לאחר מות מוחמד, נוצר ואקום פוליטי והנהגתי בערב, שהוביל להתמרדות שבטים רבים וקבוצות אסלאמיות שונות בשלטון המרכזי באל-מדינה, שהפך להיות בשליטת אבו בכר, החליף הראשון. קבוצות המורדים המרכזיות בנג'ד היו שבט חניפה בראשות נביא השקר מוסיילימה , ברית בין שבטי אסד, עת'פאן, טאיע והוזין בראשות מנהיג שבט אסד ונביא השקר טולייחה ושבט תמים בראשות הצחאבי מליכ אבן נווירה . בתגובה גיבש אבו בכר ב-632 צבא בן 4,000 לוחמים בראשות ח'אלד בן אל-וליד למען דיכוי המרד. תחילה פנה בן ח'אלד לדיכוי טולייחה - הוא גייס לשורותיו את שבט ג'דילה ושכנע את שבט טאיע ללחום לצידו, כיוון שמנהיגם, עדי אבן חטים היה צחאבי. בספטמבר 632, הביס ח'אלד על 6,000 לוחמיו את צבא טולייחה בן 15,000 לוחמים בקרב בוזאח'ה בצפון הנג'ד. לאחר קרבות אלו, מרבית שבטי האזור קיבלו את מרות החליפות. עם זאת, שבט ירבו, חלק משבט תמים, התמרד בעקבות השייח מליכ, שהיה גזבר הזכאה השבטי בתקופת מוחמד והנהיג מרד במהלכו השיב לשבט את כספו ותמך בנביאת השקר בת השבט סג'אח . בתום מרדף ח'אלד הוציא להורג את מליכ, ולאחר מכן הצטרף לכוחות עכרמה אבן אבו ג'אהל לדיכוי מוסיילימה, שהגיע לסופו בדצמבר 632 בקרב עקרבה .
ימי הביניים.
לאור התפשטות האימפריה המוסלמית, מרבית מוקדי הכוח נעו אל אזורים מפותחים יותר באימפריה, כבגדאד, קהיר ודמשק, ובין המאה ה-10 והמאה ה-20 השלטון המקומי של השריף של מכה היה כמעט תמיד כפוף לשלטון אימפריות האסלאמיות.
מהמאה ה-16 עד היום.
במאה ה-16 סיפחה האימפריה העות'מאנית את מחוזות החוף של ערב (חג'אז, אל אחסאע ועסיר) וטענה לסוזרניות על מרכז ערב - הנג'ד, במטרה לדחוק את הפורטוגזים מהמפרץ הפרסי והים האדום . עם זאת, מידת הריבונות של האימפריה בנג'ד נעה בהתאם לחוזק השלטון באיסטנבול.
ב-1744 חתם מוחמד אבן סעוד, אמיר דרעיה (כיום שכונה בריאד) עם מוחמד אבן עבד אל-והאב, מייסד הווהאביה, על הסכם ל"השבת האמת", בעקבותיו השתלט אבן סעוד על הנג'ד תחילה, וכונן את אמירות דרעיה , "המדינה הסעודית הראשונה", אשר נחשבת הבסיס לערב הסעודית המודרנית בייסודה את שלטון בית סעוד. האמירות הגיעה לשיאה בתחילת המאה ה-19, עת שלטה על כל שטחי ערב הסעודית המודרנית, איחוד האמירויות וקטאר, כבשה את מכה ואל-מדינה, בזזה שיירות עות'מאניות ומוקדים שיעיים בכרבלא והתנערה ממרות הסולטאן העות'מאני. על כן, התקיימה בין 1811–1818 המלחמה הווהאבית-עות'מאנית, בסופה נכבשו מחדש כל שטחי ערב בידי העות'מאנים, ונינו של מוחמד, עבדאללה, הוצא להורג.
ב-1824 ייסד נכדו של מוחמד, טורקי, את אמירות נג'ד , "המדינה הסעודית השנייה", אשר הייתה מצומצמת בשטחה ושלטה על הנג'ד והחוף המזרחי של ערב, ובכך נמנעה מסכסוכים עם השלטון העות'מאני. ב-1836 נוסדה בחאיל בצפון נג'ד אמירות חאיל , בראשות בית רשיד , אשר כבשה חלקים מהמדינה הסעודית ולבסוף הגלתה את ההנהגה הסעודית לכווית ב-1891.
ב-1902 כבש אבן סעוד את ריאד משליטת בית רשיד, ותוך זמן קצר השתלט על מרכז נג'ד, והכריז על הקמת אמירות נג'ד ואל-אחסאע , "המדינה הסעודית השלישית". ב-1904 לבקשת בית רשיד תקפו העות'מאנים את המדינה החדשה, אך ב-1905 הכירו באבן סעוד כשליט נג'ד. עד 1912 השתלט אבן סעוד על כל הנג'ד, וב-1915 חתם עם בריטניה על הסכם המכיר בו כשליט הראוי של הנג'ד ואל-אחסאע ותמכה בו מול בית רשיד הפרו-עות'מאני, תמורת שמירה על ריבונות המדינות החדשות במפרץ הפרסי. כל זאת נעשה בעוד רשמית תמך השלטון הבריטי באויבו חוסיין בן עלי שריף מכה ההאשמי. ב-1922 כבש הצבא הסעודי בתמיכה בריטית את חאיל, וכונן את סולטנות נג'ד. ב-1925 בסיוע שבט מוטייר כבש אבן סעוד את החיג'אז מידי ההאשמים, וכונן שלטון נפרד על נג'ד והחיג'אז כממלכת נג'ד וחג'אז. ב-1932 אוחדו שתי הממלכות לממלכת ערב הסעודית המודרנית.
גאוגרפיה.
נג'ד הוא רמה גאוגרפית אשר נוטה לירידה מתונה לכיוון מזרח. מזרח הנג'ד מאופיין ביישובים חקלאיים המבוססים על נאות מדבר, בעוד המערב מאוכלס בעיקר על ידי בדואים נוודים. הנג'ד גובל בדרום בימת החולות של רובע אל-ח'אלי.
מחשוף טוואיק חוצה את הנג'ד מצפון לדרום, וואדיות החורצים אותו מספקים מקור מים חיוני ליישובים רבים, בהם עיר הבירה ריאד המבוססת על מימי ואדי חניפה .
הציפור
דניאל ואן הייל
דניאל ואן הייל (הולנדית: Daniel van Heil; 1604–1664) היה צייר נוף פלמי. הוא התמחה בשלושה סוגים של נופים: סצנות אש, נופים עם חורבות ונופי חורף.
חייו.
מעט ידוע על חייו והכשרתו של דניאל ואן הייל. הוא נולד בבריסל. אביו ליאו היה צייר ושניים מאחיו היו גם הם אמנים: ליאו היה אדריכל וצייר ויאן בפטיסט היה צייר דיוקנאות.
לא ידוע אצל מי דניאל למד ציור, ככל הנראה אצל אביו. הוא הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש בבריסל בשנת 1627.
בנו, תאודור ואן הייל, הוכשר אצלו ויצר ציורי נופים בנושאים דומים בסגנון הדומה לאביו.
האמן נפטר בבריסל בשנת 1664.
יצירתו.
דניאל ואן הייל היה צייר נוף. התמחותו הייתה בעיקר בנופי חורף, שריפות ערים ונופים עם חורבות.
נושא השריפות בערים, שהופיעו בראשית המאה ה-17, לא היה חדש באיקונוגרפיה הפלמית. הנושא הופיעה לעיתים קרובות באמנות הפלמית כנושא משני בתיאורי אפוקליפות מקראיות או מיתולוגיות. עבודות קודמות לפניו, מציגות בדרך כלל את נושא השרפה בלילה, בסביבה המאוכלסת לעיתים ביצורים פנטסטיים או דמוניים. הנושאים של סצנות אלה כללו את נפילת טרויה, מראות העולם התחתון ומהפכת סדום ועמורה. הירונימוס בוש היה האמן הצפוני הראשון שצייר סצנות אש כאלה ואחר כך נוספו ציירים משושלת ברויגל שפיתחו את הנושא עוד יותר.
במאה ה-17 נושא ציורי השריפות בערים הפך לנושא עצמאי. הוא התפתח בעיקר בגלל ההיבטים הפורמליים שלו ואפשרויותיו הציוריות: תיאור ההשפעות המרהיבות של אור וצל הפך למטרה בפני עצמה. במקביל התפתחו הקומפוזיציות ואלמנטים של מסורת וחדשנות שהתערבבו. הדבר בא לידי ביטוי בתפאורה האדריכלית של נוף העיר, שתאם את האדריכלות של התקופה, אבל היוותה את הרקע לסצנה המיתולוגית או המקראית. שילוב זה של מיתוסים ואירועים היה אולי תוצאה של חוויותיו של האמן שחי בתקופה שבה מלחמות והרס ערים בידי צבאות לא היו מחזות נדירים. יצירות אלה השתמשו אפוא בדוגמאות האיקוניות של העת העתיקה הקלאסית כדי להשמיע את המחאה מההריסות הערים שהאמנים היו עדים להם.
תכונה זו מודגמת על ידי הציור של ואן הייל השרפה באנטוורפן עם הסוס הטרויאני. קומפוזיציה זו מציגה שילוב של אירועים מאותם ימים, כמו ההרס של אנטוורפן על ידי חיילים ספרדים בשנת 1576 המכונה "הזעם הספרדי", עם אלמנטים מיתולוגיים כמו הסוס הטרויאני. לא לגמרי ברור האם העיר המתוארת היא למעשה אנטוורפן. הכנסייה המצוירת במרכז העיר דומה לקתדרלה של אנטוורפן, אולם הארכיטקטורה העירונית כוללת עוד את אנדרטה שדומה לה נמצאת ברומא. חלק מהבניינים המתוארים עשויים להיות למעשה בניינים בבריסל. שילוב זה של אלמנטים אמיתיים ופנטסטיים ביצירה מחזק את הרושם שהעיר המצוירת היא דמיונית.
הנושא של נפילת טרויה היה נושא אליו חזר ואן הייל לעיתים קרובות. בסצנותיו של טרויה הציג האמן גם חזון אנכרוניסטי של העיר על ידי שילוב של חורבות עתיקות עם מבנים מימיו. מה שמודגם ב"שריפת טרויה" בו נמצאים מבנים קלאסיים בסמוך לצריחי כנסייה ובזיליקות, על רקע של בתים פלמיים צנועים בחזית. על ידי הדגשת המבנים המגוונים, קשר ואן הייל את בריסל כמקום מושבם של הארכידוכסים אלברט ואיזבלה עם טרויה העתיקה. האדריכלות חולשת על הקומפוזיציה של התמונה, והדמויות האנושיות המופיעות כמיניאטורות זעירות. הטרגדיה האנושית העזה של הסצנה באה לידי ביטוי בשמים האדומים והמאיימים שתופסים חלק גדול מהבד בפורמט אנכי שהיה יוצא דופן עבור האמן.
נופי החורף של דניאל ואן הייל היו כמיטב המסורת של ברויגל האב, עם נטייה לאימפרסיוניזם קדם-רומנטי. נופי החורף שצייר, מראים את השפעת אמנים אחרים, מהם הוא לקח את תוכנית הקומפוזיציה של הנוף החורפי. מוטיב אופייני לנופיו הוא נוכחותם של עצים שעומדים בשלכת, המוארים מאחור עם ענפיהם השזורים, הממסגרים את הסצנה. נופיו עם חורבות היו בסגנון של ציירי נוף איטלקיים והולנדים.
דניאל ואן הייל שיתף פעולה עם אחיו יאן בפטיסט בציור "אינפנטה איזבלה בגני ארמון קודנברג" (בערך 1630).
על פי ההערכה, דניאל היה אחראי לציור הנוף בזמן שאחיו יאן בפטיסט היה אחראי על ציור הדמויות האנושיות ובעלי החיים. הציור מראה נוף של ארמון מושלי דרום הולנד ליד בריסל. בחזית הולכת הדוכסית איזבלה, אלמנתו של הארכידוכס אלברכט, עם חבורת אנשים, בגני הארמון המלכותי לבושה בבגדי המיסדר שהצטרפה אליו לאחר מותו.
פוטומיו
פוטומיו (פירושונים)
פוטומיו (מחוז)
יחסי דנמרק–קטר
יחסי דנמרק–קטר הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת דנמרק לבין מדינת קטר. דנמרק מיוצגת בקטר על ידי השגרירות שלה באיחוד האמירויות הערביות, ולקטר שגרירות בהאג.
סחר.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-120 מיליון דולר. עיקר הסחורות שייצאה דנמרק לקטר כללו מכונות, מוצרי חלב, ביצים, דבש; עיקר הסחורות שייצאה קטר לדנמרק כללו פלסטיק ומכונות.
Merkaza
Merkaza היא רשת בתי כלבו שמקורה ביישוב ירכא ובבעלות משפחת חמוד מהיישוב.
לרשת שני מתחמי קמעונאות רחבי ידיים בירכא ובנוף הגליל. שם החברה הוא הלחם של המילים "מרכז" ו"קאסה/קאזה" (בית בספרדית/איטלקית).
היסטוריה.