בעבר נחשבה האחלמה כאבן חן בעלת ערך כיהלום, ספיר, אודם ואזמרגד, אולם איבדה מערכה לאור תפוצתה הנרחבת. רק אמתיסט סיביר הנדיר שמר על ייחודו, וערכו נקבע לפי ביקושו על ידי אספנים. עם זאת, מחירו נמוך יותר מאבני חן ייחודיות אחרות, כספיר מסוג פדפרצ'ה או אודם מסוג דם היונה.
אלנה דמנטיבה
מחשבון כיס
תוכנית עשרת השלבים של אש&quot;ף
יעקב ליינר
צדוק הכהן מלובלין
רבי צדוק הכהן רבינוביץ' - רובינשטיין מלובלין (כ"ג בשבט ה'תקפ"ג - ט' באלול ה'תר"ס; 4 בפברואר 1823 - 3 בספטמבר 1900). הגותו מאופיינת בשילוב של למדנות תורנית ופרשנות חדשנית עם תורות הקבלה והחסידות. שייך בדרכו לחסידות איזביצה ראדזין של רבי מרדכי יוסף ליינר, ולחסידות לובלין של רבי יהודה לייב איגר, אם כי הושפע גם מספרי חסידות ברסלב וחסידות חב"ד. מלבד עיסוקו בתורה עסק גם באסטרונומיה, הנדסה ואלגברה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר קריזבורג לרב הקהילה הרב יעקב הכהן (ממשפחת רבנים מתנגדים) ולאמו, מצאצאי השל"ה. התייתם מאביו בגיל שש, וגדל בבית דודו, אחי-אביו, הרב יוסף הכהן רבינוביץ רבה של קריניק ומחבר הספר "כפות זהב". באותה תקופה נודע כ"עילוי מקריניק", ותשובה אליו נתפרסמה בספרו של הפוסק רבי יוסף שאול נתנזון מחבר ספר "שואל ומשיב". למד בישיבה בלובלין ונתפרסם בכישרונו ובהתנהגותו.
אשתו מנישואין ראשונים הייתה בתו של ר' שמואל הירש מוולאדווקה. בעקבות שמועה שלחצה יד לאציל שקנה בחנותה, הוא חפץ לגרשה אך היא לא הסכימה וטענה שהיא חפה מפשע. הוא החל לאסוף חתימות לקראת היתר מאה רבנים כדי לישא אשה שנייה, אולם לבסוף הסכימה אשתו להתגרש.
מסעו לבקש היתר, הביאהו להיפגש עם רבים מגדולי דורו. בין האישים עמהם נפגש היו תלמידי חכמים רבים ובתוכם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה ואדמו"רים שונים בפולין ובאוקראינה. בין הצדיקים שאמר לצרף להיתרו, נמנה האדמו"ר רבי אהרן מצ'רנוביל. כאשר שמע הרבי מצ'רנוביל את המעשה, אמר כי הוא מסכים לחתום, אך הזהירו שבעקבות גירושיו חרף רצון אשתו, לא יפקד בבנים. אולם רבי צדוק התעקש וצירף גם את חתימתו לחתימת הרבנים המתירים, ואכן לא היו לו ילדים עד יום מותו. חסידים מספרים כי הוא הצטער על הגירושין החפוזים כל ימי חייו, וייתכן שספר "פוקד עקרים" שכתב רומז לנסיונותיו לפעול לביטול הגזירה. רבי צדוק נישא בלובלין בשנית לחנה דבורה פרידנטל לה היה נשוי כ-40 שנה. לאחר פטירתה נישא בשלישית לרבנית משפרוב (בתו של רבי פנחס משטקשין ונכדת רבי משה בידרמן ונכדת היהודי הקדוש - רבי יעקב יצחק מפשיסחא).
רבי צדוק נמנה בתחילה עם פלג המתנגדים לתנועת החסידות. במהלך חיפושיו, הגיע אל רבי מרדכי יוסף ליינר, האדמו"ר מאיזביצה ראדזין. כפי המקובל, בהיותו באיזביצה נרדם וחלם חלום שאותו הוא מזכיר בספרו דברי חלומות על נשמות הדור האחרון שהם נשמות דור המדבר, ואותו חלום גרם לרבי צדוק להישאר באיזביצה ולקנות את דרכו הייחודית בחסידות. שם גם החל את התקרבותו לחסידות. בסופו של דבר הפך להיות הוגה, לומד ומלמד מתורת החסידות. הוא הפך לתלמידו של רבי מרדכי יוסף ליינר, מחבר הספר מי השילוח.
זמן רב סירב רבי צדוק לקבל על עצמו רבנות, על אף הצעות מרובות (בהם רבנות העיר לובלין), ורק לאחר הסתלקותו של מנהיגם של חסידי לובלין הרב יהודה לייב איגר, בשנת ה'תרמ"ח, נענה להפצרותיהם של ראשי החסידים וקיבל על עצמו את עול ההנהגה. רוב חייו חי חיי עוני והתפרנס בדוחק רב מחנות קטנה של בגדים משומשים שניהלה אשתו. בעקבות פטירתו של רבי יהודה לייב איגר ולחצם של החסידים עליו הסכים להיות אדמו"ר, גם לאחר שקבל על עצמו את הרבנות, והחל לקבל משכורת מהקהילה, סירב רבי צדוק להשתמש בכסף לטובתו, והשקיע את כל כספו בקניית ספרים למען הקמת ספרייה תורנית עיונית גדולה, אותה הקים בביתו. תחום ההתמחות העיקרי של הספרייה היה כתבי יד. רבי צדוק נודע כבר סמכא בזיהוי והכרת כתבי יד, מה שמשך אליו תלמידי חכמים וחוקרים שרצו לקבל מידע על תארוך ואמִתיות הכתבים שבידם. ביתו, על הספרייה שבתוכו, נשרף בשואה.
מסופר כי מדי יום ביומו לא היה טועם כלום עד שהיה מסיים מסכת בתלמוד הבבלי (ומקיים סעודת מצווה לכבוד ה"סיום").
תורתו.
תורה שבעל פה.
המושג תורה שבעל פה הוא ציר שסביבו סובבת כל הגותו של רבי צדוק. הוא תפס את התורה שבעל פה כצורך הכרחי שדרכו ניתן לממש את רצון האל בעולם. משמעותה של המסירה שבעל פה היא שהתורה אינה מציגה רעיון סטטי אלא היא מתפתחת על ידי חכמי התורה בהתאם לצרכיו הרוחניים של כל דור. התורה שבעל פה אינה יצירתם של חז"ל, לפי תפיסתו של רבי צדוק, אלא היא מלווה את תורת ישראל מזמן נתינתה. לפי התפיסה הזו, התורה אינה שלמות אלא השתלמות; יש תכלית לתורה והיא להביא את העולם בכל רגע למצב טוב יותר ממצבו הנוכחי. התפיסה הזו מונחת כיסוד לדרושים רבים בספר "פרי צדיק".
הצורך בתורה שבעל פה נובע מכך שישנם רעיונות רבים שבתוכם גרעין של אמת, אך לא כל הזמנים כשרים לקבלתם. התורה שבעל פה למעשה היא פעולה של חכמים, שבמהלכה נבחן כל רעיון בהתאם להקשרו ולזמנו. רעיונות שאינם הולמים את צורכי הדור נדחים לזמן מאוחר יותר. תפיסה זו מביאה לעמדה רדיקלית שלפיה הטוב והרע אינם מוחלטים אלא תלויי הקשר. דבר שנתפס כרע בדור אחד עשוי להפוך לטוב בדור אחר. דוגמה לכך מביא רבי צדוק מקורח שטען לדמוקרטיזציה של הקדושה ורצה לבטל את מעמד הכוהנים. לדעת רבי צדוק, קורח צדק בדרישתו, אלא שהעולם לא היה כשיר לכך בימיו. אולם אין זה אומר שעמדתו של קורח נדחית לתמיד; בימות המשיח תורתו של קורח תהיה הגישה השלטת ולכן לא יהיו מעמדות והבדלים בקדושתם של הבריות.
גישה זו מראה כי התורה איננה מציגה הלכה אידיאלית, אלא הלכה שמתאימה לזמן ולמקום ולכן היא עשויה להשתנות כשהתנאים משתנים. רעיון דומה מציג רבי צדוק בפרשנותו למצווה על הקמת מקדש. לפי דברי רבי צדוק, מדובר במצווה שניתנה לאחר חטא העגל ויש בה צורך לתיקונו של חטא זה.
חיבוריו.
חיבורו הראשון הוא כתב בגיל 17 (בשנת ה'ת"ר), באותן שנים כתב עוד חיבורים, ונדפסו מכתב ידו. בנוסף כתבו תלמידו את דרשותיו ומהם הדפיסו את הסדרה פרי צדיק וסיפחו לה קונטרסים מכתב ידו.
חידושים ופלפולים רבים שכתב רבי צדוק נשארו בכתב-יד ורובם הגדול אבד בימי השואה. כמו כן, נשארו ממנו כתבים משנת ה'ת"ר (1839) באסטרונומיה, הנדסה ואלגברה.
מפתחות לכתביו - מפתח עניינים, ומפתח ספרים, אבא צבי ניימאן עורך, ירושלים תשנ"א, מהדורה שנייה, תשס"ו.
הרב אליעזר מלמד הוציא לאור את רוב הספרים שנכתבו על ידי ר' צדוק במהדורה חדשה מפוסקת, עם השלמת והרחבת מאמרי חז"ל, תוכן ומפתחות. במהדורה זו צורפו החוברות לספרים בשונה מהמהדורות הקודמות (תשמ"ח - תשס"ח, ישיבת בית אל, מכון הר ברכה).
ספרים מלוקטים וערוכים מתורתו:
ד. ורנר, אוצר המחשבה של ר' צדוק הכהן מלובלין - לקט ערוך מכל ספריו לפי נושאים.
אברהם שבתי ליפשיץ, הגדה של פסח פרי צדיק - לקט ערוך מספריו על הגדה של פסח
הרב חיים הירש, חי גואלי - תורת הגאולה של ר' צדוק הכהן מלובלין
חנוך בן ארזה, תבל בצדק - לקט אמרים בביאור עניינם של ימות עולם מתורתו של ר' צדוק הכהן מלובלין
קישורים חיצוניים.
שיעורים ומאמרים על משנתו
עבודות מחקר
דן מיכאלי
דן מיכאלי (10 ביוני 1933 – 17 בינואר 2006) היה רופא ישראלי, מומחה לרפואה פנימית ומחלות זיהומיות, שכיהן כקצין רפואה ראשי בצה"ל (1975-1979), מנהל בית החולים איכילוב, מנכ"ל משרד הבריאות (1984-1986), יו"ר מועצת המנהלים שירותי בריאות כללית (1992–2006) ופרופסור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
דן מיכאלי נולד בשנת 1933 בירושלים, בן להורים ילידי העיר. משפחתו של אביו, אברהם מיכאלי, הגיעה לארץ ישראל בסוף המאה ה-19 מגאורגיה. אמו, בלהה קוסובסקי, הייתה דור שמיני בארץ ובת למשפחת ריבלין. אחותו הצעירה היא רבקה מיכאלי ואחיו הוא עורך הדין נפתלי מיכאלי.
מיכאלי למד רפואה בשווייץ, ואת שנתו החמישית השלים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, בו קיבל את התואר בשנת 1958. עם תום לימודיו התגייס לצה"ל, עבר קורס קציני רפואה ושובץ כרופא קרבי בגדוד הנח"ל המוצנח. לאחר תום שירותו הסדיר נתבקש על ידי ד"ר ברוך פדה לחתום קבע והוא הסכים בתנאי שיתאפשר לו להתמחות במקביל ברפואה פנימית. את התמחותו עשה אצל הרי הלר בבית החולים תל השומר. ובמקביל היה מפקד קורס קציני רפואה שהתקיים לפרקים בבית החולים, וכן הקים ופיקד על בית חולים צבאי מוטס., לאחר תום התמחותו ביוני 1966, התמנה למפקד רפואה פיקודי בפיקוד המרכז. בשנים 1968–1970 שהה בהשתלמות בבוסטון.
במלחמת יום הכיפורים שימש כקצין הרפואה של עוצבת געש, שלחמה ברמת הגולן.
היה סגן מנהל מחלקה פנימית בבית החולים תל השומר, כסגנו של ברוך פדה. כאשר הלה היה גם מנכ"ל משרד הבריאות, שימש מיכאלי כמנהל המחלקה בפועל. בשנת 1971 הקים שם יחידה חדשה למחלות זיהומיות ועמד בראשה.
בשנים 1975–1979 כיהן כקצין רפואה ראשי.
בשנת 1979 השתחרר מצה"ל והוטל עליו לאחד את בתי החולים בתל אביב – איכילוב, רוקח והקריה – למרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי ולעמוד בראשו. בנוסף ניהל את היחידה למחלות זיהומיות.
בשנים 1984–1986 כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות. בתפקידו זה טיפל ויזם חקיקה בנושאים שונים, בהם בנושאי ביטוח סיעוד והשתלת איברים. טיפל בשביתת האחיות בשנת 1986 ובהיערכות להתמודדות עם האיידס. כמנכ"ל משרד הבריאות שינה מיכאלי את יחס המשרד למדיטציה טרנסצנדנטלית בהוצאת הוראה האוסרת המשך שימוש בחוות דעת חיובית משנת 1980.