אפריקנים משועבדים נמכרו בערי העולם הערבי. בצפון אפריקה היו ממוקמים שוקי העבדים העיקריים במרוקו, אלג'יר, טריפולי וקהיר. המכירות נערכו במקומות ציבוריים או בסוכות. קונים פוטנציאליים ערכו בדיקה קפדנית ל"סחורה": הם בדקו את מצב בריאותו של אדם שהיה עומד עירום כשפרקי ידיו קשורות יחדיו. בקהיר, הסחר היה בסריסים ובפילגשים בבתים פרטיים. המחירים השתנו לפי איכות העבד.
תומאס סמי, מפקד ספינת המחקר הבריטית "טרנאטה", ביקר בשוק עבדים בזנזיבר בשנת 1811 ותיאר במפורט: "ההופעה מתחילה בערך בשעה ארבע אחר הצהריים. העבדים, הוצגו בדרך הטובה ביותר בכך שעורם היה נקי ומלוטש בשמן אגוזי קקאו, פניהם צבועים בפסים אדומים ולבנים, והידיים, האף, האוזניים והרגליים היו מעוטרים בשפע צמידי זהב וכסף, תכשיטים... הם היו מסודרים בשורה, החל מהגילאים הצעירים ועד המבוגרים. בראש השורה, המורכבת מכל המינים והגילים בין 6–60, הולך האדם שהם נמצאים בבעלותו. מאחוריו ומשני צדדיו, שניים או שלושה מעבדיו הביתיים, חמושים בחרבות ובחניתות, משמשים כשומרים. כך הורה לתהלוכה להתחיל, ועבר על פני השוק והרחובות הראשיים... כאשר אחד מהם עונה לגחמתו של מי שצופה השורה נעצרת מיד, ותהליך של בחינה נעשה, שלדקות, אינו שווה לכל שוק הבקר באירופה. הקונה העתידי מוודא שאין שום פגם ביכולת הדיבור, שמיעה וכו', כי אין מחלה קיימת, לאחר מכן ממשיך לבחון את האדם; הפה והשיניים הם הראשונים שנבדקים ולאחר מכן כל חלק בגוף ברצף, לא מוציאים אפילו את השדיים וכו', של הבנות, שרבות מהן ראיתי נבדקות באופן מגונה ביותר בשוק הציבורי על ידי הרוכשים שלהן. אכן, יש את כל הסיבות להאמין כי סוחרי העבדים כמעט מכריחים את הנערות הצעירות להיכנע לתאוות האנשים עד אשר יסולקו".
מרוקו.
בסוף המאה התשע עשרה בשוק מרקש, הנתונים הסטטיסטיים רומזים כי מרוקו כולה הייתה לא רק המייצאת הגדולה ביותר בצפון אפריקה של עבדים שחורים שנסחרים על פני הסהרה, אלא קונה גם הרבה עבדים. שוק מרקש עירב מכירות עבדים בסדר גודל של כ-4800 עבדים בשנה, בשנים 1888–1894, ויותר מ-6300 עבדים לשנה בשנים 1893–1894. מרוקו הייתה ייחודית בצפון אפריקה באותה תקופה, מאחר שמוסד העבדות אף פעם לא בוטל בה רשמית- היא המשיכה להוביל את שוק העבדים בצורה חוקית במשך עשרות שנים לאחר השווקים של קונסטנטינופול, סמירנה, קהיר, טריפולי, תוניס ומקומות אחרים שנסגרו עקב התערבות אירופה. השוק היה פתוח כמעט עד שנת 1930.
האימפריה העותמאנית.
באימפריה העותמאנית, באמצע המאה ה-14, נסחרו עבדים בשווקים מיוחדים שהיו ממוקמים ברוב העיירות והערים ונקראו "אסיר" או "יסיר". סולטאן מחמד השני ("הכובש") הקים את שוק העבדים העותמאני הראשון בקונסטנטינופול בשנת 1460, כנראה במקום בו היה שוק העבדים הביזנטי בעבר. בשוק זה היו עבדים מכל הגילאים ומשני המינים, והם הוצגו עירומים לבדיקה יסודית של קונים אפשריים.
סומליה.
אוכלוסיית ה"בנטוס" הם צאצאי קבוצות בנטו שהתיישבו בדרום מזרח אפריקה לאחר ההתרחבות הראשונית מניגריה/קמרון, שחברי הקבוצה נתפסו ונמכרו מאוחר יותר בסחר העבדים הערבי. בין 1800–1890, נמכרו כ-25,000-50,000 עבדים מקבוצת בנטו משוק העבדים של זנזיבר לחוף הסומלי. בוגרים וילדים מהבנטו נרכשו משוק העבדים במיוחד כדי לבצע עבודות לא רצויות באדמות מטעים.
מריון
מריון (שם מדעי: Meriones) הוא סוג מכרסם ממשפחת העכבריים. הסוג מכיל בעיקר בעלי חיים המכונים מריונים, אך לעיתים נקראים חברי סוג בזה שם תת-המשפחה אליה הם שייכים: גרביל. תפוצת חברי סוג זה נעה  בין צפון אפריקה  למונגוליה. המריונים נוטים לגור באזורים צחיחים לרבות ספר המדבר, מדבריות חוליים, אזורי ערבה, אך לעיתים מעטות גם באזורים לחים, בהם הם מהווים מזיקים לחקלאות. בישראל חיים שלושה מיני מריונים: מריון מצוי, מריון המדבר ומריון החולות. ייתכן שמצוי עוד מין - מריון לובי אך לא ידועה תצפית.
הסוג קיבל את שמו בשנת 1811 על ידי איליגר והשם נובע מהמילה היוונית "μηρος" (עצם הירך).
מאפיינים.
בסוג זה מגוון מינים בגדלים הנעים מ-9 ועד ס"מ (אורך הראש והגוף), עם זנבות בסדר גודל דומה או ארוך במעט ממשאר בעלי החיים במשפחת העכבריים. המשקל הממוצע משתנה מאוד בין המינים, אבל הוא בדרך כלל נע בין 30 ל-200 גרם.
המריונים מזכירים חולדה במראם באופן מובהק יותר משאר הגרבילים, אך בדומה לשאר בני סדרה זו ביכולתם לקפוץ. יש להם ציפורניים קדמיות חזקות, המשמשות אותם לחפירת מחילות.
התנהגות.
המריונים בונים מחילות לצורך אחסון מזון, ויסות טמפרטורה ואגירת מים. המחילות של מינים מסוימים הם פשוטות למדי, אך קיימים מינים עם מחילות מורכבות מאוד, לרבות מין בשם מריון קראסוס החופר מחילות  באורך של מעל 30 מטר ו-18 כניסות. מזון מאוחסן בתאי המחילות. בדומה למכרסמים אחרים המותאמים לתנאי יובש, למזון המאוחסן במחילות מבצע ספיגה חוזרת של המים שמאבדים המריונים בנשימה בתוך המחילה. בני סוג זה יכולים לעבור תקופת חיים שלמה מבלי לצרוך מים נוזליים, ולהסתמך במקום על מים שספגו מהמזון במהלך חילוף החומרים. מכרסמים אלו ניזונים משורשים, זרעים, פירות, וחרקים.
במינים השונים בסוג קיימות התנהגויות יחידאיות וחברתיות. אפילו במינים היחידאים, קיימת לעיתים קרובות חפיפה בשטחי המחיה. נקבות ממליטות כ-12 צעירים אחרי ההיריון הנמשך תקופה של כ-20–30 ימים. הצעירים מגיעים לבגרות מינית לאחר כ-9–15 שבועות. תוחלת החיים בטבע היא בדרך כלל פחות משישה חודשים, אבל שיא משך החיים בשבי הוא מעל חמש שנים.
סיווג.
17 המינים בסוג מחולקים לארבעה תת-סוגים:
סוג Meriones
אולג רומנישין
אולג רומנישין (באוקראינית: Олег Романишин; נולד ב-10 בינואר 1952, לבוב) הוא שחמטאי סובייטי ואוקראיני בדרגת רב אמן. בשנת אליפות העולם 1995 הגיע לרבע הגמר.
רומנישין נולד בלבוב, אז בתחומי ברית המועצות, כיום באוקראינה. בשנת 1973 הוא זכה באליפות אירופה בשחמט לנוער. בשנת 1975 רומנישין סיים במקום השני באליפות ברית המועצות. בשנת 1976 הוא ניצח בתחרות השחמט בדורטמונד
במהלך הקריירה רומנישין ניצח בתחרויות רבות.
באליפות העולם בשחמט 1995 הוא הודח ברבע הגמר על ידי וישוואנתן אנאנד.
אולג רומנישין הוא בוגר אוניברסיטת לבוב בתחום פילולוגיה.
רומנישין נחשב למומחה בהגנה נימצו-הודית.
נכון לאפריל 2018, מדורג במקום ה-67 באוקראינה, לפי מד כושר.
אולג רומנישין באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 1978 ל-2000 השתתף אולג רומנישין ב-6 אולימפיאדות שחמט:
אליפות העולם בשחמט 1996 (פיד&quot;ה)
אליפות העולם בשחמט 1996 הייתה תחרות שאורגנה על ידי פיד"ה. בשלב הסופי אלוף העולם אנטולי קרפוב ניצח בדו-קרב את גטה קמסקי.
רקע.
בשנת 1993 גארי קספרוב היה אמור להיפגש עם מנצח תחרות המועמדים. אומנם לקראת המפגש זה התברר שקיימת אי-הסכמה בין השחמטאים לבין פיד"ה. כתוצאה מכך, קספרוב ומנצח תחרות המועמדים, נייג'ל שורט, פרשו מפיד"ה וארגנו מפגש בחסות "איגוד השחמטאים המקצוענים". במפגש זה ניצח גארי קספרוב.
איגוד השחמטאים הצליח לארגן תחרות על תואר אלוף העולם במתכונת דומה לזו של פיד"ה בשנת 1995. רוב השחמטאים הבולטים (למעט גארי קספרוב ונייג'ל שורט השתתפו גם באליפות שאורגנה על ידי פיד"ה. לאחר תחרויות אזוריות התקיימה תחרות בין-אזורית בהשתתפות 73 שחמטאים. היא נערכה בביל/ביין ביולי 1993.
10 שחמטאים החזקים מתחרות בין-אזורית העפילו לשלב הפלייאוף. בנוסף לכך לשלב זה הצטרפו יאן טימן, ארטור יוסופוב ואנטולי קרפוב (משלב חצי גמר). אם השחמטאים לא היו מגיעים להכרעה לאחר מספר משחקים מוסכם, נערכו משחקים עם זמן משחק מקוצר.
שלבי הפלייאוף.
שלב שמינית הגמר החל ב ויק אם זהה (הולנד בינואר 1994 והמשך היה בסנדרי נגר (הודו) שנת 1994 ו-1995. דו-קרב הגמר נערך ביוני-יולי 1996 באליסטה.
דו-קרב על התואר.
הדו-קרב נערך באליסטה. הוא היה במתכונת של 20 משחקים והסתיים לאחר המשחק מס' 18. אנטולי קרפוב ניצח והמשיך להיות אלוף העולם בשחמט. גטה קמסקי היה המפסיד של דו-קרב הגמר, בדומה ל-1995.
פולקסווגן סוג 147
פולקסווגן סוג 147 (בגרמנית: Volkswagen Type 147 Kleinlieferwagen) היא מכונית מסחרית מתוצרת חטיבת הרכבים המסחריים של פולקסווגן (באנגלית: (VWCV) Volkswagen Commercial Vehicles , בגרמנית: Volkswagen Nutzfahrzeuge), חברת בת של קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן אשר יוצרה בין השנים 1964–1974.
דגם ה"פולקסווגן סוג 147" קרוי גם "פולקסווגן Fridolin".
עונת 2006 בליגת העל הרוסית
הרקלס (אוריפידס)
הרקלס (מיוונית עתיקה: "Ἡρακλῆς μαινόμενος", בתעתיק: Hēraklēs Mainomenos) הידוע גם בשם, "הרקלס הפראי", היא טרגדיה יוונית מהמאה ה-5 לפנה"ס, אשר נכתבה בידי המחזאי האתונאי אוריפידס. "הרקלס" הוא המחזה השני ששרד מאת אוריפידס, העוסק בדמותו של הרקלס ומשפחתו. המחזה הנוסף הוא "ילדי הרקלס". המחזה דן באירועים המתרחשים בזמן מטלתו האחרונה של הרקלס, להביא את הכלב המפלצתי קרברוס, ובמאמץ להציל את משפחתו מידי הרודן ושליט תבאי בפועל, ליקוס. במחזה מצליח הרקלס להציל את משפחתו, אולם ההצלה אינה מביאה את הרקלס לאושר אלא למהפך טראגי נוראי. האלה הרה, הנמסיס של הרקלס משחר חייו, שולחת לביתו את אלת הטירוף, המביאה את הרקלס להרוג את ילדיו ואת אשתו בשעת זבח חגיגית. לאחר ששבה שפיותו, מחליט הרקלס להתאבד, אך מלך אתונה, תסאוס, מחליט לעזור לו ומשכנע אותו שמוטב לו לחיות מאשר למות.
עלילת המחזה.