הוא הואשם בארגון פרעות איסטנבול, מהומות על רקע אתני שהתרחשו ב-6 בספטמבר 1955 וביום המחרת, עת המון פרע ביוונים ובארמנים באיסטנבול, הרג 14 איש לפחות והסב נזק רב לרכוש בבעלות נוצרים. האירועים העלו את חשד הצבא בנוגע לממשל מנדרס שכן היה על הצבא להכניס טנקים לשכונות איסטנבול במטרה להפסיק את השנאה הדתית. למרות הפתיחות והסובלנות שגילה בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות ואף הורה על מעצרם של עיתונאים. מנדרס התיר מחדש למואזין לקרוא לתפילה בשפה הערבית, והצהיר כי ממשלתו תקפיד על עקרונות האסלאם. כמו כן הוא השתמש באמצעי תקשורת להפצת תעמולה. מדיניות זו כמו גם התנכלותו ליריביו הפוליטיים, ובמיוחד למפלגת העם הרפובליקאית, כרסמו בפופולריות שלו בקרב אינטלקטואלים, סטודנטים וגורמים צבאיים אשר חששו לגורלם של עקרונות הכמאליזם ומורשת אטאטורק.
ההפיכה וההוצאה להורג.
בשנת 1960, לנוכח האי-יציבות הפוליטית והכלכלית בתוך טורקיה, ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של טורקיה, ג'מל גירסל, הביע בפני מנדרס את אי שביעות הרצון שלו לנוכח התסיסה הכלכלית. בתגובה על כך, מנדרס פיטר את הגנרל גירסל מתפקידו ואיים לנתק את הצבא מזכויותיו החוקתיות בתור ה"מגן של החוקה הרפובליקנית". ב-27 במאי 1960 תפס הצבא את השלטון, ומנדרס נעצר. הוא הועמד לדין באשמת בגידה, שחיתות ופגיעה בחוקה וכן באחריותו לפרעות איסטנבול. הוא נדון למוות, ולמרות בקשות מצד ראש המדינה החדש, הגנרל ג'מל גירסל להקלה בעונשו, הוא ושניים מחברי מפלגתו הוצאו להורג בתלייה ב-17 בספטמבר 1961. ההפיכה הצבאית נגד מנדרס נעשתה עקב מספר גורמים, בעוד ההתרות הדתיות של ממשלו היו מינימליות, האסון הכלכלי, הקנאות האתנית והדתית והאיומים לנתק את הצבא מחלק נרחב מסמכויותיו החוקתיות היו הגורמים המרכזיים להפיכה. 29 שנים לאחר מכן טוהר שמו, ונמל התעופה של איזמיר, האוניברסיטה באיידן עיר הולדתו, ומספר מוסדות נוספים נקראו על שמו.
מזלג הכפלה
כד&quot;א
י.ל. פרץ
פרעות איסטנבול
פרעות איסטנבול (טורקית 6-7Eylül Olayları - "אירועי 6–7 בספטמבר"; יוונית Σεπτεμβριανά - "ספטמבריאנה") היו פרעות שלפי מספר מקורות אורגנו על ידי המפלגה הדמוקרטית בראשות ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס, ואשר הופנו בעיקר נגד האוכלוסייה היוונית באיסטנבול ב-6 בספטמבר 1955 וביום המחרת. הפרעות פגעו במידה פחותה גם באוכלוסייה הארמנית ובקהילה היהודית, וכן היו להן הדים גם באיזמיר.
רקע.
הסכם לוזאן שנחתם ביום 24 ביולי 1924 סיים באופן רשמי את מלחמת העצמאות של טורקיה ואת מלחמת יוון–טורקיה. ההסכם קבע חילופי האוכלוסייה רחבי היקף בין טורקיה ויוון, אך הכיר בזכותם של 279,988 היוונים שהתגוררו באיסטנבול להמשיך ולהתגורר בבתיהם. למרות זאת, ולמרות ביקורו ההיסטורי של אלפתריוס וניזלוס בטורקיה ב-1930, ביקור אשר הוביל לחתימת ההסכמה הבלקנית ב-9 בפברואר 1934 לה היו שותפות גם טורקיה ויוון; הלכה האוכלוסייה היוונית בעיר והתדלדלה בשל זרם הגירה קבוע למדי של יוונים שהיגרו ממנה ליוון ולארצות אחרות. ב-1955 נותרו כ-80,000 עד 100,000 יוונים באיסטנבול.
ב-1954 עוד ביקר נשיא טורקיה ג'לל באייר ביוון והגדיר את יחסי שתי המדינות כדוגמה לדו קיום למרות היסטוריה של חוסר אמון הדדי, אך בראשית 1955 החל המצב בקפריסין להתדרדר ועימו גם יחסי טורקיה ויוון. יורגוס גריווס (Γεώργιος Γρίβας) הקים את "ארגון הלוחמים הקפריסאים הלאומי" (EOKA, Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών) והחל בהתנגדות אלימה לשלטון הבריטי באי, מתוך כוונה מוצהרת להביא לסיומו ולאיחוד האי עם יוון (Ένωσις). יחסי הקהילות היוונית והטורקית באי הורעו, וב-28 באוגוסט 1955 טען מנדרס בנאום כי היוונים בקפריסין מתכננים לטבוח בתושביה הטורקים. המצב הכלכלי הירוד בטורקיה ושחיתות השלטון תרמו לאווירה של חוסר שקט ולהתדרדרות בפופולריות של מנדרס.
הפרעות.
בבוקר יום 6 בספטמבר 1955 דיווח הרדיו הטורקי כי פצצה התפוצצה בקונסוליה הטורקית בסלוניקי, וכתוצאה מכך נהרס גם הבית הסמוך לה ואשר בו נולד מוסטפא כמאל אטאטורק. גם העיתונים הזדרזו ויצאו במהדורה מאוחרת לרגל האירוע, ודי היה בכך, באקלים הטעון ששרר בעיר כדי להצית את המהומות שהופנו כנגד האשמים בפיצוץ - היוונים. לפי המקורות הטוענים כי הפרעות אורגנו על ידי הממשלה, נשלחה הפצצה מטורקיה על ידי שירותי הביון של המדינה. עוד, כך נטען על ידי מקורות אלה, סומנו בתי טורקים באיסטנבול בדגלי הלאום לפני האירוע, רשימות יעדים הוכנו מבעוד מועד וחלק מהפורעים הובאו באופן מאורגן לעיר ממקומות אחרים.
האירוע נמשך כתשע שעות, וגבה את חייהם של לפחות 13 יוונים, ביניהם שני כמרים, וארמני אחד, אשר מצאו את מותם בזמן האירוע או לאחריו כתוצאה ממעשי תקיפה והצתה. 32 יוונים נפצעו באורח קשה ולמעלה מ-5,000 בתים, כנסיות ובתי עסק נפגעו או נהרסו. הנזק לרכוש הוערך בכ-25 מיליון דולר על ידי ממשלת טורקיה וב-500 מיליון דולר על ידי ממשלת יוון. הערכות של גורמים בלתי תלויים נעו בין 150 ל-200 מיליון דולר.
תוצאות.
התוצאה הישירה של הפרעות הייתה הגברת קצב הגירת היוונים מאיסטנבול, וב-1965 הוערך מספרם ב-48,000 איש בלבד. ממשלת מנדרס טענה כי הפרעות היו מעשה ידיהם של פעילי שמאל, אולם במשפטים הצבאיים שנערכו לאחר ההפיכה הצבאית ב-1960 הואשמו ראשי המפלגה הדמוקרטית ומנדרס בראשם באחריות להם. פסק הדין קבע כי מנדרס עודד תחילה את המעשים אך לאחר מכן איבד את השליטה במצב. מנדרס ושניים נוספים מבין חברי מפלגתו הוצאו להורג, אך זאת בשל האישומים האחרים שבגינם עמדו לדין - בגידה, שחיתות ופגיעה בחוקה. בכל אופן, העמדה הטורקית הרשמית המכירה באחריות ראש הממשלה לפרעות איסטנבול (גם אם בעיקר בכובעו כאיש המפלגה הדמוקרטית), היא בהחלט יוצאת דופן בנרטיב הלאומי בעניין פעולות איבה על רקע אתני שהתרחשו במדינה במהלך המאה ה-20.
פז (סוכריות)
פז (PEZ) הוא מותג של התקן סוכריות מכני (פז דיספנסר) או בובת פז ולסוכריות המותאמות לו (סוכריות פז). השם PEZ נגזר מהמילה הגרמנית Pfefferminz – פפרמינט - (מנטה) שהיה הטעם הראשון של הסוכריות שיוצר. ראשיתו של הפז באוסטריה ב-1927 כאשר אדוארד הס השלישי החל בניסיונות לשימוש בשמן מנטה בייצור ממתקים. במהלך ניסיונותיו הוא המציא סוכריית מנטול פחוסה ודחוסה שזכתה לשם "PEZ".
התקן הסוכריות.
ההתקן המיוחד לסוכריות הפז הומצא במפעלו של הס על ידי אוסקר אוקסה (Oscar Uxa). בתחילה יועד הפז לקהל היעד הבוגר, בעיקר למעשנים כתחליף לעישון. ניתן היה לשאתו בכיס הבגד ולשלוף סוכרייה בודדת בכל פעם שיצר העישון גבר. מלחמת העולם השנייה פגמה ביכולת הייצור של המפעל, אולם בראשית שנות החמישים ניסה הס את מזלו בשיווק הפז בארצות הברית. לצורך כך הותאמו טעמי הסוכריות לטעמם של ילדים וההתקנים יוצרו בתוספת של דמויות דוגמת: סנטה קלאוס, מיקי מאוס ואסטרונאוט, בדומה לאפיונם הנוכחי כבובות פז. כאשר הפז קיבל דמות וטעמים לילדים נשכחה העילה האמיתית לייצורו (תחליף לעישון) והוא הפך ללהיט בקרב ילדים ומבוגרים.
כיום סוכריות הפז וההתקנים הנלווים להם נפוצים ברחבי העולם ואף מיובאים לישראל ונמכרים בקיוסקים, במכולות ובסופרמרקטים.
בשנת 2007 צוינו שמונים שנים לראשיתו של הפז. לרגל האירוע מפעל הפז הקים אתר אינטרנט מיוחד והוציא מחדש סדרות של פז שיוצרו בעבר. במהלך חמישים השנים האחרונות יוצרו אלפי דמויות פז שונות שיוצאות על-פי רוב בסדרות של דמויות מסרטי דיסני, האחים וורנר, מלחמת הכוכבים, גיבורי-על.
חברת פז מתייחסת לא רק לדמויות מתרבות הקומיקס והאנימציה, אלא גם לאירועים היסטוריים וחברתיים. לדוגמה, הוצאת סדרת פזים שנועדה להנציח את פועלם של כוחות ההצלה - משטרה, כבאות, רפואה וצבא, גברים ונשים שהצילו אנשים מתוך הריסות ההתקפה על מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר, ואף חלקם שילמו במהלך פעולות ההצלה בחייהם.
חברת פז יצאה גם בסדרות פז המנציחות אישים דוגמת אלביס פרסלי לציון שלושים שנה למותו. הפזים יצאו בקופסה מהודרת המכילה גם תקליטור עם שלושה משיריו של פרסלי בשלוש תקופות של הקריירה שלו; שלוש בובות פז המייצגות כל אחת תקופה בחייו.
מחיר מתקן פז/בובת פז ממוצע הוא כשלושה דולר והוא מיוצר לעיתים במספר מוגבל של פריטים. ריבוי הדמויות וההשקעה בעיצובם הפך את בובות הפז לפריט אספנים מבוקש על ידי מאות אלפי אספנים ברחבי העולם. חלקם מוכנים לשלם מאות ואף אלפי דולרים למתקן בודד למען השלמת סדרה. בישראל מצויים מספר עשרות של אספני פז. בשנת 2006 התקיים מפגש אספנים ארצי ראשון בקיבוץ שדות ים.
בובת "פז".
ההתקן (פז דיספנסר) הוא התקן מכני, עשוי פלסטיק אשר יכול להכיל בתוכו סוכריות מותאמות להתקן. ישנם התקנים בגדלים שונים, ממיני פז (שמיוצר ביפן) ועד פז ענק בגודל של 12 אינץ' (כ-30 ס"מ). מידותיו של התקן הפז הסטנדרטי כ-10 ס"מ והוא התקן הפז הרווח בעולם וגם זה המיובא לישראל.
ההתקן בראשית ימיו לא הכיל דמות והיה בגודל ובצורה המזכירה מצית. את החידוש המשמעותי הראשון למתקן העניק הממציא האוסטרי אוסקר אוקסה. החידוש היה בכך שניתן היה לשלוף מן המתקן סוכרייה בודדת אחת בכל פעם.
כיום כאשר על-גבי מדפי הממתקים מגוון עצום של מתקני סוכריות בצורות ובגדלים שונים נראה מתקן "הפז" עניין של מה בכך, אולם בשנות ה-30 של המאה ה-20 היה במתקן מן החדשנות והמודרניות.
חברת פז מייצרת סוכריות פז בלמעלה מ-25 טעמים ובהם תפוח, דובדבן, קולה, ענבים, ותות-שדה.
טעמים.
לאורך השנים פז יצאו בשלל טעמים הכוללים:
מפלצות וחיות אגדתיות
ג'לל באייר