להתנהגות הפולשנית קודמת לעיתים תקופה של התבססות והתאקלמות באזור ההפצה החדש של המין. המין מייסד אוכלוסייה באתרו החדש, ולעיתים אף עובר סלקציה, המתאימה אותו אל התנאים של בית הגידול החדש. בשלב הבא, אם המין יתחיל להתפשט אל אזורים חדשים באופן מאסיבי ויגדיל את אזור תפוצתו, המין יוגדר כפולש. מינים פולשים רבים עוברים קודם תקופה ממושכת של הסתגלות, לפני התפרצותם כמינים פולשים; לעיתים מדובר בעשרות שנים. לכן יש לראות בכל מין המופץ אל אזור חדש בתור סכנת פלישה, גם אם הוא עדיין אינו מגלה התנהגות פולשנית.
חוק העשירית אומר שמתוך מספר אקראי (1,000 לדוגמה) של מינים שנקלעו לאתר זר בעקבות פעילות האדם, רק עשירית ימצאו בית גידול מתאים באתר החדש. מתוך אלה, רק עשירית יצליחו לשרוד ולהתבסס כאוכלוסייה. ומתוך המינים האלו רק עשירית יתפשטו ויהיו למין פולש. כלומר, 1 לאלף מינים יהיה מין פולש.
הנזקים שגורמים מינים פולשים.
הפגיעה של מין פולש במגוון הביולוגי וביציבות המערכת האקולוגית יכולה להתרחש במספר אופנים:
באופן דומה, המין הפולש יכול לגרום נזקים אדירים גם לגידולים חקלאיים.
מכיוון שהמין הפולש זר למערכת האקולוגית הנפלשת, למינים המקומיים אין יכולת להתמודד עם האיום שמציב הפולש. לא ניתנה להם האפשרות להסתגל באופן הדרגתי אל נוכחות המין החדש, ולכן מינים מסוימים יכולים להיכחד בקלות רבה. למשל, חתול בית אחד שנקלע לאי מבודד ובו עופות מקומיים שלא ראו טורף מימיהם - עשוי לטרוף את כל גוזלי העופות, משום שהוריהם לא נקטו אמצעי זהירות כלשהם נגד טורפים.
היעדרם של אויבים טבעיים למין הפולש, שיכולים לרסן את התפשטותו, מקנה לו יתרון נוסף מעל המינים המקומיים.
הנזקים שגורמים מינים פולשים, והסכנה שהם מהווים למגוון הביולוגי, חמורים באופן מיוחד באיים מסוימים, בהם חיים מינים ייחודיים רבים בעלי תפוצה מוגבלת, שלכל אורך האבולוציה שלהם שגשגו בהיעדר טורפים.
דוגמאות לנזקים של מינים פולשים.
דוגמאות מפורסמות הם האיים הוואי, אוסטרליה וניו זילנד. הגעתם של מינים פולשים טורפים, כמו למשל חתול הבית, אל האיים הנ"ל במאתיים השנים האחרונות, הפגישה את הטורפים הפולשים עם מינים נדירים שלא הכירו אותם ולא ידעו איך להתגונן מפניהם, ולכן הגיעו תוך זמן קצר מאוד אל סף הכחדה.
במרץ 2019, התפרסמה כתבה בכתב העת המדעי Science על מגפה קטלנית המכחידה צפרדעים ודו-חיים,
אוכלוסיות של יותר מ-500 מינים הצטמצמו משמעותית בגלל פטרייה המכונה Bd (קיצור של Batrachochytrium dendrobatidis ). החוקרים משערים שלפחות 90 מינים נכחדו לחלוטין. החוקרים קובעים כי "כיום הפטרייה מכונה הפתוגן הקטלני ביותר הידוע למדע". מחקרים על הדנ"א שלה מצביעים שמקורה של Bd בחצי האי הקוריאני, דו-חיים באסיה חסינים מפני Bd, אבל כשפטרייה זו הגיעה למקומות אחרים, כגון מרכז ודרום אמריקה היא פגעה במינים רבים.
התמודדות עם מינים פולשים.
הטיפול במינים פולשים נעשה על ידי מניעת מעבר המינים ממקום למקום, צמצום גודל האוכלוסייה הפולשת, או חיסול מלא של המין הפולש באותו בית גידול, אם הדבר אפשרי. הטיפול היעיל ביותר הוא מניעת הפלישה מלכתחילה.
כריתה או ציד - סילוק אקטיבי של פרטי המין, על ידי כריתה או עקירה במקרה של צמחים, או ציד במקרה של בעלי-חיים, אינו מהווה סיכון כמו השימוש בהדברה ביולוגית. אולם במינים מסוימים, כמו חיות שבורחות על נקלה או צמחים שמפיצים זרעים העמידים לעשרות שנים, קשה לסלק את כל פרטי המין, ולעיתים ניתן רק לדלל את אוכלוסייתו.
מינים פולשים בישראל.
במרוצת השנים פלשו לישראל 29 מיני דגי מים מתוקים, 18 מיני עופות, יותר מ-40 מיני חלזונות ויותר מ-200 מינים של חרקים. בתחום הצמחים, בישראל ידוע על 166 מינים שפלשו לשטחים הטבעיים. טרם ברור מה היקף הנזק שגרמו המינים הפולשים לאדם ולטבע בישראל, אולם הנזקים צפויים להתגבר ככל שיעבור הזמן.
המאמץ לעצירת התפשטות השיטה הכחלחלה בגן הלאומי הרי יהודה הוביל לכתיבת מתווה לטיפול אזורי בצמחים פולשים. מתווה זה יכול לסייע לעצירת מיני צמחים פולשים אחרים.
דוגמאות למיני פולשים בישראל.
חרקים פולשים בישראל.
מינים פולשים של חרקים הגיעו לישראל בצורות שונות: גידול אסור כחיית מחמד, דרך ייבוא תוצרת חקלאית וטובין שונים, התפשטות.
החרקים הפולשים עשויים להביא לפגיעה בגידולים חקלאיים, בצמחי נוי, לפגוע בפאונה ובפלורה המקורית, להוות מפגע בריאותי ועוד.
להלן רשימה חלקית של מיני החרקים הפולשים בישראל:
פרס מסך הזהב
מסך הזהב היה טקס שנתי שנערך בשנים 1999–2005 ובו ניתנו פרסים על הישגים בתחום הטלוויזיה במדינת ישראל. את הטקס ארגן השבועון "פנאי פלוס" של רשת ידיעות אחרונות. במהלך הטקס ניתנו פרסים לשחקנים, אנשי תקשורת, חברות וצוותי סדרות טלוויזיה על הישגיהם במהלך השנה בה מתקיים הטקס.
היסטוריה.
פרס "מסך הזהב" החל ביוזמת עורך השבועון "פנאי פלוס", יגאל גלאי, בסוף שנת 1994, שנה לאחר הפיכת הערוץ השני למסחרי, כמעין סקר קוראים על התוכניות האהובות ביותר עליהם. בשנה הראשונה למעלה מ-7,000 איש מילאו את שאלון ושלחו אותו בדואר חזרה לשבועון. התוצאות פורסמו אחר כך בשבועון.
בשנת 1999 אומץ הפרס כטקס טלוויזיוני, במסגרת שידורי קשת, וזכות ההצבעה על הזוכים נפתחה לכלל ציבור הצופים. שיתוף הפעולה בין "פנאי פלוס" לבין הזכיינית "קשת", נמשך לאורך 6 שנים עד שנת 2005. הטקס נוהל לפי מודל "פרס אמי" האמריקאי, שבכל קטגוריה מתמודדים 5 מועמדים שעלו לשלב הגמר והזוכה מוכרז בשידור. בעקבות הצלחת הטקס הראשון, שזכה לאחוזי צפייה גבוהים, הוחלט להגדיל את מספר קטגוריות הפרס ואת משך השידור.
בשנת 2003 ביקש הערוץ הראשון של רשות השידור להסיר את המועמדויות של תוכניותיו מהתחרות, בשל "גישה חד צדדית ועוינת כלפי רשות השידור בכלל וערוץ 1 בפרט". עורך "פנאי פלוס" יגאל גלאי אמר בתגובה כי הדרישה אינה אפשרית, משום שבחירת התוכניות נעשית על ידי קהל הצופים. "לערוץ 1 אין מעמד בהצבת המועמדויות, וממילא אין לו מעמד בהסרתן. רק ציבור הצופים, ורק הוא, קובע מהן התוכניות הנבחרות". באותה שנה גם חולקו שני פרסים נוספים בתחום הטלוויזיה, פרס "עדשת הזהב" של איגוד העובדים בקולנוע ובטלוויזיה, שחזר לאחר הפסקה, ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה שחולק לראשונה בשנה זו.
בטקס פרס מסך הזהב 2003, שעמד בסימן עשור לערוץ 2, זכתה התוכנית "לא נפסיק לשיר - כוכב נולד" בפרס התכנית האהובה ביותר בעשור. הזכייה עוררה סערה, מאחר שהתוכנית הייתה חדשה יחסית (היא שודרה לראשונה בשנה זו, כך שלא הייתה ראויה לזכות בפרס תוכנית העשור) והיא גברה על תוכניות ותיקות ממנה בערוץ דוגמת "שידור חי של דן שילון", "פספוסים", "הכספת", "רק בישראל", וה"ראשון בבידור" תוכניתו של דודו טופז.
בשנת 2006 התגלעו חילוקי דעות בין מארגני הטקס, עיתון "פנאי פלוס", לבין הזכיינית המשדרת, בנוגע לאופי ופורמט הטקס. בעיתון "פנאי פלוס" חפצו במעבר לשידור אינטרנטי, וכן פחת הרצון לשתף פעולה עם גורמי טלוויזיה אותם ראו כמתחרים. באותה שנה לא התקיים טקס "מסך הזהב" - ומאז לא חודש.
טקס מסך הזהב לשנת 2000.
טקס חלוקת הפרסים השני של מסך הזהב התקיים בתאריך 24 באוקטובר 2000 ונערך באולם הסינרמה בתל אביב. הטקס הועבר בשידור חי בערוץ 2 על ידי שידורי קשת. שידור הטקס זכה לרייטינג של 25.9%.
טקס מסך הזהב לשנת 2001.
הטקס התקיים בתאריך 30 באוקטובר 2001 שודר בשידור חי בערוץ 2.
טקס מסך הזהב לשנת 2002.
הטקס התקיים בתאריך 18 בנובמבר 2002. המתמודדים התחרו ב-19 קטגוריות ונבחרו על ידי הצופים. הטקס זכה לרייטינג ממוצע של 27.9% ושיא צפייה של 33.2%.
טקס מסך הזהב לשנת 2003.
כמאה אלף מצביעים הצביעו ובחרו את התוכניות הזוכות ב-17 קטגוריות שונות. "לא נפסיק לשיר: כוכב נולד" נבחרה כתוכנית העשור של ערוץ 2, זאת למרות שהיא שודרה לראשונה רק בשנה זו, דבר שעורר סערה בהשוואה לתוכניות אחרות ותיקות יותר של ערוץ 2.
טקס מסך הזהב לשנת 2004.
הטקס התקיים בתאריך 21 בנובמבר 2004.
טקס מסך הזהב לשנת 2005.
שמות המועמדים הוכרזו בתאריך 8 בנובמבר 2005, בפעם הראשונה במסיבת עיתונאים מיוחדת. הפרסים חולקו בטקס שהתקיים ב-8 בדצמבר והועבר בשידור ישיר בערוץ 2. הזוכים נבחרו על ידי 130 אלף מצביעים שבחרו במהלך החודש שקדם לטקס.
לאוקואון (מיתולוגיה)
לאוקואון (ביוונית: Λᾱοκόων) הוא דמות מיתולוגית של כהן העיר טרויה שנענש על ידי האלים ונחנק ביחד עם בניו על ידי נחש. דמות זו התפרסמה במיוחד החל מתקופת הרנסאנס בזכות גילוי פסל לאוקואון ברומא.
על פי המיתולוגיה היוונית, במהלך מלחמת טרויה, לאחר שכשלו היוונים בכיבוש טרויה בדרכי מלחמה, הם פנו לדרכי עורמה. היוונים בנו סוס עץ חלול והחביאו בתוכו לוחמים. את הסוס הם הקדישו לאלה אתנה.
על פי גרסה אחת של הסיפור, לאוקואון הזהיר את בני עמו שיש להיזהר מהיוונים גם בשעה שהם נותנים מתנות. בני טרויה לא שעו לאזהרתו, ולאוקואון שלח חץ אל סוס העץ. האלה אתנה כעסה על לאוקואון על שפגע במתנתה, ושלחה שני נחשי ים ענקים לנקום בו. הנחשים התנפלו על הכהן ועל שני בניו וחנקו אותם.
קרב נקרת הלם
פסל לאוקואון
פסל לאוקואון או פסל לאוקואון ובניו הוא פסל המתאר את מותו של לאוקואון, כהן העיר טרויה. בפסל מוצגים לאוקואון ושני בניו במאבקם בנחשי הים שנשלחו להרוג אותם, כנקמה על אזהרתו של לאוקואון מפני מתנת סוס העץ שקיבלה העיר טרויה מידי היוונים. זהות יוצר הפסל אינה ידועה. הפסל עשוי שיש וגובהו 242 ס"מ. הפסל מתוארך לשנת 50 לספירה. הוא מוצג בוותיקן, במוזיאון פיו-קלמנטין.