יחסי ספרד–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין ספרד וקוריאה הצפונית. קוריאה הצפונית פתחה שגרירות בספרד בשנת 2014, אם כי הוא לא מתנהל בעניינים קונסולריים שכן אין כיום אזרחים צפון קוריאנים בספרד. לספרד אין שגרירות בצפון קוריאה, אך שגרירותה בדרום קוריאה פועלת בנושאים הקשורים לאזרחים ספרדים שמתכוונים לנסוע לצפון קוריאה. בנוסף, משרד החוץ הספרדי ממליץ על רישום בשגרירות בסיאול, בהינתן האפשרות שהיחסים בין שתי הקוריאות, שכבר כעת עדינים, עשויים להחמיר בכל עת. לכן ספרד רואה בכל שטח צפון קוריאה אזור סיכון לאזרחים ספרדים הנוסעים למדינה זו.
כל הנושאים הקונסולריים הספרדיים בשטח צפון קוריאה מבוצעים על ידי השגרירות השוודית בפיונגיאנג, במסגרת הסכם דו צדדי שוודי-ספרדי.
יחסים דיפלומטיים.
ב־15 בדצמבר 2000 נתנה מועצת השרים אור ירוק לכינון יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה. ספרד מנהלת רשמית את היחסים הדיפלומטיים עם פיונגיאנג מאז 7 בפברואר 2001. היחסים נותבו מאז 2006 תחת הסמכה מרובה מצד שגרירות ספרד בסיאול ושגרירות צפון קוריאה בפריז. צפון קוריאה פתחה שגרירות משלה במדריד באוקטובר 2013.
ספרד תמכה והשתתפה בתוכנית הסיוע ההומניטרי לצפון קוריאה שפותחה על ידי האיחוד האירופי. בספטמבר 2007 היא גם תרמה להקל על הנזקים שנגרמו על ידי השיטפונות שהרסו את המדינה באוגוסט. הממשלה חתמה על הסכם עם הצלב האדום הספרדי להפניית סיוע באמצעות סוכנות זו שתעבוד ישירות עם הצלב האדום הצפון קוריאני ובפיקוחו של הצלב האדום הבינלאומי.
ב־11 בדצמבר 2001 ערך סגן שר החוץ, פאר נאם סאן, ביקור רשמי בספרד. סגן שר החוץ, קונג סוק-ונג, ביקר במדריד (25 באוקטובר 2013) במסגרת הפתיחה הרשמית של שגרירות תושב וקיים פגישות עם מזכיר המדינה לענייני חוץ בצפון אמריקה, אסיה והאוקיינוס השקט.
ב-19 בספטמבר 2017 דיווח שר החוץ הספרדי, אלפונסו דסטיס כי ספרד מתכוונת לגרש את שגריר צפון קוריאה בספרד, קים היוק צ'ול בגלל שיגור טילים לעבר יפן על ידי צפון קוריאה.
אלחנדרו קאו דה בנוס.
אלחנדרו קאו דה בנוס דה לס אי פרס (בקוריאנית: 알레한드로 까오 대 베 노스; טרגונה, ספרד, 1974) הוא פוליטיקאי ועיתונאי ספרדי, המוכר בעיקר בזכות היותו נציג התרבותי המערבי הראשון של קוריאה הצפונית ביחסים עם המערב, כך יש לו מקום של כבוד בצפון קוריאה. הוא נשיא התאחדות הידידות הקוריאנית (KFA) וממלא מקום קבוע של הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה מאז 1990. הוא ציר כבוד מיוחד של אותה מדינה וציר מיוחד של הוועדה ליחסי תרבות עם מדינות זרות. בצפון קוריאה הוא ידוע בשם 조선일 "Choseon-il" ('קוריאה היא אחת').
הוא מתגורר בספרד, שם הוא מבצע פונקציות ייצוג עבור צפון קוריאה.
שפרד אלונזו מאונט
שפרד אלונזו מאונט (באנגלית: Shepard Alonzo Mount; 17 ביולי 1804 - 18 בספטמבר 1868) היה צייר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו, אם כי עבד בכמה ז'אנרים. הוא היה אחיו הגדול של הצייר המפורסם והמוזיקאי, ויליאם סידני מאונט.
ביוגרפיה.
לאחר מותו המוקדם של אביו בשנת 1814, המשפחה עברה לסטוני ברוק. שם לימד אותו ג'יימס ברוסטר, יצרני כרכרות בניו הייבן. בשנת 1827 הוא הלך אחר החברה שעברה לניו יורק והצטרף לאחיו ויליאם והנרי, ששניהם למדו להיות ציירים. עד מהרה החליט ללכת בעקבותיהם ובילה שנתיים באקדמיה הלאומית לעיצוב, לאחר מכן החל להשתתף בתערוכות שם.
הוא וויליאם פתחו סטודיו בשנת 1829 והוא הפך לחבר באקדמיה בשנת 1833.
האולפן לא הצליח והם עברו להתגורר באתונה, פנסילבניה, אם כי שפרד חזר לניו יורק זמן לא רב אחר כך. שם הוא למד ציור דיוקן עם הנרי אינמן.
בשנת 1837 התחתן עם אליזבת המסטד אליוט, בתו של צייר הפורטרטים צ'ארלס לורינג אליוט.
בשנת 1841 הוא התיישב עם משפחתו בסטוני ברוק. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לאקדמאי באקדמיה הלאומית.
הוא העדיף לצייר נופים, אך המשיך כצייר פורטרטים לפרנס את משפחתו.
בתחילת שנות השישים של המאה ה-19, חייו השקטים יחסית קיבלו תפנית שלילית כאשר בתו הבכורה, רות, נפטרה משחפת. ובנו ויליאם, שגר במיסיסיפי, גויס לצבא הקונפדרציה. לאחר שנלכד ונכלא כמרגל, גייס מאונט את עזרתם של פרנסיס ביקנל קרפנטר ויליאם קלן בראיינט לעתירה לנשיא לינקולן לשחרורו. מאמץ זה הצליח בשנת 1864.
שפרד נפטר מכולרה בספטמבר 1868.
אחיו ויליאם נפטר גם הוא מכולרה, חודש לאחר מכן ובנו, ויליאם, נפטר מדלקת ריאות חודש לאחר מכן.
את עבודותיו ניתן לראות במוזיאון האמנות של דלאוור, במוזיאון המטרופוליטן, במכון דטרויט לאמנויות, בחברה ההיסטורית של ניו יורק ובבית הלבן.
הקיסרות הווייטנאמית
הקיסרות הווייטנאמית (בווייטנאמית: Đế quốc Việt) הייתה מדינה בובה של האימפריה היפנית ובת ברית לכוחות הציר בשלהי מלחמת העולם השנייה והורכבה מחלקים ששתייכו לפני כן להודו-סין הצרפתית. הקיסרות הווייטנאמית התקיימה בין ה-11 במרץ ועד ה-23 באוגוסט 1945. המדינה נשלטה כמונרכיה אבסולוטית, וקיסרה, באו דאי (Bảo Đại), היה למעשה כפוף אל הממשלה בטוקיו. מלבד הקיסר, שירת טראן טרונג-קים (Trần Trọng Kim) כראש ממשלה. הקיסרות נפלה עקב כניעת יפן וסיום מלחמת העולם השנייה. עם סוף המלחמה, עקב הדרישה לעצמאות, ותוך פחות משנה החלו אנשי וייטנאם במלחמת עצמאות מהשלטון הצרפתי במה שנודע כמלחמת הודו-סין הראשונה.
הנער שחלם לחזור
"הנער שחלם לחזור" הוא ספר לנוער מאת הסופרת יהודית קנה, הספר יצא לאור בשנת 1999 (הוצאת-דני ספרים).
הספר מתאר את החוויות של המספרת, כיצד היא ונער אתיופי ששמו תדסה תזזו נהיו חברים טובים מאוד, והקשיים בעלייה של תדסה לארץ ישראל.
תדסה נבחר להיות הנציג שיעלה לארץ ישראל כדי שישכיל, ויחזור ללמד את הכפר שלו את כל מי שילמד. כשתדסה תזזו מגיע לפנימיית נוף-השרון גורלו וגורל המספרת של הספר נירה נפגשים. הם הופכים לחברים קרובים מאוד. לאחר מספר שנים גדי (תדסה תזזו) החליט על דעת עצמו לחזור לאתיופיה כדי ללמד את הכפריים שם את כל מה שלמד בישראל על השפה, התרבות, התנ"ך וההיסטוריה כדי שיהודי אתיופיה יוכלו גם הם לעלות לארץ הקודש באחד הימים. אך, לרוע מזלו, באתיופיה עולה שלטון דיקטטורי נגד יהודי אתיופיה שבראשו עמד משטר קומוניסטי ולכן גדי נמצא בסכנת חיים ממשית, כי אם ימשיך בפעולותיו הציוניות, הוא ייתפס ויוצא להורג.
תקציר העלילה.
הספר פותח בדמות הראשית, בנירה, המספרת את סיפורה מנקודת מבטה. נירה עלתה לארץ עם הוריה מרומניה בשנת 1950 באניית "קונסטנצה". גדי עלה לארץ ללא הוריו כדי ללמוד את העברית, התרבות, התנ"ך וההיסטוריה היהודית כדי שבסופו של דבר הוא יוכל לחזור להעשיר את השכלת בני הכפר שלו באתיופיה. ביום ספורט אחד, קבוצה של ילדים שחומי עור אתיופים מהפנימייה הסמוכה מגיעים לפנימיית נוף-השרון. הם מצטרפים לפעילות ביום הספורט, ובקפטריה נירה פוגשת את תדסה תזזו, המכונה גדי. הם משוחחים רבות, למרות העברית הדלה של גדי והופכים לחברים קרובים מאוד.
לפני שגדי עוזב חזרה לאתיופיה כדי לעזור לכפרים היהודיים באתיופיה, הם הבטיחו זה לזה לשמור על קשר ביניהם למרות המרחק ביניהם. עם הזמן העברית של גדי השתפרה והחברות ביניהם התהדקה. יום אחד גדי הגיע להתארח בביתה של נירה לארוחה ערב. גדי סיפר על הכפר בו גר באתיופיה, על הטוקול, על הסיבה לעלייתו לישראל ועל שאיפתו לעזור לבני הכפר שלו להגיע לארץ ישראל, המתוארת כארץ הקודש, הבטוחה, הארץ שהובטחה באתיופיה.
לאחר מספר שנים, כשגדי כבר היה דובר עברית רהוטה, הוא נאלץ לעזוב את הארץ, כי הגיע זמנו להתחיל את מסעו באתיופיה, לעזור ליהודים ולהשכיל אותם. הם נפרדים, וגדי מבטיח לנירה שישמור איתה קשר באמצעות מכתבים רבים ככל שניתן, אך דבר זה אינו קורה. נירה מתחתנת ומביאה שלושה ילדים לעולם. ב-12 בספטמבר 1974 הקיסר היילה סילסי, שהיה בעד התנועה הציונית וניסה לעזור במה שיכול היה ליהודים, הודח מן השלטון בעקבות הפיכה צבאית קומוניסטית, וכל משפחתו נרצחה. בעקבות אירוע זה, יהודי אתיופיה נמצאו בסכנה. נירה שומעת על החדשות הנוראות ונוסעת לשדה התעופה בתקווה למצוא את גדי, אך תקוות אלה היו לשווא, במקום זאת היא החליטה לאמץ ילד אתיופי ששמו יוסף. יוסף מספר להם על פעולותיו של גדי באתיופיה, שהצליח להגשים את מטרתו. הוא לימד, חינך והעשיר את היהודים באתיופיה בכל מה שידע ולמד בארץ ישראל, ובגלל פעולות אלו הוא נרדף על ידי המשטר. מקום הימצאו אינו ידוע. לאחר שנה התגלה שגדי ברח ארצה, שהסוכנות האמריקנית הצילה אותו מבית הסוהר בו היה כלוא שנים. למרות העינויים הקשים ורגליו השבורות, הוא שרד.
נירה נלהבה מאוד מהחדשות האלו ומיד נסעה עם משפחתה לבקר אותו בפרדס-חנה לקראוון שבו התגורר גדי עם אשתו ומשפחתו. בזמן שהמשפחות נפגשו זו עם זו והילדים שיחקו, נירה וגדי שוחחו על כל מה שקרה בחייהם, והקשר שלהם מתחדש, בסוף היום הם נפרדים זה מזה וממשיכים בחייהם. המעגל נסגר וחייהם מתחילים מחדש.
פרשנות הספר.
הנער שחלם לחזור מלמד את הקורא ערך חשוב מאוד בחיים. הספר מראה שהכל אפשרי, גם אם המצב בחיים לא קל, יש תמיד דרך להתמודד איתו. נער אתיופי, שלא ידע עברית ולא ידע אף אדם כשהוא עלה לארץ, הצליח ללמוד לקרוא ולכתוב עברית, ליצור קשרים עם אנשים זרים, הצליח ללמוד נושאים כלליים, ואפילו חזר לארץ מולדתו כדי להגשים את מטרתו למרות הקשיים באתיופיה. בנוסף, גם אחרי שנלכד בשבי ועונה קשות, הוא שרד והצליח לברוח חזרה לארץ. החיים הם לא קלים כלל, עובדה זו היא לא לוויכוח, אך אי אפשר לוותר על משהו, בלי לנסות לעשות אותו במאמץ מלא ורצון.