ויננברג נולד ב-20 ביולי 1891 בעיר זרבור שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי צרפת המודרנית. ב-25 בפברואר 1913 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והוצב ברגימנט הרגלים ה-56 (הפרוסי). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא כבר היה מפקד פלוגה. בספטמבר של אותה שנה הוא נפצע במהלך קרבות החזית המערבית. וב-1915 נפצע פעם נוספת בחזית המזרחית. בנוסף על כך הוא קיבל הכשרה כטייס קרבי. פרט לשתי מחלקות של צלב הברזל, במהלך המלחמה הוא קיבל גם את אות הפציעה בזהב. עם תום המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, הצטרף לרייכסווהר, ובספטמבר 1920 עזב אותו בדרגת האופטמן. הוא התגייס כאובר-לויטננט למשטרת פרוסיה. הוא מילא תפקידי הדרכה ומטה במשטרה, ובשנת 1929 התחתן ונולדה לו בת. ב-1 במאי 1933 הוא הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל את מספר החבר 2.222.600. החל מאוגוסט 1933 פיקד על משטרת ביטום, החל ממאי 1934 על משטרת גלייביץ, החל מפברואר 1935 על משטרת זארבריקן, מאוקטובר 1937 על משטרת מנהיים. בדצמבר 1938 מונה לקצין בכיר במשטרת הסדר.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 הצטרף ויננברג לאס אס, וקיבל את מספר החבר 405.898. ב-2 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרובאים-משורה ה-3 של האס אס, וקיבל דרגת שטנדרטנפיהרר. הוא פיקד על הרגימנט שלו במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940, ובמהלך מבצע ברברוסה ב-1941, וב-15 בנובמבר של אותה שנה הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בדצמבר של אותה שנה מונה למפקד דיוויזיית אס אס משטרה הרביעית. הוא לחם עם הדיוויזיה בקרבות החזית המזרחית, ולאות הוקרה קיבל ב-23 באפריל 1942 תוספת של עלי אלון לצלב האבירים שלו והועלה לדרגת בריגדפיהרר. ב-1 ביולי 1943 הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר, וב-5 באוגוסט של אותה שנה הוא הועבר לפקד על קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי, והחזיק בתפקיד עד 23 באוקטובר של אותה שנה. עוד לפני כן מונה למפקד משטרת הסדר - ארגון שריכז תחתיו את מרבית ארגוני המשטרה והז'נדרמריה בגרמניה והארצות הכבושות. ויננברג החזיק בתפקיד עד סוף המלחמה. בימים האחרונים של המלחמה, הדיח היטלר את היינריך הימלר מתפקיד ראש המשטרה הגרמנית, ונתן לוויננברג את התפקיד במקומו.
אחריתו.
לאחר המלחמה נכלא ויננברג בדכאו, אולם שוחרר ב-1947. לאחר שחרורו חי בקרפלד עד מותו ב-30 בדצמבר 1963 בגיל 72.
סופיה שרלוטה מהנובר
סופיה שרלוטה מהנובר (בגרמנית: Sophie Charlotte von Hannover; 30 באוקטובר 1668 - 1 בפברואר 1705), הייתה אחותו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה ואשתו של פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה.
ביוגרפיה.
סופיה שרלוטה נולדה ב-30 באוקטובר 1668 באיבורג, לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה, נסיכת פפאלץ, בתם של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד. בעת לידתה היה אביה הנסיך-בישוף של בישופות אוסנבריק, ובשנת 1672 עברו בני המשפחה לאוסנבריק. בשנת 1679 ירש אביה מאחיו יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג את נסיכות קאלנברג, ובני המשפחה עברו להנובר.
בתקופת ילדותה ביקרה סופיה שרלוטה עם אמה בממלכת צרפת, במטרה להשיאה ללואי, הדופן הגדול, אולם הלה התחתן לבסוף עם מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה. לבסוף התחתנה סופיה שרלוטה ב-8 באוקטובר 1684 עם פרידריך, נסיך הכתר של ברנדנבורג, בנו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בשנת 1688 מת חמיה פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בתחילה התערבה סופיה שרלוטה בניהול הנסיכות ובפוליטיקה, ואף הביאה להדחתו של אברהרד פון דאנקלמן מתפקיד הקנצלר בשנת 1697.
בשנת 1695 עברה סופיה שרלוטה להתגורר בארמון ליצנבורג, שתוכנן בסגנון אדריכלות בארוק על ידי האדריכל ארנולד נרינג. בשנת 1700 קיבל בעלה פרידריך היתר מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להחזיק בתואר "מלך", והוכתר יחד עם סופיה שרלוטה למלך פרוסיה. לאחר הכתרתם של הזוג כמלכי פרוסיה, הורחב הארמון שיועד במקורו להיות "ארמון קיץ" (Sommerhaus) על ידי האדריכל אאוזנדר פון גתה.
סופיה שרלוטה התכתבה הרבה עם גוטפריד וילהלם לייבניץ, וטרחה ללמוד צרפתית, אנגלית ואיטלקית, מלבד לגרמנית שהייתה שפת האם שלה. סופיה שרלוטה הקיפה את עצמה בפילוסופים ותאולוגים כאיסק דה בוסובר, דניאל ארנסט יבלונסקי וג'ון טולנד, ובכך נתנה השראה לייסוד האקדמיה הפרוסית למדעים. בנוסף אהבה סופיה שרלוטה מוזיקה, ואף ניגנה בצ'מבלו.
ב-1 בפברואר 1705 מתה סופיה שרלוטה בהנובר, בעת ביקור אצל אמה, כתוצאה מדלקת ריאות. לאחר מותה קרא פרידריך את ארמון ליצנבורג, את גניו ואת כל האזור שבו הוא שוכן, לזכרה, על שמה - ארמון שרלוטנבורג.
משפחתה.
ב-8 באוקטובר 1684 התחתנה סופיה שרלוטה עם פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ממנו נולדו לה שני בנים:
פיטות נמלים
פיטות נמלים (שם מדעי: Grallariidae) היא משפחה של ציפורי שיר החיים ביערות באזורים טרופיים של אמריקה הדרומית ודומים למשפחת הפיטיים, אך קרובים יותר למשפחה ציפורי נמלים.
אורכם של פיטות הנמלים 10–20 ס"מ. הם בעלי רגליים חזקות העוזרות להם לנוע מהר על הקרקע והם צבעוניים בראשיהם ובגופם, בעלי ראשים גדולים ומקורים קטנים. עופות אלה ייחודיים בתנוחתם הזקופה ובשרירי הזנב הזקופים שלהם.
בני המשפחה נחשבו לחלק ממשפחת ציפורי הנמלים ולאחר מכן הועברו ליורקניים ולפלומגביים. הן נחשבות גם לקרובות לעופות הפיטה החיים בדרום-מזרח אסיה וגם מצויים על קרקע היער.
הם ניזונים על הקרקע, שם הם מצויים בדרך כלל, מחרקים שונים וחלקם גם מתמחי נמלים.
קרל פון פישר-טרויינפלד
גרופנפיהרר תאודור פרידריך קרל פון פישר-טרויינפלד (בגרמנית: Theodor Friedrich Karl von Fischer-Treuenfeld; 31 במרץ 1885 - 6 ביוני 1946) היה מפקד בוואפן אס אס שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה והיה אחראי על ביצוע פשעי מלחמה, הוא לא הורשע בביצוע הפשעים משום שהתאבד במחנה שבויים.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פישר-טרויינפלד נולד ב-31 במרץ 1885 בעיר פלנסבורג שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. מצד אביו הוא היה נצר למשפחת אצולה, ואמו הייתה בת למשפחת סוחרים מליבק. ב-1904 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולמד באקדמיית המלחמה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 השתתף בקרבות ואף נפצע, ובדצמבר 1915 הועבר למטכ"ל ושמש כאחד מאנשי צוותו של אריך לודנדורף. על חלקו במלחמה הוא קבל את צלב הברזל מחלקה שנייה, ואת עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות. עם סיום המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, הפך טרויינפלד למנהיג מיליציה שפעלה באזור המבורג. ב-5 ביוני 1919 נישא ללאונורה ניומן. הוא המשיך לשמור על קשר עם לודנדורף, וב-1922 הציג אותו לודנדורף בפני אדולף היטלר שבאותו זמן החל לתכנן את הפוטש במרתף הבירה. היטלר תכנן שלאחר שהקושרים ישתלטו על בוואריה, ינועו המיליציות של טרויינפלד מהמבורג דרך סקסוניה, ויחברו אל הכוחות של היטלר ולודנדורף שיעלו על ברלין. לאחר כישלון הפוטש וכישלונו של לודנדורף בבחירות ב-1925 נעכרו היחסים בינו לבין היטלר, וטרויינפלד היה זה שקישר בין היטלר לבינו. באותה תקופה טרויינפלד פתח חברת ייבוא, אולם היא פשטה את הרגל ב-1929. בדצמבר 1938, לאחר עליית הנאצים לשלטון, קיבל טרויינפלד דרגה של מיור בצבא, ובאפריל 1939 הצטרף לאס אס וקיבל את מספר החבר 323.792. בטופס ההצטרפות שלו הוא האשים בין היתר את היהודים והבונים החופשיים בקריסת החברה שלו. עם זאת הוא לא היה חבר במפלגה הנאצית עד ה-10 בינואר 1945.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 היה טרויינפלד מפקד גדוד הפאנצר אס אס ה-2. בינואר 1941 הוא קיבל תפקיד של מפקד האס אס והמשטרה באזור צפון-מזרח. באפריל של אותה שנה הועלה לדרגת בריגדפיהרר וקיבל פיקוד על בריגדת האס אס ה-2, ולחם עמה במבצע ברברוסה. הוא המשיך להחזיק בתפקיד מפקד האס אס והמשטרה באזור צפון-מזרח עד דצמבר 1941 עת מונה למפקד האס אס והמשטרה בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וכסגנו של ריינהרד היידריך. ביולי 1942 מונה למפקד בריגדת האס אס ה-1. הבריגדה עסקה בעיקר באבטחה עורפית ובכלל זה ביצעה פשעי מלחמה כנגד יהודים ועמים אחרים. לאחר רציחתו של היידריך במאי של אותה שנה היה טרויינפלד מפקד כוח האס אס שתקף את כנסיית סיריל ומתודיוס שבה הסתתרו המתנקשים.
חילוקי דעות שלו עם אנשי הגסטאפו, הובילו להחלפתו בספטמבר 1942, ובפברואר 1943 הוא מונה למפקד האס אס והמשטרה בדרום רוסיה ואוקראינה. ב-15 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת גרופנפיהרר ומונה למפקד דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג". הדיוויזיה שלו הועברה במרץ 1944 לחזית המזרחית והשתתפה בקרבות הקשים באזור טרנופול. ב-22 באפריל של אותה שנה הוא נפצע קשה, וב-27 באפריל הוחזר מהחזית לצורך טיפול רפואי. לאחר שהתאושש מונה למפקד האס אס והמשטרה באיטליה, וב-21 ביולי 1944 מונה למפקד קורפוס האס אס השישי שלחם בחזית המזרחית. הוא פיקד על הקורפוס במשך ארבעה ימים בלבד.
אחריתו.
לאחר סיום המלחמה נפל טרויינפלד בשבי צבא ארצות הברית. הוא התאבד במחנה שבויים בעיר גיסן ב-6 ביוני 1946 בגיל 61.
טיטירדיים