אסכולת בוסטון (The Boston School) הייתה קבוצה של ציירים שהתגוררו בבוסטון ופעלה בשלושת העשורים הראשונים של המאה העשרים. לעיתים קרובות סווגו כאימפרסיוניסטים אמריקאים, אלא שהיה להם סגנון אזורי משלהם. סגנונם משלב ציוריות אימפרסיוניסטית עם גישה שמרנית יותר לציור הדמויות. הנושאים המועדפים עליהם היו: דיוקנאות, נופים ציוריים ונשים צעירות הנראות טוב. השפעות עיקריות כללו את ג'ון סינגר סרג'נט, קלוד מונה ויאן ורמיר.
היסטוריה.
מייסדי אסכולת בוסטון היו אדמונד צ'ארלס טרבל, פרנק ווסטון בנסון, ויליאם מקגרגור פקסטון, שכולם הוכשרו בפריז באקדמיה ז'וליאן ובהמשך לימדו בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות. את העניין שלהם באמנות צרפתית מודרנית ניתן לייחס לוויליאם מוריס האנט, מורה, צייר ויוצר ידוע בשלהי המאה התשע-עשרה של בוסטון. לאחר ביקור בפריז, האנט, שהיה במועצה הייעוץ המקורית של המוזיאון לאמנויות יפות, עודד בוסטונים בולטים להשקיע בעבודתם של אמנים צרפתים כמו מונה ורנואר. באמצעות השפעתו, אירחה ה-MFA את התערוכה האמריקאית הראשונה של מונה בשנת 1911.
טרבל, בנסון ופקסטון התאמנו בבית הספר של המוזיאון בימיו הראשונים. טרבל הפך בסופו של דבר לבעל השפעה עד שהציירים בחוג הקרוב אליו נקראו על ידי מבקרי התקופה כ"טרבליטים", שהתמחו בהתחלה בנופים אימפרסיוניסטיים. מאוחר יותר הם המשיכו לסצינות אחרות, בדרך כלל היו בהן נשים שעוסקות בתפקידי הבית. הנושאים הביתיים הזכירו את הציירים הולנדים כמו ורמיר. הם ציירו גם טבע דומם ודיוקנאות כדרכו של ג'ון סינגר סרג'נט.
מההשפעות השונות הללו, ציירי בוסטון סינתזו את הסגנון האזורי שלהם. הם נתנו ערך גבוה למיומנות טכנית, חזותית מדויקת. ייצוג ליופי קלאסי, תוך אימוץ מה שהיה אז סגנון ציור מודרני מאוד.
ציירים נוספים הקשורים לאסכולת בוסטון כוללים את ג'וזף דה קמפ, פיליפ לסלי הייל, ליליאן ווסטקוט הייל, גרצ'ן וודמן רוג'רס, אלדרו היבארד, פרדריק פורטר וינטון, לילה קאבוט פרי, אליזבת אוקי פקסטון, הרמן דודלי מרפי, לסטר סטיבנס, ג'ון ג'וזף אנקינג ואחרים. המורה של טרבל בבית הספר במוזיאון, היה אמיל אוטו גרונדמן, גם הוא נכלל לעיתים בקבוצה זו.
קבלה.
אף על פי שהם נתפסים כמסורתיים, ציירי אסכולת בוסטון קיבלו ביקורת טובה על ידי אקדמאים בימיה הראשונים על השימוש הנועז שלהם בטכניקות אימפרסיוניסטיות. עד מהרה הם הגיעו למוניטין לאומי והמשיכו לשלוט בסצנת האמנות בבוסטון השמרנית בשנות השלושים של המאה העשרים ועד שנות הארבעים.
הם נערצו על ידי מסירותם למלאכה ויופי, בתקופה בה המודרניסטים אתגרו ערכים אמנותיים מסורתיים.
בתקופה האחרונה הם סבלו מביקורת על התמקדותם בחיי המעמד הגבוה.
היסטוריונים לאמנות ציינו כי בוסטון הייתה עיר שהאירה פנים במיוחד עבור אמניות נשים.
תערוכה משנת 2001 במוזיאון לאמנויות יפות, "סטודיו משלה: אמניות נשים בבוסטון, 1870-1940," כללה את עבודותיהן של כמה אמניות הקשורות לאסכולת בוסטון, בהן גרצ'ן וודמן רוג'רס וליליאן ווסטקוט הייל. "אישה בכובע פרווה" של רוג'רס הופיעה על שער קטלוג התערוכה. רוג'רס למדה בבית הספר במוזיאון אצל טרבל, שהחשיב אותה כגאונה. למרות עידוד הנשים האומניות בבוסטון, ציורי אסכולת בוסטון תיארו בדרך כלל נשים בתוך הבית, עסוקות בתפקידי בית.
הבופור
אם. אל. קאר
מייקל ליאון "אם. אל." קאר (באנגלית: Michael Leon "M. L." Carr; נולד ב-9 בינואר 1951) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1975–1985. לאורך 9 עונותיו ב-NBA זכה בשתי אליפויות כשחקן בוסטון סלטיקס, ורשם ממוצעים כוללים של 9.7 נקודות, 4.3 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק. קאר נחשב לשחקן אשר מתגרה ומקלל את שחקני הקבוצה היריבה, והרבה להתנהג בצורה שכזו בעיקר נגד לוס אנג'לס לייקרס.
בין השנים 1994–1997 שימש כג'נרל מנג'ר של הסלטיקס, ובין השנים 1995–1997 החזיק במקביל בתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה.
קריירת משחק.
קאר נולד בעיר וולאס שבקרוליינה הצפונית, ובין השנים 1975–1979 למד במכללת גילפורד אשר בגרינסבורו.
בדראפט ה-NBA‏ 1973 נבחר קאר על ידי קנזס סיטי קינגס, בבחירה ה-76 (סיבוב חמישי), אולם לא זכה לחוזה בקבוצה. בעונת 1974/1975 שיחק בקבוצה הישראלית "ישראל סברס", אשר זכתה באליפות "ליגת הכדורסל האירופאית המקצוענית" (EPBL).
בקיץ 1975 חתם על חוזה בקבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.2 נקודות והוריד 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת הצטרף לדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, ובשלוש עונותיו עם הפיסטונס העמיד ממוצעים של 14.8 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק. בעונת קלע שיא קריירה של 18.7 נקודות למשחק, וסיים כ"מלך החטיפות של ה-NBA" עם 2.5 חטיפות למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, בפעם היחידה בקריירה.
ביוני 1979 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, אליה הצטרף באותו הקיץ גם הרוקי לארי בירד. בעונות ו- סייע לסלטיקס לזכות באליפויות ה-14 וה-15 של המועדון, בהתאמה, כמחליפם מהספסל של בירד וסדריק מקסוול. קאר זכור במיוחד בשל מהלך קריטי אחד שביצע במשחק הרביעי של סדרת הגמר 1984, מול לוס אנג'לס לייקרס; בשניות הסיום של ההארכה, כאשר קבוצתו הייתה ביתרון 127–124, חטף קאר מסירה של שחקן הלייקרס ג'יימס וורת'י, והטביע במתפרצת כשנותרו 6 שניות בלבד לסיום המשחק. בכך הבטיח את ניצחונם של הסלטיקס, אשר בסופו של דבר גברו על הלייקרס בתוצאה 4–3. בסיום עונת , בה הפסידה בוסטון מול לוס אנג'לס בגמר הפלייאוף, פרש קאר ממשחק, בגיל 34.
קריירת אימון וניהול.
לקראת עונת מונה קאר לג'נרל מנג'ר של הסלטיקס, במקומו של דייב גאוויט. לאחר עונה אחת, בה הפסידה בוסטון בסיבוב הפלייאוף הראשון, מינה את עצמו למאמן הראשי של הקבוצה, כמחליפו של כריס פורד. בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הסלטיקס מאזן כולל של 48 ניצחונות לעומת 116 הפסדים (29.3), ובסיום עונת פוטר מתפקידיו בקבוצה.
בין פעולותיו הבולטות לאורך 3 עונותיו כג'נרל מנג'ר, ניתן לציין את החתמתם של דומיניק וילקינס (1994), דייוויד וסלי (1994) ודיינה בארוס (1995), ואת בחירתם בדראפט ה-NBA של אריק מונטרוס (בחירה תשיעית בדראפט 1994) ואנטואן ווקר (בחירה שישית בדראפט 1996).
אם.אל. קאר
אמ. אל. קאר
מ. ל. קאר
אם אל קאר
I'll Cry Instead
"I'll cry instead" (בעברית: אני אבכה במקום) הוא שיר שנכתב על ידי ג'ון לנון (קרדיט ללנון-מקרטני), והוקלט על ידי להקת הרוק האנגלית "הביטלס" עבור אלבום האולפן השלישי שלהם, A Hard Day's Night (1964) - אלבום פסקול לסרטם בשם זהה (1964). השיר יצא כסינגל בארצות הברית והופיע מאוחר יותר באלבום Something New בארצות הברית.
בולרז
בולרז (באנגלית: Bballers) היא סדרת טלוויזיה מסוגת קומדיה-דרמה אמריקאית, שנוצרה על ידי סטיבן לווינסון בכיכובו של דוויין ג'ונסון בתפקיד ספנסר סטרסמור, שחקן NFL בדימוס שחייב לנווט בקריירה החדשה שבחר כסוכן של שחקני NFL אחרים. הסדרה עלתה לראשונה ברשת הטלוויזיה בכבלים האמריקאית HBO ב-21 ביוני 2015, עם פרק פיילוט שכתב סטיבן לווינסון וביים פיטר ברג. העונה החמישית והאחרונה עלתה ב-25 באוגוסט 2019 והסתיימה ב-13 באוקטובר 2019.
הסדרה מתרחשת בעיר מיאמי ומגוללת את קורותיהם של שחקני המיאמי דולפינס מליגת NFL האמריקאית.
בישראל, הסדרה שודרה ב-yes.
שידור.
הסדרה שודרה בבכורה בארצות הברית ברשת HBO ב-21 ביוני 2015, בקנדה ב-21 ביוני 2015 ב-HBO קנדה, בממלכה המאוחדת ב-8 בספטמבר 2015 ברשת סקיי אטלנטיק, באוסטרליה ב-15 בספטמבר 2015 ברשת Showcase.
העונה השנייה עלתה לראשונה ב-17 ביולי 2016 והשלישית ב-23 ביולי 2017. ב-8 באוגוסט 2017, HBO הזמינה את הסדרה לעונה הרביעית, שפרק הבכורה שודר ב-12 באוגוסט 2018. ב-6 בספטמבר 2018 חידשה HBO את הסדרה לעונה חמישית. באוגוסט 2019 עלתה העונה החמישית והאחרונה של הסדרה.
פרסים.
הועמדה ב-2018 ושוב ב-2019 לפרס אמי לבידור בפריים טיים לעריכת הסאונד הטובה ביותר לסדרת קומדיה או דרמה (חצי שעה) ואנימציה.
Disraeli Gears
Disraeli Gears הוא אלבומם השני של להקת קרים אשר סימן את השינוי בסגנון הלהקה לכיוון בלוז רוק ורוק פסיכדלי והיה להצלחה ענקית. כמה מהשירים באלבום נכתבו בידיי המשורר פיט בראון, כולל הלהיט "Sunshine of Your Love" - אחד מהשירים המצליחים של הלהקה בכל הזמנים.
עובדות.
את מילות השירים באלבום כתבו כותבים רבים, והולחנו על ידי חברי הלהקה. רוב השירים מושרים על ידי ג'ק ברוס, מלבד השירים "Strange Brew" (אריק קלפטון), "Blue Condition" (ג'ינג'ר בייקר) ו-"Outside Woman Blues" (אריק קלפטון). האלבום הוקלט במשך חודש מאי 1967, ויצא לבסוף ב-16 בנובמבר 1967 על ידי חברת ההקלטות "Reaction Records" הבריטית. האלבום הוא אלבום בלוז רוק ורוק פסיכדלי בעיקרו, אך מכיל גם קטעי ג'אז (כמו בשיר "Blue Condition"), בלוז 12 תיבות (כמו בשיר "Take It Back") או תבניות מוזיקליות הדומות בתרכובתן המוזיקלית למוזיקת פופ מוקדמת, בדומה לשירים רבים של להקת הביטלס מאותה תקופה. אורך האלבום הכולל הוא 33:37 דקות.
האלבום היה להצלחה רחבה בהיקף עצום, והיה לאחד לאלבום הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 1967, ואחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית. האלבום הכיל מספר להיטים שהושמעו ברדיו הבריטי מאות פעמים, בהם "Strange Brew", "Sunshine of Your Love", ו- "SWLABR".
עטיפת האלבום.