בגיל 12 כתב סרט המשך לסרט שכחו אותי בבית שיצא בשנת 1990, שכותרתו: "Home Alone 2: Lost in Disney World", שכלל תפקיד ראשי לעצמו לצד מקולי קאלקין. הוא הגיש את התסריט, הוא שלח את התסריט יחד עם כרזה זמנית, הצעות לפסקול והצעות לקידום מכירות לאולפן. התסריט אמנם לא התקבל אך הוא קיבל מכתב תשובה מג'ון יוז. מחווה זו עוררה את ססטרו להמשיך בקריירת משחק מקצועית.
במהלך שנת הלימודים בחטיבת הביניים שלו החל ססטרו לדגמן ועבד במילאנו ובפריז עבור מעצבים כמו ג'ורג'ו ארמני וג'יאנפרנקו פרה. הוא חזר לארצות הברית כדי להתמקד במשחק, ונרשם לתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו. סוכנת השחקנים ההוליוודית איריס ברטון החתימה אותו על חוזה וגרמה לו לעבור בסופו של דבר ללוס אנג'לס.
קריירה.
בתחילה הופיע ססטרו בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע כמו "נאש ברידג'ס", "ימי חיינו" ובסרטי קולנוע כמו "מה קרה בגטקה?" (1997) ו"פאץ' אדמס" (1998). בשנת 1999, לוהק ססטרו לתפקיד הראשי בסרט "Retro Puppet Master".
החדר.
ססטרו גילם את מארק, החבר הטוב ביותר של ג'וני (טומי ויזו), בסרט הפולחן "החדר" משנת 2003. ססטרו פגש את ויזו בשיעור משחק בשנת 1998. ויזו אמר לססטרו שאם הוא יצליח לגייס את המימון לסרט, הוא ייתן לו תפקיד ראשי בסרטו. ססטרו הגיע לסט הצילומים והסכים לעבוד מאחורי הקלעים ולעזור לוויזו באודישנים וליהוק. עם זאת, ויזו לא היה מרוצה מהשחקן המקורי שליהק וגיבש תוכנית להחליפו בססטרו.
בראיון אמר ססטרו, שהוא השתתף בסרט בהנחה שאף אחד לא יראה אותו ושהוא יצא ישירות לווידאו. הסרט זכה לביקורות שליליות ולא זכה להצלחה בקופות. בספרו של ססטרו, "The Disaster Artist", הוא גילה כי ויזו שלח עותק של הסרט לאולפני פרמאונט כדי לזכות בהפצה רחבה של הסרט וקיבל תשובה שלילית מהאולפן תוך 24 שעות (זמן התגובה האופייני הוא שבועיים).
רוס מורין, מרצה בכיר ללימודי קולנוע באוניברסיטת סנט קלאוד סטייט במינסוטה, כינה את הסרט "האזרח קיין של סרטים גרועים", המגזין אנטרטיינמנט ויקלי כינה את ויזו כ-"וולס של שטויות". למרות הביקורות השליליות, ההומור והמשחק של ססטרו הסיטו הרבה מהביקורת על הסרט.
הסרט קיבל תשומת לב מהקהל בגלל ההפקה הירודה שלו. עד מהרה הפך ל"קלאסיקה" ולסרט פולחן, כאשר הוא מוקרן בהצגות לילה מאוחרות בבתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. הקהל היה מגיע עם פאות הדומות לדמויות האהובות עליהם, ובאמצע ההקרנה חזר על הדיאלוג שהופיע על המסך והשליך סכו"ם וכדורגל מפלסטיק ברחבי בית הקולנוע.
תשומת לב זו תורגמה לסיור הבינלאומי "החדר: 2010–2011, אהבה עיוורת" בשנים 2010–2011, והסרט הוקרן בין היתר בבריטניה, גרמניה, דנמרק, אוסטרליה, צרפת והודו. ססטרו הופיע ברבים מהאירועים הללו, הצטלם עם מעריצים ולעיתים קרובות התייחס אליהם לפני ההקרנות.
אומן האסון.
ביוני 2011 פורסם כי ססטרו חתם על עסקה עם ההוצאה לאור סיימון אנד שוסטר לכתיבת ספר המבוסס על חוויותיו בהפקת "החדר" עם טומי ויזו, וניסיונו בניסיון להפוך לשחקן. הספר, שכותרתו "אומן האסון", יצא לאור באוקטובר 2013.
ב-23 בנובמבר 2014, זכה הספר בפרס הספר הטוב ביותר בטקס פרסי העיתונות הלאומית לאומנות ובידור בלוס אנג'לס. השופטים שיבחו את הספר וקבעו כי "אומן האסון" הוא לא רק ספר קריאה טוב, אלא יהפוך לסרט נהדר אם יעובד אי פעם. אלה חלקים שווים של "אד ווד", "חלום אמריקאי" ו"האזרח קיין" - עם קורטוב של מונטי פייתון שנזרק לתערובת אחת. ב-11 בפברואר 2015, ספר האודיו "The Disaster Artist", שסופר על ידי ססטרו, היה מועמד לספר שמע בקטגוריית ההומור הטוב ביותר בטקס פרסי האודיו לשנת 2015.
בשנת 2014, חברת ההפקה של סת' רוגן, סרטי פוינט גריי, רכשה את הזכויות לעיבוד קולנועי לספרו של ססטרו. בסרט, שכותרתו כשם הספר (בעברית: חי בסרט), גילם דייב פרנקו את ססטרו, וג'יימס פרנקו כיכב בתפקיד ויזו וביים. התסריטאים סקוט נוישטאטר ומייקל ה. וובר כתבו את התסריט. סרטי ניו ליין סינמה הפיקו את הסרט, וזכויות הפצה נרכשו מאוחר יותר על ידי A24. הצילומים החלו ב-8 בדצמבר 2015. הסרט הוקרן בבכורה ב-South by Southwest ב-12 במרץ 2017. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב.
בדצמבר 2017 הופיע הספר ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריה ספרים בכריכה רכה.
תפקידים אחרים.
בשנת 2006 הופיע ססטרו בסדרת הטלוויזיה בית האופנה והיה לו תפקיד ללא קרדיט בסרט "Accepted".
בשנת 2010 הוא הופיע בקליפ של מירנדה למברט "שקרן לבן", שזכה בפרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי לפרס הווידאו והשיר הטובים ביותר של השנה; הסרטון היה מועמד גם לסרטון הטוב ביותר בפרסי האגודה למוזיקת קאנטרי לשנת 2010.
ביולי 2011, ססטרו חבר לקומיקאי פאטון אוסוולט בסרט "You Got Mail", סרט בן 5 שניות המציג את אוסוולט כדוור וססטרו ממתין למשלוח החשוד.
ב-12 בנובמבר 2013 הופיע ססטרו בהופעת קמיע בפרק של התוכנית האינטרנטית נוסטלג'יה קריטיק ססטרו המשיך גם לדגמן והופיע בפרסומות של טומי הילפיגר, ארמני וראלף לורן.
ססטרו המשיך להופיע בסרטים וסדרות טלוויזיה. ססטרו חבר שוב לויסו לסרט "Best F (r) iends" משנת 2018, שנכתב על ידי ססטרו, בהשראת מסע בדרכים שעשה עם ויסו בשנת 2003.
הוא ישתף פעולה עם ויסו בפעם השלישית ב-"Big Shark", שנכתב גם עם ויזו. Wiseau.
באוקטובר 2020 החל גרג לשחק בסדרה "מי מתגורר באחוזת בליי", סדרת המשך לסדרה "מי מתגורר בבית היל" של נטפליקס.
חיים אישיים.
ססטרו מתגורר בדרום קליפורניה.
מוסוודוקנאל
מוסוודוקנאל היא חברת המים הגדולה ברוסיה, המספקת שירותי אספקת מים ותברואה ליותר מ-15 מיליון איש, בעיקר למוסקבה ופרבריה.
היסטוריה.
החברה הוקמה לראשונה על ידי יקטרינה הראשונה ב־28 ביוני 1779 כשחתמה על צו להשקת מערכת אספקת מים והקמת צינור המים לעיר מיטישצ'י. טקס פתיחתו נערכה ב־28 באוקטובר 1804, 25 שנים לאחר התחלת הבנייה. עם חניכת הצינור עוצבה סביבו חברת ניהול שממנה נוצרה "מוסוודוקנאל" בהמשך.
מערכת הצינורות העירונית הראשונה במוסקבה הושקה בשנת 1898 וכללה 262 קילומטרים של רשת צינורות ניקוז ומערכות מים.
בתקופה הסובייטית החברה פעלה כחלק ממחלקת המים של עיריית מוסקבה.
החל משנת 2012 החברה שהייתה חברה ממשלתית החלה בתהליך הפרטה.
בשנת 2015 החברה רכשה מהחברה האוסטרית EVN AG, מפעל לייצור נתרן היפוכלוריט תמורת 250 מיליון יורו, אותה הקימה החברה האוסטרית ברוסיה.
בית הכנסת במדרס
בית הכנסת במדרס הוא בית הכנסת היחיד הקיים בטמיל נאדו. הוא היה ב-1644 בית הכנסת השני שנבנה בעיר מדרס, והוקם על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), יהודי שבא מאמסטרדם ונפטר בצ'נאי. בית הכנסת של מדרס היה ידוע גם בשם אסנוגה או סנוגה שפירושו בית כנסת בלאדינו, השפה המסורתית היהודית-ספרדית של יהדות ספרד ופורטוגל.
הקהילה הספרדית של אמסטרדם הייתה בין הקהילות היהודיות העשירות באירופה בתקופת תור הזהב של הולנד. סוחרים יהודים משם הגיעו לצ'נאי למסחר ביהלומי גולקונדה, אבנים יקרות ואלמוגים, והם פיתחו יחסים טובים מאוד עם שליטי גולקונדה ושמרו על קשרי סחר עם אירופה.
היסטוריה.
בתי הכנסת ובתי העלמין הראשונים של מדרס נבנו על ידי הקהילה הספרדית-פורטוגזית של אמסטרדם בשנת 1500, והיו ממוקמים ברחוב קורל מרצ'נטס, בג'ורג טאון במדרס שבהם הייתה נוכחות גדולה של יהודי פורטוגל במאה השבע עשרה והשמונה עשרה.
גם בית כנסת השני במדרס ובית העלמין היהודי בצ'נאי הוקמו ב-1644 על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), מהקהילה הספרדית של אמסטרדם, שלימים הפכה לקצה הדרומי של רחוב מינט.
בשנת 1934 חלק מהמבנים נהרסו על ידי השלטון המקומי, והמצבות הועברו לפארק המרכזי של מדרס יחד עם שער בית העלמין עליו כתוב "בית החיים".
ב-5 ביוני 1968, הרס השלטון המקומי את שיירי בית הכנסת ואת בית העלמין היהודי צ'נאי והשתלט על הקרקע להקמת בית ספר ממשלתי, והרב לוי סלומון (הרב האחרון של בית הכנסת מדרס) נפטר מהתקף לב. המצבות שנותרו הועברו אל מול בית העלמין של קאסימדו.
ב-1983, המצבות של מדרס הועברו ל"דרך לוידס", כאשר אושר פרויקט הרחבת נמל צ'נאי. בתהליך הזה נעלמו 17 מצבות, כולל זו של ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה).
כיום בית הכנסת הראשון לא קיים ואין אוכלוסייה יהודית במקום.
חפצי עתיקות.
בבית הכנסת ישנם שמונה ספרי תורה, כמה פריטי יודאיקה עתיקים מזהב וכסף.
משפחת הנריקס דה קסטרו החליטה למסור את כל הספרים לחוקר הארכאולוגי בהודו.
עומר פדי
עומר פדי (נולד ב-25 במרץ 2000) הוא גיטריסט, מפיק מוזיקלי ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
פדי נולד בשנת 2000 בתל אביב למתופף אשר פדי וגדל בתל אביב. הוא בוגר התיכון לאמנויות תלמה ילין. בגיל 16 עבר להתגורר בלוס אנג'לס עם אביו, שם למד בתיכון קלבאסאס והצטרף לאנסמבל ג'אז.
בשנת 2017, אחד מחבריו הכיר לפדי את הפזמונאי סאם הוק, והשניים כתבו יחד את השיר "Naked" של אלה מאי, מתוך אלבום הבכורה של מאי, Ella Mai. השיר הגיע למקום ה-17 במצעד שירי ה-R&amp;B של הבילבורד וקיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה, על מכירות של מיליון עותקים. בשנת 2018, השתתף בפסטיבל הג'אז "Rino Jazz Festival" וזכה בפרס "הפרפורמר המצטיין".