יהודים התיישבו בכפר בראשית המאה ה-19 וקהילה ממוסדת נוסדה במחצית השנייה של המאה. ב-1870 הוקם בית הכנסת וב-1886 הוקם בית עלמין יהודי. ב-1900 התגוררו בכפר 92 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה 44 נפשות. בשלהי שנות ה-30 כיהן כרב הקהילה ד"ר ארנסט אליהו הלוי שפיצר שעבר בהמשך לכהן בקהילת סומבור.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 73 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת האזור לחזקת הונגריה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה נרצחו במחנות ההשמדה כחלק משואת יהודי הונגריה. ב-1948 הרסו השלטונות היוגוסלביים את מבנה בית הכנסת והשטח הופקע. נכון ל-2014 היו שרידי בית העלמין היהודי קיימים בכפר. בית העלמין לא היה מגודר ולא מתוחזק ובמקום נגרמו נזקים כבדים למצבות.
תיאורית הסימולציה
עדה ירדני
עדה ירדני (29 ביולי 1937 – 29 ביוני 2018) הייתה מומחית בפלאוגרפיה של הכתב העברי העתיק, חוקרת כתובות ומגילות עתיקות, מתרגמת ואמנית.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים לד"ר מנחם זולאי מחוקרי הפיוט העברי, ולאילזה זולאי, מורה לפסנתר. בגיל 17 התייתמה מאביה.
למדה בבית הספר לאומנות בצלאל במגמה לאומנות גרפית. הייתה מעורבת בפרויקטים הקשורים לעיצוב אותיות עבריות בהם עיצוב אותיות "קורן" ששימשו בין היתר את הוצאת תנ"ך קורן, וכן עיצוב הגופן "עדה" שנקרא על שמה.
מ-1976 למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. למדה תואר ראשון במחלקה לעברית ותואר שני ושלישי במחלקה לשפות שמיות. עבודת הדוקטורט שלה הייתה בנושא "התעודות הארמיות והעבריות בכתב רהוט מוואדי מרבעאת ומנחל חבר וחומר קרוב: בדיקה פליאוגראפית ואפיגראפית".
בתחילת 1986 עבדה ירדני כעורכת באקדמיה ללשון העברית. לקראת הצגת לוחיות ברכת כהנים בתערוכה במוזיאון ישראל, ביקשה מיכל דייגי-מנדלס מפרופסור יוסף נוה לנסות לפענח את הכיתוב על הלוחיות. נוה הפנה אותה לירדני שהתמחתה בציור כיתובי כתב על קמיעות. ירדני ציירה במדויק את הכיתוב על הקמיעות וזיהתה שבסוף הקמיעות מופיע נוסח המהווה וריאציה מקוצרת של ברכת הכוהנים. ביוני 1986 הציגו במוזיאון ישראל את הלוחיות מבלי לציין את ירדני כמפענחת תוכנן, וירדני מחתה על כך.
חיברה ספרים ועשרות מאמרים בנושא הכתב העברי ובנושאים הקשורים לכתב העברי בחקר מגילות וכתובות עבריות בכלל ומגילות מדבר יהודה בפרט.
במקביל עסקה גם באומנות של הכתב, עיצבה אותיות לספרים ויצירות אומנות בהם מספר מהדורות של ההגדה של פסח.
מאז 1990 הייתה חלק מהצוות המכין את קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה מהמאה הרביעית לפני הספירה ועד המאה השביעית.
ירדני עסקה גם בתרגום. במלאת חמישים שנה למותו של אביה תרגמה והוציאה לאור את עבודת הדוקטורט שלו שנכתבה בגרמנית והוגשה לאוניברסיטת בון - "לפיוטים של יהודי בבל: קטעי גניזה" (ירושלים, 2010). כן תרגמה מצרפתית את ספרו של ז'ורז' יפרח - סְפָרוֹת וּמִסְפָּרִים: היסטוריה של המצאה גאונית, הוצאת כרטא, 1990.
ירדני היא סבתה של אלה לי להב, זוכת המקום השני בהכוכב הבא לאירוויזיון 2020.
מספריה.
כן כתבה עשרות מאמרים בנושאים הקשורים בטקסטים של שפות שמיות.
פאראבוץ'
מצוות אכילה בסוכה בליל יום טוב
מצוות אכילת מצה בליל הסדר
נרגס מאוול-וואלא
נרגס מאוול-וואלא (; ; נולדה ב-1968) היא אסטרופיזיקאית פקיסטנית-אמריקאית הידועה בשל תפקידה בתגלית גלי הכבידה. היא מחזיקה בפרופסורת קרטיס וקתלין מרבל לאסטרופיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם היא גם סגנית ראש המחלקה לפיזיקה. היא מונתה כעמיתת מקארתור בשנת 2010. מאוול-וואלא ידועה בעיקר עבור עבודתה על זיהוי של גלי גרוויטציה בפרויקט LIGO (Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory), אך יש לה גם הישגים בולטים בתחומי פיזיקה אחרים שהתפתחו מתוך LIGO: למשל, היא ביצעה ניסויים ראשונים מסוגם בקירור באמצעות לייזרים של אובייקטים מקרוסקופיים ובחילול של מצבים קוונטים מקווצים של אור.
ביוגרפיה.
מאוול-וואלא נולדה בלאהור וגדלה בעיקר בקראצ'י, פקיסטן. היא למדה בבית הספר של מנזר ישו ומריה בקראצ'י. היא עברה לארצות הברית ב-1986, ונרשמה ללימודים במכללת ולסלי, שם סיימה תואר ראשון בפיזיקה ואסטרונומיה ב-1990. לפני שסיימה את התואר, מאוול-וואלא והפרופסור שלה לפיזיקה, רוברט ברג, פרסמו במשותף מאמר בכתב העת "Physical Review B: Condensed Matter". היא גם עזרה להקים את המעבדה שלו. היא המשיכה משם ללימודי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת MIT, אותם סיימה בשנת 1997.
מאוול-וואלא נולדה למשפחה פרסית, הצעירה מבין שתי בנות. הוריה היו מחויבים להשכלתן של הבנות, ועודדו את מאוול-וואלא להמשיך את לימודיה הגבוהים בחו"ל. מאוול-וואלא גדלה בדת הזורואסטרית. היא לסבית, ויש לה יחד עם שותפתה לחיים שני ילדים. המשפחה מתגוררת בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בתור להט"בית פקיסטנית, מאוול-ואלא מתמודדת עם הרבה סקרנות לגבי זהותה. היא מספרת שלא הייתה מודעת להעדפתה המינית עד תום לימודיה, ומציינת שמעמדה כמהגרת ובתור אישה של צבע גם משפיעים על חוויית חייה בשילוב עם זהותה המינית. היא מציינת שיש הנחות סמויות וגלויות שהיכולת שלה לפתח קריירה במדעים הושפעה ממוצאה ומגדרה, והיא נשאלת רבות כיצד הצליחה "לפרוץ" מחסומים אלו. אך בראיון, היא אמרה שלא היו תפקידי מגדר מסורתיים במשפחתה, ושהיא מאחלת שזו תהיה החוויה של כל הנשים בפקיסטן.
קריירה.
את לימודי הדוקטורט שלה ב-MIT היא עשתה בהנחיית ריינר וייס, ובמהלכם מאוול-וואלא פיתחה אב-טיפוס לאינטרפרומטר לייזר לגילוי גלי כבידה. לאחר סיום לימודיה היא עשתה מחקר פוסט-דוקטורט ואז עבדה כמדענית מחקר במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם החלה את עבודתה על רקע המיקרוגל של הקוסמוס, ובסופו של דבר עברה לעבוד ב-LIGO. מאוול-וואלא מתמקדת בעיקר בשני תחומים של פיזיקה: אסטרופיזיקה של גלי כבידה ומדידה מדעית קוונטית. היא הצטרפה לפקולטה לפיזיקה ב-MIT בשנת 2002. ב-2017 היא נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים.
הגילוי של גלי הכבידה.
מאוול-וואלא הייתה בצוות המדענים אשר, בפעם הראשונה, צפו בגלים במרקם החלל-זמן שנקראים גלי כבידה. מאוול-וואלא עובדת על גלי כבידה מאז 1991. הודעה ציבורית על התגלית יצאה ביום ה-11 בפברואר 2016. הזיהוי אישר תחזית חשובה של אלברט איינשטיין בתורת היחסות הכללית שלו משנת 1915.
לאחר ההכרזה, מאוול-וואלא הפכה לסלבריטאית-מדעית מיידית בפקיסטן מולדתה.
בהצהרה של ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, הוא שיבח את מאוול-וואלא, וקרא לה מקור השראה למדענים הפקיסטנים ולסטודנטים אשר שואפים להיות בעתיד מדענים, ואמר ש"כל העם גאה בתרומתה רבת ערך."
קירור לייזר.
קירור אופטי של מראות לקרוב לאפס המוחלט יכול לעזור למנוע רעש במדידה הנובע מתנודות תרמיות. חלק מעבודתה של מאוול-וואלא ממוקדת בהרחבת טכניקות של קירור לייזר כדי לקרר אופטית וללכוד אובייקטים יותר ויותר מסיביים, הן עבור פרויקט LIGO וכן עבור יישומים אחרים, כגון כדי לאפשר תצפית של תופעות קוונטיות באובייקטים מקרוסקופיים.
מצבים קוונטים של אור.
מאוול-וואלא עבדה גם על התפתחות מצבי קוונטום אקזוטיים של אור, ובמיוחד בייצור של אור במצבים קוונטיים מקווצים קוהרנטיים. צוות המחקר שלה שיפר באופן משמעותי את הרגישות של הגלאי על ידי הפחתת הרעש הקוונטי; לדבר יש גם הרבה יישומים אחרים בפיזיקה הניסיונית.
פרסים.
מאוול-וואלא הייתה עמיתת מקארתור, וב-2013 זכתה בפרס ג'וזף פ. קיתלי להתקדמות בתחום המדידה המדעית. היא זכתה בפרס הטכנולוגיה של לאהור הראשון כאשר הוא הושק על ידי אוניברסיטת המידע הטכנולוגי בלאהור ב-17 בדצמבר 2017.
מוסר מלכותי
עולם היורה 3
חסמיק פפיאן
חסמיק פפיאן (בארמנית: Հասմիկ Պապյան; נולדה ב-2 בספטמבר 1961) היא סופרן ארמנית. היא זכתה בפרס אמן העם של ארמניה ב-2004. פפיאן מונתה כשגרירת התרבות הארמנית בעולם בשנת 2005 בשל תרומתה לתרבות הארמנית על ידי ראש הכנסייה הארמנית, והוענקו לה מסדרי סנט סהאג, סנט מסרוב וסנט מסרופ משדוץ.
ביוגרפיה.
חסמיק פפיאן נולדה בירוואן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (אז חלק מברית המועצות) ב-2 בספטמבר 1961. היא החלה להתעניין במוזיקה כאשר התחילה לנגן בכינור בגיל 5. פפיאן סיימה את לימודיה באקדמיית קומיטאס בירוואן קודם ככנרית, ואז בתור זמרת. חבריה עודדו אותה לפתח את הקול שלה, וטטביק סזנדריאן, אז ראש לימודי הקול בקומיטאס, אמר לפפיאן אחרי ששמע רק מספר תווים ששרה, שהיא מוכרחה לשיר.
לאחר הופעת הבכורה שלה באופרה הארמנית הלאומית, היא הוזמנה להופיע כסולנית במגוון מקומות, בין היתר באופרה של בון ובדויטש אופר אם ריין, שבדיסלדורף, גרמניה. עד מהרה, היא פיתחה קריירה בינלאומית, ומאז הופיעה במספר רב של תיאטראות, ביניהן היוקרתיות באופרות שבעולם, כמו המטרופוליטן אופרה וקרנגי הול בניו יורק, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה הלאומית בוושינגטון, לה סקאלה במילאנו, האופרה בסטיליה בפריז, גראן תיאטרו דל ליסאו בברצלונה, תיאטרו ריאל במדריד, ויגמור הול בלונדון, האופרה של וינה ומוזיקפראיין בווינה, קונצרטחבאו והאופרה דה נדרלנדס של אמסטרדם, האופרה של ציריך, תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג, וכן באופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, האופרה הלאומית בשטוטגרט, האופרה הממלכתית של המבורג, זמפר-אופרה בדרזדן, והאופרה של ברלין.