צפון איטליה היא האזור המפותח, המתועש והיצרני ביותר במדינה, הוא אחד מהמקומות עם התמ"ג לנפש הגבוה ביותר באירופה. זה היה החלק הראשון של איטליה שהתועש במחצית השנייה של המאה ה-19. נוצר שם משולש תעשייתי על ידי מרכזי הייצור של מילאנו וטורינו, והנמל הימי של ג'נובה. מאז, הגרעין התעשייתי של האזור עבר מזרחה; המשולש התעשייתי הנוכחי מורכב מלומברדיה, ונטו ואמיליה-רומאניה. שינוי דומה התרחש בתמ"ג לנפש, והאזורים המזרחיים (כולל לומברדיה) הפכו מאז לעשירים יותר מפיימונטה וליגוריה, התמ"ג הנומינלי לשנת 2008 נאמד בכ־772,676 מיליון אירו, צפון איטליה מהווה 54.8% מהכלכלה האיטלקית, אף על פי שהיא מהווה רק 45.8% מאוכלוסייתה.
גאוגרפיה.
צפון איטליה מורכבת מאגן נהר הפו, שכולל את כל המישור הרחב המשתרע מהרי האפנינים לכיוון הרי האלפים, יחד עם העמקים והמדרונות משני צידיו, המישור הוונציאני וחוף הים הליגורי. בגבולה הצפוני והמערבי של צפון איטליה יש את הרי האלפים ומדרום את הרי האפנינים. בין שני רכסי ההרים שוכן מישור גדול, המישור הוונציאני ועמק הפו. מק פו הוא המישור הגדול ביותר באיטליה ובו מתגוררת רובה המוחלט של אוכלוסיית צפון איטליה. בעמק הפו זורם הנהר הגדול באיטליה, נהר הפו. הנהר זורם לים האדריאטי 652 ק"מ מזרחה מהרי האלפים הקוטיים, ומקבל את כל המים הזורמים מהאפנינים צפונה, ואת כל המים היורדים מהאלפים דרומה.
האלפים הם ביתם של כמה מההרים הידועים בעולם, כמו מטרהורן, מונטה רוזה, גראן פרדיסו, רכס ברנינה, מעבר סטלביו והרי הדולומיטים. הפסגה הגבוהה ביותר באירופה היא מון בלאן, בגובה 4,810 מטר מעל פני הים, הממוקם בגבול עם צרפת.
למעט ליגוריה כל צפון איטליה שוכנת באגן הניקוז של הים האדריאטי (עם הנהרות פו, פיאווה, אדיג'ה, ברנטה, טליאמנטו, רינו) אם כי המים מעיריות גבול מסוימות ( ליביניו בלומברדיה, איניצ'ן וסקטן בטרנטינו - אלטו אדיג'ה) מתנקזים לים השחור דרך אגן הדנובה, והמים מהאגם הליי בלומברדיה מתנקזים לים הצפוני דרך אגן הריין.
למרגלות האלפים ישנם מספר אגמים שנוצרו בעקבות נסיגת קרחונים בסוף עידן הקרח האחרון, כאשר הגדול שבהם הוא גארדה. אגמים נוספים הם אגם מאג'ורה, אשר החלק הצפוני ביותר שלו הוא חלק משווייץ, וכן אגם קומו, אגם אורטה, אגם לוגאנו, אגם איזאו ואגם אידרו.
אקלים.
האקלים של צפון איטליה הוא בעיקר סובטרופי לח (Cfa בשיטת קפן), בעיקר במישורים. החורף בצפון איטליה בדרך כלל ארוך, יבש יחסית וקר למדי. בנוסף, יש שינויים קיצוניים בטמפרטורות העונתיות בין הקיץ לחורף. בגבעות ובהרים האקלים יבשתי לח (Dfb בשיטת קפן). בעמקים קר אך בדרך כלל הלחות נמוכה, בעוד שבגובה העולה על 1,000 מטר קר מאוד והשלג שופע. אזורי החוף של ליגוריה בדרך כלל מתאימים לפרופיל האקלים הים תיכוני. מרגלות האלפים מאופיינים באקלים ימי (Cfb בשיטת קפן). לריבוי האגמים באזור השפעה מקלה על הקור המאפשרת טיפוח גידולים ים תיכוניים, לרוב זיתים ופירות הדר.
ייחודו של האקלים האזורי הוא הערפל הסמיך המכסה את המישורים בין אוקטובר לפברואר, בעיקר במישור הפו המרכזי. החוף המזרחי, רומאניה לטריאסטה, מושפע מדי פעם מרוחות הבּוֹרָה הקרות בחורף ובאביב.
החודש הקר ביותר הוא ינואר: הטמפרטורה הממוצעת של עמק הפו היא סביב 0 מעלות צלזיוס. הבקרים באלפים יכולים להגיע עד 30- מעלות צלזיוס ועד 14- מעלות צלזיוס בעמק פו, עם שיאים קרובים ל-30 מעלות צלזיוס ליד בולוניה בחורפים הקרים ביותר. הקיץ בדרך כלל יציב יותר, אם כי סוער למדי בסמוך לאלפים, כאשר הטמפרטורות ביולי הן 22–24 מעלות מצפון לנהר פו, כמו במילאנו או בוונציה, ודרומית לנהר פו יכול להגיע ל 24–25 מעלות צלזיוס כמו בבולוניה.
בעוד שמספר הימים עם הנמוכות מתחת ל־0 מעלות צלזיוס היא לרוב בין 60 ל־90 בשנה, עם שיאים של 100–110 יום באזורים הכפריים בעיקר. בחורפים הקרים יותר לגונת ונציה עשויה לקפוא, לעיתים הקרח עבה עד כדי כך שניתן ללכת על הקרח.
בדרך כלל המשקעים מפוזרים באופן שווה במהלך השנה, אם כי בדרך כלל הקיץ מעט גשום יותר. הגשמים אינטנסיביים יותר באזור פרלפין, עד 1,500 עד 2,000 מ"מ מדי שנה. עם זאת, הוא יורד בשפע גם במישורים ובאלפים, עם ממוצע של 600 עד 850 מ"מ מדי שנה. כמות המשקעים השנתית הכוללת היא בממוצע 827 מ"מ. שלג נפוץ למדי בין תחילת דצמבר לתחילת מרץ בערים כמו טורינו, מילאנו ובולוניה, אך הוא מופיע גם בסוף נובמבר או בסוף מרץ ואפילו אפריל. גם באלפים וגם באפנינים ניתן לראות עד 500-1,000 ס"מ של שלג בשנה בגובה 2,000 מ'. בפסגות הגבוהות של האלפים, שלג עלול לרדת אפילו באמצע הקיץ ואף קיימים גם קרחונים.
ואל ד'אוסטה, פיימונטה, ונטו, טרנטינו-אלטו אדיג'ה, ליגוריה, פריולי-ונציה ג'וליה ולומברדיה ידועים כ"אזורים האלפיים של איטליה", המורכבים מכל צפון איטליה למעט אמיליה-רומאניה.
זיהום.
צפון איטליה היא האזור המתועש ביותר באיטליה. עם זאת עקב הסגירות שיוצרים רכסי ההרים יש מחסור ברוח מה שפוגע בהתפוגגות הזיהום. אף על פי שרמות הערפיח ירדו דרמטית מאז שנות השבעים והשמונים, בשנת 2005 צוות חוקרים במכון המטאורולוגי המלכותי של הולנד דיווח כי צפון איטליה הייתה אחד מהאזורים המזוהמים ביותר באירופה מבחינת זיהום ערפיח ואוויר בגלל תנאי האקלים והגאוגרפיה שלה שגורמים לקיפאון מזהמים.
אוכלוסייה.
הערים המאוכלסות ביותר (עם יותר מ 100,000 תושבים) נכון לראשית 2017 הן:
פלימות' סטנדרט
פלימות' סטנדרט (באנגלית : Plymouth Standard) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת "פלימות'" בתאגיד המכוניות קרייזלר האמריקאי אשר יוצרה בין השנים 1935–1933 בארצות הברית.
רוברט וולטר ווייר
דייוויד ג'ונסון
דייוויד ג'ונסון (באנגלית: David Johnson; 10 במאי 1827 – 30 בינואר 1908) היה בן הדור השני של ציירי אסכולת נהר ההדסון.
ביוגרפיה.
ג'ונסון נולד בניו יורק. הוא למד שנתיים בבית הספר של האקדמיה הלאומית לעיצוב וגם למד זמן קצר אצל אמן אסכולת נהר ההדסון ג'ספר פרנסיס קרופסי. יחד עם ג'ון פרדריק קנסט וג'ון ויליאם קסילייר, הוא היה ידוע בעיקר בהתפתחות הלומיניזם.
על גבי בד ציור שנעשה במפלי היינס, בשנת 1849, כתב ג'ונסון "היצירה הראשונה שלי מהטבע. נוצרה בחברה עם ג'יי.פי קנסט וג'ון קסילייר". עד שנת 1850 ג'ונסון הציג בקביעות באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם הפך לחבר בשנת 1859; בשנת 1861 נבחר לאקדמאי מן המניין.
יצירתו.
העבודות החתומות של ג'ונסון הן בדרך כלל בפורמט קטן, צבועות היטב, מטופלות בעדינות וצבעוניות עשירה. בהתבסס על רישומים ראשוניים ושפע עיון בעצים ספציפיים בסביבתם הטבעית, הציורים שלו הם ייצוגים מדויקים ומזמינים של הנוף הצפון-מזרחי ו"דוגמאות לסגנון שמכונה בהווה לומיניזם." ג'ונסון צייר כמה סצינות של אגם ג'ורג' בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 ותחילת שנות ה-70, כולל "נוף דרזדן, אגם ג'ורג'".
ההצלחה הגדולה ביותר של ג'ונסון הושגה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר הציג ציורים של אזורי נוף פופולריים כמו הרי קטסקיל, אגם ג'ורג' וההרים הלבנים, כמו גם סצינות פסטורליות של מדינת ניו יורק המרכזית, אזור שהוא היה המקום היחיד שאמן שהה בו לעיתים תכופות.
הוא הציג בהרחבה במרכזי אמנות אמריקאיים גדולים, כולל שיקגו, בוסטון ופילדלפיה, ובסלון פריז של 1877.
מכאן ואילך סגנון עבודתו השתנה ושיקף את השפעתו של אסכולת ברביזון הצרפתית. המעבר הסגנוני זכה לביקורת קשה מצד עמיתיו.
עם זאת, המעבר ייצג דילמה שעמדה בפני ציירי אסכולת נהר ההדסון שביקשו להישאר רלוונטיים ככל שהטעמים האסתטיים השתנו.
הציור "בייסייד, ניו רושל, ניו יורק", היא דוגמה לעבודותיו המאוחרות של ג'ונסון, כאשר ההשפעה של אסכולת ברביזון גברה על סגנונו הקודם של אסכולת ההדסון.
ג'ונסון נפטר בוולדן, ניו יורק, בשנת 1908.
הנס ג'יאנג
הנס ג'יאנג (בגרמנית: Hans Gieng; מוזכר לראשונה ב-1525 – 1562, פריבור) היה פסל רנסאנס שווייצרי.
ביוגרפיה.
שורשיו של ג'יאנג הם כנראה מאזור שוואביה, הוא הפך לאזרח של פריבור וחבר בגילדת הסוחרים, עבד כנראה בסדנת הפסלים של הנס גיילר והפך לממשיכו בשנת 1533, בעבר נטו לבלבל בין שניהם.
עיקר פעילותו כפסל הייתה בפריבור הוא עבד גם בברן בשנות הארבעים של המאה השש עשרה. בין השנים 1554–56 בזולותורן ובשנת 1557 בסנט גאלן.
יצירותיו.
סגנון עבודתו קרוב לאמנות שוואביה, החלק הדתי של עבודתו עדיין בסגנון אמנות גותית.
טיפול חמלה
טיפול חמלה (באנגלית Expanded access או Compassionate use) הוא שימוש בתרופה או מכשיר רפואי מבלי שנרשמו וקיבלו אישור רשמי של הרשויות האמונות על בחינה ובדיקת מוצרים רפואיים במדינות העולם השונות (למשל ה-FDA בארצות הברית, או משרד הבריאות בישראל). פעמים רבות, התרופה או המכשיר הרפואי שנכללים בטיפול החמלה אף לא נוסו לפני כן במסגרת מחקר קליני.
טיפולי חמלה ניתנים על פי רוב דרך חברות תרופות או מכשור רפואי שפיתחו את אותו מוצר, ומסכימים לספק אותו מחוץ למסגרת המקובלת לחולים בעלי סיכון גבוה לתמותה הסובלים ממחלות כרוניות, או ממחלות הגורמות לנכות משמעותית כמו מחלות הסרטן, מחלות ניוון שרירים, ALS ועוד. מכיוון שאין להם אישור רשמי, הטיפולים ניתנים ללא עלות.
השם "טיפול חמלה" עומד מאחורי העיקרון כי אין לחולים "מה להפסיד" מכיוון שהם עלולים לעבור מן העולם ממילא, כך שהטיפול במקרה הטוב ישפר את מצבם, יאריך את תוחלת חייהם וישפר את איכותם, ובמקרה הרע לא ישפיע ולא יוביל לשינוי משמעותי או יסכן את חייהם יותר מהנדרש.
רקע.