צה"ל השתמש במהלך מלחמת לבנון השנייה ברקטות מצרר, הנורות ממשגרי המנתץ של חיל התותחנים. מפקד יחידת רקטות המנתץ של צה"ל,העיד כי צה"ל ירה על לבנון כ-1,800 רקטות מצרר, שבהן היו יותר מ-1.2 מיליון פצצות מצרר בזמן המלחמה. הרמטכ"ל דן חלוץ מינה קצין בודק, האלוף גרשון הכהן, כדי שיבדוק האם התבצע ירי פצצות מצרר בניגוד להוראות המטכ"ל. בעקבות מסקנות הוועדה, קבע הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל אביחי מנדלבליט כי השימוש שנעשה בחימוש מצרר תאם את עקרונות דיני הלחימה של המשפט הבינלאומי.
מתוך מודעות לסכנה הטמונה בשימוש בחימוש מצרר ומתוך רצון לצמצמה, ניתן בצה"ל דגש על צימצום אחוז פצצונות הנפל בחימוש המצרר שפותח בישראל. פצצונות המצרר שפותחו בישראל מתאפיינות בשעור נפלים של 2%, בהשוואה לשעור נפל של 16%–23% בחימוש מצרר אמריקאי וותיק יותר. רקטת המצרר הישראלית חדשה ביותר, "רעם איתן", מאופיינת בשיעור נפלים של כ-0.01%.
בספטמבר 2018, הודיע חיל האוויר, על רקע הביקורת, כי הוא בוחן את השמדת מאגר פצצות המצרר שברשותו.
Air Force 1
דון ג'ובאני
דון ג'ובאני (באיטלקית: Don Giovanni, הכותרת המלאה: Il dissoluto punito, ossia il Don Giovanni), היא אופרה בת שתי מערכות, אשר הולחנה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט, בעת שהותו בדירה שכורה בפראג; באותה דירה הוא כתב שתי אופרות: ד'ון ג'ובאני ונישואי פיגארו. מספרה ברשימת קכל K.527, והיא הוצגה לראשונה ב-29 באוקטובר 1787 בתיאטרון האחוזות בפראג.
הליברטו לאופרה נכתב על ידי הליברטיסט האיטלקי לורנצו דה פונטה. דה-פונטה גנב את הליברטו ממחזה בן מערכה אחת של הלברטיסט ג'ובאני ברטאטי. דה-פונטה לא פיתח את עלילת הליברטו, וכתוצאה מכך, למרות שהאופרה היא בת שתי מערכות, כל האירועים המשמעותיים מסתיימים כבר במערכה הראשונה. במערכה השנייה יודעות כבר כל הדמויות על מעשיו של דון ג'ובאני, והמעמד המרכזי בה הוא ירידתו לשאול.
ההכנסה הכספית שהביאה למוצרט הייתה מן הגדולות ביותר שקיבל מעודו, הודות לפופולריות הרבה שזכתה לה.
היסטוריה.
בפראג מוצרט נהנה מיחסם הטוב של תושבי המקום כלפיו, וביטוי שלו ביחס אליהם התפרסם: "Meine Prager verstehen mich" (הפראגים שלי מיטיבים להבינני).
ביצירה זו, החל מסביבת השנה שנכתבה והלאה עד מותו, ניכר הצפי לקראת המוות, במיוחד לאחר אבל על מות אמו, אנה מריה מוצרט (מתה ב-1778), מות אביו, ליאופולד מוצרט (מת ב-28 במאי 1787), ומות התינוק אשר ילדה לו אשתו קונסטנצה.
כאחת מאופרות רבות אשר התבססו על אגדת דון חואן, האופרה של מוצרט נחשבת מעל ומעבר לכל השוואה. האופרה שייכת לז'אנר הדרמה ג'וקוזו, "דרמה מבודחת"; עלילה דרמטית המוצגת דרך תמונות קומיות. בהפקה המקורית, השחקנים תמרנו בין רצ'יטטיב מדובר לבין שירת אריה, אך רוב ההפקות המודרניות משתמשות ברצ'יטטיב יבש (seco) לפי שיטתו של מוצרט.
הפילוסוף הדני סרן קירקגור כתב חיבור ארוך בספרו "או - או", בו הוא (או לפחות אחד הדמויות המגולמות בשמותיו הספרותיים) יוצא להגנת הטענה, שדון ג'ובאני היא יצירת האמנות היפה ביותר מאז ומעולם. הסצנה המסיימת, הפינאלה, שבה דון ג'ובאני מסרב להתחרט על חטאיו, הופיעה כנושא שיחה באמנות ובפילוסופיה אצל סופרים רבים, כולל ג'ורג' ברנרד שו, שביצירתו "אדם ועל-אדם" עשה פרודיה על האופרה (עם אזכור ברור למוזיקה של מוצרט בסצנת הסיום בין דון ג'ובאני לקומנדטורה).
האופרה זכתה לגרסה קולנועית בשם "דון ג'ובאני" בשנת 1979, בבימויו של ג'וזף לוזי. מכיוון שמנעד ואופי התפקיד הראשי ביצירה הוא בס בריטון, התפקיד בוצע הן על ידי זמרי באס והן על ידי זמרי בריטון. חלק מהזמרים הבולטים אשר גילמו את דון ג'ובאני לאורך הדורות, בהצגותיה הרבות, היו זמרי הבס צ'זרה סייפי, אציו פינצה וסמואל ריימי, זמר הבס-בריטון ברין טרוול וזמרי הבריטון תומאס המפסון, בו סקובהוס, אנטוני מייקלס-מור ורודני גילפרי.
עלילה.
מערכה ראשונה.
לפורלו משקיף על בית הקומנדטורה בזמן שאדונו, דון ג'ובאני, מתגנב פנימה במטרה לפתות את דונה אנה (אריה: "Notte e giorno faticar", אני עובד יומם וליל). דונה אנה מופיעה רודפת אחרי דון ג'ובאני המחופש, והיא זועקת לעזרה. אביה, הקומנדטורה, מופיע ומזמין את ג'ובאני לדו-קרב, תוך כדי שדונה אנה ממהרת להזעיק עזרה. ג'ובאני דוקר את הקומנדטורה למוות, ובורח ללא שתיוודע זהותו. דונה אנה חוזרת בלווית ארוסה דון אוטאביו, נבעתת, ודון אוטאביו נשבע לנקום את דם חותנו לעתיד (דואט: "Fuggi, crudele fuggi", ברח, אכזר, ברח).
ג'ובאני ולפורלו שומעים אישה (דונה אלווירה) מדברת על כך שנזרקה על ידי גבר ("Ah, chi mi dice mai", אה, מי יוכל לומר לי), ג'ובאני מפלרטט איתה, אך כשהוא מזהה שמדובר באישה שהוא עצמו זרק, הוא ממהר ללכת כשהוא מורה ללפורלו לומר לדונה אלווירה את האמת עליו. לפורלו פונה לדונה אלווירה, ובניסיון לנחם אותה, הוא שולף רשימה של "כיבושים" שעשה דון ג'ובאני. הוא מונה את מספר הנשים בכל ארץ: באיטליה - 640, בגרמניה - 231, 100 בצרפת, 92 בטורקיה, ובספרד - 1,003. (האריה: "Madamina, il catalogo è questo", גבירתי הקטנה, זהו קטלוג הכיבושים). אלווירה בזעמה דורשת נקמה.
כשאלווירה עוזבת, נכנסת לכיכר תהלוכת נישואים של צרלינה ומאזטו. ג'ובאני שאוטומטית נמשך לצרלינה, מציע לערוך את משתה החתונה אצלו בארמון. מאזטו מבין את כוונתו של ג'ובאנו ומתרגז ("Ho capito! Signor, sì", אני מבין! כן, אדוני). עד מהרה מוצאים עצמם ג'ובאני וצרלינה לבד, וג'ובאני מפעיל את שיטות הפיתוי (דואט: "Là ci darem la mano"). אלווירה מגיעה ומפריעה לניסיונות הפיתוי ("Ah, fuggi il traditor", אה, נוסי מן הבוגד), אחריה נכנסים אנה ואוטאביו המתכננים את הנקמה ברוצח שזהותו עודנה לא ידועה. הם נתקלים בג'ובאני ומבקשים את עזרתו במימוש הנקמה. ג'ובאני, שעדיין מנסה להשיג את אנה, מתעניין מי הוא זה אשר יעז להפר את שלוותה. אלווירה שוב מפריעה לו בניסיונות הפיתוי, כשהיא מכריזה על בגידתו בה. ג'ובאני מתנצל בפני אנה ואוטאביו בטענה כי אלווירה אינה שפויה (קוורטט: "Non ti fidar, o misera"). כאשר ג'ובאני עוזב הוא מבטיח שוב לעזור בלכידת הרוצח, כאשר אנה מזהה את קולו של מי שניסה לפתות אותה, וכמובן הרוצח ("Or sai chi l'onore", הו, זה אשר לקח את כבודי). אוטאביו שאינו משוכנע לגמרי בזיהוי של אנה, מחליט להניח לג'ובאני אך לפקוח עליו עין.
לפורלו נכנס ומיידע את ג'ובאני כי האורחים למשתה החתונה ממתינים בארמון, מאזטו מוסח מקנאתו, אך צרלינה נסערת בעקבות ניסיון הפיתוי. ג'ובאני אינו מתרשם ובמצב רוח מרומם נכנס אל הארמון לחגוג ("Fin ch'han dal vino", סוף סוף, היין!).
צרלינה מנסה להרגיע את מאזטו כי אין מקום לדאגה, אך בדיוק כשהיא מצליחה להרגיע אותו קולו של ג'ובאני נשמע. חשדו של מאזטו מתעורר והוא מחליט להתחבא ולראות מה תעשה צרלינה. צרלינה בורחת בבהלה, וג'ובאני ממשיך לפתות אותה, עד שהוא נתקל במאזטו. ג'ובאני לא מתבלבל ומסביר כי רק רצה לשמח את צרלינה שהייתה עצובה שמאזטו לא היה לצידה. ג'ובאני מוביל את הזוג אל החדר המקושט בפאר והדר, שם ממתינים שלושה אורחים מחופשים, אלווירה, אנה ואוטאביו, המתכננים לתפוס את ג'ובאני.
בהמשך החגיגה סוחב ג'ובאני את צרלינה וממשיך בנסיונותיו, כשלפורלו מסיח את דעתו של מאזטו. כשצעקתה של צרלינה לעזרה נשמעת, רץ לפורלו להזהיר את אדונו, וג'ובאני סוחב את לפורלו לתוך החדר בנסותו לטעון שלפורלו הוא זה שניסה לפתות את צרלינה. אלווירה אנה ואוטאביו, ללא המסכה, אומרים כי הם יודעים הכל. האורחים אינם מאמינים לג'ובאני ותוקפים אותו. ג'ובאני נלחם ומצליח לברוח מהקהל הזועם.
מערכה שנייה.
לפורלו מאיים לעזוב את ג'ובאני, אך ג'ובאני מפתה אותו בכסף (דואט: "Eh via buffone"). ג'ובאני רוצה לפתות את המשרתת של אלווירה. לצורך כך הוא מחליף עם לפורלו את הגלימה והכובע ומתחבא. אלווירה מגיעה לחלון (טריו: "Ah taci, ingiusto core"). לפורלו עומד לפני הבית, וג'ובאני ממחבואו שר על כיסופיו לאלווירה ועל רצונו כביכול לחזור אליה. אלווירה המשוכנעת שלפורלו הוא ג'ובאני יוצאת לרחוב ועוקבת אחרי לפורלוו המרחיק אותה מהבית. ג'ובאני מנצל את ההזדמנות ומתחיל לפתות את המשרתת מלווה במנדולינה ("Deh vieni alla finestra", צאי אל החלון).
באמצע ניסיונות החיזור, מגיע מאזטו מלווה בידידיו המחפשים את ג'ובאני. ג'ובאני המחופש ללפורלו, מביע את "רצונו" להצטרף לחיפושים. אחרי שהוא מחלק את הקבוצה ("Metà di voi qua vadano") הוא מחרים את הנשק, משתלט על מאזטו שנותר בלתי חמוש, ובורח בצחוק גדול. צרלינה מגיעה ומנחמת את מאזטו ("Vedrai carino").
לפורלו נוטש את אלווירה (סקסטט: "Sola, sola in buio loco", בדד, בדד במקום אפל זה). כאשר לפורלו מנסה לעזוב את המקום מגיעים דונה אנה ודון אוטאביו ומנחמים את אלווירה. לפורלו מתקשה למצוא את הדלת, לברוח מהזירה, וכשהוא מוצא אותה היא נפתחת בידי מאזטו וצרלינה. האחרונים רואים אותו בלבושו של ג'ובאני ותופסים אותו מיד. אנה ואוטאביו מצטרפים אליהם ומאיימים להרוג את לפורלו/ג'ובאני. אלווירה, החושבת שאהובה נמצא בסכנה, מתחננת בפניהם לרחמים וטוענת כי הוא בעלה. לפורלו מוריד את הגלימה וחושף את זהותו האמיתית. ההלם האוחז בנוכחים מאפשר ללפורלו לנוס מהמקום ("Ah pietà signori miei"). בעקבות האירועים משתכנע אוטאביו באשמת ג'ובאני ונשבע לנקום בו ("Il mio tesoro"), אלווירה זועמת על בגידתו הנוספת של ג'ובאני ("Mi tradì quell'alma ingrata").