עם סיום מלחמת העולם הראשונה הוחזרה גופתה של אדית קאוול לאנגליה, וב-15 במאי 1919 נערך טקס הנצחה לכבודה במנזר וסטמינסטר. עם סיום הטקס המשיכה הלוויה ברכבת לנוריץ', שם נקברה בסמוך לקתדרלה. פסל לכבודה מוצב בכיכר סן מרטין ליד כיכר טרפלגר בלונדון; כמו כן על שמה נקרא הר אדית' קאוול שבהרי הרוקי הקנדיים. בפריס הוצב פסל לזכרה. פסל זה נותץ על ידי הנאצים לאחר כיבוש פריס במלחמת העולם השנייה. לקראת סוף 1939 יצא סרט קולנוע הוליוודי על סיפורה.
עוד שנים לאחר מכן הובא המאבק והזעזוע של העולם מהוצאה להורג של אדית קאוול, כדוגמה ליחס הראוי לפגיעה באחיות. לאחר רצח האחיות היהודיות ביפו במהלך המרד הערבי הגדול, הנגידו כותבים בדבר את תגובת הבריטים להוצאתה להורג של קאוול לתגובה של שלטונות המנדט לרצח האחיות. אחד הכותבים תיאר באריכות את הפעילות למען קאוול וסיכם: "כך ייעשה כשהאחות היא אנגליה. אבל כשרוצחים שתי אחיות יהודיות תחת שלטון בני עמה של אדית קאואל - מה התוצאות?".
לאחר כיבוש בלגיה על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה נימק שגריר ארצות הברית בבלגיה את אי עזיבתו את בלגיה למרות הכיבוש, בפעילות שעשה במלחמה הקודמת הציר של ארצות הברית למען קאוול.
בעיירה ארתור פוינט (Arthurs Point), פרבר של קווינסטאון באי הדרומי של ניו זילנד נבנה גשר אשר נקרא על שמה של קאוול.
פאראפרזות על הפוליהדרון
"פאראפרזות על הפוליהדרון" (1972) היא שמה של סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין.
תיאור.
סדרת ההדפסים "פאראפרזות על הפוליהדרון", המכילה שבעה הדפסים, הודפסה בטכניקה של דפוס רשת ב"הראל מדפיסים ומוציאים לאור". מעותקים אלו יצר תמרקין גם אלבום במהדורה של 50 עותקים, להם צורף דף פתיחה.
המוטיב המרכזי בסדרה - הפאון - היווה מוטיב שכיח ביצירתו הפיסולית של תומרקין בשנים אלו. הוא מופיע בעבודות כגון סדרת פסלי "מלנכוליה", המתייחסת אל התחריט "מלנכוליה" מאת אלברכט דירר, שקטע ממנו אף מצוטט באחד ההדפסים. בפרשנותו למבנה הגאומטי, תומרקין נע בין ביטוי לתרבות, השכלה וסדר, לבין אקספרסיביות. מלבד תחריט זו מצטט תומרקין גם פרט מרישום פרספקטיבי של גביע (1450) מאת פאולו אוצ'לו, את דיוקן המתמטיקאי לוקה פאצ'ולי (1495), המיוחס ליאקופו דה-ברברי (Jacopo de' Barbari), וכן את דיוקנו של המתמטיקאי ניקולס קראצר (Nikolaus Kratzer) (1528), מאת האנס הולביין הבן.
יוסי
יוסי הוא שם חיבה הנגזר מהשם .
הגיס הצפוני
גיס 479 (הגיס הצפוני) הוא יחידה בדרג המבצעי של צה"ל, שכפופה לפיקוד צפון, ומורכבת מאוגדות סדירות ואוגדות מילואים. בראש הגיס עומד קצין בדרגת אלוף. מפקד הגיס הנוכחי הוא האלוף סער צור.
היסטוריה.
הגיס אינו יחידה פעילה בזמן שלום, ומפקד הגיס משמש בתפקיד זה בנוסף לתפקיד סדיר בצבא, כגון ראש אגף במטכ"ל. בשעת חירום או מלחמה, מקבל מפקד הגיס פיקוד מבצעי על האוגדות שבגיס שלו, ובכך מקל על מפקד הפיקוד בהפעלת הכוחות שבמרחב. ייעוד הגיס במצב כזה הוא להפעיל את הכוחות ברמה הטקטית והאופרטיבית ולשחרר את הפיקוד לעיסוק בתכנון ובאסטרטגיה.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על הגיס משה בר כוכבא.
בשנת 2006 פורק הגיס לאחר שהרמטכ"ל דני חלוץ לא ראה בו צורך. בעקבות מלחמת לבנון השנייה הוקם הגיס מחדש על ידי ישי בר. במהלך פעילותו הפך הגיס מגיס מטכ"לי לגיס תחת פיקוד הצפון.
בספטמבר 2017 ערך צה"ל תרגיל כללי של הגיס הצפוני במטרה להתכונן למלחמה רב-זירתית שתכלול את חזבאללה, לבנון וסוריה. התרגיל נקרא "אור הדגן" על שם האלוף מאיר דגן. תרגיל זה הוא הגדול ביותר שערך צה"ל מאז 1998.
גיס 446
אוסטין צ'אמפ
אוסטין צ'אמפ (באנגלית: Austin Champ) הוא רכב שטח עם 4 מקומות, בעל הנעה כפולה 4X4, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית "Austin Motor Company" אשר יוצר בין השנים 1951–1956.
רוב יצור ה"אוסטין צ'אמפ" בגרסה הצבאית, היה עבור הצבא הבריטי.
קוד הדגם של משרד ההגנה הבריטי לדגמי "אוסטין צ'אמפ" הוא "75 BE 70".
יוצרו 11,732 יחידות בין ספטמבר 1951 ומאי 1956.
לורי קשת
לורי קשת (שם מדעי: "Trichoglossus moluccanus") הוא תוכי ממשפחת הדרראים משבט הלוריים. מקורו של לורי הקשת הוא באוסטרליה, ביערות הגשם לאורך החוף המזרחי, מצפון קווינסלנד עד לאוסטרליה הדרומית. שמו באנגלית מבטא את הצבעוניות שלו (Rainbow Lorikeet). לורי קשת הוא תוכי חברתי החי בלהקות. הפרטים בלהקה משתפים פעולה לצורך מציאת מזון, בניית קנים והגנה.
תיאור.
תוחלת חייו של הלורי בטבע היא כ-20 שנה אך, בשבי קצת פחות. משקלו של לורי הקשת נע בין 80–160 גרם, ואורכו בין 25–30 סנטימטרים.
לורי קשת מתאפיין בארבעה צבעים בוהקים: ראשו ובטנו התחתונה בצבע כחול, חזהו ומקורו אדומים וצווארו צהוב-ירקרק בהיר. בחיבור עם החלק האחורי (גב,כנפיים וזנב) הופך לירוק, המשתלב עם כתמים צהובים לכיוון הבטן התחתונה והזנב.
הזוויגים דומים אך בדרך כלל ניתן להבחין בין הזכר, שצבעיו בוהקים, לבין הנקבה, שצבעיה דהויים במקצת, יחסית לזכר.
תזונה.
בשונה משאר סוגי התוכים, הלורי אלרגי לגרעינים ואכילה שלהם עלולה לקצר את חייו לכן בטבע הלורי ניזון מנקטר פירות, חרקים אקליפטוס, מברשת בקבוק, גרווילאה (סוג של עץ)
כמו כן ניזונים גם מפרחים, ניצנים ופירות.
בשבי הלורי קשת מואכל בדייסה שמיועדת לו, כופתיות (שאינן מומלצות להם מבחינה בריאותית) וכתוסף מקבלים גם פירות כמו: תפוחים, אגסים, ענבים, פירות הדר.
רבייה.
הלורי מגיע לבגרות מינית בממוצע בגיל שנה וחצי.
עונת הקינון והרבייה מתחילה בחודש מרץ ושיאה בחודש אפריל. הנקבה מטילה בין 2–3 ביצים והדגירה עליהן נמשכת כ-25 ימים. חודש לאחר הבקיעה הגוזלים מסיימים להצמיח את נוצותיהם. לצעירים נוצות שחורות ורק לאחר 12 שבועות יצמיחו את נוצותיהם הצבעוניות.
גלעם
גָלְעָם בע"מ היא חברה המייצרת סוכרים ועמילנים לתעשיית המזון. בעבר הייתה החברה בבעלותו של קיבוץ מענית.
היסטוריה.
מפעל גלעם נרשם כחברה על ידי תנועת הקיבוץ הארצי בשנת 1940 לשם עיבוד תוצרת חקלאית וכדי לספק פרנסה לקיבוצים שהוקמו באזור. הוא החל להיבנות בשנת 1942 עם הקמתו של קיבוץ מענית. מוצרי הראשונים היו שקי עמילן וחבילות גלוקוזה. ב-1962 פשט המפעל את הרגל ונסגר לזמן קצר.
ב-1970 מכר "הקיבוץ הארצי" את המפעל לקיבוץ מענית, והציב תנאי שרק חברי הקיבוץ החברים במפ"ם יהיו רשאים לעבוד במפעל.
המפעל התאושש בהמשך והגיע לרווחיות. בשנת 2008 הגיעו מכירותיו לסך של 483 מיליון שקל והרווח הנקי שלה עמד על 17 מיליון שקלים. ב-2015 עמדו מכירותיה על כ-450 מיליון שקלים והיא מציגה רווחיות.
בשנת 2010 רכשה קרן ההשקעות בראשית 30% מן החברה.
משנת 2001 הקיבוץ מחזיק באמצעות חברת גלעם במניות חברת "אנזומוטק" המפתחת תוספי מזון, והונפקה בנאסד"ק. בעת הנפקתה החזיקה החברה ב-40% מן החברה. ב-2014 מכר הקיבוץ חלק ממניות החברה תמורת 160 מיליון שקלים, והגיע ל-22% החזקה בחברה.
בשנת 2005 הקימה גלעם את חברת "דָּגַל" בו היא שותפה עם חברת א. דוידס. דגל עוסקת ביבוא, שיווק מכירה והפצה של חומרי גלם המיועדים לתעשיית המזון.
ב-2016 רכשה קרן פימי תמורת 290 מיליון שקלים את כל הבעלות על החברה מידי קיבוץ מענית ומידי קרן בראשית. בעת המכירה הועסקו במפעל 8 עובדים בלבד בני הקיבוץ מתוך 210 העובדים בישראל. העסקה לא כללה את החזקות גלעם בחברת אנזימוטק.
רוב מוצריה של החברה כיום משמשים לייצוא. בבעלותה גם שני מפעלים מחוץ למפעל במענית: מפעל בעיר בוטרופ בגרמניה בשם eurosweet בו מחזיקה החברה בשותפות עם שותף מקומי, המייצר תערובות המתקה נוזליות לשוק המזון באירופה, ומפעל בספרד.
לחברה שותפות בחברת "נוטריגל" שעוסקת בייצור מוצרים טבעיים, המיוצרים בתהליך עיבוד טבעי של פולי סויה.
גלעם מייצרת כיום מוצרי פרוקטוז, גלוקוזה ועמילנים לתעשיית המזון. בנוסף מייצר המפעל עמילנים לתעשיית שונות כגון תעשיית הנייר, הטקסטיל, הדבק והבניין. כמו כן תוצרי הלוואי הנותרים בעת ייצור מוצרי החברה נמכרים כמזון לבעלי חיים. החברה מייצרת ומשווקת מוצרים מוגמרים כקמח, אבקת אפייה, סירופים ועוד.
אליפות אמריקה בכדורסל 2013
יוסף טוב עלם השני
יורי ברונפנברנר
יורי בּרוֹנפֶנבּרֶנֶר (באנגלית: Urie Bronfenbrenner; 29 באפריל 1917 – 25 בספטמבר 2005) היה פסיכולוג התפתחותי יהודי-אמריקאי יליד רוסיה, הידוע כמפתח תאוריית המערכות האקולוגיות של התפתחות הילד. המחקר והתאוריה של ברונפנברנר הובילו לשינוי פרספקטיבה בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, בהפנותם את תשומת הלב להשפעה הרבה שיש לסביבה ולחברה על התפתחות הילד.
חייו.
יורי ברונפנברנר נולד בשנת 1917 במוסקבה למשפחה יהודית. כשהיה בן שש היגרה משפחתו לארצות הברית, אל פיטסבורג, פנסילבניה. כשנה לאחר מכן, עברו לאזור הכפרי של מדינת ניו יורק. אביו עבד כנוירופתולוג בבית חולים לנכים התפתחותיים במחוז רוקלנד.
ברונפנברנר קיבל תואר בפסיכולוגיה ומוזיקה מאוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו יורק, בשנת 1938. בשנת 1940 קיבל תואר שני בחינוך מהרווארד, ובשנת 1942 קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה התפתחותית מאוניברסיטת מישיגן.
בשנת 1979 פיתח את התאוריה של מערכות אקולוגיות. על פי התאוריה, יש לבחון את התפתחות הילד בהקשר של הסביבה בה הוא מתפתח מנקודת מבט רחבה, המתחשבת בהשפעה ההדדית של כלל ההקשרים על הילד. מודל התאוריה מומחש גרפית באמצעות חמישה מעגלי הקשרים, המקיימים יחסי גומלין זה עם זה.
ברונפנברנר פרסם למעלה מ-300 מחקרים ו-14 ספרים,
הוא מת בביתו באיתקה, ניו יורק, ב-25 בספטמבר 2005, בגיל 88, בשל סיבוך של סוכרת.
מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10
ערוץ 10
אליסון בקר