לאחר נפילת ממשלתו הקומוניסטית של בלה קון, ערכו ההונגרים בינואר 1920 בחירות לפרלמנט בן בית אחד, אשר הכריז על מיקלוש הורטי כעוצר. ביוני 1920 נחתם חוזה טריאנון אשר קבע את גבולותיה של הונגריה, תוך שהוא קורע שני שלישים משטחה, ושיעור דומה מאוכלוסייתה, לטובת שכנותיה רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה.
מדיניותה של הונגריה משלב זה ואילך התמקדה בניסיון לקבל בחזרה את השטחים שאבדו. ובשל כך נקלעה הונגריה לברית עם אדולף היטלר, אשר תמך בה בבוררויות בינלאומיות שהחזירו לה את מקצת השטח, בשנים 1938 ו-1940.
מלחמת העולם השנייה.
הונגריה הצטרפה להיטלר במלחמתו בברית המועצות ביוני 1941. ב-19 במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה, שכן חששו כי ההונגרים מתכוונים להפר את הברית עמם, ולעבור לצידה של רוסיה. הכיבוש הביא עמו את השואה ליהדות הונגריה ומאות אלפים הושמדו במחנה המוות אושוויץ. באוקטובר 1944 הדיחו הגרמנים את הורטי, והעלו במקומו כשליט את פרנץ סלשי ומפלגתו הפשיסטית צלב החץ. בשלב זה הייתה מלחמתם של הגרמנים ובעלות בריתם אבודה. הרוסים נמצאו על אדמת הונגריה, וצרו על בודפשט. כיבושה של הונגריה על ידי הרוסים הושלם באפריל 1945.
לאחר שחרור הונגריה מידי הנאצים, על ידי הצבא האדום, הפכה הונגריה לחלק ממדינות הגוש המזרחי, ובשנת 1946 הוכרזה לרפובליקה, ובזאת בא הקץ על הממלכה שהתקיימה קרוב ל-1,000 שנים.
דמיאן סיפרון
דמיאן סיפרון (בספרדית: Damián Szifron; נולד ב-9 ביולי 1975) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ותסריטאי ארגנטינאי-יהודי. הוא התפרסם בשל כתיבת התסריט והבימוי של הסדרה Los Simuladores ("המתחזים"), ושל "סיפורים פרועים" (2014), הסרט המצליח ביותר בהיסטוריה הקולנועית של ארגנטינה.
ביוגרפיה.
סיפרון נולד למשפחה יהודית, ולמד קולנוע אצל אנחל פרטה. הוא היה התסריטאי והבמאי של סדרת הטלוויזיה "Los Simuladores" ושל סדרת ההמשך שלה Hermanos y Detectives ("אחים ובלשים").
סרטו "סיפורים פרועים" משנת 2014, נבחר להתחרות בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2014. כיום הוא כותב ומביים גרסה חדשה לסרט הקולנוע "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים".
בשנת 2020 החל לעבוד על סרטו החדש "Misanthrope" אותו הוא כותב ומביים ויככבו בו שיילין וודלי ובן מנדלסון. הסרט כרגע בשלבי הפקה מתקדמים.
קשגר
חיסלה מוטה אוקמפו
חיסלה ראקל מוטה אוקמפו (בספרדית: Gisela Raquel Mota Ocampo; 13 במרץ 1982 - 2 בינואר 2016) הייתה פוליטיקאית מקסיקנית ממפלגת המהפכה הדמוקרטית. בשנים 2013–2016 כיהנה כנציגה בקונגרס ה-62 של מקסיקו . לאחר שזכתה בבחירות ביוני 2015 נכנסה לתפקידה כראשת העיר של טמיסקו ב-1 בינואר 2016 וכיהנה בתפקיד עד לרציחתה למחרת, ב-2 בינואר 2016.
חיים אישיים.
מוטה אוקמפו נעצרה באוקטובר 2015 בשל מעורבות בתאונת דרכים בעת שנהגה בשכרות ותקיפת שוטר תנועה. היא ניסתה להימנע מתשלום פיצויים בעזרת היותה ראשת עיר נבחרת ופגעה במספר אנשים. סרטונים מהמקרה הפכו לויראליים במקסיקו.
רציחתה.
בבוקר 2 בינואר 2016, יום לאחר כניסתה לתפקיד כראשת עיר, מספר אנשים חמושים פרצו לביתה בפואבלו וייחו, ירו בה בפתח ביתה ורצחו אותה. רגעים לאחר מכן פתחה משטרת מקסיקו במרדף, בו חיסלה שניים מהחמושים ועצרה שניים נוספים.
לאחר מותה מושל מורלוס גרקו רמירס הכריז על שלושה ימי אבל במדינת מורלוס, בה נמצאת טמיסקו, והורה להוריד את כל הדגלים במדינה לחצי התורן. רמירס ביקש גם אבטחה מוגברת בקרב כל ראשי הערים של המדינה.
חיסלה מוטה
חוק האחריות למוצרים פגומים
חוק האחריות למוצרים פגומים, תש"ם – 1980 נחקק על מנת לפצות אדם שרכש מוצר פגום וניזוק בגופו כתוצאה משימוש במוצר.
תחולת החוק היא משנת 1980. נזקים שחלו לפני שנה זו אינם יכולים להיכנס תחת תחולת חוק זה.
תוכן החוק.
מטרתו של החוק היא להיטיב עם ניזוק שנפגע. לפני תחולת החוק האדם היה יכול לתבוע מכוח עוולת הרשלנות והיה עליו להוכיח כי:
נוכח הקושי להוכיח מרכיבים אלו אומץ החוק, אשר קובע אחריות גבוהה יותר ליצרן, ומקנה פיצוי כמעט אוטומטי לנפגע ממוצר פגום. עם זאת, החוק אינו חל על נזקי רכוש.
החוק משקף את מטרות דיני הנזיקין:
הרתעה: להרתיע יצרנים מיצירת מוצר פגום, לגרום להם לייצר מוצרים בטוחים לשימוש ולעודד יצרנים לשפר מוצרים.
פיזור הנזק: ליצרן יש את הכוח לפזר בצורה הטובה ביותר את הנזק על פני כלל הצרכנים. לדוגמה, הוא יכול להעלות את מחיר המוצר במעט וכך לפצות על הנזק שעשוי להיגרם לו.
צדק מתקן: היצרן יוצר את סיכון, יש פה סיכון חד צדדי, בלתי הדדי. ולכן על החובה לפצות מוטלת על היצרן.
צדק חלוקתי: ישנו יצרן חזק מול צרכן קטן וחלש. החוק מאפשר העברת הון מהחזק לחלש.
מציג דברים אשר אינם נכנסים לתחולה של החוק והם: בהמות, עופות ודגים חיים ותוצרת חקלאית אחרת שאינה מעובדת. כמו כן, החוק אינו חל על נזק שהתרחש מחוץ לגבולות מדינת ישראל.
בחוק קובע כי ליצרן עומדות מספר הגנות: הגנות אלו נותנות ליצרן פטור מלא מאחריות: כל הגנה שהיצרן טוען לה עליו להוכיח אותה.
פיצויים: לא תובא בחשבון הכנסה העולה על שילוש השכר הממוצע במשק- ערב קביעת הפיצויים, אם הפיצויים לא יהיו פטורים ממס לא יופחת יותר מ-25% מן ההכנסה שלפיה חושבו הפיצוים. כאשר מדובר בנזק שאינו ממוני הפיצוים לא יעלו על יותר מ-50,000 ₪.
התיישנות: תקופת ההתיישנות של תביעה על פי החוק היא קצרה מתקופת ההתיישנות הרגילה בנזיקין, ועומדת על שלוש שנים (במקום שבע). לא ניתן להגיש תובענה לאחר עשר שנים מתום השנה שבה יצא המוצר משליטת היצרן.
ז'אק הרולד
ז'אק הרולד (בצרפתית: Jacques Herold; 10 באוקטובר 1910 - 11 בינואר 1987) היה צייר, פסל, חרט ומאייר ספרים יהודי יליד רומניה, שרוב חייו חי בצרפת.
חייו.
ז'אק הרולד נולד ברומניה, בעיר פיאטרה ניאמץ, בשם הרולד בלומר (Herold Blumer), הילד החמישי מבין שישה אחים ובגיל שנתיים עברה משפחתו לגאלאץ, שם היה אביו ליצרן סוכריות. הרולד למד בבוקרשט עם מלגה בבית הספר לאומנויות פלסטיים בין השנים 1925 - 1926. בשנים 1926 - 1929 למד באקדמיה לאמנות ולדסקו (Academia de Artă Vlădescu) בבוקרשט. הרולד עבד כצייר במשרד אדריכלים בבוקרשט, הצטרף לתנועת האוונגרד הרומנית והשתתף בכתב העת Unu, בו פרסם ציורים ראשונים תחת שם העט B. Hérold. הוא היה מקורב לטודור ארגזי, אבל ביולי 1930 עזב לפריז, צרפת, שם התיידד עם קונסטנטין ברנקושי ועזר לו בעבודתו. הוא פגש ב-1932 את איב טנגי, שקירב אותו, ב-1934, לקבוצת הסוריאליסטים, שבלטו בה אז סלבדור דאלי ומקס ארנסט.
בינואר 1936 נישא לוויולט בוגליו ופתח סטודיו ברחוב רוזנוולד בפריז. ב-1940 נמלט, בדומה לאמנים סוריאליסטים אחרים, לדרום צרפת, שם התיישב במרסיי.
ב-1946 זכה לראשונה לתערוכת יחיד חאז היו לו יותר מארבעים תערוכות יחיד.
יצירות של הרולד מוצגות בדרך קבע במוזיאונים רבים ברחבי העולם, בפריז, בריסל, לייז', מרסיי, ירושלים, ניו יורק ועוד. להרולד היו עשרות תערוכות אישיות והשתתף בעשרות תערוכות קבוצתיות. היצירות של הרולד זוכות לביקוש גדול וב-2013 הרולד דורג במקום ה-13 מבין מאה יוצרים פלסטיים ילידי רומניה, לפי הערך של יצירותיהם - בשלושת המקומות הראשונים זכו קונסטנטין ברנקושי, ויקטור בראונר וראובן רובין.
הרולד בלומר
וואן פאנץ' מאן
ONE PUNCH MAN
רגנר פריש
רַגְנָר אַנְטוֹן קִיטִיל פְרִישׁ (בנורווגית: Ragnar Anton Kittil Frisch; 3 במרץ 1895–31 בינואר 1973) היה כלכלן נורווגי והזוכה הראשון בפרס נובל לכלכלה בשנת 1969 (במשותף עם יאן טינברגן). ידוע בשל היותו מייסד ענף האקונומטריקה בכלכלה, ועל שטבע את השימוש במונחים "מיקרו-כלכלה" ו"מקרו-כלכלה", שהפכו לנפוצים.
ביוגרפיה.
משפחתו והשכלה.
רגנר פריש נולד ב-3 במרץ 1895 באוסלו להוריו אנטון ורגנה פרדריקה פריש. משפחת פריש היגרה מגרמניה לקונגסברג במהלך המאה ה-17, ואבות אבותיו עבדו במכרות הכסף של קונגסברג במשך דורות
על גבי דורות. אנטוניוס פריש - סבו של רגנר - הפך לצורף כסף באוסלו ב-1856, ומשכך משפחת פריש עבדה עם מתכות יקרות כמו כסף במשך 300 שנה לכל הפחות.
כמי שצפוי היה להמשיך את העסק המשפחתי, רגנר הפך לשוליית צורף בבית המלאכה "דייוויד אנדרסן" באוסלו. אולם, בעצת אמו, במהלך תקופת התמחותו פריש החל גם את לימודיו באוניברסיטת אוסלו. הוא בחר ללמוד כלכלה שכן היא נראתה כתחום "הקצר והקל ביותר" שהיה לאוניברסיטה להציע, ובשנת 1919 השלים את התואר. ב-1920 הוא גם השלים את המבחנים בתחום הצורפות והפך לשותף בבית המלאכה של אביו.
קריירה מוקדמת והמשך לימודים.
ב-1921 פריש זכה במלגה מהאוניברסיטה שאיפשרה לו להשקיע 3 שנים בלימודי כלכלה ומתמטיקה בצרפת ואנגליה. עם שובו לנורווגיה ב-1923, ולמרות הקשיים בהם היה נתון העסק המשפחתי, הוא המשיך בפעילותו המדעית בהאמינו שמחקר, ולא צורפות, היא ייעודו האמיתי. הוא פרסם מספר מאמרים בתורת ההסתברות. החל ללמוד באוניברסיטת אוסלו במהלך 1925, וב-1926 השיג את תואר הד"ר עם תזה בתחום הסטטיסטיקה המתמטית.
קריירה מאוחרת.
למרות שהמלגה שלו הוארכה כך שיכול היה לנסוע לאיטליה וצרפת, כעבור שנה פריש נאלץ לחזור לנורווגיה עקב מותו של אביו. הוא בילה שנה אחת בשיקום בית המלאכה המשפחתי, ושיפר את ההון של העסק על ידי מכירת נכסי המשפחה. לאחר שמצא תכשיטן שינהל את העסק במקומו, הוא שב לעבודתו האקדמית.