משנת 1994 הופיעו מתחרים בתחום הממשק הגרפי, שדחקו את רגליו של "ביבישני". הבולטים בהם היו "אינפונט" "ספוטניק" ו"זואי אונליין" – שלושתם שירותים בתשלום, שהתבססו על תוכנת FirstClass. ביביאסים אלו, בשיאם (1996), הציעו חיבור בו־זמני של עשרות משתמשים (באמצעות צי של מודמים) במהירות של עד 56 קסל"ש. כל השירותים הציעו אפשרות לשיחות מקוונות בין שני משתמשים ויותר, פורומים שבהם התנהלו דיונים משורשרים, קבצים להורדה (בדרך כלל, תוכנות שותפה או תוכנות חינם, וכן קישוריות לתיבות דואר אלקטרוני, שאפשרה שליחה וקבלה של דואר אלקטרוני מהאינטרנט. המתחרה המרכזית בתחום זה, לפרק זמן קצר, היה שירות IOL של "הארץ", שנבלע אחר זמן ב"וואלה". קרנם של הביביאסים הגרפיים בישראל שקעה במהירות במהלך שנת 1997, בעקבות התרחבות ההיצע האינטרנטי והחיבור הישיר לאינטרנט, שייתר את השימוש בתיווך של ביביאס. רק "ספוטניק", שהפך רשת סגורה לאנשי פרסום ומדיה, שרד אחרי שנת 2000.
מאפיינים.
ל־BBS קלאסי היו:
תוכנת ה־BBS בדרך כלל סיפקה:
תוכנות BBS פופולריות:
דניאל קווין
דניאל קווין (אנגלית: Daniel Quinn; 11 באוקטובר 1935 - 17 בפברואר 2018) היה סופר אמריקאי. קווין זכה להכרה בזכות ספרו רב-המכר "ישמעאל", שזכה ב"פרס טרנר" (Turner Tomorrow Fellowship Award) בשנת 1991, ויצא לאור שנה לאחר מכן.
חייו.
דניאל קווין נולד באומהה, נברסקה. הוא מספר כי בשנת 1941, בגיל 6, חלם חלום אשר מאוחר יותר התברר לו שהיה חלק מעצב ביותר בסיפור של "ישמעאל". בחלום מתגלה לו חיפושית על גזע נפול באמצע הרחוב, שמזמינה אותו למסע של גילויים.
ילדותו של קווין לא הייתה קלה. אביו היה מעורב בהימורים ובעסקים בלתי חוקיים ואמו הייתה מנקה אובססיבית ומכורה לאלכוהול. מריבות תכופות גרמו לכך שקווין הפעוט יחיה בצל הפחד של האפשרות שהוריו יתגרשו, הוא מעיד על עצמו שגדל להיות ילד רגיש ועדין שקשוב לרגשות הזולת. תכונות אלו לא התקבלו יפה מהסובבים אותו, ואף אביו הציגו לעיתים כהומוסקסואל.
היחס המזלזל למושגי דת ולאלוהים במשפחתו, הביא את קווין הצעיר דווקא לתוך חיק הדת הקתולית. כבר בשנתו השלישית בתיכון הוכר כנוצרי אדוק. בגיל 16 קווין החל להימשך לחיי הנזירות, שנתפסו בעיניו כחיים בחזית המלחמה כנגד השטן. כבר אז הראה אובססיביות לגבי הצלת העולם (בדומה לדמויות הראשיות בספריו), גם אם המשמעות הייתה אז שונה לגמרי מבחינתו.
לאחר בית הספר הלך ללמוד כתיבה באוניברסיטה של סיינט לואיס, באמצעות מלגה מלאה. בספרו האוטוביוגרפי "ההשגחה" הוא מתאר זאת כבזבוז זמן. לאחר שנתיים של לימודים החליט לממש את שחלם עליו בהיותו נער מתבגר – להיות נזיר שתקן – והצטרף למנזר "גת שמנים".
במנזר מצא קבלה ואחווה, שלא היה רגיל אליהם, מצד הנזירים. אך עם זאת, הוא נתקל בחוסר דאגה תמוהה. אף שעבר התנסויות וחוויות מלמדות והחליט שזהו ייעודו, הוחלט שעליו לעזוב, לאחר שהות של מספר שבועות בלבד, בטענה שעליו עוד להתבגר. קווין הרגיש שנדחה בידי אלוהים עצמו, ובעקבות כך נכנס לדיכאון עמוק.
קווין חזר לשיקגו, חזר לכתיבה והחל להשלים את שהפסיד בלימודים בזמן שהותו במנזר. במקביל, החל לעבור טיפול פסיכואנליטי. לאחר זמן מה התחתן כנגד עצת הפסיכולוג, ולאחר ארבעה ילדים וחיי נישואים כושלים, אשתו יזמה גירושים ועזבה אותו לטובת גבר אחר. קווין עזב את הבית וראה כיצד עולמו קורס בפעם השנייה, אך בזכות ידידים ויועצים סימפתיים, חזר לתפקד בחיי היום-יום ושיחה משמעותית שניהל עם כומר גרמה לו להפנות עורף לאלוהי הנצרות אחת ולתמיד.
שלוש שנים לאחר שסיים את הקולג' התמנה לראש מחלקה לביוגרפיות ואומנויות יפות של APE (American people Encyclopedia). החלום להיות סופר החל לאבד מקסמו כשנגלתה בפניו הקריירה במו"לות. לאחר שנתיים נמכרה החברה וקווין עבר למחלקה המתמטית באיגוד המחקר המדעי, שהפכה למובילה בתעשיית המו"לות. לאחר חמש שנים בפרסום ספרי לימוד, קווין החליט להתמסר למשימת מיגורה של מערכת החינוך. על פי הבנתו הדת והמדע הם לא העתיד, אלא החינוך הוא העתיד.
קווין מגדיר את עצמו כחלק מדור הדממה. דור שגדל תחת אימת המלחמה הקרה והפחד מהפצצה האטומית. דור שחיפש את החיים הפשוטים והבטוחים. הופעתם של ילדי הפרחים בשנות ה-60 הפילה אותו בתדהמה. הפחד מהפצצה לא רדף אותם, הם חיו בהווה ולא חיפשו את הביטחון.
המהפכה המינית חרצה את גורל נישואיו השניים שנכשלו מאותן סיבות שנכשלו נישואיו הראשונים. לאחר 15 שנה ושני נישואים כושלים, קווין לבסוף היה מוכן לגשת לפסיכותרפיה. קווין מצא תרפיסטית יהודייה שהצליחה להתחמק מצ'כיה קצת לפני הפתרון הסופי ויחד איתה הצליח להגיע להבנות עצמיות ולהתעצם מבחינה אישית. הוא נשא לאישה אישה שלישית, שאיתה הוא חי כיום והמשיך לפתח את הכיוון החינוכי אותו גיבש לאורך השנים.
במשך שלוש שנים שימש כמנהל אגודה המפיקה סרטונים תומכים עבור מערכת החינוך, ולאחר חלופי תפקידים בחברה החליט להתפטר ולפתוח יחד עם אשתו חברה משלו העוסקת בחומרים חינוכיים.
באביב 1977, עם הרעיונות והשאיפות שפיתח לאורך השנים, ישב קווין לראשונה לכתוב את הספר שהתגלגל להיות ישמעאל.
ספריו ודעותיו.
דניאל קווין הציע את ספרו "ישמעאל" לחבר השופטים של פרס טרנר שכלל את ריי בראדבורי (פרנהייט 451), נאדין גורדימר (זוכת פרס נובל לספרות), וולאס סטגנר, ויליאם סטיירון (בחירתה של סופי) ופיטר מאטיסון. מטרתו של פרס טרנר הייתה לקדם עבודות סיפורת שמציעות "פתרונות חיוביים ויצירתיים לבעיות כוללניות". ישמעאל נבחר מבין 2,500 כותרים מכל העולם ודניאל קווין קיבל לידיו 500,000 דולרים.
הספר "ישמעאל" וממשיכיו בטרילוגיה "סיפורו של B" ו-"ישמעאל שלי" (שלושתם תורגמו לעברית זכו לאהדה רבה בקרב קוראים רבים, ובקרב קבוצות של שוחרי איכות הסביבה, קבוצות של תודעה אקולוגית ואקולוגיה מעמיקה, ובקרב הזרמים האנרכיסטים: האנרכו-פרימיטיביזם והאקו-אנרכיזם.
ביקורת רבה הופנתה כלפי קווין על כך שהוא מתיר רעב במדינות עניות, כאשר כתב שמשום שגידול אוכלוסין הוא פונקציה של כמות מזון נתון, חלוקת מזון לארצות עניות לא פותרת את בעיית הרעב בהן, אלא מעודדת אותם להגביר ילודה וכך להמשך הרעב.
קווין הראה פרדוקס, כי בעוד שייצור ופיתוח המזון במדינות המפותחות אינו משפיע על גידול האוכלוסין בהן (במדינות אלו שיעור הילודה נמוך), הוא משפיע דווקא על גידול האוכלוסין במדינות העולם השלישי, שכלל לא נהנות מהמזון. בכך הוא יצר גרסה חדשה, התואמת יותר את המציאות, לתורתו של תומאס מלתוס.
ברחבי העולם קמו תנועות רבות המאמינות ופועלות על פי רעיונותיו של דניאל קווין.
מדינות החברות באומות המאוחדות
נכון ל-2022, ישנן 193 מדינות החברות באומות המאוחדות. על פי מגילת האומות המאוחדות, פרק 2, סעיף 4, קבלת כל מדינה כחברה באו"ם "תוכרע מהחלטה של העצרת הכללית על פי המלצת מועצת הביטחון".
עקרונית, רק מדינות ריבוניות יכולות להיות חברות באו"ם וכיום אכן כל המדינות החברות הן ריבוניות לחלוטין. אך בעת הקמת האו"ם, לפחות ארבע מהחברות המקוריות (הודו, הפיליפינים, בלארוס ואוקראינה) לא היו עצמאיות ומדינות נוספות, כמו ניו זילנד, לא היו עצמאיות לחלוטין. בנוסף, מכיוון שמדינות יכולות להצטרף לאיחוד רק עם אישור מועצת הביטחון, ישויות שונות שנחשבות לריבוניות על פי אמנת מונטווידאו, אך אינן חברות בשל אי-הכרה בינלאומית או התנגדות מצד מדינות מסוימות.
ישויות אחרות יכולות להיות משקיפות בעצרת הכללית, מה שמאפשר להן לשאת דברים בעצרת, אך לא להצביע.
החברות המייסדות.
ארגון האומות המאוחדות הוקם באופן רשמי ב-24 באוקטובר 1945, לאחר אשרור מגילת האומות המאוחדות על ידי חמש המדינות הקבועות במועצת הביטחון ועל ידי רוב החברות המייסדות.
50 מבין 51 החברות המייסדות חתמו על המגילה כבר ב-26 ביוני ופולין, שלא הייתה מיוצגת באותה עת, חתמה ב-15 באוקטובר.
החברות החתומות על המגילה (לא כל החברות היו מדינות עצמאיות) הן:
החברות הקבועות במועצת הביטחון:
ויתר המדינות:
המדינות החברות כיום.
המדינות החברות רשומות על פי סדר אלפביתי בצמוד לתאריך הצטרפותן. היו 51 מדינות שהצטרפו לאו"ם בעת הקמתו ב-1945 (מסומנות בהדגשה), מהן 49 עדיין בארגון או שמקומן נלקח על ידי ממשיכת דרכן (למשל הודו במקום הודו הבריטית או רוסיה במקום ברית המועצות). שתי המדינות הנוספות שהצטרפו לארגון בעת הקמתו היו צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה.
חברות לשעבר.
צ'כוסלובקיה.
צ'כוסלובקיה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945 כאחת החברות המקוריות בארגון. ב-10 בדצמבר 1992, הודיעה המדינה למזכ"ל האו"ם כי היא תפסיק להתקיים ב-31 בדצמבר 1992, וממשיכות דרכה, צ'כיה וסלובקיה, יגישו מועמדות להצטרפות לאו"ם. שתיהן קיבלו את אישור מועצת הביטחון ב-8 בינואר 1993 והצטרפו כחברות מלאות ב-19 בינואר 1993.
יוגוסלביה.
יוגוסלביה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945 כאחת החברות המקוריות בתור יוגוסלביה הפדרלית הדמוקרטית, שמאוחר יותר שינתה את שמה לרפובליקה הסוציאליסטית פדרלית של יוגוסלביה. לאחר פירוק הרפובליקה הסוציאליסטית ב-1992, ייצגה את המדינה הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. האו"ם קיבל את הרפובליקה הפדרלית כמדינה חדשה, מכיוון שהאו"ם ושאר המדינות שנוצרו בעקבות הפירוק סירבו להכיר במדינה כממשיכת דרכה הלגיטימית של הרפובליקה הסוציאליסטית.
כל המדינות שנוצרו בעקבות הפירוק חברות כיום באו"ם פרט לקוסובו:
ברית המועצות.