מילאן הגיעה למשחק כאלופת אירופה המכהנת, לאחר שניצחה שנה קודם לכן במשחק הגמר את סטיאווה בוקרשט בתוצאה 4-0. הייתה זו הופעתה החמישית של מילאן בגמר גביע אירופה, וזכייתה הרביעית בתואר. עבור בנפיקה הייתה זו הופעה שביעית בגמר המפעל. חמש מהופעותיה היו במהלך שנות ה-60, אז גם זכתה בתואר פעמיים ברציפות. היא הגיעה לגמר השביעי שנתיים לאחר שהפסידה בגמר גביע אירופה לאלופות 1988 לפ.ס.וו. איינדהובן בדו-קרב בעיטות עונשין. שתי הקבוצות נפגשו בעבר במעמד גמר גביע אירופה, כשמילאן גברה 2-1 על בנפיקה ב-1963 וזכתה לראשונה בתולדותיה בתואר.
מילאן העפילה לטורניר רק בעקבות זכייתה עונה קודם לכן בטורניר, לאחר שסיימה שלישית בלבד בסרייה א' בעונת . בנפיקה העפילה בעקבות זכייתה באליפות פורטוגל באותה עונה.
במשחק עצמו גברה מילאן על בנפיקה 1-0 משער של פרנק רייקארד ההולנדי בדקה ה-65. מבשל השער, מרקו ואן באסטן, כבש בעצמו פעמיים בגמר העונה הקודמת. מילאן הייתה לאחרונה בעידן גביע אירופה לאלופות, שהסתיים ב-1993 והוחלף בליגת האלופות, שזוכה בתואר פעמיים ברציפות. ריאל מדריד הייתה הראשונה ששיחזרה הישג זה כאשר זכתה שנתיים ברציפות בשנים 2016 ו-2017.
הדרך אל הגמר.
מילאן.
אלופת אירופה החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון מול ה.י.ק. הלסינקי הפינית. במשחק הראשון בסן סירו הביסה מילאן את הלסינקי בתוצאה 4-0. היא השלימה ניצחון כפול בגומלין כשגברה על יריבתה 1-0 והעפילה עם 5-0 בסיכום שני המשחקים.
בשמינית הגמר פגשה מילאן יריבה חזקה בדמותה של ריאל מדריד הספרדית. במשחק הראשון בסן סירו כבשה מילאן פעמיים (פרנק רייקארד ומרקו ואן באסטן בפנדל) בתוך רבע השעה הראשונה וקבעה את תוצאת המשחק, 2-0. בגומלין באצטדיון סנטיאגו ברנבאו העלה אמיליו בוטרגניו את ריאל ליתרון על סף המחצית, אך ריאל כשלה לכבוש בשנית, ומילאן העפילה עם 2-1 בסיכום שני המשחקים.
לאחר שגברה על היריבה הקשה ממדריד, פגשה מילאן את מכלן הבלגית ברבע הגמר. הקבוצות נפרדו בשוויון 0-0 באצטדיון הייזל, ובתוצאה זהה בתום 90 דקות בגומלין בסן סירו. המפגש הכפול הגיע להארכה, שם נכנעה מכלן והפסידה 2-0 משערים של ואן באסטן ומרקו סימונה במחצית השנייה של ההארכה.
בשלב חצי הגמר פגשה מילאן את באיירן מינכן מגרמניה. באיירן החזיקה מעמד בסן סירו עד לדקה ה-77, אז ואן באסטן כבש בפנדל וקבע את תוצאת המשחק, 1-0. במשחק הגומלין במינכן כבש תומאס שטרונץ בדקה ה-59, והשווה את המפגש הכפול. התוצאה נשמרה בתום 90 דקות, והקבוצות הלכו להארכה. בדקה ה-100 למשחק כבש סטפאנו בורגונובו את שער השוויון של מילאן, שער חוץ יקר שקבע כי באיירן תצטרך שני שערים כדי להעפיל. אלן מקינלי עוד העלה את באיירן ליתרון בדקה ה-106, אך ברבע השעה הנותרת שמרה מילאן על התוצאה והעפילה לגמר בזכות חוק שערי חוץ.
בנפיקה ליסבון.
בנפיקה החלה את הטורניר מול דרי סיטי האירית. במפגש הראשון בחוץ ניצחה בנפיקה 2-1 והשיגה מקדמה לקראת הגומלין, בו הביסה את יריבתה בתוצאה 4-0 והעפילה עם 6-1 בסיכום שני המפגשים.
בשלב שמינית הגמר פגשה בנפיקה את בודפשט הונבד מהונגריה. לאחר 2-0 בחוץ במשחק הראשון, רשמה בנפיקה הופעה מרשימה מאוד בשלב הגומלין, בו הביסה את בודפשט בתוצאה 7-0. שלושה שחקנים - ססאר בריטו, אבל קמפוס ומאטס מגנוסון - כבשו צמד במשחק. עם 9-0 מוחץ בסיכום, העפילה בנפיקה לרבע הגמר.
בנפיקה פגשה בשלב רבע הגמר את דניפרו דניפרופטרובסק, נציגת ברית המועצות. פנדל מוקדם של מגנוסון במשחק הראשון בליסבון קבע את תוצאת המשחק, 1-0 לבנפיקה. בגומלין השלימה בנפיקה ניצחון כפול נוסף, כשגברה 3-0 על דניפרו והשלימה ניצחון 4-0 בסיכום. בנפיקה העפילה לחצי הגמר לאחר שישה ניצחונות בשישה משחקים, ומאזן שערים מוחץ של 17-1.
בשלב חצי הגמר רשמה בנפיקה את הפסדה הראשון בטורניר, כשפגשה את אולימפיק מרסיי הצרפתית והפסידה לה 2-1 בסטאד ולודרום, על אף יתרון מוקדם במשחק. במשחק הגומלין, בנפיקה הייתה חייבת לנצח את מרסיי, אך במשך דקות רבות לא הבקיעה שער. בדקה ה-82, שמונה דקות בלבד לסיום ההתמודדות, כבש ואטה מטאנו גרסיה את שער הניצחון שהעניק לקבוצתו את המקום בגמר בזכות חוק שערי חוץ.
סיכום המשחק.
מילאן הגיעה למשחק כאלופת אירופה המכהנת. הקבוצה של אותן השנים זכתה לכינוי "גראנדה מילאן" (מילאן הגדולה), והיא זכורה כאחת הקבוצות הטובות בהיסטוריה. היא הציגה סגל איטלקי איכותי, שבו שילבה את שלושת השחקנים ההולנדים - פרנק רייקארד, רוד חוליט ומרקו ואן באסטן. המאמן אריגו סאקי, שהוביל את הקבוצה לזכייה שנה קודם לכן, הציב הרכב זהה כמעט לחלוטין לזה שפתח בגמר הקודם. השינוי היחידי היה מאולץ, בעקבות פציעתו של רוברטו דונאדוני, ועשרה שחקנים שפתחו בגמר הקודם פתחו בהרכב פעם נוספת. מנגד, המאמן סוון-יוראן אריקסון בקדנציה השנייה שלו כמאמן בנפיקה, הוביל אותה לראשונה בקריירה שלו לגמר גביע אירופה. הקבוצה הגיעה שנתיים לאחר ההפסד בדו-קרב בעיטות עונשין לפ.ס.וו. איינדהובן, אך מאז החליפה מאמן וכמעט לחלוטין את ההרכב, כשרק שלושה שחקנים שפתחו באותו הגמר פתחו גם מול מילאן.
המשחק הוכרע משער בודד, שנכבש בדקה ה-68. אלסנדרו קוסטקורטה התנהל עם הכדור במרכז המגרש, ומסר כדור עומק למרקו ואן באסטן. ההולנדי, ששנה קודם לכן כבש צמד במשחק הגמר, המשיך בנגיעה בכדור עומק לרייקארד, שבפריצה מהירה ניצב לבד מול השוער והכניע אותו.
התוצאה נותרה על כנה עד לסיום, ופרנקו בארזי, קפטן מילאן, הניף את הגביע הרביעי בתולדות המועדון.
אוואנדו
אוֹוַנְדוֹ (בצרפתית: Owando) היא עיר במרכז הרפובליקה של קונגו, המשמשת בירת מחוז קובט.
באוואנדו כ-20,000 תושבים והיא ממוקמת על הגדה הדרומית של נהר מאמבילי (Mambili).
העיר נמצאת 425 ק"מ מצפון לבירה ברזוויל.
יחידת מדידה אינרציאלית
שילוש (מטריצות)
מסיבת יום ההולדת
The Boys Next Door
Boys Next Door
הרברט ארהרדט
הרברט ארהרדט (בגרמנית: Herbert Erhardt; 6 ביולי 1930 – 3 ביולי 2010 בפירט שבגרמניה) היה כדורגלן גרמני ששיחק בגרויטר פירט, בבאיירן מינכן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים.
ארהרדט העביר את רוב הקריירה שלו במועדון הבווארי גרויטר פירט, והעביר במועדון 14 שנים, לפני הקמת הבונדסליגה. בשנת 1962 חתם ארהרדט בבאיירן מינכן, שם שיחק שנתיים עד לפרישתו בשנת 1964. ארהרדט שיחק בכל עמדות ההגנה ובקישור האחורי, והצטיין בכולן.
קריירה בינלאומית.
לארהרדט 50 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע שער אחד. ארהרדט ייצג את גרמניה המערבית בשלושה מונדיאלים. במונדיאל 1954 היה חלק מהסגל של גרמניה המערבית שזכה בטורניר לאחר ניצחון 2–3 במשחק הגמר על נבחרת הונגריה, אך לא שיחק כלל במונדיאל זה. מאמנו ספ הרברגר תכנן להפתיע ולהשתמש בו במשחק הגמר במקום ורנר קולמאייר, אך זנח את הרעיון ונשאר עם הרכב זהה להרכב שפתח בחצי הגמר מול נבחרת אוסטריה. במונדיאל 1958 הפך ארהרדט לשחקן משמעותי הרבה יותר, אך ספג תשעה שערים במצטבר בחצי הגמר בהפסד 1–3 לנבחרת שוודיה ובמשחק על המקום השלישי בהפסד 3–6 לנבחרת צרפת. במונדיאל 1962 ארהרדט שוב היה בסגל של גרמניה המערבית, אך הנבחרת הודחה ברבע הגמר מול נבחרת יוגוסלביה לאחר הפסד 0–1. לאחר מונדיאל 1962, ארהרדט לא שיחק עוד בנבחרת. בין השנים 1959 ל-1962 שימש ארהרדט כקפטן הנבחרת, תפקיד בו החליף את הלמוט ראן. לאחר פרישתו של ארהרדט מהנבחרת, מונה במקומו האנס שפר לקפטן.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו עסק ארהרדט באימון כדורגל, ואימן בעיקר בקבוצות חובבים, והיו לו גם שתי תקופות קצרות בהן אימן את אאוגסבורג.
אטיין דמרטו
אטיין דמרטו (בצרפתית: Étienne Desmarteau; 4 בפברואר 1873 - 29 באוקטובר 1905) היה אתלט קנדי, אלוף זריקת משקולות באולימפיאדת סנט לואיס (1904).
חייו.
דמרטו נולד בבוצ'רוויל, קוויבק, והיה חבר מועדון האתלטיקה במונטריאול, והיה אחד המתמודדים המובילים בזריקת משקולות במשקל של 25.4 קילוגרם (56 ליברות), שכיום כבר אינה ספורט אולימפי. ב-1902 הוא הביס את ג'ון פלנגן, שובר שיא העולם, וזכה באליפות הAAU האמריקאית.
כדי להתחרות באולימפיאדה, דמרטו, שהיה שוטר במשטרת מונטריאול, נאלץ לבקש אישור היעדרות מעבודה על מנת שיוכל לטוס לסנט לואיס, אך הממונה עליו סירב לאשר לו. למרות זאת הוא החליט לטוס, דבר שגרם לפיטוריו. באולימפיאדה זריקתו הראשונה הייתה למרחק של 10.46 מטרים (34 רגל ו4 אינצ'ים), רגל יותר מפלנגן שזרק (רק) 10.16 מטר.
דמרטו זכה לקבלת פנים של גיבור כשחזר למונטריאול כמנצח, והוחזר לתפקידו כשוטר. שנה לאחר מכן הוא מת, ככל הנראה כתוצאה מטיפואיד.
מחוז עירוני (district), פארק וזירת ספורט במונטריאול נקראו על שמו. מרכז אטיין דמרטו שימש למשחקי כדורסל באולימפיאדת מונטריאול (1976). המחוז העירוני דה-אטיין דמרטו הוא חלק מרובע הרוזמונט-לה פטיט-פטרי .
יש הטוענים כי ניצחונו של דמרטו הוא האליפות האולימפית הראשונה בה ניצח קנדי. אולם האלוף ג'ורג' אורטון מאולימפיאדת פריז (1900), שאמנם רץ עבור אוניברסיטה אמריקאית, היה גם הוא קנדי.
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני התפתח לאורך השנים, כניסיון לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני ולסיים את מעגל האלימות הנמשך מתחילתו. החל משנות השבעים ממשלות ישראל ניסו לפתור בדרכי שלום את הסכסוך הישראלי-ערבי וכחלק ממנו את הסכסוך הישראלי-הפלסטיני. במהלך התהליך נחתמו הסכם השלום בין ישראל למצרים (1979), הסכמי אוסלו (1993) והסכם השלום בין ישראל לירדן (1994).