דל (באנגלית: Dell) היא חברה אמריקאית רב-לאומית, אחת מיצרניות המחשבים ומוצרי האלקטרוניקה הגדולות בעולם, שמקום מושבה בראונד רוק שבטקסס. החברה מפתחת, מייצרת, מספקת תמיכה ועוסקת בשיווק מגוון של מחשבים אישיים, שרתים, אמצעים לאחסון נתונים, מחשבי כף יד, תוכנה, ציוד היקפי למחשב ועוד.
נכון לשנת 2022 מועסקים בחברה כ-133,000 עובדים ברחבי העולם. היקף הייצור של Dell הוא מהגדולים ביותר בעולם, וב-2008 היא דורגה שנייה בעולם רק לחברת HP.
ברשימת פורבס 500 לשנת 2006 מדורגת Dell במקום ה-25 ברשימת החברות הגדולות ביותר בארצות הברית. ב-2006 דרג מגזין "פורצ'ן" את Dell במקום ה-8 כחברה המוערצת בארצות הברית.
היסטוריה.
ב-1984 הקים היזם האמריקאי-יהודי מייקל דל, בעודו סטודנט באוניברסיטת טקסס באוסטין, חברה בשם "PC's Limited" בעלות של 1,000 דולר, בחדרו במעונות האוניברסיטה. דל התכוון למכור מחשבים תואמי IBM שנבנו מרכיבים שהוחזקו במלאי. דל הקים את החברה מתוך אמונה שעל ידי מכירת מחשבים אישיים בצורה ישירה ללקוחות תוכל PC's Limited להבין בצורה הטובה ביותר את צורכיהם ותספק מחשוב יעיל.
ב-1985 ייצרה החברה את המחשב הראשון שלה, "Turbo PC", שכלל מעבד Intel 8088 במהירות 8 מגה הרץ. במגזיני המחשב פורסם על המכירה ישירות ללקוח, ורכיבים מותאמים אישית לפי בחירה. המחשב הוצע במחיר זול יחסית לשאר המחשבים שנמכרו בשוק.
אף על פי שלא הייתה זו החברה הראשונה שייצרה את הדגם הזה, הייתה PC's Limited אחת החברות הראשונות שהצליחו בשיווקו. מייקל דל נשר מהלימודים כדי להקדיש את כל זמנו לעסק. החברה הרוויחה יותר מ-6 מיליון דולר ברוטו בשנה הראשונה להקמתה.
ב-1987 הקימה PC's Limited את שירות האינטרנט הראשון על מנת להתגבר על החוסר בחנויות.
באותה שנה החלה החברה לפעול בבריטניה; ולאחר מכן, בארצות נוספות. הון החברה צמח באופן משמעותי ב-1988. באותה שנה שינתה החברה את שמה ל"דל מחשבים".
ב-22 ביוני 1988 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק תחת הסימן DELL. באוקטובר 2013 חזרה דל להיות חברה פרטית.
ב 12 באוקטובר 2015 הודיע דל כי ירכוש, יחד עם שותפיו את חברת EMC תמורת 67 מיליארד דולר, פרמיה של 19% על מחיר הסגירה של המניה יום קודם להודעה. ב-7 בספטמבר 2016, העסקה הושלמה תמורת כ־60 מיליארד דולר.
מוצרים.
המותגים לשוק העסקי מודגשים על פי פרסום החברה במחזורי חיים ארוכים, אמינות, ותמיכה רחבה. מותגים כאלה כוללים את:
המותגים לשוק הבייתי מודגשים על פי פרסום החברה בערך, ביצועים ויכולת הרחבה. מותגים אלה כוללים את:
רכישות בישראל והסניף הישראלי.
מרכז המחקר והפיתוח הישראלי של דל, בו כ-120 עובדים, נוסד בשנת 2010 כתוצאה מרכישת חברת הסטארט אפ הישראלית אקסאנט (Exanet) שהקים היזם גיורא ירון. המרכז הישראלי נמצא בהרצליה פיתוח, יחד עם סניף המכירות המקומי של דל. מרכז התמיכה הטכנית שלהם מנוהל על ידי חברה חיצונית, CGS, שנמצאת באזור התעשייה של נתניה. בשנת 2017, בעקבות המיזוג עם חברת EMC נסגר מרכז המחקר והפיתוח.
קרן ההון סיכון של דל (Dell Technologies Capital), נכון לשנת 2017, השקיעה ב-15 חברות הזנק ישראליות.
צר המשיח
מוזיקת נשמה
מוזיקת נשמה (באנגלית: Soul music) היא שילוב של רית'ם אנד בלוז וגוספל שהחל שנות ה-50 של המאה ה-20 המאוחרות בארצות הברית. רית'ם אנד בלוז (באנגלית: בלוז וקצב, מינוח שטבע המפיק המוזיקלי ג'רי וקסלר) הוא בעצמו שילוב של בלוז וג'אז, כאשר שנות ה-40 של המאה ה-20 קבוצות קטנות של מוזיקאים אמריקאים-אפריקאים, שניגנו בדרך-כלל בסקסופון, שילבו ג'אז עם מסורות של בלוז. מוזיקת נשמה נבדלת מרית'ם אנד בלוז בכך שהיא משתמשת במוטיבים של גוספל, בדגש הגדול יותר על שירה, ובשילוב של נושאים חילוניים ודתיים גם יחד.
הסוגה נחלקת בין סגנון שירה יפה, נעים לאוזן, מלודי ומלטף (כגון זה של סם קוק או הסופרימס) לבין סגנון פרוע יותר, מיני ומחוספס שנציגיו הם וילסון פיקט וג'יימס בראון. סגנון נוסף של סול נובע מחיקוי של דרשה של מטיף בכנסייה בהגשה דיקלומית, קצבית ומתחרזת. נציג בולט של סגנון זה הוא סולומון בורק.
אין קשר בין מוזיקת נשמה לבין "שירי נשמה" במוזיקה החסידית.
ניאו סול.
כמו כן, ישנו סוג נוסף אשר משויך למוזיקת הנשמה, ושמו הוא נאו-סול. הנאו-סול הוא ז'אנר של המוזיקה הפופולרית. מונח זה נטבע על ידי קידר משנבורג, יזם בתחום המוזיקה בסוף שנות ה-90. סוג מוזיקה זה מבוסס במידה רבה על מילות מוזיקת הנשמה. סגנון זה נקרא כך ומאופיין בכך שזהו סגנון חדש יותר ממוזיקת הנשמה, אשר בו מילות השיר הם כשל שיר נשמה, אך מנגינתן והגשתן (איך שהזמר/ת שר/ה) היא כשל האר אנד בי, עם שילוב אלמנטים מג'אז, פאנק, היפ הופ ופופ.
הצלחת הזרם הזה במהלך 1990, עזר לפריצות דרך מסחריות וביקורתיות של כמה אמנים, בהם דיאנג'לו, אריקה באדו, לורין היל ומקסוול.
הנוכחות של הזרם ירדה במהלך שנות ה-2000, אף על פי שאמנים חדשים יצאו באמצעים עצמאיים יותר של שיווק המוזיקה הזאת. לדברי עיתונאי המוזיקה מארק אנתוני ניל, "נאו-סול וגלגוליה השונים סייעו להגדיר מחדש את הגבולות וקווי המתאר של הפופ השחור."
בישראל, נוהגים להגדיר כזמרי מוזיקת נשמה, זמרים המשתמשים בסגנון שירה וסלסולים אמריקאיים או בעלי גוון קול חם ועבה וכמו כן ישנה חשיבות לטקסט ולמידת ההתייחסות שלו לרגש ולהבעה האישית של האמן. זמרים מייצגים של סגנון זה בישראל הם: מרגלית צנעני, מומי לוי, קרולינה וסיון בהנם.
שארלוט רמפלינג
טסה שארלוט רמפלינג (באנגלית: Tessa Charlotte Rampling; נולדה ב-5 בפברואר 1946) היא שחקנית אנגלייה. עסקה גם בדוגמנות.
ביוגרפיה.
רמפלינג נולדה בסטורמר שבאנגליה, אשר באסקס.
קריירה.
בגיל שבע-עשרה החלה את קריירת המשחק שלה כשכיכבה בפרסומת, ועבדה במקביל כדוגמנית. בשנת 1965 קיבלה תפקיד הקולנועי הראשון שלה שהיה ללא אזכור בכתוביות, בסרטו של ריצ'רד לסטר "The Knack... and how to get it". שנה לאחר מכן שיחקה את דמותה של מרדית' בסרט "נערה ושמה ג'ורג'י" (Georgy Girl), על פי ספרה של מרגרט פוסטר. מכאן הייתה דרכה סלולה בקולנוע הבריטי והצרפתי, והיא שיחקה בעשרות סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. לרמפלינג היסטוריית משחק של גילום דמויות מרושעות. יוצא מן הכלל אחד הייתה דמותה כאקדוחנית האנה ווילד בפרק בסדרה "הנוקמים". תפקיד יוצא דופן גילמה בסרט "שוער הלילה" (1974) בתור אסירה לשעבר במחנה ריכוז נאצי.
בשנת 1988 שיחקה במותחן הבלשי "מי רצח אותי?" בכיכובו של דניס קווייד.
בשנת 2003 גילמה תפקיד ראשי בסרט "בריכת שחייה".
בשנת 2010 הופיעה רמפלינג בסרט "StreetDance 3D" לצד ניקולה ברלי ובסרט "לעולם אל תתן לי ללכת" שנעשה על פי ספר באותו שם. בשנת 2013 השתתפה בעונה השמינית של הסדרה האמריקאית "דקסטר" בתפקיד ד"ר אוולין ווגל. בשנת 2015 לקחה חלק במיני-סדרת הדרמה "המרגל מלונדון" שיצר טום רוב סמית לרשת BBC.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "תחושה של סוף" של הבמאי ההודי ריטש בטרה, ובשנת 2018 שיחקה במותחן הריגול "דרור אדום" לצידם של ג'ניפר לורנס וג'ואל אדגרטון. באותה שנה שיחקה בסרט "נוכחות זרה" , בסרט הדרמה האמריקאי "Waiting for the Miracle to Come" לצד וילי נלסון, ובסרט הצרפתי "תראו איך הם רוקדים" בדמותה של אליזבת'.
בשנת 2020 הצטלמה לסרט "בנדטה", של הבמאי ההולנדי המוערך פול ורהובן. הסרט יצא לאקרנים במהלך 2021. באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי לצד ג'ורג' פרייר בסרט הקולנוע "Juniper".
חיים אישיים.
בשנת 1972 נישאה לשחקן בריאן סאות'קומב. הזוג חי בשלישייה עם דוגמן נוסף ונולד להם ילד. הם התגרשו בשנת 1976. בשנת 1978 רמפלינג נישאה למלחין הצרפתי ז'אן מישל ז'אר, ממנו יש לה ילד נוסף, הקוסם מישל ז'אר. נישואיהם התפרקו בסוף שנות התשעים כשרמפלינג גילתה בצהובונים שז'אר אינו נאמן לה.
שארלוט ראמפלינג
אינציקלופדיה
מוזיקה עממית
מוזיקה עממית (באנגלית: Folk music, או מוזיקה אתנית, על-פי הכוונה המקורית של הביטוי) מוגדרת במספר אופנים: כמוזיקה העוברת מפה לאוזן, כמוזיקה של המעמדות הנמוכים וכמוזיקה שאין לה מחבר ידוע. המונח של המוזיקה העממית עומד בניגוד לסוגות הנכללות במוזיקה הקלאסית ובסוגות של מוזיקה מסחרית כגון מוזיקת הפופ. המוזיקה העממית היא חלק מהפולקלור הכולל גם רכיבים תרבותיים נוספים.
מקורו של המונח "מוזיקה עממית" הוא במאה ה-19, אם כי ברור שמוזיקה זו הייתה קיימת הרבה לפני כן. יש המרחיבים את המוזיקה האתנית גם למסורות המוזיקה של התפילה ומוזיקה השייכת למנהגים ולפולחן הסובבים את הדת והמסורת, כמו פיוטים.
מוזיקה עממית התחילה וגם שורדת בחברות שעוד לא הושפעו מתקשורת ההמונים ומהמסחור של התרבות. בדרך כלל כל הקהילה נטלה בה חלק וכדי להופיע לא נדרשה מומחיות או ידע מוזיקלי מקצועי. את המוזיקה העממית למדו בעל פה ולכן שירי העם והמחולות עברו גילגולים רבים והשתנו מדור לדור.
המוזיקה העממית כוללת שירי פולחן, שירי חג, שירי אהבה, שירי מלחמה, שירי ערש, נעימות וריקודי עם.
במאה ה-19 החלו מלחינים להתעניין במוזיקה העממית ושילבו אותה ביצירותיהם. בקהילות השונות הופצו שירי עם שתיארו את החיים
וכך נוצרו מסורות וסגנונות עממיות. חקר המוזיקה העממית הביא גם להתפתחות של איסוף שירים ומנגינות עממיות באופן נרחב. המחקרים על המוזיקה העממית גילו שרוב ממציאי המוזיקה העממית הם אנשים כפריים.