בעבר שימש כחבר הנהלה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, הספרייה למחול, באמנות לעם ובצליל עם, היה חבר מערכת יומן התרבות של מערכת החדשות בקול ישראל, חבר מערכת "שמונה וחצי" - מגזין תרבות שבועי בטלוויזיה הישראלית, ערך את מגזין המוזיקה הרדיופוני "זרקול" בקול ישראל.
מזה כעשרים שנה קשור יוסי לתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון למן טיפול בתוכניות ועד יזמות של פרויקטים בינלאומיים. במסגרת "פסטיבל האביב הבינלאומי ראשון לציון" יזמו ש&amp;ש בין היתר, את הביקור הראשון של האופרה הממלכתית של גאורגיה, של התזמורת הסימפונית הממלכתית קזחסטן, יצרו שיתוף פעולה ראשוני בין הזמרות לובנה סלאמה וזהבה בן עם תזמורת נצרת במחווה לאום כולתום, שיתוף פעולה בין להקת נקמת הטרקטור והרביעייה הישראלית העכשווית, מופע משירי המטאטא והקומקום, להקת "המגנטס" מבריטניה. ועוד מגוון של מופעי תיאטרון, מוזיקה ומחול מאוסטריה, זימבבואה, קרואטיה, צ'ילה, גרמניה, הונגריה, פולין, ארצות הברית ועוד.
ב 2007 ייסד את "השוברטיאדה הישראלית" יחד עם רז כהן, מירי שמיר ודניאל גורטלר.
שיפמן תאם מבחינה אמנותית וערך תוכנית בפסטיבל "קלאסי בים האדום", (שניהל המנצח ואלרי גרגייב), עורך תוכניות ומנחה "פסטיבל אילת למוזיקה קאמרית", מדריך קבוצות בסיורי מוזיקה לחו"ל, עורך סדרת סופי השבוע המוזיקליים ב"פסטורל" כפר בלום, מגיש ועורך תוכניות בפסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה במוזיאון תל אביב לאמנות, בהיכל אמנויות הבמה בהרצליה. ממשיך לייעץ לסימפונט רעננה.
הרצה והנחה ב"קדם קונצרט" באופרה הישראלית החדשה, בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בתזמורת הסימפונית ירושלים, בסימפונט רעננה, בקאמרטה הישראלית ירושלים ובסינפונייטה הישראלית באר שבע. מפיק ומרצה בסדרות הרצאות בסינמטקים של תל אביב, חיפה וראש פינה, מרצה ב"קתדרה" בכפר הירוק, מרצה במסגרות להשתלמויות מורים בירושלים, רחובות, גדרה, באר שבע. ערך והגיש ראיונות פומביים לקהל התזמורת הפילהרמונית הישראלית ולסינפונייטה הישראלית באר שבע.
שימש כתב תרבות בעיתונים "דבר", "על המשמר", "חותם", "דבר ראשון", "העיר", "הבמה" ובירחונים "החיים הטובים", "אטמוספירה" (ירחון חברת אל על), "עיתון 77", "מוזיקה- מגאזין על צלילים ואנשים" ו-Classic-מגזין המוזיקה.
יזם וערך את "ספיר", עיתון המכללה האקדמית ספיר יחד עם מירי שמיר, "מילת מפתח," עיתון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, כתב מאמרים לתוכניות קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית החדשה התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד.
ערך את העיתון "אופרה" בהוצאת האופרה הישראלית, מ 1991 עד 2004 ערך פרסומים של האופרה הישראלית החדשה, עיצב את תוכניית האופרה (מתכונת שבבסיסה לא השתנתה עד היום). ערך את "מלים לצלילים" עיתון של הקאמרטה הישראלית ירושלים.
כיום משדר ביקורת מוזיקה ביומני החדשות של תאגיד השידור הישראלי (כאן ב'), משתתף בקביעות ב"באה לשבת" תוכניתה השבועית של רבקה מיכאלי ברדיו 103fm, בתוכנית בילוי נעים של מולי שפירא בגלי צה"ל ומגיש את הפינה על תרבות ומוזיקה בתוכנית השבועית "ירח על כידון הברוש" ברדיו "קול הנגב" שעורך זוהר אביטן.
חיים אישיים.
יוסי נשוי לגליה (לבית קורנטייר), אב לשתי בנות וסב לשני נכדים.
איי פורנס
יליסבטגרד
יליסבתגרד
מכלוף עידאן
הרב מכלוף עידאן (ה'תר"ם, 1880 - י"ח בכסלו ה'תש"ז, 11 בדצמבר 1946), היה רבו של רובע דיג'ת - ה"חארה צגירה" (הרובע הקטן) בג'רבה שבתוניסיה.
ביוגרפיה.
נולד לגזאלה ולמקובל הרב משה עידאן בשנת ה'תר"ם (1880), בגאבס שבתוניסיה. אחיו הם הרב נסים עידאן, הרב דוד עידאן, והרב ציון שנפטר בצעירותו. תחילה למד מאביו. לאחר מות האב באלול ה'תרנ"ד (1894), גידלו אחיו הרב דוד שהפך לראש המשפחה, ולימדו תורה וגמרא בעיון. אחיו כתב עליו , בהמשך למד עוד מפי הרב יוסף ברבי, עד שהפך למעיין בכוחות עצמו.
התחתן עם פלילה, בת הגביר הרב אברהם בוכריץ, מרובע דיג'ת (החארה צגירה) שבג'רבה, ומאז קבע שם את דירתו. לבני הזוג נולדו מספר ילדים. הוא למד אצל ראב"ד ג'רבה הרב משה זקן מאזוז, ובאותה תקופה למד בחברותא גם עם הרב מרדכי אמייס הכהן. רבו הרב מאזוז מינהו למלמד תינוקות, ובמשך השנים הוא העמיד תלמידים רבים, ששימשו כשוחטים, סופרים, מלמדים ודיינים בערי תוניסיה, אלג'יר ומרוקו. למרות דוחקו הכלכלי, התאמץ ופעל רבות למען רווחת תלמידיו, לאחד מהם, שלמה חג'אג', שבא מגפצה, נתן ללון בביתו והאכילו באופן קבוע.
בהמשך מינהו רבו הרב מאזוז, לרב ומורה צדק של רובע דיג'ת (החארה צגירה). בשנת ה'תרע"ה (1915), לאחר פטירת רבו הרב משה מאזוז, נתמנה לדיין בבית הדין יחד עם הרב יוסף בוכריץ, שלימים שימש כרב העיר זרזיס, ורבי חיים חורי, שהיה חברו ללימודים ולימים שימש כרב העיר גאבס. בהמשך עמד בראש בית הדין, וצירף אליו את תלמידו הרב משה כהן דריהם. תלמידו זה החליפו בתפקידו לאחר מותו, והדפיס חלק מספריו.
הרב עידאן התפרסם ביהדות תוניסיה כחסיד וקדוש, צנוע ועניו. בדומה לאביו הרבה בתעניות וסיגופים, וטבל מדי יום אף בשלג, במקוה בית הכנסת אלגריבה. הקפיד על תיקון חצות, ובכל יום למד 18 פרקי משנה. בימים נוראים היה שליח הציבור ב"אלגריבה", והיה בוכה בתפילותיו.
בנו הגדול יהודה סבל ממחלה, והדבר החליש אותו, עד שהוא חלה בעצמו במחלה קשה, ונפטר בי"ח בכסלו ה'תש"ז (1946), ונקבר בג'רבה, בסמוך לבית הכנסת הגדול. את נוסח מצבתו כתב תלמידו הרב ינון חורי. לימים העלו צאצאיו את עצמותיו ארצה (בסיוע רבה הראשי של צרפת) והוא נטמן בחברת בני משפחתו בטבריה. תוכן מצבתו הועתק.
על שמו נקרא רחוב בירושלים. תלמידו הרב אליהו דוד מאזוז, בנו של הרב משה זקן, שלאחר מות אביו, גדל בחסות הרב עידאן, עלה ארצה וכיהן כרב השכונה נווה שאנן -רמת רמז בחיפה, ושם ייסד לזכר רבו את בית הכנסת "עידן".
מתלמידיו.
לרב מכלוף עידאן היו מאות תלמידים, ובהם:
ספריו.
עם מותו, עורר חברו, הרב חיים חורי, שבא אליו לבקשתו מגאבס בימי חוליו, את הציבור בדרשת שבת לתרום להוצאת ספריו, ותלמידו הרב משה כהן דריהם עמל להדפיסם, והוציא שנים מספריו (נדפסו ב"דפוס עידאן" של אחיו הרב דוד). ספרים נוספים יצאו בישראל.
חלק מכתביו שהיו בארגזים ונשלחו לישראל, נעלמו בנמל חיפה בעלייה ארצה.
לקריאה נוספת.
אשר עידן (נכדו), עידן שאינו מוחלף, יום ליום, עונג שבת (עמודים 18–23), י"ב בכסלו ה'תשע"ח, גיליון 1553
ולרי ברושין
ולרי ויקטורוביץ' ברושין (באוקראינית: Вале́рий Ви́кторович Бро́шин; 19 באוקטובר 1962 - 5 במרץ 2009) היה כדורגלן עבר סובייטי - רוסי - טורקמני ששיחק בעמדת הקשר ולזכותו 11 הופעות ושער אחד בנבחרת טורקמניסטן.
קריירה.
ברושין גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל זניט לנינגרד. בשנת 1980, בגיל 18, עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא שיחק בשורות זניט במשך 5 עונות וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הסובייטית בשנת 1984. בשנת 1985 הוא סולק מזניט עקב הסכסוך עם מאמן הקבוצה. ברושין עבר לצסק"א מוסקבה (ששיחקה אז בליגת המשנה של ברית המועצות). די מהר הפך ברושין לשחקן מפתח בשורות צסק"א. הוא שיחק במדיה עד שנת 1992, עלה עם הקבוצה לליגת העל והיהי שותף לעונת הדאבל (1990/1991 ), כאשר צסק"א זכתה גם באלפיות וגם בגביע ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות החליט ברושין לחפש את מזלו בחו"ל - הוא שיחק בקבוצה פינית קופס. לאחר עונה אחת בפינלנד עבר לספרד, שם שיחק במדי קבוצת בדחוס מהליגה השלישית. בשנת 1993 שב לרוסיה וניסה להשתלב חזרה בצסק"א, אך ללא הצלחה. הוא שותף במשחקים מעטים, בהמשך הושאל על ידי הצסק"א להפועל כפר סבא ולמכבי פתח תקווה. בשנת 1995 עבר לקבוצת נעוריו, זניט, אך גם בה לא מצא את מקומו. במשך כשנה לא שיחק באף קבוצה. בשנת 1997 הוזמן לטורקמניסטן לשחק בקבוצת הצמרת הטורקמנית קופטדאג מהעיר אשגבאט. בשנת 1999 עזב את טורקמניסטן וחזר לרוסיה. הוא הוחתם בקבוצת סק"א רוסטוב מהליגה הרוסית השנייה. כעבור שנה עבר לקבוצת ניקה מוסקבה, אף היא מהליגה השנייה. אחר כך שיחק תקופה קצרה בהומל מבלארוס. בשנת 2001 פרש ממשחק פעיל.
נבחרות.
בשנת 1987 זומן ברושין לנבחרת האולימפית של ברית המועצות. הוא שיחק בשני משחקים במסגרת מוקדמות אולימפיאדת סיאול, אך לא זומן לתחרות עצמה. בשנת 1990 נכלל ברושין בסגל נבחרת ברית המועצות למונדיאל 1990, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
בשנת 1997, בעת ששיחק בקבוצת קופטדאג בטורקמניסטן הוא זומן לשחק בשורות הנבחרת של המדינה. כדי לאפשר זאת הוא קיבל בהליך מזורז אזרחות טורקמנית. ולרי ברושין שיחק במדי נבחרת טורקמניסטן 11 משחקים והבקיע שער אחד.
קריירת אימון.
ברושין הצטרף אל סגל המאמנים של קבוצת הומל הבלארוסית, לאחר פרישה ממשחק פעיל בשנת 2001. בהמשך היה עוזר מאמן של קבוצת ניקה מוסקבה.
מותו.
ולרי ברושין מת ב-5 במרץ 2009 ממחלת הסרטן במוסקבה.
נעימה
נעימה (פירושונים)
ברט בראון
ברט ויליאם בראון (באנגלית: Brett William Brown; נולד ב-16 בפברואר 1961) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. בין השנים 2013–2020 שימש כמאמן הראשי של קבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA, ובין השנים 2009–2012 אימן את נבחרת אוסטרליה בכדורסל.
נעורים ומכללות.