מיכאל זהרי קיבל את פרס ישראל במדעי החיים בשנת 1954. נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בתחום הבוטניקה בשנת 1960.
בית הכנסת נערן
דורי מדיה דרסט
דורי מדיה דרסט הפקות היא חברת יזמות, פיתוח והפקות טלוויזיה, שנוהלה על ידי מפיק הטלוויזיה דני פארן. החברה פועלת מ-1999, וממוקמת בקריית התקשורת נווה אילן.
דרסט-הפקות היא חברת ההפקות הישראלית הראשונה שהביאה את ז'אנר הטלנובלות לתעשיית הטלוויזיה הישראלית. החברה יוצרת תוכן מקורי וכן מפיקה מחדש פורמטים בינלאומיים של טלנובלות. דרסט הפקות מפיצה את הפורמטים שלה בעולם באמצעות זרוע ההפצה של דורי מדיה, דורי-מדיה דיסטריביושן.
בשנת 2007 הודיעה דורי מדיה גרופ כי הגיעה להסכמה עם דניאל פארן, המנכ"ל ובעל המניות היחיד של פארן הפקות בע"מ, על רכישת 75% ממניות החברה בסכום כולל של 1.6 מיליון דולר.
דייויד קרוקט
ארמון הלטראנו
ארמון הלטראנו (באיטלקית: Palazzo del Laterano) הוא ארמון שראשיתו באימפריה הרומית. בהמשך שימש הארמון את האפיפיורים. הארמון שוכן ברובע לטראנו, סמוך לבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו - הקתדרלה של רומא.
היסטוריה.
הארמון הוענק לאפיפיור בראשית המאה הרביעית על ידי הקיסר הרומי קונסטנטינוס, ושימש משכנם של האפיפיורים במשך כ-1,000 שנים.
לאחר שרפה שפרצה בו במאה ה-10 שיחזר האפיפיור סרגיוס השלישי את המבנה, ובהמשך הרחיב האפיפיור אינוקנטיוס השלישי את המבנה ושיפץ אותו. בתקופה זו היה הארמון בשיאו ודנטה מתאר אותו כפסגת ההישגים האנושית.
בין הארמון לבזיליקה עמד בעבר פסלו של מרקוס אורליוס הרכוב על סוס. פסל זה לא הושמד בשל הטעות בזיהויו - חשבו שמדובר בקיסר הנוצרי קונסטנטינוס. הפסל מוצג כיום במוזיאונים הקפיטולינים.
בארמון היה מצוי אולם ה-"Aula Concilii" שהיה מורכב מ-11 אפסיסים (אולמות המקורים בקשתות) - אולם ששימש את ועידות הלטראנו במהלך ההיסטוריה.
עם מעבר האפיפיורים מרומא לאביניון ירד הארמון מגדולתו. שתי שריפות שפרצו בארמון בשנים 1307 ו-1361 גרמו לארמון נזקים בלתי הפיכים, והכסף המועט שנשלח מאביניון לא הספיק לשיקום הבניין. עם שובו של האפיפיור לרומא התגורר האפיפיור בסנטה מריה אין טרסטוורה, ולאחר מכן בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ולבסוף עבר לקריית הוותיקן.
האפיפיור סיקסטוס החמישי הרס את שרידי הארמון ובנה במקום את הארמון הנוכחי (הקטן בהרבה מהארמון המקורי).
כיום ניתן לראות את שרידי אולם ה"טריקליניום" ששימש את האפיפיור לאו השלישי כאולם הסעודות הרשמי ואת הפסיפסים שנותרו מאולם זה.
ארמון לאטרן
הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה
הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה (באיטלקית: Galleria Nazionale d'Arte Antica) היא גלריה לאמנות המצויה ברומא שבאיטליה. הגלריה ממוקמת בשני ארמונות - ארמון ברבריני וארמון קורסיני.
ארמון ברבריני הוקם עבור האפיפיור אורבנוס השמיני על ידי האדריכל האיטלקי קרל מדרנו במקום בו עמדה קודם לכן וילה ספורצה.
ארמון קורסיני, שהיה ידוע בעבר בשם ארמון ריאריו, הוא ארמון מהמאה ה-15, ששוקם על ידי האדריכל פרדיננדו פוגה במאה ה-18 עבור החשמן נרי מריה קורסיני.
בגלריה מוצגים יצירות של האמנים ברניני, קאראווג'ו, ג'ובאני באליונה, הנס הולביין, פרוג'ינו, ניקולא פוסן, ג'וליו רומאנו, רפאל, טייפולו, טינטורטו וטיציאן.
אדם מיצקביץ'
אדם ברנרד מיצקביץ' (; ביידיש: אדאם מיצקעוויטש; 24 בדצמבר 1798 – 26 בנובמבר 1855), היה סופר ומשורר, מגדולי אנשי הרוח של פולין. נחשב לאחד המשוררים המייצגים של התקופה הרומנטית של המאה ה-19, ולאחד מאנשי הספר שעוררו את הלאומיות הפולנית והליטאית.
ביוגרפיה.
נולד למשפחת אצילים (שלכטה) ליד העיר נבהרדק (בבלארוס) בתקופה בה האזור נשלט על ידי האימפריה הרוסית כבן השני במשפחה. אביו היה עורך דין ואימו, ברברה, הייתה ממשפחת מייבסקי. את ילדותו עבר בנבהרדק, את לימודיו החל בחינוך ביתי ובין השנים 1807–1815 למד בבית ספר דומיניקני.
מ-1815 למד באוניברסיטת וילנה בליטא, שבה היה גם פעיל באגודות נוער לאומיות ששאפו לשחרור לאומי. לאחר קבלת התואר, עבד בשנים 1819–1823 כמורה בבית ספר בקובנה.
בשנת 1822 פרסם קובץ בלדות וכעבור שנה את שני חלקיה הראשונים של הפואמה הדרמטית "האבות". בעטיה של פעילותו נגד המשטר הרוסי נידון ל-4 שנות גירוש. במוסקבה עבד כפקיד, התקרב לחוגים המשכילים ובא במגע עם מהפכנים רבים. בתקופה זו פרסם את "סונטת קרים" ואת הפואמה "קונרד וָלֶנרוד".
בשנת 1829 השתקע ברומא. מאוחר יותר הצטרף אל אלפי המהגרים הפולנים שהשתקעו בפריז והפך למנהיגה הרוחני של הקהילה הפולנית בגולה. שנה לאחר מכן פרסם את חלקה השלישי של הפואמה "אבות". סמוך לכך עבד בקתדרה לספרות סלאבית באוניברסיטת פריז. "ספרי העם הפולני וספרי הצליינות הפולנית" שפרסם ב-1832 בפריז שימש כמעין מורה דרך למהגרים פולנים רבים. מאוחר יותר פרסם את האפוס "פן טדאוש", מעין סיפור לירי-אפי על חיי האצולה הפולנית בתקופת נפוליאון. בשנותיו האחרונות התמסר לפעילות פוליטית, ויצא לארגן ברומא ואחר כך בקונסטנטינופול גדודים פולניים למלחמת קרים נגד האימפריה הרוסית. בעת פעילות זו נפטר מכולרה בקונסטנטינופול.
נחשב למשורר לאומי הן בפולין (שבשפתה כתב ואתה הזדהה פוליטית ולאומית), הן בליטא (בה גדל ואותה החשיב כארצו - ראו "פן טדאוש") והן בבלארוס (שבתחומה דהיום נולד).
משפחתו.
במוסקבה פגש את המשוררת מריה שימנובסקה, שעם בתה צלינה שימנובסקה הצעירה ממנו ב-14 שנה התחתן בפריז ב-22 ביולי 1834. נולדו להם 6 ילדים. הבנות מריה והלנה והבנים וולדיסלב, יוסף, אלכסנדר ויאן.
מריה נישאה לבנו של חברו הקרוב של מיצקביץ', המשורר אנתוני גורצקי.
הנצחה.
אנדרטה על שמו נמצאת במרכז העיר העתיקה של קרקוב.
אנדרטה נוספת וכיכר על שמו נמצאים ברחוב נובי סוויט בוורשה
אנדרטה נוספת נמצאת במרכז העיר לביב באוקראינה
יוסף הדנה
הרב יוסף אָדָנֶה (נולד ב-1949) הוא רב ישראלי יליד אתיופיה, בעבר הרב הראשי ליהדות אתיופיה מטעם הרבנות הראשית במדינת ישראל.
קורות חיים.
הדנה נולד ב-1949 בכפר אמבובר שבמחוז בגמדר שבאתיופיה כבנו של הליקה כהנת הדנה טקויה. בצעירותו למד בבית הספר של הסוכנות היהודית בכפר הולדתו ואז עבר לבית ספר ממשלתי בעיר גונדר. בגיל 20 נשלח יחד עם ישעיהו בן ברוך ללמוד בבית המדרש לרבנים בטורינו שבאיטליה. ב-1972 עלו השניים לישראל ושנה לאחר מכאן החל ללמוד בישיבת תורה והוראה ביד אליהו אצל הרב אליהו שרים והוסמך לרבנות בשנת 1979. במקביל ללימודיו ולאחריהם פעל להעלאתם של יהודי אתיופיה.
נכון ל-2006 מתגורר הרב הדנה בתל אביב ועוסק בנישואין ובבירור יהדות בקרב יוצאי אתיופיה.
הרב הדנה סיים את תפקידו בסוף שנת 2017. את מקומו ממלא הרב ראובן וובשת.
Redemption
Redemption ("גאולה") הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הפופ פאנק הישראלית יוסלס איי.די, אשר הוקלט באולפני The Blasting Doors שבקולורדו, ארצות הברית.
האלבום זכה לתפוצה והצלחה רבה ברחבי העולם - במיוחד בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה ויפן, שם הגיע האלבום למקום החמישי במצעד המכירות.
עם צאתו לא זכה האלבום להצלחה משמעותית בארץ, אולם ככל שחולף הזמן הופכים הלהקה האלבום ליותר ויותר מוכרים גם בישראל.
האלבום הופק על ידי ביל סטיבנסון, חבר להקת Descendents,‏ ALL, Black Flag.
יד ביד - גשר על הוואדי
רינה מצליח
רינה קֶטי מצליח (נולדה ב-20 ביוני 1956) היא עיתונאית, שדרנית טלוויזיה ורדיו ישראלית, ומגישת התכנית "פגוש את העיתונות" של חברת החדשות עד ליולי 2022.
ביוגרפיה.
רינה מצליח נולדה בעיר סוסה שבתוניסיה במשפחה יהודית, בת לאלי ולמרסל. בגיל שנה עלתה לישראל, וגדלה בבאר שבע. סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון מקיף א' בעיר. בשירותה הצבאי הייתה קצינה בנח"ל והשתחררה בדרגת סגן. לאחר שירותה השלימה תואר ראשון בספרות עברית ותואר שני בתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה מקצועית.
ב-1983 החלה לעבוד ב"קול ישראל" כעורכת, כתבת וקריינית חדשות. הייתה לאישה הראשונה שתפקדה כשדרנית בתוכנית הספורט "שירים ושערים". בשנת 1993 הצטרפה לחברת החדשות של ערוץ 2, ושימשה לאורך השנים ככתבת שטח, מגישת מבזקים וכתבת בכנסת.
מצליח נמנתה עם העיתונאים שנכחו בחתימת הסכם אוסלו בוושינגטון, בשנת 1993, ובהסכם השלום בין ישראל לירדן, בשנת 1994, בעמאן. בשנת 2004 החלה לשמש ככתבת הפוליטית הראשית של חברת החדשות. בשנת 2005 הופיעה כשופטת בתוכנית המציאות "השגריר", לצד נחמן שי ויעקב פרי.
בשנת 2010 החלה להגיש את תוכנית הרדיו "משעל על הבוקר" עם העיתונאי והמגיש ניסים משעל ב"רדיו ללא הפסקה".
בשנת 2011 החלה להגיש אחת לשבוע את מהדורת "שש עם" לסירוגין עם עודד בן-עמי והיא שימשה כמגישה מחליפה לתוכנית זו עד 2020.
בשנת 2013 החלה להגיש את תוכנית הטלוויזיה "פגוש את העיתונות", לאחר שהמגישה הקודמת, דנה וייס, החלה להגיש את מהדורת סוף השבוע של חדשות ערוץ 2. בד בבד, סיימה את תפקידה ככתבת הפוליטית של החברה.
ב-2017 לאחר פיצול ערוץ 2, הגישה בימי שישי בערוץ קשת 12 את התוכנית "השבוע", מהדורת חדשות מוקדמת. תוכנית זו ירדה מהמסך לאחר מספר שבועות, ומצליח המשיכה להגיש את "פגוש את העיתונות" בערוץ קשת 12.
החל בשנת 2017 הגישה יחד עם רזי ברקאי את התוכנית "מה בוער" בגלי צה"ל אחת לשבוע מדי יום שלישי.
בינואר 2019 עברה להגיש עם אמיר איבגי את תוכנית "יומן הצהריים". כחודשיים לאחר מכן פרשה מהתוכנית בנימוק של חילוקי דעות אישיים עם איבגי. משמשת כפרשנית במגזין "אולפן שישי".