הארמונות של אשורנצירפל השני, שלמנאסר השלישי ושל תגלת פלאסר השלישי נחשפו. האובליסק השחור המפורסם של שלמנאסר השלישי התגלה בידי לייארד ב-1846. לייארד נעזר בהורמוזד רסאם, האנדרטה מתנשאת לגובה של כשני מטר ומנציחה את מסעות ניצחונותיו בין השנים 859-824 לפני הספירה. הוא מעוצב בצורת צריח של מקדש בראשו ומסתיים בשלוש מדרגות. על צדו האחד מתוארת משלחת כניעה ישראלית מונהגת בידי יהוא המעניקה תשורות ומשתחווה לפני המלך שלמנסאר השלישי בעודו נוסך נסך לפני אלוהיו. כתב היתדות על האובליסק מתאר "יהוא, בנו של עמרי" ומזכיר את מתנות הזהב, הכסף והעופרת וכן רומחים.
האוצרות של נמרוד שנחשפו בחפירות כוללות אוסף של 613 חתיכות של תכשיטי זהב ואבנים יקרות. הם שרדו את המהומות ושוד העתיקות שהתבצעו לאחר הפלישה לעיראק ב-2003 בכספת בבנק בה נשמרו למשך 12 שנים ו"התגלו" מחדש ב-5 ביוני 2003.
העברת פסלי הענק ללונדון.
ב-1847 לאחר חשיפה של יותר מחצי תריסר זוגות של פסלי ענק של אריות ושוורים הידועים גם כ"למסו" או "שדים" במשקל של כ-30 טון, אוסטן הנרי לייארד הביא שניים במשקל כ-10 טון ללונדון, האחד בצורת שור והשני בצורת אריה. המסע ארך 18 חודשים ובמהלכו אירעו מספר כמעט אסונות עד שהובאו למוזיאון הבריטי. המסע כלל את העמסתם על קרונות גלגלים. הם הונמכו בעזרת מערכת מורכבת של גלגלות ומנופים שהופעלו בידי עשרות אנשים. העגלות נמשכו בידי 300 גברים. תחילה הוא ניסה למשוך את העגלה בעזרת שוורים אך הללו סירבו לזוז. לאחר מכן הועלו על דוברה ש-600 מצופים מעורות של עזים וכבשים נדרשו כדי שהיא תצוף. לאחר ההגעה ללונדון נבנתה סוללה מיוחדת שאיפשרה את משיכתם לתוך המוזיאון על גבי גלגליות.
פסלי ענק נוספים במשקל 30 טון הועברו לפריז מחורסאבאד בידי פול אמיל בוטה ב-1853. ב-1928 אדווארד צ'ירה העביר אף הוא פסל במשקל 40 טון מחורסאבאד לשיקגו.
הסכנות לכלח.
האנדרטאות בכלח מאוימות כיום מהאקלים העיראקי הנוקשה. מחסור בכיסוי מגן משמעו שהתבליטים העתיקים חשופים לבליה בידי רוחות הנושאות חול ובידי גשמים עונתיים.
בתחילת מרץ 2015 נמסר כי נגרם לעיר נזק כבד כתוצאה מפעולות של לוחמי המדינה האסלאמית.
ב-11 באפריל ארגון "המדינה האסלאמית" הפיץ סרטון המתעד את הרס שרידי העיר. בסרטון נראים אנשי הארגון הורסים עתיקות ואחר כך מפוצצים את האתר כולו. על-פי התמונות, שלא ברור מתי צולמו, נראה כי האתר נהרס לחלוטין. אחד מאנשי הארגון נשמע אומר בסוף הסרטון כי הוא וחבריו יפעלו בדרך דומה בכל מקום שיוכלו למחות בו את הסימנים לעבודת אלילים.
בנובמבר 2016, נכבשה העיר מחדש על ידי הכוחות העיראקיים
אזכורים במקרא.
העיר "כלח" מוזכרת בתנ"ך ב, בהמשך לסיפורו של נמרוד, ואזכורן של ממלכות בבל, ארך ואכד וארץ שנער כאחת הערים שהוקמו על פי המסורת על ידי אשור, אך בהבנה שונה מהמסורת ניתן להבין שנמרוד הוא הבונה ומכאן גם כנראה השם המודרני שניתן לה, תל נמרוד:
תל נמרוד
התזמורת הסימפונית של לונדון
התזמורת הסימפונית של לונדון (באנגלית: London Symphony Orchestra) היא אחת התזמורות הגדולות והחשובות בממלכה המאוחדת. מאז 1982 מקום מושבה הקבוע הוא באולם ברביקן שנמצא במרכז האמנויות ברביקן בלונדון.
היסטוריה.
התזמורת נוסדה בשנת 1904 כארגון עצמאי בניהול כספים שיתופי, התזמורת הראשונה מסוג זה באנגליה. הופעתה הראשונה הייתה בקונצרט ב-9 בינואר של אותה שנה, בניצוח הנס ריכטר. הוא נשאר המנצח הראשי עד 1911, כשאדוארד אלגר החליף אותו למשך שנה.
בשנים מאוחרות יותר, היו בין מנצחיה הראשיים פייר מונטה (1961–1964), אישטוון קרטס (1965–1968), אנדרה פרווין (1968–1979) וקלאודיו אבאדו (1979–1988). המנצח האמריקאי מייקל טילסון תומאס נטל את מקומו, ובשנת 1995 החליף אותו סר קולין דייוויס, וטילסון תומאס היה למנצח אורח ראשי. ב-1 בינואר 2007 פרש סר קולין מתפקיד המנצח הראשי וקיבל עליו את תפקיד נשיא התזמורת. ואלרי גרגייב החליף אותו בתפקיד המנצח הראשי וכיהן שם עד שנת 2017. המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא סיימון ראטל.
התזמורת הודיעה לאחרונה כי המנצח אנטוניו פאפאנו מונה למנצחה הראשי החל מעונת 2024-25, אך כבר מספטמבר 2023 ישמש כמנצחה הראשי המיועד. פאפאנו יחליף את ראטל, אשר הודיע כי יסיים את תפקידו בשל מינויו החדש כמנצחה הראשי של תזמורת רדיו בוואריה.
התזמורת הסימפונית של לונדון הייתה לתזמורת הבריטית הראשונה שניגנה מעבר לים, בפריז בשנת 1906. התזמורת הייתה אמורה להפליג על הטיטניק לקונצרט בניו יורק ב-12 באפריל, אך נאלצה לשנות את המועד ברגע האחרון. היא גם הייתה הראשונה לנגן בארצות הברית, בשנת 1912, ובשנת 1973 הייתה הראשונה שהוזמנה לקחת חלק בפסטיבל זלצבורג. היא ממשיכה לצאת למסעות ברחבי העולם.
זה שנים נחשבת הסימפונית של לונדון למוחצנת ביותר בתזמורות לונדון. בנגינתה יש מידה רבה של רוח נעורים מרוממת, הניכרת בביצוע יצירותיהם של מלחינים כמו ברליז ופרוקופייב. לעיתים קרובות הופיעו בתזמורת נגנים בעלי שם עולמי כסולנים בכלי הנשיפה, כמו ג'יימס גולוויי (חליל צד), ז'רווז דה פייה (קלרינט) ובארי טאקוול (קרן יער). כרוב ההרכבים, התזמורת מוכשרת לשנות את צלילה ולהפיק גוני צליל שונים מאוד תחת שרביטיהם של מנצחים, הרחוקים ונבדלים מאוד זה מזה כמו לאופולד סטוקובסקי (שעמו ערכה סדרה של הקלטות מעולות), בולט, הורנשטיין, שולטי, פרווין, סל, אבאדו, ברנשטיין וברבירולי, ומעבר להם קרל בהם, שפיתח קשר קרוב עם התזמורת בשלהי חייו.
אקרומגליה
אקרומגליה (Acromegaly, בעברית: גידלון) היא מחלה נדירה אשר מוגדרת כגדילה גרמית מוגזמת עם נפיחות של הרקמות הרכות. מקור המילה הוא ביוונית, ἄκρον- גפיים, μέγας - גדול. המחלה גורמת לכך שעצמות כפות הידיים, כפות הרגליים והגולגולת ממשיכות לגדול באופן לא פרופורציונלי. במחלה זו בלוטת יותרת המוח מפרישה כמויות גדולות מאוד של הורמון גדילה, סומטוטרופין, לרוב עקב גידול.
הגיל הממוצע להופעת המחלה הוא 32. סיכוי התמותה אצל חולים הוא פי- 2 מאנשים בריאים, משום שהלב גם גדל ומפתח מחלות בשכבת שריר הלב כמו מיוקרדיטיס. בשל התפתחותה האיטית של המחלה, קיים קושי באבחונה ולרוב האבחון מתרחש שנים לאחר התפרצותה. אחת הבדיקות לאבחון המחלה היא העמסת סוכר: מתן 75 גרם סוכרוז אמור להוריד את רמת ה- GH (הורמון הגדילה) לאפס. באדם חולה רמת ה- GH תישאר ללא שינוי. באדם בריא דופאמין מעלה את רמת ה- GH, ולעומת זאת באדם חולה הגידול מגיב לדופאמין אחרת ומוריד את רמת ה- GH.
ניתן לטפל בגידול בהקרנה או להסירו בניתוח. כמו כן, ניתן להפריע לפעילות GH על ידי מתן פפטידים שיתחרו על קישורו לקולטן.
המחלה יכולה להיות גנטית אך לרוב היא נגרמת עקב גידול בבלוטת יותרת המוח באופן ספציפי גידול מסוג אדנומה אשר לרוב מתרחש בתאים שנקראים סומאטוטרופס (Somatotrophs). גידול זה מגביר את הפרשת הורמון הגדילה, אשר מגרה הפרשת IGF-1, הגורם העיקרי בהופעתם של סימני המחלה.
אותה תופעה של הפרשה מוגברת של הורמון גדילה, מתבטאת אצל מבוגרים כאקרומגליה ואצל ילדים כקומה גבוהה. כאשר יש הפרשה מוגברת של הורמון הגדילה אצל ילדים, היא מתחילה לפני "סגירת לוחות האיפיזה" בתהליך התפתחות העצמות. בעבר נודעה התופעה אצל ילדים כ'ענקיוּת', אך היום מתרכזים בזמן האבחנה בהיבט הפיזיולוגי - שיבוש בהורמון הגדילה, ונמנעים משימוש בשמות כמו "ענקיות" (או להפך, "גמדות"). כאשר ילד מגיע עם קומה גבוהה (באנגלית: Tall stature), יעשו אבחנה מבדלת, ויבדקו מה הסיבה לכך - האם זה אכן קורה בשל שיבוש בהורמון גדילה, או מסיבות אחרות, כמו הורים גבוהים, סינדרומים אחרים או מחלות מולדות אחרות.
אפידמיולוגיה והתפתחות.
מבחינה אפידמיולוגית, המחלה נחשבת לנדירה, בשכיחות של 40–70 חולים לכל מיליון איש. בישראל כל שנה מתגלים כ-6 חולים חדשים. שכיחות המחלה שווה בין נשים וגברים.
המחלה מאופיינת בהתפתחות אטית, עקב כך הגילוי נעשה בגילאים של 30–50.
היסטוריה.
תיעוד רפואי ראשון של תופעת הגידלון נעשה על ידי הרופא הצרפתי פייר מארי (Pierre Marie) בשנת 1886, אשר תיאר שני חולים עם תסמונת לא מולדת של הגדלת עצמות מוגזמת והעניק את השם אקרומגליה לתופעה זו.
הורמון גדילה.
הורמון גדילה הוא הורמון חלבוני אשר מעודד את גדילה, ייצור תאים, ויצירת מיני חלבונים ואנזימים בגוף. הוא נוצר ונאגר בבלוטת יותרת המוח הקדמית. הוא נחשב להורמון "לחץ", אשר גורם לעלייה בריכוזי הגלוקוז וחומצות שומן בגוף, ומגרה ייצור של IGF-1- חלבון אשר נקלט בכבד וגורם לאפקטי גדילה אשר מתווכים על ידי הורמון הגדילה עצמו. שימוש רפואי חוקי של ההורמון נעשה על מנת לשפר את גדילתם של ילדים אשר לא גדלים באופן פרפורציוני לגילם. דווחו מקרים רבים בהם ספורטאים עושים שימוש בהורמון זה בניגוד לחוק בשאיפה לשפר את תפקודם הרפואי.
אבחון.
מחלת האקרומגליה מתפתחת באופן איטי וניתן להבחין בסימניה בגילאי 30–40. החולה עצמו יכול להרגיש שינויים בגופו, כמו הזעת יתר, כאבי ראש וכמו כן, יכול לזהות גדילה בגפיים באף ובמצח.
בדיקה קלינית נעשית על ידי מדידת רמות מוגברות של הורמון הגדילה. אך בדיקה כזו אינה אופיינית למחלת האקרומגליה, מפני שהפרשת הורמון זה נעשית באופן פולסטיבי ובעיקר בלילה ושעות השינה. בנוסף לכך, טווח ערכי ההורמון בבדיקה זו יכולים להיות להכיל ערכים שמעידים על מצב פיזיולוגי ואכן על מצב פתלוגיה פתלוגי.