בטיסטון חזר לסגל הנבחרת לקראת טורניר יורו 1984 הביתי. בטורניר זה היה שותף בטיסטון לזכייה הראשונה של צרפת באליפות אירופה, ובפעם הראשונה בטורניר משמעותי פתח בהרכב בכל משחקי נבחרתו. צרפת גברה על , ו בשלב הבתים, הדיחה את בחצי הגמר וגברה בגמר הטורניר 2-0 על .
הטורניר הבינלאומי האחרון של בטיסטון היה טורניר מונדיאל 1986 במקסיקו, כשזומן לסגל על ידי המאמן הנרי מישל. בטיסטון לא החמיץ ולו דקת משחק אחת בטורניר, כשפתח ושיחק לאורך כל שבעת משחקיה של צרפת. בשלב הבתים רשמה צרפת שני ניצחונות, על ועל , סיימה בשוויון מול , וספגה לאורך כל שלושת המשחקים שער אחד בלבד. צרפת המשיכה לשמור על הגנה חזקה בשמינית הגמר, כשגברה 2-0 על , וברבע הגמר הדיחה את בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 1-1 בתום הארכה. לאחר שספגה שני שערים בלבד בחמשת משחקיה הראשונים בטורניר, הגיעה צרפת לחצי הגמר מול גרמניה המערבית בשחזור חצי גמר המונדיאל הקודם בו נפצע בטיסטון. גם הפעם כשלה צרפת בשלב זה, עם הפסד 2-0. במשחק על המקום השלישי, בו קיבלו מרבית שחקני ההרכב מנוחה, הוביל בטיסטון את צרפת כקפטן לניצחון 4-2 על בלגיה, שקבע כי צרפת תסיים את הטורניר במקום השלישי.
בטיסטון נותר בסגל הנבחרת גם לאחר הטורניר, והיה שותף לכישלונה להעפיל למונדיאל 1990. משחקו האחרון במדיה היה במסגרת טורניר המוקדמות, ב-29 באפריל 1989 במשחק בית מול . בסך הכול רשם בטיסטון 56 הופעות במדי נבחרת צרפת, בהן כבש שלושה שערים.
לאחר הפרישה.
ב-1991, לאחר שפרש ממשחק במדי בורדו, נותר בטיסטון בקבוצה שהורדה לליגת המשנה והתמנה לתפקיד המנהל הספורטיבי. כבר בעונת , עונתו הראשונה בתפקיד, העפילה הקבוצה חזרה לליגה הבכירה, ועונה אחר כך כבר סיימה במקום השלישי בטבלה.
לאחר ארבע עונות בתפקיד, היה בטיסטון למנהל השיווק של הקבוצה בעונת , ועונה אחר כך התמנה למנהל המקצועי של קבוצת הנוער, תפקיד בו החזיק כשנתיים. משנת 1998 החל לשמש כמנהל מרכז האימונים של בורדו, והחל מעונת הוא מכהן גם כמאמן קבוצת המילואים של בורדו, בצוותא עם חברו לשעבר לקבוצה ולנבחרת, מריוס טרזור.
הרפתקאות ברנרד וביאנקה
הרפתקאות ברנרד וביאנקה (באנגלית: The Rescuers, הופץ מאוחר יותר בישראל גם בשם "ברנרד וביאנקה" ו"המצילים הקטנים") הוא סרט הרפתקאות משנת 1977 של חברת וולט דיסני. זהו סרט האנימציה ה-23 באורך מלא של החברה. עלילתו מבוססת על הספר "המצילים" מאת מרג'רי שארפ.
הסרט היה ההצלחה האחרונה של האולפנים עד תחילת התקופה שנהוג לכנות "הרנסאנס של דיסני" עם הפקת "בת הים הקטנה". לאור ההצלחה במכירות שלו, הפיקה חברת וולט דיסני, לראשונה בתולדותיה, סרט המשך: בשנת 1990 יצא לאקרנים "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה".
הסרט הופץ לראשונה בגרסה עברית בקלטות וידאו.
משרד הבינוי
ישיבת צביה פתח תקווה
ישיבת צביה פתח תקווה היא ישיבה תיכונית שנוסדה בשנת ה'תש"ס כחלק ממוסדות למרחב. בראש הישיבה עמד הרב מנחם לב עד לשנת התשס"ה, בה החליפו בתפקיד הרב גולן דיעי בוגר ישיבת מרכז הרב. מנהל התיכון בישיבה הוא דני זוהר.
הישיבה הולכת בדרכם של הרב אברהם יצחק קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראייה משולבת של עם ישראל, ארץ ישראל ותורת ישראל. היא מקיימת לימודי גמרא עד שעות הצהריים ולאחר מכן לימודי חול להוצאת תעודת בגרות.
בתחילה שכנה הישיבה במתחם הישיבה הטכנולוגית בכפר אברהם. לאחר מכן (ה'תש"ע) עברה הישיבה לשטח ליד התחנה המרכזית בפתח תקווה. לאחר מכן שכנה הישיבה ברח' נצח ישראל 7 פ"ת. וכיום הישיבה שוכנת במשכנה החדש, רח' יבנה 25 פ"ת.
בשנת הלימודים ה'תשע"ב נפתחה בישיבה כיתת חינוך מיוחד, שמשולבת לחלוטין במסגרת הלימודים ובדרך החינוכית של הישיבה. בשנת ה'תשע"ג פתחה הישיבה פנימייה כדי לאפשר לתלמידים מחוץ לפתח תקווה ללמוד בישיבה.
בשנת ה'תשע"ד ניתק הקשר בין הישיבה ושאר מוסדות למרחב, והיא הצטרפה לרשת נעם-צביה. הישיבה פתחה לצידה חטיבת ביניים בראשות הרב יוני גוטליב.
קטלין קרדי
קטלין קאראדי (בהונגרית: Karády Katalin ; 1910, בודפשט – 1990, ניו יורק) הייתה שחקנית וזמרת הונגרייה, אחד מכוכבי הקולנוע ההונגרי בשנים 1939–1945. אחרי מותה, בשנת 2004 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם .
קורות חיים.
ראשית חייה.
קטלין קרדי נולדה בבודפשט בשם קטלין מריה קנצלר לרוזליה לרינץ ופרנץ קנצלר. היא הייתה הבת הצעירה מבין שבעה במשפחת פועלים ענייה. אביה היה סנדלר ממוצא גרמני שנהג באלימות פיזית ובשתלטנות כלפי אשתו וילדיו ואסר עליהם, בין היתר, לבקר בקולנוע או בתיאטרון. בגיל 5 נשלחה קטלין על ידי עמותות חברתיות והצלב האדום למשפחות אומנה בשווייץ, ואחר כך בהולנד.
בשובה לבודפשט התאפשר לה ללמוד בבית ספר מסחרי לבנות (Kereskedelmi Leányiskola). כנערה מתבגרת התבלטה קטלין קנצלר ביופייה, בשליטתה בשפות זרות ובאובססיה שלה לניקיון.
התחלת הקריירה האמנותית.
אחרי מות אביה, בשנת 1931 התחתנה עם פקיד בכיר במכס בשם רז'ה וארגה, שהיה בשלושים שנה מבוגר ממנה. וארגה התגרש ממנה מיוזמתו כעבור חודשים אחדים. ב-1936 התחילה לקבל שיעורי משחק אצל ארנה טארנאי ואחר כך אצל ארתור בארדוש. באחד ממועדוני הלילה של בודה כשרונה משך את תשומת לבו של זולטאן אגייד (אדייד), עיתונאי ומוציא לאור, שעזר לה להתקדם בזירת הבידור. לפי הצעתו, אימצה קנצלר את שם הבמה קולין קרדי, שהפך ברבות הימים למפורסם. קרדי התוועדה לשחקנית אילונה אצל צ'אטו, אשת הבמאי קלמן צ'אטו, שהדריכה אותה למשך שלוש שנים בתחום המשחק ופיתוח הקול
קרדי הצטרפה למספר תיאטראות בבודפשט, בהם תיאטרון הקומדיה של בודפשט . בשנות ה-40 הייתה קרדי שחקנית קולנוע מפורסמת בהונגריה. ברבים מתפקידיה שיחקה פאם פאטאל ארוטית. קול האלטו שלה הושווה לקולותיהן של זרה ליאנדר ומרלן דיטריך. ברבים מהסרטים בה שיחקה שיחק גם סמל המין הגברי ההונגרי באותה תקופה, פאל יאבור . עמדתה האנטי-נאצית הייתה ידועה ועקב כך הותקפה רבות על ידי חוגי הימין בהונגריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הפריעו אנשי צלב החץ להופעותיה פעמים רבות, בטענה שהיא אוהדת יהודים. בשנת 1942 הצליחה על ידי שימוש בקשריה להביא לשחרורו של המשורר היהודי-הונגרי ג'ורג'י דנש (György G. Dénes) משירותו בפלוגות העבודה בחזית המזרחית. ברשותה של קרדי היו שלוש דירות באותה עת וכך יכלה להסתיר יהודים שנועדו להישלח לפלוגות העבודה. כשדנש נשלח למחנה קישטרצ'ה הביאה קרדי לשחרורו.
באפריל 1944, כחודש לאחר פלישת הגרמנים להונגריה, נעצרה קרדי על ידי הגסטפו, עונתה והוחזקה במעצר מספר חודשים. עם שחרורה הצליחה להציל כעשרים ילדים יהודים מרצח, בעת שפלוגות צלב החץ רצחו אלפי יהודים על גדת הדנובה, וזאת על ידי תשלום שוחד לאנשי צלב החץ. את הילדים לקחה לווילה שהייתה בבעלותה, הסתירה אותם במרתף וסיפקה להם מזון עד הגעת הצבא האדום לאזור.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה ניסתה קרדי לאתר קרובי משפחה של הילדים שהצילה. אחד מהם, יאנוש גמרי (János Gömöri), הפך לעיתונאי ברבות הימים.
לאחר המלחמה השתתפה קרדי בעוד סרט אחד בלבד בהונגריה, בשנת 1948, ובשנת 1951 היגרה לאוסטריה, ומשם לשווייץ, בלגיה וברזיל. בשנת 1977 היגרה לניו יורק והייתה מעורבת בעסקי אופנה. היא ענתה בשלילה על פניות רבות מהונגריה בהן התבקשה לשוב למולדתה.
הכרה.
בשנת 2004 הוכרה קרדי בתור חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
אברהם ליפשיץ (פירושונים)
Mein Gott, wie lang, ach lange, רי&quot;ב 155
Mein Gott, wie lang, ach lange (בעברית: אלוהי, עד מתי, אהה עד מתי), רי"ב 155, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. הוא ביצע אותה לראשונה ב-19 בינואר 1716, לכבוד יום ראשון השני שלאחר חג ההתגלות.
היסטוריה ומילים.
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה שהלחין באותה שנה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים ומהבשורה על-פי יוחנן שעוסקים בסיפור החתונה בקנה. הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לרוב הקנטטות של באך בתקופה זו. הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתב פאול ספרטוס (Paul Speratus), משורר גרמני בן המאה ה-16. הטקסט מזכיר את היין מסיפור החתונה ומשתמש בו כדימוי לחוסר הקיים ללא האמונה בישו ולשמחה שהוא עשוי להביא.
בדומה לחלק מהקנטטות שלו מתקופה זו, באך ביצע אותה שוב בעת שעבד בלייפציג, בינואר 1724.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1886 בכרך 32 של "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בצורה מסודרת בין השנים 1850–1900.
מבנה והרכב מוזיקלי.
הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס, למקהלה בת ארבעה קולות ולתזמורת הכוללת בסון, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. ככל הקנטטות שלו בשנה הקודמת, גם הנוכחית מורכבת מאריה ורצ'יטטיב לסירוגין, והסיום הוא כורל. לקנטטה חמישה חלקים:
הקלטות.
היצירה לא הוקלטה רבות, רק כתשע פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
לינדה קרטר
לינדה קרטר (באנגלית: Lynda Carter; נולדה ב־24 ביולי 1951) היא שחקנית, זמרת, מלחינה ומלכת יופי אמריקאית. היא הוכתרה כמיס עולם אמריקה (Miss World America) ב-1972, וידועה בשל תפקיד וונדר וומן בסדרה אשת חיל ששודרה בין 1975 ל-1979.
רקע.