שאלת שכרן של המיילדות אינה נזכרת במקרא ולו ברמז. לכן קשה לדעת אם היה בעיסוק במיילדות אינטרס כלכלי שהיה בו כדי לתרום לכלכלת המשפחה, או שמא עסקו הנשים במיילדות מתוך מניעים של אידאולוגיה וערכים. עם זאת מציין הכתוב בעניין שפרה ופועה. זהו גמול ששילם אלהים למיילדות על פועלן ולא שכר עבודה המשולם לשכיר. גמולן של המיילדות היה מצד אחד הברכה והסיפוק בכך שבני ישראל הוסיפו להתרבות ולהתעצם בזכותן, ומצד שני שלם להן אלהים במידה כנגד מידה. כפי שהן עזרו להגדיל ולהרבות את הבתים, כך הן זכו לעשיית בתיהן ולהגדלת משפחותיהן. ראוי לתת את הדעת גם על העובדה שהן זכו לכבוד והערכה הן בקרב החברה בזכות מומחיותן והן ליחס מיוחד מצד המלך המצרי. עם זאת, סביר לחשוב על סמך המקובל בחברות קדומות דוגמת מצרים העתיקה, שמיילדות במצרים העתיקה קבלו שכר עבודה כשהן סייעו ליולדות בתהליך הלידה.
ההתייחסות למקצוע המיילדת במזרח הקדום.
ניתן ללמוד על מלאכת המיילדות וחשיבותה בתקופת המקרא, מתוך בדיקת היחס למקצוע המילדות במזרח הקדום. בכתבים השומריים מופיע התואר "מילדת" כתואר נעלה שאין למעלה ממנו המיוחס לאלה האם הגדולה אשר ב נאמר עליה: ,
אחד מהשמות של האלה האם הגדולה הוא באהו BaU ממצאים ארכאולוגיים חשפו גלילי חותם שעליהם מופיע המקצוע .
בגלילי החותם של המילדות, מופיעה המיילדת עומדת אל מול האלה האם הגדולה היושבת על כס מלכות ולמרגלותיה עומד אריה - ממצאים אלו מראים שהמיילדת מילאה תפקיד חשוב וזכתה לכבוד רב ביותר.
האשורולוגית הפינית סאנה סוורד מציינת שבמקדש באהו בעיר גירסו נמצאו 1600 לוחות כתובים, הוכחה לפעילות הדתית והכלכלית האינטנסיבית שהתנהלה במקדש, המילדות של באהו, מלאו את תפקידן בשם האלה ומקצוע המילדות היה חלק מתוך מערך השירותיים הרוחניים והפיזים שמהמאמינים והמאמינות של האלה קיבלו מהמקדש.
מיילדות במקרא - ממצאים ארכאולוגיים.
ממצאים ארכאולוגיים שופכים אור נוסף על הבנת מקצוע המיילדות במקרא.
על פי מוזיאון ישראל נמצאו ביהודה בתקופת ימי הבית הראשון והתקופה הפרסית צלמיות לידה שבהן נראית אלה החופנת בזרועותיה את שדיה הגדולים. הצלמיות נמצאו לרוב בשטחי המגורים הפרטיים. צלמיות אלו מזוהות בדרך כלל עם האלה עשתורת או האלה אשרה השערת החוקרים היא כי אלו היו קמעות שנועדו להבטיח פוריות ושתפקיד הצלמיות היה להגן על האישה בעת לידה.
גם אצל עמי האזור היו מקובלות צלמיות ששימשו קמע לידה.
קמע הלידה מהמאה ה-13 לפני הספירה, מרבדים, הנמצא במוזיאון ישראל ומיוחס לתקופה הכלקוליתית והכנענית. באתר מוזיאון ישראל נכתב: "צלמית נדירה זו של אלת פריון כנענית מתארת את גוף האלה מבפנים ומבחוץ בו-זמנית ברגע שהיא מכינה עצמה ללידת תאומים. התאומים-העוברים שברחמה אוחזים בשדיה. הצלמית מייצגת אולי את האשרה, המכונה "קדשה" וגם "רחמי" – בעלת הרחם – שילדה על-פי המיתוס את צמד האלים שחר ושלם. על ירכי האלה נראים סמליה, העץ הקדוש ולצדו יעל. הצלמית הייתה בוודאי קמע ליולדת."
בצלמית זאת ניתן לראות את הסימן הנראה כמו האות אומגה היוונית המופיע בתסרוקת של האלה. אומגה - סמל האם הגדולה. מופיע ביצוגים ויזואליים במסופטמיה החל מ 3000 לפנה"ס ובאופן נפוץ יותר מן האלף השני לפנה"ס. באספה הכללית החמישים ותשע של המכון הארכאולוגי של אמריקה ב 1957, הם הגיעו למסקנה ש"...באהו או באבא, או גולה, אלת הלידה, החיים והריפוי. החוקרים קישרו את הסמל שלה לתפקידה, וסימן האומגה הוסבר כזוג רצועות של חיתול לתינוק או חבל הטבור".
סימן האומגה, אות האם הגדולה המופיע על צלמית קמע לידה מרבדים הוא תזכורת למרחב תרבותי משותף עם השפעות הדדיות שהתקיים במזרח הקדום.
צלמית האלה המשמשת כקמע לידה הן ביהודה והן בערים הכנעניות מכונה כאמור "רחמי" במקביל על פי כתבים אכדיים "רחם רבא" הוא הרחם של האלה. כפי שמפורט אצל יעקב קליין 2010, ואצל דבורה לדרמן דניאלי 2017.
הממצאים הארכאולוגיים מאזור יהודה מראים שלפחות חלק מהנשים השתמשו בקמע לידה עם דמותה של האלה. בנוסף, אם המילדות שרו ליולדת סוג כלשהו של שיר לידה, הרי שבכל מקרה שבו הופיעה בשיר המילה "רחם" או "רחמי" הייתה בכך התייחסות הן לגופה של היולדת והן לאלה הגדולה, אלת הרחם, המעניקה סיוע דרך קמע הלידה.
נפתלי פרנקל (פירושונים)
יוסף שלמה דיין
הרב יוסף שלמה דיין (ה'תרפ"ד, 1924 – ט בתמוז ה'תשמ"ה, 28 ביוני 1985) היה מקובל ומאתר קברי צדיקים.
ביוגרפיה.
נולד בעיר חלב שבסוריה בשנת 1924 (ה׳תרפ״ד) לרב ניסים ולג'מילה דיין. אביו היה בן למשפחת רבנים מיוחסת שנמנה עם דייני הקהילה ועסק בהוראת תלמידים.
בצעירותו התחנך על ידי אביו ולמד ב"כותאב" שהיה תלמוד תורה קהילתי. בשנת 1934 (ה'תרצ"ד) בהיותו כבן עשר, עלה עם משפחתו לישראל, כאן השתכנה המשפחה בשכונת רחביה שבירושלים, והוא החל ללמוד בתלמוד תורה מקומי, בנוסף לחינוך של אביו.
בהיותו כבן 18, ועם פטירת אביו בשנת 1942 (ה'תש"ב), החל לעבוד כנהג הובלות. לאחר עלילה ומעצר מצד השלטון הבריטי, החליט לפרוש מהעבודה ולהקדיש את חייו ללימוד תורת הקבלה וקיום מצוות. עם התקדמותו בלימוד תורת הקבלה, החל ללמוד יחד עם הרב מרדכי שרעבי ביחידות, והתחבר גם לעולם התיקונים. בהמשך נודע גם כתלמידו של הרב חיים סינואני, ולמד מפיו רבות.
בשנת 1984 קיבל את אישורם של גבאי בית הכנסת "נזר אהרון" בבית וגן לבנות היכל על פי תוכניתו ומכספו, לאחר שיוזמה ראשונה שלו בעניין כשלה, ולאחר שחסך את הסכום במשך כעשור. הוא גייס לשם כך קבלן, וליווה אותו בתהליך הבנייה מקרוב.
ביום שישי ה-, כשבועיים לאחר שלקה בליבו ואושפז בבית חולים, הוא לקה בליבו בשנית בעת ששהה בביתו. הוא נפל על רצפת החדר, ותלמידו שהגיע לבקרו זמן קצר לאחר מכן, מצא אותו כשהוא ללא הכרה. רופא שהוזעק למקום הורה לפנותו לבית חולים, שם נקבע מותו.
עם היוודע הבשורה, ערכו לו תלמידיו לוויה מזורזת טרם כניסת השבת, והוא נטמן בהר המנוחות שבירושלים.
הנהגתו.
במשך חייו דאג להסתיר מעיני הציבור את עיסוקו בלימוד תורת הקבלה, וחי את חייו בסתר ובצנעה. הוא נהג ללבוש בגדים פשוטים הרחוקים במראם מלבושם של רבנים. למשך תקופות ממושכות היה נעדר מירושלים להתבודד על קבריהם של תנאים ואמוראים בגליל ובשאר רחבי הארץ, שם נהג לעשות תיקונים ולקרוא תפילות שונות.
במיוחד נהג לפקוד את קברו של שמואל הנביא בירושלים, מדי יום, יחד עם קבוצות אברכים שארגן. מקומות נוספים אותם נהג לפקוד הם הכותל המערבי, קברו של שמעון הצדיק, הר הזיתים ועוד. בזכות תפילותיו ותיקוניו במקומות אלו, הוא נחשב לבעל מופת בקרב תלמידיו.
מלאכת איתור מספר קברי צדיקים בצפון הארץ מיוחסת לו, והוא נהג מדי קיץ לצבוע ולסייד את מצבות הקברים שמצא. בין היתר נהג לחלק צדקה בסתר למשפחות שהיו במצוקה.
פאלון פוקס
פאלון פוקס (באנגלית: Fallon Fox; נולדה ב-29 בנובמבר 1975) ידועה גם בכינוי "מלכת החרבות" (באנגלית: The Queen of Swords) היא לוחמת MMA אפרו-אמריקאית טרנסג'נדרית. בשנת 2013, הפכה להיות הטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה בהיסטוריה בענף ה-MMA.
ביוגרפיה.
פוקס נולדה כזכר בשם בויד ברטון (באנגלית: Boyd Burton), אמצעית מבין שלושה אחים במשפחה אוונגליסטית מעורבת גזעית מאוהיו. אביה, בויד ברטון, נעצר מספר פעמים בגין עבירות שונות, לרבות אלימות במשפחה. בגיל חמש החלה לדבריה להרגיש חוסר הלימה בין היותה בגוף זכר לבין ייעודה המגדרי והחלה בסתר ללבוש את הבגדים של אחותה ואמה. פוקס נהגה בילדותה לצייר והשקיעה את זמנה בלימוד עולם הקומיקס והאנימציה. בגיל 17, שמעה לראשונה את המילה טרנסג'נדר בטלוויזיה והבינה שיש למצב שלה שם. בגיל 19, התחתנה והביאה לעולם בת. על מנת לפרנס את משפחתה, התגייסה בשנת 1996 לחיל הים האמריקאי ושירתה בו כארבע שנים בתחום הטכנאות. עם שחרורה בשנת 2000, נרשמה ללימודים באוניברסיטת טולדו אולם פרשה לאחר זמן מה. פוקס חוותה לדבריה דיכאון קשה בעקבות מצבה ושקלה מספר פעמים לשים קץ לחייה. לדבריה, היא מאז ומעולם הייתה אישה הכלואה בגוף של גבר ודבר זה היה עבורה קשה מנשוא. בשנת 2000, החלה לחקור את הנושא וגילתה לראשונה את המושג דיספוריה מגדרית המתאר תחושת חוסר הלימה בין מינו של אדם לזהותו המגדרית. באותה השנה, החליטה לספר להוריה את מה שמתחולל בתוכה. אמה שללה את תחושותיה באופן מוחלט ואילו אביה טען בפניה שהיא למעשה הומוסקסואל מבולבל ושלח אותה לטיפולי המרה בכנסייה אוונגליסטית. על אף שפוקס התעקשה בפני אביה כי היא אינה נמשכת לגברים אלא נמשכת לנשים, היא הסכימה ללכת לטיפולי המרה כדי לא לאבד את משפחתה, את הוריה, את בתה ואת חבריה. כמו כן, פוקס, שגדלה בבית דתי מאוד (בו דיברו בגלוסולליה) חששה בסיום חייה להיכנס לגיהנום ולכן ניסתה לתקן את עצמה.
בשנת 2003, החלה בטיפולים הורמונליים , ולאחר שעבדה מספר שנים כנהגת אוטובוס ילדים, כנהגת משאית וכמכונאית משאיות, הצליחה לחסוך מספיק כסף, ובשנת 2006 טסה לתאילנד ועברה ניתוח לשינוי מין. לדבריה, הניתוח לשינוי מין היה הדבר הטוב ביותר שעשתה בחייה והדבר שלמעשה הציל את חייה. בשנת 2007 התגרשה. כשבתה הייתה בת ארבע, פוקס סיפרה לה כי היא טרנסג'נדרית. לדבריה, בתה קיבלה זאת בטבעיות.
פוקס מגדירה עצמה כאישה שחורה לסבית, וכן יצאה גם מהארון האתאיסטי (וטענה כי היציאה מהארון האתאיסטי מול משפחתה הייתה קשה באותה המידה, ואף אולי יותר קשה מאשר היציאה מהארון הטרנסג'נדרי).
בשנת 2015, יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "Game Face" העוסק בסוגיית להט"בים בספורט, ומספר את סיפורה של פאלון פוקס ושל שחקן כדורסל הומוסקסואל.
קריירה.