מחבר האנציקלופדיה הוא חוקר יהדות גליציה ורבניה, מאיר וונדר, שהאנציקלופדיה היא מפעל חייו.
האנציקלופדיה.
באנציקלופדיה תמונות, צילומי מסמכים, מפות, תרשימים, איורים, לוחות ומפתחות. בראש כל כרך מופיעה רשימת שמות המשפחה שנסקרים בו, בתעתיק עברי - יידי ולטיני. בסוף כל כרך נוסף אינדקס לפי שמות הקהילות היהודיות בגליציה שהוזכרו בכרך, מלבד מפתח אישים ומפתח ספרים.
האנציקלופדיה ראתה אור בשישה כרכים שנדפסו בין השנים ה'תשל"ח, 1978 - תשס"ה, 2005, ומכסה את תולדות חכמי ורבני גליציה בטווח השנים שבין 1772 עד לשואת יהודי אירופה.
לפי דברי העורך, הנחו את עבודתו לעיתים שיקולים חינוכיים-חרדים, הוא לא פגע בדיוק הנתונים. אך למשל, השמיט את הערך על הרב מרקוס אהרנפרייז, לפי המלצתו של הרב ברוך שמעון שניאורסון.
זוג יונים (בלט)
זוג יונים הוא בלט בשתי מערכות שהולחן על ידי אנדרה מסג'ר, המבוסס על האגדה "זוג יונים" של ז'אן דה לה פונטן.
הופעת הבכורה הייתה באופרה הלאומית של פריז ב-18 באוקטובר 1886 ובוצעה על ידי הרקדנים רוסיטה מאורי כ'גורולי' ומרי סאנלביל כ'פפיו', על פי כוריאוגרפיה של לואיז מרנטה.
הופעת הבכורה לגרסתו של הכוריאוגרף פרדריק אשטון הועלתה ב-14 בפברואר 1961 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובוצעה על ידי הרקדנים לין סיימור וכריסטופר גאבל.
עלילה.
בבלט המקורי מהמאה ה-19, פפיו (דמות ראשית שגולמה אז על ידי רקדנית) אינו מרוצה מחייו המשעממים בין ארבעה קירות ביתו ולצד ארוסתו גורולי.
מערכת היחסים ביניהם מתוארת בפה דה דה בתחילת המופע, על ידי תנועות ראש חדות ומהירות של מריבה ולאחר מכן התקרבות והתפייסות, כחיקוי של זוג יונים בהם הבחינו.
כשמגיעה קבוצת צוענים לבקר בכפרם, פפיו מתרשם מאוד מריקוד הצ'רדש האנרגטי אותו הם רוקדים, מפלרטט עם דג'לי השחרחרה ומצטרף לנדוד עם הצוענים, משאיר את אהובתו מאחור.
סבתה של גורולי מייעצת לה להתחפש לצועניה וללכת בעקבות אהובה (ובכך לספק לבלרינה תפקיד כפול). כשהיא מגיעה למקום בו עצרו, היא גורמת לכל הגברים להתאהב בה ומשחדת אחד מהם לגרום לפפיו חיים קשים.
החגיגה נגמרת כשפפיו נשדד ומוברח על ידי הצוענים והוא חוזר אל ביתו מלא חרטה ומתחנן למחילה.
פרדריק אשטון.
גרסתו של פרדריק אשטון לבלט מתרחשת בסטודיו קטן בעליית גג בפריז ומבוצעת על ידי שתי דמויות ראשיות אנונימיות, צעיר וצעירה.
הבלט מתחיל כשצייר צרפתי מנסה לצייר מודל חסרת סבלנות, אהובתו, הישובה על כיסא ברזל מצועצע.
הניסיון נכשל כשנכנסת קבוצת חברים של המודל וביניהם צעירות ששובות את לבו של הצעיר המתגלה כקל לפיתוי. להקת צוענים הנשקפת מבעד לחלון עליית הגג, ומחווה מצדו שאינה מתפרשת נכון, מובילים למריבה בין אהובתו ובין כרמן הצועניה חמת המזג איתה הוא מפלרטט, מי תשב על הכיסא כמודל.
משהרגיש שאינם רצויים, עוזב מנהיג הלהקה את הסטודיו והצעיר ממהר להצטרף אליהם, מוקסם מאורח חייהם האקזוטי לכאורה. אולם הצטרפותו ללהקה לא עולה יפה, והוא מושלך אל מחוץ למאהל.
כששב הצעיר אל ביתו ואל אהובתו שהשאיר מאחור, הם מתפייסים ומתיישבים על כיסא הברזל המצועצע במרכז החדר.
שני יונים אמיתיים משתתפים במופע ומייצגים את האוהבים; בלחן עצמו ליונים יש קטע משלהם.
במערכה הראשונה היונים נצפים יחד כשהצעיר והצעירה מבצעים פה דה דה, וברגע של פרידה לפני סוף המערכה, בה הצעירה עוזבת, יונה אחת עפה אל מחוץ לבמה.
במערכה השנייה, חזרתו של הצעיר אל ביתו מתחילה בנחיתת יונה על כתפו וברגע הפיוס והתאחדות הצעירים, שני היונים מתיישבים מעליהם, על משענת הכסא.
בדרך כלל, הבלט יוצג לצד בלט קצר נוסף באותו ערב. בעונת החורף 2015-2016 הציג הבלט המלכותי את 'זוג יונים' לצד 'רפסודיה', אף הוא של אשטון.
בית הכנסת מגן שלום
בית הכנסת מגן שלום (באורדו: مگین شلوم کنیسہ) היה בית הכנסת המרכזי של הקהילה היהודית בקראצ'י, פקיסטן. ב-17 ביולי 1988 נהרס בית הכנסת על ידי הממשלה הפקיסטנית בפקודת הנשיא מוחמד זיא אל-חאק (אשר נהרג חודש לאחר מכן), כדי לפנות מקום למרכז קניות.
רקע.
קהילת קראצ'י היא הקהילה היהודית המרכזית בפקיסטן. רוב בני יהדות קראצ'י הם צאצאים לעדת בני ישראל מהודו השכנה שהחלו להגר בסוף המאה ה־18 לאזור פקיסטן של היום שהיה אז חלק מהודו הבריטית.
בית הכנסת.
בית הכנסת הוקם בשנת 1893 על ידי סולומון דויד אומרדקר, ראש הקהילה היהודית בעיר, והורחב בשנת 1912 על ידי שני בניו, גרשון סלומון ורחמים שלמה (אומרדיקר).
בית הכנסת שירת את הקהילה הקטנה של יהודי קראצ'י שבראשם עמד אברהם ראובן קמרלקר, והוא הפך במהרה למרכז הקהילה היהודית הקטנה אך התוססת. בשנת 1936 הפך אברהם ראובן קמרלקר, לחבר מועצת העיר.
בין השנים 1916–1918 שימש בית הכנסת גם כבית ספר יהודי עברי, כאשר הלימודים התקיימו בחצר בית הכנסת, וב־1918 הוקם האולם 'נתן אברהם' עבור בית הספר. בשנת 1927 הקים אברהם ראובן בנין נפרד עבור בית הספר של הקהילה הקיים עד היום בשכונת Liaquatabad () שבקראצ'י. על בית הכנסת נתלה שלט "קהילת בני ישראל פקיסטן" (Pakistan Bene Israel Community), "בני ישראל מסג'יד", וכן כיתוב הקובע כי, "רק בני העם היהודי מורשים להיכנס למקום הזה".
לאחר הקמת המדינה.
מאז הקמת מדינת ישראל ב־1947 ועליית יהודי קראצ'י לארץ, בית הכנסת הפסיק לתפקד. ב־17 ביולי 1988, נהרס בית הכנסת מגן שלום על ידי ממשלת פקיסטן כדי לפנות מקום למרכז הקניות 'קניון חוראם' בשכונת קווי רנצ'ור בקראצ'י. רוב בני יהדות פקיסטן שעלו לישראל השתקעו בערים לוד, דימונה ורמלה, ומשפחות בודדות בשאר רחבי הארץ. ברמלה נבנה בית כנסת על שם בית הכנסת מגן שלום.
בשנת 1989, אוחסנו ארון הקודש והתיבה המקוריים אצל אחד מתושבי העיר הלא יהודים, וספרי התורה נלקחו על ידי יהודי אמריקאי. בשנת 2004 נתרם פנקס בית הכנסת המכסה את פעילות הקהילה בתקופה שבין 1961–1976 לספריית יד יצחק בן-צבי בירושלים. בספרי חשבונות אלה, נרשמה ברית מילה אחת בשנת 1963 ומספר חתונות בשנים 1963–1964. בשנת 1973 רק 15 שמות יהודים הוזכרו בפנקס.
היהודייה האחרונה אשר עלתה רשמית לארץ הייתה רחל יוסף אווסקר (1918–2006).
נשיאי הקהילה.
תפקיד נשיא הקהילה כתפקיד רשמי מתועד משנת 1893, עם פתיחת בית הכנסת "מגן שלום" בקראצ'י. תפקיד הנשיא וסגן הנשיא עברו בירושה תחת משפחת אומרדיקר ובני דודתם, משפחת קמרלקר:
הבצורת בקליפורניה (2013 - 2015)
גאווה ודעה קדומה (סדרה, 1967)
גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice) היא סדרת טלוויזיה של ה-BBC משנת 1967, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן שיצא לאור לראשונה בשנת 1813.
הפקת גרסה זו נעשתה לציון 150 שנה למותה של ג'יין אוסטן. את הסדרה ביימה ג'ואן קראפט וכיכבו בה סיליה בנרמן ולואיס פיאנדר בתפקידים הראשיים כאליזבת בנט ומר דארסי.
צוות השחקנים.
בגרסה זו השמיטו את דמותה של מרי, הבת האמצעית במשפחת בנט.
פרקים.
תאריכי השידור המקוריים
כוח החולות
כוח החולות (שם מדעי: "Varanus gouldii") הוא מין של לטאת כוח גדולה החיה במערב אוסטרליה המותאמת לסביבת חולות ומדבריות.
כוח זה קצר יותר מהכוח אוסטרלי ומכוח התחרה. אורכו 140 ס"מ בלבד והוא בעל זנב שרירי גדול ביותר ובעל טפרים גדולים המסייעים לו לטפס על עצים וכן להרוג את טרפו. צבעו כתום בהיר, ראשו אפור וזנבו מפוספס.
הם לעיתים מצויים בערבות או ביערות פתוחים אך מצויים גם בחולות ובמדבריות של מרכז היבשת החמה. הכוח מחפש למאכל יצורים קטנים כמו חרקים, זוחלים שונים כולל נחשים ארסיים (הנפוצים מאוד באוסטרליה) ולטאות, עכברים ועופות קטנים וכן גם נבלות.
את ביציהם לטאות הכוח מטילים בקיני טרמיטים ואחר כך הם עוזבים את הביצים.
פיתון עצים (סוג)
פיתון עצים ירוק
פיתון עצים ירוק (שם מדעי: "Morelia viridis") הוא מין של נחש עצים ממשפחת הפיתוניים החי באינדונזיה, גינאה החדשה והקצה הצפוני של מדינת קווינסלנד באוסטרליה.
הנחש ירוק כמעט לגמרי בצבעו למעט כתמים לבנים לאורך הגב, הבולטים בעיקר אצל צעירים, והלסתות גם לבנות. החוטם מוארך והעיניים בעלות קרום שקוף וכתום. לנחשים ישנם גומות החשות בחום גוף של חיות אחרות, מה שמכוון אותם לטרפם גם בחשיכה מוחלטת. הם פחות ארוכים משאר מיני הסוג ואורכם 150–180 ס"מ בממוצע.
נחשים אלה נכרכים על ענפי העצים ביער ואורבים לטרף לא זהיר אותו הם יחטפו מהענפים הסמוכים ואף מהאוויר. לעיתים הנחש נצפה גם על קרקע היער. הטרף העיקרי כולל חיות בעלות דם חם כמו עופות, יונקים קטנים שונים וגם זוחלים קטנים.
הפיתון מזכיר מאוד את המין רב חנק איזמרגדי (Corallus caninus) מאמריקה הדרומית שכמותו חי על העצים וצבעו ירוק, אך שניהם שייכים למשפחות נפרדות: הראשון לפיתוניים והאחרון לחנקיים.
נחשים אלה הם גם חיית מחמד מוצלחת ופופולרית שאינה מצריכה גידול מיוחד. הנחש איננו מסוכן לאדם.
פיתון השטיחים
פיתון השטיחים (שם מדעי: Morelia spilota) הוא מין של נחש גדול ממשפחת הפיתוניים החי באוסטרליה, גינאה החדשה ובכמה איים באינדונזיה.
הפיתון הזה מגיע לאורך של 2–4 מטרים ולמשקל של 15 קילוגרם, והוא בעל צבעים משתנים מזית ואפור עד לזהוב או לצבע שמנת. הרצועות חומות או על רקע אפור. כמו לקרוביו למשפחה גם לנחש זה חיישנים ליד פיו, החשים בחום גופם של היצורים סביבו, דבר המאפשר לו לכוון לטרפו.
הם חיים באזורים טרופיים, בעיקר יערות ומגיעים גם לאזורים עירוניים, והם פעילים בשעות הערב ומטפסים על העצים כדי לחפש את טרפם הכולל יונקים קטנים, עטלפים, עופות ולטאות החיות על עצים, וכבר היו שמועות שהפיתון הזה טרף כלבים קטנים.
תת-מינים.
לנחש זה 7 תת-מינים:
פיתון ברדלי