ששת הספרים מקיפים בהרחבה את חציו הראשון של שולחן ערוך אורח חיים. הרב לִיכטמן היה למדן מופלג ובעל הוראה, וסדרת ספריו כוללת עומק והיקף עצום בסוגיות רבות, בדינים הנוגעים הלכה למעשה. סגנון הספרים הוא מערכות למדניות על סעיפי השולחן ערוך עד למסקנת ההלכה. סמוך לעלייתו ארצה, ולפני שיצא הספר הראשון, כתבו לו הרבנים קוק ומלצר המלצות עם ביטויים מפליגים כאמור, וכשיצא הספר בשנת ה'תש"א הוא זכה להסכמות מחשובי הרבנים באותה תקופה, הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בן ציון חי עוזיאל, ומשה אביגדור עמיאל. בספריו מתכתב הרב לִיכטמן עם רבנים ופוסקים רבים בישראל ומחו"ל. הספר התקבל בציבור הרבנים, הלומדים, ופוסקי ההלכה, כאחד מספרי היסוד, בפרט בהלכות שבת. בין פסקיו המפורסמים - דין מחללי שבת בזמנינו, שאינם אוסרים את היין במגעם. הרב לִיכטמן הדפיס שישה חלקים מהסדרה בחייו ותכנן להמשיכה על סדר השולחן ערוך, אך לא הספיק. בשנת ה'תשנ"ה יזם בנו יוסף, הדפסה מחודשת בירושלים של הסדרה, בסיוע אדמונד ספרא, יליד ביירות. הם אף פתחו במפעל להשלמת החיבור, שכשל. אצל צאצאי הרב נותרו כתבי יד רבים שלו וחלקם אבד, ביניהם כרך המשך לסדרה. ספרייתו שכנה בדירתו בשכונת זיכרון משה, ונמכרה כחמישים שנה לאחר מותו. בעשור השני של המאה ה-21 נדפסה הסדרה במהדורת צילום בהוצאת "מכון הכתר", בתוספת מדור הערות, שבתוכו נכללו מגיליונות בכתב יד של הרב עובדיה יוסף, ובכרך ו' נוסף קונטרס "כתר ציון", ובו חידושים מכתב יד המחבר. כמו כן הוא כתב בכתבי עת תורניים שונים, ביניהם, "אהל תורה" ו"המאור".
מלחמת האזרחים בבורונדי
מלחמת האזרחים בבורונדי נמשכה שלוש-עשרה שנים משנת 1993 ועד שנת 2006 וכללה שימוש בכוחות מזוינים. המלחמה הייתה תוצאה של מחלוקות אתניות ארוכות שנים בין הקבוצה האתנית של בני ההוטו לקבוצה האתנית של בני הטוטסי. הסכסוך החל בעקבות הבחירות הרב מפלגתיות הראשונות במדינה מאז עצמאותה מהבלגים בשנת 1962. נראה כי הסכסוך הסתיים באופן רשמי בזמן השבעתו של פייר נקורונזיזה ( Pierre Nkurunziza) לנשיאות בורונדי באוגוסט 2005. שיעור ההרוגים עומד על כ-300 אלף.
רקע כללי.
בורונדי היא מדינה קטנה, ענייה וצפופה באפריקה אשר רוב תושביה חיים בכפרים ועוסקים בחקלאות. בורונדי גובלת ברואנדה מצפון, טנזניה מדרום מזרח והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ממערב. נכון לשנת 2007 אוכלוסיית המדינה מונה 8.5 מיליון אנשים מתוכם 66% מהאוכלוסייה הם בגילאי 0 עד 24. בורונדי הייתה במשך מאות שנים ממלכה מאוחדת שבה חיו שלוש קבוצות אתניות עיקריות – ההוּטוּ (84%),הטוּטסִי (15%) והטוּוָה (1%). שלוש הקבוצות האתניות חלקו שפה הנקראת קִירוּנדי, תרבות, מנהגים ואף התקיימו ביניהן לא מעט נישואי תערובת.
רקע למלחמה.
בשנת 1897, בורונדי ורואנדה היו תחת השלטון הקולוניאלי של גרמניה. שליטה זו המשיכה עד ל-1914. האזור נקרא רואנדה-אורונדי (Ruanda-Urundi) והתייחסו אליו כאל טריטוריה אחת. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הבלגים פלשו לרואנדה-בורונדי ושלטו באזור בין השנים 1916-1962. האזור היה תחת כיבוש במשך 68 שנים, בהן הגרמנים והבלגים שלטו באופן עקיף דרך השלטון של בני קבוצת הטוטסי. הם העצימו את השליטה של הטוטסי, סיפקו להם כלכלה טובה יותר, הזדמנויות ועמדות חברתיות גבוהות יותר. קיטוב הקבוצות האתניות השונות וההתייחסות לבני הטוסטי כעליונים היוו את הבסיס למלחמת האזרחים.
הסכסוך האזרחי בבורונדי התחיל עוד בשנת 1965, כשלוש שנים לאחר שהוענקה לבורונדי עצמאות על ידי הבלגים. באותה השנה קבוצת קצינים בני ההוטו ניסו, ללא הצלחה, להשתלט על השלטון ולהפיל את המלוכה. ניסיון הפיכה זה הוביל לטיהור הצבא, בראשות קפטן מיכאל מקומברו (Michel Micombero), מחיילים בני ההוטו. בנקודה זו הממשלה סימנה את תחילתה של ההדרה הפוליטית. הכוח והמונופול על המדינה היה בידיהם של קבוצת המיעוט העיקרית- הטוטסי.
בשנת 1972 החלו קבוצת ההוטו לפגוע באורח החיים של הטוטסי על ידי התקוממויות אלימות. אותן התקוממויות הובילו לדיכוי של הצבא, בראשות הנשיא מיכאל מקומברו, את קבוצת ההוטו. מיכאל מקומברו היה הגנרל היחיד של בורונדי בשנים אלו (ולמעשה הגנרל הראשון של המדינה) עד שצירף לעמדה זו את תומאס נדאבמיה (Thomas Ndabemeye) כאשר נתן לו דרגת אלוף. במהלך החודשים מאי עד אוגוסט באותה השנה, החל טבח בכל בני קבוצת ההוטו המשכילים. טבח זה הפחית את מעמדה של אותה הקבוצה ובכך צומצם דור שלם של אנשי אופוזיציה. בטבח זה נרצחו בין 200–300 אלף בני אדם. בניסיון לקבל תמיכה מארצות הברית, הממשלה, שנשלטה על ידי הטוטסי, האשימה את המורדים בני ההוטו בנטיות קומוניסטיות, אך אין עדות נאמנה לכך.
ב-1976 עלה קולונל ז'אן באפטיסט באגאזה לשלטון בהפיכה ושלט במדינה עד לספטמבר 1987. על אף שבאגאזה הוביל שלטון צבאי עם דומיננטיות טוטסית, הוא עודד רפורמה קרקעית, רפורמה בשיטת הבחירות, ופיוס לאומי. ב-1981 הוכרזה חוקה חדשה, וב-1984 באגאזה נבחר לנשיא המדינה, כמועמד יחיד. אחרי בחירתו, מצב זכויות האדם התדרדר תוך שהוא מדכא פעילויות דתיות ועוצר מתנגדים.
בספטמבר 1987 הוביל הפוליטיקאי מייג'ור פייר בויויה (Pierre Buyoya) הפיכה צבאית, הדיח את קולונל באגאזה, והכריז על עצמו כנשיא הראשון של הרפובליקה השלישית של בורונדי. הוא הכריז על סדר יום של ליברליזציה וטיפול ביחסים בין הקבוצות האתניות הוטו וטוטסי. בויויה פירק את מפלגות האופוזיציה, השעה את החוקה מ-1981, ומיסד את שלטון הוועדה הצבאית להצלה לאומית (CSMN). כמו כן, הוא עמד בראש חונטה שולטת מדכאת שהורכבה ברובה מבני טוטסי.
המתח הגובר בין שלטון הטוטסי והרוב ההוטו גרר עימותים אלימים בין הצבא, האופוזיציה של ההוטו, וקיצוניים מבני הטוטסי. בדומה לדיכוי הצבאי שהתרחש קודם לכן ב-1972, הדיכוי הצבאי נעשה באופן מהיר וגבה מחיר כבד של בני ההוטו המקומיים. הדבר הוביל להתקוממות בני הוטו באוגוסט 1988, שגרמה לכ-20,000 מקרי מוות ועשרות אלפי פליטים שזרמו לארצות סמוכות. לאחר הדיכוי, גינו בני ההוטו את מעשי הטבח של המשטר, בראשות פייר בויויה שהיה מבני הטוטסי, והחלו להפעיל לחצים רבים וכבדים על מנת להתחיל בליברליזציה - תהליך של הגדלת חופש הפרט והקטנת ההתערבות של המדינה. בויויה מינה ועדה כדי למצוא דרך לתווך את האלימות, לחקור את הסיבות לאי השקט ב-1988 ולפתח נוסחה לרפורמה דמוקרטית.
ביוני 1993 התקיימו הבחירות הדמוקרטיות החופשיות הראשונות במדינה. בבחירות אלו, הפוליטיקאי והאינטלקטואל מלכיור נדאדיה (Melchior Ndadaye) מקבוצת ההוטו, נבחר לנשיא. על אף שהבחירות היו דמוקרטיות, ואף על פי ניסיונו לטשטש את החלוקה האתנית המרירה של המדינה, הרפורמות שלו עוררו התנגדות אצל החיילים בצבא הנשלט על ידי טוטסי, והוא נרצח בהפיכה צבאית כושלת באוקטובר 1993, לאחר שלושה חודשי כהונה בלבד. ההתנקשות בו עוררה שורה של מעשי טבח אכזריים בין הקבוצות האתניות אשר עוררה את מלחמת האזרחים של בורונדי. רצח זה מסמן את תחילתה של מלחמת האזרחים.
הרצח של נטאריאמירה- פרוץ המלחמה.
סיפריין נטאריאמירה (Cyprien Ntaryamira) החל את דרכו בפוליטיקה בהיותו בן 38 כמייסד וחבר משמעותי ובולט במפלגה הדמוקרטית של הוטו ( Front for democracy in Burundi – FRODEBU). בשנת 1993, בעת הבחירות הדמוקרטיות הראשונות, הוא מונה כשר החקלאות של בורונדי על ידי הנשיא נדאדיה. על אף היותו צעיר בתחום הפוליטיקה הוא הרשים רבות את הממונים עליו ביכולותיו יוצאות הדופן לפתור בעיות מורכבות. הוא היה אהוד על ידי בני ההוטו וכמו גם על ידי בני הטוטסי. בשנת 1993 כאשר נרצח הנשיא נדאדיה, נראה היה שנטאריאמירה הוא התקווה הטובה ביותר לבורונדי. דעותיו המתונות הן שזיכו אותו בבחירות בתפקיד נשיא בורונדי.
באפריל 1994, התקיימה בארושה ועידת שלום. משחזרו נשיא בורונדי ונשיא רואנדה ז'ובנל הביארימנה (Juvenal Habyarimana) נורו טילים על המטוס שלהם ושניהם נהרגו. עד היום לא ברור מי שיגר את הטילים, וישנן מספר תאוריות לכך. אופציה אחת היה שבני ההוּטוּ הקיצוניים הפילו את המטוס עקב החתימה על הסכם ארושה. מנגד, ייתכן כי המשמר הנשיאותי ביצע את השיגור. תמיכה לטענה זו היא מניעת גישת כוחות האו"ם לאזור ההתרסקות שהמשמר ביצע. רצח זה הפך לרצח השני של מנהיג בורונדי בפרק זמן של כחצי שנה. לאחר מותו התמנה ב-8 באפריל סילבסטר נטיבאנטונגאניה לנשיא לתקופה של שנתיים. הרצח היווה זרז למאורעות אלימות נוספים ואלפי בני הוטו החלו למרוד.
רצח העם ברואנדה.
שתי המדינות, רואנדה ובורונדי, השתייכו לקולוניה הבלגית. הן נחשבות למדינות "תאומות" בעלות תרבות, היסטוריה והרכב אתני דומה. אולם בבורונדי דיכאו הטוטסי את ההוטו ואילו ברואנדה ההפך, כאשר כל מדינה השתמשה בשנייה כצידוק. בבורנדי בני הטוטסי החזיקו ביד רמה את בני ההוטו ורצחו אותם בפעילויות אלימות, דבר שהקצין את תגובות שלטון ההוטו ברואנדה.
ברואנדה בדומה לבורונדי, התקיימה מלחמת אזרחים שהחלה בשנת 1990 בעקבות קונפליקט בין חברי הממשלה בני ההוטו לבין החזית הפטריוטית של רואנדה (Rwandan Partiotic Front, RPF) אשר הייתה מורכבת בעיקר מפליטים טוטסים בגבול רואנדה-אוגנדה והייתה תנועת גרילה. כאשר זו פלשה לרואנדה בשנת 1990 וניסתה לכבוש את המדינה גברה גזענותם של בני ההוטו במדינה.