לאחר המלחמה התבססה עד מהרה הקריירה של בליס כמלחין של יצירות שנשמעו, לקהל הבריטי, מפתיעות בחדשנותן ובהרכביהן יוצאי הדופן, כגון קונצ'רטו לקול טנור ללא מילים, פסנתר וכלי קשת, ו"קבוצה" לסופרן ותזמורת קאמרית, שבה הזמרת שרה הגאים פונטים שאינם יוצרים מילים. בחלק גדול מן המוזיקה המוקדמת שלו ניכרת השפעתם של סטרווינסקי ודביסי. ציון דרך בכתיבתו הייתה "סימפוניית הצבעים" שלו משנת 1922, הבוחנת את הרעיון של ההקשרים המוזיקליים עם צבעים שונים.
משלהי שנות ה-20' ואילך התמקם בליס בסצנה האנגלית המסורתית יותר, ביצירות מקהלתיות כמו "פסטורלה" ו"גיבורי בוקר". ובשנות ה-30' כתב את המוזיקה לסרט הקולנוע Things to Come ולבלט "שחמט". בליס היה מאז ומתמיד מלחין שאפתן ופורה וכמה מיצירותיו נועדו בבירור לקהל בינלאומי רחב יותר מזה שקיבלו למעשה. ה"פתיחה ואלגרו" והקונצ'רטו לפסנתר הן דוגמאות לכך. הקונצ'רטו נוגן בהשמעת בכורה ביריד העולמי של 1930 בניו יורק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התמנה בליס למנהל המוזיקלי של ה-BBC והרעיונות שגיבש הובילו אחרי המלחמה לחלוקת שידורי המוזיקה ברדיו לקטגוריות, כגון רדיו 1 ו-3 של ימינו אלה.
התקופה שלאחר המלחמה ממחישה את כישלונו התמוה של בליס להשיג את ההצלחה, שאליה חתר. האופרה שלו, "האולימפיים" לא זכתה לפופולריות, על אף הפקה מלאה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. האורטוריה שלו, "אשרי" (על פי דרשת ההר של ישו) נשכחה בצל הצלחת רקוויאם המלחמה של בנג'מין בריטן בפסטיבל קובנטרי של 1962 ועל הקונצ'רטו שלו לצ'לו, שנכתב בשביל הצ'לן הרוסי הגדול מסטיסלב רוסטרופוביץ' לביצוע בפסטיבל אלדבורו, העיבו הקונצ'רטי של בנג'מין בריטן, אנרי דיטיה וויטולד לוטוסלבסקי, אם כי הקונצ'רטו זכה לביצוע ראשון בלונדון בנגינת הצ'לן הבריטי ג'וליאן לויד ובר. בליס הקליט פרשנויות מעולות לכמה מיצירותיו החשובות, אבל הן לא הפכו לנחלת מנצחים אחרים. שירת הברבור שלו, "וריאציות מטאמורפיות" יצירה תזמורתית רחבת-יריעה, בוצעה לראשונה בשנת 1972, אבל לא בניצוח סטוקובסקי, כפי שקיווה בליס.
התזמורת הסימפונית של בתי הספר בלייסטרשייר נהנתה מן הזכות לעבוד עם ארתור בליס כשניצח עליהם בביצוע הקונצ'רטו שלו לפסנתר בפסטיבל צ'לטנהם של 1970, עם פרנק ויבאו כסולן. עם תזמורת זו גם הקליט, בהמשך אותה שנה, את "פתיחה ואלגרו" שלו, לחברת ארגו. קשריו עם התזמורת נמשכו עד 1975, כשהפקה חדשה של הבלט שלו, "הגבירה משאלוט", עלתה על הבימה בתיאטרון היימרקט בלייסטר. אירוע זה צולם לתוכנית הטלוויזיה "נערה בראי שבור".
מאז מותו של בליס, זכתה המוזיקה שלו לתחייה צנועה ברדיו ובהקלטות, אבל שמו עודנו רעוע. המוזיקה שלו מצטיינת ללא ספק באישיות משל עצמה ויש לה חסידים משלה, האוהבים אותה.
נכדתו היא השחקנית קרולין בליס.
פרטמקסימום
פָּרְטְמָקְסימום (רוסית: Партмаксимум) הוא הגבלת שכר חברי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. פרטמקסימום הונהג ב-1920 בצו שהוציא הוועד הפועל המרכזי (ВЦИК), הפרלמנט של ברית המועצות. הצו התייחס לכל אלו שהחזיקו בתפקידי מפתח במפלגה, ממשלה, תעשייה ואיגודים מקצועיים. לפי הצו אסור היה למשכורתם של אלו לעלות על זה של פועל תעשייתי מיומן. אם לחבר מפלגה היו הכנסות ממקור אחר היה עליו להעביר אחוז מסוים לקרן של המפלגה.
פרטמקסימום בוטל בהחלטה סודית של הפוליטביורו של המפלגה ב-8 בפברואר 1932, אך דה פקטו התעלמו מהצו עוד לפני כן. בכל מקרה גם בזמן קיומו של הצו, לשכר לא הייתה משמעות רבה במציאות הסובייטית מכיוון שערכו של הכסף בברית המועצות היה מלאכותי וגם כך נהנתה האליטה של המפלגה, שכונתה נומנקלטורה, מהטבות רבות על חשבון המדינה.
ביצה בקן
ביצה בקן או ביצה בסל היא מאכל של ביצת עין המטוגנת בתוך חור בפרוסת לחם. להכנת ה"קן" מסירים באמצעות חותכן עוגיות או כוס עיגול ממרכז פרוסת לחם. את הלחם ניתן למרוח בחמאה. קולים את הלחם או מטגנים אותו במחבת משומנת בשמן, מרגרינה או חמאה וכשהלחם משחים מחליקים לתוך ה"קן" את הביצה וממשיכים בטיגון.
ייחודו של המאכל הוא בכך שהחלבון מתמזג בלחם הסופג אותו. יש הדוקרים את החלמון כדי שאף הוא ייספג בלחם. לעיתים הופכים את המאכל לאחר שטוגן צדו התחתון, כך שיטוגן משני צדיו. יש המקרימים את המאכל המוכן בגבינה תחת הגריל.
בישראל מוגש בדרך כלל עם ירקות או סלט ירקות. במדינות אחרות מגישים אותו עם קטשופ, ריבה או גבינה.
בישראל ובמדינות דוברות אנגלית נחשב למאכל האהוד במיוחד על ילדים, במיוחד הגרסה המטוגנת בחור מרובע בלחם - "ביצה מרובעת".
ניתן להכינו גם עם שתי פרוסות לחם המונחות זו על זו, עם חור במרכזן, אליו מוחלקות שתי ביצים.
פדורה קור
ביצה בסל
האנציקלופדיה הרוסית הגדולה
האנציקלופדיה הרוסית הגדולה (ברוסית: Большая Российская энциклопедия) היא אנציקלופדיה רוסית ב-30 כרכים שהחלה לצאת לאור בשנת 2004. האנציקלופדיה נכתבת ומפורסמת בחסות האקדמיה הרוסית למדעים לאחר צו נשיאותי שהוציא נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בשנת 2002. העורך הראשי של האנציקלופדיה הוא נשיא האקדמיה הרוסית למדעים יורי אוסיפוב. צוות העורכים כולל 80 חברי האקדמיה.
הכרך הראשון, שהוצא לאור בשנת 2004 מוקדש לרוסיה, ומתוכנן להוציאו מחדש כל חמש שנים. בין 2005 ל-2011 יצאו לאור 18 כרכים.
קשר בוהן
קשר בוהן הוא האבטחה הפשוטה והבסיסית ביותר מבין האבטחות. אבטחה זו יוצרת בחבל כפתור קטן מאוד. בהכנת הקשר יוצרים לולאה, כאשר הקצה העובד מונח על הקצה הקצר, מכניסים את הקצה העובד ללולאה, מלמטה למעלה ומותחים את שני הקצוות.
ליאוניד איליץ' ברז'נייב
המועצה הפשיסטית העליונה
המועצה הפשיסטית העליונה (באיטלקית: "Gran Consiglio del Fascismo") הייתה גוף שלטוני באיטליה בימי שלטון המפלגה הפשיסטית בהנהגת בניטו מוסוליני.
מועצה זו, שנוצרה של המפלגה הפשיסטית ב-1923, והפכה לאורגן של המדינה ב-1928 הייתה בעלת סמכויות נרחבות, ובסופו של דבר, זו שהדיחה את הרודן מוסוליני, והביאה לסיום המשטר הפשיסטי באיטליה.
במועצה היו חברים האנשים הבאים:
סמכויותיה של המועצה היו:
את המועצה כינס ראש הממשלה עצמו, וכל החלטותיה היו נתונות לאשרורו. המועצה הייתה בעלת תפקיד חשוב בקבלת חוקי הגזע באיטליה, כאשר ביום 26 באוקטובר 1938 פרסמה הצהרה בנושא הגזע, אשר כונתה דף הנחיות ובאיטלקית Foglio d'ordine, והיוותה את הבסיס לחקיקה הגזענית שקיבלה לאחר מכן גושפנקא של תחיקה מלכותית לאחר הליך אשרור. חוקי הגזע היו שלב משמעותי ברדיפת יהודי איטליה על ידי איטליה הפשיסטית ושיתוף הפעולה שלה עם הנאצים לביצוע השואה והפתרון הסופי. לאחר שנת 1943 הגיעה רדיפה זו לכדי לכידתם של היהודים, הסגרתם לידי גרמניה הנאצית והעברתם להשמדה במחנות ריכוז והשמדה.
באופן תאורטי, הייתה המועצה הגוף המחוקק העליון באיטליה, ונועדה להחליף את הפרלמנט. אך מוסוליני לא כינס את המועצה משנת 1939 ועד שנת 1943, שנים בהן התקבלו החלטות גורליות בנוגע למדיניות החוץ של איטליה, ובמיוחד בשאלת השתתפותה במלחמת העולם השנייה כצד פעיל לצדה של גרמניה הנאצית. החלטות אלו הביאו לשורה של מפלות מדיניות וצבאיות, שהגיעו לשיאן עם פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943, שנראתה כהכנה לפלישה לאיטליה עצמה.
כינוסה של המועצה, ביזמת אישים שסברו כי יש להדיח את מוסוליני, ובהם שר החוץ לשעבר, דינו גראנדי ב-24 ביולי 1943, היה פעולתה החשובה ביותר. בישיבה מרתונית בת תשע שעות (שנפתחה, ככל ישיבות המועצה, בקריאה "יחי הדוצ'ה", ובנאום בן שעתיים של מוסוליני), העזו אישים כגליאצו צ'אנו ודינו גראנדי, להתריס בפני מוסוליני, ולהעלות הצעת הצבעה על הדחתו מתפקידו. הישיבה נמשכה אל תוך הלילה של 25 ביולי 1943, ובסיומה הצביעה המועצה על הדחתו של מוסוליני ברוב של 19 קולות בעד, 8 נגד ונמנע אחד. למחרת ביקש מוסוליני להתקבל אצל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי. המלך פיטר אותו, החליפו במרשל פייטרו באדוליו, ושם אותו במעצר. כך, למעשה, בא לקיצו המשטר הפאשיסטי באיטליה. ב-3 בספטמבר 1943 חתמה ממשלת באדוליו על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית שכלל כניעה ללא תנאי. כתוצאה מכך, נכבש חציה הצפוני של איטליה על ידי הגרמנים, והוקמה בו ממשלת בובות שכונתה הרפובליקה של סאלו, בראשה העמידו הנאצים את מוסוליני (שבין השאר, פעל להוצאתם להורג של אלה שפעלו להדחתו). בחציה הדרומי של איטליה, שנכבש על ידי בעלות הברית, המשיכה לשלוט ממשלתו של באדוליו. במהלך 1944 הוחלפו באדוליו ובעלי התפקידים החשובים בממשלתו, בפוליטיקאים איטלקים שהתנגדו לפאשיזם, כאשר עוד בימי כהונת באדוליו ננקטו צעדים חוקתיים לפירוק המועצה הפשיסטית העליונה, ולהסרת סמכויותיה.
יורם מארק-רייך
יורם מארק-רייך (נולד ב-10 במרץ 1959) הוא סופר, עיתונאי, קומיקסאי ומוזיקאי.
ביוגרפיה.
נולד ליהויכין (יואכים) מארק-רייך ודורינה (לבית גולדנברג) בחיפה. דודו של אביו, מקס מארק-רייך (מארקריץ' בארצות הברית), היה ראש הקהילה היהודית בעיר הנמל הגרמנית ברמן לפני מלחמת העולם השנייה.
נשוי לדינה רפאל, ואב לשתי בנות מנישואיו הראשונים למירי בן ארי.
שירת בצה"ל בין השנים 1977–1980. סיים תואר ראשון בביולוגיה ובכימיה. בין השנים 1985–1990 עבד בשירות המדינה בלונדון, ובין השאר תיפקד שם כעיתונאי ושדרן רדיו של קול ישראל לענייני מוזיקה ובידור. עם חזרתו ארצה, ב-1990, השתלב בעולם התקשורת הישראלי, וגם מפיק ומנחה (משנת 1990 ואילך) את ערבי ה"רוקולנוע" בסינמטק החיפאי.
עבודתו.
כתיבה לילדים.