יש הטוענים, כמו הרב מנחם כשר, שהמאמר "מעשה ידי טובעים בים" מקביל, ובעל משמעות זהה, למאמרים מדרשיים אלו במדרש תנחומא ובשמות רבה. בהתאם לכך, הם טוענים ש"מעשה ידי" הם ישראל ו"טובעין בים" משמעותו נמצאים בסכנת טביעה.
לעומתם טוען פרופ' שלום רוזנברג שהמאמר על מעשה ידי טובעים בים הוא אמנם דומה, אך שונה מהמאמרים בתנחומא ובשמות רבה ומשמעותו שונה. רוזנברג מצביע על ההבדל בין "בניי" ו"לגיונותיי" ל"מעשה ידי" כהבדל מובהק שמעיד ש"מעשה ידי" אינם "בניי" אלא המצרים. כך גם טוען רוזנברג שההבדל בין "טובעים בים" ל"נתונים בצרה" מעיד שהמאמר מתייחס למצרים שטבעו ולא לבני ישראל שהיו בצרה.
משמעות על פי המסר.
ישנם, כמו הרב בנדיקט והרב זייני, שטענו שלא ניתן לפרש את המאמר כנוגע למצרים שכן לדבריהם דברי חז"ל מלאים במאמרים האומרים שיש לשמוח על מפלתם של הרשעים. לעומתם, טוענים פרופ' שלום רוזנברג ופרופ' דוד הנשקה שבדברי חז"ל יש גם מאמרים הומניסטיים לא מעטים ועל כן אין המסר יכול לשמש כהוכחה למשמעות.
המסר של המאמר.
לטענתו של פרופ' שלום רוזנברג המאמר הוא מאמר הומניסטי התואם מאמרים הומניסטים של חז"ל מאותה תקופה.
פרופ' דוד הנשקה טוען שהמסר של המאמר הוא שאין החיים בעולמות העליונים יכולים להמשך כרגיל כאשר בני ישראל נמצאים בסכנה.
הרב ד"ר אליהו זייני רואה את המאמר כמעביר את המסר שאין להקדים את ההודאה על ההצלה אלא יש לאמרה לאחר שההצלה הסתיימה.
הקשר המאמר.
המאמר מופיע במסכת מגילה בתלמוד בבלי, בתוך מאמר של רבי יהושע בן לוי המעמת את הפסוק "והיה כאשר שש ה' עליכם להיטיב אתכם ולהרבות אתכם כן ישיש ה' עליכם להאביד אתכם", ממנו עולה שה' שמח במפלת רשעים, עם מאמר של ר' יוחנן ממנו עולה שאין הקב"ה שמח במפלת רשעים. המסקנה של המאמר היא שהקב"ה אינו שמח במפלתם של הרשעים, אבל הוא משמח את האחרים, במפלתם של הרשעים.
הדעות חלוקות לגבי המצאות המאמר של "מעשה ידי טובעים בים" בסוגיה במגילה.
דרשות מאוחרות.
מאמר מעשה ידי טובעים בים, כמכוון לטביעת המצרים, הובא על ידי ראשונים ואחרונים כהסבר לכך שאין אומרים הלל שלם בשביעי של פסח. בכלבו כתוב: "ויש נותנים טעם בדבר לפי שפסח כל הימים שוים בקרבנותיהם ולפיכך אין מברכין אלא על יום ראשון ושני שגם הוא ספק ראשון אבל בשבעי אף על פי שהוא קדש מפני שהוטבע פרעה וכל חילו בים בו ביום על דרך שאמרו ז"ל בקשו מלאכי השרת לומר שירה לפני הב"ה השיב להם מעשה ידי טובעים בים ואתם אומרים שירה לפני לפיכך אין קורין אותו אלא בדלוג".
הרב בנימין זאב בנדיקט כותב שטעם זה לאי אמירת הלל בשביעי של פסח נדחה על ידי רוב הפוסקים שהעדיפו את הטעם מהגמרא שהקרבנות אינם חלוקים.
המשך חכמה כותב:
פרס עגל הזהב
פרס עגל הזהב (בהולנדית: Gouden Kalf) הוא פרס המוענק בפסטיבל הסרט ההולנדי , שמתקיים באוטרכט. הפרס מוענק מאז 1981. במקור היו שש קטגוריות. ב-2004 כבר היו 16 קטגוריות.
בין השחקנים ויוצרי הסרטים ההולנדיים המפורסמים שזכו בפרס עגל הזהב נמנים: רוטגר האוור, פול ורהובן, קאריס ואן האוטן, ירון קרבה, ואחרים.
השם ומשמעותו.
הפרס נקרא על שם בעל חיים, כמו פרסים אירופיים רבים אחרים כגון, פרס דב הזהב המוענק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס אריה הזהב המוענק בפסטיבל הסרטים של ונציה. הפרה כאן נבחרה בשל היותה אחת מבעלי החיים הכי נפוצים בהולנד. השם גם מתקשר לסיפור חטא העגל התנ"כי.
אגודת העיתונאים בתל אביב
אגודת העיתונאים בתל אביב הוא ארגון המאגד עיתונאים רבים בישראל, ומטרתו לגבש אג'נדות כלליות לציבור העיתונאים, לקדם השגת מטרות משותפות, ולספק פלטפורמה לשיח בין-תחומי בין עיתונאים ממגוון רחב של עיתונים ובעלי מומחיות שונים. האגודה הוקמה על ידי עיתונאים מרחבי ארץ ישראל בינואר 1935. האגודה בתל אביב היא הגדולה מבין שלוש אגודות העיתונאים האזוריות (השתיים האחרות: אגודת העיתונאים ירושלים ו"אגודת העיתונאים חיפה והצפון"), שמהן הורכב יחד "איגוד עיתונאי ארץ ישראל", אשר הוקם בשנת 1946, ולאחר קום המדינה שינה את שמו ל"איגוד הארצי של עיתונאי ישראל".
היסטוריה.
האגוד הוקמה בינואר 1935, ותחילה היו חברים בה רק 27 עיתונאים ועורכים, היא פעלה בהתנדבות וללא תשתית, תקציב או תמיכה מכלי התקשורת או מהמוסדות הציוניים. עיתונאים רבים לא ששו להצטרף לאגודה, בין היתר משום שעצם קיומו של ארגון עובדים שלא היה חלק מהסתדרות העובדים הכללית עורר אנטגוניזם בקרב אלה מבין העיתונאים שהיו חברים בהסתדרות. היא הוקמה על מנת לבסס את מעמד העיתונאים בארץ, ולהילחם על קבלת תנאים סוציאליים בסיסיים לכלל העיתונאים. בתחילת דרכה כללה האגודה 27 חברים בלבד.
בשנות ה-40 האגודה הייתה סייע בקליטת עיתונאים חדשים רבים אשר עלו לארץ מרחבי העולם, לדאוג להם למגורים, ולשלבם במעגל העבודה העיתונאי.
בשנת 1949 החלו הקמתו של בניין האגודה, בית העיתונאים על שם סוקולוב. ב-3 באפריל 1957 נחנך בית העיתונאים במעמד נשיא המדינה יצחק בן-צבי וראש הממשלה דוד בן-גוריון.
בשנות ה-50 וה-60 עברה האגודה תהפוכות. בזמן מלחמת ההתשה ומלחמת ששת-הימים התמקדה האגודה בשימור מעמד העיתונאים, בזמן שהמאורעות גרמו לתפוצת שיא של העיתונים הישראלים, ואיתה גיוס המוני של עיתונאים חדשים. בעזרת הסכמים קיבוציים עם ארגון המו"לים, הצליחה האגודה לשמור על תנאי העבודה של העיתונאים. אך בשנות ה-80, חל כרסום בכוחן של אגודות העיתונאים, לאחר שכלי התקשורת חדשים, בראשם העיתון "חדשות" שהוקם ב-1984, החתימו את עובדיהם על חוזי העסקה אישיים ולא קיבוציים, דבר שהגביל את האפשרות לנהל מאבקי שכר משותפים לכלל העיתונאים. המאבק של האגודה נגד "חדשות" כלל חרם על סיקור הקמת העיתון, ומניעה תחילה מהעיתונאים של "חדשות" להיות חברים באגודת העיתונאים בתל אביב.
בשנות ה-90 החלו גם כלי התקשורת הוותיקים בישראל, וערוץ 2 המסחרי שהחל לפעול באותה עת, לאמץ את שיטת החוזים האישיים, והאגודה נחלשה אף יותר.
בשנת 2005, הייתה האגודה מעורבת במחלוקת סביב תרומה של משפחת נמרודי, בסך 90 אלף דולר, לשיפוץ המבואה בבית העיתונאים בתל אביב. כאשר במקביל נאבקה בקיצוצים שביצע העיתון "מעריב" שבבעלות המשפחה.
בשנת 2007, נערך כנס אילת הראשון לעיתונות, שיזמו אגודת העיתונאים בתל אביב ואוניברסיטת חיפה, בהשתתפות מאות עיתונאים מישראל ומהעולם. העורך הראשי של הכנס הראשון היה משה ורדי, לשעבר עורך "ידיעות אחרונות". הכנס נוסד כאירוע שנתי מרכזי של התקשורת בישראל. הוא כולל ימי מליאות, מושבי דיון והרצאות בהשתתפות עיתונאים, ראשי המשק הישראלי, אישי ציבור, אנשי עסקים בכירים, עורכים בכירים ואנשי תקשורת מובילים. טקס נעילת הכנס הראשון נערך בנוכחותו של ראש הממשלה אהוד אולמרט.
פעילות.
פעילות הארגון מתמקדת באיגוד ציבור העיתונאים על מנת להשיג מטרות מקצועיות כלליות עבור חבריה, האיגוד מייצג את ציבור העיתונאים במשא-ומתן מול ארגון המו"לים וההסתדרות כדי לשמור על זכויות העיתונאים ולהבטיח תנאים סוציאליים ושכר הוגן לכלל העיתונאים. האגודה עובדת על מנת לגבש ולפקח על כללי אתיקה כלליים לציבור העיתונאים, כמו הבטחת אובייקטיביות פוליטית ומקצועיות. בנוסף, האגודה פועלת על מנת לקדם את ערכי הדמוקרטיה ולהגן על חופש הביטוי בישראל.
בשנת 1988 ארגנה האגודה מחאה על סגירת העיתון "דרך הניצוץ" מבלי שהואשם בעבירה כל שהיא, ומעצר כל חברי המערכת.
ב הייתה אגודת העיתונאים בתל אביב מעורבת במאבק שכשל, לשמר את קיומה ועצמאותה של רשות השידור. בספטמבר 2013 עתרה לבג"ץ לבטל הוועדה לבחינת עתיד השידור הציבורי, ובפברואר 2016 עתרה לבג"ץ בדרישה לדחות את יישום חוק תאגיד השידור הציבורי.
בנובמבר 2011, יוזמה אגודת העיתונאים הפגנת תמיכה בעיתונאית קרן נויבך, לאחר שהודחה מרשות השידור ממניעים פוליטיים על ידי המנכ"ל יוני בן מנחם.
ספר השנה של העיתונאים.
מאז שנות ה-40 פרסמה אגודת העיתונאים בתל אביב מדי שנה את "ספר השנה של העיתונאים". הספר כלל סיכום של אירועי השנה החשובים וכלל מאמרי שעה בנושאי עיתונות ותקשורת. בסדרת ספרי השנה הופיעו 52 כרכים: הראשון – בשנת 1941, האחרון בשנת 2000. בפתח הכרך הראשון, שערך גדליהו ז'וכוביצקי (זקיף), כתב יו"ר האגודה יוסף הפטמן: .
לעיתים הוקדש הספר כולו לנושא אחד; כך לדוגמה בשנת 1980 ערך יוסי אחימאיר את ספר השנה שהיה מוקדש להסכם השלום עם מצרים.
כנס אילת ופרס מפעל חיים.
מאז 2007 מארגנת האגודה את "כנס אילת לעיתונות", אירוע שנתי של התקשורת בישראל. במסגרת הכנס מחולק פרס מפעל חיים לעיתונות, בין מקבלי הפרס היו:
ניהול.
את האגודה מנהלים 14 חברי הנהלה אשר נבחרים על ידי כלל חברי האגודה. מנכ"ל האגודה מאז 2001 הוא יוסי בר מוחא, ויושב ראש האגודה מאז מאי 2012 הוא רותם אברוצקי.
פעילות האגודה מאורגנת דרך שבע ועדות ויותר משלושים תאים מקצועיים, ביניהן ועדת האתיקה, בית הדין לערעורים, ועד מערכת/אמצעי תקשורת וועדת חברים.
מרי הול
מרי פולין הול (באנגלית: Marie Pauline Hall; 8 באפריל 1884 – 11 בנובמבר 1956) הייתה כנרת אנגליה.
חייה.
הול נולדה בניוקאסל על הטיין, אנגליה. את שיעורי המוזיקה הראשונים קיבלה מאביה, שהיה נבלן בתזמורת להקת האופרה של קארל רוזה. היא למדה גם אצל מורה מקומית, הילדגרד ורנר.