בתחילת שנות החמישים נתבקש לחזור לשירות בצבא הקבע, כדי להילחם במחבלי הפדאיון. קמארה שימש כסגן מפקד יחידה 30, שעיקר משימתה הייתה לחימה במסתננים. בתקופה זו גם עבר את הגבול לפטרה ("הסלע האדום") ביחד עם מפקדו חיים דים ושב משם חי.
בשנת 1956 שימש כמפקד המובלעת הישראלית בהר הצופים ("מלך ההר") ביחידת מצוף 247. לפי הסכמי שביתת הנשק, אסור היה לחיילים לעלות להר הצופים. כדי לעקוף איסור זה, לבשו החיילים מדי שוטרים. פעם בשבועיים, ביום רביעי, הייתה יוצאת שיירה מלווה על ידי כוחות האו"ם כדי להחליף את היושבים על ההר. באותה שנה כמפקד המובלעת, חילץ משדה מוקשים שני קציני או"ם מועדת שביתת הנשק וקצין ירדני, מוחמד דאוד (שלימים הפך לראש ממשלת ירדן). ב־1956, כששימש מפקד הר הצופים, נקרא באופן בהול להצטרף לחטיבת הצנחנים. לחם במלחמת סיני, בכיבוש כונתילה, תמת ובקרב המיתלה. ב־1957 סיים קורס מג"דים בחיל השריון והשתחרר מצה"ל. ב־1958 נקרא להקים יחידה סודית - את פלוגת הטנקים הירושלמית (כחלק מגש"פ 182), שמשימתה הייתה להגן על הבירה. הם הצליחו, למרות האיסור בהסכמי שביתת הנשק, להבריח ולהסתיר טנקים במחנה שנלר בירושלים ובמחנה הסטף בפאתי העיר. במלחמת ששת הימים, פרצו טנקים אלו, תחת פיקודו, לצד הסיירת הירושלמית בפיקודו של יוסי לנגוצקי, את קווי הלגיון וסייעו בלחימה בעיר, הן בארמון הנציב, הן בצפון העיר ובאזור העיר העתיקה.
במלחמת יום הכיפורים, לחם כמפקד גדוד טנקים באזור תעלת סואץ – פורט איברהים, עין מוסא, ג'אבל עוביידה, והגיע עד הק"מ ה־101 לפני קהיר.
במלחמת לבנון הראשונה שימש כסגן מפקד חטיבה 401, היה בין כובשי צומת המים, הגיע לחצביה ורשאייה, עד למבואות הגבול הסורי. ב־1986 שוחרר משירות מילואים בדרגת סגן־אלוף.
באזרחות והקמת משפחה.
ב-24 באוגוסט 1954 התחתן עם רות בן משה בקפה ארמון בירושלים. נולדו להם שלושה בנים: אביעד, דני ואחיה.
קמארה אהב מאוד לנהוג. החל בנערותו בנהיגה על אופנוע ומכונית, עבור בג'יפים ובטנקים וכלה בהטסת מטוסים אזרחיים. קמארה עסק בהוראת נהיגה ופתח בית ספר לנהיגה: "רמזור". בשנים 1971–1983 שימש כמנהל אגף הפיקוח העירוני בעיריית ירושלים.
שנותיו האחרונות ומותו.
בשנת 2001 קיבל "על שירותו הביטחוני משחר נעוריו בכל מערכות ישראל, ועל תרומתו לשיפור פני העיר" תואר יקיר ירושלים.
בחודש דצמבר 2013 נדרס על ידי משאית בעת שחצה במעבר חציה ליד ביתו שברחוב נוף הרים בירושלים. מאז היה מאושפז במצב קשה עד פטירתו. השאיר אחריו אישה, שלושה בנים ושבעה נכדים.
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט - מוזיקלי או קומדיה הוענק לראשונה על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד כקטגוריה נפרדת בשנת 1951. לפני כן, היה פרס אחד עבור "השחקן הטוב ביותר בסרט" אבל הפיצול הביא להכרה גם בקטגוריית הדרמה.
הערות:
פארק לאומי אטושה
ויקיפדיה הפינית
ויקיפדיה הפינית היא הגרסה בשפה הפינית של ויקיפדיה, מיזם המופעל על ידי קרן ויקימדיה. נכון ליולי 2019, ויקיפדיה הפינית מדורגת במקום ה-23 במספר הערכים בדירוג כל הוויקיפדיות בעולם. ויקיפדיה זו היא האנציקלופדיה היחידה בפינית אשר תמיד מעודכנת.
נכון ל- ב ישנם בו ערכים ו- משתמשים פעילים.
הפרויקט של ויקיפדיה הפינית החל בסוף 2002, אולם לא התקדם בצורה משמעותית עד שנת 2003. מהירות הפיתוח סייע במקצת בצמיחת ויקיפדיה הפינית, לאחר שדרוג תוכנת מדיה ויקי לרמה III בסוף נובמבר 2003, וויקיפדיה הפינית המשיכה לעלות בהתמדה עד לשנת 2004.
על אף המספר הקטן של דוברי פינית כשפת אם, והמספר הגבוה של הפינים הדוברים גם אנגלית, נכון להיום ויקיפדיה הפינית היא ה-23 בגודלה בעולם עם מעל ל-463,000 ערכים. בין ויקיפדיה הפינית לבין מספר דוברי השפה הפינית, הוא ה-16 בגודלו, עם 82.2 ערכים לכל 1,000 דוברי פינית. נתונים אלו מתבססים על ההערכה כי מספר דוברי הפינית בעולם הוא 5,009,390.
ב-2013 המהימנות של ויקיפדיה הפינית נבדקה על ידי העיתון הלסינגין סנומט. במחקר נבדקו איכותם של 134 ערכים אקראיים, ועל פי התוצאות 70% מהערכים היו מדויקים.
שחמט (שיר)
שחמט הוא שיר אנטי-מלחמתי עברי מאת חנוך לוין. השיר הולחן בידי אלכס כגן ונכלל בקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה", שהוצג לראשונה באוגוסט 1968, כשנה לאחר מלחמת ששת הימים. בכל כתבי חנוך לוין נכלל השיר בקובץ "מה אכפת לציפור", שנדפס לראשונה ב-1987. השיר התפרסם בביצועה של חוה אלברשטיין, ולאחר מכן זכה לביצועים נוספים.
אודות השיר.
השיר מדבר לכאורה על משחק השחמט, שבו ו (שורות החוזרות בכל אחד משלושת בתיו הראשונים של השיר) אך למעשה מותח ביקורת על השליטים השולחים את החיילים לקרב תוך שהם אדישים לגורלם - בזמן הקרב (שורה זו מסיימת כל אחד משלושת בתיו הראשונים של השיר).
הבית הרביעי והאחרון מציג את סופו הטרגי של הקרב:
חוקרת הספרות זהבה כספי ציינה שבשיר זה לוין לא ערער עדיין על צדקת המלחמה, אלא יצא נגד הגלוריפיקציה של מלחמות בכלל: "הבנים מקוננים על אבותיהם המתים, האמהות מקוננות על בניהן שנפלו, ורק המלך והמלכה ממשיכים לשחק על לוח ריק. אין כאן צדק, טוב או רע. צבעיהם של כלי המשחק בשחמט — הלבן והשחור — אינם מסמלים ערכים מנוגדים של טוב ורע."
ביצועים מוזיקליים.
הביצוע המקורי של השיר היה בידי משתתפי "את ואני והמלחמה הבאה": שפרה מילשטיין, רמי פלג, בת-שבע צייזלר וגד קינר. בשנת 1970 התפרסם השיר בלחן זהה לזה ששימש בקברט, בביצועה של חוה אלברשטיין, באלבומה משירי ארץ אהבתי.
כעשרים שנה מאוחר יותר, בשנת 1989, שר אבי טולדנו את השיר בלחן שונה, באלבומו "אבי טולדנו שר חנוך לוין". בסוף 2013 יצא השיר כסינגל עם לחנו וביצועו של יהודה פוליקר, ובשנת 2014 נכלל השיר באלבומו של פוליקר, "מוזיאון החלומות". באותה שנה נכלל השיר, בביצועה של דניאלה ספקטור ובלחן המקורי, גם באלבום "שרות חוה אלברשטיין". השיר זכה לביצועים נוספים, בהם של רונה קינן וגלית מור.
עקב מסורג
עקב מסורג (שם מדעי: "Morphnarchus princeps") הוא מין של דורס יום בינוני החי בטבע באמריקה הדרומית והוא המין היחיד בסוגו.
תפוצת העקב במדינות: קולומביה, קוסטה ריקה, אקוודור, פנמה ופרו. הוא מצוי בעיקר ביערות גשם לחים וביערות הרריים. זהו עקב שחור עם חזה מפוספס בקווים שחורים והפנים והרגליים צהובות. אורכו 388–364 ס"מ ומשקלו 1 ק"ג. הנקבות גדולות מהזכרים.
העקב הוא צייד יומי הניזון מחיות קטנות ברחבי היער ובמרומי ההרים לרבות מיני יונקים, עופות, צפרדעים, זוחלים ומחרקים גדולים. העקב חוטף את טרפו במהירות והורגו עם טפריו.
יארלסברג
יארלסברג (בנורווגית: Jarlsberg) היא גבינה חצי קשה מחלב פרות שמקורה בנורווגיה.
גבינת יארלסברג היא גבינה שצבעה צהוב ועטופה בקליפת שעווה צהובה גם כן. טעמה עדין, נקי ועשיר, מעט מתוק ואגוזי. הגבינה משמשת לאכילה ולבישול. היא מיושנת שנה אחת לפחות ומאופיינת בחורים בינוניים עד גדולים שמקורם בפעילות הבקטריה Propionibacterium freudenreichii. מיוצרת בדרך כלל בגלגל של כ-10 קילוגרם שקוטרו 33 סנטימטר וגובהו כ-10 סנטימטר.
באמצע המאה ה-19 החל חוואי בשם אנדרס לארסן באקה לייצר גבינה בכפר וול שבמחוז יארלסברג ולארוויקס (היום וסטפולד), כ-80 קילומטרים מדרום לאוסלו. הגבינה שייצר הייתה דומה מאוד לאמנטל, אותה הביאו לאזור יצרנים שווייצרים בין 1830–1840. גבינה זו תועדה לראשונה בדוח השנתי של מחוז יארלסברג ולארוויק בשנת 1855. לאחר כמה שנים הגבינה נעלמה מן השוק.
גבינת יארלסברג מודרנית פותחה בשנת 1956 על ידי אולה מרטין יסטגארד מהמכון לחלב באוניברסיטה החקלאית של נורווגיה (היום האוניברסיטה למדעי החיים). המתכון פותח על בסיס נוסחה של יצרני גבינה שווייצריים שהגיעו לנורווגיה באותה תקופה.
"יארלסברג" הוא סימן מסחר רשום של חברת טינה (Tine), יצרנית מוצרי החלב הגדול בנורווגיה, מאז שנת 1972. נוסחת הייצור היא סוד מסחרי. טינה היא גם יצרנית היארלסברג הגדולה בעולם, וגבינה זו מהווה 80% מהייצוא שלה. לטינה חברות בת (בארצות הברית, הממלכה המאוחדת ועוד) הפועלות בשם נורסלנד (Norseland) ומייצרות יארלסברג. הגבינה מיוצרת גם על ידי חברת Alpine Cheese באוהיו שבארצות הברית ועל ידי חברת Dairygold באירלנד, על פי רישיונות מטינה.
ג'ון סלדן
ג'ון סלדן (16 בדצמבר 1584 – 30 בנובמבר 1654) היה משפטן, הוגה פוליטי, ופוליטיקאי אנגלי.
סלדן היה מגדולי ההבראיסטים בדורו, ומלבד חיבוריו על ההיסטוריה החוקתית של אנגליה חיבר גם ספרים על ההלכה היהודית.
סלדן נחשב לאחד מחשובי ההוגים השמרניים והגותו השפיעה רבות על אדמונד ברק. גם הליברליזם הקלאסי הושפע מהגותו וחיבוריו של סלדן.
סלדן הקדיש את כל חייו ללימוד המשפט העברי הקדום. הוא היה חדור שאיפה: להראות כי דיני העברים, כפי שהם מופיעים בחומש ומתפרשים בתלמוד ואצל הרמב"ם, הם הליבה ההיסטורית של המשפט הטבעי המשותף לכל בני האדם.
סלדן היה נערץ על גדולי ההוגים המשפטיים של תקופתו.
גרוטיוס ראה בו את "תהילתה של אנגליה". לייבניץ ולוק רחשו לו הערכה רבה. בלב מכלול החיבורים הענק שהותיר סלדן ניצב ספרו הגדול משפט הטבע והאומות על פי העברים, שיש בו שבעה שערים, בהתאם לשבע מצוות בני נח, שסלדן ראה בהן ביטוי ראשוני של המשפט הטבעי וגם יסוד למשפט האומות. על הניסיון הגדול הזה לרדוקציה של החוק הטבעי האוניברסלי למרכיביו הראשוניים, הכתובים עברית, נחל סלדן תהילה בחייו – וסרקזם נאור במותו.
קתרינה וודוויל