לבסוף, הופך דמיאל לאנושי ומתעורר ברחוב כששריון - המלאך שלו לידו וראשו מדמם. הוא מבין שהפך לאנושי ויוצא לחוות את העולם ולחפש את מריון.
עוד דמות בסרט היא הומר (קורט בואה, בקריצה ברורה להומרוס), משורר גרמני זקן שחולם לכתוב "אפוס של שלום".
("מה הפגם בו, בשלום, שהשראתו אינה בת-קיימא, שסיפורו לעיתים רחוקות מסופר?", הומר).
המלאך קסיאל עוקב אחר הזקן בעודו מחפש את כיכר פוטסדאם ומוצא במקומה חורבות שבמרכזן עוברת חומת ברלין.
בסוף הסרט מוצא דמיאל את מריון והם משוחחים כאילו הם מכירים זה את זה זמן רב. דמיאל מתאחד עם האישה שאליה השתוקק זמן כה רב.
מקורות השפעה.
הדיאלוג בסרט, וכן מחשבותיהן של הדמויות, מתאפיינות לעיתים בסגנון לירי מאוד, השאוב מכתיבתו של המשורר הגרמני ריינר מריה רילקה וממחזותיו וספריו של הסופר האוסטרי פטר הנדקה, אשר אחראי למוטיב "הילדות" החוזר על עצמו בסרט. הנדקה עצמו היה שותף לכתיבת התסריט.
מקורות השראה נוספים היו ציוריו של האמן השווייצרי פאול קלה, וציורו אנגלוס נובוס, בהשראתו כתב ולטר בנימין לקראת סוף ימיו את ה"תזה על מושג ההיסטוריה".
פסקול.
פסקול הסרט כולל שני שירים של הלהקה ניק קייב והזרעים הרעים. שניים מחברי הלהקה, ניק קייב ובליקסה ברגלד, מופיעים בסרט בתפקיד עצמם. כמו כן, הפסקול כולל את השיר "When I Go" של להקת מינימל קומפקט הישראלית.
סרט המשך ועיבוד הוליוודי.
ונדרס ביים סרט המשך, בהשתתפות חברי הקאסט המקורי בשם "כה רחוק, כה קרוב" שזכה לביקורות מעורבות.
הסרט עובד לאנגלית וצולם ב-1998 תחת השם "עיר של מלאכים", בכיכובם של ניקולס קייג' ומג ראיין. הגרסה האמריקאית רומנטית יותר ומלבד קווי-העלילה הבסיסיים, אין דמיון רב בינה לבין המקור. הסרט עובד גם לתיאטרון.
ביאלה (נפה)
ביאלה (באיטלקית: Provincia di Biella) היא נפה בצפון מחוז פיימונטה באיטליה.
ביאלה גובלת בצפון במחוז ואלה ד'אאוסטה, שטחה 914 קמ"ר ומספר תושביה עומד על 181,089 (נכון ל-2015). צפיפות האוכלוסייה בנפה היא 198 תושבים לקמ"ר. הנפה חדשה יחסית והוקמה רק בשנת 1995, והיא מאגדת 82 עיריות. חבל הארץ בו היא נמצאת סובל משיטפונות, בין היתר בשנים 1968 ו-2002, ויש בו שמורות טבע. הנפה נחשבת ל"מנצ'סטר של איטליה" בשל תעשיית הטקסטיל שבה.
הערים החשובות בנפת ביאלה.
חמש הערים החשובות בחבל הן:
פסטיבל ישראל
פסטיבל ישראל הוא פסטיבל רב-תחומי המתקיים מדי שנה באביב למשך מספר שבועות, ומרכזו בירושלים. הפסטיבל החל את דרכו ב-1961 כפסטיבל קיץ למוזיקה קלאסית. מהשנה השנייה ובמשך מספר שנים הוא כלל גם מופעי תיאטרון. עם השנים הורחבו תחומי ומוקדי פעילותו, וכיום הוא כולל מופעי מוזיקה קלאסית, תיאטרון, מחול, מוזיקת ג'אז, תערוכות אמנות פלסטית, הרצאות מומחים. התוכנית רב-תרבותית ומשלבת מופעים בינלאומיים לצד מופעים ישראליים.
בתחילה נערך הפסטיבל במוקדים שונים בארץ – בעיקר בירושלים, בתל אביב ובתיאטרון קיסריה. ב-1982 הוא אומץ על ידי עיריית ירושלים, ומאז מתקיימות מרבית ההופעות בתחומי העיר. עלו טענות כנגד מחיר הכרטיסים הגבוה, אך עם זאת מתקיימים במסגרת הפסטיבל גם מופעי רחוב והכניסה לחלק מההופעות היא ללא תשלום. הפסטיבל פועל כגוף ללא כוונת רווח.
היסטוריה.
הפסטיבל הראשון, שנערך באוגוסט–ספטמבר 1961, נקרא "פסטיבל המוזיקה בישראל". המנהל האדמיניסטרטיבי שלו, מטעם החברה הממשלתית לתיירות, היה אהרן צבי פרופס, והמנהל האמנותי – הכנר והמנצח אלכסנדר שניידר (רביעיית בודפשט) מארצות הברית, שנעזר בכנר אייזק שטרן.
הפסטיבל משך אליו מספר מוזיקאים ידועים מרחבי העולם (יהודים ולא-יהודים), והוא התאפשר הודות להסכמתם של האמנים להופיע בהתנדבות. בכיר האמנים היה הצ'לן הקטלאני הקשיש פבלו קזאלס. מלבדו הופיעו עוד רביעיית בודפשט, הפסנתרים היהודים ארתור רובינשטיין, רודולף סרקין, שלישיית איסטומין-שטרן-רוז (ההרכב המוזיקלי היהודי-אמריקאי שכלל את הפסנתרן יוג'ין איסטומין, הכנר אייזק שטרן והצ'לן ליאונרד רוז) וזמרת הקונטרה אלט הקנדית מורין פורסטר (כמה מהם שבו להופיע בפסטיבלים הבאים).
מישראל הופיעו בין היתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקהלת רינת.
המלחין היהודי-צרפתי דריוס מיו חיבר לכבוד הפסטיבל את הקנטטה "בר-מצווה לישראל" ("Cantate de L'initiation: Bar mitzvah Israël 1948-1961").
א"צ פרופס ניהל את 15 הפסטיבלים הראשונים, עד 1976. החליף אותו יעקב ביסטריצקי, ואחריו גארי ברתיני.
מאז 1992 נוהל הפסטיבל על ידי יוסי טל-גן, שנעזר ביועצים בתחומי המוזיקה הקלאסית, מוזיקת עולם, ומחול. דן הלפרן הוא יו"ר ההנהלה. ב-2013 הודיע טל-גן על פרישתו מניהול הפסטיבל ובאוגוסט 2014 התמנה לתפקיד אייל שר.
קלאודסאט (לוויין)
סחר בעבדים
סן פאולו
פרהפסיכולוגיה
מעבר אקולוגי
מעבר אקולוגי הוא מעבר מלאכותי צר (עשרות מטרים בישראל עד מאות מטרים בשאר העולם), מרכיב חיוני בפתרון של מסדרון אקולוגי, המחבר בתי גידול טבעיים, ומאפשר לבעלי חיים לחצות בבטחה מכשולים מעשה אדם כגון כבישים, תעלות ומסילות רכבת. המעבר נועד לבעלי חיים מכל הסוגים והגדלים, החל בחיפושיות ובעכבישים וכלה ביונקים גדולים; ובהקשר רחב יותר מאפשר המעבר התפשטות גם של צמחייה, פטריות וכיוצא בזה. מעברים אקולוגיים מותאמים לסביבה הטבעית המקורית בה הם הוקמו (צמחייה, ייעור וכו'); והם כוללים מעברים תחתיים או עיליים ("גשרים ירוקים") בממדים ובסוגים שונים, ובין היתר גם מנהרות אמפיביות שנועדו לדו-חיים ומנהרות קטנות ליונקים קטנים כגון מכרסמים. מעברים אקולוגים נפוצים בעיקר באירופה, והמעבר הטבעי הארוך בעולם נמצא בהולנד, אורכו 800 מטר והוא מחבר בתי גידול המופרדים על ידי כביש מהיר, מסילת רכבת ומגרש גולף. בישראל עלה הנושא לדיון רק בשנים האחרונות.
חשיבות.
מעברים אקולוגיים מפצים במידת מה על שבירת הרצף האקולוגי מעשה ידי האדם, הנחשב לאחד הגורמים העיקריים לנסיגה במגוון הביולוגי; ובעיקר על תופעת הרג בעלי חיים כתוצאה מתאונות בינם לבין כלי רכב. למעברים חשיבות רבה לבעלי חיים נודדים ולבעלי חיים הנזקקים לשטחי מחיה נרחבים לשם קיומם. כמו כן מאפשרים מעברים אקולוגיים לבעלי חיים מסביבות טבעיות שונות לבוא במגע אלה עם אלה ולשפר בדרך זו את עמידות המין.
יעילות והצלחה.
מחקרים הראו כי לבחירת מיקומו של מעבר אקולוגי חשיבות ראשונה במעלה, שכן בעלי חיים לא יעשו שימוש במעבר שאינו ממוקם לאורך מסדרון אקולוגי קיים. טורפים מעדיפים מעברים הממוקמים לאורך צירי ניקוז וימנעו מכאלה הממוקמים בסמוך למרכזי יישוב או לפעילות אנושית ניכרת. להקמת גדרות בסמוך למעברים חשיבות כפולה: הן מנווטות את בעלי החיים אל המעברים ומונעות מהם גישה אל המכשול עצמו בו נשקפת סכנה לחייהם.
מעברים תחתיים ישיגו יעילות גבוהה יותר אם ציר התשתית שמעליהם מורם באופן סביר, לא מואר או רועש, נקי מריח אדם או כלבים ומעט לח. בעלי חיים גדולים יזדקקו למעברים ברוחב של 50 מטר לפחות. על המעברים לחקות את הסביבה הטבעית בה הם מוקמים וברור כי יעילותם תעלה ככל שמספרם יגדל והמרחק ביניהם יקטן. ברי כי היעילות הטובה ביותר תושג אם ציר התשתית יעבור במנהרה ארוכה ככל הניתן ולרוחב מסדרון אקולוגי קיים.
כל בעלי החיים נזקקים לפרקי זמן על מנת להתרגל לקיומם של המעברים, אך מינים מסוימים מסתגלים אליהם מוקדם מאחרים. כך לדוגמה הראו מחקרים של אוניברסיטת קלגרי בקנדה כי מערכת המעברים שנבנתה בפארק הלאומי בנף באלברטה סייעה בשלב מוקדם יחסית בהורדת תופעת ההרג בקרב אייליים אך לא בקרב זאבים ודובים שנמנעו משימוש נרחב בהם לאחר הקמתם. עם זאת, מחקר שנמשך כעשור שנים הראה שגם דובים החלו להשתמש במעברים (7 שימושים ב-1996 לעומת כמאה שימושים ב-2006) וכי תופעת ההרג בכבישים ירדה בכ-80%.
מעברים אקולוגיים בישראל.
נושא המעברים האקולוגיים בישראל עלה לדיון רק בתחילת המאה ה-21, בעיקר בענינו של כביש חוצה ישראל וכביש 9 בירושלים שהיה אמור להפתח לתנועה בחודש מאי 2007. בענינו של האחרון דרשו החברה להגנת הטבע והקרן הקיימת לישראל לעכב את פתיחתו עד לביצוע עבודות לשיקום הנוף והבטחת מעבר בעלי חיים, כפי שלטענתן התחייבה החברה הבונה. הדרישה כללה הקמת גדרות שימנעו מבעלי חיים לעלות על הכביש ולסכן את עצמם ואת ציבור המשתמשים בדרך. ואכן, יממה לפני טקס הפתיחה במעמד ראש הממשלה, אהוד אולמרט, נאלץ היזם להודיע על דחייתו בשל צו ארעי של בית המשפט המחוזי בירושלים שניתן בעתירה שהגישה החברה להגנת הטבע. ב-25 ביולי 2007 נפתח כביש 9 לתנועה לאחר שראש עיריית ירושלים והחברה היזמית התחייבו להשלים את עבודות השיקום הנופי.
בכביש ואדי מילק (כביש 70) הוקם מעבר אקולוגי סמוך למחלף עין תות, ובכביש 6 קיימים מעברים אקולוגיים עיליים, בקטע שחוצה את רמות מנשה. הנושא עלה לדיון גם בהקשר של גדר ההפרדה ודרישתם של ארגונים למען זכויות בעלי החיים לאפשר במסגרתה מעברים אקולוגיים.
במסגרת העבודות לשדרוג כביש 1 (תל אביב-ירושלים) הוחל ב-2013 בהקמת גשר אקולוגי בשער הגיא שמאפשר מעבר בעלי חיים בין שתי גדות הכביש המהיר. עם השלמתו במהלך 2016 מהווה הגשר, ברוחב 70 מטר, הגדול ביותר מסוגו בישראל.
ביולי 2020 אושרה בוועדה מחוזית לתכנון ובנייה תוכנית ליצירת מעבר אקולוגי בין ראש העין ליער בן שמן. מטרת המעבר המתוכנן היא שמירה על רצף אקולוגי באזור מרכז הארץ, שכן רצועות השפלה והחוף מקוטעות מאוד בשל תהליכי פיתוח ובנייה ובכך קיימת סכנת הכחדה למינים רבים של בעלי חיים, צמחים ובתי גידול.
האיחוד הלאומי לעצמאות מוחלטת לאנגולה
אירן ז'וליו-קירי