דודג' 100 "Kew" (באנגלית: "Dodge 100 "Kew) היא משאית אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1949–1957 והורכבה במפעלי "דודג'" בלונדון ברובע "Kew" .
גוף המשאית נבנה על ידי "Briggs Motor Bodies" והיה משותף ל-"Ford Thames ET6" של פורד ול-"Leyland Comet" של יצרנית הרכב הבריטית "ליילנד מוטורס" ("Leyland Motors" ).
בהודו יוצר דגם "דודג' 100 "Kew"" על ידי יצרנית הרכב ההודית Premier company עד שנת 1980.
תוכנית אורנים
תוכנית אורנים הייתה תוכנית מגירה צבאית של צה"ל. התוכנית כללה כניסת צה"ל ללבנון, סילוק מפקדות אש"ף וצבא סוריה מתוכה, והשלטת שלטון נוצרי במדינה, ועל פיה התבצעה הכניסה הצבאית ללבנון בתחילת מבצע שלום הגליל.
אורנים גדול.
ראשיתה של התוכנית היה בתקופת כהונתו של עזר ויצמן כשר הביטחון. היא הוצגה בפניו כבר באוגוסט 1979, ובהמשך הוצגה בפני שר הביטחון אריאל שרון, ב-30 באוקטובר 1981.
יעדיה המדיניים של התוכנית היו:
התוכנית נדחתה על ידי הממשלה.
אורנים קטן.
לאחר דחיית תוכנית "אורנים גדול" הוצגה בפני הממשלה תוכנית "אורנים קטן" שעיקרה היה להרחיק את אש״ף ואת הארטילריה שלו מישובי הצפון ולחסל את תשתיתו בדרום לבנון עד לנהר האוואלי, ("קו 40 הקילומטר"). מתוכנית זו נגזרו היעדים הצבאיים, שכללו שלושה מהלכים עיקריים:
יחסי הממלכה המאוחדת–לטביה
יחסי הממלכה המאוחדת–לטביה הם יחסי החוץ בין בריטניה לבין לטביה.
היסטוריה.
בריטניה מעולם לא הכירה דה-יורה בסיפוח לטביה לברית המועצות אשר התרחש בשנת 1940. בריטניה הכירה בעצמאותה המחודשת של לטביה ב-27 באוגוסט 1991, ובאוקטובר אותה שנה חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
יחסים דיפלומטיים.
בריטניה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה, ואילו לטביה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בבלפסט, ברמינגהאם, קארדיף, אדינבורו, גלאזגו, גרנזי, ליברפול וניוקאסל.
לואי, דוכס אורליאן (1703–1752)
לואי, דוכס אורליאן (בצרפתית: Louis d'Orléans; 4 באוגוסט 1703 - 4 בפברואר 1752), היה דוכס אורליאן ואחד מהנסיכים הבכירים בבית המלוכה הצרפתי, וסבא רבא של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ביוגרפיה.
לואי נולד ב-4 באוגוסט 1703 בארמון ורסאי, לפיליפ השני, דוכס אורליאן ולפרנסואז מארי דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומאדאם דה מונטספן, ועם לידתו קיבל את התואר דוכס שארטר. לואי התחנך על ידי אמו וסבתו אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, בהנחייתו של ניקולה-איבר מונגו, בנו הבלתי חוקי של ז'אן-בפטיסט קולבר דה-פואנג, בן דודו של ז'אן-בפטיסט קולבר. לואי היה ביחסים קרובים עם אחותו לואיז אליזבת ד'אורליאן, אשתו של לואיס הראשון, מלך ספרד, אולם היה מסוכסך עם אחותו שארלוט אגלא ד'אורליאן, אשתו של פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה.
בשנת 1715 מת סבו לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ואביו הפך לעוצר הממלכה, בשם לואי החמישה עשר, מלך צרפת. בשנת 1721 הוא מונה בהשפעת אביו לקולונל-גנרל של חיל הרגלים, והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 1730. בשנת 1723 מת אביו פיליפ השני, דוכס אורליאן, ולואי ירש את התואר דוכס אורליאן, והפך לראשון בסדר הירושה לכתר הצרפתי, עד ללידת לואי פרדיננד, דופן צרפת בשנת 1729.
בשנת 1721 הציעו ללואי את אחת מבנותיו של פיוטר הראשון, קיסר רוסיה; אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה או אחותה יליזבטה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל. לאחר מכן הציעו לו את אליזבת אלכסנדרין דה בורבון, בתם של לואי השלישי, נסיך קונדה ולואי-פרנסואז דה בורבון, אולם אף הצעה זו לא יצאה אל הפועל. בשנת 1723 הציעו ללואי את הנסיכה הגרמנית אוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן, בתם של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן וזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, ונדונייתה נקבעה על סך 80,000 ליברות, ואכן ב-18 ביוני 1724 התחתנו השניים ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1725 שימש לואי כשליחו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, על מנת לבצע את הנישואין בינו למריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין. בשנת 1726 מתה אשתו אוגוסטה, ימים ספורים לאחר לידת בתם לואיז מארי ד'אורליאן, ולאחר מותה סירב לואי לשאת אשה אחרת, על אף שדודתו אליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי הציעה לו את בנותיה אליזבת תרז, נסיכת לורן ואן שארלוט, נסיכת לורן.
בשנת 1730 הביא הקרדינל פלירי לפיטוריו מתפקיד הקולונל-גנרל של חיל הרגלים, ובעקבות כך הפך לואי ליותר דתי, והשקיע את רוב זמנו בענייני דת. בשנת 1740 התאהב בנו לואי פיליפ, דוכס שארטר בהנרייט, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, אולם אביה סירב לנישואין הללו, משום שהיו מביאים את לואי פיליפ מדי קרוב לכס המלוכה.
בשנת 1743 התחתן לואי פיליפ עם לואיז הנרייט דה בורבון, בתם של לואי ארמנד השני, נסיך קונטי ולואיז אליזבת דה בורבון, בנישואין שנועדו להביא לפיוס בין בית אורליאן לבית קונטי. בתחילה היו היחסים ביניהם מעולים, אולם עד מהרה החלה לואיז הנרייט לבגוד בו ולנהל חיים שערורייתיים, מה שגרם ללואי לסרב להכיר בילדיו כילדים חוקיים.
ב-4 בפברואר 1752 מת לואי במנזר סן-ז'נבייב, ובנו לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ירש את תאריו.
משפחתו.
ב-18 ביוני 1724 התחתן לואי עם אוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן, בתם של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן וזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
לואי ד'אורליאן, דוכס אורליאן
יעקב ארטל
יעקב ארטל (נולד ב-10 במאי 1928) הוא בנקאי ואיש עסקים ישראלי, עבד כ-46 שנים בבנק לאומי לישראל, מתוכן שמונה שנים (1987-1979) כיהן בתפקיד המשנה למנכ"ל הבנק.
ביוגרפיה.
יעקב ארטל נולד בירושלים וגדל בה עד גיל שש. אביו, דוד, נולד בעיירה טורקה שבאוקראינה ואמו, אסתר, נולדה בהונגריה; הוריו נפגשו בווינה בה נישאו וממנה עלו לארץ ישראל בשנת 1916. בארץ ישראל נולדו להם שני בנים: צבי (1923) ויעקב (1928) . ב-1934 עבר יעקב עם משפחתו לחיפה, לאחר שאביו התמנה למנהל מפעל למרצפות בעיר.
בשנת 1941, בהיותו בן שלוש עשרה, לאחר סיום בית ספר עממי בחיפה, החל יעקב לעבוד בבנק לאומי הדר הכרמל בתור שליח. ב-17 ביוני 1946, אחיו, צבי ארטל (משה), נמנה עם אחד עשר הלוחמים שלחמו בשורות הלח"י ונפלו בעת ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת במפרץ חיפה.
במלחמת העצמאות שירת ארטל בדרגת רס"פ בחיל הרגלים בגדוד 22 בחטיבת כרמלי, השתחרר בשנת 1950, חזר לבנק והחל לעבוד בסניף הראשי בעיר התחתית כקופאי. במקביל סיים תואר ראשון בפקולטה לכלכלה של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה (שהיה אחד המוסדות שממנו התפתחו אוניברסיטת תל אביב). ארטל התקדם בתפקידו בבנק ובסולם הדרגות, וב-1967 התמנה לסגן מנהל הסניף הראשי של בנק לאומי בחיפה.
בשנת 1970 עבר יעקב ארטל עם משפחתו לגור בתל אביב.
בשנת 1971 התמנה כמשנה למנהל הסניף המרכזי של בנק לאומי בתל אביב. באותה תקופה עבדו בסניף כאלף עובדים, והתנהל בו שליש מסחר החוץ של ישראל. ב-1974 התמנה ארטל למנהל החטיבה לעסקי חוץ. בשנים 1978–1982 כיהן כמנהל אזור תל אביב–יפו ובשנת 1979 נתמנה למנהל הסניף המרכזי בתל אביב ומשנה למנכ"ל הבנק.
משנה למנכ"ל בנק לאומי.
באוקטובר 1982 בוצע רה-ארגון מקיף בבנק לאומי לישראל, ובמסגרתו הוקמו שבע חטיבות וזאת בתקופת כהונתו של יו"ר מועצת המנהלים והמנכ"ל ארנסט יפת; זהו השינוי המקיף ביותר במבנה הבנק מאז שנת 1970 שכלל גם הקמת ארבע הנהלות אזוריות. בהמשך לשינוי הארגוני מונה ארטל בשנת 1983 לראש החטיבה הבנקאית (הקרויה גם החטיבה לבנקאות קמעונאית ומסחרית). זו הייתה החטיבה הגדולה ביותר בבנק שהורכבה מהאגף ללקוחות פרטיים והאגף ללקוחות מסחריים (פירמות עסקיות קטנות ובינוניות). הוא היה אחראי על כל סניפי הבנק בישראל שכללו כ-10,000 עובדים ו-350 סניפים ואחראי על חברות הבת: בנק עליה-לאומי ובנק ערבי ישראלי. ארטל הופקד על השירותים הבנקאיות הבאים: כרטיסי אשראי, שירותי מטבע חוץ, ניירות ערך, תוכניות חיסכון, פיקדונות, קרנות נאמנות וקרנות השתלמות; ארטל היה ממונה על קופות הגמל והקופות המנוהלות על ידי הבנק שבסוף 1982 עמדו על 80 מיליארד שקל והיוו כ-40% מנכסי קופות הגמל הבנקאיות; מספר חשבונות העמיתים בקופות הגמל עמד על קרוב למיליון ומאה אלף.
בספטמבר 1985 התמנה ארטל לראש החטיבה לבנקאות עסקית, החטיבה עסקה בשירותים בנקאיים ופיננסיים לקונצרנים, חברות גדולות, וגופים ממשלתיים וציבוריים גדולים. השירותים כללו את פעולות האשראי, הפסיב, ההשקעות במימון בינלאומי, במטבע חוץ ובמטבע ישראלי. ארטל גם היה חבר במועצת המנהלים של בנק לאומי בריטניה. ב-1986 התמנה ליו"ר מועצת המנהלים של "לאומי חברה למימון". ארטל ישב בוועדת ״תכנון אסטרטגי לטווח ארוך״ אשר קבעה את התוכנית האסטרטגית של הבנק, יחד עם מנהל החטיבה לתכנון האסטרטגי. בתפקידו זה היה אחראי בשנת 1986 למספר כישלונות במתן אשראי בהיקף נרחב ללקוחות שפשטו את הרגל, בהם חיים שיף, סולל בונה, אלסינט והמושבים.