בקריירה הארוכה והמגוונת שלו, שהתחילה מפרסומת לבירה, תפקידיו הידועים ביותר הם סר המפרי אפלבי בסדרת הטלוויזיה "כן, אדוני השר" ובסדרת ההמשך "כן, אדוני ראש הממשלה", שעליו זכה בארבעה פרסי BAFTA, והמלך ג'ורג' השלישי במחזה "טירופו של המלך ג'ורג'" מאת אלן בנט, שעליו זכה בפרס אוליבייה ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, ובסרט שנעשה על פי המחזה, שעליו היה מועמד לפרס אוסקר. בנוסף, נתן הות'ורן את קולו לדמות המספר בסרט המצויר רארג. הות'ורן זכה בשנת 1991 בפרס אנטואנט פרי למצוינות בתיאטרון (טוני) לתפקיד הראשי הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "Shadowlands". בשנת 1987 קיבל הות'ורן תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1999 קיבל תואר אביר.
לאחר פרסום מועמדותו לפרס האוסקר בשנת 1995, התפרסם במגזין אמריקאי ריאיון שבו דיבר בפתיחות על היותו הומוסקסואל. עד אז שמר הות'ורן באדיקות על חייו הפרטיים. לטקס פרסי האוסקר הגיע עם התסריטאי טרבור בנטהאם, שהיה בן זוגו במשך תקופה ארוכה, עד מותו של הות'ורן. הות'ורן עבר מספר ניתוחים לטיפול בסרטן הלבלב ממנו סבל, וב-26 בדצמבר 2001 מת מהתקף לב. לאחר מותו פורסמה האוטוביוגרפיה שלו, "Straight Face".
קוש
כוש
נייג'ל הותורן
רזה ח'אן
ריזא כורש עלי פהלווי
רזא פהלווי
רזא כורש עלי
מוחמד רזה שאה פהלווי
מוחמד רזא פהלווי
דיסקוגרפיה של אוונסנס
קנטונזית
אתיופיה הפרהיסטורית
פרטים על המקורות של כל העמים שמרכיבים את האוכלוסייה של רמת אתיופיה היו נושא למחקר ולדיון מתחילת שנות התשעים של המאה ה-20. פלאואנתרופולוגים מאמינים שמזרח הקרע הגדול (העמק החוצה את אתיופיה מדרום מערב לצפון מזרח) הוא המקום של מקור המין האנושי. בשנות ה-70 חפר הפלאואנתרופולוג דונלד ג'והנסון באתרים בעמק נהר אוואש וגילה שלדי הומינינים מאובנים מן המין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שגילו כ-3.5 מיליון שנים, המפורט מביניהם שלד נקבה הידועה בכינוי "לוסי". החל משנות ה-80 חופר צוות בינלאומי בראשות טים וייט באזור האוואש התיכון, וגילה שם הומינינים עתיקים אף יותר, מגיל של 4.4 מיליון שנים, השייכים למין ארדיפיתקוס רמידוס. אלו הם המוקדמים ביותר מן האבולוציה של האדם שידוע בביטחון כי הלכו זקופים, אף כי מוחם היה עדיין בגודל מוח של קופי אדם. באזור האוואש התיכון נמצאו מאובני קופי אדם והומינינים החל מגיל של כעשרה מיליוני שנים ועד לנציגים קדומים של המין האנושי המודרני מגיל של כ-150 אלף שנים.
מחקר שנעשה לאחרונה בבלשנות היסטורית ובארכאולוגיה לגבי התקופה הפלאוליתית העליונה וכן ניסיונות פענוח התרשימים הרחבים של האוכלוסיות הקדם-היסטוריות באתיופיה של היום מעלים כי אוכלוסיות אלו דיברו שפות המשתייכות למשפחת השפות האפרו-אסיאתיות, משפחת שפות הכוללת בתוכה את השפות האומוטיות, הכושיות והשמיות, כל השפות האלו נמצאות בשימוש באתיופיה של ימינו. חוקרי לשון מניחים שהבית המקורי של האשכול האסיאתי במשפחת השפות האלו מקורו בצפון מזרח אפריקה, אולי בתחום שבין הנילוס וים סוף בסודאן המודרנית. מכאן השפות העיקריות של משפחת העל האפרו-אסיאתית נפרדו ונוצרו ההבדלים ביניהם.
השפה הראשונה שהגיעה לאתיופיה, ככל הנראה לאחר האלף ה-14 לפנה"ס הייתה כנראה ממשפחת האומוטיות. דוברי האומוטיות היגרו דרומה לתוך הרמות הדרום-מערביות והמרכזיות של אתיופיה, ולאחר-מכן היגרו גם דוברי השפות כושיות, שהתיישבו בשטחים בקרן אפריקה, כולל הרמות הצפוניות של אתיופיה. משפחת השפות האחרונה להגיע הייתה השמית, שהתפצלה מהשפות הברבריות ומהשפות המצריות, שתי שפות אפרו-אסיאתיות אחרות שהיגרו מזרחה לתוך אסיה הדרום מערבית (חצי האי ערב).
בשנת 7,000 לפני הספירה לכל המאוחר, עדות בלשנית מסמנת ששתי הקבוצות של דוברי הכושית והאומוטיות החלו להראות נוכחות באתיופיה. הגיוון הלשוני גרם מאוחר יותר להופעת מספר גדול של שפות חדשות. במקרה של השפות הכושיות, אלה כללו את שפת האגאוו ברמות הצפוניות המרכזיות ובאזורים מזרח ודרום מזרח, סאהו, סומלית, סידאמו ואורומו. כל אלו דוברו על ידי עמים ששיחקו תפקידים עיקריים בהיסטוריה העתידית של האזור. האומוטיות גם היא התפצלה למספר גדול של שפות, וואלאמו (נקראת לעיתים קרובות ווולאיטה) וגאמו גופה, דוברי אומוטיות נשארו מחוץ לאזור העיקרי של פעולות הגומלין האתניות באתיופיה עד סוף המאה ה-19.
שתי הקבוצות הכושית והאומוטיות אספו במשך אלפי שנים דשאים וצמחים אחרים לפני שהם התבייתו. לפי ניתוחים ארכאולוגיים ובלשניים, החקלאות התבססה וגידלה דגן באזורים יותר יבשים. קבוצות אלו התיישבו גם בחלקים מהרמות הצפוניות מכוסי עשב שיושבו על ידם לפחות כמה אלפי שנים לפני התקופה הנוצרית. דשאים בני המקום כמו טאף הפכו לשימוש ביתי יותר מאוחר, שעורה וחיטה הגיעו מהמזרח התיכון. כל העמים המוקדמים האלה החזיקו גם בעלי חיים מבויתים, שכללו בקר, כבשים, עזים וחמורים. לכן, מסוף התקופה הקדם היסטורית, הוקמו תבניות חקלאיות של פרנסה המאפיינות את האזור עד ימינו.
במשך האלף ה-1 לפנה"ס, קבוצות דוברות שפות שמיות התחילו לעבור את ים סוף מדרום חצי האי ערב דרך החוף ובקרבת מקום הרמות. המהגרים האלה הביאו איתם את שפתם (סבאית ואולי גם שפות נוספות), מערכת הכתב שלהם (כתב דרום-ערבי) ואדריכלות אבן עצומה. כור ההיתוך של המהגרים החדשים עם התושבים בני המקום ייצרו תרבות הידועה בשם פרוטו-אקסום. הגורמים שהניעו את ההתנחלות הזאת אינם ידועים. עיר הנמל אדאליס, ליד מאסאווה המודרנית שבאריתריאה, הייתה הנמל האזורי העיקרי וקרוב לוודאי הכניסה העיקרית לפנים הארץ להגעת מהגרים חדשים מדרום מערב ערב.
משרד החוץ האמריקני
אי ביי
אבו אל-עלאא אל-מערי
אַבּוּ אלְ-עַלַאא אַחְמַד בְּן עַבְּד אללַּהּ בְּן סֻלַיְמַאן א-תַּנוּחִ'יּ אלְ-מַעַרִּיּ (בערבית: أبو العلاء أحمد بن عبد الله بن سليمان التنوخي المعري; 26 בדצמבר 973–1054) היה משורר והוגה דעות ערבי סורי. אל-מערי היה ידוע בדיבורו הישיר והמחוספס עם כל בני שיחו, תכונה שגרמה לאחדים להסתייג ממנו ולאחרים להעריץ את דבקותו באמת. דעותיו העלו את חמת הממסד הדתי השמרני, העולמא, אך אלו לא הצליחו לשנות את דעותיו של אל-מערי. שירתו ותורת המוסר שעיצב קנו לו תומכים רבים, ואלו נהרו אל מערת א-נועמאן, עיר הולדתו, מכל ארצות האסלאם.
ביוגרפיה.
אל-מערי נולד בעיר מערת א-נועמאן שבצפון-מערב סוריה. בילדותו התעוור, כנראה כתוצאה ממחלת אבעבועות רוח, אך בכל זאת הצליח ללמוד במדרסה דתית בחלב הודות לכוח זיכרונו. עם חזרתו לעירו עסק בחינוך, שם גם קנה לו שם של מלומד בתחומי הבלשנות והספרות הערבית.
בשנת 1010 יצא אל העיר בגדאד, שבה למד רבות מסופרי העיר וממשכיליה. לאחר שנה של שהייה בבגדאד חזר לעירו, שם חי חיי צניעות ופרישות עד מותו בגיל 84. הוא מעולם לא נשא אישה.
הגותו של אל מערי.
אל-מערי עיצב עולם פילוסופי שלא היה מקובל בשום זרם של האסלאם. ייחודה של דרכו הפילוסופית היא ההתעלמות מן המצוות האסלאמיות ומן הביטוי האורתודוקסי של האסלאם. ראיית עולמו של אל-מערי דגלה במוסר בחיי היום-יום, מוסר שאינו שואב את מקורותיו מן הממסד הדתי אלא מעקרונות הצדק הטבעי. חסרונו של הצדק בחיי היום-יום הפיל על אל-מערי פסימיות רבה. לפי אל-מערי, הבחירה בטוב אינה צריכה להיעשות על מנת לזכות להכרה או לשכר מן הבריות או מן האל, אלא עצם המעשה הטוב הוא המטרה.
אל-מערי הביע דעות לא שגרתיות לעידן שהוא חיי בו, כגון התנגדות לילודה, בטענה שעלינו לחסוך מהדורות הבאים את סבלות העולם, והתנגדות לפגיעה בבעלי חיים לצורכי מאכל, שהובילה אותו לטבעונות, תובנה שהייתה נדירה בתקופתו. אחד משיריו קרוי "אינני גונב יותר מהטבע", ובו הוא כותב (בתרגום חופשי):
שיריו של אל-מערי הכתובים בשפה קשה ומסורבלת קובצו בספר لزوميات ("חובות"), או لزوم ما لا يلزم ("החובה של מה שאינו חובה"). הספר ראה אור בעברית בסדרת מכתוב בשנת 2019. יתר כתביו פורסמו בספרים الفصول والغايات ("הפרקים והמטרות") ו-رسالة الغفران ("איגרת המחילה"), שנטען שהייתה לו השפעה על הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי, או אפילו שימש כהשראה..
כתביו של אל-מערי זכו לעניין מחודש בעולם הערבי לאחר פרסומם מחדש ופירושם על ידי האינטלקטואל המצרי טה חוסיין בשנת 1955. למרות שהוא החזיק בתפיסת עולם לא-דתית שנויה במחלוקת, כיום הוא נחשב לאחד מגדולי המשוררים הערביים הקלאסיים.
בעידן המודרני.
אל-מערי שנוי במחלוקת גם היום בגלל תפיסותיו הסקפטיות כלפי אסלאם, הדת הדומיננטית בעולם הערבי. ב-2013, כמעט אלף שנים לאחר מותו, ג'בהת אל-נוסרה, שלוחה של אל-קאעידה בלבנט, ערפו את ראשו של פסלו של אל-מערי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
למרות המחלוקת סביבו, אל-מערי נחשב לאחד מגדולי המשוררים הערבים הקלאסיים שהקדים את זמנו.
אתיופיה הפרה-היסטורית
פגמי ייצור והעדר אזהרות
יזיד בן אלמוהלב
קלמידיה
אל-מערי
פיג'ן פוינט
הרפובליקה העממית של סין - חלוקה מנהלית
ניקנור סבאלטה
רובה מטען FN FAL
אהיה אשר אהיה
משרד לענייני דתות
המשרד לענייני דתות
צ'ארלס השני מלך אנגליה
צ'ארלס הראשון מלך אנגליה
ריצ'רד השלישי מלך אנגליה
אתלרד השני מלך אנגליה
אתלרד הראשון מלך וסקס
קיסרי רומי
ריכטר
ריכטר (Richter) הוא שם משפחה גרמני שמשמעותו בגרמנית שופט. השם נפוץ אצל עמים דוברי גרמנית – גרמנים, אוסטרים, שווייצרים וכו' ואומץ גם על ידי בני עמים שכנים או שהיו במגע עם גרמנים או הושפעו על ידיהם כמו צ'כים, הונגרים וכו'. השם ריכטר קיים גם אצל יהודים אשכנזים.
יענק'לה רוטבליט
טיל פטריוט
דיסקת ספיחה