הופעתה הראשונה של בארלו בטלוויזיה הייתה ב-1970 במיני-סדרה "A Stranger on the Hill". בשנה שאחר כך כשהופיעה בליברפול התבקשה להיבחן לתפקיד מייביס ריילי באופרת הסבון "קורוניישן סטריט". היא עברה בהצלחה את המבחן וב-14 באוגוסט 1971 שודר הפרק הראשון בהשתתפותה, אם כי הדמות שלה החלה להופיע בקביעות רק ב-1973. בארלו שיחקה בסדרה במשך 26 שנים, והופיעה כמעט ב-2000 פרקים. היא עזבה את הסדרה אחרי מותו של דרק, מי שהיה בעלה על המסך. הפרק האחרון בהשתתפותה שודר ב-10 באוקטובר 1997 בו עברה מייביס לגור באזור האגמים. בתקופה שעבדה ב"קורוניישן סטריט" הייתה בארלו שותפה לדירה של הלן וורת' (שאף היא שיחקה בסדרה). בהמשך עברה לגור בסטל שם הגישה תוכנית טלוויזיה שצולמה בגינה שלה.
התפקיד הגדול הבא של בארלו היה בדמות דולי בלפילד בסיטקום של ויקטוריה ווד "נשות המזנון" ששודר במשך שתי עונות בשנים 1998 עד 2000. ב-1999 שיחקה בפרק בסדרה "Murder Most Horrid" ובמיני-סדרה "דייוויד קופרפילד". מאז הופיעה בארלו בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "Fat Friends" (ב-2000), "רופאים" (2002), "The Royal" (ב-2004), "המקום בו נמצא הלב" (2004), "דוק מרטין" (2004), "אבי ראש הממשלה" (2004), "מיס מארפל" (2006) ובפרק "Last Year's Model" בסדרה "רציחות במידסומר" בשנת 2006. הופעת הבכורה של בארלו בקולנוע הייתה ב-2005 בסרט "גברת הנדרסון גאה להציג" עליו הייתה מועמדת לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית החדשה המבטיחה ביותר. ב-2007 גילמה את ליידי ת'או בפרק "הניסוי של לזרוס" בסדרה "דוקטור הו". ב-2016 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "פלורנס פוסטר ג'נקינס".
מאז סיום תפקידה ב"קורוניישן סטריט" הופיעה בארלו גם בתיאטרון. היא שיחקה בתפקיד מאדאם ארקטי במחזה "Blithe Spirit", מאם במחזה "Enjoy" מאת אלן בנט, ואבי ברוסטר במחזה "רעל ותחרה" שהוצג ב-2003 בווסט אנד. עוד שיחקה בארלו גם בתסכיתים ברדיו. ב-2003 עברה לגור באייל אוף בורבק שבדורסט.
בארלו כתבה ספר על התחביב שלו, גננות אורגנית. הספר יצא לאור ב-1992 בשם "Organic Gardening with Love" בהוצאת רובסון בוקס, ובמהדורה מחודשת פורסם בשם "Gardening Nature's Way" (). בארלו הייתה קריינית בתוכנית דוקומנטרית בשם "Gail &amp; Me: 40 Years on Coronation Street" על הקריירה של השחקנית הלן וורת' שגילמה את הדמות גייל פלאט בסדרה "קורוניישן סטריט".
חיים אישיים.
ב-1956 נישאה בארלו למעצב התפאורה גרהאם בארלו. לבני הזוג נולדו שני ילדים, קלייב וג'יימס. ב-1983 התגרשו השניים.
ת'למה בארלו
תלמה ברלו
ת'למה ברלו
מלקונוטוסים
מלקונוטוסים או חנקני הסבך (שם מדעי: Malaconotidae) היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר החיות באפריקה שמדרום לסהרה. הן דומות מאוד למשפחת החנקניים שבה נכללו בעבר. בנוסף, הן קרובות למשפחות הארטמיים, האגיתיניות והוונגיים.
עופות אלה חיים בחורשות,סוואנות לחות וכמה מינים ביערות הגשם של אגן הקונגו ונוטים להיות יותר צבעוניים מהחנקניים הרגילים או מבעלי הקצוות השחורים. יש להם מקור כהה, קצר ומעוקל, כפות רגליים חזקות וכנפיים מעוגלות. לחלקם ישנה בטן אדומה. הזכרים יכולים להתנפח בעונת הרבייה כדי להרשים את הנקבות.
הם ניזונים בעיקר מחרקים גדולים, אבל מינים רבים מגוונים בפירות ובפירות-יער שונים וגם בחולייתנים קטנים.
וונגות
וונגות (שם מדעי: "Cinclosomatidae") היא משפחת עופות מסדרת ציפורי שיר החיות באוסטרליה ובגינאה החדשה וגם באיים סמוכים קטנים יותר. הם קרובי משפחה של בבלר רליתי ושל האורתוניקיים, וקרבה רחוקה יותר למשפחת העורביים, אף שבעבר נחשבו לתת-משפחה שלהם.
הוונגות הם עופות קרקע המכונים "קיכלי השליו", אף שאין להם דמיון לאלה. הם חיים על הקרקע ובעלי זנב ארוך, גופים וראשים מנומרים בשחור לבן או חומים כמו הצמחייה. הם בעלי מקורים בולטים שלעיתים צבועים בשחור ובעלי רגליים חזקות. אורכם הממוצע 17–28 ס"מ.
הם חיים בעיקר ביערות, אך גם באזורי שיחים ואף בבתות יבשות. הם עפים לעיתים רחוקות, חיים רוב זמנם על הקרקע ומחפשים עליה את מזונם, הכולל בעיקר חרקים וחסרי חוליות, אך כמה מינים יאכלו גם זרעים כשיימצאו.
סוגים.
הסוג "Psophodes" והמין היחידי Androphobus viridis הועברו למשפחה דומה - פסופודיים.
עמנואל פרופר
עמנואל פרופר, (1892–1976) היה רופא, קרדיולוג, מנהל בית החולים משגב לדך, בירושלים בין השנים 1935-1948. עד פינוי העיר העתיקה ב- מלחמת העצמאות באביב 1948.
קורות חיים.
פרופר נולד בברן שבשווייץ בשנת 1892 להורים ציוניים. אימו השתתפה בקונגרסים הציוניים וכתבה על חשיבות כינוס עם ישראל בארצו ההיסטורית. עמנואל למד רפואה והתמחה ברפואה פנימית וב קרדיולוגיה, ב- ציריך, קיימברידג', לונדון, ובמכון ע"ש לואי פסטר בפריז.
ארבעת אחיו עלו לארץ ישראל כבר בשנות ה-20 של המאה הקודמת. פרופר עלה בשנת 1925.
פרופר התחתן עם השווייצרית יוהנה, ילידת כפר סמוך לאינטרלאקן. הזוג התגורר ברחוב הנביאים 62. הזוג לא הצליח להביא ילדים לעולם. אימצו את ברברה. ב-15 במאי 1952 עולים חגי אבריאל, ברברה פרופר, דניאל הלל ועוד עשרה מחבריהם על הקרקע ומקימים את שדה בוקר. בסוף ספטמבר 1952 נרצחה ברברה על ידי קבוצת מסתננים בדואים, בגיל 22.. על שמה נחל הרועה, ו"חניון הרועה", בכניסה לשדה בוקר..
החל משנת 1935 ניהל ד"ר פרופר את בית החולים "משגב לדך" בעיר עתיקה בירושלים. בית חולים זה פעל במבנה שהוקם על ידי משפחת רוטשילד במחצית המאה ה-19 ושעבר לידי ועד העדה הספרדית.
עמנואל היה פעיל ב"רוטרי" ואף כהן בתפקיד הנשיא הגדול של ארגון "הבונים החופשיים" - "הלשכה הגדולה של פלשתינה" שנוסדה בשנת 1932.
תחביביו : מתמטיקה, פילוסופיה, היסטוריה, ובעיקר שענות. היה שען מעולה.
נפטר בשנת 1976, בשווייץ.
לאחר מותו, אשתו יוהנה מכרה את ביתם בירושלים וחזרה להתגורר עם אחיותיה בשווייץ.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:רופאים ביישוב]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי שווייץ]]
[[קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית]]
[[קטגוריה:קרדיולוגים ישראלים]]
[[קטגוריה:מנהלי בתי חולים ביישוב]]
[[קטגוריה:מנהלי משגב לדך]]
[[קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בישראל]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976]]
פרס איבור נובלו
השיטפון בים הבלטי (1872)
השיטפון בים הבלטי היה נחשול גאות אשר החריב יישובים בחופי הים הבלטי מדנמרק ועד פומרניה שבגרמניה בליל ה-12 עד 13 בנובמבר 1872. היה זה נחשול הגאות החמור ביותר בים הבלטי עד אותו מועד. מפלס המים המדוד הגבוה ביותר שיצר היה 3.3 מטרים מעל גובה פני הים. הנחשול גרם למותם של 271 איש ו-2,850 בתים חרבו או ניזוקו קשה.
הגורמים לשיטפון.
בימים שלפני השיטפון התחוללה סערה מעל הים אשר הגיעה מדרום-מערב והסיעה כמויות גדולות של מימיו אל הארצות הבלטיות ופינלנד. עקב כך נגרמו שם הצפות, ובמקביל ירד מאוד מפלס מי הים בחופי דנמרק וגרמניה. ירידת המפלס איפשרה לכמויות גדולות של מי ים לזרום מן הים הצפוני אל חלקו המערבי של הים הבלטי. לאחר מכן הסופה, שהתחזקה כבר לדרגת הוריקן, שינתה כיוון והחלה לנשוב מצפון-מזרח, כשהיא מסיעה את שיפעת מי הים הבלטי לכיוון דרום-מערב. כיוון שמי הים היו מסוגלים לזרום בחזרה לים הצפוני רק באיטיות, נגדש חלקו המערבי של הים הבלטי במים, אשר חוללו הצפות פתאומיות בחופיו בלילה שבין 12 ל-13 בנובמבר.
נזקי השיטפון.
בחוף הגרמני נפגעה קשה מכולם העיירה אקרנפורדה (Eckernförde) שמדרום לגבול דנמרק-גרמניה. העיירה כולה הוצפה, 78 בתים חרבו, 138 בתים ניזוקו ו-112 משפחות נותרו ללא קורת גג. מצב דומה השתרר בויאק (Wieck) שליד העיר הגרמנית גרייפסוואלד, ובתים הוצפו עד למרכזה של עיר זו. העיירה פנמינדה הוצפה כולה. באיים הדנים פאלסטר (Falster) ולולנד (Lolland), שחלקים ממנו נמצאו מתחת לגובה פני הים והיו מוגנים על ידי סוללות, נגרמו נזקים כבדים ונספו עשרות אנשים.
בנוסף לנזקים בנפש וברכוש באזורי האסון הותיר השיטפון אוכלוסייה של 15 אלף איש ללא קורת גג. השיטפון חולל גם שינויים קבועים בצורת החופים במספר מקומות.
באופן סטטיסטי היה השיטפון מאורע שהיה עשוי להתרחש פעם ב-100 שנים. שיטפון מעין זה שיתרחש כיום יגרום נזקים גדולים בהרבה, שכן חופי הים הבלטי הפכו מאז 1872 למיושבים בצפיפות גדולה יותר.
תמונות סמנים למפלס שאליו הגיעו מימי השיטפון:
ציסטת ברטולין
ציסטת ברטולין, הידועה גם בשם Bartholinitis, או Bartholin's cyst מתרחשת כאשר בלוטת ברטולין נחסמת, והחסימה הופכת דלקתית טווח הגדלים של הציסטה יכול לנוע בין גודל של אפונה לגודל של ביצה בקירוב, והיא מתהווה רק בצידי החלק התחתון של פתח הנרתיק.
סימנים וסימפטומים.
רוב ציסטות הברטולין לא גורמות להופעת סימפטומים. אלה שכן, עשויות לגרום לתחושת כאב בזמן הליכה, ישיבה, או דיספריוניה (קיום יחסי מין, באנגלית: dyspareunia). גודלן עשוי לנוע בין 1 ל-4 ס"מ, ומיקומן השכיח הוא מדיאלית לשפתיים הקטנות של הלביה מינורה. רוב ציסטות הברטולין מופיעות על אחד הצדדים בלבד, שמאל או ימין חד צדדית (Unilateral). ציסטות קטנות לרוב לא מלוות בכאב, אך ציסטות גדולות מאוד עשויות לגרום לכאב משמעותי.
פתופיזיולוגיה.