המלך הוקון החמישי מת ללא יורשים בשנת 1319. בתו נישאה לנסיך השוודי, ובנם מאגנוס אריקסון ירש בעקבות זאת את שתי המלכויות. מרגרט, המלכה האם, הייתה השליטה בזמן איחודה של נורווגיה עם דנמרק ושוודיה באיחוד קאלמאר (1397–1523), שהסתיים לאחר 180 שנה בהם שוודיה פרשה ב-1536. כוחה של נורווגיה נחלש בתקופה זו לאחר שרבים מהאוכלוסייה מתו מהמגפה השחורה בין 1349–1351.
האיחוד עם דנמרק (1536–1814).
האליטה בנורווגיה נחלשה עד שלא הייתה מסוגלת להתנגד ללחצים מהדנים. יותר ויותר נושאים הוחלטו בקופנהגן אשר בדנמרק והשלטון הנורווגי לבסוף פורק. הכתר הדני יוצג על ידי מושל מטעם דנמרק. ניתן לחלק את התקופה הדנית לתת התקופות הבאות:
האיחוד עם שוודיה (1814).
לאחר תמיכתה של ממלכת דנמרק-נורווגיה בנפוליאון, ב-1814 הובסה ממלכת דנמרק-נורווגיה במהלך המלחמות הנפוליאוניות ונמסרה למלך שוודיה שניצל את חברותו בקואליציה נגד נפוליאון על מנת לתקוף את דנמרק, שותפתה של צרפת, ולהרוויח את נורווגיה כשלל נוסף. בינואר 1814 נכנעה דנמרק ללחצי השוודים ומסרה לידיהם את נורווגיה בהסכם קיל (14 בינואר. בניסיון להשתלט על נורווגיה למרות האמנה, המשנה למלך והנסיך יורש-העצר של ממלכת דנמרק-נורווגיה עודד התכנסות של נציגים שונים וסיעות פוליטיות שונות בה אימצה לעצמה נורווגיה חוקה, הכריזה על עצמאות ובחרה לעצמה כמלך את הנסיך יורש-העצר פרדריק כריסטיאן ב-17 במאי 1814 (תאריך אשר נחגג עד היום כיום העצמאות הנורווגי), כל זאת כאקט של התרסה כנגד האיחוד החדש שנכפה עליה. שוודיה, בתמיכת בעלות בריתה מתקופת המלחמות הנפוליאוניות, שיגרה כוח צבאי לנורווגיה על מנת לכפות את האיחוד. המהלך צלח ובמשא-ומתן מאוחר יותר, פרדריק כריסטיאנסן הסכים לזנוח את הכתר הנורווגי ולחזור לדנמרק בתנאי ששוודיה תכיר בחוקה הנורווגית הדמוקרטית ובעצמאותה של נורווגיה. בעקבות כך בית הנבחרים הנורווגי בחר את המלך השוודי כמלך של נורווגיה ב-4 בנובמבר 1814.
בשנת 1905 בוטל האיחוד בין הממלכות כששוודיה הכירה בעצמאות נורווגיה. ממשלת נורווגיה הציעה את כתר נורווגיה לנסיך הדני קרל. לאחר משאל עם שאישר את המונרכיה, בחר הפרלמנט בקרל למלך פה אחד. קרל שינה את שמו להוקון השביעי (Haakon VII) על שם מלכי נורווגיה העצמאית של ימי הביניים.
מונרכיה עצמאית.
מלכי נורווגיה בעת המודרנית, כולל תקופות המלוכה שלהם, הם:
נורווגיה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם הראשונה שמרה נורווגיה על נייטרליות ולא לקחה חלק במלחמה. אף על פי כן, הטביעו הגרמנים מספר רב של ספינות מסחר נורווגיות, שרבות מהן סיפוקו ציוד חיוני לבריטניה שבתמורה סיפקה לנורווגיה פחם. בסך הכל נהרגו 1,892 אזרחים נורווגים במלחמה.
נורווגיה במהלך מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה ב-9 באפריל 1940. מלך נורווגיה, הוקון השביעי ומשפחתו ברחו עם אוצרות הזהב של הממלכה לבריטניה והקימו שם ממשלה גולה בזמן שצבא נורווגיה נלחם בעקשנות בכוחות הוורמאכט. צרפת ובריטניה הצטרפו ללחימה לאחר כמה ימים. בתחילה כבשו הגרמנים את אוסלו ועוד מספר ערים דרומיות כברגן וטרונדהיים. לאחר מאבק עיקש, ולמרות מספר ניצחונות של בעלות הברית, נכנע צבא נורווגיה ב-8 ביוני 1940. גרמניה כבשה את המדינה והקימה בה ממשלת בובות בראשותו של וידקון קוויזלינג, מנהיג המפלגה הנציונל-סוציאליסטית הנורווגית - נאשונל סמלינג. במהלך תקופת שלטונו נוהלה מלחמת מחתרת כנגד הכובש הנאצי. אולם רק ב-8 במאי 1945, נכנעו הגרמנים ועזבו את המדינה. בחודשי המלחמה האחרונים נכנסו גם כוחות סובייטיים לצפון מזרח המדינה, כדי לתפוס את נמל קירקנס (Kirkens), וזמן קצר לאחר סיומה עזבוה.
לאחר נטישת גרמניה חזר הוקון השביעי ומלך על המדינה עד יום מותו ב-1957. מפלגת הנאשונל סמלינג פורקה והוצאה אל מחוץ לחוק. קוויזלינג נעצר ב-9 במאי 1945 והוצא להורג יחד עם שני מנהיגים אחרים של המפלגה - אלברט ויליאם הגלין ורגנאר סקנקה, בידי כיתת יורים ב-24 באוקטובר 1945.
יחסי החוץ של נורווגיה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ב-1949 נורווגיה נעשתה חברה בברית נאט"ו. חתימתה של נורווגיה בברית הייתה משמעותית בשל קרבתה הגאוגרפית לברית המועצות. באותה השנה הייתה נורווגיה בין החברות המייסדות של ארגון האומות המאוחדות.
אזרחי נורווגיה הצביעה פעמיים כנגד הצטרפות לאיחוד האירופי (ב-1972 וב-1994). נורווגיה חברה באיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), מסגרת מקבילה לאיחוד האירופי שהוקמה בשנת 1960. רוב מדינות האיגוד, ונורווגיה ביניהן, מסדירות את קשרי הסחר שלהן עם האיחוד האירופי במסגרת הקרויה "האזור הכלכלי האירופי" (EEA), המבטיחה למדינות החברות בה חופש של תנועה לאנשים, סחורות, שירותים והון, אך אינה מטילה על מדינות שאינן חברות באיחוד האירופי את החובות המוטלות על
חברות האיחוד.
המדיניות החברתית והכלכלית לאחר מלחמת העולם השנייה.
לקראת סוף שנות השישים של המאה העשרים התגלה נפט בים הצפוני, ונורווגיה הפכה למפיקת הנפט העיקרית בו. עקב כך, החלה צמיחה כלכלית במדינה ובעלייה ברמת החיים. העלייה התבטאה בשיפור מערכות החינוך והרווחה והפיכתן למתקדמות בעולם, בנוסף להגדלת קצבאות הזקנה והאבטלה יחד עם מתן שירותים רפואיים וחינוך גבוה חינם.
&lt;BR&gt;כתוצאה מכך, דורגה נורווגיה בשנים האחרונות על ידי האו"ם כמדינה בעלת רמת החיים מהגבוהות בעולם. בנוסף, נורווגיה מוכרת כאחת המדינות התומכות יותר בזכויות האישה. כראיה לכך דורגה המדינה במקום השני במחקר שנוהל על ידי הפורום הכלכלי העולמי, בנושא הפערים בין המינים ב-58 מדינות על סמך מדד רמת השוויון מול גברים בחמשה תחומים שונים: שותפויות כלכליות, הזדמנויות כלכליות, כוח פוליטי, השגת השכלה, בריאות ורווחה.
נורווגיה אינה חברה באיחוד האירופי, לאחר שפעמיים (1972 ו-1994) נדחתה הצעה זו במשאל עם בפער קטן.
המאה ה-21.
ב-22 ביולי 2011 ביצע אנדרס ברינג בריוויק, לאומן נורווגי, שני פיגועי טרור במדינה: הוא פוצץ מכונית תופת ברובע הממשלה (בנורווגית, Regjeringskvartalet) בעיר הבירה אוסלו וגרם למותם של שמונה בני אדם ולפציעתם של מאתיים נוספים, וכשעה וחצי לאחר מכן הגיע לאי אוּטֶיָה (Utøya) שבקרבת אוסלו, וביצע שם פיגוע ירי שבו רצח 69 נערים ופצע עשרות נוספים במחנה קיץ של מפלגת העבודה הנורווגית (מפלגת השלטון דאז).
ישיבה תיכונית חיספין
ישיבה תיכונית חיספין (בראשי תיבות הנפוצים: ישת"ח) היא ישיבה תיכונית ביישוב חיספין, שהוקמה בשנת 1982 על ידי הרב יגאל אריאל. ישיבת חיספין היא חלק ממוסדות שונים השייכים למוסדות 'רוח הגולן', המוסדות כוללים אכסניה, מדרשת טיולים, כפר נוער לבנות ביונתן, תיכון תמ"ר רגבים בגולן, הנמצאים בנטור. בישיבה לומדים כ-400 תלמידים בכיתות ט'-י"ב.
היסטוריה.
מייסד הישיבה, הרב יגאל אריאל, התווה את דרכה של הישיבה בשנותיה הראשונות כישיבה חקלאית ופתוחה. הרב אריאל פרש לאחר כמה שנים מראשות הישיבה ומשמש עד היום כראש הוועד המנהל של הישיבה ומוסדותיה. מחליפו, הרב מאיר צוקרמן נתקל בהתנגדות מצד הצוות החינוכי שלא הסכים עם דרכו החינוכית וסירב לשתף פעולה. בשל כך צוקרמן פרש לאחר כשנתיים.
ראש הישיבה הבא היה הרב משה אגוזי, שכיהן עד אז כמדריך חינוכי ולאחר מכן כר"מ בישיבה. הרב אגוזי המשיך לפתח את גישתה החינוכית של הישיבה, וזכה לשבחים רבים מצד רבנים ואישי חינוך רבים. לאחר כעשר שנים כראש הישיבה פרש הרב אגוזי לטובת הקמת "בית למדרש התורה" ללימודי תורת הקבלה. לאחר פרישתו של הרב אגוזי מונה הרב פלטיאל גרנות ("פלטי") לכהן כראש הישיבה. חזונו של הרב פלטי היה להפוך את הישיבה לישיבה תורנית דמוקרטית (ית"ד), ובכך להופכה למודל של חינוך המתאים לפסוק "חנוך לנער על פי דרכו" (). בשנת הלימודים תשס"ו פרש הרב גרנות מתפקידו ובמקומו מונה הרב חיים טרבלסי. בסוף שנת הלימודים תשס"ח פרש הרב טרבלסי ובשנת הלימודים תשס"ט חזר הרב אגוזי לעמוד בראשות הישיבה. בשנת הלימודים ה'תשע"ד פרש הרב אגוזי מראשות הישיבה ובמקומו התמנה הרב מוטי פרנקו. בסיום שנת הלימודים ה'תשע"ח סיים הרב מוטי פרנקו את תפקידו כראש הישיבה ובמקומו התמנה הרב חיים אייזנטל. מנהל התיכון הוא אופיר בן אילוז והמנכ"ל הוא גבריאל (גבי) חמו.
בוגרים ידועים.
בין בוגרי הישיבה ניתן למנות את תא"ל דוד זיני מפקד עוצבת עידן ומייסד חטיבת הקומנדו עוז, הרב מתניה אריאל מייסד הישיבה הקטנה- דרך חיים, אנשי התקשורת קווה שפרן ועקיבא נוביק והמשורר נחום פצ'ניק.
חיי מדף
בלוגיסטיקה, חיי מדף של מוצר הוא פרק הזמן שבו ניתן לאחסן את המוצר ממועד ייצורו כך שעדיין יישאר בר שימוש (ואילו המושג אורך חיים מתייחס לפרק הזמן הצפוי שניתן יהיה להשתמש במוצר לאחר שיצא מהאריזה). חיי המדף של מוצר מוגבלים בעיקר עקב תהליכים כימיים, כגון קורוזיה, הפוגעים בתפקודו גם בלא שנעשה בו שימוש. גורם נוסף המשפיע על חיי המדף של מוצרים מסוימים הוא יציבות הטכנולוגיה: במוצרים שבהם התקדמות הטכנולוגיה מהירה מאוד, המוצר עשוי להפוך תוך זמן לא רב לחסר ערך גם אם מבחינה פונקציונלית הוא תקין לחלוטין.
לחיי המדף של מוצר חשיבות בתכנון מלאי של מוצר זה, בעת החזקתו במחסן, בחנות וכדומה.
הארכת חיי המדף של מוצר נעשית בשלבים אחדים במחזור החיים שלו:
חיי מדף של מזון.