בשנת 1884 החלה ניסוח תקנה חדשה לניהול המשרד הממשלתי לענייני צי. ב-3 ביוני 1885 אושרה, עם שינויים קלים אותה תקנה שנותרה בתוקף עד ראשית המאה העשרים. בראש המשרד עמד המפקד הראשי של הצי (בדרגת גנרל-אדמירל) שתפקידיו הוגדרו בחוק ובקוד התקנות הימיות. נאמר שהוא מדווח ישירות לקיסר ולנשיא מועצת אדמירליות. שר הצי"," אף שאינו פועל באופן עצמאי, נהנה מזכויות שר כלליות ושימש כסגן יו"ר מועצת האדמירליות.
בשנת 1905, לאחר ההפסד במלחמה הרוסית-יפנית, בוצעו מספר שינויים במשרד. ב-2 ביוני 1905 שוחרר גנרל האדמירל מתפקידיו כראש הצי וב-29 ביוני מונה שר צי שקיבל זכויות שוות לשרים אחרים. באפריל 1906 הוקם שוב המטה הכללי של חיל הים. במקביל פורק הפיקוד המבצעי במטה חיל הים הראשי. מטה הצי היה כפוף לשר ופעל כגוף המנהל המרכזי של הצי במשרד.
לאחר 1917, תחת שלטון הבולשביקים, משרד הצי פורק.
ויקטוריה כהן
ויקטוריה כהן (בערבית: فيكتوريا كوهين; 5 בינואר 1891, קהיר – 9 במרץ 1966, קהיר) הייתה שחקנית יהודייה-מצרייה.
ביוגרפיה.
החלה את דרכה בעולם הבמה בתחילת שנות ה-20 של המאה הקודמת, על בימת תיאטרון "רמסס" בניהולו של השחקן יוסף ווהבי. משם עברה לתיאטרון "נאגיב אל ריחני" ובשלהי הקריירה שלה על בימת תיאטרון "פואד אל מוהנדס". את פרסומה העיקרי קיבלה בסרט "בארסים יאבחאסס עאן ווזיפה" (1923). מכלול סרטיה של ויקטוריה מנה כ-18 סרטים. זוהתה בדמות האשה: המרירה, קשת היום, הבתולה-המזדקנת המיתולוגית, העגונה אך יותר מכל זוהתה בדמות האשה "הקמצנית" "הכילאית". הקומדיה האחרונה בה כיכבה הייתה "אנה פן וואנתה פן" (1964) היה לצידם של זוג הקומיקאים "שוויקאר ופואד אל מוהנדס".
נפטרה במרץ 1966 בקהיר.
יוסי אלעד
יוסי אלעד (הלפנד) (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת כמפקד גדוד שקד וכמפקד חטיבת ירושלים.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1973, במסגרת גרעין נח"ל, התנדב אלעד לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר אלעד מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה. אלעד לחם במלחמת לבנון הראשונה, ובשנים 1983–1984, עם הקמת חטיבת גבעתי, שימש כמפקד הראשון של גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד בא"ח גבעתי וכסגן מפקד החטיבה. אלעד השתלם בשנת לימודים בבריטניה, ולאחר מכן מונה מפקד חטיבת אילת. בהמשך שימש ככסגן מפקד אוגדת עזה. בשנים 1992–1994 שימש במקביל הן כמפקד מתקן אדם והן כמפקד חטיבת ירושלים. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם פיקוד הדרום בשנת 1997 השתחרר מצה"ל.
אלעד הוא תושב תל אביב, נשוי ואבא לשלושה.
שיחת חולין
שיחת חולין (בסלנג: סמול טוק, נלקח מהצירוף האנגלי: small talk) הוא שיח לא פורמלי, בדרך כלל בנושאים שטחיים. שיחות חולין לרוב לא יעסקו בנושאי שיחה ענייניים בהרחבה, או בנושאים שיש להתייחס אליהם ברצינות לקבל החלטות לגביהם.
ההגדרה המילונית בעברית לשיחת חולין: שיחה מזדמנת על עניינים קלילים ולא מחייבים.
היכולת לנהל שיחות חולין היא מיומנות חברתית ולכן שיחות חולין הן סוג של תקשורת חברתית. מרבית השיחות הן שיחות מנומסות העוסקות בדברים שחשיבותן נמוכה.
התופעה של שיחות חולין הופיעה במחקר משנת 1923 שנערך על ידי הנתרופולוג והאתנוגרף ברוניסלב מלינובסקי. מלינובסקי כתב מאמר בשם: "בעיית המשמעות בשפות פרימיטיביות" וטבע את הביטוי "תקשורת פתטית" כדי לתאר את שיחות החולין.
מטרה.
למרות שנראה כי אין לשיחות אלו מטרה מוגדרת, שיחות חולין הן טקס היקשרות ואסטרטגיה לניהול מרחק בין-אישי.
שיחות אלו משמשות בסיוע בהגדרת מערכות היחסים בין חברים, עמיתים ומכרים חדשים. שיחות חולין יכולות לעזור למכרים חדשים לחקור ולקטלג את העמדה החברתית של העומד מולם.
שיחות חולין קשורות לצורך של אנשים לשמור על גישה חיובית ולהרגיש שהם מקבלים אישור ממי שמקשיב להם. השיחות משמשות ל"שימון" והנעה של אינטראקציות חברתיות, אך הפונקציה הרצויה תלויה לעיתים קרובות בנקודת הזמן בשיחה בה מתרחשת שיחת החולין:
בשיחות מסוימות, אין כלל גורמים פונקציונליים או אינפורמטיביים. הדוגמה הבאה לשיחת חולין היא בין שני עמיתים העוברים זה מול זה במסדרון:
בדוגמה זו באים לידי ביטוי אלמנטים של שיחה פתטית בתחילת השיחה ובסיומה. כל השיחה הקצרה עצמה היא חסרת תוכן משמעותי ובמהותה היא מילוי חלל. שיח מסוג זה נקרא לרוב "פיטפוטים".
הצורך להשתמש בשיחות חולין תלוי באופי הקשר בין האנשים המנהלים את השיחה. זוגות במערכת יחסים אינטימית יכולים לאותת על רמת הקרבה שלהם על ידי חוסר שיחות חולין. הם יכולים לקבל בנוחות שתיקה בנסיבות שלא היו נוחות לשני אנשים שהם רק חברים מזדמנים.
במקום העבודה, שיחות חולין נוטות להתרחש בעיקר בין עובדים באותה רמה, אך מנהלים יכולים להשתמש בשיחות אלו כדרך לפתח את קשרי העבודה עם הצוות המדווח להם. מנהלים המבקשים מעובדיהם לעבוד שעות נוספות עשויים לנסות להניע אותם באמצעות שיחות חולין כדי להפחית באופן זמני את ההבדל בסטטוס החברתי שלהם.
האיזון בין שיחה פונקציונלית לשיחות חולין במקום העבודה תלוי בהקשר ומושפע גם מהעוצמה היחסית של שני הדוברים. בדרך כלל הממונים יהיו אלו שמגדירים את השיחה מכיוון שיש להם את הכוח לסגור את שיחת החולין ו"לרדת לשורש העניין".
נושאים.
הנושאים של שיחות החולין בדרך כלל פחות חשובים מתפקודם החברתי. הנושא הנבחר תלוי בדרך כלל בכל מערכת יחסים שקיימת מראש בין שני האנשים, ובנסיבות השיחה. בשני המקרים, מישהו שיוזם שיחות חולין נוטה לבחור נושא שעבורו הוא יכול להניח שיש רקע משותף, כדי למנוע מהשיחה להיות חד צדדית מדי.
את רוב הנושאים ניתן עקרונית לסכם כנושאים ישירים או עקיפים:
נושאים מסוימים נחשבים ל"בטוחים" ברוב הנסיבות כמו למשל מזג האוויר, ספורט וטלוויזיה.
רמת הפירוט המוצעת לא צריכה לחדור את גבולות המרחב הבין אישי. כשמישהו נשאל "מה שלומך?" על ידי מכר שהוא לא מכיר היטב, סביר להניח שאדם יבחר בתשובה כללית פשוטה כמו "אני בסדר, תודה." בנסיבות אלה, לרוב לא יתאים לנשאלים להשיב עם רשימת סימפטומים של כל המצבים הרפואיים מהם הם סובלים. במידה ואדם כן עושה זאת בתשובה לשאלה "מה שלומך", סביר להניח שיש מידה רבה יותר של היכרות בין שני האנשים. במידה וההיכרות אינה רבה והנשאל משיב בפירוט, סיטואציה זו עלולה ליצור מצב לא נוח אצל שני הצדדים.
דפוסי שיחה.
החוקר קלאוס שניידר ערך מחקר על שיחות חולין במצבים הכרוכים במפגש עם אנשים זרים. הוא העלה תאוריה לפיה שיחה כזו לרוב תהיה מורכבת ממספר קטעים צפויים למדי, או "מהלכים". המהלך הראשון מנוסח בדרך כלל כך שקל לאדם האחר להסכים. זו יכולה להיות שאלה או הצהרת דעה עם שאלת תיוג. לדוגמה, קו פתיחה כמו "מזג אוויר יפה, לא?" היא הזמנה ברורה להסכמה. המהלך השני הוא תגובתו של האדם האחר. בשיחות פונקציונליות העוסקות בנושא מסוים, עקרון שיתוף הפעולה של גריס מציע כי התגובות לא צריכות להכיל מידע נוסף ממה שנדרש במפורש. שניידר טוען כי אחד העקרונות של שיחות חולין סותר את מיקסום הכמות. הוא מציע שהנימוס בשיחות חולין ממקסם על ידי תגובה עם תשובה מהותית יותר.
אם נחזור על הדוגמה של "מזג אוויר יפה, לא?", להגיב עובדתית על ידי סתם לומר "כן" (או אפילו "לא") זה פחות מנומס מאשר להגיד, "כן, יחסית רגוע מאוד לתקופה הזו של השנה". שניידר מתאר כי מהלכים שלאחר מכן עשויים לכלול הכרה כמו "אני רואה", הערכה חיובית כמו "זה נחמד", או מה שנקרא "התנהגות סרק", כמו "מממ", או "באמת?" .
הבדלים מגדריים.
לרוב, סגנון השיחה ודפוסי הדיבור בשיחות בין נשים בלבד הם שיתופיים יותר מאלו של גברים, ונוטים לעודד מעורבות גבוהה של הצד השני בשיחה. נושאים לשיחות חולין של נשים יכולים לעיתים לכלול מחמאות על היבטים הקשורים במראה חיצוני, כמו למשל: "השמלה הזו ממש מתאימה לך." שיחות חולין בין נשים שהן חברות עשויות לכלול גם מידה רבה יותר של חשיפה עצמית. הנושאים עשויים לגלוש גם להיבטים אישיים יותר בחיים הפרטיים, בעיות וסודות אחת של השנייה. החשיפה העצמית הזו יכולה לייצר קרבה רבה יותר ובסופו של דבר להביא לחיזוק של מערכות יחסים, גם אלו שהיו קרובות יחסית, מאחר שהשיחות האלו יכולות להוות בסיס ואיתות לכך שיש יחסי קרבה חבריים.
לעומת זאת, שיחות חולין של גברים נוטות להיות תחרותיות יותר. השיחות האלו יכולות לכלול סלנג צבאי, וגם בדיחות שיכולות להיות עוקצניות ואף ירידות מעליבות. למרות זאת, לא מדובר רק בשימוש בצורה שלילית בכל אלו, אלא גם ובעיקר בדרך שיכולה לסמן או לעורר גם סולידריות חברתית; הגברים מאותתים כי הם מרגישים מספיק בנוח בחברת המעורבים בשיחה הזו, כדי להיות מסוגלים לומר את הדברים האלה מבלי שהם יובילו לעלבונות או יתפרשו בצורה שלילית.
הבדלים תרבותיים.
בעוד אמריקאים, באופן כללי, יכולים בקלות לנהל שיחות קטנות עם זרים, בתרבויות אחרות שיחות אלו נתפסות לעיתים כבזבוז זמן.
כמו כן, הכללים והנושאים של שיחות החולין יכולים להשתנות באופן נרחב בין תרבויות. מזג האוויר הוא נושא שיחה נפוץ באזורים בהם האקלים משתנה מאוד ויכול להיות בלתי צפוי. שאלות לגבי המשפחה נפוצות בחלק מארצות ערב ומדינות שונות ברחבי יבשת אסיה. בתרבויות או בחברות בהן למעמד וסטטוס יש חשיבות גדולה, כמו למשל בתרבות הסינית והיפנית שיחות חולין בין מכרים חדשים עשויות לכלול שאלות המאפשרות סיווג חברתי של המשוחחים.