ישנם כיסאות נדנדה המעוצבים כמו סוס; הם נקראים סוס נדנדה. ישנם גם כאלו המעוצבים כחיות אחרות או ככלי רכב.
כיסאות נדנדה מקובלים לישיבה בזמן הנקת תינוק, ועבור אנשים מבוגרים העוסקים בפעילות כגון קריאה או סריגה במשך שעות רבות. במדינות ארצות הברית הדרומיות נפוץ כיסא הנדנדה במרפסות הכניסה לבתים.
איתי קלוג
איתי קלוג (נולד ב-13 בספטמבר 1975) הוא פרופסור חבר במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מחקריו עוסקים בתחום המערכות מידע הגאוגרפיות (GIS), אפידמיולוגיה סביבתית והערכת חשיפה לזיהום.
ביוגרפיה.
איתי קלוג נולד ברמת גן. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, שם עשה תואר ראשון בגאוגרפיה וארכאולוגיה. לאחר מכן סיים בהצטיינות תואר שני במחלקה לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה. עבודת התיזה שלו: “Investigating the link between Light at Night and breast cancer rates in Israel”, שנכתבה בהנחייתם של פרופסור אברהם חיים ופרופסור בוריס פרוטנוב, זכתה בפרס הרקטור לתיזה המצטיינת לשנת 2006. קלוג המשיך ללימודי דוקטורט במחלקה לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטורט, גם היא בהנחייתם של פרופסור חיים ופרופסור פרוטנוב, הייתה בנושא “Investigating the association between Light at Night (light pollution) and breast and Prostate cancer rates”.
בשנת 2012 זכה במלגת (EHF - Environmental Health Fund) והחל את הפוסט-דוקטורט בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הרווארד. במסגרת הפוסט-דוקטורט עסק קלוג בפיתוח מודלים חדשניים מבוססי לוויין, להערכת זיהום אוויר. מחקריו התמקדו באפידמיולוגיה סביבתית ובקשר בין חשיפה לזיהום אוויר ותמותה, אשפוזים ובעיות בריאותיות אחרות. החל משנת 2013 ועד היום הוא משמש כחוקר אורח באוניברסיטת הרוורד וכן כמרצה בכיר במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בספטמבר 2016 קיבל קלוג תואר פרופסור חבר.
פרסם 53 מאמרים בעיתונים מדעיים בין-לאומיים.
קלוג נשוי, אב לשניים ומתגורר בלהבים.
מחקר.
מחקריו של קלוג בתחום ה-GIS, אפידמיולוגיה סביבתית והערכת חשיפה לזיהום מקיפים מספר נושאים שהעיקריים שבהם הם:
מוזיאון סולימאניה
מוזיאון סולימאניה (בכורדית: مۆزه‌خانه‌ی سلێمانی; בערבית: متحف السليمانية, בתעתיק מדויק: מתחף אלסלימאניה) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר סולימאניה בכורדיסטן העיראקית. המוזיאון הוא השני בגודלו בעיראק מבחינת תכולה, לאחר המוזיאון הלאומי של עיראק השוכן בבגדאד. אוסף המוזיאון כולל ממצאים מהתקופה הפרהיסטורית ועד לתקופה העות'מאנית.
היסטוריה.
המוזיאון נפתח ב-14 ביולי 1961. במקור הוא שכן במבנה קטן במקום אחר. לאחר מספר שנים שטח המוזיאון לא הספיק לגודל התצוגה, ובשנת 1979 נרכש מבנה גדול יותר ברחוב סלים. המבנה הוא בעל קומה אחת ושטחו הכולל הוא 6,000 מטר מרובע. הממצאים מוצגים במספר אולמות. שני אולמות גדולים המחוברים ביניהם באולם הרצאות מרובע פתוח. בנוסף, קיים אולם קטן אשר שופץ על ידי אונסק"ו. בתקופת מלחמת איראן–עיראק, בשנים 1980–1988, המוזיאון נסגר לקהל הרחב. הוא נפתח מחדש לתקופה קצרה בשנת 1990. לאחר הפלישה העיראקית לכווית באוגוסט 1990, נסגר המוזיאון שוב. המוזיאון נפתח רשמית מחדש על ידי ג'לאל טאלבאני ב-20 באוגוסט 2000. באותה עת היה טאלבאני המזכיר הכללי של "האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן".
לאחר 2003.
לאחר פלישת ארצות הברית במסגרת מלחמת עיראק בשנת 2003, נבזז המוזיאון הלאומי של עיראק. מוזיאון סולימאניה סייע בהחזרת ממצאים שנבזזו על ידי רכישתם מהמבריחים. צעד שנחשב שנוי במחלוקת.
שיתוף פעולה עם אונסק"ו.
החל משנת 2011, המוזיאון מקיים שיתוף פעולה עם ארגון אונסק"ו של האו"ם במטרה לפתח ולשקם את המוזיאון ולהרחיב את המבנה. האולם שעבר שיפוץ נפתח בטקס במרץ 2013.
הממצאים.
הממצאים במוזיאון מוצגים לפי סדר כרונולוגי והם כוללים ממצאים מהתקופות הפרהיסטוריות, תקופת חסונה (Hassuna; ), תרבות חלף תקופת עובייד, ארך, תקופת אור 3 ותקופות מאוחרות יותר כולל התקופה ההלניסטית, האימפריה הפרתית, האימפריה הסאסאנית, כולל התקופה המוסלמית עד שושלת באבאן (Baban).
אחד הממצאים החדשים במוזיאון הוא לוח 5 של עלילות גילגמש. פריט זה היה אחד מתוך 80 פריטים שנרכשו בשנת 2011 ממבריחים שמקורם לא היה ידוע. הלוח נרכש במחיר של 800 דולר. פרופ' אל-ראווי (Al-Rawi) שאיתר את הפריט ניקה אותו בזהירות רבה. שלושת החלקים התאימו אחד לשני. הוא זיהה שמדובר בלוח הכולל את עלילות גילגמש.
שפות העולם
מפלגת אסיפת המתונים
כורסה מתנדנדת
ליקה קיריצה
ליקה קיריצה, בשמו בלידה לייבו ליקה אברמוביץ' (ברומנית: Lică Chiriță - Leibu Lică Abramovici, 22 ביולי 1898 מוינשט – 1956) היה פעיל קומוניסטי יהודי ברומניה, ממנהיגי הוועד הדמוקרטי היהודי.
ביוגרפיה.
ספר במקצועו, ליקה קיריצה, עמד בשנים 1944–1945 בראש "הוועד האנטיפשיסטי היהודי" שהפך בשנת 1945 לוועד הדמוקרטי היהודי ברומניה, ארגון ששימש לכלי המפלגה הקומוניסטית ברומניה לצורכי תעמולה ומאבק בציונות ובתודעה הלאומית ברחוב היהודי. ב-25 ביוני 1945 באספה באולם "טומיס" בבוקרשט נבחר יחד עם הצייר מקס הרמן מקסי בראש הוועד הדמוקרטי היהודי. ב-5 באוקטובר 1945 השתתף קיריצה בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בנוגע לבעיה הלאומית, שבה גינו ואסילה לוקה וגיזלה ואש בחריפות את הציונות ואף את האוכלוסייה היהודית ניצולת השואה על "ניצול הפועלים הרומנים" ועל גישה "פאשיסטית", הדומה לזו של הלגיונרים בעבר. באותה הזדמנות ניסה קיריצה להציג גישה אסטרטגית פייסנית וטען שניתן למשוך יהודים ציונים לשורות הוועד הדמוקרטי היהודי לטובת קידום מדיניות המפלגה הקומוניסטית, אך דבריו נדחו בתוקף.
קיריצה המשיך להיות בשנים הבאות 1945–1946 חבר בהנהגת הוועד הדמוקרטי היהודי. אחר כך עבד במנגנון האקדמיה הרומנית (אז אקדמיית הרפובליקה העממית הרומנית). אחרי מותו בשנת 1956 גופתו נשרפה לפי צוואתו במשרפת "צ'נושה" בבוקרשט.
בשנת 1949 זכה לעיטור המסדר "הגנת המולדת" (Apărarea Patriei) דרגה ג.
המפלגה המתונה
קלאומנס (פירושונים)
אילינצי
אילינצי (באוקראינית: Іллінці; בפולנית: Ilińce; ביידיש: ליניץ) היא עיר קטנה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
אתרה של אילינצי היה מיושב מתחילת הספירה, ובשנת 1448 הוקמה העיר רשמית בידי קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין. בשנת 1757 הוענקו לאילינצי זכויות עיר.
במהלך המאה ה-19 התפתחה העיר, ובשנת 1866 הפכה לעיר מחוז. בשנת 1900 נמנו בעיר כ-5,000 תושבים, רובם יהודים.
יהודי אילינצי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חיו באילינצי למעלה מ-5,000 יהודים, רוב תושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיר, ונותרו בה ערב מלחמת העולם השנייה כ-2,200 יהודים, רוב תושביה. בתקופה זו פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
עם פרוץ מבצע ברברוסה הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב אוקראינה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. עם התקרבות החזית, נמלטו חלק מיהודי העיר מזרחה. ב-23 ביולי 1941 נכנסו לעיר הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, ותוך זמן קצר ריכזו את יהודי העיר בגטו שהוקם בשכונה ענייה בה, תוך חיובם בענידת סרט זרוע עם מגן דוד.
בנובמבר 1941 נרצחו 43 גברים יהודים מהגטו בידי שוטרים אוקראינים. ב-24 באפריל 1942 נרצחו כ-1,000 מיושבי הגטו ליד הכפר הסמוך גוליקובו. כ-700 יהודים נוספים מהגטו נרצחו בסוף מאי 1942 ביחד עם יהודי ז'ורנישצ'ה שהוברו לגטו בתחילת החודש.
יתר יהודי העיר הועברו בסוף שנת 1942 למחנה עבודה סמוך, וב-15 בדצמבר 1942 הוצתו בתי הגטו, וכל המסתתרים בו נרצחו.
מטוס עליונות אווירית
מטוס עליונות אווירית הוא סוג של מטוס קרב שנועד להיכנס לשטח אווירי אויב ולהכניעו ביעילות על ידי השגת עליונות אווירית. מטוסי עליונות אווירית הם מטוסים שתוכננו במיוחד להפלה מהירה יותר של מטוסים יריבים, בהשוואה למטוסי קרב אחרים. לרוב, עלות הייצור של מטוס כזה גבוהה מאוד והוא מיוצר בכמות קטנה בהרבה לעומת מטוס קרב רב-משימתי.
התפתחות המונח.
בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה, מטוסי קרב סווגו לפי תפקידם: מפציץ כבד, מטוס יירוט, מטוס ליווי, מפציץ לילי וכדומה. עם פיתוח הטילים המונחים בשנות החמישים, תכנון מטוסי הקרב התחלק לשתי קבוצות: מטוסים שנועדו לתקוף מטרות מעבר לשדה הראייה (Beyond Visual Range, מיירטים בעיקר), ומטוסים שנועדו לתקוף בטווח שדה הראייה (Within Visual Range, מטוסי עליונות אווירית). בארצות הברית, הנטייה דאז הייתה לתכנן מטוסי קרב לתקיפה מעבר לשדה הראייה, וכך פותח הפנטום F-4 שלא צויד בתותח ירי שכן ההנחה הייתה שלא יצטרך להילחם במטרות בקרבתו. המטוסים שיוצרו לפי קו מנחה זה היו מטוסים בעלי יכולת לנשיאת טילים ונשק רב על חשבון יכולת תמרון, הרי שמתכנניהם חשבו שלעולם לא יצטרכו להיכנס לקרב אווירי.
לקחים בקרב.
חיל האוויר האמריקאי ספג אבדות במלחמת וייטנאם עקב הדוקטרינה השגויה שדגלה בפיתוח מטוסים לתקיפה מעבר לשדה הראיה. הוראות הפתיחה באש שדורשים זיהוי ודאי של מטוס האויב וכן כישלונות הנשק המונחה והמכ"ם בתחילת דרכם, הובילו לקרבות אוויר צמודים שאליהם הן הטייסים והן מטוסי החיל לא היו ערוכים. בעקבות הלקחים שהופקו מהעימות, הוקם בית הספר לטיסה קרבית טופ גאן, תוכנית רד פלאג וכן נשקלו הצרכים החדשים של מטוס קרב מודרני.