בשכונה פועלות תנועות נוער אחדות: הצופים, הנוער העובד והלומד, נוע"ם (נוער מסורתי), אריאל ובני עקיבא. בשכונה מופעלים גם מועדוני נוער באמצעות תנועת הנוער הארצית של חסידות חב"ד - צבאות השם באה"ק.
בשכונה ממוקמת אוניברסיטת ארץ הקודש - מוסד נוצרי שלא מוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
כביש גישה.
לצורך חיבור השכונה, שתוכננה ל-35,000 נפש, למרכז ירושלים, הוחל בתכנון כביש רחב של ארבעה נתיבים מרמות לגילה, שהיום נודע ככביש בגין. תוואי הכביש בקרבת גילה תוכנן להמשיך ישירות דרומה לחצות את העמק דרומית לאזור בו נמצא היום קניון מלחה, לעלות לגילה ולהתחבר לבית לחם. אולם אברהם יסקי, שתכנן את גילה מטעם משרד השיכון, לא רצה שהכביש יעבור דרך העמק ושכונת גילה ועל כן לחץ יחד עם משרד השיכון שהתוואי יעבור דרך בית צפאפא.
בהתאם לכך, הוחלט על סלילת כביש רחב משכונת פת לגילה. בפברואר 1975 החליטה ועדת התכנון והבנייה שהתוואי יעבור בתוך בית צפאפא ולא קרוב יותר לשרפאת, כדי לא לפגוע בעץ אלון עתיק ליד ביתו של מוסא אל-עלמי. תושבי בית צפאפא עתרו לבג"ץ, והעבודות על הכביש הוקפאו בעיצומן בסוף 1975. ביוני 1976 הורה בג"ץ, ברוב דעות, להחזיר את הדיון בכביש לוועדת התכנון, לאור החשש שמניעים זרים נכללו בשיקולים לבחירת התוואי. באוגוסט 1976 שבה ועדת התכנון ואישרה את התוואי דרך בית צפאפא. תושבי בית צפאפא שבו ועתרו לבג"ץ. הדיונים החוזרים על תוואי הכביש עכבו מאוד את סלילת הכביש ועד תחילת שנות ה-80 תושבי גילה נאלצו לנסוע בדרך חברון או דרך בית צפאפא.
חומת הדריאנוס
אל מלא רחמים
"אל מלא רחמים" הוא נוסח של תפילת הזכרת נשמות הנהוגה בקהילות אשכנז המזרחי, שאותה אומר החזן לעילוי נשמתם של נפטרים, בעת הלוויה, בעת העלייה לקברו של הנפטר, בימי זיכרון ובמקרים נוספים שבהם מזכירים את זכר הנפטר. תפילה זו נהוגה היום גם במעמד של ימי זיכרון לאומיים, ובפרט ביום הזיכרון לשואה ולגבורה וביום הזיכרון לחללי צה"ל.
מקור.
אף על פי שמנהג של הזכרת נשמות בתפילה מוזכר כבר אצל הגאונים, תפילה הנקראת "אל מלא רחמים" אינה נמצאת אצל הראשונים. הראשון להזכיר תפילה בשם "אל מלא רחמים" הוא בספר מעבר יבוק שיצא לאור בשנת 1626.
נוסחי התפילה.
לתפילה יש תבנית קבועה, המורכבת מטקסט קבוע שבו משולב שמו של הנפטר (במקרה של אזכרה ליחיד), או תיאורם של הנפטרים (במקרה של אזכרה קבוצתית). כבר לאחר גזירות ת"ח–ת"ט נקבעו נוסחים מיוחדים לזכר הנרצחים במאורעות אלו ונוהג זה של קביעת נוסח לתפילה לזכר קורבנות של אסון בהיקף גדול נמשך במשך השנים. כך למשל, נכתבו נוסחים של התפילה עבור מעפילים שמתו בדרכם למולדת ועבור הרוגי מטוס 'אל-על' אשר הופל בשמי בולגריה.
נהוג לשיר את התפילה בסולם פריגיש.
גרסה לזכר חללי מערכות ישראל.
לוחמי המחתרות נוספו לתפילה בשנת 1969.
לזכר קורבנות השואה.
כבר במהלך השואה חיברה הרבנות הראשית נוסח אל מלא רחמים לזכר קורבנות היטלר. נוסחים שונים לזכר קרבנות השואה נכתבו במהלך השנים. אחד ההבדלים, שעורר דיון ציבורי נרחב, נגע לציון זהות הרוצחים. בין הנוסחים שהיו בשימוש היו שהתייחסו אל המרצחים כ"הנאצים ועוזריהם", "המרצחים הגרמנים" או "הצוררים הגרמנים" והיו שכלל לא ציינו את זהות המרצחים. בשנת 1960, הנשיא, יצחק בן-צבי, ביקש לתקן את הנוסח של הרבנות הראשית לישראל ולכלול בו אזכור מפורש שהרוצחים היו "הנאצים הגרמנים, בני בריתם וגרוריהם". בטקס שנערך אותה שנה ביום השואה צוין שהקרבנות הומתו בידי "רשעי העולם" דבר שהביא למחאות חריפות ולהאשמות בטיהור המרצחים וסילוף ההיסטוריה שהופנו כלפי יד ושם, בין השאר בידי הרב מרדכי נורוק. יד ושם טען להגנתו שלא הוא קבע את הנוסח, אלא השתמש בנוסחים שונים שהובאו על ידי החזנים. לקראת יום הקדיש הכללי שלאחר מכן ביקשה מועצת הרבנות הראשית לקבוע נוסח אחיד לתפילת אל מלא רחמים לקורבנות השואה. ב-1962, השתמש יד ושם בנוסח "הנאצים ועוזריהם", שהיה הביטוי ששימש את הכנסת בחוקים שונים, לטענתו בהיעדר נוסח של הרבנות. מהרבנות טענו לעומת זאת שהם העבירו נוסח שציין מפורשות את ארצות ההשמדה וכללו במפורש את גרמניה, פולין והונגריה.
עניין נוסח אחר בתפילה על קרבנות השואה נוגע לאזכור דרכי ההמתה. היו שהשתמשו בפועל "שנשרפו" או בציון "שנרצחו במיתות משונות", אך ברוב הנוסחים הופיע פירוט רב יותר, למשל: "שנשרפו, שנהרגו ונשמדו" או "שנהרגו, שנחנקו, שהוטבעו, שנשרפו, ושנקברו חיים". הנשיא ציין נוסח שכלל "שנהרגו, שנשחטו, שנשרפו, שנטבחו, שנחנקו, ושנקברו חיים" וביקש להוסיף "ושנחטפו והובלו למוות".
ענייני נוסח אחרים שהופיעו בחלק מהגרסאות כללו את מספר הקורבנות (מאות אלפים, אלפים רבים, מיליונים, שישה מיליון), ציון שהקרבנות כללו "אנשים ונשים ילדים וילדות", ציון ארצות המוצא של הנרצחים וציון מחנות ההשמדה העיקריים. כן נוסף בחלק מהנוסחאות "ארץ אל תכסי דמם".
הנוסח מיום הזיכרון לשואה ולגבורה תשע"ח:
אזכורים בתרבות.
תפילה זו מלווה גם את סצנת הסיום של סרט הקולנוע "הגן של פינצי קונטיני" העוסק בשואת יהודי איטליה.
בעקבות תפילה זו כתב המשורר יהודה עמיחי את שירו "אל מלא רחמים", המתחיל במילים . השיר הוא מעין התרסה נגד התפילה והאל. הדובר בשיר טוען כי העולם ריק מרחמים.
דחיסה מאבדת נתונים
דחיסה מאבדת נתונים היא דחיסת נתונים שיש לתוצאתה פחות מידע מאשר המקור, אך היא עדיין שימושית. הדחיסה מאבדת הנתונים בדרך כלל מסירה נתונים שהעין או האוזן האנושית אינן מבחינות בהם באופן רגיל, כדי לקבל יחסי דחיסה גבוהים בהרבה מאלה של דחיסה ללא איבוד נתונים.
דחיסת תמונות.
הדחיסה מאבדת הנתונים הנפוצה ביותר לתמונות היא JPEG. בפורמט זה מחולקת התמונה לריבועים של 8 על 8 פיקסלים והבדלי גוון ובהירות שהעין אינה מבחינה בהם באופן רגיל משוטחים. פורמט JPEG מגיע בדרך כלל, בתצלומים ותמונות דמויות תצלומים (כגון הדמיות בתלת-ממד), לקבצים בגודל של עשירית מהקובץ הלא דחוס, לעומת חצי בפורמט ללא איבוד נתונים כמו PNG.
דחיסת קול.
הדחיסה מאבדת הנתונים לקול משתמשת בדגמים פסיכואקוסטיים כדי להסיר נתוני קול שהאוזן האנושית אינה מבחינה בהם באופן רגיל. למשל, אוזנינו אינן שומעות צליל בעוצמה נמוכה הבא מיד אחרי רעש גדול, ועל כן הצליל הזה יוסר. הפורמט הנפוץ ביותר לדחיסה מאבדת נתונים של קול הוא MP3, אך קיימים עוד בשימוש, כמו Vorbis ו-AAC. אף כאן מושגת דחיסה לכדי עשירית מגודל הקובץ הלא דחוס, לעומת חצי בדחיסה ללא איבוד נתונים כמו FLAC.
יתרונות וחסרונות.
היתרון הגדול של דחיסה מאבדת נתונים, כמובן, הוא יחסי הדחיסה הגבוהים. יחסי דחיסה אלה מציבים את גודל הקובץ באזור המתקבל על הדעת לתעבורה דרך האינטרנט. מהפכת המוזיקה הדיגיטלית מעולם לא הייתה מתאפשרת ללא פורמטים כמו MP3. לפני עלייתה של הדחיסה מאבדת הנתונים, הדרך היחידה להקטין קבצים במידה מספקת לתעבורת אינטרנט הייתה להנמיך את רמת הדגימה שלהם. לדוגמה להמיר קובץ קול סטראופוני מקורי בפורמט WAV בתדר דגימה של 44.1 קילוהרץ, ב-16 סיביות לדגימה (65,536 אפשרויות עוצמה בדגימה אחת), לקובץ WAV בתדר דגימה של 22.05 קילוהרץ, 8 סיביות לדגימה (256 אפשרויות עוצמה בלבד) וגם מעבר מסטראו למונו. המרה כזאת הייתה מקטינה את הקובץ רק לכדי שמינית, וזאת במחיר של אובדן עצום באיכות. על ידי שימוש בדחיסה מאבדת נתונים באיכות של 128 קילו־סיביות לשנייה ניתן להשאיר את הקובץ ברמת דגימה של 44.1 קילוהרץ, 16 סיביות וסטריאו, בגודל עשירית מהקובץ המקורי, ללא ירידה משמעותית באיכות.
אולם, העובדה היא שהדחיסה הזאת מסירה מידע מהקובץ המקורי, ההסרה הזו עלולה להיות מורגשת. למשל, בשמיעה באוזניות טובות, אפשר להבחין בהבדלים בין קובץ MP3 באיכות של 128 קילו־סיביות לשנייה לעומת הקובץ המקורי. המרה לקובץ MP3 באיכות של 48 קילו־סיביות לשנייה מקטינה את הקובץ פי 30 אך האיבוד באיכות הוא משמעותי וגם מאזין לא מקצועי יבחין בירידה באיכות. את התוצאות של דחיסת JPEG אפשר לראות כאשר מגדילים את התמונה, וככל שמשתמשים ברמת דחיסה גבוהה יותר (כלומר הסרה של יותר נתונים) ההבדלים מורגשים יותר. בנוסף, כל שמירה של קובץ בפורמט מאבד נתונים מסירה ממנו עוד נתונים, כך שעריכת קובץ JPEG או MP3 עלולה בסופו של דבר להניב קובץ באיכות ירודה ביותר. מקובל כי לשם שימור לטווח ארוך בארכיוני צליל של מוזיקה יש לשמור את כל הקבצים בפורמט לא דחוס או בדחיסה ללא איבוד נתונים. הפורמט המינימלי המומלץ על ידי האיגוד העולמי לארכיוני צליל IASA הוא קובצי WAV בתדר דגימה של 48 קילוהרץ, ב-24 סיביות לדגימה.
סוגי מידע אחרים.
אפשר לדחוס טקסט אם מסירים סימנים במידה שהבנת המשמעות המקורית עדיין אפשרית. יש הרואים בכתיב חסר ניקוד צורה של דחיסה מאבדת נתונים. ברם, דחיסה מאבדת נתונים לטקסט אינה פופולרית כלל. כל הדחיסות המקובלות לקובצי טקסט, כמו ZIP, הן דחיסות ללא איבוד נתונים.
גיא מלמד (1979)
גיא מלמד (נולד ב-12 בספטמבר 1979 בחיפה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
מלמד החל את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי חיפה, שיחק בנבחרות הנערים והנוער של ישראל, והשתתף באליפויות אירופה השונות. בשנת 1997 השתלב בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה ובמדיה רשם 32 הופעות בליגה וארבע הופעות בגביע אירופה למחזיקות גביע. בעונת הושאל להפועל צפרירים חולון, עמה ירד לליגת המשנה.