אביו של מינד היה חובב אמנות. במהלך הקיץ, נכח בביתם אמן גרמני בשם לגל שצייר בתים וחיות משק. ציורים אלה גירו את מינד הצעיר, שעקב אחר האמן לכל מקום והתבונן בו בזמן היצירה. לגל צירף אליו את מינד בשיטוטיו והציג בפניו את ציוריו בדירתו. לגל הכיר למינד את ציורי החיות של יוהאן אליאס רידינגר,  וזה ניסה לחקות את הציורים בעצמו בעזרת עיפרון עופרת. החיה המועדפת עליו לציור הייתה האריה. לגל תיקן את ציוריו מעת לעת, ומינד הצעיר המשיך לצייר חיות בטבע, כגון כבשים, עזים וחתולים.
עם זאת, אביו של מינד שהיה בונה בעץ, עודד את מינד לפסל בעץ. בכל פעם שמינד הצעיר ביקש דף נייר לציור, אביו נתן לו חתיכות עץ. גוטפריד החל לפסל חיות גם בעץ, והפך למיומן כל כך בכך שהכבשים והעזים שפיסל בעץ קישטו במהרה בתים רבים בכפר. גוטפריד ניסה גם לצייר ילדים איכרים, או לפסלם בעץ, אך ניסיונות אלה לא היו מוצלחים.
הכשרה אמנותית.
כשהיה בן שמונה נכנס מינד לבית הספר לילדים עניים שהוקם על ידי יוהאן היינריך פסטלוצי. ב-1778 פורסמה חוות הדעת הבאה שכתב המוסד על מינד: ״[...] חלש מאוד, לא מסוגל לבצע עבודה קשה, מלא כישרון לציור, יצור מוזר, רווי בקפריזות אמנותיות, לצד שובבות כלשהי; ציור הוא כל עולמו; נמצא במוסד מזה שנה וחצי; בן עשר״.
לא ידוע כמה זמן שהה מינד בבית הספר. ידוע כי בשנים 1780–1785 הגיע אל הצייר זיגמונד הדנברגר בברן, ממנו למד את אומנות הציור והשימוש בצבעי מים. היכולות של מינד התמקדו בעיקר באמנות; הוא הצליח בקושי לכתוב את שמו, ולא ידע כלל לבצע פעולות חשבון.
הכישרון המיוחד של מינד בציור חתולים התגלה במקרה. הדנברגר היה עסוק בהשלמת ציור של חקלאי מגלף עץ, אשתו לצדו מאכילה את ילדה, ובסמוך אליהם מתהלך חתול. מינד התבונן בדמותו של החתול, ואמר ביובש: ״זהו לא חתול!״. הדנברגר שאל בחיוך אם הוא חושב שיוכל לצייר את החתול טוב יותר. מינד הציע לנסות, צייר את החתול, והדנברגר אהב כל כך את התוצאה שנתן למינד לסיים את הציור - והעתיק את הדמות ממנו.
עבודות.
היה זה רק לאחר מותו של הדנברגר שמינד פיתח את כישרונו המיוחד במלואו. לאורך חייו שהיו לרוב מסוגרים בארבעה קירות, הוא פיתח מערכת יחסים עם חיות בית, בעיקר חתולים. בזמן שנהג לצייר, ניתן היה לראות לעיתים קרובות חתול יושב גבו או כתפיו. לעיתים קרובות היה מינד נשאר בתנוחות לא נוחות כדי לא להפריע לחתול. לעיתים קרובות היה חתול נוסף יושב על השולחן, ולעיתים גורי חתולים מתחת לשולחן. צפרדעים צפו בבקבוקים לצד כן הציור שלו, ועם כל חיות אלה הוא ניהל דיאלוג משחקי ואוהב. זאת, בשעה שבני אדם שביקרו אותו או עברו בסמוך זכו לרטינה לא חברותית.
מינד צייר לעיתים רחוקות מהתבוננות בטבע עצמו. לכל היותר הוא עשה זאת בכמה משיחות מכחול בודדות. היכולת שלו לצייר מזיכרון הייתה כה חזקה עד שמרגע שהתבונן באובייקט בריכוז, היה מסוגל לצייר אותו בדיוק רב גם זמן רב לאחר מכן.
מותו.
בסוף 1813 מינד החל לסבול ממיחושים בחזה שמנעו ממנו לתפקד. הוא מת ב-17 בנובמבר 1814 ממחלה זו, בגיל 46.
הגלקסיה הננסית פסל
הגלקסיה הננסית פַּסָּל היא גלקסיה ננסית אליפסואידית שנמצאת בקבוצת הכוכבים פסל במרחק של כ-173,000 שנות אור ממערכת השמש, והיא אחת מגלקסיות הלוויין הקרובות ביותר לשביל החלב. הגלקסיה התגלתה בשנת 1937 על ידי הארלו שייפלי והיא הגלקסיה האליפסואידית הננסית הראשונה שהתגלתה. מיקומה בקבוצת פסל קרוב לקוטב הדרומי של שביל החלב, היא רחוקה ממישור הגלקסיה ולכן בסביבתה יש מעט כוכבים וכמעט אין ענני גז ואבק שמסתירים אותה, כך שקל לצפות בה. בשל קרבתה היא לא נראית כערפילית אלא כאזור עשיר מאוד בכוכבים עמומים בסביבה דלת כוכבים.
מאפיינים.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא בין 30 ל-40 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-3,160 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב. כוכבי הגלקסיה הם ברובם הגדול כוכבים זקנים ונראה שלא מתרחשת בגלקסיה יצירה של כוכבים חדשים. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה נמוכה יחסית למתכתיות של כוכבי שביל החלב וניתן להבחין בגלקסיה בשתי אוכלוסיות נפרדות של כוכבים: כוכבים זקנים מאוד בעלי מתכתיות נמוכה מאוד שמפוזרים ברחבי הגלקסיה ועם פיזור מהירויות גדול וכוכבים פחות זקנים ועם מתכתיות יותר גדולה שמרוכזים במרכז הגלקסיה עם מהירויות מאותו סדר גודל, כך שנראה שכוכבי הגלקסיה נוצרו בשתי תקופות שונות.
וולוו שארפנוז
וולוו שארפנוז (באנגלית: Volvo Sharpnose) היא משאית קלה, מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1938–1950.
אליפות העולם בשחמט 2006
אליפות העולם בשחמט 2006 הייתה תחרות שנערכה באליסטה, שברוסיה. בתחרות זו נפגשו אלוף העולם (קלאסי), ולדימיר קראמניק ואלוף העולם (פיד"ה) וסלין טופאלוב והמטרה העיקרית הייתה לסיים את הפילוג שהיה קיים משנת 1993. ולדימיר קראמניק ניצח במפגש והוכתר אלוף העולם.
רקע.
בשנת 1993 אלוף העולם, גארי קספרוב, היה אמור להתמודד בדו-קרב עם מנצח תחרות המועמדים, אך לקראת ההתמודדות התברר שקיימת אי-הסכמה בין השחמטאים לבין פיד"ה. כתוצאה מכך, קספרוב ומנצח תחרות המועמדים, נייג'ל שורט, פרשו מפיד"ה וארגנו דו-קרב בחסות "איגוד השחמטאים המקצוענים". במפגש זה ניצח קספרוב. בשנת 2000 הוא הפסיד בדו-קרב על התואר לולדימיר קראמניק.
פיד"ה מצידה המשיכה לתחרויות אליפות העולם. בשנת 2004 וסלין טופאלוב ניצח בתחרות.
במשך תקופה ארוכה התנהלו דיונים לאיחוד וסיום הפילוג. רק כעבור 13 שנים השיחות הסתיימו בהצלחה ושני אלופי העולם התמודדו בדו-קרב.
הדו-קרב היה אמור לכלול 12 משחקים. אם ולאחר 12 משחקים לא היה יתרון לאף שחמטאי היה אמור להתחיל השלב השני - 4 משחקים של 25 דקות ו-10 שניות לאחר כל צעד.
התחרות החלה ב-23 בספטמבר 2006 והסתיימה ב-13 באוקטובר.
פרשת השירותים.
לאחר המשחק הרביעי, כאשר התוצאה הייתה לטובת ולדימיר קראמניק, צוות של וסלין טופאלוב האשים אותו באופן רשמי שהוא מנצל יציאות לשירותים לטובת התייעצות עם תוכנת מחשב. בבדיקת השירותים לא נימצא דבר. אומנם ועדת ערר שטיפלה בנושא החליטה לסגור אותם. לטובת השחמטאים נותרו רק שירותים ציבוריים.
קראמניק לא קיבל את החלטת הוועדה ולא התייצב למשחק מס' 5. כתוצאה מכך, לווסלין טופאלוב הוענק ניצחון טכני. קראמניק דרש להחליף את חברי וועדת ערר, לפתוח שירותים מחדש ולבטל החלטה על ניצחון טכני. המשך המפגש היה בסכנה. נשיא פיד"ה קירסאן איליומז'ינוב הגיע למקום וניסה לפשר בין הצדדים. מספר רב של שחמטאים תמכו בעמדת קראמניק - וסילי סמיסלוב, אנטולי קרפוב, ויקטור קורצ'נוי ונוספים. הם בעיקר טענו שצוות של טופאלוב לא הביא שום הוכחות לעמדתם.
בסופו של דבר דו-קרב חודש לאחר פתיחת השירותים מחדש והחלפת חברי ועדת ערר. קראמניק ציין שאם טופאלוב ינצח בדו-קרב בעקבות יתרון שקיבל עם ניצחון טכני, הוא יפנה לבית המשפט.
הקרב חודש, אך באווירה קשה.
דולורס הוארטה
דולורס קלרה פרננדס הוארטה (בספרדית: Dolores Clara Fernández Huerta; נולדה ב-10 באפריל 1930) היא מנהיגת איגודי פועלים ופעילה למען זכויות אזרח מקסיקנית-אמריקאית, אשר ייסדה יחד עם סזאר צ'אבס את אגודת פועלי החקלאות הלאומית (לימים UFW). הוארטה הייתה בין מארגני שביתת הענבים בדליינו בשנת 1965 בקליפורניה, והובילה את המשא ומתן שהסתיים בהסכם הקיבוצי הראשון בהיסטוריה של הפועלים החקלאיים, אשר נערך כתוצאה מהשביתה והחרם הנלווה לה.
הוארטה זכתה בפרסים רבים עבור שירות לקהילה ופעילותה למען זכויות עובדים, מהגרים ונשים, ביניהם פרס האמריקאית המצטיינת מטעם קרן יוג'ין וי. דבס, הפרס הנשיאותי על שם אלינור רוזוולט לזכויות אדם, ומדליית החירות הנשיאותית. היא הייתה הלטינה הראשונה להיכנס להיכל התהילה הלאומי לנשים, ב-1993.
הוארטה טבעה את הסיסמה "Sí, se puede" ("כן, אנחנו יכולים") אשר אומצה בגרסתה האנגלית (!Yes, We Can) על ידי ברק אובמה במסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית. היא מוכרת כגיבורה עממית ומודל לחיקוי בקהילת הצ'יקנה, והיא הנושא במספר רב של קורידוס (בלדות עממיות) וציורי קיר.
תחילת דרכה.
הוארטה נולדה בעיירת הכורים דוסון, שבניו מקסיקו, להורים חואן פרננדס ואליסיה צ'אבס. חואן פרננדס נולד בדוסון למשפחת מהגרים מקסיקנים, ועבד ככורה פחם. במהלך השפל הגדול הוא הצטרף למספר הגדול של פועלים חקלאיים עונתיים שהתהווה בעקבות הכשלים הכלכליים של התקופה, אשר נדדו ממקום למקום על פי עונת הקטיף. הוא בעיקר קטף סלק במדינות קולורדו, נברסקה, ווויומינג. הוא נהיה פעיל בהתארגנות פועלים באיגודים, והוארטה גדלה על סיפוריו של אביה בנושא. הוריה התגרשו כשהיא הייתה בת שלוש, והקשר בינה לבין אביה נחלש, היות שהוא חזר לניו מקסיקו והיא חייתה עם אמה בקליפורניה. חואן פרננדס נבחר לבית המחוקקים של ניו מקסיקו ב-1938.