באופן כללי תופעת הדלגנות מוגבלת למיני פרסתנים בקבוצת הפקוריים. באמריקה הצפונית התופעה נראית אצל האנטילוקפרה ומיני האייל הפרדי (בעיקר אצל המין שחור-הזנב), באירואסיה היא נראית אצל אייל סיבירי, אייל הכרמל, יחמור, אייל סיקה ואנטילופה הודית ובאפריקה היא מבוצעת על ידי אנטילופות רבות: הבולטים שבהם הם צבי תומסון, אימפלה ובמיוחד הדלגן, אך לעיתים ניתן לראותה גם אצל בובאל איילי, גנו כחול, קובוס המשקפיים, צבי סוף הסוואנה, קודו גמלוני ואפילו אצל האילנד הכבד. כן היא נראית אצל סוס הבית, מארה, ארנבת ובעלי חיים נוספים. התופעה מצויה גם אצל בעלי חיים מבויתים כדוגמת כבשים ועזים, אך לרוב נעשית על ידי הטלאים והגדיים. בספורט הרודיאו, הפר או הסוס הפראי מבצע לעיתים קרובות דלגנות מבלי משים כדי לנסות להעיף את הרוכב מעליו. מיני טורפים מסוימים כדוגמת שועל אדום וחתול מבצעים התנהגות הדומה לדלגנות כאשר הם מנסים לצוד מכרסמים קטנים, אם כי בפועל הקפיצה נעשית על ידי הרגליים האחוריות.
גובה הקפיצה משתנה בין הפרסתנים החל ממספר ס"מ ועד מטר וחצי, והדלגן והאימפלה מחזיקים במקום ראשון היות שהם מסוגלים לקפוץ באופן זה לגובה של 3.5 מטר. הדלגן הוא המין המזוהה ביותר עם התופעה ומקור שמו הוא בהתנהגות זו; כאשר הוא מדלג בצורה זו, הגב מסומר כלפי חוץ, ושערות לבנות ארוכות מגיחות מתוך קפל עור בגב וניבטות למרחוק.
הסברים אפשריים.
על מנת להבין את הגורם להתנהגות הדלגנות רצוי להקדים בחסרונותיה: הדילוג חושף את החיה לטורפים פוטנציאליים שייתכן וכלל לא הבחינו בה לפני כן, ובנוסף גוזל זמן יקר ואנרגיה שהייתה יכול לשמש את בעל החי לצורך ההימלטות מהטורף. בשל חסרונות אלו, מוכרח שביצוע הדלגנות מביא בצורה כלשהי תועלת. מספר הסברים אפשריים להתנהגות:
הביולוג האבולוציוני האנגלי ג'ון מיינרד סמית סיכם כי "ההסבר טבעי לכך הוא שהדלגנות היא מדד של מצבו של הפרט ושל יכולת המילוט שלו", וכי "קשה לראות איך הוא יכול להוות מגבלה".
אבי נעים
אבי נעים (נולד בשנת 1966) הוא פוליטיקאי ומנהל ישראלי. היה ראש מועצת בית אריה-עופרים משנת 2004 ועד 2018. שימש כמנכ"ל משרד ההתיישבות מיולי 2020 עד אוקטובר 2020.
ביוגרפיה.
נולד בירוחם לוויקטור, יליד לוב וטובה ילידת פרס. בגיל 12 אותר כמחונן ונשלח ללמוד בתיכון בויאר בירושלים כתלמיד בפנימייה. שירת כחייל קרבי בחטיבת גולני. במהלך שירותו נפצע במחנה הפליטים בלאטה, הוכר כנכה צה"ל והמשיך בשירותו הצבאי. שירת 16 שנים בשב"כ. הגיע לראשונה לבית אריה במסגרת פעילות מבצעית בכפר בית רימא, ובשנית כמאבטח האישי של יצחק שמיר ב-1991. ולאחר מספר ימים השתקע ביישוב עם חברתו (לימים, רעייתו).
בוגר תואר ראשון בהצטיינות בממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. רס"ן קצין חי"ר במילואים.
נבחר לראשונה לראשות המועצה המקומית בית אריה בשנת 2004 וכיהן בתפקיד עד בחירות 2018, אז הפסיד ליהודה אלבוים. בבחירות אלו זכתה רשימתו "בית אריה עופרים בראשות אבי נעים" ב-3 מנדטים מתוך 9. שימש כיו"ר ועדת הביטחון של מרכז השלטון המקומי בשנים 2007 עד 2018.
ב-21 ביוני 2020 מונה למנכ"ל משרד ההתיישבות. תפקיד זה הסתיים בסוף חודש אוקטובר 2020.
החל מיולי 2021 משמש כמנכ"ל החברה לפיתוח הרצליה.
חיים אישיים.
מתגורר בבית אריה, נשוי ואב לארבעה ילדים.
יחסי הודו–קטר
הרפובליקה של הודו מיוצגת בקטר על ידי שגרירות בדוחה ומדינת קטר מיוצגת בהודו על ידי שגרירות בניו דלהי.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים שבין הודו לקטר כוננו בשנת 1973.
במהלך ביקור שנעשו על ידי האמיר תמים בן חמד אאל ת'אני במרץ 2015, 5 מזכרי הבנות אשר חתימתם דורשת שיתוף פעולה בכמה תחומים, נחתמו. בנוסף, הסכם בנושא הסגרת פושעים נחתם, ההסכם אומר שכאשר פושע קטרי או הודי, נוסע לשנייה הוא יישב תחילה בכלא של המדינה בה הוא מבקר ולאחר מכן יוסגר לשלטונות מדינתו ויישב בכלא של מדינתו.
ביקורים.
אמיר קטר דאז חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר בהודו שלוש פעמים - אפריל 1999, מאי 2005 ואפריל 2012.
ב-4 ביוני 2016 ראש הממשלה ההודי נרנדרה מודי הגיע לקטר לביקור בן יומיים בדוחה וניסה במהלך הביקור לנסות ולתת דחיפה ליחסים הכלכליים עם קטר, בעיקר בתחום הפחמימנים. ראש הממשלה מודי סעד, לאורך כל הביקור, עם מהגרים הודים לקטר, ושוחח אתם על תנאי מחייתם בקטר.
הודים בקטר.
ההודים בקטר הם קבוצה אתנית חשובה ביותר המהווה חלק בלתי נפרד מהמדינה, מספרם מוערך ב-720,000, כשליש מהאוכלוסייה בקטר כולה.
מרקיזות ברנדנבורג
מרקיזות ברנדנבורג או נסיכות הבוחר מברנדנבורג (מגרמנית: Markgrafschaft Brandenburg) הייתה אחת הישויות המדיניות באימפריה הרומית הקדושה, ששודרגה בשנת 1356 לנסיכות הבוחר, שיצרה בהמשך אוניה פרסונלית עם דוכסות פרוסיה (ברנדנבורג-פרוסיה) והפכה לאחר מכן לממלכת פרוסיה.
היסטוריה.
הקמת הנסיכות.
בשנת 1147 כבש אלברכט "הדוב" את האזור מידי הפולנים, במהלך מסע הצלב הוונדי, ובשנת 1157 קיבל אלברכט את התואר מרקיז ברנדנבורג. במהלך השנים שלאחר מכן הרחיבו יורשיו של אלברכט את שטחי המרקיזות, ובשנת 1356 שודרגה המרקיזות ל"נסיכות הבוחר מברנדנבורג", בהסדר של בולת הזהב של 1356.
בית הוהנצולרן.
בשנת 1415 מסר זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את הנסיכות לפרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בתור הוקרה על שירותיו לטובת הקיסר. בשנת 1440 מת פרידריך הראשון, ותחתיו התמנה פרידריך השני המכונה "שן הברזל". בני המשפחה החלו להפוך את נסיכות ברנדנבורג למעצמה כלכלית וצבאית, תוך שמירה על מדיניות זהירה. כך למשל, יואכים השני, על אף שהפך לפרוטסטנטי, לא השתתף במלחמה השמלקלדית (1546). בתקופה זו זכה דודו של יואכים, אלברכט, בנסיכות הבוחר ממיינץ, והוא נשאר קתולי. אט אט התחזקה ברנדנבורג, והגיעה למצב שלקראת סוף המאה ה-17 כבר הייתה חזקה דייה לנהל מדיניות חוץ לבדה, ולהפוך למדינה.
בשנת 1486 קבעו נסיכי ברנדנבורג באופן רשמי את ברלין למעונם הרשמי, והדבר נשמר במאות השנים הבאות עד לעשור השני של המאה ה-20.
ברנדנבורג-פרוסיה.
לאחר שנכחד הפלג הפרוסי בבית הוהנצולרן, נפלה הדוכסות לידי קרוביהם, הנסיכים מברנדנבורג, שהיו עתה צמיתים לקיסר הגרמני (בווינה) כמו גם לכתר הפולני. ברנדנבורג-פרוסיה נותרה עד להסכם והלאו (1657) ישות פוליטית מחולקת: ברנדנבורג הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה, בעוד שפרוסיה הייתה שטח חסות פולני.
במלחמת שלושים השנים (1618 - 1648) עמדה ברנדנבורג לצידו של האיחוד האוונגלי. חלקים גדולים של המדינה נהרסו, ותושביהם גורשו. הנסיך פרידריך וילהלם הראשון (1688-1640) שכונה אחר כך "הנסיך הגדול", אימץ לפיכך אחרי המלחמה מדיניות זהירה של גישושים בין המעצמות הגדולות, על מנת לפתח את ארצו החלשה כלכלית וצבאית. הוא הנהיג רפורמות כלכליות, פיתח את צבאו, החליש את המעמדות לטובת שלטון אבסולוטי ריכוזי והזמין לארצו אלפי הוגנוטים, שנמלטו מצרפת לאחר ביטול האדיקט של נאנט על ידי לואי הארבעה עשר וכן עשרות משפחות של יהודים עשירים שגורשו מווינה ב-1670 על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1648 רכש את הינטרפומרן וכן שטחים נוספים.
בנוסף לצבא היבשה, חיזק פרידריך וילהלם גם את הצי הברנדנבורגי. הוא התאמץ להשתלט על מושבות במערב אפריקה ובאיי הודו המערבית, אבל רק לקראת סוף שלטונו בשנת 1680 זכה להצלחה בתחום. כך למשל הוקמה בשנת 1683 מצודת גרוס פרידריכסבורג בגינאה בת-ימינו, אשר עמדה על תלה עד 1727.
תחת שלטונו של הנסיך פרידריך וילהלם הייתה ברנדנבורג-פרוסיה למדינה החזקה ביותר אחרי אוסטריה בקיסרות הרומית הקדושה. לאחר שנחלשה פולין בעקבות סכסוכים שוודים-פולנים, הצליח בהסכם והלאו בשנת 1657 לשחרר את דוכסות פרוסיה מהצמיתות לכתר הפולני. בשלום אוליבה בשנת 1660 זכתה ריבונות הדוכסות לאישור סופי. היה זה צעד מכריע בדרך להפיכת פרוסיה לממלכה תחת בנו של "הנסיך הגדול", פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
ממלכת פרוסיה.
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, שהיה רודף כבוד, ייחס חשיבות גדולה לכך שדוכסות פרוסיה נמצאת מאז 1660 בריבונות מלאה. לפיכך פעל להפיכתה לממלכה ולהפיכתו-הוא למלך. בהסכמתו של קיסר האימפריה הרומית הקדושה הכתיר את עצמו כפרידריך הראשון ב-18 בינואר 1701 בקניגסברג ל"מלך בפרוסיה".
מאז 1701 התקבל הכינוי "ממלכת פרוסיה" לכל השטחים שבשלטון בית הוהנצולרן, בתוך ומחוץ לקיסרות הרומית הקדושה.
בנו של פרידריך הראשון, פרידריך וילהלם הראשון (1713-1740) היה פחות רודף כבוד, ויותר פרקטי וצנוע. הוא זכה לכינוי "מלך החייל" ונחשב למי שהקים את הפקידות הפרוסית ואת הצבא הסדיר, שהיה לאחד הצבאות החזקים באירופה כולה. כן יישב כ-20,000 מתושבי זלצבורג הפרוטסטנטים, שנמלטו מסיבות דתיות, באזורים דלילי-אוכלוסין של פרוסיה המזרחית. בשנת 1720 רכש משוודיה את שטחי פורפומרן. בתקופתו גדלה אוכלוסיית פרוסיה והגיעה ל-2 מיליוני תושבים, ותחת הנהגתו זינקה הכלכלה באופן משמעותי.
ב-31 במאי 1740 עלה בנו פרידריך השני (המכונה "הגדול") לכס המלוכה. אף שכנסיך הכתר נמשך לפילוסופיה ולאמנויות, שילח את צבאו כבר בשנת מלכותו הראשונה לשלזיה, שברשותה היו שטחים שבית הוהנצלורן ייחס לעצמו. בשלוש ה"מלחמות השלזיות" (1763-1740) עלה בידו להשתלט על שלזיה כנגד התנגדות אוסטרית, ובאחרונה בהן, מלחמת שבע השנים (1763-1756) אף עמד נגד קואליציה של אוסטריה, צרפת והאימפריה הרוסית. הייתה זו תחילתה לא רק של המעצמה הפרוסית, אלא של הדו-מעצמתיות האוסטרית-פרוסית בתוך הקיסרות.