הדאון המנוצה הוא שוכן עצים מובהק שמבלה עד 87% משעות הפעילות שלו בין צמרות העצים וחופת היער בגובה 15–40 מטר מהאדמה; בהתאם לכך, הוא טפסן מיומן וזריז ביותר, עם התאמות רבות לתנועה בין ענפים: יש לו בלוטות זיעה וכריות גדולות בכף היד והרגל שמפותחות יותר מאצל הצופון או הדונרט, והן מאפשרות לו להיצמד לגזעים החלקים של האקליפטוסים ולנוע במהירות לאורך הענפים; בניסוי בשבי, נמצא שהוא מסוגל לטפס אפילו על חלונות זכוכית אנכיים, כתוצאה מהלחות של הבלוטות אשר יוצרת ואקום.
הזנב הגמיש משמש לאיזון ובעל יכולת לפיתה, אך בצורה פחות משמעותית מהצופון או הפוסום הננסי. בתנועה בין העצים, הדאון נעזר ביכולת הדאייה שלו: הוא מסוגל לדאות עד למרחק 28 מטר בין עץ לעץ, ובלילה ממוצע מבצע 3–5 דאיות כאלה בכל שעה. אף על פי שזנבו המנוצה יכול לשמש כהיגוי אחורי, עבור סיבובים חדים הדאון משתמש בעיקר בתנועות הגפיים כדי לכוון את עצמו למקום הרצוי. התנועה על האדמה נדירה יותר, ומתרחשת תחת ומעל חופת השיחים.
הדאון המנוצה הוא יונק פעיל לילה, ואת שעות היום הוא מעביר בשינה במקלט מוגן בעלווה הצפופה; בתקופות שבהם הדאונית מטופלת בצאצאים, היא יוצאת לפעילות כבר בשעות אחר הצהריים כדי לעמוד בדרישות האנרגיה של ההנקה. הדאון בונה לעצמו קן כדורי מעלים של אקליפטוס וקזוארינה, קליפות עץ דקות ושרכים, והוא מקנן כמעט בכל חלל סגור שבנמצא: החל מגזעי עצים רקובים, דרך קינים נטושים של ציפורים ופוסום זנב-טבעת מצוי וכלה בתיבות עץ וחללים מלאכותיים שנפרשים על ידי רשויות השימור.
הדאון הוא יונק חברותי במיוחד, ולן בקינים בקבוצות גדולות יותר מכל כיסאי זעיר אחר: 25-5 פרטים; עם זאת המבנה החברתי אינו יציב, וכל דאון עשוי להחליף קבוצה אחת לכמה זמן. שיחור מזון בקבוצות נדיר מאוד בטבע ושכיח בשבי. הדאונים מתקשרים באמצעות ציוצים קולניים וחותמי ריח, והם סובלניים מאוד זה כלפי זה. דונם אחד עשוי לאכלס כ-100 דאונים, וכל עוד יש שפע במזון אין להם בעיה לחיות בצפיפויות גבוהות; תצפית אחת מצאה לא פחות מ-40 דאונים שניזונו כולם מעץ אקליפטוס אחד שהיה עשיר בתפרחות. הדאון חי בשטח ביתי קבוע שגודלו 2.1-0.4 דונם, ובמהלך החיפוש אחר מזון הוא מתרחק מהקן עד 219 מטר לכל היותר.
תזונה, טריפה ומטבוליזם.
הדאון מוגדר כיונק אוכל-כל; הוא תר אחר מזון בין ענפי העצים ולעיתים רחוקות יותר גם על האדמה, וניזון בעיקר משרף, לשד, טל דבש, שיפה ופרוקי רגליים מגוונים (בפרט עשים, זחלים, נמלים וטרמיטים). צוף ואבקנים נצרכים במינון נמוך יותר מהפוסום הננסי, וכוללים בעיקר את הבנקסיה, האקליפטוס, האנגופורה והקורימביה. האבקנים אינם מתעכלים היטב בקיבתו של הדאון בסיבוב הראשון, ולכן הוא מלקט אותם מהגללים ואוכל אותם שוב. פירות, זרעים ופטריות נצרכים גם הם לעיתים קרובות, אך בדרך כלל זה קורה כאשר הדאון נתקל בהם באופן מקרי ולא בעקבות חיפוש ממוקד. הרכב התזונה של הדאון משתנה בהתאם לזמינות ולעונה.
בהתחשב בגודלו הזעיר, טורפיו של הדאון המנוצה רבים ומגוונים; הם כוללים בין השאר את פיתון השטיחים, הופלוצפלוס סטפנסי, עורב היער, קיכלי חנקן אפור, ינשוף נצי, תנשמת, דינגו, נמיית כיס נמרית, עטלף רפאים, כוח התחרה ואנטכינוס, ובאופן חריג גם קרובו דאון הסוכר.
אף על פי שהדאון המנוצה אינו נכנס לתרדמת חורף מלאה, הוא נכנס לעיתים קרובות למצב של טורפור (תרדמת זמנית) בתגובה למזג אוויר קר (12 מעלות ומטה). הטורפור נמשך 5.5-2.5 ימים, ובמהלכו טמפרטורת הגוף יורדת עד ל-2 מעלות צלזיוס, וקצב הלב וחילוף החומרים מואט מאוד; תכונה זאת מאפשרת לו להימנע מפעילות בטמפרטורות נמוכות שמאלצות אותו לבזבז אנרגיה יקרה על חימום הגוף, וכן לעבור תקופות קצרות של מחסור במזון.
במהלך שינה או טורפור, הדאון מתכרבל לכדור ומקפל את אוזניו וזנבו, במטרה להסתיר ככל האפשר את חלקי הגוף החשופים ובכך להגדיל את החיסכון המטבולי של הגוף; לעיתים קרובות, הוא נוהג להצטופף עם דאונים נוספים כדי להפחית את אובדן חום הגוף ולשמר את האנרגיה. בניגוד לפוסום הננסי, הדאון אינו אוגר שומן בבסיס זנבו באופן קבוע אלא רק בעתות מחסור.
רבייה ומחזור חיים.
עונת הרבייה של הדאון המנוצה נמשכת מיולי עד ינואר בוויקטוריה, ועשויה להיות ארוכה יותר בצפון. הדאון הוא יונק פוליגמי. הנקבות ממליטות פעמיים בשנה, ובכל המלטה גודל השגר הוא 2–4 גורים; ייתכנו מקרים של שגר גדול יותר, אך מכיוון שמספר הפטמות בכיס מוגבל ל-4, הנותרים ימותו. ההיריון נמשך 18–20 ימים, והדאונית יכולה לשלוט בגודל השגר ולהקפיא את ההתפתחות של חלק מהעוברים בהתאם לתפוסה בכיס או למשאבי המזון הזמינים. בדרך כלל, לאחר ההמלטה של השגר הראשון הדאונית מזדווגת שוב ונכנסת להיריון, ואז השגר השני מוקפא בתהליך הידוע כדיאפאוזה עד שהשגר הראשון ייגמל.
עיניהם של הגורים נפקחות בגיל 6 שבועות, והם שוהים בכיס זמן ארוך במיוחד עבור כיסאים זעירים: 65 ימים; בפרק זמן זה, הדאונית מאבדת בממוצע גור אחד בכל המלטה (נפילה מהכיס למשל). לאחר שעזבו את הכיס, הגורים שוהים בתוך הקן של האם חודש נוסף, ונגמלים בגיל 105 ימים. כל עוד הגורים בתוך הכיס הדאונית עדיין יכולה לרחף בין העצים חרף המשקל העודף, אולם ברגע שהם יוצאים ממנו, היא אינה יכולה לשאת אותם על גבה במהלך התעופה ומותירה אותם בקן כשהיא תרה אחר מזון. מכיוון שהקן מאכלס לעיתים על ידי מספר דאוניות, לאחר שהגורים עוזבים את הכיס ושוהים במשותף בקן הם עשויים לינוק מדאונית אחרת.
לאחר היציאה מהקן, הגורים מתלווים לאם לתקופה קצרה בטרם יהפכו לעצמאים; רובם עוזבים את השטח שבו נולדו ועוברים למקום אחר, חרף העובדה שהדאונים הבוגרים בסביבה סובלניים לחלוטין כלפיהם. הגורים מגיעים לגודלם המלא בגיל 5 חודשים לערך, והבגרות מתרחשת בסביבות 8 חודשים אצל הנקבה, ובין 12 ל-18 חודשים אצל הזכר. שיעור ההישרדות של הגורים נמוך למדי ורק 15-10% מתוכם יגיעו לבגרות.
תוחלת החיים המרבית בטבע של הדאון מנוצה-הזנב עד 5 שנים, ובשבי 4–7 שנים.
מצב.
הדאון מנוצה-הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה ונוכחותו במספר רב של אזורים מוגנים. מאחר שהדאון שוכן עצים, הוא מאוים בעיקר מצד שריפות יער גדולות וצמצום סביבת המחיה מפעילות אנושית דוגמת בירוא יערות; איומים אחרים הם טריפה על ידי חתולים ושועלים, ודחיקה מקינים על ידי המיינה המצויה. אוכלוסיות קטנות עשויות להיות בסיכון בעקבות שינויי האקלים.
אומדן האוכלוסייה אינו ידוע, והמגמה הכללית יציבה. יש אוכלוסייה שבויה של דאונים בגן החיות טרונגה באוסטרליה, ומספר אוכלוסיות קטנות בגני חיות באירופה.
דאון ענק
דאון ענק (שם מדעי: Petauroides volans) הוא מין כיסאי מעופף גדול דמוי למור במשפחת הפוסומים הטבעתיים, שאנדמי למזרח יבשת אוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. הדאון נבדל מיתר הפוסומים הטבעתיים בפרוותו הארוכה, באוזניו הגדולות, בזנבו הארוך וביכולת הדאיה שלו. הוא קיים בטבע בשלוש צורות עיקריות: הצורה השחורה, הצורה האפורה והצורה הלבנה. זהו יונק פעיל לילה שמבלה את מרבית חייו על העצים וניזון אך ורק מעלים של אקליפטוס. הדאון הענק הוא הכיסאי הדואה הגדול בעולם, והאוכלוסייה שלו נמצאת במגמת ירידה עקב אובדן בית גידול.
טקסונומיה ומיון.
הדאון הענק תואר מדעית לראשונה בשנת 1792 על ידי המנתח הסקוטי רוברט קר בתור סוג של אופוסום מעופף ("Didelphis volans"). בהמשך הוא סווג כמין בסוג דאון או כמין יחיד בסוג " Schoinobates", וזכה לעשרות שמות מדעיים עד אמצע המאה ה-20; בסופו של דבר, השם שהציע הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בשנת 1888 נקבע כשמו המדעי: פטאורוידוס וולאנס ("Petauroides volans") שמשמעותו "יונק מעופף דמוי-דאון".
הדאון הענק זכה לכינויים רבים במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, ביניהם: אופוסום מעופף, פוסום טגואן, פוסום ארך-זנב, קוסקוס מעופף, דאון הדמדומים ועוד; השם הנוכחי נקבע בשנת 1980 על ידי ועדה של אגודת היונקים האוסטרלים. באבוריג'ינית, הדאון ידוע בשמות פונג-גונג או ונדארנדה.
הדאון הענק הוא טקסון מונוטיפי; למרות הדמיון המורפולוגי עם הסוג דאון (בפרט עם המין דאון צהוב-בטן), מבחינה פילוגנטית הדאון הענק קרוב דווקא לסוג פוסום למורי, והשניים מסווגים בתת-משפחת פוסומים למוריים ("Hemibelideinae") שבמשפחת הפוסומים הטבעתיים בתת-סדרת דמויי הקוסקוס. הסיבה לכך היא, שיכולת הדאיה התפתחה בנפרד אצל הסוגים הללו, והדבר בא לידי ביטוי בצורה הייחודית של קרומי הדאייה אצל הדאון הענק. אצל הפוסום הלמורי נותרו שרידים של קרומי דאיה, אך הוא אינו מסוגל להתעופף, כך שהדאון הענק הוא הנציג המעופף היחיד במשפחתו.
לדאון הענק שני תת-מינים מוכרים: "P.v.volans" הגדול והנפוץ ו-"P.v.minor" הקטן והצפוני. אף שכאמור לעיל הדאון הענק מוכר כמין יחיד בסוגו ("Petauroides"), על פי ספר מדריך היונקים של העולם (Handbook of the Mammals of the World) הסוג מפוצל לשלושה מינים נפרדים:
נכון לשנת 2020, הסיווג החדש אינו מקובל, ולא הוכר על ידי המערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN, המוזיאון האוסטרלי,
אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים וארגונים בינלאומיים אחרים; בשל כך, ערך זה מתייחס לדאון הענק כטקסון מונוטיפי והמידע שבו תקף עבור שלושת המינים.
תיאור.