הברווז הגמדי הירוק נפוץ בדרום גינאה החדשה וברחבי צפון אוסטרליה (מאוסטרליה המערבית, דרך הטריטוריה הצפונית ואל תוך קווינסלנד). מכיוון מערב, הוא מגיע בדרך כלל למזרח טימור, ושם קיימת אפשרות שהוא מתרבה באגם אירללרה. לרוב מין זה הוא קבוע ולא נודד, מלבד התפזרות בעונות מרובות משקעים. מרחב המחיה שלו הוא לגונות באזורי שפלה בעלות צמחייה רבה ומקורות מים מתוקים קבועים אחרים.
למרות שנרשמה ירידה מתמשכת במספר הפריטים בטבע, מין זה עדיין נמצא במצב שימור ללא חשש (LC).
רבייה.
הברווז הגמדי הירוק מקנן בחללי עצים. שמונה עד שתים עשרה ביצים מוטלות בכל פעם ומשך הדגירה הוא 26 ימים.
רוחות סנטה אנה
רוחות סנטה אנה (באנגלית: Santa Ana winds) הן רוחות חזקות מאוד ויבשות המנשבות בקליפורניה. הלחות היחסית הנמוכה בשילוב האוויר החם והיבש ומהירותן הגבוהה של הרוחות, יוצרים תנאים קריטיים לפריצת שרפות ענק באזור.
מקורן של רוחות סנטה אנה בפנים היבשת, והשפעתן ניכרת בחוף דרום קליפורניה וצפון באחה קליפורניה. הרוחות נוצרות כאשר לחץ אוויר גבוה (רמה ברומטרית) שורר באגן הגדול ולחץ אוויר נמוך בחוף האוקיינוס השקט.
רוחות סנטה אנה ידועות בשל מזג האוויר היבש והחם שהן גורמות בסתיו (לעיתים קרובות העונה החמה בשנה), אבל הן יכולות לנשב גם בעונות שנה אחרות. רוחות סנטה אנה, המכונות "רוחות שטן" (Devil Winds), ידועות לשימצה בגרימת שריפות ענק (Wildfires).
מזג האוויר האופייני לרוחות סנטה אנה דומה לשרב (שלעיתים נקרא חמסין) באגן המזרחי של ים התיכון.
מטאורולוגיה.
השירות המטאורולוגי האמריקאי (National Weather Service) מגדיר את רוחות סנטה אנה כרוחות חמות ויבשות שנושבות במדרונות ההרים בדרום קליפורניה במהירות העולה על 60 קמ"ש. הן מעודדות שרפות יער, במיוחד בשנות בצורת.
רוחות סנטה אנה הן רוחות קטבטיות, הגולשות מפסגות ההרים לכיוון האוקיינוס השקט. גלישת האוויר גורמת להתחממותו האדיאבטית (°C10 לכל 1,000 מטר) והתייבשותו. מעבר האוויר הגולש בעמקים גורם להגברת עוצמת הרוח (אפקט ונטורי) בהגיעה לחוף קליפורניה.
בשעות היום מחלישה הבריזה הימית את הרוחות, אך בשעות הלילה מצטרפת הבריזה הלילית לרוחות הסנטה אנה ומגבירה את מהירותן.
השפעות אזוריות.
השילוב של רוח חזקה, טמפרטורה גבוהה, ולחות יחסית נמוכה מהווה פוטנציאל אדיר לפריצת שריפות ענק בקליפורניה שנמשכות ימים ארוכים, וגורמות לנזקים כלכליים אדירים ואובדן חיי אדם. באוקטובר 2017 נהרגו למעלה מ-40 איש בשריפות ונגרם נזק של למעלה מ-65 מיליארד דולר.
בדצמבר 2017 גרמו השריפות להחרבת למעלה מ-150 בתים.
ביולי ואוגוסט 2018 התחוללו שריפות ענק בליווי טמפרטורות שיא של 43 מעלות צלזיוס, ובתי מגורים רבים עלו באש. גם ב-2020 לוו הרוחות בשרפות רבות.
לתופעת הטבע ההרסנית יש גם כמה יתרונות. רוחות סנטה אנה המזרחיות בהגיען לאוקיינוס מסיעות את שכבת המים העליונה ואת מקומה תופסת שכבת המים שמתחתיה (עליית מי העומק). עימה מגיעים חומרי הזנה רבים לדגה המקומית. עליית מי העומק גורמת גם לירידת טמפרטורת פני הים ולעליית ריכוז הכלורופיל ליותר מ-1.5 מיליגרם למ"ק. בהיעדר רוחות שואף הריכוז לאפס.
השפעות בריאותיות.
על פי אמונות מקומיות, מביא השילוב בין טמפרטורות גבוהות במיוחד, לחות יחסית נמוכה מאוד, אבק מרחף ורוחות סנטה אנה גורמים למצב רוח ירוד והתנהגות שלילית הבאה לידי ביטוי גם בעליה סטטיסטית במספר ההתאבדויות ובמקרי רצח. אין לכך הוכחה במחקרים, אם כי ראיות חלקיות עשויות להצביע על מסקנה זו. גם ללא הוכחה מדעית, היא מקובלת על המקומיים.
הרוחות עלולות לשאת עמן את הפטריות הפתוגניות "Coccidioides immitis" ו-"Coccidioides posadasii", הגורמות למחלה האנדמית "Coccidioidomycosis", המכונה גם "קדחת העמק". הסימפטומים של המחלה הם דמויי שפעת (חום, שיעול, כאבי ראש, כאבי שרירים) וסיבוכיה עלולים לגרום לדלקת ריאות. במקרים שהחולים הם אוכלוסייה בסיכון (כגון בעלי מערכת חיסונית מוחלשת) עלולה הפטריה להתפשט בגוף ולגרום לכיבים, לפגיעה באיברים חיוניים ואף למוות.
המינהל הכללי לביטחון הציבור (אוסטריה)
המינהל הכללי לביטחון הציבור (באוסטרית: "Generaldirektion für die öffentliche Sicherheit", בראשי תיבות "GDföS") הוא מחלקה של משרד הפנים האוסטרי האחראית לכל מה שקשור לענייני ביטחון הציבור במדינה. בראש המחלקה עומד המנהל הכללי לביטחון הציבור, שמדווח ישירות לשר הפנים.
משרדי המינהל ממוקמים במינוריטנפלאץ שבבירת אוסטריה, וינה.
ארגון ומבנה.
הבסיס החוקי של המינהל הכללי לביטחון הציבור, הוא פסקה 6 ב.
מספר רשויות אכיפת חוק שאינן חלק מהמשטרה הפדרלית כפופות למינהל הכללי:
דייויד פיירקלאף
הדיאלקטיקה של המין
הדיאלקטיקה של המין: הטענה בעד מהפכה פמיניסטית (באנגלית: The Dialectic of Sex: The Case for Feminist Revolution) הוא ספר משנת 1970 מאת שולמית פיירסטון. הוא היה הספר הראשון שפרש תאוריה של פוליטיקה פמיניסטית, ונחשב כטקסט יסוד של הפמיניזם הרדיקלי.
פיירסטון הייתה מנהיגה של הזרם הרדיקלי החדש בפמיניזם, וספרה – כמו שני ספרי התאוריה הפמיניסטים האחרים שיצאו באותה שנה, "פוליטיקה מינית" של קייט מילט, ו"הסריסה" של ג'רמיין גריר – עורר עניין וסערה, והיה לרב מכר.
פיירסטון טוענת בספר שקיימת הקבלה בין המהפכה לשחרור מעליונות לבנה וגזענות, לבין המהפכה לשחרור מהפטריארכיה וסקסיזם. היא גם עורכת השוואה בין תאוריה פמיניסטית לתאוריה פרוידיאנית.
סיכום התוכן.
נשים, כך פיירסטון מצהירה, הן מעמד מיני מדוכא. הן נוצלו – באופן קבוע ושיטתי – לטובת המעמד הגברי השולט. השורש של אי השוויון הוא ביולוגי, תוצר של הטבע, אשר הטיל את כל האחריות הרבייתית על מחצית האוכלוסייה. מה שהתחיל כמגמה של הטבע, אומץ לתוך המוסדות שיסדו הגברים למען האינטרסים שלהם, בחברה בה הם שולטים.
פיירסטון טוענת כי הדיכוטומיה המינית הביולוגית, וחלוקת העבודה ברבייה על פי הביולוגיה, היא לא רק שורש השליטה הגברית, אלא גם של ניצול מעמד כלכלי, גזענות, אימפריאליזם וחוסר אחריות אקולוגי. אי-השוויון המיני, לדבריה, הוא "דיכוי שמקורו מעבר להיסטוריה המתועדת לממלכת החיות עצמה": במובן זה, לפי התאוריה של פיירסטון, שליטה גברית היא אוניברסלית ובלתי נמנעת, אך כיום קיימים תנאים תרבותיים וטכנולוגיים שמאפשרים את מיגור שליטה זו, ושמיגור כזה הוא אפילו הכרחי להישרדות הגזע האנושי.
פיירסטון מתארת את גישתה כמטריאליזם דיאלקטי יותר קיצוני מזה של קרל מרקס ושל פרידריך אנגלס. היא מאמינה כי בעיסוק שלהם עם תהליכים כלכליים, מרקס ואנגלס נכשלו לתפוס "את התשתית המינית של הדיאליקטיקה ההיסטורית." בניגוד לאנגלס, היא טוענת כי שליטה גברית היא מבוססת ביולוגיה, וככזו הייתה קיימת הרבה לפני מוסד הרכוש הפרטי והמשפחה הפטריארכלית המונוגמית שהיא היא תוצר של הרכוש הפרטי. בתאוריה שלה, שליטה גברית היא תוצאה של "המשפחה הביולוגית", כי נשים וילדים היו תלויים בגברים לקיומם, למשל בגלל תקופת ההריון, הלידה וההנקה של המין האנושי.
תלות זו של נקבות וילדים על הזכרים גורמת ל"עיוותים פסיכוסקסואליים של האישיות האנושית", עיוותים שתוארו על ידי זיגמונד פרויד. פיירסטון מתארת את התאוריה הפרוידיאנית כ"פמיניזם מוטעה", שכן לפיה ההבדל האמיתי בין הניתוח של פרויד לזו של פמיניסטיות רדיקליות הוא שפרויד ותלמידיו מקבלים את ההקשר החברתי שבו הדיכוי המיני מתפתח כבלתי ניתן לשינוי. פרויד הראה כי המקור של דיכוי והבחנות מעמדיות-מיניות הוא במהות הבלתי שוויונית של היחסים בתוך המשפחה הביולוגית: נשים וילדים כאחד מדוכאים על ידי האב החזק יותר. הילד הצעיר מזדהה תחילה עם האם, איתה הוא חולק דיכוי, אך עד מהרה ההזדהות שלו מתחלפת לאב, שמכוחו הוא פוחד אבל אותו גם נועד לרשת ביום מן הימים. בתהליך זה הוא נעתר לטאבו גילוי העריות ולהפרדה בין הקפדנית בין מיניות ורגש הנדרשת, ואשר מהווה את הבסיס הפסיכולוגיו לדיכוי פוליטי ואידאולוגי. בעוד הילדה הצעירה גם מקנאת בכוחו של האב, היא לומדת שלא יכולה לרשת אותו, אלא רק לחלוק כוח זה בעקיפין, על ידי חנופה לזכר הדומיננטי.
לא רק שנשים וילדים שניהם מדוכאים באופן בלתי נמנע בתוך המשפחה הביולוגית, הם מדוכאים כפליים על ידי צורה מסוימת של דיכוי זה השורר במדינות מתועשות: המשפחה הגרעינית הפטריארכלית, אשר מבודדת כל זוג וצאצאיו. חינוך חובה והמיתולוגיה הרומנטית של הילדות, מאריכים את הבידוד של הילדים, ואת תלותם הכלכלית. המהפכה הסוציאליסטית-פמיניסטית תשחרר נשים וילדים, ותעניק להם עצמאות כלכלית וחופש מיני, ותשלב אותם באופן מלא לתוך העולם הרחב. סופה של המערכת המבוססת מעמד מיני טומן בחובו את סופה של המשפחה הביולוגית, כלומר, סיום התפקיד הרבייתי של נשים בעזרת אמצעים מלאכותיים. אהבה בין המינים תישאר, מכיוון שהיא הופכת לדכאנית רק כשהיא מעורבת בפונקציית הרבייה, וכך המשפחה הביולוגית הופכת אהבה מינית לכלי של דיכוי. בתוך משפחה זו, נשים נותנות את אהבתן לגברים, ובכך מעוררות השראה אצלם ליצירתיות תרבותית, ובתמורה הנשים מקבלות זהות רגשית מהסוג שמוכחש להן בעולם מחוץ למסגרת המשפחתית. אך גברים, כתוצאה של תסביך אדיפוס והטאבו נגד גילוי עריות, הם לא מסוגלים לאהוב: הם חייבים לבזות את הנשים איתן הם שוכבים, כדי לבדל אותן מן האם, אובייקט האהבה הראשוני והאסור. הם אינם יכולים בו זמנית לכבד ולהימשך מינית לנשים.