המרכז הוא האזור המסחרי של העיר, המערב הוא יותר אזור מגורים, והיה אחד מהאזורים המפותחים הראשונים בהונג קונג. שניהם ממוקמים בצדו הצפוני של האי הונג קונג.
היסטוריה.
תחום המרכז היה האזור הראשון בו תוכנן פיתוח עירוני בהונג קונג. בו גם שכנה המושבה ההונגקונגית הראשונה בתקופת שלטון הבריטים - ויקטוריה סיטי, שהייתה אף עיר הבירה של הקולוניה באותו זמן. הבריטים החלו למכור את אדמות הונג קונג ביוני 1841, 6 חודשים אחרי הנפת הדגל הבריטי בפוססיישן פוינט (נקודת אחיזה - אזור במערב הונג קונג, בו עגנו לראשונה חיל הים הבריטי קודם לחתימת חוזה נאנקינג). 51 חלקות אדמה נמכרו, ו-23 בתי סוחרים (להקמת משרדים). באותו זמן רק שני רחובות אלבני נולה (כיום רחוב גרדן) וגלניליי נולה (כיום רחוב גלניליי) הוקצו לשימוש בריטי, שני רחובות אלו הוכרו כ"גבעה הממשלתית".
ב-1857 הרחיבה הממשלה הבריטית את ויקטוריה סיטי, וחילקה אותה ל-7 תחומים, אשר כיום מוכרים כולם כאזור מרכז ומערב הונג קונג. האזור הוכר כאזור אירופי, עד שבשנת 1860 החלו גם סוחרים סינים לקנות נכסים באזור, באזור רחובות פוטינגר ווולינגטון. אזור המרכז היה אזור עסקים אירופי, בו הוקם לראשונה הבנק העולמי HSBC (בנק הונג קונג - שנגחאי). כשאזור המערב שימש אזור מסחרי לסוחרים הסינים. כשערך האזור גדל, נקבעה אספה בפברואר 1866 כדי ליסד את "כוח השמירה האזורי" של המשטר, להגנה על האזור הספיציפי.
ב-1890 הגיעה אוכלוסיית התחום ל-200,000 תושבים רובם באזור ויקטוריה סיטי.
פוליטיקה וממשל.
מועצת התחום בהונג קונג, הוא בעיקר גוף מייעץ בממשלת הונג קונג עם אפשרויות מאוד מוגבלות. אפשרויותיהם מצומצמות לבניית וניהול פארקים עירוניים, פעילויות בידור, פעילויות תרבות ופיתוח תיירות.
אחת לארבע שנים נערכות בחירות לראשות המועצה. הבחירות האחרונות התקיימו ב-23 בנובמבר 2003, למנהל שהתחיל ב-1 בינואר 2004. 15 חברי מועצה נבחרו, ו-4 מונו על ידי הממשלה.
דמוגרפיה.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, מנה התחום 261,884 נפש, ו-89,545 משקי בית. מבין 18 התחומים, אזור המרכז והמערב הוא השני מבחינת הכנסה למשק בית (25,350$HK לחודש) אחרי וואן צ'אי. מבחינת כמות האוכלוסין לפי משקי בית, היא השלישית הקטנה ביותר (2.8) אחרי וואן צ'אי ויאו צים מונג.
גאוגרפיה.
שטחו הכולל של התחום הוא 12.4 קמ"ר. התחום כולל בתוכו את צידו הצפון מערבי של האי הונג קונג, ומוקף על ידי וואן צ'אי ממזרח, דרום הונג קונג מדרום, נמל ויקטוריה במערב. התחום אף כולל בתוכו את "אי ירוק" ו"אי ירוק קטן", שני איים לא מיושבים במערב הונג קונג.
אזורים ממערב למזרח על גדות נמל ויקטוריה: קריית קנדי, סאי יינג פון, שֶׁנְג וַואן, מרכז (סנטרל) ואדמירלטי.
ענבי הגפן בענבי הגפן
ענבי הגפן בענבי הגפן (דבר נאה ומתקבל), היא אמרת חז"ל שנשתרשה בשפה העברית המתארת שידוך הולם בין גבר לאישה.
בספרות חז"ל.
יסוד האמרה הוא ב: "תנו רבנן, לעולם ימכור אדם כל מה שיש לו וישא בת תלמיד חכם וישיא בתו לתלמיד חכם. משל לענבי הגפן בענבי הגפן דבר נאה ומתקבל". ואילו לפי פירוש המהרש"א, האמרה מכוונת גם כלפי זווג בת כהן עם גבר כהן.
המשמעות המילולית של הביטוי היא הרכבת זמורה משיח גפנים משובח ("ענבי גפן") בכנה משיח גפנים משובח, והאמרה מציינת שהכלאה זו מניבה פרי מוצלח - "דבר נאה ומתקבל".
מופע נוסף של הביטוי קיים גם בילקוט שמעוני פרשת יתרו: "נשא אדם בת תלמיד חכם סוף שיהו בניו תלמידי חכמים. משלו משל ענבי הגפן בענבי הגפן"
יש שפירשו את הביטוי כרומז על צאצאים מוצלחים מן זיווג ראוי שכזה, משום שכשם שתולדותיו של הגפן, קרי היין זוכה לברכה משל עצמו, המשמשת לרוב בטקסים דתיים, כך ראויים בניהם של אלו.
מזרח הונג קונג
אזור מזרח הונג קונג (東區) הוא תחום מנהלי בהונג קונג. בשנת 2000 מנתה האוכלוסייה 620,800 נפש. התחום ממוקם בצפון מזרח הונג קונג (ראו מפה), וכולל בתוכו את האזורים
הרו ולאנדרוס
הרו ולאנדרוס (ביוונית: Ηρώ και Λέανδρος) הוא מיתוס יווני, המגולל את סיפורם של הרו, כוהנת לאלה אפרודיטה שהתגוררה במגדל-מצודה בססטוס, על גדת ההלספונטוס, ושל לאנדרוס - עלם מהעיר אבידוס אשר מעברו השני של המצר. לאנדרוס היה מאוהב בהרו, ומדי לילה חצה בשחייה את ההלספונטוס כדי לשהות במחיצתה. הרו הייתה מדליקה מנורה במרומי המגדל כדי להנחותו בדרכו.
הרו נכנעה למתק שפתיו של לאנדרוס ולדבריו כי אפרודיטה, אלת האהבה, בזה לפולחנה של בתולה, ועל כן נאותה לתנות עמו אהבים. כך נמשך הדבר כל הקיץ. אך בליל חורף סוער אחד טלטלו הגלים את לאנדרוס, הרוחות כיבו את אורה של הרו, ולאנדרוס תעה בדרכו וטבע. כאשר גילתה זאת הרו, בצערה כי רב השליכה את עצמה ממרומי המגדל הימה ומתה גם היא.
שירם של דן אלמגור ומשה וילנסקי "מגדלור" מבוסס על אגדה זו.
דרום הונג קונג
אזור דרום הונג קונג הוא תחום מנהלי בהונג קונג. אוכלוסייתו בשנת 2000 הגיעה ל-282,400 איש.
ואן צ'אי
וואן צ'אי (בסינית: 灣仔區 וַואן צַאי, "תחום המערה") הוא תחום מנהלי בהונג קונג. אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2000 ל-190,300 איש. הוא גם נודע כאזור עשיר, אחד מכל חמישה אנשים מחזיק ביותר ממיליון דולר הונג קונגי.
גאוגרפיה.
האזור המכונה בדרך כלל וואן צ'אי כולל בתוכו את האזור המוקף ברחוב טונוקי, ואשר שוכנת בו תחנת MTR בשם זה, הממוקם בין מפרץ קוזווי ממזרח לאדמירלטי ממערב. "צפון וואי צ'אי", היכן שממוקם מרכז הכנסים והתערוכות הונג קונג, מתייחס בדרך כלל לאזור מצפון לרחוב גלוססטר, שיובש מהים אחרי שנות השבעים והוא מקבץ של בנייני ענק ומלונות.
התחום המנהלי וואן צ'אי כולל בתוכו את האזורים הבאים:
פוליטיקה וממשל.
במועצה המנהלית חברים 11 חברי מועצה שנבחרו בבחירות חופשיות, ו-3 שמונו בידי הממשלה. ראש המועצה הוא אֲדַה ווֹנְג.
אלכסנדר יולין
אלכסנדר יולין (רוסית: Александр Иолин , 1912 – 24 בדצמבר 1979) (נודע גם בכינוי "סשקה פוליטרוק") היה קצין הסברה בצה"ל במלחמת העצמאות. בשנות החמישים הציע שירותיו כמרגל לשירותי מודיעין שונים – של ברית המועצות, של ארצות הברית ושל מצרים שמטעמה יצא לשליחות ריגול בישראל, בה הכשיל את עצמו כשהציע לפעול כמרגל במצרים, נשפט והורשע.
ראשית דרכו.
אלכסנדר יולין נולד בעיר בילה צרקווה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה). כשהיה בן שנתיים היגר אביו לארצות הברית. אימו נסעה עם אלכסנדר בעקבותיו, אך נתקעה בלטביה עקב פריצת מלחמת העולם הראשונה. לאחר שהות של מספר שנים בלטביה נאלצה המשפחה לחזור לאוקראינה. הם התיישבו בקייב. היה חבר בארגון הנוער הקומוניסטי הקומסומול. שירת כקצין בצבא האדום, והשתתף במלחמת רוסיה - פינלנד בשנת 1939.
במלחמת העולם השנייה השתתף בקרבות נגד הנאצים כפוליטרוק בגדוד שלחם באוקראינה. בתום המלחמה היה יולין למושל צבאי של העיר פרדוביצה בצ'כוסלובקיה.
בתפקידו כמושל נתקל בשני צעירים יהודים שניסו לשכנעו להגיע לארץ ישראל ולהילחם על עצמאותה. תשובתו הייתה, לדבריו, כי אינו רוצה לערוק מן הצבא הרוסי והוא מעדיף להגיע לישראל לאחר שישוחרר כחוק. לאחר ששוחרר מן הצבא האדום, יצר יולין קשר עם אנשי ארגון הבריחה בפולין שהעלו אותו לישראל עם קבוצת אנשי גיוס חוץ לארץ (גח"ל) באוגוסט 1948, בימי מלחמת העצמאות.
"פוליטרוק" בצה"ל.
יולין גויס לצה"ל והוצב בגדוד שבע של חטיבת הנגב של הפלמ"ח בפיקודו של עוזי נרקיס, גדוד שקלט לשורותיו עולים חדשים. יולין גויס לגדוד כלוחם והשתתף באוקטובר 1948 במבצע יואב ("מבצע עשר המכות"). במבצע זה הוא נפצע ואושפז בבית חולים. לאחר מכן השתתף במספר פעולות נוספות.
יולין לא מונה רשמית לקצין תרבות (במינוח הנוכחי – קצין חינוך), אך בפועל הוכר על ידי חבריו ככזה משום שנהג להלהיב את הלוחמים בזמן הקרב כששאג סיסמאות של הצבא האדום, דוגמת "למען המולדת!" ו"למען סטלין!" באוקטובר 1948, לאחר כישלון ההתקפה של גדוד שבע על עיראק אל-מנשיה (על חורבותיה הוקמה לימים העיר קריית גת), עודד יולין את רוחם של הלוחמים כשחרת על קיר את הכתובת "גדוד 7 – קום יקום", והחל בהוצאת דף קרבי.
יולין השתתף במבצע עובדה, והפעם במינוי בפועל כקצין תרבות בפלוגתו של אברהם אדן. יולין הונצח בתמונה הידועה של הנפת דגל הדיו באום רשרש, היא אילת, ב-10 במרץ 1949 (יולין הוא האיש השמאלי בקבוצת מניפי הדגל והוא מצולם מאחור). מאותו אירוע היסטורי נותר גם תצלום של יולין כשהוא פוסע אל תוך מימי ים סוף כשהוא עירום כביום היוולדו, זולת כובע ה"היטלמאכר" שעל ראשו.
הלוחמים כינו את יולין בכינוי "סשקה פוליטרוק". הכינוי היה מעין כינוי חיבה, אך הייתה בו גם נימה של זלזול כלפי "פוליטרוק" שמעמדו לא היה כמעמדם של קציני התרבות הנודעים של מלחמת העצמאות, דוגמת בני מרשק ואבא קובנר. יולין נודע כמי שמנסה להתרועע עם מפקדים בכירים בצה"ל וניצל הזדמנויות להצטלם בחברת קצינים ואישי שלטון בישראל כיגאל אלון, יצחק שדה ודוד בן-גוריון.
סיפורו של יולין שימש השראה לסיפור "דגל הדיו" של הסופר נתן שחם. הסיפור הופיע בקובץ הסיפורים "האלים עצלים" של שחם בשנת-1949.
עם תום מלחמת העצמאות בשנת 1949 שוחרר יולין מצה"ל. הוא לא מצא את מקומו בחיים האזרחיים, חזר לצבא והתגייס לשירות קבע. באפריל 1952 סיים יולין קורס קצינים ונשלח לגוש רמלה של ההגנה המרחבית כסגן מפקד הגוש. שירותו בצה"ל היה קצר ימים. במרץ 1953 הואשם בתקיפת אישה צעירה, עובדת אזרחית. הוא הועמד לדין צבאי, דרגתו נשללה על תנאי, והוא הודח מצה"ל.
מרגל בהתנדבות של מספר אדונים.