במהלך המאה ה-17 נקראה הכיכר "שוק עצי התרזה" (בגרמנית: "Linden-Markt") ובמהלך המאה ה-18 נקראה הכיכר "השוק המרכזי" (בגרמנית: Mittelmarkt) או "שוק פרידריכשטאדט" (בגרמנית: "Friedrichstädter Markt") ולאחר שנת 1786 נקראה הכיכר "השוק החדש" (בגרמנית: "Neuer Markt" - "נוייר מארקט"). את שמה הנוכחי קיבלה הכיכר בשנת 1736 בעקבות החלטת המלך פרידריך וילהלם הראשון להקים בכיכר מגורי חיילים.
המלך פרידריך הגדול הורה בשנת 1773 על הריסת מגורי החיילים והאורוות שלהם והקמת מבני מגורים במקום בתכנונו של גאורג כריסטיאן אונגר. באותה תקופה נבנה בין שתי הכנסיות תיאטרון קומי קטן. בשנת 1800 נהרס מבנה התיאטרון ובשנת 1802 הסתיימה בניית תיאטרון בן 2000 מושבים במקומו. תיאטרון זה נהרס בשריפה בשנת 1817, ובאתר נבנה בית הקונצרטים בתכנונו של קארל פרידריך שינקל, שבנייתו הסתיימה בשנת 1821. ברחוב הפונה לכיכר התגורר הסופר הגרמני א.ת.א הופמן.
ההחלטה להציב במרכז הכיכר אנדרטה לכבוד שילר התקבלה בשנת 1859 לרגל ציון 100 שנים להולדת המשורר. האנדרטה הושלמה בשנת 1871.
בשנת 1950 החליטה ממשלת גרמניה המזרחית על שינוי שם הכיכר ל"כיכר האקדמיה" (בגרמנית: Platz der Akademie) לרגל ציון 250 שנה לייסוד האקדמיה למדעים של פרוסיה. בשנת 1991 הושב לכיכר שמה משנת 1736.
הקתדרלה הצרפתית (Der Französiche Dom).
הקתדרלה הצרפתית (בגרמנית: Französischer Dom) היא העתיקה מבין שתי הקתדרלות המצויות בכיכר. קתדרלה זו נבנתה עבור הקהילה ההוגנוטית של ברלין בין השנים 1701–1705. הכנסייה זהה בצורתה לכנסייה ההוגנתית שנהרסה בסאן מוריץ בעמק המארן שבצרפת. הכיפה של המבנה וחזיתות המבנה נוספו למבנה בשנת 1785 על פי תכנונו של האדריכל קארל פון גונטארד. כיום נמצאים בכנסייה מסעדה ומוזיאון המציג את ההיסטוריה של ההוגנוטים.
הקתדרלה הגרמנית (Der Deutsche Dom).
הקתדרלה הגרמנית (בגרמנית: Deutscher Dom) ממוקמת בצדה הדרומי של הכיכר. קתדרלה זו תוכננה על ידי האדריכל מרטין גרינברג ונבנתה על ידי ג'ובאני סימונטי בשנת 1708. הקתדרלה שופצה בשנת 1785 בהתאם לתוכניותיו של קארל פון גונטארד, אשר בנה את כיפת הקתדרלה. מבנה הקתדרלה נהרס כמעט לחלוטין בשנת 1945 בהפצצות של שלהי מלחמת העולם השנייה. הכנסייה הוקמה מחדש בשנת 1993 לאחר איחוד גרמניה ונפתחה לציבור בשנת 1996. כיום הקתדרלה משמשת כמוזיאון להיסטוריה של גרמניה.
בית הקונצרטים (Das Konzerthaus).
בית הקונצרטים (בגרמנית: Konzerthaus; תעתיק עברי: קונצרטהאוס) הוא החדש משלושת מבני הכיכר. מבנה זה נבנה בשנת 1821 בתכנונו של קארל פרידריך שינקל במקום שבו ניצב קודם לכן התיאטרון הלאומי (שנהרס בשריפה בשנת 1817). חלק מעמודי המבנה מקורם במבנה התיאטרון הלאומי ההרוס. מבנה זה נהרס בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה ושוקם בשנת 1984. כיום משמש המבנה כאולם קונצרטים ומקום משכנה של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.
מלווין שוורץ
מלווין שוורץ (באנגלית: Melvin Schwartz; 2 בנובמבר 1932 - 28 באוגוסט 2006) היה פיזיקאי אמריקאי-יהודי, חתן פרס נובל בפיזיקה בשנת 1988 ביחד עם לאון לדרמן וג'ק שטיינברגר.
קורות חיים.
שוורץ גדל בניו יורק בזמן השפל הגדול. הוא למד בבית הספר למדעים ברובע הברונקס, שם הוא החל להתעניין בפיזיקה כבר בגיל 12. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון הוא החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת קולומביה, כאשר איזידור איזק רבי היה ראש המחלקה. שוורץ סיים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1958. בשנות ה-60 של המאה ה-20, ביחד עם שותפיו לקבלת פרס נובל, שוורץ ערך ניסויים בתחום האטום במעבדה הלאומית ברוקהייבן. בשנת 1963 קיבל תואר פרופסור באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1966, עבר לאוניברסיטת סטנפורד בה נבנה מאיץ חלקיקים. במאיץ זה הוא עשה מספר מחקרים בתחום חלקיקי האטום.
בשנת 1988 קיבל פרס נובל בפיזיקה על שיטת אלומת הנייטרינו ועל הדגמת מבנה הדובלט של הלפטונים על ידי גילוי הנייטרינו המואוני.
בשנת 1991 התמנה למנהל תחום אנרגיות גבוהות ופיזיקה גרעינית במעבדת ברוקהייבן. באותה תקופה גם חזר לאוניברסיטת קולומביה וקיבל תואר פרופסור בשנת 1994 ופרופסור כבוד (Emeritus) בשנת 2000.
שוורץ נפטר ב-28 באוגוסט 2006 באיידהו, לאחר מאבק עם מחלת פרקינסון והפטיטיס C.
משבר אביסניה
ג'ק שטיינברגר
הנס ג'ייקוב "ג'ק" שטיינברגר (Hans Jakob "Jack" Steinberger; 25 במאי 1921 - 12 בדצמבר 2020) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי-גרמני שהתגורר בשווייץ. חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1988 יחד עם מלווין שוורץ ולאון לדרמן.
נעוריו.
שטיינברגר נולד בבאד קיסינגן שבגרמניה ללודוויג שטיינברגר, מורה בבית הספר היהודי המקומי וחזן בבית הכנסת החדש בעיר. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני, ולאחר המלחמה נישא. אמו של ג'ק, נולדה בנירנברג, והייתה צעירה מאביו ב-15 שנים. אמו שהייתה בעלת השכלה לימדה באופן פרטי, כהשלמת הכנסה, בעיקר תיירים צרפתית ואנגלית. ג'ק גדל עם שני אחיו בעיירה הגרמנית עד שהיה בן 16. עם עליית הנאצים לשלטון, בסיוע קרנות צדקה אמריקאיות שהציעו בתי אומנה לכ-300 ילדים ונערים יהודים, הצליחו הוריו לשלוח אותו ואת אחיו הבכור לניו יורק, ארצות הברית, משם עברו לשיקגו, ג'ק בן ה-13 נלקח לאומנה על ידי ברנט פארול (Barnett Faroll) סוחר דגנים אמיד שהתאלמן זמן קצר קודם לכן, ואילו אחיו התגורר עם משפחה אחרת, אך הם למדו באותו בית ספר. ב-1938 כארבע שנים לאחר שאולצו להיפרד, הצליחו הוריו יחד עם אחיו הצעיר להגר לשיקגו ולהתאחד עם שני בניהם, גם כתוצאה ממאמציו ותרומותיו של פארול. בראיון איתו סיפר ג'ק, שפארול חסר הילדים, קיבל אותו באדיבות ובנדיבות, אך כנראה, למיטב הבנתו של ג'ק, מכיוון שלא היה אב, מערכת היחסים ביניהם לא הייתה קרובה, אף על פי כן הכיר לו תודה וסיפר שמספר שנים לאחר שעזב את שיקגו מת.
באותן שנות שפל כלכלי ניהלה המשפחה מעדנייה קטנה.
השכלתו ושנות המלחמה.
שטיינברגר למד כשנתיים בעזרת מלגה הנדסה כימית, במכון הטכנולוגי ארמור (כיום המכון הטכנולוגי של אילינוי). משתמה המלגה שלו נאלץ לעבוד למחייתו כלבורנט במעבדת תרופות, במקביל להמשך לימודי ערב בכימיה, באותה התקופה נאלץ להמשיך ולסייע להוריו בעסק הקטן שלהם. לאחר ששב לקבל מלגה, חזר למסגרת הלימודים היומית השגרתית והשלים התואר בכימיה באוניברסיטת שיקגו בשנת 1942. במקביל עם המתקפה על פרל הארבור גויס לצבא וב-1942 - 1945 הוצב במעבדת הקרינה ב-MIT בפיתוח אנטנת מכ"ם. במסגרת זו הזדמן ללמוד קורסים שונים בפיזיקה.
פעילותו המחקרית בארצות הברית.
לאחר חודשים בודדים של שירות פעיל, בין כניעת גרמניה לכניעת יפן, שב לאוניברסיטת שיקגו ולאחר שלא הצליח למצוא נושא למחקר תאורטי במסגרת יכולתיו נדרש לבקשתו של אנריקו פרמי, לממצא חריג שעלה במחקר קרניים קוסמיות. לאחר ששטיינברגר הציע ניסוי לבדיקת הממצאים שלא בוצע על ידי החוקרים, דחק בו פרמי כי זה תחום מחקר מתאים עבורו. בקיץ 1948, תוך פחות משנה משלב הגית הניסוי, השלים את עבודת הדוקטורט בתחום המיואון והראה שדעיכת החלקיק מורכבת מכפי שתוארה קודם לכן, וכך הצליח להסביר אותו ממצא חריג במדידת קרנים קוסמיות קודם לכן. לימים תיקשר עבודה זו גם במחקר שהביא לו את פרס נובל.
לאחר השלמת הדוקטורט, מתוך רצון לעסוק במחקר תאורטי, על אף האתגר הטכני האישי עבורו, בחר להצטרף לקבוצת מחקר של רוברט אופנהיימר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, מהלך שנה בה חישב את זמן מחצית החיים של π0 (פאיון נייטרלי), עבודה שכללה תחזית לגבי קשיים בתורת השדות הקוונטית, בערוב ימיו שטיינברגר העיד כי הוא חושב שהמחקר על מזונים הוא המשמעותי ביותר בקריירת המחקר שלו, בוודאי יותר מזה שזיכה אותו בפרס נובל.
ב-1949 הצטרף לצוות המחקר במעבדת הקרינה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. ב-1950 פרסם מאמר יחד עם וולפגנג פנופסקי וג'י. סטלר, המתאר את הניסוי שערכו לחיזוי ולמדידת π0, על ידי הפצצת גרעין נייח בקרני רנטגן, בעוצמה של MeV330, ובעזרת גלאים חדשים דאז, אמדו את מאפייני תוצרי דעיכת קרני גמא שנורו מהמטרה הנייחת ובהם π0.
לאחר שתם חוזה העסקה שלו באוניברסיטת ברקלי, ומשנדרשו החוקרים ויתר העובדים לחתום על הצהרת נאמנות והסתייגות מוחלטת מה"קומוניזם", בהשפעת האווירה הפוליטית של אותם ימים, גמר אומר לעזוב האוניברסיטה.
בשנת 1950 נתמנה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, משרה בה החזיק עד 1965. במסגרת משרתו לימד, והמשיך לערוך ניסויים ומדידות פיזור מזונים, עם השתכללות כלי המחקר וחניכת "מעבדות נוויס" באוניברסיטה. אחת העבודות החשובות ביותר של צוות המחקר הייתה בדעיכת בטא של פאיונים.
ב-1954 החל לערוך ניסויים בתאי בועות, ונדרש לבניית תא בועות בקוטר 6 אינץ' עבור מאיץ החלקיקים (קוזמטרון) במעבדה הלאומית ברוקהייבן (במסגרת זו ערך מספר ניסויים). בניסוי של צוות המחקר במעבדת נוויס, אוניברסיטת קולומביה, חקרו תכונותיהם של חלקיקים כבדים (כיום מכונים היפרונים) על ידי יצירת קרן מזונים במאיץ החלקיקים וחשיפתה לתא בועות (פרופן כנוזל בחימום יתר). בהדרגה הצוות בנה תאי בועות גדולים יותר שעשו שימוש במימן כנוזל בחימום יתר לפעולתם, ב-1956 חזו בניסוי בחלקיק Σ0 (סיגמא נייטרלי, ראו היפרון) ומדדו את מסת המנוחה שלו. בסדרת ניסויים אלה תרמו לפיתוח ולאישוש הכרומודינמיקה הקוונטית.
עם הגילויים של עמיתיו צונג-דאו לי וצ'ן-נינג יאנג בדבר הפרת שימור הזוגיות (ראו גם שבירת סימטריית CP) של הכוח הגרעיני החלש, היה שותף למספר מדידות שנערכו במאיץ האדרונים ותא בועות בקוטר 30 אינץ', במעבדת ברוקהייבן, ובין היתר איששו הטענה.