פליקס אדמוּנדוֹביץ' דזרז'ינסקי (פולנית: Feliks Dzierżyński; רוסית: Фе́ликс Эдму́ндович Дзержи́нский; בלארוסית: Фэ́лікс Эдму́ндавіч Дзяржы́нскі; 11 בספטמבר 1877 - 20 ביולי 1926) היה מהפכן סובייטי ממוצא פולני. הקים, בתמיכתו של לנין, את הצ'קה, ששינה את שמו לאחר מכן לק.ג.ב..
קורות חיים.
נולד בבלארוס של היום, באחוזה סמוכה לעיירה איוויינייץ, באזור שהיה שייך לאימפריה הרוסית, למשפחת אצולה זעירה (שלאכטה) פולנית.
נשלח ללמוד בווילנה, וסולק מבית הספר בעוון "פעילות מהפכנית". ב-1885 הצטרף למפלגה הסוציאלית הליטאית, בילה תקופות מה בבתי כלא, ונשלח אף לסיביר, אולם הצליח להימלט לברלין. בתחילת דרכו הפוליטית השתייך דווקא למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הפולנית אך ב-1903 הוביל לאיחודה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. במהפכת 1905 חזר לרוסיה, לאחר כישלון המהפכה נשפט למאסר, השתחרר ב-1912, ונכלא בשנית בגין פעילות מהפכנית. ב-1917 שוחרר מהכלא והצטרף מיד לפעילויות המפלגה הבולשביקית. בגין פעילותו במפלגה קיבל את הכינוי "פליקס איש הברזל".
ראש הצ'קה ושר כלכלי.
ב-20 בדצמבר 1917 מונה לעמד בראש הצ'קה (הוועדה המיוחדת הכלל-רוסית למלחמה בפעולות אנטי מהפכניות ובחבלה). שמו של הארגון שונה מספר פעמים (גפא"ו, נקו"ד) ומשנות החמישים הוא נקרא ק.ג.ב.. בתפקיד זה פעל דזרז'ינסקי בקשיחות ובאלימות רבה נגד מי שהוא ראה כ'אויבי המהפכה'. אלימות זאת עתידה לעצב את אופייה של המשטרה החשאית בברית המועצות בשנים הבאות. בתפקידו זה התעמת דזרז'ינסקי עם "הקומיסר העממי לענייני משפט" (שר המשפטים) של הממשלה הסובייטית דאז יצחק שטינברג, ממנהיגי המפלגה הסוציאל רבולוציונית. נושא העימות היה יחסו של שטינברג לזכויות האדם ושלטון החוק בברית המועצות. בין דזרז'ינסקי ללנין התגלעו חילוקי דעות סביב חוזה ברסט-ליטובסק שכן דזרז'ינסקי התנגד להסכם זה אך השנים המשיכו לעבוד יחדיו.
בשנת 1921 מונה דזרז'ינסקי על ידי לנין לשר הרכבות על מנת להכניס סדר בכאוס ששרר בתחום זה בברית המועצות באותה העת. נראה ששיטות העבודה ששימשו אותו בצ'קה שימשו אותו גם בהשלטת סדר ומשמעת במערך הרכבות הרוסי. המיליארדר היהודי ארמנד האמר מספר באוטוביוגרפיה שלו סיפור ששמע מכתב עיתון הניו יורק טיימס במוסקבה וולטר דורנטי על ביקור של דזרז'ינסקי בעיר אומסק שבסיביר. באותה העת, שנת 1922, היה רעב כבד באזור הוולגה. היה חשד שבסיביר היה דווקא שפע של תבואה אך משום מה היא אינה משונעת מערבה. לאחר שהתברר לו שרשלנות בקרב מנהלי תחנת הרכבת היא שאחראית לחוסר היעילות בתנועת הרכבות. הוא כנס את עובדי התחנה ומנהליה ולאחר משפט שדה הוציא להורג שנים ממנהלי התחנה.
בשנת 1924 הוא מונה לעמוד בראש מועצה שתפקידה היה לפקח על כל הפעילות הכלכלית בברית המועצות. לפי ההיסטוריון ריצ'רד אוברי היה זה דזרז'ינסקי שעם מותו של לנין דחף לחנוט את גופתו של לנין להציגה במוזוליאום. כוונתו בכך הייתה שבני העם הסובייטי יוכלו לחזות בלנין כהתגלמות סמלית של המהפכה הסובייטית.
בשנת 1926 מת דזרז'ינסקי מהתקף לב.
אחרי מותו.
המשטר הסובייטי הנציח את זכרו של דזרז'ינסקי בקריאת הכיכר שמחוץ לבניין לוביאנקה (ששימש בתקופת ברית השלטון הסובייטי כמטה המשטרה החשאית בברית המועצות) על שמו ובהצבת פסל בדמותו באותה כיכר. בחודש אוגוסט 1991, מיד לאחר כישלון הפיכת ינאייב נגד מיכאיל גורבאצ'וב, הופל הפסל על ידי מפגינים והועבר לגן הפסלים במוסקבה.
במרץ 2006 הוצב במינסק בירת בלארוס פסל של דזרז'ינסקי הדומה לפסל שנהרס במוסקבה. הייתה זאת יוזמה של המשטרה החשאית הבלארוסית שעדיין נקראת בשם ק.ג.ב.. במחוז מינסק נמצאת גם העיר דזיארז'ינסק הקרויה על שמו של דזרז'ינסקי. ברוסיה נקראת על שמו העיר התעשייתית דזרז'ינסק במחוז ניז'ני נובגורוד ועיר נוספת עם שם זהה נמצאת באוקראינה.
מי כסף
מי כסף (כסף קולואידי - Colloidal silver) הם קולואיד של חלקיקי כסף במים. מי כסף נמכרים כתרופה אלטרנטיבית בעלת תכונות אנטי בקטריאליות או כתוסף תזונתי, אך אין הוכחה להשפעה חיובית שלהם בגוף האדם. עיכול כמויות גדולות של מי כסף ולפרק זמן ארוך עשוי לגרום למחלת הארגיריה, שבה העור הופך באופן בלתי-הפיך לכחול-אפור. ה-FDA קבע ב-1999 כי לא נמצאה כל עדות מדעית לאפקטיביות של תכשיר כלשהו המכיל כסף קולואידי כתרופה לכאורה.
תהליך הייצור.
ייצור כסף קולואידי נעשה באמצעות אלקטרוליזה, אלקטרודות עשויות כסף טהור טבולות במים מזוקקים שעובר ביניהן מתח חשמלי. בתהליך זה יוני כסף מתפרקים מהאלקטרודות והם בעלי מטען חשמלי חיובי קל. כך נוצר ריכוז כסף במים של מיליונית האחוז. למי כסף יש ריכוזים שונים והם נמדדים ב-ppm (חלקים למיליון - parts per million).
מאפיינים.
מי כסף יכולים לשמר מי שתייה לפרק זמן ארוך. בעבר נהגו לשים מטבעות כסף בתוך כדים של חלב כדי להאריך את חיי המדף שלו. יש העושים במי כסף שימוש פנימי וחיצוני בטענה לסגולות רפואיות לכאורה.
נטען כי ביכולתם של מי כסף לקטול מיקרואורגניזמים שונים. שימוש במינון גבוה ולאורך זמן של מי כסף עלול לגרום למחלת הארגיריה שבה העור משנה את צבעו באופן בלתי הפיך.
אף על פי שריכוז גבוה של מי כסף ישמיד בוודאות סוגים רבים של חיידקים בתוך מבחנת מעבדה, אין הוכחה שיש לו השפעה דומה בשימוש פנימי בגוף האדם. המקום הראשון בגוף אליו יגיעו מי הכסף הנצרכים על ידי אדם היא הקיבה. בקיבה קיימת סביבה בעלת ריכוז גבוה של חומצה הידרוכלורית, ויוני הכלור ייצרו מיידית משקע בלתי מסיס של כסף כלורי ("תגובת שיקוע"). ריכוז יוני הכסף החופשיים ישאף לאפס, ולכן אין כל סבירות מדעית לפעולה כלשהי של יוני הכסף.
בשל טענות לא מוכחות ליכולות ריפוי (מאחר שלא עברו ניסויים ובדיקות של ארגונים בריאותיים ממשלתיים) ובשל איכות ירודה במוצרים בחנויות מזון לבריאות, אסר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ב-1999 מכירת מוצרים אלו הטוענים לסגולות רפואיות, וגם פרסומות למוצרים הטוענים לסגולות רפואיות. עם זאת, תכשיר מי כסף שלא שווק כבעל סגולות רפואיות, אלא כתוסף מזון, מכירתו חוקית. בשנת 2002 מנהל הסחורות הרפואיות האוסטרלי (Australian Therapeutic Goods Administration) חוקק חוק דומה.
מחלוקת.
משתמשים להוטים במי כסף טוענים שמי כסף הם תוסף מזון מאוד שימושי, המספק להם בריאות משופרת וגם (בין שאר הדברים) הופעה בתדירות מאוד נמוכה של נזלת ושפעת. נטען גם שבשימוש זהיר ובמוצרים טובים של מי הכסף למעשה בלתי אפשרי שמחלת הארגיריה תופיע.
טענות אלה הן עדויות בלבד, לא הוכחו באמצעות מחקר מדעי, או הופרכו.
תאוריית ההוגנות של אדמס
רשות שמורות הטבע
מרגלית הר-שפי
מרגלית הר-שפי (נולדה ב-1975) נמנתה עם מכריו של יגאל עמיר, לפני שרצח את יצחק רבין, והורשעה לאחר הרצח באי מניעת פשע, בנימוק שידעה אודות כוונותיו של הרוצח ולא דיווחה עליהן למשטרה. מאסרה קוצר, לאחר שריצתה שני שלישים מגזר הדין, בחנינה מטעם נשיא המדינה, לאחר שהתייעץ עם ראשי השב"כ לשעבר כרמי גילון ועמי אילון שאמרו לו שהיא לא ידעה על כוונת הרוצח.
טרום רצח רבין.
מרגלית הר-שפי היא בתם של דב הר-שפי, בעל מפעל לאריזות קרטון בבית-אל, לימים חבר מרכז הליכוד מטעם חטיבת "מנהיגות יהודית", וד"ר בטחה הר-שפי, מרצה בכירה בהיברו יוניון קולג' (אחותה של הסופרת אמונה אלון). סבה, אביה של בטחה, היה פרופסור פנחס פלאי. בתחילת שנות התשעים היא הייתה קומונרית בסניף בני עקיבא יד אליהו בתל אביב.
בשנה שקדמה לרצח רבין הייתה מרגלית הר-שפי סטודנטית בשנתה הראשונה ללימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן, ופעילה בארגון "שבתות-תמיכה" לחיזוק התנחלויות נגד הסכמי אוסלו המתהווים. בתחילת לימודיה באוניברסיטה, בהיותה כבת 19, התוודעה לעמיר. השניים נפגשו בקמפוס לעיתים תכופות, ואף נסעו יחדיו (ויחד עם סטודנטים רבים אחרים) להשתתף באחת מן ההפגנות ב"יד ושם" שהייתה אמורה להתקיים (ולבסוף בוטלה) נגד מדיניות הממשלה. בפגישותיהם שוחחו הר-שפי ועמיר על נושאים אישיים ונושאים פוליטיים. כחודשיים לאחר שפגשה בו לראשונה, ויותר מחצי שנה לפני רצח רבין, החלה הר-שפי לשמוע הכרזות חוזרות ונשנות מצד עמיר, שניתנו הן בפומבי והן בשיחות פרטיות, כי רבין "בוגד" וכי "יש להורגו". בעקבות כך החלה הר-שפי לרופף בהדרגה את הקשר האישי ביניהם, עד שהוא הופסק כליל כחצי שנה לפני הרצח.
בפסק הדין במשפטה של הר-שפי תיאר השופט מישאל חשין את שיחותיהם של עמיר והר-שפי בעניין דין רודף, שהתקיימו כתשעה חודשים לפני הרצח:
דבריו של עמיר בעניין דין רודף הטרידו את הר-שפי, ובעקבותיהם פנתה לרב שלמה אבינר ושאלה אותו האם ישנם נימוקים הלכתיים שבאמצעותם היא תוכל לשכנע אחרים כי על רבין לא חל דין רודף. בעדותה במשפטם של האחים עמיר אמרה הר שפי כי היא שאלה אותו האם יש לשקול לדווח לרשויות על אדם המכריז כי דין זה חל על רבין, כשם שיש לשקול להושיב "תחת הסגר - כלב בעל נביחות מבהילות שאינו נושך". לדבריה, הרב השיב כי אין דין רודף חל על רבין, ומאחר שהיא מתרשמת שאותו אדם הטוען אחרת - רק מדבר, אזי אין צורך לדווח עליו לרשויות.
מיד לאחר רצח רבין.
בליל הרצח, לאחר ששודר כי ראש הממשלה נרצח בידי צעיר מהרצליה, וניתנו פרטים מזהים נוספים, התקשרה הר-שפי לחברתה ושתיהן הביעו הלם הדדי מן האפשרות המסתברת והולכת שעמיר הוא הרוצח. עוד התקשרה לביתו של עמיר עצמו, לברר האם הוא הרוצח.