בתקופות השגשוג של התעשייה היפנית, איגודי העובדים קיימו את 'מצעד האביב'. אירוע טקסי מאוד המתרחש לאורך חודש מרץ, מלווה בשלטים וריקודים, ומסמל את תקופת המשא ומתן בין האיגודים למפעלים. מטרתו העיקרית היא הפגנת כוח יותר מאשר להוות פעולה מחאתית כלשהי על תנאי העבודה. במקביל לקיום מצעד, נערכים דיונים משמעותיים בין נציגי האיגודים לבין ההנהלות במטרה להחליט על שינויים בשכר ובהטבות.
כאשר נמצאים בתקופות קשות יותר, או כאשר יש ניסיון לבצע צמצומי עובדים מתוך העובדים הקבועים, לרוב יתקיימו שביתות. כך למשל בין השנים 1974–1975 בהם אבדו תשעה מיליון ימי עבודה עקב שביתות ומהומות כתוצאה מהמצב הכלכלי ביפן. בשנת 1979 פחות ממיליון ימי עבודה אבדו עקב שביתות, והחל משנת 1981 מספר ימי העבודה האבודים הממוצע בכל שנה היה נמוך יותר ממספר ימי העבודה האבודים בארצות הברית.
לאחר שנת 1975, כאשר נכנסה הכלכלה היפנית לתקופה של צמיחה מתונה, העלייה השנתית בשכר הייתה ממותנת ויחסי העבודה נטו להיות פייסניים. בשנות השמונים העליות בשכר שיקפו את הצמיחה האמיתית בתל"ג של השנה החולפת. כך לדוגמה בשנת 1989 העלייה הממוצעת בשכר הייתה 5.1 אחוזים והצמיחה בתל"ג הייתה בממוצע חמישה אחוזים בין השנים 1987–1989. המגמה הממותנת המשיכה לתוך שנות התשעים במקביל לארגון מחדש של פדרציות איגודי העובדים הלאומיות.
רוזונדה ת'ומאס
Slow Down (שיר של סלינה גומז)
Slow Down (בעברית: האט או לְמַתֵן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום הבכורה שלה, Stars Dance. השיר יצא לאור ב-13 באוגוסט 2013, על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס, כסינגל השני והאחרון מתוך אלבום הבכורה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי לינדי רובינס, ג'וליה מייקלס, נילס הולוול-דאר, דייוויד קוניסיו ופרדי וקסלר והופק על ידי הקטארקים, קוניסיו ונילס הולוול-דאר. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-90 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-20 ביולי 2013, חודש לאחר צאתו כסינגל. הקליפ צולם בפריז, צרפת במאי באותה השנה, בבימויו של פיליפ אנדלמן. הקליפ הופץ לראשונה דרך ערוץ ה-Vevo הרשמי של סלינה גומז. בקליפ ניתן לראות את גומז במרצדס-בנץ 600 (), תוך שהיא רוקדת ברחובות העיר פריז.
נכון לפברואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-384 מיליון צפיות.
קפה שנהב שחור
קפה שנהב שחור הוא מותג של קפה, המיוצר בצפון תאילנד מפולי קפה ערביקה המעובדים לאחר שעברו דרך מערכת העיכול של פילים. הקפה מיוצר על ידי חברת "קפה שנהב שחור".
מאפיינים.
טעמו של קפה שנהב שחור מושפע מאנזימי העיכול של הפילים ומתהליכי התססה שונים המפרקים את החלבון שבקפה ומשפיעים על הטעם של התוצר הסופי. פולי הקפה מתעכלים תוך 15 עד 70 שעות, והנוכחות שלהם ביחד עם מרכיבים שונים אחרים בבטן הפילים, מקנה טעמים ספציפיים למוצר.
פולי הקפה של חברת "קפה שנהב שחור" מתבשלים לאיטם באנזימים שבקיבתם של הפילים, ביחד עם עשבים ופירות שאותם פילים אכלו בסמוך לאכילת פולי עץ הקפה. הפילים ניזונים מתערובת של אורז, סיבים, מים ופירות עץ הקפה המסופקים לחווה בה הם שוהים ממטעים סמוכים.
לאחר השעות בהם שהו הפולים במערכת העיכול של הפילים, נשטפים הפולים מתוך הגללים ומיובשים בשמש. תערובת פולי הקפה היוקרתית נוצרה על ידי בלייק דינקין, מומחה קנדי לקפה, שהשקיע במיזם למעלה מ-300 אלף דולר ופיתח את תהליך הייצור במשך למעלה מעשר שנים. על פי דינקין: "כשהפיל אוכל את פולי הקפה מערכת העיכול שלו מייצרת חומצה ששוברת את החמיצות הטבעית של הקפה, בתוספת הבננות וקני הסוכר שהוא אוכל מתקבל קפה חלק, פירותי ועשיר". אף על פי שהטעם של הקפה המופק בסופו של התהליך שונה מטעמו של קופי לואק, יש קווים דומים בתהליך הייצור של השניים. קפה הלואק מיוצר מפולי קפה שעברו במערכת העיכול של גחן דקלים אסייתי (הנקרא גם: חתול הזבד).
זמינות.
קפה שנהב שחור מתואר כ"חלק מאוד ללא מרירות הקפה הרגיל" והוא נמנה מבין סוגי הקפה היקר בעולם, במחיר של בערך 2,000 דולר לקילוגרם, יותר מ-6,909 שקלים לקילוגרם: כ־6.9 שקלים לגרם. היבול הממוצע הוא 150 קילוגרם בשנה. לתוצר המוגמר יש זמינות מוגבלת: ניתן לרכוש אותו בקנייה מקוונת ובכמה מלונות יוקרה, שם עלותו של הקפה היא כ־50 דולר לכוס. ניתן למצוא אותו בתפריט במלון ריץ קרלטון בטורונטו, ברשת בתי המלון "אנאנטארה" באיים המלדיביים, במקאו, בתאילנד ובאבו דאבי.
היצע הקפה השחור שחור תלוי במשתנים רבים: זמינותם של פולי הקפה, התיאבון של הפילים, מספר פולי הקפה שנהרסים במהלך הלעיסה שלהם על ידי הפילים וביכולתם של המאהוטים לשחזר פולי קפה שלמים מצואת הפיל. המחיר הגבוה של המוצר נובע ברובו מהכמות הגדולה של פולי הקפה הדרושים לייצור המוצר המוגמר: כעשרת אלפים פולים נדרשים כדי להפיק קילוגרם אחד של קפה קלוי. 33 קילוגרם (72 פאונד) של פולי קפה גולמיים מביאים לקילוגרם אחד (שני פאונד) של המוצר המוגמר. מרבית הפולים אינם ניתנים לעיבוד מכיוון שהם נלעסים על ידי הפילים, נמעכים לחלוטין או לאחר שהופרשו הולכים לאיבוד בשיחים, ורק כשלושה אחוזים מפולי הקפה מצליחים לשרוד בשלמות את מערכת הלעיסה והעיכול של הפילים. אותם פולים הם אלו המאותרים בגללי הפילים ומנוקים להמשך התהליך.
איגוד הפיל האסייתי של משולש הזהב.
קפה זה מיוצר על ידי חברת Black Ivory Coffee בע"מ. בעבר הקפה היה מיוצר באיגוד הפיל האסייתי של משולש הזהב במחוז צ'אנג סן בצפון תאילנד, מקום מקלט לפילים שהוצלו. כיום הוא מיוצר במחוז סורין, בצפון מזרח תאילנד. בערך 26 פילים באיגוד מפיקים את הקפה. כשמונה אחוזים ממכירות חברת הקפה נתרמים למקלט הפילים של איגוד הפיל האסיאתי של משולש הזהב. כספים אלו משמשים למימון הוצאות בריאות ורווחה שונות של הפילים מאחר שעלות אחזקתו של כל פיל במקלט מגיעה לכאלף דולרים בחודש. צריכת פולי הקפה אינה משפיעה לרעה על הפילים, ובדיקות וטרינריות הגיעו למסקנה כי הקפאין מפולי הקפה שהם צורכים לא נספג אצל הפילים.
Tell Me Something I Don't Know
Tell Me Something I Don't Know (בעברית: תגיד לי משהו שאני לא יודעת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך פסקול הסרט "עוד סיפור סינדרלה". השיר יצא לאור ב-5 באוגוסט 2008, על ידי חברת התקליטים רייזור &amp; טיי, כסינגל הראשון והחיד מתוך הפסקול.
השיר הגיע למקום ה-58 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אנטונינה ארמטו, ראלף צ'רצ'וול ומייקל נילסן והופק על ידי ראלף צ'רצ'וול ומייקל נילסן. ב-7 בספטמבר 2018, נודע כי השיר נמכר בלמעלה מ-1,740,000 עותקים בארצות הברית, מה שהופך אותו לאחד משיריה הנמכרים ביותר של גומז במדינה.
פרק זמן לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-14 מיליון השמעות.
רכבות בלבנון
רשת הרכבות בלבנון החלה לפעול ב-1890, בתקופת האימפריה העות'מאנית, במימון וניהול צרפתי. רוב פעילות הרכבות נפסקה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בעקבות מלחמת האזרחים. הקו האחרון שעוד פעל, נסגר בשנות ה-90 של המאה ה-20 מסיבות כלכליות. בשיאה, האורך הכולל של רשת מסילות הרכבות בלבנון היה כ-408 ק"מ. לרשת היו חיבורים לרשת המסילות של ארץ ישראל וסוריה.
היסטוריה.
בתקופה העות'מאנית.
ביירות ודמשק התחברו לראשונה בטלגרף בשנת 1861 וכביש סלול בשנת 1863. מסילת ברזל שתחבר בין שתי הערים (מרחק של 140 ק"מ מעל פסגת רכס הר לבנון) תוכננה כבר בשנת 1871 אך לא הוקמה. בשנת 1889 פרץ מרד בקרב הדרוזים וחקלאים סורים. התגובה העות'מאנית להתקוממות כללה מתן מספר זיכיונות לסלילת מסילות רכבות, שנמכרו במהירות למשקיעים זרים, כדי לשפר את הפיתוח והשליטה הריכוזית באזור.
חסן בייום אפנדי קיבל זיכיון להקמת מסילת רכבת צרה בין ביירות לדמשק בשנת 1891. בייהום מכר את הזיכיון מאוחר יותר באותה שנה ל"חברת הרכבות ביירות–דמשק" הצרפתית (צרפתית: Compagnie de la voie ferrée économique de Beyrouth – Damas). החברה ביקשה לבנות קו משא שישרת את נמל ביירות. באותה תקופה, "חברת הרכבת של דמשק לפיתוח כלכלי" גם היא הצרפתית (Compagnie des tramways de Damas et voies ferrées économiques de Syrie) רכשה זיכיון לקו רכבת באורך 105 ק"מ בין דמשק למוזייריב שבדרום החורן. האזור סביב מוזייריב היה מוקד לגידולי דגנים והעיירה שימשה גם נקודת מוצא לעולי רגל למכה במהלך החג'.
שתי החברות התמזגו תוך זמן קצר לחברה בשם: Société des Chemins de fer Ottomans économiques de Beyrouth – Damas – Hauran. מטה החברה היה באיסטנבול והיו לה גם משרדים בפריס. במקור היא תכננה להשתמש במסילה צרה ברוחב מטר בדיוק, אבל לבסוף בחרה ברוחב של 1.05 מטר, יחד עם קטע בו הוקמה מסילה שלישית של גלגלי שיניים , כדי להתמודד עם הגובה הרב של רכס הר הלבנון. קטע זה עבר במעבר דאר אל-בידא, בו גובה הפסגה הוא 1,487 מטר מעל פני הים ( בנקודה במרחק של כ-37 ק"מ מביירות). החברה השלימה את הקמתו של נמל בביירות לייבוא של ציוד בדצמבר 1892. בשנת 1893 קיבלה החברה זיכיון לקו נוסף מדמשק לבירצ'יק באנטוליה , מה שגרם לשינוי שמה ל-Société Ottomane du Chemins de fer de Damas- Hamah et Prolongements.