כאשר עבר למכבי נתניה, בתחילת עונת , עזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה עם 8 כיבושי ליגה, ובעונת , עונת הירידה של מכבי נתניה לליגה הלאומית כבש רק חמישה שערי ליגה. עם ירידתה של נתניה לליגת המשנה עבר אדו לקבוצת מכבי תל אביב, בה כבש רק שער ליגה אחד אך השתתף במשחקיה של הקבוצה בליגת האלופות. בסוף עונת עזב אדו את ישראל, ושיחק תקופות קצרות בקבוצת ארגוטליס ביוון, ובפראלימני בקפריסין.
בשנת 2006 חזר לקבוצת נעוריו בגאנה, ובשנת 2008 חתם לתקופה קצרה בקבוצת מזרח בנגל מקולקטה שבהודו. לאחר ששיחק שנתיים נוספות בהארטס אוף אוק, עבר בשנת 2011 לקבוצה הגנאית וסאמאן יונייטד, אותה עזב בסוף אותה שנה. בינואר 2015 חתם בשורות קבוצת אילבן וונדרס (Eleven Wonders) מהליגה השנייה בגאנה.
מונדיאל עד גיל 17
פיקוס התאנה
משרביה
משְרַביה (בערבית: مشربية) היא אלמנט שבכה העשויה לרוב מעץ, אלומיניום או בטון המשמשת בפתחי מבנה, חלונות או קירות. המשרביה היא אלמנט אדריכלי אופייני לאדריכלות אסלאמית המצויה ברוב ארצות ערב, ובבתיה המסורתיים של קהיר בפרט.
המשרביה התפתחה במטרה ליצור הבדלה בין פנים הבית לחוץ, שתאפשר כניסת אוויר ואור אל הבית, אך לא תפגע בפרטיות. בשעות בהן מואר הבית באור השמש, חלקה החיצוני של המשרביה מואר מאוד וצפיפות חלקי הסבכה אינה מאפשרת למי שנמצא מחוץ לבית לראות את הקורה בתוכו. מתוך הבית, החשוך יחסית לחוץ, ניתן לראות את המתרחש בחוץ. בבנייה הערבית המסורתית, המשרבייה מותקנת לרוב בקומה השנייה בה הנשים, שבשל חובתן לשמור על צניעות ועבודות הבית שלהן, נשארות בבית אך רוצות לראות את הרחוב ולא להיראות ממנו. המשרביה מאפשרת גם חדירת אור לבית בכמות קטנה אך מספקת בארצות שטופות שמש וחמות ברוב ימות השנה ומספר משרביות בצדי הבית מאווררות אותו באופן טבעי.
כיום, המשרביה היא אלמנט אדריכלי נפוץ המשמש לנוי או כדי ליצור את אותו אפקט אדריכלי שיוצרת המשרביה המסורתית, אולם ללא היבטיה החברתיים. באדריכלות הישראלית, לדוגמה, נהוג להשתמש במקרים רבים בלבני משרביה מבטון אשר מונחות זו לצד זו וזו מעל זו כדי ליצור אפקט הדומה לשל משרביה. פרשנויות מודרניות רבות נעשות למשרביה הערבית בצורות שונות: הבריז-סוליי (Brise soleil), אלמנט מודרני נפוץ אשר עושה פעולה דומה עם חומרים מתכתיים או בטון.
במכון לתרבות ערב (Institut du Monde Arabe) בפריז שנבנה על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן נובל נבנו, בהשראת המשרביות הערביות המסורתיות, משרביות בטכנולוגיה מתקדמת הכוללות צמצמים המאפשרים לגודל הפתחים להשתנות ולווסת אוטומטית את כמות האור במבנה.
קניון
אבו עגילה
אַבּוּ עַגֵילַה (באנגלית: Abu Aweigila ובערבית قسم القسيمة) הוא צומת דרכים במזרח חצי האי סיני שבמצרים, הסמוך לגבול הבינלאומי עם ישראל ונמצא כ-30 קילומטרים מערבית לניצנה וכ-45 קילומטרים דרומית מזרחית לאל עריש. גובה השטח הוא 150 מטר מעל פני הים ובסמוך אליו נמצא ואדי אל עריש. הצומת והמשלטים הסמוכים אליו עמדו במוקד קרבות חשובים במלחמת העצמאות, במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים.
הצומת.
הצומת הוא למעשה צומת מדורג וההסתעפות צפונה נמצאת כ-10 קילומטר ממערב להסתעפות דרומה. מן הצומת מסתעפות דרכים:
מקור השם אינו ברור. יש המבטאים "אַבּוּ עֻגֵילַה", ופירושו בערבית: אבי העקאל הקטן. על פי יצחק ביילי, שם המקום נגזר מהשם הבדואי לצמח הגה מצויה עגול.
היסטוריה צבאית.
עקב חשיבותו האסטרטגית של הצומת וקרבתו לגבול הישראלי, הוקמו על ידי הצבא המצרי משלטים בסביבותיו. במלחמת העצמאות, במסגרת מבצע חורב (מבצע עי"ן), נכבשו הצומת והמשלטים סביב על ידי כוחות צה"ל ב-29 בדצמבר 1948. לחץ מדיני בינלאומי על ממשלת ישראל הביא לפקודת נסיגה מהאזור לאחר מספר ימים. לאחר מלחמת העצמאות שיפרו המצרים את ביצורי המתחמים שסביב לצומת.
במבצע קדש הותקף אזור הצומת על ידי חטיבה 7. על אחד ממשלטיו, משלט סכר הרואיפה הנמצא על ואדי אל עריש, נערך אחד מהקרבות המכריעים במבצע - קרב סכר הרואיפה. מערכת אום כתף - אבו עגילה הייתה הכבדה ביותר במערכת סיני ונהרגו בה 61 חיילי צה"ל. לאחר השלמת המבצע, ביצע הרב שלמה גורן, שהיה אז הרב הראשי לצה"ל, טקס הקדשה שנועד להגדיר אזור זה, הלכתית, כ"ארץ ישראל".
במלחמת ששת הימים פעל כוח אוגדתי משולב שכלל כוחות רגלים, שריון, ארטילריה והנדסה בפיקודו של אריאל שרון במטרה לכבוש את מתחם אום כתף הנמצא ממזרח לאזור הצומת. יש הטוענים כי ניצחון הצבא הישראלי על הצבא המצרי בקרב אום-כתף היה נקודת ההכרעה בקרב היבשה בחצי האי סיני במלחמה.
משרבייה
דונובן ביילי
דונובן ביילי (באנגלית: Donovan Bailey; נולד ב-16 בדצמבר 1967) הוא אתלט קנדי. הוא אלוף אולימפי (אטלנטה 1996) בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם (גטבורג 1995) בעל 4 מדליות מהן 3 מדליות זהב ושיאן עולם בריצת 100 מטר. ביילי היה לאתלט השני, לאחר קרל לואיס, שהחזיק בכל התארים העיקריים בריצת 100 מטר בו זמנית. הוא שיאן העולם הנוכחי (2017) בריצת 50 מטר (5.56 שניות).
ביוגרפיה.
ביילי נולד במנדוויל שבג'מייקה והיגר לקנדה בגיל 13. החל להתחרות כריצות קצרות ב-1991, אך רק ב-1994 החל לעסוק באתלטיקה באופן מקצועי.
אלוף עולם.
בשנת 1995 עשה את פריצת הדרך הבינלאומית שלו כשבאליפות העולם בגטבורג שבשוודיה זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
אלוף אולימפי ושיאן עולם.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) חזר ביילי על הזכייה הכפולה ואף שבר את שיא העולם בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.84 שניות, שיפור במאית השנייה לשיא העולם של לירוי בורל מארצות הברית. שיא זה נשבר על ידי מוריס גרין מארצות הברית בשנת 1999. קנדים רבים הרגישו כי ניצחונו שיקם את תדמית האתלטים הקנדים, שהוכתמה על ידי פסילת ניצחונו הקודם של בן ג'ונסון באולימפיאדת סיאול (1988). אותה שנה ברינו שבנבדה הוא קבע שיא עולם בריצת 50 מטר באולם (5.56 שניות). מוריס גרין שבר שיא זה ב-1999, אך ריצתו לא אושרה כשיא עולם.
באליפות העולם שנערכה באתונה יוון בשנת 1997 זכה ביילי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר, ומדליית כסף בריצת 100 מטר אחרי מוריס גרין ולא הצליח להגן על תוארו. ביוני 1997 התחרה נגד מייקל ג'ונסון בריצת 150 מטר בטורונטו במטרה להוכיח מיהו האדם המהיר בעולם וזכה בשני מיליון דולר עבור ניצחונו בתחרות זו, בה ג'ונסון חצה את קו סיום מאה המטרים עם פציעה בשריר הארבע ראשי.
לאחר אותה עונה סבל ביילי מפציעות, ובאולימפיאדת סידני (2000) סבל מדלקת ריאות. מכאן והלאה לא הצליח ביילי לשחזר את הישגיו ופרש מספורט תחרותי בשנת 2001.
לאחר פרישתו פנה ביילי לעולם העסקים כשהקים את חברת "DBX ניהול ספורט" (DBX Sport Management), העוזרת לאתלטים חובבנים לקדם את עצמם.
קודקס אצטקי
קודקס אצטקי הוא מצחף שנוצר על ידי האצטקים, בתקופה הקדם-קולומביאנית, או על ידי צאצאיהם תחת הקולוניאליזם הספרדי. קודקסים אלו מהווים מקור ראשוני חסר תחליף לחקר התרבות האצטקית.
הקודקסים האצטקיים הקדם-קולומביאניים שונים מאלו האירופאיים בכך שהם בחלקם הגדול מצוירים, כלומר הם אינם מהווים סמלים פונטיים ולא נועדו לסמל שפה מדוברת או כתובה. הקודקסים בני התקופה הקולוניאלית אינם כתובים בכתב ציורים בלבד, אלא גם בנאוואטל קלאסית (באלפבית לטיני), בספרדית, ולעיתים אף בלטינית.
על אף שקודקסים ספורים בלבד שרדו את כיבוש האימפריה האצטקית בידי הספרדים ואת שריפת הקודקסים בידי הכמרים כחלק מהכיבוש הרוחני, הרי שמסורות ציור במסורת הטלאקוויטוס (tlacuilos), ציירי הקודקסים, נמשכו אל תוך התקופה הקולוניאלית, וכיום קיימים כ- 500 קודקסים מהתקופה הקולוניאלית.
קודקס בורבוניקוס.
קודקס בורבוניקוס (Borbonicus) הוא קודקס אשר נכתב בידי כהנים אצטקיים מעט לפני, או מעט לאחר, הכיבוש האירופי. כקודקסים קדם-קולומביאניים אחרים מצויר הקודקס בכללותו, אם כי מספר תאורים בספרדית נוספו אליו מאוחר יותר. ניתן לחלק את הקודקס לשלושה חלקים: חלקו הראשון הוא טונאלמאטל (Tonalamatl) מורכב, או לוח שנה קדוש; חלקו השני הוא תיעוד של מחזור 52 השנים, שהיה מקובל במרכז אמריקה, ובו סדר התאריכים של הימים הראשונים של כל אחת מ-52 שנים אלו; ואילו החלק השלישי מוקדש לפולחנים וטקסים, ובמיוחד לאלו שמסיימים את מחזור 52 השנים, כאשר יש להצית מחדש את "האש החדשה".
קודקס בוטוריני.
קודקס בוטוריני (Boturini) צויר בידי מחבר אצטקי לא ידוע בנקודת זמן כלשהי בין השנים 1530 ו-1541, כעשור לאחר הכיבוש הספרדי של מקסיקו. בציוריו מספר הקודקס את סיפור המסע המיתי של האצטקים מאצטלן לעמק מקסיקו.
במקום להשתמש במספר דפים עשה המחבר שימוש ביריעה ארוכה של אמאטל (Amatl; סוג נייר פרה-קולומביאני המיוצר מסיבי עץ הפיקוס), המקופלת בצורת אקורדיון ל- ½21 דפים. באמצעו של הדף ה-22 נמצא קרע, ולא ברור אם כוונת המחבר הייתה לסיים את הקודקס בנקודה זו או לא. בשונה מקודקסים אצטקים אחרים הציורים נטולי צבע, ומשורטטים בדיו שחור בלבד.
שמו של הקודקס שאוב משמו של אחד מבעליו האירופאים הראשונים, לורנזו בוטוריני ברנדוצ'י (Boturini Bernaducci; 1702–1751), אולם הוא מוכר גם בשם "רצועת הנדידה" (Tira de la Peregrinación).
קודקס מנדוסה.