אגם טנגניקה הוא אחד מאגמי הבקע הסורי-אפריקני. כמו כן הוא האגם העמוק ביותר ביבשת זו. אורכו של האגם מצפון לדרום הוא כ-673 ק"מ ורוחבו הממוצע 50 ק"מ. האגם נפרש על שטח של כ-676 ק"מ מצפון לדרום וכ-50 ק"מ ברוחב. אורך קו החוף של האגם עומד על 1,828 ק"מ. עומקו הממוצע 570 מטר ועומקו המרבי 1,470 מטר. טמפרטורת שטח הפנים הממוצעת של האגם 25°C וה-pH הממוצע 8.4.
הנהרות הגדולים ביותר הזורמים אל תוך אגם טנגניקה הם נהר מאלאגראזי (Malagarasi River), נהר רוזיזי (Ruzizi River) ונהר קלאמבו (Kalambo). האגם מתנקז לפלג לוקוגה (Lukuga) שהוא זרוע נהר של הלואלאבה (Lualaba River).
ישנן מספר טכניקות המשמשות כדי לדעת את גילו של אגם בהיעדר נתונים מבוססים. אחת השיטות הנפוצות ביותר נקראת שיטת סיסמית - סקלת השתקפות (RSRM). שיטה זו משלבת בין אומדנים של שיעורי הצטברות של משקעים בטווח הקצר. משיטה זו עולה כי חלקו המרכזי של האגם נוצר לפני כ9 עד 12 מיליון שנים. החלק הצפוני של האגם אשר קרוב יותר לאזור בירת בורונדי, בוג'ומבורה, נוצר לפני כ-7 עד 8 מיליון שנים, והחלק הדרומי יותר של האגם אשר גובל בטנזניה וזמביה נוצר לפני כ-2 מיליון עד 4 מיליון שנים.
האגם מאוים על ידי שני גורמים עיקריים: חיפוש נפט והתחממות גלובלית. הניסיונות המוקדמים ביותר להערכת הפוטנציאל של הנפט והגז באגם היו כבר ב-1950 בחלקו הצפוני שנמצא בתחומי בורונדי. חיפושי הנפט באזור עלולים לסכן את העושר הביולוגי שהאבולוציה יצרה במשך מיליוני השנים מאז היווצרותו של האגם. בנוסף, מכיוון שהאגם מכלכל מיליוני אנשים ממדינות שונות (טנזניה, זמביה, בורונדי והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), עלולה דליפת נפט לגרום לנזק משמעותי לאיכות המים, לדייג באגם ולבריאות האנשים. האיום השני על האגם נובע מההתחממות הגלובלית. לאורך ההיסטוריה סיפק הדייג באגם כ-25-40% מתזונת החלבון החי של היישובים הסובבים את האגם. עקב ההתחממות הגלובלית אשר משפיעה על התכונות הכימיות והפיזיקליות של האגם ובעקבות עליה בטמפרטורת מי התהום וירידה במהירות הרוח פוחתת תפוקת הדיג.
ביולוגיה ימית.
אגם טנגניקה ידוע במגוון הרב של סוגי הדגים שלו, המפורסמים ביותר הם דגי האמנון. בנוסף, אחד הייחודים של אגם זה מבין האגמים באפריקה הוא מגוון חסרי חוליות שבאגם וביניהם רכיכות, סרטנים, עלוקות וספוגיים.
אמנוניים.
האמנוניים הם דגי מים מתוקים אשר חיים באגמים ונהרות חמים באפריקה, אסיה ואמריקה הדרומית. כמו כן מצויים גם באגם טנגניקה. מרבית מיני האמנונים ניזונים מן הצומח אך חלקם ניזונים מחסרי חוליות, טפילים של דגים אחרים ואפילו אוכלי דגים כמו האמנון הקיסרי, אחד מהאמנוניים הגדולים בעולם. בשנת 2000 תוארו מדעית כ-200 מיני אמנוניים וההערכה היא שישנם זנים שטרם נתגלו, כך שככל הנראה קיימים כ-250 מיני אמנוניים באגם, וסביר כי המספר ילך ויגדל עם השנים. מרבית המינים, כ-98%, הם אנדמיים לאגם טנגניקה, מה שהופך את האגם לאזור חשוב ללימוד והרחבת הידע על היווצרות המינים. האגם מכיל את המגוון הרב ביותר של דגי אמנון מבחינה מורפולוגית, אקולוגית והתנהגותית. על פי המאפיינים המורפולוגיים סווגו האמנוניים באגם לשבעה-עשר שבטים.
רכיכות וסרטנים.
נכון לשנת 2005 נמצאו באגם 68 זנים של חלזונות מים מתוקים, 45 מתוכם אנדמיים, וחמישה עשר זני צדפות, מתוכם שמונה אנדמיים. חלזונות רבים החיים באגם חריגים למים מתוקים. החריגות היא מבחינת סוג הרכיכה שחייה וגם מבחינת עובי הקונכייה אשר עבה יחסית לחלזונות המצויים במים מתוקים.
דגים אחרים.
באגם טנגניקה מצויים כ-80 זני דגים שאינם אמנוניים ומרביתם אנדמיים לאגם.
בין המינים האנדמיים השונים שקיימים באגם מצויים טפילי תטולה כגון סינודונטיס הקוקייה. לרוב מנצלים שפמנוני הקוקו את דגי האמנון לגידול צאצאיהם. דגי האמנון אוספים את ביצי השפמנון קוקו בפיהם וכאשר ביצי השפמנון בוקעות הם אוכלים את הביצים של האמנון.
בין המינים שאינם אנדמיים לאגם קיימים מינים אפריקאיים שרק חלקם משותפים לנהר המלגאראזי ונהר קונגו וביניהם המין Polypterus Congicus ממשפחת הרב-סנפירים ודג טיגריס גולייתי.
גוטפריד בן
גוטפריד בן (גרמנית: Gottfried Benn; 2 במאי 1886 - 7 ביולי 1956) היה משורר אקספרסיוניסטי, סופר, מסאי ורופא גרמני.
חייו.
גוטפריד בן נולד במאנספלד, פריגניץ, בן לכומר לותרני. את חינוכו קיבל בשטֶלין (נוימארק) ובפרנקפורט על נהר אודר, בטרם למד תאולוגיה באוניברסיטת מרבורג ורפואה צבאית באקדמיית הקייזר וילהלם בברלין.
בן החל את דרכו כיוצר אקספרסיוניסט לפני מלחמת העולם הראשונה בפרסמו קובץ קטן של שירים פרי עטו בשם "חדר מתים" (1912), העוסק בניוון ובריקבון הפיזי של הגוף.
בן התגייס לצבא בשנת 1914. תחילה נשלח לתקופה קצרה לחזית הבלגית, ולאחר מכן שירת כרופא צבאי בבריסל. בן נכח במשפטה והוצאתה להורג של אדית קאוול. בן עבד אז כרופא בבית בושת של הצבא. לאחר מכן, עבר בן לברלין ושם התמחה ברפואת עור ובמחלות מין.
בן, אשר סלד מרפובליקת ויימר ודחה את המרקסיזם ואף את ה"אמריקניזם", החל לרחוש אהדה כלפי הנאציזם ככוח מהפכני ואף להזדהות עם הנאצים. הוא קיווה שהנציונל-סוציאליזם יהלל את האסתטיקה שלו, שהאקספרסיוניזם יהפוך לזרם האמנות הרשמי של גרמניה, כפי שקרה עם הפוטוריזם באיטליה. בשנת 1932 נבחר בן לשמש כחבר במחלקת השירה באקדמיה הפרוסית לאמנויות, והפך ראש המחלקה בפברואר 1933. במאי של אותה השנה הגן על המשטר החדש בשידור רדיו באמרו כי "מצב העובדים הגרמנים טוב מתמיד".
המדיניות התרבותית לא הלכה בנתיב שבו קיווה בן שתלך, ובחודש יוני, הנס פרידריך בלונק החליף את בן כראש מחלקת השירה של האקדמיה. לאחר שנזדעזע ממנו, עקב ליל הסכינים הארוכות, חדל בן לתמוך בתנועה הנאצית. בן החליט לבצע "הגירה באופן אריסטוקרטי" והצטרף בשנת 1935 לשורות הוורמאכט, שם מצא קצינים רבים אשר היו שותפים לסלידתו מהמשטר.
מהר&quot;ם בנט
מהר&quot;ם בנעט
שלום מזרחי שרעבי
פונדמנטליזם אסלאמי
Green Day
ולווט אנדרגראונד
אנטואן לבווזיה
ברכת הלבנה
ברכת הלבנה (בנוסח אשכנז: קידוש לבנה) היא ברכה מיוחדת הנאמרת בחציו הראשון של החודש העברי, אל מול פני הלבנה ההולכת וגדלה בתקופה זו של החודש. נוהגים להוסיף אחרי הברכה פרקי תהילים וטקסטים אחרים.
זמן אמירת ברכת הלבנה.
תחילת הזמן.
יש דעות שונות ממתי מברכים ברכה זו. לפי הרמב"ם, וכן המאירי, הסמ"ג רבי חיים ויטאל, ניתן ורצוי לברך על הלבנה מיד בתחילת החודש ברגע שרואים אותה בחידושה. יש סוברים בדעת הרמב"ם כי רק המברך על החודש "בזמנו" (כלומר מיד בתחילת החודש) רשאי לברך מעומד. האשכנזים הלא-חסידים, וקהילות מרוקו וגאורגיה, נוהגים על פי הפסיקה המתירה לברך החל משלושה ימים מהמולד של החודש. על פי הקבלה ראוי לברך רק לאחר שעברו שבעה ימים שלמים מהמולד, וכן נוהגים, על פי רוב, החסידים וחלק מהספרדים. המולד האחרון היה ביום , שעות - , חלקים - ; .
נהגו לכתחילה לברך את הלבנה דווקא במוצאי שבת, כיוון שבשעה זו "האדם מבושם ובגדיו נאים", אך זאת רק אם מוצאי שבת חל לפני י' בחודש, או כנראה בארץ בימות הקיץ כשאין גשם.
בחודש תשרי נהוג לומר את ברכת הלבנה במוצאי יום כיפור, כאשר האדם שרוי בשמחה לאחר מחילת חטאיו, אולם יש הנוהגים לאומרו לפני יום כיפור כדי להרבות בזכויות. בחודש אב נוהגים שלא לומר אותה עד לאחר תשעה באב, משום שהאבלות לפני הצום אינה מתאימה לאמירת הברכה.
סוף הזמן.
ב הובאו שתי דעות עד מתי מברכים: לדעה אחת עד הרבע הראשון של החודש ולדעה השנייה עד שהירח מלא. להלכה נפסק כדעה השנייה אבל נחלקו הפוסקים איך לחשב את הזמן: לדעת הרמ"א סופרים 14 יום 18 שעות ו-22 דקות מרגע המולד ולדעת השולחן ערוך סופרים 15 יממות (360 שעות) מרגע המולד.
משמעות הברכה.
לפי נוסח הברכה בתלמוד, ובמיוחד לאור מיקומה במסכת ברכות בתלמוד הירושלמי בין ברכות על תופעות טבע שונות (רעם, ברק וכו'), ברכת הלבנה היא אחת מברכות הראייה שיש לברך על תופעות טבע. לברכות אלו יש תפקיד חינוכי ראשון במעלה: ציון האל כמקור כל הכוחות בעולם ושלילת ייחוס של כוח עצמאי לתופעות טבע שהיא מגמה שרווחה בעולם האלילי.
בתלמוד מופיעה משמעות נוספת לברכת הלבנה: הלבנה והתחדשותה מסמלים את העם היהודי; כשם שהלבנה מתחדשת ודועכת מדי חודש וחודש, כך גם עובר העם היהודי במהלך ההיסטוריה תקופות שפל וגאות. מחזוריות זאת עתידה להמשך עד לגאולה העתידה שבה יזכה עם ישראל למעמדו הראוי, בדומה ללבנה שאף היא (על פי המדרש) נבראה בבריאת העולם כשווה לשמש בעוצמת אורה, אך הידרדרה מרום מעמדה והפכה למשנית בחשיבותה לשמש, ועתידה לחזור למעמדה הראשון. בנוסף, בדומה לתפקיד הלבנה להאיר את אור החמה בחשכה, כך תפקיד עם ישראל, להאיר את אורו של הקב”ה בעולם החשוך.
תפילות הנוספות לברכה.
בתלמוד (הן בתלמוד הבבלי והן בתלמוד הירושלמי) מופיעה ברכת לבנה לבדה ללא תוספות כלשהן – כברכה על הראייה, כמו ברכה על הרעם או על הברק; אך כבר מזמן מוקדם מאוד נוספו תוספות שונות לברכה עצמה. כך למשל, במסכת סופרים, פרק יט, הלכה י' נכתב: