ב-2 באוגוסט 2017, חתם הנשיא טראמפ על סנקציות חדשות נגד רוסיה זאת לאחר אישור הסנאט האמריקני. לפי ההחלטה, כל חברה שתהיה מעורבת ביצוא אנרגיה מרוסיה - תסתכן בסנקציות. עוד נקבע כי כל צעד שיעשה טראמפ בעניין הסנקציות - יהיה חייב לעבור לדיון ואישור בקונגרס לפני כניסתו לתוקף. בתגובה קרא טראמפ לקונגרס שלא להשתמש בסנקציות אלה מאחר שלטענתו דבר זה "פוגע במאמצים לפתרון הסכסוך באוקראינה עם בעלות בריתה האירופיות." לאחר חתימת הסנקציות אמר טראמפ כי הסנקציות "פגומות לחלוטין". לדבריו, הוא חתם עליהן למרות הבעייתיות שבהן, "למען האחדות הלאומית".
כתגובה לכך, הוציא ממשלת רוסיה הודעה למחלקת המדינה של ארצות הברית, לצמצם את מספר העובדים בשגרירות ארצות הברית ברוסיה ועובדים אחרים במדינה. בהמשך, מתח משרד החוץ הרוסי ביקורת, לאחר שלטענתו "אישור החוק החדש להטלת סנקציות מראה במלוא הבהירות שמערכת היחסים עם רוסיה הפכה לבת ערובה של הקרב הפוליטי הפנימי בתוך ארצות הברית".
בהתאם לדרישת החוקית בסנקציות, פרסמה מחלקת האוצר של ארצות הברית בינואר 2018 רשימה עם שמות גורמי מפתח וחברות פוליטיות ברוסיה (הקרויה באופן בלתי פורמלי, "רשימת פוטין"). על אף פרסום הרשימה, לא הופעלו סנקציות נגד החברות והאנשים המופיעים בה.
התפתחויות נוספות.
זמן קצר לאחר פרסום דו"ח מולר, החל טראמפ בקמפיין לחקור את המקורות של החקירה הרוסית, מתוך רצון "לחקור את החוקרים". באפריל 2019 הודיע התובע הכללי של ארצות הברית, ויליאם בר, כי החל בבדיקה של מקורות החקירה של ה-FBI. המקורות של החקירה כבר נחקרו על ידי המפקח הכללי של משרד המשפטים ועל ידי ג'ון הובר, תובע פדרלי, שמונה בשנת 2018 על ידי ג'ף סשנס. הוא מינה את ג'ון דורהאם להוביל את הבדיקה.
לדורהאם ניתנה הסמכות "לבחון את המידע המודיעיני שברשות הממשל הקשור לאינטראקציות שבין קמפיין טראמפ לבין הרוסים", לבחון מסמכים ולגבות עדויות מרצון. טראמפ הנחה את קהילת המודיעין האמריקאית "לספק סיוע ומידע באופן מיידי" לבר, והאציל לו את "הסמכות המלאה" לסווג את כל המסמכים הקשורים לבדיקתו. בספטמבר 2019 דווח כי בר יצר קשר עם ממשלות זרות כדי לבקש עזרה במשימה זו. הוא נסע באופן אישי לבריטניה ולאיטליה כדי לחפש מידע, ולבקשתו של בר טילפן טראמפ לראש ממשלת אוסטרליה בנושא.
במהלך שימוע בקונגרס לוויליאם בר, לא הסכים להתחייב שלא לפרסם את הדו"ח של דורהם לפני הבחירות לנשיאות 2020.
עגור אדום ראש
אללה הגדול מכולם (המנון לוב לשעבר)
גידי רובין
אניס אלושי
אניס אלושי (באלבנית: Enis Alushi; נולד ב-22 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן עבר קוסובני-אלבני ששיחק בעמדת הקשר האחורי בנבחרת קוסובו.
קריירת מועדונים.
אלושי נולד במיטרוביציה שביוגוסלביה דאז (כיום בקוסובו) למשפחה מוסלמית ממוצא אלבני. בגיל 8 משפחתו היגרה לגרמניה בגלל מלחמת קוסובו. ככדורגלן, הוא גדל במחלקות הנוער של אוברהונדם, בורוסיה דורטמונד ושפורטפרוינדה זיגן עד שבגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של פ.צ. קלן. בשנת הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-15 בדצמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במשחק הליגה נגד פ.צ. קייזרסלאוטרן. בינואר חתם בוהן ויסבאדן בה שיחק עונה וחצי. בקיץ חתם בפאדרבורן 07 בה שיחק ארבע עונות.
בקיץ חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן, אך כבר בתחילת העונה קרע את הרצועה הצולבת וסיים את העונה כבר בחודש ספטמבר. בקיץ חתם לשנתיים בפ.צ. סנט פאולי. ביולי חתם בנירנברג ולאחר חצי עונה, בינואר הושאל למכבי חיפה.
קריירה בינלאומית.
בצעירותו, אלושי שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, אך לא זכה ללבוש את מדי הנבחרת הבוגרת. בשנת הצהיר בראיון כי הוא מעוניין לייצג את אלבניה בשל מוצאו הקוסובני-אלבני, אך הוא לא זומן לנבחרת.
ב-13 בינואר 2014 נבחרת קוסובו קיבלה אישור מפיפ"א לקיים משחקי ידידות נגד נבחרות החברות בה. ב-5 במרץ 2014 אלושי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסובו בתיקו 0-0 נגד , משחק הבכורה של הנבחרת.
חיים אישיים.
בדצמבר 2013 התחתן עם שחקנית הכדורגל הגרמנייה-קוסובנית פטמירה אלושי.
אריה אלטר
אריה אלטר (נולד ב-4 ביוני 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער במהלך שנות ה-80 ותחילת שנות שנות ה-90. היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות, אחת עם מכבי נתניה (בעונת 1982/1983), ושתיים במדי הפועל תל אביב (בעונת 1985/1986 ובעונת 1987/1988). לאחר פרישתו שימש במשך 14 שנים כמנכ"ל ארגון השחקנים.
קריירה.
אלטר החל לשחק בגיל 9 בקבוצות הילדים של מכבי הרצליה, ובגיל 16 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונת 1980/1981 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה הארצית, ובשל מצבה הכלכלי הקשה הוצע אלטר למכירה ונרכש על ידי קבוצת מכבי נתניה. במחזור התשיעי של עונת 1981/1982 ערך אלטר את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, במשחק מול קבוצת בני יהודה. בעונה שלאחר מכן שימש כשוער הראשון של הקבוצה, והיה שותף לזכייה באליפות.
במהלך עונת עונת 1983/1984 איים אלטר כי לא יעלה למגרש במשחק מול קבוצת בית"ר ירושלים, מפני שטרם נחתם עמו החוזה לאותה עונה אף על פי שעברו למעלה מ-20 מחזורים מאז החלה. בסיום העונה הוצב השוער ברשימת ההעברות של הקבוצה עקב מחלוקת כספית על גובה השכר שדרש, ובסופו של דבר נתחם עמו הסכם חדש רק כמה שבועות לאחר פתיחת העונה. במהלך העונה עבר לקבוצת מכבי יפו וסייע לקבוצה להישאר בליגה. בסיום העונה ניהל מאבק משפטי מול מכבי נתניה, במטרה להפוך לשחקן חופשי, דבר שהתאפשר בזכות פסיקת בית המשפט בעניינו.
לאחר קבלת השחרור חתם אלטר בקבוצת הפועל תל אביב. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות, הישג עליו חזר שנית שנתיים לאחר מכן. לקראת עונת 1988/1989 עבר בהשאלה לקבוצת הפועל טבריה, שנשרה לליגה השנייה בסיום העונה. לאחר עונה אחת חזר לקבוצת הפועל תל אביב, שירדה גם היא לליגה השנייה, וסייע לה לחזור לליגה הבכירה.
בעונת 1990/1991 עבר לשחק בקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שיחק שתי עונות. לקראת עונת 1992/1993 חזר למכבי הרצליה, ששיחקה אז בליגת המשנה, ובסיום העונה עלה עמה לליגה הבכירה. לאחר עונה אחת שב, בפעם השלישית, לקבוצת הפועל תל אביב. לאחר מספר מחזורים איבד את מקומו בהרכב, ובסיום העונה פרש ממשחק.
נבחרת לאומית.
ב-15 בפברואר 1983 ערך אלטר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. בסך הכל ערך אלטר שמונה הופעות במדי הנבחרת, ואת הופעתו האחרונה ערך ב-9 באוקטובר 1984, במשחק ידידות מול נבחרת יוון.
לאחר הפרישה.
בשנת 2000 מונה אלטר לתפקיד מנכ"ל ארגון שחקני הכדורגל בישראל, תפקיד אותו מילא במשך 14 שנים. בנובמבר 2014 הודיע על התפטרותו מראשות הארגון והקפאת פעולתו, על רקע עזיבתם של שחקנים רבים שעברו לגוף מתחרה שהוקם על ידי דן רומן ומיכאל זנדברג בחסות ההסתדרות.
מנטון אדי
מנטון ספראג אדי (באנגלית: Manton Sprague Eddy; 16 במאי 1892 - 10 באפריל 1962) היה לוטננט גנרל בכיר בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
אדי נולד ב-16 במאי 1892 בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי בארצות הברית. הוא למד בבית ספר צבאי וסיים את לימודיו ב-1913. ב-1916 התגייס לצבא ארצות הברית, וב-1918 הוא הועלה לדרגת לוטננט שני. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא מונה כמפקד פלוגה בגדוד ה-11 שהיה חלק מהדיוויזיה ה-4 של חיל המשלוח האמריקאי, ונשלח לחזית המערבית במאי 1918. הוא נפצע באוגוסט של אותה שנה, ולאחר שהתאושש המשיך להילחם כמפקד גדוד מקלענים עד סיום המלחמה בנובמבר. במהלך המלחמה הוא הגיע לדרגת מייג'ור, ולאחר המלחמה הוצב בגרמניה עד 1919 עת הוחזר לארצות הברית. ב-1920 הוא הורד לדרגת קפטן, וב-1921 נישא למיימי פיבודי בוטולפ. בתקופה שבין מלחמות העולם שימש כמאמן חי"ר וכפרופסור באקדמיה הצבאית ריוורדייל. ב-1940 הוא הוצב כקצין מודיעין בקורפוס ה-3, וב-1941 קיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-114 אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-44 של המשמר הלאומי.
מלחמת העולם השנייה.
במרץ 1942, לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הועלה אדי לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד), ומונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-9. ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ומונה למפקד הדיוויזיה ה-9. הוא אימן את הדיוויזיה במשך מספר חודשים בארצות הברית, וב-8 בנובמבר 1942 היא השתתפה במבצע לפיד - הפלישה למרוקו ואלג'יריה אשר היו נתונות תחת שליטת צרפת של וישי. לאחר סיום המבצע המשיכה הדיוויזיה להילחם במסגרת המערכה בצפון אפריקה והמערכה בתוניסיה, ולקחה חלק חשוב בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943. באוגוסט של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה, ולאחר מכן נשלחה לאנגליה, וביוני 1944 השתתפה בפלישה לנורמנדי בנחיתה בחוף יוטה כחלק מהקורפוס ה-7. על חלקו בלכידת עיר הנמל הצרפתית שרבור, הוענק לאדי צלב השירות המצוין. ב-19 באוגוסט 1944 הועבר אדי לפקד על הקורפוס ה-12, אשר היה חלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון. אדי פיקד על הקורפוס במהלך מבצע קוברה ובקרבות ההתקדמות אל הריין. במהלך הקרב על הבליטה, הקורפוס של אדי החזיק את הכתף הדרומית של הטריז הגרמני. באפריל 1945 הוא השתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, אולם זמן קצר לאחר מכן נאלץ לחזור לארצות הברית בגלל לחץ דם גבוה.
לאחר המלחמה.