בוכלר חזר לבודפשט כדי לסיים את לימודי הרבנות שלו, וסיים את לימודיו כרב בשנת 1892. אחר כך נסע לאוקספורד במשך שנה, שם השתלם תחת דודו אדולף נויבאואר, ופרסם חיבור (באנגלית) בנושא "קריאת התורה וההפטרה במחזור תלת שנתי". באותה שנה קיבל משרה כמורה בבית המדרש לרבנים בווינה, שם שימש כמרצה לתלמוד ותולדות ישראל במשך שלוש עשרה שנה.
ב-1906 נתמנה לסגן מנהל בבית המדרש לרבנים בלונדון (Jews' College) ומ-1907 היה למנהל המוסד. במשרה זו כיהן עד סוף ימיו.
ביכלר פרסם ספרים (בעיקר בגרמנית) ומאמרים רבים בכתבי עת, ובספרי יובל.
שימש כאחד מחברי הוועד המפקח של המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים.
ארכיון הכולל תכתובות שלו שמור בספרייה הלאומית .
ספריו (רשימה חלקית).
תורגם בידי נפתלי גינתון, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ו
אחד מספריו שתורגם לעברית – "עם הארץ הגלילי", (תרגם מגרמנית:ישראל אלדד), מוסד הרב קוק, ירושלים, תשכ"ד.
בני יעקן
רפאל קוהן
רפאל קוהן (4 במרץ 1874 קיליה בסרביה - 1 ביולי 1951 תל אביב) היה מומחה לגידול גפנים. מונה כבא כוחו של הברון רוטשילד בזכרון יעקב תפקיד אותו מילא כ-40 שנה.
ביוגרפיה.
קוהן נולד ב-1874 בעיירה קיליה שבדרום בסרביה (כיום אוקראינה) לאביו חיים מאיר הכהן. בילדותו למד ב"חדר" בקיליה ואחר כך, כשעברו הוריו לגור בעיר רוסצ'וק שבבולגריה, למד שם בבית-ספר יהודי-גרמני.
ב-1885 עלה ארצה עם הוריו ושני אחיו והמשפחה התיישבה ביפו.
ב-1892 החל ללמוד חקלאות במקווה ישראל והתמחה בגפנים ויין. עם סיום לימודיו התקבל לשירות הברון רוטשילד בפקידות זכרון יעקב כמומחה לגפנים ויין וכעוזר לפקיד הראשי יוסף בן שימולולאחר שישה שבועות התמנה לסגן מנהל ומדריך נטיעות במושבה מאיר שפיה שם עסק בסלילת הכביש ונטיעת חורשה כחלק מתוכנית לבנית בית הבראה לאיכרים ופועלים שנחלשו מהקדחת.
ב-1899 חזר קוהן משפיה והחל לנהל עבודות נטיעה בזכרון יעקב כעזרה לפקיד הברון יואל (ז'יל) רוזנהק.
ב-1903 נתמנה לנהל את עבודות הברון בחדרה שם עסק נטיעת יערות אקליפטוס, בניהול העבודות ליבוש ביצות כבארה, ובהשבחת הקרקע בביצת כבארה ובפרדס נזלה. בנוסף עזר בהשגחה על הקרקעות בבורג', במרח' (היא גבעת עדה) ובעתלית.
ב-1905 נתמנה למנהל מחלקת החקלאות של יק"א במחוז השומרון ולממלא מקום מנהל האדמיניסטרציה בחיפה. במסגרת סמכותו עזר ב-1914 לקבוצה שהכינה את הקרקע ליסוד המושבה בנימינה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוגלו רוב פקידי יק"א מהארץ וקוהן נשאר יחיד לנהל את המשרד בזכרון יעקב. עם סיום המלחמה סייע לקבוצות שהכשירו את הקרקע במרח' (גבעת עדה), בורג', שוני וזרעוניה (בנימינה).
ב-1924 מונה קוהן, על ידי פיק"א, לאחד ממנהלי העבודה המרכזיים בפרויקט ייבוש ביצות כברה שם ניהל את חפירת התעלות לניקוז הביצות.
ב-1925 ליווה קוהן את הברון רוטשילד בביקורו החמישי והאחרון של הברון רוטשילד בארץ ישראל
ב-1932 נסע קוהן לפריס וביקר את הברון בענייני העבודה. באותה שנה פרש לגמלאות ועבר לגור בתל אביב-יפו.
ב-1951 נפטר בתל אביב והובא ב-10 ביולי למנוחות בבית העלמין בזיכרון יעקב. ב-1962 נפטרה רעייתו רוזה (נולדה 1876) ונקברה אף היא במושבה.
משפחתו.
ב-1897 נישא קוהן לרוזה ניימאן בת רחל וזאב לופו ניימאן, ממייסדי זכרון יעקב. לזוג נולדו 2 בנות:
קוהן ומעמדו בפקידות הברון.
בתקופת הפקידות המוקדמת, הידועה כתקופת האפוטרופסות (1884- 1900), היו רוב פקידי הברון אנשי חוץ שנשלחו מצרפת לשרת במושבות. יחסם הקשה והמתנשא אל המתיישבים יצר הפרדה מעמדית קשוחה בין שתי הקבוצות. לאחר שהמושבות נמסרו לניהולה של חברת יק"א (1900 ואילך, 1924 ואילך חברת פיק"א) המשיך הברון את מעורבותו, אך אופי הפקידות השתנה, ורוב הנציגים היו מעורים יותר בחיי המתיישבים בארץ ישראל. עדיין ניכרה תלותם של המתיישבים בפקידים בכל היבט של חיי העבודה במושבה: ארגון העבודה, הקצאת משאבים והכנסת מיכון חקלאי. בין "עושי דברו של הברון" היו הבדלי מזג וגישה בעיקר ביחסם אל המתיישבים. רפאל קוהן נזכר בכתבי התקופה כאיש שטח מובהק, מדריך חקלאי ומנהל שירד אל השטח והיה מעורה בכל פרטי הביצוע של נטיעת הכרמים והפרדסים ושל ייבוש הביצות. קוהן היה מעורב בהקמת מושבות הבת של זכרון יעקב: בת שלמה, מאיר שפיה, עתלית, גבעת עדה, בנימינה, ופרדס חנה. לנגד עיניו עמד הצורך החיוני לרכוש אדמות ולעבדן במרחב שבין זכרון יעקב לחדרה.
פרויקטים מרכזיים.
ייבוש ביצות הכבארה.
ביצות כבארה השתרעו עד שנות ה-20 של המאה ה-20 במרזבה של מישור חוף הכרמל, סביב נחל תנינים. הביצות היו הגדולות בארץ ישראל לאחר ביצות החולה, והשתרעו על שטח של 6000 דונם. השטח נרכש על ידי חברת פיק"א בשנת 1922, והאגודה השקיעה כרבע מיליון ליש"ט בניקוזו על מנת להפכו לראוי לעיבוד חקלאי כשרפאל קוהן היה אחד המנהלים שמונה לביצוע הפרויקט. לצורך פעולות הניקוז נשכרו פועלים מצריים וסודאנים וכן פועלים משבט ערב אל-ע'וארנה, אשר עבדו במקום בתנאי מחיה קשים וסבלו ממלריה.
קוהן גם היה מעורב בקונפליקט בין פיק"א ואנשי העלייה השלישית שדרשו לשלב יהודים בעבודות הייבוש. ההסכמה לדרישה הביאה פועלים רבים לזכרון יעקב ולמושבה החדשה בנימינה.
פרדס נזלה.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 מונה רפאל קוהן לפקח על העבודות בפרדס נזלה פרדס זה ניטע על ידי חברת יק"א בסביבות 1908 בשטח אדמה מישורי ממערב לזכרון יעקב. בתחילה עבדו בו פועלים ערבים והחל משנת 1912 עולי תימן. בהמשך הועברה הבעלות על הפרדס מיק"א לבעלות פרטית של האיכרים.
מורשת.
ב-2016 הציג מוזיאון העלייה הראשונה בזכרון יעקב תערוכה בשם "נאמנות כפולה" שהורכבה בעיקרה מאוסף צילומים השייך לעיזבונו של קוהן. הצילומים נמסרו לתצוגה על ידי נכדו של קוהן, האדריכל יורם פוגל, המשמש כשומר העזבון.
הערות שוליים.
הבנק האסיאני להשקעה בתשתיות
תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית
תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית (באנגלית: United States Marine Band) היא תזמורת צבאית שהוקמה ב-1798 ומהווה יחידה של חיל הנחתים של ארצות הברית. מאז 1801 נקראת "של הנשיא" (The President's Own). זוהי המסגרת התזמורתית הפעילה הוותיקה ביותר בארצות הברית. הנשיא תומאס ג'פרסון קבע כי התזמורת תנגן בעת השבעת נשיא ארצות הברית והיא מנגנת בכל קבלות הפנים הרשמיות של ראשי מדינות זרות בבית הלבן ובפנטגון, בהלוויות צבאיות וממלכתיות בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ובאירועים אחרים בוושינגטון די. סי.
היסטוריה.
התזמורת הוקמה מתוקף צו הקונגרס של ארצות הברית מיום ה-11 ביולי 1798. בערב ראש השנה האזרחית 1801 הזמין הנשיא ג'ון אדמס את התזמורת לנגן במעונו הרשמי. בהמשך אותה שנה הזמין תומאס ג'פרסון את התזמורת לנגן בעת השבעתו, קבע את המסורת לפיה זוהי התזמורת הרשמית המנגנת בהשבעות הנשיא וטבע את הכינוי הרשמי שלה "של הנשיא" (The President's Own) ולפיכך את היותה התזמורת הרשמית לאירועים ממלכתיים בבית הלבן. התזמורת מנגנת כמעט מדי יום באירועים רשמיים וחברתיים שונים בוושינגטון הבירה.
בתחילה עמדו בראש התזמורת שני בעלי תפקידים, ה-Drum major, שהיה מפקד התזמורת וה-Fife Major שהיה אחראי על המוזיקה והאימונים. בשנת 1861 בוצע ארגון מחדש של התזמורת. תפקיד ה-Fife Major בוטל, ונוצר תפקיד המנצח (מנהיג התזמורת או המוזיקאי הראשי; Leader of the Band/Principal Musician). הראשון שכיהן בתפקיד זה היה פרנצ'סקו מריה סקאלה .
מאז 1891 הונהג סיבוב הופעות שנתי של התזמורת בחודשים אוקטובר-נובמבר ברחבי ארצות הברית. מנהג זה הנחיל מנצחה המפורסם ביותר, המלחין ג'ון פיליפ סוזה.
מבנה.
התזמורת מגייסת לשורותיה נגנים מקצועיים, העוברים מבחנים וכן תחקיר ביטחוני ומבדק גופני. הנגנים הנבחרים מגויסים לשירות סדיר בן ארבע שנים בחיל הנחתים ונחשבים חיילים לכל דבר, פרט לכך שאינם עוברים טירונות ואינם נדרשים למשימות ביטחון. דרגת הבסיס של נגן היא סמל ראשון, כאשר סימן הדרגה בצורת כלי הנגינה העתיק לירה במקום שני רובים מוצלבים. מפקדים, בדרגות קצין או מש"ק נבחרים לרוב מתוך שורות נגני התזמורת, אך יכולים להגיע אליה גם מבחוץ.
הנגנים לובשים מדים, מקטורן אדום עם כותפות לבנות ומכנסיים (לגברים) או חצאית (לנשים) בצבע כחול (להופעה באולם סגור) או לבן (לצעדה). מצבת מלאה של התזמורת כוללת 99 חברים.
תפקיד ייחודי בתזמורת הוא תפקיד ה-Drum major (מנהיג הצעדה), הצועד, נושא שרביט בראש התזמורת בתפקודה כתזמורת צועדת, לראשו ברסקין (כובע בצורת צילינדר גבוה העשוי פרווה). הוא גם אחראי על התפקוד הצבאי של חברי התזמורת, אימוני תרגילי סדר, הופעה ומשמעת. בעל תפקיד זה (קיים מנהיג צעדה ראשי ולצידו ממלא מקום) מגיע לתזמורת כחבר הוותיק ביותר בשורות אחת מעשר תזמורות הצעידה של החיל, אשר המשרתים בהן מגיעים מרקע של שירות צבאי רגיל.
מנצח התזמורת הוא בדרגת קולונל.
התזמורת כוללת גם תזמורת קאמרית המסונפת במקביל לתזמורות הצעידה.
מוזיקה.