פול קנטנר נולד בסן פרנסיסקו. הוא סיים תיכון והחל בלימודי תואר ראשון, אך לא סיימם. ב-1965 חבר למוזיקאי מרטי באלין וביחד הקימו את להקת ג'פרסון איירפליין. הלהקה הייתה חלוצה בתחום הרוק הפסיכדלי. היא פרסמה שורת להיטים בולטים כגון "Somebody to Love" אשר דורג במקום החמישי בבילבורד הוט 100. ג'פרסון איירפליין הופיעה ב-1967 בפסטיבל הפופ במונטרי, וב-1969 בפסטיבל וודסטוק ובפסטיבל אלטמונט. אמרגנם ביל גרהם הוביל את הלהקה להצלחה מסחרית, אך לחברי הלהקה היו חילוקי דעות עמו שהובילו ב-1970 לפירוקה.
קנטנר הקים את להקת ג'פרסון סטארשיפ אשר בתחילת דרכה כללה גם את דייוויד קרוסבי וגרהאם נאש מלהקת קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג. הלהקה המשיכה לפעול ולפרסם אלבומי מוזיקה כאשר הרכבה משתנה מעת לעת. קנטנר היה חבר בהרכב ב-1970, בין 1974 – 1984 ומ-1992 ועד מותו.
חייו האישיים ומותו.
קנטנר היה אב לשלושה ילדים ממספר מערכות יחסים. בנו אלכסנדר הוא מוזיקאי אשר התלווה לעיתים להופעותיה של ג'פרסון סטארשיפ וניגן עימה. ביתו צ'יינה (נולדה ב-1971) שנולדה לו ולסולנית ג'פרסון איירפליין גרייס סליק, היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה. קנטנר נהג להשתמש בסמים כגון LSD ומריחואנה. ב-1980 לקה בדימום תוך-גולגולתי נוירוטראומטי. במרץ 2015 לקה בהתקף לב ובהמשך, בינואר 2016 לקה בהתקף לב נוסף. ב-28 בינואר 2016 נפטר מכשל רב-מערכתי.
Leekspin
ילדת הלויטמה (ידועה גם כמסובבת הכרישה – Leekspin) היא אנימציית פלאש המציגה חלק מהשיר המסורתי הפיני "הפולקה של איווה", שהושר במקור על ידי רביעיית Loituma באלבום הבכורה שלהם שיצא בשנת 1998, "הדברים של היופי". האנימציה הופיעה באינטרנט בסוף אפריל 2006, ובמהרה הפכה פופולרית. האנימציה מורכבת מ-6 פריימים המציגים את דמות האנימה אינואה אוריהימה מסדרת האנימה "בליץ'" מסובבת כרישה בלופ של 27 שניות.
תוכן.
האנימציה של ילדת הלוטימה נלקחה מהפרק השני של סדרת האנימה "בליץ'", בין הדקה ה-12 לדקה ה-14 (בהתאם לגרסה). בקליפ, אינואה מסובבת כרישה בזמן שהיא מדברת עם שתי הדמויות מהסדרה, איצ'יגו קורוסאקי ורוקיה קוצ'יקי. הסצנה של אינואה מסובבת את הכרישה היא מאין בדיחה סביב אופייה, שכן היא רוצה לבשל מאכל שבתרבות היפנית נראה כלא אכיל.
המוזיקה מורכבת מהמחצית השנייה של הבית החמישי (שכולל 4 שורות) ומכל הבית השישי (שכולל 8 שורות) מהשיר "הפולקה של איווה" ("Ievan Polkka"). בניגוד לשאר השיר, לשני הבתים האלו אין כל משמעות, וכל זמר ששר את השיר נוטה לשנות במעט את ה"מילים". בדרך כלל בשירונים הבתים האלו לא מופיעים, דבר הגורם לבלבול לאנשים המנסים למצוא תרגום תואם לאנימציה.
ישנו חוסר ודאות לגבי הירק המוצג באנימציה. בגרסה היפנית הוא מזוהה כבצל ולשי, אך בגרסה האמריקאית הוא מזוהה ככרישה, ומכן נגזר שמה של האנימציה (Leekspin).
פופולריות.
ב-10 ביולי 2006, העיתון הפיני "הלסינגין סנומט" דיווח שהאנימציה היפנית גרמה לעלייה גדולה מאוד בפופולריות של הלהקה לויטומה ששרה את השיר במקור, והיא קיבלה אלפי מכתבי מעריצים מכל העולם.
היוצר של המם דווח כבלוגר רוסי אשר מכנה את עצמו "g_r_e_e_n" והוא העלה את האנימציה ב-23 באפריל 2006 והוא פורסם ב-LiveJournal הרוסי. השיר זכה לפופולריות ואהדה רבה ברוסיה כצלצול לטלפון.
כמו רוב הממים האינטרנטיים, נוצרו בעקבותיו פרודיות וסרטונים רבים. לדוגמה, הדמות הווירטואלית האטסונה מיקו שרה את השיר בעודה מחזיקה כרישה כמחווה למם.
חברתנות
רצח משפחת דוואבשה
Caterpillar
כוח הייצוב
כוח הייצוב (Stabilization Force; SFOR) היה כוח רב-לאומי של נאט"ו לשמירה על השלום שהוצב בבוסניה והרצגובינה לאחר מלחמת בוסניה. על אף שארגון נאט"ו עמד בראש הכוח, השתתפו בו גם חיילים ממדינות שאינן חברות נאט"ו.
משימה.
המשימה המוצהרת של כוח הייצוב הייתה "להרתיע עוינים, לייצב את השלום, לתרום לסביבה מאובטחת על ידי נוכחות צבאית מתמשכת באזורי האחריות, תמיכה באזורי מפתח כולל ארגונים אזרחיים, ולחתור לקראת שלום ארוך טווח, מבלי שיהיה צורך בכוחות נאט"ו בבוסניה והרצגובינה".
מבנה והיסטוריה.
הכוח הוקם בעקבות החלטה 1088 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-12 בדצמבר 1996. הוא היה גדול יותר מכוח היישום (IFOR) שנפרש בבוסניה והרצגובינה ב-20 בדצמבר 1995 למשך שנה אחת. כל אחד ממפקדי הכוח שירת שנה אחת בתפקיד: גנרל ויליאם וו. קראוץ', גנרל אריק שינסקי, גנרל מייג מונטגומרי, לוטננט גנרל רונלד אדמס, לוטננט גנרל מייקל דודסון, לוטננט גנרל ג'ון ב. סילבסטר, לוטננט גנרל ויליאם א. וורד, מייג'ור גנרל וירג'יל פאקט ובריגדיר גנרל סטיבן פ. שוק.
כמות החיילים הופחתה ל-12,000 עד סוף 2002, ולכ-7,000 עד סוף 2004. במהלך 2004 הוכרז על סגירת הכוח.
הכוח הוחלף על ידי כוחות EUFOR Althea של האיחוד האירופי ב-2 בדצמבר 2004.
כוח הייצוב חולק לשלושה אזורי פעילות:
כוח הייצוב פעל תחת הוראות פתיחה באש של כוח לאכיפת השלום, לא שמירת השלום. כך לדוגמה, אושר לו ב-1997 נטרול מתקני תחנת רדיו וטלוויזיה סרבית. במהלך השנים עצר הכוח 29 אנשים שהואשמו בפשעי מלחמה. עצורים אלה הועברו למשפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהולנד.
חברי הכוח.
כוח הייצוב פעל תחת שם הקוד "מבצע משמר משותף" (Operation Joint Guard) בין התאריכים 21 בדצמבר 1996 - 18 ביוני 1998, ותחת שם הקוד Operation Joint Forge בין התאריכים 20 ביוני 1998 - 2 בדצמבר 2004. מדינות חברות נאט"ו שמהן הגיעו חיילים:
מדינות שאינן חברות נאט"ו שמהן הגיעו חיילים:
יורם כהן (רופא)
יורם כהן (נולד ב-22 ביוני 1937) הוא רופא ישראלי, מומחה לאונקולוגיה, פרופסור אמריטוס בבית הספר לרפואה ע"ש גולדמן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמרכז רפואי אוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע. הקים וניהל את השירות האונקולוגי בסורוקה במשך כ-17 שנים, שימש כיו"ר האיגוד לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה במשך שתי קדנציות.
כהן זכה בשנת 1997 באות יקיר באר שבע, בשנת 2007 זכה ב"אות המופת לרופא" למפעל חיים מהאגודה למשפט ורפואה ובשנת 2014 זכה באות הוקרה מטעם תנועת אומ"ץ.
ביוגרפיה.
יורם כהן נולד בתל אביב וגדל במשפחה מסורתית, אביו יליד העיירה חודרקוב באוקראינה. הוא למד בבית הספר היסודי ביל"ו ובתיכון צייטלין. למד רפואה בבית הספר לרפואה של בית החולים הדסה עין כרם והאוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1959–1964, סטאז' בהדסה וקיבל רישיון לעסוק ברפואה ב-1967. התמחה במחלקה לאונקולוגיה במרכז רפואי רמב"ם בחיפה בשנים 71–1968, בהנהלת פרופ' אליעזר רובינזון. השתלם בלונדון, היה עמית מחקר בשנים 1–1980 במרכז לבקרת איכות בקרינה בבית חולים רוד איילנד בהנהלת פרופ' ארוין גליקסמן, והיה פרופסור אורח באוניברסיטת בראון בפרובידנס, ארצות הברית.
במרכז הרפואי רמב"ם היה סגן מנהל מחלקה ומנהל היחידה לטיפול כימותרפי במכון האונקולוגי בשנים 1980–1985. בהיותו במרכז הרפואי רמב"ם הקים את שרות הלימפומה לצפון. פיתח עם מתכנתת תוכנה לעיבוד אינטראקטיבי של נתונים באונקולוגיה "Medata", ששימשה להקמת בסיס הנתונים של מחלקות ויחידות לאונקולוגיה בבתי החולים שונים, ולהקמת בסיסי נתונים לצורך מחקרים קליניים. שימש יועץ למספר בתי חולים בצפון הארץ: רוטשילד בחיפה, זיו בצפת, העמק בעפולה, פוריה ואחר-כך למרכז רפואי ברזילי באשקלון.
במישור האקדמי עבר את המסלול ממרצה, מרצה בכיר ופרופסור חבר במסלול הקליני (מ–1981) בבית הספר לרפואה של הטכניון בחיפה. משנת 1985 פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2002 התמנה לפרופסור מן המניין וב-2004 פרש כפרופסור אמריטוס. הופקד על הקתדרה ע"ש ג'ולס האריס לאונקולוגיה בשנים 1986–2004. במסגרת פעילותו האקדמית הנחה שבעים סטודנטים לרפואה בעבודת הגמר שלהם ברפואה, ודוקטורט.
בשנת 1985 עבר למרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע על מנת להקים ולנהל את שרות הסרטן בסורוקה, שהיה עד אז מינימלי. הוא הקים שם מכון קרינה שהיה מצויד במכשור קרינה חדיש, מרפאה, יחידת טיפול יום, מעבדת מחקר ומחלקת אשפוז. קלט 13 רופאים מעולי ברית המועצות. פרש בסוף שנת 2002 והיה בשבתון באוניברסיטת בן-גוריון עד יוני 2004. בעת פרישתו עבדו בשרות האונקולוגי 16 רופאים. במרפאות/טיפול יום וקרינה עבדו כארבעים איש. לאחר פרישתו שימש כיועץ בנושא פרוטוקולים והתוויות טיפול במערך האונקולוגי בהנהלת פרופ' אברהם קוטן, במרכז לבריאות האדם, רמב"ם חיפה.
במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל כיהן כיו"ר האיגוד לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה בשנים 2000–2008, במסגרתו הפריד את המקצוע לשני תתי-מקצועות: אונקולוגיה קלינית וקרינתית ויזם את הכינוס השנתי הארצי של המקצוע ISCORT. היה יו"ר ועדת בחינות באונקולוגיה (6 שנים) יו"ר ועדה מייעצת באונקולוגיה. היה חבר מערכת כתב העת "הרפואה".
באגודה למלחמה בסרטן כיהן כיו"ר ועדת מחשוב ומעקב במשך 10 שנים. היה חבר הוועדה לגילוי מוקדם וחבר בוועדה למסרטנים.
במשרד הבריאות היה יו"ר הוועדה להשתלות מח עצם. כמו כן שימש יועץ למשרד הבריאות משך מספר שנים בנושא רדיותרפיה. חבר של ועדות שונות כמו ועדה לניסויים קליניים, המועצה הלאומית לאונקולוגיה ועוד.
רוב מחקריו הם מחקרים קליניים ועוסקים בהישרדות חולי סרטן. חיבר והיה שותף לחיבורם של כמאתיים מאמרים ומספר קרוב של תמציות בכנסים בינלאומיים.
כתב את הספר "סרטן השד : הסיכוי הוא בגילוי" בהוצאת פרולוג, 1996.