הרומן השלישי של פורסטר, "חדר עם נוף" (1908), הוא הקליל והאופטימי ביותר שלו. הוא החל בו לפני כל שאר ספריו, כבר בשנת 1901, בנוסחים מוקדמים יותר בשם "לוסי". הספר הוא סיפור מסעה של לוסי האניצ'רץ' הצעירה לאיטליה עם דודניתה והבחירה שהיא נדרשת לה בין ג'ורג' אמרסון, החופשי בדעותיו, לבין האסתטיקן המאופק ססיל וייס. אביו של ג'ורג' מצטט הוגי דעות שהשפיעו על פורסטר, כולל סמואל בטלר. "חדר עם נוף" הוסרט על ידי מרצ'נט ואייבורי בשנת 1987 והוקרן בישראל בשם "זיכרונות אהבה מפירנצה".
את שני הספרים האלה אפשר לראות כרומנים האיטלקיים של פורסטר. בשניהם יש אזכורים למדריכי בדקר המפורסמים, והם עוסקים בתיירים אנגלים צרי-אופק בני המעמד הבינוני בארצות חוץ. רבים מנושאיהם מופיעים בכמה מן הסיפורים הקצרים המקובצים ב-The Celestial Omnibus וב-The Eternal Moment.
"אחוזת הווארד" (1910) הוא רומן שאפתני על מצבה של אנגליה, העוסק בקבוצות שונות במסגרת מעמדות הביניים האדוארדיים, המיוצגים על ידי משפחת שלגל האינטלקטואלית הבוהמיינית, משפחת וילקוקס העשירה וחסרת ההתחשבות ומשפחת באסט מהמעמד הבינוני-תחתון החותרת לשפר את מעמדה החברתי.
תו אופייני המופיע תכופות בספרי פורסטר הוא מוות פתאומי של דמויות. תו זה מופיע כחוט השני בכל שלושת ספריו אלו.
את הצלחתו הגדולה ביותר השיג פורסטר ב"מסע להודו" (1924). הספר עוסק ביחסים בין מזרח למערב, כפי שהם נראים מבעד לעדשה של הודו בתקופה האחרונה של השלטון הבריטי. בספר זה חיבר פורסטר קשרים אישיים עם פוליטיקה קולוניאליסטית באמצעות סיפורם של אדלה קווסטד האנגלייה וד"ר עזיז ההודי והשאלה מה אירע או לא אירע ביניהם במערות מאראבאר. ספר זה עובד לסרט קולנוע בבימויו של דייוויד לין והוקרן בישראל בשם "המעבר להודו".
"מוריס" (1971) יצא לאור אחרי מות המחבר. זהו סיפור אהבה הומוסקסואלי החוזר גם הוא למחוזות מוכרים משלושת הרומנים הראשונים של פורסטר, כמו פרוורי לונדון, חוויית הלימודים בקיימברידג' ונופי הבור של וילטשייר. גם ספר זה זכה לעיבוד קולנועי מעודן: הסרט מוריס, שאף הוא הופק על ידי מרצ'נט ואייבורי הפקות.
נושאי מפתח.
השקפותיו של פורסטר כהומניסט חילוני עומדות בלב יצירתו, שהדמויות בה משתדלות במקרים רבים להבין זו את זו, כדברי המוטו המפורסם של פורסטר, מעבר למחסומים חברתיים. השקפותיו ההומניסטיות באות לביטוי במסה העיונית "דברים שאני מאמין בהם".
שתי יצירותיו הנחשבות ביותר, "מסע להודו" ו"אחוזת הווארד", בוחנות את חוסר האפשרות לגשר על פערי מעמדות. אף כי יש המייחסים ל"חדר עם נוף" משקל ספרותי פחות, גם הוא ראוי לציון כיצירתו הנקראת והנגישה ביותר, ששמרה על פופולריות במשך קרוב למאה השנים שעברו מאז ההוצאה הראשונה. הרומן שלו משנת 1914, "מוריס", שפורסם לאחר מותו ב-1971, בוחן את האפשרות לגשר על פערי מעמדות כחלק מיחסים הומוסקסואליים.
גם המיניות מהווה נושא מפתח ביצירתו של פורסטר, ויש טוענים, כי אפשר לתאר את כתיבתו כנעה מאהבה הטרוסקסואלית לאהבה הומוסקסואלית. ההקדמה ל"מוריס" מתארת את מאבקו עם ההומוסקסואליות שלו עצמו, ונושאים דומים נחקרו בכמה כרכים של סיפורים קצרים בנושאים הומוסקסואליים. כתביו ההומוסקסואליים בפירוש של פורסטר, הרומן "מוריס" ואוסף הסיפורים הקצרים, "החיים שיבואו", התפרסמו זמן קצר לאחר מותו וחוללו חילוקי דעות.
פורסטר משתמש בסמלים כטכניקה ברומנים שלו, ונמתחה עליו ביקורת, מצד ידידו רוג'ר פריי למשל, על דבקותו במיסטיקה. דוגמה לסימבוליזם שלו הוא עץ הבוקיצה ב"אחוזת הווארד"; הדמויות של מרת וילקוקס ברומן זה ושל מרת מור ב"מסע להודו" נושאות קשר מיסטי לעבר ומסוגלות איך שהוא לתקשר עם אנשים מעבר לחוגים שלהן עצמן.
ש. פרידמן בע&quot;מ
"ש. פרידמן בע"מ" (S. FRIEDMAN LTD) הייתה חברה ישראלית מובילה לייצור מוצרי חימום ומוצרי חשמל ביתיים (כגון: מקררים, תנורי אפייה, מכונות כביסה וכו') בין שנות ה-30 לראשית שנות ה-80 של המאה ה-20.
היסטוריה.
את החברה הקימו שמואל שמריהו פרידמן ובניו. הם עלו לארץ ישראל מבודפשט, הונגריה, ובשנותיהם הראשונות בארץ התפרנסו מתיקון פרימוסים בבית מלאכה בנחלת שבעה בירושלים. בהמשך החלו בייצור של פתיליות ופרימוסים (שחלקם נמצאים בשימוש עד היום). בשנת 1936 הקימו את מפעל "ש. פרידמן בע"מ" בגבעת שאול בירושלים, שבשנותיו הראשונות ייצור כלי קיבול מפח. במהלך מלחמת העולם השנייה ייצר בעיקר עבור הצבא הבריטי. בראשית שנות ה-40 העסיק המפעל בין 150 ל-400 פועלים בהתאם לכמות העבודה וזמינות חומרי הגלם. באותה עת היה מפעל פרידמן המעסיק הגדול ביותר בירושלים ונאמר עליו "או שאתה עובד בפרידמן או שעבדת בפרידמן או שתעבוד בפרידמן". בשנת 1944 הוחל בייצור תנורי חימום ופרימוסים במפעל.
לאחר פטירתו של שמואל פרידמן ירשו את המפעל בניו, פרי ולאיוש. לאיוש עבד כמנהל הטכני והוגה הרעיונות של המפעל ופרי פעל כמנהל כספים, המפעל שגשג והיה בין המפעלים הגדולים בישראל בתחומו.
בשנות ה-70 נפטר פרי פרידמן וכעבור כמה שנים נפטר גם לאיוש פרידמן והמפעל סגר שעריו.
בין רעיונותיו המקוריים של לאיוש פרידמן:
לחברה הייתה במשך שנים רבות בלעדיות על יבוא של מותגים מובילים מהעולם, כגון Hotpoint ,Siltal ,Sanyo ו-Sauter, וכן פס ייצור רחב ביותר של תנורי חימום ואפיה, מכונות כביסה, מקררים וכו'.
תנור פרידמן.
תנורי החימום "פרידמן", שכונו "פיירסייד", היו מותג ישראלי שנפוץ כמעט בכל בית בישראל בשנות ה-60 וה-70. גוף החימום של התנור היה פתילה שבערה מאספקה של נפט במכל קבוע, ונתונה בתוך גליל קטן מכוסה בכיפת רשת מתכתית, שהתלהטה מחום הבעירה. לוח מתכת קעור ומבריק שימש רפלקטור לאש והפיץ את החום בחדר.
תנור פרידמן הונצח ב"שיר הפטנטים" המפורסם של חיים חפר משנות ה-60 כאחת ההמצאות הישראליות המייחדות את הארץ (חפר החליף את השם "פרידמן" בכינוי "זלמן"): "כי זלמן הוא זלמן מה יש לדבר, כי זלמן תמיד הוא הטוב ביותר".
יהודה אריה ממודינה
יהודה אריה מודינא
פרידמן
פרידמן (ביידיש; פרידמאן או פריעדמאן, בגרמנית: Friedmann; נכתב גם Friedman, Freedman, Frydman, Friedemann, Fridman) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי נפוץ. מקורו בגרמנית ומשמעותו המקורית בשפה זו היא "איש-שלום". באיות Freedman המקובל אצל דוברי אנגלית הנושאים שם זה, מקבל השם משמעות של "איש חופשי".
תפילה לשלום המלכות
תפילה לשלום המלכות, המוכרת גם לפי פתיחתה הנותן תשועה למלכים, היא תפילה יהודית הנאמרת בציבור לכבוד המלך ומשפחת המלוכה.
מקור התפילה.
במסכת אבות נאמר: "רבי חנינא סגן הכהנים אומר הוי מתפלל בשלומה של מלכות שאלמלא מוראה איש את רעהו חיים בלעו". הדברים מבוססים על הפסוק בירמיהו: . רבי דוד אבודרהם, בספרו (דיני קריאת התורה) כותב: "ונהגו להתפלל למלך ולברך לשם שיברכהו ויאמצהו על אויביו".
באחת ממגילות מדבר יהודה שנמצאו בקומראן זוהה קטע כמכיל תפילה לשלומו של יונתן המלך, הוא אלכסנדר ינאי, שמלך כמה דורות לפני רבי חנינא סגן הכהנים.
תפילות מיוחדות חוברו במהלך השנים לכבוד שליטים שונים בעקבות אירועים מיוחדים. בין השאר, חוברה תפילה לכבוד מריה תרזה על ידי רבי יחזקאל לנדא ("הנודע ביהודה"), רבה של פראג, וכן לכבוד פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה על ידי רבי מרדכי בנט, רבה של ניקלשבורג וחבל מוראביה. במרוקו, נשאו היהודים תפילה לשלומו של הסולטאן חסן הראשון, שנודע ביחסו האוהד כלפיהם. את נאום הזכייה שלו בפרס נובל לספרות סיים ש"י עגנון בתפילה קצרה לשלום המלך גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה.
נוסח התפילה.
התפילה מתחילה בהתייחסות לה' ומשבצת שני קטעי פסוקים המתחילים ב"הנותן": "הַנּוֹתֵן תְּשׁוּעָה לַמְּלָכִים הַפּוֹצֶה אֶת דָּוִד עַבְדּוֹ מֵחֶרֶב רָעָה" (, י') ו"הַנּוֹתֵן בַּיָּם דָּרֶךְ וּבְמַיִם עַזִּים נְתִיבָה" (, ט"ז). יש שאמרו שהבחירה בפסוקים אלו אינה מקרית ומרמזת לפסוקים העוקבים, בהתאמה: "פְּצֵנִי וְהַצִּילֵנִי מִיַּד בְּנֵי נֵכָר אֲשֶׁר פִּיהֶם דִּבֶּר שָׁוְא וִימִינָם יְמִין שָׁקֶר" ו"יַחְדָּו יִשְׁכְּבוּ בַּל יָקוּמוּ דָּעֲכוּ כַּפִּשְׁתָּה כָבוּ". על פי הסבר זה, התפילה בנוסחה הגלוי מתפללת לשלום המלכות אך מרמזת לבקשה להצלה מידי מלכויות העמים ולמעשה מהווה קללה ומשקפת תפילה בעלת מגמה הפוכה לחלוטין מהתפילה לשלום מדינת ישראל.
ואכן, לא תמיד משקף נוסח התפילה את יחס היהודים לשלטונות ולהפך. לדוגמה, בסידור שפת אמת, רעדלהיים תרצ"ח, הנוסח הוא כך:
"אנא אב הרחמים מקור הברכות, אתה משביח שאון גלים ובידך פקודת נפש כל חי אלף שנים בעיניך כיום אתמול כי יעבר ואשמורה בלילה יהי נא חסדך עם ארץ מולדתנו ארץ גרמניא ירום הודה לרפאות את שברה, לקוממה להאדירה לשכללה לחזקה ביתד בל תמוט לעולם. הסר מנאות ארצה דבר וחרב ורעב ויגון, למען ינוחו כל בניה בשלוה והשקט וכל משחית לא יקרב לאהליהם לא ישמע קול שוד בגבולנו בהשביתך מלחמות עד קצה הארץ להשיב איש אל גפנו ותחת תאנתו במהרה תושע יהודה וישראל ישכון לבטח ובא לציון גואל וכן יהי רצון ונאמר אמן."
אמירת התפילה.