מול אותה ביקורת צוננת, ניצבים עשרות מוזיקאים, ובמיוחד גיטריסטים, מהשורה הראשונה של מוזיקת הפופ והרוק בשנות השישים והשבעים, אשר טוענים כי בחרו בכיוון המוזיקלי שלהם ובחרו בגיטרה ככלי הנגינה המועדף עליהם, הודות למוזיקה של הצלליות ולנגינתו של האנק מרווין. בין הבולטים שבהם ניתן למנות את: אריק קלפטון, פרנק זאפה, ג'ף בק, דייוויד גילמור, בריאן מיי, טוני איומי, ג'ורג' האריסון, מרק נופלר, ניל יאנג ופיט טאונסנד.
ב-1996 יצא האלבום "Twang" בו משתתפים גיטריסטים מהשורה הראשונה בעולם אשר ביצעו באלבום את גרסאותיהם ללהיטי הצלליות כמחווה ללהקה ובמיוחד להאנק מרווין. בין המשתתפים באלבום ניתן לציין את: ריצ'י בלקמור, בריאן מיי, פיטר גרין, ניל יאנג, מרק נופלר, פיטר פרמפטון, אנדי סאמרס והנק מרווין עצמו.
הצלליות הגיעו להופעה בישראל זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, במאי 1967. הלהקה הופיעה באצטדיון רמת גן ביחד עם אמנים נוספים, ביניהם פיט סיגר, ננה מושקורי, וז'ק ברל. זה היה ביקורה השני של הלהקה בישראל: בספטמבר ובאוקטובר 1963, ליוותה הלהקה את קליף ריצ'רד בסיבוב ההופעות שלו בישראל.
גם על המוזיקה הפופולרית בישראל הייתה לצלליות השפעה גדולה. חלק גדול מלהקות הפופ הראשונות בישראל, שהוקמו בראשית שנות השישים, חיקו את הצלליות בהרכב כלי הנגינה שלהם, בעיבודים ואף שרו רבים מלהיטיהם. מבין המוזיקאים הבולטים שהושפעו מנגינת מרווין והצלליות ניתן למנות את יצחק קלפטר, מיקי גבריאלוב, חיים רומנו, גרי אקשטיין, שלמה מזרחי ויוסי פיאמנטה.
פרוייקט ספרות זולה
שלד
שלד הוא אוסף מסודר של עצמות שנמצאות בבעלי חיים השייכים למערכת המיתרניים. השלד מאפשר את גדילת הגוף בעזרת התארכות העצמות והחלפת הסחוס בעצם. התהליך בו הופך הסחוס לעצם נקרא "התגרמות" או גם "הסתיידות" (מלשון סידן). לרוב, תהליך הגדילה מסתיים כשכל הסחוס הפנוי הופך לעצם, מעט אחרי הבגרות המינית של הפרט. השלד נועד לתמוך באיברים הפנימיים ולהגן עליהם. הוא מאפשר לבעלי החיים תנועות חדות שלא אפשריות בלעדיו.
עצמות השלד מחוברות זו לזו במפרקים בעזרת רצועות, סחוס ורקמת חיבור. לעיתים, המפרק כולל יותר משתי עצמות. חלק מהמפרקים נועדו לאפשר תנועה קלה של העצמות כגון מפרק הכתף שמאפשר תנועה בשלושה כיוונים (ימין - שמאל, למעלה - למטה וסיבוב) וחלקן נועדו לאפשר תנועה מוגבלת יותר כמו המפרק המרוחק של האגודל שמאפשר רק תנועה אחת - כיפוף האגודל למטה ולמעלה. סוג שלישי של מפרקים אינם מאפשרים תנועה כלל - כמו בגולגולת.
בהשאלה המונח מתאר את החלק הקשיח של דברים שונים או של בעלי חיים חסרי עמוד שדרה כגון: שלד חיצוני, שלד קונכייה או שלד בניין.
מערכת השלד.
מערכת השלד הנקראת לעיתים גם "המערכת המבנית" היא המערכת בגוף החולייתנים (בעלי חוליות) הכוללת את השלד, על עצמותיו ומפרקיו.
שלד האדם.
בגוף האדם הבוגר יש 206 עצמות, אם כי הוא נולד עם 270 עצמות. ההפרש נוצר בגלל הצורך לאפשר את התארכות הגוף. תינוק נולד עם עצמות קטנות המחוברות ברקמת חיבור גמישה. עם גדילת האיברים המתאימים, רקמת החיבור נעלמת ועצמות קטנות מתחברות לעצמות גדולות יותר.
רקמת העצם היא המרכיב העיקרי של השלד. היא נותנת לגוף את הצורה שלו. רקמת העצם מורכבת מתאי עצם, חומר בין-תאי ומינרלים.
מבנה שלד האדם.
שלד האדם מורכב משני חלקים:
1. שלד צירי-Axial skeleton: גולגולת, עמוד השדרה, צלעות ועצם החזה.
2. שלד תוספי-Appendicular skeleton (נקרא גם "שלד גפיים"): גפיים עליונות, גפיים תחתונות, חגורת כתפיים, חגורת אגן, עצמות הפנים. יש שמשייכים את האגן לשלד הצירי הואיל ועצם העצה ועצם העוקץ (עצם הזנב) שבעמוד השדרה מהוות את הקיר האחורי בטבעת האגן.
הגו בנוי סביב ציר אנכי חלול הנקרא "עמוד השדרה". עמוד השדרה בנוי מעצמות הנקראות "חוליות". בתוך עמוד השדרה עובר חוט השדרה. למעלה מתחברת אליו הגולגולת בעזרת החוליה הראשונה (C1) שנקראת "אטלס".
מהשלד הצירי יוצאות הגפיים העליונות והתחתונות. הגפיים העליונות קצרות וחלשות יותר. הן מסתיימות בכף היד שבעזרתה יכול האדם לבצע פעולות שונות. הגפיים התחתונות מסתיימות בכפות הרגליים.
ניתן למנות את 206 עצמות השלד בדרך הבאה:
שלדים בתרבות.
שלד, לרבות השלד האנושי מסמל רבות את המוות. ניתן לראות שלדים וגולגולות אנושיות באומנות לאורך השנים. ממנטו מורי לדוגמה היא סוגה של יצירות אמנות שמטרתן להזכיר לבני האדם כי סופם למות והיא מכילה רבות אלמנטים חזותיים של שלדים אנושיים. האנשה של המוות מקובלת היא שלד אנושי עם חרמש בידו. שלד מהלך הוא אל-מת המופיע רבות בסיפורי אימה ובמשחקי מחשב.
אישיגורו
קזואו אישיגורו
מרצדת
מִרְצֶדֶת (או מוֹבַּיְיל, מאנגלית: Mobile - נייד) היא פסל קינטי שעקרון פעולתו מבוסס על שיווי משקל. המרצדת האמנותית הומצאה על ידי אלכסנדר קלדר ב-1931.
מרצדת התלויה מן התקרה משמשת לקישוט בתים. מרצדת כזו עשויה בדרך כלל קשתות, שמקצה כל אחת מהן תלויה קשת נוספת או קישוט, בדומה לעץ בינארי מאוזן. האיזון חשוב כדי ששיווי המשקל של המרצדת יישמר. חלקי המרצדת מחוברים בחוטים דקים, לבנים או שקופים, ונותנים את ההרגשה שהקישוטים תלויים בחלל האוויר.
כיום נפוצים פעמוני רוח, שהם מעין מרצדות אודיו-ויזואליות. בניגוד למרצדת המסורתית, שרכיביה מרוחקים זה מזה כדי שלא יסתבכו זה בזה, רכיבי פעמון הרוח קרובים זזה לזה כדי שיפיקו צליל נעים בפוגעם זה בזה. החוטים בפעמון רוח קצרים הרבה יותר.
סוג נוסף של מרצדת הוא מרצדת לתינוקות, הנתלית מעל מיטת התינוק. עקב שיקולי בטיחות מרצדת כזו מיועדת לחודשי החיים הראשונים בלבד, כאשר התינוק עדיין לא יכול להגיע אליה אלא רק להתבונן בה. מרצדת המיועדת לתינוקות בנויה בדרך כלל חלקי פלסטיק וספוג עמידים. אם יש בה חוטים - הם קצרים כדי למנוע סכנת חנק. מרצדות לתינוקות קיימות בשלל דוגמאות וצבעים, בין השאר ישנן המונעות חשמלית והמשמיעות מנגינות. ישנן גם מרצדות בצבעי שחור-לבן המיועדות לתינוקות צעירים (בעקבות תאוריה הנוגעת לראיית הצבעים בתחילת החיים).
מגנטרון
מגנטרון (מיוונית: μαγνήτης מגנט+אלקטרון) היא שפופרת ריק המחוללת קרינה אלקטרומגנטית בתדר רדיו ומיקרוגל.
מבנה.
תא המגנטרון הוא תא גלילי המוחזק בוואקום. במרכזו נמצאת קתודה בפוטנציאל שלילי גבוה ובטמפרטורה גבוהה, ובדופן התא אנודה בפוטנציאל חיובי. המתח בין האלקטרודות מסופק ממקור מתח ישר גבוה. משני צידי התא מצויים שני מגנטים קבועים היוצרים שדה מגנטי חזק במקביל לציר הגליל.
פעולה.
אלקטרונים מואצים מהקתודה לאנודה, וכתוצאה מכוח לורנץ הפועל עליהם הם נעים בתנועה ספירלית. לאורך מסלול הספירלה נמצאים חללים גליליים בהם מושרית קרינה אלקטרומגנטית בתהודה. הגודל הפיזי של חללי התהודה קובע את אורך הגל של הקרינה הנוצרת, אולם לא ניתן להשיג תדירויות מאוד מדויקות ויציבות. את הקרינה מוליכים באנטנה קצרה ובגלבו למוצא המגנטרון.
שימושים.
המגנטרון בולט ביעילותו הגדולה: כ-65% מההספק המוזן אליו ממקור המתח הופך לקרינה אלקטרומגנטית. לכן, המגנטרון משמש במקרים שבהם יש צורך בהספק גבוה אך לא בדיוק רב של התדירות:
סטאר קונטרול (סדרת משחקים)
סטאר קונטרול (Star Control), היא סדרה של שלושה משחקי מחשב. שני המשחקים הראשונים בסדרה נכתבו על ידי פרד פורד ופול רייק השלישי, שגם הגו את הקונספט והיקום, ושווקו על ידי חברת Accolade. אך המשחק השלישי נכתב על ידי Legend Entertainment. בבסיס המשחקים היה קרב חלל בין חלליות בסגנון המשחק Spacewar, סביבו הוספו אלמנטים של אסטרטגיה ומשחק הרפתקאות. המשחק הבולט בסדרה הוא השני, שנחשב בעיני רבים לאחד המשחקים הטובים ביותר של שנות ה-90 בשל ריבוי הסגנונות, העלילה המורכבת וההומור הרב שבו. המשחק השני הופץ כתוכנה חופשית לפני מספר שנים.
המשחק הראשון.
המשחק הראשון בסדרה, שהופץ בשנת 1990, נקרא "Star Control: Famous Battles of the Ur-Quan Conflict". הוא התבסס על קרבות חלל שכונו melee שבהם נלחמו בכל פעם שתי חלליות זו בזו סביב כוכב לכת. סביב קרבות אלו פותח משחק אסטרטגיה שבו הניע השחקן ספינות בין צביר כוכבים, בנה בסיסים וחלליות נוספות וכדומה. העלילה היחידה שבמשחק הייתה עלילת רקע שסיפרה על מלחמה בין שתי בריתות שונות: "ברית הכוכבים החופשיים" (שבה היו גם בני האדם) ו"היררכיית עבדי הקרבות" שהונהגה בידי האור-קוון - גזע של חייזרים דמויי תמנון. המשימות השונות במשחק היו מעטות (אף כי למשחק צורפה תוכנה שאיפשרה הכנת משימות חדשות) ולא הכילו עלילה של ממש.
עיקר כוחו של המשחק היה ב-melee, שבו בא לידי ביטוי העיצוב של החלליות והגזעים השונים. היו שבעה גזעים בכל אחד מהצדדים, כל אחד עם חללית משלו, כאשר לכל חללית יתרונות וחסרונות משל עצמה. למשל, הספינה של האור קוון הייתה משחתת ענקית וחסינה שירתה מטחי פלזמה הרסניים ושיגרה חלליות תקיפה קטנות, אך היא גם הייתה איטית ומסורבלת יחסית. לעומתה, החללית של הארילו, אחד הגזעים בברית הכוכבים החופשיים, הייתה קטנה ומהירה, עם לייזר מתביית קצר טווח ויכולת העתקה.
המשחק השני.
המשחק השני בסדרה הופץ בשנת 1992 ונקרא "Star Control II: The Ur-Quan Masters", ונחשב על ידי רוב מעריצי הסדרה למשובח שבכותריה. המשחק הוסיף לספינות שכבר היו קיימות 11 ספינות חדשות (וגזעים חדשים) ושיפר את מנגנון ה-melee (שניתן היה לשחק בו בנפרד), אך המשחק לא התמקד בקרבות, ועיקרו היה משחק הרפתקאות עם אלמנטים אסטרטגיים, עם דגש על עלילה מורכבת ודיאלוגים ארוכים ומלאי הומור.