עדיאל שרמר (נולד ב- 7 במרץ 1965) הוא פרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, עומד בראשות מרכז הלפרן למחקרי תודעה עצמית במסורת היהודית באוניברסיטת בר-אילן, ועמית מחקר במכון הרטמן. תחומי מחקריו העיקריים הם היסטוריה חברתית של עם ישראל בתקופת הבית השני, המשנה והתלמוד, כתות וזרמים ביהדות, מחשבת חז"ל, מחקר היסטורי של ההלכה, ובתאוריות של המשפט.
ביוגרפיה.
עדיאל שרמר נולד בירושלים, לעודד, פרופ' לחינוך באוניברסיטה העברית, ושולמית. הוא למד את שלושת תאריו האקדמיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1989 סיים את לימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה של עם ישראל ולתלמוד. לאחר התואר הראשון למד לתואר שני במסלול ישיר לדוקטורט והגיש את עבודת הדוקטור בשנת 1996, בהנחייתו של פרופ' משה דוד הר בנושא: "נישואים והקמת משפחה ביהדות בבל בתקופת התלמוד". בשלהי שנת 1992 החל ללמד במחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן, שבה הוא מלמד עד היום. בשנת 2002 לימד באוניברסיטת ייל, ובשנת 2010 היה עמית מחקר בתוכנית תקווה לתרבות יהודית של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו-יורק.
בשנת 2003 פרסם את ספרו "זכר ונקבה בראם: הנישואים בשלהי ימי הבית השני ובתקופת המשנה והתלמוד", המבוסס על עבודת הדוקטור שלו. בספר בוחן שרמר את אופיו של מוסד הנישואים כפי שנתקיים במציאות החברתית של יהודי ארץ ישראל ובבל בשלהי ימי הבית השני ובתקופת המשנה והתלמוד, וכפי שנתפס בתודעתם. הוא עומד על חשיבותם של הנישואים בעיני בני התקופה, על הערכים שלדעתם באו בהם לידי מימוש, ועל נורמות הנישואים כפי שהתקיימו במציאות. "זכר ונקבה בראם" דן גם בהיבטים הרעיוניים של הנישואים, כפי שהם באים לידי ביטוי בספרות התלמודית, ומבקש לברר את תהליכי ההיזון החוזר המתקיימים בין חיי המעשה מזה לדעות ול'השקפות' מזה. הספר חושף שינוי שעבר מוסד הנישואים בקרב יהודי ארץ ישראל במהלך תקופת המשנה והתלמוד, שבו הפך הקשר הזוגי למוקד הנישואים ולעיקרם. התפתחות זו באה לידי ביטוי הן בהתבטאויותיהם המפורשות של חכמים, הן בהלכותיהם, הן באחדות מנורמות ההתנהגות של הציבור בפועל.
בשנת 2010 פרסם את ספרו: "Brothers Estranged: Heresy ,Christianity, and Jewish Identity in Late Antiquity". בספר טוען שרמר כי חורבן ירושלים ובית המקדש השני בשנת 70 לספירה וכישלון מרד בר כוכבא יצרו משבר זהות אינטנסיבי בחברה היהודית וכתוצאה מכך נוצרה זהות "יהודית" חדשה. בעקבות חורבן בית המקדש, קיבלה סוגיית הכפירה דחיפות חדשה כאשר החברה הרבנית ביקשה לאשש ולשמור ערכים, זהות יהודית נפרדת, והרבנים הקימו מחדש את הגבולות בין הדתות על ידי סימון כמה יהודים כמינים, ובכך העמידו אותם מחוץ לתחום. שיח רבני זה הדגיש מושגים של סולידריות והשתייכות חברתית וקהילתית, ובשל כך היו יהודים שהופרדו משאר הקהילה היהודית. המקום שבו נכבשה הנצרות בשיח הרבני היה קטן יחסית, והנוצרים הראשונים, שרק בהדרגה נדחקו לקטגוריית המינות, לא היו היעד העיקרי שלהם: בהסתמך על הקבלה המדעית האחרונה של הצמיחה האיטית והנמדדת של הנצרות עד גיוריו של קונסטנטינוס ואחריהם, מזרז שרמר את תשומת הלב שהרבנים שילמו לנוכחות הנוצרית, אך הוא ממשיך ומציין את פרידת הדרכים בין הרבנים לנוצרים בשליש הראשון של המאה השנייה.
נוסף לספריו, פרסם שרמר מאמרים בכתבי עת ובקבצים מדעיים, בספרות חז"ל, בהיסטוריה חברתית, בתולדות ההלכה ובתאוריות של המשפט. במהלך הקריירה האקדמית שלו השתתף שרמר בארגון כנסים מדעיים וזכה במלגות ובפרסים, ובהם: מלגת הוקרה א"א אורבך מקרן הזיכרון לתרבות יהודית, פרס אפשטיין מהחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית, פרס ורבורג, פרס רוזן-צבי מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, פרס איש-שלום, ו"פרס ברונו" למדענים מצטיינים. בשנת תשע"ט זכה בפרס הרקטור לחדשנות באוניברסיטת בר-אילן.
שרמר הוא מעורכי כתב העת "ראשית" היוצא מטעם המרכז ללימודים מתקדמים במכון הרטמן. בשנים האחרונות עוסק במחקר ביקורתי של ההלכה (לאחרונה ראה אור ספרו "מעשה רב: שיקול הדעת ההלכתי ועיצוב הזהות היהודית" (הוצאת בר-אילן, תשע"ט). כמו כן, שוקד יחד עם ד"ר בנימין קצוף מן המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, על הוצאת מהדורה מדעית של התוספתא סדר נזיקין, שתשלים את מהדורתו של שאול ליברמן לסדר זה.
אפאנטריאס
אפאנטריאס (שם מדעי: Epanterias) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האלוזאוריים שחי בסוף היורה 148.6 מיליון שנה לפני זמננו. מאובניו נמצאו בתצורת מוריסון בקולורדו. בסוג זה נמצא מין אחד - "Epanterias amplexus".
היצור התגלה ב-1878 על ידי החוקר אדוארד דרינקר קופ מכמה חוליות. החוקרים חושבים שהמאובנים שנמצאו שייכים למעשה לאלוזאורוס גדול ולא בטוח שישנו סוג עצמאי של אפאנטריאס.
בהנחה שהיה סוג אחר מהאלוזאורוס, הוא היה גדול ממנו בהרבה ודמה לטירנוזאורוס. אורכו של השלד הגיע ל-. היו לו גפיים קצרות, טפרים חזקים בקצוות הרגליים ולסתות חזקות מלאות שיניים חדות. הוא חי במערב אמריקה הצפונית של היורה וטרף זאורופודים גדולים ויצורים חלשים יותר. ייתכן שצד בחבורות.
עקרבת
דמונוזאורוס
דֶמונוזאורוס (שם מדעי: "Daemonosaurus") הוא סוג דינוזאור מקבוצת התרופודה שחי בתור הטריאס, כ-200 מיליון שנה לפני זמננו. פירוש שמו הוא "לטאה שֵׁד", והוא ניתן לו עקב ניביו הגדולים.
זה היה דינוזאור קטן באורך של 1.5 מ' ואולי עד 2.2 מ' ושקל 22 ק"ג בממוצע. הוא נע בזריזות בעזרת רגליו והיה בעל לסתות קצרות ובהם שיניים גדולות בלסתו העליונה שהזכירו שיני ערפד. הוא היה מקרוביו של הצלופיזיס שחי באותה תקופה, אך היה חסון יותר. כמו כן הוא דמה לאאורפטור.
מאובניו נמצאו בתצורת צ'ינלה בניו מקסיקו ועל פי מבנה המאובנים ייתכן שמדובר בצעיר. עד כה נמצא רק מאובן אחד שלו הכולל מספר עצמות שונות, חוליות, גולגולת ועצמות צוואר.
יצור זה חי בסוף הטריאס באקלים חמים וניזון מיצורים קטנים יותר. הוא היה הדינוזאור היחיד בבית הגידול שלו, לצד הצלופיזיס, והוא חי לצד ארכוזאורים גדולים ודמויי-תנינאים כמו ההֶספֶּרוסוכוס ("Hesperosuchus") והרֶדונדָזאורוס ("Redondasaurus").
מודל (סטטיסטיקה)
בסטטיסטיקה, מודל הוא תיאור מתמטי של תהליך הסתברותי שממנו התקבל מדגם, המגלם בתוכו אוסף של הנחות לגבי התהליך. במקרים רבים, המודל הסטטיסטי מייצג את התהליך שייצר את הנתונים במידה ניכרת של הפשטה.
המודל הסטטיסטי מורכב ממשפחה של התפלגויות הסתברות התואמות להנחות המגולמות בו, מתוך הנחה שלפחות חלק מההתפלגויות דומות מספיק להתפלגות שממנה נדגמו הנתונים. התפלגויות ההסתברות הכרוכות במודלים סטטיסטיים הן מה שמבדיל בין מודלים סטטיסטיים לבין מודלים מתמטיים אחרים, שאינם סטטיסטיים.
המודל הסטטיסטי מוגדר בדרך כלל על ידי משוואות מתמטיות שמעורב בהם משתנה מקרי אחד או יותר ואולי גם משתנים שאינם מקריים. מתוך כך אומרים לפעמים כי המודל הסטטיסטי הוא "ייצוג פורמלי של תאוריה"
מודל סטטיסטי עומד בבסיסה של כל בדיקת השערות וכל אמידה סטטיסטית. באופן כללי יותר, מודלים סטטיסטיים הם אחד מיסודותיה של ההסקה הסטטיסטית.
הגדרה.
באופן פורמלי, מקובל להגדיר מודל כזוג הסדור formula_1, כאשר formula_2 הוא מרחב כל התצפיות האפשריות (או: מרחב הנתונים), ו-formula_3 הוא אוסף התפלגויות הסתברות על formula_2. בהקשרים מסוימים, עשויים לוותר על הציון המפורש של formula_2, וקוראים מודל סטטיסטי לאוסף formula_3.
ניתן להבין הגדרה זו, תחת ההנחה שיש התפלגות הסתברות "אמיתית" המשויכת לתהליך שיצר את הנתונים שהתקבלו. במקרה זה, מסמנים ב-formula_3 קבוצה (של התפלגויות) אשר מכילה התפלגות שהיא קירוב מספיק טוב של ההתפלגות האמיתית. formula_3 לא חייבת בהכרח להכיל את ההתפלגות האמיתית, ובפועל היא מכילה אותה רק לעיתים נדירות. אכן, כפי שטענו ברנהם ואנדרסון, "מודל הוא הפשטה או קירוב של המציאות, ולכן איננו משקף את כלל המציאות" – ומכאן מגיעה גם האמרה: "כל המודלים שגויים".
לקבוצה formula_3 כמעט תמיד יש פרמטר סטטיסטי שמשמש לה כאינדקס: formula_10. הקבוצה formula_11 מגדירה את הפרמטרים האפשריים של המודל. בדרך כלל, דורשים מהפרמטריזציה של formula_3 שתהיה חד-חד-ערכית: כל זוג פרמטרים השונים זה מזה מהווים אינדקס להתפלגויות שונות. כלומר, בהכרח formula_13. במקרה כזה אומרים שהמודל ניתן לזיהוי.
דוגמה.
נניח אוכלוסייה של תלמידי בית ספר, כך שגילם של הילדים באוכלוסייה מתפלג באופן אחיד. גובהו של כל ילד קשור באופן סטוכסטי לגילו: למשל, אם ילד הוא בן 7, זה משפיע על הסיכוי של הגובה שלו להיות מטר וחצי. ניתן להציג את מערכת היחסים הזו בצורת מודל רגרסיה ליניארית, למשל:
כאשר formula_15 הוא גובהו של התלמיד ה-formula_16, formula_17 הוא גילו, formula_18 הוא החיתוך של קו הרגרסיה עם הציר האנכי (הקו formula_19), formula_20 הוא פרמטר שיש להכפיל בו את הגיל כדי לקבל תחזית לגובה, ו-formula_21 הוא איבר שגיאה. המודל מניח שניתן לנבא את גובהו של תלמיד על ידי גילו, עד כדי שגיאה כלשהי.
מודל קביל חייב להיות עקבי עם כל הנתונים. לפיכך, הקו ישר (formula_22) לא יכול להיות המשוואה עבור מודל הנתונים, כי הוא אינו מתאים בדיוק לכל הנתונים – התאמה תתקיים רק אם כל הנתונים נמצאים בדיוק על הקו. לכן, כדי שהמודל יהיה תואם לכל הנתונים, משוואת המודל כוללת גם איבר שגיאה formula_21.