הודו הייתה בין החברות המקוריות באו"ם שחתמו על ההצהרה של האו"ם בוושינגטון ב-1 בינואר 1942 והשתתפו גם בוועידת האו"ם של הארגון הבינלאומי בסן פרנסיסקו מ-25 באפריל ועד ל-26 ביוני 1945. כחברה מייסדת של האו"ם, הודו תומכת בחריפות ביעדים ובעקרונות של האו"ם, ותרמה רבות ליישום מטרות האמנה, ולאופן התפתחותן של התוכניות והסוכנויות המיוחדות של האו"ם. הודו היא חברה מייסדת של האו"ם ומשתתפת בכל הסוכנויות והארגונים המיוחדים שלה. הודו תרמה כוחות למאמצי השלום של האו"ם בקוריאה, במצרים, בקונגו, בסומליה, באנגולה, בהאיטי, בליבריה, בלבנון וברואנדה בשנים האחרונות, ולאחרונה בסכסוך שבאזור דרום סודאן. הודו הייתה חברה במועצת הביטחון של האו"ם במשך שש תקופות (סך של 12 שנים). הודו היא חברה בקבוצת ה-G4 של מדינות שחוזרות זו לזו בחיפוש אחר מושב קבוע במועצת הביטחון, והן תומכות בעד הרפורמציה של מועצת הביטחון של האו"ם. הודו היא גם חלק מקבוצת G-77.
המדינות הבלתי-מזדהות.
אי-ההזדהות מקורה במוניטין הקולוניאלי של הודו ובתנועת העצמאות ההינדית הבלתי-אלימה בראשות הקונגרס, שהשאירו את הודו נחושה בדעתה להיות אדון גורלה במערכת בינלאומית ששולטת פוליטית על ידי בריתות של המלחמה הקרה, וכלכלתה של הקפיטליזם המערבי והקומוניזם הסובייטי. העקרונות של אי-ההזדהות, כפי שמבהירים נהרו ויורשיו, היו שימור חופש הפעולה של הודו בעולם באמצעות סירוב ליישר את הודו עם כל גוש או ברית, בייחוד עם ארצות הברית או ברית המועצות; אי-אלימות ושיתוף פעולה בינלאומי כאמצעי ליישוב סכסוכים בינלאומיים. אי-ההזדהות היה מאפיין עקבי במדיניות החוץ ההינדית עד סוף שנות הארבעים ונהנתה מתמיכה חזקה, כמעט ללא עוררין, בקרב האליטה ההינדית. המונח "אי-הזדהות" (Non-Alignment) הוטבע על ידי ו. ק. מנון בנאומו באו"ם בשנת 1953, אשר שומש מאוחר יותר על ידי ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו במהלך נאומו ב-1954 בקולומבו, סרי לנקה. בנאום זה תיאר נהרו את חמשת עמודי התווך שישמשו כמדריך ליחסי הודו-סין, שהוצגו לראשונה על ידי ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין ג'ואו אנלאי, הנקראים "פנצ'ל" (חמש מגבלות), עקרונות אלה משמשים בהמשך כבסיס למדינות הבלתי מזדהות. חמשת העקרונות היו:
התפיסה של ג'ווהרלל נהרו על אי-ההזדהות הביאה להודו יוקרה בינלאומית ניכרת בקרב מדינות עצמאיות חדשות, שהשתתפו בחששותיה של הודו לגבי העימות הצבאי בין המעצמות ובין השפעתן של המעצמות הקולוניאליות לשעבר. ניו דלהי השתמשה באי-ההזדהות כדי ליצור לעצמה תפקיד חשוב כמנהיגה של העולם החדש והעצמאי בארגונים רב-צדדיים כגון האו"ם (האו"ם) והתנועה הבלתי מזדהת. חתימת הסכם השלום, הידידות ושיתוף הפעולה בין הודו לברית המועצות ב-1971 והמעורבות של הודו בעניינים הפנימיים של שכנותיה הקטנות יותר בשנות ה-70 וה-80 פגעה בתדמית של ניו דלהי כאומה לא מזדהה והובילה כמה משקיפים לציין כי בפועל, אי-ההזדהות חלה רק על יחסי הודו עם מדינות מחוץ לדרום אסיה.
חבר העמים הבריטי.
הודו זכתה לעצמאותה מהקהילה הבריטית באוגוסט 1947 כמו כדומיניון של הודו לאחר החלוקה להודו ולדומיניון פקיסטני. המלך ג'ורג' השישי, הקיסר האחרון של הודו הפך לקיסר הודו, ועם מושל הודו כנציג שלו.
הודו אף הפכה לרפובליקה הראשונה של חבר העמים הבריטי ב-26 בינואר 1950, בעקבות הצהרת לונדון.
סכסוכים בינלאומיים.
הסכסוכים הטריטוריאליים של הודו עם פקיסטן השכנה ועם הרפובליקה העממית של סין מילאו תפקיד מכריע בקביעת מדיניות החוץ שלה. הודו מעורבת גם בסכסוכים טריטוריאליים מינוריים יותר עם שכנותיה האחרות: בנגלדש, נפאל והאיים המלדיביים. בבעלות הודו שתי תחנות מחקר מאוישות באנטארקטיקה. כמו כן, תובעת הודו בעלות טריטוריאלית שאינה רשמית על מספר שטחים גאוגרפיים. תביעות אלו עדיין לא הוסדרו או הוכרו על ידי גוף בינלאומי בר סמכא כלשהו.
הודו מעורבת בסכסוכים הבינלאומיים הבאים:
נפאל.
הודו ונפאל תובעות בעלות על שלושה כפרים: קוטי, גונג'י, וקניב. הן חלוקות ביניהן בכל הנוגע ליישום דה פקטו של הסכם סוגולי, אשר נחתם ב-1816 בין הודו המזרחית ובין נפאל, ואשר ניסה לקבוע מתווה גבול מפורש בין שתי המדינות, בפרט בכל הנוגע למיקום בו מתחיל נהר מאהה קאלי (נהר סרדה שבהודו) לזרום. המחלוקת גברה בשנת 1997, כאשר הפרלמנט הנפאלי הציע מתווה ליישום תוכנית, שעיקרה פיתוח הידרו-חשמלי של הנהר. על פי הדיווחים, נפל הציגה מפה של משרד-החוץ הבריטי ב-1856 כדי לתמוך בעמדתה. שתי המדינות קיימו ביניהן מספר מפגשים דיפלומטיים, בניסיון לגשר על המחלוקת, אולם עד כה ללא הועיל. אף על פי שהסכסוך בין הודו לנפאל נראה היה לא משמעותי, הוא הוחמר ב-1962 בעקבות מתחים בין סין להודו מסיבות שונות.
פקיסטן.
קשמיר מתפקדת כיום כחלק ממחוז בהודו המערבית. עם זאת, פקיסטן טוענת כי חבל קשמיר הוא שנוי במחלוקת, ואינה מכירה בשליטתה של הודו על החבל. ישנו גם סכסוך שנגרם מבעיות שיתוף מים של פקיסטן מנהר אינדוס.
החלטה 95 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 95 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה ב-1 בספטמבר 1951, על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות. ההחלטה הזכירה לשני הצדדים בסכסוך הערבי-ישראלי כי עליהם לפעול למען השלום. ההחלטה גם ביקרה את מצרים עקב החלטתה למנוע שיט של ספינות על סחורות לישראל וקראה למצרים להפסיק מיד כל התערבות. אז, החלטה זו הייתה נחשבת להחלטה נדירה, משום שמתחה ביקורת על מדינות ערב. עד אז, ברית המועצות השתמשה בכמעט כל פעם בזכות הוטו שלה כדי למנוע העברת החלטות נגד מדינות ערב במועצת הביטחון.
8 מדינות תמכו בהחלטה, 0 התנגדו ו-3 מדינות נמנעו. המדינות שנמנעו הן: הודו, טאיוואן וברית המועצות.
סבאח פחרי
סבאח פחרי (בערבית: صباح فخري; בשמו האמיתי: סובחי אבו קאוס, בערבית: صبحي أبو قوس; 2 במאי 1933 – 2 בנובמבר 2021) היה זמר סורי של מוזיקה ערבית מסורתית, תרם לתחייתם של שירי מואשאח (המושפעים ממסורת באנדלוס) ושל שירי קודוד חלבייה, האופייניים לתרבות העיר חלב. פחרי נודע בקולו החזק בעל מנעד רחב ובביצועם ללא דופי של המקאמאת.
ביוגרפיה.
סבאח פחרי נולד בשנת 1933 בשם סבאח אבו כווס במשפחה אדוקה בחלב שבסוריה, בימי שלטון המנדט הצרפתי. למד בבית ספר קוראני מסורתי, ובגיל 6 שלט על דקלום ספר הקוראן. בנעוריו הפך למואזין במסגד בחלב. הוא למד בבית ספר למוזיקה ערבית בעיר הולדתו ואחר כך בבית ספר למוזיקה בדמשק, בו סיים את לימודיו בגיל 15, בשנת 1948. למד גם נגינה בעוד ובקאנון.
התכוון לנסוע לאיטליה, אך חזר בו מתוכנית זו בהשפעת המנהיג הלאומני פחרי אל-ברודי שעודד אותו להמשיך את פעילותו בסוריה. את שם הבמה "פחרי" שאל ממנו.
לפחרי היו מורים נערצים: עלי אלדרוויש ובניו, איברהים ונדים, שייח עומר אל-באטש (1950-1885), מג'די אל-עקילי, עזיז ר'אנם והאשם מוחמד א-רג'ב.
כבר ב-1948 שר סבאח פחרי בארמון הנשיאות בדמשק בפני הנשיא שוכרי אל קוותלי וראש הממשלה ג'מיל מרדם ביי. להבדיל מאמנים רבים, מתוך דבקות במסורת האמנותית הסורית, העדיף פחרי שלא לנסוע אפילו למצרים לשם לימודים ועבודה.
במהלך השנים התפרסם פחרי בכל הקהילות דוברות ערבית בעולם. פעם נרשם שמו בספר השיאים של גינס אחרי ששר 10 שעות ללא הפסקה בקונצרט בעיר קראקס בוונצואלה.
בשנת 1998 היה פחרי חבר בפרלמנט הסורי כנציג של האמנים.
בשנת 2008 חנך סבאח פחרי אקדמיה חדשה לפיתוח קול ולמוזיקה בחלב, שבה לימד גם הוא עצמו
פעילותו בקולנוע.
סבאח פחרי הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "אל ואדי אל-כביר" לצד הזמרת ורדה אל ג'זאיריה.
השתתף גם בסרט أسماء الله الحسنى (שמותיו של אלהים) יחד עם עבד אל-רחמן א-ראש ועם מונה וואסף.
חייו הפרטיים.
לסבאח פחרי שלושה בנים, מתוכם שניים מוזיקאים. אחד מהם אנאס אבו קאוס, יליד 1976, הוא זמר ידוע.
סבאח פחרי נפטר ב-2 בנובמבר 2021.
שירים בביצועו.
פחרי נודע כמבצע של שירי עם ושירה קלאסית ערבית, למשל על מילות אבו פיראס אל חמדאני, אל-מתנבי ומשוררים אחרים, כולל עכשוויים והשתתף בפסטיבלים לשירה ערבית בפאס, במרוקו
את שירי מואשחאת נוהג פחרי לשיר בליווי תזמורת גדולה, במקום הרכבי תאחת.
דמוקרטיה שורשית
דמוקרטיה שורשית או דמוקרטיה גראסרוטית (מאנגלית-Grassroots, שורש עשב) היא קטגוריה שכוללת מודלים ניהוליים דמוקרטים-מבוזרים שבהם סמכות קבלת ההחלטות המעשיות נמצאת ברשות המחלקות הגאוגרפיות או החברתיות הבסיסיות ביותר של ארגון או חברה.
קיימים מגוון סוגים של מודלים ניהוליים המיישמים בתוכם דמוקרטיה שורשית; המודל נבחר או מתהווה בהתאם לסוג הארגון ומטרותיו. אלה יכולים להיות ארגונים לא מובנים ולא היררכיים המנוהלים על ידי כל החברים, או על ידי כל חבר המעוניין לנקוט יוזמה.
תנועה שורשית דמוקרטית ארצית תמקם את כוח קבלת ההחלטות ככל האפשר בידי מחלקות מקומיות, חוליות או אף חברים בודדים במקום במטה מרכזי. העיקרון הוא, כי על מנת שהכוח הדמוקרטי יופעל בצורה הטובה ביותר, עליו לשרת את הקהילות המקומיות ואת האנדיבידואלים וכדי שזה יקרא הם צרכים להחזיק בכוח במקום קבוצת מיעוט אטומה. ארגונים המתנהלים על בסיס דמוקרטיה שורשית יכולים להתנהל בצורה של דמוקרטיה השתתפותית. מערכות המבוססות על דמוקרטיה שורשית שונות ממערכות דמוקרטיות המבוססות על בחירת צירים לפרק זמן קבוע מטעם כל קהילה בכך שהקהילה ממשיכה להיות מעורבת באופן רציף בקבלת ההחלטות.
מפלגות פוליטיות רבות בעולם, בעיקר מפלגות ירוקות, ליברטריאניות וסוציאליסטיות-ליברטריאניות מעוניינות ליישם מודלים של דמוקרטיה שורשית ברמה מדינית, אחת הידועות שבהן היא מפלגת הירוקים הגרמנית.