האזור שבו שוכנת העיר נכבש על ידי שבטי המהיקן לפני שעזבוהו עם הגעת אירופים ממוצא הולנדי ואנגלי שהקימו במקום יישוב. האנגלים בנו בקרבת מקום בשנת 1691 את "מבצר סרטוגה", על גדתו המערבית של נהר ההדסון. בקרבתו הוקם הכפר שיירוויל, שנודע עד 1831 כ"סרטוגה".
יישוב הקבע האירופי הראשון באזור הוקם בסביבות 1776. המעיינות משכו תיירים, ולכן נבנה במקום בית מלון עבור המטיילים. בונה המלון, גדעון פטנאם, גם פתח שבילים סלולים להקלת ההגעה אל המקום.
קרב סרטוגה, נקודת מפנה במלחמת העצמאות האמריקאית, התרחש 24 קילומטרים דרום-מזרחית לסרטוגה. מוזיאון לזכר קרבות מלחמת האזרחים בשדות שבהם נלחמו.
העיר הוקמה רשמית ב-1819 במערב העיירה סרטוגה. קהילת המקום התאחדה לכפר ב-1826, והאזור כולו הפך לעיר ב-7 באפריל 1915. התיירות התרחבה במהירות החל ב-1832, אז הוקמה מסילת רכבת שהגיעה לעיירה, ותיירים רבים הגיעו על מנת לצפות במעיינות המפורסמים. מלונות רבים נוסדו אז בעיירה כדי לאכסן את התיירים. התיירות התרחב אף יותר עם חיבור מסילת הרכבת לעיר ניו יורק עצמה. במאה ה-19 נפתחו במקום מקומות ספא רבים, ומלונות גדולים, בהם גרנד יוניון הוטל , שהיה באותה תקופה המלון הגדול בעולם.
ב-1863 נפתח במקום מרוץ סוסים מפורסם, שמשך גם הוא תיירים רבים אל העיר. המקום נודע במירוץ המפורסם ובהימורים שנלוו אליו, שהפכו ללא חוקיים בתחילת המאה ה-20, ולכן נסגרו בשנות ה-50 של המאה ה-20 מקומות ההימורים. סגירת תחנות ההימורים וסגירתם של כמה ממלונות העיר הגדולים בשנות ה-50, כולל מלון גרנד יוניון, הותירו את סרטוגה ספרינגס כמעט ללא תיירים.
העיר חזרה להצלחתה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם פתיחת הכביש בין-מדינתי 78, שאיפשר למבקרים מהצפון ומהדרום הגעה קלה הרבה יותר. בנוסף, בניית מרכז אמנויות הבמה סרטוגה (Saratoga Performing Arts Center) משכה גם היא אוהבי מוזיקה קלאסית ומוזיקה פופולרית וכן ריקוד, ותרמה לתחייתה המחודשת של העיר. מושבן של ניו יורק סיטי בלט ותזמורת פילדלפיה הוא בסרטוגה, לצד מוזיקאים ורקדנים נוספים. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ישנה בנייה רבה מאוד במערב ובעיר התחתית של העיר.
בעיר פועל כפר אמנים YADDO. באז הקמתו בשנת 1926 מלגות שהייה בכפר קיבלו מעל ל-6000 אמנים. הרשימה כוללת מקבלי פרס פוליצר, פרס רומא, פרס נובל לספרות פרס מאן בוקר ועוד. בין הסופרים הישראלים ששהו בכפר היו קורינה ולידיה גורדון-קנכט.
תהליך מקרי
ג'ין קילבורן
ד"ר ג'ין קילבורן, (נולדה ב--4 בינואר 1943) היא סופרת, דוברת ויוצרת קולנוע אשר זכתה להכרה בינלאומית על עבודתה בנושא דימויין של הנשים בעולם התקשורת והפרסום, וכן בזכות מחקריה פורצי הדרך אודות אלכוהול וטבק בעולם הפרסום. היא אחראית על החדרת הגישה המכירה בחשיבות חינוך על אוריינות מדיה על מנת למנוע בעיות שלראייתה מקורן בתקשורת המונים מסעות פרסום. היא ערכה הרצאות על הנושא, וסרטיה הדוקומנטריים (כגון "הורגים אותנו ברכות" סדרה) המבוססים על הרצאות אלו, מוצגות ברחבי העולם.
היא בוגרת וולסלי קולג', בעלת תואר דוקטור בחינוך מטעם אוניברסיטת בוסטון, וכן בעלת תואר דוקטור של כבוד שקיבלה ממכללת ווסטפילד, בעבור "מחקרה [ו] התובנות [אשר] הובילו אותנו מתרבות צרכנית לתרבות מודעת."
שנות פעילות מוקדמות.
בשלהי שנות ה-60, ג'ין קילבורן חקרה את הקשר בין עולם הפרסום לבין תחלואה ובעיות בריאותיות בקרב הציבור, כולל אלימות נגד נשים, הפרעות אכילה, וגם התמכרות, והשיקה תנועה לקידום אוריינות מדיה כדי למנוע בעיות אלה. טיעונים ורעיונות אלו, שנחשבו באותה תקופה יוצאי דופן, מהפכניים וקיצוניים, נהיו למיינסטרים כיום, בעשור השני למאה ה-21, והם בעלי תפקיד משמעותי בתכנון תוכניות למניעת תחלואה של משרד הבריאות.
קילבורן הרצתה בכמחצית מכלל מכללות ואוניברסיטאות ארצות הברית, ולעיתים קרובות משמשת כדוברת הראשית במגוון רחב של כנסים, ביניהם כנסים בנושא התמכרויות והקשר לבריאות הציבור, אלימות נגד נשים, אוריינות מדיה ועוד.
ב-1993, ג'ין קילבורן מונתה על ידי שר הבריאות ושירותי הסיעוד הלאומי של ארצות הברית להיות יועצת למועצה הלאומית למלחמה בהתמכרות אלכוהול ואלכוהוליזם. היא התראיינה על ידי ערוצי חדשות מרכזיים רבים כגון זמן, ניוזוויק, הניו יורק טיימס, והשתתפה במאות תוכניות טלוויזיה ורדיו, ביניהם תוכנית היום, 20/20, הכל נחשב, וגם אופרה וינפרי.
בשנת 2004, להקת רוק נשית קנדית, נקראה קילבורן לכבודה . באותה שנה הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ווסטפילד.
בשנים האחרונות, קילבורן התראיינה עבור "פמיניסטיות ששינה את אמריקה 1963-1975", והוא כולל גם מסחר כרטיס מדיה גיבורים אשר "לחגוג האהוב מדיה גיבורים" ככלי הוראה עם הטיפוגרף אמנות יחד עם ביוגרפיה קצרה.
עבודותיה.
תרומתה של קילבורן הותירה חותם בעיקר בהבנת הקשר הישיר בין הדימוי השקרי המוצג בעולם הפרסום והתקשורת לבין בעיות בבריאות הציבור כגון הפרעות אכילה, אלימות, סמים והתמכרות לאלכוהול. באמצעות הרצאות, סרטים ומאמרים, רבים מרעיונותיה שהיו פורצי דרך ומקוריים הפכו לקונצנזוס.
בין המושגים והרעיונות שהגתה ובהם השתמשה נכללים רודנות הדימוי של היופי האידיאלי, הקשר בין חפצון של נשים לאלימות, נושאים של שחרור האישה והפיקוח על המשקל אותם מנצלת תעשיית הטבק לפרסום כשהיעד הוא הקהל הנשי, פילוח של אלכוהוליסטים על ידי תעשיית האלכוהול, רומנטיזציה של תהליך ההתמכרות ועוד רבים אחרים.
קילבורן שימשה כיועצת הארגון המנתחים הכללית , והיא בעלת תואר של כבוד בתפקידה הבכיר בוולסלי מרכזי עבור נשים. היא גם שירתה כיועצת או כחברת דירקטוריון של ארגונים רבים, כולל אקמי (פעולת הקואליציה למען מדיה חינוכית), קרן התיקשורת החינוכית, המועצה הלאומית למלחמה באלכוהוליזם ובתלות בסמים, נדה (האגודה הלאומית לטיפול בהפרעות אכילה) ומרכז המשאבים הלאומי למאבק באלימות מינית.
סרטים דוקומנטריים.
פילמוגרפיה:
השימושים בתרומתה.
עבודתה מצוטטת רבות בעולם האקדמי, הן במחקרים ומאמרים והן מוזכרת בחומרי לימוד של מוסדות אקדמיים ובכיתות הלימוד. טייסון סמית במאמרו שואבי אירוניה: בניית הגבריות בעולם פוסט-פמיניסטי בקמפיין פרסום מצטט את גישתה של קילבורן בעניין האופן בו עולם הפרסום משווק אלכוהול, בפסקה אודות קמפיין בורבון ג'ים בים, אשר התמקד במשיכת קהל היעד הצעיר, הלבן, מהמעמד הבינוני וההטרוסקסואלי. למרות ניסוחו מחדש, סמית מבסס את ביקורתו אודות מסעי הפרסום, על מחקריה וטיעוניה של קילבורן, כאשר מצהיר כי צריכת אלכוהול בדרך כלל מובילה להתמכרות, ומותגי אלכוהול בדרך כלל מפורסמים במטרה ליצור קשר ישיר בין מכור פוטנציאלי לבין המותג עצמו. הרעיון מאחורי מסעי הפרסום הוא ש"מכור הוא הלקוח האידיאלי" וכן, כי "עשרה אחוזים מצרכני אלכוהול, צורכים מעל ל-60% מסה"כ האלכוהול הנמכר." סמית מצטט שוב את קילבורן כשמנתח את הקשר בין שתיית אלכוהול לבין הדימוי של הגבריות. צריכת אלכוהול שנתפסת כ"מרדנית ומסוכנת" וכ"טקס של מעבר להיות 'גבר אמיתי'". ככלל, פרסום אלכוהול מתמקד על סצינות הנעות על "חבל דק בין ההתנהגות פראית לבין התנהגות אנטי-חברתית", כפי שטענה קילבורן, כי מודעות הפרסומת בדרך כלל מציגות שינויים באישיות כתוצאה מצריכת אלכוהול, "נרמול" השינוי, ולעיתים קרובות משייכות את הצריכה להתרסה. מודעת הפרסומת עצמה, שכותרתה חברים אמיתיים, בהשתתפות "הבחור הממוצע' כגון בר frequenter עם טקסט כגון "אם הבחורות לשאול, אנחנו צופים את משחק הכדורגל" ולא באמצעות היפר-גברי תמונה של הגברים, אך מחזקת את ההיפר-גברי הסטריאוטיפ מאז גברים בקמפיין "תקיף ומתריס בצורה של דחיית נשים דרישות".
עבודותיה "הורגים אותנו ברכות" וסדרת "קטלני השכנוע: למה נשים ובנות חייבות להילחם נגד עולם הפרסום המטעה", היוו הבסיס עליו הסתמך הסרט "אישור מחדש של הדימוי האידיאלי: ניתוח קבוצת מיקוד לקמפיין הפרסום ליופי אמיתי". קילבורן הציגה את העובדה שמפרסמים לא ישקיעו מיליארדי דולרים על מודעות פרסום אם אין למסעי הפרסום הללו השפעה מהותית על הצרכנים, תמונה זו הוצגה בסרטה "הורגים אותנו ברכות". על פי סרט זה, מפרסמים מתמקדים בהמצאת אידיאל יופי על מנת להשפיע על דימוי היופי הנשי. בנוסף, מסע הפרסום של חברת "Dove" ליופי אמיתי, הושפעה מעבודותיה של קילבורן, ומסע פרסום זה היה בעל תוכן חינוכי לנשים ברחבי העולם.
בתרבות הפופ.
בנוסף להרצאותיה הרבות ולהשתתפותה בסרטים דוקומנטריים, קילבורן הופיעה בסרט "גברת ייצוגית" אודות הדימוי הנשי בעניי מפרסמים. kidsinthehouse.com בה יש לה סדרת וידאו על עצות הורות, וכן הייתה אורחת בתוכנית האירוח של קייטי קוריק וייעצה לנוער בסיכון.
ביקורת.
בעוד עבודתה של קילבורן, במיוחד סדרת "הורגת אותנו ברכות", שובחה רבות על כך שתיעדה והציגה לעולם את האופן בו תעשיית הפרסום בונה דימוי נשי שאיננו מציאות ויוצרת אידיאל יופי בלתי מושג, עבודותיה ספגו גם ביקורת שלילית.