בנוסף, היא פעילה בנושא השלום ובקבוצות לצדק חברתי. פעלה בחברת תקווה לוי ובחברת השחקן יוסף שילוח והסוציולוג פרופ' מאיר עמור ופעילים נוספים, בארגון "החזית המזרחית" ובין היתר השתתפה במפגש עם אש"ף במשלחת של ארבעים פעילי שמאל מזרחי, עם אבו מאזן ומחמוד דרוויש. הייתה חלק מנציגות שהגיע לוועידת האו"ם בז'נבה בנושא יישוב הסכסוך הישראלי פלסטיני. היא יזמת של פרויקטים חברתיים בנושאים של רב תרבויות, מגדר, וזהויות בישראל.
שזור כותבת מאמרי דעה וביקורת באתר האינטרנטי "העוקץ". עוסקת בכתיבה הקשורה לקולן של הנשים מ"בני ישראל" מהודו בישראל. בשנות השמונים עסקו ציוריה בנושאי זהות ועיקרם היו פורטרטים בעיקר במים אבל גם בפחם, גיר ושמן. שזור הפסיקה לצייר כעשר שנים וכשחזרה לצייר בתחילת המאה ה-21 החלה להשתמש במוטיבים של ציור הודי עממי בעיבוד חופשי ומודרני. היא מציירת באקריליק, בצבעי זכוכית ובעטים צבעוניים.
שזור ארגנה את קבוצת הנשים של קהילת בני ישראל באזור רמלה-לוד מהודו בשיתוף פעולה עם ארגון הנשים יוצאות הודו "שטרי מנדל" ו"מהילה מנדל" ועם קבוצת נשים יוצאות אתיופיה "יסיטוצ' אנדנט". כמו כן עוסקת בתיעוד עדויות בווידאו עם דניאל ראובן והסופר אליעז ראובן-דנדקר של הדור החדש של יוצאי הודו בישראל, למען הדורות הבאים.
בשנים האחרונות קיימה אירועים ציבוריים לחשיפת תרבות יוצאי הודו בארץ: "איצ'יקדנה שוברת שתיקה" בסינמטק ירושלים (2013) נשים שוברות שתיקה בענבל תל אביב (2013), שוברות קופסאות בטון בתיאטרון הערבי עברי ביפו (2014) "שפה ובלבה שירה" בבית יד לבנים בראשון לציון (2016), "שירים וסיפורים של בני ישראל" בענבל תל אביב (2017) "כרמלידה" בבית הקהילה שערי רחמים בחיפה בחברת הדור החדש של יוצאי הודו בארץ (2018).
הייתה נשואה לימין מסיקה ולהם בן ובת משותפים.
יצירות.
בין פרסומיה הספרותיים: סיפור באסופה באנגלית שערך פרופ' עמיאל אלקלעי: "מפתח לגן-העדן", קטע מסיפור באסופה "עזות מצח-פמיניזם מזרחי", עריכת הספר "איצ'יקדנה שוברת שתיקה", עריכת הספר "אמא הודו, אבא ישראל" בעברית וגם באנגלית עם הסופר אליעז ראובן-דנדקר. פרסמה כתבות דעה ב"עיתון פעמון השכונות" וטור אישי שנקרא "מצד שלישי" במגזין "מצד שני". כתבה תסריט לדרמת הטלוויזיה "כרם התקווה" (שודר בקשת ) כתבה את התסריט הדוקומנטרי "המלחין מציון", והמלודרמה "הגורל שלי". כמו כן ביימה את הקליפ "כרם התימנים". תסריטאית ובמאית שותפה, בסרט על אהובה עוזרי "העצב בזמר המזרחי בישראל" (1999). תסריטים לסרטי הדוקו: "כינור שני" (תסריטאית ובמאית בחברת הצלם והעורך דניאל ראובן), "בית הכנסת של פן" (תסריטאית ובמאית בחברת הצלם והעורך דניאל ראובן), "דיינה פינגלה, מורה ומשמרת פיוטי הבני ישראל מהודו" .
בט"ו בשבט, 10.2.2020 הובילה את טקס המלידה הלאומית בירושלים עם חברי הדור החדש ליוצאי הודו בישראל בהנחיית גולן צ'ריקר וארי-אל לביא, בנוכחות שגריר הודו בישראל מר סאנג'יב סינגלה ובהשתתפות מאות אנשים, זמרים, סופרים ויוצרים מקהילת בני ישראל (הודו).
קישורים חיצוניים.
מאמרים
פאול רנץ'
פאול רנץ' (בגרמנית: Paul Rentsch; 1904, רוטנבורג/אוברלאוזיץ שבפרובינציית שלזיה (כיום במזרח סקסוניה, על גבול גרמניה-פולין) - 1944, ברנדנבורג) היה מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה שנרצח על ידי הנאצים.
קורות חיים.
רנץ' היה רופא שיניים בהכשרתו ותומך במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
בשנת 1943 ייסד רנץ' עם האדריכל הרברט ריכטר ועם הרופא גאורג גרוסקורט מחתרת בשם "האיחוד האירופי" שפעלה להצלת יהודים. חברי הקבוצה יצרו קשר עם שבויי מלחמה ועם עובדי כפייה באזור ברלין, וסיפקו מזון ליהודים וכן מסמכים מזויפים כדי לאפשר להם לחיות בזהות שאולה של בני הגזע הארי. ביולי 1943 היה רנץ' בין חברי הקבוצה שניסחו כרוז שקרא להתנגדות חמושה לשלטון הנאצי. רנץ' הסתיר את היהודיה אליזבת פון שבן (לבית ויידנריך) בביתו, מאוגוסט 1943 במשך מספר שבועות, עד שנלכדה וגורשה לאושוויץ (אם כי שרדה). בנוסף לכך הסתיר יהודים נוספים.
הגסטפו גילה את פעולות הקבוצה, ובתחילת ספטמבר 1943 עצר את חבריה, בהם רנץ' ואשתו, גאורג ואנליזה גרוסקורט, רוברט האבמן והרברט ריכטר. פאול רנץ', רוברט האבמן, גאורג גרוסקורט והרברט ריכטר נדונו למוות על ידי בית הדין העממי בברלין ב-16 בדצמבר 1943 בעוון בגידה במדינה וסיוע ליהודים. הם הוצאו להורג בכלא ברנדנבורג ב-8 במאי 1944.
הכרה והנצחה.
בשנת 2005 הכיר יד ושם בפאול רנץ' בתור חסיד אומות העולם. גם עמיתיו לניסיונות ההצלה, בני הזוג גרוסקורט והרברט ריכטר, הוכרו בתואר זה באותה שנה.
הרכבל לשילטהורן
הרכבל לשילטהורן (בגרמנית: Schilthornbahn) הוא קו רכבל ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל בשטכלברג שבעמק לאוטרברונן ומסתיים בפסגת הר השילטהורן.
היסטוריה.
החל מהמאה ה-19 נעשו ניסיונות שלא צלחו להקים רכבל לפסגת ההר. בשנת 1959 ארנסט פוז, קופץ סקי שווייצרי, חידש את היוזמה. בשנת 1963 החלה הבנייה ובשנת 1967 הסתיימה בניית הרכבל.
הרכבל לשילטהון
ציד בהתשה
ציד בהתשה (לפעמים מכונה גם ציד התמדה, ציד סיבולת או ציד מרחקים) היא טכניקת ציד בה טורפים או ציידים העשויים להיות איטיים ביחס לטרפם למרחקים קצרים, משתמשים בשילוב של ריצה, הליכה וגישוש כדי להתיש את הטרף. בין המשתמשים באסטרטגית ציד זו אפשר למצוא חיות טרף כמו הזאב המצוי, הזאב הטלוא, אורקות ואת האדם. השימוש בטכניקת ציד זו דורשת מהצייד יכולת של ריצה למרחקים ארוכים ולמשך פרקי זמן ארוכים.
האדם הוא היחיד ממיני הפרימטים המשתמש ב"ציד בהתשה" ככלי הישרדותי. בנוסף לכך, לאדם יש יתרון ביכולת לריצה למרחקים ארוכים בכך שיש לו שיער דליל יחסית מה שהופך את הזיעה לאמצעי יעיל ביותר לקירור גופו. לעומת זאת הפרסתנים ויונקים נוספים צריכים לנשום על מנת לקרר את עצמם ולפעמים אף להאט או לעצור.
ציד בהתשה נחשב לאחת משיטות הציד המוקדמות ביותר ששימשו את האדם כבר לפני אלפי שנים. שיטת ציד זו משמשת עדיין את הבושמנים יושבי מדבר קלהארי, וכן את שבט הטאראהומרה האינדיאני החי בצפון-מערב מקסיקו.
שימוש בציד בהתמדה אצל בני האדם.
ציד בהתשה באבולוציה האנושית.
ייתכן שציד בהתשה הוא אחת הטכניקות שנקטו ההומיננאים המוקדמים לצורך ציד – טכניקה שיכולה להתבצע גם ללא כלי קלע או נשקי מוט כגון כידונים, חניתות או קלע.
המעבר של ההומיננאים לתנועה דו-רגלית גרם להם לאבד ממהירותם ולפיכך גם את היכולת לצוד בעזרת ריצות קצרות ומהירות. במקום זה הם זכו בסיבולת גבוהה לריצות למרחקים ארוכים, וכך הסתגלו לציד באמצעות התמדה והתשה של הטרף. בנוסף, למרות שרוב היונקים מזיעים, רק מעטים מהם מנצלים את ההזעה בצורה יעילה לוויסות חום הגוף. בני אדם (וגם סוסים למשל) פיתחו מערכת הזעה יעילה, כך שההומיננאים יכלו לרוץ גם בשעות החמות של היום, שבהן רוב בעלי החיים ממילא משתדלים לנוח ומותשים בקלות.
ציד בהתשה בימינו.
ציידים-לקטים מודרניים החיים במקומות נידחים כמו למשל מדבר קלהארי שבאפריקה, עדיין משתמשים בשיטה זו לציד. בדרך כלל יוצאים כמה ציידים יחדיו. היציאה לציד מתרחשת בתחילת השעות החמות של היום, כדי לנצל את היתרון המובנה ביכולת הקירור של בני האדם. כאשר הם מאתרים טרף ראוי כמו למשל אנטילופה גדולה, הם מתחילים במרדף. בכל פעם הם גורמים לאנטילופה לרוץ עוד ועוד בזמן שהם שומרים על קצב קבוע ועוקבים אחריה מרחוק. האנטילופה מהירה מהם בטווח הקצר, אבל היא לא מספיקה להתקרר בין ריצה לריצה. כאשר חום הגוף של האנטילופה עולה כך שהיא לא מצליחה עוד לרוץ, הציידים תופסים אותה. מרדף כזה יכול לקחת עד חמש שעות, כאשר הציידים גומאים מעל 30 ק"מ.
לקריאה נוספת.
ספרו של כריסטופר מקדוגל "נולדנו לרוץ"
מדליות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכה בריו דה ז'ניירו שבברזיל בין ה-5 באוגוסט 2016 ו-21 באוגוסט 2016, השתתפו כ-10,293 ספורטאים מ-207 מדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי ב-306 תחרויות ב-32 ענפי ספורט.
מוזט
רכבת הרמה הברנית
רכבת הרמה הברנית (בגרמנית: Berner Oberland Bahn או בקיצור BOB) הוא קו הרכבת הראשי ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל באינטרלאקן ומסתיים בגרינדלוולד ולאוטרברונן.
מדליות באולימפיאדת פריז (1900)
מדליות באולימפיאדת סנט לואיס (1904)
מדליות באולימפיאדת לונדון (1908)
מדליות באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
פיטר מרפי
מדליות באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
מדליות באולימפיאדת פריז (1924)
מדליות באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
מדליות באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
מדליות באולימפיאדת ברלין (1936)
מדליות באולימפיאדת לונדון (1948)
מדליות באולימפיאדת הלסינקי (1952)
מדליות באולימפיאדת מלבורן (1956)
שליחותו של רוצח
שליחותו של רוצח הוא ספר מאת רובין הוב, השלישי בטרילוגיית הרואים למרחק. הוא יצא בשנת 1997 באנגלית ובשנת 1998 בעברית בהוצאת אסטרולוג.
עלילה.
פיץ-אביר הרואה למרחק קם לתחייה באמצעות קסם הבינה שלו, אבל עכשיו הוא יותר זאב מאשר אדם. רק בוריך וצ'ייד יודעים שהוא שרד את העינויים במרתפים של הדר. כל האחרים, אפילו הליצן והמלכה, חושבים שהוא מת. לאחר שהשיב את אנושיותו, הוא מתכנן לצאת למסע נקמה אישי במטרה להרוג את הדר, אבל לפני שהוא יוצא הוא מותקף על ידי קבוצה של מרוקנים. אחד מהם גונב מפיץ את החולצה שלו עם הסמל של הרואים למרחק, דבר שהוא מגלה רק לאחר זמן מה. בוריך, לאחר שמצא את השרידים של המרוקן עם החולצה של פיץ, חושב שפיץ נהרג. לכן הוא מחליט לשמור על האדם החשוב ביותר לפיץ, המאהבת שלו וכמעט אשתו, מולי.