הנייר מהתעניינות החובבים. דגמי הפלסטיק היו יקרים יחסית לדגמי הנייר, אך הרכבתם קלה יותר והתוצאה מדויקת ומוצקה יותר. בונים נלהבים של דגמי נייר לא נטשו את התחביב גם בשנים אלו. אחד ההבדלים העיקריים בין דגמי הנייר לדגמי הפלסטיק הוא בקנ"מ. לדגמי הנייר יש כמות גדולה יותר של מושאים בקנ"מ גדול (1:33-1:32) לעומת דגמי הפלסטיק -כמו כן ישנו מבחר גדול יותר של דגמים העשויים נייר לעומת דגמי הפלסטיק.
בישראל נפוצו דגמי נייר בעיקר על ידי "בטאון חיל האוויר", שבשנות השישים ובשנות השבעים נהג לצרף דגם נייר של מטוס לחלק מהגיליונות.
בשנים האחרונות התחביב הפך לנפוץ יותר שוב וזאת כתוצאה מנגישות הדגמים ברשת האינטרנט שמצויים במגוון של התחומים, בדרגות קושי בנייה שונות. כיום על פי רוב הדגם מודפס במדפסת ביתית על ניר בעובי מתאים וממנו נגזרים החלקים. הנגישות הרבה שיצר האינטרנט לדגמים מסוג זה, הביאה להתפתחותה של תופעת פיראטיות גם בתחום דגמי הנייר. דגמים רבים שהופצו בצורתם ה"פיזית" בלבד, נסרקו למחשב וכיום ישנם אתרים ופורומים רבים אשר מאפשרים הורדה שלהם, תוך כדי הפרת זכויות יוצרים.
הקטוליטר
דקליטר
עזרים טקטיים (נשק)
עזרים טקטיים הם אביזרים הניתנים להרכבה על מסילות ומתפסים ייעודיים הקיימים במספר כלי נשק. אביזרים אלה מסייעים למשתמש בכך שהם מוסיפים אמצעים חדשים לנשק או משפרים תפקודם של אמצעים ופונקציות שקיימים כבר בנשק.
עזרים טקטיים ברובים סובייטים.
ה-AK-47, הרוס"ר האמיתי הראשון בצבא הרוסי, לא אפשר הרכבת עזרים טקטיים למעט כידון וררנ"ט. נגזרותיו, כמו ה-AK-101 ,AK-74, מאפשרים שימוש יותר נרחב בעזרים טקטיים.
ז'אק פרומנטל הלוי
ז'אק-פרנסואה-פרומנטל אליהו הלוי (Jacques-François-Fromental-Élie Halévy; 27 במאי 1799 - 17 במרץ 1862) היה מלחין יהודי-צרפתי.
חייו.
הלוי נולד בפריז, בנו של החזן אלי חלפון הלוי, שהיה מזכיר הקהילה היהודית של פריז, סופר ומורה לעברית. השם פרומנטל, שבו נודע בדרך כלל, מצביע על כך, שנולד ביום חג בשם זה בלוח המהפכה הצרפתית, שהיה עדיין בשימוש אותו זמן. הוא התקבל לקונסרבטואר של פריז בגיל תשע או עשר (הרישומים נחלקים בנושא זה) בשנת 1809 והיה תלמידו של לואיג'י כרוביני ובהמשך בן חסותו. אחרי שני ניסיונות שהביאוהו למקום שני, זכה בפרס רומא בשנת 1819 על הקנטטה "ארמיני".
עם שובו לפריז, כתב לפי הזמנה מארש אבל עברי "ממעמקים" (ע"פ תהילים ק"ל), לשלושה קולות ותזמורת לטקס אזכרה לדוכס הנרצח דה ברי, שהתקיים ב-24 במרץ 1820. יצירה זו פרסמה את שמו ברבים.
הלוי היה מנצח מקהלה בתיאטרון האיטלקי ותוך כדי כך השתדל להביא אופרה שלו לידי ביצוע. בעקבות הצלחתה הצנועה מאוד של "ל'ארטיזן", באופרה קומיק בשנת 1827 התקדם הלוי לתפקיד מנצח מקהלה באופרה. אותה שנה התמנה לפרופסור להרמוניה וליווי בקונסרבטואר, ובהמשך לפרופסור לקונטרפונקט ופוגה בשנת 1833 ולקומפוזיציה בשנת 1840. הוא נבחר לאינסטיטוט דה פראנס בשנת 1836.
ב"היהודיה", בשנת 1835, לא זו בלבד שהלוי נחל לראשונה ניצחון בינלאומי גדול, אלא גם הגיש לעולם יצירה, שהייתה לאחת מאבני הפינה ברפרטואר הצרפתי למשך מאה שנה, שבמהלכן תפס תפקיד אלעזר את מקומו כאחד התפקידים הנבחרים בעיני טנורים כמו אנריקו קארוזו. האריה הגדולה היא "Rachel, quand du Seigneur la grâce tutélaire:" "רחל, כאשר האל ברוב חסדו מסר בידי את עריסתך". הריטורנלו התזמורתי שלה הוא הציטוט היחיד מן המוזיקה של הלוי שברליוז כלל ב"תורת התזמור" שלו, בשל השימוש התזמורתי הראשון הנעשה בו בקרן הצרפתית בעלת השסתומים. קרוב לוודאי, מכל מקום, שהאריה הזו הוכנסה לאופרה אך ורק לבקשת הטנור הגדול אדולף נורי, ששר את התפקיד בהצגת הבכורה וייתכן שהציע את הטקסט לאריה. "היהודיה" היא אחת האופרות המפוארות ביותר בז'אנר ה"גראנד אופרה" ויש בה בלט רשמי, מקהלות גדולות, תהלוכת ראווה במערכה הראשונה וחגיגות מרשימות במערכה השלישית. האופרה מסתיימת בכך, שהגיבורה משליכה את עצמה אל תוך חבית שמן רותח במערכה החמישית. מאהלר ביטא את הערצתו הגדולה אליה במילים: "אני המום ונפעם כולי מן היצירה הנפלאה, המלכותית הזאת. אני רואה בה את אחת האופרות הנהדרות ביותר שנוצרו ביום מן הימים."
אחרי "היהודיה" היו להלוי הצלחות מעטות, יחסית, אם כי לפחות שלוש אופרות, La reine de Chypre, L'eclair
ו"שרל השישי" ראויות להיזכר. כפי שאמר היינה, הלוי היה אמן, אבל "ללא זיק מזערי של גאוניות". עם זאת, הוא היה לביורוקרט מוביל של האמנויות, כשהתמנה למזכיר האקדמיה ועמד בראש ועדות לקביעת הגובה התקני של ה-לה בתזמורות, לחלוקת פרסים לאופרטות וכדומה. הצייר דלקרואה מביא דיוקן מצמרר של התדרדרותו של הלוי ביומניו (5 בפברואר 1855): "הלכתי אל בית הלוי, שלהט עד להחניק בחום התנור שלו. אשתו עלובת הנפש מילאה את הבית עד לעייפה בקישוטים חסרי ערך וברהיטים ישנים, והסוף יהיה, שהטירוף הזה ידחף אותו לבית חולים לחולי נפש. הוא השתנה ונראה קשיש בהרבה, כמו אדם הנגרר הלאה בניגוד לרצונו. איך הוא יכול לבצע עבודה רצינית במהומה הזאת? משרתו החדשה באקדמיה ודאי גוזלת חלק גדול מזמנו ומקשה עליו יותר ויותר למצוא את שלוות הנפש והשקט, שהוא זקוק להם לעבודתו. הסתלקתי מן הגיהנום הזה מהר ככל שיכולתי. האוויר ברחוב נראה בפירוש משיב נפש."
הלוי מת לאחר פרישה בניס, שנוספה זמן לא רב קודם לשליטת צרפת.
משפחת הלוי.
אחיו של ז'אק הלוי היה הסופר וההיסטוריון ליאון הלוי, שכתב ביוגרפיה מוקדמת של אחיו והיה אביו של לודוביק הלוי, ליבריתן של אופרות צרפתיות רבות, ביניהן כרמן של ביזה.
אשתו של הלוי, ליאוני, שסבלה מבעיות נפשיות קשות בתקופת נישואיהם, התאוששה אחרי מותו והייתה לפסלת מוכשרת. (היא הייתה צעירה מבעלה ב-20 שנה). בתם ז'נבייב נישאה למלחין ביזה, שהיה מתלמידיו של הלוי בקונסרבטואר. אחרי מות ביזה נישאה בשנית והייתה לאשת חברה פריזאית. מרסל פרוסט השתמש בדמותה כמודל לדוכסית דה גרמנטה בסדרת ספריו, "בעקבות הזמן האבוד".
דגמי נייר
פומפיוס סטראבו
ז'אק הלוי
ייגבה (מחוז)
מחוז ייגֶבה (באסטונית: Jõgeva maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. הוא ממוקם בחלקה המזרחי של המדינה וגובל במחוז טרטו בדרום, מחוז ויליאנדי בדרום-מזרח, מחוז יארבה במערב, מחוז לאנה-וירו בצפון ומחוז אידה-וירו בצפון-מזרח.
היסטוריה.
היישובים הראשונים בקרבת אגם פייפסי הוקמו על ידי דייגים בתקופה שבין 7000 ל-6000 לפני הספירה.
מן המאה ה-13 היה האזור חלק מן המסדר הליבוני. המסדר הקים במאות ה-14 וה-15 את טירת לאיוסטה לשמירה על הגבול המזרחי.
טירה זו שימשה בשנים 1700–1701, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, כמעון החורף של המלך השוודי קרל ה-12.
בשנים 1570 עד 1577 שימשה פלטסאמאה כמקום מושבו של מלך ליבוניה, הדוכס מאגנוס.
העיר ייגבה הוקמה בשנת 1876, בקרבת מסילת הרכבת מטאלין לטרטו.
המחוז הנוכחי הוקם בשנת 1949 על ידי הרשויות הסובייטיות. גבולות המחוז הנוכחיים נקבעו בשנת 1962.
עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 13 נפות - 3 עירוניות והשאר כפריות.
גאוגרפיה.
מחוז ייגבה גובל באגם פייפסי, האגם הגדול באסטוניה והרביעי בגודלו באירופה, שאף מופיע בסמל המחוז.
במחוז נמצאים שתי שמורות טבע (באסטונית: looduskaitseala או בקיצור LKA) - אנדלה (Endla) בצפון ואָלָם-פֶדיה (Alam-Pedja) בדרום-מערב שיש לה חשיבות בקנה-מידה אירופי ומוגנת באמנת רמסר.
במרכז המחוז שוכן אזור ווֹרֶמָאָה (Vooremaa) שמאופיין בגבעות מתונות ואגמים צרים וארוכים ביניהן. הנוף באזור זה נוצר כתוצאה מתנועת קרחונים בעידן הקרח האחרון. האגמים הגדולים ביותר הם סַאֲדייֶרב (Saadjärv) וקאיאווֶרֶה ייֶרב (Kaiavere järv).
במחוז זורמים שני נהרות, מן הגדולים בנהרות אסטוניה - פילטסאמאה (Põltsamaa) ופֶדיה (Pedja).
הנקודה הגבוהה יותר במחוז היא גבעת לאיוסה (Laiuse mägi) המגיעה לגובה של 144 מטרים.
תחבורה.
במערב המחוז עובר הכביש הראשי (כביש מספר 2) המחבר בין טאלין לטרטו. במזרח המחוז עובר הכביש המחבר בין טרטו לייהבי.כביש חשוב נוסף הוא דרך פייבה (Piibe maantee) המחברת בין טרטו לרקוורה.
במקביל לדרך פייבה עוברת מסילת הברזל טאלין-טאפה-טרטו המשמשת כיום בעיקר להעברת סחורות ודלק.
ממשלת המחוז.
בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מאז 2004 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי אייוואר קוֹק (Aivar Kokk).
נפות.
המחוז מחולק ל-3 נפות כפריות (vallad).
נפות לשעבר:
ארנסט שוסון
ארנסט שוסון (צרפתית: Ernest Chausson; 20 בינואר 1855 - 10 ביוני 1899) היה מלחין צרפתי.
חייו.
שוסון למד משפטים ובתום לימודיו היה לעורך דין בבית הדין לערעורים, אך מעולם לא השלים את תקפת ההתמחות המעשית. בגיל 25 נכנס ללמוד בקונסרבטואר של פריז והיה תלמידם של ז'יל מאסנה ו- סזר פרנק. בשלב זה הספיק כבר לחבר כמה קטעים לפסנתר ושירים אחדים, אבל כתבי היד הראשונים שהשתמרו הם אלה, שמאסנה תיקן.
בשנים 1882 ו-1883 יצא אל פסטיבל ביירוית, בפעם הראשונה עם ונסן ד'אנדי לחזות בהצגת הבכורה של פרסיפאל, ובפעם השנייה עם כלתו הטריה, ז'אן אסקודיה.
משנת 1886 עד מותו היה מזכיר האגודה הלאומית למוזיקה. הוא קיבל רבים מן האליטא האמנותית של פריז בסלון שלו, ביניהם פורה, דביסי, מלארמה, טורגנייב, אלבניס ומונה. כמו כן יצר אוסף חשוב של אמנות אימפרסיוניסטית.