מוטציית הברדלס המלכותי נדירה ביותר, והאוכלוסייה העולמית היא מתחת ל-60 פרטים; מתוך מספר נמוך זה רק 10 פרטים בלבד חיים בטבע - כנראה באזורים מרחוקים של זימבבואה, בוצוואנה ודרום אפריקה. מרכז הברדלס דה וילט בפרטוריה שבדרום אפריקה הוא אחראי במידה רבה לשימור של מוטציה זאת. מרכז דה וילט החל בתוכנית רבייה מסודרת של המוטציה ב-1980 כאשר נולדו לזוג אחיות ברדלסיות רגילות במרכז גורים מלכותיים לאחר שלברדלס האב שהגיע מאזור טרנסוואל היו גנים מלכותיים. מאז המרכז החל בפרויקט לגידול ברדלסים מלכותיים ושימורם ונחל הצלחה גדולה בתחום. בגלל מאמצי השימור של המרכז וכן בשל העובדה שכל הברדלסים המלכותיים בגני החיות ברחבי העולם מקורם במרכז - המוטציה מכונה גם "ברדלס זה וילט" כמחווה למאמצי השימור של המרכז.
מייצ'יסלב הורשובסקי
מייצ'יסלב הורשובסקי (בפולנית: Mieczysław Horszowski 23 ביוני 1892 – 22 במאי 1993) היה פסנתרן פולני-אמריקאי, יהודי מומר, שניהל אחת הקריירות הארוכות ביותר בהיסטוריה של אמנויות הביצוע.
חייו.
הורשובסקי נולד ב (למברג), אוסטרו-הונגריה (עכשיו לבוב, אוקראינה). מורתו הראשונה הייתה אמו, תלמידה של קרול מיקולי (בעצמו תלמיד של פרדריק שופן. מגיל צעיר ביותר הייתה נגינתו מרשימה בבגרותה ובמוזיקליות שלה. בגיל שבע היה לתלמידו של תאודור לשטיצקי בווינה; לֶשֶטיצְקי למד אצל קרל צ'רני, מי שהיה תלמידו של בטהובן.
במרץ 1902 הופיע לראשונה ברסיטל בווינה ובאותה שנה ניגן את הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של בטהובן בוורשה עם הפילהרמונית של ורשה. זמן קצר לאחר זאת יצא למסעות קונצרטים באירופה ובאמריקה הצפונית והדרומית כילד פלא. בשנת 1905 ניגן הורשובסקי הצעיר לפני גבריאל פורה ופגש את קאמי סן-סנס בניס. ב-1911 עשה הורשובסקי הפסקה זמנית בקריירת הנגינה שלו, כדי להקדיש את עתותיו לספרות, פילוסופיה ותולדות האמנות בפריז. משנת 1914 חי במילאנו, שהייתה לבסיס הקבע שלו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, אז היגר לארצות הברית. בראשית שנות ה-40' הוזמן להצטרף לסגל המורים של מכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה וכיהן בפקולטה לפסנתר עד מותו בגיל 101.
מוצא משפחתו של הורשובסקי היה יהודי, ועקב כך נאלץ להימלט מאירופה בשנות ה-30', אך הוא עצמו המיר דתו בגיל צעיר לקתוליות והיה אדוק בדתו. כפי שכתב מבקר המוזיקה הצרפתי אנדרה טובף, בחוברת המצורפת למהדורה המחודשת של הקלטות הורשובסקי משנות ה-30' לסונאטות של בטהובן לצ'לו ופסנתר, עם פבלו קזאלס: "הורשובסקי היה הן יהודי מאוד והן קתולי מאוד, בשני המקרים כפי שרק פולני יכול להיות."
ידיו של הורשובסקי, שקומתו לא עלתה על מטר וחצי, היו קטנות במיוחד. מסיבה זו, נמנע מנגינת חלק גדול מן הרפרטואר הווירטואוזי (סיבה אפשרית לכך, שמעולם לא הגיע למעמד "כוכב העל" של הורוביץ או רובינשטיין). ביצועיו של הורשובסקי נודעו באיכותם הטבעית, הלא-מאולצת, שהיה בה איזון בין אינטלקט לרגש. תכופות שיבחוהו על איכות הצליל שלו, תכונה משותפת לתלמידיו של לשטיצקי.
לאחר שובו אל בימת הקונצרטים בעידודו של פאבלו קזאלס, השתקע במילאנו לאחר מלחמת העולם הראשונה ונשאר שם עד שהיגר לארצות הברית בראשית מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הרבה הורשובסקי להופיע ברסיטלים עם אמנים כמו קזאלס, אלכסנדר שניידר, יוזף סיגטי ורביעיית בודפשט. לעיתים קרובות הופיע בפסטיבל פראדס ובפסטיבל מרלבורו בוורמונט.
משנת 1940 חי הורשובסקי בארצות הברית, תחילה בניו יורק ואחר בפילדלפיה. הוא קיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1948. בשנים 1943 ו-1953 הופיע הורשובסקי עם התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בניצוח ארטורו טוסקניני, שהיה ידידו. במהלך עונת 1954–1955 ניגן את מכלול יצירות הפסנתר של לודוויג ואן בטהובן בניו יורק, בביצוע ראוי להיזכר. ב-1960 חזר על כך במכלול הסונאטות לפסנתר של מוצרט. הרפרטואר הרבגוני ורחב-ההיקף שלו הקיף גם מלחינים כמו הונגר, ד'אנדי, מרטינו, סטרווינסקי, שימנובסקי ווילה-לובוס. בשנת 1979 הקליט כמה יצירות מאת לודוביקו ג'וסטיני על פיאנו-פורטה משופץ של כריסטופורי. יצירות אלה נכתבו בהזמנת כריסטופורי והן הראשונות שידוע כי נכתבו במיוחד לפיאנו-פורטה.
הורשובסקי ניגן פעמיים בבית הלבן: עם קזאלס ושניידר ב-1961 לפני הנשיא קנדי ובהופעת סולו ב-1979 לפני הנשיא קרטר.
הורשובסקי הרבה להקליט לחברות התקליטים קול אדוניו, קולומביה רקורדס, RCA ויקטור, ונגארד, נונסאץ' ועוד. הקלטותיו האחרונות לחברת נונסאץ' נעשו כשהיה באמצע עד שלהי שנות התשעים לחייו. הוא גם לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ובין תלמידיו שם היו רוברט דניסון, ג'וליוס איסטמן, ריצ'רד גוד, מאריי פרחיה, פיטר סרקין, סטפן דה גרוטה, קתרין סלבי, ססיל ליקאד ולזלי ספוטץ.
אחרית ימיו ומותו.
בשנת 1981 התחתן הורשובסקי בן ה-89 עם ביצ'ה קוסטה, פסנתרנית איטלקייה. בשנים הבאות ערכה ביצה' את זכרונותיו של הורשובסקי וכרך של התכתובת של אמו על שנות ילדותו של הורשובסקי. כמו כן גילתה והקליטה כמה שירים, שהורשובסקי חיבר לטקסטים צרפתיים בסביבות 1913–1914.
הופעתו האחרונה של הורשובסקי התקיימה בפילדלפיה באוקטובר 1991. הוא מת בעיר זו חודש לפני שמלאו לו 101. את השיעור האחרון שלו נתן שבוע לפני מותו.
NGC 157
NGC 157 היא גלקסיה ספירלית הנמצאת בקבוצת הכוכבים לוויתן במרחק של כ-76 מיליון שנות אור (23.4 מיליון פארסק) מכדור הארץ. הגלקסיה התגלתה ב-12 בדצמבר 1783 על ידי האסטרונום הבריטי ויליאם הרשל.
הגלקסיה בעלת קוטר של 90,000 שנות אור ובהירותה הנראית היא מדרגה 10.4.
ורד פולגר
השבת
קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה
קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Carlo Emanuele IV; 24 במאי 1751 - 6 באוקטובר 1819), היה מלך סרדיניה בשנים 1796–1802.
ביוגרפיה.
קרלו אמנואלה נולד בטורינו להוריו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה. בשנת 1775 התחתן קרלו אמנואלה עם מארי קלוטילד, נסיכת צרפת, בתו של לואי, דופן צרפת ומריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, אולם, על אף ניסיונות ממושכים לא היו לבני הזוג ילדים.
ב-14 באוקטובר 1796 מת אביו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, וקרלו אמנואלה עלה לשלטון במקומו. בעקבות תבוסת צבא סרדיניה על ידי נפוליאון, נאלץ קרלו אמנואלה להסכים לתנאי חוזה פריז מ-1796 שאיפשרו לנפוליאון מעבר חופשי בשטח הממלכה. ב-6 בדצמבר 1798 כבש הגנרל המהפכני הצרפתי ברתלמי קתרין ז'ובר את טורינו, וגירש ממנה את קרלו אמנואלה, שנמלט אל האי סרדיניה, וויתר על נחלותיו ביבשת.
ב-7 במרץ 1802 מתה אשתו של קרלו אמנואלה מארי קלוטילד, נסיכת צרפת, ובעקבות כך החליט קרלו אמנואלה ב-4 ביוני 1802 להתפטר לטובת אחיו ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה. לאחר מכן התגורר קרלו אמנואלה ברומא, עד מותו ב-6 באוקטובר 1819.
סאמח שוכרי
סאמח חסן שוכרי (בערבית: سامح شكري; נולד ב-20 באוקטובר 1952) הוא שר החוץ של מצרים החל משנת 2014.
ביוגרפיה.
בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת עין שמס ב-1975. עבד בתחום הדיפלומטי בתפקידים שונים בשגרירויות מצרים בעולם. בשנת 1995 קודם לתפקיד מזכיר האינפורמציה, כשהוא עובד ישירות תחת הנשיא לשעבר חוסני מובארכ עד 1999. כיהן כשגריר מצרים באוסטרליה ב-2003, טרם הפך לשגריר מצרים בארצות הברית בין 2008–2012.
ב-2012 פרש מהחיים הדיפלומטיים, עד שמונה לשר החוץ על ידי הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי.
שוכרי דובר ערבית, אנגלית וספרדית. הוא נשוי, ויש לו שני בנים עם אשתו סוזי.
התבטאות בנושאי ישראל.
באוגוסט 2016 התבטא שוכרי בעניין הכיבוש הישראלי במהלך מפגש עם תלמידים במדינתו בו אמר כי "הרג ילדים פלסטינים בידי ישראל אינו יכול להיקרא טרור", כך על פי ציטוטים שהתפרסמו בתקשורת המצרית, שוכרי הסביר כי "אי אפשר לתאר זאת כטרור ללא הגדרה בינלאומית של המושג 'טרור'. קיימת הגדרה בינלאומית למושג 'טרור של מדינה', שאותו מפעילה מדינה מחוץ לגבולותיה או נגד קבוצות אופוזיציה מבפנים, אך בהקשר הישראלי העניין מסובך". הוא הדגיש כי המצרים "מעוניינים שתתווסף מדינה פלסטינית לשאר מדינות ערב", אך הסביר לתלמידים כי "במבט על ההיסטוריה שלה מבינים כי לביטחון יש מעמד חשוב בחברה הישראלית, והיא שואפת לשלוט על שטחים כדי להגן על עצמה מאז שנת 1948".
סאמח שוקרי
חואן פרים
דון חואן פרים (בספרדית: Juan Prim; 6 בדצמבר 1814 - 30 בדצמבר 1870) היה איש צבא ופוליטיקאי ספרדי ממוצא קטלאני. היה ממנהיגי "המהפכה המהוללת", ולאחר מכן הפך לאחד האנשים המשפיעים ביותר בספרד. ארגן את הכתרתו של אמדאו הראשון לבית סבויה כמלך ספרד, אולם נרצח במדריד זמן קצר לאחר מכן.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פרים נולד ב-6 בדצמבר 1814 בעיר ראוס (Reus) שבממלכת ספרד למשפחה ממוצא קטלאני. אביו, פבלו פרים, היה נוטריון, אשר מאוחר יותר שרת כקפטן בלגיון הקטלאני הראשון של הצבא הספרדי במהלך מלחמת חצי האי. אמו נקראה תרזה וילנובה.