בתפקידו כרב הקהילה היהודית באנקונה התפרסם רבי שמשון כפוסק גדול, ושאלות הופנו אליו מכל רחבי איטליה. הוא היה מעורב במספר פולמוסים הלכתיים ואחרים שהתעוררו בין רבני איטליה, ולדעתו הייתה חשיבות רבה. אחת הפעמים בהם נדרש להביע את דעתו, הייתה בעת המחלוקת בקהילת טריאסטי סביב אמירת הפיוט "מכניסי רחמים". הפיוט הפונה ישירות אל המלאכים, עורר התנגדות כבר בתקופת הראשונים שחלקם המליצו לא לאומרו, והתעורר שוב בקהילת טריאסטי בתקופה זאת. היריבים משני המחנות האשימו את הצד שכנגד בהתנגדות למסורה, חוסר הבנת המקראות ונטייה לקבלה או לפילוסופיה. בסופו של דבר נמסרה ההכרעה לשני גדולי איטליה: רבי שבתי אלחנן ריקאנטי ורבי שמשון מורפורגו. שניהם הכריעו כאחד בעד המליצים והתירו לומר את הפיוט. הפולמוס כולו, כולל טיעוני שני הצדדים והכרעת הרבנים, הובא בספרו האנציקלופדי של רבי יצחק למפרונטי "פחד יצחק".
מחלוקת נוספת שהתעוררה בעירו נגעה אודות הסכמת פרנסי העיר, שכאשר ראו את מצב העניים בעירם גזרו בגזירה חמורה על תושבי העיר שלא לתת צדקה לכל מי שאינו תושב העיר בסכום העולה על שבעה סקודי כסף. כאשר רצה אחד התושבים החדשים להפר את ההסכמה ולשלוח סכום גבוה עבור עניי ארץ ישראל, נדרש רב העיר לנושא. בספרו שמש צדקה מכריע הרב מורפורגו שהדין עם ראשי הקהילה, תוך שהוא מסתמך על הכלל של "עניי עירך קודמים לעניי עיר אחרת", ופוסק שכלל זה חל אף ביחס לעניי ארץ ישראל, וכדברי הב"ח. הסכמה זאת ככל הנראה לא החזיקה זמן רב לאחר מכן, ושנתיים לאחר פטירת הרב מורפורגו, מבקש הרב חיים וינטורה מטבריה (תלמידו וחתנו של רבי חיים אבולעפיה) מבנו של רבי שמשון, הרב חיים שבתי מורפורגו, שכבר החל לכהן כרב העיר, לאסוף נדבות מהקהילה עבור ישיבת טבריה, ואף לקבוע קופת צדקה מיוחדת בעיר לשם מטרה זו. רבי חיים שבתי, שכמו כל רבני איטליה היה ידיד נאמן של היישוב הארץ-ישראלי, נענה לבקשותיו אלו ואסף עבורו סכום גבוה מידידיו ומאנשי הקהילה.
הפולמוס סביב נחמיה חיון.
בשנת תע"ד פרצה המחלוקת באמסטרדם סביב השבתאי נחמיה חיון וספריו. הוויכוח התפשט עד מהרה בכל ארצות אירופה - בין היתר דרך אגרות דחופות ששלח רבי משה חגיז, מגדולי המתנגדים לחיון - ובפרט באיטליה. רבני איטליה ובראשם רבי יהודה בריאל הוציאו כתב חרם נגד חיון וכתביו.
בין החותמים נמנה גם הרב שמשון מורפורגו, ועקב כך התפתחה חלופת מכתבים בינו לרבי משה חגיז. בראותו את חתימתו מתנוססת על האיגרת שמח ר"מ חגיז על הצטרפותו של רבי שמשון למחנהו ולמלחמתו, אותה כינה "מלחמת חובה", ובפרט על הבטחתו להושיט לו את עזרתו של חמיו, רבי יוסף פיאמיטה, שהיה מקובל ומתלמידי הרמ"ז, ונחשד עד אז בתמיכה בחיון. במכתבו הראשון מבקש רבי משה חגיז מרבי שמשון להתקיף את חיון וסיעתו, "יעשה רושם גדול בכתיבתו" ו"ירעיש העולם בתוכחתו". במכתב תגובה של הרב מורפורגו הוא מוחה על הביזוי שנעשה לחכם צבי ורבי משה חגיז על ידי רבני הקהילה הספרדית, תומכיו הגדולים של חיון, אך חזר אף הוא על עיקרי טענותיהם והתפלא על סירובו התקיף של החכם צבי ודחייתו את המתנגדים אליו בשתי ידיים. באשר לבקשתו של ר"מ חגיז "להרעיש העולם", הוא משיב: "ואנחנו לא באנו באוכלסא ולא יצאנו בכנופיא לצעוק בייא בייא, כי כונתנו ורצוננו להועיל ולא להזיק לקרב ולא לרחק". עמדה זו משתקפת לאורך כל האגרות, כאשר רבי שמשון, שלא אהב את המחלוקת והשסע הציבורי שנוצר בעקבות הפולמוס, ואולי אף התחרט שהכניס ראשו בזה מלכתחילה, מנסה לנקוט בדרך של שלום ולרצות את שני הצדדים, על מנת שלא לגרום לליבוי הלהבות.
ישעיהו זנה, שאסף את חליפת המכתבים וקיבצם בספר, עומד על הבדל זה שבין סגנונם של שני האישים:
הפולמוס סביב רמח"ל.
גישה זו אפיינה את מהלכיו של רבי שמשון אף ביחס לפולמוס אחר שנתעורר באיטליה שנים לאחר מכן, אודות כתבי רמח"ל. אף בפולמוס זה היה רבי משה חגיז הלוחם הגדול נגד רמח"ל, ובשנת ת"ץ (1730), דרש ששלושה רבנים, ובראשם הרב שמשון מורפורגו ידונו בעניין. הרב מורפורגו נכנס בעובי הקורה, ואף כי מאגרותיו ניכר שהוא תומך בר"מ חגיז ומגבה את מהלכיו, יחסו לרמח"ל היה בבחינת "שמאל דוחה וימין מקרבת", ובבקשו את השלום הוא התאמץ בכל לבו להשקיט את המחלוקת. הוא תמך במהלכו של רבי ישעיה באסאן (רבו של רמח"ל ומתומכיו) לקבור את תיבת הכתבים של רמח"ל, אך סירב לראות בו שבתאי או להחרימו. באיגרתו לר"מ חגיז הוא מביע את השקפתו:
בשנת תצ"ו, לאחר שרמח"ל עבר לאמסטרדם ולאחר שתיבת כתביו נשרפה ונקברה, כתב כי "מובטח אני בצדקת ויושר מהר"י באסן נר"ו".
חיבוריו.
השאיר אחריו כתבים רבים, בהם תשובות, דרשות ואיגרות שונות אל רבני התקופה. חלק מכתביו נדפס, וחלקם נותר עדיין בכתב יד. תשובות רבות שכתב מופיעים בספר "פחד יצחק".
שמש צדקה - שאלות ותשובות על ארבעת חלקי השולחן ערוך. הובא לדפוס לראשונה בוונציה, תק"ג, על ידי בנו הרב חיים שבתי מורפורגו. ספרו זה זכה למעמד של כבוד בספרות הפסיקה ההלכתית, וגדולי הפוסקים מצטטים ממנו וסומכים עליו.
עץ הדעת - פירוש על הספר "בחינת עולם" לרבי ידעיה הפניני. בסופו נדפס שיר היתול על המקובלים (מאת יעקב פרנסיס) שעורר עליו התנגדות רבה, בעיקר בקרב רבני פאדובה.
דני צידון
ג'יימס נורטון
ג'יימס ג'פרי איאן נורטון (באנגלית: James Geoffrey Ian Norton; נולד ב-18 ביולי 1985) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר בעיקר מהופעותיו בסדרות הטלוויזיה הבריטיות "עמק האושר", "גרנטצ'סטר" ו"מלחמה ושלום". על הופעתו בתפקיד טומי לי רויס בסדרה "עמק האושר" היה נורטון מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
נורטון נולד בלונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית, סבתו של סבתו הייתה יהודייה (ודרכה יש לו קשר דם לראש ממשלת בריטניה לשעבר דייוויד קמרון). הוריו, יו ולאביניה נורטון, היו מורים. אביו נולד בטנזניה והיה מרצה ב-"Hull School of Art and Design". המשפחה חיה בעיר מלטון במחוז ראידייל שבצפון יורקשייר. נורטון תיאר את ילדותו כ"אידילית". אביו של נורטון הופיע לצדו בהפקות אחדות ללא קרדיט.
נורטון התחנך באמפלפורת' קולג', פנימייה קתולית (בנדיקטית) בכפר אמפלפורת' בצפון יורקשייר. הוא הצטיין בתיאטרון ובטניס. כשהיה בן 15 התנסה במשחק בתיאטרון סטיבן ג'וזף בעיר סקרבורו.
ב-2004 התחיל ללמוד תאולוגיה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את התואר בהצטיינות (First Class Honours) ב-2007. נורטון קיבל מענק לנסיעה לצפון הודו כדי ללמד ולהופיע בפני תלמידים מ-16 בתי ספר.
נורטון היה חבר ב"אגודת מרלו", מועדון התיאטרון בקיימברידג'. ב-2007 הוא שיחק בתפקיד פוסתומוס בהפקה של המחזה "סימבלין" בבימויו של טרוור נאן. לדבריו הוא הרבה לשחק בתיאטרון בתקופת הקולג'.
אחרי כן למד נורטון במשך שלוש שנים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון. הוא עזב חצי שנה לפני סיום התואר כדי לקבל תפקיד משחק.
קריירה.
ב-2009 השתתף נורטון בסרט "לחנך את ג'ני" בכיכובה של קארי מאליגן. ב-2010 שיחק במחזה "Posh" בתיאטרון רויאל קורט כחלק מצוות השחקנים המקורי. עוד ב-2010 כיכב במחזה "That Face" בתיאטרון קרוסיבל שבשפילד. הוא שיחק בתפקיד הנרי, צעיר בן 18 שנשר מהלימודים כדי לטפל באמו שסובלת מבעיות נפשיות ומכורה לסמים (בגילומה של פרנסס בארבר).
ב-2011 כיכב נורטון בתפקיד קפטן סטנהופ בדרמה "Journey's End" על אודות מלחמת העולם הראשונה. ההפקה הוצגה בסיור הופעות בבריטניה ממרץ ועד יוני ואחר כך הועברה לתיאטרון הדוכס מיורק שם הוצגה מיולי ועד ספטמבר. נורטון שיחק בתפקיד ג'פרי במחזה "אריה בחורף" בתיאטרון היימרקט בבימויו של טרוור נאן, איתו עבד כשהיה בקיימברידג'.
ב-2012 שיחק נורטון בסרט "Cheerful Weather for the Wedding" בתפקיד החתן המיועד. ב-2013 הופיע בסרט "Rush" בתפקיד גאי אדוארדס, נהג מרוצי פורמולה 1. בסרט "בל היפה" משנת 2013 גילם את דמות המחזר של בל (הדמות הראשית), ליידי מגזע מעורב באנגליה של המאה ה-18.
בטלוויזיה הופיע נורטון בפרק "המלחמה הקרה" בסדרה "דוקטור הו" בתפקיד איש צוות בצוללת סובייטית בתקופת המלחמה הקרה. עוד שיחק במיני-סדרה "תעלומה באחוזת פמברלי" המבוסס על רומן מאת פ.ד. ג'יימס, המספר על רצח המתרחש באחוזת פמברלי והכולל דמויות מהרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
על הופעתו בסדרת המתח "עמק האושר" בתפקיד טומי לי רויס זכה נורטון לשבחים רבים, והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר. אחרי הסיום הדרמטי של העונה הראשונה אמר נורטון "8 מיליון איש מקווים שאמות". נורטון הופיע גם בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2014 החל נורטון להופיע בתפקיד הכומר מפענח הפשעים סידני צ'מברס לצדו של רובסון גרין בתפקיד מפקח המשטרה ג'ורדי קיטינג, בסדרת הטלוויזיה של רשת ITV "גרנטצ'סטר" המבוססת על רומנים מאת ג'יימס רונסי . העונה השנייה שודרה בתחילת 2016.
ב-2014 הופיע נורטון בסרט "Northmen: A Viking Saga" ובסרט "מר טרנר", דרמה ביוגרפית על חיי הצייר ויליאם טרנר שביים מייק לי. ב-2015 שיחק בתפקיד דאנקן גרנט במיני-סדרה "Life in Squares" של ה-BBC על אודות קבוצת בלומסברי.
ב-2016 גילם נורטון את הנסיך אנדריי בולקונסקי במיני-סדרה "מלחמה ושלום" של ה-BBC, עיבוד של אנדרו דייוויס לרומן מאת טולסטוי. הסדרה הופקה בשיתוף "ויינשטיין קומפני" וצולמה ברוסיה.
בין מרץ למאי 2016 מופיע נורטון במחזה "Bug" מאת טרייסי לטס בווסט אנד שבלונדון.
חיים אישיים.
ב-2014 קנה נורטון בית באזור פקהם שבלונדון.