אחרי הבחירות של 1936 החל קוגלין להביע עמדה אוהדת לאיטליה הפשיסטית ולגרמניה הנאצית. שתיהן מהוות, לדבריו, סם שכנגד 'הרעל הקומוניסטי'. באשר לזה האחרון, הוא ציין את מעורבותם הלא-פרופורציונלית של יהודים בקרב הבולשביקים בעת מהפכת אוקטובר, ובה בעת, טען שזו נתמכה על ידי בנקאים יהודים. כעדות להתקרבות רעיונית, הדר שטירמר העתיק קטעים מ"צדק חברתי", ואילו קוגלין העתיק חלק גדול מנאום של יוזף גבלס לביטאונו, וחתם עליו את שמו-שלו. ביטאון התנועה החל לעסוק ב-1938 בענייני חוץ במידה גוברת והולכת. עמדתו הייתה בדלנית-קיצונית ואנטי-בריטית. בקיץ 1938, בעת משבר צ'כוסלובקיה שקדם לועידת מינכן, הצדיק את גרמניה ושפך זעמו על וינסטון צ'רצ'יל. בהמשך לאותו קו, החל קוגלין לגלוש לעבר אנטישמיות, ואף זאת במידה גוברת והולכת. באותה תקופה הוא החל להתבטא אודות 'קשר יהודי עולמי'. בביטאונו הדפיס סדרת מאמרים מאת תועמלן למען גרמניה הנאצית, ובהמשך הדפיס את הפרוטוקולים של זקני ציון. כנסיית הבית שלו, ברויאל אוק, הניצבת על הדרך הראשית לדטרויט, שימשה גם כמרכז הפצה של "הפרוטוקולים". במקום חולקה גם חוברת ובה רשימת חנויות שאינן מעסיקות יהודים. על החוברת נכתב "ישו עצמו העניק את חסותו לעלון דק זה שנועד להגנתכם". במרס 1942 האשים "צדק חברתי" את היהודים בכך שגרמו למלחמת העולם השנייה. עד שנת 1942, הממונים הישירים על קוגלין בממסד הכנסייתי לא גינו אותו ואפשרו לו להמשיך במעשיו ללא הפרעה. עם כל אלה, קוגלין הכחיש את היותו אנטישמי, טען שהוא בעד 'האדם הטוב' באשר הוא, ואף גינה את 'האיגוד הגרמני אמריקאי' כמפיץ שנאה. נראה שבאותה העת רוב מאזיניו החלו בהדרגה להתרחק ממנו ונותר רק 'גרעין קשה' של חסידיו.
השתקתו ושארית חייו.
עוד באמצע שנות השלושים ניסה הממשל האמריקני להילחם בהשפעתו של קוגלין באמצעים חוקיים. אמנם החוקה האמריקנית מבטיחה את חירות הביטוי, אולם גורמים בממשל טענו כי תחום התדרים המיועד לשידורי רדיו הוא רכוש ציבורי, ולפיכך קיימת עילה לפיקוח על המתרחש בו ולרישוי השימוש בגלי האתר. כך, כבר באותן שנים אילץ הממשל את קוגלין לחדול מלשדר בעצמו ובמקום זאת לקנות זמן שידור מתחנות אחרות, דבר שפגע בתפוצת שידוריו. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הודק הפיקוח על שידורי הרדיו, אפשר שלא מעט כדי להוריד את שידוריו של קוגלין עצמו, ואכן, בסתיו 1940 שידורים אלה הופסקו. ב-1942, לאחר הצטרפות ארצות הברית כצד לוחם במלחמת העולם השנייה, דן הממשל בדרכים חוקיות למנוע את הפצת "צדק חברתי". לבסוף נבחרה דרך עקיפין, ונעשתה פנייה לממונים על קוגלין בכנסייה הקתולית. הפנייה נענתה, וקוגלין נתבקש לחדול מלעסוק בעניינים פוליטיים. קוגלין ציית, מה גם שקהל חסידיו ממילא התמעט, כאמור, והוא נשאר מופקד על כנסייתו ברויאל אוק עד 1966.
קוגלין הלך לעולמו ב-27 באוקטובר 1979, יומיים לאחר יום הולדתו ה-88.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:כמרים אמריקאים]]
[[קטגוריה:אנטישמיות בארצות הברית: אישים]]
[[קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים]]
[[קטגוריה:ארצות הברית במלחמת העולם השנייה]]
[[קטגוריה:מישיגן: אישים]]
[[קטגוריה:אנטי קומוניזם]]
[[קטגוריה:מחלוקות ברדיו]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1891]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979]]
PGM Hecate II
יו שלטון
ויליאם מקרייבן
פודבולוצ'יסק
פיז'ו 92
פיז'ו 92 הוא הסינגל הרביעי מתוך האלבום השני של הזמרת-יוצרת קרן פלס, מבול. השיר נכתב והולחן על ידי פלס ויצא ב-יולי 2008.
השיר הגיע במצעדים השבועיים למקום השלישי ברשת ג' ולמקום החמישי בגלגלצ. במצעד השנתי של גלגלצ הגיע השיר למקום ה-26.
הסינגל השני שיצא לאחר צאת האלבום.
הקליפ.
את הקליפ לשיר ביים אודי אפרת.
הקליפ משלב בתוכו קטעי וידאו מילדותה של פלס, צילומים שלה על הבמה ועוד.
הקליפ הגיע לכ-300,000 צפיות ביוטיוב.
בהופעות.
פלס שרה את השיר ברוב סיבובי ההופעות שלה כמו שני פסנתרים ואיך שהשמש תזרח.
ז'וזפ רייק
חוסה רייץ'
ג'וזפ רייק
ג'וזפ רייץ'
בילי בראון
בילי בראון (באנגלית: Billy Brown; נולד ב-30 באוקטובר 1970) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בשל תפקידו בסדרת הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח", ובשל גילום דמויות בסדרות "דקסטר", "ילדי האנרכיה" ו"כיבוי אורות".
חייו וקריירה.
בראון נולד וגדל באינגלווד, קליפורניה. הוא ידוע בשל גילום דמותו של הבלש מייק אנדרסון בסדרת הדרמת פשע של רשת שואוטיים, "דקסטר" מ-2011 עד 2012. קודם לכן הוא גילם את המתאגרף ריצ'רד "עונש מוות" ריינולדס בסדרה הקצרה של רשת FX, "כיבוי אורות". ב-2012 הוא קיבל תפקיד חוזר בתור אוגוסט מרקס בעונה החמישית של "ילדי האנרכיה". הוא גם מספק את קולו השני של קליף ג'אמפר בסדרת האנימציה "רובוטריקים: פריים". ב-2013, הוא גילם את סוכן טרוי ריילי בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "המעקב".
בשנת 2013 עד 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של CBS - "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרת הישראלית באותו שם ששודרה בערוץ עשר. ב-2014, הוא לוהק לצד ויולה דייוויס לסדרת הדרמה המשפטית של רשת ABC, "המדריך לרוצח" שיצר פיטר נובאק.
תקופת חלף
תל ארפאצ'ייה
תל ארפאצ'ייה (בערבית: تل الاربجية ; מבטאים אַרְפָּאצִ'יֶה) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית. האתר שוכן בפרוורי העיר מוסול בעיראק, במחוז נינוה על הגדה המזרחית של החידקל. התל שוכן כ-6 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר העתיקה נינוה. שמו של האתר ניתן לו על שם כפר השוכן בקרבת התל. האתר ידוע גם בשם טפה רשווה (Tepe Reshwa).
האתר היה מיושב בתקופת חלף ובתקופת עובייד. נמצאו באתר עקבות של תעשייה מסיבית של כלי חרס. הממצאים של הכלים באתר נתנו בסיס ליצירת כרונולוגיה של תקופת חלף.
תולדות המחקר הארכאולוגי.
האתר התגלה לראשונה ב-1928 על ידי האשורולוג הבריטי רג'ינלד תומפסון, ונחפר לראשונה בשנת 1933 על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן וג'ון רוז (John Cruikshank Rose) מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק, אליהם הצטרפה אגאתה כריסטי, אשתו של מלוואן. חפירות נוספות נערכו ב-1976 על ידי צוות בראשות איסמעיל היג'רה (Ismail Hijara).
התל וסביבתו.
תל ארפאצ'ייה הוא תל קטן בעל צורה אובלית. קוטרו הגדול הוא 120 מטר. הוא שוכן באזור של גבעות באזור בו אפשר לקיים חקלאות בעל.
השכבות המשויכות לתרבות חלף הן בגובה של 7.5 מטר לערך והן כללו 11 שלבים של ארכיטקטורה, מחולקים על פני 4 שכבות מהתקופה החלפית מהמוקדמת ועד המאוחרת.
בחפירות נמצאו מספר מבנים עגולים בעלי כיפה הנקראים במחקר "תולואי" (Tholoi). המבנים היו בקוטר של 7-3 מטר. לעיתים נמצאו לידם מבנים קטנים מלבניים, שייתכן והיו חדרי כניסה. מבנים מעטים מסוג זה נחפרו. המבנים נבנו מטיט, לעיתים הן הונחו על גבי יסודות אבן. באחד המבנים נמצאו צלמיות נשים רבות וייתכן והוא שימש למטרה פולחנית. המבנים האחרים שימשו כנראה למגורים. נמצאו גם כלים ממשפחת "כלי חלף". בנוסף נמצאו גם חותמות הטבעה.
המבנים העגולים התחלפו במשך הזמן במבנים מלבניים עם שבילים מרוצפים המובילים ממרכז האתר החוצה. בשכבה הרביעית נמצא בית מלבני הידוע בשם "הבית השרוף" (על שם שרפה שהביאה לקריסתו), בו נמצאו ממצאים קטנים רבים, כולל צלחות עדינות ממשפחת כלי חלף הצבועות ב-3 צבעים עם עיטורים גאומטריים, כלים מאבן וצלמיות, ממצאים מאובסידיאן וחרוזים. להערכת החוקרים, הבית השתייך לקדר או לאדם בעל תפקיד רשמי. לאחר שכבה זאת האתר ניטש.
באתר נמצאו ממצאים המעידים על גידול בעלי חיים כבשים ועזים, ובמשך הזמן שימוש נרחב יותר בבקר וחזירים. בנוסף הם עסקו בציד, במיוחד איילים ופראים. הם גידלו חיטה, שעורה תרבותית ופשתן.
באתר נמצאו גם מספר בתים וקברים מתקופה מאוחרת יותר, תקופת עובייד.
פולאבי
ממותה צמרית
ממותה צמרית (שם מדעי: Mammuthus primigenius) היא מין בסוג ממותה שחי בתקופת הפליסטוקן. היא אחת מהממותות האחרונות בענף גנטי שתחילתו בממותה הדרום האפריקנית ("Mammuthus subplanifrons") מתחילת תקופת הפליוקן. הממותה הצמרית התפצלה מממותת הערבה ("Mammuthus trogontherii") לפני 150,000 שנה במזרח אסיה. המראה וההתנהגות של מין זה נחקרו יותר מכל חיה פרהיסטורית אחרת, זאת בשל השיירים הקפואים שנמצאו בסיביר ובאלסקה, שם רעו עדרים גדולים של הממותות וליחכו עשבים ודגניים שונים.
ממותה זו הייתה דומה בגודלה לפיל אפריקני בגובה של 2.7-3.4 מטרים ומשקל של קצת יותר מ-6 טונות בערך. כמו הפילים של היום הממותות הנקבות היו קטנות יותר, בגובה 2.6-2.9 מטר ומשקל של 4 טונות. כהתאמתה לחיים בעידן הקרח היא הייתה מכוסה בפרווה עבה על עורה ששמר על חום הגוף. הממותות הזכרים היו בעלי חטים ארוכים ששימשו ללחימה.
לאחר עידן הקרח האחרון לפני 4,000 שנה בערך הממותות נכחדו לחלוטין, ייתכן מאוד שבשל ציד מהאנשים הקדמונים. מאובנים שנמצאו בכמה מערות מוכיחים שאנשים צדו אותם ואולי גררו אותם להכחדה מוחלטת.
כיום קבוצת מדענים מאוניברסיטת הרווארד מנסים "להקים לתחייה" בעל חיים זה בעזרת פיל אסייתי וחלקי דנ"א עתיקים.
בתרבות.
ממותה זו היא המוכרת ביותר מבין הממותות ומוצגת במגוון סרטים, סדרות ומשחקים:
בנוסף מאובניה הם מאובנים לאומיים במדינות: אלסקה, נברסקה (לצד ממותה קולומביאנית) ובוורמונט - בה היא מאובן יבשתי לעומת מאובני לבנתן המשמשים כמאובנים ימיים.
הפיגועים בביירות (2015)
הפיגועים בביירות התרחשו ב-12 בנובמבר 2015. שני מחבלים מתאבדים התפוצצו ברובע בורג' אל-ברג'נה, המזוהה עם חזבאללה. בפיגועים נהרגו 43 בני אדם ונפצעו 239. ארגון המדינה האסלאמית נטל אחריות על הפיגועים.