הסנוסים הם כת דתית של האסלאם מהזרם הסופי שנוסדה באמצע המאה ה-19 במכה. שבטי הסנוסים התפזרו ברחבי צפון אפריקה והתרכזו, בעיקר, בנאות המדבר של מדבר לוב (בחלקו הצפון מזרחי של מדבר סהרה) שכוללים את סיווה, דאח'לה, פראפרה, בחריה, חרגה ועוד.
הסנוסים, שנטו לשמור חוסר מעורבות פוליטית, החלו לנקוט, בתחילת המאה ה-20, עמדה מתנגדת להשתלטות הקולוניאליסטית של מדינות אירופה על צפון אפריקה. ב-1906 השתתפו בהתנגדות לחדירת הצרפתים לאזור וב-1911 השתתפו, לצד הטורקים, במערכה האיטלקית-עות'מאנית.
מעמדה המדיני של מצרים.
פורמלית, הייתה מצרים חלק מהאימפריה הטורקית, עד 1914, כשנציג השלטון הטורקי במצרים נקרא הח'דיב. לאחר פתיחת תעלת סואץ ב-1869 שקע השלטון במצרים בחובות כבדים דבר שהביא למינוי ועדה פיננסית לניהול הכלכלה המצרית. כדי להבטיח את פעילותה התקינה של הוועדה פלשו הבריטים למצרים ב-1882 ועל אף שהשאירו את הח'דיב על כסאו תפקד הקונסול הבריטי כשליט בפועל של מצרים.
השלבים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה.
בשלביה הראשונים של המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה פעל הצבא העות'מאני, בסיוע הכוחות הגרמנים, התקפית כנגד הבריטים בגזרת תעלת סואץ כדי לחסום את מעבר הכוחות הבריטים שיועדו לתגבור הכוח הבריטי בחזית המערבית באירופה. ההתקפה על התעלה הובלה על ידי פרידריך קרס פון קרסנשטיין ואחמד ג'מאל פאשה. מאחר שהכוחות הטורקים בקרבת התעלה היו מצומצמים הם שאפו להחליש את הכוחות הבריטים שבגנו על התעלה. קצינים גרמנים וטורקים החלו להסית את מנהיג הסנוסים, סעיד אחמד אש שריף, לצאת למערכה כנגד הבריטים. במשך תקופה ארוכה ניסה סעיד אחמד להישאר נייטרלי אך כשאיטליה הפכה בת ברית לבריטניה החליטו הסנוסים לפתוח במרד. הקצין הטורקי נורי ביי מונה לעמוד בראש המערכה מטעם הצבא הטורקי.
תוכנית המערכה.
התוכנית שהגו הגרמנים והטורקים, בשיתוף ההנהגה הסנוסית, כללה תקיפתם של הבריטים במצרים ב-3 צירים:
קדם המערכה.
הכח הטורקי-סנוסי.
ההכנות למערכה החלו כבר בקיץ 1915. כ-5000 לוחמים מהשבטים הסנוסים התרכזו בנווה המדבר סיווה שם הצטיידו והתאמנו. הגרמנים הנחיתו לחוף הים התיכון נשק וציוד והעבירו אותו דרומה.
הכח הבריטי.
מפקד הצבא הבריטי במצרים, גנרל ג'ון מקסוול, עמד על התוכניות הטורקיות, לרתום את הסנוסים למערכה, ומינה את לוטננט קולונל ס. ל סנואו (Lieutenant-Colonel C. L. Snow) לפעול להרגעת המצב. לשם כך נפגש סנואו עם מנהיג הסנוסים סעיד אחמד והצליח לדחות את פתיחת המערכה ולקנות זמן התארגנות למפקדיו. בשלהי 1915, ובמהלך ניסיונות ההרגעה של סנואו, הורה מקסוול ליחידות המשמר ששמרו על עמדותיהן ממערב למרסה מטרוך לסגת למרסה מטרוך. במקביל שלח מקסוול כוחות מאזור אלכסנדריה מערבה (הן בציר החוף והן לנאות המדבר). תהליך תגבור הכוחות הביא להגדלת הכח הבריטי במערב מצרים עד ל-40,000 חיילים.
קדילאק XT5
נמל התעופה רז'בקה
נמל התעופה "רז'בקה" (ברוסית: Аэропорт Ржевка) הוא נמל התעופה לשעבר ששימש את העיר סנקט פטרבורג בצפון-מערב רוסיה לטיסות פנים. עד 1976 נקרא בשם נמל התעופה "סמולנויה", על שם כפר סמוך בשם זה.
נמל התעופה היה ממוקם סמוך לכפר קובאליוקבו שבמחוז המשנה ווסוולוז'סק שבמחוז לנינגרד, במרחק של 16 קילומטרים מצפון-מזרח למרכז העיר סנקט פטרבורג. המסטוס שירת בתקופת ברית המועצות מטוסים מדגמי אנטונוב An-2, אנטונוב An-24, אנטונוב An-26, אנטונוב An-28, אנטונוב An-30, אנטונוב An-32, מטוסי L-410 צ'כים ומסוקי מיל מי-2, מיל מי-8, קמוב Ka-26, קמוב Ka-32. נמל התעופה שימש לטיסות אל סנקט פטרבורג מהערים פטרוזבודסק שבקרליה, סורטוולה שבפינלנד וערים אחרות מסקנדינביה וצפון מערב המדינה לטיסות מטען, טיסות עסקים ושימש את שירותי החילוץ בתרגולי הצלה ואימונים ואת מועדוני הצניחה, עד לסגירתו הסופית בשנת 2015.
היסטוריה.
נמל התעופה נבנה בשנת 1941 כשדה תעופה צבאי וחנו בו מפציצים סובייטיים. בתקופת מלחמת העולם השנייה מילא תפקיד בהגנה על לנינגרד, בתקופת המצור. מכאן נשלחו אל העיר 5,000 טון אספקה מהם 138 טון דואר ועוד עשרות טונות של ציוד רפואי. מכאן גם הוברחו 50,000 תושבים, ילדים ופצועים ומילא תפקיד מרכזי בפינויו של מפעל קירוב.
לאחר המלחמה המטוס שימש לטיסות מטען וטיסות נוסעים. בשנת 1976 שונה שמו לנמל התעופה "רז'בקה". בשנת 1978 נחנך בית נתיבות חדש שאפשר טיפול ב-250 נוסעים מדי שעה. בשנת 1980 הופסקו הטיסות הסדירות לנמל התעופה ובהמשך הפך נמל התעופה הבינלאומי פולקובו לשדה התעופה המרכזי של העיר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש השדה לטיסות מדעיות, טיסות צילום ולטיסות ייעודיות של משרדים שונים והחל לשמש מועדוני תעופה ואת האקדמיה לתעופה אזרחית. כאן שם התמקם בסיס אזורי לחיפוש והצלה, כאשר המחלצים היו עורכים תרגילים על הקרח של ימת לדוגה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנות ה-90 של המאה ה-20, נמל התעופה חזר לשמש בסדירות, אך לטיסות פנים בלבד ורק חברת התעופה הבלארוסית "בלאוויה" אושרה להטיס טיסות ממינסק דרך סנקט פטרבורג לפטרוזבודסק.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נמל התעופה הופרט, אך החברה שניהלה את השדה פשטה רגל ונרכשה על ידי חברת האנרגיה הפטרבורגית (PTK) שהשקיעה 100 מיליון דולר בהפיכת נמל התעופה לשדה תעופה עסקי והוא שימש מועדוני תעופה שונים לטיסות עסקים של מטוסים פרטיים ומסוקים. בשנת 2006 הוחלט לסגור את השדה. בשנת 2009 הוסב לחניה ובה חנו רכבי אספנים ושימש את שוק מכירות הרכב.
באפריל 2014 נרכש השדה על ידי חברת הנדל"ן LSR Group שתכננה להרוס את השדה ולבנות עליו קומפלקס מגורים בגודל מיליון מ"ר, ברם בהמשך התוכניות הללו נזנחו, השטח הושכר לחברת המסוקים Heli Drive שקיבלה אישור בשנת 2015 מהסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית להפעיל מכאן טיסות, אך היא הוגבלה להפעלתם בשעות 10:00 בבוקר עד 18:00 בערב בלבד. עם סיום החוזה החברה לא האריכה את החוזה ושוב הופסקה פעילותו.
מאז 2016 נמל התעופה אינו פעיל.
ירחבל
ירחבל (בארמית קלאסית: ܝܪܚܒܠ; בארמית תדמורית: 𐡩𐡴𐡧𐡡𐡪; ירחבל או ירחיבּוֹל בתעתיק עיצורי חלקי) היה אחד משלישיית האלים המקומיים של העיר הקדומה תדמור שבמרכז סוריה של ימינו. הסיומת "בל" קשורה במילה השמית "בעל", שהיא גם שמם של האלים בעל ובל. בדרך כלל הוא מוזכר בתור אל השמש לצד האל הראשי בעל שמין ואל הירח אגליבול. ידוע שיש קשר בין ירחבל ובין האל הדרום-שמי מלאכבעל. ירחבל מתואר כאל האחראי על העננים, המעיין והורדת הטל, וכן כשומר מעיין אפקה השוכן דרומית לעיר. בתקופה מאוחרת יותר, ייתכן שהתיישבות של ערבים באזור הביאה לפולחן התדמורי את אל הצדק שֶּׁמֶשׁ, מה שכנראה נתן לירחבל את תפקידו בתור שומר המעיין. הוא מכונה "אדון המעיין" במספר מקורות כגון תבליט במקדש הגדא שבדורה אירופוס, המתוארך לשנת 150 לפנה"ס לערך. בפסלים מתואר ירחבל לעיתים בתור לוחם עם הילה סביב ראשו.
נמל התעופה לבאשובו
נמל התעופה "לבאשובו" (ברוסית: Аэропорт Левашо́во) הוא שמו נמל התעופה צבאי, המשמש את גדוד התעופה הנפרד ה-33 של חיל האוויר הרוסי. ממוקם בסמוך לעיר סנקט פטרבורג שבצפון-מערב רוסיה. שמו נובע משם הכפר הסמוך אליו, לבאשובו, הנמצא במרחק 2 קילומטרים בלבד.
ישנן תוכניות להפיכתו לנמל תעופה אזרחי מודרני.
היסטוריה.
תשתית שדה התעופה המודרנית נבנתה בשנת 1950 ושימש כבסיסם של חיל הנ"מ וגדוד המפציצים ה-177 עד למעברו בשנת 1956 לבסיס גרומובו. נמל התעופה מסוגל לקלוט מטוסי נוסעים מדגמי טופולב Tu-135 ומטוסי טופולב Tu-154 ושימש גם טייסות של מטוסי אנטונוב An-12 ומטוסי אנטונוב An-26.
בינואר 2014 התמקמה בנמל התעופה יחידת האוויר הניסויית 1080 שמשתמשת במטוסי אנטונוב An-26, אנטונוב An-30 ו-אנטונוב An-72 ובמסוקי מיל מי-8 וממשיך לשמש טייסות של כוחות האוויר והחלל.
פיתוח.
ישנן תוכניות להפוך את שדה התעופה הצבאי לנמל תעופה אזרחי, אחת המשקיעות הפוטנציאליות הייתה חברת גזפרום תעופה, חברה בת של תאגיד גזפרום, שהייתה מוכנה לבנות תשתיות לקליטת מטוסי נוסעים אזרחיים ובניית בית נתיבות אזרחי, כאשר נמל התעופה יוקצה לקליטת טיסות צ'רטר, טיסות עסקים וטיסות מטען קטנות, כאשר נמל התעופה הבינלאומי פולקובו ימשיך לקלוט טיסות סדירות בינלאומיות. גזפרום תכננה לבצע עבודות הסבה דומות לאלה שביצעה בנמל התעופה הבינלאומי אוסטאפייבו וחתמה על חוזה בנייה בשנת 2016. בשנת 2021 משרד ההגנה של רוסיה אישר לגזפרום להשקיע בשיפוץ נמל התעופה, כולל בניית טרמינל נוסעים מודרני ושיפוץ מסלול ההמראה כך שיוכל לקלוט מטוסי מטען, מטוסים אזרחיים ומטוסים צבאיים. העבודות מתוכננות להסתיים עד 2023.
ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית
ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Commerce, Science, and Transportation) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית. מלבד סמכויות בתחום שיפוט רחב בכל הקשור למסחר בין-מדינתי, קביעת מדינויות בתחומי המדע, טכנולוגיה והתחבורה — ועדת המסחר של הסנאט היא גם הגדולה ביותר מבין הוועדות הקבועות בסנאט ולה 27 חברים בקונגרס ה-117 של ארצות הברית. בראשות הוועדה, המורכבת משש ועדות משנה, יושבת הסנאטורית מריה קנטוול מוושינגטון והחבר הבכיר הוא הסנאטור רוג'ר ויקר ממיסיסיפי.
היסטוריה.
במהלך ההיסטוריה של הסנאט של ארצות הברית, מספר ועדות החזיקו במסכויות השיפוט הנוכחיות של ועדת המסחר, המדע והתחבורה המודרנית. ועדות אלה היו:
רקע להקמת הוועדה.