כמו כן משמשת כסוקרת של מאמרים בכתבי עת מדעיים הן בחו"ל והן בישראל. שותפה במספר פרויקטים מחקריים בינלאומיים, העוסקים בנושאים שונים של הפרעות אכילה. היא הדריכה סטודנטים רבים לעבודות מחקר לתואר שני ושלישי ושותפה בוועדות שיפוט של עבודות דוקטורט ומינויים אקדמיים במספר אוניברסיטאות בארץ ובעולם.
בין השנים 2006-2008, וכן 2013-2014 לימדה במסלול לתואר שני ושלישי בחוג לפסיכולוגיה, באוניברסיטת ישיבה, ובאוניברסיטת קולומביה. שהייתה שותפה במספר פרויקטים מחקריים בתחום של הפרעת אכילה לילית, והפרעת אכילה התקפית במרכז המחקר להשמנה, באוניברסיטת קולומביה. ומחקרים בתחום של דתיות, רוחניות ומשמעות בהפרעות אכילה עם חוקרת מהחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת מרימאונט בניו יורק.
טיפול בהפרעות אכילה.
במישור הקליני פרופ' לצר הקימה וניהלה את המרפאה להפרעות אכילה, באגף בריאות הנפש ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם בין השנים 1992–2016. היא יישמה את המודל הרב מקצועי, כבסיס טיפולי עיקרי במרפאה ושילבה בתוכו מספר מתודות טיפוליות תוך התמקדות במודל המערכתי המשפחתי. בנוסף היא פיתחה והובילה תוכנית דו שנתית למטפלים מכל הדיסציפלינות, להכשרה בטיפול בהפרעות אכילה. השתלמה בפסיכותרפיה בין אישית בטיפול בהפרעות אכילה והיא מלמדת ומדריכה בתחום זה.
עם החזון לרצף טיפולי ושיקום בהפרעות אכילה יזמה והקימה הבית השיקומי הייחודי להפרעות אכילה - בית "צידה לדרך" לצעירות אשר מחלתן עמידה במשך שנים וזקוקות לתמיכה והדרכה בשלב היציאה להתמודדות עם חיי היום יום. הפרויקט נתמך על ידי המחלקה למפעלים מיוחדים של המוסד לביטוח לאומי למשך שלוש שנים והוכר ונתמך בהמשך על ידי משרד הבריאות והרווחה. הבית פועל בהצלחה רבה משנת 2009. בעקבות פרויקט זה זכתה לצר בשנת 2011 בפרס זוסמן-ג'וינט על תרומתה למחקר טיפול ורווחת צעירות עם הפרעות אכילה בישראל, וכן באות מפעל חיים מטעם עמותת חומש לשיקום בבריאות נפש.
בנוסף לעבודתה הקלינית הייתה לצר חלק מצוות ההקמה של העמותה הישראלית למניעה, טיפול ומחקר בהפרעות אכילה נבחרה וכיהנה לנשיאה במשך חמש שנים. היא הייתה בצוות המארגן של יותר מעשרה כנסים מקומיים ובינלאומיים להפרעות אכילה שהתקיימו בישראל עד כה, וכן פעילה באקדמיה האמריקאית להפרעות אכילה במיוחד בכנסים ובמטלות הבינלאומיות, וכן התקבלה לאגודה הבינלאומית למחקר בהפרעות אכילה.
חקיקה.
לצר פעילה מאוד בשינוי מדיניות חברתית, בנושאים הקשורים בהטבת הטיפול, החקיקה והמניעה של הפרעות אכילה. היא הובילה וסייעה במיוחד בצד המדעי בחקיקת חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות אותו העבירה ח"כ לשעבר דר' רחל אדטו. בעקבות זאת הוזמנה לקונגרס ארצות הברית ביחד עם דר' רחל אדטו בקיץ 2014 לדיון בוועדה העוסקת בהפרעות אכילה על מנת לבחון את הקשיים שעמדו בעת העברת החוק.
מחקר.
תחומי מחקר עיקריים:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-12 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-12 (בגרמנית: 12. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
היסטוריה.
הדיוויזיה ה-12.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בשוורין, והועמדה תחת פיקוד וילהלם אולקס. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מקורפוס וודריג במסגרת הארמייה השלישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן נשארה בצרפת ככוח כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית, ואף השתתפה במבצע דמיאנסק. בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית בגזרה המרכזית, ובמרץ אותה שנה הועברה לקורפוס הפאנצר ה-39 במסגרת הארמייה הרביעית, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור מוגילב ביולי 1944.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12.
ב-9 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית עמה לחמה בקרב יער הורטגן. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השישית, ולחמה עמה במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-15 ומארמיית הפאנצר החמישית בקרבות בגרמניה, עד להשמדתה בכיס הרוהר ב-18 באפריל 1945.
אלכסנדר שאלאפין
אי-שוויון קולמוגורוב
בתורת ההסתברות, אי-שוויון קולמוגורוב או אי-שוויון המקסימום של קולמוגורוב מתאר חסם הסתברותי למאורע שהמקסימום של סדרת הסכומים החלקיים של סדרה סופית של משתנים מקריים בלתי-תלויים גדול מערך קבוע כלשהו.
האי-שוויון קרוי על שמו של המתמטיקאי הרוסי אנדריי קולמוגורוב.
נוסח פורמלי.
יהיו formula_1 משתנים מקריים בלתי תלויים, שתוחלת כולם היא אפס ושונות כולם סופית.
נסמן formula_2 לכל formula_3. אזי לכל formula_4 מתקיים,
formula_5
הוכחה.
ניתן להראות כי הסדרה formula_6 היא מרטינגל. נניח ללא הגבלת הכלליות כי formula_7 וכי formula_8 לכל formula_9.
נגדיר בצורה אינדוקטיבית formula_10, וכן
formula_11
ניתן להראות כי הסדרה formula_12 גם היא מרטינגל.
נשים לב שמתקיים,
ניתן לראות כי אותו הדבר נכון עבור הסדרה formula_12. לכן נובע על ידי אי-שוויון צ'בישב כי,
שימוש.
נתבונן בהילוך מקרי פשוט על formula_16, בו כל צעד הוא משתנה מקרי formula_17 בעל התפלגות אחידה בדידה formula_18. לכן השונות של כל צעד היא formula_19.
בצעד ה-formula_20, מיקומו של ההילוך הוא formula_21. לפיכך מאי-שוויון קולמוגורוב ניתן להסיק כי אם אנחנו בצעד ה-formula_20, ההסתברות שהמיקום הרחוק ביותר אליו הגיע ההילוך הוא formula_23, היא לכל היותר formula_24
אי-שוויון המקסימום של קולמוגורוב
אי שוויון קולמוגורוב
אי שוויון המקסימום של קולמוגורוב
גוטליב פון היזלר
גוטליב פרדיננד אלברט אלקסיס גראף פון היזלר (בגרמנית: Gottlieb Ferdinand Albert Alexis Graf von Haeseler; 18 בינואר 1836 - 25 באוקטובר 1919) היה גנרל-פלדמרשל גרמני אשר לחם במלחמות איחוד גרמניה במסגרת הצבא הפרוסי, ושימש כמשקיף של צבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
היזלר נולד ב-18 בינואר 1836 בעיר פוטסדאם שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. הוריו היו אלקסיס פון היזלר ואלברטינה פון שרנמרק. משפחתו הייתה משפחה אריסטוקרטית שמוצאה ממגדבורג. הוא למד באקדמיות יוקרתיות בברנדנבורג ובהאלה, ובשנת 1853 התגייס כצוער לצבא הפרוסי.
קריירה צבאית.
היזלר החל את דרכו ברגימנט ההוסרים ה-3 "פון זייטן" (הברנדנבורגי), בדרגת לוטננט שני. בשנת 1860 התמנה לשלישו האישי של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, שהיה אז מפקד הקורפוס ה-3. בשנת 1864 הוא השתתף במלחמת שלזוויג השנייה, ובשנת 1886 השתתף במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ומונה למפקד גדוד ברגימנט ההוסרים ה-15. בשנת 1867 הוא הועלה לדרגת מיור. בין 1870-1871 לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, ולאחר שנחתם הסכם השלום מונה לאפסנאי הראשי של כוח הכיבוש הפרוסי שהוצב בצרפת.
בין 1873-1879 פיקד על רגימנט האולאנים ה-11, והחל מ-1879 עמד בראש החוג להיסטוריה צבאית במטכ"ל הקיסרי. בשנת 1880 הוא מונה למפקד בריגדת הפרשים ה-12, ובשנת 1881 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 1883 הועבר לפקד על בריגדת הפרשים ה-31, ובשנת 1886 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בין 4 בדצמבר 1886 ל-14 בינואר 1887 פיקד על הדיוויזיה ה-20, ולאחר מכן הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-6 עליה פיקד עד 21 במרץ 1889. בשנת 1889 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ובין 24 במרץ 1890 ל-17 במאי 1903 פיקד על הקורפוס ה-16 אשר הוצב במץ.
ב-1903 פרש מהצבא בדרגת גנרל-אוברסט, לאחר חמישים שנות שירות. הוא פרש לאחוזותיו, אולם המשיך בפעילותו הציבורית כחבר בפרלמנט הפרוסי, ובין היתר ניהל מסע לפיתוח בתי ספר מקצועיים ותמך בהכנסת תנועת הצופים לגרמניה מתוך אמונה שישנו פער גדול מדי בין בתי הספר לגיל השירות הצבאי. בשנת 1905 ניתנה לו דרגת גנרל-פלדמרשל. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שב והתגייס לצבא הקיסרות הגרמנית. בשל גילו המבוגר, לא ניתן לו תפקיד פעיל, והוא הוצב כמשקיף בקורפוס ה-16 עליו פיקד בעבר.
אחריתו.
עם סיום המלחמה בשנת 1918, פרש מהצבא בשנית. הוא נפטר בעיר וירצן ב-25 באוקטובר 1919, בגיל 83.
משה (מואיסי) ויינברג
משה וינברג
משה ויינברג
חאווייר פסקואל
חאוויר פסקואל
חאוויר פסקוואל
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-31 (ורמאכט)
חאווייר פסקוואל
דיוויזיית הגרנדיר ה-31 (ורמאכט)
יפה קרינקין
יפה קרינקין (26 באוקטובר 1917 – ט"ז באדר תשמ"ז, 17 במרץ 1987) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
קרינקין נולדה ב-1917 במרחביה, בעמק יזרעאל, לגרוניה וד"ר דב מאיר קרינקין, שגורשו מתל אביב עם רוב האוכלוסייה היהודית שהתגוררה ביפו ותל אביב, על ידי האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ ישראל. בשנת 1918 חזרו לתל אביב, והתגוררו ברחוב אלנבי. יפה הייתה היחידה שהגיעה לבגרות מאחד-עשר הצאצאים של הזוג. דודה אהרון זליג קרינקין היה בעל בית המרקחת הראשון בתל אביב, ברחוב הרצל 10, בית מרקחת "קרינקין".
קרינקין הייתה בוגרת הגימנסיה העברית הרצליה בתרצ"ו, 1935. קרינקין סיימה תואר שני בפקולטה למדעי הרוח במקצועות : ספרות, תורת הלשון והיסטוריה כללית, באוניברסיטה העברית בירושלים, בהר הצופים, ב- תש"ב, 1941.
עשייה.