זיהוי נוסף של מושא השיר הוא רות המואביה, סבת-סבו של שלמה המלך, שעליה נאמר: על פי פירוש זה, הפסוק מתייחס לבעז, עליו נאמר שישב עם זקני הארץ בשער:
יש הסוברים שעל פי הפשט נכתב השיר כהספד לאישה מסוימת, על ידי בעלה.
מדרשים אחרים קושרים כל פסוק אל דמות נשית אחרת בתנ"ך, על פי הקשרים והרמזים המופיעים בין מילה או פסוק בפרק.
שימוש בשיר.
מקור המנהג לזמר את הפרק "אשת חיל" לפני הקידוש בליל שבת הוא בחוג מקובלי צפת ומבית מדרשו של האר"י, כאשר הפרק פורש באופן אלגורי כמתייחס לשבת, לשכינה ולכנסת ישראל גם יחד, שכולן דמויות נקביות. אמירת פרק זה היא המשך לתפילות בעלות מגמה דומה בקבלת שבת, כגון לכה דודי. עם השנים, התקבל גם הטעם שאומרים את הפרק כאות הוקרה לאשה על עבודתה הרבה והכנותיה לקראת שבת בפרט.
מנהג נוסף הוא לומר את פסוקי השיר במהלך הלוויה של אישה, בעת נשיאת המיטה לקבורה. בהקשר זה נאמר השיר כהספד על האישה ותכונותיה הטובות.
מרבים להשתמש בביטוי "אשת חיל" לאישה שהיא אם, רעיה ובקרב הציבור החילוני בעיקר גם כלפי אשת ציבור פעלתנית.
בתרבות.
השיר פיה פתחה המכיל את טקסט אשת חיל, מתוך האלבום אוף שימחעס וחברים של להקת אוף שימחעס עם ישי לפידות, מנדי ג'רופי, אוהד מושקוביץ ועמירן דביר. השיר זכה לפופולריות גדולה בזמנו ונחשב כנכס צאן ברזל במוזיקה החסידית.
ויליאם היואל
מצלמות-רבות
פאוזי סלו
פאוזי סלו (בערבית: فوزي السلو, תעתיק מדויק: פוזי אלסלו; 1905 – 1972) היה קצין צבא ומדינאי סורי, אשר כיהן כנשיא סוריה מ-3 בדצמבר 1951 עד 1 ביולי 1953.
בית הכנסת דיר אל-קמר
בית הכנסת דיר אל-קמר (ערבית: كنيس دير القمر) הוא בית הכנסת העתיק ביותר במחוז הר הלבנון.
בנייתו של בית הכנסת הושלמה בשנת 1638, הוא נבנה למען הקהילה היהודית הלבנונית שהתגוררה בהרי השוף, שייתכן כי כללה יהודים אשר היו חלק מפמלייתו של האמיר פחר א-דין השני.
יצחק בן-צבי שביקר במקום בשנת 1928, מתאר את בית הכנסת, (שכבר לא היה בשימוש מאז 1860 בערך) כ"גדול ביותר בכל סוריה", 20 מטרים אורכו ו-8 מטרים רוחבו, ובו היה מקום לכ-500 איש."
בניין בית הכנסת עומד על תילו, אך בשנת 1998 הוא נסגר לכניסה בשל חששות בטיחות. כיום המבנה נמצא באחריות אגף התרבות הצרפתית במינהל העתיקות הלבנוני.
חירשות
מגאסון
גודאותה (מחוז)
מחוז גודאותה (אבחזית: Гәдоуҭа араион, גאורגית: გუდაუთის მუნიციპალიტეტი, גוּדאוּתיס מוניציפליטי, רוסית: Гудаутский район) הוא מחוז באבחזיה בפועל או נפה במחוז אבחזיה שבגאורגיה. לאחר התפרקות ברית המועצות, הכרזת העצמאות של גאורגיה והמלחמה שבאה בעקבותיה הפכה אבחזיה לרפובליקה בדלנית ולא הייתה תחת שליטת גאורגיה. העיר גודאותה משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי. אוכלוסיית המחוז מונה 34,869 תושבים, וזאת לאחר שבשנת 1989 מנתה אוכלוסיית המחוז 57,334 איש.
הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו אבל איננה מוכרת בעולם. מכאן שגם החלוקה המינהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, הם במעמד יתר נפות גאורגיה.
נפת גודאותה
קיזילאירמאק
קיזילאירמאק (בטורקית: Kızılırmak – "הנהר האדום") הוא הנהר הארוך בטורקיה. מוצאו של הנהר ברמת אנטוליה, סמוך לעיר סיוואס. הוא זורם דרומה ומערבה ולאחר מכן פונה צפונה ומזרחה בקשת גדולה, ונשפך אל הים השחור בדלתה שהוא יוצר, בין הערים סינופ ממערב וסמסון ממזרח. בדלתת הנהר מספר אגמים קטנים, והיא נחשבת לבית הגידול החשוב ביותר לציפורים בטורקיה. מחקרים לאורך עשרים שנה גילו כי ספיקתו הממוצעת של הנהר עומדת על 184 מ"ק לשנייה, אך זו נעה בין עשירית מכמות זו לבין כמות גדולה פי תשעה (1673 מ"ק לשנייה). הנהר אינו משמש לשייט אך שבעה מפעלים הידרו-אלקטריים נבנו לאורכו ומפיקים חשמל ממימיו. שמו של הנהר נובע מגוון אדמדם שמעניקה לו תכולת המתכות הגבוהה שבמימיו.
היסטוריה.
ביוונית נקרא הנהר "אליס" (Άλυς) (או "האליס"), מילה שמקורה במילה היוונית למלח. החתים כינוהו "מראסנטיה" (Marassantiya) או מראסנטה (Marassanta). בתקופה זו שימש הנהר את גבולה הצפוני של לב האימפריה החתית, ולאחר מכן סימן את גבול תחום השפעתן של אשור ומדי. בעת העתיקה נחשב הקיזילאירמאק לקו הגבול שבין אסיה הקטנה לבין יתר חלקי יבשת אסיה. בשנת 585 נערך קרב האליס סמוך לנהר והוא שימש כקו הגבול בין לידיה לבין הממלכה האחמנית, עד שכורש הסיט את מסלולו על מנת שיוכל לחצות אותו והגיע עד לחופי הים האגאי בשנת 547 לפנה"ס.
חקלאות.
מי הנהר משמשים לגידול אורז וכן מתגוררים בו עדרי תאו מים.
ויזות לארצות הברית
לוקיוס אנטוניוס
לוקיוס אנטוניוס, פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית.
תולדות חייו.
אנטוניוס נולד ברומא. אביו, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו גאיוס ומרקוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.
נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.
אנטוניוס כמו אחיו מרקוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר, הוא שימש כטריבון הפלבס בשנת 44 לפנה"ס במקביל לכהונתם של מרקוס וקיסר כקונסולים. במסגרת תפקידו הוא חוקק חוק המאשר לקיסר למנות שופטים בזמן העדרו מרומא, לאחר רציחתו של קיסר באותה שנה הוא הפך לתומך של אחיו מרקוס.
בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס החלו אנטוניוס ביחד עם אשת אחיו פולביה אנטוניה לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס.
אנטוניוס עשה ניסיון לכבוש את רומא שנכשל עם הגעתו של אוקטביוס עם צבאו דבר שגרם לאנטוניוס לסגת מהעיר מתוך כוונה להתאחד עם קציניו של אחיו בגאליה, אוקטביוס שלח את מרקוס ויפסניוס אגריפה לכבוש את סוטריום (כיום סוטרי שבאיטליה) ובכך משך את תשומת לבו של אנטוניוס, בינתיים השלים קווינטוס סלבידינוס רופוס את המצור, כבש את סנטינום ובא לעזרתו של אגריפה.
אנטוניוס, שמצא את עצמו לכוד בין שני צבאות של אוקטביוס, עשה ניסיון לחזור לתוכניתו המקורית ולהתחבר לסגניו של אחיו בגאליה. הניסיון נכשל ולכן הוא החליט להתבצר בפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה) שם אוקטביוס, רופוס ואגריפה הטילו עליו מצור.
קציניו של מרקוס אנטוניוס עשו מספר ניסיונות להציל את אנטוניוס אולם הם נכשלו וכך בשנת 40 לפנה"ס, כשאספקתו הולכת ואוזלת, נכנע אנטוניוס לאוקטביוס ונלקח בשבי. לאחר שאוקטביוס ומרקוס אנטוניוס הגיעו להסכם שלום וחידשו את הטריומווירט נשלח אנטוניוס להיספניה (כיום ספרד) כמושל. מעבר לכך לא ידוע מה עלה בגורלו.
בתולה (קבוצת כוכבים)
קבוצת הכוכבים בתולה מכסה שטח ניכר משמי הקיץ. קבוצת בתולה היא גם מזל מאחר שהשמש חוצה את הקבוצה במסלולה השנתי.
זיהוי הקבוצה בשמים.
מאחר שרוב כוכבי הקבוצה עמומים, קשה לזהות דמות לקבוצה בשמים, אולם הכוכב הבהיר ספיקה (שיבולת) נמצא בשטח הקבוצה ומקל על זיהויה בשמים. ממשיכים את ידית העגלה הגדולה ומגיעים לכוכב בהיר מאוד, ארקטורוס. ממשיכים הלאה ומגיעים לכוכב בהיר בודד, ללא כוכבים בולטים אחרים בסביבתו. זהו ספיקה, α בתולה.
גלקסיות חשובות בתחום הקבוצה.
בקבוצת בתולה מצוי רובו של צביר הבתולה (המשכו של הצביר נמצא בקבוצת שערות ברניקי). ליבתו מכילה מאות גלקסיות, ומשערים שהיקפו המלא כולל למעלה מ-2,000 גלקסיות. כ-100 מאלו בהירות דיין על מנת להיחשף לעין בטלסקופ של 8 אינץ' (20 ס"מ). זהו צביר הגלקסיות הגדול הקרוב ביותר לשביל החלב, ומרחקו כ-60 מיליון שנות אור.
הגלקסיות הבולטות ביותר בקבוצה:
במרחק גדול בהרבה שמוערך ב-2.5 מיליארד שנות אור נמצא 3C 273, הקוואזר הבהיר ביותר בשמים. זהו העצם המרוחק ביותר שניתן לראות בטלסקופ חובבים בקוטר עשרה אינץ'.
מיתולוגיה.
במדרשי היהדות מובא הסיפור על המלאכים שמחזאי ועזאל, שירדו לארץ לפני המבול והתקלקלו. הם ניסו לפתות בתולה אחת, והיא ביקשה מהם כתמורה את כנפיהם. הם נתנו לה והיא ברחה לשמים. כשכר ה' הפך אותה למזל.
במיתולוגיה היוונית והרומית הייתה הקבוצה מזוהה עם האלה אסטראה, התגלמות הצדק ובתם של זאוס ותמיס. לפי אגדה אחרת מדובר בפרספונה בת אלת הקציר דמטר. במסורות רבות בעולם הקלאסי הקבוצה מכונה "בת הקציר" או "העלמה עם החיטה". במיתולגיה המצרית הקבוצה קושרה לאם האלים איזיס. באופן דומה בסוריה הקדומה השם היה "אשת בעל" ובבבל - עשתורת.
במיתולוגיה ההודית היא נחשבה לאמו של קרישנה, קאניה.
אברהם יערי
אברהם יערי (שם משפחתו הקודם: ואלד; כ"ט באב ה'תרנ"ט, 5 באוגוסט 1899 – כ"ט בתשרי ה'תשכ"ז, 13 באוקטובר 1966) היה ביבליוגרף, חוקר הספר העברי, תולדות היישוב ותולדות יהודי המזרח.
ביוגרפיה.