מפעל ההתנדבות הבין-לאומי הראשון התקיים בשדה הקרב הטרי של ורדן (צרפת) ב-1920. במהלכו, עזרו המתנדבים לבנות מחדש כפר (בשם Esnes-en-Argonne) שנהרס במהלך הקרבות. עיקר העבודה המשותפת כלל שחזור בתי מגורים ופינוי אדמות חקלאיות. בין השאר התנדבו גם שלושה מתנדבים מגרמניה. עובדה זו תרמה לסימונו של הפרויקט כסמל של פיוס בין צרפת וגרמניה.
בשנת 1924, ארגן סרסול את המחנה השני בשווייץ. הפעם המטרה הייתה עזרה בפינויי הריסות לאחר מפולת שלגים.
שירות זה הוא מעיין מבוא ומודל למן "שירות לאומי" פציפיסטי כאלטרנטיבה לשירות צבאי כדי לתרום לחברה מקומית ובין-לאומית. המפעל הגדול ביותר בשנותיה הראשונות של התנועה היה בשנת 1928 ב ליכטנשטיין עם יותר מ-700 מתנדבים מ-28 מדינות, אשר פינה את עמק הריין לאחר שיטפון כבד ב-1927.
התפתחות, תוך מחויבות חברתית (1931).
לאחר העשור הראשון שבו עיקר הפעילות סבבה אזורים פגועי אסונות טבע ובשנת 1931 התפתח מושג מפעל ההתנדבות הבין-לאומי לתחומים נוספים של מחויבות חברתית:
התארגנות בין-לאומית (1948).
מאז 1920 התארגנו מפעליי ההתנדבות בצרפת, שווייץ, בריטניה, הודו, ומדינות אחרות. לאחר מלחמת העולם השנייה, נוסד איגוד בין-לאומי של הענפים השונים של הארגון ונוסדה המזכירות הרשמית בפריס. בעקבות ההתארגנות והמסגרות החדשות מספר המתנדבים גדל וכן השירותים למתנדבים כגון תקנונים וביטוחים למיניהם.
בשנות ה-60 גדל מספר הסניפים בהתאם והוקצעו מבנים עבורם ברחבי העולם. 1947: 46 מפעלים ב-9 מדינות
1968: 298 מפעלים ב-24 מדינות.
פיתוח וסיוע בין צפון לדרום (1950).
בשנת 1950, הוזמן הארגון שוב להודו על מנת לעזור בבנייה של בתי פליטים בפרידאבאד. קבוצה קטנה של מתנדבים הצליחה לגייס מקומיים רבים למען המטרה המשותפת. הסכסוך בין הודו לפקיסטן היה עילה לפתיחת סניפים נוספים ברחבי אסיה. בעקבות הפעילות, הוקמו תוכניות סיוע ופיתוח באזורים מעוטי יכולת ומוכי עוני וגיוס באירופה אפריקה ואסיה ותוכניות הסמכת המתנדבים הורחבה בהתאמה.
מזרח-מערב (1955).
בזמן המלחמה הקרה היה הארגון מעורב גם בגוש הקומוניסטי לדוגמת פעילות במהלך "הפסטיבל החמישי לנוער העולמי" שלקח חלק בוורשה (פולין) ב-1955. מאז יזם הארגון פעילות בפולין(1955), ברית המועצות 1958), הונגריה (1964), צ'כוסלובקיה (1964), ובולגריה (1981). ב-1972 הוקם אגף התאום מזרח-מערב על ידי התנועה כדי להקל על המתנדבים ולשפר את שיתוף הפעולה.
ארגון מחדש (1969).
בשנת 1969 התקיימו שורה של סמינרים, סדנאות ופגישות בהן נחקרה השאלה של המעורבות הפוליטית של התנועה. כתוצאה מכך הוחלט לנטוש את סיוע ההתפתחותית כמטרת פעילות. חלק נוסף משינויי הארגון היה ההתמקדות בהאחדה בין-לאומית במסגרת פעילות התנדבותית תוך שיתוף פעולה ותקשורת שותפת בין הסניפים.
קבוצות עבודה בין-לאומיות (1997).
עם הארגון מחדש החליטה התנועה למקד את תרומתה לפי תחומי עניין מקומיים ושיפור שיתוף הפעולה בין הקבוצות השונות.
נכון לשנת 2016 התנועה פעילה ברוב מדינות אירופה והאיחוד האירופי, באסיה קיימים סניפים בבנגלדש, הונג קונג, סין, הודו, יפן, מלזיה, נפל, פקיסטן, דרום קוריאה וסרי לנקה. באמריקה בארצות הברית, מקסיקו וברזיל. באפריקה באלג'יר, מאוריציס ובניגריה. כמו כן קיים סניף באוסטרליה.
במזרח התיכון קיים סניף בירדן.
עד כה (2016) לא דווח על שיתוף פעולה בין התנועה לגופים במדינת ישראל.
לארגון יש מעמד מייעץ במועצת אירופה, משתף פעולה באופן קבוע עם ארגון אונסק"ו וחבר בפורום הנוער האירופאי (YFJ).
יחסי קוריאה הדרומית–קטר
רפובליקת קוריאה ומדינת קטר מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז 1974.
שנתיים לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נפתחה שגרירות קוריאה הדרומית בדוחה.
מאמצע שנות השבעים ועד שנות השמונים של המאה ה-20 הגיעו כ-12,800 מהגרים קוריאנים לקטר. היקף הסחר בין קטר לקוריאה הדרומית עמד בשנת 2010 עד 21.5 מיליארד דולר אמריקאי ובשנת 2012 היה 26.8 מיליארד דולר.
עונת 1991/1992 בליגה האירופית של פיב&quot;א
עונת 1991/1992 בליגה האירופית של פיב"א הייתה העונה ה-35 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה והראשונה במתכונת החדשה של הליגה.
המשחק הראשון התקיים ב-27 בספטמבר 1991 ותחרות הסתיימה ב-16 באפריל 1992. בתחרות השתתפו 33 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של פרטיזן, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
פרדראג דנילוביץ' מפרטיזן נבחר לכדורסלן המצטיין של הפיינל פור.
ניקוס גאליס מאריס זכה בפרס אלפונסו פורד.
מתכונת התחרות.
בתחילת התחרות התקיימו סיבובים מוקדמים בהם נקבעו 12 עולות לשלבים הבאים. ל-12 קבוצות אלו הצטרפו סלובודנה דלמציה, מכבי תל אביב, מונטיגלה בדלונה ו-פונולה קזרטה. הקבוצות חולקו ל-2 בתים. עם סיום המשחקים בבתים נערך רבע הגמר בשיטת הטוב מ-3 משחקים.
מנצחות רבע הגמר נפגשו באבדי איפקצ'י ארנה איסטנבול למשחקי פיינל פור.
מהלך התחרות.
בשלבים המוקדמים נקבעו 12 עולות לבית הגמר.
ישראל בתחרות.
מכבי ראשון לציון.
מכבי ראשון לציון בסיבוב הראשון של המוקדמות ניצחה את סטיאווה בוקרשט 111:78 ו-102:79 והעפילה לשלב השני. בשלב השני היא נפגשה עם קומודור דן חלדר ההולנדית והפסידה 89:75, 55:73.
מכבי תל אביב.
מכבי תל אביב העפילה ישירות לשלב הבתים. היא סיימה את הבית במקום השלישי ועברה לשלב רבע הגמר בו היא הפסידה לאסטודיאנטס מדריד.
נואי איטו
נואי איטו (ביפנית: 伊藤 野枝; 21 בינואר 1895 - 16 בספטמבר 1923) הייתה סופרת אנרכיסטית ופמיניסטית יפנית.
חייה המוקדמים.
נואי איטו נולדה באי קיושו שביפן. בגיל 14 החלה לעבוד בדואר, ושנה לאחר מכן עברה להתגורר בטוקיו ושם למדה בבית ספר תיכון לבנות. בשנתה החמישית ללימודים היא נישאה לגבר בשם פוקוטארו ששודך לה בידי דודה. היא הסכימה להינשא לו מכיוון שהוא בדיוק שב מארצות הברית, לשם רצתה להגיע בעצמה, ותכננה להפרד ממנו ברגע שתגיע לשם, אך לדאבונה הם נשארו ביפן, ופוקוטארו לא תמך ברצונה להמשיך בלימודיה.
לאחר נישואיה, נואי איטו התיידדה עם יון צוג'י, אחד המורים בבית ספרה, שהיה גם סופר ניהליסט ופמיניסט. בתמיכתו של מורה, נואי איטו סיימה את לימודיה ועזבה את בעלה. לאחר סיום לימודיה במרץ 1912, הפכו יחסיה עם יון צוג'י לרומנטיים, והם נישאו בשנת 1915. השניים היו יחד 4 שנים, ונולדו להם שני ילדים, ובשנת 1916 נפרדו כשנואי איטו התאהבה בפעיל האנרכיסט סקאה וסאגי ועברה לגור איתו.
פעילות פוליטית.
עם סיום לימודיה הצטרפה נואי איטו ל-Bluestockings, תנועה לא רשמית של נשים אינטלקטואליות והחלה לערוך את המגזין הפמיניסטי לאמנות ותרבות "סייטו". במהלך שנות פעילותה במגזין היא העלתה לדיון ציבורי סוגיות שונות הנוגעות לנשים, ביניהן זנות, הפלות, אמצעי מניעה ואמהות, ותרגמה ליפנית מספר מכתביה של ההוגה האנרכה-פמיניסטית אמה גולדמן. היא סיימה את תפקידה במגזין כעורכת ראשית בשנת 1916. בשנת 1919 ייסדה יחד עם וסאגי ופעילים אנרכיסטים נוספים את המגזין הראשון של תנועת העובדים היפנית בו דנו בקשרים בין תנועת העובדים לבין אנרכיזם. ובשנת 1921 היא לקחה חלק בייסודו של ארגון הנשים הסוציאליסטי אגודת הסחלב האדום. במהלך השנים פרסמה נואי איטו יותר מ-80 מאמרים על אנרכיזם, פמיניזם, זכויות עובדים וסוציאליזם.
מותה.
לאחר רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, הכריזה ממשלת יפן על ממשל צבאי, והשתמשה במצב על מנת להתנקש במתנגדים למשטר הקיים. ב-16 בספטמבר 1923 נעצרו נואי איטו, סקאה וסאגי ואחיינו בן ה-6 בידי המשטרה הצבאית היפנית והוכו למוות. לאחר מכן גופותיהם הושלכו לבאר נטושה.
אליפות אירופה בכדורסל 1983
אליפות אירופה בכדורסל 1983, המכונה גם יורובאסקט 1983, היא האליפות ה-23 לנבחרות כדורסל אירופאיות. האליפות התקיימה בין ה-25 במאי עד ה-4 ביוני 1983 בערים קן, לימוז' ונאנט שבצרפת. באליפות השתתפו 12 נבחרות לאומיות ובסיומה זכתה נבחרת איטליה בתואר האליפות הראשון בתולדותיה, לאחר שגברה על נבחרת ספרד במשחק הגמר. שחקן נבחרת ספרד, הרכז חואן אנטוניו קורבלאן, זכה בתואר ה-MVP של הטורניר לאחר שקלע 10.7 נקודות בממוצע למשחק.
נבחרת ישראל סיימה את הטורניר במקום השישי, לאחר שרשמה מאזן כולל של 3 ניצחונות ו-4 הפסדים, כולל ניצחון מפתיע על נבחרת יוגוסלביה במשחקי הדירוג. הקלעים המובילים של נבחרת ישראל היו מיקי ברקוביץ' (21.3 נקודות למשחק), דורון ג'מצ'י (18.6) ולו סילבר (15.0).
שלב הבתים.
בשלב הראשון של הטורניר חולקו 12 הנבחרות לשני בתים, ושתי הקבוצות שסיימו ראשונות בכל בית העפילו לשלב חצי הגמר. יתר הנבחרות התמודדו ביניהן על מקומות 3–12, בהתאם למיקומן בשלב הבתים.
שלבי הפלייאוף.
פיינל פור.
&lt;br&gt;
יורובאסקט 1983
איניאקי ויליאמס
איניאקי ויליאמס ארתיואר (בספרדית: Iñaki Williams Arthuer ; נולד ב-15 ביוני 1994) הוא כדורגלן ספרדי בסקי המשחק בעמדת החלוץ באתלטיק בילבאו.
קריירת מועדונים.
ויליאמס נולד בבילבאו, להורים ממוצא גאנאי. בשנת 2012 הצטרף ויליאמס לקבוצת הנוער של אתלטיק בילבאו. באותה שנה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במשחק של בסקוניה בליגה הרביעית. ב-25 ביוני 2013, חתם ויליאמס על חוזה חדש עם המועדון הבסקי עד שנת 2017. לאחר מכן, הוא התקדם לאתלטיק בילבאו ב' מהליגה השלישית. באוגוסט 2013 נפצע בברך וחזר לשחק באוקטובר. ויליאמס סיים את עונת המשחקים עם שמונה שערים.