אליהו שמאע נפטר בבית החולים שערי צדק בכ״ב באייר תרצ"ג (1933), לשם הובהל לאחר תאונה בה נפל מגג ביתו בירושלים. הוא הותיר אחריו אישה, גאמילה שמאע, ארבע בנות וארבעה בנים. המרכז המסחרי שהקים נבזז ונשרף בידי פורעים ערבים בדצמבר 1947, ומעולם לא שוקם מהריסותיו שכן נחשב אזור ספר מסוכן בימי ירושלים המחולקת. בחלק מהחנויות הנטושות התמקמו מוסכים ובתי מלאכה זעירה, ולאחר איחוד ירושלים פונו שאריות המבנים כחלק מהקמת פרויקט ממילא המחודש. על שמו של אליהו שמאע נקרא רחוב ברובע ממילא, במקום בו עמד המרכז המסחרי (כיום מתחם מגורי היוקרה ״כפר דוד״), ובו שוכן מרכז הכנסים בית שמואל - מרכז שמשון.
קודירקוס נאומייסטיס
קודירקוס נאומייסטיס (בליטאית: ; בפולנית: Władysławów, ולדיסלבוב; בגרמנית: Neustadt-Schirwindt, נוישטאדט-שירווינדט; ביידיש: נײַשטאָט־שאַקי, נײַשטאָט־שירווינט) היא עיירה במחוז המשנה שאקי במחוז מריאמפולה שבליטא, כ-25 ק"מ דרומית מערבית לשאקי, על גבול מחוז קלינינגרד, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1561, תחת השם דוליבאיצ'יאי (Duoliebaičiai), ובשנת 1639 נקרא בשם ולדיסלבוב. בשנת 1643 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1934 הוענק ליישוב שמו הליטאי הנוכחי.
הקהילה היהודית.
בעיירה התקיימה קהילה יהודית גדולה במאה ה-19, אשר חלק מילידיה היגרו לארצות הברית, ובהם הפעילים הציוניים הרמן ברנשטיין ואבא הלל סילבר. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,091 יהודים.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה בין 800 ל-900 יהודים, למעלה מחמישית מתושביה, ופעלו בה בתי ספר עבריים וסניפים של המפלגות הציוניות השונות. פעילות זו נאסרה עם סיפוח האזור לברית המועצות בקיץ 1940.
ב-22 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו אלו מספר מיהודיה. כעבור מספר ימים גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, ורכושם הוחרם.
בתחילת יולי 1941 נרצחו כ-200 גברים יהודים מהעיירה בבורות ירי בבית העלמין היהודי המקומי. ב-23 באוגוסט 1941 רוכזו כ-650 היהודים שנותרו בעיירה, בעיקר נשים וילדים, בגטו קטן שהוקם בה, ממנו הובלו כולם ב-16 בספטמבר ליער פרז'ניו, כ-4 ק"מ מהעיירה, ונרצחו בידי ליטאים.
אליהו שמאע
ולדיסלבוב
ניישטאט שאקי
ניישטאט שירווינט
Lobe den Herrn, meine Seele, רי&quot;ב 143
Lobe den Herrn, meine Seele (בעברית: הללי נפשי את ה'), רי"ב 143, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך לכבוד טקס תחילת שנה חדשה. לא ידוע בוודאות אם הוא הלחין אותה ב-1708 בהיותו במילהאוזן או ב-1714, בהיותו בוויימאר.
היסטוריה ומילים.
1 בינואר הוא ראש השנה בלוח הגרגוריאני וכן יום חגיגת ברית המילה של ישו. סדר הקריאה לאותו יום מורכב מפסוקים מתוך האיגרת אל הגלטים, מהפסוקים המתארים את מילתו וקריאת שמו של ישו מתוך הבשורה על-פי לוקאס. טקסט הקנטטה מבוסס על מזמור קמ"ו בתהלים ועל מזמור נוצרי שחיבר יעקב אברט (Jakob Ebert), מזמור שבאך השתמש בו גם בקנטטה רי"ב 116. זהותו של מחבר הטקסטים לקנטטה עצמה לא ידועה והועלו השערות שהיה זה באך עצמו או משורר גרמני בשם כריסטיאן וייס (Christian Weiss) שהתגורר בלייפציג בשנים בהן חי בה באך.
יש המטילים ספק בכך שבאך הוא שהלחין את הקנטטה, בגלל סגנונה המוזיקלי היומרני בחלקים מסוימים ובגלל שילוב הכלים הייחודי בה. הנחה אפשרית היא שבאך הלחין אותה והיא עברה תזמור ועיבוד לאחר מכן על ידי אדם לא ידוע.
מבנה והרכב מבצע.
הקנטטה קצרה יחסית לקנטטות אחרות והיא נועדה לביצוע על ידי שלושה סולנים, סופרן, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שלוש קרנות טבעיות, טימפני, בסון, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שבעה חלקים:
הקלטות.
היצירה לא מבוצעת רבות, אך היא בוצעה והוקלטה על ידי מנצחים ידועים, בהם גוסטב ליאונהארדט (ב-1984), טון קופמן (ב-2001) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
שווירינט
Wake On Lan
Wake On Lan – הפעלת מחשב מרחוק היא טכנולוגיה המאפשרת להפעיל או להעיר מחשב על ידי שליחת הודעת רשת. ההודעה נשלחת בדרך כלל על ידי תוכנית ממחשב באותה הרשת. ניתן גם לשלוח את ההודעה מרשת אחרת דרך האינטרנט.
היסטוריה.
אינטל ו- אי בי אם יצרו באוקטובר 1996 את AMA - Advanced Manageability Alliance .באפריל 1997 הטכנולוגיה הפכה ל wake on lan -WOL .
עקרון הפעולה.
חיבורי רשת, פרוטוקולי רשת והאינטרנט עצמו מבוססים על חבילות מידע שנשלחות בין מחשבים. טכנולוגיית ה- WOL מבוססת על חבילת מידע מיוחדת הנקראת "חבילת קסם" (Magic packet) שנשלחת לכל המחשבים ברשת, ביניהם המחשב שרוצים להעיר. המחשב המוער אינו יודע האם הבקשה התקבלה מהרשת הפנימית או מהאינטרנט. חבילת הקסם תעבוד רק אם המחשב המוער תומך בפרוטוקול WOL בהגדרות הBIOS שלו.
נרייב
נַרָיִיב (באוקראינית: Нараїв; בפולנית: Narajów, נַרָיוּב; ביידיש: נרייעוו) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
נרייב נזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-15, ובמאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנים אלה, ועד המאה ה-17, סבלה העיירה מפשיטות הטטרים.
בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי ההרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי נרייב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך מספר ימים החלו שוטרים אוקראינים לבצע ביהודיה מעשי התעללות והשפלה. בד בבד הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור יצירת קשר עם לא יהודים וגיוס לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. עם הגעת פליטים יהודים מהסביבה אל העיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-1,400.
ב-22 בספטמבר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים, וכ-1,000 מיהודיה גורשו לבז'ז'ני, ושולחו משם למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-500 היהודים הנותרים רוכזו בגטו קטן שהוקם בעיירה, אשר חוסל בסוף שנת 1942, תוך גירוש כל יושביו לגטו בז'ז'ני, ורציחתם באקציה שבוצעה במקום בדצמבר. בהמשך, ערכו השוטרים האוקראינים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ורצחו את מי שאיתרו. כ-15 יהודים מהעיירה הצליחו להסתתר במקומות מחבוא עד שחרור העיירה.
נריוב
לזר הסרבי
לזר הסרבי (בסרבית: Лазар; ברוסית:  Лазарь Серб), הידוע גם בשם לזר מכילנדריו (Hilandarian), היה נזיר אורתודוקסי סרבי שתכנן ובנה בקרמלין במוסקבה את השעון המכני הציבורי הראשון הידוע ברוסיה בשנת 1404.
לזר נולד בפריזרן שבאימפריה הסרבית, ויש להניח שעזב את סרביה לאחר קרב קוסובו בשנת 1389. הוא הגיע לרוסיה ממנזר כילנדריו שבהר אתוס שאותו הוא עזב עקב הכיבושים העות'מאניים בבלקן. על פי ספרים רוסים ישנים כשהגיע לזר לרוסיה, הוא בנה שעון ליד שטחו של קתדרלת הבשורה לבקשתו וסילי הראשון, נסיך מוסקבה (1425-1389).
זה היה השעון הראשון אי פעם עם מנוע קפיץ (מכני), ושעון מקיש (striking clock) ברוסיה, וגם השעון הציבורי הראשון של המדינה. מספרי השעון נכתבו בשפת כנסיות סלאביות. השעון היה בין העשרה השעונים המתקדמים הראשונים באירופה, ונחשב נס טכני בזמנו. שעונים במגדלים עירוניים, או אותות שעה עירוניים, היו קיימים קודם לכן באיטליה, למרות שלא ידוע איך הם הצביעו על השעות. על פי ספרים שנים, בשנת 1344 היה שימוש בטכנולוגיה חדשה לגמרי - שעון במגדל בארמון פדואה שבאיטליה שצלצל באופן אוטומטי כל שעה (24 שעות).
השעון היה במשך זמן רב היחיד במוסקבה וברוסיה, ועבד במשך 217 שנים ללא כשל. אבל מגדל השעון לא שרד. כרוניקה של המאה ה -16, אומרת כי ללזר שולם 150 רובל לעבודתו.
לווייתן מקור הקטור
לווייתן מקור הקטור (שם מדעי: "Mesoplodon hectori") הוא מין ממשפחת לווייתני המקור שבתת-סדרת לווייתני שיניים. הוא מצוי בימים של חצי הכדור הדרומי וקרוי ע"ש המגלה ג'יימס הקטור (1834 – 1907). בעבר נחשב לתת-מין של לווייתן מקור פרין. הוא כמעט ולא נצפה בטבע.
זהו לווייתן גדול עם גוף מוארך באורך של 4.2 מ' ומשקלו עד 1 טון. צבעו אפרפר-חום כהה עם בן בהירה יותר משאר הגוף. החלק הקדמי של הראש והלסתות לבנים והגוף מכוסה צלקות אצל זכרים, מיריביהם ומכרישים תוקפניים. הלסת התחתונה משתפעת למעלה לעבר העיניים ולהם 2 שיניים קטנות, שטוחות ומשולשות שאינם קיימים אצל הנקבות. סנפיר הגב שלהם קטן ומעוגל בקצה, אך הזנב פונה למטה כמו אצל דולפינים ובניגוד ללווייתני מזיפות.
הם חיים בטבע באוקיינוסים הדרומים בעיקר, מניו זילנד עד איי פוקלנד וצפונה עד דרום אפריקה ודרום אמריקה. הם חיים בעומק הים בחבורות קטנות וניזונים מיצורי ים כמו דגים ודיונונים. אויבם היחיד בטבע הוא האורקה, אך הם עלולים גם לעלות בעות על חופים ולהיתקע וכן ניצודו בעבר על ידי ציידי לווייתנים. כיום הציד אסור והם מינים מוגנים.
לווייתן מקור ליארד
לווייתן מקור ליארד (שם מדעי: "Mesoplodon layardii") הוא מין ממשפחת לווייתני המקור והוא אחד מהמינים הגדולים ביותר בסוגו. הוא קרוי ע"ש המגלה אדגר ליארד (1824 – 1900) ששלח דגימות שלו לזואולוג ג'ון גריי שתיאור אותו כמין חדש ב-1865.
לווייתן זה גוף מוארך וטיפוסי לסוג, אך מבנה הלסתות מוזר ביותר. הלסת התחתונה בעלת זוג שיניים שאורכם 30 ס"מ והם מתפתלות כלפי מעלה כמו קרני צבי ולמעלה מהראש. שיניים אלה נמצאות רק אצל הזכרים הבוגים ולנקבות השיניים קטנות הרבה יותר ומשמשות רק לאכילה.