כל תהליך הוא בעל רמת הרשאה שמאפשרת להפעיל פקודות מסט הפקודות של המעבד ולכל פקודה בסט הפקודות יש רמת הרשאה הנדרשת על מנת להפעילה. רמות הרשאה אלו נקראות rings. במעבדים בעלי ארכיטקטורת IA-32 למשל, ישנן 4 הרשאות, מ-0 עד 3, כאשר ring 0 היא הרשאה שמאפשרת ביצוע של כל הפקודות ו-ring 3 היא רמת ההרשאה המוגבלת ביותר. מערכת ההפעלה רצה ב-ring 0 ומקבלת גישה לכל הפקודות שהמעבד מספק. כאשר תהליך שרץ תחת מערכת ההפעלה מעוניין להריץ פקודה שאין לו הרשאה לבצעה, עליו לפנות למערכת ההפעלה בבקשה שתבצע עבורו את השירות. הקריאות האפשריות, כמו גם הפרמטרים אותם יש להעביר נקבעים ב-API של מערכת ההפעלה.
אופן הפעולה.
לרוב המוחלט, קריאת מערכת תשלחנה מטבעות שמעל טבעת המערכת (מעל ring 0) משום שזה לא מוסיף פונקציונליות, ורוב מערכות ההפעלה אף לא מאפשרות זאת. עם זאת, ישנן כמה מערכות אשר מאפשרות שליחת קריאות גם דרך תהליכים השייכים ל - ring 0.
תהליך מבצע קריאת מערכת באמצעות הרצת פקודה מסט הפקודות של המעבד שגורמת ליצירת פסיקה. הפסיקה מפסיקה את הרצת התהליך ומתחילה להריץ קוד של מערכת ההפעלה שתפקידו לטפל בקריאות מערכת. במקרה שהתהליך מנסה להריץ בעצמו פקודה שאין לו הרשאה להריצה, המעבד יזהה זאת ויודיע למערכת ההפעלה על ידי יצירת פסיקה שמפעילה שגרה של מערכת הפעלה שמטפלת בכך.
מסע מחקר לנהר המערבי
מסע מחקר לנהר המערבי (באנגלית: Western River Expedition או בקיצור (WRE)) הוא מתקן שתוכנן להיבנות בממלכת הקסם שבדיסניוורלד בפלורידה.
המתקן תוכנן עבור ארץ המערב הפרוע שבממלכת הקסם, במקום בו נמצא כיום מתקן "שודדי הקאריביים". המתקן תוכנן על ידי המדמיין - מתכנן (imagineer) מרק דייוויס.
המתקן היה אמור להיבנות בתוך הר מלאכותי. המבקרים היו מפליגים ראשית במעלה מפל מים גדול ולכן מכן פוגשים את ה"מספר" במתקן - ינשוף בשם הוט גיבסון, ובהמשך רואים שוד בנק, אינדיאנים רוקדים ריקוד גשם, כלבי ערבה וביזונים, באר וסאלון הכולל נערות סאלון, בארמן, וכמה בוקרים, ולבסוף נופלים במורד מפל.
אם אטרקציה מתוכננת זו הייתה נבנית, היא הייתה היקרה והמורכבת ביותר מבין כל מתקני דיסני (וזו גם הסיבה שלא נבנתה). כמו כן על ההר המלאכותי צריכה הייתה להיות רכבת הרים (רכבת הר הרעם הגדול) וכן כפר אינדיאני ומקום שבו רוכבים על חמורים.
כוונת מתכנני ממלכת הקסם הייתה להקים במקום, במקום שודדי הקאריביים אטרקציה שתפנה למערב ארצות הברית, כשם ששודדי הקאריביים המצוי בפלורידה נראה אקזוטי לתושבי קליפורניה הרחוקה בה ממוקמת האטרקציה. בשל לחץ ציבורי הוחלט להקים במקום את אותה אטרקציה, ולאחר מכן נזנחה הכוונה להקים את "מסע המחקר לנהר המערבי" אולם אלמנטים של מתקן מתוכנן זה הפכו לחלק מ"רכבת הר הרעם הגדול" ו"הר הרסס".
שגרת טיפול בפסיקה
אהרון בור
דוקטור של כבוד
פייר מונטה
פייר מונטה (בצרפתית: Pierre Monteux;
4 באפריל 1875 - 1 ביולי 1964) היה מנצח תזמורת יהודי צרפתי. הוא נולד בפריז, ובהמשך קיבל אזרחות אמריקאית. אבותיו היו יהודים ספרדים, שהיגרו לדרום צרפת. אמו למדה בקונסרבטואר של מרסיי והייתה מורה לפסנתר.
חייו.
לימודים.
מונטה למד נגינה בכינור מגיל שש ונכנס לקונסרבטואר של פריז בגיל תשע. בגיל שתים-עשרה ארגן מונטה וניצח על תזמורת קטנה של תלמידי הקונסרבטואר, ללוות את קורטו בביצוע קונצ'רטי בפריז ובסביבותיה. הוא היה לכנר מוכשר, מצליח דיו לחלוק בפרס הקונסרבטואר לכינור בשנת 1896 עם ז'אק טיבו. בין מוריו היו ז'יל גארסין ואנרי ברתלייה (כינור), שארל לנפווה (קונטרפונקט והלחנה) ואלבר לביניאק (הרמוניה ותאוריה). בין חבריו ללימודי כינור היו ג'ורג'ה אנסקו, קרל פלש, פריץ קרייזלר וז'אק טיבו. בין תלמידי הפסנתר באותן שנים היה אלפרד קורטו, שעמו קשר ידידות לכל ימי חייו אחר כך עבר לויולה וניגן באופרה קומיק, שם היה ויולן ראשון בביצוע הבכורה של האופרה פליאס ומליסנד מאת קלוד דביסי, בשנת 1890, ובתזמורת קולון שם כיהן מ-1894 כעוזר למנצח. מ-1889 עד 1892, בעודו סטודנט, ניגן בתזמורת הפולי ברז'ה. לאחר זמן אמר לג'ורג' גרשווין, שחוש הקצב שלו התגבש תוך כדי הניסיון שצבר בנגינת מוזיקת מחול פופולרית במועדון.
בשנת 1911, לאחר שצבר מעט ניסיון בניצוח בדייפ, היה מונטה למנצח להקת הבלט של סרגיי דיאגילב, הבלט רוס. בתפקידו זה ניצח על הצגות הבכורה של הבאלטים של איגור סטרווינסקי, פטרושקה בשנת 1911 ופולחן האביב בשנת 1913, וכן על דפניס וכלואה של מוריס ראוול. תקופה זו קבעה את מהלך הקריירה שלו, ולמשך כל חייו נודע בייחוד בפרשנותו למוזיקה רוסית וצרפתית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויס מונטה לשירות צבאי, אך שוחרר בשנת 1916 ונסע לארצות הברית, שם לקח לידיו את הרפרטואר הצרפתי במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1917 עד 1919. הוא ניצח גם על הבכורה האמריקאית של תרנגול הזהב מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב במטרופוליטן.
לאחר מכן עבר לתזמורת הסימפונית של בוסטון (1919 - 1924). השפעתו על צליל האנסמבל הבוסטוני הייתה ניכרת והוא הצליח לעצב את התזמורת לשביעות רצונו לאחר ששביתה הביאה לעזיבתם של שלושים מן הנגנים. כמו כן הביא מספר יצירות חדשות לבוסטון, בעיקר יצירות משל מלחינים צרפתים.
בשנת 1924 החל מונטה בקשר עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, שם עבד לצד וילם מנגלברג. בשנת 1929 ייסד את התזמורת הסימפונית של פריז, שעליה ניצח עד 1935. בשנת ייסוד התזמורת, ניצח עליה בביצוע הבכורה לסימפוניה השלישית של סרגיי פרוקופייב.
בשלב זה חזר מונטה לארצות הברית ועבד עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו משנת 1935 עד 1952. בשנת 1943 הקים בית ספר לניצוח בהנקוק, מיין, שם גרה בילדותה אשתו, דוריס הודג'קינס מונטה ושם התגורר מונטה עצמו. בבית ספר זה לימד מאורות עתידיים כמו אנדרה פרווין, נוויל מרינר ודייוויד זינמן. ב-1946 היה לאזרח ארצות הברית.
מונטה הקליט במהלך חייו מספר רב של תקליטים, שרובם זכו לביקורת חיובית ולהתפעלות. הוא עצמו, לעומת זאת, טען שאיננו סובל אותם באמרו, שהם חסרים את הספונטניות של ביצועים חיים.
בין השנים 1961 ל-1964 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. הוא מת בהנקוק, מיין, בשנת 1964.
פייר מונטה היה אביו של החלילן והמנצח קלוד מונטה.
לואיס בלק
לואיס בלק (באנגלית: Lewis Black; נולד ב-30 באוגוסט 1948) הוא סטנדאפיסט, תסריטאי וכותב מחזות יהודי-אמריקאי. את מרב פרסומו קיבל בלק דרך פינתו השבועית "בק אין בלק" בתוכנית הדיילי שואו של ג'ון סטיוארט ותוכניות ספיישל ב-HBO. בלק הוא אחד הקומיקאים הציניים ביותר בארצות הברית, והעצבנות והזעם שהוא מפגין בעת הופעתו הפכו לסימן ההיכר שלו. כיום הוא מתגורר בניו יורק.
רקע וקריירה מוקדמת.
לואיס בלק נולד בוושינגטון הבירה, בנה של ג'נט, מורה, וסם בלק, אמן ומהנדס מכונות. הוא גדל במשפחה יהודית מהמעמד הבינוני בסילבר ספרינג , מרילנד, וסיים את לימודיו בתיכון ספרינגברוק בשנת 1966. את התואר הראשון שלו בכתיבת מחזות קיבל בלק מאוניברסיטת צפון-קרוליינה ואת תוארו השני קיבל ממחלקת הדרמה של אוניברסיטת ייל. במהלך לימודיו בשנות ה-60 הוא היה חלק מילדי הפרחים, השתתף בהפגנות וצרך סמי הזיות בכמויות נכבדות. חוויות אלו שימשו כר פורה מאוחר יותר למחזותיו והופעות הסטנד-אפ שלו.
לאחר סיום לימודיו, עבד בלק כשנה ברשות הפדרלית לשיקום האינדיאנים, שם נתקל בפעם הראשונה במלוא עוצמתה של הבירוקרטיה האמריקנית. בעוד בלק הצעיר והאידיאליסט ניסה לבצע את עבודתו ולעזור לאינדיאנים עליהם היה מופקד, חומות הבירוקרטיה, הטימטום והאטימות ששררו שם לדבריו, השאירו בבלק רושם עמוק ומאז חלק לא קטן ממופעיו עוסק בתסכול ובזעם שלו מהבירוקרטיה האמריקנית.
לאחר פרק זה בחייו, התמסר בלק לאהבתו העיקרית, תיאטרון. הוא כתב מעל 40 מחזות ואף היה המנהל האומנותי של תיאטרון "מטבחו של השטן" ברחוב 42, ניו יורק בין השנים 1981 - 1989. עם התחלפות ההנהלה, עזב בלק לטובת קריירת סטנד-אפ בטלוויזיה ורדיו.
בתקופה זו הספיק בלק גם להתחתן. באוטוביוגרפיה שלו הוא כתב שכאשר הוא יצא עם אשתו החדשה מאולם החתונה, הוא ראה אדם מובל באזיקים על ידי שוטרים. בלק התייחס אל אירוע זה כסימן מבשר רעות. הנישואים החזיקו מעמד שנה.
בק אין בלק והזינוק בקריירה.
ב-1996 החל בלק להגיש פינה קומית-אקטואלית בתוכנית ה"דיילי שואו", והוא מגיש אותה עד היום. בפינה הוא סוקר את המהלכים הפוליטיים ואירועים בארצות הברית בדרכו הייחודית. באופן מלא ציניות, תסכול והומור חד, תוקף בלק את כל חוליי החברה האמריקנית. הפינה הפכה ללהיט והקנתה לבלק את מרב פרסומו.
מאז 2003 מנחה בלק מדי שנה את טקס פרסי הטיפשות העולמי המחולקים במונטריאול, קנדה. כיום בלק מנחה תוכנית משלו בקומדי סנטרל בשם The Root of All Evil (שורש כל הרוע) במסגרתה הוא מנהל משפט, בו שני קומיקאים מציגים טיעונים נגדיים, לגבי מי מהנתבעים הוא "שורש כל הרוע". בסיום הצגת הטיעונים הפותחים, שאלות מבלק לקומיקאים ונאום הסיכום של שני הקומיקאים/תובעים, בלק המתפקד כשופט קובע מי מבין שני הנתבעים הוא מרושע יותר (למשל אופרה וינפרי או הכנסייה הקתולית).
בשנת 2006 השתתף בסרט "איש השנה" ובסרט לכל המשפחה "כל הטיסות בוטלו".
בשנת 2015 דיבב את הרגש "כעס" בסרט האנימציה "הקול בראש". בשנת 2016 דיבב את דמותו של לינוקס בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן".
לואי בלאק
תוכנית אלון