הקיבוץ משתמש באדמות שהשתייכו לכפרים הפלסטיניים אלקומיה וטמרה, כאשר הראשון חרב ב-1948 ואילו השני קיים כיום.
בשנת 1952, כחלק מן המאבק בתנועת העבודה והפילוג בקיבוץ המאוחד התחולל פילוג גם בקיבוץ עין חרוד. הקיבוץ התפצל לשני קיבוצים: עין חרוד מאוחד (שנשאר בקיבוץ המאוחד) ועין חרוד איחוד. לאחר דין ודברים קרקעות הקיבוץ ונכסיו פוצלו וחולקו לשניים, בין שני קיבוצים באותו אתר; האחד של נאמני מפ"ם והשני של תומכי מפא"י.
בשנת 1954 עברה הקבוצה המזוהה עם מפא"י ואשר פרשה מן הקיבוץ המאוחד, לאתר סמוך על גבעת קומי שבאדמות הקיבוץ והקימה את "עין חרוד איחוד". הקיבוץ עין חרוד הוותיק, שבו נשארו החברים שזוהו בעבר עם מפ"ם, נקרא מאז בשם "עין חרוד (מאוחד)".
בספרות העברית.
שם המקום שימש באופן סמלי בספרו של עמוס קינן: הדרך לעין חרוד.
לקריאה נוספת.
מאמרים
ניקולס ניקלבי
ניקולס ניקלבי (באנגלית: The Life and Adventures of Nicholas Nickleby) הוא הרומן השלישי של הסופר צ'ארלס דיקנס, הרומן פורסם ב-19 המשכים חודשיים החל ממרץ 1838 ועד ספטמבר 1839. כל חלק כלל 32 עמודי טקסט ושני איורים מאת ה"ק בראון (פיז).
הרומן עב הכרס מספר על חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי, צעיר שאחרי מות אביו נאלץ לדאוג לפרנסת אמו ואחותו. יריבו הוא דודו ראלף ניקלבי המנסה לסלק את ניקולס מדרכו, אך ללא הצלחה.
זמן ההתרחשות של הרומן, בדומה לרוב ספרי דיקנס, הוא בתקופה שבה נכתב (שנות ה-30 של המאה ה-19). חלק מסיפור העלילה מתרחש בלונדון, וחלקו בפורטסמות' (עיר הולדתו של דיקנס), יורקשייר ובדבון.
סגנון הרומן הוא פיקרסקי ומלודרמטי, האפיזודות המתוארות אינן תמיד קשורות זו בזו. שזורים ברומן סיפורים קצרים שמסופרים על ידי דמויות ברומן, בדומה ל"מועדון הפיקוויקים". גם בסגנונו המשעשע בוחן דיקנס את אי-הצדק והעוולות החברתיות של החברה האנגלית הוויקטוריאנית, כגון היחס המחפיר לתלמידים בבתי הספר הפרטיים כמו זה המוזכר ברומן.
בין הדמויות הבולטות ברומן: ראלף ניקלבי - דודו העשיר והחורש רעה; ווקפורד סקווירס - מנהל הפנימייה המרושע; סמייק - הנער האומלל.
תקציר עלילה.
ניקולס ניקלבי, בנו של ג'נטלמן כפרי, מגיע אחרי מות אביו ללונדון עם אמו ואחותו קייט. מאחר שאביו היה שרוי בחובות רבים, הם מבקשים עזרה מראלף ניקלבי, דודו של ניקולס, איש עסקים עשיר אך קמצן וקשה לב. ראלף ניקלבי מארגן מקום מגורים לאם ולאחות ושולח את ניקולס לשמש עוזר למנהל פנימייה לבנים "היכל שבורת'ם" ביורקשייר. מתברר שמנהל הפנימייה, סקווירס מתעלל בילדים שבחסותו ובעיקר בסמייק, נער מבוגר יותר ונכה הנמצא בפנימייה מילדותו ואינו יודע מי הם הוריו. במהלך שהותו של ניקולס בפנימייה התאהבה בו בתו של מנהל הפנימייה, סקווירס והייתה בטוחה שהוא רוצה להינשא לה. לבסוף הסתבר לה שהוא לא מעוניין בה והיא נפגעה ורצתה לנקום בו. באחד מן הימים סמייק ברח מן הפנימייה אך נתפס. זה הוביל את סקווירס להכות אותו וכמעט הרג אותו, אלמלא ניקולס היה מתערב. ניקולס ברח מן הפנימייה יחד עם סמייק. כך מצאה פאני את ההזדמנות לנקום בו. היא החביאה בתיקו טבעת יקרה ושלחה לדודו ראלף מכתב בו כתוב שהוא גנב אותה.
הם מגיעים לפורטסמות' שם הם מקבלים הצעה להצטרף ללהקת תיאטרון. הכול מתנהל כשורה עד שניקולס מקבל הודעה - מחזר אחרי אחותו קייט אדם עשיר אך קמצן ואנוכי. ניקולס חוזר ללונדון להגן על כבודה של אחותו.
לאחר חזרתו ללונדון לא פסק המנהל סקווירס לרדוף את סמייק והוא נעזר גם בראלף ניקלבי שרצה לנקום בניקולאס על יהירותו כשהוא פוגע בסמייק.
ניקולס מתקבל לעבודה אצל שני אחים נדיבים וטובי לב ושותפם לעסק. שמם הוא האחים צ'ריבל וטים לינקווטר. ניקולס פוגש באמצעותם את מדליין בריי. הוא מתאהב במדליין ונאלץ להציל אותה מציפורני ראלף ניקלבי ושותפו לעסקים ארטור גרייד, החומדים אותה ואת כספה. בסוף הסיפור ניקולס וקייט מוצאים את אהבתם וראלף ניקלבי מתאבד לאחר שמגלה שסמייק, אותו נער שדרך פגיעתו ניסה לפגוע בניקולאס, ולבסוף הביא למותו של סמייק, הוא בעצם בנו.
עיבודים.
הרומן עובד לתיאטרון לקולנוע ולטלוויזיה לפחות שבע פעמים. העיבוד המיוחד ביותר היה הפקת תיאטרון בברודוויי בשנת 1980. זה היה ניסיון תיאטרלי שנמשך עשר שעות עם הפסקות וארוחה. ההצגה הועלתה לראשונה על ידי הרויאל שייקספיר קומפני, וב-1982 שודרה ההצגה בערוץ 4 הבריטי, הפקת הדרמה הראשונה של הערוץ. ההפקה זכתה לשבחי הביקורת ולפופולריות רבה. כל השחקנים שיחקו במספר תפקידים, בגלל הדמויות הרבות ברומן, פרט לרוג'ר ריס שגילם את דמותו של ניקולס.
ב-1912 יצא לאקרנים סרט אילם בן 30 דקות בבימויו של ג'ורג' או ניקולס .
סרט טלוויזיה בריטי יצא בשנת 2001 בבימויו של סטיבן ויטאקר, ובכיכובם של ג'יימס ד'ארסי (ניקולס), סופיה מיילס (קייט) וצ'ארלס דאנס (ראלף ניקלבי).
ב-2002 יצא סרט קולנוע, "ניקולס ניקלבי", בבימויו של דאגלס מקגרת' ובכיכובם של כריסטופר פלאמר כראלף ניקלבי, צ'ארלי האנם כניקולס, אן האת'וויי כמדליין בריי וג'יימי בל בתפקיד סמייק.
תרגומים לעברית.
"ניקולס ניקלבי" תורגם לעברית שלוש פעמים :
ניקולאס ניקלבי
Prince of Persia v1
אוואנטי פופולו
Simon The Sorcerer
Simon The Sorcerer 2
Monkey Island 1
Transport Tycoon DeLuxe
פוליטבירו
פוליטביורו
פוליטביורו (ברוסית: Политбюро) הוא מונח המהווה קיצור של "פוליטיצ'סקויה ביורו" (ברוסית: Политическое Бюро, "משרד פוליטי", בעברית נקרא "לשכה פוליטית"). בשם זה כונה הגוף המבצע במספר מפלגות קומוניסטיות, בהווה ובעבר, כשהבולטת בהן הייתה המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. כיום מצוי פוליטביורו בחמש מדינות: סין, קוריאה הצפונית, לאוס, וייטנאם וקובה.
במדינות בעלות משטר מרקסיסטי-לניניסטי, המפלגה נתפסת כמייצגת העם ומגינתו, ולכן בידיה הכוח המוחלט לשלוט במדינה. חברי הפוליטביורו, הגוף המבצע במפלגה, מחזיקים בידיהם כוח ביצועי רב בדומה לממשלה במדינות דמוקרטיות פרלמנטריות.
בברית המועצות, לדוגמה, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית לא היה בעל תיק בממשלה. חברי מפלגה נאמנים וותיקים הם שמונו כחברים בפוליטביורו והחזיקו בתיקים הביצועיים. במקרים אחרים, היה המזכ"ל מקבל לידיו גם תיק בכיר בפוליטביורו, לאחר שנים של הנהגת המפלגה.
מיכאיל גורבצ'וב, למשל, לא היה בתחילה נשיא ברית המועצות. תואר זה ניתן כתואר כבוד לשר החוץ לשעבר אנדריי גרומיקו. סטלין היה מנהיג המפלגה הקומוניסטית למעלה מעשור שנים בטרם נטל לעצמו באופן רשמי את תפקיד ראש ממשלת ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
דה יורה, קונגרס המפלגה היה בוחר את הוועד המרכזי, וזה בחר את המזכיר הכללי של המפלגה ואת חברי הפוליטביורו. דה פקטו, הבחירות במדינות קומוניסטיות התבצעו בסדר הפוך: מזכ"ל המפלגה היה ממנה את הפוליטביורו ואת הוועד המרכזי בעצמו. בזמנים אחרים הושפע הרכב הפוליטביורו גם על ידי גורמים אחרים: סיעות ומאבקי כוח במפלגה, מידת כוחו של המזכ"ל, מידת האהדה בקרב חברי המפלגה או הסכמים בין קבוצות כוח בה.
גורם חשוב יותר לגבי חברי הנהגה במדינות הקומינטרן היה מידת האהדה שרחשה להם מוסקבה. מידת הרצון של ברית המועצות לקדם או להדיח מנהיגים בגוש הקומוניסטי (במיוחד בשנות ה-30 וה-40) הייתה מכריעה במיוחד. הקו שהוכתב ממוסקבה היה נתון לשינויים, לעיתים חדים למדי, מה שדרש מהמנהיגים להתיישר במהירות עם ההכתבות החדשות.
בין השנים 1952-1966 נודע הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשם "פרזידיום" (נשיאות). בכל תקופת קיומה של ברית המועצות מונתה רק אישה אחת (יקטרינה פורצבה) כחברה בפוליטביורו. אומנם בשנת 1990 מיכאיל גורבצ'וב מינה אישה למוסד זה, אך זמן קצר אחר כך ברית המועצות התפרקה.
א. ליילס
ביואיק לה קרוס
ביואיק לה קרוס היא מכונית סדאן מבית ביואיק. ללה-קרוס ישנם שלושה דורות, האחרון מביניהם לא נמכר בישראל.
דור ראשון.
הלה-קרוס הוצגה בתערוכת שיקגו בשנת 2004 כמחליפת הסנצ'ורי והריגל. היא סימלה את המהפך של ביואיק, למרות הממדים הסאלוניים (כ-5 מטר אורך ו-2.8 מטר בין הסרנים), מדובר במכונית הבסיסית בהיצע של ביואיק. היצע המנועים של הלה-קרוס כולל V6 בנפח 3.8 ליטר (200 כ"ס, 31.8 קג"מ) ו-V6 בנפח 3.6 ליטר (240 כ"ס, 31 קג"מ). דווקא המנוע הקטן יותר יקר יותר ממקבילו בשל היותו מודרני יותר.
המכונית היא בעלת הנעה קדמית ומבוססת על פלטפורמת W של ג'נרל מוטורס בשיפורים קלים, כמו השברולט אימפלה ופונטיאק גרנד פרי.
Day of the Tentacle
פרנסואה בושה
פרנסואה בושה (צרפתית: François Boucher; 29 בספטמבר 1703 - 30 במאי 1770) היה צייר צרפתי.
חייו.
פרנסואה בושה נולד בפריז לניקולאס בושה, שהיה דקורטור ובעל חנות לממכר חפצי אמנות ליד ארמון הלובר, ולמד מאביו את יסודות הציור והפיסול. ב-1720 שימש כשוליה אצל הצייר ז'אן פרנסואה למואן ואצל התחריטן לורנט קאר.
בושה הוכיח את כישרונותיו והתקדם מהר מאוד, וב-1723 זכה בפרס רומא. ב-1727 נסע לרומא, שם התחקה אחרי ציוריהם של רפאל ומיכלאנג'לו, אך התרשם בעיקר מציוריו של ג'ובאני בטיסטה טייפולו שעבד באיטליה באותה תקופה. ב-1731 שב לפריז, וב- 1733 נשא לאישה את ז'אן בוסו, ששימשה כמודל בסטודיו שלו.