בשנת תשס"ב הקים את פורום בחדרי חרדים במערכת האתר הייד פארק במסגרת הפורום היה מן הראשונים שעסקו בחשיפת עבירות מין במגזר החרדי. בדצמבר 2009 פרש מניהול האתר, לאור מכתב שפרסמו רבנים הקורא לחרם על אתרי אינטרנט חרדיים. אך כעבור זמן שב להנהלת האתר, אך לא להנהלת הפורום.
רוטנברג הוא יועץ תוכן לעיתונים ואתרי אינטרנט וכן עורך ספרים. ב-2008 נישא בשנית לשרי רוט, שכתבה בעיתון בקהילה תחת שם העט שרה גל.
באפריל 2014 הקים בשיתוף עם אשתו את האתר "חרדים10". בהמשך חזר לעבוד כעורך ראשי באתר חב"ד און ליין שהיה ממקימיו.
בתחילת המאה ה-21 התחרש כתוצאה ממחלה. בדצמבר 2017 עבר ניתוח שתל שבלולי שבעקבותיו פרסמה אשתו בטוויטר: "רגע מרגש! אחרי 15 שנים בעולם של דממה, קרא דוד בעלי, 'אני שומע'!".
במשך שנים התגורר בכפר חב"ד. כיום מתגורר במודיעין עילית ולו 2 ילדים מאשתו הראשונה.
חמישה שבועות בכדור פורח
חמישה שבועות בכדור פורח או מסע נועז בכדור פורח הוא נובלה משנת 1863 שנכתבה על ידי ז'ול ורן.
זהו ספרו הראשון בו השלים את "המאפיינים" של עבודתו המאוחרת, כשהוא מערב, בכישרון, עלילה מלאה בהרפתקאות ופיתולים האוחזת את תשומת לבו של הקורא, עם פסקאות של מידע טכני, גאוגרפי והיסטורי. הספר נותן לקורא טעימה קלה מחקר יבשת אפריקה, שעדיין לא היה ידוע לאירופאים של אותה תקופה, כשהיא מלאה בחוקרים הנוסעים בכל רחבי היבשת, תוך חיפוש אחר סודותיה.
הביקוש הציבורי לסיפורים בדיוניים על מסעות לחקר אפריקה היה בשיאו והספר נחל הצלחה מיידית; הוא נתן לוורן עצמאות כלכלית וזכה לו בחוזה עם בית ההוצאה לאור של ז'ול הצל שהוציא מספר תריסרים מיצירותיו במשך יותר מארבעים השנים שלאחר מכן.
עלילה.
דוקטור אנגלי בשם סמיואל פרגוסון, מלווה במשרתו ג'ו ובידידו הסקוטי ריצ'רד "דיק" קנדי, יוצא למסע החוצה את יבשת אפריקה שעדיין לא נחקרה בשלמותה, בעזרתו של כדור פורח הממולא במימן. הדוקטור בונה מתקן המנטרל את הצורך בשחרור גז מן הכדור לצורך נחיתה, והשלכת מטען מן הכדור לצורך נסיקה, ובכך מאפשר לכדורו את היכולת לטוס למרחקים ארוכים. מטרת מסעו לחבר את ההישגים ממסעם של ריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק במזרח אפריקה, עם הישגי מסעו של היינריך בארת בסהרה ובצ'אד. המסע מתחיל בזנזיבר, בחוף המזרחי של היבשת, חולף על פני אגם ויקטוריה, ימת צ'אד, אגדז, טימבוקטו, ג'נה וסגו, ומסתיים בסן-לואי שבסנגל, בחופה המערבי של היבשת. הספר מתאר את השטחים הבלתי ידועים של פנים היבשת, הסמוכים לרפובליקה המרכז אפריקאית של ימינו כמדבר, בעוד שהוא למעשה סוואנה.
חלק הארי מראשיתו של המסע מתמקד במציאת מקורות הנילוס, מאורע המתרחש בפרק השמונה עשר (מתוך ארבעים ושלושה). חלקו השני של המסע נועד לחבר את המסעות הקודמים.
המסע כולל הרפתקאות רבות. חלקן כוללות מאבק במקומיים וחלקן כוללות מאבק באיתני הטבע. בין המקרים:
בכל האירועים הללו, מתגברים הגיבורים, מעל הכל, בעזרת כוח העמידה וההתמדה שלהם. הסיפור מלא בהתרחשויות מקריות בהן הצרה נמנעת בשל התפרצות פתאומית של הרוח, או שהגיבורים מסתכלים בדיוק בכיוון הנכון. בסיפור ישנן התייחסויות רבות לכוח עליון המשגיח עליהם.
הכדור עצמו כושל לפני הגיעו אל היעד, אך מצליח להגיע למרחק מספיק על מנת להביא את הגיבורים אל טריטוריה ידידותית ולבסוף חזרה אל אנגליה, דבר הנזקף כהצלחה במשימה. הסיפור מסתיים בבת אחת לאחר תום המסע האפריקאי, עם תמצות קצר בלבד של מה שאירע לאחר מכן.
סטריאוטיפים גזעניים.
שחורי העור מצטיירים באור שלילי לאורך רוב הספר. באופן צפוי, הם רואים את הכדור כאיום או כמכשיר אלוהי. רבים מהם מתוארים כרצים לתוך בקתותיהם, יורים חיצים או זורקים חניתות על הכדור.
בפרק ט"ז, דיק וג'ו מזהים, בטעות, קבוצת בבונים כאנשים שחורי עור.
לאורך הסיפור קיימות מספר התייחסויות לסגידתם של האפריקאים לדברים שונים כשיגעון. בקבוק שהושלך על ידי ג'ו בפרק כ' מלווה באמירה הבאה: אטיל בקבוק ריק למטה; אם יגיע אליהם שלם, הריהם יראו בו אל; ואם יתנפץ, יהיו להם רסיסיו לקמיעים". ג'ו מקבל יחס של אל או של כוח עליון פעמיים. מאוחר יותר, כאשר מרבית האספקה צריכה להיזרק מן הכדור, חוזר ג'ו על התבטאותו הקודמת ואומר: "החברים הכושים יהיו נדהמים בהחלט במוצאם דברים כגון אלו ביער; יעשו הם אלילים מהם".
אין זה נדיר שהצגתם של האפריקאים כפרמיטיביים ביותר מועמדת להשוואה לצד תיאורים של תחומים תרבותיים.
כמעט כל התיאורים הגזעניים מופיעים כמשפטים של הדמויות, דבר המעלה תהייה האם ורן האמין במילים שהציב בפי הדמויות או שבמעשיו פשוט ניסה להציג עמדה שהייתה קיימת בתקופה זו. אם להיות ספציפיים - עמדתם של הבריטים והסקוטים, בהתחשב בכך שכל הדמויות בספר אינן צרפתיות. גם אם דמות המספר אינה שופטת את האפריקאים, קיימות מספר סצנות המציגות אכפתיות מועטה לנעשה אצלם. באירוע ההצלה של המיסיונר הצרפתי, לפחות בן שבט אפריקאי אחד נופל אל מותו, בעוד שהדבר מוצג כחסר השלכות. אי שלם נמחק על ידי הצפה והדבר נחשב לחיובי, כיוון שהוא מוביל להצלתו של אחד הגיבורים. בשני המקרים, האפריקאים המושפעים מן הנעשה מוצגים כאלימים ומטורפים.
הדבר הקרוב ביותר לעמדה חיובית כלפי האפריקאים מתרחש בפרק כ', כאשר שיטות הלחימה וההוצאה להורג שלהם מוגדרות כלא פחות מתוחכמות מאלו של האירופאים, רק "מלוכלכות יותר".
היחס לחיות הבר האפריקאיות.
אירועים רבים מציינים את רעיונותיו של "הצייד הלבן הגדול". פיל אחד נתקל, בטעות, בעוגן המחובר לכדור הפורח ומשמש בעקבות זאת כאמצעי הנעה למשך זמן קצר, עד שהוא נורה שוב ושוב עד להתמוטטותו. בהזדמנות זו הדמויות נחפזות ליטול כמויות מעטות מבשרו כמזון ולקחת את שנהבו. מאוחר יותר, למראה פילים בממדים גדולים, קורא דיק: "אה! פילי-חמד!... לו אך יכולתי לצוד אחדים מהם!".
בפרק ט"ז, משווה הדוקטור את אפריקה ל"מכונה האחרונה" שתשמש כמקום לצמיחת האדם לאחר שיבשות אמריקה תתייבשנה. תיאורו הוא של יבשת אפריקה שעברה אילוף ותירבות.
חוסר עקביות במונחים מדעיים/טכנולוגיים.
תיאורו של המתקן שנועד לחמם את האוויר שבכדור הפורח מוטעה מיסודו. ז'ול ורן מצהיר שהמתקן משתמש בסוללת חשמל עוצמתית על מנת לבצע פירוק כימי של המים למימן וחמצן ולאחר מכן שורף את המימן הנוצר במבער. בנוסף הוא אומר שהמתקן שוקל 700 ליבראות (כ-317 קילוגרם), כולל משקלה של הסוללה, ומסוגל לעבד 25 גלונים (כ-113 ליטרים) של מים. דבר זה לא ייתכן פיזיקלית. אפילו שימוש בסוללות מפסגת הטכנולוגיה של המאה ה-21 (לדוגמה: סוללות ליתיום-יון) תוך הנחה שאין איבוד אנרגיה כלל, תדרוש שימוש בכשתי טונות של סוללות על מנת לפרק כמות כזו של מים. יש להכפיל מספר זה לפחות בחמש אם משתמשים בסוללות של אמצע המאה ה-19.
הגם שהספר נכנס לפרטיהם של החישובים הכוללים את כוח ההרמה של הכדור הפורח המלא במימן, וכיצד להשיג את הנפח הדרוש באמצעות שינויי טמפרטורה; קיימים פערים בהיגיון המדעי בספר. לדוגמה: הכדור נוסק כאשר הוא מחומם ונוחת כאשר מניחים לו להתקרר. תבנית זו חוזרת על עצמה במספר אירועים בהם מצטייר תהליך הקירור כתהליך מהיר. למרות זאת, ישנו אזכור מועט של שמירה על טמפרטורת הגז לאורך הלילה. פער נוסף בהיגיון המדעי הוא חוסר ההתייחסות להשפעת הטמפרטורה האטמוספירית על הכדור עצמו, על אף שהטמפרטורה מוזכרת כמשפיעה על שפופרת החימום.
בפרק כ"ו, מציין הספר שהדוקטור מביא את הכדור לגובה של 5 מייל (כשמונה קילומטרים). מאוחר יותר, בפרק כ"ט, על מנת לעבור מעל הר מנדיף, כותב הספר ש"בעזרת טמפרטורה של מאה מעלות, הצליח הדוקטור להוסיף לכדור כח הרמה בשיעור של כאלף ושש מאות ליבראות. ויקטוריה התרוממה לגובה של שמונת אלפים רגל" המוזכר כ"גובה שיא במשך כל מסעם עד עתה". אם משפט זה מרמז על כך שהדוקטור הגביה טוס 8,000 רגל מעל הר מנדיף, בגובה של יותר מ-5 מייל; הרי שז'ול ורן המעיט בצניחת הטמפרטורה ובעוצמת החום שתידרש על מנת להחזיק את הכדור בגובה כזה לכל פרק זמן שהוא.
בתקופה בה נכתב הספר לראשונה, השטחים שמצפון לאגם ויקטוריה ובצפון מערבה, היו ידועים בקושי לאירופאים. ז'ול ורן מבצע כאן מספר טעויות, כגון מיקומו של מקור הנילוס ב-2°40צ' (במקום 0°45צ'); בטענה שמקור זה נמצא קצת מעל לתשעים מייל (כמאה וארבעים קילומטרים) מגונדוקורו, בעוד שלמעשה המרחק קרוב יותר לשלוש מאות מייל, כארבע מאות ושמונים קילומטרים; ורן אינו מזכיר את אגם אלברט כלל. מקום זה נתגלה לחוקרים האירופאים רק לאחר פרסום הספר. מרבית התיאורים הגאוגרפיים המוזכרים בהמשך הספר בדיוניים לחלוטין. לדוגמה, קואורדינטות הניתנות כמיקומו של מדבר, בפרק כ"ז, מתייחסות למיקום בתוך אזור של סוואנה בדרום צ'אד, כשלושים קילומטרים מנהר גדול.
דמיון לספרים מאוחרים.
קיימים מספר קווי דמיון בין הספר לבין יצירה אחרת של ורן, "מסע אל בטן האדמה". בשני הספרים קיים אותו סוג של השערה מוכוונת מרעיונות מדעיים עכשוויים למה שוורן כותב כמה שהוא אמת; אם כי "חמישה שבועות בכדור פורח" קולע אל המטרה יותר מחברו, אם ב"מסע אל בטן האדמה" קיים ניסיון כלשהו לקלוע אל האמת. הקבוצה המונה שלושה אנשים מורכבת באופן זהה מהדוקטור, הידיד הספקן שבתחילה מתנגד למסע והמשרת שמוכיח עצמו כבעל יכולות טובות. בשני הסיפורים מוזכרים רובי פרדי. בשני הסיפורים קיים מקרה של יאוש הנובע מצימאון.
בנוסף, שני הסיפורים אינם נוגעים ישירות בצרפתים, אלא בסטריאוטיפים על מדינות אחרות, לרוב באופן חיובי.
תרגומים לעברית.