נכון לשנת 2009, נצפו ב־M100 חמש סופרנובות: SN 1901B, SN 1959E, ו־SN 2006X היו סופרנובות מסוג I, שהגיעו בשיאן לבהירות נראית מדרגות 15–17, SN 1914A שלא ידוע מאיזה סוג היא הגיעה לבהירות מדרגה 15 ו־SN 1979C הייתה סופרנובה מסוג II שבהירותה הגיעה בשיאה לדרגה 11.6.
תצפית.
M100 נמצאת בחלקו הצפון־מערבי של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 9.3 היא ניתנת לצפייה באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים או באמצעות טלסקופ חובבים וקל לאתרה כ־1.9 מעלות קשת מצפון־מזרח לכוכב 6 בשערות ברניקי, שבהירותו הנראית היא מדרגה 5, וכ־8.25 מעלות ממזרח־צפון־מזרח לדנבולה. NGC 4350 נמצאת כ-0.9 מעלה מצפון-צפון-מזרח ל־M100, M99 נמצאת כ־1.7 מעלות מדרום־מערב לה, NGC 4450 נמצאת כ-1.8 מעלות מצפון-מזרח לה ו־M98 נמצאת כ־2.4 מעלות ממערב־דרום־מערב לה. כ־2.4 מעלות מצפון-צפון-מזרח ל־M100 נמצאות M85 ו-NGC 4394 הצמודה אליה, כ-2.6 מעלות מצפון לה נמצאת NGC 4293, M88 נמצאת כ־2.6 מעלות מדרום־מזרח לה ו־M91 נמצאת כ־3.3 מעלות ממזרח־דרום־מזרח לה, כולן גם כן גלקסיות השייכות לצביר הבתולה.
תכונות.
המרחק אל M100 נמדד באמצעות זיהוי של 20 משתנים קפאידיים באמצעות טלסקופ החלל האבל. הבהירות המוחלטת שלהם חושבה ממחזורי ההשתנות של אורם ובאופן זה נקבע שהמרחק אל M100 הוא 56±6 מיליון שנות אור. מישור הדיסקה של M100 כמעט ניצב לקו הראייה אליה כך שהיא נראית כמעט מעגלית עם קוטר זוויתי של כ־7.4 דקות קשת, השקול לקוטר של כ־120,000 שנות אור. מסתה של M100 מוערכת בכ־ מסות שמש, כ־40% ממסת שביל החלב. לגלקסיה שתי זרועות עיקריות, הדוקות קרוב למרכז ונפתחות כאשר הן מתרחקות ממנו. בין הזרועות העיקריות יש מספר זרועות משנה קצרות. לזרועות צבע כחלחל המראה על נוכחות של כוכבים צעירים וחמים מאוד שנוצרו במאות מיליוני השנים האחרונות, בעיקר בחלקן הפנימי של הזרועות. ל־M100 יש שלוש גלקסיות לווייניות הנמצאות במרחק זוויתי של כ־10 דקות קשת ממנה: NGC 4328 ממזרח, NGC 4323 מצפון ו־NGC 4322 מצפון־מזרח. עם בהירות נראית סביב דרגה 14, נדרש טלסקופ מקצועי על מנת להבחין בשלושתן.
הפרדוקס של גיל היקום
הפרדוקס של גיל היקום הוא סתירה שהייתה קיימת במשך זמן מסוים בשנות ה-90 של המאה ה-20 בין שתיים מהתאוריות המקובלות ביותר בקוסמולוגיה המודרנית: המפץ הגדול המסביר את התפשטות היקום מחד, והתאוריות בדבר מנגנוני הפעולה של כוכבים מאידך.
לפי נתונים שנאספו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נראה היה שישנם ביקום כוכבים שגילם עולה על גילו של היקום עצמו - דבר בלתי אפשרי. עד סוף אותו עשור נערכו מדידות נוספות, שמהן עלה כי היקום זקן משחשבו, ואילו הכוכבים צעירים משחשבו. מדידות אלה מיישבות את הפרדוקס.
מרחקים ביקום.
מדידת מרחקים על-פני כדור הארץ, נעשית בעזרת מדידה פיזית, תוך השוואה למכשירי מדידה שאורכם ידוע, ובסופו של דבר למטר. בחלל אפשרות זו אינה קיימת: אין דרך ישירה למדידת מרחק לגלקסיה אחרת. לכן, יש צורך בסולמות מדידה שונים. לצורך הערכת מרחקים בחלל, אסטרונומים נעזרים בכמה סולמות מדידה, המכוילים זה ביחס לזה.
הסולם הראשון מבוסס על היסט (פרלקסה): השוואת מקומו של כוכב על רקע גלקסיות מרוחקות, בשתי מדידות הנערכות בהפרש של שישה חודשים. בתקופה זו נושא כדור הארץ עמו את מצפה הכוכבים מהלך 300 מיליון קילומטר (קוטר המסלול סביב השמש). חישוב טריגונומטרי מספק, בדיוק רב למדי, את מרחקו של הכוכב הנצפה מאיתנו. (חישוב זה תלוי, כמובן, בידיעת המרחק מכדור הארץ לשמש, שאותו אפשר לראות כ"סולם האפס" בסדרת הסולמות). חסרונה של שיטת הפרלקסה הוא שהיא מוגבלת לכוכבים קרובים יחסית (עד כ-250 פארסק, כ-750 שנות אור).
בהמשך הסדרה מופיע הסולם של המשתנים הקפאידיים. אלו הם כוכבים משתנים, שמנגנון הפעולה שלהם מובן היטב, עד שהם מכונים "נרות סטנדרטיים". ידוע לנו, למשל, הקשר בין הבהירות האמיתית של כוכב כזה (עוצמת התאורה שלו) לבין קצב השינוי בעוצמת ההארה. את קצב השינוי אפשר למדוד בדייקנות רבה, והבהירות האמיתית קושרת כמובן את הבהירות הנראית מכדור הארץ, למרחקו של הכוכב מאיתנו. ישנם משתנים קפאידיים קרובים מספיק, שאת המרחק שלהם אפשר לחשב בשיטת ההיסט, וכך יכולים האסטרונומים לקשור את שני סולמות המדידה, ולקבל הערכה סבירה למרחקו של כוכב משתנה כזה.
גיל היקום.
כדי לחשב את גיל היקום, משווים אסטרונומים מדידות משני סוגים: מהירות ההתרחקות של הגלקסיות משביל החלב, נתון שאותו אפשר למדוד בדיוק רב באמצעות אפקט דופלר, והמרחק מאותן גלקסיות, שאותו קשה יותר להעריך. היחס הממוצע בין שני הנתונים הוא קבוע האבל. כאשר מציבים את הקבוע הזה במשוואות היסודיות של תאוריית המפץ הגדול (כגון משוואות פרידמן), מתקבלת הערכה לגיל היקום.
ההערכה שלנו לגיל היקום תלויה, אם כן, בהערכת המרחק מגלקסיות מרוחקות - ועם זאת, גם מידות הדיוק שבשתי ההערכות תלויות זו בזו.
עד תחילת שנות התשעים היה קבוע האבל מוערך ב-50-100 קילומטרים לשנייה למיליון פארסק; ערכים אלה מתאימים ליקום שגילו בין 10 ל-20 מיליארד שנה.
יקום צעיר, כוכבים זקנים.
במהלך שנת 1994 התגלו, בסיועו של טלסקופ החלל האבל, משתנים קפאידיים בגלקסיה הספירלית M100. גלקסיה זו, שהתגלתה בשנת 1781, מצויה בצביר הבתולה, בצפון הגלקטי של צביר-על הבתולה. בעבר העריכו שמרחקה מאיתנו מעל 60 מיליון שנות אור, אך בעקבות מדידות חדשות שונתה ההערכה ל-55.6 מיליון שנות אור בלבד. שינוי זה בקנה המידה הגלקטי גרם להתכווצות של היקום, ואיתה להורדת גילו עד ל-8 מיליארד שנים.
מן העבר השני ניצבות התאוריות המקובלות על אבולוציה של כוכבים: מנגנוני הפעולה התרמו-גרעיניים שלהם, והזמן העובר עד שהם שורפים את הדלק הגרעיני ועוברים משלב לשלב. לפי תאוריות אלה, ישנם ביקום כוכבים שגילם מוערך ב-15-12 מיליארד שנה, בסתירה לאפשרות שהיקום עדיין לא הגיע לגיל מופלג זה.
כותרת בעמוד השער של ה"טיים", ב-6 במרץ 1995, בישרה ש"הקוסמולוגיה בתוהו ובוהו". הממצאים הביאו אסטרונומים ופיזיקאים לבחון את התאוריות השונות המעורבות בסתירה: המפץ הגדול, מנגנוני הבעירה של הכוכבים, ואפילו המודל הסטנדרטי העומד ביסוד התאוריה האחרונה. ברקע עמדה כל העת האפשרות שהמדידות אינן מדויקות דיין, והמדענים קיוו שמדידות מדויקות יותר ישפכו אור על התעלומה. אכן, מנתוני האבל לא ניתן היה לחשב את גיל היקום בדיוק העולה על 10-20 אחוזים.
פתרון הפרדוקס.
בשנת 1997 אסף לוויין המחקר היפארכוס (Hipparcos) נתונים חדשים, שהביאו להגדלת המרחק המוערך של צבירים כדוריים ב-5 עד 10 אחוז, וכפועל יוצא מכך ירדה הערכת הגיל שלהם לטווח של 12–13 מיליארד שנים.
במקביל, אסף היפרכוס נתונים גם על כוכבים בעננות הכדוריות הסמוכות לשביל החלב. עכשיו מוערך גילם של כוכבים אלה, שהם מהעתיקים הידועים לנו, ב-12-9 מיליארד שנים - פחות מגילו המעודכן של היקום.
מאוחר יותר, ב-2004, נבנתה מפה מפורטת של קרינת הרקע של המפץ הגדול, והיום מוערך גיל היקום ב-13.819 מיליארד שנה. הכוכבים הראשונים נולדו כשהיקום היה בן 200 מיליון שנה, והם צעירים ממנו, כדין.
טכנופילי
מיכאל נודלמן
מיכאל נודלמן (30 ביוני 1938, תמוז תרצ"ח – 25 בדצמבר 2018, טבת תשע"ט) היה חבר הכנסת ופרופסור לכלכלה ולמתמטיקה.
ביוגרפיה.
נודלמן נולד בקייב שבברית המועצות (כיום אוקראינה) בשנת 1938. סיים ב-1987 דוקטורט באוניברסיטה הפוליטכנית בלבוב.
עלה לישראל בשנת 1991.
נודלמן כיהן מ-1993 כחבר מועצת העיר קריית שמונה ויו"ר ועדת הכספים במועצה.
בשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם ישראל בעלייה. הוא פרש, ביחד עם יורי שטרן, ושניהם הקימו את סיעת עלי"ה. מפלגה זו התמזגה לתוך ישראל ביתנו, והוא הוצב במקום השלישי ברשימתה ונבחר מטעמה לכנסת ה-15 שם שימש כיושב ראש הכנסת בפועל (מכיוון שהוא היה זקן חברי הכנסת בפועל שלא היו בממשלה). בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום החמישי ברשימת האיחוד הלאומי, לה הייתה שותפה ישראל ביתנו, ונבחר מטעמה לכנסת. בכנסת ה-14 כיהן כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה, ובכנסת ה-16 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
במהלך הכנסת ה-16, נודלמן תמך בתוכנית ההתנתקות, ובעקבות כך הוא הוכרז כפורש מסיעתו שהתנגדה לתוכנית, ושימש כסיעת יחיד. לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הכריז נודלמן על הצטרפותו למפלגת קדימה, ונאלץ להתפטר מהכנסת כדי שיוכל להתמודד בבחירות. הוא שובץ במקום ה-27 ברשימת קדימה, ונבחר מטעמה לכנסת ה-17.
בכנסת ה-17 כיהן כיושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות. עם סיום כהונתה של הכנסת ה-17, החליט שלא לשוב ולהתמודד ברשימת קדימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה, אלא להקים מחדש את מפלגת עלי"ה שבראשה עמד, בשם "ישראל המתחדשת". בבחירות לכנסת ה-18. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
במהלך כהונתו בכנסת יזם נודלמן, בין היתר, את החוקים הבאים:
חיים אישיים.
נודלמן היה נשוי ואב לשני ילדים. התגורר בקריית שמונה. נפטר ב-25 בדצמבר 2018.
פייר דה רונסאר
פייר דה רונסאר (בצרפתית: Pierre de Ronsard; 11 בספטמבר 1524 - 27 בדצמבר 1585) היה משורר צרפתי.
חייו.