(כב) וְהָאֶבֶן הַזֹּאת, אֲשֶׁר-שַׂמְתִּי מַצֵּבָה--יִהְיֶה, בֵּית אֱלֹהִים; וְכֹל אֲשֶׁר תִּתֶּן-לִי, עַשֵּׂר אֲעַשְּׂרֶנּוּ לָךְ."
&lt;/poem&gt;
בפואמה ניתן לראות גם קווי עלילה תנ"כיים שחלחלו לתוך היצירה. הסיפור על המלך פַּרְסַדָּן שקירב אליו את טָרִיאֵל ועשה אותו שר-צי (פרק ט'), ועל בת המלך נֶסְטָן- דָרֶגָ'אן ששלחה את טָרִיאֵל להילחם נגד הסינים והבטיחה להינשא לו, מזכיר את הסיפור על המלך שאול שקירב אליו את דוד והבטיח לו את בתו אם ינצח מאה פלשתים ().
בפואמה מוזכרים משה אבן עזרא ומספר משוררים יהודים נוספים מתקופת הראשונים.
תרגומים לעברית.
הפואמה תורגמה ל-55 שפות כולל עברית. שאול טשרניחובסקי ביקש לתרגם את הפואמה ואף החל במלאכה בשנת 1939. הוא תרגם 36 בתים מתוך כ-1700 שבמקור (מופיעים בקובץ שיריו "ראי אדמה"). הפואמה תורגמה לראשונה בשלמותה על ידי דב גפונוב תוך הקפדה על החריזה והמצלול העתיק. גפונוב, שעלה מגאורגיה בשנת 1971, תרגם לראשונה את הפואמה בזמן שהותו בגאורגיה ואחרי שלימד את עצמו עברית. הספר יצא לאור ב-1969 בישראל בסיועו ובתמיכתו של אברהם שלונסקי, בהוצאת ספרית פועלים. גפונוב זכה על עבודתו בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת. התרגום זכה להערכה ומחקר בגאורגיה.
התרגום השני של הפואמה לעברית נעשה על ידי שלום בראל, ביוני 2017.
ברנע
ארתור האריס
סר ארתור טרוורס האריס (באנגלית: Arthur Travers Harris, נודע כהאריס המפציץ, Bomber Harris; 13 באפריל 1892 – 5 באפריל 1984) היה טייס בריטי, ראש פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי בימי מלחמת העולם השנייה, שהיה האחראי על הפצצת ערי גרמניה.
חייו.
ארתור טרוורס האריס נולד בבריטניה בשנת 1892, בעת ביקור מולדת של משפחתו ממקום שירותו של אביו כפקיד קולוניאלי בריטי בהודו. בגיל 17 יצא האריס, שנחשב על ידי הוריו כבלתי מוכשר ללימודים, למושבה רודזיה (כיום זימבבואה וזמביה), שבה עבד ככורה זהב, נהג מרכבות ופועל במטעי הטבק.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצטרף האריס לצבא רודזיה, כחצוצרן, ושירת בדרום אפריקה, בה פרצה באותה העת מרידת מאריץ, ובמושבה הגרמנית דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה). ב-1915, לאחר תום המערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, חזר האריס לבריטניה והצטרף ל"יחידות התעופה המלכותיות" (Royal Flying Corps), הוסמך כטייס קרב ושירת כטייס מצטיין בהגנת בריטניה. משנת 1917 שירת בצרפת, בה הגיע לדרגת מפקד טייסת. לזכותו נזקפו הפלות של 5 מטוסי אויב.
לאחר המלחמה בחר האריס להישאר בשירות חיל האוויר המלכותי (Royal Air Force), אשר החליף את "יחידות התעופה המלכותיות". במסגרת זאת שירת בשנות העשרים ובשנות השלושים המוקדמות בהודו, בעיראק, בסוריה ובפרס (כיום איראן). את ניסיונו הראשון בהפצצות רכש בקרבות עם שבטים מורדים בהודו ובעיראק. הוא נטל חלק בהטלת פצצות על השבטים, ובהן פצצות גז רעיל ופצצות בעלות מנגנון השהיה. קצינים אחרים בחיל מחו על הפצצות אלה, וקצין בכיר אחד אף פרש מן החיל במחאה. לעומתם טען האריס: "הדבר היחיד שהערבים מבינים הוא יד קשה" (The only thing Arabs understand is the heavy hand).
בשנת 1933 נתמנה האריס לסגן מנהל זרוע התכנון במשרד התעופה הבריטי, תפקיד שאותו מילא עד שנת 1937. שנים אלו היו שנותיו הראשונות של המשטר הנאצי בגרמניה ושנות התגברות המתיחות ביחסי בריטניה–גרמניה. האריס הכין תוכנית לתפקיד שחיל האוויר המלכותי ימלא במלחמה עתידית עם גרמניה, שהוא חזה כי תפרוץ בשנת 1939. בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הועלה האריס לדרגת תת-מרשל אוויר ונשלח לארצות הברית לרכישת מטוסים אמריקאיים לחיל האוויר המלכותי, תפקיד שאותו מילא בחודשי המלחמה הראשונים.
בשובו לבריטניה נתמנה האריס לסגנו של ראש פיקוד המפציצים הבריטי. בפברואר 1942 נתמנה האריס לראש פיקוד המפציצים הבריטי ופיתח הלכה למעשה את תורת "הפצצות השטח", שהיו הפצצות של תשתיות אזרחיות ואזורי יישוב המאוכלסים באוכלוסייה אזרחית. האריס דחה ניסיונות לשכנעו לעבור לשיטת הפצצה נקודתית מדויקת. האריס האמין שבאמצעות הפצצות השטח ניתן להכניע את האויב. הוא סבר כי אם המוראל של האוכלוסייה האזרחית ייפגע כתוצאה מהפצצת הערים, הם יפעילו לחץ על ממשלתם להיכנע. ההפצצות הראשונות במסגרת "הפצצות השטח" היו על הערים ליבק ורוסטוק, ולערים אלה נגרם נזק כבד. במאי 1942 נערכה פשיטת הפצצה על העיר קלן על ידי 1,000 מפציצים, ש-40 מהם הופלו. שיעור אבדות נמוך זה נלקח בחשבון מראש על ידי ממשלת בריטניה, אשר שקללה אותו כנגד הגאווה שההפצצה תעורר בלב אזרחי בריטניה, בהיווכחם כי גרמניה מופצצת כשם שהופצצה לונדון. במסגרת "הפצצות השטח" יזם האריס הפצצות לילה על אזורי אוכלוסייה, שמטרתן לדבריו הייתה לערער כליל את המוראל של האוכלוסייה האזרחית. בפקודתו הופצצו הערים רבות-האוכלוסין ברלין, המבורג, קלן, דרזדן וערים אחרות. במתקפה זאת, שהלכה וגברה בשנים 1943–1945, נהרגו כ-600,000 אזרחים בערי גרמניה ונפגעו קשות או נהרסו כשישה מיליון בתים ודירות. התוצאות של הפצצת דרזדן, שבה היו אתרים היסטוריים ותרבותיים, והריסתה הכמעט מוחלטת, תוארו בספרו של קורט וונגוט "בית מטבחיים 5". בשיטת הפצצות זו נהרגו אף קרוב ל-60,000 אנשי צוות אוויר. להאריס הוצמד בתקופה זו הכינוי "האריס המפציץ".
במרץ 1945, כאשר גרמניה הנאצית עמדה בפני תבוסתה הסופית, הורה ראש ממשלת בריטניה צ'רצ'יל להאריס להפסיק את "הפצצות השטח" באומרו: "נראה לי כי הגיע הזמן ששאלת הפצצת ערי גרמניה, רק במטרה להגביר את הטרור, צריכה להבחן מחדש, אחרת תפול לשליטתנו קרקע הרוסה לחלוטין".
לאחר סיום המלחמה הוענקה להאריס בשנת 1946 דרגת מרשל של חיל האוויר המלכותי; מיד לאחר מכן הוא פרש משירות פעיל. האריס חש פגוע מהביקורת הציבורית שהופנתה כנגד "הפצצות השטח". הוא חש תסכול מכך שזרקורי התהילה הציבורית הופנו לעבר פיקוד מטוסי הקרב של בריטניה והומעט חלקו של פיקוד המפציצים בהשגת הניצחון. את זכרונותיו פרסם בשנת 1947. בספרו הביע האריס את אמונתו כי "הפצצות השטח" על גרמניה תרמו רבות להבאת המלחמה לידי סיום, והוא אומר: "למרות כל מה שקרה בהמבורג, היו ההפצצות שיטה הומאנית באופן יחסי. מעל לכל היא הצילה חייהם של צעירי ארצנו ובנות בריתנו מנפילה במלחמה כפי שהיה במלחמת 1914–1918".
בזעמו על הביקורת שהוטחה על מדיניות "הפצצות השטח" עבר האריס להתגורר בדרום אפריקה, שם ניהל קו ספנות.
ארתור האריס נפטר בשנת 1984.
ב-1992 הוסר הלוט מעל פסלו של האריס ליד כנסיית סנט קלמנט דיינס בלונדון שהיא הכנסייה המרכזית של חיל האוויר המלכותי על ידי אליזבת, המלכה האם למרות מחאות ממשלת גרמניה ומחאות בבריטניה ממפגינים שכינו אותו "פושע מלחמה".
תזמורת סנט לואיס
תזמורת סנט לואיס, אשר מקום מושבה הקבוע בסנט לואיס, מיזורי, היא מן התזמורות החשובות בארצות הברית. התזמורת נוסדה בשנת 1880 והיא השנייה לוותק בין התזמורות האמריקאיות, אחרי הפילהרמונית של ניו יורק. התזמורת מופיעה דרך קבע ב"פאוול סימפוני הול", מבצעת קונצרט שנתי קבוע בקרנגי הול בניו יורק ויוצאת לסיורי קונצרטים סדירים מעבר לים. היא מקליטה בחברה משלה, "ארק מדיה", הייתה מועמדת חמישים ושש פעמים לפרס גראמי וזכתה בו שש פעמים. התזמורת מקיימת תוכנית חינוכית ענפה: נגניה מבצעים כ-350 הופעות בשנה ללא תשלום בבתי ספר ובמסגרות חינוכיות אחרות.
תזמורת סנט לואיס מקיימת שותפות עם התארגנות 25 כנסיות אפרו אמריקאיות מקומיות בשם "בקול אחד" (In Unison), אשר זמריה נוהגים להופיע עמה. לצד התזמורת הסימפונית פועלות גם מקהלת סנט לואיס ותזמורת הנוער שלה.
מאז 2018 המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא סטפן דנב.
מיט לוף
מייקל לי אדיי (נולד בשם מרווין לי אדיי, 27 בספטמבר 1947 – 20 בינואר 2022), אשר נודע בשם הבמה מיט לוף (Meat Loaf) ומכונה לעיתים "מייקל אדיי", היה שחקן וזמר רוק אמריקאי.
קריירה מקצועית.
מיט לוף הופיע ביותר מ-50 סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, והיה מוכר בזכות שירים ידועים ומתוך פסקולים מסרטיו.
זמר.
אלבומו הידוע של לוף "Bat Out of Hell" משנת 1977, מכר למעלה מ-34 מיליון תקליטים ברחבי העולם, מתוכם 16 מיליון בארצות הברית לבדה. לאחר יציאתו, האלבום כיכב במשך 474 שבועות במצעד האלבומים הבריטי. אלבום זה הפך לרווחי יותר מהאלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים – Thriller של מייקל ג'קסון.
אף על פי שהוכרז כפושט רגל יותר מפעם אחת, נחשב מיט לוף לאחד מאמני הרוקנרול המצליחים בכל הזמנים, שהוציא כמה מהאלבומים הנמכרים והאהובים ביותר אי-פעם. האלבומים והסינגלים שהוציא שברו מספר שיאים, הן בארצות הברית והן בבריטניה. גם בגרמניה הוא נחשב לאחד מאמני הרוק הפופולריים ביותר, במיוחד בקרב חובבי פופ ורוקנרול.
שחקן סרטים.
הוא התפרסם בזכות הופעתו בסרט מופע הקולנוע של רוקי (The Rocky Horror Picture Show) מ-1975.
בין השאר שיחק לוף בסרטים "מוטורמה" (1991), "עולמו של ויין" (1992), "מפרט הגורל", "פוקוס", "כל חג מולד אמריקאי, קרול", "מועדון קרב", "חור באחד" (2004), "עקרון התענוג", "כשתראי נמר בבית", "ילד יפה" (2010) ו-""Witness "Insecurity" (2011).
חיים אישיים.
לוף היה מתנגד חיסונים, לא נמסרה סיבת מוות רשמית, אך ימים לפני מותו ב-20 בינואר 2022, חלה בווירוס הקורונה.
יוסלס אי.די.
הלל בן-שחר
מאפין
מַאפִין (Muffin; בעברית: מוּפִין) הוא עוגה אישית עגולה האפויה בתבנית עם שקעים או בתבניות אישיות קטנות.
סוגי מאפינים.