הפקולטה למדעי תרבות.
הפקולטה ללימודי תרבות כוללת אחת עשרה מחלקות בתחום מדעי הרוח והחברה, ומרכז פקולטה אחד.
הפקולטה לכלכלה.
תחום העיסוק העיקרי של הפקולטה הוא מנהל עסקים, והוא נחקר בשילוב עם משפטים, סוציולוגיה, כלכלה לאומית וגאוגרפיה (גם כלכלית).
הפקולטה למחקר בינתחומי ולהוראה.
הפקולטה למחקר בינתחומי ולהוראה (IFF) עוסקת בפיתוח של מחקר, הוראה וארגון. מטרתה היא לטפל בבעיות חברתיות נבחרות, באמצעות תכנון תהליכי מחקר ולמידה מתאימים.
הפקולטה למדעי טכניים.
הפקולטה עוסקת במחקר ובהוראה בתחומי מדעי המחשב, טכנולוגיות מידע ותקשורת ומתמטיקה הנדסית, והוקמה בינואר 2007. היא פוצלה מתוך הפקולטה "לכלכלה ולמדעי המחשב", וכוללת תחומי מחקר שלא נחקרו במסגרת הפקולטה הקודמת. בסך הכל מורכבת הפקולטה מתשע מחלקות ומציעה ארבע תוכניות המעניקות תואר בוגר אוניברסיטה, ארבע תוכניות המעניקות תעודת מוסמך אוניברסיטה, שתי תוכניות לדוקטורט ושתי תוכניות הכשרה למורים.
הולודומור
הוֹלוֹדוֹמוֹר (באוקראינית: Голодомор, "רצח באמצעות רעב" או "הרעבה עד מוות") היה רעב המוני שהתרחש באוקראינה בין השנים 1932–1933. ההולודומור הוא האסון הלאומי הגדול ביותר שפקד את אוקראינה בהיסטוריה המודרנית. מספר המתים לא ידוע, וההערכות נעות בין 3 ל-10 מיליון מתים.
ההולודומור היה חלק מהרעב הסובייטי, שהתרחש בכל ברית המועצות, אך השפיע ברובו על אזור מרכז אוקראינה, שלא כמו ברעב הקודם באוקראינה (1921–1923) וברעב שהיה אחריו (1946–1947), בהם נפגע אזור דרום אוקראינה, אזור בו הבצורת היא תופעה מוכרת.
חלק מהחוקרים המודרניים רואים את הרעב כמדיניות מכוונת של הממשל הסובייטי, בראשות יוסיף סטלין, ולא כתוצאה של תופעות טבע או כישלון התכנון המרכזי. לפי חוקרים אלה, ההולודומור תוכנן על ידי הסובייטים כדי לפגוע בלאומיות האוקראינית.
מקור השם.
המונח "הולודומור" מגיע מהמילים "הולוד" (голод) – "רעב", ו"מור" (мор) – "מגפה", או, באופן דומה – מהמונח 'Морить голодом', שפירושו "להרעיב", "להמית ברעב".
הסיבות והתוצאות.
בשנות העשרים של המאה העשרים, בראשית ימיה של ברית המועצות, המפלגה הקומוניסטית עודדה ייצוגיות של המיעוטים בכל דרגות השלטון. האוקראינים נהנו מעשור של תחיית התרבות הלאומית, חיזוק הזהות הלאומית, ביסוס הייחודיות והקמת אליטה חברתית. עד לתחילת שנות ה-30 התפתחות זו הדאיגה את הממשל הסובייטי, שראה סכנה העדפת הלאומיות האוקראינית על פני האידאולוגיה הסובייטית. בתחילת שנות ה-30, מדיניות האוקראיניזציה הוחלפה ברוסיפיקציה, שהביאה לתסיסה באזורים המיושבים על ידי אוקראינים.
בד בבד הוחדרה מדיניות הקולקטיביזציה של החקלאות. הקולקטיביזציה התקבלה בחוסר אהדה בקרב החקלאים. כל עוד הייתה התנדבותית, מעט מאוד חקלאים הצטרפו לחוות שיתופיות. לכן הממשל החל להפעיל לחץ גובר והולך על החקלאים. לבסוף בשנת 1929–1930 עשרות אלפי פקידים סובייטים נשלחו לאזורי הכפר כדי לזרז את התהליך. עד לשנת 1932 כ-69% ממשקי הבית היו מאוגדים.
באותו הזמן נשלחו ה"עשרים וחמישה אלפים", עובדי תעשייה בולשביקים, כדי לעזור בניהול החוות השיתופיות. ציפו מהם לחסל את ההתנגדות לקולקטיביזציה. זאת באמצעות מדיניות הדה-קולאקיזציה - מאסרים של "קולאקים". הקולאקים היו לכאורה איכרים אמידים שהתנגדו למשטר והחזיקו בתבואה. למעשה המונח "קולאק" הודבק לכל אדם שהתנגד לתהליך הקולקטיביזציה, ללא קשר לאיתנותו הכלכלית. כ-300 אלף אוקראינים סבלו ממדיניות זו, כשישית מ-1.8 המיליונים שהוגדרו כ"קולאקים".
הקולקטיביזציה הובילה לירידה בתוצר החקלאי. משום שאוקראינה הייתה אזור חקלאי ברובו (בה הופקה כמחצית מהחיטה באימפריה הרוסית), התוצאות במדינה היו הרות גורל ודרמטיות במיוחד. בקציר 1932 תוכננו להיאסף כ-29.5 מיליון טונות על ידי המדינה מתוך תוצר של 90.7 מיליוני טונות. עם זאת, התוצר היה של 55–60 מיליון טונות, ולכן המדינה אספה רק 18.5 מיליון טונות.
גזר דין מוות.
ב-7 באוגוסט 1932 הממשל הסובייטי העביר חוק שעל פיו על כל גנבה של רכוש ציבורי בברית המועצות יוטל גזר דין מוות. החוק היה רחב במיוחד וכלל כל לקיחה של תבואה על ידי האיכרים לשימוש עצמי. למרות זאת החוק לא נאכף בצורה קשה ונערכו בו שינויים. ב־16 בספטמבר 1932 הפוליטבירו שינה מעט את החוק וקבע כי על גנבה בהיקף קטן של הרכוש הסוציאליסטי לא יינתן גזר דין מוות. לעומת זאת, נקבע כי על חברות בארגון שפועל באופן שיטתי להרס של רכוש השייך למדינה, יוטל עונש מוות. קולאקים, ללא קשר לחברותם בקולחוז, אשר מארגנים התנגדות או לוקחים בגנבה רכוש קולחוזי ותבואה, יש להרוג. עובדי הקולחוז אשר גנבו רכוש או תבואה השייכת לארגון עלולים היו לקבל עד 10 שנות מאסר. גזר דין מוות הוטל רק על גונבים באופן שיטתי.
השלכות.
בשנת 1932 כאשר היה ברור שאספקת התבואה הייתה נמוכה מההערכות של הממשלה, הואשמו ה"קולאקים", הלאומנים והפטליוראים בהפחתה של התוצר החקלאי. לפי הדוח של נשיא בית המשפט העליון ב-15 בינואר 1933 כ-103 אלף בני אדם הואשמו בגנבה. 79 אלף מהמקרים הועברו לטיפול בית המשפט: 4,880 נידונו למוות, 26,086 ל-10 שנות מאסר ו-48,097 לעונשים אחרים.
ויאצ'סלב מולוטוב שהיה ראש ועדה מיוחדת, נשלח לאוקראינה כדי למלא אחר אכיפת החוקים ומילוי המכסה. צו סודי שהוצא ב-9 בנובמבר קבע שעל ארגוני הביטחון הסובייטים להגביר את האפקטיביות. מולוטוב ציווה גם שאם לא תישאר תבואה בכפר יש לקחת כל מזון אחר הקיים, בכפר.
ב-6 בדצמבר הותקנו חוקים חדשים אשר הטילו את הסנקציות הבאות על הכפרים האוקראינים שנחשדו בתת-ביצוע של תהליך איסוף התבואה: איסור על אספקת מוצרים או אוכל לכפרים; החרמת כל מוצר למאכל או תבואה שנמצא באזור; איסור על מסחר כלשהו; החרמת כל המשאבים הפיננסים. מחזיקי תבואה או הסוחרים בה נשפטו, והאכיפה נעשתה בעזרת "בריגדות ההלם" שביקרו לעיתים קרובות בכפרים כדי לאסוף את התבואה. מעשים אלו נעשו ללא התחשבות באיכרים, ובאם הם שמרו מספיק אוכל להאכיל את עצמם או לזריעה עבור הקציר הבא.
הרעב השפיע בעיקר על האוכלוסייה הכפרית ובניגוד לרעב הקודם שנוצר בעקבות בצורת והרעב שבא אחריו בשנת 1947, הרעב של 1932–1933 באוקראינה לא נוצר מהתמוטטות התשתיות או ממלחמה אלא כתוצאה מהחלטות מנהליות ופוליטיקה מכוונת. התוצאות היו קטסטרופליות: תוך מספר חודשים אחד האזורים הפוריים ביותר בעולם, סבל מרעב כללי.
מספר הקורבנות.
מספר הקורבנות של ההולודומור אינו ידוע במדויק. בנאום של ויקטור יושצ'נקו בפני הקונגרס של ארצות הברית בשנת 2005 הוא טען שההולודומור גבה את חייהם של 20 מיליון בני אדם. לאחר מכן, במאמר בוול סטריט ג'ורנל בשנת 2007, הוא תיקן את דבריו וטען שנספו בין 7 ל-10 מיליון אוקראינים.
במשך השנים ניתנו הערכות של היסטוריונים לפיהן נספו בין 3 ל-10 מיליון אוקראינים. על פי מסמכי ארכיון מברית המועצות מתו בהולודומור לפחות 2.7 מיליון בני אדם. כמיליון מתוכם היו מקרים של תמותת תינוקות. היסטוריונים מודרניים בדקו את נתוני הארכיון והתאימו אותם לנתונים של סקרי אוכלוסין שנעשו באותה תקופה. על פי חישוביהם, מספר הנספים הוא כ־3.2 מיליון.
עמדות בינלאומיות כיום.
על אף שהיסטוריונים לא הגיעו להסכמה אם המדיניות המכוונת שהובילו הסובייטים מתאימה להגדרה של "רצח עם", היו מדינות שהגדירו אותו ככזה, בהן:
אוסטרליה,
איטליה,
אנדורה,
אסטוניה,
אקוודור,
ארגנטינה,
ארצות הברית,
גאורגיה,
הונגריה,
הוותיקן,
לטביה,
ליטא,
מקסיקו,
ספרד,
פאראגוואי,
פולין,
פרו,
צ'ילה,
צ'כיה
קולומביה
וקנדה.
מצד שני, רוסיה מסרבת בכל תוקף לתת לרעב את ההגדרה רצח עם, וטוענת שמדובר בהשלכה של הקולקטיביזציה שממנה סבלו כל עמי ברית המועצות.
החלטה ברוח דומה קיבלו גם גרמניה וסלובקיה.
עמדה דומה הביע גם ארגון אונסק"ו, שבהחלטתו נאמר ש"אין לראות בהולודומור פעולה מכוונת נגד העם האוקראיני, בשל העובדה שמהרעב סבלו גם עמים אחרים בברית המועצות". התנגדותה הנמרצת של רוסיה מנעה עד כה גם דיון בנושא בעצרת הכללית של האו"ם. בשל עמדה זו של המוסדות הבינלאומיים, ישראל הביעה את הכרתה בהולודומור, אך לא כ"רצח עם", זאת למרות בקשה מפורשת של נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו בביקורו בישראל.
בנובמבר 2006 הועבר חוק בפרלמנט האוקראיני, שעל פיו הכחשת רצח העם האוקראיני היא עבירה על החוק באוקראינה.
ב-3 ביולי 2008 הכיר הפרלמנט של האיחוד האירופי בהולודומור באוקראינה, אך סירב לדון בהצעה להכיר בו כרצח עם.
נכון ל-2011, קבעו 13 מדינות כי הרעב היה למעשה רצח עם שתוכנן על ידי השלטון הסובייטי בראשותו של סטלין, וזאת על מנת להטיל טרור על העם האוקראיני ולמנוע בכך התקוממות אפשרית בעתיד.
בשנת 2008 נפתח בקייב מוזיאון הקרוי אנדרטת הזיכרון לציון קורבנות הרעב ההמוני באוקראינה, ובשנת 2010 קיבל מעמד של מוזיאון לאומי.
Microsd
דויד נלבדיאן
מ.ק. 77
מ.ק. 77 הוא השם שניתן בצה"ל למכשיר קשר מדגם AN / PRC 77, מכשיר קשר נייד מתוצרת ארצות הברית המשדר שמע באפנון תדר, (FM) בתחום התג"מ (תדר גבוה מאוד) (VHF).
אף על פי שפותח בשנות ה-60 ומאז נעשתה התפתחות טכנולוגית משמעותית בתחום התקשורת, המכשיר שימש בצה"ל כ-40 שנה, והוא בשימוש עד היום בארגונים שונים, בהם הצבא האוסטרי ותנועות נוער טרום-צבאיות באוסטרליה (המשתמשים בו לאימון ולמידה על מכשירי קשר). המכשיר נחשב לאמין מאוד ועמיד בתנאי סביבה קשים..
היסטוריה.