בתגובה לפיצוץ התחמושת בבסיס חיל האוויר סמוך לדאר א-סלאם שאירע ב-17 בפברואר 2011 בו נהרגו עשרות בני אדם, ולמעלה מ-400 נפצעו ואלפי טנזנים נותרו חסרי בית, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב שלח הודעת תנחומים לנשיא טנזניה ד"ר קיקווט. ממשלת רוסיה החליטה להעניק סיוע הומניטרי דחוף לטנזניה, שהגיע לדאר א-סלאם במרץ 2011, טיסה מיוחדת של משרד מצבי החירום, הכללה אוהלים, שמיכות ואוכל.
יחסי סחר.
מחזור המסחר בשנת 2010, לפי נתוני משרד המכס הפדרלי ברוסיה, הסתכם בכ-89.7 מיליון - יצוא רוסיה - 48.5 מיליון, יבוא - 41.2 מיליון. רוסיה מייצאת עפרות ברזל, מכונות וציוד, ודשנים, ומייבאת אגוזים, קשיו, תה, קפה ותבלינים.
במרץ 2005 התקיים הסכם לשיתוף פעולה בין לשכת המסחר הרוסית ולשכת המסחר, התעשייה והחקלאות בטנזניה. בנובמבר 2009, נערך בדאר א-סלאם ובזנזיבר, הפורום הסחר והכלכלי הדו-צדדי, בו השתתפו נציגים של מספר חברות רוסיות גדולות והנהגתם של חברות טנזניות רבות. בספטמבר 2010 אירחה מוסקבה פגישת מומחים בין המדינות בנוגע לשימוש בחובות טנזניה לרוסיה למימון פרויקטים של פיתוח באורט, שהביאה לכך שהצדדים יזמו טיוטת הסכם בין ממשלתי. בשנת 2007 הוכשרו 10 עובדים במשרד לביטחון פנים של טנזניה בקורסי משרד הפנים הרוסי.
גבריאל דבראשוילי
הרב גבריאל דבראשוילי (תרנ"ו, 1896 – ו' טבת תשמ"ו, 1985) היה רבה של יהדות סוראמי שבגאורגיה וממנהיגיה הרוחניים של יהדות גאורגיה בישראל.
ביוגרפיה.
נולד בעיר צחינוואלי שבגאורגיה, בנם של רחמים ואסתר דבראשוילי. למד אצל הרב אברהם חוולס, תלמידו ושליחו של הרב יצחק אלחנן ספקטור. בהמלצתו נסע אל רבי חיים סולובייצ'יק מבְּרִיסְק, שם למד כשלוש שנים. הוא שימש את הרב סולובייצ'יק, והוסמך על ידו לרבנות. כשסיים את לימודיו חזר לגרוזיה, שם נשא את נעמי. לאחר נישואיו התמנה כרבה הראשי של העיר סוראמי. הנהיג את הקהילה היהודית בסוראמי למעלה מששים שנה.
בשנת 1973 עלה לישראל, והתיישב בשכונת נווה יעקב בירושלים. היה ממנהיגיה הרוחניים של יהדות גאורגיה בישראל. היה פעיל יחד עם שני אחיו, הרבנים משה דבראשוילי ויעקב דבראשוילי, בפעילות רוחנית ותורנית בקרב עולי גאורגיה בישראל.
נפטר בשנת 1985, ונקבר בחלקת יוצאי גרוזיה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
ג'ני מהבלוק
יחסי גרמניה–טנזניה
יחסי גרמניה–טנזניה הם יחסי החוץ בין גרמניה לטנזניה.
היסטוריה.
מגלי ארצות אירופים, בעיקר בריטים וגרמנים, הגיעו לטנגניקה מהאי הסמוך זנזיבר במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1885 תפסו הגרמנים את האזור והקימו את המושבה מזרח אפריקה הגרמנית (Deutsch-Ostafrika), שכללה את טנגניקה ואת רואנדה ובורונדי הסמוכות.
האחיזה הגרמנית בשטח התבססה על שורה של מבצרים שנבנו במרחק גדול זה מזה. כדי לאכוף את סמכותם על האוכלוסייה המקומית, השתמשו הגרמנים באמצעי דיכוי אלימים במיוחד, כדי לפצות על נוכחותם הדלילה.
ב־1898 החלו הגרמנים להטיל מיסים כבדים על האוכלוסייה המקומית, וגייסו אלפי גברים לעבודות כפייה כדי לפרוץ ולסלול דרכים וכדי לבצע משימות אחרות במזרח היבשת. ב־1902 הורה המושל הגרמני גוסטאב אדולף פון גוטצן לתושבים המקומיים להגדיל מאוד את מכסות גידול וייצור הכותנה והכביד את נטל המיסים עליהם, צעד שעורר אי שקט ומורת רוח הולכת וגוברת בקרב הילידים השחורים. ב־22 במרץ 1905 הוגדל עוד יותר נטל המיסים על המקומיים, ובמקום לשלם מיסים עבור בקתה הם נאלצו לשלם מעתה מס גולגולת עבור כל אדם, מה שגרם לתסיסה גדולה עוד יותר. בחלק מהמקרים סירבו אנשי הכפרים לעסוק בגידול כותנה, סירבו לעבד את האדמה וסירבו לשלם את המיסים שהוטלו עליהם.
למדיניות הגרמנית הייתה השלכה קשה על חיי המקומיים. היא שינתה את המבנה החברתי של קהילות הילידים. המנהיגות המסורתית, שעליה הטילו הגרמנים את האחריות לכך שהאוכלוסייה המקומית תעמוד במכסות היצור ותשלם את המיסים הגבוהים, איבדה את מקומה ונוצר נתק בינה לבין המקומיים. הדיכוי הגרמני הביא לכך שגברים רבים הורחקו מבתיהם והנשים נאלצו למלא מלאכות גבריות מסורתיות. הוצאתם של הגברים לעבודות כפייה רוששה את מקורות המחייה של הכפרים שנותרו חסרי כל ועוררה זעם הולך וגובר כלפי השלטון הגרמני. מגמות אלו הולידו בסופו של דבר את מרד המאג'י מאג'י שפרץ ביולי 1905 ודיכויו נמשך עד 1907. המרד דוכא באכזריות, תוך שימוש בשיטת האדמה החרוכה, והגרמנים נותרו באזור ללא הפרעה עד מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניסו הבריטים לכבוש את האזור, ללא הצלחה. בסופו של דבר, הועברה השליטה בטנגניקה לצבא הבריטי במסגרת חלוקת מושבותיה של גרמניה בחוזה ורסאי. רואנדה ובורונדי הופרדו מטנגניקה, והשליטה בהן נמסרה לבלגים. בתחילת 1920 נתנו לה הבריטים את השם טנגניקה. ביולי 1922 עיגן חבר הלאומים את מעמדה של בריטניה בטנגניקה, בהעניקו לה מנדט לשלוט בה כמושבת-נאמנות. כבר מאמצע שנות ה-20 דרשה גרמניה להשיב לידיה את טנגניקה. אזרחים גרמנים המשיכו להתיישב בטנגניקה גם בהיותה תחת שליטה בריטית. בריטניה הבהירה לעומת זאת ששהותה בטנגניקה אינה זמנית והיא לא תוותר עליה. בעקבות ועידת מינכן עלו חששות בטנגניקה שהיא תועבר לידי גרמניה. בפברואר 1939 עמדה טנגניקה, בגלל חומרי הגלם שהיא ייצרה, בראש רשימת הדרישות הקולונאליות של גרמניה.
בשנת 1961 קיבלה טנגנייקה את עצמאותה, וב-9 בדצמבר אותה שנה כוננה עמה גרמניה המערבית יחסים דיפלומטיים. בשנת 1964 אוחדה טנגנייקה עם זנזיבר לרפובליקת טנזניה.
לגרמניה יש קשרים טובים עם טנזניה שהתפתחו עם הזמן. טנזניה היא אחת המדינות השותפות החשובות ביותר לשיתוף פעולה בפיתוח גרמני באפריקה שמדרום לסהרה. שיתוף הפעולה הטנזני-גרמני מתמקד בבריאות, אספקת מים ותברואה, ומגוון ביולוגי. לצד ארצות הברית, גרמניה היא התורמת הגדולה ביותר להגנת הטבע והסביבה בטנזניה. הרפובליקה הפדרלית תומכת גם בתוכניות לחיזוק ממשל טוב ופרויקט בתחום אספקת האנרגיה.
יחסים כלכליים.
טנזניה היא אחד משווקי הצמיחה הדינמיים ביותר באזור. המדינה חווה צמיחה כלכלית גבוהה באופן עקבי מזה כעשר שנים, אך לאחרונה נחלשה באופן ניכר בגלל ההידרדרות באקלים העסקי וההשקעות. הסחר בין גרמניה לטנזניה צמח משמעותית בעבר, אך הוא נמצא ברמה נמוכה עם נפח של 300 מיליון דולר. כדי לתמוך ביחסי סחר, לשכת המסחר הגרמנית בחו"ל (AHK) פתחה משרד בדאר א-סלאם בשנת 2018.
למרות הצמיחה הכלכלית, טנזניה נותרה אחת המדינות העניות בעולם. מספר האנשים שחיים מתחת לקו העוני הוא כ-27% (2016). רק לכ-30% מהאוכלוסייה יש חיבור לחשמל. הקמת מפעל כוח הידרולי גדול אמורה לשפר את המצב הזה עבור הטנזנים. עם זאת, ביקורת על הפרויקט נובעת מהשפעותיו הצפויות על הפארק הלאומי בו תוקם תחנת הכוח ומשום שאין הערכות כדאיות בינלאומיות והשפעות על הסביבה.
העבודה הגרמנית מוערכת מאוד בתחום התרבותי. הסכם תרבות מתקיים מאז 1992. מערכות היחסים מתמקדות בחילופי נושאים אקדמיים וקידום הגרמנית כשפה זרה. בנוסף לשיתופי פעולה באוניברסיטאות, קיימים מספר הסדרים עם התאמות עירוניות. מכון גתה בדאר א-סלאם מציע קורסים בגרמנית ותוכנית תרבות. בשל ההיסטוריה המשותפת של המדינות, שימור תרבות ושיתוף פעולה במוזיאון הם מוקד נוסף לעבודה תרבותית.
יחסי אוסטריה–צ'ילה
יחסי אוסטריה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין אוסטריה לצ'ילה. היחסים הדו-צדדיים נמשכים החל משנת 1846. אוסטריה מחזיקה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-3 קונסוליות כבוד באריקה, ואלדיביה וולפראיסו. צ'ילה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-3 קונסוליות כבוד בלינץ, קלגנפורט וזלצבורג.
היסטוריה.
הגירה אוסטרית לצ'ילה.
במאה ה-19, רעב באירופה וגירוש הפרוטסטנטים מאוסטריה הביאו להגירה מאוסטריה לאמריקה הלטינית. ישוב בולט של פרוטסטנטים מטירול בצ'ילה הוא לוס באג'וס, פרוטילר, בפרובינציית לרנקוויאה.
העיירה ניו בראונאו ("Nueva Braunau") ליד פוארטו ואראס נקראה בשנת 1875 על ידי מתנחלים אוסטרו-הונגרים על שם ברומוב של ימינו.
ההפיכה הצ'יליאנית.
בעקבות ההפיכה הצ'יליאנית, בשנת 1973 הגיעו לווינה כ-1,500 פליטים צ'יליאנים. במאי 2006 נפגש נשיא צ'ילה מישל בכלת עם מאות חברי הקהילה הווינאית הצ'ילאית ברתאוס, וינה.
ביקורים רשמיים.
בשנת 1991 שר החוץ אנריקה סילבה צ'יממה היה שר החוץ הצ'יליאני הראשון שערך ביקור רשמי באוסטריה.
בשנת 1993, הקנצלר פרנץ ורניצקי היה קנצלר אוסטריה הראשון שערך ביקור רשמי בצ'ילה.
מאז 1999, התגברו היחסים הדו-צדדיים במסגרת התהליך הדו-אזורי LAC-E.
בשנת 2008 ערך קנצלר אוסטריה אלפרד גוזנבאואר ביקור רשמי בצ'ילה.
פירמידת המזון של הדיאטה הים תיכונית
פירמידת המזון של הדיאטה הים תיכונית היא מדריך תזונה, שפותח על ידי הארגון Oldways Preservation Trust, על ידי בית הספר לבריאות הציבור בהרווארד וארגון הבריאות העולמי בשנת 1993.
הפירמידה, אשר נוצרה על סמך מחקרי תזונה עדכניים, מייצגת את האופן בו צריכה להיראות תזונה בריאה ומאוזנת על פי הדיאטה הים תיכונית, ומבוססת בין היתר על דפוסי התזונה בכרתים, יוון ודרום איטליה בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופה בה שיעורי המחלות הכרוניות באזורים הללו של העולם היו מהנמוכים בעולם ותוחלת החיים של האוכלוסייה המבוגרת הייתה מהגבוהות ביותר בעולם - זאת על אף שהשירותים הרפואיים שהיו זמינים באותם האזורים היו מוגבלים למדיי. ממצאים אלה התבססו בחלקם הגדול על מחקריו של המדען אנסל קיז.