כהן טען בפני הוועידה: "אין ספק, שבמהלך מלחמת העולם השנייה הייתה מדיניות איומה של רצח עם בגרמניה הנאצית, שכוונה נגד העם היהודי. הדבר אושר על ידי מספר עצום של ניצולי שואה ותועד במלואו פעם אחר פעם. ממני נחסכו השפעות המלחמה משום שגרתי באנגליה אשר לא נכבשה. ברם, אני ורבים אחרים איבדנו חברים ומכרים רבים אשר קיפחו חייהם תחת המשטר הנאצי בשל רצח עם מכוון. שלושה מיליון יהודים בפולין, יותר מחצי מיליון בהונגריה, ועשרות או מאות אלפים ברוסיה, סלובקיה, צרפת, בלגיה, הולנד ועוד. הנתון של ששה מיליון ננקב תדיר. ייתכן שניתן לחלוק על המספר המציאותי, אולם הפשע היה גרוע בין אם המיליונים היו ששה מיליונים, חמישה מיליונים, או ארבעה מיליונים. שיטת הרצח אינה רלוונטית, בין אם נעשתה בתאי הגזים (ויש עדים לכך), כיתות יורים או באופן אחר. הרֵשע הוא רֵשע. יהיה זה פשע נוראי כלפי אלו שקיפחו חייהם להמעיט באשמה שבביצוע הפשע".
תוצאות הוועידה.
על פי אירנ"א, סוכנות הידיעות של איראן, משתתפי הוועידה סיכמו להקים מוסד לחקר השואה. המזכיר הכללי של המוסד יהיה מוחמד אלי רמין, והמשרד הראשי של המוסד ימוקם ראשית בטהראן ולאחר מכן יועבר לברלין "לאחר הכשרת השטח". המטרה המוצהרת של המוסד תהיה "להבין את האמת אודות השואה". סוכם כי משימה דחופה יותר היא הכנה לקראת ועידת השואה הבאה.
תגובת הציבור באיראן.
ישנם יותר מ-25,000 יהודים החיים באיראן כיום, רובם כועסים על כך שממשלתם יזמה ועידה שכזו.
חבר הפרלמנט היהודי היחיד באיראן, מוריס מותמד אמר: "קיום הוועידה אחרי קיום תחרות של קריקטורות אודות השואה הוא דבר כואב ליהודים בעולם כולו ועלול להותיר במדינות ובממשלות רושם שלילי מאוד כלפי איראן."
למרות שהפגנות הרפורמים נעשו נדירות מנקודת הזמן בה אחמדינז'אד החל בתפקידו, עשרות סטודנטים שרפו את תמונתו וזעקו "מוות לדיקטטור" בעודו נואם באוניברסיטת אמירקביר לטכנולוגיה בטהראן ב-12 בדצמבר 2006. הם זעקו "פאשיסט, הפוליטכני אינו מקום עבורך"
אחמדינז'אד הגיב באומרו: "על כולם לדעת שאחמדינז'אד מוכן להישרף בנתיב אל החופש המוחלט, העצמאות והצדק".
אחד הסטודנטים אמר שההפגנה הייתה נגד הוועידה ה"מבישה" והוסיף "הנשיא הביא לארצנו נאצים וגזענים מכל העולם."
תגובות העולם.
ישראל.
ישראל גינתה בחריפות את הוועידה. ממשלת ישראל הודיעה כי היא מגנה בחריפות את "יוזמתה הבוטה של ממשלת איראן לארגן כנס בינלאומי להכחשת השואה" ואילו משרד החוץ פרסם הודעת גינוי חריפה, בה טען כי "ממשלת איראן לועגת לזכר השואה, בין היתר על ידי קיום תחרות קריקטורות, וההשוואה שביצע נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בין מדינת ישראל למחנה הריכוז אושוויץ, תוך כדי סילוף ההיסטוריה וקריאה עקבית להשמדת ישראל. ההצהרות והמעשים של נשיא איראן נוגדים את העובדות ועומדים בסתירה חמורה לעמדת הקהיליה הבינלאומית." עוד נכתב כי ההצהרות החוזרות ונשנות של אחמדינז'אד בדבר השמדת ישראל, הן "איום לשואה נוספת" וש"עמדות כאלה הן בניגוד לאמנת האו"ם בנושא מניעה וענישת פשעים על רצח עם, אשר אומצה על ידי העצרת הכללית ב-9 בדצמבר 1948".
ח"כים ערביי ישראל אמרו שלא ניתן להכחיש את השואה, אך הוסיפו ש"ניצולי השואה אחראים לנכבה הפלסטינית".
תגובות באירופה.
קרל דה גוכט, שר החוץ הבלגי אמר שהוא "מגנה את הביטויים השליליים והרויזיוניסטיים המגיעים מכיוונה של איראן וכן את עצם הטלת הספק בזכות הקיום של מדינת ישראל".
טוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה, הגדיר את הוועידה כ"מזעזעת מעבר לכל דמיון". בלייר הוסיף ש"הוועידה היא סמל לבדלנות ושינאה כלפי אנשים השייכים לדת אחרת. כלומר, ללכת ולהזמין את המנהיג לשעבר של הקו קלאקס קלאן לוועידה בטהראן אשר מטילה ספק במיליונים שמתו בשואה... איזה עוד הוכחה צריך העולם שהמשטר הזה הוא קיצוני?
שר החוץ של צרפת פיליפה דוסטה בלאזי, התריע שהוועידה תגונה בחריפות אם היא תתמוך בטענות המכחישות את השואה.
רוסיה "מגנה את עיוות ההיסטוריה והניסיון להסתיר את האמת בנוגע לפשעי הנאצים, כולל השואה" אמר דובר משרד החוץ הרוסי.
משרד החוץ של שווייץ הצהיר שהמשרד מגנה כל ניסיון לבדוק את זכותה של ישראל להתקיים ואת השואה, כפי שקרה שוב בטהראן. "השואה היא עובדה היסטורית. אין זה מתקבל על הדעת לחלוק על כך".
משרד החוץ של פולין הצהיר באתר האינטרנט שבבעלותו שפולין "מביעה זעזוע עמוק מהוועידה, אשר סותרת את הרעיון של יום בינלאומי לזכר קורבנות השואה אשר נוסד על ידי האום, ומצוין ב-27 בינואר. כל ניסיון לאתגר את האמת הזו מעלה חשש אמיתי בפולין, מקום שבו 6 מיליון אנשים היו קורבנות הנאצים".
המשרד גם מסר מידע ממוזיאון אושוויץ למשכילים איראניים, במטרה "להעמיק את הידע שלהם" בנוגע לשואה.
קנדה.
שר החוץ הקנדי פטר מקיי אמר: "הוועידה היא שערורייה. היא עלבון לנפגעי השואה. היא עלבון לצאצאיהם. הממשלה הקנדית החדשה ורבים אחרים בבית הנבחרים ומסביב לעולם מגנים את הוועידה, כשם שבעבר גינינו את התבטאויותיו מלאות השנאה של הנשיא האיראני בנוגע לשואה."
ראדיסאב צ'ורצ'יץ'
ראדיסאב "צ'ורֶה" צ'ורצ'יץ' (בסרבית: Радисав Ћурчић; נולד ב-26 בספטמבר 1965 בעיר צ'אצ'אק שבסרביה) הוא כדורסלן עבר סרבי המחזיק באזרחות ישראלית. גובהו של צ'ורצ'יץ' הוא 2.06 מטרים, והוא שיחק בעמדת הסנטר.
קריירה.
צ'ורצ'יץ' גדל בצ'אצ'אק. מעונת 1987/1988 עד אמצע עונת 1991/1992 שיחק באולימפיה ליובליאנה הסלובנית. באמצע עונת 91/92 הועבר צ'ורצ'יץ' לאודינה מהליגה השנייה באיטליה.
בעונת שיחק צ'ורצ'יץ' 20 משחקים בדאלאס מאבריקס מה-NBA עד שנפצע. בעונת שיחק בדינמו סאסארי, גם היא מהליגה האיטלקית השנייה.
בעונת חתם צ'ורצ'יץ' במכבי תל אביב ובה שיחק שנתיים. בתחילת עונת הכה את הכתב אלי סהר, אשר כתב עליו בעיתון טור בלתי מחמיא. כתוצאה מכך נאלץ צ'ורצ'יץ' לשלם לסהר פיצויים. לאחר שנתיים במכבי תל אביב עזב לטובורג איזמיר הטורקית.
בעונת חזר צ'ורצ'יץ' לישראל, והפעם להפועל ירושלים. במהלך העונה שיחק צ'ורצ'יץ' היטב, אך הקבוצה נעצרה בחצי גמר הפלייאוף נגד האלופה מכבי תל אביב ולא הצליחה להעפיל לגמר הגביע אחרי שנתיים רצופות בהן זכתה בו.
בעונת 1998–1999 צ'ורצ'יץ' מילא חלק מרכזי (ואף נבחר לשחקן העונה על ידי חלק מכלי התקשורת) בהצלחה של הפועל בליגה הסדירה, אותה היא סיימה לראשונה בתולדותיה במקום הראשון. ערב סדרת גמר הפלייאוף נפגש עם מוני פנאן, מנהל מכבי תל אביב, במה שכונה "פרשת הפיצה", דבר שעורר חשדות בירושלים כי הם דנו במעברו של צ'ורצ'יץ' למכבי בעונה שלאחר מכן. בסדרת הגמר, להפועל היה יתרון הביתיות לראשונה בהיסטוריה, וצ'ורצ'יץ שיחק פחות טוב בסדרת הגמר בהשוואה לעונה הרגילה. בסיום הסדרה זכתה מכבי באליפות נוספת.
בעונת חזר צ'ורצ'יץ' לטורקיה, הפעם לפנרבחצ'ה. בעונת שב למכבי תל אביב לשנתיים נוספות, בהן זכתה באליפות הסופרוליג. כשמכבי שיחקה במלחה נגד הפועל ירושלים, לצ'ורצ'יץ' חיכו שריקות בוז צורמות עם קרטוני פיצה מונפים אל על, זכר לאותה פרשת הפיצה.
לאחר פרישתו חזר להתגורר בסרביה.
דג'אנגו ריינהארדט
הבית הרוקד
הבית הרוקד (בצ'כית: Tančící dům) הוא הכינוי שניתן לבניין משרדים השוכן בעיר פראג אשר ברפובליקה הצ'כית. המבנה תוכנן בשיתוף פעולה בין האדריכל הצ'כי יליד קרואטיה ולאדו מילוניץ', והאדריכל הקנדי-אמריקני פרנק גרי. המבנה נבנה בסגנון הדה-קונסטרוקטיביזם אשר גרי הוא אחד האדריכלים הבולטים ביותר בו.
הקמה.
הבניין נבנה על חלקת אדמה פנויה בצומת מרכזי, בפינת הרחובות רָשִינוֹבוֹ נָאבְּזֶ'זִ'י (Rašinovo nábřeži) ורסלובה (Resslova), בסמוך לנהר הוולטאבה. במקום עמד בניין אחר בעבר, מבנה בסגנון נאו-רנסאנס אשר נבנה במאה ה-19. מבנה זה נהרס על ידי פצצה אמריקנית תועה, לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה. שרידיו פונו לבסוף ב-1960.
בניית המבנה המיוחד הייתה יוזמתו של ואצלב האוול. האוול, באותם ימים נשיאה של הרפובליקה הצ'כית, התגורר בשכנות לאתר מאז ילדותו. האוול ביקש להקים מבנה יוצא דופן בתכנונו, אשר ישמש כמרכז לפעילות תרבותית. הוא גייס את האדריכל ולאדו מילוניץ' לתכנון המבנה. חברת ההשקעות ההולנדית ING הסכימה לממן את הפרויקט, אך הציבה תנאי אחד: מילוניץ', האדריכל האלמוני, ייאלץ לצרף למיזם אדריכל בעל שם עולמי. מילוניץ' פנה לאדריכל הצרפתי ז'אן נובל, אך זה דחה את ההצעה בשל גודלו הקטן של השטח המיועד לבנייה. לאחר מכן הוא פנה לאדריכל המפורסם פרנק גרי, וזה נענה לבקשתו. תוכניתם של צמד האדריכלים הייתה להקים מבנה שונה ומיוחד בעיצובו, אשר יעמוד לצדם של בנייניה המסורתיים של העיר פראג. תוכנית זו הייתה שנויה במחלוקת, אך בזכות השפעתו של הנשיא האוול, בניית המבנה הססגוני יצאה אל הפועל. היא החלה ב-1994 והסתיימה ב-1996. התוכניות להקים בו מרכז תרבות לא התממשו לבסוף.
מקור ההשראה של האדריכל היה צמד הרקדנים המפורסמים ג'ינג'ר רוג'רס ופרד אסטר, ועל כן הוא נקרא במקור "בניין ג'ינג'ר ופרד". המבנה הדה-קונסטרוקטיביסטי עומד לצדם של מבנים בסגנונות נאו-בארוק, נאו-גותיקה ואר-נובו, סגנונות שהעיר פראג ידועה בהם.
בבית הרוקד שוכנים משרדיהן של מספר חברות בינלאומיות. על גג הבניין שוכנת מסעדה צרפתית הצופה אל נופיה המרשימים של העיר.
TAPI (ראשי תיבות באנגלית של Telephony Application Programming Interface, ממשק לתכנות יישומי טלפוניה), הוא API לשירותי טלפוניה, בסביבת מערכת הפעלה חלונות. מדובר בספריות קוד מהודרות שמאפשרות למתכנים ליצור ישומי טלפוניה כמו חייגנים, מזכירות אלקטרוניות ותקשורת קולית וחזותית.
היסטוריה.