התוכנית של הקתדרלות הגותיות הייתה מבוססת בדרך כלל על צלב לטיני (בו הזרוע האנכית ארוכה יותר מהזרוע האופקית) ונלקחה מהבזיליקה הרומית ומכנסיות רומנסקיות מאוחרות. הן בנויות סביב ספינה ראשית (Nave, נקראת גם "אולם התווך") - החלק הארוך והגבוה בכנסייה, שבו ישבו המאמינים; זרוע ניצבת הנקראת טרנספט (Transept, בית הרוחב); וממזרח לו בית המקהלה (Choir, נקרא גם Chancel או Presbytery) - בו ישבה הכמורה והמקהלה ובו נערכו הסקרמנטים הנוצריים. בקתדרלות הצרפתיות ובחלק מהגרמניות בית המקהלה הסתיים במזרח באזור חצי-עגול (אפסיס, Apsis) שבו נמצא המזבח ומסביבו אמבולטריום (Ambulatory) שהיווה דרך גישה לקפלות קורנות שבלטו מסביבו כמו עלי כותרת של פרח (בתצורה הנקראת Chevet). בקתדרלות האנגליות הסיומת המזרחית הייתה בדרך כלל מלבנית. האמבולטריום אפשר למאמינים גישה לקפלות ולשרידי קודשים מבלי להפריע לטקס המרכזי.
כל החלקים בכנסייה קורו באמצעות קמרונות צלעות. הקמרונות חילקו את אולמות הכנסייה לתאים מלבניים (שנקראים "מפרצים") והוגדרו בידי העמודים הגדולים שתמכו בקמרונות. בקתדרלות גותיות מוקדמות, כגון קתדרלת סנס ואפילו קתדרלת נוטרדאם (פריז) הקמרונות היו מסוג קמרון סקספרטיט שכללו 6 צלעות, עם עמודים בעלי עיצוב שהתחלף לסירוגין. בקתדרלות מאוחרות יותר הקמרונות היו בעלי 4 צלעות, פשוטים יותר וחזקים יותר, ונתמכו בידי עמודים זהים.
בעקבות כנסיות הרומנסק ובזיליקת סן-דני בקתדרלות היו בדרך כלל שני מגדלים תאומים בחזית המערבית. עם זאת, בלא מעט קתדרלות היו חזיתות בעלות מגדל בודד שתאומו לא נבנה או נהרס (כגון קתדרלת סואסון), חזיתות בעלות מגדל בודד וגבוה במרכז החזית (כגון קתדרלת פרייבורג והמינסטר של אולם) וקתדרלות ללא מגדלים בכלל.
בקתדרלות רבות היה נהוג לבנות מגדל או צריח מחודד מסוג Fleche ("פלש", בצרפתית: חץ) מעל מקום המצלב (המקום בו הספינה הראשית ובית הרוחב נפגשים, ויוצרים את מרכז הצלב). בקתדרלות צרפתיות וגרמניות היה נהוג יותר הפלש ובקתדרלות האנגליות מגדל גדול ומרובע שבפינותיו צריחונים.
בתי הרוחב היו קצרים יחסית באדריכלות הגותית המוקדמת בצרפת אך נהיו גדולים יותר וכללו חלונות רוזטה באדריכלות הגותית בשיאה ובעיקר בגותיקה הקורנת (Rayonnant). בית המקהלה נהיה חשוב יותר והוקף באמבולטריום כפול שסביבו קפלות קורנות. באנגליה, בית הרוחב היה חשוב יותר ותוכנית הקרקע הייתה מורכבת יותר מאשר בקתדרלות הצרפתיות, וכללה לעיתים בית רוחב נוסף ו"קפלת הגבירה" ארוכה שבלטה מהחלק המזרחי. בנוסף, לצד הקתדרלה הוקם לרוב צ'פטר האוס (שצורתו הייתה לרוב מתומנת ובו נערכו ישיבות הכמורה והנזירים) ומבנים נוספים.
לצד מבנה הבזיליקה, ששלט ביד רמה בכל הקשור לקתדרלות וכנסיות גדולות, בנסיכויות גרמניה - בייחוד בכנסיות קטנות ובינוניות - היה נפוץ הדגם של כנסיית אולם, בו הגובה של האגפים היה שווה לגובה של הספינה הראשית.
האמנות הגותית.
לצד האדריכלות הגותית התפתחה אמנות שכללה פיסול גותי, ציור גותי, איור כתבי יד, יצירת חלונות ויטראז', צורפות, גילוף בעץ וקישוט רהיטים ומזבחות בצורה גותית. אמנות זו פיארה את הקתדרלות ואת הכנסיות, והייתה בעלת עושר בלתי-רגיל בפרטים. לעומת אמנות הרומנסק, האמנות הגותית הייתה יותר מושכלת ורציונלית, והגיעה לרמות חדשות בתיאור מדויק של בני אדם, מרקמים וחומר. ניתן לציין את קתדרלת שארטר וקתדרלת ריימס בהן התרחשה התקדמות ניכרת באמנות הגותית, בעיקר בפיסול, והן הפכו למודל משפיע בכל רחבי אירופה. לצד האמנות הקנונית התפתח גם פיסול השוליים שכלל דמויות מעוותות ומפלצות, כגון פסלי הגרגוילים - מרזבים בצורת מפלצות, שדים או דרקונים. האמנות הגותית התפשטה ברחבי אירופה והושפעה הן מהאמנות הקנונית בצרפת והן מהסגנונות המקומיים וכנראה גם מהתיאטרון העממי בימי הביניים. לצד תיאורים דתיים היא תיארה גם מעמדות, פטרונים, אצילים ובעלי מלאכה. בשיאה, שאפה האמנות הגותית להציג תמונת עולם שלם וסגור תוך שימוש בעיצוב כוללני בו יש דיאלוג בין הסמלי לשימושי.
היסטוריה.
רקע היסטורי.
לקראת המאה ה-12 החלה באירופה תקופה של פריחה דתית, תרבותית, אדריכלית וכלכלית. הערים גדלו והתחזקו והמסחר פרח. כוחה של הכנסייה בתקופה זו היה רב, ועושרה העצום התבסס הן על נחלות ורכוש והן על תרומות מצד אצילים ופשוטי העם. בערים, הבישופים היו בעלי מעמד רם והשפעה רבה ולעיתים אף ניהלו רבעים שלמים. מולם ניצבה ה"קנוניציה", מועצת הבישוף הבוחרת אותו, שהייתה גם היא בעל כוח רב ואף השתתפה בבניית הקתדרלות ובגיוס המשאבים. בצרפת שלטה השושלת הקפטינגית, שתרמה אף היא באופן ניכר לבניית הקתדרלות, ולצידה היו מספר דוכסויות חזקות, כגון אקוויטניה ורוזנויות שמפניה ונורמנדי. בצרפת היו ארכיבישופים חזקים ועשירים וכן מסדרי נזירים שהיו גם הם בעלי עושר והשפעה.
בתקופה זו עלה מעמדן של הערים, בייחוד במרכז צרפת, והללו החלו להילחם על חופש ויותר זכויות. המסחר פרח, בייחוד במחוז שמפניה בו התנהלו ירידי מסחר שהביאו סחורות מצפון ודרום אירופה. הקתדרלות נבנו לא רק כמוסד כנסייתי אלא גם כמוסד עירוני, ובחלקן אף נפתחו בתי ספר קתדרליים בהם למדו את שבע האמנויות החופשיות, ומי שהשלים לימודים אלה - גם פילוסופיה ותאולוגיה. בערים אלו נוצר מעמד של משכילים ומלומדים, לצד גילדות עירוניות של בעלי מלאכה, אומנים בתחומיהם הם.
מסעות הצלב הפכו את הבנייה באבן לנפוצה הרבה יותר, לצד השפעות נוספות באמנות ובתרבות שבאו מהמזרח התיכון, ביזנטיון וספרד המורית. תקופה זו של יציבות ופריחה אפשרה בניית מבנים מפוארים מאבן בנייה, בניגוד למבני העץ שהיו נשרפים אחת לכמה זמן. על רקע זה החלה בנייה של קתדרלות אבן מפוארות, שנוצרו כדי לרומם את מעמד הכנסייה בפני האצולה ופשוטי העם, וכן להוות ביטוי נשגב לאמונה הנוצרית. תחילה מבנים אלה נבנו בסגנון הרומנסקי הכבד (עד המאה ה-12), אך במרכז וצפון צרפת, באיל-דה-פראנס, החל להתפתח הסגנון הגותי (1140) שהעמיד מבנים מפוארים וגדולים הרבה יותר.
רקע רעיוני.
אוגוסטינוס הקדוש כתב מספר חיבורים על מבנה הכנסייה האידיאלי. ביסוד מבנה זה עמדו 2 רעיונות עיקריים: פרופורציות גאומטריות הרמוניות ומילוי הכנסייה באור קדוש. האדריכלות של הכנסייה אמורה לייצג את שלמות מעשה הבריאה של אלוהים ולהיות למעשה דגם של העולם או ירושלים השמיימית עם בית המקדש (שאנשי ימי הביניים לא ידעו בדיוק כיצד הוא נראה).
השקפות אלה נהפכו לכדי פילוסופיה-תאולוגיה שלמה בידי פסבדו-דיוניסיוס האראופגיטי, שזוהה בטעות עם דיוניסיוס הקדוש פטרון צרפת, וזכו לעדנה באסכולה של בית הספר הקתדרלי של שארטר במאה ה-12.
השקפות אלה זכו לתמיכה מברנאר מקלרבו שהיה בזמנו אחד מהסמכויות הדתיות החזקות באירופה. ברנאר לא אהב את האסתטיקה של כנסיות הרומנסק ואת הפיסול הפזרני והיותה של הכנסייה לא יותר ממתלה ליצירות אמנות רגשניות. ברנאר כתב על כך מספר חיבורים וכתוצאה מכך במסדר הציסטריאני החלו בבניית כנסיות צנועות וסגפניות יותר, שבהן הושם יותר דגש על אדריכלות ופחות על קישוטים וראוותנות. לעומת זאת, ברנאר התיר לקתדרלות וכנסיות עירוניות להמשיך להשתמש באמנות וקישוטים כדי ללכוד את לבם של המאמינים פשוטי העם.
רעיונות אלה השפיעו במידה רבה על סוגריוס, אב מנזר סן דני ועוצר הכתר הצרפתי, על אנרי, הארכיבישוף של סנס, ועל ז'פרואה דה לב, הבישוף של שארטר - שלושתם חברים קרובים של ברנאר מקלרבו. ואכן, במקומות אלה נולדה האדריכלות הגותית.
הולדת הסגנון הגותי.
האדריכלות והאמנות הגותיות התפתחו בצרפת, בעיקר באחוזות המלך (של בית קאפה) באיל-דה-פראנס (Ile de France) ובדגש על אזור העיר פריז ומחוזות שמפניה ופיקרדי, בתחילת המאה ה-12 ומקובל לקבוע את לידתה ב-1140 השנה בה נבנו מחדש בידי אב המנזר ויועץ הכתר סוגריוס (Suger) הקצה המזרחי והחזית המערבית של בזיליקת סן-דני סמוך לפריז שהייתה המבנה הראשון בעל מאפיינים אדריכליים גותיים (כיום, רק השער הדרומי שרד משיפוצים שנעשו בכנסייה במאה ה-13). תואר "הקתדרלה הגותית הראשונה" מיוחס לקתדרלת סנט אטיין בסנס (Sens) שבנייתה החלה ב-1142. ב-1145 נבנתה מחדש החזית המערבית של קתדרלת שארטר (Chartres) בסגנון גותי מוקדם, ובה החל להתפתח הפיסול הגותי. הקתדרלה הגותית הנודעת ביותר היא כנראה קתדרלת נוטרדאם בפריז, שבנייתה החלה בשנת 1163 והושלמה ב-1345, בה יש שילוב של אדריכלות גותית מוקדמת ואדריכלות גותית בשיאה. האדריכלות הגותית היא סגנון אירופאי אמיתי, שלא נבע מהאדריכלות המזרח-תיכונית אלא התפתח כולו באירופה, ומהווה אבן דרך באדריכלות ימי הביניים.
הגותיקה בעיצומה.
בין השנים 1140 עד למאה ה-16 (שיא ושלהי ימי הביניים), רוב הקתדרלות במערב אירופה נבנו בסגנון גותי. צרפת - מקום הולדת הגותיקה - היא בירת הקתדרלות הגותיות וממנה התפשט הסגנון לאנגליה, גרמניה, איטליה, ספרד, ארצות השפלה, בוהמיה, הקיסרות הרומית הקדושה וסקנדינביה.
בסוף המאה ה-12 ותחילת המאה ה-13 התגבש הסגנון של האדריכלות הגותית והוא יושם בתחילה לקתדרלות מרכזיות שנהרסו ונבנו מחדש, אך גם לכנסיות קטנות יותר וטירות. תקופה זו התאפיינה בעידון וזיקוק הסגנון הגותי וביצירת מאפיינים קנוניים שמזוהים עם האדריכלות הגותית (כגון קמרונות צלעות, תמיכות דואות וצריחונים, וחלוקת הקיר ל-3 אזורים - ארקדה, טריפוריום וקומת תאורה). בתקופה זו נבנו הקתדרלות הגדולות של אירופה, בעיקר בצרפת, אך גם בארצות אחרות.