לאחר החלמתו מונה פהן ב-1 ביולי 1943 למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ופיקד עליו עד ה-19 באוגוסט. ב-10 באוקטובר 1943 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-21 שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן חלק מקבוצת ארמיות E במסגרת קבוצת ארמיות F בבלקן. ב-20 ביולי 1944 מונה פהן למפקד הקורפוס ההררי ה-15, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן חלק מקבוצת ארמיות E במסגרת קבוצת ארמיות F בקרואטיה, ופיקד עליו עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
בסוף המלחמה נפל פהן בשבי הבריטים. ב-4 ביוני 1945 הוסגר פהן ליוגוסלביה, ולמחרת ב-5 ביוני הוצא להורג בליובליאנה על ידי הפרטיזנים.
עכבר חגבים דרומי
עכבר חגבים דרומי (שם מדעי: "Onychomys torridus"; קרוי גם עכבר העקרבים או עכבר זאב), הוא מין ייחודי של מכרסם דמוי-עכבר הניזון מטרף חי. עכבר חגבים זה שוכן במדבריות ואזורים צחיחים במקסיקו וארצות הברית (באריזונה, קליפורניה, נבדה, ניו מקסיקו ויוטה). תזונתו מגוונת והיא כוללת חרקים כגון חגבים, חיפושיות, ועקרבים ואף עכברים ממינים שונים. עכבר זה ידוע בזכות עמידותו לארס. לעיתים קרובות הוא קוטל וניזון מעקרב צהוב אריזוני מין של עקרב הנחשב ארסי במיוחד.
תיאורו.
עכבר חגבים דרומי הוא עכבר קטן וחסון הפעיל בשעות הלילה. הוא ידוע בדרך כלל כמין מונוגמי. לעכבר חגבים דרומי זנב קצר ואורכו הכולל 12-16.3 ס"מ. ראשו גבו וצידי גופו בצבע ורדרד או חום-אפור ובטנו ורגליו לבנים. הזנב קצר ועבה רובו בצבע הגוף וקצהו לבן.
ביולוגיה והתנהגות.
לעקרב אריזונה המצוי בשפע באזורים הצחיחים בהם שוכן עכבר חגבים דרומי עקיצה כואבת במיוחד המרתיעה טורפים פוטנציאלים. כאשר עכבר חגבים דרומי מתמודד עם העקרב הוא סופג עקיצות חוזרות ונשנות אך ממשיך בתקיפתו עד שהוא קוטל את העקרב. החוקרים מצאו אצל העכבר מנגנון עצבי החוסם שליחת אותות כאב אל המוח. לאחר שהוא קוטל את העקרב העכבר מזדקף על שתי רגליו האחוריות ומשמיע קולות ציוץ המזכירים יללת זאב.
עכבר חגבים דרומי הוא מין של מכרסם טורף ואגרסיבי במיוחד. חוקרים בדקו עכברים במעבדה בהם נבדקה התנהגות טריפה כלפי צרצרים בעכברים מהם נמנע מזון. לאחר 48 שעות בהם נמנע מזון מהעכברים הם העדיפו לטרוף את הצרצרים מאשר לאכול את המזון אשר סופק להם במעבדה. כמו כן נצפתה העדפה בקרב העכברים לעסוק בטריפה של צרצרים חיים מאשר מתים מה שיכול להצביע על תנועת הטרף כטריגר להתנהגות טריפה.
כאשר עכברי החגבים היו במגע עם עכברי מעבדה משני המינים הם הפגינו את התנהגות תוקפנית במיוחד כשהם נושכים את הגב והזנב של העכברים האחרים. לאחר יומיים 6 מ-43 הזכרים ו-22 מ-45 הנקבות קטלו ואכלו חלקי גוף מעכברי המעבדה. הבדל זה במידת האגרסיביות בין 2 המינים היה מובהק. החוקרים הסיקו שמניעת מזון וסוג הטרף השפיעו על מידת האגרסיביות והתנהגות הטריפה של העכברים.
וולמארי איסו-הולו
וולמארי "וומה" פריטיוף איסו-הולו (בפינית: Volmari "Vomma" Fritijof Iso-Hollo; 1 במאי 1907 – 23 ביוני 1969) היה אתלט פיני למרחקים ארוכים, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932 וברלין 1936) בריצת 3000 מטר מכשולים. בזירה הבינלאומית, איסו הולו וחבריו הפינים, שבלטו בעולם האתלטיקה של אותה תקופה, כונו "הפינים המעופפים".
ביוגרפיה.
איסו-הולו נולד ביילירבי, פינלנד. כנער עסק במספר ענפי ספורט: סקי, התעמלות ואיגרוף. הוא החל להשתתף בתחרויות ריצה לאחר שהתגייס לצבא. הוא הצליח בריצות מ-400 מטר ועד ריצת מרתון.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה איסו-הולו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 10:33.4 דקות, לפני טום אוונסון מבריטניה (10:46.0 דקות) וג'ו מק'קלאסקי מארצות הברית (10:46.2 דקות). לרוע מזלו השופטים שכחו לספור את מספר ההקפות לא הסתכלו על הריצה ושכחו לצלצל בפעמון להקפה אחרונה ולכן הרצים רצו 3,460 מטר, אילו היה רץ את המרחק הנכון, סביר להניח שהיה זה שיא עולם חדש. מדליית כסף, בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 30:12.6 דקות, אחרי יאנוש קוסוצ'ינסקי מפולין שקבע שיא אולימפי חדש של 30:11.4 דקות ולפני חברו לנבחרת לורי וירטנן (30:35.0 דקות).
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בלאהטי פינלנד בשנת 1933 קבע איסו-הולו בריצת 30000 מטר מכשולים שיא עולם חדש של 9:09.4 דקות.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה איסו-הולו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא עולם חדש של 9:03.8 דקות, לפני חברו לנבחרת קרלו טומינן (9:06.8 דקות) ואלפרד דומפרט מגרמניה (9:07.2 דקות) ובכך הגן על תוארו ומדליית ארד בריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:20.2 דקות, אחרי חבריו לנבחרת אילמארי סלמינן (30:15.4 דקות) וארבו אסקולה (30:15.6 דקות).
לוסי בריירס
לוסי בריירס (באנגלית: Lucy Briers; נולדה ב-19 באוגוסט 1967) היא שחקנית אנגלייה, שזכתה לשבחי הביקורת על הופעותיה בסרטי קולנוע, בטלוויזיה ועל במת התיאטרון, כולל תפקידה במחזה "Best Friends &amp; Butterflies".
ביוגרפיה.
בריירס נולדה ברובע האמרסמית' שבלונדון. היא בתם של השחקן ריצ'רד בריירס ושל השחקנית אן דייוויס. מגיל 9 כבר ידעה שהיא רוצה להיות שחקנית.
היא למדה בבית הספר לבנות סנט פול בלונדון (מ-1978 ועד 1985), אחר כך למדה תיאטרון ופיסול באוניברסיטת לנקסטר, ואחר כך למדה שלוש שנים משחק בבית הספר "תיאטרון בריסטול אולד ויק" ובתיאטרון הלאומי לנוער . בנוסף להיות שחקנית בריירס מנגנת בפסנתר ובחליל.
תפקידה המוכר ביותר של בריירס הוא כמרי בנט במיני סדרה "גאווה ודעה קדומה", עיבוד משנת 1995 של ה-BBC לרומן מאת ג'יין אוסטן. במקרה הופיעה בריירס בהפקות אחרות יחד עם שחקנים נוספים שהשתתפו בסדרה. עם קריספין בונהם-קרטר שיחקה בסדרה "Game On", היא שיחקה במחזה "כטוב בעיניכם" לצדה של ויקטוריה המילטון (גברת פורסטר ב"גאווה ודעה קדומה") ועם טום הולנדר (שגילם את מר קולינס בגרסה של 2005) הופיעה במחזה "דון ז'ואן".
בטלוויזיה הופיעה בריירס בקריינות לסרט הדוקמנטרי "The Riddle of Pompeii", בסדרת הטלוויזיה "Nurses" משנת 2001, ובתוכנית "Ladette to Lady" .
ב-2007 שיחקה בריירס במחזה יחיד "Some Kind of Bliss" מאת המחזאי סמואל אדמסון ב"טרפלגר סטודיוס". בשנת 2008 הופיעה באותו תפקיד בברודוויי בעונה שנקראה "Brits off Broadway".
ב-2008 השתתפה בריירס בסרט טלוויזיה של ה-BBC "איינשטיין ואדינגטון", ובהפקה מחודשת של המחזה "איבנוב" מאת צ'כוב. ב-2011 שיחקה בסדרה הקומית "Twenty Twelve" בתפקיד אנה מיטשל, מועמדת לתפקיד אוצרת האולימפיאדה התרבותית.
שרל אזנבור
סטיב סימור
ד"ר סטיבן "סטיב" אנדרו סימור-כהן (באנגלית: Stephen "Steve" Andrew Seymour-Cohen; 4 באוקטובר 1920 - 18 ביוני 1973) היה אתלט יהודי-אמריקאי, סגן אלוף אולימפי (לונדון 1948) ו-3 פעמים אלוף ארצות הברית (1947, 1948 ו-1950) בהטלת כידון.
ביוגרפיה.
סימור נולד בניו יורק.
שיאן ארצות הברית.
בעת שרותו הצבאי במזרח התיכון, בתחרות שנערכה באיסטנבול, טורקיה ב-30 בספטמבר 1945 סיים סימור במקום רביעי בהטלת כידון בשיא ארצות הברית חדש של 71.72 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן ב-5 ביולי 1947 זכה סימור במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אמריקאי חדש של 75.84 מטר. שנה לאחר מכן הוא הגן על תוארו בתוצאה של 70.23 מטר.
מדליית כסף אולימפית.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה סימור במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 67.56 מטר, אחרי טפיו ראוטברה מפינלנד (69.77 מטר) ולפני יוז'ף וארסגי מהונגריה (67.03 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1950 זכה סימור בפעם השלישית במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 69.76 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה סימור במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 67.08 מטר, אחרי ריקרדו הבר (68.08 מטר) ולפני הורסט וולטר (66.33 מטר), שניהם מארגנטינה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים סימור בהטלת כידון במקום שישי בתוצאה של 65.89 מטר ולא נבחר למשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
בתחרות שנערכה באל מונטה, קליפורניה ב-1 באוגוסט 1958 קבע סימור בהטלת כידון שיא אישי חדש של 76.53 מטר.
גמר מונדיאל 1930
גמר מונדיאל 1930 התקיים באצטדיון סנטנאריו במונטווידאו, בירת אורוגוואי, ב-30 ביולי 1930, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1930 היא נבחרת אורוגוואי, שניצחה את נבחרת ארגנטינה בתוצאה בגמר המונדיאל הראשון בהיסטוריה.
טרם המשחק נתגלעה מחלוקת בין הנבחרות על כדור המשחק, כשכל נבחרת צידדה בכדור המיוצר בארצה. המחלוקת נפתרה בהתערבותה של פיפ"א, שקבעה לאחר הטלת מטבע כי הכדור הארגנטינאי יהיה בשימוש במחצית הראשונה, והכדור מאורוגוואי בשנייה.
במשחק גמר מרתק ורב תהפוכות, עלתה אורוגוואי ליתרון ראשון משער של פבלו דוראדו, אך ארגנטינה הפכה את התוצאה עם שערים של קרלוס פאוצ'לה וגיז'רמו סטאבילה, וירדה למחצית ביתרון 2-1. במחצית השנייה הכריעה אורוגוואי את המשחק עם שער שוויון של פדרו סאה, שער של סנטוס איריארטה שקבע מהפך בדקה ה-68, ושער נוסף של הקטור קסטרו דקה לסיום שקבע את תוצאת המשחק, 4-2 לאורוגוואי. אורוגוואי הייתה לאלופת העולם הראשונה בהיסטוריה, והיום שאחרי המשחק נקבע במדינה כיום חג.
רקע.