השיר כולל תובנות ועצות חיים רבות, כשהוא עובר מעצה אחת לאחרת, והכל מתוך נימה אופטימית שדברים הם ברי תיקון. לפי סיקור של השיר באתר כיפה, מטרתן של העצות בשיר הוא לייעץ "להיות אדם אנושי, ולפתח את האנושיות שבנו", והן לא רק עצות לחיים טובים.
בריאיון עם סולן הלהקה אמיר אטיאס באתר וואלה, אמר אטיאס על השיר: "כל כך הרבה תובנות בשיר אחד, וגם היום במבט לאחור אני עדיין לא מבין מאיפה זה הגיע. אני מניח שככה זה, יש שירים שבאמת משנים ונוגעים בקצוות חשופים של כל כך הרבה אנשים, כאילו יצאו מגרונותיהם שלהם". כמו כן, הוא הודה לאנשים רבים שסיפרו לו שהשיר משמעותי עבורם ועזר להם להתגבר על מכשולים בחייהם.
יחסי ארגנטינה–פינלנד
יחסי ארגנטינה–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין רפובליקת פינלנד, ולהם היסטוריה ארוכה, שראשיתה במתן העצמאות לפינלנד במאי 1918. מאז, שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים טובים ביניהן. לארגנטינה שגרירות בהלסינקי ואילו לפינלנד שגרירות בבואנוס איירס.
היסטוריה.
המהגרים הפינים הראשונים הגיעו לארגנטינה בשנת 1906 וייסדו את "הקולוניה הפינית" בעיר אוברה שבמחוז מיסיונס. במאי 1918, עם תום מלחמת האזרחים הפינית, פינלנד קיבלה עצמאות מרוסיה. ארגנטינה הכריזה על הכרתה במדינה החדשה ב-11 במאי אותה שנה, מה שהפך אותה למדינה הלא-אירופית הראשונה בעולם שהכירה בה. זמן קצר אחר כך יוסדו יחסים דיפלומטיים בין המדינות ופינלנד פתחה קונסוליה בבואנוס איירס. בשנת 1923 ארגנטינה האמינה את השגריר שלה בוורשה שהפך לשגריר גם בפינלנד, שבמקביל עשתה כן בשגרירות שלה במדריד. ב-1929 פינלנד פתחה שגרירות בבואנוס איירס, שהייתה לשגרירות הראשונה שלה בדרום אמריקה.
במלחמת העולם השנייה הייתה פינלנד מעורבת במלחמה נגד ברית המועצות, בתחילה במלחמת החורף ולאחר מכן במלחמת ההמשך. ארגנטינה תמכה בפינלנד במלחמתה נגד ברית המועצות ודרשה מחבר הלאומים לסלק אותה מהארגון. זמן קצר אחרי סיום מלחמת העולם השנייה, בינואר 1946, צי הסוחר הפיני שב לעגון בנמלי ארגנטינה, מייצא למדינה סחורה תוצרת פינלנד. ב-1997 ערך נשיא פינלנד דאז מרטי אהטיסארי ביקור רשמי ראשון של בכיר פיני בארגנטינה. בשנה לאחר מכן נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ערך גם כן ביקור בפינלנד.
בשנת 2007 פתחה חברה פינית בית חרושת לנייר בפראי בנטוס שבאורוגוואי, לא הרחק מנהר אורוגוואי העובר דרך ארגנטינה. במהלך בניית המפעל הגישה ארגנטינה תלונה נגד החברה וממשלת אורוגוואי וטענה כי המפעל עלול לזהם את הנהר. נהר אורוגוואי המשותף לשתי המדינות מחייב לפי אמנות בינלאומיות את שני הצדדים לעדכן את הצד השני בדבר פעולות שעשויות להשפיע על הנהר. מלבד סוגיית הזיהום, ארגנטינה טענה כי ממשלת אורוגוואי לא יידעה אותה בדבר הקמת המפעל. האירוע הדיפלומטי הידרדר לכדי סכסוך דיפלומטי בין שתי המדינות. המחלוקת הגיעה לבית הדין הבינלאומי לצדק שקבע כי אורוגוואי הפרה את התחייבויותיה ליידע את ארגנטינה על תוכניותיה אך לא הפרה את ההתחייבות לשמור על הסביבה ועל כן בית החרושת יוכל להמשיך לפעול. הסכסוך נגמר ב-2010 כשנשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכם להקמת ועדת תיאום שתפקח על הנעשה בנהר.
באוקטובר 2016 ביקר ראש ממשלת פינלנד יוהה סיפילה בארגנטינה ופגש את נשיא ארגנטינה מאוריסיו מאקרי ודן עמו באפשרויות חדשות לשיתוף פעולה בין המדינות. במאי 2018 חגגו שתי המדינות 100 שנות יחסים דיפלומטיים.
הסכמים.
לאורך השנים חתמו שתי המדינות על מספר הסכמים ביניהן.
סחר.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-83 מיליון דולר. עיקר הסחורות שארגנטינה ייצאה לפינלנד בסך של 75.5 מיליון דולר כללו נייר ועיסת נייר, מכונות ופלסטיק; עיקר הסחורות שפינלנד ייצאה לארגנטינה בהיקף של 8.4 מיליון דולר כללו משקאות חריפים, טובין שונים וירקות ופירות.
תפיסת הסנטוריני
סנטוריני הייתה סירת דיג ששימשה להברחות נשק, ונתפסה ב-6 במאי 2001 על ידי שייטת 13. זו הייתה הספינה הראשונה שנתפסה בניסיון להבריח נשק לרצועת עזה. במאי 2002 הורשעו שלושה מאנשי הצוות של סנטוריני בניסיון להבריח נשק לרצועת עזה.
מבצע.
את צוות הספינה הוביל קפטן דיב ויזה, אזרח לבנוני, וכלל שניים מקרוביו, חוסין ויזה ופאהדי עוואדאז. השלושה היו מבריחים מקצועיים; חבר צוות רביעי היה בנו של ויזה. הצוות נשכר על ידי החזית העממית של אחמד ג'יבריל לשחרור פלסטין והתבקש להבריח נשק לעזה. אנשי הצוות סירבו למבצע כמסוכן מדי, אך במקום זאת הסכימו להבריח את הנשק למקום סמוך לחוף סיני המצרי, שם פגשו אותם סוכני ה- PFLP-GC. הצוות עשה שלושה ניסיונות כושלים למפגשים עם הסוכנים בסיני, ונלכדו בניסיון הרביעי שלהם.
ב-6 במאי 2001, סנטוריני הפליגה מצפון ביירות, כשבכליה חביות שבהן הוסלק, על פי החשד, נשק ואמצעי לחימה. התוכנית שלהם הייתה להוריד את החביות מחוץ לחוף, המעוגנות במקום שנקבע מראש לאיסוף מאוחר יותר על ידי סוכנים בסיני. מטוס פיקוח הבחין בספינה החשודה, וצוות קומנדו של שייטת 13 עלה על הספינה בת 40 הטונות הסמוכה לראש הנקרה, סמוך לחוף גבול צפון ישראל עם לבנון.
משלוח.
על פי צה"ל, המשלוח הכיל את כלי הנשק הבאים:
משפט.
במאי 2002 הורשעו שלושה מבני הצוות של סנטוריני, על ידי בית משפט צבאי, בניסיון להבריח נשק לעזה. הסוגיות המשפטיות העיקריות היו האם כלי הנשק יועדו לעזה (עליה הייתה סמכות בית המשפט, כפי שהיא נכבשה אז על ידי ישראל), והאם הצוות ידע שעזה תהיה היעד הסופי של המשלוח. איש הצוות הרביעי, בנו של ויזה, זוכה כאשר בית המשפט קבע כי לא השתתף בשלושת הניסיונות הקודמים וכי לא הוכח שהוא יודע את יעד הספינה.
סנטוריני (ספינה)
סנדלרייה
אחמד מועין
אחמד מועין מוחמד דוזאנדה (בערבית: أحمد معين محمد دوزاندة; נולד ב-20 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת הקשר בקטר.
קריירת מועדונים.
מועין התחיל את הקריירה שלו באקדמיה לכדורגל של אספירה קלאב, בקיץ הצטרף לאל-ג'יש וזמן קצר לאחר מכן הושאל לאיופן מהליגה הבלגית השנייה. ב-22 בנובמבר 2014, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לאקסלסיור וירטון. בינואר חזר לאל-ג'יש אחרי שמיעט לשחק באיופן. בנובמבר נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה באסיה.
בקיץ , מועין חתם לקורטורל לאונסה מהליגה הספרדית השלישית. בינואר חזר לקטר וחתם בא-דוחייל.
בקיץ הושאל לקטר. ב-2 בספטמבר 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2–3 לא-דוחייל.
קריירה בילנאומית.
בצעירותו, מועין שיחק בנבחרות הצעירות של קטר ואף זכה עם נבחרת הנוער באליפות אסיה בשנת .
ב-14 בדצמבר 2017, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר בהפסד 1–2 ל. מועין נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2019.
חגי רון
חגי רון (6 בספטמבר 1944 – 10 בספטמבר 2012) היה פרופסור במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים, ונחשב לאב המייסד של מחקר הפליאומגנטי בישראל וחלוץ בתחום הקשר שבין פליאומגנטיות ורוטציה של בלוקים.
ביוגרפיה.
חגי רון נולד בקיבוץ בית הערבה שבצפון ים המלח. בחודש מאי 1948, כשהיה בן שלוש וחצי, ועקב הלחץ של הצבא הירדני, התפנו כל חברי הקיבוץ וילדיהם לקיבוץ שפיים. לאחר זמן קצר, הקימו חלק מהמתפנים, ובהם הוריו, יוכבד ויוחנן רון, את קיבוץ כברי (חלק אחר הקים את קיבוץ גשר הזיו). חגי גדל ולמד בקיבוץ שהיווה את ביתו לאורך כל חייו. הוא התגייס לחטיבת הצנחנים בשנת 1962. אחרי השירות הצבאי, ב-1965 יצא לשנת שירות בחיפה, בתנועת מחנות העולים של הקיבוץ המאוחד, שם פגש את חדוה, אשתו. במלחמת ששת הימים השתתף עם יחידתו במילואים בקרב אום-כתף שבסיני, אשר התפרסם בעולם בזכות האיגוף האנכי שבוצע שם. במלחמת יום הכיפורים נלחם עם יחידתו בגזרת תעלת סואץ; תחילה ממזרח לה, ולאחר הצליחה ממערב לה.
רון למד לכל תאריו באוניברסיטה העברית בירושלים. לימודיו לתואר ראשון היו בין השנים 1969–1972, לתואר שני בין 1976– 1978 ולתואר שלישי (בהדרכתם של הפרופסורים רפי פרוינד, עמוס נור, וצבי גרפונקל) בין השנים 1979–1984. חלק מלימודיו לתואר שלישי, בשנים 1980 ו-1984 עשה באוניברסיטת סטנפורד, שם גם שהה בפוסט-דוקטורט בשנים 1985–1986.
במקביל ללימודיו לתואר ראשון ושני, שימש פעמיים כמזכיר המשק של קיבוץ כברי.
בשיא עבודתו האקדמית, ולאחר שהעמיד תלמידים רבים שחלקם היו לחברי סגל אקדמי בכירים בעצמם, חלה רון במחלה קשה שממנה נפטר לאחר זמן קצר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ כברי.
מינויים אקדמיים בישראל ומחוצה לה.
בנוסף, שימש כיועץ בכיר לפרויקט תג"ר (תחנה גרעינית) שיבטה (1987-9); כיו"ר הוועדה המדעית של המכון הגיאופיזי לישראל (1992-7); חבר בוועדה זו עד שנת 2000; עורך חבר בכתב העת Israel Journal of Earth Sciences בין השנים 1989 - 1992 וחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית גליל מערבי (2001-4). באוניברסיטה לימד במהלך עבודתו שם את הקורסים בפליאומגנטיזם, גאולוגיה סטרוקטורלית, מיפוי גאולוגי מתקדם, המבנה והטקטוניקה של צפון ישראל, הגאולוגיה של "הכרמל", הגאולוגיה של טרנספורם ים המלח בצפון ישראל, ומבוא לגאולוגיה לגאוגרפים.
מחקריו.
מגנטיות ופליאומגנטיות של כדור הארץ.