בין השנים 1833–1840 כיהן גרהאם כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית מטעם מחוז אורנג' ובתקופה זו הוא כיהן פעמיים כיושב ראש הבית.
ב-1840 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית כדי למלא את המקום שהתפנה עקב התפטרותו של רוברט סטריינג' וכיהן בתפקיד זה מה-25 בנובמבר אותה שנה ועד ה-3 במרץ 1843. במהלך תקופה זו הוא כיהן כיושב ראש ועדת התביעות של הסנאט. אחיו הבכור, ג'יימס גרהאם, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית עוד מ-1833.
בין השנים 1845–1849 כיהן גרהאם כמושל קרוליינה הצפונית. לאחר שדחה הצעות להתמנות כשגריר ארצות הברית ברוסיה ובספרד ב-1849, הוא מונה ב-1850 כמזכיר הצי של ארצות הברית בקבינט של הנשיא מילרד פילמור ובתפקיד זה הוא כיהן עד 1852. בבחירות לנשיאות של 1852 הוצגה מועמדותו ללא הצלחה למשרת סגן נשיא ארצות הברית כשותפו למרוץ של וינפילד סקוט. מועמדותם קיבלה 42 קולות של חבר האלקטורים מארבע מדינות בלבד, קנטקי, מסצ'וסטס, טנסי וורמונט.
לאחר שובו מוושינגטון די. סי. לקרוליינה הצפונית, הוא נבחר לסנאט של מדינתו וכיהן בתפקיד זה בין השנים 1854–1866 וכחבר הסנאט של הקונפדרציה בין השנים 1864–1865. באפריל 1865, כשהקונפדרציה עמדה על סף תבוסה במלחמת האזרחים, הנהיג גרהאם באופן אישי משלחת שכללה מושל לשעבר נוסף של קרוליינה הצפונית, דייוויד סוויין, שביקשה מגנרל האיחוד ויליאם שרמן הפסקת אש כדי שבירת המדינה, ראלי לא תחווה אלימות וחורבן. שרמן נעתר לבקשה.
שנותיו האחרונות.
ב-1866 נבחר גרהאם שוב לסנאט ארצות הברית, אך מאחר שקרוליינה הצפונית לא התקבלה מחדש לאיחוד, הוא לא יכול היה לממש את בחירתו. בין השנים 1867–1875 הוא היה חבר מועצת הנאמנים של קרן פיבודי שהעניקה סיוע חינוכי לדרום שלאחר המלחמה. בין השנים 1873–1875 הוא היה בורר במחלוקת הגבולות בין וירג'יניה למרילנד. ויליאם גרהאם נפטר בסרטוגה ספרינגס שבניו יורק ונטמן בבית הקברות הפרסביטריאני בהילסבורו.
הנצחתו.
צי ארצות הברית הנציח את גרהאם בקריאת משחתת על שמו שהייתה בשירות בשנים 1920–1922. בנוסף, נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. על שמו של גרהאם קרויים עיר ומחוז בקרוליינה הצפונית.
גני מונטרוז, השוכנים בהילסבורו, הם אחד מאחוזותיו לשעבר של גרהאם ועדיין ניתן לראות בהם מאפייני בנייה מתקופתו. גרהאם גם התגורר בבית נאש-הופר שבהילסבורו משנת 1869 ועד מותו. בית זה הוכרז כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-1971.
אחד מבניו של גרהאם, ויליאם אלכסנדר גרהאם הבן, היה חבר בבית המחוקקים של קרוליינה הצפונית ונציב החקלאות של המדינה. שני בניו האחרים, אוגוסטוס וג'ון, היו גם הם פוליטיקאים, ובתו סוזן נישאה לוולטר קלארק, פוליטיקאי ושופט.
פיאצה
פִּיאָצָה, פְּיָיצָה (מאיטלקית: piazza) היא, לפי מילון ספיר: 1. כיכר, רחבה בעיר, המוקפת בתים. 2. מרפסת גדולה מקורה. 3. מעבר מקורֶה, שביל ארוך ומקורה.
ברוך רובין
ברוך רובין הוא פרופסור אמריטוס לאגרונומיה ומדעי העשבים, שימש כראש המכון למדעי הצמח והגנטיקה בחקלאות, הפקולטה לחקלאות מזון ואיכות הסביבה, של האוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
סיים לימודי תואר ראשון בבפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, ולימודי תואר שני ב-1971 בהצטיינות יתרה.
את תואר הד"ר קיבל בשנת 1976, ופוסט דוקטורט ב-1978 באוניברסיטת מישיגן ארצות הברית.
החל לעבוד כמרצה באוניברסיטה העברית ב-1978, וכמרצה בכיר מ-1984.
ב-1986–1989 היה יו"ר תוכנית לימוד גידולי שדה של הפקולטה לחקלאות.
התמנה לפרופסור חבר ב-1989, והיה יו"ר ועדת מחקר הפקולטה ב-1991–1994, ובשנת 1995 קיבל תואר פרופסור.
ב-2008 מונה לכהן כראש המכון למדעי הצמח והגנטיקה בחקלאות. באותה שנה מונה לנשיא האגודה הבינלאומית למדעי העשבים (IWSS).
משנת 2012 מכהן גם כיו"ר הוועדה האקדמית של מכללת חמדת הדרום.
יחסי אוסטריה–איראן
יחסי אוסטריה–איראן הם יחסי החוץ בין רפובליקת אוסטריה ובין הרפובליקה האסלאמית של איראן. אחד האירועים החשובים ביותר ביחסים הדו-צדדיים בין המדינות הוא האירוח האוסטרי של שיחות הגרעין עם איראן, שהובילו להסכם הסופי על תוכנית הגרעין של איראן.
היסטוריה.
תקופת האימפריה הספווית.
היחסים הדיפלומטיים הראשונים בין המדינות מתוארכים למסמך ששלח שאה טאהמסמב הראשון לשושלת הבסבורג בשנת 1529, אשר היווה המשך של הברית ההבסבורגית–פרסית, אשר כוננה בשנת 1519.
לאחר הקמת האקדמיה האוסטרית לחקר המזרח בשנת 1674, חלק מבוגריה נסעו למזרח התיכון ולאיראן כדי לפרסם ספרות ושירה איראניים בקהילות ספרות אירופאיות.
תקופת קאג'אר.
היחסים הדו-צדדיים בין המדינות נמשכו אף בתקופת השושלת הקאג'ארית על ידי עבאס מירזה. הוא ביקש לצייד את הכוחות הפרסיים כנגד הצבא הרוסי, ושלח מכתב לקלמנס ונצל פון מטרניך בבקשה לרכוש כמה כלי נשק אוסטריים, אך הבקשה נדחתה על ידי פון מטרניך.
היחסים בין המדינות נכנסו לשלב חדש בתואנה של הקמת דאר אל-פונטון. הזמנתו של אמיר כביר לאקדמאים אוסטרים בתחומי הכרייה והרפואה לנסוע לאיראן וללמד בדאר אל-פונון, קירבה את שתי המדינות. מכיוון שמורים לרוסית, צרפתית ואנגלית שנשלחו בעבר לא הצליחו לעמוד בציפיות של אמיר כביר, הם ניסו להפיץ את הרעיונות והאמונות הפוליטיות של ממשלותיהם ולא על קורסים מיוחדים. לבסוף הגיעו שני מאמנים לאיראן מאוסטריה, אך מכיוון שאמיר כביר חוסל לפני הגעתם, בעת הקמתם לא היה תומך באיראן שתמך בהם כנגד הסיעות הפרו-רוסית ובריטית ומירזה אגא חאן נורי. בסופו של דבר, עם התפטרותם של מרצים אלו, הפרויקט הסתיים בהצלחה מועטה.
בשנים שלאחר מכן נסע נאסר אל-דין שאה לאוסטריה כדי להיפגש עם גורמים רשמיים ולבקר בארצם, ונחתמו כמה הסכמים דו צדדיים, שהמשמעותי שבהם היה הסבת בתי הדפוס של המדינה לסניף דואר קוהרנטי והקמת תחנת משטרת טהראן. ארמון המלך היה במרכז העיר ומשך אליו מספר מרצים וטכנאים מיומנים עבור דאר אל-פונון ובתי מלאכה תעשייתיים. עם זאת, שיבושי רוסיה ובריטניה מעולם לא אפשרו לאוסטרים להצליח באיראן.
לאחר ההצלחה הזו הקימה אוסטריה ייצוג משלה בטהראן, (קנט היה השגריר האוסטרי-הונגרי הראשון באיראן), וכעבור 5 שנים הוקמה המשלחת האיראנית בווינה (נרימן ח'אן קוואם אל-סולטנה היה השגריר הראשון של איראן באוסטריה-הונגריה).
הרפובליקה האסלאמית.
לאחר המהפכה האיראנית, למרות העובדה שרוב מדינות אירופה הפסיקו את קשריהן עם איראן, אוסטריה המשיכה לקיים יחסים דו צדדיים. במהלך משבר בני הערובה באיראן נסע נציג מאוסטריה לאיראן לשמש כמגשר, אך לא הצליח בשליחותו. כמו כן בשנת 1984 ביקר ארווין לאנס באיראן, הביקור הראשון של שר חוץ מהאיחוד האירופי באיראן לאחר המהפכה. כמו כן ב-7 ביולי, עלי אכבר ולייאטי ערך ביקור בן שלושה ימים באוסטריה, ביקורו הראשון של שר חוץ איראני במדינה מערבית מאז המהפכה. במהלך מלחמת איראן–עיראק הכריזה אוסטריה על נייטרליות, כמו גם קבלת נפגעים איראניים מהתקפות כימיות עיראקיות, והייתה בין המדינות הידידותיות ביותר באיחוד האירופי.
נכון לעכשיו, יותר מ-1.2% מהאיראנים מתגוררים באוסטריה, ולעיתים קרובות הם בוגרים במרכזים אקדמיים באוסטריה. בספרייה של אוניברסיטת וינה יש גם 7,000 כתבי יד פרסיים של משוררים ומלומדים איראנים.
אוסטריה הייתה בין המדינות היחידות באירופה שסירבו להטיל סנקציות בינלאומיות על איראן, בשל תוכנית הגרעין האיראנית, והמשיכה ביחסי הסחר הדו-צדדיים שלה עם איראן. בשנים האחרונות מאזן הסחר בין המדינות השתנה משמעותית, ושווי הסחורות האוסטריות המיובאים לאיראן, כולל תרכובת מזון לתינוקות, מיץ תפוזים, קמח, תרופות, נסורת, אלכוהול שומני, נייר ובגדים, היה גבוה בהרבה מיצוא איראן לאוסטריה. יצוא זה כולל ירקות, טבק, מי ורדים, קרטון, שיש, פיסול, ספות עץ.
בעקבות עסקת הגרעין של וינה שהובילה להסרת ההדרגה של הסנקציות הבינלאומיות על איראן, הפך נשיא אוסטריה, היינץ פישר לבכיר הראשון באיחוד האירופי שנסע לאיראן. במהלך המסע הוא נפגש עם עלי ח'אמנאי ובכירים איראניים בכירים אחרים. הוא גם כינס משלחת כלכלית גדולה לפתיחת פרק חדש ביחסי הסחר של אוסטריה עם איראן.
בשנת 2021, בעקבות מבצע שומר החומות, שר החוץ האיראני מוחמד ג'וואד זריף ביטל ביקור באוסטריה, לאחר שקנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ הורה להניף את דגל ישראל על משרד החוץ.
נציגויות דיפלומטיות.
אוסטריה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן בלבד, ואילו איראן מחזיקה שגרירות בווינה בלבד.
עונת 2014/2015 בליגה האירופית
עונת בליגה האירופית הייתה העונה ה-44 בה מתקיים טורניר הכדורגל האירופאי השני בחשיבותו של אופ"א, והעונה השישית שהתקיימה במתכונת הנוכחית.
משחק הגמר של הליגה האירופית 2014/2015 התקיים ב-27 במאי 2015 באצטדיון הלאומי בוורשה, פולין. במשחק גברה האלופה המכהנת סביליה הספרדית על דניפרו דניפרופטרובסק האוקראינית בתוצאה 2–3, וזכתה בתואר בפעם הרביעית בתולדותיה ובפעם השנייה ברציפות.
החל מעונה זו, נדרשו המועדונים המשתתפים לעמוד בתקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת על מנת להשתתף במפעל. כמו כן, בעונה זו השתתפה במפעל לראשונה קבוצה מגיברלטר, לאחר קבלתה של התאחדות הכדורגל שלה כחברה ה-54 באופ"א בקונגרס אופ"א במאי 2013. קבוצת קולג' יורופה, סגנית מחזיקת גביע רוק, הייתה לנציגה הראשונה של גיברלטר במפעל.