הידית, שעשויה לרוב פלסטיק או עץ (בעבר גם שנהב), משמשת להחזקת המכחול. פחית המתכת מחברת בין הידית לסיבי-המכחול, ומחזיקה את הסיבים במקומם. תפקיד הסיבים הוא לקלוט חומר כמו צבע ולמשוח אותו.
הסיבים עשויים מחומרים שונים, ובחירתם נעשית לפי מבניהם, תכונותיהם ותפקודם. רוב הסיבים כיום הם סינתטיים, אך במכחולים המקצועיים קיימים סיבים העשויים שערות מזנב סוס, פרוות סנאי, חמוס או שועל.
צומת פת
אפקט בוהר
אפקט בוהר הוא מנגנון ויסות בבעלי חיים, המפחית את הנטייה של ההמוגלובין לקשור אליו מולקולות חמצן, כתגובה לעלייה בלחץ החלקי של הפחמן הדו-חמצני בדם. אפקט זה תואר לראשונה על ידי הפיזיולוג הדני כריסטיאן בוהר ב-1904. אפקט זה קובע כי בנוכחות פחמן דו-חמצני, היקשרות החמצן אל מולקולות פיגמנטים שונות, כגון ההמוגלובין פוחת ומולקולות החמצן נפרדות מההמוגלובין.
בגלל אפקט בוהר, עלייה ברמת הפחמן הדו-חמצני, ירידה ב-pH או עלייה בטמפרטורת הגוף גורמים לזיקת החמצן להמוגלובין לרדת.
אפקט זה מקל על העברת חמצן כאשר המוגלובין קושר חמצן בריאות, אבל משחרר אותו ברקמות, ובמיוחד ברקמות שצריכות חמצן בכמויות גדולות. כשרמת המטבוליזם של רקמה עולה, היא מייצרת יותר פחמן דו-חמצני. הפחמן הדו-חמצני הופך במהירות למולקולות ביקרבונט ופרוטונים חומציים על ידי האנזים קרבוניק אנהידראז:
דבר זה גורם ל-pH ברקמה לרדת, ולפיכך מגדיל את שחרור החמצן מההמוגלובין, מה שמאפשר לרקמה לקבל כמות חמצן העונה על דרישותיה.
עקומת הדיסוציאציה של חמצן נעה ימינה כאשר ריכוז פחמן דו-חמצני, טמפרטורה, או ריכוז יוני מימן גדל, דבר המקל על הגדלת שחרור החמצן.
דבר זה הגיוני כיוון שריכוז פחמן דו-חמצני גבוה וסינתזה הולכת וגוברת של חומצה לקטית מתרחשים כאשר שרירים צריכים כמות חמצן גדולה. שינוי זיקת החמצן להמוגלובין היא דרכו של הגוף להסתגל במהירות לבעיה זו.
בהמוגלובין הירושימה אפקט בוהר מעומעם באופן שלחמצן יש זיקה הרבה יותר גבוהה להמוגלובין ורקמות בגוף עשויות לסבול מחוסר חמצן בעקבות מאמץ גופני.
כביש 482
כביש 482 הוא ציר אורך בין עירוני בישראל, המקשר בין צומת עלית ברמת גן לבין צומת הרחובות ארלוזורוב, הרב קוק ושדרות בן-גוריון בהרצליה - צומת בו הוא מתחבר לציר הרוחב כביש 541. הכביש נחשב לאחד החשובים בגוש דן ומשמש ציר כניסה לתל אביב מכיוון צפון מזרח.
היסטוריה.
תוואי הכביש בחלקו המערבי מבוסס על תוואי הדרך ההיסטורית יפו-שכם.
הצורך בסלילת הכביש עלה בעקבות המרד הערבי, אז נסגרה הדרך לתל אביב, שעברה דרך שייח' מוניס, ותושבי הרצליה ורמת השרון נאלצו לנסוע דרך רעננה, רמתיים, פתח תקווה ורמת גן, דרך שאורכה 35 ק"מ ונמשכה לעיתים יום שלם. ועדי היישובים החליטו על סלילת הכביש, שעלותו נאמדה ב-19 אלף לא"י. הרצליה מימנה כשני שלישים מהעלות, ורמת השרון את השליש הנותר. לשם כך, משכן הוועד של רמת השרון את מכון המים של המושבה. חברת סולל בונה התחילה בסלילה כבר בקיץ 1936, אך העבודות נתקלו בקשיים כבר מהרגע הראשון: הערבים התנגדו לכך שהכביש יעבור בשטחי הווקף, מושל המחוז עמד על כך שהכביש יעבור בשטחי שייח מוניס ולבסוף התברר כי העלויות גבוהות מהמשוער, והוועדים לא עמדו בהן. העבודות חודשו רק ב-1939, לאחר שהוועדים לקחו הלוואה, ולאחר שהוטל מס נסיעה על קווי אגד, לצורך מימון הסלילה. סוגיית הקרקעות נפתרה בסיועו של משה שרת. באוקטובר 1941 נחנך הכביש, בשם "דרך הרצליה", והדרך לתל אביב התקצרה ל-12 ק"מ.
תוואי.
מצפון לדרום: הציר מתחיל, כשדרות בן-גוריון, במפגש הרחובות ארלוזורוב הרב קוק ושדרות בן-גוריון בהרצליה וממשיך לאורך שדרות בן-גוריון ורחוב סוקולוב ברמת השרון עד למחלף הכפר הירוק. מכאן ממשיך הכביש בתל אביב לכיוון רמת גן על דרך משה סנה ודרך פנחס רוזן חוצה את נחל הירקון ומסילת הירקון על גשר "מבצע קדש", וחולף ממזרח לקניון אילון. משם דרך רחוב ששת הימים בבני ברק הוא מתחבר לדרך אבא הלל סילבר ברמת גן וממשיך עד לצומת עלית שם הוא מתחבר עם כביש 481 הוא ציר ז'בוטינסקי.
הכביש חוצה את מחלף הכפר הירוק ושני צמתים עם הפרדות מפלסיות - צומת הרחובות ולנברג ושטרית בתל אביב וצומת הרחובות ביאליק ואבא הלל סילבר ברמת גן. בעתיד מתוכנן מחלף נוסף בצומת הרחובות בני אפרים ודרך משה סנה בתל אביב והפרדה מפלסית/מחלף בצומת עם כביש הנופש העתידי, בין צומת קריית שאול ומחלף הכפר הירוק.
בחודש אוגוסט 2015 החלו העבודות להקמת תחנת אבא הלל של הקו האדום של הרכבת הקלה של מטרופולין תל אביב בנקודה הדרומית ביותר בכביש, צומת עלית.
צמתים לאורך הכביש.
את הכביש חוצים בעיקר צמתים בתוך הערים שבו הוא עובר. בנוסף, חוצה אותו מחלף הכפר הירוק, במפגש עם כביש 5.
תר&quot;ם
9K33 Osa
ה'תר&quot;מ
מודינג
מודינג הוא שם כולל לשינוי מוצרים באופן מקורי וייחודי. עיבודים נפוצים כוללים חיתוך וכיפוף של מעטפת המוצר, צביעה של חלקים שונים בתוכו, שילוב גופי תאורה, שימוש בחומרים מגוונים, או הטמעה של חומרת המכשיר במארז שונה לגמרי (כגון כדורגל, מצנם, אקווריום, ועוד). מקור השם מודינג הוא במילה האנגלית modification, שפירושה התאמה או שינוי.
המודינג נפוץ במיוחד במארזי מחשב, אך מתקיים גם בעבור מכשירים אחרים, כדוגמת טלפונים סלולריים, מכוניות, צעצועים, אופנועים, ועוד.
בין המניעים להשקעה במודינג ניתן לזהות את הרצון להטביע חותם אישי במוצר צריכה המוני, שיהפוך אותו ליחיד מסוגו; הנאה מהאתגר הטכני הכרוך בשינוי המוצר; וכן את המשיכה להיבטים האמנותיים והאסתטיים של תהליך היצירה.
תר&quot;מ
תרמ&quot;א
אבו ג'יהד
טומוגרפיה רפואית
רפואת חרום
יעקב ואן דר הודן
פרופ' יעקב ואן דר הודן (הולנדית: Jacob van der Hoeden; 27 ביולי 1891 - 1 בפברואר 1968) היה מיקרוביולוג וחוקר מדעי הווטרינריה.
קורות חיים.
ואן דר הודן נולד בהולנד. הוא קיבל תואר דוקטור למדעים בשנת 1921. בין השנים 1924 ל-1929 כיהן כחוקר בכיר במכון הממלכתי לבריאות העם בהולנד והיה מרצה לווטרינריה באוניברסיטת אוטרכט. בשנת 1929 התמנה לעמוד בראש מעבדות בית החולים האוניברסיטאי ובשנת 1932 נבחר לאגודה ההולנדית למדעי הטבע. פרופסור ואן דר הודן היה בר-סמכא בעל שם בינלאומי למחלות זואונוטיות.
יעקב ואן דר הודן ניצל, עם ארבעת ילדיו, בתקופת השואה הודות להולנדים נוצרים, שהסתירו את בני המשפחה במקומות שונים. אשתו נפטרה ממחלה לפני סוף מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948 הזמין, אהרן ציזלינג, שר החקלאות בממשלה הזמנית של מדינת ישראל את פרופסור ואן דר הודן להקים בישראל את המכון הווטרינרי. במכון זה כיהן עד 1955, עת עבר אל המכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה, שם עבד עד לפרישתו בשנת 1966. בשנת 1968 הוא נפטר בישראל.
החיידק "Leptospira kirschneri serotype vanderhoedeni" קרוי על שמו.
פאשקעוויל
ניקופול (בולגריה)
ניקוֹפּוֹל (בולגרית Никопол; טורקית Niğbolu; יוונית Νικόπολις) היא עיר נמל בצפון בולגריה. העיר שוכנת במחוז פלבן, על הגדה הדרומית של הדנובה, סמוך לגבול עם רומניה, 229 קילומטרים צפונית מזרחית לבירה סופיה ו-55 קילומטרים צפונית-מזרחית לבירת המחוז פלבן.
היסטוריה.
העת העתיקה.
ראשית ההתיישבות האנושית במקום מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת של שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרומית והוא מתועד לראשונה בכתבים רומיים מ-169. בשלהי המאה ה-4 לאחר הפיצול באימפריה הרומית, עבר היישוב לחזקת האימפריה הביזנטית.
בשלהי המאה ה-10 הקים הקיסר הביזנטי ניקפורוס השני את מצודת ניקופול שהייתה חלק משרשרת מצודות שהגנו על גזרת הדנובה של האימפריה.
השם ניקופוליס, שמשמעותו "עיר הניצחון", הוענק ליישוב ב-1059.
התקופה העות'מאנית.
ב-1393 כבשו צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית את העיר טרנובו שהייתה בירתה של האימפריה הבולגרית השנייה. הצאר הבולגרי איוון שישמן נמלט לניקופול ועמד במשך שנתיים נוספות במתקפות העות'מאניות. ב-1395 נכבשה ניקופול ואיוון שישמן הוצא להורג בעריפה. ב-1396 יצא זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה למסע צלב כנגד העות'מאנים וצר על ניקופול, תוך שהוא נעזר באבירים צרפתים וונציאנים. ב-25 בספטמבר 1396 נערך קרב ניקופוליס במהלכו הביסו העות'מאנים את הקואליציה הנוצרית במחיר נפגעים כבד לשני הצדדים. לאחר הקרב נסוגו הכוחות הנוצרים וניקופול הפכה לבירת המחוז (סנג'ק) העות'מאני.
בין המאה ה-15 למאה ה-17 התפתחה ניקופול והפכה למרכז כלכלי, רוחני, מנהלי וצבאי וב-1535 מנתה אוכלוסיית העיר 41,219 תושבים מהם 77.4% נוצרים, 22.1% מוסלמים סונים ו-0.5% יהודים.
תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית שלווה באי סדר מינהלי ושלטוני באזור בולגריה הביא לירידה הדרגתית בחשיבותה של ניקופול.
ב-16 ביולי 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נערך קרב ניקופול במסגרתו נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית. העיר עברה לחזקת נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
לאחר עצמאות בולגריה.