לדעת שורק הציונות הדתית נכשלה בבניית החוליה החדשה של הקיום היהודי, מכיוון שבפועל אורחות חייה הדתיים מבוססים על אותם מקורות "גלותיים" עליהם מבוסס העולם החרדי ("משנה ברורה" כדוגמה). האנרגיה המהפכנית, והמסקנות הנגזרות מתחיית האומה – הועברו כולם למפעל ההתנחלות, כשבשאר התחומים אומצו העמדות השמרניות ביותר. לדבריו, במקום לייצר תורה של עם, היא הסתפקה ביצירת תורה של מגזר, והעדיפה להסתגר בקהילותיה-שלה, במקום להשפיע באמת בעולם המעשה ה"חילוני" (קרי, זה הרואה בחול ערך כשלעצמו). ההשפעה היחידה שמנסה הציונות-הדתית להוביל היא הפיכת ה"חילוניים" לציונים-דתיים, כלומר – הכנסתם לסקטור סוציולוגי שאין להם כל רצון להיות חברים בו.
הצגת אלטרנטיבות מעשיות.
שורק מציע יצירה מחודשת של ההלכה, מתוך נאמנות לכל רבדיה ההיסטוריים, אך תחת הנחות יסוד חדשות – הלכה המכירה בכך שהאדם עובד ורואה ערך בעבודתו, לנשים יש מעמד חברתי שווה לגברים, מטרת האדם אינה בהכרח "איסוף מצוות", ומעל לכל – הלכה הרואה בעם ישראל חברה לאומית, הבאה לממש ייעודים היסטוריים והנתונה בדיאלוג עם תרבויות אחרות. יישומים מעשיים של שינויים אלו יהיו שוויון מוחלט לנשים בעולם ההלכה (תפקידי דיינות ורבנות, עדות וכו'), שינוי משמעותי במנגנון הגיור (גיור לאומי ולא דתי), שינוי הפרמטרים בעולם הכשרות (מתן משקל לבעיות מוסריות של צער בעלי חיים וכו'), שינוי נוסח התפילות והתאמתו לימינו, הענקת משמעות לשנת השמיטה (עצירת מרוץ הרווחיות של החברות הכלכליות) ועוד. לפי שורק, אין המדובר ב"רפורמיות" (שהוא מתנגד לה), אלא בחידוש השיח ההלכתי שהיה קיים בעבר ואיפשר שינויים כאלו. שורק תואר על ידי הרב ישראל רוזן כ"קונסרבטיבי".
בתחום החברתי, מציע שורק לציונות הדתית לצאת מעולמה הסגור אל העולם החילוני, תוך הכרה בחברה החילונית כשוות-זכויות בכינון הזהות היהודית-ישראלית החדשה. זאת על ידי ביטול הדתיות (מתן לגיטימציה הלכתית וחברתית מלאה לקיום אורח חיים 'חוֹלִי' לכתחילה), הקמת בתי מדרש אמיתיים (כאלו שיוצרים את ההלכה ולא רק משננים אותה) והורדת הכיפה דווקא על ידי רבנים ותלמידי חכמים כהמחשה של ביטול הסקטוריאליות. רעיון זה יישם שורק בחייו האישיים.
ביקורת.
קריאותיו אלו הניבו גל של ביקורת-נגד מצד רבים בציבור הדתי-לאומי – מהם שטענו כנגד הנחות היסוד, השגויות לדעתם, של שורק בנושאי מהות ההלכה והצורך בשינויה, מהם שטענו כי הוא הולך בדרכם של אלו שסטו מהיהדות לאורך כל הדורות, ומהם שטענו כי רעיונותיו אוטופיים ואינם ניתנים למימוש במצב החברה הישראלית כיום.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
צום תשעה באב
שבת תשובה
ובא לציון גואל
אבש&quot;ש
אשרי
קרב מרס אל כביר
קרב מרס אל כביר היה קרב ימי אשר התרחש ב-3 ביולי 1940 בין בריטניה לכוחות צרפת הכבושה. לאחר כניעת צרפת לגרמניה הנאצית חששו הבריטים שהגרמנים יוכלו לנצל את הצי הצרפתי החזק ובכך ישתנה מאזן הכוחות הימי. במטרה למנוע אפשרות זו, יצאו הבריטים למבצע קטפולט ובמסגרתו הושמדה השייטת הצרפתית במרס אל כביר שבצפון אפריקה הצרפתית (כיום אלג'יריה) על ידי הצי המלכותי הבריטי ב-3 ביולי 1940 לאחר שהצרפתים לא נענו לאולטימטום בריטי.
רקע.
ב-1940, לאחר כניעת צרפת לגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, לא ידעו הבריטים האם תנאי הכניעה שקיבלו הצרפתים יאפשרו שימוש גרמני בשייטת הצרפתית נגד בריטניה. שינוי שכזה ביחסי הכוחות בים עשוי היה לאיים באופן חמור על יכולתם של הבריטים לשמור על קווי האספקה שלהם ולהעמיד בסכנה את בריטניה. וינסטון צ'רצ'יל החליט אפוא שעל הצי הצרפתי להילחם יחד עם הצי המלכותי הבריטי או שעליו להיות מנוטרל בדרך כלשהי, כדי למנוע את נפילתו לידיים גרמניות. כדי לבצע זאת יצאו הבריטים ל"מבצע קטפולט" (כף הקלע).
הצי הצרפתי היה מפוזר באופן נרחב. כמה ספינות היו בנמלי צרפת, בעוד שאחרות נמלטו לנמלים בשליטה בריטית, בעיקר בבריטניה עצמה או לאלכסנדריה שבמצרים. בשלב הראשון של המבצע השתלטו הבריטים על הספינות שבנמלים הבריטים בפלימות' ובפורטסמות' בליל ה-3 ביולי 1940, עם אבדות מעטות לכל אחד מהצדדים שנגרמו במהלך ההשתלטות על הצוללת הגדולה בתבל באותה העת, סורקוופ. ספינות נוספות שעליהן השתלטו הבריטים היו אוניות המערכה המיושנות פריז וקורבט וכמה משחתות וצוללות. אניות רבות הועברו לשימוש כוחות צרפת החופשית וכמה מלחים הצטרפו לכוחות צרפת החופשית. מלחים אחרים הוחזרו לצרפת.
הקרב.
הריכוז המשמעותי ביותר של ספינות מלחמה צרפתיות באותה העת היה השייטת שבמרס אל כביר באלג'יריה הצרפתית. היו בה אוניות המערכה הישנות פרובנס וברטאן, אוניות המערכה המודרניות (או סיירות הקרב) דנקירק וסטרסבור, נושאת המטוסים קומנדנט טסט, ושש משחתות. השייטת הייתה תחת פיקודו של אדמירל מרסל-ברונו גנסול. האדמירל הבריטי של כוח ח', ג'יימס סומרוויל, שבסיסו היה בגיברלטר, קיבל הוראה להעביר לצרפתים אולטימטום שבו נאמר:
סמרוויל לא הציג את האולטימטום באופן אישי ובמקום זאת הועבר האולטימטום על ידי הקפיטן קדריק הולנד דובר הצרפתית מנושאת המטוסים הבריטית אה"מ ארק רויאל. אדמירל גנסול שנעלב מכך שהמגעים לא נוהלו על ידי קצין בכיר, שלח את סגנו, ברנרד דפי, פעולות שהובילו לעיכוב רב ולבלבול. כשהמגעים נמשכו ונמשכו היה ברור שלא סביר שאחד הצדדים יוותר ושהמפקד הצרפתי סירב להסכים לדרישות שנעשו תחת תוקפנות בריטית. לפני שהסתיימו המגעים באופן רשמי, החלו מטוסי פיירי סורדפיש בריטים שהמריאו מנושאת המטוסים ארק רויאל להטיל מוקשים מגנטיים בנתיב הבריחה של הספינות הצרפתיות. זמן קצר לאחר מכן, בהתאם להנחיות מצ'רצ'יל, פתחו הספינות הבריטיות באש.
הכוח הבריטי היה מורכב מסיירת המערכה הוד, משתי ספינות המערכה 'וליאנט' ו'רזולושן' ומנושאת המטוסים 'ארק רויאל'. למרות יחס הכוחות הכמעט שווה, היו לבריטים כמה יתרונות מכריעים. השייטת הצרפתית לא הייתה ערוכה לקרב, הספינות הצרפתיות עגנו בנמל צר, ולא ניתן היה להכניס לפעולה באופן מיידי את החימוש העיקרי של דנקירק ושטרסבורג שהיה מקובץ בחרטומן. הספינות הבריטיות הראשיות, עם תותחי 15 אינץ', ירו גם מטחי תותחים כבדים יותר מאלו של הצרפתים.
הבריטים פתחו באש ממרחק רב ב-3 ביולי 1940 בשעה 16:56. בסופו של דבר השיבו הצרפתים, אך תגובתם לא הייתה אפקטיבית. המטח השלישי מהכוח הבריטי והראשון שפגע בספינות הוביל לפיצוץ של ברטאן שטבעה בשעה 17:09. לאחר כ-30 מטחים הפסיקו הספינות הצרפתיות לירות. הכוח הבריטי זז כדי להימנע מאש מהמבצרים. פרובנס, דנקירק והמשחתת מוגאדור נפגעו או עלו על שרטון. סטרסבור הצליחה להימלט מן הנמל עם 4 משחתות. במהלך ניסיון הבריחה היא הותקפה על ידי מפציצים אך בסופו של דבר הצליחה להימלט. היא הגיעה לנמל צרפתי בטולון ב-4 ביולי.
לאחר הקרב.
באירועים שבאו לאחר מכן, ב-4 ביולי, הטביעה הצוללת הבריטית פנדורה את ספינת התותחים הצרפתית ריגולט דה גנוילי שהפליגה מאוראן. בליל ה-4 ביולי ביצעו מפציצים צרפתים פשיטת נקם על השייטת הבריטית בגיברלטר, אך ללא השפעה משמעותית. מאחר שהבריטים האמינו שהנזק שנגרם לדנקירק ולפרובנס אינו כה חמור, מטוס בריטי מנושאת המטוסים ארק רויאל התחיל בפשיטה אווירית על מרס אל כביר בבוקר ה-5 ביולי. טורפדו אחד פגע בדנקירק וגרם לה לנזק חמור. בכל הפעולה נגד מרס אל כביר נהרגו 1,297 מלחים צרפתים וכ-350 נפצעו. הפעולה גרמה למתח קשה ביחסי בריטניה וצרפת לזמן מה, והגרמנים ניצלו אותה למטרות תעמולה.
השפעת הפעולה.
הפעולה הייתה רבת השפעה עבור הנהגת ארצות הברית, שהכינה בהדרגה את דעת הקהל לקראת מלחמה. בעקבות ההצלחה המהירה של הצבא הגרמני, רווחה תחושה בציבור כי בריטניה עשויה ליפול בקרוב. מרטין גילברט בביוגרפיה שלו על צ'רצ'יל כתב: "תוך ימים אחדים אוראן הפכה לסמל של חוסר הרחמים והנחישות הבריטית".
האדמירל הבריטי סמרוויל היה פחות נלהב מהפעולה ואמר שהייתה זו "השגיאה הפוליטית הגדולה ביותר של הזמנים המודרניים וזו תרגיז את העולם כולו נגדנו... כולנו מרגישים בושה עמוקה..."
הספינות הצרפתיות באלכסנדריה תחת פיקודו של אדמירל גודפרואה, בהן גם אוניית המערכה הישנה לורן וארבע סיירות, הושמו במצור בנמל על ידי הבריטים ב-3 ביולי וקיבלו את אותן הצעות כפי שניתנו במרס אל כביר. לאחר מגעים, הסכים האדמירל הצרפתי ב-7 ביולי לפירוז כוחותיו ולהישאר בנמל עד שוך המלחמה. הם נשארו שם עד שנת 1943, אז הצטרפו לכוחות צרפת החופשית.
השלב האחרון במבצע קטפולט היה ההתקפה ב-8 ביולי על ידי מטוס מנושאת המטוסים הרמס נגד אוניית המערכה הצרפתית המודרנית רישלייה, בדקר. טורפדו אחד פגע ברישלייה וגרם לה נזק.
ב-27 בנובמבר 1942 ניסו הגרמנים לתפוס את השייטת הצרפתית בטולון, אך הצרפתים הטביעו את רוב ספינותיהם, בהן גם דנקירק ושטרסבורג.
ליגת העל הסובייטית בכדורגל
ליגת העל הסובייטית בכדורגל (ברוסית: Высшая лига СССР по футболу) הייתה ליגת הכדורגל הבכירה בברית המועצות. הליגה הוקמה בשנת 1936 והפסיקה להתקיים בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות.
לאחר התפרקות ליגה זו נוצרו: ליגת העל הרוסית, ליגת העל האוקראינית, ליגת העל המולדובית, ליגת העל הבלארוסית, ליגת העל האסטונית, ליגת העל הליטאית בכדורגל, ליגת העל הלטבית, ליגת העל הארמנית, ליגת העל האזרית, ליגת העל הגאורגית וליגת העל הקזחית שלקחו חלק באופ"א. באסיה נוצרו ליגת העל הטג'יקית, ליגת העל האוזבקית, ליגת העל הטורקמנית וליגת העל הקירגיזית שלקחו חלק ב-AFC.
בתום כל עונה, היה מחולק פרס כדורגלן השנה בברית המועצות לשחקן המצטיין של הליגה לאותה עונה.
מערך הליגות.