למרות מוצאם הדרומי רחשו מלכי הנובים כבוד למסורות המצריות. המטרה שלהם הייתה להשיב את מצרים לימי הזוהר שלה בתקופת הממלכה החדשה והממלכה התיכונה. הם החשיבו את עצמם כפרעוני מצרים, השולטים בתמיכתו של האל אמון. אימצו מנהגי מלכות, תארים ומנהגי קבורה מצריים, וקידמו חידוש של סגנונות מצריים עתיקים באומנות וארכיטקטורה ושל מסורות שפה ודת . עם זאת הם שימרו את שמותיהם הנוביים, ואת המאפיינים הפיזיים השונים שלהם בייצוגיהם בפסלים ובציורים, ודבקו במסורת מנהגי ההורשה שלהם לפיהם לעיתים המלוכה עוברת ממלך לאחיו (ולא לבנו).
מלכי השושלת.
המידע על מלכיה הנובים של תחילת השושלת לוקה בחסר. המלך הראשון שנזכר בכתובות הוא כשתא ((Kashta, ששלט בנוביה בצפון עד יב (Elephantine ) שבגבול עם מצרים, הוא או בנו פ-ענח'י הגיעו להסכם עם שליטי תביי שככל הנראה נשבעו אמונים לנוביה עבור תמיכה צבאית .
פ-ענח'י (Piye).
ב-728 לפנה"ס שאיפותיו הטריטוריאליות של תפנאח'ת ,(Tefnakht) מושל סיי, איימו על עצמאותה של נוביה והיוו מניע לפיענח'י לשלוח את צבאו צפונה. אחת אחרי השנייה נכנעו או נכבשו ערי מצרים. פיענח'י הניח לשליטי הערים המקומיות הכנועות להמשיך לשלוט בעריהם. בתום מסע הכיבוש חזר פיענח'י לעירו נפאטה והקים בג'בל ברקל במקדש אמון מצבת גרניט המתארת במפורט כיצד הכניע את אויביו בארצות הצפון.
שאבאכא.
שאבאכא היה אחיו של פיענח'י, שאבאכא (Shabaka) פלש כעשר שנים מאוחר יותר, בערך ב-711 לפנה"ס, למצרים וכבש אותה, הוא שלט באופן רשמי על כל מצרים, שלטונו היה יציב וההיסטוריון המצרי מנתון מחשיב אותו כמייסד השושלת ה-25.
האיום האשורי.
שאבאכא, הבין את הסכנה שנשקפת למצרים מהאימפריה האשורית בראשות סרגון השני, וניסה באמצעות סוכניו לעודד למרד את יושבי ארץ ישראל וסוריה, מזימת המרידה התגלתה לסרגון השני והם זנחו את תוכניותיהם והצהירו אמונים לאשור. בשנת 705 לפנה"ס ירש סנחריב את מלכות אשור מאביו.
שאבאכא הצטרף לברית מלכי ארץ ישראל וסוריה כנגד אשור והשתתף בקרב אלתקה. בראש הצבא המצרי הפקיד שאבאכא את תרהקה, בנו של פיענח'י אחיו. סנחריב הכה ללא קושי את המצרים, החריב את ארץ יהודה וצר על ירושלים. במהלך המצור לעג רבשקה, שליחו של סנחריב לחזקיהו על הישענו על הסיוע המצרי. הִנֵּה בָטַחְתָּ עַל מִשְׁעֶנֶת הַקָּנֶה הָרָצוּץ הַזֶּה עַל מִצְרַיִם אֲשֶׁר יִסָּמֵךְ אִישׁ עָלָיו וּבָא בְכַפּוֹ וּנְקָבָהּ כֵּן פַּרְעֹה מֶלֶךְ מִצְרַיִם לְכָל הַבֹּטְחִים עָלָיו (ישעיהו לו, ו) סנחריב כנראה נסוג מהמצור בשל מגפה אצל חייליו. נראה שההצלה היטיבה עם מצרים לא פחות מאשר עם ממלכת יהודה .
בשארית מלכותו של שאבאכא ככל הנראה שרר שקט. שאבאכא מת סמוך לשנת 700 לפנה"ס
שאבאתאכא.
שאבאתאכא היה בנו של שאבאכא. בימיו היה סנחריב טרוד בקצה המזרחי של מלכותו, ונראה שמלכותו הייתה שקטה.
תרהקה.
תרהקה היה בנו של פיענח'י, עלה למלוכה ב-690 לפנה"ס לאחר מותו של שאבאתאכא. מלך במשך 25 שנה ותקופתו נחשבת לתקופת שיא בשושלת . תרהקה בנה מבנים רבים והביא לתחיה מחודשת של האומנות המצרית. לאחר 13 שנות שקט, ב-674 לפנה"ס התחדשה הלחימה עם האשורים אשר התפשטו למצרים התחתית ודחקו את השושלת הנובית למצרים העילית בלבד. במצרים התחתית היה ממשל כפוף לאשורים. תרהקה מוזכר בספר מלכים ב.
תנות-אמון.
בשנת 663 לפנה"ס מת תרהקה ואחריו עלה תנות-אמון בנו של שאבאכא. בעקבות חלום על שליטה גם במצרים התחתונה, יצא למסע כיבוש צפונה, השתלט על רובה של מצרים התחתונה וקבע את מושבו במוף. בשנת 661 לפנה"ס הגיע אשורברניפל לאחר שהגיעו אליו שמועות על המרד, כבש את מצרים. תנות אמון ברח לנפתא, ובכך בא הסוף לשושלת הנובית. תקופה לאחר גירוש השושלת נקראת דודקארכיה.
יעקב לבל
מוזס יעקב לבל (Moses Iacob Löbel); 1824–1867, היה בנקאי, איש עסקים ועסקן יהודי חשוב בוולאכיה, מנהל סניף של חברת ביטוח והמנהל הראשון של בנק רומניה, גיסו של יעקב מרמורוש וממייסדי בנק מרמורוש, בלנק ושות', עמד בראש הוועד, שייסד את קהילת הדת הישראלית המודרנית והוביל להקמת היכל קורל של בוקרשט, יחד עם רעייתו ייסד בבוקרשט בית ספר יהודי, שנקרא על שמם.
קורות חיים.
לבל נולד בבוקרשט, נסיכות ולאכיה ובשנים 1857 - 1864 היה מנהל הסניף הרומני של חברת הביטוח Aziende Assicuratrice מטריאסט. הוא קידם את נושא הביטוח במרחב הרומני ויצירת חברת ביטוח לאומית, שקמה ב-1870. לבל היה המנהל של Banque de Roumanie, שלוחה של הבנק Imperial Ottoman Bank מקונסטנטינופול.
יעקב לבל היה חבר בוועד הראשון של קהילת הדת הישראלית המודרנית, ששמה לה למטרה להקים היכל יהודי מודרני בבוקרשט. ב-16 בינואר 1866 נערכה אספה של חברי "קהילת היכל קורל של בוקרשט" ונבחר ועד הנהגה ובראשו יעקב לבל והוא הנהיג את איסוף הכספים ובניית ההיכל, אך מת ערב חנוכתו. בחנוכת ההיכל נאם הרב הצרפתי אנטואן לוי, שניהל לאחר מכן את טקסי קבורתו של יעקב לבל ושמו של לבל נחרט על לוח זיכרון בהיכל.
בג&quot;ץ אברהם פורז נ' שלמה להט, ראש עיריית ת&quot;א-יפו
פסק הדין של בג"ץ 953/87 אברהם פורז נ' שלמה להט, ראש עיריית ת"א-יפו הוא פסק דין בתחום הזכות לשוויון מגדרי ועקרון איסור האפליה מטעמי מגדר בנוגע לזכותן של נשים להשתתף בהליכים לבחירת רב עיר ובכלל זה להיבחר לאספת הבוחרים. פסק הדין אשר ניתן בשנת 1988, עוסק בעתירה שהוגשה על ידי עו"ד אברהם פורז כנגד החלטת מועצת העירייה שלא לשלב נשים באספה הבוחרת של רב העיר. בהחלטתו קובע בג"ץ כי יש לבטל את החלטת מועצת העירייה מאחר שהחלטתה מפלה בין המינים מטעמים שאינם ענייניים ואינה מאזנת כראוי בין הזכות לשוויון בין המינים לבין שיקולים ספציפיים של יעילות ואפקטיביות במינוי הנציגים לאספה הבוחרת. חשיבותו של פסיקת בג"ץ, היא בדיון החוקתי בדבר כוחה של הזכות לשיווין והשפעתה על חוקים אחרים ופרשנותם אל מול אינטרסים נוגדים.
רקע.
מועצת העירייה היא גוף הממלא תפקיד ציבורי על פי דין מכוח הסמכות שהוענקה לה בתקנות אשר הותקנו מכוח חוק שירותי הדת. ע"פ התקנות, נבחר רב העיר באספה בוחרת בבחירות אישיות, ישירות, שוות וחשאיות. התקנות לא מגבילות את הזכות באשר לכשירות להיבחר כחבר באספה הבוחרת, בין כגבר או בין כאישה, אך קובעות כי מחצית מנציגי מועצת הרשות המקומית באספה הבוחרת יהיו אשכנזים ומחצית מזרחים. כן נקבע, כי מס' חברי האספה הבוחרת יקבע על ידי מועצת הרשות וע"י המועצה הדתית, ובאין הסכמה ביניהן על ידי שר הדתות.
הליכים קודמים.
על רקע פגמים שנפלו בהליך המינוי של נציגים לאספה הבוחרת לבחירת רב עיר, הוגשו לבג"ץ בשנת 1987 שתי עתירות על ידי ח"כ דדי צוקר וסיעת העבודה במועצת העירייה ואח'. העתירות נסבו על כך ששר הדתות מינה את נציגי מועצת העירייה, בטרם הספיקה מועצת העירייה לבחור את נציגיה ורשימת הנציגים שמונו הורכבה מגברים בלבד. בעקבות זאת, ראש עיריית ת"א- יפו, מר שלמה להט, פנה לשר הדתות וטען כי טרם קמה סמכותו למנות את נציגי מועצת העירייה, וכן כי החלטתו פגומה משום שהמינויים הכוללים שלא כדין רק גברים נעשו במטרה למנוע מהעירייה לבחור את נציגיה שהיו אמורים לכלול גם נשים. בדיון שהתקיים בשתי העתירות הגיעו כל הצדדים בהמלצת ביהמ"ש לידי הסכם כי מועצת העירייה תהא רשאית לקבוע את נציגיה לאספה הבוחרת עד ליום 27.12.87 ואם לא תעשה כן במועד האמור תישאר החלטת שר הדתות בעינה. ביהמ"ש העליון נתן תוקף של פס"ד להסדר האמור. בעקבות כך, מועצת העירייה התכנסה לשם בחירת נציגיה באספה הבוחרת ועיקר הדיון נסב על הכללת נשים באספה. בסיום הדיון נבחרו עשרה נציגים של מועצת העירייה וביניהם אינה כלולה אישה.
דיון.
על רקע החלטת המועצה הוגש ההליך בעתירה דנן אשר ביקש לתקוף את החלטת מועצת העירייה ששללה את חברותן של נשים באספה הבוחרת.
טענות עו"ד אברהם פורז ונציגי הסיעות.
עו"ד פורז טען כי החלטת מועצת העירייה פגומה בעיקרה. לדבריו, היא פוגעת בשוויון המגדרי בין נשים וגברים, שכן אין לשלול או לפסול מראש את חברותן של נשים באספה הבוחרת. בנוסף טען פורז כי ההחלטה פוגעת בעקרון הייצוג היחסי המתחייב מכוח ההרכב הסיעתי של מועצת העירייה וכי יש לאפשר לסיעות המשתתפות במועצת העירייה לקבוע בעצמן את נציגיהן לאספה הבוחרת. במסגרת טענותיו, עו"ד פורז מבקש מבג"ץ שיקבע כי החלטת המועצה בטלה וחסרת תוקף וכי על המועצה להתכנס מחדש ולבחור נציגים אחרים לאספה הבוחרת בלי שתישלל זכותן של נשים להימנות עם נציגי המועצה.
טענות מועצת העירייה.
מועצת העירייה טענה טענות הגנה הן לגבי עקרון הייצוג היחסי והן לגבי עקרון השוויון המגדרי. בעניין עקרון הייצוג היחסי, מועצת העירייה טענה כי אין בסיס לטענת חוסר ייצוג סיעתי, מאחר שנציגי הסיעות במועצת העירייה התפטרו וע"י כך מנעו את השמירה על עקרון הייצוג היחסי של הסיעות. ובכל מקרה, אין חובה שנציגי המועצה באספה הבוחרת ייצגו את ההרכב הסיעתי של המועצה.
באשר לעניין הפגיעה בשוויון המגדרי, מועצת העירייה טענה שתי טענות מרכזיות. הראשונה כי, ככל שנשים ירכיבו את האספה שתבחר את רב העיר, אותו רב עיר שיבחר לא יזכה לשיתוף פעולה מצד הרבנות הראשית ועל כן לא יוכל למלא את תפקידו כראוי, שכן לא יהיה תוקף מחייב להחלטותיו כלפי גופים רבניים נוספים. בנוסף, נטען כי מספר המועמדים שירצו לגשת לתפקיד רב העיר יקטן ובכך תסוכל המטרה החשובה של בחירת רב עיר מבין מועמדים פוטנציאליים רבים.
פסק הדין.
ההכרעה.