הצי הפרסי הגיע אל אפטאי בשעות אחר הצהריים. למפקדיו נודעו עוד קודם גודלו של הצי היווני ומקום עגינתו בארטמיסיון, אך למרות הפיתוי החליטו לא לתקוף אותו מיד בשל השעה המאוחרת. הם חששו כי אוניות היוונים ייסוגו מפניהם ויימלטו בחסות החשיכה דרך האוריפוס, וכך יאבד טרפם. על כן דחו את ההתקפה ליום שלמחרת, ושלחו בחשאי שייטת בת 200 טריארות שמשימתה לשוט סביב אובויה לתוך האוריפוס כדי לחסום את נתיב הנסיגה של הצי היווני. תוכניתם הייתה לצאת להתקפה רק לאחר שהשייטת תגיע למקומה.
תחבולת הפרסים נודעה ליוונים, ומשנוכחו לראות כי אויביהם אינם מתקיפים, "חיכו עד רדת הערב והפליגו בעצמם נגד הברברים, כי רצו לנסות את כוחם (של הפרסים) בלחימה ובדייקפלוס (diekplous)." היציאה לקרב בדמדומי הערב נועדה להבטיח שהלחימה תימשך זמן קצר בלבד, עד רדת החשיכה.
הפרסים, שהופתעו לראות את היוונים מתקרבים אליהם באוניותיהם המעטות, יצאו לים וציפו לניצחון בטוח. אוניותיהם נעו בטור וכיתרו את הצי היווני. תמרון זה, שנקרא ביוונית פריפלוס, נועד לדחוק את אוניות האויב זו אל זו, לשלול מהן את יכולת התמרון ואת דרך הנסיגה ועל ידי כך לשימן מטרה נוחה למהלומות אילי הניגוח הקטלניות.
היוונים, שידעו כי במקום צר גוברת ידו של הצי הגדול יותר, נקטו תמרון מגנני מחוכם. למתן הסימן הראשון עברו אוניותיהם משורה חזיתית ונערכו במעגל, כשחרטומיהן פונים החוצה וירכתיהן פנימה, והן מגוננות באופן זה אונייה על דופן רעותה. כשניתן האות השני, פרצו ויצאו להתקפה, ולמרות צרות המקום – שהיקשתה על יכולת התמרון – הצליחו ללכוד 30 מאוניות האויב. עם רדת החשיכה פסקה הלחימה והציים הנצים שבו זה אל אפטאי וזה ארטמיסיון.
בלילה התחוללה סופת גשמים ורעמים עזה, ו-200 האוניות הפרסיות, שנשלחו אל האוריפוס, נטרפו על צוקי אובויה בחופו המזרחי של האי. "כל זה נעשה בידי האל", כותב הרודוטוס, "כדי שהצי הפרסי ישתווה ליווני ולא יעלה עליו בהרבה".
היום השני.
גם היום השני האיר פנים ליוונים. לא זו בלבד שהבשורה על אובדן 200 האוניות הפרסיות רוממה עוד יותר את רוחם, אלא הם זכו לתגבורת של 53 טריארות נוספות שהגיעו מאתונה. כעת מנה צי הברית ההלנית 324 טריארות, בעוד הצי הפרסי הצטמק לכדי 600 בלבד.
כמו ביום הקודם, שוב יצאו היוונים להתקפה עם ערב. גם הפעם הצליחו להסב נזקים לאוניות הפרסים, ועם רדת החשיכה שבו אל מקום עגינת האוניות.
היום השלישי.
ביום השלישי גמרו מצביאי הפרסים אומר לא לחזור על טעותם ולא להותיר את יוזמת ההתקפה בידי היוונים. הם יצאו לים בשעות הצהריים, והתייצבו מול הצי היווני שבארטמיסיון במערך דמוי סהר, כדי לכתרו באוניותיהם הרבות יותר ולדחוק אותו אל החוף. היוונים, ערוכים כפי הנראה בשורה חזיתית שהייתה מערך הקרב הסטנדרטי, יצאו לקראתם ונלחמו. הלחימה הייתה עזה, כי שני הצדדים ידעו היטב שגורל הקרב עשוי לחרוץ את עתיד מסע המלחמה כולו. אם יצליחו היוונים להשמיד את הצי הפרסי, לא יועיל ניצחון חיל הפרסים בתרמופילאי, כי הצבא לא יוכל להוסיף ולהתקדם ללא סיוע הצי המלחמתי ואוניות המשא. לאחר הלחימה נפרדו הציים ושבו כל צד למקומו.
אבדות היוונים היו רבות ובמיוחד של האתונאים, שכמחצית מאוניותיהם ניזוקו, אך אלו של הפרסים גדולות יותר, באוניות ובחיילים כאחד. היוונים אומנם הצליחו בשובם למשות מן המים את חלליהם ולגרור עימם את שברי האוניות, מסימני הניצחון בקרב ימי, אך תוצאת הקרב הייתה למעשה שקולה, כי אף אחד מן הצדדים לא הצליח להכריע את יריבו.
אחרית הקרב.
הקרב במעבר תרמופילאי, שניטש תוך כדי הלחימה בים, נסתיים במפלת היוונים, והדרך אל אטיקה הייתה כעת פתוחה. בהשפעת האתונאים נסוג צי הברית אל האי סלמיס, העתיד להיות זירת הקרב הימי שיכריע את המערכה כולה.
ישיבת אילת השחר
ראי&quot;ה קוק
מחברת המוות
מחברת המוות (ביפנית: デスノート, תעתיק: Desu Nōto; באנגלית: Death Note) היא מאנגה וסדרת אנימה יפנית מסוגת המותחן הפסיכולוגי, שנכתבה על ידי צוגומי אוֹבה ואוירה על ידי טקֶשי אוֹבָטַה.
הסדרה מספרת על ריוק, שיניגאמי (בתרבות היפנית מהווים כמעיין 'מלאכי מוות') מן המישור העליון אשר מפיל את אחת ממחברות המוות שלו אל תוך העולם האנושי בתקווה להכניס קצת עניין למה שהוא קורא לו "השגרה הרקובה".
המחברת מתגלגלת לידיו של יאגאמי לייט (ביפנית מבוטא ראיטו), תיכוניסט בן 17, גאון אולטימטיבי בעל ראיית-עולם דומה לזו של השיניגאמי אשר המחברת שייכת לו.
לייט מגלה כי למחברת כוח אימתני; אדם אשר שמו יכתב בה יומת בהתקף לב או בדרך שיבחר הכותב. לייט ההמום מן הכוח האלוהי שנפל עליו, מחליט 'לנקות' את העולם מרוע ולהפכו למה שהוא רואה כעולם האידיאלי; עולם ללא פשע, או ללא אנשים אשר בעיניו נחשבים ללא נחוצים. עולם אשר יכלול רק את הטובים בעיניו, עולם אשר הוא יהיה האלוהים בו.
אך כשכל כך הרבה פושעים מתים בזמן כה קצר, הרשויות המקומיות ביפן מתחילות לחשוד וממנות את הבלש הבין-לאומי L, אשר פתר את הגדולות שבתעלומות ברחבי העולם, על החקירה.
המאנגה זכתה לפופולריות רבה ולעיבודים בתחומי מדיה שונים: סדרת אנימה, שני סרטי הנפשה, שלושה סרטי לייב אקשן, נובלה ומספר משחקי וידאו. סרט הוליוודי המבוסס על שלושת הכרכים הראשונים של המאנגה בהפקת האחים וורנר יצא בשנת 2017.
עלילה.
עלילת המאנגה מתחלקת לשני חלקים. הראשון נמשך בכרכים 1–7 והשני בכרכים 8–12.
חלק ראשון: קירא נגד L.
ראיטו (לייט) יאגאמי/קירא הוא תלמיד תיכון מבריק המשועמם מחייו השגרתיים וחש תסכול נוכח השחיתות והפשיעה בעולם. חייו של ראיטו משתנים כאשר הוא מוצא מחברת מסתורית בשם "מחברת המוות". בהוראות השימוש של מחברת המוות, המפורטות בתוכה, נאמר שאדם ששמו יכתב במחברת – ימות. ראיטו מפקפק באמיתות המחברת וחוקיה ומחליט לבדוק אותם, הוא כותב שם של פושע שהופיע בחדשות באותו רגע, וכעבור 40 שניות מדווח כי הפושע מת מהתקף לב.
כעבור חמישה ימים פוגש ראיטו בריוק, אל מוות ובעליה הקודמים של המחברת. ריוק, כמו ראיטו, השתעמם משגרת חייו ומהעולם של אלי המוות, ועל מנת להכניס עניין לחייו, זרק את המחברת לעולם בני האדם. ראיטו, שכבר הספיק להרוג מספר רב של פושעים, מספר לריוק על תוכניותיו להפוך ל"אל של העולם החדש" - הוא מצפה שכאשר פושעים ימשיכו למות, אנשים יבחינו בדפוס מסוים ויכירו במי שעושה זאת כמושיע.
מהר מאוד מספר המיתות הגבוה של פושעים מגיע לתשומת הלב של ארגון האינטרפול שפותחים בחקירה בשיתופו של L, בלש מסתורי שזהותו לא ידועה אך הוא עזר לאינטרפול בפתרון חקירות רבות ברחבי העולם, ונחשב כבלש הטוב בעולם. L מסיק מיד שהרוצח הסדרתי, שזכה מהציבור לכינוי קירא (הדרך בה יפנים מבטאים את המילה "Killer", שפירושה רוצח), פועל ביפן. הוא מערים על ראיטו בתחבולה מתוחכמת: הוא שידר משדר מיוחד בו הופיע מתחזה שטען כי הוא הבלש L וכי בכוונתו לתפוס את הרוצח. ראיטו, שצפה במשדר, הרג מיד את המתחזה במחשבה שבכך הוא מעלים מכשול, אך הוא לא ידע שהמשדר שודר רק במחוז קאנטו, ולכן, לאחר שמת המתחזה בשידור חי, מתגלה מיקום ספציפי יותר של הרוצח. מכאן, מתחיל קרב מוחות המתנהל בין ראיטו ו-L, בעוד כל אחד מנסה לגלות את זהותו של השני.
בהמשך, L מסיק שלקירא יש גישה למידע משטרתי ומכניס ליפן 12 סוכני FBI כדי שיעקבו אחר מקורבים לאנשי משטרה. ראיטו, שאביו הוא מפקד המחלקה האחראית על "חקירת קירא", מגלה את זהותו של את הסוכן שעוקב אחריו, ריי פנבר, ובעורמה משיג את שמו וגורם ולמותם של כל שנים עשר הסוכנים. במקביל, לאחר ששוטרים רבים פרשו מהחקירה בגלל הפחד שהם או משפחתם יפגעו, נשארים רק חמישה, ו-L מחליט להיפגש איתם לראשונה ולהעביר את חדר החקירה לחדרו שבבית מלון. בהמשך, לאחר שהסיק כי קירא היה תחת מעקבו של ריי פנבר, הוא מתמקד בראיטו כחשוד עיקרי ומחליט לשתול מצלמות בחדרו. על אף ההפתעה מהתקדמות חקירתו של L, מצליח ראיטו להערים על מצלמות האבטחה ומסתיר את הכתיבה במחברת. L, למרות ההתנהגות הנורמלית לעיני המצלמות, ממשיך לחשוד בראיטו, ועל כך מחליט ליצור איתו קשר לראשונה. השניים נפגשים לאחר שראיטו מסיים את בית הספר התיכון ומתחיל את לימודיו באוניברסיטה. להפתעתו, L חושף את עצמו כ-L, וגלוי עמו בנוגע למחשבותיו על היותו החשוד העיקרי, אך למרות זאת, החקירה זקוקה לבחור מבריק כמוהו. במהלך החקירה L מתקרב אל ראיטו ואף מכנה אותו "החבר הראשון שאי פעם היה לי".
בהמשך, מיסה אמאנה, סלבריטאית ילדותית ותמימה שבבעלותה מחברת מוות נוספת, שולחת הקלטה בה היא מתחזה לקירא, על מנת לתפוס את תשומת לבו. זאת מכיוון שקירא הרג את רוצח הוריה, ועל כך מיסה מעריצה אותו. מיסה וראיטו נפגשים לבסוף, והיא מספרת לו שהיא עשתה את "עסקת העיניים" - עסקה שעושים עם אל מוות, בה האדם מקבל את היכולת לראות את שמות ותוחלת החיים של אנשים ואל המוות מקבל חצי מתוחלת חייו של האדם – ראיטו מחליט להתקרב למיסה, שמתאהבת בו, מכיוון שהיכולת שלה עשויה לסייע לו. בינתיים, L חושד שההקלטה שנשלחה היא התחזות לקירא ומחליט לעצור את מיסה באשמת "קירא השני", במטרה לחקור אותה על זהותו של קירא האמיתי.
ראיטו מתווה תוכנית פעולה על מנת להרוג את L ולהוציא אותו ואת מיסה נקיים מאשמה. הוא מבקש מ-L להכניס גם אותו למעצר תחת פיקוח כדי להוכיח את חפותו. במהלך המעצר מוותרים ראיטו ומיסה על בעלות מחברות המוות, ובעקבות כך כל זכרונותיהם מהמחברת נמחקים, ושניהם למעשה אינם יודעים שראיטו הוא קירא. ראיטו פעל כך מכיוון שהכיר את דרכי פעולתו של L וידע כי הוא יסתכל היטב על תגובותיהם, לכן, הדרך הבטוחה ביותר לפעול בה הייתה לשכוח את עצם היותו קירא.