דגל מדינת לואיזיאנה (באנגלית: Flag of Louisiana) מראה סמל הנקרא שקנאית בצדיקותה, המציג שקנאית הפוצעת עצמה על מנת להאכיל את גוזליה מדמה, על רקע כחול. מתחת לשקנאית נמצא סרט עליו כתוב המוטו של לואיזיאנה: "אחדות, צדק ואמון". סמל השקנאית בצדיקותה הוא סמל נוצרי לצדקה, המשתמש בציפור הרשמית של לואיזיאנה.
הדגל אומץ על ידי המדינה בשנת 1912. באפריל 2006, בעקבות מכתב של תלמיד כיתה ח', שונה הדגל והוא מכיל שלוש טיפות דם אדומות על חזה השקנאית, כפי שהיה נהוג במאה ה-19.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית בעת היותה חלק מהקונפדרציה, אימצה לואיזיאנה דגל דומה לדגל ארצות הברית עם 13 פסים כחולים, אדומים ולבנים וכוכב צהוב גדול בריבוע אדום בפינה השמאלית עליונה.
אשטבאו דה גאמה
אשטבאו דה גאמה (בפורטוגלית: Estêvão da Gama; 1505–1576) היה בנו השני של ואסקו דה גאמה, מושל הודו הפורטוגזית בשנים 1540–1542 ומפקד בכיר בצי הפורטוגזי. הוא קרוי על שמו של אבי אביו.
דה גאמה פיקד על הצי שנכנס לים האדום, בכוונה לתקוף את הצי העות'מאני ששהה בנמל סואץ, בטרם יתקוף זה שנית את הנמל הפורטוגזי בדיו. למסעו זה יצא מגואה ב-31 בדצמבר 1540, והגיע לעדן ב-27 בינואר 1541. הצי הגיע למסוע ב-12 בפברואר, שם השאיר דה גאמה מספר ספינות והמשיך במסעו צפונה. כשהגיע לסואץ, הוא גילה שהעות'מאנים גילו בטרם עת על בואו, ולפיכך סיכלו את תוכניותיו להבעיר את הספינות החונות בנמל. הוא נאלץ לחזור על עקבותיו למסוע, אך עצר לשם תקיפת הנמל בא-טור בחצי האי סיני.
עת שחזר למסוע, דה גאמה מצא את אנשיו קצרי רוח, וזאת בשל הפצרות פטריארך שגרס כי עליהם לסייע לקיסר אתיופיה שהיה נתון במצור. דה גאמה נענה לבקשתם, והנחית כח בפיקודו של אחיו כרישטובאו, ובו ארבע מאות לוחמים, מאה ושלושים עבדים, כאלף רובי ארקבוז, כאלף רומחים ומספר תותחי בומבארד. הוא הפליג בחזרה להודו ב-9 ביולי.
וימפל R-73
וימפל R-73 (קוד נאט"ו: AA-11 ארצ'ר), הוא טיל אוויר-אוויר לטווח קצר, מתוצרת וימפל הסובייטית, ונחשב לטיל הרוסי המתקדם ביותר מסוגו, ואחד מכלי הנשק המאיימים ביותר בקרבות אוויר.
פיתוח ויכולות.
הארצ'ר פותח החל משנת 1973 על מנת להחליף את טיל המולניה R-60 (קוד נאט"ו: AA-8 אפיד), כטיל אוויר-אוויר לטווח קצר, לשימוש מטוסי הקרב של הגוש הסובייטי.
זהו טיל בעל ראש ביות מצונן-חנקן, המאתר חום תת אדום. לטיל זווית נעילה רחבה של 120 מעלות, עם קישוריות לכוונת הקסדה, שבעזרתה יכול הטייס לנעול על כל מטרה שביכולתו לראות (אם כי אין לטיל יכולת לפנות בכל זווית, להבדיל מטיל הפיתון 5 הישראלי). הטיל נדרך רק לאחר 300 מטר, והטווח המקסימלי שלו הוא 30 קילומטר (בגובה רב).
על פניו, לארצ'ר יכולת תמרון עדיפה על פני ה-AIM-9M סיידווינדר מתוצרת ארצות הברית, שנמצא בשימוש נרחב בכלל החילות האוויר המערביים, עובדה שתרמה רבות לפיתוח פרויקטים מערביים בתחום טילי האוויר-אוויר לטווח קצר: AIM-132 אסראם, פיתון 5, איריס-טי, ואף לדגם ה-X החדש של הסיידווינדר.
החל משנת 1994 החל ייצור של דגם חדש - R-74EM (במקור: R-73M), בעל טווח מוגדל, יכולת נעילה רחבה יותר, ואמצעי חסימת לוחמה אלקטרונית מתקדמים. ההצטיידות בדגם החדש בקרב חבר המדינות החלה בשנת 1997.
הארצ'ר ניתן לשימוש בכלל מטוסי הקרב החדישים של הגוש המזרחי, וחלק מהדגמים הישנים הושבחו לצורך נשיאתו. כמו כן הוא ניתן לשיגור ממספר מסוקי קרב רוסיים.
הרון א-רשיד
הולשטיין (פירושונים)
אלעזר מנחם שך
התקופה המיקנית
נוזי
נוזי היא עיר עתיקה בעיראק, כ-15 ק"מ דרומית מערבית לכירכוכ, ממזרח לחידקל. נוזי הייתה עיר חשובה בממלכת מיתני - ממלכה של שבטים חוריים בצפון מסופוטמיה.
בחפירות שנערכו בנוזי בשנים 1925–1931 נתגלו בה ארכיונים של תעודות כתובות בכתב יתדות על גבי לוחות חרס, מן המאות ה-15 וה-14 לפני הספירה. תעודות אלו מכילות חוקים רבים בנושאי שלטון, כלכלה, חברה ומשפחה. תעודות אלו, המוכרות כתעודות נוזי, הן בעלות השלכה רבה על חקר חיי החברה והמשפט בארצות המקרא. בין חוקים אלו, ישנן מקבילות רבות לחוקים המוזכרים במקרא. בהן: אימוץ עבד לבן אם האדון חסר בנים, והמנהג בו אשה שלא ילדה ילד נותנת את שפחתה לבעלה לאשה.
בתוך 20 תעודות מופיע אזכור של החבירו.
חומר נפץ מרסק
גנטיקה מולקולרית
תעודות נוזי
תעודות נוזי הם מסמכים עתיקים שנמצאו בחפירת נוזי (בירת מיתני), עיר מסופוטמית עתיקה מדרום-מערב לכירכוכ בעיראק, ליד נהר החידקל. לתעודות צורת לוחות בכתב יתדות והן כוללות בעיקר מסמכים משפטיים ועסקיים. התעודות שופכות אור על אורחות החיים, הסדרים החברתיים וסדרי הממשל של החורים שליטי מיתני. התעודות החלו להתגלות בסוף המאה ה-19 ועד כה נמצאו מעל 5000 תעודות, רובן מתוארכות לתקופה החורית באלף השני לפנה"ס. ניתן למצוא בתעודות מקבילות רבות לחוקים המוזכרים במקרא, בהן: אימוץ עבד כבן אם האדון חסר בנים, והמנהג שאישה שלא ילדה ילד נותנת את שפחתה לבעלה לאישה. נעשה ניסיון להשתמש בתעודות כראיה לאמיתות ההיסטורית של המציאות המתוארת בתקופת האבות במקרא, אך כיום גישה זו פחות מקובלת במחקר.
הבטלנים (צמד)
צמד הבטלנים (במקור: דטנר וקושניר) היה שם הבמה של צמד הבדרנים נתן דטנר ואבי קושניר, שפעל בין 1987 ל-1990.
בתחילת דרכם הופיעו השניים באירועים, זכו במקום הראשון בקדם-אירוויזיון 1987 והיו נציגי ישראל באירוויזיון 1987, תחת השם "דטנר וקושניר", עם "שיר הבטלנים" ("הופה הולה"), שהגיע למקום השמיני בתחרות. בהמשך דרכו, הצמד שינה שמו ל-"הבטלנים" והופיע בפסטיגל 1987 עם השיר "כלב על כלב" שזכה במקום הרביעי והנחה אותו לצד מנחים נוספים. הצמד פרסם מספר שירים נוספים.
בשנת 1989 הופיע הצמד בפרסומת למפעל הפיס, באותה שנה כיכבו השניים בסרט המתיחות של יגאל שילון, "עבודה בעיניים".
בשנת 1990 הופיעו השניים לצד ציפי שביט בתוכנית "ציפי בלי הפסקה",
באותה השנה התפרק הצמד, ושני חבריו חזרו לתחום המשחק.
אלקטרואקוסטיקה
אלקטרואקוסטיקה היא המדע העוסק ביצירה ובמדידה של גלי קול במכשור אלקטרוני כגון רמקולים ומיקרופונים.
ככל שגלי הקול מתפשטים, נחלשת עוצמת הקול, בגלל פיזורו לכיוונים רבים, ובליעתו בגופים שונים. לכן אין הקול יכול לעבור מרחקים ארוכים. לעומת זאת, אנרגיה חשמלית ניתן להעביר למרחקים גדולים (באמצעות מוליכים או דרך האוויר). לכן, כדי להעביר קול למרחקים, למשל בטלפון, ממירים את אנרגיית הקול לאנרגיה חשמלית. האנרגיה החשמלית מועברת כגל אלקטרומגנטי, מגיעה ליעד ושם מותמרת בחזרה לאנרגיית קול. לתהליך זה קוראים שרשרת אלקטרואקוסטית.
מהפך של אנרגיית קול לאנרגיה חשמלית נקרא מיקרופון, והוא מתבצע באופן הבא:
גלי קול פוגעים בממברנה דקה וגמישה וגורמים לה להתנודד בעוצמה ובתדירות יחסיות לגלי הקול הפוגעים בה. הממברנה מחובר לגנרטור היוצר זרם חשמלי שעוצמתו ותדירותו יחסיות לעוצמתו ותדירותו של הקול. באוזניות מתבצע התהליך בסדר הפוך, והאנרגיה החשמלית מותמרת לאנרגיית קול.
ברהמה
בְּרַהְמָה (סנסקריט: ब्रह्मा; "הבורא") הוא האל היוצר של היקום לפי האמונה ההינדית.
ברהמה הוא אחד משלושת האלים הראשיים בפנתיאון האלים ההינדי, הטרימורטי. שני האחרים הם וישנו המשמר-מגונן ושיווה המחריב.
עובדי ברהמה הם מעטים ביותר, ומקדשים לברהמה נדירים ביותר, כשהידוע שבהם נמצא בפושקר. יש המסבירים את העובדה שאין עובדים את ברהמה, משום שתפקידו הסתיים ביצירת היקום, הוא לא חזר והופיע בגלגולים נוספים, ולכן אינו נתפס כבעל השפעה רבה על המתרחש בחיי המאמינים כיום.
ביצירות אמנות ברהמה מוצג יושב על פרח לוטוס, בעל ארבעה ראשים המופנים לארבע רוחות השמים וארבע ידיים - כסמל לארבע הודות (כתבי הקודש ההינדים), בת זוגו היא סראסווטי - אלת ההשכלה, היצירה, האמנות והמוזיקה. בציורים רבים בראהמה יושב במרכבה הנישאת על ידי שבעה ברבורים המיצגים את שבע היבשות, ולעיתים רוכב על ברבור אחד – האנזא.
על פי האמונה ההינדית, היקום נוצר מצליל האום של הברהמן והעולם נוצר אחרי התייחדות של בראהמה עם אשתו סרסווטי.
אמיל אדולף פון ברינג
אמיל אדולף פון ברינג (גרמנית: Emil Adolf von Behring; 15 במרץ 1854 – 31 במרץ 1917), היה רופא בקטריולוג גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1901 על פיתוח טיפול אנטי-רעלן נגד דיפתריה וחיסון נגד טטנוס.
תולדות חייו.
ברינג היה בן מנישואיו השניים של אביו, גאורג אוגוסט ברינג, שהיה מורה בית ספר, לאוגוסטין צך. לאביו היו ארבעה ילדים מנישואיו הראשונים, ואמיל היה הראשון מתשעת הילדים שנולדו לו בנישואין השניים. כיוון שהוריו לא היו יכולים לממן את לימודיו, ברינג למד רפואה בין השנים 1874 – 1878 במכללה הרפואית הצבאית בברלין והתחייב לשירות צבאי תמורת לימודים אלה. הוא שירת כרופא צבאי. בשנת 1888 החל לעבוד במכון להיגיינה בברלין, תחת הנהלתו של רוברט קוך. בשנת 1894 התמנה לפרופסור להיגיינה באוניברסיטת האלה (Halle). בשנת 1895 עבר ללמד כפרופסור להיגיינה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מרבורג, שם עבד במשך שארית חייו. לאחר שנת 1901 הידרדר מצב בריאותו של ברינג והוא התמקד במחקר בשחפת והפסיק להרצות.
ברינג גילה את האנטי-רעלן של הדיפתריה ופיתח שיטות מחקר חדשות לחקר החיסון. הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1901 על פיתוח הטיפול בנסיוב נגד דיפתריה (מחקר שביצע יחד עם אמיל רו) וחיסון נגד הטטנוס. מחלת הדיפתריה היוותה בעיה רפואית קשה באירופה במאה התשע-עשרה ופגעה בעיקר בילדים. טטנוס היה הגורם העיקרי למוות במלחמות וגרם למותם של פצועים רבים.