קיבוע האל בראש ילדו ייעשה באיטיות, שלב אחרי שלב, מהכניסה למקדש ועד לטבילה האפילה המסיימת את התהליך. האופי ההדרגתי מיוצג על ידי סמלים: תחילה גוזרים את השיער במספרים, אחר כך מגלחים, הגולגולת נשטפת בדם בעל חיים על שתיים, ואחר כך של בעל חיים על ארבע. במשך כל השלבים הללו המועמד חי בחדר קטן קמריניה (Camarinha) ולא יכול לתקשר עם מבקרי הקנדומבלה מלבד במחיאות כפיים. כל אחד מהשלבים מתחיל בהקרבת קורבן לאשו. בחודשים האלו המועמד לומד את סודות הקנדומבלה. מלמדים אותו את כל מה שמעמדו לעתיד כבן אל יצריך אותו לדעת. בזמן ההכנסה בברית האישיות הקודמת שלו נשברת ונהרסת כדי להיות מוחלפת באישיות חדשה. במשך כל זמן החניכה צריך לשמור על טוהר הגוף: אסור לקיים יחסים.
כשההדרכה מסתיימת יש יציאה ראשונה של בן האלים, אך היציאה עוד לא פומבית רק אלו שכבר הוכנסו בברית משתתפים בה. יציאה נוספת מתבצעת תשעה ימים מאוחר יותר והיציאה השלישית והאחרונה, הפומבית, ביום התשעה עשר, כשלפניה עושים טבילת דם גדולה מבעלי החיים על ארבע. בטקס זה האל של המוכנס בברית נשלח לאפריקה למצוא את השם לאישיות החדשה שנולדה. רק המוות לבדו יבטל את ההזדהות הכפולה הזו של הפרט עם האל שלו ועם החברה האפריקאית.
רוב פעילויות המרכז אינן פומביות ומתייחסות רק למוכנסים בברית ולאליהם, כל טקס פומבי מתחיל ונגמר בהכנות פרטיות, פעולות פולחניות ובטקסים פנימיים של המרכז וחבריו היכולים להימשך ימים. מהות הקיום של הקנדומבלה ותכלית כל הפולחנים: בעיקר הפרטיים אך גם של הפומביים, היא להגביר את ההשתתפות האנושית בעוצמה הרוחנית של היקום. הפעילות הפולחנית מקשרת את האנשים לעוצמת היקום כפי שהוא מיוצג על ידי האלים. דרך צורות פולחניות ספציפיות ומגוונות ניתן לשחרר את העוצמה, לנתב אותה או לאגור זמנית ולהעביר לחפצים או לאנשים.
בזמן ההכנסה בברית המוכנס מקבל מלבד הכוח של האל האישי שלו גם חלק מהכוח של המרכז. ככל שדרגת ההכנסה בברית גבוהה יותר כך הוא יכול לאגור, לשלוט ולחלוק יותר כוח. רק דרך ההכנסה בברית לומד האדם את הידע על הכוח, את הגישה אליו ואת דרך השימוש והשליטה עליו. לכוהן טוב יש כוח רב בעקבות היחסים האינטימיים והאינטנסיביים שלו עם האלים. הכוח מאפשר לו להיות אפקטיבי ולהעביר אנרגיה חיובית למרכז, למוכנסות בברית ולקהילה הרחבה.
פילוסופיה דתית.
הדתות האפרו ברזילאיות הם היתוך של נצרות ודת היורבה, הנצרות בדתות אלה בברזיל היא יותר צורנית ומשמשת כסמל, אבל היא גם חלק עקרי בזהותם הדתית, והם רואים עצמם כקתולים מאמינים. פולחן האלים והטקסים סביבם, הוא הפולחן והפילוסופיה הדתית- אין הפרדה בין גשמי לרוחני, בין קודש לחול, הגישה המטאפיזית היא שהנשמה והגוף אינם מתקיימים בעולמות נפרדים. החיבור לאלים נעשה על ידי טראנס גופני ונפשי, והאלים נתפסים כבעלי יכולת על טבעית לעזור למאמין. האלים שלהם יש לאדם גישה אליהם, נחשבים כחלק מהטבע, ולא כישות עליונה מעל הטבע כמו אולורום שאליו לא ניתן להגיע, והגוף נתפס ככלי דרכו אפשר להגיע לחיבור לאל ולהתגלות. לחושים ולגוף יש תפקיד חשוב, והוא גם לא נחשב למשהו שיש לדכאו ולראות בו משהו נעלה פחות מהקודש כי אין את ההפרדה הזאת שקיימת למשל בדתות האברהמיות. אך בדומה להם ישנה הפרדה ברורה בין טוב לרע.
בצורה די פרדוקסלית התפיסה הזו די נוגדת את הנצרות שהיא גם חלק בלתי נפרד מהזהות של הקנדומבלה, אך היא הפוכה ממנו, בנצרות יש הפרדה ברורה בין קדוש ליום יומי בין הארצי לגבוהה. הגוף נחשב למשהו גשמי וארצי, והנפש לגבוהה ואלוהית והגוף מפתה אותך להתפתות לייצר כמבחן, בדתות האפרו ברזילאיות הגוף משמש ככלי לעיתים גשמי ולעיתים רוחני ולעיתים שניהם יחד בו זמנית. בנצרות העצמה היא בתפילה, במילה הכתובה, בקנדומבלה האקסטזה היא זו שמשחקת תפקיד עקרי. והעצמה היא בסלגדאס (ריטואל שירים, ריקודים, תלבושות ומנהגים בחג מסוים) בטקסים, בטראנס הנפשי-גופני, ובריקודים. לעיתים חושים חזקים ועצמתים או צרכים "גשמיים" נחשבים גם הם כבעלי ממד מיסטי ורוחני.
היחס הזה לחושים גרמו שבניגוד לנצרות הקלאסית התפיסה לגביי מינית שונה, המיניות לא נחשבת כבעלת משקל בהיבטים דתיים. הנזילות בזהות ובנטייה המינית היא גדולה יחסית, ואין חשיבות מוסרית כפי שהיא קיימת בצרות או ביהדות, ישנה הפרדה בין טוב לרע במין, וכן אלה, אך לא קיים בו ממד הגשמיות החטא כפי שיש בדתות האחרות.
זיצקריג
ריו בראבו
סיגמא-אדיטיביות
במתמטיקה, פונקציה ממשית formula_1 המוגדרת על משפחה (סגורה לאיחוד בן-מניה) של תת-קבוצות של קבוצה A היא אדיטיבית אם לכל שתי קבוצות זרות formula_2 במשפחה מתקיים formula_3; וסיגמא-אדיטיבית אם לכל סדרה formula_4 של קבוצות זרות מתקיים formula_5.
כל פונקציה סיגמא-אדיטיבית היא בפרט אדיטיבית, אבל ההפך אינו נכון. למשל, אם F על-מסנן לא עיקרי על המספרים הטבעיים, הפונקציה המתאימה ל-A את הערך 1 אם A שייכת ל-F ו-0 אחרת היא אדיטיבית, אבל לא סיגמא-אדיטיבית.
אימן
האימן (Emin) היא תנועה רוחנית המבוססת ברובה על עבודתו של ריימון ארמין (מוכר גם כליאו).
היסטוריה.
התנועה החלה את דרכה בלונדון בשנת 1971 כשקבוצה של תריסר בני אדם פגשו בריימונד ארמין (1924–2002), המכונה "ליאו" בפני חברי התנועה. במקור, נקראה העמותה "הדרך" על ידי אותם חברים מייסדים, ורק בשלב מאוחר יותר שונה השם ל-Emin, שמשמעותו העתיקה היא "הנאמן".
יחד עם ארמין התנועה פותחה ונכון לשנת 2008 היא פועלת ב־17 מדינות בעולם. אחד ממקורות השם אימן הוא היפוך האותיות הלועזיות - "Emin - In Me", המרמז על התפישה שהתשובות לחידות האנושיות נמצאות בתוך האדם ובתוך האדם מתחיל החיפוש האמיתי.
בישראל.
בישראל ישנם כמה מאות חברים בעמותת "נתיבים לעתיד", אשר מרכזת את פעילות האימן בארץ. במסגרת העמותה, מקיימים חבריה פעילויות שמטרתן המרכזית היא חיפוש ומחקר בנושאי משמעות הקיום האנושי בבריאה, ויחסי הגומלין בין האדם וכל אותם דברים שאתם הוא חולק את קיומו. בנוסף, חברי העמותה חוקרים, בקבוצות לימוד ובאופן פרטני, את המציאות העכשווית, ומה הן המסקנות שניתן להקיש ממחקר זה על מגמות חדשות אשר יתפתחו בעתיד. מעבר לפעילות בתוך העמותה, נערכות פגישות פתוחות לקהל הרחב במספר מרכזים ברחבי ארץ. חברי האימן בישראל הקימו מחדש את היישוב מעלה צביה באזור משגב שבגליל.
בקשה של מכינה קדם צבאית במעלה צביה להכרה נענתה בתחילה בחיוב על ידי ראש אגף הנוער והנח"ל בילו מישורי, אולם לאחר התייעצות עם משרד החינוך הבקשה סורבה מחשש השפעה של האימן על התלמידים. עתירה לבג"ץ נגד ההחלטה נדחתה, לאחר שהוסכם לאשר את סיום שנת הלימודים הראשונה.
בעקבות הפסקת פעילות המכינה הקדם צבאית, הוקמה תוכנית פריזמה 21, שנת לימודים אשר משלבת רבדים רוחניים, מעשיים והתנסותיים, המיועדת לעשות את השנים שאחריה לאפקטיביות ומשמעותיות יותר. התוכנית מיועדת לבוגרים אחרי צבא ואינה ממומנת על ידי גופים ממשלתיים.
אף על פי שאין ארגון מרכזי המרכז את כל הקבוצות באופן ארגוני, חבריהן מקיימים קשרים אישיים ופעילות בינלאומית משותפת על רקע רעיוני דומה.
רעיונות מרכזיים בתפישה של האימן.
בבסיס הפילוסופיה של האימן נמצאים הערך והחשיבות לכך שכל פרט הוא יחיד ומיוחד, ושישנה מטרה ומשמעות לחיים של כל אדם כחלק מהתמונה הגדולה יותר. על פי תפישה זו, כאשר אדם מתפתח, ומממש את הפוטנציאל הטמון בו באופן מלא יותר, יכולה להבשיל בו היכולת לתרום מעצמו לסביבתו ואף לעזור לאחרים.
אחד העקרונות המובהקים של התפישה הפילוסופית באימן הוא החופש המוחלט שישנו לכל אדם לנהל את חייו על פי ראות עיניו.
מצטרף לאימן יכול לבחור לעצמו כינוי ומקובל ששאר חברי הקהילה יפנו אליו בכינויו זה. אדם רשאי להחליף לעצמו את הכינוי בהתאם לשיקוליו ורצונו. פעמים רבות אדם מחליף את שמו לתכונה שהוא רוצה להביא לחייו כגון: אור, אהבה, אומץ, תעוזה או סמל כלשהו שמייצג תכונה כגון: ים (עומק), לביא (אומץ), נשר (מיקוד), על מנת לחזק תכונה זו.
מחלוקת.
הדעות לגבי התנועה חלוקות, חלקן חיוביות וחלקן שליליות. ב-1987 פורסמו מסקנות ועדה בין-משרדית בראשות מרים גלזר-תעסה, לבדיקת תופעת הכתות בישראל, אשר כלל את האימן בין הכתות שסקר. בעקבות זאת, המרכז הישראלי לנפגעי כתות מגדיר את התנועה ככת. דו"ח של משרד הרווחה מגדיר את האימן ככת פתוחה שחבריה נחשפים לאנשים שאינם חברים בכת במקומות עבודה, ובמסגרות משפחתיות וחברתיות אחרות.
ג'ורג' עובדיה
ג'ורג' עובדיה (1915 – 27 ביוני 1996) היה במאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
ג'ורג' עובדיה נולד למשפחה אמידה של סוחרי עץ בבגדאד, עיראק. הוא למד בבית הספר האמריקאי בעיר, ולאחר שסיים את לימודיו החל לקנות ולהפיץ סרטים. בכסף שהרוויח קנה שני בתי קולנוע. בעקבות הקמת מדינת ישראל החרים הממשל את רכושם של יהודי המדינה ובכללו גם בתי הקולנוע של עובדיה. בשנת 1949 עלתה משפחתו לישראל, והוא עבר להתגורר באיראן. בשנים 1950–1964 היה פעיל כבמאי וכשחקן בתעשיית הסרטים האיראנית. בתקופה זו ביים 23 סרטי קולנוע. החל מ-1964 דילג בין איראן לבין ישראל, וב-1967 ביים את הסרט "הנחשקת" כהפקה איראנית-ישראלית משותפת.