אחרי מותו של קובראט התפצלו הבולגרים לחמש חטיבות בהנהגת חמשת בניו. הבן הבכור, בתבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה, קוטראג, את בולגריה של הוולגה, קובר הוביל את אנשיו להתיישבות במקדוניה ומזרח אלבניה, אלטזק נדד על פני מרכז אירופה עד ששארית אנשיו בפיקודו של אמנצור התיישבו באיטליה, מצפון מזרח לנאפולי והצעיר בבניו, אספרוך, הוביל את הבולגרים שהתיישבו מעבר לדנובה, בבולגריה הבלקנית.
הבולגרים שהובלו על ידי אספרוך יצרו ברית עם שבטי הסלאבים המקומיים נגד האימפריה הביזנטית. הבולגרים היו חיל הפרשים והסלאבים, שמספרם היה גדול בהרבה, היו חיל הרגלים. עם הזמן נקלטו הבולגרים לתוך הסלאבים המקומיים וקיבלו את שפתם, אך שם העם נשאר בולגרים.
על מנהגי הבולגרים שחיו בבולגריה שעל הוולגה כתב הנוסע אחמד אבן פדלאן ברשמי המסע שלו. אבן פדלאן מספר שאם היה בין הבולגרים מישהו שבלט בפיקחותו, היו תולים אותו על עץ ומשאירים אותו שם עד שיירקב. לדעת המזרחן הטורקי זקי ולידי טוגאן, המנהג היה דרך ההתגוננות של אנשים ממוצעים בפני "גאונים" שעלולים להוביל את עמם להרפתקאות מסוכנות.
מתחת לאף
מתחת לאף הוא סרט קולנוע ישראלי, מז'אנר סרטי הפשע, שיצא לאקרנים בשנת 1982. הסרט בוים על ידי יעקב גולדווסר, נכתב על ידי חיים מרין ומבוסס על מקרה אמיתי שאירע בבניין המטה הארצי של משטרת ישראל, ביפו, ב-12 בינואר 1976, והסתיים כעבור מספר ימים.
רקע והפקה.
את התסריט כתב חיים מרין, ששימש בשנות ה-70 כקצין במשטרת ישראל. קודם לכתיבת התסריט לסרט כתב מרין שני מחזות, "סורגים", מחזה מוזיקלי על חיי האסירים בבית הכלא, ו"ביער ביער", מחזה על שני חשודים ברצח, הנקלעים לתא מעצר משותף וכל אחד חושד בזולתו, כי הוא משתף פעולה עם המשטרה. המחזה עלה בפסטיבל עכו הראשון, בהשתתפות משה איבגי ואורי גבריאל.
מרין חבר לבמאי יעקב גולדווסר ויחד קידמו את הפקת הסרט. השניים עסקו גם בליהוק השחקנים, ובין השאר הציעו לצדוק צארום, שהיה שחקן חובב, את תפקיד עזרא ג'אנה ("החתול המטפס"). במימון הפקת הסרט השתתפה הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים, עם תקציב של 60 אלף דולר.
בקיץ 1982, השתתף הסרט בפסטיבל סרטים בסיציליה.
וזכה בפרס השופטים בפסטיבל קולנוע בצרפת.
לימים נחשב הסרט לסרט פולחן ישראלי. בשנת 2007, 25 שנים לאחר שהופק, יוצא במהדורת DVD. השקת מארז ה-DVD של "מתחת לאף", נערכה באירוע חגיגי בסינמטק תל אביב. בנוסף יצא לאור תסריטו המלא של הסרט כספר, מלווה בשיחה עם יוצריו ובמאמרים אודותיו.
עלילה.
הסרט, המבוסס על מקרה אמיתי שאירע, מספר את סיפורם של צמד פושעים קטנים: סמי (אורי גבריאל) והרצל (משה איבגי), שגונבים כספת שמורה מתוך מחלק הבילוש בבניין של משטרת ישראל.
צמד הפושעים שמוצאם המזרחי ותרבותם המזרחית ניכרים בהם, זכה לאהדת הקהל והביקורות, והסרט השתתף בפסטיבל קולנוע בצרפת ואף זכה בפרס השופטים בפסטיבל קוניאק. הסרט צולם בחלקו בבניין המשטרה הבריטית ביפו שהיה למעשה באותה העת שלוחת המטה הארצי של משטרת ישראל.
ב-1994 ביים גולדווסר את "מקס ומוריס", מעין סרט המשך ל"מתחת לאף", בכיכובם של איבגי וגבריאל.
קישורים חיצוניים.
הסרט המלא לצפייה ישירה (בתשלום) באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים
טושירו מיפונה
טושירו מיפונה (ביפנית: 三船 敏郎; 1 באפריל 1920 - 24 בדצמבר 1997) היה שחקן קולנוע יפני. היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר לשנת 1956 על משחקו בסרט "שבעת הסמוראים", ומועמד פרס אמי לשחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה האמריקאית "שוגון" בתפקיד של הלורד יושי טוראנאגה לשנת 1980.
ביוגרפיה.
מיפונה נולד בצ'ינגדאו שבסין להורים יפנים. הוא גדל בעיר הסינית דאליין. בנעוריו עבד בחנות הצילום של אביו, שהיה מתודיסט שהיגר מצפון יפן.
למרות שמיפונה גדל בסין הוא גויס לצבא היפני, ושירת ביחידת הצילום האווירי במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1947 מיפונה התקבל לעבודה באולפני טוהו בתור עוזר צלם. אולם, איגוד העובדים היה מורכב מאנשי המפלגה הקומוניסטית שגרמו למיפונה, שהיה שמרן מבחינה דתית, להרגיש שלא בנוח.
באותו זמן, התאגדו חלק גדול מהשחקנים של אולפני טוהו ועזבו אותה על מנת להקים חברת הפקה עצמאית. האולפנים ארגנו תחרות כדי למצוא כוכב חדש. חבריו של מיפונה הגישו מועמדות ותמונה בשמו וללא ידיעתו. הוא עבר את הסינון הראשון, יחד עם 48 אנשים אחרים, מתוך כ-4,000 מועמדים ונבחן בפני קג'ירו יאמאמוטו. מאחר שהורו לו לדמות הלך רוח כועס, מיפונה שאב מניסיונו הצבאי וביצע את הדבר באופן כה משכנע עד שהבוחנים חששו כי יהיה יהיר ובעייתי מכדי שיוכל להשתלב בסרט. מיפונה נשא חן בעיני יאמאמוטו, אשר המליץ עליו לבמאי סנקיצ'י טאניגוצ'י, ומיפונה התקבל לתפקידו הראשון בסרט שין באקה ג'ידאי.
פופולריות.
הופעתו המרשימה, סגנון המשחק המגוון שלו, יכולתו לשחק בשפות זרות ושיתוף הפעולה הארוך שלו עם הבמאי היפני אקירה קורוסאווה הפכו אותו לשחקן היפני הידוע ביותר של זמנו, ולשחקן היפני המוכר ביותר במערב. הוא הרבה לגלם דמויות של סמוראי או רונין גס ומחוספס, ובכך שינה את הסטריאוטיפ האצילי של הסמוראי.
אחרית חייו.
בתחילת שנות ה-80 ייסד מיפונה בית ספר למשחק, "מוסד ללימודי אומנות של מיפונה" (三船芸術学院). בית הספר נסגר אחרי שלוש שנים, עקב ניהול פיננסי לקוי.
מיפונה הפך מוכר ומוערך מאוד בעולם המערבי אחרי ששיחק את טורנגה במיני-סדרה מ-1980, שוגון, המבוססת על הספר שוגון של ג'יימס קלאוול.
בולגרים
ג'ין ובסטר
ג'ין ובסטר (באנגלית: Jean Webster; 24 ביולי 1876 - 11 ביוני 1916) הייתה סופרת אמריקנית, הידועה בעיקר בזכות ספרה "אבא-ארך-רגליים".
חייה.
אליס ג'יין צ'נדלר ובסטר נולדה בניו יורק וגדלה כשהיא מוקפת ספרים, הן בזכות אביה שהיה מוציא לאור והן בזכות אמה שהייתה אחייניתו של הסופר המפורסם מארק טוויין.
הסיפורים הראשונים שכתבה נדפסו כשהייתה סטודנטית במכללת ואסר, אחת המכללות היוקרתיות של אותה תקופה ויועדה לבנות עשירים. ג'ין ובסטר כתבה על חיי סטודנטיות ועל נערות מתבגרות. בבגרותה הייתה פעילה בעניינים חברתיים באמריקה ולחמה למען עניים ולקידום נשים. ובסטר הרבתה לנסוע בעולם וכתבה ספרים ומחזות
ספרה המפורסם ביותר, 'אבא ארך רגליים', שנכתב בעקבות פעילותה למען ילדים חסרי בית, תורגם לשפות רבות והיה לקלאסיקה עולמית. הספר מספר על נערה יתומה שנשלחה לקולג' על ידי מיטיב אלמוני. בספר ניכרות שאיפתה של המחברת לשוויון זכויות האישה ודעותיה הסוציאליסטיות.
ג'ין ובסטר מתה בגיל 39, שעות ספורות לאחר שילדה את בתה הבכורה, שנקראה על שמה.
בולגרים (עם סלאבי)
הבולגרים הם עם סלאבי השוכן בעיקר בחבל הבלקן, בטריטוריה של בולגריה.
הבולגרים (עם טורקי), בהנהגתו של אספרוך, פלשו לחבל הבלקן במחצית השנייה של המאה ה-7 ושיתפו פעולה עם השבטים הסלאביים המקומיים נגד האימפריה הביזנטית. הבולגרים היו חיל הפרשים והסלאבים, שהיו רבים יותר מהבולגרים, חיל הרגלים. במהלך השנים התבוללו הבולגרים בתוך שבעת השבטים הסלאבים, אך שם העם שנוצר, נשאר "בולגרים".
בנוסף לבולגרים החיים בבולגריה קיימים ריכוזי בולגרים גם מחוצה לה.
הבולגרים של הבאנאט.
בחבל באנאט חיים בולגרים שהיגרו לשם מבולגריה לאחר כישלונו של מרד אנטי-עות'מאני ב-1688 ולאחר שורה של מלחמות בין ההונגרים והאוסטרים ובין האימפריה העות'מאנית. לאחר שבולגריה זכתה לעצמאות ב-1878 היגרו חלק מהבולגרים האלה אל מערבה, אך תוצאות מלחמת העולם הראשונה הביאו לשיבה של חלק מהמהגרים לבאנאט.
הבולגרים של הבאנאט שייכים לכנסייה הרומית-קתולית (להבדיל ממרבית הבולגרים שהם אורתודוקסים) ומדברים ניב שהושפע מהסרבית ומהגרמנית.
לפי הערכות לא רשמיות חיים בבאנאט הרומני כ-12,000 בולגרים ובבאנאט הסרבי עוד 3,000.
הבולגרים של מונטניה.
בדרום רומניה, בחבל מונטניה, חיים צאצאיהם של בולגרים שנמלטו מבולגריה בתקופה בה הייתה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, בין המאה ה-15 ובין המאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 הייתה הגירה נוספת של בולגרים, הפעם מטעמים כלכליים. בולגרים אלה מכונים ברומניה בטעות בשם סרבים ורבים מהם מצהירים על עצמם כרומנים, לכן קשה לעמוד על מספרם. דתם של בולגרים אלה אורתודוקסית, כמו דתם של רוב הרומנים. הערכות שונות קובעות מספר של עד מאה אלף בולגרים בחבל מונטניה.
קוטראג
קוטראג היה מנהיג בולגריה של הוולגה לאחר מות אביו, קובראט, בשנת 643 ואח של בטבאיאן, של קובר, של אלצק ושל אספרוך.
קוטראג הנהיג את השבטים הבולגרים שתפסו את הטריטוריות מהן נוצרה בולגריה של הוולגה והמשיך להנהיגה לאחר מות אביו וחלוקת הבולגרים לחמש חטיבות נפרדות המונהגות על ידי חמשת בני קובראט.
ממשיכיו של קוטראג התאסלמו ואיתם תושבי בולגריה של הוולגה.
אספרוך (שליט בולגריה)
אַסְפָּרוּךְ (בבולגרית: Аспарух או אִיסְפֵּרִיךְ (Исперих) היה מנהיג השבטים הטורקים-בולגרים שפלשו לחבל הבלקן, בנו של קובראט ואח של בטבאיאן, קוטראג, קובר ואלצק. נחשב למייסד בולגריה הבלקנית, אשר כונתה בהמשך, האימפריה הבולגרית הראשונה.