משם הועברו הלוחמים, בסביבות 20 במאי, בשתי משאיות ליערות וישקוב, כ-60 ק"מ צפונית לוורשה, ולחמו במסגרת יחידת הפרטיזנים ע"ש מרדכי אנילביץ'. הפרטיזנים קיבלו נשק וחומרי חבלה מברית המועצות והדרכה מפרטיזנים רוסיים ופעלו בחסותה של המחתרת הפולנית הקומוניסטית ארמייה לודובה. הם ביצעו פעולות רבות נגד הכוחות הגרמנים, וביניהן חבלה במסילות ברזל, החרמה וחבלה ברכוש גרמני, וכן פעולות עונשין נגד משתפי פעולה עם הגרמנים. "מיכאל התבלט בין הפרטיזנים ברמתו הקרבית והמוסרית".
נפילתו בקרב עם הגרמנים בבית היערן.
מיכאל נמנה עם קבוצה של 12 לוחמים, בפיקודו של יאנק שוורצפוס, שעליה הוטל, ב-1 בספטמבר 1943, לפוצץ רכבת גרמנית בתחנת הרכבת אורלא, על הדרך לתחנת הרכבת במלכיניא, כ-60 ק"מ צפונית לוורשה. "זו הייתה אולי הפעולה הגדולה והנועזת ביותר שביצעה היחידה ע"ש מרדכי אנילביץ'". כתוצאה מהפעולה נהרסה רכבת צבאית גרמנית עמוסת תחמושת ונהרגו חיילים גרמנים רבים שהיו בדרכם מזרחה.
לאחר ביצוע הפעולה, הסתתרו הלוחמים בביתו של שומר יער פולני ליד הכפר קרבצוביזנה. שוורצפוס שלח שני לוחמים לבדוק את תוצאות הפעולה. באותה העת אשתו של שומר היער הצליחה להתחמק מהבית ולהזעיק את המשטרה הגרמנית. המשטרה הקיפה את הגורן שבו נמצאו הלוחמים, התפתח קרב בין הלוחמים והמשטרה הגרמנית ובמהלכו נהרגו כל 12 הלוחמים ועמם בתו של שומר היער שהוחזקה על ידם כבת ערובה.
קבלת אות הצטיינות מממשלת פולין.
ביום השנה השני למרד גטו ורשה, 18 באפריל 1945, מיכאל נמנה עם 50 לוחמים שעל פי צו הפיקוד העליון של צבא פולין, קיבלו אותות הצטיינות על מלחמתם בנאצים. למיכאל הוענק העיטור "ויריטוטי מיליטרי" דרגה 5. תוכן הפקודה: "על סמך מנשר מיום 23 בדצמבר 1944 של הוועד הפולני לשחרור לאומי, ובשם נשיא המועצה הלאומית הארצית, הנני מעניק את אותות ההצטיינות האלה ביום השנה למרד גטו ורשה, למשתתפים בעלי הזכויות הגדולות ביותר במרד זה על מלחמתם בכובש הנאצי".
הנצחתו.
הוקמה אנדרטה לזכרו באוניברסיטת ורשה.
הוקמה אנדרטה בבית קברות אוקופובה בוורשה לזכרם של הלוחמים מיחידת הפרטיזנים ע"ש מרדכי אנילביץ' שנפלו בבית היערן. האנדרטה כוללת סלע גרניט ועליו נחצבה הכתובת: "פה טמון אפרם של הגיבורים הלוחמים מגטו ורשה, הפרטיזנים של היחידה על שמו של מ. אנילביץ'". על 12 לוחות קטנים חרוטים השמות או הכינויים של הלוחמים.
סכר אל-וחדה
סכר אל-וחדה (ערבית سد الوحدة בערבית: סכר האחדות) הוא סכר על נהר הירמוך הממוקם על גבול ירדן-סוריה, כ-10 ק"מ מזרחית למשולש הגבולות ישראל-ירדן-סוריה.
הירמוך זורם מאזור החורן שבסוריה, מערבה לאורך כ-70 קילומטרים, עד שנשפך לנהר הירדן בנהריים. שטח אגן ההיקוות שלו הוא כ-7,000 קמ"ר. הירמוך מהווה גבול טבעי בין ירדן לסוריה וחלוקת מימיו בין שתי המדינות הוסדרה בהסכם שנחתם ב-1987 וחודש ב-2001.
רעיון לסכר במקרין עלה בתוכנית ג'ונסטון בשנות החמישים, ושוב בשנות ה-80 של המאה ה-20. בתכנון אז הייתה גם תחנת כוח הידרואלקטרית, אך יוזמה זו לא יצאה לפועל.
בניית הסכר החלה ב-2004 והסתיימה ב-2011. המימון לפרויקט הגיע מהקרן הערבית לפיתוח כלכלי וחברתי (60%), קרן הפיתוח של אבו דבי (10%) וממשלת ירדן (10%).
מים מן האגם שנוצר מועברים אל תעלת המלך עבדאללה (המוביל הארצי הירדני). כמות המים שאוגר הסכר נמוכה מהצפוי, עקב עשרות סכרים שבנתה סוריה על יובלי הירמוך.
ג'וזפה צנארדלי
ג'וזפה צנארדלי (באיטלקית Giuseppe Zanardelli, נולד ב-29 באוקטובר 1826 ונפטר ב-26 בדצמבר 1903) היה משפטן ופוליטיקאי איטלקי. היה ראש ממשלת איטליה בשנים 1901–1903. נחשב למשפטן דגול ונואם מוכשר. נחשב לאחת הדמויות המייצגות את הליברליזם השמאלי של המאה ה-19 התומך באנטי-קלריקליזם, הרחבת זכות בחירה, חירויות אזרחיות והכלכלה החופשית. לאורך כל הקריירה הפוליטית שלו תמך נלהבות בחופש המצפון ובזכות להתגרש.
ביוגרפיה.
צאנדרלי נולד בשנת 1826 בעיר ברשה שבלומברדיה אשר בצפון איטליה. בשנת 1848 התנדב ללחום במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה בין האימפריה האוסטרית לממלכת סרדיניה. לאחר המלחמה, צנארדלי נסע לפיזה ללמוד משפטים. אחרי הלימודים חזר לברשה על מנת לעסוק כעורך דין. הוא התפרנס בעיקר מהוראת המקצוע, ונעצר על ידי האוסטרים בשל סירובו לכתוב מאמרים פרו-אוסטריים לעיתונות.
ב־1859 צנארדלי נאלץ לברוח לשווייץ והתגורר בלוגאנו. הוא חזר לברשה בזמן לארגן את מלחמת העצמאות השנייה, ואירח את ג'וזפה גריבלדי בעיר. בזמן המלחמה לחם ביחידת ציידי האלפים. עם סיפוח לומברדייה לפיימונטה, החל לכהן בפרלמנט המקומי בטורינו. בשנים שלאחר מכן התמנה לתפקידים מנהליים שונים.
בשנת 1876 מפלגת השמאל של צנארדלי עלתה לשלטון, ובכך התמנה לשר בממשלתו הראשונה של אגוסטינו דפרטיס. בשנת 1878 כיהן כשר הפנים. בהמשך אף כיהן כשר המשפטים. הוא גם היה אדריכל הרפורמה בבחירות בשנת 1892, כשהוריד את גיל ההצבעה מ-25 ל-21. הוא פוטר על ידי דפרטיס בשנת 1883, וישב באופוזיציה עד שנת 1887. בשנים 1887–1891 חזר לכהן כשר המשפטים. בתקופה זו איחד את חוקי העונשין באיטליה לכדי חוק אחד מסודר, ביטל את עונש המוות והכיר בזכות השביתה. בשנת 1893 ניסה ללא הצלחה להקים ממשלה.
בשנים שלאחר מכן נלחם צנארדלי כיו"ר בית הנבחרים בחוקים שלכאורה פגעו בחופש הביטוי. בשנת 1901 השמאל הקיצוני גמל לו על פעילות זו בכך שאפשר לו להרכיב ממשלה, שבה כיהן היהודי ג'וזפה אוטולנגי כשר המלחמה. בריאותו החלה להידרדר בשנת 1902, ופגעה ביכולת התפקוד שלו. הוא פרש מראשות הממשלה בנובמבר 1903, ונפטר כחודש לאחר מכן במונצה-בריאנצה שבלומברדיה.
עונת 1980/1981 בסרייה א'
עונת 1980/1981 בסרייה א' הייתה העונה ה-79 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-14 בספטמבר 1980 והסתיימו ב-14 במאי 1981.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
קומו, פיסטוייזה וברשה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם ה-19 בתולדות המועדון.
במרץ 1980 למשטרת המס האיטלקית נודע על מעורבות מספר כדורגלנים בקבלת כספים תמורת הפסד קבוצתה. לאחר סיום החקירה הוחלט על עונשים שבחלקם היו הורדת נקודות בעונת 1980/1981:
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו ברשה, פרוג'ה ופיסטוייזה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו מילאן (ירדה לסרייה ב' בעקבות פרשת הסדרת המשחקים), צ'זנה וגנואה. לאציו לא הצליחה לעלות בחזרה לליגה העליונה.
כדורגלנים מצטיינים.
רוברטו פרוצו, שחקנה של רומא, כבש 18 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
שרון מרציאנו
שרון מרציאנו (נולד ב-29 בדצמבר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן, כשחקן היה מרציאנו מזוהה עם קבוצת הפועל ראשון לציון, בשורותיה שיחק ברוב הקריירה בליגת העל.
קריירת משחק.
מרציאנו החל דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 1990/1991 קודם לקבוצה הבוגרת, אך קיבל דקות מועטות ולא בלט. בעונת 1993/1994 החל לשחק בקבוצת הפועל ראשון לציון, בה היה שחקן הרכב והבקיע שערים מעמדת המגן וכן מעמדת הקשר. בעונת 1998/1999 עבר למכבי עירוני אשדוד, בה שיחק עונה אחת בלבד והשתתף במסע ההישארות שלה בליגת העל. בעונת 1999/2000 חזר להפועל ראשון לציון ושיחק בה עוד שלוש עונות. בעונת 2003/2004 ירד לליגה השנייה ושיחק בהכח רמת גן. בעונת 2004/2005 עבר לליגה א' להפועל נחלת יהודה ושיחק בה במשך 7 עונות ברציפות.
קריירת אימון.
בשנת 2006 החל מרציאנו לאמן ילדים ונוער. תחילה במחלקת הנוער של מכבי שוהם. ולאחר מכן בהפועל נחלת יהודה ובקבוצת מ.ס חבל מודיעין. בעונת 2011/2012 החל להתנסות באימון בוגרים, כששימש עוזר מאמן בקבוצת מכבי השקמה/רמת חן מליגה א' דרום למשך עונה אחת. לאחר מכן אימן את מכבי באר יעקב למשך חצי עונת 2013/2014. בדצמבר 2013 המשיך את מחצית העונה בקבוצת הפועל מחנה יהודה מליגה א' דרום, בה אימן עד סוף עונת 2015/2016. בהדרכתו של מרציאנו הגיעה הקבוצה בשיאה למקום השישי.
בחודש דצמבר 2016 חתם במכבי עירוני אשדוד מליגה ב' דרום ב'. בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי המוביל למשחקני המבחן לליגה א'. אך כשלה במשחק השלישי מתוך ארבע. בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השני אך כשלה במשחקי המבחן ונשארה בליגה ב'.
בשנת 2018 עבר לאמן בקבוצת נערים א' של מכבי שוהם.
חיים אישיים.
מרציאנו מתגורר בבית עריף ומנהל את בית הדואר בשוהם.
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד
האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד (בספרדית: Francisco de Paula de Borbón; 10 במרץ 1794 – 13 באוגוסט 1865), היה בנו של קרלוס הרביעי, מלך ספרד וסבו של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
פרנסיסקו דה פאולה נולד ב-10 במרץ 1794 בארנחואס, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד ולמריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת. על אף שאביה נתפס כשליט אבסולוטי, בפועל הייתה השליטה בידי אמה והמאהב שלה - ראש הממשלה מנואל דה גודוי, ואף הועלו טענות שילדיה הצעירים של אמה, ומריה איזבלה בכללם, היו למעשה ילדיהם של דה גודוי.
פרנסיסקו דה פאולה קיבל חינוך שונה מאחיו, ותוכנית הלימודים שניתנה לו הייתה על פי הוראותיו של יוהאן היינריך פסטלוצי, שאת שיטותיו רצה גודוי להנחיל בכל הממלכה. לאחר מכן היה אמור פרנסיסקו דה פאולה להתחיל את שירותו בצי הספרדי, אולם הדבר לא יצא אל הפועל בעקבות התערבותו של נפוליאון לספרד.