בשנת 1933, הוקמו ועדה משותפת של כל הארגונים הציונים בעיר וכמו כן נפתח סניף של תנועת הנוער המכבי הצעיר.
בשנת 1938, לקחה הקהילה היהודית חלק בארגון חגיגות יום העצמאות הפולני בעיר.
במלחמת העולם השנייה.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בקרשוביץ כ-481 יהודים.
בשנת 1939, לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים, החלו תושבי העיר לבצע פוגרומים בתושבי העיר היהודים.
בשנת 1940, הולאמו מפעלים ומחסנים ובעלותם של חנויות של יהודים הועברה ליידי נאמנים אריים.
במהלך המלחמה הוגבלה תנועתם של יהודי העיר, הם נלקחו לעבודות כפייה בתיקון גשרים, חקלאות, שיפוצים ועבודות ניקיון בארמון משפחת פוטוצקי שהיה שייך באותה העת לממשל כללי, הגנרלגוברנמן.
במאי 1940, הוקם מחנה עבודה בקרבת העיר ובו רוכזו כל יהודי הסביבה.
בסוף שנת 1940, נשלחו 18 צעירים יהודים מהעיר למחנה עבודה צבאי בדמביצה והחל מאותה השנה נאסר על יהודים לבצע עסקאות נדל"ן.
בתאריך 1 באפריל 1942, הותירו השלטונות הנאצים ל-150 לאבד את אדמת העיר והורה על שאר היהודים לעזוב את בתיהם לעבור לגטאות בערים קרקוב, טרנוב, בוכניה או סקאלה
בחודש יולי 1942, גורשו כל יהודי קרשוביץ לסקווינה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
על פי רישומים שנעשו עם סיום המלחמה, כמעט כל 481 יהודי העיר נרצחו וכ-46 ניצולים חזרו להתגורר בה.
קנצ'נה מנדיס
קנצ'נה מנדיס (באנגלית: Kanchana Mendis, נולדה ב-24 ביוני 1980 בתור කාංචනා මෙන්ඩිස් ) [סינהלה]) היא שחקנית קולנוע בסרי לנקה, משחקת על במת התיאטרון ומופיעה בטלוויזיה. היא ידועה בעיקר בזכות התפקידים שעשתה בסרטים "Rajaya Sewaya Pinisai," "רוזה Wasanthe" סדרות טלוויזיה "Damini" ו "Sakman Maluwa."
חיים אישיים.
אביה נפטר כשהייתה בת שנתיים. היא נישאה לרואשן רנאווקה בשנת 2009. לזוג שני בנים - סנוקה ראיין, נמנה רואן, ובת אחת קיישה ריילי. כיום היא גרה בלונדון עם משפחתה.
קריירה.
היא הפכה פופולרית כשככבה בפרסומת הטלוויזיה "Ninja Mosquito Coil" יחד עם שחקן הקולנוע והתיאטרון סנת 'ווימלאסאררי. בגיל 12 היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "סובה אנאגאתאיאק (Suba Anagathayak)" בבימויו של במאי הקולנוע והתסריטאי דארמאסנה פתירג'ה . היא נכנסה לזרם המרכזי של תעשיית הקולנוע כאשר שיחקה בסרט "הסינהלה" בשנת 2000 "רג'איה סויהיה פיניסאי" ("Rajaya Sewaya Pinisai)"בבימויו של התסריטאי והכותב אודאקאנטה וורנסוריה בדמותה של מזכירה פרטית "פרבשאווארי". היא הופיעה גם בסרטי אימה ומתח "טמיליים" בשם "Varnajalam," שם בוצעו התפקידים העיקריים על ידי השחקנית Sadha והשחקן הטמילי - Srikanth וכן בסרט- "Kanagalal Kai Rasi" . היא אף שיחקה במספר דרמות בימתיות כמו "דהרמה סנגרמה" של "סאמן תושארה ואנגה בממברו" מאת ריצ'רד מנאוואדו.
בשנת 2003 נבחרה מנדיס כ"נציגת המותג " לכרטיס הגרלה מיוחד לציון 40 שנה ל"מועצת ההגרלות הלאומית" בסרי לנקה. באותה שנה, היא זכתה בפרס Sumathi Tele ב Artscope לשחקנית הפופולרית ביותר.
פרסים.
היא זכתה במספר פרסים בפסטיבלי הקולנוע המקומיים ופסטיבלי הטלוויזיה. בשנת 2000, היא זכתה בפרס עבור שחקנית המשנה הטובה בסרט הבכורה "Rajaya Sevaya Pinisai" בטקס פרסי הנשיאות. בשנת 2001 היא זכתה בפרס הוקרה על התפקיד "ברוזה וואסנטה" בפסטיבל סרסאוויה.
אמנון יוגב
אמנון יוגב (נולד ב־22 בדצמבר 1936) הוא מדען ישראלי בתחומי הכימיה, האיזוטופים, הלייזרים והאנרגיה הסולארית. יוגב הקים את מגדל השמש במכון ויצמן ועמד בראש המרכז לחקר האנרגיה במכון. בנוסף, היה מפקד בכיר בחיל התותחנים, איש מחקר ופיתוח בצה"ל ויועץ לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
ביוגרפיה.
יוגב נולד ב-22 בדצמבר 1936 במושב גבעת חן. הוא למד בתיכון חדש בתל אביב.בשנת 1961 סיים יוגב תואר שני בכימיה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכת פרופ' שאול פטאי. בשנת 1964 סיים יוגב דוקטורט במכון ויצמן בהדרכתו של פרופסור יהודה מזור בנושא תהליכים פוטוכימיים של מערכות אנוליות. במהלך עבודתו עסק בפיתוח תערובות אורגניות אוטקטיות בשיתוף יהודה ברוניצקי, מיסד מפעל אורמת. תערובות אלו משמשות להפעלת טורבינות להפקת חשמל בטמפרטורות נמוכות בגנרטורים שפיתחה ובנתה אורמת בהצלחה רבה ברחבי העולם.
בשנים 1965-1966 היה יוגב משתלם פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ציריך אצל פרופסור אנדרה דרידינג.
שירות צבאי וייעוץ ביטחוני.
כקצין תותחנים השתתף יוגב במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים . לאחר מלחמת יום הכיפורים הקים יוגב את גדוד 443 באגד ארטילרי 216, יחד עם סגנו, מנחם בכרך.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים התנדב יוגב לשירות קבע במערך המחקר והפיתוח של חילות התותחנים והשריון בדרגת אל"ם והיה מוביל ושותף לפיתוח תחמושות חדשניות, אמצעי תקשורת דיגיטלית להתגברות על הפרעות וחסימות ואמצעי שליטה ובקרה להפעלת אגד ארטילרי. אמצעי השליטה שפיתח עבור חיל התותחנים היוו השראה לפיתוח מערכת ערצב 19 אשר יושמה על ידי חיל האוויר להתגברות על נשק נגד מטוסים במלחמת לבנון הראשונה, ואפשרה עליונות אווירית על הצבא הסורי בלבנון.
יוגב ייעץ לוועדת המשנה של ועדת חוץ וביטחון של הכנסת (ועדת מרידור) בגיבוש תפיסת הביטחון של ישראל ופרסם מאמרים בענייני ביטחון המדינה.
בנוסף, פרסם יוגב בלוג בעניינים אלו.
פעילות במכון ויצמן למדע.
בשנים 1967–2003 שימש כחוקר בכיר ופרופסור חבר במכון ויצמן. יוגב עסק במחקר בתהליכים פוטוכימיים רב פוטוניים ברמת היסוד על ידי שימוש בלייזר תת- אדום ובנה לשם כך לייזרי פחמן דו-חמצני רציפים ופולסיים. במיוחד, עסק יוגב בהפרדת איזוטופים מולקולרית בעזרת לייזר () והיה מעורה במחקר בהפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר.
בשנות השבעים של המאה ה-20 החל יוגב לעסוק בלייזרים שאובי-שמש, תחילה במתקן התנור שהוקם במכון. אחר-כך יזם את הקמת מגדל השמש במכון, ועמד בראש קבוצה שחקרה לייזרים שאובי-שמש. למחקר שהוביל יוגב היו שותפים חוקרים בשבתון מהקריה למחקר גרעיני-נגב ומהמרכז למחקר גרעיני שורק, וכן חברת רותם תעשיות . לאורך השנים היו חילופי חוקרים של קבוצת יוגב עם קבוצת רולנד וינסטון באוניברסיטת שיקגו. בדיקת הפרסומים באגודה האמריקאית לאופטיקה מעלה שהמחקר בלייזרים שאובי-שמש שהוביל יוגב עמדה במרכז המחקר העולמי בתחום בשנים 1975–2002. הישגי המחקר כללו הספק שיא, לייזרים שאובי-שמש בתחום הנראה, שאיבת צד על ידי אופטיקה לא-מדמה () דו-צירית, חקר יישומי חלל עתידיים של תקשורת ושל העברת הספק.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 יוגב היה חבר בוועדת המאגדים של לשכת המדען הראשי של משרד התעשייה והמסחר (כיום זירת תשתיות ברשות החדשנות). ב-1995 יזם יוגב והקים את מאגד קונסולר לאנרגיית שמש מרוכזת, במסגרת הסכם דו-צדדי בין ישראל וארצות הברית ותוכנית המאגדים של לשכת המדען הראשי של משרד התעשייה והמסחר. יוגב עמד בראש המאגד מהקמתו ב-1995 ועד לסוף פעילותו בשנת 2000, והיה שותף מחקר לפרויקטים שהתנהלו בו. במאגד קונסולר היו חברים מן האקדמיה, התעשייה הישראלית והתעשייה האמריקאית. בקונסולר היו מספר פרויקטים משותפים, כאשר מכון ויצמן היה שותף לכל הפרויקטים והעמיד לשם כך את מגדל השמש. הפרויקטים כללו, בין השאר:
חברת הזנק.
לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 2003 היה יוגב שותף מיסד יחד עם אלי גמזון בחברת ההזנק אנג'יניואיטי (Engineuity) שפעלה בחממת אשקלון. החברה פיתחה טכנולוגיה להפקת מימן מקומית בכלי רכב, כאשר מיקום הייצור בתוך כלי הרכב עצמו עוקף את ההתמודדות עם שאלות הבטיחות, האחסון, וההובלה של המימן בכלי הרכב. באמצעות שימוש בחוט מתכת קלה (אלומיניום או מגנזיום), מים ויחידת הפקה מיוחדת, הצליחה החברה להפיק מימן וקיטור באופן רציף תוך בקרה ושליטה על הלחץ, הטמפרטורה וההספק. המימן והקיטור היו צריכים להיות מוזנים למנוע בעירה פנימית, המותאם לשימוש בטכנולוגיה. החברה זכתה במענק של לשכת המדען הראשי של משרד המסחר והתעשייה ומחברת אורמת. ההתקדמות המהירה בכלי רכב חשמליים בהשוואה לפתרון ההנעה המימני עצרה את ההתקדמות המסחרית של החברה.
בהמשך, פיתחה החברה תהליך ליצר דלק דיזל מגז טבעי ומפחמן דו-חמצני. לתהליך היה פוטנציאל להיות זול יותר מאשר יצור דיזל מנפט גולמי, והיה יכול להחליף את תהליך הניזול הקריאוגני של מתאן.
בקשמגייר
סן-פייר (סן פייר ומיקלון)
נבחרת סן פייר ומיקלון בכדורגל
שון סטקלי
שון ג'ררד ג'וזף סטקלי (באנגלית: Sean Gerard Joseph Stackley; נולד ב-7 באוגוסט 1957) הוא מהנדס וקצין צי אמריקאי לשעבר, שכיהן כסגן מזכיר הצי של ארצות הברית למחקר, פיתוח ורכש מיולי 2008 ועד אוגוסט 2017. הוא גם כיהן כמזכיר הצי בפועל מינואר ועד אוגוסט 2017. בספטמבר 2018 הוא מונה כנשיא מגזר מערכות תקשורת ורשת בחברת L3 טכנולוגיות.
שירות בצי.
שון סטקלי נולד בבולטימור, מרילנד. הוא החל את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית, סיים אותה בהצטיינות ב-1979 וקיבל תואר ראשון במדעים בהנדסת מכונות. הוא גם בעל תואר בהנדסה ימית ותואר שני בהנדסת מכונות מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ב-1994 הוא קיבל תעודה מקצועית של מהנדס ממדינת וירג'יניה.
את הקריירה שלו בצי ארצות הברית החל סטקלי כקצין לוחמת שטח (Surface Warfare Officer), ושירת בתפקידי הנדסה ומערכות נשק על סיפון המשחתת "ג'ון יאנג" (USS John Young). עם השלמת הכשרתו כקצין לוחמת שטח הוא הוסמך כקצין הנדסה (Engineering Duty Officer) ושירת בשורה של תפקידי תעשייה, צי, משרד ומטה בעיצוב, בנייה, תחזוקה ולוגיסטיקה של ספינות ובהתוויית מדיניות רכש.