בנוסף קובע החוק שבעת תשלום שכר עבודה ומתן תרומה או הלוואה שגובהם עולה על 11,000 ש"ח (החל מ-1 באוגוסט 2022 - 6,000 ש"ח), לא ייתן אדם ולא יקבל תשלום במזומן בגובה העולה על 10% מסכום שכר העבודה, התרומה או ההלוואה, או 11,000 ש"ח (החל מ-1 באוגוסט 2022 - 6,000 ש"ח), הנמוך מבין השניים. במתן מתנה שגובהה עולה על 50,000 ש"ח (החל מ-1 באוגוסט 2022 - 15,000 ש"ח), לא ייתן אדם ולא יקבל תשלום במזומן בגובה העולה על 10% מסכום המתנה או 50,000 ש"ח (החל מ-1 באוגוסט 2022 - 15,000 ש"ח), הנמוך מבין השניים.
ההגבלות דלעיל אינן חלות על תשלום במזומן בין קרובי משפחה (בן זוג, הורה, הורה הורה, בן, בת, אח או אחות וילדיהם, נכד או נכדה ובני זוג של כל אחד מאלה, וכן אדם אחר הסמוך על שולחנו), למעט לעניין שכר עבודה. בשלוש השנים הראשונות לתחולת החוק הוא לא יחול על תושבי השטחים שאינם אזרחי ישראל ועל אזרח ישראל המבצע עסקה עם תושב השטחים.
החוק קובע גם הגבלות לשימוש בהמחאות:
ענישה.
רשות המסים בישראל רשאית להטיל עיצום כספי על מי שמפר הוראה מההוראות הנ"ל. גובה העיצום נקבע לפי גובה התשלום במזומן המהווה את ההפרה, והוא גדל כאשר זו הפרה חוזרת. על עיצום כספי שהוטל ניתן לערער לבית משפט השלום. פרטי העיצום הכספי, למעט שם המפר, יפורסמו באתר האינטרנט של רשות המיסים. הפרות מסוימות, גם פעוטות כדוגמת חלוקת עסקה יקרה במזומן לכמה תשלומים, חושפות את המפר גם לקנס ואף למאסר בפועל, תלוי בחומרת העבירה.
הקראה (אמנות הבמה)
באמנויות הבמה, הקראה היא שלב עבודה הקיים בענפי הקולנוע, הטלוויזיה, הרדיו והתיאטרון, ובמהלכו מתבצעת קריאה מאורגנת של התסריט.
בסרטים.
שלב הקריאה הוא אבן דרך חשובה בהפקת רוב הסרטים. בשלב זה נמצאים כל העוסקים במלאכת הפקת הסרט. לעיתים קרובות מדובר בפעם הראשונה בה מבוצע התסריט בצורה חיה, וזוהי גם הזדמנות להבין את הדרך בה ישחקו השחקנים את דמויותיהם ותפקידיהם. דיאלוגים מיותרים, מצבים לא הגיוניים או קטעים משעממים יכולים להתגלות במהלך שלב הקריאה, כשהם לא התגלו במהלך כתיבת התסריט.
שכר עבודה
הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה
הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה (אנגלית: The National Conservatory of Music of America) היה מוסד להשכלה גבוהה מוזיקלית, שנוסד בשנת 1885 בניו יורק על ידי ז'אנט מאיירס תרבר. על סגירתו של הקונסרבטוריון הכריזה רשמית מדינת ניו יורק בשנת 1952, אבל מכל הבחינות הפדגוגיות המעשיות, הוא חדל להתקיים הרבה לפני כן; מכל מקום, בין שנת ייסודו לסביבות 1920 מילא הקונסרבטוריון תפקיד חשוב בהוראה ובהכשרה של מוזיקאים בארצות הברית. מספר רב של שמות בולטים קשורים במוסד זה, בהם ויקטור הרברט ואנטונין דבוז'אק, שניהל את הקונסרבטוריון מ-27 בספטמבר 1892 עד 1895. (בקונסרבטוריון זה חיבר דבוז'אק את הסימפוניה במי מינור, ולפי הצעתה של תרבר, נתן לה את הכינוי "מן העולם החדש".
שנות פעילות.
הרעיון של קונסרבטוריון לאומי במימון פדרלי בארצות הברית היה חלומה של תרבר, שלמדה בקונסרבטואר של פריז בנעוריה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 שכנעה מספר פילנתרופים, בהם אנדרו קרנגי, להשתתף במימונו של מוסד כזה. הרעיון היה לעצב את המוסד על פי זה שבפריז, ליצירת "רוח מוזיקלית לאומית". הקונסרבטוריון (במקור "בית הספר האמריקאי לאופרה") התמזג במדינת ניו יורק ב-21 בספטמבר 1885. המנהל הראשון היה זמר בריטון בלגי בשם ז'אק בואי. בסגל המורים כיהנה גם אמה פורש-מאדי, אחת מזמרות הסופרן הגדולות בתקופתה. בראשית פעילותו של הקונסרבטוריון היו בו 84 תלמידים, שלמדו בשני בתי מגורים שהותאמו לצורכי המוסד, סמוך לכיכר יוניון בניו יורק, ברחוב 17, מס' 126 - 128.
המקורות אינם מציינים כמה בדיוק עלו הלימודים בקונסרבטוריון או איך חולקו המלגות. מקורות אחדים טוענים, שלא נדרש שום שכר לימוד שהוא. הנרי פינק, שהיה מרצה לתולדות המוזיקה בקונסרבטוריון במשך עשרות שנים, כתב "הקונסרבטוריון לא אורגן כמוסד למטרת רווח, אלא כתיכון מוזיקלי... תמורת סכום סמלי בלבד, או, למוכשרים, ללא כל שכר לימוד שהוא... [הוא נועד לאלה המבקשים ללמוד מקצוע אבל] גם לחובבים, שלהם היו מסלולי לימוד מיוחדים. משימתו כללה "איתור ועידוד סטודנטים מקרב הנשים, בני המיעוטים ובעלי הנכויות." בכל מקרה, עלות התפעול כוסתה במקור על ידי הגב' תרבר ואחרים. לאחר שלוש שנות קיום, פנה הקונסרבטוריון לקונגרס של ארצות הברית בבקשת תמיכה בסך $200,000 למוסד, בטענה כי "... מאות מועמדים נדחים עקב מחסור במקום ובקרנות להגדלת סגל הפרופסורים, שיידרשו לקבלתם..." הבקשה נדחתה. תרבר שינתה כיוון והציעה להעביר את הקונסרבטוריון לוושינגטון הבירה. הצעת חוק בעניין זה עברה בקונגרס ונחתמה כחוק על ידי הנשיא בנג'מין הריסון במרץ 1891.
האתר לקונסרבטוריון הלאומי החדש במחוז קולומביה לא נבחר מעולם, וכמובן, לא נבנה. בית הספר המשיך לפעול בניו יורק, בכוח תרומות נדבנים בלבד. בית הספר העניק פרסים נכבדים לארבעה מלחינים אחרי שוועדה שפטה את יצירותיהם בקונצרט שהתקיים ב-30 במרץ 1893 במדיסון סקוור גארדן. בשנה זו עמדו דבוז'אק ותרבר על כך, שהקונסרבטוריון "יפתח את שעריו ללא שכר לימוד" לתלמידים שחורי-עור. "במלודיות השחורות של אמריקה אני מגלה את כל הדרוש לאסכולה דגולה ואצילה של מוזיקה," כתב דבוז'אק.
דעיכה.
עד 1900, הוציא בית הספר כ-3,000 תלמידים. לאחר מועד זה, ולאחר שורת מנהלים שהתחלפו במהירות, החל הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה לדעוך, לא עקב כישלון מהדהד יחיד כמו פשיטת רגל, אלא יותר מחמת הירידה באנרגיות של הכוח המניע שלו, הגב' תרבר. נוסף לכך, גברה והלכה התחרות ממוסדות אחרים באזור, בהם המכון לאמנות המוזיקה בניו יורק, שנוסד בשנת 1904 ובשנת 1924 היה לבית ספר ג'וליארד למוזיקה. נוסף לכך, היו חששות מצד מוסדות פרטיים רבים, שקונסרבטוריון לאומי במימון פדרלי על פי המודל האירופי יצמצם את בתי הספר שלהם לתפקיד של "מערכת הזנה".
בשנת 1913 ניסה בית הספר לשכור מלחין גרמני, אנגלברט הומפרדינק, למשרת המנהל, אך אף שהוא חתם על חוזה, הממשלה הפרוסית דחתה את בקשתו להיתר. בשנת 1916 עבר בית הספר לרחוב 79 מערב, 126 - 128. בשנות ה-20' כבר דהה הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של הגב' תרבר כמעט עד להיעלמותו, עד כדי כך, שיוזמות ממקורות אחרים לממן "קונסרבטוריון לאומי" נעשו כנראה בבלי דעת, שמוסד כזה קיים כבר ופועל. ב-1928 עוד שטחה הגב' תרבר את טענתה, כי
נפילת הבורסה בשנת 1929 והשפל הגדול שבא בעקבותיה ייבשו מקורות מימון מפילנתרופים רבים ובישרו את קץ הקונסרבטוריון. אין תיעוד לפעילות לאחר 1930.
מורשת.
מבחינה מוזיקלית, הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה הבליח באור קצר-ימים אך זוהר בחיי התרבות של ארצות הברית. מטרתו הייתה לספק השכלה מוזיקלית בת-השגה לכל המעוניין, ובכלל זה הסובלים ממגבלות גופניות ואפריקאים-אמריקאים. יוקרתו שאבה במידה רבה מכהונת הניהול של דבוז'אק, והוא הציע פרס שנתי בתחום של "מוזיקה אמריקאית", תחרות שהובילה להכרה במספר רב של מלחינים צעירים מארצות הברית. בין המוזיקאים ששמם נקשר בקונסרבטוריון אנטונין דבוז'אק, ויקטור הרברט, ז'אנט תרבר ורבים אחרים.
נראות מירבית
אימפריית קאנם בורנו
אימפריית קאנם-בורנו נוסדה ככל הנראה סביב אמצע המאה ה-13 ושלטונה נמשך עד לסוף המאה ה-19. בירתה הייתה גזארגמו (Ngazargamu), מצפון-מזרח לאגם צ'אד. במהלך ההיסטוריה שטחה של קאנם-בורנו כלל את דרום צ'אד, צפון קמרון, צפון-מזרח ניגריה, מזרח ניז'ר ודרום לוב של ימינו. בשל מיקומה המרכזי ביבשת אפריקה שימשה האימפריה נקודת מפגש מסחרי בין צפון אפריקה, עמק הנילוס ואזור הסהרה.
אימפריית קאנם-בורנו התפתחה מתוך אימפריה קטנה יותר שנקראה קאנם. אימפריית קאנם הוקמה במאה ה-8 ומוקמה באזור צ'אד, ניגריה ולוב של ימינו. מורשתה של אימפריית קאנם ידועה בעיקר הודות ל"גירגם" - ספר שכלל את רשימת השלטונות שהתחלפו באימפריה, המלכים ששלטו בתקופות השונות ואירועים חשובים במהלך כהונותיהם. הספר עזר לשפוך אור על ההיסטוריה של אימפריית קאנם והמשיך גם בתקופת קאנם-בורנו. במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 החלה נדידה של תושבי אימפריית קאנם לכיוון דרום מערב כתוצאה מתנאי האקלים הקשים וכיבוש שטחה של קאנם על ידי לוחמי הבוללה (אנשי ה'בוללה' היו ברובם מוסלמים וחיו במרכזה של צ'אד של ימינו). נדידה זו הייתה לעבר אדמות פוריות יותר - אדמות בורנו. בשנת 1846 הוכרז מלך שהיה אחרון השושלת של משפחת המלוכה בקאנם-בורנו. האימפריה שרדה גם לאחר סיום השושלת אך כוחה נחלש בעקבות פלישות שונות.
בשנת 1893 נכבשה אימפריית קאנם-בורנו על ידי צבא שפלש ממזרח סודאן והביא לסופה של אחת האימפריות הגדולות שראתה אפריקה. אימפריית קאנם-בורנו אינה קיימת כיום, אולם מדינת בורנו השוכנת כיום בחלקה הצפון מזרחי של ניגריה טומנת בחובה מאפיינים מהשפה והתרבות של האימפריה ואף מוזיאון המנציח אותה.
מקאנם לקאנם בורנו - התרחבות האימפריה.