האזכור הראשון של היישוב, תחת השם "קרסן" (Красен), הוא מ-1165 ונמצא בכרוניקה ההיפאטית , שם נזכר שנסיך סמולנסק דוד רוסטיסלביץ' העביר את שטח היישוב לשליטת האחיין שלו, רומן מוויטבסק. מן המאה ה-14 ועד המאה ה-17 האזור החליף ידיים פעמים רבות בין רוסיה ובין האיחוד הפולני-ליטאי והמדינות שקדמו לאיחוד, עד שב-1654 הוא התקבע בשליטה של רוסיה הצארית. עם בתחילת המאה ה-18 האימפריה הרוסית חולקה לפלכים והאזור נכלל בפלך סמולנסק.
במהלך הפלישה הנפולאונית לרוסיה ב-1812 התקיימו באזור קרסני שני קרבות גדולים: הראשון היה באוגוסט והיה הסתעפות של קרב סמולנסק ובמהלכו הצרפתים בפיקוד ז'ואקים מירא הסיגו את כוחות רוסיה שלא נכנעו בקלות והשני היה קרב קרסני בנובמבר, שבו גרמו הרוסים אבדות גדולות לצרפתים בעת נסיגתם.
ב-13 ביולי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, קרסני נכבשה על ידי יחידות של קבוצת ארמיות מרכז של הוורמאכט. היא שוחררה על ידי הצבא האדום ב-1943.
הקהילה היהודית.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בקרסני כמאה יהודים, שהיו כ-3% מהאוכלוסייה הכללית.
זמן קצר לאחר הכיבוש הגרמני ביולי 1941, החלה מסכת התעללות ביהודי העיירה, ובין היתר הם גורשו מבתיהם ואחד היהודים אף הוצא להורג בפומבי. ב-27 באוגוסט היהודים רוכזו בגטו וחויבו לשאת טלאי צהוב. כמה יהודים, בעיקר צעירים, הצליחו לברוח מן הגטו אל היערות ולהצטרף לשורות הפרטיזנים. הגטו חוסל ב-8 באפריל 1942, עת הגרמנים ומשתפי הפעולה המקומיים ריכזו את היהודים שנותרו בגטו וירו בהם אל בור הריגה. בסופו של דבר לפחות 63 איש איבדו את חייהם במהלך קיום הגטו או בחיסולו.
סופיה אנטוניה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל
סופיה אנטוניה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Sophie Antonie von Braunschweig-Wolfenbüttel; 13 בינואר 1724 - 17 במאי 1802), הייתה סבתו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים, וסבתא רבתא של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, לאופולד השני, מלך הבלגים ופרננדו השני, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה.
סופיה אנטוניה נולדה בוולפנביטל ב-13 בינואר 1724 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. סופיה אנטוניה הייתה דודניתם של מריה תרזה ופיוטר השני, קיסר רוסיה, גיסתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה ודודתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
בשל ייחוסה הרם היו לסופיה אנטוניה הרבה הצעות נישואין, אולם בשל כך שהייתה לא יפה דחו אותה מחזרים רבים. לבסוף התחתנה סופיה אנטוניה ב-23 באפריל 1749 עם ארנסט פרידריך, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד, שנדחה על ידי נשים רבים בשל מבטו, ולשניים נולדו 7 ילדים. בשנת 1764 מת חמיה פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובעלה ארנסט פרידריך עלה במקומו לשלטון. עם עלותו לשלטון העביר ארנסט פרידריך את בירתו לקובורג. בשנת 1773 חייב יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את ארנסט פרידריך לעבוד עם ועדה לסידור חובותיו, עקב החובות הגבוהים שהיו לדוכסות. הוועדה פעלה בשטחי הדוכסות למעלה מ-30 שנים, עד לפירוק האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1088 מת בעלה ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובנה פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה לשלטון במקומו, וב-17 במאי 1802 מתה סופיה אנטוניה בקובורג.
משפחתה.
ב-23 באפריל 1749 התחתנה סופיה אנטוניה עם ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
ג'ון וודרוף
סר ג'ון ג'ורג' וודרוף (באנגלית: Sir John George Woodroffe; 15 בדצמבר 1865 - 16 בינואר 1936), אשר היה ידוע בשם העט ארתור אבלון (באנגלית: Arthur Avalon) היה עורך דין ומזרחן בריטי אשר חיבוריו איפשרו לעולם המערבי, לפתח התעניינות רחבה ומעמיקה בפילוסופיה הודית וביוגה.
חיים אישיים וקריירה משפטית.
וודרוף היה בנם הבכור של ג'יימס טיסדול וודרוף ושל אשתו, פלורנס, בתו של ג'יימס יום. ג'יימס וודרוף, אביו, כיהן בכמה תפקידים משפטיים ומנהליים בכירים בהודו הבריטית: הוא החזיק במשרת היועץ המשפטי הכללי לממשל בבנגל וכן שימש כעורך דין חבר בממשלת הודו הבריטית. הוא כיהן בתור שופט בבתי משפט לשלום וכן החזיק באחד מתארי האצולה שמוענקים מטעם הכס הקדוש, אביר סנט גרגורי. ג'ון קיבל את ראשית חינוכו הרשמי בבית הספר ווברן פארק ומשם המשיך ללמוד ביוניברסיטי קולג', אוקספורד. שם הוא פנה ללימודי המשך בעריכת דין ובתאוריה משפטית וכדי לקבל תואר ראשון במשפט אזרחי, הוא ניגש לבחינות הסופיות ועבר אותן בהצלחה. וודרוף קיבל את תארו האקדמי באופן רשמי, בשנת 1889, מטעמה של אחת מלשכות עורכי הדין בלונדון, אינר טמפל. שנה לאחר מכן, הוא נרשם לעבוד בעריכת דין בבית המשפט העליון בעיר קולקטה. מיד לאחר זאת, הוא מונה במהרה לפרופסור חבר למשפטים באוניברסיטת קולקטה, בקתדרה על שם טאגור. וודרוף אף שיתף פעולה עם סייד אמיר עלי בכתיבת הספר "ההליך המנהלי האזרחי בהודו הבריטית" (Civil Procedure in British India), ספר ששימש קהל קוראים רחב, נכון לזמן חיבורו. בנוסף, וודרוף מונה ב-1902 ליועץ משפטי מסייע לממשלת הודו הבריטית וכן קודם לעבוד בספסל בית המשפט העליון של הודו הבריטית, ב-1904. הוא שירת שם במשך 18 שנה, תוך שהוא מתמנה לשופט בכיר ב-1915. לאחר פרישתו, הוא שב לאנגליה, בה הוא שימש כמרצה-חוקר בכיר למשפט הודי, עבור אוניברסיטת אוקספורד. הוא נפטר בצרפת, בתאריך 16 בינואר 1936.
לימודי הסנסקריט, היוגה והטנטרה.
לצד מילוי חובותיו במסגרת הקריירה המשפטית, וודרוף חקר את שפת הסנסקריט וכן חקר פילוסופיה הודית, תוך שהוא מתעניין במיוחד בטנטרה. וודרוף תרגם לאנגלית כעשרים טקסטים מקוריים משפת הסנסקריט. תחת שם העט אותו הוא בחר לעצמו, ארתור אבלון, הוא הוציא לאור והרצה על פילוסופיה הודית, תחום שכלל הרצאות בשורה רחבה של נושאים, ובדגש על נושאי היוגה והטנטרה. הפרופסור ההודי לפילוסופיה, ט.מ.פ. מאהאדוואן, כתב על וודרוף:
עוצמת הנחש וזר של אותיות.
ספרו של וודרוף, "עוצמת הנחש - סודותיהן של תורות היוגה הטנטרית והיוגה השאקטית" (The Serpent Power – The Secrets of Tantric and Shaktic Yoga), מהווה מקור לגרסאות מערביות מודרניות רבות לתרגול קונדליני יוגה. זוהי פרשנות פילוסופית מלומדת וכמו גם תרגומן, של הסאטצ'אקרה-נירופאנה ("Satcakra-nirupana", "תיאורם וחקירתם של ששת מרכזי הגוף"), של הפורנאנאנדה. טקסט, אשר מתוארך ל-1550, כאשר וודרוף נותן פרשנות נוספת למונח פאדוקה-פנצ'אקה ("Paduka-Pancaka", "כיסא מושבו בעל חמשת הרגליים של הגורו"). המונח "עוצמת הנחש", מתייחס לקונדליני, אנרגיה אשר נאמר עליה שהיא משתחררת בתוך גופו של המתרגל את שיטות היוגה, באמצעות טכניקות של מדיטציה.
ספרו השני של וודרוף, זר של אותיות, מציג בהרחבה את הפילוסופיה הנון-דואליסטית (אדוואיטה ודאנטה) של התורה השאקטית מנקודת פתיחה שונה, כאשר וודרוף דן בספר זה בהתפתחות היקום ובנביעתו מתוך המודע העליון. ספר זה מהווה תמצית של הבנתו של וודרוף את הטקסטים העתיקים בהם מפורטת הפילוסופיה הטנטרית. כאשר הוא כותב:
מהאנירוואנה טנטרה.
וודרוף תרגם את הטקסט של המהאנירוונה טנטרה, משפת המקור, הסנסקריט, לאנגלית, תחת שם העט ארתור אבלון (Arthur Avalon): משחק על שמם של הממלכה הקסומה אבלון ועל שמו של הצעיר המיועד למלוך מאוחר יותר על אותה ממלכה, המלך ארתור. כאשר, סיפורו נכלל במסגרת מחזור הסיפורים המלך ארתור ואבירי השולחן העגול; באופן ספציפי, לפי טיילור (שנת 2001, עמוד 148), וודרוף בחר לעצמו שם עט זה, מתוך יצירת המופת הידועה והבלתי-גמורה, הציור, "תנומתו האחרונה של ארתור באבלון" ("The Last Sleep of Arthur in Avalon"). ציור, שהוא מעשה ידיו של האמן והצייר אדוארד ברן-ג'ונס, אשר השתייך לתנועות האמנות הבאות: האחווה הפרה-רפאליטית, התנועה האסתטית ותנועת הארטס אנד קרפטס. יתרה מכך, טיילור (שנת 2001, עמוד 148), מצביעה על חשיבותה של זהות ספרותית קסומה זו ומציבה אותה בהקשר רחב יותר, תוך התייחסות לאזוטריקה המערבית, הגביע הקדוש, לסודות הקשורים לתורת הנסתר, למסעות (Quests), לטקסי חניכה מיסטיים ולאגודה התאוסופית:
המהאנירוונה טנטרה מהווה דוגמה לטנטרה נון-דואלית ולתרגום של יצירה זו הייתה השפעה עמוקה על החוקרים את תרבות הודו מתחילת עד אמצע המאה העשרים. העבודה ידועה בשל כמה סיבות וחשיבותה טמונה בכך שהיא מציינת ארבעה סוגים של אוודהוטה, מצב שבו היוגים ההינדים מתעלים מעל המודע האגואיסטי, מעל הדואליות של המציאות ומעל דאגות היום יום ומעשי העולם הזה.
ביבליוגרפיה.
כתביו (אשר חלקם פורסמו תחת שמו האמיתי ותחת שם העט אותו בחר, ארתור אבלון), כוללים את:
לראקי אפיטומה
לראקי אפיטומה (באנגלית: Laraki Epitome) היא מכונית קונספט של מכונית-על מבית לראקי אשר הוצגה בשנת 2013.
היכל העם
היכל העם (Volkshalle), המכונה גם האולם הגדול או היכל התהילה, היה תכנון של מבנה ענק בגודלו עם כיפה, מבנה מונומנטלי שתוכנן על ידי אדולף היטלר ביחד עם האדריכל שלו, אלברט שפר, עבור פרויקט גרמאניה בברלין. הפרויקט מעולם לא התממש.
מקור השם.