בשנת 1995 נפרסו שתי מערכות "פרדטור" באלבניה שוב לאיסוף מודיעין ביוגוסלביה. לעומת קודמו "גנט", ה"פרדטור" הוכרז כהצלחה רבה. בשנת 2001 ארצות הברית פלשה לאפגניסטן בעקבות אוסאמה בן לאדן שהיה אחראי על פיגועי 11 בספטמבר, וגם שם המל"ט שימש לאיסוף מודיעין. לאחר הצלחה רבה באיסוף מודיעין, עלה רעיון לחמש את המל"ט על מנת שיוכל לירות ולסייע לכוחות יבשה בעת הצורך. ההחלטה נלקחה בכובד ראש ומשנת 2002 החלו ניסויים בחימוש המל"ט עם טילי ה"הלפייר" (Hellfire). המל"ט החמוש הפך למבצעי רק בשנת 2004, הוא קיבל את השם MQ-1. האות M מסמנת "רב-תפקידי" (multi-role). המל"ט נחשב להצלחה עד עצם היום הזה, נעשה בו שימוש במבצעים רבים (בהם גם מבצעי חיסול) באפגניסטן, בעיראק ובתימן.
מבנה המל"ט.
המערכת של המל"ט מורכבת מ-3 חלקים מרכזיים: המל"ט עצמו, תא שליטה ואנטנת ממסר. המל"ט ניתן לפירוק לשישה חלקים מרכזיים: גוף המל"ט, כנפיים, זנב, כן נחיתה, גוף הנעה ומערכות אוויוניקה. בעת מעבר ממקום למקום ניתן באופן קליל לפרק את המל"ט ולמיין אותו לתוך מכלית קטנה בגודל "ארון קבורה". החלק הגדול יותר במערכת הוא תא שליטה שבו נמצאות כלל מערכות האלקטרוניקה והמודיעין המתקדמות. בעת המעבר ניתן להעביר את תא השליטה בעזרת מטוסי הרקולס C-130.
תא שליטה ובקרה.
צוות המפעיל את המל"ט מורכב משלשה אנשים לכל היותר: טייס ושני מפעילי המערכות. הטייס הוא מפקד המשימה והוא אחראי על הטסת המטוס. תהליך נחיתה והמראה מתבצע באופן ידני אך הטיסה עצמה יכולה להתבצע גם באופן ידני וגם באופן אוטומטי על ידי המסלול שתוכנן מראש על ידי הטייס. מפעילי המערכות אחראים על הפעלת מערכות התצפית והאלקטרוניקה, איסוף המודיעין, פענוח והפצת הערכת מצב לכלל הגורמים הרלוונטיים. לא בכל משימה חייבים להיות נוכחים שני מפעילי המערכות אלא רק במקרים שבהם יש משימות רבות או משימה מורכבת. במשימות הפשוטות המל"ט מופעל על ידי טייס ומפעיל מערכות אחד.
התקשורת עם המל"ט מתבצעת בערוץ C-band במקרה שבו יש תקשורת ישירה בין המל"ט לתא תקשורת, כלומר אם המל"ט מופעל בסביבה הקרובה לבסיס. בנוסף לזה התקשורת עם המל"ט יכולה להתבצע דרך ערוץ Ku-band (ערוץ רחב פס), תקשורת דרך הממסר והלוויין למקרה שבו המל"ט מופעל במרחקים גדולים מאוד מתא השליטה (היום חלק ממטוסי "פרדטור" באפגניסטן מופעלים מארצות הברית). התקשורת בין הלוויין ותא תקשורת נעשית באמצעות אנטנה מקשרת ובעזרת הלוויין ניתן לשלוח את התמונות והסרטונים הישר לבית הלבן או לפנטגון.
מערכות חשובות על המל"ט.
מכ"מ מפתח סינתטי – המכ"ם מותקן על המטוס ומטרתו בעצם לשמש ולשדר תמונה לתא התקשורת בזמן שיש עננות או ערפל כבד מעל האזור המצולם. המכ"ם סורק אזורים מסוימים שומר אותם במערך ואז לאחר מכן מחבר את כל המערך לתמונה אחת שלמה. המכ"ם הותקן על המל"ט לאחר שהדור הקודם ("גנט") נחל כישלון באיסוף מודיעין בערפל ועננות.
MTS AN/AAS-52 – מטען ייעודי של המל"ט פותח על ידי חברת ריית'און (Raytheon). המטע"ד כולל בתוכו מצלמת אלקטרו-אופטית לשימוש ביום, מצלמת אינפרא-אדום לשימוש בלילה או במצבי ראות נמוכה, ציין לייזר להכוונות טילי "הלפייר" וכלי נשק מונחים אחרים, מט"ל (מד טווח לייזר) ופנס. בנוסף לזה במטע"ד כלולות פונקציות רבות אחת מהן היא איחוד תמונה שמצולמת בעזרת מצלמת יום ולילה לתמונה אחת על מנת לאפשר למפעילים לקבל תמונת טובה יותר. חשוב מאוד לציין שאי אפשר להשתמש במצלמת יום ולילה בו זמנית אך בהחלט אפשר לקבל תמונת מכ"ם ותמונת מצלמה בו זמנית.
טילי נ"ט מסוג AGM-114 הלפייר – הטיל פותח בשנות ה-70 בארצות הברית על ידי חברת לוקהיד מרטין (Lockheed Martin). בראש הטיל ישנו חיישן אינפרא אדום שמאפשר לטיל להתביית על כתם לייזר ולעקוב אחריו עד לפגיעה במטרה. דרך נוספת להנחות את הטיל היא על ידי מכ"ם, הטיל מסוגל לקרוא פקודות מכ"ם ולנווט את עצמו אל המטרה. הטיל נחשב לאחד הטילים היעילים ביותר בצבא ארצות הברית. הטווח המקסימלי של הטיל הוא 8 ק"מ, המל"ט בעל יכולת נשיאה של שני טילים מסוג זה ובעל יכולת הכוונת עצמית על מטרה בעזרת המטע"ד שהוא נושא.
טילי אוויר-אוויר מסוג FIM-92 סטינגר - הטיל פותח בסוף שנות ה-60 על ידי חברת ג'נרל דיינמיקס (באנגלית: General Dynamics). הטיל הוא אוויר-אוויר למרחקים קטנים והוא הנגזרת של הטיל FIM-92 Stinger המקורי המשוגר מאודמה. הטיל מתביית על המטרה שלו על ידי זיהוי כתם אינפרא-אדום והטווח היעיל שלו הוא עד 8 ק"מ.
טילי קרקע-אוויר מסוג Griffin - הטיל פותח על ידי חברת ריית'און לחימוש כלי טיס בלתי מאוישים. המל"ט "פרדטור" בעל יכולת נשיאה של 2 טילים מסוג זה. הטיל בעל אופן פעולה דומה מאוד לשל "הלפייר" מתביית על כתם לייזר ועוקב אחריו עד הפגיעה במטרה. בנוסף לזה הטיל יכול לנווט את עצמו הישר למטרה על ידי GPS.
פרדטור
קוריטיבה
קוּריטיבּה (בפורטוגזית: Curitiba, יש שהוגים קוּרִיצ'יבָּה) היא בירת מדינת פרנה שבברזיל. בשנת 2017 התגוררו בעיר כ-1,908,359 תושבים. היא העיר הגדולה ביותר בדרום ברזיל. האזור המטרופוליטני של העיר מכיל כעשרים וחמש רשויות מקומיות שאוכלוסייתן הכללית היא כ-3.4 מיליון תושבים.
העיר נמצאת על רמה בגובה תשע מאות מטר מעל פני הים, במרחק של כמאה קילומטר ממפרץ פרנגואה (Paranaguá).
תושבי העיר קוריטיבה מכונים קוּרִיטיבָּנוֹס (Curitibanos).
היסטוריה.
השם קוריטיבה הוא הלחם של המילים "קוֹרֶה-אִיטוּבָּה" משפת הטופי, שמשמעותן אורנים רבים. זאת עקב מספרם הרב של האורנים הברזילאים, הפְּינְיֶירוֹס (Pinheiros), שמצויים באזור.
הפורטוגזים הראשונים שהתיישבו באזור בשנת 1693 העניקו למקום את השם "וִילָה דָה נוֹסָה סֶנְיוֹרָה דָה לוּז דוֹס פִּינְיָאיְס" (Vila da Nossa Senhora da Luz dos Pinhais) שפירושו: גברתנו של האור ביערות האורנים. השם שונה לקוריטיבה בשנת 1721.
קוריטיבה הפכה רשמית לעיירה בשנת 1842. התפתחותה המרכזית של העיר התבססה על מסחר בבקר. העיר מוקמה באמצע הדרך, בין אזורי גידול הבקר בדרום לשווקים בצפון.
גלי הגירה גדולים החלו להגיע לקוריטיבה מאירופה לאחר 1850. בין המהגרים היו בעיקר גרמנים, איטלקים ופולנים.
האוניברסיטה הפדרלית של פרנה (Universidade Federal do Paraná), האוניברסיטה הראשונה בברזיל, נוסדה בקוריטיבה בשנת 1913. באותה שנה החלו לנוע חשמליות ברחבי העיר.
תכנון עיר.
קוריטיבה נחשבת למופת בינלאומי בכל הקשור לתכנון עיר. מערכת התחבורה היעילה, שכוללת בין השאר הקצאת מסלולי אוטובוסים מיוחדים במרכזם של רחובות מרכזיים, היא מסימני הייחוד של העיר. בעיר נמצאים האוטובוסים הארוכים ביותר בעולם; הם מחולקים לשלושה חלקים (שני "אקורדיאונים"), תחנותיהם מוגבהות, בצורת מנהרה ובהן גישה לנכים.
מערכת האוטובוסים המשוכללת נמצאת בשימוש על ידי 85% מאוכלוסיית העיר, וכן היוותה השראה לקווי תחבורה בערים כמו בוגוטה ולוס אנג'לס.
שימור וטיפוח אזורים ירוקים וגנים ציבוריים בעיר מפותח מאוד ומצליח במידה ניכרת. דבר זה מתבטא בכך שלכל תושב בעיר קיימים 54 מ"ר של גנים ואזורים ירוקים.
בשנות ה-60 גדלה אוכלוסיית קוריטיבה לכ-430,000 תושבים. חלק מהאוכלוסייה חשש כי גידול ניכר זה יגרום לשינוי דרסטי באופייה המיוחד של העיר, ובשנת 1964, הציע ראש העיר אִיבוֹ אָרְזוּאָה (Ivo Arzua) הצעה לעיצוב מחודש של העיר. הארכיטקט היהודי ז'יימה לרנר, שלימים הפך לראש העיר ולמושל פרנה, עמד בראש קבוצה מהאוניברסיטה הפדרלית של פרנה שהציעה שליטה קפדנית בהתפשטותה של העיר, שכללה צמצום ניכר בתחבורה באזורי מרכז העיר, שימור האזור ההיסטורי ופיתוחה של מערכת תחבורה נוחה וזולה.
תוכנית זו, הידועה בשם "התוכנית הכוללת של קוריטיבה", אומצה בשנת 1968. לרנר סגר את הרחוב המרכזי "15 בנובמבר" (Rua XV de Novembro) לתנועת כלי רכב, מפני שהרחוב היה ציר מרכזי לתנועת הולכי רגל (כך למעשה נוצר מדרחוב, אחד מהראשונים בעולם). התוכנית כללה עיצוב מחודש של הכבישים בתוך העיר, כדי לצמצם את כמות כלי התחבורה: שני רחובות חד-סטריים הנעים בכיוונים מנוגדים, אשר מקיפים רחוב דו מסלולי קטן יותר שבו קיים מסלול מיוחד לאוטובוסים בלבד.
קוריטיבה נחשבת כיום לאחת הדוגמאות הטובות ביותר לפיתוח עירוני בעולם כולו. ביוני 1996, בישיבה של הוועידה להתיישבות אנושית של האומות המאוחדות שהתקיימה באיסטנבול, העניק יושב ראש הוועידה לקוריטיבה את התואר "העיר החדשנית ביותר בעולם".
תחבורה.
לקוריטיבה מערכת תחבורה פשוטה ויעילה מסוג BRT. התחבורה הציבורית מכילה אך ורק אוטובוסים, שמחולקים לפי תפקידים ומזוהים לפי צבעם. התפקידים הם: אוטובוסים המסתובבים רק במרכז העיר, אוטובוסים המחברים בין השכונות, חיבור בין השכונות המרוחקות למרכז ועוד.
בקוריטיבה ישנם שנים עשר מסופי נוסעים בהם אפשר לעבור בין האוטובוסים מבלי לקנות כרטיס פעם נוספת. המסופים ממוקמים בצירים מרכזיים ומאפשרים לנוסעים גמישות רבה בהמשך דרכם.
התנועה על ידי מכונית באזור ובתוך מרכז העיר עלולה להיות מסובכת עקב ריבוי הרחובות החד-סטריים ועומס התנועה. עובדה זו הופכת את מערכת התחבורה הציבורית לאטרקטיבית במיוחד המאפשרת גישה מהירה למרכז העיר.
רוב השדרות בעיר רחבות ידיים ומפוצלות לכמה מסלולים, פרט לכמה נקודות באזור מרכז העיר. פקקי תנועה אינם מהווים בעיה רצינית ולא גורמים לערעור ביטחון הנהגים.