לאחר שהפך לבעלה של קאנצלרית גרמניה, התפרסם זאואר עקב מעמדו. במספר הזדמנויות אמר כי אינו אוהב פרסום זה. במהלך מסע הבחירות של רעייתו בשנת 2005, שמר זאואר על פרופיל נמוך מאוד וסירב להתראיין לתקשורת על נושאים שאינם קשורים לקריירה המדעית שלו. הוא השתתף בפסטיבל ביירוית, פסטיבל אופרה ואירוע חברתי בולט מאוד בגרמניה עם אשתו. הוא גם ידוע כחובב גדול של יצירותיו של המלחין ריכרד וגנר.
במהלך השבעתה של רעייתו לתפקיד קאנצלרית גרמניה בבונדסטאג, זאואר לא היה נוכח, אך דווח כי הוא צפה בהשבעה בטלוויזיה מהמעבדה לכימיה באוניברסיטה.
עם זאת - כשמגיעים לארצו אורחים רמי מעלה מחו"ל, הוא ממלא את תפקידו לפי כל הכללים: זאואר נכח באירועים שנערכו לכבוד הנשיא אובמה במהלך ביקורו בגרמניה ב-2013, וכן בסעודה שהתקיימה לכבוד מלכת אנגליה ב-2015. כשמנהיגי מדינות הג'י-20 התכנסו בהמבורג ביולי האחרון, זאואר היה אחראי על אירוח בני הזוג של המנהיגים במכון לחקר ההתחממות הגלובלית. באותו אירוע נכחה חברה חדשה יחסית במועדון היוקרתי של בני-הזוג של - מלניה טראמפ, רעייתו של נשיא ארצות לשעבר, דונלד טראמפ.
חיים אישיים.
מנישואיו הקודמים נולדו לו שני בנים, דניאל ואדריאן. ב-30 בדצמבר 1998 נישא לדוקטור לכימיה קוונטית, אנגלה מרקל. מרקל נבחרה בשנת 2005 לתפקיד קאנצלרית גרמניה, האשה הראשונה בתפקיד זה.
נקינגר (נהר)
מרקיזות באדן
מרקיזות באדן הייתה מדינה שהתקיימה בדרום-מערב גרמניה בין השנים 1112–1803, ולאחר מכן שודרגה למעמד של נסיך בוחר (נסיכות הבוחר מבאדן), ומאוחר יותר למעמד של דוכסות גדולה (הדוכסות הגדולה של באדן), שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הקמת המרקיזות.
במהלך המאה ה-11 הייתה דוכסות שוואביה ללא סמכות מרכזית חזקה, ונשלטה על ידי שושלות שונות. היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הבטיח את הדוכסות לברטהולד הראשון, דוכס צרינגן, אולם לאחר מותו של היינריך בשנת 1056 נמסרה הדוכסות לרודולף פון ריינפלדן. בתור פיצוי קיבל ברטהולד את דוכסות קרינתיה, אולם בשנת 1077 במהלך מאבק האינווסטיטורה, נישל אותו היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה משלטונו, והשאיר בידיו רק את התואר מרקיז ורונה. בשנת 1073 מת ברטהולד, ובנו הרמן הראשון, מרקיז באדן ירש את תאריו. הרמן התיישב באזור באדן-באדן, ובשנת 1112 קיבל את התואר מרקיז באדן.
תקופת הפיצול.
יורשיו של הרמן הרחיבו את המרקיזות, ובשנת 1190 פוצלה המרקיזות בין יורשיו של הרמן הרביעי, מרקיז באדן; הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן קיבל את מרקיזות באדן-באדן, ואילו היינריך הראשון, מרקיז באדן-האכברג קיבל את מרקיזות באדן-האכברג.
מרקיזי באדן תמכו בעקביות בבית הוהנשטאופן, ובתמורה לשירותם הורחבו גבולות המרקיזות. הרמן השישי, מרקיז באדן-באדן ופרידריך הראשון, מרקיז באדן-באדן טענו לזכותם על דוכסות אוסטריה, אולם האוסטרים דחו אותם, משום שלא רצו להיות תחת שלטון זר. במהלך השנים הבאות אוחדו שטחי באדן ופוצלו מספר פעמים, ובשנת 1515 פוצלה באדן למרקיזות באדן-באדן ומרקיזות באדן-דורלאך. במהלך הרפורמציה נשארו מרקיזי באדן-באדן בדת הקתולית, ואילו מרקיזי באדן-דורלאך עברו לדת הפרוטסטנטית, מה שגרם למתיחות בין ענפי השושלת השונים. במהלך מלחמת שלושים השנים סבל האזור מאוד כתוצאה מהלחימה, אולם לאחר שלום וסטפליה פחתה היריבות בין הענפים השונים. במהלך המלחמות נגד לואי הארבעה עשר, מלך צרפת השתתפו הענפים השונים במלחמות נגדו, וכתוצאה מכך סבל האזור שוב מביזה והרס על ידי הצבא הצרפתי.
איחוד מחדש.
בשנת 1771 אוחדו מרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך תחת קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך למרקיזות באדן המאוחדת.
בשנת 1792 הצטרפה המרקיזות למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבדה בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין.
בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והיא שודרגה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרפה באדן לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג. בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1809 קיבלה הדוכסות בשלום וינה שטחים שהשתייכו לממלכת וירטמברג.
לאחר מכן.
הדוכסות הגדולה של באדן התקיימה כמדינה עצמאית, ולחמה לצד אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. במלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדוכסות לצד פרוסיה, ולאחר מכן הצטרפה לקיסרות הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן להתפטר מתפקידו ב-22 בנובמבר 1918, והמדינה הוכרזה כרפובליקה.
יוחנן אלמאנו
יוחנן אלמנו
יוחנן אלימאנו
דברה ג'ין
דֶבְּרה שְיוּ-לאן ג'ין (אנגלית: Deborah Shiu-lan Jin; 15 בנובמבר 1968 - 15 בספטמבר 2016) הייתה פיזיקאית אמריקאית, חברה במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST), מרצה חיצונית בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת קולורדו וחברה במכון המשותף לאסטרופיזיקה מעבדה (JILA).
היא נחשבה כפורצת דרך בכימיה קוואנטית של מולקולות פולריות והייתה מעורבת בהבנות המוקדמות ביותר של לימודי גז מיונן העובר עיבוי בוז-איינשטיין. היא וקבוצתה יצרו לראשונה חומר פרימיוני.
על תגליותיה המדעיות זכתה לפרסים רבים והכרה בין לאומית.
אקדמיה.
דברה ג'ין נולדה במחוז סנטה קלרה בקליפורניה. את תארה הראשון סיימה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1990 ואת תואר הדוקטורט השיגה בשנת 1995 באוניברסיטת שיקגו.
משנת 1995 עד 1997 עבדה עם אריק קורנל וקארל וימן ב-JILA שם הייתה מעורבת בגילויים הראשונים של אפקט עיבוי בוזה-איינשטיין על גז בשנת 2003 ד"ר וקבוצתה ב-JILA יצרו את החומר הראשון במצב העיבוי הפרמיוני (fermionic condensate), באמצעות מלכודות מגנטיות וליזר היא הצליחה לקרר את אטומי הגז במצב הפרמיוני לטמפרטורה של פחות ממיקרו מעלות מעל האפס המוחלט. באמצעות זה הצליחה להדגים בהצלחה ניוון קוונטי וצורה מולקולרית של אפקט עיבוי בוז-איינשטיין.
עבודת המחקר.
בשנת 1997 קיבלה ג'ין משרה קבועה ב-JILA ולקחה על עצמה את אחד האתגרים הגדולים ביותר בפיזיקה אטומית של זמנה - יצירת גז של פרמיונים קרים.
בתחילת עבודתה, הדרך היחידה להגיע לטמפרטורות הנמוכות שאליהם נדרשה הייתה שימוש בגז בוזוני. לפיכך היא בחרה להשתמש באיזוטופ הפרמיוני אשלגן-40. היא הגיעה להבנה כי קליעת שני המצבים הגרעינים של אטום זה היא המפתח ליצור הגז הפרמיוני הראשון. התועלת בתגלית הזאת הייתה היכולת לחקות מודלים אחרים, כגון מולכי-על בטמפרטורות גבוהות.
האינטראקציות הטבעיות בין אטומי אשלגן-40 היו חלשים מדי, לכן לשם חיזוק האינטראקציות הבין אטומיות היא שתמשה בשדה מגנטי. בשנת 2004 היא הצליחה ויצרה את הגז הפרמיוני הראשון.
פרסים.
דברה ג'ין נבחרה לחבר האקדמיה הלאומית למדעים בשנת 2005 וחברה באיגוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2007.
במהלך עבודתה הוענקו לה מספר פרסים יוקרתיים:
המפקח על הבנקים
סשה ריטר
סשה ריטר (בגרמנית: Sascha Riether, נולד ב-23 במרץ 1983 בלאהר שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני.
ריטר שיחק בפרייבורג, וולפסבורג, פ.צ. קלן, פולהאם ושאלקה 04. לזכותו של ריטר שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים.
ריטר החל את קריירת הבוגרים שלו בפרייבורג, כשזו שיחקה בבונדסליגה השנייה, בעונת 2002/03. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך ריטר 23 הופעות ליגה, וסייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון. בעונת 2003/04 ריטר סיים עם פרייבורג במקום ה-13, שהקנה לקבוצה עונה נוספת בבונדסליגה. בעונה זו הבקיע ריטר את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתבוסה 4-1 לבאייר לברקוזן במחזור הפתיחה של העונה. עד לסיום העונה הבקיע ריטר שני שערים נוספים. בעונת 2004/05 נשרו פרייבורג וריטר בחזרה לבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון, כשהקבוצה צברה 18 נקודות בלבד וספגה 75 שערי חובה. בעונת 2005/06 היה ריטר קרוב להעפיל בחזרה עם פרייבורג, אך הקבוצה סיימה רק במקום הרביעי, במרחק שתי נקודות מהמקום השלישי שהעפיל לבונדסליגה. בעונת 2006/07 האכזבה של ריטר ופרייבורג הייתה גדולה אף יותר, כאשר הקבוצה החמיצה את העלייה לבונדסליגה בגין הפרש שערים נחות. בתום עונה זו, עזב ריטר את פרייבורג, במדיה ערך 139 הופעות בשתי הליגות הבכירות של גרמניה, ונמכר לוולפסבורג מהבונדסליגה תמורת חצי מיליון אירו.