעה כנשיא צוות השיפוט, ערכו השופטים כתיבה חשאית לבחירת שניים מתוכם שיאספו ויספרו את כלל הקולות.
הזכייה.
השיר שקיבל את מספר הנקודות הרב ביותר היה כאמור של שווייץ, אך הוא קיבל באופן סמלי את "הפרס הגדול של תחרות אירוויזיון 1956". זאת מאחר שטרם נקשרו פרסים חומריים לזכייה בתחרות, בניגוד לשאר מהדורות התחרות שבהן ניתן פרס שהוא יצירת אמנות כמו מדליה מעוצבת או פסל. דפי ניקוד השופטים לא נשמרו ודירוג השירים אינו ידוע כיום. כך, מיד בתום המופע האמנותי הכריזו רק על הזוכה. ליס אסיה החלה לבצע את הדרן שירה הזוכה "Refrain" כאשר לאחר מספר שניות עצרה באמרה "אני מאוד מתרגשת", ושרה שוב מההתחלה. בתום ביצוע ההדרן קיבלה זרי פרחים משני ילדים שעמדו לצידה על הבמה.
הנציגויות.
כל השירים בוצעו בשפה הרשמית או באחת השפות הרשמיות של מדינתם, למרות שלא היה חוק בנושא וכל מדינה יכלה לבחור את שפת השיר. כל מדינה יכלה לבחור אם שני שיריה יבוצעו על ידי אותו זמר או על ידי שני זמרים שונים. כך ייצגו ליס אסיה את שווייץ, ומישל ארנו את לוקסמבורג, בשני שירי המדינות. בשנה זו טרם היה קיים החוק המגביל את מספר המופיעים בשיר לשישה אנשים, אולם היה קיים החוק כי מותר רק לזמר אחד להופיע כסולן כאשר שאר המופיעים משמשים כזמרים מלווים. כל מדינה יכלה להשתמש במנצח משלה על התזמורת.
השיר "הציפורים של הולנד" בסבב ההופעה הראשון בייצוג הולנד הוא כך גם השיר הראשון שבוצע בתולדות תחרות האירוויזיון. השיר הזוכה "פזמון חוזר” בסבב השירים השני בייצוג שווייץ, הוקלט ופורסם גם באנגלית ובגרמנית וזכה לביצועים ולהקלטות נוספות של מספר אמנים לאחר התחרות, אך כשל מלהפוך ללהיט גדול. ארבעה משירי התחרות, שני השירים של צרפת ושל בלגיה, לא הוקלטו באולפן כך שהם קיימים רק בגרסת שמע של ההופעה החיה מהתחרות.
סגנון.
רוב שירי תחרות זו הם בעלי תוכן סיפורי רגשי - בלדות, במקצב איטי בסגנון המוזיקלי שהיה המקובל ביותר טרם אהדת סגנונות הפופ והרוקנרול באירופה. תרבות המוזיקה הצרפתית שלטה באירוויזיון זה ביד רמה: ראשית, שבעה מהשירים שהיו מחצית מהמתחרים, בוצעו בשפה הצרפתית, ולהקת "הזמירים העליזים" שביצעה את המופע האמנותי הייתה להקה צרפתית ידועה באותו זמן. שנית, רוב השירים בתחרות היו בסגנון השאנסון הצרפתי, שעדיין רווח בתקופה זו כשמוזיקת הפופ באירופה בניצניה, והשיר הזוכה של שווייץ היה בסגנון השאנסון ובצרפתית. מגמה זו של שירי השאנסון בולטת בכל התחרויות הראשונות, עד לאירוויזיון של שנת 1965, שממנו והלאה החל בהדרגה לשלוט סגנון הפופ הקצבי.
אולם באירוויזיון זה היה גם ייצוג הקורץ לסגנון ה"רוקנרול" באחד משני שירי גרמניה, "ככה זה כל ערב", הדומה מאוד ללהיט הרוקנרול האמריקאי "Rock around the clock" של ביל היילי, שהפך ללהיט בינלאומי ענק בשנת 1955. שיר זה של גרמניה בוצע בתחרות בסגנון סווינג ג'אז עם מקצבים הנקשרים גם לרוקנרול שפותח מהג'אז ובתיאור שטחי של מערכות יחסים, וגרסתו המוקלטת עושה שימוש גם בגיטרה חשמלית לצד חצוצרות ובכך משלבת בצורה מסוימת בין שני הסגנונות. כך שיר זה של גרמניה בולט בתחרות לעומת הסגנון המוזיקלי הרך יותר ובעל המלל הרגשי של שאר השירים. לעומתו, השיר השני של גרמניה היה שקט, בעל מקצב איטי, תיאר מצב חברתי עגום ואף כלל דקלומים של חלק מהשורות בבתי השיר. השיר הראשון של איטליה היה גם בעל קצב מהיר יותר ממרבית השירים, והפך להיות להיט באיטליה כבר לאחר פסטיבל סן רמו שהיווה את ההשראה לתחרות האירוויזיון ונשמע בהקלטת התחרות כי התקבל בהתלהבות גדולה על ידי הקהל.
אמנים.
בתחרות זו היו רק שלושה גברים סולנים לעומת 11 נשים סולניות; שניים מהגברים היו נציגי גרמניה וולטרס אנדרס שוורץ ופרדי קווין. השלישי היה פוד לקלר שייצג את בלגיה בסבב השירים הראשון בתחרות. שלושה מהמבצעים היו עתידים לייצג את מדינותיהם שוב ולהנחות את התחרות.
רוזה מינה שארר נציגת שני שירי שווייץ, המוכרת כזמרת תחת שם הבמה "ליס אסיה", ייצגה את המדינה שוב בשנים 1957 ו-1958 עם השיר "ג'ורג'יו", שסיים במקום השני והפך למצליח ביותר שלה מבין הארבעה אשר ביצעה בתולדות התחרות. היא המבצעת השווייצרית היחידה שזכתה בתולדות התחרות, כאשר זוכה נוספת בייצוג שווייץ היא הקנדית סלין דיון, ואף זמר שווייצרי אחר לא זכה בייצוג מדינה אחרת. בנוסף הוזמנה כאורחת כבוד ולהענקת הפרס לזוכים בתחרויות בשנות האלפיים. גם קורי ברוקן נציגת השיר השני של הולנד, ייצגה את המדינה שוב בשנת 1957 שבה גם זכתה, ובשנת 1958. בנוסף גם הנחתה את תחרות 1976. פוד לקלר ייצג את בלגיה גם בתחרויות האירוויזיון לשנים 1958, 1960 ו-1962 כנציג הרשת הוולונית האחראית לנציגות המדינה בכל שנה שנייה של התחרות.
כותבת השיר הראשון של הולנד והראשון בתולדות התחרות היא אנני שמידט, אחת המשוררים והסופרים הפוריים והאהודים בהולנד במאה העשרים. מלחין השיר השני של שווייץ והזוכה בתחרות הוא גאו ורמאד שהיה עתיד להיות בין שלושת מייסדי פסטיבל הג'אז בעיר מוֹנְטְרְה בשווייץ, אחד מפסטיבלי הג'אז הידועים, המוערכים והוותיקים בעולם.