הרב אהרן שלמה מהריל בן כתריאל (? - כ"ג בחשון ה'תרצ"ט) היה רב ומקובל מוצאו בזאגר חדש שבליטא. כבן אותה עיירה, היה תלמיד חבר לבעל ה"לשם שבו ואחלמה" - הרב שלמה אלישיב. עלה לארץ ישראל בשנת ה׳תרס״ט (1908). בשנת ה׳תרע״א ( 1910-1911) התאלמן מאשתו באשע (בת שבע רבקה) לבית שניידר (Seheneider), ונישא לשיינא גיטל בת שמואל ליפשיץ, אחות ר׳ נתנאל סופר. אחיו היה ר' אייזיק יוסף (1947-1860) - קבור בהר הזיתים, בגוש צפון אמריקה.
צאצאיו : בנו הבכור חיים צבי הירש(1951-1878),בתו אידה(חיה דינה) באר (1928-1886, לוס אנג׳לס), בנו אברהם חנוך(1889- ?) ובנו הצעיר כתריאל נחמיה(1975-1896) שימש כרב עבור האסירים בכלא עכו בתקופת המנדט(עד לשבת שבוע לפני כ״ט בנובמבר 1947).
נפטר ב-כ"ג בחשוון ה'תרצ"ט (17 בנובמבר 1938) ונקבר בסמוך לרבו המקובל שלמה אלישיב בבית הקברות בהר הזיתים. אלמנתו שיינא גיטל נפטרה באפריל 1968 בסביבות גיל 100, וקבורה גם כן בהר הזיתים.
Aharon shlomo maharil, is he eligible for an article in english !?
was a Rabbi and Kabbalist, born in New Zagare, Lithuania
לוואנט
בזיליקת סן-דני
הבזיליקה של סֶן-דֵני (צרפתית: Basilique Saint-Denis) היא כנסייה בסגנון גותי שבפרבר הפריזאי הצפוני סן דני, אשר שימשה כאתר הקבורה של מרבית מלכי צרפת. כמעט כל המונרכים הצרפתיים נקברו בבזיליקה.
היסטוריה.
סן דני הוא הקדוש הפטרון של צרפת, והיה הבישוף הראשון של פריז. לפי האגדה, לאחר שראשו נכרת בגבעת מונמרטר, הרים אותו דני מן הקרקע והחל ללכת, כשהוא נושא אותו בידיו ומטיף לסובבים. כמה קילומטרים צפונה משם פגש באצילה הרומית קָטוּלה, הפקיד בידיה את ראשו והתמוטט. במקום נפילתו וקבורתו הוקמה הבזיליקה. דגובר הראשון, מלך הפרנקים (שלט בשנים 628 עד 637), ייסד את המנזר הבנדיקטי של סן דני. המקדש נבנה בידי אליגיוס הקדוש (Eligius), צורף בהכשרתו ופטרונם של התכשיטנים. המבנה מתואר בהגיוגרפיה המוקדמת של אליגיוס הקדוש:
"יותר מכל, אליגיוס יצר מוזוליאום עבור המרטיר הקדוש דני בעיר פריז עם אפריון שיש נפלא מעליו, המעוטר בזהב ובאבני חן. הוא יצר ציצה [בראש הקבר] ועיטורים נפלאים סביב כס המזבח עם צירי זהב במעגל. הוא הניח שם תפוחי זהב, עגולים ומשובצים אבני חן. הוא יצר בימה ושער מכסף וגג עבור כס המזבח מצירי כסף. הוא יצר חיפוי ברחבה לפני הקבר ויצר מזבח חיצוני למרגלות המרטיר הקדוש. עשייה כה רבה ושופעת הותיר שם, לבקשת המלך, והגיר כה הרבה עד שכמעט ולא נותר קישוט אחד בגאליה וזהו פלא גדול עד עצם ימינו".
דבר מיצירות אלו לא שרד.
הכנסייה מהווה נקודת ציון אדריכלית חשובה, והאפסיס שנבנה בקצה המזרחי שלה נחשב למבנה הראשון בעל מאפיינים אדריכליים גותיים. המבנה הגותי של סן דני החל להיבנות בשנת 1136, על ידי אב המנזר סוגריוס או בצרפתית: סוז'ה (1081–1155): עד 1140 נבנתו החזית המערבית והנרתקס, אך בשנה זו נפסקו העבודות על החזית והחלו עבודות על האפסיס, שנבנה בתצורת שווה, ועל בית המקהלה. הכנסייה הוקדשה ב-11 ביוני 1144 לאחר ארבע שנות עבודה בלבד במעמד המלך ובכירי הארכיבישופים והבישופים של צרפת לרבות הארכיבישופים של נורמנדי וסנס. חלון הרוזטה בחזית המערבית מסביבות 1170 היה מן הראשונים מסוגו.
עם זאת, בניית מרבית המבנה הקיים כיום הושלמה רק לקראת סוף המאה ה-13 אחרי שהעבודות בסגנון גותי Rayonnant החלו ב-1231. הספינה הראשית מציגה 3 אזורי קיר (קומת קשתות וארקדה, טריפוריום וקומת תאורה) ומקורה בקמרון בן 4 צלעות. כדי לתמוך במבנה הוצבו מ-2 צדי הספינה תמיכות דואות בנות 2 קומות. הכנסייה נחנכה בשלמותה ב-1281. יש לציין שקומת הטריפוריום בסן דני הפכה מארקדה עיוורת (כלומר: קשתות המכסות קיר אטום) לרצועה מלאת אור, כאשר מאחורי הקשתות ניצבו חלונות ויטראז' (Glazed Triforium).
המבנה ניזוק בתקופת המהפכה הצרפתית: חלונות נהרסו וקברים נפתחו וחוללו, המגדל הצפוני נהרס. במאה ה-19 שופצו המבנה וחלונות הויטראז' וחלקים ממנו הושלמו על ידי האדריכל ויולה לה דוק, ממובילי תנועת התחייה הגותית.
אתר קבורה.
המנזר שימש במשך מאות שנים כמקום קבורתם של מלכי צרפת ובני משפחותיהם, ולכן הוא נקרא לא פעם "הנקרופוליס המלכותי של צרפת". למעט שלושה, עצמותיהם של כל המונרכים של צרפת מאז המאה ה-10 ועד 1789 טמונות שם. בכנסיית המנזר מצויות כמה מצבות קבר שעליהן שכובים פסלי המתים. פסלי המוות של מלכות ומלכים רבים עדיין צמודים לקבריהם, אך בעת המהפכה הצרפתית נפתחו קברים רבים בהוראת פקידי המהפכה. הגופות הועתקו ממקומן והושלכו לשני בורות שנכרו בסמוך לכנסייה. הארכאולוג אלכסנדר לנואר (Lenoir) הציל קברים רבים מפני אותו צו מהפכני, בטענה שהם פרטי אמנות עבור "המוזיאון למונומנטים צרפתיים" שבכוונתו להקים.
גופותיהן הערופות של המלך לואי השישה עשר, המלכה מארי אנטואנט, ומאדאם אליזבת (אחות המלך) לא נקברו בסן דני, אלא נקברו בחצר כנסיית המדלן וכוסו בסיד. גופת יורש העצר (הדופין), שמת ממחלה, נקברה בקבר לא מסומן בחצר כנסייה פריזאית.
נפוליאון בונפרטה פתח מחדש את הכנסייה בשנת 1806, אך שיירי הגופות המלכותיות נותרו בקבר האחים שלהן. בעקבות הגלייתו הראשונה של נפולאון לאי אלבה, בית בורבון חזר לזמן קצר לשלוט בצרפת. השליטים החדשים הורו לחפש את גופותיהם של לואי השישה עשר ומארי אנטואנט. השיירים, כמה עצמות שהיו שייכות כביכול למלך וחומר אפרפר וסבוך שבו פיסות בירית נשית, נמצאו ב-21 בינואר 1815, והובאו לקבורה בבזיליקת סן דני.
קברי המלכים.
למעט שלושה, כל בני משפחות המלוכה הצרפתית ששלטו מאז 496 קבורים בבזיליקת סן דני. המפורסמים בינם הם:
שמית צפונית מערבית
שמית צפונית-מערבית
הענף השמי הצפוני מערבי
הענף השמי הצפון-מערבי
הענף השמי הצפון מערבי
שמית צפון-מערבית
שמית צפון מערבית
דופק
דופק הוא הכינוי להתכווצות והתרחבות קצבית של עורק באמצעות זרימת דם על ידי הלב. באמצעות הדופק ניתן לבדוק את מספר פעימות הלב בדקה, כלומר את קצב הלב.
ניתן להרגיש את הדופק בעורקים הקרובים לעור. הדופק הסטנדרטי של ילדים גדולים ומבוגרים (גיל 10+) במצב מנוחה הוא 60–100 פעימות לדקה.הדופק מושפע מנפח הפעימה של הלב - כמות הדם שמזרים הלב בכל פעימה; ומכמות הדם שהלב צריך להזרים בדקה - תפוקת לב. במצב מנוחה, על הלב להזרים בדקה אחת את כל כמות הדם שבגוף, בממוצע - 4.5 ליטרים אצל אישה ו-5.5 אצל גבר. בזמן מאמץ, פעילות גופנית, התרגשות או פחד, על הלב להזרים יותר דם על מנת לספק יותר חמצן לשרירים, ולפיכך הדופק עולה.
אצל ספורטאים, אשר מתאמנים דרך קבע במצב של דופק מהיר, שריר הלב מתפתח וגדל, וכך גם גדל נפח הפעימה של הלב ובהתאם יורד קצב פעימות הלב במצב מנוחה. ערכי דופק במצב מנוחה לספורטאים הם 40–60 לדקה, וכך גם לאנשים אשר שומרים על כושר גופני גבוה. במאמץ אצל אדם ממוצע תפוקת הלב גדלה עד פי 6 מהתפוקה הרגילה.
בעת היריון עולה קצב הלב אצל האשה בממוצע ב-15 פעימות לדקה, עקב תפוקת לב גבוהה יותר.
ערכי דופק תקינים לפי גיל :
דרכי מדידה.
בעבר היה נהוג לבדוק את הדופק המקסימלי בנוסחה הבאה: 220-הגיל, כלומר על פי הנוסחה הדופק המקסימלי של תינוק בן יומו הוא: 220, ואילו הדופק המרבי של אדם בן 20 הוא: 200. כיום נהוג לחשב את הדופק המקסימלי בדרכים שונות ומגוונות.
בדרך כלל מודדים את הדופק בעזרת מישוש עורק החישור בקרבת שורש כף היד או בעזרת מישוש עורק תרדמני בצוואר. לעיתים מודדים דופק באתרים אחרים בגוף כדי להתרשם מאספקת הדם לאזור. למשל, מישוש העורק השוקתי האחורי באזור הקרסול לשם קבלת ידיעה על זרימת דם תקינה לגפה התחתונה.
במדידת דופק בעזרת מישוש עורק החישור מניחים שתי אצבעות בין גיד השריר כופף שורש היד החישורי (הגיד הבולט ביותר בקדמת האמה) לגידי האגודל הסמוכים לו (באזור שורש האגודל) ולוחצים בעדינות על המקום עד שמאתרים את הפעימות (ראו תמונה). מדידה בעזרת האגודל עלולה לתת תוצאה כוזבת שכן גם בו ניתן לחוש פעימות. לחישוב מספר פעימות הלב בדקה מונים 15 שניות ומכפילים את התוצאה בארבע, או שמשתמשים בשיטת מנייה והכפלה אחרת על פי הנוחות ולפי רמת הדיוק הנדרשת (ככל שזמן המנייה ארוך יותר כך התוצאה מדויקת יותר). אצל תינוק המדידה מתבצעת בעורק הזרוע שחולף בחלקה הפנימי של הזרוע באותו אופן שמתבצעת המדידה אצל מבוגר.
בהחייאה מודדים דופק בעורק התרדמני שנמצא בצוואר.
כיום ניתן למדוד דופק תוך שימוש בסמארטפון. המכשיר עושה זאת על ידי מדידת שינויים מחזוריים בתמונות הווידאו שהוא מצלם. שיטה זו דומה לשיטה בה מודד אוקסימטר את הדם במרפאות, בתי חולים וכדומה.
קישורים חיצוניים.
חיזוי דופק מרבי באתר של מכון וינגייט.
הדרבי של פתח תקווה
הדרבי של פתח תקווה הוא משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר פתח תקווה, מכבי פתח תקווה והפועל פתח תקווה. עד 1965 שיחקו הקבוצות במגרשים נפרדים ולאחר מכן שיחקו באצטדיון האורווה, ומאז 2012 הוא נערך המשחק באצטדיון המושבה.
רקע.