השיר מתבסס על המקצב של "חסידה צחורה" של להקת "צלילי העוד" מ-1975, והוא אף כולל בו שחזור של הפזמון בקולו של המפיק איציק פצצתי. בעוד פצצתי הלחין הרחבה למנגינה העממית, נצ'י נצ' כתב מילים נוספות לאלו העממיות גם כן. שלושה בתים מקוריים מרכיבים את השיר, ובניהם מחבר שחזור הפזמון משנות ה-70.
תוכן השיר מהווה מעין מכתב של נצ'י נצ' לאמו, שנפטרה ממחלת הסרטן כשהיה בן 12, ובו הוא מספר לה על השינויים שחלו בחיי המשפחה מאז מותה ומביע את געגועו אליה. הוא מדבר אליה בגוף ראשון, ועל כך נצ'י נצ' ציין כי זה היה סוג של טיפול פסיכולוגי להתמודדות עם האבל בעבורו.
ב-2019 נכלל באלבום "ועכשיו לחלק האומנותי" שיר בעל מבנה דומה, "יום כיפור בכפר סירקין", בו נצ'י נצ' שר לאביו.
הצלחה.
השיר זכה לשבחים מהמבקרים, וגם הושמע רבות בתחנות הרדיו. במצעד הרשמי של גלגלצ, השיר התמקם בעשירייה הראשונה במשך שישה שבועות ברציפות, ובשיאו דורג במקום השלישי (בשבועיים הראשונים). כמו כן, השיר צבר מעל למיליון וחצי השמעות באתר שיתוף הווידאו "YouTube", ובאפליקציית הזרמת המדיה "Spotify" הוא הושמע כ-203,000 פעמים.
ויקטור פון דראביך-וכטר
ויקטור פון דראביך-וכטר (בגרמנית: Victor von Drabich-Waechter; 18 באוגוסט 1889 – 2 באוגוסט 1944) היה גנרל בצבא גרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון דראביך-וכטר נולד ב-18 באוגוסט 1889 בשטרסבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-12 במרץ 1910 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-7, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון דראביך-וכטר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ב-1 באפריל 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1939 מונה לראש מחלקה באגף כוח האדם.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1 באוגוסט 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באוגוסט 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 ביוני 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-326, ובפברואר 1944 נשלחה הדיוויזיה לצפון צרפת. במהלך המערכה בנורמנדי לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הצנחנים ה-2, וב-2 באוגוסט 1944 נהרג פון דראביך-וכטר במהלך הלחימה בקרב פאלז.
תשע שעות לראמה
תשע שעות לראמה (באנגלית: Nine Hours to Rama) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי משנת 1963 בהפקתו ובבימויו של מרק רובסון עם הורסט בוכהולץ בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן "תשע שעות לראמה" מאת סטנלי וולפרט משנת 1962 והוא מתאר תשע שעות של היום האחרון בחייו של מהטמה גנדי (30 ביוני 1948) ומתרכז בסיפור בדוי על חייו של המתנקש בו - נאטורם גודסה . גודסה היה חבר בתנועה הלאומנית ההודית ראשטריה סווג'מסווק סאנג (RSS) שהוקמה להילחם בבריטים ובמוסלמים.
ראמה הוא אחד האלים הפופולריים בהינדואיזם, עבור הלאומנים ההינדואים משמשת מלכותו של ראמה כסמל למלכות הינדואית מושלמת וראמה מהווה סמל פוליטי החרוט על דגלם.
סיפור חייו הבדוי של גודסה מתואר בסרט בפלאשבקים.
הסרט שצולם בהודו ובבריטניה קיבל ביקורות קשות ולא הצליח כלכלית, זאת בניגוד לסרט גנדי של ריצ'רד אטנבורו (1982). ממשלת הודו אסרה על הקרנתו כי הוא מתאר באופן חיובי את המתנקש בחייו של גנדי. הסרט גם קטע את הקריירה המצליחה עד אז של הורסט בוכהולץ.
הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לצילום הטוב ביותר - בצבע.
תקציר העלילה.
30 בינואר 1948, גופל דאס, מפקד משטרת דלהי (חוזה פרר) מודאג מאוד. יש ידיעות רבות על כוונה להתנקש בחייו של מהטמה גנדי בעת שייפגש עם אלפי מעריצים בבית בירלה בעיר.
הוא מבקש ממוסאדי (רוברט מורלי), אחד מבכירי מפלגת הקונגרס להגיע איתו לגנדי ולשכנע אותו לבטל את הטקס מחשש לחייו. הם מוצאים את גנדי (J. S. Casshyap) שקוע באריגה. גנדי מסרב לבטל את הטקס למרות הפצרותיהם.
נטוראם גודסה (הורסט בוכהולץ) וחברו נאראיאן אפטה (דון בוריסנקו).הם חברי ילדות שגדלו ביחד בכפר. גודסה פיתח שנאה לבריטים לאחר שסירבו לגייס אותו לצבא. לאחר שאביו ואשתו נרצחו על ידי מוסלמים הוא פיתח שנאה עזה למוסלמים ובטקס מחתרתי הוא הצטרף ל-RSS.
הוא עורך עיתון מקומי והכיר אשה נשואה בשם רני מהטה (ולרי גירון). יחסיהם ידעו עליות ומורדות בגלל הבדלי השקפה פוליטיים בקשר לגנדי. גודסה סבר כי גנדי התייחס בסלחנות יתר למוסלמים וגרם לדעתו לאסון בו נהרגו מאות אלפים. הוא מקבל הוראה מהמחתרת לחסלו.
המשטרה עורכת חיפושים נרחבים בדלהי וגודסה מוצא מקלט אצל יצאנית, פליטה אלמנה מפנג'ב בשם שיילה (דיאן בייקר). הוא משתכר ונרדם והיא מוצאת את האקדח ויוצאת החוצה שם היא נתפסת על ידי שוטר שמחרים את האדדח. המשטרה מגיעה למקום אבל גודסה מצליח להימלט ולהגיע אל מחבוא המחתרת שם הוא ננזף אך מקבל הזדמנות שנייה. הוא וחברו אפטה, עולים לקבל ברכה מראמה. אפטה מלא חששות ומגלה לרני על מטרתו של גודסה לרצוח את גנדי. שניהם ממהרים לטקס אך מאחרים. גודסה יורה בגנדי וזה קורס תוך כדי זה שהוא אומר לגודסה שהוא סולח לו.
מגפת הקורונה בכף ורדה
מגפת הקורונה פרצה בכף ורדה במרץ 2020.
רקע כללי.
ב־12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 נמוך בהרבה מנגיף הסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית, עם מספר מקרי המוות הכולל.
ציר זמן.
ב־20 במרץ אושר המקרה הראשון של COVID-19 במדינה, זר בן 62 מבריטניה.
למחרת ב-21 במרץ אושרו שני מקרים נוספים. שני המקרים היו תיירים מהולנד. שני מקרים אלו והקודם היו כולם באי בואה ויסטה לפני שנמצאו כננושאי הנגיף. המוות הראשון הוכרז ב־24 במרץ מי שהיה המקרה המאושר הראשון בכף ורדה.
ב־25 במרץ אושר מקרה רביעי, אזרח כף ורדה בן 43 שחזר מאירופה. למחרת, ב־26 במרץ, הודיע שר הבריאות של כף ורדה כי אשתו של הגבר שחלה חולה גם היא.
מניעה.
מאז 16 במרץ נערכים בדיקות בכף ורדה. הבדיקות נערכות בעיר פראיה.
ב-17 במרץ, כאמצעי מניעה, הודיע ראש הממשלה אוליסש קורייה א סילבה על השבתת כל הטיסות הנכנסות מארצות הברית, ברזיל, סנגל, ניגריה, פורטוגל וכל מדינות אירופה שנפגעו מנגיף הקורונה. השעיית הטיסות הייתה בתוקף למשך שלושה שבועות.
ב-28 במרץ לראשונה אי פעם בכף ורדה הוכרז על מצב חירום.
אדמונד קרטרייט
אדמונד קרטרייט (באנגלית: Edmund Cartwright; 1743 – 1823) היה ממציא אנגלי. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד מוקדם מאוד והמציא נול מכני. היה אחיו של מייגור ג'ון קרטרייט, רפורמטור פוליטי ורדיקאלי, וג'ורג' קרטרייט, חוקר חצי האי לברדור.
חייו.
אדמונד קרטרייט, נולד ב-24 באפריל 1743. הוא למד בבית הספר של המלכה אליזבת הראשונה, בוויקפילד ורכש השכלה גבוהה באוניברסיטת אוקספורד. סיים ב־1766 תואר שני שלמד בקולג' מגדלנה, אוקספורד. שם קבל מלגת לימודים ונבחר לעמית המכללה. הוא הפך לאיש דת של הכנסיית האנגליקנית. קרטרייט החל את הקריירה שלו כמורה לדת, והפך בשנת 1779 לרקטור בכנסייה של גודבי מרווד, לסטרשייר. בשנת 1783, הוא נבחר ככומר בקתדרלת לינקולן. אף שהתפרסם כממציא, הוענק לו תואר דוקטור בתאולוגיה בשנת 1806.
הנול המכני.
אדמונד קרטרייט תכנן את הנול המכני הראשון שלו בשנת 1784 וקיבל עליו פטנט בשנת 1785, אך הוא הוכיח את עצמו כחסר ערך. בשנת 1789 הוא רשם פטנט על נול נוסף ששימש כדגם בסיסי לממציאים אחרים ששכללו אותו. כדי שנול יהיה מונע בצורה מכנית ויהפוך להצלחה מסחרית, אדם אחד צריך להיות מסוגל להפעיל יותר ממכונה אחת, או שכל מכונה חייבת להיות בעלת יכולת ייצור גדולה יותר מייצור ידני.
קרטרייט הוסיף שיפורים, כולל תנועות שתי וערב, קביעת הגודל בזמן שהנול היה בפעולה. הוא החל לייצר בדים בדונקסטר באמצעות נולים אלו וגילה את חסרונותיהם. הוא ניסה לתקן זאת במספר דרכים: על ידי הוספת גלגלים וגלגלים אקסצנטריים להפעלה באופן דיפרנציאלי, על ידי שיפור מנגנון האריגה. כמו כן הוסיף מכשיר לעצירת הנול כש"הבוכייר " לא בין חוטיהשתי. במקביל מתיחה אוטומטית של הבד.
בשנת 1792 רשם קרטרייט את הפטנט האחרון שלו למכונות אריגה. המצאה זו איפשרה לנול שלו לארוג במספר צבעים ובדוגמאות של פסים חוצים. עם זאת, כל מאמציו לא נשאו פרי מסחרי. התברר ששום מנגנון, מושלם ככל שיהיה, לא יכול היה להצליח כל עוד ישנם עיוותים ותקלות בזמן שהנול עובד בצורה מכני. תוכניותיו לשפר את פעולת הנול נכשלו. בעיות אלה נפתרו בשנת 1803, על ידי ויליאם רדקליף ועוזרו תומאס ג'ונסון על ידי המצאותיהם.
בשנת 1790 הקים רוברט גרימשו מגורטון, במנצ'סטר בית חרושת לאריגה, אותו התכוון למלא עם 500 נולים מכניים של קרטרייט, אך לאחר שהתקין 30 נולים, נשרף המפעל, ככל הנראה מעשה הצתה. ההצתה הייתה תוצאה של פחדי האורגים הידניים שחששו שהמכונה תגרום לפיטוריהם. לייזם לא היה הון להקים את המפעל מחדש.
בשנת 1809 קיבל קרטרייט מענק פרלמנט של 10,000 ליש"ט עבור המצאתו. במאי 1821 הוא נבחר לחבר של החברה המלכותית.
המצאות אחרות.
קרטרייט גם רשם פטנט על מכונה לסירוק צמר בשנת 1789 ומכונה לייצור חבלים, בשנת 1792. הוא גם עיצב מנוע קיטור שהשתמש באלכוהול במקום במים.
משפחה.
לאחר הענקת המענק הפרלמנטרי רכש קרטרייט חווה קטנה בקנט, שם העביר את שארית חייו. אדמונד קרטרייט נפטר בסאסקס ב־30 באוקטובר 1823 לאחר מחלה ממושכת.
בתו אליזבת (1780–1837) התחתנה עם הכומר ג'ון פנרוז וכתבה ספרים תחת שם בדוי - "גברת מרקהאם".