מפקדת התקשורת הבריטית GCHQ (בשמה דאז GC&amp;CS) בראשות אלסטר דניסטון, שהייתה אחראית על מודיעין אותות ועל אבטחת מידע, עברה למבנה הראשי של האחוזה ב-1939. חדר אלחוט הוקם במגדל המים של האחוזה, וניתן לה שם הכיסוי תחנה X. תחנות האזנה (תחנות "Y") אספו את האותות הגולמיים. התשדורות נרשמו ביד או הודפסו במכונת כתיבה והועברו לבלצ'לי פארק על נייר, ומאוחר יותר בטלפרינטר. בלצ'לי פארק מפורסמת בעיקר בשל פיצוח צופן האניגמה. למעשה, המודיעין הפולני הצליח לפצח את צופן האניגמה עוד בשנת 1932, ואפילו הצליח לשחזר מכונה אחת. בתחילה שינה הצבא הגרמני את מפתח ההצפנה רק אחת לכמה חודשים. לאחר פרוץ המלחמה שונה המפתח לפחות פעם ביום, דבר שהקשה מאוד על פענוחו. ב-1939 העבירו הפולנים את הידע שצברו, כולל עותק של המכונה, לידי הבריטים והצרפתים. מידע זה הספיק למפענחים הבריטים בבלצ'לי פארק כדי להבין כיצד המכונה פועלת, דבר שלא היה אפשרי ללא המכונה עצמה. ב-1940, לאחר שמצאו מספר נקודות תורפה בהנדסת המכונה, הצליחו הבריטים לפצח את סודות המכונה ולקרוא את כל התשדורות המוצפנות של הצבא הגרמני שהועברו באמצעותה.
הישגי היחידה.
ייתכן כי ההישג הקריפטוגרפי המשמעותי ביותר של היחידה היה דווקא פיצוח הצופן הגרמני FISH ב-1942. FISH הוא כינוי שניתן לצופן זרם, שיושם במכונת ההצפנה הגרמנית לורנץ ששימשה את המפקדה הנאצית להעברת מסרים סודיים ביותר. המודיעין שנאסף בעקבות פיצוח הצפנים על ידי היחידה תרם רבות למאמץ המלחמתי. הוא סייע רבות להצלחת בעלות הברית בהתמודדות מול איום הצוללות הגרמניות על שיירות האספקה בקרב על האטלנטי, ולניצחונות של הצי הבריטי על חיל הים הגרמני.
הבולטים מבין המתמטיקאים ומנתחי הצפנים שעבדו בבלצ'לי פארק היו אלן טיורינג, שהניח את היסודות להמצאת המחשב המודרני, וגורדון ולצ'מן. טיורינג עמד בראש צוות המפענחים האחראי לשבירת צופן האניגמה. המחשב הדיגיטלי הניתן לתכנות הראשון בעולם היה רעיון של טומי פלאוורס. פלאוורס בנה ביחד עם צוותו מחשב פרימיטיבי בשם קוֹלוֹסוּס (Colossus), שנועד בעיקר לשבירת צופן FISH. ב-1945, בשיא המאמץ המלחמתי של המודיעין הבריטי נגד המכונה הנאצית, עבדו במקום כתשעת אלפים אנשים בעלי מגוון רחב של התמחויות. גויסו אלופי שחמט, מומחי תשבצים, בלשנים ומאות מתמטיקאים. חלק מהמגויסים נבחרו מבין הזוכים בתחרות תשבצים בעיתון. כאשר הצטרפה ארצות הברית למלחמה, נשלחו מספר מומחי הצפנה אמריקאים לבלצ'לי פארק, כדי להשתתף במאמץ המודיעין נגד הנאצים.
סניף של בלצ'לי פארק הוקם בקילינדיני (Kilindini) שבקניה, כדי לפצח ולפענח את הצפנים היפניים. הודות לשילוב של מיומנות ומזל, בוצעה משימה זו בהצלחה: עד אוגוסט 1945 ספג צי הסוחר היפני אבדות של 90 אחוזים כתוצאה מפענוח הצפנים.
מבנים בבלצ'לי.
הצריפים מוספרו במספרים סידוריים. לפעמים המספרים נהיו מקושרים גם לסוג העבודה שנעשתה בתוכם. זו הסיבה שכאשר היה צורך להעביר אגף מצריף לבניין גדול יותר הוא עדיין כונה על פי המספר הסידורי של הצריף. להלן כמה מספרי צריפים והעבודה שבוצעה בהם:
לאחר המלחמה.
בתום המלחמה, בהוראת צ'רצ'יל, הושמדו הציוד והתוכניות ששימשו בבלצ'לי פארק, ולא נותר כל זכר לתקופה הסוערת שעברה על האחוזה. למרות שבמקום הועסקו אלפי אנשים, קיומה של היחידה נשמר בסוד עשרות שנים לאחר המלחמה. רק בשנת 1974 נחשפו היחידה ופועלה לראשונה לציבור הרחב. קורסי ההכשרה של GCHQ חדלו להתקיים בבלצ'לי פארק בשנת 1987, והמבנים היו בסכנת הריסה. ב-1992 הוכרז המקום כאתר לשימור וזכה להכרה בערכו ההיסטורי. האתר שופץ והפך למוזיאון, הקיים עד היום. ב-1993 הוקמה קרן נאמנות שמטרתה לנהל את שימור האתר ושיפוצו, במימון כספי תרומות. האתר נפתח לציבור ב-1993. בסיוע מיליונר אמריקאי שתרם סכום גדול, שוחזר חלק גדול מהציוד המקורי, בפרט מחשב הקולוסוס וכן מכונות נוספות כמו בומב - מתקן אלקטרו-מכני שתכנן אלן טיורינג כדי להאיץ את תהליך הפיצוח של צופן אניגמה. לאתר הובא גם דגם U-boot (צוללת גרמנית) מתקופת המלחמה.
דמעות של שתיקה
דמעות של שתיקה (באנגלית: The Killing Fields, בתרגום מילולי: "שְׂדוֹת הָקֶטֶל") הוא סרט משנת 1984 אודות כתב הניו יורק טיימס הנמצא בקמבודיה בתקופת שלטון הקמר רוז' ומתאר את הטיהור האתני שבוצע בעם הקמבודי תחת שלטונו של הרודן פול פוט.
זהו סרט הקולנוע הראשון של במאי הטלוויזיה הבריטי רולנד ג'ופה. הסרט מתאר ידידות מופלאה בין עיתונאי אמריקאי ועוזרו הקמבודי, ומבוסס על סיפור אמיתי של כתב הניו יורק טיימס סידני סאנברג. רובו של הסרט מוקדש לעוזר העיתונאי הקמבודי פראן, המנסה לשרוד במחנות הכפייה של "החינוך מחדש" של האזרחים.
הסרט זכה בשלשה פרסי אוסקר והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר נוספים ב-1985.
הרפובליקה של מרכז אפריקה
ספיקה (נהר)
ספיקה של נהר היא כמות המים הזורמת בנהר בזמן נתון (זהו מקרה פרטי של המונח הכללי ספיקה). מקובל למדוד את הספיקה במטר מעוקב לשנייה. נהר האמזונאס, שספיקתו היא הגדולה בעולם, מזרים כ-220 אלף קוב מים לשנייה בזמן שהוא גואה, ואילו הירדן, שהוא נהר קטן, מזרים ל רק כ-16 קוב מים לשנייה.
ספיקתו של הנהר משתנה לפי עונות השנה וגורמים אחרים, ורמתה מתחלקת לארבעה מצבים:
מדידת מהירותם וספיקתם של נהרות היא בתחום המדע הנקרא הידרוגרפיה. מדידה זו חשובה ביותר לצורכי חישוב של כמות המים באזור מסוים, ולצרכים הנדסיים שונים כגון בניית מבנים כתחנות כוח הידרואלקטריות (המופעלות בכוח המים), על גדות הנהר.
אגן ניקוז
אגן ניקוז או אגן היקוות של נהר, הוא כל האזור שמימיו מנוקזים על ידי הנהר, הקו המפריד בין שני אגני ניקוז נקרא קו פרשת המים. אגני ניקוז רבים מחולקים לאגני ניקוז קטנים יותר, שכל אחד מהם מזין יובל אחר של הנהר, או שני פלגים הנשפכים לאותו הנהר. קו פרשת מים המחלק בין שני נהרות הנשפכים למקום אחד, נקרא קו פרשת מים מקומי. לכל אגן ניקוז יש בסיס ניקוז, המקום בו מסתיימת זרימת הנהר. בסיס הניקוז הראשי הוא מפלס ים, ימה או אוקיינוס.
במקרים בהם נהר מתחתר לאחור ופורץ את קו פרשת המים, מים ששזרמו בעבר לנהר אחד, מתחילים לזרום בנהר אחר. תהליך זה, נקרא כיבוש נהר. אפשר להבחין בקלות בנהרות שנכבשו על ידי מקום הכיבוש, שבו נוצרת בדרך כלל "ברך" – זווית חדה (למשל ברך הליטני ליד מבצר הבופור ובנוסף ברך הירקון ליד תחנת הרכבת פתח תקווה - קריית אריה). צורה אחרת המרמזת על כך שנהר זה נכבש, היא אפיק עמוק ומפותח, המנקז אגן קטן במיוחד, שלא סביר שמימיו יכלו ליצור אגן כזה. במקרים אלו, סביר שהיה לנהר אגן גדול יותר, אלא שהוא נכבש לאחר עיצוב האפיק.
ניקוזו של אגן ההיקוות נעשה על ידי חרצים, ערוצים או בתרונות. החרצים הם תעלות רדודות בקרקע, שנוצרות בדרך כלל מיד אחרי הגשמים ומפסיקות להוליך מים עם תומם. הערוצים, עמוקים יותר, ארוכים יותר, ומוליכים מים זמן רב, ביניהם מים שחלחלו מעט, ויוצאים חזרה אל פני הקרקע בערוץ. הבתרונות הם ערוצים עמוקים וצפופים, וביניהם גבעות קטנות, שמדרונותיהן תלולים לרוב.
לָמושג "אגן ניקוז" ישנו פירוש נוסף, והוא כל גופי המים שדרכם או בהם עוברים מים אשר בסופו של דבר יגיעו לגוף מים כגון אגם, ימה, או ים (דוגמה: נהר הירדן הוא אחד מאגני הניקוז של ים המלח)
צפיפות הניקוז.
צפיפות הניקוז הוא מדד הקובע את כמות הערוצים ביחס לשטח. חישוב צפיפות הניקוז, מתבצע על ידי חילוק האורך הכולל של הערוצים בשטח. מדד אחר, המאפיין את עומק הערוצים מפני השטח, נקרא תבליט זמין. מכפלת התבליט הזמין בצפיפות הניקוז, נקראת עיזוז תבליט. צורה אחרת לביטוי צפיפות הניקוז נקראת מסכת ניקוז, המבטאת את המרחק הממוצע בין שני ערוצים סמוכים. גודלה של מסכת הניקוז, הוא ביחס הפוך לצפיפות הניקוז.
הגורמים המשפיעים במיוחד על צפיפות הניקוז הם כמות המשקעים והמסלע. ככל שעולה כמות המשקעים – עולה צפיפות הניקוז, אך היא תלויה גם במידת החלחול ובקשיות הקרקע – גורמים התלויים בליתולוגיה.
סיעוף.
ראשו של הנהר מסתעף לכיוונים שונים, וסעיפיו, הנקראים יובלים מנקזים אגני ניקוז משניים שונים. מקובל לדרג את יובלי הנהר בסדר יורד; הנהר הראשי הוא מדרגה 1, הנהרות הנשפכים אליו – דרגה 2, הנהרות הנשפכים אליהם הם בעלי דרגה 3, וכן הלאה. לעיתים, יש המשתמשים באותו העיקרון, אך מדרגים את יובלי הנהר בסדר הפוך – ערוץ אליו לא נשפך שום ערוץ אחר הוא מדרגה 1, ערוץ המורכב מערוצים כאלה הוא בעל דרגה 2, וכן הלאה. בין יובלים אלו, קיים יחס הנקרא יחס סיעוף, המבטא את היחס בין אורכם הכולל של כל הנהרות מדרגה 1 ביחד, (מספר הנגזר מצפיפות הניקוז), לבין גודל זה בנהרות מדרגה 2. באופן כללי ניתן לומר, שככל שמדובר בנהרות קטנים יותר, עולה מספרם ואורכם הכולל, ויורד אורכם הממוצע.
דגם הניקוז.
דגם הניקוז, הוא צורתו הכללית של אגן הניקוז, על חרציו, ערוציו ויובליו. דגם הניקוז מושפע רבות מטקטוניקה, ליתולוגיה, ומגורמים נוספים. מבחינים במספר רב של דגמי ניקוז, להלן הידועים והנפוצים שבהם.
ספיקה
ספיקה היא כמות או מסת הזורם (נוזל, גז וכדומה) העובר דרך שטח חתך נתון ביחידת זמן.
נוח לבחור את שטח החתך של הגבולות בתוכן מתבצעת הזרימה (רובה או כולה), אז הספיקה היא פשוט נפח או מסת הזורם המועבר בזרימה כולה ליחידת זמן. ספיקה מסומנת בדרך כלל באות Q.
בהנדסה מקובל להבדיל בין ספיקה מסית (מסה ליחידת זמן) לספיקה נפחית (נפח ליחידת זמן):
ספיקה של צינור.