המחלקה הראשונה ללימודי פרפורמנס נוסדה באוניברסיטת ניו יורק על ידי הפרופסורים ריצ'רד שכנר, מייקל קירבי (Michael Kirby) וברוקס מקנמרה (Brooks McNamara) בשנת 1979. מאז התחום המשיך להתפתח, וכיום אוניברסיטאות רבות ברחבי העולם מציעות לימודי תארים שונים בנושאים אלו. חלק מהאוניברסיטאות המפורסמות ברחבי העולם המציעות לימודי פרפורמנס הן: אוניברסיטת אבריסטווית' (Aberystwyth) בווילס, אוניברסיטת רוהמפטון (University of Roehampton) ואוניברסיטת ריצ'מונד בלונדון, אוניברסיטת רוסקילדה (Roskilde) בדנמרק, אוניברסיטת המבורג בגרמניה, אוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו (Jawaharlal Nehru University, Delhi) בהודו, אוניברסיטת סידני באוסטרליה והאוניברסיטה הפדרלית של גויאש (Federal University of Goiás) בברזיל.
ולדימיר פוזנר
ולדימיר ולדימרוביץ’ פוזנר (בצרפתית: Vladimir Vladimirovitch Pozner, ברוסית: Владимир Владимирович Познер; בלידתו נקרא בשם "ולדימיר ז'רלד דמיטרי דיובואה-ניבואייה", ברוסית: Влади́мир Жера́льд Дми́трий Дюбуа́-Нибуайе́) הוא עיתונאי ואיש תקשורת סובייטי-רוסי ואמריקאי, יליד צרפת ממוצא יהודי, מנחה התוכנית "פוזנר" בערוץ הפדרלי הראשון של רוסיה, בעקבותה זכה לכינוי "לארי קינג הרוסי". בין השנים 1994–2008 כיהן כנשיא האקדמיה הרוסית לטלוויזיה.
הוא דובר רוסית, צרפתית ואנגלית שוטפת.
ביוגרפיה.
פוזנר נולד בצרפת למהגר רוסי-יהודי ולדימיר אלכסנדרוביץ’ פוזנר שהיגר לצרפת ב-1922 וז’רלדין לוטן – צרפתייה-קתולית. הוא נטבל לנצרות בקתדרלת נוטרדאם, אך הוריו נישאו רק בהיותו בן 5. מכיוון שאביו ביכר חיי הוללות, בגיל 3 אימו היגרה עימו לארצות הברית היכן שהתגוררו אימה ואחותה, שם הועסקה בתור עורכת סרטי וידאו במדור הצרפתי של אולפני פרמאונט. כעבור 5 שנים, ב-1939, אביו הועסק אז בחברת ההפקה Metro Goldwyn Mayer השיב את אשתו ובנו – ולדימיר, בחזרה לצרפת, אולם בעקבות פלישתה של גרמניה הנאצית לצרפת ב-1940, משפחתו הפליגה לארצות הברית היכן שב-1945 נולד אחיו - פבל פוזנר. עם סיפוחה של ליטא, היכן שהתגורר סבו של פוזנר, לברית המועצות ב-1940 אביו קיבל דרכון סובייטי. אביו היה פטריוט סובייטי להוט; החל מ-1943 בהיותו ראש צוות במדור דוברי-רוסית באגף הקולנוע של USDOD פעל בשירות המודיעין הסובייטי והדליף מידע מסווג בשל מניעיו האידאולוגיים. ב-1948 משפחתו היגרה למזרח גרמניה בגין התחקות שירותי ה-FBI אחר אביו ועל רקע עידן המקארתיזם. ולדימיר אלכסנדרוביץ’ חלם לשוב ולחיות בברית המועצות וב-1952 שב אליה עם משפחתו; הם השתכנו במוסקבה.
על אף שאמו צרפתייה ואביו התנער מיהדותו, הוזכר לפוזנר כי הוא ממוצא יהודי - כך למשל, התקבלותו לאוניברסיטת מוסקבה העלתה חרס בשל מוצאו, אך בזכות קשריו של אביו עם ה-ק.ג.ב., ב-1953 הוא החל את לימודיו בפקולטה לביולוגיה.
קריירה.
לאחר סיום לימודיו פוזנר ניסה כוחו בתרגום השירה האנגלית והועסק אצל משורר הילדים – סמואיל מרשק, בתור מזכירו הספרותי; הוא השיב באנגלית ובצרפתית על מכתבי-פנייה שהופנו למרשק.
ב-1961 התקבל לסוכנות התקשורת "נובוסטי" בתור עורכו של העיתון Soviet Life שהופץ לצורכי תעמולה בחו"ל. ב-1967 הועסק בביטאון "ספוטניק". באותה השנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בין השנים 1970-1985 הועסק בארגון הטלוויזיה הממשלתית של ברית המועצות בתור פרשן באנגלית בשידורי רדיו שכוונו לארצות הברית ולאנגליה; באותה העת הופיע פוזנר ברשת הטלוויזיה האמריקאית ABC בתוכנית Nightline. לתהילתו בקרב הקהל הסובייטי זכה בזכות הנחיית התוכנית "גשר טלוויזיוני: לנינגרד-סיאטל" עם פיל דונאיו ששודרה בעידן הפרסטרויקה. התוכנית הנ"ל התנהלה על ידי ועידת וידאו וכללה מדגם מייצג הן של אזרחי ברית המועצות והן של אזרחי ארצות הברית. במסגרתה דנו בענייני טאבו, כגון פלישתה של ברית המועצות לאפגניסטן. בין 1991-1997 הועסק בערוץ CNBC בתוכנית Pozner&amp;Donahue, אך בגין מינויי מנהל חדש שהתערב בתוכן התוכנית בניגוד להשקפותיו של פוזנר, פוטר מן הערוץ.
מ-2008 החל לשתף פעולה עם איוון אורגנט בהגשת סרטי-מסע בערוץ הראשון ברוסיה. פוזנר הוא אחד מבכירי אנשי-התקשורת ברוסיה ומנחה את תוכנית הראיונות "פוזנר" בערוץ הראשון של רוסיה, במסגרתה התראיינו בנימין נתניהו, הילרי קלינטון, דמיטרי מדבדב, אמנים ובכירי המדינאים. הוא השתתף בצילומי סדרת התעודה "העולם אחרי" אודות השלכות מגפת הקורונה ברוסיה.
ביולי 2021 הצטרף לסגל ערוץ הספורט Match TV להגשת סדרת התעודה "אגדות האגרוף".
בית הספר פוזנר לטלוויזיה.
בשנת 1997 הוא חנך במוסקבה את בית הספר לאמנויות הטלוויזיה. למנהלת בית הספר מונתה אשתו השנייה של פוזנר, יקטרינה אורלובה.
פוזנר מגדיר את עצמו כאתאיסט. הוא מגנה את הנצרות האורתודוקסית על אי-זכייתה בעידן התחיה. לפי טענותיו נקרו בדרכו כמרים כסילים שאינם בקיאים בברית החדשה. את הנצרות הוא מדמה עם מרקסיזם – שתי תורות נהדרות לדידו, אך מיישמיה (המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והשדרה הרוחנית) לוקים בחסר.
סרטיו.
כמעט בכל סרטי הטלוויזיה שהפיק, הוא שיתף פעולה עם איוואן אורגנט.
אנדרס לונדין
אנדרס לונדין (בשוודית: Anders Lundin; נולד ב-1958) הוא מנחה טלוויזיה וקומיקאי שוודי.
לונדין נולד בסטוקהולם, הוא עבד כמורה להיסטוריה וגאוגרפיה לפני שהחל ללמוד באקדמיה לדרמה.
ב-1987 הופיע לראשונה בסרט בקולנוע ולאחר מכן הנחה תוכנית לילדים בטלוויזיה.
ב-1997 החל להנחות את תוכנית המציאות Expedition: Robinson שעליה מבוססת התוכנית הישרדות.
ב-1999 הנחה את תחרות המלודיפסטיבלן ובשנה לאחר מכן הנחה את תחרות האירוויזיון שנערכה בשוודיה.
מ-2004 ועד 2010 הגיש את תוכנית המוזיקה "Allsång på Skansen".
פרנק ניליקינה
פרנק בראיין ניליקינה (בצרפתית: Frank Bryan Ntilikina; נולד ב-28 ביולי 1998) הוא כדורסלן צרפתי, המשחק בקבוצת דאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
נעורים.
ניליקינה נולד באיקסל שבמחוז בריסל בבלגיה, בן להורים מרואנדה. משפחתו עברה לשטרסבורג כשהיה בן שלוש.
קריירה מקצועית.
שטרסבורג IG.
ניליקינה החל לשחק כדורסל בגיל צעיר והיה חבר בקבוצת הנוער של שטרסבורג IG שזכתה באליפות צרפת ב-2015. בקיץ 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא לא שותף בדקות משמעותיות בשתי העונות הראשונות. בעונת 2016/2017 רשם ממוצע של 5.2 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק בליגה הצרפתית הראשונה, הקבוצה סיימה במקום השני לאחר הפסד בסדרת הגמר לאלאן שאלון. ניליקינה נבחר בתום העונה לשחקן הצעיר הטוב ביותר בליגה. הוא רשם ממוצע של 7.2 נקודות, 1.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים במשחקי הקבוצה במסגרת ליגת האלופות.
ניו יורק ניקס.
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר ניליקינה במקום השמיני, על ידי ניו יורק ניקס. לאורך ארבע עונותיו בקבוצה העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות, 2.7 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
דאלאס מאבריקס.
בספטמבר 2021 חתם ניליקינה על חוזה בדאלאס מאבריקס.
נבחרת צרפת.
מ-2014 חבר ניליקינה בנבחרות הצעירות של צרפת. הוא זכה עם הנבחרת במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 16 שנערכה בלטביה, בטורניר השיג 7.4 נקודות בממוצע למשחק. ב-2015 סיים עם הנבחרת עד גיל 18 במקום השישי באליפות אירופה שנערכה ביוון, בטורניר זה השיג ממוצע של 8.6 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק. ב-2016 זכה עם הנבחרת עד גיל 18 באליפות אירופה שנערכה בליטא, הוא נבחר ל-MVP של הטורניר לאחר שהשיג ממוצע של 15.2 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק.
ב-2019 סיים עם הנבחרת הבוגרת של צרפת במקום השלישי בגביע העולם שהתקיים בסין.
מריה תרזה, נסיכת סבויה (1803–1879)
מריה תרזה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Teresa di Savoia; 19 בספטמבר 1803 – 16 ביולי 1879), הייתה בתו של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה, ואשתו של קרלו השני, דוכס פארמה.
ביוגרפיה.
מריה תרזה נולדה ברומא ב-19 בספטמבר 1803, לויטוריו אמנואלה, דוכס אאוסטה, ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו ומריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה. מריה תרזה הוטבלה יחד עם אחותה התאומה מריה אנה, נסיכת סבויה על ידי האפיפיור פיוס השביעי, והורי אמה היו הסנדקים.
בילדותה שהתה מריה תרזה עם שאר משפחתה בסרדיניה, לשם ברחו בני המשפחה מפני נפוליאון. לאחר מפלת נפוליאון בשנת 1814, חזרו בני המשפחה לטורינו. מריה תרזה קיוותה להינשא לדודנה קרלו אלברטו, נסיך קריניאנו, אולם הוא התחתן בשנת 1817 עם מריה תרזה מאוסטריה, בתו של פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ב-5 בספטמבר 1820 התחתנה מריה תרזה עם קרלו, נסיך לוקה, ממנו נולדו לה שני ילדים. על אף היותם טיפוסים שונים לחלוטין, היחסים ביניהם היו מצוינים, ו"אם כי לא הייתה אהבה ביניהם, היה הרבה כבוד".
בשנת 1824 מתה חמותה מריה לואיסה, דוכסית לוקה, ובעלה עלה לשלטון במקומה כקרלו הראשון, דוכס לוקה. עד מהרה נזנחה מריה תרזה על ידי בעלה, שהיה עסוק בהרבה עניינים, והתקרבה יותר אל הדת. היחסים ביניהם שהיו קרירים מלכתחילה, התדרדרו במהירות עם הזמן, ולבסוף פרשה מריה תרזה מחצר האצולה, והפכה לנזירה בווילה שלה בפיאנור.