פילוסופיית האהבה של דיוטימה.
במשתה שעורך אגתון אחרי ניצחונו בתחרות דיוניסוס באתונה, מספר סוקרטס לבאי המסיבה על תורת האהבה אותה למד מפיה של הכוהנת דיוטימה. זו לימדה כי ארוס הוא בנם של פורוס ופניה, החוסר והשפע. עוד הוסיפה כי ארוס הוא אחד הדימונים, יצורים המצויים בין האלים לבין בני האדם. תפקידו ככזה, אמרה דיוטימה, הוא "לפרש ולהעביר לאלים את שניתן להם בידי בני-האדם, ולבני האדם – את שניתן להם בידי האלים … ובהיותו באמצע בין אלה ואלה, הריהו משלים את העולם, וכך נמצא כל העולם כולו קשור ומקושר בו בעצמו. ודרך המין הדימוני הזה עוברת גם הנבואה".
דיוטימה תיארה לסוקרטס מעין אבולוציה של אהבה, "דרך" בת שישה שלבים המובילה מההתענגות החושית ואהבת היופי הגופני הגסות, דרך אהבת הלב ואהבת השכל המעודנות יותר, ועד לאהבת הרוח. לפי כוהנת האהבה על הצועד בדרך זו לעבור שישה שלבים בדרך לאהבה הטהורה שאינה תלויה בדבר:
לפי ספרו של אפלטון, על השלב השישי והאחרון סיפרה דיוטימה לסוקרטס:
זהותה של דיוטימה.
המקור היחיד למידע על דיוטימה הוא "המשתה" של אפלטון, ואין מקור מידע אחר היכול לאשר בוודאות כי אכן הייתה אישה כזו. בדיאלוג אומר סוקרטס כי דיוטימה הייתה רואת נסתרות או כהנת שלימדה אותו בצעירותו את "הפילוסופיה של האהבה." לדעת נביה,
העובדה שאפלטון נמנע בדרך כלל משימוש בדמויות בדיוניות או שנמנע מהענקת שם לדמויות כאלו מצביעה על–כך שדיוטימה הייתה אכן אדם אמיתי.
קרן ג'. וורן, בהערות להרצאה העוסקת בדיוטימה וביוליה דומינה, מצטטת את מרי אלן ווית' הגורסת כי ישנם שלושה תימוכין לסברה שדיוטימה הייתה אדם אמיתי: הסתירות הרבות בין תורת האהבה של דיוטימה ותורתם של סוקרטס ואפלטון, היעדר ערעור על קיומה לפני המאה החמש עשרה, והאפשרות הסבירה שסוקרטס אכן נועץ בכוהנת. עם זאת, מציינת וורן, לטיעון זה אין ביסוס כלשהו בעובדות מחוץ לדיאלוג. כלל דומה חל גם על טיעונים מרחיקי לכת אף יותר הגורסים, למשל, כי דיוטימה הייתה למעשה בת דמותה של אפאסיה, ההטאירה פילגשו של פריקלס.
דיוטימה בספרות.
מחוץ לדיאלוג של אפלטון, ידועה דיוטימה במיוחד כשם הבדוי של סוזטה (בורקנשטיין) גונטרד, ב"היפריון", הרומן הפילוסופי של פרידריך הלדרלין. גונטרד הייתה לדעת רבים דמות מפתח בתהליך שהביא את הלדרלין לאיבוד שפיות דעתו.
כמו כן, דיוטימה היא כינוייה של דמות ברומן "האיש בלא תכונות" מאת רוברט מוסיל.
אפקט פוטואלקטרי
אנטי כרייסט
שר התשתיות הלאומיות
משרד התשתיות
אורפה
אורפה (בטורקית: Şanlıurfa – שנלאורפה; מילולית: "אורפה רבת התהילה"; בכורדית: Riha/ڕحا - רחא; בערבית: الرها או أورفة; בארמית: ܐܘܪܗܝ – "אורהוי" או "אורפא"; בארמנית: Ուռհա) היא עיר בכורדיסטן הטורקית ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבטורקיה. העיר ממוקמת כ-80 ק"מ מזרחית לנהר הפרת. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ובשנת 2021 אוכלוסיית העיר נאמדה בכ-2.143 מיליון בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר הגדולה ביותר במזרח טורקיה ולאחת מהגדולות במדינה כולה. רוב תושבי העיר הם כורדים אך יש בה גם מיעוט ערבי גדול. לעיר שמות רבים שניתנו על ידי עמים שונים ובתקופות שונות. בסורית היא נקראת ܐܘܪܗܝ (אורהי), והטיות דומות לאלו בערבית וביוונית. באימפריה הביזנטית היא נקראה יוסטינופוליס ובממלכה הסלאוקית נקראה אֶדֶסָה.
היסטוריה.
בתקופה הצלבנית שימשה אורפה כבירת רוזנות אדסה. העיר נכבשה על ידי המוסלמים בשנת 1144. בתקופה העות'מאנית הייתה מרכז סחר של כותנה, בורסקאות וצורפות.
בשנת 1914 נמנו בעיר 75,000 תושבים: 45,000 טורקים, 25,000 ארמנים, 5,000 נוצרים סוריים ומעט יהודים. בתחילת 1916, לאור הידיעות על טבח הארמנים בצפון טורקיה, מרדו הארמנים בעיר והשתלטו על העיר העתיקה של אורפה, בה הצליחו להחזיק במשך מספר שבועות אל מול הפצצות ארטילריה של הצבא העות'מאני. בסופו של דבר הושג הסכם בתיווך גרמני שהביא לכניעת הארמנים תמורת הבטחה כי לא יגורשו. בסופו של דבר הטורקים הפרו את ההבטחה והארמנים הוגלו מהעיר.
עם תום מלחמת העולם הראשונה השתלטו הבריטים על העיר, ובהתאם להסכם סייקס–פיקו בינם לבין הצרפתים, קיבלו האחרונים את החזקה בעיר ב-30 באוקטובר 1919. הגעת הצבא הצרפתי אל העיר עוררה עימותים עם התושבים אשר התנגדו לחילופי השלטון, בעיקר בשל נוכחותם של חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני. הצרפתים הפעילו את אנשי הלגיון הצרפתי-ארמני כעושי דברם וכן נסמכו על חייליו לשם איסוף מודיעין. באורפה כמו באנטפ ובמארש התפתח מרי אזרחי שהביא את הצרפתים לפנות את העיר ב-11 באפריל 1920. לפי הסכמה שהושגה בין נציגי התושבים לצבא הצרפתי, הייתה הנסיגה הצרפתית אמורה להתנהל בדרכי שלום, אך מארבים שהציבו התושבים לאורך עורקי הנסיגה הפרו את ההסכמה וגבו את חייהם של 296 צרפתים. ב-4 ביוני 1920 אולצו הצרפתים לסגת מכל השטחים שממזרח לנהר הפרת ובכך הורחקו מקרבתה של העיר. שמה של אורפה שונה בשנת 1984 ל"שנלאורפה" (Şanlıurfa - "אורפה רבת התהילה") כהוקרה על התנגדותה לכיבוש ועל חלקה במלחמת טורקיה–צרפת.
במסורת היהודית.
חיים בר-דרומא קובע כי אורפה היא בעצם ״קלירוהי״ שמופיע בתרגומי התורה ובמדרשי חז"ל, ואף שכנה בתוך גבולה הצפוני המקראי של ארץ ישראל. על פי המסורת המוסלמית אורפה נמצאת במקום ההיסטורי של אור כשדים מקום הולדתו של אברהם. בעיר מסגד גדול המיוחס למקום הולדתו של אברהם. המסגד הגדול של אורפה נבנה בשנת 1170 על הריסות כנסייה שהערבים כינו "הכנסייה האדומה" והוקמה, כנראה, על גבי שרידים רומיים. מסורת מקומית מזהה את הבאר במסגד כבאר שבה הושלכה המגבת של ישו.
בצמוד למסגד אברהם (Rizvaniye Mosque) מצויה בריכה גדולה (Balıklı Göl) עם דגי קרפיון רבים. לפי המסורת זהו המקום בו השליך המלך נמרוד את אברהם לאש. אלוהים עשה לאברהם נס והפך את האש למים ואת העצים לדגים. המקום קדוש למוסלמים, אסורה פגיעה בדגים, והמקומיים נוהגים להאכיל את הדגים בביקורם במקום.
יהודי אורפה.
על פי הערכות, קהילת יהודי אורפה, האורפלים, הם צאצאי גולים של בית המקדש הראשון וזאת לאור נוסח תפילות הקהילה שחסר תפילות שנוספו בתקופת בית שני או לאחריו. ועל כן הקהילה היא בת למעלה מ-2,500 שנה.
על פי הערכות מנתה הקהילה כ-1,000 יהודים במאה ה-19.
רוב יהודי אורפה עלו לארץ ישראל בשנת 1896, זאת בעקבות פרעות הסולטאן עבדול חמיד השני כנגד הארמנים שהתרחשו באורפה ב-28 בדצמבר 1895. בדרך לארץ ישראל עברו היהודים האורפלים בחלב (Aleppo) אשר בסוריה. חלקם נשארו שם ועלו לישראל מאוחר יותר. מקצת העולים התיישבו בטבריה, בראשון לציון, ורובם עברו לירושלים.
שר האנרגיה והתשתיות
משרד האנרגיה והתשתיות
אתר דגלי העולם
דגלי העולם (באנגלית: Flags of the World) הוא אתר אינטרנט המכיל מידע על דגלים. באתר מידע על למעלה מ-84,000 דגלים, כאשר מספר אתרי מראה מכילים מידע על כ-29,000 דגלים. האתר הוא אתר האינטרנט המוביל והמקיף ביותר בתחום הווקסילולוגיה - מדע חקר הדגלים, ונחשב, על אף היותו אתר חובבים, לאחד האתרים המדויקים ביותר במידע המצוי בו.
מטרתו הרשמית של האתר היא לקדם את הווקסילולוגיה (מדע חקר הדגלים) בכל העולם וליצור גוף המכיל את כל הידע על דגלים ושימושיהם - שיהיה מדויק ונגיש לכל.
היסטוריה.
האתר הוקם לראשונה על ידי ג'וזפה בוטאזיני (Giuseppe Bottasini) מאיטליה בספטמבר 1993. על מנת להרחיב את האתר ייסד בוטאזיני רשימת תפוצה באמצעות דואר אלקטרוני, וחברי רשימת התפוצה יוצרים קהילה בתורם (בדומה לקהילת האינטרנט ויקיפדיה). רשימת התפוצה החלה כקבוצה קטנה בת 12 משתתפים בספטמבר 1993. במהרה הצטרפו לרשימה וקסולוגים רבים מכל רחבי העולם, ומספר חודשים מאוחר יותר מנו משתתפי קבוצות הדיון כ- 150 איש. באותה עת הייתה רשת האינטרנט לא מפותחת, לא היו באתר תמונות, והתמונות הועברו לחברי רשימת התפוצה ב-PostScript. ב-24 ביולי 1997 קבוצת הדיון קיבלה חסות רשמית של אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה ונוהלה על ידי ג'וש פרולינגר (Josh Fruhlinger). באפריל 2000, בשל מתקפת דואר זבל, הועברה קבוצת הדיון ל-eGroups, ובהמשך, כאשר eGroups נרכשה על ידי Yahoo ושמה שונה ל־Yahoo! Groups, עברה קבוצת הדיון לאתר זה.
עמודי האתר מעודכנים על ידי צוות עורכים הפועלים בהתנדבות ובלא תשלום מתוך המידע המוצג על ידי חברי רשימת התפוצה בפורומים השונים.
צוות ייחודי זה הפך, בשל היקף הידע הרחב שצבר, לחבר שווה זכויות בהתאחדות הבינלאומית של האגודות הווקסילולוגיות וקולו באיגוד זה שקול לאגודות וקסילולוגיות מסורתיות.
קבוצת הדיון פעילה ביותר, ומספר ההודעות הנשלחות לחברי הקבוצה עולה משנה לשנה:
דגל האתר.
דגל האתר נבחר בהצבעה בין חברי קבוצות הדיון ב-8 במרץ 1996 והוא נועד להוות סמל לכל דגלי העולם - כל אחד מהכוכבים מסמל את אחת היבשות בדומה לדגל האולימפי.
אופן פעולת האתר.
המידע באתר נאסף על ידי קבוצת תורמים מאתר יאהו! הכוללת 800 חברים. האתר מנוהל על ידי צוות עורכים הפועלים בהתנדבות והוא מתעדכן מדי שבוע.
אתרי המראה מתעדכנים בקצב איטי יותר, ולעיתים אינם מדויקים.
רחוב בר-אילן
רחוב בר-אילן הוא אחד הרחובות המרכזיים בירושלים, הציר המרכזי לשכונות צפון העיר. עם השנים הפך הרחוב לאחד מסמלי המאבק בין חרדים לחילוניים בישראל, בוויכוח על נסיעה בו בשבת. הרחוב קרוי על שם מנהיג תנועת המזרחי הרב מאיר בר-אילן.