לאחר שהתעמת עם אשתו - וגרם לה לסיים את הרומן שלה, וגם לשנוא אותו קצת יותר - מתקשר לסטר לביתו של ריקי, כדי לבקש מריחואנה. אביו של ריקי, פרנק, מתחיל לחשוד כי השניים מנהלים רומן. הוא משכנע את עצמו שבנו הוא הומוסקסואל, ולאחר חילופי דברים - קשים מצדו וסרקסטים מצד בנו - הוא מגרש את ריקי מהבית. ריקי הולך היישר לביתה של משפחת ברנהם ומבקש מג'יין להצטרף אליו במעבר לעיר ניו יורק. היא מסכימה. אנג'לה שנוכחת במקום מתרגזת ומכנה את השניים "פריקים". תגובתו של ריקי לא מאחרת לבוא, הוא זורק לה בפנים שהיא: "מכוערת, רגילה ויודעת את זה". אנג'לה יוצאת מחדרה של ג'יין ופורצת בבכי. לסטר נמצא שם כדי לנחמה. קודם לכן פוגש לסטר את הקולונל פרנק פיץ במוסך ביתו. פרנק מבין בטעות שלסטר הוא הומו ומנשק אותו על שפתיו. לסטר מסביר לפרנק - שחשף את היותו הומוסקסואל מודחק - שמדובר באי-הבנה. לסטר מנסה לפתות את אנג'לה לשכב איתו, אך לאחר שהיא מספרת שהיא למעשה בתולה, הוא מתחרט על שהגיע למצב זה ומפסיק באחת את ההתקדמות לקראת האקט המיני. בסצנה הבאה נראים השניים משוחחים במטבח. לסטר מבין אז כי לראשונה בחייו הוא באמת מאושר. הוא מביט בתמונה שלו מהעבר, בה הוא מחייך, ואינו מודע לכך שלראשו מכוון אקדח. בתחילה לא ברור מי לחץ על ההדק אך בהמשך העלילה מתברר כי הקולונל פרנק פיץ הוא שעשה זאת.
הסרט מגיע לסיומו כאשר מראות ותחושות מחייו של לסטר עוברים לנגד עיניו. במקביל משולבות סצינות המתארות את הדמויות האחרות ברגע הירייה. על רקע כל אלו מונולוג נוסף מפיו של לסטר, שוב מעמדת המספר: "אני מניח שאני צריך להיות די מעוצבן בשל מה שקרה לי, אך קשה להישאר כועס כאשר יש כל כך הרבה יופי בעולם..."
פרסים.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר. מתוכם הוא זכה בחמישה:
בסך הכול זכה הסרט בעשרות פרסים שונים ברחבי העולם, בהם גם פרסי גלובוס הזהב ובאפט"א.
תגובות לסרט.
"אמריקן ביוטי" זכה לאהבת המבקרים; "יצירת מופת בלתי שטחית, בוודאי הסרט הטוב של השנה, קלאסיקה של כל הזמנים" כותב רוד דרהר עבור הניו יורק פוסט. "מצחיק, מכאיב וגלוי לב באופן גס" כותב דסון תומסון עבור הוושינגטון פוסט. "ליהוק יוצא מן הכלל, הבמאי מנדס מוצא אמת ועומק בדרמה הפרברית" כותב אדוארד גוטמן עבור הסן פרנסיסקו כרוניקל. ספייסי, השחקן הראשי זכה גם הוא לביקורות מעולות; ג'י קאר כתב עבור הבוסטון גלוב: "ספייסי הוא כאוצר בדמות שנראה כאילו נתפרה עבורו". רוג'ר איברט כתב עבור השיקגו סאן טיימס: "ספייסי, שחקן המכיל אינטליגנציה בעיניו ובקולו, הבחירה הנכונה לגילום דמותו של לסטר ברנהם".
נחל דישון
נַחַל דִּישוֹן (בעבר ואדי חינדאג') הוא הגדול שבנחלי הגליל העליון המזרחי. ראשיתו במורדות המזרחיים של הר מירון, אורכו כ־26 ק"מ, ובסיומו הוא נשפך לנהר הירדן (בעבר לאגם החולה), מצפון לגשר הפקק.
שטח הניקוז של הנחל משתרע על 96 קמ"ר, והוא כולל את השטח התחום בין המורדות המזרחיים של הרי מירון־סאסא־דובב במערב, אזור גוש חלב־דלתון־עמוקה מדרום, ויראון־אביבים־דישון מצפון. שטח הניקוז של הנחל תחום מדרום על ידי נחל מחניים ונחל ראש פינה, ומצפון על ידי נחל גרשום.
בנחל ובסביבותיו נובעים מספר מעיינות, העיקריים שבהם הם עין דישון ועין אביב.
בתקופות קדומות ניצלו תושבי האזור את מימי הנחל לשם הפעלת טחנת קמח. עד 1948 היה הנחל נחל איתן אך כיום הוא נחל אכזב, ומימי מעיינותיו נשאבים לטובת מפעל 'עין אביב' של חברת מקורות, לטובת צורכי האוכלוסייה והחקלאות באזור. בנחל תופעות גיאולגיות שונות ובאביב ובחורף זרימת המים בו מרשימה. בעקבות פיגוע אוטובוס ילדי אביבים נסלל כביש עוקף לכביש הצפון בין דובב לאביבים, המתבסס בחלקו על תוואי נחל דישון ונחל יראון, יובל של נחל דישון.
חלקים מהנחל הם שמורת טבע (שמורת נחל דישון ושמורת יער ברעם), וחלקים אחרים משמשים למרעה. חלק משטח הניקוז של הנחל (נחל קציון ונחל מרות) הוא שטח אש, שגבולותיו מגיעים עד לאפיק הנחל בחלקו התחתון.
החל מ־15 במרץ 2013 החל שחרור מי ששת המעיינות המזינים את נחל דישון ובראשם עין אביב באמצעות קידוחי עומק, במטרה להפוך את הנחל לנחל איתן בשנית. במקביל מתבצע טיהור של מי קולחין ושימושם בחקלאות במקום הזרמתם לנחל. בנוסף נאסרה כניסת כלי רכב (כמו טרקטורונים) לחלקו התיכון של הנחל כדי למנוע את סימני הגלגלים שלהם (קוליסים) בשטח. המטרה היא גם למנוע פגיעה בבעלי החיים (בעיקר דו־חיים) השוכנים בנחל.
אל הנחל נשפכים שלושה יובלים מרכזיים:
החל משנת 1998 מתקיימת בנחל מדי שנה "צעדת האביב" לזכר נופלי מושב דישון הסמוך לנחל.
מסלולי טיול בנחל.
בנחל ומסביב לו מספר רב של מסלולי טיולים רגליים ודרכי עפר לרכבי שטח מסומנים. שביל ישראל עובר בנחל מראשיתו בחורבת חממה ועד לחלקו התחתון, סמוך לשדה אליעזר. הנחל נחצה במהלכו מספר פעמים על ידי מספר כבישים, המאפשרים נקודות כניסה ויציאה למסלולי הטיול בנחל. חלקו האמצעי של הנחל היה מסלול פופולרי לרכב שטח, אך החל מ־2013, נאסרה כניסת כלי רכב לחלקו התיכון של הנחל, כדי למנוע פגיעה בטבע.
באזור הנחל ניתן למצוא מגוון רחב של עצים, חלקם גדלים בו בר כדוגמת כליל החורש, וחלקם ניטעו בידי קק"ל כדוגמת הברוש האריזוני, הארז האטלנטי, ומינים שונים של עץ האורן.
אסלאם כנעאן
אסלאם כנעאן (בערבית: اسلام كنعان; נולד ב-21 במאי 1983) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום המנהל המקצועי של קבוצת הנוער של הפועל אכסאל.
קריירה ככדורגלן.
כנעאן שיחק תחילה בקבוצת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת 2006 הצטרף לקבוצת בוגרים בליגת העל. במהלך הקריירה שלו כנעאן הושאל ממכבי חיפה למספר קבוצות, ביניהן הפועל חיפה, הפועל נצרת עילית ובני סכנין.
בקיץ 2008 חתם במכבי אחי נצרת, אך לאחר תקופת אימונים קצרה בקבוצה טס לאורוגוואי בעקבות רצונה של פניארול להחתימו מיידית. בשנת 2009 חזר לשחק בהפועל נצרת עילית, ובחלון ההעברות של ינואר 2011 חתם בהפועל ראשון לציון. בעונה שלאחר מכן שיחק במכבי אום אל-פחם.
בקיץ 2012 חתם בקבוצת מכבי אחי נצרת. בינואר 2014 חתם בהפועל דלית אל-כרמל מליגה א'. לקראת עונת חתם בקבוצת איחוד מג'ד אל-כרום מליגה א', אך במדיה הוא שיחק רק משחק אחד ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
קרירה כמאמן.
בעונת 2015/2016 מונה כנעאן למאמנה של מכבי בסמת טבעון מליגה ג', ולאחר כעונה עזב למכבי נצרת עילית, גם היא מליגה ג'. במהלך העונה עזב כנעאן את תפקידו ומונה כמאמן קבוצת נערים ג' של הפועל נצרת עילית. בשנת 2018 מונה למנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל אכסאל ולמאמן קבוצת הנוער של המועדון.
הצופן התנ&quot;כי
X-15 מתוצרת נורת' אמריקן (באנגלית: North American X-15) היה מטוס רקטי ומחשובי מטוסי הניסוי האמריקאיים מסדרת מטוסי ה-X. ה-X-15 קבע מספר שיאי מהירות וגובה בשנות ה-60 המוקדמות, הגיע לגבול החלל ואיפשר להשיג תוצאות מחקריות חשובות ששימשו בהמשך בתכנונם של מטוסים וחלליות. המטוס, כמו שאר מטוסי סדרת ה-X, נועד לבדיקת גבולות הטיסה העל-קולית. למרות שזו לא הייתה מטרה ראשונית או מקורית, במהלך הניסויים על המטוס הוא הפך גם לחוד החנית של הפיתוח עבור טיסה תת-מסלולית.
במסגרת תוכנית ה-X-15, נערכו 13 טיסות חלל, על-פי הגדרת חיל האוויר האמריקאי, אותן ביצעו שמונה טייסים, אשר על כן הוענק להם סטטוס אסטרונאוט על ידי חיל האוויר האמריקאי. בין הטייסים של ה-X-15 היה ניל ארמסטרונג, לימים האדם הראשון שהלך על הירח במסגרת משימת אפולו 11. אחד הטייסים אף חצה את קו ה-62.1 מיל (100 ק"מ), המוגדר כגבול החלל על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה (FAI), ובזכות זאת הוענקו לו כנפי אסטרונאוט מאת נאס"א. המטוסים שוגרו בטיסה על ידי מפציץ B-52 סטרטופורטרס שהותאם באופן בלעדי למטרה זו, וה-X-15 ביצע 199 טיסות בין השנים 1959 ו-1968, ונכנס להיסטוריה כמטוס הראשון שעלה במהירות רציפה מעל למאך ארבע, חמש ושש, וקבע את השיא העולמי המוחלט שעקף את המטוס הביצועי המהיר ביותר, לוקהיד SR-71. מהירות השיא של המטוס, 7,274 קמ"ש, היא המהירות הגבוהה ביותר אי פעם שמטוס טס בה.
מספר חוקרי אווירונאוטיקה וחלל קבעו את גבול החלל בגובה נמוך אף יותר מזה שקבעו חיל האוויר האמריקאי ונאס"א, כך שלשיטתם ניתן להחשיב טייסי X-15 רבים אחרים כאסטרונאוטים. אזור קצה גבול יכולת הטיסה האנושית (Aeropause), בו שוררים תנאים הזהים לתנאים בחלל החיצון, מתחיל בגובה 19 מיל מעל לכדור הארץ. טייסי X-15 רבים טסו בגובה זה והרבה מעליו.
היסטוריית פיתוח.
חקר גבולות הטיסה העל-קולית והשוואתו לתוצאות שהתקבלו ממודלים אנליטיים שונים ומבדיקות וניסויים היו למטרה העיקרית של תוכנית הטיסה עבור סדרת מטוסי ה-X. תומכי המחקר קיוו גם להסיק מסקנות מדעיות לגבי מערבולות אוויר מעל האטמוספירה, יציבות של מהירות על-קולית והשפעות של הטמפרטורה על תפקוד המטוס בגבהים שונים. מאוחר יותר ה-X-15 נתפס ושימש גם עבור ניסויים מדעיים הקשורים יותר לחקר החלל, והניח את היסודות למעבורות החלל שבהמשך פותחו בידי נאס"א.
התוכנית כולה בוצעה ופותחה במרכז לחקר הטיסה דריידן של נאס"א, בסמוך לבסיס חיל האוויר אדוארדס והמתחם הסמוך ברחבי מדבר מוהאבי בקליפורניה.