סיבוב ההופעות הקולט ושוחרר כ-DVD תחת השם "Madonna Live: The Virgin Tour". ה-DVD זכה גם הוא להצלחה והגיע למעמד זהב בארצות הברית. סיבוב ההופעות הביא לכך שנערות רבות נהגו ללבוש בגדים בהשראת מדונה ובעקבות כך נוצר מונח חדש בשם "מדונה וואנבי" אשר מתאר נשים המתחקות אחר הזמרת ושואפות להיות כמוה מושג שאף זכה להכרה רשמית במילון בשנת 1991.
רשימת השירים.
מקור: האתר הרשמי של מדונה.
Rainbow World Tour
Rainbow World Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת מריה קארי אשר נועד לקדם את אלבומה התשיעי Rainbow. סיבוב ההופעות נמשך במשך חודשיים כאשר התחיל ב-14 בפברואר 2000 בבלגיה והסתיים ב-18 באפריל 2000 בקנדה. סיבוב ההופעות גרף 7.1 מיליון דולר מהחלק הצפון אמריקאי בלבד.
רקע.
סיבוב ההופעות היה לראשון של קארי מזה 7 שנים שספג ביקורות מעורבות. במהלך סיבוב ההופעות ביקרה ביותר מדינות באירופה ואף הופיעה בפעם הראשונה גם בסינגפור. במהלך ההופעות היא שרה גם שירים חדשים אשר לא הופיעו באלבום הנתמך כמו "", "Heartbreaker" ו-"Thank God I Found You". שירים אלה היא שילבה לצד להיטיה הגדולים. בנוסף לכך הזמר וחברה טריי לורנז שימש כזמר רקע באחת מהופעותיה.
ביקורות.
סיבוב ההופעות קיבל ביקורות מעורבות במיוחד בארצות הברית. מגזין "Variety" כתב בביקורת שלו על הופעתה הראשונה בסיבוב ההופעות: "המופע של מריה קארי מתחנן לפשטות או לכידות". במגזין "Chicago Sun-Times" נכתבה ביקורת על הופעתה בשיקגו בה נכתב: "נראה כי מריה ניסתה לחקות את ויטני יוסטון ולאחר מכן עברה לחקות את בריטני ספירס" וכינה את הגישה של המופע שלה כגישה "שקשה להבין".
הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם
בוב דאנדריג'
בוב דנדריג'
הקשר
הֶקְשֵׁר, ובלועזית: קוֹנְטֶקְסְט (context), הוא טקסט הסמוך אל טקסט מסוים, לפניו או אחריו, שיש ביניהם קשר ומשמעות ישירה. ההקשר משמש בהשאלה לכל רעיון ומושג שיש בו שייכות, זיקה או יחס אל רעיון או מושג אחר, ועל פיו הוא מקבל את משמעותו העמוקה יותר.
הבנה עמוקה וחדה של טקסט מחייבת את בחינת הקשרו: הטקסט הסמוך אליו והרקע שמחמתו הוא נוצר. מלבד זאת יש לבחון גם כן את אופי השיח שבו הוא נוצר (מייצר הטקסט, נמען הטקסט, וכן את תקופת היווצרות הטקסט). ההקשר אינו מופיע במפורש בגוף הטקסט, אך הוא משתמע ממנו באופן ברור. הקשר שהוא אינו ברור, ועשוי הוא להיות נתון במחלוקת, מאבד הטקסט את התקבעותו למושג מוחלט כלשהו. טקסט המכיל מספר הקשרים שונים המערערים את המשמעות הישירה שבו, הוא הופך לנטול הקשר מובהק, ומשמעות ההקשר בו נשארת פתוחה ללא הכרעה חד משמעית. סימן ונגזר מתופעה זו היא הדקונסטרוקציה המפרקת את הטקסט ממשמעותו היציבה לכאורה.
היבטים קוגניטיביים.
להקשר יש השפעה רבה על תהליכי התפיסה שלנו, משום שהוא יוצר ציפיות אשר המסייעות לזיהוי של עצמים ומאורעות בסביבה באמצעות תהליכי עיבוד מלמעלה למטה.
משום שהזיהוי התפיסתי תלוי הן בציפיות של הנחשף אליו והן בתכונות הפיזיקליות של העצמים שהוא רואה, עלול הזיהוי להשתנות על פי הקשר. למשל, אדם שיקרא את המילים THE CAT (בתרגום מאנגלית: החתול) כפי שהן מופיעות בכיתוב שבצד, יעשה זאת מאחר שתפיסת תודעתו הושפעה מידיעתו את השפה האנגלית, שכן למעשה שתי האותיות האמצעיות בשתי המילים שוות הן בצורתן. תרגומן באופן שונה (האות הראשונה כ-H ואת השנייה כ-A) נובע מאשליה אופטית התלויה בהקשר של האותיות.
ניתן לראות דוגמה נוספת של דבר תלוי-הקשר במילים רבות (ובפרט בשפה העברית) שיש להן כפל משמעות (או שיש להן הגייה שונה, המשתנה לפי הניקוד, אך המילים כתובות בלא ניקוד), שזיהוי המשמעות הנכונה של המילה הכתובה הוא מתאפשר לרוב על פי הקשרה של המילה המופיעה לצד מילים מסוימות ובעניין מסוים. דוגמאות למילים כאלו בשפה העברית: רוח, הגה, שפה, אב; וכן בשפה האנגלית: book, bank. מילים שיש ביניהן קשר אחיד למשמעויות השונות שלהן, הן מילים פוליסמיות, וכמו המילה שפה, הקיימת גם כיחיד של שפתיים, וגם במשמעות של שפה כדרך תקשורת, וגם כגדה של נהר (ראו משמעויות נוספות למילה בדף ); ומילים שאין ביניהן קשר אחיד למשמעויות השונות שלהן, הן מילים הומונימיות, וכמו המילה אב, הקיימת גם במשמעות של חודש בלוח השנה העברי בשם אב, וגם במשמעות של הורה זכר.
בשפות שקיים בהן ניקוד, קיימות מילים שתופענה ללא ניקוד ועל ידי כך יקבלו מספר משמעויות, וזיהויה הנכון של המילה עשוי להתבצע גם בלא ניקודה, על ידי הקשרה. לדוגמה, המילה שמן יכולה להיות בעלת מספר משמעויות: שָׁמֵן = מי שהצטבר בגופו עודף של שומן, שֶׁמֶן = נוזל שומני, שַׁמָּן = מי שמקצועו הוא במכירת שמן או בייצורו, שָׁמָן = אדם המציג את עצמו כמי שמתקשר עם רוחות וכוחות בלתי נראים (ראו משמעויות נוספות למילה בדף ).
קונטקסט
קבלת הוראות מרן
קבלת הוראות מרן הוא כלל הלכתי המציין את המחויבות להתחשב בדעתו של הרב יוסף קארו (המכונה מרן) כדעה המכריעה בכללי הפסיקה לעומת פוסקים אחרים.לפי כלל זה יש לפסוק כדעת השולחן ערוך גם כאשר פסק נגד דעת רוב הפוסקים. כלל זה נעשה נפוץ בקרב חלק מן הפוסקים כיהדות ארצות האסלאם.
מנגד, הפוסקים מקרב יהדות אירופה, תימן, וצפון אפריקה לא קיבלו כלל זה. לדעת פוסקי יהדות אירופה יש להעדיף בפסיקת ההלכה את הפוסקים האחרונים, כפי הכלל 'הלכה כבתראי' אף שדעתם מנוגדת לדעת השולחן ערוך, ולדעת פוסקי תימן יש להעדיף את פסקי הרמב"ם שמשקף את מסורת הפסיקה של הגאונים שהייתה בתימן.
כלל קבלת דעת מרן מוסכם על רוב הפוסקים הספרדים. יש פוסקים התומכים בו באופן גורף, וישנם שקיבלו כלל זה באופן חלקי בלבד מטעמים שונים, כמו הצורך להתחשב בכללים נוספים כמו "קבלת הוראות האר"י" או "קבלת הוראות הרמב"ם".בנוסף ישנן הגבלות שונות החלות על כלל זה, למשל כאשר פסיקת מרן סותרת מנהג קדום.
שימוש בולט בכלל זה נעשה בספריו של הרב עובדיה יוסף ובספרי הפוסקים ההולכים בשיטתו.
רקע.
מאז חתימת התלמוד עד סוף תקופת הגאונים, הוראת ההלכה הייתה בעיקר על ידי הסקת מסקנות מלימוד התלמוד, ועיון בתשובות הגאונים. לאחר תקופת הגאונים התפצלה שיטת לימוד התלמוד לשתי אסכולות שונות, שיטת חכמי המזרח, שהבולטים בהם הם הרי"ף והרמב"ם חתרו בדרך כלל לפסיקת ההלכה ישירות מדברי התלמוד, בעוד שחכמי אשכנז וצרפת ובראשם בעלי התוספות נטו יותר להסקת מסקנות מתוך קושיות ופלפולים. בעוד ששיטת הרי"ף והרמב"ם התקבלה בעיקר בארצות המזרח וארץ ישראל, בקרב יהדות אשכנז פסקו לפי תורתם של בעלי התוספות, לדוגמה החיבור "הגהות מיימוניות" על ספר משנה תורה של הרמב"ם ביטא את הגישה של בעלי התוספות בפסיקה לעומת פסיקתו של הרמב"ם.
הרב יוסף קארו, שאף לאחד את שתי שיטות אלו לכדי פסיקה אחת. לצורך כך קבע כמה כללים:
שיטת פסיקה זו התבטאה בחיבורו הקצר "שולחן ערוך" ספר שזכה לתפוצה גדולה עוד בחיי המחבר. לדברי החיד"א, ישנה מסורת בשם הרב חיים אבולעפיה (הראשון) שעל דברי מרן הסכימו כמאתיים רבנים בני דורו.
מאידך הרמ"א והמהרש"ל השייכים לאסכולת בעלי התוספות התנגדו לשיטתו של הרב יוסף קארו מכמה טעמים בסיסים:
לצורך כך חיבר הרמ"א את ספר דרכי משה על חיבור הבית יוסף, וספר המפה הגהות על ספר שולחן ערוך, בכך הפך הרמ"א את הלימוד בספר שולחן ערוך לנחלת הכלל.
גם מקרב רבנים מקרב יהדות ספרד היו שהתנגדו לשיטת פסיקה זו, כך לדעת המהרש"ך, ועוד.
השפעת פסיקתו של השולחן ערוך על בני עדות המזרח, והפיכתו לפוסק מרכזי, נעשתה בשלבים, ישנן פסיקות המלמדות שאף לאחר שני דורות מפטירתו של הרב יוסף קארו עדיין הרמב"ם נחשב כ"מרא דאתרא". בקרב יהדות אשכנז השפעת פסיקת השולחן ערוך הייתה במידה מועטת מאד.
שיטה מעשית נוספת שהתפשטה באותו זמן היא תורת הקבלה (וקבלת האר"י בפרט) שתפסה מקום מרכזי ומעשי בקרב יהודי המזרח, לעיתים אף יותר מפסקיו של הרב יוסף קארו, בעיקר מפני הטענה שדבריו של האר"י נאמרו לו על ידי אליהו הנביא, ולכן אין אפשרות לחלוק על פסקיו, השפעת תורה זו באה לידי ביטוי בפסיקה גם בימינו.
מקור הכלל.
כלל בסיסי בהלכה הוא האפשרות לכל חכם שראוי לכך, להכריע במחלוקות להקל או להחמיר מכח סברא או ראיות, מכאן נובע ריבוי הדעות והמחלוקות כמעט בכל פרט. במקום שאין אפשרות להכריע מסברא יש להכריע לחומרא בדברים הנוגעים לדיני תורה, ולקולא בדיני דרבנן.
מאידך, בתלמוד מובא שבמקום ש"איפסקא הילכתא" כלומר כבר נפסקה ההלכה ופשטה בכל ישראל, או במקום רבם - "מרא דאתרא", כלומר באופן שבני המקום קיבלו עליהם רב מסוים, אין אפשרות לפסוק אחרת אף אם ישנן ראיות נגד פסק זה.
סמכות "קבלת הוראות מרן" כפסיקה מחייבת נסמכת על שני כללים אלו:
ישנם הסבורים שקבלת הוראותיו נובעת מעקרון ה"רוב" בהלכה, כלומר הסכמת הפוסקים כדעתו הפכה את פסיקתו לעמדה של רוב. בנוסף ישנם שציינו שרוב זה נובע מהמסורת על הסכמת "מאתיים הרבנים". לפי עמדה זו יש אפשרות להתחשב בפוסקים שחולקים על מרן.
תוקף הכלל.
מבין מקבלי הכלל, ישנן גישות שונות ביחס לתוקפו:
מקבלי הכלל בצורה גורפת.
ישנם שקיבלו אותו באופן כמעט גורף, כמו פוסקים רבים מקרב יהדות המזרח בעיקר במאה ה-18, ראו בספר שולחן ערוך כ"איפסקא הילכתא", למשל הרב חיים מודעי כתב שאפילו כל ישראל יחלקו על מרן יש לפסוק כמותו. הרב משה חאגיז הביא מה ששמע מסבו הרב משה גלנטי (המאה ה-17) על קבלה מחודשת של הוראות מרן, כך שאין לטעון קים לי נגד מרן.