המסורת הנוצרית מייחסת את כתיבת המזמור לאמברוזיוס ואוגוסטינוס כשאוגוסטינוס הוטבל לנצרות  בידי אמברוזיוס בשנת 387. המזמור מיוחס גם להילריוס מפואטייה או לניקטס, הגמון רמשיאנה במאה הרביעית.
הפסקה בסוף המזמור המתחילה במילים "סאלוום פאק פופולום טואום "היא אוסף פסוקים מתהלים מתורגמים ללטינית, שנוספו מאוחר יותר לפיוט המקורי.
המזמור מתאים לנוסח השליחים - הכרזה פולחנית על האמונה, ומשלב בין תפילה וליטורגיה, לבין הכרזת אמונים. תחילה היא קוראת בשם האל, ומיד לאחר מכן מהללת את כל המברכים והמכבדים את האל, תחילה במערכת ערוכה של יצורי השמים, עבור בנוצרים הנאמנים שכבר הגיעו לשמים, ועד להפצתה של הכנסייה ברחבי העולם. המזמור חוזר בסופו לנוסח ההתחלתי של המזמור באמירת שמו של ישו ומאזכרת את לידתו, סבלו ומותו, קומו לתחיה, והאדרתו. בשלב זה המזמור פונה לכנסייה ולמתפללים עצמם, מבקש רחמים וכפרה על חטאיהם, הגנה מפני חטאים עתידיים ואיחוד עתידי עם הנבחר.
לחנים.
מזמור טה דאום בלטינית
"טה דאום של שרפנטייה"
לחנים רבים הולחנו למזמור זה ביניהם היידן, מוצרט, ברליוז, ג'וזפה ורדי, ברוקנר, פורטוונגלר, דבורק (אנטונין דבוז'ק), בריטן, קודלי, ופורט בין הידועים יותר. בעת שניצח על לחנו עבור לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ז'אן-בטיסט לולי נפצע ומת מפצעיו.
לחנו של מארק-אנטואן שרפנטייה למזמור טה דאום, משמש כלחן הפתיחה לרבים משידורי איגוד השידור האירופי, וביניהם המוכר ביותר שידורי האירוויזיון. לחנו של ויליאם וולטון נכתב עבור הכתרת מלכת אנגליה אליזבת השנייה בשנת 1953.
הפרק הראשון במופע האופרה 'טוסקה' מאת פוצ'יני מסתיים בקטע מרגש מתוך הפתיחה של טה דאום.
ישנם גם ביצועים מודרניים, חלקם עם קטעים מתורגמים מלטינית לאנגלית ולשפות אחרות.
איגור סטרוינסקי השתמש ב-12 המשפטים הפותחים לצורך "המבול" שלו בשנת 1962.
שיר הכנסייה הגרמני גרוסר גוט, ויר לובן דיך ("האל הגדול, אנו משבחים אותך"; ) הוא למעשה תרגום חופשי של טה דאום.
המקנה
קרל היינץ שנלינגר
קרל היינץ קורבל
אנקת גבהים (סרט, 1970)
אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא סרט קולנוע משנת 1970 שביים רוברט פוסט . הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה. בדומה לגרסה הקולנועית משנת 1939, הסרט מתמקד ב-16 הפרקים הראשונים של הרומן ומסתיים עם מותה של קתרין ארנשו לינטון. המשך הסיפור העוסק בתלאותיהם של בתה של קתרין, בנו של הינדלי ובנו של היתקליף הושמטו כליל מן הסרט.
הינדלי ארנשו.
גרסה זו של הסרט שונה מהרומן בהיבטים אחדים, הקשורים ברובם להינדלי ארנשו. לרוב הינדלי מתואר כמי שמתאכזר ומדכא את היתקליף, בסרט זה ההתייחסות אל הינדלי היא אוהדת יותר. הוא מתואר כמי שנרדף על ידי אביו ושגדל בצילו של היתקליף. עוד בגרסה זו נלי דין, שהיא המספרת, מאוהבת בהינדלי אבל אינה יכולה להביע את רגשותיה בגלל הבדלי המעמדות ביניהם. אחרי מות אשתו הינדלי מתחיל להתהולל, הוא שותה לשוכרה ומהמר. אבל בסופו של דבר הוא מצליח להתגבר על כך.
ההבדל המשמעותי ביותר בין הסרט לרומן הוא שבסוף הסרט הינדלי מצליח לירות בהיתקליף ולהרוג אותו, וכך האחוזה "אנקת גבהים" נשארת בבעלותו. רוחו של היתקליף וזו של קתרין מתאחדים אחרי מותו.
הפקה.
חברת ההפקה AIP (American International Pictures) הייתה מזוהה עם סרטים רומנטיים-גותיים, אבל ביצירת סרט זה הם הושפעו מהצלחת הסרט "רומיאו ויוליה" מ-1966.
אתרי הצילומים היו ב-"Blubberhouses" בווסטון הול קרוב לאוטלי ובברימהם רוקס.
קבלה.
הסרט נכשל בקופות ולא הצליח למשוך קהל. AIP הכריזו על סרט המשך "בחזרה לאנקת גבהים" אבל הסרט לא הופק. כמו כן לא נוצרו עיבודים קולנועיים לספרים קלאסיים נוספים שהיו ברשות אולפן הסרטים.
פרסים.
המלחין מישל לגראן שכתב את הפסקול היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר.
עונת 1956/1957 בליגה הלאומית
עונת 1956/1957 בליגה הלאומית הייתה העונה השנייה של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 10 קבוצות. העונה החלה ב-1 בדצמבר 1956 והסתיימה ב-20 באפריל 1957. בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה אברהם גינזבורג מהפועל חיפה שכבש 16 שערים.
אף קבוצה לא ירדה לליגת המשנה בגלל החלטה להרחיב את הליגה הלאומית ל-12 קבוצות. למרות ההחלטה שהתקבלה בתחילת העונה שקבוצות שיזכו במקום הראשון והשני בליגת המשנה יעלו לליגה הלאומית, הוחלט לערוך משחקי מבחן בין חמש הקבוצות הראשונות. זאת בגלל אי-סדרים בניהול הליגה. בהתאם לתוצאות משחקי המבחן הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית לעונת 1957/1958.
פלייאוף העלייה לליגה הלאומית.
במשחקי הפלייאוף השתתפו חמש הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגה א' של עונת 1956/1957: הפועל כפר סבא, מכבי רחובות, הפועל ירושלים, הפועל חדרה והכח תל אביב. כל קבוצה שיחקה משחק אחד נגד הארבע קבוצות האחרות במגרשים נייטרליים. המשחקים שוחקו ב-4 מחזורים לאורך חודש ספטמבר 1957. מכבי רחובות שסיימה במקום השני בתום העונה הסדירה בליגה א', התנגדה לקיום הפלייאוף וטענה כי הייתה צריכה לעלות אוטומטית, אך ההתאחדות לכדורגל החליטה לבסוף לקיים את הפלייאוף בגלל אי סדרים לטענתה. על כן כמחאה החליטה רחובות לא להופיע למשחקי הפלייאוף. ההתאחדות החליטה לתת לה על משחקיה בפלייאוף הפסדים טכניים של 3-0 ורחובות ערערה על כך לבית הדין - שדחה את הערעור. למרות זאת אופשר לרחובות לשחק משחקים חוזרים עד להשלמת הפלייאוף.
הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית. נקבע מראש כי הקבוצות במקומות 3 ו-4 (לאחר קיום המשחקים: הפועל חדרה והכח תל אביב) ישחקו משחק קובע ביניהם לקבוע מי מהן תשחק את משחקי המבחן כנגד הקבוצה במקום האחרון בליגה הלאומית של השנה האחרונה (מכבי יפו), אולם חדרה התנגדה להשתתף במשחק שכזה במחאה על החלטת ההתאחדות לתת למכבי רחובות לקיים משחקים חוזרים ועל כן ניתן הזכות לעלות למשחקי המבחן מול יפו להכח תל אביב.
משחקי המבחן.
המשחקים התקיימו בשיטת בית-חוץ בין הכח תל אביב שקיבלה את הזכות להשתתפות במשחקי המבחן מהפלייאוף לבין האחרונה בליגה הלאומית בעונה החולפת מכבי יפו.
הפלייאוף נסתיים בניצחונה של מכבי יפו 7-0 בסיכום שני המשחקים שנשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
אוניברסיטת כדורי
מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה
מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה היא מסילה שנבנתה על ידי העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה במסגרת מלחמתם מול הבריטים ומאמציהם לבצר את קווי ההגנה שלהם ברצועת עזה וצפון סיני. המסילה התפצלה מהמסילה המזרחית באזור תחנת הרכבת נחל שורק והמשיכה לכוון דרום מערב עד מבואות עזה.
ההיסטוריה של המסילה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התחולל מאבק על השליטה בארץ בין האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ עד המלחמה והייתה שותפה לברית מעצמות המרכז לבין בריטניה ששלטה בתחילת המלחמה במצרים והייתה חברה בברית מדינות ההסכמה. החל מאוגוסט 1916 (קרב רומני) נחלו הבריטים (בסיוע חיל המשלוח המצרי) ניצחונות והדפו לאחור את העות'מאנים מחצי האי סיני לעיר עזה תוך שהם כובשים, בדרכם, את אל עריש (דצמבר 1916), רפיח (ינואר 1917) ודיר אל בלח (פברואר 1917). כישלון הבריטים לכבוש את עזה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני גרם לטורקים לחזק את קו עזה באר שבע ואת עמדותיהם בעורף קו זה. מפקד הגיזרה של הצבא העות'מאני היה פרידריך קרס פון קרסנשטיין והוא פעל במרץ לחיזוק קו החזית ובמסגרת זו מונה, במרץ 1917, היינריך אוגוסט מייסנר לבנות את שלוחת רכבת שתגיע מתחנת שורק לעזה.
סלילת המסילה ארכה מספר חודשים והיא נבנתה ברוחב התואם לתקן הטורקי (105 ס"מ). הטורקים השתמשו במסילה מספר חודשים ספורים בלבד מכיוון שלאחר כיבוש באר שבע וקרב עזה השלישי פרצו הבריטים צפונה וכבשו את אזור המסילה. המסילה פורקה ובפסים נעשה שימוש במקומות אחרים. הבריטים, שבנו במהלך המלחמה מסילה בצפון סיני, המשיכו אותה, דרך רצועת עזה ודרך תחנות דיר סניד ומג'דל צפונה לאורך החוף עד תחנת הרכבת לוד.
מסלול המסילה.
במקטע בין דיר סניד לבית חנון בנו הטורקים שלוחה לכפר הוג' וגם היא הייתה לשימוש צבאי.
יעקוב
יעקוב (يعقوب) הוא הגרסה הערבית לשם יעקב.
פול האבילאן
פול האבילאן (בצרפתית: Paul Haviland; 1880, פריז - 1950, פריז) היה צלם אמריקאי-צרפתי, סופר, מבקר אמנות וחסיד אומות העולם מצרפת. האבילאן היה מקורבו של אלפרד סטיגליץ ומחבריו של הזרם האמנותי Photo-Secession שביקש לקדם את ההתייחסות לצילום כאל אמנות נפרדת.
קורות חיים.
אביו של האבילאן היה יצרן חרסינה בלימוז' ואמו הייתה בתו של מבקר האמנות פיליפ בורטי . לימים היה האבילאן בעליו של מפעל החרסינה של אביו. הוא למד באוניברסיטת פריז ובהרווארד ועבד בניו יורק כנציג חברת החרסינה של אביו. בשנת 1908 הוא ואחיו פרנק, שהיה צלם, צפו בתערוכת רישומים של אוגוסט רודן, שם פגש בסטיגליץ. האבילאן החל לפקוד בקביעות את הגלריה, "291" והפך לאחד מתומכיה הכלכליים. הוא החל לכתוב בקביעות בעיתון הצילום של סטיגליץ. אחד מתצלומיו פורסם בעיתון, והוא הפך לעורך שותף וסייע בניהול הגלריה. במסגרת זו קיים בה מספר תערוכות של אמנים צרפתיים. מספר צילומים שלו זכו בפרסים ופורסמו בכתבי עת אחרים. האבילאן יזם את הפקתו של כתב עת חדש לצילום ששמו כשם הגלריה שבניהולה סייע, "291".