חג אמצע הסתיו (נקרא גם פסטיבל אמצע הסתיו, בסינית מסורתית: 中秋節, Zhōngqiū Jié, בווייטנאמית: Tết Trung Thu) הוא חג סיני מסורתי שנחגג בסין ובווייטנאם וכמו כן ברחבי העולם בקרב קהילות סיניות. מועד החג הוא היום החמישה עשר בחודש השמיני של לוח השנה הסיני, בליל ירח מלא. מאחר שלוח השנה הסיני, בדומה ללוח השנה העברי, הוא לוח ירחי-שמשי, מועד החג על פי התאריך הבינלאומי משתנה משנה לשנה, והוא בדרך כלל נחוג בחודש ספטמבר או תחילת אוקטובר (לדוגמה אלו התאריכים בהם החג נחגג 27.9.2015, 15.9.2016, 4.10.2017).
לחג זה חשיבות רבה בקהילות סיניות והוא אחד מארבעת החגים החשובים ביותר לסינים. גם בווייטנאם יש חשיבות רבה לחג זה. חג זה הוא בעל משמעות חקלאית, שכן הוא מקושר לחגיגות לאחר הקציר ויש לו גם משמעות בקישור לירח.
היסטוריה.
הסינים החלו לחגוג את חגיגות הקציר במהלך ליל ירח מלא מאז שושלת שאנג (בין המאה ה-16 ל-10 לפני הספירה), והפופולריות שלו החלה סביב שושלת טאנג. קיים קשר בין האמונה באלים הסיניים לבין חגיגות הירח והקציר, בעיקר הקשר לירח.
חלק חשוב בחגיגת הפסטיבל הוא פולחן הירח. עמים רבים על פני כדור הארץ ראו בירח סוג של אלוהות (לדוגמה אל הירח הכנעני), וגם לסינים מערכת אמונות הקשורות בירח. הסינים העתיקים האמינו שהירח קשור למים ולמחזור הנשים. באזורים מסוימים של סין הפולחן סביב הירח משמעותי מאוד.
אלת הירח צָ'אנג'-אֶה (嫦娥; פין-יין: ; מילולית: צ'אנג היפה), שהיא בת אלמוות, מקושרת עם החג ויש גם סיפור מיתולוגי מאחוריה. הסיפור נסוב אודות גיבור ששמו היה חוֹ אִי (后羿; פין-יין: . בקיצור, אי) שהיה מומחה בשימוש בחץ בקשת וסביב אשתו, ששמה היה צָ'אנג'-אֶה. באחת השנים זרחו 10 שמשות בשמיים ועקב כך נוצר אסון על פני כדור הארץ, ולבני האדם היה קושי קיומי. על מנת להתגבר על האסון שיצרו עשר השמשות, ניסה אי לירות בשמשות והוא הצליח לירות בתשע שמשות ולהשאיר שמש אחת לכדור הארץ. כאות הוקרה לכך, קיבל אי שיקוי אלמותי, ונאמר לו שאם ישתה אותו, יישאר בן אלמוות. רעיון זה קסם לאי, אך המחשבה שהוא יישאר בחיים ואשתו תמות העציבה מאוד אותו. היות שהוא אהב אותה מאוד ולא רצה להישאר בחיים בלעדיה, הוא ביקש ממנה שתשמור בשבילו על השיקוי. אחד מחניכיו של אי, פֶנג מֶנג (逢蒙; פין-יין: ) ידע על סוד השיקוי, ובאמצע החודש השמיני של הלוח הירחי, בזמן שאי שהה מחוץ לביתו, פרץ פנג מנג לביתו של אי ודרש מצָ'אנג'-אֶה את השיקוי. צָ'אנג'-אֶה סירבה בכל תוקף למסור את השיקוי ובמקום זה היא שתתה את השיקוי בעצמה ועלתה השמיימה. כשאי חזר לביתו וגילה מה התרחש, חש עצב רב בלבו ולכן הקריב את הפירות והעוגות שאהבה כקורבן לאשתו. אנשים בסביבה שאהבו מאוד את צָ'אנג'-אֶה החלו להשתתף בטקס הקורבנות שהקריב אי לאשתו, שנהייתה בת אלמוות בשמיים. כשצָ'אנג'-אֶה עלתה השמיימה היא בחרה בירח להיות הבית שלה, משום שכך תוכל לצפות באי כל לילה.
משמעות החג לסינים.
הסינים חוגגים את החג ברחבי הגלובוס, ובמקומות שונים. מבחינה מסורתית לחג הייתה משמעות רבה בהקשר של קרבה בין בני המשפחה והחברים, אמירת תודה ובקשת משאלות.
בחג אמצע הסתיו, הסינים חוגגים שלושה עקרונות חשובים הקשורים אחד בשני:
מנהגי החג.
החג התקבל בקהילות סיניות ונחגג ברחבי העולם. קיימים מספר מנהגים המייחדים את החג.
עוגת ירח.
אחד מסימני ההיכר הבולטים ביותר של החג, שנותרו גם בימינו, הוא ההכנה והשיתוף של עוגות ירח. בתרבות הסינית, הצורה העגולה של הירח מסמלת אחדות ושלמות. שיתוף העוגות בין בני המשפחה תרם לאיחוד המשפחה, כאשר היה נהוג שהאדם המבוגר בבית היה חותך את העוגות ומחלק אותם לבני המשפחה.
העוגות המסורתיות הן בעלות קוטר של 10 ס"מ, בעלות עובי של 3–4 ס"מ והן משתנות בין האזורים השונים של סין. עוגת הירח הקנטונזית למשל מכילה מלית סמיכה העשויה משעועית אדומה או מחית זרעי לוטוס, העטופה בבצק, ויכולה גם להכיל חלמונים של ביצי ברווז.
בעידן המודרני, העוגות קיבלו צורות שונות ומודרניות, גם בשל תפוצת הסינים בעולם ונדידתם למקומות שונים. המילויים והציפויים של העוגות קיבלו טעמים חדשים, ויש גם עוגות הממולאות בשוקולד.
עששיות ופנסים בחג.
חלק נוסף מחגיגות החג הוא בשימוש בעששיות או בפנסים הנישאים ידנית או תלויים על בתים ומגדלים. בסין נהוג לשים את העששיות על גדות הנהרות, ובהונג קונג נהוג לשים אותן על סירות וכלי שיט. בווייטנאם הילדים עורכים תהלוכות של עששיות. במובן המודרני של החג, פנסי רחוב מסורתיים עוטים את מרכזי הערים, והחגיגה המוארת דומה במובנים מסוימים לחגיגות חג המולד הנוצרי.
מנהגים נוספים.
אחת ממטרות החג הוא גם למצוא אהבה. בסין ידועות חגיגות הפסטיבל באמצעות ריקודים של רווקים ורווקות שבהם אמורים להכיר ולמצוא שידוך.
הסינים חוגגים את החג עם משחקים שונים שמשחקים אותם גם מבוגרים וגם ילדים. לדוגמה, בקרב ילדים נהוג משחק הקרפדות. במשחק זה הילדים יושבים במעגל וילד אחד נבחר להיות מלך הקרפדים. תפקידו הוא לקפץ כמו קרפד עד אשר מתיזים עליו מים והתור עובר לילד אחר.
רפאל פרוינד
רפאל (רפי) פרוינד (14 באפריל 1933 ברסלאו, גרמניה – 26 בפברואר 1980, ירושלים, ישראל) היה גאולוג ישראלי, פרופסור לגאולוגיה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים, נשיא (1964–1968).
ביוגרפיה.
משפחתו של פרוינד עלתה לארץ ישראל בינקותו. הוא גדל בחיפה, סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי, ולאחר שירותו הצבאי כקצין בנח"ל החל את לימודי הגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962 הגיש את עבודת הדוקטורט בנושא "בעיות בסטרטיגרפיה של הקנומן-טורון בישראל". השלכותיה של עבודתו זו, שהתבססה בעיקרה על נתונים פליאונטולוגיים, אישרו הצעות קודמות בדבר תנועה אופקית גדולה לאורך בקע הירדן. פרוינד היה מהראשונים שהכירו בחשיבותה של טקטוניקת הלוחות בהבנת הגאולוגיה של אזורנו.
בתפיסתו, לפיה תנועות אופקיות הן תופעה עקרונית בטקטוניקה של כדור הארץ, הקדים את תאוריית טקטוניקת הלוחות, שהפכה לימים להנחת מוצא מקובלת בגאולוגיה. הגאולוגיה של העתקי הסָטה אופקית והעתקי חילוף (טרנספורם) הייתה לנושא המרכזי במחקריו, שכללו אספקטים גאומטריים וכמותיים, ניסויי מעבדה וניתוח קינמטי. את עבודת השדה עשה בניו זילנד, באיראן ובאתיופיה. פרוינד התמודד בדרך כלל עם בעיות מרכזיות של הגאולוגיה, כמו מחקר של אזורי הפחתה (מונח שחידש) ושחזור תנועת לוחות קטנים על פי מדידות פליאומגנטיות ועל פי תהליכי הצפת ים (טרנסגרסיה) ונסיגת ים (רגרסיה). עם זאת היה בראש ובראשונה חוקר הגאולוגיה של ארץ ישראל על כל היבטיה. הוא ניצל את המגוון הרחב של פעילותו לשחזור ההיסטוריה הגאולוגית של הארץ.
פרוינד פעל כפרופסור לגאולוגיה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1964–1968 כיהן כנשיא . בצד ההוראה, שבה העמיד והנהיג דור של גאולוגים, דאג להפצת מדע הגאולוגיה בקרב מתעניינים. הוא פרסם חלק מרעיונותיו החדשניים בכתבי עת דוגמת "מדע" ו"טבע וארץ". בסוף ימיו עסק בחיבור ספר, שלא זכה לראות אור, על הגאולוגיה של ארץ ישראל, ובו ביקש לסכם את רעיונותיו בנוסח שיהיה מובן גם לחובבים.
בצד פעילותו המדעית הטהורה היה פרוינד ער גם לבעיות הקשורות בתחום הגאולוגיה הכלכלית. הוא עסק בבדיקת נושא כדאיות בניית תעלת הימים וכן העלה סברה, חדשנית לזמנהּ, בנושא איתור מלכודות נפט, והיה במשך שנים חבר במועצת המנהלים של חברת חיפושי הנפט הלאומית (חנ"ה).
פרוינד נפטר בשנת 1980, בגיל 47. הניח את בניו, יואב וגיל.
פרס על שמו מוענק מדי שנה, מאז מותו, מטעם החברה הגאולוגית הישראלית.
הגרטי
הממלכה התראקית
מרים נופך-מוזס
מרים (מימי) נופך-מוזס (נולדה ב-1942 באנטוורפן, בלגיה) היא מנכ"לית השבועון "לאשה" ושותפה בעיתון "ידיעות אחרונות". נודעת כמי שמכריזה מדי שנה על הזוכה בטקס בחירת מלכת היופי של ישראל, וחברה קבועה בצוות השופטים בתחרות. בת למשפחת מוזס.
קורות חיים.
נולדה ב-1942 באנטוורפן שבבלגיה בשם מרים האוזר, בתם של משה ואדלה, מהגרים מפולין, ואחות לשלמה האוזר. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמסרה למשפחה נוצרייה תחת השם הבדוי מריה פיטרס ועם סיום המלחמה הוחזרה למשפחתה. לאחר המלחמה המשיכה המשפחה לחיות באנטוורפן ומוזס סיימה לימודי תיכון בעיר. בנוסף ללימודיה הייתה פעילה בתנועת בני עקיבא בעיר.
ב-1960 עלתה ארצה וב-1963 נישאה ליצחק נופך-מוזס (בנם של חמדה נופך-מוזס וראובן מוזס), מוזס הכירה את יצחק כשביקר קרובי משפחה באנטוורפן. ב-1965 סיימה לימודי כימיה באוניברסיטת בר-אילן וב-1981 למדה מחשבים ועברה לעבוד בתחום זה.
ב-1986 הצטרפה לקונצרן העיתונות של הורי בעלה, שם מילאה שורה של תפקידים: ב-1986 מונתה כמנהלת מועדון עיתון לאשה, ב-1990 מונתה למנכ"ל השבועון לאשה וכן למנכ"ל השבועון פנאי פלוס, ב-1992 מונתה כעורכת אחראית של לאשה, וב-1994 מונתה לחברת מועצת מנהלים פעילה. הקימה את אתר האינטרנט של קבוצת ידיעות אחרונות ynet.
מוזס הייתה שותפה פעילה בקרב הבעלות על חברת ידיעות אחרונות; בסכסוך בין דב יודקובסקי ונוני מוזס היא הצטרפה לנוני מוזס והייתה בין בעלי העניין שאיפשרו לו להשתלט על העיתון.
לזוג מרים נופך-מוזס ולבן זוגה יצחק (בנה של חמדה נופך-מוזס), שני בנים.
מחוז ג'פרסון
ג'פרסון (באנגלית: Jefferson) הוא שמם של 26 מחוזות בארצות הברית:
מארדר
רכישת אדמות ארץ ישראל בטרם הציונות
רכישת אדמות ארץ ישראל בטרם הציונות הייתה רכישת אדמות ארץ ישראל על ידי יהודים, מתחילת השלטון העות'מאני עד העלייה הציונית הראשונה לארץ ישראל בשנת 1881, שאז החלה גאולת הקרקע הציונית.