לאחר שהושלם כיבוש האימפריה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול, חפץ המלך המוקדוני להמשיך ולהשתלט גם על אדמות באסיה התיכונה. הגנרל הפרסי בסוס, הכתיר עצמו כמלך פרס, וזכה לתמיכה מצד שבטים מבאקטריה וסוגדיאניה. בתחילת שנת 329 לפנה"ס, נלכד בסוס והוצא להורג באכזריות. כעת המשיך אלכסנדר להתקדם לעומק שטח סוגדיאניה. המקומיים בהנהגת ספיטמנס פתחו במרד, שאותו עמל אלכסנדר לדכא באכזריות. הוא כבש את האזור במהירות מפתיעה, ולאחר מכן החל לנוע לעבר נהר יאקסארטס.
הסקיתים, היו עם נוודים שחי צפונית-מזרחית לנהר יאקסארטס. שני העמים הסקיתים העיקריים באזור זה היו הדאהים (Dahae) שהתגוררו מזרחית לחופי הים הכספי והסאקים (Sakae) שהתגוררו בערבות של קזחסטן המודרנית. בדומה לסקיתים המערביים, גם הסקיתים המזרחיים היו חסרי שלטון מרכזי והתחלקו למספר רב של שבטים וחמולות. אלה נלחמו בינם לבין עצמם, ערכו פשיטות על ארצות שכנות והיו בעלי קשרים רופפים לשלטון הפרסי המרכזי שמעולם לא הצליח להכניעם באופן סופי. כעת, לאחר התפרקות השלטון אבדה גם התלות הקטנה שהייתה קיימת בזמן שבו הפרסים משלו באזור. אלכסנדר, לא שאף להיכנס לקרב עם הסקיתים, וחפץ לקבוע את נהר יאקסארטס כגבול הצפון מזרחי של האימפריה שלו. כפי שעשה כורש בזמנו.
אלכסנדר הגיע לנהר הגדול בנקודה שבה הוא זורם דרך טג'יקיסטן. 240 קילומטרים מצפון מזרח למרקנדה. קבוצת פרשים סקיתים שיצאה לפשיטות שוד, נתקלה בקבוצת חיילים מוקדונים שהתפזרו בשטח כדי לחפש מזון. על פי תיאורו של אריאנוס המוקדונים "נחתכו לחתיכות בידי הברברים". לאחר ההתקפה, נמלטו הסקיתים אל ההרים, כפי שנהגו לעשות תמיד. כאשר נודע על כך לאלכסנדר הוא פקד לנוע במהירות אל עבר ההרים, אולם ההתקפה נעצרה במטר חיצים וחניתות, ואלכסנדר עצמו נפגע מחץ שננעץ ברגלו השמאלית. רק בקושי גברו המוקדונים על הכוח הסקיתי. כמה ימים לאחר מכן, הגיעו שליחים מטעם הסקיתים במטרה לשאת ולתת עם אלכסנדר. אלכסנדר שחשש שמדובר בתחבולה, שלח שליחים להיפגש עם הסקיתים בארצם הם, כדי שיוכלו לרגל. ובמקביל ערך את צבאו לקרב.
הצבאות הלוחמים.
סקיתים.
כוחם של הסקיתים היה בעיקר בפרשיהם, אם כי יש תיעוד לשימוש גם בחיל רגלים קל. הפרשים הסקיתים התחלקו לשני סוגים עיקריים: כבדים וקלים. הפרשים הכבדים היו מוגנים בשריון טוב ונלחמו במערך צפוף ואילו הפרשים הקלים, ששריונם היה דל, היו ברובם חמושים בקשתות והיו למעשה קשתים רכובים. הטקטיקה הסקיתית הבסיסית הייתה ירי חצים אינטנסיבי להתשת האויב ולאחריו הסתערות פרשים כבדים לשבירתו הסופית. אין הסכמה בנוגע לגודלו של הכוח הסקיתי שמולו עמד אלכסנדר, והמספרים נעים בין 15,000 ל-20,000.
מוקדונים.
חיל הרגלים המוקדוני, התבסס על שני מרכיבים עיקריים: קל וכבד. חיל הרגלים הכבד, הפזטיירוי, הרכיב את מערך הפלנקס, וחיל הרגלים הקל שימש בעיקר לאבטחה, סיור ותמיכה בפרשים. הפזטיירוי היו חמושים ברומח - הסריסה - שאורכו הגיע עד 5.5 מטרים. חרב קצרה שימשה נשק משני, אם הסריסה נשברה בקרב. למיגונו השתמש במגן פלטה קטן. קסדה ולעיתים שריון קל ומוקיים השלימו את מיגונו של החייל. כמו כן, חיילים מוקדונים הרכיבו את חיל ההיפספסטים, חיילי עלית שחימושם אינו ודאי והוא היה ככל הנראה קל יותר מחימוש החיילים ששירתו בפלנקס, אך כבד יותר מזה שהוקצה לפלטסטים. ייתכן שהיו חמושים בדומה להופליטים יוונים בני התקופה במגן גדול ובחנית קצרה. חלק קטן מבני מוקדון שירת בחיל הרגלים הקלים, בעיקר כקשתים.
הפרשים המוקדונים שירתו בחיל הפרשים הכבדים האליטיסטי, ההטיירוי, והיו נושאי רומח רכובים. הם היו חמושים ברומח מסוג קסיסטון, ובחרב מעוקלת מעט בשם קופיס, ששימשה כנשק משני. למיגונם עטו שריון גוף וקסדת ברונזה טובה, אך לא השתמשו במגן. חלק מההטיירוי שירתו באילה (פלוגה) המלכותי המכונה גם "האגמה הרכובה" ושימשו שומרי ראשו של המלך בקרב. כמו כן שירתו חלק מהמוקדונים בחיל הפרשים הקלים מסוג פרודומוי (סיירים רכובים) שהיו חמושים גם הם ברומח, אך מיגונם היה דל.
מהלך הקרב.
אלכסנדר, החליט להקים קו הגנה מבוצר לאורך הנהר, אולם כדי לוודא שהסקיתים לא ינסו לפרוץ אותו, הוא החליט לבצע הפגנת כוח שתבהיר לסקיתים שהוא לא יסבול חריגות מהסכם הפסקת האש. הוא כבש בסערה עשרות כפרים סקיתים לאורך הנהר, אולם לא הסתפק בכך והטיל מצור על קירופוליס ("עיר כורש") החשובה בין ערי הגבול. העיר נלכדה בהסתערות, אולם הסקיתים לא נרתעו, והתגרו שוב ושוב בחילות הגבול המוקדוניים. אלכסנדר החליט לשים קץ לכך, ותכנן מסע צבאי גדול מצפון ליאקסארטס באוגוסט של שנת 329 לפנה"ס.
ההתקפה המוקדונית נפתחה במטר של חיצים ממגדלי השמירה אל הגדה הצפונית של הנהר. הסקיתים נדהמו, ונסוגו לעומק הערבה. לאחר מכן החלו המוקדונים לחצות את הנהר באמצעות כריות עור צפות, על אף שבאוגוסט היה מפלס המים של היאקסארטס נמוך יחסית וייתכן שניתן היה לחצותו רגלית. אלכסנדר בעצמו הוביל את צליחת הנהר בידי הפרשים, ולאחר התקפה מהירה היה חלק גדול מהם כבר מעבר לנהר. הקשתים והקלעים המוקדונים הגבירו את קצב האש, מאפשרים בכך ליחידות הפלנקס והפרשים הכבדים יותר לחצות את הנהר בבטחה גם כן.
הסקיתים נדהמו מההתקפה, ונסוגו נסיגה טקטית לעומק הערבה. אלכסנדר שלח יחידת פרשים יוונים וארבע יחידות פלנקס קדימה. היה זה פיתיון, שנועד לפתות את הסקיתים לתקוף. ואכן הסקיתים הגיבו כפי שאלכסנדר ציפה שיגיבו. הם פתחו בהתקפת פרשים וכיתרו את יחידות הפלנקס כבדות התנועה. אז שלח אלכסנדר את כוחות העתודה שלו קדימה, וצירף אליהם פרשים קלים ומטילי כידונים אגריאנים בפיקודו של בלקרוס. כאמור, הפרשים הסקיתים היו כבדים יחסית לפרשים המוקדונים, והטקיטה הסקיתית התבססה ברובה על התקפה מהירה בשטח פתוח שיעניק ניידות לפרשים. כעת המוקדונים תקפו מכל הכיוונים, והסקיתים מצאו עצמם מכותרים בין היחידות התוקפות, לבין הכוחות שהם עצמם כיתרו. אלכסנדר פתח בהתקפה מוחצת במרכז של נושאי רומח רכובים, מה שלא אפשר לסקיתים לנוע במעגלים שהיו נחוצים להם לצורך הכיתור. הם ניסו לתקוף את האגפים המוקדונים, אולם שם ניתקלו ביחידות פלנקס חמושות בסריסות ארוכות ומתוגברות בקשתים ופרשים קלים. בלית בררה פתחו הסקיתים בנסיגה.
סיכום ותוצאות.
הניצחון המוקדוני היה שלם, 1,200 סקיתים נהרגו, ביניהם מפקדם סאטארקס. המוקדונים לעומת זאת איבדו 160 אנשים בלבד. אלכסנדר פתח במרדף אחרי הכוח הסקיתי הנסוג, אולם החום הכבד של אוגוסט התיש את חייליו, והוא נאלץ לעצור את המרדף. כמו כן, בגלל החום, אלכסנדר שתה כמות גדולה של מים מזוהמים מאחד הנהרות בסבבה ולקה במחלת הדיזנטריה. כמו כן, כוח גדול ששלח לעזרת מרקנדה שהותקפה בידי ספיטמנס, הושמד, ואלכסנדר לצאת לדכא את המרד שלו. סיבות אלו מנעו מאלכסנדר לממש את ניצחונו, והוא נאלץ להסתפק בחיזוק המבצרים על גבול הנהר, ובהסכם חדש עם מנהיגי הסקיתים.
קרב יאקסארטס נחשב לקרב מרשים במיוחד. וזאת לאור העובדה שבקרב זה כוחות ניידים של לוחמים רכובים מערבות מרכז אסיה, הנהנים בין היתר מעליונות מספרית, הובסו על אדמתם בידי צבא אירופי שהסביבה זרה לו והוא סובל מנחיתות מספרית. השפעת הקרב הייתה רבה, והגבול הצפוני של אלכסנדר מעולם לא הוטרד שוב בידי הסקיתים.
תומאס הלמר
תומאס הלמר (בגרמנית: Thomas Helmer, נולד ב-21 באפריל 1965 בהרפורד שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדות הבלם והקשר האחורי. הלמר שיחק בעיקר בבורוסיה דורטמונד ובבאיירן מינכן, וצבר מעל 400 הופעות בבונדסליגה ב-15 עונות. הלמר זכה עם נבחרת גרמניה בכדורגל בטורניר יורו 1996.
קריירת מועדונים.
ארמיניה בילפלד ובורוסיה דורטמונד.
הלמר שיחק כנער במועדון ספורט באד סלצופלן, ובשנת 1984, בגיל 19, עבר לשחק במועדון הבוגרים של ארמיניה בילפלד, עמה ירד ליגה בעונתו הראשונה. בעונה השנייה שיחק 35 משחקים בליגת הבונדסליגה השנייה, וצד את עיני בורוסיה דורטמונד, שם חתם בשנת 1986. הלמר שיחק 190 משחקים בדורטמונד לאורך 6 עונות, כבש 16 שערים וזכה בגביע אחד.
באיירן מינכן.
בקיץ 1992 הצטרף הלמר לבאיירן מינכן בנסיבות שנויות במחלוקת. בורוסיה דורטמונד לא רצתה למכור אותו ליריבה ישירה בבונדסליגה, ומכרה אותו לאולימפיק ליון מהליגה הצרפתית. כעבור שלושה חודשים, ליון מכרה את הלמר לבאיירן מינכן תמורת 7.5 מיליון מארק גרמני, סכום שנחשב אז לשיא במועדון הבווארי עבור העברה. הדבר יצר הד משמעותי וזעם כלפי הלמר, עד כדי איום של מאמן נבחרת גרמניה, ברטי פוגטס, לנפות את הלמר מהסגל ליורו 1992, על מנת לא ליצור אווירה עוינת בחדר ההלבשה בין שחקני בורוסיה דורטמונד ובאיירן מינכן. בסופו של דבר, הלמר שיחק ביורו 1992.
הלמר הצליח בצורה משמעותית בבאיירן מינכן, והיה חלק מחוליית הגנה שכללה את לותר מתאוס, מרקוס באבל ואולף תון. הלמר זכה עם באיירן מינכן בשלוש אליפויות, גביע מקומי אחד, שני סופר קאפ, וזכייה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול בורדו, בו כבש שער. בשנת 1997 מונה לקפטן הקבוצה, עד לעזיבתו בתום עונת 1999, לאחר הפסד בגמר ליגת האלופות למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן. הלמר הופיע 191 פעמים במדי באיירן מינכן, והבקיע 24 שערים.
סנדרלנד והרטה ברלין.
הלמר, שסיים את חוזהו בבאיירן מינכן, קיבל הצעות מקבוצות רבות כמו ליברפול, אך בחר בסנדרלנד, העולה החדשה לפרמייר ליג, שם סבל מפציעות ומיעט לשחק, והושאל להרטה ברלין, עמה שיחק בליגת האלופות. כשחזר מההשאלה לסנדרלנד, המאמן פיטר רייד החליט לוותר על שירותיו עקב ריבוי הפציעות. עם השחרור מסנדרלנד, פרש הלמר ממשחק פעיל בשנת 2000.