אם מערכת בעלת פונקציית תמסורת formula_50 מעוררת על ידי אות formula_2, אזי תגובת המערכת תהא formula_52. את תגובת המערכת בזמן formula_53 ניתן למצוא מתוך פירוק ההתמרה לשברים חלקיים ומציאת ההתמרה ההפוכה. בפועל, נוח לפרק לשברים חלקיים דווקא את formula_54 לפני הכפלה ב-formula_5 על מנת למצוא ביטוי של formula_44 שנוח לחשב עבורו את ההתמרה ההפוכה.
מיקי איתן
המלדיבים
קרול ריד
סר קרול ריד (באנגלית: Carol Reed; 30 בדצמבר 1906 - 25 באפריל 1976), במאי קולנוע בריטי, זוכה פרס אוסקר על העיבוד הקולנועי למחזמר הבימתי, "אוליבר!" (1968).
חייו.
ריד נולד בלונדון כבנו מחוץ לנישואים של השחקן-מפיק סר הרברט בירהום תרי, ופילגשו מיי פיני ריד. ריד שירת בצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה, וחוויותיו מתקופה זו שימשו לו השראה כשנושא המלחמה הופיע בסרטיו העתידיים. הוא החל את קריירת המשחק שלו עוד כשהיה נער. תקופת חניכות כמנהל-הצגות ושחקן-במאי לצדו של סופר המתח אדגר וואלאס הכשירה אותו לעבודה פורייה בקולנוע. עד מהרה החל לביים ולהפיק סרטים.
את ראשית תהילתו קנה עם הסרטים "כוכבים מציצים מרום" (על-פי הרומן הנודע של קרונין) וסרט המלחמה "הדרך קדימה". בין הסרטים שביים והפיק: "Kipps", עיבוד לספרו של ה. ג'. ולס, "מר פיט הצעיר" (1942) ו"האדם השלישי" (1949), על פי ספרו של גרהם גרין. "האדם השלישי", סרט אפל, נחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. ג'וזף קוטן גילם בסרט אמריקאי ישר וטוב הנאלץ להתעמת עם המציאות הקשה בווינה שלאחר מלחמת העולם השנייה ופוגש בדמות אפלה שבשולי החוק, המגולמת על ידי אורסון ולס, ובאהובתו המגולמת על ידי אלידה ואלי.
עד אמצע שנות החמישים של המאה ה-20 נחשב ריד לבכיר במאי הקולנוע הבריטי (לאחר שאלפרד היצ'קוק עבר לארצות הברית) וכאחד מהטובים בבמאי הקולנוע בעולם. ב-1956 ביים את הסרט טרפז עם טוני קרטיס וברט לנקסטר וב-1959 ביים את "האיש שלנו בהוואנה" לפי תסריט של גרהם גרין. מראשית שנות השישים חלה ירידה ברורה ביכולותיו ומרבית הסרטים שעשה עד מותו לא עמדו ברמת יצירות המופת שלו ודירדרו את המוניטין שלו.
כמו כן ביים ריד את הסרט "ייסורים והתלהבות" (1965), בו גילם צ'רלטון הסטון את דמותו של מיכלאנג'לו בואונרוטי, ורקס הריסון את האפיפיור יוליוס השני, בדרמה היסטורית שנעה סביב עבודתו של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית. הוא גם עיבד שתי יצירות נוספות של הסופר הבריטי גרהם גרין: "האיש שלנו בהאוואנה" ו-"The Fallen Idol", שהתבסס על סיפור קצר של הסופר. בשנת 1953 היה קרול ריד לבמאי הסרטים הראשון שקיבל תואר אבירות בזכות יצירותיו.
נישואיו הראשונים היו עם השחקנית הבריטית דיאנה ויינראד, ולאחר שנפרדו נישא לשחקנית פנלופה וורד, אם בנו היחיד - מקס. הוא היה דודו של השחקן הנודע אוליבר ריד.
בשנת 1968 ביים קרול ריד את הסרט זוכה האוסקר "אוליבר!", מחזמר על פי הרומן אוליבר טוויסט של דיקנס. אחיינו, אוליבר ריד, שחקן קולנוע מצליח, השתתף בסרט בתפקיד ביל סייקס. הסרט שגרף חמישה פרסי אוסקר, כולל לסרט ולבמאי, היה עיבוד קולנועי ראשון למחזמר המצליח מברודוויי, שמונה שנים קודם לכן. הצלחת "אוליבר", שזכה אף לביקורות מעולות, השיבה, לשעה, לריד את שמו ומעמדו. סרטו האחרון היה "העין הציבורית" (1972), עיבוד למחזהו של פיטר שאפר, בו כיכבו מיה פארו וחיים טופול הישראלי. ארבע שנים אחר כך נפטר מהתקף לב בביתו שבצ'לסי, לונדון, בגיל 69.
ג'ון שלזינגר
ג'ון שלזינגר (אנגלית: John Schlesinger; 16 בפברואר 1926 - 15 ביולי 2003) היה במאי קולנוע בריטי יהודי, זוכה בפרס האוסקר על הסרט "קאובוי של חצות" (1969).
חייו.
נולד בלונדון למשפחה יהודית. בתום לימודיו בקולג' הלך לעבוד כשחקן בטלוויזיה (1953), ובהמשך בסרטי קולנוע, אולם במהרה הבין שעתידו נמצא מאחורי המצלמה, והחל לביים. תחילה לטלוויזיה, אך בראשית שנות השישים נטש לחלוטין את הטלוויזיה והתמסר לבימוי סרטי קולנוע. סרטו הראשון נקרא "A Kind of Loving", בו הופיע השחקן אלן בייטס. אחר כך ביים את הסרטים "בילי בדאי" ו"דארלינג", שבשניהם הופיעה ג'ולי כריסטי. שלושת סרטיו הראשונים הללו מתארים את אורח החיים העירוני באנגליה. סרטו הבא היה "הרחק מן ההמון הסוער", עיבוד לספר באותו השם של תומאס הרדי.
לאחר מכן ביים את סרטו עטור השבחים "קאובוי של חצות" (1969), שזכה בפרס אוסקר בפרס הסרט והבימוי. היה זה הסרט מוגבל הצפייה (X-rated) היחיד בתולדות האוסקר שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, בשל תכנים הומוסקסואלים מובהקים. שלזינגר עצמו - אף שהיה נשוי - היה הומוסקסואל מוצהר שניהל במקביל לנישואיו גם מערכת יחסים ארוכת שנים עם אהובו וראה כשליחות החדרת מסרים הומואיים לתיגבור הסובלנות והתודעה הציבורית בתחום.
סרטיו המאוחרים כוללים את "יום ראשון הארור" (1971) בכיכובה של גלנדה ג'קסון, "יומו של האַרבֶּהּ" (1975),על פי רומן המופת של נתנאל וסט שעסק בימי השפל הגדול בארצות הברית, "איש המרתון" (1976) על פי הרומן של ויליאם גולדמן, עליו קיבל לורנס אוליבייה את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לאוסקר, הסרט המלחמתי "יאנקים" (1979), "במרומי הפסיפיק" בכיכובה של מלאני גריפית', סרט הטלוויזיה "שאלה של ייחוס", על פי המחזה מאת אלן בנט, "אהבה חפה מפשע" (1993) עם אנטוני הופקינס שעסק בנפילת חומת ברלין וסרטו האחרון, "הדבר הטוב הבא" (2000) שהייתה קומדיה בכיכובה של מדונה, שהביקורות קטלו ושנכשל בקופות. שלזינגר ביים גם כמה סרטי טלוויזיה, אחדים מהם, כמו הדרמה על גלות המרגל הבריטי גאי ברג'ס, זכו לשבחים רבים.
שלזינגר עבר ניתוח מעקפים ב-1998, ובדצמבר 2000 סבל משבץ מוחי שהוביל לבסוף למותו ביולי 2003 בגיל 77.
החברה הגבוהה (סדרת טלוויזיה)
החברה הגבוהה (באנגלית: Mile High) היא סדרת דרמה בריטית ששודרה במקור בערוץ Sky1 בין השנים 2003 ל-2005. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הוט 3.
שם התוכנית נגזר מהמושג "Mile high club", המתייחס למי שקיימו יחסי מין בשעת טיסה.
הסדרה שודרה בארצות הבאות: אוסטרליה, בריטניה, ישראל, ארצות הברית, צרפת, פינלנד, איסלנד, הודו, ניו זילנד, שוודיה ודרום קוריאה.
שיר הנושא של הסדרה הוא "The World Is Mine" של להקת Hooverphonic.
רקע.
הסדרה עוסקת באנשי הצוות של חברת התעופה "פרש". חוויותיהם בזמן הטיסות, וגם בין טיסה לטיסה, כאשר הם שוהים בבתי המלון בחו"ל, וחייהם הפרטיים מחוץ לשעות העבודה. רוב הדמויות הן בריטים צעירים המחפשים סטוצים וריגושים. הסדרה נחשבת לסדרת דרמה, אך היא מכילה מעט קומדיה ואף פורנוגרפיה.
מיינקה כץ
מיינקה כץ (בכתיב יידי: מעינקע קאַץ; באנגלית: Menke Katz; 1906 – 24 באפריל 1991) היה משורר יידיש, שכתב שירה גם באנגלית, מסאי ומתרגם.
קורות חיים.
מיינקה כץ נולד בליטא, והיגר לארצות הברית כבר בשנת 1920, בגיל 14. הוא מהבודדים מבין משוררי היידיש בארצות הברית שהחל לכתוב שירה באנגלית לאחר הגירתו. בארצות הברית הוא מוכר כמשורר דו-לשוני. שירי היידיש המוקדמים שלו תורגמו לאנגלית בידי המתרגם הישראלי לשעבר, פרופ' בנימין הרשב ואשתו ברברה.
רבים משיריו של מיינקה כץ הולחנו, הוא עצמו נהג לשיר אותם בהופעותיו עם הגיטרה שלו, והפכו לשירים מוכרים ואהובים. שירים רבים משלו הולחנו בידי מאיר בוגדנסקי.
בנו הוא החוקר הירש-דוד כץ.
ספריו.
לעברית תורגם רק ספר אחד מספריו. בבית הספרים הלאומי רשומים 10 מספריו ביידיש, וכן רשומים שניים מספריו באנגלית.
פאול זאכר
פאול זאכר (Paul Sacher 28 באפריל 1906 - 26 במאי 1999) היה מנצח, נותן חסות ואמרגן שווייצרי.
זאכר למד, בין השאר, אצל פליקס ויינגרטנר. בשנת 1926 ייסד את התזמורת הקאמרית של בזל לנגינת מוזיקה מלפני התקופה הקלאסית ויצירות מודרניות. הודות לעושרו הרב, יכול היה להזמין יצירות אצל מספר רב של מלחינים ידועי שם, ביניהם איגור סטרווינסקי (שכתב בשבילו את הקונצ'רטו ב-רה מז'ור), בלה בארטוק (דיוורטימנטו ו"מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה"), ארתור הונגר (יצירות רבות, ביניהן הסימפוניות השנייה והרביעית ("מנעמי בזל"), פאול הינדמית, אליוט קרטר והריסון בירטוויסל. יצירתו של פייר בולז, Messagesquisse הייתה אחת ממספר יצירות לחגיגת יום הולדתו השבעים של זאכר.
מרדכי וורצמן
גומרות הולכות
"גומרות הולכות" היא סדרת מערכונים ישראלית, ששודרה בשנת 2006 בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור רשת.
סקירה כללית.
התוכנית, אשר מבוססת על תוכנית הטלוויזיה של ערוץ 4 הבריטי "Smack The Pony" , מקבצת מערכונים הנוגעים בעולמן של נשים צעירות, בנושאים כמו זוגיות, חתונות, קריירה, סקס, טרנדים ועולם הרווקות. הגרסה הישראלית מתבססת ברובה על מבחר מערכונים מהפורמט הבריטי, לצד מספר רב של מערכונים, אשר נכתבו על ידי תסריטאים ישראליים. את המערכונים מובילות השחקניות ענת וקסמן, איילת זורר ומיה דגן, לצד דני גבע, אשר אחראי על התפקידים הגבריים. סגנון התוכנית דומה במקצת לסגנון התוכנית "קצרים".
הסדרה זכתה למדרוג (רייטינג) גבוה, שמספר פרקים השיגו מדרוג של מעל 20%.
תגובות וביקורת.
התוכנית זכתה לביקורות שנויות אצל מבקרי הטלוויזיה, גואל פינטו ב"הארץ" כתב: "מדובר בתוכנית סקסיסטית, המציגה את המין הנשי כשטחי ואווילי", בשעה שאריאנה מלמד ב־ynet, הדגישה את הקונספט החינני של התוכנית. ניר קיפניס ב"גלובס" כתב: "עונה חדשה של "גומרות הולכות" החלה אמש והוכיחה שוב שבתחום הקומדיה, גם שחקניות טובות וטקסטים מושקעים יכולים לייצר בדיחות בינוניות".
עמורה
הנס ורנר הנצה