לנוכח כל זאת, ולנוכח גלים תקשורתיים שליליים כנגד ישראל בהובלת גורמי דה לגיטימציה ו-BDS – החליט הקבינט המדיני-ביטחוני באוקטובר 2015, כי יש צורך לנקוט בגישה התקפית, אחרת מזו שהייתה נהוגה עד אז, כדי לסכל ולבלום את התפתחות והתפשטות איום הדה-לגיטימציה, וביתר שאת את פעילות קמפיין החרם BDS, שהחל עשור קודם לכן את פעילותו (2005). על כן, הטיל הקבינט, פה אחד, על המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה, בראשות גלעד ארדן, את "האחריות הכוללת להובלת המערכה נגד תופעות הדה-לגיטימציה והחרמות נגד ישראל". זאת, תוך הקצאת משאבים תקציביים ואנושיים משמעותיים כדי לעמוד במשימה בהצלחה, כאשר התקציב שהוקצה למשרד עם החלטת הקבינט, ניתן באופן חריג על ידי ראש הממשלה, ללא קשר לתקציבי משרדים אחרים, ואף לא על חשבון תקציבם באותה העת.
במסגרת המשרד הוקם כוח משימה לאומי הנקרא "המערכה", כנגד קמפיין הדל"ג והחרם על מדינת ישראל.
פעילות המשרד.
הרשת הפרו-ישראלית.
המשרד הוביל להקמה של שלוש רשתות גלובליות: GC4I – הרשת הגלובלית של המנהיגים הפרו-ישראליים, DigiTell – רשת מקצועית של בלוגרים ומשפיעני מדיה חברתית, LNI – רשת משפטנים פרו-ישראליים - הפועלות מול ארגוני דל"ג המבקשים לקדם חרמות נגד ישראל.
קלע שלמה.
קלע שלמה, שנודע בהמשך גם בשם מיזם קונצרט הוא חל"צ בבעלות פרטית שהוקם לשם יישום חלק מפעילותו בנוגע למאבק בתופעת הדה-לגיטימציה, בתיאום עם משרדי הממשלה הרלוונטיים. החברה הוקמה ביום 10 במאי 18 נחתם הסכם ההתקשרות עם החל"צ, כאשר תכלית המיזם היא הקמת תשתית כוללת למאבק בתופעת הדה-לגיטימציה, שלה מספר תשתיות-בת הפועלות במרחבים שונים – מידע ומחקר, פעילות מקוונת, תודעת המונים, משלחות וביקורים, מענקי פעילות לארגונים פרו-ישראליים ופיתוח כלים חדשים למאבק בדה-לגיטימציה לישראל. המיזם אשר החל לפעול ב-2019, מיועד ליצור סינרגיה ברשת הפרו-ישראלית ומאפשר לגייס מקורות כספיים נוספים לטובת המאבק בתופעת הדה-לגיטימציה, לפחות 50% מעבר למשאבי הממשלה. המיזם לא הצליח לגייס את כמויות הכספים המקוות ובשנת 2020 קוצץ תקציבו.
ביקורת.
המשרד היה ממונה, לכאורה, על תחום האסטרטגיה הביטחונית של ישראל. עם זאת, אין התייחסות רשמית לייעודו של המשרד, שום גוף ביטחוני עיקרי (לדוגמה צה"ל, המוסד, השב"כ והמועצה לביטחון לאומי) לא הוכפף למשרד (למעט לשכת הקשר "נתיב"), תקציבו של המשרד (בממשלה ה-32) היה כ-9.5 מיליון ש"ח, והוא פורק בשנת 2008, שנתיים לאחר שהוקם, עם פרישתו של ליברמן מהממשלה בראשות אולמרט.
השר לעניינים אסטרטגיים
גרנד ליאונה
מייק ד'אנטוני
מייקל אנדרו "מייק" ד'אנטוני (באנגלית: Michael Andrew "Mike" D'Antoni; נולד ב-9 במאי 1951) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל איטלקי-אמריקאי. שימש בעברו כמאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA דנוור נאגטס, פיניקס סאנס, ניו יורק ניקס, לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס. בעונת זכה בתואר מאמן העונה לאחר שהוביל את פיניקס סאנס למאזן 62–20 בעונה הסדירה, ולגמר המערב בפלייאוף ה-NBA של אותה עונה.
קריירת משחק.
אחרי קריירה בכדורסל מכללות באוניברסיטת מארשל, נבחר ד'אנטוני בסיבוב השני של דראפט 1973 על ידי קנזס סיטי קינגס מליגת ה-NBA. לאחר 3 עונות אצל הקינגס (1973-76), שיחק ד'אנטוני בקבוצת "הרוחות של סנט לואיס" מליגת ה-ABA ב-1976, והסן אנטוניו ספרס (שוב ב-NBA) ב-1977.
לאחר מכן החליט ד'אנטוני לשחק עבור הקבוצה האיטלקית אולימפיה מילאנו, בה החל קריירה אירופאית מוצלחת, אשר במהלכה הפך לקלע הפורה ביותר בהיסטוריית המועדון. בשנת 1990 דורג כרכז הטוב ביותר בהיסטוריית הליגה, הוביל את קבוצתו ל-5 אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה, שני גביעי איטליה, גביע קוראץ' אחד וגביע בינלאומי אחד. כאזרח איטליה, שיחק באליפות אירופה של 1989 בנבחרת הכדורסל של איטליה.
כינויו האירופאי של ד'אנטוני היה "ארסנה לופין" (בתרגום חופשי: הגנב הג'נטלמן), בעקבות היכולת שלו לחטוף כדורים מהקבוצה היריבה.
קריירת אימון.
ד'אנטוני החל את קריירת האימון שלו באולימפיה מילאנו בה הוא אימן במשך 4 עונות (1990-1994) והוביל את המועדון לזכייה בגביע קוראץ' ב-1993. לאחר מכן עבר ליריבה האיטלקית, פלקנסטרו טרוויזו בה אימן במשך 3 עונות. במהלך כהונתו (1994-1997) הקבוצה זכתה בגביעי אירופה ואיטליה (1995), ואליפות איטליה (1997). הקבוצות האיטלקיות אותן אימן ד'אנטוני הגיעו לפלייאוף בכל עונה, והוא זכה פעמיים בתואר מאמן העונה.
תפקיד האימון הראשון של ד'אנטוני בליגת ה-NBA היה אצל הדנוור נאגטס בעונת 99–1998 לאחר שתפקד כיועץ של הקבוצה, בעונה שלפני כן. הוא גם היה עוזר המאמן של הפורטלנד טרייל בלייזרס בעונת 01–2000, והסקאוט של הסן אנטוניו ספרס בעונת 00–1999. לד'אנטוני אזרחות כפולה, בארצות הברית ובאיטליה, אשר עזרה לו להיות האיטלקי הראשון שמדריך קבוצת NBA. הוא דובר אנגלית ואיטלקית באופן שוטף. ד'אנטוני מונה לתפקיד מאמנה הראשי של הפיניקס סאנס במהלך עונת 04–2003. עם עזיבת הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בראיין קולנג'לו, בפגרת המשחקים של 2006, מונה ד'אנטוני תחתיו. בסוף עונת 07–2006 החליטו ד'אנטוני והמועדון כי עדיף ששחקן העבר סטיב קר ימונה לתפקיד הג'נרל מנג'ר על מנת לפנות למאמן זמן לעסוק באימון הקבוצה. לאחר הסיום המאכזב של עונת 08–2007 החליטו ד'אנטוני וסטיב קר על ביטול שארית חוזהו של המאמן עקב רצונו לעזוב את המועדון לטובת אימון הניו יורק ניקס.
בחודש מרץ 2012 הודיע ד'אנטוני על התפטרותו מהניקס במהלך העונה, לאחר שלא הצליח להביא את הקבוצה להישגים, ורק בעונה השלישית מארבע העונות בהן אימן (עונת 2010-2011) השיגה הקבוצה מאזן חיובי (42:40). בעת התפטרותו של ד'אנתוני עמד מאזן הקבוצה על 24:18. אחוז הניצחונות של הניקס בתקופת ד'אנטוני עמד על 48.8.
בין השנים 2012–2014 אימן את לוס אנג'לס לייקרס.
ב-1 ביוני 2016 מונה למאמנה הראשי של קבוצת יוסטון רוקטס. בספטמבר 2020 התפטר מאימון הרוקטס, לאחר 4 שנים בתפקיד; בעונת העפילה הקבוצה לגמר האזור המערבי, וב-3 העונות האחרות הודחה בחצי גמר האזור המערבי. לאורך התקופה רשמה יוסטון מאזן כולל של 217 ניצחונות ו-101 הפסדים (68.2%).
נבחרת ארצות הברית.
נבחר בשנת 2006 לצוות האימון של נבחרת ארצות הברית תחת המאמן הראשי מייק ששבסקי. פרשנים רבים מאמינים כי ההיכרות של ד'אנטוני עם קשת השלוש, ההגנה האזורית והמאפיינים של הכדורסל הבינלאומי היו נכסים חשובים לנבחרת.
משא&quot;ז
ביטול על ידי מושבעים
אורקה נחלניק
יצחק ברוך פַרבָּרוֹביץ' (ביידיש: פֿאַרבעראָוויטש), הידוע יותר בשמו הספרותי אוּרקֶה נָחַלניק (ביידיש: אורקע נאכאלניק, לעיתים נאחאלניק; בפולנית: Urke Nachalnik; 1897 – 11 בנובמבר 1939) היה סופר יהודי פולני.
ביוגרפיה.
יצחק ברוך פרברוביץ' נולד בעיירה ויזנה שעל יד העיר לומז'ה בפולין. אביו היה טוחן ומשפחתו הייתה אמידה ומכובדת בוויזנה. בצעירותו היה תלמיד ישיבה מצטיין, אך כשבגר הפך לעבריין ולאחר מכן היה לסופר מפורסם.
את עבודתו הספרותית החל בעת שריצה עונשי מאסר, לאחר שקרא בימי מאסרו את ספריהם של סופרים פולנים בולטים. הוא פרסם את כתביו הראשונים ב-Głos Więźnia, ביטאון הכלא בו ריצה מאסרו בוורשה. בשנת 1920 החליט לשלוח לבית ההוצאה לאור Rój, בניהולו של מלכיאור וונקוביץ', תסריט לרומן הראשון שלו 'אהבת הפושעים'. וונקוביץ 'לא היה מרוצה מהיצירה, אך שכנע את נחלניק לכתוב אוטוביוגרפיה.
בשנת 1930 פורסמה האוטוביוגרפיה שלו, אשר לא זכתה בתקופתה לפרסום רב. באותה התקופה כתב נחלניק גם סיפורי יידיש קצרים, שפורסמו בעיתונים היהודיים בארצות הברית. לאחר שהשתחרר מהכלא בגיל 35, החליט אורקה נחלניק לעסוק בספרות באופן קבוע. קשריו עם המו"לים באמריקה איפשרו לו להמשיך לפרסם סיפורים ביידיש, והוא התפרנס באופן הגון מהעמלות. בשנת 1934 פורסם החלק השני של האוטוביוגרפיה שלו, אשר נמכר טוב יותר מספרו הראשון. אורקה נחלניק התפרסם, במיוחד בשל תיאור נאמן של אופי החיים בעולם התחתון. הרומנים הבאים שלו הופיעו בשנת 1937. מאותה תקופה צברה הקריירה הספרותית שלו תאוצה, אך בשנת 1939 היא נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1932 התחתן עם שרה, אחות מבית חולים יהודי בווילנה. הזוג הנשוי עבר לאוטבוצק שם נולד בשנת 1933 בנם שמואל. בשנת 1937 עברה המשפחה לבית הארחה בעיר, שם התגוררו בעת שפרצה מלחמת העולם.
באוקטובר 1939 הוציאו נחלניק ושכנו גרזון רדונינסקי שני ספרי תורה מבית הכנסת הבוער ליד ביתו וקברו אותם ביער ברודוב. אולם בשל הלשנה נלכדו במהרה על ידי הנאצים. ב-11 בנובמבר 1939 הועברו שלושתם ליער בעיר ורודבורוב, שם הורו להם לחפור לעצמם קברים וירו בהם. משפחות המוצאים להורג הורשו באופן חריג להוציא אחר כך את הגוויות ולקבור אותן ככל הנראה בבית העלמין היהודי באניאלין. עם זאת, מקום קבורתו הסופי של נחלניק אינו ידוע.
יצירתו.
ספריו וסיפוריו ראו אור במספר שפות וחלקם הומחזו והתפרסמו כסיפורים בהמשכים בעיתונות היידית בפולין ובארצות הברית בשנות ה-30.
ידוע בעיקר בספרו האוטוביוגרפי "מיין לעבנסוועג".
קישורים חיצוניים.
מיצירתו:
אלי להר
אלי להר (נולד ב-10 ביולי 1971) הוא סופר, מתמטיקאי, מרצה ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה.
להר השלים את לימודיו לדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 2003–2007 ובמקביל שימש כמרצה למתמטיקה במוסד.