בשנים 2006–2009 כיהן כנשיא לשכת רואי חשבון בישראל והוביל רפורמות ומהלכי חקיקה משמעותיים בתחומי הביקורת, החשבונאות והמיסים וביניהם הטמעתה של התקינה החשבונאית הבינלאומית IFRS בקרב חברות ישראליות. טרם מינויו לנשיא, כיהן רו"ח שיף כסגן נשיא הלשכה, כיו"ר ועד מרחב ת"א וכיו"ר ועדת הקשר של לשכת רו"ח עם רשות המיסים.
שיף מכהן כיו"ר להב - לימודי הכשרה בניהול של הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בעבר כיהן כחבר הוועדה הציבורית המייעצת של מפעל הפיס, שימש במשך למעלה מ-9 שנים כחבר מועצת רו"ח – גוף סטטוטורי של משרד המשפטים, כיו"ר ועדת המיסים של לשכת רו"ח, כיו"ר מועצת להב - לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל, וכיו"ר ועדת המיסים של לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.
פעילות חברתית.
שיף הוא נשיא רשת על"ה – עמותה המסייעת לילדים עם צרכים מיוחדים, חבר הנשיאות של עמותת "רפואה ושמחה אונליין " – מרכז סיוע לחולה ולנזקק, חבר הוועד המנהל ויו"ר ועדת הכספים של התיאטרון הקאמרי, חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, חבר הוועד המנהל של עמותת "שערים- מגשימים יהדות ישראלית" הפועלת למען חיזוק המורשת היהודית ובכלל זה השבת.
בנוסף הוא מכהן כיו׳ר אגודת הידידים של עמותת ״אח גדול״ המסייעת לחיילים בודדים וכיו"ר אגודת הידידים של עמותת ״בית חם ״המסייעת כלכלית למשפחות מצוקה ברמת השרון
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (בגרמנית: Friedrich III. von der Pfalz; 14 בפברואר 1515 - 26 באוקטובר 1576) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1559–1576.
ביוגרפיה.
פרידריך השלישי נולד בזימרן שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-14 בפברואר 1515, ליוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן וביאטריקס מבאדן, בתם של כריסטופר הראשון, מרקיז באדן-באדן ואוטיליה מקאצנלנבוגן. משפחתו של פרידריך הייתה לותרנית הדוקה, אולם בהשפעת אשתו מריה מברנדנבורג-קולומבאך עבר פרידריך בשנת 1546 לדת הקלוויניסטית.
בשנת 1557 מת אביו יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן, ופרידריך מונה לרוזן פפאלץ-זימרן. בשנת 1559 מת אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ ללא יורשים, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון פרצה מחלוקת דתית חריפה בנסיכות בין הלותרנים לקלוויניסטים, ומשום כך הכריז פרידריך על ויכוח דתי שהתקיים בשנת 1561, ולאחריו החליט פרידריך שהדת הקלוויניסטית תהיה הדת השלטת בנסיכות. שריו שהשתייכו לדת הלותרנית והתנגדו למעשיו, פוטרו מתפקידיהם. בשנת 1566 הועלתה בדיאט של אאוגסבורג דרישה נגדו לבטל את השינויים בנסיכות, אולם פרידריך התנגד וטען כי הוא מחויב רק לאל שנתן לו את שלטונו. בשנת 1570 ניסה פרידריך לבצע את הרפורמות הדתיות גם בפפאלץ העילית, אולם שם נתקל בהתנגדות של הלותרנים ובראשם יוהאן סילבן, שאף הוצא על ידו להורג בשנת 1572.
ב-26 באוקטובר 1576 מת פרידריך, ובנו לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1537 התחתן פרידריך עם מריה מברנדנבורג-קולומבאך, בתם של קזימיר, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית וסוזנה מבוואריה, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
בשנת 1569 התחתן פרידריך עם אמליה מנוינאהר, בתו של גומפרכט מנוינאהר, אך לא נולדו לו ילדים ממנה.
לילי אולדרין
אנה איסטדן
אנה איסטדן (באנגלית: Anna Easteden; נולדה ב-29 בנובמבר 1976) היא דוגמנית ושחקנית פינית.
ביוגרפיה.
איסטדן נולדה בפינלנד כבתם של זוג חוואים, היא למדה בבית ספר לדוגמנות ובגיל שתים עשרה החלה לעבוד בתחום, היא הופיעה לראשונה על שער מגזין לאחר שזכתה בתחרות דוגמניות שאורגנה על ידי מגזין נוער בפינלנד.
היא דיגמנה במדינות רבות ברחבי העולם והופיעה בקמפיינים לחברות הרמס, קלווין קליין.
כשחקנית היא הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "היפהפייה הנרדמת" במחזה שהועלה בשיקגו. כמו כן שיחקה באופרות הסבון "ימי חיינו" ו"תשוקות", והיא הופיעה בין היתר בסרט היפני "דרכים צדדיות" משנת 2009; רימייק יפני לסרט האמריקאי "דרכים צדדיות".
בנוסף, היא הופיעה בסדרות הטלוויזיה "בונז", "שני גברים וחצי" ו-"מי רוצה להיות גיבור על".
ב-2010 הועמדה לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים "מתוד פסט" (Method Fest).
הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית
נצרות רוסית אורתודקסית
רומאניזציה
בטאנס
בטאנס (בפיליפינית: Lalawigan ng Batanes) היא פרובינציה וארכיפלג בפיליפינים, במחוז עמק קגאיאן. האיים ממוקמים מצפון לאי לוזון. בטאנס היא הפרובינציה הצפונית ביותר במדינה וגם הקטנה ביותר, הן מבחינת אוכלוסייה והן מבחינת שטח. עיר הבירה הממוקמת באי בטאן היא בסקו.
בטאנס מורכבת מקבוצת איים הממוקמים כ-162 ק"מ מצפון ללוזון וכ-190 ק"מ דרומית לטאיוואן, מופרד מאיי בובויאן של מחוז קגייאן על ידי תעלת באלינטנג, ומטייוואן על ידי תעלת באשי.
מיכאל לוי-רודקינסון
סופר טייפון מרנטי
אתי חסיד
אתי חסיד היא עורכת דין, עיתונאית, במאית דוקומנטרית, פובליציסטית, לשעבר מנכ"ל איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בעבר עיתונאית וחברת מערכת בעיתונים "ידיעות אחרונות", "חדשות" ו"הארץ" שמשה כתבת ובמאית דוקומנטרית בערוץ 1 בערוץ 2. בין היתר שמשה כתבת יומן בערוץ 1 ובאולפן שישי בערוץ 2. כיום בעלת משרד עורכי דין בתל אביב מתמחה בלשון הרע, זכויות יוצרים, הטרדה מינית ומשפט העבודה.
ביוגרפיה.
חסיד נולדה וגדלה בירושלים בשכונת הבוכרים. היא למדה בתיכון ליד האוניברסיטה, ושירתה ביחידה 8200. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים עברה להתגורר בניו יורק שם חייתה מספר שנים, ובה החלה בכתיבה עיתונאית. באמצע שנות ה-80 שבה לישראל ונקלטה על ידי אדם ברוך בידיעות אחרונות. בהמשך עברה לכתוב כחברת מערכת בעיתון חדשות ובעיתון הארץ.
במהלך שנותיה בעיתונות הכתובה פרסמה חסיד תחקירים רבים בנושאים חברתיים, פוליטיים, ותרבותיים שונים. ההתמחות העיקרית שלה התרכזה בכתבות תחקיר וראיונות עומק עם אנשי צבור, פוליטיקאים בכירים ואישים מובילים בתחומי התרבות והחברה הישראלית.
חסיד הייתה בין העיתונאיות הבולטות ביותר בז'אנר ה"עיתונות החדשה (ניו-ג'ורנליזם)" שהתפתח בישראל בשנות ה-80 וה-90. התמחתה בתחקירים פוליטיים ובכתיבת כתבות עומק אודות אישים ותופעות במרחב הציבורי הישראלי. היא פרסמה סדרת כתבות פרופיל אישיות אודות סופרים ואנשי רוח ישראלים. בין היתר כתבה על עמוס עוז, ס. יזהר, יהושע קנז, פנחס שדה, אברהם חלפי, דוד שיץ, נתן זך ודוד אבידן.
ב-1992 לאחר שהות של חצי שנה בניו יורק במהלכה למדה באוניברסיטת NYU לימודי השלמה במקצועות הטלוויזיה, החלה חסיד לעבוד ככתבת יומן ברשות השידור. במהלך שנים אלו ביימה עשרות רבות של כתבות אקטואליה, בהן סיקרה את הזירה הפוליטית, את הסכסוך הישראלי פלסטיני (בעיקר בתקופות האינתיפאדה והפיגועים) ותופעות חברתיות שונות. במיוחד זכורה סדרת כתבות תחקיר ששודרו ביומן על נכסיה האבודים של ההסתדרות הישנה, במהלכן חשפה חסיד שורה ארוכה של נכסים מוזנחים ונטושים שבבעלות ההסתדרות שעומדים כאבן שאין לה הופכין.
במקביל לעבודתה ביומן השבוע בערוץ 1 ביימה סרטים תיעודיים באופן עצמאי עבור הערוצים המסחריים וכן עבור מבט שני.
בשנים 1992, 1996 ו-2006 עבדה חסיד כבמאית בקמפיין הבחירות מטעם מפלגת העבודה הישראלית ומרצ.
בין השנים 2004–2006 שימשה חסיד מנכ"ל איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל. פעילותה התמקדה בחיזוק היצירה הישראלית, בלחץ על קובעי המדיניות, לקבוע חוקים המעדיפים יוצרים ישראלים. תוצאות הפעילות האינטנסיבית ניכרו בחוקים ובתקנות שהסדירו את ענפי הפעילות של הטלוויזיה הציבורית והמסחרית וכן בענף הקולנוע בישראל. ניתן לציין הישגים אחדים כגון עדכון חוק הקולנוע והדאגה לאכיפתו, עיגון ופיקוח על אכיפתו של עקרון השליש בחוקים המסדירים את שוק התקשורת, לפיו חויבו ערוצי השידור להקציב כשליש משידוריהם להפקות מקור ישראליות. בהנהלתה התעצמה נוכחות האיגוד בתקשורת ובציבוריות הישראלית, ואיגוד המפיקים היה לגוף משפיע, שעמדתו הושמעה והדהדה בעיתונות. האיגוד גם יצא נגד מעורבות פוליטית במינויים ברשות השידור.
בשנת 2007 הקימה חסיד משרד עורכי דין המתמחה בעיקר בדיני לשון הרע ובתביעות על הפרת הפרטיות, זכויות יוצרים, דיני תקשורת (מדיה), ומשפט העבודה. המשרד עוסק לא פעם בנושאים בעלי פרופיל תקשורתי גבוה. עוה"ד חסיד ייצגה רשימה ארוכה של אנשי ציבור וידוענים בתביעות לשון הרע ובמאבקים לטיהור שמם, בין היתר ייצגה את הדוגמנית בר רפאלי על דברי השמצה לכאורה שפורסמו נגדה בעיתון ידיעות אחרונות.
אתי חסיד מפרסמת מאמרים פובליצסטיים בעיקר בנושאים ציבוריים המשיקים לסוגיות משפטיות.
אבני דרך בעבודתה.
בדצמבר 1986 כתבה בעיתון חדשות יחד עם חנן קריסטל ואילן כפיר תחקיר פוליטי שחזה בתוך 10 שנים, את עלייתם הפוליטית לעמדת הנהגה של שני אנשים צעירים שלא היו בעת ההיא בזירה הפוליטית. על פי התחזית שנפרסה בכתבה, בבחירות 1996 יתמודדו זה מול זה, מטעם העבודה מי שבאותה עת המתין לתורו להתמנות לסגן הרמטכ"ל, אלוף אהוד ברק, ומטעם הליכוד, יתמודד אחד בנימין נתניהו שבאותה עת שימש שליח צעיר באו"ם. הכתבה שיצרה הד חזק והסעירה את העולם הפוליטי, חזתה את מסלול נסיקתם של שני האישים, ואת הקפיצה הדורית שתיעשה באמצעותם בשתי המפלגות הגדולות. לימים התממש התסריט כמעט אחד לאחד.