עם זאת, לאורך השנים התקיימו ביקורי בכירים הדדיים, חלקם בלתי רשמיים. בנובמבר 1986 ביקר הנשיא חיים הרצוג בסינגפור, ביקור שגרר ביקורת נוקבת במדינות השכנות - מלזיה ואינדונזיה. באוקטובר 1993 קיים ראש הממשלה יצחק רבין ביקור בלתי רשמי בסינגפור. במאי 1994 ביקר בישראל "אבי האומה" של סינגפור, לי קואן יו, אשר נשא אז בתואר (Senior Minister). במרץ 2015 ביקר בסינגפור הנשיא ראובן ריבלין והשתתף בהלווייתו של לי קואן יו. באפריל 2016 ביקר בישראל ראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג. בפברואר 2017 ביקר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו בסינגפור. במסגרת הביקור דנו ראש הממשלה ועמיתו הסינגפורי על הרחבת הסכמי הסחר ועל חיזוק הקשר הביטחוני בין שתי המדינות.
במרץ 2022 הודיעה ממשלת סינגפור, במהלך ביקורו של שר החוץ בישראל, כי תיפתח שגרירות בישראל.
מפיסטו
כסוף מקור הודי
Vintersorg
Vintersorg (בתרגום: צער חורף) היא להקת פולק מטאל/ויקינג מטאל משוודיה.
בלהקה ניכרות השפעות מבלאק מטאל ואף גם אלמנטים של מטאל מתקדם. הלהקה היא פרויקט יחיד של אנדרס הדלונד המכונה "Vintersorg".
היסטוריה ומאפיינים.
הלהקה הוקמה בשנת 1994 על ידי אנדרס הדלונד (הידוע גם כ-Vintersorg) תחת השם "Vargatron" (באנגלית: Wolfthrone, כס הזאב) והתפרקה בשנת 1996. באותה השנה חזרה הלהקה להתקיים תחת השם "Vintersorg", שמשמעותו היא "צער חורף", אך במקור השם נלקח מסדרת ספרים בשם דומה שכתבה סופרת הפנטזיה הנורווגית מרגיט סאנדמו. באותה סדרת ספרים, וינטרסורג הוא בן של מנהיג פאגאני.
האלבום הראשון של הלהקה יצא בשנת 1998 והוא עונה לשם "Hedniskhjärtad" ("לב פאגאני"), שירי האלבום היו השירים שנכתבו במקור עוד בשנת 1994. לפי וינטרסורג מקים הלהקה, מטרת האלבום הייתה ליצור מוזיקת מטאל אשר שואבת את שורשיה מז'אנר הבלאק מטאל אך מתאפיינת באלמנטים פולקלוריים יחד עם שירה נקייה ולא שירת הגראול המאפיינת את רוב להקות הבלאק מטאל. הליריקה באלבום דנה בפאגאניזם ובטבע.
הקו המוזיקלי הייחודי והאקספירימנטלי הזה נמשך ברוב אלבומיה של הלהקה, והמוזיקה שלה פיתחה מאפיינים פרוגרסיביים יותר עם השנים.
באותה שנה יצא האלבום המלא השני של הלהקה הקרוי Till Fjälls ("להרים", "To The Mountains") וכאמור גם באלבום הזה נמשך הקו המוזיקלי המתאפיין במוזיקת בלאק מטאל יחד עם פולק.
האלבום Ödemarkens Son שיצא בשנת 1999 היה מבוסס פולק גם הוא, אך הוא כבר מציג את השינוי בסאונד ואת הפנייה לכיוון מתקדם יותר מוזיקלית.
בילעין חביבתי
בילעין חביבתי הוא סרט תיעודי של שי כרמלי פולק אשר יצא לאקרנים בשנת 2006 ומתאר את מאבקם של אנשי הכפר בילעין נגד בניית גדר ההפרדה על אדמותיהם. הגדר מחלקת את אדמות בילעין לשניים, ומותירה כ-1,647 מתוך סך של כ-4,085 דונמים מאדמות הכפר (40%, שכוללות את רוב השטחים החקלאיים שלו) מצידה הישראלי של הגדר.
הסרט מביא גם את נקודת המבט של פעילי השמאל הישראלים והאנרכיסטים המסייעים לתושבי הכפר ומתמקד במיוחד בשני אנשים: ווג'יה בורנט ומוחמד.
לפי הסרט, ווג'יה, אב ל-10 ילדים, הוא איכר כבן 50 שבבעלותו כבשים ומטע זיתים, המאבד את רוב אדמותיו בגלל הגדר ומשתתף בהפגנות נגדה. בתחילת האינתיפאדה נפגע בנו, ראני, מכדור של צלף בעמוד השדרה שלו ומאז הוא משותק ברגליו וגר בבית. מאז הפציעה נאסר על ווג'יה להיכנס לתחומי ישראל. בהמשך הסרט ראני מארגן הפגנת נכים נגד הגדר. מוחמד הוא חבר בוועדה העממית של הכפר, ומתאם חלק מהפעילות הלא אלימה כנגד הגדר.
צה"ל אסר על תושבי הכפר להיכנס לתחומי הקו הירוק ביום בו נערכה הקרנת הבכורה של הסרט בפסטיבל הקולנוע בירושלים ב-2006, אולם עקב לחץ ציבורי הותרה לבסוף כניסתם של 22 מהם, פרט לווג'יה, אשר לא הורשה להיכנס.
הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי בפסטיבל הקולנוע בירושלים וגם זכה בציון לשבח בפסטיבל רוטרדאם, בתחרות של אמנסטי (Films That Matter).
בלעין חביבתי
מלויל דיואי
ג'ימי הופה
ג'יימס רידל "ג'ימי" הופה (באנגלית: James Riddle "Jimmy" Hoffa; נולד ב-14 בפברואר 1913; נעלם ב-30 ביולי 1975) היה נשיא איגוד נהגי המשאיות בארצות הברית, שנחשד בשחיתות ובקשרים עם המאפיה.
ביוגרפיה.
ג'ימי הופה נולד בעיר ברזיל באינדיאנה. אביו נפטר בשנת 1920 כשג'ימי היה בן שבע, וארבע שנים לאחר מכן עברה משפחתו לדטרויט. בשנת 1932 החל בפעילות לשיפור תנאי תעסוקה במסגרת איגודי עובדים. הוא התחתן בשנת 1936. בשנת 1952 נבחר לכהונת סגן נשיא איגוד נהגי המשאיות, ובשנת 1958 נבחר לכהונת נשיא האיגוד במקום דייב בק. הופה הוביל שביתות, מחאות ופעולות אחרות לשיפור תנאי תעסוקה.
פעילות פוליטית.
הופה תמך במועמדותו של ריצ'רד ניקסון מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1960, בהן ניצח מועמד הדמוקרטים ג'ון קנדי. לאחר רצח קנדי הייתה השערה שהופה מעורב ברצח מטעמים של התנגדות פוליטית, אך השערה זו נדחתה על ידי ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות.
קשריו עם המאפיה ונסיבות היעלמותו.
במקביל לפעילותו באיגוד, החל הופה לקיים קשרים עם המאפיה. בשנת 1964 הוא הואשם בעבירות שוחד, שיבוש הליכי חקירה ומרמה, ובשנת 1967 הוא הורשע ונגזרו עליו 15 שנות מאסר. הוא קיבל חנינה מהנשיא ניקסון בשנת 1971 על סמך הבטחה שלא להיות פעיל בהנהלת איגוד נהגי המשאיות במשך 10 שנים.
הופה החליט לערער ולנסות לחזור לאיגוד. הוא חשב להסתייע במאפיה על מנת לחזור לאיגוד ויזם פגישה עם שניים מראשי המאפיה, טוני ג'יאקלונה וטוני פרובנצאנו. הופה נראה לאחרונה ב-30 ביולי 1975 בסמוך לשעה 2 בצהרים במגרש חניה של מסעדה בעיר דטרויט. ככל הידוע, הוא היה אמור להיפגש שם עם שניהם. בשעה 14:15 בערך הופה התקשר לאשתו ואמר לה שהאנשים אותם היה אמור לפגוש עדיין לא הגיעו, ומאז לא יצר איתה קשר. באותו יום, אחרי שהוא לא חזר הביתה, התקשרה אשתו למשטרה שהחלה לחפש אחריו. בשנת 1982, אף על פי שגופתו לא נמצאה, הוכרז הופה רשמית כמת. הבולשת הפדרלית של ארצות הברית ממשיכה מאז לחקור את ההיעלמות. רבים מניחים שהופה נרצח על ידי המאפיה ונעשו ניסיונות רבים לאתר את מקום קבורתו.
טענות והשערות בנוגע להעלמות.
לאורך השנים הועלו טענות והשערות שונות לגבי נסיבות היעלמותו של הופה:
משפחתו.
בתו של ג'ימי הופה, ברברה אן (נולדה ב-1938), שימשה כשופטת ולאחר מכן כיועצת משפטית למושל מדינת מיזורי.
בנו, ג'יימס פיליפ הופה (נולד ב-1941), עורך דין במקצועו, מכהן כנשיא איגוד נהגי המשאיות משנת 1999.
בתרבות הפופולרית.
בסדרה ״אוזרק״ מספר באדי דקר השכן החולה לוונדי אשתו של מרטין כחלק מבדיחה שרצח את ג’ימי הופה ולכן הגיע לעיירה.
אוטוביוגרפיה.
הופה כתב אוטוביוגרפיה שפורסמה בשנת 1970 בשם "ג'ימי הופה: פרקים". לאחר היעלמותו יצא הספר במהדורה חדשה בשם "ג'ימי הופה: הסיפור האמיתי".
עץ (חומר)
ירחמיאל צימבל
ירחמיאל צימבל (1900 לערך - 21 בפברואר 1971) היה חלוץ וחקלאי. מלוחמי הקרב על תל חי ומוכתר מושב תל עדשים.
ביוגרפיה.
צימבל נולד בעיירה בראנסק שבפולין למשפחת סוחרים דלת אמצעים, בנם של אברהם טוביה ואלקה ריבה צימבל. (הוריו נספו בשואה עם אחותו הצעירה ומשפחתה בשנת 1942.)
בצעירותו למד צימבל בחדר, ובשנת 1913 עלה לארץ ישראל עם אחותו שושנה (לימים אשתו של בכיר ההגנה, קלמן רדין). לאחר עלייתו שיקר בנוגע לשנת לידתו, על מנת להתקבל ולעסוק בעבודה חקלאית חלוצית. יחד עמו בפרדסי ראשון לציון ופתח תקווה עבדו לוי אשכול ואברהם הרצפלד. לאחר מכן היה זמן מה בין ראשוני העגלונים בירושלים.
כעבור כשבע שנים מעלייתו ביקש להתיישב עם חבריו מקבוצת הפועלים ביהודה, אך הופנה על ידי מרכז הסתדרות הפועלים החקלאיים לתל חי. בעת המאורעות בתל-חי (1 במרץ 1920) השתתף בקרבות ההגנה על החצר, ובשעת נפילתו של יוסף טרומפלדור שהה לצדו. אחותו התיישבה גם היא בתל חי ולקחה חלק בלחימה, אשר תועדה על ידה ביומנה הפרטי ששימש עדות לספרים רבים המגוללים את פרטי הקרב.
בליל ה-2 במרץ הצטרף צימבל כמלווה לשיירת הפצועים שיצאה לצידון. שהותו בלבנון נמשכה עד להשגת רישיונות כניסה לארץ ישראל ולאחר שובו ארצה היה צימבל בין חברי "קבוצת תל חי בראש פינה". במהלך תקופה זו נערכו הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה והוא נבחר לשמש חבר ועדת הבחירות המחוזית של צפון הארץ. בעקבות החלטת ועדת הבחירות המרכזית על ביטול מחוז מטולה ונטילת זכות ההצבעה מיושביו, היה צימבל בין המוחים על ההחלטה ובמסגרת מערכת בחירות הפגנתית שערכו במחוז נבחר בבחירות המחאה כנציג תל חי.
בתקופת שהותו בתל-חי נשא לאישה את זהבה רוז'נסקי, חלוצה עולה מפולין ואחות בביתניה. בשנת 1923 נולדה בתם הבכורה רות, הילדה הראשונה של תל-חי, וזמן קצר לאחר מכן, בעקבות איחוד כפר גלעדי ותל חי, עברו לתל עדשים והקימו משק חקלאי. בביתם קלטו את משפחת רעייתו ובשנים מאוחרות יותר את ילדי עליית הנוער.
שנים ארוכות היה צימבל מוכתר המושב וקיים קשרים עם היישובים הערבים הסובבים ונציגי הבריטים. מאוחר יותר נבחר גם לחבר המועצה האזורית עמק יזרעאל וחבר הוועד הפועל של המועצה. בשנת 1947 נבחר להנהלת האגודה השיתופית "אלומה" לפלחה ולמטעים משותפים.
צימבל נפטר ב-21 בפברואר 1971. במותו הותיר שלוש בנות ובן.
בנו היה סגן ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל וחלל מלחמת יום הכיפורים.
בתו יעל נישאה לסופר, המשורר והמחנך מיכאל דשא.
שון פנינג