פסק הדין הראשון.
שעה לאחר שהוגשה לבית המשפט תגובתו של יושב ראש הכנסת, ניתן פסק הדין בעתירות. הנשיאה חיות ציינה שהסמכות לקבוע את סדר יומה של הכנסת ואת מועד דיוניה נתונה ליו"ר הכנסת, וסוגיות אלו הן עניין "פנים פרלמנטרי" מובהק ועל כן, ככלל, נמנע בג"ץ מלהתערב בהן, זאת להוציא מקרים מיוחדים שבהם קיים חשש לפגיעה "במרקם החיים הדמוקרטיים" או ביסודות המבנה של שיטתנו הפרלמנטרית. במקרה הזה, כתבה חיות, .
הרכב השופטים פסק פה אחד שעל אדלשטיין לכנס את המליאה לבחירת יושב ראש בהקדם האפשרי – ולא יאוחר מ-25 במרץ 2020.
בעקבות פסיקת בג"ץ.
ב-25 במרץ תקף אדלשטיין בחריפות את התערבות בית המשפט בענייניה הפנימיים של הכנסת ואמר כי פסק הדין איננו מבוסס על החוק אלא על . הוא הודיע כי הוא מתפטר מתפקיד יושב ראש הכנסת, כדי להימנע מהגעה למצב של אנרכיה. מיד לאחר הודעתו נעל אדלשטיין את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש. כיוון שההתפטרות נכנסת לתוקף לאחר 48 שעות, נוצר מצב תקדימי בו לא היה יו"ר או סגן יו"ר שיכול היה למלא את מקומו, ולנהל ישיבה לבחור יושב ראש כנסת חדש.
היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, הודיע לאדלשטיין שאין בהתפטרותו בעת הזו כדי להשליך על החובה לקיים את צו בית המשפט, אך אדלשטיין ענה שאין בכוונתו להעלות את נושא בחירת יו"ר קבוע לכנסת ה-23 על סדר יומה של מליאת הכנסת. גם היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, סבר בתגובתו לבג"ץ שהודעתו של אדלשטיין על התפטרותו מתפקידו איננה מאפשרת את הימנעותו מקיום פסק הדין, וכי עליו לקיימו.
בעקבות התפטרותו של אדלשטיין, אישרה הוועדה המסדרת, את מינויו של ותיק חברי הכנסת, עמיר פרץ, ליו"ר הכנסת הזמני מיום 27 במרץ בשעה 11:00 (מועד סיום כהונתו המתוכנן של אדלשטיין) ועד ההצבעה על יו"ר חדש, אלא אם בג"ץ יורה להקדים את בחירת היו"ר החדש.
בעקבות הימנעותו של אדלשטיין מקיום הצו של בג"ץ עתרה עמותת "חוזה חדש" לבג"ץ בדרישה לאכוף על אדלשטיין לקיים את פסק הדין ככתבו וכלשונו. במענה לעתירה שב אדלשטיין ומתח ביקורת על פסק הדין של בג"ץ, והוסיף: .
בעקבות האירועים אמר נשיא המדינה, ראובן ריבלין, כי ריבלין הביע את ביטחונו כי
גם מחוץ למערכת הפוליטית התקיים דיון ער האם יו"ר הכנסת פגע בערך שלטון החוק ובכפיפות למערכת המשפט בכך שנמנע מלקיים את פסק הדין, או שבג"ץ פגע בעיקרון הדמוקרטי של הפרדת הרשויות בכך שהתערב בענייניה הפנימיים של הכנסת.
פסק הדין הנוסף.
בג"ץ קיבל פסק דין נוסף ב-25 במרץ בערב, שבו נקבע כי על אף שהתפטרותו של אדלשטיין טרם נכנסה לתוקף, תוקנה לעמיר פרץ, ותיק חברי הכנסת, סמכות תחומה ומוגדרת מתוך סמכויות יושב ראש הכנסת, כדי שיוכל לקיים את פסק הדין הראשון שהורה על כינוס המליאה לדיון על בחירת יושב ראש חדש: לפנות לוועדה המסדרת (בתפקידה כוועדת הכנסת, לפי סעיף 19 לתקנון הכנסת) על-מנת לכנס את מליאת הכנסת למחרת, אף שיום זה איננו נמנה עם הימים שבהם היא מתכנסת על פי התקנון; לקבוע את סדר היום של אותה ישיבה לפי סעיף 25 לתקנון הכנסת ולכלול בו את ההצעה לבחירת יו"ר קבוע לכנסת; ולנהל את אותה הישיבה. כל הצדדים שנכחו בדיון נתנו את הסכמתם להחלטה זו. יולי אדלשטיין ובא כוחה של סיעת הליכוד לא נכחו בדיון. בסיום פסק-הדין הודגש כי הצו שניתן יעמוד בתוקפו גם אם אדלשטיין יחזור בו מהתפטרותו.
לאחר אישור הוועדה המסדרת, נתכנסה המליאה ב-26 במרץ, בישיבה זו נבחר בני גנץ ליושב ראש הכנסת ה-23.
בג&quot;ץ אדלשטיין
עונת 2012/2013 בליגה האירופית
עונת בליגה האירופית הייתה העונה ה-42 בה מתקיים טורניר הכדורגל האירופאי השני בחשיבותו של אופ"א, והעונה הרביעית שהתקיימה במתכונת הנוכחית.
גמר הליגה האירופית 2013 התקיים ב-15 במאי 2013 באמסטרדם ארנה באמסטרדם, הולנד. במשחק גברה צ'לסי האנגלית על בנפיקה ליסבון הפורטוגלית בתוצאה 1–2, וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה.
צ'לסי, אלופת אירופה המכהנת, נכנסה לטורניר בשלב הנוקאאוט, לאחר שסיימה שלישית בשלב הבתים של ליגת האלופות. בעקבות זכייתה, הייתה למועדון האירופי הרביעי (אחרי יובנטוס, אייאקס ובאיירן מינכן) והאנגלי הראשון שמשלים זכייה בכל שלושת התארים המרכזיים של אופ"א (ליגת האלופות, גביע אירופה למחזיקות גביע והליגה האירופית). האלופה המכהנת, אתלטיקו מדריד, הודחה כבר בשלב הנוקאאוט הראשון על ידי רובין קאזאן.
בעונה זו נכנסו לתוקף שני שינויים עיקריים:
ארבע קבוצות ישראליות לקחו חלק בטורניר:
לוח זמנים.
כל ההגרלות התקיימו במשרדי אופ"א בניון, שווייץ, למעט אם נאמר אחרת
שלב המוקדמות.
שלב המוקדמות הראשון.
ההגרלה נערכה ב-25 ביוני 2012. הסיבוב הראשון נערך ב-3 וב-5 ביולי, והסיבוב השני נערך ב-10 וב-12 ביולי 2012.
שלב המוקדמות השני.
הסיבוב הראשון נערך ב-19 ביולי, והסיבוב השני נערך ב-26 ביולי 2012.
שלב המוקדמות השלישי.
ההגרלה נערכה ב-20 ביולי 2012. הסיבוב הראשון נערך ב-2 באוגוסט, והסיבוב השני נערך ב-9 באוגוסט 2012.
שלב הפלייאוף.
ההגרלה נערכה ב-10 באוגוסט 2012. הסיבוב הראשון נערך ב-22 וב-23 באוגוסט והסיבוב השני נערך ב-28 וב-30 באוגוסט 2012.
שלב הבתים.
הגרלת שלב הבתים נערכה במונקו ב-31 באוגוסט 2012. 48 קבוצות חולקו ל-4 דרגים, לפי מיקומם בדירוג אופ"א לקבוצות. הקבוצות הוגרלו ל-12 בתים כאשר בכל בית 4 קבוצות, אחת מכל דרג, כאשר שתי קבוצות מאותה מדינה לא יכולות לשחק באותו בית. בכל בית נפגשו הקבוצות פעמיים (בית וחוץ).
25 מדינות זכו לייצוג בשלב הבתים של המפעל.
שלב הנוק אאוט.
32 האחרונות.
לשלב 32 האחרונות מגיעות שתי הקבוצות הראשונות מכל בית (בסך הכול 24 קבוצות), אליהן מצטרפות שמונה הקבוצות שסיימו במקום השלישי בביתן בשלב הבתים של ליגת האלופות.
32 הקבוצות שהעפילו לשלב זה יחולקו לשני דרגים על פי ניקוד של קבוצות מדורגות (12 הקבוצות שסיימו במקום הראשון משלב הבתים וארבע הקבוצות הטובות מהמקום שלישי בליגת האלופות) ולא מדורגות (12 הקבוצות שסיימו במקום השני משלב הבתים וארבע הקבוצות הנוספות מהמקום השלישי בליגת האלופות). הקבוצות המדורגות בהגרלה אירחו את משחק הגומלין. קבוצות שנפגשו בשלב הבתים, או קבוצות מאותה המדינה, לא יכולות להיפגש ביניהן בשלב זה.
הגרלת הסיבוב נערכה ב-20 בדצמבר 2012. הסיבוב הראשון נערך ב-14 בפברואר, והסיבוב השני ב-21 בפברואר 2013.
שמינית הגמר.
הסיבוב הראשון נערך ב-7 במרץ, והסיבוב השני ב-14 במרץ 2013.
רבע הגמר.
הגרלת הסיבוב נערכה ב-15 במרץ 2013. הסיבוב הראשון נערך ב-4 באפריל, הסיבוב השני ב-11 באפריל 2013.
חצי הגמר.
הגרלת חצי הגמר והגמר (לקביעת הקבוצה "המארחת" בגמר מסיבות אדמיניסטרטיביות) נערכה ב-12 באפריל 2013. הסיבוב הראשון נערך ב-25 באפריל, והסיבוב שני נערך ב-2 במאי 2013.
גמר.
משחק הגמר נערך ב-15 במאי 2013 באמסטרדם ארנה, אמסטרדם, הולנד.
רכבת טרוצקי
רכבת טרוצקי (ברוסית: Поезд Троцкого) הוא כינויה של רכבת משוריינת אישית שהוקמה בהוראת לב טרוצקי בשנת 1918. הרכבת כללה תחנת טלגרף, ספרייה, בית דפוס, מרכז רדיו, מוסך מכוניות ואפילו טייסת קטנה; צוותו כלל מומחי אספקה צבאיים ואזרחיים רבים. הרכבת פרסמה עיתון משלה, "בדרך", ששימש למסע פרסום בקרב חיילי הצבא האדום: אירועים רוסיים ועולמיים כאחד שכיסו בחומרי החדשות שלה. הרכבת המשוריינת וצוותה ספגו שוב ושוב ממתקפות אוויר וירי תותחים של האויב, ולעיתים הם נאלצו לקחת חלק ישיר בלחימה.
במהלך מלחמת האזרחים ביקרו ברכבת הרבה דמויות בולשביקיות מפורסמות, בהן יוסיף סטלין, כמו גם עיתונאים וסופרים. הרכבת כונתה "רכבת הניצחון" והוענק לה בשנת 1919 עיטור הדגל האדום, על תרומתה להקמת הצבא האדום ולביסוס כוחו של הבולשביזם ברוסיה הסובייטית לאחר מכן. בשנת 1922 תוכנן לארגן את הצגת הרכבת המפורסמת בתערוכה, וכן לקיים את "שבוע היסטוריית הרכבת"; מאוחר יותר, בקשר לרדיפת טרוצקי, סיפור ההיסטוריה של הרכבת הושתק בברית המועצות.
מחנה סולובקי
המחנה המיוחד סולובקי (לימים הכלא המיוחד בסולובקי), הוקם בשנת 1923 באיי סולובצקי שבים הלבן כמקום מעצר מרוחק ובלתי נגיש, מיועד בעיקר למתנגדים סוציאליסטים של המשטר הבולשביקי החדש של רוסיה הסובייטית. תחילה, האנרכיסטים, המנשביקים והמהפכנים הסוציאליסטים נהנו שם ממעמד מיוחד ולא נאלצו לעבוד. בהדרגה הצטרפו אליהם אסירים מהמשטר הישן (כמרים, בני אצולה וקצינים של הצבא הלבן) והשומרים והפושעים הרגילים פעלו יחד כדי לשמור על הסדר.
זה היה הגרעין ממנו צמח הגולאג כולו, בזכות קרבתו לפרויקט הבנייה הגדול הראשון של תוכניות החומש, תעלת הים הלבן-הים הבלטי.
בדרך אחת סולובקי ותעלת הים הלבן הפרו שלטון בסיסי בגולאג: שניהם היו קרובים מדי לגבול. זה הקל על מספר בריחות נועזות בשנות העשרים; בזמן שהתרחשה מלחמה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 היא הובילה לסגירת הכלא המיוחד של סולובקי. אלפי האסירים הועברו למקום אחר או נורו ביבשת ובסולובקי.
אלכסנדר סולז'ניצין כינה את סולובקי "אם הגולאג".
תורן KVLY-TV