את פעילותו העיתונאית החל לאחר הצהרת בלפור, כאשר פרסם באל-אהראם ובאל-מוקטם מאמרים התומכים בציונות. החל בשנת 1924 עבד בתור עורך המהדורה הערבית של העיתון 'ישראל' אשר יצא לאור בקהיר בין השנים 1920–1939, על ידי ד"ר אלברט מוצרי.
כבר בתפקידו זה, ביקש סעד מלכי לחרוג מגבולות העיתונאות ככלי דיווח ועשה שימוש במהדורה הערבית של העיתון 'ישראל' כדי לנסות ולהשפיע על המציאות, בנושאים החשובים לקהילה היהודית. הוא התנגד להסתייגויותיהם של ראשי הקהילות מקיומו של עיתון יהודי בערבית, הקורא לקיומה של סולידריות קהילתית-מזרחית. הוא גם המשיך לפרסם מאמרים התומכים בציונות באל מוקטם.
בשנת 1934 יסד וערך את העיתון 'א-שמס', אשר יצא לאור בקהיר עד לסגירתו בידי השלטונות בשנת 1948, יומיים בלבד לאחר הקמת מדינת ישראל.
אגודת הצעירים היהודים מצריים.
בשנת 1935 חבר מלכי לשלשה אנשי רוח יהודים מצריים, לצורך הקמתו של ארגון הצעירים היהודים מצריים ('ג'מעיית אלשבאן אלמצריין'), אשר שם לו למטרה לעודד את בני הנוער והצעירים היהודים לאמץ את התרבות הערבית ואת שפתה על חשבון התרבות האירופית.
השלשה היו: העיתונאי ד"ר אלפרד ילוז, חוקר הספרות ד"ר ישראל בן זאב (וולפסון) והסופר הרופא הלל פרחי.
ראשי האגודה קראו ליהודי מצרים להשתלב באופן מלא בחיי החברה במצרים, מהבחינה התרבותית, הפוליטית, לאמץ נתינות מצרית ולהטמיע את השפה הערבית כשפה מרכזית בחייהם ובחיי הקהילה.
העיתון 'א-שמס'.
בשנת 1934, עם הפסקת הופעתה של המהדורה הערבית של העיתון 'ישראל', ייסד סעד מלכי את העיתון 'א-שמס' ושימש כעורכו.
חוקרת תקשורת המונים מאוניברסיטת קהיר, ד"ר עואטף עבד אל רחמן, קבעה בספרה 'העיתונות הציונית במצרים' (יצא לאור בקהיר בשנת 1979) כי 'א-שמס' היה לעיתון החשוב ביותר שהיה לתנועה הציונית במצרים.
מטרת העיתון, כפי שבאה לידי ביטוי במאמר מערכת שהופיע בגיליונו הראשון (19 בספטמבר 1934) הייתה:
"להפיץ את המוסר וללחום בשחיתות, בצד הפצת התרבות, כדי לשמור על החברה המצרית מהתדרדרות ומהתפוררות. בצד שירותנו זה, למצרים האהובה עלינו במיוחד ובמזרח המתעורר בכלל, יטפל העיתון בענייני הקהילה עד אשר יגיעו מוסדותיה לרמת ההתקדמות המיוחלת".
לצד זאת, העיתון היה בעל אופי יהודי- ציוני, כפי שמשתקף מקריאתו החוזרת ונשנית להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, והדגשת התועלת שבדבר לעמי ערב.
יותר משהיה כלי דיווח חדשותי, היה העיתון למכשיר פובליציסטי בידי עורכו, מתוך מטרה להשפיע על דעת הקהל וחיי היהודים, לצד ניסיון לפנות לחברה המצרית הלא יהודית.
העיתון כלל מדורים לענייני ספרות, מדע, אמנות ואף קולנוע. העיתון התייחד בכך שדאג להדגיש את השתייכותם של היהודים לתרבות המזרח ואת חשיבות הקרבה שבין התרבות היהודית למוסלמית.
העיתון הכיל, אמנם, בעיקר תכנים שנגעו במישרין או בעקיפין לחיי היהודים, אך לא רק. כך, הכיל העיתון מדורים וכתבות שעסקו בתחום מדעי החברה, תרגומים של מאמרים בתחומים מדעיים שונים ומדע פופולרי.
העיתון שם דגש על טיפוח היצירה היהודית, בעיקר בתחום הכתיבה ונתן במה לכותבים, הוגים ואנשי רוח מקומיים.
דוגמאות ליחס העיתון 'א-שמס' לסוגיות אקטואליות.
היחס לנאציזם: כחלק מיחסו הכולל לתרבות האסלאם, עמד מלכי על הסתירות בין עקרונות האסלאם לבין המסרים שעלו מתוך התעמולה הנאצית. מעל דפי עיתונו, קרא מלכי לאוכלוסייה המוסלמית להתקומם ולהתאחד עם הקהילה היהודית למאבק משותף בתעמולה הנאצית, לטהר את המזרח מהשפעותיה המסוכנות והזהיר מפני הסכנה הטמונה באידאולוגיה הנאצית:
"הנאציזם הוא שואה לחירות ולתרבות, הוא עוצר את הקדמה האנושית, משתק את הפוריות, וגוזר עליה כליה על ידי מאבק גזעי ודתי...שהרי מאז ומעולם היה המאבק הפנימי הסיבה להרס האומות...שום תרבות איננה יכולה להתקיים במדינה הממירה את הביטחון בפחד, את השלום במלחמה ואת הסובלנות ביריבות".
במאמרים שהופיעו לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, פורסמו, פעמים רבות, מעל דפי העיתון קריאות להעמדת הפושעים הנאצים לדין, משנראה היה כי אין בכוונת בנות הברית לנהוג כך.
היחס ליישוב היהודי ולתנועה הציונית: העיתון לא היסס לתקוף את ד"ר חיים ויצמן, בטענה כי האחרון נוטה לטובת הבריטים. העיתון קרא לויצמן ללחוץ על הבריטים וליישם במלואה את הצהרת בלפור ולעודד את העלייה לישראל. העיתון נהג לתקוף בקביעות את מדיניות הספר הלבן.
היחס לערביי ישראל: הערבים תושבי הארץ, ובראשם המופתי, חאג' אמין אל-חוסייני, הותקפו בחריפות במאמרים רבים. המופתי עצמו תואר מעל דפי העיתון כרוצח צמא דם, אשר הוציא שם רע לאסלאם.
סגירת העיתון 'א-שמס'.
יומיים לאחר הקמת מדינת ישראל, סגרו השלטונות המצרים את העיתון 'א-שמס' והחרימו את כל גליונותיו. בכך, היה 'א-שמס' לעיתון היהודי האחרון שיצא לאור במצרים, בשפה הערבית.
סעד מלכי הואשם בהיותו פעיל ציוני, אך הספיק לחמוק ממצרים בטרם ייאסר. בשנת 1949 עלה עם משפחתו לישראל, והתיישב בעיר בת- ים.
עלייתו ארצה.
עם עלייתו לישראל, החל לעבוד במשרד המשפטים, בעריכת המהדורה הערבית של העיתון הממשלתי הרשמי (רשומות).
ביום 28 בדצמבר 1976, הוענק לסעד מלכי התואר יקיר העיר בת ים.
נפטר בד' סיוון ה'תשמ"ח (18 במאי 1988) בבת ים.
ניוטה או'הורה
גמר מונדיאל 1954
גמר מונדיאל 1954 התקיים באצטדיון ונקדורף בברן, שווייץ ב-4 ביולי 1954, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1954 היא נבחרת גרמניה המערבית, שניצחה את נבחרת הונגריה בתוצאה . הייתה זו זכייתה הראשונה של גרמניה בטורניר, והיא הייתה לנבחרת השלישית (אחרי ו) שזוכה בתואר.
ההונגרים הגיעו כפייבוריטים מוחלטים לטורניר בכלל ולמשחק בפרט, וההפסד התקבל כהפתעה גדולה. עד לדקה השמינית צעדה הונגריה ביתרון 0–2 משערים של פרנץ פושקש וזולטן צ'יבור, אך גרמניה השיגה שוויון מהיר מרגליהם של מקס מורלוק והלמוט ראן. למרות השליטה של הונגריה במחצית השנייה, הבקיע ראן את שער הניצחון לזכות גרמניה שש דקות לסיום ההתמודדות.
שתי הנבחרות נפגשו במהלך הטורניר, במסגרת שלב הבתים, והונגריה הביסה את גרמניה בתוצאה . הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הטורניר שבה שתי הנבחרות שהגיעו לגמר נפגשו באותו טורניר בשלב מוקדם יותר. גרמניה הגיעה לגמר הטורניר לראשונה בהיסטוריה שלה, בעוד להונגריה הייתה זו הופעה שנייה, ואחרונה עד כה, בגמר גביע העולם, לאחר ההפסד 2–4 בגמר מונדיאל 1938 ל.
כל השחקנים שנטלו חלק במשחק כבר אינם בחיים. הורסט אקל שהיה במשחק הגמר בן 22, היה האחרון שנפטר, ב-2021.
רקע.
נבחרת הונגריה.
הונגריה הגיעה לטורניר גביע העולם כפייבוריטית מוחלטת לזכייה בתואר, ונחשבה לנבחרת הטובה בעולם. הונגריה, שזכתה באותן שנים לכינויים "קבוצת הזהב" ו"המדיארים המופלאים", לא הפסידה כלל בחמש השנים שקדמו לטורניר, ברצף שנמשך 32 משחקים, כולל משחקי הטורניר עצמו. בנוסף, הם זכו בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת הלסינקי ב-1952. בין הניצחונות הזכורים ביותר שהשיגה באותן שנים, נמצאים הניצחונות על . השתיים נפגשו למשחק ידידות באצטדיון ומבלי ב-25 בנובמבר 1953, במשחק שהוכתר כ"משחק המאה", ובו הביסה הונגריה את אנגליה בתוצאה 6-3. בכך, היא הייתה לנבחרת הראשונה בהיסטוריה שאינה בריטית ומנצחת את אנגליה בביתה. היחידה לעשות זאת לפניה הייתה ארבע שנים קודם לכן. שבועות ספורים טרם הטורניר נפגשו השתיים למשחק חוזר בבודפשט, ושם הביסו ההונגרים את אנגליה בתוצאה 7-1, ההפסד הגדול בהיסטוריה של אנגליה.
נבחרת גרמניה המערבית.
נבחרת גרמניה המערבית לא נחשבה באותן שנים לאחת מהבכירות שבנבחרות. היא כלל לא השתתפה במונדיאל 1950, בשל האיסור על נבחרות גרמניה להשתתף בעקבות מלחמת העולם השנייה. למעשה, מוקדמות מונדיאל 1954 היוו את חזרתה של גרמניה לטורנירים בינלאומיים לראשונה לאחר המלחמה.
הדרך אל הגמר.
בשלב הראשון של הטורניר חולקו 16 הנבחרות המשתתפות לארבעה בתים, כשבכל בית התמודדו שתי נבחרות מדורגות ושתיים שאינן מדורגות. כל נבחרת שיחקה פעמיים בשלב הבתים, כאשר כל נבחרת מדורגת פגשה את שתי הנבחרות שאינן מדורגות בבית. שתי הראשונות בכל בית העפילו לשלב רבע הגמר. החל משלב זה התקדמו הנבחרות בשיטת נוקאאוט במשחק אחד.
שתי הנבחרות הוגרלו יחדיו לבית ב'. הנבחרות המדורגות בבית היו הונגריה ו ולצדן הוגרלו גרמניה המערבית ו.
גרמניה המערבית פתחה את משחקיה בטורניר עם ניצחון 4-1 על טורקיה. לאחר שנקלעה לפיגור כבר בדקה השנייה, הצליחה גרמניה להפוך את התוצאה ולהשיג ניצחון ראשון. במשחק המקביל, הביסה הונגריה 9-0 את קוריאה הדרומית. שנדור קוצ'יש חגג שלושער, פרנץ פושקש ופטר פלוטאס הוסיפו צמדים.
במשחק השני, התמודדו גרמניה והונגריה אחת מול השנייה. מאמן גרמניה, זפ הרברגר, העלה הרכב משני, שרק שישה מתוכו פתחו גם בגמר הטורניר. מטרתו הייתה לשמור על שחקני ההרכב המובילים לקראת השלבים הבאים, ובכך הצליח להסתיר את חוזקה האמיתי של נבחרתו. הונגריה הביסה את גרמניה בתוצאה 8-3, במשחק בו כבש קוצ'יש רביעייה. הונגריה סיימה את שלב הבתים עם שני ניצחונות ו-17 שערי זכות בשני משחקים. פושקש, כוכבה הגדול של הנבחרת שגם כבש במשחק, נפצע במהלכו ונעדר משני משחקיה הבאים של הנבחרת.
גרמניה וטורקיה שתיהן סיימו עם מאזן של שתי נקודות, מה שגרר משחק פלייאוף ביניהן על ההעפלה לרבע הגמר. גרמניה שלטה במשחק, ושלושער של מקס מורלוק סייע לה להעפיל לאחר ניצחון 7-2 על הטורקים.