במסע השני, רבן גמליאל אינו רק ראש המשלחת, הוא גם נותן את התשובות במקרה שנוצר קושי להשיב. המשלחת השנייה שהתה בדרך כחצי שנה: בתיאור אחד מסופר כי היו על האוניה בחג הפסח, אחרי הפרשת מעשרות, כלומר יצאו מהארץ באביב ובתאור אחר שהיו על האוניה בחג הסוכות. הקיץ היה גם העונה שההפלגה בים התיכון הייתה נוחה. מסופר שעשו יום טוב ברומא. יש להניח שהיה זה בחג השבועות. שמואל ספראי מעלה את הסברה כי ייתכן כי היו שני מסעות לאותה משלחת, שכן קשה להניח כי ארבעת בעלי התפקידים הבכירים ייעדרו מארץ ישראל חצי שנה.
מטרת הנסיעה ומועדה.
רומא הייתה מרכז השלטון של הקיסרות הרומית. בכמה מסורות נאמר כי היה לכך משמעות פוליטית. על רבי שמעון נאמר שהלך לפדיון שבויים. על רבי עקיבא נאמר שפגש שר למלכות - "סריס מן מלכותא". במקרה נוסף נאמר שהלכו "למלכות פנימית". מטרת הנסיעה הראשונה, בשנת 95 הייתה לביטול הגזירה של הקיסר דומיטיאנוס והשנייה הייתה שתדלנות למען ביטול מהמס היהודי כפי שמעידה המטבע שטבע הקיסר נרוה: Fisci Judaici Calumnia Sublata.
תארוך המסע.
מועד יציאת המשלחת תלוי בשאלה מתי רבן גמליאל הגיע לגדולה. וכמה זמן עבר ממועד חורבן הבית השני עד שאר שלטונות רומא יסכימו לקבל פני מנהיג מארץ ישראל. ההיסטוריון צבי גרץ סבור כי הנסיעה הראשונה הייתה בימי הקיסר דומיטיאנוס, בשנת 95 והשנייה בימי נרווה בשנת 96. תאריך המסע הראשון קשור לאירוע המובא על ידי ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס הודות הקונסול פלסיוס קלמנטס ואשתו שנאשמו בכפירה, עקב אימוצם את מנגי היהדות. לפי עדות ההיסטוריון דיו קסיוס הקונסול הומת ואשתו הוגלתה לאי פאנדאטריה.
המסע השלישי.
כאמור, הדעה הכללית היא שעברו מספר שנים בין המסע הראשון לבין המסע השני. במסע הראשון עמד רבן גמליאל בראש החכמים. במסע השני מרדו החכמים ברבן גמליאל, היות שנהג בהם בשררה. לאחר מכן התפשרו וצרפו את רבי אלעזר בין עזריה כשני לרבן גמליאל.
אם התקיים גם מסע שלישי, באותו הרכב חכמים, הוא נערך שנים רבות אחרי המסע השני, בימי שלטונו של הקיסר טראיאנוס.
הילה זייתון
אירוסין
מנסרה משוכללת
הרולד לויד
הרולד קלייטון לויד (באנגלית: Harold Lloyd; 20 באפריל 1893 – 8 במרץ 1971) היה שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, שנודע בקומדיות האילמות שיצר.
הרולד לויד ניצב לצד צ'ארלי צ'פלין ובאסטר קיטון כאחד מיוצרי סרטי הקומדיה הפופולריים והמשפיעים ביותר של עידן הסרט האילם. בין השנים 1914–1947 יצר לויד קרוב ל-200 סרטי קומדיה, הן אילמים והן מדברים. הוא ידוע בדמות ה"משקפופר" שגילם, התר אחר הצלחה כספית ורומנטית ואף זוכה בה.
סרטיו כוללים לעיתים תכופות מפגנים פיזיים נועזים, שבהם הותיר את חותמו עד לימינו אלה. בסרט "Safety Last!" (1923), תמונת הסצנה שבה לויד נתלה במחוג השעון, ממרומי מגדל מעל רחוב סואן, היא אחת התמונות הידועות ביותר בתולדות הראינוע בפרט ובתולדות הסרטים בכלל. לויד ביצע רבים מהפעלולים המסוכנים שבסרטיו לבדו, ואף פצע עצמו במהלך צילומי "Haunted Spooks" משנת 1920, בהם איבד בתאונה את אגודלו בידו הימנית (הפציעה הוסוותה בסרט בעזרת כפפה מיוחדת).
על אף שסרטיו של לויד לא השתוו בהצלחתם המסחרית לצ'פלין, הוא הפיץ תריסר סרטים ארוכים בשנות העשרים, בעוד שצ'פלין הפיץ שלושה בלבד, וסרטיו של לויד גרפו במצטבר סכום כסף רב יותר (15.7 מיליוני דולרים ללויד לעומת 10.5 מיליוני דולרים לצ'פלין).
ביוגרפיה.
נעוריו וכניסתו לעולם הסרטים.
לויד נולד בבורצ'ארד שבנברסקה לג'יימס דארסי לויד ואליזבט פרייזר, אבי סבו מצד אביו היה מווילס. הוא עבר למערב עם משפחתו לאחר כישלונו של אביו ביוזמות עסקיות מרובות.
הוא הופיע בתיאטרון משחר נעוריו והחל לשחק בקומדיות זמן קצר לאחר מעברו ב-1912 לסן דייגו שבקליפורניה. לויד החל לעבוד בחברת הסרטים של תומאס אדיסון ולבסוף יצר שותפות עם עמיתו השחקן והבמאי האל רואוץ, שהקים אולפן משלו בשנת 1913. לויד שעמל קשות לפלס דרכו בסולם ההצלחה, נעשה המוצלח מבין השחקנים הקומיים של רואוץ בין השנים 1915–1919.
הוא שכר את בב דניאלס כשחקנית משנה ב-1914; התקיים ביניהם רומן והם נודעו כ"הנער" ו"הנערה". ב-1919 היא עזבה את לויד בגלל שאיפות דרמטיות גדולות יותר. לויד החליף את דניאלס במילדרד דייוויס בשנת 1919, וככל שהוא צפה בה יותר כך הוא היה נלהב יותר להשיגה. תגובתו הראשונה של לויד בראותו אותה הייתה "היא נראית כמו בובה צרפתית גדולה!".
דמותו המוקדמת של לויד בסרטים, שכונתה בשם "לוקס הבודד", היה לפי הודאותו שלו חיקוי מטורף של צ'פלין כפי שהיה ב-1918. לויד ורואוץ פיתחו את דמות "המשקפופר" (שתמיד נקרא "הרולד" בסרטים), דמות קומית בוגרת יותר שלו עם פוטנציאל גדול יותר לסימפתיה ובעלת עומק רגשי. הוא התחיל בכך ב-1921 והם שינו את הקומדיות מקצרות לארוכות. אלה כללו את הסרט שזכה לשבחים Grandma's Boy משנת 1922, אשר (יחד עם הסרט "הנער" של צ'פלין) היה חלוץ בפיתוח דמויות מורכבות וקומדיות סרטים, הסרט "Safety Last!‎" הסנסציוני משנת 1923, שבזכותו דרך כוכבו של לויד, והסרט Why Worry משנת 1923.
לויד ורואוץ נפרדו ב-1924, כשלויד נעשה למפיק עצמאי של הסרטים של עצמו. הללו כללו את הסרטים הארוכים הבוגרים הטובים ביותר שלו "ביישן מנערות" (1924), The Freshman מ-1925, The Kid Brother מ-1927, וספידי מ-1928.
Welcome Danger מ-1929 היה במקור סרט אילם, לויד החליט בשלב מאוחר בהפקה לעשותו מחדש עם דיאלוג. כל הסרטים הללו היו מוצלחים ביותר ורווחיים, הם היו גם רבי השפעה ועדיין מצאו מעריצים רבים בקרבם של קהלים מודרניים, עדות למיומנות ולמקוריות עשיית הסרטים של לויד ולכישרונות של משתפי הפעולה שלו. כמו הקומיקאים האילמים הגדולים, היה לויד הכוח היצירתי המניע העומד מאחורי סרטיו, במיוחד הסרטים ארוכי היריעה. הצלחה זו הפכה אותו לאחד האנשים העשירים ורבי ההשפעה ביותר בראשית ימיה של הוליווד.
"סרטים מדברים" ומעבר מוצלח למחצה.
ב-1924 הקים הרולד לויד חברת הפקת סרטים עצמאית משלו: "תאגיד הסרטים הרולד לויד", כשסרטיו הופצו על ידי פאט ומאוחר יותר על ידי סרטי פרמאונט ופוקס המאה העשרים. לויד היה החבר המייסד של האקדמיה לאומנות ומדעי הסרטים. לויד עשה את המעבר לקול ב-1929 עם סרטו Welcome Danger (הגרסה המקורית האילמת שלא הופצה של הסרט הוקרנה בערים שונות בהקרנה מחדש ב-2005 של סרטיו של לויד). הסרט הופץ שבועות מספר לפני התחלת השפל הגדול, הוא היה הצלחה כספית אדירה, עם צופים הלהוטים להאזין לקולו של לויד בסרט. שיעור הפצת סרטיו של לויד, שהיה אחד או שניים לשנה בשנות העשרים, הואט לכדי אחד כל שנתיים עד 1938.
הסרטים שהופצו במהלך תקופה זו היו: Feet First בעל סצנריו דומה ל-"Safety Last!‎" שבו הוא היה בצמוד לגורד שחקים בשיאו של הסרט; Movie Crazy משנת 1932 עם קונסטנצה קאמינגס; The Cats Paw משנת 1934 שהיה קומדיה פוליטית שחורה ועצובה; ו-The Milky Way משנת 1936, שהיה ניסיונו היחידי של לויד בקומדיה משוגעת, בשלב זה אופנתית ביותר.
הסרטים שהופצו בשלב זה הופקו באופן פרטי על ידי החברה של לויד. לרוע המזל, דמות המסך שלו המשיגנית, לא הצליחה לגעת כעת בנפשם של קהל סרטי השפל הגדול של שנות השלושים. ככל שאורך הזמן בין זמן הפצת הסרטים גדל, קטנה הפופולריות שלהם, וכך עשתה גם חברת ההפקה שלו. סרטו האחרון בעשור Professor Beware נעשה על ידי הצוות של פרמאונט, עם לויד המתפקד כשחקן הראשי והמממן החלקי.
ב-23 במרץ 1937, מכר לויד את חלקת האדמה של האולפן "חברת הסרטים הנעים של הרולד לויד" ל"כנסיית ישו הנוצרי של יום אחרון הקדושים". באתר ממוקם כיום היכל לוס אנג'לס קליפורניה.
לויד הפיק מעט קומדיות לסרטי RKO בתחילת שנות הארבעים, אולם פרט לכך הוא פרש מהמסך עד ל-1947. חזרתו להופעת כוכב נוספת בשנת 1947 בסרט The Sin of Harold Diddlebock הומאז' רע מזל לקריירה של לויד, שביים פרסטון סטרג'ס ומומן בידי הווארד יוז. הרעיון היה להראות את מה שקרה לדמותו האופטימית של הרולד מ-The Freshman בחייו המאוחרים. Diddlebock נפתח למעשה עם צילומים מ-The Freshman, ולויד היה צעיר דיו למראה על מנת להתאים לסצינות המבוגרות יותר די טוב. ללויד ולסטרג'ס היו תפישות שונות של החומר. על כל פנים, הם התקוטטו לעיתים קרובות במהלך הצילומים. הסרט המוגמר הופץ למשך זמן קצר ב-1947, ואז הוכנס למדפים על ידי המפיק יוז. יוז חתך את הסרט והוציאו במהדורה מחודשת ב-1950, תחת הכותרת Mad Wednesday, היה זה סוף עצוב לקריירת משחק מזהירה.
חיים אישיים.
לויד נשא לאישה את השחקנית המובילה שלו מילדרד דייוויס ב-10 בפברואר 1923. ביחד היו להם שני ילדים: גלוריה לויד (נולדה ב-1923) והרולד לויד הבן (1931–1971). הם אף אימצו את פגי (1924–1986) ב-1930. לויד ריפה למשך זמן מה את ידיה של דייוויס מלהמשיך בקריירת המשחק שלה. מאוחר יותר הוא התרכך, אולם עד הזמן הזה היא איבדה את המומנטום בקריירה שלה. מילדרד נפטרה ב-1969, שנתיים לפני מותו של לויד.
ביתו של לויד, "גרינקאר", בבוורלי הילס, נבנה בין השנים 1926–1929, ובו 44 חדרים, 26 חדרי אמבטיה, תריסר מזרקות, שנים עשר גנים ותשעה מסלולי גולף. האחוזה יצאה מכלל שליטתה של משפחת לויד ב-1975, לאחר ניסיון כושל להחזיקה כמוזיאון פרטי.
הקרקעות חולקו לבסוף מחדש, אולם הבית עיקרי נותר ומשתמשים בו לעיתים קרובות כאתר סרטים, למשל בסרט One. הוא רשום בארכיב הלאומי של מקומות היסטוריים.
רדיו ופרישה.