מוזיקה אפריקאית מסורתית היא פונקציונלית בטבעה. ההופעות עלולות להיות ארוכות ולעיתים ישלבו את השתתפות הקהל. למשל, קיימים סוגים שונים של שירי עבודה, שירים המלווים לידה, טקסי נישואין, צייד, פעילויות פוליטיות וגם מוזיקה שתפקידה גירוש רוחות רעות והכרת כבוד לרוחות הטובות, למתים ולאבות הקדמונים. שירים כאלו מבוצעים רק בהקשר החברתי שלהם והם לרוב מצומדים לריקוד מסורתי.
חלק מהשירים הם שירי דת או טקסיים שמבוצעים על ידי מוזיקאים מקצועיים, וקיימים גם שירים מיוחדים לבתי משפט מלכותיים.
המוזיקה והריקוד של מגוון העמים המרכיבים את אפריקה, נוצרים מרמות שונות של מוזיקה אפריקאית מסורתית, כולל מוזיקה אמריקאית ומגוון סגנונות קאריביים כגון: סוקה וקאליפסו. בנוסף גם סגנונות מאמריקה הלטינית השפיעו, למשל: הסמבה, רומבה, סלסה, טנגו, ממבו, רגאיי, קומפאס, פונטה, צ'ה צ'ה צ'ה וסוגים אחרים מבוססי קצב שהתבססו בין השאר על המוזיקה של האפריקאים העבדים ובתורם השפיעו על המוזיקה האפריקאית הפופולרית.
מוזיקה לפי אזורים.
צפון אפריקה.
צפון אפריקה (מסומנת במפה בתמונה בצבע אדום), היא מקום מושבה של מצרים העתיקה וקרתגו, ציוויליזציות עם קרבה חזקה לחברות העתיקות הסמוכות למזרח ושהשפיעו על היוונים העתיקים והתרבות הרומאית. בסופו של דבר, מצרים נפלה תחת שלטון פרסי שלאחריו הגיעו שלטון יווני ורומי, וקרתגו נשלטה בהמשך על ידי הרומאים והונדלים. בהמשך, צפון אפריקה נשלטה על ידי הערבים שייסדו את האזור כמגרב של העולם הערבי. ביבשת קיים מגוון עשיר של מורשת תרבותית. באפריקה מדוברות מאות שפות שונות. במהלך המאה ה-7 הערבים הגיעו לצפון אפריקה והשפיעו על התרבות באזור. לכן מוזיקה אפריקאית וערבית חולקות דמיון מסוים וכלים מוזיקליים מסוימים. בנוסף, המוזיקה האנדלוסית משפיעה במיוחד ומבוצעת בדרכים שונות ברחבי האזור. המוזיקה יובאה מאנדלוסיה במאה ה-15 אחרי גירוש המורים מספרד. מקורה הוא במוסלמים של חצי האי האיברי אשר הביאו עמם מסורות שונות ממוזיקה מוסלמית.
בדומה לסגנונות המוזיקליים של עמק הנילוס והקרן של אפריקה (מסומנים בתכלת וירוק כהה במפה) למוזיקה של צפון אפריקה יש קשר הדוק עם מוזיקה ים תיכונית ומשתמשת לעיתים בסולמות מוזיקליים דומים. למוזיקה צפון אפריקאית יש טווח רחב, החל מהמוזיקה המצרית העתיקה ועד למוזיקה הברברית של שבטי הטוארג ונוודי המדבר. המוזיקה של האזור עוקבת במשך מאות אחר קווי המתאר של מוזיקה ערבית ומוזיקה אנדלוסית קלאסית. הסגנונות הפופולריים בני זמננו כוללים, למשל, את הראיי האלג'יראי.
עם סגנונות אלו ניתן לקשר גם את המוזיקה הסודנית והקרן של אפריקה (אריתראה, אתיופיה, ג'יבוטי וסומליה). מוזיקה סומלית היא באופן אופייני פנטטונית, כלומר משתמשת בחמישה תווים לסולם בניגוד למוזיקה ההפטטונית בה ישנם שבעה תווים כמו בסולם המאג'ורי המוכר בעולם המערבי. המוזיקה של אתיופיה מאופיינת במערכת טונאלית משלה שנקראת קנטה. למערכת זו יש ארבעה סולמות מרכזיים – טזטה, באטי, אמבסל ואנצ'יהוי. חלק מהשירים נקראים על שם הקנטה שלהם. טיזיטה למשל, הוא שיר העלאת זכרונות. הסגנון של השיר והסולם מזכירים את הבלוז המערבי. כיום קיימים ביצועים על ידי אמנים אתיופים שונים לאותו שיר.
המוזיקה העממית באזור זה שופעת על אף הדיכוי הממשלתי שהיה באזור והיא מתבטאת באופנים שונים. ניתן לראות מסורות מוזיקליות עשירות ועתיקות אצל הברברים, היהודים הספרדים, הטוארגים והנוביאנים. המוזיקה של הברברים והצ'אבי מוכרות ברחבי האזור וגם בצרפת.
מוזיקה אלג'יראית כוללת מסורת אנדלוסית – הנובאט היא סוג של מוזיקה קלאסית שנשארה פופולרית במדינה. לאורך השנים היא התפתחה לסגנונות כמו רבאב.
המוזיקה בלוב, כמו במדינות צפון אפריקאיות אחרות, מורכבת מאלמנטים מקומיים וזרים. גם לה תרמה המוזיקה הערבית והטורקית.
תוניסיה מוכרת במיוחד כמרכז המאלוף, סגנון שנבע גם הוא מהמוזיקה האנדלוסית. מאז שנות ה-30 המאלוף מהווה חלק בלתי נפרד מהתרבות התוניסאית.
בין האמנים החשובים באזור זה ניתן למנות את אום כולתום, זמרת מצריה אשר השפיעה על המוזיקה בעולם כולו.
אפריקה שמדרום לסהרה.
האזורים שמדרום לסהרה מאופיינים לרוב בקצב משתנה והרמוניות קוליות. אזור גאוגרפי זה מאפויין על ידי כלים שונים בהם, למשל, גם פעמון הברזל. החלוץ האתנומוזיקלי ארתור מוריס ג'ונס הבחין כי ישנם עקרונות קצביים משותפים למסורות האפריקאיות שמדרום לסהרה. עקרונות אלו מהווים למעשה מערכת עיקרית אחת. העקרונות עליהם המוזיקה מבוססת דומים, אך מידת השימוש בהם משתנה בהתאם לאזור, מדינה וקבוצה אתנית.
מבחינה מוזיקלית, ניתן לחלק את המוזיקה שמדרום לסהרה לארבעה מחוזות:
כל המחוזות הושפעו באופן מסוים ממוזיקה מערב-אירופאית וצפון-אמריקאית.
מאפיינים של המוזיקה באזור זה: המאפיינים כוללים שימוש בטכניקת קישור: התאמה של גובה הצליל והקצב למרווחים של חלקים אחרים ביצירה, או לחלופין שינוי גובה הצליל או המשפטים של שני חלקים לתוך חלק אחד ובכך ליצור חלק שלם.
שירת קריאה ותגובה.
העדפה אסטית למרקמים צפופים וחופפים וטונים מעוררים שתורמים לאיכות צליל מלאה. המוזיקה לעיתים מעגלית או חסרת סיום מוגדר ולרוב חוזרת על עצמה פעמים רבות עם שינויים הדרגתיים.
מקצבים מורכבים ומסובכים. ישנם ביצועים בהם יש מקצבים מוכפלים או משולשים.
המוזיקה כוללת קטעי "מפתח" וקטעי "הרחבה". קטעי ה"מפתח" חייבים להיות קיימים ביצירה על מנת שההופעה תוכל להמשך. הם הבסיס לפיתוח אלתורים, שינויים ותוספות שונות למוזיקה. קטעי ה"הרחבה", חיוניים לא פחות, כוללים מחיאות כפיים, קטעים וואקליים, קטעי אמבירה, שינויי בס וריקוד.
כלים מוזיקליים.
מאפיינים של הכלים המוזיקליים.
המוזיקה באפריקה כוללת מערך נרחב של כלים. הכלים האפריקאיים כוללים מגוון תופים, כלי הקשה חלולים מעץ, רעשנים, אגוגואים (פעמונים כפולים), סוגי נבל שונים וכלי פריטה דמויי נבל, כינורות, סוגי קסילופונים שונים ולמלופונים. בנוסף, קיימים סוגי כלי נשיפה שונים כמו חלילים וחצוצרות ולעיתים נעשה שימוש בכלי פריטה דמויי עוד אשר מלווים את הנגינה באזורים מסוימים.
ההופעות המוזיקליות האפריקאיות כוללות סוגי כלים שונים (כאשר חשיבות כלי מסוים עלולה להשתנות בין חברה אחת לאחרת). חשובה במיוחד היא המוזיקה הווקלית שמודגשת בהרבה מהחברות האפריקאיות כאשר הליווי שירתי.
אחד מהמאפיינים הכי אוניברסליים של המוזיקה שמדרום לסהרה הוא נגינה פוליריתמית, זאת בניגוד לנגינה הפוליפונית של המערב. מספר כלים שמעוצבים באופן ייחודי התפתחו עם הזמן על מנת לאפשר נגינה סימולטנית של מקצבים מנוגדים. האמיברה והקורה הן דוגמאות של כלים שמארגנים תווים לא בסדר ליניארי רגיל מהבס לצלילים הגבוהים, אלא בשני מערכות נפרדות שמאפשרות הקלה בנגינה בין מקצבית. ההשפעה של עקרון זה מתבטאת גם בדוגמאות לכלים מודרניים נוספים.
חלק מהכלים המוזיקליים האפריקניים הם אנטרופומורפיים. בהגדרתו, אנטרופומורפיזם הוא הצגה אפיון או התייחסות לחיות כאלים או לחפצים כאילו היו אנושיים בהתנהגותם. הכלים שמאופיינים ככאלו הם בדרך כלל כלי עץ או מיני תופים. למשל, באפריקה התופים הם הבסיס של ההרכב מאחר שיש להם מקום מכובד בהקשר החברתי, הדתי והפוליטי. בהקשרים מסוימים התוף מושווה לאדם והנשים צריכות להתייחס אליו בכבוד המתאים. בחלק מהתרבויות האפריקאיות הנשים לא מורשות בכלל לגעת בתוף.
תופים.
במוזיקה האפרקאית נעה שימוש במגוון תופים ולהם חשיבות חברתית. תופים בהם משתמשים במוזיקה המסורתית האפריקאית כוללים תופים מדברים, דג'מבה ובוגרבו במערב, תופי מים במרכז ומערב אפריקה, בסוגי תופי אנוגמה שונים במרכז ודרום אפריקה.
התוף, בין אם מנגנים בו על ידי מקלות או על ידי הקשה בעזרת הידיים, הוא כלי חשוב בתרבות האפריקאית. התופים שימשו בעבר ועד היום כאמצעי תקשורת.
בגאנה למשל, חשיבותם של הצ'יפים בין אנשי האקאן (קבוצה אתנית), נקבעת על ידי גודל התוף שלהם. מעבר לכך, לצ'יף בדרגה נמוכה לא יכולה להיות תוף גדול מזה של הממונה עליו. בין בני היורובה בניגריה, לכל חצר מלוכה היה ריקוד קצבי שבוצע למקצב של התופים המלכותיים. התופים נתפסים כמקור לכוח פוליטי וגם לכוח רוחני. התופים בדרך כלל מגולפים מבול עץ יחיד, אך יכולים להיות מורכבים גם מחישוקי עץ. התופים עשויים לעיתים גם מקרמיקה, דלעת ואפילו מקופסאות פח. קיימים תופים בעלי ראש יחיד או כפול ובצורות שונות (שעון חול, חרוט, גליל, קערה ועוד). לעיתים מחברים לתופים רעשני ברזל, צדפות או זרעים כלשהם על מנת ליצור רשרושים.
חלק מהתופים הם בעלי צליל קבוע ולחלק יש מנעד צלילים.
אחד המקומות באפריקה שמדרום לסהרה הידועים ביותר בתיפוף הוא החוף המערב אפריקני, ובו ה-Ewe של טוגו והחוף של גאנה, בהם תיפוף ריקודי הוא סוג המוזיקה החשוב ביותר. אנסמבלי תופים של ה-Ewe כוללים מגנקוגי, מעין פעמון כפול, אשר משמש כנקודת ההתייחסות המארגנת את שאר הכלים וסדרה של ארבעה או יותר תופים דמויי חבית בגדלים שונים עשויים מעץ. בתופים הגדולים (אצימבו וגבובה) משתמשים מנהיגי המתופפים על מנת ליצור מוזיקה מתבניות מוכרות או מאולתרות. התופי הבינוניים (סוגו וקידי) מנגנים מגוון מוגבל יותר של תבניות בסגנון קריאה ותגובה עם המתופף הראשי ומבצעים מעין פזמון. התוף הקטן (קגנו) מנגן אוסטינטו יחיד אשר בשילוב עם הפעמון והרעשנים מייצרים את בסיס הארגון המקצבי.
כלי הקשה.
למלופוניים (אמבירה, קארימבה, קיסאנז', ליקמבה ואחרים) וקסילופונים הם שניים מסוגי הכלים הנפוצים והחשובים באפריקה שמדרום לסהרה.