לוצ'יאן בראטו (ברומנית: Lucian Bratu, שמו בלידה:לוצ'יאן פרד ברגמן - Lucian Fred Bregmann, 14 ביולי 1924 בוקרשט - 9 במאי 1998 בוקרשט) היה במאי קולנוע יהודי רומני.
קורות חיים.
שנותיו המוקדמות.
לוצ'יאן בראטו נולד במשפחה יהודית בבוקרשט תחת השם לוצ'יאן פרד ברגמן. בשנת 1948 הוא סיים את המכון לאמנויות (אקדמיה לאמנות) בבוקרשט. בהמשך למד קולנוע במכון הכלל-סובייטי לאמנות הקולנוע במוסקבה, בו סיים עם תואר בשנת 1955.
פעילותו בקולנוע.
בראטו פעל רוב השנים בתנאי הגבלת חופש הדיבור והיצירה שאפיינו את המשטר הקומוניסטי ששלט ברומניה בשנים 1947–1989.
סרט הבכורה העלילתי שלו שהופק בשנת 1959, Secretul cifrului (סוד הצופן), היה עיבוד לקולנוע לפי רומן המרגלים "La miezul nopții va cădea o stea" (בחצות יפול כוכב) מאת תאודור קונסטנטין.
-1962 ביים את הסרט "טודור" שהוקדש לדמותו של טודור ולדימירסקו, לפי תסריט של מיכניה גאורגיו.
סרט זה פתח את סדרה של סרטים היסטוריים שהופקו באותן השנים ברומניה.
בסרטיו שיחקו שחקנים כמו אילריון צ'ובאנו, אמזה פליה, טומא קרג'יו, גאורגה דיניקה, אולגה טודוראקה, אמנואיל פטרוץ, מיכאי מראוצה, קוליה ראוטו, שטפאן מיכאילסקו-בראילה, שטפאן יורדאקה, איליאנה סטנה יונסקו, יון בסויו, מירצ'ה אלבולסקו, ג'ורג'ה קונסטנטין, מרגה בארבו, מרגרטה פוגונט, ואחרים.
אחרי שנת 1970 עסק רבות בהדרכת אמני קולנוע חובבים.
בשנת 1978 הצליח להתיישב בארצות הברית ושיתף פעולה עם התסריטאי פטרו פופסקו בתסריט הסרט "The Last Wave" (הגל האחרון) של הבמאי פיטר ויר וכן וכתיבת התסריט לסרט Death of an Angel (מותו של מלאך). בראטו הכיר את פופסקו עוד ברומניה, כששניהם שיתפו פעולה ביצירת הסרט
Drum în penumbră (דרך בפלג צל) (1972)
בשובו לרומניה אחרי מהפכת 1989 החל משנת 1990 לימד בראטו בימוי באקדמיה לתיאטרון ולקולנוע בבוקרשט.
בראטו נפטר בבוקרשט בשנת 1998. הוא היה נשוי והיו לו שתי בנות.
מבחר סרטי תעודה.
בראטו ביים עשרות סרטי תעודה.
לקריאה נוספת.
(coord) N.Cajal H.Kuller "Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație" Hasefer, București 2004
הר אנדרומדה (אלברטה)
הר אנדרומדה (באנגלית: Mount Andromeda) הוא הר הממוקם בשטח שדה הקרח קולומביה על הגבול בין הפארק הלאומי באנף, והפארק הלאומי ג'ספר, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח פרובינציית אלברטה שבקנדה. ניתן לראות את ההר מהכביש המהיר אייספילדס, והוא ממוקם דרומית מערבית להר אתבסקה, בסמוך למעבר סונואפטה.
גובהו של ההר 3,450 מטרים, והוא ההר ה-20 בגובהו באלברטה.
שמו של הר אנדרומדה ניתן לו בשנת 1938 על ידי רקס גיבסון (Rex Gibson), הנשיא לשעבר של המועדון האלפיני של קנדה על שם אנדרומדה, אשתו של פרסאוס במיתולוגיה היוונית.
הראשונים שטיפסו על ההר היו וו. ר. היינסוורת' (W.R. Hainsworth), ג'י. פ. לימן (J.F. Lehmann), ו-מ. מ. סטרומיה (M.M. Strumia) בשנת 1930.
הר אנדרומדה (איי סנדוויץ' הדרומיים)
הר אנדרומדה (באנגלית: Mount Andromeda) הוא הר שגובהו 549 מטרים, המוקם באיי קנדלמאס, באיי סנדוויץ' הדרומיים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועידת שמות האתרים האנטארקטית של הממלכה המאוחדת בשנת 1971, לצד הר פרסאוס הסמוך, שניהם על שם גיבורי המיתולוגיה היוונית פרסאוס ואנדרומדה.
הר אנדרומדה
דוד זיגמן
דוד זיגמן (נולד ב-1964) הוא פזמונאי ישראלי הנחשב לאחד היוצרים הפוריים בזמר המזרחי. כותב גם לזמר החסידי והחרדי.
ביוגרפיה.
דוד זיגמן גדל במעברת ג'סי כהן בחולון, בן להורים ניצולי השואה, במשפחה מעוטת יכולת בת חמישה ילדים. הוא נחשב לילד מרדן, ובגיל צעיר נפלט ממערכת החינוך ונשלח לגור בקיבוץ הזורע. שם, בגיל 16, התקרב לדת והחל חזרה בתשובה. הוא נישא והיה אב לשלוש בנות, ועבר להתגורר במרכז הארץ. עבד בעבודות שונות, בהן סידור פרחים בבתי קירור, הובלות ושיפוצים.
בתחילת שנות ה-90, בעת שהיה מובטל, עזר לחבר לבנות אולפן הקלטות. כשהגיע למקום הזמר איציק קלה, אז בתקופת משבר בקריירה, ובידו לחן טורקי שלא נמצאו לו מילים מתאימות, הציע זיגמן לכתוב לו מילים. לאחר שנשללו טקסטים אחרים שהוצעו, הוחלט לתת לו הזדמנות. השיר, "בי נשבעתי", היה ללהיט, הביא לחזרתו של איציק קלה ופתח בפני זיגמן קריירה חדשה. בעקבות זאת הגיעו אליו פניות רבות של מוזיקאים, ובמקביל החל להתפרנס מחנות מכולת שפתח. באותה תקופה הוא כתב כמה שירים לחיים אל. בשנת 1995, כתב את מרבית שירי אלבום הבכורה של שרית חדד, ניצוץ החיים. ביניהם השיר "שלום חבר", שהיה דואט של חדד עם מייק שריף. בשנת 1997, כתב עבור זהבה בן את השיר "הוא פגע בי אמא", שיצא מחדש בשנת 2013, ובוצע על ידי מרגלית צנעני ובן.
שירו הראשון של זיגמן במצעדי הפזמונים היה גם המצליח ביותר: "כמו סינדרלה", בביצועה של שרית חדד, הגיע למקום השני במצעד השנתי של תשנ"ט-1999 (חדד גם קטפה באותה שנה את תואר זמרת השנה של קול ישראל). אלבומה כמו סינדרלה, שנפתח בשיר, יצא באותה שנה וזכה להצלחה רבה. לאלבום הבא של חדד, לעשות מה שבא לי (2000), כתב זיגמן ארבעה שירים, שהמפורסם בהם הוא השיר שנתן לאלבום את שמו. באותה שנה יצא אלבומה של זהבה בן מלך אמיתי, ובו שני שירים שכתב זיגמן, ששוב הגיעו למצעד השנתי: "מלך אמיתי" ו"להשתגע".
שירו האחרון של זיגמן שהגיע למצעדי הפזמונים היה "אני אוהב אותך", שכתב לאלבומו של קובי פרץ "משוגע עלייך" (2004). בשנת 2002 כתב והלחין יחד עם שרית חדד שיר לוועדה שבחרה את השיר לאירוויזיון. השיר הגיע למקום השלישי ולא נבחר.
עוד מלהיטיו של זיגמן: "נדרתי נדר" של משה כהן (1991), "מאוהב בגשם" של עופר לוי (באלבומו "אוהב לחיות", 1993), "שביל האושר" של תמיר גל (שיר הנושא של אלבומו הראשון), "את כמו אש" של קובי פרץ (באלבומו "את כמו אש", 1995), "צינגלה" של תומר חן, "גשם טפטף" של מושיק עפיה (שיר הנושא של אלבומו הראשון, 1995).
בשנת 2011 כתב עבור שרית חדד וניקוס ורטיס את השיר "משחק החיים".
אנדרטת כביש הגבורה
דויד זיגמן
זיגמן
סיגמן
זיגמאן
סיגמאן
רחוב לאפונסקאיה
רחוב לאפונסקאיה (ברוסית: Лафо́нская улица) הוא רחוב במרכז סנקט פטרבורג, המחבר את רחוב יארוסלבל עם שדרת סמולני לסמטת טאבריד. מהווה את המשכו של רחוב בונץ'-ברוייביץ'.
היסטוריה.
בתוכנית העיר משנת 1798 סומן הרחוב בשם רחוב המנזר (Монастырская улица) ורחוב בית התמחוי" (Богадельная улица)". השם הראשון ניתן על שם מנזר סמולני, השם השני על שם בית התמחוי ששכן בבית מספר 3. השם האחרון שימש כשם הרחוב עד 1822.
משנת 1810 ועד 1829 נקרא בשם" רחוב פשצ'נאיה (Пещаная улица)". באותה עת הרחוב השתרע מככר ראסטרלי ועד לרחוב קירוצ'נאיה, כולל החלק המודרני של שדרות סובורוב. בחלק מהרחוב, באזור שדרות סובורוב, השם נותר שמו עד שנת 1798.
מ-1821 ועד 1849 — רחוב החול (Песочная улица) ועד 1858 — סמטת החול (Песочный переулок). בתוכנית משנת 1821, השם היה חלק מהרחוב המודרני של רחוב הדיקטטורה של הפרוליטריון.
ב-14 ביולי 1859 רחוב החול התחבר עם רחוב יארוסלבל ומספור הבתים השתנה בכיוון ההפוך מכפי שהיה קודם.
משנת 1836 עד 1846 — הרחוב הפך לרחוב החול 1 כדי להבדילו משאר חלקי הרחוב. מ-1860 עד 1864 נכלל הסמטה ברחוב אורל. ב-30 ביולי 1864 קיבל את השם רחוב לאפונסקאיה לכבוד מאה שנה לתחילת פעילותה של סופיה דה לאפון שעמדה בראש מכון סמולני, שהוקם ב-1764 על ידי הקיסרית יקטרינה השנייה כמוסד חינוכי עבור נשות העיר, לאפון ניהלה את המכון במשך 33 שנים.
מ-15 בדצמבר 1952 עד ה-17 באוגוסט 2017 הרחוב נקרא בשם רחוב הדיקטטורה של הפרוליטריון על שם ככר הדיקטטורה של הפרוליטריון הסמוך. בעבר נקרא הרחוב בשם לאפונסקאיה במשך כמעט מאה שנים והוחזר בצו מינהל העיר של סנקט פטרבורג מספר 695.
יחסי ארצות הברית–טג'יקיסטן
יחסי ארצות הברית–טג'יקיסטן הם היחסים בילטרליים בין ארצות הברית לבין טג'יקיסטן, המתקיימים משנת 1992.
על פי הדו"ח המנהיגות גלובלית של ארצות הברית, 44% מהטג'יקים מרוצים ממדיניותה של ארצות הברית, 38% לא מרוצים ו-18% לא ברורה עמדתם.
היסטוריה.
ארצות הברית מסייעת לטג'יקיסטן בפיתוח כלכלי, ומסייעת לה להתאושש ממלחמת האזרחים שהתקיימה בה. ארצות הברית ממקדת את מאמציה בסיוע הומניטרי, אך היא מכוונת למטרות רחבות יותר של דמוקרטיה ורפורמות כלכליות במדינה.
היחסים בין המדינות התפתחו במידה ניכרת מאז ה-11 בספטמבר 2001, והיחסים כוללים שיתוף פעולה בתחומים כגון לחימה בסמים, מלחמה בטרור, ועידוד הצמיחה והיציבות. לאור נסיגת הכוחות הרוסים בגבול פקיסטן–אפגניסטן, ממשלת ארצות הברית מובילה מאמץ בינלאומי לשמירה על השלמות הטריטוריאלית של טג'יקיסטן, למנוע מעבר של סמים, או טכנולוגיה הקשורה לנשק להשמדה המונית, ותמיכה ביציבות ובשלווה בטג'יקיסטן, על מנת למנוע את התפשטות ההשפעה ופעילויות של קבוצות קיצוניות וטרוריסטים במדינה.
האמריקנים המשיכו לסייע לטג'יקיסטן בביצוע הרפורמות הכלכליות והשתלבות רחבה יותר בשוק העולמי, ואף סייעו לה בצירופה לארגון הסחר העולמי (WTO). טג 'יקיסטן תמכה באופן נלהב בארצות הברית במאמצים במלחמה בטרור ובקידום השלום והיציבות אפגניסטן.