רצח הנערה שקד שלחוב הוא רצח על רקע פלילי שאירע ב-20 ביולי 2003 באשקלון, בו נורתה בראשה שקד שלחוב, בת 16, עקב טעות בזיהוי, כאשר נקלעה לחיסול חשבונות בין עבריינים. העבריינים מאיר ז'אנו, ישראל גנון ודוד צפיר תכננו לחסל את העבריין שלום דומרני, שעימו היו מסוכסכים וחשבו בטעות כי דומרני נמצא ברכב שבו נסעה שלחוב. הרצח הכה בתדהמה את הציבור ואת המשטרה, מכיוון ששלחוב הייתה הנרצחת הבלתי מעורבת הראשונה במלחמת כנופיות הפשע.
רקע.
הרקע לרצח הוא סכסוך בעסקי הכרייה הלא חוקית בחולות אשקלון. מישל ז'אנו ואחיו יגאל, וישראל גנון ואחיו מאיר עמדו בראש עסקי הכרייה הלא חוקית. דומרני דרש לקבל חלק מהרווחים, ובשלב מסוים היחסים בין דומרני לז'אנו התדרדרו ונפתחה מלחמת כנופיות בין הצדדים. בינואר 2003 חוסל על ידי רעולי פנים מאיר גנון, אחיו של ישראל. האצבע הופנתה כלפי דומרני, וז'אנו וגנון ביקשו לנקום על הרצח ולחסל את דומרני, אך עקב טעות בזיהוי רצחו את שלחוב. יגאל ז'אנו, אחיו של מישל, חוסל בספטמבר 2004 כתוצאה מפיצוץ ברכבו.
הרצח.
ב-20 ביולי 2003 הצטיידו ז'אנו וגנון ברובה גליל לצורך חיסולו של דומרני. הם הכינו מארב, ובמקביל צוות נוסף עקב אחר דומרני ודיווח על תנועותיו. בסמוך לשעה 22:30 דיווח הצוות כי הבחין בדומרני נוהג ברכב מסוג סוזוקי, יחד עם שלושה מחבריו. הם דיווחו על כך לז'אנו וגנון. שני העבריינים נסעו לכיוון העיר אשקלון, לצורך חיסולו של דומרני. בזמן שעשו את דרכם לאזור החיסול המתוכנן, נהג רכב הסוזוקי, יניב רווח, הוריד מהרכב את דומרני וחבריו ואסף את ידידתו שקד שלחוב, וחברתה דנית שמש.
כאשר הבחינו ז'אנו וגנון ברכב הסוזוקי, הם נצמדו אליו ותוך כדי נסיעה ירה גנון צרור יריות לעבר רכב הסוזוקי. הירי כוון למושב הרכב שלצד הנהג בו אמור היה לשבת דומרני, אך בפועל ישבה בו שלחוב. חלונות הרכב היו כהים כך שהם לא יכלו לזהות מראש את מטרת הירי. כל יושבי הרכב נפגעו מהירי. שלחוב, שישבה ליד הנהג, נפגעה מכדור שפגע בראשה. היא נפצעה באורח אנוש ומתה מפצעיה בבית החולים ברזילי. נהג הרכב וחברתה של שלחוב נורו בכתף, ונפגעו באורח קל עד בינוני. לאחר הירי ירדו ז'אנו וגנון מהרכב וראו שדומרני לא נמצא ברכב. הם הבינו את הטעות וברחו משם בנסיעה מהירה.
חקירה ומשפט.
לאחר הרצח הוטל צו איסור פרסום על מרבית פרטי הפרשה. פריצת הדרך הראשונה בחקירה הייתה באוקטובר 2003. באותה העת יניב רווח, נהג רכב הסוזוקי הותקף ונחטף על ידי ז'נו, גנון וצפיר, וזאת מכיוון שהם חששו שהוא יקשור אותם לרצח. המשטרה עקבה אחרי החשודים והצליחה לסכל את החטיפה. נגד ז'אנו וגנון הוגש כתב אישום על חטיפה ולאחר מכן הם החלו לרצות את עונש המאסר. פריצת הדרך השנייה התרחשה בתחילת שנת 2004, כאשר העבריין ירון סנקר נעצר בנתב"ג במהלך ניסיון הימלטות מהארץ. סנקר קשר את ז'אנו וגנון לרצח. ביולי 2004 הודיעה המשטרה על פענוח הרצח, לאחר שהוגש כתב אישום נגד החשודים ברצח, ז'אנו וגנון.
במסגרת כתב האישום, שהוגש בבית המשפט המחוזי בבאר שבע הואשמו ז'אנו וגנון גם בניסיון רצח חברו של דומרני, שי בן אמו, כחודש וחצי לפני רצח שלחוב, במהלך ניסיון לחסל את דומרני בבית מגוריו.
במסיבת העיתונאים שהתקיימה בעקבות הפענוח, אמר משה קראדי, מפקד מחוז דרום, זמן קצר לפני שנכנס לתפקידו כמפכ"ל: "בניגוד למקרים אחרים, הרוצחים לא התגאו במעשיהם ונקשר קשר שתיקה סביבו - מה שהקשה על החוקרים".
עקב הלכת קינזי, המשפט נעצר למשך שנתיים, כיוון שעל פי הלכה זו, ירון סנקר לא יכל להעיד במשפט הרצח של שלחוב עד לסיום משפטו. בעקבות עתירה של מדינת ישראל, שהוגשה בגלל חשש שהנאשמים ישוחררו עקב עינוי דין, עתירה בה לקחו חלק הוריה של שלחוב, בוטלה באוקטובר 2006 הלכת קינזי. בעקבות ביטול הלכה זו חודש המשפט. בפברואר 2007 קבע בית המשפט העליון כי עקב הסחבת במשפט, שנבעה מהלכת קינזי, לא ניתן להאריך יותר את מעצרם של הנאשמים והם ישוחררו למעצר בית, מכיוון שזכותם לחירות גוברת על מסוכנותם. פרקליטות המדינה ערערה על ההחלטה, אך הערעור לא התקבל.
הנאשמים ברצח, מאיר ז'אנו וישראל גנון, זוכו מחמת הספק בבית המשפט המחוזי בשנת 2009, לאחר שבית המשפט קבע כי עדותו של סנקר אינה די אמינה וכי לא הוצגו מספיק ראיות מצד התביעה כדי שניתן יהיה להרשיע את ז'אנו וגנון. דוד צפיר, שהואשם בקשירת קשר לביצוע פשע וניסיון רצח, שוחרר עקב חוסר ראיות. אולם לאחר ערעור שהוגש לבית המשפט העליון, הורשעו ב-2010 ז'אנו וגנון ונגזר עליהם מאסר עולם. במרץ 2011 ניתן גזר הדין; ז'אנו וגאנו נידונו למאסר עולם ועוד 15 שנה, ונקבע כי הם יפצו את בני משפחת שלחוב בסכום של 258 אלף שקלים.
ב-2015, סנקר, הנידון לשני מאסרי עולם לאחר שהורשע ברצח כפול בהוד השרון, הציע למדינה עסקה במסגרתה ימסור מידע על נהג רכב המילוט שהוביל את הרוצחים, נהג שזהותו לא ידועה והוא לא נתפס עד היום, וזאת בתמורה להפחתה של לפחות מחצית מעונשו.
בעקבות הרצח.
לאחר הזיכוי, נפלו הוריה של שלחוב קורבן לסחיטת כספים במרמה על ידי מיכאל זרגורוב, נוכל המוכר למשטרה, שטען שבידיו ראיות שיובילו להפללת הרוצחים. אביה של שלחוב, אמיר, הביע כעס על כך שהמדינה לא מכירה במשפחתו כנפגעת טרור: "מה ההבדל ביני, שאיבדתי בת חפה מפשע במלחמה של עבריינים, לבין משפחה שאיבדה את יקירה בפיגוע לאומני?". הוא הוסיף כי בכוונתו לפנות לרשויות כדי לקבל הכרה כזאת.
רצח מרגריטה לאוטין
רצח מרגריטה לאוטין התרחש ב-28 ביולי 2008 בחוף בבת ים. לאוטין, בת 31 מיהוד, בילתה בחוף הים יחד עם בעלה ושני ילדיה, ונרצחה במהלך ניסיון חיסול כושל של העבריין רמי אמירה.
רקע.
רונן בן עדי ואדם נוסף הגיעו לקרבת חוף טובגו בבת ים ופתחו בירי מאקדחיהם לעבר קבוצת אנשים שישבו בחוף, שחלקם משתייכים לארגון הפשע של יצחק אברג'יל. שניים מתוך הקבוצה החלו להימלט וכאשר חלפו בסמוך למשפחת לאוטין נורתה מרגריטה ונרצחה. שני ה"חיילים" בארגונו של אברג'יל שאליהם כוון הירי, בהם אמירה, נעצרו והועברו לחקירה. רונן בן עדי נמלט מהחוף, עלה על קטנוע גנוב שהחנה שם מראש, ונסע בו ברחובות בת ים עד למקום מפגש שקבע מראש עם שמעון סבח, שם נטש את הקטנוע, עלה על מכוניתו של סבח, שהמתין לו, ושניהם המשיכו בנסיעה עד שנעצרו על ידי המשטרה.
כשבועיים לאחר הרצח דנה בו ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, בנוכחות קרוביה של מרגריטה לאוטין. בישיבה תיאר קובי זריהן, ראש זרוע חשיפה ביאחב"ל, את פעילות השוטרים שהיו באזור בעת הרצח:
במסגרת חקירת הרצח נעצר אברג'יל. רונן בן עדי ושמעון סבח הועמדו לדין. במשפטם העיד גם אלכס לאוטין, בעלה של מרגריטה לאוטין, שתיאר:
. הנאשמים והפרקליטות הגיעו להסדר טיעון שבמסגרתו הורשע בן עדי ברצח ובקשירת קשר לביצוע פשע וסבח הורשע בקשירת קשר לביצוע פשע ובסיוע לאחר מעשה. בן עדי נידון למאסר עולם וסבח נידון למאסר בפועל בן 7 שנים ומאסר על תנאי של 18 חודשים למשך שלוש שנים. בנוסף קבע בית המשפט כי הם ישלמו פיצוי של 350 אלף ש"ח לילדיה של מרגריטה לאוטין. בגזר הדין ציין בית המשפט כי "מעטים המקרים בהם נתקלנו שבמסגרת הסדר טיעון מודה נאשם בחמורה שבעבירות בספר החוקים, שהעונש הקצוב לצידה הוא עונש מנדטורי של מאסר עולם".
ב-2013 הגישה משפחת לאוטין תביעה נגד המשרד לביטחון הפנים ועיריית בת ים בטענה לרשלנות. לטענת המשפחה בעת הרצח היו בחוף שוטרים רבים שעקבו אחר יעד החיסול, וגם מאבטחים של העירייה אשר יכלו למנוע את הרצח. לאחר דיונים אחדים בתביעה קבע בית המשפט כי "ניתן היה להתרשם כי המשטרה לא התרשלה במהלך האירועים שקדמו לאירוע הרצח, ואף פעלה היטב גם במהלך האירוע כך שהרוצח והמסייע נתפסו והועמדו לדין", ובעקבות המלצת בית המשפט ב-2017 משכה המשפחה את התביעה.
הבחירות לכנסת העשרים ואחת
הבחירות לכנסת העשרים ואחת התקיימו ב-9 באפריל 2019, ד' בניסן ה'תשע"ט, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת העשרים ואחת, אך לראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, הן לא הביאו לכינון ממשלה והכנסת החליטה על התפזרותה כחודש לאחר השבעתה. בחירות אלה החלו את "הפלונטר הפוליטי", שבעקבותיו נערכו חמש מערכות בחירות לאורך שלוש וחצי שנים.
הבחירות לכנסת התקיימו כשבעה חודשים טרם מועדן המקורי. בוועדת הבחירות נרשמו 47 רשימות להתמודדות לבחירות, אך לאחר פרישה של 7 מהן התמודדו לבסוף 40 רשימות. מתוכן עברו את אחוז החסימה 11 רשימות.
רקע.
לאחר ההסלמה בדרום בנובמבר 2018, שבאה בעקבות חודשים של עימותים בגבול רצועת עזה, הודיע אביגדור ליברמן על התפטרותו מתפקיד שר הביטחון; בה בעת פרשה סיעתו, ישראל ביתנו, מהקואליציה, מה שהקטין את מספר החברים בה ל-61 וערער את יציבותה.
ב-24 בדצמבר 2018 הודיע חבר הכנסת יאיר לפיד כי סיעתו בכנסת, יש עתיד, לא תתמוך בהצעה לתיקון חוק הגיוס לשם הסדרת גיוס בני ישיבות לצה"ל. לאחר שחברות הקואליציה ש"ס ויהדות התורה הביעו את התנגדותן לחוק, ועקב כך שהוא לא יכל להתקבל בכנסת ללא תמיכת "יש עתיד", הודיעה הקואליציה על הקדמת הבחירות ל-9 באפריל 2019. חוק התפזרות הכנסת העשרים עבר בקריאה שלישית ב-26 בדצמבר 2018.
היערכות המדינה.
מערכת הבחירות מנוהלת על ידי ועדת הבחירות המרכזית, המורכבת מנציגי הסיעות היוצאות של הכנסת העשרים בהתאם לגודלן היחסי, ובראשה עומד שופט בית המשפט העליון חנן מלצר. תקציב הוועדה לכנסת העשרים ואחת, לשנת הכספים 2019, הוא ₪283,000,000.