קרנף הודי (שם מדעי: "Rhinoceros unicornis") הוא יונק גדול, בן למשפחת הקרנפיים, שנפוץ במדינת אסאם שבהודו, בבהוטן וגם בשפלת הטראי בנפאל. הוא חי באדמות המרעה וביערות למרגלות הרי ההימאליה. בעבר היה מין זה נפוץ גם באזורי מיאנמר, פקיסטן ובנגלדש.
הקרנף ההודי יכול לרוץ במהירות של 55 קילומטר לשעה למשך זמן קצר, והוא ניחן ביכולת שחייה מעולה. חושי השמיעה והריח שלו מפותחים, אך ראייתו חלשה יחסית. משך חייו בטבע 30–40 שנה.
מבנה גוף.
הקרנף ההודי הוא בעל עור חום-כסוף עבה למדי היוצר קפלי ענק על גופו. רגליו הקדמיות וכתפיו מכוסות בבליטות דמויות-יבלת. שער גופו דליל מאוד. קרנף זה קטן משני הקרנפים האפריקנים אך גבוה מהם. גודל גופו זהה לזה של הקרנף רחב-השפה. הקרנף ההודי הוא החיה השנייה בגודלה ביבשת אסיה, אחרי המין פיל אסייתי. זכרים גדולים יותר מהנקבות. פרטים בוגרים שוקלים בין 1,800 ל-2,700 ק"ג, גובהם נע בין 1.70 ל-2 מטר ואורכם 3 עד 3.8 מטר. לקרנף ההודי יש קרן אחת, הקיימת אצל בוגרי שני הזוויגים, המתחילה לצמוח בהגיע הקרנף לגיל שנה. הקרן, בדומה לציפורניו של אדם, מורכבת מקרטין והיא מגיעה לאורך של 20 עד 60 ס"מ.
התנהגות.
הקרנפים ההודים חיים בערבות גבוהות וביערות הסמוכים לגדות נהר. בשל אובדן בתי גידול, הם נאלצו לחיות יותר ויותר באדמות מעובדות. הם יצורים החיים בגפם, עם שני יוצאים מן הכלל: אמהות לוולדים וזוגות שמתעתדים להזדווג. אף על פי כן, לפעמים ניתן למצוא מספר קרנפים הודים מתקהלים באזורי רחצה. במשך חייהם הזכרים חיים באזור של 2–8 קילומטרים רבועים, ולעיתים קרובות תחומי חייהם של קרנפים שונים חופפים זה את זה. זכרים דומיננטיים מאפשרים לזכרים אחרים לעבור בנחלתם, למעט בתקופת הייחום, בה עלולים לפרוץ קרבות מרים. הם פעילי-יום, ואת השעות החמות של היום הם מבלים בהשתשכשכות באגמים, נהרות ושלוליות גדולות על מנת להתקרר. הם שחיינים טובים להפליא. עד עתה, התגלו 10 סוגי קולות שהם מסוגלים להפיק.
תזונתו של הקרנף ההודי כוללת עשבים, עלים, צמחים מימיים ופירות. לרוב, הם אוכלים בשעות הבוקר והערב, עת הם משתמשים בשפתם על מנת לאחוז במזונם וללחך אותו.
אויביהם הטבעיים מועטים במספר. האויב העיקרי שלהם פרט לאדם, הוא הטיגריס. טיגריסים הורגים לעיתים קרנפים צעירים שנותרו בלי השגחה, אולם קרנפים בוגרים פגיעים פחות בשל גודלם העצום ו"כלי הנשק" שלהם. עם זאת, מתועד מקרה אחד של טיגריס שהרג נקבה בוגרת של קרנף הודי ומקרים נוספים על טיגריסים שהרגו נקבה בהיריון קשה. מקרים כאלו נדירים ביותר, ובדרך-כלל הטיגריס לא יעז לתקוף קרנף הודי בוגר. לעיתים גם פילים הודים זכרים שופעי טסטוסטרון יהרגו קרנפים אך מדובר במקרים נדירים.
תפוצה.
בעבר, הקרנף ההודי היה נפוץ באזורים מפקיסטן ועד מיאנמר, וייתכן אף כי גילה נוכחות בסין. השפעת האדם הביאה לכך שתחום תפוצתו הצטמצם, וכיום הוא חי באוכלוסיות קטנות בלבד בהודו ובנפאל.
אוכלוסייה ואיומים.
הקרנף ההודי הוא הצלחה גדולה של מאמצי שימור. בתחילת המאה ה-20 נותרו רק כ-100 פרטים, וכיום אוכלוסייתם גדלה, אולם היא עדיין נתונה בסכנה. הקרנף ההודי ניצוד באופן בלתי-חוקי לצורך קרנו, שכן מספר תרבויות במזרח אסיה מאמינות שיש לקרן עוצמה ויכולות ריפוי. מחירה של קרנו של קרנף הודי האמיר לעשרות אלפי דולרים בתחילת שנות ה-90, עד שהגיע לשיא של 60,000 דולר ב-1991. איום נוסף על הקרנף ההודי הוא אובדן בתי גידול. נכון לשנת 2005 המין נתון בסכנה, וקיימים כ-2,400 פרטים, כאשר הרוב הגדול חיים בקזירנגה ומקצתם בשני פארקים לאומיים נוספים בצפון-מזרח הודו.
ממשלות הודו ונפאל קידמו רבות את מאמצי השימור של הקרנף ההודי, בעידודה של הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF). ניתן למצוא אותו בעיקר בפארק הלאומי קזירנגה ובפארק הלאומי צ'יטוואן, וכן עשרות בודדות בפארקים נוספים במורדות ההימאליה, במדינות ההודיות אסאם, בנגל המערבית ואוטר פרדש.
מגמות דמוגרפיות של אוכלוסיית הקרנף ההודי:
רבייה.
זכרים יכולים להזדווג מגיל תשע, והנקבות מגיעות לבגרות מינית כבר בגיל חמש. ולדותיהם הראשונים מגיחים לאוויר העולם בסביבות גיל שש עד שמונה שנים. כאשר הנקבה נכנסת לעונת הייחום, היא שורקת לזכרים על-מנת שיידעו שהיא מוכנה להזדווג. בזמן עונת הייחום קרבות קשים פורצים בין הזכרים על הזכות להזדווג עם הנקבות. בניגוד לקרנפים אחרים, הקרנף ההודי משתמש בשיניו התחתונות החדות בזמן הקרב, שעלול לעיתים להסתיים במוות. תקופת העיבור היא בת 16 חודשים. הילודים נגמלים מיניקה בתום תקופה של 18 חודשים לאחר הלידה. נקבה מסוגלת להמליט וולד בודד כל שלוש שנים לערך. האמהות דואגות לצאצאיהן ומגינות עליהם, וכך הקרנף הצעיר נשאר בקרבת אימו במשך מספר שנים. עם לידתו של קרנף צעיר חדש, האם מבריחה ומגרשת את צאצאה הקודם, אם כי במקרים רבים נשאר הגור הבוגר עם אימו לעוד שנה או שנתיים גם לאחר השגר הבא.
טלבו
טלבו (Talbot) הייתה חברת רכב צרפתית שהחלה דרכה כחברה בריטית ליבוא מכוניות מצרפת. היא התמזגה בשנות ה-80 עם חברת פיג'ו.
היסטוריה.
החברה נוסדה ב-1903 כחברה ליבוא מכוניות מתוצרת Clément-Bayard הצרפתית. מתחילת 1905 החברה יבאה את מכוניותיה תחת השם קלימנט-טלבו (Clément-Talbot). החברה הקימה את מפעלה בלונדון ויצרה חלפים ומכוניות תחת מותג זה. בין השנים 1906-1910 יצרה החברה כ- 50 עד 60 מכוניות בחודש.
במשך מלחמת העולם הראשונה נמשך שיתוף הפעולה בין החטיבה הבריטית והצרפתית, אך מ- 1919 השתלטה החטיבה הצרפתית על החברה שהפכה את שמה ל- Talbot-Darracqs. משנת 1916 יצרה החברה מספר דגמים מצליחים ביניהם הטלבו 105 שנבנתה לראשונה ב -1926.
ב-1935 התמוטטה חברת Clément-Talbot, וקבוצת רוטס (Rootes) הבריטית השתלטה עליה. החטיבה הצרפתית נרכשה על ידי אנטוני לאגו ונקראה "טלבו-לאגו" ואילו החטיבה הבריטית נקראה "סאנבים-טלבו", ותחת שם זה יצרה כלי רכב עד להשתלטות של חברת קרייזלר עליה. טלבו-לאגו הצרפתית נרכשה ב-1959 על ידי סימקה. ב-1967 קרייזלר רכשה גם את החטיבה הצרפתית. ייצור המכוניות נמשך תחת השם קרייזלר, והשימוש במותג טלבו הופסק.
בשנת 1978 מכר לי איאקוקה את עסקי המכוניות האירופאיים של קרייזלר לפיג'ו והשם טלבו הוחזר לשימוש על ידיה בעבור דגמי סימקה ורוטס.
פיג'ו יצרה מספר דגמים תחת המותג טלבו כגון: ה-טלבו סמבה המבוססת על ה-פיג'ו 104, טלבו טגורה המבוססת על הפורד גרנדה, טלבו סולרה וטלבו הוריזון. ב- 1985 פיג'ו החליפה את הטלבו הוריזון ב פיג'ו 309 שתוכננה במקור כטלבו אריזונה. דגמי טלבו שיוצרו תחת פיג'ו יובאו לישראל בשנות השמונים וזכו להצלחה מתונה, במיוחד הדגם הספורטיבי של הסמבה שאף השתתף במרוצי ראלי.
דגמים.
דגמי טלבוט בעידן טלבו-לאגו :
דגמי טלבוט בעידן פיג'ו:
ביופסיה
בִּיּוֹפְּסִיָּה (מיוונית: בִּיוֹס βίος = חיים, אוֹפְּסִיס οψις = מבט) או דְּגִימַת רִקְמָה היא בדיקה רפואית של רקמה או תאים, ואף של איבר שלם - המוצאים מהגוף החי.
בדיקת הרקמה נעשית בדרך כלל באמצעות מיקרוסקופ, ולעיתים באמצעות טכנולוגיות כימיות, אימונולוגיות, גנטיות ועוד.
שיטות שונות להוצאת הרקמה:
ביופסיה במהלך ניתוח.
במקרים רבים בהם המחלה איננה ידועה עדיין, או היקפה איננו ברור - נהוג לבצע ביופסיות ולבדוק אותן במהלך ניתוח. לשם כך מקבעים את הרקמה בהקפאה מהירה בשיטה המכונה Frozen Section או Cryosection. שיטה זו מאפשרת בדיקה מיקרוסקופית מיידית של הרקמות החשודות. כך ניתן לקבל החלטות מיידיות כיצד להמשיך את הניתוח על פי תוצאות אותן ביופסיות - כגון האם מדובר בגידול ממאיר או שפיר, ואם גידול ממאיר - מאיזה סוג, ומה היקף ההתפשטות שלו בגוף, וכדומה.
ביופסיית שאיבת מחט.
טכניקה לשאיבת חלקי רקמה או תאים באמצעות החדרת מחט דקה לרקמה או האיבר שאותו רוצים לבדוק, ושאיבת תאים וחלקי רקמה לבדיקה מיקרוסקופית. הטכניקה בטוחה יחסית, ויכולה במקרים רבים לחסוך את הסיכונים שבניתוח, אולם לעיתים החדרת המחט עלולה לגרום לנזק כגון דימום פנימי, ולמצב נדיר בו נאלצים לבצע ניתוח לתיקון הנזק.
סיבות לביצוע ביופסיית שאיבת מחט:
באזורים שונים בגוף, נהוג להשתמש בשיקוף רנטגן או באולטרה סאונד כדי לכוון את המחט בצורה נכונה אל האיבר הרצוי, מבלי לפגוע באיברים אחרים.
התוכן שנשאב נבדק על ידי ציטופתולוג - פתולוג המתמחה בבדיקת תאים. לא תמיד ניתן לקבוע אבחנה לפי התאים שנשאבו, ולעיתים לא רחוקות יש צורך בביופסיה חוזרת.
הנס צימר
הנס פלוריאן צימר (בגרמנית: Hans Florian Zimmer; נולד ב-12 בספטמבר 1957) הוא מלחין סרטים גרמני-אמריקאי-יהודי, זוכה פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר לשנת 1994 ושנת 2022, פרס גראמי ופרס גלובוס הזהב בתחום המוזיקה. צימר הוא מבין מלחיני הסרטים הבולטים והידועים ביותר: יצירותיו ולחניו שימשו כפסקול לסרטי קולנוע רבים, בהם מגוון רחב של שוברי קופות בהוליווד.
חייו.
צימר נולד בפרנקפורט שבגרמניה המערבית לאב גרמני-נוצרי ולאם יהודייה. החל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה על מקלדות וסינתיסייזר בלהקות "אולטרווקס" ו"הבאגלז". בשנות ה-80 החל את עבודתו המקצועית בתחום פסקולי סרטים יחד עם המלחין סטנלי מאיירס.
צימר, ביחד עם הקבוצה Media Ventures שייסד, אחראי לכמה מהפסקולים הידועים ביותר בכל הזמנים. הוא הלחין מעל 130 פסקולים, חלקם בעבודה משותפת עם מלחינים נוספים.
חיים אישיים.
צימר נישא לוויקי קרולין ונולדה להם בת. ב-1992 התגרשו צימר וקרולין. צימר נישא בשנית לסוזן צימר ונולדו להם שלושה ילדים. הוא מתגורר בלוס אנג'לס.
עיסוי