שרת התרבות מנסה ליצור הבחנה מלאכותית בין חופש הביטוי לבין מה שהיא מכנה "חופש המימון". אלא שמה שהיא מכנה "חופש המימון" הוא עקרון שאינו קיים, לפחות לא במובן שבו מתייחסת אליו שרת התרבות.
טענות המשיבים ודעת המיעוט.
חופש הביטוי, ככל זכויות האדם, אינו מוחלט והוא בעל אופי יחסי. לעיתים, הסדר מסוים מגלם איזון בין חופש הביטוי לבין ערכים אחרים שיש להגן עליהם. בהקשר זה, לא כל היבטיו של חופש הביטוי הם בעלי אותה חשיבות וראויים לאותה הגנה. יתר על כן, השיקולים הם מגוונים ונוסחאות האיזון אינן פשוטות.
הימנעות מלהגיע למקום מסוים אינה בהכרח "ביטוי" בהקשר של חופש הביטוי.
בסיכום: התיקונים למבחני התמיכה אינם מפלים ואינם פוגעים בחופש הביטוי.
דעת הרוב.
הזכות לחופש הביטוי הוכרה כנכללת בגדרה של הזכות לכבוד האדם. הזכות לחופש הביטוי מטילה על המדינה גם חובה להימנע מלהגביל את חירותו של הפרט להתבטא. גם שלילת תמיכה כספית, או הפחתה של תמיכה כספית, עלולה, בנסיבות מסוימות, להיחשב כהפרה של החובות המוטלות על המדינה מכוחה של הזכות לחופש הביטוי.
הזכות לחופש הביטוי משתרעת לא רק על ביטויים, אלא גם על התנהגות המשמשת הד לביטוי. הימנעות של מוסד תרבות מלהופיע באזור הנתון למחלוקת רחבה בציבור, היא פעילות הנושאת עמה ביטוי, וביטוי כזה – ראוי להגנה.
הזכות לחופש הביטוי מטילה על הרשות את החובה שלא להפלות בין אנשים או מוסדות על רקע של ביטוי עמדותיהם ודורשת ממנה לשמור על נייטרליות.
האם חוק החרם רלוונטי?
טענות משרד התרבות והספורט.
בחילופי מסמכים לפני תחילת המשפט טענה יועמ"ש משרד התרבות והספורט, כי מבחני התמיכה "עולים בקנה אחד" עם חוק החרם ועם פסיקת בית המשפט העליון בבג"ץ חוק החרם.
טענות העותרים ודעת הרוב.
יש לדחות מכל וכל את הטענה, שבאה לידי ביטוי בתשובה מטעם שרת התרבות, ולפיה מבחני התמיכה "עולים בקנה אחד" עם חוק החרם ומתיישבים עם פסק הדין בבג"ץ חוק החרם. ראשית, משום שמבחני התמיכה חלים על כל גוף ש"נמנע" מהופעה בשטחים, בעוד שחוק החרם חל רק על מי שקורא בפומבי להשתתף בחרם או מתחייב להשתתף בחרם; שנית, משום שחוק החרם קובע למונח "חרם" הגדרה צרה בהרבה מזו שנקבעה למונח "הימנעות" שבמבחני התמיכה; שלישית, משום שמבחני התמיכה אינם מקיימים את הערובות הפרוצדורליות שבחוק החרם, רביעית, משום שאפילו היו הוראותיו המהותיות והפרוצדורליות של מבחן התמיכה זהות לאלה שבחוק החרם, מדובר היה באצילה או העברה שלא כדין של סמכויות שר האוצר לוועדת התמיכות של משרד התרבות והספורט; וחמישית, משום שהפגיעה בחופש הביטוי הגלומה בהם היא הסדר ראשוני שלא ניתן לקבוע בהנחיות מנהליות.
טענות המשיבים ודעת המיעוט.
השופט מינץ שכתב את דעת המיעוט לא חזר על טענות יועמ"ש משרד התרבות והספורט וכלל לא התייחס לנושא החרם.
האם הופעל סעיף הקנס (ההפחתה)?
העותרים טענו שמפני שאף גוף תרבות לא נקנס, הסעיף לא הופעל. טיעון זה היה הבסיס להחלטת הרוב שלא להחליט בנימוק של חוסר בשלות.
דעת המיעוט, על בסיס טענת המשיבים, קבעה כי עצם העובדה שהסעיף לא הופעל, במובן זה שאף מוסד תרבות לא נפגע ממנו ולא הופחת ניקוד בפועל בגין עמידה בתנאיו, אין משמעותה כי הסעיף לא יושם. אדרבה, יש בכך כדי לתמוך בטענת המשיבה כי הסעיף כולל בתוכו מנגנון אשר יבטיח את הפעלתו באופן מבוקר ובהתאם לשיקול דעת דקדקני וזאת באופן התומך בטענתה בדבר מידתיות הסעיף.
משפט משווה.
פסקי הדין של הרוב כמו גם של המיעוט התייחסו למשפט של ארצות הברית.
גם בארצות הברית נתגלעו מחלוקות לגבי חוקתיות תנאים המתנים הענקת תמיכה באמנויות במבחנים שאינם רלוונטיים לאותה תמיכה.
שני פסקי הדין שלנו התייחסו לאותו פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית אשר דעת הרוב בו קבעה כי לרשות הוענקה סמכות לשקול בנוסף לשיקולי מצוינות אמנותית גם שיקולים של: "הגינות וכבוד לאמונות ולערכים של הציבור האמריקאי". פסק הדין: .
דעת הרוב אצלנו אימצה את דעת המיעוט אצלם, ולהפך, דעת המיעוט אצלנו אימצה את דעת הרוב אצלם.
בעקבות פסק הדין.
השרה רגב מסרה בתגובה: "החלטת בג"ץ לפסול את התמריץ למוסדות המגיעים ליהודה ושומרון מאכזבת לאור העובדה שבמשך שנים תושבי יהודה ושומרון הודרו ונמנעו מהם תקציבים."
היועץ המשפטי של האגודה לזכויות האזרח עורך הדין דן יקיר מסר בתגובה: "פסק הדין העקרוני והחשוב של בג"ץ קובע שאין בסיס לטענה של השרה רגב כאילו מתן בונוס למוסדות תרבות שמופיעים בהתנחלויות בא לשרת 'פריפריה חברתית'. זהו אקורד סיום ראוי וחשוב לכהונתה של שרת התרבות היוצאת. אנחנו מקווים ששר התרבות הנכנס ידאג לא רק לשיקום הכלכלי של מוסדות התרבות אלא גם לשיקום החירות האמנותית שלהם".
יו"ר מועצת יש"ע וראש מועצת בקעת הירדן, דויד אלחיאני מתח ביקורת על החלטת בג"ץ ומסר: "החלטת בג"ץ מונעת על ידי הנרטיב של השמאל, והיא פוגעת בצורה אנושה בהתיישבות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן. התרבות היא נחלתם של כלל תושבי ישראל, ללא הבדל מיקום גאוגרפי, וכנראה שופטי בג"ץ החליטו שלא מגיעה לתושבים שלנו תרבות".
הדיוויזיה המשוריינת העשירית (בריטניה)
נונאטאק סרפנט
נונאטאק סרפנט (באנגלית: Serpent Nunatak; מילולית: נונאטאק הנחש) הוא נונאטאק בשטח שדה השלג ניקולס, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק ממוקם בסמוך ממערב למעבר טאפטס.
לנונאטאק צורה של האות S הפוכה.
גובהו של הנואנאטק 750 מטרים מעל פני הים.
הנונאטאק ממוקם 6.4 קילומטרים צפונית-מזרחית לנונאטאק ליזארד; ו-6.23 קילומטרים מגבעת לסנובו.
היסטוריה.
מיפוי הנונאטאק.
הנונאטאק מופה בשנת 1968 על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם.
שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם הוא תאורי. בשל צורתו (צורה של האות S הפוכה), המזכירה נחש, נתן לו שם זה (באנגלית "סרפנט" משמעותו "נחש").
משה בן מימון אלבאז
רבי משה בן מימון אלבאז (מכונה גם: רמב"ם אלבאז; המאה ה-16) היה רב ומקובל בעיר תרודאנת שבמרוקו. מחבר הספר "היכל הקודש" - ביאור קבלי לתפילות השנה, המשלב הלכות והנהגות קבליות.
ביוגרפיה.
רבי משה בן מימון אלבאז, חי בעיר תרודאנת שבמרוקו. הוא נודע כמקובל מופלג שלימד תלמידי חכמים בכירים, מהם ידועים שלושה:
ספרו: היכל הקודש.
הרמב"ם אלבאז התפרסם בעולם התורני בעקבות חיבורו "היכל הקדש", אותו הוא החל לכתוב בשנת ה'של"ה אך הוא נדפס לראשונה לאחר מותו, בשנת ה'תי"ג. בספרו זה הוא ביאר את סידור התפילה לימות השנה, על פי ספר הזוהר ופירושי רקנאטי. את הספר הגיה רבי אהרן הסבעוני מהעיר סלא שבמרוקו, ואף שילב בהגהותיו גם מתורתו של האר"י ז"ל.
שיטתו הקבלית.
שיטתו הקבלית היא ייחודית ומשקפת מסורות קבליות קדומות שרווחו במרוקו, השונות מקבלת אריז"ל.
על ייחודיות זו עמד המו"ל הראשון, רבי יעקב ששפורטש, ובהקדמה ארוכה שאותה כינה בשם "פני ההיכל", ובה עסק בפילוסופיה של הקבלה ובבירור מושג הספירות, הוא כתב:
שוני זה בקבלתו של הרמב"ם אלבאז יכול להסביר את המעשה שהביא החיד"א, בספרו שם הגדולים, מתוך מכתב שמצא; על תלמידי חכמים שעסקו בתורה, ואחד מהם דיבר סרה על הספר "היכל הקודש" ותיכף נתנמנם, והענישו אותו בחלום. מיד כשהקיץ סיפר את הדבר לחביריו וביקשם ודרש מהם שיכבדו את הרב ואת חיבורו.
פסקים ומנהגים.
לצד הפירושים הקבליים שילב רמב"ם אלבאז מאות פסקי הלכה והנהגות, הרלוונטיים לימות החול, שבתות השנה, ראש חודש ומועדים. בפסקיו משתקפת הגישה ההלכתית של קהילות מרוקו לפני שהתקבלו פסקיו של רבי יוסף קארו.
מפסקיו והנהגותיו:
בתחום המנהגים אנו מוצאים חידושים מעניינים בדבריו. למשל בהלכות חג השבועות הוא הורה כי "חייבים כל בעלי תורה לעסוק בתורה שבעל פה כל הלילה". הוא גם חושף את המקור הקדום של מנהג שפיכת המים בחג זה:
ואלרי קיצ'ין
ואלרי סרגייביץ' קיצ'ין (ברוסית: Валерий Сергеевич Кичин; נולד ב-12 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן קירגיזי, המשחק בעמדת המגן השמאלי והבלם לסירוגין ביניסיי קרסנויארסק.
קריירת מועדונים.
קיצ'ין התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ג'לאל-אבאד. בשנת חתם בדורדוי בישקק.
ב-27 בפברואר 2013, קיצ'ין חם בוולגה ניז'ני נובגורוד. ב-8 במרץ, קיצ'קין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לקובאן קרסנודאר. ב-1 ביולי 2014, חתם לשלוש שנים באנז'י מחצ'קלה.
בינואר , הושאל לטיומן, ובקיץ חתם על חוזה לשנה בקבוצה. בקיץ חתם בייניסי קרסנויארסק. ב-7 באוקטובר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בהפסד 2–3 לספרטק מוסקבה, והפך לכדורגלן הקירגיזי הראשון שכובש בליגה.
ביולי , עזב את רוסיה וחתם בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית.
בפברואר , חזר לרוסיה וחתם בטורפדו מוסקבה מהליגה הלאומית הרוסית.
קריירה בינלאומית.
ב-23 ביולי 2011, קיצ'ין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קירגיזסטן בהפסד 0–4 ל. ב-30 באוגוסט 2016, קיצ'ין הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד .
נקודת שוויון 2
נקודת שוויון 2 (באנגלית: The Equalizer 2) הוא סרט מתח-פעולה אמריקאי משנת 2018 בבימויו של אנטואן פוקואה. זהו סרט המשך לסרט "נקודת שוויון" משנת 2014, שהתבסס על סדרת טלוויזיה באותו שם. בסרט מככבים דנזל וושינגטון, פדרו פסקל, אשטון סנדרס, מליסה לאו, ביל פולמן ואורסון בין בתפקיד הקולנועי האחרון שלו. העלילה עוקבת אחר איש חיל הנחתים בדימוס וסוכן הסוכנות הביון הצבאית לשעבר רוברט מק'קול כשהוא יוצא למסע נקמה לאחר שידידתו נרצחת. הסרט הוא שיתוף הפעולה הרביעי בין וושינגטון לפוקואה, לאחר יום אימונים מסוכן (2001), "נקודת שוויון" ו"שבעת המופלאים" (2016).