בדיקה שנערכה מטעם משרד מבקר המדינה במספר רשויות מקומיות בין אוגוסט 2017 למאי 2018, בעקבות השריפה ב-2016, גילתה כי ליקויים שעלו בדו"ח המבקר בעקבות השריפה בכרמל ב-2010 לא טופלו.
בסיכום דו"ח המבקר מ-2018 נרשם:
כדורגל באוסטריה
הכדורגל הוא ספורט מאוד פופולרי באוסטריה. הוא מנוהל על ידי הגוף הלאומי התאחדות הכדורגל האוסטרית שהוקמה בשנת 1904.
תחרויות מקומיות.
תחרות הליגה העיקרית במדינה היא הבונדסליגה האוסטרית, אשר הוקמה בשנת 1974. הליגה האוסטרית הראשונה הוקמה גם כן בשנת 1974 ותחרות זו והיא הליגה השנייה באוסטריה. הגביע האוסטרי הוא הגביע הלאומי של אוסטריה, והמועדונים שזכו בגביע מעפילים לסיבובים המוקדמים של ליגת האלופות והליגה האירופית. הסופר קאפ האוסטרי הוא גביע שבו נפגשות האלופה ומחזיקת הגביע למשחק אחד.
נבחרת לאומית.
מאמר ראשי: נבחרת אוסטריה בכדורגל
אצטדיונה הביתי של הנבחרת האוסטרית הוא אצטדיון ארנסט האפל אשר בווינה. הנבחרת העפילה לגביע העולם בכדורגל בפעם האחרונה במונדיאל 1998 ושיחקה באליפות אירופה בכדורגל פעמיים, כאשר הייתה המארחת (לצד שווייץ) ביורו 2008, וכאשר עלתה מהמוקדמות ליורו 2016.
בלעדיך, חבר
בלעדיך, חבר(באנגלית: If I Didn't Have You), הוא שיר מתוך הסרט "מפלצות בע"מ" שנכתב על ידי רנדי ניומן. בסרט, השיר מושר בידי הדמויות סאלי ומייק וואזובסקי בכותרות הסיום אשר אותם מדבבים במקור ג'ון גודמן ובילי קריסטל ובגרסה העברית נתן דטנר ותומר שרון. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, וכן היה גם זכייתו הראשונה באוסקר עבור היוצר רנדי ניומן. טרם כן, היה מועמד ניומן 15 פעמים לפרסי המוזיקה השונים בטקס האוסקר, אך לא זכה בהם.
הצתה מכוונת
ישיבת ההסדר חולון
טווסון
טַוָּסוֹן או פסיון טווסי (שם מדעי: Polyplectron) הוא סוג של עופות קרקע ממשפחת הפסיוניים החיים בדרום-מזרח אסיה.
הטווסונים מזכירים במראם טווס קטן, ומכאן שמם, אך הם אינם קרובי משפחתו. הם בעלי ראש כחול עם ציצה, גוף אפור או שחור ועליו כתמים כחלחלים דמויי-עיניים על הנוצות ועל הזנב המפואר שיכול להיפרש כמו זנב הטווס. ואולם הם קטנים מהטווס בהרבה וגם פחות צבעוניים.
הטווסונים חיים ביערות טרופיים ברחבי דרום-מזרח אסיה והם מרבים לשוטט על הקרקע ולחפש פירות, זרעים וחרקים. הזכרים מקימים טריטוריות בעונת הרבייה ומחזרים בתצוגות אחרי נקבות. הנקבות קטנות ומוסוות הרבה יותר מהזכרים שאינם תורמים לגידול האפרוחים וגם לא נאמנים לבנות זוגם.
עקב ציד ופגיעה ביערות הגשם, מספר טווסונים הגיעו לסכנת הכחדה קשה.
פסיון-טווסי
עונת 1968 בגביע ליברטדורס
עונת 1968 בגביע ליברטדורס הייתה העונה התשיעית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-27 בינואר 1968 ותחרות הסתיימה ב-16 במאי 1968. בתחרות השתתפו 21 קבוצות, מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של אסטודיאנטס לה פלאטה בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 21 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. בשלב השני, הקבוצות שיחקו ב-3 בתים. מנצחי הבתים ומנצחת של העונה הקודמת נפגשו בסדרת משחקי חצי הגמר והגמר.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
השלבים המתקדמים.
סדרת הגמר.
בהתאם לתקנון היה צורך במשחק נוסף.
פסיון אדום-גב
פסיון אדום-גב (שם מדעי: "Lophura") הוא סוג של עוף קרקע דמויי תרנגול ממשפחת הפסיוניים החיים ביערות דרום-מזרח אסיה.
פסיונים אלה חיים על הקרקע ביערות דרום מזרח אסיה והם בעלי ראשים מקושטים באדום או כחול בוהק. לזכרי הפיסיונים זנבות ארוכים מאוד היכולים להפרש כדי להרשים את הנקבות. הרגליים שלהם ארוכות ואצל חלקם הכנפיים לבנות או כחולות ואף ירוקות. הנקבות לעומתם אפורות ומוסוות אך עיניהם אדומות.
אורכם הממוצע של פסיונים אלה 18-55 ס"מ. הם משוטטים ביער וניזונים מפירות, זרעים ומתולעים וחרקים שונים.
פסיון אדום גב
מדלן ויונה
מדלן ויונה (Madeleine Vionnet; 22 ביוני 1876 – 2 במרץ 1975) הייתה מעצבת אופנה צרפתייה. עם תום לימודיה בלונדון, שבה לצרפת והקימה את בית האופנה הראשון שלה בפריז בשנת 1912. מלחמת העולם הראשונה אילצה אותה לסגור את בית האופנה ב-1914. מיד לאחר המלחמה, היא פתחה את שעריו מחדש והפכה לאחת המעצבות המובילות בפריז שבין שתי מלחמות העולם (1919-1939). ויונה נאלצה לסגור את בית האופנה שלה ב-1939, ופרשה ב-1940. ויונה כונתה "מלכת הגזירה האלכסונית" ו"אדריכלית השמלות". בזכות שמלותיה הייחודיות וגזרותיה החדשניות, שמה הלך לפניה.
ביוגרפיה.
ויונה נולדה בלוארה בצרפת, למשפחה ענייה. בגיל חמש עברה עם אביה לאוברוויליירס. לאחר שכבר עזבה את בית הספר, ויונה החלה התמחות בגיל שתים עשרה כתופרת לצד חברי "גארדה צ'מפטרה". זמן קצר לאחר הנישואים בגיל 18 – נפטרה ביתה בגיל צעיר. היא עזבה את בעלה ונסעה ללונדון לעבוד בבית חולים כחייטת. בעודה בלונדון, ויונה עבדה בתור מודדת עבור קייט ריילי.
ויונה בסופו של דבר חזרה לפריז, עבדה במשך שש שנים בבית האופנה Callot Soeurs כמכינת טואלים. לאחר חילוקי דעות עם מנהל הבית, ויונה איימה לעזוב את תפקידה. היא שוכנעה להישאר על ידי בכורת האחיות, מארי גרבר, לאחר מכן קיבלה הצעת קידום שאומרת שתפקידה יהיה אלתור עיצובים עם גרבר עצמה. ויונה מאוחר יותר שיבחה את מארי גרבר כ"אשה נהדרת".
ויונה עיצבה עבור ז'אק דוסט בין 1907 ל 1911; אך השימוש והעיצוב במודלים של גלימות משוחררת התנגשו עם הסגנון של הבית. ב-1912 היא ייסדה את בית האופנה, "ויונה", אשר נסגר בשנת 1914 בשל תחילת מלחמת העולם הראשונה. בית האופנה קם מחדש בשנת 1923, נפתח במקום חדש על שדרת מונטיין, והפך להיות מוכר בשם "בית המקדש של האופנה". בשנת 1925, בית האופנה התרחב אל השדרה החמישית בניו-יורק. היא מכרה עיצובים שרכשה והתאימה מחדש לקונה.
החיתוך בהטיה של בגדים שלט על האופנה העילית ב 1930, הגדרת מגמות חדשות עם שמלות חושניות שנלבשו על ידי ידועניות בעולם כמו מרלין דיטריך, קתרין הפבורן, ג ' ואן קרופורד ו - גרטה גרבו. חזונה של ויונה היה מהפכת הבגדים המודרניים, וההצלחה הייחודית שלה בחתכים האלכסוניים הבטיחו את המוניטין שלה. היא נלחמה עבור חוקי זכויות יוצרים באופנה. היא השתמשה בשיטות עבודה שנחשבו מהפכניות באותה עת. בתחילת מלחמת העולם השנייה נאלצה ויונה לסגור אותה בית האופנה ב-1939, והיא פרשה בשנת 1940. ויונה יצרה כ- 12,000 בגדים במהלך הקריירה שלה.
היא ניסתה בדבקות לחיות כאדם פרטי, ונמנעה מלצאת בפומבי למרות ההצלחה שלה כמעצבת. ויונה לא ניסתה להיות "מעצבת של הרגע", והעדיפה להישאר נאמנה לחזון שלה של היופי הנשי.
סגנונות וטכניקה.
לצד קוקו שאנל, ויונה זכתה לקרדיט עקב המעבר שלה מלבוש נוקשה ופורמלי אל לבוש מתוחכם יותר ורך יותר. שלא כמו שאנל, לויונה לא היה תיאבון עצמי לפרסום והכרה. מדלן ויונה צוטטה אומרת כי "כאשר אישה מחייכת, השמלה שלה צריך לחייך איתה". נמנעת מריפוד, בד קשיח, וכל דבר אשר מעוות את העקומות הטבעיות של גוף האישה, היא הפכה ידועה בזכות בגדים אשר הדגישו את הטבע הנשי. היא קיבלה השראה מריקודיו המודרניים של איזדורה דאנקן, ויונה יצרה עיצובים אשר הראו את האשה בצורה הטבעית. כמו דאנקן, ויונה שאבה השראה מאמנות יוונית, שבה בגדים מופיעים לצוף בחופשיות מסביב לגוף ולא מעוותים את צורתו. הסגנון שלה השתנה יחסית מעט על פני הקריירה שלה, ולקראת שנות ה-30 קיבל תאוצה.
בשנות ה-1920, ויונה יצרה מהומה על ידי פיתוח החיתוך בהטיה, טכניקה לחיתוך בד באלכסון, המאפשרת לבד להיאחז בגוף הלובש בזמן תזוזה ונוע עמו. ויונה עצמה לא המציאה את השיטה של חיתוך הבד בהטיה, אך היא הייתה הראשונה לנצל הטית חתכים זו על כל הבגד. ויונה השתמשה בחיתוך זה כדי ליצור סגנון אלגנטי, מחמיא, ויושב על הגוף בצורה מהפכנית שנשאה אותה להיות בראש האופנה העולמית. היא נהגה לחתוך בהטיה כדי לקדם את פוטנציאל ביטוי התנועה של הבגד וכך נתנה לעיצובים שלה את הנוחות והסגנון המיוחדים להם.
העיצובים הפשוטים לכאורה של ויונה דרשו תהליך הכנה ארוך שכלל חיתוך, כריכה, ולהצמיד את בד העיצוב על בובות מיניאטוריות. היא יצרה מחדש מלא בגדים משיפון, משי או בד מרוקאי על דגמים בגודל של בן אדם. ויונה השתמשה בחומרים כגון גברדין וסאטן כדי להכין את הבגדים שלה, בדים שהיו יוצאי דופן באופנת הנשים של 1920 ו-30. היא הזמינה בדים אשר היו רחבים שני יארד יותר מן המקובל בתקופה כדי להכיל את כורכת, יצירת בגדים – במיוחד שמלות – אשר היו יוקרתיות וחושניות, אבל גם פשוטות ומודרניות.
השפעה על אחר כך מעצבים.
מדלין ויונה נחשבת לאחת המשפיעות ביותר על מעצבי האופנה של המאה ה-20. גם החיתוך בהטיה וגם הגישה העירונית חושנית לאופנה עילית נשארו להשפיע נרחבות על האופנה העכשווית, כפי שמעידים אוספים כאלה בעבר ובהווה-היום מעצבים כמו אוזי קלארק, הלסטון, ג'ון גליאנו, "קום דה גרסון, אזדין האליה, איסי מיאקי ומרצ'סה. איסי מיאקי אמר כי בפעם הראשונה אשר ראה את עבודתה, "הרושם היה דומה לפלא אשר אחד מרגיש למראה האישה העולה מן האמבטיה, כאשר תלויה עליה רק חתיכה אחת של בד יפה."
מגן דוד שחור
אהרון טרופ
הרב אהרון טרופ הוא בעבר ראש הישיבה התיכונית בני צבי בבית אל. כיום עוסק בהפצת יהדות.
ביוגרפיה.