הקמת היישוב דניאל: ממשלת ישראל אשרה את הצעת שר השיכון להקמת 5 יישובים חדשים בנגב. בהם היישוב החדש "דניאל" על שמו של דניאל טרגרמן שנהרג מפגיעת פצמ"ר בביתו בנחל עוז במהלך מבצע צוק איתן. היישוב "דניאל" יוקם בצמוד לכפר השיקומי עלה נגב – נחלת ערן. היישוב "דניאל" צפוי לאכלס משפחות צעירות, אשר חלקן יעבדו במתחם הכפר. עם פתיחת ביה"ח השיקומי הראשון בנגב, בשטח הכפר, יגדל היצע המשרות.
קורסים מקצועיים.
הכפר מהווה קרקע פורייה לקורסי הכשרות, למסיימים ניתנת תעודה מקצועית בתחום:
עלי-נגב
פאריזר פלאץ
פאריזר פלאץ (בגרמנית: Pariser Platz; "כיכר פריזאית") היא כיכר במרכז ברלין, בירת גרמניה. הכיכר ממוקמת בקצה המערבי של שדרת אונטר דן לינדן ובה ניצב שער ברנדנבורג. הכיכר קרויה על שם פריז בירת צרפת, לזכר כיבושה של העיר פריז על ידי כוחות בעלות הברית (ובהם צבא פרוסיה) שנלחמו במלחמות השחרור נגד צבאות הקיסרות הראשונה בשנת 1814.
הכיכר היא אחת הכיכרות המרכזיות והמתוירות ביותר בברלין. בסמוך לכיכר נמצאים בניין הרייכסטאג, האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו, ושגרירות ארצות הברית בגרמניה.
היסטוריה.
פאריזר פלאץ הושלמה בין השנים 1732–1734 בסגנון נאו קלאסי בהתאם לתכנונו של האדריכל קארל גוטהארד לאנגאנס במסגרת הרחבת העיר ברלין שנעשתה בהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון. עד שנת 1814 נקראה הכיכר בשם "הכיכר הרבועה" (בצרפתית: "Quarrée", בגרמנית: "Viereck"). בשנת 1814, בעקבות הניצחון של צבאות הברית כנגד נפוליאון בונפרטה (בהם השתתף גם הצבא הפרוסי) שונה שמה של הכיכר על מנת לציין את הניצחון ואת כיבוש העיר פריז בירת צרפת.
בעת הקמתה הייתה הכיכר בקצה המערבי של העיר. במקום בו עומד כיום שער ברנדנבורג, במערב הכיכר, עמד שער העיר הפונה לכיוון פוטסדאם בירת ברנדנבורג. השער נבנה בקצהָ של שדרת אונטר דן לינדן (שהכיכר הייתה הקצה המערבי שלה) כחלק מציר התהלוכות שנבנה בהוראת בית הוהנצולרן במטרה לקיים בו מצעדי ניצחון צבאיים.
קודם למלחמת העולם השנייה נחשבה הכיכר לכיכר המרכזית של ברלין, והיו ממוקמות סביבה שגרירויות ארצות הברית וצרפת וכן מלון היוקרה אדלון והאקדמיה לאמנויות של ברלין (אקדמי דר קינסטֶה).
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו מבני הכיכר בהפצצות בעלות הברית ובהפצצות הארטילריות של הצבא הסובייטי במהלך הקרב על ברלין. סביב הכיכר התרחשו קרבות עזים שבמהלכם כבשו החיילים הסובייטים את בניין הרייכסטאג הסמוך. מלון אדלון ושער ברנדנבורג נפגעו בקרבות אך לא נהרסו כליל. המלון נהרס זמן קצר לאחר המלחמה לאחר שהוצת בטעות על ידי חיילים סובייטים.
לאחר הקמת חומת ברלין בסמוך לשער ברנדנבורג הפכה הכיכר לחלק מ"רצועת המוות" שממזרח לחומה. שרידי הבניינים פונו על מנת להקל על כוחות מזרח גרמניה אשר מנעו מתושבי מזרח ברלין להתקרב לחומה.
עם איחוד העיר בשנת 1990 הוחלט על שיקום הכיכר. בכיכר נבנו מבני השגרירויות, האקדמיה לאמנות וכן שוקם מלון אדלון. כיום נמצא בכיכר בניין בנק דרזדן יוצא הדופן.
בשנת 2005 נבנתה בסמוך לכיכר (דרומית לה) האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו.
בכיכר יש תחנה של האו באן והאס באן, הנקראת Brandenburger Tor, על שם השער; עד שנת 2009 נקרא התחנה Unter den Linden.
מקסימיליאן הקר
מקסימיליאן הקר (בגרמנית: Maximilian Hecker; נולד ב-26 ביולי 1977) הוא מוזיקאי גרמני הידוע במוזיקת הדרים פופ שלו.
קריירה.
הקר נולד בבהיידנהיים, גרמניה. לאחר שהופיע כמתופף במספר להקות גרמניות קטנות, קלטות הדמו שלו משכו את תשומת לבה של חברת התקליטים "קיטי-יו", אשר הוציאה את אלבום הבכורה שלו, "Infinite Love Songs" ב-2001. לאחר מכן, הוא ביצע מספר סיבובי הופעות באירופה והוציא עוד מספר אלבומים. בשנת 2004 הוא עשה סבב הופעות בכל העולם ביחד עם ברברה מורגנשטרן.
בשנת 2012 מקסימיליאן הקר פרסם ספר אוטוביוגרפי ובאותה שנה הוא הקים חברת תקליטים ומאז הוא מוציא איתה את רוב האלבומים.
פרנצזישר דום
דויטשר דום
דוד הלוי חמדי
רבי דוד הלוי חמדי היה פרשן מקרא והלכה ומגדולי חכמי תימן במאה החמש עשרה.
תולדות.
נולד לישע (גיאת'), בן לשלמה. חי בעיר חמדה שבצפון תימן ומכאן כינויו "אלחמדי". נדד בתימן לרוב, הן כדי ללמוד תורה והן לצורכי פרנסה. הגיע עד העיר עדן שבקצה הדרומי של תימן ומכאן כינויו הנוסף "אלעדני".
חמדי היה מאחרוני האסכולה הקדומה של חכמי תימן, אשר הושפעה מהאסכולה הערבית-יהודית מימי הביניים, ועסקה רבות במדעים ובפילוסופיה בהשפעת ספרות חז"ל והגאונים, ובעיקר רב סעדיה גאון והרמב"ם. הוא חיבר כ-14 חיבורים במקצועות התורה בהם ניכרת בקיאותו הרבה במקרא, במשנה, בתלמוד ובמדרשי חז"ל השונים. מלבד זאת, הייתה לו בקיאות באסטרונומיה ובפילוסופיה ערבית ויהודית.
בקיאות גדולה הייתה לו בכתבי הרמב"ם והוא חיבר שני ספרים מילוניים על פירוש המשניות לרמב"ם ועל משנה תורה לרמב"ם, במילונים אלו הוא ביאר מילים קשות ומושגים שהיו פזורים בשני ספרים אלו של הרמב"ם. בכמה מחיבוריו הסתיר את שמו בכינויים שונים כמו "אלואל בן ורינאן" שבגימטריה במספר קטן עולה שמו דוד בן ישע. רבי דוד חי חיי עוני, והוא הוצרך לנטוש את ביתו ואת שבעת ילדיו ולעבוד כמלמד תינוקות.
חיבוריו.
כל חיבוריו עדיין לא יצאו לאור, מלבד "אלג'אמע" שעדיין לא תורגם מערבית ופירושו על הלכות קידוש החודש.
רחוב החלונות האדומים
מועדון הלוגוס
מועדון לוגוס
יחיאל מיכל פוחצ'בסקי
מיכל זלמן פוחצ'בסקי או בשמו המלא ייחל (כתיב יחיאל) מִיכֶל שלמה זלמן פוחצ'בסקי (1863 בריסק, ליטא - 1947, ראשון לציון, ישראל) היה איש העלייה הראשונה, מראשוני המושבה ראשון לציון, מומחה לגידול עצי פרי בכלל ולכרמי גפן בפרט. היה מראשוני המדריכים החקלאיים היהודים בארץ ישראל, הן במושבות העלייה הראשונה והן במושבים ובקיבוצים של העלייה השנייה. תרומתו התבטאה גם בפיתוח טכניקות חקלאיות.
ביוגרפיה.
מיכל פוחצ'בסקי נמשך מילדותו למלאכת כפים ועבודות טכניות. הוא למד בחדר מתוקן, אשר כלל בצד לימודי קודש גם לימודי חול. היה פעיל ב"פרחי ציון", (תנועת הנוער של "חובבי ציון") בבריסק.
בשנת 1885 ביקש הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד מ"חובבי ציון" לבחור שישה צעירים מכל רחבי רוסיה ולשלחם ארצה, על מנת ללמוד את תורת החקלאות מפי גנני הפקידות, כדי שידריכו אחר-כך את איכרי המושבות. פוחצ'בסקי נבחר כאחד מהשישה, יחד עם אברהם הלפרין, ליאון איגלי, משה ורהפטיג (לימים אמיתי), יצחק אפשטיין וגרשון הורוביץ. יחד עם חבריו הגיע לארץ ישראל, באותה שנה, במטרה להתמחות בחקלאות.
הכשרה.
הקבוצה התיישבה בזכרון יעקב, שם עבדו עם הגנן המקומי, מר דִיגור, צרפתי נוצרי שהתייחס אליהם בעוינות מסוימת, לא לימד אותם חקלאות, אלא הטיל עליהם בטלה כדי לבזותם בעיני האיכרים או העסיקם בעבודות קשות שאינן קשורות כלל בחקלאות, כגון סבלות וטבחות. אברהם הלפרין חלה, נפטר ונקבר בזכרון יעקב. איגלי חלה מאוד וחזר לרוסיה. הנותרים היו מיואשים. הם כתבו ל"חובבי ציון" ברוסיה וביקשו עזרה. פוחצ'בסקי נמנע מלחתום על המכתב, ורק הוסיף: "פוחצ'בסקי לא זקוק לתמיכה".
לאחר כמה חודשים הגיע שַייד, הממונה הראשי מטעם הברון על המושבות, לזכרון יעקב, והארבעה נשלחו לראש פינה. שם הגנן החדש, דִיהָה, קיבלם בסבר פנים יפות, ולימד אותם עבודה מעשית ותאוריה מתוך ספרים מקצועיים שהזמין עבורם. פוחצ'בסקי הפך תוך זמן לא רב למומחה למטעים בכלל ולגידול גפנים בפרט. אחרי תקופת הכשרה, הגיע פוחצ'בסקי ליסוד המעלה על מנת להקים משתלה לגידולים טרופיים.
בשנת 1889 התקשר עם בת עירו נחמה לבית פינשטיין, נסע לבריסק לשאתה לאשה, ויחד חזרו ארצה וקבעו את ביתם בראשון לציון. ביתם היה השני במושבה, אחרי בית המורה דוד יודילוביץ, שהתנהל על טהרת השפה העברית – תופעה נדירה באותם ימים. רעייתו נחמה לחמה למען השפה העברית, וכתבה מאמרים, סיפורים ורומן בשפה זו. לימים הייתה נחמה לאיכרה, עסקה בענייני ציבור, הקימה מוסדות עזרה ועזרה אישית לכל נזקק.
בבאר טוביה.
בשנת 1889, מיכל זלמן פוחצ'בסקי היה הממונה על הקמת המושבה באר טוביה. על מנת לזרז את הבנייה של צריפי העץ שהובאו למקום, הוא אסף את כל הנגרים שנמצאו אז בארץ. לאור דיווחי מוכתרי כפרי הסביבה על הקמת המושבה הגיע למקום מושל עזה. אך בטרם בואו דאגו לפצות אותו. וכך נשלח למושבה חייל טורקי ועימו כתב רשמי מאת הקימקם האוסר בנייה במקום, וכן הוראה לאנשי המקום לתת אכסניה ומזון לחייל ולסוסו. החייל זכה לאירוח נאות במושבה, וכך האחריות ממוכתרי הסביבה להודיע על הקמת מושבה חדשה פגה. עובדת הימצאות החייל במקום מנעה גם מערביי הסביבה לבוא ולגנוב מהמושבה. בתום שירותו במושבה הוא שב לראשון לציון.
מלבד פעולות ההדרכה, עסק פוחצ'בסקי גם בענייני ציבור. הוא בנה את בית הספר לבנות בנוה צדק שביפו, ואת בניין בית העם ברחובות. ברחובות לימד את התושבים לנטוע כרמי-גפן ועזר בנטיעת פרדסים.
בראשון לציון.
בשנת 1896, פרש פוחצ'בסקי מהפקידות והפך לאיכר עצמאי בראשון לציון, באדמות שעבורן שילם תוך כמה שנים. הוא היה בין האיכרים הראשונים ששילמו עבור אדמתם.
אחרי מלחמת העולם הראשונה השתתף מיכל פוחצ'בסקי בוועדה מטעם הקרן הקיימת לישראל להערכת כל המשקים והמטעים בארץ. השתתף כמומחה בוועדות ממשלתיות לענייני חקלאות.