ב-1976 נחטף מטוס של אייר פראנס לאחר חניית ביניים בנמל התעופה הבינלאומי אליניקון (יוון), כאשר היה בדרכו מנמל התעופה בן-גוריון אל פריז. המטוס הונחת בנמל התעופה הבינלאומי אנטבה (אוגנדה), מדינת ישראל חיסלה את החוטפים במבצע יונתן, ו-257 מ-260 הנוסעים חולצו חיים.
ב-3 ביולי 1988, טיסה 655 של איראן אייר הופלה בטעות על ידי טיל שנורה מספינת הצי האמריקאי "וינסנס". כל 290 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. התברר כי הספינה זיהתה בטעות את המטוס כמטוס קרב מסוג F-14 טומקט איראני.
ב-28 בספטמבר 1992 התרסקה בנחיתה טיסה 268 של חברת התעופה הפקיסטנית ליד קטמנדו שבנפאל. כל 155 הנוסעים ו12 אנשי הצוות נהרגו.
ב-26 באפריל 1994 התרסקה טיסה 140 של צ'יינה איירליינס על מסלול ההמראה בנגויה שביפן. מתוך 261 הנוסעים ואנשי הצוות רק 7 שרדו.
ב-24 בדצמבר 1994 נחטפה טיסה 8969 של אייר פראנס על ידי טרוריסטים מוסלמים שתכננו לרסק אותו בכוונה בתוך מגדל אייפל. בסופו של דבר המטוס נחת במרסיי שם השתלטו עליו לוחמי יחידת GIGN, חיסלו את החוטפים והצילו את המטוס.
ב-26 בספטמבר 1997 טיסה 152, מטוס של גארודה אינדונזיה התרסק בנחיתה. כל 234 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-12 בנובמבר 2001 מטוס של אמריקן איירליינס בטיסה 587 התרסק דקות אחדות לאחר המראה משדה התעופה קנדי בניו יורק לתוך שכונת קווינס בניו יורק.
כל 260 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-22 בנובמבר 2003 מטוס מטען של חברת השילוח DHL טס במהלך המלחמה בעיראק משדה התעופה של בגדאד לחזית האמריקנית כדי להביא מכתבים לחיילים. לאחר ההמראה שוגר לעבר המטוס על ידי טרוריסטים, טיל כתף שפגע בקצה הכנף וגרם לאיבוד כל המערכות ההידראוליות במטוס. ללא כל יכולת היגוי, הנחיתו הטייסים את המטוס בשדה התעופה של בגדאד בכוח המנועים בלבד, ועל כך קיבלו אותות כבוד, מטעם איגוד התעופה העולמי.
שלושת הטייסים שהיו במטוס יצאו ללא פגע.
מוות בעריסה
גזרת חפ&quot;ן
גזרת חפ"ן (חסרי פ' הפועל נ') היא גזרת פעלים השייכת לשפות השמיות.
גזרה זאת היא מגזרות החסרים, גזרות בהן אחת מאותיות השורש נופלת כתוצאה מהיותה חסרת תנועה, או מנוקדת בשווא נח. בגזרה זו נמצאים הפעלים שפ' הפועל שלהם היא נו"ן. בפעלים שבגזרה זו מתרחשות תופעות לשוניות כמו הידמות מלאה והתלכדות עיצורים. ניתן לזהות פעלים בגזרה זאת לפי הכפלת העיצור או הדגש חזק שעשוי להעיד על היעלמות הנו"ן. צורת המקור (שם הפועל) של פעלים בגזרה זו כוללת את הנו"ן, אשר אינה נשמטת בצורה זו (לדוגמה: לנסע ולא לסע), אולם יש גם מקרים ללא נ' וללא דגש בעי"ן הפועל כמו "לגעת" (שורש נ.ג.ע.). ישנם שורשים בהם פ' הפועל נ' אינה נופלת (כלומר הם נוטים על דרך השלמים), כמו נ.ש.מ. (לנשום), נ.ח.ת. (לנחות) וכדומה.
התופעה מתבטאת לדוגמה במילה "הִצִּיל", שהיא בעלת שורש נ.צ.ל בבניין הפעיל: *הִנְצִיל-&gt;*הִצְצִיל-&gt;הִצִּיל.
הנו"ן נופלת במקרים הבאים:
בבניינים הכבדים (פיעל, פוּעל והתפעל), הגזרה נוטה על דרך השלמים, מאחר שפ' הפועל בהם לעולם לא מנוקדת בשווא נח.
הגזרה ותופעותיה קיימות גם באוגריתית.
מידה משותפת
במתמטיקה, קיומה של מידה משותפת היא תכונה המאפשרת להשוות בין שני קטעים, שני מספרים או שני מבנים מופשטים (כמו חבורות או מודולים).
קיומה של מידה משותפת בין הקטעים formula_1 ו-formula_2 פירושו שקיים קטע formula_3 (ממשי), כך שגם formula_1 וגם formula_2 ניתנים להרכבה ממספר שלם של עותקים של formula_3. במילים אחרות, היחס בין אורכי הקטעים הוא מספר רציונלי. המונח מופיע לראשונה בספר "יסודות" של אוקלידס.
באופן דומה, שני מספרים ממשיים הם בעלי מידה משותפת אם היחס ביניהם הוא רציונלי. הקטעים formula_1 ו-formula_2 הם בעלי מידה משותפת (כקטעים) אם ורק אם האורכים שלהם בעלי מידה משותפת (כמספרים).
לשאלת המידה המשותפת חשיבות מסוימת עבור פונקציות מחזוריות: אם formula_1 ו-formula_2 הם מחזורים של אותה פונקציה, אז ניתן להסביר את שניהם באמצעות מחזור אחד, קטן יותר, בדיוק כאשר הם בעלי מידה משותפת.
קיומם של מספרים אי רציונליים מוכיח כי ישנם קטעים חסרי מידה משותפת. למשל, במשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים, אין מידה משותפת לניצב וליתר, משום שלפי משפט פיתגורס היחס ביניהם הוא formula_11, ומספר זה אינו רציונלי.
מידה משותפת באלגברה מופשטת.
בתורת החבורות, לשתי תת חבורות formula_12 של חבורה formula_13 יש מידה משותפת (באנגלית: commensurable) אם לחיתוך formula_14 יש אינדקס סופי בכל אחת מהן. זוהי הכללה של המושג המקביל למספרים ממשיים, משום שהמספרים formula_1 ו-formula_2 הם בעלי מידה משותפת אם ורק אם תת-החבורות formula_17 ו-formula_18 של שדה המספרים הממשיים (כחבורה חיבורית) הן בעלות מידה משותפת. מקיומה של מידה משותפת נובע שהחבורות הן דמוי-איזומורפיות (יש להן תת-חבורות מאינדקס סופי שהן איזומורפיות זו לזו), אבל באופן כללי ההפך אינו נכון. לחבורות נוצרות סופית בעלות מדה משותפת יש גרפי קיילי קוואזי-איזומטריים (אבל יש חבורות קוואזי-איזומטריות שאינן בעלות מדה משותפת). ראו קוואזי-איזומטריה של חבורות להשלכות של תכונה זו.
הגדרה דומה תקפה עבור תת-מודולים: formula_19 הם בעלי מידה משותפת אם לחיתוך formula_20 יש אינדקס סופי בכל אחד מהם. למשל, אם R הוא חוג דדקינד, אז כל שני תת-מודולים מדרגה מקסימלית של המודול החופשי formula_21 הם בעלי מידה משותפת.
שני מרחבים טופולוגיים, בעלי אותו מרחב כיסוי אוניברסלי, הם בעלי מידה משותפת אם יש להם מרחב כיסוי משותף, בעל אינדקס סופי מעל כל אחד מהם. אם החבורה formula_13 פועלת על מרחב פשוט קשר formula_23, ו-formula_12 הן תת-חבורות, אז מרחבי המנה formula_25 ו-formula_26 בעלי מידה משותפת אם ורק אם formula_27 בעלת מידה משותפת עם תת-חבורה צמודה ל-formula_28. בהקשרים גאומטריים, נקראת לפעמים תכונה זו "מידה משותפת", אף-על-פי שהיא חלשה יותר מקיום מידה משותפת במובן הקודם בין תת-החבורות.
חפ&quot;ן
קנאפה
ספר הזהר
בנדטו מרצ'לו
בנדטו מרצ'לו (באיטלקית: Benedetto Marcello; 31 ביולי או 1 באוגוסט 1686 - 24 ביולי 1739) היה מלחין איטלקי.
חייו.
מרצ'לו נולד למשפחת אצולה ונציאנית (בחיבוריו הוא מתואר לעיתים קרובות כ"פטריציו ונטו"), ואף כי היה תלמיד של אנטוניו לוטי ופרנצ'סקו גספאריני, אביו ייעד אותו ללימודי משפטים. בשנת 1711 היה חבר במועצת הארבעים (בממשלה המרכזית של ונציה), ובשנת 1730 התמנה לפרובידוטורה (מושל מחוז) בפולה, עיר לחוף הים האדריאטי (כיום בקרואטיה). כיון שבריאותו נפגעה מן האקלים במחוז איסטריה, פרש אחרי שמונה שנים מתפקידו, עבר לברשה ושם נפטר ממחלת השחפת.
מרצ'לו זכור ביותר ביצירתו "אסטרו פואטיקו-ארמוניקו" (ונציה, 1734–1727), עיבוד מוזיקלי לקולות ובאסו קונטינואו (לעיתים בתוספת כלי סולו) של חמישים מזמורי התהילים הראשונים, בתרגום מחורז לאיטלקית של ג'וסטיניאני. צ'ארלס אוויסון התפעל מהם, ויחד עם ג'ון גארת התאים להם מילים אנגליות (לונדון 1757). כמה מובאות משם אפשר למצוא ב"תולדות המוזיקה" של ג'ון הוקינס. בכמה מקנטטות אלו מצוטטים מזמורים יהודיים בעברית מבתי הכנסת של ונציה, ומהווים מקור רב ערך לחוקרי המוזיקה היהודית בזמננו.
יצירותיו האחרות הן בעיקר קנטטות, חלקן לקול אחד וחלקן לכמה קולות; בספריית הקונסרבטואר של בריסל יש כמה כרכים מעניינים של קנטטות קאמריות שחיבר למען פילגשו. הוא חיבר אמנם אופרה, La Fede riconosciuta בויצ'נצה בשנת 1702, אך לא נטה חיבה לסוג זה של מוזיקה ואת דעותיו על מצב הדרמה המוזיקלית בימיו ביטא בעלון הסאטירי "תיאטרו אלה מודה", שיצא בעילום שם בוונציה בשנת 1720. יצירה קטנה זו, שזכתה להדפסות חוזרות תכופות, היא לא רק משעשעת מאוד, אלא גם רבת ערך כתרומה לתולדות האופרה.
בנדטו היה אחיו של אלסנדרו מרצ'לו, גם הוא מלחין.
גי דה שוליאק
גִי דֶה שוֹלְיָאק (בצרפתית: Guy de Chauliac; סביבות 1300 – 23 ביולי 1368) היה רופא צרפתי בן המאה ה-14, הנחשב לאבי הכירורגיה הרפואית.
ביוגרפיה.
גי דה שוליאק נולד בהרי מרז'ריד שבאזור שוליאק בצרפת למשפחה צנועה. שנת הולדתו המדויקת אינה ידועה, ומקובל לסבור כי נולד באחת השנים האחרונות של המאה ה-13, ולכל המאוחר בשנת 1300. בגיל צעיר למד לטינית מפי כומר הקהילה המקומית, שזיהה אותו כנער נבון ובעל כושר התבוננות, ובהמשך שלחו ללימודי רפואה בטולוז ובמונפלייה. דה שוליאק הוסמך ברפואה ב-1325, והמשיך את לימודיו והתמחותו בבולוניה שבאיטליה ובפריז. בלימודיו למד להפריד בין העיסוק הקליני ברפואה לבין מיסטיקה ואסטרולוגיה, דבר שלא היה מובן מאליו באותה עת. בפריז נתגלגלו לידיו מחקרים ישנים באנטומיה, נושא שריתק אותו.
בשנת 1340 התיר האפיפיור קלמנס השישי לבצע ניתוחים שלאחר המוות בגופות חללי מגפת הדבר שהחלה להתפרץ באותה עת, במטרה לנסות ולעצור את התפשטות המגפה. זאת לאחר דורות ארוכים שבהם אסרה הכנסייה נחרצות ניתוחים מסוג זה. בעקבות היתר זה היה דה שוליאק מחלוצי הדיסקציה של גופות אנושיות למטרות רפואיות. בסביבות 1344 עבר לליון, שם הצטרף לסגל מנזר סן ז'וסט ועבד כרופא במרפאת המנזר.
ב-1348 עבר לאביניון, שם שימש רופאם של האפיפיורים קלמנס השישי (1342–1352), אינוקנטיוס השישי (1352–1362) ואורבנוס החמישי (1362–1370). הוא הגיע לאביניון בזמן שבו התפרצה שם מגפת הדבר שנודעה בשם "המוות השחור", ואף נדבק וחלה במהלך טיפולו בחולים, בהמשך החלים מקץ ששה שבועות. במשך תקופת מחלתו תיאר ותיעד ביומנו את שלבי התפתחותה.