שאלת סגנון העדות הפלוויאנית הניבה תשובות משני צידי המתרס. מלומדים כ-Niese, Linck, Norden, Bilde, Birdsall קבעו שהסגנון הוא לא סגנונו של יוספוס, בעוד שהמלומדים Liempt, Reinach, Thackeray, Martin, Vermes, Meier טענו שהסגנון מעיד על דרגות שונות של מקוריות, כלומר שהעדות מקורית בחלקים רחבים יותר או פחות שלה. גם מאפיין זה של העדות הפלוויאנית הוא מסובך, בעיקר לאור העובדה שהעדות הפלוויאנית כה קצרה.
הביטויים שמתארים את ישו כאדם חכם (σοφὸς ἀνήρ) וכעושה מעשים נפלאים (παραδόξων) מתאימים לסגנון של יוספוס, מופיעים במקומות אחרים בכתביו וככל הנראה הם אינם זיוף נוצרי. בביטוי השני נרמז ייצוג עממי של ישו שמתאים לתיאורו בברית החדשה ובספרות הרבנית.
רבנים מכירים באפשרות של ביצוע ריפוי נסי בשם ישו, מבלי לאשר את השקפותיו הדתיות. כמו כן, לומר שאדם הוא חכם זו המחמאה האולטימטיבית עבור יהודי בתקופה ההיא.
הביטוי ἀγαπήσαντες (האנשים הראשונים במעלה) כמעט שלא נמצא בשימוש אצל יוספוס בהקשר נוצרי. ניתן למצוא מקבילה חלקית בקדמוניות 11.339.
אחת המילים הבעייתיות ביותר בעדות הפלוויאנית, χριστός (המשיח), נמצאת רק במקום אחד נוסף בכתבי יוספוס כפי שהגיעו אלינו, בפסקה אודות יעקב אחי ישו (קדמוניות 20.200). לכן, קשה לדעת האם ההפניה בקדמוניות 20.200 היא לעדות הפלוויאנית משום מיעוט הראיות.
מהנתונים בנוגע לשפה ולסגנון בעדות הפלוויאנית שהיא כאמור קצרה מאוד קשה לקבוע באופן גורף האם העדות הפלוויאנית בצורתה הנוכחית היא המקורית או לא. לעיתים החוקרים שטענו שמדובר בזיוף הדגישו חלקים מסיומים בפסקה והמעיטו בערכם של חלקים אחרים בה. אחדים מהטוענים בעד זיוף מסכימים על כך שזהו זיוף מוצלח.
תוכן העדות הפלוויאנית.
לעדות הפלוויאנית צורה מתומצתת וקצרנית, הופעת ישו מתוארת במינוח מעורפל (κατὰ τοῦτον τὸν χρόνον - ובאותו זמן), שאלת המיקום מעורפלת גם היא, בניגוד לתיאור האירועים שקדמו לעדות הפלוויאנית. בנוסף, בעוד יוספוס מתאר בפרטי פרטים מי היה ישו (עושה מעשים נפלאים וכו') - הוא אינו מפרט בנוגע לחכמתו והשכלתו. כמו כן, אין פירוט של מעשי הנסים של ישו, בניגוד לסיפור אודות חוני. בסיפור מותו של ישו, אף על פי שישנה הצצה לתהליך שבמהלכו נידון ישו לצליבה, לא מצוינת האשמה שבגינה הובא בפני פילאטוס. זאת ועוד, ההתייחסות לתחייתו של ישו גם היא מתומצתת מאוד והפסקה מסתיימת בהערה כמעט מופתעת על כך ששבט הנוצרים עדיין קיים. האופי המקוצר וחסר הפרטים של העדות הפלוויאנית בנוסח המוכר לנו במאה ה-21, יכול להעיד על השמטה ותוספות שנעשו לטקסט אחר שהיה שם במקור.
בעייתיות נוספות שנובעת מתוכן העדות הפלוויאנית היא ההערות החיוביות בנוגע לישו, שאינן עולות בקנה אחד עם העובדה הידועה שיוספוס היה יהודי. למשל, המשפטים "אם אפשר לקרוא לו אדם" ו"הוא היה המשיח" מעלים תהיות לגבי היהודי היכול לכתוב באור כה חיובי על ישו.
באואר (Bauer) טען שהעדות הפלוויאנית כולה היא אינטרפולציה נוצרית, או לפחות חלקה העיקרי ערוך, ושהשחזורים הנועזים יותר של עדות פלוויאנית מקורית הם האמינים יותר. טענתו התבססה על אמונתו בכך שכל עוד אי אפשר להוכיח שהעדות הפלוויאנית לא נכתבה על ידי נוצרי, או נכתבה בהכרח על ידי יהודי לא נוצרי, יש להתייחס אליה כאל אינטרפולציה. בדומה לו, שירר (Schürer) נקט בשיטה דומה ובניסיונו לשחזור העדות הפלוויאנית נותרו כה מעט מילים בעלות משמעות שהוא הגיע למסקנה שמדובר באינטרפולציה.
אירוניה בעדות הפלוויאנית.
ויסנט (A. Vicent) הדגיש את האופי האירוני של העדות הפלוויאנית, באומרו כי לכל ביטוי בפסקה ניתן להבין הן באופן חיובי והן באופן שלילי, בהתאם להקשר של הקורא. עוד טען ויסנט כי יוספוס התייחס באור שלילי לנצרות, אך השתמש בכתיבה דו משמעית זו משום שהיה ביחסים טובים הן עם הקיסר האנטי נוצרי דומיטיאנוס והן עם קרוב משפחתו הנוצרי, פלביוס קלמנס. ויסנט התייחס לכל משפט וביטוי בעדות הפלוויאנית ומנסה להראות את הפן החיובי והשלילי שלו.
כיצד ייתכן שלמרות ערכה הברור בראשית הנצרות, הן כנשק בפולמוסים עם יהודים שלא קיבלו את עול הנצרות והן כשריון אפולוגטי מול פגאנים, לא נעשה בה שימוש עד אוסביוס, בן המאה הרביעית? בין כותבי העת העתיקה שלא הזכירו בכתביהם את העדות הפלוויאנית, ניתן למנות את יוסטינוס מרטיר, שסביר להניח שהיה משתמש בה בתגובתו להאשמת היהודי טריפון שהנצרות מבוססת על שמועה ושאם ישוע נולד וחי במקום כלשהו, הוא אינו ידוע. כמו כן, כותבים ידועים אחרים בני העת העתיקה כמו תאופילוס מאנטיוכיה , מינוקיוס פליקס, אירנאוס, קלמנס מאלכסנדריה, טרטוליאנוס ואוגוסטינוס לא ציינו את העדות הפלוויאנית בכתביהם. לכל אחד מהם היו ככל הנראה הזדמנויות להתייחס לעדות הפלוויאנית אילו היו מודעים לקיומה, לכל הפחות בנוסח הידוע לנו. עניין זה מפליא עוד יותר משום שחלקם ציטטו את עבודות יוספוס והשתמשו בהם בפולמוסים ובהקשרים אפולוגטיים.
תשובה אפשרית לשאלה זו היא שבקרב כותבים אלה היה קיים חשד בנוגע לעדות הפלוויאנית משום שהיו גרסאות של כתבי יוספוס שהעדות הפלוויאנית הופיעה בהן בנוסח שונה או לחלופין, בכלל לא הופיעה בהן עדות פלוויאנית.
יריבו ובן זמנו של יוספוס, יוסטוס איש טבריה, לא התייחס לישו ככל הנראה. לאקר (Laqueur) טען שגרסה שנויה במחלוקת של קדמוניות היהודים הייתה נתונה למתקפה קשה ויעילה מצד יוסטוס איש טבריה. ביאושו, פנה יוספוס לנוצרים, מתוך תקווה שאלה ישמרו את הקדמוניות שלו לדורות הבאים. לכן, במהדורה שנייה שהייתה גם היא שנויה במחלוקת של קדמוניות היהודים, הכניס יוספוס את העדות הפלוויאנית, הצהרה של אמונה נוצרית בסיסית שקיבל מנוצרים וכתב במילותיו שלו. להשערה זו אין מספיק ראיות שיתמכו בה ובנוסף היא אינה מסבירה מדוע יוספוס כתב כה מעט אודות ישו ואחיו.
באופן דומה, העובדה שהעדות הפלוויאנית מצוטטת במאה ה-5, על ידי הירונימוס, בגרסה שונה מזו המוכרת לנו כיום, לא מעידה על כך שהיו לו ספקות בנוגע לאותנטיות שלה, אלא זו ראיה שבנוסף לטקסט כפי שמוכר לנו כיום, היו גרסאות נוספות שעדיין הסתובבו במרחב בתקופה ההיא. הוכחה לקיום גרסאות נוספות ניתן למצוא בגרסה הסורית מימי הביניים, שגם בה הניסוח הוא "שהאמינו כי היה המשיח" ולא "היה המשיח". מאפיין זה של העדות הפלוויאנית - ריבוי הגרסאות - והעובדה שהן לא מתיישבות זו עם זו מקשה על ההחלטה מי מהגרסאות מקורית יותר.
נוסף על כך, מריבוי הגרסאות עולה כי במקור הייתה העדות הפלוויאנית נייטרלית יותר, בייחוד בנוגע לזהותו המשיחית של ישו. סיבוכיות העניין מקשה על מציאת פתרון שיכלול את כל המשתנים. עם זאת, ניתן לומר כי ישנם רמזים בגרסאות היווניות, הלטיניות והשמיות השונות שמעידות על כך שהעדות הפלוויאנית, בגרסה המוכרת לנו בימינו, אינה מקורית לחלוטין.
ראיות שמחלישות את מקוריות העדות.
טיעונים שתומכים בטענת הזייפן – והסברים שמבטלים אותם.
קיים טיעון שיוספוס כיהודי מאמין לא יכול היה להכיר במשיחיותו של ישו. עם זאת, העובדה שבמאה השנייה רבי עקיבא הכיר בבר כוכבא כמשיח, מרמזת על כך שהכרה במשיחיות אדם היא דבר אפשרי, גם עבור "יהודי טוב".
ייתכן שלאור אוצר המילים בעדות הפלוויאנית, מדובר בעבודת זייפן שידע את הביטויים השכיחים אצל יוספוס אך לא את אופן השימוש בהם. אולם סביר שאם זייפן היה כה בקיא בעבודת יוספוס, הוא היה יודע גם כיצד להשתמש בביטויים השכיחים בכתביו. בנוסף, לאור תכונתו של יוספוס להשתמש בביטויים מסוימים בחלקים ייחודיים בעבודתו (אולי גם בהשפעת קריאתו בתקופה מסוימת או כתוצאה מעזרת עוזרי המחקר שלו), קשה להסיק מסקנות מפסקה כה קצרה.
טיעונים עיקריים נגד עדות פלוויאנית שהייתה שלילית כלפי ישו והנצרות במקור
הגרסה הערבית.
ההתפתחות המפתיעה ביותר בנושא במאה העשרים הייתה פרסום הגרסה הערבית של העדות הפלוויאנית, שפרסם שלמה פינס. בגרסה זו, שמתוארכת למאה ה-10, מצטט כותב ערבי-נוצרי בשם אגאפיוס (נפטר בקירוב בין השנים 941–942), שהיה אפיסקופוס בכנסייה האורתודוקסית, את העדות הפלוויאנית ללא אלמנטים נוצרים מובהקים, כמו המשפט "אם אפשר לקרוא לו אדם" וללא ההתייחסות לנסים שמבצע ישו ולתפקיד המנהיגים היהודיים בהאשמתו. בנוסף, במקום להצהיר שישו קם לתחייה כעבור שלושה ימים, בגרסה זו נכתב כי תלמידיו דיווחו שהוא הופיע לפניהם כעבור שלושה ימים. השינוי המשמעותי ביותר נוגע למשפט "הוא היה המשיח", שמופיע בגרסה מעודנת יותר: "ייתכן שהוא היה המשיח". לסיכום, גרסתו של פינס מתאפיינת בנייטרליות.
תרגום הנוסח הערבי.
ניתוח ופרשנות הנוסח הערבי של העדות הפלוויאנית.
פינס הצביע על כך שגרסתו של אגאפיוס מבוססת על זו של אוסביוס והציע שזהו ניסיון "לנצר" את הגרסה המקורית, שלא הייתה אוהדת לנצרות. בנוסף, הציע פינס שהנוסח של אגאפיוס עבר פחות עיבוד בידי הצנזורה הנוצרית מאשר הטקסט המוכר מ"קדמוניות". כמו כן, בנוגע למשיחיותו של ישו, הגרסה של אגאפיוס דומה לזו של הירונימוס (פרט שעבר כנראה פחות עיבוד אצל שני הכותבים הללו) - "esse christus credebatur" (ישו נחשב למשיח). זאת ועוד, גם גרסתו של מיכאל הסורי (ܡܝܟܐܝܠ ܣܘܪܝܝܐ, נפטר בשנת 1199) בן המאה ה-12 מקבילה לזו של הירונימוס ומצהירה כי "הוא נחשב למשיח" - ניסוח פחות החלטי מזה שבגרסה המופיעה בקדמוניות היהודים.
לאור ממצאים אלה, מסקנתו של פינס הייתה שהנוסח שמיוחס לאגאפיוס קרוב יותר לגרסה האותנטית של העדות הפלוויאנית, משום שהוא נתפס כפחות מעובד ומצונזר.