נוסף על הסיקור העיקרי של ליגת ה-NBA, המגזין גם כותב על נושאים נוספים כגון ליגות המכללות (בעיקר כדורסל), כדורסל עולמי, כדורגל, טניס, אופניים, סנוקר, פוטבול, כדור בסיס, שחמט וענפי ספורט שונים. האתר מסקר תחרויות חשובות גם בענפים שלא זוכים לסיקור קבוע באתר כמו אתלטיקה קלה, שחייה, גולף, אגרוף ועוד. מגוון הענפים המסוקרים בא לידי ביטוי במדור "אירועי דיומא".
מדור מרכזי באתר הוא טוריו הקבועים (בדרך כלל יומיים) של מנחם לס, פרופסור לביומכניקה ועיתונאי ספורט, הנקראים "מעורב הופס". הטורים כוללים חדשות שוטפות מליגת ה-NBA ומעולם הספורט בכלל, יחד עם סיפורים ותמונות מעברו של לס ושל הליגה ונושאים מתחלפים שונים, ולעיתים אף פינת טבע.
כן ישנם מדורים מיוחדים שאינם קבועים כל הזמן אלא בתקופות של פגרות וכדומה כמו "עובדות וסיפורי NBA" על סיפורים מהעבר על שחקנים או קבוצות, ובכל קיץ מריץ האתר "פרויקט קיץ" של סדרת כתבות בנושא מסוים הקשור לליגת ה-NBA. כך למשל, בקיץ 2019 הנושא היה "שחקנים שאסור לשכוח" על שחקנים שלא היו כוכבים גדולים אך הייתה להם תרומה חשובה לקבוצתם או בעלי סיפור חיים מעניין וכדומה, ובקיץ 2021 הנושא היה "לבחור מחדש" את דראפט ה-NBA בטווח השנים 1984-2018.
היסטוריה.
הופס הוקם ב-2005 כפורום NBA על ידי שרון סולומון ושגיא כהן, שני צעירים בסוף שנות העשרים לחייהם. האתר שימש כמוקד דיונים לחובבי כדורסל במהלך אמצע שנות ה-2000, עד להצטרפותו של פרופ' לס ב-2008. כאשר פרופ' לס הצטרף לאתר הוא הפך לפורטל NBA. האתר נרכש על ידי פרופ' לס ב-2011. עם השנים, בחר לס צוות של עורכים שאחראי על הניהול השוטף של האתר, ובמאי 2021 הוא מינה לתפקיד העורך הראשי את עמיחי קטן, והוא משמש בתפקיד זה כיום.
האתר, שמופעל על ידי מתנדבים, שלח נציגים לסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA ב-2017, 2018 ו-2020, ולסדרת הגמר של ה-NBA ב-2016-9 ו-2022, נוסף לסיקור שוטף של ליגת הכדורסל האמריקאית. לכתבי האתר אקרדיטציה למשחקי NBA, יורוליג ומשחקי כדורסל אחרים בארץ באופן קבוע, והוא בין אתרי הסיקור בהתנדבות הבולטים בעולם של ליגת ה-NBA.
NGC 147
NGC 147 או DDO 3 היא גלקסיה אליפטית ננסית (לפעמים מסווגת כאליפסואידית ננסית) שנמצאת בקבוצת הכוכבים קסיופאה במרחק של כ-2.2 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצה המקומית. הגלקסיה נמצאת כ-7.5 מעלות מצפון-צפון-מערב למרכזה של גלקסיית אנדרומדה, כ-2 מעלות ממערב לכוכב ο (אומיקרון) בקסיופאה וכמעלה ממזרח-דרום-מזרח לה נמצאת הגלקסיה NGC 185.
היסטוריה.
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 9.5 והיא התגלתה ב-8 בספטמבר 1829 על ידי האסטרונום האנגלי ג'ון הרשל, שתיאר אותה בקטלוג של ערפיליות משנת 1933 תחת הסימון h.29, כערפילית מאוד חלשה ומאוד גדולה ועגולה באופן לא-סדיר. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 72, ובשנת 1888 ג'ון דרייר כלל אותה בקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 147, כשהיא מתוארת בערפילית חלשה מאוד, גדולה מאוד, עגולה באופן לא-סדיר ומתבהרת בהדרגה לכיוון דרום. בשנת 1944 זיהה האסטרונום ולטר באדה שמדובר בגלקסיה והעריך את המרחק אליה בכ-665,000 שנות אור, ולכן קבע שהיא שייכת לקבוצה המקומית.
מאפיינים.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-9.25 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-6,000 שנות אור, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב, אך רק כ- מסות שמש ממנה היא מסת הכוכבים הנראים שבה, כך שקרוב ל-90% ממסתה היא חומר אפל שטיבו אינו ידוע. המרחק הזוויתי בין NGC 147 ובין NGC 185 הוא פחות ממעלה ולו המרחק שלה ושל NGC 185 משביל החלב היה דומה, אז המרחק בינה ובין NGC 185 היה פחות מ-40,000 שנות אור ומכיוון שלשתיים מהירות רדיאלית דומה, הן היו קשורות כבידתית זו לזו, אולם מדידות עדכניות יותר מראות שהמרחק ביניהן גדול בהרבה והוא לפחות 200,000 שנות אור כך שככל הנראה אין קשר ביניהן. המתכתיות של NGC 147 היא נמוכה ועומדת על 8% מהמתכתיות של השמש, אוכלוסיית הכוכבים שלה זקנה ואין בה יצירה של כוכבים חדשים, גם זאת בניגוד ל-NGC 185 שבה ממשיכים להיווצר כוכבים חדשים. נראה ש-NGC 147 היא גלקסיית לוויין של גלקסיית אנדרומדה והיא מקיפה את מרכזה במרחק שנע בין 290,000 שנות אור ובין 470,000 שנות אור בזמן הקפה של מעט יותר מ-3 מיליארד שנים.
איוואנגורוד
איוואנגורוד (ברוסית: Ивангород, מילולית: "עירו של איוואן"; באסטונית: Jaanilinn, מבוטא יאאנילין; בווֹדית: Jaanilidna, מבוטא יאנילידנה) היא עיר בצפון-מערב רוסיה, חלק מהמחוז העירוני קינגיסֶפּ, מחוז לנינגרד.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת בגדה הימנית (מזרחית) של נהר נרבה מול העיר האסטונית נרבה, 147 קילומטר מערבית לסנקט פטרבורג.
נמצאת בתחום אזור הגבול ולכן כל מעבר אל העיר נרבה עובר דרך כניסה מגודרת ומחייב רישום דרכון בעת מעבר.
היסטוריה.
העיירה הוקמה לראשונה בשנת 1492 כמבצר, בתקופת שלטונו של איוואן הרביעי וממנו היא נטלה את שמה ("עירו של איוואן"). בשנים 1581, 1590 ומ-1612 עד 1704 האזור היה בשליטת שוודיה. ב-1617 רוסיה ושוודיה חתמו על חוזה סטולבובו, במסגרתו האזור הועבר לריבונות שוודית. רוסיה כבשה מחדש את השטח במהלך מלחמת הצפון ב-1704. למרות שינויים טריטוריאליים ושינוי ריבונות איוואנגורוד הו הוגדרה כחלק מהנרבה מ-1649 עד 1945. ב-1780 העיר, יחד עם נרבה נכללה במחוז נרבה של פלך סנקט פטרבורג. ב-1796 המחוז פורק ומוזג אל תוך מחוז יאמבורג.
במהלך מלחמת העצמאות האסטונית (1918 - 1920), הרפובליקה האסטונית שאך הוקמה השתלטה על אזור הנרבה, כולל איוואנגורוד בינואר 1919, צעד שרוסיה הסובייטית הכירה בו במסגרת חוזה טרטו משנת 1920.
במהלך השואה בשנת 1942 נלקחו יהודי האזור, ביניהם יהודי העיירה אולכסנדריבקה ונרצחו על ידי אנשי ס"ס ליד העיר.
בינואר 1945 הרשויות הסובייטיות הגדירו את נהר הנרבה כקו גבול בין אסטוניה הסובייטית לרוסיה הסובייטית וכתוצאה מכך הנהלת העיר עברה למחוז המשנה קינגיספ. עם הגידול באוכלוסייתה איוואנגורוד הוכרזה כעיר ב-28 באוקטובר 1954.
לאחר עצמאות אסטוניה באוגוסט 1991 היו כמה חילוקי דעות באשר לגבול האסטוני-רוסי באזור הנרבה וחוקת אסטוניה (שאומצה ב-1992) הכירה בחוזה טרטו כמסמך קובע לקו הגבול. ברם, הפדרציה הרוסית רואה באסטוניה כיורשת לאסטוניה הסובייטית ועל כן קו הגבול הוא זה שהוגדר בין הרפובליקות בשנת 1945. רשמית, לאסטוניה אין תביעה טריטוריאלית על האזור, לאחר שאושרר הסכם גבול בין המדינות והותיר את איוואנגורוד בשטח רוסיה. אף ששרי החוץ של שתי המדינות חתמו על הסכם גבול בשנת 2005 ההסכם לא אושרר בשל מתיחות פוליטית בין המדינות.
כלכלה.
תעשייה.
איוואנגורוד היא מרכז של תעשיית טקסטיל, מזון. בעיר פועלים מפעלי מתכות ותחנת כוח הידרו-אלקטרית, הממוקמת בקצה העיר.
תחבורה.
לעיר חיבור מסילת ברזל עם סנקט פטרבורג, העיר הגדולה ביותר הסמוכה אליה, והיא צומת תחבורתי בין העיר טאלין שבאסטוניה לסנקט פטרבורג. כביש A180 מחבר את סנקט פטרבורג עם איוואנגורוד ומחבר את העיר עם כביש E20 האירופי המוביל לטאלין ולנמל התעופה שאנון.
חינוך ומדע.
בעיר פועל המכון הטכני-הומניטארי של איוואנגורוד (Ивангородский гуманитарно-технический институт), שמהווה סניף של אוניברסיטת סנקט פטרבורג לרכיבי אוויר וחלל והוא המוסד להשכלה גבוהה היחיד בעיר. בצמוד לו פועלת מכללה, "המכללה הטכנית-הומניטארית של איוואנגורוד" (Ивангородский гуманитарно-технический колледж).
ערים תאומות.
לאיוואנגורוד 3 ערים תאומות:
האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס
האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס (באנגלית: The Autobiography of Alice B. Toklas) הוא ספר משנת 1933 מאת גרטרוד שטיין, אשר נכתב במסווה של אוטוביוגרפיה לכאורה של אליס ב. טוקלאס, שותפתה לחיים. בשנת 1998 דירגה ההוצאה לאור "הספרייה המודרנית" את הספר כאחד מ-20 ספרי העיון הגדולים ביותר בשפה האנגלית של המאה ה-20.
סיכום הפרקים.
לפני שהגעתי לפריז.
אליס ב. טוקלאס, בתור המספרת, אומרת שהיא למשפחה אמידה בסן פרנסיסקו. מאוחר יותר, היא פוגשת את גיסתה של גרטרוד שטיין במהלך השריפות והמשברים שבאו בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906, ומחליטה לעבור לפריז ב-1907.
בואי לפריז.
אליס מדברת על התפקיד החשוב של הלין, עוזרת הבית של גרטרוד, במשק הבית שלהן בפריז. היא מדברת על ההכנות לתערוכת אמנות. היא מספרת על פיקאסו והמאהבת שלו, פרננד. פיקאסו ופרננד נפרדים, ופרננד עוברת למונפרנאס כדי ללמד צרפתית. אליס וגרטרוד מבקרות אותה שם.
גרטרוד שטיין בפריז, 1903-1907.
אליס מספרת כיצד גרטרוד ואחיה, ליאו שטיין, רוכשים ציורים של פול סזאן ואנרי מאטיס מאמברואז וולארד, ואיך הם כולם נהיים חברים. היא מספרת על הקיץ שבילתה עם גרטרוד בפיאזולה, באיטליה, בעוד פיקאסו חוזר לספרד. חזרה בצרפת, גרטרוד רבה עם גיום אפולינר. מאוחר יותר, לפיקאסו יש ויכוח עם מאטיס.
גרטרוד שטיין לפני שהיא הגיעה לפריז.
אליס מספרת איך גרטרוד שטיין נולדה באלגני, פנסילבניה, ואז עברה לווינה, לפאסי, ומשם לניו יורק ולקליפורניה. שהיא למדה במכללת רדקליף, שם הייתה תלמידה של ויליאם ג'יימס. היא החליטה ללמוד לתואר שני באוניברסיטת ג'ונס הופקינס אך נשרה מהלימודים מתוך שיעמום, אז עברה לגור בלונדון, הייתה משועממת גם שם, חזרה לאמריקה, ובסופו של דבר התיישבה בפריז.
1907-1914.