לכוח שנערך מחדש הצטרפו פלוגת טנקים ופלוגת חרמ"ש, וכן פלוגה מגדוד 68 של חטיבת ירושלים שהיה בסמוך. מח"ט "הראל" הורה לשלושה טנקים לתפוס את הגבעה הצפונית לגבעה הצרפתית ולירות משם על המוצב הירדני; הפלוגה מחטיבת ירושלים הסתערה על הגבעה הצרפתית, ואילו הכוח המתוגבר של חטיבת הראל הסתער שוב על גבעת המבתר, שתי ההסתערויות הסתיימו בלא קרב: הכוח הירדני בגבעת המבתר נטש את המוצב לאחר הדיפת ההסתערות הישראלית הראשונה, נסוג לגבעה הצרפתית ומשם נסוג כל הכוח מזרחה. הכוחות הישראליים השלימו את ההשתלטות על שתי הגבעות עד השעה 12:00 של 6 ביוני - פחות מ-24 שעות לאחר תחילת ההתקפה של החטיבה בפרוזדור ירושלים. משימות חטיבת הראל הושלמו: נוצר קשר עם הר הצופים, וירושלים נותקה מצפון. על פי הנחיית אלוף הפיקוד הועברה פלוגה אחת של החטיבה לטובת חטיבה 55. לאחר שהובקעה גיזרתו המזרחית של הרחוב - כולל גבעת התחמושת מדרומו - יצאו הפלוגות מערבה לעיר העתיקה והשלימו את איחוד העיר.
לאחר מלחמת ששת הימים - תוכנית ייסוד הרחוב.
לאחר איחוד ירושלים, ראתה ממשלת ישראל לנכון לסלול כביש ישיר מירושלים המערבית אל הר הצופים, על מנת ליצור רצף יהודי בינו לעיר ולמנוע את הפרדתו של ההר בשנית ממערב ירושלים. ביולי 1967 הוחלה הקמתם של שכונות הבריח, שיצרו מסדרו יהודי בין מערב העיר והר הצופים. הפרויקט נוהל על ידי יהודה תמיר, שעבד בכפוף למשרד ראש הממשלה ולא למשרד השיכון. בתוכנית זו תמך ראש העיר טדי קולק והתנגדו לה השרים מנחם בגין וזרח ורהפטיג, שהעדיפו ליישב יהודים בשכונות הערביות הקיימות.
התוכנית הייתה שהרחוב יעבור בדרך שתעקוף את שכונת שייח' ג'ראח ובכך תמנע התפשטות פלסטינית בשיפולי הכביש, שעלולה לנתק את הר הצופים המובלע בין שכונות פלסטיניות, כשייח' ג'ראח, ענאתא וואדי אל ג'וז. לכך נבחר ציר המשך של רחוב בר-אילן, המוביל צפונית לשייח' ג'ראח - כך שניתן לבנות בשטח ההפקר שמשתי גדותיו - עד להר הצופים. לאחר מותו של לוי אשכול ב-1969 נקרא הרחוב על שמו "שדרות לוי אשכול".
התחלת הבנייה מצפון.
ב-1968 החלה בניית השכונות רמת אשכול (ממערב) וגבעת המבתר (ממזרח) מצפון לכביש, כשהכביש מהווה גבולן הדרומי של שתי השכונות. אלו היו שתי השכונות הראשונות שנבנו מעבר לקו העירוני של קו הירוק בירושלים המאוחדת.
רמת אשכול והבתים שעל שפת הרחוב הצפונית נבנו בשיתוף פעולה עם משרד השיכון ועיריית ירושלים, במאמץ תכנוני והנדסי מיוחד, בתכנון האדריכלים ישראל לויט, יצחק פרלשטיין וזאב שיינברג. השכונה שימשה דוגמה ומופת תכנוני ואדריכלי לשכונות רבות שנבנו אחריה במקומות רבים, כאשר כל הבתים בשכונה בעלי ארבע קומות ושפה ארכיטקטונית זהה, בעלת מרפסות חזית או אחור שוות ואריחים מצופים בקרמיקה צבעונית. בבנייה השתתפו החברות היזמיות והקבלניות המובילות בישראל, כ"שיכון ופתוח", שיכון עובדים, רובינשטיין, האחים גולדשטיין ורסקו. בתים אלו שעל שפת הרחוב, בין הרחובות "משמר הגבול" ו"מדבר סיני" נבנו במספר מקטעים בצורה זהה ובמספר קומות שווה. זאת מלבד מבנה אחד בולט, ובו מעל לעשרים קומות, הנחשב ל"גורד השחקים" של האזור. הבנייה נערכה בין השנים 1968 - 1972 אך רשמית השכונה נחנכה בשנת 1970. בכל השכונה (מלבד רחוב "רמת הגולן") הוקמו 1,850 יחידות דיור, כולם בבניינים בני ארבע קומות כשבכל דירה שלושה עד ארבעה חדרים.
גבעת המבתר לעומתה, נבנתה בבתים פרטיים ונמוכים והייתה השכונה הראשונה בעיר (לצד רחוב "רמת הגולן" ברמת אשכול) שנבנתה בשיטת בנה ביתך. הסיבה לכך הייתה גובהה הרב של הגבעה, שבתים גבוהים עליה עלולים היו לפגוע בקו הנוף של ירושלים. הצורך ביישוב מהיר של שכונות הבריח אילץ את הממשלה לסבסד את הדירות בהן בדרכים שונות. הממשלה כיסתה חלק ממחיר הדירות, נתנה זכאות למשכנתאות על אחוז גבוה מהמקובל של הדירה הנקנית ונתנה אפשרויות החזר משכנתאות נוחות מהמקובל. קוני המגרשים בגבעת המבתר נדרשו להתחיל את הבנייה עליהם בתוך שנה מיום הרכישה. בגבעת המבתר וברחוב רמת הגולן שברמת אשכול הוקמו 350 יחידות דיור בשיטת בנה ביתך - בניינים של קומה או שתיים שבכל אחד היו דירה או שתיים וחצר. גבעת המבתר נותרה בשם שנתן צה"ל לשטחה לפני מלחמת ששת הימים, על שם המבתר בדרך שכם שהפריד אותה מהר הצופים. הרחובות בשכונת רמת אשכול נקראו על שם מושגים שכיכבו בתקופת המלחמה, כמו מעבר המיתלה, משמר הגבול ורמת הגולן. וכן בשכונת גבעת המבתר: רחוב "ששת הימים", מדבר סיני, מצרי טיראן ומפרץ שלמה. מאותה סיבה נקראו רחובות רבים ברמת אשכול על שמות אתרים באזור סיני הלקוחים מנדודי בני ישראל במדבר סיני, כפי שמובאים בספר במדבר, בהם: ליבנה, ים סוף, פארן, רפידים, חצרות, יטבתה, עברונה, נחליאל, נחל צין, עציון גבר ועוד.
ב-1971 נוסדה מזרחית יותר שכונת הגבעה הצרפתית. הגבעה הצרפתית נקראה "גבעת שפירא", על שם שר הפנים משה חיים שפירא אולם השם לא הפך לנחלת הכלל. בניגוד למקובל בשכונות ירושלים, רוב הבתים בשכונה נבנו כמגדלים בני 6–7 קומות. התר בניה זה היה תגובת ממשלת ישראל ל"תוכנית רוג'רס" - שיזם מזכיר המדינה האמריקני ויליאם רוג'רס, להחזיר נוכחות ירדנית סמלית לעיר. בגבעה הצרפתית כולל צמרת הבירה נבנו 2000 יחידות דיור. בגבעה הצרפתית נבנו רק בתים משותפים.
בסביבות אותה שנה נקרא החלק המערבי של הכביש על שם חטיבת הראל שכבשה את האזור. השדרה המרכזית נקראה על שם יוזם הפרויקט, ראש ממשלת ישראל השלישי, לוי אשכול, שנפטר ב-1969. גם שכונת רמת אשכול נקראה על שמו.
התחלת הבנייה מדרום.
ב-1972 הייתה התחלת הבנייה מעברו השני של הכביש, מדרום. שכונת מעלות דפנה נבנתה במקום אך באופי ארכיטקטוני שונה מרמת אשכול הצמודה, האלמנטים החיצוניים היו פחות שווים ומסודרים בצבעם ובצורתם. הם נבנו בעלי צורות המשמרות את מסורת הבניה הירושלמית של העיר העתיקה וכללו קשתות, זוויות, בליטות החורגות מקו הבניין ושיפועים. תכנון ייחודי זה, הנוגד את התכנון של שכונות סמוכות (ובניגוד לרמת אשכול הסמוכה), זיכה את המתכננים בפרס בינלאומי.. השם 'מעלות דפנה' ניתן לה על שם השיפוע בו היא בנויה ועל שם צמח הער אציל, ובדרך עקיפה זו חוגג השם את איחוד העיר בשנת 1967, מאחר שהיוונים והרומאים נהגו לקשט בעלי ער אציל (עלי דפנה) את ראשיהם של הקיסרים המנצחים. במעלות דפנה היו עם הקמתה 1,400 יחידות דיור, בעלות חדר עד שלושה. במעלות דפנה כמו בגבעה הצרפתית נבנו בתים משותפים בלבד.
כשפשטה הבנייה לעברו הדרומי של הכביש היה רצון להחיל את הבנייה גם על גבעת התחמושת בה התבצע הקרב ההיסטורי, השוכנת באותו עבר מזרחית למעלות דפנה. כשנודע הדבר למפקד גדוד 66 של חטיבת הצנחנים, יוסי יפה, הוא חשש שלא ישאר זכר למקום הקרב ופנה להורים השכולים. הללו הקימו משמרות על המקום וזעקו שהמקום ישאר. זעקתם אכן נשמעה ובמקום לא התקיימה בנייה אלא נבנתה אנדרטה לזכר הנופלים. ב-1972 ניטעו על הגבעה שבצד הכביש 182 עצי אורן לזכר הנופלים; וב-1975 נוסד על גבעת התחמושת אתר הנצחה ממלכתי להנצחת מלחמת ששת הימים, באתר ההנצחה נחגג מדי שנה טקס יום ירושלים. הכניסה הראשית אל האתר קיימת מסביב לרחוב, אך הגדר החוצה את כל ארכו של האתר שוכן על שפת המדרכה של רחוב שדרות לוי אשכול.
פיגועי טרור ברחוב.
ב-21 באוגוסט 1994 אירע פיגוע התאבדות בצומת שדרות אשכול - שלמה זלמן שרגאי, כאשר מחבל פוצץ עצמו באוטובוס קו 26 של חברת אגד, בשעות הבוקר, כשאוטובוס נוסף חלף על פניו בסמוך לבית הספר רנה קסין. בפיגוע נהרגו ארבעה אזרחים וארגון החמאס נטל אחריות על הפיגוע.
פיגועי ירי והתאבדות אחרים התבצעו במהלך האינתיפאדה השנייה בקרבת הרחוב, כגון בשדרות בר לב ובצומת הגבעה הצרפתית, אך לא ברחוב עצמו.
בנובמבר 2009 אירע בשדרות לוי אשכול פיגוע דקירה בעל רקע לאומני, גם הוא ממול לבית הספר רנה קסין, כאשר יהודי דקר ערבי בסמוך לתחנת אוטובוס ונמלט.
פרשיית הגשר.
אחד מליקויי הבנייה המפורסמים בירושלים הוא גשר, שתוכנן על מנת להקל את חציית הכביש הסואן "שדרות לוי אשכול" לתלמידיו הרבים של בית הספר רנה קסין הבאים מכיוון רמת אשכול. בית הספר ממוקם בין רמת אשכול למעלות דפנה, בצומת הרחובות נטר ואשכול. הגשר תוכנן כך שהוא יחצה את שדרות אשכול, מצפון לבית הספר.
למעשה אירעה טעות בתכנון, ובמקום שהגשר יחצה את שדרות אשכול, הוא נבנה מעל רחוב קרל נטר, ממזרח לבית הספר. רחוב זה הוא רחוב צדדי ובעל תנועה מעטה יותר, ולכן הגשר, שמטרתו הייתה לחצות את הכביש הסואן - היה מיותר.
לאחר הבנייה התקיימו מספר הפגנות אזרחיות למרגלות בית הספר. מאז, היה מעבר החצייה שנותר במקום הגשר, על רחוב שדרות אשכול ממול לבית הספר רנה קסין, למוקד מרכזי של פגיעת כלי רכב בהולכי רגל.
בשנת ה'תשפ"א (2020), במסגרת עבודות להקמת הקו הירוק של הרכבת הקלה, הוחלט לפרק את הגשר המיותר.
ג'סטין גרינינג
ג'סטין גרינינג (באנגלית: Justine Greening; נולדה ב-30 באפריל 1969) היא פוליטיקאית בריטית. כיהנה מטעם המפלגה השמרנית כחברת בית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז פטני.
ביוגרפיה.
גרינינג נולדה ברוטרהאם שבדרום יורקשייר. סיימה תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת סאות'המפטון ותואר שני מבית הספר לעסקים של לונדון (לונדון ביזנס סקול). עבדה כרואת חשבון ב-PWC, בגלקסו סמית' קליין וב-Centrica.