אחרי שהוטבעו האוניות הגרמניות, הצליחו 13 הצוללות הגרמניות להטביע בשארית חודש מרץ אוניית סוחר אחת, פנמית, Nortun שנשאה 3,363 טונות סחורות. בחודש אפריל שאחר כך הם הצליחו להטביע עוד שלוש אוניות, ירידה בהשוואה ל-13 האוניות שהוטבעו בחודש מרץ.
הצוותים שהיו על הסיפון הגרמני, הצליחו לשחות לחוף, שם נעצרו על ידי הרשויות הפורטוגזיות והוחזקו במבצר אגואדה, שם לפי השמועות הם מרדו. ב-1 באוקטובר 1943 קבע בית הדין במורמוגאו כי לא התרחשה מעולם תקיפה על ידי כוח זר, וגזר את דינם על סמך העובדה שהם הטביעו את הספינות שלהם. הם נותרו במאסר עד סוף המלחמה, ובינתיים נהנו מתנאים נוחים, כשהצליחו לשחד את הרשויות ולהסתובב חופשי במתחם המאסר. מאוחר יותר, לאחר ששוחררו, שבו חלקם דרך הודו הבריטית למולדתם, שעה שאחרים החליטו להתיישב בגואה.
מאחר שהתקיפה נשמרה בסוד, חברי צוות התקיפה לא קיבלו עיטור או הערכה על תפקודם. כדי להנציח את המבצע, החליטו חברי יחידת קולקטה לבנות אנדרטה בצורת סוסון-ים. שתי היחידות פורקו ב-1947 בשל מתן העצמאות להודו. רק ב-1974 הסכימה ממשלת בריטניה לשחרר את המסמכים שתיעדו את המבצע, זמן מה אחרי פירוק האימפריה הפורטוגזית.
ב-1951 חולצו שרידי ארבע אוניות הסוחר מהנמל, בעזרת הגרמנים שנותרו להתגורר שם. ב-2017 הוכרז כי האוניות ייגרטו.
ב-2002, תיעוד ששוחרר מהארכיון הלאומי הבריטי חשף כי שלושת הצוותים הגרמניים נכנעו והצטרפו ל-SOE וסייעו למבצעים ברחבי הודו, וכי אחרי המלחמה הם הורשו לשוב למדינותיהם. המסמך גם מציע שמבצע קריק נועד במקור ללכוד את הספינות, דבר שלא התרחש אחרי שהצוותים הטביעו אותן.
בתרבות הפופולרית.
המבצע הגיע לתודעת הציבור ב-1978, עם פרסום הספר "Boarding Party" מאת ג'יימס ליזור. בשנות ה-80 יצא לאקרנים הסרט "The Sea Wolves" שהיה מבוסס על המבצע.
לואיג'י ברטוליני
לואיג'י ברטוליני (באיטלקית: Luigi Bertolini; 13 בנובמבר 1904 – 11 בפברואר 1977) היה כדורגלן ומאמן איטלקי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1934.
ביוגרפיה.
ברטוליני נולד ב-13 בנובמבר 1904 בבוסאלה, מחוז גנואה, שבאיטליה. בשנות ה-20 של המאה העשרים שיחק בבורסלינו, סבונה ואלסנדריה לפני שעשה את המעבר ליובנטוס ב-1931. עם הגברת הזקנה היה חלק מהקבוצה שזכתה בחמישה תוארי אליפות ברציפות במהלך שנות ה-30 של המאה העשרים, כשברטוליני זכה בארבעה מתוכם. ב-1937 עבר לטיגולה בה סיים את הקריירה שלוש שנים אחר כך.
במדי נבחרת איטליה ערך את הופעת הבכורה ב-1929 והיה שותף לזכייתה במונדיאל 1934 שנערך על אדמתה. ברטוליני יחד עם לואיס מונטי ואטיליו פראריס יצרו את הקישור האגדי שעזר לאיטלקים לזכות בטורניר זה. הוא שיחק בכל המשחקים מלבד משחק רבע הגמר הראשון נגד ספרד, והיה מזוהה כשחקן שלבש בנדנה לבנה בתמונות נבחרת איטליה של הטורניר. סיבת לבישת הבנדנה הייתה על מנת להגן על ראשו בזמן נגיחות.
לאחר המונדיאל שיחק ברטוליני במשחק קרב הייבורי המפורסם בו איטליה הפסידה 3–2 לאנגליה. את המשחק פתח ברטוליני בקישור לצד מונטי אך זה נפצע כבר בדקה השנייה כששבר את רגלו. למרות זאת במחצית השנייה קרא ברטוליני לעזרתו של מונטי במהלך התקפת נגד אך שכח מעייפות כי הוא לא משחק וכי רק פראריס משחק לצידו.
רוט ד'אוקסיטני
רוט ד'אוקסיטני (שם רשמי בצרפתית: La Route d'Occitanie – La Dépêche du Midi) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שנערך בחבל אוקסיטניה מאז 1977. המרוץ נערך בדרך כלל כשבועות ספורים לפני הטור דה פראנס ומשמש כמרוץ הכנה לקראתו. הוא נמצא בדרג 2.1 כחלק מסבב המרוצים האירופאי של ה-UCI. המנצח האחרון במרוץ מהמהדורה של 2022 הוא מייקל וודס מקבוצת ישראל - פרמייר טק.
היסטוריה.
המרוץ נוסד בשנת 1977 בשם "Tour du Tarn", אז ניצח בו ז'אק אסקלאנס המקומי. בשנת 1982, עבר להיקרא ה-"Tour Midi-Pyrénées". בשנת 1988 המרוץ עבר להיקרא "לה רוט דו סוד", והמרוץ מוכר וידוע בשם הזה, בשנת 2018 שונה שם המרוץ לשמו הנוכחי. שיאן הניצחונות במרוץ הוא ז'ילבר דוקלו-לסל המקומי, שניצח ב-1980, 1983, ו-1989.
קרילאטסקויה
קרילאטסקויה (ברוסית: Крылатское) הוא ראיון של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 12.0446 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 83,007 תושבים (2020).
Higher Love (שיר של סטיב וינווד)
אריה לב שוורץ
אנרגית דעיכה
אנרגית דעיכה גרעינית
אנרגית דעיכה רדיואקטיבית
אנדריי וורונטסביץ'
אלסביר
משבר הקורונה בישראל
מקס פלבסקי
מקס פלבסקי (באנגלית: Max Palevsky; 24 ביולי 1924 – 5 במאי 2010) היה איש עסקים, אספן אמנות ופילנתרופ יהודי אמריקאי.
חייו.
פלבסקי נולד בשיקגו, אילינוי, למשפחת מהגרים יהודית. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946-1943 שירת פלבסקי בגיס האווירי של צבא ארצות הברית. בתקופת הכשרתו נשלח ללימודי מתמטיקה באוניברסיטת שיקגו, וללימודי אלקטרוניקה באוניברסיטת ייל. לאחר מכן נשלח אל גינאה החדשה, שם מוקם המרכז האלקטרוני המרכזי של הגיס באותה עת. בשנת 1948 השלים פלבסקי תואר ראשון במתמטיקה ובפילוסופיה באוניברסיטת שיקגו. את לימודי הדוקטורט שלו בפילוסופיה, עשה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לאחר שנחשף להתפתחות המחשב, במסגרת הרצאה של ג'ון פון נוימן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, החל להתעניין בתחום. בתחילה עבד בנורת'רופ, שם עסק במסגרת פרויקט פיתוח המחשב "MADDIDA". מאוחר יותר עבד על פיתוח המחשב "Bendix G-15" ועל מחשב מתוצרת תאגיד "Packard Bell". בשנת 1961 ייסד פלבסקי בקליפורניה את חברת המחשבים "Scientific Data Systems". בשנת 1969 מכר את החברה לחברת זירוקס תמורת 920 מיליון דולר. לאחר המכירה הוא שימש בתפקיד יו"ר זירוקס עד לשנת 1972.
במקביל לפעילותו העסקית, היה פלבסקי פעיל בתחומי התרבות השונים. הוא החזיק באוסף אמנות גדול ותרם כספים למוסדות תרבות רבים. ב-1970 רכש את רוב מניות המגזין "רולינג סטון" והפך לנשיא החברה. בנוסף, היה מעורב בפעילות תיאטרון הבלט האמריקאי (American Ballet Theatre), הסינמטק האמריקאי (American Cinematheque) בקליפורניה, אוניברסיטת שיקגו ועוד. בישראל תרם פלבסקי כספים לייסוד "פרס סנדברג" ואולם "ביתן פלבסקי לעיצוב".
פלבסקי היה נשוי 6 פעמים, והיו לו 5 ילדים. הוא נפטר בשנת 2010 בבוורלי הילס.
משצ'אנקה
משצ'אנקה (ברוסית: Мещанский район) הוא נפה של המחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 4.60 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 61,452 תושבים (2020).
בסמאני
נפת בסמאני (ברוסית: Басманный район) היא נפה במחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 8.37 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 110,897 תושבים (2020).
בשטח בסמאני יש עשר תחנות רכבת תחתית, למעלה מ-30 כנסיות אורתודוקסיות.
בניין המשרדים של הסנאט דירקסן
בניין המשרדים של הסנאט דירקסן או בניין המשרדים של הסנאט דרקסן (באנגלית: Dirksen Senate Office Building) הוא בניין המשרדים השני שנבנה עבור חברי הסנאט של ארצות הברית בוושינגטון בירת ארצות הברית.
הבניין נקרא בשנת 1972 על שם מנהיג המיעוט אוורט דירקסן ממדינת אילינוי.
היסטוריה.
ההחלטה על הקמת המבנה.
ערב כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, בשנת 1941. אישר הסנאט לאדריכל הקפיטול להכין תוכניות לבניית בניין משרדים שני עבור הסנאט. עליית הפעילות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, הן בתוך המדינה, והן במישור הבינלאומי, הביא את חברי הסנאט למסקנה כי הם צריכים צוות סיוע גדול יותר, דבר הייצר צפיפות רבה בבניין המשרדים היחיד ששימש את הסנאט עד אותה עת. הצפיפות הייתה כה גדולה, שוועדות הסנאט ישבו במסדרונות, וחדרי שירותים הוסבו לחדרי סנאטורים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל צורכי המלחמה, עיכב הסנאט את ביצוע התוכניות, אך צוותי חברי הסנאט גדלו, והצורך היה יותר ויותר דחוף. מיד לאחר המלחמה, הקונגרס העביר את חוק הארגון מחדש, 1946, אשר שינה את סמכויות וועדות הקונגרס, וזאת על מנת לייעל את פעילות חברי הקונגרס ולספק הסנאטורים ולחברי ועדות צוותי סיוע מקצועיים.
בשל המחסור במיקום עבור הצוותים הנוספים, שכר הסנאט שטחים בבנייני משרדים סמוכים. ההצטרפות הצפויה של שתי מדינות חדשות: אלסקה והוואי, הגדיל את הצורך במשרדים (שכן מצטרפים, עם הצטרפות המדינות, סנאטורים נוספים של מדינות אלה).
בשל הצורך הגדל, רכש הסנאט בשנת 1948 את הקרקע הנדרשת להקמת בניין המשרדים.
הקמת המבנה.
אדריכל הקפיטול שכר את האדריכלים אוטו ר. אגרס (Otto R. Eggers) ודניאל פול היגינס (Daniel Paul Higgins), ממשרד האדריכלים אגרס והיגינס מהעיר ניו יורק, להכין את תוכניות הבניין; הם התבקשו להכין תוכניות לבניין בן שבע קומות, המכופה בשיש לבן.
אף על פי שהסנאט אישר את תוכניות הבניין החדש בשנת 1949, הבנייה החלה רק בשנת 1956; בשל כך גדלו עלויות הבנייה, ובשל כך הוחלט להקטין את המבנה, כדי לחסוך בעלויות. במסגרת זאת, בוטל מסדרון מרכזי מפואר שתוכנן עבור המבנה.
אבן הפינה של המבנה הונחה על ידי ועדת בנייני המשרדים של הסנאט ב-13 ביולי 1956.
הבניין נפתח לציבור ב-15 באוקטובר 1958.