. המדיניות הננקטת כיום עוסקת בשימור העושר הלשוני הקיים ביבשת, בפרט שימור שפות, הנתונות בסכנת הכחדה. כל שפות אפריקה נחשבות שפות רשמיות של האיחוד האפריקאי. שנת 2006 הוכרזה על ידי האיחוד האפריקאי כ"שנת השפות האפריקניות". למרות שנעשה שימוש נרחב בשפות לינגואה פרנקה באמצעי התקשורת השונים, כמו גם במערכות החינוך, וחלק גדול מהן נחשבות שפות לאומיות, רק מעטות מהן נחשבות שפות רשמיות.
חלוקה לקבוצות.
מרבית השפות הדְבוּרוֹת באפריקה משתייכות לאחת מתוך שלוש משפחות: שפות אפרו-אסיאתיות, שפות נילו-סהריות ושפות ניז'ריות-קונגולזיות. מאות שפות נוספות שייכות למשפחות קטנות, ביניהן אובנג'יאן (שלעיתים נכללת בניז'ריות-קונגולזיות) וקהוסיאן, הכוללת משפחות שונות של שפות. בנוסף, קיימות שפות המשתייכות למשפחות: שפות הודו-אירופיות ושפות אוסטרונזיות, אשר רוב השפות בהן דְבוּרוֹת מחוץ לאפריקה. ביבשת קיימות מספר שפות נוספות שאינן משויכות לאף משפחה. כמו כן קיימות שפות סימנים של שפות רבות, עבור חרשים.
שפות אפרו-אסייתיות.
השפות האפרו-אסייתיות דְבוּרוֹת ברחבי צפון אפריקה, בקרן אפריקה, בדרום-מערב אסיה ובחלקים של סאהל. קיימות כ-375 שפות אפרו-אסייתיות, אשר 200–300 מיליוני אנשים דוברים אותן. תתי המשפחות הגדולות ביותר הן: שפות בֶּרְבֶּרִיוֹת, שפות שמיות, שפות צ'אדיות ושפות כושיות. האזור בו התפתחו השפות האפרו-אסייתיות אינו ודאי, אולם קרוב לוודאי כי השפות השמיות, המהווה תת-משפחה שלהן - התפתחו בחצי האי ערב. שפות אלו כוללות, בין היתר, את השפות: עברית, ערבית ואמהרית. ערבית היא השפות השמית היחידה, מתוך משפחת השפות האפרו-אסיאתיות, אשר מדוברת גם מחוץ לאפריקה - במדינות ערב.
מבין השפות האפרו–אסיאתיות, המדוברות ביותר הן:
השפות האפרו-אסיאתיות הן בעלות ההיסטוריה הכתובה העתיקה ביותר ביחס לשאר השפות הקיימות כיום; זאת, בהתייחס לכתבי מצרים העתיקה והשפה האכדית, שמקורה מסופוטמיה.
שפות נילו-סהריות.
משפחת השפות הנילו-סהריות היא ככל הנראה המשפחה המגוונת ביותר, הכוללת מגוון של כמאה שפות. אזור תפוצת השפות של משפחה זו הוא צפון-מזרח עד מערב אפריקה, מנהר הנילוס לצפון טנזניה, עד ניגריה ונהר קונגו. מספר הדוברים שפות אלו נאמד בכשלושים מיליון. אלו הן שפות טונאליות. על המוכרות שבהן נמנות: מסאית (לשונו של בני שבט המסאי, סונגהי, נובין ועוד.
שפות ניז'ריות-קונגולזיות.
משפחת השפות הניז'ריות-קונגולזיות היא בין המשפחות הגדולות בעולם והגדולה ביותר באפריקה. היא דְבוּרָה במרבית אזורי הסהרה. מספר דוברי השפה מוערך בכ-600 מיליוני בני אדם (כ-85% מאוכלוסיית אפריקה), הדוברים 1,514 שפות שונות.
חלק גדול מהשפות במשפחה הן שפות טונאליות, ביניהן: יורובה, יגבו, אשנטי ואווה. החל משנת 1963, בעקבות הצעתו של גרינברג ג'וזף, יש הנוטים לכלול במשפחה זו גם את משפחת שפות הקורדופאניאן (אשר התפתחו ככל הנראה בכרדפאן שבסודאן). באופן כללי, מקובלות השפות הנכללות במשפחה הגדולה הזו על הבלשנים השונים - מלבד הקושי לקבוע האם להכליל את שפות האובנג'יאן כחלק מהמשפחה.
משפחות של שפות נוספות.
שפות אוסטרונזיות.
כמה מהשפות המדוברות ביבשת שייכות למשפחות שמקורן מחוץ ליבשת אפריקה. דוגמה לכך היא מלגשית, הדְבוּרָה במדגסקר. שפה זו שייכת למשפחת השפות האוסטרונזיות, המדוברות בעיקר באזורי אוקיאניה ודרום-מזרח אסיה.
שפות הודו-אירופאיות.
אפריקאנס היא השפה ההודו-אירופאית היחידה שידועה שמקורה באפריקה. היא התפתחה מההולנדית של המאה ה-17, ואליה השתרבבו מילים אנגליות, צרפתיות, אפריקניות ואף אסיאתיות. היא מדוברת בדרום היבשת, בעיקר בדרום אפריקה. בנמיביה היא משמשת לינגואה פרנקה, וניתן למצוא מעט דוברים בבוטסואנה ובזימבבואה. על פי הערכות שונות, קיימים בעולם 20-15 מיליוני בני אדם הדוברים אותה.
האנגלית, הצרפתית, האיטלקית, הפורטוגזית והספרדית נכנסו לשימוש באפריקה בתקופת הקולניאליזם. הן מוגדרות שפות רשמיות במדינות רבות, כמו גם לינגואה פרנקה. גרמנית דוברה באפריקה עד מלחמת העולם הראשונה, שבסופה כבשו בריטניה וצרפת את הקולוניות שהיו נתונות בכיבוש גרמני. עם זאת, עד היום שפה זו נמצאת בשימוש, בעיקר בנמיביה - בפי האוכלוסייה הלבנה. זאת, על אף העובדה שזוהי אינה שפה רשמית במדינה עוד משנות התשעים. קיימות עדויות לשפות הודו-אירופיות נוספות הדְבוּרוֹת ביבשת, דוגמת: פרסית עתיקה, יוונית במצרים ולטינית בצפון אפריקה.
שפות קריאוליות.
בעקבות הקולוניאליזם אשר שרר ביבשת בימים עברו, מרבית השפות הקריאוליות בעולם נוצרו באפריקה. שפה קְרֵיאוֹלִית מוגדרת כשפה טבעית, שהתפתחה מתמהיל של מספר שפות, אך התנתקה מהן במידה מספקת - על מנת להיחשב שפה עצמאית. חלק משפות אלו מבוססות על השפות ההודו-אירופיות, חלקן על ערבית וחלקן על שפות מקומיות שונות. בקמרון, לדוגמה, שפה קריאולית המבוססת על צרפתית, אנגלית ושפות אפריקאיות מקומיות, המכונה קמפרנגליש - נחשבת פופולרית.
שפות מבודדות.
שפות רבות באפריקה לא משויכות למשפחות (מבודדות), רובן בשל מחסור בידע מחקרי. בקרב השפות הנחקרות, קיימים חוקרים הנוטים להגדיר באופן לא וודאי, את אונטוגה וגומבה - שפות אפרו-אסייתיות. שפת שאבו נוטה להיות משויכת למשפחת השפות הנילו-סהריות; גאלאה, מברה ובאיות - לשפות הניז'ריות-קונגולזיות.
שפת הסימנים.
במדינות רבות באפריקה קיימת שפת סימנים לאומית, דוגמת שפת הסימנים באלג'יריה, בתוניסיה ובאתיופיה. שפות סימנים אחרות שייכות לאזור קטן, לשבטים מסוימים או לכפרים מבודדים - והן ידועות אך ורק לבני שבטים או כפרים אלה. על שפות הסימנים המוכרות ביבשת נמנות: שפת הסימנים של פאג'ט גורמן (המבוססת על השפה האנגלית), ואשר נפוצה בנמיביה ובאנגולה; שפת הסימנים של השפה הסודנית - בסודאן ובדרום סודאן; שפת הסימנים של השפה הצרפתית - באזורים שהיו בעבר קולוניות צרפתיות.
שפות באפריקה.
השפות הרב לשוניות באפריקה חוו תמורות רבות לאורך ההיסטוריה. חלקן התפשטו או נכחדו, וחלקן השתנו מבחינה לשונית. דוגמה לכך היא התפשטות שפות הבנטו – דוברי הבנטו נפוצו על רוב שטח אפריקה שמדרום לקו המשווה, והחליפו את דוברי קוי-סאן מדרום אפריקה ודוברי שפות נוספים ממרכז אפריקה. דוגמה נוספת היא התפשטות השפה הערבית, במאה השביעית לספירה, בקרב מדינות צפון אפריקה וקרן אפריקה.
שפות סחר הן תופעה עתיקת יומין באפריקה. חידושים תרבותיים ולשוניים התפשטו לאורך נתיבי סחר, ושפות העמים הדומיננטיים בסחר התפתחו כשפות התקשורת העיקריות (לינגואה פרנקה). על שפות סחר אלו נמנות: ברברית (צפון ומערב אפריקה), ג'ולה (מערב אפריקה), פולפולד (מערב אפריקה), האוסה (מערב אפריקה), סוואהילית (מזרח אפריקה), סומליה (קרן אפריקה) וערבית (צפון אפריקה וקרן אפריקה).
רבות ממדינות אפריקה בחרו בשפה אחת לאחר קבלת עצמאותן. זאת, לשם השגת אחדות לאומית. בדרך כלל, הייתה זו השפה הקולוניאלית הקודמת שהונהגה במדינה, ואשר שימשה לצורכי ממשל וחינוך. עם זאת, בשנים האחרונות, תומכות מדינות אפריקה יותר ויותר בשמירה על גיוון לשוני ("מדיניות רב לשונית").
שפות רשמיות.
מלבד השפות הקולוניאליות לשעבר: אנגלית, צרפתית, פורטוגזית וספרדית, השפות להלן רשמיות ברמה הלאומית באפריקה:
שפות חוצות גבולות.
הגבולות הקולוניאליים שהקימו מעצמות אירופאיות בעקבות ועידת ברלין ב-1884–1885 מחלקים את אפריקה לקבוצות אתניות, לשבטים ולקהילות רבות, הדוברות מגוון רחב של לשונות. גבולות אלו יוצרים הבדלים לשוניים. תופעה זו נפוצה במיוחד באזורים הסמוכים לשני צדדיו של גבול, המפריד בין מדינות שונות. התופעה מקבלת משנה תוקף כאשר השפות הרשמיות במדינות ביניהן מפריד הגבול - שונות. ההבדלים הלשוניים ניכרים דה פקטו בסטנדרטים לכתיבת שפה שכזו, דוגמת התאמות שונות לאופן כתיבת האותיות של שפה זו. במילים אחרות, ייתכנו הבדלים באופן כתיבת הטקסט, במדינות הסמוכות זו לזו - של אותה השפה בדיוק.
על השפות המשותפות למדינות, החולקות גבול משותף, נמנות:
נשיא מאלי לשעבר ויושב הראש לשעבר של ועדת אפריקה, עומק קונרה, התייחסו לשפות חוצות הגבולות כגורם העשוי לקדם את אחדות אפריקה
שינוי ופיתוח השפה.
לשונות אפריקה, בדומה לשאר שפות העולם - משתנות באופן תדיר. בנוסף להשפעה של הגבולות, קיים מדרג של ניבים שונים (דוגמת לגבו, קוינס, נ'קו ורונייקיטארה). בנוסף, נוצרים ניבים חדשים, דוגמת שנג. במדינות מסוימות נעשים מאמצים ממשלתיים לפתח גרסאות מתוקננות של השפות, כך שתכתבנה באופן אחיד בכל רחבי מדינה מסוימת. במילים אחרות, נעשים במדינות מסוימות מאמצים לבצע פורמליזציה של השפה. כמו כן, קיים מספר לא מבוטל של לשונות, הנמצאות בסכנת הכחדה - בשל מיעוט דובריהן.
דמוגרפיה.
מתוך מיליארד תושבי אפריקה (ב-2009), כ-17 אחוזים דוברים את דיאלקט הערבית, כעשרה אחוזים דוברים סווהילי, שהיא השפה הנפוצה בדרום מזרח אפריקה; כחמישה אחוזים דוברים ניב כלשהו של משפחת השפות הברבריות וכחמישה אחוזים דוברים את שפת ההאוסה, אשר נפוצה בחלקים נרחבים של הסאהל. שפות נפוצות נוספות ביבשת הן: אמהרית, אורומו וסומלית. אנגלית (כ-130 מיליוני דוברים), צרפתית (כ-115 מיליוני דוברים) ופורטוגזית (כ-30 מיליוני דוברים) הן שפות חשובות נוספות, אשר דְבוּרוֹת כשפת אם או כשפה שנייה. פורטוגזית הפכה שפתה הלאומית של אנגולה.
שפות חשובות נוספות:
תכונות לשוניות.