בנובמבר 2005 ביצעה את השיר "אל תשחק איתי" שכתבו והלחינו קותי ורונן סאבו מקבוצת "סוליקו". השיר שולב באוסף הלהיטים "NOW היפהופ 2" שהוציאה חברת הליקון והפך ללהיט רדיופוני. בשנת 2006 הוציאה לאור עם ההרכב פרברים רפיוג'יז את האלבום "Rapperrarium". במהלך שנת 2008 שיתפה פעולה עם הזמרת שירי מימון והקליטה עימה את השיר "ורציתי שתדעי" שהצליח בתחנות הרדיו בישראל. כמו כן, השתתפה באלבומיהם של הראפרים פלד ואורטגה, איתי לוקץ', אקסום טאבו פלוס, באלבומם של הדג נחש "בעזרת הג'אם" בשיר "להביא את המכה", ובאלבום "תעשו מקום" של הראפר סגול 59, בשיר "איך היא רוקדת".
אחרי שנים כאשת תוכן וקריאייטיב עצמאית, ב-2018 הצטרפה לחברת הפרסום "Lemur Creatives", תחילה כעורכת תוכן ומדיה חברתית. כיום היא שותפה ומנהלת התוכן של החברה המשרתת חברות לצד אמנים כמו וולוו ישראל, חברת יוניברסל מיוזיק, הזמר חנן בן ארי, המרכז לטיפול וחקר באוטיזם - העמותה לילדים בסיכון והזמרת ריטה.
נועה חיה עם בעלה, אסף פרוש, וארבעת ילדיה בקיבוץ רמת יוחנן.
פרננדו בלוצ'י
פרננדו דניאל בלוצ'י (בספרדית: Fernando Daniel Belluschi; נולד ב-10 בספטמבר 1983), המכונה "קאבזון" (Cabezon - "ראש גדול" בספרדית), הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת לאנוס מליגת העל הארגנטינאית.
קריירה.
בלוצ'י החל את הקריירה שלו בניואל'ס אולד בויס, בה שיחק שלוש שנים וזכה איתה באליפות ארגנטינה. בלוצ'י היה במרכזו של מאבק בין שני מועדוני הפאר של ארגנטינה, ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס שנאבקו על שירותיו. אף על פי שמחצית מכרטיסו היה שייך לבוקה ג'וניורס, העדיף השחקן להצטרף לריבר פלייט שמאוחר יותר השלימה את רכישת מלוא הכרטיס מניואל'ס ומבוקה. בלוצ'י היה מכוכבי קבוצת הפאר הארגנטינאית שנקלעה לקשיים באותן שנים. כחלק ממגמה בכדורגל הארגנטינאי הקבוצה מכרה מחצית מכרטיסו לאנשי עסקים, ביניהם הישראלי פיני זהבי.
בינואר 2008 רכשה אולימפיאקוס את מחצית הכרטיס שבבעלות ריבר פלייט תמורת 6.5 מיליון אירו אחרי שהיה מבוקש על ידי מספר קבוצות צמרת מאירופה. בקיץ 2009 עבר לקבוצת פורטו. בעונתו השנייה במועדון זכה עמה בטרבל, כולל זכייה בליגה האירופית לאחר ניצחון במשחק הגמר 1-0 על ספורטינג בראגה. בעונתו השלישית במועדון הושאל לגנואה. בקיץ 2012 עבר לבורסאספור הטורקית.
ב-2015 עבר בלוצ'י לקרוס אסול מליגת העל המקסיקנית.
ב-2016 עבר לסן לורנסו מליגת העל הארגנטינאית.
ב-4 בינואר 2020 עבר ללאנוס בהעברה חופשית.
נבחרת ארגנטינה.
בלוצ'י היה שותף לזכייתה של נבחרת ארגנטינה הצעירה באליפות דרום אמריקה לנוער בשנת 2003.
בלוצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במרץ 2005 במשחק נגד נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006.
טופולוגיית מכפלה
רוברטו אבונדנסיירי
רוברטו קרלוס אבונדנסיירי (בספרדית: Roberto Carlos Abbondanzieri; נולד ב- 19 באוגוסט 1972 בבוקט, פרובינציית סנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער באינטרנסיונל ובנבחרת ארגנטינה. הוא מכונה "פאטו" (Pato) - הברווז.
קריירת המועדונים.
אבונדנסיירי החל את הקריירה שלו בקבוצת רוסאריו סנטרל ושימש כשוער הראשון של הקבוצה במשך שנתיים. לאחר מכן הוא נרכש על ידי בוקה ג'וניורס ושימש במשך שנים כשוער השני של הקבוצה. רק לאחר פציעתו של השוער הראשון של הקבוצה, הקלומביאני אוסקר קורדובה, במהלך האפרטורה 1999 הפך אבונדנסיירי לשוער הבכיר של בוקה אך לרוע מזלו הוא נפצע גם כן. אבונדנסיירי נאלץ לחכות 3 שנים נוספות בטרם קיבל הזדמנות נוספת להפוך לשוער הבכיר של הקבוצה לאחר שקורדובה נמכר לפרוג'יה האיטלקית.
יחד עם בוקה זכה אבונדנסיירי ב-6 אליפויות, 3 גביעי ליברטדורס ובשני גביעים ביניבשתיים. הוא נודע בזכות יכולתו להדוף כדורי עונשין מ-11 מ' והיה האחראי להפעלתה ולזכייתה של בוקה בליברטדורס.
בקיץ 2006 חתם אבונדנסיירי על חוזה בקבוצת חטאפה הספרדית, הוא סיים את העונה (שיחק 36 משחקי ליגה) עם מספר הספיגות הנמוך ביותר מבין שוערי הליגה וזכה בפרס ריקרדו זאמורה - הפרס שמוענק לשוער המצטיין.
יחד איתו משחק בקבוצה גם אוסקר אוסטארי שנחשב ליורשו בנבחרת ארגנטינה.
נבחרת לאומית.
אבונדנסיירי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ביוני 2004 בגיל 32 ומאז נחשב לשוער הבכיר של ארגנטינה. הוא היה בסגל הנבחרת לקופה אמריקה ב-2004 ובמונדיאל 2006 שנערך בגרמניה. אבונדנסיירי היה מהמצטיינים של ארגנטינה במונדיאל. הוא נפצע במהלך משחק רבע הגמר מול גרמניה ונאלץ לנטוש את המגרש.
עד הופעתו במונדיאל 2006 ספג אבונדנסיירי ביקורת על כך שאינו מציג יכולת טובה בנבחרת ובכך שהיה אשם במספר שערים שספגה הנבחרת. ביקורת זו התחלפה במחמאות לאור הופעתו במשחקים בהם הצטיין.
דנידין (פירושונים)
פוקינג
שדה עוזיה
תעודת עניות
תעודת עניות (לטינית: Testimonium Paupertatis) היא תעודה שניתנה בכמה קהילות באירופה לעניים כאישור לעניותם. בימינו משמש המושג כמטפורה, לציון עניות רוחנית.
תעודה זו העניקה לעניים זכויות שונות, כגון קבלת כספי צדקה. בימינו לא נהוג לתת תעודת עניות, אם כי קבלת תשלומי הבטחת הכנסה היא מימוש מודרני של רעיון זה, ובדומה לתעודת עניות, מקנה זכויות נוספות שבאו לתרום לרווחתו של העני.
השימוש בביטוי "תעודת עניות" נפוץ בעברית המודרנית, לציון מעשה המעיד על רמת תפקודו הנמוכה של בעליו וכן עניות רוחנית, הבולטת מתוך מעשיו של אדם או ארגון. שורשיו של שימוש זה נמצאים כבר במאמר חז"ל (מסכת נדרים) "אין עני אלא בדעת".
תמול שלשום
תמול שלשום הוא רומן מאת ש"י עגנון שפורסם בשנת 1945. הרומן מתרכז סביב חייו של גיבור הספר, יצחק קומר, החל מעלייתו לארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה ועד למותו (השנים המדויקות אינן מצוינות ברומן, אך לפי תוכנו עלילתו מתרחשת בשנים 1908–1911). הרומן הוא מהנחשבים ביותר של עגנון, ויש אף מי שאומרים שהוא החשוב ביותר שנכתב בעברית.
ברומן מתאר עגנון שלל דמויות מאוכלוסיית ארץ ישראל: בני היישוב הישן, איכרים בני העלייה הראשונה, חלוצים בני העלייה השנייה, חרדים שעלו בזקנתם ועוד. מהם שמתוארים בקצרה ומהם שמתוארים בפירוט ניכר. מתיאורים אלה ניתן ללמוד רבות על חיי היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה. לאורך הרומן נגלים קשייו של יצחק קומר, הגיבור, למצוא פרנסה, למצוא אהבה, ולמצוא מקום מגורים. לאורך הרומן נד יצחק קומר בין יפו לירושלים מספר פעמים, כאשר באחת הפעמים מוזכרת הקמתה של העיר תל אביב. נדודים אלו מסמלים את לבטיו של קומר בין העולם הישן לעולם החדש; בין דתיות לחילוניות; ובין חיים גלותיים לחיים ציוניים.
כמו רבות מיצירותיו האחרות של עגנון, כולל הרומן התייחסויות לתנ"ך, לספרות החכמים על רבדיה השונים, ולספרות החסידית והעממית היהודית לדורותיה.
עלילת הספר.
יצחק קומר, צעיר עני המתגורר בשבוש עולה לארץ ישראל במהלך העלייה השנייה. לאחר נסיעה של שלושה ימים ברכבת לטריאסט והפלגה של עשרה ימים הגיע ליפו. שפתו שונה משפת בני המקום, שהוא מדבר עברית בהגייה אשכנזית והם – בהגייה ספרדית. הוא מחפש עבודה במושבה, אך האיכרים מעדיפים פועלים ערבים על הפועלים היהודים. במושבה הוא מתיידד עם רבינוביץ, ולאחר שנואשו מלמצוא עבודה חזרו שניהם ליפו. יצחק מוצא פרנסה כצבע, ומעיר על כך המספר: "באמת לא עלה לארץ ישראל אלא לעבוד את אדמתה, אלא מאחר שהארץ לא רצתה תפס אומנות זו של צבע." הוא התיידד עם "הרגל המתוקה" (כינויו של יוחנן לייכטפוס) ששיפר את כישורי הצביעה שלו. משמצא פרנסה, שכר לו חדר ביפו. בדומה לחבריו, יצחק פרק עול תורה ומצוות: "לא הלך לבית הכנסת ולא הניח תפילין ולא שמר את השבת ולא כיבד את המועדות. בתחילה עשה חילוק בין מצוות עשה ובין מצוות לא תעשה. נזהר היה שלא לעבור על לא תעשה ומתרשל במצוות עשה. לבסוף לא הבחין בין עשין ללאווין, ואם נזדמן לו לעבור על אחת ממצוות לא תעשה לא היה חושש."
לאחר שרבינוביץ, שמצא עבודה ביפו כמוכר בחנות, נוסע לאירופה, יצחק, שמימיו לא קיים קשר עם נשים, מתיידד עם חברתו של רבינוביץ, סוניה צוויירינג. "מהלכים להם יצחק קומר וסוניה צוויירינג, משום שהוא חברו של רבינוביץ והיא חברתו של רבינוביץ." בהמשך התהדקו הקשרים בין יצחק וסוניה, והם הרבו לבלות יחדיו.
לאחר שסוניה צמצמה את קשריה אתו, עזב יצחק את יפו ועבר לירושלים, ובה שכר חדר ב"בית המשומד", וכעבור זמן מה עבר לחדר ששכר בשכונת זיכרון משה. בתחילה המשיך בקשר מכתבים עם סוניה, אך גם קשר זה דעך. יצחק התיידד עם הצייר שמשון בלויקוף, שלימד אותו לצייר שלטים לפרנסתו. מותו של בלויקוף ציער מאוד את יצחק, ולהפגת יגונו הלך אל הכותל המערבי.
בעת שיצחק צבע לוח הקדשה בשכונת הבוכרים הגיע אליו כלב חוצות, ויצחק צבע על עורו את המילים "כלב משוגע". מעשה זה גוזר על הכלב חיים של מגורש ונרדף כי בכל מקום אליו הוא מגיע בירושלים (חוץ משכונות הגויים שאינם קוראים עברית) רואים בו חולה כלבת. אדם שקרא את הכיתוב "כלב" משמאל לימין נתן לכלב את השם "בלק", וכך הוא נקרא ברומן.
יצחק התחבר לאנשי היישוב הישן וחזר לשמור מצוות באופן חלקי, לאחר שפגש בבתי אונגרין את משה עמרם ואשתו דישה, אותם הכיר באוניה בדרכו לארץ. בביתם הוא פוגש את נכדתם שפרה, "ריבה נאה וחסודה", שאביה הוא ר' פייש, מקנאי העדה החרדית, ומתאהב בה. "למה היה יצחק דומה באותה שעה, לאדם הראשון בשעה שנטל הקדוש ברוך הוא אחת מצלעותיו והעמיד לפניו את חוה."