באותה תקופה בקירוב המציא ווֹלטֶר הַאנט מניו יורק מכונת תפירה ובה מחט בעלת קוֹף (חור) סמוך לקצה. המחט חדרה לתוך הבד ויצאה ממנו בצד השני כשהיא מושכת איתה את החוט, וכך נוצרה לולאה. מתחת לבד היה חוט שני, כרוך על סליל ומונע הנה והנה במנוף הדומה לבוּכיָיר. החוט התחתון חדר דרך לולאת החוט העליון, וכך קשר אותו. ב-1846 שִכלל אֶליאס האוּ, אמריקני אף הוא, את המכונה של הַאנט. אמריקני אחר, אייזיק מֶריט זינגֶר, ששחקן כושל שהחליט להפוך לממציא, רודף נשים שהוליד לפחות 22 ילדים, זלזל במכונות התפירה הראשוניות ושינה ושיפר את המכונה על ידי שימוש במחט ישרה במקום מחט מעוקמת והוציא פטנט על רעיונותיו. הוא שהחל לייצר מכונות תפירה בכמויות, החל בשנת 1851. בעקבותיו הלכו יצרנים אחרים. זינגר נחשב ל"אבי מכונת התפירה".
מכונת התפירה הביתית המודרנית מצוידת במחט היכולה לנוע הנה והנה ולתפור תפרים מסוגים שונים, כולל תפרי זיגזג ותפרי רקמה בעלי צורות שונות. יש מכונות תפירה התופרות גם כפתורים למקומם. מכונות תעשייתיות, לתפירת בדים ועורות, יכולות לבצע עבודות מורכבות.
היום, חלק מהחברות מייצרות גם מכונות ביתיות וגם תעשייתיות, לדוגמה זינגר. חלק מהחברות מייצרות רק מכונות תעשייה, לדוגמה חברת juki וחלק מהחברות התפצלו במהלך השנים לשתי חברות שונות, שכל אחת מתמחה בתחומה, לדוגמה, חברת סובינה.
מוזיאון מכונות תפירה בעיר נשר.
בעיר נשר הרחוב המסילה 23 הוקם מוזיאון מכונות תפירה. יוזמה פרטית של אוריאל רוזן שאוסף כבר שנים מכונות תפירה. במוזיאון למעלה מ-500 מכונות תפירה. במוזיאון נמצאת גם מכונת תפירה של חברת זינגר האמריקאית שיוצרה בשנת 1849. המוזיאון נמצא בבית רוזן ליד סופרמרקט שופרסל ומתפרס על פני מספר קומות.
אלישבע
ססיל ג'ון רודז
חיים אמסלם
הרב חיים (אמיל) אמסלם (נולד בי' בתשרי ה'תש"ך, 12 באוקטובר 1959; אוראן, אלג'יריה) הוא ראש תנועת עם שלם, לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס בשנים 2006–2013.
בבחירות לכנסת ה-19 התמודד לכנסת מטעם מפלגת עם שלם, ולקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום השני ברשימת מפלגת זהות. בשתי הפעמים לא עברו המפלגות את אחוז החסימה.
ביוגרפיה.
נולד באוראן שבאלג'יריה לדוד ופרחה אמסלם, שהיגרו לשם ממרוקו. כשהיה בן שישה חודשים עברה משפחתו לליון שבצרפת שם גדל עד גיל 11. בשנת 1970 עלתה המשפחה לישראל. הוא בוגר ישיבת כיסא רחמים, שם הוסמך לרבנות בשנת 1980 ושימש כר"מ. בשנת 1990 קיבל תעודת טוען רבני ובשנת תשנ"ג הוסמך לרב עיר.
בשנת 1982 נשא לאישה את חנה, נכדת הרב נסים כהן, אב בית דין בג'רבה. לאחר נישואיו שימש כרב המושב שרשרת במשך כשבע שנים. בהמשך שימש כרב שכונה בנתיבות וכראש מוסדות משפחת אבוחצירא בעיר. משם עבר לשכונת הר נוף שבירושלים והקים בה כולל להוראה "שירי דוד" על שם אביו. לאחר מכן נתמנה לרב הקהילה הספרדית "היכל הנס" בז'נבה שבשווייץ, משרה שבה כיהן עד לכניסתו לכנסת.
הרב אמסלם חיבר ספרים במגוון נושאים תורניים ופרסם מאמרים ומחקרים תורניים בכתבי העת התורניים "אור תורה", "אור ישראל", "בית הלל" ועוד. עסק בפענוח כתבי יד והוציא לאור כתבים של חכמי צפון אפריקה, בהם "פני משה" לרבי כלפון משה הכהן ו"ויעמוד פנחס" לרבי פנחס אביטבול.
פעילות פרלמנטרית.
בשנת 2006 נבחר הרב אמסלם לכנסת מטעם מפלגת ש"ס, כנציגם של הרב מאיר מאזוז, ראש ישיבת כיסא רחמים, ושל הרב ברוך אבוחצירא. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום העשירי ברשימת ש"ס ונבחר שנית.
בתקופת כהונתו בכנסת פרסם את הקובץ "החוק לאור ההלכה". הרב אמסלם תומך בהקלת הליך הגיור של ישראלים שאינם יהודים על פי ההלכה, אך הם צאצאי יהודים, ובייחוד את גיורו של מי ששירת בצה"ל, משום שלדבריו הוא הוכיח בכך את רצונו האמיתי לדבוק בעם ישראל. בעניין זה כתב: "כמה גדולה מעלתם של אלו שנלחמים וכוונתם לקדש את השם ואלו שכוונתם לשמור על העם היהודי בארץ ישראל מפני הקמים עלינו לכלותנו... ולכל הפחות גדולה זכות זו להיות סיבה מספקת לקבלתם לגיור". את משנתו בעניין הציג בספרים "זרע ישראל" ו"מקור ישראל" שהוציא לאור בשנת 2010. בעקבות דעותיו בתחום זה הותקף מספר פעמים בעיתון החרדי "יתד נאמן". רבנים בולטים, כמו הרב יוסף שלום אלישיב, הרב עובדיה יוסף והרב שמואל וואזנר, תקפו בחריפות את ספרו "זרע ישראל". הרב דב ליאור, שנתן הסכמה לספר, כתב מאוחר יותר שהוא חולק על מסקנותיו, והרבנים זלמן נחמיה גולדברג ושלמה דיכובסקי, שנתנו גם הם הסכמות לספר, ביקשו שלא להדפיס את הסכמתם.
נמנה עם יוזמי תיקון לחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), המאפשר להורה לילד עם לקות להיעדר עד 15 ימים בשנה, על חשבון ימי מחלה או ימי חופשה שנתית העומדים לזכותו, לשם טיפול בילדו. אמסלם יזם, יחד עם אברהם מיכאלי, תיקון לחוק התכנון והבניה, המקל על קבלת היתרים לצורכי הנגשת דירת מגורים לבעל מוגבלות המתגורר בה. כן היה שותף לתיקון חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, כך שיסדיר גם את העיסוק בקרימינולוגיה קלינית, פודיאטריה, פודיאטריה ניתוחית וכירופרקטיקה (יחד עם אריה אלדד ואחמד טיבי).
בדצמבר 2011 קיבל את "אות אביר איכות השלטון". בנימוקי הבחירה כתבה הוועדה: "חבר הכנסת הרב חיים אמסלם הוא דוגמה ומופת לשליח ציבור הפועל בנחישות, בעקביות ובלא מורא למען אחדות, סובלנות ומתינות, ולהחדרת ערכי שוויון וקידמה".
השקפת עולמו.
הרב אמסלם מתנגד לחברת הלומדים בחברה החרדית, שהינה לימוד תורה בכולל ללא עבודה לפרנסתם. הוא סבור כי רק מעטים שמתאימים ללימוד אינטנסיבי צריכים ללמוד בכולל ועל כולם להשתלב בשוק העבודה. הרב אמסלם, שלא שירת בצה"ל אך ארבעת בניו התגייסו לשירות מלא וקרבי, תומך בהשתלבות החברה החרדית בשירות בצבא ובשירות לאומי.
את שיטתו הוא מתאר כחזרה לגישה המתונה והסובלנית שהוא מייחס לחכמי יהדות ספרד. הוא מתנגד להקצנה ולהחמרה הקיימות לדעתו בציבור החרדי, לדבריו הדבר נעשה בין היתר כדי לבצר את החומות מול הנעשה בעולם החילוני, אולם זוהי התמודדות שגויה, משום שלא ניתן ליצור ניתוק מהעולם החיצוני. הוא סובר כי חלק ניכר מתופעת הנשירה בציבור החרדי נובעת מתפיסה של "הכל או כלום". הרב אמסלם טוען כי ההקצנה הדתית האשכנזית גרמה להיווצרותן של התנועות הרפורמיות והקונסרבטיביות, דבר שלא היה קיים בקרב עדות המזרח.
הרב אמסלם ממעט לנקוט בעמדות נחרצות בנושאים ביטחוניים ומדיניים, והוא מגדיר את עצמו כאיש שפועל בנושאים אלה על פי "שכל ישר".
בנובמבר 2012 יצא לאור הספר "בשם התבונה" מאת ארי איתן, הכולל שיחות עם הרב אמסלם שבהן הוא פורס את השקפת עולמו.
לאחר פרישתו מהכנסת עסק הרב אמסלם בנושא הגיור של אנשים ממוצא יהודי באופן חלקי המעוניינים בהצטרפות לעם היהודי והשבה לחיק היהדות של בני אנוסים, בפרט כאלה שמוצאם מיהדות חצי האי האיברי או אישים שדתם הומרה בעודם צעירים. הוא רואה בכך יישום חזון הנביאים על קיבוץ נדחי ישראל. היה מיוזמי ומייסדי פרויקט 'גיור כהלכה' שהתחיל בחסות עמותת "עתים" וכיום היא עמותה עצמאית. הרב אמסלם משמש בו דיין ואב בית דין בהרכבים מסוימים.
המחלוקת עם תנועת ש"ס ופעילותו הפוליטית לאחר מכן.
במסגרת ריאיון ב"מעריב" באוגוסט 2009 טען כלפי ראשי מפלגת ש"ס שהם "ספרדו-ליטאים". הוא טען שמפלגת ש"ס רחוקה מתפיסת העולם הספרדית המקורית, וכי נדמה לעיתים שהיא פועלת לשרת את התפיסה האידאולוגית האשכנזית-ליטאית. הוא מתח ביקורת על כך שהציבור החרדי-ליטאי מייחס לעצמו באופן בלתי מוצדק מעמד-על בנושאים תורניים.
בנובמבר 2010 החריף העימות בינו למפלגת ש"ס, לאחר שהעניק ראיונות לתקשורת שבהם התבטא נגד עמדת ש"ס בנושא בג"ץ בית הספר בעמנואל. באותו חודש פורסם כי בכוונתו להקים מפלגה חדשה שמצעה יכלול שילוב לימודי ליבה בכל מוסדות החינוך החרדיים ללא יוצא מן הכלל, השתלבות רוב אברכי הכולל בשוק העבודה ושירותם בצה"ל. בעקבות זאת גברה המחאה בש"ס נגדו והרב עובדיה יוסף יצא בפומבי כנגד עמדותיו. גם פטרונו הרב מאיר מאזוז כתב כי בריאיון יש "כמה משפטים בסגנון של המשכילים מהמאה הקודמת". לאחר מכן פורסם מכתב מאת מועצת חכמי התורה נגדו, הקורא "לכל מי שהתורה יקרה בעיניו להתרחק מן האיש הזה הרחק כמטחווי קשת, ומדעותיו המוזרות והכפרניות", ודורש מ"מר חיים אמסלם" להתפטר מתפקידו כחבר הכנסת תוך קביעה שאם לא יעשה כך אינו אלא גזלן. למכתב הצטרפו גם הרבנים מאיר מאזוז וברוך אבוחצירא.
אמסלם סירב לדרישה זו באומרו שעמדתו זוכה לתמיכה בקרב מצביעי ש"ס. על הטענה כי הוא גזלן, הגיב: "אני גזלן, או מי שלוקח 11 מנדטים וגוזל אותם מהספרדים ונותן אותם פעם אחר פעם לליטאים?". עוד אמר כי מגרונו של הרב עובדיה יוסף מדברים למעשה "אלי ישי והחבורה המסובבת את הרב שמסיתה ומדיחה כנגד כל מי שחושב אחרת. אלה שיטות של מאפיה, של הפחדה". לאחר שביטאון ש"ס, "יום ליום", תקף את אמסלם וכינה אותו "עמלק" ו"אותו האיש", הוצמדה לו אבטחה מטעם הכנסת למשך שישה חדשים.
בספר "בשם התבונה" טען אמסלם כי ההערצה ארוכת השנים שגילה כלפי מנהיג ש"ס הרב עובדיה יוסף נבעה מכך ש"לא שמתי לנגד עיני את דברי חז"ל בשלל מקומות המפרטים את רשימת התכונות שנדרשות ממנהיג רוחני... קשה לי לסלוח על כך שהוא הלבין את פניי והוציא אותי מחוץ למחנה ללא משפט. ועל שניפץ את חלום נעוריי – חלום שראה בו את גדול הדור הספרדי שירומם באמת ובתמים את קרן הספרדים".