נולדה בתל אביב בשנת 1939, בת יחידה של יחזקאל, עובד בעיתון הבקר, ואטה לב. בשנת 1958 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית ספר תיכון עירוני ה' בתל אביב והחלה ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. באפריל 1959 נישאה לנתן ברון. בשנת 1962 סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים בתואר מוסמך (M.JUR (M.G, תואר שני המקביל ל L.LB שהיה נהוג אז בישראל.
בשנת 1965 סיימת את תקופת ההתמחות והוסמכה כעורכת דין. מאז ועד שנת 1987 היא עבדה כעורכת דין שכירה במשרד עו"ד משה שוייג, בה עסקה בדיני נזיקין.
בשנת 1970 נפגעה ברון בתאונת דרכים ומאז היא רתוקה לכיסא גלגלים ופעילה בארגונים למען נכים. היא הייתה היועצת המשפטית של האגודה הישראלית לשיקום, בהתנדבות ובנובמבר 1980 הקימה עם עליזה בגין ופרופסור רפאל רוזין את "ארגון הגג לארגוני הנכים בישראל". מהקמת הארגון ועד למינויה כשופטת היא כיהנה כיושבת הראש של הארגון, ולאחר פרישתה מונתה לתפקיד נשיאת כבוד של הארגון.
בשנת 1985 קיבלה את אות אשת מופת מטעם ארגון בני-ברית בישראל. ובשנת 1992 קיבלה את פרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים. מ-1992 ואילך עסקה בהנהגת המסע לשיפור תדמית הנכה בישראל, בחסות נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר.
בשנת 1987 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב ובשנת 1997 מונתה לשופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב. כעבור שנה מונתה לתפקיד זה במינוי קבוע. סך הכל היא כהנה בתפקיד שופטת במשך כ-22 שנים עד לפרישתה ב-29 בנובמבר 2009 בגיל 70. ברון התמחתה במשפט מסחרי ורכשה ניסיון רב בתחום התובענות הייצוגיות.
בין פסיקותיה הבולטות של ברון הוא פסק הדין שניתן בעניין התובענה הייצוגית שהגיש שלמה צייג נגד הבנק למסחר על סך 18 מיליון ש"ח, תביעה זאת הוגשה כנגד כלל בעלי התפקידים בבנק למסחר וכנגד משרד רואי החשבון קסלמן את קסלמן. השופטת ברון דחתה את התובענה, בית המשפט העליון דחה את הערעור שהוגש על פסק דינה.
התגוררה בבית מגורי העיתונאים עד שנות ה-70 של המאה ה-20 ואחר כך עברה להתגורר בתל אביב מעל הלונדון מיניסטורס, בדירה שהותאמה לנכותה. הייתה נשואה לעיתונאי והחוקר נתן ברון עד למותו ב-2020. בנם הוא תא"ל במיל. איתי ברון.
מונטגיו סטופפורד
סר מונטגיו ג'ורג' נורת' סטופפורד (; 16 בנובמבר 1892 - 10 במרץ 1971) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה ה-12 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
סטופפורד נולד בלונדון ב-16 בנובמבר 1892. הוא היה בנו של קולונל סר ליונל סטופפורד, ואשתו מייבל אמילי. הוא היה נינו של הפוליטיקאי ג'יימס סטופפורד, הרוזן השלישי מקוורטוון. הוא התחנך בוולינגון קולג, ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1911 הוא נכנס לשירות פעיל כלוטננט ברגימנט הרובאים השני, ושרת בהודו עד שנת 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הועבר לחזית המערבית, וב-10 ביוני 1916 הועלה לדרגת קפטן. הוא סיים את המלחמה בדרגת מייג'ור. על שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה אוזכר בשדרים (Mentioned in dispatches), והוענק לו הצלב הצבאי.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החזיק סטופפורד בדרגת מייג'ור גנרל, והוא מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-17, שהייתה חלק מחיל המשלוח הבריטי שלחם במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. הוא פיקד על הבריגדה שלו במהלך קרב אראס. בשנת 1940 הוענק לו אות השירות המצוין. בינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-56 (לונדון), ופיקד עליה עד אוקטובר של אותה שנה. בנובמבר 1942 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-12. הוא פיקד על הקורפוס ה-12 עד נובמבר 1943. במהלך 1942 הפך לאביר מפקד של מסדר האמבט. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ההודי ה-33 שהוצב בבורמה. בדצמבר 1944 הפך למפקד במסדר האימפריה הבריטית.
במסגרת הארמייה ה-14, סטופפורד לחם עם הקורפוס שלו במהלך המערכה על בורמה. ב-28 במאי 1945 מונה למפקד הארמייה ה-12, אשר הורכבה מיחידות הארמייה ה-14 שנשארו בבורמה ולא המשיכו לשחרור מלאיה וסינגפור. מטרתו של סטופפורד הייתה לגרש משטח בורמה את כוחות הארמייה ה-28 היפנית, שפתחה בנסיגה מבולבלת אשר במהלכה ספגה 11,000 הרוגים. באוגוסט נכנעה יפן בפני בעלות הברית, והמלחמה הסתיימה אף שהכוחות היפניים לא נסוגו לחלוטין מבורמה.
אחריתו.
לאחר המלחמה המשיך סטופפורד לפקד על הארמייה ה-12, שב-1 בנובמבר 1945 הפכה להיות פיקוד בורמה. הוא פיקד על פיקוד בורמה עד 1946, ומ-1946 עד 1947 פיקד על פיקוד דרום מזרח אסיה. מ-1947 עד 1949 הוא פיקד על פיקוד הצפון. ב-1949 פרש מהצבא הבריטי בדרגת גנרל. הוא נפטר ב-10 במרץ 1971 בגיל 78.
הוא נישא בשנת 1921 לדורותי דייר (נפטרה בשנת 1982). לא היו להם ילדים.
פרושי הוואי
פרושי הוואי (שם מדעי: "Drepanidinae") הם ציפורי שיר ממשפחת הפרושיים, החיים רק באי בהוואי. רבים מבני הקבוצה נכחדו עקב הגעת האדם להוואי ופגיעתו באזורי החיות שלהם וגם אלה שלא נכחדו נמצאים בסכנת הכחדה.
לעיתים הקבוצה נחשבת כמשפחה נפרדת מהפרושיים, לעיתים הם משויכים למשפחת הגיבתוניים ולעיתים לתת-משפחת החוחיות (Carduelinae).
כרי הפרושים ההוואים מקושטים וגדולים יותר מהנקבות, למעט בשבט Hemignathini, בו שני הזוויגים דומים. רבים מהם צבעוניים בצבעי צהוב, כתום, ירוק בהיר, אדום וכחול, והם בעלי מקור גדול ומכופף המותאם עבור אכילת צוף מפרחים. מינים אחרים לעומתם ניזונים מזרעים ובעלי מקור תוכי או מחרקים וגם המינים האחרים יגוונו בחרקים.
מינים רבים נכחדו או בסכנה עקב השפעות האדם על איי הוואי, לרבות כריתת עצים ופרחים מהם מינים רבים ניזונים באופן תלותי, הפצת מינים טורפים כמו חתולים או עכברים שלא היו באיים וכן הפצת מחלות מהאנשים או החיות.
זיקית הפנתר
פונקציית התפלגות מצטברת
דיוויזיית הפאנצר ה-12 (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר ה-12 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על לנינגרד וקרב קורסק.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1941 על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-2, והועמדה תחת פיקוד יוזף הרפה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן פעלה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39. בספטמבר הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס הממונע ה-39 לארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, בתחילת נובמבר כבשה את העיר טיכווין. הדיוויזיה להילחם בקרבות סביב לנינגרד, כחלק מהארמיות ה-16 וה-18, ולזמן קצר אף כחלק מהארמייה ה-11. בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לזירה המרכזית, שם לחמה כחלק מהארמיות התשיעית והשנייה, וארמיות הפאנצר השלישית והשנייה לסירוגין, ואף השתתפה בקרב קורסק. בסתיו 1944 הוחזרה הדיוויזיה לזירה הצפונית, שם לחמה עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-12
הדיוויזיה השנייה (ורמאכט)
הדיוויזיה השנייה (בגרמנית: 2. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בשטטין, על בסיס הדיוויזיה ה-2 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד הוברט גרקה, שהוחלף ב-1 באפריל 1937 על ידי פאול באדר. בסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-19, במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוסים הממונעים ה-15 וה-16 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-1 באוקטובר 1940 מונה יוזף הרפה למפקד הדיוויזיה, וב-10 בינואר 1941 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-12.
שיטת נראות מרבית
אמידת נראות מרבית
קים אלכסיס
קים אלכסיס (באנגלית: Kim Alexis; נולדה ב-15 ביולי 1960) היא דוגמנית, שחקנית ומגישת טלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה.
אלכסיס נולדה בלוקפורט, ניו יורק וגדלה בפרבר של באפלו, היא החלה ללמוד שחייה בגיל שש והתחרתה בתחרויות כשחיינית במהלך לימודיה בתיכון, היא למדה תקופה באוניברסיטת רוד איילנד, ב-1983 היא נבחרה לשמש כדוגמנית הבית של רבלון ובכך החליפה את לורן הוטון והיא הופיעה שש פעמים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
אלכסיס נחשבה לאחת מדוגמניות העל המובילות של שנות השמונים, היא השתתפה כשחקנית בפרק האחרון של הסדרה "חופשי על הבר" ובסרט "הקדוש מכולם", ב-1993 לקחה חלק בהנחיית תחרות מיס עולם לצד פירס ברוסנן.
היא הנחתה בין היתר את התוכנית "היפה בנשים" בה מתחרות המתמודדות על התואר דוגמנית העל הבאה של אמריקה מעל גיל 35, בתחילת שנות התשעים הנחתה גם בערוץ המשפחה את התוכנית "ילדים בריאים", ב-2005 השתתפה בתוכנית "אבל הם יכולים לשיר" בה בפורמט דומה של "אמריקן איידול" סלבריטאים מתחרים ביניהם על יכולות השירה.
היא הייתה נשואה לשחקן ההוקי קרח רון דוגאיי ממנו יש לה בן, בנוסף יש לה שני בנים מבעלה הנוכחי.
ג'ון פולדס (מלחין)
ג'ון הרברט פולדס (באנגלית: John Herbert Foulds; 2 בנובמבר 1880 - 25 באפריל 1939) היה מלחין בריטי. פולדס היה מלחין פופולרי בימיו שכתב הן מוזיקה קלה שהושמעה רבות והן מוזיקה קלאסית כבדה ומורכבת. הוא היה מלחין חלוץ שכתב יצירות המשתמשות במרווחים של רבעי טון כבר בשנות ה-90 של המאה ה-19. כמו כן, היה חדשן גם בשילוב מוזיקה מן המזרח הרחוק, לצורך כך נסע להודו לאסוף שם מוזיקה עממית ולהקים שם תזמורת.