בשנת 1996, מאליק כיכבה כדמות הראשית בסדרה הקומית שלה, "החברה הטובה". הסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים בלבד. בשנת 1997, היא החלה לככב בתפקיד נינה ואן הורן תהרוג אותי וזהו. היא המשיכה בתפקיד זה עד שהסדרה ירדה מהמרקע בשנת 2003. היא הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית בשנת 1999 ו-2002, ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה בשנת 1999. היא גם כיכבה אורחת ב"תיקים באפלה" ב-1998. היא כיכבה בסרט האנימציה של דיסני הקיסר נפל על הראש. בשנת 2000 זכתה על ידי "נשים בקולנוע" בתואר "אשת חזון", יחד עם טיפר אייצ'סון, גוון איפיל ורוזאן בר.
בשנת 2003 הצטרפה מאליק לצוות השחקנים של פרייז'ר, בתפקיד רונה לורנס, זמרת טרקלין בסיאטל שמפתחת מערכת יחסים עם אביו של פרייז'ר (קלסי גראמר), מרטין קריין (ג'ון מהוני). בסופו של דבר, דמותה התחתנה עם מרטין בגמר הסדרה "לילה טוב, סיאטל". מאליק ומהוני הופיעו גם הם בשנת 1995 בסרט הנשיא מאוהב.
בשנת 2002 שיחקה מול שירלי ג'ונס וקלוריס ליצ'מן בסרט הקומדיה "Manna from Heaven". היא סיפקה את קולה לסדרת האנימציה של דיסני "פילמור!" עד לסיומה בשנת 2004. בשנת 2005 נתנה את קולה והשתתפה בסדרת האנימציה משפחת האיקסים.
מאוחר יותר בקריירה "ושוות בקליבלנד".
בין השנים 2005–2006 כיכבה מאליק עם ג'ון סטיימוס בסדרת הקומדיה "ג'ק מתקדם". מאליק הייתה אמורה להיות חלק מצוות השחקנים של הסדרה "גברים מודרניים", אך עקב חידוש הסדרה "ג'ק מתקדם" את התפקיד קיבלה ג'יין סימור. הסדרה בוטלה בשנת 2006.
בשנת 2005, כיכבה מאליק בתפקיד קלרה דאלרימפל בסרט לרדת מהפסים. בשנים 2005 ו-2006 סיפקה את קולה לסדרת האנימציה "בראץ". בסוף 2006 ובתחילת 2007 כיכבה בסדרה קומית קצרת מועד נוספת, "Big Day" ב-ABC. החל משנת 2005, מאליק עשתה תפקידים קוליים בפרסומות לרדיו וטלוויזיה עבור חנויות הכלבו מרשלס. מאליק כיכב אורח ב-"CSI", "וחוק וסדר" בשנת 2005. ובסרט הופיעה בסרט Wating...Adventureland.
בשנת 2010, לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה "שוות בקליבלנד", לצד ג'יין לייבס, ואלרי ברטינלי ובטי וייט. הסדרה זכתה להצלחה ברייטינג ולביקורות חיוביות מצד המבקרים. בשנת 2011, מאליק הייתה מתמודדת מבטיחה לפרס אמי בפרס השחקנית הראשית המצטיינת בקטגוריית סדרה קומית, אף שלא קיבלה מועמדות. בשנת 2012, צוות השחקנים והיא הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך על ביצוע מצטיין על ידי אנסמבל בסדרה קומית. ב־17 בנובמבר 2014, פורסם כי עונה שישית תהיה העונה האחרונה לתוכנית.
באפריל 2011 החלה מאליק לפרסם את חברת השכרת הרכב באדג'ט בסדרת פרסומות מקוונות ובטלוויזיה. מאליק כיכבה בסרט המקורי של הולמרק "אחרי כל השנים", שהתבסס על ספרה של הסופרת ביותר סוזן איזאקס.
לאחר סיום הסדרה "שוות בקליוולנד", מאליק קיבלה את התפקיד בסדרת הדרמה הקומית של "Rush Hour", המבוססת על סדרת סרטים באותו שם. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. מאוחר יותר הצטרפה מאליק לקאסט של סדרת הדרמה "פיץ'" בשנת 2016 היא הופיעה כאמו של סבסטיאן לונד (רוב קרקוביץ'), סילביה בפרק הרביעי של "NCIS: ניו אורלינס".
משנת 2014 משחקת תפקיד קולי חוזר בתפקיד ביאטריס הורסמן אימו של הגיבור בסדרת האנימציה של נטפליקס "בוג'ק הורסמן".
חיים אישיים.
בשנים 1982-1989 הייתה נשואה לשחקן והתסריטאי האמריקאי-יהודי מיטץ' גלזר . מאז 1995 נשואה בשנית לריצ'רד אריקסון, והם מתגוררים בעיר סנטה מוניקה שבקליפורניה.
היא פסקטריאנית.
תומכת במפלגה הדמוקרטית, ואף תורמת למועמדים מטעם המפלגה.
אדוארד בירד
אדוארד בירד (באנגלית: Edward Bird; 1772 – 2 בנובמבר 1819) היה צייר ז'אנר אנגלי, שבילה את רוב חייו בעבודה בבריסטול, שם נוצרה סביבו אסכולת בריסטול . הוא נהנה מכמה שנים של פופולריות בלונדון, שם קרא תיגר על הדומיננטיות של סר דייוויד וילקי בתחום ציור הז'אנר, לפני שעבר לציור היסטוריה והתמחה בסצינות קרב.
ראשית חייו.
בירד נולד בוולברהמפטון, בנו של נגר. הוא לא קיבל הכשרה אמנותית רשמית, אך פיתח את כישוריו באמצעות חניכות באמנות יפנית בציור מגשי תה. בשנת 1794 עבר לבריסטול, שם התחתן עם מרתה דודל ועסק בקריירה במשימות אמנותיות: דיוקנאות, איורי ספרים וציור כנסיות.
אסכולת בריסטול.
בבריסטול הפך בירד למרכז של קבוצה בלתי פורמלית שכללה אמנים אחרים כמו אדוארד וילייר ריפיל ונתן קופר ברנוויט, שהתפתחה לאסכולת בריסטול. בתחילה שלטו בקבוצה אמנים חובבים, וחבריו הקרובים של בירד כללו את ג'ון קינג, שהיה גם רופאו של בירד, וג'ורג' קומברלנד. קומברלנד, שעבר לבריסטול בשנת 1807, הפך לסנדק לבנו של בירד. היה לו אוסף אמנות גדול שממנו היה משאיל פריטים לבירד ללמוד.
הקבוצה ערכה פגישות רישום בערב ורישומי סיורים למקומות נופיים סביב בריסטול. "נוף עם קוטג'" כנראה צויר באחד מהסיורים הללו. עם זאת, בירד צייר נופים לעיתים רחוקות יחסית ולעיתים קרובות היה מלווה את הסיורים מבלי שהצטרף לשרטוט. ההשפעה הגדולה ביותר של בירד על אמני בריסטול הייתה בסגנון הטבעי ובצבעים הרעננים של ציור הז'אנר שלו, במיוחד במקרה של ריפיל, שעבד איתו בצמוד. בשנת 1814 הציגו שניהם עבודות באקדמיה המלכותית לאמנויות עם אותו נושא. פרנסיס דנבי, שעבר לבריסטול מאירלנד בשנת 1813 והיה אמור לרשת את בירד כמנהיג אסכולת בריסטול, והושפע מסגנון הז'אנר של בירד.
הצלחתו.
בשנת 1809 הציג באקדמיה המלכותית, דיוקן של חייל ותיק. הוא הוצב ליד ציור של וילקי, ומשך תשומת לב, והפופולריות של בירד הלכה וגברה כאשר הנסיך יורש העצר קנה את הציור "מקהלות הכפר" שלו והזמין ציור נוסף. עבודותיו כוללות גם את "שדה צ'בי צ'ייס" ואת "היום שאחרי הקרב", שהוכרז כיצירת המופת שלו.
בירד נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בשנת 1812, מונה לצייר ההיסטורי לנסיכה שארלוט בשנת 1813, ונבחר לחבר מן המניין בשנת 1815.
לאחר שסבל מבריאות לקויה במשך למעלה מחמש שנים ולא הצליח לצייר בשנה האחרונה לחייו, נפטר בירד ב־2 בנובמבר 1819. הוא נקבר בקתדרלת בריסטול.
בשנה שלאחר מכן הוצגה בבריסטול תערוכת רטרוספקטיבה מוצלחת של עבודותיו לרווחת משפחתו.
מאוחר יותר הפך בנו ג'ורג' לימאי בצי המלכותי. בתו מרתה הפכה לציירת מים בבריסטול, והבת הצעירה הרייט הייתה לאומנת.
האלק האיום
מוחמד שאה קאג'אר
מוחמד שאה קאג'אר (בפרסית: محمد شاه قاجار, נולד בתור מוחמד מִירְזָה; 5 בינואר 1805 – 5 בספטמבר 1848) היה השאה השלישי של פרס (איראן) לבית השושלת הקאג'ארית. שלט 14 שנים מאז מות סבו פתח עלי שאה קאג'אר בשנת 1834 ועד למותו שלו בשנת 1848.
ביוגרפיה.
את רוב שלטונו מוחמד מיקד בתוך מדיניות הפנים, קידום מושלים, העלאת דמויות מפתח לחצר מלוכתו ושמירה על אורח החיים הפרסי המסורתי שכן דגל בשמרנות. בכל הקשור למדיניות החוץ, מוחמד דאג ליצירת קשרים עם המונרכיה של יולי וכוחות צרפתים עזרו לו בשני ניסיונות כושלים לכבוש את הראת. יחסיו הטובים של מוחמד עם הצרפתים היוו משקל נגד להשפעה הבריטית שהתחזקה באזור.
לאורך חייו השאה נודע כחולה כרוני. הוא נפטר בגיל 43 ממחלת גַאוּט קשה. בנו, נאסר א-דין שאה קאג'אר יהפוך למפורסם בשליטים הקאג'ארים ויידרש להתמודד במאבק נגד השפעות הקולוניאליזם הגוברות, דבר שייגמר במלחמה האנגלו-פרסית.
היחס לעבדים.
לאורך שלטונו הבריטים החלו בדרישות ממוחמד לעצור את סחר העבדים ובשנת 1846 נשלח פקיד ממשלה בריטי לנהל משא ומתן עם השאה. מוחמד סירב להפסיק את העבדות כמו גם את הסחר בעבדים באומרו כי הקוראן לא אסר על העבדתם של לא מוסלמים. בנוסף השאה טען כי עצירת העבדות תעצור את התאסלמות האנשים (רבים התאסלמו למען שלא יהיו עבדים, מה שעבד לטובת המוסד הדתי). לבסוף בשנה האחרונה בשלטונו השאה החל ברפורמות לעצירת סחר העבדות כאשר היה כבר מוחלש מחולי והושפע מהלחץ הבריטי.
פתרון משוואות
וולוו YCC
וולוו YCC (בשוודית: Volvo YCC, קרוי גם: Your Concept Car) היא מכונית קונספט, בתצורת סלון קופה יוקרתית, 3 דלתות במטרה המוצהרת של מתן מענה לצרכיהם של נהגות, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 2004.
ממאפייני "וולוו YCC".
מכונית שנבנתה עבור נהגות נשים.
דגם "וולוו YCC" נבנה במטרה המוצהרת של מתן מענה לצרכיהם של נהגות.
וולוו הרכיבה צוות עיצוב המורכב כולו מנשים, בסביבות אוקטובר 2001. זה היה תרגיל מרכזי בארגונומיה מנקודת מבט של נהגת.
צוות העיצוב שהיה מעורב במספר שלבים של הפרויקט, זכה בפרס טושטן ו-וואניה סדרברי לשנת 2005, עבור עיצוב מכונית הקונספט.
מבחוץ המכונית נראתה, במבט ראשון, כמו קופה ארבעה מושבים עתידנית קלה. בבדיקה מדוקדקת יותר ניתן היה לראות שאין מכסה מנוע, כלומר אין לוח גישה המאפשר גישה למנוע המכונית. תחזוקת מנוע נדרשת להוצאת כל הקצה הקדמי של מרכב המכונית, רצוי בממסד כלשהו עם החלל והציוד הנדרש. זה לא היה אמור לקרות לעיתים קרובות, מכיוון שהמנוע תוכנן להזדקק להחלפת שמן רק לאחר 50,000 ק"מ (31,000 מייל) וכדי לשלוח באופן אוטומטי הודעת רדיו למוסך זמן קצר לפני כל תחזוקה נדרשת.
המכונית הציגה צמיגים שטוחים, כמו אלה של כלי רכב משוריינים, כדי להיות מסוגלים לנסוע עד למוסך לאחר פנצ'ר ובכך להימנע מהצורך להחליף צמיג בצד הדרך.
הכניסה למכונית נעשתה באמצעות שתי דלתות "כנף שחף בצדדים". הרעיון היה עיצוב קופה עם שלוש דלתות, ארבעה מושבים. הייתה לדגם "וולוו YCC" גם דלת האצ'בק שנפתחת כלפי מעלה והעניקה גישה לתא המטען והמטען.