משמעות השם איננה ברורה לחלוטין, ויש שתי אפשרויות להסבירה: ייתכן כי הוא שם תאופורי והלחם של שתי מילים - יו + אל - ה' הוא אל, בדומה למשמעות השם "אליהו". מצד שני, יש המפרשים שם זה כפועל, מן השורש י.א.ל המופיע גם ב, , ועוד. שני פירושים אלו מניחים ששם זה הוא כללי, ואין לו משמעות מיוחדת לדורו (ואכן, כפי שראינו, שם זה חוזר לאורך התנ"ך) או לנבואותיו.
שם אביו הוא שם יחידאי במקרא. בתרגומים שונים כמו תרגום השבעים ובפשיטתא נקרא אביו של יואל בשם בתואל, ונראה כי נכתב כך וזאת על פי הכתוב ב.
זיהוי.
המקרא אינו מוסר פרטים רבים על הנביא יואל וזמן פעילותו, כנהוג בספרי נביאים אחרים. פער מידע זה הביא את חז"ל ופרשני מקרא מאוחרים להשלים את המידע לקורא. בסדר עולם נכתב כי (. בספר חיי נביאים, ספר יווני מהמאות הראשונות לפני הספירה נכתב כי יואל היה משבט ראובן. ייתכן כי זיהויו של יואל עם שבט ראובן מתבסס על הכתוב ב.
על־פי מדרש רות רבה,יואל הנביא מזוהה עם יואל בן שמואל. לעומתו מדרש במדבר רבה (י', ה') קושר את יואל הנביא עם אביו – שמואל: .
לדעת מרדכי כוגן, חוקר המקרא מהכתוב בספר יואל ניתן להבין על דמותו ומקום פועלו. לשיטתו ריבוי החזרות בכתוב על המקומות ציון והר ציון ומהסיבה הנוספת שיואל אינו מזכיר את ממלכת ישראל ניתן להבין כי יואל היה צאצא של שבט יהודה. מעבר לכך יואל היה בקיא בהלכות הפולחן והוא אף מוסר בכתוב נוסח תפילה לכוהנים. השוני בין יואל לבין נביאים אחרים בא לידי ביטוי בכך שנתן הוראות ברורות לקהל כיצד יש לנהוג במהלך הצום הציבורי בסיום התפילה. נראה כי יואל נמנה עם נביאי הפולחן, נביאים שפעלו בבית המקדש ובין שלל תפקידיהם היה לתת מענה לשאלות המתעוררות בקרב הבאים לתפילה במשכן. יש הרואים ביואל נביא הכתב כיוון שכתב את הנבואות.
לדעת בוסתנאי עודד ואחרים הנביא יואל פעל בתקופה הפרסית.
קבר.
לפי הרב חיים ויטאל בספרו "שער הגילגולים" קבר הנביא יואל ממוקם בבקעה שמצפון לכפר גִי'ש בגוש חלב.
יואל בן פתואל
גנריך סמואלוביץ' ליושקוב
דלתות נפתחות (סרט)
רם ויעל
א-נג'דאת
א-נג'דאת, או אלנג'דאת (בערבית: النجدات), היה תת-זרם בתוך זרם הח'וארג' שבאסלאם. חסידי הזרם הזה היו למעשה חסידיו של השייח' נג'דא אבן עמיר אלחנפי.
א-נג'דאת בלטו במאה ה-7 לספירה, ולפרק זמן קצר הם אף שלטו במחוזות אל-ימאמה ובחריין שבמרכז ומזרח חצי האי ערב.
שלמה ברטונוב
שלמה ברטונוב (1925 – 25 באפריל 1977) היה מחלוצי קרייני התנ"ך בישראל, שחקן ומורה, חוקר תולדות התיאטרון העברי, הישראלי ומרצה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
שלמה ברטונוב נולד בשנת 1925 במוסקבה. אביו, יהושע ברטונוב, היה שחקן תיאטרון נודע וממייסדי תיאטרון הבימה. אימו, מרים ברטונוב, הייתה אף היא שחקנית תיאטרון.
בהיותו בגיל שלוש, בשנת 1928 עלה לישראל עם הוריו ועם אחותו דבורה ברטונוב. המשפחה השתקעה בתל אביב. שלמה למד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, ובהמשך למד באוניברסיטה העברית בירושלים.
בעת לימודיו בירושלים, נקרא לשמש קריין פרקי תנ"ך ומקרא בתוכנית הרדיו פרקי היום בתנ"ך, ששודרה מידי ערב בקול ירושלים. הוא המשיך בכך גם לאחר קום המדינה, במסגרת תוכנית פרקי היום בתנ"ך בקול ישראל. בנוסף, קרא פרקי תנ"ך בתוכנית ששודרה בימי שישי בערב בגלי צה"ל.
ברטונוב היה בוגר החוג הדרמטי שליד תיאטרון הבימה, ושיחק בשורה של הצגות בתיאטרון זה.
עסק לאורך השנים בהנחיה ובקריאת קטעי קריאה בכינוסים, אזכרות, עצרות עם וכיוצא בזה.
בתחילת שנות ה-60 ריכז את "חוג הבימה לנוער".
בשנות ה-60 לימד בבית הספר לאמנויות רננים וכשזה אוחד עם בית הספר תלמה ילין לימד שם.
ב-1965 יצא לאור הספר "אמנות הבמה בישראל", אותו ערך בשיתוף א.ב יפה ויונה כץ.
שלמה ברטונוב היה ראשון המקליטים פרקי ספר התנ"ך עבור הספרייה המרכזית לעיוורים, אשר הוציאה הקלטות אלה על גבי תקליטורים.
בשנים האחרונות לחייו היה מרצה לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
נפטר בגיל 52 ב-25 באפריל 1977, לאחר מחלה קשה, והובא לקבורה בבית העלמין בחולון.
הותיר אחריו רעיה, אילנה הררית לבית זילברברג, בן, השחקן אייל ברטונוב, ושתי בנות, עמרה ליבנה-ברטונוב וד"ר ניבי גל-אריאלי. נכדו הנקרא על שמו, שלומי ברטונוב, הוא שחקן ומוזיקאי.
מפקדי מונטיפיורי
מפקדי מונטיפיורי (באנגלית: Montefiore Censuses) היו חמישה מפקדי אוכלוסין של אוכלוסייה יהודית, שנערכו בארץ ישראל, באלכסנדריה, בביירות ובצידון על ידי משה מונטיפיורי ואנשיו במהלך המאה ה-19.
רקע.
יהודי האימפריה העות'מאנית ניהלו את קהילותיהם באופן אוטונומי ועל פי רוב נמנעו השלטונות העות'מאניים מעריכת מפקדי אוכלוסין נרחבים ותיעוד מקיף ומפורט של קהילות אלו. נתונים דמוגרפיים על הקהילות תועדו באופן חלקי בפנקסי הקהילות או מקורות שניוניים כגון רישום משלמי מיסים, או תיעוד לידות ופטירות. עם זאת, גם רבים מבני הקהילות היהודיות נמנעו מלהתפקד או להירשם מחוץ לקהילה מחשש להטלת מס נוסף, או גיוס בכפייה לצבא. במחצית השנייה של המאה ה-19 עברה מערב אירופה "מהפכה סטטיסטית" והוחל בתיעוד מקיף ומדעי של האוכלוסיות לצורכי הערכת חוזקה הכלכלי והחברתי של המדינה. רפורמות התנזימאת הביאו רעיונות אלו גם לתחומי האימפריה העות'מאנית. משה מונטיפיורי ביקר בארץ ישראל 7 פעמים. במהלך 5 מביקורים אלו בשנים: 1839, 1849, 1855, 1866, 1875 נערכו מפקדי אוכלוסין על ידי אנשי מונטיפיורי והן הוצגו לנפקדים ככאלו הנערכים לצורכי נדבנות בדומה לרישומי החלוקה. הצגה זו הובילה לאחוז השתתפות גבוה במיוחד. עם זאת, בפרסומים בעיתונות הבריטית צוין כי מטרת המפקדים הייתה מיפוי הסיבות למצב הכלכלי הירוד של האוכלוסייה היהודית ותכנון צעדים לשיפורו. במפקדים תועדו גם שטחים חקלאיים ומקורות מים והתיעוד הלם את תוכניותיו של מונטיפיורי לפיתוח התיישבות חקלאית בארץ ישראל.
תיאור המפקדים.
לתהליך עריכת כל מפקד קדמה פנייה ממונטיפיורי לכל ראש קהילה ובה בקשה לרישום מסודר מטעם הקהילה של חבריה. הועברו טפסים לקהילות השונות אותם מילאו ראשי הקהילה וסופריה. לאחר קבלת הרשימות עברו עליה ראשי הקהל, השלימו פרטים חסרים לאור היכרותם עם המשפחות השונות וחתמו על כל טופס.
במפקדי מונטיפיורי נאסף מידע רב, מסודר ומלא על האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל, אלכסנדריה, צידון וביירות. המידע כלל גיל, ארץ מוצא, שנת עלייה, השתייכות עדתית, מצב משפחתי, מקורות תעסוקה ומעמד כלכלי. כן תועדו מוסדות ציבור ודת. ביצוע המפקד התנהל לפי סטנדרטים אירופיים שהיו מקובלים באותה העת, תוצאותיהם נחשבו אמינות והובילו ליצירת בסיס נתונים רחב ותכוף יחסית על האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל. רק אחוז אחד מהאוכלוסייה סירבו להשתתף במפקד. המידע תועד בדפי מידע שכונו: "רישומים סטטיסטיים מארץ הקודש", הוא מוין לפי יישובים ובכל יישוב לפי עדות אשכנזים וספרדים. בהמשך, נערך רישום האשכנזים בכל יישוב לפי כוללים והספרדים תועדו ברשימה אחת, להוציא בירושלים שם נרשמו בנפרד יהודים גורג'ים. ב-1860 התפצל ועד העדה הספרדית בירושלים והוקם ועד העדה המערבית בירושלים והעניין הוביל לרישום נפרד של קהילה זו במפקדים. בכל קהילה הייתה הפרדה ביו רשימת החכמים לשאר האוכלוסייה. כן נרשמו בלוח נפרד האלמנות והיתומים בכל קהילה.
ב-2014, במסגרת שיתוף פעולה בין "קרן מונטיפיורי והחברה הגנאלוגית הישראלית, התנהל פרויקט דיגיטציה של כתבי המפקדים השונים אשר הועלו למרשתת. קיים תיעוד מקוון לגבי 25,535 משפחות ו-968 מוסדות ומהם: 292 בתי ספר, 207 תלמדי תורה, 169 בתי כנסת, 82 מקוואות.
המפקדים במחקר הדמוגרפי של ארץ ישראל.
מפקדים אלו אשר כאמור יצרו בסיס נתונים מהימן יחסית, הוו בסיס למחקר דמוגרפי על יהודי ארץ ישראל והעידו גם על התהליכים הדמוגרפיים שעברו על האוכלוסייה היהודית. עם זאת, מכיוון שהנתונים הועתקו ונכתבו בכתב יד נפלו טעויות ברישומים. חלק מהטעויות נגררו לאורך מספר מפקדים כאשר הנפקדים היו עדיין בין החיים. חלק מהטעויות נוצרו בשל פענוח שגוי של כתבי היד, וכאמור במקביל לפרויקט הדיגיטציה נערכים גם מחקרים משלימים בתחום הפענוח. בחלק מהמפקדים הושמטו במתכוון שמות של עשירי הקהילות ונכבדיה. כך לא מופיעים במפקדים הרב דוד בן שמעון ויוסף אמזלאג מעשירי ירושלים ואביו של חיים אמזלאג. ככל הנראה הושמטו השמות משום שהמפקדים נתפשו על ידי הקהילות ככאלו שנערכו לצורכי נדבנות ולא היה לכבודם של חלק קטן מרבני ועשירי הקהילות להופיע בהם. במפקדים שנערכו קיים חוסר במידע מפורט לגבי הנשים הנשואות בקהילה. לעיתים אף לא צוין שמן הפרטי, אלא רק "שיוכן" לראש המשפחה. עוד עולה מהתיעוד, כי נמצא מספר מצומצם של מקרים בהם גבר יהודי היה נשוי ליותר מאישה אחת בו זמנית. 91 אחוזים מקשרי הנישואין היו פנים עדתיים.
במהלך המאה ה-19 עלו לארץ ישראל מצפון אפריקה לפחות 25,000 עולים. ממפקדי מונטיפיורי שבחנו גם רקע סוציו-אקונומי, גיל ושנת עלייה, ניתן להקיש על הסיבות להגירת היהודים לארץ ישראל וכן על מבנה הקהילות והתנהלותן. מניתוח הנתונים עולה שבעת עלייתם היו רבע מהעולים נערים עד גיל 15, וכ-60 אחוזים היו בגילאי 20 עד 50. הגיל הממוצע של העולים היה 27, עניין שהפריך את הטענה המסורתית של עלייה כדי "למות בארץ הקודש ולהיקבר בה". עוד עולה מהנתונים כי אחוז האלמנות באוכלוסייה זו היה גבוה יחסית.
הקבינט של ארצות הברית בממשל תומאס ג'פרסון
הקבינט של ארצות הברית בממשל תומאס ג'פרסון כיהן במשך שמונה שנים - ממועד השבעת הנשיא תומאס ג'פרסון ב-4 במרץ 1801 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-3 במרץ 1809.
הרכב הקבינט.