נחלקו תנאים בשאלה, מה דינו של שומר שנטל את הפקדון כדי להשתמש בו ולאחר מכן נמלך והחזירו למקומו: רבי ישמעאל סובר, שכיון שהשומר החזירו למקומו עוד לפני שהשתמש בו, חזר השומר לדינו ואינו מתחייב באונסים. לעומתו סובר רבי עקיבא, כי כל עוד לא הודיע השומר לבעל הפקדון על כך, הריהו חייב באחריותו לדעתו, מרגע שהשומר שלח יד בפקדון דינו כגזלן ולא כשומר. מחלוקת דומה קיימת בכל גנב שרוצה להחזיר את החפץ הגנוב לבעלים. האם חייב לעדכן את הבעלים או לא.
להלכה נפסק בשולחן ערוך שאינו יכול להיפטר אלא על ידי החזרה לבעלים, או על ידי החזרה לרשותו של הבעלים אם מעדכן את הבעלים.
שליחות יד במחשבה.
שומר שחשב לשלוח יד בפיקדון, כגון שאמר בפני עדים שישלח בו יד, נחלקו בית שמאי ובית הלל בדינו: לדעת בית שמאי, הריהו מתחייב באונסים כאילו כבר שלח בו יד. זאת למדים הם ממה שנאמר: "על כל דבר פשע" - כבר משעה שדיבר לשלוח בו יד, הריהו פושע. לעומתם סוברים בית הלל, כי אינו מתחייב באונסים עד אשר ישלח בו יד בפועל, שכן מקרא מלא אומר: "אם לא שלח ידו במלאכת רעהו".
להלכה, פוסק השולחן ערוך שאין מתחייבים במחשבה לשלוח יד אפילו אם יש עדים על כך.
טויוטה קארינה
טויוטה קרינה
ג'ון קולשסקי
ג'ון קולשסקי (באנגלית: John S. Kolasheski) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, המשרת כמפקד הקורפוס החמישי.
ביוגרפיה.
קולשסקי שירת כמפקד מחלקת טנקים ומרגמות וסגן מפקד פלוגת שריון בדיוויזיה הרביעית. הוא פיקד על פלוגת טנקים ועל פלוגת מפקדה בגדוד השלישי של רגימנט הפרשים השמיני בדיוויזיית הפרשים הראשונה, בתקופה זו הוצב בכווית. הוא שימש עוזרו של מפקד דיווזיית הפרשים הראשונה, סגן מפקד גדוד ברגימנט הפרשים הרביעי של הדיוויזיה הראשונה. בתקופת מלחמת עיראק שירת בטורקיה בתמיכה למבצע. לאחר מכן שימש קצין מבצעים בצוות הקרב החטיביתי השני של הדיוויזיה הראשונה שהוצבה בעיראק. בתפקידו הבא שימש עוזרו של מפקד הארמייה השביעית.
פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הפרשים הראשון של הדיוויזיה השלישית שלחמה בעיראק. בשנים 2009–2012 פיקד על צוות הקרב החטיבתי השני בדיוויזיה הרביעית ולחם עמה במלחמת אפגניסטן.
ב-2014 מונה לסגן לענייני תקשורת של ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. ב-2015 מונה לסגן לענייני תמרון של מפקד הדיוויזיה הראשונה. ב-2016 מונה למפקד בית הספר לשריון וסגן מפקד המרכז למצוינות בתמרון של צבא ארצות הברית בפורט בנינג. ב-2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
ביוני 2018 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה. באוגוסט 2020 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס החמישי שהוקם מחדש.
קולשסקי בעל תואר ראשון בניהול מאוניברסיטת באקנל, בעל תואר שני בניהול הנדסי, הדמיות אינטראקטיביות ותכנון מערכות הדרכה מאוניברסיטת מרכז פלורידה, הוא בוגר לימודי אסטרטגיה במכללת המלחמה של הצבא ובוגר המכללה לפיקוד ומטה של הצבא.
הדיוויזיה המשוריינת הראשונה
יוליה פרסילד
יוליה סרגייבנה פֶּרֶסְילד (ברוסית: Ю́лия Серге́евна Переси́льд; נולדה ב-5 בספטמבר 1984) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה.
זוכת פרס נשר הזהב.
ביוגרפיה.
שם משפחתה של יוליה, פרסילד, נובע ממשפחתה האסטונית של סבה וסבתה רבא, שגורשו לרוסיה. היא נולדה בפסקוב, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות. אביה היה צייר אייקונים ואמה גננת. מאז ילדותה חלמה יוליה להיות שחקנית. היא לקחה חלק בהופעה חובבנית אמנותית, שרה, שיחקה בהצגות בית ספר. בגיל אחת עשרה היא השתתפה בתחרות של כישרונות צעירים "כוכב הבוקר". בשנת 2001 סיימה את בית הספר התיכון מספר 24 בפסקוב.
לאחר הלימודים נכנסה לפקולטה לפילולוגיה רוסית של המכון הפדגוגי הממלכתי של פסקוב, אולם לאחר שלמדה שנה אחת בלבד, נסעה למוסקבה והתקבלה למכללה לאמנות התיאטרון. בשנת 2006 סיימה את לימודיה במחלקת המשחק והבימוי של האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון.
מאז 2007, כשחקנית מוזמנת, היא לקחה חלק בהצגות תיאטרון האומות הממלכתי. עבדה עם התיאטרון "בית הספר למשחק מודרני" והתיאטרון בתיאטרון מלאיה ברונאיה בניהולו של יבגני מירונוב.
קריירה.
הופעת הבכורה על המסך של יוליה פרסילד הייתה תפקידה כנטשה קובלאקובה בסדרת הטלוויזיה "" (2003), בבימויו של אלכסנדר בראנוב.
העבודה הגדולה הראשונה בסרט הייתה התפקיד של אוליה רודיאדינה בסרט הדרמה "הכלה" (2006) בבימוי של אליור אישמוחמדוב ובסרט "השבוי" בבימויו של אלכסיי אוצ'יטל. עם זאת, פריצת דרך אמיתית בביוגרפיה הקולנועית של השחקנית הייתה אחד התפקידים העיקריים כסופיה בדרמה הקצה בבימויו של אלכסיי אוצ'יטל, סדרת הטלוויזיה "סנטה לוסיה" (2012), והמותחן המיסטי "סוננטאו" (2012) שהביאו את הפופולריות שלה בקרב הקהל הרוסי.
השחקנית התפרסמה לאחר ששיחקה בתפקיד משנה בסרט "בערפל" (2012) בבימויו של סרגיי לוזניצה ובהמשך כיכבה בסרט הקרב על סבסטופול. בסרט עשו בבימויו של פאבל לונגין שיחקה לצדם של הארווי קייטל, ליאור אשכנזי ומארק איווניר. עיבוד לספרו של מאיר שלו.
במאי 2021 נודע שהיא נבחרה לגלם תפקיד ראשי כקוסמונאוטית בסרט החלל הרוסי "האתגר", שצילומיו נערכו בתחנת החלל הבינלאומית.
חיים אישיים.
ליוליה שתי בנות; אנה (ילידת 2009) ומריה (ילידת 2012) ובן, שאביהם הוא במאי הקולנוע אלכסיי אוצ'יטל. היא חברה מייסדת של קרן הצדקה "" (), הפועלת למתן טיפול לילדים עם הפרעות במערכת העצבים המרכזית האורגנית.
אלימר האנטר-ווסטון
כפרא
כפרא (בערבית: كفرا) הוא כפר בנפת בינת ג'בייל במחוז אל-נבטיה בדרום לבנון.
הלחימה בדרום לבנון.
בספטמבר 1972 במבצע קלחת 4 מורחבת פעלו כוחות צה"ל באזור הכפר. ב-1986 במבצע רוח קיץ תקפו גדוד הנח"ל המוצנח בפיקוד ישראל זיו מחבלים במשולש הכפרים יאטר-כפרא-צדיקין והרגו 10 מחבלים מארגון אמל ללא נפגעים לכוחות הישראלים.
בפברואר 1992 בעקבות ירי קטיושות לעבר ישובי הצפון יצאו כוחות צה"ל למבצע ניב מדובר. גדוד 202 יחד עם כוחות הנדסה ושריון פשטו על אזור הכפרים כפרא ויעטר על מנת לפגוע במחבלים ולהשמיד משגרי קטיושה. הכוח נתקל באש צלפים מדויקת והיה חשוף לירי נ"ט וארטילריה, שכתוצאה מהירי נהרגו שני לוחמים ונפצעו שלושה.
גורדון סאליבן
גורדון ראסל סאליבן (באנגלית: Gordon Russell Sullivan; נולד ב-25 בספטמבר 1937) הוא גנרל בדימוס של צבא ארצות הברית, ששימש כראש מטה צבא ארצות הברית וכחבר במטות המשולבים. הוא גם כיהן כמזכיר הצבא בפועל.
לאחר פרישתו שימש סאליבן כנשיא וכמנהל הכללי של "אגודת צבא ארצות הברית" (Association of the United States Army) במשך 18 שנה מ-1998 ועד 2016 כיום הוא משמש כיושב ראש מועצת הנאמנים של אוניברסיטת נוריץ', ושל המכון למורשת מרשל.
ראשית חייו.
גורדון סאליבן נולד בבוסטון, מסצ'וסטס וגדל בקווינסי הסמוכה. ב-1959 הוא הוסמך כקצין בשריון וקיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת נוריץ'. הוא גם מחזיק בתואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה מאוניברסיטת ניו המפשייר. הכשרתו הצבאית כוללת הכשרה בסיסית ומתקדמת בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית, לימודים בקולג' לפיקוד ומטה של הצבא ובמכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
קריירה צבאית.
במהלך הקריירה הצבאית שלו שירת סאליבן כסגן מפקד בית הספר לשריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס שבקנטקי מנובמבר 1983 ועד יולי 1985, כסגן מפקד הקולג' לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית שבפורט לוונוורת' שבקנזס ממרץ 1987 ועד יוני 1988, כמפקד הדיוויזיה הרגלית הראשונה בפורט ריילי שבקנזס מיוני 1988 ועד יולי 1989, כסגן ראש המטה למבצעים ותכנון וכסגן ראש מטה הצבא בשנים 1990–1991. התפקידים שבהם הוצב מחוץ לארצות הברית כללו ארבעה סבבי הצבה באירופה, שניים בווייטנאם ואחד בקוריאה הדרומית.
שירותו הצבאי של סאליבן הגיע לשיאו כאשר מונה כראש מטה הצבא ה-32, שהוא התפקיד הבכיר ביותר בצבא, שמשמש גם כחבר במטות המשולבים. בתפקיד זה יצר סאליבן חזון והוביל את הצוות שהעביר את הצבא מתקופת המלחמה הקרה. באוגוסט 1993 מונה סאליבן על ידי הנשיא ביל קלינטון כמזכיר הצבא בפועל, תפקיד בו הוא כיהן עד נובמבר אותה שנה.
ב-31 ביולי 1995 פרש סאליבן מהצבא לאחר יותר מ-36 שנות שירות פעיל.
לאחר שירותו.
יחד עם מייקל ו. הארפר, סאליבן הוא אחד הכותבים של הספר "התקווה היא לא שיטה" (Hope Is Not a Method) שיצא לאור ב-1996 ושמפרט את האתגרים העצומים שאליהם הוא נקלע במעבר של הצבא מתקופת המלחמה הקרה מנקודת המבט של עקרונות מנהיגותיים בדוקים ומחויבות לערכים.
מפברואר 1998 ועד יוני 2016 הוא היה הנשיא והמנהל הכללי של "אגודת צבא ארצות הברית" שהמטה שלה שוכן בארלינגטון, וירג'יניה. הוא גם שימש כיושב ראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת נוריץ'
כיום הוא משמש כיושב ראש מועצת המנהלים של "המוסד להיסטוריה של הצבא", ושל "המכון למורשת מרשל". הוא גם משמש כחבר במועצה המייעצת של הארגון Spirit of America שתומך בביטחונם ובהצלחתם של האמריקאים שמשרתים מעבר לים.
ב-2003 הוענק לסאליבן פרס סילוונוס תייאר של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית כאות הוקרה על הקריירה הצבאית שלו ועל עבודתו ב"אגודת צבא ארצות הברית". ב-2016 העניקה לו האגודה את מדליית ג'ורג' מרשל, אות הכבוד הגבוה ביותר שלה.
חיים אישיים.
סאליבן היה נשוי למרים גאי לופטוס עד לפטירתה. בנובמבר 2017 הוא נישא בשנית ללורי בויל סאליבן. הוא מתגורר בפאלמות', מסצ'וסטס.
ואז את תראי