בשנת 1977 הוקמה "התוכנית לחקר תכריכי טורינו" (באנגלית: STURP - Shroud of TUrin Research Project) אשר במסגרתה פיתחה חבורת מדענים מערך בדיקות שאותן יש לבצע על התכריכים כדי לפתור אחת ולתמיד את חידתם. הארכיבישוף של טורינו, הקרדינל בלסטררו, נתן את ברכתו למחקר, וזאת חרף התנגדות הכס הקדוש, ובמשך חמישה ימים בשנת 1978 ערכו המדענים את ניסוייהם המגוונים על מספר דגימות של הבד. אחד מחברי הצוות, וולטר מק'קורן, הגיע כעבור שנה למסקנה כי הדמות שעל התכריכים בנויה למעשה ממיליוני חלקיקי פיגמנט זעירים. לטענת מק'קורן, בציור הדמות נעשה שימוש בטמפרה, שבה עורבבו פיגמנטים בצבע שני ואוכרה. דבריו של מק'קורן לא נשאו חן בעיני ראשי התוכנית, אשר החרימו את ממצאיו ואף הדיחו אותו מצוות המחקר. מק'קורן המשיך לקדם את ממצאיו באופן פרטי, תוך שהוא הופך לתומך נלהב בטענה הגורסת כי התכריכים הם למעשה זיוף מעשה ידי אדם. נכון לשנת 2004 לא נערכו ניסויים נוספים המאשרים את מסקנותיו של מק'קורן.
לפי המחקרים הידועים, הדמות שבתכריכים אינה חודרת לתוך הבד אלא נמצאת אך ורק על השכבה הפחמתית. בממצא זה משתמשים סותריו של מק'קורן הטוענים שבתקופה בה נוצרה הדמות לא הייתה בנמצא טכנולוגיה המאפשרת הנחת פיגמנטים על שכבה כה דקה, שקשה לראותה אפילו תוך שימוש במיקרוסקופ.
צריבת שמש או "תאוריית הצל".
בחודש מרץ 2005 הודיע מרצה במכללה אמריקנית וסינדולוג חובב בשם נתן וילסון שברשותו חיקוי של הדמות המופיעה בתכריכים, אותו יצר באמצעות חשיפה לשמש של בד פשתן עליו הונחה זכוכית אשר נשאה דמות מצוירת בצבע אטום. על אף שהניסוי אותו ערך וילסון היה ראשוני ופשוט מאוד, הוא עורר גל התעניינות בקרב חוקרים ותיקים של תעלומת התכריכים. שיטתו של וילסון לייצור הדמות מהווה פריצת דרך כיוון שהיא משתמשת אך ורק בחומרים ובשיטות שהיו מוכרים ונפוצים בימי הביניים, כמו גם היותה שיטה לצריבת דמות על בד ללא צביעת הסיבים הפנימיים שלו בפיגמנט כלשהו. אולם ניסויו של וילסון טרם עמד בפני הבדיקות המיקרוסקופיות והכימיות הנדרשות להשוואתו המדויקת לתכריכים שבטורינו.
שרידי צמחים על התכריכים.
מקס פריי, חוקר שווייצרי שבדק את התכריכים בשנת 1973 מצא עליהם שרידים של גרגרי אבקת צמחים. הוא לא הצליח לזהות את מקורם עד לפטירתו בשנת 1983. חוקרים אמריקאים, מרי ואלן ואנגר, בדקו תשלילים של צילומי התכריכים וגילו עליהם מאות תמונות של צמחים. אבינועם דנין מהאוניברסיטה העברית בירושלים ואורי ברוך מרשות העתיקות, זיהו אחדים מהצמחים, ובהם זוגן השיח, עכובית הגלגל, לוטם שעיר ולוטם מרווני. מדמויות הצמחים נלמד שהיו טריים בעת שהונחו על הגופה. החוקרים מציינים כי:
כיבוש העבודה
כיבוש העבודה היא אידאולוגיה שנוצרה בתקופת ראשית ההתיישבות הציונית בארץ ישראל לכיבוש כל ענפי העבודה ברחבי ארץ ישראל מידי פועלים ערבים בידי הפועל העברי. האידאולוגיה שרדה כשאיפה לעבודה עברית עד הקמת מדינת ישראל. הדים לאידאולוגיה זו נשמעים גם במאה ה-21.
אידאולוגיית כיבוש העבודה ביקשה ליצור יהודי חדש, יצרן ועובד בעבודת כפיים. המונח נוצר בתקופת העלייה השנייה בקרב חלוצים, פועלים ורבים מהיישוב החדש. אחד המנסחים הראשיים של אידאולוגיה זו היה א. ד. גורדון. מטרת כיבוש העבודה הייתה כניסתם ושליטתם של עובדים עבריים בענפי העבודה השונים במשק בהם הועסקו עד לאותה עת ערבים, כחלק מחזון יישוב ובניית הארץ. רעיון זה, התבסס בין השאר על ערכים של עבודה, עמל כפיים ויצרנות (פרודוקטיביזציה), אשר הונגדו, אצל חלק מהדוברים אל רוחניות יתרה ועיסוק בלימוד כדרך חיים, אשר לדעת הוגים רבים, אפיינו את חיי היהודים בגולה. הפניה אל כיבוש העבודה חייבה איפוא היפוך בנטיות נפשיות ובהרגלי חיים של דורות רבים.
ארבע פנים לרעיון כיבוש העבודה:
כיבוש העבודה התבטא בשטח ב"כיבוש" כל מתיישב לעבודה – ויתור על הנוחיות והמנטליות העירונית וכן הכנה פיזית וברמה הארצית בכיבוש המקצועות מידי הערבים.
אחת הדרכים העיקריות לכיבוש העבודה החקלאית, שם היו הפועלים העבריים בתחרות עם פועלים מקומיים מנוסים, הייתה התארגנות החלוצים בקבוצות שקיבלו על עצמן עיבוד חלקות חקלאיות או סלילת כבישים, בהם כביש טבריה-צמח ושאר הכבישים שנסללו על ידי הקבוצות הקבלניות שארגן המשרד לעבודות ציבוריות ולבניין.
דרך נוספת, שיזמו כשראו שהעבודה קשה לחלוצים, הייתה הבאת עולים מתימן מתוך מחשבה שהללו יהיו "פועלים טבעיים" המסתפקים במועט ויכולים לעבוד עבודה פיזית קשה בתנאי האקלים הארץ ישראלי שהיו קשים לחלוצים שהגיעו ממזרח אירופה.
די.סי קומיקס
סקווש
סקווש (אנגלית: Squash) הוא משחק כדור הנערך בין שני שחקנים (משחק יחידים) או לעיתים שני זוגות (משחק זוגות), באמצעות מחבט וכדור. המשחק נערך במגרש בן ארבעה קירות, בשימוש במחבטים הדומים למחבטי טניס אך קטנים מהם במעט, ובכדור גומי חלול.
חוקי המשחק.
כל מהלך בסקווש מתחיל בהגשה של אחד השחקנים לכיוון הקיר. מכת ההגשה צריכה להיות כזו שתגרום לכדור לפגוע בתחום שבין הקו האדום העליון והקו האדום האמצעי על הקיר, ולאחר מכן לחזור וליפול בתחום המלבן של היריב. במהלך הראשון נבחר המגיש באקראי, ובמהלכים הבאים המגיש בכל מהלך הוא זה שניצח במהלך הקודם.
כל שחקן חייב לחבוט בכדור לפני שיפגע ברצפה בפעם השנייה, והחבטה צריכה להיות כזו שתעיף את הכדור כך שיפגע בקיר הקדמי, בין הקו האדום התחתון והקו האדום העליון. הכדור יכול לפגוע בדרכו בקירות הצדדיים וגם בקיר האחורי. מהלך מסתיים כאשר אחד השחקנים לא מצליח לענות לכדור של היריב. המשחק מסתיים כאשר השחקן הראשון מגיע ל-11 נקודות.
שיטת הניקוד.
בסקווש משחקים בשיטת ה"טוב מ-5 משחקונים" כלומר, השחקן הראשון שניצח 3 משחקונים. כל משחקון הוא עד 11 נקודות.
כאשר המגיש זוכה בנקודת זכות, עליו להגיש את מכת הפתיחה הבאה מהצד השני. לעומת זאת, כאשר המגיש מפסיד נקודה, על יריבו לבחור מאיזה צד הוא מעוניין להגיש (כדור עובר).
במקרה של שוויון 10, על השחקנים לשחק עד להפרש של 2 נקודות לצורך הכרעה.
הסקווש כענף לא-אולימפי.
הסקווש לא מוכר כספורט אולימפי, דבר הגורם לענף הספורט להיות מצומצם יחסית בתפוצתו, ומונע את כניסתו של "הכסף הגדול" לענף. הניסיונות לשלבו כענף ספורט אולימפי נתקלו בהתנגדות עזה דווקא בקרב גורמים מתוך הענף שחששו לשחיקה במידת האקסקלוסיביות של הענף. לשיאם הגיעו מאמצי שילובו של הענף במהלך שנות השבעים והענף אף התמודד על הזכות להשתלב באולימפיאדה באופן קבוע במהלך אולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976. כיום נפוץ המשחק בעיקר בבריטניה, במדינות חבר העמים הבריטי (כגון הודו, פקיסטן, בנגלדש, קפריסין, ניו זילנד) ובמדינות שבהן שלטה בעבר בריטניה (כגון מצרים ודרום-אפריקה). בחמש-עשרה השנים האחרונות התרחב הענף באופן משמעותי גם בארצות הברית ובצרפת.
הסקווש בישראל.
בשנת 1976 היו בישראל רק שבעה מגרשים, אך כיום קיימים מגרשים רבים בארץ. מרכזי הסקווש הגדולים בארץ נמצאים ברעננה ובהרצליה ויש בכל אחד מהם שמונה מגרשים. ישנם מועדוני סקווש נוספים בתל אביב, בראשון לציון ועוד. לאחרונה נבנה מגרש סקווש בקיבוץ מצובה באמצעות גיוס חברתי ותרומה של הקהילה.
בעקבות הגידול במספר המגרשים, אוכלוסיית שחקני הסקווש בישראל גדלה במהירות.
מקורו של הספורט בישראל הוא מקומץ אנשים שמוצאם בארצות האנגלו-סקסיות ועוד מספר קטן של ישראלים שאהבו את המשחק. כיום קיימת בארץ קהילה של אלפי שחקנים ומאמנים.
ב-1975 הוקמה התאחדות הסקווש בישראל. בשנים 1986, 1988, 1995 וב-2006 התקיימה בישראל אליפות אירופה לנוער. אליפויות אלה קידמו את הסקווש בישראל והיוו פריצת דרך משמעותית לסקווש בישראל. ראובן מטרני זכה באליפות חמש פעמים.
בשנים האחרונות מתקיימות מדי שנה אליפויות הארץ למבוגרים ולנוער, שבהן משתתפים ספורטאים שמשחקים ברמות הגבוהות באירופה. ב-2017 הוחלט להפוך את גמר אליפויות ישראל לאירוע ראווה פתוח לציבור הרחב ועבורם נרכש מגרש סקווש שקוף שהוצב במיקומים מרכזיים. ב-2017 הוצב המגרש במתחם נמל תל אביב ואירח גם משחקי סקווש בחסות המכביה ה-20. ב-2018 הוצב ברחבת שער יפו בירושלים, וב-2019 הוצב בכיכר התרבות בת"א לצד תיאטרון הבימה.
אליפות ישראל ב-2019 הפכה גם לתחרות מוכרת בסבב העולמי של טורנירי הסקווש (PSA World Tour) לגברים בהשתתפות 24 שחקנים מרחבי העולם.
מסקט
מַסְקַט (בערבית: مسقط) היא בירת עומאן והעיר הגדולה בה. העיר משתרעת על שטח מטרופוליני של כ-3,800 קמ"ר הנחלק לשש רשויות מנהל וממוקמת בצפון-מזרח המדינה על שפת מפרץ עומאן. אוכלוסיית העיר מונה 1,302,440 בני אדם ע"פ מפקד משנת 2020.
היסטוריה.
ישנן עדויות ארכאולוגיות להתיישבות בעיר עוד לפני האלף ה-5 לפנה"ס.
מסקט ידועה עוד מהמאה הראשונה לספירה כעיר נמל שדרכה התנהלה פעילות מסחרית בין המערב והמזרח. זאת לאחר כיבוש העיר בידי האימפריה הסאסאנית, שהייתה תחת שלטונו של שאפור הראשון. לאורך ההיסטוריה שלטו בעיר מגוון שבטים ילידיים וכן מעצמות זרות כגון האימפריה הפרסית והאימפריה הפורטוגזית.
במהלך המאה ה-7 החלה התאסלמות בעיר, וחשיבותה המסחרית של העיר התפתחה במאות השנים שלאחר מכן. החל מהמאה ה-9 ועד למאה ה-11 העיר הייתה תחת שלטון בית עבאס. בימי הביניים המסחר הימי של העיר פרח, כתוצאה מבריתות וקשרי מסחר רבים עם תת-היבשת ההודית.
האדמירל הפורטוגזי אפונסו דה אלבוקרקי כבש את העיר בשנת 1507 ורוב העיר נחרבה במהלך הלחימה ולאחריה. הפורטוגזים שלטו בעיר יותר ממאה שנה, למרות מאבקים רבים עם האימפריה העות'מאנית, שלבסוף כבשה את העיר ב-23 בינואר 1650.