הנסיכה מריה לואיזה נולדה באכסניית קמברלנד שבוינדזור גרייט פארק, לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, בנם השלישי של כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, ולהלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, ילדתם החמישית ובתם השלישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ושל אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. היא הוטבלה ב-18 בספטמבר 1872. הסנדקים שלה היו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומריה, מלכת הנובר.
הוריה של מריה לואיזה התגוררו בבריטניה והנסיכה נחשבה כחברה במשפחת המלוכה הבריטית. על פי צו מלכותי מה-15 במאי 1867 הוענק לילדיו של הנסיך כריסטיאן התואר "הוד מעלתו". לפיכך, מלידתה נקראה הנסיכה מריה לואיזה בבריטניה, בתואר "הוד מעלתה הנסיכה מריה לואיזה משלזוויג-הולשטיין".
ב-1885 היא הייתה השושבינה בטקס הנישואין של דודתה מצד אמה, ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג.
נישואין.
ב-6 ביולי 1891 נישאה הנסיכה מריה לואיזה לאריברט, נסיך אנהלט בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור. הנסיך אריברט היה בנם השלישי של פרידריך הראשון, דוכס אנהלט ושל אשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. בן דודה של מריה לואיזה, וילהלם השני, קיסר גרמניה, היה פעיל מאוד בהסדרת השידוך.
עם זאת, הנישואין היו בלתי מאושרים ולא הניבו צאצאים. שנים לאחר מכן נטען שאריברט היה למעשה הומוסקסואל ואף נתפס במיטה עם משרת, על ידי מריה לואיזה או על ידי אביו. בדצמבר 1900 עשה חמיה של מריה לואיזה שימוש בזכותו כדוכס אנהלט, לבטל את הנישואין. הנסיכה מריה לואיזה, ששהתה אז בביקור רשמי בקנדה, שבה מיד לבריטניה. בזיכרונותיה היה התייחסה לשבועות הנישואין שלה כמחייבות והיא מעולם לא נישאה שנית. עם זאת, היא מתייחסת בזיכרונותיה בזעם לנישואיה וברור שהיא סלדה מבעלה לשעבר.
תפקידים מלכותיים.
לאחר ביטול הנישואין, הקדישה הנסיכה מריה לואיזה את עצמה לארגוני צדקה ושמשה כפטרונית של האומנויות. היא השפיעה על בנייתו של בית הבובות של המלכה מרי. היא ייסדה את מועדון הנערות של ברמונדזי שפעל כבית חולים במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא גם הייתה פעילה בעבודה של בית החולים של הנסיך כריסטיאן בווינדזור. היא לקחה חלק באירועים הרשמיים של המשפחה המלכותית, כגון טקסי הכתרה והלוויות, בכלל זה בטקסי ההכתרה של ג'ורג' השישי ושל אליזבת השנייה.
פעילות בצופים.
ב-1919, קיימה הנסיכה מריה לואיזה פגישה עם קבוצת צופים מסטרייטהאם, שבדרום לונדון. הקבוצה מינתה אותה כמנהיגת הכבוד שלה. הנסיכה התרשמה מאוד מהקבוצה ומאמות המידה הגבוהות שלה, שהיא הכריזה על הקבוצה כעל שלה ומאז הקבוצה מכונה "קבוצת צופי הים הרביעית של סרייטהאם של הנסיכה מרי לואיז".
מלחמת העולם הראשונה.
ביולי 1917, כאשר שינה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת את שם בית המלוכה הבריטי מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור, הוא גם הורה למספר רב של בני דודים שלו וקרוביו מקשרי נישואין, שהיו נתינים בריטים, להפסיק להשתמש בתואריהם ובשמות המשפחה הגרמנים שלהם. מאחר שמעולם הן לא נשאו תארים או שמות משפחה אחרים, החלו הנסיכה מרי לואיז ואחותה הרווקה, הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, להיקרא פשוט בשמות "הוד מעלתה הנסיכה מרי לואיז" ו"הוד מעלתה הנסיכה הלנה ויקטוריה" ובכך הן קיבלו את ההבחנה המוזרה שהן למעשה לא חברות בשום משפחה מלכותית כל שהיא. גישה זו הייתה שונה מזו שהתקבלה על ידי קרובי משפחתו האחרים של המלך, שוויתרו על כל תואריהם, לא רק אלה הגרמנים, וקיבלו תוארי אצולה בריטים. למרות שתואריהן נגזרו ממוצאו של אביהן, ואת התואר "הוד מעלתה" הן קיבלו על פי צו מלכותי של המלכה ויקטוריה, הן לא נחשבו רשמית נסיכות של הממלכה המאוחדת. יחד עם זאת, רווקותן של הנסיכות והזכות להיקרא בתואר "הוד מעלתה" גרמו להן למצבים מביכים, כך שהיה זה קל יותר לאפשר להן לשמור על מעמדן כנסיכות ולהתחמק מהשאלות של המשפחה הקרובה.
שנותיה האחרונות.
הנסיכה מרי לואיז נכחה בארבעה טקסי הכתרה של מלכי בריטניה. טקס ההכתרה של אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה ב-1901, טקס ההכתרה של ג'ורג' החמישי והמלכה מרי ב-1911, טקס ההכתרה של ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת וטקס ההכתרה של אליזבת השנייה ב-1953. ב-1956 היא פרסמה את זכרונותיה, "זכרונותי משישה מלכים". היא מתה בביתה שבלונדון כמה חודשים לאחר מכן ונקברה בבית הקברות המלכותי פרוגמור בווינדזור גרייט פארק.
תוכי ראש-נץ
תוכי ראש-נץ (שם מדעי: Deroptyus accipitrinus) הוא מין גדול של תוכי ממשפחת התוכיים חי בטבע ביערות אמריקה הדרומית. הוא המין היחיד בסוגו והוא בעל פרצוף המזכיר מעט עוף דורס, אך הוא דווקא ניזון מזרעים ופירות.
תוכי זה נפוץ בטבע במדינות: אקוודור, סורינאם, בוליביה, ברזיל, ונצואלה, פרגוואי, אורוגוואי, צפון-מזרח פרו, קולומביה, גיאנה הצרפתית וגינאה. הוא חי בעיקר ביערות הגשם של האמזונאס.
תיאור.
לתוכי זה נוצות עורף גדולות ואדומות המזכירות צורת מניפה שכנראה משמשת להרתעת יריבים והיא יכולה להיפרש כדי להשוות לתוכי מראה גדול יותר. הוא בעל פנים חומים כהים המכוסים בפסים לבנים ועין ומקור שחורים וגדולים (מהם הדימוי לנץ). הגוף בעל נוצות אדומות-כחולות שפזורות יחד והצוואר עם נוצות אפורות. הכנפיים, הזנב והפלג העליון של הרגליים ירוקים. למרות המראה התוקפני שלהם הם אוכלים רק פירות וזרעים.
האורך של תוכי זה מגיע ל-33 סנטימטר ומשקלם ל-190–280 גרם.
תוכים אלה, אף שאינם חיות מחמד נפוצות, משמשות מדי פעם למטרה זו. הם עלולים להיות אגרסיביים כלפי חיות אחרות, ובייחוד כלפי תוכים אחרים מאותו המין (זכרים או נקבות). הקטנים יותר שקטים מהבוגרים הרעשניים והעקשניים. הם מתרגלים לקשר עם אדם אחד ודורשים טיפול תקיף ובעלים סבלני, המנוסה בטיפול בעופות ובקריאת שפת הגוף של התוכי.
רוב התוכים חיים בטבע ושם הם מאוימים מכריתת היערות, אך מצב השימור שלהם הוא עדיין "ללא חשש".
אמזונה (תוכי)
אמזונה (שם מדעי: "Amazona") הוא סוג גדול של תוכיים החיים במרכז ודרום אמריקה, מקסיקו ובאיים הקריביים. בסוג זה, ישנם מינים מוכרים של תוכים בינוניים שלרובם גוף ירוק, מצח זהוב ומקור שחור. בסוג קרוב ל-30 מינים.
מאפיינים.
האמזונות כמו רוב התוכיים הם צמחוניים וניזונים מפירות שונים, פרחים וזרעים שונים וגם מעלים מסוימים. כל מין מעדיף מיני פירות ייחודיים לו.
לתוכים אלה יכולת לחקות קולות אנושיים והדבר גרם להם להפוך לחיות מחמד נפוצות ומאולפות. תוכי זה הוא הדברן השני הטוב ביותר מבין התוכים (לאחר האפרור האפריקני). עם זאת, דבר זה גרם לכמה מינים להפוך למאוימים על ידי סוחרי חיות מחמד, ולכן הם מינים מוגנים שאסור לגעת בהם בעודם בטבע.
הם יכולים להיות חיות מחמד נינוחות מאוד, אך גם מאוד אגרסיביים ועלולים לפצוע קשה על ידי המקור החזק שלהם מי שלא נזהר ולא רגיש אליהם מספיק. הם תוקפנים במיוחד אל תוכים אחרים ועלולים להגיב בתגובות מפתיעות לכלבים וחתולים ולכן לא רצוי לשלבם יחד. עם זאת הם חיות משעשעות שיודעים גם לחקות קולות אנושיים והם יצירתיים להפליא.
מינים.
ישנם קרוב ל-30 מיני אמזונות:
בנוסף על מינים אלה ישנם עוד 2 מינים שנכחדו: אמזונת מרטיניקו ("Amazona martinica") ואמזונת גואדלופה ("Amazona violacea").
המין אמזונה צהובת-פנים ("Alipiopsitta xanthops") איננה שייכת לסוג זה אלא למין יחידי בסוגו, אך גם קרויה אמזונה.
קוניור זהוב
קוניור זהוב (שם מדעי: "Guaruba guarouba") הוא מין של תוכי יחידי בסוגו החי בטבע ביערות הגשם של צפון ברזיל באגן האמזונאס והוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע. הוא משויך לתת-משפחת האריים שאליה משויכים גם תוכי הארה.
הוא חי בברזיל במדינת פארה וגם בצפון מרניאו, בשטח מחיה של 174,000 קמ"ר ובין הנהרות: טוקנטינס, שינגו וטפז'וס.
תוכי זה הוא בעל נוצות זהובות-צהובות על גופו מה שנתן לו את שמו, אך קצה הכנפיים בצבע ירוק והמקור אפור-לבן. אורכו הממוצע 34 ס"מ ומשקלו עד 250 גרם. הוא בעל זנב ארוך וצהוב. העיניים חסרות טבעות מקיפות והרגליים ורודות.
התוכים מעופפים בטבע בחבורות גדולות והם אוכלים, נחים ואף ישנים יחדיו.
מזונותיהם העיקריים הם פירות שונים, פרחים, פלחי תירס וזרעים שונים. בין מיני הצמחים שהם אוכלים מפירותיהם מצויים הקיקיון, המנגו, האסאי וה-"Byrsonima crassifolia" (ממשפחת המלפיגאים).
שימור.
הקוניור הזהוב מצוי בסכנת הכחדה ומספר הפרטים בטבע עומד בין 20,000-10,000. הוא מופץ כחיית מחמד ונלקח לשם כך מאזורי תפוצתו בטבע. כמו כן הוא מאוים על ידי כריתת היערות בהם הוא חי.
סיכון נוסף הוא סכר טוקורוי שגרם לחלקים שונים ביער להיות מוצפים ופגיעים יותר לשיטפונות.
סולה פרואנית
סולה פרואנית (שם מדעי: "Sula variegata") היא מין עוף ממשפחת הסולתיים החיה באמריקה הדרומית, באזורי החוף שבין מדינת פרו עד לעיר קונספסיון שבצ'ילה. היא קרובת משפחה של סולה כחולת-רגל וסולה אדומת-רגל מאיי גלאפגוס. מין זה מתקבץ על חופי האוקיינוס השקט בלהקות עצומות, אשר מייצרות מאות טונות של גואנו המספק אנרגיה ודשן לתעשייה המקומית. למעשה זה הוא העוף השני בכמות הגואנו שהמושבות שלו מייצרות.
מאפיינים.
אורכה של הסולה 38–41 ס"מ ומשקלה 1,300-1,500 גרם. היא לבנה ובעלת מקור ארוך המשמש לדיג וכן אברות תעופה גדולות הנעות אחורה בזמן הצלילה. כמו רוב הסולות היא ניזונה מדגים שהיא שולה מעומק של עד מטר אחד מתחת לפני המים. היא ממריאה לגובה כדי לצבור תאוצה שתביא אותה עד לעומק זה.
הסולות נעזרות בדגים טורפים שיעלו להקות של דגים קטנים לפני המים, שם הן יכולות לתפוס אותם.