השיח בארצות הברית אודות הצורך בפיתוח טכנולוגי לאיתור, גילוי והשמדת צוללות גרמניות החל עוד טרם כניסת המדינה למלחמת העולם הראשונה. הזרז המרכזי לתהליך היה הטבעת ספינת הנוסעים הבריטית לוסיטניה על ידי צוללת גרמנית במאי 1915 ליד חופי אירלנד, בתגובה למצור הימי שהטילה בריטניה על גרמניה. הספינה יצאה מניו יורק לכיוון בריטניה, ובין 1,198 הנספים על הסיפון היו 128 אזרחים אמריקנים. תומאס אדיסון טען במאמר בעיתון "ניו יורק טיימס" לאחר הטבעת הלוסיטניה כי כושר ההמצאה האמריקני מסוגל להביא לפיתוחים טכנולוגיים שיאפשרו התמודדות עם אתגר הצוללות, וכי יש לגייסו עבור צורכי המדינה והצבא.
הנשיא וודרו וילסון שלא היה מעוניין להצטייר כמתכונן לקראת הצטרפות למלחמה, טען כי הצבא צריך להתכונן להגנה, אבל לא למלחמה. בספטמבר 1915 הקים מזכיר הצי ג'וזפוס דניאלס את הוועד המייעץ לצי לבחינת טכנולוגיות לחימה שישרתו את מאמצי ההגנה של הכוחות הימיים האמריקניים, אל מול האתגרים החדשים בזירה הימית שנחשפו במהלך השנים הראשונות של המלחמה באירופה, ובמיוחד במסגרת מערכת הצוללות. דניאלס דגל בשיתוף אנשי טכנולוגיה כמו אדיסון ומדענים מתוך התעשייה האמריקנית, כמו ויליס ויטני (Willis R. Whitney), שעמד בראש מעבדת המחקר של חברת ג'נרל אלקטריק. הוועד המייעץ לצי פעל לארגון מהנדסים מהתעשייה האזרחית כדי לנסות לפתור בעיות שאינן מדעיות באופיין, ובעיקר כדי לטפל בבעיות של ייצור וסטנדרטיזציה של אמות מידה.
הוועדה המייעצת לצי פעלה לאורך המלחמה במקביל למועצה הלאומית למחקר שהוקמה תחת האקדמיה הלאומית למדעים האמריקאית ביוני 1916, במטרה להכווין את האקדמיה האמריקנית לבצע מחקר בסיסי לטובת הביטחון הלאומי ורווחת האוכלוסייה האמריקנית, באמצעות גיוס מדענים מהאקדמיה, וקישורם לממשלה ולכוחות המזוינים. הקבוצות פעלו במקביל לאורך רוב שנות המלחמה, בניסיון להגיע לפיתוחים מבצעיים עבור הכוחות הימיים של ארצות הברית ושל מדינות ההסכמה. לאחר התבססות ה-NRC החלו להתגלע מתחים בין המועצה לבין הוועד המייעץ לצי. ויליאם סונדרס (William Lawrence Saunders), מנהל בענקית התעשייה אינגרסול ראנד (Ingersoll Rand), ששימש כיו"ר הוועד המייעץ לצי, התנגד לפעולתה של המועצה הלאומית למחקר, טען כי מדענים מהאקדמיה לא יצליחו לייצר פתרונות יישומיים עבור הכוחות המזוינים, וקרא להכפיף אותה לוועד המייעץ.
פעילות לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה באפריל 1917, הוועדה המייעצת לצי קיבלה אישור להשתמש במתקן של הצי האמריקני בנהנט שבמסצ'וסטס, בסמוך לעיר בוסטון. המתקן פעל בשיתוף פעולה עם גוף המחקר של חברת ג'נרל אלקטריק, ובעקבות זאת, עם המדען הנודע אירווינג לאנגמיור, אחד המדענים הבכירים שעבד במעבדת המחקר של החברה, שיזכה בהמשך בפרס נובל בשנת 1932. גם צוות המחקר של חברת התקשורת AT&amp;T הצטרף במהרה לצוות. הצוות, שהמשיך לקבל את התמיכה של מזכיר הצי דניאלס, הובל על ידי אנשי טכנולוגיה ותעשייה, וכמעט לא נכללו בצוות מדענים מהאקדמיה.
המהנדסים של ג'נרל אלקטריק בנהנט, בהובלת לאנגמיר, הצליחו לפתח שיטה לאיתור צוללות בהתבסס על מתקן בריטי קיים המכונה הידרופון. המתקן הזה השתמש בעיקרון של הקלטת קול משני כיוונים (binaural principle), שמאפשר לאתר קול בצורה החזקה ביותר כאשר נמצאים ישירות מולו. המהנדסים של לאנגמיור החליפו את ציפוי המנגנון הבריטי ממתכת לגומי, וכך הגדילו את טווח המכשיר בכשלושה מייל. באמצע אוגוסט 1917 שלוש אוניות קטנות, מצוידות במערכת שפותחה בנהנט, ושכונתה על ידי הצי C-tube, הצליחו להבריח צוללת סמויה מנמל בוסטון, ובהמשך להטביע אותה באמצעות פצצות עומק.
באביב 1918 הוכפף הצוות בנהנט תחת הפיקוח של המועצה הלאומית למחקר, לאור ההצלחה הגבוה יותר של צוות המחקר של המועצה. תומאס אדיסון, שבתחילת הדרך התנגד לשילוב אנשי מדע "טהור" במחקר לצרכים פרקטיים-מלחמתיים, שינה את דעתו. לאחר הדגמה מוצלחת של היכולות שפותחו על בסיס המחקר של המועצה, אדיסון השתכנע ואמר בפני מזכיר הצי דניאלס שיש "להמשיך ולגבות את הקצינים ואת אנשי המדע, לתת להם את הספינות שהם צריכים, ולעשות זאת במהרה... ושאם נעשה כך, הרי שהצוללת תהפוך מבעיה רצינית למטרד קטן".
רוד
תהילים כ&quot;ח
תהילים כ"ח הוא המזמור ה-28 בספר תהילים. (מזמור 27 בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה). המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לְדָוִד'.
חלוקת המזמור.
המזמור נחלק לשלושה חלקים: פסוקים א' -ב': בכותרת המזמור מבקש המשורר מה' לקבל את תפילתו. חלקו השני מפסוק ג'- ה' מופיעה תפילת המשורר נגד אויביו ובחלקו השלישי, פסוקים ו'-ט' מודה המשורר לה' כי שמע את תפילתו.
תוכן המזמור.
בעל המזמור מתפלל לה' משום שהוא מצוי בסכנה מאויבים המתנהגים כמכריו אך מבקשים להרע לו: "דֹּבְרֵי שָׁלוֹם, עִם-רֵעֵיהֶם; וְרָעָה, בִּלְבָבָם". המשורר מבקש מה' שיצילו וישיב להם גמולם. התפילה נאמרת בגוף ראשון יחיד מלבד הפסוק האחרון בו מבקש המתפלל מה' שיציל את עמו. בפסוק ח' מזכיר המתפלל את משיח ה', המלך: "מְשִׁיחוֹ" ויש שפירשו כי המזמור נאמר על ידי מלך וזה מתפלל בעד עמו. יש שהתבססו על פסוקים ח' -ט' וראו במזמור זה, מזמור מלך. יש שסברו כי המזמור נאמר על ידי אדם חולה וזאת לפי התיאור המובא בפסוק א': "יוֹרְדֵי בוֹר", תיאור המתים היורדים לשאול. אחרים טענו כי מדובר באדם הבורח מאויביו ומוצא מקלט בבית המקדש. יש שטענו כי המזמור נכתב בזמנם של מלכי יהודה וישראל.
בליטורגיה.
הפסוק החותם את הפרק "הושיעה את עמך" וגו' - משמש כאחד מהפסוקים הפותחים את פסוקי דזמרה בקטע המתחיל ב"הודו לה' קראו בשמו". במנהג העממי משתמשים בפסוק זה למנות בני אדם, בגלל האיסור למניה מספרית של בני אדם מישראל, והיות ובפסוק זה ישנן עשר מילים.
נינה סובלאטי
נינה סוּבּלָאטִי (בגאורגית: ნინო სულაბერიძე; נולדה ב-31 בינואר 1995) היא זמרת, כותבת שירים ודוגמנית גאורגית. ייצגה את גאורגיה באירוויזייון 2015.
ראשית חיים וקריירה.
סובלאטי נולדה במוסקבה, רוסיה, להורים גאורגים. שם הולדתה הוא נינו סולאברידזה. זמן קצר לאחר לידתה, משפחתה חזרה להתגורר בגאורגיה. סובלאטי התגוררה תקופה בילדותה בריגה, לטביה. כבר בגיל 13, בשנת 2008, הוחתמה סובלאטי בסוכנות דוגמנות והחלה לדגמן. בתחילת 2009 פנו לסובלאטי עוד מספר סוכנויות דוגמנות עבורן החלה לדגמן וגם עבור מגזינים מובילים בגאורגיה. בין היתר הופיעה סובלאטי ברחבי גאורגיה ועבדה עם להקות מוזיקליות דוגמת The Mins. בשנת 2011 החלה סובלאטי לעבוד עם סטודיו החלומות הגאורגי, בית מוזיקה משפיע בו עבדה עם הזמרת ברה איוונישווילי.
בשנת 2013, סובלאטי הוכרזה כזוכה בעונה השישית של תוכנית הטלוויזיה "Sakartvelos Varskvlavi", הגרסה הגאורגית ל. בשנה שלאחר מכן הוציאה את אלבום הבכורה שלה "מעז להיות נינה סובלאטי""," האלבום הפך לאלבום הנמכר ביותר בגאורגיה בכל הזמנים.
בעקבות ההצלחה עם האלבום, בדצמבר 2014 הוכרזה כאחת מחמשת המועמדים לייצג את גאורגיה באירוויזיון 2015 בווינה, אוסטריה. היא התמודדה בתחרות השיר "לוחם". ב-14 בינואר 2015, סובלאטי התמודדה בגמר הלאומי והוכרזה כזוכה. באירווייזיון, הוגרלה סובלאטי לחצי הגמר הראשון אשר נערך ב-19 במאי, היא שרה אחרונה בסדר השירים והעפילה לגמר לאחר שסיימה במקום ה-4 מתוך 16 מדינות. בגמר היא סיימה במקום ה-11 מתוך 27 מדינות, עם 51 נקודות.
לאחר האירוויזיון, זכה השיר "לוחם" עמו הופיעה באירוויזיון להצלחה במספר מדינות ברחבי אירופה. באירלנד הגיע השיר לטופ 50 במצעד המקומי כאשר מיקום השיא שלו היה 44. באוקראינה הגיע השיר לטופ 40, ברוסיה, הגיע ל-30 הראשונים במיקום שיא של 29 ובטורקיה, השיר הגיע עד למקום השני.
בשנת 2016 הפכה לשופטת בגרסה הגאורגית של התוכנית אקס פקטור. בחודש אוקטובר 2017, היא נעשתה לשופטת בגרסה הגאורגית בתוכנית בה התפרסמה בעצמה כמתמודדת, איידול.
חיים אישיים.
סובלאטי מספרת שאת ההשפעות המוזיקליות שלה שאבה מג'ניס ג'ופלין, בריאן מולקו וביורק. לסובלאטי מספר קעקועים על גופה, אותם היא משרטטת ומקעקעת בעצמה.
סובלאטי נשואה לחצוצרן הגאורגי ג'ורג' שמנאורי איתו היא משתפת פעולה מדי פעם ביצירות מוזיקליות.
אורטגה (זמר)
פלד (זמר)
לניאני
לניאני (באיטלקית: Legnani; באלבנית: Lenjani) הוא שם משפחה.
שרה חג'אזי
שרה חג'אזי (בערבית: سارة حجازي, 1989 – 14 ביוני 2020) הייתה סופרת ופעילה לסבית וסוציאליסטית מצרית. היא נעצרה, נכלאה ועונתה בכלא במצרים במשך שלושה חודשים לאחר שב-2017 הניפה את דגל הגאווה בקונצרט של הלהקה משרוע ליילה בקהיר. חג'אזי חיה עם פוסט טראומה כתוצאה מעינויי הכלא שחוותה במצרים. היא קיבלה מקלט מדיני בקנדה וגרה שם עד מותה. חג'אזי הפכה לסמל במאבק הלהט"בי במצרים.
ביוגרפיה.
חג'אזי נולדה בשנת 1989 למשפחה ממעמד הביניים השמרני המצרי. הייתה הבכורה מבין ארבעה אחים. שרה עזרה לאמה לטפל באחיה לאחר שאביה, מורה למדעי התיכון, נפטר. ב-2010 סיימה תואר ראשון במידענות במכללת ת'אבס בקהיר. ב-2016 היא יצאה מהארון כלסבית וויתרה על החג'אב.
השכלה.
בשנת 2010 סיימה חג'אזי את לימודי התואר הראשון במערכות מידע וב-2016 סיימה השתלמות באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בלמידה מרחוק השתלמה חג'אזי וקיבלה תעודות ב"לחימה לשוויון: 1950–2018","פמיניזם וצדק חברתי","שיטות מחקר","גיוון ושילוב במקום העבודה"ו-"הבנת אלימות" באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, SOAS בלונדון , אוניברסיטת פיטסבורג ואוניברסיטת אמורי.
השקפה פוליטית.