המנסף, מקורו אצל הבדואים, עבר שינויים משמעותיים במאה ה-20. המנה המקורית הוכנה מבשר (גמל או כבש), מרק בשר או גהי (חמאה מזוקקת) ולחם. בעקבות הפופולריזציה של אורז בצפון ירדן החל משנת העשרים של המאה הקודמת, אורז הוכנס, בהדרגה, למנה. בהתחלה מעורבב עם בורגול, ומאוחר יותר לבדו, עד המנה הגיעה לגלגולה המודרני המבוססת על אורז לבן. באופן דומה, היסטורית, הבדואים לא השתמשו ברוטב ג'מיד במאכלים שלהם עד שלא החלו תהליכי התיישבות.
הכנה.
ג'מיד.
ג'מיד היא גבינת יוגורט קשה ויבשה שהכנתה כוללת הרתחה של חלב כבשים או עיזים, שלאחר מכן מניחים ליבוש ותסיסה. את מוצקי החלב שנוצרו בהרתחה מפרידים ומניחים במסננת או בד ונותנים להם להתייבש תחת משקולות, שמאיצות את תהליך יציאת המים. כדי לשמר את הגבינה שמתקבלת, מוסיפים מלח ומעצבים את המוצקים בצורת כדורים שאותם מניחים בשמש, לייבוש. הכדורים שמתקבלים קשים מאוד.
בישול.
מכינים מרק מג'מייד, במקביל מבשלים את חתיכות בשר הכבש ומוסיפים אותם לתבשיל. המנה מוגשת על מגש גדול שבתחתיתו פיתה, מעל מוערם אורז ואז הבשר, בעיטור שקדים וצנוברים. לקראת ההגשה מוסיפים רוטב מגבינת הג'מייד למנה.
תרבות ומסורת.
מנסף היא מנה המזוהה עם אורח החיים החקלאי המסורתי בירדן, שם בשר ויוגורט היו מרכיבים זמינים. מנסף מוגש באירועים מיוחדים, כגון חתונות, לידות או בשעה שמגיעים אורחים ומבקשים לכבד אותם. כמו כן, אוכלים מנסף בחגים עיד אל-פיטר, עיד אל-אדחא, חג המולד, חג הפסחא ויום העצמאות הירדני. צורת האכילה המסורתית של מנסף, שמקורה אצל השבטים הבדואיים, כוללת אכילה משותפת מתוך מתוך צלחת גדולה. האוכלים יושבים סביב מגש עם יד שמאל מאחורי הגב, ואוכלים בעזרת יד ימין ללא סכו"ם.  ביד ימין מגבשים כדורי אורז ואז בעזרת שלוש אצבעות מכניסים אותו לפה. לא מקובל לקרר את כדור האורז בעזרת נשיפות, לא משנה כמה הוא חם. רבות מן המסורות הללו עדיין נשמרות; עם זאת, כיום, אוכלים מנסף גם בצלחות ובכפות.
המאכל הלאומי הירדני.
אף על פי שמנסף מכונה לעיתים קרובות "המאכל הלאומי" המסורתי של ירדן, אין זה מדויק משום שהמנסף היא מנה שהורכבה רק בתחילת המאה ה-20 במהלך תקופת המנדט הבריטי והוכרזה כמאכל הלאומי עם קבלת העצמאות ב-1946. המנסף מתוארת גם כמנה לאומית ירדנית וגם כתבשיל בדואי מסורת, אף על פי שמבחינה היסטורית התבשיל הוכן במקור על ידי איכרים ולא בדואים הסמוכים לצפון ומערב ירדן.
גרסאות של המנסף.
המנסף של תושבי כרכ וסלט ידוע כטוב ביותר בירדן. גרסאות אחרות של התבשיל מותאמות לאזורים והמנהגים מקומיים. למשל מנסף דגים באזור עיר הנמל של עקבה. לעיתים בשר הכבש מוחלף בעוף ובאירועים פחות חגיגיים המנסף מוגש ללא היוגרט ונקרא "shakreyyeh"
ג'ייסון דב גרינבלט
ג'ייסון דב גרינבלט (באנגלית: Jason Dov Greenblatt; נולד ב-1967) הוא עורך דין יהודי-אמריקאי. שימש כסגן נשיא ויועץ משפטי ראשי של ארגון טראמפ, ובמהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 שימש כיועצו של דונלד טראמפ בנושא ישראל. לאחר בחירתו של טראמפ לנשיאות ארצות הברית מונה גרינבלט ליועץ למשא-ומתן בינלאומי ולשליח הממשל האמריקאי למזרח התיכון. ב-5 בספטמבר 2019 הודיע כי יפרוש בתקופה הקרובה מתפקידו.
קורות חיים.
גרינבלט הוא בנם של מהגרים יהודים מהונגריה. גדל בקווינס שבניו יורק.
למד בתיכון "האקדמיה התלמודית מרשה שטרן", ולאחר מכן ב"ישיבה יוניברסיטי". בהמשך למד בישיבת הר עציון. בשנת 1992 קיבל תואר JD מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק.
גרינבלט הוא יהודי אורתודוקסי מודרני, השומר שבת וכשרות ומסתובב לעיתים עם כיפה שחורה, לפי הנסיבות והעניין. בצעירותו התנדב לתקופה קצרה בקיבוץ בישראל. מתגורר כיום בטינק שבניו ג'רזי, נשוי לנעמי, אשה חרדית, פסיכיאטרית במקצועה ואב לשישה ילדים. שלושת ילדיו הגדולים הם שלישייה והם לומדים בישיבה תיכונית בניו ג'רזי. אחד מהם נרשם ללימודים בקיץ 2017 בישיבת הכותל בישראל. גרינבלט כתב עם משפחתו "מדריך לטיולי משפחות בישראל" ושני מדריכי טיולים נוספים ובנוסף מנהלת המשפחה גם אתר אינטרנט בשם "Inspire Conversation" העוסק בבעיות של הורים.
באוקטובר 2020, התמנה גרינבלט לדירקטור בחברת התעופה אל על.
דעותיו.
בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני גרינבלט סבור ש"ההתנחלויות אינן הבעיה". כמו כן הוא סבור שהפתרון לסכסוך הוא אמנם "פתרון שתי המדינות", אך רק כחזון רחוק, שאיננו אפשרי כיום משום ש"הפלסטינים לא מוכנים לשלום". וכדי לעודד את האחרונים לשנות את גישתם, הוא מוכן לצמצם את הסיוע הכספי שארצות הברית נותנת להם כיום.
טראמפ (פירושונים)
באזאר וכיל
מתחם באזאר וכיל בשיראז שייך לתקופת שושלת זנד. הוא נמצא ליד כיכר העירייה, ליד מצודת כרים ח'אן. הוא הוכרז כאחד אתרי המורשת הלאומית של איראן.
רקע.
באזאר וכיל בשיראז הוא אחד המפורסמים מבין השווקים המסורתיים וההיסטוריים של איראן. השוק זה, אשר נבנה לפי הוראתו של כרים ח'אן זנד, ממוקם במרכז העיר ממזרח לכיכר שוהדא. בקרבת השוק יש אתרים שונים, ביניהם מסגד וכיל וחמאם וכיל.
השוק הוא השריד הטוב ביותר שנשאר על עומדו מתקופת כרים ח'אן זנד. אמונה רווחת גורסת כי השאה, לאחר שראה את השוק העתיק בלאר (שייך לתקופת עבאס שאה הראשון), הציע להקים דבר דומה גם בשיראז. כל פעילויות השוק - מסחר בתוצרת מקומית ומיובאת, סחר חליפין, הנפקה ופדיון של המחאות, חלפנות כספים - התקיימו בשוק. למעשה, באזאר וכיל היה המרכז הכלכלי של שיראז.
המשורר הפרסי פורסת א-דולה שיראזי הזכיר בספרו את'אר-י עג'ם את השוק ותיאר את המתרחש בו.
אדריכלות.
האדריכלות של המבנה הזה נסמכת על הבאזאר המלכותי בלאר ועל הבאזאר הארוך באספהאן שבנה עבאס שאה הראשון, אבל באזאר וכיל רחב יותר מכל השווקים האחרים.
בשוק זה יש שלושה חללים נפרדים: המעבר (דרך ללקוחות), מחסני החנויות (מגיעים עד לגובה של כמעט שתי קומות מעל פני הקרקע) וחלל החנויות (בו מתבצעת המכירה). לשוק יש חמישה שערים גדולים הפונים לארבעה כיוונים. כמו כן יש שני מעברים, צפון-דרום ומזרח-מערב, המצטלבים זה בזה. לפי החלוקה הזו הוקמו ארבעה שווקים. כל שוק מקורה בקמרון גדול.
מתחת לארבעת השווקים יש בריכה פנימית גדולה עשויה שיש שמובילה מים מתעלה תת-קרקעי. התעלה בנויה כטבעת ועשויה לבנים וסארוג' (טיח עמיד במים).
בגלל הגובה הרב וקמרונות הבאזאר היה צורך במערכת מיזוג אוויר. הפתרון נמצא ב"בתי רוח" (באד-גיר) פשוטים. בנוסף, הוצבו מפתחים קטנים (דריצ'ה) ומנגנוני זכוכית (ג'אם-ח'אנה) מתחת לתקרה כדי שאוויר ואור יכנסו לשוק במידה מספקת. עם זאת, לאחר השיפוץ, המנגנונים נשארו סגורים. מעל החנויות יש שבכות המאפשרות כניסת אור ואוויר.
איחוד גרמניה (המאה ה-20)
הנשיא מאוהב
הנשיא מאוהב (באנגלית: The American President) הוא סרט דרמה וקומדיה רומנטית משנת 1995 בכיכובם של מייקל דאגלס, אנט בנינג, מרטין שין, ריצ'רד דרייפוס ומייקל ג'יי פוקס. את התסריט כתב ארון סורקין. עלילת הסרט התבססה על אירועים אמיתיים ובהם מבצע קניון אל דוראדו, התקיפה האווירית האמריקנית בלוב.
עלילה.
נשיא ארצות הברית אנדרו שפרד (בגילומו של מייקל דאגלס), אלמן המגדל את בתו היחידה, נהנה מתמיכה ציבורית ותקשורתית. שפרד מתאהב בסידני אלן וייד (בגילומה של אנט בנינג) לוביסטית יפהפייה ואינטליגנטית. או אז הוא נאלץ להתמודד עם ביקורת ציבורית ואישית מצד יריבו הפוליטי בוב ראמסון (בגילומו של ריצ'רד דרייפוס) ולהיאבק על זכותו לפרטיות. אחוזי התמיכה נשיא צונחים בעודו ממשיך במערכת היחסים עם סידני. אחוזי התמיכה מחייבים אותו לקבל החלטות שונות, המקשות עליו ועל מערכות היחסים שלו עם הסובבים אותו. הסרט מסתיים כאשר הוא מחליט לפעול בצורה הנכונה, ללא קשר לאחוזי התמיכה בו. הסרט מציג, לצד חייו הפרטיים של הנשיא, את תחומי עיסוקו ובהם חקיקה, פיקוד על צבא ארצות הברית וההתמודדות בבחירות לנשיאות.
לוטיקה סארקאר
לוטיקה סארקאר (באנגלית: Lotika Sarkar 4 בינואר 1923 – 23 בפברואר 2013) הייתה פמיניסטית, עובדת סוציאלית, מחנכת, ועורכת דין הודית. היא הייתה חלוצה בתחום לימודי נשים וזכויות נשים בהודו. היא יסדה את המרכז ללימודי התפתחות נשים (CWDS) בדלהי, בשנת 1980, וגם את האגודה ההודית ללימודי נשים, ב-1982. החל משנת 1951, היא לימדה משפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת דלהי, עד 1983, ואז הייתה לדיקנית הפקולטה. היא הייתה האישה ההודית הראשונה שסיימה תואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן, ב-1951 היא גם הייתה האישה הראשונה לקבל תואר דוקטור במשפטים מהאוניברסיטה. בתנועת הנשים הייתה ידועה כ"לוטיקאדי" (Lotikadee).
ילדות ולימודים.
לוטיקה נולדה בשנת 1923 למשפחת אצולה במערב בנגל, שם אביה, סר דרן מיטרה, היה אחד מעורכי הדין המובילים של הודו.
היא למדה משפטים באוניברסיטת קיימברידג', והייתה האישה ההודית הראשונה אישה הודית לסיים שם תואר, ולאחר מכן גם הייתה הראשונה לסיים דוקטורט במשפטים, בשנת 1951. במהלך לימודיה בקיימברידג' פגשה את צ'נצ'אל, לו נישאה ב-1957. לאחר מכן, בשנת 1960, היא נסעה לאוניברסיטת הרווארד כדי ללמוד משפט בינלאומי. בהרווארד היא הייתה אחת מתוך ארבעה סטודנטים הודים בקמפוס. השניים חזרו להודו ב-1961.
קריירה.