ישיבת בני רחל היא ישיבה גבוהה בסמוך לקבר רחל בבית לחם, המחנכת את תלמידיה ברוח הראי"ה קוק לפעול למען עם ישראל וארץ ישראל מתוך תורת ישראל.
בישיבה לומדים כיום כ-40 תלמידים וכ-40 אברכים.
סביב הישיבה צמח יישוב יהודי, המחובר לישיבה, בו מתגוררים רמי"ם, אברכים וצוות הישיבה.
הקמת הישיבה.
באמצע שנות התשעים, רכשה עמותת "בני רחל", יחד עם הרב בני אלון והרב חנן פורת, מתחם מסחרי המכונה "בית המכולות" מידי שלושה אחים ערבים נוצרים, על כביש 60 בסמוך לקבר רחל, עליו בנויה הישיבה היום.
העסקאות נעשו באמצע שנות התשעים, בזמן הסכמי אוסלו, כאשר קבר רחל היה יעד למתקפות טרור תמידיות.
יהודים לא יכלו להיכנס למתחם, למעט כניסות בודדות ללימוד תורה למספר שעות ביום. העמותה שרכשה את המבנה, העבירה אותו לידי צה"ל, שהשתמש בו כמוצב צבאי.
עד לבניית גדר ההפרדה סביב מתחם הציון, הותרו כניסות מוגבלות אל המתחם. קבוצות של בחורי ישיבה, הגיעו ללמוד במקום, מספר שעות כל יום.
הרב בני אלון החליט להקים ישיבה במבנה. לאחר משא ומתן שניהל מול הצבא, אושרה הקמת כולל אברכים, שיפעל עד השעה חמש בערב, כשבהמשך תבחן האפשרות להקים במקום ישיבה קבועה. לאחר מכן מינה הרב אלון את תלמידו, הרב אלי אלקסלסי, לעמוד בראשות הכולל ולנהל את המקום. באסרו חג פסח התש"ע נפתח כולל האברכים קבוצה של כעשרים אברכים במקום.
לאחר חצי שנה, הרב אלקלסי ביקש ממפקד עוטף ירושלים ארכה לתלמידים שיוכלו להישאר במתחם עד השעה 22:30 בלילה, והבקשה אושרה.
שנה לאחר מכן, בסיוע של הרב יגאל לוינשטיין, הגיע אלוף פיקוד מרכז דאז, אבי מזרחי, עם יועצים משפטיים, לביקור במתחם הכולל, ואישר בביקורו את הרכישה היהודית של מתחם הישיבה כיום.
בליל תשעה באב תשע"א, מפקד מחוז ירושלים, ניצב ניסו שחם, הגיע לביקור במתחם, ואישר את הלינה במקום.
באותה התקופה ובהמשך לאישור הלינה, אישר ראש המנהל האזרחי, תת-אלוף מוטי אלמוז את חיבור המבנה לתשתיות (מים, חשמל וטלפון).
בשנת התשע"ד הגיעה קבוצה של עשרה בחורים ממכינות קדם-צבאיות שונות - עטרת ירושלים, בית יתיר, בני דוד ועצמונה - כדי לפתוח את הזמן בישיבה החדשה, ישיבת "בני רחל".
שנה לאחר מכן, בשנת התשע"ה, הגיעו לראשונה בחורים לשיעור א' בישיבה.
היישוב היהודי בבית לחם.
לאחר שאושרה הלינה במקום, הוקמה ישיבת "בני רחל". התלמידים התחילו לישון בישיבה בימי החול, בשבתות, בימים הנוראים, ובחגים.
סביב הישיבה צמח יישוב בו מתגוררות כ-11 משפחות, היישוב מחובר לישיבה, ובו מתגוררים הרמי"ם, האברכים וצוות הישיבה.
מדרשת בני רחל.
בתוך הישיבה פועלת מדרשת "בני רחל" ע"ש הרב בני אֵלון.
המדרשה מקיימת סיורים לימודיים, הרצאות, ומגוון תוכניות על מנת לספר את סיפורו של המקום ולהנחילו לציבור הרחב.
ליד המדרשה פועלים מכון מחקר והוצאת ספרים, לצורך העלאת ערכי רחל אמנו ומורשתה על הכתב והוצאת הדברים לאור.
מועדון 57
מועדון 57 (במקור: Club 57) היא טלנובלה איטלקית-אמריקאית, מסוגת מוזיקה ומדע בדיוני, שהופקה על ידי Rainbow S.p.A וניקלודיאון, כאשר שניהם חלק מ-ViacomCBS. הסדרה נוצרה על ידי קת'רינה לדבואר, בוימה על ידי גוסטבו קוטה ואוטו רודריגז, והופקה על ידי איג'יניו סטראפי ופירלויגי גאזולו. הטלנובלה עוקבת אחר סטודנטית מהמאה ה-21 בשם אווה, שיחד עם אחיה, רובן, נוסעת בזמן בטעות לשנת 1957, שם היא מתאהבת בגריזרס איטלקי בשם ג'יי ג'יי, דבר הגורם לה להחליט להישאר.
העונה הראשונה של הסדרה, אשר כוללת 60 פרקים באורך 45 דקות, שודרה לראשונה באיטליה ב-15 באפריל 2019 בערוץ Rai Gulp, ובאמריקה הלטינית בערוץ ניקלודיאון ב-6 במאי באותה שנה. בישראל העונה שודרה לראשונה בתרגום עברי ב-7 ביוני 2020 בערוץ KidZ.
באוקטובר 2019 הוכרז שעונה שנייה לסדרה נמצאת בפיתוח, כאשר היא אושרה בשנת 2020 ונאמר שהיא תכלול גם 60 פרקים. הפרק הראשון של העונה שודר לראשונה באמריקה הלטינית ב-14 ביוני 2021.
תקציר העלילה.
אווה ורובן הם שני אחים משנת 2019. לאחר שגילו מכונת זמן ישנה במעבדה של סבא שלהם, הם שולחים את עצמם בטעות לשנת 1957. בזמן כשהם מנסים למצוא דרך לחזור, אווה ורובן משתדלים שלא למשוך תשומת לב. אווה במהרה מתאהבת בגריזרס איטלקי בשם ג'יי ג'יי, שעובד כטכנאי תאורה במופע ריקודים פופולרי בשם "מועדון 57". בנוסף אווה מתיידדת עם אמיליה, המובילה הראשית של המופע, ומעוררת שנאה אצל חברתו לשעבר של ג'יי ג'יי, ורו. אווה לא רוצה לעזוב את ג'יי ג'יי, ומחליטה להישאר יותר זמן בעבר. בינתיים, רובן מתחיל למכור דברים טכנולוגיים לסבו, שנמצא בשנות העשרים לחייו בשנת 1957.
נוכחותם של אווה ורובן בשנת 1957 מושכת את תשומת לבם של שומרי הזמן, קבוצה של סוכנים בין ממדיים המפקחים על ציר הזמן של היקום. הם שולחים חניך בשם אאורק ואת עוזרו הרובוטי דרויד, כדי לתפוס את שני האחים ולהפסיק את שיבושיהם בעבר. אווה ורובן מתחמקות מלכידתם ובסופו של דבר חוזרים לשנת 2019, אך שם הם מגלים כי מעשיהם בעבר השפיעו על ההווה - הוריהם כבר אינם יחד וסבא שלהם הוא מיליונר. אווה ורובן חוזרים לעבר כדי לבטל את מעשיהם ולהחזיר את חייהם הישנים.
זנדהורסט
זַנְדְהוֹרְסְט (בגרמנית: Sandhorst) הוא כפר הנמצא בתוך שטח השיפוט של עיר המחוז אָאוּרִיךְ , שממוקם מצפון למרכזהּ, במזרח פריסיה, שבסקסוניה התחתונה.
היסטוריה.
בעבר הכפר זַנְדְהוֹרְסְט היה במשך מאות שנים ראשות עצמאית. הכפר סופח ב-1 ביולי 1972 לעיר המחוז אאוריך בעקבות הרפורמה המוניציפלית בממשל המקומי בסקסוניה התחתית.
בין החודשים נובמבר 1947 ועד אוגוסט 1948 בזמן שמעפילי אניית המעפילים אקסודוס 1947 שהו במחנה אמדן, בעקבות מבצע אואזיס, בו הבריטים גרשו את מעפילי האנייה חזרה לגרמניה, רוב העיר אמדן הייתה הרוסה. המקום היחיד באזור, שבו בית החולים ובית היולדות לא נפגעו בהפצצות המסיביות של בנות הברית, היה בכפר זנדהורסט. אי לכך, היולדות מהאזור וממחנה המעפילים, הופנו לבית היולדות שבכפר. בית היולדות התקיים במקום עד שנת 1985, מיום שבית היולדות נסגר המתחם על כל המבנים שבו הפכו למכון מחקר חקלאי הנותן שירות לכל חקלאיי סקסוניה התחתונה.
גאוגרפיה.
הכפר ממוקם כ-1.5 ק"מ מצפון למרכז העיר אאוריך.
הכפר זנדהורסט נכון לתאריך 31 דצמבר 2019, משתרע על שטח של כ -10.8 קמ"ר. גרים בו כ -4,458 תושבים. צפיפות האוכלוסייה עומדת על כ־395 תושבים לקילומטר רבוע. זנדהורסט הוא הכפר המאוכלס ביותר מבין 21 הכפרים והעיירות הכלולים בשטח השיפוט של עיר המחוז אאוריך.
הכפר נמצא בגובה של 8 מטר מעל גובה פני הים. ממזרח לכפר בעיקר ומצפון מערב ישנם אזורי ביצות כבול נרחבים כתוצאה ממי תהום עיליים העולים לפני השטח.
כלכלה.
תעשייה.
הכפר זנדהורסט חולק אזור תעשייה גדול עם מחוז טננהאוזן. בין היתר, באזור תעשייה זה נמצא המפעל של יצרן טורבינות הרוח לייצור חשמל אנרקסון . על מנת לשנע את הציוד המיוצר במפעל נאלצו משאיות ענק לחצות את הכפר כדי להגיע לכבישים הפדרליים 28 ,31 או לנמל אמדן. תנועת משאיות זו גרמה לבעיות תנועה משמעותיות בכפר. כדי להקל על בעיות אלה, בשנת 2008 הופעל מחדש קו הרכבת הישן שעבר מדרום מערב לכפר.
גורם כלכלי חשוב נוסף הכלול בשטח השיפוט של הכפר, הוא מחנה הצבא בשם קסקטין בְּלִיכֶר - Blücher Barracks של הדיוויזיה הרביעית המוטסת בלופטוואפה. בשנות השישים נבנו באזור זנדהורסט כנסייה, בתי ספר וגני ילדים עבור משפחותיהם של אנשי חיל האוויר החיים במחנה.
תיירות.
תיירים יכולים ליהנות מיער מחטני גדול וצפוף באזור זנדהורסט, עם מתקני משחק לילדים, שבילי כושר וטחנת הקמח של זנדהורסט שהוקמה בשנת 1908 הפתוחה למבקרים.
חקלאות.
ממזרח וצפון-מערב לזנדהורסט, ישנם אזורי ביצות כבול נרחבים כתוצאה ממי תהום עיליים, המעובדים זה עשרות שנים על ידי חקלאיי האזור.
מרינו
מֶרינו (באנגלית: Merino) הוא זן של כבשים שמקורו מספרד.
המרינו הוא גזע כבשים בעל צמר מעולה שמקורו בספרד. הגזע ידוע עוד מהמאה ה-12 ומשערים כי הוא הובא לספרד בידי המוסלמים. כבש המרינו מותאם היטב לאזורים צחיחים ולחיי נדודים. מספרד הגיע כבש המרינו במחצית השנייה של המאה ה-18 לארצות אירופה השונות ואחר כך לארצות הברית ואוסטרליה. כבש המרינו נחשב כגזע החשוב ביותר לצמר ומהווה על פי הערכה כ-20% מאוכלוסיית כבש-הבית בעולם. לכבש המרינו תת-גזעים רבים שבהם תת-הגזע האוסטרלי מצטיין באיכות הצמר ובמשקל הגיזה.
דמוגרפיה של נטייה מינית
הדמוגרפיות של נטייה מינית מציגות שוני והערכות עבור האוכלוסייה הלסבית, ההומוסקסואלית והביסקסואלית (לה"ב) והן כפופות למחלוקות ולוויכוחים שנבעו בעקבותיהן. השגת מספרים מדויקים היא מסובכת מסיבות שונות ומגוונות. אחת הסיבות העיקריות להבדל בממצאים סטטיסטיים הן בנוגע להומוסקסואליות ולביסקסואליות קשורה לאופי שאלות המחקר.
על מחקרים גדולים בנושא נטייה מינית מתקיימים דיונים. מרבית המחקרים המפורטים להלן מסתמכים על נתונים של דיווח עצמי, המהווים אתגר לחוקרים הבוחנים נושא רגיש. המחקרים נוטים להציב שתי קבוצות של שאלות: קבוצה אחת בוחנת נתונים על דיווחים עצמיים של חוויות מיניות חד-מיניות ומשיכות מיניות חד-מיניות, ואילו הקבוצה השנייה בוחנת נתונים של דיווח עצמי על זיהוי אישי כהומוסקסואל או ביסקסואל. פחות נבדקי מחקר מזדהים כהומוסקסואלים או ביסקסואלים מאשר מדווחים על חוויות או משיכה מינית לאדם מאותו מין.