לאחר מונדיאל 1990 שנערך באיטליה, מונה באסילה למאמן הנבחרת, הוא הוביל את ארגנטינה לזכייה בקופה אמריקה ב-1993 (התואר האחרון בו זכתה הנבחרת) ולרצף יוצא דופן של 32 משחקים ללא הפסד. בנוסף, זכה בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה (1991).
למרות זאת, ארגנטינה נקלעה לקשיים במהלך המוקדמות ואף הובסה 0:5 בביתה על ידי קולומביה, הפסד אשר נחקק בזכרונם של הארגנטינאים כאחד ההפסדים המשפילים ביותר של הנבחרת. ארגנטינה נאלצה להתמודד מול אוסטרליה כדי להעפיל למונדיאל ולשם כך באסילה אף זימן מחדש את דייגו מראדונה שפרש מהנבחרת לאחר שהושעה בשל פרשיית סמים.
מראדונה סחף את הנבחרת והנבחרת העפילה למונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית, במונדיאל עצמו ארגנטינה החלה בצורה מרשימה לאחר ניצחונות משכנעים על יוון וניגריה ונחשבה לאחת המועמדות לזכייה. השעייתו של מראדונה בשל פרשיית סמים שנייה פגעה בנבחרת והיא הפסידה בשני משחקיה האחרונים - לבולגריה במשחק האחרון בשלב הבתים ולרומניה בשלב 1/16 של הגמר לאחר משחק מרתק שהסתיים בהפסד 3:2.
באסילה פרש לאחר המונדיאל מתפקידו כמאמן הנבחרת ובמקומו מונה דניאל פסארלה שזכה בגביע העולמי כקפטן ב-1978.
בחזרה לאימון קבוצות.
לאחר המונדיאל חזר באסילה לארגנטינה ואימן את סן לורנסו ובהמשך את קבוצת קלוב אמריקה ממקסיקו ואת קולון הארגנטינאית. ביולי 2005 הוא מונה למאמן בוקה ג'וניורס לאחר התפטרותו של קרלוס ביאנצ'י. תחת הדרכתו זכתה בוקה ג'יוניורס באליפות ארגנטינה (אפרטורה 2005), גביע סודאמריקנה (2005) ובשני גביעי רקופה סודאמריקנה (2005, 2006).
הקדנציה השנייה בנבחרת.
ביולי 2006 מונה באסילה למאמן נבחרת ארגנטינה בפעם השנייה, הוא המשיך לכהן כמאמן בוקה ג'וניורס עד 14 בספטמבר ועזב את הקבוצה אחרי הזכייה בגביע הרה-קופה סוד-אמריקנה. מאז מינויו המחודש ערכה ארגנטינה 3 משחקי ידידות, היא נחלה הפסדים מול ברזיל וספרד והשיגה את ניצחונה הראשון מול צרפת בפברואר 2007. הוא הוביל את הנבחרת לגמר הקופה אמריקה אך ספג תבוסה מול ברזיל. אחרי רצף משחקים בהם לא הרשימה הנבחרת, התפטר באסילה ב-16 באוקטובר 2008.
עקומת היצע
עקומת ביקוש
מבזק
מבזק או פלאש (באנגלית: Flash) הוא התקן, בדרך כלל אלקטרוני, המשמש ליצירת הבזק תאורה קצר לצורך צילום.
מבזקים יוצרים בדרך כלל הבזקי תאורה קצרים מאוד - כאלפית שנייה, בטמפרטורת צבע של כ-5,500 מעלות קלווין. ניתן להשתמש בפלאש במצבים בהם האור הזמין בסצנה המצולמת חלש מדי, או כדי לאפשר צילום במהירות תריס גבוהה יותר, למשל בעת צילום עצמים הנעים במהירות.
במקור השתמשו לצורך זה במגש מתכתי עם אבקה דליקה שהייתה ניצתת בעת הצילום, אולם כיום כל המבזקים הם אלקטרוניים.
צילום בחושך בעזרת מבזק.
האור המגיע מהמבזק ומוחזר מהעצמים המצולמים נחלש במהירות ככל שמרחיקים את העצם מהמצלמה. טווח פעולה אופייני של מבזק הוא 3 עד 5 מטרים. במרחקים גדולים מזה, למשל בצילום נוף, לא תורגש השפעת המבזק והצילום יהיה דומה מאוד לצילום ללא מבזק.
יוהאן גוטליב נאומן
יוהאן גוטליב נאומן (בגרמנית: Johann Gottlieb Naumann; 17 באפריל 1741 - 23 באוקטובר 1801) היה מלחין, מנצח וקאפלמייסטר גרמני.
ביוגרפיה.
יוהאן גוטליב נאומן קיבל את ראשית השכלתו המוזיקלית ממורי בית הספר בעיר הולדתו, שלימדו אותו נגינה בפסנתר ובעוגב. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר של הכנסייה בדרזדן, שם גם השתתף במקהלה. מורו לעוגב בדרזדן היה נגן העוגב ומנצח מקהלת בית הספר, גוטפריד אוגוסט הומיליוס, תלמידו של באך. במאי 1757 נסע לאיטליה עם הכנר השוודי אנדרס וסטרום. המלחין ג'וזפה טרטיני התוודע אל נאומן ואל יצירותיו בשנת 1762 וגילה בהן עניין. בהמשך אותה שנה נודע לראשונה כמלחין אופרה בוונציה, בהצגת הבכורה של האופרה שלו, Il tesoro insidiato. בעקבות הצלחת האופרה Li creduti spiriti בשנת 1764 נשכר נאומן כמלחין כנסייה שני בחצר של דרזדן, בהמלצת המלחין יוהאן אדולף האסה.
בשנת 1777, כתוצאה ממשא ומתן עם הדיפלומט השוודי הרוזן לוונהלם, נקרא נאומן להכניס שיפורים בתזמורת החצר של סטוקהולם ולסייע למלך גוסטב השלישי בתוכניותיו לייסוד אופרה. עבודתו בשוודיה הגיעה לשיאה בשנת 1782, כשהפקת האופרה שלו, "קורה ואלונזו", חנכה את בית האופרה החדש בסטוקהולם ובהפקה משנת 1786 של "גוסטב ואזה", שהתבססה על רעיון של המלך לאופרה שוודית לאומית. אחרי תקופה קצרה כמלחין אורח בקופנהגן (1785-6) חזר נאומן לדרזדן, שם התמנה לקאפלמייסטר ראשי. בשנת 1792 נשא לאישה את קטרינה פון גרודטסשילינג, בתו של תת-אדמירל דני.
The Lamb Lies Down on Broadway
The Lamb Lies Down on Broadway (לפעמים נקרא בפשטות The Lamb; בתרגום חופשי: הטלה נשכב בברודוויי) הוא אלבום קונספט כפול שהוקלט ויצא ב-1974 על ידי להקת הרוק המתקדם ג'נסיס. The Lamb Lies Down on Broadway היה אלבומה השביעי של הלהקה (שישי מבין אלבומי האולפן) והאלבום האחרון בהשתתפותו של פיטר גבריאל. זהו גם האלבום האחרון של הרכבה ה"קלאסי" של הלהקה, שכלל את גבריאל, טוני בנקס, מייק רת'רפורד, פיל קולינס וסטיב האקט.
סקירה כללית.
האלבום מספר את סיפורו הסוריאליסטי של עבריין צעיר חצי-פורטוריקני בשם רייל (Rael) שחי בניו יורק, הנסחף אל מתחת לאדמה כדי לעמוד מול יצורים מוזרים וסכנות סיוטיות וכדי להציל את אחיו ג'ון. חלק מההתרחשויות והמקומות שבסיפור נלקחו מחלומותיו של גבריאל, ושמו של גיבור הסיפור הוא תוצאת עיוות שם משפחתו. באחד מראיונותיו הסביר פיל קולינס ש"הסיפור הוא על אדם סכיזופרני". דברים אלו הופכים את סיפור העלילה לדומה לשל הסרט פישר קינג. אינטרפרטציה אחרת מגיעה מגבריאל עצמו שאמר כי הסיפור הוא על אישיות מפוצלת. בהקשר זה, רייל מאמין שהוא מחפש את אחיו ג'ון, אולם למעשה הוא מחפש חלק חסר מעצמו. בנוסף, בשירים יש רמיזות סאטיריות שונות במגוון נושאים כמו המיתולוגיה, המהפכה הסקסואלית, פרסום ותרבות הצריכה. שיר הנושא, בנוסף לשירים "The Carpet Crawlers" ו-"In the Cage", עדיין היו שירים מועדפים בהופעות הלהקה בשנות ה-90.
רוב המוזיקה באלבום נכתבה על ידי חברי הלהקה טוני באנקס, פיל קולינס, סטיב האקט ומייק ראת'רפורד, ללא השתתפותו של גבריאל. גבריאל התעקש לכתוב את הסיפור והמילים בעצמו, מה שגרם לקרע בלהקה. במיוחד כאשר ראת'רפורד הציע במקור פרויקט אחר ללהקה - אלבום המבוסס על הספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי. גבריאל נעדר מפגישות הכתיבה ומהחזרות בשל בעיות אישיות - לאשתו היו בעיות עם הריונה הראשון - מה שהוסיף למתח בין חברי הלהקה. עם זאת, באנקס וראת'רפורד היו אלו שכתבו את המילים לשיר "The Light Dies Down on Broadway", מאחר שגבריאל לא יכל למצוא קישור בין "Ravine" ו-"Riding the Scree".
במהלך התקופה שלפני הפקת האלבום, גבריאל יצר קשר עם הבמאי ויליאם פרידקין (שבאותה התקופה נהנה מהצלחה רבה מהסרט "מגרש השדים"), בניסיון ליצור פרויקט לסרט, אחרי שפרידקין קרא את הסיפור הקצר על עטיפת אלבום ההופעה החיה מ-1973. למרות מורת-רוחם של חברי הלהקה, גבריאל עזב כדי לעבוד על טיוטות תסריט. עם זאת, הפרויקט הסתיים ללא תוצאות, וגבריאל חזר ללהקה.
האלבום הגיע למקום העשירי בבריטניה. בארצות הברית הוא הגיע רק למקום ה-41, אבל לבסוף הפך לאלבום זהב. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לאחר יציאת האלבום, וביצעה את האלבום במלואו 102 פעמים. סיבוב ההופעות תוכנן להתחיל ב-29 באוקטובר 1974, אך בשל פציעה בידו של סטיב האקט, הסיבוב נדחה ל-12 בנובמבר 1974 - מספר ימים לפני יציאת האלבום לאור. פתיחת סיבוב ההופעות התרחש בתיאטרון האודיטוריום בשיקגו ב-20 בנובמבר. ההופעה האחרונה הייתה ב-27 במאי 1975 בבסאנסון שבצרפת.
מבחינה מוזיקלית, The Lamb שונה מאוד במובנים רבים מהאלבום "Selling England by the Pound". השירים הרכים ("The Lamia" ו-"Cuckoo Cocoon"); השירים הכבדים שלפעמים מזכירים סגנון פרוטו-פאנק ("Back in NYC" ו-"In the Cage") וישנם אף שירים שמשלבים נסיינות מוזיקלית באופן מרוכז ביותר ("Anyway"). הרצועה "The Waiting Room" מזכירה את העיצוב הקולי של המפיק האוונגרדי בריאן אינו, שתרם להקלטות האלבום בתמורה לנגינתו של קולינס באחד מאלבומיו של אינו. טוני באנקס צוטט אחר-כך באומרו שהוא אינו מרגיש שאינו תרם במידה מספקת כדי לקבל קרדיט על הבסיס שהוא רק סובב מספר כפתורים.
בעקבות האלבום, עזב פיטר גבריאל את ג'נסיס. למרות איבוד דקות ההבחנה המלודית והסרקזם במילים יחד עם הופעתו הראוותנית של גבריאל; התפתחות הלהקה לעבר מלודיה, אינטנסיביות ופוקוס הלחנתי המשיכה גם באלבום שאחרי The Lamb. כך ובזמן שהלהקה השתנתה באופן ודאי, השם שלה כאחת מהלהקות הפרוגרסיביות המשפיעות ביותר, המשיך גם אחר-כך, עם רמות הצלחה שונות.
גרסת מיקס דיגיטלית של האלבום יצאה ב-CD ב-1994. החוברת המצורפת לדיסק כללה את המילים ואת הסיפור שיצאו יחד עם תקליט הויניל המקורי, אבל חלק מהעיצוב בשרוולים הפנימיים לא שוחזר.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי חברת היפנוסיס בבעלותו של סטורם ת'ורג'רסון (אשר נודע בעבודתו עם פינק פלויד ולד זפלין). לצילום הדמות שבעטיפה התגייס דוגמן אלמוני אשר גילם את רייל.
גרסת SACD של האלבום יצאה בשנת 2008 במסגרת מארז התקליטורים Genesis 1970–1975.
The Waiting Room.