מוּגֶ'לוֹ (באיטלקית: Mugello) הוא עמק ואזור חקלאי בטוסקנה שבאיטליה, הנמצא צפונית לעיר פירנצה ומהווה את החלק הצפוני ביותר במטרופולין של פירנצה . מעבר פוטה מחבר את עמק מוג'לו לעמק נהר סנטרנו . אזור מוג'לו הוא ערש מוצאה של משפחת מדיצ'י, משפחה שהייתה רבת השפעה באיטליה ובפירנצה בתקופת הרנסאנס.
עמק מוג'לו יושב בתקופה קדומה על ידי שבט ליגורי שנודע בשם מוּגֶלי ומכאן שם העמק. לאחר מכן התיישבו באזור האטרוסקים, אשר סללו את רשת הדרכים הראשונה במוג'לו. התגלו באזור ממצאים רבים מהתקופה האטרוסקית וכן מתקופת האימפריה הרומית, החל מהמאה ה-4 לפנה"ס.
בסוף ימי הביניים נרכש האזור על ידי רפובליקת פירנצה. מספר משפחות אצילים בנו וילות באזור, דוגמת משפחת מדיצ'י שבנתה את וילה מדיצ'י בקפאג'ולו ואת וילה דל טרביו.
בעקבות השיטפונות בנהר הארנו שפגעו ב-1966 באופן קשה בפירנצה, תוכננה בניית סכר על אחד מיובלי הארנו, נהר הסייווה שעובר במוג'לו. אחד מתפקידי הסכר הוא ויסות זרימת המים בנהר. עיכובים רבים גרמו לכך שהסכר הושלם רק ב-1996 ויצר את האגם המלאכותי לגו די בילאנצ'ינו .
האזור הקנה את שמו למסלול מרוצי המכוניות מסלול מוג'לו , המצוי בעיירה סקרפריה א סן פיירו ולקו תרנגולות מקומי מסוג בנטם הנקרא "מוג'לזה".
באזור מצויים מספר כפרים ועיירות. העיירות הגדולות, המונות מעל 10,000 נפש, הן:
שמן אורז
לאו החמישי (אפיפיור)
לאו החמישי (בלטינית: Leo V; מת בפברואר 904) כיהן כאפיפיור מיולי 903 עד מותו.
ביוגרפיה.
לאו החמישי נולד במקום שנקרא פריאפי, ליד ארדאה. למרות שהוא היה כומר, כאשר הוא נבחר לאפיפיור לאחר מותו של האפיפיור בנדיקטוס הרביעי ביולי 903, הוא לא היה הכומר הראשי של רומא.
במהלך כהונתו הקצרה, לאו העניק לקנונים של בולוניה בולה אפיפיורית מיוחדת (epistola tuitionis), שבה הוא פטר אותם מתשלום מיסים. עם זאת, לאחר שכיהן קצת יותר מחודשיים, לאו נלכד על ידי כריסטופר, הקרדינל של סן לורנצו בדמסו והושלך לכלא. כריסטופר עצמו נבחר לאפיפיור (903-904), ולמרות שנחשב כיום לאנטי-אפיפיור, הוא נחשב עד לאחרונה לאפיפיור לגיטימי. לאחר תקופה קצרה הודח כריסטופר על ידי סרגיוס השלישי, ועל פי מקורות מסוימים, הוא כלא את האנטי-אפיפיור כריסטופר ואת לאו החמישי ולאחר זמן ציווה להוציאם להורג בחניקה. האנציקלופדיה הקתולית מכחישה את הסיפור ומכנה אותו "מפוקפק ביותר". עם זאת, בגלל היותו האפיפיור היחיד שידוע עליו שציווה על רצח של אפיפיור אחר והיותו האפיפיור היחיד שבנו הלא חוקי התמנה גם הוא לאפיפיור (יוחנן האחד עשר), נקראת הכהונה שלו "העגומה והבזויה".
ברוס מקנדלס השני
ברוס מקנדלס השני (באנגלית Bruce McCandless II; 8 ביוני 1937 - 21 בדצמבר 2017) היה טייס ואסטרונאוט של נאס"א, שטס לחלל במסגרת משימות מעבורת החלל STS-31 ו-STS-41-B. הוא הראשון שביצע הליכת חלל ללא כבל מחבר למעבורת אלא באמצעות יחידת תמרון מאוישת (Manned Maneuvering Unit, MMU).
בצעירותו.
ביירון וויליס מקנדלס נולד ב-8 ביוני 1937 בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא דור שלישי לקצינים בצי ארצות הברית: אביו, ברוס מקנדלס , היה אדמירל משנה בצי וסבו, וויליס ווינטר בראדלי ג'וניור היה קפטן. שניהם זכו במדליית הכבוד: הסב על מעשה גבורה במהלך מלחמת העולם הראשונה, והאב על תפקודו במהלך הקרב הימי על גוודלקנל, במלחמת העולם השנייה. אמו שינתה את שמו לברוס מקנדלס II ב-6 ביוני 1938.
מקנדלס למד בתיכון על שם וודרו וילסון בלונג ביץ', קליפורניה, וסיים בשנת 1954. ב-1958 השלים תואר ראשון בהנדסה ב בהצטיינות, במקום השני במחזור, מתוך מחזור של 899 איש. הראשון באותו מחזור היה ג'ון פוינדקסטר, לימים תת אדמירל והיועץ לביטחון לאומי, וגם מבכירי המואשמים בפרשת איראן-קונטראס באותו מחזור למד גם ג'ון מקיין).
בהמשך הקריירה סיים מקנדלס תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1965 ותואר שני נוסף במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת יוסטון קליר לייק ב-1987.
בצי ארצות הברית.
לאחר שסיים את לימודיו במכללת הצי עבר מקנדלס קורס טיס של הצי בבסיסים בפנסקולה, פלורידה, ובקינגסוויל, טקסס. במרץ 1960 הוסמך כטייס ימי והוצב בבסיס בקי ווסט לאימון מתקדם על מערכות נשק ונחיתה על נושאת מטוסים במטוס דאגלס F4D-1 סקייריי .
בין דצמבר 1960 עד פברואר 1964 הוצב מקנדלס בטייסת קרב VF-102, בה הטיס מטוסי סקייריי ומקדונל דאגלס F-4 פנטום. הוא שירת על נושאות המטוסים פורסטל ואנטרפרייז. מקנדלס שירת על ה"אנטרפרייז" במהלך משבר הטילים בקובה.
במשך שלושה חודשים, בתחילת 1964, שימש כמדריך טיסה בטייסת קרב 43 (VA-43) בבסיס האווירי של חיל הים באושיאנה, וירג'יניה, ולאחר מכן הוצב ליחידת הכשרת קציני המילואים של הצי באוניברסיטת סטנפורד במהלך לימודי תואר שני בהנדסת חשמל.
במהלך שירותו צבר ניסיון בטיסה על מטוסי לוקהיד T-33B , נורת'רופ T-38 טאלון, דאגלס F-4D סקייריי, מקדונל דאגלס F-4 פנטום II, נורת'רום F-11 טייגר, גראמן F-9 קוגאר , לוקהיד T-1 סיסטאר , ביצ'קראפט T-34 מנטור , ומסוקי בל 47. מקנדלס צבר למעלה מ-5,200 שעות טיסה, כולל 5,000 שעות במטוס סילון.
בנאס"א.
באפריל 1966, בגיל 28, נבחר מקנדלס נבחר כחבר הצעיר ביותר בקבוצת האסטרונאוטים החמישית של נאס"א (שכונתה בנומור "התשעה עשר המקוריים" על ידי ג'ון יאנג). על פי היסטוריון החלל מתיו הרש, ההתייחסות למקנדלס ולחברו לקבוצה 5, דון לינד, הייתה כאל אסטרונאוטים-מדענים בשל הניסיון המדעי הרב שלהם, אם כי הייתה בהתייחסות זו רמיזה להיעזר ניסיונם של השניים כטייסי ניסוי, לעומת האסטרונאוטים האחרים בקבוצה, והדבר עיכב את הצבתם לטיסה בחלל.
מקנדלס שימש כאיש התקשורת אל תא החללית (mission control capsule communicator, CAPCOM) במשימת אפולו 11, במהלך השיגור ובזמן הליכת הירח הראשונה על ידי ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין. הוא היה חבר בצוות התמיכה של משימת אפולו 14 וגם שימש כ-CAPCOM במהלך משימה זו. לאחר מכן הועבר מקנדלס לתוכנית סקיילאב, במסגרתה קיבל את המינוי הראשון בצוות הגיבוי של משימת סקיילאב 2 (המשימה המאוישת הראשונה של תחנת החלל סקיילאב) כטייס הגיבוי, יחד עם ראסטי שוויקארט, מפקד צוות הגיבוי, וסטורי מאסגרייב, טייס מדעי. בהמשך שימש כ-CAPCOM גם במשימות סקיילאב 3 וסקיילאב 4. מקנדלס היה חוקר שותף ליחידת התמרון M-509 שנבדקה על תחנת סקיילאב. שיתוף הפעולה הוביל לפיתוח מערכת הריחוף מערכת תמרון מאוישת, MMU, בה נעשה שימוש במהלך פעילות חוץ-רכבית במשימות המעבורת. למרות שסיווגו של מקנדלס כטייס היה בתוקף עד 1983, הוא העדיף לעבוד על ה-MMU כמומחה משימה, בשל יוקרתה של התכנית וגם בשל העובדה שהעבודה על הפרויקט הבטיחה מקום באחת ממשימות המעבורת. גם היעדר ניסון כטייס ניסוי השפיע על העדפתו.
הוא היה אחראי על המשוב שניתן על ידי צוותי החלל במהלך פיתוח החומרה והנהלים של מנוע השלב העליון (Inertial Upper Stage), נוהלי התחברות ותיקון של טלסקופ החלל האבל, משימות תיקון הלווין סולאר מקסימון (Solar Maximum), שנתפס, תוקן ושוחרר למסלול במהלך טיסת מעבורת STS-41-C, וכן היה מעורב בתוכנית תחנת החלל הבינלאומית.
מקאנדלס צבר מעל 312 שעות בחלל, כולל ארבע שעות של טיסה עצמאית על ה-MMU. הוא שימש כמומחה משימה בטיסות המעבורת STS-41-B ו-STS-31.
STS-41-B.
משימת STS-41-B של מעבורת החלל צ'אלנג'ר שוגרה מבסיס החלל קנדי בפלורידה ב-3 בפברואר 1984. במהלך הטיסה, המעבורת שיגרה שני לווייני תקשורת, ובדקה חיישני התקרבות ומפגש לראשונה.
ביום הרביעי למשימה בוצעה הליכת חלל על ידי שני האסטרונאוטים מקנדלס וסטיוארט. לראשונה, התבצעה הליכת חלל ללא חבל המחבר בין האסטרונאוט למעבורת, אלא באמצעות יחידת התמרון שבה שולט האסטרונאוט (MMU). וכך הפך מקנדלס ללוויין האנושי הראשון של כדור הארץ.
בביצוע הריחוף הוא אמר
מקנדלס מתאר את החוויה בזכרונותיו:
מקנדלס אמר על התמונה שלו במהלך ריחוף החלל כי חלק מגדולתה היא האנונימיות שלו –
הליכת החלל הראשונה נמשכה 5 שעות ו-55 דקות. בהליכת החלל השני של מקנדלס וסטיוארט, סטיוארט טס על ה-MMU. הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-17 דקות. במהלך הליכת החלל הוא התרחק יותר מ-90 מטר מהמעבורת בזמן הריחוף.
ב-11 בפברואר 1984, הצ'לנג'ר נחתה בחזרה, לאחר 7 ימים, 23 שעות ו-15 דקות בחלל.
STS-31.
משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-31 שוגרה ב-24 באפריל 1990 ממרכז החלל קנדי בפלורידה. מקנדלס שימש כמהנדס טיסה.
במהלך המשימה, המעבורת הצליחה לשגר את טלסקופ החלל האבל למסלולו בגובה של 610 ק"מ, שיא לגובה של טיסות המעבורת לאותו זמן (השיא נשבר בטיסת המעבורת STS-82). במהלך פריסת ההאבל, אחד מהפאנלים הסולארים של הטלסקופ נתקע. בזמן שהקרקע ניסו לראות איך אפשר לשחרר בעזרת פיקוד, מקנדלס וסוליבן התחילו להתכונן להליכת חלל לא מתוכננת למקרה שצריך לפרוס ידנית. הפאנל השתחרר ונפרס בעזרת פיקוד מהקרקע, בזמן שהאסטרונאוטים כבר היו בתוך תא הלחץ.
הדיסקברי נחתה ליד בסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה, ב-29 באפריל 1990, לאחר 121 שעות בחלל.
לאחר נאס"א.
מקנדלס פרש מנאס"א ומחיל הים ב-1990. לאחר נאס"א הוא עבד בחטיבת מערכות חלל של לוקהיד מרטין.
פרסים ואותות הוקרה.
למקנדלס הוענקו מספר רב של פרסים ואותות הוקרה, ביניהם:
מקנדלס רשם פטנט על עיצוב כלי עיגון למעבורת החלל, שהיה בשימוש בזמן ביצוע הליכות חלל.
חיים אישיים.
מקנדלס היה נשוי לברניס דויל מקנדלס במשך 53 שנים, ולזוג נולדו שני ילדים: ברוס מקנדלס השלישי, וטרייסי מקנדלס. לאחר פטירתה של ברניס נישא בשנית לאלן שילדס מקנדלס.