ב-100 מטרים פרפר החזיק בשיא העולם במצטבר במשך למעלה מעשור בשני רצפים: הראשון בין 9 ל-31 ביולי 2009 והשני בין 1 באוגוסט 2009 ל-26 ביולי 2019.
פלפס מחזיק בתוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה ב-200 מטר חופשי, 1:42.96 דקות, שנקבעה באולימפיאדת בייג'ינג 2008, אחרי שיא העולם של פול בידרמן, 1:42.00 דקות, שנקבע באליפות העולם בשחייה 2009. בשיא העולם במשחה זה החזיק בין 24 במרץ 2007 ל-26 ביולי 2009.
פלפס מחזיק בתוצאה השלישית בטיבה בהיסטוריה ב-200 מטר מעורב, 1:54.16 דקות, אחרי שיא העולם של ראיין לוכטה 1:54.00 דקות (שתי התוצאות נקבעו באליפות העולם בשחייה 2011), ואחרי שיא העולם לשעבר של לוכטה, 1:54.10 דקות, שנקבע באליפות העולם בשחייה 2009. בשיא העולם במשחה זה החזיק בין 29 ביוני 2003 ל-30 ביולי 2009.
הוא עדיין מחזיק ברצף בשיא העולם ב-400 מטרים מעורב אישי מ-15 באוגוסט 2002.
החל מ-2 באוגוסט 2009 ועד 1 באוגוסט 2021 החזיק בשיא עולם של 3:27.28 דקות במשחה 4x100 מטר מעורב שליחים, שקבע במשותף עם אריק שנטו, ארון פירסול ודייוויד וולטרס באליפות העולם בשחייה ברומא.
בסך הכל קבע פלפס 37 שיאי עולם בבריכה אולימפית, יותר מכל שחיין אחר בהיסטוריה, מהם 29 שיאים במשחים אישיים. נוסף לכך, היה שותף לשני שיאי עולם במשחה שליחים, בבריכת 25 מטר.
חייו האישיים.
פלפס נשוי לדוגמנית ניקול ג'ונסון, מיס קליפורניה לשעבר ולהם שלושה בנים. מתגורר באריזונה.
ב-6 באוקטובר 2017 חשף פלפס את התמודדותו עם חרדה ודיכאון. בסרט תיעודי שנעשה אודותיו הוא דן בחשיבותו של נושא בריאות הנפש.
הדסון
גדוד הסיור הבדואי
ליגת האלופות האסיאתית
ליגת האלופות האסיאתית (באנגלית: AFC Champions League) היא תחרות קבוצות כדורגל בינלאומית שנתית, בין אלופות ומחזיקות הגביע של 14 הליגות האסיאתיות הבכירות. היא שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). הזוכה משתתפת בגביע העולם למועדונים.
היסטוריה.
הטורניר, שנודע בתחילה כ"גביע אסיה לאלופות" (באנגלית: Asian Champion Club Tournament, טורניר הקבוצות האלופות של אסיה), החל בשנת 1967 עם שמונה קבוצות. אחרי הטורניר של שנת 1971 הטורניר הופסק עד 1986, והוא נולד מחדש תחת השם "אליפות אסיה לקבוצות" (Asian Club Championship). רק אלופות הליגות המקומיות הורשו להשתתף בטורניר, כאשר מחזיקות הגביע שיחקו בטורניר גביע אסיה למחזיקות גביע. המנצחות של שני הטורנירים שיחקו ביניהן בסופר קאפ האסיאתי.
מאז 2002/03 "אליפות אסיה לקבוצות" ו"גביע אסיה למחזיקות" מוזגו לטורניר אחד תחת השם "ליגת האלופות האסיאתית".
קבוצות ישראליות בטורניר.
אף על פי שישראל סולקה מ-AFC כבר ב-1974, והיא כעת משתייכת לאופ"א, היא עדיין נחשבת לאחת המדינות המובילות של הטורניר בכל הזמנים. זאת, למרות שקבוצות ישראליות נטלו חלק בטורניר ארבע פעמים בלבד.
מכבי תל אביב היא אחת מ-7 קבוצות שזכו בטורניר פעמיים, והפועל תל אביב זכתה בטורניר פעם אחת, והפסידה פעם נוספת בגמר.
בעונה הראשונה שהתקיים הטורניר, 1966/67, הפועל תל אביב ניצחה בגמר 2-1 את סלנגור ממלזיה והפכה לזוכה בטורניר הראשון של גביע אסיה. עונת 1968/69 הייתה הפעם השנייה שהטורניר התקיים ומכבי תל אביב זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-0 על ינגזיי מסין. עונה לאחר מכן הפועל תל אביב הפכה לקבוצה הראשונה שעלתה לגמר בפעם השנייה, בו הפסידה 2-1 לטאג' האיראנית שלמעשה היה גם ההפסד היחיד של קבוצה ישראלית בגביע אסיה. בעונה לאחר מכן מכבי תל אביב הפכה לקבוצה הראשונה שזכתה פעמיים במפעל, לאחר ניצחון טכני בגמר על אל שורטה העיראקית, מפני שלפי המדיניות העיראקית באותה עת אסור היה להופיע למשחקים מול קבוצות ישראליות. למעשה, ארבעת הטורנירים הראשונים היו גם הטורנירים היחידים בהם קבוצות ישראליות השתתפו בגביע אסיה.
קבוצות מהרשות הפלסטינית בטורניר.
החל משנת 1998 קבוצות מליגת העל הפלסטינית החלו להשתתף בטורניר. בין השאר השתתפו בטורניר: קבוצת שבאב א-דאהרייה בעונת 17–2016. אך במרץ 2016 שמונה שחקנים ערבים-ישראלים מהקבוצה, שהיו בדרכם למשחק בגביע אסיה מול קבוצת אל ווהדה הסורית, עוכבו בשדה התעופה בביירות ולא הורשו להיכנס ללבנון.
פורמט הטורניר ותנאי קבלה.
אלופות 14 הליגות הבכירות של אסיה עולות אוטומטית לטורניר, כמו גם מחזיקות גביע המדינה של אותן מדינות. זוכות ליגת האלופות של העונה הקודמת עולות אוטומטית לרבע-הגמר. קבוצות שלא משחקות ב-14 הליגות הבכירות במשחקות בגביע אסיה לקבוצות, טורניר המקביל לליגה האירופית.
32 הקבוצות שהעפילו לשלב הבתים מחולקות לשמונה בתים של ארבע קבוצות כ"א לפי שני אזורים: מזרח אסיה ומערב אסיה, בארבעה בתים משתתפות קבוצות ממזרח אסיה ובארבעה בתים משתתפות קבוצות ממערב אסיה. הקבוצות משחקות ביניהן בשיטת בית-חוץ, כאשר המנצחת והסגנית בכל בית עולות לשמינית הגמר, שלבי רבע הגמר, חצי הגמר, והגמר משוחקים גם הם בשיטת בית וחוץ ובשיטת הנוק-אאוט.
ב-2007 הטורניר הורחב ל-31 קבוצות, בין השאר מפני שגם אוסטרליה הצטרפה ל-AFC.
אנדרו לויד וובר
מונוזומיה
מונוזומיה (באנגלית: Monosomy) היא פגם גנטי, בו יש העתק בודד של כרומוזום מסוים במקום שניים, כפי שיש לאדם רגיל. מצב זה נוצר כאשר קיים רק אחד מצמד הכרומוזומים ההומולוגים. מונוזומיה היא חלק מהפגמים האנאפלואידיים בהם גם הטריזומיה.
קיימת מונוזומיה מלאה בה חסר כרומוזום שלם או מונוזומיה חלקית בה חסרה רק הזרוע הקצרה או הארוכה של כרומוזום מסוים. המונוזומיה מתרחשת בעקבות פגמים בחלוקת התא (מיוזה) אצל ההורים או אצל העובר. ברוב המקרים, כאשר לעובר יש מונוזומיה ההריון יפסק באופן טבעי בשלבים מאוד מוקדמים. מסיבה זו, התופעה נדירה מאוד ונצפית בהריונות לעיתים רחוקות.
מחלות הנגרמות כתוצאה ממונוזומיה:
יציבות אטמוספירית
Nanowar
ננוואר (Nanowar או Nanowar of Steel) היא להקת מטאל פרודית איטלקית. הלהקה מעמידה ללעג את ז'אנר המטאל על סגנונותיו השונים, ובמיוחד על המונח טרו מטאל. בשיריהם הם משתמשים לעיתים בלחנים של להקות מטאל מפורסמות ומשנים את הליריקה, כדוגמת, השיר Master of Pizza שעושה פרודיה על אחד משירי המטאל המפורסמים בעולם, Master of Puppets של מטאליקה ולעיתים כותבים שירים מקוריים, כדוגמת, השיר Power of the power of the power of the great sword שבאורך 10 שניות בלבד שצוחק על סגנון הפאוור מטאל.
מקור השם.
מקור שמה של הלהקה גם הוא פרודיה - על להקת המטאל "מנוואר", אשר ננוואר מרבים לחכות אותם בשיריהם.
לאחר שלהקת רפסודי הוסיפה לשמה את הסיומת "Of Fire" ננוואר הוסיפה לשמה "Of Steel".
ביוגרפיה.
הלהקה הוקמה בתחילה בתור בדיחה בינואר 2003 ברומא, על ידי גאטו פאנצ'רי שהקליט שבעה שירים כשהוא מנגן בכל הכלים, אך מאחר שהשירים יצאו באיכות נמוכה, הוא ניגש להקליט אותם מחדש בעזרת פוטווטומינימאק, סולן הלהקה כיום. באפריל ומאי באותה שנה נוספו שני חברים נוספים להרכב: ואלריו (גיטרה) ומילינו (תופים). לאחר עזיבתו של פוטווטומינימאק מההרכב נעשה ואלריו הסולן החדש (בנוסף להיותו הגיטריסט), אך לאחר זמן מה חזר פוטווטומינימאק ללהקה ונעשה שוב הסולן.
רוני פינקוביץ'
רוני פינקוביץ' (18 באפריל 1964 – 10 בדצמבר 2020) היה במאי תיאטרון, מחזאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
פינקוביץ' נולד ביפו, גדל ברמת גן ולמד במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין. מגיל שתים עשרה שיחק ילדים בהצגות תיאטרון ב"הבימה" במחזות "תיבת הצללים", "הדיבוק" ו-"שלומית". ועוד לפני גיוסו לצבא שיחק בסרטים נועה בת 17" ב-1982, וב-"בחינת בגרות" ב-1983.
תחילת הדרך.
בצבא שירת בתיאטרון צה"ל, במקביל שיחק בסרטו של אבי נשר "זעם ותהילה" ב-1984, בסרט "אירית עירית" ב-1985, ובתפקיד גדי המ"מ (מפקד מחלקה) ב"שתי אצבעות מצידון" ב-1986, סרט שהופק על ידי דובר צה"ל, ובו שיחק במסגרת שירותו הצבאי כחייל סדיר. בסוף אותה שנה שיחק בדרמת הטלוויזיה "פסק זמן" שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית בשיתוף ערוץ 4 הבריטי.
לאחר השירות הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, ואחר כך בימוי באוניברסיטת מידלסקס בלונדון.
בשנת 1988 שיחק במחזה הטלוויזיוני "אורחים", שכתבו חנן פלד וירון לונדון, לצד עדנה פלידל וששי קשת.
בשנת 1989 החל להנחות את תוכנית הילדים "קריאת כיוון" של הטלוויזיה החינוכית, ובסוף אותה שנה כתב וביים את המחזה ״פרודו״, שסיפור העלילה שלו נסוב סביב ארוחת ערב בבית בורגני קוסמופוליטי עם זוג המארחים, ושני זוגות אורחים, שנחשפים בריקנותם במהלך הלילה. המחזה התנהל בג'יבריש ועלה בתיאטרון שהקים פינקוביץ' בשם "הבטון", שפעל במפעל לשעבר לידי בורסת היהלומים ברמת גן. המחזה זכה לביקורות חיוביות, אך המחזה ירד והתיאטרון נסגר לאחר מספר חודשים עקב הקשיים במימון המיזם.
בשנות ה-90.
בשנת 1990 ביים את הלילה השנים עשר של שייקספיר בתיאטרון חיפה. זאת הייתה ההפקה הראשונה של פינקוביץ׳ בתיאטרון הרפרטוארי. בסוף אותה שנה ביים את המחזה "המוזג" שעלה תחילה בפסטיבל עכו|, ואחר כך בתל אביב. בנוסף ביים את המחזה "הפליקן" מאת אוגוסט סטרינדברג, ב"בית צבי".
בשנים 1991–1994 שימש כבמאי בית בתיאטרון הבימה, שם ביים את ההצגות "רעל ותחרה", "קרב של שחור וכלבים", "לילות הדבש והאימה" ו"מר סלימר המתוק". ב-1991 שיחק במחזה "סולו" של יהושע סובול. אחר כך שיחק וביים בתיאטרון חיפה, בין היתר: ביים את "להיות או לא להיות", כתב וביים את המחזות: לילות הדבש והאימה, "מעקב באפילה", "פירוק". כמו כן, ביים את ההצגות "סילביה", "טוב", "מה עושים עם ג'ני?", "אבודים ביונקרס", "שוברים רגליים" ו"זהות".