במקביל לעבודתו במכון התקדם הנס פשיברם במסלול האקדמי באוניברסיטת וינה. בשנת 1903 מונה למרצה במחלקה לזואולוגיה. הוא קודם למשרת פרופסורה זוטרה בשנת 1913, ובשנת 1921 התמנה לפרופסור חבר לזואולוגיה ניסויית בפקולטה לפילוסופיה. משנת 1904 החל הנס פשיברם לצאת לביקורים בתחנות מחקר ימיות ברחבי אירופה (כמו בטרייסט, נאפולי, רוסקוף בברטאן צרפת) וביצע מחקרים על הפיזיולוגיה של בעלי חיים ימיים. ביקר בסודאן לאיסוף חיות טרופיות לצורכי מחקר ואף נסע לארצות הברית שם נפגש עם הביולוג והפיזיולוג האמריקאי ממוצא יהודי (יליד גרמניה) ז'אק לב, פגישה שהותירה על פשיברם רושם עז. בין השנים 1907 - 1930 פרסם פשיברם בשבעה כרכים את ספרו המונומנטלי "זואולוגיה ניסויית" (Experimental Zoologie) שהתקבלו בהערכה רבה בעת הוצאתם לאור. בביקורת בעיתון המדעי היוקרתי Nature נכתב בין היתר: "...לפני שלוש שנים פרסם ד"ר פשיברם, הידוע כנציג מבריק של אסכולת הזואולוגיה הניסויית את ספרו "מבוא למורפולוגיה ניסיונית", שהתקבל באהדה רחבה. הכרך הנוכחי הוא הרחבה של חלק מה"מבוא", ומהווה מסכת עצמאית בנושא אמבריולוגיה ניסיונית. אחריו אמורים להיות ארבעה חלקים נוספים, העוסקים בהתחדשות, באבולוציה, בחיוניות ובתפקוד, שיהוו בכללם ספר לימוד בתחום הזואולוגיה הניסויית. אם החלקים הבאים יהיו כמו זה שלפנינו ברהיטותו וביסודיותו, ד"ר פשייברם יזכה להכרת תודה לכל המתעניינים בהיבט דינמי זה של המדע...הכרך הנוכחי דן, לאור תוצאות הניסוי, בתהליכי הפריה, בידול והתחלקות ומנתח סיכום של השפעות כגון לחות, צפיפות, לחץ, כבידה, חשמל ומגנטיות, אור וחום. יש בספר ביבליוגרפיה שופעת ומבוצעת בקפידה, והתרשימים בלוחות, חלקם מקוריים ברורים מאוד ומעניינים." גם כיום נחשבת עבודה זו לבעלת ערך מדעי רב, הופיעה במהדורות רבות בתרגומים ובפקסימיליה.הנס פשיברם זכה לתוארי דוקטור כבוד מאוניברסיטאות האלה (Halle) ב-1919 וריגה בשנת 1929.
גורלו בשואה.
בשנת 1938, עם אבדן העצמאות הפוליטית של אוסטריה בעקבות סיפוחה לגרמניה הנאצית, התדרדרה, ולמעשה חדלה, העבודה המדעית המסודרת במכון למחקר ביולוגי. פרופסור פריץ קנול (Fritz Knoll), ראש המחלקה לבוטניקה באוניברסיטת וינה וחבר בכיר בהנהגת המפלגה הנאצית האוסטרית מונה לרקטור האוניברסיטה והפך את המוסד למעוז נאצי שעסק באופן אובססיבי ברדיפת חברי סגל וסטודנטים יהודים באקדמיה ובמכוני המחקר האוסטרים. ככל הנראה, בהוראתו של קנול, הוחלפו בלילה אחד כל המנעולים במכון הביולוגי ונאסרה כניסתם של העובדים והחוקרים היהודים למקום. 15 היהודים, מתוך 28 עובדי המכון באותה עת, גורשו ממקום עבודתם. ב-1 במאי 1938 פוטר הנס פשיברם ממשרתו באוניברסיטה וגורש, יחד עם שותפיו היהודים ואשתו אליזבת (שעבדה גם היא במכון), מהמוסד אותו ייסד וניהל במשך כ-35 שנים. פשיברם אולץ להשאיר את ספרייתו העצומה במכון ללא יכולת לגשת אליה עוד לעולם. מחליפו הנאצי בראשות המכון, פרנץ קוק (Franz Kock), פעל אצל השלטונות להחרמת כל רכושו האישי של פשיברם. בשנת 1940 חדלה למעשה כל הפעילות המחקרית במכון הביולוגי בווינה. לאחר גירוש פשיברם והמדענים היהודים פסקה העבודה המדעית במכון למעט תצוגת האקווריומים.
בשנת 1939 כתב הסופר ארתור קסטלר אודות הנס פשיברם: "הוא לא היה מודע כלל לסכנה שהיטלר העמיד בה את אוסטריה. שותפו בעבר, פרופסור פאול ווייס מאוניברסיטת שיקגו, הציע לו משרה בטוחה בארצות הברית. אך פשיברם סירב להצעה. הוא לא האמין שאוסטריה תשקע לשפל של ברבריות". אך בטרם פרצה המלחמה, הצליח פשיברם לקבל אשרה כניסה לאנגליה אך השלטונות בווינה לא התירו לו לצאת. לבסוף נמלטו פשיברם ואשתו אליזבת לאמסטרדם. עם פרוץ המלחמה בוטלה אשרת הכניסה שלו לאנגליה. הוא החל לעבוד במכון מחקר הולנדי שם עסק ביו היתר בחקר בלוטת האצטרובל במוח. מאמרו האחרון עסק בקליטת אור אולטרה סגול לאחר ניתוח קטרקט (לאחר שנאלץ לעבור בעצמו ניתוח כזה באמסטרדם). עם כיבוש הולנד על ידי הצבא הגרמני באביב 1940 החמיר שוב מצבם של בני הזוג פשיברם מול הסכנה הקרבה. פשיברם ניסה עתה לעזוב לארצות הברית ופנה להנהלת האוניברסיטה בווינה לקבלת מכתב תמיכה שיסייע לו בבקשת ההגירה שלו אצל השלטונות הנאצים בהאג (הולנד). אך הפנייה הופנתה מוינה לברלין ולמעשה נדחתה. בתו של פשיברם, דוריס, שהמשיכה לחיות בווינה (הודות למוצאה הלא-יהודי של אימה) ניסתה להעביר סיוע כספי לאביה באמסטרדם, אך בקשתה לקבל אישור לכך נדחתה על ידי השלטונות. בגלויה אחרונה לאחיו קרל, מ-21 באפריל 1943, מודיע הנס פשיברם כי גורש עם אשתו למחנה טרזיינשטט. בתו דוריס הצליחה לקבל ממנו אות אחרון בכרטיס מודפס שנשלח מהמחנה ומאשר כי פשיברם קיבל ממנה את החבילה ששלחה אליו. ב-20 במאי 1944 הנס פשיברם מת מתשישות ורעב בגטו טרזיינשטט. אשתו אליזבט התאבדה למחרת בבליעת רעל.
במהלך הקרב לשחרור וינה על ידי הצבא האדום הוצת בנין הוויוואריום ונהרס, ככל הנראה על ידי האס.אס. שהתבצרו בו. כל ציוד המחקר והחיות שעדיין נותרו במקום הושמדו.
במשך עשרות השנים שלאחר המלחמה נשכח הנס פשיברם למרות תרומתו העצומה למדע באוסטריה וברחבי העולם. חלק מרודפיו הנאצים שבו לאקדמיה מיד לאחר המלחמה והמשיכו בקריירה מדעית. הפרופסור הנאצי פריץ קנול חזר לאוניברסיטה כבר בשנת 1947 ופרסם שני כרכים אודות החוקרים הגדולים באוסטריה תוך התעלמות מוחלטת מפשיברם ומפעלו. רק בשנת 2015 נאותה אוניברסיטת וינה להציב פרוטומה של הנס פשיברם באולם הכניסה המרכזי של המוסד.
שו שה-צ'אנג
שׂוּ שׁה-צַ'אנְג (במנדרינית: 徐世昌; 13 בספטמבר 1855 – 5 ביוני 1939) היה מדינאי סיני, אשר שירת בתור נשיא הרפובליקה הסינית בין השנים 1918–1922 במסגרת ממשלת בייאנג בתוך תקופת המצביאים. שלטונו כנשיא היה היחידי בתקופת המצביאים של אדם אשר מקורו מרקע אזרחי ולא מרקע צבאי.
ביוגרפיה.
אימפריה.
שו נולד למעמד הגבוה בהיררכיה המעמדית של שושלת צ'ינג בשנת 1855 במהלך אירועי מרד טאיפינג. מעמדו קישר אותו ישירות אל הפוליטיקה הקיסרית ובשנת 1885 עבר בהצלחה את הכשרתו כיועץ קיסרי.
שו היה שמרן אך הבין את הצורך ברפורמות ומודרניזציה ותמך ברפורמת מאה הימים שביצע גואנג סו, קיסר סין ואשר נעצרה בידי צה שי, הקיסרית האלמנה של סין, והעוצרת בפועל. לאחר מותה של צה שי ועליית פויי בן השנתיים להיות קיסר סין החל ניסיון להביא לרפורמה ומודרניזציה במהירות האפשרית. יי-קואנג, נסיך צ'ינג הקים קבינט ראשון ושו הוסדר בראשו של הקבינט תחת התואר של 'השר הראשון'.
רפובליקה.
עם מהפכת שינהאי ועליית הרפובליקה הסינית שו הורד מדרגותיו תחילה אך מאוחר יותר תחת יואן שה-קאי, חבר ילדותו, הפך שו במסגרת ממשלת בייאנג לראש ממשלת הרפובליקה הסינית במשך שתי קדנציות.
עם מותו של יואן שה-קאי וחלוקת סין לתקופת המצביאים שו הושם כנשיא הרפובליקה הסינית בבייג'ינג תחת השפעתו של דואן צ'ירוי.
דמותו הנייטרלית תרמה להתמשכות נשיאותו אשר בתוכה הביע את אמונתו כי הקיסרות הסינית לבסוף תשוב, על כן החל להכין את פויי לקראת הפיכה עתידית שלו להיות קיסר סין מחדש, במסגרת הכנות אלה, מינה שו את רג'ינלד ג'ונסון למורו הפרטי של פויי לשפה האנגלית.
לאחר נפילת השפעתה של קליקת אנחווי תחת דואן צ'ירוי, שו ירד מהקריירה הפוליטית, פרש לחיים אזרחיים ולבסוף נפטר בשנת 1938, בטיינג'ין, דאז שטח כיבוש של האימפריה היפנית בתקופת מלחמת סין–יפן השנייה.
גליה הילי פסטרנק
גליה הילי פסטרנק (נולדה ב-28 באוקטובר 1977) היא אמנית ישראלית. בעבודותיה מתמקדת פסטרנק בציור, רישום וכתיבה, והן מגוללות סיפורים ביוגרפים ודמיוניים על חייה כאמנית, אם, אשה, בת, תלמידה ומורה. היא מציירת בסגנון פיגורטיבי צבעוני, אקזוטי, המפלרטט עם תנועות ודמויות מתולדות האמנות שהשפיעו עליה. היא מגלמת על פי רוב את הגיבורה הראשית בעבודותיה, כדמות העוברת מסעות חניכה, גילוי, השמדה עצמית ולידה מחדש, תוך התפעמות מיופיו של העולם וחורבנו.
ביוגרפיה.
פסטרנק נולדה וגדלה בתל אביב, בתם של יהושע פסטרנק, נגן טרומבון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, ואביבה פסטרנק, ציירת ומורה לציור. פסטרנק היא נכדתה של רחל אהרונובה, אמנית קרמיקה ילידת בולגריה שיצרה בבית המלאכה קדר ובבית המלאכה של המשפחה, שנשא את שמה.
פסטרנק היא בוגרת תיכון ויצו צרפת לאמנות בתל אביב. לאחר שירות כקצינת ביטחון שדה בחיל המודיעין בקריה נסעה ללמוד ציור ורישום בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפאריס. לאחר לימודיה בפאריס עברה לירושלים וסיימה תואר ראשון (2001–2005) באמנות בהצטיינות בבצלאל. במהלך לימודיה נסעה פסטרנק ללמוד פיסול בבית הספר סלייד לאמנות יפה בלונדון במסגרת חילופי סטודנטים (2003). לאחר שסיימה תואר ראשון המשיכה ללימודי תואר שני בבצלאל בתל אביב (2005–2007).
פסטרנק מלמדת ציור ורישום במוסדות להשכלה גבוהה ובתי ספר. בין היתר לימדה במכללת מנשר, בשלוחה החרדית של בצלאל, בתיכון תלמה ילין ובבית הספר לאמנויות בתל אביב. כמו כן מלמדת ציור ורישום בסטודיו שלה בגבעתיים.
כיום היא חיה ועובדת בגבעתיים, נשואה לדני סגל ואם לשלושה.
תערוכות.
פסטרנק החלה להציג בתערוכות יחידה וקבוצתיות מיד עם סיום לימודי התואר הראשון.
משטרה (סרט)