עלילת הספר "הציפור הצבועה" מתרחשת במזרח פולין בתקופה של מלחמת העולם השנייה בין השנים 1939-1945. במהלך הספר, יז'י קושינסקי, גיבור סיפור זה, נקלע לעולם האכזרי של מלחמת העולם השנייה, חווה אירועים מזעזעים ומחרידים שאינם ניתנים לעיכול.
כמוהו כאלפי ילדים אחרים נשלחו כחלק מניסיונות ההורים לשמור על ילדיהם מפני השלטונות הגרמניים. שכן, לאחר מאורעות ליל הבדולח ואלו שקרו בעקבותיהם גבו את חייהם של יותר מ-100 אלף יהודים.
הספר מתאר את אשר עבר על אחד מיני ילדים יהודים רבים אשר נקלעו לזוועות השואה. בתקופת השואה נספו בעקבות מעשי הנאצים כ-1.2 מיליון ילדים יהודים. לפני המלחמה חיו בפולין כשלושה מיליון יהודים, אחריה נשארו בחיים כמאה וחמישים אלף בלבד.
ממחקרים עולה כי מאז עליית השלטון הנאצי, היה הדור הצעיר חשוף יותר מכל קבוצות הגיל האחרות בעם היהודי לסכנות ורדיפה. "ראיתי טרגדיה שאי אפשר לתאר", זה מה שאמר אחד הילדים הניצולים ל"וועדה ההיסטורית המרכזית".
כחלק מהתוכנית של הנאצים להשמיד את כל יהודי אירופה שמספרם לפני מלחמת העולם השנייה עמד על כ-10 מיליון, הם הגו את "הפתרון הסופי" שמטרתו הייתה לחסל את העם היהודי.
לאור זאת, הילדים היהודים בשואה ניסו למצוא מקום מחסה בכפרים מבודדים ורחוקים.
עד היום, סוגיית הפולנים בחלק שיש להם בשואה והתנהגותם כלפי היהודים בתקופה ההיא עדיין לא ברורה וישנן מחלוקות רבות על כך, שכן פולנים רבים פחדו להחביא אצלם את הילדים היהודים מהחשש שבמידה ויגלו זאת עלולים להרוג אותם. יש כאלו שאף הגדילו לעשות והלשינו על שכניהם שביצעו זאת וכונו "ציידי היהודים". אך למרות זאת, היו פולנים רבים שעשו כל שביכולתם על מנת לעזור לילדים שנמלטו מידי הנאצים. 25% מהאנשים שהוכרו כחסידי אומות העולם הם פולנים. בספר ישנו מקרה אשר ממחיש לנו את המקרים הללו, כאשר יז'י, הילד היהודי, מגיע לכפר נידח, מתחילים להתאסף סביבו גברים ונשים כאחד וסוקלים אותו באבנים עד איבוד הכרתו. כשהתעורר היה הוא כבר בחוותו של איכר בכפר, אילולא אותו האיכר כנראה שהוא לא היה נשאר בין החיים.
כחלק מהפעלת "הפתרון הסופי" שבעקבותיו נרצחו כ-1.2 מיליון ילדים יהודים הנאצים נקטו בכמה דרכים מרכזיות: בורות הריגה, מחנות השמדה ושיטות נוספות כמו צעדות המוות ומשאיות הגז שהיו דרכים פחות יעילות להרג המוני של היהודים כחלק מהטיהור השמי שהיה ברצונם לעשות. בספר מצוין כי בסתיו שנת 1940, בעת שהילד הסתתר בכפר עני אחד, הוא היה רואה מספר פעמים ביום רכבות משא ארוכות, בקרונות סגורים הובלו בני אדם, בקרונות הובלו יהודים וצוענים, היו הם דחוסים כמאתיים בכל קרון. בהגעתם למחנות הם היו עוברים סלקציה על מנת לנצל אותם ככוח עבודה. לאחר מכן הכניסו אותם לתאי הגזים כצאן לטבח, רבים מהמתים לא נשרפו ובמקום זאת נקברו בתעלות גדולות - קברי אחים המוניים.
סוף הסיפור מתרחש בסתיו 1944, הצבא האדום חודר לשטחיה של פולין ותוקף את הכוחות הגרמניים. הילד מועבר לפנימייה בפולין ונלקח על ידי הוריו בסוף המלחמה. תחילה, יז'י לא רצה ללכת עם הוריו ולא האמין שיהיו אנשים אשר ידאגו לו, הוא מופנם מאוד בתקופה הראשונה ולוקח לו זמן להכיר בעובדה שיהיה לו מקום בטוח לשארית חייו, דבר הממחיש את הנזק הפסיכולוגי הרב שנגרם לניצולים במלחמת העולם השנייה ובפרט לילדים.
נאמור
נאמור (בצרפתית: Namur, בהולנדית: Namen, בוולונית: Nameûr) היא בירת מחוז ולוניה ובירת הפרובינציה נאמור בבלגיה.
נכון לשנת 2005 מנתה העיר 106,757 תושבים. שטח העיר: 175.69 קמ"ר. צפיפות: 607.69 תושבים לקמ"ר.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת כ-65 ק"מ דרומית מזרחית לבריסל בנקודת מפגש הנהרות סמברה ומז, ובהצטלבות מסילות הברזל שבין בריסל ולוקסמבורג ובין ליל ולייז'. בשל מיקומה כפתח לאזור הארדנים היא משמשת מרכז תיירות חשוב.
היסטוריה.
העיר נוסדה כנקודת סחר חליפין בתקופה הקלטית. היא נפלה בידי הרומאים לאחר שיוליוס קיסר ניצח את השבטים הקלטיים המקומיים. בימי הביניים נודעה נאמור בשל הטירה המשקיפה על האזור, שנבנתה על ידי המלכים המרובינגים. במאה העשירית הפכה העיר לבירת רוזנות נאמור. ב-1242 נפלה בידי רוזן פלנדריה, וב-1429 נמכרה על ידי ז'אן השלישי, הרוזן האחרון של נאמור, לפיליפ השלישי דוכס בורגונדיה. ההיסטוריה של נאמור רצופה במלחמות בגלל מיקומה האסטרטגי. ב-1692 נפלה בידי לואי הארבעה עשר מלך צרפת, אך ב-1695 נכבשה על ידי ויליאם השלישי מאוראנז'. ב-1746 היא הותקפה על ידי כוחותיו של לואי החמישה-עשר מלך צרפת, אך ב-1748 היא נמסרה לשלטון אוסטריה. ב-1792 נכבשה על ידי צבא המהפכה של צרפת, אך ב-1815 נמסרה להולנד בהתאם להסכמי קונגרס וינה. ב-1830 הפכה נאמור לחלק מבלגיה העצמאית. במלחמות העולם הראשונה והשנייה נפלה בידי הגרמנים וסבלה נזקי מלחמה כבדים.
כלכלה.
נאמור היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב. ענפי התעשייה העיקריים: ייצור מכונות ופלדה, עיבוד עורות, חרסינה, זכוכית ונייר. ספינות נהר המשמשות להובלת סחורות משייטות דרך מרכז העיר על הנהר מז.
אן רייס
אן רייס (באנגלית: Anne Rice; 4 באוקטובר 1941 – 11 בדצמבר 2021) הייתה סופרת אמריקאית.
רייס כתבה 30 ספרים מצליחים שעסקו ברובם בערפדים. ספריה של רייס עקבו אחר חייהם של הערפדים ואחר הצדדים ה"אנושיים" יותר שלהם. ספריה זכו להצלחה רבה והגדירו מחדש את דמות הערפד בספרות עבור מעריצים רבים. שניים מספריה עובדו לקולנוע: ראיון עם הערפד ומלכת הארורים. בין ספריה שתורגמו לעברית: "הערפד ארמאן", "פנדורה", "משרת העצמות" ועוד.
היא נולדה בשם הווארד אלן פרנסס או'בריין (Howard Allen Frances O'Brien) בניו אורלינס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית אדוקה ממוצא אירי. לה שלוש אחיות. ביומה הראשון בבית הספר שאלה אותה נזירה לשמה, והיא החליטה להגיד ששמה הוא "אן" למרות שזה לא היה שמה. אמה לא תיקנה אותה כי היא הבינה ששמה המקורי גרם לה למבוכה. רייס, שהתחנכה כקתולית, עזבה את הכנסייה בנעוריה ונעשתה אתאיסטית. ב-1998 שבה להיות קתולית, ואף כתבה מספר ספרים ברוח דתית. ב-2010 הודיעה שחדלה להיות נוצרייה.
אן רייס הייתה אלמנתו של המשורר סטן רייס, לו הייתה נשואה בשנים 1961–2002. נולדו להם בת ובן, בנם הפך לסופר נודע בזכות עצמו - כריסטופר רייס.
נפטרה ב-11 בדצמבר 2021.
טראמפ טאואר
בן אוני
יורי גארין
יורי גרין
מצוות סיפור ביציאת מצרים
נבחרת טאיוואן בכדורגל
נבחרת טאיוואן בכדורגל (בסינית: 中華台北男子足球代表隊) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של טאיוואן. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של טאיפיי הסינית.
התאחדות הכדורגל של טאיפיי הסינית הוקמה תחילה בסין בשנת 1924 בשם "התאחדות הכדורגל של סין". ההתאחדות העתיקה את מיקומה בשנת 1949 לאי טאיוואן לאחר מלחמת האזרחים הסינית. בשנת 1932 נכנסה לפיפ"א בשם כ"סין" והצטרפה לפיפ"א שנית בשנת 1954 כ"טאיוואן", מאוחר יותר כ"הרפובליקה הסינית" ולבסוף כ"טאיפי הסינית".
ההישג הגדול ביותר של הנבחרת הלאומית של טאיוואן היה ב-1960, כאשר הגיעה למקום השלישי בגביע אסיה כ"נבחרת טאיוואן". למרות זאת, כל שחקני ההרכב היו מהונג קונג מכיוון שהכבוד של השתתפות בנבחרת הונג קונג היה פחות מהשתתפות בנבחרת הטאיוואן.
נבחרת טיוואן בכדורגל
פוטסדאם
פוטסדאם (בגרמנית: ) היא בירת מדינת-המחוז הגרמנית ברנדנבורג והעיר הגדולה ביותר בה. העיר ממוקמת בצפון גרמניה, על גדות נהר הָאפֶל, כ-26 קילומטרים דרום-מערבית לבירה ברלין.
העיר מאופיינת בסדרת אגמים ומקווי מים הקשורים זה בזה וכן באתרי התרבות הרבים שבה, בפרט הגינות והארמונות של סנסוסי, אתר מורשת עולמית. פוטסדאם, כמדינת ברנדנבורג כולה, היא גם אחד ממרכזי תעשיית הקולנוע המרכזיים ביבשת אירופה המקיימת קשרים גם עם הוליווד.
היסטוריה.
היישוב האנושי המודרני באזור החל, ככל הנראה, בסביבות המאה ה-10, ככפר סלאבי קטן בשם פוצטופימי (Poztupimi) שמרכזו מבצר; הכפר הוזכר לראשונה בשנת 993. עד שנת 1317 פוטסדאם כבר מצוינת כעיירת-דיג קטנה, אך היא הוכרזה רשמית כעיר רק מאוחר יותר, בשנת 1345. בשנת 1573 עוד הייתה פוטסדאם עיר שוק קטנה (כ-2,000 תושבים), ובמהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648), כמחצית העיר נחרבה.
מצבה השתנה לטובה בצורת דרמטית כשנבחרה למגורי הקיץ של בית הוהנצולרן (משפחת המלוכה הפרוסית) וכן עם החלטת פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר של ברנדנבורג, להתגורר בה בעת מסעות הציד שלו, שני אירועים שאירעו בשנת 1660; הבחירה הובילה להתפתחות כלכלית ותרבותית של העיר ורמת החיים של תושביה - העיר נעשתה לאחת מן הערים המפוארות בפרוסיה. פרידריך השני הוא שבנה את מרבית המבנים המלכותיים בעיר; ארמון סנסוסי (מצרפתית: "ללא דאגות") אשר היווה את אתר הנופש המועדף על פרידריך השני, הוא אחד ממבנים אלו, אשר התפרסם בעיקר בשל גניו היפים ותוכו שעוצב בסגנון הרוקוקו.
בסוף המאה ה-17 נפתחה העיר למהגרים מרחבי אירופה; הולנד, צרפת, איטליה, אנגליה ואף רוסיה, דבר שתרם לפתיחות התרבותית שלה.
החל מהמאה ה-18, שימשה העיר כמקום מושבם של חיילי צבא פרוסיה, ובמקביל הועברו אליה גופים ממשלתיים רבים.
בעוד ברלין הייתה בירת פרוסיה ומאוחר יותר אף בירת האימפריה הגרמנית, הרי שחיי החצר והארגון מוקדו בעיקר בפוטסדאם השכנה, בשל קרבתה לבירה ויופייה הרב, ואף מוסדות ממשלתיים רבים מוקמו בה. העיר איבדה את מעמדה כ"עיר הבירה השנייה" ומוקד חיי החצר בשנת 1918, כשמלחמת העולם הראשונה הסתיימה בתבוסת גרמניה ווילהלם השני הודח מתפקידו.