ב-26 ביוני 1515 התחתן אנטואן עם רנה מבורבון, בתם של ז'ילבר, רוזן מונפנסייה וקיארה גונזאגה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
תגובת פלהמן
תגובת פלהמן (באנגלית: Flehmen response), הנקרא גם התנהגות פלהמן, היא התנהגות בה חיה מפשילה כלפי מעלה השפה העליונה תוך חשיפת השיניים הקדמיות, שואפת אוויר בנחיריים אשר בדרך כלל סגורים ואז נשארת במצב זה במשך מספר שניות. תגובה זו עשויה להיות למראה או אל מול חומר המעורר עניין בבעל החיים. התגובה עשויה להתבצע אף בצוואר מתוח ובראש המורם גבוה באוויר.
תגובת פלהמן קיימת במגוון רחב של יונקים, כולל פרסתנים וחתוליים. התגובה מאפשרת העברת פרומונים וריחות אחרים לתוך איבר יעקובסון הנמצא מעל תקרת הפה דרך תעלה אשר פתחה נמצא מאחורי השיניים הקדמיות של החיה.
מקור המונח.
מקור המונח בפועל בגרמנית flehmen, אשר משמעותו חשיפת השיניים העליונות. מונח זה התגלגל לגרמנית מן המילה בסכסונית עילית "flemmen", אשר משמעותו "להראות רע לב".
תיאור.
חיה עשויה להגיב בתגובת פלהמן כאשר היא בוחנת אתר המעורר בה עניין, ובאופן כללי יותר ריחות או טעמים מעוררי עניין. התגובה מאופיינת בהפשלת השפה העליונה באופן החושף את השיניים הקדמיות והחניכיים, ולאחריה שאיפת אוויר והחזקת מנח זה של השפתיים למשך מספר שניות. התגובה עשויה להתבצע על במקומות מסוימים, במקרים אלה בעל החיים עשוי גם ללקק את האתר המעורר בו עניין, תגובת פלהמן עשויה להתבצע אף עם הצוואר מתוח, ראש מורם גבוה באוויר לחקירה כללית את הריחות בסביבה. תגובת פלהמן עשויה לשוות לבעלי החיים מראה של מי שמגחך או צוחק.
תפקיד התגובה.
תקשורת תוך-מינית.
התפקיד העיקרי, או הסיבה העיקרית, לתגובת פלהמן היא תקשורת תוך-מינית. התגובה מחדירה אוויר הנושא פרומונים לתוך איבר יעקובסון אשר מעל תקרת הפה ובאמצעותה יכול בעל החיים לקלוט "מסרים" כימיים. כך יכול בעל החיים לקבל מידע מן הסוגים הבאים על חברים אחרים במינו הנמצאים בסביבתו.
תקשורת בין-מינית.
בעזרת תגובת פלהמן יכול בעל החיים אף לדעת על בעלי חיים ממינים אחרים. במחקר שנערך על עזים נבדקה תגובת פלהמן של העז לדגימות שתן מ-20 מינים אחרים של בעלי חיים, חלקם מינים שאינם יונקים. המחקר מצא שיש מרכיב משותף בשתן של כל בעלי החיים, פרומון בין-מיני, הגורם לתגובת פלהמן. באופן מיוחד נמצא כי רמות פרומון של אנדרוגן, הביאו לתגובת פלהמן בעזים.
יונקים עם תגובת פלהמן.
מגוון רחב של יונקים מגיבים בתגובת פלהמן, מינים טורפים ושאינם טורפים.
בין חיות הבית חתולים וסוסים הם הבולטים בתגובת פלהמן ולשני מינים אלה תגובות פלהמן חזקות לריחות. סוסים זכרים מריחים בדרך כלל סוסות מיוחמות, בעוד שאצל ג'ירפות הזכר אף טועם את השתן של הג'ירפה המיוחמת.
בין שאר בעלי החיים בהם נצפתה תגובת פלהמן ניתן למנות תאו אפריקני, טיגריס, טפיר, אריה, למה מצויה, קובוס שחור-רגל, קיפוד אירופי, קרנף, פנדה ענקית והיפופוטם.
חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין
חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, תשס"ו-2006 אושר בכנסת השש עשרה ב-21 בדצמבר 2005 ונכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 2006. מטרת החוק מוצגת : "מטרתו של חוק זה להגן על הציבור מפני ביצוע עבירות מין על ידי ביצוע הערכות מסוכנות לגבי עברייני מין בשלבים השונים של ההליך המשפטי, וכן ביצוע פיקוח ומעקב ושיקום מונע לעבריינים כאמור, והכל לשם מניעת ביצוע עבירות מין חוזרות."
מטרת החוק ודרכי הגשמתה.
מטרת החוק ודרכי הגשמתה מוצגות בדברי ההסבר להצעת החוק:
תמצית החוק.
החוק מגדיר:
"עבירת מין" –
"עבריין מין" – מי שהורשע בעבירת מין ומתקיים בו אחד מאלה:
החוק מסמיך את שר הבריאות ושר הרווחה למנות מעריכי מסוכנות שתפקידם לערוך הערכות מסוכנות, ולפקח על פעילותם. הערכת מסוכנות היא הערכת הסיכון, לרבות רמת הסיכון, הנשקפים מאדם לביצוע עבירת מין נוספת (למעט עבירה לפי סעיף 214(ב3) לחוק העונשין) על ידו, ולפי העניין גם המלצות לעניין פיקוח ומעקב ולעניין שיקום מונע. מעריך מסוכנות הוא אחד מאלה, שהוא גם בעל הכשרה וכישורים באבחון ובטיפול בתחום עבריינות המין:
הערכת מסוכנות עדכנית נדרשת טרם קבלת החלטה בנוגע לעברייני מין על ידי הגופים המפורטים להלן,:
עבריין מין יהיה מצוי בפיקוח ובמעקב, במטרה להגן על הציבור מפני ביצוע עבירת מין נוספת על ידי עבריין המין ובמידה הנדרשת כדי למלא אחר מטרה זו. בפיקוח ובמעקב עוסקת יחידת פיקוח שהוקמה על ידי השר לביטחון הפנים, ותפקידיה:
בית המשפט, לאחר שקיבל הערכת מסוכנות, רשאי להוציא לגבי עבריין מין צו פיקוח ומעקב לתקופה שיקבע, ולא יותר מחמש שנים, אם סבר, לאחר שקיים דיון בעניין, שרמת הסיכון כי עבריין המין יבצע עבירת מין נוספת אינה נמוכה.
עבריין מין יעבור שיקום מונע, שיינתן בקהילה ובבית הסוהר.
אח, הימים היפים
אח, הימים היפים (באנגלית: Happy Days) הוא מחזה בשתי מערכות מאת המחזאי האירי סמואל בקט שהוצג לראשונה ב-1961. במערכה הראשונה, ויני (Winnie), שקבורה עד מותניה, מעבירה את היום ומפטפטת עם בעלה וילי (Willie), שחבוי ברובו. המשפט החוזר בדבריה הוא "אח, הימים היפים". במערכה השנייה היא קבורה עד צווארה, בעוד היא ממשיכה לדבר ולהיזכר בימים יפים יותר.
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה.
ויני קבורה עד מותניה בתוך גבעה, תחת שמש קופחת, עם תיק גדול ושחור לצידה. היא מתעוררת לשמע צלצול חודרני של פעמון ומתחילה את שגרת היום שלה בתפילה. היא מדברת לעצמה ללא הרף, מצחצחת שיניים, שותה לגימה אחרונה מבקבוק התרופה שלה וחובשת את כובעה. היא מנסה נואשות לקרוא את הכתוב על מברשת השיניים שלה. היא מעירה את בעלה וילי, שמוסתר בתוך הגבעה, ומפטפטת אתו, חד צדדית. היא מגיב לעיתים בקריאת כותרות מהעיתון, שאחת מהן מזכירה לה את הנשיקה הראשונה שלהם. שניהם מתבוננים בגלויה שהיא כנראה ארוטית. ויני מסבירה לווילי שההקשבה שלו מאפשרת לה להמשיך לדבר, והיא מאושרת כשהוא מגיב לכמה משאלותיה, ולו בתגובה קצרה ביותר.
מתיקה היא מוציאה אקדח, נזכרת בכך שווילי ביקש ממנה לקחת את האקדח ממנו, ומניחה את האקדח לצידה. היא פותחת שמשיה כדי להגן על עצמה מפני השמש, אבל השמשיה נשרפת. היא מוצאת בתיק תיבת נגינה, בעת שווילי מצטרף קצרות לנגינתה. ויני משייפת ציפורניים ונזכרת באנשים שכבר נפטרו, מר וגברת שאוור (או אולי קוקר), ששאלו אותה למה היא תקועה באדמה. היא מכינה את תיקה ללילה ומנחה את וילי בזחילתו אחורנית, אל החור שלו.
מערכה שנייה.
ויני קבורה כעת עד צוואר, עדיין חובשת את כובעה, והתיק שלה והאקדח עדיין לצידה. הפעמון מעיר אותה, וממשיך להעיר אותה בכל פעם שהיא נרדמת. היא חשה שווילי עדיין שם, אבל לא יכולה לראות אותו, והוא לא מגיב יותר כלל לפטפוטיה. היא ממשיכה לדבר, ונזכרת בפעם שבה ילדה קטנה בשם מילדרד הפשיטה את הבובה שלה בלילה בגן, אבל הזיכרון מופסק בידי החרדה בנוגע לגורלו של וילי, וזיכרונות נוספים אודות מר וגברת שאוור.
וילי זוחל החוצה מהגבעה, לבוש בהידור, מה שמזכיר לה את היום בו ביקש את ידה. היא מעודדת אותו לטפס על הגבעה לכיוונה, ומאושרת כשהוא ממלמל: "ווינ". היא שרה את השיר שבתיבת הנגינה, שיר אהבה.
דמויות.
ויני.
"אישה בת חמישים לערך", שמעבירה את זמנה בין "צלצול הפעמון להשכמה לצלצול הפעמון להשכבה", בעודה מבצעת שגרת יום מדויקת. במערכה ראשונה, לאחר שהיא מוציאה מתיקה דברים באופן שיטתי – מסרק, מברשת שיניים, משחת שיניים, בקבוק של תרופה, שפתון, פצירה, אקדח ותיבת נגינה, שגרת הפעולות מועלית לדרגת טקס. בהוראות שכתב בקט לבילי וויטלו ב-1979, הא מדגיש:
בסוף היום היא אוספת בזהירות את רכושה – מלבד האקדח – ומניחה אותו בחזרה בתיק. ויני לעולם לא מגששת בתחתית התיק, ולכן זו גם תיבת אוצר.
החפצים בתיק משמשים גם כעזרי-זיכרון. אבל יותר מכך, הם מספקים לה מה שמרי דול (Mary Doll) מכנה "מצבות של משמעות קיומית". החפצים מחזירים את ויני לזיכרונות של ימים מסוימים, ולאירועים חשובים שהתרחשו בהם.
כל החפצים שלה מיושנים או עומדים בפני סיום. בתחילת המערכה הראשונה היא לוגמת לגימה אחרונה מבקבוק התרופה שלה, לפני שהיא משליכה את הבקבוק הרחק. במברשת השיניים שלה כמעט ולא נותרו סיבים, והליפסטיק שלה בבירור עומד בפני סיום. השמשיה שלה דהויה עם "הרבה סיבים משתלשלים" ואפילו בשרשרת הפנינים שלה יש "יותר חוטים מפנינים".
ויני היא אופטימיסטית נצחית, אבל מאגר האופטימיות שלה מתדלדל ועליה לעבוד קשה יותר ויותר כדי לשמור על חזות חיובית. אנחנו פוגשים אותה כשהחזות הזו כבר שברירית מאוד. האופטימיזם העיקש שלה בא לידי ביטוי בביטוי החוזר: "אח, איזה יום יפה, זה יהיה עוד יום יפה. אחרי הכל. עד כה"
בקט אומר שהיא "כמו ציפור", ושהיא עושה כל מאמץ כדי להתרומם מעל מצבה הקשה, אבל המציאות מתעקשת להוריד אותה לקרקע. היא אף פעם לא מטילה ספק בסיבות שהביאו אותה למצבה הנוכחי, וגם לא מסבירה אותו, אבל החלום שלה הוא שהיא "תוכל פשוט לרחף למעלה לעבר הכחול... ואולי יום אחד הארץ תיסוג ותשחרר אותי, המשיכה היא כה חזקה, כן, תישבר סביבי ותשחרר אותי".
וילי.
וילי הוא "בערך בן ששים". בניגוד חמור לפטפטנות של ויני, וילי הוא לקוני עד שיתוק. בכל המערכה השנייה וילי ממלמל בקושי מילה אחת בת הברה אחת. רוב הדיאלוג שלו מורכב מהודעות שהוא מקריא מהעיתון; התגובות שלו לוויני, כשהוא כבר עונה לה, הן נדירות ולא תקשורתיות. תפקידו המרכזי הוא לספק לוויני מישהו לדבר אליו "רק לדעת שבתאוריה מישהו יכול לשמוע אותי, זה כל מה שאני צריכה".