ב-1979 החליט קרוי שאין בסיינטולוגיה כדי מתן תשובה מספקת לתהיותיו הפילוסופיות, והחל מתקרב למיסטיקה הודית, אימץ לעצמו גורו, ואף שהה בהודו תקופה מסוימת. ב-1983 לימד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1984 שב לאוסטרליה. את דעותיו בתקופה זו הציג בספר נוסף, "מעבר ליש ולאין: הרציונליות במיסטיקה", בו טען בין השאר לקיומה של האלוהות הברורה מאליה של הגורו ההודי. בשלב זה חדל בן-אמוץ מלתמוך בו וסירב לשמש כעורכו. "מעבר ליש ולאין" פורס שוב מערכת פילוסופית כמעט שלמה, המושפעת בבירור מהמטאפיזיקה של סארטר, ומתרגלת את הקורא, לאורך דפי הספר, בהתנסות בחוויית האין. גם לספר זה לא הייתה תהודה משמעותית בעולם הפילוסופיה.
גנוסטיקה.
תפנית נוספת בדעותיו חלה בעקבות היכרותו עם מיסטיקן בשם ד"ר ג'וזף צ'פלוני, שהציג בפניו תפיסה המכונה על ידי צ'פלוני "גנוסטית", ומשלבת רעיונות ממקורות שונים, בהם: הכתות הגנוסטיות המקוריות, גרסה מסוימת של הדת הזורואסטרית, כת האיסיים, הקבלה היהודית, המיסטיקה ההודית, תיאורים פופולריים של המינות האלביגנזית, וכן תאוריות האנטישמיות והאנטי-ציונות. לפי תפיסה זו, העולם נתון במלחמה תמידית של "בני אור" נגד "בני חושך", הרודפים אותם ומאמללים אותם. טבעו של אדם, כ"בן אור" או כ"בן חושך", נקבע מראש ואינו ניתן לשינוי, כשרוב האנושות ניצבת בצד כוחות החושך, ורק מיעוט קטן (בתוכו כלל קרוי את עצמו ואת צ'פלוני) שייכים לצד בני האור. בהשפעת צ'פלוני, צפה קרוי כי הולך וקרב העימות הסופי בין בני החושך לבני האור, בסופו צפויים לצאת בני האור כמנצחים. (ראו: ארמגדון, מלחמת גוג ומגוג). מתווה המערכת של צ'פלוני וקרוי כלל מרכיב קוסמולוגי מופרך, לפיו קוטר היקום הוא כ-400,000 קילומטר, כשכדור הארץ נמצא במרכזו. תיאורים מקובלים יותר של היקום - הם קונספירציה של בני החושך.
תפיסות אלו ודומות להן הרחיקו אותו מעל אשתו. ב-1986 התגרש הזוג, וניטש ביניהם מאבק על משמורת בתם בת ה-15. הבת טלילה חייתה עם אביה וטענה שאמה היא מפלצת, בעוד האם גאולה טענה כי בתה עוברת שטיפת מוח במסגרתה היא לומדת לשנוא אותה. על מנת להקשות על מאבקה של האם למשמורת בתה, נישאה הבת בגיל 16 לגרהם, בחור חולה סרטן בן 30. הסכסוך המשפחתי הביא לטרגדיה כאשר ב-1988, כשטיפסה האם מעל גדר הבית בו גרו קרוי, בתו ובעלה כדי ליצור קשר עם הבת, היא נורתה 8 פעמים על ידי גרהם ומתה במקום. גרהם נפטר מספר חודשים לאחר מכן מסרטן, לפני שנסיבות מותה של האם התבררו במשפט.
סוף ימיו.
ב-1989 שב לארץ, קרוי הופיע וניסה להפיץ את דעותיו החדשות בעיתונות ובטלוויזיה,
קרוי התראיין בתוכנית ״זה הזמן״ עם רם עברון, הוא קבע שהעולם יגיע לקיצו עד סוף המאה העשרים אך נתקל ביחס קריר, וזכה לבוז ולזלזול בדעותיו. הוא החל לכתוב טיוטה לספר נוסף, "מלחמת בני אור בבני חושך", אך ספר זה מעולם לא נערך ולא יצא לאור. בסוף ינואר 1989 הוא מת בדירתו אשר שכר ברחוב סוקולוב בתל אביב, אך דבר מותו התפרסם רק ב-6 בפברואר 1989, לאחר שגופתו נמצאה במצב ריקבון מתקדם, כעשרה ימים אחרי שנעלם, ליד גופתו נתגלו כדורים המסקנה בתום חקירת המשטרה הייתה כי התאבד.
קרוי נטמן בקריית שאול.
דיוקסיה
דיוקסיה (בעברית "הגמונות" או "בישופות") הוא כינוי ליחידת מנהל טריטוריאלית המנוהלת בידי בישוף, בחלק מהכנסיות הנוצריות. בכנסייה הקתולית קרויה דיוקסיה המנוהלת בידי ארכיבישוף "ארכידיוקסיה" (בדרך כלל בשל גודל, משמעות היסטורית, או שניהם). בשנת 2003 היו בכנסייה הקתולית 569 ארכידיוקסיות ו-2,014 דיוקסיות בעולם.
חלק מהכנסיות הפרוטסטנטיות כגון הכנסייה האנגליקנית ירשו את מבנה הדיוקסיות במישרין במהלך הרפורמציה.
בתקופות האחרונות של האימפריה הרומית שולבו הפרובינקיות שהלכו והתפצלו ביחידת מנהל גדולה יותר, הדיוקסיה - מלטינית dioecesis - מהמונח היווני διοίκησις, כלומר "מִנְהָל" (קיימת גם גרסה כי מקור המילה בשמו של הקיסר דיוקלטיאנוס, שבימיו בוצעה חלוקה זו).
הכנסייה הקתולית ירשה במישרין את חלוקת הסמכות הרומאית במאה ה-5 ובמאה ה-6 לספירה, כשכל בישוף לקח לעצמו במלואו את התפקיד שמילא בעבר ה"פרפקט" הרומי. ההעברה התאפשרה בשל המנהג הנוצרי לקבוע את אזורי המנהל הכנסייתיים חופפים לאלו של המנהל האזרחי. בתקופה המודרנית משמרות דיוקסיות רבות (למרות חלוקות שבוצעו בשטחן במשך השנים) את הגבולות של החלוקה האדמיניסטרטיבית הרומאית העתיקה.
באימפריה הרומית.
השימוש המוקדם ביותר ב"דיוקסיה" כיחידת מנהל הייתה במזרח דובר היוונית. כך למשל כונו שלושת המחוזות: קיבריה, אפאמאה וסינאדה שצורפו לפרובינקיה של קיליקיה בזמנו של קיקרו המזכיר עובדה זו במכתביו הידועים. המילה, שמשמעותה מחוז שבו גובים מס, הפכה לכינוי ליחידת השטח. בראש היחידה עמד משגיח (episcopus), לעתיד בישוף.
בארגון מחדש של האימפריה שהוחל בימיו של דיוקלטיאנוס ונמשך בתקופת קונסטנטינוס חולקה האימפריה ל-12 דיוקסיות, שהגדולה שבהן, אוריאנס, כללה 16 פרובינקיות, והקטנה שבהם, בריטניה, כללה ארבע. ניתן למצוא את רשימת הדיוקסיות הרומיות כפי שהיו בשנת 395 בתיאור הפרובינקיה הרומית.
כל דיוקסיה נשלטה בידי "פראיטור ויקריוס" שהיה כפוף למרות של "פרפקט". בין המאה ה-4 והמאה ה-6, כשהארגון המנהלי הישן החל להתפורר, התרחב תפקידם של הבישופים בחלקים הנוצריים של האימפריה על מנת למלא את החלל שנוצר. האריסטוקרטיה של הסנאט הרומי נותרה מקור לסמכות המקומית, בייחוד בפרובינקיות. עם זאת, במועד זה כבר הופקדה סמכות זו בדרך כלל בהנהלתו הרוחנית של הבישוף. אין זה מפתיע שכשהכנסייה הקתולית ולאחריה הכנסייה האורתודוקסית החלו להגדיר את צורה המבנה המנהלי שלהם הם הסתמכו על הטרמינולוגיה הרומית העתיקה על מנת לתאר יחידות מנהל והיררכיה, וההבדלים בין רשויות כנסייתיות וחילוניות החלו להיטשטש. בקיסרות הביזנטית הייתה זו דוקטרינת יסוד.
היררכיה נוצרית.
המשמעות הנוצרית המודרנית של המילה כתחום השיפוט של הבישוף הפכה לדבר שבשגרה רק במסגרת המבנית של האימפריה הקרולינגית במאה ה-9, אך מילה זו רק החליפה את המילה המוקדמת יותר, "פארוצ'יה" (קהילה בלטינית), שבה השתמשו מאז שנוצר המבנה ההיררכי הסמכותי של הנצרות במאה ה-4.
כנסייה של בישוף קרויה קתדרלה ועל כן, בכל דיוקסיה יש קתדרלה אחת ומספר כנסיות רובע (פרוכיות).
חונאן
חוּנָאן (; בפין-יין: Húnán - מילולית "מדרום לאגם") הוא מחוז בדרום הרפובליקה העממית של סין. שטחו הוא 210,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-66.4 מיליון נפש. בירתו היא העיר צָ'אנְגְשָׁה (长沙/Chángshā). המחוז הוא המחוז השביעי בגודלו בסין מבחינת תושבים, והעשירי בגודלו בסין מבחינת שטח. התוצר הנומינלי של המחוז לשנת 2018 עמד על יותר מ-500 מיליארד דולר.
חונאן הפכה למרכז תקשורת חשוב בשל מיקומה על נהר היאנגצה.
דרך המחוז צפוי לעבור כביש מהיר חדש שאורכו כ-3,107 ק"מ והוא צריך לחצות את סין מצפון לדרום. במסגרת זו נבנה בשטח המחוז גשר אייז'אי שהוא מהגשרים התלויים הארוכים והגבוהים בעולם.
היסטוריה.
במשך מאות שנים הייתה חונאן מרכז חקלאי פורה שסיפק אורז למחוזות רבים, אך גידול האוכלוסייה המתמיד הביא לכך שבמאה ה־19 הפך המחוז לצפוף מדי והיה נתון להתקוממיות איכרים.
במהלך שושלת יואן, המחוז היה חלק מהמחוז לשעבר חוגוואנג, יחד עם המחוזות חוביי, גוויג'ואו וגואנגשי ובשנת 1664, הוגואנג כלל רק את המחוזות חונאן וחוביי.
בשנת 1723 קיבל המחוז את שמו - חונאן.
בין השנים 1796-1805 התרחש במחוז מרד מיאו השני, שנגרם עקב מתחים אתניים.
מרד טאי פינג שהחל במחוז גואנגשי ב־1850, צבר תאוצה בחונאן והתפשט מזרחה לאורך נהר היאנגצה. אך היה זה גם צבא מחונאן שדיכא את ההתקוממות ב־1864.
ב־1910 המחוז שוב תרם את חלקו במרידות נגד שושלת צ'ינג המתפוררת, ואחר-כך ב־1927 צמחה בו התקוממות קציר הסתיו בראשותו של מאו דזה-דונג, יליד המחוז.
ב-1920 התחולל רעב גדול ברחבי המחוז והרג כ-2 מיליון אזרחים מהמחוז.
כמחוז לידתו של מאו דזה-דונג, מחוז חונאן תמך במהפכת התרבות שהתרחשה בסין בין השנים 1966–1976.
במחוז נולדו לא מעט דמויות מרכזיות במפלגה הקומוניסטית הסינית, כגון מאו דזה-דונג, ליו שאוצ'י ופנג דה-חואי.
גאוגרפיה.
שטחו של המחוז הוא 211,836 קילומטר רבוע, מה שהופך את המחוז למחוז השביעי בגודלו בסין.
המחוז ממוקם על הגדה הדרומית של נהר היאנגנצה.
הצד המזרחי, הדרומי והמערבי של המחוז מוקף בהרים וגבעות. למעלה מ-80% מהמחוז הוא הרים וגבעות, ופחות מ-20% הוא מישור.
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא בגובה 2115.2 מטר מעל פני הים.
אגם דונגטינג הוא האגם הגדול ביותר במחוז, והאגם בעל מים מתוקים השני בגודלו בסין. האגם מוזכר פעמים רבות בקטעי שירה ובציורים סיניים.
האקלים של מחוז חונאן הוא אקלים סובטרופי גשום, עם חורפים קצרים, קרירים, ולחים ועם קיץ חם ולח מאוד. הטמפרטורות הממוצעות בינואר הן 3 עד 8 מעלות צלזיוס ואילו הטמפרטורות הממוצעות ביולי הן 27 עד 30 מעלות צלזיוס.
דמוגרפיה.
נכון למפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסיית חונאן מונה 64,400,700 תושבים. האוכלוסייה במחוז מורכבת מארבעים ואחת קבוצות אתניות.
אוכלוסיית המחוז גדלה ב-6.17% (3,742,700 תושבים) משנת 1990.
על פי המפקד, 89.79% מתושבי המחוז הם בני האן (הקבוצה האתנית הגדולה בסין) ויתר התושבים משתייכים בעיקר לבני הטוּגְ'יָה, המיאו (הְמוֹנְג), הדונג, היאו, החווי הבאי ועוד. רוב תושביו של המחוז דוברים סינית מניב שיאנג.
האויגורים בחונאן אינם דוברים כשפת האם שלהם אויגורית, אלא סינית.