על פי רישומי תביעות הקרקעות, היה סטיבנס המתיישב הראשון שתבע בעלות על קרקע בתחומי שטחה של ספרינגפילד, כאשר הוא הגיע לשם באוקטובר 1847. הוא החל בבניית ביתו יחד עם שלושת בניו הבכורים וכאשר הושלמה הבנייה בדצמבר, הצטרפו אליו שאר בני משפחתו והם חגגו יחדיו את חג המולד.
אחד מהמתיישבים הראשונים הנוספים בסביבתה של ספרינגפילד היה קפטן פליקס סקוט האב, שהתיישב באותה שנה בין נהר מקנזי לבין נהר וילאמט.
ב-1854 נפתח בית הספר של מחוז ספרינגפילד. לבית הספר הוקם בניין קטן על פינת רחוב 7 דרום ורחוב B, ששירת את הקהילה עד לשנות השמונים של המאה ה-19. המורה הראשונה הייתה אגנס סטיוארט, צעירה מפנסילבניה שהגיע לספרינגפילד ב-1853.
ב-1871 נסלל קו מסילת הברזל הראשי בין קליפורניה לבין אורגון והוא עקף את ספרינגפילד לטובת יוג'ין. הסיבה לכך נבעה מתשלום סכום של 40,000 דולר ששולם על ידי קבוצה של אנשי עסקים בולטים מיוג'ין למממן של מיזם סלילת המסילה, בן הולדיי, כדי שהמסילה תעקוף את ספרינגפילד ותחצה את נהר וילאמט ליד הריסבורג ולא ליד ספרינגפילד. כך החלה היריבות בין הערים שנמשכת עד היום.
ב-1885 התאגדה ספרינגפילד כעיר. ראש העירייה הראשון היה אלברט ווקר, נפח במקצועו.
במאי 1992 הייתה ספרינגפילד לעיר הראשונה בארצות הברית שחוקקה חוק אנטי להט"בי בעקבות מערכה שנוהלה על ידי ארגון "ברית אזרחי ספרינגפילד" (Oregon Citizens Alliance) השמרני. אף על פי כן, מאוחר יותר חוקקה מדינת אורגון חוק למניעת חקיקה אנטי להט"בית.
בתרבות הפופולרית.
ספרינגפילד זכתה במקום השלישי בהצבעה על זהות העיר בה תוקרן הקרנת הבכורה של משפחת סימפסון - הסרט שנערכה בין 16 ערים בארצות הברית ששמן ספרינגפילד. יוצר הסדרה, מאט גריינינג, שהוא תושב אורגון, שלח לספריגפילד לוחית בה נכתב בין השאר "יו לספרינגפילד, אורגון, הספרינגפילד האמיתית" (Yo to Springfield, Oregon – the real Springfield). באפריל 2012 אישר גריינינג לכתב העת Smithsonian שהוא קרא לספרינגפילד הדמיונית על שמה של ספרינגפילד, אורגון. הוא גם אישר שהוא השאיר בכוונה את העמימות על זהותה של העיר כדי לאפשר לתושבי כל הערים בשם זה להניח שהעיר בסדרה המצוירת קרויה על שם עירם.
עונת 2015/2016 בליגת העל בכדורסל
עונת 2015/2016 בליגת העל בכדורסל הייתה העונה ה-62 של תחרות הכדורסל הבכירה בישראל והעונה ה-16 של ליגת העל. מספר הקבוצות היה 12. לאחר הסיבוב השלישי שמונה קבוצות החלו בסדרות רבע גמר של הטוב מחמישה משחקים, כאשר המנצחות העפילו לפיינל פור.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. בעונה זו הצטרפה לליגה מכבי קריית גת שהפעילה מהליגה הלאומית.
העונה הסדירה החלה ב-12 באוקטובר 2015 והסתיימה ב-15 במאי 2016. העונה הסתיימה במשחקי הגמר בהם מכבי ראשון לציון ניצחה בכך היא זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון. עירוני נס ציונה ירדה לליגת המשנה.
מכבי תל אביב לא עלתה לגמר שנתיים ברציפות דבר שלא קרה לה מעולם ולראשונה מזה 50 שנה שהיא לא לוקחת אליפות שנתיים ברציפות, ולראשונה מאז עונת 2007/2008 מכבי תל אביב לא סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון.
מונטה סולארו
מונטה סולארו (באיטלקית: Monte Solaro) הוא הר באי קפרי במחוז קמפניה שבאיטליה. גובהו 589 מטרים מעל פני הים, והוא הנקודה הגבוהה ביותר באי קפרי.
מסלע ההר הוא אבן גיר בדומה ליתר חלקי האי.
באזור ההר כ-900 מינים של צמחים, ובהם, בראש הפסגה עצי קטלב, אברש, ערער והדס, ובמורדות ההר, עצי תות, דפנה, אלת המסטיק, ועצי אורן. בראש ההר חיה אוכלוסייה של בזים נודדים.
בראש ההר מספר שבילי הליכה למטיילים, בדרגות קושי שונות. כמו כן, על הפסגה שרידי מצודת סנטה מריה (Eremo di Santa Maria a Cetrella) שנבנתה בתקופת נפוליאון.
אמנות סיבים
אמנות סיבים (באנגלית: Fiber Art) היא אמנות המיוצרת מחומרים סיביים, צמר, פשתן, כותנה, משי, חוטים ממקורות צמחיים שונים וגם מחוטים מלאכותיים מעשה ידי אדם ובהם, ניילון, אקריליק, זהב, כסף ועוד שמיוצרים מפולימרים, תאית, או ממינרלים שונים. באופני יצירה מסורתיים כגון אריגה, סריגה, קרושה, רקימה, ליבוד, הטלאה, תפירה, קליעה, ליפוף וכן בשיטות יותר מודרניות כגון הדפסה דיגיטלית על בדים. גם יצירות אמנות שבהן משתמשים במוצרי נייר שונים לקליעה, עיצוב תלת ממדי, סריגה ואופני עשייה שונים, נכללים באמנות הסיבים.
היסטוריה.
חוטים, בדים, אופני הייצור שלהם והשימוש בהם, שימשו את האנושות משחר ההיסטוריה לצרכים פיזיים כבגדים, כלי מיטה, וילונות, תיקים וכדומה, או להעברת מסרים רגשיים, פוליטיים או דתיים כגון דגלים, ניסים ותלבושות טקסיות או מזהות תפקיד כגון כמרים, מלכים וחיילים. לכן הנטייה הייתה להתייחס להכנת מוצרי בד כאל מלאכה, בעיקר על ידי ציירים ופסלים אשר טענו כי מלאכת הסיבים היא נשית בעיקרה, ובשל כך אינה זכאית לשם אמנות. לימים בגלל דעה זו החליטו נשים אמניות לבחור דווקא בשימוש בסיבים כמעין מחאה על קיפוח הנשים באמנות. בין הראשונות לפעול בדרך זו היו מרים שפירו וג'ודי שיקגו.
המאה ה-14 ואילך.
במאה ה-14 צוירו בכנסיות ציורי קיר של המדונה כשהיא יושבת וסורגת, לדוגמה ה"מדונה מבוקסטהודה", של הצייר ברטראם ממינדן ויש עוד דוגמאות רבות. המדונה המצוירת לרוב סורגת בעיגול על ארבעה שיפודים כפולי קצוות המכונים 'שיפודי גרביים', כלומר היא סורגת סריג ללא תפרים. ציורי הקיר בתקופה הזו שמשו להעברת מסרים חברתיים לציבור שרובו לא ידע לקרוא והמסר מרמז שסריגה נעשית על ידי נשים בבית, מה שמהווה חידוש שכן היו אז גילדות של סורגים של גברים בלבד, שהתמחו בסריגת גרביים ממשי, מקטורנים שונים בעיקר לאצילים ובגדי כהונה לאנשי הממסד הכנסייתי.
באסיה ואפריקה לעומת זאת יש תיעוד על גברים אורגים, רוקמים וסורגים, לעיתים יחד עם נשים, שעושות את העבודות היותר פשוטות' כגון טווייה. תעודות המסחר של חברות הודו המזרחית [East-India Company] מהמאה ה-16, מציינות שבמשפחות ובכפרים השונים שבהן ייצרו עבורם בדים, הגברים ארגו ואילו הנשים והילדים עסקו בטווייה, צביעה ורחיצה של החומרים. בתעודות מסחר וביטוח של סוחרי רקמות מצוין שרקמות שנועדו למכירה לאירופה נרקמו על ידי גברים, בעוד הנשים יצרו את מה שיוצא לארצות ערביות, או שימש אותן בבית. השפעה נוספת של שוק הקונים האירופים, הייתה התאמה של ההדפסים והצבעים לטעם האירופי, למשל כשוודי כותנת הקליקו (Calico, ע"ש העיר כלכותה) שנמכרו בכל אירופה כ"בדים הודים מקוריים" לא מצאו חן בעיני הקהל שם, שכרו החברות המסחריות מעצבים אנגליים שהעתיקו דוגמאות מכדי חרסינה סיניים - chinoiserie שהיו אז מאוד פופולריים באנגליה. דוגמאות העיצובים נשלחו להודו, הודפסו על בדי כותנה ונמכרו באנגליה כ"בדים הודיים מקוריים".
באמצע המאה ה-15 נערים נשלחים ללמוד בחינוך ציבורי הכולל קריאה, כתיבה, מתמטיקה וציור כהכנה לחיי מסחר או מתכנן. נערות מחונכות בבית בעיקר לערכי מוסר נוצריים צניעות וניהול משק בית, ככה קרה שאת השרטוט לרקימה עשה תמיד אמן גבר ש'ידע' לצייר - בעוד שאת מלאכת הרקימה עשו נשים או ילדים חסרי הידע הזה. מהזמן שבו הרקימה נכללה בהגדרה של מלאכה ביתית שדורשת הרבה עבודת כפיים אבל לא השכלה, התקבעה הדעה שרקימה היא עבודה שאינה דורשת השכלה או תבונה רבה ולכן עבודה זו מיועדת לנשים.
המאה ה-17 ואילך.
באנגליה של המאה ה-17 וה-18 התעשייה הביתית הקטנה (Cottage Industry) פירנסה אלפי משפחות מייצור הכותנה, מניפוץ ועד אריגה. הנשים והילדים אספו את הכותנה, מיינו וטוו אותה בעוד הגברים ארגו אותה. ב-1793 המציא האמריקאי איליי ויטני (Eli Whitney), מנפטה שהפרידה ביתר יעילות בין גרעין הכותנה לסיב, כתוצאה מכך התפתחו תעשיית הכותנה בכלל ברחבי העולם וגידול הכותנה בפרט במדינות הדרומיות של אמריקה כך שאם בשנת 1810 מספר העבדים בשדות הכותנה היה מעל למיליון עבדים, 50 שנה אחרי זה יש כבר מעל לארבעה מיליון עבדים. באנגליה פיתחו מכונות שהאיצו את תהליך האריגה, כשנשים וילדים עבדו על, מתחת ומסביב למכונות הללו.
ברחבי אירופה ואחר באמריקה התחילו להופיע דוגמיות בדים עם אותיות רקומות. ילדות בנות חמש ומעלה רקמו את אותיות ה-ABC הלטיני באותיות דפוס וכתב, כמו גם את המספרים. לעיתים קרובות הן רקמו גם פסוקים מן הברית החדשה, למדו להעתיק דוגמאות של חיות ופרחים, כדי שתוכלנה בבוא העת לעטר ולקשט את ביתן. העבודה המוכנה נתלתה בסלון המשפחה, כמודעה ציבורית על הערכים של הנערה ושל משפחתה לחתנים אפשריים. ב-1879 באמריקה, כותבת שרה אנה אמרי, בזכרונותיה במכתבים ובקטעי יומן, ש"מי שלא ידעה לרקום דוגמית אותיות נחשבה כחסרת חינוך". כמו כן ציינה שחלק מאותן דוגמיות מקושטות וממוסגרות בזכוכית היוו לעיתים הקישוט היחידי בחדר המגורים. נשים שיצרו יצירות מופלאות בשנים אלו ברקמה או בהטלאה לא חתמו על יצירותיהן.
מלחמת העולם הראשונה ואילך.
הגיוס הנרחב של גברים למלחמת העולם הראשונה הותיר מפעלים רבים ללא פועלים והנשים נקראות לעבוד במפעלים שונים. עם סיום המלחמה וחזרת הגברים המשוחררים הביתה, פטרו את הפועלות, כדי שלגברים יהיה מקומות עבודה. הרשויות ואף עיתוני הנשים הפעילו לחץ חברתי על הנשים לשוב הביתה ולהיות עקרות בית במישרה מלאה. כמו שהיה לפני המלחמה. הכביסה, הגיהוץ, העימלון וסידור הבגדים בארונות כך שתהיה תחלופה ושימוש אחיד..
שנות השלושים.