בוגרת המכון לאדריכלות של מוסקבה (Московский архитектурный институт) משנת 2014 והיא אדריכלית במקצועה.
הדומה העירונית של מוסקבה.
דריה זכתה בבחירות לדומה העירונית של מוסקבה להתכנסות השביעית, מטעם מחוז הבחירה השמיני (מחוזות שדה תעופה, וויקובסקי, קופטבו, סוקול) וקיבל 14,911 קולות (36.6%). היא חברה בוועדות לחינוך, מדיניות סביבתית, ניהול עירוני ומדיניות דיור בפרלמנט של מוסקבה.
היא נתמכה על ידי מערכת "הצבעה חכמה" שיזם אלכסיי נבלני ובמהלך הדיונים על התיקונים לחוקת רוסיה (2020), דחקה בשאר חברי הפרלמנט במוסקבה להצביע שנגד התיקונים המוצעים.
היוזמה הראשונה של דריה הייתה ליזום את פיזור הדומה העירונית של מוסקבה. לטענתה, הרכב הפרלמנט הנבחר לא שיקף את מצב הרוח האמיתי של המוסקובאים, מכיוון שרוב מועמדי האופוזיציה לא הורשו להשתתף בבחירות. ההצעה לא נתמכה על ידי צירי הפרלמנט. סיעת יאבלוקו שנכנסה לדומה כללה יחד עם דריה גם את יבגני בונימוביץ', מקסים קרוגלוב וסרגיי מיטרוחין.
באוקטובר 2019, כאשר תקציב מוסקבה הועלה להצעה בקריאה ראשונה, בישיבת הדומה, היא דרשה דיון ושימוע ציבורי בנושא טיוטת התקציב. השימועים נערכו ובסדינה ביצעה תיקונים בטיוטת התקציב וקבעה הקצאת כסף להקמת קווי חשמליות ורכישת טרוליבוסים במקום הוצאות לבניית כבישים, אך התיקונים נדחו. דריה הייתה אחת משבעת חברי הפרלמנט שהצביעו נגד התקציב.
בנובמבר 2019, הציעה שחברי הדומה יוותרו על מכוניות השרד ובמקום זאת להעניק זכות נסיעה בתחבורה ציבורית ומונית ללא תשלום, מה שיפחית את הוצאות התקציב של מוסקבה על חברי הפרלמנט במאה מיליון רובל בשנה.
במהלך דיווח לצירי הדומה העירונית של מוסקבה, ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, למרות התנגדותם של חברי רוסיה המאוחדת והמיקרופון הכבוי, שאלה דריה שאלה לגבי האנשים שהורשעו במסגרת ההפגנות ושאלה את ראש העיר אם הוא מרגיש אחראי לעובדה שאנשים ישבו בכלא. השאלה נדחתה על ידי ועדה מיוחדת של הדומה, אולם סוביאנין נאלץ לענות.
בדצמבר 2019 היא פנתה לבית משפט באשר לתיקונים שביצעה סיעת רוסיה המאוחדת לתקנות של הדומה המוסקבאית, המאפשרים לצירים להצביע מבלי להיות נוכחים בישיבה. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה, שהוגשה תביעה על ידי חבר פרלמנט מוסקבאי נגד פעולות של הדומה העירונית עצמה.
ב-12 במרץ 2020, בישיבה חריגה של הדומה, שנתאספה כדי להביע אישור לתיקונים החוקתיים שהציע הנשיא ולדימיר פוטין, הגיע בסדינה בחולצת טריקו עם הכיתוב אופסה ובכך הביעה אי הסכמה עם האיפוס המוצע לקדנציות הנשיאותיות של ולדימיר פוטין, שיאפשרו לו להמשיך לשלוט במדינה.
לאחר הנאום בפני חברי הפרלמנט, השידור חי מהישיבה הופסק. לאחר ההפסקה הציעה בסדינה לשנות את טיוטת ההחלטה של ​​הדומה העירונית באישור התיקונים לחוקה. לפני הצהרת האישור, הציעה בסדינה להוסיף ביטויים אבסורדיים, למשל, "בהתחשב בכך שו.ו. פוטין, הוד מעלתו, הנשיא לכל חיים" או "בהתחשב בעובדה שו. פוטין הוא מתנה של הרוסים לאנושות". לאחר מכן, נשללה ממנה זכות הנאום עד לתום הישיבה, בשל הגחכת ההצבעה.
ויטאלי ציהנקוב
ויטאלי ויקטורוביץ' ציהנקוב (באוקראינית: Віталій Вікторович Циганков; נולד ב-13 באוגוסט 1973) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת השוער.
קריירת משחק.
ציהנקוב נולד בעיר ויניצה שבאוקראינה הסובייטית וגדל במחלקת הנוער של ניבה ויניצה. בעונת 1991–1992 החל לשחק בקבוצת הבוגרים בליגת העל האוקראינית. בהמשך העונה עבר לשחק בקבוצת "סקאלה" מהעיר סטרי בליגה השנייה. בעונות 1992–1994 חזר לשחק בקבוצתו ניבה ויניצה והעפיל איתה לליגה הבכירה והמשיך עוד עונה אחת.
בעונת 1995–1996 הגיע לישראל ושיחק תחילה במכבי עכו מהליגה הארצית וסיים איתה במקום השישי. בעונת 1996–1997 שיחק במכבי עירוני אשדוד והעפיל איתה מהליגה הארצית לליגה הלאומית. בעונת 1997–1998 התחיל בקבוצת הפועל טייבה והמשך עבר למכבי כפר כנא בליגה הארצית. בעונת 1998–1999 שיחק במכבי אחי נצרת בליגה השנייה. לאחר מכן חזר לאוקראינה ושיחק בקבוצת חובבים מהעיר מוהיליב-פודילסקי. בעונת 2002–2003 שיחק במכבי עירוני קריית אתא בליגה הארצית. לאחר עונה אחת בהפועל עפולה (איתה העפיל לליגה א'), עבר להפועל עכו מהליגה הלאומית וסיים איתה במקום השלישי. בהמשך שיחק שנתיים בהפועל ג'דיידה-מכר ובסיום העונת 2008–2009 פרש ממשחק וחזר למולדתו.
מאז 2012 משמש ציהנקוב כמאמן שוערים בדינמו קייב.
חיים אישיים.
בנו ויקטור ציהנקוב, הוא כיום כדורגלן דינמו קייב ונבחרת אוקראינה.
ויטאלי ציגנקוב
שאקור
ויטלי ציהנקוב
טורקיה טופ 20 (2020 ואילך)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הטורקיים השבועיים של טורקיה טופ 20 שנערכים משנת 2020 עד שנת 2029.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים טורקיים בתחנות הרדיו בטורקיה.
תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום חמישי באתר האינטרנט של נילסן מיוזיק קונטרול.
מקורה של יצירת האמנות
מקורה של יצירת האמנות או מקורו של מעשה האמנות (בגרמנית: Der Ursprung des Kunstwerkes) הוא חיבור מפורסם של הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר. היידגר כתב את הטיוטה לחיבור זה בין השנים 1935 ל-1937, עיבד אותו מחדש לפרסום בשנת 1950 ופרסם אותו שוב עם תיקונים נוספים ב-1960. היידגר ביסס את חיבורו על סדרת הרצאות שהעביר בציריך ופרנקפורט בשנות השלושים, תחילה על מהות יצירת האמנות ואחר כך על שאלת משמעותו של "דבר" (הרצאו אלו היו הרצאותיו הראשונות בנושא אמנות ואסתטיקה).
בחיבור זה היידגר מפרש את מהות האמנות, ודן במוצא של מהותה (קרי; מקורה) במושגי "הוויה" ו"אמת". הוא טוען כי אמנות היא לא רק דרך לבטא את אלמנט האמת בתרבות מסוימת, אלא האמצעי לייצירתה ולסיפוק קרש הקפיצה שממנו ניתן לחשוף אותה. יצירות אמנות אינן רק ייצוג של האופן בו דברים קיימים במציאות, אלא מייצרות הבנה משותפת של הקהילה. בכל פעם שמוסיפים יצירות אמנות חדשות לתרבות כלשהי, משמעות הקיום משתנה אינהרנטית.
תוכן.
פתיחה.
היידגר פותח את החיבור בשאלה אודות מקור מהותה של יצירת האמנות (זהו מהלך אופייני לחשיבה של היידגר, לחשוב על המקור לחשיבה אודות הישים, ולא רק לאפיין את הישים ואת מהותם). היצירה והאמן, הוא מסביר, מתקיימים בדינמיקה שבה כל אחד נראה כמקורו של האחר. "אין האחד ללא האחר. מכל מקום, אף אחד מהשניים אינו תומך לבדו באחר". למעשה, ישנו מקור שלישי, והוא האמנות עצמה. כשם שהאמן הוא בהכרח מקור היצירה, באופן שונה מאשר שהיא מקור לאמן, האמנות היא מקור לאמן ועל אחת כמה וכמה ליצירה. תיאור מעגלי זה, נדמה כמעגל קסמים (כשל של הנחה טעונת הוכחה) אך היידגר מבין אותו בהקשר זה כמעגל הרמנויטי: "אנו נדרשים לנוע במעגל ולהוציאו אל הפועל. אין זה תחליף זמני, גם לא ליקוי כלשהו. ההליכה בנתיב זה היא עוצמתה של ההגות [...] בתנאי שההגות היא אמנות". בקצרה, המעגל ההרמנויטי בהקשר זה מעלה את הפרדוקס כי בכל יצירה, מבלי להבין את השלם, לא ניתן להבין את החלקים האינדיבידואליים, אך מבלי להבין את החלקים האינדיוידואלים, לא ניתן להבין את השלם. כאשר המעגל מיושם על אמנות ויצירות אמנות, אנו מוצאים שללא ידיעת מהות האמנות, איננו יכולים לתפוס את מהות היצירה, אך ללא הכרת יצירות האמנת, איננו יכולים לאתר את מהות האמנות. היידגר מסיק שכדי לטפל במעגליות צריך להגדיר את מהות האמנות או היצירה, וכיוון שיצירות האמנות פשוטות יותר, עלינו להתחיל מהן.
הדבר והיצירה.
יצירת אמנות היא "דבר" (Ding; Thing). הגדרה זו מעלה את שאלת המשמעות של "דבר", ומה מזוהה כ"דבְרִיוּת" (Dingheit; Thingness). "דבר" הוא מושג רחב מדי כי הוא כולל כל דבר שאינו שום דבר. עם זאת, לעיתים דברים שאנחנו נוהגים לכנות "דברים", אינם נראים ככאלו במבט שני. היידגר מעוניין לאתגר את האופן ה"מובן מאליו" בו אמנות נתפסת כדבר בין שאר הדברים. לכן, היידגר בוחר להתמקד בשלוש פרשנויות דומיננטיות לדבריות הדבר בתולודות המטפיזיקה של פילוסופיה המערבית:
הפרשנות השלישית היא הדומיננטית ביותר וחלה על מרבית ההוויות. לדידי היידגר, זאת בשל קרבתה ל"מכשריות" של ה"מכשיר" (Zeug; Equipment), שהוא קרוב לייצוגיו של האדם, מאחר שהאדם תופס את הוויתו באמצעות "חרושת הייצור". באופן מהפכני היידגר טוען כי השימושיות קודמת להבנה וקודמת לחלוקה ל"חומר" ול"צורה". המכשיר מהווה עמדת ביניים ייחודית בין הדבר לבין יצירת האמנות. והיידגר עובר לחקור גם אותו.
היידגר בוחר לפרש את זוג נעליים שצייר וינסנט ואן גוך (ומתאר אותן כנעלי איכרה).
היידגר מדגים בעזרת השיר "המזרקה הרומית" של המשורר השווייצרי ק"פ מאייר . אופן בו אמנות, גם כשהיא תיאורית באופן "ריאליסטי", לא משמשת כדי לייצג את ה"מציאות".
היידגר מחדש את המונח היווני הפרה-סוקרטי Aletheia ל"אמת" (אטימולוגית: a היא תחילת שוללת; letheia משמעה לשכוח/להסתיר, בדומה לנהר "לתה"). דגש זה על משמשעות האמת מנכיח את הפעולה הכרוכה ביצירתה. קיומה של אמת הוא תוצר של מאבק זה בין ה"אדמה" לבין ה"עולם", המתרחש בתוך יצירות האמנות. האמת נחשפת כשהדבר לא מתפקד כמחשיר שניתן לסמוך עליו כבדרך כלל, וזו יכולת של האמנות.
היצירה והאמת.