הגאוגרף פאוסניאס (המאה ה־2 לספירה) מתאר כיצד התפעל מפסל ענק במצרים: "בתבאי המצרית, כאשר חציתי את הנילוס... ראיתי פסל, עדיין יושב, שהשמיע קול. רבים מכנים אותו ממנון, שלדבריהם מאתיופיה עבר במהירות על פני מצרים ועד שושן. התבאיים, עם זאת, אומרים שזהו פסל, לא של ממנון, אלא של יליד הארץ בשם פמנוף, ושמעתי שיש אומרים שמדובר בססוסטריס. פסל זה נשבר לשניים על ידי קמביסס (כנבוזי השני), וכיום מהראש עד לאמצע הוא מושלך למטה; אבל כל השאר יושב, וכל יום עם זריחת השמש הוא משמיע קול, ואת הצליל ניתן לדמות בצורה הטובה ביותר לזו של נבל או לירה כאשר נקרע מיתר".
אבי האל תור.
בפרולוג של "האדה הפרוזאית" מאת הסופר האיסלנדי סנורי סטורלוסון (המאה ה־12), ממנון נזכר כאביו של האל הגרמאני תור: "אחד המלכים ביניהם נקרא מונון או מנון והוא נישא לבתו של המלך העליון פריאמוס, שנקראה טרואן (Tróán); נולד להם ילד בשם טרור (Trór), שאנו קוראים לו תור".
קארל רהם
קארל רהם (בגרמנית: Karl Rahm; 2 באפריל 1907 – 30 באפריל 1947) היה קצין אס-אס גרמני בדרגת שטורמבאנפיהרר, כיהן כמפקד מחנה הריכוז טרזיינשטט מפברואר 1944 עד מאי 1945. הוא היה מפקד המחנה השלישי והאחרון במספר אחרי זיגפריד זיידל ואנטון ברגר. הוצא להורג לאחר שהועמד לדין באשמת פשעי מלחמה.
ביוגרפיה.
רהם נולד בשנת 1907 בעיר קלוצנבורג שהייתה אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. עבד כיצרן כלים במשך תקופה בווינה, ובסביבות שנת 1920 נחשף לפעילות של המפלגה הנאצית האוסטרית. בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 הוא הצטרף לשורות הנאצים ולפעילות המחתרתית של האס-אס האוסטרי. בשנת 1938, לאחר האנשלוס, סיפוח אוסטריה אל גרמניה הנאצית, רהם קיבל דרגת קצונה של האס-אס תחת אישורו של ארנסט קלטנברונר. אחיו פרנץ גורש למחנה ריכוז עקב היותו קומוניסט.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, רהם החזיק בדרגת אובר-שטורמפיהרר באס-אס הכללי. מאחר שרצה ל"תרום" יותר למאבק האס-אס הוא סופח לגסטאפו וללשכה המרכזית להגירת יהודים בווינה, שם היה כפוף לאדולף אייכמן. בשנת 1940 הוצב בפראג כסגנו של הנס גינתר תחת הלשכה האמונה על הגירת יהודים בפראג. במרץ 1941 נסע עם גינתר להולנד כדי להקים לשכה דומה לטיפול ביהודים אך נכשל במשימה זו.
טרזיינשטט.
בפברואר 1944 רהם קודם לדרגת אוברשטורמבנפיהרר ונהיה לקומנדט (מפקד) של מחנה הריכוז וההשמדה טרזיינשטט. בין תפקידיו במחנה נכללה האחריות לדמות למחנה חזות של מקום מגורים הוגן ונעים לצורך ביקורים של הצלב האדום הבינלאומי. הכל היה כחלק ממזימה להציג מצג שווא לעולם כי הנאצים מתייחסים ומטפלים בכבוד ביהודים במדינות הכבושות על ידי גרמניה הנאצית.
תחת פיקודו על המחנה, רהם היה אחראי על שילוח המוני של יהודים לאושוויץ, המשלוח הגדול ביותר יצא מהמחנה בסתיו 1944 לאחר הביקור של הצלב האדום, וכן לאחר שצולם סרט תעמולה שקרי שהציג את המחנה כמקום מקלט חופשי ושליו. קרוב ל-18,000 איש גורשו למותם בחודש אחד. בטרזיינשטש נכלאו אמנים יהודים, מוזיקאים ומשכילים שמצאו את מותם במחנה עצמו או באושוויץ.
רהם נזכר היטב על ידי אסירי המחנה בציניות שלו ובאישיות הקשה. הוא נהג להכות את האסירים ולהשתתף בעינויים. מנגד, היו אסירים שזכו ליחס מעודף, אסירים מיוחסים שמוצאם מוינה. היו יהודים שחס עליהם מגירוש לאושוויץ (תמורת שוחד) וכן לחלק מהיודנראט של המחנה נהג לדבר בכבוד ופנה אליהם עם המילה Sie במקום Du, אפילו בפני קציני אס-אס.
העמדה לדין והוצאה להורג.
רהם החליט לפנות את מחנה טרזיינשטט ב-5 במאי 1945 יחד עם כל קציני וחיילי האס אס. הוא נתפס זמן קצר לאחר מכן על ידי כוחות צבא ארצות הברית ובשנת 1947 הוסגר לצ'כוסלובקיה. הוא הועמד למשפט, נמצא אשם בביצוע פשעי מלחמה ונידון למוות. הוצאתו להורג אירעה ב-30 באפריל 1947, כארבע שעות בלבד לאחר מתן פסק הדין על ידי חבר השופטים הצ'כי.
שאולאי (כדורסל)
שאולאי ארנה
שאולאי (פירושונים)
My Boyfriend's Back
My Boyfriend's Back (בעברית: בן הזוג שלי חזר) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית המלאכיות, מתוך אלבום האולפן השני שלהן, My Boyfriend's Back. השיר יצא לאור ביולי 1963, על ידי חברת התקליטים סמאש רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
כתיבה וגרסאות נוספות.
השיר נכתב על ידי בוב פלדמן, ג'רי גולדסטין וריצ'רד גוטהרר והופק על ידי פלדמן, גולדסטין וגוטהרר. בשנת 1978 הוציאה הזמרת בט ברייט את השיר כסינגל הבכורה שלה. גרסת כיסוי של השיר אשר בוצעה על ידי ה-Chantoozies, הופיעה בסרט "The Crossing" שיצא בשנת 1990.
גרסתה של הזמרת מליסה מנצ'סטר משנת 1983, הצליחה להגיע אל המקום ה-33 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד.
הצלחה.
השיר זכה להצלחה רבה כאשר הצליח לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100. בסמוך לכך, הצליח להגיע אל המקום השני במצעד שירי ה-R&amp;B של בילבורד, אך לא הצליח להעפיל לצמרת המצעד. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע אל המקום ה-50 בלבד.
במצעד השירים של ניו זילנד הצליח להגיע אל המקום הראשון גם כן.
גרסתה של שרה ברייטמן.
בשנת 1981, הקליטה מחדש את השיר הזמרת-יוצרת הבריטית שרה ברייטמן. השיר יצא לאור במרץ 1981, על ידי חברת התקליטים וויספר רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
בנוסף לכך, יצא השיר בפורמט של .
כתיבה והפקה.
השיר בדומה למקור, נכתב על ידי בוב פלדמן, ג'רי גולדסטין וריצ'רד גוטהרר. בנוסף לכך, כותבי הלהיט "I Lost My Heart to a Starship Trooper", אותו ביצעה ברייטמן בשנת 1978, הפיקו עבורה מחדש את השיר הזה.
רקע, הוצאה וסוגה.
בממלכה המאוחדת, יצא השיר כסינגל על ידי חברת התקליטים וויספר רקורדס, בפורמט של תקליטור 7 אינץ' כבר בשנת 1981. הבי-סייד של השיר באותו התקליט היה השיר "Sleeping Beauty". בהמשך, יצא השיר באותו הפורמט גם בפורטוגל.
גרסתה של ברייטמן מכילה בתוכה את סגנון האלקטרופופ, פופ והדיסקו.
מייק ברנט (קולנוען)
מייק ברנט (14 במאי 1948 – 8 באוגוסט 2006) היה קולנוען ישראלי. ממקימי ענף הקולנוע בישראל וזוכה פרס אופיר, היה מבכירי הטכנאים של הקולנוע הישראלי ומנכ"ל חברת fts לשרותי קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה.
ברנט נולד באוסטריה ביום הקמת מדינת ישראל, ה' באייר תש"ח. בגיל חצי שנה עלתה משפחתו לישראל והתיישבה ברמת השרון. את נעוריו העביר בפנימיית הנוער הציוני בירושלים. את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת הבקעה. לאחר שחרורו מצה"ל למד ברנט בקורס לעוזרי צלם של שלמה סוריאנו. את צעדיו הראשונים בענף הקולנוע החל בשנת 1968 כעוזר תאורן בסרטו של אורי זוהר, "כל ממזר מלך". זוהר הוקסם מברנט, שהתאפיין במראה צברי מחוספס ובקול צרוד, ונתן לו תפקיד כחייל בסרט.
יכולותיו הטכניות, תושייתו ועקשנותו של ברנט, הפכו אותו במהרה לטכנאי המוביל של סוף שנות הששים בתעשיית הקולנוע המקומית. הוא נשלח ללונדון על ידי חברת "קורדוברו" שהתמחתה בהשכרת ציוד לחברת "סמואלסון", יצרנית מובילה של מצלמות וציוד תאורה, שם הפך לבן בית. לימים ייסד את חברת השכרת הציוד fts, שסייעה למרבית הפקות הקולנוע הבינלאומיות שהגיעו לישראל כמו גם להפקות מקומיות. השכלתו הטכנית, התעדכנותו בשינויים ואישיותו החמה, הפכה אותו במשך השנים לאחד הגורמים היציבים בתעשיית הקולנוע ולעוגן של הפקות בינלאומיות שהגיעו לישראל. ברנט נחשב רב אמן בתחום המצלמות וכמעט כל סרטי הקולנוע שנעשו בישראל יצאו מבית הציוד שלו שייעץ ותמך טכנית בהפקות.
היה נשוי למיקי ואב לארבע בנות.
פועה הרשלג
פועה הרשלג (יאנג) (30 ביוני 1950 - 18 בפברואר 2019) הייתה אמנית, מתרגמת, סופרת ומשוררת ישראלית, זוכת פרס זאב לספרות ילדים ונוער, פרס יצחק שדה לספרות צבאית ופרסי יד ושם למפעלים חינוכיים.
ביוגרפיה.
הרשלג נולדה בירושלים ב-30 ביוני 1950 וגדלה בחיפה. בנערותה הייתה חברה פעילה בתנועת הנוער השומר הצעיר ושימשה ככתבת נוער בעיתון הארץ שלנו. בשנת 1968 התגייסה לצבא ושירתה כמשקית סעד בסיני בזמן מלחמת ההתשה. את לימודיה האקדמיים סיימה באוניברסיטה העברית בחוגים לספרות אנגלית ובלשנות שימושית. ב-1990 עברה הרשלג לגור בבית ספר צ׳יזם בסקוטלנד, ובנתה שם משפחה עם בעלה פיטר (חכים) וביתם גליה. הרשלג חזרה ללימודים אקדמיים לקראת סוף חייה והשלימה לימודים לתואר שני בפסיכותרפיה באוניברסיטת אדינבורו ומאז עיסוקה המרכזי היה בטיפול באנשים. היא נפטרה ממחלה קשה ב-18 בפברואר 2019.
יצירתה הספרותית.
הרשלג כתבה ארבעה ספרי ילדים ונוער וספר שירה אחד. ספרה הראשון, ״בלשיר״ (הוצאת כתר, 1985), הוא ספר ילדים באיורו של אבנר כץ. שלושת ספריה הבאים הם ביוגרפיות זוכות פרסים מסדרת ״ראשונים בארץ״ בהוצאת עם עובד. הביוגרפיה "שליחות של אהבה - סיפורו של אנצו סרני״ זכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער ב-1994, הביוגרפיה ״איך נדלקו המדורות: סיפורו של יצחק שדה״ זכתה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית ב-2003 ו"למדוד את התהום – סיפורו של יצחק צוקרמן (אנטק)" זכה בפרס יד ושם לספרות נוער ב-2010. ספר השירה של הרשלג ״תנאים של ציפה״ פורסם בהוצאת אבן חושן ב-2009 ולווה בתצלומים מקולפים של האמנית מאיה כהן לוי.
הרשלג תרגמה ספרי ילדים ונוער רבים מאנגלית לעברית, ביניהם ספרים מסדרת ״פנוקי״ של אריק היל, ספרי נוער של ג׳ודי בלום וספרי חבורת יחדוקא של סוניה בלק. היא עיבדה ארבעה מספריו של פאול קור. הרשלג עסקה גם בתרגום לטלוויזיה, בין השאר של סדרת ״החבובות״.
קארל ומילדה ביסום