חלק מהמבנים במושבה הגרמנית הם מבנים לשימור, והמבנים הוכרזו על ידי המועצה לשימור אתרים כאתרי מורשת:
בית הכנסת של ארד
בית הכנסת הראשון של ארד, רומניה, נבנה מעץ בשנת 1742 על חלקת קרקע שנתרמה על ידי אשה בשם נחומה.
שמו של הרב הראשון היה יוחנן והוא התחיל לנהל את עבודת הקודש בשנת 1764. אחריו כיהנו הרבנים יהודה ליב ברוידא, שטרמניץ והירש.
בשנת 1789 מונה לרב היישוב אהרן חורין, שהיה אז בן 23; הוא החזיק בתפקיד עד מותו בגיל 78. בתקופתו של חורין הונהגו בהדרגה סדרים חדשים אשר ביטאו את נטיותיו של חורין לרפורמה: בוטלה תפילת כל נדרי, נאסר לירוק בעלינו לשבח או לרקוע ברגליים בעת הזכרת המן הרשע בקריאת המגילה. כמו כן, בוטל השימוש בטעמי המקרא בעת קריאת התורה. חורין התיר לקהילות בברלין ובהמבורג להתפלל ללא כיסוי ראש ב-1818, אך עמדתו זו לא התקבלה בקהילתו. אבן הפינה למבנה חדש לבית-הכנסת הונחה ב-13 ביוני 1828, אך מכשולים ששמה העירייה עיכבו את סיום הבנייה עד שנת 1834.
שנתיים לפני מותו של הרב חורין, ב-1842, הוכנס באישורו עוגב לבניין. היה זה העוגב הראשון שהופעל בבית-כנסת בהונגריה. הוא הביע אז את תקוותו כי הקהילה תעבור בקרוב להתפלל לפי הנהוג בהיכל בהמבורג. יורשו יעקב שטיינהרדט היה רב נאולוגי חשוב, והקהילה הצטרפה ללשכה הארצית הנאולוגית מיד עם הקמתה.
ג'ון פרספר אקרט
ג'ון פרספר אקרט (באנגלית: John Presper Eckert; 9 באפריל 1919 – 3 ביוני 1995) היה חלוץ בתחום מדעי המחשב.
ביוגרפיה.
אקרט למד בבית הספר מור באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל תואר ראשון בשנת 1941 ותואר שני בשנת 1943. באפריל 1943 קיבלה האוניברסיטה אור ירוק לפרויקט ה"אניאק", אשר פותח בין השנים 1943–1946 בהובלתם של ג'ון מוקלי ואקרט כמהנדס ראשי, והיה למחשב האלקטרוני הדיגיטלי הראשון.
על פי ההסכם שלהם עם האוניברסיטה, אקרט ומוקלי החזיקו בזכויות על פיתוח האניאק, אבל האוניברסיטה הייתה רשאית לתת זיכיונות לשימוש במחשב לממשלה ולארגונים שפועלים ללא מטרות רווח. במרץ 1946 בקשה האוניברסיטה לשנות את ההסכם כך שכלל הזכויות על המחשב שפותח במימונה יהיו בידיה ובעקבות זאת עזבו אקרט ומוקלי את בית הספר מור (Moore) להנדסת אלקטרוניקה של אוניברסיטת פנסילבניה.
אקרט ומוקלי הקימו חברת אלקטרוניקה (בשם Electronic Control Company) שבנתה את המחשב הבינארי האוטומטי (בינאק). אחד השיפורים העיקריים של מחשב זה, שפעל החל מאוגוסט 1950, היה שהמידע נאגר על סרט מגנטי. החברה נהפכה במהרה לתאגיד המחשבים אקרט-מוקלי והוא קיבל הזמנה ממכון התקנים לבנות את המחשב האוטומטי האוניברסלי (יוניוואק). בשנת 1950, תאגיד המחשבים אקרט-מוקלי סבל מבעיות כלכליות ונרכש על ידי התאגיד רמינגטון ראנד. בניית יוניוואק הסתיימה בדצמבר 1950.
אקרט נשאר בתאגיד רמינגטון ראנד והפך למנהל בכיר בו. הוא המשיך לעבוד ברמינגטון ראנד בעוד שהתאגיד התמזג עם התאגיד בורוז, שבשנת 1986 הפך לחברת יוניסיס. בשנת 1989 אקרט פרש מחברת יוניסיס, אבל המשיך לשמש כיועץ לחברה. אקרט נפטר מסרטן הדם ב-3 ביוני 1995 בעיר ברין מאוור פנסילבניה, ארצות הברית.
כמה מההיסטוריונים של מדעי המחשב – וכן אקרט בעצמו – סבורים שהמונח "ארכיטקטורת פון נוימן" ראוי להיקרא "ארכיטקטורת אקרט", מפני שעיקרון התוכנה האגורה בזיכרון, שהוא חלק מרכזי מארכיטקטורת פון נוימן, פותח כבר בבית הספר מור, קודם שג'ון פון נוימן החל לעסוק בתחום המחשבים.
בנטון טרוויזו
אוניברסו טרוויזו באסקט (לשעבר פלקנסטרו בנטון טרוויזו) הוא מועדון כדורסל איטלקי מהעיר טרוויזו, המתמודד בסרייה א'.
המועדון נחשב לאחד הבכירים בכדורסל האיטלקי בשנים האחרונות. המועדון זכה ב-5 אליפויות וב-7 גביעים באיטליה. כמו כן, הגיע 4 פעמים לשלב הפיינל פור של גביע אירופה ופעמיים לגמר.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1954, ונמכר בשנת 1982 לחברת הביגוד וההלבשה "בנטון". למרות זאת, נותר השם הרשמי של המועדון פלקנסטרו טרוויזו. בשנים שבין היווסדות המועדון לקנייתו על ידי בנטון, לא הייתה לקבוצה הרבה הצלחה באיטליה. הפריצה של בנטון טרוויזו התרחשה בשנות ה-90, ומאז זכתה הקבוצה ב-5 אליפויות.
ההצלחה באיטליה.
האליפות הראשונה של בנטון טרוויזו הייתה בעונת 1991/1992, כאשר הוחתם בקבוצה השחקן הטוב ביותר באירופה באותם ימים, טוני קוקוץ', ששיחק בק.ק ספליט שזכתה בגביע אירופה לאלופות שלוש עונות ברציפות. בנטון העפילה לגמר ומנעה מסקבוליני פזארו דאבל, וניצחה אותה בסדרת משחקי גמר הפלייאוף 1:3. בעונת 1996/1997 זכתה באליפות, לאחר שגברה על טים סיסטם בולוניה בסדרת פלייאוף מותחת 2:3. בעונת 2001/2002 שיחקה פעם נוספת מול בולוניה והביסה אותה בסדרת המשחקים 0:3. עונה לאחר מכן, נפגשו שתי הקבוצות שוב בגמר הפלייאוף האיטלקי, וגם הפעם ניצחה בנטון 1:3, ובנוסף, באותה עונה בנטון זכתה גם בגביע האיטלקי אחרי ניצחון על קאנטו בגמר 86:77 והשלימה דאבל ראשון בהיסטוריה של הקבוצה.
לאחר הפסקה של שנתיים מן התואר האיטלקי, הגיע לקבוצה המאמן הישראלי דייוויד בלאט. באותה עונה, זכתה בנטון טרוויזו באליפות החמישית בתולדותיה, לאחר שגברה על קלימאמיו בולוניה בתוצאה 1:3 בסדרת הגמר.
שנה לאחר מכן זכתה הקבוצה בגביע, אולם שיתוף של שחקן שלא כדין גרם להורדת נקודות ממאזנה לירידה לתחתית הטבלה. כתוצאה מכך, איבדה הקבוצה את מקומה ביורוליג.
בסיום עונת 2011/2012 ירדה הקבוצה לליגה השלישית בכדורסל באיטליה בעקבות בעיות כלכליות ושמה הוחלף לאוניברסו טרוויזו באסקט.
באירופה.
בנטון הצליחה להגיע 4 פעמים לפיינל פור של הסופרוליג בשנים 1993 ו-1998 וליורוליג בשנים 2002 ו-2003, והישגי השיא שלה היו שני משחקי גמר שאליהם העפילה, הראשון ב-1993 שנערך באתונה בו הפסידה ללימוז' 59:55, ובפעם השנייה כאשר נפגשה בגמר נגד ברצלונה בגמר שנערך בברצלונה ב-2003, אך שוב הפסידה 65:76.
בנוסף, בנטון זכתה פעמיים במפעלים אירופאים - פעם אחת בגביע האירופי בשנת 1995, כאשר גברה על טאו ויטוריה הספרדית בתוצאה 86:94. בנטון זכתה באותו מפעל בפעם השנייה ב-1999 (שם המפעל נקרא אז יורוקאפ) כאשר גברה על ולנסיה הספרדית בתוצאה 60:64.
שחקני עבר מפורסמים.
לרשימה המלאה ראו
קנטרברי (ניו זילנד)
קנטרברי (Canterbury) הוא חבל בניו זילנד, בחלקו המזרחי של האי הדרומי הכולל את מישורי קנטרברי והאזורים ההרריים שסביבם. שטחו הוא 42,200 קמ"ר והוא החבל הגדול ביותר בניו זילנד. בירתו היא העיר קרייסטצ'רץ' ובה נמצאים גם מוסדות השלטון האזורי ואוניברסיטת קנטרברי. חבל קנטרברי מונה 526,300 תושבים אשר יותר ממחצית מהם מתגוררים בקרייסטצ'רץ'. גבולות החבל הם נהר קונווי (Conway) בצפון, האוקיינוס השקט במזרח, נהר ואיטקי (Waitaki) בדרום והאלפים הדרומיים במערב.
פרובינציית קנטרברי (Canterbury province) הוקמה בשנת 1853 וכללה שטחים נרחבים מהאי הדרומי כולל חבל קנטרברי כיום ואף שטחים בחוף המערבי של האי. הפרובינציה בוטלה והפכה לחבל כפי שהוא מוגדר כיום בעת שבוטלה החלוקה לפרובינציות בריטיות בניו זילנד בשנת 1876.
חלוקה מנהלית.
מבחינה מנהלית החבל מחולק לעשר רשויות אזוריות: תשעה מחוזות ועיר אחת. את חבל ואיטקי קנטרברי חלוקת עם אוטגו שמדרום.
מלחמת האזרחים האנגלית
מלחמת האזרחים האנגלית (באנגלית: English Civil War) הייתה סדרה של עימותים מזוינים בממלכת אנגליה, בין תומכי הפרלמנט לתומכי המלוכה, שנודעו בהתאמה כ"עגולי הראש" ו"אבירים" (Roundheads, על שום התספורת הקצרה שרווחה ביניהם, ו-Cavaliers). המלחמה התחוללה מ־1642 ועד 1651. מלחמות האזרחים הראשונה (1642–1645) והשנייה (1648–1649) היו בין תומכי המלך צ'ארלס הראשון לבין תומכי הפרלמנט הארוך. מלחמת האזרחים השלישית הייתה בין תומכי המלך צ'ארלס השני לבין תומכי הפרלמנט. מלחמת האזרחים הסתיימה בניצחון הפרלמנט בקרב ווסטר ב־3 בספטמבר 1651.
מלחמת האזרחים הובילה להעמדה לדין והוצאה להורג של צ'ארלס הראשון, לגלות של בנו צ'ארלס השני, ולהחלפה של המלוכה האנגלית ב (1649–1653) ואז בפרוטקטורט (1653–1659), תחת שלטון היחיד של אוליבר קרומוול. המונופול של הכנסייה האנגליקנית על הפולחן הנוצרי באנגליה נפסק. מבחינה חוקתית, המלחמות קיבעו את הרעיון שמלכים בריטיים אינם יכולים למשול ללא הסכמת הפרלמנט, אם כי רעיון זה קיבל חיזוק סופי רק במהפכה המהוללת שבסוף המאה.
רקע.
שאיפותיו של המלך.
בני התקופה בוודאי לא האמינו כי מלחמת אזרחים תגרם כתוצאה מהאירועים שהתרחשו. המלחמה פרצה פחות מ־40 שנה לאחר מותה של אליזבת' הראשונה הפופולרית בשנת 1603. בשנת עלייתו לשלטון של צ'ארלס הראשון, 1625, באנגליה ובסקוטלנד היה שלום מזה זמן רב מאוד, מבחינה פנימית וביחסי חוץ. צ'ארלס קיווה שהוא יוכל לאחד את ממלכות אנגליה, אירלנד וסקוטלנד לממלכה אחת, וכך יגשים את חלומו של אביו, ג'יימס הראשון. חברי פרלמנט אנגלים רבים חששו ממהלך כזה, מכיוון שהם פחדו שהקמת ממלכה חדשה עשויה להרוס את המסורות האנגליות הישנות שהגבילו את המלוכה האנגלית. מכיוון שצ'ארלס גם הסכים עם אביו לגבי סמכויות הכתר (ג'יימס תיאר את המלכים כ"אלים קטנים על הארץ", שנבחרים על ידי האל כדי שימשלו על פי הדוקטרינה של "זכותם האלוהית של המלכים"), היו לחששות של אנשי הפרלמנט הצדקה מסוימת.
אף על פי שצ'ארלס היה יחסית חסר שאיפות לגדולה אישית, הוא ציפה לנאמנות כלפיו בשל ה"שלטון הצודק" שלו. כל התנגדות לפקודותיו הוא ראה, במקרה הטוב, כמעליבה. התכונה הזאת, וסדרת האירועים שהתרחשה הובילו לשבר משמעותי בין צ'ארלס לבין הפרלמנט שלו, ולבסוף למלחמה.
הפרלמנט במסגרת החוקתית האנגלית.