הנוסחים היווניים השונים של רומן אלכסנדר נקראים במחקר ״רצנזיות״ (recensions), ומזוהים באותיות מן האלפבית היווני. לפי הדעה המקובלת במחקר התקיימו היחידות הללו בנפרד זו מזו, וחוברו לכלל מסכת אחת בזמן כלשהו במהלך מאה ה-3 לספירה. לעומת זאת סבור סטונמן שחיבור דומה מאוד לגרסה המוקדמת שבידינו היה כבר בנמצא לכל המאוחר בימי תלמי השני פילאדלפוס (כלומר לקראת אמצע המאה ה-3 לפני הספירה).
הנוסח הקדום ביותר מזוהה באות אלפא (α), והוא השתמר בכתב-יד בודד, הנמצא בספרייה הלאומית של צרפת. אלפא הוא חלק מקודקס עב כרס, שתארוכו בין 1013 ו-1124, המכיל יצירות היסטוריות נוספות. ההעתקה עצמה רשלנית ועתירת טעויות. נוסח אלפא מכיל את החלקים השונים שנמנו לעיל, והוא מהווה את הבסיס לרוב המכריע של הנוסחים המאוחרים יותר. יש בידינו גם תרגומים שלו ללטינית ולארמנית.
הנוסח היווני הידוע באות בטא (β) נערך זמן מה לאחר התרגום הלטיני של יוליוס ולריוס. בטא נאבק עם קשיים בטקסט של נוסח אלפא, ולעיתים ערך ואף שכתב קטעים קשים להבנה. בנוסף כולל נוסח בטא חומר שלא מופיע באלפא (כפי שהוא בידינו). אחד המאפיינים של נוסח בטא הוא ניסיון לחבר את עלילות הרומן עם המציאות ההיסטורית המוכרת מההיסטוריות על אלכסנדר.
לטינית.
התרגום הראשון של הרומן העממי ללטינית -Historia Alexandri Magni ("תולדות אלכסנדר הגדול") נעשׂה מנוסח אלפא, בידי יוּליוּס וַלֵריוּס אלכסנדר פּוֹלֵמיוּס. כתבי-היד מיחסים את החיבור היווני המקורי ל״איסופוס היווני״. התרגום מתייחס לחומת אורליאנוס, שנבנתה סביב שנת 270 לספירה, ולעיר רומא כבירת הקיסרות, כלומר לפני העברת מרכז הממשל לקונסטנטינופוליס בשנת 330.
ארמנית.
התרגום לארמנית, המיוחס למובסס חורנאצי, נעשׂה מכתב-יד באיכות טובה בהרבה מנוסח אלפא שנשמר לידינו. במקרים רבים מבהיר התרגום הארמני קשיים בטקסט היווני, וחשיבותו למחקר המודרני גדולה בהתאם. התרגום הארמני מוסיף מספר סיפורים, שאינם קיימים בנוסח אלפא היווני שבידינו.
סוּרית.
נוסח קרוב לאלפא, שאבד בחלוף העתים, תורגם לשׂפה הסורית, אולי במאה השביעית לספירה. על אף הדמיון לאלפא, נקודות השוני הרבות הביאו את המחקר להניח קיומו של נוסח נוסף, שזכה לאות דלתא. נוסח זה כולל ביקור של אלכסנדר אצל קיסר סין, שהפך להיות חלק בלתי-נפרד מהנוסחים הפרסיים המאוחרים יותר. המחקר המוקדם סבר שהתרגום הסורי נעשׂה מגרסת ביניים בפרסית אמצעית (פהלווית), אך טענה זו אינה מקובלת עוד כיום.
שׂפות נוספות.
כתבי יד של החיבור מתקופת ימי הביניים, שרדו בשלל שפות. בסביבות המאה ה-10 תורגם החיבור ללטינית, ותרגום זה היווה את הבסיס לשאר התרגומים לשפות אירופאיות של הספר. בסקוטית עתיקה הוא תורגם בשם "The Buik of Alexander", בספרדית הוא תורגם בשם "Libro de Alexandre", ובגרמנית מרכזית "Alexanderlied". הספר גם זכה לתהודה רבה ברחבי העולם המוסלמי, כיוון שאלכסנדר הגדול מזוהה עם "ד'ו אל-קרנין" הנזכר בקוראן (יש המערערים על זיהוי זה), ואחד מהסיפורים ברומן אלכסנדר תואם למדי את סורת המערה. הספר תורגם לערבית, אתיופית, טורקית עות'מאנית ומונגולית תיכונית. בפרסית הוא היווה מקור ליצירה הפרסית "איסקנדר נאמה" (ספר אלכסנדר). האגדות שבספר מקבילות גם לחלק מהאגדות המופיעות בספר יוסיפון.
הסיפורים בספר זה הם ברובם אגדיים, וכוללים מפגשים של אלכסנדר עם יצורים מיתולוגיים כמו סירנות, קנטאורים ואמזונות. הספר התפתח מתרגום לתרגום, ונוספו בו עוד אגדות וסיפורים רבים.
לקריאה נוספת.
מהדורות.
יוונית
סוּרית
תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק
תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирский государственный академический театр оперы и балета) הוא אחד מהתיאטראות החשובים ביותר בנובוסיבירסק ובסיביר. התיאטרון נמצא במרכז נובוסיבירסק, בכיכר על שם לנין.
בניית התיאטרון הושלמה בפברואר 1944, וההופעה הראשונה נערכה בו ב-12 במאי 1945.
נכון ל-2012, היה התיאטרון לגדול ביותר בין תיאטרוני רוסיה, גדול יותר מתיאטרון בולשוי במוסקבה. לאחר שיפוצו ב-2005, עם הוספת ציוד ממוחשב לבמה, הפך גם לתיאטרון המתקדם ביותר טכנולוגית ברוסיה.
שטח התיאטרון הוא כ-11,837 מ"ר ונפחו כ-294,340 מ"ק. התיאטרון מכיל כ-1,790 מושבים.
דני הררי
דני הררי הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד יחידה 8200. לאחר שחרורו מונה לסמנכ"ל בחברת אדמה פתרונות לחקלאות.
ביוגרפיה.
הררי שירת בצה"ל בשנים 1978 עד 2009 ומילא תפקידי פיקוד באגף המודיעין. בשנים 2004 עד 2009 שירת כמפקד יחידה 8200. במהלך שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל.
ב-2010 מונה לסמנכ"ל לאסטרטגיה וחדשנות בחברת "אדמה פתרונות לחקלאות". בנוסף, משמש כיו"ר דירקטוריון עמותת "אור לחינוך".
הררי בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית, בעל תואר שני בלימודי המזרח התיכון ותואר שני בלימודי ביטחון ומדע המדינה.
דונובן ובסטר
דונובן ובסטר (באנגלית: Donovan Webster; 13 בינואר 1959 - 4 ביולי 2018) היה עיתונאי, פעיל הומניטרי, סופר והיסטוריון אמריקני. שימש כעורך בכיר במגזין "Outside". ספריו של ובסטר נמכרים ביותר גם כיום, ומאמריו התפרסמו בין היתר ב"מגזין נשיונל ג'יאוגרפיק", "הניו יורקר", "מגזין סמית'סוניאן", "ואניטי פייר", "Men's Health" ועוד. הוא היה חבר במועצה המייעצת של נשיונל ג'יאוגרפיק, עורך ביניים של "Virginia Quarterly Review", ופרופסור במחלקה ללימודי מדיה באוניברסיטת וירג'יניה.
ביוגרפיה.
ובסטר נולד בשיקגו ב-13 בינואר 1959. סיים תואר ראשון באנגלית בשנת 1981, והמשיך את לימודיו במידלברי קולג'. לאחר מכן עבר לגור בניו יורק, ושם החל לכתוב עבור מגזינים שונים. יחד עם כמה מחבריו, פתח מגזין בשם "דרום" (Southern) שנרכש בשנת 1989. לאחר מכן בילה מספר שנים כעורך בכיר בכתב העת "Outside", לפני שהפך לעיתונאי במשרה מלאה. בשנת 1996 היה ממייסדי הארגון "Center for International Rehabilitation" (בראשי תיבות: CIR) למלחמה בשימוש במוקשים, וכיום הוא משמש כסגן יו"ר הארגון.
בשנת 2007 הוא התמנה לנשיא הסניף האמריקני של ארגון Tidene. ארגון לא-ממשלתי אשר יוזם הקמת בארות מים באזורים חקלאיים, בתי ספר ובתי חולים, בניז'ר - המדינה היבשה ביותר בעולם. עד עתה נבנו 208 בארות, כאשר המטרה הסופית היא להגיע ל-400. בחודשים יולי-אוגוסט של שנת 2014, נסע ובסטר לדרום מזרח פרו יחד עם הצלם רון חביב (שנודע בסיקוריו למלחמות יוגוסלביה), ויחד תיעדו את ההרס הסביבתי שנגרם באגן העליון של האמזונאס עקב כריית זהב חוקית. על בסיס מחקרם הפיק ובסטר את הסרט התיעודי "זהב האמזונס" (Amazon Gold) אשר היה להצלחה מסחררת.
באוקטובר של אותה שנה הואשם בנהיגה בשכרות לאחר שדרס והרג את וויין תומאס בן ה-75, באזור ויינסבורו בווירג'יניה. בדצמבר הוגש נגדו כתב אישום רשמי, וב-18 בפברואר 2015 הוא הודה בהאשמות נגדו. הוא נפטר במפתיע ב-4 ביולי 2018 בשארלוטסוויל.
יוסף צבי קליש
הדיוויזיה ה-384 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-384 (בגרמנית: 384. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב.
היסטוריה.
הקמה ראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1942, והועמדה תחת פיקוד קורט הופמן, שהוחלף ב-10 בפברואר 1942 על ידי אקארד פון גבלנץ. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה ה-17 וארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-16 בינואר 1943 מונה הנס דר למפקד הדיוויזיה, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
הקמה שנייה.
ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בנורמנדי שבצרפת, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב. ב-10 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר השישית (ורמאכט)
בסימן החדקרן
בסימן החדקרן (באנגלית: Sign of the Unicorn) הוא רומן מסוגת הפנטזיה, והשלישי בסדרת ספרי אמבר של הסופר רוג'ר זילאזני. הספר יצא לאור לראשונה בפורמט של סיפור בהמשכים בירחון "Galaxy Science Fiction". הספר ממשיך את עלילת סיפורו של קורווין שהשתלט בינתיים על כס המלוכה של אמבר, בהמשך לעלילת הספרים הקודמים בסדרה.
תקציר העלילה.
אריק נהרג בהגנה על אמבר וקורווין שולט בה כעת כעוצר. שלטונו הצעיר של קורווין מזדעזע כשקאיין נרצח וקורווין מופלל במעשה. ראנדום מספר את חלקו בסיפור שאת סופו למדנו בספר הראשון. קורווין מחליט למצוא מה אירע לבראנד שנעדר או מת ומתחיל להבין שהאובססיה שלו לכס המלכות היא חרב פיפיות שעלולה לעלות לו בחייו, כפי שעלתה לאריק בחייו.
עלילת הספר.
קורווין חוזר לטירת אמבר, כשהוא נושא את גופתו של אחד מהיצורים דמויי האנוש בעלי הדורבנות והעיניים האדומות שרדפו אחר ראנדום לביתה של פלורה על כדור הארץ. היצור רצח את אחיהם, קאיין. קורווין חושש שמותו של קאיין ייטפל עליו כחלק מעלילה נגדו, ומזמן את ראנדום שמספר לו (בגוף ראשון, הפעם היחידה בה המספר בספרי אמבר אינו הדמות הראשית בה) איך החל מרדף הצללים אחריו שבסופו מצא את עצמו בעיר ניו יורק.