נראה כי העיר לא הייתה בעלת חשיבות לפני המאה ה-1, כיוון שאינה נזכרת בתיאוריהם של הגאוגרפים סטרבון ופליניוס הזקן. האסטרונום והגאוגרף המצרי בן המאה ה-2, תלמי, מזכיר בספרו גאוגרפיה, עיר בשם לבוקלה הממוקמת על נתיב בין נהר האינדוס ובין פטליפוטרה (או פליבותרה, מזוהה עם העיר פטנה). היא תוארה כמי שנמצאת בין הנהרות ששמותיהם העתיקים מזוהים עם נהרות ג'הלום, צ'נאב וראווי. יש הסבורים כי הכוונה היא ללאהור הקדומה, שכן יש המזהים את אמיטקוס, עיר סמוכה בכתבי תלמי, באתר המרוחק כ-40 קילומטר מלאהור.
המסמך האותנטי הקדום ביותר בו מוזכרת לאהור הוא החודוד אי-עלאם (בפרסית: מחוזות העולם), חיבור משנת 982 שבו מתאר המחבר האלמוני את לאהור כעיר קטנה ובה מקדשים מרשימים, שווקים גדולים ומטעי פרי נרחבים. אזורי המגורים נמצאים, על פי אותו מקור, סביב שניים מהשווקים והם מוקפים בחומת בוץ המאחדת את שני האזורים. עם זאת, חלק מהפקיסטנים טוענים ומאמינים כי לאהור היא בת 4,000 שנים.
ב-1021, לאחר שהטיל מצור על העיר וכבש אותה, מינה מחמוד מע'זנה את מאליק איאז כיורש העצר שלו וקבע את לאהור כעיר המרכזית בחלק ההודי של הממלכה הע'זנווית. איאז היה שליטה המוסלמי הראשון של העיר ובנה ויישב אותה מחדש לאחר הנזק וההרג הרב שנגרמו בעת כיבוש העיר. בשנים 1037–1040 הוא בנה באתר הנוכחי של מצודת לאהור מבצר על יסודות מבצר ישן שנהרס בלחימה. תחת שלטונו הפכה לאהור למרכז חינוכי ואקדמי ונודעה בשירה שצמחה בה. סביב 1163, עם נפילת בירת השושלת, ע'זנה, בידי השושלת הע'ורית הפכה לאהור לבירת הממלכה הע'זנווית.
לאחר נפילת השושלת הע'זנווית ב-1187, הפכה לאהור לחלק מסולטנות דלהי ונשלטה במשך מעל 300 שנה על ידי שושלות שונות שהיו כפופות לסולטנות. במשך שנים אלו נכבשה מספר פעמים על ידי האימפריה המונגולית (במאה ה-13) ומאוחר יותר אף על ידי האימפריה הטימורית (ב-1398).
ב-1524 החל שלטון האימפריה המוגולית בלאהור, אולם בין השנים 1540–1555 שלט באזור השליט האפגני שיר שאה. תקופת שלטון המוגולים, שנמשכה כ-200 שנה, נחשבת כתור הזהב של העיר. בתקופה זו נבנו בעיר מבנים וגנים מפוארים שחלקם שרדו ומפארים את נוף העיר עד היום. הקיסר המוגולי שהחל בקידומה המשמעותי של העיר היה אכבר שהעביר את בירתו ב-1585 מפטהפור סיקרי ללאהור. הוא מיקם בה את מפקדתו בזמן מסעות המלחמה שערך לקשמיר, סינד וקנדהאר בשנים 1584–1598 והרחיב וחיזק באופן משמעותי את מצודת לאהור. בשנות שלטונו של אורנגזב החלה דעיכתה של העיר וזאת על אף שאורנגזב המשיך במפעלי הבניה של קודמיו. נוסע מערבי שביקר בעיר ב-1665 מתאר שטחים נרחבים ובהם הריסות.
במהלך המאה ה-17 נחלש כוחה של האימפריה המוגולית והיא סבלה מפשיטות של כוחות שכנים, בייחוד מצד הסיקים. הכאוס הגיע לשיא בשנים 1745–1756 בהן משלו בעיר תשעה מושלים שונים. ב-1761 כבש השליט האפגני, אחמד שאה דוראני את לאהור בעת שכבש את קשמיר ואת פנג'אב. המאבק בין השושלת הדוראנית ובין הסיקים נמשך עד 1801 בה התאחדו הסיקים סביב מנהיגותו של רנג'יט סינג וכבשו את פנג'אב ואת לאהור שהפכה לבירתם (במשותף עם אמריטסר). שלטון הממלכה הסיקית, שהשתרעה על רוב אגן הניקוז של האינדוס, התרופף עם מותו של סינג ב-1839, אולם רק עשר שנים מאוחר יותר, ב-1849 כבשו הבריטים את פנג'אב ואת לאהור.
תחת השלטון הבריטי עברה לאהור תנופת פיתוח והוקמו בה מוסדות רבים. מתכננם של רבים ממוסדות אלו היה גנגה רם, מהנדס אזרחי הודי. הסגנון בו נבנו חלק גדול מהמבנים היה ערוב של עם אדריכלות מוגולית, אדריכלות גותית ואדריכלות ויקטוריאנית. ב-1861 חוברה לאהור למסילת הברזל שהגיעה מאמריטסר.
בזמן המאבק לשחרור הודו מהשלטון הבריטי מילאה לאהור תפקיד מפתח. בליל 31 בדצמבר 1929 נערך בה כינוס של הקונגרס הלאומי ההודי ובו הקריא נשיא הקונגרס, ג'ווהרלל נהרו, את הצהרת העצמאות של הודו וזו אושרה. באירוע זה אף הונף לראשונה דגל הודו. ב-1940 נערך בלאהור כינוס של הליגה המוסלמית שבו עלתה לראשונה הדרישה הפומבית לחלוקת הודו ולהקמת פקיסטן; המוסלמים ההודים בהנהגת מוחמד עלי ג'ינה דרשו לעצמם מדינה נפרדת מהודו במה שנקרא "הצהרת פקיסטן" או "הצהרת לאהור". הסיקים קיוו למדינה סיקית שתשתרע על רוב שטח פנג'אב אך תקוותם נכזבה ופנג'אב חולקה בין הודו ובין פקיסטן כשהגבול עובר בין אמריטסר ובין לאהור.
מיד לאחר שפקיסטן זכתה לעצמאות באוקטובר 1947 פרצו בעיר מהומות אלימות קשות בין המוסלמים, ההינדים והסיקים. במהומות אלו נהרגו רבים ונגרמו נזקים לאתרים היסטוריים כמו מצודת לאהור ומסגד באשאהי. אירועים אלו הביאו לחילופי אוכלוסייה בהיקף נרחב; רוב ההינדים וחלק גדול מהסיקים עברו להודו ובמקומם הגיעו מוסלמים שעזבו את הודו.
במשך המאה ה-20 גדלה אוכלוסייתה של לאהור בצורה ניכרת. ב-1901 היא מנתה פחות מ-250,000 נפש וב-1971 נאמדה ב-1,985,000 נפש (נתון זה כולל את מחוז מאריאם מיר (Maryam Mir). לאחר שקיבלה סיוע מהאו"ם הצליחה פקיסטן לשקם את העיר שהייתה בתחילה בירת מחוז מערב פקיסטן ומ-1970 בירת מחוז פנג'אב הפקיסטני. ב-1965 במלחמת הודו-פקיסטן פלשו ההודים לשטח פקיסטן בחזית שממזרח ללאהור והגיעו עד סמוך לשדה התעופה הבינלאומי של לאהור, שם נהדפו על ידי צבא פקיסטן.
המאבק עם הטליבאן.
כחלק מהעימות בין שלטונות פקיסטן ובין קבוצות המזוהות עם הטליבאן, אירעו בלאהור מספר פיגועי טרור גדולים שרובם בוצעו על ידי קבוצות המזוהות עם הטליבאן.
גאוגרפיה ואקלים.
לאהור שוכנת על גדתו הדרומית של נהר הראווי, אחד מיובליו הגדולים של האינדוס. היא גובלת בצפון ובמערב במחוז שיח'ופורה, עוד במערב היא גובלת במחוז ננקאנה שאהיב ובדרום היא גובלת במחוז קסור. במזרח היא גובלת במדינת פנג'אב שבהודו. האקלים באזור העיר הוא אקלים צחיח למחצה (BSh בשיטת קפן). הוא מתאפיין בקיץ ארוך חם וגשום ובחורף יבש ובעל טמפרטורות נוחות ובתופעות האקלימיות של מונסון וסופות אבק. בחודשים מאי, יוני ויולי מגיעה הטמפרטורה לשיאה והחום מגיע למעל 40° צלזיוס. החל מסוף יוני ובחודשים יולי ואוגוסט חלה עונת המונסונים בה יורדים גשמים כבדים בכל פרובינציית פנג'אב. הטמפרטורה הגבוהה ביותר בצל שנמדדה בלאהור עומדת על 48.3° והיא נמדדה בחודש יוני ב-1921 וב-2007. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בעיר היא 1.1°- שנמדדה בינואר 1967. כמות המשקעים הגדולה ביותר במשך 24 שעות היא 221 מילימטר שנמדדו ב-1 באוגוסט 2010 (באירוע שהביא גם לשיטפונות עזים בצפון פקיסטן).
מנהל עירוני.
בעקבות הרפורמה במבנה המנהלי של פקיסטן, שיצאה אל הפועל ב-2001, נקבע כי לאהור מסווגת כמחוז-עיר והיא חולקה ל-9 ערים מנהליות או רבעים. כל רובע כולל מספר מועצות.
רשימת הרבעים:
כלכלה.
נכון ל-2008, נאמד התוצר המקומי הגולמי של העיר ב-40 מיליארד דולר ושיעור הצמיחה השנתית נאמד ב-5.6% לשנה; כמחצית מהתוצר של העיר הגדולה בפקיסטן, קראצ'י, שכמות האוכלוסייה בה כפולה. תרומת העיר לתוצר הלאומי נאמדת ב-13.2%. אחד מהמרכזים הכלכליים בעיר היא הבורסה של לאהור (LSE) השנייה בגודלה רק לבורסת קראצ'י. בעיר נמצאות שלוחות של החברות הממשלתיות הגדולות: הרשות לפיתוח מים ואנרגיה (WAPDA) והרשות למים ולביוב (WASA). הבסיס הכלכלי של לאהור הוא רחב וכולל תחומים רבים של תעשייה ומסחר. תעשיות מובילות עוסקות בייצור רכב ואופנועים, מוצרים ביתיים, פלדה, טלקומוניקציה, כימיקלים, מוצרים רפואיים ומוצרי הנדסה ובנין. בעשורים האחרונים עוברת העיר תהליך של מעבר מייצור לשירותים. 42% מכוח העבודה בה מועסק בשירותים פיננסיים, בנקאות, נדל"ן, שירותים קהילתיים וסוציאליים ותרבות. יחד עם זאת, ממשיכה לאהור להיות מרכז של בתי מלאכה מסורתיים העוסקים באריגת יד של שטיחים המיוצאים ברחבי העולם ונהנים ממוניטין בינלאומי.
חלק ניכר מעוצמתה הכלכלית של העיר נובע ממיקומה בפרובינציית פנג'ב שהיא המאוכלסת ביותר בפקיסטן. כמו כן, נהנית העיר מתשתית תחבורתית מפותחת באופן יחסי הכוללת כבישים ומסילות ברזל המוליכים לערים המרכזיות ונמל תעופה בינלאומי. גם תשתיות התקשורת, הבריאות והחינוך מפותחות באופן יחסי ועולות על המקובל בפקיסטן. עם הגידול באוכלוסיית העיר קיים תהליך שבו הופכים אזורי המגורים שבמרכז העיר לאזורי מסחר ושירותים בעוד שהאוכלוסייה עוברת לפרברים.
תחבורה.
לאהור היא אחת מהערים הפקיסטניות הנהנות מנגישות תחבורתית רבה. בעיר פועלת תחבורה ציבורית ופרטית במשך 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע. תחבורה זו כוללת קווי אוטובוסים, מוניות ואלפי ריקשות ממונעות. חלק ניכר מהרכבים מונעים על ידי גז על מנת להפחית את זיהום האוויר. כ-75% מאוכלוסיית לאהור מחזיקים באמצעי תחבורה משלהם. כבישי העיר מתוחזקים בצורה נאותה ומורחבים במידת הצורך כדי לעמוד בעלייה בנפח התחבורה. בעיר נבנו מספר רב של מעברים תת-קרקעיים שנועדו להקל על לחצי התנועה.
ממשלת פרובינציית פנג'ב היא זו האחראית על הכבישים באזור לאהור, על תכנונם, בנייתם ותחזוקתם. כביש האורך המרכזי הוותיק של פקיסטן, "הדרך הראשית הגדולה" עובר בלאהור. בנוסף אליו, מחוברת לאהור לעריה המרכזיות האחרות של פקיסטן בכבישים מהירים. כביש מהיר נוסף, לסיאלקוט שבצפון, נמצא בבניה. הכביש הטבעתי של לאהור (LRR) נחנך ברוב הדר בסוף 2004. הכביש בעל שלושה נתיבים לכל כיוון, מקיף את העיר ומגיע לאורך של 43 קילומטר. אורכו המיועד הוא 77 ק"מ. הכביש כולל 18 מחלפים ומטרתו היא לענות על הצרכים התחבורתיים של לאהור ולאפשר התפתחות תעשייתית נוספת.