השימוש בחפצים מהמלאי האישי של הדמות הראשית היה נעשה באופן דומה, על ידי לחיצה על ובחירה של סמלים גרפיים (או מילים) המייצגים את החפצים השונים שכלולים במלאי האישי בתחתית המסך ולחיצה על המיקום במסך שעליו מעוניין השחקן לנסות להשתמש בחפץ הנבחר.
דיאלוגים ושיחות עם דמויות אחרות במשחק היו מתבצעים על ידי בחירת המשפט שאותו רוצה השחקן שהדמות הראשית תאמר, מתוך רשימה של כמה משפטים אפשריים (לאחר שהדמות הראשית החלה בשיחה עם הדמות האחרת).
לימים זכה סגנון משחק זה לכינוי "סגנון לוקאס ארטס" (LucasArts Style).
ממשק העכבר לא היה החידוש היחיד ש Maniac Mansion הציע; המשחק כלל גם מספר דמויות ראשיות שניתן היה לבחור ביניהן מתוך מבחר של דמויות, לכל אחת תכונות משלה והמפתח לפתרון מוצלח של המשחק הוא שיתוף פעולה נכון בין כל הדמויות. המשחק הציג גם לראשונה את הרעיון של "סצנות מעבר", קטעי אנימציה קצרים שהופיעו בזמנים מסוימים במהלך המשחק וחשפו חלקים בעלילה המתרחשים ב"מקום אחר" במשחק ועל ידי כך מעניקים רמזים נוספים לשחקן. המשחק כלל גם מספר סופים אפשריים ובנוסף, יישם המשחק לראשונה את הרעיון שלפיו הדמויות הראשיות אינן מתות לעולם במהלך המשחק, רעיון שיושם בכל שאר משחקי ההרפתקה שהוציאה חברת לוקאס ארטס.
לצורך יצירת המשחק בנתה לוקאס ארטס מנוע ממוחשב שנקרא (SCUMM (Script Creation Utility for Maniac Mansion ששימש אותה גם ליצירת משחקי הרפתקה נוספים.
Maniac Mansion זכה להצלחה גדולה, וב-1988 הוציאה החברה משחק נוסף: "Zak McKracken and the Alien Mindbenders", שזכה אף הוא להצלחה גדולה.
בעקבות ההצלחה של המשחקים תומכי-העכבר, סיירה החלה גם היא ליישם ממשק-עכבר במשחקי ההרפתקה שלה והוציאה משחקי הרפתקה שהשתמשו בממשק מבוסס צלמיות. הראשון שבהם היה "מסע המלך 5", שיצא לאור ב-1990. בממשק זה, כל פעולה אפשרית במשחק מיוצגת על ידי אייקון מתאים. אייקון של איש הולך מייצג את פעולת ההליכה של הדמות הראשית ממקום למקום, אייקון של פה מייצג דיבור עם דמויות אחרות, אייקון של יד מייצג את הפעולה של לקיחה של חפץ, אייקון של עין מייצג את פעולת ה"הסתכלות" על חפץ או אזור מסוים (כדי לקבל עליו מידע נוסף) ואייקונים נוספים.
מעבר בין האייקונים השונים היה מתבצע באמצעות לחיצה על הכפתור הימני של העכבר. סמן העכבר עצמו היה משתנה לצורה של האייקון המתאים ולחיצה עם הסמן על המקום המתאים במשחק הייתה מבצעת את הפעולה שמסמל האייקון על האובייקט שהופיע באותו המקום. לדוגמה, כדי "לדבר עם" דמות אחרת צריך היה ללחוץ על הכפתור הימני עד שסמן העכבר היה משתנה לאייקון ה"פה" ואז להזיזו לעבר הדמות שברצונך לשוחח איתה וללחוץ על הכפתור השמאלי של העכבר כשסמן ה"פה" נמצא מעליה.
שימוש בחפצים היה נעשה על ידי פתיחת חלון המלאי האישי ובחירה של חפץ רצוי ממנו באמצעות העכבר. אז היה סמן העכבר משנה את צורתו לצורת החפץ הנבחר ואפשר היה להוביל אותו למיקום הרצוי וללחוץ עליו עם העכבר.
ב-1992 יצא המשחק The Legend of Kyrandia שהציג ממשק מבוסס עכבר שבו רוכזו כל פעולות המשחק לידי סמן אחד. לחיצה עם הכפתור הימני של העכבר על אובייקט מסוים במשחק הייתה "מסתכלת על" אותו אובייקט ומציגה מידע נוסף עליו, לחיצה על הכפתור השמאלי הייתה "משתמשת ב" אותו אובייקט - אם האובייקט היה אביזר שניתן לקחת, הדמות הראשית הייתה לוקחת את האובייקט, אם האובייקט היה דמות אחרת, הדמות הראשית הייתה פותחת בשיחה עם הדמות הזו, אם האובייקט היה דלת הדמות הראשית הייתה פותחת את הדלת וכו'. עם השנים יצאו משחקים נוספים שהשתמשו ברעיון זהה. בין הידועים שבהם הוא המשחק "תחת שמי פלדה" (Beneath a Steel Sky), שיצא לאור בשנת 1994.
ב-1990 הוציאה לוקאס ארטס את המשחק הראשון בסדרה שהנחילה לה את ההצלחה הגדולה ביותר; סדרת "אי הקופים", שהמשחק הראשון שבה, "הסוד של אי הקופים" (The Secret of Monkey Island), יצא ב-1990 וכלל ממשק-עכבר משופר, גרפיקה ב-256 צבעים, מוזיקת רקע שתמכה בכרטיס-קול ועלילה רחבה עם שלל דמויות משעשעות ודיאלוגים שנונים.
המשחק שבה את לב השחקנים, זכה להצלחה גדולה והוליד שלושה המשכים שזכו להצלחה גם הם.
ב-1993 הוציאה לוקאס ארטס את המשחק הפופולרי "יומו של הטנטקל" שהתאפיין בסגנון גרפיקה קריקטוריסטי, בהומור "מופרע" ובעלילה "מטורפת". הצלחתו של המשחק הולידה משחק נוסף באותו סגנון, "סם ומקס מתגלגלים בדרכים", שזכה לאהדה רבה גם הוא.
ב-1994 הוציאה חברת Access את Under a Killing Moon ("תחת ירח רצחני") מסדרת טקס מרפי. משחק זה, שהיה הכותר השלישי בסדרה, הציג גרפיקה בסגנון ריאליסטי. בכך הוא היה מבין המשחקים הראשונים בז'אנר שהתבססו על דמויות שצולמו בווידאו עם קטעי דיבור של הדמויות לאורך כל המשחק.
ב-1995, שיתוף פעולה בין לוקאס ארטס לבין המפיק והבמאי סטיבן ספילברג הוביל ליצירתו של משחק הרפתקה מסוגת המדע בדיוני בשם The Dig. משחק זה היה יוצא דופן, מכיוון שלא היה בו ההומור הפרוע שהפך לאחד מסימני ההיכר של משחקי ההרפתקה של לוקאס ארטס, ואפיין את עלילותיהם של שאר המשחקים שלהם.
ב-1996 הוציאה חברת דרימוורקס את The neverhood, משחק ההרפתקה הראשון שנוצר בטכניקת claymation (סטופ מושן עם פלסטלינה).
במהלך השנים הוציאה לוקאס ארטס משחקי הרפתקה מצליחים נוספים, ביניהם Full Throttle ב-1995 ו-Grim Fandango ב-1998. Grim Fandango היה משחק ההרפתקה הראשון של לוקאס ארטס שלא השתמש במנוע SCUMM, אלא במנוע חדש, בשל אופיו החדשני והממשק החדש שלו, שלא דמה לזה שהיה פעיל בשאר משחקי ההרפתקה של החברה.
הצי הרוסי הקיסרי
הצי הרוסי הקיסרי היה הצי המלחמתי של האימפריה הרוסית משלהי המאה ה-17 ועד סופה של הקיסרות ב-1917 וייסוד ברית המועצות.
הצארים הראשונים לשושלת רומנוב.
ב-1636, בתקופת שלטונו של הצאר מיכאיל הראשון (מיכאיל פיודורוביץ' רומנוב), הושקה אוניית המלחמה התלת-תורנית הראשונה שנבנתה ברוסיה עצמה. את האונייה בנו בבלחנה (Балахна) חרשי-אוניות דנים מהולשטיין (Holstein) על פי תוכניות אירופיות ושמה נקרא "פרידריך". בהפלגת הבתולים שלה בים הכספי נקלעה האונייה לסערה וטבעה.
במלחמת רוסיה-שוודיה, 1658-1656 לכדו כוחות רוסיים את המבצרים השוודיים בדונאבורג (Dünaburg) ובקוקנהאוזן (Kokenhausen) שעל נהר דווינה המערבית. שם המבצר בקוקנהאוזן שונה ל"צארביץ'-דמטרייב" (Царевич Дмитриев), ובו הקים הבויאר אפנסי אורדין-נאשוקין (Афанасий Ордин-Нащокин) מספנה והחל לבנות ספינות לשיט בים הבלטי. ברם, ב-1661, על פי תנאי חוזה קרדיס (Cardis), התחייבה רוסיה להחזיר לשוודיה את השטחים שכבשה מידיה ולהשמיד את כל האוניות שבנתה במספנת צארביץ'-דמטרייב. הבויאר אורדין-נאשוקין לא התאבל זמן רב על המפלה, אלא הפנה את מרצו אל נהר הוולגה ואל הים הכספי. באישורו של הצאר הביא בוני-אוניות הולנדיים אל העיירה דדינובו (Дединово), השוכנת סמוך למפגש הנהרות וולגה ואוקה (Ока́). בניית האוניות במקום זה החלה בחורף 1667. בתוך שנתיים הושלמה בנייתם של ארבעה כלי שיט: אונייה הנושאת 22 תותחים, ששמה נקרא "אורל" (Орёл, "נשר"), ושלוש ספינות קטנות יותר. ה"פרדריק" חסרת-המזל הייתה כלי שיט הולשטייני; ה"אורל", לעומתה, הייתה אוניית המפרשים התלת-תורנית הרוסית הראשונה, אך גם גורלה לא שפר. היא נפלה באסטרחן לידי קוזאקים מורדים בהנהגת סטפן ראזין. הקוזאקים שדדו את ה"אורל" ונטשוה כשהיא שקועה למחצה בשפך הנהר וולגה.
במהלך המאה ה-17 הפליגו סוחרים רוסיים וקוזאקים בקוצ'ים בים הלבן, חקרו את הנהרות לנה, קולימה ואינדיגירקה (Индиги́рка) והקימו יישובים במעלה הנהר אמור. הנודע ביותר מבין מגלאי ארצות אלה הוא סמיון דז'נייב (Семён Ива́нович Дежнёв), שהפליג ב-1648 באוקיינוס הקרח הצפוני למלוא אורכה של רוסיה של ימינו. לאחר שהקיף את חצי האי צ'וקוטקה, עבר דז'נייב דרך ים ברינג והפליג אל האוקיינוס השקט.
הצי הרוסי בימי פיוטר הגדול.
צי קבע רוסי הוקם לראשונה בתקופת שלטונו של פיוטר הגדול. ב-1696, במהלך מערכות אזוב נגד הטורקים, הפעילו הרוסים לראשונה 2 אוניות קו, 4 ספינות הבערה, 23 גליאות ו-1300 סטרוגי (стругы), שנבנו בנהר וורונז' (Воро́неж). לאחר כיבוש מבצר אזוב (Азо́в) עיינו הבויארים חברי הדומה בדוח שחיבר הצאר על העימות הצבאי, וב-20 באוקטובר 1696 אישרו את ההחלטה להתחיל בבניית צי מלחמתי. יום זה נחשב כיום ההולדת הרשמי של הצי המלחמתי הרוסי הסדיר.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה (1700-1721), הקימו הרוסים את הצי הבלטי. הצי הורכב מספינות משוט שנבנו בכמה מספנות בשפכי הנהרות סיאס (Сясь), לוגה (Луга) ואולונקה בשנים 1702–1704. כדי שיוכלו להגן על החופים שכבשו ולתקוף את קווי הקשר הימיים של האויב בים הבלטי, הקימו הרוסים גם צי אוניות מפרשים, שחלקן נבנו ברוסיה והאחרות נקנו בחו"ל. בשנים 1703–1723 נמצא הבסיס הראשי של הצי הבלטי בסנקט פטרבורג (Санкт-Петербу́рг) ואחר כך בקרונשטאדט (Кроншта́дт).