הזוג רוזנבליט ניהלו את בית הספר במשך שבע שנים. ב־1975 התנדבה פרופסור אליס שלוי, לנהל את בית הספר שהיה בסכנת סגירה והמשיכה בתפקיד 15 שנה. כניסתה של שלוי לתפקיד הביא לשינוי באוכלוסיית התלמידות. בתקופתה החלו לפנות לבית הספר תלמידות מהחינוך הממלכתי דתי. שלוי הביאה להכרה בפלך כבית ספר ניסויי. משנת 1990 ניהלה את בית הספר שירה ברויאר, ממייסדות "קולך". בתקופתה התמנתה אישה לתפקיד רב בית הספר. בשנת 2011 הפך בית הספר מתיכון ארבע-שנתי לבית ספר שש-שנתי, ורחל צור – גם היא בוגרת פלך – התמנתה לנהל את חטיבת הביניים. בסוף 2015, מונתה סופי פפר למנהלת בית הספר. פפר לימדה בפלך שנים רבות, והיא בוגרת בית הספר.
תוכנית הלימודים.
תוכנית הלימודים בבית הספר מתאפיינת במגוון רחב של שיעורי חובה ושל שיעורי בחירה, המציעים תוכניות במקצועות רבים, בהם תנ"ך, גמרא, מדעי הרוח, מדעי הטבע, שפות (ערבית, צרפתית ויידיש), תולדות האמנות, אמנות פלסטית ותיאטרון.
תוכנית הלימודים העיונית בבית הספר מועשרת במשך כל השנה בפעילות בלתי-פורמלית, הכוללת אירועי תרבות, אירועי ספורט, טיולי טבע וסיורים לימודיים.
שלוחות נוספות.
בשנת 2000 נוסד בית ספר בבניין המועצה בקריית עקרון על ידי מספר הורים מרחובות. פלך קריית עקרון ברוח פלך ירושלים, ופועל על פי אותם עקרונות; כמו כן מורות רבות הן בוגרות פלך ירושלים בעצמן. בעבר ניהלו את בית הספר עדינה שוורץ, יונית יעקובוביץ וחגית ברנע, בוגרת פלך ירושלים אף היא. בשנת הלימודים תשע"ט ניהלה שרית תורג'מן יפה את בית הספר, ובשנת הלימודים תש"פ חזרה סנדרין אלבאום בוחניק לפלך, לתפקיד המנהלת.
בשנת תשס"ט נפתחה שלוחה נוספת ברוח פלך ירושלים בזכרון יעקב, בהנהלת ברכה דביר. בשנת 2016 נוסדה בירושלים שלוחה לבנים ברוח פלך, בשיתוף עמותת פלך ורשת אורט, בניהולו של שלום וייל. מקצועות הלימוד מחולקים לשלושה אשכולות: לימודי קודש, טכנולוגיה והומניסטיקה. בשנת הלימודים תשע"ה (2014), הוקם פלך תל אביב. התוכנית היא פרי שיתוף פעולה של המוסדות פלך ירושלים והישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן. בראש בית הספר עומדות ד"ר חנה פרידמן וד"ר רוני רצ'קובסקי (בוגרת פלך).
צ'אן וויקסינג
ית&quot;ד - ילדי תסמונת דאון
ית"ד היא עמותה של הורים לילדים עם תסמונת דאון. העמותה הוקמה ביוזמתם של הורים ב-1981, והתבססה על פעולות ארגונים דומים ברחבי העולם. העמותה הוקמה מתוך צורך במתן תמיכה ומידע למשפחות שלהן ילדים עם תסמונת דאון.
מטרת העמותה היא לתרום להבנת התסמונת, להביא לקבלה גבוהה יותר שלה בקרב בני המשפחה ובחברה, ולהגביר את התמיכה והעזרה כלפי הילדים ומשפחותיהם.
פעילות.
פעילות העמותה מתמקדת בשלושה תחומים:
מרבית פעילות העמותה אינה ממומנת על ידי הממשלה (מלבד מימון נופשון קיץ למשפחות), אלא נשענת על תרומות. מרבית פעילי העמותה עובדים בהתנדבות, ומיעוטם אנשי מקצוע המועסקים בשכר, לרוב לריכוז פרויקטים והדרכת הורים.
מרכז העמותה הוא בירושלים, ומתנדבי העמותה מפעילים סניפים בערים נוספות ברחבי הארץ.
יעקב גלטשטיין
ארגון ית&quot;ד
קרב כיוס (201 לפנה&quot;ס)
קרב כיוס (ביוונית: Ναυμαχία της Χίου) הוא קרב ימי שנערך בשנת 201 לפנה"ס בין אוניותיו של פיליפוס החמישי מלך מוקדון לבין צי הברית של פרגמון, רודוס וביזנטיון. כִיוֹס הוא אי בחוף איוניה (מערב אסיה הקטנה), והקרב התחולל במצר המפריד בינו ליבשת.
רקע היסטורי.
עם מותו של תלמי הרביעי מלך מצרים (204 לפנה"ס) ובעוד רומא עסוקה במלחמתה נגד חניבעל, החל פיליפוס בהגשמת תוכניות השתלטותו על הים האגאי ועל נחלות מצרים באסיה הקטנה. הוא בנה צי מלחמתי גדול, פשט על הערים היווניות לאורך הנתיב לים השחור, ואף נפל עליו החשד כי הוא האחראי לניסיון להעלות באש את הצי הרודי. במעשיו עורר עליו אויבים רבים מקרב היוונים, ובמיוחד את רודוס, שסחרה נפגע מפעולותיו וחששה כי גם גורלה לא יאחר לבוא. היא הכריזה עליו מלחמה בסוף שנת 202 לפנה"ס וכרתה ברית נגדו עם אטאלוס מלך פרגמון. ב-201 לפנה"ס סיפח פיליפוס את האיים הקיקלאדיים, העביר את צבאו אל אסיה הקטנה והחל במסע כיבושים באיוניה. לאחר שכבש את האי סאמוס וצירף לציו את אוניות תלמי שעגנו במקום, המשיך אל כיוס והטיל עליה מצור מן היבשה. צי הברית של פרגמון, רודוס וביזנטיון נזעק לסלק את הפולש, והטיל הסגר ימי על אוניות המקדונים העוגנות בנמל כיוס ובמבואותיו.
כשנוכח פיליפוס כי המצור על כיוס אינו יעיל ואויביו מטילים הסגר על הנמל, החליט לצאת את המקום במפתיע ולשוב אל בסיסו שבסאמוס. הוא סבר כי הם לא מצפים לצעד מעין זה ועל כן אינם ערוכים למלחמת ים, אלא ששיקוליו הוכחו כמוטעים.
מניין הכוחות והרכבם.
הצי של פיליפוס מנה 53 אוניות ספונות, מספר לא ידוע של אוניות בלתי-ספונות (המיוליות וטריאמיוליות), ו-150 למבוי ופריסטיס. החלק האחר של ציו, אותן אוניות שלא הספיק להכשירן ללחימה, נותר בנמל סאמוס. צי הברית מנה 65 אוניות ספונות, תשע טריאמיוליות ושלוש תלת-חתריות.
מהלך הקרב.
אטאלוס והרודים, שעמדו על המשמר זה מדרום ואלה מצפון לנמל כיוס, הבחינו בפיליפוס היוצא בראש טור אוניותיו אל עבר הים הפתוח, ומיד עלו לאוניות והסתערו לעברו.
אוניות השייטת של אטאלוס חתרו במלוא כוחן לעבר האגף הימני (המוביל) המקדוני, שהספיק בינתיים להתקרב אל פתח המצר. פיליפוס, שראה את צי האויב שועט לעברו, אותת לאוניותיו לפנות ולעבור מטור עורפי לשורה חזיתית, והוא עצמו ירד מאוניית הדגל ופרש בלווית כמה ספינות קלות אל האיים במרכז המצר, ממתין לתוצאות הקרב.
אותה שעה נמצאו עדיין הרודים מרחק רב מהצי של פיליפוס, אך בחתירה מהירה הצליחו להשיג את זנב הטור המקדוני. תֶאופִילִיסְקוֹס, הנָאוּאַרְכוֹס הרודי, והאוניות הרודיות הקדומניות תקפו תחילה את ספינות האויב בירכתיהן ושברו את משוטיהן האחוריים. שאר האוניות המקדוניות באגף השמאלי (האחורי) חגו לאחור ונחלצו לעזרת אחיותיהן הנתונות במצוקה. כשהגיעו למקום יתר אוניות הרודים, נערכו שני הצדדים חרטום-אל-חרטום ונלחמו אלה באלה.
מכאן ואילך נחלקה המערכה לשני קרבות נפרדים ומרוחקים זה מזה: אגף ימין (הקדמי) של פיליפוס, בפיקוד הנאוארכוס דֶמוֹקרָאטֵס, נלחם בשייטת של אטאלוס, בעוד אגף שמאל (האחורי, שנחלץ לעזרת האוניות המאספות) נלחם בשייטת הרודית.
הלחימה באגף הימני.
פוליביוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-2 לפנה"ס, שהוא המקור העיקרי לידיעותינו על הקרב, אינו מתאר בפרטים את הלחימה באגף הימני, אלא מונה ארבעה מקרים הראויים לציון מיוחד בשל נדירותם. מקורותיו היו רודיים, ועל כן נעדר יחס הולם בין דבריו המפורטים על לחימת הרודים לבין תיאורו הכללי את לחימת אוניות אטאלוס ופיליפוס.
פוליביוס מספר, כי המאבק בין הצדדים היה בתחילה שקול, משום שיתרון פיליפוס במספר הלמבוי שלו היווה משקל נגד לעדיפות אטאלוס באוניות ספונות. השימוש בספינות קלות בקרב ימי, אותו הנהיג פיליפוס, היה בגדר חידוש בלוחמה הימית של אותה תקופה. אוניות המלחמה הסטנדרטיות באותה עת היו ארבע וחמש-חתריות, ספינות מלחמה כבדות ומגושמות-תנועה, שעיקר כוחן בלוחמת סיפונים. האוניות היו חמושות באיל ניגוח, אך מטרת ההתנגחות הייתה להיאחז באוניית היריב ולהעביר את ההכרעה לחיילים הרבים שעל הסיפונים, אשר נלחמו בקרב פנים-אל-פנים כביבשה. התפקיד שהועיד פיליפוס למאה וחמישים הלמבוי והפריסטיס שלו, היה לסכל את פעולתן של אוניות האויב. הספינות קלות התמרון והתנועה נעו בזריזות הנה והנה, פירקו את מערך האויב, חיבלו במשוטי אוניותיו כדי לשתק את תנועתן, או הפריעו להן לתמרן כדי לתקוף.
אוניותיו של פיליפוס באגף הימני הוסיפו להתקדם תוך כדי לחימה לעבר פתח המצר, בהתאם לתוכניתו המקורית, אך לאחר זמן-מה גברה ידו של אטאלוס.
הלחימה באגף השמאלי.
תיאורו של פוליביוס את הלחימה באגף השמאלי מזמן לנו תיאור מפורט ויחיד במינו של תמרון הדייקפלוס. תנועת תקיפה זו נחשבה ליעילה ביותר בלוחמה הימית באותה תקופה, ובוצעה על ידי אוניות מהירות תנועה ותמרון, הערוכות בשורה חזיתית. מטרת האוניות התוקפות הייתה לפרוץ (diekplein) בעד שורת אוניות האויב, לשבור את משוטיהן תוך כדי ההבקעה ועל ידי כך לשתק את תנועתן. לאחר מכן לחוג לאחור, ולהנחית מהלומות ניגוח קטלניות על האוניות הפגועות וחסרות היכולת לנוע. הצי הרודי, שנמנה עם הטובים שבציי המלחמה בעת העתיקה, הצטיין בתמרוני ניגוח ולא בלוחמת סיפונים, ובקרב אל מול השייטת המקדונית השתמש כדרכו בטקטיקת הדייקפלוס. וכך מספר פוליביוס:
פוליביוס מוסיף ומספר, כי את החלק המזהיר ביותר בקרב עם האגף השמאלי נטלו שלוש חמש-חתריות רודיות. אחת מהן ניגחה אוניית אויב, אלא שמעוצמת הניגוח או שמא כתוצאה מתמרון לקוי נעקר איל הניגוח ונשאר תקוע באונייה המקדונית. האונייה שנוגחה טבעה מיד על אנשיה. מים החלו להציף את האונייה התוקפת דרך הפרצה הפעורה בחרטומה והיא כותרה על ידי אוניות האויב. תאופיליסקוס, הנאוארכוס הרודי, חש לעזרתה עם שלוש חמש-חתריות, אך לא יכול היה להציל את האונייה, כי התמלאה מים. הוא ניגח שתיים מאוניות האויב וגבר על החיילים שעל סיפוניהן, אך הוקף גם הוא על ידי למבוי ואוניות נוספות. תאופיליסקוס נלחם בגבורה, נפצע שלוש פעמים, ולמרות שאיבד את מרבית אנשיו הצליח להציל את האונייה.
אחרית הקרב.