לנדרי בנדר (באנגלית: Landry Bender, נולדה ב-3 באוגוסט 2000) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בשל כיכובה בסדרות של ערוץ דיסני "קרש וברן" כקליאו ו"תמיד ביחד" כסיד ריפלי ובסדרה של נטפליקס "צער גידול בנות - הדור הבא" כרוקי.
חיים אישיים.
בנדר נולדה בשיקגו, אילינוי. היא עברה לפיניקס באריזונה עם משפחה כאשר הייתה בת שנתיים. התחילה לשחק בהפקות תיאטרון מקומיות כאשר הייתה בת 5. בשנת 2018 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון העצמאי באוק פארק, קליפורניה.
מי הפליל את רוג'ר ראביט
אפרים שמואל לרנר
הרב אפרים שמואל לרנר (פפרמן; י"ב בתשרי תרל"ט, 9 באוקטובר 1878 - כ"א בתמוז תשכ"ב, 23 ביולי 1962) היה מקובל וראש ישיבת המקובלים שער השמים, ממקימי שכונת שערי חסד בירושלים, מייסד בית הכנסת הגר"א בשכונה והחזן בו.
ביוגרפיה.
נולד בבריסק לטויבא איטה ולרב מרדכי לרנר שהיה מראשי הקהילה ומקורבו של רב העיר הרב יהושע ליב דיסקין. סבו של אביו הרב חיים לרנר היה בעל תוקע של הגאון מווילנה ומתלמידיו הקרובים. בשנת תרל"ז (1877) נעצר הרב דיסקין בידי השלטונות לאחר הלשנה והוברח מבית הכלא על ידי אביו הרב מרדכי לרנר לארץ ישראל, בעקבות כך נאלץ להחליף את שם משפחתו לפפרמן, בתרמ"ד (1884) עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה ביפו, אז חזרה לשם משפחתם המקורי לרנר אולם דבק בה הכינוי לרנר-פפרמן.
בהוראת הרב דיסקין, בהיותו בן 9, נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים בירושלים אצל הרב יצחק וינוגרד לצד הרב אריה לוין, הרב ברוך מרקוס ועוד. בתקופת לימודיו בישיבה סעד על שולחנו של ראש הישיבה הרב וינוגרד, התארח לעיתים בבית הרב דיסקין והתקרב לרב שמואל סלנט.
בערב ראש חודש שבט תרנ"ח נשא את שרה בתו של הרב נתן גינזבורג שהיה מהנדיבים בעיר העתיקה בירושלים, בעל טחנת הקמח הממונעת הראשונה בעיר העתיקה. ביום חתונתו נפטר רבו הרב יהושע ליב דיסקין.
לאחר נישואיו התגורר בשכונת בתי ברוידא, וקבע את חוק לימודיו בבית הכנסת המקומי לצד הרב זאב פרנק, הרב יוסף דינקליס, הרב שמואל תפילינסקי ושאר רבני השכונה בפניהם החל למסור שיעורים ומערכות תורניות, לאחר תקופה מונה לשמש כבעל תפילה בימים נוראים.
היה מתלמידי הרב יעקב משה חרל"פ והרב אברהם יצחק קוק עמם נהג להתייעץ ולדון בעניינים תורניים וקבליים. בהכוונתם מונה בתרע"א (1911) לעמוד בראש חבורת "שומרי תורה" שהקים הרב זרח ברוורמן יחד עם קבוצת רבנים מירושלים, במסגרת ארגון זה פעל להקמת מסגרות ותלמודי תורה לילדים במושבות הברון עקרון (מזכרת בתיה), נס ציונה, רחובות וראשון לציון.
נפטר בכ"א בתמוז תשכ"ב (1962).
לימודי קבלה בישיבת שער השמים.
במקביל ללימודיו הרגילים עסק רבות בתורת הנסתר ונדע כאחד ממקובלי ירושלים.
בתרס"ו (1906), כשהוקמה ישיבת המקובלים שער השמים נכנס ללמוד שם תורת הנסתר לצד המקובלים רבי מנחם מנכין, רבי אהרן שלמה מהרי"ל ושאר המקובלים בישיבה.
תקופה קצרה לאחר שנכנס החל ללמוד בחברותא עם ראש הישיבה הרב שמעון צבי הורוביץ (לידר) עד לפטירתו, בלימודם עסקו רבות במקומם של עשרת השבטים הגולים לאחר שהרב הורביץ חזר ממסע באסיה בשליחות מקובלי ירושלים שתואר בספרו קול מבשר. בהמשך נהג ללמוד עמו מדי שבוע בביתו בשכונת שערי חסד.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 מונה לכהן כראש ישיבת שער השמים ומנהלה.
הקמת בית הכנסת הגר"א.
בתרס"ט הצטרף לרב נפתלי צבי פרוש והיה שותף בהקמת שכונת שערי חסד ואף היה מראשוני המתיישבים בה. באותה עת החל באיסוף כספים לבניית בית הכנסת הגר"א בשכונה, הרעיון שהנחה אותו לדבריו :
תחילה הקים את החדר הראשון של בית הכנסת ששימש אף כחדר (תלמוד תורה) לילדי השכונה, לאחר שנוצרה התנגשות בין שעות הלימוד של הילדים לשעות התפילות, אסף כספים והקים חדר נוסף בבית הכנסת. בין שני החדרים הוצב תנור ששימש את תושבי השכונה והמעבר בין החדרים רוצף והפך לחלק מבית הכנסת.
בתרצ"ב (1932) החליט להרחיב את בית הכנסת והקים את "קרן הבניין של בית המדרש הגדול ות"ת בשכונת שערי חסד", בח' סיון תרצ"ב התקיימה הנחת אבן הפינה לקומה השנייה והרחבת בית הכנסת, שם הוא נשא דברים במעמד רב השכונה הרב יעקב משה חרל"פ, הרב חיים ליב אוירבך, הרב שמואל יצחק הילמן ראב"ד לונדון והרב יצחק אייזיק הרצוג. את הקמת הקומה השנייה תכנן הרב לרנר לפרטים, הוא עמד על כך שלא יהיו עמודים שיתמכו את תקרת בית הכנסת משום שהדבר עשוי לפגוע במרחב ולפגום ביופיו של בית הכנסת, הוא התקשה במציאת מהנדס וקבלן שיממשו את תוכניותיו אך לבסוף המהנדס שמואל דיסקין הסכים לאשר בנייה זו וגג בית הכנסת עומד ללא תמיכת עמודים.
לאחר הקמת בית הכנסת מונה הרב לרנר לשמש כשליח ציבור ובעל קורא של בית הכנסת, תפקיד אותו נשא במשך עשרות שנים.
במהלך השנים התפרסם בית הכנסת כאחד מבתי הכנסת הוותיקים של ירושלים ומושך אליו תיירים רבים המסיירים בשכונות הוותיקות של ירושלים, בנוסף משמש בית הכנסת את תלמידי ישיבת מעלות התורה בשערי חסד הלומדים במקום.
מנהגיו ונוסח תפילתו.
הרב לרנר היה החזן הקבוע של בית הכנסת הגר"א במועדים ובימים הנוראים. נוסח תפילותיו התקבל כנוסח "שערי חסד" והוא נהוג בקהילות רבות בירושלים. אחד ממתפללי בית הכנסת הנודעים היה הרב שלום שבדרון ששימש כחזן בתפילת מוסף בימים הנוראים בישיבת חברון, בתפילותיו נהג להתפלל בנוסח של הרב לרנר כפי שהתפלל בבית הכנסת הגר"א ונהוג בישיבה עד היום. בישיבות רבות הנוהגות כמנהגי ישיבת חברון מתפללים בנוסח זה בימים נוראים ובחגים.
כך גם מנהגים רבים שהנהיג לפי שיטת הגר"א או על פי קבלת האריז"ל והרש"ש בענייני תפילות, קריאת התורה ובית הכנסת נהוגים במקומות שונים.
הנהגותיו לאורך ימות השנה פורסמו על ידי תלמידו המקובל הרב שריה דבליצקי.
חלק מהנהגותיו שהושרשו בבית הכנסת הגר"א ונהוגים על ידי חלק מהמקובלים ובקהילות רבות:
ועד רבני יש&quot;ע
ועד רבני יש"ע הוא גוף של רבני ההתנחלויות ביהודה ושומרון הפעיל בתחום ההלכתי והפוליטי משנות התשעים.
הגוף הוקם בראשית שנות התשעים על ידי הרב זלמן ברוך מלמד, ראש ישיבת בית אל ורב היישוב, יחד עם רבני ההתיישבות ביהודה ושומרון. הגוף התפרסם בעיקר סביב הסכמי אוסלו ובהמשך בקריאה לסירוב פקודה בתקופת תוכנית ההתנתקות, וכן בתמיכתם בעליית יהודים להר הבית. הגוף מספק תשובות הלכתיות לתושבים וקרא להמשיך את הבנייה גם בימי חול המועד.
כיום חברים בוועד רבני יש"ע הרב זלמן מלמד ראש ישיבת בית אל ורב היישוב, הרב אליקים לבנון רבה של מועצה אזורית שומרון, הרב אליעזר מלמד רבה של התנחלות הר ברכה, הרב יאיר שחור רבה של מעלה לבונה, הרב דוד דודקביץ רבה של יצהר, הרב חיים ירוחם סמוטריץ' ועוד. דוברו הוא הרב דניאל שילה, לשעבר רבה של קדומים.
ועד הרבנים הוציא לאור כתב עת מדי מספר חודשים וכתבו בו מרבית הרבנים ביהודה ושומרון נוסף על רבני הוועד כגון הרב שלמה אבינר, הרב מרדכי אליהו. עורכו היה הרב אליעזר מלמד ששימש גם כמזכיר הוועד. לאחריו שימשו כמזכירים הרב ישי באב"ד הבעלים של תפילין בית אל והרב מרדכי רבינוביץ רבה של גבעת אסף ובנו של הרב נחום אליעזר רבינוביץ. כתב העת הפסיק את פעילותו לאחר שיצאו במשך 35 גליונות.
הוועד מתכנס אחת לתקופה ומספק חוות דעת הלכתיות ופוליטיות במגוון סוגיות ביהודה ושומרון.
יחידת שליטה במצלמת אולפן (CCU)
אפרים שמואל לרנר-פפרמן
דלאי לאמה ה-13
רנו לבילאני
דיאולוס
דיאולוס (ביוונית עתיקה: Δίαυλος תרגום מילולי "מרוץ כפול") הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
ביוון העתיקה, תחרות הריצה הפופולרית ביותר נקראה "סטאדיון". אורכו של הסטאדיון לא היה קבוע, והיה תלוי באורך המתחם שבו התרחש. כך באולימפיה אורך הסטאדיון היה 192.27 מטרים בעוד בדלפי אורכו היה 177.5 מטרים. הדיאולוס היה למעשה סטאדיון כפול. המתחרים רצו לכל אורכו של הסטאדיון, ומיד לאחר מכן סבו על עקביהם ורצו חזרה אל נקודת ההתחלה.
הסטאדיון היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש. לרוב נקודת הסיום של המרוץ הייתה נקודה בולטת ובעלת ממד דתי-פולחני, כמו מצבה או מקדש. בתחילה היו כל הרצים חוזרים לאחור אל אותו עמוד, אולם הדבר גרם לבלבול רב, וכן להיתקלויות וחבלות, ולפיכך, וכן כדי ליצור מקדם הגינות אחיד, נקבעו בהדרגה עמודים כמספר הרצים.
צאדק הדאיאת
צָאדֶק הֶדָאיָאת (פרסית: صادقِ هدایت Содиқи Ҳидоят, 17 בפברואר 1903 בטהראן–9 באפריל 1951 בפריז) היה סופר ואיש רוח איראני. מחבר הרומן הנודע הינשוף העיוור. הדאיאת היה אחד הסופרים האיראנים הראשונים שהשתייכו לזרם הספרות המודרניסטית.
קורות חייו.
הדאיאת נולד למשפחה אריסטוקרטית בטהראן (סבא-רבא שלו רזא-קולי ח'אן הדאיאת היה בעצמו סופר מכובד ועבד עבור הממשלה, כמו גם קרובי משפחה אחרים). הוא למד במכללת סנט לואיס (בית ספר צרפתי קתולי), ובדאר אל-פנון (1914–1916). בשנת 1925, הוא היה בין קומץ תלמידים אשר נסעו לאירופה כדי להמשיך את לימודיהם. בתחילה הוא למד הנדסה בבלגיה, אך הוא הפסיק את לימודיו אלה אחרי שנה כדי ללמוד אדריכלות בצרפת. שם הוא נטש את לימודי האדריכלות כדי ללמוד רפואת שיניים. בתקופה זו הוא התוודע אל תרז, פריזאית עימה ניהל רומן. בשנת 1927, הדאיאת ניסה להתאבד בנהר המארן, אבל ניצל על ידי ספינת דיג. אחרי ארבע שנים בצרפת, הוא החזיר את המלגה שלו וחזר לטהראן בקיץ 1930 ללא קבלת תואר. באיראן הוא עבד בעבודות שונות לתקופות קצרות.