גורד השחקים כולל בין היתר מלונות, דירות מגורים, מרכזי קניות, מסעדות, ברים, ומצפה כוכבים.
הבניין נבנה על ידי קבוצת וינקום, חברה וייטנאמית.
תוכנית ולב
תוכנית ולב נוסחה על ידי הכלכלן הסובייטי ממוצא בולגרי אמיל בוריסוביץ' ולב ופורסמה לראשונה בספר השנה 2/1964 של אוניברסיטת מוסקבה תחת השם "בעיות הפיתוח הכלכלי של מחוזות הדנובה ברומניה, בולגריה וברית המועצות".
שנת 1957 הייתה קשה מאוד עבור הגוש הקומוניסטי, זה היה מיד לאחר המרד ההונגרי ודיכויו ותקופת הטיהורים בהנהגת ברית המועצות והמדינות הקומוניסטיות האחרות. בנקודת זמן זו סבלה ברית המועצות ממשבר חריף בחקלאות של אוקראינה ולמרות שהיא התחרתה בהצלחה עם ארצות הברית על כיבוש החלל, המצב בחקלאות אילץ אותה להתחיל לייבא חיטה מקנדה ובשר מארגנטינה. ההנהגה הסובייטית חיפשה פתרון טוב יותר.
יורי אנדרופוב התמנה ב-1957 להיות ראש המנגנון לקשר ולפיקוח בין ברית המועצות ובין ארצות הגוש הקומוניסטי. במסגרת תפקיד זה יזם אנדרופוב, באוקטובר 1957, התייעצות בין המפלגות הקומוניסטיות ומפלגות הפועלים של ארצות הגוש הקומוניסטי במטרה לייצור מנגנון הנהגה אפקטיבי וב-1960 הפיק את דוקטרינת ההתמחות הכלכלית של הארצות השונות. בכינוס קומקון, שנערך במוסקבה ביוני 1962, המשלחת הפולנית הציעה (לפי בקשה של ניקיטה חרושצ'וב, אשר העדיף שההצעה לא תבוא ישירות מברית המועצות) לעסוק בהתמחות הכלכלית של המדינות בגוש הקומוניסטי. באותו מעמד התקבל המסמך הקרוי "עקרונות הבסיס בחלוקה הבינלאומית של העבודה", שנוסח על ידי אמיל בוריסוביץ' ולב. תוכנית חלוקת ההתמחות הכלכלית של המדינות ייעדה את מזרח גרמניה, צ'כוסלובקיה וברית המועצות לעסוק בתעשייה בעוד שרומניה, הונגריה ובולגריה יעסקו בחקלאות ופולין תעסוק גם בתעשייה וגם בחקלאות.
מאחורי תוכנית זו הסתמן עתיד אפשרי של הפיכת הגוש הקומוניסטי למדינה אחת, עתיד שהפחיד את ההנהגה הרומנית. בביקור של יורי אנדרופוב בבוקרשט, באפריל 1963, כשניסה לקדם את תוכניות האיחוד הכלכלי מול ההנהגה הרומנית, ניסה להרגיע את שומעיו באומרו שנושא יצירת המדינה היחידה לא אקטואלי, אך עוד יבוא היום לכך. גאורגיו-דז' היה תקיף בהתנגדותו וניקולאה צ'אושסקו ואלכסנדרו ברלדאנו אף יותר ממנו. אמיל בודנראש ציטט דברים של חרושצ'וב, כדי לנמק את ההתנגדות.
התוכנית החקלאית.
ב-1964 פרסם ולב תוכנית שנועדה לקבץ שטח חקלאי שיכלול 12,000 קילומטרים רבועים משטחי ברית המועצות (אזורים המצוים כעת באוקראינה וברפובליקת מולדובה), 38,000 קילומטרים רבועים משטחי בולגריה וכ-100,000 קילומטרים רבועים משטחי רומניה לשם תכנון וניהול מרכזי. בולגריה נתנה את הסכמתה, אולם רומניה התנגדה בתוקף. הנציג הקבוע של רומניה בקומקון, אלכסנדרו ברלדאנו טען כבר בפברואר 1963 למען המשך התיעוש של רומניה והכלכלן הרומני קוסטין מורג'סקו תקף בצורה חריפה את תוכנית ולב במאמר, שפורסם בכתב העת הרומני, Viața economică (החיים הכלכליים). ההנהגה הרומנית החליטה לפרסם את המחלוקת, כדי לשתף את העם בידוע לה ופרסמה את תוכנית ולב בצירוף התגובות הרומניות. מאות אלפי הגליונות של כתב העת הכלכלי נחטפו על ידי הקוראים.
הכרזות אפריל.
הרקע להכרזות אפריל.
שליט רומניה הקומוניסטית עד מותו ב-1965, גאורגה גאורגיו-דז', חשש מפני תהליך הדה-סטליניזציה, שהוביל ניקיטה חרושצ'וב ויצא לידי חובה על ידי האשמת יריביו, אנה פאוקר, ואסילה לוקה ותאוהרי ג'אורג'סקו בסטליניזם, לאחר שלפני כן האשים אותם בסטייה מהקו הסטליניסטי והדיח אותם על רקע זה. גאורגיו-דז', שהמשיך לקיים ברומניה משטר סטליניסטי, חשש מהדחה ביוזמה מכיוון ברית המועצות הלא סטליניסטית, לכן החליט להוביל להתרחקות מסוימת ממנה ולחיזוק עצמאות רומניה. במסגרת זו חודשו יחסי החוץ של רומניה עם סין ועם יוגוסלביה, שהיו מסוכסכות עם ברית המועצות, ניתנה חנינה כללית לכל האסירים הפוליטיים ברומניה והסתמן קו פוליטי לאומי, שהתקבל בשמחה על ידי הרומנים.
החלטות ועידת המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
באפריל 1964 התכנסה ועידת המפלגה הקומוניסטית הרומנית וקיבלה, לפי הכוונתו של גאורגיו-דז', החלטות בנושא היחסים עם המדינות הקומוניסטיות האחרות והמפלגות הקומוניסטיות האחרות. לפי החלטות אלה היחסים צריכים להיות שוויוניים וצריכה להישמר עצמאות המדינות השונות וכך הדבר גם לגבי המפלגות הקומוניסטיות, אין מפלגת אם ומפלגת בת, כל המפלגות שוות.
החלטות אלה פורסמו בביטאון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, Scînteia. החלטות אלה כונו בציבור ובתקשורת בשם "הכרזת העצמאות של רומניה" ובגלל מותו של גאורגיו-דז' כעבור שנה, בנסיבות לא לגמרי ברורות, כונו גם בשם "צוואתו של גאורגיו-דז'".
גניזת התוכנית.
ההנהגה הרומנית לא הסתפקה בפרסום התנגדותה, היא התחילה לאותת לסובייטים שאפשר לעלות נושאי מחלוקת נוספים - פורסם ברומנית ספר של קרל מרקס בשם "רישומים על אודות הרומנים", ספר בו מרקס הביע דעות על תושבי בסרביה, ביטל את הטענה שיש שפה מולדובנית וטען שתושבי בסרביה הם רומנים לכל דבר. פרסום הספר רמז על ייתכנותו של פולמוס אפשרי נוסף על אודות קו הגבול בין רומניה ובין ברית המועצות.
ההתנגדות התקיפה של ההנהגה הרומנית גרמה להנהגה סובייטית לסגת מהתוכנית וניטרלה למעשה את התפקיד של קומקון. ב-3 ביוני 1964 כתב העת של אוניברסיטת מוסקבה, בו פורסמה תוכנית ולב, נלקח מנקודות המכירה והועלם. במפגש עם השגריר הסיני, ב-9 ביולי 1964, הגדיר יון גאורגה מאורר את תוכנית ולב, כתוכנית לפירוק רומניה.
ב-11 ביולי ניקולאי פודגורני גינה את העובדה שתוכנית ולב נוצלה על ידי שלטונות רומניה, כדי לטעון לקיומם של תביעות שיש כביכול לברית המועצות כנגד הריבונות, הטריטוריה והעושר של רומניה. לחיזוק דבריו התייחס פודגורני לתפוצה הגדולה כל כך של כתב העת הכלכלי, שגינה את התוכנית ולסירוב העיתונות הרומנית המרכזית לפרסם מאמר, שהופיע באיזבסטיה וביקר את תוכנית ולב. פודגורני הוסיף שתוכנית ולב אינה תוכנית אינטליגנטית ואינה משקפת את העמדה הרשמית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ויחסיה עם הארצות הקומוניסטיות האחרות.
אפריל שבור
אפריל שבור (באלבנית: Prilli i thyer) הוא רומן של הסופר האלבני איסמעיל קאדרה, שפורסם במקור ב־1980. הספר כרבים מספריו של קאדרה עוסק בהיסטוריה של אלבניה ובמיוחד במנהג גאולת הדם האלבני הנקרא קנון . הספר תורגם לשפות רבות, ביניהן גם לעברית. התרגום העברי מאת רמי סערי ראה אור בהוצאת כתר בשנת 2010.
עלילה.
העלילה בספר מתרחשת בשנות ה-30 של המאה ה-20, בצפון אלבניה ברמה המרוחקת מעיר הבירה טירנה, שבו בתי האב החיים בקהילות השונות, ממשיכים לקיים את מנהג גאולת הדם המהווה מורשת המחייבת את המשפחה הקרובה והמשפחה המורחבת. בסיפור מוצג הפער העמוק הקיים בין העיר ובין הרמה הצפונית שתושביה מחויבים להמשיך במסורת עתיקה המתקיימת מאות שנים.
העלילה מתרחשת בשלושה צירים. הראשון הוא סיפורו של ג'ורג בן למשפחת ברישה, המחויב על ידי אביו לנקום ולגאול את דמו של אחיו הבכור על ידי הריגת בן משפחת קריאצ'יצ'ה. הציר השני של הסיפור הוא הסופר בסיאן וורפסי, ואשתו היפה דיאנה. הסופר ששבוי בקסמו של מנהג הקנון הממשיך להתקיים בצפון אלבניה, לוקח את אשתו מטירנה המודרנית לאחר נישואיו, למסע ירח דבש של חודש ברמה האלבנית, כדי להציג לה את המנהג והשפעתו על תושבי המקום. הציר השלישי הוא סיפורו של המפקח על הדם מארק אוקצ'ירה שתפקידו לגבות את מס גאולת הדם, המהווה מרכיב חשוב בהכנסות הנסיך השולט באזור הרמה הצפונית. שלושת הצירים נפגשים אחד עם השני בנקודת זמן קצרה.
מנהג הקנון.
מנהג הקנון הוא הרקע הסיפורי שבסיסו מתנהלת עלילת הסיפור. הקנון האלבני עוסק בכללים בהם יש לפעול כשיש לגאול את דמו של מישהו. הכללים נוקשים, וחריגה מהם על ידי אחד מבני המשפחה, ממיטה בושה וקלון למשפחה המחויבת בגאולת הדם. הקנון מתייחס לגאולת דמו של בן משפחה שנרצח, וגם של אורח שהתארח בבית המשפחה ונרצח על ידי בן משפחה אחר. מרכיב המחויבות לאירוח, הוא מרכיב חשוב בקנון. לאורח יש מעמד מיוחד השווה לאלוהים. והקנון אומר: "מראשיתו ועד אחריתו שייך ביתו של האלבני לאלוהים ולאורח". לאחר שהאורח עוזב את הבית מחויב אחד מבני המשפחה ללוות אותו עד גבול הכפר, והמלווה אחראי על שלומו. אם הוא נרצח לפני שעזב את שטח הכפר, מחויב המלווה בגאולת דמו, על ידי רציחת אותו אדם שרצח את האורח. לאחר הרצח, יש לרוצח תקופה של 24 שעות שבהן הוא מוגן מפני משפחת הנרצח. תקופה זאת נקראת בסה . תקופה זאת מוארכת לרוב ל-30 יום, לאחר שזקני הכפר מנהלים משא ומתן עם משפחת הנרצח שלרוב מסכימה. בתקופה זאת מוגן הרוצח מפני משפחת הנרצח, והיא מנוצלת על ידו גם ללכת לבית הנסיך השולט לשלם את מס הדם, סכום קבוע משמעותי. אם הרוצח רוצה להגן על עצמו, עליו להיכנס בתום 30 הימים ממועד הרצח למבנה מגדל המיועד לכך. במגדל זה הוא מוגן בכל ימי חייו, אבל אם יעזוב את המגדל בשלב כל שהוא, הוא צפוי להירצח. בתקופת הבסה נקרא הרוצח בשם ג'קס , הוא נושא על זרועו סרט שחור, המציין שהוא ג'קס, וכול אלה החולפים על פניו יודעים ומבינים מה הוא עשה.
סיפורי הדמויות.