המילה "אינזיך" ביידיש פירושה "בתוך עצמך", וחבורת המשוררים הללו אימצו את הכינוי כביטוי להשקפתם הספרותית. ראשית פעילותה של החבורה הייתה בשנת 1920, כאשר הם הוציאו לאור אסופת שירים "אינטרוספקטיביים", כלומר - המשקיפים פנימה, אל תוך נפשו של המשורר, ומוותרים במידה רבה על המציאות שמחוצה לו. האנתולוגיה הראשונה יצאה ב-700 עותקים ממוספרים בניו יורק בשנת 1920. עם המשוררים הבולטים בחבורת האינזיך נמנו יעקב גלטשטיין, אהרון ליילס, ברנרד לואיס, ראובן לודוויג, יעקב סטדלסקי ואחרים.
משוררי האינזיך כתבו שירה מודרנית ובהשפעת השירה המודרנית האנגלית והאמריקאית, הם שברו את המבנה המחורז והמסורתי. כך הם יצרו לראשונה ביידיש שירה חופשית, חרוז לבן ומקצבים חופשיים מכבלי המסורת הספרותית. החבורה השתלבה במהפך המודרניות שעבר על לשון היידיש באמצע המאה העשרים, באירופה ובאמריקה ערב מלחמת העולם השנייה. הם ראו את עצמם כמשוררים יהודים, שלשונם יידיש, שהיא חלק מן התרבות האירופית-אמריקנית הכוללת. הם ראו בלשון היידיש המודרנית לשון שהשתחררה מכבלי העבר, ויצאה לחופשי גם מן הגרמנית וגם מן העברית.
יחסה של חבורת אינזיך אל העברית היה עוין: הם ראו בעברית לשון זרה ושפה נוכרייה. מלחמת השפות שהלהיטה את הרחוב היהודי באירופה וגם בארץ ישראל לא נגעה אל משוררי האינזיך; הם ראו בלשון העברית גורם מכביד ומפריע להתפתחותה החופשית של היידיש, וכדי לקבע את יחסם השלילי אל העברית הם שינו את כתיב המלים העבריות ביידיש, שהיו נכתבות כצורתן העברית, וכתבו אותן בשיריהם בכתיב היידי הפונטי ומרובה התנועות. הם שאבו את השראתם ממשוררי יידיש קודמים כמו ה. לייוויק ויהואש, והתעלמו לגמרי ממשוררי ההשכלה והתחייה העבריים.
חבורת משוררי האינזיך הייתה רק התחברות לשעה, ולאחר כמה שנים פנה כל משורר ממרכיבי החבורה לדרכו השירית האישית. התקווה שתקום באמריקה תרבות יידיש חדשה לא התממשה, ולאחר השמדת יהדות אירופה נעלם גם קהל הקוראים שלהם. אחדים ממשוררי האינזיך התפרסמו גם בארץ וספריהם תורגמו לעברית. ובהם יעקב גלטשטיין, אהרון ליילס ואחרים.
משיכת יתר
מְשִׁיכַת יֶתֶר (או אוֹבֶרְדְּרַפְט) היא זכות שנותן הבנק ללקוח למשוך כספים מחשבונו גם כשהיתרה בחשבון איננה מאפשרת זאת, כלומר להיכנס ליתרה שלילית. משיכת יתר היא סוג של הלוואה או אשראי, והבנק גובה בעבורה ריבית. מתן הזכות למשיכת יתר משתנה על פי מדיניות הבנק והתנאים הרגולטוריים שחלים עליו. למשל, הבנק עשוי לדרוש בטוחות נאותות כגון תוכנית חיסכון, חשבון ניירות ערך, צ'קים דחויים או שעבוד של רכוש כתנאי למתן מסגרת האשראי.
כמו כן, מסגרת האשראי מושפעת מאופי הפעילות המתקיימת בחשבון הבנק ומההתנהלות הפיננסית ארוכת הטווח של בעל החשבון. היא ניתנת לרוב ללקוחות המקבלים את משכורתם לחשבון הבנק ("חשבון משכורת") ולחשבונות בנק השייכים לתאגידים שונים.
מסגרת אשראי.
למשיכת יתר קבועה תקרה, המשתנה בין לקוח ולקוח. מסגרת זו נקראת לעיתים מסגרת אשראי (או: תקרת אשראי), אם כי מונח זה משמש גם בהקשרים אחרים. המסגרת נקבעת לפי גובה הביטחונות או גובה המשכורת של הלקוח. הבנקים גובים לעיתים עמלה בגין הקצאת מסגרת האשראי, אפילו אם לא נעשה בה שימוש.
חריגה ממסגרת האשראי עלולה לגרום לסירוב הבנק לכבד את בקשת המשיכה, או לגביית ריבית חריגה, גבוהה יותר. בישראל, הנחיה של בנק ישראל, שנכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2006, אוסרת על הבנקים לאשר חריגה מעבר לתקרה למשיכת היתר.
משיכת יתר וסוגי אשראי אחרים.
המאפיין העיקרי של משיכת יתר, לעומת סוגי הלוואות אחרים, הוא הגמישות. מרגע שנקבעה מסגרת האשראי של הלקוח, אין צורך לבקש אישור לכל הלוואה בנפרד. הריבית משולמת רק בגין הימים שבהם החשבון נמצא בפועל במשיכת יתר. לכן, משיכת יתר היא פתרון נוח יותר מנטילת הלוואה כאשר יש צורך בהלוואה לתקופה קצרה (לדוגמה, כאשר יש צורך בהוצאה גדולה כמה ימים לפני קבלת תשלום או משכורת).
עם זאת, הריבית על משיכת יתר גבוהה ביחס לריבית על הלוואות אחרות. לכן לטווח ארוך, משיכת יתר היא פתרון נחות ביחס לסוגי הלוואות אחרים.
חלופת אשראי אחרת המתאפיינת בגמישות היא כרטיס אשראי. ברוב המיקרים, החיוב בגין הוצאות בכרטיס אשראי נעשה באופן תקופתי, כגון אחת לחודש; מה שמאפשר לתזמן את החיוב לתקופה שבה נמצא חשבון הבנק ביתרה חיובית. כרטיסי אשראי מאפשרים גם לדחות את החיובים לתקופה ארוכה יותר, תוך תשלום ריבית מתאימה. ברוב מדינות המערב, כמו ארצות הברית, אשראי באמצעות כרטיס אשראי נפוץ יותר מאשר משיכת יתר בנקאית.
משיכת יתר בישראל.
במשך שנים איפשרו הבנקים בישראל משיכת יתר ללקוחות פרטיים בהיקפים גדולים מאוד. בפרט, הבנקים הקצו מסגרות אשראי ללקוחותיהם באופן חד-צדדי, שלא על פי בקשת הלקוח, וכן נטו לאשר משיכה מעבר למסגרת האשראי המאושרת, וזאת בשיעורי ריבית גבוהים.
מדיניות זו של הבנקים, בצירוף עם מודעות כלכלית נמוכה של הלקוחות, יצרה תרבות שבה חשבונות פרטיים רבים נמצאים במשיכת יתר תקופות זמן ארוכות או באופן קבוע, תוך תשלום ריביות גבוהות.
החל משנת 2003 נעשה מאמץ להקטין את הסתמכותם של משקי הבית על משיכת היתר כאמצעי מימון, תוך מעבר לשליטה מוגברת בהוצאות ולאפיקי הלוואה אחרים. במסגרת זו, הורה בנק ישראל לבנקים להפסיק להקצות מסגרות אשראי באופן חד-צדדי ולהפסיק לאשר חריגות ממסגרת האשראי.
על פי סקרים שנערכו ב־2013-2014, כ־54% ממשקי הבית בישראל היו במשיכת יתר בלפחות חודש אחד בשנה האחרונה (כאשר אחוז הזוגות עם ילדים במשיכת יתר לפחות בחודש אחד גבוה משמעותית מאשר זוגות ללא ילדים), כ־41% נמצאים במרבית הזמן במשיכת יתר, ו־28% נמצאים במשיכת יתר במשך תקופה הארוכה משנה.
בשנת 2016, הריבית הממוצעת בבנקים בישראל על אוברדרפט עמדה על 6.96%.
משיכת יתר בהלכה.
לדעת רבים מפוסקי ההלכה האחרונים, ניתן ללוות בריבית על ידי היתר עיסקא רק אם מדובר בצורך עסקי. אך לטובת מימון שוטף של צורכי הבית אסור להיות במשיכת יתר. זאת, למרות שיש לבנק היתר עסקה, מפני שההיתר מכוון לשותפות הבנק עם הלווה בעסקאות למטרת רווח, אבל אם הכסף נועד לקניית מאכלים ובגדים - הרי שמדובר בהלוואה רגילה שלא נועדה להשקעות, והאחוזים שמתווספים על הקרן הם ריבית שאסורה מהתורה. יש מתירים למי שנמצא בדוחק רב משיכת יתר, כאשר שווה לו יותר לשלם רבית מאשר לחיות כעני. פוסקים רבים סוברים שכיוון שמדובר בספק איסור תורה יש להחמיר.
לעומת זאת, מי שיש לו עסקאות מניבות דוגמת תוכנית חיסכון או דירה ולמשך תקופה נקלע למצוקה כספית, ולטובת צרכיו השוטפים הוא נאלץ לבחור בין שבירת תוכנית חיסכון או מכירת דירתו, לבין משיכת יתר הכוללת תשלום רבית - מותר לו בשעת הדחק להיכנס למינוס, מפני שאפשר להחשיב את המשיכה הזו כצורך עסקי. אמנם, ניתן להשתמש בהיתר זה לזמן קצוב בלבד.
לדעת הרב מלמד, בחגים מותר להיכנס למשיכת יתר על מנת לקנות מצרכים לשמחת החג, הוא מסתמך על דברי התלמוד במסכת ביצה: . עם זאת הוא מסייג שהדבר נכון רק בתנאי שברור לו שיוכל להחזיר את החוב, כגון שיש לו עסק מסודר, משכורת קבועה או חסכון שעליו הוא יכול לסמוך.
גואנגדונג
גְוָאנְגְדונג (בסינית מפושטת: 广东; בסינית מסורתית: 廣東; בפין-יין: Guăngdōng, יוטפנג: Gwong2dung1) הוא מחוז בדרום הרפובליקה העממית של סין הידוע גם בשם "קנטון". שטחו 179,800 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת ב-126 מיליון נפש, עובדה ההופכת את גואנגדונג למחוז המאוכלס ביותר בסין. בירתו היא העיר גְוָאנְגג'וֹאוּ (广州).
מרבית תושביו נמנים עם בני ההאן, הקבוצה האתנית הגדולה בסין, אך שפתם, הקנטונזית, שונה משמעותית מן הניב המנדריני, הנפוץ בשאר סין. עובדה זו, ביחד עם הריחוק היחסי ממוקדי הכוח המסורתיים בסין, וכן הקשר המתמיד עם זרים, הפכה את המחוז למחוז בעל גאווה עצמית חזקה.
מחוז זה, בין היתר בשל קרבתו להונג קונג, הוא העשיר במחוזות סין, וככזה הוא מושך אליו כמות לא מבוטלת של מהגרי עבודה ממחוזות עניים יותר בסין. בשל הקשר הממושך של המחוז עם שאר העולם רבים מן המהגרים הסינים ברחבי העולם הם קנטונזיים (קרי, מוצאם מגואנגדונג), וזהו למעשה הניב הנפוץ ביותר בשכונות המהגרים הסיניות ברחבי העולם. לעובדה זו גם השפעה ישירה על עושרו היחסי של המחוז, שכן רבים מן הסינים ברחבי העולם בוחרים להשקיע הון זר ב"מולדתם", גואנגדונג. זהו איפוא מחוז המאופיין בעיקר כמרכז כלכלה, עסקים ותעשייה. ניתן להבחין בזאת בעיקר בשפע גורדי השחקים, הכבישים המהירים והמפעלים ברחבי המחוז ובערָיו. ניתן לציין למשל, את העיר שֶנגֶ'ן (深圳/Shēnzhèn), הצמודה להונג קונג. עיר זו, שהייתה לא יותר מכפר דייגים עד 1980, הוכרזה אז כאזור כלכלי מיוחד, והפכה כמעט בין לילה לאחת הערים העשירות בסין, עם מרכזי עסקים וקניות המשרתים את תושבי הונג קונג, בד בבד עם לא מעט אלימות וזנות. בשנת 2018 נחנך גשר הונג קונג-ז'והאי-מקאו אשר מחבר את העיר ג'וחאי, אשר נמצאת במחוז עם ערי המדינה הונג קונג ומקאו.
אלמנטים רבים מהתרבות הקנטונזית נפוצו בכל רחבי סין ובפזורה הסינית בעולם. טקס התה הסיני הומצא באזור זה, כמו גם ארוחת הדים סאם המלווה בתה. בנוסף, רוב המהגרים הסינים למערב עד שנות העשרים הגיעו מאזור זה, ולכן המטבח הסיני אמריקאי, והאופן בו אוכל סיני באופן כללי מונגש למערב, מבוססים על המטבח הנהוג במחוז זה.
חלוקה מנהלית.
גואנגדונג מחולקת מבחינה מנהלים לעשרים ואחד חבלים עירוניים:
טיינג'ין