ב-3 ביוני 2006 פתחו בלאק אייד פיז את סיבוב ההופעות האירופאי שלהם באצטדיון בלומפילד מול כ-17 אלף צופים. בנוסף, הגיעה הלהקה גם לבריטניה, גרמניה, איטליה ועוד. הלהקה הופיעה שוב בישראל ב-9 בספטמבר 2007 בבריכת הסולטאן, בירושלים, מול קהל של כ-8,000 צופים.
2009: The E.N.D - The Energy Never Dies.
האלבום החמישי במספר של בלאק אייד פיז, The E.N.D - The Energy Never Dies (האנרגיה לעולם לא מתה), יצא לאור ב-9 ביוני 2009. על עטיפת האלבום מופיעה תמונת ציור ממוחשב של פני אדם שמשולבים בו תווי פניהם של כל חברי הלהקה. הסינגל הראשון מן האלבום הוא "Boom Boom Pow". זהו השיר השני שלהם שהגיע למקום ראשון באמריקה, מכר יותר מ-4 מיליון עותקים והגיע למעמד של פלטינה מרובעת. הסינגל השני מתוך האלבום הוא "I Gotta Feeling" (שמשולבים בו ביטויים בעברית כגון "מזל טוב" ו"לחיים") וגם הוא הגיע למקום הראשון באמריקה ומכר שם 5.5 מיליון עותקים. הסינגל השלישי מתוך האלבום הוא "Meet Me Halfway", שהגיע למקום ה-7 במצעד בילבורד האמריקאי ואף למקום ה-1 במצעד הבריטי במשך שבועיים רצופים. האלבום, בניגוד לאחרים, כולל מוזיקת אלקטרופופ ודאנס.
בנוסף יצאה מהדורת דלוקס לאלבום בו חידושים לשירים ישנים ושירים שמעולם לא ראו אור. הסינגל הרביעי מתוך האלבום היה "Imma Be" אשר אוחד בקליפ עם הסינגל החמישי "Rock That Body". שני הסינגלים הצליחו להגיע למקומות הראשונים בעולם ואף "Imma Be" למקום ה-1 במצעד הבילבורד במשך שבועיים.
2010–2014: The Beginning.
האלבום השישי של בלאק אייד פיז הוא "The Beginning". הוא יצא ב-30 בנובמבר 2010. הסינגל הראשון של האלבום נקרא The Time (Dirty Bit). הסינגל השני של האלבום נקרא Just Can't Get Enough שנכנס לאלבום הלהיטים הכללי של שנת 2011 הנקרא "NOW THAT'S WHAT I CALL MUSIC 17", מחברת התקליטים הליקון ו-MTV. הסינגל השלישי של האלבום נקרא "Don't Stop The Party".
ב-11 ביוני 2011 הודיעו חברי הלהקה שהם יוצאים להפסקה שבהן כמעט ולא יפרסמו להיטים. בשנת 2012 חברי הלהקה חזרו לפעילות.
2015–2018: Masters of the Sun Vol. 1.
בריאיון לעיתון הבריטי "קפיטל ברקפסט", הודיע ויל.אי.אם כי הלהקה מתכוונת להוציא את האלבום השביעי במהלך שנת 2015 לכבוד 20 שנה להיווסדות הלהקה. לקראת משחקי הפלייאוף של ה-ליגת ה-NBA, הוציאה הלהקה שיר חדש אחרי 4 שנים בשם "Awesome". השיר עצמו לא כלל את פרגי. ביום מלאת 20 שנה של ההרכב יצא השיר "Yesterday", אשר אינו כלל פרגי.
ב-31 באוגוסט 2016, הוציאו הלהקה גרסה חדשה לשירם ". אך החליטו לשנות את שמו ולקרוא לו ", השיר כמו גם הסרטון הנלווה אליו כוללים את כל ארבעת חברי הקבוצה ועוד אמנים פופולריים רבים אחרים כמו ג'סטין טימברלייק, ניקול שרזינגר, וג'סי ג'יי. זהו גם השיר האחרון בהשתתפותה של פרגי בהרכב.
ב-3 ביוני 2017, הופיעו הלהקה בטקס הפתיחה של גמר ליגת האלופות 2017 שבאצטדיון המילניום, קרדיף. ההופעה, שכללה תצוגה פירוטכנית, נמשכה זמן רב ועיכבה את הפיגור במחצית השנייה בכמה דקות.
ב-9 בינואר 2018, הוציא הלהקה את הסינגל הראשון שלהם ללא פרגי, תחת הכותרת "'Street Livin'". ב-18 בפברואר, אישר ויל.אי.אם שפרגי לא תופיע באלבום האולפן השביעי של הקבוצה, בריאיון ל"דיילי סטאר ". למחרת, Apl.de.ap הצטרף לתוכנית The Voice of the Philippines, בתור שופט קבוע בעונה הראשונה. בגמר התוכנית זכתה ג'סיקה ריינוסו (המוכרת בשם הבמה "J Rey Soul"), הצטרפה להרכב בתור סולנית ו אך לא רשמית אלא כקולות רקע וזמרת לווי בשירים.
ב-17 במאי 2018, הוציאו הלהקה את הסינגל "Ring the Alarm". יממה לאחר מכן הוציאו את הסינגל הסינגל "Get It". ב-12 בספטמבר, הוציאו את הסינגל "Big Love". ב-25 באוקטובר הוציאו את הסינגל "Dopeness", בשיתוף CL. יממה לאחר מכן יצא אלבום האולפן השביעי "Masters of the Sun Vol. 1".
2019–הווה: Translation.
בשנת 2019, חתמה הקבוצה על עסקה עם חברת ההקלטות אפיק רקורדס. ב-11 באוקטובר, הוציאה ההרכב את הסינגל "Ritmo (Bad Boys for Life)", מתוך פסקול הסרט בחורים רעים לתמיד. השיר עצמו הגיע למקום 26 במצעד בילבורד הוט 100, זהו השיר ה-17 שלהם שנכנס למצעד בילבורד והראשון שלהם מאז "Don't Stop the Party", שיצא בשנת 2011.
באוקטובר 2019 הוציאו את הסינגל הראשון מתוך אלבומם השמיני, "Ritmo", בשיתוף זמר הרגאטון ג'יי באלווין. השיר זכה להצלחה רבה, תוך שהצליח להגיע לצמרת מצעד השירים הלטיניים של הבילבורד. ב-10 באפריל 2020, הוציאו הלהקה את הסינגל השני מתוך אלבומה השמיני, "Mamacita", בשיתוף אוזונה וג'יי ריי סול. השיר זכה להצלחה בינלאומית, תוך שבישראל, הצליח להגיע למקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט. ב-19 ביוני הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השמיני, Translation, בהפקת האלבום השתתף המפיק הישראלי יונתן גולדשטיין.
באוקטובר 2020, הוציאו יחד עם הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי את השיר "Shake Ya Boom Boom", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט. בנובמבר, הוציאו את הסינגל החמישי מתוך אלבומם השמיני, "Girl Like Me", יחד עם שאקירה, שצבר כ-50 מיליון צפיות באתר יוטיוב תוך כשבוע.
פאולו פריירה
פאולו פריירה (בפורטוגזית: Paulo Freire; 19 בספטמבר 1921, רסיפה – 2 במאי 1997, סאו פאולו) היה מחנך ברזילאי ותאורטיקן רב השפעה של החינוך. התפרסם בזכות עבודתו בתחום החינוך העממי, שבאה לידי ביטוי בפעילותו להרחבת ומיסוד מערכת החינוך וייסוד בתי ספר כמו גם ביצירת תודעה לערכו של החינוך. פריירה נחשב לאחד ההוגים הבולטים ביותר בהיסטוריה של הפדגוגיה העולמית.
ביוגרפיה.
פריירה נולד למשפחה מהמעמד הבינוני וידע עוני ורעב בשנות ילדותו, במרוצת השפל הגדול שהחל בשנת 1929, התנסות אשר השפיעה עמוקות על דאגתו לעניים ואשר סייעה בעיצוב השקפת עולמו החינוכית. פריירה החל את לימודיו באוניברסיטת רסיפה בשנת 1943 ולמד משפטים, אך גם פילוסופיה ופסיכולוגיה של השפה. לאחר שעבר את בחינות לשכת עורכי הדין מעולם לא עסק במשפטים ובמקום זאת עבד כמורה בבית ספר תיכון ולימד את השפה הפורטוגזית. בשנת 1944 נשא לאישה את אלזה מריה קוסטה דה אוליבירה (Costa de Oliveira), אחת מעמיתותיו להוראה, והשניים עבדו יחדיו עד למותה, תוך כדי גידול חמישה ילדים.
בשנת 1946 מונה פריירה למנהל המחלקה לחינוך ותרבות של השירות הסוציאלי של מדינת פרנמבוקו. במהלך עבודתו זו, בה עבד בעיקר בקרב עניים אנאלפביתים, החל פריירה לאמץ צורה לא מסורתית של מה שיחשב מאוחר יותר כתאולוגיית השחרור (במקרה שלו, תערובת של מרקסיזם ונצרות). בברזיל של אותם הימים ידיעת קרוא וכתוב הייתה תנאי להצבעה בבחירות, כך שלעבודתו זו היה פן פוליטי מובהק.
בשנת 1961 מונה פריירה למנהל השלוחה התרבותית של אוניברסיטת רסיפה, וב-1962 נקרתה לפניו ההזדמנות הראשונה ליישום רחב היקף של התאוריות שלו, כאשר 300 עובדים מתעשיית קנה הסוכר לומדו קרוא וכתוב ב-45 ימים בלבד. כתוצאה מהניסוי אישרה הממשלה הברזילאית את הקמתם של אלפי חוגים תרבותיים ברחבי ברזיל.
ב-1964 שמה הפיכה צבאית קץ לפרויקט זה, אשר הסתיים במעצרו של פריירה כבוגד למשך 70 ימים. לאחר גלות קצרה בבוליביה, עבד פריירה בצ'ילה במשך חמש שנים עבור התנועה הנוצרית-דמוקרטית לרפורמה אגררית.
בשנת 1967 פרסם פריירה את ספרו הראשון: "חינוך כיישום החירות" (Education as the Practice of Freedom). הספר התקבל היטב, ולפריירה הוצעה משרת מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד ב-1969. בשנה שקדמה לכך כתב פריירה את ספרו הנודע ביותר: "הפדגוגיה של המדוכאים" (Pedagogy of the Oppressed), אשר התפרסם בספרדית ובאנגלית בשנת 1970. הספר לא ראה אור בברזיל עד לשנת 1974 כתוצאה מהסכסוך הפוליטי שבין והנוצרים הסוציאליסטיים שהתעורר כאשר הגנרל ארנסטו ג'יסל (Ernesto Geisel) השתלט על ברזיל והחל בתהליך ליברליזציה.
לאחר שנה בקיימברידג' (מסצ'וסטס) עבר פריירה לז'נבה שבשווייץ, על מנת לעבוד כיועץ חינוכי מיוחד למועצה העולמית של הכנסיות (World Council of Churches). במהלך תקופה זו פעל פריירה כיועץ לרפורמה חינוכית במושבות הפורטוגליות לשעבר באפריקה, בעיקר בגינאה ביסאו ובמוזמביק.
בשנת 1979 הורשה פריירה לשוב לברזיל, ועשה כן בשנת 1980. פריירה הצטרף למפלגת הפועלים (PT) בעיר סאו פאולו, ופעל כמפקח על פרויקט האוריינות שלה בין השנים 1980 ל-1986. כאשר מפלגת הפועלים זכתה בבחירות העירוניות בשנת 1986, מונה פריירה לשר החינוך בעיר סאו פאולו.
באותה השנה, שנת 1986, נפטרה אשתו אלזה, ופריירה נשא לאישה את מריה ארוז'ו פריירה (Araújo Freire).
בשנת 1991 נוסד "מכון פאולו פריירה" בסאו פאולו על מנת להרחיב ולפתח את התאוריות שלו אודות חינוך עממי. במכון נמצא כיום ארכיונו של פריירה.
ב-2 במאי 1997 נפטר פריירה מאי ספיקת לב.
תרומתו התאורטית.
פאולו פריירה תרם פילוסופיה של החינוך אשר שורשיה נעוצים לא רק בגישות קלאסיות שמקורן באפלטון, אלא גם מהוגים מרקסיסטיים ואנטי קולוניאליים. למעשה, במובנים רבים הדרך הטובה ביותר לקרוא, אולי, את "הפדגוגיה של המדוכאים" היא כהרחבה, או כתשובה ל"מקוללים עלי אדמות" של פרנץ פנון, אשר הדגיש את הצורך בחינוך מודרני, חדשני (ולא מסורתי) ואנטי קולוניאלי לאוכלוסיות ילידיות. כלומר, לא בחינוך שהוא הרחבה של תרבות המתרבת הקולוניאלי.