כעבור 13 חודשים, לאחר ששר העבודה נשבה בידי מורדים באזור, בלחץ הבנק העולמי, מודיעה ראש הממשלה נדיה פסרסון (רונית אלקבץ) על עסקה, לפיה בתמורה לשחרורו יורשו 10,000 תושבים מן האזור להיכנס מדי יום לעבודות יזומות בעיר. התושבים שנבחרו נקראים "עובדי סולידריות". איזיה קאטל (לאוני סימאגה) היא אחת מעובדי הסולידריות. איזיה מגדלת לבד את בנה בן ה-13 נואה (נמו שיפמן). אביו של נואה, איתן, נטש אותם זמן קצר לאחר לידתו, והצטרף למחתרת. נואה לא יודע על כך, שכן איזיה סיפרה לו שאיתן זכה בהגרלה ונסע ל"דרום" - אזור אוטופי שבו יש עבודה לכולם. בעיר משובצת איזיה לעבודה בביתם של רובן (פייר דלאדונשאן) ותאיס גרסיה. לבני הזוג אין עבודה של ממש להעסיק בה את איזיה, אך הם חייבים להעסיקה על פי החוק החדש, ועל כן הם נותנים לה מטלות שונות בביתם.
לתאיס קשר עם המורדים, ולאחר שהם חוששים שהקשר עמה יחשוף אותם, הם חוטפים אותה והורגים אותה. רובן לא יודע לאן נעלמה רעייתו, אך הוא מוטרד פחות ממה שעלה בגורלה, ויותר מכך שכמועמד לתפקיד בכיר בתאגיד המים, עליו להציג אורח חיים נורמטיבי, ובכלל זה קשר נישואים. רובן מעוניין בתפקיד בעיקר משום שהשכר בתפקיד החדש יאפשר לו לשלוח את בתו האילמת מאל לבית ספר יוקרתי שבו מתחנכים גם תלמידים אילמים. הוא חושש שאם לא תגיע לבית ספר כזה, היא תושלך לאזור. נוכח דמיונה הפיזי של איזיה לתאיס, מציע לה רובן להעלות את שכרה בתמורה לכך שתתחזה לאשתו, ותלך במקומה לעבודתה. איזיה חוששת שתיחשף, אך היא מקווה שכך תוכל לגייס במהירות סכום כסף שיאפשר להבריח את בנה ואותה לדרום. במקביל, מגלים המורדים את עיסוקה החדש, והם כופים עליה לסייע להם בהשגת מידע פנימי בשל גישתה לאביו של רובן, סילאס (אורליין רקואן), שהוא בכיר בתאגיד המים.
קישורים חיצוניים.
עונת 1989/1990 בליגה הארצית
עונת 1989/1990 בליגה הארצית הייתה העונה ה-14 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות ושיטת הבתים בוטלה. העונה הסתיימה בניצחון של צפרירים חולון שעלתה לעונת 1990/1991 לליגה לאומית לצד הפועל תל אביב. הפועל צפרירים חולון הבטיחה את המקום הראשון מחזור אחד לסיום העונה, ואילו הפועל תל אביב ומכבי יבנה ניהלו מאבק צמוד שהוכרע במשחק האחרון בלבד. שתי הקבוצות התייצבו למחזור הסיום עם מספר נקודות והפרש שערים זהים, כאשר מכבי יבנה הקדימה בטבלה את הפועל תל אביב בזכות העובדה שכבשה יותר שערים ערב המחזור האחרון. הפועל תל אביב אירחה במחזור האחרון את מכבי רמת עמידר ומכבי יבנה אירחה את בית"ר נתניה. כאשר הסתיימו המחציות בשני המגרשים, הוליכה כל קבוצה 0–2 כאשר בשלב הזה מכבי יבנה הייתה העולה ללאומית. במחצית השנייה כבשה הפועל תל אביב ארבעה שערים נוספים וניצחה 0–6. מכבי יבנה ניצחה את בית"ר נתניה רק 0–4, מה שאומר שהפועל תל אביב עלתה לליגה הלאומית, ואילו יבנה נשארה עונה נוספת בליגה הארצית.
בסיום העונה הפועל ראשון לציון והפועל לוד ירדו לליגה השלישית. מכבי טמרה ירדה לליגה השלישית בעקבות משחקי המבחן.
בני טבק ממכבי יבנה היה מלך השערים של הליגה עם 19 כיבושים.
רוז'ה גימן
רוז'ה שארל לואי גימן (בצרפתית: Roger Charles Louis Guillemin; נולד ב-11 בינואר 1924) הוא רופא ומדען מוח צרפתי. הוא זכה במדליה הלאומית למדעים בשנת 1976, ובפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1977 יחד עם אנדרו שלי, על תיאור הורמון פפטידי המופק במוח.
קורות חיים.
רוז'ה גימן נולד בדיז'ון שבצרפת. הוא למד באוניברסיטת בורגונדי שבצרפת, ובשנת 1949 קיבל תואר דוקטור לרפואה מהפקולטה לרפואה בליון. הוא עבר לקנדה על מנת לעבוד עם האנס סלייה במכון לרפואה ניסויית וכירורגיה באוניברסיטת מונטריאול, שם קיבל תואר דוקטור ב-1953. באותה שנה היגר לארצות הברית כדי להצטרף לסגל בבית הספר לרפואה ביילור שביוסטון. בשנת 1965 קיבל אזרחות אמריקנית. ב-1970 הוא עזר להקים את מכון סאלק בלה הויה שבקליפורניה, שם עבד עד לפרישתו בשנת 1989.
גימן ואנדרו שלי גילו את מבנה ה-TRH וה-GnRH במעבדות שונות. תהליך הגילוי המדעי במעבדתו של גימן נשוא מחקר שנערך על ידי ברונו לאטור וסטיב וולגר, כפי שפורסם במעבדת החיים.
גימן חתם יחד עם זוכי פרס נובל נוספים על עצומה המבקשת משלחת של הוועדה לזכויות הילדים של האו"ם לבקר את גנדן צ'ואקי ניאמה, צעיר טיבטי שנמצא במעצר בית בסין מאז 1995, אשר הוכרז על ידי הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, כגלגול של הפאנצ'ן לאמה (תואר השני בחשיבותו מבין רשויות הדת בטיבט).
ואלפובו
וָאלְפּוֹבוֹ (בקרואטית: Valpovo) היא עיירה ורשות מקומית במזרח קרואטיה, השוכנת 25 קילומטרים צפונית מערבית לאוסייק וסמוכה לנהר דראווה.
היסטוריה.
קיימת עדויות ארכאולוגיות לקיומו של יישוב הסמוך לעיירה המודרנית, אשר תוארכו לתקופת הקיסרות הרומית. התיעוד הראשון בכתובים ליישוב בשם ולפובו הוא משנת 1332 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1543 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג.
בהמשך, נכלל בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, הועבר אזור ואלפובו לחזקת ממשלת בובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה ואלפובו בשטחי יוגוסלביה. בין 1991 ל-1995, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה הפך האזור לזירת קרב. לאחר סיום המלחמה, נכללה ואלפובו בשטחי קרואטיה.
הקהילה היהודית.
קהילה יהודית אשכנזית מתועדת בעיירה ממחצית המאה ה-19. ב-1860 נוסד בית העלמין וב-1898 הוקם בית הכנסת.
ב-1921 מנתה הקהילה 205 נפשות שהיוו 5.5 אחוזים מכלל האוכלסייה. מבחינה הלכתית נמסכה קהילת ואלפובו על רבני אוסייק.
ב-1931 נמנו בוואלפובו 157 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 140 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה בידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים. יהודי ואלפובו נעצרו וגורשו ל מחנות ריכוז: טניה, ג'קובו, ובהמשך לסטארה גרדישקה וליאסנובאץ. רובם המוחלט נרצחו.
בית הכנסת הוחרב ולאחר המלחמה לא חודשה הקהילה. שרידי בית העלמין עדיין מצויים במקום.
חילה
אלכסנדר שפיגלבלאט
יחסי מלזיה–קטר
בין מדינת קטר לבין מלזיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. מלזיה מחזיקה שגרירות בדוחה אשר בקטר, ואילו קטר מחזיקה שגרירות בקואלה לומפור.
יחסים כלכליים.
היחסים העיקריים בין שתי המדינות הם היחסים הכלכליים. שתי המדינות הודיעו על קרן השקעות משותפת בעלת סכום של כ- 2 מיליארדים של דולר אמריקאי וחתמו על הסכמי שיתוף פעולה בתחומים התיירות וההשכלה גבוהה. חברות מלזיות רבות משתפות פעולה עם חברות קטריות ובעלות אשרות עבודה לקטר. בשנת 2013 קטר איירווייז הרחיבה את שירותיה עד לתוך מלזיה תוך כדי שיתוף פעולה עם חברת התעופה מלזיה איירליינס. קטר הביעה עניין גם בפיתוח התעופה באחת מהמדינות המלזיות, סראוואק, יחד עם השקעות בתחום האנרגיה והתעשייה.
סולינוס
גאיוס יוליוס סולינוס (Gaius Iulius Solinus) היה מדקדק לטיני, שכנראה פרח בתחילת המאה ה-3 לספירה. תאודור מומזן מתארך אותו לאמצע המאה ה-3.
הוא היה מחבר "פלאי העולם" (De mirabilibus mundi) שהופץ תחת השמות "אוסף דברים נדירים" (Collectanea rerum memorabilium), וגם "פוליהיסטור" (Polyhistor), שאותו העדיף המחבר. החיבור הוא אכן תיאור של דברים נדירים במסגרת כורוגרפית (לפי מקומות). החיבור מוקדש ל"אדוונטוס", המזוהה עם אוקלטיניוס אדוונטוס, קונסול בשנת 218. החיבור כולל תיאור קצר של העולם העתיק, עם הערות על שאלות על היסטוריה, חברה, דת וטבע. חלקו הגדול לקוח מתולדות הטבע של פליניוס הזקן והגאוגרפיה של פומפוניוס מלה.
על פי תאודור מומזן, סולינוס השתמש גם בחיבור היסטורי (ייתכן של קורנליוס בוקכוס ) ובכורוגרפיה לפליניוס (Chorographia pliniana), תקציר חיבורו של פליניוס עם תוספות שנעשו על תקופת אדריאנוס. שאנץ (Schanz) לעומת זאת, מציע את "רומא" ו"פראטה" של סווטוניוס.
נעשה נוסח מתוקן מאוד של הטקסט המקורי, כיום סבורים שייתכן שנעשה על ידי סולינוס עצמו. גרסה זו כוללת מכתב שסולינוס כתב כהקדמה לחיבור, המעניק לחיבור את השם "פוליהיסטור" ("בעל תיאורים רבים"). שתי גרסאות החיבור היו נפוצות מאוד ובסופו של דבר "פוליהיסטור" התקבל בטעות כשמו של המחבר. החיבור היה פופולרי בימי הביניים, בתקצירים שנעשו על ידי תאודריקוס ופטרוס הדיקן .
סולינוס על ארץ ישראל.
סולינוס משלב ב"אוסף דברים נדירים" שלו חומר הנוגע לארץ יהודה. אף על פי שחלקו הגדול של החיבור מקורו ב"תולדות הטבע" של פליניוס, סולינוס מספק כמה התייחסויות ופרטים שלא ניתן למצוא אותם במקורו העיקרי, ובראשם ההתייחסות להחרבת יריחו על ידי .
הוא מספר על ים המלח, דברים הנסמכים על פליניוס, בתיאורו את "הביטומן הנמצא ביהודה, שיוצר האגם אספלטיטס".