במקור, האתר נפתח כבלוג חדשות הקולנוע מאת שגב, המדווח, בין השאר, על סרטים חדשים ועל ליהוקים של הפקות עתידיות. עם הזמן, נוספה לאתר ספריית מידע נרחבת אודות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה מכל הזמנים, הן ישראלים והן עולמיים, ובהמשך גם מדור ריכוז ביקורות של מבקרי קולנוע ישראליים וכן כתבות מרחבי הרשת.
המידע הקיים באתר אודות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה עשוי לכלול תקצירי עלילה, פירוט שחקנים ואנשי צוות בהפקה (כגון: שחקנים, במאים, מפיקים, תסריטאים ועוד), וכן תמונות (פוסטרים של סרטים, צילומי סטילס וכדומה) וקטעי וידאו (טריילרים, קליפים מתוך סרטים וכדומה).
האתר מבוסס תוכן גולשים, וקיים בו ממשק המאפשר למשתמשי האתר לעדכן ערכים קיימים, או אף להוסיף ביקורות.
אתר edb
אתר edb.co.il
אתר EDB
אידיבי - מאגר הידע לקולנוע ישראלי ועולמי
דודויה
שולמית טל
שולמית טל (1919–2005) הייתה ציירת, חברה בקבוצת העשרה שנתפשה כקריאת תיגר על האמנות המופשטת של חברי "אופקים חדשים" וניסתה להציב כאלטרנטיבה אמנות בעלת סממנים מקומיים ישראלים.
ביוגרפיה.
נולדה בוורשה, פולין, ועלתה ארצה ב-1935. בניגוד לרוב המקורות בתיקי האמן בארכיונים השונים, המציינים את 1919 כשנת הלידה, בטופס שמילאה טל עצמה עבור קרן התרבות אמריקה ישראל המצוי בתיק אמן במוזיאון תל אביב, מצוינים תאריך לידה 1921 ותאריך עלייה 1934. עד 1948 למדה אצל יצחק פרנקל ומאוחר יותר ב"סטודיה" של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי, ובין השנים 1950–1951 שהתה בפריז ולמדה ב"גרנד שומייר" (Académie de la Grande Chaumière). ב-1953 הצטרפה ל"קבוצת העשרה", והציגה עמם בכל תערוכותיהם. בשנת 1961 למדה קרמיקה בעין-הוד וגם באיטליה. טל גרה ויצרה ביפו העתיקה. במהלך שנות פעילותה השתתפה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה, בנוסף על התערוכות שארגנה "קבוצת העשרה". בין היתר היא הציגה בתערוכת העשור ב-1958 במוזיאון תל אביב (בית דיזנגוף) ובכל התערוכות הכלליות של אמני ישראל. היא זכתה בפרס עיריית עכו (ב-1960, לפי טופס אגודת הציירים והפסלים, או ב-1957, לפי טופס קרן התרבות אמריקה-ישראל). כן זכתה בפרס ההסתדרות ב-1961 (או ב-1960 לפי טופס האגודה).
יצירתה.
הביקורת מתארת את שולמית טל כאחת ה"הבטחות" הגדולות של הקבוצה בזכות ציורה החופשי והמקצבי, הנוף הקורן בצבעוניות בהירה עם הרבה לבן, קיום עצמאי של קו קליגרפי והמשחק בין קו לכתם. בשלבי יצירתה המאוחרים חזרה טל לציור פיגורטיבי, בחלקו בעל אופי סימבוליסטי.
במניפסט של קבוצת העשרה שנמנתה עליה, כתבו חברי הקבוצה עם עליית התערוכה השמינית, על "הצורך לחפש דרכי ביטוי חדשות לאמנות אשר מקורות יניקתה הנם הנוף והאדם הישראלי. מתוך אחידות החיים בקשנו להגיע לאחידות של צורה וסגנון. שוכנענו כי תלישות מהמציאות הסובבת אותנו ופניה למקורות זרים תביאנו לפורמליזם יבש ונוקשה ולאמנות עקרה."
וקשנה
וֶקְשְׁנֶה (ביידיש: וועקשענע; בליטאית: Viekšniai , וייקשניאי; בפולנית: Wieksznie) היא עיירה במחוז טלז שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וקשנה נזכרת לראשונה במאה ה-9, ובשנת 1725 הוענקו לה זכויות עיר.
יהודי וקשנה.
יהודים ישבו בווקשנה מהמאה ה-17. בשנת 1847 נמנו בעיירה 1,120 יהודים, ובשנת 1897 היוו 56% מתושביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי העיירה ממנה, ולאחריה, שבו אליה מאות בודדות מהם.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-600 יהודים, ופעלו בה בתי ספר עבריים וחוגים ציוניים. עם הכיבוש הסובייטי בשנת 1940 נאסרה פעילות זו.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, החלו הליטאים לבצע מעשי התעללות והשפלה פומביים ביהודי העיירה, וכעבור מספר ימים כלאו את יהודי היישוב במחסני תבואה ובבניין בית המדרש המקומי, שם הוחזקו כארבעה שבועות בתנאי רעב, תוך לקיחת הגברים לעבודות כפייה והתעללות בנשים.
ב-4 באוגוסט 1941 נלקחו יהודי העיירה למז'ייק הסמוכה, ושם נרצחו בבית העלמין היהודי המקומי, יחד עם יתר יהודי הסביבה.
אן-מארי דאף
אן מארי דאף
אן מארי דאף (באנגלית: Anne-Marie Duff; נולדה ב-8 באוקטובר 1970) היא שחקנית אנגלייה-אירית הידועה מתפקידה כפיונה גלאגר בסדרה "לגדול בלי בושה" ומתפקידה כאליזבת הראשונה במיני-סדרה "המלכה הבתולה".
ביוגרפיה.
דאף נולדה בצ'יזוויק שבמערב לונדון. היא הבת הצעירה מבין שני ילדים של משפחת מהגרים אירית. המשפחה התגוררה בסאות'הול שבלונדון. אן-מארי למדה בבית הספר המקיף "מלו ליין". כבר מגיל צעיר השתתפה דאף בתיאטרון נוער מקומי "Young Argosy" כדי להתגבר על ביישנותה ועד מהרה נשבתה בקסמי הבמה.
כשהייתה בת עשרה הצטרפה לתיאטרון חובבים והחלה לחשוב ברצינות על לימודי משחק. בקשתה הראשונה להרשם לבית ספר למשחק נדחתה. אחרי לימודים נוספים בנושאי קולנוע ותיאטרון, נרשמה בגיל 19 לבית הספר "דרמה סנטר" שבלונדון, ולמדה יחד עם ג'ון סים, אנסטסיה היל, וחברה הטוב פול בטאני.
בשנת 2000 הייתה דאף מועמדת לפרס לורנס אוליבייה, אך תשומת הלב העיקרית הופנתה אליה כשגילמה את פיונה בסדרת הטלוויזיה "לגדול בלי בושה" וכשגילמה את המלכה אליזבת הראשונה במיני-סדרה של ה-BBC משנת 2005 "המלכה הבתולה" בכיכובם של טום הארדי, ג'ואן ויילי וטרה פיצג'רלד. בסרט "נער משום מקום" גילמה דאף את אמו של ג'ון לנון הצעיר, ג'וליה סטנלי. בדרמה הביוגרפית "The Last Station" על שנות חייו האחרונות של הסופר הרוסי לב טולסטוי שיחקה דאף בתפקיד סאשה, בתו המסורה של טולסטוי.
בתיאטרון הרבתה דאף להופיע עם התיאטרון המלכותי הלאומי, בין השאר בהפקה משנת 1996 של הלן אדמונדסון, עיבוד לרומן "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי. כמו כן שיחקה בווסט אנד של לונדון במחזות "Vassa" ו -"Collected Stories". בתיאטרון הלאומי הופיעה דאף ב-"Collected Stories" במחזה "המלך ליר" ובתפקיד הראשי כז'אן ד'ארק בהפקה של מריאן אליוט למחזה "ז'אן ד'ארק" מאת ג'ורג' ברנרד שו וזכתה לשבחים רבים.
ב-2011 שיחקה דאף בתפקיד אלמה רטנבורי במחזה "Cause Célèbre" מאת טרנס רטיגן בתיאטרון האולד ויק בבימויה של ת'יאה שארוק. ב-2007 הייתה דאף אחת מתשע הנשים שהשתתפו בקמפיין להעלאת המודעות לאלימות במשפחה בבריטניה.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "על חוף צ'זיל" בכיכובה של סירשה רונן, הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת איאן מקיואן.
חיים אישיים.
בשנים 2006–2016 הייתה נשואה לשחקן הסקוטי ג'יימס מק'אבוי, שכיכב לצדה בסדרה "לגדול בלי בושה". ב-2010 נולד בנם הבכור, ברנדן מק'אבוי.
אן מרי דאף
אן-מרי דאף
ורקוביץ'
ורקוביץ' (באוקראינית: Варковичі; בפולנית: Warkowicze) הוא כפר במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי ורקוביץ'.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר 880 יהודים שהיו כ-85% מתושביו, ופעלו בו בית ספר יהודי, בית מדרש ותלמוד תורה.
ב-27 ביוני 1941 כבשו את הכפר חיילי הוורמכט, ועד מהרה החלו במעשי רצח של יהודים ביישוב, ומינו בו יודנרט. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו מגודר, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. ב-29 בספטמבר 1942 הובאו לגטו שבכפר יהודים נוספים מהסביבה, והוא נסגר.
ב-3 באוקטובר 1942 נלקחו יהודי הגטו במשאיות ליער סמוך, ושם נרצחו כולם. רוב היהודים שהצליחו להימלט מהאקציה נרצחו בידי אוקראינים מקומיים.
וסילישקי
וסילישקי (בבלארוסית: Васілішкі, ברוסית: Василишки, בפולנית: Wasiliszki; ביידיש: וואַסילישאָק) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
וסילישקי נזכרת לראשונה במאה ה-15, ובמשך השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי וסילישקי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, רוב תושביה, והתקיימו בה בית ספר עברי ותנועות נוער יהודיות. פעילות זו נאסרה בעת הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939.
ב-25 ביוני 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, ולמחרת הוציאו להורג 8 יהודים בה. עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. מעת לעת נכנסו לגטו אנשי ס"ס, וביצעו בו מעשי שוד, התעללות ורצח.
ב-10 במאי 1942 נלקחו כ-2,150 יהודים מהגטו שבעיירה לבית העלמין היהודי המקומי, ושם נרצחו. כ-130 יהודים שהסתתרו בעיירה, והתפתו להבטחות הגרמנים כי לא יפגעו בהם, נרצחו אף הם. כ-180 יהודים שהושארו בגטו צוו לאסוף את הרכוש הנטוש בו. בתחילת אוגוסט 1943 שולחו אלו לגטו שצ'וצ'ין, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
וולינצי
וולינצי (בבלארוסית: Валынцы, ולינצי; בליטאית: Valinčiai, ברוסית: Волынцы) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
וולינצי נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-17. בשנת 1764 הסתיימה בניית מנזר על ידי דומיניקנים. המנזר ובית הספר נבנו לפי תוכנית של יוהאן גלאוביץ. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
בתיאטרון של בית ספר ליד מנזר דומיניקני בשנת 1787 לראשונה הוצגה הצגת תיאטרון בשפה הבלארוסית.
יהודי וולינצי.
בין מלחמות העולם נמנו בוולינצי כ-450 יהודים, רוב תושביה. ב-10 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, וריכזו את כל יהודיה בגטו מוקף גדר תיל.
בסוף פברואר 1942 חוסל הגטו בעיירה, כאשר יהודיו נרצחו ביער סמוך.
מרץ (פירושונים)
וורניאני