אורכו של דג זה מגיע ל-76 ס"מ ומשקלו עד ל-6.8 ק"ג. הוא בעל גוף גדול ואפרפר עם גב מוגבה ובולט דמוי דבשת ולסת עליונה מעוקלת הגדולה יותר מהתחתונה. הזנב גדול והסנפירים קטנות. צבעו של הדג הבוגר מלמעלה כסוף עד זהוב ומלמטה ורוד, משם קיבל את שמו השני.
דגי האלתית חוזרים כל שנה למסע בנהרות ההרריים בהם נולדו ולשם כך נודדים לאורך מאות קילומטרים מהאוקיינוס. הם נודדות בין נהר סקרמנטו שבקליפורניה לנהר מקנזי שבקנדה ומצויות גם בנהר לנה בסיביר, בנהרות קוריאה ובהונשו שביפן. הסלמונים הבוגרים מטילים את ביציהם במימי הנהרות ובהם בוקעים הצעירים.
הדגים מושכים אחריהם מגוון טורפים ביניהם אורקה, כריש, דוב גריזלי ודוב שחור אמריקני, זאב אפור, עיטם לבן ראש, פוקת המפרץ, ארי ים קליפורני, אריה ים שטלר ולוטרות. אך הצייד העיקרי שלהם הוא האדם הדג אותם בכמויות מסחריות למאכל.
אלתית ורודה
סלמון ורוד
סלמון דבשתי
יאנסן (חברת תרופות)
לורה הווארד
לורה הווארד (באנגלית: Laura Howard; נולדה ב-1977) היא שחקנית אנגלייה. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות קאלי ברנבי בסדרת המשטרה הוותיקה "רציחות במידסומר".
ביוגרפיה.
הווארד נולדה בשם לורה סימונס בצ'יזיק שבלונדון. הרקע המשפחתי שלה אינו מעולם המשחק. אביה הוא יועץ ספנות ואמה היא פסיכיאטרית. היא גם לא למדה בבית ספר למשחק.
תפקידה הגדול הראשון היה ב-1992 בתפקיד תמי רוקבי, בת העשרה, בסדרה הקומית "So Haunt Me" של ה-BBC. היא כיכבה בדרמה "Eskimo Day" מאת ג'ק רוזנטל ובסדרת ההמשך "Cold Enough For Snow". עוד בטלוויזיה שיחקה בסדרות "Soldier Soldier", "רופאים", "חדר מיון" ו-"The Bill".
הווארד הופיעה בתפקידים רבים בתיאטרון בהם הפקת הבכורה של "Life of Riley" מאת אלן אייקבורן. ביוני 2012 שיחקה במחזה נוסף של אייקבורן "כיבושי נורמן" (The Norman Conques) בתיאטרון ליברפול פלייהאוס. ב-2016 הופיעה בשני מחזות עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
מפלט פישרי
מפלט פישרי או ברירת נתיב מפלט היא תאוריה של מנגנון ברירה זוויגית, שהוצעה על ידי הביולוג המתמטי רונלד פישר בתחילת המאה ה-20, כדי להסביר את האבולוציה של עיטורי זכר מוגזמים על ידי ברירה נקבית מתמשכת ומכוונת. דוגמה לכך היא נוצות הטווס הצבעוניות והמטופחות בהרבה יחסית לנוצות הצנועות של נקבת הטווס או של הפסיון. הקישוטים, שעלות החזקתם וטיפוחם גבוהה, נראים כבלתי מתיישבים עם הברירה הטבעית. מפלט פישרי עשוי לכלול תכונות פנוטיפיות של דו צורתיות זוויגית כגון התנהגות שונה של כל אחד משני הזוויגים.
דו צורתיות זוויגית קיצונית (בין אם בהופעה, בתכונות גוף או בהתנהגות) הפוגעת לכאורה בסיכויי ההישרדות וההזדווגות הייתה פרדוקס עבור ביולוגים אבולוציוניים מדרווין ועד הוגי הסינתזה האבולוציונית המודרנית. דרווין ניסה לפתור את הפרדוקס על ידי הנחת גנטי בסיסי עבור שתי הנטיות - ההעדפה והקישוט - והניח שיש "חוש אסתטי" בבעלי חיים "מפותחים" יותר (פרימטים ובכלל זה האדם), המוביל לברירה חזקה יותר של מאפיינים בדורות הבאים. פישר פיתח תאוריה זו על ידי הנחת קשר גנטי בין ההעדפה והקישוט: בתחילה הקישוט סימן פוטנציאל כשירות גדול יותר (כשירות גנטית היא הסבירות שאורגניזם מסוים יותיר אחריו יותר צאצאים). לאחר מכן הקנתה העדפת הקישוט יתרון ברירני (או יתרון ברירתי - תכונה שמחוננת את בעליה בפוטנציאל רב יותר לשרוד ולהשאיר אחריו צאצאים רבים יותר). לאחר מכן, אם התכונה מספיק חזקה ושרדה באופן שבו היא מתפשטת באוכלוסייה, ההעדפה לתכונה זו, עיטורו של בן / בת הזוג, יכולה להיות מספיק חזקה עד כדי שתערער את הברירה הטבעית גם כאשר הקישוט, העיטור או המופע הפך להיות בלתי-סתגלני מבחינה אבולוציונית. על פני מספר דורות יכולה להוביל התפתחות זו ל"ברירת נתיב מפלט" על ידי משוב חיובי, והמהירות בה עשויה תכונה זו להופיע, כמו גם ההעדפה לה, עשויה לגדול באופן אקספוננציאלי ("גאומטרי") עד שברירה נגדית תופיע.
היסטוריה של חקר התחום.
דרווין פרסם ספר על ברירה זוויגית בשנת 1871 ושמו מוצא האדם וברירה ביחס למין. הספר עורר עניין בתחום דו הצורתיות הזוויגית, אך בתקופה זו היו רעיונות אלה שנויים במחלוקת ולא זכו לפיתוח מחקרי והגותי. אלפרד ראסל וולאס חלק על דרווין וטען נגד קיומה של תופעה זו, של ברירה מינית. כשטען וולאס שבעלי חיים אינם מראים העדפה מינית, במאמרו משנת 1915, חלק עליו פישר בספרו משנת 1930, התאוריה הגנטית של הברירה הטבעית .
בספרו זה התווה לראשונה פישר מודל לפיו יכולה ברירת מפלט בין-זוויגית להוביל לקישוטיות זכרית המבוססת על בחירה של הנקבה ועל העדפתה לתכונות "מושכות" (אטרקטיביות) בקרב הזכר, שעם זאת אינן אדפטיביות (סתגלניות). עם זאת, טען פישר שברירת תכונות המגדילות את הכשירות הגנטית היא נפוצה למדי, ושמדובר בתהליך הדדי ומעגלי - כל פעולה של כל אחד מבני שני הזוויגים מחזקת את הנטייה לפעולה של בן הזוויג הנגדי:
העדפה נקבית חזקה לביטוי של תכונה - למשל, מאפיין הופעה חיצונית של זכר (וזאת בניגוד לתפקוד) - עשויה להתנגד לכוחות הברירה הטבעית ולהביא לידי "ברירת נתיב מפלט" ("ברירה פישרית"), וזו עשויה להביא לידי העצמתו והגדלתו של הקישוט - וכך גם העצמתה של ההעדפה לקישוט זה. כל זאת עד שמחירו של ביטוי התכונה, מחיר שייגבה על ידי הברירה הטבעית, יהיה גבוה מהתועלות שמציעה הברירה הזוויגית. למשל, אם זנב הטווס יכביד עליו עד כדי מניעת יכולתו להתחמק מטורפים, יתבטל היתרון הרבייתי (משיכת הנקבות) שיש לו בזנב זה.
ראשית חקר התחום.
פישר התווה שני תנאי יסוד שחייבים להתקיים כדי שעקרון המפלט הפישרי יוביל לאבולוציה של קישוט מוקצן:
1. העדפה זוויגית בקרב לפחות אחד מהזוויגים.
2. יתרון רבייתי להעדפה זו.
בשנת 1915 טען פישר בספרו "האבולוציה של ההעדפה הזוויגית" ("The evolution of sexual preference") שסוג ההעדפה הנקבית הנחוץ לשם קיומו של המפלט הפישרי יכול להיווצר בלי כל העדפה ליופי או הערכה של יופי. פישר הציע שכל מופע נראה לעין שמציין כשירות, מופע שבפני עצמו אינו הסתגלותי אך מושך תשומת לב, מספיק כדי ליזום מפלט פישרי. אפשרות זו תואמת את התאוריה שלו ומציינת שבחירת המופע היא למעשה שרירותית ועשויה להיות שונה באוכלוסיות שונות, גם בקרב בני אותו מין. שרירותיות כזו נתמכת במודלים מתמטיים ובתצפיות על אוכלוסיות מבודדות של קטיים, בהן הזכרים עשויים להיות שונים באופן בולט מזכרים באוכלוסיות אחרות.
אביטל כנעני
אביטל כנעני (נולדה ב-26 בספטמבר 1978) היא אמנית ואשת חינוך ישראלית. כנעני עוסקת בפיסול, מיצב, רישום, מגזרות נייר ותחריט. עבודותיה עוסקות בגוף האנושי, החייתי והפראי, ביחס בין הגוף לטבע הצומח, מתוך עיסוק פורמליסטי בצורה וחומר. שאלות של רישום, חומר ותנועה מונחות במרכז היצירה, הנוגעת בנוכחות נשית ביחס לגוף האמנית, האובייקט המפוסל ותולדות האמנות. על עבודתה זכתה כנעני בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט בשנת 2008.
ביוגרפיה.
אביטל כנעני היא נכדתו של הפסל יחיאל שמי, בתה של האמנית והכוריאוגרפית יעל כנעני, ואחות צעירה לאמנית עפרי כנעני. כנעני גדלה בקיבוץ כברי.
בין השנים 2001 ל-2005 תואר ראשון באמנות וחינוך מהמדרשה - פקולטה לאמנות, המכללה האקדמית בית ברל בהתמחות בפיסול וב־2008 סיימה תואר שני באמנות מבצלאל - אקדמיה לעיצוב ואמנות בירושלים. היא מתגוררת בתל אביבברוקלין, יחד עם בן זוגה ובתם.
אמנות.
הרים נופלים: תערוכת רישום מוזיאלית שהוצגה במוזיאון סומה (Soma) בסיאול בשנת 2012, התערוכה כללה רישומים שנעשו בסיאול במהלך 2012. הסדרה משוחחת עם הטבע הקוריאני ומאפייניו. הרישומים, מתארים סדרת הרים מוארכים, תלויים מראשם, חסרי קרקע ובסיס.
שם:חיה: האותיות ח.י.ה בעלות מספר משמעויות בשפה העברית. חיה שם לאישה, שם העצם חיה (animal) ולתיאור המצב של חיים לעומת מוות (alive - live). כנעני יצירה סביבות של פסלים העוסקים ביחס בין סביבה לפסל, בין חיה לטבע בין חי למת באמצעות הצבת פסלי עץ, פורניר וקרמיקה. כנעני מפסלת גם בחומרים שאינם חומר פיסול מקובלים כגון קרטון, פורמיקה, פורניר ועץ מעובד דקיק.
תחזיקי בקצוות: הפרויקט תחזיק בקצוות התפרס על פני שלושה חללים שונים ומרוחקים בישראל. גלריה מנשר בתל אביב, הגלריה בקיבוץ בארי, והגלריה בלוחמי-הגטאות. שלושת המיצבים, המשלבים בתוכם פיסול ורישום, ומתהווים למהלך אחד שלם. הרישום והפיסול בפרויקט זה בדקו שאלות של קנה מידה, מרחק, גאוגרפיה ופני שטח.
אחר הרוח: הוא מיצב רחב ממדים שהוצג במשכן לאמנות בעין חרוד שאצרה רונה סלע בשנת 2016. התערוכה כללה חמישה אובייקטים גדולי ממדים מפורמייקה שנקרעה ידנית על ידי כנעני ונערמה בקמרונות שונים. האובייקטים אינם יציבים ועשויים להתפרק בכל רגע נתון. אלו פסלים לא יציבים. אחר הרוח משוחח עם זכרונות ילדות של כנעני.
מריה אן סמית
מריה אן "גרני" סמית (באנגלית: Maria Ann "Granny" Smith; 1799 – 9 במרץ 1870) הייתה פרדסאית בריטית-אוסטרלית שפיתחה את זן התפוחים "גרני סמית" (Granny Smith, או סבתא סמית).
ראשית חייה.
מריה אן שרווד נולדה ב-1799 בכפר פרסמרש שבמחוז סאסקס אשר באנגליה. אביה היה ג'ון שרווד, פועל חקלאי, ואמה הייתה האנה לבית רייט. גם מריה התחילה כפועלת בשדות, ונישאה לפועל בשם תומאס סמית באוגוסט 1819. שניהם היו אנאלפביתים. במשך 19 שנה לאחר שנישאו, גרו השניים בבקלי, כפר הולדות של תומאס, ונולדו לזוג שמונה ילדים, אשר שלושה מהם מתו בינקותם.