הסינגל הראשון ששחררה הלהקה, והפך אותה לידועה בן לילה. הסינגל נהפך ללהיט שהגיע למקומות הראשונים במצעדים ב-31 מדינות שונות, ומכר יותר מ-4.5 מיליון עותקים. הסינגל הכיל בי-סייד, "Bumper to Bumper". בפברואר 1997, זכה הסינגל בשיר הטוב ביותר לשנה, בטקס הפרסים - "Brit Awards".
הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הספייס גירלז. הסינגל היה במקום הראשון במצעדים של 52 מדינות שונות. הוא נכנס למצעד של ארצות הברית, והגיע למקום החמישי, כאשר הספייס גירלז היו ללהקה האירופאית הראשונה שנכנסה לטופ עשר של המצעד האמריקאי. הסינגל כלל בי-סייד, שנקרא "Take Me Home". גם הסינגל הזה זכה בפרס בטקס הפרסים - "Brit Awards", וזכה להיות הקליפ הטוב ביותר לאותה שנה.
הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה, שיצא ביחד עם הסינגל, והיה לסינגל השלישי שהצליח למכור יותר ממיליון עותקים ברחבי העולם. הסינגל כלל בי-סייד, "One of These Girls".
זהו סינגל אי-סייד כפול, שהיה לסינגל הרביעי והאחרון שיצא מאלבום הבכורה של הספייס גירלס. הסינגל זכה להצלחה, בדומה לשאר הסינגלים, וגם הוא הגיע לראש המצעדים האירופאיים. לשיר "Who Do You Think You Are" צולם קליפ רגיל, כאשר לשיר "Mama" צולם קליפ בהופעה, כשזכרונות נוסטלגיים של כל אחת מבנות הלהקה עולים. הבנות תרמו את כל רווחי הסינגל לבית מחסה. לסינגל צורף שיר בי-סייד, שנקרא "Baby Come Round".
לסקרינה בובולינה
לסקרינה בובולינה (יוונית: Λασκαρίνα Μπουμπουλίνα; 11 במאי 1771 - 22 במאי 1825) הייתה גיבורת מלחמת העצמאות היוונית.
חייה.
נעוריה ותחילת דרכה.
בובולינה נולדה בכלא בקונסטנטינופול. היא הייתה בתם של קפטן סטבריאנוס פינוטסיס (Stavrianos Pinotsis) ורעייתו סבקו (Sveko). פינוטסיס נאסר על ידי העות'מאנים משום שנטל חלק במרד אורלוב הכושל נגד השלטון העות'מאני בשנים 1769–1770. אביה מת זמן קצר אחר כך, ואמה חזרה יחד אתה אל הידרה שבקבוצת האיים הסארוניים. ארבע שנים אחר כך, כשנישאה אמה לדמטריוס לאזארו-אורלוף, הם עברו אל האי ספצס. לבובולינה היו שמונה אחים למחצה.
במרוצת חייה נישאה בשנית לבובוליס (D. Bouboulis), שנהרג בקרב נגד הפיראטים האלג'יראים ב-1811. בובולינה ירשה את הונו ואת עסקי המסחר שלו, ובנתה ארבע אוניות, ובהן אוניית מלחמה גדולה בשם "אגממנון", מכספה היא.
ב-1816 ניסו העות'מאנים להחרים את רכושה של בובולינה, משום שבעלה השני לחם לצדם של הרוסים נגד הטורקים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1812-1806). בובולינה הפליגה אל קונסטנטינופול כדי לפגוש את השגריר הרוסי פבל סטרוגנוב (Павел Александрович Строганов), בן משפחת סטרוגנוב, ולקבל את הגנתו בזכות שירותיו של בעלה לרוסים. סטרוגנוב שלח אותה למקום מבטחים בחצי האי קרים. היא פגשה גם את אמו של מהמוט השני, אשר שכנעה את בנה להניח לרכושה של בובולינה. לאחר שלושה חודשים בגלות בקרים שבה בובולינה לספצס.
תמיכתה בתנועה לעצמאות יוון.
בובולינה הצטרפה ל"פיליקי אטריה", הארגון המחתרתי שהכין את המרד נגד השלטון העות'מאני, והייתה האישה היחידה החברה בו. היא רכשה כלי נשק ותחמושת מכספה והביאה אותם בחשאי אל ספצס באוניותיה. בניית האונייה "אגממנון" הושלמה ב-1820. לימים תהיה זו אחת מאוניות המלחמה הגדולות ביותר של המורדים היוונים. בובולינה שיחדה פקידים טורקים להעלים עין מגודלה של האונייה. היא הקימה גם יחידת חיילים משלה מאנשי ספצס. את מרב הונה ניצלה לאספקת מזון ותחמושת למלחים ולחיילים שתחת פיקודה.
ב-13 במרץ 1821 הניפה בובולינה על תורנה של "אגממנון" את דגל יוון שלה, שהיה מבוסס על הדגל של שושלת קומננוס (Komnenos) הביזנטית. ב-3 באפריל מרדו תושבי ספצס, ומאוחר יותר התחברו עם מספר אוניות מאיי יוון האחרים. בובולינה הפליגה עם שמונה אוניות אל נַאפְפְּלִיוֹ והטילה על הנמל הסגר ימי. היא עמדה בראש חייליה עד נפילת המבצר ב-13 בנובמבר 1822. מאוחר יותר נטלה חלק בהסגר הימי ובכיבוש מונמבסיה ופילוס. בנה, איאניס איאנוזאס (Yiannis Yiannouzas) נהרג בקרב בארגוס נגד כוחות עות'מאניים עדיפים מספרית.
היא הספיקה להגיע ולחזות בנפילתה של טריפוליס (Tripoli) ב-11 בספטמבר 1821, ופגשה את גנרל תאודורוס קולוקוטרוניס (Θεόδωρος Κολοκοτρώνης). מאוחר יותר נישאו זה לזה ילדיהם אלני בובולינה ופאנוס קולוקוטרוניס (Πάνος Κολοκοτρώνης). במהלך הטבח בטורקים, בעקבות הניצחון במלחמה, הצילה בובולינה את מרב נשות החצר של הסולטאן.
קורותיה לאחר מלחמת העצמאות.
לאחר מלחמת העצמאות, כאשר התלקחה ביוון מלחמת האזרחים של 1824, אסרה הממשלה היוונית את בובולינה בשל קשרי משפחתה עם קולוקוטרוניס, שהיה עתה בכלא. הממשלה גם הרגה את גיסה, והיא הוגלתה בסופו של דבר חזרה לספצס. בובולינה השקיעה את כל הונה עבור מלחמת העצמאות של היוונים.
מותה בריב משפחות.
לסקרינה בובולינה נהרגה ב-1825 במהלך ריב משפחות בספצס. בת למשפחת קוטסיס (Koutsis) נמלטה בחשאי עם גאורגיוס איאנוזאס, בנה של בובולינה. אבי הנערה, כריסטודולוס קוטסיס ועמו כמה מבני המשפחה הגיעו חמושים אל ביתה של בובולינה. בובולינה הזועמת עמדה במרפסת הבית כדי להתייצב מולם. לאחר ויכוח עם כריסטודולוס קוטסיס, ירה מישהו בחזה והרגה. זהותו של הרוצח לא נודעה. מילותיה האחרונות של בובולינה היו "עזור לי לקום, אני רוצה לראות את הים לפני שאמות".
צאצאיה של בובולינה מסרו את האונייה "אגממנון" לממשלת יוון. שם האונייה הוחלף ל"ספצס" והיא נעשתה אוניית הדגל של הצי היווני. האונייה הועלתה באש בנמל הצבאי בפורוס (Poros) על ידי אנדריאס מיאוליס במהלך מלחמת האזרחים היוונית השנייה ב-1831.
באי ספצס ישנו מוזיאון המוקדש לבובולינה ונושא את שמה. הוא נמצא באחוזת הבית בת 300 השנים שלה.
ליאופולד השני
ליאופולד השני מלך בלגיה
לאופולד השני מלך בלגיה
לאופולד השני מבלגיה
שעונית
שְעוֹנִית או פָּסִיפְלוֹרָה (שם מדעי: "Passiflora") הוא סוג במשפחת השעוניתיים המונה מעל 200 מינים, ואין-ספור זנים והכלאות. רוב המינים בסוג מטפסים, ולצדם קיימים מספר מינים שיחיים ומספר עשבוניים. רוב המינים מטופחים למטרת נוי בלבד, רק מספר מינים בודדים מטופחים לשם מאכל, כגידול פרטי או מסחרי; המין הנפוץ והמוכר ביותר מביניהם הוא השעונית הנאכלת.
ביולוגיה.
לרוב שעוניות הנוי מבנה פרח ייחודי, הזקוק לדבורה גדולה לשם האבקה יעילה. באמריקה הטרופית מקבעים מוטות עץ בקרבת מטעי שעונית כדי לעודד קינון של דבורת העץ. עם זאת, יש שוני גדול בצורתו ובגודלו של הפרח בין המינים. מינים מסוימים מואבקים על ידי קוליברים ודבורת עץ, או על ידי צרעות, או על ידי עטלפים, בהתאמה, וישנם מינים המתרבים בהאבקה עצמית. מיני השעונית אהובים על זחלי עש ושאר פרפרים ארוכי כנף דוגמת ההליקוניה.
חָפִים של שעונית מבאישה מכוסים בשערות המפרישות נוזל דביק הגורם להילכדותם של חרקים רבים. ישנם מחקרים המבססים את ההשערה שהתנהגות זו מהווה הסתגלות בדומה לצמחים טורפים.
נמלים וצמח השעונית פיתחו יחסי גומלין מיוחדים. בליטות על פטוטרת העלה וחלקם התחתון של החפים הן כנראה חלק ממנגנון הגנה שפיתח הצמח להגנה ממזיקים. בליטות אלו מפרישות נוזל מתוק – צוף – והן נקראות צוּפָנים חוץ-פרחיים. נמלים הנמשכות לנוזל זה, מעוניינות לשמור על 'ארוחת החינם' שלהן, ותוך כדי כך טורפות ביצים וזחלים של מזיקים, דוגמת פרפרי ההליקוניה.
תפוצה.
משפחת השעוניתיים נפוצה ברוב יבשות העולם, מלבד אירופה ואנטארקטיקה. תשעה מינים של שעונית מקומיים לארצות הברית, ונמצאים מאוהיו שבצפון, ועד קליפורניה שבמערב והפלורידה קיז שבדרום. רוב מיני השעונית נמצאים במרכז אמריקה, וכמו כן בסין, דרום אסיה, ניו גינאה, אוסטרליה וניו זילנד. באפריקה קיימים צמחים רבים מסוגים שונים במשפחת השעוניתיים (כדוגמת האדניה), אך לא צמחים מהסוג שעונית.
מיני השעונית התאקלמו מעבר לתחום תפוצתם הטבעי. לדוגמה, השעונית הכחולה גדלה כיום בר בספרד.
השעונית הנאכלת בעלת הפירות הסגולים והשעונית הצהובה מטופחים כיום באזורים סובטרופיים וטרופיים בהתאמה, לשם פירותיהם. שני מינים אלה התגלו כמינים שונים, אשר מקורם מאזורי אקלים שונים, והם פורחים בשעות שונות ביום. מין השעונית הנאכלת הוא בעל הפריה עצמית, בעוד השעונית הצהובה היא בעלת אי התאם עצמי, ונדרשים שני צמחים שונים להפריה.
תירבות.
בזמן התקופה הוויקטוריאנית הפרח (שפריחתו, מלבד כמה מינים בודדים, נמשכת יום אחד) היה מאוד מקובל, ונוצרו הרבה הכלאות בין המינים שעונית תכולה ושעונית חיקית ומינים טרופיים אחרים.
מאות הכלאות נקראו בשם, וכיום נעשות הכלאות באופן נרחב לשם פרחים, פירות ועלווה. מספר מיני שעונית הוכלאו מחוץ לתחום תפוצתם הטבעי, משום פרחיהם היפים. מטפס הפסיפלורה למאכל, או המרקוזה, השעונית הנאכלת, מטופחת בהיקף נרחב בקריביים, פלורידה ודרום אפריקה לשם פריו, אשר משמש כמקור למיץ.
שעונית רפואית או מייפופ הוא מין נפוץ בדרום-מזרח ארצות הברית. זהו נציג סובטרופי של משפחה אשר טרופית ברובה. עם כך, בשונה מקרוביו הטרופיים, מין זה עמיד מספיק כדי לשרוד בטמפרטורות של עד 20- מעלות צלזיוס לפני ששורשיו ימותו. הפרי מתוק, צהוב, ולערך בגודלה של ביצת תרנגולת.
בננה פוקה או קורובה ("Passiflora tarminiana"), אשר במקור הגיעה ממרכז ברזיל, היא עשב פולש, במיוחד באיי הוואי, היכן שהפירות נאכלים על ידי חזירי בר. הצמח מתפשט ומדכא צמחייה מקומית, בעיקר בצידי דרכים. הפרי אכיל, אך אינו נחשק כמו פרי המרקוזה.