הגרסה של השיר "Don't Panic" המופיעה בתקליט זה היא שונה ו"אוורירית" יותר מהגרסה שתופיע מאוחר יותר באלבום הבכורה של הלהקה Parachutes. בתקליט גם נמצאים שני שירים מהמיני אלבום Safety שהופץ ב-1998: "Bigger Stronger" וגרסה קצרה יותר של "Such A Rush" שלא כוללת נגינה לפני שכריס מרטין מתחיל לשיר. השיר הרביעי בתקליט, High Speed", יופיע גם הוא באלבום Parachutes.
רק 5,000 עותקים מהתקליט הופצו בתאריך המקורי. לאחר הצלחת הלהקה, המיני אלבום הופץ שוב ב-2001 במספר רב של עותקים.
מכתבי תל עמרנה
הוועד הישראלי נגד הריסת בתים
הוועד הישראלי נגד הריסת בתים (או התנועה הישראלית נגד הריסות בתים. באנגלית: ICAHD) הוא קואליציה של קבוצות לפעולה ישירה בלתי-אלימה נגד הרס בתים של פלסטינים. התנועה הוקמה בשנת 1997 על ידי ג'ף הלפר, פרופסור לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, יחד עם פעילי קבוצות אחרות כגון הרב אריק אשרמן, מקים שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם, עמוס גבירץ, יעקב מנור ופרד סמוחה. חברי הוועד הישראלי נגד הריסת בתים מגיעים מארגוני שמאל בישראל.
אידאולוגיה.
מבנים שנבנו בניגוד לחוק מועדים להריסה. בנוסף, על פי תקנה 119 לתקנות ההגנה (שעת חירום), רשאי המפקד הצבאי להרוס מבנה אם נוכח לדעת כי שימש לפעולה המהווה עבירה שעליה נשפטים בבית משפט צבאי, או שמי מתושביו היה מעורב בעבירה כזאת.
הריסות בתים נתפסות על ידי הוועד כאחת הפעולות הקשות ביותר כלפי האוכלוסייה הפלסטינית, והוא שואף להעלות אותן לסדר היום הציבורי, כמו גם את העוולות האחרות מהן סובלת לדבריו, האוכלוסייה הפלסטינית מצד הרשויות הישראליות. ההתנגדות נובעת מכמה סיבות:
מחקרי הוועד מנוהלים בפיקוח ד"ר מאיר מרגלית, חבר מועצת העיר ירושלים מטעם מרצ. מרגלית מסייע לתושבי מזרח ירושלים בהתמודדות בהליכים מנהליים מול העירייה וגורמים ציבוריים אחרים. לפי נתוני הוועד, מאז 1967 הרסו כוחות הביטחון כ-25 אלף בתי פלסטינים בעזה, ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים.
הוועד אינו מביע עמדה בעד פתרון של שתי מדינות או מדינה אחת לסכסוך, אלא מוכן לקבל כל פתרון שיעמוד לדעתו בקנה אחד עם זכויות האדם והחוק הבינלאומי. הוועד תומך בסרבנות צבאית.
פעילות.
הוועד פועל נגד הריסת בתים, גירוש בדואים, הפקעת קרקעות, הרחבת התנחלויות, סלילת דרכים עוקפות, עקירה של עצים, גדר ההפרדה, סגר, אי אספקת מים ועוד. פעילותו כוללת:
תקציב.
בשנת 2006 עמד תקציב העמותה על 2,346,196 שקלים וב-2007 על 4,810,765 שקלים.
העמותה נהנית מתמיכה כספית של האיחוד האירופי ומדינות אירופאיות שונות. בין השנים 2006–2010 העביר האיחוד האירופי כ-2,639,000 שקלים לעמותה. תרומות נוספות התקבלו מממשלת ספרד (כ-552,000 שקלים) ומהמרכז לפיתוח ארגונים לא ממשלתיים (NDC) (כ-301,000 שקלים).
הזמר פיט סיגר הורה לתרום 45% מתמלוגי השיר Turn! Turn! Turn! עבור הוועד, "בגלל שהם, בניגוד לכל היגיון, מנסים לשכנע את הפלסטינים להכיר בכך שלא כל הישראלים-יהודים הם רעים".
פרסים.
הוועד זכה במספר פרסים, בהם פרס "אזרח העולם" של קרן פרייבורג-קנט ב-2009 שהוענק למייסד וראש הארגון, ג'ף הלפר; פרס "ענף הזית" מטעם "קול יהודי לשלום" ב-2007; פרס דיים שילה מק'ליין ליישוב סכסוכים ב-2006.
בשנת 2006 הומלצו מייסד הארגון ג'ף הלפר והפעיל הפלסטיני ע'סאן אנדוני (Ghassan Andoni) כמועמדים לזכייה בפרס נובל לשלום על ידי ארגון AFSC.
הועד נגד הריסת בתים
הוועד נגד הריסת בתים
לגו ורדג'ה
הועד הישראלי נגד הריסת בתים
האורקל מדלפי
האורקל מדלפי הוא אורקל שפעל ביוון העתיקה, במקדש אפולו בעיר דלפי, שם לפי אמונות שונות, דיבר האל מפיה של פיתיה, כוהנת שהייתה ממלמלת דברי נבואה סתומים.
האורקל של אפולו היה מרכז דתי פאן-הלני הממוקם בדלפוי (דלפי של ימינו) שבמרכז יוון למרגלותיו הדרומיים של הר פרנסוס. באורקל שבדלפי ישבה אשה המכונה פיתיה, אשר האמינו כי יש לה סמכות דתית שניתנה על ידי האל אפולו - להתנבא בשמו. יוונים אשר הגיעו לאורקל בדלפי היו מפנים שאלות דרך הפיתיה לאפולו, בדרך כלל בענייני דת, מלחמה, נישואין וטהרה, והיא הייתה עונה להם את תשובתו. תשובותיה היו לרוב קצרות וסמליות שמשמעותן ניתנת לפירושים רבים ומנוגדים. האורקל שכן במקדש אפולו והמקום היווה לא רק מרכז דתי חשוב כי אם גם בית אוצר כלל-יווני.
מקור המילה 'אוראקל' בפועל הלטיני orare, שפירושו לבקש, לשאול. כלומר, האוראקל הוא מקום אליו מגיעים על-מנת לשאול שאלות. מכל קצות העולם היווני פנו לאורקל כדי לקבל הוראות מהאלים בענייני מלחמה ושלום, אמונה, פולחן ועוד. עבור רבים היווה האורקל תחליף לפולחן אחיד ולדת מסודרת.
היסטוריה ואגדה.
עדויות ראשונות לפעילות האורקל קיימות מהמאה ה-8 לפנה"ס וממשיכות עד התפשטות הנצרות במאה ה-3 לספירת הנוצרים.
כמו מקדשים יווניים רבים, האורקל בדלפי פעל, ככל הנראה, כבר בתקופה החשוכה. אין עדויות מתקופה זו אך על-פי מסורות יווניות, מקובל להניח שלפני שפעילות האורקל הייתה קשורה לאל אפולו (מהמאה ה-8 לפני ספירת הנוצרים ואילך), היה שייך האורקל לאלת האדמה גאיה. לפי האגדות היה המקדש שייך בעבר לגאיה. אפולו הרג שם את המפלצת פיתון, אלוהות כתונית, מגדת עתידות ומרפאת חולים, והשתלט בעצמו על המקדש. מאז נעשה לפטרון הנבואה ולשולט בנחשים, ומקדשו היה למרכז הנבואה. האגדה מספרת על נקיק בסלע, שהיווה שער לעולמות התחתונים, שעליו שמר הנחש פיתון. הנחש הוא סמל מקובל לעולמות השאול. אפולו הרג את הנחש וקיבל מזאוס, אביו, את הרשות להינבא בשמו. מקורות אחרים מעידים על אפולו כמי שבוחר בדלפי בעצמו ומחליט לבנות שם את מקדשו.
מבנה האורקל.
בתחתית המקדש, בתוך מערה, ישבה הפיתיה. על פי מסורות מסוימות היא ישבה מעל נקיק שמתוכו עלו גזים מן האדמה אשר סיממו אותה והשרו עליה את רוחו של האל. מסורות אחרות מייחסות את ההשראה לבשמים וקטורת שכוהני המקדש התקינו במקום. אנשים, לרוב מנהיגים חשובים מרחבי העולם היווני, הגיעו לשאול את הפיתיה שאלות שנועדו לעזור להם לקבל החלטות. תוכן השאלה הופקד בידי הכהנים של המקדש והם אלו שניהלו את המעמד. הכהנים היו מביאים את השאלה לפיתיה וזאת הייתה עונה תשובות מקוטעות וקשות להבנה. את התשובה קיבל השואל מפי הכהנים אשר פירשו את תשובת הפיתיה, הכניסו אותה למשקל שירי או ניסחוה בחרוזים בניסוח תמציתי וסתום. (ייתכן שרוב התשובות הגיעו מהכהנים עצמם).
המאמין היווני לא הגיע לדלפי כמי שבא למגדת עתידות לשמוע מה יהיה עתידו. נוסח השאלות שהתקבלו בידי האורקל נוסחו כך שהתשובות ינועו בטווח שבין כן ולא. ברוב הפעמים, שילוב של ניסוח השאלה יחד עם הגיון בריא של הכהנים שמסביב הפיתיה וניסוח רב-משמעי של התשובה הביא לכך שהנבואה תתגשם בין כה וכה. אך גם כאשר הנבואה כשלה, מקבל הנבואה הניח כי לא הבין כהלכה את דברי הפיתיה, או שלא קיים את דבריה במדויק, זאת משום שהאמינו כי הנבואה היא דברי האל אפולו ואין היווני ממהר לקרוא תיגר על האלים ולפקפק בדבריהם.
המקדש היה שייך לארגון פאן-הלני אשר קיים אספה ומועצה, בהן היו נציגים משנים-עשר שבטים יוונים. ארגון זה נקרא אמפיקטיונה ומטרתו הייתה לפקח על ניהול המקדש ואוצרותיו. הכהנים, בדומה לשאר המקדשים ביוון, היו אחראים על ההיבט הניהולי של המקדש וויסתו את הפולחן בו. אך המאפיין הרוחני של המקדש ומקור סמכותו נבעו מהאורקל ומפעילותו כנותן מענה אלוהי לצרכים של אלו הפוקדים את המקדש.
חשיבות דתית ופוליטית.
בעת העתיקה, לאורקל בדלפי תפקיד מדיני חשוב. כאמור, שליטים יוונים הגיעו לדלפי טרם יציאתם למלחמה או לפני יציאתם להתיישבות חדשה (כמו במקרים של המושבות בדרום איטליה וסיציליה).
לפולחן היווני ככלל יש השלכות מעשיות. מרגע שהאורקל של דלפי קיבל מוניטין של סמכות אלוהית אמיתית, השפעתו התרחבה לכלל העולם היווני ולא רק לאזור הגאוגרפי והפוליטי שבו האורקל שכן. גם לאורקלים אחרים ביוון, כדוגמת האורקל של זאוס בדודונה או אורקל אחר של אפולו בקלרוס באסיה הקטנה, הייתה השפעה על כל העולם היווני, אך לאורקל בדלפי הייתה חשיבות גדולה ביותר בדומה למשחקים האולימפיים באולימפיה.
הארגון העולמי לקניין רוחני
הארגון העולמי לקניין רוחני (באנגלית: The World Intellectual Property Organization, בראשי תיבות: WIPO; בצרפתית: L'Organisation mondiale de la propriété intellectuelle, בראשי תיבות: OMPI) הוא סוכנות מיוחדת של האומות המאוחדות לעודד פעילות יצירתית ולקדם את השמירה על הקניין רוחני בעולם. הארגון נוסד בשנת 1967 וחברות בו 193 מדינות. הארגון מפקח על יישומן של 24 אמנות בינלאומיות. מטה הארגון נמצא בז'נבה, שווייץ. המנהל הכללי של הארגון הוא מר פרנסיס גרי.
היסטוריה.
הארגון שקדם ל-WIPO היה BIRPI (בצרפתית: Bureaux Internationaux Réunis pour la Protection de la Propriété Intellectuelle "הסוכנות הבינלאומית להגנת קניין רוחני"), אשר הוקם בשנת 1893 כדי ליישם את אמנת ברן לשמירה על יצירות ספרותיות ואומנותיות וכן את אמנת פריז לשמירה על קניין תעשייתי.
WIPO נוסד באופן רשמי בחתימת אמנה המייסדת את הארגון העולמי לקניין הרוחני (נחתמה בסטוקהולם ב-14 ביולי 1967 ותוקנה ביום 28 בספטמבר 1979). סעיף 3 לאמנה קובע כי WIPO שואף "לקדם את שמירת הקניין הרוחני בעולם". בשנת 1974 הפך הארגון לסוכנות מיוחדת באומות המאוחדות. מדינת ישראל חתמה על אמנת ה-WIPO בחודש אפריל, 1970 ובכך הצטרפה לארגון.