לפי סברה אחת המקובלת בצפון מזרח ברזיל, שמו של הסגנון נגזר מן הביטוי האנגלי "For all" ("לכולם"), ומקורו בראשית המאה ה-20. על פי גרסה זו נהגו מהנדסים בריטיים, שעסקו בבניית מסילת הרכבת בפרנמבוקו, לערוך בסופי השבוע נשפים שחלקם מיועדים לאנשי הצוות הבריטי בלבד וחלקם "לכולם", כלומר, גם לתושבי המקום. חיזוק לסברה זו היוותה התנהגות דומה של אנשי צוות חיל האוויר האמריקני שהוצבו בנטאל בעת מלחמת העולם השנייה.
הסברה האחרת והמבוססת יותר על פי ההיסטוריון והאנתרופולוג לואיש דה קמארה קסקודו (1898–1986) שהתמקד במחקר צפון-מזרח ברזיל, היא כי השם פוהו הוא קיצור המלה הפורטוגזית "פוהובודו" (forrobodó), שמשמעותה הילולה או משתה, אך גם בלבול, מהומה ואי-סדר.
זוכרות
זוכרות (בערבית: ذاكرات) היא עמותת שמאל רדיקלי ישראלית שהוקמה ב-2002 ומטרתה, על פי פרסומיה, היא להעמיק את מודעות הציבור היהודי בישראל לנכבה ולקדם את זכות השיבה ואת מימושה.
פעילות.
פעילותה המרכזית של העמותה היא הנצחת הכפרים הפלסטינים ההרוסים באמצעות שילוט באתרים שהוקמו על הריסותיהם. פעולת שילוט מסוג זה התקיימה בפארק קנדה, שהוקם על אתרי הכפרים עמואס, יאלו ובית נובא, שנהרסו במהלך מלחמת ששת הימים, ובמקומות נוספים. בנוסף מארגנת עמותת "זוכרות" סיורים בכפרים ההרוסים, מקיימת הרצאות, מפגשים ודיונים בנושא וכן מחזיקה בחלל לתערוכות אמנות מתחלפות. לעמותה אתר אינטרנט בעברית הסוקר את היישוב הפלסטיני עד 1948.
בסוף שנת 2007 הוציאה זוכרות לאור מפה של העיר תל אביב-יפו, בה מצוינים כל הכפרים הערבים שנחרבו בשנת 1948. מפה זו פורסמה במקביל לפינויים של בתיו האחרונים של הכפר סלמה (כפר שלם) ולכוונה של קבוצת יזמים לפנות את דיירי ובתי כפר סומייל המצוי בסמיכות למשרדי העמותה ברחוב אבן גבירול.
העמותה תומכת במימוש מלא של זכות השיבה, ומציינת: "זוכרות רואה בשיבה תהליך ארוך ורב-ממדי אשר כולל לא רק את עצם חזרתם הפיזית של הפליטים לתחומי הארץ, אלא גם את השתלבותם הראויה, המכובדת והמכבדת (dignified) של הפליטים בתוך חברה פלסטינית-יהודית שוויונית ומשותפת. בתפיסה מרחיבה זו, השיבה מתחילה הרבה לפני עצם חזרתם של הפליטים ונמשכת זמן רב לאחר מכן." בריאיון ל"הארץ" השיב איתן ברונשטיין, מייסד העמותה, לשאלה "איזו שיבה אתה מציע?": "אני לא יודע מי ירצה לחזור, אבל כל מי שירצה - שיחזור. ואם אז לא תהיה מדינה יהודית, אז לא תהיה. הקונספט המועדף עלי הוא מדינה אחת מהים עד הירדן, שבה לכל התושבים יש זכויות ולשני העמים יש זיקה לארץ".
בתגובה לתלונות על כך שבאתר העמותה כונו יישובים ישראלים גם בתוך הקו הירוק בשם "התנחלות ציונית", פרסמה העמותה כי "זוכרות אכן רואה בקריית שמונה ועמיר התנחלויות אבל כך גם תל אביב ואריאל. הן התנחלויות מן הטעם הפשוט שהוקמו על ידי מהגרים שבאו מחוץ לארץ להתנחל בה. התנחלות היא מילה נרדפת להתיישבות ובתחילת הציונות השימוש במושגים התנחלויות וקולוניות היה מקובל בקרב המהגרים הציונים... זוכרות גורסת שאין הבדל עקרוני בין ההתנחלויות שהוקמו על ידי המהגרים היהודים בשטחים שנכבשו ב-1948 לבין אלה שהוקמו בשטחים שנכבשו אחרי השלמתו ב-1967. ההתנחלויות הציונות הן אפוא כל מקום יישוב שהוקם על ידי מהגרים בחסות הציונות. הם נבדלים מיישובים כמו צפת, ירושלים, טבריה ועוד, בהם חיו 'יהודים פלסטינים' מאות שנים, עוד לפני ההגירה הציונית. לדעתנו אף אחת מההתנחלויות לא חייבת "לחלוף מן העולם". אריאל וקדומים, כמו תל אביב וקרית שמונה יוכלו להישאר במקומן גם בהסדר שלום עתידי בין הישראלים לפלסטינים. אחרי שתוכר זכות השיבה של הפליטים הפלסטינים ומי מהם שירצה לשוב יזכה לכך, נוכל לחיות יחד בארץ, בכל מקום".
חברי זוכרות מגדירים את הנכבה: "הנכבה היא ההרס, הגירוש, הביזה, מקרי הטבח והאונס של תושביה". חברי העמותה סבורים כי נטילת אחריות מצדם של היהודים על חלקם בנכבה הפלסטינית היא תנאי הכרחי לכינון שלום צודק ופיוס בין תושבי הארץ היהודים והפלסטינים, ואילו התעלמות של היהודים מהנכבה הפלסטינית, ובמיוחד מנטילת אחריות על חלקם בה, מהווה אחד מגורמי היסוד להמשך הסכסוך האלים בין העמים. בנוסף חלק ממטרתם על פי הגדרתם היא "להביא להתנערותה של החברה היהודית מתפיסות קולוניאליות של קיומה במרחב ומהפרקטיקות הקולוניאליות הנלוות לכך."
החל משנת 2013 מקיימת העמותה את 48 מ"מ, הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נכבה בסינמטק תל אביב.
רוב תקציב העמותה מבוסס על תרומות מחו"ל. בשנת 2009 גייסה העמותה תרומות בסך 2.1 מיליון ש"ח, רובן מארגונים הומניטריים ואחרים באירופה, בהם: ICCO (הולנד), NISEREOR (גרמניה) ו-CCFD (צרפת). בשנה זו העסיקה העמותה 15 עובדים בשכר.
פרסומים.
זוכרות מוציאה לאור סדרת חוברות בעברית ובערבית, המוקדשות כל אחת ליישוב, ובהן: עכו, סוחמאתא, ג'למה, אג'ליל ודיר יאסין. החל משנת 2007 החלה "זוכרות" להוציא לאור את כתב העת סדק, בשיתוף פרדס הוצאה לאור וקבוצת המעצבים "פרהסיה".
בשנת 2012 פרסמה זוכרות בשיתוף הוצאת פרדס, מדריך סיורים ראשון מסוגו המציג 18 סיורים בעקבות כפרים, עיירות וערים פלסטיניות שנחרבו בעקבות המלחמה. בין השאר מוצעים סיורים באזור תל אביב (סומייל ושייח' מוניס), באר שבע, שכונות טלביה וקטמון בירושלים, יהודייה (עבאסייה) והוג'.
בשנת 2014 השיקה העמותה אפליקציה מבוססת GPS הנקראת INakba המאתרת יישובים פלסטינים שנהרסו באירועי מלחמת העצמאות, וכוללת מפות נקודות ציון של היישובים הפלסטינים הקדומים יחד עם מידע היסטורי וקטעי וידאו ותמונות.
בשנת 2016 פרסמה זוכרות בשיתוף הוצאת בבל, את ספרו של אייל ויצמן "סף המדבר, קו העימות", שעוסק במאבק בין המדינה לאוכלוסייה הבדואית.
בשנת 2018 פרסמה זוכרות בשיתוף הוצאת פרדס, את הספר "נכבה בעברית" המספר את סיפורו של הארגון.
ביקורת.
מבקריה של העמותה רואים בה תנועת שמאל קיצוני אנטי-ציונית, שמטרתה להרוס את מדינת ישראל במתכונתה הקיימת. יש הטוענים כי בהצגת המידע על הנכבה היא מתעלמת לעיתים ממקורות הסכסוך וממהלכו, כמו גם מעובדות יסוד אחרות שאינן תואמות את השקפת עולמה.
אחד המבקרים הבולטים של "זוכרות" הוא העיתונאי בן-דרור ימיני, הטוען כי הביקורת של ימיני, ושל אחרים, מבוססת גם על הטענה כי מטרות התנועה נוגדות במופגן את הבסיס עליו נשענת ההגדרה העצמית של העם היהודי בארץ ישראל.
מכון נטוויז'ן לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל-אביב
מכון פרטנר לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב
מכון פרטנר לחקר האינטרנט הוא מכון בין-תחומי הפועל באוניברסיטת תל אביב. מוסד זה עוסק בחקר האינטרנט, מהפכת המידע והשלכותיה, הבנת תהליכיה וצפיית עתידה. המכון מהווה מוקד מידע ומחקר אינטרדיסציפלינרי. דגש מיוחד ניתן לחקר השפעת האינטרנט על החברה הישראלית ועל העולם היהודי.
עבר והווה.
המכון הוקם בשנת 2003 בתמיכתה של חברת נטוויז'ן ונקרא אז "מכון נטוויז'ן לחקר האינטרנט". שיתוף הפעולה עם נטוויז'ן הסתיים בשנת 2010. החל משנת 2011, המכון פועל בתמיכת חברת פרטנר ושמו שונה ל"מכון Orange לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב" ובהמשך, ל"מכון פרטנר לחקר האינטרנט IIS".
המנהל האקדמי הראשון של המכון היה פרופ' ניב אחיטוב. כיום משמש בתפקיד זה פרופ' דב תאני. המנהל המקצועי של המכון, מיום היווסדו, הוא אלי הכהן.
המכון משלב מחקר אקדמי עם פעילות מעשית, מקיים כנסים, ימי עיון, ערבי עיון, סמינרים וסקרי דעת קהל בנושא בחינת השפעות חברתיות-תרבותיות של האינטרנט על הפרט והחברה. המכון תומך במחקר של דוקטורנטים בתחום חקר האינטרנט, ומעניק מדי שנה מלגות עידוד וסיוע. המכון מסייע גם בגיבושם והקמתם של פרויקטים אינטרנטיים הן בממשל והן באקדמיה. כמו כן נרקמים שיתופי פעולה עם גורמי מחקר וגורמי עשייה אינטרנטית בישראל ובעולם.
פל-קל
STS-6 היא משימת מעבורות החלל השישית, והראשונה של מעבורת החלל צ'לנג'ר. המשימה שוגרה ב-4 באפריל 1983 בשעה 13:30 לפי השעון המזרחי של ארצות הברית.
המשימה.
STS-6 הייתה המשימה הראשונה של מעבורת החלל צ'לנג'ר. המשימה המריאה ב-4 באפריל 1983 בשעה 13:30 בצהריים, לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית, ממרכז החלל קנדי בפלורידה.
במקור, תוכננה המשימה ל-20 בינואר 1983, אך בעקבות גילוי דליפת מימן באחד מהמנועים הראשיים, נדחה השיגור ל-25 בינואר. לאחר תיקון התקלה הייתה הצ'לנג'ר מוכנה לשיגור, אולם עקב דליפת מימן בשני המנועים האחרים של המעבורת ההמראה נדחתה פעם נוספת. בזמן החלפת המנועים במעבורת, סערה קשה גרמה לזיהום בלוויין המעקב והממסר שהיה בתא המטען.
משימת STS-6 כללה 4 אסטרונאוטים: וייטס מפקד המשימה, פטרסון מומחה משימה, מוסגריב מומחה משימה ובובקו הטייס.
האסטרונאוטים הכניסו למסלול את לוויין המעקב והממסר. עקב תקלה במנוע של הלוויין, הוא נכנס למסלול שגוי אך יציב. בעזרת מנועי התמרון שלו, הצליח צוות הקרקע להכניסו למסלול הנכון במהלך החודשים הבאים. מלבד זאת, נשאה המעבורת ניסוי אלקטרופורוזה בזרימה מתמדת, סקר ברקים ביום ובלילה, ועוד מספר ניסויים.
פטרסון ומוסגריב השתמשו בחליפות חלל חדשות שעוצבו במיוחד למעבורת החלל, והשלימו את הליכת החלל הראשונה בתוכנית המעבורות. הליכת החלל נמשכה 4 שעות ו-17 דקות.
זו הייתה הטיסה הראשונה שהשתמשה בדגם קל משקל של מנועי הדלק המוצק, המוצמדים לשני צדדיו של מכל הדלק החיצוני, וגרסה קלה יותר של מכל הדלק עצמו. זה גם היה השיגור הראשון ממשטח השיגור הנייד (המוביל את המעבורת ממבנה ההרכבה אל כן השיגור) מס' 2.
ביום הטיסה האחרון שוחח הצוות עם סגן הנשיא ג'ורג' בוש.