שבו נולד בבאר שבע והיה אחד מהכוכבים הבולטים של להקת צעירי תל אביב וכיכב בסדרת הנעורים "החופש האחרון" ששודרה בערוץ הראשון. שירת בלהקת הנח"ל בצה"ל. הוא משמש חבר וסולן בלהקת "מבית היוצר של המהפכה". אורן בוגר הסטודיו של רות דייכס. בין היתר שיחק בתיאטרון חיפה, הוא אף זכה בפרס התיאטרון לשנת 2001-2000 על התפקיד בהצגה "כובע מלא גשם". בנוסף, שיחק גם בהצגות נוספות בתיאטרון חיפה, כמו "שידוך משמיים", "הנכד" ו-"כשאת אומרת לא". בתיאטרון הפרינג' בהצגות "היידי בת זונה" ו"הם יגיעו מחר". הוא שיחק גם בתיאטרון הסימטה בהצגה "ווקמן" ובהצגות ילדים רבות. בקולנוע הוא שיחק תפקיד ראשי בסרט "צומת וולקן" והיה מועמד לפרס אופיר על תפקידו בסרט זה. בטלוויזיה השתתף בסדרות רבות, ביניהן: "ילדות רעות", "אהבה מעבר לפינה" (עונה שלישית), "זהו זה!", "שבתות וחגים", "רמת אביב גימל", "הדיפלומטים", "רוק שואו", "אחד העם 101", "סטרייט ולעניין" ו-"הערב בפריים טיים" (יס).
בשנת 2006 גילם את עצמו בתפקיד אורח בטלנובלה השיר שלנו יחד עם אשתו
אורן שבו נשוי לשחקנית ענת מגן ואב לשלושה בנים. מתגורר ברמת השרון.
מוסא אל-כאזם
האימאם מוסא בן ג'עפר אל-כאזם (בערבית: موسى بن جعفر الكاظم; תעתיק מדויק: מוסא בן ג'עפר אלכאט'ם; 10 בנובמבר 745 באל-מדינה - 4 בספטמבר 799 בבגדאד) היה האימאם השביעי על פי אמונת הזרם המרכזי של השיעים התריסריים, ולפיכך, על פי השקפתם, יורש ישיר של הנביא מוחמד. הוא כיהן כאימאם כ-35 שנים, מגיל 21.
אל-כאזם נולד בתקופת מאבקי הכוח בין בית אומיה לבית עבאס. הוא היה רק בן ארבע, כשאבו אל-עבאס א-ספאח הפך לח'ליף העבאסי הראשון. מוסא לא היה בנו הבכור של אביו, ג'עפר א-צאדק, שהיה האימאם השישי על פי השיעה. דבר זה יצר מאבקי ירושה, והנהגתו לא הייתה מוסכמת על כל השיעים. לאחר הירצחו של אביו בתקופת שלטונו של הח'ליף אל-מנסור החליטו מרבית השיעים כי מוסא אל-כאזם יירש את אביו כאימאם. קבוצות אחרות (האיסמאעיליה) ראו באסמאעיל אבן ג'עפר, הבן הבכור, יורש ואימאם.
תחת שלטונו של הארון א-רשיד הוא נכלא, ולאחר מספר שנים בכלא, לטענת השיעים, הוא הורעל (בדומה לשאר האימאמים השיעים). הוא נקבר לצד נכדו, מאוחר יותר האימאם מֻחמד א-תקי, בכאזמיה, אשר מהווה כיום שכונה צפונית בבגדאד.
מוסא אלכאטם
מוסא אלקאטם
מוסא אלקטם
קומות קרקע ומטה
קומות קרקע ומטה הוא אלבומה הראשון של להקת סאבווי סאקרס, אשר יצא בשנת 1994.
האלבום אופיין בצליל רוק "מלוכלך" עם השפעות של גראנג' ופאנק. השירים היו קצרים ומילותיהם מתמקדות באלימות, בכעס ובמחאה אנטי-ממסדית. האלבום כולו מאופיין באווירה ניהיליסטית, הן בצליל והן בטקסט. מתוך האלבום יצאו לרדיו השירים "רוצח", "אני לא שומע" ו"את נוסעת" והשיר "חרא מדינה" זכה לפופולריות במועדונים ולהכרה מאוחרת כג'ינגל תוכנית הרדיו "זהבי עצבני". השיר "אין לי אדמה" זכה לקליפ בבימויו של שלומי ברכה. גם לשיר "אני לא שומע" נוצר קליפ שביים יואב רודה. האלבום נתקל בהתעלמות גורפת מצד כלי התקשורת והקהל הרחב, ונמכר במאות בודדות של עותקים.
ויליאם מאורנז'
כלל הסנדביץ'
משימות מעבורות חלל
אבק מלאכים
אנג'ל דסט
אנג'ל דאסט
חוזה לואיס רודריגס ספאטרו
פג'ר (רקטה)
פג'ר (בפרסית: فجر, שפירושו "שחר") היא רקטה ארטילרית תוצרת איראן המיוצרת על ידי ארגון תעשיות החלל והאוויר של איראן. הרקטה יוצרה החל מ-1991 בסיוע קוריאה הצפונית ולפי דיווחים גם בסיועה של סין. רקטות מסוג זה הועברו על ידי איראן לחזבאללה ולחמאס. מוכרים שני דגמים של הרקטה הארטילרית פג'ר:
את משגרי הרקטות ניתן להציב גם על כלי רכב, והירי מתבצע בקצב של 4 עד 8 שניות, עובדה שמקלה על חוליות הירי לשגר ולברוח במהירות. ישנם דיווחים לפיהם ניסתה איראן ראש קרבי כימי עבור הפג'ר 5. כמו כן, פותחה גרסה של פג'ר 5 בעלת טווח ארוך יותר ומבוססת הנעה דו-שלבית, שלא ברורה מידת מבצעיותה.
מפרט טכני.
הראש הקרבי של רקטת פג'ר 3 אינו מכיל רסס נגד אדם (כדוריות מתכת או רסיסים בצורה גאומטרית שונה), אולם עקב משקלו הרב הוא מסוגל לגרום לנזק ניכר, בעיקר למבנים.
שימוש מבצעי בסכסוך הערבי-ישראלי.
איראן חימשה ברקטות אלו את ארגון הטרור השיעי חזבאללה ואת ארגון טרור החמאס כדי ליצור מאזן אימה כנגד ישראל. חזבאללה הצטייד במספר לא ידוע של משגרים ניידים המסוגלים לשגר לעומק ישראל.
רקטות פג'ר 3 נורו אל ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, ופרסום רשמי ראשון לכך ניתן בתאריך 24 ביולי 2006, עת הוצגו חלקי רקטות אלה לעיתונאים. בניגוד למדווח בכלי תקשורת רבים, הפגיעה הקטלנית במוסך הרכבת בחיפה (8 הרוגים), לא נגרמה על ידי פג'ר 3, אלא על ידי רקטה בקוטר 220 מ"מ מתוצרת סוריה.
ביום השלישי למלחמת לבנון השנייה בוצעה מתקפה אווירית מוצלחת אשר כונתה "ליל הפאג'רים", בה הושמד חלק גדול ממערך רקטות הפג'ר. היא התאפשרה הודות למודיעין איכותי ומדויק בדבר פריסת רקטות הפג'ר במבנים בדרום לבנון. התקפה זו הביאה לתחושה אופטימית בצמרת צה"ל. ולאמונה (שהתבדתה בדיעבד) כי חיל האוויר לבדו יוכל להכריע את המערכה ובכך יימנעו הסיכון והאבדות הכרוכות בהכנסת כוחות קרקעיים לאדמת לבנון לשם השמדת הרקטות.
ב-28 ביולי נורו לאזור עפולה רקטות אותן כינה חזבאללה בשם "ח'ייבר 1" כדי לרמוז על ההקשר ההיסטורי, בו מוחמד השמיד והכניע את יהודי ח'ייבר בקרב ח'ייבר. התקשורת דיווחה שמדובר ברקטות פג'ר 5, אבל תא"ל אלון פרידמן, ראש מטה פיקוד צפון, שהתראיין לתוכנית החדשות של רשת ב' אמר שהרקטות שנורו על עפולה אינן מסוג פג'ר 5, אלא רקטות סוריות ישנות. הרקטות נחתו בשטחים פתוחים ולא גרמו לנפגעים. חיל האוויר הישראלי השמיד את המשגר שירה את הרקטות לעבר עפולה.
בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן שיגר החמאס מספר רקטות לעבר תל אביב וירושלים, אשר לדברי הארגון היו מסוג M-75, גרסה מקומית של פג'ר 5. חלק מן הרקטות יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל שהוצבה באזור. הרקטה שפגעה בבניין בראשון לציון ב-20 בנובמבר 2012 הייתה פג'ר 5.
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן שיגר החמאס מספר רקטות מסוג פג'ר 5 לעבר תל אביב, ראשון לציון וירושלים. חלק מהרקטות יורטו על ידי כיפת ברזל.
ב-14 במרץ 2019, שוגרו שתי רקטות פג'ר 5 מרצועת עזה לעבר תל אביב וישובי גוש דן. לא היו נפגעים מהירי.
ב-25 במרץ 2019, שוגרה רקטת פג'ר 5 מרצועת עזה לעבר השרון, ופגעה פגיעה ישירה בבית במושב משמרת וכתוצאה מכך נפגעו 7 בני אדם פגיעות קלות עד בינוניות.
פרשת ידלין
פרשת ידלין הייתה פרשת שוחד שנחשפה בישראל בחודש אוקטובר 1976. במרכזה עמד אשר ידלין, אחד האישים הבולטים ביותר במפלגת העבודה הישראלית. חשיפת הפרשה הביאה למאסרו של ידלין, מנכ"ל קופת חולים כללית שיועד להתמנות לנגיד בנק ישראל. היא הייתה חלק מתהליך מתמשך שגרם לאובדן ההגמוניה של מפלגת העבודה לאחר יותר משלושים שנה כמפלגת השלטון, שבמהלכן ניהלה את הממשלה ואת כל מוסדות הציבור החשובים.
הפרשה.
בשנת 1976 החל השבועון "העולם הזה" לפרסם תחקירים על פעולות כספיות בלתי כשרות שנגעו לבכירים במפלגת העבודה ולקופת המפלגה. בין השמות שהוזכרו היו אלה של אשר ידלין, שהיה אמור להתמנות לנגיד בנק ישראל, ושל אברהם עופר, שר הבינוי והשיכון בממשלת רבין הראשונה. מהתחקירים עלה כי השניים היו מעורבים בקבלת שוחד. כתב העיתון יגאל לביב הגיש תלונה במשטרה, והטיפול בתיק הועבר לראש היחידה לחקירות הונאה, בנימין זיגל.
בעקבות פרסום מינויו של ידלין לנגיד בנק ישראל, דיווחה המשטרה לשר המשטרה על השמועות נגד ידלין והוחל בבדיקה מקדמית שלהן. ידלין זומן לחקירה באזהרה, כחשוד בקבלת שוחד. כן נעצר החשב של קופת החולים, מאיר קמחי, ובכירי המשטרה זיגל ויעקב קדמי לחצו עליו להסכים לשמש עד מדינה נגד ידלין, אך הוא סירב בטענה שאין לו כל מידע מרשיע נגד ידלין. לאחר שבוע של חקירות לא נמצאו ראיות למעשים פליליים של ידלין אלא לכל היותר למעשים שיש בהם טעם לפגם. ואולם היועץ המשפטי לממשלה, אהרן ברק, החליט לתת אור ירוק למשטרה להעמיק את החקירה ללא הגבלת זמן. במכתבו כתב היועץ המשפטי שלא נמצא אישוש לשמועות הראשוניות, אבל במהלך הבדיקה עלו חשדות חדשים שכללו:
ידלין טען שכל החשדות מבוססים על גרסתה של חווה ארליכמן, שהייתה בקשר זוגי עימו והתאכזבה מכך שדחה אותה.
בעקבות ההיתר שנתן היועץ המשפטי לממשלה נעצר ידלין ב־18 באוקטובר 1976. המשטרה לחצה על מיודעיו לחצים כבדים והצליחה לגייס שני עדי מדינה להעיד נגד ידלין. מדינת ישראל רעשה, וכל אמצעי התקשורת עסקו במעקב אחרי החקירה והדיונים בבתי המשפט.
ב־13 בדצמבר 1976 הוגש כתב אישום נגד ידלין, וכעבור כמה ימים הוא נעצר עד תום ההליכים. בתחילת המשפט כפר בכל ההאשמות נגדו, אבל זמן מה לאחר מכן הבין כי סיכויי הזיכוי קטנים והגיע לעסקת טיעון שלפיה הודה בחמישה מקרים של שוחד וקבלת טובות הנאה. על פי פסק הדין ידלין העביר למקורביו, עורך דין ומתווכת נדל"ן, טיפול בענייני משפט ותיווך הקשורים לנכסים של קופת חולים, ואלה העבירו לו במזומנים חלק משכר הטרחה שקיבלו. עורך הדין חיים גושן וחווה ארליכמן שימשו עדי מדינה במשפט, והעידו כי חלקו את שכר טרחתם עם ידלין.