בצורתה המודרנית, פתיחת רטי מתייחסת רק לקומבינציה של פ-ו3 ו-ג4 של הלבן עם ד5 של השחור בין מהלכי הלבן, כאשר האחרון מבצע פיאנקטו עם רץ אחד לפחות ולא משחק מהלך מוקדם של ד4.
לאחר 2.ג4 (קוד A09 ב-ECO) אפשרויות הבחירה של השחור הן:
אם השחור מכה את חייל הלבן, אזי בצורה דומה לגמביט המלכה הנרצה, 3.ה3 או 3.ה4 הן תגובות משיבות איזון עם יתרון קל ללבן בפיתוח הכלים. גם 3.פ-א3 או 3.מה-א3+ נחשבות כתגובות אפשריות של הלבן. המגוון העשיר של אפשרויות הבחירה של הלבן מגביל ומקטין את הפופולריות של 2... ד:ג4.
הגנה הודית של המלכה
הגנה הודית של המלכה (אנגלית: Queen's Indian Defence או בקיצור: QID) היא פתיחת שחמט היפרמודרנית המהווה את אחת הוראיציות של ההגנה ההודית ומוגדרת על ידי המהלכים הבאים:
3... ב6 מגדיל את שליטת השחור על 2 המשבצות הבהירות שבמרכז (ד5 וה4) על ידי הכנה לפיאנקטו של רץ המלכה (ומכאן שמה של הפתיחה). כמו בהגנות הודיות אחרות, השחור מנסה לשלוט במרכז עם כלים מרחוק (סגנון היפרמודרני), במקום לאכלסו ישירות עם רגלים (סגנון קלאסי).
על ידי המהלך 3.פ-ו3, מסיט הלבן את השחור משימוש בהגנה נימצו-הודית עם 3.פ-ג3 ר-ב4. הגנה הודית של המלכה נחשבת ל"אחותה" של פתיחת השחמט, הגנה נימצו-הודית, שכן מטרת שתיהן היא לסכל את מאמצי הלבן להשגת שליטה במרכז עם הזזת רגלי המלכה מ-ה2 ל-ה4. שתיהן נחשבות לתגובות אופטימאליות של השחור ל-1.ד4.
באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), הגנה הודית של המלכה מסווגת בקודים E12-E19.
הקו המרכזי: 4. ז3.
4. ז3 (קודים E15-E19 ב-ECO) נחשב במשך זמן רב למהלך הפופולרי ביותר של הלבן כנגד הגנה הודית של המלכה. מהלך זה מהווה הכנה לפיאנקטו של רץ המלך הלבן ומתחרה עם השחור על השליטה בערוגות האלכסון הארוך הבהיר. התגובה הסטנדרטית שחור עד סוף שנות ה-70 הייתה 4... ר-ב7, אך מאז הקו המקובל הפך ל-4... ר-א6. אפשרות שלישית נדירה היא 4... ר-ב4+, שמטרתה היא להחליף את רץ המלך השחור עם רץ המלכה הלבן אך מהלך זה אינו פופולרי שכן הוא מותיר את השחור בעמדה פאסיבית.
הקו הישן: 4... ר-ב7.
הקו הקלאסי של הגנה הודית של המלכה שוחק החל משנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-80 וכלל לרוב את רצף המהלכים הבא:
ללבן יש יתרון מרחבי אך לשחור יש מגוון תגובות אפשריות כגון:
מהלכים אלו נוטים לאזן את המשחק ועל כן החל משנות ה-80 השחור משתמש לעיתים בקו הקלאסי (4... ר-ב7) כאסטרטגיית תיקו. על מנת לערער איזון זה, הלבן סוטה לעיתים מהרצף המקובל באחת מהדרכים הבאות:
הקו המודרני: 4... ר-א6.
בקו המודרני של הגנה הודית של המלכה (4... ר-א6) השחור מאיים על הרגלי הלבן בערוגה ג4. הלבן יכול להגן על החייל על ידי אחד מהמהלכים הבאים:
אך כל אחד מהצעדים הללו מצמצם את שליטת הלבן על הערוגה ד4 ונענה על ידי השחור עם קידום רגלי מג7 לג5 ולכן, 5. ב3 הוא התגובה הנפוצה ביותר של הלבן. [3] עם זאת, מהלך זה (5. ב3) מחליש את אחיזת הלבן במשבצות הכהות והשחור יכול לנצל זאת בשחקו 5... ר-ב4+.
אם הלבן ממשיך עם 6.פ-ד2? (קידומו של הפרש מערוגה ב) הוא מפסיד כלים לאחר 6... ר-ג3 7. צ-ב1 ר-ב7 ונפילה במלכודת 8... ר-ה4.
ההמשך הטוב ביותר עבור הלבן הוא 6. ר-ד2. עם זאת, לאחר 6... ר-ה7 7. ר-ז2 ג6 השחור יכול לקדם את הרגלי מ-ד7 לד5 ולתקוף את הרגלי הלבן בערוגה ג. אם הלבן ישחק ג:ד5 אז השחור יוכל לאזן עם ... ה:ד5 . לכן, הלבן בדרך כלל משחק 8. ר-ג3 כדי להגן על ערוגה זו והקו המודרני הראשי ממשיך באופן הבא:
השח שמבצע השחור משפיע עד כדי פיתוי רץ הלבן ל-ג3 ובכך מושגת חסימה של ערוגה ג. זהו הרעיון המרכזי של הקו המודרני של הגנה הודית של המלכה, אשר הפך לקו חשוב ופופולרי אצל רבי אמן החל משנות ה-80.
לאחר 5. ב3, גם לשחור יש כמה חלופות אשר הנפוצה שבהן היא:
אם הלבן ממשיך עם 8. פ-ג3, השחור יחליף את רץ המלכה בפרש הלבן כדי להגביר את שליטתו על המשבצות הבהירות המרכזיות וימשיך לשחק בצד המלכה עם מהלכים כגון: ...א4 ו-...ב5.
לאחרונה, כמה רבי אמנים, ביניהם: וסלין טופאלוב ומגנוס קרלסן, פתחו עם הגנה הודית של המלכה ושיחקו כלבן את המהלך 5. מה-ג2. הרעיון הוא להביא את השחור לשחק ...ג5, כאשר הרצף האופייני הוא:
הלבן מקריב את הרגלי עם 7. ד5! אך לאחרונה מקבל ניקוד גבוה עבור מהלך זה בניגוד למקובל בעבר.
קווים אחרים.
ללבן יש מספר אפשרויות אחרות:
4. א3.
וריאציית פטרוסיאן, מהווה הכנה של הלבן ל-5. פ-ג3 ללא אפשרות לשחור לאיים בריתוק של הפרש על ידי ...ר-ב4. שוחקה פעמים רבות על ידי גארי קספרוב בתחילת הקריירה שלו.
4. פ-ג3.
השחור יכול לבחור בין ...ר-ב7 לבין ...ר-ב4.
אורי אבן ניר
אורי אבן ניר הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר והוא אלוף הפלות, פיקד על טייסות קרב ועל בסיס עציון.
ביוגרפיה.
אבן ניר נולד וגדל ברומניה. בתקופת השואה נרצח אביו והוא ואמו נשלחו למחנה ריכוז בטרנסניסטריה, משם נותק מאמו ונשלח לבוקרשט ולכפר בקרפטים והתאחד עם אמו רק בתום מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 העפיל במסגרת קבוצה של תנועת גורדוניה לארץ ישראל באוניית המעפילים "הגנה". הוא הצטרף לקבוצת השרון וגדל בקיבוץ יפעת עד גיוסו.
ב-1956 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס ב-1958 סיים את הקורס (מס' 25) במגמת קרב. שירת כטייס מיסטר בטייסת 109 ("העמק") וב-1959 ערך את טבילת האש שלו כאשר השתתף כמשימת ליווי לגיחת צילום בסוריה. בהמשך שירת במשך כשנתיים כמדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום כטייס בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). ב-1962 היה חלק מקבוצת הטייסים הראשונה בחיל האוויר שעברה הסבה למטוסי המיראז' 3 ונקלטו בטייסת 117. שירת כסמ"ט א' בטייסת 109, טייסת מטוסי מיסטר ,והשתתף בהפצצות בסוריה במסגרת הקרב על המים.
במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 117, טייסת מטוסי מיראז'. ביומה הראשון של המלחמה נפצע מפקד הטייסת עמיחי שמואלי ואבן-ניר מילא את מקומו עד תום הקרבות. במהלך המלחמה הפיל מטוס הנטר של חיל האוויר הלבנוני. לאחר המלחמה שירת כמפקד טייסת "ראשוני" בבית הספר לטיסה. באפריל 1969 מונה למפקד טייסת 117 ושירת בתפקיד עד יוני 1972. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת ההתשה, רשם במהלכה שלוש הפלות של מטוסי אויב והיה בצוות הטייסים שנבחרו למבצע רימון 20. ב-1972 מונה למפקד ומקים טייסת 144 ("שומרי הערבה"), טייסת מטוסי "נשר". במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד בסיס עציון ובהצבת חירום לחם כמוביל מבנה בטייסת 144. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים. לאחר המלחמה שימש מפקד זרוע אוויר בבית הספר לפיקוד ומטה.
אבן ניר שירת כמפקד בסיס עציון וכנציג מערכת הביטחון בטאיוואן. ב-1984 השתחרר משירות הקבע והמשיך לשרת במילואים כטייס קרב ומדריך טיסה.
לאחר שחרורו עבד בחברות ייעוץ, הנדסה וניהול פרויקטים. שימש מנהל מחוז צפון ברכבת ישראל ומנהל המרכז האולימפי הלאומי לקליעה.
אורי אבן-ניר
אלריאן
אל-ריאן
אודו שטיינברג
אודו שטיינברג ורלה (בגרמנית: Udo Steinberg Werle, נולד ב-1876 בברלין שבגרמניה, נפטר ב-25 בדצמבר 1919 במדריד שבספרד) היה כדורגלן גרמני ששיחק כחלוץ. שטיינברג היה מהשחקנים הבולטים בברצלונה בראשית דרכה בתחילת המאה ה-20, והוא שיחק שם במשך 9 שנים, בין 1901 ל-1910.
ביוגרפיה.
שטיינברג נולד וגדל בגרמניה. במקצועו היה מהנדס תעשייתי, ובשל אהבתו לספורט עסק גם במספר ענפים כגון כדורגל, אתלטיקה, טניס, רכיבה על אופניים, אגרוף וקריקט. ב-1896 עבר לגור בקמניץ, וב-1899 ייסד מועדון כדורגל בעיר, את בריטניה קמניץ. ב-28 בינואר 1900 היה שטיינברג נוכח כנציג של המועדון בכנס בלייפציג בו ייסדו את התאחדות הכדורגל הגרמנית.
במרץ 1899 עבר לברצלונה, בירת קטלוניה שבספרד, שם החל לעבוד כמהנדס במספר חברות תעשייתיות. הוא ומספר אנשים נוספים, ובהם ז'ואן גאמפר, ארנסט ויטי, ארתור ויטי וג'ון פרסונס, הקימו את מועדון הטניס של ברצלונה. במקביל גם שיחק כדורגל בעיר, לעיתים עם גאמפר, שהיה מהדמויות הבכירות במועדון הכדורגל ברצלונה. שטיינברג, ששיחק כחלוץ, הרשים את גאמפר והוא הציע לו להצטרף לקבוצתו. ב-1901 הפך לשחקן של ברצלונה באופן רשמי.
שטיינברג ביסס את מעמדו בברצלונה במהרה והיה מהשחקנים הבולטים בה ב-9 השנים בהן היה שחקנה, בין 1901 ל-1910. ב-1902 נערך "קופה מקאיה", טורניר בין ברצלונה, אספניול ואיספניה, שלימים הוכר כאליפות קטלוניה הראשונה. שטיינברג היה שותף לזכייתה של ברצלונה בטורניר, התואר הראשון בתולדותיה. בהמשך השנה הוזמנה ברצלונה לגביע ההכתרה, טורניר גביע שהפך בהמשך לגביע המלך. ב-13 במאי, בחצי גמר הגביע, נפגשו ברצלונה וריאל מדריד לראשונה בתולדותיהן, מפגש שלימים הוכר בכינוי "הקלאסיקו". שטיינברג הבקיע את השער הראשון בהיסטוריית הקלאסיקו, ועם שער נוסף שהבקיע עזר לקבוצתו לנצח 3 - 1. במשחק הגמר, בו שיחקה ברצלונה מול קלוב ביסקאיה, הבקיע שטיינברג שער נוסף, אך קבוצתו הפסידה 2 - 1. עוד ב-1902, הוטלה על שטיינברג האחריות להקים את בית הספר לכדורגל הראשון של המועדון, וכך לעיתים הוא נחשב למאמן הראשון בהיסטוריית המועדון.