ביוני 2006 יצא אלבומו השני של יוסף, "צוחקים מתחת לאדמה", בהפקה משותפת של יוסף ותמיר מוסקט. הסינגל הראשון מתוכו לשיר "אל תטוסי" לווה בקליפ, אשר היה מועמד לפרס קליפ השנה בטקס פרסי עמ"י.
בשנת 2007 יצא האלבום של קבוצת הנגנים הישראליים בחו"ל "ניו מד" (Nu Med).
בשנת 2008, לרגל יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, השתתף יוסף בפרויקט "עבודה עברית 2" יחד עם בן הנדלר, ויחד הקליטו גרסת כיסוי לשירה של אסתר שמיר "עברתי רק כדי לראות". גרסה זו הייתה לאחת המצליחות ביותר מהפרויקט. בשנה זו שיתף יוסף פעולה עם להקת "בום פם" בגרסה מחודשת לשירו "אני רוצה לזוז", במקור מתוך האלבום "צוחקים מתחת לאדמה". גרסה זו לשיר נכללה באלבומה של הלהקה "Puerto Rican Nights".
בשנת 2009 הוציא יחד עם המוזיקאי בן הנדלר אלבום בשם "טרמפולינה", שאליו צורפה גרסתם לשיר "עברתי רק כדי לראות". באותה השנה התפרסם שירם של יוסף וה"בלקן ביט בוקס" "רמאללה-ת"א", כאחד מהשירים שליוו את התפריט הראשי במשחק המחשב "FIFA 10" של חברת EA Sports.
בשנת 2010 הוציאה להקתו בלקן ביט בוקס את אלבומה השלישי, "Blue Eyed Black Boy".
בשנת 2011 יצא אלבום הסולו השלישי של יוסף, "השחר 35", ובו הסינגלים "פרח מקומי", "כאלו מילים" ו"יפה באמת". את האלבום הפיק תמיר מוסקט, ואת רוב השירים בו כתב והלחין יוסף. בשני שירים השתתף בכתיבה דן תורן, שאף שימש כיועץ האמנותי של האלבום, ואת השיר "כפרה" כתב יעקב רוטבליט.
בשנת 2011 הוא החל לעבוד על פרויקט החצר האחורית יחד עם יענקל'ה רוטבליט, איתמר ציגלר וגדי רונן. בשנת 2013 יצא האלבום לאור לאחר שחברי הלהקה פתחו במסע גיוס כספים למימון עצמאי של האלבום, ללא חברת תקליטים. רוטבליט כתב את מילות כל ארבעה עשר השירים באלבום זה, הנושא את שם הלהקה.
בשנת 2013 הופיע עם ההרכב A1 ביחד עם בנו הנדלר, ברי סחרוף, אייל תלמודי, אסף תלמודי, מיכאל אבגיל, שי פרץ, פילוני ואדיר ידידיה.
בנוסף לעבודתו הנ"ל, יוסף הוא המפיק של להקת "נערות הליווי" והפיק את האלבום הראשון של להקת A-WA.
בינואר 2020 הוציא יוסף סינגל בשם "דבש ותפוח". הוא נכלל באלבומו "כמה נורמלי", שיצא בפברואר באותה שנה. יוסף הפיק ועיבד את שירי האלבום וכתב והלחין את רובם. נכללה בו גם גרסת כיסוי לשיר "מיליון דולר" של רפי פרסקי, וכן דואט עם רביד פלוטניק בשם "עבד של המכונה".
צילום אווירי
צילום אוירי
מיה קירשנר
מִיה קירשנר (באנגלית: Mia Kirshner; נולדה ב-25 בינואר 1975) היא שחקנית קנדית-יהודייה ממוצא ישראלי.
ביוגרפיה.
קירשנר נולדה וגדלה בטורונטו, אונטריו, שבקנדה, להורים יהודים ממוצא אשכנזי (מצד אביה) וספרדי (מצד אמה); אביה, שלדון קירשנר, עיתונאי, נולד במחנה עקורים בגרמניה להורים מפולין. אמה, אתי (הנרייטה) נולדה בבולגריה כפליטת מלחמה ועלתה לישראל, והתגוררה ביפו. הוריה נפגשו בישראל ובהמשך נישאו. לאחר מכן הם ירדו לקנדה, שם נולדה קירשנר. קירשנר בילתה בישראל חלק מילדותה, והיא דוברת עברית בסיסית. יש לה אחות צעירה בשם לורין, אשר עוסקת בכתיבה. סביה משני הצדדים הם ניצולי שואה.
קירשנר היא בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, בה למדה ספרות רוסית, והתמחתה גם בתעשיית הקולנוע של המאה ה-20.
קריירה.
בשנת 1993 שיחקה תפקיד של סאדיסטית דומיננטית בסרטו של דניס ארקאן "אהבה ושרידי אנוש". על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס ג'יני (המקביל הקנדי לפרס האוסקר) כשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנה שלאחר מכן שיחקה בסרטו של הבמאי אטום אגויאן, "אקזוטיקה", ועל הופעתה זו זכתה בפרס המבקרים בפסטיבל קאן. כן שיחקה קירשנר בסרטים הוליוודיים המיועדים לקהל הרחב כגון "רצח מדרגה ראשונה", "נבל העשב", "" (מסדרת סרטי "העורב"), "אנה קארנינה", "עיר בטירוף", ו-"החיים על פי ספנסר".
בשנת 2001 כיכבה בסרט הקומדיה הפארודית "קטע מהסרטים" לצד כריס אוונס. בנוסף, שיחקה בסדרת האימה "Wolf Lake" ששודרה תחילה ב-CBS ולאחר מכן ב-UPN.
קירשנר שיחקה בין השנים 2001-2005 בסדרת המתח "24" בתור מנדי הטרוריסטית הביסקסואלית. מנדי הופיעה בשלושת הפרקים הראשונים של העונה הראשונה של הסדרה, ובהם הוכיחה כישורים יוצאי דופן בתחום הטרור. היא שבה והופיעה בפרק האחרון של סוף העונה השנייה, וניסתה להתנקש בחיי הנשיא דייוויד פאלמר באמצעות נשק ביולוגי, כאשר לחצה את ידו. כן שבה והופיעה בעונה הרביעית, כחלק מחבורתו של הארכיטרוריסט מרואן. מנדי נתפסה על ידי גיבור הסדרה, ג'ק באואר, אך קיבלה חסינות מתביעה בגין מעשי הטרור שביצעה בארבע העונות הקודמות, בתמורה למסירת מידע על מקומו של מרואן. היא היחידה מבין "הרעים" בסדרה שנותרה בחיים.
קירשנר כיכבה בין השנים 2004-2009 בסדרת הדרמה "ישנן בנות" בתפקיד רגיש יותר מעולמן של נשים לסביות, ושיחקה סופרת מתוסבכת ומבולבלת מבחינה מינית בשם ג'ני שכטר.
בשנת 2006 בסרטו של בריאן דה פלמה, "הדליה השחורה", המתאר תעלומת רצח ידועה בשם זה שאירעה ב-1947, בו כיכבה לצד סקרלט ג'והנסון וג'וש הארטנט. קירשנר נועדה לשחק בסרט את התפקיד הנשי הראשי, אך משנקלעה ההפקה לקשיי מימון, לוהקה לתפקיד הילרי סוונק, וקירשנר הועברה לתפקיד משני. עם זאת, על אף שדמותה בסרט, השחקנית אליזבת שורט נרצחת כבר במהלך הדקות הראשונות, ויתר הסרט עוסק בתפיסת רוצחיה, החליט דה פאלמה לעבות את הדמות, ולהוסיף לה דקות משחק, באמצעות הקרנת מבחני בד וסרטים בהם שיחקה הדמות אליזבת שורט בטרם נרצחה, ותפקידה של השחקנית הנרצחת הפך לתפקיד חשוב ומהותי בסרט. גם בסרט זה מופיעה קירשנר בסצנות מין המפגינות מיניות אמביוולנטית.
בשנת 2008 כיכבה בסרט הקומי "המרוץ להריון" לצד הת'ר גרהאם.
בשנים 2013-2014 שיחקה בתקיד מרכזי בתור קניה רוזווטר בסדרת המדע הבדיוני "התנגדות", אולם לעונה השנייה שלה שבה קירשנר בתפקיד אורח.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד החוזר של שרה רייבורן בסדרה "קשר דם" מבית נטפליקס.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "הסוד של מילטון" לצידם של מישל רודריגז ודונלד סאת'רלנד. בנוסף, שיחקה בסדרת הפשע-אמיתי הקנדית "בלש מהחיים".
בשנים 2017-2019 שיחקה בסדרה "" בתור אמנדה גרייסון, רעייתו של סארק, אמו של ספוק ואמה המאמצת של מייקל ברנהאם.
בשנת 2020 שיחקה קירשנר בסרט הטלוויזיה לחגי דצמבר מבית הולמרק "Love, Lights, Hanukkah!" לצידו של בן סבאג', בו היא מגלמת מסעדנית בשם כריסטינה שמגלה על מוצאה האתני היהודי דרך בדיקת DNA, ולאחר מכן מוצאת גם אהבה בחיק זהותה החדשה.
חיים אישיים.
בין השנים 2014–2015 הייתה קירשנר במערכת יחסים עם השחקן והמחזאי סם שפרד.
המגזין "Maxim" דירג אותה ברשימת 100 הלוהטות ביותר לשנת 2002.
ב-2008 פרסמה קירשנר ספר בשם "I Live Here", בו הביאה את סיפוריהן של פליטות - נשים וילדות ממקומות כצ'צ'ניה, סיודאד חוארס ומלאווי. הספר כולל איורים של אמני קומיקס ידועים. הספר יצא בהוצאת רנדום האוס, וקירשנר תתרום את רווחיו לארגון אמנסטי אינטרנשיונל שגם סייע בהוצאת הספר לאור. נושא הפליטים מעסיק את קירשנר, והיא ביקרה מספר פעמים במחנות פליטים בעולם.
ישקר
ישקר בע"מ היא חברה הפעילה בישראל ובמקומות אחרים בעולם, בבעלות חברת ברקשייר האת'וויי האמריקאית. בבעלות ישקר מספר מפעלים. נשיא החברה ומייסדה הוא סטף ורטהיימר, מנכ"ל החברה הוא אילן גרי, שהחליף בתפקידו את יעקב הרפז ששימש בתפקיד מאז שנת 1985 ומשמש כיו"ר קבוצת IMC.
מפעלה הראשי של החברה ומשרדיה נמצאים באזור התעשייה תפן, שבסמוך לכפר ורדים, ובנוסף ל"ישקר" מפעל נוסף בצפון, באזור תעשייה דלתון.
ישקר היא אחת החברות המובילות בעולם בייצור כלי חיתוך ממתכת קשה (מתק"ש), שנייה רק ל־Sandvik השוודית, המיועדים לתעשיית העיבוד השבבי ולייצור מוצרי מתכת מתקדמים. בין מגוון מוצריה ניתן למצוא בין היתר כלים ושימות למחרטות וכרסומות.
ישקר וחברות־הבת שלה מעסיקות אלפי עובדים במפעליה בישראל ובעולם.
היסטוריה.
המפעל הראשון של החברה נוסד בשנת 1952 בעיר נהריה כמפעל משפחתי קטן, שמו הוא ראשי תיבות של "ישראל קרביד" (קרביד היה החומר ממנו יוצרו המוצרים הראשונים של החברה). את ההון הראשוני סיפק המשקיע בלו דוהן, שבמהלך השנים מכר את מניותיו לדיסקונט השקעות בראשות דניאל רקנאטי ודן טולקובסקי שבראשית שנות השישים נכנסה כמשקיע שותף ב-50 אחוז בחברה.בהמשך החברה עברה לפארק תעשייה תפן ומשפחת ורטהיימר יזמה את הקמת כפר ורדים על מנת לספק מגורים לעובדי המפעל.
בסוף שנות השמונים נוצר סכסוך חריף בין דיסקונט השקעות לבין משפחת ורטהיימר, סכסוך שנסב בעיקרו על חיובה של דיסקונט השקעות כחברה ציבורית לפרסם את הדו"חות של ישקר. דיסקונט השקעות ניסתה תחילה לרמות את הרשות לניירות ערך אולם לבסוף הדבר התגלה ודב תדמור הועמד לדין והורשע בהסתרת המידע מהציבור. בשיא המשבר החליטה משפחת ורטהיימר להפעיל לחץ על (הבעלים של דיסקונט השקעות) במטרה למכור את חלקם בחברה על ידי קניית מניות של אי.די.בי. (בעלת השליטה בדיסקונט השקעות), הלחץ הצליח ודיסקונט השקעות מכרה את חלקה למשפחת ורטהיימר שהפכה לבעלים הבלעדיים של החברה.
במהלך השנים התרחבה החברה ורכשה מפעלים וחברות שונות במדינות נוספות, כולל בארצות הברית, הודו, סין, גרמניה, צרפת, איטליה וקוריאה הדרומית. עם ההתרחבות הקימה משפחת ורטהיימר את קבוצת IMC המרכזת את פעילותן של 15 חברות שונות, כאשר ישקר היא הגדולה ביותר מביניהן.
בשנת 1998 רכשה קבוצת IMC את חברת טגוטק בע"מ (בעבר KTC) אשר ממוקמת בדגו () בחלקה הדרומי של דרום קוריאה.