קאטלר התפטר ב-1955, ככל הנראה מתוך חשש שחשיפת ההומוסקסואליות החשאית שלו עלולה הייתה להזיק לממשל אייזנהאואר. נטייתו המינית הייתה ידועה לכמה חוגים בוושינגטון, כולל בעל הטור הנודע ג'וזף אלסופ, הומוסקסואל חבוי בעצמו וצ'ארלס בולן, שמינויו כשגריר במוסקבה עמד בפני איום של מקארתי באותה עת, עם רמיזות כלפי נטייתו המינית.
במאי 1955 שב קאטלר אל המועצה לביטחון לאומי כיועץ במשרה חלקית. לאחר מכן הוא לקח על עצמו את הנהגתה וב-6 בינואר 1957 הוא מונה מחדש כיועץ לביטחון לאומי. ב-24 ביוני 1958 הוא סיים את תפקידו והוחלף בגורדון גריי.
שנותיו האחרונות.
ב-1958 הציג מושל מסצ'וסטס, פוסטר פרקולו את מועמדתו של קאטלר כחבר במועצת הקולג'ים הקהילתיים האזוריים של מסצ'וסטס. מועמדותו זו נדחתה על ידי מועצת המושל ברוב של 4 מתנגדים מול 3 תומכים, על רקע העמדה שתפקיד זה צריך היה להינתן לדמוקרט. פרקולו הגיש את מועמדותו של קאטלר שוב ב-30 בדצמבר אותה שנה והפעם אישרה אותו המועצה ברוב של 6 תומכים מול 2 מתנגדים.
ב-14 באוקטובר 1959 הודיע הנשיא אייזנהאואר שהוא ימנה את קאטלר לתקופת כהונה של שלוש שנים כמנהל הכללי של הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח שנוסד אז. ב-2 בפברואר 1960 הושבע קאטלר לתפקיד וב-15 ביולי 1962 הוא התפטר.
ב-1966 פרסם קאטלר את זכרונותיו "אין זמן למנוחה".
רוברט קלרט נפטר ב-8 במאי 1974 בקונקורד, מסצ'וסטס. הוא מעולם לא נשא אישה ונפטר לפני כל אחיו. לא היו לו יורשים ישירים, אך הוא הותיר אחריו כמה אחיינים ואחייניות.
ע&quot;ח
דוריאן גריי (סרט, 1970)
דוריאן גריי (באנגלית: Dorian Gray; באיטלקית: Il dio chiamato Dorian) הוא סרט משנת 1970 עיבוד לרומן "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד, שיצא לאור ב-1890. בתפקיד הראשי מככב השחקן הלמוט ברגר. משמעות שם הסרט באיטלקית הוא "אל ששמו דוריאן".
את הסרט ביים מאסימו דאלאמנו, והפיק הארי אלן טאוורס. הסרט מדגיש את הדקדנטיות והארוטיקה של הסיפור, על רקע לונדון בשנות ה-70 של המאה ה-20. המהפכה המינית של סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים מספקת רקע הולם להרפתקאותיו של דוריאן בגרסה זו. כמו כן סגנון הביגוד והאופנה של שנות השבעים מסמל את העולם האסתטי והדקדנטי של סוף המאה התשע עשרה שברומן.
דעות המבקרים על הסרט היו מעורבות. מצד אחד יש שראו בסרט שטויות וניצול מיני, ואילו אחרים ציינו שהסרט צולם בתקופה ייחודית במאה העשרים, כאשר הייתה פתיחות בנושא מיניות, שאיפשרה להציג בסרט סצנות שבספר הוזכרו במרומז.
הבדל ניכר בין גרסה זו לרומן קיים בסצנת הסיום. במקום שדוריאן קורע בסכין את התמונה (ובכך הורג את עצמו), בסרט הוא מתאבד בכוונה באמצעות הסכין.
הדור הבא (סרט)
הדור הבא (באנגלית: Next Gen) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי-קנדי-סיני, מסוגת פעולה ומדע בדיוני, שמבוסס על הקומיקס "7723" מאת ואנג נימה. הסרט בוים על ידי קווין ר. אדמס וג'ו קסנדר, והופק על ידי Baozou Manhua, Alibaba Pictures ו-Tangent Animation.
הסרט הופץ על ידי שירות הסטרימינג נטפליקס ב-7 בספטמבר 2018 ודובב לשפות שונות, ביניהן עברית, כאשר זהו הסרט המקורי הראשון של השירות שדובב לשפה זו.
תקציר העלילה.
מיי היא נערה שחיה בעולם עתידני שבו רובוטים הם בעלי תפקידים שגרתיים שממלאים מגוון פונקציות בחיי היומיום. רובוט אישי הוא גאדג'ט נפוץ. אביה של מיי עזב אותה ואת אימה כשהייתה ילדה קטנה וזיכרון הנטישה הזו צובע את כל חייה. לאחר הנטישה של האב פנתה האם להפיג את הכאב באמצעות הכהיית חושים שמאפשרים הרובוטים (על משקל האסקפיזם שמציעים מסכים בימינו) ובמקום להיקשר למיי דווקא התכנסה בעולמה שלה ונוצר ביניהן ריחוק רגשי. ההקשרות הזו של האמא לרובוטים גורמת למיי לשנוא אותם.
במסגרת ביקור עם אימה בבנייני חברה שמייצרת רובוטים לרגל הוצאה לשוק של דגם חדש של רובוט מעירה בטעות מיי רובוט סודי ביותר, וקשר מפתיע מתחיל להירקם ביניהם. הם נלחמים ביחד בבריונים ומנסים לסכל מזימה מרושעת.
Goodbye (שיר של ג'ייסון דירולו ודייוויד גטה)
Goodbye (בעברית: להתראות) הוא סינגל של המוזיקאי האמריקאי ג'ייסון דירולו והתקליטן הצרפתי דייוויד גטה, אשר הוקלט על ידי דרולו, הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' והמוזיקאי הצרפתי וילי ויליאם, מתוך אלבום האולפן השביעי של גטה, 7. השיר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2018, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל השישי מתוך האלבום.
השיר מכיל בתוכו סימפול מתוך הלהיט הידוע "Time to Say Goodbye", של שרה ברייטמן ואנדראה בוצ'לי.
רקע וכתיבה.
ב-24 באוגוסט 2018 חשף גטה את הסינגלים השישי והשביעי מאלבומו השביעי, 7, "Goodbye" ו"Drive". בעוד בשיר "Goodbye" משתתפים ג'ייסון דירולו וניקי מינאז', ששיתפו פעולה קודם לכן כארבע פעמים, בהם בלהיט "Swalla", שיצא לאור שנה לפני צאת השיר. השיר נכתב על ידי ג'ייסון דירולו, דייוויד גטה, ניקי מינאז', וילי ויליאם, קרטיס גריי, ארט ביטז, דייוויד סנט פלאור, די ג'יי פאוליטו, פרנצ'סקו סרטורי, פרנק פטרסון, ג'מי סיסוקו, JVZEL, קינדה, לוסיו קווארנטוטו, פיל גרייס ו-וודקה, והופק על ידי דייוויד גטה, דייוויד סנט פלאור, פיל גרייס ו-וודקה. השיר מכיל בתוכו את סגנונות ה-EDM וה-R&amp;B. השיר הוא בשפה האנגלית, ומשלב בתוכו גם בית בספרדית המבוצע על ידי וילי ויליאם.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-218 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר עלה לערוץ היוטיוב הרשמי של דירולו ב-22 באוקטובר 2018. נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-124 מיליון צפיות.
אוטו גאורג טירק
אוטו גאורג טירק (בגרמנית: Otto Georg Thierack; 19 באפריל 1889 - 26 באוקטובר 1946) היה משפטן ופוליטיקאי נאצי גרמני, שר המשפטים של גרמניה הנאצית בין 20 באוגוסט 1942 ל-30 באפריל 1945.
ראשית החיים והקריירה.
טירק נולד בוורזן שבסקסוניה, בן לסוחר מקומי. בשנת 1910 החל לימודי המשפטים באוניברסיטת מרבורג וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1914 מאוניברסיטת לייפציג.
הוא התנדב לצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 והגיע לדרגת לוטננט. הוא סבל מפגיעת פנים ועוטר בצלב הברזל, דרגה שנייה.
לאחר תום המלחמה הוא חזר ללימודי המשפטים שהפסיק וסיים אותם בשנת 1920 בבחינות השומה (עורך דין זוטר). באותה שנה, הוא נשכר כשמאי בבית משפט בסקסוניה.
לאחר מכן הוא נכנס לשירות המשפט של סקסוניה, ובשנת 1921 מונה לתובע ציבורי בבית המשפט המחוזי בלייפציג. בשנת 1926 התמנה לתובע בבית המשפט העליון בדרזדן.
הצטרפות למפלגה הנאצית.
ב-1 באוגוסט 1932 הצטרף טירק למפלגה הנאצית. הוא מונה להיות מנהיג ארגון המשפטנים הנאציונל-סוציאליסטי, מה שמכונה "רכטוואהרבונד" . תפקיד זה סייע לו רבות בהמשך כדי לעלות גבוה בעולם המשפט בגמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הוא הפך לשר המשפטים הסקסוני. בשנת 1935 מונה לסגן נשיא בית המשפט הרייך בלייפציג. במקביל, הוא ייצג את שר המשפטים בתיאום שילוב סמכות השיפוט של הנאצים ברייך.
שר המשפטים של סקסוניה.
ב-12 במאי 1933, לאחר שמונה לשר המשפטים של סקסוניה, היה זה תפקידו של טירק להעביר את מערכת המשפט תהליך נאציפיקציה שהטאל עליו להוציא לפועל בסקסוניה. לאחר שעבר מספר תפקידים מקצועיים בינוניים, הוא התמנה לסגן נשיא בית המשפט ברייך בשנת 1935 ובשנת 1936 לנשיא בית הדין העממי, שהוקם רק בשנת 1934. כנשיא, התרכז טירק התרכז בהידוק סמכויותיו. בית משפט זה העמיד לדין אנשים המואשמים בפשעים נגד הרייך השלישי בדיונים סגורים וללא זכות ערעור. הוא מילא את תפקיד זה עד 1942, אז הוחלף על ידי רולנד פרייזלר.
שר המשפטים של הרייך.
ב-20 באוגוסט 1942, טירק נכנס לתפקידו כשר המשפטים של הרייך. אחד הצעדים הראשונים שלו כשר המשפטים היה לכוון את נשיא בית הדין העממי כי בהליכים פליליים נגד היהודים, הגורם המכריע תמיד צריך להיות יהדותם ולא אשמה. בהליכי אינטרס ציבורי, נשיאי בתי המשפט הגבוהים במדינה נאלצו לדון לפחות אחת לשבועיים עם פרקליטות המדינה כיצד יש להכריע בתיק - לפני החלטת בית המשפט.
שנה לאחר מכן שינה הרייך השלישי שוב את החוקים, והפעם הוציא יהודים מכל סמכותו של בית המשפט לחלוטין והשאיר את גורלם בידי המשטרה או האס אס. בספטמבר אותה שנה הוא גרם לכל מי שנמצא במעצר מקרב ה"יהודים, צוענים, אוקראינים, פולנים שנידונו ליותר משלוש שנים, צ'כים או גרמנים המרצים עונש של למעלה משמונה שנים" לסווגם כ"גורמים א-סוציאליים" ובכך להעבירם לסמכות הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר. האס אס דאגו לשילוחם למחנות ריכוז במזרח ומשם אל מותם במחנות העבודה.
בכהונתו כשר המשפטים של הרייך, טירק דאג לכך שהניירת הארוכה הכרוכה בהליכי חנינה עבור נידוני המוות תתקצר מאוד. לאחר התערבותו של היטלר הורה טיירק לאכוף מיידית עונשי מוות. בחוות דעתו של בית משפט קמא, התובעים, היועץ המשפטי לממשלה וגופים אחרים. לפיכך, עתירות לבקשות חנינה ורחמים כבר לא היו נחוצות עוד. הוצאות להורג המוניות החלו ב-7 בספטמבר 1943. עקב המהירות שלהן נתלו כמה אסירים "בטעות". טירק התייחס לכך בביטול, הוא טייח מקרים אלה ודרש את המשך התלייה. הוא הוכר כחסר רחמים במהלך הקריירה שלו, תאב כוח ושאפתן. צוות התמיכה שלו תיאר אותו כקשיח וחסון אך גם אוטוקרט השולט ביד רמה.
בצוואתו הפוליטית של אדולף היטלר הורה האחרון להשאירו בתפקיד שר המשפטים בקבינט שהורה להקים יחד עם שרים נוספים המוזכרים בצוואה לצידו של טירק.
מותו.