ובדבר הטעמים ונגינות כתב בסוף ספר מעשה רב (דפוס ירושלים ה'תרנ"ו) "ובדקדוק הלך (הגאון מווילנא) אחר אליהו בחור וקצת אחרי רד"ק לבד בטעמים ונגינות הלך אחר שערי זמרה של ר' זלמן הענעס". ור' מנשה מאיליה כתב בספרו בינת מקרא (על טעמי המקרא): "והנה קצת קדמני בזה (בפירוש טעמי המקרא על דרך הפשט) המדקדק ר' זלמן הענא בשערי זמרה... אך לא השלים כמה פרטים... וגם באיזה דברים אני מחולק עמו... ועכ"ז אפריון נמטיה במה שהתחיל בזה לפרש רובן ככולן (של טעמי המקרא) בדרך האמת והנכון...".
קישורים חיצוניים.
פולמוס אודות דמותו בכתב העת המעין:
מייפלאור
רביעיית גוארנרי
רביעיית גוארנרי (Guarneri Quartet) היא רביעיית מיתרים אמריקאית, הקרויה על שם משפחת בוני הכינורות המפורסמת, גוארנרי. ראשיתה של הרביעייה בשנת 1964, בפסטיבל מרלבורו בוורמונט, ארצות הברית. החברים ניגנו מוזיקה קאמרית עם הפסנתרן רודולף סרקין, מייסד הפסטיבל, והכנר אלכסנדר שניידר שכנע אותם להתכנס יחדיו לרביעיית מיתרים.
בשנת 2001 התחלף בה הצ'לן. נכון לשנת 2005 חברי הרביעייה הם:
עד שנת 2001 כללה הרביעייה את
הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים בארצות שונות. בפריז ניגנה עם ארתור רובינשטיין ובלונדון ביצעה את מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן ואף הגישה כיתות אמן.
הקלטות.
רביעיית גוארנרי יצרה הקלטות רבות מספור במהלך שנות קיומה הרבות, ביניהן כמה מן היצירות החשובות ביותר בספרות לרביעיית מיתרים ומוזיקה קאמרית בכלל. הרביעייה הקליטה לחברות ערבסק, RCA Red Seal, פיליפס, ו-Surroundedby Entertainment. להלן רשימת הקלטות חלקית:
Herbert Glass/R
עמק עכו
רביעיית בוש
רביעיית בוש (גרמנית: Busch Quartet) הייתה רביעיית מיתרים, שהקים הכנר הגרמני אדולף בוש.
בשנת 1912 ייסד בוש את ה-Konzertvereins Quartet שנגניו היו ראשי הקבוצות בתזמורת, שנשאה אותו שם. הרביעייה התפרקה לפני מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, ייסד את רביעיית בוש, שכללה את בני משפחתו ואת פאול גרימר כצ'לן. הרביעייה המשיכה להתקיים בהרכבים שונים עד שנת 1933.
החבר הנוסף בחוג היה הפסנתרן רודולף סרקין, שהחל לנגן עם בוש בגיל 15 ובסופו של דבר נשא את בתו של בוש לאישה. הרביעייה, עם רודולף סרקין, היוותה גרעין להרכב קאמרי של בוש, מבשר התזמורת הקאמרית המודרנית.
רביעיית בוש נודעה בפרשנותה לרביעיות של ברהמס, שוברט, ומעל לכל בטהובן. היא ערכה סדרת הקלטות בשנות ה-30, שכללו, למעשה, את כל המוזיקה הקאמרית של מלחינים אלה. בשנת 1941 השלימה הרביעייה את ההקלטות האלה ברביעייה אחת של בטהובן שלא הוקלטה קודם לכן, אופוס 130.
יהושע הלוי
יוש הלוי
יוש (יהושע) הלוי (10 באוגוסט 1925, כ' באב ה'תרפ"ה - 24 באוגוסט 2004, ז' באלול ה'תשס"ד) היה פובליציסט ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה.
הלוי היה חבר בפלי"ם (הפלוגות הימיות של הפלמ"ח), שם פעל כשליח עלייה בלתי חוקית לארץ ישראל. היה ממארגני "מרד הימאים". הלוי, המוכר יותר בכינויו יוש, פרסם סיפורים קצרים במוספים ספרותיים שונים. בשנות החמישים והשישים כיהן כעורך בעיתון "דבר" וכעורך עיתון חיילי ישראל "במחנה". היה בעל טור הומוריסטי שבועי ב"דבר" וב"על המשמר".
זמן מה לאחר מרד הימאים, בהיותו בן עשרים ושבע, כתב את המחזה "אני רב החובל" שהועלה בשנת 1952 בתיאטרון "הבימה" בבימויו של ישראל בקר, שהייתה זו עבודת הבימוי הראשונה שלו מאז הצטרף לתיאטרון הבימה. על מחזותיו הנוספים נמנים "סנונית בחוף מיומבה" (בו בוצע לראשונה השיר הידוע -"זמר אהבה לים"), "פורצי ההסגר", אותו כתב במשותף עם אשתו, שחקנית התיאטרון מניה הלוי, שאף שיחקה במחזה. וכן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "דליה והמלחים" (1964).
מארינר
כת ים המלח
רביעיית אביב
רביעיית אביב היא רביעיית מיתרים ישראלית, שהוקמה בשנת 1997.
חברי הרביעייה בעת ייסודה היו:
הנגנים השתלמו בנגינת מוזיקה קאמרית אצל חברי רביעיית אלבן ברג בקלן שבגרמניה. כל ארבעת החברים ברביעיית אביב זכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל.
הרביעייה זכתה בתחרויות בינלאומיות שונות באירופה ובאוסטרליה. היא מרבה לצאת לסיורי קונצרטים בעולם והופיעה בארצות הברית, קנדה, דרום אמריקה, דרום אפריקה ובסין.
בישראל הופיעה הרביעייה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בפסטיבל ישראל ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
הרביעייה מקיימת סדרת קונצרטים במוזיאון תל אביב לאמנות ומארחת בה אמנים מחוץ לארץ. כמו כן הקליטה על גבי תקליטורים שמונה מרביעיות המיתרים מאת דמיטרי שוסטקוביץ'.
משנת 2014 הרכב הרביעייה הוא:
סרגיי אוסטרובסקי, כינור ראשון.
פיליפ וילאפרנקה, כינור שני.
נעמי ביאלוברודה, ויולה.
דניאל מיטניצקי, צ'לו.
חד גדיא
חַד גַּדְיָא הוא פיוט מסורתי בלשון ארמי המושר לאחר השלמה של הגדת הפסח, בערב ליל הסדר.
"חד גדיא" הוא שיר מצטבר, שבכל אחד מבתיו מתווסף פרט נוסף לעלילתו. השיר מתאר שרשרת של גורמים שונים, שכל אחד חזק מקודמו וממית אותו. הראשון מביניהם הוא אותו "חד גדיא", גדי אחד, והאחרון הוא "הקדוש ברוך הוא" אשר ממית את מלאך המוות. המסר הנובע מן השיר הוא כי אלוהי ישראל הוא השולט אשר מנהל את העולם ואת ברואיו. אלגוריות נוספות רואות את הגדי כמייצגו של עם ישראל אשר אויבים וצרים מסכנים אותו ואורבים לו ורק אלוהיו יכול לכולם. אותו גדי מזכיר גם את קורבן הפסח.
מקור הפיוט.
השיר כתוב בארמית, אולם ייתכן כי נכתב בתקופה בה השפה לא הייתה מדוברת בשל מספר שגיאות בתחביר ובדקדוק הארמי. הוא נכנס לראשונה להגדת פראג ב-1590, יחד עם השיר אחד מי יודע, כשיר סופי עליז לליל הסדר שנושא אופי רציני. עם זאת, השירים היו נפוצים גם לפני ששולבו לליל הסדר, והופיעו בכתב יד של סידור כבר בשנת 1406. לפי אחת הטענות, מקור השיר בבלדה גרמנית פופולרית, "Der Bauer Schickt den Jokel aus" ("האדון שמשלח החוצה את עובד האדמה"), המבוססת על שיר ערש צרפתי. הבלדה היא בעלת מבנה דומה, אך התוכן כאמור הותאם לרעיונות יהודיים שיש דין ויש דיין.
ניתן למצוא מקבילים רבים למוטיב המסופר בשיר, ובכלל זה במקורות פרסיים והודיים, אך קיימים שני שירי ערש צרפתיים שנושאים דמיון מיוחד ל"חד גדיא": "Ah! Tu Sortiras, Biquette" (אה! אתה יוצא, גדי"), והשיר "La petite fourmi qui allait à Jérusalem" (הנמלה הקטנה שצעדה לירושלים).
גרסאות נוספות ל"חד גדיא" קיימות במספר שפות יהודיות, בהן לאדינו ויידיש.
ישנה גרסה מאוד פופולרית בפולקלור האיטלקי “Alla fiera dell’est”. משמעות השם: ביריד או בפסטיבל המזרח, העלילה בשיר זהה לחד גדיא פרט לכך שהאב קונה עכבר לבן ולא גדי. זוהי אדפטציה מודרנית של הפיוט על ידי הזמר אנגלו ברנדוארדי.
משמעות הפיוט במסורת.
הרב חיד"א בשו"ת חיים שאל (חלק א', סימן כ"ח) מביא שאלה על "אחד שהיה מתלוצץ על פיוט חד גדיא שאומרים בערי אשכנז ליל התקדש החג ופער פיו. וקם אחד מהחבורה ונדהו. אם נדויו נדוי?". ומשיב החיד"א שהתלוצצות זו היא מעשה חמור מאוד ואכן הנידוי תקף, ושאותו איש צריך לבקש מחילה מהרב שנידהו: "יש כמה פירושים בפיוט זה... ואין ספק כי לא דבר ריק הוא. וכבר נודע תוקף גדולת פיוטי אשכנז המיוסדים על החכמה האמיתית כאשר דיבר בקדשו רבינו האר"י... כי כל ענייני פיוטיהם ודקדוקיהם קבלה איש מפי איש ורב מרב". מתשובה זו אף ניתן ללמוד שבתקופת החיד"א נהגו לומר את הפיוט רק יהודי אשכנז ופולין ואילו בשאר ארצות לא נהגו לאומרו, ברם לאחר מכן התפשטה אמירת הפיוט לרוב קהילות ישראל.
פירושים לפיוט.
לפיוט הועלו פירושים רבים, הנה כמה מהם:
חד גדיא בתרבות.
חד גדיא היה השראה למספר יצירות ספרותיות, בהן שירו של איציק מנגר (קנה אבינו גדי לבן... בחד גדיא כלא אותו), שיר של קדיה מולודובסקי, שירו של נתן אלתרמן "הגדי מן ההגדה" (הוא עמד לו בשוק בין תיישים ועזים...גדי בשניים זוזים), שירו של לוין קיפניס בלחנו של ידידיה אדמון שכולו חיובי ובו כולם באים לעזרת הרועה החלוץ על ראש התל, חיובי אפילו הקוצר בחרמשו שבסוף השיר (על גבע רם...חליל רועה שם מחלל...ולו רק גדי, גדי אחד), כמו כן גם סיפור שקיפניס כתב ובו מסופר על גדייה בשם "חד גדיא" שנודדת למרחקים ושבאותו הזמן זאב משתלט על ביתה ומציב לו שומרים בדמותם של החתול, הכלב, המקל, האש והמים, שירה של נעמי שמר (גדי אחד, גדי אחד, אבא לי קנה) וכן שיר בשם "חד גדיא" שכתבה לאה נאור, בו הגדי אוכל את החתול ואת אלה שבאים אחריו: הכלב, המקל, האש, המים, והזאבים (שממלאים את מקומם של השור והשוחט) והוא מקבל חיי נצח לאחר שהוא נושך את מלאך המוות.
זאב רבן עיצב ב-1914 את "לוח חד גדיא". בשנת ה'תרפ"ו יצר את הספר המאויר "חד גדיא".
הזמר האיטלקי, אנג'לו ברנדוארדי, חיבר שיר באיטלקית המבוסס על חד גדיא. השיר נקרא Alla Fiera Dell'est (באיטלקית: "ביריד המזרח"); השיר הופיע בשנות ה-70' באלבום בעל שם זהה, וזכה להצלחה רבה. בשונה מהשיר הארמי, בשיר האיטלקי האב רוכש עכבר ולא גדי.
חוה אלברשטיין התבססה על לחן שירו של ברנדוארדי ועל מילות השיר המקורי בשביל שיר מחאה שכתבה בימי שיא האינתיפאדה הראשונה. השיר מתחיל עם תרגום לעברית של כל בתי הפיוט, למעט האחרון בו אלוהים הורג את מלאך המוות. במקומו נוספו בתים בהן אלברשטיין מוסיפה קושיה: "עַד מָתַי יִמָּשֵׁךְ מַעְגַּל הָאֵימָה?", שרה "הָיִיתִי פַּעַם כֶּבֶשׂ וּגְדִי שָׁלֵו / הַיּוֹם אֲנִי נָמֵר וּזְאֵב טוֹרֵף / הָיִיתִי כְּבָר יוֹנָה וְהָיִיתִי צְבִי / הַיּוֹם אֵינִי יוֹדַעַת מִי אֲנִי", ומסיימת את השיר בשורה "וְשׁוּב מַתְחִילִים מֵהַתְחָלָה". השיר עורר סערה, ונאסר לשידור בקול ישראל. הוא יצא באלבומה לונדון