אסור לזוגות מאותו המין לאמץ ילדים בבולגריה. עם זאת, אנשים רווקים ללא קשר לנטייה מינית מורשים לאמץ, אם כי לעיתים רחוקות מתקבלות בקשות מצד רווקים. לזוגות לסביות אין גישה להפריה חוץ-גופית והזרעה מלאכותית, מאחר שהיא זמינה רק לזוגות הטרוסקסואלים נשואים. אף על פי כן, מאז 2004, לנשים לסביות חד-הוריות קיבלו גישה ל-הפריה חוץ-גופית.
הגנה מפני אפליה.
מאז ה-1 בינואר 2004, חוק ההגנה מפני אפליה מ-2003 (בבולגרית: Закон за защита от дискриминация) אסר אפליה ושנאת דיבור על בסיס נטייה מינית בכל התחומים (תעסוקה, מתן סחורות ושירותים, חינוך, שירות צבאי, שירותי בריאות וכו'). על פי החוק, נטייה מינית מוגדרת .
ב-2015, תיקנה האספה הלאומית הבולגרית את ההגדרה בחוק כך שתכלול מקרים של שינוי מגדרי. טרנסג'נדרים שלא עברו שינוי מגדרי חוקי, יוכלו להשתמש מרשימת העילות המוגנות. ביטוי מגדרי וזהות מגדרית אינם מוזכרים במפורש בחוק המתוקן.
פשעי שנאה.
פשעי שנאה נגד הקהילה הגאה אינם נדירים בבולגריה, ולעיתים קרובות הרשויות מתעלמת ולא בודקת את המקרים. ב-2008, סטודנט בן 25 נהרג באכזריות בפארק בסופיה מאחר שהוא נתפס כהומו. במהלך החקירה, איש העיד כי שני החשודים היו חלק מקבוצה שהתכוונה את הפארק מהומואים.
בינואר 2014, התחייבה הממשלה להוציא אל מחוץ לחוק פשעי שנאה נגד הקהילה הגאה. עם זאת, בעקבות הבחירות לאספה הלאומית הבולגרית באוקטובר 2014 , הממשלה שהוקמה שתקה בנושא. נכון להיום, חוק העונשין של בולגריה עדיין לא מגן על הלהט"בים מפני פשעי שנאה.
זהות מגדרית וביטוי.
חוק המסמכים האישיים הבולגריים (בבולגרית: Закон за българските лични документи), שנכנס לתוקף ב-1 באפריל 1999, היה החוק הראשון בבולגריה שהסדיר שינויי מין. אין נתונים רשמיים על מספר הבולגרים ששינו חוקית את מגדרם. כאשר אדם עובר ניתוח לשינוי מין, הוא יכול לשנות את הדרכון, רישיון הנהיגה, תעודת הזהות האישית, תעודת הלידה ומספר תועודות אזרחיות אחידות נוספות כדי להתאים למגדר החדש שלהם. אי אפשר לעבור ניתוח לשינוי מין, אלא אם כן ללכת לבית המשפט ולקבל החלטה חיובית בבית המשפט. דרישות אחרות כוללות גיל 18 לפחות ועיקור. יתר על כן, נהלים כאלו אינם מכוסים על ידי המדינה, ולכן הם יכולים להיות יקרים מאוד. מבלי לעבור ניתוח לשינוי מין, אדם לא יכול לשנות את מינו החוקי באף מסמך רשמי. עם זאת, ב-2016 הורשו 3 נשים טרנסג'נדריות לשנות את מגדרן מבלי לעבור ניתוח.
סקר של יורוברומטר ב-2015 מצא כי רק כ-29% מהבולגרים הסכימו עם ההצהרה כי אנשים טרנסג'נדרים צריכים להיות מסוגלים לשנות את המסמכים האזרחיים שלהם כדי שיתאימו לזהותם המגדרית הפנימית.
לאחר הכרעת הדין של בית המשפט החוקתי על אמנת איסטנבול, בה גינה בית המשפט את הניסיונות להכניס לחקיקה את ההכרה המגדרית לאחר שבקשתה של אישה טרנסג'נדרית לשינוי מגדר נדחתה על ידי בית משפט אזורי.
זכויות אינטרסקס.
אינטרסקסים בבולגריה הם אפילו יותר שוליים ובלתי נראים בחברה מאשר הקהילה הטרנסג'נדרית. אין נתונים על מספר התינוקות האינטרקסיים שנולדו במדינה. הנוהל הסטנדרטי במקרה של לידת ילדים אינטרסקסים הוא הסרת איברי המין הזכריים בשל העובדה שמדובר בפעולה קלה יותר מזו שמסלקת את איברי המין הנשיים. לעיתים רחוקות, מתבשרים ההורים על הנזקים שעלולים לגרום בהמשך לזהותו המגדרית של הילד. אין חוקים הנוגעים לאינטרסקסים.
שירות צבאי.
חוק ההגנה נגד אפליה הבולגרי מ-2003 מגן על אנשים מפני אפליה על רקע נטייה מינית ביחס לגיוס לצבא.
תרומות דם.
גברים הומואים וביסקסואלים לא נאסרים במפורש לתרום דם בבולגריה, אך אנשי מקצוע רבים בתחום הרפואה, במיוחד מחוץ לסופיה, לא יאפשרו להם אם יידעו על נטייתם המינית. עם זאת, טופס בקשת תורם הדם, הנדרש לפני תרומת דם כלשהי, אינו מבקש מהמבקש לחשוף מידע זה, אלא מחייב אותם לאשר כי לא השתתפו בפרקטיקות (כלולות מיניות) המגבירות את הסיכון ל-HIV או מחלות מין אחרות. טופס ההסכמה נמצא בתקנה שהוציא משרד הבריאות הבולגרי ב-19 ביולי 2004.
דעת קהל.
סקר של Pew Global Attitudes Project מ-2002 רשם כי כ-63% מהבולגרים היו . סקר של Pew Global Attitudes Project מ-2007 רשם כי ההסכמה לקיום הקהילה הגאה בבולגריה עלתה לכ-39%.
סקר של האיחוד האירופי מ-2006 הראה כי כ-15% מהבולגרים תמכו בנישואים חד-מיניים, כאשר כ-65% מהבולגרים התנגדו לכך. בסקר אחר של האיחוד האירופי מ-2015, המספרים הללו נותרו כמעט זהים, כאשר כ-17% מהבולגרים תומכים בנישואים חד-מיניים וכ-68% מהבולגרים התנגדו.
על פי סקר שנערך ב-2007 על ידי Skala, סוכנות סוציולוגית, כ-42.4% מהבולגרים לא היו רוצים שיהיה להם חבר או קולגה להט"בי. כ-46% מהם ענו שלא יקבלו אם ילדם שלהם יהיה להט"בי. סקר של יורוברומטר ב-2015 מצא כי רק כ-9% מההורים הבולגרים יקבלו את ילדיהם אם ימצא במערכת יחסים חד-מינית.
על פי סקר שנערך ב-2008, שנערך ב-15 בתי ספר ברחבי סופיה, וארנה ופלובדיב, כ-10.5% מהתלמידים הגדירו את עצמם כביסקסואלים, ואילו כ-1.8% מהתלמידים הגדירו את עצמם כהומואים וכ-87.7% מהתלמידים הגדירו את עצמם כסטרייטים. מבין התלמידים הללו, כ-15% אמרו שהם לא ירצו חבר להט"בי וכ-29% אמרו שהם יסרבו מכל וכל לשבת ליד חבר לכיתה להט"בי. רק כ-5% מהתלמידים השיבו כי הם יהו בריונים לבני כיתתם הלהט"בים, ואילו כ-39% מהתלמידים אמרו שהם יגנו עליהם מפני בריונות.
סקר מ-2012 הראה כי מספר האנשים שלא היו רוצים שיהיה להם קולגה להט"בי ירד לכ-38%. בנוסף, הסקר הראה גם כי הבולגרים היו סובלניים יותר כלפי לסביות מאשר גברים הומואים, וכ-26% מהנשאלים לא היו שוכרים את דירתם לזוגות לסביות.
מחקר של מרכז המחקר פיו שפורסם במאי 2017 הראה כי כ-18% מהבולגרים היו בעד נישואים חד מיניים, בעוד כ-79% התנגדו לכך. התמיכה הייתה גבוהה יותר בקרב נוצרים אורתודוקסים (כ-19%) ובני 18–34 (כ-26%), בניגוד למוסלמים (כ-12%) ואנשים מגיל 35 ומעלה (כ-15%).
תנאי החיים.
רוב חיי הגייז בבולגריה נקבעים בעיקר בסופיה. ישנם מוסדות להט"ביות בפלובדיב, וארנה ובלגואבגרד. מחוץ לערים הגדולות, הנושא הוא טאבו ולעיתים רחוקות מתקבל בברכה או מרגישים שהוא רלוונטי או אמיתי. מאחר שזהו עדיין נושא שנוי במחלוקת מאוד בבולגריה, לא ניתן להשיג נתונים מדויקים בגלל אי-נכונותם של חלק או מרבית האנשים המזהים כלהט"בים לאשר את עצמם באופן חופשי מחשש לרדיפה, ביקורת או הטרדה ציבורית.
בדצמבר 2018, הושחתו שלטי חוצות שקידמו סובלנות כלפי זוגות מאותו המין, שהוצבו בערים שונות בבולגריה כמו וארנה ובורגס.
מצעדי גאווה.
מצעד הגאווה היחיד שהתרחש עד כה בבולגריה הוא מצעד הגאווה בסופיה . המצעד הראשון התקיים ב-2008 ומשך אליו כ-150 משתתפים שהותקפו בבקבוקי תבערה, סלעים ובקבוקי זכוכית. יותר מ-60 חוליגנים נעצרו. מצעדי הגאווה בשנים שלאחר מכן נמשכו בשלווה והחלו למשוך יותר משתתפים כמו גם את התמיכה של מפלגות פוליטיות, עסקים מקומיים ושגרירויות. במצעד של 2017, נכחו למעלה מ-3,000 משתתפים ונתמכו על ידי 18 משימות דיפלומטיות. שבוע הגאווה כלל גם תוכנית קולנוע ופסטיבל אמנות. במצעד של 2019, צעדו בסביבות 6,000 משתתפים. המצעד נתמך על ידי 25 דיפלומטים ונציגי ארגונים וקרנות בינלאומיים.
הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית מתנגדת בתוקף לחופש האספה לקהילה הגאה ובכל צורה של ביטוי כמו מצעדי גאווה, מכנה אותם וגם . לפני קיום מצעד הגאווה בסופיה ב-2012, כומר מסליבן, אמר בריאיון לעיתון מקומי כי . ההתנגדות הלאומית, קבוצת הימין הקיצוני, דגלה בשימוש במטאטאים ובאתים כדי לתקוף אנשים במצעדי גאווה.
מפלגות כמו המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית, הירוקים , השמאל הבולגרי ו-DSB תמכו בזכותם של מארגני המצעד לקיים את מצעד הגאווה. עם זאת, ב-2014 רק הירוקים והשמאל הבולגרי שלחו הצהרות תמיכה במצעד הגאווה. ג'ורג'י קדיייב, המועמד לשעבר לראשות העיר מטעם המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית לסופיה, השתתף בתמיכה במצעד הגאווה ב-2011. מספר מפלגות, כמו מפלגת התקפה הלאומנית של הימין הקיצוני, מתנגדות בתוקף למצעדי הגאווה, במחאה נגדן, כמו כן בחוקיות ההומוסקסואליות באופן רחב יותר.
ארגונים להט"בים.
ישנם מספר ארגונים להט"בים בבולגריה:
המקרה בפאזארדז'יק.
בנובמבר 2009, המועצה המחוזית של פאזארדז'יק הצביעה בעד תיקון, האוסרת על ." הארגונים הלהט"בים תקפו את החלטת המועצה וטענו שהיא מפלה. באוקטובר 2010, בית המשפט המינהלי של המחוז ביטל את ההחלטה, תוך ציטוטם של השגיאות הפרוצדורליות בעברו. החלטת בית המשפט אושרה גם בערעור לבית המשפט המינהלי העליון ביולי 2011.
זכויות להט&quot;ב בבוסניה והרצגובינה
תושבים להט"בים בבוסניה והרצגובינה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שלא חווים תושבים שאינם להט"בים. פעילויות מיניות חד-מיניות הן חוקיות בבוסניה והרצגובינה מאז 2003, אבל זוגות מאותו המין ומשקי בית שבראשם זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות העומדות לרשות הזוגות שאינם חד-מיניים.