זוג כפרי צעיר, חשוך ילדים, התגורר מול גן יפהפה, בו נהגה האישה לצפות במשך שעות. הגן המסתורי היה מוקף גדר ולאיש לא הייתה רשות להיכנס אליו. יום אחד, בעודה מביטה מבעד לחלון, ראתה פעמוניות - פרח סגלגל עם צוף מתוק. האישה ביקשה לטעום מהן, עד שלקתה כמעט בשגעון והודיעה לבעלה כי לא תחיה מבלי שתטעם את צוף הפעמוניות. בחשש רב טיפס האיש מעל לחומות הגן, ליקט מעט פעמוניות והביאן לאשתו המאושרת. עם הזמן גברה להיטותה של האישה לפרח והיא התחננה בפני בעלה להמשיך וללקט לה אותו. בסיפור הגרמני המקורי באישה חשקה בחסה שגדלה בגן המכשפה מסוג רפונצל ().
באחת הפעמים, בעוד האיש מלקט פעמוניות, הבחינה בו המכשפה, בעלת הגן, האשימה אותו בגנבה ואיימה לחסלו. האיש התחנן לפני המכשפה שתחוס עליו, והיא הסכימה, בתנאי שאם ייוולד תינוק לזוג הוא יהיה שלה. בנוסף התירה לאיש לקטוף מהפעמוניות כאוות נפשו.
האיש ידע שאשתו עקרה, והסכים להצעת המכשפה. למרבה הפלא, כעבור שנה נולדה לזוג בת יפהפייה, בלונדינית עם עיניים כחולות, והם קראו לה "פעמונית" על שם תאוותה של האישה לפרח הממכר. האיש שכח מעסקתו עם המכשפה והמכשפה נרתעה וחטפה את פעמונית בזמן שהאיש ואשתו ישנו.
המכשפה כלאה את פעמונית הקטנה במעלה מגדל נטול דלתות, שהיה בו רק חלון קטן המשקיף על היער. פעמונית גדלה בבדידותה והפכה לנערה מקסימה. היא הייתה שרה לעצמה ולחיות היער שבאו לבקרה וקיפצו על אדן החלון. כשהמכשפה רצתה לבקר את הנערה, היא הייתה קוראת "פעמונית פעמונית, השליכי את צמתך"... פעמונית הייתה משלשלת את צמתה הארוכה דרך החלון, והמכשפה הייתה מטפסת בעזרתה למעלה המגדל.
יום אחד נקלע למקום נסיך. הוא ראה את המתרחש ונדהם. אחר כך התעשת וקרא לפעמונית לשלשל את צמתה כדי שגם הוא יוכל לטפס. פעמונית נבהלה למראהו של הנסיך שכן מעולם לא פגשה נפש חיה מלבד המכשפה. מאותו רגע נהג הנסיך לבקר את פעמונית לעיתים תכופות, ואף הביע רצון עז לשחררה מכלאה במגדל. כאשר נודע למכשפה על ביקורי הנסיך, היא קיצצה את צמתה הארוכה של פעמונית כדי למנוע מהנסיך גישה אל המגדל.
כשהנסיך קרא לפעמונית, שלשלה המכשפה את צמתה של פעמונית דרך הצוהר, החזיקה בקצה והנסיך החל לעלות.
באמצע הדרך, עזבה המכשפה את הצמה והנסיך התרסק על שיח קוצני ששרט את עיניו ועיוור אותן. המכשפה הבריחה את פעמונית אל קרחת היער והנסיך העיוור שוטט ביער וחי מפירות ומצמחים שמצא. יום אחד שמע את שירתה של פעמונית ונמשך בחבלי קסם אליה. כשראתה את אהובה העיוור פרצה פעמונית בבכי, ודמעותיה ריפאו את הנסיך והשיבו לו את מאור עיניו. פעמונית והנסיך המאוהבים נישאו וחיו באושר.
משמעויות בסיפור המקורי.
בסיפור המקורי המכשפה מוצגת כ"פיה" ואין שום אזכור להיותה מכשפה, זקנה או מכוערת כפי שהופיעה דמותה בגרסאות מאוחרות אשר נכתבו על ידי האחים.
הסיפור המקורי מסתיים בכך שפעמונית מבקשת מהפיה בגדים חדשים, שכן הבגדים הישנים שלה "צרים" עליה. הפיה קוראת לפעמונית מופקרת שכן נכנסה להריון מהנסיך ביחסי מין מחוץ לנישואין.
מיג-23
מיג-23 (רוסית: МиГ-23; קוד דיווח נאט"ו: Flogger - פלוגר (מצליף)) הוא מטוס קרב סובייטי סילוני מהדור השלישי. מתוצרת משרד התכנון מיקויאן-גורביץ' ששימש כמטוס קרב עיקרי בברית המועצות, במדינות ברית ורשה ועוד. עיקר שירותו היה בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
פיתוח.
קודמו של המיג-23, המיג-21 "פישבד", היה מטוס מהיר וזריז, אך מוגבל ביכולותיו המבצעיות בשל המכ"ם הפרימיטיבי, טווח הטיסה הקצר ויכולת נשיאת הנשק המוגבלת שלו, שבמספר דגמים הסתכמה בשני טילי אוויר-אוויר לטווח קצר בלבד. המיג-23 אמור היה להיות מטוס כבד וחזק יותר, אשר יועד לפצות על חולשות אלו ולהוות יריב ראוי למטוסי קרב מערביים, דוגמת ה-F-4 פנטום. מטוס הקרב החדש תוכנן עם מערכת הנשק המתקדמת מדגם S-23 בעלת יכולת להינעל ולשגר טילים לעבר מטרה הנמצאת מעבר לטווח ראייתו של הטייס (BVR).
שיקול חשוב בעיצוב המטוס היו ביצועי ההמראה והנחיתה שלו. מטוסי הסילון הסובייטים של אותה התקופה דרשו מסלולי המראה ארוכים למדי, אשר יחד עם טווח הטיסה הקצר אליו הוגבלו, צמצמו את התועלת הטקטית שלהם; כמו כן בסיסים עם מסלולים גדולים נחשבו לרגישים לתקיפות (כולל תקיפות גרעיניות) לכן הפיקוד העליון העדיף להיות מסוגל לפרוס את מטוסיו לבסיסים ארעיים ונידחים; חלק מדרישות חיל האוויר הסובייטי התמקדו ביכולת מטוס הקרב החדש להמריא ממסלול המראה קצר בהרבה. כמו כן, נדרש שיפור במהירות הטיסה ובכושר התמרון לעומת המיג-21. עקב דרישות אלו, צוות הפיתוח של מיקויאן-גורביץ' שקל שתי ברירות: מנועי מניפה שיספקו דחף אנכי נוסף או כנפיים בעלות גאומטריה משתנה שהיו תכנון חדיש לאותה עת שהחל מוצא דרכו למטוסי התקופה כגון Tu-22M, F-111, F-14 ואחרים. כיוון שבשנת 1961 פרסם מרכז למחקר אווירו-והידרומכניקה (TsAGI) מאמר בו נקבע שמטוס בעל מנגנון גאומטריה משתנה יהיה מורכב מדי וכן יסבול הרבה יותר מבלאי והתעייפות החומר. המהנדס הראשי מיקויאן החליט מסיבות פוליטיות לחקור ולנסות את שני הדגמים.
לאב הטיפוס הראשון הותקנו כנפי דלתא וגוף הדומה למיג-21 אך בעל שני מנועי טורבו-מניפה במרכז המטוס, קצת לפני מרכז הכובד וכן שני כונסים בצדי הגוף כדי להתאים למכ"ם הגדול. אב טיפוס זה נקרא “23-01” ונודע גם בכינוי מיג-23PD. עם זאת, כבר בשלב מוקדם נתגלה שתצורה זו אינה מספקת והמטוס לא עבר את שלב ניסויי הטיסה מעבר להמראות ונחיתות, בהם הדגים התנהגות בעייתית. אב הטיפוס השני, המכונה “23-11”, כלל כנף בעלת גאומטריה משתנה שאפשרה כוונון הכנפיים לזוויות של 16, 45 ו-72 מעלות, והיה מבטיח בהרבה בביצועיו. טיסת הבכורה של הדגם נערכה ב-10 ביוני 1967, ושלושה אבות טיפוס נוספים הוכנו לטיסות ניסוי נוספות ולבדיקת מערכות. בכל הדגמים היו מנועי סילון טומנסקי R-27-300 בעלי דחף 7,850 קילוגרם. ההוראה להתחלת ייצור סדרת מטוסי המיג-23 ניתנה בדצמבר 1967.
למטוסי הקרב המערביים כגון F-111 ו-F-4 הדו-מנועיים הייתה השפעה גדולה על עיצוב המיג-23, אך לעומתם נבחרה תצורה עם מנוע בודד, שהבטיח ביצועים עדיפים. גם ה-F-111 וגם המיג-23 תוכננו להיות מטוסי קרב, אך משקלו הכבד של ה-F-111 הפך אותו למפציץ ומנע ממנו לשמש כמטוס קרב.
הדור הראשון של מטוסי המיג-23.
פלוגר-B.
למערכת זיהוי תת-אדום היה טווח גילוי של 30 ק"מ לערך שיועד כנגד מפציצים בגובה רב, אך טווח קטן יותר כנגד מטרות בגודל מטוסי קרב. המטוס צויד גם בפס תקשורת מסוג Lasur-SMA. החימוש הסטנדרטי הורכב משני טילי אוויר-אוויר מונחי מכ"ם או תת-אדום R-23 לטווח ארוך (AA-7 "אפקס") ושני טילי אוויר-אוויר תת-אדום R-60 (AA-8 "אפיד") לטווח קצר. משנת 1974 ואילך, הותקנו מנשאים כפולים לטילי ה-R-60, דבר שאפשר לשאת עד ארבעה טילים. פצצות, טילים ומארזי תותחים יכלו להינשא לתקיפות קרקעיות. מאוחר יותר, הוסיפו גם התקנים שיתאימו לטילים המונחים ברדיו מסוג Kh-23 "זבזדה" (AS-7 "קארי") לתקיפות קרקע. בנוסף רוב מטוסי המיג הסובייטים הותאמו לנשיאת נשק גרעיני. סך הכל יוצרו בסביבות ה-1,300 מטוסי מיג-23 לחיל האוויר הסובייטי בין השנים 1972-1978. היה זה מטוס הקרב הסובייטי העיקרי החל מאמצע שנות ה-70.
הדור השני של מטוסי המיג-23.
פלוגר-G.
מערכות האוויוניקה שופרו גם הן במידה ניכרת. מערכת הנשק הסטנדרטית S-23ML כללה מכ"ם Sapfir-23ML ומערכת תת-אדום מדגם TP-23ML. המכ"ם החדש היה אמין יותר ולו טווח גילוי של כ-65 ק"מ כנגד מטרות בגודל מטוסי קרב. מערכת הניווט כללה טייס אוטומטי חדש ומשופר בהרבה. מערכות רדיו ופס תקשורת חדשות הותקנו גם הן. אב הטיפוס של דגם זה טס לראשונה בשנת 1976 וייצורו החל בשנת 1978.
דגמי הפצצה.
פלוגר-F.
קדמת שלדת המטוס שונתה מעט, אבל מלבד זאת הוא היה זהה לחלוטין לשאר מטוסי המיג-23. כיסא הטייס הוגבה כדי לשפר את הראות, השמשה הקדמית שוריינה וחרטום המטוס חודד ושוטח מטה על חשבון המכ"ם שבמקומו הותקנה מערכת התרעה כנגד איומים מהקרקע מסוג Sokol-23, שכללה מחשב ספרתי, מד מרחק ולייזר להנחיית פצצות מסוג PBK-3. מערכת הניווט והטייס האוטומטי שופרו גם הם כדי לאפשר הפצצה מדויקת יותר. לדגם זה היה תותח מדגם GSh-23L, ומטען וכושר הנשיאה החיצוני הוגדל ל-3,000 ק"ג על ידי חיזוק המנשאים. יכולת ההישרדות של המטוס שופרה על ידי מערכת לוחמה אלקטרונית ומערכת כיבוי אש בגז אינרטי בתאי הדלק. לאב הטיפוס הראשון הותקנה כנף זהה למיג-23S, אבל לדגמים הבאים הייתה כנף "סוג 2" גדולה יותר.
השינוי המהותי היה המנוע: במקום ה-R-29, המיג-23B הונע על ידי מנוע סילון מניפה מדגם ליולקה AL-21F-3 בעל דחף מקסימלי של 11,500 קילוגרם. הייצור של הדגם הזה היה מוגבל, מפני שאספקה של מנועי AL-21 הייתה דרושה למטוסי הסוחוי מדגמים Su-17 ו-Su-24. בנוסף, המנוע הזה לא אושר לייצוא. רק שלושה אבות טיפוס ו-24 מטוסי קרב יותר בין השנים 1971-1972.
דגמים מוצעים ושדרוגים.