ברומניה נשארו כמה טופונימים המזכירים את קיומם Valea Uzului (ואליה אוזולוי) בחבל מולדובה.
שם הגגאוזים - קבוצה אתנית טורקית שהתנצרה וחיה בבסרביה, בימינו ברפובליקת מולדובה- קשור לאוע'וזים או אוזים.
מבנה חברתי-פוליטי.
הקמת הפדרציה האוע'וזית הביאה עמה התפתחות של אתניות חדשה. לפי מקורות היסטוריים שונים, האוע'וזים כללו בתחילה כ-10,000 משפחות, ועם הזמן המספרים גדלו עד ל-600,000, כתוצאה מהיטמעותם של שבטים נוספים, כגון הפצ'נגים. רוב האוכלוסייה האוע'וזית הייתה מורכבת מנוודים, רועי צאן וחקלאים, שהיו בעלי זכויות מלאות בחברה.
האוע'וזים כללו 24 שבטים, אשר התחלקו לשתי קבוצות אקסוגמיות של 12 שבטים. המרכז הפוליטי-כלכלי של הפדרציה האוע'וזית היה עיר הבירה ינגי-קנט. במשך תקופה ארוכה הכוח הפוליטי היה בידי מנהיגי שבט סאליר (בטורקית: salïr), אחד משבטי האוע'וז הגדולים ביותר. עם הקמת הפדרציה, נוצר מעמד חדש של שליט עליון שנשא בתואר יאבע'ו (בטורקית: Yabğu). תפקיד היאבע'ו עבר בתורשה, אך באופן רשמי התמנותו הייתה תלויה בפסיקה של השבט. הבחירות לתפקיד היאבע'ו התקיימו באסיפות השבט, על-פי כללים לא כתובים של החוק הנהוג – תור (בטורקית: töre). לכל יאבע'ו היה יורש, שנשא בתואר אינאל (בטורקית: Ināl). המיועדים להיות יורשים התחנכו מגיל צעיר אצל מחנך פרטי (בטורקית: Atabek).
החברה הייתה מונוגמית, ונשות היאבע'ו האוע'וזיות נשאו בתואר מכובד והיו בעלות תפקיד חשוב בניהול השבט. כמו כן, היו נשים בתפקיד מושלות השבטים שהיו ידועות ומכובדות על ידי הכלל. מושלי השבטים נקראו ח'אן (בטורקית: Khan) או איליק (בטורקית: Ilik), והיו בעלי שומרים אישיים. ליאבע'ו היו עוזרים ומחליפים בעלי סמכויות נרחבות, והם תיפקדו כמיישבי סכסוכים או כבוררים. מפקד הכוחות הצבאיים (בטורקית: Subāšī) של הפדרציה היה בעל מועצה צבאית, ולעיתים קרובות עסק בפוליטיקה השבטית ואף התנגד לדעותיו של היאבע'ו. בין המאות ה-9 עד ה-11 האדמיניסטרציה של הפדרציה כללה גובי מיסים, אליהם התלווה כוח צבאי במקרים של סירוב תשלום.
האוע'וזים ניהלו מערכות ופשיטות באופן תדיר נגד תושבי האזורים השכנים, כגון: ח'ווארזם, טראנסאוקסאניה, ח'וראסאן ובולגריה של הוולגה, אך היו ביניהם גם יחסי סחר בעיתות שלום. האוע'וזים הנוודים רכשו עדרי מקנה באדמות החקלאיות השכנות וגם מכרו והחליפו עורות, צמר ופרוות בשווקים המקומיים ורכשו בתמורה תבואה ומלאכות יד. בנוסף, החל מהמאה ה-8 צבאות מוסלמים שטפו את מרחבי האימפריה הסאסאנית ובמיוחד את טראנסאוקסאניה, וכך נוצר גבול בלתי-יציב בין האסלאם לאוע'וזים הפגאנים, שכלל פשיטות אלימות של המוסלמים נגד אותם כופרים טורקים. בעיתות שלום התנהל מסחר בין האוע'וזים למוסלמים באזור ימת אראל.
תרבות.
שפה.
בעקבות ההגירה מערבה, חל ניתוק מהשבטים דוברי השפות הטורקיות ונוצר מגע ישיר עם דוברי שפות איראניות. כתוצאה מכך, האוע'וזים פיתחו להגים שונים בתכלית מאלו שדיברו השבטים הטורקיים במזרח. מסיבה זו, היסטוריונים רבים בני התקופה כינו את האוע'וזים, הטורקים במקורם, בשם טורקמנים – הסיומת הפרסית "מן" (man) פירושה "כמו".
דתם של האוע'וזים הייתה פגאנית, שאמאניסטית, ומיעוט קטן היה נוצרי. במהלך המאה ה-10, שבטים אחדים מתוך הפדרציה התאסלמו, בהשפעת בני אזור התרבות המוסלמית-איראנית. עד תחילת המאה ה-11 כמעט כל האוע'וזים היו כבר מוסלמים. סלג'וק אבן דוקאק התאסלם בשנת 985, ושמותיהם של בניו היו: מיכאל, ישראל, משה ויונה, מה שמצביע על היכרות קודמת עם היהדות הכוזרית או הנצרות הנסטוריאנית.
ספרות.
יצירת הספרות החשובה של התרבות האוע'וזית נקראת דדה קורקוט (בטורקית: Dede Korkut). הספר של דדה קורקוט הוא אוסף של שנים-עשר סיפורים אשר מתרחשים בתקופה ההרואית של הפדרציה האוע'וזית. הסיפורים עצמם ככל הנראה נכתבו במאה ה-13, כאשר הם מאופיינים באלמנטים מוסלמים רבים התואמים את התקופה בה השבטים כבר התאסלמו. אף על פי כן, הסיפורים מלאים באזכורים של המנהגים העתיקים מהתקופות בהן דתם של האוע'וזים הייתה שמאניסטית. דדה קורקוט, שעל שמו קרוי הספר, הוא מגיד העתידות, המשורר ומנהיג הדת של האוע'וזים – הוא הכתובת אליו פנו אנשי השבט כשהיו זקוקים לעזרה. לא ברור אם הוא היה אדם אמיתי או דמות מיתולוגית בלבד. הסיפורים כתובים בצורת פרוזה, וביניהם פזורים חלקים עם אופי דקלומי וקצבי. משלב השפה בסיפורים עולה ויורד, לעיתים פיוטי ומכובד, ולעיתים דיבורי ונמרץ.
התרבות בסיפורים היא של חברה נוודית שמתבססת על רעיית צאן, כאשר כל השבט מהגר משדות מרעה בעונת הקיץ לאזורי מגורים בעונת החורף. החברה שמתוארת היא אריסטוקרטית, ופשוטי העם כמעט ולא מתוארים. גיבורי הסיפורים מתגוררים באוהלים עשויים מלבד שמונח על מסגרת עץ בצורת כוורת. כל הפרטים הללו יכולים להעיד על אופייה של התרבות השבטית בתקופת הפדרציה האוע'וזית.
מידה
הזקן מנהריים
תיש
סטטיסטיקת פרמי דיראק
סטטיסטיקת בוזה איינשטיין
סמל האיחוד האפריקאי
סמל האיחוד האפריקאי הוא סמל עגול, בהיקפו מצויים ענפי עץ דקל (כפות תמרים), המסמלים שלום. במרכז, בצבע זהב מצויה מפת אפריקה. צבע הזהב מסמל את עושרה של אפריקה ואת עתידה, והצבע הירוק של כפות התמרים מסמל את התקווה של אפריקה לעתיד טוב יותר.
המפה אינה מציגה את גבולות המדינות, וזאת על מנת לסמל את השאיפה לאחדות. הטבעות האדומות בבסיס הסמל משולבות זו בזו. הצבע האדום מסמל את הדם שנשפך במאבק לחירות של מדינות אפריקה מעול הקולוניאליזם ושילוב הטבעות מסמל הסולידריות של המדינות האפריקאיות.
דלק מאובנים
דלק מאובנים או דלק מאובן (בלועזית דלק פוסילי, מלטינית: Fossilis, "נכרה מהאדמה") הוא דלק שנוצר מהתאבנות של אורגניזמים בסביבה מחוסרת חמצן (אנאוקסית). גילם של האורגניזמים ושל דלק המאובנים שנוצר מהם הוא בדרך-כלל מיליוני שנים, ולעיתים אף מעל 650 מיליון שנה. דלקי המאובנים שנוצרו הם פחם, נפט וגז טבעי – שמכילים כולם כמות גדולה של פחמן.
תהליך ההיווצרות כלל קבורה של החומר האורגני, שקיעה ודחיסה אל מתחת לפני האדמה ו"בישול" (בטמפרטורה ולחצים ספציפיים) לאורך זמן. תהליך זה יצר סוגים שונים של דלק מאובנים. תנאי הסביבה שפעלו על החומר הם שקבעו איזה סוג של דלק מאובנים נוצר: פחם, נפט או גז טבעי.
התאוריה המקובלת על מקורם הביולוגי (מאובניהם של צמחים ובעלי-חיים) של דלקי המאובנים, הוצעה לראשונה על ידי גאורגיוס אגריקולה ב-1556 ופותחה לאחר מכן על ידי מיכאיל לומונוסוב במאה ה-18.
סוגי הדלק המאובנים בעלי חשיבות רבה כיוון שלאחר שריפתם הם מתחמצנים לפחמן דו-חמצני ומים, ויכולים להפיק כמויות משמעותיות של אנרגיה ליחידת משקל. בעבר תתי-חומרים כאלה שימשו לצורכי חניטה ואיטום.
השפעות על הסביבה.
במהלך השריפה של הדלק המאובן נפלטים לאוויר אפר, פיח וגזי חממה. הפיח והאפר מתפזרים באוויר. גזי החממה עולים לאטמוספירה ותורמים לתהליך ההתחממות עולמית. תופעות אלה הובילו במאה ה-21 להחלטות לצמצום השימוש בדלק מאובנים.
קיימן גמדי אמאזוני
קיימן גמדי חלק חרטום
ברית לונדון
ברית לונדון (באנגלית: London Pact) הוא הסכם סודי בין איטליה ומדינות ההסכמה, אשר נחתם בלונדון ב-26 באפריל 1915 על ידי ממלכת איטליה, הממלכה המאוחדת, צרפת ורוסיה.
בהתאם לברית איטליה תעזוב את הברית המשולשת (שנחתמה בשנת 1882 בין גרמניה, אוסטרו-הונגריה ואיטליה) ותצטרף למדינות ההסכמה, כפי שכבר הוצהר בהסכם סודי שנחתם בלונדון ב-4-5 בספטמבר 1914. איטליה אף תכריז מלחמה על גרמניה ואוסטרו-הונגריה בתוך חודש – ואכן הכרזת המלחמה פורסמה ב-25 במאי באותה שנה. בתמורה לכך תזכה איטליה בשטחים הבאים בסיומה של המלחמה:
לממלכת סרביה הובטחו:
לממלכת מונטנגרו יועדו:
לסרביה אף הובטחו בצורה כללית יותר:
לאחר התעקשות האיטלקים הסכימו החברות להסכם כי שאלת החוף הקרואטי שבין נמל זאדר ואיסטריה צריכה להיפתר לאחר המלחמה. האיטלקים אף עמדו על כך כי סרביה לא תהיה מודעת להסכמות אלה. אולם, מדינות ההסכמה לא קיבלו תנאי זה ושלחו לממשלת סרביה הודעה רשמית, מיום 14 באוגוסט 1915, אשר אישרה את התביעות הטריטוריאליות של סרביה ומונטנגרו עם סיום המלחמה.
ההסכם היה צריך להישמר בסוד, אולם לאחר מהפכת אוקטובר, הוא פורסם על ידי העיתון הרוסי איזווסטיה, בחודש נובמבר 1917.
עם חתימת הסכם ורסאי בוטל ההסכם, זאת כיוון שוודרו וילסון תמך בתביעות הסלאביות מבלי שהכיר בהסכם, תוך דחיית הדרישות של איטליה לקבלת שטחים בדלמטיה.
הילדרלדו בליני
הילדרלדו לואיס בליני (בפורטוגזית: Hilderaldo Luís Bellini; 7 ביוני 1930, איטפירה שבסאו פאולו – 20 במרץ 2014) היה כדורגלן ברזילאי.
בליני החל את הקריירה שלו בואסקו דה גאמה ומשם עבר לסאו פאולו וסיים את הקריירה בקבוצת אתלטיקו פרנאאנסה. בליני זכה עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1958 ובמונדיאל 1962 והשתתף במונדיאל 1966. פסל בדמותו מניף את גביע ז'יל רימה הוצב בכניסה לאצטדיון המרקנה.
עזית הכלבה הצנחנית (סרט)
עזית הכלבה הצנחנית (ידוע גם בשם "עזית של הצנחנים") הוא סרט הרפתקאות ישראלי מ-1972, בבימויו של בועז דוידזון לפי ספרו של מרדכי גור "עזית הכלבה הצנחנית". הסרט נחשב לאחת הקלאסיקות של הקולנוע הישראלי וסחף אחריו צופים נלהבים ומעריצים רבים.
עלילה.