נונתאבורי (בתאית: นนทบุรี) היא בירת הנפה והמחוז ("אמפה") בעלי אותו השם בתאילנד. יש לה מעמד של מוניקיפיום (תסאבאן נאקון) וכוללת חמש גזרות ("טמבון") של הנפה מואנג נונתאבורי: סואן יאי, טאלאט קהוואן, באנג קהן, באנג קראסו ותא סאי. אוכלוסייתה מנתה בינואר 2012 258,550 תושבים והיא המוניקיפיום המאוכלס ביותר בתאילנד, אחרי בנגקוק הבירה. בגלל קרבתה לבנגקוק העיר נחשבת לפרוור של העיר הזאת, חלק ממטרופולין בנגקוק.
גאוגרפיה.
המחוז נונתאבורי נמצא במרכזה של תאילנד. העיר נונתאבורי שוכנת 20 ק"מ צפונית מבנגקוק על גדות הנהר צ'או פראיה. היא גובלת ישירות עם הרבעים הצפוניים (באנג סואה, צ'טוצאק ולאק סי) של עיר הבירה. תעלות רבות בה מהוות עדיין מרכז חיי תושבים רבים, כפי שהיה לפני כמה עשורים גם בבנגקוק.
כלכלה.
סביבת העיר פורייה מאוד. מפותח במיוחד הוא ענף הפירות, הגדלים במספר רב של מטעים. אופייניים לאזור הם המנדרינות ופירות הדוריאן. בעשורים האחרונים של המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21, קרבת העיר לבנגקוק תרמה להתפתחות תעשייה והשירותים. בשנת 2001 נפתח בנונתאבורי מפעל למיחמי מים קטנים של החברה הגרמנית "שטיבל אלטרון". כאן נמצאים גם המשרדים הראשיים של חברת הלוויינים תאיקום.
הקניון נגאמוונגוואן במזרח העיר, הוא אחד המרכזים המסחריים הגדולים של מטרופולין בנגקוק.
היסטוריה.
נונתאבורי הייתה עיר חשובה עוד בימי ממלכת איוטהאיה. פעמיים בעבר הועתקה העיר בכמה קילומטרים. בשנת 1665 בימי המלך נאראי היא הועתקה למבצר על גדת מה נאם אום. בשנת 1928 היא הועברה למקומה הנוכחי בפקודת המלך ראמה השביעי (פרג'אדיפוק). בתקופה שבין 1 בינואר 1943 ל-9 במאי 1946 סופחה נונתאבורי לבנגקוק.
אטרקציות.
מראה התעלות (חלונג) הקיימות עדיין בנונתאבורי מאפשרות לצופים לדמיין לעצמם את המראה של בנגקוק של פעם. בין העירייה הישן על גדת צ'או פראיה נבנה בסגנון אירופאי בימי המלך ראמה השישי (ואג'יראבוד) והוא עשוי כולו מעץ טיק.
תשתיות.
את נונתאבורי חוצה הכביש המהיר סיראט, אחד מכבישי האגרה של מטרופולין בנגקוק. אמצעי התחבורה החשובים כוללים אוטובוסים עירוניים וסירות אקספרס הנעות על פני הנהר צ'או פראיה. עד שנת 2018 תחובר ישירות נונתאבורי הפקוקה עם בנגקוק באמצעות רכבת מונורייל.
מערכת הבריאות.
העיר ידועה בין השאר בבית החולים סיטתאניה, המרכז לבריאות הנפש הגדול בממלכה.
חינוך.
בנונתאבורי נמצא בית הספר הגבוה לאחיות "בורומאראג'ונאני". כמו כן הקמפוס של האוניברסיטה הטכנית ראג'אמנגאלה סובנבהומי.
קלשצ'לה
קלשצ'לה (בפולנית: Kleszczele) היא עיירה במחוז היינווקה שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
קלשצ'לה נזכרת לראשונה בראשית המאה ה-16, ובשנת 1525 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום פרוסיה.
יהודי קלשצ'לה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-750 יהודים. עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית.
ב-23 ביוני 1941, ביום השני למבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, והמשטרה המקומית שהוקמה בה החלה בביצוע מעשי רצח ביהודי המקום, ובחטיפתם לעבודות כפייה. בד בבד, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב והגבלות תנועה.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-600 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה, אשר נשמר בידי שוטרים פולנים. בתחילת נובמבר 1942 הועברו לגטו שבעיירה כ-1,000 מיהודי מילייצ'יצה, וב-6 בחודש הועברו כל יושבי הגטו למחנה מעבר ליד ביאליסטוק, בו שולחו לאחר מספר ימים בתנאי מחיה קשים ביותר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
קלשצ'יילה
קמיונקה
קמיונקה (בפולנית: Kamionka; ביידיש: קאַמענקע) הוא כפר במחוז לוברטוב שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
קמיונקה נזכר לראשונה בשנת 1450, ובסוף המאה ה-15 הוענקו לו זכויות עיר. זכויות אלה ניטלו מהיישוב בשנת 1863.
יהודי קמיונקה.
בשנת 1897 נמנו בכפר 793 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בו כ-550 יהודים, כרבע מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית. בשנת 1937 ערכו הפולנים פרעות ביהודי הכפר.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חטיפה לעבודות כפייה וחובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך, רוכזו בכפר יהודים רבים מיישובי הסביבה, ובהם מגורשים ממלאווה.
בתחילת 1942 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אשר הפך כעבור זמן מה לגטו סגור, ואשר אליו הובאו כ-300 יהודים נוספים שגורשו מסלובקיה.
ב-8 באוקטובר 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציית חיסול, בה שולחו כ-800 היהודים שנותרו בו למחנה ההשמדה טרבלינקה. יהודים שאותרו במקומות מסתור ביישוב הועברו לגטו לוברטוב, ושולחו משם לסוביבור ולבלז'ץ.
12 יהודים מהגטו שבכפר שהצליחו להימלט מהאקציה, הצטרפו לקבוצת פרטיזנים יהודים ביערות הסביבה.
ויקטור פרנקנשטיין (סרט)
ויקטור פרנקנשטיין (באנגלית: Victor Frankensein) הוא סרט מדע בדיוני, אימה ודרמה משנת 2015, שמבוסס על הרומן הקלאסי של מרי שלי, "פרנקנשטיין". הסרט מבוים על ידי פול מקגיגן והתסריט נכתב על ידי מקס לנדיס. בסרט מככבים ג'יימס מקאבוי כדוקטור פרנקשטיין ודניאל רדקליף כאיגור, הסרט הופץ על ידי "20th Century Fox" ב-25 בנובמבר 2015.
בניגוד לשאר העיבודים, הסרט מגולל את העלילה מנקודת מבטו של איגור, כשהצופים נחשפים למקורות האפלים של איגור ולתחילת ידידותו עם הסטודנט הצעיר לרפואה, ויקטור פרנקנשטיין. דרך עיניו של איגור, הצופים עדים לגדולתו של פרנקנשטיין כאיש מהסיפור המוכר. בסופו של דבר, הניסויים שלהם מסבכים אותם בצרות עם הרשויות, והשניים נמלטים בזמן שהם מנסים להשלים את המטרות שלהם להשתמש במדע כדרך ליצירת חיים מתוך המוות.
עלילת הסרט.
בלונדון, סטודנט לרפואה שאפתני בשם ויקטור פרנקנשטיין מבקר בקרקס, שם הוא מציל לוליינית פצועה בשם לורליי, בסיועו של גיבן חסר שם המשועבד על ידי מנהיג הקרקס, ובעל רגשות כלפי לורליי. מורשם מהידע העצום של הגיבן על אנטומיית האדם, שנרכש מספרים גנובים, ויקטור מציל אותו, מנקז את הציסטה שעל גבו (מה שגורם לחריגה הפיזית של הגיבן) ומפתח רתמה כדי לשפר את היציבה שלו, ולאחר מכן מכנה אותו "איגור". לאחר מכן, השניים מתעסקים בניסויים המתמשכים של ויקטור ליצור חיים באמצעים מלאכותיים, מה שמעורר את זעמו של מפקח המשטרה הדתי, רודריק טורפין, שתופס את הניסויים שלהם כחטא. לאחר שאיגור מציע להשתמש בחשמל להחיות את יצירותיהם, ויקטור רוכש חלקים מחיות מתות ויוצר שימפנזה מפלצתית שזוכה לכינוי "גורדון".
בינתיים, איגור מתאחד עם לורליי, שכעת מתחזה לפילגשו של ברון הומוסקסואל הנמצא בארון, והשניים מתאהבים, מה שמערער את ויקטור, שרואה את לורליי כהסחת דעת. איגור מזמין את לורליי לצפייה בניסוי שלהם, שמשתבש כאשר גורדון בורח וזורע הרס באוניברסיטה לפני שנהרג על ידי ויקטור ואיגור. לורליי מזועזעת מניסוייו של ויקטור ומבקשת מאיגור להניא אותו מכך, אבל איגור מסרב לעשות זאת בידיעה שוויקטור מונע על ידי הצורך לכפר על אשמתו העקיפה במותו של אחיו הבכור, הנרי, שאביו השתלטן של ויקטור, הברון פרנקנשטיין, מאשים בו את ויקטור. ויקטור מגורש מהמכללה בעקבות השיטות לא השגרתיות שלו, ולאחר מכן פונה אל חברו העשיר ללימודים, פיניגן, שמעוניין שוויקטור ייצור יצור מלאכותי דמוי אדם.
ויקטור ואיגור בונים גולם שמכונה "פרומתאוס", אבל מערכת היחסים ההדוקה של איגור עם לורליי גורם לקרע ביניהם. זמן קצר לאחר מכן, טורפין ואנשיו פושטים על מעבדתו של ויקטור, נחוש בדעתו להרוס את המצאותיו, ובמהלך קטטה עם ויקטור, טורפין מאבד את שתי ידיו ואחת מעיניו, ואילו ויקטור ואיגור ניצלים על ידי אנשיו של פיניגן ונלקחים לאחוזה של משפחתו בסקוטלנד, שם פיניגן מספק להם את הכספים הדרושים כדי לבנות את פרומתאוס. איגור חושד בכוונותיו ועוזב לאחר שמסתכסך עם ויקטור. פיניגן מאוחר יותר חוטף את איגור וחושף את תוכניותיו להרוג את ויקטור לאחר שייצור את פרומתאוס. פיניגן זורק את איגור לתוך נהר התמזה, שמצליח להימלט ולהתאחד עם לורליי, שסועדת אותו.
ברגע שהוא מתאושש, איגור חוזר לאחוזתו של פיניגן עם לורליי על מנת להציל את ויקטור, ומוצא את ויקטור על סף פריצה בהחייאתו של פרומתאוס. ויקטור מתעלם מתחינותיו של איגור לא להפעיל את המכונה, בדיוק בזמן שטורפין מגיע באופן לא צפוי, ופותח באש על המכונות. למרות התערבותו, פרומתאוס קם לתחייה ומתפרע במעבדה, תוך כדי שהוא הורג פינגן וטורפין. ויקטור מבין את טעותו ומשתף פעולה עם איגור כדי להרוג את פרומתאוס על ידי דקירת שני לבבותיו. איגור נפגע באופן חמור במאבק ומתמוטט בזרועותיו של ויקטור.
איגור מתאושש, לאחר שהוחזר אל לורליי. רק אז הוא מוצא מכתב שנכתב לו על ידי ויקטור, שם ויקטור מתנצל על כל הסבל שהוא גרם לו ומכנה את איגור - "היצירה הגדולה ביותר שלו". איגור מתאחד עם לורליי ומקים איתה חיים משותפים, בעוד שוויקטור הולך לכפר סקוטי בחיפוש אחר תגליות חדשות.
פיתוח.
הפרויקט הוכרז לראשונה על ידי "20th Century Fox" בשנת 2011 עם מקס לנדיס כתסריטאי הסרט. פול מקגיגן הוכרז כבמאי בספטמבר 2012. דניאל רדקליף החל באותה התקופה במשא ומתן להצטרף לסרט והוא הצטרף רשמית לצוות השחקנים כאיגור במרץ 2013. ביולי 2013, ג'יימס מקאבוי הצטרף לצוות השחקנים כוויקטור פרנקנשטיין. ג'סיקה בראון פינדלי הצטרפה בספטמבר.