שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1993 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמו של ג'יי. רובי וסטל (J. Robie Vestal), שהיה מיקרוביולוג מאוניברסיטת סינסינטי, מהעיר סינסינטי, במדינת אוהיו שבארצות הברית, שמחקרו באנטארקטיקה התמקד בהתאמות של מערכות אקולוגיות מיקרוביאליות לתנאי מזג אוויר קיצוניים.
רכס וסטאל
לואי פול בון
לואי פול בון (בפלמית: Louis Paul Boon; 15 במרץ 1912, אאלסט – 10 במאי 1979) היה סופר ועיתונאי בלגי שכתב בהולנדית.
ביוגרפיה.
לואי פול בון נולד בשנת 1912 למשפחת פועלים. בגיל 16 הוא עזב את בית הספר והצטרף לאביו בעבודתו. בשנת 1936 הוא התחתן וכעבור שנה נולד בנו הבכור.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הוא גויס לצבא, נפל לשבי ולאחר מספר שבועות במחנה שבויים חזר הביתה. את ספרו הראשון פורסם בשנת 1942 ובשנת 1944 הוא פרסם את ספרו השני.
לאחר סיום המלחמה, בון עבד בעיתון קומוניסטי. בשנת 1947 הוא סיים את ספרו הרביעי My Little War על אירועי המלחמה.
בשנת 1953 לואי פול בון פרסם את ספרו המפורסם ביותר Chapel Road שכתיבתו הוא החל עוד בשנת 1943.
את הספריו הראשונים בון פורסם תחילה בהולנד ורק כעבור מספר שנים בבלגיה. בשנות ה-50 ספריו תורגמו לגרמנית זכו להצלחה במספר מדינות אירופה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה מועמד לקבלת פרס נובל לספרות, אך בסופו של דבר הפרס לא הוענק לו. לבון הוענקו מספר פרסי ספרות בלגים, הראשון בשנת 1942 ואחרון בשנת 1972.
בשנת 2020 על בסיס ספרו 'הכנופיה של יאן דה ליכטה' משנת 1957, צולמה סדרת טלוויזיה "הגנבים מהיער".
סרה דה טרמונטנה
סרה דה טרמונטנה (בקטלאנית: Serra de Tramuntana, בספרדית: Sierra de Tramontana) הוא רכס הרים בצפון-מערב האי מיורקה בספרד. באותו שם מכונה אחד מששת החבלים (comarques בקטלאנית) של מיורקה, הקרוי על שם רכס ההרים, אך משתרע מעט מעבר לאזור רכס ההרים. בשנת 2008 אוכלוסיית אזור סרה דה טרמונטנה הייתה 109,870 תושבים רשומים. ב-27 ביוני 2011 הכריז ארגון אונסק"ו על סרה דה טרמונטנה כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה.
רכס ההרים של סרה דה טרמונטנה משתרע על שטח של 1,067 קילומטרים רבועים ולאורך של יותר מ-90 קילומטרים. באזור מתגוררים כ-20,000 תושבים, כמחציתם גרים בעיירה . רכס ההרים העיקרי תופס את כל החלק המערבי והצפון-מערבי של מיורקה. סרה דה טרמונטנה מתנשא עד ל, הנקודה הגבוהה ביותר במיורקה (1,445 מטר), כשבהרים הצפוניים של מיורקה יש 54 פסגות בגובה מעל אלף מטרים. מתחת לפוץ' מז'ור נמצאים שני מאגרים של מי שתייה, מאגר קובר (Cúber) ומאגר גורג בלאו (Gorg Blau), שעודף המים שלהם נשפך לקניון דרך ערוץ הנחל טורנטה דה פראיס (Torrent de Pareis).
הר הוא החלק הדרומי ביותר ברכס טרמונטנה.
ההרים נגישים בקלות באמצעות כבישים ומסלולי הליכה רבים. ועם זאת אין בהם תיירות המונית, והם אידיאליים לטיולים רגליים ורכיבה על אופניים. סרה דה טרמונטנה שובה לב בנוף הפראי והיפה להפליא שלו, שעדיין מכוסה בצמחייה המקורית על פני שטחים נרחבים, ובטבע שכמעט ולא נפגע.
קול דה קל רייס.
קול דה קל רייס (Coll de Cal Reis) הוא אוכף הרים ברכס סרה דה טרמונטנה. ממערב לאוכף משתרע הרכס עד לנקודה הגבוהה ביותר של האי, פוץ' מז'ור, ואילו ממזרח לאוכף, יש רק פסגה צדדית מינורית, מולטה דה קלס רייס (Moleta de Cals Reis).
הכביש המהיר Ma-2141 מוביל מעל האוכף אל עיירת החוף , אחת הדרכים הנחשבות כציוריות של ספרד. הדרך היא גם יעד נודע לרוכבי אופניים.
אקלים.
האקלים בטרמונטנה גשום משמעותית יותר משאר האי, עד 1,507 מילימטרים משקעים אטמוספיריים בשנה, בהשוואה לחלקים אחרים של האי בהם כמות הגשמים השנתיים היא פחות מ-400 מילימטרים. האקלים גם קריר יותר בגלל הגובה, וכמה ימים של שלג אינם דבר חריג במהלך החורף.
בעלי חיים.
בין בעלי החיים של האזור בולטת הקרפדה המיילדת של מיורקה ("Alytes muletensis"), שהתגלתה כממצא חי רק בשנת 1979 והיא אנדמית לאזור זה. בשנת 2003 נתגלה פרט דו-ראשי של נחש הכיפה הבלתי מזיק לא הרחק מוויידמוסה (Valldemossa). הנחש כונה בתקשורת "הידרה של מיורקה" (רמיזה להידרה בת תשעה הראשים, דמוית הנחש של המיתולוגיה היוונית). ניתן להתרשם מהנחש הנדיר בגן החיות של הזוחלים בדרום האי (הכביש המהיר פלמה-מנקור).
גאולוגיה.
לפני יותר מ-300 מיליון שנה, לקראת סוף הפלאוזואיקון, החלק של קרום כדור הארץ המכונה כיום ספרד היה מעורב ישירות בהתנגשות הקראטון היבשתי של לאורנטיה (אמריקה הצפונית של ימינו), אירופה ויבשת-העל של גונדוונה (כולל אפריקה). כתוצאה מהתנגשות זו התפרש מתחם הרים ענק על פני יבשת העל של פנגיאה. ניתן למצוא כיום בסרה דה טרמונטנה תוצרי סחיפה מרכס הרים זה ששקעו בפרם ובטריאס בצורת אבני חול אדומות ואבני חרסית. רוב הסרה דה טרמונטנה וה בדרום-מזרח האי והמתחמים ההרריים המתנשאים באזור המרכז של מיורקה מורכבים מאבן גיר מהמזוזואיקון, ששקעה בעיקר ביורה לפני 180 מיליון שנה בים רדוד. פני האי כולו, כולל המשקעים מהשלישון ומהרביעון של המישור המרכזי של ימינו, מורכבים עד 90 אחוזים מאבן גיר.
לאחר שיבשת-העל פנגיאה התפרקה וחלקיה הלכו והתרחקו בתחילה, אפריקה ואירופה, כולל ספרד של ימינו, שוב נעו זה כלפי זה. עקב התנגשות ספרד עם אפריקה בשלישון לפני כ-20 מיליון שנה, החלק בקרום כדור הארץ, המהווה כיום את האי מיורקה, נדחס בכ-50% מגודלו המקורי. המשקעים מהיורה ממש נגרסו ונדחפו זה על גבי זה מספר פעמים. במהלך המשך השלישון שקעו חלקים נרחבים מהאזור המרכזי של האי, מה שגרם למבנה בן שלושת החלקים הנוכחי של האי, סרה דה טרמונטנה בצפון-מערב, המישור המרכזי וסרס דה לייבנט שבדרום-מזרח. מכיוון שגובה פני הים באותה תקופה היה גבוה בהרבה ממה שהוא היום, המישור המרכזי הוצף לחלוטין על ידי הים. לכן סלעי הטריאס, היורה והקרטיקון היו מכוסים שם על ידי משקעים משלהי השלישון.
גשמים עזים ברביעון הובילו כמויות אדירות של שברי סלעים מסרה דה טרמונטנה אל השפלה והעמיקו סדקים ונקיקים. הפחמן הדו-חמצני הכלול במי הגשמים ובכך גם במים שחלחלו לקרקע המיס כמויות גדולות של אבן גיר, מה שהוביל ליצירת קרסט באזורי ההרים והגבעות של האי. במיקום הבולט, "הבקע הגדול", הטוהר ועובי אבן הגיר האיצו את תהליך הקרסט. תופעות הקרסט מתבטאות בדמות מערות שונות, במיוחד באזור סרס דה לייבנט, ובצורה של עמקי התמוטטות פוריים (מה שמכונה ) בסרה דה טרמונטנה מלאים במשקעי נהר אחרונים בצורה המיוחדת, אך המוגבלת מקומית של .
זהו מאפיין מיוחד של רכס הרי החוף אלו, שבגבהים שמעל 600 מטר מופיע לפתע אזור חקלאי, אם כי מוגבל, עם יישובים מבודדים, ואילו בגבהים התחתונים יותר, טרסות עם עצי תפוז ושקד או גידול זיתים אפשריות רק בעמקים מסוימים. הרי הקרסט של הצפון יצרו עולם מוזר של צורות, שבשדות מרצפי אבן הגיר החדים שלהם והרכסים המחודדים, שתמיד יש בהם נקיקים, מזכירים צורות קטנות מהקרסט הטרופי. מרשימים במיוחד הצורות ליד העיירה למרגלות ההר עד לעיירת החוף , גם ליד המנזר הידוע . צורות דומות ניתן לראות על סלעי אבן הגיר ישירות על החוף הסלעי של מפרץ סה קלוברה.
תיירות.
שבילי הליכה.
באזור זה יש שבילי הליכה הררים רבים. בקתת ההרים (refugi) טוסלס ורדס (Tossals Verds) ממוקמת על מסלול ההליכה למרחק גדול GR 221, בלב הסרה דה טרמונטנה, בגובה 540 מטר. היא זמינה לכולם תמורת תשלום קטן, ומהווה נקודת התחלה אידיאלית לחקר בתי הקרח של רכס טרמונטנה במסנליה (Massanella).
בתי הקרח.
בימים שקדמו למערכות הקירור וההקפאה החשמליות, נאסף שלג על ההרים הגבוהים בחודשי החורף, נאגר בבתים שתוכננו במיוחד ועובה לקרח; חומרי בידוד כגון קש מנעו הפשרה מוקדמת. בעונות החמות נמכר הקרח במקומות הנמוכים יותר. רבים מבתי הקרח לשעבר הללו נמצאים בשלבים שונים של התפררות בגבהים הגבוהים יותר של סרה דה טרמונטנה.
יחסי איי שלמה–רוסיה
יחסי איי שלמה–רוסיה הם יחסי החוץ בין איי שלמה ורוסיה.
סקירה כללית.
בשנת 2012 פורסם כי איי שלמה ורוסיה פועלים יחד בכונן יחסים דיפלומטיים. ב-Solomon Star דווח על כך בעקבות פגישה בנאדי בין שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב, לבין שר החוץ של איי שלמה, פיטר שאנל. גורם לענייני חוץ אמר כי מספר נושאים שמעניינים את שתי המדינות נדונו אך התוכנית המוצעת לקשרים דיפלומטיים עמדה בראש סדר היום. איי שלמה עשויים לפנות לסיוע רוסי בפרויקטים של אנרגיה מתחדשת.
רוסיה יצרה קשרים עם כמה מדינות ב באותה שנה והם אף תמכו בה ביחסי החוץ שלה.
עמק ביקון
עמק ביקון (באנגלית: Beacon Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח, באזור חוף סקוט, באדמת ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה.
העמק ממוקם בין הר פירמיד ורמת ביקון.
מאפיינים אסטרוביולוגיים.
האזור המרכזי של עמק ביקון נחשב לאחד האזורים על פני כדור הארץ, המקבילים בתנאי הסביבה בהם, לתנאי הסביבה הקיימים על כוכב הלכת מאדים, ובכך מאפשר מחקר אסטרוביולוגי. וזאת בשל הנתונים:
אתרים בעמק.
בעמק ביקון מצויים האתרים:
היסטוריה.
גילוי ומיפוי העמק.
העמק מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
מקור השם.
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת חקר אנטארקטיקה של אוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון, מאוניברסיטת ויקטוריה שבעיר ולינגטון, בירת ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959.
העמק נקרא על שם רמת ביקון, הסמוכה.
לקריאה נוספת.