בסוף מלחמת המישורים המרכזיים נגד אילי המלחמה של מרכז סין ב-1930 צ'ן הועלה לדרגת מפקד הארמייה ה-18. בשנת 1931, כעת כבר בדרגת גנרל, הוא הוביל את הכוחות הלאומניים בדיכוי המיליציות של המפלגה הקומוניסטית של סין במסגרת מלחמת האזרחים הסינית; והיה אחד המנהיגים המעטים שהצליחו להביס את הצבא הקומוניסטי בקרבות ישירים ולא נגד גרילה ואילץ את הקומוניסטים לסגת בצעדה ארוכה, אם כי היה זה במחיר של אבדות קשות. במהלך המשך המערכה נגד הקומוניסטים הוא מונה למפקד הראשי של הכוחות הלאומניים במחוזות שאנשי, שאאנשי, גאנסו ונינגשיה. בשנת 1932 נישא צ'ן לטאן שיאנג, בתו של הפוליטיקאי הבכיר טאן ינקאי, לשעבר ראש ממשלת הרפובליקה הסינית. בשנת 1936, צ'ן נחטף יחד עם צ'יאנג במהלך תקרית שיאן; במהלך החטיפה הזו, הנאמנות שהפגין כלפי צ'יאנג זיכתה אותו באמון רב מצד המנהיג הסיני.
במהלך מלחמת סין-יפן השנייה שהחלה בשנת 1937, שירת צ'ן כקצין מפקד באזור המלחמה השלישי, והוצב לפיקוד על העיר השנייה בגודלה בסין, ווהאן. המוניטין של צ'ן נפגע לאחר ההפסד בקרב על ווהאן אך שוקם עם הניצחון הסיני המרכזי הראשון במהלך הקרב הראשון על צ'אנגשה. בהמשך המלחמה, ביחד עם מספר מפקדים סינים מרכזיים, הכוחות הסינים הצליחו ליצור סטטוס קוו בקו האש וכל התקדמות יפנית נרחבת נעצרה עד למבצע איצ'י-גו בשנת 1944.
לאחר כניעת האימפריה היפנית חזרו הכוחות הלאומניים למלחמת האזרחים נגד הקומוניסטים שהוקפאה באופן רשמי במהלך המלחמה עם היפנים. במאי 1946 מונה צ'ן ליו"ר המטה הכללי במשותף עם מקבילו בחיל הים. בשנת 1947 הוביל צ'ן חיילים במנצ'וריה נגד עמדות קומוניסטיות, אך עד אז הקומוניסטים כבר חיזקו את עמדותיהם, במיוחד בסיוע סובייטי. הטקטיקה של המפקד הקומוניסטי לין ביאו לעזוב את העמדות בערים המאוכלסות ולתקוף בעזרת לוחמת גרילה כדי להתיש את האויב אפשרו לארגון מחדש של הכוחות הקומוניסטים ונפילת הכוחות הלאומנים במנצ'וריה. בשנת 1948, מתקפת נגד קומוניסטית הובילה בסופו של דבר להרס הארמייה החמישית החדשה שהייתה קריטית להתקדמות הקומוניסטית, תבוסה אשר הביאה לפיטורו של צ'ן מתפקידו במאי 1948.
בפוליטיקה.
צ'ן הוצב בטאיוואן באוקטובר 1948. בשנת 1949 הוא מונה למושל מחוז טאיוואן במקביל לתפקיד מפקד המשטרה. בתפקיד זה הוא פעל לקידום פיתוח המגזרים החקלאיים והתעשייתיים במחוז; הוא זכה גם ליזום מדיניות שייצבה את ערך המטבע הסיני. עם זאת, במקביל, מאבקו בקומוניסטים הביא לכך שהנהיג את הטרור הלבן שהתרחש לאחר נסיגת ממשלת צ'יאנג קאי-שק אל טאיפיי עקב ניצחון הקומוניסטית בסין היבשתית. בין השנים 1950 ל-1954 שימש כיו"ר היואן המחוקק (הפרלמנט של טאיוואן). בין השנים 1954–1965 כיהן בשתי קדנציות בתור סגן נשיא הרפובליקה הסינית; באותה תקופה, בין השנים 1957–1965, הוא היה גם סגן יו"ר המפלגה הלאומנית. הוא נפטר בשנת 1965 עקב גידול בכבד. בתחילה הוא נקבר בכפר טאישן במחוז טאיפיי.
שואן דיו
נגו שואן דיו (בוייטנאמית: Xuân Diệu; ), הידוע יותר בשם העט שואן דיו, היה משורר וייטנאמי בולט. הוא דמות חשובה בספרות הווייטנאמית המודרנית. כתב כ-450 שירים (בעיקר בכתב יד), במיוחד שירי אהבה, כמה סיפורים קצרים, והערות רבות, מאמרים וביקורת ספרותית.
חַיִים.
שואן דיו נולד בגו-בו, קומונת טונג ג'ין, מחוז טוי פץ', פרובינציית בינה-שן, וייטנאם (מולדת האם). אביו היה נגו שואן ת'ו, מורה, ואמו הייתה נגויון ת'היפ. הוא למד בהואה, ומאוחר יותר בהאנוי (1938–1940) בירת וייטנאם. הוא קיבל תואר בהנדסה חקלאית בשנת 1943 ועבד זמן מה במרכז מו תו הנמצא באזור הדלתא של נהר המקונג בדרום וייטנאם, לפני שחזר להאנוי.
בשנת 1943 הוא הצטרף לארגון וייט מין והפך לאחד המשוררים המובילים שכתבו שירה כדי לקדם התנגדות כנגד הצרפתים.
אף על פי שהיה ידוע בשירי האהבה שלו, הוא היה נשוי חצי שנה בלבד לפני שהתגרש מאשתו ומת רווק. אנשים רבים מאמינים שהוא היה הומוסקסואל וחי יחד עם חברו לכל החיים המשורר המפורסם הוי קון , כפי שמוצג באמצעות שיריו הרבים על אהבה המוקדשת (וכנראה מופנית לגברים שונים). שירים אלה כוללים את "Tình trai" ("אהבת האדם", על רומן האהבה בין המשוררים הצרפתים ארתור רמבו ופול ורלן ) ו-"Em đi" ("אתה עוזב", שיר לבבי שהוקדש לאדם צעיר יותר שאתו המשורר שמר קשר וחלק בית במשך מספר שנים). בספר זיכרונותיו שהתפרסמו ב-1993, אישר הסופר טו הואי כי שואן דיו ננזף בעודו בוויאט מין על שהטריד גברים אחרים במיטה.
עבודות.
לאורך כל הקריירה שלו היה שואן דיו ידוע כמשורר רומנטי, "המשורר הגדול ביותר בין המשוררים החדשים", ו"מלך שירי האהבה" (הוא עצמו העניק למשוררת הו שואן הונג את הכינוי "מלכת שירת צ'ו נום ").
הוא היה חבר בתנועה הספרותית "Tự Lực Văn Đoàn" (התנועה הספרותית של העצמאות) ואחד ממנהיגי תנועת "Thơ Mới" (מילולית: שירה חדשה). עבודות ייצוגיות שכתב בתקופה זו כוללות: "Thơ Thơ" (שיר שירה, 1938), Gửi Hương Cho Gió (בושם מתנדף עם הרוח, 1945), והסיפור הקצר Phấn Thông Vàng (אבקת אורן הזהב, 1939).
אוספי השירה שלו Thơ thơ ו- Gửi hương cho gió נחשבים ליצירות המופת שלו. הם מהללים אהבה, חיים, אושר ואהבת חיים. בכך הוא גם מהלל את הנעורים, האביב והטבע כערש האהבה. הוא גם התאבל על הזמן שחלף, על מצוקת החיים והראה צימאון לחיי נצח.
עבודותיו נלמדות לעיתים קרובות על ידי תלמידי בתי ספר תיכוניים בווייטנאם. רחוב בהאנוי הבירה הווייטנאמית נקרא על שמו.
יה ג'יין-יינג
יֵה גְּ'ייֵן-יִינְג (במנדרינית: 叶剑英; 28 באפריל 1897 – 22 באוקטובר 1986) היה קומוניסט, מהפכן ומצביא סיני, אחד בין עשרת המרשלים שהקימו את צבא השחרור העממי. לחם במהלך מלחמת האזרחים הסינית להקמת הרפובליקה העממית של סין והיה פוליטיקאי פעיל במפלגה הקומוניסטית של סין. בין השנים 1978–1983, מונה לנשיא הרפובליקה העממית של סין על ידי המנהיג העליון חואה גוופנג ותמך בממשלו של האחרון. עם עליית משטרו של דנג שיאופינג החל יה לרדת ממשרותיו הפוליטיות.
ביוגרפיה.
יה היה נולד למשפחת חקלאים ממעמד הביניים במחוז גואנגדונג בשנת 1897. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של יונאן בשנת 1919 והצטרף לתנועה הלאומית (קוומינטנג). הקוומינטנג תחת סון יאט-סן הנהיגו מצע מדיני לאיחוד סין תחת ממשל ריכוזי ולהביא את תקופת המצביאים והחלוקה המדינית לסופה.
בעודו באקדמיה הצבאית של הרפובליקה הסינית באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 פגש יה לראשונה בג'ואו אנלאי והשניים הפכו חברים לשנים רבות, שניהם יהפכו למנהיגים מרכזיים במפלגה הקומוניסטית של סין.
הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של סין אשר קסמה לו מבחינה אידאולוגית במהלך שנת 1927 ולמד על תורתו של מרקס במוסקבה, ברית המועצות מראשית 1929 ועד סוף 1930 בזמן בו החלה רשמית מלחמת האזרחים הסינית בין הקוומינטנג והקומוניסטים. לאחר מכן הצטרף אל הרפובליקה הסובייטית הסינית, מדינה קומוניסטית תחת הפוליטיקאי מאו דזה-דונג אשר שלטה בחלק ממחוז ג'יאנגשי.
באמצע שנות השלושים יה עזר לתכנן את המסע הארוך למען נסיגת הכוחות הקומוניסטים המאוגפים מהקוומינטנג אל צפון מערב סין ביחד עם לין ביאו, ובסוף שנות השלושים הוא זכה למוניטין של מתכנן ואסטרטג מצטיין. הוא היה מפקדה העליון של הארמיית השדה השמינית (הקומוניסטית) במהלך חלק ניכר ממלחמת סין–יפן השנייה והיה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית משנת 1945. במהלך מלחמת האזרחים בין הקומוניסטים ללאומנים (1945–1949), יה שירת בתור סגן ראש המטה הכללי של צבא השחרור העממי.
לאחר כיבוש כל סין היבשתית בידי הקומוניסטים והקמת הרפובליקה העממית של סין, יה מונה בידי מאו לראש עיריית גואנגג'ואו בירת מחוז גואנגדונג בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1955 הוא התמנה לדרגת מרשל סין בצבא השחרור העממי, ובשנת 1966 הוא התמנה לחבר בלשכה הפוליטית השלטת (הפוליטביורו) של המפלגה הקומוניסטית של סין.
לאחר שלין ביאו נהרג בבריחתו מסין העממית במסגרת בגידה בממשל מאו, יה לקח מקומו כחבר הוועדה המרכזית. לאחר מותו של מאו בשנת 1976, התנגד יה לעליית השפעתם של כנופיית הארבעה ותמך בממשלו של חואה גוופנג. בין 1975–1978 התמנה יה לשר הביטחון ובין 1978–1983 התמנה בידי חואה לנשיא הרפובליקה העממית של סין בפועל ומכאן ראש המדינה הרשמי של סין. בדרך כלל יה התנגד לרפורמה בכלכלת סין של דנג שיאופינג אשר הפך למנהיג העליון לאחר חואה, ובשנת 1985 פרש רוב תפקידיו המדיניים, כולל חברותו בלשכה המדינית ומאוחר יותר גם מהפוליטיקה בכלל.
יה נפטר כמה שנים לאחר פרישתו מהפוליטיקה, בשנת 1986.
וולדה בולטון
אלטון לאניסטר
סליס באראתיאון
רוזלין טאלי
אורי קדמי
אורי קדמי (17 ביוני 1947 – 30 באפריל 2017) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בתפקיד קשר במכבי תל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20.
קדמי גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב וב-1963 העלה אותו ג'רי בית הלוי לקבוצה הבוגרת כחלק מ"תינוקות ג'רי", בגיל 16 בלבד. הופעתו הראשונה הייתה ב-11 בינואר 1964 נגד הפועל ירושלים במסגרת הליגה הראשונה. באותה העונה כבש את שער הניצחון במשחק הגמר השלישי של גביע המדינה נגד הפועל חיפה. ב-1 בנובמבר 1967 כבש שער נוסף במשחק גמר גביע בדרבי נגד הפועל תל אביב.
בתחילת עונת 1969/1970 עבר למכבי יפו, ובעונת 1970/1971 עבר להפועל רמת גן. בעונת 1972/1973 שיחק בשמשון ת"א וכבש את שער הבכורה בעונת המשחקים.
ב-1965 נמנה עם נבחרת הנוער של ישראל שזכתה בגביע אסיה בטורניר שנערך בטוקיו.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 אימן קדמי במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
נפטר ב-30 באפריל 2017.