קנטאור A (נקראת גם NGC 5128) היא גלקסיית עדשה הנמצאת במרחק של כ-11 מיליון שנות אור משביל החלב בקבוצת הכוכבים קנטאור. גלקסיה זו היא גלקסיית הרדיו הקרובה ביותר לשביל החלב והיא מקור גלי רדיו השני בעוצמתו בשמים (אחרי שארית הסופרנובה קסיופאה A ולמעט השמש).
היסטוריה.
קנטאור A התגלתה ב-29 באפריל 1826 על ידי האסטרונום הסקוטי ג'יימס דנלופ, כאשר ערך קטלוג של ערפיליות בשמי הדרום ממצפה כוכבים בעיר פרמטה שבניו סאות' ויילס, לא רחוק מסידני (כיום פרבר של סידני). דנלופ נתן לערפילית את המספר 482 ברשימת הערפיליות שגילה ותיאר את הערפילית כ"ערפילית כפולה מיוחדת במינה", שמורכבת משתי ערפיליות צמודות, אך עם הפרדה ברורה ביניהן. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1834 מדרום אפריקה והביא אותה כדוגמה לערפילית מחולקת כשהוא מתאר אותה כ"שני חצאי אליפסה של ערפילית אליפטית המופרדים על ידי רצועה אפלה ורחבה המקבילה לציר הראשי של הערפילית" בשנת 1948 דיווח האסטרונום ג'ון בולטון על גילוי של מספר מקורות של גלי רדיו שמימיים. מכיוון שבתקופה זו לא היה ניתן לאתר במדויק את מיקומו של מקור גלי רדיו, נעשו מספר מדידות ממקומות שונים ובזמנים שונים, תוך ניצול כדור הארץ עצמו כמחסום לגלי רדיו, וכך זוהו זמני הזריחה והשקיעה המדויקים של המקור ונקבעו בעזרתם הקואורדינטות השמימיות שלו. באופן זה זוהו שלושה מקורות רדיו, שסומנו שור A, בתולה A וקנטאור A, כנובעים מערפילית הסרטן, M87 ו-NGC 5128 בהתאמה. זיהוי זה הפך את קנטאור A ו-M87 לשתיים מגלקסיות הרדיו הראשונות שזוהו ככאלה. בשנת 1969 התגלה שקנטאור A ו-M87 הן גם מקורות של קרני X על ידי תצפית שנעשתה באמצעות טיל שנשלח לגובה של בין 100 ל-200 קילומטרים והצליח להתגבר על הבליעה של האטמוספירה. בשנת 1986 נצפתה בקנטאור A הסופרנובה הראשונה והיחידה שהתגלתה בה עד כה, מסוג Ia, שהגיעה בשיאה לבהירות נראית מדרגה 12.5.
מאפיינים.
קנטאור A מסווגת כגלקסיית עדשה, אך ייתכן שהיא למעשה גלקסיה אליפטית שצירה הראשי מקביל לקו הראייה אליה. את הגלקסיה חוצה פס רחב של אבק שלא פולט קרינה באור נראה ויוצר את המראה של זוג ערפיליות מקבילות. לגלקסיה גרעין גלקטי פעיל שמכיל חור שחור על-מסיבי עם מסה שמוערכת בכ-55 מיליון מסות שמש. מהגרעין יוצאים סילוני גז אל מחוץ לגלקסיה ויוצרים שתי אונות של חומר חם הפולט גלי רדיו וקרני X ומשתרע עד למרחק של כמיליון שנות אור. בגלקסיה עצמה יש אזורים רבים של יצירת כוכבים חדשים בניגוד לרוב גלקסיות העדשה שמתאפיינות בדרך כלל באוכלוסיית כוכבים זקנה ובמעט חומר בין-כוכבי המאפשר יצירת כוכבים חדשים. ייתכן שהסיבה לכמות החומר הזמין ליצירת הכוכבים היא התנגשות של הגלקסיה עם גלקסיה ספירלית קטנה יותר לפני כחצי מיליארד שנים, שהתפרקה כתוצאה מההתנגשות וחלק מהדיסקה שלה הסתפח לקנטאור A ויצר את פס האבק שחוצה אותה ונותן לה את צורתה המיוחדת. לפי הסבר זה, ליבת הגלקסיה שהתפרקה היא הגלקסיה הננסית הסמוכה NGC 5237 והגלקסיה הלא-סדורה הסמוכה ESO 270-17 היא שריד נוסף שלה. מסתה של הגלקסיה מוערכת בכ- מסות שמש וקוטרה (בלי האונות) כ-80,000 שנות אור. מרחקה אינו ידוע בוודאות, שכן שיטות מדידה שונות נותנות תוצאות שונות, אך הוא נע בין 11 ל-15 מיליון שנות אור, כך שבכל מקרה זו גלקסיית הרדיו הקרובה ביותר לשביל החלב.
יחד עם גלקסיית גלגל הרוח הדרומית (M83), קנטאור A שייכת לקבוצת גלקסיות שנקראת "קבוצת קנטאור A" או "קבוצת M83" על שם שתי הגלקסיות הבולטות שבה, ושמכילה כ-80 גלקסיות. קנטאור A וגלקסיית גלגל הרוח הדרומית הן שתיים מתוך 12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן מאפיי 1, מאפיי 2, IC 342, גלקסיית הפסל, M64,‏ M81,‏ M82,‏ M94,‏ NGC 4945 וגלקסיית המחוגה.
תצפית.
עם בהירות מדרגה 6.8 קנטאור A היא הגלקסיה החמישית הכי בהירה בשמי הלילה וגלקסיית הרדיו הבהירה ביותר. היא ניתנת לצפייה באמצעות משקפת ואפילו טלסקופ חובבים מאפשר להבחין בפס הכהה החוצה אותה. הגלקסיה נמצאת כ-4.5 מעלות ממערב לכוכב μ (מו) בקנטאור, כ-6.4 מעלות מדרום לכוכב ι (יוטא) בקנטאור וכ-6.8 מעלות מצפון-מערב לכוכב ζ (זטא) בקנטאור. כ-4.5 מעלות מדרום לה נמצא הצביר הכדורי ω בקנטאור. בשל מיקומה הדרומי לא ניתן להבחין בה מרוב מדינות אירופה אלא רק מהדרומיות ביותר.
NGC 5128
ירגזי כחול
ירגזי כחול (שם מדעי: Cyanistes caeruleus) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. ניתן לזהותו בקלות על ידי נוצותיו הכחולות והצהובות.
מין זה הוא בדרך כלל ציפור יציבה שאינה נודדת, הנפוצה באזורים הממוזגים והסובארקטיים באירופה ומערב אסיה ביערות נשירים או מעורבים מרובים בעצי אלון. הם בדרך כלל מקננים בחורי עצים אך הם מסתגלים לתיבות קינון במהרה היכן שדרוש. המתחרה העיקרי שלהם למקומות קינון ומזון הוא הירגזי המצוי, הגדול מהם.
הירגזי הכחול מעדיף לאכול חרקים ועכבישים. לא בעונת הרבייה הם גם אוכלים זרעים ומזונות צמחיים אחרים. ציפורים אלו מפורסמות בשל יכולתן להיאחז בענפים החיצוניים כשהן הפוכות בזמן שהן מחפשות אחר מזון.
טקסונומיה.
הירגזי הכחול תואר על ידי קארולוס ליניאוס ב-1758 בגרסה העשירית של "Systema Naturae", תחת השם המדעי "Parus caeruleus". כש-Parus היא המילה הלטינית הקלאסית לסוג ירגזי ו-caeruleus היא המילה הלטינית לכחול עמוק. שתי מאות לפני כן, לפני אימוץ השם המדעי השתמש החוקר השווייצרי קונרד גסנר באותו השם כשתיאר את הירגזי-הכחול ביצירתו "Historiae animalium" בשנת 1555.
בשנת 2005, ניתוחי דגימות DNA של ירגזיים מצאו כי "Cyanistes" התפצל בשלב מוקדם משאר הירגזיים ויהיה יותר מדויק להחשיבו כסוג יותר מאשר כמין של "Parus". מקורו של השם הנוכחי ירגזי כחול ("Cyanistes") מיוונית עתיקה κύανος שמשמעותו כחול עמוק. הירגזי הקנרי נחשב כמין נוסף בסוג זה. הירגזי התכול יכול להתרבות עם מין זה. הצאצא בן הכלאיים (Cyanistes × pleskei) הוא בעל גוף לבן עם גוונים כחולים ובעל כיפה תכולה לראשו (בניגוד לכיפה הלבנה של הירגזי התכול).
תת-מינים.
ישנם לפחות 9 תת-מינים מוכרים של ירגזי כחול.
תיאור.
אורכו של הירגזי הכחול הוא כ-12 ס"מ, מוטת כנפיו כ-18 ס"מ ומשקלו כ-11 גרם. אין הבדלים בין הזוויגים לירגזי טיפוסי ממין זה יש כיפה כחולה ופסים כחולים כהים העוברים את העיניים ומקיפים את הלחיים אל הסנטר, הנותנים לו מראה ייחודי. המצח ופס על הכנף הם לבנים. העורף, הכנפיים והזנב כחולים והגב צהבהב-ירוק. החלקים התחתונים בצבע צהוב גופריתי עם פס כהה לאורך הבטן. מידת הצהבהבות מעידה על כמות הזחלים הצהובים שנאכלו, היוצרת ריכוז גבוה של פיגמנטי קרוטן. המקור שחור, הרגליים אפרפרות-כחולות והעפעפיים חומים כהים. שני הזוויגים נראים דומה, אך תחת אור על-סגול לזכרים כתר כחול בהיר יותר. הצעירים הם צהובים יותר באופן נראה לעין.
תפוצה ובית גידול.
ההערכה היא שיש בין 20 ל-44 מיליון זוגות באירופה.
הירגזים הכחולים נחשבים מינים מקומיים ברחבי אירופה בעיקר באקלים ממוזג ואקלים ים תיכוני, וגם בחלקים מהמזרח התיכון. אזורים אלו כוללים את אירלנד, הממלכה המאוחדת ורוב האיחוד האירופי וברחבי מדינות איגוד הסחר החופשי האירופי (להוציא את מלטה, שם נחשבים "תועים" ואיסלנד שם אינם נמצאים). בנוסף: אלבניה, אלג'יריה, אנדורה, ארמניה, אזרבייג'ן, בלארוס, בוסניה והרצגובינה, גאורגיה, איראן, עיראק, ירדן, קזחסטן, לבנון, לוב, מקדוניה, מולדובה, מונטנגרו, מרוקו, רוסיה, סן מרינו, סרביה, סוריה, תוניסיה, טורקיה, הותיקן ואוקראינה.
התנהגות ואקולוגיה.
ירגזים כחולים וירגזים מצויים יוצרים להקות חורף מעורבות. ירגזי כחול יעלה לעיתים קרובות על גזע בקפיצות קצרות, כמו טפס עצים. הירגזי ילון בעיקר בקיסוס או עצים ירוקי עד, אך בחורפים קשים ילון כמעט בכל מקום שבו חור קטן מתאים - עץ או תיבת קינון. הוא זריז מאד ומסוגל להיתלות כמעט מכל מקום. הוא נפוץ ופופולרי בגנים אירופאיים רבים בשל מופעיו האקרובטיים תוך כדי אכילת אגוזים או חֵלֶב.
רבייה.
ירגזים כחולים יקננו כמעט בכל חור מתאים על עץ, קיר, או גדם, או תיבת קן מלאכותי. לעיתים קרובות מתחרים עם דרור הבית או ירגזים מצויים על אתר הקינון. אל מקום הקינון יחזרו שנה אחר שנה וכשזוג מת תופס את מקומו זוג אחר. הוערך שיש כשלושה וחצי מיליון זוגות מקננים ברחבי הממלכה המאוחדת. הביצים הן באורך 14–18 מ"מ ו 13.5-10.7 מ"מ רוחב. גודל הביצה תלוי בעיקר בגודל הנקבה ובאופן משני בבית הגידול, עם ביצים קטנות יותר בגובה רב יותר. משקל הביצים יכול להגיע לפי אחד וחצי ממשקל הנקבה.
ציפור זו שומרת על הביצים מקרוב ותשרוק ותנשוך אצבע פולשת. בזמן שהוא מגן על הביצים הירגזי מעלה את החזה אך זהו סימן של התרגשות, יותר מאשר סימן של כעס, סימן זה מופיע גם בזמן תצוגת חיזור. חומר הקינון הוא בדרך כלל אזוב, צמר, שיער ונוצות. הביצים מוטלות באפריל או במאי. מספר הביצים הוא בדרך כלל גדול מאוד, כש-7 או 8 ביצים הוא המצב הנפוץ ומספר גדול יותר בדרך כלל מוטל על ידי שתי ציפורים או יותר. לא יוצא דופן שציפור יחידה תאכיל את הגוזלים בשיעור של האכלה כל 90 שניות, בשיא עונת ההאכלה.
בניתוח ממצאי טיבוע ציפורים שנעשה בבריטניה שיעור ההישרדות של צעירים בשנתם הראשונה הוא כ-38 אחוזים, כשאחוזי ההישרדות של המבוגרים הוא 53 אחוזים. על פי ממצאים אלו תוחלת החיים הממוצעת היא כ-3 שנים. הפרט הבוגר ביותר שנמצא בבריטניה היה בן 10 שנים ו-3 חודשים. הגיל המקסימלי בצ'כיה לעומת זאת, עומד על 11 שנים ו-7 חודשים.
תזונה.