הדחתו של מוסוליני פתחה סדרת אירועים שהובילה לאובדן עצמאותה של איטליה, ושלמותה כמדינה ריבונית. הגרמנים פלשו לאיטליה מצפון, סיפחו חלקים ממנה, והקימו בצפונה ממשלת בובות בשם "הרפובליקה של סאלו" בה שלט מוסוליני. אל הדרום פלשו בעלות הברית, שטיפחו אלמנטים איטלקיים אנטי פאשיסטיים, ובאופן פורמלי תמכו בממשלת באדוליו, אך לאחר זמן מה החליפו את באדוליו עצמו ואת שריו באנשים שהתנגדו לפאשיזם מלכתחילה. הצבא האיטלקי פוזר, למעשה, ולא ניסה למנוע את פלישת הגרמנים מהצפון או את נחיתות בעלות הברית בדרום. ב-8 בספטמבר 1943, עם התקרבות הגרמנים לרומא נמלט ויטוריו אמנואלה לברינדיזי.
במצב שנוצר העדיף ויטוריו אמנואלה השלישי לוותר על סמכויותיו, והעבירן לבנו, אומברטו השני. ביוני 1944, לאחר שחרורה של רומא בידי בעלות הברית, ויתר על שארית סמכויותיו ותאריו. לאחר סיום המלחמה הוחלט על משאל עם שיקבע האם תישאר איטליה ממלכה, או שתהפוך לרפובליקה. ב-9 במאי 1946 התפטר המלך באופן רשמי, על מנת לחזק את סיכויי בנו במשאל העם. עם זאת 54% מן הבוחרים החליטו כי על איטליה להפוך לרפובליקה. ובית סבויה נאלץ לעזוב את הארץ.
ויטוריו אמנואלה בחר במצרים כמקום מושבו. ב-1947 מת באלכסנדריה, ונטמן שם. בדצמבר 2017 הועברה גופתו לאיטליה וב־17 בדצמבר 2017 נקבר בכנסייה בויקופורטה בפיימונטה לצד אשתו אלנה שגופתה הועברה לשם יומיים לפני כן מצרפת. נשיאת הקהילה היהודית האיטלקית נעמי די-סניי התייחסה להשבת גופתו לאיטליה כ"מטרידה מאד".
משפחתו.
ב-1896 נישא ויטוריו אמנואלה לאלנה, נסיכת מונטנגרו, בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו. הנישואין עם בת מלך מונטנגרו, שלא הייתה קתולית, אם כי המירה דתה אחרי נישואיה, נועדו למנוע ניוון הגזע שבאה לידי ביטוי בוויטוריו אמנואלה השלישי שנולד מנישואי קרובים.
היו להם 5 ילדים:
הנסיכה יולנדה מרגריטה מסבויה (1901–1986) שנישאה לג'ורג'יו קרלו קאלבי, הרוזן מברגולו.
מפאלדה, נסיכת סבויה (1902–1944) שנישאה לפיליפ, רוזן הסן. מצאה את מותה בהפצצת מחנה הריכוז בוכנוואלד בו שהתה במעצר.
אומברטו השני, מלך איטליה (1904–1983) שנישא למארי ז'וזה, מלכת איטליה.
ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה (1907–2000) שנישאה לבוריס השלישי, מלך בולגריה.
מריה פרנצ'סקה, נסיכת סבויה (1914–2001) שנישאה ללואיג'י, נסיך בורבון-פארמה.
תארים של כתר איטליה.
ויטוריו אמנואלה השלישי, בחסד האל וברצון האומה, מלך איטליה, מלך סרדיניה, קפריסין, ירושלים, ארמניה, דוכס סבויה, רוזן מוריאנה, מרקיז (האימפריה הרומית הקדושה) באיטליה; נסיך פיאמונטה, קריניינו, אונליה, פוירינו, טרינו; נסיך וויקאר נצחי של האימפריה הרומית הקדושה; נסיך קרמניולה, מונטמליאן עם ארבין ופרנצ'ין, נסיך בייליף של דוכסות אאוסטה, נסיך קיירי, דרונרו, קרשנטינו, ריבה דה קיירי, ובאנה, בוסקה, בנה, ברה, דוכס ג'נובה, מונפראטו, אאוסטה, קיאבלזה, ג'נבזה, פיאצ'נזה, מרקיז סלוצו (סלוצ'ס), איווראה, סוסה, של מארו, אוריסטאנו, צ'זנה, סבונה, טרנטסיה, בורגומאנרו, קורג'ו, קאזל, ריבולי, פיאנצה, גובונה, סאלוסולה, רקוניג'י מעל טג'רונה, מיליאברונה ומוטורונה, קאבאלר מג'ורה, מארנה, מודאנה ולנזלבור, ליבורנו פראריס, סנטיה, אליה, צ'נטלו ודמונטה, דסאנה, גמה, ויגונה, רוזן בארג'ה, וילפרנקה, ז'נבה, ניס, טנדה, רומונט, אסטי, אלסנדריה, של גוצ'אנו, נוברה, טורטונה, בוביו, סווסון, סנט'אנתיוכו, פולנזו, רוקאברונה, טריצ'רו, באירו, אוזניה, של אפרטול, ברון וו ופאוצ'יניי, ורצ'לי, גביר פינרולו, של לומלינה, של ולה ססיה, של מרקיזות סבה, על-גביר מונקו, רוקאברונה ואחת עשרה שתים-עשריות של מנטון, פטריק אציל ונציה, פטריק פררה.
מידע נוסף.
ויטוריו אמנואלה היה ידוע גם בשל חיבתו לנומיסמטיקה והיה אחראי להוצאת קובץ שמנה את כל המטבעות שהוטבעו באיטליה מימי האימפריה הרומית ועד לימיו.
סרפדת
סִרְפֶּדֶת (ידועה גם כחרלת ובשמה הלועזי אורטיקריה) היא פריחה אלרגית נפוצה המתבטאת בהופעה פתאומית של חבּורות אדומות בעור. גודל החבורות 5 מ"מ או למעלה מזה, הן מגרדות, ופעמים רבות העור סביבן חיוור. התגובה האלרגית יכולה לנבוע ממגע ישיר עם חומר אלרגני או כתוצאה ממזון או אלרגן אחר, כגון תרופות. לעיתים קרובות הסרפדת היא רק ביטוי עורי לתגובה אלרגית העשויה להתבטא גם בלב או בדרכי הנשימה ולגרום אז לתגובה המכונה אנפילקסיס.
אורטיקריה היא שם נרדף למושג "תפרחת עורית" (hives) תפרחת עורית מורכבת מרבדים מורמים ומגרדים בעור, בעלי צורות, גדלים וצבעים שונים. הם יכולים להופיע בכל מקום על הגוף. לאנשים רבים בעלי אורטיקריה יש גם נפיחויות בעור, מצב זה נקרא "אנגיואדמה" ובדרך כלל מופיע בעפעפיים, שפתיים, איברי מין, לשון, כפות ידיים וכפות רגליים.
תרופות העלולות לגרום לסרפדת הן התרופה לסוכרת אמריל (סופונילוריאה: גלימפריד), פניצילין, אספירין סולפונאמידים ותרופות כנגד אפילפסיה, אבל כל תרופה עשויה לגרום לסרפדת אם החולה המקבל אותה אלרגי כלפיה.
המזונות העיקריים הגורמים לסרפדת הם: חלב, ביצים, בוטנים, אגוזים ודגים, אך כל מזון עשוי לגרום לתגובה אלרגית שתתבטא בחרלת.
סרפדת עלולה להיגרם גם כתוצאה ממועקה נפשית, או דחק (סטרס).
סרפדת (אורטיקריה) יכולה להופיע כתופעת לוואי של החיסון המרובע MMRV (חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח).
הופעת התסמינים.
חַבּוּרוֹת (אזורים מוגבהים המוקפים בסיס אדום) הנגרמות מאורטיקריה יכולות להופיע בכל מקום על פני העור. בין אם הגורם לכך הוא אלרגי או לא, שחרור מורכב של מתווכים דלקתיים, כולל היסטמין מתאי פיטום עוריים, גורם לדליפת נוזל מכלי דם שטחיים.
אנגיואדמה היא מצב הקשור לכך (הנגרם מסיבות אלרגיות ולא אלרגיות), הוא נובע מבצקת ודליפת נוזל לעור המגיעה מכלי דם עמוקים יותר.
נגעים דמויי אורטיקריה הגורמות לכאב, נשארות על העור במשך יותר מ-24 שעות, או משאירות חַבּוּרָה, עלולות להצביע על מצב חמור יותר הנקרא Urticarial Vasculitis.
נגעי אורטיקריה הנגרמים על ידי מגע חד על פני העור (לעיתים מופיעות כקווים על העור), נגרמות בשל מצב שפיר הנקרא Dermatographic Urticaria.
טיפול בסרפדת.
בשלב הראשון, יש לזהות את הגורם האלרגני ולבודד אותו ממגע עם החולה. בשלב השני, ניתן לטפל בתכשירים אנטיהיסטמינים. אם החולה אינו מגיב לתכשירים אלה, ניתן להוסיף טיפול בסטרואידים במינון נמוך או גם טיפולים תרופתיים אחרים המשפיעים על מערכת החיסון.
ה-FDA אישר טיפול בנוגדן IgE, Omalizumab שם מסחרי- זולייר Xolair) לטיפול בחולי סרפדת. בעקבות זה הוכנסה התרופה לסל התרופות בישראל ב-2015 לחולי סרפדת קשים שלא הגיבו לכל הטיפולים עד אז.
מיוריצה
מִיוֹריצָה (רומנית: Mioriţa) היא בלדה עממית רומנית. הבלדה נאספה ממקורות עממיים על ידי וסילה אלכסנדרי ואלקו רוסו באמצע המאה ה-19. וסילה אלכסנדרי פרסם עיבוד של הבלדה ובהמשך פורסמו גרסאות שונות שלה.
המילה "מיוריצה" נגזרה מהמילה הרומנית "מיוֹארה" (mioară), שמשמעותה כבשה צעירה שגילה בין שנה לשנתיים ועוד לא המליטה. "מיוריצה" היא צורה של שם חיבה.
תוכן הבלדה.
באחו רחב ידיים נפגשים שלושה רועים המובילים צאן, האחד הונגרי, השני בן מולדובה והשלישי ממחוז ורנצ'אה. שני רועים, ה"הונגרי" (ungurean - הכוונה לרומני טרנסילבני) ובן מחוז ורנצ'אה, מקנאים בבן מולדובה על איכות כבשיו וכלביו וקושרים קשר להרוג אותו. טליה (כבשה צעירה) ששמעה את השיחה, מדוכאת מאוד, לא אוכלת ופועה ללא הפסק. היא מספרת על הקשר לרועה ומציעה לו לשמור לידו את הכלב האמיץ ביותר, כי בקרוב יבואו השניים להרוג אותו. הרועה נותן הנחיות לטליה מה לעשות, אם וכאשר יהרגו אותו. הרועה מבקש מהטליה שתבקש מרוצחיו שיקברו אותו בקרבת מכלאת הצאן, כדי להיות קרוב לכבשיו ולשמוע את כלביו. הוא מבקש שעל קברו יניחו חלילי רועים שונים, מעץ ומעצם, כדי שהרוח הנושבת בהם תנגן וכך יתאספו הכבשים ויבכו אותו. מהטליה הוא מבקש שלא תספר לכבשים על הירצחו, אלא תגיד שהתחתן עם נסיכה בנסיבות נפלאות, חתונה בה השתתפו השמש והירח, ההרים והברושים, הציפורים והכוכבים. הנחיה מיוחדת מקבלת הטליה מה לספר אם תבוא אישה זקנה לשאול עליו - במקרה זה אמורה הטליה להגיד שהתחתן, אך לא להוסיף את הנסיבות הנפלאות ואת המשתתפים.
הבלדה מבטאת את הקשר בין הרועה לצאן שלו ומשום כך אופיינית לעם הרומני שזה היה עיסוקו העיקרי בתקופת התהוותו. היא נחשבת ליצירת מופת של הפולקלור הרומני. מיוריצה קוטלג ב-1940 על ידי ההיסטוריון הספרותי ג'אורג'ה קלינסקו כאחד מארבעת המיתוסים היסודיים של הספרות הרומנית.
לבלדה כמה גרסאות. באחת מהן, שנאספה ב-1926 במחוז ורנצ'אה, הרועה השלישי שקושר את הקשר עם ה"הונגרי" (הטרנסילבני) נגד המולדבי, הוא יהודי. נוסח זה צונזר בתקופה הקומוניסטית.
בריגדיירו
בריגדיירו הוא כדור שוקולד ברזילאי ומעדן פופולרי בברזיל שנוצר בשנות ה-40 של המאה ה-20, ואשר נקרא מאוחר יותר על שמו של איש הצבא והפוליטיקאי אדוארדו גומס (Gomes). את הבריגדיירו מכינים מחלב מרוכז, אבקת קקאו ומרגרינה בלבד.
אדוארדו גומס היה קצין בדרגת "בריגדיר" (בפורטוגזית: Brigadeiro; בריגדיירו, ומכאן שם המעדן) בחיל האוויר הברזילאי, דרגה המקבילה ל-Rear admiral, ומקבילתה בישראל היא תת-אלוף. גומס נודע בעבור חלקו בדיכוי בריו דה ז'ניירו. לאחר הדחתו של ז'טוליו ורגאס התמודד גומס בבחירות והפסיד פעמיים, בשנת 1946 לגספאר דוטרה ובשנת 1950 לורגס.