הפרווה של צביון הארווי קצרצרה וחלקה ומורכבת משערות צפופות וזיפיות. יש נטייה לנשירת שערות בעורף בדומה לצביון נאטאל. צבע הפרווה הכללי הוא אדמדם בהיר\כהה עד כתמתם חזק, אם כי הצבע אינו בוהק כל כך כאצל צביון שחור חזית. לרוב פלג הגוף האחורי והצלעות נוטים לאדמדם-כתמתם כהה, בעוד שהמותניים והגרון נוטים לצהבהב בהיר עד זהוב. בגב יש לעיתים נטייה לאפרפר, בעוד שהרגליים משתנות מחום-כתמתם בהיר עד לשחרחר דהוי. לצביונים מבוגרים צבע הגב הופך לשחרחר מעט ומתפשט גם לכתפיים ולגפיים. החזה והגרון נוטים לצהבהב חיוור. בניגוד לצביון שחור חזית, אצל צביון הארווי נפוץ שהרגליים אדמדמות או כתמתמות לגמרי. הזנב בצבע אדמדם עם פס שחור - בצידו העליון, ולבנבן בצידו התחתון. הוא מסתיים בציצת שיער מדובללת ועגלגלה בצבע שחרחר, לבנבן ואדמדם. פרסותיו קצרות וחדות בצבע שחרחר או אפרפר. צבעו של הצביון עלול להשתנות במעט על פני תפוצתו.
צבע ראשו של צביון הארווי אדמדם-ערמוני, כתמתם או זהוב - בהתאם לצבע הגוף, ולעיתים הוא נוטה להיות חיוור ודהוי מעט. לפנים יש בדרך כלל צבע ברור ובוהק יותר ביחס ללחיים. בדומה לצביון שחור חזית גם לצביון הארווי יש על פני המצח והחרטום כתם שחור בולט המקשה על הזיהוי ביניהם. עם זאת, לצביון הארווי הוא דהוי יותר, וישנם מקרים בהם הוא חצוי באמצעו על ידי שערות אדמדמות. מעל העיניים יש לו קשתות בהירות ובולטות בצבע אדמדם עד צהבהב בהיר. ברכז המצח יש לו ציצת שיער קצרצרה וקטנה יחסית, וצבעה הוא שחרחר במרכז ואדמדם בצדדים. האזור שסביב הלוע והאף בצבע אפרפר, והשפה העליונה הלבנבנה מתחברת לעיתים לסנטר הבהיר. לעיתים גם יש לו טבעת צהבהבה בהירה סביב העין. האוזניים מתחלקות בין אדמדם ושחרחר דהוי בצד החיצוני, ללבנבן ושחרחר בצד הפנימי.
מבנה גופו של צביון הארווי ארוך ורחב למדי אך קומפקטי באופן כללי, וצווארו הקצר תומך בראש גדול ומוארך. רגליו קצרות ודקיקות, ומכיוון שהאחוריות ארוכות מהקדמיות, הן גורמות לגב להיות בשיפוע. חרטומו צר למדי, ואוזניו רחבת ובינוניות בגודלם. זנבו הקצרצר והדקיק מסתיים בציצית שיער עגלגלה ורחבה. עיניו ואפו גדולים ושחורים והלוע רחב ומעוגל. בין העיניים לאף יש לו חריץ שחרחר שאינו בולט כל כך ודרכו יוצא הנוזל מבלוטות הריח שמתחתיו. הנקבות גדולות במעט מהזכרים וקרניהן כאמור קצרות יותר.
מידות הגוף של צביון לבן גחון:
גובה הכתפיים: 50-45 ס"מ.
אורך הראש והגוף: עד 100 ס"מ.
אורך הקרניים: כ-12 ס"מ.
אורך הזנב: עד 14 ס"מ.
משקל: 16-13 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה.
צביון הארווי מצוי במזרח אפריקה. הטווח העיקרי של תפוצתו משתרע על צפון מלאווי וזמביה, ממשיך בפס צר לאורך מרכז טנזניה המתרחב מעט בצפון, ומסתיים לאורך קו החוף המזרחי של קניה עם גלישה קטנטנה לסומליה. ישנם 2 אוכלוסיות מבודדות בדרום מזרח קניה, 2 נוספות במרכזה, ואוכלוסייה נוספת מבודדת שהוכחדה בדרום סומליה. שתי אוכלוסיות מבודדות במרכז ובמערב אתיופיה שייכות כנראה למין זה, אם כי אחת מהם עלולה להיות שייכת לצביון ווינס.
בית הגידול של צביון הארווי הוא בעיקר יערות שפלה ויערות הרריים, כיסי יער מבודדים, יערות-סוואנה, יערות מוצפים, אגני ניקוז של נהרות, ובתי גידול אחרים בעלי סבך גבוה וצפוף. המין מצוי בגבהים של 3,400-2,400 מטר מעל פני הים בחלק מרכסי הרי ארק המזרחיים שבטנזניה. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-250 מילימטר לשנה.
אין הרבה מידע על האקולוגיה והרבייה של המין. הוא חופף עם צביון אדרס, צביון סבכים, צביון כחול וצביון אבוט, אך לא ידוע על היחסים שלו עם המינים הללו. סביר להניח שיש לו דמיון רב לצביונים אחרים: פעיל יום הניזון מעשבי תיבול, עלים ופירות, וכדומה. חי בזוגות מונגומים וטריטוריאלי. ההריון של הנקבה נמשך 7 או 8 חודשים לאחריהם נולד עופר יחיד המוסתר בסבך העמוק בשבועות הראשונים. גמילה מקסימלית בגיל 5 חודשים ובגרות בגיל 9–18 חודשים. אויביו העיקריים הם האריה, הנמר, הברדלס, צבוע נקוד וזאב טלוא, ומן הסתם גם טורפים קטנים אחרים.
איומים ושימור.
צביון הארווי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), מכיוון שהוא עדיין נשאר נפוץ למדי הן על פני הטווח הכללי שלו והן באזורים מוגנים. בעבר המין סווג בקטגוריית "תלוי שימור" (CD - סיכון נמוך מאוד), עד שדרגא זאת בוטלה על ידי הארגון. אף על פי שמגמת האוכלוסייה בירידה היא עדיין אינה משמעותית מידי כדי להתקרב לסף קטגורית "קרוב לסיכון" (NT) או קטגוריה מאוימת אחרת. עם זאת ההישרדות הארוכת-טווח של צביוני הארווי תלויה יותר ויותר בתחזוקה של אוכלוסיות משמעותיות בתוך פארקים לאומיים ושמורות אשר מוגנים ביעילות נגד הרס בית גידול וציד לא חוקי.
האיום העיקרי על המין הוא אובדן בית גידול המתבצע על ידי כריתת יערות או פלישה אנושית אחרת, בייחוד ביערות חוף ויערות הררים.
צביון זה נרדף בכבדות לאורך הטווח שלו על ידי שימוש בכלבי ציד מלכודות ורשתות תיל. בסומליה למשל, המין דווח בכל בתי הגידול שסביב נהרות ג'ובה ושיבלי, וביערות ושיחי חוף באזור אגם באדאנה, אבל באמצע שנת 1980 כמעט כל בתי הגידול באזור הושמדו לחלוטין למטרות חקלאות, והוא שורד שם רק בכיסים קטנים ומבודדים.
צביון הארווי מצוי במספר אזורים מוגנים. להלן חלק מהם: שמורות ההרים המיוערות ברכס אברדר, שמורת שימבה, שמורת בוני-דודורי ושמורת נהר טאנה הלאומית (קניה), הפארק הלאומי הר קילימנג'רו, הרי מיקומי, הפארק הלאומי הרי אדזוונגווה, הפארק הלאומי ארושה ואגם מאניארה (טנזניה), הפארק הלאומי בוש-בוש (סומליה), הפארק הלאומי הרי באלה (אתיופיה).
אומדן האוכלוסייה העולמי של צביוני הארווי הוערך בכ-20,000 פרטים נכון לשנת 1999, אך סביר להניח שלפחות בתקופה ההיא המספרים היו גבוהים בהרבה.
צביון וינס
צביון וינס (שם מדעי: Cephalophus weynsi), הוא מין של אנטילופה קטנה בסוג צביון שבתת-משפחת הצביונים החי במרכז אפריקה ולו כ-6 תת-מינים. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1901 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. עד שנות ה-2000 נחשב לסירוגין כתת-מין של צביון נאטאל, צביון פיטרס וצביון הארווי. בשל שיוכו לקבוצת הצביונים האדומים ניתן להתבלבל בנקל בינו לבין מינים אחרים החופפים לו בתפוצה כדוגמת צביון לבן-גחון וצביון שחור-חזית. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "kephale" = ראש, "lophus" = פסגה; - מתייחס לציץ השיער המזדקר מהמצח. "weynsi" הוא על שם מגלהו. צביון וינס הוא הצביון הנפוץ ביותר ביער האיטורי של קונגו לאחר צביון כחול, עם צפיפות אוכלוסייה של 15 פרטים לכל קמ"ר.
תיאור.
צביון וינס מתאפיין בזוג קרני-חרוט עבות וארוכות יחסית ובעלות מבנה אופייני לצביונים: הקרניים צומחות באלכסון ישר לכיוון מעלה, והן נוטות מעט לצדדים כ-"V". לעיתים קצוות הקרן מתעגלות כלפי קדימה בצורה בלתי מורגשת. מיקום הקרניים הוא בפסגת המצח - במרכזה של ציצת השיער, והן סמוכות ממש לאוזניים ורחוקות מן העיניים. המרווח בין הקרניים קטן יותר בבסיס מאשר בקצוות בשל צורת ה-"V", אך במקרים שבהן הקרן ישרה לגמרי המרווח ביניהן יהיה זהה. הקרניים שלו עבות יותר ממינים כדוגמת צביון נאטאל, צביון אדרס וצביון שחור חזית, אך דקה יחסית לקרני צביון לבן גחון, צביון חום או צביון צהוב-גב. בדומה להם, גם אצלו הקרן תהיה עבה בצורה ניכרת בבסיס, ותהפוך לצרה בהדרגה עד שתסתיים בשפיץ חד. לאורך הקרניים של מין זה יש חריצים וטבעות קטנות (עד כ-5), והקצוות חלקות בדרך כלל. צבע קרניו נע בין חלודה כהה או בהיר לאפרפר ושחרחר. קרני הנקבות קטנות מעט משל הזכרים.
הפרווה של צביון וינס דקה, קצרה וחלקה, ומורכבת משערות זיפיות צפופות. צבע הפרווה הכללי הוא כתמתם אפרסק, בז', צהבהב קרמי, חולי ולעיתים אדמדם, כשהמותניים בהירות מהצלעות. הצוואר, הכתפיים והגפיים נוטים לרוב לגוון חום קפה חיוור עד חום צהבהב, חאקי או חום אפרפר. ארבע הרגליים בצבע זהה לכתף ולצוואר כשצידן הפנימי בהיר יותר. אצל תת-המין לסטרד צבע הפרווה הכללי הוא שילוב של חום קפה ומהגוני, ולעיתים המותניים והצוואר יהיו בהירים ואפרפרים יותר. באופן כללי ניתן להבדיל בקלות בין צביון זה לצביון לבן גחון או צביון אוגילבי משום שאין לו פס שחור על גבו, אם כי תת-המין לסטרד יוצא דופן גם בכך שהוא תת-המין היחיד שמתאפיין בפס כזה. המפשעה (ולעיתים גם הגחון והחזה), בצבע לבנבן עם שילוב של אפרפר וצהבהב חיוור. הזנב בצבע חום קפה, לבנבן או שחרחר. פרסותיו אפרפרות או שחרחרות.
צבע ראשו של צביון וינס זהה לצבעו הצהבהב של הגוף או לצבעו החום חיוור של הצוואר. המצח בצבע אדמדם בהיר, חום קפה או שחרחר, כשציצת השיער שבמצח בצבע אדמדם-ערמוני בולט. הציצה לרוב קצרה מאוד ומכסה רק את בסיס הקרניים. החרטום וצדדיו נוטים לצבע אפרפר עד שחרחר. שפתו העליונה של הצביון בצבע צהבהב קרמי, ולעיתים גם הסנטר. מעל העיניים יש לו קשתות בולטות הנראות כגבות, והן נגרמות על ידי עצמות המצח העבות מאוד באזור זה. צבען הוא בז', אפרפר או צהבהב, ולעיתים קרובות צבען זהה לצבעו של המצח. האוזניים מתחלקות בין הצד החיצוני שצבעו כתמתם בחלק התחתון ושחרחר בחלק העליון, לבין הצד הפנימי שצבעו הוא ורדרד עם שערות לבנבנות או שחרחות.