ב-14 באפריל 2020, בעת הסגר שהוטל במדינת ישראל בעקבות התפרצות נגיף הקורונה במדינה, התפרסם תיעוד מתפילת שחרית מוזיקלית שהתקיימה בביתו שבבני ברק (יחד עם אחיו, המעבד יואלי דיקמן וכוכב הרשת שוקי סלומון) והועברה בשידור חי באתר "כיכר השבת", ובו נראים שוטרים מתפרצים אל תוך ביתו דרך הגג באמצעות סולם, ודורשים ממנו להפסיק את התפילה, בטענה כי ההופעה מפריעה לשכנים. לאחר דין ודברים ובסיוע גורמים מהעירייה - השוטרים עזבו את המקום והתפילה נמשכה כרגיל. לאחר המקרה, צולם קמפיין של משרד הבריאות על כללי ההיזהרות מהקורונה, בו כיכבו השניים.
ב-10 באוגוסט 2020 הוציא דיקמן את הסינגל-קליפ "ימים יפים". קליפ השיר זכה במקום השלישי בקטגוריית "קליפ השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת".
בתשרי תש"פ (ספטמבר 2020) זכה דיקמן במקום ה-11 בקטגוריית "זמר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת".
בחנוכה תשפ"ב השתתף דיקמן כשופט אורח בשלבי חצי הגמר והגמר של תוכנית הריאלטי - "כוכב המג'יק קאס", ששודרה באתר "כיכר השבת".
חיים אישיים.
דיקמן נישא בשנת 2010 למרים פוקס ולהם שלושה ילדים. אחיו הוא המעבד יואלי דיקמן, אתו הוא מרבה לשתף פעולה.
Shame (בעברית: בּוּשָׁה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אל קינג, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Shake the Spirit. השיר יצא לאור ב-10 באוגוסט 2018, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים האלטרנטיביים העכשוויים.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אל קינג וטים פגנוטה והופק על ידי טים פגנוטה גם כן. פגנוטה ידוע בזכות הפקתו המוזיקלית של הלהיט הבינלאומי "Shut Up And Dance", של להקת הרוק האמריקאית Walk the Moon, שיצא בשנת 2014.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-7 מיליון השמעות.
בעקבות "Love Stuff".
לאחר שהוציאה את אלבום הבכורה שלה Love Stuff, נכנסה קינג לתקופה קשה בחיים שלא ובעקבות כך, הפסיקה לכתוב וליצור מוזיקה חדשה. בסמוך לצאתו של השיר כסינגל ולהכרזה על אלבום האולפן השני שלה Shake the Spirit, דיברה בריאיון עם מגזין הבילבורד על כל מה שקרה מאז צאת אלבום הבכורה שלה ועד צאת השיר הזה.
אנרגיה וורונז' (כדורגל נשים)
אנרגיה הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר וורונז', שהשתתף באליפות רוסיה והישג השיא הוא זכייה בחמש אליפויות.
היסטוריה.
בשנים 2000–2001, נקרא "אנרגיה של המאה ה-21". בשנת 2005, עקב קשיים כספיים, המועדון סירב להשתתף בליגה הבכירה באליפות רוסיה. אף שבמשך שנתיים ברציפות זכה באליפות הליגה הראשונה, וורונז' לא מצאה את האמצעים להשתתף בליגת העל. בשנת 2008, אנרגיה חזרה לליגה הבכירה, שם הפסידה את כל המשחקים מבלי להשיג אפילו נקודה אחת. במפעלים האירופיים השיג השיא הוא שלב רבע גמר ליגת האלופות לנשים פעמיים רצופות בעונות 2003/04, 2004/05. בעונת 2012 פורקה סופית.
צו 8 (קומיקס)
צו 8 הוא שמו של רומן גרפי ישראלי, מאת גלעד סליקטר. הספר משקף את נקודת מבטו של גלעד כשגויס בצו 8 לשרת במילואים בזמן מבצע עמוד ענן. בספר נותן סליקטר אלטרנטיבה לדמות ה"מצ'ואיסטית" שמזוהה עם שירות צבאי, ומראה את הגבר המגויס באופן הכי אישי ופגיע שלו. הספר ראה אור בצרפת לראשונה, שם זכה להצלחה רבה, ולאחר מכן תורגם לעברית ופורסם בישראל על ידי הוצאת ספרית פועלים.
עלילה.
הספר הוא אוטוביוגרפיה של סליקטר, על קריאתו לשירות מילואים בזמן מבצע עמוד ענן. הוא מצוות לאבי, נהג אוטובוס, ותפקידם של השניים הוא לחלק צווי 8 לאנשים. במקביל, המרכז שבו מתאספים אנשי המילואים, וביניהם סליקטר, הוא גן ילדים, שם נתקל סליקטר במקרה בציור מוכר. הוא מגלה כי הציור שייך לבנו של אדם ששירת איתו בסדיר, כשהיה ש"ג. הציור גורם לו לפלאשבקים לעבר, והוא יוצא לחפש את אותו בחור. העלילה מתמקדת במקרים אמיתיים שקרו לסליקטר בעת שירות המילואים שלו.
העלילה יוצאת דופן ומשמעותית כל כך מכיוון שהיא מציגה את החייל המשרת במילואים כאדם פגיע ואנושי שמגויס בניגוד לרצונו להיות חלק מהמלחמה, בניגוד לדמות שאותה קהל הקוראים רגיל לדמיין כשמדובר על שירות בצבא. במקום דמות של גבר שרירי, מצ'ואיסטי שמגן בגאווה על מדינתו הספר מציג את האדם הרגיל, האנושי, שבעל כורחו נאלץ להשתתף במלחמה שנכפתה עליו.
הפקה.
הספר הוכן בתחילה כפרויקט הגמר של סליקטר במחלקה לתקשורת חזותית בשנקר, בה למד באותה העת. כשסיים לכתוב את הספר קיווה סליקטר לפרסם את הספר ולמכור אותו. לשם כך הזדקק למימון נוסף, ופנה לכמה גורמים כדי שיתמכו בו בפרסום הספר. לבסוף קיבל את המימון הנחוץ ממועצת הפיס לתרבות ולאמנות. סליקטר החל לפרסם את הקומיקס שלו בפליקר, ומוציא לאור צרפתי התעניין בקומיקס. זה שלח אל סליקטר בקשה לפרסם את הקומיקס בצרפת (הצעה שקיבל במהירות) וסליקטר מיהר להרחיב את הספר.
הספר מבוסס כמעט לגמרי על חוויות אישיות של סליקטר. בריאיון למגזין האינטרנטי "פורטפוליו" אמר כי "כמעט הכל קרה בדרך זו או אחרת. חלק מהעבודה היה לחבר הכל לנרטיב הגיוני, סוג של פאזל. לדוגמה, אמא שלי לקחה אותי למילואים והיה ויכוח, אבל בספר לקחתי את זה למקום אחר שמשרת את העלילה". לאחר כמה חודשים של עבודה, הספר פורסם בצרפת. שם הוא קיבל ביקורות חיוביות מאוד, והיה להצלחה.
אחת הבעיות שנתקלו בה בזמן שרצו להוציא את הספר בצרפת הייתה תרגום השם לצרפתית, שכן באף שפה אין את הצירוף "צו 8", שבישראל מזוהה עם גיוס מילואים. לבסוף הוחלט לפרסם את הקומיקס בשם "Trav 8", תרגום מילולי לצירוף העברי. סליקטר העיד באותו הראיון כי "בהתחלה זה הרגיש לי לא נוח רק לכתוב Tsav 8, וחשבתי לשנות את השם, אבל לאט לאט הבנתי שיש לזה כח, שזו מילה כמעט חייזרית".
בשנת 2014 פורסם בצרפת, ולאחר ההצלחה שם, התעניינו גם הוצאות הספרים בארץ בתרגומו לעברית. לבסוף הוחלט כי ספרית פועלים מבית הקיבוץ המאוחד היא שתפרסם את הספר בישראל. בשנת 2015 יצא סליקטר במסע פרסום לספרו החדש, שבו בין היתר הרצה בכנס "טקסט בעיצוב ואדריכלות" בבית ארכיג'וב שבתל אביב-יפו.
ביקורות.
הספר התקבל בארץ וצרפת בביקורות מעולות, בהתייחסות לחדשנות שבגישת הספר כלפי הצבא, ודמות "הגבר המשרת". נירית אנדרמן מאתר הארץ במוסף "ספרים" כתבה על הספר כי "ברומן הגרפי האוטוביוגרפי החדש שלו, גלעד סליקטר מספק חוויה ויזואלית מענגת ומשכיל לשלב דרמה והומור. "צו 8" מבסס את מעמדו של סליקטר כאחד הבכירים שבין יוצרי הקומיקס בישראל כיום". בצרפת נכתב על הספר כי הוא "מבט מתוק-מריר ויוצא דופן, מעורב אבל מנותק באותה מידה, והתוצאה מרתקת". תלמה אדמון מאתר מעריב כתבה על הספר כי "הכותרת 'צַו 8' מפנה את הקורא אל חוויה מושרשת בחברה הישראלית, הצו המזמן את גברי ישראל לשירות מילואים במלחמה [...] צו 8, יתברר, זה בכלל לא מה שחשבתם. סליקטר מעניק הצצה לנפש גבר שלא נולד למלחמה".
לוורו
מחוז לוורו (באנגלית, בסווהילי: Luwero, Luweero) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, לוורו.
מיקום.
המחוז גובל במחוז נאקאסונגולה מצפון, במחוז קאיונגה ממזרח במחוז מוקונו מדרום מזרח, במחוז וואקיסו מדרום ובמחוז נאקאסאקה ממערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא לוורו.
רקע כללי.
בין 1981 ל-1986, נערכה במחוז מלחמת גרילה בין צבא אוגנדה ובין קבוצות מורדים בשם 'צבא ההתנגדות הלאומי' (כיום: 'תנועת ההתנגדות הלאומית'). את נזקי המלחמה ניתן לראות במחוז עד היום, מבחינת כלכלה, ממשל ותשתיות.
בתחילה היה המחוז חלק ממחוז בשם מזרח מנגו. בשנת 1974, מחוז מזרח מנגו התפצל למחוזות לוורו ומוקונו. בשנת 2005 התפצלו מהמחוז שתי מחוזות נוספים שנקראים בורולי ונקאסקה.
כלכלה.
בדומה לשאר המדינה, רוב כלכלת המחוז נשענת על חקלאות. הגידולים במחוז הם בננות, תפוחי אדמה, דבש, פירות, קסאווה, ותירס.
אוכלוסייה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 4.3% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
מייק מק'ריידי
מייקל דייוויד "מייק" מק'ריידי (באנגלית: Michael David McCready; נולד ב-5 באפריל 1966) הוא מוזיקאי אמריקאי, המשמש כגיטריסט המוביל של להקת הגראנג' פרל ג'אם, שהוא אחד ממיסדי הלהקה. מק'ריידי היה חבר במקביל לפעולתו בפרל ג'אם בלהקת מד סיזן ובסופר גרופ טמפל אוף דה דוג. הוא נחשב לאחד מהגיטריסטים המובילים של סצנת הגראנג'.
ביוגרפיה.
מק'ריידי נולד בעיר פנסקולה שבפלורידה ובהיותו תינוק משפחתו עברה לסיאטל שבוושינגטון, בה העביר את שנות נעוריו. בגיל צעיר מק'ריידי התחיל לנגן בגיטרה, ובילדותו הוא האזין למוזיקאי רוק שונים כדוגמת להקות קיס ואירוסמית' ולגיטריסטים ג'ימי הנדריקס וקרלוס סנטנה. בתיכון הוא היה חבר בלהקה בשם shadow שהקים ביחד עם חבריו לספסל הלימודים. לאחר שסיים את התיכון מק'ריידי וחברי הלהקה נסעו ללוס אנג'לס בניסיון להשיג חוזה מקצועי ללהקה ולנסות לפרוץ לסצנת הרוק. ב-1988 הלהקה התפרקה ומק'ריידי חזר לסיאטל. לאחר התפרקות הלהקה, מק'ריידי ויתר למשך תקופה על חלומו להיות מוזיקאי והלך ללמוד בקולג' קהילתי ולפרנסתו עבד בספריית וידאו. מק'ריידי החליט לחזור לנגן בגיטרה ולנסות להצליח בתחום המוזיקה לאחר שנכח בהופעה של סטיבי ריי וון ובעזרת חבר מהקולג' ששכנע אותו לחזור לנגן. מק'ריידי הצטרף ללהקה בשם love child, ושימש כגיטריסט של הלהקה.