גל נולדה בחיפה, ולמדה במרכז חינוך ליאו באק בעיר. בשנת 2013, עת סיימה את לימודיה התיכוניים, קיבלה את פרס ראש העיר על הצטיינותה בלימודים ופועלה ההתנדבותי.
בשנת 2013 התגייסה לגלי צה"ל והייתה למצטיינת קורס העיתונאים בשנה זו. במסגרת שירותה הצבאי שימשה כעורכת ומגישת תוכניות, בהן "בילוי היום" ו"רדיואקטיבי". כן ערכה את תוכניותיהם של אברי גלעד ובני בשן בתחנה. בהמשך, שימשה ככתבת תרבות וסיקרה אירועים מרכזיים בתחום. גל קיבלה את פרס מפקד גלי צה"ל על הפקת מיזם 'אלה אחים שלי', וכן זכתה לאות הצטיינות על שירותה.
עם שחרורה בשנת 2016, החלה לערוך את תוכניתה של הדר מרקס בגלגלצ "מדינה בדרך". במקביל, שימשה כמנהלת תוכן במחלקת התוכניות של גלי צה"ל וכמגישה. בשנת 2017 החלה להגיש פינות בתוכנית הבוקר של פאולה וליאון בקשת 12.
בשנת 2018 מונתה למנהלת מחלקת הדיגיטל בגלי צה"ל. במסגרת תפקידה פיתחה את תחום הרשתות החברתיות בגל"צ, והקימה לראשונה חטיבת תוכן דיגיטלי בתחנה. גל הייתה העורכת הראשית של הפודקאסט של אנה בכיכובה של אליאנה תדהר, פודקאסט שזכה למאות אלפי האזנות ולחשיפה נרחבת. בנוסף, הייתה מיוצרי תוכנית הרשת 'תורנות מטבח' שזכתה בפרס מפקד גלי צה"ל לשנת 2019.
גל היא סטודנטית למשפטים וכלכלה באוניברסיטת תל אביב. מתגוררת עם בן זוגה בתל אביב.
הסכם איחוד האמירויות-ישראל
המשבר הפוליטי בחוף השנהב 2010–2011
ינה נאג'
ינה נאג' (במקור גרוס, בהונגרית: Nagy Jenő; היידובסרמן, 29 בדצמבר 1878 – בודפשט, 24 במרץ 1941) היה שחקן תיאטרון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ינה גרוס (נאג' פירושו בהונגרית: גדול, ובגרמנית: גרוס) נולד כבנו של יוז'ף גרוס מנהל בית יתומים. גרוס שינה את שם משפחתו בשנת 1880 לנאג'. הוא עלה לבמה לראשונה באפריל 1899 תחת מנהל הבמה והבמאי יאנוש קומיאטי. הוא עבד ב"תיאטרון העם" (Népszínház) זמן רב, אז התפרסם כחבר פעלתן של "תיאטרון האופרטה המטרופוליטני" (שמה כיום תיאטרון האופרטה של בודפשט), לימים "תיאטרון האמנים" (Művész Színház) שהפך אחר כך כאמור לתיאטרון האופרטה של בודפשט. הוא היה יועץ של התאחדות השחקנים הארצית וחבר בוועד איגוד השחקנים בבודפשט. הוא שירת כלוחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא היה פעיל ביותר בתחום החברתי ופעל למען האוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע, הוא השתתף תמיד בטקסי הענקת מתנות חג המולד השנתיות לשחקנים פנסיונרים ותמיד הגן באופן אובייקטיבי על האינטרסים של השחקנים במפגשי השחקנים השנתיים. קברו ניצב בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (קבר 22 שורה 1 בחלקה 43).
88 (סרט)
88 (במנדרינית: 八佰, מילולית "שמונה מאות") הוא סרט דרמה מלחמה היסטורי סיני משנת 2020 בבימויו של גואן הו, ובכיכובם של הואנג ג'יג'ונג, אוהו או, ג'יאנג וו, ג'אנג יי, וואנג צ'יאניואן, דו צ'ון, וויז'ן ווי, לי צ'ן, יו האומינג, טאנג יישין וג'נג קאי. הסרט עוסק בהגנת מחסן שיהאנג בשנת 1937 בשנחאי במהלך קרב שנגחאי בעיצומה של מלחמת סין-יפן השנייה.
במקור אמור היה לצאת לאקרנים ביולי 2019, הסרט היה נתון למחלוקות על רקע אופן הצגת האירועים והקרנת הבכורה שלו בוטלה, לפני שיציאתו לאקרנים נדחתה לתאריך 21 באוגוסט 2020. למרות המחלוקות, הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מצד המבקרים וזכה להצלחה קופתית, כשהכניס 425 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שהפך אותו לסרט הרווחי ביותר בשנת 2020 בעולם.
עלילה.
בימיה הראשונים של מלחמת סין-יפן השנייה, ובקנה מידה גדול יותר במסגרת מלחמת העולם השנייה, פלש הצבא היפני הקיסרי לשנגחאי, במה שנודע כקרב שנגחאי. לאחר שעיכב את היפנים במשך יותר משלושה חודשים וסבל מאבדות קשות, הצבא הסיני פנה לנסיגה מלאה.
סגן אלוף שיה ג'יניואן מגדוד 524 של חטיבה 88 של צבא המהפכה הלאומי, מוביל 452 קצינים צעירים וחיילים כדי להגן על מחסן שיהאנג נגד החטיבה הקיסרית היפנית השלישית המורכבת מאלפיים חיילים. החיילים הסינים מתבצרים בעמדתם במשימת התאבדות אחרונה נגד היפנים בהוראת הגנרליסימו של סין הלאומית, צ'יאנג קאי-שק. ההחלטה התקבלה כדי לספק מוראל לעם הסיני לאחר התבוסות בבייג'ינג ושנגחאי, וכדי לעזור לדרבן את תמיכת בעלות הברית, שנציגיהן היו עדים לאירועים.
הפקה.
גואן הו התכונן לסרט במשך 10 שנים. זהו הסרט הסיני והאסייתי הראשון שצולם כולו במצלמות IMAX.￼￼ צוות ההפקה בנה סט אמיתי של 68 בניינים בשטח של בסוז'ו, מחוז ג'יאנגסו שבמזרח סין. סכום ההשקעה של הסרט הוא עד 550 מיליון יואן (80 מיליון דולר).
הצילומים החלו ב-9 בספטמבר 2017 והושלמו ב-27 באפריל 2018.
פסקול.
שיר הנושא לסרט שכותרתו "זוכר" (במקור 苏州河 - נהר סוג'ואו), נכתב על ידי בוב אזרין, שרידהר סולנקי, צ'נג ג'אנג ואיזבל יו יין, על פי לחן של לונדונדרי אייר, ובוצע על ידי אנדראה בוצ'לי ונה יינג. לשיר הנושא הייתה גרסה אנגלית ומנדרינית. את שיר הנושא ליווה פסקול הסרט שכתב אנדרו קווצ'ינסקי.
הפצה.
הסרט היה אמור להיות מקרן בבכורה ב-15 ביוני 2019 במהלך משבצת הפתיחה היוקרתית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנגחאי, אך נדחק מהתחרות ל-5 ביולי עקב "התייעצות בין צוות ההפקה לגופים אחרים". לפני כן, האגודה למחקר התרבות האדומה הסינית קיימה כנס אקדמי בנושא הפקת קולנוע בו המשתתפים השמיעו דעות על הסרט. הנוכחים לא הסכימו עם אופן הצגת האירוע, ולאחר מכן הקרנת הסרט בפסטיבל שנחאי בוטלה. ג'יה ג'אנגקה, יוצרת קולנוע בולטת, מתחה ביקורת על ההחלטה ואמרה בווייבו, ",[דברים] לא יכולים להיעשות כך כלפי עסקי הסרטים".
לאחר מכן הקרנת הסרט נדחתה שוב מ-5 ביולי 2019. בתחילת אוגוסט 2020, נודע שהסרט ייצא לאקרנים ב-21 באוגוסט 2020 בסין. הגרסה הקולנועית קצרה ב-13 דקות מזו שתכננו להקרין בשנת 2019 בפסטיבל הסרטים בשנגחאי.
לאונרדו ספינאצולה
לאונרדו ספינאצולה (באיטלקית: Leonardo Spinazzola; נולד ב-25 במרץ 1993) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן ברומא ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים.
סיינה, יובנטוס ושלל השאלות ברחבי איטליה.
ספינאצולה נולד בפוליניו, איטליה והחל את הקריירה שלו בכדורגל במחלקת הנוער של וירטוס פוליניו המקומית עד שהגיע לסיינה בשנת 2007. שלוש שנים לאחר מכן, הוא הצטרף ליובנטוס ונשלח לקבוצת הפרימוורה של המועדון.
ב-5 ביולי 2012, הוא הושאל לקבוצת הסרייה ב', אמפולי עד לתום העונה. את הופעת הבכורה בקריירה הבוגרת שלו רשם ב-1 בספטמבר, כשנכנס כמחליף בתיקו החוץ 2–2 מול נוברה. שערו הראשון הגיע שבועיים לאחר מכן במסגרת ההפסד 4–2 לליבורנו. לאחר שערך שבע הופעות בלבד, ההשאלה שלו הסתיימה מוקדם מהצפוי והוא הושאל בינואר 2013 לוירטוס לנצ'יאנו. ספינאצולה שותף בשלושה משחקים בלבד במדי הקבוצה, כולם מהספסל. ב-10 באוגוסט 2013, הוא הושאל פעם נוספת, הפעם לקבוצת נעוריו, סיינה, שבה הוא היה חלק אינטגרלי מההרכב הפותח. את אותה העונה הוא סיים עם 24 הופעות ואף זכה לכבוש שער אחד.
ב-11 באוגוסט 2014, ספינאצולה הצטרף בהשאלה לאטאלנטה. תריסר ימים לאחר מכן, הוא רשם את הבכורה שלו בקבוצה ואף כבש את השער השני והאחרון בניצחון הבית 0–2 על פיזה במסגרת הגביע האיטלקי. הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה לא איחרה לבוא, כשזה קרה ב-31 באוגוסט, כאשר הוא נכנס כמחליף בדקות הסיום של התיקו המאופס הביתי מול הלאס ורונה. את אותה עונת השאלה בקבוצה הוא סיים עם שתי הופעות ליגה בלבד. לאחר השאלות בויצ'נצה ובפרוג'ה, ספינאצולה חזר לאטאלנטה ביולי 2016.
לאחר שתי עונות השאלה באטאלנטה, ספינאצולה שב ליובנטוס בקיץ של שנת 2018. לאחר פציעה שהשביתה אותו במחצית הראשונה של עונת 19–2018, ספינאצולה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי יובנטוס ב-12 בינואר 2019 בניצחון החוץ 0–2 על בולוניה במסגרת הגביע. ב-12 במרץ הוא רשם את הופעתו הראשונה בליגת האלופות בניצחון הבית 0–3 על אתלטיקו מדריד במסגרת משחק הגומלין של שלב שמינית הגמר.
רומא.
ב-1 ביולי 2019, ספינאצולה הצטרף לרומא מיובנטוס עבור 29 מיליון וחצי אירו בחוזה לארבע שנים, כאשר לוקה פלגריני עשה את דרכו ההפוכה מעיר הבירה לקבוצה מטורינו. הופעת הבכורה שלו במדי הזאבים הגיעה ב-15 בספטמבר בניצחון הבית 2–4 על ססואולו, כאשר הוא נכנס כמחליף של אלסנדרו פלורנצי בדקה ה-73. שערו הראשון בקבוצה הגיע ב-19 ביולי 2020 בתיקו הביתי 2–2 מול אינטר.
קריירה בינלאומית.
ב-28 במרץ 2017, ספינאצולה ערך את הופעתו הראשונה במדים הלאומיים של נבחרת איטליה, כאשר נכנס כמחליף בניצחון החוץ 1–2 על נבחרת הולנד.
ביוני 2021, ספינאצולה נכלל בסגל הנבחרת האיטלקית עבור יורו 2020 על ידי המאמן, רוברטו מאנצ'יני. במשחק הפתיחה של הטורניר אשר נערך ב-11 ביוני והסתיים בניצחון 0–3 על נבחרת טורקיה, ספינאצולה נבחר לאיש המשחק מטעם אופ"א בעקבות התצוגה שלו במשחק, שבו היה מעורב בשער השני של הנבחרת, כאשר הוא בעט כדור שנהדף על ידי השוער הטורקי וחזר אל רגלי צ'ירו אימובילה, שדחק את הכדור מקרוב. ב-26 ביוני, הוא בישל את השער הראשון לפדריקו קייזה במסגרת הניצחון 1–2 על נבחרת אוסטריה בשלב שמינית הגמר אשר נגרר להארכה; בעקבות היכולת שלו במשחק, הוא נבחר לאיש המשחק מטעם אופ"א בפעם השנייה בטורניר. ב-2 ביולי, בניצחון 1–2 על נבחרת בלגיה בשלב רבע הגמר, ספינאצולה הורד מהמגרש באלונקה בדקה ה-77 לאחר שקרע את גיד האכילס במהלך יציאה לריצה מהירה, קרע שסיים את דרכו בטורניר. איטליה המשיכה עד לזכייתה השנייה בתולדותיה באליפות אירופה, וספינאצולה נבחר להיכלל בנבחרת המצטיינת של הטורניר.
מלינה פרז