תוכנית אַלוֹן הייתה תוכנית מדינית שהציעה שהשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים יחולקו בין ישראל לבין ישות אוטונומית בשליטת תושבי השטחים הפלסטינים או בקונפדרציה עם ממלכת ירדן. התוכנית הוגשה בשנת 1967 על ידי יגאל אלון, שר העבודה, לראש הממשלה לוי אשכול. התוכנית לא התקבלה באופן רשמי, אך הייתה לה השפעה מרכזית על מדיניות ההתיישבות הישראלית ביהודה, שומרון ו חבל עזה של ממשלות המערך והעבודה, עד עליית הליכוד לשלטון בשנת 1977.
תוכנית אלון הוגשה לממשלה ב-26 ביולי 1967, כחודש לאחר מלחמת ששת הימים, תחת הכותרת "עתיד השטחים המשוחררים בארץ-ישראל המערבית ודרכי הטיפול בבעיית הפליטים הערביים". אלון הציע לממשלה לנקוט מדיניות מיידית, שתפזר את הערפל בנוגע לגבולות המדינה לאחר מלחמת ששת הימים.
הגבולות.
על פי תוכנית אלון, גבולה המזרחי של מדינת ישראל יעבור בנהר הירדן, ימשיך דרך מרכזו של ים המלח ולאורך הגבול המנדטורי באזור הערבה. באזור העיר יריחו תיסוג ישראל מרצועה צרה שתקשר בין ממלכת ירדן לבין הרי השומרון. על גב ההר תהיה מערכת כבישים, שתאפשר לישראלים לעבור דרומה ממזרח השומרון לכיוון ירושלים וים המלח.
רובם המוחלט של שטחי יהודה ושומרון, חבל עזה וסיני יינתן לתושבים הערבים של האזור. לישראל יסופחו בקעת הירדן וחלקם המזרחי של הרי יהודה ושומרון, שהיו מיושבים בדלילות. הגבול יגיע עד חברון. בנוסף, ישראל תשמור ברשותה אזורים נוספים בעלי חשיבות ביטחונית, כגון ההרים שסביב פרוזדור ירושלים (אזור גוש עציון, הרי בנימין ומזרח ירושלים), דרום רצועת עזה וחלקים מסיני.
תוכנית אלון הציעה לאפשר לתושבי השטחים המשוחררים לבחור אם לכונן ישות עצמאית או להצטרף מחדש לירדן. הכרה זו בסמכותם של תושבי השטחים ובצורך לשתף אותם בהחלטות המשמעותיות לגביהם הייתה חריגה ביחס אל התושבים בימים ההם ובמשך שנים רבות לאחר מכן.
מטרות התוכנית.
ליגאל אלון היו מספר מטרות מרכזיות מבחינה מדינית, דמוגרפית, ביטחונית ומוסרית בהגשת תוכניתו:
יישום התוכנית.
תוכנית אלון לא התקבלה רשמית על ידי ממשלת אשכול ולא על ידי הממשלות שקמו אחריה. נערכו עליה דיונים, אך היא לא עמדה מעולם להצבעה בממשלה. התוכנית לא הייתה מקובלת על חלק ממנהיגי המערך, בראשם גולדה מאיר, או שתמכו בה במעומעם ולא תמיד בפומבי (למעט אבא אבן). אם כי ב-9 באוגוסט 1972, אמרה ראש הממשלה מאיר בריאיון למעריב: "לא אכפת לי אם תקראו לזה תוכנית אלון, אבל הפרינציפ בשבילי הוא זה – גבולות עם מה שפחות ערבים.".
חלק ממפלגות הקואליציה באותה עת, ובראשן המפד"ל וגח"ל, התנגדו לה נחרצות בהיותן תומכות בארץ ישראל השלמה. שר הביטחון משה דיין לא אימץ את התוכנית וטען שהזמן משחק לטובת ישראל ושהוא מחכה להצעה של הערבים. דיין הציע תוכנית אלטרנטיבית, שעיקרה התיישבות בגב ההר, במטרה לבתר את הרציפות הטריטוריאלית של היישובים הערבים בשטחים. גם מדינות ערב וראשי הפלסטינים לא תמכו בתוכנית: חוסיין, מלכה של ירדן, שאף לספח את הגדה המערבית כולה לממלכתו, ואילו אש"ף שאף לפלסטין גדולה שלא תהיה קשורה לירדן. עם זאת, המלך חוסיין המשיך לשמור על קשר רציף עם ממשלת ישראל בכלל ועם אלון בפרט, מתוך הבנה שאף על פי שבמישור הגלוי עליו להצהיר אמונים לעקרון הערבי של נסיגה מלאה ושל 'אף שעל', בפועל ייתכן תהליך מדיני המבוסס על עקרון השלבים, במסגרתו יוכל לשוב לשליטה חלקית בגדה המערבית על פי מתווה תוכנית אלון. מיד לאחר אירועי 'ספטמבר השחור' יזמו המלך חוסיין ויגאל אלון מהלך מדיני שזו הייתה מטרתו, לפי פרסומים בירדן הם נפגשו בתחילת 1971 כדי לדון בתוכנית שלום. ב-15 במרץ 1972, הציג המלך חוסיין את תוכנית הפדרציה תוכנית הקמת ישות פלסטינית עצמאית בגדה המערבית, שתהיה בפדרציה עם ירדן "ממלכה ערבית מאוחדת". ב-24 במרץ 1972 הודיע אלון שלדעתו אין לישראל סיבה להתנגד לתוכנית הפדרציה, אך יש לקבוע עובדות בשטח, ולהשלים את תפרוסת היישובים על פי תוכניתו.
תוכנית אלון ומסמך גלילי, שאושר ב־3 בספטמבר 1973 במזכירות מפלגת העבודה ועיגן במצע המפלגה, לקראת הבחירות לכנסת השמינית, את הלגיטימיות של מפעל ההתנחלויות (שהתממש באותם הימים) בפתחת רפיח, רמת הגולן, בקעת הירדן והרכסים מעליה בהתאם לתוכנית אלון, היו למעשה בסיס למדיניות ההתיישבות של ממשלות ישראל בראשות 'המערך'. בין 1967 ל-1977 עלו על הקרקע 76 יישובים שענו לשני הפרמטרים של תוכנית אלון: נחיצות ביטחונית והעדר בעיה דמוגרפית. במילים אחרות, ממשלות המערך פעלו על פי העקרון שהיישובים המוקמים בסיני, בהרי יהודה ובבקעה יוקמו בשטחים שיועדו לסיפוח בתוכנית אלון. אלון עצמו תמך בהקמת היישובים הללו. לאורך קו הגבול ששורטט בתוכנית אלון נסלל כביש אלון.
החריגה היחידה ממתווה תוכנית אלון בתחום ההתיישבות הייתה פרי יוזמת תנועת גוש אמונים, בתמיכתו המלאה של שמעון פרס, מחליפו של דיין במשרד הביטחון. כפי שהעידו אנשי גוש אמונים, שמעון פרס היה הכתובת שלהם בממשלת ישראל בשנים 1975–1977, הזמן בו התחולל המאבק על העלייה לקרקע בסבסטיה. לאחר עליית הליכוד לשלטון בשנת 1977, נפרצו גבולות תוכנית אלון וגוש אמונים החל להתיישב במרבית שטחי יהודה ושומרון.
בעקבות הסכם השלום עם מצרים נסוגה ישראל מחצי האי סיני לקווי ה-4 ביוני 1967. אלון עצמו נמנע בהצבעה על ההסכם בכנסת, מפני שלא עלתה בקנה אחד עם המטרות האסטרטגיות שבהן דגל, אף על פי שהצהיר שטוב שההסכם נחתם.
בשנת 1984, הציע השר יגאל הורביץ (ממקימי הליכוד), כי תוכנית אלון תשמש כבסיס מדיני לממשלת האחדות שהוקמה בשנה זו.
החל מאמצע שנות ה-90 נפוץ בשיח הפוליטי הישראלי הביטוי 'תוכנית אלון פלוס' או 'תוכנית אלון מורחבת'. ביטויים אלו נועדו לסמן גישה ייחודית כלפי פתרון הסכסוך הישראלי־פלסטיני, המאפיינת את מפלגות המרכז: נסיגה מחלקים נרחבים של יהודה ושומרון, על פי תוכנית אלון המקורית, בתוספת הרחבות המתאימות לגושי ההתיישבות היהודיים הגדולים הקיימים כיום באזור.
מצגת
מצגת, או בלועזית פרזנטציה, היא הצגה של נושא מסוים על ידי מציג לקהל צופים.
לעיתים קרובות המושג "מצגת" משמש לא רק לתיאור אופן העברת המידע מול קהל, אלא גם לתיאור האמצעי הטכני המשמש למטרה זו. בדרך כלל מדובר בקובץ המכיל אוסף שקפים, הנוצר באמצעות תוכנת מצגות. יש מצגות המוצגות על ידי דפים, לוחות ועוד.
שימושים.
המצגת יכולה לשמש כאמצעי להצגת מידע על ידי שילוב של טקסט, תצלומים וציורים, תנועות וצלילים במבנה של שקפים מתחלפים.
השימוש במצגות נפוץ לצרכים שונים כגון: E-learning, הרצאות, הדרכות, דיונים, פעילויות שיווק ופעילויות תרבות.
אופן הכנת המצגת.
המצגת היא כלי אחד מבין שלל האפשרויות להצגת מידע. כדי לפתח יכולת בחירה מושכלת מתי לעשות בו שימוש ובאיזה אופן, יש חשיבות בהכרת הכלי, על יתרונותיו ומגבלותיו. אחד הכישורים החשובים ליצירת מצגת הוא אוריינות דיגיטלית.
הכללים החשובים בהכנת מצגת:
לעיתים קרובות קורה שמצגת השקפים, האמורה לשמש כאמצעי עזר למציג - הופכת למטרה. במקום להשקיע בשיפור תוכן המצגת לשם השגת מטרת ההצגה תוך העברת המסר/המידע בצורה הטובה ביותר, מושקעים זמן רב וכסף רב ב"פירוטכניקה" של המצגת. יותר ויותר גוברת הדעה שהגולם קם על יוצרו.
במקרים רבים בולט לעין השימוש שנעשה במצגת על מנת להציג ולהבליט את כישוריו ובקיאותו בחומר של המציג, במקום להציג נושא תוך העברת מסר או מידע לקהל הצופים.
לצד זאת, במקרים אחרים, דווקא שימוש בהמחשה ויזואלית מורכבת עשוי לסייע בהעברת מסרים מורכבים בייחוד שמדובר בתהליכים הקשים לתיאור מילולי. כך לדוגמה: המחשה של אופן פעילות תוכנות מחשב או מערכות סגורות על ידי תיאור ויזואלי של תהליך פעולתן (ה-flow) עשוי להקל על המציג להעביר את המסר ועל הקהל להבינו.
היבטים טכניים.
להקרנת שקפים במצגות שימשו אמצעי הקרנה כגון מטול שקפים ("ויוגרף"), מקרן שקופיות ומטול תמונות. התפתחות המחשב האישי וטכנולוגיות נוספות במהלך שנות התשעים של המאה ה-20, הביאו למעבר למצגות ממוחשבות, באמצעות תוכנת מצגות ומקרני LCD ('ברקו') המחוברים ישירות למחשב, למכשיר הווידאו או ל-DVD. בנוסף להקרנת שקפים סטטיים, מתאפשרת הקרנת מולטימדיה.
המעבר לשימוש בטכנולוגיות החדשות הביא לשני שיפורים משמעותיים:
תוכנות ליצירת מצגות.
התוכנה הנפוצה ביותר נכון לשנת 2012 ליצירת מצגות היא PowerPoint של חברת מיקרוסופט. תוכנות שבהן משתמשים פחות תוכנת המצגות שבחבילת Google Docs של גוגל, ותוכנת Keynote של אפל וכן תוכנות אנימציה כמו מקרומדיה פלאש, תוכנות עיבוד תמונה כמו אדובי פוטושופ ותוכנות עריכת סרטים כמו (Premier (Adobe או (MediaStudio (Ulead. גם בלטך ניתן ליצור מצגות (באמצעות Beamer), הנשמרות כקובץ PDF. מצגות אלה שמות דגש יותר על שילוב נוח של נוסחאות ומשוואות מתמטיות ופחות על אנימציות. השימוש בלטך להכנת מצגות נפוץ בעיקר באקדמיה, בתחומי המתמטיקה, מדעי המחשב, הפיזיקה וההנדסה.
תכנית אלון
סרטי בורקס
בנק הפועלים
בנק הפועלים הוא בנק מסחרי בישראל. על פי נתוני הדוחות הכספיים לשנת 2021, זהו הבנק הגדול בישראל במונחי הון עצמי, והוא מעסיק כ-8,800 עובדים. הפעילות הבינלאומית של קבוצת הבנק כוללת את סניף ניו יורק ונציגויות בארצות הברית ואת בנק פוזיטיף טורקיה. כמו כן, כוללת את הפועלים שווייץ ובנק הפועלים לוקסמבורג שנמצאים בתהליך סגירה. מניות הבנק נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.