מנוע 2 פעימות הוא מנוע אשר מתאים מאוד לרחפות קטנות, בעיקר בגלל היחס כוח למשקל שלו. חסרונותיו העיקריים הן הרעידות החזקות שהוא יוצר, צריכת דלק גבוהה והאמינות הנמוכה שלו.
יתרונותיו של מנוע 4 פעימות מכסות את כל חסרונותיו של מנוע ה-2 פעימות הוא רועד פחות מרעיש פחות חסכוני בדלק ואמין הרבה יותר. אך כבד ומסורבל.
בשנים האחרונות התחילו גם להשתמש במנועי דיזל ברחפות אשר מספק הספק טוב גם בסל"ד נמוך, אמינותו גבוהה מאוד ואין לו בעיה לעבוד במשך הרבה זמן. כמו כן הוא מייצר פחות רעש וצריכת הדלק גם כן נמוכה יותר. חסרונו העיקרי הוא משקלו העצום ולכן משתמשים בו ברחפות בינוניות או גדולות.
ז'וליאנו בלטי
ז'וליאנו אאוס בלטי (פורטוגזית: Juliano Haus Belletti; נולד ב-20 ביוני 1976 בברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי-איטלקי ששיחק בעמדות המגן הימני והקשר.
קריירה.
את הקריירה התחיל בלטי בשנת 1993, במועדון הכדורגל הברזילאי קרוזיירו. כעבור שנתיים, לאחר 22 הופעות במדי קרוזיירו, עבר לסאו פאולו אשר גם היא בברזיל. בלטי שיחק עבור סאו פאולו עד שנת 1999, אז עבר לאתלטיקו מיניירו, שם הצליח לעזור לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה הברזילאית. בשנת 2002 עבר לאירופה, למועדון הכדורגל הספרדי ויאריאל. בשנת 2004 הוא עבר לברצלונה, אחד ממועדוני הפאר של ספרד. ב-17 במאי 2006, בגמר ליגת האלופות, הגיע אחד מהרגעים הגדולים בקריירה של בלטי. חברו לקבוצה, סמואל אטו הבקיע על-מנת לעזור לקבוצתו להשוות את התוצאה ל-1-1. כמה דקות לאחר מכן, בדקה ה-81, קיבל בלטי מסירה מהמחליף השני של קבוצתו, הנריק לארסון והבקיע את שער הניצחון שהחזיר את הגביע לקטלוניה.
ב-22 באוגוסט 2007 חתם בלטי בצ'לסי, לאחר הסכם העברה עם ברצלונה בסכום של 5.5 מיליון אירו. בגמר ליגת האלופות 2008 שותף בלטי כמחליף בדקות הסיום.
ביוני 2011 הכריז על פרישה מכדורגל.
תארים.
ברצלונה
פיג'ו 601
פיג'ו 601 (בצרפתית: Peugeot 601) הוא דגם של רכב צרפתי מתוצרת פיג'ו שיוצר בשנים 1934–1935. יוצרו 3,999 מכוניות בלבד.
הפיג'ו 601, שמשקלו היה 1,300 ק"ג, היה מצויד במנוע בעל שישה צילינדרים בנפח 2,148 סמ"ק. המנוע היה חלש יחסית למשקל הרכב, ומהירותו המרבית הייתה 115 קמ"ש בלבד.
מכונית היוקרה הבאה, עם מנוע 6 צילינדרים, שייצרה חברת פיג'ו לאחר יותר מ-40 שנה הייתה ה-פיג'ו 604.
בית הכנסת אברהם אבינו
בית הכנסת על שם אברהם אבינו נמצא במרכזה של שכונת אברהם אבינו בחברון. בית הכנסת נוסד לראשונה במאה ה-16 ונחרב במאורעות תרפ"ט. מאז שוקם בית הכנסת וכיום הוא משמש שוב לתפילה.
היסטוריה.
בית הכנסת נבנה במאה ה-16 לספירה על ידי קבוצת יהודים ממגורשי ספרד שהגיעו לעיר בהנהגת הרב מלכיאל אשכנזי.
שמו של בית הכנסת לקוח מאגדה המספרת על יום כיפור אחד בו היו רק תשעה יהודים בחברון והיה חסר העשירי להשלמת המניין. בהיכנס החג הגיע יהודי אלמוני ובזכותו נתקיימה בחברון תפילה במניין. במוצאי החג נעלם האיש והופיע שוב בחלומו של החזן בקהילה וסיפר לו כי הוא אברהם. בעקבות אגדה זו נקרא בית הכנסת בחברון בית הכנסת על שם אברהם.
במאורעות תרפ"ט הרסו הערבים את בית הכנסת והקימו במתחם שירותים ציבוריים, מזבלה ודיר עיזים. גם את שאר שרידי הרובע הם הרסו בפקודת מלך ירדן.
אחרי הקמת קריית ארבע, נחשף בית הכנסת על ידי פרופסור בן ציון טבגר והוא פעל לשיקומו מחדש (הוא פעל גם לשיקומו של בית העלמין היהודי של חברון שאף הוא נהרס וחולל על ידי הערבים אחרי הטבח בתרפ"ט). בשנת 1977 שיפץ הממשל הצבאי את בית הכנסת. בית הכנסת שוחזר על פי תמונות ועל פי זכרונות של בני חברון שניצלו בתרפ"ט, וכיום הוא שוב משמש לתפילה. לבית הכנסת הוחזרו ספרי תורה עתיקים שנלקחו ממנו לירושלים לאחר הטבח בתרפ"ט.
בחדרון בקומה התחתונה של בית הכנסת שוכן בית כנסת של קהילת חב"ד בחברון שקנה האדמו"ר האמצעי מחב"ד מכספו. זהו בית הכנסת החב"די העתיק בעולם.
גנגא
שיבוטא
בגדי המלך
בגדי המלך הוא מחזה מקורי מאת נסים אלוני. המחזה נכתב בשנת 1961 כסאטירה מז'אנר "מחזות המלוכה" של נסים אלוני. ניתן לפרש את המחזה כהמשך אקטואלי לאגדת הילדים "בגדי המלך החדשים" (הנס כריסטיאן אנדרסן). המחזה בנוי משלוש מערכות: סתיו, חורף, אביב, כאשר כל אחת מהן מחולקת לתמונות.
עלילה.
מערכה ראשונה - סתיו.
נקודת הפתיחה של המערכה הראשונה היא סופו של סיפור הילדים המקורי. בתמונה הראשונה מאזינים ראש הממשלה זום ועוזרו סזארו לצעקות הרמות של מורד הקורא: "המלך הוא עירום!".
בהמשך מתברר לצופים כי ראש הממשלה עצמו שיתף פעולה עם מורד מארגון המחתרת וביקש ממנו להופיע בפומבי כשהוא צועק "המלך עירום!".
להפתעת המלך, המורד לא נמנה עם ארגון המחתרת כפי שסבר תחילה, אלא מדובר במשורר העונה לשם הקטור אשר החליט על דעת עצמו לזעוק את האמת הפשוטה כאשר נוכח כי המלך אכן עירום. למרות הבלבול, מנצל ראש הממשלה את האירוע ומאלץ את הקטור להציג את עצמו כנציג של ארגון המחתרת. להקטור שני חברים: דמפוני ומארי איתה הוא שואף לקיים קשר רומנטי.
בסוף הסתיו מסתבר כי מאחורי הקלעים פועלים צמד החייטים טורנו וקורבו אשר הגיעו מארץ רחוקה. צמד החייטים זוכים להערצה גדולה של העם והמלך ומטילים אימה על ראש הממשלה.
מערכה שנייה - חורף.
במערכה זו מופעל לחץ על הקטור לשאת את בת המלך, לוסי לאישה כאות מחווה של רצון טוב וחרטה. אולם הקטור דוחה זאת על הסף.
בהמשך מוזמן הקטור לתוכנית אירוח בה הוא צועק שוב "המלך הוא עירום! כולכם עירומים!" (ניתן צו לכל בעלי המשרות הגבוהות "להתלבש" בבגדי המלך).
האירוע הזה משמח מאוד את ראש הממשלה המייחל לנפילת המלך עד בוא האביב.
מערכה שלישית - אביב.
במערכה זו חלה תפנית. המלך נעשה חולה מאחר שלא לבש כסות ממשית על גופו במהלך כל ימות החורף. הקטור הוא המועמד לרשת את כס המלוכה לאחר שנשא לבסוף לאישה את בת המלך. המלוכה משנה את הקטור. הוא זונח את ערכי המוסר שלו ותום ליבו ומשתכר מהכוח שבשררה. המחזה מסתיים באופן טרגי כאשר הקטור הורג את מארי, אהובתו לשעבר כיוון שמרדה במלכותו.
שלוש המערכות מקוריינות על ידי שדר הרדיו בובו פורטונה ושתי זונות בשם מרתה וטרזה.
קרלס פויול
קרלס פויול אי ספורקדה (בקטלאנית: Carles Puyol i Saforcada; נולד ב-13 באפריל 1978 בלה פובלה דה סגור שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני, ששיחק בעמדת הבלם בברצלונה שם שימש קפטן הקבוצה ובנבחרת ספרד.
בשל גופו החסון ושערו הארוך והמתולתל, הוא מכונה "טרזן". במשך תקופה של 15 שנים, שהתפרסה בין 1999 ל-2014, הופיע פויול במדי ברצלונה ב-593 משחקים רשמיים, מה שהופך אותו לשחקן עם מספר ההופעות השישי בגודלו במדי הקבוצה. ב-2004 התמנה לקפטן ברצלונה, ובעשר השנים הבאות זכה עמה ב-6 אליפויות ספרד, ב-3 גביעי ליגת האלופות ובשני גביעי המלך הספרדי. במדי נבחרת ספרד, עמה הגיע ל-100 הופעות, היה שותף לזכייתה השנייה ביורו (2008) והראשונה במונדיאל (2010).
ביוגרפיה.
פויול החל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל המקומית, בעמדת השוער. לאחר שנפצע בכתפו הפך לחלוץ. בשנת 1995, בגיל 17, הצטרף פויול למחלקת הנוער של ברצלונה, "לה מאסיה". הוא הוסט מתפקיד החלוץ לתפקיד הקשר האחורי. בספר "מאחורי דלתות סגורות" שבו סיפורים רבים מההיסטוריה של ברצלונה, מסופר שפויול קיבל ביקורת וספקות רבים מגורמים במחלקת הנוער של ברצלונה, ועלו מחשבות להעבירו לקבוצה אחרת. אף על פי כן, ב-1997 קודם פויול לקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, בה שיחק במשך שנתיים בעיקר כמגן ימני.
ברצלונה.
תחילת הדרך.
הוא החל לשחק בקבוצת הבוגרים של ברצלונה תחת המאמן לואי ואן חאל, שנתן לפויול את הופעת הבכורה שלו ב-2 באוקטובר 1999, בניצחון ברצלונה 2–0 על ריאל ואיאדוליד. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, בה עדיין השתייך רשמית לקבוצת המשנה, שיחק ב-24 משחקי ליגה, עם המספר 32 על גבו. פויול תפס את מקומו של המגן ההולנדי מיכאל רייזיחר, כשלפי דברי הספר "מאחורי דלתות סגורות", זה היה מפני שהמאמן לא היה מרוצה מיכולותיו, ופויול היה ברירת המחדל, בתור שחקן שגדל במועדון. בעונה הבאה, עונת 2000/2001, קודם באופן רשמי לקבוצה הבוגרת והוא שיחק ב-17 משחקי ליגה. במהלך עונה זו הראה פויול את יכולותיו ההגנתיות, בעיקר בשמירה הדוקה על שחקני ההתקפה של הקבוצה היריבה, והמאמן ואן חאל הסיט אותו בהדרגה מתפקיד המגן הימני לתפקיד הבלם.
בעונה הבאה, ב-11 בנובמבר 2001, הבקיע פויול את שערו הראשון במדי הקבוצה הבוגרת, מול אותה קבוצה נגדה ערך את בכורתו - ריאל ויאדוליד. בהמשך העונה כבש פויול במספרת, השער הראשון בניצחון 6–0 על טנריפה ב-2 בפברואר 2002. פויול השתתף באותה עונה ב-35 משחקי ליגה, שבסיומה סיימה ברצלונה במקום הרביעי בלבד. בתחילת עונת 2002/2003 קיבל פויול את החולצה מספר 5, המספר עמו הוא מזוהה יותר מכול במהלך הקריירה שלו. בעונה זו הרגע הזכור ביותר היה במשחק מול לוקומוטיב מוסקבה בליגת האלופות. לאחר ששחקן התקפה של היריבה עבר את השוער ונותר לבעוט לבדו מול השער, פויול התמקם במהירות בינו לבין השער, הדף את הכדור עם החזה ומנע שער, אף על פי שלרוב כדורים כאלה מסתיימים בשער או בעבירת יד.
עם רייקארד - הצלחות ראשונות.
בעונת , כעת עם המאמן פרנק רייקארד, הפך פויול לקפטן השלישי של ברצלונה. לאחר צירופו של הבלם רפאל מארקס המקסיקני, החלו השניים לשחק יחדיו במרכז ההגנה פעמים רבות. בעונה זו ערך 27 הופעות בליגה ושבע נוספות בגביע אופ"א ועזר לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה. במשחק מול ראסינג סנטאנדר ב-16 במאי 2004 הורחק פויול לראשונה בקריירה שלו בברצלונה, בכרטיס צהוב שני.