שם העיתון "איסקרה" ("הניצוץ) נגזר מהמוטו שלו "Из искры возгорится пламя" ("מהניצוץ תוצת האש"), הלקוח משיר שכתב איש הרוח הרוסי ולדימיר אודויֶבסקי בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-19 בתגובה לשיר של פושקין, שפנה אל הדקבריסטים הכלואים בסיביר.
העיתון הודפס לראשונה בדצמבר 1900 (על פי מקורות אחרים רק בינואר 1901), בלייפציג שבגרמניה, ולאחר מכן במינכן, בלונדון ובז'נבה.
במערכת העיתון שפעלה עד שנת 1903 כיהנו: ולדימיר איליץ' לנין, גאורגי ולנטינוביץ' פלחנוב, יוליוס מרטוב, פאבל אקסלרוד, ורה זאסוליץ', אלכסנדר פוטרסוב ומאוחר יותר הצטרף גם טרוצקי.
בשנים 1901–1902 פורסם בעיתון זה המניפסט (שהופיע מאוחר יותר בצורת ספר) החשוב של לנין, Что делать? ("מה יש לעשות?").
משנת 1903 העיתון הפך לביטאון של המנשביקים, עד סגירתו בשנת 1905. העיתון הופץ בכ-8,000 עותקים. מייסדי העיתון "פראבדה" ראו עצמם כממשיכי איסקרה.
za. היא סיומת האינטרנט הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בדרום אפריקה, קיימת מאז 1990.
שמה של דרום אפריקה באנגלית הוא South Africa, באפריקנס שהיא השפה הרשמית, המדינה נקראת Suid-Afrika כלומר ראשי תיבות של שם המדינה בשתי השפות הן sa. הסיומת .sa הייתה פנויה עד 1994 ורק אז נתפסה על ידי סעודיה (Saudi Arabia), כלומר דרום אפריקה הייתה יכולה לתבוע ולקבל סיומת זו. אולם נבחרה הסיומת .za על שם המדינה בהולנדית Zuid-Afrika.
ריאזאן
ריאזאן () היא עיר במחוז הפדרלי המרכזי של רוסיה ובירת מחוז ריאזאן. העיר נמצאת על הגדה הימנית של נהר אוקה, כ-200 ק"מ דרומית-מזרחית למוסקבה. בריאזאן מתגוררים 537,622 בני אדם.
העיר מהווה מרכז תעשייתי, צבאי ומדעי גדול ומשרתים אותה 2 תחנות רכבת, תחנת אוטובוס ו-2 נמלי ים. בעתיד מתוכננת הסבת שדה תעופה צבאי לנמל תעופה בינלאומי אזרחי.
היסטוריה.
הקרמלין של ריאזאן נבנה בסוף המאה ה-11 על ידי הרוסים על מנת לדחוק את רגליהם של העמים הפינים שישבו באזור והיה למעשה המתחם הבנוי הראשון שהיווה את הגרעין לעיר העתידית. הקרמלין הראשון נבנה מעץ, אך לאחר מכן מבני העץ הוחלפו באבן. מקור החלקים השמורים העתיקים ביותר של הקרמלין הוא במאה ה-15.
אזכורה הראשון של העיר מתוארך לשנת 1301. היא מוזכרת בשם "פרסיאלב-ריאזאנסקי". בתקופה זו העיר הייתה חלק מנסיכות ריאזאן הגדולה שהייתה עצמאית משנת 1129. ככל הנראה, השליט הראשון של העיר היה נסיכה של צ'רניגוב, יארוסלב סביאטוסלאביץ'.
העיר ממוקמת בגבול בין אזורים מיוערים לאזורי הערבה והייתה נתונה לפלישות רבות של נוודים מהדרום. ריאזאן ניצבת סמוך לריאזאן הישנה, שהייתה העיר הרוסית הראשונה שסבלה מהפלישה המונגולית של באטו חאן. היא נהרסה ב-21 בדצמבר 1237 על ידי המונגולים ואיבדה את מעמדה הרם ברוסיה. לאחר הרס העיר עברה בירת הנסיכות לפרסליאבל. שמה של פרסלבל שונה ברבות הימים ל"ריאזאן" ופרסליאבל היא בעצם ריאזאן המוכרת כיום. ריאזאן העתיקה נמצאת במרחק של 50 ק"מ משם. בסופו של דבר שולבה הנסיכות ויחד איתה גם העיר בתוך נסיכות מוסקבה במאה ה-16.
ריאזאן המודרנית.
ריאזאן היא עיר שמשתנה במהירות, במיוחד באזורים הקרובים לרחוב נובוסיולוב (תושבים חדשים) ולדרך מוסקובקסקיה. קניונים גדולים הופיעו בשנים אחרונות. בעיר שוכנת האקדמיה של חיל הצנחנים של רוסיה. בשנת 1939 גרו בה פחות מ-100,000 תושבים וכיום גרים בה מעל לחצי מיליון בני אדם.
בגלל הקרבה היחסית למוסקבה (כשלוש שעות ברכבת קלה) בעיר מתנהלים חיי לילה פעילים. בכל סוף שבוע מתקיימים במועדונים ובפאבים המקומיים הופעות והצגות. לצדם קיימים מקומות בילוי מסורתיים כגון מסעדות ובתי קפה שגם הם פורחים.
ארכיטקטורה.
גרעינה של העיר העתיקה הוא הקרמלין שיסודותיו הונחו בשנת 1095. הקרמלין נמצא בצדה הצפוני של העיר בכף גבוה ליד חיבור הנהרות לבד וטרובז'. ליד הקרמלין נמצא מנזר ספסקי הכולל בתוכו את הכנסיות "בוגויאלניה" (גילוי האל) ו"פראוברז'ניה" (שינוי).
דרומית מזרחית לקרמלין נמצאות 2 כיכרות גדולות: סובורניה (כיכר הקתדרלה) וכיכר לנין. על פי תוכניות משנת 1780 על פי המתווה של הרחובות העתיקים הונחו הכבישים הראשיים של העיר – רחוב סובורניה (בתקופה הסובייטית – רחוב המהפכה) העובר ליד כיכר סובורניה, רח' מוסקובסקיה (כיום שמו "שדרות הראשון במאי") ורח' אסטרחן (כיום רחוב לנין) החוצה את העיר מדרום מזרח לצפון מערב.
רוב המבנים העתיקים בעיר בנויים בסגנון הקלאסי, בהם הגימנסיה (כיום המבנה משמש את המכון לחקלאות), בית אספת האצולה, בית החולים. בתקופה הסובייטית עברה העיר מודרניזציה רבה ונוספו לה מבנים רבים. בין היתר נבנו בה אולם קונצרטים, תחנת רכבת ומבנים אחרים.
אחרי מלחמת העולם השנייה הייתה בנייה רבה למגורים באזורים חדשים בכל הכיוונים למעט הצפון. בשנות ה-40 וה-50 נוספו שכונות פריאוקסקי (פירוש השם "ליד אוקה") וגורושה. בשנות ה-60 וה-70 כביש למוסקבה. בשנות ה-80 נבנו שכונות קאנישבו בצפון מערב ודאשקובו-פסוצ'ניה במזרח. בשנות ה-90 כמעט שלא הייתה בנייה נרחבת ונבנו בעיקר מבני יוקרה. שכונה שלמה של בתי יוקרה נבנתה במרכזה העתיק של העיר.
העיר מקושטת בפסלים לכבודם של פבלוב, לנין ויסנין מברונזה וגרניט ופסל לכבודו של פולטייב מגרניט.
ממשל ופוליטיקה.
הרשות המחוקקת של העיר ריאזאן היא הדומה העירונית (Рязанская городская Дума) שאחראית לאימוץ חוקים עירוניים ואימוץ התקציב העירוני. הדומה מורכבת מ-40 חברים, חצי מהם נבחרים על פי מחוזית הבחירה, החצי האחר על פי רשימות מפלגתיות.
עיריית ריאזאן אחראית לניהול ענייני העיר והיא יושבת באחוזת מאלשין. העירייה אחראית לניהול אדמיניסטרטיבי ופיננסי של כל 4 רבעי העיר ו-26 שכונות העיר, שבראש כל אחד מהם עומדים פרפקטים.
בכיר ריאזאן נמצאים גם משרדי ממשלת מחוז ריאזאן — הדומה המחוזית של ריאזאן, ממשלת המחוז, משרדי מושל מחוז ריאזאן ונציגויות מחוזיות של הממשלה הפדרלית.
צבא.
בתחומי העיר נמצאים בסיס צבאי גדול: בסיס דיאגילבו המשמש את גדוד המשמר האווירי ה-203 של חיל הצנחנים ויחידת מפציצים האסטרטגיים מדגם טופולב Tu-95. כמו כן נמצאים בעיר בית הספר לקציני חיל הצנחנים ובית הספר לקציני חיל הקשר.
ספורט.
בעיר מספר רב של מתקני ספורט. הגדול שבהם הוא קומפלקס הספורט המרכזי ובו אצטדיון בעל תכולה של 25,000 איש.
בנוסף משמש היכל הקרח אולימפיסקי כמגרש הבית של קבוצת ההוקי קרח המקומית ומגרשי כדורגל קטנים יותר כדוגמת אצטדיון אולימפץ, אצטדיון לוקומוטיב, ומתקן הספורט "אגרוקומפלקס".
בעיר פועלות 4 ברכות שחייה ומתקני ספורט שונים כמו ההיפודרום העירוני ומתקני החלקה על הקרח.
העיר מהווה למרכז ספורטיבי פעיל ובה מועדוני ספורט בענפי ספורט שונים: כדורגל, הוקי קרח, כדורעף, כדורסל ועוד.
מועדוני הספורט העיקריים בעיר הם:
ערים תאומות.
לריאזן תשע ערים תאומות:
שפיות זמנית (להקה)
משגר חלליות
ניקולא-שארל בוקסה
רובר ניקולא-שארל בוקסה (בצרפתית: Robert Nicolas-Charles Bochsa; 9 באוגוסט 1789, מונמדי, מאוז, צרפת - 6 בינואר 1856, סידני, אוסטרליה) היה נבלאי ומלחין צרפתי.
ביוגרפיה.
אביו של ניקולא-שארל היה מוזיקאי והבן ידע לנגן בחליל ובפסנתר כבר בגיל שבע. בשנת 1807 יצא ללמוד בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1813 התמנה לנבלאי של התזמורת הקיסרית והחל בכתיבת אופרות עבור האופרה קומיק. ואולם בשנת 1817 הסתבך במעשי חיקוי, הונאה וזיוף ונמלט ללונדון כדי להימנע מתביעה משפטית. הוא נשפט, הורשע בהיעדרו ונידון להטבעת אות קלון ולעבודת פרך.
בלונדון, מוגן מן החוק הצרפתי, עזר לייסד את האקדמיה המלכותית למוזיקה בשנת 1821 והיה למנהלה, אך בשנת 1826, כשהתגלה דבר הרשעתו בפלילים, נאלץ להתפטר. אז התמנה למנהל מוזיקלי של תיאטרון הוד מלכותה בלונדון. בשנת 1839 הסתבך שוב בשערורייה, כשהסתלק עם זמרת האופרה אנה ריבייר-בישופ, אשת המלחין הנרי ראולי בישופ. הזוג הנמלט הופיע בצוותא באמריקה, באוסטרליה וברחבי אירופה (מלבד בצרפת). בנאפולי התמנה בוקסה למנהל רג'ו תיאטרו סאן קרלו (בית האופרה המלכותי של נאפולי) ונשאר שם למשך שנתיים. הזוג הגיע לסידני עם בהלת הזהב בדצמבר 1855, והספיק להופיע בקונצרט אחד בלבד לפני מותו של בוקסה. בישופ מוכת היגון הזמינה מצבה מעוצבת, שהציגה דמות (סמל לאנה) שרועה לרגלי עץ, שנבל נשען אל גזעו בשביל הקבר שבבית הקברות קמפרדאון בסידני.
רנה ז'יסט אאיאי
רְנֶה זִ'יסְט אַאִיאִי (René Just Haüy) (28 בפברואר 1743 – 3 ביוני 1822) היה מינרלוג צרפתי ואחד מאבות הקריסטלוגרפיה. הוא ידוע גם בכינויו "האב אאיאי" (Abbé Haüy) לאחר שנעשה כומר של כבוד בקתדרלת נוטרדאם.
ביוגרפיה.
אאיאי נולד בסן-ז'יסט-אן-שוסה (Saint-Just-en-Chaussée) שבמחוז ואז (Oise, אז חלק מאיל-דה-פראנס, כיום בחבל פיקרדיה). אביו היה אורג עני, ורק תמיכה כספית מאב המנזר המקומי של מסדר הפרמונסטרטנים, שהתרשם מכישוריו השכליים ומנטייתו לשירה כנסייתית, אפשרה לשלוח אותו ללימודים בפריז. תחילה שירת אאיאי זמן מה כזמר במקהלת הכנסייה ואחר כך התקבל ללימודי תאולוגיה במכללת נוואר (Collège de Navarre) שבאוניברסיטת פריז. משסיים את לימודיו החל אאיאי ללמד במכללה והיה מורה בה במשך 21 שנים. שנים אחר כך הוסמך ככומר קתולי, והחל ללמד במכללה של הקרדינל למואן (Lemoine).