הפיגועים ברובע היהודי גרמו אמנם למספר הרב ביותר של נפגעים והרוגים, אך הן לא היו ההתקפות היחידות שכוונו נגד יהודים (או זרים) בתקופה זו. מהומות והתפרעויות עממיות ברחבי קהיר הביאו להריגתם ופציעתם של יהודים רבים נוספים ולמעשי ביזה רבים. העיתון "נציונל צייטונג", שראה אור בבזל, דיווח כי קהיר "הופקרה כליל לאימי האספסוף, שהשתולל ברחובות בצעקות 'יָהוד, יָהוד'. כל אדם שחזותו אירופית הותקף. המחזות הקשים ביותר נראו ברובע היהודי, שם פשט האספסוף על בית אחר בית… וטבח מאות יהודים".
אירועים אלו, שהצטרפו לפרעות שהתרחשו בקהיר מספר שנים קודם לכן ולאווירה הכללית העוינת במדינה לאורך כל שנות ה-40, גרמו לחוסר ביטחון אישי חמור עבור יהודי מצרים, והובילו להגירה המונית מהמדינה. עד 1950 עזבו את מצרים כעשרים אלף יהודים.
לאחר האירוע.
תגובת הממשלה לאירועים עומעמה בתחילה והושתקה בשל ההשפעה הגוברת והכוח הרב שצבר ארגון האחים המוסלמים במצרים ולא כי הממשל המצרי עודד פגיעה ביהודים. בחודש נובמבר 1948, לאחר מספר פיגועים וניסיונות רצח, הממשלה עצרה 32 מנהיגים של "המנגנון הסודי", הענף הטרוריסטי של ארגון האחים המוסלמים ואסרה אותם. ב-8 בדצמבר 1948, ראש הממשלה מחמוד פהמי נוקראשי הוציא את הארגון מחוץ לחוק, ורכוש הוחרם בידי הממשלה. במשפט שנערך ב-1950 הואשמו חברי האגודה בביצוע כל הפיגועים ביהודי קהיר מיוני עד נובמבר 1948. לטענת הפרקליטות, ההפצצות היו חלק מאסטרטגיה מכוונת של האחים שנועדה לנצל את סוגיית פלסטין על מנת לערער את המשטר ולחתור תחת קיומו. הבחירה של הממשלה להגן על הקהילה היהודית בזמן מלחמת 1948 סיכנה את הפופולריות, שלא הייתה גבוהה באותה תקופה, של הממשלה.
בעקבות המשפטים התנקשו אנשי האחים המוסלמים בחייו של ראש הממשלה ב-28 בדצמבר 1948. כחודשיים לאחר מכן נרצח גם מנהיג האחים המוסלמים חסן אל-בנא בידי השלטונות המצריים, כנראה כתגובה על ההתנקשות בחייו של נוקראשי.
אנה קרנינה (סרט, 2012)
גבריאל רוזנבאום
גבריאל (גבי) משה רוזנבאום (נולד ב-13 במאי 1948, ד' באייר ה'תש"ח, בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, ומכהן כמנהל המרכז האקדמי הישראלי בקהיר מאז שנת 2006.
ביוגרפיה.
גבריאל רוזנבאום נולד בירושלים, להורים יוצאי הונגריה שמרבית בני משפחותיהם נספו בשואה. אביו, מנחם (ננדי) עלה לארץ בשנת 1939, ובמלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי והיה חייל בבריגדה היהודית, שבמסגרתה נלחם בחזית באיטליה. אמו, מרים (מירי), נלקחה לאושוויץ ומשם למחנה עבודה בגרמניה, ובשנת 1946 עלתה לארץ עם אוניית המעפילים "תל-חי". רוזנבאום גדל בתל אביב ולמד בבית הספר הממלכתי-דתי ביל"ו, ובתיכון עירוני א', שם חולקו התלמידים באופן שרירותי לכיתות בהן נלמדה שפה זרה שנייה, צרפתית או ערבית. הוא הוצב בכיתה שבה נלמדה השפה הערבית, והמשיך במגמה המזרחנית, בראשות המורה לערבית אברהם לביא, שם נלמדו באופן מוגבר השפה הערבית ותרבות האסלאם.
לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בחוגים לשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון, ולתואר שני בחוג לשפה וספרות ערבית, שבסיומו כתב עבודת M.A על יצירתו ההומוריסטית של איש הדת אבן אלג'וזי (חי במאה ה-12) בהדרכת פרופ' יוסף סדן. גם את לימודי התואר השלישי עשה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1994 סיים בהצטיינות את לימודי הדוקטורט. את עבודת הדוקטורט, על לשון הדיאלוג בדרמה המצרית המודרנית, כתב בהדרכת פרופ' ששון סומך. בתקופת לימודי הדוקטורט לימד באוניברסיטת תל אביב, במכללת לוינסקי לחינוך ובאוניברסיטה העברית בירושלים. מאז קבלת הדוקטורט לימד באוניברסיטה העברית, בה הפך חבר סגל בחוג לשפה וספרות ערבית, אשר בו כיהן כראש החוג בשנים 2004–2006, ובשנת הלימודים האקדמית 2011–2012.
בנוסף למחקר אקדמי, רוזנבאום עוסק גם בכתיבה ספרותית של פרוזה, שירה ודרמה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא אף הקים הוצאת ספרים פרטית בשם "גמיר", ובה הוציא לאור ספרים אשר כתב, תרגם וערך. בין השאר, תרגם מחזות של שני מחזאים מצרים בולטים: קומדיית אדיפוס מאת עלי סאלם, וסעדון המשוגע (יחד עם אברהם חכים) מאת לנין אלרמלי.
רוזנבאום נשוי למיכל, אב לשניים, וסב לארבעה, אחיהן של אילי קאופמן ותמר אליעזר..
מחקר אקדמי.
מאוקטובר 2006 ועד ספטמבר 2010 שימש רוזנבאום כמנהל המרכז האקדמי הישראלי בקהיר, שם התגורר עם אשתו מיכל, אשר סייעה לו בניהול המרכז, ובטיפוח הקשר עם הסטודנטים המצרים שהגיעו לספריית המרכז. באוקטובר 2010 חזר ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים, אך התבקש לשמש כמנהל המרכז סמסטר נוסף עד הגעת מחליפו. הוא נענה לבקשה, והדבר אושר בהסדר מיוחד עם האוניברסיטה העברית. בעקבות כך צומצמה פעילות ההרצאות במרכז, אך ספריית המרכז המשיכה לפעול כסדרה. בעקבות המהפכה שהתחוללה בקהיר בינואר 2011 והשינויים במצב הביטחוני, לא ניתן היה לשלוח לשם מנהל מרכז חדש, ורוזנבאום המשיך למלא בהתנדבות מישראל את תפקיד מנהל המרכז. לצורך זה הוא מגיע לקהיר לביקורים קצרים על מנת לפגוש את אנשי המרכז האקדמי, וכן ידידים ומקורבים של המרכז, ועל מנת לעמוד על פעילותו התקינה של המרכז. רוזנבאום שומר על קשר רצוף והדוק עם המרכז ועם עובדיו גם בהיותו בישראל.
נושאי המחקר שלו הם הספרות, הדרמה, השפה, והתרבות הפופולרית של מצרים המודרנית, וכן הערבית המצרית המדוברת המודרנית והתרבות העממית של יהודי מצרים. כמו כן, פרסם עבודת מחקר על "הרומן הזעיר" ו"הקולמוס", רומנים קצרים פופולריים שנכתבו בתחילה בהונגרית ופורסמו בהונגריה על ידי המשפחה היהודית פרגו, ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הועברו לארץ ישראל ותורגמו לעברית. פרסם מאמרים רבים בתחומי התמחותו, והופיע בכנסים בין-לאומיים שם הציג את עבודותיו. כמה פרסומים, בעיקר אלה העוסקים בלשון ובתרבות העממית של יהודי מצרים, הופיעו בעברית, וכל השאר באנגלית.
משנת 2003 משמש רוזנבאום גם כעמית אורח בוולפסון קולג', אוניברסיטת קיימברידג', אנגליה, לשם הוא מגיע מדי פעם על מנת לקדם את מחקריו.
נכון ל-2016, רוזנבאום עמל על השלמת כתיבת שני ספרים בתחומי המחקר המרכזיים שלו, האחד על הערבית המצרית המדוברת כשפת כתב ושפת ספרות, והשני על הערבית המדוברת והתרבות העממית של יהודי מצרים במאה ה-20.
באק ויליאמס
צ'ארלס לינווד "באק" ויליאמס (באנגלית: Charles Linwood "Buck" Williams; נולד ב-8 במרץ 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 17 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הפאוור פורוורד.
לוויליאמס מספר המשחקים הרב ביותר בתולדות ניו ג'רזי/ברוקלין נטס (635), מספר הדקות ששוחקו הרב ביותר (23,100) ומספר הריבאונדים הרב ביותר (7,576). ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 12.8 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק, ו-13,017 הריבאונדים שאסף לאורך הקריירה מציבים אותו במקום ה-15 בתולדות ה-NBA.. בין פברואר 1994 לספטמבר 1997 שימש ויליאמס כנשיא איגוד שחקני ה-NBA (ה-NBPA).
נעורים ומכללות.
ויליאמס נולד וגדל בעיר רוקי מאונט שבקרוליינה הצפונית, ואת לימודיו האקדמיים העביר באוניברסיטת מרילנד. בעונת ה הוביל את מחוז ה-ACC עם 10.8 ריבאונדים למשחק, אליהן הוסיף 10.0 נקודות, וזכה בתואר "פרשמן השנה במחוז ה-ACC". בשתי עונותיו הבאות העמיד ממוצעים של 15.5 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק שזיכו אותו בבחירות עוקבות לחמישיית העונה של המחוז. בשנת 1980 נבחר להשתתף באולימפיאדת מוסקבה כחבר נבחרת ארצות הברית, לצד שחקני המכללות מארק אגוויר ואייזיאה תומאס, אך לא זכה לייצג את ארצות הברית מכיוון שהחרימה את המשחקים (במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן).
קריירה מקצועית.
ניו ג'רזי נטס.
ויליאמס נבחר בבחירה השלישית בדראפט ה-NBA לשנת 1981 על ידי ניו ג'רזי נטס, אחרי אגוויר ותומאס שנלקחו בשתי הבחירות הראשונות. בעונת הרוקי שלו עזר ויליאמס לקבוצתו לרשום שיפור של 20 ניצחונות לעומת העונה הקודמת (44-38) כשהוריד 12.3 ריבאונדים בממוצע למשחק (שלישי בליגה) וקלע 15.5 נקודות למשחק ב-58.2% מהשדה (שלישי בליגה). במהלך אותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ובסיומה זכה בתואר רוקי העונה. בשנים הבאות ביסס עצמו ויליאמס כאחד השחקנים המובילים בליגה בעמדת הפאוור פורוורד, בעיקר בתור ריבאונדר מצוין וכאחד השומרים הטובים בליגה, כשנבחר 4 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. לצד הרכז מייקל ריי ריצ'רדסון, הקלע אוטיס בירדסונג והסנטרים מייק ג'מינסקי ודריל דוקינס, סחב ויליאמס את הנטס לשלב הפלייאוף בכל חמש עונותיו הראשונות, בהן עברה הקבוצה סיבוב אחד בסך הכול (בפלייאוף ). ב-8 עונותיו בניו ג'רזי העמיד ממוצעים של 16.4 נקודות ו-11.9 ריבאונדים למשחק, ובשנת 1999 העלתה הקבוצה את גופייתו עם המספר "52" על תקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו למועדון.
פורטלנד טרייל בלייזרס.
בסיום עונת נשלח ויליאמס בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לסם בואי ובחירת דראפט עתידית (בה נבחר מוקי בליילוק). בעונתו הראשונה בפורטלנד העפילה הקבוצה עד לסדרת גמר ה-NBA, בו הפסידה לדטרויט פיסטונס בתוצאה 4-1. בעונה הבאה הודחו הטרייל בלייזרס בגמר המערב (ללוס אנג'לס לייקרס), ובעונת חזרה לגמר ה-NBA והפסידה בשנית, הפעם לשיקגו בולס בתוצאה 4-2. ויליאמס שימש כשחקן חמישייה קבוע ב-6 מתוך 7 עונותיו בפורטלנד, לצד הכוכבים קלייד דרקסלר וטרי פורטר, ורשם בקבוצה ממוצעים צנועים יחסית של 10.2 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק.
ניו יורק ניקס.