באותו הזמן, הגדוד ה-1 מרגימנט הנחתים ה-7 (1/7) ניסה גם הוא לפרוץ את החסימה הסינית בגבעה 1419, ב-1 בדצמבר. למרות היותה מדולדלת בצורה קריטית בגלל הקרב, הרעב והקור, שלחה הדיוויזיה ה-59 לקרב את 5 המחלקות האחרונות שלה וסירבה להיכנע. עם רדת הלילה הצליח הגדוד ה-1/7 לכבוש סוף סוף את הפסגה, והחל לצעוד דרך הגבעות בצד המזרחי של הכביש. תוך שהוא מנצל את גורם ההפתעה, הצליח הגדוד ה-1/7 להשמיד מספר עמדות סיניות לאורך הכביש. בבוקר 2 בדצמבר פתחו הגדוד ה-1/7 ופלוגה F במתקפה משותפת והצליחו לאבטח את מעבר טוקטונג ולפתוח את הכביש שבין יודאם-ני והגארו-רי.
על אף שהכביש בין יודאם-ני והגארו-רי נפתח, נדרשה השיירה להתמודד עם עמדות סיניות נוספות שהיו ממוקמות בגבעות הצופות אל הכביש. בלילה הראשון של הנסיגה, תקפו הסינים את השיירה והסבו אבדות כבידות לגדוד ה-3 מרגימנט הנחתים ה-5 (3/5), אך באופן כללי שותקו על ידי הסיוע האווירי בשאר ימי המסע. קור, אש טורדנית ומחסומי דרכים עיכבו והאטו מאוד את השיירה והסבו לה אבדות רבות. אך למרות כל הקשיים, הצליחה השיירה להגיע להגארו-רי במבנה מסודר בשעות אחר הצהריים של 3 בדצמבר; הנסיגה הושלמה ב-4 בדצמבר.
מזרחית למאגר.
צוות הקרב הרגימנטלי 31 ("Regimental Combat Team 31" ובקיצור: "RCT-31"; להלן: צק"ר 31), אשר מאוחר יותר יתפרסם כ"כוח המשימה פיית'", היה צוות קרב רגימנטלי שהוקם בחופזה מתוך דיוויזיית הרגלים ה-7 שאיבטחה את האגף הימני של הנחתים המתקדמים לכיוון מופּיונג-ני. היחידות השונות בדיווזיית הרגלים ה-7 היו פרוסות על פני שטח רב ומבודדות האחת מהשנייה בגלל השטח ההררי והמבותר ורשת הכבישים הפרימיטיבית באזור. על כן, היה זה בלתי אפשרי ליצור בזמן כוח משימה בעל סד"כ מלא. לפני הקרב היה צק"ר 31 פרוס על פני שטח רב; חלקו היה בגבעות שמצפון לסינהונג-ני, אמנם הסינים האמינו שצק"ר 31 היה בעל סד"כ של רגימנט, אך למעשה בכוח המשימה היה גדוד אחד חסר.
בליל ה-27 בנובמבר תקפו שלושה רגימנטים מהדיוויזיה ה-80 הסינית את הגבעות הצפוניות, בהפתיעם בצורה מוחלטת את המגינים. בקרב שהתפתח לאחר מכן נגרמו אבדות כבידות לגדוד ה-1 מרגימנט הרגלים ה-32 שהתחפר צפונית לסינהונג-ני. את עמדותיהם של גדודי ארטילריית השדה ה-57 וה-3 מרגימנט הרגלים ה-31, שטפו הסינים כמעט לחלוטין. בנוסף שלחו הסינים את הרגימנט ה-242 מהדיוויזיה ה-81 להתבצר בגבעה 1221, גבעה השולטת על הכביש המחבר בין סינהונג-ני והודונג-ני. כך, עם תום הלחימה שהתחוללה בלילה, צק"ר 31 מצא את עצמו פרוס ל-3 כוחות המבודדים האחד מהשני.
בהאמינם כי הכוחות המגינים הושמדו כולם, עצרו הסינים את המתקפה, והמשיכו בבזיזת העמדות האמריקניות בחפשם אחר מזון ובגדים. בבוקר 28 בנובמבר החל הגדוד ה-3 מרגימנט הרגלים ה-31 במתקפת נגד על כוחות מהרגימנט ה-239 הסיני, וגרמו לסינים המופתעים למנוסה כללית. בשעות אחר הצהריים הגיע אלמונד בטיסה להיקף שבשליטת צק"ר 31, ובהאמינו כי הצק"ר חזק דיו בשביל לתקוף צפונה ולהתמודד עם ה"שאריות" של הכוחות הסיניים שיעמדו בדרכם. אלמונד הורה לקולונל אלן ד. מקלין (Maclean), מפקד צק"ר 31, להמשיך במתקפה צפונה וחילק את עיטור כוכב הכסף ל-3 מקציניו של מקלין. לוטננט קולונל דון ק. פיית', מפקד הגדוד ה-1 מרגימנט הרגלים ה-32, השליך את העיטור שלו אל השלג בסלידה.
בלילה של 28 בנובמבר תקפה שנית הדיוויזיה ה-80 הסינית, עם כוח של 4 רגימנטים. בפנים השטח הפכה המתקפה הסינית קטסטרופלית, חלו שיבושי תקשורת קשים בעוד העמדות הסיניות מופגזות באש נ"מ שנורתה מגדוד ארטילריית השדה ה-57. עם סיום הלחימה מנתה מצבתם של הרגימנטים ה-238 וה-239 גם יחד, פחות מ-600 חיילים. המתקפה של הרגימנט ה-240 הסיני, לעומת זאת, אילצה את מקלין להורות על נסיגה מהגבעות הצפוניות אל פנים השטח. ב-29 בנובמבר הצליח הגדוד ה-1 לשבור את המחסום של הסינים ולהתקדם לפנים השטח, אך מקלין נהרג על ידי חיילים סיניים, אותם זיהה בטעות כאמריקנים הסינים הפסיקו לבסוף את מתקפתם ב-29 בנובמבר בלילה, והמתינו לתגבורת.
אלמונד הורה לדיוויזיית הנחתים הראשונה לפרוץ החוצה מיודאם-ני על מנת לחלץ את צק"ר 31 המוקף, אך הייתה זו משימה שסמית לא היה יכול להוציא אל הפועל. פלוגת הטנקים ה-31 ניסתה אמנם לחלץ את צק"ר 31, והחלה במתקפה על גבעה 1221, אך ללא סיוע רגלים לא צלחו שתי התקיפות המשוריינות שבוצעו ב-28 וב-29 בנובמבר; הטנקים לא הצליחו לפרוץ בתנאי השטח הקשים, תחת אש צלפים ותקיפות רגליות סיניות מטווח קרוב. ב-30 בנובמבר פינו כוחות האו"ם את הודונג-ני, במטרה להגן על הגארו-רי, ונאלצו לנטוש את שארית צק"ר 31 הנצור.
ב-30 בנובמבר המייג'ור גנרל דייוויד ג. בר, מפקד דיוויזיית הרגלים השביעית, הוטס אל פנים השטח באזור שינהונג-ני ונפגש עם פיית', שמונה למפקד צק"ר 31 לאחר מותו של מקלין. פיית' תיאר את הקשיים שבנסיגה של הצק"ר, ובייחוד 500 הפצועים שהיה על הצק"ר לפנות. באותו היום, חלקים מהדיוויזיה ה-94 ויתר הדיוויזיה ה-81 הגיעו כתגבורת עבור הדיוויזיה ה-80 הסינית. בחצות חידשו 6 רגימנטים סיניים את מתקפתם על הכוחות הנצורים, וצ'אן דנאן, מפקד הדיוויזיה ה-80, הורה להשמיד באופן מוחלט את צק"ר 31 לפני רדת החשיכה. שוב אש הנ"מ של גדוד הארטילריה ה-57 מנעה מהסינים להתקדם, אך אספקת הפגזים הלכה ונידלדלה באופן נואש. ב-1 בדצמבר הורה לבסוף פיית' לצק"ר 31 על פריצה משינהונג-ני ונסיגה לכיוון הגארו-רי.
הפריצה החלה ב-1 בדצמבר, ברגע שמזג האוויר איפשר לכנף האוויר ה-1 של חיל הנחתים לספק כיסוי אווירי. כאשר החלו לוחמי הצק"ר ליצור תבנית של שיירה וניסו לנטוש את המוצב הקדמי, החל הרגימנט ה-241 הסיני להסתער לעברם בעוד 3 רגימנטים אחרים סוגרים עליהם. בהיעדר ברירה אחרת, כנף האוויר החל בהטלת פצצות נפאלם על הכוחות הסיניים שהיו בצמוד לצק"ר, וגרם לאבדות הן בקרב הכוחות הסיניים והן בקרב הכוחות האמריקנים. ההפגזה האווירית הביאה לשבירת המבנה הסיני, באופן שאיפשר לשיירה הנצורה להתקדם. אש כבידה שנורתה מכלי נשק קלים של הכוח הסיני גרמו לרבים מחוליית האבטחה לחפש מחסה מתחת לכביש, במקום להגן על המשאיות. האש גרמה למותם ולפציעתם של חיילים ונהגים בשיירה, עד שלבסוף, בשעות אחר הצהריים המאוחרות, השיירה נעצרה במחסום דרכים מתחת לגבעה 1221. מספר קבוצות לוחמים ניסו לטהר את גבעה 1221, אך ללא פיקוד המשיכו לכיוון המאגר הקפוא ולא שבו לשיירה. בעת שפיית' הוביל מתקפה על מחסום הדרכים, הוא נפגע מרימון סיני ולאחר מכן מת מפצעיו. השיירה הצליחה, לבסוף, לעבור את מחסום הדרכים הראשון (מתחת לגבעה מ-1221), אך כשהגיעו למחסום הדרכים השני שהוקם בהודונג-ני, התפוררה השיירה לגמרי תחת המתקפה הסינית. רק 1,050 מתוך 2,500 החיילים במצבה המקורית של הצק"ר, הצליחו להגיע להגארו-רי, וההערכה היא כי רק 385 מתוכם לא היו פצועים. השיירים של צק"ר 31 אורגנו כגדוד זמני למשך יתר הקרב.
פעולות בהגארו-רי.
הגארו-רי הפכה למרכז אספקה חשוב, ובו גם שדה תעופה תחת בנייה, במטרה לסייע לנחתים התוקפים דרך מיופונג-ני. סמית' ומטה דיוויזיית הנחתים ה-1 גם הם היו ממוקמים בהגארו-רי. מאחר שמרבית דיוויזיית הנחתים ה-1 הייתה ממוקמת ביודאם-ני, הגארו-רי אובטחה על ידי 2 גדודים מדיוויזיית הנחתים ה-1 וה-7 בלבד, ואילו יתר הכוחות שהיו שם היו מורכבים ממהנדסים ומיחידות עורף.
התוכנית הסינית המקורית ייעדה את הדיוויזיה ה-58 לתקוף את הגארו-רי בליל 27 בנובמבר, אך החיילים הסינים תעו בדרכם ולא הצליחו להגיע ליעד בתאריך המיועד, בגלל המפות היפניות הלא-מעודכנות בהן השתמשו. רק בשעות השחר של 28 בנובמבר הצליחה הדיוויזיה ה-58 להגיע להגארו-רי. בינתיים, הכוחות שהיו ממוקמים בהגארו-רי הבחינו בכוחות סיניים שמסתובבים באזור. לוטננט קולונל תומאס רידג' (Ridge), מפקד הגדוד ה-3 של דיוויזיית הנחתים ה-1, חזה שההתקפה הסינית תחל בליל 28 בנובמבר. כמעט כל החיילים שהיו מוצבים במקום, כולל חיילי יחידות אספקה שעבור אימון קרבי מועט בלבד, הוצבו בקו החזית בגלל מחסור בכוח אדם.
סלפי הקופה
תמונות סלפי הקופה (באנגלית: Monkey selfie), הן סדרת תמונות סלפי שצולמו על ידי קופת מקוק שחור באי סולאווסי שבאינדונזיה במצלמה השייכת לצלם הטבע הבריטי דייוויד סלייטר. ההעלאה של התמונות לוויקישיתוף הייתה במרכזה של מחלוקת בשנת 2014 בשאלה האם זכויות היוצרים קיימות ביצירות אמנות שנעשו על ידי בעלי חיים שאינם בני אדם. טענת הצלם לזכויות על התמונות הייתה שנויה במחלוקת על ידי מספר חוקרים וארגונים, עקב הדעה הרווחת שליצור שאינו בן אדם אין זכויות יוצרים על צילום. בחודש דצמבר 2014, משרד זכויות היוצרים והפטנטים של ארצות הברית קבע כי יצירות שנוצרו על ידי יצור שאינו בן אדם אינן כפופות לזכויות היוצרים האמריקניות. בשנת 2016, שופט פדרלי בארצות הברית קבע שהקוף לא יכול להיות בעל זכויות יוצרים על התמונות.
רקע.