פסטיבל צלילי ילדות - מתקיים כל שנה מאז שנת 2000 בחול המועד סוכות ומציע מגוון מופעי מוזיקה מחול ותיאטרון, המיועדים ומותאמים למשפחות ולילדים.
פסטיבל ימי זמר - מתקיים כל שנה מאז 1995 בחול המועד פסח, הפסטיבל מציג מופעים של יוצרים בולטים במוזיקה הישראלית וכן מופעי שירה בציבור.
פסטיבל אישה - התקיים לראשונה ב-1996 ומציג את העשייה הנשית בתחומי חיים שונים.
תאודור ויגאנד
תאודור ויגאנד (Theodor Wiegand; 30 באוקטובר 1864, בנדורף שבחבל הריין – 19 בדצמבר 1936, ברלין, גרמניה) היה ארכאולוג גרמני, שנודע בחפירותיו במערב אסיה הקטנה, מנהל אוספי העתיקות במוזיאונים של ברלין, ממקימי מוזיאון פרגמון ונשיא המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI).
חייו ופועלו.
מברלין לקונסטנטינופול.
תאודור ויגאנד למד תולדות האמנות, ארכאולוגיה והיסטוריה של העת העתיקה במינכן, ברלין ופרייבורג. ב-1884 הועסק במשלחת וילהלם דורפפלד בחפירות האקרופוליס באתונה. ב-1885 הצטרף למשלחת החפירות של קרל הוּמַן בפריאנה שבדרום-מערב טורקיה. כעבור שנה, אחרי מותו הפתאומי של הומן, נתמנה ויגאנד הצעיר למנַהל המשלחת ואף ירש את מִשׂרתו של הומן כנציג המוזיאונים המלכותיים של פרוסיה, תחילה בבסיסם שבסמירנה ואחרי כן בקונסטנטינופול, שבה גם כיהן כיועץ בנספחוּת המדעית בשגרירות גרמניה. בתפקידיו אלה ייצג את האינטרסים הארכאולוגיים של גרמניה באימפריה העות'מאנית, עסק בתיאום בין משלחות החפירות במזרח התיכון (כולל מסופוטמיה) וכן דאג למשלוחי עתיקות שהגיעו לרשותו, הן מחפירות והן מרכישות, אל המוזיאונים של ברלין.
במהלך השנים הללו חפר במילטוס, שם ניצח על פירוק שרידי שער השוק הרומי והעברתם לברלין. כמו כן ניהל חפירות במקדש אפולו בדידימה ובמקדש הֶרָה באי סאמוס. ב-1912 התמנה ויגאנד למנהל אוספי העתיקות במוזיאונים של ברלין והחזיק במינויו זה עד לפרישתו ב-1931. בד בבד לא הרפה ממשימותיו כנציג המוזיאונים בקונסטנטינופול.
במלחמת העולם הראשונה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס ויגאנד לקורפוס אסיה ובהמשך סופח לארמייה הרביעית העותמאנית. במסגרת זו פעל כמפקח העתיקות בסוריה, ארץ ישראל וערב בממשלו של ג'מאל פאשא.
ב-1916 הוצב ויגאנד בראש היחידה לשמירת עתיקות במטה הצבא הגרמני-טורקי , שפעלה באזורי החזית במזרח התיכון. עם אנשיה נמנו ארכאולוגים, אדריכלים, היסטוריונים ופילולוגים, ובהם הארכאולוג קרל ואטצינגר וחוקר המקרא אלברכט אלט. הסקרים והמחקרים שביצעו פורסמו אחרי המלחמה בסדרת חיבורים, שעוֹרכהּ הראשי היה ויגאנד. נכללו בה הדוחות על סיני והנגב (בהשתתפות פרידריך קרס פון קרסנשטיין), על דמשק העתיקה ודמשק המוסלמית, על פטרה שבעבר הירדן, על פלמירה ועל אתר כתובות נהר אל-כלב בלבנון. בסיס היחידה היה בדמשק. ויגאנד הרבה בנסיעות ואף שהה בירושלים. בתקופה זו ניהל גם חפירות באתרי בעלבכ ופלמירה. ויגאנד נחשב לחלוץ השימוש בתצלומי אוויר במחקר ארכאולוגי. הוא הנחה לצורך מחקריו, ובתוקף תפקידו, את טיסות הצילומים של טייסת 300 ("פאשה") במרחבי סיני ובנגב. ספרו "סיני", שראה אור ב-1920 בברלין וכלל את הדוחות על סקרי המחקר שערך באתרי תל ניצנה, שבטה, רחובות בנגב ועבדת, לווה בתצלומי-אוויר ששימשו את חוקרי האתרים הללו עשורים רבים לאחר מכן. ויגאנד נשאר בטורקיה עד תום המלחמה. בקיץ 1918 עוד עסק בסקר ובחפירות באתר הארמון הביזנטי הגדול באיסטנבול, שנחשף בשריפה ב-1912.
ב-1914 היה תאודור ויגאנד בחותמים על "מנשר התשעים ושלושה", שמָחה על הפללת גרמניה בפשעי מלחמה. ב-1916 הופקה מדליה הנושאת את דיוקנו, אחת בסִדרה שהנציחה דמויות של אנשי תרבות גרמנים כמענה לתעמולת מדינות ההסכמה שתיארה את הגרמנים כברברים.
בחזרה לברלין.
בתום המלחמה חזר ויגאנד למשרתו האזרחית משכבר. הוא ניהל את אוספי העתיקות במוזיאונים של ברלין ביד רמה ודאג להעשרתם גם בשנות השפל הכלכלי. בתוך כך שימש כמנהל מוזיאון פרגמון והשגיח על השלמתו ועל הרכבת התצוגות בו.
מ-1932 ועד מותו ב-1936 כיהן כנשיא המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI). בצד תפקידו זה היה חבר במועצת המדינה של פרוסיה.
עוד ב-1922 התקבל ויגאנד כחבר מן המניין באקדמיה הפרוסית למדעים. ב-1930 נבחר כחבר האקדמיה למדעים של גטינגן. בשנת 1931 הוענק לו עיטור פור לה מריט במגזר המדעים והאמנויות, וב-1932 – עיטור מסדר מקסימיליאן מבוואריה למדע ולאמנויות . באוקטובר 1934 קיבל את "מגן העיט" של הרייך הגרמני על הישגיו באמנויות ובמדעים.
ויגאנד היה בחותמים על העצומה שפורסמה בעיתון פלקישר באובכטר ביום 19 באוגוסט 1934 וקראה לתמיכה באדולף היטלר במשאל העם שנערך באותו היום, ותוצאותיו ידועות. בחודשי חייו האחרונים היה חבר בוועדת תחרות האמנויות של אולימפיאדת ברלין . לימים נמתחה עליו ביקורת בשל החיזוק שהעניקה יוקרתו הציבורית למשטר הנאצי. עם זאת צוינו מאבקיו עם הממונה על הנחלת האידאולוגיה הנאצית, אלפרד רוזנברג, ועם דומיו שביקשו לנתֵב את המחקר הארכאולוגי הגרמני לתחום הפרהיסטוריה של צפון אירופה והעמים הנורדים.
תאודור ויגאנד מת ב-1936 ממחלת המלריה שדבקה בו בתקופת פעילותו באזורנו. בביתו בשכונת דאהלם בברלין שוכנת הנהלת המכון הארכאולוגי הגרמני. אגודת הידידים של המכון נקראת על שמו של ויגאנד.
אולג נדודה
אולג מיקולייביץ' נדודה (באוקראינית: Олег Миколайович Надуда; נולד ב-23 בפברואר 1971 בקייב) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובמכבי הרצליה מהליגה הישראלית. לאחר פרישה ממשחק פעיל פנה לקריירת אימון.
ביוגרפיה.
נדודה גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל דינמו קייב. הוא לא הצליח להיכנס להרכב של הקבוצה הבוגרת של דינמו, לכן בשנת 1990 עבר לקבוצת צסק"א קייב. לאחר עונה אחת - עבר לקבוצת ניבה ויניצה מליגת המשנה באוקראינה. בשנת 1994 חתם בקבוצת הצמרת הרוסית ספרטק מוסקבה. הוא שיחק בספרטק שתי עונות, וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה הרוסית.
בשנת 1995 הגיע לישראל וחתם בקבוצת מכבי הרצליה. הוא שיחק במדי הרצליה במשך 5 שנים. בשנת 2000 עזב את ישראל וחזר לאוקראינה. באותה שנה החליט לפרוש מכדורגל מקצועי (במשך כמה מהשנים הבאות המשיך לשחק בקבוצות חובבים).
נבחרות.
אולג נדודה זומן כמה פעמים לנבחרת אוקראינה, אך השתתף במשחק אחד בלבד - מול במסגרת מוקדמות יורו 1996.
קריירת אימון.
בשנת 2007 החל לאמן את קבוצת "ארסנל בילה צרקבה" מהליגה האוקראינית השנייה. בשנת 2010 היה תקופה קצרה היה עוזר מאמן של קבוצת ארסנל קייב מהליגה האוקראינית הבכירה.
כריסטופר בלצ'ר
כריסטופר בלצ'ר (באנגלית: Christopher Belcher; נולד ב-29 בינואר 1994) הוא אצן אמריקאי, המתחרה בריצת 60 מטר, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
ביוגרפיה.
בלצ'ר נולד בסייויל שבמדינת ניו יורק. ב-2013 החל ללמוד במונרו קולג' בה היה חבר בנבחרת האתלטיקה. ב-2016 עבר ללמוד ולהתחרות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית A&amp;T. באליפות המכללות באתלטיקה שנערכה ביוני 2017 קבע שיא אישי של 9.93 שניות בחצי גמר ריצת 100 מטר, בגמר סיים במקום השלישי. באליפות ארצות הברית שנערכה לאחר כשבועיים סיים שלישי בריצת 100 מטר לאחר ג'סטין גטלין וכריסטיאן קולמן. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיים במקום ה-13 ולא העפיל לגמר.
מתירנות חברתית
ממורו שיגמיטסו
ממורו שיגמיטסו (ביפנית: 重光 葵; 29 ביולי 1887 - 26 בינואר 1957) היה פוליטיקאי ודיפלומט יפני שימש שר החוץ של האימפריה היפנית ערב כניעת האימפריה היפנית שהתרחשה בסיומה של מלחמת העולם השנייה. לאחר סיומה של המלחמה, שימש שיגמיטסו כסגן ראש ממשלת יפן.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
שיגמיטסו נולד במה שהיום היא העיר בונגו-אונו שבמחוז אויטה שביפן. הוא למד בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת טוקיו וסיים את לימודיו בהצלחה ב-1907. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבד שיגמיטסו במספר תפקידים דיפלומטיים מטעם משרד החוץ היפני בגרמניה ובממלכה המאוחדת. בנוסף, שימש במשך זמן קצר כקונסול דיפלומטי מטעם יפן בעיר סיאטל שבארצות הברית. בעקבות תקרית מוקדן ב-1931, שהביאה לפלישתה של יפן למנצ'וריה שנמצאה בשליטתה של סין, עבר שיגמיטסו בין מדינות אירופה השונות ובעזרת מאמצים דיפלומטיים ניסה להפחית את חששם מהתעצמותו של הצבא היפני הקיסרי ומהפגיעה היפנית בריבונות הסינית.
בעת תקרית שאנגחאי בשנת 1932, עימות צבאי קצר מועד בין יפן לסין, הצליח שיגמיטסו להביא את מדינות המערב לתווך להפסקת אש בין הצדדים. ב-29 באפריל של אותה שנה, הוא השתתף באירוע חגיגי בעיר שאנגחאי שהתקיים לכבוד יום הולדתו של הירוהיטו, קיסר יפן. במהלך האירוע, זרק יון בונג-גיל, פעיל לאומני קוריאני שתמך בעצמאותה של קוריאה, פצצה אל עבר במה בה נמצאו באותה עת אנשי צבא וממשל יפניים. הפצצה הרגה את גנרל יושינורי שירקאווה ופצעה רבים אחרים ובהם שיגמיטסו. כתוצאה מהפציעה, נאלצו הרופאים לכרות את רגלו הימנית של שיגמיטסו והוא נאלץ ללכת עם רגל מלאכותית ומקל הליכה במשך שארית חייו.
בעת מלחמת העולם השנייה.