אבן שמואל נולד וגדל בבאלטה שבאוקראינה. בגילאי 14-18 הוא למד בישיבה ליטאית בעיר הולדתו, בישיבת קישינוב, ובישיבה המודרנית של הרב חיים טשרנוביץ באודסה, בה למד בנוסף לתלמוד גם מדרש, מחשבת ישראל והיסטוריה יהודית. בשנת 1904, לאחר שהשלים מבחני סיום של גימנסיה רוסית, נסע ללונדון בה שקד במשך כשנה על ספרי חכמת ישראל. לאחר מכן הוא למד שנה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת פריז, ועוד שנתיים בסורבון, לימודי בלשנות, היסטוריה ופילוסופיה. במקביל למד אצל נחום סלושץ והושפע מרעיונות הסוציאליזם, במיוחד מכתבי ז'אן ז'ורס. לאחר שלוש שנים שב לרוסיה, בה לימד והיה פעיל ציוני. בשנת 1913 הוא היגר למונטריאול, בה היה לו קרוב משפחה, והחל ללמוד באוניברסיטת מקגיל. על פי עדות אחד ממקורביו, הוא בחר במונטריאול בגלל שרצה להיות בקרבת ראובן בריינין. זמן לא רב לאחר הגעתו הוא יצר קשר עם בריינין והחל לכתוב מאמרים בעיתון שלו. הוא כתב כשלושה מאמרים בשבוע, שהופיעו תחת שמו וכן תחת שמות עט שונים, כמו "הודלסון" ו"תנא קמא".
בשנת 1916 הוא החל ללמוד בדרופסי קולג'. במשך מספר שנים, בשנות ה-20, היה ראש בית המדרש למורים בניו יורק. במקביל היה נואם פופולרי בארצות הברית ובקנדה. בשנת 1927 יצא לאור בניו יורק מהדורתו של ספר הניצחון של יום טוב ליפמן מילהויזן. בסוף שנת 1926 עלה לארץ ישראל בהזמנתו של חיים נחמן ביאליק שבקשו לערוך מילון.
בשנות ה-30 כתב הספדים על דמויות שונות בעיתון דבר, בהם נחמן סירקין, חיים נחמן ביאליק ושמריהו לוין.
משנת 1936 היה מנהל מחלקת התרבות של הוועד הלאומי. בשנת 1942 צורף לוועד הלשון העברית. במאי - יולי 1943 שהה בדרום אפריקה בשליחות הקרן הקיימת. בשנת ה-40 היה העורך הראשי הראשון של האנציקלופדיה העברית.
לאחר הולדת בנו שמואל אימץ את השם "אבן שמואל", על שם אביו, ובעקבות מותו, ביום שחרורו מהפלמ"ח ב-2 במאי 1947, שינה את שמו ממש. פרשת האהבה הטרגית בין בנו שמואל קופמן לבין זהרה לביטוב, שניהם מלוחמי הפלמ"ח הצעירים שנהרגו במלחמת השחרור, הפכה לאחד מסיפורי התשתית המכוננים של מלחמת העצמאות. הם היו לסמל הנוער העברי שהתנדב למלחמה הקשה. סיפור אהבתם ומותם הומחז והוסרט פעמים רבות.
בתו של אבן שמואל הייתה המדענית ברוריה קופמן.
חיים קופמן, בן אחיו, כיהן כסגן שר האוצר.
יהודה אבן שמואל הלך לעולמו בכ"ב באדר א' ה'תשל"ו (23 בפברואר 1976).
מחקר ויצירה.
בשנת 1935 הוציא לאור את כרך ראשון של מורה נבוכים בתרגום שמואל אבן תיבון, בגרסה מבוארת ומנוקדת. כרך שני יצא בשנת 1938. כרך שלישי יצא בשנת 1959 ועליו קיבל את פרס הרב קוק. פירושו לספר מורה הנבוכים לא הושלם, אלא מתפרש רק עד תחילת חלק ג'. הפירוש יצא לאור בהוצאת מוסד הרב קוק.
יהודה אבן שמואל תרגם לעברית את ספר הכוזרי, והקדיש את התרגום לזכר בנו. המהדורה הראשונה יצאה בשנת תשל"ג, ומאז יצאה במהדורות דפוס רבות.
מהדורת אבן שמואל לספר הכוזרי כוללת מבואות ומפתחות נרחבים, ומראי מקומות השוואתיים לספרות ההגות היהודית מימי הביניים.
תרגום זה זכה לפופולריות רבה (שמשתמרת בחלקה עד היום, למרות קיומם של תרגומים חדשים אחרים בשוק), בשל שפתו המודרנית, הבהירה והקולחת, אך זכה גם לביקורת חריפה (בעיקר מהרב יוסף קאפח) על כך שנטל לעצמו חופש אומנותי רב ולא הקפיד על נאמנות למקור, בכך שהוא הבליע פירוש בתוך התרגום.
בזמן מותו, אבן שמואל היה בעיצומו של מיזם דומה - תרגום מחודש בסגנון מודרני לספר מורה הנבוכים.
אבן שמואל פרסם גם את "מדרשי גאֻלה / פרקי אפוקליפסה יהודית" - פרקי האפוקליפסה היהודית מחתימת התלמוד הבבלי ועד ראשית האלף השישי.
ברכה קאפח
הרבנית ברכה קאפח (ה'תרפ"ב, 1922 - כ"ג בכסלו התשע"ד, 26 בנובמבר 2013) הייתה אשת חסד, יזמית, פעילה חברתית ואשת הרב יוסף קאפח. כלת פרס ישראל לשנת 1999.
ביוגרפיה.
ברכה קאפח נולדה בצנעא, בירת תימן ליוסף ולנעמי צדוק. בגיל 11 נישאה לבן דודה יוסף קאפח, שבבגרותו הפך לרב, והיה מנהיג מרכזי בקרב יהדות תימן וחתן פרס ישראל. בגיל 14 ילדה את בנם הראשון דוד, ובהמשך גם את נעמי ויחיא. בשנת 1943 בגיל 21 עלתה עם משפחתה לישראל, במסע ארוך על גבי חמורים לעיר הנמל עדן, במהלכו שָׁכְלָה את בנה הצעיר יחיא. בהיותה בישראל נולד לה בן נוסף, אריה.
המשפחה התגוררה כמה שנים בתל אביב, ובהמשך עברה לירושלים לשכונת נחלת אחים ובה החלה לבלוט ביזמותה ובמעשי החסד שלה. היא פתחה מפעל רקמה והעסיקה רוקמות רבות משכבות חלשות. בהמשך פתחה בגדייה, בה חולקו בגדים יד שנייה בעזרת צוות של מתנדבות. במסגרת הבגדייה אף התאימה שמלות לכלות לליל כלולותיהן. במקביל, הקימה את עמותת הצדקה "סגולת נעמי", על שם אמה, ובמשך עשרות שנים ניהלה מפעלי גמילות חסדים שהיוו סעד לאלפי נזקקים בירושלים וסביבתה. בין היתר ייסדה והייתה מנהלת פרויקט ה"קמחא דפסחא", במסגרתו חולקו, בעזרת הציבור, מצרכי מזון לחג הפסח כגון מצות ויין.
בשנת 1992 הוענק לה התואר "יקירת ירושלים". על פועלה זכתה קאפח ב-26 תעודות הוקרה שונות, וכן בפרס ישראל לשנת תשנ"ט - 1999, על "תרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה".
היא ובעלה נבחרו לדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי לשנת תשע"ו.
ד"ר יעל שי כתבה על חייה של קאפח את הספר "וזאת הברכה", המתאר את חייה בתימן, נישואיה, עלייתה לארץ ישראל, פעילויותיה ומפעל גמילות החסדים אותה הקימה.
לאחר מותה של הרבנית ברכה קאפח, הוציאה לאור כלתה, ד"ר אסתר קאפח, את הספר, רבנית וכלה בשליחות המדינה. הספר מתעד את שליחותן לריו דה ז'ניירו בברזיל לרגל חגיגות הארבעים למדינת ישראל בשנת 1988, את דמותה של הרבנית דרך סיפורי החסד, את תערוכת התלבושות המסורתיות של מגוון עדות ישראל ואת מופעי הפולקלור שלהן ביחד עם הזמרת עפרה חזה.
זאב גולד
הרב זאב וולף גולד (כ"ט בשבט ה'תרמ"ט, 31 בינואר 1889 - כ"ז בניסן ה'תשט"ז, 8 באפריל 1956) היה רב ומנהיג יהודי במספר קהילות בארצות הברית. ממנהיגי תנועת המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות.
ביוגרפיה.
נולד בשצוצין שבפולין לרב יעקב מאיר בן הרב אברהם מרדכי קרבצ'ינסקי, שהיה רבן של איזבלין שפלך גרודנו, קאפולי שבפלך מינסק, ובסוף ימיו של העיר מריאמפולה הסמוכה לקובנה. בצעירותו היה חבר קרוב של הרב חיים עוזר גרודזנסקי, והקפיד לשמור עמו על קשרי ידידות ולימוד. בגיל 18 נשא לאישה את יוכבד בת הרב משה רייכלר, וישב על כיסא הרבנות של חותנו בעיר יוטיקה. היגר לארצות הברית בגיל 18 ובכניסה לשם שינה את שמו ל"גולד" (שם המשפחה של אמו היה גולדואסר).
בארצות הברית חי ופעל שנים רבות. שימש כרב הקהילה בשיקגו, סן פרנסיסקו, בורו פארק בניו יורק ועוד. היה ממייסדי בית הספר תלמוד תורה בויליאמסבורג וממייסדי ישיבת תורה ודעת, בה שימש מספר שנים כנשיא הישיבה. הוא שבחר את שמה: "ישיבת תורה ודעת", כשם ישיבתו של הרב יצחק יעקב ריינס בלידא, שבה למד בצעירותו. בפעילותו הציונית היה חבר הנהלת הקונגרס היהודי העולמי ויו"ר כבוד של הקרן הקיימת לישראל באמריקה. השתתף בקונגרסים ציוניים החל בקונגרס הי"ג והיה חבר הוועד הפועל הציוני.
בשנת ה'תרע"ג הופיע באספה של אגודת "תפארת מזרחי" בניו-יורק, אחת מהאגודות שהיוו את הניצנים הראשונים של "המזרחי" בארצות הברית, ומאז קשר את חייו בתנועה. בחורף ה'תרע"ד, חדשים מספר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הזמין את הרב מאיר בר-אילן, שהיה אז מזכיר המזרחי העולמי בברלין, לבוא לניו-יורק ולארגן את עבודת המזרחי בארצות הברית. בוועידת המזרחי הראשונה בארצות הברית קיבל על עצמו לעבור בארצות הברית "מחוף אל חוף" לשם ארגון סניפים ועריכת מגביות.
עלה לארץ ישראל בשנת ה'תרפ"ד ומונה על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק לרב נודד להעביר נאומים במושבות ובקיבוצים. היה ממייסדי הישיבה בכפר הרואה. מאוחר יותר היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית וישב במשלחת היהודית לעצרת ארגון האו"ם בשנת 1946. בתפקידו בסוכנות עמד בראש המחלקה לפיתוח ירושלים.
נקרא לחזור לארצות הברית מטעם תנועת המזרחי, ובשנת ה'תרצ"ב נבחר לנשיא הסתדרות המזרחי באמריקה. בתקופת נשיאותו יסד את סניפי המזרחי באמריקה הדרומית. שימש בתפקיד עד ה'תרצ"ה, בה חזר לארץ ישראל, ושימש כיו"ר המרכז העולמי של המזרחי.
בשנות מלחמת העולם השנייה שהה באמריקה. לאחר גמר המלחמה כיהן מטעם המזרחי בהנהלת הסוכנות היהודית, בהתאם להחלטת הכינוס הציוני העולמי בלונדון, ה'תש"ה. היה חבר המשלחת היהודית לעצרת האו"ם בשנת ה'תש"ו. הופיע בפני ועדת החוץ של בית הנבחרים האמריקני, והצהיר על ההכרח להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. היה נציג התנועה במועצת המדינה הזמנית ונמנה עם חותמי מגילת העצמאות.
נפטר בירושלים בכ"ז בניסן ה'תשט"ז, ונקבר בבית הקברות סנהדריה ליד חברו לתנועת המזרחי, הרב מאיר בר-אילן.
חתנו הרב דב כ"ץ היה מנהל בתי הדין הרבניים וכתב את סדרת הספרים "תנועת המוסר".
הרב יוסף דב סולובייצ׳יק נאם עליו הספד שנקרא ׳בסתר ובגלוי׳ שהודפס בספר ׳דברי הגות והערכה׳.
מרדכי יוסף ליינר
רבי מרדכי יוסף ליינר מאיזביצה (ה'תק"ס - ז' בטבת ה'תרי"ד; 1800–1854), מחבר ספר "מי השילוח", היה מייסד חסידות איזביצה ראדזין, עמד בראשה משנת 1839 לאחר פרישתו מרבי מנחם מנדל מקוצק ועד לפטירתו בשנת 1854.
ביוגרפיה.
מרדכי יוסף נולד בטומשוב בשנת 1800 לרבי יעקב ליינר, שהיה מתלמידי החוזה מלובלין, ומיוחס עד לרש"י. היה תלמידו של רבי שמחה בונים מפשיסחא. על תקופה זו סיפר נכדו, רבי גרשון חנוך הניך ליינר: