בשהותו בניולנדה, חשב כי הכפר מתאים להסתרת יהודים, ויחד עם פוסט ועם יהודי בשם מקס ליאונס () שחי בזהות בדויה של נוצרי בשם "ניקו", הוא שכנע את כל תושבי הכפר להסתיר בבתיהם יהודים. לא פעם נאלץ דאווס לשקר לצעוק או להפעיל מניפולציות שונות לשם כך, הן כלפי המשפחות המסתירות והן כלפי היהודים שחששו לבוא איתו או לשלוח את ילדיהם אליו. המחתרת ההולנדית דאגה להעביר אליו יהודים שקיבלו צו גירוש למחנה וסטרבורק, ולעיתים הוא עצמו היה מביא אותם מאמסטרדם או מתחנת הרכבת. הוא דאג להם למקומות מחבוא, למזון, לתעודות מזויפות, לתמיכה כספית ואף להעברת תכתובות בין בני משפחה. פעמים מספר, בעת שחיילי ה-אס אס פשטו על ניולנדה, היה מעביר על אופניו יהודים ממקום למקום, ואיש מן היהודים או מהמסתירים הנוצרים לא נתפס. ההערכות על כמות היהודים שהסתיר נעות בין כמאה לבין 500.
כדי להתחמק מהנאצים שחיפשו אחריו, הסתתר דאווס במקומות שונים ועטה על פניו משקפיים, שפם וכובע. למרות זאת הוא נלכד על ידי הנאצים ב-19 באוגוסט 1944 ונכלא בכלא באסן. הוא נידון למוות, אך המחתרת הצליחה לשחררו יחד עם אסירים נוספים במבצע מורכב ב-11 בדצמבר, שעות ספורות לפני הביצוע המיועד של גזר הדין.
באפריל 1945 חצה את הגבול לאזור ששוחרר על ידי בעלות הברית.
לאחר המלחמה.
דאווס התחתן עם ג'נט רייכנברגר, אחת היהודיות שהציל, ולזוג נולדו שלוש בנות. הוא התגורר עמה זמן מה בדרום אפריקה, ובשנת 1956 היגר לישראל במסגרת חוק השבות (בשל היותו נשוי ליהודיה) והתגורר בתל אביב ובמושב קדרון, ועבד כאדריכל נוף.
בשנת 1965 הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם, וניטע לכבודו עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם. בהמשך גם כל הכפר ניולנדה קיבל הכרה קולקטיבית כחסידי אומות העולם.
בשנת 1966 התגרש מאשתו, וחזר בגפו להולנד. הוא הצגורר באוטרכט עד מותו ב-1999.
יומן.
דאוס ניהל יומן מתקופת המלמחמה. את דפי היומן הטמין בתוך צנצנות ריבה והחביא אותן עד לאחר המלחמה. היומן יצא לאור ותורגם לאנגלית, והוא היומן היחיד שיצא לאור של לוחם המחתרת ההולנדית.
מרים דוידוביץ
מרים דוידוביץ היא מנהלת המכון הנפרולוגי בבית חולים שניידר לרפואת ילדים, ומרצה בכירה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, מומחית לנפרולוגיה, נפרולוגיה ילדים ורפואת ילדים. במהלך השנים פרסמה מאות מאמרים בתחומים אלה.
ביוגרפיה.
דוידוביץ נולדה בעיר מוקצ'בו בברית המועצות. היא סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר דוקטור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אוז'הורוד שבאוקראינה ועלתה לישראל בשנת 1975 עם בעלה ובתה. לאחר קליטתה במרכז קליטה לרופאים שבגבעת המורה, החלה סטאז' במרכז רפואי מאיר, בכפר סבא, בשנת 1983 סיימה את ההתמחות ברפואת ילדים בבית חולים בילינסון, וקיבלה תואר מומחית ברפואת ילדים, בהמשך התמחתה בנפרולוגיה ובשנת 1986 קיבלה תואר מומחית בנפרולוגיה, ונפרולוגיה ילדים.
במהלך השנים עבדה כרופאה בכירה ביחידה לנפרולוגיה, וכיועצת במערך ילדים בבית חולים בילינסון וכמדריכת סטודנטים ומרצה בהפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1992, לאחר שמערך הילדים הועבר מבית חולים בילינסון לבית חולים שניידר התמנתה למנהלת יחידת נפרולוגיה של בית חולים שניידר.
במקביל שימשה דוידוביץ כמרצה באקדמיה, בהרצאות בנושא נפרולוגיה בילדים במסגרת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, הובלת קורס לתואר שני בנפרולוגיה לאחיות מיחידות דיאליזה במרכז הרפואי אסף-הרופא, קורסים רבים בנושא נפרולוגיית ילדים לרופאי ילדים ראשוניים מקופת חולים כללית, קופת חולים לאומית, וקופת חולים מאוחדת. בשנים 1997 ו-2005 זכתה בפרס המורה המצטיינת של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2011 מונתה למרצה בכירה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2017 קיבלה דרגת פרופסור לרפואה. כיום מהווה גם חלק מסגל המרצים של הפקולטה לרפואה ע"ש אדלסון באוניברסיטת אריאל.
הישגים מקצועיים בולטים.
המכון הנפרולוגי במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל, בניהולה של פרופ' מרים דוידוביץ הוכר בשנת 2012 על ידי משרד הבריאות כמרכז ארצי לטיפול בילדים עם אי-ספיקת כליות כולל טיפולי דיאליזה והשתלות כליה. מאז הקמת המרכז, בוצעו למעלה מ-600 השתלות כליה בתינוקות, ילדים ובני נוער, עם אחוזי הצלחה הדומים ואף גבוהים יותר בהשוואה למרכזים הרפואיים הטובים בעולם. צוות המכון הנפרולוגי אחראי על הטיפול והמעקב אחר הילדים המושתלים, לפני ואחרי ניתוח ההשתלה. במסגרת המכון, מטופלים פעוטות, ילדים ובני נוער עם דרגות שונות של אי-ספיקת כליות כרונית (מרפאה פרא-דיאליטית) לרבות ילדים עם אי-ספיקת כליות סופנית המטופלים ביחידת הדיאליזה. כמו כן, צוות המכון הנפרולוגי מטפל בילדים עם מגוון רחב של מחלות כליה ודרכי השתן, ביניהם: מומים מולדים כולל ייעוץ טרום לידתי, זיהומים במערכת השתן, אבני כליות ויתר לחץ דם. בשנת 2012 הוכר המכון הנפרולוגי על ידי משרד הבריאות כמרכז ארצי לאי ספיקת כליות, דיאליזה והשתלות כליה בילדים, ובשנת 2014 הוכר המכון כמרכז מצוינות ארצי.
מרד במקדש אימאם רזה
מסדר הכתר ההודי
המסדר הקיסרי של הכתר ההודי (באנגלית: Order of the Crown of India) הוא מסדר במערכת המסדרים והעיטורים הבריטית. המסדר הוקם על ידי המלכה ויקטוריה בשנת 1878, כשהפכה לקיסרית הודו. המסדר פתוח רק לנשים ולא נקבעו מינויים נוספים מאז חלוקת הודו בשנת 1947. המסדר הוגבל לנסיכות בריטיות, נשים או קרובי משפחה של נסיכים הודים ואשתו או קרובות משפחה של כל אדם שהחזיק בתפקיד:
תיאור.
חברי המסדר יכלו להשתמש באותיות הפוסט-נומינליות "CI", אך לא קיבלו כל קדימות או מעמד מיוחד בשל כך. יתר על כן, הם היו רשאים לענוד את תג המסדר, שכלל את האותיות הקיסריות של המלכה ויקטוריה, VRI ("ויקטוריה רג'ינה אימפריקס"). האותיות היו משובצות ביהלומים, פנינים וטורקיז והיו יחד מוקפות בגבול פנינים שעליו דמות הכתר הקיסרי. התג נלבש מחובר לקשת כחולה בהירה, עם שוליים לבנים, על כתף שמאל. המלכה אליזבת השנייה (כנסיכה אליזבת) ואחותה הנסיכה מרגרט מונו למסדר על ידי אביהם המלך ג'ורג' השישי ביוני 1947. המלכה אליזבת השנייה היא החברה האחרונה שנותרה בחיים וכיום היא הריבונית של המסדר. החברה הרגילה האחרונה הייתה הנסיכה אליס, דוכסית גלוסטר שנפטרה ב־2004.
אסון החיטה המורעלת בעיראק
אסון החיטה המורעלת בעיראק התרחש במהלך חורף 1971/1972 כתוצאה מהרעלת כספית המונית של צרכני חיטה שטופלה בעיקר במתיל-כספית (כספית אורגנית ([CH3Hg]+)) טרם שילוחה ממקסיקו לעיראק. כתוצאה מההרעלה מתו 459 אנשים על פי התיעוד העיראקי, אך מוערך כי מספר הנפגעים בפועל היה פי עשרה.
השתלשלות האירועים.
לאחר הפיכת הבעת' השנייה בעיראק והעלייה לשלטון של סאדאם חוסיין ב-1968 נוצר משבר מזון שאילץ את המשטר לחפש מקורות לייבוא דגנים. העסקה המרכזית יצאה לפועל עם חברת קרגיל האמריקאית לרכישת גרעיני חיטה מסוג Mexipak, שפיתח במקסיקו נורמן בורלוג. הגרעינים צופו במתיל-כספית שנועד למנוע התפתחות נבגי פטריות לעובש על מנת לשמר אותם. הגרעינים נועדו לזריעה ולא לצריכה. בסך הכול סופקו לעיראק החל מסוף 1971, 95,000 טון דגנים, מתוכם 73,201 טון גרעיני חיטה שסופקו במהלך ספטמבר-אוקטובר 1971 לנמל בצרה ו-22,262 טון שעורה שסופקו במהלך אוקטובר-נובמבר וטופלו בפניל-כספית אצטט . הגרעינים היו צבועים בגוון ורוד-כתום המאפיין את ציפוי תרכובות הכספית.
העיראקים להם סופקו הגרעינים, לא זיהו את סימני האזהרה בספרדית ובאנגלית על השקים ולא ייחסו חשיבות לצבע הגרעינים שירד בשטיפה. במקום לעשות בהם שימוש לזריעה, סיפקו אותו לבעלי חיים וכקמח לאפיית לחם ביתי.
על פי מקורות עיראקיים מעל 6,500 איש אושפזו בבתי חולים כתוצאה מהרעלת הכספית ומתוכם מתו 459. נזק לטווח ארוך, כולל מומים ביילודים, אטקסיה, עיוורון, והפרעות אחרות לחושים, נרשם בקרב רבים מהצרכנים. ג'יין הייטאואר, רופאה וחוקרת שראיינה רופאים עיראקים העריכה כי מספר הנפגעים בפועל היה גבוה פי עשרה מהדיווחים של המשטר. רוב הנפגעים היו במחוזות בהם נעשה שימוש בגרעינים כקמח ללחם ביתי, בפרט בכירכוכ שבכורדיסטן העיראקית, לא נרשמו פגיעות בקרב תושבי הערים הגדולות בהם היה פיקוח על צריכת הקמח. פגיעה זו בעיקר באזור הכורדי העלתה השערה אצל הייטאואר כי ייתכן והמשטר העיראקי פעל במזיד נגד הכורדים. לסיוע פנתה עיראק לארגון הבריאות העולמי ששלח למדינה משלחת מומחים.
ב-1974 פרסם צוות משותף של ארגון המזון והחקלאות וארגון הבריאות העולמי המלצות למניעת אסון דומה. בין ההמלצות היו פרסום אזהרות על מארזי המזון בשפה המקומית הנהוגה במקום אליו מסופק, הגבלה ואסדרה של השימוש במתיל-כספית ובחינה של הוספת תוסף בעל טעם מר עז למניעת צריכה שגויה.
הנס בלושק
הנס בלושק (בגרמנית: Hans Baluschek; 9 במאי 1870 - 28 בספטמבר 1935) היה צייר, גרפיקאי וסופר גרמני.
בלושק היה נציג בולט של הריאליזם הביקורתי הגרמני, וככזה הוא ביקש להציג את חיי פשוטי העם. ציוריו התמקדו במעמד הפועלים של ברלין. הוא השתייך לתנועת הזצסיון בברלין, קבוצת אמנים שהתעניינה בהתפתחויות מודרניות באמנות. עם זאת במהלך חייו הוא היה ידוע ביותר בזכות האיורים המופלאים שלו לספר הילדים הפופולרי "מסע פיטר הקטן לירח".
היה לאחר 1920 חבר פעיל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, שבאותה עת עדיין החזיקה בהשקפה מרקסיסטית על ההיסטוריה.
חיים.