השימוש בקרונות הרחצה היה נפוץ במיוחד בממלכה המאוחדת ובחלקים של האימפריה הבריטית שבהם הייתה אוכלוסייה בריטית משמעותית, אך הקרונות שימשו גם בחופים בצרפת, בגרמניה, ובארצות הברית כמו גם בארצות אחרות.
החוקים שקבעו כי תהיה הפרדה מגדרית בחופים בוטלו בבריטניה בשנת 1901, והשימוש בקרונות הרחצה דעך. בתחילת שנות ה-20 הקרונות כמעט ונכחדו ולא נעשה בהם שימוש אפילו בחופים שיועדו לקהל מבוגר. במקומם הוקמו מבנים צבעוניים מעץ המכונים ביתני חוף שאותם ניתן היה לרכוש או לשכור, והם בשימוש בבריטניה גם בימינו לשם אחסון ציוד, החלפת בגדים ומסתור בעת שמזג האוויר אינו נוח.
ברקה
ברקה (בערבית: برقة) היה כפר ערבי ליד העיירה הערבית איסדוד.
בחפירות שערכה רשות העתיקות נחשפו בשטח הכפר לשעבר ממצאים מהתקופה הביזנטית, ביניהם קירות, רצפת פסיפס, כבשן וחרסים שונים. ייתכן וממצאים אלו מעידים על כך שהאזור היה חלק מ"אזור התעשייה" מהתקופה הביזנטית שהתגלה באתר סמוך מצפון.
בשנת 1917, במערכה לכיבוש ארץ ישראל במסגרת מלחמת העולם הראשונה, התחולל בכפר קרב קשה בו איבדו הבריטים למעלה מ-400 איש. רוב בתי הכפר נבנו מלבני טיט.
ב-1931 רכשה חברת אחוזה א' ניו-יורק חלק מאדמות הכפר והקימה עליהן את המושבה גן יבנה. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-890 תושבים ושטחו כלל 5,206 דונמים (מתוכם 226 דונמים בבעלות יהודית ו-139 דונמים שטחים ציבוריים).
במהלך מבצע ברק, נמלטו התושבים, בהתאם לתוכנית המבצע, ולא הורשו לשוב לאדמתם. לאחר הקמת המדינה הוכרזו אדמותיהם נכסי נפקדים, וסופחו לשטח היישוב גן יבנה.
בימינו, שני מבנים מן הכפר נותרו על כנם.
אבישי כהן
ויריון
צ'ארלס אורד וינגייט
יונאן
יוּנַּאן (בכתב סיני: 云南, בפין-יין: Yúnnán - IPA: מילולית "מדרום לעננים") הוא מחוז הררי בקצה הדרום-מערבי של הרפובליקה העממית של סין. שטחו כ-394,100 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-45.9 מיליון נפש ובירתו היא קוּנְמִינְג.
גאוגרפיה.
המחוז מגוון מאוד מבחינה גאוגרפית והמגוון ביותר בסין מבחינה דמוגרפית. בדרום ובמערב גובל המחוז במדינות וייטנאם, לאוס ומיאנמר. הדבר ניכר הן באקלים והן בתרבות באזורים אלה, וצפון מערב המחוז מהווה את האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן במעמד אתר מורשת עולמית.
חבל שִׂישְׁוַאנְגְבַּאנַּה בדרומו של המחוז נמצא בתוך חוג הסרטן. הוא טרופי ומזכיר את דרום מזרח אסיה, הקבוצה האתנית הדומיננטית בו היא הדאי, ממשפחת העמים התאילנדים והללאוטים.
לעומתו, צפון-מערב המחוז גובל במחוז טיבט והדבר משתקף אף הוא הן באקלים והן בתרבות. זהו אזור הררי. הפסגה הגבוהה בו, קאווֵגאבּו (או מֵייְלִי שְׂוֵ'ה-שַׁאן 梅里雪山/Méilĭ xuěshān בסינית) שבאזור דֶצֶ'ן מתנשאת לגובה כ-6740 מטר. באזור טיבטים רבים וכן מיעוטים אחרים, כגון יִי הקרובים לטיבטים.
בין לבין, המחוז מתהדר גם במגוון הגדול ביותר של חי וצומח בסין, עם צמחי בר של אזורים טרופיים, סובטרופיים, ממוזגים וקרים. מתוך 30,000 מיני צומח בסין, ניתן למצוא 18,000 זנים ביונאן. זהו גם מחוז עשיר בגופי מים ובמשקעים, ובין היתר זורמים דרכו נהרות המקונג והיאנגדזה. המחוז גם עשיר במחצבים שונים, מתכות שונות, דלקים ועוד.
מבחינה אתנית, זהו המחוז המגוון ביותר בסין, עם 26 קבוצות אתניות שונות, מתוך ה-56 המוכרות על ידי הממשל. למעשה, מוגדרים שמונה אזורים במחוז כ"נפות אוטונומיות" של מיעוט כלשהו. בני ההאן (קבוצת הרוב בסין) מהווים 67% מהאוכלוסייה, והיתר משתייכים לקבוצות הבאות: יי וטיבטים בחבל דיצ'ינג בצפון מערב; באי בחבל דאלי במערב; דאי בחבל שׂישוואנגבאנה בדרום ובחבל דֶחוֹנְג במערב; האני (או "אַחַה") בּלַאנְג וגִ'י-נְווֹ גם הם בשׂיוואנגבאנה; אַצַ'אנְג, גִ'ינְגְפּוֹ ודֶאַנְג גם הם בחבל דחונג;
נאסי (או "נאחי"), מוסואו ופּוּמִי בחבל לִיגְ'יַאנְג; וַה, לַאהוּ ונוּ לאורך המקונג; לִיסוּ בחבל נוּגְ'יַאנג בצפון מערב; קבוצות אתניות נוספות, לאו דווקא ייחודיות ליונאן, הן חְווֵי (סינים מוסלמים), מְיַאו (או "הְמונְג"), גְ'וַאנְג, בּויִי, יַאו, ועוד. במסגרת המאמצים לשמר את מורשתם של הקבוצות האתניות, הוכרז חלק מהשטח שבו מתגוררים בני ההאני כאתר מורשת עולמית בשם הנוף התרבותי של טרסות האורז בחונגחה האני.
יונאן הייתה בשנות השלושים אחד המחוזות הנחשלים ביותר בסין וככזאת הייתה היעד של הצעתו של יעקב ברגלס מ-1939, ליישב מאה אלף פליטים יהודיים. מאידך גיסא, כמקור האספקה היחיד של הממשל הסיני במלחמת סין–יפן השנייה 1937-1945 בדרך בורמה שנסללה מבורמה לקונמינג, היוותה יונאן את צינור החמצן לצייאנג קאישק להמשך הלחימה, והחל מ-1943 טיסות האספקה של הבריטים ובני בריתם, מהודו לקונמינג, דרך ה"האמפ", הפכו את העיר קונמינג ויונאן כולה למקום אסטרטגי חשוב לקיום סין, וגרמו לתנופת פיתוח משמעותית לעיר ולמחוז.
החל משנת 1983 החל גידול בייצור פרחי הנוי, ויונאן הפכה ליצרנית פרחי הנוי הגדולה בעולם, המייצרת את מרבית צריכת הפרחים של סין, שהיא צרכנית הפרחים הגדולה בעולם.
לקראת סוף המילניום התפתחה ביונאן גם תעשיית תיירות ענפה בעידוד ממשלתי, כשהערים קונמינג, דאלי, ליג'יאנג, זונדיאנג (שנגרילה) ואזור לוגו-חו, הפכו ליעדי תיירות פנים וחוץ מובילים ונבנו שדות תעופה וכבישים רבים לעודד תעשייה זאת.
בסלעים של מחוז יונאן התגלה בשנת 2013 הדג אנטלוגנאתוס, שהוא הסוג הקדום ביותר של חולייתנים לסתניים.
במחוז נבנה סכר באיחטאן, התחנה ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם והסכר הרביעי בגודלו בעולם מבחינת נפח.
החזית הלאומית
עברים
עִבְרִים הוא כינוי מקראי לבני ישראל.
תאוריות רבות הוצעו בניסיון לזהות ולקשור את העברים עם ישויות המוכרות לנו מכתובות של אותה העת, כמו העפירו ואחרים, אולם אף אחת מהתאוריות הללו לא התקבלה עדיין על ידי החוקרים. ראו על כך בהרחבה בערך: קבוצות שהוצעו לזיהוי כעם ישראל המקראי.
עם תחיית השפה העברית בארץ ישראל והתהוות היישוב העברי החל לשמש הכינוי "עברים" לבני החברה העברית החדשה והיישוב העברי ("היישוב החדש") בארץ ישראל, הדוברים עברית, ולכל דבר או התארגנות השייכים לחברה זו.
העברים כקבוצה אתנית/שבטית עצמאית.
המושג "עברים" מופיע במקרא (וראו לגבי הח'בירו להלן), בעיקר בתורה. בספרי הנביאים הוא מופיע מעט, אולם יונה הנביא מתאר עצמו כ"עברי אנכי" לאנשי הספינה.
מההקשרים המקראיים בהם הוא מופיע, בעיקר בספר בראשית, היו מעטים שחשבו כי העברים היו במקורם קבוצה אתנית בפני עצמה, ולא רק כינוי נרדף לבני ישראל:
ואולם ניתן בהחלט להבין שמשפחת אברהם לא הייתה בודדה, אלא הגיעו ביחד איתם עוד אנשים "הנפש אשר עשה בחרן" () בין אם נבין שהיו עבדים שקנו או תלמידים שהצטרפו למורה רוחני, עד כי הקימו מחנה נרחב שהטיל מורא על הסביבה (עי' ) וניתן להסביר לפי זה את כל המקורות הקודמים, כשבני יעקב מהווים את המרכז והתלמידים/עבדים את היתר.
הסבר נוסף נובע מכך שבשושלת המקראית, אברהם מוזכר כצאצא של עבר. אפשרי כי צאציו של עבר יצרו שבט גדול אשר כונה בשם עברים. כך אברהם היה עברי, וצאצאיו אף הם משויכים לשבט העברי.
אטימולוגיה.
כבר מפרשי המקרא הראשונים נחלקו ביניהם במקורו האטימולוגי של הביטוי "עברים", ולהלן יוצגו ההסברים המרכזיים.
הבאים מעבר הנהר.
האזכור הראשון במקרא של "עברי" כשם תואר, בא בפסוק: "וַיָּבֹא הַפָּלִיט וַיַּגֵּד לְאַבְרָם הָעִבְרִי" (), ודעת חז"ל במדרש בראשית רבה (פרשה מ"ב הלכה ח'), שנקרא כך כיוון שבא מעבר הנהר, כלומר – מאזור ארם נהריים, שהרי אברהם יצא לארץ כנען מחרן, ומפורש בספר יהושע (): "וָאֶקַּח אֶת אֲבִיכֶם אֶת אַבְרָהָם מֵעֵבֶר הַנָּהָר".
הסבר זה קשה משלוש סיבות: ראשית, ארץ המוצא של אברהם אבינו היא אור כשדים, כמפורש בבראשית () וכן בנחמיה (), ולא עבר הנהר. שנית, "עבר הנהר" הוא מושג יחסי ולא קבוע: ליושבי ארץ ישראל הכוונה לארם-נהריים, אך ליושבי ארם-נהריים הכוונה לארץ ישראל ושלישית - המקובל במקרא הוא, כי מקומות הם הנקראים על שם אנשים ולא ההפך.
תעתיק של המילה "ח'בירו".
בהתבסס על ההנחה השנויה במחלוקת כי יש לזהות בין ה"ח'בירו" הנזכרים בין היתר גם במכתבי אל עמארנה (ייתכן ששמם הוא בעצם: "עפירו", או אפילו: "עבירו" מלשון עברים, היות שהאותיות ח' ו-ע' מתחלפות במצרית וכך גם האותיות ב' ו-פ' שמתחלפות ביניהן בשפה האכדית הקדומה) לבין העברים, יש שהציעו כי המילה היא אכדית במקורה, ומשמעה, ככל הנראה, נוודים-פולשים. המילה הפכה ל"עברים" בלשון המקראית, אם באופן מכוון על ידי מחבר המקרא, ואם כתוצאה מהרגל שימוש שהשכיח את המשמעות המקורית של המונח. מכאן שאין לחפש למונח זה אטימולוגיה משלו בשפה העברית.
הסבר זה קשה גם הוא, כי יהא אשר יהא פירושה המדויק של המילה ח'בירו, הרי שמשמעה הוא שלילי, ולא סביר שהמקרא ישתמש במילה זו דווקא במקומות בהם הוא משתמש בה (כגון כלפי אברהם המכונה "אברם העברי", או כלפי יוסף שנודע במוצהר כ"נער עברי" מ"ארץ העברים" והפך למשנה לפרעה ועוד). לא סביר גם שמדובר בהרגל שימוש, כיוון שהמקרא משתמש במילה זו במקומות ספורים ביחס לשאר הכינויים, ואין להניח כי הדבר מקרי.
מצאצאי עֵבֶר, נינו של שֵׁם.
צאצאיו של עֵבֶר בן שלח, מוזכרים הן ברשימת הדורות משֵׁם ועד עבר המופיעה ב ואילך, והן ברשימת הדורות משם ועד אברהם המופיעה שם ב ואילך. ברשימות אלו יוחד עבר במספר היבטים ביחס לשאר הדמויות המוזכרות בהן:
מדרשי חז"ל בהתבססם על פסוקים שונים בתורה מציינים שבימי האבות התקיימה ישיבת שם ועבר וכן שמלכיצדק מלך שלם היה שם בן נח.