מחוז אסאם ונסיכויות מאניפור וטריפורה סופחו להודו ללא משאל בקרב מאות השבטים החיים באזור. רבים מאנשי האזור מעולם לא היו בקשר עם הודו ועם הדת ההינדואית. עובדה זו יצרה רצון עז לעצמאות והצמיחה תנועות הפועלות למען היפרדות מהודו.
חבל אסאם רבתי שכלל את מגהאליה, מיזוראם ונאגאלנד היה בשליטה בריטית מאז הכיבוש במהלך מלחמת אנגלו-בורמה והסכם יאנדבאו ב-1826, ולעל אף שתושביו זכו לסממני שלטון עצמי, היו מהם שנלחמו לצד מהאטמה גנדי או סובהאז צ'נדרה בוסה למען עצמאות מהבריטים.
מניפור וטריפורה היו שתיהן תחת שליטה אפקטיבית בריטית כ-150 שנה, ועם עזיבתם הכריזו עליהן הבריטים כממלכות עצמאיות. ב-1949 מנהיגיהם כמו מנהיגי מאות נסיכויות וממלכות בשטח הודו בחרו להצטרף לפדרציה ההודית.
ב-1962 פלשה סין לחלקים מהאזור שהם חלק מטיבט. לאחר מאבק צבאי של כחודש, בו כבשה סין חלק מהאזור, הכריזה על ניצחונה ונסוגה לשטחה.
המאבק לעצמאות בנגלדש והתעמרות בחיי שבטים לא מוסלמיים שם, גרמו להגירה מרובה - חוקית ולא חוקית, לצפון מזרח הודו, ורבים מהם עדיין חסרי מעמד רשמי ולכן פליטים, דבר המשפיע רבות על צביון והתנהלות חלק ממדינות שבע האחיות.
בחלק מאזור צפון מזרח הודו קמו התקוממויות מקומיות ותנועות התנגדות שחלקן אידאולוגיות וחלקן אופורטוניסטיות. המאבק בחלקו נגד הודו ובחלקו מלחמות בין-שבטיות. להשלטת סדר פעל צבא הודו באזור, דבר שגרר פגיעה משמעותית באזרחים ובחייהם. כמו עשרות אזורים מוגבלים בהודו רבתי, עקב פעילות תנועות ההתנגדות והמאבקים הפנימיים נדרשה בעבר אשרת כניסה מיוחדת (פרמיט) לארבע מתוך שבע המדינות (ארונצ'ל פרדש, נאגאלנד, מניפור ומיזוראם). החל מ-1 בנובמבר 2011 לא נדרש פרמיט לשלוש מהן, אלא רק לארונצ'ל-פרדש.
לאזור זה יש חשיבות אסטרטגית גבוהה כנגד סין, בנגלדש ובורמה.
ברגאן
ברגאן (ברומנית: Bărăgan) הוא מישור רחב ידיים בחבל מונטניה שברומניה.
השם "ברגאן" נגזר משפת הקומנים ששלטו במקום בימי הביניים. ברגאן הוא שדה הגידול העיקרי לדגני רומניה.
מישור ברגאן הוא ערבה חמה ויבשה בקיץ (טמפרטורת השיא שנמדדה היא 44.5 מעלות צלזיוס) וקרה מאוד בחורף. בחורף נושבת במישור זה רוח קרה הקרויה קריבץ. עקב האקלים הקיצוני המקום מאוכלס בדלילות, ושימש כיעד להגלייתם בשנת 1950 של אנשים חשודים כמתנגדי המשטר הקומוניסטי או הנחשבים איכרים מבוססים ( הקרויים "קיאבורים", בדומה למונח "קולאקים" בברית המועצות) עוד הוגלו לשם אוכלוסיות ממוצא גרמני וסרבי מאזור באנאט הקרוב לגבול עם יוגוסלביה.
דייב קלארק פייב
דייב קלארק פייב (חמישיית דייב קלארק, באנגלית: Dave Clark Five) הייתה להקת רוק בריטית מלונדון אשר פעלה בעיקר בשנות ה-60.
הלהקה הוקמה בשנת 1958 על ידי המתופף דייב קלארק שלפני כן שיחק כניצב בסרטים. בשלוש השנים הראשונות התחלפו חברים בלהקה עד שבשנת 1961 היא התייצבה בהרכב הסופי והקבוע שלה שהחזיק מעמד לאורך כל שנות ה-60.
לאחר ארבעה להיטים שלא נכנסו למצעד, שניים מהם אינסטרומנטליים, עברה הלהקה להקליט בחברת קולומביה והלהיט הראשון שלה שנכנס למצעד הבריטי היה Do you love me של הקונטורס. לרוע מזלם של דייב קלארק וחבריו ללהקה, העדיף הקהל הבריטי את הביצוע של בריאן פול והטרמלוס שהגיעו למקום הראשון בעוד שדייב קלארק פייב הסתפקו במקום ה-30. התפנית חלה עם הלהיט הבא שאותו כתבו דייב קלארק וחברו ללהקה מייק סמית - Glad all over. להיט זה כבש את פסגת המצעד הבריטי והוריד מהפסגה את I Want to Hold Your Hand של הביטלס. גם הלהיט הבא "Bits and pieces" הצליח והגיע למקום השני. בתחילת 1964 חברי הלהקה החלו להצליח גם באמריקה והגיעו שוב ושוב לששת המקומות הראשונים בארצות הברית כשהלהיט Over and over כובש את הפסגה בשנת 1965. זאת למרות שלהיט זה דווקא נכשל במצעד הבריטי. הלהיט שלפניו Catch us if you can נתן את שמו לסרט של הלהקה והגיע לחמשת הראשונים בשני המצעדים.
במהלך הקריירה שלהם הקליטו חברי הלהקה שני שירים שונים בשם זהה Everybody knows, והמשיכו להצליח עד שנת 1970 בה הגיעו בפעמיים האחרונות לעשרת הראשונים במצעד הבריטי. באותה שנה התפרקה הלהקה אם כי דייב קלארק המשיך להקליט עם מייק סמית ובשנות ה-80 חיבר את המחזמר המצליח Time עם קליף ריצ'רד בתפקיד הראשי.
קתדרלת סיינט-פטריק
אקסיומות המניה
2300 לפנה&quot;ס
5000 לפנה&quot;ס
אוני (עיר)
אוֹני (בגאורגית: ონი) היא עיר בנפת אוני שבמחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית, גאורגיה. למעשה היא ממוקמת היסטורית ואתנוגרפית ב רצ'ה, בערוץ עמוק על גדות נהר הריוני. ונמצאת בגובה 830 מ' מעל פני הים, 210 ק"מ צפונית מערבית לטביליסי. העיר משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של נפת אוני. ויש בעיר גם נציגות הכנסייה האיפרכית של ניקרוצמינדה. אוני נמצאת בחלק האירופי של המדינה.
היסטוריה.
העיר אוני היא אחת מהערים העתיקות בעולם בכלל ובגאורגיה בפרט. האזור שבו שוכנת אוני היה מאוכלס מאז תקופת הברונזה. ארכאולוגים חשפו שרידים של תרבות קולכית, במיוחד אוסף של מטבעות קולכיים, המתוארכים למאה השישית לפנה"ס - המאה השלישית לפנה"ס. אוני מופיעה בכרוניקה במאה החמש עשרה, באגדה עליה כי נמצאה על ידי פרנדזום, מלך איבריה. כשהיא ממוקמת בצומת שבין צפון הקווקז, כארתלי (במרכז גאורגיה), אימרתי (במערב גאורגיה) ורצ'ה תחתית, התפתחה אוני לעיר מסחר ימי ביינמית טיפוסית, וקישרה בין מלכי ממלכת אימרתי לבין נסיכי רצ'ה. משנת 1810 הייתה בשליטת האימפריה הרוסית, ובשנת 1846, הפכה לעיר ולמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז רצ'ה. במהלך שלטונה של ברית המועצות, העיר אוחדה עם מספר כפרים המקיפים אותה והוקמה נפת אוני. מאמצע שנות השמונים, סבלה העיר מרעידות אדמה וסידרה של מפולות שלגים.
למרות הנטייה הפוסט סובייטית של העברת אוכלוסיות, נותרה באוני קהילה יהודית היסטורית, השלישית בגודלה אחרי הקהילות בטביליסי ובכותאיסי. בעיר יש גם בית כנסת שנבנה בשנות השמונים של המאה התשע עשרה.
אוני וסביבותיה כוללות מספר מונומנטים היסטוריים, כולל את חורבות מבצר מימי הביניים וכנסייה של גאורגית אורתודוקסית, ספא פופולרי, שובי, הממוקמת כ-30 ק"מ מהעיר אוני, במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול.
בשנת 1991 הייתה באזור רעידת אדמה שפגעה קשות בעיר ולאחת הבעיות הקשות של העיר זה הגירה שלילית. בשנת 2004 נרשו בסטטיסטיקה 35 לידות מול 350 פטירות ומעבר מחוץ לעיר.
כיום הקרבה לגבול הרוסי ולדרום אוסטיה והאזור ההררי והמתיחות הפוליטית באזור, מאפשרת למבריחים להבריח סיגריות ודלק לגאורגיה.
הרובע היהודי.
יהודי אוני הגיעו לעיר עם סיפוחה של גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית במאה השמונה עשרה. עם הגעת הרוסים הגיעה גם הכנסייה הפרובוסלבית. מאמצע אותה מאה החלו יהודי גאורגיה לחפש מפלט משלטון הכנסייה הרוסית וכך הגיעו לאוני. כך החלה יהדות אוני שגדלה במשך הזמן והייתה ליישוב הגאורגי המאוכלס ביותר ביהודים, ובתקופות שונות היו גם רוב ביישוב. (בשנת 1972 מנתה הקהילה כ-3,500 איש).
בית הכנסת הגדול באוני, ברחוב טביליסי, הוקם בשנת 1895 והיה מבנה אבן גדול ובולט בממדיו ופארו. הוא נספר ברשימת בתי הכנסת בברית המועצות שנערכה בשנת 1945 והיה פתוח עד ראשית 1953 לפחות.
פתיחת שערי ברית המועצות הביאה חלק מהיהודים לעזוב את העיירה, ולעלות לישראל. עלייה זו התגברה לאחר שנת 1991, כאשר רעידת אדמה קשה פקדה את האזור ובית הכנסת הקטן נחרב, והגדול ניזוק. ארגונים יהודיים התגייסו, הג'וינט, והנשיא אדוארד שוורדנדזה אשר סייעו בשחזור בית הכנסת הגדול. כיום נותרו באוני יהודים בודדים. בית הכנסת מתוחזק עד היום על ידי ארגונים יהודיים.
גופים בחגורת קאיפר
גופים בדיסק המפוזר
גופים בעננת אורט
אוני
שטיפת פה
שטיפת פה, או מֵי פה, היא מוצר המשמש להיגיינת הפה. שטיפת הפה באה לחטא את הפה מחיידקים, למנוע את הצטברותם על השיניים ("רובד חיידקים"), למנוע דלקת חניכיים, למנוע ריח רע מהפה וכיבים. חלק משטיפות הפה דורשות מרשם רופא. רופאי השיניים מסכימים כי שטיפת הפה אינה מבטלת את הצורך בצחצוח השיניים או בשימוש בחוט דנטלי.
לעיתים, משתמשים במי מלח לשטיפת הפה נגד דלקות ופצעים בפה, או לאחר עקירת שיניים.
יעילות.
יעילות השימוש בשטיפת הפה שנויה במחלוקת. מחקרים מראים כי עבור אוכלוסייה רגילה הנהנית מאספקה של פלואור במי השתייה ושאינה חולה בתחלואה דנטלית מוגברת, רוב השטיפות הקיימות אינן יעילות יותר משטיפה במים זכים. בנוסף, החומרים הפעילים הנמצאים במשחות השיניים, ובראשם הפלואור, מספקים בדרך כלל. עם זאת, שטיפות פה מסוימות יכולות להיות לעזר לאנשים עם מגבלות גופניות (כגון, בעלי פיגור שכלי או נכות מוטורית, שאינם יכולים לצחצח שיניים ביעילות) או לאנשים הסובלים מבעיות מיוחדות בחלל הפה (כגון נטייה גבוהה לעששת, מחלות חניכיים אגרסיביות או נמקיות, פצעים בחלל הפה וכן מספר שבועות מצומצם לאחר ניתוח חניכיים, עקירות שיניים או ניתוח שתלים - כל עוד ישנו פצע פתוח בחלל הפה).
אחד החומרים היעילים ביותר כנגד הצטברות רובד החיידקים על השיניים ונגד דלקת חניכיים הוא כלורהקסידין גלוקונט. עם זאת, שימוש ממושך בחומר זה עלול לגרום למספר תופעות לוואי זמניות/הפיכות: פגיעה זמנית בתחושת הטעם, והכתמה של השיניים (שניתן להסירה בטיפול פשוט במרפאת השיניים).
בנוסף, נמצא כי החומציות הגבוהה בשטיפות דנטליות רבות עלולה לפגום בזגוגית השן.