פירושו של המונח אוטאקו באנגלית השתנה. במקום שהמונח יתאר מטורף לדבר או לנושא מסוים שמעסיק בדרך כלל את האוטאקו, המונח הפך להיות כמעט בלעדי לחובבי האנימה והמאנגה כיוון שהם אלה ייבאו אותו. ראוי להזכיר שהאוטאקו המערבי הוא רק חובב של הז'אנר וברוב המקרים איננו אובססיבי כמו האוטאקו היפני. כתוצאה מכך, יכולים להיות לאוטאקו המערבי חיי חברה מפותחים למרות תחביביו המוזרים לכאורה. ברוב המקרים האוטאקו המערבי לא צופה באופן מוגזם בסרטי אצ'י והנטאי כמו האוטאקו היפני ולכן הוא אינו נתפס באופן שלילי בעיני הציבור. בשל הבדלים אלה בארצות הברית אחוז הגברים והנשים שצופים באנימה אוזן יותר והתופעה אינה מוגבלת או מאפיינת מגדר מסוים. האוטאקו המערבי ישאף לחלוק את תחביביו עם חבריו ואילו האוטאקו היפני יחשוש לרוב לדבר על אנימה בפרהסיה. האוטאקו המערביים סולדים מדיבוב לאנגלית (או לכל שפה אחרת שאינה יפנית) ומאמינים שיש לצפות באנימה בשפה היפנית בלבד. במקרים רבים האוטאקו המערביים מתעניינים בתרבות היפנית וחלקם אף מנסים את כוחם בלימוד השפה או מתאמנים באמנויות לחימה יפניות.
בישראל.
קהילת האוטאקו בישראל שואבת את רוב מאפיינה מקהילות האוטאקו שנוצרו במדינות אחרות בעולם, ובעיקר מארצות הברית. רוב האוטאקו הישראלים דומים בתכונותיהם לאוטאקו מערביים אחרים. הקהילה התפתחה בעיקר בזכות רשת האינטרנט. קהילת האוטאקו הישראלית עודה מבוססת ברובה על תקשורת אינטרנטית באמצעות דיונים בפורומים, בצ'אטים, במסרים מיידיים ובקבוצות פייסבוק (שאף מהווה פלטפורמה נוחה לפרסום כנסים ועדכונים מטעם אמא"י וארגונים אחרים שקשורים לקהילה). הקהילה לוקחת חלק בפסטיבל אייקון המתקיים מדי שנה בסוכות, בכנסים ובפסטיבלים שונים של מדע בדיוני ושל פנטזיה.
מילים ביפנית שיובאו על ידי אוטאקו מערביים.
תרבות האוטאקו המערבית עושה שימוש נרחב בשפה היפנית, וישנם אוטאקו מערביים בעלי שליטה נרחבת שפה היפנית או באוצר מילים יפניות. משום כך ישנן מילים ומונחים השגורים בפיו של כל אוטאקו מערבי והוא משלב אותם לפעמים בשפתו. הדבר יוצר שילוב של אנגלית ויפנית בארצות הברית (שילוב שאותו הם מכנים "Otakuese"), או שילוב של עברית ויפנית בישראל. דוגמאות למילים ומונחים שכאלה הם:
יונת ואלכסנדר סנד
יונת סֶנֶד (11 באוגוסט 1926 – 7 בדצמבר 2014) ואלכסנדר סֶנֶד (23 ביולי 1921 – 8 בספטמבר 2004) היו זוג סופרים ומתרגמים ישראלים. הם כתבו את כל ספריהם במשותף עד פטירתו של אלכסנדר.
אלכסנדר סנד.
אלכסנדר סנד נולד ב-23 ביולי 1921 לחיים סנדרוביץ' וליפה לבית דרכמאן בעיר ולוצלאבק שבפולין. בשנת 1935 הפסיק את לימודיו בגימנסיה העברית ועלה לארץ ישראל עם הוריו.
מאז עלייתו היה נער עובד ופעיל בהסתדרות הנוער העובד. בשנת 1938 יצא עם חבורת נערים לעזרת קבוצת גינוסר שעלתה על הקרקע על שפת הכנרת. בשנים 1939–1940 ריכז את סניף הנוער העובד בירושלים, וב-1942 את הסניף בתל אביב.
בשנת 1943 היה בין ראשוני המתיישבים – בניגוד לחוקי הספר הלבן של הממשל הבריטי – בנגב, במסגרת שלושת המצפים, בדרומי שביניהם – רביבים, כ-40 ק"מ מדרום לבאר שבע.
עם תום מלחמת העולם השנייה יצא באורח בלתי-לגאלי לאירופה כאחד השליחים שנקראו להוליך את פליטי השואה בדרכי הבריחה וההעפלה אל נמלי הים התיכון והים השחור – ושב ארצה, כשאיתו בת-זוגו יונת (ינקה), מניצולי גטו ורשה. עם בואם ארצה, בראשית קיץ 1948, יצאו השניים ברגל, עם שיירות הלוחמים, לכיוון רביבים הנתונה במצור.
רביבים איבדה במלחמת העצמאות אחד-עשר מחבריה. על-פי בקשת הקבוצה ניגש אלכסנדר, בעזרת בת-זוגו, לכתוב חוברת זיכרון לאחד עשר הנופלים, שנתגלגלה לספר עלילתי המספר את קורותיהם של הנאבקים על יישוב הנגב: "אדמה ללא צל".
מאז כתבו השניים את ספריהם ביחד.
אלכסנדר סנד נמנה במשך כל שנות חייו עם החברים המרכזיים של קיבוץ רביבים, כסופר, כעובד, כמשתתף פעיל בחייו הרבגוניים של קיבוצו (מזכיר, מנהל בית-ספר, מרכז ועדות שונות).
בתחילת שנות החמישים היה בין מובילי המאבק הנחוש על הבאת מים לרביבים, תחת הסיסמה: "לא הצינור יביא את האדם לנגב, האדם הוא שיביא את הצינור".
במשך כעשרים שנה עמד אלכסנדר סנד בראש הוצאת הספרים של הקיבוץ המאוחד.
בנם בכורם, , מלוחמי סיירת צנחנים, נספה בכנרת מיד לאחר מבצע אביב נעורים ב-1973; בנם השני, איתי סנד, הוא פרופסור למדע המדינה וראש בית הספר ללימודי חברה ומדיניות באוניברסיטת תל אביב; ובנם השלישי, דניאל, הוא משורר שהוציא שלושה ספרים וחבר קיבוץ רביבים. נכדם הוא הפסנתרן יואב סנד.
בנוסף על עשרת הרומנים שנכתבו בשניים ועל תרגומים משפות שונות, ערך אלכסנדר ספרים רבים בלא שייתן הסכמתו לפרסום שמו כעורך.
אלכסנדר סנד נפטר ב-8 בספטמבר 2004.
יונת סנד.
יונת סנד נולדה בשם ינינה (יאנקה) יעל זק ב-11 באוגוסט 1926 בעיר צ'נסטוחובה שבפולין, בתו היחידה של יוסף זק, ששימש בעיר מורה לשפות קלאסיות וספרות פולנית בבית ספר תיכון שנמנה עם רשת הגימנסיות היהודיות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 נמצא אביה בוורשה, והאם והבת הצטרפו אליו בנובמבר 1940, ערב סגירת הגטו.
ינקה נמנתה עם תלמידי גימנסיית המחתרת 'דרור', שאביה – מאוחר יותר חבר הארגון היהודי הלוחם – נמנה עם מייסדיה ומוריה. המורה לתנ"ך היה יצחק קצנלסון.
מפברואר 1943 – לאחר ההתקוממות הראשונה בגטו שבינואר אותה שנה – שהו שלושת בני המשפחה ב'צד הארי', במחבואים ובתפקידי מחתרת.
אחרי המלחמה שהתה יונת תקופת-מה בלודז', וערכה את ביטאון התנועה החלוצית דרור. לאחר מכן למדה ספרות צרפתית ופילוסופיה באוניברסיטת ז'נבה.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקה את לימודיה כדי להצטרף אל אלכסנדר סנד – שהיה בשליחות באירופה כאחד ממארגני 'הבריחה' והעלייה הבלתי-לגאלית, והחליט לשוב מיד לארץ – והגיעה יחד איתו, בדרכים בלתי לגאליות, לארץ ולקיבוצו רביבים.
זכתה פעמיים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים שנוסד על ידי ראש הממשלה לוי אשכול.
סנד תרגמה מצרפתית מיצירותיהם של פייר שודרלו דה לאקלו, פייר קורניי, ז'אן-פול סארטר, נטלי סארוט ואונורה דה בלזק.
כן פרסמה מספר מאמרים ורשימות על דמויות ונושאים בספרות.
בנוסף, הייתה מורה בתיכון ומרצה בחוג לספרות של אוניברסיטת בן-גוריון.
נפטרה ב-7 בדצמבר 2014. יונת ואלכסנדר קבורים בבית העלמין בקיבוץ רביבים, לימינה ולשמאלה של מצבתו הצבאית של בנם יואב.
יצירתם.
כתיבה משותפת.
ספריהם שנכתבו ביחד:
שני האחרונים נכללו מאוחר יותר בקובץ:
בחורף 1969–1970 ייצגו את ישראל בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה בארצות הברית. בשנים 1985–1992 שהו פעמים אחדות כסופרים-אורחים ב- Oxford Centre for Postgraduate Hebrew Studies.
יונת סנד
אלכסנדר סנד
אלכסנדר ויונת סנד
משה מן
משה מן (13 באפריל 1907 - 17 באוקטובר 2004) היה מפקדה הראשון של חטיבת גולני וחבר קיבוץ השומר הצעיר מרחביה בעמק יזרעאל.
פעילותו בהגנה.
משה מן נולד בשם משה מונטג בעיירה טורקה (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום באוקראינה), עלה לארץ ישראל ב-1926. מן גויס להגנה בזמן שהותו במחנה הקיבוצים ליד חיפה לשם הגיע עם גרעין השומר הצעיר לאחר עלייתו ארצה. אחרי שהצטרף לחברי מרחביה נעשה איש הביטחון של הקיבוץ. הוא השתתף בקורס הנשק הראשון של ההגנה. מאוחר יותר כמדריך בקורס, חנך את יגאל אלון.
ב-1929 (מאורעות תרפ"ט) השתתף בהגנת הגליל העליון המזרחי.
ב-1933 סיים את הקורס הראשון למפקדים בהגנה והתמנה למפקד גוש עפולה. בזמן מאורעות תרצ"ו נפגש לראשונה עם אורד וינגייט, שהאיץ בו לנקוט גישה התקפית בלחימה בערבים. ב-1936 הוביל את הקמת הסליק במרחביה. ב-1939 התמנה למפקד נפת יזרעאל, וב-1942, תחת הכינוי המחתרתי "סעדיה", הטיל עליו דוד בן-גוריון ללחום ב"פורשים" (האצ"ל והלח"י). מן היה אחראי להגנת היישובים בעמק יזרעאל, מעורב בייסוד חיל הנוטרים והמשמרות הנעים בעמק, בגיבוש חיל השדה (החי"ש) ובייסוד הפלמ"ח.
ב-1946 קיבל את הפיקוד על הגליל העליון המזרחי, הגליל התחתון והעמקים וזכה לכינוי "לבנוני". בי"א באדר תש"ו פיקד על מבצע ה"גידם" – העלייה לביריה בה עלו אלפים אל היישוב ביריה במחאה על ניסיון הבריטים להוריד את ההתיישבות היהודית במקום.
"הגולנצ'יק" הראשון.
מלחמת העצמאות והקמת גולני.
ב-22 בפברואר 1948, עם חלוקתה של חטיבת לבנוני התמנה משה מן למפקדה הראשון של חטיבת גולני. מן היה מפקד החטיבה במשך מאה ימי הלחימה הראשונים.
באפריל השתתפה החטיבה בהדיפת כוחות קאוקג'י ממשמר העמק ומלאה חלק מרכזי בשחרור טבריה. לוחמי גדוד ברק של החטיבה נשאו בנטל שחרורה של העיר ופתיחת ציר תנועה חופשי מהעמקים לגליל. בין ה-15 באפריל ועד 15 במאי פעלה החטיבה במסגרת תוכנית ד' ובלחימה אינטנסיבית השתלטה על נקודות אסטרטגיות ושטחים חיוניים במרחב החטיבה.
לאחר הכרזת העצמאות עברה פעילות החטיבה לעמק הירדן לבלימת הכוחות הפולשים מצבאות סוריה ועיראק.
ב-13 במאי 1948 פרסם מן את "פקודת יום מס' 1":
לוחמי החטיבה השתתפו בסדרת קרבות עקובים מדם. באזור גשר מול הפלישה העיראקית ובגיזרת צמח - מול צבא סוריה. הקרבות התפרסו עד עין גב בצפון. ב-20 במאי ניצחו לוחמי גולני יחד עם תושבי עמק הירדן בקרב על הדגניות. בצהרי אותו יום לאחר שנבלמו התקפות השריון הסורי (כולל "הטנק של דגניה", שהפך מאוחר יותר לאנדרטת גבורה), הצטרפו שני תותחי נפוליונצ'יק לקרב. אחה"צ הסתיים הקרב בתבוסת השריון הסורי שנסוג לבסיסו.
בתקופה זו רמות נפתלי הייתה נצורה במשך מספר שבועות וקיבלה אספקה אווירית בלבד. מן שיגר בדרך זו את התנ"ך של וינגייט, שקיבל מלורנה וינגייט, לעידוד הנצורים.