בסוף 2007 התחילה סונדרג'ן לעבוד כמאמנת. תחילה במשרה זמנית עבור הרשות המקומית, ומאוחר יותר הקימה מחנה אימונים משלה, ועד 2009 כבר התאמנו בו כמעט 70 בנים ובנות, ובמסגרתו אף הקימה הוסטל לעשרה מן הבנים. תלמידיה התחרו בהצלחה במרוצי נוער אזוריים, כולל במרתון צ'נאי בו לקחו מקום ראשון ושלישי.
למחייתה, הצטרפה סונדרג'ן להוריה בעבודת לבנים ובניין.
ב-2013 התקבלה ללימודי תעודה באימון מטעם אגודת האתלטיקה ההודית בבנגלור, אותה סיימה ב-2014, אך לא הצליחה למצוא משרה קבועה, מצב שהיורה האולימפית אנג'לי בהגוואט כינתה "מביש", והוסיפה שעל המדינה לדאוג לה למשרה שתאפשר לה לחיות בכבוד, בהתחשב בתרומתה למדינה.
בדצמבר 2014, עם עזרה מגופי שנקר מאדוראי, פעיל/ת אינטרסקס ומגדר בטאמיל נאדו, הצליחה סונדרג'ן להגיש לשר הספורט והתרבות בקשת סיוע באבטחת עבודה קבועה כמאמנת אתלטיקה, ובהחזרת המדליה שלה משנת 2006. לעתירתה, הוסיף שר התחבורה פ. רדהקרישנן, עתירה משלו לתת לה מענק כספי. אך סרבננדה סונוואל, שר הספורט, סירב לבקשה, ואמר שמשרדו לא יכול לתת לה מענק כספי, ושאין המשרד נוהג לתת המלצות למשרות שתחת הנהלתו. בנוסף, הוא ציין בהחלטתו שהיא אינה עומדת בתנאים למשרה קבועה מבחינת השכלתה.
סונדרג'ן הגישה ערעור, על סמך מסמך ממשרד הספורט בו הובטח לה שתוכל לעבוד בשירותי המדינה אם תשלים לימודי תעודה. בריאיון ל-BBC טענה סונדרג'ן שהרשויות ההודיות לא ייצגו אותה כשורה בכל תקרית בדיקת המגדר ושלילת המדליה, וכי הדבר פגע בה רגשית וכלכלית.
ב-29 ביולי 2015, בית המשפט העליון של טאמי נאדו הורה לממשלה לשקול הקלה בדרישות ההשכלה כדי לאפשר לסונדרג'ן להיות מאמנת בשירותי הספורט של המדינה (SDATN).
בינתיים, סונדרג'ן הגישה תלונה גם למשרד ספורט הנוער ב-27 בספטמבר 2016, בעניין אי הצדק שלטענתה חוותה סביב סוגיית בדיקת המגדר.
ב-16 באוקטובר 2016 נמסר כי המדינה החליטה למנות אותה בתור מאמנת קבועה ברשות הספורט, ושר הספורט החדש, ק. פנדיארג'ן הבטיח שהמדינה תייצג אותה בעתירה לבית הדין הבינלאומי לבוררות בספורט בעניין החזרת המדליה. הוא הצהיר גם כי ממשלת טאמיל נאדו תייצג את סונדרג'ן מול הוועד האולימפי ההודי באותו הנושא.
בדצמבר 2016, קיבלה סונדרג'ן מינוי כמאמנת קבועה ברשות הספורט.
ב-3 בינואר 2017 יצאה הודעה מפי גופי שנקר מדוראי שתוגש בשמה של סונדרג'ן תביעת הפרת זכויות אדם נגד אגודת האתלטיקה ההודית והוועד האולימפי ההודי. ב-16 בפברואר 2017 הוועדה הלאומית לזכויות אדם של הודו דחתה את תביעתה בשל התיישנות.
פרסים והישגים.
סונדרג'ן זכתה ב-12 מדליות בינלאומיות ו-50 מדליות לאומיות. בנוסף זכתה במספר פרסים, כולל פרס האישה הצעירה מעוררת ההשראה לשנת 2016 מטעם הקונגרס העולמי למנהיגות נשים (WWLC) בשל עבודתה עם בנות ובני נוער בתחום האתלטיקה; וכן פרס Living Phoenix לשנת 2017, מטעם מכללת קורוקשטרה, עבור תרומתה המצטיינת בתחום האתלטיקה.
מדיניות IAAF ותמיכה בספורטאיות אחרות.
המקרה של סונדרג'ן העלה השוואות לסיפור של קסטר סמניה מדרום אפריקה, גם היא מתחרה למרחקים בינוניים, שכמעט ונשללה ממנה מדליית הזהב בו זכתה ב-2009 באליפות העולם בברלין, אחרי שהיא נכשלה בבדיקה מגדרית דומה. במקרה של סמניה, הן הממשלה והן הציבור בארצה התלכדו בתמיכה בה ובמעמדה בעולם הספורט, ובהתנגדות להפרת זכויותיה. היא נבחרה כנושאת הדגל של נבחרת דרום אפריקה באולימפיאדת לונדון 2012., בניגוד חריף לסמניה, סונדרג'ן חוותה הדחה מתחום הספורט, השפלות פומביות במשך יותר מעשור, הגבלת יכולתה להתפרנס, והתדרדרות לעוני. סונדרג'ן הביעה תמיכה ציבורית בסמניה מחשש שהיא תחווה את אותה ההשפלה. גם לאחר שהוסרו המגבלות בתקנות הבינלאומיות, לא חזרה סונדרג'ן להתחרות, כשהיא אומרת "אני שבורה מנטלית ופיזית... ולא יכולה לחשוב על זה אפילו".
סונדרג'ן תמכה באופן פעיל גם בבת ארצה, דוטי צ'אנד, והצהירה כי אין לקרבן את הספורטאית הצעירה, והביעה מחאה נגד הטיפול הבלתי-רגיש בה ובעניינה.
כשבית הדין לבוררות בספורט קבע לטובת צ'אנד שיש להשעות את התקנות בנושא היפר-אנדרוגניות, סונדרג'ן הביעה תקווה שזו אבן דרך להשבת מדליית הכסף שלה והמענק הכספי מהממשלה הפדרלית ההודית אשר נמנעה ממנה בעקבות בדיקת המגדר.
הנושא של תחרות נשים בעלות רמות גבוהות של אנדרוגנים הוא גורם במחלוקות בעולם הספורט מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, ועדיין לא הושגה הסכמה בין רשויות הספורט, חוקרים רפואיים ואחרים, והמדינות השונות שספורטאיות מייצגות שלהן הושעו בשל כך. הדעה הרווחת בקהילה המדעית היא שאין יתרון לנשים בעלות רמות גבוהות של אנדרוגנים בתחרויות ריצה, וגם IAAF הצליחה להגיש בפני בית הדין לבוררות ספורט רק מחקר אחד שהצביע על יתרון כזה (של 1.8%) במרחקים בינוניים, ואף מחקר זה הופרך. הנושא גם מעלה סוגיות בחקר המגדר ובביואתיקה.
גם מיד לפני המשחקים האולימפיים של 2016, בתגובה למחלוקות ששוב התעוררו בנושא בדיקות אימות מין, הגנטיקאים ז'נל, סימפסון, ודה לה שאפל פרסמו בכתב העת של אגודת הרפואה האמריקאית ש"אחת ההמלצות היסודיות שפורסמו לפני כמעט 25 שנה ... לאפשר לספורטאיות שנולדו עם הפרעות בפיתוח המיני ושגודלו כנקבות להתחרות כנשים, נשארת על כנה".
פסיון (חלקיק)
אוטנשטיין
אוטנשטיין (בגרמנית: Ottenstein) היא עיירה במחוז הולצמינדן במדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה. בראשית 2017 התגוררו בעיירה 1,146 איש.
היסטוריה.
היישוב מוזכר לראשונה במסמכים מן המאה ה-14, הוא התארגן לצידה של טירת הרוזנים לבית אוורשטיין (von Everstein) שממוקמת בקרבת מקום. בהמשך קיבל זכויות עיר (Flecken , סוג מקומי של מרכז כלכלי ומנהלי מחוזי) ובמאה ה-17 הגיע היישוב לשיא התפתחותו הכלכלית. זו נבלמה בשל ריחוק היישוב מצירי התנועה המרכזיים, עובדה שמנעה את תיעושו ואת התרחבות הכלכלה המקומית במאות הבאות. בעקבות זאת הידלדלה גם אוכלוסיית האזור.
בעיירה כנסייה עתיקה שבנייתה מתוארכת לראשית ההתיישבות במקום, אך שופצה לאורך השנים. הכנסייה הייתה לסמל העיירה, ואיור שלה מופיע על סמל העיירה הרשמי.
יהודי אוטנשטיין.
יהודים ישבו באוטנשטיין לאחר שנות הזוהר הכלכלי שלה, ממחצית המאה ה-18 ואילך, וקהילה מאורגנת התקיימה במקום רק מראשית המאה ה-19. לקהילה המקומית היה מורה פרטי למקצועות קודש שהעניק לילדי הקהילה תוספת לחינוך הכללי שאותו קיבלו בבית הספר הנוצרי המקומי, ובית קברות שהוקם על שטח שהיה שייך למשפחת רוטשילד האמידה שהתגוררה במקום. בית כנסת רשמי לא הוקם והקהילה התפללה בחדרי תפילה שכורים.
הקהילה המקומית הקטנה הגיעה לשיא פריחתה בסביבות 1840 (ה'ת"ר), אז נמנו בה כ-120 נפשות. לקראת סוף המאה ה-19 היגרו יהודים רבים מהמקום ובראשית המאה ה-20 ישבו באוטנשטיין רק יהודים בודדים, קשישים וערירים, רווקות מזדקנות ואלמנות.
אחרוני היהודים באוטנשטיין נרצחו או נעלמו בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה. שניים נשלחו לאחר ליל הבדולח לבוכנוואלד, הם שוחררו ואחד מהם התאבד; השני, אוטו קורנברג, אולץ להעביר את רכוש הקהילה היהודית לידי ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה (RVJD). במרץ 1942 נשלח קורנברג, עם חמישה יהודים נוספים לגטו ורשה, לא ידוע מה עלה בגורלם. ביולי של אותה שנה נשלחו ששת היהודים האחרונים בעיירה, בני למעלה מ-70, לטרזיינשטט.
חלק מבית הקברות המקומי שוקם בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, בסיוע המועצה המקומית.
ENIAK Antique
ENIAK Antique (בספרדית: ENIAK Antique) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר, 2 מושבים מתוצרת יצרנית הרכב הארגניטינית ENIAK S.Aאשר יוצרה בין השנים 1983–1989.
דגם ה-"ENIAK Antique" בצורתו החיצונית, דומה למכוניות רודסטר שיוצרו בבריטניה בשנות ה-30 וה-40.
הביטל החמישי
גיליונית זיכרון - תביב 1960
גיליונית זיכרון - תביב 1960 הונפקה על ידי דואר ישראל לרגל תערוכת הבולים הארצית "תביב", שהתקיימה בתל אביב בחודש אוקטובר 1960. בפריט בולאי זה נכללו חידושים רבים, עיצוביים וטכניים כאחד. השירות הבולאי שילב בעיצוב הגיליונית קטע מתוך תחריט עתיק, המתאר את המצעד המפואר שיזמה הקהילה היהודית של העיר פראג בשנת 1741.
תערוכת הבולים "תביב 1960".
במחצית שנת 1960 יזמה האגודה התל אביבית לבולאות את הקמתה של תערוכת בולים ארצית. זו הייתה הפעם הרביעית בלבד בה התקיימה תערוכת בולים ארצית במדינת ישראל, והמארגנים עשו מאמצים רבים כדי להבטיח את הצלחתה. שם התערוכה, "תביב", הורכב כמשחק מילים של המונח "תערוכת בולים" ושל שם העיר המארחת "תל אביב".
התערוכה נמשכה עשרה ימים (19-9 באוקטובר 1960) והתקיימה בתקופת החופשה של חג סוכות תשכ"א באולם המוזיאון הישן בשדרות רוטשילד בתל אביב. כ-70 אספני בולים הציגו בתערוכה 102 אוספים שונים, שהתפרסו על פני כ-400 מסגרות תצוגה. במהלך הימים פקדו את התערוכה כעשרת אלפים מבקרים.
כמקובל, הנפיק דואר ישראל פריטים בולאיים מיוחדים אשר הוצעו למכירה במהלך ימי התערוכה.
הנפקת פריט בולאי מרכזי עבור התערוכה.
כשלושה חודשים לפני מועד התערוכה התפרסמה במדורי הבולאות של העיתונות הכללית ידיעה האומרת כי בכוונת השירות הבולאי להנפיק שני בולים מיוחדים לרגל התערוכה. למעשה, תכנן השירות הבולאי להנפיק סדרה בת ארבעה בולים, ואף פנה לצורך כך אל המעצב אוטה וליש שצייר אותם.