החל מחודש מרץ 2012, איילטס מנהל את אקדמיית הכדורגל של ורדר ברמן.
תארים.
עם ורדר ברמן:
עם נבחרת גרמניה:
בוכרי
פנדורה (ארכיון)
פנדורה הוא אתר אינטרנט לאחסון ולשימור פרסומים מקוונים של אוסטרליה. הוא הוקם ב-1996 על ידי הספרייה הלאומית של אוסטרליה ומתפתח בשיתוף עם ספריות מדינה ומוסדות תרבות ביניהם המכון האוסטרלי ללימודים אבוריג'יניים, אנדרטת המלחמה של אוסטרליה והארכיון הלאומי לסרטים ושמע.
בנוסף לדמות המיתולוגית פנדורה, השם הוא ראשי תיבות בדיעבד למטרת הארכיון: "שימור וגישה למאגרי מסמכים ברשת של אוסטרליה" (Preserving and Accessing Networked Documentary Resources of Australia).
בחירת האתרים שיופיעו בארכיון נקבעת באופן עצמאי על ידי כל אחד מהגופים המשתתפים לפי אמות מידה שאותו גוף קובע ואשר תואמות את מטרות המיזם. על הארכיון לקבל היתר מכל אתר המופיע בו על מנת לאזכר אותו.
עלמא (להקה)
עלמא היא להקת טריו ישראלית המנגנת טקסטים המושפעים מן המקורות ומן השירה היהודית־ישראלית החדשה על גבי מוזיקה המשפעת מפיוטים וניגונים מסורתיים לצד מוזיקת עולם ואינדי.
ביוגרפיה.
חברי ההרכב הם:
אליאב ואברהם מוסקל נפגשו לראשונה בטיול בגרנדה, ספרד, בשנת 2000. שנה אחר כך פגשו את רעיה בג'אם סשן במוסררה, והקימו את ההרכב.
ב־2007 יצא לאור אלבומם הראשון "מעל מה שאנחנו" וזכה להצלחה על אף ששווק ללא חברת יחסי ציבור. השירים הבולטים בו הם "אילו פינו" ו"ניגון לבניה" ובמיוחד השיר "שיר" (המוכר כ"שיר האיילה"), שנכתב על ידי יונה וולך והולחן על ידי אליאב.
אלבומם השני "שער", יצא בתחילת 2012. השיר "ואם היינו" הכלול בו נכנס לפלייליסט של גלגל״צ.
אלבומם השלישי "לכבוד המקום", הושק במאי 2017, במופע במועדון זאפה בירושלים.
עונת 1961/1962 בליגה הלאומית
עונת 1961/1962 בליגה הלאומית הייתה העונה השביעית של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 12 קבוצות. העונה החלה ב-23 בספטמבר 1961 והסתיימה ב-28 באפריל 1962. העונה הסדירה בפעם הרביעית ברציפות הסתיימה בניצחון של הפועל פתח תקווה. שיא זה לא נשבר עד היום. המבקיעים המצטיינים של העונה היו יצחק נזרי מהפועל טבריה ושלמה לוי מהפועל חיפה שכבשו 16 שערים כ"א.
בסיום העונה מכבי נתניה ירדה לליגת המשנה ובמקומה לליגה הלאומית עלתה קבוצת הכח מכבי רמת גן.
חדר (סרט)
חדר (באנגלית: Room) הוא סרט קולנוע קנדי–אירי מ־2015 בבימויו של לני אברהמסון. הסרט מבוסס על ספרה של אמה דונהיו באותו השם, שכתבה גם את התסריט לסרט. בסרט מככבים ברי לארסון כאישה שנחטפה בנעוריה ונכלאה בחדר מבודד במשך מספר שנים, וג'ייקוב טרמבלי כבנה בן החמש.
עלילה.
ג'וי נחטפה בגיל 17 על ידי גבר (אותו היא מכנה ניק הזקן) ונכלאה בחדר מבודד, בו חלון יחיד בתקרה ודלת כניסה הנעולה בקוד הידוע רק לחוטף. בתקופת שבייה עוברת ג'וי התעללות פיזית, נפשית ומינית ונולד לה בן בשם ג'ק. השניים גדלים באותו החדר, נתונים לאמצעים מוגבלים אותם מספק ניק הזקן, כשהם מנותקים מהעולם החיצון. לאחר יום הולדתו החמישי של ג'ק משתפת אותו ג'וי בסיפור החטיפה ורוקמת תוכנית המלטות. על ג'ק להתחזות לחולה ולאחר מכן למת, ג'וי תגלגל את ג'ק לתוך השטיח, וכשניק ינסה להיפטר מהגופה, יברח ג'ק ויזעיק עזרה. ג'ק מצליח להימלט מניק ולקבל סיוע מעובר אורח שמזעיק את המשטרה. בעקבות מספר רמזים שהשוטרת החוקרת מצליחה לחלץ מג'ק ההמום, מאתרת המשטרה את הבית בו הוחזק ומשחררת גם את ג'וי.
ג'וי וג'ק מאושפזים בבית חולים בו הם מתאחדים עם הוריה הגרושים של ג'וי. אביה של ג'וי מתקשה לעכל את נוכחותו של ג'ק שכן הוא צאצאו של החוטף ועוזב. ג'ק מתקשה בתחילה להסתגל לחיים מחוץ החדר ולתקשר עם הסביבה, אך לאחר תקופה מצליח להתחבר לסבתו, לבן זוגה לחיים ולילדים נוספים. ג'וי סובלת אף היא ממשבר, היא מנסה להתאבד בנטילת תרופות, אך ג'ק מצליח להצילה. השניים משתקמים ומגלים יחדיו את העולם. בסצנת הסיום חוזרים ג'וי וג'ק לחדר בו נכלאו הנמצא כעת בשלבי הריסה ונפרדים ממנו.
הפקה וצילומים.
חודשים ספורים לאחר צאת ספרה של אמה דונהיו ב־2010, פנה אליה הבמאי האירי לני אברהמסון בבקשה לעבד את הספר לתסריט ולהפיק ממנו סרט קולנוע. אמה עיבדה את העלילה מהספר שנכתב בגוף ראשון ממבטו של ילד בן חמש, לתסריט קולנועי.
אברהמסון חיפש במשך שנתיים שחקנית שתתאים לתפקיד של ג'וי. אחד מהקולגות שלו סיפר על הסרט "טווח קצר 12" שבו שיחקה לארסון, והוא ולארסון נפגשו. אברהמסון חש בחיבור של לארסון לדמות של ג'וי, והחליט לצרף אותה לצוות השחקנים. את השחקן לדמות של ג'ק אברהמסון התחיל לחפש חודשים ספורים לפני תחילת הצילומים, כיוון שילדים משתנים מהר. לטענתו, היו לילות בהם לא הצליח להירדם מחשש שלא ימצא שחקן מתאים. אברהמסון ודונהיו צפו בקרוב לאלף שחקנים צעירים. "כשהגענו לסרטון של ג'ייקוב (טרמבלי) ידענו שזה זה", אמרה דונהיו. לאחר שאברהמסון שלח בחזרה מספר הערות, טרמבלי שלח אודישן מצולם נוסף והתקבל לתפקיד. לארסון וטרמבלי בילו יחד במשך שבועיים לפני תחילת הצילומים, במטרה להתחבר ולהתקרב ככל האפשר למערכת יחסים של אם ובן.
צילומי הסרט החלו בנובמבר 2014 בטורונטו שבקנדה. מרבית הצילומים נעשו באופן כרונולוגי על מנת להקל על השחקן הצעיר (בן 8 אז) ג'ייקוב טרמבלי להתמצא בעלילה ובסצנות השונות. המחצית הראשונה של הסרט צולמה כולה בסטודיו, בסט שנועד ליצור תחושה קלסטרופובית ולאחר מכן צולמו סצנות בחוץ, במהלך החורף. גילו הצעיר של טרמבלי הגביל את מספר שעות הצילומים היומיות האפשריות ומשך הצילומים התארך לכדי חודשיים וחצי.
ביקורות ופרסים.
הסרט זכה לשבחי מבקרי הקולנוע. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו זכה בפרס אהוב הקהל. מכון הסרטים האמריקאי בחר בסרט לאחד מסרטי השנה שלו, איגוד מבקרי הקולנוע הלאומי בארצות הברית בחר בסרט לאחד מסרטי השנה, בברי לארסון כשחקנית הטובה ביותר ובג'ייקוב טרמבלי כשחקן החדש הטוב ביותר.
ברי לארסון זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר נוספים בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, והתסריט המעובד הטוב ביותר. לארסון זכתה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב נוספים בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר. איגוד המבקרים של רשתות השידור העניק ללארסון את פרס השחקנית הטובה ביותר, לטרמבלי את פרס השחקן הצעיר הטוב ביותר והסרט היה מועמד בקטגוריית הסרט והתסריט הטוב ביותר. לארסון זכתה בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אינדפנדנט ספיריט נוספים עבור התסריט הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סטלייט עבור הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר וזכה בפרס מיוחד לשחקן החדש הטוב ביותר (ג'ייקוב טרמבלי).
שירה עברית חדשה
למבורגיני מיורה
למבורגיני מיורה היא מכונית ספורט שהופקה על ידי יצרנית המכוניות האיטלקיות למבורגיני בין השנים 1966–1973. נחשבת למובילת מגמת המכוניות הספורט הדו-מושביות, עם מנוע מרכזי וביצועים גבוהים. המכונית נחשבת למכונית-העל הראשונה בהיסטוריה וכאשר שוחררה, היא הייתה מכונית הכביש הסדרתית המהירה בעולם.
המיורה נולדה במקור על ידי צוות ההנדסה של למבורגיני, שנועד בזמנם הפנוי בניגוד לרצונו של מייסד החברה, פרוצ'יו למבורגיני. הוא העדיף מכונית גראן טוריסמו חזקה, שקטה ורגועה, ולא מכונית הנגזרת ממכוניות המירוץ כפי שיוצרו על ידי היריבה המקומית פרארי.
המרכב של המיורה הוצג בתערוכת הרכב בטורינו בשנת 1965, והאב טיפוס P400 הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 1966 בנוכחות כוכבים וחובבי מוטוריקה. הצופים התרשמו מהסגנון המלוטש של מרצ'לו גנדיני והעיצוב המהפכני בו המנוע ממוקם במרכז הרכב.
כמכונית הדגל של למבורגיני, המיורה קיבלה עדכונים תקופתיים ונשארה בייצור עד שנת 1973, ולא הוחלפה במערך של יצרנית המכוניות עד שהקונטאש נכנסה לייצור בשנת 1974, במהלך טלטלות פיננסיות בחברה.
פיתוח.
במהלך שנת 1965, שלושת המהנדסים הבכירים של למבורגיני הקדישו את זמנם הפנוי לפיתוח מכונית אב טיפוס הידוע כ-P400. המהנדסים חשבו על מכונית כביש עם זיקה למירוץ - שיכולה גם לנצח על המסלול וגם לשמש באופן יומיומי. השלושה עבדו על העיצוב שלה בתקווה לשכנע את למבורגיני שרכב כזה לא יהיה יקר מדי ולא יסיט את החברה מהמיקוד. כוונתם הייתה לשכנע את למבורגיני להיכנס לתחום המרוצים, כנהוג אצל שאר המותגים האיטלקיים הספורטיביים דאז; כהשראה שימשה להם דווקא הפורד GT40. למבורגיני סירב, אבל השילדה הוצגה בתערוכת טורינו של 1965, ולאחר מכן הזמין למבורגיני מרכב אצל ברטונה – עדיין, בשלב זה, בכוונה להשתמש במכונית לתצוגה בלבד. המכונית הוצגה עם מנוע מרכזי שנפרס באופן רוחבי. מנוע ה-V12 היה יוצא דופן ביעילותו בצמוד לתיבת ההילוכים ולדיפרנציאל. מספר ידוענים התרשמו והזמינו מכונית אף על פי שטרם נבנה גוף עבור השלדה. רק אחרי שקיבל 17 מקדמות עבורה באותו אירוע החליט למבורגיני להכניסה לייצור. כאשר הגיע האב טיפוס לידי ניסוי, למבורגיני נתן למהנדסיו יד חופשית באמונה כי ה-P400 יהיה כלי שיווק בעל ערך.