3. מי שיש לו כסף. מי שאין לו, זה לא חובה עליו.
הלכתה.
חובה, ובעל הבית או בעל המשפחה או אב המשפחה, מוציא על אשתו ועל ילדיו הקטנים והגדולים.
כמותה.
"צאע" של המאכל הכי פופולרי בכפר. הצאע מוערך היום בכ-2 קילו ו-180 גרם. מותר להוציא את שווה הערך שלו.
הזכאים לקבל ממנה.
לעניים, ומומלץ לתת לעניים שהם קרובי משפחה.
גרי קופר
גרי קופר (באנגלית: Gary Cooper; 7 במאי 1901 - 13 במאי 1961) היה שחקן קולנוע אמריקני ממוצא בריטי אשר הקריירה שלו החלה בשנות ה-20 ונמשכה עד מותו. הוא נודע בסגנון משחקו השקט והמאופק והדמויות האינדיבידואליסטיות שגילם, אשר הסתירו לרוב סערת רגשות מאחורי התדמית המרוסנת. דמות זו התאימה במיוחד למערבונים, ואכן קופר שיחק בכמה מערבונים הנחשבים לטובים בסוגם, לרבות המערבון הקלאסי "בצהרי היום" שביים פרד זינמן בשנת 1952. קופר זכה בשני פרסי אוסקר במהלך הקריירה שלו, והיה מועמד לפרס חמש פעמים. בשנת 1961 זכה לפרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו לאומנות הקולנוע.
ביוגרפיה.
קופר נולד בשם פרנק ג'יימס קופר בעיירה הלנה במונטנה, אך את ילדותו בילה באנגליה ביחד עם אמו ואחיו. בן 13 נפצע בתאונת מכונית, והחלים בחוות הבקר של אביו במונטנה, שם רכש את כישורי הרכיבה ששימשו אותו כשהיה שחקן. בתקופה זו התיידד עם היַלדה מירנה לוי, אשר לימים תהא אף היא לשחקנית קולנוע מפורסמת.
ב-1924 עבר קופר ללוס אנג'לס ובכוונתו היה להיות צייר מקצועי, אך הוא נכשל בכך. לאחר שלושה חודשים החל להתפרנס כניצב בתעשיית הקולנוע, ובתוך שנה קיבל תפקיד בסרט קצר. לאחר פרסום הסרט נקרא לאולפני סרטי פרמאונט והוצע לו חוזה ארוך טווח. הוא שינה את שמו לגרי קופר בעצת סוכנו, שחש כי השם גרי הוא "חזק ומחוספס" ומזכיר את העיר גרי באינדיאנה. תפקידו החשוב הראשון היה בדרמה "כיבושה של ברברה וורת'" בשנת 1926, ודמות השחקן הגבוה והנאה שגילם כבשה את המסך; בניגוד לרבים מבני דורו, הוא הצליח במעבר מן הסרט האילם אל מסך הקולנוע.
במהלך הקריירה שלו הופיע קופר בלמעלה ממאה סרטים, כעשרים מהם מערבונים. בסרטיו שיחק את הטיפוס האמריקני האידיאלי – שתקן, מאופק, אך עומד על שלו, ואינו מהסס לנקוט אלימות כאשר הדבר מצדיק זאת. קופר שיחק בשני סרטים קלאסיים של הבמאי פרנק קאפרה, "מר דידס הולך העירה" ו"פגוש את ג'ון דו", ובהם ביסס את דמות הטיפוס "הכל-אמריקאי" הנדהם מול השחיתות של המערכת הפוליטית ושל העיר הגדולה.
בשנת 1941 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדרמת המלחמה "סרג'נט יורק", העוסקת באיכר פציפיסט ההופך לגיבור מלחמה בזמן מלחמת העולם הראשונה.
עם תחילת שנות החמישים דעכה מעט הקריירה של קופר, אך היא התחדשה וזכתה לתנופה כאשר בשנת 1952 זכה שוב בפרס אוסקר על הופעתו כשֵריף ויל קיין, שאנשי עיירתו נטשוהו כשביקש מהם עזרה בהתמודדות עם פושעים המבקשים את נפשו, בסרט "בצהרי היום". תפקיד זה נחשב עד היום לטוב שבתפקידיו. קופר לא הגיע לטקס, וביקש מידידו ג'ון ויין כי יקבל את הפרס בעבורו.
לאחר "בצהרי היום" המשיך קופר להופיע בסרטים במשך כעשור נוסף עד מותו. קופר, שנחשב לגבר נאה ומושך, גילה סימני זקנה בעשור האחרון לחייו. יש שהשכילו לנצל את סימני הגיל – לדוגמה, הבמאי פרד זינמן ניצלם היטב בסרט "בצהרי היום" – אך הופעתו בסרטים כגון הקומדיה של בילי ויילדר "אהבה אחרי הצהריים" בשנת 1957, אל מול אודרי הפבורן שהייתה בשנות ה-20 לחייה, שידרה עייפות ותשישות. ויילדר סיפר בזכרונותיו כי נאלץ לצלם את הסרט כשדמותו של קופר מצולמת באופן מטושטש והוא שרוי באפלה, כדי להצעיר את מראהו.
חייו הפרטיים של קופר היו סוערים. לאחר כמה רומנים עם שחקניות ונשות חברה נחשבות נישא קופר לוורוניקה בלף, אשת חברה קתולית מניו יורק אשר עבדה תקופה קצרה כשחקנית בשם סנדרה שאו. נולדה להם ילדה אחת בשם מריה, ובהשפעתה המיר קופר את דתו לדת הקתולית. אף שקופר נותר נשוי לבלף עד מותו, הדבר לא הפריע לו לנהל מערכות יחסים עם שחקניות מפורסמות שהופיעו בסרטיו כגרייס קלי ופטרישה ניל.
בשנת 1961 מת קופר מסרטן הריאות. לפני מותו העניקה לו האקדמיה לאומנות הקולנוע פרס אוסקר של כבוד, אך הוא היה חולה מכדי להגיע לטקס, ואת הפרס קיבל עבורו ג'יימס סטיוארט אשר כקופר היה מן הכוכבים האהובים על הבמאי פרנק קאפרה וגילם בסרטיו תפקידים דומים לתפקידיו הקלאסיים של קופר, בדמות האמריקני התמים והשתקן.
קופר היה ידידו הטוב של ארנסט המינגוויי והופיע בעיבודים קולנועיים רבים ליצירותיו, לרבות "הקץ לנשק" (1932) ו"למי צלצלו הפעמונים" (1943).
קופר נחשב עד ימינו לאחד מגדולי שחקני הקולנוע שפעלו אי־פעם. דמותו הונצחה בבול דואר של ארצות הברית בשנת 1990. הבול, חלק מסדרה העוסקת בסרטים שהופקו בשנת 1939, מראה את דמותו של קופר כפי שהופיע בסרט "בו ג'סט".
העקומה הפוטופית
העקומה הפוטופית מתארת את יחס השטף האורי שיזוהה בעין האנושית בראייה פוטופית, כלומר ראייה באור יום, ביחס להספק נתון. העקומה מנורמלת כך ששיא גובהה הוא 1. גובה זה מתקבל באורך גל של 555 ננומטר (צבע ירוק).
כדי לחשב את השטף האורי בהינתן הספק (כלומר התפלגות פליטה של מקור אור) מסוים, יש לסכום את מכפלת ההספק הספקטרלי ורגישותה הספקטרלית של העין:
formula_1
כאן formula_2 הוא ההספק ביחידות ואט, formula_3 הוא גובה העקומה הפוטופית עבור אורך הגל הנתון ו-formula_4 הוא השטף האורי המתקבל, ביחידות לומן. בחישובים מעשיים משתמשים לרוב ב-683 בתור מקדם ומזניחים את ה-0.002.
בראייה בחשיכה (ראייה סקוטופית) עקומת הרגישות היא שונה, והמקסימום שלה מוזז לאורכי גל קצרים יותר. גם המקדם של האינטגרל שונה ושווה ל-1746. כלומר, רגישותם של הקנים (חיישני העין לראיית לילה) גבוהה בערך פי 2.5 מזו של המדוכים (החיישנים לראיית יום).
אליפות אוסטרליה הפתוחה
אליפות אוסטרליה הפתוחה היא אחת מארבעה טורנירי גראנד סלאם, שהן התחרויות החשובות ביותר בענף הטניס. האליפות מתקיימת במקומה הנוכחי, "מלבורן פארק" בעיר מלבורן שבאוסטרליה מאז 1980. עד 2007 נערכה האליפות על מגרשים קשים מסוג Rebound Ace, אך ב-2008 הוחלף סוג המשטח ל-Plexicusion. האליפות מתקיימת בחצי השני של חודש ינואר (ולעיתים בתחילת פברואר). קודם לכן היא התקיימה על מגרשי דשא במועדון "קויונג". האליפות הראשונה נערכה בשנת 1905, ומשנת 1968 היא "נפתחה" לשחקנים מקצוענים.
מועד ומיקום התחרות.
עד שנת 1972, מיקום התחרות השתנה מדי שנה ונערך במספר ערים שונות ברחבי אוסטרליה. בין הערים המארחות היו מלבורן, סידני, בריזביין, פרת', אדלייד, קרייסטצ'רץ' (שבניו זילנד) והסטינג. תאריך ההתחלה של הטורניר השתנה אף הוא משנה לשנה והיה תלוי במזג האוויר בעיר המארחת. כך, לדוגמה, בשנת 1923 התקיים הטורניר בחודש אוגוסט מכיוון שנערך בעיר בריזביין, הידועה בחום ובלחות הרבה ששוררת בה בחודשי הקיץ (ינואר הוא חודש קיצי באוסטרליה).
החל משנת 1972 הוחלט שהטורניר יתקיים במקום קבוע, ומלבורן נבחרה לעיר המארחת. מאז ועד שנת 1985 התקיים הטורניר בתאריכים משתנים בחודשים דצמבר וינואר. עד שנת 1977 הטורניר נערך בעיקר בחודש דצמבר, אך בשנה זו הוחלט להזיז את הטורניר כמה ימים קדימה ובשנה זו התקיימו שני טורנירים. המועד החדש לא צלח (ככל הנראה עקב היענות נמוכה של שחקנים מהדרג הגבוה להגיע לאליפות) ובשנים 1982 - 1985 הטורניר חל באמצע דצמבר. אולם בשנת 1986 הוחלט להזיז את הטורניר שוב, הפעם לאמצע ינואר וכך, כלל לא התקיים טורניר בשנת 1986, שכן במקום הטורניר של סוף 1986, נערך הטורניר בתחילת 1987. מאז ועד היום הטורניר נערך תמיד באמצע ינואר - מתחיל ביום ב' השלישי של חודש ינואר ומסתיים ביום ראשון כעבור כשבועיים (לא כולל טורניר המוקדמות).
האצטדיון המרכזי של הטורניר נקרא על שמו של רוד לייבר, מגדולי הטניסאים בהיסטוריה. עד לשנת 2009 היה זה האצטדיון היחיד בטורנירי הגראנד סלאם המאפשר לשחק כאשר יורד גשם, אך בשנת 2009 נבנה הגג החדש באצטדיון המרכזי בווימבלדון וכעת גם שם ניתן לשחק לאורך שעות הלילה ובמקרה של גשם, הגג נסגר.
האצטדיון שהושלם ב-1988 מכיל 15,000 מקומות. באליפות אוסטרליה, כמו באליפות ארצות הברית הפתוחה (אך בניגוד לטורניר וימבלדון ואליפות צרפת הפתוחה), מתקיימים משחקים בשעות החשכה לאור זרקורים, ובשנת 2005 נקבע תקדים בטורנירי הגרנד סלאם, כאשר משחק הגמר לגברים נערך בשעות הערב.
בתחרויות הראשיות ליחידים וליחידות משתתפים 128 שחקנים ושחקניות, והזוכה בטורניר צריך לנצח ב-7 משחקים: הטוב מ-5 מערכות אצל הגברים, או הטובה מ-3 מערכות אצל הנשים. כמו כן מתקיימות תחרויות לזוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים, וכן תחרויות לנוער, לוותיקים ולנכים.
טניסאיות וטניסאים ישראלים באליפות אוסטרליה.
בשנת 2007 הגיעה שחר פאר לשלב רבע הגמר, שבו הפסידה ב-3 מערכות והייתה רחוקה משחקון אחד מעלייה לחצי גמר, לסרינה ויליאמס מארצות הברית שזכתה באליפות. בשנת 2008 זכו בפעם הראשונה זוג ישראלים, אנדי רם ויוני ארליך, באליפות אוסטרליה הפתוחה בקטגוריית זוגות גברים. אותה שנה, פאר וויקטוריה אזרנקה מבלארוס הגיעו לשלב הגמר בקטגוריית זוגות נשים, שבו הפסידו לאחיות בונדרנקו מאוקראינה.
שיאני הזכיות ליחידים.
(בעידן החדש שלאחר 1969 בלבד):
מאיה בז'ראנו
אגאתה הקדושה
אָגָאתָה הקדושה (בלטינית: Sancta Agatha), הייתה נערה מקטניה שבסיציליה שעברה מרטיריום במאה ה-3 לספירה, אחת הקדושות הבתולות המוערכות בנצרות.