משעל הבין שחייו בסכנה ורץ לעבר מכוניתו, בעוד הסוכנים רצים לעבר רכב המילוט. פעיל חמאס, מחמד אבו סייף, שהיה בעברו לוחם במוג'אהדין באפגניסטן, שנקלע למקום במקרה, הבחין במתרחש והחל לרדוף עם רכבו אחרי רכב המילוט ורשם את מספר הרישוי שלו. הסוכנים נטשו את הרכב אחרי כמה מאות מטרים. אבו סייף התנפל על הסוכנים, ואילו אלה פצעו אותו. התקיפה יצרה המולה ברחוב, ובמהרה החלו רבים לעזור לאבו סייף. שוטר ירדני שהוזעק למקום חילץ את הסוכנים מההמון והוביל אותם לבירור בתחנת המשטרה, שם נעצרו השניים.
הסוכנים התקשרו לחדר המצב של "המוסד", ובאוזני המשטרה הירדנית טענו כי הם שני תיירים קנדיים שהותקפו ללא סיבה. קונסול קנדה בעמאן הוזעק למקום ותשאל את שני הסוכנים, וכשיצא מתא המעצר הודיע לשוטרים כי השניים אינם קנדיים בוודאות. ארבעת הסוכנים הנותרים מצאו מקלט בשגרירות ישראל בירדן.
עם היוודע הכישלון לנתניהו הוא שלח את ראש "המוסד", דני יתום, לשיחה עם חוסיין מלך ירדן. נתניהו פקד עליו "לוותר על הכול" בשביל הצלתו של משעל, למרבה האירוניה. בשיחה שטח יתום בפני חוסיין את כל האמת, וזה הודיע ליתום כי אם ימות משעל יהיה עליו לגזור על שני סוכני "המוסד" עונש מוות. אחד המשתתפים במבצע, מישקה בן-דוד, שבידיו היה הסם שכנגד הרעל ונמצא בירדן, קיבל הוראה למסור את הסם שכנגד לירדנים כדי להציל את חייו של משעל.
מסקנות המבצע.
כישלון המבצע גרם לזעזוע במוסד. שלוש ועדות חקירה שמונו לבדוק את הנושא, בהן ועדת צ'חנובר (שחבריה היו יוסף צ'חנובר, נחום אדמוני ורפי פלד), הטיחו ביקורת קשה במוסד והגיעו למסקנות הבאות:
השלכות.
הכישלון גרר השלכות דיפלומטיות: יחסי ירדן–ישראל וישראל-קנדה נפגעו באופן חמור. לאחר שהסכימה ישראל לשחרר את השייח' אחמד יאסין, מנהיג החמאס, וכ-70 אסירים פלסטינים נוספים, שוחררו הסוכנים העצורים בירדן, וארבעת הסוכנים הנותרים הורשו לצאת משגרירות ישראל בירדן ולחזור לישראל.
ניסיון ההתנקשות בחאלד משעל
פדרו אלוורז קברל
גטו פלרמו
בפלרמו התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. גטו פלרמו הוקם בשנת 135. עד היום קיים בפלרמו שער הקרוי בשם שער היהודים "פורטה יהודאיקה" (porta di Ferro/porta Judaica). ב-12 בינואר 1493 גורשו היהודים מסיציליה ובהם יהודי פלרמו.
חלוקה פנימית.
הגטו היהודי בפלרמו מחולק לשתי שכונות עיקריות: "גוצטה" (Guzzetta) ו"מסקיטה" (Meschita).
מקורו של השם מסקיטה (Meschita; שפירושו בערבית: המסגד) הוא מערבית "חרת אבו הימס". כינויו של רובע יהודי פלרמו בשם ה"קוארטיירה מסקיטה" (Quartiere Meschita) היה בין הרחובות האלה:
מקורו של השם גוצטה (Guzzetta) (שפירושו בערבית: רובע יהודי) הוא מערבית "חרת אל יהוד" (שכונת היהודים). כינויו של רובע יהודי פלרמו בשם ה"קוארטיירה גוצטה" (Quartiere Guzzetta) היה בין הרחובות האלה:
בגטו היו שני בתי-כנסת עתיקים: בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוגה מג'ורה" (Sinagoga maggiore) ובית הכנסת הקטן בשם ה"סינגוגה מינורה" (Sinagoga minore). בית הכנסת הקטן היה בית הכנסת הנמצא בבית החולים היהודי (ospedale degli ebrei) בפלרמו.
בעת המודרנית.
כנסיית סן פאולינו (Chiesa di San Paolino dei Giardinieri) הייתה במקור בית הכנסת ונהפכה למסגד בשנת 1978.
ב-2017 התקיים טקס בארכיון העירוני בפלרמו שבו הכריז הארכיבישוף של פלרמו, קורדו לורפיש, על החזרת מתחם לקהילה היהודית (שהוחזק על ידי הכנסייה והמנזר של סנט ניקולו טולנטינו ), לבקשת ארגון שבי ישראל והמכון הסיציליאני למדעי היהדות. על המתחם ייבנה מחדש בית כנסת, סומך לחורבות בית הכנסת ההיסטורי. לפי כתבי עובדיה מברטנורא, היה זה בית הכנסת הגדול ביותר בעולם באותה תקופה. ישנה סברה כי מדובר במקור במסגד שהוסב לבית כנסת.
אלוהא
נסיון ההתנקשות בח'אלד משעל
נסיון ההתנקשות בחאלד משעל
הלל בן נפתלי הירץ
רבי הלל בן ר' נפתלי הירץ (נפתלי צבי) (בריסק 1615 - זאלקווא 1690) היה רב ליטאי. נודע בעיקר בזכות חיבורו בית הלל על השולחן ערוך.
ביוגרפיה.
נולד בבריסק שבאיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1615. לרב נפתלי הירץ. למד תורה אצל דודו הרבי ר' העשיל מקרקוב, בערך עד גיל 30.
נישא לבת של עשיר מווילנה ועבר לגור שם. הוא כיהן כדיין בבית דינו של רבי משה לימא.
בשנת 1670 עבר לכהן כרב בקהילת המבורג עד לשנת 1680. את מקומו כדיין מילא רבי שבתי כהן (הש"ך). לאחר מכן עבר לזאלקווא, שם כיהן כרב עד פטירתו.
שימש כציר בוועד ארבע ארצות.
נפטר בשנת 1690.
חיבורו.
הספר "בית הלל", שאותו כתב, הוא פירוש על כל השולחן ערוך, אולם רק על החלקים יורה דעה ואבן העזר הודפס פירושו, בידי בנו, ושני החלקים האחרים כמו גם פירושו על התורה, נותרו בכתב יד.
אסיף שווכאת
בעיית שטיינר
בעיית שטיינר היא בעיה שהציג הגאומטרן השווייצרי יאקוב שטיינר ב-1850, בירחון המדעי של August Leopold Crelle. הבעיה בניסוחו של שטיינר (בתרגום מגרמנית לעברית):
שטיינר שאל על "המכפלה המקסימלית של החלקים של מספר", כלומר, מהו הערך המקסימלי של המכפלה formula_1, כאשר formula_2 הם חלקים של מספר קבוע, n. לפי אי שוויון הממוצעים, הערך המקסימלי מתקבל כאשר כל החלקים שווים זה לזה (ול-m), וערכו formula_3. מכאן עולה כי כדי למצוא את הערך המקסימלי (עבור n נתון) יש לבחור m כך ש- formula_4 יהיה מקסימלי. שטיינר מציין כי "קל למצוא" שהמקסימום מתקבל כאשר m שווה לבסיס הלוגריתם הטבעי (ואכן, זהו תרגיל בסיסי בחשבון אינפיניטסימלי).
במכתבו לירחון הוסיף שטיינר שלכל מספר formula_5 קיים בן-זוג יחיד formula_6, שעבורו formula_7 (במספרים שלמים יש למשוואה זו פתרון יחיד: formula_8).
זעם האל
פוליזום
פוליריבוזום
פרנקפורט אם מיין
פרנקפורט אן דר אודר
מהנדס ערים
ביר אל מכסור
שלטון המוח
שלטון המוח (באנגלית: Scanners) הוא סרט אקשן, מדע בדיוני ואימה אשר נכתב ובוים על ידי דייוויד קרוננברג ויצא לאקרנים בשנת 1981.
עלילה.
בני אדם בעלי כוחות מיוחדים, המכונים "סורקים", מסוגלים לחדור ללא מגע לתוך מוחו של אדם אחר, ובכך להאזין למחשבותיו, להתערב בהן ואף לגרום לו כאב פיזי, נזק גופני ומוות.
הסרט מתמקד בשולשה סורקים. דאריל רוויק, אושפז בגיל 22 במוסד פסיכיאטרי לאחר שקדח חור במצחו, כדי שהאנשים שאצלו בראש יוכלו לצאת. בהווה הוא מסתובב חופשי ובכוונתו לנצל את יכולותיו המיוחדות על מנת להשתלט על העולם. קמרון ווייל, חסר בית, מאותר על ידי תאגיד "קונסק" ומגויס במטרה לחדור לארגון של רוויק, ולחבל בתוכניותיו. קים אובריסט, עומדת בראש קבוצה קטנה של סורקים בעלי כוונות טובות, ויכולותיה בתחום הסריקה מוגבלות. העלילה מסתבכת כאשר מתברר שהאחראי על הביטחון בתאגיד קונסק, בריידון קלר, משתף פעולה עם רוויק. הוא מנסע להשפיע על ההנהלה לסגור את הפרויקט שעושה שימוש בסורקים. בראש התכנית עומד ד"ר פול רות'. לאחר שקלר מספר לרוויק על ווייל, רוויק שולח רוצחים שכירים שיחסלו את ווייל. הרוצחים מחסלים את כל חברי הקבוצה של אובריסט מלבד היא עצמה. בהמשך מתגלה שווייל ורוויק הם למעשה אחים, והם בניו של ד"ר פול רות'. עשרות שנים קודם לכן, רות' המציא משכך כאבים לנשים בהיריון. רות', שניסה את התרופה על אשתו בשני הריונותיה עם בניו, גילה שהחומר משפיע על העובר ומעניק לו את יכולות הסריקה. כמו כן החומר משמש גם לשיכוך היכולות המיוחדות של סורקים. בסוף הסרט נערך קרב מוחות בין שני הסורקים החזקים ביותר, רוויק ווייל. רוויק מצליח לגרום לפגיעות קטלניות ביותר לווייל - הוא שורף אותו, ומנקר את עיניו, בעזרת כוחות הסריקה שלו. אולם בסופו של דבר ווייל מביס את רוויק, אך הואיל וגופו נהרס, רוחו משתכנת בגופו של רוויק.
סרטי המשך.
בנוסף, ישנם שני סרטי ספין אוף לסרט זה:
שרפת התלמוד
שרפת התלמוד היא אוסף מאורעות שהתרחשו באירופה בתקופת ימי הביניים והעת החדשה, של שרפת כרכים של התלמוד בידי אנשי כמורה נוצריים, לרוב בטקס פומבי תוך שלהוב ההמונים. העילה לאותם מאורעות הייתה ההאשמה שהתלמוד מלא דברי גנאי כנגד הנצרות ולפיכך ניתן לראות בהם אירועי עלילת דם.
מעשי שרפת התלמוד היוו חידוש בדרכי הרדיפות של הנצרות כלפי היהדות, שכן הייתה זו רדיפה דתית באמצעות פגיעה לא בגופם של היהודים, כי אם באוצרותיהם הרוחניים, בספרי הקודש שלהם. בעקבות שרפת התלמוד התקיימה גם צנזורה על ספרים עבריים, אשר היוותה לימים כחלופה לשרפה.
שרפות מוקדמות של ספרי יהדות.
על פי המשנה (תענית ), שרף אפוסטמוס את התורה בשבעה עשר בתמוז. יש המשערים שסיפור זה זהה לסיפורו של יוסף בן מתתיהו ב"קדמוניות היהודים" (כ, ה, ג) על חייל שמצא ספר תורה ליד בית חורון ושרף אותו, באותה תקופה.
את רבי חנינא בן תרדיון שרפו באש יחד עם ספר תורה: "מצאוהו לרבי חנינא בן תרדיון שהיה יושב ועוסק בתורה ומקהיל קהילות ברבים וספר תורה מונח בחיקו. הביאוהו וכרכוהו בספר תורה והקיפוהו חבילי זמורות והציתו בהן את האור. והביאו ספוגין של צמר ושראום במים והניחום על ליבו כדי שלא תצא נשמתו במהרה."
שרפת התלמוד בפריז.
שרפת התלמוד הגדולה הראשונה אירעה בפריז בט' בתמוז שנת ה'ד' (היינריך גרץ הקדים את תאריך השרפה לשנת ה'ב', 1242, אך חוקרים מאוחרים חלקו עליו) ביום שישי, ערב שבת פרשת חקת – 25 ביוני 1244. במאמר שיצא ב-2014, הוכיח ההיסטוריון שמעון שוורצפוקס שהשרפה התבצעה ב-13 ביוני 1242.