יצירתו של רותקו מאופיינת ביצירת משטחים גדולים המחלקים את בד הציור לרצועות רוחב. רצועות אלו, הנוצרות בעזרת צורות גאומטריות מלבניות, מצוירות כך ששוליהן מתמזגים זה בזה. בין ציוריו המוקדמים ניתן אף למצוא מוטיבים גאולוגיים המאירים את יצירתו המופשטת והמאוחרת יותר. רותקו היה סודי לגבי שיטת העבודה שלו, וסריקות של עבודתו הראו שהשתמש בדבק ובביצים שעורבבו יחד עם צבעי השמן. יצירותיו מתאפיינות בשקיפות כתוצאה משימוש בשכבות ומצבע שמן מדולל בטרפנטין. הם כמעט תמיד בעלי ממדים ענקיים מכיוון שרותקו רצה ליצור ציור שיעטוף את הצופה ויהווה עבורו חוויה חשובה. בנוסף, הוא המליץ להתבונן בעבודותיו בקרבה המרבית שמאפשר המוזיאון למקסום החוויה הרוחנית והרגשית.
בתחילת שנות היצירה שלו בטכניקת שדות הצבע (שנות ה-60) הרבה להשתמש באדום וצהוב, וככל שהדיכאון שלו החמיר כך התרחק מצבעים אלו והשתמש בסגול, כחול ואף שחור.
בשנת 1958 הזמין האדריכל פיליפ ג'ונסון סדרה של ציורי קיר מרותקו, למסעדת "ארבע העונות" בניו יורק. הפרויקט הושלם כעבור שנה, אך רותקו לא שבע נחת מהעובדה שציוריו ישמשו רקע לארוחות גורמה, ולא יזכו לתשומת הלב הראויה. משום כך, בחר, כעבור שנים, להעביר תשע מתוך העבודות האלו לגלריית טייט בלונדון, שאותה העריך מאוד. הציורים הגיעו לידי גלריית טייט ביום בו נודע על מותו של רותקו והוצגו בחלל מיוחד עם תאורה שעוצבה על ידיו. מאוחר יותר, עם בניית הבניין החדש, הועברו הציורים אליו לחלל תצוגה דומה, שמאפשר למבקרים להתרשם מיצירתו של רותקו באופן שביקש.
בשנת 1967 שב רותקו לשתף פעולה עם ג'ונסון ב"קפלת רותקו" ביוסטון, טקסס, שבעבורה יצר 14 יצירות המרכיבות ביחד מיצב.
התאבדותו ומורשתו.
לאחר מאבק ארוך עם מחלת הדיכאון, בנוסף לבעיית השכרות, שאפיינה רבים מחבורת האמנים חברי "אסכולת ניו-יורק", שלח רותקו יד בנפשו על ידי שיסוף ורידי ידיו בסטודיו שלו בניו יורק, ב-25 בפברואר 1970.
בנובמבר 2005, שנים אחרי מותו, שבר ציור של רותקו משנת 1953, "מחווה למאטיס" (שמן על בד), את שיא המחיר לציור שלאחר מלחמת העולם, בהשיגו מחיר של 22.5 מיליון דולר.
במאי 2007 נמכר ציור אחר של רותקו, "מרכז לבן" משנת 1950, ב-72.8 מיליון דולר, במכירה פומבית של אמנות בת זמננו שקיים בית המכירות סותבי'ס בניו יורק, ובכך קבע שיא חדש במכירה פומבית, הן לעבודה של רותקו והן ליצירת אמנות עכשווית. רוכש הציור הנחשב לאבן דרך בהתפתחותו של האמן, היה המיליארדר דייוויד רוקפלר, שרכש אותו ב-1960 ושילם עליו 10,000 דולר בלבד.
זרם האבסטרקט המופשט נחשב לתנועת האוונגרד האמריקאית הראשונה ושינה את פני האמנות האמריקאית. רותקו היה לאמן משפיע וחשוב שהיווה השראה לאמנים רבים אחריו, ביניהם הציירת אגנס מרטין, ששיבחה אותו על "הגיעו לאפס המוחלט כך ששום דבר לא יכל לעמוד בדרכה של האמת".
כתב יד גנוז של רותקו על פילוסופיית האמנות שלו בכותרת "The Artist's Reality", הובא לדפוס בידי בנו כריסטופר וראה אור בהוצאת אוניברסיטת ייל במהלך 2006.
משוואשה
סוס נדנדה
סוס נדנדה הוא צעצוע ילדים דמוי כיסא נדנדה, המעוצב כסוס. כרהיט בית לחדר הילדים, בסיסו הוא שתי קשתות, שכל אחת מהן מחברת שתי רגלי כיסא, המעוצבות כרגלי סוס. כרהיט גן, הוא מקובע לקרקע בקפיץ גדול. אין לו משענת, וקדמתו מעוצבת כראש סוס וממנו מזדקרות ידיות, המשמשות לאחיזה בעת הנדנוד.
סוס הנדנדה הקלאסי יוצר מעץ מלא, בדרך כלל מלוחות (בדומה לסוס שבקדמת התמונה). עם תחילת השימוש בפלסטיק כחומר גלם לצעצועים החלו סוסי הנדנדה להשתנות: הסוסים (בעיקר הראש והמושב) החלו לקבל צורות תלת ממדיות מובהקות. הקשתות הבודדות החלו להפוך למשטחים מקושתים שלמים. כיום ניתן למצוא אף סוס נדנדה אשר מתנתק מן המשטח המקושת וניצב על גלגלים.
סוסי נדנדה נבדלים במידת יציבותם. ככל שהצעצוע יציב יותר (מרכז הכובד שלו נמוך יותר וחופש התנועה שלו קטן יותר) הוא מתאים לילדים צעירים יותר. סוסי נדנדה יציבים מומלצים בדרך כלל לגיל שנה או שנה וחצי ומעלה. סוסי נדנדה גבוהים יותר ויציבים פחות מצוידים לעיתים ברגליות מוגבהות שמאפשרות נדנוד פראי יותר.
אפרים (פרד) מונוסון
אפרתה
סנופי
סנופי הוא שם כלב הביגל של צ'ארלי בראון בסדרת הקומיקס הוותיקה "פינאטס" (Peanuts) מאת צ'ארלס מ. שולץ. סנופי החל את דרכו בסדרה ככלב רגיל, אך עם הזמן התפתח והפך לדמות הדינמית ביותר בסדרה, כמו גם לאחת מדמויות הקומיקס המוכרות ביותר בעולם. בין השנים 1992 - 1995 הופיעה הסדרה סנופי בעברית בדו-שבועון "עיתון הקומיקס".
התפתחות הדמות.
סנופי הופיע לראשונה בסדרת הקומיקס ב-4 באוקטובר 1950, יומיים לאחר שהחלה. שולץ התכוון במקור לקרוא לו "סניפי", עד שגילה שהשם נמצא כבר בשימוש בסדרת רצועות קומיקס אחרת. בשנות קיומו הראשונות היה סנופי דמות "שקטה", עד שב-27 במאי 1952 בוטאו מחשבותיו בפני הקוראים לראשונה בכתב בתוך בועת מחשבה. שולץ המשיך להשתמש בדרך ביטוי זו כמעט בכל הופעותיה של הדמות לאחר מכן. בנוסף ליכולתו של סנופי להביע את מחשבותיו בפני הקורא התפתחה אצל רבות מהדמויות האנושיות בפינאטס היכולת לקרוא גם כן את אותן מחשבות ולהגיב אליהן.
לעיתים קרובות מוצגים בסדרה חלומות בהקיץ של סנופי, המדמיין את עצמו כסופר היושב עם מכונת כתיבה. הניגוד שבין קיומו של סנופי בעולם חלומות אל מול קיומו של צ'ארלי בראון בעולם האמיתי הוא מוטיב מרכזי בהומור ובפילוסופיה של הסדרה.
אחת ההתפתחויות הראשונות בדמותו של סנופי הייתה כשהחל לישון על גג מלונתו, במקום בתוכה. לאחר מכן, החל סנופי ללכת על שתי רגליו האחוריות כמו בן אנוש. שינויים אלה הפכו לעניין של הרגל במהרה והפכו לכמעט בלתי ניתנים להבחנה כאשר פיתח סנופי מבחר של אלטר אגואים, הבולט שביניהם הוא דמותו של טייס ממלחמת העולם הראשונה. בהופכו לדמות זו נהג סנופי לעטות משקפי שמש וצעיף, לדמיין שהמלונה היא מטוס, ולהילחם בברון האדום (אותו ראה רק דרך חורי הכדורים שנותרו במלונה).
בין הדמויות האחרות שגילם סנופי היה גם "ג'ו קול", שלגילומו עטה סנופי משקפי שמש ונשען אחורה על הקיר בחוסר מעש, סופר מפורסם (שבעלילה מאוקטובר 1995 הצליח לפרסם עותק אחד של ספר שלא נמכר), עורך דין, שחקן הוקי קרח, מחליק קרח אולימפי (שנהג להחליק עם סוניה הני), קופאי סופרמרקט בעל שם עולמי שעבד על גג המלונה עם סינר, הכלב הראשון שחצה בטיסה את האוקיינוס האטלנטי ואפילו האסטרונאוט הראשון שנחת על הירח.
חוץ מצ'ארלי בראון, הבעלים שלו, חברו הטוב ביותר של סנופי הוא הציפור הצהובה הקטנה וודסטוק, ש"מדבר" רק בגרשיים. אויבו הגדול ביותר (מלבד הברון האדום) הוא "החתול הטיפש של השכנים" המכונה גם "מלחמת העולם השנייה".
רקע משפחתי.
מצוין בכמה הזדמנויות כי לסנופי שבעה אחים ואחיות. חמישה מהם הופיעו בכמה הזדמנויות, ארבעה אחים אנדי, אולף, ספייק ומארבלס (גולות) ואחות אחת, בל. השניים הנותרים לא הוזכרו במהלך הסדרה, אולם על פי תוכנית הטלוויזיה בפרק "Snoopy's Reunion" שמותיהם הם מולי ורובר. בפרק שיצא ב-6 ביוני 1969, בסמוך ללידתה של אחותו של צ'ארלי בראון, סנופי מעיד על עצמו כי הוא "כלב יחיד", אולם בהמשך הסדרה מצוין כי נולד בשגר של 8 גורים.
מן הלידה ועד לבית צ'ארלי בראון.
בפרק "משפחתו של סנופי" ("Snoopy's Reunion") נראים כלל הגורים וביניהם סנופי יונקים מאמם. בחוות הכלבים שבגבעת החרציות (Daisy Hill Puppy Farm) מניחים שלט
"למכירה". סנופי הוא הראשון המוצא בית אצל ילדה בשם לילה, אך הוא מוחזר לחוה לאחר שבבית הדירות בו התגוררהּ קבעו שאין להכניס חיות מחמד. צ'ארלי בראון מחליט לקנות כלב כדי שתהיה לו קבלת פנים חמימה יותר כשהוא חוזר הביתה. הוא רואה מודעה בעיתון ומחליט לקנות כלב רועה בכל כספו, עשרים שקלים. הוא מתמקח עם בעל החווה ומקבל לבסוף את סנופי לביתו, הכלב היחיד שנשאר בביתן שבו הייתה משפחתו.
ספייק.
ספייק מופיע בסדרה יותר מכל שאר אחיו של סנופי. הוא רזה יותר מאחיו ובעל הבעת פנים רדומה, שפם מעטר את פרצופו, והוא חובש כובע לראשו. ספייק מתגורר לבדו במדבר בקליפורניה, כאשר חבריו הקרובים ביותר הם לרוב קקטוסים. המגע שלו עם הדמויות האחרות בסדרה הוא בדרך כלל כשהוא מבקר את אחיו, סנופי. כשהופיע לראשונה בפינאטס הובהר כי מבנה גופו הרזה של ספייק הוא עקב העובדה כי גר עם זאבי ערבות במדבר, ותפקידו היה לנקות את מאורתם.
באחד הפרקים משנת 1976 מצילים סנופי ואוסף חברים של וודסטוק את ספייק מלהקה של זאבי ערבות. על פי הסיפור ספייק ניסה למכור להם וילות עם נוף לים, רק שאלה היו באמצע המדבר. ב-1984 מקבל סנופי מכתב מספייק, בו הוא מודיע לו כי האולימפיאדה, המתוכננת להתקיים בלוס אנג'לס באותה העת, משנה את מיקומה ועוברת להתקיים במקום מושבו במדבר. סנופי עולה על כך שספייק כנראה טועה, כאשר זה מתוודה בפניו כי קקטוס אחד סיפר לו זאת.
כשם שסנופי מדמיין כי הוא טייס קרב במהלך מלחמת העולם הראשונה, ספייק מדמיין כי הוא לוחם בתעלות. ההבדל היחידי בהופעתו היא הקסדה המחליפה את הכובע אותו הוא חובש.
ב"סנופי וחברים" ספייק אכל כמות גדולה של מזון שניתנה לו כדי שיעלה במשקל. אולם כשנבהל מחתול הוא חיש קל חזר להיות "עור ועצמות" כפי שהיה.
אנדי ואולף.
אנדי ואולף חיים יחדיו בחווה. אנדי בולט במראהו המוזנח אך פרט לכך דומה לסנופי. אולף אינו דומה לסנופי או לאחיו האחרים, הוא סובל מעודף משקל וחובש לראשו כובע בייסבול.