בגין הנזק הישיר (שריפת שדות, נזק לרכוש מירי רקטות ופצמ"רים) שנגרם ליישובי עוטף עזה ניתן, כמקובל, פיצוי בהתאם לתקנות מס רכוש וקרן פיצויים. ב-10 ביוני 2018 הודיעה רשות המיסים על מתן פיצויים למי שעיסוקו בענף המלונאות ויחידות אירוח, בשל נזק עקיף בגין ביטולי הזמנות בתקופה 29 במאי 2018 עד 2 ביוני 2018.
הממשלה נמנעה במשך כל התקופה מהכרזה על מצב מיוחד בעורף והכרזה על יישובים כיישובי ספר, צעדים שהיו מאפשרים מתן פיצוי נרחב יותר לתושבים הנפגעים, כגון פיצוי על אובדן ימי עבודה. בדצמבר 2018 אישרה ועדת הכספים תקנות למתן פיצוי בשל נזק עקיף כגון אובדן שעות עבודה.
ההסברה והמערכה התקשורתית בעת העימותים.
סיקור העימותים באמצעי התקשורת בעולם כלל ביקורת על ישראל, שהגיעה לשיאה ב־14 במאי, בעקבות הריגתם של יותר מ־60 פלסטינים. גם מדינות אחדות מתחו ביקורת על ישראל, ובלטו בכך טורקיה ודרום אפריקה, שהחזירו את שגריריהן מישראל. ארגוני זכויות אדם ישראליים ובינלאומיים, כולל בצלם, Human Rights Watch, ואמנסטי אינטרנשיונל, גינו את ישראל על הרג הפלסטינים.
תוצאות אלה הובילו לביקורת על יעילות ההסברה הישראלית.
ב-28 בפברואר 2019 ועדת החקירה של מועצת זכויות האדם של האו"ם פרסמה את ממצאיה לפיה 183 פלסטינים נהרגו באירועים ממרץ עד דצמבר 2018, בהם 35 ילדים, אשה, שני עיתונאים ושלושה פרמדיקים. על פי חברת הוועדה שרה חוסיין, ירו חיילי צה"ל בכוונה בילדים ועיתונאים. מסקנות הדו"ח הן כי ייתכן ופעולות צה"ל מהוות פשעי מלחמה, ואף פשעים כנגד האנושות. בנימין נתניהו דחה את הדו"ח על הסף ואמר כי הוא צבוע ושקרי. השליח האמריקאי למזרח התיכון, ג'ייסון גרינבלט, דחה את הדו"ח, גינה את מועצת זכויות האדם והטיל על חמאס את האחריות לאלימות בגבול.
תהלוכת השיבה
Se Acabó el Amor
Se Acabó el Amor (באנגלית: The Love Is Over, ובעברית: האהבה הסתיימה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הלטיני אברהם מתאו, ביחד עם יאנדל וג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב-9 במרץ 2018, כסינגל מתוך אחד מאלבומיו של מתאו.
השיר הגיע אל המקום ה-64 במצעד שבספרד, וה-83 במצעד שבשווייץ.
רקע והפקה.
השיר נכתב על ידי רמון לבדו מרטינז ואברהם מטאו, והוא הופק על ידי ג'מבו, סיני ויורגי וטיני ואוניל.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה של השיר צולם ב-8 במרץ 2018, תחת חסותם של סרטי יוניברסל בהוליווד, לוס אנג'לס, בבימויו של דניאל דוראן.
איפצ'י ודיפצ'י
איפצ'י ודיפצ'י הייתה סדרת הרפתקאות שצולמה במהלך השנים 2001-2002 באולפני הרצליה ושודרה בקשת.
איפצ'י ודיפצ'י הם שני יצורים בשם פצ'ונס, שחיים בבית עשוי פטריות ביער. כל אחד מהפרקים, מסתובב סביב שני קווים מקבילים, מצחיקים ומתוחים, וכלל שיר מקורי ומוזיקה שנכתבה במיוחד עבורו. הסדרה עסקה בנושאים חשובים מעולם הילדים, כגון: ידידות, אומץ, בטיחות, פחדים, קבלה וכו', תוך שימוש בהרפתקאות ובקסמים.
Soon We'll Be Found
Soon We'll Be Found (בעברית: בקרוב נמצא את עצמנו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית סיה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Some People Have Real Problems. השיר יצא לאור ב-13 באוקטובר 2008, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-13 במצעד שבולוניה, ה-17 במצעד שבפלנדריה, וה-94 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סיה וריק נואלס, והופק על ידי ג'ימי הוגארת'. תחילה, יצא השיר בבריטניה, ב-13 באוקטובר 2008, תחת חסותה של חברת התקליטים מאנקי פאזל רקורדס. מאוחר יותר, ב-12 בינואר 2009, יצא השיר גם באירופה ובשאר רחבי העולם.
עם השיר הופיעה לראשונה סיה בתוכנית הטלוויזיה, "Late Show with David Letterman", ב-13 בנובמבר 2008.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים וצולם על ידי קלייר קארה. בקליפ עצמו, שרה סיה את השיר בשפת הסימנים האמריקאית. בנוסף לכך, הקליפ זכה לפופולריות רבה בשל המסרים השוררים בתוכו.
נכון ל-18 באוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-82 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לקליפ הנצפה ביותר מן האלבום.
משבר המים בעזה
רחוב יוספטל (בת ים)
רחוב יוספטל הוא אחד מהרחובות הראשיים והארוכים בעיר בת ים ואחד מצירי התחבורה הארוכים בחולון-בת ים. אורכו של הרחוב הוא כ-2.53 קילומטרים. הרחוב מתחיל בקצה המערבי של בת ים ליד הטיילת ומגיע עד המפגש עם נתיבי איילון במחלף יוספטל שבקצה המזרחי של העיר, בגבולה עם חולון. הרחוב ממשיך בחולון בשמות אליעזר הופיין, גולדה מאיר, אלופי צה"ל והמלאכה עד לסיומו בצומת טמפו במפגש עם דרך השבעה.
ברחוב זה שוכן הקניון המסחרי הראשי של העיר שמכונה "קניון בת ים" ותחנת הרכבת בת ים - יוספטל. ברחוב שוכן גן הנ"ד, שנחנך בשנת 1977 לזכרם של 54 חללי אסון הנ"ד בבקעת הירדן. ברחוב קיימת הספרייה העירונית של העיר בת ים.
רחוב יוספטל עובר בשכונות רבות, בהן רמת יוסף, שיכון ותיקים, רובע עסקים, מרכז העיר, דרום מערב ורמת הנשיא.
לצד הרחוב קיימת קופת חולים מאוחדת, גני ילדים רבים ובתי ספר חרדים-דתיים וחילוניים. הרחוב כולל מעל 120 בתים.
Zombie
אתי אורגד
אתי אורגד (נולדה ב-1953) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1971.
ביוגרפיה.
אורגד נולדה באילת. בגיל שמונה עשרה במהלך שירותה הצבאי נבחרה למלכת היופי של ישראל בטקס שהתקיים בירושלים. בתחרות מיס תבל שנערכה בארצות הברית עלתה לשלב שתים עשרה המועמדות הסופיות.
היא ביקרה במפעל של חברת הקוסמטיקה רבלון בישראל והופיעה בין היתר בתצוגת אופנה של אופנת חורף ואביב שנערכה במועדון נוער בחולון והכנסותיה הוכנסו לטובת מוסדות ילדים.
לאחר מכן עבדה כדיילת באל על ובאחת הטיסות הכירה את טרי טרייסר, ישראלי המתגורר בדרום אפריקה ולאחר זמן קצר נישאו, מנישואין אלו נולד בנה היחיד. הם התגרשו ואחר כך בנתה קריירה כמתווכת נדל"ן.
As She Pleases
As She Pleases (בעברית: כפי שהיא רוצה) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האמריקאית מדיסון ביר. האלבום יצא לאור ב-2 בפברואר 2018 דרך חברת התקליטים Access Records. המיני אלבום מכיל בתוכו שלושה סינגלים, "Dead" ו-"Say It to My Face".
אירוויניג
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל הוקמה בשנת 1935 תחת השם "אגודת הציירים לגרפיקה שימושית". הצורך בהתאגדות מקצועית נולד לאור התפתחות משמעותית שחלה באותה עת בתחומי התרבות והפרסום בארץ ישראל.
החל משנות העשרים נבנתה בתל אביב תשתית תרבותית לא ממוסדת, שהתרכזה בתחומי השפה העברית וכללה ספרות, עיתונות, תיאטרון ומוזיקה. באותו זמן (1925) נפתחה בירושלים האוניברסיטה העברית ובמסגרתה פעל בית הספר "בצלאל" כ"מרכז לאמנות עברית מקורית ולתעשייה חדשה בא"י" (1928-1906).
היסטוריה.
לפני קום המדינה (1935–1948).
בשנות השלושים, עם העלייה החמישית (1932-39), עלייתם של יוצאי מרכז אירופה, החל להתפתח גם הפרסום. עד אז, בהיעדר משאבים כלכליים, מחסור באנשי מקצוע ובידע הטכני הנדרש, מרבית מודעות הפרסום היו זרות וצורפו למוצרים מיובאים. מודעות אחרות הועתקו מז'ורנאלים, ומודעות נוספות עוצבו על ידי ציירים בינוניים שעשו שימוש במוטיבים הלקוחים מהמסורת היהודית, סמלי המזרח והארט-דקו.
אנשי העלייה החמישית, בהם בעלי הון, גרפיקאים, פרסומאים ואנשי דפוס, הביאו להתפתחות התעשייה הישראלית: נפתחו נמלי חיפה ותל אביב ובתי הזיקוק בחיפה, והוקמו בתי החרושת "אתא", "שמן", "נשר", "פניקיה" ואחרים. כתוצאה מכך החל להתפתח ענף הפרסום והדפוס. מפעלי תעשייה אחדים ובראשם "דובק" ו"שמן", פתחו בפרסום שיטתי למוצריהם. הישגיהם בתחומי הייצור, האריזה והפרסומת הוצגו ביריד המזרח בתל אביב. כמו כן, הוקמו משרדי פרסום, בהם או.קיי., צימט, מלניק, בינג, מכנר-ווליש, שהעסיקו כוחות מקצועיים ובעלי ניסיון.
עם הקמתה של "אגודת הציירים לגרפיקה שימושית", יצר אחד מחבריה, ראובן (רודי) דיין (דויטש) את סמלה (שהוחלף מאוחר יותר ב-1968 בסמל שיצר יעקב לנדאו). בין חברי האגודה הראשונים, יוצאי מרכז אירופה וגרפיקאים מנוסים, אפשר היה למצוא את דיין, פרנץ קראוס, דוד שנאור, שבתאי רובין, טוביה אהרוני, האחים שמיר, יחיאל כוגן ואחרים.
כדי לסייע בשמירת הרמה המקצועית של חבריה, נקבעה האגודה כבעלת מבנה דמוקרטי ואופי אליטיסטי. שאלות הנוגעות להגדרת זהותה המשיכו להעסיק את חבריה. האם יש לקיים אגודה קטנה ואיכותית, או להפוך לאיגוד מקצועי ולהצטרף להסתדרות? סוגיה נוספת שהעסיקה את חבריה היא האם יש להגדיר תחומי התמחות מקצועיים בתוך האגודה.
אחד ממאבקיה הבולטים של "אגודת הציירים לגרפיקה שימושית" היה ללא ספק המאבק להכרה בגרפיקה כמקצוע. בין נושאי הדגל של המאבק היה רודי דיין, ששימש כחבר בכיר באגודה והקים וניהל את המחלקה לגרפיקה בבצלאל – שנפתחה בשנת 1936. וכך כתב דיין, תחת השם ד. דויטש, בחוברת "גרפיקה שימושית בא"י 1938": "אחד התפקידים הראשונים היה להסביר לתושבי הארץ שבפרסום טמונה אפשרות כלכלית רחבה, במקרה שהוא מבוצע בצורה תכליתית ומוצא לפועל בעזרת אמצעים בעלי טעם, חדישים ואסתטיים. לשם זה היה הצורך קודם כל להראות לקהל מהו טעם טוב ומה אפשר לדרוש מפעולה אמנותית". עוד כתב: "עם הופעת העבודות המשובחות וגודל תפוצתן בישראל ומחוצה לה חדרה ההכרה של ערכה וחשיבותה הכללית של הגרפיקה השימושית לתוך החיים הכלכליים וענפי החיים האחרים".