למרות שללוריסים האפורים יש מערכת רבייה פוליגמית, הנקבה מפגינה טיפול הורי מסור ואף הזכרים מסייעים בגידול הצאצאים בכך שהם מטפחים את הגורים ומאפשרים להם לישון לידם. הזכרים מספקים הגנה רק לגורים אשר חולקים איתם את אתרי השינה שלהם, אך הקשר הגנטי בין זכרים אלו לגורים אינו ידוע. הנקבות מטפלות בצאצאיהן בלבד בצורה של האכלה, נשיאה על הגב/הגחון, טיפוח והגנה. ההשקעה ההורית של האם במהלך הינקות היא אינטנסיבית, כשבשלושת הימים הראשונים האם מניקה את הגור ללא הפסקה. לאחר מכן האם מניקה את הגור כל עת שהוא ישמיע קולות, והאם תישא אותו כל הזמן במשך ארבעת השבועות הראשונים לחייו. לאחר זמן זה, הגור יישאר צמוד סמוך לאתר השינה במהלך הלילה כשהאם תתור אחר מזון בזמן זה. האם מספקת לצאצאיה חלב עתיר באנרגיה יוצאת דופן לפני הגמילה - אשר מתרחשת בגיל 5 חודשים. כאשר האם תרה אחר מזון, היא לרוב תחזור רק בעלות השחר, כשהגור ימתין בסבלנות באזור חבוי סמוך למקום הלינה. במשך הלילה הזכרים של הקבוצה מבקרים את הגור לעיתים קרובות לצורך טיפוח או משחק איתו. הקשר הגנטי בין זכרים אלו לגורים לא ידוע, אך בדומה לשינה גם התנהגות זו נצפתה רק עם גורים חברי קבוצת השינה. די נדיר שנקבות יטפחו צאצאים שאינם שלהן.
זמני הרבייה של הלוריסים האפורים שנויים במחלוקת. חלק מהחוקרים טוענים כי תקופות הייחום השכיחות ביותר מתרחשות פעמים בשנה, בחודש אפריל עד יוני ואוקטובר עד דצמבר. אחרים טוענים כי הלידות נפוצות לאורך כל השנה, וכי שיאי הרבייה בחודשים מסוימים הם פשוט תוצאה של תקופת הריון קצרה הנמשכת 5.5 חודשים. הזכרים מגיעים לבגרות בגיל 10 חודשים, והנקבות מגיעות לבגרות בין 10 ל-15 חודשים. תוחלת החיים של הלוריס השלוח האפור לא נחקרה בהרחבה. עם זאת, תוחלת החיים המקסימלית של קרובו הלוריס האדום היא כ-16.4 שנים, וללוריס האיטי הסונדזי תוחלת החיים המקסימלית היא 26.5 שנים.
איומים ושימור.
הלוריס האפור מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור התפוצה הרחבה שלו, אוכלוסייה גדולה, ההסתגלות שלו למגוון בתי גידול, וכן בשל העובדה שאין זה סביר שתתרחש בעת הקרובה ירידה מהירה בשיעור הנדרש עבור העפלה לקטגוריה מאוימת יותר. עם זאת, מגמת האוכלוסייה בירידה, ואם האיומים הנוכחיים ימשכו, תידרש הערכה מחודשת של מצבו של המין, והוא עשוי לעלות לקטגוריה מאוימת יותר. מבין תת-המינים, לוריס הרמה והלוריס הצפוני החיים בסרי לנקה מסווגים בקטגוריית סכנת הכחדה (EN), בעוד שהלוריס המאיסורי והלוריס המלבארי החיים בהודו מסווגים בקטגוריית קרוב לסיכון (NT).
אובדן בית גידול הוא איום חמור במיוחד בהודו וסרי לנקה. איומים אחרים במדינות הללו כוללים דריסה בשוגג על ידי כלי רכב בעת חציית הכביש, התחשמלות במהלך טיפוס על קווי חשמל שנפרשו על ידי האו"ם, לכידת פרטים חיים לצורך מסחר, שימוש בחלקי גופו עבור הרפואה המסורתית, והריגה מכוונת בשל אמונות טפלות שהלוריס מביא מזל רע.
הלוריס האפור רשום בנספח השני של אמנת CITES האוסרת מסחר במין זה ובמוצריו ללא פיקוח, וכן רשום בנספח הראשון של החוק ההודי להגנת חיות הבר משנת 1972. בהודו, מעט מאוד אוכלוסיות לוריס נמצאות באזורים מוגנים, ורוב האוכלוסיית מתרחשת באדמות פרטיות ובמטעים מסחרים. נדרשים מחקרים נוספים על ההתנהגות והאקולוגיה שלו כדי להבין טוב יותר את דרישות בית הגידול שלו. כמו כן רצוי לבצע סקרים מפורטים יותר בבלוקי יער על מנת לקבל נתונים כמותיים על הצפיפות וההפצה של המין. בסרי לנקה, רשויות השימור משיקות תוכנית שימור חינוכית על מנת להגביר את המודעות להישרדות המין.
רויאל
רויאל (Royal) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית ומשמעותו מלכותי.
אנטישמית
שמעון פרנקל
ד"ר שמעון פרנקל, (1809 - 1 בנובמבר 1880) היה הרופא העברי הראשון, מייסד המרפאה העברית הראשונה ב- ארץ ישראל (בירושלים), ומייסדו של בית החולים היהודי הראשון בארץ-ישראל (בירושלים), בדצמבר 1843
רקע תקופתי כללי.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 לא היו בתי חולים בירושלים העות'מאנית, ולחולים לא היה מוסד רפואי מסודר אליו ניתן לפנות בעת הצורך. משה מונטיפיורי שביקר מספר פעמים בארץ ישראל ובירושלים, הזדעזע מרמת התחלואה הגבוהה ותנאי ההיגיינה והסניטציה הקשים, ויזם הקמת בית חולים בירושלים. מנגד עמד ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם, שניהל את איסוף וחלוקת כספי החלוקה, והתנגד לכל מודרניזציה, מאחר שראה בה איום חילוני על דרכי החיים המסורתיות. בכוחו ומעמדו הכלכלי כפה הארגון את עמדותיו על יהודי ארץ ישראל. במכתב אל הראשון לציון, הביע מנהל הארגון את דעתו נגד הקמת בית חולים יהודי, ונגד העסקת רופא יהודי "העלול להחדיר מינות וכפירה לירושלים".
המאה ה-19 לא היטיבה עם ארץ ישראל, ומצבם של היהודים בה החמיר בעקבות מלחמת מוחמד עלי (שליט מצרים) עם האימפריה העות'מאנית. יחד עם המלחמה בא רעב ועימו מגיפות חולירע, טיפוס ומלריה. בסופו של העימות, בשנת 1840, החזירו הטורקים לידם את השלטון על ארץ ישראל. באותה תקופה התגברה השפעתן של המעצמות הזרות בארץ, וקונסולים מטעמן פעלו באופן נמרץ בירושלים.
בשנת 1838 פתח הקונסול הבריטי מרפאה בירושלים, ובשנת 1844 הפכה מרפאה זו לבית החולים של המיסיון האנגלי, שמשך יהודים נזקקים על ידי אספקת מזון כשר, קביעת מזוזות בדלתות, ובעיקר בהצעת שירות רפואי, תרופות, מזון וביגוד חינם.
הרופאים הראשונים שהגיעו לארץ ישראל היו נוצרים, שנשלחו מטעם המיסיון לירושלים החל משנת 1825. המיסיונרים קיוו לשכנע את היהודים, הנזקקים בדחיפות לעזרתם הרפואית, כי ימירו את דתם. ואמנם השירותים הרפואיים שלהם נתמכו על ידי "החברה הלונדונית לקידום הנצרות".
כתשובה למגמה זו החליט משה מונטיפיורי לשלוח רופא יהודי לירושלים. הוא תר אחרי אדם מתאים, שיסכים לעזוב את אירופה המערבית ולעלות לארץ. ד"ר שמעון פרנקל ואשתו מינה קיבלו על עצמם את האתגר הקשה.
בהגיעו לרובע היהודי בירושלים פתח מרפאה יהודית ראשונה, שנקראה אחר-כך בצדק "מרפאת מונטיפיורי". היה ידוע, שהמטרה היא להוות משקל נגד לשליטה הנוצרית ברפואת עיר הקודש, עד שכינו את ד"ר פרנקל בשם: "הרופא האנטי מיסיונרי". באותו זמן פעל במקום הרופא המיסיונר ד"ר מיקגואן, והמטרה הייתה להכשיל את השפעתו המזיקה. המחלוקת האידאולוגית בין השניים לא הפריעה להם לשתף פעולה ולעבוד בצוותא למען חולֵי-ירושלים. עם זאת לא זנח ד"ר פרנקל את מלחמתו נגד המיסיון. זמן קצר לאחר עלייתו הוא החל במאבק למען פתיחת בית-חולים יהודי בירושלים, שיהווה תשובה הולמת לבית החולים האנגלי, העומד לקום בקרוב.
העדה הספרדית בירושלים היא זו שסייעה לפתיחת בית החולים היהודי, כאשר שכרה למטרה זו בניין מרשים בן שלוש קומות, אחד הגדולים ברובע היהודי. כך הצליח ד"ר פרנקל לפתוח בית חולים יהודי בהיותו שנה בלבד בארץ, ימים ספורים לפני פתיחת בית החולים של המיסיון. אלא שהמוסד הרפואי החזיק מעמד פחות מארבע שנים ואז נסגר מחוסר תקציב.
החרדים הקנאים התנגדו לפעילותם של ד"ר פרנקל וחבורתו, מתוך חשש לחדירת הרוח המודרנית ויחד עִמה הרפורמה. מאידך גיסא המעיטו בסכנת הרופאים המיסיונרים.
יש לציין שבשנים 1835-1914 הוקמו בירושלים ששה בתי חולים ומרפאות רבות..
ביוגרפיה.
ד"ר פרנקל נולד ב- 1809 בעיר זילץ בשלזיה, אז גרמניה, היום פולין. למד רפואה במינכן, התמחה בברלין, במחלות טרופיות.
עלה כרופא על סיפון אניה הולנדית, הפליג לאיי הודו המערבית, ההולנדית. שם הכיר את מינה לבית זקס, הזוג התחתן והמשיכו לירח דבש בלונדון.
בלונדון נודע להם ממודעה ב- "Jewish Chronicle" שמונטפיורי מחפש רופא יהודי לעבודה בארץ-ישראל. משה מונטיפיורי שילם את הוצאות הנסיעה, צייד את הרופא בבית-מרקחת ובמכשירים כירורגיים ומימן את משכורתו. כן הבטיח לו את הגנתם של הקונסול האנגלי ושל הפחה הטורקי.
ב- 11.4.1843 הגיעו בני הזוג לירושלים.
פרנקל פתח מרפאה שנקראה בפי התושבים "מרפאת מונטפיורי". המרפאה נמצאה בצפון מערב הרובע היהודי..
המרפאה שירתה את תושבי ירושלים כולם בלי הבדל דת ולאום. עם בואו של פרנקל לירושלים הוכפל מספר רופאי העיר מ-1 ל-2.
פרנקל ניהל את המרפאה היהודית הראשונה בארץ-ישראל כ-15 שנה. פעילותו נבדקה בקפדנות, וכל צעד חריג שעשה זכה לתגובה. למרות זאת לא העזה ההנהגה היהודית לאסור על עבודתו הרפואית או להגבילה מאחר שלא היה לה תחליף..
הרופא השני ד"ר אדווארד מקגוון (McGowan), שיתף פעולה עם פרנקל בניתוחים שונים. ב-1844 פתח את בית החולים של המיסיון בעיר העתיקה וניהלו עד שנת 1860..
ב- 1842 העלה לודוויג פיליפסון ממנהיגיה של יהדות גרמניה את הרעיון להקמתו של בית חולים יהודי, בירושלים, אך הדבר לא יצא לפועל.
מספר חודשים לאחר בואו של פרנקל לירושלים, התחיל לפתוח בהליכים להקמת בית חולים יהודי בעיר. לצורך זה פנה לברון ליונל דה רוטשילד שהתגורר בלונדון. בקרב העדה הספרדית התארגנה קבוצת תומכים בהקמת בית חולים יהודי . בקיץ תר"ג שכרה העדה מבנה בן 3 קומות ששימש בעבר בית חולים של הצבא המצרי,בעת שלטון מוחמד עלי בארץ-ישראל, הבניין שופץ במהירות ובית החולים היהודי הראשון בארץ-ישראל נפתח ימים אחדים לפני חנוכתו של בית החולים המסיונרי האנגלי..