בשנת 2010 התנצרה, ובאותה שנה ייסדה את הארגון "כל הבנות מותרות" שמטרתו העיקרית היא ביטול מדיניות הילד האחד בסין, במסגרתה בוצעו הפלות רבות להריונות אשר בהם התגלה כי העובר אותו נושאת האם הוא עובר נקבי, מאחר שהמדיניות הגבילה את הילודה ורבים העדיפו שנשותיהם תלדנה בנים, שכן מבחינת המסורת הסינית לילד אחריות לקיום המשפחה כאשר הוריו מגיעים לגיל בגרות, וכן נושא הבן את מורשתו של אביו - שמהווה המשך לשושלת המשפחתית.
המחאה.
בשנת 1989 אירעו אירועי כיכר טיין-אן-מן, בהם קבוצות של סטודנטים בהשראת מוריהם מחו בטענה כי צריכות להיות ברפובליקה רפורמות רחבות לקידום הדמוקרטיה במדינה, אך בניגוד למחאה הקודמת שהתרחשה בשנת 1987 (בה כאמור השתתפה גם כן), המחאה זכתה לתמיכה נרחבת של אנשי תעשייה שהיו חרדים גם הם למידת השחיתות בשלטון, וכך נוצר מצב שבו רוב התושבים תומכים בהפגנות ובמחאה. בשיאן של ההפגנות ריכזו המארגנים מעל מיליון איש בכיכר טיין-אן-מן.
צ'אי הייתה ממנהיגות המחאה, היא יזמה שביתת רעב וסחפה אחריה סטודנטים רבים שכינו אותה "המפקדת העליונה" של המחאה. ההפגנות נמשכו שישה שבועות בהם המשטר חשש להמשך שלטונו, ואף הונהג שלטון צבאי במדינה, אך היא המשיכה להנהיג את המחאה, גם לאחר שחלק לא מבוטל מהמוחים (ובהם בעלה) עזבו את המחאה בעקבות הסנקציות שהטיל השלטון.
ב-1 ביוני התקבלה החלטה לפנות את המפגינים בכוח ואף הוחלט להשתמש בצבא הסיני על מנת לפנות את המפגינים. כניסת החיילים נתקלה בהתנגדות עזה מצד המפגינים בהנהגתה של לינג, ואף מספר חיילים נהרגו במהלך ניסיון זה. בליל 4 ביוני התנהלו קרבות אש חיה בין המפגינים לחיילי הצבא הסיני, רבים מן המפגינים נפגעו. גם אצל חיילי הצבא עורר הקרב מול המפגינים מהומות רבות שנגמרו במשפטי שדה שנערכו לחיילים וקצינים שסירבו לפעול כנגד המפגינים. מספר שעות לאחר מכן הוכנעו המפגינים.
לאחר המחאה.
בעקבות הקרבות והשפעתה הרבה של המחאה הן בקרב ציבור הסיני והן בקרב הקהילה העולמית, הוציאה ממשלת סין רשימת מבוקשים שכללה 21 ממנהיגי המחאה. את הרשימה פתחה לינג, ובכך הפכה לאישה המבוקשת ביותר בסין בעקבות המחאה.
חלק מהמבוקשים אכן נעצרו ואף ריצו עונשי מאסר ארוכים, אך לאחר מכן הורשו לעזוב את המדינה לארצות הברית. לינג הצליחה לחמוק מכוחות הצבא, נמלטה להונג קונג, ודרכה ברחה לצרפת בה שכנה כ-10 חודשים, כאשר מקום הימצאה באותה התקופה לא היה ידוע.
באפריל 1990 הגישה בקשה רשמית לשלטונות האמריקאים למקלט מדיני באמצעות צרפת, בטענה שנשקפת לה סכנה בארץ מוצאה. בקשתה אושרה והיא היגרה לארצות הברית, ומאז מתגוררת בארצות הברית.
על השתתפותה במחאה היא הייתה מועמדת פעמיים לזכייה בפרס נובל לשלום.
בית העלמין הישן בטבריה
לין-מנואל מירנדה
לין-מנואל מירנדה (באנגלית: Lin-Manuel Miranda; נולד ב-16 בינואר 1980) הוא שחקן, זמר-יוצר, ראפר, מלחין, במאי ומפיק קולנוע, סופר ומחזאי אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות יצירת המחזמר המצליח "המילטון", העוסק בחייו של אלכסנדר המילטון, מדינאי שנחשב לאחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, ובזכות כתיבת "ניו יורק על הגובה", שעוסק בקהילה ההיספאנית בשכונת וושינגטון הייטס במנהטן. הוא זכה בפרס פוליצר, בשני פרסי גראמי, בפרס אמי, בפרס מקארתור "ג'ניוס" ובשלושה פרסי טוני.
מירנדה כתב את המוזיקה והמילים של השירים במחזמר "ניו יורק על הגובה", שהתחיל לרוץ בברודוויי בתיאטרון ריצ'רד רוג'רס במרץ 2008. עבודת הכתיבה של מירנדה על המחזמר זיכתה אותו בשבחים רבים, כולל פרס טוני לפסקול המקורי הטוב ביותר ב-2008 ופרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר בשנת 2009. גם הופעתו של מירנדה בתפקיד הראשי במחזמר - אוסנאבי, העניקה לו מועמדות לפרס הטוני לשחקן הטוב ביותר והמחזמר זכה בפרס למחזמר הטוב ביותר.
מירנדה גם כתב את הספר, המוזיקה והמילים למחזמר "המילטון", המחזמר המצליח השני שלו בברודוויי, על פי הביוגרפיה "אלכסנדר המילטון" של ההיסטוריון רון צ'רנאו שפורסמה ב-2004. המופע זכה בפרס הפוליצר לדרמה הטובה ביותר ב-2016, בפרס גראמי לאלבום הטוב ביותר של מחזמר, ושבר שיא במועמדויות לפרס הטוני, כשהיה מועמד ל-16 פרסי טוני מהם זכה ב-11 כולל המחזמר הטוב ביותר (שיא שני בעולם אחרי המחזמר "המפיקים" שזכה ב-12). על הופעתו בתפקיד הראשי במחזמר - אלכסנדר המילטון, מירנדה קיבל את פרס הליגה לדרמה, כמו כן היה מועמד בפעם השנייה לפרס הטוני לשחקן הטוב ביותר. מירנדה גם זכה בפרס הטוני לפסקול המקורי הטוב ביותר למחזמר ופרס הטוני למחזמר הטוב ביותר על פי ספר.
ראשית חייו.
מירנדה, ממוצא פורטוריקני, נולד בצפון מנהטן בשכונת גבעות וושינגטון, וגדל בסמוך לשכונה הלטינית אינווד, אך נהג לבלות חודש בכל שנה בבית סביו בוגה אלטא, פוארטו ריקו. העץ המשפחתי בצד של אימו, כולל צמד מעורב, דייוויד וסופי טאונס, שהשקיעו את זמן הנישואים שלהם כבר מהשנים המוקדמות של המאה התשע עשרה בהוצאת העבדות מחוץ לחוק, תוך כדי שהחוקים והממשלות בארצות הברית מתחלפים. אביו היה היועץ של ראש עיריית ניו יורק לשעבר אד קוץ', ואימו היא פסיכולוגית קלינית. כשגדל עזר לין ליצור ג'ינגלים, כולל אחד ששימש את אליוט ספיצר במועמדותו לראשות עיריית ניו יורק. שמו "לין-מנואל" נבחר בהשראת השיר "ננה רוחה פרה מי איחו לין מנואל", שכתב ג'וש מנואל טוראס סאנטיאגו על מלחמת וייטנאם.
לאחר שסיים את לימודיו בחטיבת הביניים והתיכון האנטר קולג', התקבל מירנדה לאוניברסיטת וסליין, וסיים את התואר שלו ב-2002. בזמן שהותו שם הוא היה שותף בהקמת להקת ההיפ-הופ קומדיה שנקראה "Freestyle Love Supreme". הוא כתב את הטיוטות הראשונות למחזמר In The Heights ב-1999, כשהיה תלמיד שנה שנייה בקולג'. לאחר שקבוצת התיאטרון בווזליין הפיקה את המחזמר, מירנדה עבד על להוסיף שירי ראפ פריסטייל ושירי סלסה. הם הופיעו עם ההצגה בתאריכים 20–22 באפריל 1999. הוא כתב וביים מספר מחזות זמר נוספים בווזליין, בנוסף שיחק בהפקות נוספות רבות, החל ממחזות זמר וכלה בשייקספיר.
קריירה.
2002–2010: ניו יורק על הגובה.
ב-2002 מירנדה והמחזאי ג'ון באפלו מאיילר עבדו עם הבמאי תומאס קייל לשכתב את ניו יורק על הגובה. בשנת 2004 הצטרפה אליהם המחזאית קיארה אלגריה הודס. לאחר ההצלחה באוף-ברודוויי, המחזמר עבר לברודוויי בשנת 2008. הוא זכה בפרס הטוני למחזמר הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר של מחזמר ובפרס גראמי ב-2009 לאלבום הטוב ביותר של מחזמר. מירנדה והודס היו מועמדים לפרס פוליצר לדרמה לשנת 2008 על כתיבת המחזה. המשחק של מירנדה במחזה זיכה אותו במועמדות לפרס הטוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר. הופעתו האחרונה במחזמר בברודוויי הייתה ב-15 בפברואר 2009.
מירנדה חזר לתפקידו במחזמר כאוסנאבי כשהתחיל סיבוב ההופעות של המחזמר בארצות הברית בלוס אנג'לס, קליפורניה מ-23 ביוני עד 25 ביולי 2010. סיבוב ההופעות המשיך בלעדיו עד שהגיע לסן חואן, פוארטו ריקו, שם חזר לשחק את אוסנאבי. הופעתה האחרונה של הפקת המחזמר בברודוויי הייתה ב-9 בינואר 2011, לאחר 29 הופעות מוקדמות ו-1,185 הופעות רגילות. מירנדה חזר לשחק את אוסנאבי בברודוויי מ-25 בדצמבר 2010 ועד להופעה האחרונה של המחזמר בברודוויי.
מירנדה יצר עוד עבודות לבמה במהלך התקופה הזאת. הוא כתב דיאלוג בספרדית ועבד עם סטיבן סונדהיים כדי לתרגם לספרדית את המחזמר סיפור הפרברים, שהתחיל להציג בברודוויי במרץ 2009. ב-2008 הוא התבקש על ידי היוצר סטיבן שוורץ להפיק שני שירים חדשים למחזמר של שוורץ ושל נינה פאסו מ-1978 "Working", שחזר להציג במאי 2008 בתיאטרון אסולו ריפרטורי בסרסוטה, פלורידה.
בנוסף לעבודותיו לתיאטרון, מירנדה גם עבד בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה. ב-2007, הוא שיחק בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה הסופרנוס, ובספטמבר 2009 הוא שיחק את אלבי, השותף של גרגורי האוס במוסד לחולי נפש, בפרק הראשון והכפול של העונה השישית של סדרת הטלוויזיה האוס. הוא חזר לתפקיד הזה במאי 2010. בנוסף הוא עבד עבור הסדרה רחוב סומסום, שם נתן הופעות אורח ושר את שיר הנושא "למרי טלה קטן". בנוסף שימש כמלחין ושחקן בגרסה המחודשת של הסדרה The Electric Company ב-2009. מירנדה גם הופיע במערכון עבור האתר CollegeHumor, שם שיחק את עצמו כמתמחה וראפר.
מירנדה גם עבד כמורה לאנגלית בתיכון שבו למד, הוא כתב טור במנהטן טיימס כמבקר מסעדות, והלחין מוזיקה לפרסומות.
2010–2016: המילטון.
מירנדה כתב ביחד עם טום קיט ואמנדה גרין את המוזיקה והמילים למחזמר Bring It On, עיבוד בימתי לסרט מעודדות צמודות. המחזמר התחיל להציג בתיאטרון האליאנס באטלנטה, ג'ורג'יה. בינואר 2011. הליהוק כלל את אמנדה לאוורנג' בתפקיד קאמפבל, אדריאן ווארן בתפקיד דניאל, ניק בלאמייר בתפקיד ראנדל, רייאן ריימונד בתפקיד ברידג'ט ומעודדות תחרותיות זוכות פרסים מכל רחבי ארצות הברית. המחזמר התחיל לרוץ לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית ב-30 באוקטובר 2011 בתיאטרון האמנסון בלוס אנג'לס, קליפורניה. לאחר סיבוב ההופעות, המחזמר הופיע מספר פעמים בברודוויי בתיאטרון סיינט ג'יימס. הופעות מוקדמות החלו ב-12 ביולי 2012, והופעת הבכורה הרשמית נערכה ב-1 באוגוסט 2012. הוא סיים את הופעותיו ב-30 בדצמבר 2012. הוא היה מועמד לפרס טוני בקטגוריות המחזמר הטוב ביותר והכוריאוגרפיה הטובה ביותר.
בשנת 2011, מירנדה הופיע כדמות אורחת בסדרה משפחה מודרנית בפרק "השוטר הטוב, הכלב הרע". בשנת 2012 שיחק בסרט "החיים המוזרים של טימותי גרין", סרט לכל המשפחה בכיכובם של ג'ניפר גארנר וג'ואל אדגרטון. בנוסף, שיחק גם בתפקיד חד פעמי בסדרת הדרמה "אל תפגע" של רשת אן בי סי.