כיום, בריטניה מאשרת כי יחסיה עם ארצות הברית היא "השותפות החשובה ביותר בין שתי מדינות" במדיניות החוץ הבריטית הנוכחית, ומדיניות החוץ האמריקאית מאשרת גם כן כי יחסיה עם בריטניה היא מערכת היחסים החשובה ביותר שלה. על כך מעידים שיתוף הפעולה הפוליטי וכן בתחומי המסחר, הפיננסים, הטכנולוגיה, האקדמיה, כמו גם האמנויות והמדעים. המדינות משתפות מודיעין צבאי וממשלתי והשתתפו בפעולות לחימה משותפת ומשימות שלום בעולם. נכון לינואר 2015, בריטניה היא חמישית מבחינת יצוא ושביעית מבחינת יבוא הסחורות מארצות הברית.
רוב הבריטים תופסים את ארצות הברית באופן חיובי, וארצות הברית מגיעה באופן עקבי לשלישייה הראשונה בסקרים. כמו כן, על פי סקר גאלופ 2015, ל-90% מהאמריקנים דעה חיובית לגבי בריטניה.
היסטוריה.
מקור.
לאחר כמה ניסיונות כושלים, היישוב האנגלי הקבוע בצפון אמריקה התכנס בשנת 1607 בג'יימסטאון, מושבת וירג'יניה. עד 1624, מושבת וירג'יניה תחדלנה להיות מושבת צ'רטר המנוהלת על ידי חברת וירג'יניה של לונדון, והיא הפכה למושבת כתר. אל המושבה היגרו פלג פרוטסטנטי קטן אשר התבסס באנגליה ובאמסטרדם. הפלג שלח קבוצת מתיישבים על ספינת המייפלאואר. לאחר גיבוש אמנת המייפלאואר בה העניקו לעצמם סמכויות נרחבות של ממשל עצמי, הם הקימו את מושבת פלימות' הקטנה בשנת 1620. בשנת 1630 הפוריטנים הקימו מושבה גדולה הרבה יותר שנקראה מפרץ מסצ'וסטס. בה הם ביקשו לתקן את הכנסייה האנגליקנית על ידי יצירת כנסייה חדשה וטהורה יותר בעולם החדש.
מושבות אחרות הוקמו בפרובינציה של מיין (1622), במחוז מרילנד (1632), במושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס (1636) ומושבת קונטיקט (1636). אחר כך הוקמה הפרובינציה של קרוליינה (1663) (אשר חולקה בשנת 1729 למחוז צפון קרוליינה ומחוז דרום קרוליינה). מחוז ניו המפשייר נוסד בשנת 1691. לבסוף הוקמה הפרובינציה של ג'ורג'יה בשנת 1732. מחוז ניו יורק הוקם בשנת 1674 מתוך המושבה ההולנדית הכבושה, "הולנד החדשה" ומחוז ניו ג'רזי התפצל מניו יורק. בשנת 1681 הוענק לויליאם פן צ'ארטר מלכותי מידי צ'ארלס השני, מלך אנגליה, כדי לייסד את פרובינציית פנסילבניה. כל המושבות דיווחו בנפרד ללונדון. בין השנים 1686–1689 היה מאמץ כושל לקבץ את המושבות לתוך הדומיניון של ניו אינגלנד.
הגירה.
במהלך המאה ה-17, כ-350,000 ולשים ואנגלים היגרו כתושבי קבע לשלוש עשרה המושבות. במאה שלאחר מכן צאצאיהם חוקקו את חוקי האיחוד של 1707, אשר הובילו להגירה נרחבת ביותר של סקוטים ואירים.
תקופת הקולוניזציה הבריטית מהווה את תחילת הליברליות המנהלית, המשפטית ובמוסדות המסחר אשר הובילו להתפחות סוציו-אקונומית חיובית. במקביל, המדיניות הקולוניאלית הייתה קוואזי-מרקנטיליסטית, שעודדה סחר בתוך האימפריה על פני סחר עם כוחות אחרים. היא הקשתה על עליית הייצור במושבות, שהוקם כדי להגביר את הסחר והעושר של ארץ-האם. בריטניה עשתה רווחים הרבה יותר גדולים ממסחר בסוכר של המושבות המסחריות שלה באיים הקריביים.
הקמת מוסדות עבודת הכפייה היה מאפיין נוסף של התקופה הקולוניאלית. כל שלוש עשרה המושבות היו מעורבות בסחר העבדים. העבדים במושבות התיכוניות ובמושבות ניו אינגלנד בדרך כלל עבדו כמשרתי הבית, שוליות, פועלים ובעלי מלאכה. לפני כן, עבדים במושבות הדרום עבדו בעיקר בחקלאות, בחוות ובמטעים וגידלו ניל, אורז, כותנה וטבק לייצוא.
מלחמת הצרפתים והאינדיאנים התקיימה בין השנים 1754–1763, והייתה הזירה הצפונית של מלחמת שבע השנים. הסכסוך, הרביעי מסוגו במלחמה הקולוניאלית בין צרפת ובריטניה בצפון אמריקה, הביא לרכישת צרפת החדשה על ידי בריטניה, אשר הכילה אוכלוסייה קתולית צרפתית. במסגרת אמנת פריז אשר נחתמה בשנת 1763, הצרפתים ויתרו על השליטה בלואיזיאנה הצרפתית ממזרח לנהר המיסיסיפי, אשר נודעה גם כשמורה אינדיאנית, לטובת הבריטים.
הקשרים הדתיים בין המטרופול והמושבות היה מובהק. רוב הכנסיות הגיעו במקור מאנגליה (או גרמניה). הפוריטנים של ניו אינגלנד שמרו רק לעיתים רחוקות על קשר עם הנונקונפורמיסטים באנגליה. קרובים הרבה יותר היו היחסים הטראנס-אטלנטיים המתוחזקים על ידי הקווייקרים, במיוחד בפנסילבניה. המתודיסטים שמרו גם כן על קשרים הדוקים.
הכנסייה האנגליקנית הוקמה באופן רשמי במושבות הדרום, ופירוש הדבר היה כי מיסים מקומיים שילמו את השכר של המיניסטר, לקְהִלָּה הייתה אחריות אזרחית כגון הקלה על העניים, והאצולה המקומית שלטה בקהילה. הכנסייה בוטלה במהלך המהפכה האמריקאית. האנגליקנים באמריקה נשלטו על ידי הבישוף של לונדון, היה ויכוח ארוך בשאלה האם להקים בישוף אנגליקני באמריקה. הפרוטסטנטים האחרים חסמו כל מינוי. לאחר המהפכה הכנסייה האפיסקופלית שהוקמה זה עתה בחרה בישוף משלה שהתרחק מלונדון.
המהפכה האמריקאית.
שלוש עשרה המושבות החלו לחוות בהדרגה מידת מה של שלטון עצמי מוגבל ביותר. בנוסף, מדיניות המרקנטיליזם הבריטית הפכה מחמירה יותר והייטיבה עם מדינת האם. כך שהביאה למגבלות סחר שפגעה באופן מלאכותי בצמיחת הכלכלה הקולוניאלית והגבילה את פוטנציאל ההשתכרות של בתי העסק קולוניאליים. בעקבות החובות ממלחמת הצרפתים והאינדיאנים, עליהם המושבות האמריקניות היו אמורות לעזור לשלם, נוצרו מתחים בין השנים 1765–1775 בנושאי מיסוי ללא ייצוג ושליטה על ידי המלך ג'ורג' השלישי.
בעקבות החובות ממלחמת הצרפתים והאינדיאנים, עליהם המושבות האמריקניות היו אמורות לעזור לשלם, נוצרו מתחים בין השנים 1765 - 1775 בנושאי מיסוי ללא ייצוג ושליטה על ידי המלך ג'ורג' השלישי. המתחים לובו בעקבות שורה של מיסים שהטיל הפרלמנט הבריטי כמון חוק הבולים של 1765 ובהמשך, חוק התה של 1773, עליהם מחה המון זועם של המתיישבים במסיבת התה של בוסטון באמצעות השלכת כל מטען התה שהיה באוניות אשר עגנו בנמל בוסטון. בשנת 1770 אירע טבח בוסטון בו פתחו המעילים האדומים באש על אזרחים, מעשה שהוביל למרד בקרב המתיישבים הזועמים. הפרלמנט הבריטי הגיב להתרסה של המתיישבים על ידי העברת מה שנקרא בפי המושבות "חוקי הכפייה" בשנת 1774. בסופו של דבר השתלשלות האירועים הפעילה את הטריגר ליריות הראשונות בקרבות לקסינגטון וקונקורד ב-1775 ובאופן ממשי, את תחילת מלחמת העצמאות האמריקנית עצמה. הניצחון בריטי בקרב גבעת בנקר ביוני 1775 יוביל למתחים קשים עוד יותר. מטרת השגת העצמאות הושגה ברוב המכונים פטריוטים, בעוד מיעוט המכונים נאמנים ביקשו להישאר כנתינים בריטיים ללא הגבלת זמן. כאשר הקונגרס הקונטיננטלי השני התכנס בפילדלפיה במאי 1775, הדיונים שנערכו על ידי אישים ידועים כמו בנג'מין פרנקלין, תומאס ג'פרסון, ג'ון הנקוק, סמואל אדמס, וג'ון אדמס הבשיל לכדי חיפוש אחר עצמאות מלאה ממדינת האם. בכך, מגילת העצמאות, אשררה פה אחד ב-4 ביולי 1776, הייתה הזדמנות רדיקלית ומכרעת. ארצות הברית של אמריקה הפכה למושבה הראשונה בעולם שהשיגה עצמאות בעידן המודרני.
בתחילת 1775 הפטריוטים אילצו את כל הפקידים והחיילים הבריטים לצאת מתוך האומה החדשה. הבריטים חזרו בכוח בחודש אוגוסט 1776, וכבשו את ניו יורק, שהפכה לבסיס שלהם עד תום המלחמה בשנת 1783. הבריטים, באמצעות הצי החזק שלהם, יכולים ללכוד נמלים גדולים, אבל 90% מהאמריקאים חיו באזורים כפריים בהם שלטון באופן מלא. לאחר שהפטריוטים לקחו בשבי כוח פלישה בריטי שירד מקנדה במערכת סרטוגה ב-1777, צרפת נכנס למלחמה כבת ברית של ארצות הברית, וצירפה את הולד וספרד כבנות בריתה. בריטניה איבדה את העליונות הימית ולא היה לה בעלות ברית חזקות. האסטרטגיה הבריטית התמקדה מחדש בדרום, שם הם ציפו כי מספר גדול של נאמנים יילחם לצד המעילים האדומים. הרבה פחות נאמנים אחזו בנשק מאשר בריטניה הצטרכה. מאמצי המלוכה לשלוט בכפרי בדרום נכשלו. כשהצבא הבריטי ניסה לחזור לניו יורק, צי החילוץ הופנה לאחור על ידי הצי הצרפתי והצבא הבריטי נתפס על ידי כוחות אמריקאים-צרפתים בפיקודו של גנרל ג'ורג' וושינגטון בקרב יורקטאון ב-1781. הקרב, חתם למעשה את המלחמה.
הסכם שלום.
חוזה פריז סיים את המלחמה בשנת 1783 בתנאים נוחים למדי לאומה החדשה.
אירועי המפתח התרחשו בספטמבר 1782, כאשר שר החוץ הצרפתי, הרוזן דה ורז'ן, הציע פתרון שזכה להתנגדות נחרצת מצד בת בריתו, ארצות הברית. צרפת הותשה מהמלחמה וכל הצדדים חפצו בשלום למעט ספרד, אשר התעקשה להמשיך בלחימה עד כיבוש גיברלטר מידי הבריטים. דה ורז'ן הגה עסקה לה ספרד תסכים במקום גיברלטר. ארצות הברית תזכה בעצמאות שלה אבל תוגבל לשטח שממזרח להרי האפלצ'ים. בריטניה תיקח את השטח שמצפון לנהר אוהיו. באזור שמדרום לו תוקם מדינה אינדיאנית עצמאית תחת שליטה ספרדית שתהווה אזור חיץ. האמריקאים הבינו כי הידידות עם צרפת הייתה חסרת תועלת במשא ומתן וכי הם יכולים להגיע לעסקה טובה יותר ישירות מול לונדון. ג'ון ג'יי פנה לבריטים כדי לשאת ולתת ישירות מולם, ללא צרפת וספרד. ראש ממשלת בריטניה הלורד שלבורן, שהיה האחראי על המשא ומתן, הסכים לכך. הבריטים ראו הזדמנות להפריד בין ארצות הברית לצרפת ולהפוך את המדינה החדשה לשותפה כלכלית רבת ערך. התנאים המערבים היו שארצות הברית תקבל את כל השטח שממזרח לנהר המיסיסיפי, מצפון לפלורידה, ומדרום לקנדה. הגבול הצפוני כמעט זהה לזה הקיים היום. ארצות הברית תזכה בזכויות דיג מול חופי קנדה, והסכימה לאפשר לסוחרים בריטים ולנאמנים לנסות ולשחזר את רכושם. זה היה הסכם משתלם ביותר עבור ארצות הברית, ובכוונה תחילה מנקודת המבט הבריטית. ראש הממשלה שלבורן חזה סחר דו כיווני רווחי מאוד בין בריטניה לבין ארצות הברית אשר יגדל במהירות, כפי שאכן קרה.
סוף המהפכה.