דוגמאות בנות ימינו לשאלה האם יש תוקף לקניין בדבר שלא בא לעולם כשזהו הנוהג הרווח, ניתן למצוא בעמדתם של רוב פוסקי ההלכה האחרונים בדבר תקפו של חוזה בכתב. מרבית הפוסקים העניקו תוקף הלכתי לחוזה בכתב (אף על פי שלא נעשה על פי דרכי הקניין בהלכה) על סמך הנימוק שהיות שכך המנהג, הרי יש לראות בחתימה על חוזה 'קניין סיטומתא' בנוגע להתחייבות החוזית. משמעות פסיקה זו היא שכשצדדים חותמים על חוזה מכר דירה או רכב, יש למסמך תוקף הלכתי חוזי מכוח דין סיטומתא, כשל התחייבות למכר, אולם אין בכך משום עסקה קניינית (העברת בעלות) בממכר. לעומת זאת בנוגע לחוזה שלא נחתם, נקבע באחד מפסקי הדין, שאין לו תוקף כי לא הוכח שלשני הצדדים הייתה גמירות דעת לעסקה. "זיכרון דברים", אף שהוא נחשב במשפט הישראלי לחוזה מחייב, אין לו תוקף מדין סיטומתא, משני טעמים: ראשית, על פי המנהג המקובל נעשה לאחר זיכרון הדברים חוזה מפורט, ולכן, אין כוונת התחייבות עד לחתימת החוזה. שנית, זיכרון דברים הוא פרקטיקה שאינה רווחת די הצורך . עם זאת, משנות השבעים של המאה העשרים, בתי הדין הרבניים הכירו בתקפו של זיכרון דברים על בסיס דין סיטומתא, וכך פסקו חכמי הלכה גם בראשית המאה העשרים ואחת.
שורש הדברים.
לגבי השאלה מדוע קניין בדבר שלא בא לעולם אינו תופס, ישנן כמה דעות, רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שעורים מבחין בין דעות שני בעלי תוספות, דעת המהר"ם מרוטנבורג ודעת רבי יחיאל מפריז, ומבאר שלדעת המהר"ם הבעיתיות בדבר שלא בא לעולם היא חיסרון בגמירות דעת, כלומר, אדם לא סומך דעתו על קניין שכזה, וכוונתו לא מלאה, ולדעת רבי יחיאל מפריז הבעיתיות היא באפשרות של מעשה קניין לחול על החפץ שאינו בעולם. דעה נוספת היא דעת רבי חיים סולובייצ'יק הסובר שהבעיתיות היא באפשרות של האדם שאינו בעלים על החפץ להקנותו.
בספר "יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי" כותב יצחק ברנד כי דיני הקניין של המשפט התלמודי גורסים, שה"יש" הוא בהכרח חומרי מכאן נגזר שמושאי הקניין צריכים להיות ממשיים ונתפסים על ידי החושים, וכן שקניין או בעלות אינם חלים על נכסים מופשטים. בהתאם לכך נדרש שגם ההליך הקנייני יהיה פיזי. לפי תפיסה אחרת הקניין הוא קשר ממשי-נפשי בין בעלים לנכסיו, ומכאן שבהיעדרו של חפץ אי אפשר ליצור קשר כזה.
רציונל נוסף לפגם בממכר 'שלא בא לעולם' הוא שהפגם אינו פיזי כי אם מנטלי. מן הצדדים לעסקה נדרשות הסכמה והחלטיות באשר לעסקה - גמירות דעת מצד המוכר וסמיכות דעת מצד הקונה. בהיעדר ממכר אין הקונה מגיע לדרישת הסף המנטלית - הוא אינו בטוח ברצונו בעסקה, ועל כן היא אינה תקפה. כך לדעת שלום אלבק, הפגם בדבר שלא בא לעולם הוא מנטלי - אדם אמנם עשוי לקנות דבר בשביל התועלת וההנאה שתהא לו מן המקח לעתיד לבוא, אך הוא סומך דעתו יותר על דבר שנמצא כבר בעולם וברשותו, שיתן לו בעתיד הנאה ושפירותיו יבואו לידיו, כגון: אילן לפירותיו. מצד אחר, אדם מתקשה לסמוך דעתו בקניין על פירות שעדיין לא באו לעולם ולא באו לרשותו. כמו כן, אם הממכר עצמו אינו עובר לרשותו של הקונה בעת המכר, יכול המוכר לפשוע בשמירתו, ואז ייתכן שהפירות לא יבואו לעולם כלל, או שאף שיבואו לעולם לא יבואו לידיו. לפיכך רוצה אדם בקניין הדבר גופו כשהוא כבר בעולם, כדי שיהא יותר בטוח בכך שיוכל להשתמש בו.
הנמקות אלה שנתנו להלכת 'דבר שלא בא לעולם', תואמות את תנאי הכלכלה והמסחר בעולם העתיק, שהתבססו בעיקרם על העברה פיזית של טובין ריאליים מיד ליד. בעולם כזה, הלכה המתנגדת לקניין נכסים מופשטים נראית מעשית וסבירה. לעומת זאת, בעולם המודרני, רוב הנכסים הם מופשטים, והפיתוח הכלכלי כרוך בהתרחבות הקניין הרוחני. כך, המשפט המודרני, מתייחס לנכסים מופשטים ולזכויות קניין רוחני כנכסים ראליים. תפיסה זו יוצרת עימות בין ההלכה המסורתית לבין חיי הכלכלה ודיני הקניין הרוחני המודרניים. עימות זה דורש להעתיק את הדיון בנכסים המופשטים מן המישור החפצי-הקנייני אל המישור האישי האובליגטורי, על ידי התמקדות ביסוד גמירות דעת הצדדים לעסקה.
לטיסיה, מלכת ספרד
לטיסיה מלכת ספרד, או בשמה המקורי לטיסיה אורטיס רוקסולנו (בספרדית: Letizia Ortiz Rocasolano; נולדה ב-15 בספטמבר 1972 באוביידו, ספרד), היא רעייתו של מלך ספרד פליפה השישי ואם בנותיו, הנסיכות לאונור וסופיה.
חייה.
משפחה.
לטיסיה נולדה למשפחה מהמעמד הבינוני בעיר אוביידו שבקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד. היא בתם הבכורה של חסוס אורטיס אלברס, עיתונאי, ופלומה רוקסולנו רודריגס, אחות. סבתה מצד אביה, מנצ'ו אלברס דל וייה, היא שדרנית רדיו מפורסמת באסטוריאס, ומצד אמה היא ממוצא צרפתי ואוקסיטני.
ללטיסיה שתי אחיות - תלמה אורטיס רוקסולנו (נולדה ב-1973), כלכלנית העובדת ברחבי העולם בארגון רופאים ללא גבולות, ואריקה אורטיס רוקסולנו (1975-2007), בעלת תואר באמנויות ומוציאה לאור. אריקה נמצאה מתה בדירתה במדריד לאחר נטילת מנת יתר של תרופות מרשם. היא השאירה בת אחת, קרלה.
השכלה ועבודה כעיתונאית.
בילדותה למדה לטיסיה בבית ספר יסודי באוביידו. עקב עבודתו של אביה העיתונאי, עברה המשפחה לעיירה סמוכה למדריד. אחרי שסיימה את לימודיה בבית ספר תיכון במדריד, החלה ללמוד לתואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. במהלך לימודיה החלה לעבוד במערכת העיתון ABC ובסוכנות הידיעות הבינלאומית EFE, ולאחר מכן במערכת העיתון "לה נואבה אספניה" (La Nueva España) היוצא לאור באוביידו. בהמשך קיבלה תואר שני בתקשורת אודיוויזואלית מהמוסד לתקשורת אודיוויזואלית. היא נסעה לגוודלחרה שבמקסיקו ללימודי דוקטורט (אותם לא סיימה), ושם עבדה בעיתון מקומי.
לאחר חזרתה לספרד עבדה בערוץ הטלוויזיה "CNN פלוס" (ערוץ המופעל במשותף על ידי הרשת הבינלאומית CNN וחברת הטלוויזיה הספרדית Sogecable), שם הגישה את מהדורת חדשות הבוקר. כמו כן, עבדה ברשת הטלוויזיה האמריקאית Bloomberg TV העוסקת בחדשות כלכלה ופיננסים.
בשנת 2001 החלה לעבוד בערוץ הספרדי הלאומי TVE, שם הגישה תוכנית חדשות שבועית, ובהמשך החלה להגיש את תוכנית חדשות הבוקר. באוגוסט 2003 קודמה להגשת מהדורת החדשות של הערב, תוכנית החדשות הנצפית ביותר בספרד. במהלך עבודתה בטלוויזיה היא סיקרה בין היתר את פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק, את האסון האקולוגי בגליסיה בשנת 2002, ואת הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003.
נישואים וחיי משפחה.
באוגוסט 1999 נישאה לטיסיה בנישואים אזרחיים לאלונסו גררו, מורה לספרות (שלימד בבית הספר התיכון בו לטיסיה למדה), עמו ניהלה מערכת יחסים בת עשר שנים. אולם הזוג התגרש כעבור שנה אחת.
בשנת 2002 הכירה לטיסיה את הנסיך פליפה במהלך סעודת ערב שנערכה בביתו של מנהל טלוויזיה. שנה לאחר מכן החלו השניים לנהל מערכת יחסים חשאית שרק מעטים ידעו עליה. ב-1 בנובמבר 2003 הכריזו השניים באופן רשמי על אירוסיהם לתדהמת העם הספרדי. הזוג נישא ב-22 במאי 2004 בקתדרלת אלמודנה במדריד בחתונה רבת רושם, שהייתה בעצם החתונה המלכותית הראשונה שהתקיימה במדריד זה כמאה שנים. כרעייתו של פליפה, נסיך אסטוריאס, קיבלה לטיסיה את התואר "נסיכת אסטוריאס".
ב-31 באוקטובר 2005 ילדה לטיסיה את בתם הבכורה לאונור במדריד. יורשת העצר לאונור, הראשונה בתור לרשת את הכתר הספרדי, קיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס ב-19 ביוני 2014, היום בו הוכתר אביה פליפה למלך ספרד, ואמורה לשמש כמלכת ספרד לאחר סיום שלטונו של אביה.
ב-29 באפריל 2007 ילדה לטיסיה בת נוספת בשם סופיה בניתוח קיסרי. בתם השנייה של פליפה ולטיסיה היא השנייה בתור לרשת את הכתר הספרדי.
ב-19 ביוני 2014, עם הכתרת בעלה פליפה למלך ספרד בשם פליפה השישי, הפכה לטיסיה למלכת ספרד.
טורקי (אנגליה)
טוֹרְקִי (באנגלית: Torquay) היא עיירה במחוז דבון שבאנגליה. העיירה שוכנת 26 קילומטרים דרומית לעיר אקסטר, ליד הכביש A380. במאה ה-19 הפכה העיירה לעיירת נופש ימית, ובשל האקלים הנעים שלה, קיבלה את שם החיבה "הריביירה האנגלית".
העיירה התפרסמה במיוחד בזכות תוכנית הטלוויזיה המצליחה "המלון של פולטי" שעלילתה התרחשה בה (אם כי הסדרה לא צולמה בה בפועל). לעיר קבוצת כדורגל הנקראת טורקי יונייטד, אשר משחקת בנשיונל ליגה, הליגה החמישית באנגליה.
מרדכי קיקיון
מרדכי (קיקי) קיקיון (1915 – דצמבר 1993) היה ממייסדיו של ענף המחשוב בישראל.
ביוגרפיה.
קיקיון נולד ברוסיה ב־1915 ועלה לארץ ישראל כילד בשנת 1924. לאחר שהתגייס לשירות "ההגנה", התמנה לגזבר הארגון בשנת 1938, ותשע שנים מאוחר יותר הקים ב"הגנה" את מנהל התשלומים (מת"ש), ששימש אבן יסוד להתפתחות המחשוב במערכת הביטחון. לאחר קום המדינה היה בין מקימי רפא"ל ב־1952 וכעבור שנתיים התמנה לחשב המשביר המרכזי.
ב־1959, בעת עבודתו של קיקיון ברפא"ל, המליץ עליו מאיר מרדור בפני מנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, כמי שיכול לעזור ולתרום בהקמת יחידת מחשוב חדשה בצה"ל. בפגישה בין פרס לקיקיון הציע לו פרס לשמש גזבר התעשייה האווירית או לנהל תחום חדש בצה"ל – תחום החישוב והרישום הממוכן. ב־26 ביוני 1959 חתם ראש אגף המבצעים, אלוף יצחק רבין, על כתב המינוי של מרדכי קיקיון למפקד ממר"ם. כתב המינוי מגדיר את תחומי פעילותו של מפקד ממר"ם ובו מתוארת, למעשה, פעילותה ויעדיה של היחידה החדשה.