ויקטור פוגצ'יוב, שהטיס גם את אב הטיפוס השני של המטוס Su-27K, היה לטייס הרוסי הראשון שנחת באופן רשמי על נושאת מטוסים ב-1 בנובמבר 1989. נמצא שמגיני הסילון של נושאת המטוסים היו קרובים מדי למנועי המטוס כאשר הוצבו בזווית של שישים מעלות, ועל כן הוחלט להטותם בזווית של 45 מעלות. עם זאת, כאשר המטוס הוצב לפניהם במשך יותר משש שניות, צינורות המים המגנים התפוצצו. הטייס, פוגצ'יוב, הוריד את עוצמת הדחף של המנועים, ובטעות גרם לכך שהמעצורים (בלוקים המונעים מהמטוס להאיץ) זזו ומטוס הקרב המשיך להתקדם על גבי נושאת המטוסים. המטוס נעצר במהרה ופוגצ'יוב המריא לאחר מכן ללא מגיני סילון וללא מעצורים. מאז אותה תקרית, מסוקי חילוץ והצלה מדגם קמוב Ka-27 ליוו את נושאת המטוסים למקרה של תאונה.
במהלך תקופה של טיסות ניסוי נוספות שנמשכו שלושה שבועות, בוצעו 227 גיחות ו-35 נחיתות על גבי סיפון נושאת המטוסים. נערכו בדיקות נוספות לאבחון יכולתו של המטוס באוויר, וב-26 בספטמבר 1991 טייסי הצי הרוסי החלו לבדוק את ה-Su-27K. רק בשנת 1994, המטוס עבר את כל הבדיקות והמבחנים וקיבל אישור רשמי להיכנס לשורות חיל האוויר הרוסי והצי. בין השנים 1990-1991, שבעה דגמי ייצור של המטוס נפסלו.
פיתוחים נוספים.
מטוס הסוחוי-33 הראשון מבין שני דגמים, מדגם Su-33UB הדו-מושבי, ביצע את טיסת הבכורה שלו באפריל 1999. מטוס זה הוטס על ידי ויקטור פוגצ'יוב וסרגיי מלניקוב במשך כארבעים דקות בקרבת נמל התעופה רמנסקוי. המטוס תוכנן להיות מטוס אימונים, אך בעל פוטנציאל למלא תפקידים נוספים. המטוס זכה למגוון שיפורים שכללו שלדה משודרגת וכן כנפיים ומאזני טיסה גדולים יותר.
בשנת 2010, סוחוי החלה לפתח גרסה משודרגת של המטוס וטיסות ניסוי החלו באוקטובר 2010. גרסה מודרנית זו של הסוחוי-33 באה לתת מענה למקבילתה בחיל האוויר הסיני, וכן כדי למשוך הזמנות מהצי הרוסי. בין השיפורים נכללו מנועים חזקים יותר שיכולים לספק 132 קילו ניוטון דחף (מדגם AL-31-F-M1) ויכולת נשיאת חימוש גדולה יותר. עם זאת, סוחוי לא יכלה לשפר את המכ"ם ואת מערכות הנשק בזמנו בשל מגבלות תקציב. לפי ריצ'רד פישר (כתב צבאי), הועלתה השערה שהחברה תשדרג פעם נוספת את המטוס ושהמטוסים שיצאו מפס ייצור זה יכללו מכ"ם מערך מופע, הנעה וקטורית וטילים ארוכי טווח נגד ספינות.
K-8 (ברוסית: "проекта 627А "Кит; פרויקט 627A "קיט") הייתה צוללת גרעינית מסדרת נובמבר של הצי הצפוני אשר טבעה ב-12 באפריל 1970 במפרץ ביסקאיה, כשעל סיפונה כלי הנשק הגרעיניים שלה. שרפה שפרצה ב-8 באפריל נטרלה את הצוללת והיא נגררה בים סוער. 52 אנשי צוות נהרגו בניסיון להציל את כלי השיט מטביעה.
תאונות.
1960 - אובדן נוזל קירור.
ב-13 באוקטובר 1960, במהלך פעילות בים ברנץ, התרחשה פריצה בצינור גנרטור הקיטור וכתוצאה מכך אבד נוזל קירור. בעוד הצוות פעל לאספקת חירום של מי קירור לכור במטרה למנוע התכה של הכור, דלפו כמויות גדולות של גז רדיואקטיבי וזיהמו את כלי השיט. רמת הרדיואקטיביות לא הייתה ידועה מכיוון שציוד המדידה לא היה מסוגל למדוד בקנה מידה כה גדול. שלושה מאנשי הצוות סבלו מנזקי קרינה הנראים לעין, ורבים מאנשי הצוות נחשפו לרמות קרינה של עד 2 Sv.
1970 - השרפה במפרץ ביסקאיה.
במהלך תרגיל צבאי ימי גדול שנערך ב-8 באפריל 1970 סבלה K-8 משריפות בשני מדורים בו זמנית. השרפה התפשטה במערכת האוורור בעקבות קצר חשמלי במדורים 3 ו-7, בזמן שהצוללת הייתה בעומק 120 מטרים. שני הכורים הגרעיניים כובו.
הקפטן הורה לכל הצוות לנטוש את הצוללת אך ביטל את הפקודה ברגע שהגיעה גוררת. 52 אנשי צוות, כולל הקפטן סוולוד בסינוב עלו בחזרה על הצוללת שנגררה, אך זו טבעה בים הסוער בזמן שנגררה במפרץ ביסקאיה שבאוקיינוס האטלנטי. היה זה האובדן הראשון של צוללת גרעינית סובייטית. 8 אנשי צוות כבר נהרגו בעקבות נעילת מדורים מסוימים למניעת ההצפה והתפשטות האש. כל אנשי הצוות שעלו בחזרה נהרגו כתוצאה מהרעלת פחמן דו-חמצני והצפות במהלך 80 השעות בהן שהתה במזג אוויר סוער. 73 אנשי צוות שרדו. K-8 טבעה ושקעה לעומק 4,680 מטרים, כאשר מתוך 24 הטורפדו שהיו על סיפונה ארבעה נשאו ראשי נפץ גרעיניים.
סקייטבורד חשמלי
זאב פל
זאב פל (14 באוגוסט 1914 - 12 בנובמבר 2014) היה מהנדס מכונות ישראלי בתעשיית אבן וסיד אשר תכנן רבים ממחצבותיה. הצוות שבראשותו זכה ב-1974 בפרס קפלן על תכנון וביצוע מחצבת אבן וסיד בשפרעם.
חייו בפולין לפני מלחמת העולם השנייה.
פל נולד ב-14 באוגוסט 1914 בעיירה טורקה שעדיין הייתה באימפריה האוסטרו הונגרית. פל היה יתום מאב מגיל צעיר ואת ילדותו עשה בעיירה שהייתה אז חלק מפולין, פל היה ציוני מנעוריו והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. יחד עם חבריו יסד את הסניף המקומי של תנועת החלוצים גורדוניה ובמסגרתה בילה שנה "בהכשרה" לעליה לישראל. בשנת 1932 סיים פל את לימודי התיכון ופנה ללימודי משפטים. לאחר שנה עבר ללימודי הנדסה וסיים בשנת 1937 את לימודיו בפוליטכניק בקרקוב כמהנדס מכונות.
מלחמת העולם השנייה.
פל הספיק לעבוד כמהנדס בקרקוב רק זמן קצר. ב-31 באוגוסט 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה, פל ברח מקראקוב לחלק של אוקראינה שנכבש בידי הרוסים ובמשך כשנתיים עבד בלבוב כמהנדס עבור פרויקטים של הצבא הסובייטי. ב 22 ביוני 1941 עם פלישת הגרמנים לאוקראינה וקריסת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, גויס פל לצבא האדום שנסוג מזרחה תוך כדי לחימה כושלת מול הגרמנים. הנסיגה נעצרה לתקופה מסוימת על גדות נהר דנייפר אולם באוקטובר 1941 הצליחו הגרמנים לחצות את הנהר והצבא האדום שוב נסוג. פל השתתף בקרבות קשים בחזית הדרום מזרחית ובין השאר בלבוב, רובנו, ויניצה, קריבוי רוג, זפוריז'יה, מריאופול ורוסטוב על הדון. בינואר 1942 הועברה היחידה שלו לסברדלובסק (היום יקטרינבורג) שבמרכז רוסיה ובאפריל באותה שנה הוא הוצב בסיביר במחוז קורגן שהיה מרכז לתעשיות הצבאיות שהועברו מהמערב, שם עבד עד סוף המלחמה כמהנדס.
אחרי המלחמה.
בדצמבר 1945 קבל פל חופשה ונסע הביתה לטורקה שם גילה שכל משפחתו הושמדה בידי האוקראינים והגרמנים. פל החליט להגיע לישראל, החל במסע מערבה ובאוקטובר 1946 הפליג לישראל באוניית המעפילים לטרון. האניה נתפסה בידי האנגלים ונוסעיה בילו מספר חודשים במעצר בקפריסין, באוקטובר 1947 לאחר שהייה של חודש במחנה מעפילים עתלית, הוא קבל אישור עליה ושוחרר לחיים בישראל.
מלחמת השחרור.
ביוני 1947 קבל פל עבודה בחברת אבן וסיד ובשנים 1947–1948 הספיק להוביל את הקמת מחצבת השיש בחפציבה, מפעל הסיד בשפיה ומחצבת בנימינה. ב -21 במרץ 1948 לקח יום חופשה וכך ניצל מפיצוץ מכונית תופת מול משרדי "סולל-בונה" ברחוב הנמל בחיפה. באפריל 1948 גויס לצה"ל ושרת כלוחם ביחידת הג'יפים של חיות הנגב במסגרת גדוד 9 של חטיבת הנגב. פל השתתף בקרבות על משטרת נגבה (עיראק סוידאן) ובקרבות נוספים בנגב.
עבודתו באבן וסיד.
ב 1949 שוחרר פל מהצבא וחזר לעבודתו באבן וסיד. תנופת הבניה במדינה הצעירה דרשה חומרי גלם רבים שאותם התקשתה אבן וסיד לספק ממחצבותיה המיושנות. במימון כספי השילומים מגרמניה, הוביל פל את חידוש הציוד והפיכתם של מפעלי אבן וסיד למפעלים מודרניים שיכלו לעמוד במשימה. בשנות ה-50 נבנו וחודשו מחצבת ברניקי בטבריה, מחצבת אשלים, מפעל השיש במפרץ חיפה, מפעל השיש בקסטל ומחצבת עין חרוד.
בשנות ה-60 תכנן פל את בנייתן של מחצבות ומפעלים מודרניים: בשפיה הוקמו תנורי סיד חדישים, מחצבת 4.5 ליד חיפה הורחבה והוקמו מחצבות נצרת, גולני, ק"מ 19 בנגב, חצור ומפעל הגבס במכתש רמון. הקצבת המטבע הזר באותן שנים הגבילה קניית מכונות בחו"ל ולכן מרבית המגרסות, הנפות והמסועים נבנו בתכנון ובביצוע עצמי בבתי המלאכה של החברה.
שנות ה-70 הביאו חידושים טכנולוגיים. המפעלים שבנו פל וחבריו באותן שנים הצטיינו באוטומציה ומיכון שבהם שולב ידע שנרכש בחו"ל עם שיפורים מקומיים. בשנים אלה נבנו בין השאר מחצבות שפרעם, רביבים וצאלים. בסוף אותו עשור הוביל פל את בנייתם של עשרות מפעלי בטון מובא ומפעלי אספלט לריבוד כבישים. בשנת 1974 זכה פל לקבל את פרס קפלן על תכנון וביצוע מחצבת שפרעם.
פל המשיך לעבוד בחברה גם בשנות ה-80 עד הגיעו לגיל 75. החדשנות וההתלהבות שלו לא שככו למרות גילו, והמפעלים שבנה באותן שנים: מחצבת מודיעין, דרגות ותנורי סיד חדשים בשפיה הצטיינו גם הם בחדשנות.
הפרויקט האחרון שהשתתף בו היה שחזור אתר מחצבת חפציבה שנפתחה לקהל בשנת 2009 על ידי המועצה לשימור אתרים. למרות שהיה כבר בשנות התשעים שלו, שימש כיועץ לצוות השחזור.
חייו האישיים.
פל היה נשוי לצביה משנת 1950 ועד למותה ב-2011. נפטר בחיפה בגיל מאה ב-12 בנובמבר 2014 והשאיר אחריו בן, בת וארבעה נכדים.
פאביו בוריני
פאביו בוריני (נולד ב-29 במרץ 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בפתיח קארגומרוק בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים.