ב-15 באוקטובר 1848 הועלה פון מנטויפל לדרגת מיור, וב-13 ביולי 1852 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד רגימנט האולנים ה-5. ב-13 ביולי 1854 הועלה לדרגת אוברסט, וב-18 בדצמבר 1856 מונה למפקד חטיבת הפרשים ה-3. בשנת 1857 מונה פון מנטויפל לראש הקבינט הצבאי של המלך, וב-22 במאי 1858 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-7 בינואר 1861 מונה לשליש הכללי של המלך וילהלם הראשון, וב-18 באוקטובר באותה שנה הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
פון מנטויפל השתתף במלחמת שלזוויג השנייה, ולאחריה מונה למושל הצבאי של שלזוויג. בפרוץ מלחמת אוסטריה–פרוסיה כבש פון מנטויפל את הולשטיין שהייתה בשליטה אוסטרית, ולאחר מכן לחם תחת פיקודו של אדוארד פוגל פון פלקנשטיין בדרום גרמניה. ב-30 באוקטובר 1866 מונה פון מנטויפל למפקד הקורפוס ה-9, וב-3 באוגוסט 1868 מונה למפקד הקורפוס ה-1.
במהלך מלחמת פרוסיה צרפת לחם פון מנטויפל עם הקורפוס שבפיקודו, כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד קרל פרידריך פון שטיינמץ, והשתתף בקרב קולומבי, ובמצור על מץ. ב-20 באוקטובר 1870 מונה למפקד הארמייה הראשונה, וקיבל את כניעת העיר מץ, ולאחר מכן השתתף בקרב אמיין ובמצור על פריז. ב-11 בינואר 1871 מונה פון מנטויפל למפקד ארמיית הדרום, והשתתף עימה בקרבות בבלפור ועל יד הגבול עם שווייץ, ולאחר המלחמה מונה למפקד הארמייה השנייה וצבא הכיבוש בצרפת עד 1873. על פעולותיו בקרבות קיבל פון מנטויפל את עיטורי הצלב הגדול של צלב הברזל, מסדר העיט השחור, ומענק של 300,000 טאלר.
לאחר סיום תפקידו בצרפת הועלה פון מנטויפל לדרגת גנרל-פלדמרשל, ובשנת 1879 מונה למושל הצבאי של אלזס לורן, ובמקביל שימש כמפקד הקורפוס ה-15. ב-17 ביוני 1885 מת פון מנטויפל בעת שהייתו בחופשה בקרלסבאד, ולאות הוקרה שלח פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את ארונו לגרמניה בליווי משמר כבוד אוסטרי.
נכדו הוא האסו פון מנטויפל, מהבולטים במפקדי השריון בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
שיר
שיר הוא יצירה ספרותית הכתובה בסגנון שירה אשר ניתן לתפוש אותה כיחידה מובחנת העומדת בפני עצמה, בעלת מאפיינים ייחודיים ומוגדרים של גובה צלילים, צורה ותבנית. לרוב, מילות השיר נכתבות במיוחד ללחן, אך ישנם מקרים בהם מלחינים שירי משוררים קיימים.
מבנה השיר הסטנדרטי מורכב מכמה חלקים: פתיחה, בית, פזמון, c part, קטעי מעבר וסיום. מבנה השיר השתנה רבות במהלך השנים וניתן לשינוי על ידי האמן היוצר. כמו כן, אורכו של השיר יכול לנוע בין כמה שניות לכמה דקות ועשרות דקות.
ספורטינג (ענף ירי)
ספורטינג (מאנגלית: Sporting Clays), המכונה גם מסלולי ציד, הוא ענף ירי ספורטיבי המוגדר כירי מעשי מדמה ציד. הענף משתייך לתחום הירי בצלחות חרס, אולם בניגוד לסגנונות אחרים, בכללם האולימפיים, בהם שיגור המטרות חוזר על עצמו באותו כיוון, הספורטינג מדמה מתווי ציד ולכן המטרות משוגרות באופן ספונטני. התוצאה היא מגוון רחב של מסלולים, זוויות, מהירויות, מרחקים וגבהים, גודל מטרות ואף שינויי כיוון תוך כדי מעוף (לא בתחרויות רשמיות).
גם מבחינת המתקנים, קיימות אפשרויות מגוונות, בעיקר כשמדובר בתוואי שטח (משטחים שונים, יערות מסוגים שונים וכו'). עם זאת, חוקי התחרות, צורת העמידה והירי, הביגוד וכללים נוספים, מאוגדים בחוקה ונאכפים על ידי איגודים במדינות השונות.
כמו כל ענפי הירי בצלחות חרס, גם הספורטינג מבוסס על ירי ברובי ציד ומכונות שיגור צלחות, כשסוגי וגודלי צלחות שונות מייצגים חיות ציד שונות: ארנב, עוף במעופו וכיוצא בזה. במקביל קיימות גם מטרות "כלליות". בניגוד לסגנונות האולימפיים, ההגבלות על הרובים מעטות (ממוקדות בעיקר בקוטר ותחמיש מינימלי).
מקור ענף מסלולי הציד היה ברצונם של ציידים להמשיך ולהתאמן גם מחוץ לעונת הציד באמצעות יצירת סימולציה של תנאי ציד בצורה הריאליסטית ביותר. בעבר רוב העוסקים בענף היו ציידים שלא רצו לאבד מיומנויות בחודשי ההמתנה הארוכים, אולם כיום מדובר בעיקר בתחביב ובספורט שאף מעוגן תחת איגוד בינ"ל (FITASC).
פינגווין רוק-הופר מערבי
מוקדמות יורו 1980
מוקדמות יורו 1980 הוא טורניר כדורגל שנערך באירופה בין מאי 1978 לפברואר 1980, ובמסגרתו התמודדו 31 נבחרות לאומיות החברות באופ"א על שבעה מקומות ביורו 1980 שנערך באיטליה.
הנבחרות חולקו לשבעה בתים, ובסיום הטורניר שבע הנבחרות שסיימו בראש כל בית העפילו, יחד עם המארחת שהעפילה אוטומטית, לטורניר הגמר.
הגרלת הבתים.
הגרלת שלב הבתים נערכה ב-30 בנובמבר 1977 ברומא, עם 31 נבחרות שנכנסו להגרלה. משחקי המוקדמות החלו במאי 1978 והסתיימו בפברואר 1980. הנבחרות התחלקו לשבעה בתים, מתוכם שלושה הכילו חמש נבחרות, וארבעה בתים הכילו ארבע נבחרות, שהוגרלו לפי קבוצות דירוג. על כל ניצחון ניתנו שתי נקודות, ולא שלוש כפי שנהוג כיום.
הנבחרות המעפילות.
1 במודגש: זכתה בטורניר, ב"נטוי": מארחת הטורניר
נעמית
נַעֲמִית (שם מדעי: "Glycymeris") היא סוג של צדפת מים מלוחים. צדפות ריקות מסוג זה, ובפרט נעמית מצויה, הן הצדפות הנפוצות ביותר בחופי ישראל לאורך הים התיכון. עם זאת, הסוג כנראה כמעט ונכחד מאזורינו והעדות האחרונה של נעמית מצויה תועדה בשנת 1969 ומספר מועט מאוד של נעמית חומת-כתם נמצאו מצפון לחיפה.
האטימולוגיה.
השם המדעי של הסוג מגיע מהמילה היוונית העתיקה "glykymaris" (אולי מ - "Glykys" (מתוק) "Meris" (חלק)), מילה אשר נרשמה רק פעם אחת בספרות יוונית. שמות המינים בעברית נקבעו ב-2003 על ידי האקדמיה העברית ללשון ופורסמו במילון בעלי חיים: רכיכות (תשס"ד).
תפוצה היסטורית.
צדפות אלו נפוצות מאוד במאובנים, מן הקרטיקון (לפני 112.6 מיליון שנה) וניתן למצוא בכל רחבי העולם. בסוג כ-100 מינים שנכחדו.
בישראל נמצאו מצבורי נעמית מצויה למרגלות הרי יהודה, עדות שמצביעה על קיומם במזרח הים-התיכון לפחות מהתקופת הפליוקן אך המצבורים הגדולים ביותר נמצאו מההולוקן לפני 5000-5500 שנה. אוכלוסיית הנעמית החלה להצטמצם לפני כ-2000 שנה וכמעט נכחדה לגמרי לפני כ-1000 שנה, כנראה כתוצאה משינויים סביבתיים. סימוכים לכך ניתן למצוא גם בעדויות ארכאולוגיות מאתרים כגון תל לכיש, שם תארוך פחמן קבע את גילם לכ-3100 שנים, כלומר הקשוות נאספו כ-1000-1600 שנה לאחר מותם. סימוכים נוספים הם השחיקה של הצדפה, בכ-44% מהקַשׂוות שנמצאות על החוף הקודקוד (Umbo) נשחק לגמרי ונוצר במקומו חור. תהליך שחיקה זה אורך זמן רב ועדות לכך שהצדפים נשטפו לחוף לפני לפחות כ-2000 שנה. כיום הנעמית כמעט נכחדה לגמרי מחופי ישראל. נעמית חומת-כתם (Glycymeris pilosa) עדיין חיה במספרים נמוכים מאוד במדף החול מצפון לחיפה. נעמית מצויה ייתכן ונכחדה כליל, עדות אחרונה לצדפה חיה דווח ב-1969 מחיפה.
תיאור.
הקונכייה (קַשְׂוָה) קמורה בשני צדדיה, מעט ארוכה יותר מרחבה. גודלן בינוני עד גדול. הרצועה החיצונית חסרת פסי רוחב.
ביולוגיה.
המינים בסוג אוהבי שמש, חיים על מדפי החול בעומק רדוד עד בינוני. ניתן למצאם רק במים מלוחים, אינם מסוגלים להתקיים במים מתוקים או מליחים (מליחות קטנה ממי ים). הצדפה נוהגת להתחפר בחול ולכן מעדיפה חול נקי ויציב בעל גרגירים אחידים. בשעת הצורך הנעמית מסוגלת לנוע דרך החול בצורה איטית אשר מתבצעת לרוב בלילה. הם ניזונים אופורטוניסטים מפלנקטון כגון דינופלגלטים. הטפיל העיקרי של הנעמית הם ספוגים מתחפרים מהמשפחה Clionaidae.
מינים נבחרים.
מינים שהיו בעבר שייכים לסוג:
רשימת מינים מלאה יותר כוללים:
נורית שני
נורית שני (נולדה ב-21 בנובמבר 1938) היא מייסדת רשת בתי הקולנוע והפצת הסרטים "לב". זכתה לתואר אביר מסדר האמנויות והספרות לשנת 2009 מטעם ממשלת צרפת. זכתה לצד בעלה בפרס מפעל חיים בפסטיבל הקולנוע ירושלים ה-26.
ביוגרפיה.
נורית שני נולדה בתל אביב ליצחק חזון (מראשי עורכי הדין בתל אביב) ומאשה (לבית לרמן). סבה צבי הירש היה מראשוני תושבי תל אביב, ובעל מפעל הגזוז "מעיינות". בשנת 1956 הייתה בין מסיימי המחזור הראשון של בית הספר תיכון עירוני ה' בתל אביב, ומיד לאחר מכן התגייסה לצה"ל ושירתה כמש"קית הסברה בקצין חינוך ראשי. במהלך לימודי התואר השני בחוג לספרות ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב פגשה נורית את יצחק (איז'ו) שני, איש עסקים ומפיק סרטים. השניים נישאו בשנת 1962.
בשנות ה-70 עסקה נורית בחינוך, בהוראת תיאטרון, ספרות ומקרא בתיכון העירוני המקיף של הרצליה. כמורה הייתה מהראשונים ששילבו מתודיקה של דרמה ותיאטרון בהוראה. בסוף שנות ה-80 יזמה יחד עם מבקרי הקולנוע גידי אורשר, יהודה סתיו ונסים דיין את הפרויקט "יום ארוך" – צפייה מודרכת בסרטים לבני נוער. הפרויקט החל בסינמטק תל אביב, והונהג לאחר מכן בבתי-ספר ברחבי הארץ.
בשנת 1981 ייסדו איז'ו ונורית שני את בית קולנוע לב בדיזנגוף סנטר בתל אביב. לצד תפעול האולמות הקימו נורית ואיז'ו חברת הפצת סרטים המתמחה בקולנוע עולמי עצמאי ואיכותי. שמו של הקולנוע, לב, נבחר בין היתר כהתרסה כלפי הקניון בו הוא ממקום, הדיזנגוף סנטר, שהצליל הלועזי לשמו, עורר התנגדויות בזמנו.
ב-1985 הייתה המפיקה של סרטו של השחקן-במאי, עודד קוטלר, "רומן בהמשכים", על פי ספרו של יצחק בן נר ובכיכובו של חיים טופול.
בשנות ה-90 עבר איז'ו לעסקי הנדל"ן. נורית כהנה בתפקיד המנכ"ל עד פרישתה בשנת 2009. כיום היא משמשת בתפקיד יו"ר קולנוע לב. בתפקיד המנכ"ל החליף אותה בנה גיא.
בשנת 2009 זכתה לתואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת. כמו כן, זכתה בפרס מפעל חיים מטעם עיריית ירושלים ופסטיבל הקולנוע ירושלים.
בשנת 2018 הוענק לה תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
פול דרייטון