העמותה העבירה את הבעלות בשטח לעיירה סבאגו, על מנת שזו תיצור במקום אתר נופש ופנאי.
לקריאה נוספת.
• Steve Pinkham, The Mountains of Maine: Intriguing Stories Behind Their Names
הלשכה המיוחדת (רוסיה)
הלשכה המיוחדת (ברוסית: Особая канцелярия, או Особая канцелярія) הייתה יחידת מודיעין רוסית בראשית המאה ה-19, שפעלה תחת שלטונו של אלכסנדר הראשון במהלך מלחמות נפוליאון ומהווה לגלגול המודרני הראשון של המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי, גוף המודיעין הצבאי של רוסיה. הלשכה המיוחדת השתתפה בשנתיים שקדמו לפלישת צרפת לרוסיה ובמהלך 1812 עסקה באיסוף מודיעין. הלשכה המיוחדת פעלה תחת שר המלחמה. שר המלחמה, מיכאיל אנדראס ברקלאי דה טולי, יצר את הלשכה המיוחדת בשנת 1812. המשימה הייתה לאסוף מודיעין על הפעילות הפוליטית, הצבאית והכלכלית של מדינות אירופה שהיו אויב פוטנציאלי של רוסיה, ובמיוחד צרפת. פעולותיה התמקדו במודיעין אסטרטגי, מודיעין מבצעי וטקטי וסיכול ריגול. הלשכה המיוחדת ידועה בתור הארגון הראשון לריגול נגדי ברוסיה.
היסטוריה.
קודם להקמת הלשכה, את תפקידי הביון ברוסיה הצארית שתחת איוואן האיום ניהלה לשכת השגריר משנת 1549, שתפקדה עין כמשרד חוץ והן כגוף לענייני מודיעין חיצוני. ב-1571 משימות אלה עוגנו בצו רשמי של הצאר, ברם גוף ייעודי למודיעין צבאי לא פעל עד 1812.
שר המלחמה של רוסיה מיכאיל ברקלאי דה טולי החל לארגן את התוכנית להקמת הלשכה המיוחדת בשנת 1810 כשקיבל את מינוי שר המלחמה. הוא שירת במשך שנים בצבא הרוסי ואלכסנדר ראה בו אסטרטג צבאי מנוסה וטקטי יותר מקודמו, הגנרל אלכסנדר ארקצ'ייב. כתוצאה מכך מינה אותו הצאר אלכסנדר לשר המלחמה ב-18 בינואר 1810, כאשר היחסים בין רוסיה לצרפת החלו להיות מתוחים והיה צורך לאסוף מודיעין על האויבת. באמצעות ניסיונו של ברקלאי דה טולי כמרשל בשדה הקרב, הוא זיהה את הצורך של צבא רוסיה במודיעין מדויק על כוונות האויב, תנועותיו ויכולותיו. באותו חודש מונה ברקלאי דה טולי לשר המלחמה, הוא שלח לאלכסנדר מתווה לתוכנית מודיעין שתורכב מקציני צבא רוסים בכירים שישלחו לשגרירויות רוסיה באירופה במסווה של נספחים צבאיים לאיסוף מודיעין ושליחתו בחזרה למטה בסנקט פטרבורג. הצאר אלכסנדר קיבל את ההצעה ועבודת המטה לארגון הלשכה המיוחדת החלה.
ארגון ומבנה.
כארגון חשאי עם משימות מסווגות, הלשכה המיוחדת הייתה קבוצה קטנה. הארגון כולו הורכב מברקלאי דה טולי כשר המלחמה, מנהל הלשכה המיוחדת או עוזר, שלושה שליחים, מתורגמן ושבעה סוכני מודיעין.
כאשר ברקאלי החל לארגן לראשונה את הלשכה המיוחדת בשנת 1810, הוא מינה את קולונל אלכסיי ווייקוב להיות לעוזרו. במהלך מלחמת 1812 הפך ברקלאי דה טולי למפקד העליון של הארמייה הראשונה במערב ומינה את ווייקוב, שהיה בצבא הרוסי מאז 1799, לטפל במודיעין שהגיע מהסוכנים באירופה. עם זאת, בשנת 1812 הוא פוטר והקולונל ארסני זקרבסקי נכנס להחליפו בתפקיד.
קציני מודיעין בלשכה המיוחדת.
דה טולי שלח קצינים צבאיים לשגרירויות רוסיה שונות באירופה עם מעמד רשמי כנספחים. שבעה קצינים פעלו בפיקודו: סגן אלכסנדר צ'רנישוב, סגן אלוף אורלוב, אלוף-משנה טייל פון סראסקרקן, אלוף-משנה רנין, סגן ברוזין, סגן גראבה ומייג'ור פרנדל. על צ'רנישוב הייתה האחריות הגדולה ביותר כיוון שעמד בראש פעולות המודיעין הרוסי בפריז, אורלוב ורנין הוצבו שניהם בברלין, וברוזין היה במדריד. פון סרסקרקן היה בווינה, גראבה אסף מודיעין במינכן, בעוד שפרנדל הוצב בדרזדן.
מבצעי הלשכה בצרפת.
כקצין צבאי רוסי שזכה להכרה על מעלליו הצבאיים, נראה שאלכסנדר צ'רנישוב היה הקצין המוסמך ביותר לייצג את הלשכה המיוחדת בפריס, צרפת. בפריז יצר צ'רנישוב רשת ענפה בתוך האצולה הצרפתית ושמר על קשרים עם אצילים כמו קרולינה, מלכת נאפולי ואחותו של נפוליאון עצמו. לצ'רנישוב עצמו הייתה רשת מרגלים בממשלת צרפת ובצבא שסיפקה לו דו"חות דו-שבועיים בנושאים כמו פעילויות הצבא, מיקומים וסדר כוחות. המרגל המפורסם ביותר שלו היה חייל צרפתי בשם מישל, ששימש כמודיע עבור רוסיה מאז 1804. מישל ושאר המודיעים היו מוסרים דו"ח לצ'רנישוב מדי שבועיים תמורת סכום חד פעמי, את הדו"חות צ'רנישוב היה מתרגם ושולח לפטרבורג לברקלאי דה טולי לתדרך את הצאר אלכסנדר. צ'רנישוב היה מספק גם פרופילים על הגנרלים המובילים של נפוליאון בדו"חות בנוסף למתן מודיעין על הכוחות הצרפתיים.
וילהלם טריבנר
וילהלם טריבנר (בגרמנית: Wilhelm Trübner; 3 בפברואר 1851 – 21 בדצמבר 1917) היה צייר ריאליסטי גרמני, שהשתייך לחוג הציירים עם וילהלם לייבל.
ביוגרפיה.
טריבנר נולד בהיידלברג. הוא היה בנם השלישי של צורף הכסף והזהב יוהאן גאורג טריבנר, ואשתו אנה מריה. בשנת 1867 החל להתאמן כצורף בהנאו ופגש את הצייר אנסלם פויירבך שעודד אותו ללמוד ציור. באותה שנה החל ללמוד בבית הספר לאמנות בקרלסרוהה אצל קרל פרידריך שיק. הוא הושפע מאמנים שפגש בקרלסרוהה, כמו הנס קנון ופיאודור דיץ. בשנת 1869 החל ללמוד באוניברסיטת במינכן, שם התרשם מאוד מתערוכה בינלאומית של ציורים של לייבל וגוסטב קורבה. קורבה ביקר במינכן בשנת 1869, לא רק שהציג את עבודותיו אלא הדגים בפומבי את שיטת העבודה המהירה מהטבע. לכך הייתה השפעה מיידית על רבים מהאמנים הצעירים בעיר, שמצאו את גישתו של קורבה כאלטרנטיבה ממריצה למסורת האקדמית.
בשנת 1870 הוא הכיר את קרל שוך ואלברט לאנג. באוגוסט 1871, שלושת האמנים ציירו נופים יחד במהלך טיולים ומסעות. בשנת 1872 פגש טריבנר את הנס תומא, צייר גרמני אחר שהתפעל מאוד מהריאליזם הבלתי סנטימנטלי של וילהלם לייבל. יחד היוו טריבנר, שוך, לאנג ותומא את ליבת קבוצת האמנים המכונה חוג לייבל.
ראשית שנות השבעים של המאה ה-19 הייתה תקופת גילוי עבור טריבנר. הוא נסע לאיטליה, הולנד ובלגיה, ובפריז נפגש באמנותו של אדואר מאנה, שאת השפעתה ניתן לראות בסגנון הספונטני אך המאופק של דיוקנאותיו ונופיו של טריבנר.
לדברי היסטוריון האמנות אברהרד רומר, "טריבנר הגיע לשיאו האמנותי הקצר יחסית בין 1872 ל־1876, ובמהלכם תרם כמה מהתרומות החשובות ביותר להישגיו של חוג הציירים שאיתו. עבודותיו מתקופה זו, כמו "על הספה" (1872) ו"נגרים על גדות אגם וסלינג" (1876), מתארות סצנות פרוזאיות עם ריאליזם קודר וצבע מאופק. לאחר מכן, טריבנר ניסה להשיג הצלחה רבה יותר על ידי הבהרת לוח הצבעים שלו, והוא צייר לעיתים קרובות נושאים היסטוריים וספרותיים.
הוא פרסם כתבים על תורת האמנות בשנת 1892 וב־1898, המביעים מעל לכל את הרעיון ש"יופי חייב להיות בציור עצמו, לא בנושא". בכך ביקש מהצופה לגלות יופי בערכים הפורמליים של הציור, בצבעיו או בקומפוזיציה. כך קידם טריבנר פילוסופיה של "אמנות לשם אמנות". בשנת 1901 הוא הצטרף ל, באותה העת – הפורום החשוב ביותר בגרמניה לתערוכת אמנות האוונגרד.
משנת 1903 ועד מותו בשנת 1917 היה פרופסור באקדמיה לאמנויות בקרלסרוהה, ושימש גם כמנהלה בשנים 1904 עד 1910.
On Somebody
On Somebody הוא סינגל שיווקי, שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אווה מקס. השיר יצא לאור ב-30 בדצמבר 2019, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע והרכב.
"On Somebody"' יצא לאור ב-30 בדצמבר 2019, לפני הופעתה של מקס לפני ערב חג המולד בתוכנית "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve". השיר נכתב על ידי מקס, הנרי וולטר, ג'ייסון אוגיגן, ליסה סינטה ונייט סיפרט והופק על ידי סירקט וג'ייסון אוויגן. השיר עצמו בסגנון אלקטרופופ,
מילות השיר המתארות אדם המתקשה לעבור ממערכת יחסים כושלת. הפקת השיר כללה צ'מבלו וכלי נגינה נוספים.
שטפן הל
שטפן וולטר הל (בגרמנית: Stefan Walter Hell ; נולד ב-23 בדצמבר 1962) הוא פיזיקאי גרמני, חבר דירקטוריון של מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית בגטינגן, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2014 על פיתוח מיקרוסקופיה פלואורסצנטית ברזולוציית-על יחד עם אריק בציג וויליאם מורנר.
ביוגרפיה.
הל נולד למשפחה ממוצא גרמני בעיר ארד ברומניה. ב-1978, כשהיה בן 16, היגרה המשפחה לעיר לודוויגסהאפן בגרמניה המערבית. אביו היה מהנדס ואימו מורה.
את לימודיו האקדמיים החל הל באוניברסיטת היידלברג ב-1981. הוא השלים את לימודי הדוקטורט בפיזיקה ב-1990. מחקרו עסק בשימושים במיקרוסקופיה קונפוקלית לדימות של מבנים מיקרוסקופיים שקופים (Imaging of transparent microstructures in a confocal microscope).
לאחר סיום לימודי הדוקטורט ניסה הל להמשיך במחקר באופן עצמאי ולשפר עוד את הרזולוציה של מיקרוסקופיה קונפוקלית.
בשנים 1991–1993 הועסק הל במעבדת הביולוגיה המולקולרית היוקרתית בהיידלברג (EMBO), ובמחקרו התמקד בפיתוח מיקרוסקופ ה-4Pi. לאחר מכן, ב-1993, ניהל הל קבוצת מחקר באוניברסיטת טורקו בפינלנד, ועבד על פיתוח העקרונות העומדים בבסיס מיקרוסקופיית STED. לאחר כ-3 שנים שימש הל כחוקר אורח באוניברסיטת אוקספורד, ובשנת 1996 הוא השלים את עבודת ההביליטציה (פוסט-דוק) באוניברסיטת היידלברג .
שנה לאחר מיכן הקים הל קבוצת מחקר במכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית בגטינגן, אשר עסקה בחקר המיקרוסקופיה.
ב-2002 מונה הל למנהל מכון מקס פלנק לכימיה ביופיזיקלית, והקים את המחלקה לננופוטוניקה. מאז 2003 הוא משמש במספר תפקידים גם באוניברסיטת היידלברג, וב-2004 אף קיבל תואר פרופסור של כבוד בפיזיקה מאוניברסיטת גטינגן.
המצאותיו ופיתוחיו בתחום מיקרוסקופיית ה-STED איפשרו התקדמות משמעותית ביכולת ההפרדה (רזולוציה) של מיקרוסקופיה פלואורסצנטית, ובמיוחד היכולת להפריד בין עצמים במרחק הקטן ממחצית אורך הגל המאיר (כ-200 נאנומטר) - פריצת גבול אבה.