ה-T-72, בהיותו טנק אשר יועד לייצור המוני, נפוץ בכמויות גדולות בקרב המדינות אשר השתייכו לברית המועצות ובנות בריתן, ביניהן סוריה, עיראק ואיראן. מאז הצגתו, עסקה ברית המועצות בפיתוח ושדרוג הטנק, אשר גרסתו המתקדמת ביותר (T-72BU) מותגה כ-T-90, והפכה לטנק החדש ביותר שנכנס לייצור סדרתי ברוסיה. מאז התפרקות ברית המועצות מציעות מדינות שונות, שנותרו בהן תשתיות ייצור ופיתוח, חבילות שדרוג לטנקי T-72, המיועדות להתאים את הטנק למאה ה-21 על ידי שיפור המיגון, החימוש, המכלולים האלקטרוניים והמנוע. שדרוג מעניין פותח על ידי אוקראינה, המציעה טנק T-72 המסוגל לירות תחמושת נאט"ו בקוטר 120 מ"מ.
T-72 במלחמות ישראל.
במבצע שלום הגליל נתקל צה"ל בטנקי T-72 בשרות הצבא הסורי. מפרסומים שונים עולה כי ה-T-72 הצליח לפגוע במספר כלי רכב ישראליים, במיוחד בקרב סולטאן יעקב. מנגד, אמצעי ה-נ"ט אשר נמצאו בשימוש צה"ל (כמו טילי TOW-2A) הצליחו לחדור את שריון הטנק.
מעולם לא פורסם כי T-72 נלקח שלל בידי צה"ל. אין טנקים מסוג זה בתצוגה בשום אתר פתוח לציבור בארץ, פרט ליד לשריון שם מוצג טנק שניתן לאתר על ידי מדינה מזרח אירופאית.
דגמים.
פיתוח ברית המועצות/רוסיה:
דגמים של מדינות אחרות:
נארוטו שיפודן
המנון תאילנד
פלנג צאט ("เพลงชาติ") (בעברית: "המנון לאומי") הוא ההמנון הלאומי של תאילנד. הוא אומץ ב-10 בדצמבר 1939. המנגינה הולחנה על ידי פטר פייט, בנו של מהגר גרמני ויועץ מלכותי לענייני מוזיקה. המילים נכתבו על ידי לואנג סרנופראפהאן.
ההמנון חובר מספר ימים בלבד לאחר ההפיכה של 1932. הוא שודר לראשונה ביולי של אותה שנה. המילים המקוריות היו של קהון ויכהיטמאטרה. בשנת 1939, כאשר השם של המדינה שונה מסיאם לתאילנד, נערכה תחרות לכתיבת מילים חדשות להמנון. באותה תחרות ניצח לואנג סרנופראפהאן. ראש הממשלה דאז פיבוסונגרם הורה לנגן את ההמנון הלאומי בכל יום בשעות 8:00 ו-18:00. התושבים הצטוו לעמוד כמחווה של כבוד לאומה. החוק עדיין בתוקף כיום.
פאנפיקשן
רב שמואל בר רבא
סוני בונו
סלבטור פיליפ "סוני" בונו (באנגלית: Salvatore Phillip "Sonny" Bono; 16 בפברואר 1935 - 5 בינואר 1998, שמו הפרטי נהגה: "סאני") היה מפיק מוזיקלי, זמר, שחקן ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית. ידוע בעיקר כצלע הגברית יחד עם אשתו לשעבר שר בצמד המוזיקלי סוני ושר.
קריירת בידור.
בונו נולד בדטרויט למשפחת מהגרים איטלקית. את דרכו בעולם הבידור החל כמקדם מכירות למפיק העל פיל ספקטור בראשית שנות ה-60. באותה העת החל גם לשלוח ידו בכתיבת פזמונים, הבולט בהם היה "Needles and Pins". בהמשך אותו עשור נישא לשר עימה הקים את הצמד "סוני ושר" שזכה להצלחה רבה. בונו כתב, עיבד והפיק כמה מלהיטי התקופה שהושרו על ידי הצמד, ובהם: "I Got You Babe" ו-"The Beat Goes On". בעקבות ההצלחה הגדולה של הצמד, הגישו השניים תוכנית טלוויזיה מצליחה ברשת הטלוויזיה CBS בין השנים 1971–1977.
לאחר פירוק הצמד, המשיך בונו להופיע בתוכניות טלוויזיה כדוגמת "Fantasy Island", וספינת האהבה. בונו הופיע גם בסרטי קולנוע מצליחים כדוגמת סרטו של ג'ון ווטרס "Hairspray" ובסרטו של בארי זוננפלד גברים בשחור.
סוני היה הסנדק של אנתוני קידיס, סולן הלהקה רד הוט צ'ילי פפרז.
חיים פוליטיים.
בין אפריל 1988 לאפריל 1992 היה ראש עיריית פאלם ספרינגס. החל מינואר 1995 ועד למותו כתוצאה מתאונת סקי בינואר 1998 היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז 44 של מדינת קליפורניה.
סלבוטמול
הגהות הב&quot;ח
הא לחמא עניא
הָא לַחְמָא עַנְיָא (ארמית: "זהו לחם העוני") היא פסקה בארמית הפותחת את קריאת ההגדה בליל הסדר.
הפסקה כוללת הקבלה בין המצות שעל השולחן לבין "לחם העוני" שאכלו בני ישראל בצאתם ממצרים, הזמנת כל הרעבים לבוא ולהצטרף לסעודה, ותפילה לגאולה.
מקור הפסקה.
קשה לקבוע במדויק מתי נכנסה הפסקה לנוסח ההגדה של פסח. ההגדה הקדומה ביותר שנמצאה היא מתקופת הגאונים, והדרך ללמוד על קדמותם של קטעים שונים בהגדה היא מאזכורים של נוסח ההגדה במקורות חיצוניים מוקדמים ובאמצעות ניתוח אופי הטקסט וסגנונו.
פסקת "הא לחמא עניא" איננה נזכרת באף אחד מהתלמודים או מהמדרשים, והיא החלה להופיע בכתב רק בספרות הגאונים (כגון סדר רב עמרם גאון), דבר המצביע על כך שהפסקה היא מאוחרת יחסית.
ניתוח הטקסט של הפסקה מעלה נתונים סותרים - מצד אחד, בעוד ששאר ההגדה הוא בעברית, פסקת "הא לחמא עניא" כתובה בארמית, דבר המצביע על כך שזוהי תוספת מאוחרת. מאידך, מעצם אזכורו של קורבן הפסח משמע שמדובר בקטע שנאמר בתקופה שבה עדיין היה מוקרב קורבן הפסח. ואמנם, רבים מהראשונים כותבים כי נוסח "הא לחמא עניא" נתקן בבבל, שם שפת הדיבור הייתה ארמית כבר בתקופת בית שני.
מקומה של הפסקה בהגדה.
בהגדות המודרניות, נדפסת פסקת "הא לחמא עניא" בתור תחילת קריאת ההגדה, לעיתים אחרי פסקת לשם יחוד, ולעיתים, על־פי הרמב"ם, לאחר אמירת המשפט "בבהילו יצאנו ממצרים". אולם, מקומה של הפסקה לא היה מוסכם על כל הראשונים. חלקם, כגון הרשב"א והרב אשר בן חיים ממונתשון לא הזכירוה כלל, וחלקם, כגון הראב"ן והריטב"א כתבו כי איננה חלק מההגדה, אלא נספח מאוחר. ראשונים נוספים כתבו כי יש למזוג את הכוס השנייה לפני "מה נשתנה", ולא לפני "הא לחמא עניא".
טעם אמירת "הא לחמא עניא" בארמית.
טעמים שונים ניתנו לאמירת "הא לחמא עניא" בארמית:
על כל פנים את המשפט האחרון "לשנה הבאה בני חורין" אומרים בעברית, וגם לכך נאמרו מספר טעמים:
גרסאות ופרשנויות.
בחלק מקהילות צפון אפריקה, וכן בתימן, נהגו להקדים לאמירת "הא לחמא עניא" את המילים "בבהילו (=בבהילות, בחיפזון) יצאנו ממצרים". מילים אלו אינן נמצאות בנוסחאות ההגדה של הגאונים, והן נוכחות לראשונה בנוסח ההגדה של הרמב"ם.
רבי ישעיה די טראני כתב שאין לומר את המשפט "כל דצריך ייתי ויפסח" שמשמעו "כל הצריך יבוא וישתתף באכילת קרבן הפסח", לפי שבזמן הזה אין לנו קרבן פסח, מה גם שאפילו בזמן המקדש לא ניתן להזמין לאכילת הפסח את מי שלא נמנה מראש עליו. הראב"ן אף כתב שמשפט זה מן הסתם לא נאמר בזמן גלות בבל, ולכן גם בזמננו אין לאמרו. לעומתם, יש בראשונים שיישבו המנהג לומר משפט זה, בטענה שהוא מתייחס לאפיקומן, שהוא זכר לפסח, או לשני התבשילים שנהוג להניח בקערה, זכר לקרבן הפסח ולקרבן חגיגה.
סיבוב הקערה מעל ראשי המסובים.
רבי יצחק אלחדב מחכמי ספרד במאה ה-14 כותב:
ומנהג נפוץ בקרב יוצאי קהילות צפון אפריקה, בעיקר מרוקו ותוניס, לסובב את הקערה מעל ראשי כל המסובים ואומרים . על מנהג זה מספר החיד"א, שביקר בתוניס בשנת תקל"ד (1774). לפי עדותו, המשרת סובב את הקערה שלש פעמים מעל ראשי המסובים (אך לפי הוראת החיד"א - לא מעל ראשי הנשים). גם ישראל יוסף בנימין מתאר מנהג דומה בקרב יהודי תוניס. הרב יעקב משה טולידאנו מציין שגם בני יהדות מרוקו נהגו כן. הרב שם טוב גאגין מספר כי בביקור במרוקו בשנת תרצ"ב (1932), שאל את רבני מרוקו לפשר מנהג זה, והם השיבו לו כי יש בדבר סגולה לברכה ולהגנה מכל פגע וצרה.
רבי משה בן מכיר כותב ששמע על המנהג לסובב את הקערה בעת אמירת "הא לחמא עניא" ותמה עליו, והוסיף כי לא ראה מי שנהג כך.
לפי השערות, מקורו של המנהג בהרחבה של המנהג שרווח בזמן התלמוד לסלק את השולחן מלפני המסובים בשלב זה של הסדר, במטרה לעורר את הילדים לתמוה על כך. כך כותב רבי משה פיזנטי מחכמי סלוניקי במאה ה-16 ואחרים. השערה נוספת אותה מעלה רבי יוסף בן נאים, שבסיבוב הקערה על תכולתה רומז בעל הבית למסובים: כך יצאתם ממצרים, כל אחד משא על כתפו () ועל ראשו, ויצאו "בבהילו", כלומר, בחיפזון. רבי חיים פלאג'י כותב שמנהגם לסובב את הקערה מעל ראשי בני הבית בעת אמירת "מה נשתנה" ונימק את הדבר על פי הקבלה.
מנהג קדום יותר, ודומה במקצת, מתאר רבי מנחם המאירי, להגביה את הקערה בעת סילוקה בשעת אמירת "הא לחמא עניא" עד לגובה הכתף, זכר לאופן שבו נשאו בני ישראל את צרורותיהם ביציאת מצרים.
ארגוני טרור
סדר עמרם גאון
נסיגת צה&quot;ל מלבנון
קמיע
אליה טואף
ישעיהו ברנשטיין
ישעיהו ברנשטיין (כ"ה באדר ב' ה'תרס"ב, 3 באפריל 1902 - תשמ"ח, 28 בדצמבר 1987) היה מראשוני "הפועל המזרחי" והאידאולוג של התנועה. היו שכינוהו "ברל כצנלסון של התנועה". מהוגי הדעות של תנועת הציונות הדתית ועורך עיתון "הצופה".
קורות חייו.
ישעיהו ברנשטיין נולד בעיר קמיניץ-פודולסק שבאוקראינה שהייתה חלק מהאימפריה הרוסית.
הוא דור חמישי לר' גדליה רבינוביץ מליניץ (בעל "תשואות חן"), שהיה תלמיד של הבעל שם טוב. בן לרב יהושע אליהו ברוך, שכונה ר' שייע אליה שוחט, ושהיה מומחה באסטרונומיה, במתמטיקה ובעברית, ומחשובי חסידי בויאן, ולרבקה בת משה צבי הירש רזניק. ברנשטיין למד בישיבת "תפארת ישראל" ואף על פי שלא בא מבית ציוני, הצטרף לחבורה של תלמידים ציוניים ששאפו לעלות לארץ ישראל. בנוסף רכש לעצמו השכלה כללית, כפי שתיאר בזכרונותיו: "קראתי הרבה ספרים מן הספרות, הייתי אוטודידקט, והוספתי להשתלם במקצועות שונים מתוך קריאה" ותיאר משה קרונה: "שפע האינטלקט שהיה אצור בו לא בא מהשכלה פורמלית, כי אם מיגיעה עצמית בלתי פוסקת".