ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם התשיעי בתולדות המועדון.
קאסטיון, ריאל אוביידו וריאל סנטנדר ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים.
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק לקיני מריאל חיחון שכבש 18 שערים ב-34 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק לסלבדור סדורני מברצלונה (בפעם השנייה בקריירה) שספג 22 שערים ב-30 משחקים.
מרוקו (פירושונים)
בל H-13 סו
בל H-13 סו (Sioux) היה מסוק קל בעל מנוע אחד ורוטור דו-להבי, מתוצרת חברת בל הליקופטר מארצות הברית, שהתבסס על המסוק האזרחי מתוצרת חברת בל, בל 47. המסוק יוצר ברישיון בבריטניה על ידי חברת ווסטלנד איירקראפט עבור צבא בריטניה, תחת הסימול סו AH.1 ו-HT.2.
פיתוח.
חיל האוויר של ארצות הברית (אז חילות האוויר של צבא ארצות הברית) הזמין ב-1947 את הדגם המשופר של הבל 47. המסוקים שהוזמנו סומלו YR-13 ושלושה מסוקים שהותאמו לשימוש בתנאי חורף סומלו YR-13A. צבא ארצות הברית הזמין מסוקי בל 47 ב-1948 תחת הסימול H-13. מסוקים אלו קיבלו בהמשך את השם "סו", על שם השבט האינדיאני. המסוק שימש במשימות תצפית בתחילת מלחמת וייטנאם, עד שהוחלף ב-1966 במסוק מדגם יוז OH-6 קאיוז.
בין השנים 1947–1958 רכש צי ארצות הברית מספר מסוקי בל 47 תחת הסימול HTL-1. גם משמר החופים של ארצות הברית ביצע הערכה למסוק ורכש שני מסוקי HTL-1 לבסיסו בנמל ניו יורק. הגרסה הנפוצה בצי הייתה גרסה HTL-4, שהייתה ללא כיסוי בד למנור הזנב של המסוק. משמר החופים רכש שלושה מסוקי HTL-5 ב-1952. גרסה זו הייתה זהה לגרסה HTL-4 אך הונעה במנוע פרנקלין O-335-5. משמר החופים הפעיל מסוקים אלה עד 1960. ב-1959 רכש משמר החופים שני מסוקים מדגם 47G, שסומלו HUL-1G.
צבא בריטניה הזמין מסוקי H-13, שיוצרו ברישיון על ידי חברת ווסטלנד איירקראפט. חברת ווסטלנד התחייבה בפני חברת סיקורסקי כי לא תייצר מסוקים של חברה מתחרה, ולפיכך רכשה את רישיון הייצור מחברת אוגוסטה האיטלקית, שהחזיקה ברישיון ייצור מחברת בל. החוזה הראשון היה עבור 200 מסוקים, ש-50 הראשונים שבהם נבנו על ידי אוגוסטה באיטליה, והשאר נבנו בבריטניה. טיסת הבכורה למסוקים מתוצרת בריטניה הייתה ב-9 במרץ 1965.
תכנון.
בל H-13 סו הוא מסוק לתצפית ואימון בסיסי, ובו שלושה מושבים. העיצוב המוכר של המסוק, עם חופה בתצורת "בועת סבון", הוא של דגם G, שנכנס לשירות ב-1953. בנוסף יש לדגם זה מנור זנב בעל מבנה של מסבך צינורות מרותך חשוף, מכלי דלק חיצוניים ומגלשיים. לדגם UH-13J הצבאי, המבוסס על גרסה 47J האזרחית, יש מנור זנב מכוסה וכן תא טייס עם מעטה אווירודינמי.
הדגמים הצבאיים היו מצוידים במקרים רבים במנשאים לאלונקות, שהיו מותקנים על המגלשים. מנשאים אלה היו מצוידים במגיני רוח מזכוכית אקרילית להגנה על הפצוע מהרוח.
דגם G הונע על ידי מנוע בוכנה לייקומינג VO-435 עם הספק של 260 כוח סוס. הדלק למנוע היה בשני מכלי דלק חיצוניים, אחד בכל צד של המסוק בחלקו העליון. הרוטור היה בעל שני להבים ראשיים, עם שני להבים משניים התמדיים (אינרטיים) לייצוב.
שירות מבצעי.
שימוש מבצעי במסוקים היה אחד החידושים המרכזיים במלחמת קוריאה. הטופוגרפיה בקוריאה היא הררית ותוואי השטח קשה לתנועת כלי רכב, והמסוקים שזה עתה הבשילו לכשירות התאימו מאוד כמענה לקושי. משימות המסוקים במהלך המלחמה כללו פינוי, חילוץ והצלה, תובלה ושליית מוקשים ימיי. חיל האוויר של ארצות הברית הפעיל מסוקי סיקורסקי H-5 לתצפית ומסוקי סיקורסקי S-55 (סיקורסקי H-19 צ'יקסאו בכינויו הצבאי) ופיאסצ'קי H-21 שאוני לתובלה. עם הזמן החל צבא ארצות הברית להפעיל מסוקי H-13 ומסוקי הילר 360 (הילר H-23 רייבן), שהחליפו בהדרגה את מסוקי חיל האוויר בתפקידי הפינוי הרפואי.
ה-H-13 היה אולי המסוק המזוהה ביותר עם המלחמה, לא מעט הודות לזיכיון מ.א.ש, שהניב סרט קולנוע וסדרת טלוויזיה בה הופיע המסוק. המסוקים הראשונים אותם הפעיל הצבא בקוריאה היו מדגם B, שנשאו שני אנשים והיו בעלי חופת פלקיסגלס שקופה. ביצועי המנוע הנמוכים הביאו לכך שלעיתים היה צורך להמריא במכלי דלק מלאים חלקית. ככל שעבר הזמן והבנת האפשרויות הטמונות במסוק הוטמעה והעמיקה עלתה הדרישה לדגמים משופרים יותר. הדגמים הבאים היו בעלי מנועים חזקים יותר, בעלי יכולת לשאת שלושה אנשים, צוידו במגלשיים והותאמו לנשיאת אלונקות במנשאים חיצוניים. משימות הפינוי הרפואי היו המשימות העיקריות שבהן התפרסם המסוק, וזאת בשל יתרונו הגדול בפינוי מהיר של פצועים על פני כל אמצעי קרקעי. המסוקים כונו "מלאכי רחמים" (Angels 0f Mercy) ופינו אלפי פצועים. משימות נוספות שביצעו המסוקים כללו הנחת כבלי תקשורת, קישור, הדרכה ותובלת מטען: מסוקי H-13 הובילו אלפי קילוגרמים של מטען לנקודות מבודדות ומרוחקות.
מסוקי H-13 שירתו גם בתחילת מלחמת וייטנאם. עם פרוץ המלחמה היו בשירות צבא ארצות הברית 861 מסוקים כאלה, וטייסות ראשונות הגיעו לסייגון בדצמבר 1961, ושירתו בעיקר במשימות סיור ותצפית. עד 1969 הוחלפו המסוקים במסוקי בל UH-1 אירוקוי.
ישראל נח קפלן
ישראל נח הכהן קפלן (כ"ה באב ה'תרמ"ד, 3 באוגוסט 1884 - ו' בניסן ה'תשכ"ד, 19 במרץ 1964) היה פעיל ציוני ואסיר ציון. עמד בראש אגודות בצ'רניהיב. בישראל היה סגן יו"ר תנועת המזרחי, עמד בראשות מועצת הלוואה וחיסכון - חיפה, היה מזכיר ועד הקהילה העברית של חיפה, יושב ראש המועצה הדתית בחיפה ועוד.
קורות חיים.
נולד בצ'רניהיב לאיטה ולצבי קפלן, חסידי חב"ד. למד בחדרים וישיבות. בשנת ה'תרס"ו נשא את חנה בת אברהם אהרן חן, נכדתו של הרב פרץ חן, שהיה אז רב העיר צ'רניהיב. הזוג התגורר בצ'רניהיב ועסק במסחר. קפלן היה מורשה הוועד של חובבי ציון באודסה, חבר אגודת חובבי שפת עבר, יושב ראש ההסתדרות הציונית המקומית, יושב ראש "הלוואה וחיסכון - חיפה", יושב ראש חברת "תמיכה לעניים" שהייתה אחראית לכל ענייני הקהילה בתקופת השלטון הצארי, גזבר ועד העזרה לפליטים יהודים במלחמת העולם הראשונה, גבאי בית הכנסת "פועלי צדק", וציר בוועידות ציוניות שונות.
לאחר מהפכת פברואר כשפסקו ההגבלות על יהודי רוסיה מונה ליושב ראש הקהילה היהודית הרשמית שנוסדה בצ'רניהיב, חבר הדומה העירונית ונציג הקהילה היהודית בהנהלת העירייה. לאחר מהפכת אוקטובר ועליית המפלגה הבולשביקית לשלטון נאסרו פעולות יהודיות לאומיות גלויות והוא שירת כמנהל מחלקת האספקה הממשלתית במחלקת החינוך של פלך צ'רניהיב.
ב-1922 נאסר על ידי השלטון הקומוניסטי, כחלק ממאסרי פעילים ציוניים באוקראינה. בני משפחתו מספרים כי במהלך כליאתו כאסיר ציון הוא הגניב שופר לבית הכלא ושם תקע בו בראש השנה. בסוף 1923 שוחרר והורשה לעלות לארץ ישראל, ובי"ז בכסלו ה'תרפ"ד עלה עם משפחתו לישראל והתיישב בחיפה. כיהן כארבעים שנה בתפקידים ציבוריים ודתיים בחיפה: בשנת 1925 נבחר למזכיר הראשי של ועד הקהילה העברית בחיפה, כיהן גם כיושב ראש המועצה הדתית והרבנות הראשית בחיפה, יושב ראש מועצת הלוואה וחיסכון החל מ-1923, עד 1932 היה סגן יושב ראש מועצת "מרכז" - הממונה על הפיקוח על האגודות ההדדיות לאשראי וחיסכון בארץ ישראל, יושב ראש מועצת ומפלגת המזרחי בחיפה וסגן יושב ראש המועצה הארצית של תנועת המזרחי, חבר ועד הבניין ומראשי בוני בית הכנסת המרכזי בחיפה, ומייסד הספרייה התורנית-מדעית שלידו, הנושאת את שמו.
חבר מועצת ישיבת תפארת ישראל, וחבר ועידות, מוסדות וארגוני תרבות וחסד בחיפה. נבחר לכהן כחבר הכנסת בכנסת השנייה (1951) מטעם מפלגת המזרחי, בעקבות בחירתו לכנסת נדרש לעבור עם משפחתו לירושלים. על פי עדותו של נכדו, ד"ר צבי קירזון, כאשר היה עם המזוודות ארוזות למעבר הדירה לירושלים, ויתר ברגע האחרון על התפקיד הנחשק, בטענה שאינו יכול לעזוב את חיפה, עיר שכה אהב ושירת אותה בנאמנות מאז עלייתו לארץ.
פרסם בעיתונות מאמרים שונים בענייני ציבור. הספרייה התורנית מדעית בחיפה נקראה על שמו.
בשנת תשכ"ד נהרג קפלן בתאונת דרכים, והותיר את בתו מרים, רעיית הפרופסור בנימין קירזון, מרצה לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ושני נכדים - ד"ר צבי קירזון ורפאיה לסר.
במלאת שנה לפטירתו בא' בניסן ה'תשכ"ה החלה המועצה הדתית בחיפה להוציא את ביטאון "ארחות" והגיליון הראשון הוקדש על שמו. הרב הראשי לחיפה, הרב יהושע קניאל, כתב עליו בגיליון זה: . בצוואתו הותיר לבני משפחתו חפצי קדושה רבים בהם ספר תורה, אשר נמצא כיום בבית הכנסת "שירת גנים" בשכונת קריית מנחם בירושלים.
על שמו נקרא רחוב רינ"ה בשכונת קריית אליהו בחיפה.
לילי קול
לילי לוהאנה קול (באנגלית: Lily Luahana Cole, נולדה ב-27 בדצמבר 1987) היא דוגמנית, שחקנית, ויזמית אנגלייה.
ביוגרפיה.
קול נולדה בטורקי, דבון שבדרום-מערב אנגליה, בתם של פיישנס סנדרה אוון ("Patience"; סבלנות), אמנית וסופרת, ולכריסטופר ג'יימס קול, דייג ובונה סירות. אמה ממוצא וולשי. היא ואחותה גודלו על ידי אמם בלונדון. בשנת 2006, קול התקבלה ללימודי מדעי המדינה ומדעי החברה בקינגס קולג', אך דחתה את לימודיה פעמיים. ב-2008 החלה ללמוד לתואר ראשון בתולדות האמנות וסיימה את לימודיה ב-2011.
קריירה.
קול פיתחה קריירת דוגמנות מנערותה, והוזכרה ב-2009 על ידי מגזין ווג פריז בתור אחת מ-30 הדוגמניות המובילות שנות ה-2000. בגיל 16 היא הופיעה לראשונה על שער מגזין ווג הבריטי, ובשנת 2004 הוכתרה בתואר "דוגמנית השנה" בטקס פרסי האופנה הבריטי. קול עבדה עם הרבה מותגים ידועים, כולל אלכסנדר מקווין, שאנל, לואי ויטון, ז'אן פול גוטייה ו-Moschino. מסעות הפרסום שלה כללו את Longchamp, אנה סוי, Rimmel ו-Cacharel.