ב-15 בספטמבר 2008 הונחה אבן הפינה ל"פארק מדעי החיים". זה, עתיד לקום בשטח שמול מתם, מעברו השני של כביש 4. על ניהולו של הפארק החדש מופקדת החברה הכלכלית לחיפה, תוך חיקוי מודל הקמתו ותפעולו של הפארק הוותיק והמצליח, אלא שבפארק העתידי תרוכזנה חברות מתחומי הביולוגיה והביוטכנולוגיה בלבד.
ביוני 2010 חנכה אינטל ישראל את ה-"בניין הירוק" של מרכז הפיתוח שלה, שהוקם בהשקעה של כ-450 מיליון שקל. הבניין הראשון בישראל שקיבל הסמכת LEED Gold שניתנת על ידי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה. הבניין חובר בגשר, מעל רחוב אנדריי סחרוב, לבניין הקיים של אינטל בפארק.
מבנה הפארק.
הפארק משתרע על 220 דונם, ומועסקים בו כ־8,000 עובדים.
פארק מת"ם משמש כביתן של חברות רבות, ישראליות ורב-לאומיות, ובהן אלביט מערכות, פיליפס, נטוויז'ן, האחים עופר וצים. החברות אינטל ישראל, מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח, גוגל, אמזון ויאהו! מחזיקות מרכזי מחקר ופיתוח במתחם זה. מעבדת המחקר של יבמ ישראל שכנה במתחם זה עד למעברה למשכנה החדש, סמוך לאוניברסיטת חיפה.
בפארק ניתן למצוא שירותים כגון מסעדות, מרפאה, מרפאת שיניים, מעון לילדים, סניף דואר ומשרדי עורכי דין.
בסמוך למתחם, מצפון לו, נמצאת תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל וכן מרכזית חוף הכרמל. ממזרח למתחם נמצאים אצטדיון סמי עופר, קניון חיפה, מרכז הקונגרסים הבינלאומי חיפה, מרכז הספורט "ספורטן" ומגדל חברת החשמל.
מדלן דה סקודרי
מדלן דה סקודרי (בצרפתית: Madeleine de Scudéry) (15 בנובמבר 1607 - 2 ביוני 1701) הייתה סופרת צרפתייה.
מדלן נולדה בעיר הנמל לה - הבר שבנורמנדיה. אביה, שהיה רב החובל של הנמל, נפטר כשהייתה בת שבע שנים בלבד. היא עברה להתגורר בעיר רואן אצל דודה שהייתה לו ספרייה גדולה. שם קראה תרגומים של דבריי חכמי העולם העתיק, ויצירות של מחברי נובלות מודרניים. אחיה, ג'ורג' דה סקודרי, היה חייל, אך ב-1630 עזב את הצבא, הפך למחזאי בפריז והוזמן להשתתף בחוג הספרותי שהתקיים בביתה של קתרין דה ראמבוייה. ב-1635, אחרי מות אמה, עברה מדלן דה סקודרי להתגורר אצל אחיה בפריז, והצטרפה לחוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה, שהיה ראשון מסוגו בצרפת.
ב-1641 הופיעה הנובלה "איברהים, או באסה המפורסם", ובשנה שלאחריה "נשים מפורסמות, או דרשות נועזות" בשמו של ג'ורג' דה סקודרי. מ-1644 עד 1647 מדלן דה סקודרי ואחיה התגוררו בעיר מרסיי, שבה מילא תפקיד של מפקד מבצר. כשחזרו לפריז ניסתה לקבל משרה כמורה פרטית של בנות דודו של הקרדינל מזראן, אך ללא הצלחה. בין השנים 1649 ו-1653 התחולל בפריז מרד הפרונד נגד בית המלוכה הצרפתי, ורבים מחברי החוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה נכלאו או נמלטו מן העיר. ג'ורג' דה סקודרי, שנבחר לאקדמיה הצרפתית ב-1650, נמלט גם הוא מפריז. אך באותן שנים (1649 - 1653) הופיעה הנובלה "ארטמן, או כורש הגדול", גם היא בשמו של ג'ורג', אם כי היה ברור לכל כי המחברת הייתה מדלן. בנובלה זו, הארוכה ביותר בספרות הצרפתית (10 כרכים), הסופרת שמה בפיה של סַפְפו, גיבורת העלילה, דברים נגד הנישואין: "אני חפצה במאהב... שירכוש את לבי ויאהב אותי עד מותי" ו"כדי לאהוב תמיד, אסור להינשא". מדלן דה סקודרי נשארה נאמנה לדעתה זו ולא נישאה עד מותה.
ב-1652 ייסדה בפריז חוג ספרותי משלה, "החוג של שבת", שבו השתתפו פייר קורניי, מאדאם דה סבינייה, מאדאם דה לה פאייט, פרנסואה דה לה רושפוקו ורבים אחרים, שניהלו ביניהם שיחות שנונות ומנומסות שנסובו בעיקר על נושא אופיו של האדם. בין השנים 1654 ו-1661 הופיע "קְלֵלִי, סיפור רומי". מדלן דה סקודרי הפכה לסופרת המפורסמת ביותר של דורה, ורבים קראו את הרומנים שלה, שהדמויות שבהם תיארו אנשים מפורסמים של התקופה בשמות בדויים. הייתה לה השפעה על ז'אן דה לה פונטן ועל מולייר, שבמחזה "הענוגות הנלעגות" עשה שימוש בשם "מדלון" ונטען שזה היה כחיקוי לשמה של מדלן (אך בפועל זה היה באופן מקרי שמה של השחקנית מדלן בז'ארט), ובמחזה "הנשים החכמות" התכוון למדלן ולנשים אחרות שהשתתפו בחוגים הספרותיים של פריז.
הנריק גולדשמיט
קארוי פאפ
קארוי פאפ (בהונגרית: Pap Károly, בשמו המקורי פולק שופרון, 24 בספטמבר 1897– בוכנוואלד או ברגן-בלזן, 1945) היה סופר, משורר ומחזאי הונגרי-יהודי שנספה בשואה. אביו היה הרב מיקשה פולק, שנספה באושוויץ.
ביוגרפיה.
קארוי פאפ נולד בעיר שופרון למשפחת רבנים. ואביו, מיקשה פולק, היה הרב הראשי של הקהילה היהודית הניאולוגית הגדולה בעיר הולדתו.
כשסיים קארוי פאפ את לימודיו בתיכון, התנדב לשרת בצבא האוסטרו-הונגרי. כחייל נלחם במלחמת העולם הראשונה, ובתום המלחמה נטל חלק בהונגריה ברפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919, אשר הביאה במדינה לשלטון קומוניסטי קצר-ימים. בתוקף תפקידו בגדודים הקומוניסטיים שימש מפקד צבאי בעיירה מורקרסטור (מחוז זאלה, דרום-מערב הונגריה). עם נפילת הממשלה השמאלנית של בלה קון ועליית האדמירל מיקלושׁ הורטי לשלטון, נכלא פאפ ונגזר עליו עונש מאסר באשמת ביזת רכושו של בעל-אדמות עשיר בתקופת שירותו לצד כוחות השמאל. כעבור כשנתיים, עם ריצוי עונשו, היגר לווינה וחי בה בין השנים 1923 ו-1925. למן שובו לבודפשט התחיל פאפ לפרסם מיצירותיו, בראש ובראשונה בכתב-העת הנודע "ניוגט" ("מערב"). העניינים העיקריים שכתיבתו התמקדה בהם לאורך כל דרכו הספרותית היו התחבטות בשאלות הזהות היהודית, חיפוש האלוהים ותהייה אחר מאפייני הדתיות המשיחית.
בספר ביכוריו, קובץ המאמרים "מיכאל" (1929), וברומן הראשון שכתב, "שחררת אותי מהמוות" (1932), מתח הסופר ביקורת נוקבת על אירועי זמנו ועל סממני תקופתו באמצעות סיפורים הדנים בדמותו של משיח חדש. הרומן השני פרי עטו, "התחנה השמינית" (1933), עסק בניתוח בעיות בעלות אופי הגותי-דתי. רוח כתיבתו של הסופר ביצירה זו קרובה לרוח הבשורות בברית החדשה ולהשקפות הנוצריות המובעות בכתבי דוסטויבסקי. בשנת 1935 פרסם פאפ את חיבורו "פצעים וחטאים יהודיים", ומסה זו הגבירה את המודעוּת באשר לתמטיקה של כתיבתו ועוררה ויכוחים נרגשים וסוערים בקרב קוראיו. שנה לאחר מכן טורפדה הענקת פרס באומגרטן היוקרתי לסופר בשל עברו ה"פלילי". הרומן השלישי, האחרון והמפורסם ביותר של פאפ, הוא ספרו "עזראל" (1937), הנחשב גם לעידית יצירתו. הספר תורגם לעברית בידי רמי סערי וראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2004. ספר זה, כמוהו כקובץ הסיפורים "חסד" שהתפרסם אף הוא בשנת 1937, מבוסס על יסודות אוטוביוגרפיים ומתמקד בדמותו של ג'רג' (ג'ורי) עזראל, המספר ובן-דמותו של הסופר בילדותו. מבין מחזותיו של פאפ מבטא במיוחד "מֹשֶׁה" (1942) את ההתייחסות לדמות נבואית חריגה ובולטת ואת מחשבות הסופר ביחס לגורל עמו המיוסר ובאשר לאפשרות גאולתו.
ב-23 במאי 1944 נלקח הסופר למחנה עבודה בהונגריה, וב-2 בנובמבר אותה שנה נשלח למחנה בוכנוואלד. ב-30 בינואר 1945 נמנה עדיין עם החיים. לאחר מכן אבדו עקבותיו. הוא נרצח במחנה הריכוז בוכנוואלד או בברגן-בלזן.
הוריו ואחותו הגדולה נספו אף הם בשואה, ואילו אחיו הבכור הצליח לשרוד ובתום מלחמת העולם השנייה היגר לדרום אמריקה.
מיגל ארננדס
מיגל ארננדס (ספרדית: Miguel Hernández; 1910 – 1942) היה מגדולי המשוררים הספרדים במאה העשרים.
מיגל ארננדס נולד באוֹרִיוֶלָה שבמזרח ספרד בשנת 1910. שילוב רקעו הכפרי עם סגנונות שיריים רבים, החל בבארוק וכלה במודרניזם, משווה לשירתו מקוריות מיוחדת במינה. ארננדס פרסם בימי חייו שבעה ספרי שירה. עם מפלת הרפובליקה הספרדית נידון למוות. מאוחר יותר שונה גזר-דינו למאסר-עולם. ארננדס מת בכלא בשנת 1942 כתוצאה ממחלת השחפת.
חיימה חיל דה ביידמה
חיימה חיל דה ביידמה (בספרדית: Jaime Gil de Biedma; 13 בנובמבר 1929 – 8 בינואר 1990) היה משורר ספרדי.
חיימה חיל דה ביידמה נולד ב-1929 בברצלונה, למשפחה בורגנית אמידה. הוא למד משפטים באוניברסיטאות ברצלונה וסלמנקה, ומ-1959 ואילך עבד בעסק משפחתי.
היקף יצירתו הספרותית אינו רחב, אך שירתו נחשבת לאחת המייצגות והמעניינות ביותר של בני דורו. חיל דה ביידמה לא הסתפק בהבעת מחאה פוליטית בשירתו, אלא התעמק בשימוש במילה כבחומר אסתטי וביסוד החווייתי שבשיר. בין ספריו: "לפי הרשעת הזמן", "חברים למסע" ו"לקחים". אחרי מותו בברצלונה מאיידס ב-1990 התפרסם יומנו, "ציור האומן בשנת 1956".
אלחנדרה פיסארניק
אלחנדרה פיסארניק (בספרדית: Alejandra Pizarnik; 29 באפריל 1936 - 25 בספטמבר 1972) הייתה משוררת יהודייה ארגנטינאית אשר זכתה להכרה בינלאומית.
ביוגרפיה.
פיסארניק נולדה בבואנוס איירס שבארגנטינה. היא למדה, בין השאר, פילוסופיה, ספרות וציור, ותירגמה שירה צרפתית לספרדית. יצירתה עוסקת בעיקר בבדידות, באהבה האבודה, בייאוש ובמוות. ספרים רבים על אודות פיסארניק ושירתה הופיעו אחרי מות המשוררת, ושיריה תורגמו, בין השאר, לצרפתית ולאנגלית. רבים משיריה תורגמו גם לעברית, בין השאר, בידי עודד סברדליק, רמי סערי, טל ניצן ופ"י קירטצ'וק הלוי.
אלחנדרה פיסארניק התאבדה בבואנוס איירס בשנת 1972 באמצעות מנת יתר של סקונל.
מבחר מקיף בעברית משיריה ומיומניה של פיסארניק, "בלילה הזה, בעולם הזה", בתרגומה של טל ניצן, ראה אור ב-2005 בהוצאת הקיבוץ המאוחד-סדרת "לטינו" והמפעל לתרגום ספרי מופת.
מרתה קנפילד
מרתה קנפילד (Martha L. Canfield; נולדה ב-28 במאי 1949) היא משוררת איטלקייה.
חייה.