פלאטיני זימן את בולי לסגל הנבחרת לקראת הטורניר בשוודיה. צרפת בולי פתח ושיחק לכל אורך שלושת משחקיה של צרפת בשלב הבתים, שהסתיימו במפח נפש ובהדחה מוקדמת. במהלך משחק מול נגח בולי בשחקנה של אנגליה, סטיוארט פירס, ללא תגובתו של השופט.
בעקבות הפציעה שחווה במדי אולימפיק מרסיי לקראת סיום עונת , החמיץ בולי את משחקיה האחרונים של צרפת במוקדמות מונדיאל 1994, שהסתיימו בהדחתה של הנבחרת. הופעתו האחרונה הייתה במשחק ידידות ב-28 ביולי 1993, בו ניצחה צרפת 3-1 את . בסך הכול רשם בולי 45 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
חיים אישיים.
בולי הוא אחיו הצעיר של רוז'ה, שגם כן החל את הקריירה באוסר, ושיחק בין היתר בליל, לאנס וקבוצות נוספות בסקוטלנד ובאנגליה. בולי הוא גם דודו של יאניק, שהחל את הקריירה בפריז סן-ז'רמן, שיחק בקבוצות נוספות בצרפת וברחבי אירופה, ואף רשם הופעת בכורה בנבחרת חוף השנהב בשנת 2010.
בשנת 2007, זמן קצר לפני הבחירות לנשיאות צרפת, נוצר קשר בין בולי לבין מפלגת האיחוד למען תנועה עממית ומועמדה לנשיאות ניקולא סרקוזי. בולי גויס על ידי המפלגה לעניין שילוב המהגרים בחברה הצרפתית, ומספר חודשים לאחר הבחירות מונה באופן רשמי על ידי מזכ"ל המפלגה פטריק דבדז'יאן לאחראי על הנושא מטעם המפלגה.
יהודית וינקלר
יהודית (ג'ודי) וינקלר (17 במאי 1937 - 27 באוקטובר 2015) הייתה עיתונאית ישראלית. כתבה בעיתונים "הארץ", "מעריב", "חרות" ו"היום".
ביוגרפיה.
יהודית וינקלר נולדה בבודפשט לאולגה לבית אשרוביץ וארנסט וינקלר.
בשנת 1944, בהיותה בת שבע, נלקח האב למחנה כפייה באזור הגבול בין אוסטריה להונגריה, שהוקם על ידי הונגרים פרו־נאצים, ועקבותיו אבדו.
יהודית ואמה נמלטו לבלגרד, שביוגוסלביה, שם הוסתרה במנזר.
בשנת 1948 עלו שתיהן לארץ ישראל. היא למדה במוסד החינוכי של קיבוץ גן שמואל. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. התגוררה בתל אביב ברחוב סירקין, ואחר כך ברמת גן.
בשנת 1959 הצטרפה לעיתון "חרות" ועבדה בו עד לסגירתו ב-1965.
בעיתון כתבה בנושאים שונים: העיר תל אביב וכל מוסדותיה, לרבות העירייה, סעד, בריאות, תיירות ואירועים מיוחדים, מוסדות תרבות ציבוריים, מרכז השלטון המקומי, הדואר וארגונים והתאחדויות עולים. ערכה את המדורים "לאשה ולמשפחה" ו"פסיפס תל אביבי". במקביל, כתבה כפרילאנסר בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"לאישה".
ב-1965 עברה לעיתון "היום", ביטאונה של מפלגת גח"ל, כעורכת המדור "עולם האשה" וככתבת המסקרת את המתרחש בתל אביב.
אחר כך הייתה לכתבת פוליטית.
במרס 1968 נשלחה לארצות הברית לסיקור האו"ם, במסגרת "מלגת עבודה לעיתונאים באו"ם ע"ש דאג המרשלד".
ב-1969 הייתה בצוות שכיסה את מערכת הבחירות בישראל, שעמדה בסימן פרישתו של שמואל תמיר והקמת "המרכז החופשי".
ב-1970 החלה לעבוד בעיתון "הארץ" ככתבת לעניינים מוניציפליים.
בנובמבר 1972 ייצגה את ישראל בכנס העיתונאים הבינלאומי השני, שהתקיים במקסיקו סיטי. לאחר מכן עברה לסקר את נושא העולים החדשים, ובנובמבר 1973 נשלחה להכין סדרת כתבות על יהדות ארצות הברית בתקופת מלחמת יום כיפור ולאחריה.
לאחר מכן עסקו כתבותיה בהסתדרות הכללית, יחסי העבודה במשק הישראלי ונושאים כלכליים כלליים.
. כמו כן, שימשה כיושבת ראש "תא הכתבים לענייני עבודה" באגודת העיתונאים בתל אביב, שהייתה פעילה נמרצת בה.
בשנים 1995-1992 שימשה כשליחת "הארץ" בבון, משם דיווחה על המתרחש בגרמניה ובאירופה.
בשנת 1997 פרשה לגמלאות. המשיכה לכתוב מעת לעת ב"הארץ" על בעיות השעה שהעסיקו אותה, ועל ניצולי השואה - נושא שהיה קרוב ללבה.
אנדרה גליקסמן
אנדרה גליקסמן (לעיתים נכתב: גלוקסמן; בצרפתית: André Glucksmann; 19 ביוני 1937 - 10 בנובמבר 2015) היה פילוסוף, אקטיביסט וסופר יהודי צרפתי. נמנה עם דור הפילוסופים החדשים של הפילוסופים הצרפתים.
תפיסותיו.
נולד בבולון למשפחה יהודיה אשכנזית ממוצא אוסטרו-הונגרי, אביו נולד בבוקובינה ממנה עבר לרומניה ואמו הייתה ילידת פראג.
בעת מלחמת העולם השנייה היו הוריו פעילים בתנועת ההתנגדות הצרפתית ואמו התנדבה בבית יתומים יהודי.
בראשית דרכו היה גליקסמן מרקסיסט, בהמשך דחה את הקומוניזם בספרו הפופולרי על הגולאג משנת 1975 "Comestor Cuisinière et d'Hommes". מאוחר יותר היה למבקר חריף של הממשל הרוסי. למרות היותו הוגה שמאלי בדעותיו, לא היו דעותיו הכתובות מקובלות לגמרי על השמאל הצרפתי, שביכר באותה תקופה לא למתוח ביקורת גלויה על המשטר הסובייטי, אך הוא עורר ביקורת של ממש רק כאשר תמך בהצבת טילים אמריקאיים על אדמת אירופה בטענה להגנה על שלום המערב.
משנות ה-70 עסק גליקסמן בעיקר בזכויות אדם והגנה על מיעוטים: צוענים בצרפת, פליטים מרואנדה, וייטנאם (אנשי הסירות ), מלחמת בוסניה וצ'צ'ניה. הוא תמך בניקולה סרקוזי בבחירות לנשיאות של 2007, אך אחרי הבחירות התאכזב ממנו ותקף אותו בשל שיתוף הפעולה שלו עם רוסיה ונשיאה ולדימיר פוטין.
בסוף שנות ה-90 חבר לבני לוי וברנאר-אנרי לוי לייסוד מכון לחקר משנתו של עמנואל לוינס בירושלים.
ביחד עם ילנה בונר , פעילת זכויות אדם ורעייתו של אנדריי סחרוב, כתב ספר על היהודים (לא תורגם).
גליקסמן נפטר בפריז בגיל 78 בנובמבר 2015.
אנדרה גלוקסמן
צייד החתולים
צייד החתולים (באנגלית: Cat Chaser) הוא הספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 1990. בשנת 1989 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של אייבל פרארה ובכיכובם של קלי מקגיליס, פיטר ולר וצ'ארלס דרנינג.
עלילה.
עלילת הספר נפתחת בשנות השמונים כאשר ג'ורג' מוראן' איש עסקים גרוש החי במיאמי אשר שירת בעבר בנחתים, מפרסם מודעה במטרה לאתר לוחמת חופש אשר שש-עשרה שנים קדם לכן ארבה לו ולחבריו לכוח המשלוח האמריקני לרפובליקה הדומיניקנית בעת המהפכה. מוראן מסתבך במזימה בינלאומית הכוללת רצח. מוראן נדרש להתמודד עם פושעים ונוכלים מסוגים שונים ונסמך לשם כך על הכשרתו מימי הנחתים.
XM25 CDTE (ראשי תיבות של: Counter Defilade Target Engagement - מערכת לטיפול במטרות ממוגנות. נקרא גם Punisher, תרגום "מעניש", או Individual Semiautomatic Air Burst System) הוא מטול רימונים אמריקאי בתצורת בולפאפ, שפותח מקו הייצור של XM29. הוא נוסה מבצעית במלחמה באפגניסטן ב-2010 ותוכנן להיכנס לשימוש מבצעי בסוף 2015, אולם אתגרים טכנולוגיים וקיצוצים בתקציב דחו את תאריך היעד לתחילת 2017.
מטול ה-XM25 נועד לתת פתרון למצב שבו נדרש לפגוע במטרה המסתתרת מאחורי מחסה, באמצעות רימון מטול המפזר רסס. הפגיעה במטרה מתבססת על פיצוץ רימון המטול בעודו בשלב המעוף, באמצעות מרעום השהייה, לפני שפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה או בעצם אחר בסביבתה.
עקרון הפעולה.
עקרון הפעולה של המטול מתבסס ראשית על הפעלת מד טווח לייזר (המובנה בגוף כוונת המטול), לצורך מדידה מדויקת של הטווח בין היורה לבין המטרה. לאחר מכן, מתוך ידיעת הטווח ומהירות הלוע של רימון המטול, מחשבת מערכת המטול את זמן המעוף הצפוי של הרימון, מרגע שיגורו ועד להגעתו לקרבת המטרה. לאחר מכן, מערכת המטול מכוונת את מרעום ההשהיה של הרימון המיועד לשיגור בהתאם לזמן שחישבה. כאשר היורה לוחץ על ההדק, רימון המטול נורה ומרעום ההשהיה שלו מתחיל לספר לאחור. כאשר מרעום ההשהיה מתאפס הוא יוזם את פיצוץ הרימון.
לאחר שהשתמש במד טווח הלייזר כדי למדוד את הטווח למטרה, היורה מסיט מעט את המטול כך שרימון המטול לא יפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה, אלא יחלוף בסמוך אליו ויתפוצץ באוויר לאחר שעבר את המחסה. כך הרסס שייווצר בפיצוץ הרימון יפגע במטרה המסתתרת.
עקרון פעולה זה מאפשר לפגוע בחייל אויב המסתתר בתוך חדר שבקירו יש חלון או דלת פתוחים או בחייל אויב המסתתר מאחורי קפל קרקע או פינת מבנה.
מלבד היותה כבדה יותר, יקרה יותר, חשופה יותר לתקלות (בהשוואה למטול רימונים רגיל, כדוגמת מטול רימונים M-203) ומצריכה סוללות, החיסרון בעקרון פעולת מטול ה-XM25 הוא שלאחר מדידת הטווח למטרה לפני הירי, אסור ליורה או למטרה לשנות מיקום משום שזה יביא לשינוי הטווח ביניהם ויחייב מדידה חדשה. בנוסף לכך, מערכת מדידת הטווח באמצעות לייזר מתקשה לפעול בתנאי אובך או אבק. מאחר שהמערכת מיועדת לשימוש על ידי חייל חי"ר, שככל הנראה ירה במצב כריעה או שכיבה על האדמה, הרי שסביר שתנאי אבק ישפיעו על יכולתה של מערכת מדידת הטווח לפעול כראוי (זאת בניגוד, לדוגמה, למערכת מדידת טווח באמצעות לייזר הפועלת מעל גבי כלי טיס).
חלימי
חואן חוסה נוגס
חואן חוסה נוגס פורטלטין (בספרדית: Juan José Nogués Portalatín, נולד ב-28 במרץ 1909 בבורחה שבספרד, נפטר ב-2 ביולי 1998), שנודע גם בשם הקטלאני ז'ואן ז'וזפ נוגס (Joan Josep Nogués), היה שוער ומאמן ספרדי. נוגס שיחק מסוף שנות ה-20 ועד תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, בעיקר במדי ברצלונה, במדיה ערך מעל ל-100 הופעות בליגה הספרדית. בנוסף, ערך נוגס הופעה אחת במדי נבחרת ספרד. לאחר שפרש ממשחק, החל לעבוד כמאמן, והוא אימן בין היתר את הקבוצות ברצלונה, ז'ימנסטיק טרגונה ואספניול.
קריירה כשחקן.