יוקוהמה (ביפנית: 横浜市) היא העיר השנייה בגודלה ביפן ובירת מחוז קנאגאווה בחבל קאנטו שעל האי הונשו, נכון ל-1 ביולי 2021 מנתה אוכלוסייתה מעל 3.7 מיליון איש, עובדה ההופכת אותה לפרוור המאוכלס ביותר של טוקיו ולפרוור המאוכלס ביותר בעולם כולו. היא נהרסה ברובה ברעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1923, ונפגעה קשה מאוד מהפצצות במלחמת העולם השנייה, למרות הכל, העיר נבנתה מחדש כל פעם. יוקוהמה היא עיר רב-תרבותית, עם בסיס כלכלי ותעשייתי מפותח. ביוקוהמה נמצא הבניין (ולא המבנה) השני בגובהו ביפן, יוקוהמה לנדמרק טאוור, המתנשא לגובה של 296 מטר.
היסטוריה.
עד סוף תקופת אדו יוקוהמה הייתה כפר דייגים קטן. בשנת 1854, אחרי שהקומודור האמריקאי מת'יו פרי הגיע לחופי יפן ונחתם חוזה קנגאווה עם ארצות הברית, הוחלט כי ייפתחו ביפן מספר ערי נמל לסחר בינלאומי. הוחלט כי אחד מהנמלים יהיה ביוקוהמה, שהייתה מספיק קרובה לאדו (כיום טוקיו) ועם זאת מרוחקת דיו מטוֹקאָידוֹ, הכביש הראשי המחבר בין אדו לקיוטו ואוסקה. נמל יוקוהמה נפתח ב-2 ביוני 1859.
במהרה יוקוהמה הפכה למרכז הסחר הבינלאומי ביפן, ובשנת 1861 אף התחיל לצאת בעיר עיתון בשפה אנגלית. הזרים התגוררו בשכונה מיוחדת, מוקפת בחפיר. עם שאר הזרים המערביים התיישבו בה גם סוחרים יהודים מאירופה ומארצות הברית. בבית הקברות ביוקוהמה יש חלקה יהודית, שהמצבה הראשונה בה היא משנת 1865.
בשנת 1872 בנמל העיר התרחש תקרית מריה לוז שהסתיים בניצחון דיפלומטי יפני חשוב.
ביוקוהמה הופיעו לראשונה חידושים מערביים רבים ביפן, כגון העיתון היומי, ופנסי רחוב הפועלים על גז. מסילת הברזל הראשונה ביפן, אשר נבנתה בשנת 1872, חיברה בין יוקוהמה לטוקיו. בשנת 1887 נבנתה תחנת הכוח הראשונה בעיר, הפועלת על פחם.
במהלך רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, אשר ארעה ב-1 בספטמבר 1923, מרבית העיר נהרסה, 30,771 תושבים מתוך אוכלוסייה של 434,170 נהרגו ו-47,908 נפצעו. הנזק הגדול נגרם לא רק מרעידת האדמה עצמה, אלא מהשרפות המרובות שפרצו ישר לאחריה. בנוסף, לאחר רעידת האדמה צונאמי הציף את חופי מחוז קאנאגאווה והרס כחצי מיליון בתים; אבדות נוספות נגרמו בגלל קריסת אדמה לתוך האוקיינוס. לאחר אסונות הטבע, החלו להתפשט שמועות שווא על כך שהקוריאנים הגרים ביוקוהמה וטוקיו מנצלים לרעה את המצב ומרעילים את הבארות. כתוצאה מכך פרץ גל אלימות נגד הקוריאנים, במהלכו נהרגו מאות קוריאנים, סינים ויפנים. בתגובה, הכריז משרד הפנים על ממשל צבאי באזור, אשר נמשך עד ה-19 בנובמבר.
העיר נבנתה מחדש, אך נהרסה שוב במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר האמריקאיים ביצעו יותר מ-30 הפצצות של העיר. במהלך ההפצצה הגדולה ביותר, אשר ארעה ב-29 במאי 1945, למעלה מ-7000 אנשים נהרגו ו-34% משטח העיר נהרס. במהלך הכיבוש האמריקאי, יוקוהמה שימשה כנקודת מעבר לכוחות אמריקאיים במזרח אסיה, במיוחד במלחמת קוריאה. עם סיום הכיבוש, הפעילות הצבאית של צבא ארצות הברית עברה לבסיס צבאי בעיר יוקוסוקה.
למרות הנזק שנגרם בזמן המלחמה, יוקוהמה המשיכה לגדול ולהתפתח. בשנת 1983 החלה הבנייה של פרויקט הפיתוח העירוני "מינאטו מיראי 21" ("נמל העתיד 21" ביפנית), פרויקט מתקדם אשר כלל הזזת המתקנים של נמל יוקוהמה ופתיחת קו החוף לציבור הרחב, ובניית אטרקציות תיירותיות מרובות כגון Cosmo Clock 21, בזמנו גלגל הענק הגדול בעולם.
יוקוהמה אירחה את משחקי הגמר של מונדיאל 2002.
יוקוהמה היום.
דמוגרפיה.
בשנת 1980 הפכה יוקוהמה לעיר השנייה באוכלוסייתה ביפן, כאשר היא עוקפת את אוסקה. נכון ליוני 2012, גרים בעיר 3,697,894 תושבים, מתוכם כ-77,000 תושבים זרים. האוכלוסייה הזרה הגדולה בעיר היא הסינים (כ-30,000), אשר רובם מתגוררים בצ'יינהטאון יוקוהמה, הצ'יינהטאון הגדול ביפן ובין הגדולים בעולם. בנוסף, ביוקוהמה אוכלוסייה קוריאנית גדולה (כ-16,000).
כלכלה ותעשייה.
יוקוהמה היא עיר מודרנית ומפותחת, עם בסיס תעשייתי חזק. אזור התעשייה המשותף ליוקוהמה וטוקיו כולל 22,000 משרדים בהם מועסקים יותר מ-400,000 עובדים. בעיר פועלות חברות ייצור אלקטרוניקה ענקיות, כגון ניסאן, פנסוניק וניקון, וכמו כן יותר מ-2000 חברות IT ותעשיית מוליכים למחצה. בעיר קיימים גם מרכזי עסקים המיועדים לחברות זרות שירצו למקם את הסניפים שלהם ביוקוהמה. הנהלת העיר שמה דגש מיוחד על פיתוח תעשייה ביוטכנולוגית ביוקוהמה.
אתרי העיר.
בהיותה אחת מן הערים הראשונות שנפתחו לזרים ביפן, יוקוהמה נשארה עיר רב-תרבותית ססגונית עם סגנונות בנייה רבים. התיירים מרבים לבקר בשכונת קָאנָאי, שכונת הזרים של המאה ה-19, ויָמָאטֵה, יישוב של אנשי מערב אשר פעם היה ממוקם ליד יוקוהמה והיום נבלע בתוך העיר העצומה. באזור הישן של יוקוהמה נמצא גם פארק יָאמָאשִיטה, אשר נבנה על חורבות אחרי רעידת האדמה בשנת 1923, ו-Yokohama Marine Tower, המגדלור הגבוה בעולם בגובה 106 מטר.
מינאטו מיראי 21, פרויקט בנייה פוטוריסטי הנמצא בלב מפרץ יוקוהמה, מכיל אטרקציות תיירותיות רבות, בתוכן יוקוהמה לנדמרק טאוור, המגדל הגבוה ביפן בגובה של 296 מטר, ו-Cosmo Clock 21, גלגל ענק בין הגדולים בעולם. באזור נמצאים גם מרכזי קניות ומלונות. זהו אחד המקומות המעטים באזור טוקיו בו קו החוף פתוח לציבור הרחב ולא תפוס על ידי מתקנים תעשייתיים ותשתיות הנמלים.
בעיר פועלות רכבת תחתית ורכבת ריחוף מגנטי.
תום להרר
תזכיר חוק
מר. אקו
בית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים
דייוויד קרוננברג
דייוויד פול קרוננברג (David Paul Cronenberg ; נולד ב-15 במרץ 1943), הוא במאי קולנוע יהודי-קנדי ושחקן קולנוע בולט בסוגת האימה, זוכה פרס ג'יני.
ברבים מסרטיו היבט האימה הפיזי נשזר בהיבט הפסיכולוגי של הדמות. בתחילת הקריירה שלו הוא חקר את השינויים הפיזיים והפסיכולוגיים בעיקר בז'אנר האימה ובשנים האחרונות הוא אף יוצר סרטים בז'אנר זה.
קורות חיים.
קרוננברג נולד בקנדה, למשפחה ממוצא יהודי ליטאי שהיגרה לטורונטו. אמו הייתה נגנית פסנתר מפורסמת בעיר ואביו היה עיתונאי בעיתון המקומי. קרוננברג סיים את לימודיו באוניברסיטת טורונטו עם תואר בספרות, במקום לסיים את לימודיו בחוג למדעים מדויקים. הוא טען שהסיבה לכך הייתה ההתוודעות שלו לוויליאם ס. בורוז וולדימיר נבוקוב האמריקאיים.
לאחר שני סרטונים קצרים ושני סרטי סטודנטים עצמאים. בשנות השבעים החל ליצור סרטי אימה, שהביאו משב רוח רענן לז'אנר. הסרט הראשון היה "צמרמורת" והשני שבא בעקבותיו היה "התקף טירוף". "התקף טירוף" היה הסרט שאיתו פרץ לתודעה העולמית ובעיקר לתודעה האמריקאית.
לאורך הקריירה שלו התפתח קרוננברג מנקודת המבט שלו. בסרטיו הראשונים מדענים חיצוניים ועלומים מבצעים ניסויים בבני אדם ובגופות וגורמים למהומות ולהדבקה של אוכלוסיות שלמות בווירוסים (צמרמורת, התקף טירוף). לאחר מכן, מדענים מנצלים את היכולת כדי לפגוע באינדיבידואלים (וידאודרום, הסורקים) ואז מגיעים לתקופה שבה הם פוגעים בעצמם (הזבוב, תאומי המריבה). בסרטיו האחרונים, האדם חווה התעללות פסיכולוגית עצמית (ספיידר, אקזיסטנז). בסרטיו, עבד יחד עם המלחין הווארד שור.
בשנת 2006 זכה בפרס הוקרה בפסטיבל קאן. ואף זכה בעיטור מאת ממשלת קנדה בתחום המדע והאומנות.
קרוננברג והוליווד.
קרוננברג ביים שני סרטים בתקציב הוליוודי ענק. הניסיון הראשון היה "החצי האפל" בשנת 1983 והשני - "הזבוב" בשנת 1986. חוץ משני סרטים אלו, את שאר סרטיו הוא עשה במסגרת עצמאית, למרות שהיו פרויקטים רבים שהוא סופח אליהם בהתחלה. הוא היה אחד מהמועמדים של ג'ורג' לוקאס לביים את הסרט השלישי בטרילוגיית מלחמת הכוכבים, . אך לוקאס בחר לבסוף בריצ'רד מרצ'אנד. קרוננברג אף עבד במשך שנה על "זיכרון גורלי" אך עזב את הסט לאחר חילוקי דעות עם מפיקי הסרט. בתחילת שנות ה-90 היו שמועות בהוליווד שהוא מביים את ההמשך לאינסטינקט בסיסי. סרטיו היסטוריה של אלימות וסימנים של כבוד הם סרטים הוליוודיים בהפקת ענק.
שמירת מצוות
ספפו מלסבוס
לילסדה
לילסדה - קדחת אביב הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של שמי זרחין, שיצא לאקרנים בשנת 1995.
עם יציאתו זכה הסרט בביקורות משבחות. הסרט הוצג בפסטיבלים רבים בחו"ל ובפסטיבל הקולנוע של מונטריאול 1995 הוא אף גרף את פרס "התסריט הטוב ביותר".
זהו סרט הביכורים של שמי זרחין והוא היה מועמד לפרס אופיר על הבימוי והתסריט שלו ואסתי זקהיים על תפקיד שחקנית המשנה.
הסרט צולם באחת מן הווילות במושב מגשימים.
בשנת 2016 הוציא זרחין לאור את הספר "ההגדה של לילסדה: רומן עם תסריט" בהוצאת "כתר".
עלילה.
על רקע ארוחת ליל הסדר המשפחתית מתרחשות דרמות קטנות בחיי משפחה המתכנסת בבית ההורים לקראת החג.
יונה, אם המשפחה, (גילה אלמגור) בטוחה שבעלה, מיכאל (יוסף שילוח) בוגד בה, אך הוא למעשה מכין לה הפתעה ללא ידיעתה. בנה, נתנאל (אלון אבוטבול), מגיע עם חברתו החדשה, מרגו (דנה ברגר), כדי לנקום בגרושתו גילה (ענת וקסמן).
כמו כן, מגיעים הבת דורונה (מיקי קם) ובעלה ריקי (אריה מוסקונה), המתמודדים עם הבעיות הנפשיות של בתם, שאינה מדברת עם אף אחד, האח אלחנן (איצ'ו אביטל) ואשתו דליה (אסתי זקהיים), שסובלת מבעיות השמנה ועקב כך נחשדת בגנבת אוכל המיועד לארוחת החג, והאח הצעיר שי (דרור קרן).
במהלך הסרט נאלצים כל בני המשפחה להתמודד עם סודות מן העבר, קונפליקטים ועימותים משפחתיים, כל זאת על רקע התמודדות עם מותו של יזהר, אחיו התאום של שי, שנהרג במהלך שירותו הצבאי מספר שנים קודם לכן, ועדיין הכאב מלווה את כל בני המשפחה.
זכויות מגדבורג