לוצ'סקו אימן זמן קצר את נבחרת הכדורגל הרומנית ותקופה ארוכה אימן בליגות הכדורגל של איטליה קבוצות כדורגל כפיזה, ברשה, רג'אנה ואינטר מילאן, אך לא הגיע להישגים משמעותיים עד שחתם בקבוצת גלאטסראיי, כמאמן קבוצת הכדורגל.
גלאטסראיי.
לוצ'סקו הגיע לגלאטסראיי בשנת 2000 וזכה עמה בהסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון על ריאל מדריד. תחת לוצ'סקו הקבוצה העפילה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 2000/2001, אך הודחו על ידי ריאל מדריד. באותה שנה הוא גם הפסיד את תואר אליפות ליגת העל הטורקית בכדורגל ליריבה העירונית פנרבחצ'ה. בעונה לאחר מכן הקבוצה העפילה לשלב המוקדמות השני בליגת האלופות והצליחה לזכות באליפות ליגת העל הטורקית, אך בסוף העונה לוצ'סקו פוטר ובמקומו הובא פתיח טרים.
בשיקטש.
ביוני 2002 הוא הוחתם בקבוצת בשיקטש, שהייתה נחושה לזכות בתארים בעונת 2003 שהייתה עבורה השנה המאה להקמתה. תחת הדרכת לוצ'סקו הקבוצה הצליחה לזכות באליפות ליגת העל הטורקית, עם הפסד אחד בלבד באמתחתם ועם הישג שיא של 85 נקודות.
בעונת 2003/2004 הקבוצה העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות, אך הקבוצה הודחה לגביע אופ"א לאחר שסיימה שלישית בבית ושם הודחה מהטורניר על ידי ולנסיה שלבסוף זכתה בתואר. יכולות הקבוצה הלכו והתדרדרו ולוצ'סקו החליט לעזוב את טורקיה.
שחטאר דונצק.
במאי 2004 לוצ'סקו הצטרף לקבוצת שחטאר דונצק והפך לדמות מרכזית בקבוצה ובעלייתה להצלחה בשנים הבאות. התואר הראשון שלו בשורות הקבוצה הייתה הזכייה בגביע האוקראיני בעונת 2003/2004 אחרי ניצחון על קבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק בתוצאה 2–0. בעונת 2004/2005 שחטאר זכתה באליפות ליגת העל האוקראינית.
עונה לאחר מכן, שחטאר זכתה באליפות ליגת העל האוקראינית ובסופר קאפ האוקראיני. עונה לאחר מכן, שחטאר לא הצליחה לזכות בתואר האליפות, אך עשתה זאת בעונת 2007/2008 וזכתה באותה עונה גם בגביע האוקראיני. בעונת 2008/2009 שחטאר הצליחה לזכות רק בטורניר הסופר קאפ, ברם לוצ'סקו הצליח להוביל את קבוצתו לזכות בתואר האירופי הראשון שלה, עם הזכייה בגביע אופ"א אחרי ניצחון על ורדר ברמן במשחק הגמר, 2–1 בהארכה.
בעונת 2009/2010 שוב זכתה שחטאר באליפות הליגה האוקראינית. ובעונת 2010/2011 לוצ'סקו הצליח להביא לשחטאר זכייה באליפות ליגת העל האוקראינית, זכייה בגביע האוקראיני וזכייה בסור קאפ האוקראיני, בעונה שהייתה לאחת המוצלחות שלו. הקבוצה הצליחה להגיע גם להישג האירופי הטוב ביותר שלה לאחר שהעפילה עד לשלב רבע גמר ליגת האלופות, ממנו הודחה על ידי קבוצת הפאר ברצלונה.
בעונת 2011/2012 שוב זכתה שחטאר באליפות המדינה ובגביע. מה שהיה לאליפות הששית של לוצ'סקו באוקראינה והגביע הרביעי שלו. בזירה האירופית שחטאר סיימה במקום הרביעי בבית שלה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-29 במאי 2009 מועצת העיר דונצק העניקה ללוצ'סקו את תואר אזרח הכבוד של דונצק בשל תרומה לפופולריות של הכדורגל האוקראיני, שיפור העיר דונצק והמחוז והבאת גביע אופ"א לעיר.
בדצמבר 2009 הוא סירב להצעה לאמן את נבחרת אוקראינה בכדורגל והוא תירץ זאת בכך שלא רצה לפגוש בבנו, שאימן את נבחרת רומניה באותו הזמן.
לוצ'סקו הוביל את שחטאר להעפיל לחצי גמר הליגה האירופית בעונת 2015/2016 ולאחר שהקבוצה הודחה על ידי סביליה הוא הכריז על עזיבתו בתחילת שנת 2016, לאחר 12 שנים בקבוצה והוא הפך למאמן המעוטר והמוצלח ביותר בתולדות הקבוצה. בחודש האחרון שלו, קבוצתו זכתה בגביע האוקראיני לאחר ניצחון 0–2 על זוריה לוהנסק בגמר, לפני שעזב לרוסיה.
במהלך שנות עבודתו באוקראינה לוצ'סקו זכה בתואר מאמן השנה בשנים 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 ו-2014.
זניט סנקט פטרבורג.
ב-24 במאי 2016 לוצ'סקו חתם לחוזה בן שנתיים כמאמן קבוצת הכדורגל הרוסית זניט סנקט פטרבורג. ב-23 ביולי 2016 זניט זכתה בסופר קאפ הרוסי לאחר שגברה על צסק"א מוסקבה בתוצאה 1-0. ברם הקבוצה בהדרכתו כשלה בזכייה בגביע הרוסי חרף היותה פייבוריטית, היא הודחה בשלב שמינית גמר הגביע לאחר שהובסה בתוצאה 0–4 לאנז'י מחצ'קלה שהיה להפסד הגדול ביותר בתולדות זניט מאז ה-10 במאי 2003 כשהפסידה לדינמו מוסקבה בתוצאה 1-7. ב-28 במאי 2017 פוטר מהקבוצה.
נבחרת טורקיה.
ב-2 באוגוסט 2017 מונה לוצ'סקו למאמנה של נבחרת טורקיה, אך בשל כישלונו להעפיל לשלבים המתקדמים בליגת האומות פוטר בפברואר 2019.
דינמו קייב.
ב-23 ביולי 2020 מונה למאמן דינמו קייב. אך ארבעה ימים לאחר מכן הודיע במפתיע על התפטרותו בשל העובדה שאוהדי דינמו קייב מחו בחריפות על ההחלטה להעסיק את הרומני בגלל מערכת היחסים ההיסטורית שלו עם היריביה העיקרית – שחטאר. עם זאת, כבר באותו היום, מספר שעות לאחר מכן, נשיא דינמו, איהור סורקיס, הודיע לתקשורת שהוא הצליח לשכנע את לוצ'סקו שלא להתפטר.
תחתיו דינמו זכתה בסופר קאפ התשיעי שלה, אחרי שגברה על שחטאר דונצק.
סטטיסטיקה.
כמאמן.
נכון ל-23 ביוני 2021
יעקב ישראל זובער
הרב יעקב ישראל זובר (זובער; עשרה בטבת ה'תרנ"ו, 27 בדצמבר 1895 – י"ד בטבת ה'תשי"ג, 1 בינואר 1953) חסיד ושליח חב"ד בעיירות אחדות ברוסיה ובגאורגיה. היה שוחט ורב בקהלת עדת ישראל בסטוקהולם בשנים 1935–1947. עמד בראש ועד לתקנת עגונות לאחר מלחמת העולם השנייה. רב בבוסטון מ-1949 עד פטירתו.
קורות חייו.
נולד בעיירה שצעדרין שבפלך מינסק באימפריה הרוסית, לרב מנחם מנדל זובר, שהיה ראש ישיבה בעיר ז'לובין. למד בקיבוץ בוברויסק תחת הנהלת האדמו"ר הרב שמריה נח שניאורסון. בהמשך למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ', והיה אחד ה"חוזרים" על דברי האדמו"ר הרש"ב מחב"ד-ליובאוויטש. הוא היה מקורבו של האדמו"ר ונשלח על ידו לשליחויות שונות.
תקופה מסוימת התקרב לרב יוסף רוזין ומאז החשיבו לרבו. נסמך להוראה בשנת ה'תרפ"ב, 1922, בידי הרבנים משה מרדכי עמרמי, מנחם מנדל פריידין, מנחם מנדל זק ואחרים. באותה שנה נישא לזלאטא, נכדת הרב אברהם אורינסון, רב העיירה בבינוביץ'. כנראה שימש תקופה קצרה ברבנות סטרשין שבפלך מוהילוב.
נשלח בידי הריי"ץ מחב"ד לעיר סצ'חרה שבגאורגיה, ופעל שם רבות בבניית מקוואות, שיעורי לימודי תורה, ופעילות דתית נוספת שהייתה חתרנית תחת השלטון הסובייטי במדינה באותם ימים.
בשנת ה'תר"צ, 1930, היגר לריגה שבלטביה ושימש כמשפיע בקהילת חב"ד המקומית בבית האדמו"ר מחב"ד שגר באותם ימים בעיר.
בשנת ה'תרצ"ב, 1932, עבר להתגורר בסטוקהולם שבשוודיה ועבד בה כשוחט וכרב קהילת 'עדת ישראל'. הוא פעל במסגרת תפקידו נגד חוק השחיטה בשוודיה שהחל בשנת ה'תרצ"ה (1935). נאבק בהתבוללות ופעל לתיקון בתי קברות יהודיים וייסוד שיעורי תורה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פעל להשגת ויזות מקונסול הולנד בשוודיה עבור בחורי ישיבות רבים מפולין וליטא, ויזות שבאמצעותן ניצלו רבים משואת יהודי אירופה ונמלטו לשאנגחאי ולאיים אחדים בשליטה הולנדית.
לאחר המלחמה פעל למען שארית הפליטה שהגיעה לשוודיה. לצד הרב שלמה דוד כהנא והרב יחזקאל אברמסקי עמד בראש ועד לתקנת עגונות מלחמת העולם השנייה בשוודיה וסקנדינביה.
בשנת תש"ז (1947) עזב את שוודיה, היגר לארצות הברית והתיישב בבוסטון. שם שימש כרב בית הכנסת חב"ד, וניהל את ישיבת אחי תמימים בבוסטון.
עם הגיעו לבוסטון, בשנת תש"ח (1948), הקים את הוצאת 'מאורי אור דבוסטון', שנועד להדפסת כתבים וחידושי תורה מגדולי הרבנים שנותרו לאחר המלחמה.
היה חבר אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. מזכיר ועד הרבנים דבוסטון, והיה לאחד הרבנים החשובים והפעילים בבוסטון.
נהרג בידי שיכור בבוסטון בי"ד בטבת תשי"ג.
מייק שומייקר
טרוי "מייק" שומייקר (באנגלית: Troy "Mike" Shoemaker) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות האוויר של הצי.
ביוגרפיה.
שומייקר נולד בסיינט פיטרסברג שבפלורידה. ב-1982 סיים תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת מערכות מהאקדמיה הימית של ארצות הברית.
ביולי 1984 סיים הכשרתו כטייס צי. שירת בפעילות מבצעית כטייס מטוסי ווט A-7 קורסייר II בטייסת התקיפה הקלה 105 שהוצבה על נושאת המטוסים "USS Forrestal", שירת בטייסת 174, כמדריך טיסה בטייסת 122 ובטייסת 106, שירת בכנף 3 על נושאת המטוסים "ג'ון פ. קנדי", כטייס F/A-18 הורנט בטייסת 105 בעת שהוצבה על נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור", על נושאת המטוסים "אנטרפרייז" ועל נושאת המטוסים "הארי טרומן".
פיקד על טייסת 105, על טייסת האימון 106 ובמאי 2006 מונה למפקד כנף 17 בעת שהוצבה על נושאת המטוסים "ג'ורג' וושינגטון".
תפקידי המטה שלו כללו שירות כראש ענף שיבוץ קציני תעופה בפיקוד כוח האדם של הצי, כעוזר למפקד צי האוקיינוס השקט, כעוזר סגן ראש המבצעים הימיים ועוזר למפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. באוקטובר 2008 קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה לעוזר למפקד פיקוד כוח האדם במטה הצי.
במאי 2011 מונה למפקד קבוצת התקיפה 9 בראשות נושאת המטוסים "אברהם לינקולן". באוקטובר 2012 מונה למפקד קבוצת התקיפה 3 בראשות נושאת המטוסים "ג'ון ס. סטניס". ביוני 2013 מונה למפקד חיל האוויר האטלנטי.
בינואר 2015 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד כוחות האוויר של הצי, שירת בתפקיד עד פרישתו בינואר 2018.
במהלך שירותו עוטר שש פעמים באות לגיון ההצטיינות, במדליית השירות הראוי לשבח של משרד ההגנה, שלוש פעמים במדליית השירות הראוי לשבח של הכוחות המזוינים ושלוש פעמים במדליית האוויר, מהן אחת עם סימן V לגבורה.
הוא צבר למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר על מטוסי ווט A-7 קורסייר II ומטוסי F/A-18 הורנט, וביצע 1,066 נחיתות על נושאות מטוסים.