אוצר הקתדרלה ויצירות האומנות שבה.
יצירת האמנות והאוצר החשוב ביותר בקתדרלה היא מקדש שלושת האמגושים, סרקופג גדול המצופה בזהב, כסף ועיטורים נוספים, מסוף המאה ה-13. זהו שריד הקודש הגדול ביותר בעולם המערבי, ולפי המסורת שמורים בו שרידיהם של שלושת האמגושים ("שלושת המלכים מן המזרח"). הסרקופג נפתח ב-1864, ונתגלו בו שרידי בגדים ועצמות ומטבעות. הסרקופג נמצא באפסיס בלב בית המקהלה, לפני המזבח הראשי.
בקפלת הצלב שליד חדר תשמישי הקדושה, נמצא צלב גרו שהוזמן על ידי הארכיבישוף גרו (מת ב-976). זהו קרוסיפיקס גדול המגולף בעץ אלון עם ציפוי צבע וזהב. צלב גרו הוא ככל הנראה הקרוסיפיקס העתיק והאיכותי ביותר, מקבוצה של פסלי עץ בגודל אדם. ייחודו בכך שזוהי ככל הנראה היצירה העתיקה ביותר במערב המתארת את הצלוב המתייסר על הצלב, ובכך היא נחשבת לפורצת דרך. יצירות קודמות של הצלוב על הצלב, תארו אותו בדמות "ישו המנצח", דהיינו בעודו בחיים, ראשו זקוף והוא מישיר את מבטו לפנים, או מסתכל אל מריה, אמו, הנצבת למרגלות הצלב. בצלב גרו נראה הצלוב כשראשו שמוט לפנים, עיניו עצומות, ידיו נשלחות מעט כלפי מעלה (בניגוד למקובל עד אז לתארן כשלוחות לצדדים), גופו נכנע לכוח הכבידה ושמוט באפיסת כוחות, וברכיו כפופות מעט לפנים ולצד.
אוצר הקתדרלה מכיל גם חלק מהתוכניות המקוריות של הקתדרלה מימי הביניים. הבולטת שבהן היא תוכנית F המציגה את החזית המערבית. היא בולטת באיכותה ובגודלה הרב (כ-4.05 מטרים גובהה והיא מורכבת מ-20 קלפים). התוכנית נתגלתה בשני חצאים בתחילת המאה ה-19 והייתה חיונית במאמצים להשלים את בניית הקתדרלה.
מסמך היסטורי חשוב הנמצא בקתדרלה הוא כתב הזכויות של היהודים מ-1266. זהו מסמך שנחקק באבן על קיר הקתדרלה לבקשת יהודי קלן על ידי הארכיבישוף אנגלברט השני פון פאלקנבורג (Engelbert II. von Falkenburg), והמעניק להם זכויות כמו קבורה ללא הפרעה ואישור לעסוק בהלוואת כספים. הארכיבישוף הגן על היהודים שכן תרומתם לכלכלה והמסים ששילמו סייעו לאוצר העיר קלן ולאוצר הקתדרלה.
בקפלת מריה הקדושה (Marienkapelle) נמצא המזבח לקדושים הפטרונים של קלן, מעשה ידיו של סטפן לוכנר.
בתוך הקתדרלה ישנם מספר רב של פסלים, תגליפים, ציורים ויצירות אמנות. הבולטים שבהם:
יצירות אמנות ותשמישי קדושה אחרים שמורים בחדר האוצר.
פעמונים.
בקתדרלה מותקנים 12 פעמונים. הראשון היה "פעמון שלושת המלכים" (Dreikönigenglocke), שנוצק בשנת 1418 במשקל 3.4 טונות והותקן במקומו בשנת 1437. הוא נוצק מחדש ב-1880. שני פעמונים נוספים, "פרטיוזה" (Pretiosa) במשקל של כעשר טונות, בזמנו הפעמון הכי גדול במערב, ו"ספציוזה" (Speciosa) ששוקל כ-4.3 טונות, הותקנו ב-1448. שני הפעמונים קבועים במקומם גם כיום. הפעמון הגדול ביותר "פעמון פטרוס הקדוש" (St. Petersglocke), נוצק בשנת 1922 ומשקלו 24 טונות. פעמון זה הוא הפעמון הגדול ביותר בעולם המתנודד חופשי.
עוגבים.
העוגב של בית הרוחב הצפוני נבנה על ידי קלייס והותקן בשנת 1948 לרגל חגיגות לציון מאה שנה לחידוש בנייתה של הקתדרלה במאה ה-19. העוגב הועבר מבית הרוחב הצפוני לצד הצפוני של בית המקהלה, כדי לחגוג את המועד ולאפשר לערוך מיסות בקתדרלה. ב-1956, עם פתיחת החלק המערבי מחדש הורחב העוגב מ-68 רגיסטרים ל-88 רגיסטרים. ב-1963 התקין רומנוס זייפרט (Romanus Seifert) עוגב משנת 1874 והציב אותו בתיבה בארוקית מ-1700. כיום עוגב זה נמצא בבית המקהלה. ב-29 ביוני 1998 הותקן עוגב חדש, בחלק הצפון-מזרחי של הספינה הראשית, ליד מקום המצלב. העוגב החדש נועד לשפר את איכות המוזיקה בקתדרלה ומיקומו נחשב לאידיאלי מבחינה זו. העוגב נבנה על ידי קלייס (Klais) מבון. הוא מכיל 3,963 צינורות ו-53 רגיסטרים.
קברים ומונומנטים.
בקריפטה של הקתדרלה קבורים מספר ארכיבישופים. קברים רבים ולוחות זיכרון של אנשי דת, בישופים, אנשי מלוכה וקדושים נמצאים גם בקפלות שסביב האפסיס, בהם בולטים הקבר והמונומנט של קונרד פון הוכשטאדן (שיזם את הקמת הקתדרלה החדשה ומת ב-1261), קברו של אנגלברג פון דר מארק (Engelbert III. von der Mark) שנבנה עוד בימי חייו, קברו של הארכיבישוף גרו מקלן (Gero von Köln, מת ב-976) ואשר שנבנה מחדש במאה ה-13 וקברו של הארכיבישוף פיליפ הראשון פון היינסנברג (Philipp I. von Heinsberg), המעוצב בצורה מבצר עם חומות, כרמז לחומות שבנה סביב העיר. על הקברים הבודדים בבית המקהלה, שאינם שייכים לאנשי דת, נמנים קבריהם של שני אצילים שתרמו את רכושם לכנסייה - הרוזן גוטפריד פון ארנסברג (Gottfried von Arnsberg) שמת בסביבות 1371 ונקבר בתוך מונומנט מרשים מאבן, הנושא את פסלו בשריון לוחות מלא, וקומס אמונדוס (Comes Emundus) בקריפטה מתחת לספינה הצפונית. חפירות ארכאולוגיות שנערכו בספינה הצפונית עם תחילת עבודות הקמת בית המקהלה הגותי החדש, חשפו קברים של אנשים שנקברו בקתדרלה הישנה.
ריהוט נוסף.
ספסלי המקהלה של קתדרלת קלן מתוארכים לשנים 1307–1311 והם מן הגדולים מסוגם שעדיין קיימים. הספסלים מכילים 104 מושבים ונועדו לשמש גם את מועצת הקתדרלה ולא רק את המקהלה. מושבים מיוחדים היו שמורים לאפיפיור ולקיסר גרמניה. הספסלים כוללים דמויות מגולפות בעץ. המזבח הראשי הוקדש לפטרוס הקדוש ב-27 בספטמבר 1322 והוא עשוי משיש לבן על רקע שיש שחור. החלק העליון של המזבח בנוי מאבן שיש ענקית אחת, והיא האבן הגדולה ביותר בקתדרלה. על המזבח עצמו נישות מקושתות ובתוכן פסלי נביאים, שליחים וקדושים נוצרים. בימת הדרשה של הקתדרלה היא משנת 1544 והיא העתיקה ביותר בקלן. היא מעוצבת בסגנון הרנסאנס ובנויה מעץ אלון.
בבית הרוחב הדרומי נמצא ארון המכיל בתוכו את דגל התהלוכות של הקתדרלה. הדגל, שעוצב על ידי וילהלם מנגלברג (Wilhelm Mengelberg) ב-1897 מציג את הערצת שלושת האמגושים למריה תחת חופה גותית, וסביבם מלאכים מנגנים. שעון הספינה הראשית, ששולט גם בצלצול הפעמונים, הותקן בספינה הדרומית בשנת 1867 ונבנה על יוהאן מנהרדט (Johann Mannhardt). השעון נהרס במלחמת העולם השנייה אך שוחזר בשנים 1988–1989.
הערכה.
קתדרלת קלן נחשבת ליצירת מופת של האדריכלות הגותית ולשיאו של הסגנון הגותי הקורן (Rayonnant).. חוקר תולדות האמנות היהודי פאול פרנקל הגדיר את בית המקהלה של קלן כ"נורמה", כלומר, האידיאל הגותי. בנרטיב של פרנקל התפתחות האדריכלות הגותית מתוארת כאבולוציה סגנונית המתכנסת לפתרון הסופי והמושלם, ובה כל קתדרלה היא תיקון ושיפור של קודמתה. קתדרלת קלן מתוארת כפתרון המושלם, כ"בית המקהלה הגותי" בה"א הידיעה. הוא כתב על קתדרלת קלן:
טקסט זה זכה לתרגום לגרמנית בשל חשיבותו.
ההיסטוריון וחוקר האדריכלות פרופסור כריסטופר וילסון תיאר את קתדרלת קלן כ (במקור: "the most splendid of all Rayonnant churches") וכ"שלמות אסתטית". הוא הסביר את הביקורת הצרפתית הלא הוגנת נגדה בקנאה על בסיס לאומי וחוסר נכונות של ההיסטוריונים הצרפתיים להכיר בכך שיצירת המופת של הסגנון הגותי הקורן הצרפתי נמצאת דווקא בגרמניה. על החזית המערבית של הקתדרלה, שתוכננה עוד בימי הביניים אך נבנתה רק במאה ה-19 לפי התוכניות המקוריות, כתב:
גלריה.
איורים של מקס האזאק.
לחצו לגלריה מלאה של איורי קתדרלת קלן של מקס האזאק.
קוס
קוֹס (ביוונית: Κως, בטורקית İstanköy) הוא אי יווני בים האגאי, חלק מקבוצת האיים הדודקאנסיים, השוכן בפתחו המערבי של מפרץ גקובה. נכון ל-2001 התגוררו באי כ-31,000 תושבים. אורכו של האי הוא 40 קילומטרים, רוחבו 8 קילומטרים והוא מרוחק 4 קילומטרים מחוף בודרום שבטורקיה. מבחינה מינהלית שייך האי לחבל דרום הים האגאי ובירתו היא העיר קוס.
היסטוריה.
העת העתיקה.
לפי המיתולוגיה הרומית ביקר הרקולס באי קוס. יחידות צבא מקוס השתתפו במלחמת טרויה. במהלך המאה ה-11 לפנה"ס כבשו הדורים את האי ויישבו אותו במתיישבים שהובאו מאפידאורוס. במהלך המאה ה-7 לפנה"ס הצטרפו תושבי האי לליגה אמפיקטיונית שכללה שישה איים יווניים ובשלהי המאה ה-6 לפנה"ס נכבש האי בידי צבא הממלכה האחמנית.
ב-479 לפנה"ס השתחרר האי מעול הפרסים ובהמשך הצטרפה הנהגתו לליגה האטית-דלית. ב-412 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית מרדו תושבי קוס באתונה, אך המלחמה הסתיימה בניצחון הליגה הפלופונסית ובפירוק הליגה האטית-דלית. קוס נודע בעולם ההלניסטי כמרכז רפואי אליו היו מביאים הצדדים הלוחמים (בים) את הפצועים כדי שיקבלו טיפול או המתת חסד. באי נולד היפוקרטס אבי הרפואה המערבית.
ב-335 לפנה"ס נכבש האי על ידי צבאו של אלכסנדר הגדול מלך מוקדון ולאחר מותו נשלט על ידי תלמי הראשון עד לכיבושו בידי צבא הרפובליקה הרומית. ב-395 עם חלוקת האימפריה הרומית נשלט האי בידי האימפריה הביזנטית.
לאורך העת העתיקה התקיים באי מסחר פיניקי פורה, כפי שמעידים ממצאי כדים וצלמיות מהלבנט שנמצאו באי.
ימי הביניים וראשית העת החדשה.
האי נשלט לחלופין על ידי הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה וב-1315 נמכר למסדר האבירים ההוספיטלרים. ב-1523 נכבש האי על ידי צבאו של סולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו בקוס עד ראשית המאה ה-20. במהלך המאה ה-16, במסגרת תהליך אסלום המחוזות העות'מאניים יושבו בקוס תושבים מוסלמים ובמהלך המאה ה-17 היו כמחצית מתושבי האי מוסלמים סונים אשר התרכזו בעיקר בערים ומחציתם נוצרים אורתודוקסים שהתרכזו בעיקר באזורים הכפריים. במהלך מלחמת העצמאות היוונית הטילו השלטונות העותמאנים מגבלות על תושביו הנוצרים של האי.
העת החדשה המאוחרת.