בשנת 1998 רבינוביץ נבחר לכהן כנשיאה השישי של אוניברסיטת תל אביב, תפקיד בו שימש שתי כהונות עד שנת 2007. בתקופת נשיאותו התמודד עם הקיצוץ בתקציבים הממשלתיים אוניברסיטה וגירעונות שצברה. רבינוביץ עסק רבות בגיוס תרמות מאנשי עסקים, בין השאר ערך אירוע רב משתתפים לכבוד הענקת דוקטור לשם הכבוד לנשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, והקמת התוכנית ללימודים אמריקניים על-שם קלינטון, בו גויסו מילוני דולרים ממשתתפי האירוע, אנשי עסקים בולטים מישראל והעולם. אירוע דומה נערך לכבוד המיליארדר פרנק לואי, שתרם עשרות מיליוני דולרים לאוניברסיטה.
רבינוביץ כיהן גם כפרופסור וכעמית אורח באוניברסיטת ניו יורק (NYU), באוניברסיטת קורנל, באוניברסיטת פנסילבניה, במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, באוניברסיטת טורונטו, באוניברסיטת קרלטון באוטווה, ובמרכז וילסון במכון הסמיתסוני שבוושינגטון הבירה.
לאחר פרישתו מאוניברסיטת תל אביב החל לכתוב מאמרים בעיתון "ישראל היום", לזמן קצר עם הקמתו, והצטרף לחברת הייעוץ הבינלאומית APCO. בנוסף כתב שני ספרים על תהליך השלום: "חבלי שלום - ישראל והערבים 1948–2003" (2004) ו"האופק המתרחק: ישראל, הערבים והמזרח התיכון, 2012-1948" (2012). בשנת 2017 פרסם ביוגרפיה של יצחק רבין.
קריירה דיפלומטית.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה שימש כיועץ מיוחד לוועדת המשנה לענייניי לבנון של ועדת החוץ והביטחון. במאי 1984 הוזמן להרצות בפני נציגי ממשלת לבנון, בנציגות ישראל שהוקמה בעיירה ג'וניה.
במאי 1987 החליט שר החוץ שמעון פרס, בהסכמת ראש הממשלה יצחק שמיר, למנות את רבינוביץ לשגריר בארצות הברית, אך הוא ביקש להסיר את מועמדותו.
לאחר כינון ממשלת רבין השנייה, מונה בקיץ 1992 לעמוד בראש צוות המשא ומתן לשיחות עם סוריה במקומו של יוסי בן אהרון. שיחות דו-צדדיות שהחלו בעקבות ועידת מדריד בסוף 1991. בסבב השיחות הראשון שניהל ניכר שהייתה התקדמות, אך סבב השיחות שנערך בדצמבר 1992 נקלע למבוי סתום בנושאי הליבה של השיחות: נסיגה, פרטי הסכם השלום והסדרי ביטחון ואחר כך השיחות הופסקו.
ב-29 בנובמבר 1992 אישרה ממשלת ישראל את מינויו כשגריר ישראל בארצות הברית. הוא כיהן כשגריר ישראל בארצות הברית בשנים 1993–1996.
חיים אישיים.
רבינוביץ נשוי לאפרת (לבית קדיש). בתם איריס רבינוביץ ברון היא שופטת בבית המשפט המחוזי מרכז ונשואה לתת-אלוף במילואים איתי ברון. בתם השנייה, ארנה רבינוביץ עיני, היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת חיפה.
ספרים ומחקרים.
בעברית.
בנוסף ערך והגיש רבינוביץ שני פרקים במסגרת הסדרה אוניברסיטה משודרת בגלי צה"ל. "מדינות ערב בעת החדשה - החשיבות הגאופוליטית של המזרח התיכון" (1978). "דמוקרטיה וארצות האסלאם - לבנון - נפילתה של דמוקרטיה" (1992).
ג'פרי מורטון
ג'פרי מורטון (באנגלית: Geoffrey J. Morton; 1907–1996) היה קצין בלשים במשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל. מורטון הוא שירה למוות במפקד הלח"י אברהם שטרן (יאיר).
ביוגרפיה.
ג'פרי מורטון נולד באנגליה בשנת 1907. בצעירותו התגייס למשטרה הבריטית ושימש כשוטר בלונדון.
שנים ראשונות בארץ ישראל.
בשנת 1931 התנדב לשרת במשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל ובאותה שנה הגיע לארץ. מורטון עבר הכשרה בבסיס האימונים לשוטרים בהר הצופים, שבסיומה נתמנה כאחראי על שוטרי הסיור בירושלים. בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט שימש מורטון כמפקד משטרת ג'נין ולאחר מכן היה לקצין בבולשת הבריטית, ה-C.I.D, באזור המרכז. תחום השיפוט של המחוז כלל את לוד, רמלה, יפו, תל אביב והערים היהודיות שסביב לה, ורובו יישוב יהודי צפוף. במסגרת תפקידו החל מורטון לפעול נגד ארגוני המחתרת - ההגנה, האצ"ל ולאחר מכן הלח"י.
משפט בן שמן.
ב-22 בינואר 1940 פיקד מורטון על חיפוש נשק של ההגנה בכפר הנוער בן שמן, במהלכו, בעקבות מידע מוקדם, נחשפו מחסני נשק ובהם עשרות רובים ומקלעים ותחמושת רבה. בעקבות גילוי הנשק נערך משפט ראווה ל-12 מורים ועובדי הכפר שנדונו לתקופות מאסר ממושכות. המשפט הסעיר את היישוב ונקרא "משפט בן שמן".
המאבק בלח"י.
בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20 התגבר מאוד מאבקם החמוש של אנשי לח"י נגד מטרות בריטיות. המאבק במחתרת הפך למאמץ העיקרי של הבולשת, ובראשו עמד ג'פרי מורטון ולצידו קצין נוסף בבולשת, הנמוך ממנו בדרגה, תומאס ג'יימס וילקין.
ב-17 בינואר 1942 היה מורטון אחראי לרציחתם של 2 חברי לח"י ולמעצר שניים נוספים ברחוב דיזנגוף 30. נטען שמורטון ירה בהם לאחר שנכנעו, בטענה שחשש שהם נושאים עליהם פצצה. ב-20 בינואר 1942 הטמינו אנשי לח"י מטעני נפץ על גג בנין ברחוב יעל 8 בתל אביב. מטענים נוספים הוטמנו בחצר ליד הכניסה לבניין. התוכנית הייתה למשוך את תשומת לב הבולשת לבית זה על ידי פיצוץ על הגג, על מנת שמורטון ווילקין יבואו למקום, ובבואם יופעלו נגדם יתר המטענים. הפעלת המטענים על הגג הייתה באמצעות כבל חשמלי שנמתח בין הבית ברחוב יעל לבנין הסמוך. המטען הראשון הופעל ואנשי לח"י המתינו להופעת מורטון ווילקין, אולם הקדימו אותם שני קציני משטרה יהודים וקצין אנגלי. המטענים הופעלו ושלושתם נהרגו.
בעקבות האירוע הפך מפקד לח"י אברהם שטרן (יאיר) למבוקש מספר אחד של הבולשת ונאלץ להסתתר בדירת מסתור. ב-12 בפברואר 1942 נתגלה לבולשת מקום מחבואו של שטרן בדירתם של טובה ומשה סבוראי ברח' מזרחי ב' מס' 8 בשכונת פלורנטין. מיד עם קבלת המידע על מקום המסתור של שטרן חש מורטון לדירה יחד עם וילקין וכח של שוטרים חמושים. לפי הגרסה הרווחת, שטרן נתגלה מסתתר בארון בגדים והוצא ממנו. בעלת הדירה סולקה ממנה ואז, בלא נוכחות עדים יהודיים, ירה מורטון בשטרן באקדחו.
נסיבות הירי שנויות במחלוקת. מורטון טען שאנשי לח"י איימו שלא ייתפסו חיים אלא יתפוצצו יחד עם השוטרים שיתפסו אותם, ולפיכך חשש שיאיר יפעיל פצצה עם הילכדו. כאשר חשב שהאחרון עומד להפעיל מטען חבלה, ירה בו. שלטונות המנדט טענו שיאיר נורה בעת "ניסיון בריחה". לח"י, לעומת זאת, טען כי שטרן נרצח בלא סיבה.
לאחר מותו של שטרן הפך מורטון עצמו, יחד עם שותפו וילקין, ליעד עיקרי של לח"י. יצחק יזרניצקי, [הוא יצחק שמיר, לימים ראש ממשלת ישראל], ממנהיגי לח"י אחר רצח שטרן, היה מי שגזר על מורטון גזר דין מוות. מורטון זכה לשמירה צמודה של אנשי המשטרה, אך ב-1 במאי 1942, ארבו אנשי לח"י למכוניתו ופוצצו מטען חבלה ליד מסלול נסיעתה. מורטון נפצע, הבין את הסכנה המרחפת וכעבור זמן מה עזב את תפקידו במשטרת המנדט, לטובת תפקיד אחר, מחוץ לגבולות ארץ ישראל.
לאחר שירותו בארץ ישראל.
בשנים 1944 עד 1947 שירת מורטון כקצין במשטרת המושבה הבריטית טרינידד (כיום טרינידד וטובגו). בתקופה זאת ניסו הלח"י להתנקש בחייו בטרינידד, אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנים 1947 עד 1953 שירת מורטון במושבה הבריטית ניאסאלנד (כיום מלאווי). מורטון דבק בגרסת חפותו מרצח ובטענה כי יאיר נורה בעת ניסיון בריחה. הוא ניהל שורה של משפטי דיבה נגד המעלים את טענת הרצח ובכולם הוא זכה. בשנת 1957 פרסם את ספר זכרונותיו "Just the Job" (בתרגום חופשי: "התפקיד בלבד") ובו טען כי את כל אשר עשה כקצין משטרה קולוניאלי, לרבות הריגת אברהם שטרן, עשה כמילוי תפקידו בלבד.
שנים רבות לאחר הרצח, מסר סרג'נט דניאל דיי לאיש הלח"י מתתיהו שמואלביץ', בשמו של השוטר טנאנט אשר היה היחיד שנותר בחדר עם מורטון ושטרן, תיאור של האירוע:
מורטון מת באנגליה בשנת 1996 והוא בן 89 שנים.
אדריכלית
אימיד
בכימיה אורגנית, אימידים (באנגלית: Imides) הם קבוצה פונקציונלית המורכבת משתי קבוצות אציל המחוברות לאטום חנקן. התרכובות דומות במבניהם לאנהידרידים, אך אימידים יותר עמידים בפני הידרוליזה. מבחינת שימוש מסחרי, אימידים משמשים בעיקר כרכיבים בפולימרים חזקים הנקראים פוליאימידים הנחשבים כפלסטיק בעל ביצועים גבוהים. בנוסף קיימים אימידים אי-אורגנים הנמצאים בעיקר במצב צבירה מוצק או גז.
נומנקלטורה.
רוב האימידים הם תרכובות ציקליות הנגזרות מחומצות דיקרבוקסיליות , ולכן גם שמם יגזר מחומצות אלו. לדוגמה הסוקסינאימידים אשר נגזרים מהחומצה הסוקסינית, או הפתלאימידים הנגזרים מן החומצה הפתלית. עבור אמידים הנגזרים מאמינים נשים קידומת N. לדוגמה, N-ethylsuccinimide שנגזר מחומצה סוקסינית ואתילאמין . למרות שמם הדומה, אין קשר בין האימידים לקרבודיאימידים שנוסחתם הכימית היא מהצורה .
תכונות.
בגלל שהאימידים קוטביים ביותר, הם מסיסים מאוד בממסים פולארים. אימידים הנגזרים מאמוניה, הם חומציים ויכולים להשתתף בקשרי מימן. בניגוד לאנהידרידים להם הם דומים מבנית, אימידים יכולים לעמוד בפני הידרוליזה, וחלקם אף יכולים להתגבש מחדש לאחר רתיחה במים.
מקורות ושימושים.
הרבה פולימרים בעלי חוזק רב או כאלו המוליכים חשמל טוב, מכילים תת-יחידות של אימידים. פולימרים אלו נקראים גם פוליאימידים , כדוגמת הקפטון לו יחידה חוזרת המכילה שני קבוצות אימידים הנגזרו מחומצה טטרהקרבוקסילית ארומטית.
הכנה.
את רוב האימידים מכינים על ידי חימום חומצות דיקרבוקסיליות או על ידי חימום האנהידרידים שלהם עם אמוניה או אמין ראשוני, בתגובת דחיסה:
&lt;chem&gt;(RCO)2O \ {+} \ R'NH2 \to (RCO)2NR' \ {+} \ H2O&lt;/chem&gt;
ניתן גם להכין אימידים על ידי חמצון אמידים, בעיקר לקטמים.
&lt;chem&gt;R(CO)NHCH2R' \ {+} \ 2[O] \to R(CO)N(CO)R' \ {+} \ H2O&lt;/chem&gt;
חלק מהאימידים ניתן להכין גם בתגובת השחלוף מומ אשר הופכת איזואימידים לאימידים.
תגובות.
בכימיה אורגנית.