רצח אסף שטיירמן התרחש ב-4 בדצמבר 1996 בחורשת אוסישקין על גבול כפר סבא – הוד השרון. הרצח נותר בלתי מפוענח במשך ארבע שנים, עד שבדצמבר 2000 התלוננה אשתו של הרוצח במשטרה כי תקף אותה וסיפרה כי לאחר נישואיהם התוודה באוזניה על רצח שביצע. בעלה, רעי חורב, נעצר והודה במעשה. חורב רצח את שטיירמן בנוכחות סיגלית חיימוביץ' (לימים חיימוביץ'־כהן), שגם סייעה לו במעשה, וליהי גלוזמן (לימים דרנל, ואחייניתה של הזמרת נורית גלרון). כשהתגלו פרטי המעשה הם עוררו סערה ציבורית, מכיוון שמדובר ברצח ללא מניע וללא סיבה הגיונית.
בגזר דינה של חיימוביץ' כתבו השופטים:
פרטי המעשה.
ב-4 בדצמבר 1996, סמוך לשעה שמונה בערב, ישבו שלושת המשתתפים ברצח במרפסת דירת הוריה של חיימוביץ', ברחוב ארלוזורוב בכפר סבא, ועישנו מריחואנה. באותה עת עבר ברחוב אסף שטיירמן בן ה-18, שהתגורר בו אף הוא, בדרכו לפגישה עם חברתו עידית ב"קניון ערים" בעיר. ייתכן שבדרכו סמוך לביתה של חיימוביץ' העיר שטיירמן דבר מה כלפי חורב כשהבחין בו. השלושה, שהכירו אותו היכרות שטחית, החליטו להורגו. הם יצאו לכיוון החורשה הסמוכה חמושים בפגיונות, והציעו לשטיירמן להצטרף אליהם לעישון מריחואנה בחורשה הסמוכה לרחוב ארלוזורוב (חורשת אוסישקין). הוא נעתר להצעה והתלווה אליהם. דקות מספר אחרי שהגיעו לחורשה תקף חורב את שטיירמן ורצח אותו בדקירות פגיון, במכות אבן, בקרשים שהיו במקום ובחניקה. חיימוביץ' סייעה לרצח כשהתקיפה את הקורבן באגרופיה, ונתנה לחורב את האבן שבאמצעותה הכה את שטיירמן. גלוזמן טענה כי לא השתתפה באופן פעיל במעשה, ובשלב מסוים היא קראה לחורב ולחיימוביץ' להפסיק, וכשלא נענו לה היא הסתלקה מהמקום והלכה לביתה בלי לספר על הרצח לאיש.
החקירה והפענוח.
אחרי הרצח עצרה המשטרה מספר חשודים. הם נעצרו פעמים אחדות, אולם לא נמצאו ראיות מספיקות להרשיעם. המשטרה ניסתה בלא הצלחה לחלץ מהם הודאה בתחבולות שונות. כיום ידוע שלחשודים אלו לא היה שום קשר לרצח.
בשנת 1997 שוחזר הרצח בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר". לאחר השחזור הגיעו כמה ידיעות שטחיות שלא קידמו ממש את החקירה לעבר קצה חוט.
בשנת 2000 פוענח הרצח בעקבות עדותה של סנדרין בן דוד, אשתו של רעי חורב. בן דוד באה להתלונן על תקיפה מצד בעלה, ולאחר מכן סיפרה כי התוודה לפניה על הרצח שביצע. חורב נעצר והודה. גלוזמן קיבלה מעמד של עדת מדינה והעידה נגד שני שותפיה למעשה. בשנת 2001 נידון חורב בבית המשפט המחוזי בתל אביב למאסר עולם, ובשנת 2006 נקצב עונשו ל-36 שנה. בשנת 2002 נידונה חיימוביץ' ל-24 שנות מאסר. עונשים אלה ניתנו אף על פי שהרוצחים היו קטינים (בני 17 וחצי) בעת ביצוע המעשה. ערעורם של השניים על חומרת עונשם, בטענה כי העונש המרבי שניתן להטיל על קטין שעבר עבירת רצח הוא עשרים שנות מאסר, נדחה בבית המשפט העליון. לדברי השופטים, המחוקק פטר את בית המשפט מן החובה להטיל מאסר עולם על קטינים שרצחו, אך לא מנע ממנו את היכולת לעשות זאת אם כך נדרש על פי שיקול דעתו.
על שחרורה של ליהי גלוזמן והצבתה במעמד של עד מדינה נמתחה ביקורת ציבורית. גלוזמן זכתה למעמד זה היות שהתביעה סברה כי הודאותיהם של חורב וחיימוביץ' לא הספיקו להרשעתם ועל כן נדרשו תימוכין נוספים.
לאחר מתן גזר הדין.
בשנת 2006 נישאה חיימוביץ' לרוצח שחר כהן, שהורשע בשנת 1997 בהיותו חייל צה"ל ברצח חברו ליחידה . השניים נפגשו במסגרת אירוע שהופק עבור אסירים, ונישאו בתוך כותלי כלא איילון (כלא רמלה), בו מרצה כהן את עונשו.
בשנת 2014 נדחתה תביעת הנזיקין של האחים לסרי, שעד מציאת הרוצח נחקרו ונעצרו פעמים רבות בידי משטרת ישראל בחשד לרצח אסף שטיירמן.
ב-4 בנובמבר 2021 החליטה ועדת שחרורים לקצר את מאסרה של חיימוביץ'־כהן, לאחר שנשאה יותר משני שלישים של תקופת המאסר שנגזרה עליה, ובכך נענתה הוועדה לבקשתה לשחרור מוקדם. המדינה לא ערערה על ההחלטה, וחיימוביץ'־כהן שוחררה מהכלא ב-10 בנובמבר 2021.
בית הספר התיכון על שם מיי בויאר
בית הספר התיכון על שם מיי בויאר הוא בית ספר תיכון פרטי, הפועל מאז היווסדו, בשנת 1964, בשכונת בית וגן בירושלים. בית הספר נחשב לאחד מהיוקרתיים בישראל, הן בשל תנאי הקבלה הגבוהים והן בשל בוגריו הנודעים הרבים.
היסטוריה.
בית הספר נולד מהרעיון להביא לפנימייה בירושלים תלמידים מצטיינים מרחבי ישראל, ממקומות בהם אין בתי ספר תיכוניים, כדי שיוכלו לקבל חינוך תיכוני. המחזור הראשון הגיע לפנימייה בעין כרם בשנת 1960 ולמד בבתי ספר ברחבי ירושלים. הפילנתרופ הציוני לו בויאר מארצות הברית, שמע על הפרויקט ותרם לזכר אשתו, מיי בויאר, אשר שאפה להעלות את רמת החינוך בישראל ולתת הזדמנות לתלמידים בעלי פוטנציאל גבוה מהפריפריה, את קמפוס בית הספר. לימים, נכדתו נמנתה עם סגל מורי בית הספר. אבן פינה לבית הספר הונחה במאי 1962. לתכנון קמפוס בית הספר נערכה תחרות אדריכלים שבה זכתה הצעתם של האדריכלים שולמית נדלר, מיכאל נדלר ושמואל ביקסון. בית הספר נחנך ביוני 1965.
מראשית דרכו, יועד בית הספר לקבל ללימודים תלמידים מחוננים בלבד: כמחציתם ירושלמים וכמחציתם מכל רחבי ישראל. אלה שוכנו בפנימייה שלו.
בית הספר מקבל תלמידים על ידי מבחנים פסיכוטכניים, גיליון ציונים משלוש השנים האחרונות ושלושה ראיונות קבלה. המועמדים שעברו את תהליך המיון הראשוני מזומנים למחנה הכנה בקיץ. כיום, חניכי הפנימייה מהווים כשליש מתלמידי בויאר (כולל חט"ב) ושישית מתלמידי התיכון. לפנימייה מתקבלים תלמידים מכל רחבי הארץ, ויחד איתם תלמידים מירושלים.
בבית הספר לומדים כ-1,000 תלמידים ותלמידות, מכיתות ז' עד י"ב ומתוכם כ-300 תלמידים בפנימייה. מנהלו הראשון של בית הספר היה יצחק מייזלר.
מנהלת בית הספר הנוכחית היא דפנה מנשה-ברוך, שנכנסה לתפקיד בשנת 2008.
אסף שטיירמן
מועדון הכדורגל וייקינג
מועדון הכדורגל וייקינג (בנורווגית: Viking Fotballklubb) הוא מועדון כדורגל נורווגי מהעיר סטאבאנגר. המועדון הוקם בשנת 1899 בעת שתחום הכדורגל הפך לפופולרי בעולם המערבי. בשנות ה-30 של המאה ה-20 במדי המועדון שיחק ריידר קוואמן שעד היום נחשב בין הכדורגלנים הבולטים של המדינה. מועדון זה הוא אחד המועדונים המובילים בנורווגיה עם שמונה אליפויות של ליגת העל הנורווגית, האחרונה מהם משנת 1991 וכן חמישה גביעי מדינה.
המועדון שיחק ברציפות בכל השנים בליגת העל הנורווגית, למעט העונות 1966/1967 ו-1987/1988. המועדון התפרסם מאוד ברמה הבינלאומית כאשר בעונת הדיחה הקבוצה את צ'לסי מגביע אופ"א.
בעונת ירד המועדון לליגת המשנה הנורווגית, לאחר שסיים במקום האחרון בליגה הבכירה. בכך חזר לליגת המשנה לראשונה מזה 20 שנים.
בעונת 2018 המועדון סיים במקום הראשון בליגת המשנה וחזר לליגת העל.
קפה (צמח)
קפה (שם מדעי: "Coffea") הוא סוג צמח ממערכת בעלי פרחים, שבו כעשרה מינים שונים של עצים נמוכי קומה ושיחים. הצמח מוכר בעיקר בשל משקה הקפה המופק מטחינת או חליטת פוליו של העץ וערבובם עם נוזל חם או קר.
הקפה צומח, כך במקור, באזורים בעלי אקלים טרופי או סובטרופי ובעיקר באפריקה ובאסיה. עם זאת, הקפה הובא לארצות דרום אמריקה וגדל באזורים הטרופיים שם בכמות גדולה מאוד, במיוחד בברזיל.
חלקי פרי הקפה.
1: מרכז.
2: פול קפה (אנדוספרם).
3: שכבת מוץ (קליפה).
4: כיסוי קלף (מעטפת גרעין קשה).
5: שכבת פקטין.
6: ציפה (פרי) (רקמה עסיסית אמצעית).
7: קליפה חיצונית.
צמח הקפה
עץ הקפה
ג'יימס קלארק רוס
סר ג'יימס קלארק רוס (באנגלית: James Clark Ross;
15 באפריל 1800 - 3 באפריל 1862) היה קצין ים ומגלה ארצות בריטי. הוא חקר את הקוטב הצפוני עם דודו סר ג'ון רוס ועם סר ויליאם פארי, והוביל בעצמו משלחת לחקר הקוטב הדרומי.
חוקר הקוטב הצפוני.
רוס נולד בלונדון. בהשפעת דודו הצטרף בשנת 1812 לצי המלכותי, ונלווה אליו בהפלגתו הראשונה לאוקיינוס הארקטי ב-1818 בחיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. בין השנים 1819 ו-1827 הוא השתתף בארבע משלחות לחקר הקוטב הצפוני בפיקודו של ויליאם פארי, ובשנים 1829-1833 הפליג שנית תחת פיקודו של דודו בהפלגתו השנייה לקוטב הצפוני. במהלך מסע זה, ב-1 ביוני 1831, איתרו השניים את מיקומו של הקוטב הצפוני המגנטי בחצי האי בותיה, בצפונה הרחוק של קנדה. במהלך אותה הפלגה מיפה רוס את איי בופור, שלימים הוחלף שמם על ידי דודו לאיי קלארנס.
ב-1834 הועלה רוס לדרגת קפטן. בדצמבר 1835 הציע לאדמירליות ליטול על עצמו להוביל אספקה ל-11 אוניות לציד לווייתנים שנלכדו במפרץ באפין. הצעתו התקבלה, והוא הפליג בינואר 1836 באה"מ "קוֹב". המסע היה קשה, וכאשר הגיע ביוני אל המיקום הידוע האחרון של ציידות הלווייתנים, כולן להוציא אחת כבר הצליחו לשוב הבייתה. רוס לא מצא כל סימן לאונייה האחרונה, "ויליאם טור", אשר ככל הנראה נמחצה על ידי הקרח בדצמבר 1835. הוא שב אל האל בספטמבר 1836 כשכל אנשיו בריאים ושלמים.
מ-1835 עד 1839, להוציא תקופת הפלגתו ב"קוב", ערך יחד עם אדוארד סאבין סקר מגנטי של בריטניה.
חוקר הקוטב הדרומי.
בשנים 1839-1843 פיקד רוס על משלחת לחקר הקוטב הדרומי שכללה את האוניות אה"מ "ארבוס" ואה"מ "טרור". סייע למשלחת פרנסיס בופור, ההידרוגרף של הצי המלכותי הבריטי וחבר בכמה אגודות מדעיות. במשלחת השתתף גם ג'וזף דלטון הוקר, שהוזמן לשמש עוזר רופא. "ארבוס" ו"טרור" היו ספינות הרעשה, שהמבנה החסון שלהן התאים לתנאי ההפלגה הקשים.