נערה בשם קאמייאה קאורו מחשיבה את קנשין לרוצח הנודע "היטוקירי באטואוסאיי". כשהיא רואה את החרב הפוכת- הלהב (סאקאבאטו. ביפנית:逆刃刀) של קנשין, היא חושבת שלא יכול להיות שהוא הרוצח המפורסם. קנשין מציל אותה ממוות בטוח בקרב נגד הרוצח האמיתי אשר טוען שהוא היה תלמיד של סגנון ה"קמייאה קאשין", סגנון הסיף של קאורו, ותוך כדי כך משתמש בשם "היטוקירי באטואוסאי". קנשין לוקח את קאורו בחזרה לדוג'ו שלה והיא מספרת לו על האירועים שאירעו לאחרונה בזמן שאדם בשם הירומה קיהיי חובש את ידה. מאוחר יותר, מתברר שקיהיי והרוצח, ששמו האמיתי הוא הירומה גוהיי, הם אחים שמשתפים פעולה כדי לשכנע את קאורו למכור את הדוג'ו שלה. האחים לוקחים את קאורו כבת-ערובה ומשסים את הבריונים שלהם בקנשין אשר מצליח להביס את כולם בעזרת מהירותו העליונה וסגנון הסיף שלו. לפני שהוא הורס את רצפת הדוג'ו של קאורו באמצעות פניו של גוהיי, קנשין מספר שסגנון הסיף של "היטוקירי באטואוסאיי" אינו קאמייאה קאשין אלא סגנון עתיק מתקופת הסנגוקו אשר נותן את היכולת לאדם אחד להביס רבים:"היטן מיטסורוגי". בכך שגילה את זהותו האמיתית, קנשין מתכונן לעזוב -- עד שקאורו שואלת את שמו ומבקשת ממנו להישאר.
ישראל יצחק קאליש
רבי ישראל יצחק קאליש מוורקא (תקל"ט, 1779 - כ"ב בניסן תר"ח, 15 במאי 1848) היה מנהיג חסידי בן המאה ה-19. אבי חסידות וורקא ממנה יצאו מספר חסידויות הקיימות עד היום. הוא ידוע בעיקר בשמו השני, ונקרא בפי כל רבי יצחק מוורקא.
תולדותיו.
נולד כילד שמיני לאחר שבע בנות בעיירה זלושין, ליד קאליש במערב פולין למשפחה רבנית המתייחסת אל רבי מרדכי יפה המכונה "הלבוש". אביו ר' שמעון היה סוחר סדקית שנהג להפריש חצי מרווחיו לצדקה וכונה בשל כך "בעל הרחמנות" ואמו מרת יוטא. בגיל 14 נישא לרחל, בתו של מאיר מז'אריק שאף הוא היה סוחר. שני האבות סיכמו את השידוך בשוק.
לאחר חתונתו החל את התקרבותו לחסידות על ידי רבי דוד בידרמן אבי חסידות לעלוב. הלה קירבו אל החוזה מלובלין, ושם גם הושפע מ"היהודי הקדוש מפשיסחה". בשנת תקע"ה (1815) נפטרו שלושת רבותיו, והוא פנה לרבי שמחה בונים מפשיסחה, תלמידו וממלא מקומו של "היהודי הקדוש", ונחשב לאחד מגדולי תלמידיו. עד מהרה התבלט בחצרו של ר' שמחה בונים. לאחר פטירתו של רבי שמחה בונים, בשנת תקפ"ז (1827) התפלגו החסידים. רובם, בראשות רבי יצחק מאיר אלתר ורבי חנוך הניך מאלכסנדר הכתירו את רבי מנחם מנדל מקוצק, וחלק אחר פנה לרבי יצחק שיכהן כאדמו"ר. רבי יצחק סירב ותמך ברבי אברהם משה מפשיסחה, בנו של רבי שמחה בונים. באותה תקופה התקבל לרב בעיירה גוברטשוב. בהמשך נטש את הרבנות ועבר לכפר רודה, שהיה בחכירתה של תמריל ברגסון, שאצלה עבד. שנתיים לאחר פטירת רבי שמחה בונים נפטר גם רבי אברהם משה, ורבי יצחק ניסה לשכנע את החסידים לקבל את מנהיגות רבי מנחם מנדל מקוצק. חסידיו סירבו ודרשו שהוא יכהן באדמו"רות וכך היה. הוא עזב את רודה עקב מחלוקת, ועבר לוורקא, שם הקים את חצרו, פתח בית מדרש, והעמיד אלפי תלמידים וחסידים.
חלק ניכר מפעילותו הקדיש לענייני הציבור, ולמאבק בהשכלה. בשנת 1846 נפגש עם משה מונטיפיורי יחד עם רבי יצחק מאיר אלתר וניסה לשכנעו להצטרף למאבק כנגד גזירות על הלבוש היהודי.
רבי יצחק עמל להחדיר בחסידיו ובתלמידיו ענווה, אחדות ואהבת רעים, תוך שהוא עוסק במיסטיקה קבלית וצירופי אותיות השם. לדבריו גם הרוע הוא חלק מהבריאה ומהתוכנית האלוהית ואין האדם צריך לחוש עצמו כקורבן אלא כשותף של הבורא. לדבריו על האדם לצאת ממצב הפחד ובעזרת אמונה בעצמו ובאלוהים לשנות את העולם. אם בני האדם יעשו כך, תהייה אפשרות לקיומה של ממלכת השמיים על פני האדמה והמשיח יגיע.
עבודת האל של חסידי וורקא הייתה משולבת בשירים, בנגינה, בריקודים ובשתיית משקאות חריפים. חסידי וורקא נודעו לכל כ'אמני השתיה' (החריפה) שכן נהגו להסב יחדיו בכל הזדמנות וללגום לחיים, על פי מאמר חז"ל: "גדולה לגימה שמקרבת את הלבבות".
נפטר ביום טוב אחרון של פסח תר"ח ונקבר בבית הקברות בוורקא. מעט מדברי תורתו וסיפורים אודותיו כונסו לספר אהל יצחק.
אחר פטירתו מילא את מקומו רבי שרגא פייבל מגריצא, וחצי שנה לאחר מכן, עם פטירתו, פנו החסידים אל בני רבי יצחק. רוב החסידים בחרו בבנו הצעיר רבי מנחם מנדל קאליש, תלמידו של האדמו"ר מקוצק, שהיה שתקן וצנוע. חלק קטן בחר בבנו הבכור, שהיה מפורסם כתלמיד חכם, רבי יעקב דוד קאליש, שכיהן באמשינוב, וממנו יצאה חסידות אמשינוב. כמו כן החל לכהן תלמידו הרב יעקב אריה מרדזימין.
מלבד שני בניו, היו לו עוד לפחות ארבע בנות: צפורה אשת הרב צבי מרדכי בונהרד (בנו של רבי אברהם משה מפשיסחה), דבורה אשת הרב אהרן זקהיים מנדרזין, שרה חוה אשת הרב ישראל צבי ובלומא אשת הרב אברהם מאיר מושקט מביאלוברזיג (בן רבי דן יונגרלייב מראדוויל).
מלבד החסידויות מענף וורקא, גם חסידות אלכסנדר ראתה עצמה כממשיכת דרכו.
ג'ובאני דה מדיצ'י
ג'ובאני די לורנצו דה מדיצ'י
ג'וליו די ג'וליאנו דה-מדיצ'י
ריהנה
משטחי רימן
9M119 סביר
9M119M ריפלקס ו-9M119 סביר (כינויו בקוד דיווח נאט"ו: AT-11 "Sniper") הם טילי נ"ט דור ב' רוכבי קרן לייזר מתוצרת ברית המועצות ובהמשך רוסיה. מקור השם סביר מגיע מהנחל סביר, ומשמעות השם ריפלקס הוא רפלקס.
שני הטילים מיועדים לשיגור מתותחי 125 מ"מ חלקי-קדח של טנקים סובייטיים, כאשר גרסת "סביר" מיועדת עבור טנקי T-72 משופרים, וגרסת "ריפלקס", המתקדמת יותר, מיועדת עבור טנקי T-90 וטנקי T-80 משופרים.
סביר (טיל)
עמנואל רייכר
עמנואל רייכר (ברומנית: Emanoil Reicher; נולד ב-27 ביולי 1930, בבוקרשט, רומניה) הוא שחמטאי יהודי רומני בדרגת אמן פיד"ה.
רייכר נולד בבוקרשט לרב ד"ר בוריס רייכר, למד כלכלה ותקשורת. משפחתו הייתה משפחה של שחמטאים. שני הוריו שחקנים נלהבים ואשתו, רודיקה רייכר, אמן בינלאומי לנשים.
קפטן ומאמן נבחרת הגברים באולימפיאדת השחמט 1984 בסלוניקי, אולימפיאדה בה הגיעה הנבחרת הרומנית למקום החמישי, הישג השיא בתולדותיה. בנוסף לפעילותו כשחקן ומאמן, שימש רייכר גם שופט בתחרויות בינלאומיות ובוועדות ערר של תחרויות עולמיות ואירופאיות לצעירים.
הופעותיו באולימפיאדות.
עמנואל רייכר ייצג את רומניה פעם אחת באולימפיאדת השחמט:
שדה הרחבה
ייעוץ חינוכי
הייעוץ החינוכי הוא שירות מקצועי המוקם בתוך הארגון החינוכי ומיועד לשרת את הארגון לשם קידום התפקוד המיטבי והרווחה הנפשית של התלמידים וצוותי החינוך, תוך התאמה למציאות משתנה, במטרה לקדם באופן שיטתי את ההתפתחות הנפשית, החברתית, הלימודית והמקצועית של התלמידים והצוות.
התפיסה הכוללנית הבסיסית של ייעוץ בבית הספר כיום היא מניעתית. התערבות מניעתית מטרתה להפחית את השיעור, העוצמה או ההשפעה של קשיים התפתחותיים ומצביים על התלמיד בעזרת:
מסגרות העבודה של יועץ חינוכי נותנות לגיטימציה לסגנונות עבודה עם הדגשים שונים, כגון חינוך פסיכולוגי, ייעוץ טיפולי ועבודת מטה.
ייעוץ חינוכי בגיל רך בישראל.
משרד החינוך מפעיל מאז שנת 2001, מערך של ייעוץ חינוכי לגני הילדים בישראל בדומה לנעשה בארצות הברית ובמדינות אחרות. מבנה הפעולה של הייעוץ החינוכי בגני הילדים שונה מזה שבבתי הספר, ומותאם לצרכים העולים בגילאים אלו.
קהל היעד המרכזי לפעילותה של היועצת החינוכית בגיל הרך היא הגננת וצוות הגן.
המחקר והפרסום בספרות המקצועית מדגישים את מרכזיותו של הגיל הרך בהתפתחות האדם, כישוריו ואופקיו ההתפתחותיים. התפתחות זו מעלה תביעה לשים את החינוך לגיל הרך בראש סולם העדיפויות.
מהותו של ייעוץ חינוכי לגיל הרך הוגדרה על ידי השירות הפסיכולוגי ייעוצי כשירות שנועד לפתח, להקנות ולהטמיע בסוכני החיברות המרכזיים עמדות, ידע, כישורים ואסטרטגיות, התורמים לקידום רווחה נפשית בקרב ילדי הגן.
מעצם הגדרה זו של ייעוד השירות, נגזרת הפעילות המקצועית של היועצות העוסקות בתחום.
הייעוץ החינוכי רואה את העשייה החינוכית בגן בהקשר של תהליכים מערכתיים, של גורמים חינוכיים הפועלים בו ושל יחסי הכוחות שביניהם. מטרת הייעוץ החינוכי בגן היא פיתוח אקלים מיטבי וגיבוש סביבה מוגנת ומאפשרת המזמנת התנסויות בהיבטים חברתיים, רגשיים ואינטלקטואליים. מטרה נוספת היא ההתמודדות במצבי לחץ. היועץ מכשיר ומאמן את הגננת וצוותה להתמודד עם מצבי חירום ומשבר בגן הילדים, לזהות איתותי מצוקה של ילדים, ולהסתייע בגורמים מקצועיים לצורך התערבויות מתאימות. בנוסף, עוסק הייעוץ בתחום התקשורת שבין הורי הילדים וצוות הגן.
קיומו של ייעוץ לגיל הרך באופן פורמלי נמצא עדיין בראשית דרכו: היקפו של השירות עדיין מצומצם, ומתועדף על פי קריטריונים מוגדרים, משרותיהן של היועצות מסתכמות במספר שעות בודדות ומבנה העסקתן של היועצות במערכת החינוך גובש בהסדרים מאולצים.
רונן אלטמן קידר
רונן אלטמן קידר (נולד ב-1 באוקטובר 1972) הוא סופר, משורר ומתרגם ישראלי. עם הנושאים בהם עסק בכתיבתו נמנים מדע בדיוני וזהויות מיניות.
ביוגרפיה.
אלטמן קידר נולד בתל אביב. הוא סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה בתוכנית המצטיינים של אוניברסיטת תל אביב, במסגרת העתודה האקדמית ותואר שני במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. לאחר נישואיו בשנת 2003 הוסיף לשמו את שם המשפחה "קידר". אלטמן-קידר מתגורר עם משפחתו בזארבריקן שבגרמניה, ועובד שם כמדריך טיולים עצמאי.
יצירתו הספרותית.