בונדר היא מרצה מבוקשת ומופיעה לעיתים קרובות בטלוויזיה וברדיו. היא מרצה בתחומי התעניינותה הרחבים: טיסות חלל, רפואה, מחקר מדעי וצילום.
צילום.
בונדר עוסקת בצילום ופרסמה 4 אלבומי צילומי נוף.
עד כאן!
"עד כאן!" היא תוכנית בידור סאטירית ישראלית של ערוץ הטלוויזיה כאן 11. התוכנית משודרת בהנחייתו של מיכאל הנגבי. בכל תוכנית, מפגישים שלושה קומיקאים ימנים עם שלושה קומיקאים שמאלנים ונותנים להם להתעמת במגוון פינות. התוכנית היא למעשה תחרות בין שני צוותים בני שלושה (צומצם לשניים החל מעונה החמישית) פאנליסטים, משני צדי המפה הפוליטית. הצדדים יתחרו ביניהם במשחקונים קבועים וכאלה המבוססים על אירועי היום והשעה. בסופה של כל תוכנית מכריזים על הצד המנצח - ימין או שמאל. האג'נדה של התוכנית היא לבקר את שני הצדדים ולהזכיר לצופים שלא משנה מי ניצח - הציבור הישראלי הפסיד.
פורמט.
שני צוותים של קומיקאים מהימין והשמאל מתחרים זה מול זה כדי להכריע בשאלה: מי צודק - הימין או השמאל.
עד העונה החמישית בכל צוות היו שלושה פינאלסטים, לאחר מכן צומצם לשניים.
לקראת העונה החמישית נחשף לוגו חדש, ולאחר מכן נחשף כי פורמט התוכנית הולך לעבור שינוי, וכי מהיום לא יהיה יותר הפורמט המקובל של "ימין נגד שמאל". כמו כן, כלל המשתתפים מהעונות הקודמות יעזבו את התוכנית, למעט מיכאל הנגבי ואבי אטינגר.
במהלך אפריל 2020 במקביל לשידור העונה החמישית (עד כאן 2020) התחילה עד כאן+ בה פורמט התכנית חזר להיות "ימין נגד שמאל". עם חזרת הפורמט הישן שבו גם הפאנליסטים של העונות הקודמות יותם זמרי, שיר ראובן, נועם פתחי וחגי טוריסקי.
במהלך מאי 2020 חזרה התכנית לפורמט המקורי של "ימין נגד שמאל", יותם זמרי ונועם פתחי שבו לצוות הפאנליסטים ו"עד כאן+" ירדה משידור.
בינואר 2021 התוכנית חזרה לעונה שישית, בהנחיית מיכאל הנגבי ובהשתתפותם של הפאנליסטים אבי אטינגר, אורנה בנאי, נדב אבוקסיס, רועי לוי, נלי תגר, יותם זמרי, נועם פתחי, גדי וילצ'רסקי, לאה לב ונעמי לבוב.
סקירת סדרה.
הפרק הראשון של התוכנית שודר ב-18 במאי 2017. ב-10 בספטמבר 2017 שודר הפרק האחרון של העונה הראשונה. במהלך הפגרה, ב-28 בספטמבר 2017, שודר ספיישל "קפסולת זמן", וספיישל "עבר" שודר ב-8 באוקטובר.
הפרק הראשון של העונה השנייה שודר ב-12 בנובמבר 2017. ב-25 בפברואר 2018 שודר ספיישל פורים. ב-15 באפריל 2018 שודר ספיישל יום העצמאות. העונה השנייה תוכננה ל-30 פרקים, אך הוחלט להאריך אותה, כשהתוכנית עברה לשידור פעם בשבוע בלבד. העונה השנייה כללה 40 פרקים והסתיימה ב-6 במאי 2018.
העונה השלישית עלתה ב-30 באוגוסט 2018. ב-13 בספטמבר 2018 שודר ספיישל יום כיפור. ב-30 באוקטובר 2018 שודר ספיישל בחירות מוניציפליות. לעונה השלישית שודרו 28 תוכניות (כולל תוכנית סיכום למאה תוכנית, ספיישל יום כיפור וספיישל בחירות מוניציפליות), שהורכבו מ-16 ימי צילום. בתחילת העונה שודרה תוכנית אחת לשבוע, אך בהמשכה חזרה התוכנית למתכונת המקורית עם שתי תוכניות בשבוע, ובמקרים מסוימים אף 3 תוכניות שבועיות.
העונה הרביעית עלתה ב-5 בפברואר 2019, מוקדם מהצפוי לקראת הבחירות.
פינות התוכנית.
בדרך כלל בכל תוכנית יש פינות חדשות ופינות קבועות:
וולטר פאייט
וולטר פאייט (באנגלית: Walter E. Piatt) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל המשרת כמנהל מטה צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה.
פאייט גדל בסאמרסט שבפנסילבניה. ב-1979 התגייס לצבא ארצות הברית ושירת כלוחם בדיוויזיה המוטסת ה-82 ובדיוויזיה המוטסת ה-101. לאחר ארבע שנים בשירות השתחרר.
לאחר שסיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת לוק הייבן שבפנסילבניה התגייס מחדש לצבא ב-1987 כקצין.
בשנים 1999–2003 שירת בדיוויזיה ההררית העשירית. לאחר פיגועי 11 בספטמבר נשלח עם הדיוויזיה למלחמת אפגניסטן. הוא שימש קצין אג"ם בגדוד הרביעי של רגימנט החי"ר ה-31, קצין אג"ם של חטיבת הקומנדו השנייה וסגן מפקד החטיבה הראשונה.
פיקד על הגדוד השני של רגימנט החי"ר ה-27 שהוצב במחוז פקטיקה באפגניסטן. פיקד על החטיבה השלישית של דיוויזיית החי"ר ה-25 בעת שהוצבה באזור תיכרית שבעיראק.
ביולי 2011 מונה למפקד בית הספר לחי"ר בפורט בנינג. בנובמבר 2012 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן מפקד לתמיכה של הדיוויזיה ההררית העשירית. בתפקידו הבא שימש מפקד פיקוד האימונים הרב-לאומים המשותפים באירופה. ביולי 2014 מונה לסגן מפקד כוחות צבא ארצות הברית באירופה. באוגוסט 2016 מונה לקצין המבצעים של המשרד ליכולות השוטפות של הצבא, גוף חדש שנוסד באותה עת במטרה לענות על הדרישות המידיות של הארגון.
באפריל 2017 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית העשירית. במסגרת זו שימש גם כסגן מפקד מבצע נחישות טבועה וכמפקד הכוח הקרקעי המשולב של בעלות הברית בעיראק. ביולי 2019 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למנהל מטה הצבא.
במהלך שירותו מילא משימות בגרמניה, קוריאה הדרומית, הוואי, אלסקה, בוסניה, קוסובו, עיראק ואפגניסטן.
על חוויותיו מהשירות הצבאי ובפרט מהמלחמה באפגניסטן כתב שני ספרים:
פאייט נשוי לסינתיה ואב לשניים. הוא בעל תואר שני ההיסטוריה צבאית ותואר שני במדעי הצבא ובוגר תוכנית העמיתים ללימודי דיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בית קאראג'ורג'ביץ'
בית קאראג'ורג'ביץ' (בסרבית: Kућа Карађорђевић, Kuća Karađorđević או Карађорђевићи) היה בית אצולה אשר שלט בסרביה בין השנים 1804–1813, שוב בין השנים 1842–1858 ובין 1903–1918. לאחר מכן שלט הבית בממלכת יוגוסלביה, מהקמתה עד הפיכתה לרפובליקה. ראש הבית הנוכחי הוא אלכסנדר, נסיך הכתר של יוגוסלביה.
היסטוריה.
סרביה.
ג'ורג'ה פטרוביץ' נולד בסרביה אשר השתייכה אז לאימפריה העות'מאנית, למשפחה דלת אמצעים. הוא שירת תקופה מסוימת בצבא האוסטרי, ולאחר מכן עמד בראש כנופיית היידוקים. בעקבות "טבח הקנזים" בשנת 1804, נבחר פטרוביץ' כמנהיג בידי 300 אצילים סרבים. הוא כונה "קאראג'ורג'ה", דהיינו "ג'ורג'ה השחור" (מטורקית "קארא" = שחור). קאראג'ורג'ה הוביל את המרד הסרבי הראשון, ולאחר שהצליח להגיע למספר ניצחונות מקומיים, הוא הכתיר את עצמו כ"דוכס הגדול של סרביה" (וליקי ווז'וד). שלטונו התקיים עד 21 בספטמבר 1813 עת דיכאו העות'מאנים את המרד וקאראג'ורג'ה נמלט יחד עם מנהיגים מקומיים נוספים.
ב-1815, הוביל מילוש אוברנוביץ' את המרד הסרבי השני נגד העות'מאנים, הקים את בית אוברנוביץ' והוכר על ידי השער הנשגב כנסיך סרביה תחת השלטון העות'מאני. ב-1817 הוא הורה על רציחתו של קאראג'ורג'ה משום שחשש שהלה יסכן את שלטונו. ראשו הערוף של קאראג'ורג'ה נשלח לאיסטנבול ואוברנוביץ' המשיך בשלטונו. עם זאת, העם לא רווה נחת מאוברנוביץ' אשר שלט בצורה אוטוקרטית, וב-1839 הוא נאלץ לוותר על הכתר לטובת בנו מילאן אוברנוביץ'. מילאן היה חולה עוד לפני כן, ונפטר שבועיים לאחר שעלה לשלטון. ייתכן שהוא כלל לא ידע שהוכתר. במקומו עלה לשלטון אחיו, מיכאילו אוברנוביץ'. ב-14 בספטמבר 1842 הודח מיכאילו, והוחלט למנות כנסיך החדש את בנו של קאראג'ורג'ה, אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'. קאראג'ורג'ביץ' שלט עד 1858, עת הודח בידי העות'מאנים בתמיכת מעצמות המערב, בשל סירובו לתמוך בעות'מאנים במהלך מלחמת קרים. מילוש אוברנוביץ' חזר לשלטון, ובהמשך הפכה נסיכות סרביה ל"ממלכת סרביה".
יוגוסלביה.
ב-1903 נרצח אלכסנדר הראשון, מלך סרביה לבית אוברנוביץ' בארמונו יחד עם אשתו דראגה מאסין, במהלך הפיכה צבאית. ב-15 ביוני 1903 אישר הפרלמנט הסרבי את חזרתו לשלטון של בית קאראג'ורג'ביץ'. כמלך החדש נבחר נכדו של קאראג'ורג'ה, פטר, אשר הוכתר כ"פטר הראשון, מלך סרביה". ב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, אוחדה סרביה עם מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים ליצירת מדינה חדשה "ממלכת יוגוסלביה". פטר הוכתר כמלך יוגוסלביה. ב-1921 נפטר פטר, ובנו אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' עלה לשלטון. אלכסנדר נרצח בידי מתנקש בולגרי ב-1934, ומאחר שבמועד ההתנקשות היה בנו ויורשו פטר קאראג'ורג'ביץ' בן 11 שנים בלבד, מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ' בן דודו של אלכסנדר לעוצר המלוכה.
ב-1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, צירף פאבלה את ארצו למדינות הציר. בעקבות כך, פרצה הפיכה, ופטר השני הצעיר הוכתר כמלך. פאבלה ומשפחתו הוגלו לקניה והושמו במעצר בית עד תום המלחמה. בראשית אפריל פלשו גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית וממלכת הונגריה ליוגוסלביה והכניעו אותה תוך ימים אחדים. פטר יצא לגלות, ומבחינת בעלות הברית המשיך לעמוד בראשות יוגוסלביה ממקום גלותו. הוא מינה ממשלה גולה, שתמכה בצ'טניקים. עם זאת, עם התגברות ההצלחות של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בראשות יוסיפ ברוז טיטו, וירידת קרנם של הצ'טניקים שנחשדו בשיתוף פעולה עם הנאצים, הגבירו בעלות הברית את שיתוף הפעולה שלהם עם טיטו. בהמשך הצליח פטר להגיע להסכם עם טיטו, אשר בינואר 1945 הסכים לקיים משאל עם על החזרת המלוכה. עם זאת, באפריל מונה טיטו לראש ממשלה, ובאוגוסט הודיע על ביטול משאל העם המתוכנן, ועל הפיכתה של יוגוסלביה לרפובליקה. הוא הודיע שהמלך פטר בגד בארצו ולפיכך נאסר עליו לשוב ליוגוסלביה.
כיום.