היישוב חווה תקופות ארוכות של חוסר במקורות מים. היו ניסיונות להשיג מים מעין פרת שהיה רחוק מהיישוב, או לרכוש ממקורות מים נוספים באזור. כעבור זמן נחצב במקום בור מים.
רק בשנת 1936 הוקם מפעל מים משותף למושב עטרות ולנווה יעקב, והיישובים חוברו לצינור שהוביל מים מעין פרת.
קו מים זה היה מטרה לטרור פלסטיני, ובשנת 1938 לאחר חבלה נוספת בצינור, שני חברי מושב עטרות שיצאו לתקנו נורו למוות.
מלחמת העצמאות.
ב-29 בנובמבר 1947, עם קבלת ההחלטה בעצרת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל, התחדשו ההתקפות על שני היישובים המבודדים, עטרות ונווה יעקב. שני היישובים היו תחת מצור ממושך וסבלו מחוסר רב במים, מזון ותחמושת. בסך הכול נפלו בשני היישובים 42 לוחמים ונפצעו 96.
יחידות ההגנה שפעלו באזור היו גדוד 63 מכמש וגדוד 61 מוריה - שניהם גדודים של חטיבת עציוני.
שיירת עטרות.
ב-24 במרץ 1948 הורה דוד שאלתיאל, מפקד מחוז ירושלים, לשלוח חומרי ביצור לנווה יעקב ולעטרות בשיירה של שתי מכוניות: משוריין אבטחה ומשאית משוריינת, שהיו שני המשוריינים האחרונים במחוז ירושלים. בשעה 12:00 יצאה השיירה לדרכה מהדסה הר הצופים. בכניסה לשועפאט, בקילומטר החמישי מצפון לירושלים, פרץ המשוריין מחסום, עלה מיד על מוקש ותיבת ההילוכים שלו נפגעה. המשאית המשוריינת פרצה קדימה. הערבים ירו עליה וזרקו רימוני יד ובקבוקי מולוטוב שהציתו את מעטה הברזנט. אנשי המשוריין ראו איך נפתחות דלתות המשאית הבוערת, ומתוכה קפצו הלוחמים כדי להימלט מהאש. הלוחמים שנמלטו מהאש נהרגו. שיירה של הצבא הבריטי הגיעה למקום הקרב, ולאחר משא ומתן עם הערבים פינתה לירושלים 14 הרוגים ו־11 פצועים.
פינוי היישובים והריסתם.
באפריל 1948 פונו מהיישובים הילדים והנשים. וביום 14 במאי 1948 עלה הנציב העליון האחרון סר אלן גורדון קנינגהם על מטוס בשדה התעופה עטרות והמריא לחיפה על מנת לעזוב את הארץ. מגיני היישוב עטרות קיבלו פקודה מארגון ההגנה לפנות את עטרות ולסגת לכוון נווה יעקב, המבודדת אף היא אך קרובה יותר לירושלים. למחרת, ב־15 במאי עם שחר, חצה הלגיון הערבי את גשרי הירדן ועלה על ירושלים. הקרב על נווה יעקב החל ב־16 במאי. הקרב ארך 14 שעות ומשאזלה התחמושת של המגינים ואפסו הסיכויים להחזיק מעמד הוחלט על פינוי נוסף וכך מצאו עצמם פליטי עטרות חוברים לפליטים של נווה יעקב במסע רגלי לעבר הר הצופים. סך הכול של הכוח היה כ-160 איש, מהם שנים עשר פצועים שנישאו על גבי אלונקות. חיילי הלגיון ותושבי הסביבה פשטו על היישובים הנטושים והרסו אותם עד היסוד.
קברים זמניים.
במהלך הקרבות נקברו חללים בקבר זמני, ולאחר סיום מלחמת העצמאות, במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות התאפשר לפנות גופות אלו לקבר ישראל. בעקבות זאת יצא הרב שלמה גורן למקומות שונים, בהם לנווה יעקב. חללי נווה יעקב ועטרות יחד עם חללים ממקומות נוספים הובאו לקבורה בהר הרצל ב-17 בנובמבר 1949.
יצחק ליבנה
יצחק ליבנה (נולד ב-31 במרץ 1952) הוא צייר ישראלי, אמן ופרופסור במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב, בצלאל, בירושלים.
ביוגרפיה.
יצחק (איציק) ליבנה נולד באשקלון ב-1952, בנם של חיה ויעקב וייס – ניצולי שואה ילידי פולין, ממייסדי העיר אשקלון.
ליבנה, בוגר תיכון תג"ר באשקלון. שירת בצה"ל כחובש קרבי בסיירת אגוז. ב-1973 החל ללמוד (באיחור של סמסטר אחד בפתיחת שנת הלמודים בעקבות מלחמת יום הכיפורים) במחלקה לאמנות בבצלאל אצל האמנים צבי טולקובסקי ומיכה אולמן. בין בני כיתתו נמנים האמנים לידיה דונה, ארנון בן דוד, דורון ליבנה ויהושע בורקובסקי. יצחק ליבנה מתגורר בתל אביב עם בת זוגו, אדריכלית הנוף, אפרת הילדסהיים. הוא אח לסופרת רונית רפ ואביה של המאיירת אור ליבנה.
לאחר תום לימודיו בבצלאל, בשנת 1979, נסע לניו יורק והשתלם בסטודיו גוסטב ברגר שהתמחה בציור אירופי מהמאה ה-17 ואילך. בין היתר עבד על שיקום הפנורמה הגדולה של וורסאי אשר מוצגת באגף האמריקאי במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
בשנים 1980–1982 למד לתואר שני בהנטר קולג' בניו יורק. ב-1983 חזר לישראל והחל ללמד במדרשה לאמנות ברמת השרון (כיום המדרשה לאמנות בית ברל) ובמחלקה לאמנות בבצלאל. בשנת 1998 הקים יחד עם האמן פרופ' לארי אברמסון את תוכנית לימודי ההמשך לאמנים צעירים בבצלאל ועמד בראשה בשנים 2000–2002. בין השנים 1999–2002 שימש כראש המחלקה לאמנות בבצלאל. משנת 2015 ליבנה מכהן כפרופסור חבר בבצלאל.
ליבנה החל להציג כאמן בשנות השמונים בניו יורק ובישראל. היה ממקימי קבוצת "רגע" בשנים 1985–1988 יחד עם האמנים דוד ריב, דוד ווקשטיין ואחרים. כמו כן, הציג בגלריות ממד, שרה גילת בירושלים ובמוזאון תל אביב.
משנת 2006 מציג בקביעות בגלריה זומר בתל אביב.
ציוריו 'נופים ליליים' של מרחבים חשוכים חוץ עירוניים היו לחלק מקנון הציור הישראלי של שנות ה-80'.
מושג הוואניטס vanitas הוא תמה מרכזית החוזרת בעבודותיו של ליבנה ובאה לידי ביטוי בסדרות ציוריו כגון ציורי המראות (שנת 1990), בציורי 'וורוניקה' (שנת 1992), בסדרת החיילים המתים שהוצגה בתערוכתו הרטרוספקטיבית 'תדהמה' במוזיאון תל אביב בשנת 2007 ובסדרות רבות נוספות.
"אני רוצה ציור שעוצר את עצמו, שלא נסחף למחוזות מפנקים מדי, מענגים מדי, בלי נרקיסיזם ציורי. ציור עם ריסון, ציור של ערנות, דריכות, תבונה. לא יכול להיות ציור טוב בלי תבונה".
עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-27 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-26 באוגוסט 1981 ותחרות הסתיימה ב-26 במאי 1982.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון פיינורד, רוטרדם. התחרות הסתיימה בניצחון של אסטון וילה בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם השישית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע (ליברפול - 3, נוטינגהאם פורסט -2 אסטון וילה -1).
דיטר הנס ( באיירן מינכן) שזכה בתואר מלך השערים כבש שלושה שערים באחד המשחקים.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
מסע בין גלקסיות
Algorithms + Data Structures = Programs
Algorithms + Data Structures = Programs (בעברית: אלגוריתמים + מבני נתונים = תוכניות) הוא ספר שנכתב על ידי ניקלאוס וירת ב-1976. ספר זה מכסה את הבסיס לנושאים במדעי המחשב, באלגוריתמים ומבני נתונים.
הספר נחשב לאחד מספרי מדעי המחשב המשפיעים ביותר שפורסמו.
צ. שפיגלמן
אליעזר (בן משה)
אֱלִיעֶזֶר הוא דמות מקראית, בנם של משה וציפורה. שמו מופיע פעמיים נוספות בדברי הימים א'.
ביוגרפיה.
אליעזר נולד לאחר חזרתו של משה למצרים. משה מבטא את שמחתו על ביטול עונש המוות שהטיל עליו פרעה: "וְשֵׁם הָאֶחָד, אֱלִיעֶזֶר-כִּי-אֱלֹהֵי אָבִי בְּעֶזְרִי, וַיַּצִּלֵנִי מֵחֶרֶב פַּרְעֹה"
אליעזר הוא שם תאופורי. המחבר המקראי מקביל את השורש ע-ז-ר שנגזר משמו ואת השורש נ-צ-ל. שורש זה הוא השורש המנחה בפסוקים, וזאת יש לגרוס על פי הפסוקים הבאים המסופרים בפגישת משה ויתרו: ח וַיְסַפֵּר מֹשֶׁה, לְחֹתְנוֹ, אֵת כָּל-אֲשֶׁר עָשָׂה ה' לְפַרְעֹה וּלְמִצְרַיִם, עַל אוֹדֹת יִשְׂרָאֵל: אֵת כָּל-הַתְּלָאָה אֲשֶׁר מְצָאָתַם בַּדֶּרֶךְ, וַיַּצִּלֵם ה'. ט וַיִּחַדְּ יִתְרוֹ--עַל כָּל-הַטּוֹבָה, אֲשֶׁר-עָשָׂה ה' לְיִשְׂרָאֵל: אֲשֶׁר הִצִּילוֹ, מִיַּד מִצְרָיִם. י וַיֹּאמֶר, יִתְרוֹ, בָּרוּךְ ה', אֲשֶׁר הִצִּיל אֶתְכֶם מִיַּד מִצְרַיִם וּמִיַּד פַּרְעֹה: אֲשֶׁר הִצִּיל אֶת-הָעָם, מִתַּחַת יַד-מִצְרָיִם."
אברבנאל מסביר מדוע קרא משה לבנו הראשון גרשום: "כי אמר גר הייתי בארץ נכריה" ושם הבן השני קרא אליעזר לאמר, כי "אלהי אבי בעזרי ויצילני מחרב פרעה" וידוע שהחסד הראשון שעשה ה' עמו היה שהצילו מחרב פרעה בברחו ממצרים ואחר כך היה במדין גר בארץ נכריה ולכן היה לו לקרא את שם הראשון "אליעזר... ולשני יקרא גרשם". והוא עונה: "והנה קרא משה את שם בנו הראשון, אשר ילדה לו צפורה, גרשם והיא מילה מורכבת אם שיהיה פירושו גר משומם, ר"ל שלא ידע אנה ילך ומה יעשה, או שם גר, רומז שהיה גר במקום ההוא, ואולי שרמז על ארץ כוש, אשר גר שם בראשונה, והראיה לדבר, באמרו "גר הייתי בארץ נכריה", ולא אמר גר אנכי יאמר שיהיה הבן הראשון הזה, זיכרון לגרותו אשר היה בארץ כוש... האמנם לא קרא הבן הנולד לו ראשון "אליעזר" – לפי שעדיין היה בורח מחמת מלך מלאכי מות פרעה, והוצדק מפחדו, ללכת מגוי אל גוי, מממלכה אל עם אחר, וגם שם לא היה בטח... אמנם כשהובטח ממנו יתברך, ואמר לו לך שוב מצרימה, כי מתו כל האנשים המבקשים את נפשך, אז קרא לבן הנולד לו בזמן ההוא אליעזר...".
לאליעזר נולד בן ושמו רחביה. שמו נזכר שוב ב וב. בפסוק י"ז נאמר על אליעזר אבי "רחביה הראש " עוד נאמר שלא היו לו "בנים אחרים". יש הסוברים כי בהערה זו חל שיבוש וסביר להניח שלאליעזר היות צאצאים נוספים.
לפי מדרש לקח טוב בני משה, גרשום ואליעזר נכנסו לארץ:
מהנאמר באבות דרבי נתן נראה כי משה סבר כי בניו ירשו את מנהיגותו: בדרשה אחרת אף היא מופיעה באבות דרבי נתן נאמר כי משה הבין כי בניו לא ירשו אותו:
אהוד אברהמסון
מסע צלב באירופה