נמל התעופה הבין-לאומי ג'רלד ר. פורד (באנגלית: Gerald R. Ford International Airport) הוא נמל תעופה מסחרי, הממוקם בעיירת אשד כ-21 קילומטרים דרום-מזרחית לגרנד ראפידס במדינת מישיגן שבארצות הברית. השדה נמצא בבעלות מועצת מחוז קנט ומנוהל על ידי רשות עצמאית. התוכנית הלאומית למערכות תעופה משולבות לשנים 2021–2025 של רשות התעופה הפדרלית (FAA) מגדירה את נמל התעופה כמתקן קטן המיועד לטיסות מסחריות.
הנמל נפתח כנמל התעופה של מחוז קנט ובהמשך הפך לנמל התעופה הבין-לאומי של מחוז קנט; בדצמבר 1999 שונה שמו של נמל התעופה לנמל התעופה על שם ג'רלד פורד, שהיה סגן הנשיא ה-40 והנשיא ה-38 של ארצות הברית. פורד ייצג גם את אזור גרנד ראפידס בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1949–1973.
הנמל הוא נמל התעופה המסחרי הגדול ביותר באזור מערב מישיגן והוא נמל התעופה השני בגודלו במישיגן אחרי נמל התעופה מטרופולין דטרויט. נמל התעופה משתרע על פני שטח של כ-12.6 קילומטר רבוע.
מנמל התעופה יוצאות טיסות ל-34 שדות תעופה מקומיים.
היסטוריה.
נמל התעופה הראשון של גרנד ראפידס הוקם בנובמבר 1919, 6.4 קילומטר דרומית למרכז העיר.
בשנת 1959 החל המחוז בבניית נמל התעופה הנוכחי בסמוך לעיירה אשד, מספר קילומטרים ממזרח לשדה התעופה הראשון. נמל התעופה החדש נפתח ב-23 בנובמבר 1963 והחליף את שדה התעופה המקורי.
ב-27 בינואר 1977, הפך השדה לנמל תעופה בינלאומי עם פתיחתם של משרדי שירות המכס האמריקני בבניין הטרמינל הראשי.
ב-2 בינואר 2007, העביר מטוס חיל האוויר האמריקני את ארונו של הנשיא לשעבר ג'רלד פורד לנמל התעופה הנושא את שמו, כחלק ממסע הלוויה. מנמל התעופה המשיך הארון לחלקת הקבר במוזיאון הנשיאותי על שם ג'רלד פורד בגרנד ראפידס למחרת.
החל מאפריל 2010 ועד לאוקטובר 2011, שימש נמל התעופה כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה אליג'אנט אייר. באמצע ינואר 2019 הודיע החברה כי נמל התעופה יחזור להיות אחד מ-16 בסיסי הפעולה המרכזיים שלה.
מתקנים.
לנמל שני מסלולים מקבילים בכיוון מזרח–מערב ומסלול אחד בכיוון צפון–דרום. בנוסף למתקני מסוף המטענים והתעופה הכללית, קיים בנמל טרמינל נוסעים עם שני מסופים: מסוף A עם שבעה שערים ומסוף B שמונה שערים. במסלולים 8R / 26L ובמסלול 17/35 מותקן מערכת נחיתת מכשירים. מסלול נוסף באורך 1,500 מטר מצפון למסלול הראשי המשמש לצורכי תעופה כללית.
בספטמבר 2017 נחנך בנמל התעופה טרמינל נוסעים חדש שכולל מתקנים חדשים לבידוק ביטחוני, שירותי הסעדה וקמעונאות וטרקלין עסקים חדש.
פיתוח.
בסוף אוגוסט 2019 הודיע שדה התעופה על פיתוח נוסף של נמל התעופה. הפיתוח המתוכנן כולל שלושה פרויקטים גדולים. הרחבה של מסוף A בעלות של כ-90 מיליון דולר, שצפוי לכלול הקמה של 8 שערים נוספים, הקמה של מגדל פיקוח חדש בעלות של כ-50 מיליון דולר וכן הקמה של תחנת פיקוח פדרלית בעלות של כ-25 מיליון דולר, על מנת להקל על יציאה והגעה של טיסות בינלאומיות ישירות לנמל.
פוינילה דה סוב מונטה
פוינילה דה סוב מונטה (ברומנית: Poienile de sub Munte; בהונגרית: Ruszpolyána ובעבר Havasmező; ביידיש: פאליען ריסקווה או האוואש מזו) היא עיירה במחוז מרמורש שברומניה, סמוך לגבול האוקראיני, שבה התקיימה קהילה יהודית מהמאה ה-18 עד השואה.
גאוגרפיה.
פוינילה דה סוב מונטה שוכנת על גדת נהר רוסקובה בהרי מרמורש שברכס הרי הקרפטים, כ-61 ק"מ דרומית-מזרחית לסיגט. מיקומה המבודד והרכבה האתני הכולל בעיקר אוקראינים יצרו במקום תרבות ואורח חיים ייחודי.
רבים מתושבי העיירה עוסקים בחקלאות ובפרט מאספקת עץ.
בעיירה שוכנת כנסייה אורתודוקסית מפורסמת הבנויה מעץ, בדומה לכנסיות העץ במרמורש.
היסטוריה.
המקום היה מיושב כנראה בתקופה הנאוליתית ובתקופת הברונזה.
האזכור הראשון של המקום בשמו הוא משנת 1353, מה שהופך אותו לאחד היישובים העתיקים באזור מרמורש. התושבים הראשונים בימי הביניים היו הוצולים ורותנים.
החל מהמאה העשירית ועד 1918 היה האזור בשליטה הונגרית. בחוזה ורסאי שנחתם לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר כל האזור לשליטת ממלכת רומניה, והיה בשליטתה עד 1940, אז הוחזר לידי הונגריה בתכתיב וינה. אחרי מלחמת העולם השנייה חזר האזור לידי הרומנים על פי חוזה פריז.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2011, מתגוררים בפוינילה דה סוב מונטה כ-10,000 תושבים. כ-92% מהם אוקראינים ורק כ-3% רומנים, וזהו היישוב בעל האחוז הגבוה ביותר של אוקראינים בכל רומניה.
בתחילת המאה ה-20 היה אחוז גבוה של גרמנים בכפר, וכן עד השואה היה אחוז משמעותי של יהודים (ראו להלן).
הקהילה היהודית.
תולדות הקהילה.
כבר במפקד האוכלוסין בשנת 1735 נמצא בפוינילה יהודי אחד ממוצא גליציאני בשם ישראל לייזר, שישב בה עם משפחתו. בעשורים שלאחר מכן שוב אין יהודים בפוינילה, אך בסוף המאה ה-18 הוקמו מקווה טהרה, בית עלמין וחברה קדישא, ובתחילת המאה ה-19 הוקמו בית כנסת ובית מדרש והתמנה שוחט. כמו כן, הוקמה "חברת משניות" לבעלי בתים וחדרים פרטיים ללימוד הילדים.
בתחילת המאה ה-20 נוסד תלמוד תורה קהילתי שהחליף את החדרים הפרטיים.
מרבית היהודים השתייכו לחסידות קוסוב, והאדמו"ר מקוסוב היה מבקר בקהילה לפחות פעם בשנה. כמו כן, היו בקהילה גם לא מעט מחסידי ויז'ניץ ולפרקים שררה מתיחות בין שתי הקבוצות (ראו לקמן), וכן חסידים של אדמו"רי שושלת טייטלבוים.
אנטישמיות.
יחסיהם של היהודים עם שכניהם הרותנים היו תקינים בדרך כלל, ובין שניהם שררה "אחוות מיעוטים". המצב השתנה החל משנות ה-30 של המאה ה-20, בעקבות המשבר הכלכלי הכבד, בעיות המיעוטים ועליית האנטישמיות הרומנית של אלכסנדרו קונסטנטין קוזה ואחרים. התעמולה האנטישמית הציגה את היהודים כמקור לבעיות הכלכליות הקשות שרומניה הייתה נתונה בהם. חנות גדולה בבעלות יהודית נפרצה ונשדדה. היה חשש שגורלם של יהודי פוינליה יהיה זהה לגורל יהודי בורשה, שבתיהם הועלו באש זמן קצר קודם לכן, והנוער היהודי התארגן לשמירה על הרכוש היהודי.
בשואה.
בשנת 1940 הועבר צפון טרנסילבניה להונגריה, על פי תכתיב וינה. השלטון ההונגרי האנטישמי הצר את צעדיהם של היהודים. יוסף טרויב, מעשירי הקהילה, נאסר בעקבות הלשנה של איכר מקומי, ועונה למוות.
באפריל 1944 רוכזו היהודים והועברו לגטו וישאו דה סוס, ומשם נשלחו לאושוויץ בשלוש אקציות בין ה-17 ל-23 במאי. בית הכנסת נהרס, ובמקומו נבנה בית ספר.
18 צעירים ששרדו את השואה רצו לשקם את הקהילה מחדש, אך הם נרצחו בידי אוקראינים לאומנים מצבאו של סטפן בנדרה, משום שסירבו לתת להם מזון.
יהודים בודדים גרו לאחר מכן בעיירה, והקהילה לא הוסיפה להתקיים עוד.
דמוגרפיה.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-1735 נמנה בפוינילה יהודי אחד יוצא גליציה בשם ישראל לייזר, שהיה בן חסות של האציל המקומי וחי עם משפחתו בעיירה. כבר בשנת 1743 הוא לא מוזכר יותר במפקדים, ולראשונה מוצאים יהודים בפוינילה רק בתחילת המאה ה-19.
רבנים.
הרב הראשון של הקהילה היה הרב יוסף כ"ץ.
בשנת 1875 התמנה לרב בפוינילה הרב אליהו בצלאל טייטלבוים על ידי אביו רב המחוז יקותיאל יהודה טייטלבוים. לאחר מכן כיהן כרב בטעטש.
החל משנת 1890 (ה'תר"ן) כיהן הרב משה שטרן, שכיהן לפני כן כרב בדראגומירשט. הרב שטרן כיהן מעל ל-30 שנה, עד לפטירתו בשנת 1923 (ה'תרפ"ג).
את מקומו מילא חתנו הרב דוד שפרבר עד לשנת 1926 (ה'תרפ"ו), אז עבר לכהן כרבה של בראשוב.
לאחר עזיבתו, חסידי קוסוב מינו את הרב אברהם ישכר בער איזקסון (בנו של הרב שלמה איזקסון מרומאן), שהיה מחובבי ציון ונפגש עם הברון רוטשילד בפריז ואף ביקר בארץ כדי לייסד מושבות לחסידים ממחוז מרמורש. כיהן עד להירצחו בשואה, ועוזרו היה בנו הרב יחיאל יהודה (חתן הרב חיים צבי טייטלבוים מסיגט).
במקביל אליו, מינו חסידי ויז'ניץ את הרב ברוך הגר, בנו של האדמו"ר ר' ישראל. למרות המחלוקת, בין הרב איזקסון לרב הגר שררו יחסים טובים, והוסכם ביניהם כי הרב הגר ישמש כרב ואילו הרב איזקסון ישמש כאב בית דין. מצב זה נמשך ארבע שנים, ולאחריהן עזב ר' ברוך הגר את פוינילה משום שלא הייתה בידי הקהילה האפשרות להחזיק שני רבנים, ועבר לקיצמן.
YHLQMDLG
YHLQMDLG (קיצור של "Yo hago lo que me da la gana", בעברית "אני עושה מה שבא לי") הוא אלבום האולפן השני מאת הזמר והראפר הפוארטו ריקני באד באני. הוא יצא לאור ב-29 בפברואר 2020 על ידי ריימס אנטרטיימנט. האלבום כולל הופעות אורח של אמנים רבים, ביניהם דדי יאנקי ואנואל AA. האלבום הגיע למקום השני במצעד בילבורד 200 האמריקאי, והיה לאלבום בשפה הספרדית המצליח ביותר במצעד אי פעם.
האלבום היה לאלבום המושמע ביותר בספוטיפיי לשנת 2020, עם מעל ל-3.3 מיליארד השמעות. הוא קיבל מועמדות לפרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני או האורבני הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-63. מגזין "Genius" דירג את האלבום במקום ה-6 ברשימתם "25 האלבומים הטובים ביותר של 2020 עד כה"
ליאון ויצ'ולקובסקי
ליאון יאן ויצ'ולקובסקי (בפולנית: Leon Wyczółkowski; 24 באפריל 1852 - 27 בדצמבר 1936) היה אחד הציירים המובילים של תנועת פולין הצעירה, כמו גם הנציג העיקרי של הריאליזם הפולני באמנות של בין מלחמות העולם. בין השנים 1895–1911 כיהן כפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות של יאן מטייקו בקרקוב, ומשנת 1934 בוורשה. הוא היה חבר מייסד באגודת האומנים הפולנים אגודת שטוקה .
חיים ועבודה.
הוא נולד ב־24 באפריל 1852 בהוטה מיאסטקובסקה ליד גרוולין. הוא היה בנם של מטאוש, סוחר זכוכית ואנטונינה לבית פלינסקה. הוא למד בבית ספר עממי בקמיונקה ליד לוברטוב, ואחר כך למד בגימנסיה, תחילה בסידלצה, ואז בבית הספר התיכון השלישי בוורשה.