רחוב הרברט סמואל (חדרה)
רחוב הרברט סמואל הוא רחוב מרכזי בעיר חדרה.
הרחוב משתרע בכיוונים מזרח-מערב מצומת הכניסה לעיר בכביש 4 המכונה "צומת המשטרה", ועד למרכז העיר.
היסטוריה.
בשנת 1928 נחנך ברחוב בית ועד המושבה בפינת רחוב רוטשילד, במעמד המשורר חיים נחמן ביאליק. הבית נהרס בשנת 1960 על חורבותיו מצוי סניף בנק הפועלים.
בשנת 1931 ניתנו שמות לרחובות המושבה: הרחוב נקרא על שמו של הנציב העליון הרברט סמואל.
ב-1933 נוסד ברחוב בית החקלאים שכלל אולם אספות והרצאות.
בשנת 1934 נפתח ברחוב סניף של בנק אנגלו-פלשתינה, במקום בו שכן בית ועד המושבה.
בשנת 1936 נסלל הרחוב. בתקופה זו היה הרחוב המרכז של המושבה.
בשנת 1939 נחנכה תחנה המרכזית בצומת הרברט סמואל-הרצל. בשנת 1962 הועתקה התחנה המרכזית לאזור אחר בעיר.
בשנת 1977, נסגר קטע מהרחוב לתנועת כלי רכב בצומת הרחובות הרברט סמואל-הרצל, והוקמה במקום כיכר עירונית שכונתה ה"פיאצה". הפיאצה הייתה למקום התכנסות עירוני בו נערכו טקסים ואירועי בידור, ביניהם אירועי יום העצמאות. במהלך השנים הועתק מקום הכינוסים לאזור אחר בעיר.
בשנת 2005 בוצע בצומת הרחובות הרברט סמואל-רוטשילד בכניסה לשוק העירוני פיגוע התאבדות בו נרצחו 6 אזרחים.
בעשור השני של המאה ה-21, נפתחה הפיאצה לתנועת רכבים מכיוון מזרח למערב. הרחוב סובל כיום מפיחות במעמדו, בעקבות פתיחת מרכזים מסחריים בסביבות העיר.
בשנת 2022, בוצע פיגוע ירי בתחנת האוטובוס ברחוב.
מלדזייצ'נה
מַלַדְזְיֵיצְ'נַה (בבלארוסית: Маладзе́чна או Маладэчна, מלדצ'נה; ברוסית: Молодечно, מולודצ'נו; בפולנית: Mołodeczno, מולודצ'נו; ביידיש: מאָלאָדעטשנע) היא בירת מחוז משנה מלדזייצ'נה במחוז מינסק בבלארוס. העיר שוכנת על גדות נהר אושה , במרחק של 73 קילומטרים צפון-מערבית לעיר מינסק, בירת בלארוס. בעיר מתגוררים 95,233 תושבים (נכון ל-2017).
היסטוריה.
האזכור הראשון של הכפר מלדזייצ'נה ושל הטירה שלו הוא מסוף המאה ה-14, כשהאזור היה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, שהפכה בהמשך להיות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
ב-1708 הכפר נכבש לזמן קצר על ידי שוודיה במהלך המלחמה הצפונית הגדולה. בהמשך המאה ה-18 הוענק לכפר מעמד של עיירה על ידי אוגוסט השלישי, מלך פולין.
בעקבות חלוקת פולין ב-1793 האזור עבר לשליטת האימפריה הרוסית והיה חלק מפלך וילנה. ב-1812, במהלך מלחמת רוסיה-צרפת, התרחש באזור העיר קרב קטן במהלך הנסיגה של הגרנד ארמה של נפוליאון מרוסיה. הצרפתים הפסידו בקרב והמשיכו בנסיגה מערבה, ואילו הטירה המקומית חרבה ונגרם נזק כבד לעיירה. העיירה השתקמה לאורך המאה ה-19 ועם הקמת מסילת הרכבת בין ליבאו ורומני ב-1873 היא הפכה לצומת תחבורתי חשוב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה האזור סופח על ידי ברית המועצות והפך לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. בעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית והסכם ריגה שנחתם ב-1921 האזור עבר לשליטת הרפובליקה הפולנית השנייה. מולודצ'נו הפכה למרכז אזורי וב-1929 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, האזור נכבש על ידי ברית המועצות ונכלל מחדש ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. ב-26 ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. בתקופת הכיבוש הנאצי הוקם בעיר מחנה שבויים בשם סטלאג 342, שבמהלך מלחמת העולם השנייה נהרגו בו למעלה מ-30 אלף בני אדם. ב-5 ביולי 1944 העיר נכבשה מחדש על ידי החזית הבלארוסית השלישית של הצבא האדום בפיקודו של איוואן צ'רניאחובסקי.
העיר השתייכה למחוז וילייקה, אך בעקבות חורבנה של בירתו, העיר וילייקה, במהלך המלחמה המחוז פורק בספטמבר 1944 ובמקומו הוקם מחוז מלדזייצ'נה שמלדזייצ'נה הייתה בירתו. ב-1960 כחלק מרפורמה אדמיניסטרטיבית ברפובליקה הסובייטית הבלארוסית המחוז פורק והעיר נכללה בתחום מחוז מינסק. ב-1991 בלארוס הפכה למדינה עצמאית.
הקהילה היהודית.
הקהילה היהודית במקומות קיימת לפחות מאז אמצע המאה ה-19. ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיר כ-800 יהודים, ואליהן נוספו כ-200 פליטים בתקופת הכיבוש הסובייטי.
בקיץ 1941, לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם יודנראט מקומי והוטלו על יהודים מגבלות: נאסר עליהם לעזוב את העיר, הוטל עליהם לשאת טלאי צהוב וכן הם נאלצו לבצע עבודות כפייה. בנוסף לכך השוטרים הבלארוסים המקומיים שדדו את היהודים והכו אותם באופן שיטתי.
ב-13 ביולי בוצעה האקציה הראשונה במקום, במהלכה נורו 11 פעילים קומוניסטים וסובייטים, מתוכם 7 יהודים. ב-18 ביולי בוצעה אקציה נוספת, במהלכה הובלו לפחות 100 יהודים אל שדה מחוץ לעיר, חפציהם היקרים נלקחו מהם והם נורו למוות בבור הריגה. ב-25 באוקטובר בוצעה אקציה שלישית, במהלכה נרצחו רוב הגברים שנותרו בעיירה.
לאחר מכן היהודים שנותרו בעיירה, בעיקר נשים, ילדים וזקנים, רוכזו לתוך גטו. בתחילת קיץ 1942 הועברו כמה יהודים כשירים מבחינה פיזית למחנה עבודה שהוקם בקראסנה הקרובה. הגטו חוסל בסוף יוני באותה שונה כאשר הגיעו למקום אנשי אס דה שהיו מוצבים בווילייקה וביחד עם שוטרים בלארוסים מקומיים רצחו כ-700 יהודים על גדות נהר אושה במרחק של כ-2 קילומטרים ממלדזייצ'נה.
לאחר מכן עדיין נותר במלדזייצ'נה מחנה עבודה לבעלי מלאכה יהודים, שאליו הובאו גם יהודים מלידא ומברנוביץ'. בסביבות 7 בספטמבר 1942 המשטרה הבלארוסית המקומית, בהוראת האס דה, רצחו בין 25 ל-30 עובדים יהודים מכיוון שהם "לא התאימו לעבודה". המחנה נסגר ב-17 ביולי 1943, ו-70 עובדיו הועברו לווילייקה - בין 15 ל-20 עברו למחנה עבודה מקביל שם, והיתר נורו למוות על ידי האס דה.
מלדזצ'נה
מולודצ'נו
מולודצ'נה
מלדצ'נה
אנטוניו סלאזאר
אלאונורה מגדלנה מנויבורג
אלאונורה מגדלנה מנויבורג (גרמנית: Eleonore Magdalene von Pfalz-Neuburg; 6 בינואר 1655 – 19 בינואר 1720), הייתה בתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואשתו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה.
אלאונורה מגדלנה נולדה בדיסלדורף ב-6 בינואר 1655, לפיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולאליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה. באוגוסט 1655 עברו הוריה מדיסלדורף לנויבורג, בעקבות עליית אביה לשלטון ברוזנות פפאלץ-נויבורג. אלאונורה מגדלנה קיבלה חינוך דתי מסור, והייתה מאוד אדוקה בדת. בנוסף היא ידעה לטינית, צרפתית ואיטלקית, והיא אהבה מוזיקה, אמנות לצוד ולרקוד. בצעירותה היו לה הרבה מחזרים, אולם כולם נדחו על ידה, וביניהם חמישה מלכים.
באפריל 1676 התאלמן לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מאשתו השנייה קלאודיה פליציטס מאוסטריה, וב-25 בנובמבר אותה שנה התארסו לאופולד ואלאונורה מגדלנה, אותה העדיף על נשים אחרות, וביניהן מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה ואולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק, לאחר שקיבלו היתר מהאפיפיור, בשל היותם בני דודים. ב-14 בנובמבר 1676 התחתנו השניים בפזאו, וב-7 בינואר 1677 הגיעו בני הזוג לווינה. לשניים נולדו 10 ילדים, אך רק חמישה מהם הגיעו לבגרות.
בשנת 1679 פרצה מגפה בווינה, ובשל כך עברה המשפחה הקיסרית למריאצל, ולאחר מכן לפראג. בנוסף, ההתקוממות של האיכרים הבוהמיים אילצה את הקיסרית ואת ילדיה לברוח לטירת לינץ. ביולי 1683 עזבה המשפחה הקיסרית את וינה ועברה לפזאו בגלל המלחמה עם הטורקים, שבספטמבר אותה שנה נחלו תבוסה מוחצת ליד וינה.
אלאונורה מגדלנה לא הוכתרה מיד לאחר נישואיה. ב-9 בדצמבר 1681 היא הוכתרה כמלכת הונגריה בפרסבורג, וב-19 בינואר 1690 היא הוכתרה כקיסרית האימפריה הרומית הקדושה בקתדרלת אוגסבורג. אלאונורה מגדלנה תמיד הקדישה תשומת לב רבה לענייני דת, ולנדיבותה כלפי נזקקים לא היו כמעט גבולות. היא לא רק תמכה בבתי החולים ובתי היתומים, כנסיות ומנזרים רבים, אלא אף ביקרה את החולים בבתי החולים, וניסתה לעזור לאנשים רבים ככל שיכלה. כמו כן, היא השתלטה על כלכלת חצר המלוכה, והצליחה לצמצם את הוצאותיה באמצעות ארגון יעיל יותר.
בשנת 1705 מת בעלה לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו התעמתה אלאונורה מגדלנה עם כלתה וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, בשל דעותיהם הפוליטיות השונות. בשנת 1711 מת בנה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. אולם, מכיוון שקרל היה באותה העת בספרד, בשל מלחמת הירושה הספרדית, שלטה אלאונורה מגדלנה כעוצרת הקיסרות, ובתפקיד זה חתמה על שלום סאטמאר, שסיים את המרד בהונגריה של פרנץ ראקוצי.
אלאונורה הייתה מעורבת בתיקון סדרי הירושה, והעדפת בנותיו של קרל על פני בנותיו של יוזף. בשנותיה האחרונות חיה אלאונורה מגדלנה כנזירה, אם כי היא הורתה למשרתיה שלא יספרו על כך דבר. ב-1 בינואר 1720 חטפה אלאונורה מגדלנה שבץ אשר גרם לה לשיתוק בצד הימני של הגוף, וב-19 בינואר אותה שנה היא מתה בווינה ונקברה בקריפטה הקיסרית.
משפחתה.
ב-14 בדצמבר 1676 התחתנה אלאונורה מגדלנה עם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
בארבאריגו
אלאונורה מגדלנה מפפאלץ-נויבורג
תאוריית ההתקשרות
הלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
הלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (בגרמנית: Helene Adelheid von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg; 1 ביוני 1888 – 30 ביוני 1962), הייתה כלתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק.
ביוגרפיה.