בניגוד לבורגונדים ולויזיגותים, שניהלו מערכת חוקים אחידה המבוססת על המשפט הרומי, לא הנהיגו המרובינגים מדיניות אחידה כלפי כל הנתינים, אלא החילו עליהם חוקים שונים, בהתאם למוצאם: הפרנקים הריפארים היו כפופים לחוקים משלהם, בעוד שהפרנקים הסאלים (עליהם נמנו המרובינגים) היו כפופים לחוק הסאלי, שנחקק בשנת 511 ונותר בתוקף מאות שנים לאחר מכן. מערכת החוקים המרובינגי אסרה על חקיקת חוקים חדשים, והסתמכה על "משפטנים" שתפקידם היה לשנן את כל פסקי הדין שניתנו בעבר. מבין הצווים המרובינגיים המעטים ששרדו, עוסקים מרביתם ביישוב מחלוקות הנוגעות לירושה.
דת ותרבות.
התרבות המרובינגית התאפיינה בזיקה רבה לדת, בהשפעת הנזירים שהפיצו את הנצרות ברחבי הממלכה. הבולט מבין הללו היה קולומבנוס הקדוש, נזיר אירי שנודע בהשפעתו הרבה על המלכה באטילד. המלכים המרובינגים ונשותיהם למדו לנצל את הדת לתועלתם: הם העניקו מנזרים ומושבים אפיסקופליים לאצילים שתמכו בהם; תרמו למנזרים אדמות על מנת להבטיח את שליטתם בהן. מינו אנשים הקרובים להם לתפקידים בכירים בכנסייה; שלחו למנזרים את הבנים הצעירים, שקשה היה להשיאם, כדי למנוע איום מצדם על הירושה, שנועדה לבנים הבכורים. מדיניות זו הבטיחה קשר הדוק בין השליטים לכנסייה.
רבים מבני השושלת המרובינגית ששימשו כבישופים וראשי מנזרים, או העניקו תרומה נדיבה לכנסייה, הוכרזו על ידיה כקדושים. הז'אנר הספרותי הנפוץ ביותר בתקופה זו היה "חיי הקדושים". ההגיוגרפיה המרובינגית לא ניסתה לבנות ביוגרפיה במובן הרומאי או המודרני, אלא לעודד ולשמר מסירות תוך שימוש באמצעים ספרותיים מתוחכמים, שסייעו לכנסייה הפרנקית לגייס לטובתה האדיקות העממית ולקבוע את אמות המידה לקדושה.
היסטוריוגרפיה ומקורות.
עדויות ספורות בלבד מן התקופה המרובינגית שרדו עד היום, אך הללו מספקים מידע מקיף על התקופה במלואה, מעלייתו של כלוביס הראשון ועד הדחתו של כילדריך השלישי. המקור המשמעותי ביותר על התקופה הוא רשומותיו של גרגוריוס מטור בישוף העיר טור. עבודתו הידועה ביותר, שנקראה עשרה ספרי היסטוריה ("Decem Libri Historiarum") אך מוכרת יותר בשם ההיסטוריה של הפרנקים, משמשת כמקור המידע העיקרי על תקופת שלטונם של בניו של כלותאר השני ושל צאצאיהם.
מקור משמעותי נוסף, מסודר פחות מעבודתו של גרגוריוס מטור, הוא הרשומות של פרדגאר (פרדגאריוס) , העוסקות בתקופה שבין השנים 584 ל-641. עבודתו של פרדגאר נמשכה גם אחריו בידי אחרים, תחת חסות הקרולינגים, וכיסתה את המשך התקופה עד שנת 768. המקור החשוב האחרון הוא הספר על ההיסטוריה של הפרנקים , המתבסס על עבודתו של גרגוריוס מטור. אך אמינותו של מקור זה מועטה יותר, כיוון שנכתב תחת שלטון השושלת הארנולפינגית היריבה לשושלת המרובינגית, והוא מכיל הטעיות רבות.
מלבד מקורות אלו, העדויות המעטות שנותרו כוללות מכתבים, קובצי תקנות וכדומה. אנשי כנסייה, כדוגמת גרגורי מטור, כתבו מכתבים רבים, אך בודדים מהם שרדו. בנוסף שרדו מספר צווים ופסקי דין, וכן החוק הסאלי הידוע. מתקופת שלטונם של כלותאר השני ודגוברט הראשון ישנן דוגמאות רבות למעמדו של המלך כשופט ובורר עליון. כמו כן שרדו מספר כתבים על חיי הקדושים בני התקופה, שנכתבו זמן קצר לאחר מותם.
מידע נוסף על התקופה, ובעיקר על המודוס ויוונדי של הפרנקים, מספקים ממצאים ארכאולוגיים אחדים. אחת התגליות המשמעותיות בחקר התקופה הייתה ב-1653, אז נתגלה במקרה קברו של כילדריך הראשון בחצר כנסייה בעיר טורנה שבבלגיה. בין החפצים שנמצאו בקבר היה ראש פר מוזהב וכן החרקים המוזהבים המפורסמים, ששימשו כדוגמה לגלימת הכתרתו של נפוליון. ב-1957 נתגלה קברה של אשתו הרביעית של כלותאר הראשון, ארגונד, בזיליקת סן-דני בפריז. בגדי הקבורה של המלכה ותכשיטיה נשתמרו ברובם היטב, והודות לכך ניתן ללמוד מהם על הלבוש הנהוג בתקופה.
מדברית עינונית
מדברית עינונית (שם מדעי: "Mesalina guttulata") היא אחת הלטאות של ארץ ישראל ושייכת למשפחת לטאיים. אורך מדברית עינונית הוא עד 18 ס"מ (כולל הזנב). נפוצה בחבל המדברי ובספר המדבר, מכאן נגזר השם העברי של הסוג מדברית.
מאפיינים.
צבעה הוא בגוני חום ואפור, והגב מגובב בכתמים עגלגלים, קטנים ובהירים, בחלקם דמויי עיניים קטנות ומכאן נגזר השם העברי של המין. לעיתים נוצרות מספר שורות (לרוב 6) על ידי הכתמים, שחלקן מגיעות עד הרגליים.
מאפיין של הסוג מדברית הוא צורתו של האף. ישנן שתי התרחבויות, מעין תפיחות על האף, כאשר על כל אחת מהן יש נחיר. אורך חייהם הוא כשנה.
המדברית ניזונה מחרקים ומשאר פרוקי רגליים קטנים.
פעילותה יומית. בשעות הבלתי נסבלות בקיץ מקפידה המדברית לשהות במקום מסתור מהשמש, כגון מתחת לאבנים, בתוך מחילה וכדומה. מדברית עינונית איננה מצויה בחולות אלא רק בבתי גידול סלעיים בחבל המדברי ובספר המדבר - דרום בקעת הירדן, ככר ים המלח, מדבר שומרון, מדבר יהודה, הנגב, הערבה, הרי אילת וכן בחצי האי ערב, חצי האי סיני ומדבר סהרה. בנגב ובדרום מישור החוף ניתן למצוא מין קרוב אליה, מדברית פסים (שם מדעי: "Mesalina olivieri") על קרקעות של חולות מיוצבים (לא נודדים) ולס.
רבייה.
עונת החיזור באביב. הנקבה מטילה בקיץ 2-4ביצים פעם או פעמים בשנה. הצעירים בוקעים אחרי 5-7שבועות ואורכם 5 סנטימטרים. רק מעטים מגיעים לבגרות.
קודקס סינאיטיקוס
קודקס סינאיטיקוס (Codex Sinaiticus) הוא כתב יד מן המאה ה-4, אשר הכיל נוסח של תרגום השבעים - תרגום התנ"ך לשפה היוונית ואת נוסח הברית החדשה.
מהקודקס (המצחף) המקורי, אשר נכתב על קלף בין השנים 330–350 לספירה, נותרו חלקים מסוימים מהתנ"ך ומרבית הברית החדשה. הקודקס כולל 364 וחצי עמודי פוליו הכתובים בארבעה טורים כל אחד. 199 דפים מתוכו הם חלקים מן התנ"ך ומן הספרים החיצוניים (הברית הישנה) והיתר מהברית החדשה ומשני ספרים נוספים. מקור הקודקס כנראה במצרים, מזמנו של קונסטנטינוס, הקיסר הרומאי שהתנצר. מחקר פאליאוגרפי שנערך במוזיאון הבריטי בשנת 1938 העלה כי כתב היד עבר מספר תיקונים. אחד התיקונים שנעשה בסביבות המאה הששית או שביעית לספירה נעשה, על פי עדות המעתיק שנכתבה בשולי כמה ספרים, מתוך "כתב יד עתיק שהוגהּ על ידי המרטיר פמפילוס".
הקודקס נתגלה על ידי קונסטנטין פון טישנדורף ב-1844 בביקורו הראשון במנזר סנטה קתרינה בסיני. לדבריו, הוא הציל את דפי כתב היד שנחשבו כחסרי ערך וככאלו היו מיועדים לשמש כחומר בעירה. הוא הצליח לשכנע את הנזירים לקחת עמו מקצת דפי כתב היד והעביר 43 דפים לספריית אוניברסיטת לייפציג. ב-1859, בביקורו השלישי במנזר, לשם נשלח על ידי הצאר אלכסנדר השני, הצליח פון טישנדורף להעביר (ויש אומרים לגנוב) את רוב כתב היד שנותר לרוסיה.
הקודקס נקנה בסכום של 100,000 לירות שטרלינג עבור המוזיאון הבריטי בידי ד"ר מוריץ אטינגהאוזן בשנת 1933 לאחר שהוצע למכירה על ידי ברית המועצות.
מאז מכירה זו, הקודקס מחולק בין ארבע ספריות. 347 דפים נמצאים בספרייה הבריטית, 12 דפים ו-14 שרידים במנזר סנטה קתרינה, 43 דפים בספריית אוניברסיטת לייפציג ושרידי 3 דפים נותרו בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג.
מגר
נטע הבר
נטע הבר (נולדה ב-13 בפברואר 1972) היא שחקנית ישראלית. ידועה בתפקידה כאירית סופר בטלנובלה "לגעת באושר" וכדנה בן נון בסדרת הנוער "ראש גדול".
ביוגרפיה.
הבר גדלה במושב כוכב מיכאל כאחת מארבעה ילדים, אביה היה איש צבא ואמה הייתה גננת, את שנות נעוריה בילתה בין התיכון של כפר סילבר ל"רונסון" באשקלון. בצבא שירתה כמ"מית במחנה טירונים ג'וליס, היא בוגרת בית צבי והופיעה תקופה בהצגה בתיאטרון הספרייה, ב-1999 שיחקה בסרט הטלוויזיה "מפתחות הקסם של דידי", התפרסמה לראשונה כאשר הופיעה בתפקיד ראשי בטלנובלה הישראלית הראשונה "לגעת באושר" (2001); היא גילמה את דמותה של אירית סופר.
הבר זכתה בפרס מסך הזהב לשנת 2001 בתור שחקנית דרמטית ועל תפקידה ומשחקה בטלנובלה "לגעת באושר". ב-2003 הופיעה בטלנובלה "משחק החיים" בתפקיד עובדת סוציאלית והופיעה בפרסומת לניתוחים פלסטיים לאחר ניתוח האף שעברה.
לאחר מכן שיחקה בסדרה "ראש גדול" ששודרה בערוץ הילדים בתפקיד דנה, עורכת דין ואמו של תומר (אדם הירש) אחד הגיבורים בסדרה, הנחתה בערוץ הספורט וכן השתתפה במחזמר אלאדין לצד צביקה הדר, ובהצגה "ללכת עד הסוף" של הבמאי סטיבן דקסטר. כמו כן, השתתפה בהצגה "בנצי" בבימויו של רונן (גולדפרב) פלד, על פי הסיפור "האלמר" (Elmer) של דייוויד מק-קי.
בשנת 2005 שיחקה בהצגת הילדים "פתחו את השער" שנכתבה ובוימה בידי רונן (גולדפרב) פלד, ההצגה מבוססת על שיריה של המשוררת קדיה מולודובסקי.
בשנת 2006 השתתפה בהצגה "ברוקלין בוי" בבימויו של נתן דטנר, לצידם של, שמיל בן ארי ורון שחר ובאותה שנה שיחקה בסרט מכתבים לאמריקה. כמו כן, השתתפה בהצגה "הדייג ודג הזהב" בבימויו של רונן (גולדפרב) פלד.
בשנת 2008 השתתפה בהצגה "דירה להשכיר" ההצגה מבוססת על הספר של לאה גולדברג "דירה להשכיר".
בשנת 2011 שיחקה בהצגה "פרוע" של המחזאית ליסה לומר, והבמאי, רועי הורוביץ.
בשנת 2012 הבר השתתפה במחזמר "עמי ותמי בבית הממתקים" בבימוי של רונן (גולדפרב) פלד ובאותה שנה שיחקה בסדרות חטופים והמיוחדת והופיעה בהצגת הילדים "היפהפייה הנרדמת", ב-2014 הופיעה בסדרת הילדים עמרי והפיה יעלי.
ב-2020 הצטרפה נטע לתוכנית הנוער החדשה "זיגי" בתפקיד אמא של ילדים מהשכונה.
חיים פרטיים.
הבר נשואה לשחקן אוהד מילר והיא אם לשני בנים ובת אחת. לפני קריירת המשחק עבדה הבר תקופה כליצנית.
חומצה אוקסאלית
הינאינה
הינאיינה
טהרוודה
קודכס סינאיטיקוס
יעל לוי