לאורך חצי האי עוברת דרך המקשרת את היבשה לעיר הל, וכן לאתרי נופש ותיירות פופולריים לאורך חצי האי, בהם יורסטה, יאסטארניה, קוז'ניקה, צ'לופי וולאדיסלאוו.
במהלך השואה.
חצי האי הל שוכן בסמיכות לעיירה שטוטאו שבצפון פולין, בה הוקם ב־1939 מחנה הריכוז וההשמדה שטוטהוף. עם התקדמות צבאות בעלות הברית אל המחנה, הוצאה קבוצה של כ־4,000 אסירים בסירות מהחוף על חצי האי. הסירות הגיעו אל חצי האי ב־26 באפריל 1945, עם הירידה מהסירות נערכה סלקציה. האסירים החולים והקשישים הוצאו להורג וגופותיהם כוסו בחול, ואילו האסירים שהיו כשירים להמשך עבודה הועלו למחרת אל דוברות במטרה להישלח אל חופי גרמניה לצורך המשך כליאה במחנות עבודה. האסירים לא הגיעו אל חופי גרמניה, מי שנותר בחיים לאחר מסע ימי של שבוע שוחרר על ידי צבאות בעלות הברית. בספרו "נעורים בתופת", מתאר ניצול השואה חיים קוז'ניצקי את השהות בחצי האי הל: .
בובי רובסון
סר רוברט ויליאם רובסון (באנגלית: Sir Robert William Robson; 18 בפברואר 1933 - 31 ביולי 2009), הידוע כבובי רובסון, היה כדורגלן ומאמן כדורגל שאימן מספר קבוצות אירופיות ואת הנבחרת הלאומית של אנגליה.
הקריירה שלו כשחקן נמשכה קרוב לעשרים שנה, ובמהלכה הוא שיחק בשלוש קבוצות בלבד – פולהאם, וסט ברומיץ' אלביון ולזמן קצר בקבוצת ונקובר רויאלס שהתפרקה. הוא ערך 20 הופעות במדי נבחרת אנגליה, במהלכן כבש ארבעה שערים.
רובסון ידוע בעיקר בשל הצלחתו באימון מועדונים ונבחרות לאומיות – הוא זכה באליפויות הליגה בהולנד ובפורטוגל, בגביעים נוספים באנגליה ובספרד, ואף הוביל את נבחרת אנגליה לחצי גמר מונדיאל 1990. בסוף הקריירה שלו הוא שימש יועץ למאמנה של נבחרת אירלנד.
רובסון זכה להערכה רבה בזכות הצלחתו. הוא קיבל את תואר האבירות Knight Bachelor בשנת 2002 וכן הוענק לו פרס נשיא אופ"א בשנה זו, והוא חבר היכל התהילה של הכדורגל האנגלי ונשיא הכבוד של איפסוויץ' טאון. מאז 1991 רובסון סבל מבעיות סרטן נשנות, באוגוסט 2008 העיד כי נכנע למחלה וב-2009 נפטר.
ראשית חייו.
רובסון נולד בכפר סקריסטון שבמחוז דרהאם שבצפון-מזרח אנגליה, והיה הרביעי מבין חמשת ילדיהם של פיליפ וליליאן רובסון. כשהיה רובסון בן חודשים ספורים עברה משפחתו להתגורר סמוך לכפר לנגלי פארק, מקום בו עבד אביו ככורה פחם. כילד הרבה ללכת עם אביו לצפות במשחקיה של ניוקאסל יונייטד באצטדיון סנט ג'יימס פארק, אליהם הגיע באוטובוס או בהליכה של מספר קילומטרים. רובסון תיאר את ג'קי מילבורן ולן שקלטון כגיבורי הילדות שלו. שניהם שיחקו בעמדת החלוץ השני, העמדה בה רצה לשחק רובסון לכשיהיה כדורגלן מקצועני.
רובסון החל לשחק כדורגל במועדון "לנגלי פארק ג'וניורס" בהיותו בן 9, וכעבור שש שנים קודם לקבוצה עד גיל 18 של המועדון. רובסון עבד כחשמלאי במכרה הפחם של לנגלי פארק, במקביל לאימוני ומשחקי הכדורגל. במאי 1950 ערך ביל דודג'ין, מאמן פולהאם, ביקור אישי במשק הבית של רובסון על מנת להחתימו על חוזה מקצועני. על אף שקיבל הצעה ממידלסברו, שהייתה קרובה יותר למגוריו, העדיף רובסון את הצעתו של דודג'ין שהייתה מושכת יותר בשבילו, ועקב כך חתם בפולהאם ועבר להתגורר בלונדון. בקבוצתו החדשה הוא שיחק כקשר שמאלי או כחלוץ שני. גם קבוצתו האהודה ניוקאסל גילתה בו עניין, אך רובסון העדיף על פניה את פולהאם מכיוון שלא נעשו בניוקאסל מספיק מאמצים על מנת להבטיח את חתימתו, לטענתו.
קריירה כשחקן.
קריירת המועדונים.
אף על פי שרובסון חתם על חוזה מקצועני, אביו דרש שימשיך בעבודתו המקבילה כחשמלאי. ביום עבד ב"פסטיבל בריטניה" והתאמן שלושה לילות בשבוע עם פולהאם. לבסוף ויתר רובסון על העבודה והחליט להקדיש את כל זמנו לכדורגל.
רובסון ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1950 בפולהאם, שעלתה זמן קצר קודם לכן לליגה הראשונה של הפוטבול ליג, במשחק נגד שפילד ונסדיי. בסיום עונת 1951/1952 ירדה פולהאם לליגה השנייה, רובסון שב לשחק בליגה הראשונה ארבע שנים מאוחר יותר כאשר הצטרף לווסט ברומיץ' אלביון במרץ 1956. העברתו התבצעה עבור 25,000 ליש"ט, והייתה ליקרה ביותר בתולדות אלביון באותה תקופה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באלביון בהפסד הביתי הגבוה 0–4 למנצ'סטר סיטי ב-10 במרץ 1956. בעונת 1957/1958 הוא היה מלך השערים של הקבוצה בליגה העליונה, עם 24 שערים, ובהם רביעייה בניצחון 1–5 על ברנלי. הוא שיחק ב-257 משחקים וכבש 61 שערים עבור וסט אלביון ברומיץ', והיה קפטן הקבוצה בעונות 1960/1961 ו-1961/1962.
באוגוסט 1968 חזר רובסון לפולהאם, עקב חילוקי דעות על משכורתו עם סגן היושב ראש של אלביון, ג'ימי גאונט. גאונט סירב לניהול משא ומתן על חוזהו של רובסון, ולכן הוא ביקש לעזוב את הקבוצה. הוא הועבר לפולהאם תמורת 20,000 ליש"ט בעסקה שהכפילה את שכרו. זמן קצר לאחר מעברו אליה, פולהאם שחררה שחקני מפתח שלה, ועקב כך פחתו סיכוייהם של הקבוצה ורובסון לזכות בתואר משמעותי. רובסון סיפר על כך בעתיד: "בכל תקופתי ככדורגלן, לא זכיתי בדבר".
על אף התעניינות בו מצד ארסנל, והצעה לעבוד כמאמן וכשחקן במקביל בסאות'אנד יונייטד, חתם רובסון על חוזה למשך שלוש שנים עם הקבוצה מקנדה ונקובר רויאלס. הוא שימש בתפקיד המנהל-שחקן בעונת 1967/1968, האחרונה של הקבוצה בליגת הכדורגל הצפון אמריקאית, והאמין שזה "היה סיכוי טוב מכדי להחמיץ". בעונתה האחרונה סיימה ונקובר במקום הרביעי בבית הפאסיפי של הליגה, ולא העפילה לפלייאוף. בינואר 1968 הוא סיים את הקריירה שלו ככדורגלן, ונענה להצעתה של פולהאם לעבוד כמאמנה.
קריירה בינלאומית.
רובסון לקח חלק בשני טיולי שגרירות מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית, באיים הקריביים ב-1955 ובדרום אפריקה ב-1956. מאוחר יותר באותה שנה זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה.
מאז הופעת הבכורה שלו במשחק נגד בנובמבר 1957, בו כבש שני שערים בניצחון 0–4, ערך רובסון 20 הופעות בנבחרת אנגליה. למרות הצלחתו בהופעתו הראשונה, בובי צ'רלטון הועדף על פניו במשחקה הבא של נבחרת אנגליה כנגד נבחרת סקוטלנד. אף על פי כן, רובסון הועדף על פני נאט לופטהאוס וסטנלי מתיוס ונכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1958 בשוודיה. בטורניר נחלה נבחרתו אכזבה, כשהודחה כבר בשלב הבתים.
לאחר 1958 רובסון הפך לחבר קבוע בהרכב נבחרת אנגליה והיה שותף לתקופה מוצלחת שלה, שכללה שישה ניצחונות, בהם ניצחון בתוצאה 3–9 על נבחרת סקוטלנד באצטדיון ומבלי. הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1962 שנערך בצ'ילה, אך פציעה בקרסול במהלך משחק ידידות לפני הטורניר כנגד מועדון צ'יליאני מנעה ממנו לשחק במשך רוב הטורניר. רובסון לא שיחק מאז במדי הנבחרת, והוא טען מאוחר יותר כי הקריירה שלו בנבחרת אנגליה לא מימשה את תקוותיה.
קריירה כמאמן.
פולהאם ואיפסוויץ' טאון.
הקבוצה הראשונה שרובסון אימן הייתה פולהאם, אליה הצטרף בינואר 1968, כאשר נאבקה על הישארות בליגה הראשונה – היא צברה 16 נקודות בלבד ב-24 משחקים. על אף החתמתו של השחקן הצעיר מלקולם מקדונלד רובסון לא הצליח לשמור על הקבוצה מפני ירידה לליגה השנייה, והוא פוטר בנובמבר, כשהקבוצה הייתה במקום השמיני בליגה. את הידיעה על פיטוריו גילה בכותרת צהובון, ולא מפי בעלי המועדון.
הוא עבר לאיפסוויץ' טאון ב-1969, שם ביסס את מעמדו כמאמן מצליח. הוא התמנה לתפקיד הפנוי במועדון מסאפוק לאחר פגישה מקרית עם מנהל הקבוצה. כעבור ארבע עונות בינוניות, רובסון הוביל את איספוויץ' למקום הרביעי בליגה הראשונה ולהצלחה בגביע טקסקו בעונת 1972/1973. בתשע העונות הבאות סיימה איפסוויץ' באחד מששת המקומות הראשונים בליגה, מלבד עונת 1977/1978, בה התמקדה הקבוצה בזכייה בגביע ה-FA. תקופתו של רובסון באיפסוויץ' נמשכה 13 שנים, במהלכה סיימה הקבוצה פעמיים במקום השני בליגה, ערכה הופעות במסגרות האירופיות ואף זכתה בגביע אופ"א בשנת 1981. במהלך כל עונותיו בקבוצה רובסון הביא לקבוצה 14 שחקנים בלבד ממועדונים אחרים, תוך שהוא סומך על השחקנים שפותחו במחלקת הנוער של איפסוויץ'.
ב-2002, כאות הוקרה על הישגיו עם הקבוצה, הוצב פסל בדמותו של רובסון מול מגרשה של איפסוויץ' טאון. ב-7 ביולי 2006 הוכרז רובסון כנשיא הכבוד של מועדון הכדורגל איפסוויץ' טאון.
נבחרת אנגליה.
רובסון דחה הצעה לחוזה לעשר שנים נוספות באיפסוויץ'. בזכות הצלחתו בקבוצה הוצעה לו משרת מאמן נבחרת אנגליה על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית. ב-7 ביולי 1982, יומיים לאחר הדחתה ממונדיאל 1982, הוא החליף את רון גרינווד בתפקיד מאמן הנבחרת, ובחר את חבר העבר שלו לקבוצת וסט ברומיץ' אלביון דון האו כעוזר המאמן הראשי שלו.
רובסון פתח בצעד שנוי במחלוקת – הדחת קווין קיגן מסגל הנבחרת למשחק מול נבחרת דנמרק – מה שהוביל לכעס אוהדי קבוצתו. ב-12 בספטמבר 1983 הוא נחל את ההפסד היחיד, כמאמן הנבחרת, ב-28 משחקי מוקדמות אליפות אירופה או העולם. המשחק בו הפסידה הנבחרת, שהיה גם הוא מול נבחרת דנמרק, הוביל לכישלונה של הנבחרת האנגלית להעפיל ליורו 1984, וגרם לרובסון להציע את התפטרותו. ההצעה נדחתה על ידי נשיא התאחדות הכדורגל האנגלית, ורובסון העפיל עם נבחרת אנגליה למונדיאל 1986 במקסיקו.