בשעה 8:12 ראה הנהג, אריה הלר, ערבי לובש מעיל אירופי, מנופף בידו. הוא הבחין בתת מקלע המוסתר תחת כנף מעילו. הנהג לא עצר את האוטובוס והערבי שלף את התת-מקלע וירה בו. הלר ניסה להאיץ את הנסיעה ואז הושלכו על האוטובוס רימוני יד אחדים. אחד מהם התפוצץ בתוך האוטובוס ואש תת-מקלע נורתה על האוטובוס מצד חזיתו. הנוסע יוסף שטרן, תושב נתניה, שישב לצד הנהג הצליח להשתלט על ההגה היטה את האוטובוס לצד ימין והאוטובוס שקע בצד הדרך ונעצר. מהירי נהרגו חמישה מהנוסעים ותשעה אחרים נפצעו. הנהג ושניים מהנוסעים יצאו מהרכב ותפסו מחסה מאחורי אחד הגלגלים. אחד התוקפים נכנס לאוטובוס ולקח את תיקו של הנהג ובו 19 לא"י. בראותו את אחד הנוסעים מנסה לעזור לאשתו הפצועה, התוקף ירה בבעל והרגו ואז נמלטו התוקפים. חמישה אנשים נהרגו. הייתה זו ההתקפה המאורגנת הראשונה על היישוב במה שהוגדר מאוחר יותר "מלחמת העצמאות".
חיילים מהלגיון הערבי, בני עבר הירדן, בפיקוד בריטי ניגשו לאוטובוס וסירבו לעזור לנפגעים. יהודי בעל משאית שהובילה חצץ שעברה במקום פינה חלק מהפצועים לבית החולים בילינסון בפתח תקווה. הנוסעים שיכלו ללכת ברחו דרך השדות ונאספו על ידי עגלה עם סוס.
25 דקות קודם לכן תקפה הכנופיה אוטובוס אחר, שנסע מחדרה לירושלים ונהגו היה איש השומר לשעבר טוביה הורביץ (אחיו של נחום הורביץ), בהתקפה נהרגו שני נוסעים. אסתר זכאי נסעה באותו היום באוטובוס שנסע מחדרה, וסיפרה כי אוטובוס זה עקף בדרכו את האוטובוס שיצא מנתניה, ולכן נפגע ראשון מהירי של התוקפים, והאישה שישבה בו ונהרגה מהירי היא , בת 46, חברת השירות הרפואי של "ההגנה" בעיר העתיקה בירושלים, שחזרה מביקור בבנימינה. למעשה נחמה היא החלל הראשון של מלחמת העצמאות.
מניעי הכנופיה.
לפי המידע של שרות הידיעות של ההגנה (ש"י), מארגן ההתקפה היה ערבי תושב העיר יפו בשם אבו כישכ, שהיה אחראי לשלושים וחמש פעולות רצח ושוד באזור גוש דן, ובהן הרצח בגן הוואי. לפי בני מוריס, מניעי ההתקפה על שני האוטובוסים של אגד לא ברורים, דעת הרוב בשירות הידיעות, שהסתמכה על כרוז שהודבק ביפו, גרסה כי מדובר בהתקפת נקמה, שבוצעה בעקבות פיגוע שביצע ארגון הלח"י עשרה ימים קודם לכן בבית של אנשי השבט, ובמהלכו הרגו חמישה גברים מבני השבט. סברה אחרת גרסה שמדובר במתקפה למטרת שוד וכי הכוונה הייתה לעצור את האוטובוסים ולשדוד את הנוסעים. ברם, מכונית שיטור בריטית שהזדמנה לכביש מנעה מהם לבצע את זממם. הפעולה הוצגה בכלי התקשורת כתגובה ערבית על החלטת האו"ם להקים מדינה יהודית ומדינה ערבית בארץ ישראל המנדטורית. מפקד הש"י, דוד שאלתיאל, הציע להגדיר את האירוע כפלילי ולא כפוליטי. בדעתו היה לפגוע בראש הכנופיה, שעסקה בפלילים ולא לגמול לערבים אחרים.
הנצחה.
ב-2016 הוקם אתר הנצחה לחללי ההתקפה בכניסה הצפונית למושב נחלים. באתר - הסבר על ההתקפה בעברית ובאנגלית.
יוזף גולוחובסקי
יוּזֶף גוֹלוּחוֹבסקי (בפולנית: Józef Gołuchowski; 11 באפריל (או 14 באפריל) 1797 – 22 בנובמבר 1858) היה פילוסוף פולני יליד גליציה.
חייו.
יוזף גולוחובסקי למד באוניברסיטת ורשה והשתלם בגרמניה. הוא קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג. בהיותו בגרמניה התיידד עם פרידריך וילהלם שלינג. בשנת 1821 התמנה לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת וילנה, אך כבר בשנת 1824 נאלץ להתפטר מטעמים פוליטיים ועבר לוורשה. היה חבר בפעילות פוליטית שמשכה תשומת לב של השלטון הרוסי וחזר לאחוזתו בגארבאץ' (Garbacz) שבגליציה. במהלך התקוממות פולנית של 1830–1831 חזר לוורשה אך לאחר הדיכוי חזר לאחוזתו.
מלבד ספרים על שאלות פילוסופיות טהורות חיבר מחקרים על השאלות החברתיות בפולין, על שאלת האיכרים וגם על השאלה היהודית.
ב-1841 כתב חוברת (שלא הודפסה, ופורסמה בשם בדוי רק לאחר 13 שנים), שבה דחה את רעיון שיבת ציון, אולם הציע לרכז את יהודי פולין בשטחים בלתי מיושבים של האימפריה הרוסית וכך להקים מדינה יהודית כחלק בלתי נפרד מרוסיה.
מספריו הידועים:
איציק מורדכי
זיגסזוילה
ארמון הרפובליקה
ארמון הרפובליקה או פאלאסט דר רפובליק (בגרמנית: Palast der Republik) היה מבנה במרכז ברלין, על אי המוזיאונים, לגדת נהר השפרה, בין השלוספלאץ והלוסטגארטן, אשר שימש כמקום מושב הפולקסקאמר, הפרלמנט של גרמניה המזרחית. כמו כן המבנה הכיל שני אולמות כנסים, גלריות אמנות, מסעדות ומגרש באולינג.
היסטוריה.
ארמון הרפובליקה הוקם בין השנים 1973-1976 בסגנון אדריכלות קומוניסטי. המבנה נבנה במקום בו עמד הברלינר שטאטשלוס (ארמון העיר) אשר נפגע קשות בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונהרס בשנות ה-50 בהוראת ממשלת גרמניה המזרחית.
אורכו של המבנה המונומנטלי 180 מטרים, רוחבו 83 מטרים וגובהו 32 מטרים.
המבנה כוסה במראות ברונזה. טקס חנוכת המבנה נערך ב-23 באפריל 1976 והמבנה נפתח לציבור ב-25 באפריל באותה שנה.
המבנה עוטר במנורות רבות ובעיטורי זכוכית עד שזכה לכינוי "חנות המנורות של אריך" (בגרמנית: Erichs Lampenladen) כשהכוונה לאריך הונקר ולאולם המבואה בו היו 1001 מנורות.
המבנה נבנה במטרה לשמש כ"ארמון העם", ולא רק כבניין הפרלמנט. לכן נבנו בבניין מסעדות, אתר החלקה על הקרח, מגרש באולינג וכן אולמות כנסים. בשל העדר מתקנים דומים במזרח ברלין זכו המתקנים בבניין לפופולריות בקרב תושבי ברלין המזרחית. אולם הכנסים הגדול שימש למופעים ואירועים תרבותיים. אולם זה היה בצורת משושה שרוחבו 67 מטרים וגובהו 18 מטרים. במת האולם הייתה בעלת גודל משתנה הנע בין 170 ל-1000 מ"ר. מספר המושבים באולם נע בין 1,000 ל-4,500.
זיהום האזבסט.
זמן קצר לפני איחוד גרמניה, באוקטובר 1990 התגלה כי הבניין מזוהם באזבסט. המבנה נסגר לציבור ב-19 בספטמבר 1990 ובמשך כעשור, עד שנת 2003, נוקה הבניין מאזבסט. כמו כן הוצאו ממנו כל חפצי האמנות שבו והבניין הוכן להריסה. בשנת 2003 הופעל לחץ ציבורי במטרה להשתמש בבניין לאירועי תרבות, ואכן נערכו בו מספר אירועי תרבות ותערוכות בשנת 2004.
הריסת הבניין.
בנובמבר 2003 החליט הבונדסטאג על הריסת המבנה, מתוך כוונה שלאחר שיושג מימון לצורך זה יבנה במקום מחדש השטאטשלוס.
הריסת הבניין החלה ב-6 בפברואר 2006 והסתיימה ב-2008. עבודות ההריסה היו איטיות ביותר, והבניין פורק ולא פוצץ בשל החשש לפגוע בבניינים ההיסטוריים הסמוכים לו ובהם הקתדרלה של ברלין הצמודה לבניין. עלות הריסת המבנה הוערכה ב-12 מיליון אירו.
עבודות ההריסה התעכבו פעמים רבות בשל גילוי של חלקיקי אזבסט נוספים במבנה.
העלות המשוערת של הבנייה מחדש של השטאטשלוס במיקום זה מוערכת ב-400 מיליון אירו. הבניין החדש נקרא Humboldt Forum והוא ישמש כמוזיאון ומרכז תרבותי. הבנייה אמורה להסתיים ב-2019.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:ברלין: היסטוריה]]
[[קטגוריה:גרמניה המזרחית]]
[[קטגוריה:ברלין: ארמונות|הרפובליקה]]
[[קטגוריה:אי המוזיאונים]]
ארכיב הבאוהאוס
ארכיב הבאוהאוס (בגרמנית: Bauhaus-Archiv) הוא ארכיב ומוזיאון במערב ברלין המתעד את יצירות של אסכולת הבאוהאוס שפעלה בברלין בין השנים 1919–1933.
היסטוריה.
ארכיב הבאוהאוס נוסד בשנת 1960 בדארמשטאט בברכת ראשי תנועת הבאוהאוס ובהם ולטר גרופיוס. האוסף גדל בהדרגה וגרופיוס התבקש לתכנן מוזיאון להצגת האוסף. הבניין היה אמור להיבנות בדארמשטאט אולם בשל התנגדות מקומית המבנה לא הוקם. הסנאט של העיר ברלין הציע לממן את הפרויקט ולהקצות עבורו שטחים בקרבת הלאנדוורקאנאל שבמערב העיר, ובשנת 1971 עבר הארכיב לברלין.
אבן הפינה של בניין הארכיב והמוזיאון הונחה בשנת 1976 והבנייה הסתיימה בשנת 1979 (אולם הבניין שנבנה שונה באופן מהותי מתוכניתו המקורית של גרופיוס, למעט צורת גג המבנה הייחודית).
בשנת 1997 הוכרז המבנה כמבנה לשימור בשל חשיבותו הארכיטקטונית.
אוספים.
בארכיב מצויים מסמכים רבים המתעדים את ההיסטוריה של אסכולת הבאוהאוס בתחום העיצוב, האדריכלות והאמנות. האוסף המוצג במוזיאון כולל עזרי לימוד, דגמים, תוכניות ארכיטקטוניות ותצלומים רבים. במוזיאון מוצגות יצירות של ליונל פיינינגר, יוהנס איטן, פאול קלי, וסילי קנדינסקי, לאסלו מוהולי-נאג', ורנר דרווס, אוסקר שלמר וגונטה שטולצל.
פעילויות.
במוזיאון, לצד תערוכות הקבע, מוצגות מדי שנה ארבע תערוכות מתחלפות, וכן נערכים בבניין כנסים, הרצאות וקונצרטים.
יוהאן פרידריך אגריקולה
יוהאן פרידריך אגריקולה (בגרמנית: Johann Friedrich Agricola, 4 בינואר 1720 - 2 בדצמבר 1774) היה מלחין, נגן עוגב, זמר, מורה ובעל כתבים בנושאי מוזיקה גרמני. לפעמים כתב תחת שם העט פלביו אניצ'ו אליביריו.
חייו.
יוהאן פרידריך אגריקולה נולד בדוביצ'ן (כיום תורינגיה).
במקביל ללימודי משפטים בלייפציג, למד אגריקולה מוזיקה אצל יוהאן סבסטיאן באך. בשנת 1741 נסע לברלין, שם המשיך בלימודי הלחנה אצל יוהאן יואכים קוונץ.
תוך זמן קצר הוכר כאחד מנגני העוגב המוכשרים ביותר של תקופתו. הצלחת האופרה הקומית שלו, Il Filosofo convinto in amore שבוצעה בפוטסדם ב-1750 הוביל למינוי כמלחין החצר אצל פרידריך הגדול. ב-1759, עם מותו של קרל היינריך גראון, התמנה אגריקולה למנצח התזמורת המלכותית. הוא נשא לאישה את הסופרן האופראית הנודעת בנדטה אמיליה מולטני, נישואים שהיו כנראה למורת רוחו של המלך.
אגריקולה מת בברלין.
יצירותיו.