רובא בלאל-עספור (בערבית: ربى بلال; נולדה ב-5 בדצמבר 1979 בנצרת) היא שחקנית ערבייה-ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2016 על משחקה בסרט "סופת חול".
ביוגרפיה.
נולדה למשפחה ערבית-מוסלמית בעיר נצרת ללילא לבית חדאד, ילידת רמלה, ולסעד בלאל. בגיל 28 נישאה ליוסף עספור, מורה להיסטוריה ופעיל באמנסטי אינטרנשיונל, ולהם ארבעה בנים.
במהלך השנים השתתפה בלאל-עספור במספר מחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה. תפקידה הקולנועי הראשון היה בשנת 2005 בסרטו של תאופיק אבו ואיל "עטאש (צימאון)". בשנת 2006 שיחקה בסרטי הדרמה "מחילות" של הבמאי אודי אלוני, ו"הבועה" של איתן פוקס.
בשנת 2008 גילמה את לילה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "כוונות טובות" בבימויו של אורי ברבש, ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
בשנת 2010 שיחקה בסרטו של ג'וליאן שנאבל "מיראל". בשנת 2011 שיחקה בסרט הדרמה "דייוויד וכמאל" של הבמאי היפני קיקו קוואסקי.
בשנת 2012 גילמה את דמותה של היאם עבאס בסרט "הירושה", ושיחקה בדרמת המתח "כל הזמן שבעולם" של הבמאי רני מגר, לצד יחזקאל לזרוב ואלדד פריבס.
בשנת 2015 גילמה את אמאל בסרטה של טובה אשר "נדיה - שם זמני". באותה שנה גילמה בתפקיד ראשי את אשתו של כאתב (יוסף סוויד) בסדרת הטלוויזיה "התסריטאי", ששודרה בערוץ הראשון, פרי עטו של סייד קשוע.
בשנת 2016 זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר" על משחקה בסרט "סופת חול". היא השתתפה גם במחזות "אום דיא", עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל מסרחיד בעכו, "ג'ידאריה", "הדוב, התעטשות, הצעת נישואין", ו"חוואש".
בשנת 2017 השתתפה בהנחיית הפרויקט "אפשר אחרת", שהתקיים בין תלמידי בית הספר הרב-תחומי עמל "ליידי דייוויס" שבתל אביב לבין תלמידי בית הספר הרב-תחומי עמל טייבה על שמו של המנהל המנוח יוסף חאג' יחיא.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הנערים", המבוססת על פרשת רצח הנער מוחמד אבו ח'דיר, בה היא מגלמת את אמו של מוחמד אבו ח'דיר. באותה שנה שיחקה בסרטו של רם לוי "המתים של יפו".
רובא בלאל
לודוויג העשירי, דוכס בוואריה
לודוויג העשירי, דוכס בוואריה (18 בספטמבר 1495 - 22 באפריל 1545) היה דוכס בוואריה בין השנים 1516–1545.
ביוגרפיה.
לודוויג העשירי נולד ב-18 בספטמבר 1495 לאלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1508 מת אביו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ואחיו וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. על אף שאביו הורה שרק וילהלם יירש את הדוכסות, סירב לכך לודוויג בטענה שנולד קודם כניסת הוראת אביו לתוקפה, ובשל כך שלטו האחים במשותף החל משנת 1516.
בתחילה תמך לודוויג כמו אחיו ברפורמציה, אולם בהמשך אסרו האחים על החזקת כתבי מרטין לותר בבוואריה, ובשנת 1524 אף חתם וילהלם על הסכם עם האפיפיור קלמנס השביעי שהעמיד אותו בראש הרפורמציה הנגדית. בשנת 1524 השתתפו האחים בדיכוי מרד האיכרים של אלזס. החל משנת 1525 טען לודוויג לזכותו לכתר הבוהמי, ורק בשנת 1534 חתם וילהלם על הסכם עם פרדיננד, מלך הונגריה שסיים את הסכסוך עם בית הבסבורג.
ב-22 באפריל 1545 מת לודוויג ללא ילדים, ואחיו וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה חזר לשלוט לבדו.
קרב הלגולנד (1864)
קרב הלגולנד (בגרמנית: Seegefecht bei Helgoland בדנית: Søtræfningen ved Helgoland) היה קרב ימי שהתרחש ב-9 במאי 1864 במהלך מלחמת שלזוויג השנייה, בין הצי המלכותי הדני לבין הציים המשותפים של פרוסיה והאימפריה האוסטרית. הקרב התרחש ליד האי הלגולנד שבמפרץ הגרמני (אז תחת שליטת בריטניה). למרות נחיתות מספרית קלה, ניצחו הדנים.
קרב הלגולנד היה קרב קטן יחסית, ולא נודעה לו השפעה על מהלך המלחמה.
רקע.
ב-1 בפברואר 1864 הכריזו ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית מלחמה על ממלכת דנמרק, אשר הפכה להיות "מלחמת שלזוויג השנייה". ב-25 בפברואר הטיל הצי המלכותי הדני הסגר על שלזוויג והולשטיין, וב-8 במרץ הרחיב את ההסגר אל כל נמליה של פרוסיה. הצי הפרוסי היה חלש מכדי להתנגד בעצמו לדנים, ועל כן שיגרה אוסטריה לעזרתה של בעלת בריתה את שייטת הים התיכון הקטנה, בפיקודו של וילהלם פון טגטהוף (לימים גיבור קרב ליסה). השייטת של טגטהוף כללה את הפריגטות "שוורצנברג" (Schwarzenberg) ו"רדצקי" (Radetzky), ואת ספינת התותחים "זהונד" (Seehund). ה'זהונד' נפגעה בתאונה בתעלת למאנש, כך שלא המשיכה במסע. פרוסיה מצדה הזעיקה גם כן שייטת קטנה בפיקודו של גוסטב קלאט, אשר חברה אל הצי האוסטרי.
הקרב.
השייטת הדנית התקרב אל הצי של טגטהוף מצפון באזור השעה 10.00 בבוקר. שתי השייטות התקרבו זו לזו, ובשעה 13.15 פתחה ה"שוורצנברג" באש אל הדנים. הדנים מצדם פתחו באש גם כן, והמרחק הלך והתקצר. בניסיון לאגף את הצי של סואנסון, טגטהוף שינה כיוון למערב לכיוון הנמל של הלגולנד. ספינות התותחים הפרוסיות לא יכלו לעמוד בקצב של הפריגטות האוסטריות המהירות, ונותרו הרחק מאחור. השייטות האוסטרית והדנית חלפו זו מול זה במרחק של 1.9 קילומטר, תוך חילופי אש זועמת. טגטהוף נאלץ לפנות מזרחה במטרה לאפשר לפרוסים להדביק אותו, והדנים ניצלו את ההפוגה במתקפה האוסטרית כדי לפתוח במתקפה משלהם. "נילס ז'ואל" התרכזה ב"שוורצנברג", בעוד "יוטלנד" ו"היימדאל" תקפו את "רדצקי". ספינות התותחים הפרוסיות היו עדיין רחוקות מכדי לשחק תפקיד משמעותי בקרב. בסביבות השעה 15.30 שוורצנברג ניזוקה קשות, עלתה באש ולא הייתה מסוגלת להמשיך. טגטהוף נאלץ להורות על נסיגה, וסוואנסון פתח במרדף. טגטהוף עגן בנמל הנייטרלי של הלגולנד, שהיה אז תחת שליטת האימפריה הבריטית, והבריטים מצדם הזניקו את הפריגטה "אורורה" (Aurora) כדי לוודא שסואנסון לא ינסה לתקוף את האוסטרים בנמל הנייטרלי.
אחרית דבר.
בשעה 16.30 וויתר סואנסון על המרדף, ועגן במרחק של 5.6 קילומטרים מהלגולנד כדדי לוודא שהאוסטרים לא ינסו להימלט. עם זאת, באישון לילה הצליח טגטהוף להוציא את הפריגטות שלו מהנמל, לחבור אל הפרוסים, ולהימלט אל קוקסהאפן בפתחו של האלבה. ניצחונותיהם של הפרוסים ביבשה, אילצו את הדנים לבקש הסכם שלום, וזה נחתם ב-12 במאי. בהוראתו של מלך דנמרק, החזיר סואנסון את הספינות שלו לקופנהגן, ובכך הסתיים ההסגר הימי. הקרב נחשב לניצחון דני, כיוון שהאוסטרים נאלצו להימלט, אולם בשעתו הוא נחשב באוסטריה כניצחון מכיוון שהדנים לא השיגו את מטרותיהם. אנשיו של סואנסון התקבלו כגיבורים בקופנהגן, ופרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה טילגרף אל טגטהוף, והעלה אותו לדרגת קונטראדמירל (מקביל לתת-אלוף). כמו כן העניק לו הקיסר את אות מסדר כתר הברזל. לסיכומו של דבר ניתן לומר שקרב הלגולנד היה קרב קטן וחסר חשיבות, הן מבחינת השפעתו על המלחמה כולה, והן מבחינת כלי השיט שלקחו בו חלק. עם זאת, קרב זה מפורסם בתור הקרב האחרון בהיסטוריה שבו עשו שני הצדדים שימוש בספינות עץ, והקרב הימי האחרון שבו היה מעורב הצי הדני.
הן באוסטריה והן בדנמרק ישנן אנדרטאות להנצחת הקרב, והפריגטה "יוטלנד" שהשתתפה בו מוצגת כיום במוזיאון הימי באבילטופט שבדנמרק.
רובא בלאל עספור
תולדות מלחמת פילופוניס
דיוויזיית הפאנצר השמינית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר השמינית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה השלישית, והועמדה תחת פיקוד אדולף-פרידריך קונצן. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת הארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-16 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-1, ה-2, וה-4. במהלך המערכה על צרפת לחם קונצן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן.
ב-15 בפברואר 1941 מונה אריך ברנדנברגר למפקד הדיוויזיה עליה פיקד לסירוגין עד לינואר 1943. במהלך מבצע ברברוסה לחם ברנדנברגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-16. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-16 והארמייה ה-18 לסירוגין, ובדצמבר 1942 הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-59 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרב דנייפר. בקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בקרבות בסלובקיה, ולאחר מכן הועברה תחת הארמייה השישית, עמה לחמה בקרבות בהונגריה סביב בודפשט. הדיוויזיה המשיכה להילחם כחלק מהארמייה ה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות במוראביה, עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-8
עילית זקצר
עילית זקצר (נולדה ב-4 בדצמבר 1980) היא במאית ותסריטאית ישראלית, זוכת פרס אופיר 2016 לבמאית הטובה ביותר והסרט העלילתי הטוב ביותר "סופת חול".
ביוגרפיה.
זקצר נולדה בנתניה וגדלה בהרצליה, ולאחר מכן עברה לרעננה. היא בוגרת בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.