נולדה וגדלה בנתניה למשפחה דתית-לאומית. אביה יליד תוניסיה, ואמה ילידת ישראל. למדה באולפנה ושירתה בגלי צה"ל כמפיקה. לאחר שסיימה את שירותה ב-2009 החלה לעבוד בעיתון ידיעות אחרונות כעורכת. במקביל פרסמה טורי דעה באתר ynet. בשנת 2014 מונתה כרכזת כתבים בעיתון נוסף על היותה כתבת. נושאי כתיבתה הם דת ומדינה, יהדות כתרבות, החברה הישראלית וזכויות נשים. בנוסף, כותבת במיזם 929 - תנ"ך ביחד ומגישה בכאן ב' את התוכנית: "929 - פרקים למחשבה", יחד עם העיתונאי לירון מרוז. ארצי סרור היא בוגרת תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
לארצי סרור תואר ראשון בספרות ופילוסופיה יהודית ותעודת הוראה במחשבת ישראל מתוכנית המצטיינים אופקים באוניברסיטת תל אביב. לימדה בבתי ספר תיכוניים את מקצוע מחשבת ישראל.
פלך אוריול
פלך אוריול (ברוסית: Орловская губерния, אוריולסקאיה גוברניה) היה גוברנייה באימפריה הרוסית שבירתה העיר אוריול.
היסטוריה.
האוכלוסייה בשנת 1811 מנתה 1,228,000, בשנת 1840 1,410,300, בשנת 1867 1,578,000, בשנת 1885 1,963,700, ובשנת 1914 2,816,200 איש ואישה.
62% מהשטח של הפלך שימשו כאדמות חקלאיות, 20% מכוסים ביער, 12.5% ​​מרעה. המוצרים החקלאיים הדומיננטיים היו תבואה ותפוחי אדמה. בשנת 1884 נספרו 531 מפעלים עם סך של 16,777 עובדים תעשייתיים. התעשיות המובילות היו מזקקה, ייצור מסילות פלדה, ייצור נפט, טחינת תבואה, תעשיית זכוכית, תעשיית קנבוס, ותעשיית עור.
הפלך הוקם ב-1797 ופורק ב-1928. כיום, רוב שטחו של הפלך ההיסטורי אוריול, נמצא בשטחה של רוסיה.
יחסי מלזיה–צ'כיה
יחסי מלזיה-צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין מלזיה לבין הרפובליקה הצ'כית. למלזיה שגרירות בצ'כיה, ולצ'כיה שגרירות בקואלה לומפור.
היסטוריה.
לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים של מלזיה עם ברית המועצות ב-1968, הרחיבה מלזיה את היחסים שלה עם שלל מדינות הגוש הסובייטי ובהן צ'כוסלובקיה. בשנת 2000, סגן ראש ממשלת צ'כיה ביקר במלזיה. ובשנת 2006 ערכו סגן שר החוץ הצ'כי ונשיא הסנאט הצ'כי ביקור רשמי במלזיה.
יחסים כלכליים.
היחסים בין שתי המדינות מתפתחים בהצלחה, בעיקר במסחר. מרבית הייצוא ממלזיה כולל מכונות, גומי, קקאו וחשמל, בעוד שעיקר הייצוא מהרפובליקה הצ'כית למלזיה כולל מוצרים הנדסיים, כלי מכונות ומנועים חשמליים.
בשנת 2000 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על למעלה מ-7.7 מיליארד דולר, וחברות צ'כיות מחפשות כיום הזדמנויות להשקעה ובהקמת מפעלים במלזיה. כמה אנשי עסקים מלזיים גם הגיעו לפראג כדי ליצור קשרים עם חברות צ'כיות בעיקר בנושא אנרגיה מתחדשת.
יחסים חינוכיים.
בשנת 2000 החלה ממשלת צ'כיה להציע מלגות למלזיים לתארים שניים ושלישיים בכל שנה, ובספטמבר 2006 הגיעה הקבוצה הראשונה של 70 סטודנטים מלזיים והחלו את לימודיהם בנושא תרופות. בעקבות ההצלחה, גדל מספר המחקרים המלזיים בצ'כיה ל-200 בשנת 2008.
אני מרזה (סרט)
אני מרזה (ברוסית: Я худею) הוא סרט קומדיה רומנטית רוסי משנת 2018. לצורך גילום התפקיד הראשי לוהקה השחקנית הבלארוסית אלכסנדרה בורטיץ', שנאלצה לעלות במשקל 20 קילוגרמים.
תקציר עלילת הסרט.
בחייה של אנה קוליקובה שתי אהבות — לאוכל ולז'ניה, הספורטאי יפה התואר.
אנה היא אישה מלאה העובדת בקונדיטוריה ולכן מתקשה לשמור על משקלה. אחרי שז'ניה נפרד ממנה לאחר שהשמינה היא מחליטה להילחם על אהבתה ולהשיל 20 קילוגרמים ממשקלה, אך היא מגלה שזו משימה קשה למדי לעשות אותה לבדה. היא מצטרפת למועדון של אכלנים אנונימיים ושם מכירה את קוליה השמנמן שנרתם לעזרתה. במאבק מסייעת לה גם חברתה הטובה של אנה.
הפקה.
כתיבת התסריט.
כתיבת התסריט נמשכה יותר משנתיים וחצי ובזמן זה התסריטאים אלכסיי נוז'ני וניקולאי קוליקובה ערכו מחקר בקרב נשים וילדות אודות תחושתיהן וחוויותיהן בנושא הרזיה והשמנה. בסך הכל התסריט עבר 17 שכתובים, לפני שהושלם סופית.
ליהוק.
תחילה לוהקה אירינה גורבאצ'ובה לגלם את התפקיד אך היא ביקשה לגלם דווקא את חברתה הטובה של הגיבורה משום שלא הייתה יכולה להיכנס לפרויקט שאילץ אותה להשמין בשל תפקידים שגילמה במקביל בתיאטרון ולכן נבחרה אלכסנדרה בורטיץ', לגלם את התפקיד הראשי. לצורך התפקיד בורטיץ' הייתה צריכה להוסיף יותר מעשרים קילוגרם למשקלה וזו הפעם הראשונה בתולדות הקולנוע הרוסי ששחקנית נאלצה להשמין ולרזות לצורך ההפקה, כחלק מעלילת הסרט.
לדברי בורטיץ', "כדי להשמין כל כך הרבה, היה עליי לאכול כל הזמן, אכלתי ארוחת בוקר דשנה בבוקר, הלכתי לטייל, תוך חצי שעה הכל נרגע - ושוב אני צריכה לאכול. זה קשה מאוד, לפעמים נדמה היה לי שאם אני רק מריחה את ריח האוכל, אני מיד אקיא את כל מה שאכלתי." בנוסף, היא הודתה: "אכלתי פיצה, אכלתי ממתקים ושתיתי ויניל. תחילה, הבטן שלי משמינה ואז הרגליים והידיים שלי. זה היה מאוד מצחיק כשיש לי עוד חודש וחצי להשמין 20 ק"ג. היו לי התכתבויות עם המפיקים, שלחתי להם את התמונות שלי. המשקל שלי נרשם במסגרת החוזה, איזה תאריך וכמה עלי לשקול. ברגע ששקלתי 67 ק"ג, כלומר עליתי 9 ק"ג, הייתה להם פאניקה. הם הביטו בתמונות שלי ברשתות החברתיות, איפה שאני מעלה, באופן עקרוני, בסדר, וצעקו: "למה את לא שמנה? מה קורה?". לטענתה יש לה נטייה להשמין ובילדותה שקלה 75 ק"ג, אך החלה לרדת במשקל באופן פעיל בשל אהבה נכזבת.
צילומים.
הליך הצילומים נחלק לשני שלבים: השלב הראשון נערך במאי ויוני 2017, אחרי שבורטיץ' העלתה במשקלה. השלב השני נערך באוגוסט אותה שנה, אחרי שהרזתה.
שיווק.
בדצמבר 2017 פורסם הקדימון הראשון וכרזת הסרט.
בקי המון
גדליה אקסלרוד
נשיא בתקופת בית שני
שיכון ההסתדרות (בני ברק)
שיכון ההסתדרות הוא שכונה בעיר בני ברק, שהוקמה על ידי הסתדרות העובדים והשתכנו בה חברי ההסתדרות. בשכונה נמצא בית החולים מעייני הישועה.
מיקום ותיחום גאוגרפי.
השכונה המשתרעת בין הרחובות הרב פוברסקי, שנקרא בעבר משה שרת – מצפון, ו'השיריונאים' – מדרום. בשיפוליה המערביים היא מגיעה לרחוב הרב כהנמן, שבעבר נקרא רחוב השומר, ובשיפוליה המזרחיים נמצא בית החולים מעייני הישועה.
היסטוריה.
הקמת השכונה תוכננה כבר ב-1944 אך בנייתה התעכבה עד לאחר מלחמת העצמאות. השכונה הוקמה בשנות החמישים של המאה העשרים על ידי הסתדרות העובדים והשתכנו בה חברי ההסתדרות. רוב תושביה היו חילונים, ומיעוטם דתיים-ציונים. אולם לקראת סוף שנות ה-60 התקשתה חברת שיכון עובדים למכור את הדירות בשכונה ולבסוף מכרה אותן למשרד השיכון שמסרה אותם לעולים חדשים דתיים. לאור זאת, מכרה שיכון עובדים את יתרת הקרקע של השכונה, 30 דונם, לחברת שיכון של אגודת ישראל. בתהליך הדרגתי שהתפתח ברובו בשנות השבעים השכונה התחרדה. חלק מהפגנות השבת הסוערות של אותה התקופה התקיים בצמת הרחובות משה שרת והשומר, שם היה ממוקם אחד ממחסומי השבת.
כיום השכונה חרדית כולה. למבנים המקוריים נוספו תוספות בנייה רבות, המשוות לה אופי בלתי-מתוכנן ועני. אף על פי שרחוב הרב פוברסקי משמש כלי רכב רבים המגיעים לבית החולים, השכונה נותרה שקטה למדי.
מבנה השכונה.
השכונה בנויה בצורת "בלוקים", כאשר כל בלוק עשוי בצורת האות "ר", ובצמוד לבלוק הבא אחריו נוצרת צורת האות "ח". בחצרות בין הבתים שבתוכה היה בעבר מדשאות גדולות, בעשורים האחרונים הדשא לא טופח והמדשאות הפכו למגרשי עפר.
נשיא בתקופת המשנה
לה מרקיז (מכונית)
לה מרקיז (בצרפתית: La Marquise) היא מכונית בעלת מנוע קיטור אשר יוצרה על ידי De Dion, Bouton et Trépardoux, בצרפת, פריז, בשנת 1884.
היסטוריה.
הדגם יוצר על ידי המרקיז "Marquis Jules Félix Philippe Albert de Dion de Wandonne" והמהנדס "Georges Bouton".
יוצרה יחידה אחת בלבד.
בשנת 2007, נמכר הדגם "לה מרקיז" ב-3,520,000 דולר, ובשנת 2011, נמכרה "לה מרקיז" שהוגדרה "כמכונית העתיקה בעולם" ב-4,600,000 דולר.
Sjuan (נקרא בעבר גם TV4 Plus) הוא ערוץ טלוויזיה שוודי, הנמצא בבעלות קבוצת TV4 Group. במקור, תוכנן שהערוץ ישדר אירועי ספורט, אך לפני השקתו הוחלט להרחיב את תחום שידוריו לתוכניות בידור ופנאי. הערוץ נפתח ב-9 במרץ 2003, תחת השם TV4 Plus, שהיה שמו הרשמי עד 12 בספטמבר 2011. עם נתח צפייה של 4% בשנת 2009, הערוץ הוא הערוץ השביעי בגודלו בשוודיה. בשנת 2003 היו לערוץ 519,000 צופים, ובשנת 2007 עמד מספרם על 2,024,000 צופים. זוהי עלייה של 390%.
הפצה.
ברשת הכבלים, מופץ הערוץ בידי מרבית מפעילי הטלוויזיה בכבלים. הדבר נעשה באמצעות שילוב של הפצה דיגיטלית ואנלוגית.
בנוסף, הערוץ משודר באמצעות הלוויין. הרשת הקרקעית, הערוץ משודר באופן מוצפן, כך שנדרש כרטיס על מנת לצפות בערוץ.
הערוץ משודר גם ב-Viasat החל מ-21 באפריל 2005.
אריזה גרפית.
2003-2007.
הסמליל הראשון של הערוץ והגרפיקה שלו פותחו בשיתוף עם קמעונאית המותג הבריטי Kemistry (שמאוחר יותר גם יצרה את הגרפיקה עבור ערוץ TV4 בשנת 2004). סמליל הערוץ הורכב מקובייה שלעיתים קרובות הסתובבו או נעו על המסך.
2007-2009.
ב-5 בפברואר 2007 הערוץ קיבל סמליל חדש, ואריזה גרפית חדשה. הסיסמה החדשה של הערוץ ומטרתו הפכו אותו לערוץ שמעורר השראה. זה קרה עם ההשקה מחדש של הערוץ, שהגדילה את מספר הצופים של הערוץ ב-390%, באמצעות מסע פרסום לערוץ, שכלל פרסום בערוץ האם, TV4 ובשלטי חוצות ובעיתונים. הערוץ הפך לשביעי בגודלו בשוודיה.
2009-2011.
באביב 2009 הושק עיצוב חדש לערוץ. הערוץ שינה את מטרתו מערוץ המעורר השראה לערוץ יותר רגוע, עם נעימות יותר רגועות.
2011-הווה.
ב-12 בספטמבר 2011 שינה הערוץ את שמו ל-Sjuan, והוצגו פרופילים חדשים לערוץ.
תוכניות.
חדשות וחברה.