ב־8 בנובמבר 1948 התקיים מפקד אוכלוסין כללי. המפקד נעשה על פי תכנונו של פרופסור רוברטו בקי, המנהל הראשון של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. כדי לקיים את המפקד כהלכה הוטל עוצר בית על כל תושבי המדינה משעה 5 אחר הצהרים ועד חצות. 14,000 פוקדים מטעם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עברו מבית לבית ופקדו את כל המתגוררים בו ללא הבדל מוצא (יהודים, ערבים או בני לאומים אחרים), מין וגיל (לרבות ילודים, תינוקות וילדים). כל אדם שנפקד קיבל מספר זהות. רק במועד מאוחר יותר, לקראת הבחירות לאספה המכוננת, הונפקו לתושבים תעודות זהות, שבהן הופיע המספר שהוענק לתושב בעת המפקד. מאחר שהיה זה זמן מלחמה ורבים היו מגויסים לצה"ל, נערך המפקד אף בבסיסי הצבא. כמו כן נערך המפקד במחנות העולים שהיו פזורים ברחבי המדינה.
מאחר שהמפקד לא יכול היה להדביק את ההתקדמות המהירה באותה עת של כוחות צה"ל בנגב ובגליל, הוחלט כי המפקד יתבצע רק באותם אזורים שהיו בשליטת צה"ל והמדינה עד 14 באוקטובר 1948, כך שהתושבים הערבים של האזורים שנכבשו אחרי המפקד, לא נכללו בו ונפקדו במועד מאוחר יותר.
טרם המפקד חולקו שאלונים לכל יחידת דיור, ובמהלך המפקד בדקו הפוקדים את השאלונים, עזרו לתושבים למלאם ואספו את השאלונים. בשאלונים נכללו פרטים אישיים ודמוגרפיים של כל בני הבית, והקצו בעת המפקד מספר זהות לכל אחד מבני הבית. בני הבית קיבלו מן הפוקדים שוברים שכנגדם קיבלו מאוחר יותר תעודות זהות. כשסיימו הפוקדים לפקוד בית אחד, עברו לבית הסמוך לו ופקדו את יושביו. יושבי אותו בית קיבלו מספרי זהות עוקבים, כשהראשון בהם היה המספר העוקב למספר האחרון שנפקד בבית הקודם. יוצא כי כל תושבי אותו רחוב או שכונה נספרו בסדרת מספרים עוקבים. מאחר שמספר תושבי מדינת ישראל טרם הגיע אז למליון, הוקצו לאוכלוסייה מספרים בני ארבע, חמש ושש ספרות. סדרות מספרים שונות הוקצו ליישובים שונים. המספרים הראשונים בני ארבע וחמש ספרות הוקצו לתושבי ירושלים. ראשון המספרים היה המספר 1001. בהגיע הפוקדים לצפון הארץ, לעמק יזרעאל ולגליל, הם כבר העניקו לתושביהם מספרים בני שש ספרות. באופן זה ניתן היה לדעת, במשך שנים רבות, על-פי מספר הזהות של אדם, מאיזה יישוב, שכונה ורחוב הוא.
בין היתר התפקדו במפקד גם 511 עולים שהגיעו באותו יום בספינה לנמל חיפה, וכן כ־100 עולים שהגיעו במטוס שנחת באותו יום בשדה התעופה בחיפה.
נטורי קרתא סירבו ליטול חלק במפקד ולא שיתפו פעולה עם הפוקדים. במרוצת הזמן כשנזקקו לפנקסי נקודות בתקופת הצנע ולדרכונים כדי לצאת את הארץ, הם התפקדו בהדרגה.
העוצר נשמר ביום המפקד על ידי חיילי צה"ל, אנשי משמר העם ונערי הגדנ"ע.
בדיעבד נתברר כי במפקד, שהתבסס על תשאול מילולי ומילוי של טפסים בכתב יד (בתקופה שלא היו עדיין מחשבים בישראל) וכלל מאות אלפי מתפקדים, ניתן אותו מספר עצמו לאלף אנשים שונים. תסבוכת זו גרמה לתקלה רבתי ונדרשו זמן ומאמצים להתירה.
לאחר המפקד.
לאחר סיום המפקד, ניתנו להורי תינוקות, בבית החולים שבו נולדו, שוברים עם הפניה למשרד הפנים לשם מילוי טפסים וקבלת מספרי זהות עבור הילודים. רק החל משנת 1952 הוענקו מספרי הזהות לילודים ישירות בבתי החולים. לעולים שהגיעו לארץ לאחר המפקד ניתנו המספרים עם הגיעם ארצה, בנמלי הים והתעופה, ומספרים אלו נרשמו בתעודות העולה שלהם ובהמשך נרשמו בתעודות הזהות שנמסרו להם.
שינויים במספר הזהות.
בשנות המדינה הראשונות מספרי זהות שהונפקו היו בני חמש ושש ספרות. בתחילת שנות השישים, הונפקו מספרי זהות בני שבע ספרות ולמספרי הזהות בני חמש ושש ספרות, נוספה קידומת בת אות אחת מהאותיות א' עד ה' ו-ז' (מימין למספר). במרוצת הזמן, עם הנהגת מיכון משרדי בישראל, חדלו מנוהל זה ומספרי הזהות בתעודות לא כללו יותר אותיות (האות הומרה בערכה הגימטרי משמאל למספר, לדוגמה: המספר ה/1234 הוחלף למספר 05001234).
בתחילת שנות השבעים, כשהבשיל עידן המיחשוב, הורחבו מספרי הזהות למספרים בני תשע ספרות, כאשר הספרה האחרונה (מימין) היא ספרת ביקורת, ואילו משמאל הוספו אפסים במידת הצורך על-מנת להשלים את מספר הספרות לתשע. הטמעתה של ספרת הביקורת נמשכה שנים רבות, ונכון ל-2022 עדיין ישנם מקרים אשר אדם מוסר את מספר הזהות שלו, והוא נשאל, כדי להסיר ספק, האם המספר כולל את ספרת הביקורת.
מספר הזהות אמור להיות חסר משמעות, כלומר לא להסגיר מידע כלשהו על בעליו של מספר זה. כאמור לעיל, בעת הקביעה הראשונית של מספר הזהות לתושבי המדינה נוצר קשר בין המספר ובין המקום שבו נפקד האדם, כתוצאה של תהליך הפקידה. מקרה נוסף קרה כאשר בהחלטה מינהלית נקבע שלילדים שאומצו בחו"ל יינתן מספר זהות המתחיל בספרה ידועה. החלטה זו גרמה לנזק רב, משום שספרה זו חשפה מידע על הילד שבדרך כלל נהוג להצניעו. כאשר התברר הנזק בוטלה ההחלטה, וסדרת מספרים זו ניתנה גם לילדים לא מאומצים, כדי להביא לביטול משמעותה.
הרצל ורהפטיג
פסוקי דזימרה
ספקטרומטר אופטי
ספקטרומטר אופטי הוא מכשיר מדידה אופטי לצפייה בספקטרום קרינה של גופים. ספקטרוסקופיה אופטית משמשת לזיהוי של יסודות ומולקולות, הן בתרכובות כימיות במעבדה והן בחלל החיצון. בין ההישגים הבולטים של הספקטרוסקופיה נמנים מדידת ספקטרום אטום המימן שהביאה לפריצות דרך משמעותיות בתורת הקוונטים (כגון בניית מודל האטום של בוהר) וגילוי יסודות חדשים, ביניהם ההליום.
תחומים שונים בספקטרום משמשים בכיווני מחקר שונים: הספקטרום הנראה משמש בעיקר לחקר מעברי אלקטרונים ברמה האטומית, ספקטרוסקופיה בתת-אדום משמשת למדידת רוטציות וויברציות מולקולריות. נוסף על ספקטרומטר אופטי קיימים גם סוגים שונים של ספקטרומטרי מסות.
דרך פעולת הספקטרומטר.
ישנם ספקטרומטרים בתצורות שונות רבות, המשותף לכולם הוא שבירת האור לרכיביו, כלומר הפיכת אור לקשת צבעים. מרבית הספקטרומטרים מבוססים על שימוש במנסרה, סריג או סיב אופטי.
בספקטרומטר מבוסס מנסרה מקדם השבירה של אור הנכנס לזכוכית תלוי באורך הגל, קרני אור הנכנסות למנסרה נשברות לצבעים המרכיבים אותן בכיוונים שונים. התופעה זהה לקשת בענן, הנוצרת ממעבר האור בטיפות מים באוויר.
בספקטרומטר מבוסס סריג אור המוחזר על ידי סריג יוצר תבנית התאבכות על המסך, ומיקומן של נקודות האור תלוי באורך הגל. צידו האחורי של תקליטור מהווה סריג מבחינה זו.
שתי השיטות הבסיסיות לשימוש בספקטרוסקופ הן למדידת ספקטרום הפליטה או הבליעה של חומרים שונים.
היסטוריה.
בתקופתו של ניוטון היה נהוג להניח שספקטרום השמש הוא ספקטרום רציף כלומר, האור שפולטת השמש מכיל בתוכו את כל צבעי האור. ב-1814 גילה המדען הגרמני יוזף פראונהופר את הימצאותם של "פסים שחורים" בספקטרום הפליטה של השמש. את התופעה הסביר המדען הגרמני גוסטב קירכהוף. תגליתו הייתה כי כל יסוד במצב צבירה גזי בולע גלי אור באורך גל זהה לאלה שהוא פולט.
ב-1800 ויליאם הרשל הציג בפני החברה המלכותית בלונדון ניסוי בו שם מדחום מעבר לצבע האדום שנוצר על ידי מנסרה, טמפרטורת המדחום עלתה וכך נתגלתה הקרינה התת-אדומה.
מחקר כמותי
סון-דזה
סון צו
ויקטוריה דה לוס אנחלס
ויקטוריה דה לוס אנחלס או ויקטוריה דלס אנז'לס (ספרדית: Victoria de los Ángeles; קטלאנית: Victòria dels Àngels; 1 בנובמבר 1923 - 15 בינואר 2005) הייתה זמרת סופרן קטלאנית מפורסמת, שהקריירה שלה החלה בשנות ה-40' המוקדמות ונמשכה עד אמצע שנות ה-70. בתחילה הייתה זמרת אופרה אך נטתה יותר ויותר לכיוון לידר בשנותיה המאוחרות, בעיקר שירים בספרדית ובצרפתית.
חייה.
דה לוס אנחלס נולדה כ-Victoria de los Ángeles López García למשפחה ענייה בברצלונה. אביה, Bernardo López Gómez, יליד אנדלוסיה שימש כשרת באוניברסיטת ברצלונה ואמה, Victoria García, הייתה ילידת קסטיליה ולאון.
למדה בקונסרבטוריון של ברצלונה וסיימה את לימודיה תוך שלוש שנים בסך הכל, בשנת 1941, כשהייתה בת 18. אותה שנה הופיע לראשונה באופרה בתפקיד מימי ב-Liceu, הוא תיאטרון האופרה של ברצלונה, אולם אחר כך שבה ללימודי המוזיקה.
בשנת 1945 חזרה לוס אנחלס לתיאטרון ליסאו לביצוע הבכורה המקצועי שלה בתפקיד הרוזנת בנישואי פיגארו בברצלונה. אחרי שזכתה בפרס ראשון בתחרות הבינלאומית בז'נבה בשנת 1947, שרה ב"החיים הקצרים" של פאיה עם תזמורת BBC בלונדון, בשנת 1948.
בשנת 1949 הופיעה לראשונה באופרה של פריז בתפקיד מרגריט ב"פאוסט" של גונו. בשנת 1950 הופיעה בפעם הראשונה בפסטיבל זלצבורג ובבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בתפקיד מימי ב"לה בוהם" של פוצ'יני, ושם המשיכה להופיע בקביעות עד 1961. כמו כן שרה בלה סקאלה מ-1950 עד 1956.
באוקטובר 1950 הופיעה דה לוס אנחלס הופעה ראשונה ביבשת אמריקה, ברסיטל בקרנגי הול. בחודש מרץ שאחריו שרה בפעם הראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד מרגריט ושרה עם הלהקה עד 1961. בין 1952 ו-1980 היו לה הופעות חוזרות ומוערכות מאוד בתיאטרו קולון של בואנוס איירס. בשנת 1957 שרה באופרה של וינה.
אחרי הופעתה הראשונה בפסטיבל ביירוית בתפקיד אליזבת ב"טאנהויזר" של וגנר, בשנת 1961, דה לוס אנחלס הקדישה את זמנה בראש ובראשונה לקריירה קונצרטנטית. עם זאת, המשיכה מזמן לזמן להופיע באחד מתפקידיה האהובים, כרמן, במשך עשרים השנים הבאות.
אף כי כרמן נמצאה במנעד נוח לשירתה (ייתכן שהייתה מצו-סופרן מטבעה), בכל זאת שרה את תפקידי הסופרן הגדולים. יחד עם מונסראט קאבאייה, הייתה נאמנה תמיד לשירת הבל-קאנטו. דה לוס אנחלס הופיעה בקביעות ברסיטלים של זמרה עם הזמרים אליזבט שוורצקופף ודיטריך פישר-דיסקאו והפסנתרנים ג'רלד מור וג'פרי פארסונס.