אליפות דרום אמריקה 1959 (1959 Campeonato Sudamericano) היא המהדורה ה-26 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בארגנטינה בין ה-7 במרץ ל-4 באפריל 1959, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שבע נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר שוחק במתכונת של בית גמר, והשתתפו בו שבע נבחרות שהתמודדו ביניהן בסיבוב אחד בן שישה מחזורים. ו בחרו שלא להשתתף בטורניר.
המארחת זכתה בטורניר בפעם ה-12 בתולדותיה. היא סיימה במאזן נקי מהפסדים, וניצחה בחמישה מתוך ששת משחקיה בטורניר.
בית הגמר.
בשלב זה, נפגשו הנבחרות אחת עם השנייה פעם אחת. תואר אלופת דרום אמריקה הוענק לנבחרת שסיימה במקום הראשון בבית בתום ארבעה מחזורים.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
כל משחקי הגמר של הטורניר נערכו באצטדיון המונומנטל שבבואנוס איירס. תכולתו המקסימלית בעת הטורניר עמדה על 67,664 מקומות.
ספראווי (גפן)
אקשינסקי (נפה)
ז'אן מארק איירו
אוטו ברגר
אוטו ברגר (בגרמנית: Otto Berger; 1900, אופולה - 1985, דרמשטאדט), היה רופא שיניים, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים.
ברגר נולד באופולה שבשלזיה העלית. בלאחר קבלת הסמכה כרופא שיניים הוא עבד בברלין. בשנת 1930 הצטרף למפלגה הנאצית ולס"א. זמן קצר לאחר מכן שינה את דעותיו הפוליטיות והפך למבקר של הנאציזם. כתוצאה מכך הוצא מהמפלגה ומשורות הס"א.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתחילת 1943 הכיר ברגר דרך מכר משותף את רופא השיניים היהודי פדור ברוק (Fedor Bruck). עקב חוק הפקידות משנת 1934 הורשה ברוק לטפל בחולים יהודיים בלבד. באוקטובר 1942 קיבל ברוק צו גירוש למזרח, עם קהילתו בברלין. הוא החליט לא להתייצב ולהתחבא. הוא הסתתר במספר מקומות בברלין, ובתחילת 1943 הגיע לביתו של ברגר. זה החביא את ברוק לסירוגין בדירתו, במרפאתו ובחדר ההמתנה שלו.
בנוסף לכך סייע ברגר גם לשני בעלי תפקידים בקהילה היהודית, אחד מהם - אחראי על בית הקברות היהודי.
ברגר ביצע את מעשי הסיוע במשך שנה ותשעה חודשים, עד תום המלחמה, גם בתקופה שבה היה עליו לעבור מביתו פעמיים, פעם אחת עקב הפצצות מטוסיהם של בעלות הברית ופעם שנייה כאשר המחבוא בדירתו הפך לבלתי בטוח. ברוק היה שוהה בלתי חוקי בגרמניה וחסר תעודות, ועל כן היה על ברגר לספק לו מזון ואת כל צרכיו. בשלב מסוים הצליח ברגר להשיג לברוק מסמכי זהות מזויפים ועם זאת המשיך לשכנו עד תום המלחמה.
הכרה והנצחה.
בשנת 2009 הכיר יד ושם באוטו ברגר בתור חסיד אומות העולם. ברגר קיבל מספר אותות כבוד גרמניים, בהם מפגש הוקרה בשנת 1964 עם וילי בראנדט.
UUCP הוא מונח במחשוב, והוא קיצור של המילים Unix-to-Unix Copy שתרגומו לעברית הוא העתק יוניקס ליוניקס. המונח מתייחס באופן כללי לשכבת תוכניות מחשב, ופרוטוקולים המאפשרים הפעלה של פקודות מרחוק, העברת קבצים, הודעות דואר אלקטרוני, וקבוצות דיון בין מחשבים.
הפקודה שנקראת uucp, היא תוכנה אחת בשכבה, ומשמשת לבקשת ביצוע העתקת קובצים. בשכבה קיימת גם תוכנה בשם uux, המשמשת לביצוע פקודות ממחשב מרוחק, uucico המבצעת העברת קבצים, uustat המבצעת סטטיסטיקות ומעקב אחר פעילויות אחרונות, uuxqt המבצעת פקודות שנשלחו ממחשב מרוחק, ו-uuname המדווחת על שם ה-UUCP של המחשב המקומי. חלק מגרסאות השכבה כוללות את תוכנת ה- uuencode/uudecode, הממירה קבצים בינארים מבוססי 8 סיביות, לקובצי טקסט מבוססי 7 סיביות וכדומה.
אף על פי ש-UUCP פותחה במקור על ידי יוניקס בשנות ה-70 וה-80 וקשורה באופן הדוק למערכות הפעלה דמויות יוניקס, קיימים יישומים נוספים גם למערכות שאינן דמויות יוניקס, כולל MS-DOS של מיקרוסופט, OS/2 של IBM, VAX/VMS של דיגיטלס, AmigaOS של קומודור, Mac OS הקלאסי של אפל, ואפילו CP/M.
חצות בגן הטוב והרע (סרט)
חצות בגן הטוב והרע (באנגלית: Midnight in the Garden of Good and Evil) הוא סרט אמריקאי משנת 1997 בבימויו של קלינט איסטווד. הסרט מבוסס על הספר באותו השם מאת ג'ון ברנט, ספר אקטואליה שתיעד אירועים שהתרחשו בסוואנה, ג'ורג'יה, בשנות השמונים של המאה העשרים. בסרט מככבים קווין ספייסי, בתפקיד ג'ים ויליאמס, איש העומד למשפט בגין רצח, וג'ון קיוזאק, כתב שמסקר את האירועים.
עלילה.
הסיפור הפנורמי על המוזרויות והיופי של העיר סוואנה מתמקד במקרה רצח ועל ג'ים ויליאמס קווין ספייסי העומד בגינו למשפט. ויליאמס הוא איש עשיר, אספן אמנות, סוחר בענתיקות, ואיש החברה הנוצצת של סוואנה. הוא גם הומו שחצי בארון. ג'ון קלסו ג'ון קיוזאק הוא כתב במגזין שמגיע לעיר כדי לסקר את נשף חג המולד המפורסם של ויליאמס.
קלסו מוקסם מהעיר בעלת הארכיטקטורה היפה וההיסטוריה העשירה וכן מתושביה, כולל האיש שבא לסקר. אך סקרנותו מתעוררת כאשר הוא פוגש את מאהבו הצעיר והאלים של ויליאמס, בילי ג'וד לאו. כשמאוחר יותר בערב נמצאת גופתו נטולת החיים של בילי, קלסו מחליט להישאר בסוואנה ולסקר את חקירת הרצח והמשפט. במהלך האירועים, הוא פוגש במגוון דמויות ססגוניות - ליידי שאבלי, מלכת הדראג; עורך דינו של ויליאמס, סוני סיילר, וכלב הבולדוג שלו, שהוא גם הקמע של נבחרת הפוטבול של אוניברסיטת ג'ורג'יה - איש מוזר אשר מסתובב עם זבובים מתים קשורים לדש מקטרנו, ואשר מאיים להרעיל את מקורות המים בערך פעם ביום; חברות "מועדון הקלפים של הנשים הנשואות"; איש שמטייל עם כלב בלתי נראה; ומינרווה, כוהנת וודו שלוקחת אותו להרפתקאות ליליות בבית הקברות.
קלסו מרגיש עצמו חלק מהחקירה ותומך בוויליאמס, וכשחבר המושבעים מוצא אותו זכאי, קלסו חוגג יחד עם כולם, ומברך את ויליאמס על כך שהוכיח את חפותו.
אך כעבור שבוע, לוקה ויליאמס בהתקף לב, ומת. לאחר מותו מסתבר שסבל מייסורי מצפון קשים על כך שהרג את בילי, לאחר שגילה שניהל רומן עם גבר אחר. קלסו מגיע ללווייתו, וכשהוא מסתכל על הסובבים אותו שם, על הרגילים ויוצאי הדופן מביניהם, הוא מבין שלא תמיד אנשים הם באמת כפי שהם נראים.
הפקה.
היו מספר הבדלים בין הספר המקורי לעיבוד הקולנועי. דמויות רבות מהספר הושמטו או לחליפין, אוחדו לדמויות אחרות. הסופר, אותו גילם ג'ון קיוזאק, אמנם בוסס על ברנט, אך הפרטים שונו, כולל הוספת מושא אהבה בדמותה של מלני, אותה גילמה בתו של איסטווד, אליסון איסטווד. במציאות, ויליאמס עבר מספר משפטים והליכים אחרים, אשר בסרט אוחדו למשפט רצח יחיד.
עורך דינו של ויליאמס, סוני סיילר, שיחק בתפקיד השופט שכיהן במשפט בסרט. הכלב שלו, UGA V, הופיע בתפקיד אורח בתור אביו, UGA IV, שהיה קמע נבחרת הפוטבול בזמנו. כל אחד משושלת UGA משמש כקמע בתורו, וחי בסוואנה כאשר הנבחרת אינה בדרכים.
פסקול.
פסקול הסרט, אשר יצא ב-1997, נחשב לחלק אינטגרלי ממנו. הוא מוקדש לג'וני מרסר, שהוא בן העיר סוואנה.
קבלה וביקורת.
הסרט לא הצליח להרוויח בחזרה את תקציבו, והכניס בקופה בארצות הברית רק $25.1 מיליון, כאשר עלות הסרט הייתה כ-$30 מיליון. הסרט זכה גם לביקורות מעורבות, כאשר ציונו באתר Rotten Tomatoes הוא 47%. הצילום זכה לשבחים, וכן הופעתו של ספייסי, בעוד מבקרים כגון רוג'רט איברט גרסו שהדמות של קלסו הייתה מיותרת ורק הכבידה על עלילה שהייתה יכולה לנסוק בלעדיו.
רובעי וינה
רובעי וינה (בגרמנית: Wiener Gemeindebezirke) הם חלוקה אדמיניסטרטיבית שמפצלת את בירת אוסטריה, וינה, ל-23 רבעים. רבעים אלו ממוספרים על מנת שיהיה ניתן לזהותם בקלות והם החלו להיווצר משנת 1850 והלאה, כאשר שטח העיר החל לגדול עם סיפוחן של קהילות ואזורים סמוכים לעיר. למרות שלרבעים אלו תפקיד דומה לזה של מחוז באוסטריה (Bezirke) הם אינם מוגדרים בצורה זאת בחוקה האוסטרית. וינה היא עיר סטטוטורית (דהיינו, בנוסף לתפקידה כעיר משמשת גם כמחוז מנהלי), ובהתאם לכך מתפקדת כמחוז אחד שלם (ולא כעיר המאגדת מספר מחוזות שונים).
ראשי הרבעים (Bezirksvorsteher) והאסיפה המנהלתית היושבת תחתם (Bezirksvertretung) ממוקמים ברבעים הרלוונטיים, חוץ מהרובע ה-14, שנציגיו הפוליטיים יושבים ברובע ה-13.
מאז שנת 2005, החוק האוסטרי קובע שרובעי העיר השונים נושאים באחריות להנפקת דרכונים ורישום תושבים, פעולות אשר היו תחת אחריותה של משטרת אוסטריה. עד לתחילת שנות ה-2000, כל רובע בעיר היה בעל תחנת משטרה משלו. על מנת לחסוך בעלויות תקורה, החל משנת 2002 צומצמו מספר התחנות מ-23 ל-14, כאשר האחריות על רבעים קטנים בהן אין צורך בתחנת משטרה ייחודית הועברה לתחנות משטרה ברובעי סמוכים.
רובעי וינה ומיקומיהם.
להלן מיקומיהן של 23 רובעי וינה:
ניתן לקבוע רובע ספציפי על פי כתובת על ידי בחינה של המיקוד המופיע - 1XXA. הספרה 1 מייצגת את העיר וינה, שתי הספרות העוקבות מייצגות את מספר הרובע, והספרה האחרונה היא בדרך כלל 0. לדוגמה: 1090 הוא מיקוד המייצג את הרובע התשיעי של העיר (Alsergrund). יוצא מן הכלל בעניין זה הוא קומפלקס האומות המאוחדות בעיר, שקיבל מיקוד ייחודי - 1400.
אוכלוסייה לפי רובע.
להלן אוכלוסיית וינה לפי הרבעים, נכון לינואר 2021.
מיתוסים
דברי סיום (מונח ספרותי)
דברי סיום הם מאמר קצר או מידע מבהיר הממוקם בסוף הספר. משתמשים בסיומים, בדרך כלל, כדי שהמידע הפחות רלוונטי יופיע בסוף היצירה ולא יבלבל את הקורא.