מלון נולדה בשם דורות'י אלואיז מלוני (Dorothy Eloise Maloney) בשיקגו, אילינוי. רוב הקריירה המוקדמת שלה כשחקנית קולנוע היה בסרטי מערבונים כמו השקיעה האחרונה לצידם של רוק הדסון וקירק דאגלס (1961), אף על פי שמפעם לפעם זכתה לגלם תפקידים זכורים יותר, כדוגמת תפקידה כמוכרת בחנות ספרים בקלאסיקת הפילם נואר, "התרדמה הגדולה" (1946), על פי הרומן של ריימונד צ'נדלר.
ב-1955 שיחקה בסרט זעקת הקרב.
ב-1956 צבעה את שיער הבלונד המפורסם שלה כדי לככב במלודרמה "נכתב ברוח", בבימויו של אחד מענקי הוליווד, דאגלס (דטלף) סירק. בסרט זה, הנחשב כיום כאחד משיאי המלודרמה, גילמה מלון נימפומנית, תפקיד עליו זכתה בפרס האוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר. מכאן החלה לקבל תפקידים משמעותיים יותר בסרטים כמו "האיש בעל אלף הפרצופים", "עיר היצרים", "מלאכים מלוכלכים" וב"השייט האחרון".
לצד עבודותיה הקולנועיות הקדישה מלון זמן גם לסדרות טלוויזיה, כשהבולטת בהן היא "פייטון פלייס", בה כיכבה בין השנים 1964 - 1968, ואף קיבלה על תפקידה מועמדות לפרס גלובוס הזהב שנתיים ברצף. הייתה זאת אופרת הסבון הראשונה ששודרה בארצות הברית בשעות הערב.
תפקידה האחרון בקולנוע היה כאישה שהורשעה ברצח משפחתה ב"אינסטינקט בסיסי" (1992). מלון הייתה נשואה פעמיים - לשחקן ז'אק ברז'רק (ממנו יש לה שני צאצאים) ולאיש העסקים בוב תומרקין - ממנו מיהרה להתגרש בטענה כי הוא מנסה להשתלט על כספיה (שנים מאוחר יותר הודה תומרקין שצדקה ואף ישב בכלא).
על אף היותה אחת הנשים היפות והמושכות בהוליווד הייתה למעשה אשה שמרנית ומאופקת וניהלה אורח חיים שמרני וצנוע.
מלון נפטרה ב-19 בינואר 2018. יש כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד, לציון הישגיה הקולנועיים.
לי קופמן
לי קופמן (נולדה ב-1973, בסיביר) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
קופמן היא בת למשפחה חרדית מסורבת עליה. היא עלתה לישראל בגיל שתים עשרה ב-1985 והתיישבה עם משפחתה באשדוד. כעבור שלוש שנים יצאה בשאלה. בגיל שש עשרה החלה לכתוב במקומונים ובמעריב לנוער. בגיל תשע עשרה עזבה את בית ההורים ועברה לתל אביב. עשתה תואר ראשון בעבודה סוציאלית. ניהלה משרד היכרויות ולאחר מכן הפיקה אירועים. בשנת 1999 עברה למלבורן שבאוסטרליה שם היא עובדת בסוכנות היהודית ומשלימה תואר שני בספרות יוצרת באוניברסיטת מלבורן. כיום מפתחת שיטת פסיכודרמה לריפוי באמצעות ספרות.
כתבה סיפורים קצרים שהתפרסמו בירחון מאזנים ובאנתולוגיות שונות כמו "רצח ליד הבית" בהוצאת כתר ובעריכת דורית זילברמן בשנת 2001.
כתבה עד היום שלושה ספרים בעברית ועומדת להוציא את ספרה הראשון באנגלית שעליו קיבלה מענק מהמועצה האוסטרלית לספרות.
כננת
כננת היא מכשיר המיועד להזיז משאות כבדים באמצעות חבל הנכרך על גבי ציר.
היסטוריה.
הכננת הקדומה ביותר תוארה על ידי הרודוטוס בקשר למלחמת פרס–יוון בתקופת המאה ה-5 לפנה"ס. כננות העץ שתוארו שם, נועדו למתוח חבלים של גשר על פני הדרדנלים. ככל הנראה, כננות היו בשימוש קדום יותר באשור.
לדברי אריסטו, גלגלות הרמה וכננות היו בשימוש נפוץ בבניה במאה הרביעית לפני הספירה.
בישראל קיימים מבנים מתקופת הורדוס שארכאולוגים מעריכים שנעשה שימוש בכננות בהקמתם. דוגמה בולטת בירושלים היא מערכת מבני התמך של הר הבית שהוקמה כחלק מבניינו המחודש של בית המקדש השני, בשנים (4-)-(20-) לפנה"ס. באתר הארכאולוגי בדרום הר הבית ניצב שחזור של כננת גדולה, בעזרתה מעריכים שאבני החומה הגדולות (במשקל ממוצע של 5 טון) הובלו למקומן.
אופן הפעולה.
הכננת מורכבת מגלגל סובב עליו מתלפף החבל. את הגלגל ניתן לסובב באמצעים שונים – כוח השרירים, כוח פנאומטי, כוח הידראולי, כוח חשמלי ועוד.
כדי למנוע מצב בו כובד המשא ימשוך חזרה את החבל, ניתן לצייד את הכננת בבלם חד כיווני (ראצ'ט) – התקן מכני המאפשר תנועה בכיוון אחד בלבד. במקרה זה הראצ'ט יאפשר רק פעולת הרמה ולא הורדה.
שימושים.
הכננת משמשת במגוון תחומים לתפקידים שונים, כגון:
ישנן כננות בעלות הפעלה אלחוטית. כננות כאלה מצויות לעיתים על רכבי שטח.
צורת הפעלה נוספת של כננות נמצאת ברכבי שטח המצוידים בתוף בולט מצידי הגלגלים. כאשר הגלגל מסתובב, מסתובב איתו התוף והכבל מתלפף עליו. דבר זה מעניק עוצמה רבה לכננת, שכן, היא מופעלת, למעשה על ידי כוח המנוע כננת כזו נקראת כננת גלגל.
סימן נומרו
סימן נומרו או № (באנגלית: Numero sign) הוא סמל טיפוגרפי המשמש, בשפות אירופיות רבות, לסמן מיספור, בדומה לסימן הסולמית, שמקורו בארצות הברית.
לדוגמה: שקול ל־. דהיינו: בית מס' 10 ברחוב דאונינג, ביתו של ראש ממשלת בריטניה.
מקורו של הסימן בשפה הלטינית - שילוב של האות "N" עם סימן הדומה לאות o שתחתיה קו תחתון. מאחר שסימן זה לא היה קיים במכונות כתיבה רבות, הוא הוחלף ב- "".
במחשבים בהם הסימן אינו נמצא, הסימן נכתב כאשר האות "O" מוחלפת בסימן המעלה.
לווייתן גדול-סנפיר
לִוְיָתָן גְדוֹל-סְנַפִּיר (שם מדעי: Megaptera novaeangliae) הוא מין לווייתן מזיפות מין יחיד בסוגו ("Megaptera") המשתייך למשפחת לווייתני הענק. אוכלוסיית הלווייתן גדול-הסנפיר הצטמצמה באופן ניכר בעקבות ציד, וכיום הוא נחשב למין מוגן ברוב חלקי העולם.
זהו לווייתן גדול ממדים: אורכו של פרט בוגר נע בין 10 ל-16 מטרים ומשקלו הממוצע הוא כ-27 טונות (לשם השוואה: לווייתן מצוי הוא באורך 21–27 מטר ומשקלו כ-70 טון). למרות גודלו, הלווייתן גדול-הסנפיר אקרובטי למדי, והוא ידוע בקפיצותיו החינניות מהמים, בסנפירו הקדמי הגדול ובשירתו המורכבת. הלווייתן גדול-הסנפיר חי באוקיינוסים ובימים ברוב חלקי כדור הארץ.
אנטומיה ומחזור חיים.
אנטומיה ומראה.
אורכו הממוצע של הלווייתן גדול-הסנפיר הוא 13 מטרים ומשקלו הממוצע נע בין 25 ל-32 טונות; הנקבות גדולות מעט מן הזכרים. גופו חסון מאוד, וצבעו נע בין כחול לשחור ומוכתם לעיתים בכתמים לבנים או אפורים. הסנפיר הקדמי המוגדל שחלקו לבן הוא אולי המאפיין הבולט ביותר של המין, ואורכו יכול להגיע עד 5 מטרים - כשליש מאורך הגוף כולו. הראש אינו סימטרי ומכוסה בליטות וגבשושיות רבות, חלקן בשל טפילים ימיים. ללווייתן גדול-הסנפיר, כמו לכל לווייתני הענק, בין 12 ל-36 תלמים אורכיים המתחילים בתחתית הראש ומסתיימים בטבור. נראה כי תלמים אלה מאפשרים ללווייתן לפעור את פיו לרווחה במהלך האכילה; בחלקו העליון של הראש שתי "זרבוביות" דרכן מתיז הלווייתן מים דלים בחמצן ועשירים בפחמן דו-חמצני. המוח הקטן של הלווייתן גדול-הסנפיר מהווה כ-20% ממשקלו הכולל של המוח, והמוח עצמו לא שונה בהרבה ממוחם של לווייתנים אחרים.
איבר ההרחה קטן ופשוט מאוד, ולא ברור אם ללווייתן יש חוש ריח כלל. העיניים קטנות אף הן ומותאמות לעמוד בלחץ המים. ללווייתנים גדולי-הסנפיר שכבת שומן עבה - העבה ביותר מבין כל הלווייתנאים יחסית לגודלו; רק ללווייתן הכחול ("Balaenoptera musculus") שכבת שומן עבה יותר. הלווייתן גדול-הסנפיר מסוגל לצלול לעומק של עד 200 מטרים למשך 15 עד 30 דקות. מהירות השחייה יכולה להגיע ל-27 קילומטרים לשעה, אך במהלך הנדידה המהירות נמוכה יותר.
תפוצה ומחזור חיים.
הלווייתן גדול-הסנפיר נפוץ ברוב האוקיינוסים, החל מאזור אנטארקטיקה ועד קו הרוחב 65° צפון - בקרבת הקוטב הצפוני, להוציא את מזרח הים התיכון, הים הבלטי ואוקיינוס הקרח הצפוני. זהו בעל חיים נודד; את חודשי הקיץ הוא מבלה באזורים קרירים יותר הרחק מקו המשווה, אך החיזור, הרבייה וההמלטה מתבצעים במים טרופיים וסובטרופיים. בממוצע, עובר הלווייתן גדול-הסנפיר כ-25,000 קילומטרים בנדודים, דבר ההופך אותו לאחד מהנודדים הטובים ביותר שבין היונקים. יוצאת דופן בנושא זה היא אוכלוסיית הלווייתנים גדולי-הסנפיר שבים הערבי, שנשארת באזורים הטרופיים והסובטרופיים במשך השנה כולה ואינה נודדת כמעט.
באופן כללי, הלווייתן גדול-הסנפיר נחשב למין בסיכון (דרגה נמוכה מעט מבסכנת הכחדה). מספר מדינות מפעילות מיזמים להגנה על הלווייתן; בממלכה המאוחדת, למשל, הלווייתן גדול-הסנפיר הוגדר כמין בעל עדיפות, ובעקבות זאת הוחל במאמצי הגנה ושימור שונים. גם במדינות אחרות נחקקו חוקים האוסרים ציד לווייתנים גדולי-סנפיר, או מטילים פיקוח על היקפו של ציד זה. בעבר הוערכה האוכלוסייה בכ-125,000 פרטים, אולם ציד בכמויות גדולות הביא לירידה דרמטית בגודלה, וכיום היא עומדת על כ-5,000 עד 8,000 פרטים, והמין מוגדר כ"פגיע" על ידי ה-IUCN. אורך חייו של הלווייתן גדול-הסנפיר אינו ידוע במדויק, אך על פי הערכות המבוססות על מחקרים נראה כי הוא גבוה מאוד ויכול להגיע ל-40 עד 75 שנים.
מלבד האדם, הטורף היחיד של הלווייתן גדול-הסנפיר הוא הקטלן. עם זאת, בשל גודלם הרב של הלווייתנים גדולי-הסנפיר, לרוב לא מצליחים הקטלנים לפגוע בלווייתנים בוגרים בצורה ממשית ומשאירים בעורם רק מספר צלקות; המצב שונה בקרב פרטים צעירים שנולדו לא מזמן או בקרב פרטים זקנים או חולים שסיכוייהם להיטרף גדלים.
הלווייתנים גדולי-הסנפיר הם בעלי חיים פוליגמיים. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 5 שנים, ורבייה מתרחשת אחת לשנתיים בערך. יש להם טקס חיזור מורכב יחסית, הכולל תרגילי אקרובטיקה, קפיצות מן המים וחבטות בסנפיר ובזנב. ההריון אורך בין 10.5 ל-11 חודשים, והעובר גדל בכל חודש בין 15 ל-35 סנטימטרים. הגור נולד באורך 4 עד 5 מטרים והוא יונק מאמו חלב מועשר עד גיל חמישה חודשים לערך. כמו בקרב מיני יונקים ימיים אחרים, האם מגוננת מאוד על הוולד שלה ומשתדלת להתרחק מאתרים רועשים או המוניים כשהוא לצדה.
התנהגות ואקולוגיה.
היחסים בין חברי הלהקה.