בינואר 2006 הציג דוקינס ברשת ה-BBC משדר דוקומנטרי בן שני חלקים תחת הכותרת "שורש כל רע?", בהתייחסו להשפעתה השלילית, לטעמו, של הדת על החברה. במספר הזדמנויות (כמצוין במבוא למהדורה העברית של ספרו "יש אלוהים?") הביע דוקינס אכזבה מן הכותרת שנבחרה למשדר. מבקריו של דוקינס טענו כי התוכנית נתנה זמן מסך רב מדי לדמויות שוליים וקיצוניים, וכי הסגנון המתעמת שבחר דוקינס להגשת התוכנית לא היטיב עם מטרותיו. דוקינס דחה טענות אלו, בנימוק כי מדי יום משודרים משדרים דתיים משונים בכלי התקשורת, המהווים איזון ראוי לקיצוניים שהציג בתוכניתו. הוא העיר גם כי מי שנראה "קיצוני" במדינה מתונה מבחינה דתית, יוכל להיחשב לאיש הזרם המרכזי במדינה שמרנית.
איש אוקספורד, התאולוג אליסטייר מקגראת', טוען כי דוקינס הוא בור בתאולוגיה נוצרית, ולפיכך אינו יכול לגשת לנושא הדת והאמונה באופן אינטליגנטי. בתגובה שאל דוקינס, "האם עליך לקרוא על 'לפרקולוגיה' בטרם תביע אי אמונה בלפרקונים?" מקגראת' ודוקינס הפכו לבני פלוגתא, והוויכוח ביניהם התנהל מעל דפי העיתונים, כמו גם בספרו של דוקינס "יש אלוהים?", ובספרו של מקגראת' "אלוהים של דוקינס: גנים, ממים ומוצא החיים" (2004).
פילוסוף נוצרי נוסף, קית' וורד, בוחן נושאים דומים בספרו "האם הדת מסוכנת" (2006), וטוען כנגד ראיית העולם של דוקינס. ביקורת נוספת על "יש אלוהים?" הגיעה מפילוסופים כפרופסור ג'ון קוטינגהם מאוניברסיטת רדינג. אחרים, כמומחית לאתיקה, מרגרט סומרוויל טענו כי תגובתו של דוקינס כלפי הדת היא מוגזמת. לטענת סומרוויל דוקינס הוא דוגמטי בגישתו האתאיסטית, ו"הוא איש מסוכן, הגורם לי ללילות ללא שינה".
דוקינס טוען בספרו "יש אלוהים?" כי קיומו של האל הוא היפותזה מדעית כמו כל היפותזה. הוא יוצא כנגד גישתו של סטיבן ג'יי גולד המכונה "NOMA" (ראשי תיבות באנגלית של מרחבי עיון לא חופפים - Non Overlapping Magisteria) לפיה עניינה של הדת שונה מעניינו של המדע, ואין לבחון אותם באותם הכלים, ובלשונו של גולד "המדע חוקר איך פועלים השמים, והדת איך להגיע לשמים". לדעת דוקינס טענות דתיות על נסים, או תקשורת עם אלוהים ניתנות לבחינה ולהפרכה בכלים מדעיים. כמו כן, טוען דוקינס, כי את העיקרון יש להחיל באופן דו צדדי, וכשם שאם היו מתגלות ראיות DNA ארכאולוגיות, מהן היה עולה כי לישו אין אב ביולוגי, הייתה הנצרות ממהרת לנכסן, כך יש להתייחס באופן רציני לנתונים מדעיים המפריכים טענות דתיות.
ויכוח דומה ניהל דוקינס עם האסטרופיזיקאי מרטין ריס, שטען בספריו כי שאלות מסוימות הן "מעבר למדע". דוקינס שאל בתגובה "איזו מומחיות יכולים תאולוגים להביא עמם לשאלות קוסמולוגיות מעמיקות, מומחיות שמדענים אינם יכולים להציע?" ריס טוען כי התקפתו של דוקינס על הדת "אינה עוזרת".
בישראל זכה דוקינס לביקורת מצד הפיזיקאי מיכאל אברהם, אשר כתב את הספר "אלוהים משחק בקוביות" המבקר את מסקנותיו של דוקינס כפי שפורסמו בחיבור הנידון.
קמפיינים לקידום זהות אתאיסטית.
בשנת 2007 ייסד דוקינס את "קמפיין היציאה החוצה" שנועד לעודד אתאיסטים ברחבי העולם להביע את השקפת עולמם הנטורליסטית באופן פומבי וגאה. דוקינס, השואב השראה מהמאבק למען זכויות ההומוסקסואלים, מקווה כי האתאיסטים יחלו להזדהות ככאלה, יגבירו את המודעות הציבורית למספרם באוכלוסייה, ויקטינו את דעת הקהל השלילית בנוגע להם.
כמו כן, דוקינס התראיין ב-2007 באתר TED בנושא "אתאיזם מיליטנטי".
מכון ריצ'רד דוקינס.
ב-2006 ייסד דוקינס את "מכון ריצ'רד דוקינס להיגיון ומדע" (Richard Dawkins Foundation for Reason and Science, RDFRS). המכון נמצא עדיין בשלבי הקמה. בבריטניה ובארצות הברית הוכר המכון כעמותה. המכון מתכנן לממן מחקר בנוגע לפסיכולוגיה של האמונה והדת, לממן תוכניות חינוך למדע, ולתמוך בעמותות חילוניות. המכון מציע לכל דורש מידע וחומר קריאה הומניסטי, חילוני ומדעי באמצעות אתר האינטרנט שהוא מפעיל.
פעולות נוספות.
במסגרת תפקידו כפרופסור להבנה ציבורית של המדע, ביקר דוקינס באופן חריף את הרפואה האלטרנטיבית ואת הפסבדו-מדע. בספרו משנת 1998, "לפרום את הקשת בענן", מתייחס דוקינס להאשמתו של המשורר ג'ון קיטס כי אייזק ניוטון גרע מיופייה של הקשת, בכך שהסביר את מרכיביה המדעיים. טענתו היא כי החלל העמוק, תהליך האבולוציה, התהליכים הביולוגיים המיקרוסקופיים, ושאר נפלאות היקום כוללים יופי רב יותר מאשר מיתוסים ופסבדו מדע. בהקדמה לספרו של ג'ון דיאמונד "שמן נחשים" (Snake Oil), המוקדש להפרכת אמונות הנוגעות לפעולתה של הרפואה האלטרנטיבית, טוען דוקינס כי הרפואה האלטרנטיבית מזיקה, ולו רק בשל כך שהיא מסיחה את החולים מדרכי טיפול קונבנציונליות מוצלחות יותר, ומפיחה תקוות שווא. בספרו "A Devil's Chaplain" מסביר דוקינס כי "אין רפואה אלטרנטיבית. יש רפואה שעובדת ורפואה שאינה עובדת."
דוקינס הביע חשש מגדילתה של אוכלוסיית כדור הארץ. בספרו "הגן האנוכי" נתן כדוגמה את אמריקה הלטינית המכפילה את אוכלוסייתה בכל ארבעים שנה (בזמן בו נכתב הספר). דוקינס הביע ביקורת על הכנסייה הקתולית וגישתה לתכנון המשפחה ולאמצעי מניעה. לטענתו מי שמונע תכנון ילודה בטענה שאמצעי מניעה אינם טבעיים, יקבל בקרת אוכלוסייה טבעית בדמות מוות ברעב.
בתוכנית הטלוויזיה "אויבי ההיגיון" הביע דוקינס את דעתו על הסכנה שיש בנטישת המחשבה הביקורתית וההסקה המדעית. הוא התייחס במיוחד לאסטרולוגיה, ספיריטואליזם, רפואה אלטרנטיבית, הומאופתיה ודאוזינג (גילוי משאבים נסתרים בקרקע באמצעים על חושיים תוך שימוש במקלות). הוא הביע חשש כי האינטרנט יכול לשמש להפצת שנאה דתית ותאוריות קונספירציה המסיטות את תשומת הלב מההיגיון הנתמך בעובדות. ד"ר רופרט שלדרייק, חוקר הטלפתיה שהשתתף בתוכנית, טען כי דוקינס סירב להתייחס לראיות שהציג בפניו, וזלזל בו. שלדרייק כינה את פעולותיו של דוקינס "מסע צלב", וטען כי המדע אינו "אמצעי להפצת דעות קדומות, שיטת אמונה פונדמנטליסטית, כי אם חקירה אל הלא-נודע".
בשנת 2002 היה דוקינס בין 125 אקדמאים שחתמו על מכתב שקרא להשעות מענקי מחקר לאוניברסיטאות בישראל עד אשר "ישראל תענה לדרישות האו"ם ותפתח במשא ומתן לשלום עם הפלסטינים". זמן קצר לאחר מכן הודיע דוקינס כי שינה את דעתו בנושא והוא מתנגד לחרם אקדמי על ישראל. בשנת 2003 היה שותף למאמר הקובע שהטלת חרם מדעי מסיבות פוליטיות פוגעת באוניברסליות של המדע, ואין לנקוט בו, אלא כמוצא אחרון. מאמר זה פורסם בכתב-העת המדעי היוקרתי נייצ'ר.
בשנת 2015, השתתף דוקינס כקריין אורח באלבום השמיני של להקת המטאל הסימפוני הפינית נייטוויש. עיקר האלבום עוסק בנושאי האבולוציה והברירה הטבעית, שכן כתביו של דוקינס היוו השראה לכתיבת חלק מהשירים שבאלבום. בדצמבר 2015, אירחה הלהקה את דוקינס על הבמה בסוף הופעתה בארנה של ומבלי בלונדון, שקרא דברים מתוך כתביו.
פרסים והכרה בהישגיו.
דוקינס קיבל תואר "דוקטור במדעים" מאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1989. מספר רב של מוסדות אקדמיים בבריטניה ומחוצה לה העניקו לו תואר דוקטור לשם כבוד. בשנת 1997 התקבל כחבר ב"חברה המלכותית לספרות" ובשנת 2001 התקבל כחבר בחברה המלכותית.
ספרו של דוקינס "השען העיוור" זכה בפרס החברה הלאומית לספרות בשנת 1987, ובפרס הספרותי של העיתון "לוס אנג'לס טיימס". כן זכה בפרסים רבים נוספים. בשנת 2007 נמנה על ידי טיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנה זו. מאז 2003 מעניקה ברית האתאיסטים הבינלאומית (Atheist Alliance International) פרס לאתאיסט שעבודתו תרמה יותר מכל להעלאת המודעות הציבורית לאתאיזם באותה השנה, המכונה "פרס ריצ'רד דוקינס".
קרב לאדה
קרב לאדה, שניטש ב-494 לפנה"ס, היה קרב ההכרעה של המרד האיוני. ההתנגשות בין הצי הפרסי לבין צי הערים האיוניות המורדות התחוללה במימי לאדה (Lade), אי קטן השוכן מול מִילֶטוֹס שבאיוניה (מערב אסיה הקטנה). עקב תבוסת היוונים בקרב הימי נגזר גורלו של המרד, והפרסים השלימו את שעבודן מחדש של הערים האיוניות לאימפריה הפרסית.
רקע היסטורי.
לשמע הידיעות כי צבא פרסי גדול, המלווה בצי אדיר בן 600 אוניות מלחמה, עושה דרכו אל מילטוס, נאספו האיונים וטקסו עצה כיצד להתמודד עם הפורענות ההולכת ומתרגשת עליהם. הם ידעו אל נכון, כי כוחם אינו שקול כנגד עוצמת חילות פרס, ולכן החליטו להניח את ההגנה על העיר בידי אנשי מילטוס בלבד, בעוד היתר יתייצבו במלוא כוחם נגד הצי הפרסי. אסטרטגיה זו, המעבירה את ההכרעה לזירה הימית, נתנה בידי האיונים המורדים סיכוי מה לניצחון או לכל הפחות לדחיית הקץ. ההיגיון מאחורי נקיטת קו פעולה זה היה, שהמצור על מילטוס - כמו גם על ערי חוף אחרות שעדיין לא נכבשו - לא יכול היה להועיל כל עוד ניתן להעביר לנצורים אספקה ותגבורות בדרך הים. זאת ועוד, אם יובסו הפרסים ויאבדו את ציים המלחמתי ואת השליטה בים, ישתבשו גם התנועות העתידיות של צבאם להמשך דיכוי המרד. למעשה, אימצו האיונים את הקו האסטרטגי שהציע הקטאיוס איש מילטוס עוד בראשית המרד; הלה התנגד בתחילה למרד, אך משלא הצליח לשכנע את אריסטגורס ועמיתיו, "יעץ להם בשנית להשיג את השליטה בים". אין להוציא מכלל אפשרות, שלניצחונם של האיונים על הצי הפיניקי שבשירות הפרסים בקרב הימי ליד סלמיס שבקפריסין (497 לפנה"ס) היה משקל בקבלת ההחלטה להתמודד שנית בקרב ים.
ההכנות לקרב.