בסוף, ג'נין וג'ואנה מסכימות לעזור לג'ייאל ולקלוט נשים לוחמות אל תוך עולמותיהן. אך ג'נט מסרבת, בהינתן שאין גברים בעולמה, והעולם שלה הוא פציפיסטי. נראה שג'נין וג'ואנה התחזקו מתחילת הספר, והן מתלהבות מהרעיון של מהפכה מגדרית. ג'נט פחות נלהבת באופן כללי, אז ג'ייאל מגלה לה שהסיבה שהגברים מתו בעולמה לא הייתה כתוצאה ממגפה טבעית אלא כתוצאה ממלחמה שנשים ניהלו נגד הגברים, שתוך כדיה הן הרגו את כל הגברים. ג'נט מסרבת להאמין לה, והנשים האחרות מתרגזות על ג'נט בגין חוסר שיתוף הפעולה שלה. הספר מסתיים כאשר הנשים נפרדות וכל אחת חוזרת לעולמה, עם פרספקטיבה חדשה על חייה, עולמה וזהותה כאישה.
הדמויות.
ג'נין דדייה היא ספרנית שחיה בעולם שעדיין שרוי בשפל הגדול. היא מאמינה שיש "מחסום בינ[ה] לבין חייה האמיתיים, שהסרתו תתאפשר רק בעזרת גבר או נישואים". היא מפקפקת ביכולתו של החבר שלה, קאל, לגרום לה לאושר, אך היא נכנעת ללחצים ומסכימה להתארס לו. בסוף הספר, משתמע שג'נין שברה את המוסכמה הזו, ובמקומה מאמצת אידאולוגיה של מהפכה חברתית נגד גברים.
ג'ואנה חיה בעולם שהכי משקף את העולם "האמיתי" של שנות ה-70, התקופה בה נכתב הספר. בסביבתה של ג'ואנה, התנועה הפמיניסטית היא בתחילת דרכה, וג'ואנה נחושה בדעתה למגר את התפישות הרווחות בעולמה לפיהן נשים נחותות מגברים. ג'ואנה היא שנונה ואינטליגנטית, אך עדיין נאבקת לתפוס את מקומה ולקבל הכרה כפרופסור בסביבה הגברית בה היא פועלת. היא מתייחסת על עצמה כאל "הגבר הנקבי" (ומכאן שם הספר), מכיוון שהיא מאמינה שהדרך היחידה שהיא יכולה להצליח היא תוך אימוץ תפקידי מגדר גבריים, ותוך הדחקה של הזהות שלה כאישה.
ג'נט אבנסון בלין מגיעה מעולם עתידני שנקרא Whileaway, בו כל הגברים מתו מאות שנים קודם לכן. ג'נט היא "קצינת שלום" - הדבר הדומה ביותר לשוטרת בעולם הפציפיסטי הנשי - והיא נבחרת להשלח לעולמות מקבילים למשימת מחקר. ג'נט חיה יחד עם האישה שלה, ויטוריה, ויש לה שתי ילדות. בספר, ג'נט היא האישה הבטוחה בעצמה והעצמאית ביותר, במיוחד אל מול גברים, אולי מכיוון שעד שלא החלה "לקפוץ" בין עולמות, היא מעולם לא חוותה אינטראקציה עם גברים.
אליס ג'ייאל ריזונר, היא מתנקשת ומהפכנית החיה בעולם שנמצא במלחמה ארוכת טווח בין נשים וגברים. ג'ייאל היא זו שארגנה את המפגש הרב-עולמי בין הנשים האחרות, כדי לקדם את המהפכה המינית בכל העולמות השונים שלהן.
לורה רוז היא הבת של משפחה שאירחה את ג'נט כשהיא ביקרה בעולמם (העולם של ג'ואנה). היא מתוסכלת מכיוון שעל פי תכתיבי החברה שלה, היא אמורה להדחיק את שאיפותיה ולמחוק את כל הפוטנציאל שלה, כדי להפוך לעקרת בית. היא נמשכת מייד לביטחון ולעצמאות של ג'נט, ומתחילה איתה מערכת יחסים מינית.
תמות.
טכנולוגיה.
נושא הטכנולוגיה הוא מאוד מרכזי בספר, אף על פי שהוא לא מאוד ספציפי ברוב המקרים. הטכנולוגיה היא הכלי שמאפשר את האוטופיה של Whileaway, גם ברמה של הבטחת ההמשכיות של המין האנושי/נשי, אלא גם באופן שמאפשר לנשים שחיות בעולם זה לפתח את עצמן, לעסוק בעיסוקים שמעניינים אותן, וכולי. האינטליגנציה הכללית שת אוכלוסיית Whileaway הוגברה דרך הנדסה גנטית. אך בעולם האוטופי הזה, טכנולוגיה היא לא מטרה לשמה, היא פשוט קיימת וניתנת לשימוש. באופן דומה אך שונה, גם בעולם הדיסטופי של ג'ייאל, הטכנולוגיה משמשת למלחמה ולקידום אג'נדות אידיאלוגיות, היא לא בעצמה חלק ממרקם אידאולוגי.
עבודה.
בספרה, ראס מתייחסת רבות לעיסוקים של נשים - בין עם אלו העיסוקים המסורתיים בבית ובגידול ילדים, ובין אם כמחסום בדרכן של נשים, או הגשמה עצמית, תלוי בעולם המדובר. ישנן ביקורות שגורסות שהספר הוא לא רק מניפסט של פמיניזם רדיקלי, אלא ביקורת על העולם הפוסט-תעשייתי, בו נשים נכנסו במספרים גדולים לשוק העבודה, אבל רק כשזו השתנתה לכלכלת שירות, ולא יצרנות. אותה הסתכלות גם גורסת שהספר בעצם מהווה גשר בין רעיונות של פמיניזם רדיקלי (כמו הפרדות מגברים) לבין רעיונות של פמיניזם ליברלי (שוויון בתעסוקה).
מבנה הספר.
הספר מחולק לתשעה חלקים, כאשר כל אחד מאלה מחולק לפרקים. כל חלק מסופר מנקודת מבטה של אישה אחרת מהדמויות, אך בכל זאת ישנן קפיצות בין נקודות המבט, במיוחד כאשר הנשים קופצות ממקום למקום ומתקופה לתקופה.
כשהסיפור מסופר מנקודת מבטן של ג'ואנה, ג'נט או ג'ייאל, הנרטיב הוא בגוף ראשון, למרות שהן לפעמים מתייחסות אל עצמן בגוף שלישי. רק הסיפור מנקודת מבטה של ג'נין הוא לחלוטין בגוף שלישי - עד סוף הספר, כאשר הפרספקטיבה של ג'נין כלפי עצמה משתנה, והיא מוכנה לצאת מהקבעון המגדרי שהייתה שרויה בו.
גם סגנון הסיפור משתנה מפעם לפעם. לפעמים הסיפור מובא בשילוב של נרטיב כרונולוגי, דיאלוגים בין הדמויות, או שטף מחשבותיהן. ולפעמים באופן פחות סטנדרטי דרך מונולוגים דרמטיים, סיפורי מעשיות, ובנוסף, דרך ציטוטים לכאורה מביקורות בדיוניות של הספר עצמו.
ביקורת וקבלה.
יחד עם שרי ס. טפר וג'יימס טיפטרי, ג'וניור (שם העט של אליס ברדלי שלדון), ג'ואנה ראס היא חלוצה של הז'אנר של מדע בדיוני פמיניסטי, והחזון שלה לאוטופיה של פמיניזם רדיקלי נחשב לאחת היצירות המשפיעות בספרות הפמיניסטית.
פרסים.
הספר היה מועמד לפרס נבולה לשנת 1975, וזכה בשלושה פרסי "רטרוספקטיב" של פרס טיפטרי למדע בדיוני ב-1996. הוא גם זכה בפרס היכל התהילה של Gaylactic Spectrum.
סובייניה יז'יורי
סובייניה יז'יורי (בפולנית: Sobienie-Jeziory) הוא כפר במחוז אוטבוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר מהמאה ה-13 ככפר בבעלות בישופים, ועד חיבורו בשנת 1879 למסילת הרכבת בקו לובלין-ורשה היה יישוב דל. מסוף המאה ה-19 נודע היישוב בשל ירידי הסוסים השבועיים שנערכו בו.
יהודי סובייניה יז'יורי.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,400 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
בסוף ספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובד בבד הגיעו אליו אלפי פליטים יהודים ממערב פולין, עד שמספריו יהודיו הגיע לכ-3,680 איש.
בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, ממנו נלקחו מדי יום מאות יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה בכפר וילגה הסמוך. בשל רעב ומגיפות מתו רבים מיושבי הגטו, וכן הוצאו להורג יהודים שניסו להבריח אליו מזון.
בספטמבר 1942 הובאו לגטו שביישוב יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-8,000 איש. ב-27 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים, ושילחו את כל יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר מכן, שרפו הגרמנים את בתי הגטו ואת בית הכנסת המקומי.
סוויסלוץ'
סוויסלוץ' (בבלארוסית: , סוויסלץ'; בפולנית: Świsłocz, שוויסלוץ'; ברוסית: Свислочь, ביידיש: סיסלעוויטש) היא עיירת מחוז במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1256, ובאמצע המאה ה-14 נכבשה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1523 הוענקו ליישוב זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סוויסלוץ' (סיסלביץ').
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיירה, והחלו במעשי התעללות ורצח ביהודיה, בסיוע האוכלוסייה המקומית. בו ביום גם חויבו יהודי העיירה בענידת טלאי צהוב.
ביולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו חוו מעשי שוד והתעללות, ונלקחו לעבודות כפייה. ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול. כ-300 יהודים בעיקר מבוגרים וילדים נלקחו במשאיות ליער וישניק הסמוך, המבוגרים נורו בבורות ירי והילדים נקברו עמם חיים. בין המוצאים להורג היה רבה האחרון של העיירה, הרב חיים יעקב מישקינסקי. כ-3,000 היהודים הנותרים הועברו למחנה ריכוז ליד וולקוביסק, בו מתו רבים מהם. כעבור מספר שבועות שולחו מהמחנה למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.
רבני העיירה.
כמה מרבני העיירה התפרסמו:
ג'ובאני גאלי
ג'ובאני גאלי (באיטלקית: Giovanni Galli; נולד ב-29 באפריל 1958 בפיזה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
גאלי שיחק במדי מספר קבוצות בסרייה א', הבולטות שבהן פיורנטינה, מילאן ונאפולי. הוא ייצג את כשוער ראשון במונדיאל 1986, וכן כמחליפו של דינו זוף בטורנירי יורו 1980 ומונדיאל 1982.
לאחר פרישתו עבד גאלי כמנהל ספורטיבי, וכן התמודד בבחירות לראשות עיריית פירנצה ובבחירות לפרלמנט האירופי.
קריירת משחק.
גאלי החל את דרכו בקבוצת הנוער של פיורנטינה. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת , והיה לשוערה הראשון של הקבוצה כבר בעונת הבכורה שלו, כשרשם 23 הופעות ליגה. אף על פי שהקבוצה סיימה את העונה במקום ה-13 בלבד, הותיר גאלי רושם טוב והמשיך לשמש גם בעונות הבאות כשוערה הראשון של פיורנטינה. בעונת , תחת המאמן ג'אנקרלו דה סיסטי, הייתה קרובה פיורנטינה לזכייה בתואר האליפות, לאחר שהובילה את הטבלה לאורך רוב שלבי ההכרעה של העונה, אך החמיצה את ההזדמנות במחזור הנעילה ואיבדה את התואר ליובנטוס. גאלי הוסיף לשחק בקבוצה עד לסיום עונת . בסך הכול הוא שיחק בפיורנטינה תשע עונות, כולן כשוער ראשון. עם 259 הופעות ליגה במדי פיורנטינה, הוא ממוקם בין עשרת השחקנים עם מספר ההופעות הרב ביותר בהיסטוריה של המועדון.