ב-24 באפריל ערב ליל הסדר של פסח תש"ח כיתרו כוחות ההגנה את הכפר הסמוך בלד א-שיח' ודרשו מתושביו למסור את נשקם. התושבים מסרו 22 "רובים ישנים חסרי תועלת", דבר שלא סיפק את מפקדי ההגנה שבבוקר ליל הסדר פתחו בירי במרגמות ומקלעים על הכפר, תגבורת בריטית שהגיעה לכפר יעצה לתושבי הכפר לעזוב את המקום, והם עשו זאת מיידית בליווי בריטי. בני מוריס מציין ובעקבותיהם עזבו גם תושבי חוואסה ויאג'ור. משקיפים בריטיים סברו, לפי שיטת ההתקפה והמשא ומתן שהתנהל, כי מטרת ההתקפה הייתה לגרום ליציאת התושבים שנותרו ולכיבוש הכפר.
המאוזוליאום של תאודוריקוס
המאוזוליאום של תאודוריקוס (באיטלקית Mausoleo di Teodorico) הוא מבנה אבן, אשר נבנה מחוץ לעיר רוונה. המבנה הוקם בשנת 520 לספירה כקברו העתידי של המלך האריאני תיאודריך הגדול (Theoderic the Great). בשנת 526 מת תיאודריך ונקבר שם. שנים לאחר מכן הוצאו עצמותיו מהמאוזוליאום ופוזרו.
מבנה המאוזוליאום נבנה כשני מבנים דמויי גליל, המונחים האחד בתוך השני. המבנה הנמוך יותר מעוטר בסדרה של קשתות הנשענות על זוויות המבנה המתומן. גג המבנה, אשר קוטרו הוא כ-10 מטרים, עשוי מאבן יחידה השוקלת כ-300 טון.
מדרגות מובילות אל הקומה העליונה של המבנה, אשר במרכזה מוקמה מעין "אמבטיה" גדולה עשויה אבן פורפיר, אשר שימש כסרקופג של תאודוריק. שרידיו של המלך הוצאו מן המבנה במהלך התקופה הביזנטית, לאחר הפיכתה של העיר מעיר אריאנית לנצרות הקתולית. המבנה הוכר כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
גייר ה.הארדה
הבשורה של רבולה
הבשורה של רבולה (באנגלית: Rabula Gospels) היא כתב יד הכתוב בסורית ומאויר מן המאה ה-6 לספירה. כתב היד מציג את הבשורות הנוצריות ונחשב לדוגמה טובה לאמנות הציור בחלקים המזרחיים של האימפריה הביזנטית.
כתב היד מציג את "מַפַּקְתָא פְּשִיטְתָא" (בסורית: ܡܦܩܬܐ ܦܫܝܛܬܐ), "הגרסה הפשוטה", תרגום לסורית של כתבי הבשורה הנוצרית. הוא הושלם בשנת 586 במנזר יוחנן הקדוש מזגבה (Zagba), אשר במסופוטמיה. הוא נושא את חתימתו של רבולה (Rabula; Rabbula), אשר היה כנראה נזיר שאין אנו יודעים עליו דבר. דפי הקובץ נכרכו כנראה מספר פעמים. גודלם הנוכחי הוא 34 ס"מ על 27 ס"מ והטקסט שבהם כתוב בדיו בצבע חום-כהה או שחור, בשני טורים. בתחתית כמה מן הדפים מופיעות הערות הכתובות בדיו אדום.
בסוף המאה ה-13 או בתחילת המאה ה-14 הגיע כתב היד למנזר קאנובין בלבנון. עד המאה ה-16 הגיע כתב היד אל ספריית מדיצ'י בבזיליקת סן לורנצו (Biblioteca Mediceo Laurenziana) שבפירנצה, שם הוא נמצא עד היום.
האיורים המופיעים בכתב היד מוגבלים ל-14 הדפים (פוליו) הראשונים של הקודקס. נושאי האיורים בכתב היד הם:
בכתב היד מופיעים "לוחות קאנוניים". אלו הם לוחות אשר ניסוחם הראשון היה בידי אוזביוס מקיסריה ושימשו כקונקורדנציה המשווה בין הגרסאות השונות של חיי ישו בספרי הבשורות. דפי הלוחות מעוצבים כמבנה אדריכלי של קשתות דקורטיביות הנשענות על עמודים. המבנה משתנה בין מבנה של ארבעה חללים מקבילים בתחילת הלוחות, המשווים בין ארבעת האוונגליונים, עד למבנה בעל חלל אחד בלבד, לאירועים הופיעים בגרסה אחת בלבד. לצד המבנים מופיעים עיטורים ובהם סצנות מינאטוריות הרשומות בקונטור של דיו כהה וצבועות בדיו צבעונית. במראן הן משלבות את מסורת האמנות ההלניסטית עם השפעות הציור המזרחי, המתבטאת בעיצוב עיניים גדולות ובסטאטיות של הדמויות. גם עיטור הקשתות בדגמים דקורטיביים ועשירים מצביע על ההשפעה של האמנות המזרחית הסאסאנית. בנוסף לקשתות מופיעים בכל דף גם תיאורים של נביאי הברית הישנה אשר צופים את אירועי הברית החדשה במסורת הפרה-פיגורציה. שני דפים נוספים בלוחות מציגים את דמויותיהם של האוונגליסטים.
בתיאור הצליבה של ישו, ישו מתואר כלובש בגד טוניקה ארוך (Collobium) בצבעי סגול וזהב וסביב ראשו הילה. בפרשנות של עיצוב הבגד הזה מוצאו חוקרים את ההשפעה של האיקונוגרפיה המזרחית, באופן הדומה לתיאור ישו על גבי אמפולות מאוסף מונזה-בוביו. משני עבריו של ישו מופיעים שני הגנבים אשר נצלבו עמו. לצד ראשו מופיעים דימויים אסכטולוגיים של שמש וירח, המוזכרים גם בשפרי הבשורה. זהו אחד מן הייצוגים המוקדמים ביותר של ישו הצלוב. תיאור זה שם את הדגש על הצגתו של ישו בכבוד, דבר המתבטא בבגד המפואר. מתחת לתיאור, באותו דף, הופיע גם תיאור של הקבר הריק של ישו.
קריאה צמודה
קריאה צמודה היא טכניקה בביקורת הספרות, המתארת פרשנות מעמיקה של קטע קצר. קריאה כזו נותנת משקל גדול רב יותר לפרטי על חשבון הכללי. הקריאה הצמודה מקדישה תשומת לב רבה למילים, לתחביר ולסדר שבו נפרשים משפטים ורעיונות בזמן הקריאה.
הטכניקה ונכנסה לשימוש בתורת הספרות לראשונה על ידי אנשי אסכולת הביקורת החדשה במחצית הראשונה של המאה העשרים, ונמצאת בשימוש נרחב.
קריאה צמודה של פואמה בת כ-200 מילים יכולה להתפרש על פני אלפי מילים ועדיין לא לנצל את כל האפשרויות והאבחנות. דוגמה קיצונית לכך נמצאת במאמר של דרידה "Ulysses Gramophone", שג'וזף היליס-מילר (J. Hillis Miller) תיאר כ"התפוצצות היפרבולית ואקסטרווגנטית של טכניקת הקריאה הצמודה". המאמר מקדיש יותר משמונים עמודים לפרשנות המילה 'כן' החותמת את הרומן המפורסם 'יוליסס' של ג'יימס ג'ויס.
לקריאה הצמודה בספרות יש היסטוריה בפרשנות של כתבים דתיים. לדוגמה, ה-Pazand, ז'אנר מהספרות הפרסית אמצעית, עוסק בטקסטים של Zend (מילולית: פרשנות או תרגום) שמציעים הסבר וקריאה צמודה של האווסטה, הכתבים המקודשים לזרתוסטראים. הפרשנויות המקראיות בתלמוד מהוות גם הן דוגמה מוקדמת לקריאה צמודה. בתקופת האסלאם, הקריאה הצמודה של הקוראן זכתה לפריחה ויצרה קורפוס רחב.
המבשר ההיסטורי העיקרי של הקריאה הצמודה הוא עליית הביקורת ההיסטורית (Higher criticism) והתפתחות ביקורת המקרא בגרמניה בסוף המאה ה-18.
צ'נאי
צֵ'נַּאי (בטמילית: சென்னை; אנגלית: Chennai) אשר בעבר נודעה בשם מדראס, היא העיר הרביעית בגודלה בהודו ובירתה של מדינת טאמיל נאדו. העיר נמצאת בחוף קורומנדל, בקצה הדרום מזרחי של הודו, לחוף מפרץ בנגל. היא ידועה בחוף העירוני שלה, מרינה ביץ', מן החופים העירוניים הארוכים בעולם. העיר משמשת כמרכז כלכלי בדרום הודו ובולטים בה המגזרים הפיננסיים והתעשייתיים ובמיוחד תעשיית הרכב המרכזת כ-60% מפעילות תעשיית הרכב בהודו.
שם העיר.
השם מדראס נגזר מהשם מדראספנטם, היישוב שלידו הקימה ב-1639 חברת הודו המזרחית הבריטית את מאחזה המסחרי הראשון באזור. בסמוך למדראספנטם שכן היישוב צ'נהפנטם. במשך השנים התמזגו שני היישובים, אך הבריטים העדיפו את השם מדראספנטם. שם העיר שונה לצ'נאי באוגוסט 1996 בתקופה של רפורמת השמות בהודו, לאחר שנשמעו טענות שמקורו של השם מדראס הוא פורטוגזי.
היסטוריה.
ידוע כי במאה ה-1 לספירה הייתה צ'נאי כפר דייגים קטן, סמוך לאזור ששימש כמרכז מנהלי, צבאי וכלכלי. האזור נשלט על ידי ממלכות דרום הודו: פאלווה, אימפריית צ'ולה, אימפריית פנדייה ואימפריית ויג'איאנגר. העיירה מיילפור, היום פרבר במטרופולין, הייתה נמל ראשי של ממלכת פאלווה.
כאשר ספני האימפריה הפורטוגזית הגיעו לאזור ב-1522, הם בנו במקום נמל וכינו אותו סאו טומה, על שם השליח הנוצרי תומאס הקדוש, על בסיס אמונתם שטומא הקדוש הגיע לאזור זה ופעל בו בין השנים 52 ו-72 לספירה. ב-1612 הגיעו ההולנדים לפוליקט, מקום סמוך לצ'נאי, ושם הקימו בסיס של חברת הודו המזרחית ההולנדית.
ב-22 באוגוסט 1639, יום פרנסיס של חברת הודו המזרחית הבריטית, השיגו הבריטים אחיזה ברצועה קטנה בחוף קורומנדל. באותה עת נשלט האזור על ידי דמרלה ונקאטאדרי נאיאקודו, נייאק (מנהיג) ואנדאוואסי, וזה העניק לבריטים אישור לבנות מפעל ומחסן לשימוש מיזם המסחר הבריטי.
שנה לאחר מכן נבנה מבצר סנט ג'ורג', שהפך במהרה לגרעין שסביבו התפתחה העיר הקולוניאלית. ב-1746 נכבשו מבצר סנט ג'ורג' והעיר מדראס על ידי כוח צרפתי בפיקוד הגנרל מאהה דה לה בורדונה, מושל מאוריציוס, שבזז את מדראס ואת העיירות השכנות.
ב-1749 חזרו הבריטים לשלוט על האזור, בעקבות חוזה אקס לה שאפל, שנחתם שנה לפני כן. הם עיבו את חומת העיר כדי שתעמוד בהתקפות חוזרות של הצרפתים ושל גורמים נוספים דוגמת: חיידר עלי (حیدر علی), סולטאן ממלכת מייסור. בסוף המאה ה-18 כבשו הבריטים את רוב אזור טאמיל נאדו וגם את המחוזות המודרניים של קרנטקה ואנדרה פרדש, והקימו את נשיאות מדראס, שבירתה הייתה מדראס. תחת השליטה הבריטית התפתחה העיר והפכה לעיר מרכזית ולנמל צבאי חשוב . עם התפתחות רשת הרכבות בהודו בסוף המאה ה-19, קושרה העיר למומביי (אז בומביי) ולקולקטה (אז כלכותה), דבר שקדם את התקשורת והמסחר עם שאר חלקי הודו.
במלחמת העולם הראשונה הייתה מדראס העיר היחידה בהודו שהותקפה על ידי מעצמות המרכז. היא הופגזה באמצע ספטמבר 1914 על ידי הסיירת הקלה הגרמנית SMS אמדן. ההפגזה פגעה במאגרי דלק וגרמה נזק משמעותי.
לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה ב-1947 הפכה העיר לבירתה של מדינת מדראס, מ-1969 טאמיל נאדו.
בשנים 1965-1967 הייתה צ'נאי מוקד מרכזי לתסיסה הטמילית נגד ההינדים.
ב-1996 שונה שם העיר מ"מדראס" ל-"צ'נאי"
באסון הצונאמי 2004 ספגה צ'נאי גל גדול בחופה שגרם לאבדות בנפש ולשינוי בקו החוף של העיר.
כלכלה.
צ'נאי היא המרכז הפיננסי והתעשייתי השלישי בגודלו בהודו. הכלכלה בצ'נאי מגוונת והתעשיות העיקריות בה הן: שירותי תוכנה, יצור חומרה, שירותים פיננסים ותעשיית הרכב שהיא הגדולה בהודו ונתנה לעיר את כינויה: "דטרויט של דרום אסיה". בנוסף, צ'נאי היא מרכז ראשי למיקור חוץ מן המערב.