וורם נמכר בקיץ 1979 מדיסבורג לאיינטרכט בראונשווייג מהבונדסליגה תמורת מיליון מארק גרמני, ויועד להיות מחליפו של האראלד ניקל שעבר לבורוסיה מנשנגלדבך. בעונת הבכורה של וורם בבראונשווייג, 1979/80, הוא הבקיע שמונה שערי ליגה, אך הקבוצה נשרה בסיום העונה לבונדסליגה השנייה. בעונת 1980/81 הבקיע וורם 30 שערי ליגה בבונדסליגה השנייה, וסייע לבראונשווייג לשוב לבונדסליגה כעבור עונה אחת, כשהקבוצה מסיימת את העונה במקום השני עם 102 הבקעות. בעונת 1981/82 הבקיע וורם 17 שערים בבונדסליגה, שיא כיבושים אישי שלו בעונה אחת בבונדסליגה הראשונה, ובראונשווייג סיימה את העונה במקום ה-11. בעונת 1982/83 התמודדו וורם ובראונשווייג בתחתית אך ניצלו מירידה. בעונת 1983/84 הבקיע וורם שמונה שערי ליגה, ובראונשווייג סיימה תשיעית. בעונת 1984/85 בראונשווייג נשרה לבונדסליגה השנייה, למרות עשר הבקעות של וורם. בעונת 1985/86 הבקיע וורם 12 שערים, אך לא הצליח לסייע לבראונשווייג להעפיל בחזרה לבונדסליגה. בעונת 1986/87 הבקיע וורם שני שערים בלבד, ובראונשווייג נשרה לליגה השלישית בגרמניה. בתום עונה זו פרש וורם ממשחק פעיל בגיל 34, לאחר שלא הצליח להגיע להסכמה עם המועדון על חידוש חוזהו. וורם הבקיע במדי בראונשווייג 92 שערי ליגה, מתוכם 48 בבונדסליגה, נתון המציב אותו במקום הרביעי בדירוג המבקיעים של בראונשווייג בבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירה בינלאומית.
וורם נכלל בסגל של נבחרת גרמניה המערבית האולימפית לאולימפיאדת מינכן שנערכה בשנת 1972. במשחק הפתיחה של הטורניר הבקיע וורם את השער הראשון בניצחון 3-0 על נבחרת מלזיה האולימפית, ונהנה משיתוף פעולה עם חברו לדיסבורג, רודולף זליגר. וורם וגרמניה המערבית הודחו בתום שלב הבתים השני של האולימפיאדה, לאחר הפסד 3-2 לנבחרת גרמניה המזרחית האולימפית במשחק טעון פוליטית.
בשנת 1975 ערך וורם את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית הבכירה, בו הבקיע צמד בניצחון 5-0 על נבחרת טורקיה במשחק ידידות. לאחר מכן הבקיע וורם צמד בניצחון של גרמניה המערבית 8-0 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 1976. וורם זומן ליורו 1976 עצמו על ידי המאמן הלמוט שן, אך לא שותף בו, וגרמניה המערבית הפסידה בגמר לנבחרת צ'כוסלובקיה. בשנת 1978 ערך וורם ארבע הופעות, כולן במשחקי ידידות, וזומן לסגל של גרמניה המערבית למונדיאל 1978, אך גם בו לא שותף כלל. לוורם שבע הופעות וחמש הבקעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
קריירת אימון.
וורם שימש עוזר מאמן לתקופות קצרות בהרטה ברלין ובפ.צ. זקסן לייפציג, וכמאמן ראשי בקבוצת TSV הבלזה. החל משנת 2015 וורם הוא מאמן קבוצת הנשים של איינטרכט בראונשווייג.
רוני וורם
רונלד וורם
אליהו איצקוביץ'
אליהו איצקוביץ' היה יהודי יליד מולדובה. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה איצקוביץ' היחיד שנותר ממשפחתו, לאחר ששומר רומני בשם סטונסקו (stănescu) הוציא אותם להורג מול עיניו. איצקוביץ' נדר לנקום בסטונסקו, אך לא הצליח למצוא אותו לאחר המלחמה. לאחר שעלה לישראל התגייס לצה"ל, אך כאשר שמע שסטונסקו התגייס ללגיון הזרים הצרפתי הוא ערק מהצבא והתגייס גם הוא ללגיון הזרים. הוא הצליח למצוא את סטונסקו ולנקום את רצח משפחתו בווייטנאם (אז הודו-סין הצרפתית). כאשר שב לארץ, הוא נשפט על עריקה ושהה כשלושה חודשים במאסר.
ראשית חייו.
אליהו איצקוביץ' נולד למשפחה יהודית בקישינב, (אז בתחומי רומניה, כיום במולדובה), הצעיר מבין 4 אחים. כאשר משפחתו נשלחה למחנה ריכוז, שומר רומני בשם סטונסקו רצח את משפחתו לנגד עיניו ואיצקוביץ' נדר לנקום בו. כאשר שוחרר המחנה על ידי הכוחות הסובייטים ב-1944, חיפש איצקוביץ' בערי רומניה אחר סטונסקו. הוא מצא את בנו של סטונסקו ודקר אותו עם סכין קצבים. בית המשפט הרומני גזר עליו 5 שנים במוסד לעבריינים צעירים. לאחר שחרורו ב-1952, קיבל את אישור המשטר הקומוניסטי לעזוב את רומניה ולעלות לישראל, וב-1953 התגייס ליחידת הצנחנים בצה"ל. בזמן שירותו הצבאי שמע איצקוביץ' כי סטונסקו נמלט לצד הצרפתי של גרמניה והתגייס ללגיון הזרים הצרפתי. הוא הגיש בקשה לעבור לשרת בחיל הים, אשר התקבלה ללא קושי רב לאחר מספר ימים, ואיצקוביץ' עבר לשרת בבסיס חיל הים בחיפה. לאחר מספר חודשים האונייה עליה שירת נשלחה להביא אספת ציוד מאיטליה. כאשר האונייה עגנה בג'נובה, איצקוביץ' נטש את האונייה, חצה את הגבול לצרפת והתגייס ללגיון הזרים.
שירות בלגיון הזרים הצרפתי.
לאחר שהתגייס בצרפת, נשלח איצקוביץ' לאלג'יריה לאימונים, אשר לאחריהם נשלח לווייטנאם, שם החל בחיפושיו אחר סטונסקו. בתחילת 1954, לאחר שגילה כי סטונסקו משרת בחטיבת הרגלים ה-3, ביקש איצקוביץ' העברה. איצקוביץ' השתלב בגדוד, ובהמשך באותה היחידה בה שירת סטונסקו (שהשתמש בשם בדוי והיה בדרגת רב"ט). איצקוביץ' התקרב לסטונסקו, נעשה חברו והמתין בסבלנות לרגע הנכון. במהלך סיור רגלי באזור בקנין, הופרדו איצקוביץ' וסטונסקו משאר היחידה בזמן התקפה של הוייט מין. לאחר שהשניים קמו מהבוץ כדי להצטרף לשאר היחידה, איצקוביץ' התעמת עם סטונסקו, קרא לו בשמו הרומני המקורי והזדהה כ"אחד מהיהודים מקישינב" רגע לפני שהשלים את נקמתו, וירה בסטונסקו עם טומיגאן. איצקוביץ' סחב את גופתו של סטונסקו כאשר הצטרף לשאר היחידה (שהאמינה כי הלה נהרג בהתקפה), וסיים את שירותו בלגיון הזרים ב-1958.
חיים מאוחרים.
לאחר סיום שירותו בלגיון הזרים, הגיע איצקוביץ' לשגרירות ישראל בצרפת כדי לשלם את המחיר על העריקה. לאחר שווידא את טענותיו, חזר איצקוביץ' לישראל מרצונו על מנת לעמוד למשפט. במשפטו הצבאי הוא נמצא אשם, אך לאור סיפורו החריג, הוא זכה לקבל את העונש המינימלי ושהה שלושה חודשים במאסר.
עונת 1944/1945 בלה ליגה
עונת 1944/1945 הייתה העונה ה-14 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-24 בספטמבר 1944 והסתיימה ב-20 במאי 1945.
הליגה כללה 14 קבוצות.
מליגת המשנה עלו ריאל חיחון וריאל מורסיה.
ברצלונה זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדות המועדון.
סבאדל ודפורטיבו לה קורוניה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.גרנדה שיחקה במשחקי מעבר ולאחר הפסד לסלטה ויגו ירדה ליגה.
כדורגלנים מצטיינים.
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP תלמו סארה אתלטיק בילבאו כבש 20 שערים ב-26 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים. בהתאם לנתוני עיתון ספורט MARCA הוא כבש 19 שערים.
איגנסין איסגירה מולנסיה היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 22 שערים ב-28 משחקים. זו הייתה העונה השנייה ברציפות בה הוא היה השוער הטוב בעונה.
רודולף אוטו
לואיס קרל רודולף אוטו (בגרמנית: Louis Karl Rudolf Otto; 25 בספטמבר 1869 - 6 במרץ 1937) היה פילוסוף, חוקר מדע הדתות ותאולוג גרמני לותרני. בספרו החשוב ביותר "על הקדושה" (בגרמנית: "Das Heilige"; 1917. תורגם לעברית בשם "הקדושה") הגדיר את מושג המפתח להבנת החוויה הדתית - ה"נומינוזי", כלומר השילוב הרוחני והרגשי הלא רציונלי של יראה, פליאה ותדהמה, התפעמות עזה ותחושת התעלות שחש המאמין אל מול הקודש. ספר זה "תרם יותר מכל חיבור אחר להבנת ייחודה של תופעת החוויה הדתית ולקביעתה כתחום מוגדר ועצמאי של הרוח האנושית".
תולדות חייו.
נולד בפיינה, ליד האנובר למשפחה נוצרית אדוקה. למד באוניברסיטת ארלנגן ובאוניברסיטת גטינגן, שם קיבל תואר דוקטור לאחר שחיבר דיסרטציה על תפיסת רוח הקודש של מרטין לותר. הבתר-דוקטורט שלו עסק בפילוסופיה של עמנואל קאנט וראה אור ב-1904 בספר "Naturalistische und religiose Weltansicht" ("השקפת עולם נטורליסטית ודתית"). מאז 1906 כיהן כפרופסור בגנטינגן.
בשנים 1911–1912 נסע למסע ארוך שהחל בצפון אפריקה, עבר דרך ארץ ישראל, המשיך להודו הבריטית והסתיים בסין וביפן לפני ששב לאירופה דרך ארצות הברית. מטרת המסע הייתה להתוודע לדתות רבות ושונות. לדבריו, בכל קריאות הקדושה בכל הטקסים בהם נכח הייתה טמונה אותה חוויה נפשית קורנת של יראה, פליאה ותדהמה, אותה כינה מאוחר יותר בשם "נומינוזי".
ב-1915 היה לפרופסור באוניברסיטת ברסלאו וב-1917 עבר לכהן כפרופסור לתאולוגיה במחלקה ללימודי קודש באוניברסיטת מרבורג, אחד הסמינרים החשובים בעולם להכשרת אנשי דת פרוטסטנטים. אוטו נשאר במשרה זו עד פרישתו לגמלאות ב-1929. לאחר מלחמת העולם הראשונה כיהן בפרלמנט הזמני של פרוסיה והמשיך להיות מעורב בפוליטיקה של רפובליקת ויימאר.
"על הקדושה".
הספר ראה אור ב-1917 בשם המלא "Das Heilige - Über das Irrationale in der Idee des Göttlichen und sein Verhältnis zum Rationalen" ("על הקדושה - אודות האי-רציונלי ברעיון האלוהי וזיקתו אל הרציונליזם") ומאז לא הופסקו הדפסתו ותרגומו לשלל שפות.
אוטו, הנשען על הפילוסופיה של קאנט והוסרל איננו עוסק במה שמעל ומעבר לתחום ההתנסות האנושית ולפיכך פותח פתח לדיון תאולוגי מודרני שאיננו עוסק בקיומו של האל ומהותו אלא בחוויה הדתית: "תחושת הנוכחות המצמיתה של האחר המוחלט שאני מרגישו מחוצה לי" בעקבות הוגים אלה תיאר את עיסוקו כפנומנולוגיה של הדת וקבע את הקדושה כקטגוריה תפיסתית פילוסופית. קטגוריית הקדושה לפי אוטו (בדומה לתפיסת הדת של קירקגור), נמצאת במעמד שונה לגמרי מן התחום הרציונלי או המוסרי, כיוון ששורשה הוא בהתנסות בלתי-אמצעית ב"אחר המוחלט".