איכות המזון מהווה אחד הפרמטרים החשובים באסטרטגיה השיווקית של חברות התעופה במחלקות היוקרה. לצורך זה מגויסים לעיתים קרובות שפים מפורסמים, אשר מתכננים את הארוחות במחלקות אלו, ואף נותנים את שמם. המשימה העומדת בפניהם מהווה אתגר לא פשוט, שכן השיקולים הקיימים בתכנון הארוחה שונים לחלוטין מהשיקולים שיש בעת הכנת ארוחת גורמה סטרנדרטית. כמו כן לגובה יש השפעה על תחושת הטעם והריח של הנוסע. הארוחות במחלקות היוקרה יכילו בדרך כלל מספר מנות אפשריות, כאשר לנוסע יש אפשרות לבחור ביניהן בתפריט. הארוחה כוללת כמה מנות ובצידה מוגשים משקאות אלכוהוליים יוקרתיים, כגון שמפניה.
מחיר הכנת המזון, והופעתן של חברות צ'ארטר, שוויתרו על הגשת ארוחה למען הוזלת מחיר הטיסה, תרמו לירידה באיכות המזון המוגש במטוסים. כמה חברות תעופה החלו גובות תוספת תשלום על הארוחה, ואחרות המירו את הארוחה בחטיפים. כאשר חברות תעופה רבות מתחילות להגיש ארוחות רק בטיסות טראנס אטלנטיות.
טריות.
נהוג לחשוב כי המזון בארוחות טיסה אינו טרי אלא מזון מוקפא שהופשר. בפועל, במקרים רבים, האוכל אינו מוקפא אלא מצונן. כך או כך, המזון מחומם במטוס. התנאים במטוס (כגון אוויר מדוחס ולחות נמוכה) פוגעים בפעילותן של פקעיות הטעם וגורמות לירידה של עד עשרים אחוז בתפקודן, ותופעה טבעית זו גורמת לנוסעים לחוש כי טעמן של הארוחות ירוד, גם כאשר אין הדבר כך.
בטיחות המזון.
הרעלת מזון העלולה לפגוע בנוסעים רבים היא אחד האסונות הקשים העלולים להתרחש במהלך טיסה ארוכה, בשל הקושי לשמור על היגיינה בתנאי הצפיפות הקיימים בטיסה, ובגלל מספרם המועט של תאי השירותים. מסיבה זו נמנעות חברות תעופה מהגשת מזון מתובל מאוד או משימוש ברטבים העלולים להתקלקל. סכנה חמורה נוספת היא אלרגיה לבוטנים ולמוצרים המופקים מהם, ולכן גם אלו אינם מוגשים במטוס.
בטיחות המזון חשובה עוד יותר בקרב צוות המטוס, ולפיכך ארוחותיהם אינן כוללות מאכלי ביצים, ולרוב גם לא מוצרי חלב (אלא אם טופלו בחום גבוה). כל אחד מהטייסים מקבל ארוחה שונה לחלוטין, כדי למנוע מצב בו שניהם ייפגעו מהרעלת מזון ממוצר פגום מסוים.
נוחות הנוסעים.
הנוסעים בטיסה בדרך כלל אוכלים במהלך הטיסה רק מהאוכל המוגש להם, ולכן מתוכננות ארוחות הטיסה כדי להתאים לרוב הטעמים. תבלינים בעלי נוכחות טעם וריח דומיננטיים, כמו צ'ילי, חרדל, וכוסברה אינם עונים על טעמם של רבים, ומשום כך חברות התעופה אינן משתמשות בהם. גם ירקות כמו בצל ושום אינם חביבים על הכל, ויש להם השפעה על ניחוח הבל פיהם של האוכלים, מצב העלול לגרום לאי נעימות במחלקת התיירים הצפופה. מסיבה דומה גם מזונות העלולים לגרום לנפיחות אינם נכללים בתפריט. מסיבות אלו רוב ארוחות הטיסה כוללות מנה חלבונית גדולה, סלט לא מתובל, ומזון עתיר פחמימות כמו תפוחי אדמה ומנת קינוח.
קוגל
קוגל (בהגיית יוצאי גליציה ופולין: קיגל) היא פשטידה נפוצה בקרב יהודי אשכנז ומזרח אירופה. לקוגל גרסאות רבות מרכיבים שונים, בדרך כלל על בסיס תפוחי אדמה או אטריות. המכנה המשותף של כל הסוגים הוא המנהג לבשל את הקוגל בסיר, או תבנית ברזל, בעיקר חד פעמית, שניתן להניח על פלטת שבת.
אטימולוגיה.
מקור השם קוגל הוא במילה הגרמנית 'Kugel' שפירושה כדור, והוא נקרא כך על שם צורתו של הקוגל הנאפה בדרך כלל בתוך סיר עגול.
באטימולוגיה העממית מקובל שמקור השם הוא בשיבוש המילה העברית 'כעיגול'.
סוגי קוגל.
את הקוגל מכינים בהרבה וריאציות ותיבולים. העיקריים שבהם הם:
קוגלים שונים קיבלו כינויים בהתאם למועדים או לאירועים בהם הם נאכלו כגון:
הקוגל במנהגים ובפולקלור.
הקוגל נחשב באופן מובהק למאכל של שבת. בין השאר, הטעם לכך היא שניתן להשאירו על גבי פלטת שבת מיום שישי. כיום מקובל בקהילות שונות לאכול את הקוגל בקידושא רבא לאחר תפילת שחרית בשבת בבית כנסת, מפני שהאוכלו יוצא ידי חובת קידוש במקום סעודה מבלי להתחייב בנטילת ידיים ובברכת המזון.
הקוגל מהווה מאכל מרכזי הנאכל במסגרת הטיש ביהדות החסידית. כך למשל מיוחסת לרבי מקומרנה האמרה .
אימרה חסידית נוספת מתארת את הקוגל כ.
מנהג חסידי נוסף הוא לאכול קוגלים כמספר ספרי התורה המוצאים באותה שבת (היינו בשבת ראש חודש נאכלים שני קוגלים).
קיים מנהג לאכול בשבת זכור ארבעה סוגים של קוגל, בהתאם לראשי התיבות: "עמלק": עפל (ביידיש: תפוחי עץ), מעהל (ביידיש: קמח), לוקשן (ביידיש: אטריות) וקרטופל (ביידיש: תפוחי אדמה). ובכך לקיים את מצוות זכירת מעשי עמלק, או מחיית זכר עמלק על ידי אכילת הקוגלים.
קוגעל
קיגל
ניסיון ההתנקשות ברונלד רייגן
ניסיון ההתנקשות בנשיא ארצות הברית, רונלד רייגן התרחשה ב-30 במרץ 1981 (70 יום מתחילת כהונתו של רייגן כנשיא), מחוץ למלון הילטון בוושינגטון. ביצע אותה ג'ון הינקלי הבן, חולה נפש שהושפע מדמותו של טראוויס ביקל, הדמות הראשית בסרט "נהג מונית". הינקלי ירה שש יריות לכיוון הנשיא. כדור אחד פגע בו ופצע אותו. באותו אירוע נפצעו ג'יימס בריידי, דובר הבית הלבן (הוא שותק כתוצאה מהפציעה, ומת לבסוף ב-2014), השוטר תומאס דלהאנטי, ואיש השירות החשאי טימותי מקארתי.
לאחר ניסיון רצח זה הובהל רייגן לבית החולים, שם נותח ולאחר תקופת מה התאושש ושב לתפקיד. במהלך תקופת ההחלמה החליף אותו בתפקיד סגנו ג'ורג' בוש האב, לימים נשיא ארצות הברית. הינקלי זוכה בבית המשפט מניסיון רצח בטיעון לאי-שפיות, אך נשלח לבית חולים פסיכיאטרי בשל מסוכנותו לציבור, שם שהה למעלה משלושים וחמש שנה.
המוטיבציה של הינקלי.
המוטיבציה של הינקלי למתקפה נולדה מתוך אובססיה ארוטומנית שלו כלפי השחקנית ג'ודי פוסטר. בעודו גר בהוליווד בסוף שנות ה-70, הוא ראה את הסרט "נהג מונית" לפחות 15 פעמים, וככל הנראה הזדהה מאוד עם טרוויס בייקל, הדמות הראשית שמגלם רוברט דה נירו. קשת הסיפור כוללת את ניסיונותיו של בייקל להגן על זונה בת 12, שגולמה על ידי פוסטר. לקראת סוף הסרט, בייקל מנסה להתנקש בסנטור של ארצות הברית אשר רץ לנשיאות. במהלך השנים שלאחר מכן, הינקלי נגרר אחר פוסטר ברחבי המדינה, מרחיק לכת עד כדי להירשם בקורס כתיבה באוניברסיטת ייל בשנת 1980 לאחר שקרא במגזין People כי היא סטודנטית שם. הוא כתב לה מכתבים רבים בהמשך אותה שנה, התקשר אליה פעמיים וסירב להרים ידיים כשאמרה לו שהיא לא מעוניינת בו. בהיותו מושפע מדמותו של בייקל, הוא פירש את סירובה כמוהו וחשב שיש להציל אותה.
הינקלי היה משוכנע שהוא יהיה מוערך על ידי פוסטר אם יהפוך לדמות לאומית. הוא החליט לחקות את בייקל והחל לעקוב אחרי הנשיא ג'ימי קרטר. במהלך ההכנות שעשה, הוא הופתע לגלות עד כמה קל להתקרב לנשיא, ובאחד האירועים אף עמד במרחק של מטר אחד בלבד מהנשיא. היה זה באוקטובר 1980 בעת שהנשיא שהה בנמל התעופה הבינלאומי של נאשוויל לשם הפוגה מקמפיין הנשיאות שלו שהיה אז בעיצומו. הינקלי זוהה על ידי המשטרה ונעצר על החזקה בלתי חוקית בנשק. עם זאת, ה-FBI לא קשר את המעצר הזה לנשיא ואף לא עדכן על כך את השירות החשאי של ארצות הברית. לאחר האירוע שלחו אותו הוריו לטיפול קצר אצל פסיכיאטר.
לאחר מכן הפנה הינקלי את תשומת לבו למועמד רונלד רייגן, שבחירתו - אמר להוריו - תהיה טובה למדינה. הוא כתב שלושה או ארבעה פתקים נוספים לפוסטר בתחילת מרץ 1981. פוסטר העבירה את הפתקים לדיקן שלה, והלה מסר אותם למשטרת ייל, שביקשה אך לא הצליחה לאתר את הינקלי.
ההתנקשות.
ב-21 במרץ 1981, הנשיא החדש רונלד רייגן ואשתו ננסי ביקרו בתיאטרון פורד בוושינגטון לשם אירוע התרמה. לימים נזכר רייגן: "הסתכלתי על הקופסה הנשיאותית מעל השלב שבו ישב אייב לינקולן בלילה שבו נורה והרגיש תחושה מוזרה ... חשבתי שגם אחר כל ההגנה של השירות החשאי שיש לנו עכשיו, זה כנראה עדיין אפשרי עבור מישהו שתהיה לו מספיק נחישות להתקרב אל הנשיא ולירות בו".
ב-28 במרץ הגיע הינקלי לוושינגטון באוטובוס ונכנס למלון סנטרל פארק. הוא הבחין בלוח הזמנים של רייגן שפורסם בעיתון הוושינגטון סטאר והחליט שהגיע הזמן לפעול. הינקלי ידע שהוא עלול להיהרג במהלך ניסיון ההתנקשות, והוא אף כתב (אך לא שלח) מכתב לפוסטר כשעתיים לפני ניסיונו להתנקש בחיי הנשיא. במכתב הוא אמר כי הוא מקווה להרשים אותה בחשיבות הפעולה שלו ושהוא "ינטוש את הרעיון ברגע, אם רק אוכל לזכות בלבך ולחיות את שארית חיי איתך".
ב-30 במרץ נשא רייגן נאום לנציגי הארגון AFL-CIO במלון וושינגטון הילטון. המלון נחשב למקום הבטוח ביותר בוושינגטון עבור אישים בכירים בגלל המעבר הבטוח והמסוגר שלו, שנקרא "מסלול הנשיא", שנבנה לאחר ההתנקשות בג'ון קנדי ב-1963. רייגן נכנס לבניין דרך המסדרון הבטוח בסביבות השעה 13:45, בעודו מנופף לקהל האזרחים והעיתונאים. השירות החשאי חייב אותו ללבוש אפוד מגן באירועים מסיימים, אך רייגן לא לבש את האפוד עבור הנאום, שכן ההיחשפות היחידה שלו לציבור תארך זמן קצר – מרחק של 30 רגל (תשעה מטרים) בין בית המלון לבין הלימוזינה שלו. גם הסוכנות לא דרשה מסוכניה לחבוש אפוד מגן באותו יום. לפני האירוע איש לא ראה את הינקלי מתנהג בצורה חשודה או יוצאת דופן; עדים שדיווחו עליו לאחר מכן כעל "עצבני" ו"נסער", כנראה בלבלו את הינקלי עם אדם אחר שהשירות החשאי עקב אחריו.
הירי.