סווהילי נכתבת באלפבית לטיני מאז אמצע המאה ה-19, ובשנות ה-30 של המאה ה-20 עבר הכתב תהליך של תקינה. היא בין השפות הבודדות באפריקה שגיבשו כתב משלהן כבר לפני התקופה הקולוניאלית האירופית, וכתב זה היה מבוסס על האלפבית הערבי.
המסמך המוקדם ביותר עליו ידוע כי היה כתוב בשפה, "Utendi wa Tambuka" ("סיפורה של טמבוקה", היא העיר תבוכ (تبوك) שבצפון-מערב ערב הסעודית), התגלה בקניה ומתוארך ל-1728. המסמך הוא שיר אפי המתאר מלחמות וקרבות בין הביזנטים לערבים ולעות'מאנים אחריהם, בין השנים 628 עד כיבוש קונסטנטינופול ב-1453. מנגד, יש הטוענים כי מסמך שנכתב בקילווה קיסיוואני שבדרום טנזניה, ונשלח אל הפורטוגלים במוזמביק, מוקדם ממנו, ונכתב ב-1711. מסמך זה שמור כיום בארכיון ההיסטורי של גואה בהודו.
השימוש בכתב הערבי עדיין מקובל בקרב אוכלוסייה מבוגרת באזורים מצומצמים לאורך חוף האוקיינוס ההודי, אך אינו נפוץ ואינו נלמד עוד.
תנועות.
בסווהילי תקנית חמש תנועות, כולן שלמות, והגייתן המקורבת היא כדלקמן:
אין דיפתונגים, וכל תנועה מבוטאת בנפרד (היאטוס), בין אם מדובר בשתי תנועות זהות (לדוגמה ku.fa.a - קו-פא-אה "להתאים") או שונות (לדוגמה fa.u.lu - פא-או-לו "להצליח").
מורפולוגיה.
על אף שסווהילי פשוטה יחסית לשפות בנטו אחרות, והמורפולוגיה שלה עקבית במידה רבה וממעטת ביוצאי דופן, הדקדוק שלה בכל זאת מורכב מאוד. השפה צירופית, דבר הבא לידי ביטוי בייחוד בנטיית הפועל שלה, שאל השורש שלו מצטרפות מוספיות רבות המייצגות את הגופים, הזמנים, המודוס והאספקט הדקדוקיים, את השלילה, המושא, הזיקה ועוד. מערכת השם מסובכת ונשלטת על ידי חלוקה לקבוצות, שמשפיעה לא רק על שם העצם אלא גם על יתר חלקי המשפט. להלן סקירה קצרה ובלתי-ממצה של העקרונות הדקדוקיים המרכזיים של השפה:
שם העצם.
בסווהילי אין מין דקדוקי, אך שמות העצם מתחלקים לקבוצות שניתן להבין את משמעותן בצורה הטובה ביותר אגב אנלוגיה לרעיון המין הדקדוקי. קיימות שפות כמו אנגלית, פינית או טורקית, שבהן אין מין דקדוקי. שפות אחרות מחלקות את שמות העצם לשתי קבוצות או לשלוש ולעיתים יותר, וחלקן מסמנות אותן, או את חלקן, כ"זכר" ו"נקבה". זהו המצב בעברית, שבה כל שם עצם משתייך לאחת משתי קבוצות אלה (או לקבוצה קטנה של חסרי מגדר או בעלי שני המגדרים גם יחד). גם בשפות הבנטו מחולקים כל שמות העצם לקבוצות, שמספרן המדויק משתנה משפה לשפה וכפוף להגדרות מחקריות בלשניות שונות. לפי הבלשן קרל מיינהוף (Carl Meinhof, 1857-1944) נע מספר הקבוצות בדרך כלל בין 10 ל-20, מתוך 22 קבוצות אפשריות בסך הכול, ובסווהילי 16 קבוצות. אלא שמיינהוף התייחס לריבוי כאל קבוצה נפרדת (היינו "ילד" הוא לדוגמה בקבוצה 1 ו"ילדים" בקבוצה 2). החלוקה האחרת, שמתעלמת מהריבוי, מבחינה רק ב-8 או 9 קבוצות בסווהילי.
החלוקה לקבוצות השם בשפות הבנטו איננה שרירותית כמו החלוקה למין הדקדוקי בעברית או בערבית או בשפות הודו-אירופיות, שכן בבסיסה ניצבים רעיונות סמנטיים. רעיונות אלה לא תמיד גלויים לעין או מתיישבים עם היגיון פשוט, שכן הקשרם הוא פעמים רבות היסטורי ומקורם בשלבים מוקדמים של התפתחות שפות הבנטו. קבוצות התאחדו ונבלעו זו בזו, וחלקן התפתחו והתרחבו על בסיס חלק מההקשרים הסמנטיים בלבד. חלק גדול משמות העצם משתייכים לקבוצה לפי אופיים הממשי - לדוגמה, מילים המתארות בני אדם שייכות בסווהילי לקבוצות 1/2, בעלי חיים - לקבוצות 9/10, ורעיונות מופשטים - לקבוצה 14. לעיתים החלוקה היא דקדוקית יותר - מילים שאולות שייכות בדרך כלל לקבוצות 9/10 ושמות מועצמים (אינטנסיביים) לקבוצות 5/6.
ההשתייכות לקבוצות ניכרת בשם על פי תחילית המוצמדת אליו, אם כי זו יכולה לקבל ערך Ø (קרי, ללא תחילית). בדרך כלל התחילית משתנה לפי המספר (ליחיד תחילית מסוימת, ולריבוי - אחרת), וזו הסיבה שמיינהוף הבחין בין היחיד לרבים כקבוצות שונות. לדוגמה, שם העצם "אדם" שייך בסווהילי לקבוצות 1/2 שמרכזות, בין היתר, בני אדם. קבוצה 1 היא קבוצת היחיד והיא מתאפיינת בתחילית -m (או -mu לפני עיצור). לכן "אדם" הוא mtu. קבוצה 2 היא קבוצת הרבים המקבילה, המתאפיינת בתחילית -wa, ולכן "בני אדם" הם watu. מסיבה זו השם "tu" מסומן כשייך לקבוצות -m-/mu-, wa.
הרעיון נשמע מורכב, אך למעשה אין הבדל של ממש בינו לבין רעיון המין הדקדוקי המוכר בעברית. אם נסמן את המינים הדקדוקיים בעברית כקבוצות 1/2 לזכר וכקבוצות 3/4 לנקבה, נוכל לנסח את הטבלה ההיפותטית הבאה:
בדוגמה זו "ילד" שייך לקבוצות 1/2 או -Ø, -ים וילדה לקבוצות 3/4 או -ה, -ות. אין הכרח ששם עצם סווהילי ישתייך לשתי קבוצות עוקבות (לדוגמה 1/2 או 3/4). השם "חבר" ביחיד הוא "rafiki" ושייך לקבוצה 9, ואילו ברבים השם "חברים" הוא "ma-rafiki" ושייך לקבוצה 6. לכן "חבר" בסווהילי שייך לקבוצות 9/6 או -Ø-, ma. המקבילה ההיפותטית העברית תהיה לדוגמה "שולחן-שולחנות", השייך לפי הטבלה שלעיל לקבוצות 1/4 או -Ø, -ות.
ואלה הן 16 הקבוצות לפי שיטת מיינהוף בסקירה כללית בלבד, ללא שינויים פונולוגיים ומקרים ספציפיים (החלוקה לשורות מציגה את שיטת הספירה האחרת, המבחינה רק ב-9 קבוצות, או 8 ללא קבוצה 14):
הקבוצות מסומנות במספרים 1 עד 11, ו-14 עד 18 מסיבות היסטוריות. קבוצה 12 נעלמה לחלוטין בסווהילי, וקבוצה 13, שיוחדה לצורת ההקטנה, התמזגה עם קבוצה 7. יש השוללים את קיומה של קבוצה 14 כקבוצה עצמאית, ורואים בה חלק מקבוצה 11.
אותו שורש יכול לבוא לידי ביטוי בקבוצות שונות אגב שינוי משמעות. mtoto הוא "ילד" ו-watoto הם "ילדים" (קבוצות 1/2 - בני אדם); kitoto ו-vitoto הם "תינוק" ו"תינוקות" בהתאמה (קבוצות 7/8 - צורת הקטנה), ו-toto ו-matoto הם "ילד גדול" ו"ילדים גדולים" (קבוצות 5/6 - העצמה). עתה גם ברור מה ההבדל בין "סווהילי" ו"קיסווהילי". התחילית -ki היא התחילית המתווספת לשמות שפות, בעוד ש"סווהילי" כשלעצמה היא השורש. לכן Kiswahili היא השפה, Waswahili (קבוצה 1 - בני אדם) הם דובריה, ו-Uswahili (קבוצה 14 - שמות מופשטים) היא התרבות הסווהילית או האזור בו השפה מדוברת (למילה Uswahili מתלווה לעיתים משמעות של עלבון, שכן יש הרואים בה כינוי גנאי להתנהגות קלוקלת ולנימוסים רעים). מאחר שמדינות רבות שייכות לקבוצה 14, צרפת היא Ufaransa, ארצם של ה-Wafaransa (צרפתים, ביחיד Mfaransa) הדוברים Kifaransa, גרמניה היא Ujerumani ובה מתגוררים ה-Wajerumani (יחיד Mjerumani) הדוברים Kijerumani, ו-Uganda היא ארצם של ה-Waganda הדוברים Kiganda.
השתייכותו של העצם לקבוצה מסוימת אינה מסתכמת בשם עצמו, אלא חולשת על חלקי המשפט האחרים, בדיוק כפי שמתפקדים המין הדקדוקי והריבוי בעברית. אם נחזור שוב לרעיון ההיפותטי שלעיל, נוכל להבחין בין ארבעה משפטים שונים בעברית, בהם שינוי המין הדקדוקי והמספר גורמים לשינוי המוספיות בשם תואר, בפועל ובמושא הישיר:
עקרונות אלה קיימים גם בסווהילי בדרך של שינוי התחיליות בהתאם לקבוצת השם. אם שייכותו של השם איננה מתבררת ממנו עצמו (מאחר שאין לו תחילית, או שהתחילית שלו משותפת למספר קבוצות), בדרך כלל יסתבר הדבר מיתר חלקי המשפט. שמות תואר ומספרים בדרך כלל משתמשים בתחיליות האופייניות לקבוצות השונות, אך לפועל יש פעמים רבות תחיליות שונות (כמו בדוגמה הראשונה שלהלן). דוגמאות משמות השייכים לקבוצות 1/2 ולקבוצות 7/8:
כאשר לאותו פועל מספר שמות עצם מקבוצות שונות, יכריע הרעיון המשותף אילו מוספיות יקבלו הוא ויתר חלקי המשפט. כך, לדוגמה, אם מדובר במספר חפצים, יאומצו המוספיות של קבוצות 7/8 שעניינן בחפצים דוממים (-ki-/vi). במשפטים בהם המכנה המשותף חלש, לדוגמה "הזמר ושיריו לא נשכחו", הצורה המועדפת תהיה "הזמר לא נשכח; (ו)גם שיריו לא".
הכינוי.
כינויי גוף (נושא).
סווהלי מביעה את רעיון כינוי הגוף (אני, אתה, הוא וכו') במספר דרכים (מאחר שבסווהילי אין כאמור מין דקדוקי, אין הבחנה בין "הוא" ל"היא" או בין "אתם" ל"אתן"):
אנחנו נלך לעיר - Sisi tutakwenda mjini
sisi - אנחנו, tu-ta-kwend-a - נלך (tu אנחנו, ta - עתיד, kwend-a - השורש לך), mji-ni - ל-עיר
נלך לעיר - tutakwenda mjini
אני קורא ספר - Ninasoma kitabu: (ni - אני, na - הווה, soma השורש קרא), kitabu - ספר
היא תעזוב מחר - Ataondoka kesho: (a - היא, ta - עתיד, ondoka - השורש עזב), kesho - מחר
אני עוזר - nasaidia : na - אני+הווה כללי, saidi-a השורש עזר
אנחנו רואים - twaona :twa - אנחנו+הווה, on-a - השורש ראה
אני לא קורא ספר - Sisomi kitabu : si - אני לא, som - השורש קרא (ללא הסיומת a), i - שלילה.
ניתן לסכם את ההטיות הנ"ל כדקלמן:
הכינויים שמצטרפים לפועל בגוף ראשון (ni - "אני כן" ו-si "אני לא"), יכולים להצטרף גם לחלקי דיבור אחרים או לעמוד בפני עצמם כדי להביע הוויה, והם זהים בכל הגופים. במובן זה תפקידם קרוב יותר לקופולה או לאוגד מאשר לכינוי גוף (בסווהילי קיים פועל שמשמעותו "להיות" (kuwa), אך השימוש בו מוגבל כיום):
?hujambo - "מה שלומך/העניין" (נשאל בשלילה - "לא שלומך?"/"לא עניין אצלך?")
sijambo - "אני בסדד" ("(נכון) לא שלומי"/"(נכון) אין עניין אצלי")
"ahadi ni deni" - "הבטחה היא חוב"
"kuuliza si ujinga" - "לשאול אינה טפשות":
*ku-uliza בקבוצה 15 הוא השם הפועלי של uliza - "לשאול שאלה".
*u-jinga (טפשות) שייכת לקבוצה 14 (שמות מופשטים).
"mtu ni watu" - אדם הוא בני אדם ("אדם לאדם חבר").
?wewe si Mmarekani - אתה לא אמריקאי?
Ndiyo, si Mmarekani - כן (מילולית - "זה נכון"), אני לא אמריקאי.
mimi ni Mwingereza - אני (am) אנגלי.