אֵאוֹלִיס מוֹנְס (בלטינית: Aeolis Mons), המכונה גם הַר שַׁארְפּ (באנגלית: Mount Sharp) על שם רוברט פיליפ שארפ, הוא הר ברביע אאוליס שעל פני המאדים. ההר מהווה את הפסגה המרכזית במכתש גייל, וגובהו כ־5.5 ק"מ מעל פני העמק שבמרכזו הוא נמצא.
ב־6 באוגוסט 2012 הגיע הרובר "קיוריוסיטי" של מארס סיינס לברטורי אל האזור במטרה לחקור את ההר, וב־11 בספטמבר 2014 החל לחקור את מורדות ההר. ב־5 בנובמבר 2016 (לאחר שקיוריוסיטי הייתה על פני המאדים 1,552 ימים) נסע הרובר מרחק של 11.7 ק"מ על מורדות ההר.
הר אאוליס
חורבת בליה
חורבת בליה (ח'רבת אלמיבליה במקור) היא אתר ארכאולוגי בגליל המערבי, השוכן בין היישובים תובל ופלך, ברום של כ-490 מטרים מעל פני הים.
האתר תועד במהלך המאה ה-19 בידי החוקר הצרפתי ויקטור גרן ובידי חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ועד לשלהי התקופה העות'מאנית ישבו בו דרוזים.
בחורבה שרידי בית בד, מתקני תעשייה חקלאית ובורות מים גדולים, בעיקר מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית.
האתר נזכר כ-Meblie בתעודה צלבנית משנת 1220.
בסמוך לאתר, מערת קבורה בה נמצאה חריטה של מנורת שבעת הקנים.
לקריאה נוספת.
אריאל: כתב עת לידיעת ארץ-ישראל - בתי-כנסת בגליל ובגולן, גיליון 52, מאי 1987, עמ' 131.
ח'רבת בית ג'ן
ח'רבת בית ג'ן הוא שמו של תל ארכאולוגי בבקעת יבנאל, הנמצא כיום בתחום המושבה יבנאל.
בסמוך לתל הוקמה בתחילת המאה ה-20 המושבה בית-גן. באתר התגלו פריטים ארכיטקטוניים רבים, האופייניים לבתי כנסת מתקופת התלמוד שנתגלו באזור, בין היתר בחורבת ימה, בחורבת עטוש, בכפר כמא, בחורבת ציידתה, בחורבת שרונה ובחורבת סרגונה הסמוכות.
בין היתר נתגלו באתר משקופים, מזוזות ואפריזים מעוטרים, חלקם בשריגי גפנים, במנורת שבעת הקנים ובשופר, ואשר מקורם כנראה בבית הכנסת של היישוב הקדום. בשלב מאוחר נתגלו באתר גם חריטות של צלבים, המעידים כנראה על כניסת הנצרות ליישוב. בחורבה תועדה בעבר גם רצפת פסיפס, בה נמצאו מטבעות מהמאה הרביעית לספירה וכתובת יוונית המזכירה אדם בשם מתתיהו.
לקריאה נוספת.
אריאל: כתב עת לידיעת ארץ-ישראל - בתי-כנסת בגליל ובגולן, גיליון 52, מאי 1987, עמ' 63.
רבקה רוט
רבקה רוט (נולדה ב-10 במאי 1969) היא שחקנית וקומיקאית בריטית. היא נכללה ברשימת "ריינבאו" (הקשת) של עיתון "אינדפנדנט" ב-2014, כאחת השחקניות הטרנסג'נדריות היחידות במיינסטרים, לצד לברן קוקס ואדל אנדרסון. היא משחקת את התפקיד הראשי בסיטקום של ה-BBC, בן לוקח בת.
רוט היא גם מאמנת קול, שמלמדת בבית ספר למשחק ובשיעורים פרטיים. היא התחילה לאמן כשתפקידים במשחק נהיו קשים להשגה לאחר המעבר המגדרי שלה. היא סיימה תואר שני בלימודי קול; התזה שלה, "לשם ובחזרה: הרפתקאות בג'נדרלנד", פורסם בכתב העת האקדמי Voice and Speech Review, והיא עורכת תרפיית קול מיוחדת עבור אנשים טרנסג'נדרים כדי לעזור להם "למצוא את הקול שהם מרגישים שתואם למגדר שלהם".
את אינך יודעת
את אינך יודעת הוא שיר עברי מאת המשורר שאול טשרניחובסקי, שנכתב בשנת 1925 ופורסם כחלק ממחזור השירים "שירים לאילאיל" (מחזור שבתורו היה חלק מהפואמה "כהנת לישראל"). השיר זכה להצלחה ולפרסום נרחב בלחנו ובביצועו של שלמה ארצי ב-1978.
רקע היסטורי.
השיר נכתב על ידי טשרניחובסקי בשנת 1925 בפיכטנגרונד בהיותו בן 50 לאהובתו רוזה רחל רוזנשטיין, שהייתה אז אישה נשואה בת 25. בעת פגישתו הראשונה עמה בהיותה בת 17 והוא בן 42 היא שאלה אותו מדוע הוא כותב בשפה העברית ולא ברוסית, שהיא שפת אמו. בתגובה לכך הוא ענה שהעברית היא שפתו והוא לא יכול לכתוב אחרת. באותו מפגש סירבה להיענות לחיזוריו, אך מאוחר יותר הם נפגשו בשנית והתפתח ביניהם רומן (כאשר שניהם היו נשואים).
מבנה השיר.
לשיר שלושה בתים. בכל הבתים יש קפיצות אופייניות. קפיצות אלו זהות בשני הבתים הראשונים ונבדלות במעט בשורה שלישית בבית האחרון. קפיצות אלו לשיר מבנה אסתטי ייחודי והן אופייניות לכתיבתו של טשרניחובסקי.
בנוסף, כל אחד מהבתים מכיל שמונה שורות, ומתחיל ומסתיים באנפורה (חזרה) של השורה "את אינך יודעת עד מה יפיפית!".
פרשנות.
זהו שיר אהבה לאילאיל (שם זה לא מוזכר בשיר, אך מחזור השירים שהוא משתייך אליו קרויה "שירים לאילאיל") והוא מתאר אהבה חמקמקה וארוטית בין דובר השיר לאילאיל, שאליה הוא פונה בגוף שני.
הלחנת השיר.
השיר הולחן על ידי הזמר שלמה ארצי בסוף 1977 ונכלל באלבומו ה-11, "גבר הולך לאיבוד" (1978). ביצוע זה נכלל במקום 14 במצעד הפזמונים העברי השנתי לתשל"ח (1978).
נשים עושות שלום
נשים עושות שלום היא תנועת נשים פוליטית א-מפלגתית, החותרת להביא לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני באמצעות הסכם מדיני מכבד ובהש­תתפות נשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה בישראל, בהתאם להחלטת האו"ם 1325.
התנועה הוקמה בשנת 2014 והיא מונה ב-2021 כ-45,000 חברות וחברים.
פעילות.
חברות התנועה מקרינות מעת לעת את הסרט "גרשו את השטן בחזרה לגיהנום" על מאבקן המוצלח של נשות ליבריה למען השלום; חוגגות יחד את חגי הדתות השונות; משתתפות בפאנלים וכנסים ומכינות שמיכות טלאים מ"פיסות שלום" המגיעות מרחבי הארץ והעולם. מפגשים של תא הצעירות והתכנסויות מקומיות נערכים באמצעות כ-50 תאים אזוריים הפרוסים ברחבי הארץ.
כדי לקדם את תפיסתן כי רק הסכם מדיני יעצור את מעגל האלימות ויקדם שלום בין שני העמים, חברות התנועה נוכחות בפעילויות שטח והסברה ברחבי הארץ: חוגי בית, מפגשי שיח, נוכחות יומיומית ברשתות החברתיות, דוכני הסברה בצמתים ובשווקים, צעדות והרצאות.
בשדה הפוליטי פועלת התנועה להפעלת לחץ על מקבלי ההחלטות על ידי נוכחות בכנסת ובוועדותיה, שיחות עם פוליטיקאים, השתתפות בכנסים ובעצרות.
בתנועה פעילים חברות וחברים מכל הקשת הפוליטית ומכל קבוצות האוכלוסייה הישראלית. משותפת לכולן הקריאה לקידום את חזון השלום למרכז השיח הציבורי ולהשגת פתרון מדיני בהקדם.
פעילות התנועה נעשית על ידי מתנדבות ואירועים גדולים ממומנים מתרומות.
התנועה גייסה לאחרונה מעל מיליון שקל בפרויקט מימון המונים, שייאפשר לה להמשיך בפעילותיה ולקדם יוזמות שונות מתוכננות כמו ועידת שלום אזורית, קמפיין לערעור סטיגמות המעכבות תמיכה בשלום, הקמת קבינט אזרחי למען הדרום והקמת מיצגים בנקודות ציון בארץ הקשורים לשלום.
החל מינואר 2016 נתמכת התנועה על ידי האיחוד האירופי במימון התוכנית "בונות עתיד משותף – נשים מובילות לשלום וביטחון", תוכנית משותפת של התנועה עם "מדרשת אדם" והעמותה "איתך - משפטניות למען צדק חברתי", שמטרתה להכשיר חמש מאות נשים ממגוון אוכלוסיות לקחת חלק בתהליכי קבלת החלטות בנושאי שלום וביטחון ברוח החלטה 1325. לקראת צעדת התקווה ב-2016 ולקראת מסע השלום ב-2017 פתחה התנועה קמפיין מימון המונים באמצעות האתר "מימונה".
היסטוריה.
התנועה הוקמה באוגוסט 2014 בעקבות מבצע צוק איתן. בנובמבר 2014 הגיעו כאלף נשים ברכבת לשדרות וצעדו לטקס ההשקה של נשים עושות שלום.
בקיץ 2015, במלאת שנה למבצע צוק איתן, צמו מאות נשים לסירוגין במשך 50 יום באוהל "צום איתן" בירושלים.
באוקטובר 2016 יצאה "צעדת התקווה" מראש הנקרה לירושלים. האירוע הסתיים בעצרת מול בית ראש הממשלה בהשתתפות עשרות אלפי אזרחים. בצעדה השתתפה כלת פרס נובל לשלום לימה בואי שקראה לנשים לומר את דברן ולפעול למען השלום.
בינואר 2017 בסיוע "נשים עושות שלום", הוקמה בכנסת שדולת נשים למען שלום וביטחון. בעקבות פרסום דו"ח מבקר המדינה יוסף שפירא על מבצע צוק איתן, עמדו נשות התנועה במשמרות במשך 60 יום מול משרד הביטחון בתל אביב בדרישה לבחינת חלופות מדיניות, שעשויות יהיו למנוע את המלחמה הבאה.
ב-24 בספטמבר 2017 יצא "מסע השלום" של התנועה מהעיר שדרות לירושלים, ובו צעדו כ-3,000 נשים ישראליות ויותר מ-2,000 פלסטיניות. במסגרת המסע הוקם מיצג שמלה בגובה 22 מטר בערבות ים המלח. המסע הסתיים בעצרת המונית בירושלים בהשתתפות 30,000 איש.
החל ממושב החורף של הכנסת ה-20, עולות כחמישים חברות התנועה לכנסת מדי יום שני, נפגשות עם חברות וחברי הכנסת ומשתתפות בדיוני המליאה.
ב-2018 הוקם מול הכנסת אוהל האימהות ולאורך כל ימי מושב הקיץ, התקיימו בו דיונים והתארחו חברי כנסת, מובילי דעה ואישי ציבור. הארגון יזם מעגלי שיח אזוריים באירועי מחצלות אולגה ורמת-גן. ב-20 בספטמבר 2018, יום השלום הבינלאומי, התקיימה צעדה משער יפו לגן העצמאות בירושלים. עם פתיחת מושב החורף של הכנסת באותה שנה יזמה התנועה את הצעת החוק "חלופות מדיניות תחילה", חוק המחייב את מקבלי ההחלטות – בשגרה ובחירום – לבחון חלופות מדיניות לפתרון הסכסוך ולהפנות משאבי זמן, קשב וכוח אדם לחיפוש פתרונות מדיניים.
בנובמבר 2018 התקיים הקונגרס הבינלאומי של נשים עושות שלום. האירוע נקרא "הסרת חסמים בדרך לשלום במזרח התיכון". לפניו התקיים האקתון למציאת פתרונות לחסמים אלה, בו השתתפו כ-50 צעירים וצעירות מכל הארץ.
ב-18 ביוני 2020 ארגנה התנועה הפגנת מחאה במחלף השלום בתל אביב כנגד סיפוח יהודה ושומרון במסגרת תוכנית השלום של הנשיא טראמפ.
בעת מגפת הקורונה בישראל נערכו מפגשי שיח מקוונים, היו אירועים על מרפסות שהתמקדו בנושאים שקשורים בסולידריות חברתית, שלום, שוויון, ודמוקרטיה.
עם עמותת איתך - משפטניות למען צדק חברתי ואחרים התקיימו אירועים לציון 20 שנה להחלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם.
במהלך 2020 קיבל הארגון מעמד של גוף מייעץ לאו"ם. מעמד זה מאפשר לתנועה להשתתף באירועים של ארגוני האו"ם הרלוונטיים ומעודד הרחבה של שיתופי פעולה עם ארגונים ומדינות בחו"ל.