שטח הבניין 11,000 מ"ר, גובהו של המגדל 93.2 מטרים ובו 24 קומות, הכוללת שתי קומות טכניות בבסיסו המתרחב של המגדל, ועוד 3 קומות תת-קרקעיות המשמשות לחנייה. בעת השלמתו, היה המגדל השני בגובהו בארץ, לאחר מגדל שלום.
מעבר לידי אירופה ישראל, ושיפוץ (2000).
חברת "אירופה ישראל" שרכשה את המגדל שיפצה אותו בתכנונו של האדריכל שלמה גרטנר בתחילת שנות ה-2000. השיפוץ המקיף התאים אותו לדרישות הנוכחיות של בניין ציבור המשרת משרדי עורכי דין רבים, בניגוד לבניין של חברה אחת המשרת את עובדיה בלבד. קומת הבסיס, שהייתה בעבר מפלס מוגבה ובו רחבה וגינות קטנות, הוסבה לקומה מסחרית ובה מספר עסקים קטנים הפונים לרחוב ויצמן מתחת לאותה הרחבה.
בריג
בריג (Brig) היא אוניית מפרשים דו-תורנית, הנושאת מפרשים רוחביים על שני תרניה ומפרש גף מאסף. הבריג המלחמתית במאה ה-18 והרבע הראשון של המאה ה-19 חומשה ב-18 תותחים ודורגה כאונייה מדרגה שישית. הבריג שימשה, בין היתר, כפריבטיר לפגיעה באוניות סוחר של האויב או ללכידתן. ניתן היה לתמרן ספינת בריג בקלות מתחת למפרש בחללים מוגבלים והיא התאימה היטב להפלגות לנמלים קטנים שבהם לא היו גוררות. אולם, עקב תוספת מפרשים מרובעים, נדרשו אנשי צוות גדולים יותר.
בית אירופה ישראל
בית יבמ
בית IBM
בית ויס
בית ויס הוא מבנה בפינת הרחובות הרצל ואחד העם בתל אביב-יפו, שהיה שייך במקור לעקיבא אריה ויס ממייסדי של שכונת אחוזת בית.
היסטוריה.
בנייתו החלה בשנת 1909 והסתיימה בשנת 1910. ויס תכנן את הבית בעצמו בסגנון הארץ ישראלי והקפיד על עבודה עברית, תוך שימוש בלבנים שיוצרו בבית חרושת יהודי (ארבר) ביפו. בתחילה היה הבית בן קומה אחת שבה שישה חדרים ועליית גג, ובשנת 1927 נוספה לו קומה נוספת. עקיבא אריה ויס עבר לגור בקומה השנייה וקומת הקרקע הוסבה לקומת מסחר.
במהלך השנים הפך האזור למוקד מסחר ותעסוקה, והבניין עבר שינויים רבים בקומת הקרקע. הקירות והחלונות בוטלו והוסרו העיטורים הייחודיים לבית כחלק מהסבת הקומה הראשונה לקומה בעלת אופי מסחרי יותר. בשנים אלו הבנייה המודרנית אפיינה את תל אביב, וכל מבנה שנבנה בעיר נבנה ברוח הסגנון הבינלאומי. לפי גישה זו העיצוב נעשה ללא צעצוע וקישוט לא נחוץ. השפעת הסגנון חלה גם על בית ויס, וזו אחת הסיבות לפיה הוסרו עיטורים המאפיינים את הבית ונבנתה חזית נקייה ופונקציונלית יותר לכיוון הרחוב. פינת הבית העגולה הפונה כלפי מפגש הרחובות ואשר הייתה הנושא לסיפור "פינה עגולה פינה ישרה" בספר "עיר קטנה ואנשים בה מעט" מאת נחום גוטמן, יושרה בצורה אלכסונית.
במשך שנים רבות שכנה בקומה הראשונה חנות ספרים של הוצאת "מסדה", ובתו של ויס התגוררה במבנה עד 1963.
בשנת 2000 שופץ הבניין על ידי חברת "אפריקה ישראל להשקעות", על פי תוכנית שימור של האדריכל אמנון בר אור. שיפוץ הבית היה תנאי לבניית מגדל המשרדים בסמוך. במהלך השחזור התברר כי בשינויים שנערכו בשנת 1927, לא נהרס הקיר המקורי, אלא הוקף במעטפת חדשה, וקיר הלבנים המקורי מ-1909 נחשף. במסגרת השיפוץ הוחזרה הקומה הראשונה לצורתה המקורית, תוך שימוש בחומרים נדירים שיובאו במיוחד מחו"ל למטרה זו.
בנובמבר 2019 נפתחה במקום מסעדת סושי בשם "סושי זושי".
כיום פועלת במקום מסעדת ויס, מסעדת בראסרי אירופאית.
Miyavi
בית הסראייה (יפו)
בית הסראייה הוא מבנה בכיכר השעון שביפו, אשר שימש בית השלטון הטורקי, והיה מושב מוסדות הממשל העירוניים והממשלה הטורקית ששלטה בארץ ישראל. הבניין הוקם בתרומות של עשירי העיר ונכבדיה, ונחנך בשנת 1897. הוא תוכנן ונבנה על ידי המהנדס ברוך פפירמייסטר, מאיכרי ראשון לציון וראש הוועד של המושבה.
מבנה זה החליף את בית הסראייה הישן ששכן ביפו העתיקה. בימי המנדט המשיך הבניין לשמש כמרכז מנהלי ושכנה בו המחלקה לשירותים חברתיים של העירייה, אך במקביל שימש גם כמטה פעילות של ערביי יפו. פעילות זו החלה כפעילות פוליטית, אך לקראת מלחמת העצמאות התמקמה בבניין הוועדה הלאומית הערבית של יפו ששימשה כמפקדת הכוחות הערבים בעיר, וממנה הוכוונו פעילויות הירי על תל אביב.
בבניין שכנה גם עיריית יפו לפני שעברה אל הבניין בבניין עיריית יפו ה-3 בכתובת שדרות ירושלים 45 שנמצאת בכיכר עיריית יפו.
פיצוץ הסראייה.
מטה הלח"י החליט לפוצץ את בניין הסראייה. קדמה לפעולה מלאכת איסוף מידע על ידי אנשי המודיעין של לח"י. חבר לח"י רחמים חכמוב (בכינויו המחתרתי "ריגולטו") ששלט בערבית והכיר את מנהגי הערבים, חדר ליפו. הוא הציע להחדיר משאית עם חומר נפץ המוסווית כמשאית פרי הדר, בסמטה בין הסראייה לבנק ברקליס ולהחנות אותה בנסיעה לאחור כך שצידה השמאלי, בו היה חומר הנפץ, יפנה לכיוון הסראייה.
הניסיון הראשון נכשל. חכמוב הצליח להחדיר את המכונית ליפו אבל גילה שהסימטה בין הסראייה ובנק ברקליס נחסמה. באין ברירה הוא הסתובב סביב כיכר השעון וחיפש מקום חנייה. הוא עורר חשד ונהגים ערביים החלו לרדוף אחרי מכוניתו. חכמוב הצליח להיחלץ מהמקום וברח לעבר שדרות המלך ג'ורג' (כיום שדרות ירושלים). הזקיפים הערבים ששמרו על מבואות יפו חשבו את בעלי המכוניות הרודפות ליהודים הרודפים אחרי ערבי. הם עיכבו אותם וחכמוב הצליח לברוח לתל אביב.
ב-4 בינואר 1948 יצא חכמוב, עם חבר לח"י אלישע איבזוב (בכינויו המחתרתי שמואל), לניסיון פיצוץ שני של הסראייה. גשם ירד והרחובות היו ריקים. הם החנו את משאית התופת מול הסראייה. הם נתבקשו על ידי שומר הבניין לפנות את המקום ואמרו לו שהם ניגשים "רק לרגע" לבית קפה סמוך. לאחר מכן הם הפעילו את פתיל ההשהיה בן שמונים השניות והתרחקו מהמקום במהירות. כשהגיעו לשדרות המלך ג'ורג' שמעו את הפיצוץ. דרך הסמטאות המזרחיות של יפו חזרו לתל אביב וכשהגיעו לעמדות "ההגנה" שעל גבול שתי הערים, הזדהו ועברו אותן בשלום.
בפיצוץ נהרגו עשרים ושמונה: עשרים וחמישה גברים, אישה אחת ושני ילדים, אחד ההרוגים היה זכי אל-דרהלי שחקן נבחרת פלסטין בכדורגל ועובד סוציאלי במקצועו. ונפצעו למעלה ממאה, בהם חברי ה"ועדה הלאומית", ובתושבים אחזה בהלה. בניין הסראייה נהרס ונזק גדול נגרם לבתים סביב הכיכר. פעולה זו גרמה לדמורליזציה קשה בקרב ערביי יפו.
מטה הלח"י הוציא באותו יום הודעה:
אלישע איבזוב נתפס על ידי ערבים ב-7 במרץ 1948, בניסיון להכניס משאית תופת נוספת, במסווה של משאית תפוזים, לשכם והוצא להורג. אל המשאית הובאו שני חבלנים לשעבר מהצבא הבריטי, שזמן קצר קודם לכן היו חלק מהחוליה שביצעה את הפיגוע ברחוב בן-יהודה בירושלים, וסביבם התאספו המוני סקרנים ערבים, אבל המטען התפוצץ, והרג אותם.
בניין הסראייה כיום.
כיום עומדת על תילה רק כמחצית מהמבנה המקורי (על חלקו הצפוני שנהרס נבנה לימים כביש ראשי, רחוב מרזוק ועזר). בית הסראייה שופץ ושוקם בעלות של כ-4 מיליון ש"ח, אם כי הוא לא הוחזר לממדיו המקוריים. במסגרת השיפוץ שוחזר חלק מהחזית הגבוהה של הבניין. הבניין המשופץ נשכר על ידי השגרירות הטורקית, כצעד של סגירת מעגל, והוא ישמש כמרכז להפצה וללימוד התרבות הטורקית.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על קיר בית הסראייה.
בית עקיבא אריה וייס
ירמיהו ברנובר
ירמיהו (הרמן) ברנובר (נולד בטבת תרצ"ב, 13 בדצמבר 1931) הוא פרופסור לפיזיקה, סופר, אסיר ציון, חוזר בתשובה המשתייך לחסידות חב"ד ויו"ר אגודת שמי"ר.
קורות חיים.
ברנובר נולד בריגה בירת לטביה למשפחה יהודית אתאיסטית. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה על ידי לטבים משתפי פעולה עם הנאצים, אך אמו הצליחה להימלט איתו לתוך רוסיה ובכך להינצל. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת לנינגרד, עם התמחות במגנטו-הידרודינמיקה. במקביל ללימודיו היה מבלה זמן רב בספרייה המרכזית ע"ש סלטיקוב-שצ'דרין, שם למד עברית מהספרים שמצא שם. לאחר סיום לימודיו חזר לריגה, שם התחיל לעבוד במכונים מדעיים והתקרב לתנועת חב"ד, כאשר הגיש בקשה לעלות לארץ נאלץ לשנות את מקום עבודתו, והפך למוכר בגדים.
בריגה סיים דוקטורט והתמנה לפרופסור. בתחילת שנות ה-70 הגיש בקשה לעלייה, אך נדחה ונהיה למסורב עלייה. בשנת 1972 קיבל אשרת יציאה והגיע לישראל. לאחר הגיעו ארצה עבד באוניברסיטת תל אביב כפרופסור לפיזיקה ולאחר מכן עבר לגור בעומר ועבד באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, שם הקים מכון מחקר במגנטו-הידרודינמיקה. בשנת 1987 הוא היה בין מקימי חברת SATEC.
במקביל הצטרף להנהגת אגודת שמי"ר בעצתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון במטרה להפיץ יהדות בין דוברי רוסית דרך הוצאת ספרים. ספרי שמי"ר היו מספרי היהדות הראשונים שהגיעו לברית המועצות עוד בתקופת ליאוניד ברז'נייב. בתחילת שנות ה-90 היה העורך הראשי של האנציקלופדיה ליהדות רוסיה ב-3 כרכים. כמו כן הוציא לאור חומש עם תרגום רוסי חדש. בנוסף הוציא 2 ספרי ביוגרפיות על הרבי מליובאוויטש. בנוסף פרסם עשרות מאמרים על תורה ומדע ב-3 שפות.
הרצה לנשיאות.
בשנת 1998 ניסתה תנועת מנהיגות יהודית להריץ את ברנובר כמועמד לכהונת נשיא מדינת ישראל, אך בהיעדר תמיכה של עשרה חברי הכנסת, כנדרש בסעיף 6 של , לא היה ברנובר מועמד בהצבעה.
בוסטון ברואינס
בוסטון ברואינס (באנגלית: Boston Bruins) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1924, והייתה הקבוצה האמריקאית הראשונה ב-NHL שהייתה עד אז ליגה קנדית בלבד. היא אחת מהקבוצות המכונות שש המקוריות (The Original Six), שש הקבוצות הקבועות שהרכיבו את הליגה בין 1942 ו-1967 והיוו את הבסיס ל-NHL המודרנית.
הברואינס זכו שש פעמים בגביע סטנלי, האחרונה שבהן ב-2011.
היסטוריה.
עד מלחמת העולם השנייה.