פזיות ים סוף חיות בסביבת אלמוגים בלגונות צלולות, בשוניות קטנות ובמדרונים תלולים בעומק של כ-35 מטרים. על כן צוללנים באוקיינוס ההודי נתקלים בהן פעמים רבות. לרוב הן מצויות בלהקות דגים גדולות מעל השונית.
תיאור.
ישנם הבדלים ניכרים בין מיני פזית ים סוף (דו-צורתיות זוויגית):
תזונה.
פזית ים הסוף ניזונה בעיקר מפלנקטון.
טורפים.
הדקרן האדום ("Cephalopholis miniatus") הוא אחד מטורפיה של פזית ים סוף.
התנהגות.
כמו דגים רבים בתת-משפחת הפזיתיים, פזית ים סוף מתאפיינת בדיכוגמיה, כלומר שינוי מין במהלך חיי הפרט. חוקרים ישראלים, ביניהם דן פופר, נורית פופר ולב פישלזון, חקרו את תהליך שינוי המין של פזית ים סוף במפרץ אילת. לזכותו של פישלזון נזקף הגילוי שבלהקה של דגי פזית ים סוף לנקבה יש יכולת לשנות את מינה לזכר כאשר הלהקה נותרת ללא זכרים. הזכר מוביל קבוצה של 5 עד 10 נקבות, אך כאשר הזכר מת אחת הנקבות בקבוצה תעבור שינוי מין, ותתפוס את תפקיד הזכר. לאחר מכן התגלתה תכונה זו בדגים נוספים.
כל הפרטים נולדים כנקבות.
הרבייה מתקיימת בשעת השקיעה, בחודשי דצמבר עד פברואר (בים סוף).
אדריאנוס השישי
אדריאנוס השישי (בלטינית: Hadrianus VI; נולד כאדריאן פלוריץ דדל, בנו של פלוריץ בוינס, ב-2 במרץ 1459 באוטרכט – מת ב-14 בספטמבר 1523 ברומא) היה אפיפיור משנת 1522 ועד מותו. עיקר פעילותו של אדריאנוס הייתה בניסיון לערוך רפורמות (שלא צלחו) בכנסייה הקתולית על מנת לבלום את התפשטות הרפורמציה.
לפני מינויו כאפיפיור.
אדריאנוס השישי נולד וגדל באוטרכט, עיר שכיום נמצאת בהולנד ותושביה דיברו ניב של גרמנית אך אז הייתה חלק מן האימפריה הרומית הקדושה. במונחים מודרניים, אדריאנוס היה האפיפיור ה"הולנדי" הראשון (והאחרון עד כה); האפיפיור ה"גרמני" האחרון עד מינויו של בנדיקטוס ה-16 ב-2005; ולמעשה, הוא היה האפיפיור הלא-איטלקי האחרון עד מינויו של יוחנן פאולוס ה-2 בשנת 1978.
ד'אדל למד באוניברסיטת לובן (כיום בבלגיה) ומ-1491 לימד שם תאולוגיה, פילוסופיה ודיני הלכה קתוליים בין תלמידיו היה ארסמוס. ב-1507 הוא מונה למורו הפרטי של הנסיך קרל, לימים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1515 הוא מונה כשליח דיפלומטי לספרד וב-1516 מינה אותו קרל כאינקוויזיטור הראשי של אראגון. שנה לאחר מכן מונה לחשמן על ידי האפיפיור ליאו העשירי. הוא המשיך לשמש כאינקוויזיטור ראשי עד למינויו לאפיפיור.
עלייתו לכס האפיפיור.
מותו של לאו העשירי בשנת 1521 הותיר את הותיקן במצב של פילוג בין פלגים שונים - בני משפחת מדיצ'י והחשמנים האיטלקים תמכו במועמדותו של ג'וליו ד'מדיצ'י בעוד שהחשמנים הצרפתים והספרדיים התנגדו למינויו. המחלוקת הסתיימה רק עם הצעת הפשרה - למנות את אדריאנוס (ג'וליו ד'מדיצ'י מונה לאפיפיור, קלמנס השביעי, עם מותו של אדריאנוס השישי).
כאמור, אדריאנוס ניסה במהלך תקופת כהונתו ליזום רפורמות, אשר היו אמורות להגן על הנצרות הקתולית מפני הרפורמציה מחד, והכיבושים של האימפריה העות'מאנית מאידך. ניסיונותיו לבטל של האינדולגנציות נחל כישלון, בשל התנגדות החשמנים. האיטלקים שטמו אותו גם בגלל אדישותו לאמנויות ואי עידודם של אמנים כנסייתיים. גם ניסיונותיו לאחד את אירופה אל מול העות'מאנים נחל כישלון חרוץ והוא מצא עצמו חלק מברית של הקיסרות הרומית הקדושה, אנגליה וונציה נגד צרפת. אך כישלונו החמור ביותר היה חוסר יכולתו להתמודד עם גל מרידות שהתפתחו בגרמניה בעקבות הרפורמציה.
אדריאנוס השישי מת זמן קצר יחסית לאחר שמונה, ועל פי סברות חלק מהחוקרים סבורים שהורעל. בשל חוסר הפופולריות שלו ושל הרפורמות שניסה להנהיג, מרבית מסמכיו הרשמיים ואגרותיו נעלמו (וככל הנראה הושמדו או הוטמנו) זמן קצר לאחר מותו.
בהתחלה נקבר אדריאנוס השישי בבזיליקת פטרוס הקדוש ולאחר מכן הועבר קברו לכנסייה הלאומית הגרמנית ברומא, סנטה מריה דל אנימה, שם ניתן עוד היום לראות את מצבתו בצד הימני של המזבח.
יעקב וכסלר (צייר)
יעקב וכסלר (Wechsler, Wexler) (15 בנובמבר 1912, ה׳ כסלו תרע״ג - 21 במרץ 1995, י״ט אדר ב׳, תשנ״א) היה צייר ישראלי. וכסלר נמנה עם מייסדי קבוצת ״אופקים חדשים״ וניהל את ״מכון אבני לאמנות״ בתל אביב.
לטביה - גרמניה - פלשתינה.
ילדות.
וכסלר נולד בלייפאיה (גרמנית: ליבאו), לטביה. הוריו היו חברים בתנועת ״הבונד״ הסוציאליסטית. אביו, טוביה, בן למשפחה חסידית שנטש את המסורת, היה מנהל חשבונות ואמו, סוניה (שרה-שיינה) לבית קרופניק הייתה תופרת. אחרי יעקב נולדו אברהם, אסתר ומאיר.
בשנת 1923 עברה משפחת וכסלר לגרמניה, לאחר שהאב טוביה התקבל כסטודנט בפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת המבורג. הילדים נשלחו ללמוד בבתי ספר יהודיים בעיר. המשפחה חיה עתה בצמצום, ובשנת 1926 נאלץ טוביה להפסיק את לימודיו, ובמקביל חזר בתשובה. יעקב היה אז חבר בתנועת ״החלוץ״ הסוציאליסטית, וסירב לשתף פעולה עם השינוי.
לימודים.
בשנת 1930, למרות התנגדות אביו, החל וכסלר את לימודיו בהמבורג, שם נחשף לאמנות המאה ה-20 ובעיקר לאקספרסיוניזם הגרמני. בין מוריו היו האמנים ופרידריך אדלר. וכסלר ציין ציירים כפרנץ מארק, קרל שמידט-רוטלוף, אריך הקל, פאולה מודרסון-בקר, ג׳ורג׳ גרוס וליונל פיינינגר, כמי שהשפיעו עליו בצעירותו.
במרץ 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, אולץ לעזוב את בית הספר. באפריל 1935 התחתן עם חברתו אנני רוך. בעודם ממתינים לאישור עלייה לארץ ישראל, יצר וכסלר סידרה גדולה של איורים אירוטיים לטקסטים של משורר הרנסאנס הצרפתי פרנסואה ויון ושל המחזאי ברטולד ברכט. ביולי 1935 הוצגה במועדון ״החלוץ״ בהמבורג תערוכתו הראשונה, ממנה שרדו רק מספר הדפסים, רובם מתארים דמויות מנגנים, לוליינים וליצנים.
הגירה.
בקיץ 1935 הגיעו בני הזוג ארצה והצטרפו לקיבוץ עין החורש של תנועת השומר הצעיר, ווכסלר שניסה למצוא את עצמו במסגרת הקיבוצית, התבקש ליצור אמנות מגויסת, אך התקשה לשתף פעולה עם דרישות התנועה. ״אין לי אידאולוגיה. ציור הוא לא אידאולוגי. באיזה שהוא מקום זה מזייף את הציור, כשרוצים להגיד משהו מחוץ לציור, כשרוצים למסור איזה מסר - אלא אם כן, זה אנושי מאד ונוגע בי ממש.״
אחרי שנתיים עברו בני הזוג לחיפה ובהמשך נפרדו. בחיפה התיידד וכסלר עם הציירים צבי מאירוביץ, מנחם שמי (שמידט), סימה סלונים, עוזר שבת ואברהם נתון (נתנזון), והשתתף במספר תערוכות קבוצתיות, אבל רק ב-1943, בעת ביקור בשכונת ימין משה בירושלים, חלה פריצת דרך ביצירתו. ״מה שמצאתי שם היה צורתיות. יש שם מין פיקטורסקיות כזאת. [...] זה היה כמו איזו נשימה ארוכה, פתאום יש אוויר... שש שנים לא ציירתי, עכשיו ציירתי כמו מטורף. מאות תמונות.״
בשנת 1944 הצטרף כחבר לאגודת הציירים והפסלים והחל להציג בתערוכותיה, ובשנת 1946 נפתחה ב״גלריה יונס״ הירושלמית תערוכת היחיד הראשונה שלו בארץ. בשנת 1947 השתתף וכסלר ב״תערוכת השבעה״ במוזיאון תל אביב יחד עם אריה ארוך, אהרון גלעדי, יוסף זריצקי, צבי מאירוביץ, אברהם נתון ויחזקאל שטרייכמן, בה הציג שש עבודות בסגנון פיגורטיבי-אקספרסיבי, שניכרה בהן השפעת יצירתו של ז׳ורז׳ רואו.
ישראל.
בראשית שנת 1948 גויס וכסלר לצה״ל ושרת כאחראי על הציור בחטיבת ״כרמלי״ שבגיזרת הצפון. הוא קישט חדרי אוכל צבאיים, יצר תפאורות ללהקת ״הכרמל״, ייסד כיתת ציור עבור חיילים מיחידות החזית, ואף עיצב את סמל כנפי הצניחה עבור חטיבת הצנחנים. בשנת 1950 עזב את חיפה ועבר לתל אביב. באותה שנה הכיר את מרים שטרנברג, שתהיה לבת זוגו ולאם ילדיו.
תערוכת יחיד של וכסלר במוזיאון תל אביב נפתחה ב-2 במאי 1948. המבקר אויגן קולב כתב על התערוכה: ״הדבר שהאמן חפץ לאמרו אינו גלוי לעין כשלט של חנות, אבל אפשר לחוש בו. [...] וכסלר מוסר באמצעות הסמלים הצבעוניים שלו על הדברים הפשוטים שבחיי היומיום [...] על אחדות האדם וסביבתו [...] שמתווסף להם זוהר פנימי והם מתעלים כאילו לספירה גבוהה יותר. [...] יש בו הסגולה להמשיך לכת בדרכו. אמנותו היא אמנות רצינית ובמידה שיעלה בידו לטהרה ולזככה – כן תוסיף זו להיות גם אמנות יפה ואנושית.״
מפיגורטיבי למופשט.
וכסלר היה בין מייסדי ״אופקים חדשים״. ״הקו היה שאנחנו רוצים לגמור עם החמסינים הערביים, עם ה׳בצלאליזם׳ שעוד היה קיים אז, עם כל הדברים האלה שעשו כאן אז. אנחנו רצינו להיות חלק אינטגרלי מן ההתפתחות הבינלאומית.״
עשר התערוכות שהציגו אמני ״אופקים חדשים״, רובן במוזיאון תל אביב, משקפות את המעבר ההדרגתי מציור פיגורטיבי לציור מופשט. וכסלר השתתף בכל תערוכות הקבוצה, ואף עיצב כמה מן הקטלוגים. הגישה האקספרסיבית שאפיינה את יצירתו בשנות ה-40, נעשתה מאופקת יותר, הן בצורה והן בצבעוניות, ובתערוכת היחיד השנייה שהציג במוזיאון תל אביב בשנת 1954, הוא תיאר בעיקר דמויות נשים שעיצובן גאומטרי, על גבול ההפשטה. ״וכסלר הוא איש ׳אופקים חדשים׳, והאופקים שלו חדשים באמת. הוא צייר מופשט, ברם נקודת המוצא משמש תמיד האובייקט. [...] וכסלר משתמש בקו נקי וברור. השטח הצבעוני בתמונותיו הוא נקי, וחיבור כתמי הצבעים אינו מטושטש. הוא אוהב קונטרסטים. [...] וכסלר סובר כי בתמונותיו - ׳הצורה היא האלמנט הסטטי והצבעוניות - האלמנט הדינאמי. הצורה היא הנושא ואילו הצבעוניות יוצרת את האווירה התמונתית׳.״