המינים בסוג אנדמיים לאוקיאניה; מרבית המינים (6) מצויים בגינאה החדשה ומיעוטם (2) באזור הטרופי של צפון-מזרח אוסטרליה. בית הגידול של הפוסומים הללו מורכב בעיקר מיערות גשם ויערות עננים שמתאפיינים בכמות משקעים גבוהה ובצפיפות גבוהה של אפיפיטים ושרכים, והם מבלים את מרבית חייהם על העצים וממעטים לרדת לאדמה.
הפוסומים פעילים בעיקר בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בחללי עצים. התזונה של הפוסומים מורכבת בעיקר מעלים ובמידה פחותה גם מפירות. המינים בסוג חיים בגפם ברוב השנה, למעט מפגשים קצרים בעונת הרבייה. הנקבה ממליטה בין צאצא אחד לשלושה שמבלים את החודשים הראשונים לחייהם בכיס שלה ולאחר מכן רוכבים על גבה.
האיום העיקרי על מרבית המינים בסוג הוא בירוא יערות, ציד והשפעות ההתחממות הגלובלית. אורח החיים הלילי והמתבודד של הפוסומים הללו מוביל לכך שעל רבים מהם אין כלל מידע בספרות הזואולוגית, ונתונים אודות ביולוגיה, תפוצה ואיומים עדיין אינם ידועים בבירור.
פוסום זנב-טבעת ויילנד
פוסום זנב-טבעת ויילנד (שם מדעי: Pseudochirulus caroli) הוא מין פוסום בסוג פוסום זנב-טבעת דק שחי במערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1921 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ולו שני תת-מינים; הוא קרוי על שם רכס ויילנד בו נתגלה.
מידע כללי.
פוסום ויילנד בעל מבנה גוף גוצי ועגלגל עם צוואר קצר וראש מחודד בקצהו. זנבו הארוך והגמיש מתעגל כטבעת וקירח בקצהו התחתון. הפרווה שלו עבה, רכה וצמרירית; צבעה חום-אפרורי או אפור-בהיר בחלק העליון ולבנבן בחלק התחתון, כשהגפיים בעלי גוון חום. לאורך הגב יש זוג פסים אפורים-כהים או פס חום-כהה. ניתן לזהותו בנקל מפוסומי טבעת אחרים בגינאה בשל הצבע הלבן של זנבו. אורך ראשו וגופו של פוסום ויילנד: 36-30 סנטימטרים, אורך זנבו: 37-30 סנטימטרים ומשקלו כ-440 גרם. לנקבה 4 פטמות, אך רק שתיים מהן פעילות.
פוסום ויילנד אנדמי לרכס מאוקי בחלק המערבי של הקורדילרה הניו-גינאית. טווח התפוצה שלו נופל בתחומי מחוז פפואה של אינדונזיה והוא נמצא הן בשפלות והן ברכסים הרריים ברום 2,200 מטר מעל פני הים. בית הגידול כולל יערות גשם ויערות עננים. נכון לשנת 2020, ידועים בבירור רק 4 אזורים שבהם המין נמצא בוודאות. אוכלוסייה מבודדת של פוסום ויילנד בעמק בוקונדיני עשויה לייצג מין נפרד.
פוסום ויילנד הוא יונק שוכן עצים שמשתמש בזנבו ובגפיו כדי לנוע על הענפים במהירות בתורו אחר מזונו (עלים, פרחים, פירות וחרקים). בניגוד לפוסומים טבעתיים רבים שפעילותם מוגבלת לשעות הלילה, פוסום ויילנד יוצא לעיתים קרובות לפעילות גם בשעות היום. את שעות המנוחה הפוסום מבלה בחללי עצים שאותם הוא מרפד בחומר צמחי. מעבר לכך, אין מידע נוסף על הביולוגיה ואורח החיים של המין.
מצב.
פוסום ויילנד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה יחסית, היעדר איומים משמעותיים, ומכיוון שלא סביר שמספריו יילדו בשיעור הנדרש כדי להעפיל לקטגוריה מאוימת. הוא מאוים בעיקר על ידי ציד לבשר על ידי הילידים המקומיים והפרעה אנושית בתחומי המחיה שלו. IUCN ממליץ לרשויות השימור באינדונזיה לבדוק את השפעת הציד על מין זה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה.
פוסום ויילנד נמצא באזור מוגן אחד: הפארק הלאומי לורנץ המשתרע על 25,056 קמ"ר.
פוסום זנב-טבעת מסיכתי
פוסום זנב-טבעת מסיכתי (שם מדעי: Pseudochirulus larvatus) הוא מין פוסום ססגוני בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לצפון ומרכז גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1911 על ידי הזואולוגים וולטר רוטשילד ופרידריך פורסטר. הפוסום המסיכתי נחשב בעבר כתת-מין של פוסום זנב-טבעת מצויר שזהה לו כמעט לחלוטין, אולם משנת 2005 ואילך הוא קיבל מעמד של מין נפרד על ידי הממולוג האוסטרלי קולין גרובס.
אנטומיה ומראה.
הפוסום המסיכתי בעל גוף כדורי וגמיש, צוואר קצר וראש עגלגל שמחודד בקצהו. אוזניו קצרות ועגלגלות, עיניו גדולות וחומות, ופניו רחבות. זנבו ארוך ושעיר עם משטח אחיזה חשוף בקצהו שמתעגל כטבעת ומסוגל ללפות ענפים. כפותיו רחבות עם כריות הדבקה, ולאצבעותיו טפרים ארוכים וחזקים. אורך ראשו וגופו של הפוסום המסיכתי: 35-33 סנטימטרים ואורך זנבו 23–25 סנטימטרים. מאפיין ייחודי אצל מין זה, הוא הדו-צורתיות הזוויגית הבולטת בין הזכרים לנקבות במסת הגוף: משקל הזכר כ-600 גרם, בעוד שמשקל הנקבה 490 גרם.
לפוסום המסיכתי פרווה צפופה ועבה וצבעה נע בין אפור-כסוף לאפור כהה או אפור-מעושן. המותניים, הגחון והצוואר בצבע לבנבן או צהבהב-קרמי ולאורך הגב פס כהה. הגפיים הקדמיות בצבע חום בהיר, לעומת הגפיים האחוריות שצבען חום-אפרורי. פניו של הפוסום בצבע כתום-אדמוני, חוטמו ורוד ולחייו וסנטרו לבנבנים. סביב החוטם יש כתם שחור גדול שלתוכו מתמזגים זוג פסים שחורים מצדדי הפנים ופס שחור שחוצה את המצח, והם יוצרים יחדיו מעין מסיכה שחורה שנראית כאילו הולבשה על פניו ומהווה סימן היכר בולט. האוזניים חומות בצידן החיצוני, ורודות בצידן הפנימי עם כתמים שחורים בבסיס. הזנב אפור בבסיסו, שחרחר באמצעו וורוד בקצהו.
הפוסום המסיכתי דומה כאמור מבחינה חיצונית לפוסום המצויר; מלבד טווח התפוצה השונה, ההבדל העיקרי ביניהם בא לידי ביטוי בכך שצבעיו של הפוסום המסיכתי עזים יותר ויש לו מסיכה ברורה על הפנים, לעומת סימוני הפנים הקלים אצל הפוסום המצויר.
תפוצה וביולוגיה.
הפוסום המסיכתי אנדמי לאי גינאה החדשה; האוכלוסייה העיקרית שלו, נמצאת בפפואה בחלק המזרחי של הקורדילרה המרכזית: מחצי האי הואון דרך רכס קרטקה וכלה ברכס ביסמרק, עם גלישה קטנה לצד האינדונזי, ויש אוכלוסייה נוספת בהרי טוריצ'ילי בצפון הצד הפפואני; בשנת 2007, משלחת זואולוגים גילתה אוכלוסייה קטנה מבודדת של המין בהרי פוג'ה הנמצאים בצפון-מערב הצד האינדונזי. בית הגידול של הפוסום מורכב מיערות גשם טרופיים על מדרונות הרריים ברום 2,800-500 מטר מעל פני הים.
הפוסום המסיכתי הוא שוכן עצים מובהק, שמבלה את שעות היום בשינה בקינים מוגנים, ויוצא לתור אחר מזון עם רדת החשיכה. הוא ניזון בעיקר מעלים, וצורך באופן חריג גם כמויות ניכרות של קליפות עצים דוגמת סיזיגיום וסלואניאה. אין מידע אודות אורח החיים והרבייה של הפוסום, וסביר להניח שהוא דומה בפרטים רבים לבני מינו. עונת הרבייה אינה קבועה, והפוסומית ממליטה 1–2 צאצאים בשנה.
מצב.
הפוסום המסיכתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), היות שהוא נפוץ למדי, סובלני במידה מסוימת לשינויים בבית הגידול, ובעיקר בזכות קצב הרבייה הגבוה שלו. אף על פי שהמין מושפע מציד על ידי האדם למזון, לא מדובר באיום משמעותי כל כך לעומת פוסומים אחרים. הפוסום המסיכתי מצוי במספר אזורים מוגנים, שהבולט שבהם הוא אזור השימור YUS בחצי האי הואון שהוקם עבור קנגורו אילני הואון. יש צורך במחקרים נוספים אודות הטקסונומיה והתפוצה של מין זה.
קישורים חיצוניים.
תמונות של פוסום זנב-טבעת מסיכתי: כאן וכאן
פוסום זנב-טבעת מצויר
פוסום זנב-טבעת מצויר (שם מדעי: Pseudochirulus forbesi) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לדרום-מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1887 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס וקרוי על שמו חוקר הטבע הנרי אוג פורבס. בעבר נכלל במין זה גם פוסום זנב-טבעת מסיכתי שזהה לו במראה החיצוני, אולם כיום השניים נחשבים למינים נפרדים. בשפות פפואניות, הפוסום המצויר מכונה סקויד או בונאי.
תיאור.
הפוסום המצויר מתאפיין בגוף עגלגל, ראש קצר וחרטום מחודד. אוזניו קצרות, עיניו גדולות ולחייו נפוחות. אצבעותיו הארוכות בעלות טפרים חזקים ובכפותיו רפידות דביקיות המאפשרות לו לטפס בזריזות על עצים. זנבו של הפוסום ארוך ושעיר, וקצהו קירח עם יכולת לפיתת עצמים. אורך ראשו וגופו של הפוסום המצויר: 34-19 סנטימטרים, אורך זנבו: 31-20 סנטימטרים ומשקלו 450–835 גרם.
הפרווה של הפוסום צמרירית ועבה, וצבעה הכללי אפור בהיר עד אפור כהה בחלק העליון, ואפרפר חיוור או לבנבן במותניים, בגחון ובסנטר. הידיים, הרגליים והראש בצבע חום בהיר-כתמתם. צדדי הפנים בצבע לבן, ויש סימונים שחורים דהויים על עצמות הלחיים, המצח וסביב החוטם הוורוד. כתמים שחורים נמצאים גם סביב האוזניים החומות. הזנב שחרחר להוציא את קצהו הוורוד.
מבחינה חיצונית, קשה מאוד להבדיל בין הפוסום המצויר לקרובו הפוסום המסיכתי; באופן כללי, צבעיו של הפוסום המצויר דהויים יותר, והסימונים השחרחרים בפניו אינם מתחברים. שני המינים מאכלסים רכסי הרים נפרדים.
תפוצה וביולוגיה.
הפוסום המצויר אנדמי לרכס אואן סטנלי בחצי האי זנב-ציפור שבדרום-מזרח פפואה. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים על מדרונות ההרים ברום 2,800-500 מטר מעל פני הים (הגובה הממוצע הוא 1,300 מטר). האזורים הללו מתאפיינים בכמות משקעים גבוהה מן הרגיל ובצמחייה סבוכה.
הפוסום המצויר הוא יונק לילי בעיקרו, אך מגיח מדי פעם לתור אחר מזון גם במהלך היום. את שעות המנוחה שלו הוא מבלה בקינים ובחללי עצים נמוכים או גבוהים. הפוסום המצויר נחשב לבררני למדי, וניזון בעיקר מעלים וקליפות של 75 מיני צמחים מ-25 משפחות. הפוסום מתרבה לאורך השנה ללא עונה קבועה, ולאחר תקופת היריון קצרצרה הפוסומית ממליטה צאצא אחד או שניים.
מצב.