בירד קרא לארכיפלג על שמו של גנרל הצבא ג'ורג' מרשל, שתרם כספים מכיסו הפרטי למשלחות בירד, וכן ייעץ, בהתנדבות, למשלחת בירד שנערכה בין השנים 1933 - 1935.
רוברט ויין
רוברט ג'ון ויין (באנגלית: Robert John Wynne; 18 בנובמבר 1851 – 11 במרץ 1922) היה פוליטיקאי, דיפלומט, איש עסקים ועיתונאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1904–1905 ולאחר מכן ועד 1910 כקונסול כללי בשגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת.
ראשית חייו.
רוברט ויין נולד בניו יורק. אביו לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הוא התחנך בביתי הספר הציבוריים שבעיר, אך למד גם אצל כמה מורים פרטיים. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא היה בן 10. הוא ביקש להתגייס אך היה צעיר מדי. אביו השתתף במלחמה, ורוברט הצעיר התלווה אליו לחזית והשתתף בכמה קרבות.
ב-1870 היה ויין למפעיל הטלגרף של העיתון סינסינטי גאזט, וחי בחלק מהזמן בוושינגטון די. סי.. הוא נשכר לעבודה זו לבקשתו של הגנרל הנרי ו. בוינטון, שהיה ראש הצוות של העיתון בבירה ורצה את מפעיל הטלגרף הטוב ביותר שהוא יכול היה למצוא. בחלק מהזמן חי ויין גם בפילדלפיה, שם הוא עבד עבור איגוד העיתונאות האמריקאי. הואם גם עבר עבור חברת הטלגרף האטלנטית והפסיפית והיה לטלגרפאי הראשי שלה.
בוינטון התרשם מאוד מעבודתו של ויין ככתב ועודד אותו לפרוש מהטלגרפיה ולהפוך לעיתונאי במשרה מלאה. ב-1880 הצטרף ויין למערכת הגאזט בעיתונאעי במשרה מלאה. הוא חיבר את עבודתו לרשת נרחבת של עיתונים, כולל סנט לואיס דמוקרט, שיקגו טריביון, פיטסבורג קומרשל ופילדלפיה אינקוויירר.
קריירה ציבורית.
בפברואר 1893 היה ויין למזכירו האישי של מזכיר האוצר של ארצות הברית צ'ארלס פוסטר. חודש לאחר מכן, לאחר כניסתו של הממשל הנשיאותי החדש, הוא המשיך בתפקידו תחת מזכיר האוצר החדש, ג'ון גריפין קרליסל, אך עזב את עבודתו בממשל באוגוסט אותה שנה. הוא שב לעיסוקו בעיתונאות, הפעם בניו יורק פרס ובסינסינטי טריביון.
ב-1902 מינה הנשיא תאודור רוזוולט את ויין כעוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר. ויין לא היה בחירתו הראשונה של רוזוולט לתפקיד, אלא העיתונאי מאינדיאנפוליס הארי ניו, אך זה דחה את ההצעה. ויין עצמו גם היסס אם לקבל על עצמו את התפקיד, אך הנשיא רוזוולט לחץ עליו והוא נעתר. במסגרת תפקידו חשף ויין הונאה רחבת ממדים במחלקת הדואר. בתחילה הוא חשד בפעילות בלתי חוקית עוד בהיותו עיתונאי, וחקירתו כעוזר הראשי למנהל הכללי של הדואר הובילה להתפטרויות רבות במחלקה ולכך שרבים נידונו למאסר. ב-4 באוקטובר 1904 נפטר המנהל הכללי של הדואר שכיהן אז, הנרי קליי פיין, וויין נתמנה במקומו וכיהן בתפקיד עד מרץ 1905. עוד לפני תום כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, הוא קיבל מינוי כקונסול הכללי של ארצות הברית בשגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת. במאי 1909 הוא התפטר מתפקידו ונשאר בלונדון במשך 19 חודשים, כדי לייצג מגוון של חברות עסקיות אמריקאיות. בינואר 1910 הוא שהה בקרון רכבת בעת תאונה שאירעה ובה נהרגו שמונה אנשים, אך הוא לא נפגע.
קריירה עסקית.
עם שובו לחיים הפרטיים, מונה ויין כנשיא של "חברת ביטוח האש הלאומית הראשונה" ( First National Fire Insurance Company), כאשר זו הוקמה בפברואר 1912 באמצעות מיזוג של חברות הביטוח "קונטיננטל" ו"מונסי". באוקטובר אותה שנה רכשה החברה את "הבניין הדרומי" (Southern Building) שבפינת רחוב 15 ורחוב H שבוושינגטון די. סי.. החזקתו של נכס זה גרמה לחברה ולוויין קשיים פיננסיים רבים ובשל כך כמעט ועמדה החברה על סף פשיטת רגל. לאחר תשע שנים של התנהלות מול החברה שהחזיקה בחלק השני של הבניין ותביעות משפטיות עלה בידו של ויין למנוע זאת ומעטים מבין בעלי המניות של החברה הפסידו את כספיהם.
ויין גם היה המייסד, סגן הנשיא והמנהל של Washington and Southern Bank, שהוקם באפריל 1912 והוא המשיך לעבוד בו עד אוגוסט 1913.
חיים אישיים.
ויין היה נשוי למרי אלן מקקאב, בתו של קבלן בניין אמיד. לזוג נולדו ארבעה בנים (מתוכם שניים נפטרו לפני אביהם) ושלוש בנות. ב-1919 החלה בריאותו של ויין להתדרדר עקב בעיות לבביות. רוברט ויין נפטר בביתו שבוושינגטון ב-11 במרץ 1922. כנוצרי קתולי הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוליב שבבירה.
יצחק בליקשטיין
יצחק בליקשטיין (12 במאי 1953 - 22 באפריל 2020) היה רופא גניקולוג, ראש היחידה להיריון בסיכון בבית החולים קפלן, פרופסור חבר בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, ומומחה בתחום הריונות מרובי עוברים שפרסם ספרים וכן כמות גדולה של מחקרים בכתבי עת בולטים בעולם.
ביוגרפיה.
בליקשטיין נולד בתל אביב, ובה גדל. למד בבית הספר התיכון עירוני א' בתל אביב. שירת כקצין בחיל האוויר בשנים 1971–1975, המשיך בשירות מילואים בחיל האוויר ולאחר מכן בחיל הרפואה. השתחרר בדרגת רב-סרן בספטמבר 2000.
בשנים 1976–1981 למד ב, באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1982 ביצע את הסטאז' בבית החולים הלל יפה בחדרה. בשנים 1983–1989 התמחה במחלקת נשים בבית החולים קפלן, ובשנת 1990 הוכר כמומחה בגינקולוגיה ומיילדות בבית החולים קפלן.
בעיסוקו הקליני, התמקד בליקשטיין בטיפול בהריונות בסיכון ובעיקר בהריונות מרובי העוברים. הוא היה חבר בוועד המנהל של שורת התאגדויות מקצועיות בינלאומיות, ובהן:
הוראה.
במרוצת השנים לימד בליקשטיין סטודנטים למקצועות הרפואה בכל הפקולטות בישראל, וכן ליווה והנחה סטודנטים בעבודות תזה ובעבודות גמר בישראל ומחוצה לה. בשנים 1985–2020 היה מורה לתלמידי רפואה של הדסה והאוניברסיטה העברית, וזכה בפרס הרקטור להוראה לשנים 2007, 2013-2014, ובפרס הדיקן למורים מצטיינים בשנים 2000, 2002, 2004 ו-2014. בנוסף, לימד בליקשטיין בשנים אלו בבית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית, וזכה בפרס הדיקן למורה מצטיין בשנת 2006.
בין השנים 1990–1995 בליקשטיין עמד בראש בית הספר לתלמידים זרים בבית החולים קפלן, במסגרת תפקיד זה זכה בפרס מטעם המועצה המדעית בישראל בשנת 1994.
בליקשטיין שימש כמרצה אורח ומרצה מן החוץ במגוון בתי ספר לרפואה ולבריאות הציבור ברחבי העולם, ובהם מחלקת מיילדות וגינקולוגיה בבית החולים קורנל בניו יורק, בבית החולים יוניברסיטי בניו ג'רזי, בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, בבית הספר לרפואה בנורת'ווסטרן בשיקגו, וכן בבתי חולים ומוסדות אקדמיים ביפן, הודו, הונגריה, גרמניה, קרואטיה, פולין, קנדה, יוון, איטליה, פורטוגל, סינגפור, טורקיה, אלבניה ועוד.
מחקר.
בליקשטיין התקבל כפרופ' חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בשנת 2002. מחקרו של בליקשטיין, שעסק בעיקר בנושא הריונות מרובי עוברים, זיכה אותו בהכרה בינלאומית בתחומו. מחקרו של בליקשטיין התווה את הדרך לתת תחומים שונים בגינקולוגיה ובמיילדות, בפרט בליווי הריונות מרובי עוברים ובמיילדות של הריונות אלו. בפרט מחקרו בלט והתווה את הדרך לניהול הריונות בתחומים של תסמונת מעבר דם בין עוברים, שיעורי הפגות בהיריונות מרובי עוברים, תאומים מונוזיגוטיים ומשקלי לידה לא תקינים.
על מחקריו זכה בשנת 2007 לפרס על תרומתו למחקר ברפואה פרנטאלית מטעם הארגון העולמי לרפואה פרה-נטאלית (The World Association of Perinatal Medicine), למספר פרסים מטעם האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה, ולפרסים נוספים.
בליקשטיין היה נשוי לד"ר דורית בליקשטיין ואב לשתי בנות. באוקטובר 2019 אובחן כחולה במחלת הסרטן. הוא נפטר כחצי שנה אחר כך.
פרסומים.
במסגרת מחקרו, פרסם בליקשטיין כמות יוצאת דופן של כתבים: הוא הוציא לאור שישה ספרים, האחרון פורסם לאחר מותו. על ספרו Multiple Pregnancy: Epidemiology, Gestation, and Prenatal Outcome זכה בפרס התאחדות הרופאים בבריטניה לספר הטוב ביותר במיילדות וגינקולוגיה לשנת 2005.
בנוסף, פרסם 271 מאמרים במיטב העיתונות והספרות הרפואית העולמית, ובהם: New England Journal of Medicine, כתב העת American Journal of Obstetrics and Gynecology, כתב העת International Journal of Gynecology and Obstetrics , כתב העת European Journal of Obstetrics &amp; Gynecology and Reproductive Biology, כתב העת Journal of Perinatal Medicine, וכתב העת Ultrasound in Obstetrics &amp; Gynecology.
בנוסף, פרסם 20 "מכתבים לעורך", ו-73 פרקים שהופיעו בספרים.
רועה ברגמסקו
רועה ברגמסקו (באיטלקית: pastore bergamasco) הוא גזע כלבים, שמקורו בהרי האלפים האיטלקיים, וקרוי על שם עמק ברגמסקה (סמוך לעיר ברגמו), שם שימש ככלב רועים.
היסטוריה.
מקור הגזע הוא בכלבי הרעייה שהגיעו לאירופה עם אוכלוסיית הנוודים וצאנם. אבותיו הראשונים של הרועה ברגמסקו מצאו את שטח האלפים כאזור אידיאלי לאור שפע שטחי המרעה באזור זה. משנת 1300 נעשה שימוש בכלב זה כרועה של כבשת הברגמסקה המקומית (זן של כבשים שהתפתח באזור עמק ברגמסקה, באלפים האיטלקיים בעיקר לצורך בשר). ב-400 השנים הבאות עד שנת 1700, גזע הברגמסקו התרבה בעקבות התרחבות גידול הצאן. אולם משנת 1700 חל צמצום הדרגתי ברעיית הצאן בעקבות מגמות התיעוש באיטליה. צמצום זה כמעט הביא להכחדת הגזע, בתקופת שתי מלחמות העולם. בעקבות צמצום באוכלוסיית הגזע, ב-1890 בוצעה ההתערבות הסלקטיבית הראשונה למניעת הכחדתו של הברגמסקו על ידי המרקיז פאולו קורנג'יה (Marquis Paolo Cornaggia). באותה תקופה שמו של הברגמסקו היה עדיין "כלב ההרים" והיה נטול הכרה רשמית כגזע עצמאי. ב-1949 הוקם ההSocietà Amatori Pastore Bergamasco (ארגון למען גזע הברגמסקו) וכמה שנים מאוחר יותר זכה הגזע להכרה רשמית וניתן לו שמו- רועה ברגמסקו.
מבנה הגוף.