הר ממות' מהווה בית לאזור סקי הר ממות', שנוסד על ידי דייב מקוי בשנת 1953. ממות' הוא הר לסקי, גלישת שלג (סנואובורדינג, snowboarding) ולאופנוע השלג בחודשי החורף. ממות' הוא אתר הסקי הגבוה ביותר בקליפורניה, ובולט בכמות הרבה במיוחד והבלתי רגילה של שלג שיורד בו בהשוואה לפסגות סיירה המזרחיות האחרות – כ־400" בשנה וכ־300 מתוך 365 ימי שמש – בגלל מיקומן בפער נמוך בסיירה קרסט. בחודשי הקיץ יש שימוש במעליות גונדולה על ידי רוכבי אופני הרים ותיירים המעוניינים לקבל נוף לפסגה של לונג ואלי קלדרה ישירות ממזרח ואל פסגות סיירה ממערב, דרום וצפון. מדרום להר ישנם מספר אגמים המשמשים כאטרקציות תיירותיות בקיץ.
קהילת יהודי בודפשט
הקהילה היהודית בבּוּדַפֶּשְׁט בירת הונגריה הייתה קהילה מפוארת שבראשה עמדו רבנים גדולים, היא גם שגשגה ופרחה תרבותית, הוקמו בה מוסדות, בתי כנסת וחנויות ושמרו על אורח חיים יהודי, היא אף הייתה מרכז של עיתונות יהודית, ויצאו בה לאור עיתונים יהודיים רבים. בשנת 1930 התגוררו בבודפשט 204,371 יהודים.
כיוון שבודפשט היא איחוד בין שלוש ערים: בודה, אובודה ופשט (משנת 1872), הקהילה היהודית עתיקה מימיה של העיר המאוחדת, וקיימת החל מתקופת האימפריה הרומית. טרם האיחוד הייתה קהילה יהודית בכל אחד משלושת החלקים של בודפשט, והקדומה בהם הייתה קהילת בודא.
הקהילה הלכה והתפתחה עד תרצ"ט (1939), שנת פרוץ מלחמת העולם השנייה, למרות מגמת האפליה האנטי-יהודית במרת השלטון ההונגרי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חוותה הקהילה אנטישמיות קשה, הפליה, רדיפות, פיטורים מעבודות והשפלות רבות. יהודים רבים גויסו לעבודות כפייה ובזמן קצר התחוללה החרפה באנטישמיות עד לכדי השמדה והרג בדרכים קשות של בני הקהילה. ב-1941 התגוררו בבודפשט 184,000 יהודים; יחד עם 62,000 המומרים, היו נתונים לרדיפות הנאצים בסך-הכל כ-246,000 איש. כ־76,000 יהודים הושמדו ובתום המלחמה נותרו בעיר כ-90,000 יהודים, כלומר למעלה מ-50% מיהדות בודפשט נספו בשואה.
לאחר השואה יהודים רבים היו לציונים ועלו לארץ ישראל, ורבים מן הנותרים בבודפשט הפנו עורף למסורת היהודית. כיום חזרו החיים המשגשגים לקהילה, אמנם לא כפי שהיו קודם השואה, אך היא שיקמה את חייה הקהילתיים ונהייתה לקהילה היהודית הגדולה בהונגריה המונה כ-80,000 יהודים.
תולדות הקהילה וקורותיה לפני השואה.
ראשית ההתיישבות היהודית עד המאה ה-14.
בודפשט בירת הונגריה הוכרזה כעיר בשנת 1872, עם מיזוג שלוש הערים בודה (Buda), אובודה (Obuda), ופשט (Pest) אשר התקיימו בהן קהילות יהודיות עוד קודם לכן.
העתיקה שבחלקים אלה היא בודא, שנקראה בתקופות קדומות יותר בשם אופן (מגרמנית: Ofen), ובמקורות העבריים נותרה ידועה בכינויים במקורות העבריים: אובן, בודן ובודרו. בודא שימשה במשך מאות בשנים כעיר ואם בישראל. עקבות התיישבות יהודית מימי הרומאים נמצאים במקום זה. היהודים הקימו על יד מעיינות המים את המחנה המבוצר "אקוינסום". לפני שנים מספר חפרו ומצאו שם מצבה רומאית מתקופה קרובה לחורבן הבית השני. לאחר בדיקה גילו בכתובת את השם "בנימין" ומעל לשורות שתי מנורות בעלות שבעה נרות החרותות באבן באופן פרימיטיבי, ובצדן ליתר תוקף "ה' אחד" בלשון ובכתיבה יוונית. המצבה השמורה עתה בארמון הרוזנים "סאפארי" באבלבט אירשה, מעידה ברורות שחיילים יהודים מאסיה הקטנה או מארץ ישראל, הגנו כאן על "לימס פנוניקוס" (הגבול ההונגרי).
בעקבות מסע הצלב הראשון, בשנת 1096, הגיע זרם היהודים הראשונים מאשכנז לבודא ולשאר ערי השדה, ואתם רוח האנטישמיות. המלך בלה הרביעי, שהחל להסדיר את שאלות הכלכלה ואת ענייני הכספים, זקוק היה באונס או ברצון לתמיכת היהודים. הוא היה המלך הראשון שציווה להטביע מטבעות נחושת ומעות קטנות, מטבעות טטארים, לצורכי מסחר והגנה. על רובם נטבעו אותיות עבריות (ש' ל' ק' א'). מכאן שבין חוכרי המטבעות רבו היהודים. כמו כן דאג המלך בלה הרביעי גם לכלל היהודים. כדי למשוך אליו את לבם, אפילו של אלה שבחוץ לארץ, העניק להם בשנת 1251 חוק יהודי מיוחד, כעין אגרת חסות, ששימשה מכאן ואילך יסוד ועיקר לכל הזכויות המיוחדות שהובטחו ליהודים במאות השנים הבאות.
אף במאות הבאות נקרא שער העיר שעל יד רחוב היהודים "השער היהודי" ועל ידו עמד גם בית הכנסת של היהודים. היהודים היו מורידים דרך שער זה את מתיהם לקבורה בתחתית ההר, ולכן גילו שם מצבות אבן, חלקן במצב מצוין, המעידות על קיום בית הקברות היהודי של בודה שבו השתמשו במשך 300 שנים לערך. העתיקה שבהן הוקמה בשנת 1278.
באותן השנים, כשגורשו והושמדו קהילות בכל ארצות המערב ואפילו בשנת המוות השחור, גזרת ק"ח (1348), בשעה שה"מצליפים", ה"רועים" עברו ושבו דרך אירופה מספרד ועד פולין והרגו ביהודים, לא חרץ כלב לשונו ליהודים בכל הונגריה.
שעה שעלה על כיסא המלוכה לודוויג הראשון, גזר על היהודים גזירת שמד. ומשסירבו להיענות לו, החליט המלך לשחרר את כל יהודי הונגריה משלטונו ולגרשם מארצו. גזירה זו שנגזרה בקיץ 1360, לא הייתה מבוססת על החוק, והיא יצאה בצורת "פקודת המלך". לודוויג לא פגע בהונם ובתביעותיהם הכספיות של היהודים, ובביזה לא שלח את ידו. אדרבא הוא סייע בידם בגביית שטרות החוב שלהם, רק על נכסי דלא ניידי של היהודים נטה את ידו, החרים את בתיהם ברחוב היהודים בבודא והעניק אותם כמתנה לכמריו וידידיו.
כך נסתיימה התקופה הראשונה לחיי היהודים בבודא - בגירוש.
לא ארכו הימים, ומקץ חמש שנים הוזמנו היהודים לשוב להונגריה, אף נתחדשו זכויותיהם הישנות. קיבלו רשות לשמור על דתם ומנהגיהם, לקנות, למכור ולהחזיק בכל נכסי דניידי ודלא ניידי, שבאו לידם מתוך עסקי ההלוואות והמשכנתאות, אך לא חזרו אל רובעם הנעזב ואל בתיהם, בהם גרו זרים, אלא רובע חדש נועד להם, בקצה הר המבצר בצפון במרחק של קילומטר לערך ממעונותיהם הקודמים. השער הווינאי נקרא מאז גם "שער השבת", בין על שום קרבתו אל מקום שוק השבת, בין בגלל חוטי העירוב שהיו מתוחים עליו.
אולם מצבם היה בשפל המדרגה, וספר החוקים לעיר בודא, משקף את מעמדם. על היהודים היה ללבוש מעיל אדום כתליינים, כובע חד כמכשפים, ועל כולם את אות הקלון - הטלאי הצהוב. , מעיר ד"ר ביכלר. מגמת החוקים הייתה לאסור ולהחמיר על היהודים פעולות מסחר רגילות, ולכפות עליהם את עסקי הממונות: הלוואה בריבית.
תולדות היהודים בבודה.
המתיישבים היהודים הראשונים באו למקום מגרמניה ומארצות הסלאבים במחצית השנייה של המאה ה-12 לערך. ב-1279 רוכזו בגטו, חויבו לענוד טלאי אדום ומשרות ציבוריות נסגרו בפניהם. במאה ה-14 גורשו פעמיים, פעם בעקבות "המגפה השחורה" בשנת 1348 ופעם בלחץ הכנסייה. אף משהותרה שיבתם לעיר, הוטלו עליהם הגבלות שונות. במאה ה-15 הייתה בודה לקהילה הראשית במדינה: זכויות היהודים הוכרו, לקהילה ניתנו סמכויות של שלטון פנימי עצמאי, ולראש הקהילה – סמכות של מנהיגות על היהדות ההונגרית כולה. בתקופה זו עסקו יהודי בודה בעיקר במסחר וריכזו בידיהם את כל היצוא לגרמניה ולצ'כיה.
ב-1526 נכבשה בודה על ידי הטורקים. רוב היהודים (כ-2,000 איש) הוגלו לטורקיה, ומיעוטם הצליחו להימלט לקהילות מערב הונגריה שלא נפלה בידי הטורקים. היישוב היהודי התחדש ב-1541, ולמרות המיסים הכבדים שהוטלו על הקהילה, גדלה זו והייתה לחשובה והעשירה ביותר במדינה. היהודים עסקו במסחר ובכספים ותפשו משרות חשובות במינהל האוצר. ב-1660 מנו קהילות האשכנזים והספרדים כ-1,000 איש.
ב-1686 כבשו האוסטרים את העיר. יהודי בודה נפגעו קשה במצור ששמו על העיר האוסטרים ובעלי-בריתם. כמחצית מן התושבים היהודים שתמכו בטורקים נספו. הרובע היהודי נבזז וספרי תורה הועלו באש. מתוך כ-1,000 יהודים שחיו אז בעיר נספו כ-500 וכ-250 נשבו והוגלו. תחת השלטון האוסטרי הוגבלו צעדיהם בלחץ תושבי העיר והם גורשו ממנה ב-1746 על ידי הקיסרית מריה תרזה. זכות המגורים חודשה רק ב-1783, משפתח הקיסר יוזף השני את שערי הערים החופשיות בהונגריה להתיישבות יהודית. הקהילה לא חזרה למעמדה הקודם עד למחצית השנייה של המאה ה-19 (אז עלה מספר המשפחות היהודיות בה ל-7,000).
במחצית השנייה של המאה ה-18 נוסדה החברה קדישא. עד 1869 נבנו בבודה ארבעה בתי-כנסת (בסוף המאה ה-19 נבנו שניים נוספים); הרב הראשון שנזכר במקום במאה ה-15, היה הרב עקיבא בן מנחם הכהן, שנודע בשם "נשיא". במחצית השנייה של המאה ה-17, בימיו של הרב אפרים בן יעקב הכהן, הייתה בודה המרכז החשוב של השבתאות בהונגריה. משה קוניצר, מחלוצי ההשכלה היהודית בהונגריה, שימש גם רב ראשי במקום בשנים 1837-1828.
חרף כל הצרות והתלאות עלתה בכל זאת קהילת בודא, גם בגודל האוכלוסייה וגם בהשפעתה בארץ. ברשימת הקהילות היהודיות בהונגריה נמנתה בודא כבר בשנת 1382 בראש כל הקהילות.
תולדות היהודים באובודה.
במאה ה-15 הייתה באובודה קהילה יהודית, אך כל יהודיה הוגלו לאחר הכיבוש הטורקי ב-1526 על ידי הסולטאן סולמן לטורקיה. ב-1712 נתחדש היישוב היהודי על ידי יעקב לוב, וב-1727 כבר נמנו במקום 24 משפחות יהודיות, שהתגוררו בעיר בחסות הרוזנת אלישבע זיצ'י. כתב החסות (שהוכר גם על ידי החצר המלכותית ב-1766) העניק להם חופש מלא בתחום הדת, זכויות מסחר כנגד תשלום מיסים מיוחדים ורשות להתגורר בכל מקום בעיר (היישוב היחידי בהונגריה שהעניק זכות זו ליהודים).
יהודי אובודה עסקו בחקלאות, מסחר ומלאכות שונות. בתי החרושת לאריגים שהקימו היהודים באובודה (ומפעלי גולדברגר בתוכם) נודעו בכל רחבי הונגריה.