גרעין העלייה הראשון כלל משפחות אשר שם לו למטרה להקים יישוב קהילתי כפרי – תוך שאיפה לחיי חברה ייחודיים וברמת איכות חיים גבוהה, בדגש על רמת חינוך והעשרה לדור הצעיר. ב-17 ביולי 1981 עלו שתי המשפחות הראשונות .
עד נובמבר אותה שנה הצטרפו עוד כ-23 משפחות ליישוב. בתחילה התגוררו התושבים בקרוונים ללא חשמל, ללא מים זורמים, ללא ביוב וללא טלפון. הבעיות העיקריות איתן התמודדו היו בעיות היום-יום ובעיית חינוך הילדים. הילדים בגילאי א'-ה' למדו במחנה גבעון, ילדי כיתה ו' למדו בירושלים, וילדי גיל תיכון למדו במקומות שונים במישור החוף.
בספטמבר 1982 נפתחו ביישוב בית הספר הראשון, גן ילדים ומעון.
בשנת 1988 התגוררו בניל"י 46 משפחות וב-2001 מנה היישוב 171 משפחות ובקרוונים הראשונים התגוררו בני דור ההמשך.
בשנת 2011 החל פרויקט הרחבה אשר אמור לקלוט כ-180 משפחות חדשות.
מוסדות, חינוך ושירותים.
בניל"י בית ספר יסודי לכיתות א' - ח' אשר שימש גם את היישוב נעלה הסמוך, עד לבניית בית ספרם החדש.
תלמידים בגילאי תיכון לומדים בבתי ספר שונים בעיקר במודיעין הסמוכה.
ביישוב בריכת שחייה חצי אולימפית הפתוחה בחודשי הקיץ, ספרייה, בית תרבות בו מתקיימים חוגים, מרכז לגיל הרך, הצגות ילדים, הרצאות למבוגרים, סדנאות, טקסים ופעילויות נוספות.
תנועת הנוער בית"ר הייתה פעילה ביישוב מספר שנים וכיום תנועת הנוער היא מכבי צעיר המונה כ־250 חניכים מכיתה ג' ומעלה. ביישוב קיים מועדון נוער לבני נוער בגילאי ז'-י"ב.
רימונים
רימונים (רִמּוֹנִים) היא התנחלות ויישוב קהילתי באזור מזרח השומרון, בתחום מועצה אזורית מטה בנימין, כ-25 קילומטרים מירושלים. היישוב ממוקם על גבעה מזרחית לכביש אלון העובר מעל בקעת הירדן. מהגבעה יש תצפית על ירושלים מצד אחד, וים המלח מצד שני. בתחום היישוב בצד מזרח מצוי אתר עתיקות מהתקופה הביזנטית. גובה היישוב כ-690 מטרים מעל פני הים.
מהבחינה הארגונית היישוב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
נכון לשנת 2013 מתגוררות ביישוב כ-170 משפחות, דתיים וחילונים. במקום ישנם מפעלי מזון, נגרייה, מסגרייה, מפעל לייצור שעוני מים וחוות סוסים.
הקמת היישוב.
הקמת היאחזות נח"ל רימונים אושרה בוועדת השרים להתיישבות ב-29 ביוני 1976 וחלוץ מגרעין אל-הב הגיע לנקודה ב-19 בינואר 1977. ב-8 בפברואר 1977 הגיעו שאר החיילים שאיישו את הנקודה וטקס העלייה על הקרקע התקיים ב-9 בפברואר 1977. בתחילה התגוררו החיילים באוהלים ובחצי השני של 1977 הוקמו מבנים. בהיעדר תעסוקה במקום עבדו החיילים בעבודות חוץ במשואה ובאזור ועסקו בביטחון שוטף. במאי 1977 הועבר לנקודה בית מלאכה לתפירת גפות לנעליים בו עבדו חלק מהבנות. בהמשך נמסר לטיפול ההיאחזות גן ירק בשטח של 30 דונם בבקעה.
בינואר 1979 סוכם עם תנועת חצ"ב שהיא תגבש שני גרעינים שיאזרחו את רימונים וכוכב השחר.
ב-20 באפריל 1980 בקשה אמנה לאזרח את רימונים בגרעין של 25 משפחות שהיו מוכנים לעלייה על הקרקע בסוף יוני 1980. בקשתם נענתה בשלילה מפני שהנקודה הובטחה לגרעין של האיחוד החקלאי שהיה אמור לעלות לנקודה בינואר 1981. אולם בגלל הרצון של הנח"ל לאזרח את המקום והלחץ שאם לא יאוזרח יועבר לידי אמנה, הוקדמה העלייה על הקרקע ל-21 בספטמבר 1980, עת התקיים טקס צנוע והתושבים נכנסו לבתים החדשים. לקראת ההתאזרחות כבר הוסף היישוב לרשימת יישובי הפיתוח של משרד החינוך.
שם היישוב.
מקור השם הוא באתר מקראי בנחלת שבט בנימין בשם "סֶלַע הָרִמּוֹן", הנזכר במעשה פילגש בגבעה, ואשר שמו השתמר לפי הסברה בשם הכפר הערבי הסמוך ממערב "רמון", ובשם צוק הסלע הסמוך "קובת א-רומאנה".
סייף
נעלה
נַעֲלֶה היא התנחלות ויישוב עירוני חילוני באופיו בדרום-מערב שפלת השומרון, צפונית לעיר מודיעין וממזרח ליישוב ניל"י, שייך למועצה האזורית מטה בנימין. היישוב שוכן בגובה של 430 מטרים מעל לפני הים.
הקמת היישוב החלה בתחילת שנות ה-80, בתכנונם של האדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיוון, והאיכלוס הראשוני היה בספטמבר 1988 על ידי קבוצה של עובדי התעשייה האווירית שכינו את ארגונם "לביא" על שם פרויקט הלביא. בתחילה נבנו ביישוב 26 בתי קבע, ובתחילת שנות ה-90 הוצבו ביישוב כ-15 קרוואנים.
בשנת 1998 החלו פרויקטים להרחבת היישוב, שבמהלכם נבנתה שכונה חדשה, הקראוונים פונו ובמקומם נבנו בתי קבע נוספים. באמצע שנת 2008 התגוררו בנעלה 230 משפחות. בשנת 2009 החל פרויקט הרחבה נוסף "מעלה מודיעין" אשר קלט כ-105 משפחות חדשות. בסוף 2016 מנה היישוב 1,661 תושבים.
בנעלה פועלים מעונות יום, גני ילדים, בית ספר יסודי, צהרונים, ספריה, מתנ"ס, ברכת שחיה עונתית, מכולת, פיצרייה, בית קפה ופאב, מקווה טהרה, בית כנסת ואולם אירועים. לטובת גילאי התיכון עומדות הסעות מאורגנות לבתי ספר תיכון במודיעין.
טלמון צפון
נריה
נֵרִיָּה היא התנחלות דתית לאומית תורנית בהרי גופנה שבמערב בנימין, הממוקמת בגוש דולב-טלמונים ושייכת למועצה אזורית מטה בנימין. היישוב נמצא 2 קילומטרים מערבית למזרעה אל-קיבליה, בגובה של כ-540–590 מטר מעל פני הים. היישוב נקרא על שמו של הרב משה צבי נריה. היישוב אינו בעל סמל יישוב עצמאי מטעם משרד הפנים ונכנס תחת סמל היישוב טלמון יחד עם יישובים נוספים (כרם רעים וחרשה).
היישוב הוקם בשנת 1991 (ה'תשנ"א) על ידי מספר משפחות שאליהן הצטרפו תלמידים מישיבת מרכז הרב. נכון לשנת 2019 מונה היישוב 380 משפחות. רב היישוב הוא הרב מיכאל הרשקוביץ.
שם היישוב.
היישוב הוקם שנתיים לאחר טלמון על הגבעה שעליה תוכנן לקום היישוב טלמון. בתחילה נקראה הגבעה טלמון ב'. לאחר מספר שנים וגידול משמעותי באוכלוסייה הוחלט להחליף את שם היישוב לנריה על שמו של הרב משה צבי נריה, שכן רבים מתושבי היישוב נמנו על תלמידיו.
היסטוריה.
גרעין המשפחות הראשון ביישוב הגיע בעיקר מירושלים וממעלה לבונה. מרבית הגרעין הראשוני עזב, ולאחר תקופה התגייסה תנועת אמנה לסייע לחמש המשפחות שנשארו במקום. התנאים היו קשים, ללא מים זורמים וכביש גישה סלול.
שירותים ביישוב.
ביישוב ישנם מספר בתי כנסת. ובנוסף יש תלמוד תורה "נהג כצאן יוסף", תלמוד תורה לבנות ואולפנה השייכת לרשת בני עקיבא.
ביישוב פועלות מרפאות של לאומית ומכבי, וכן חנויות נוספות.
בעבר פעלה ביישוב תנועת הנוער אריאל ועברו לתנועת הנוער עזרא ולה שני סניפים, סניף בנים ובנות, נפרדים. בשנת 2015 חזרו הסניפים לתנועת הנוער אריאל.
מבנה היישוב.
בסמוך ליישוב קבוצת מעיינות בשם עינות ענר הנבנית על ידי נוער היישוב.
אנייה
טלמון ב'
מגרון
נוה ארז
עטרת
עֲטֶרֶת היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בהרי אפרים, המשתייכת למועצה האזורית מטה בנימין. היישוב שוכן 1.5 ק"מ דרומית מערבית לרוואבי וכ-5 ק"מ מזרחית להתנחלות נווה צוף, סמוך לכביש חוצה בנימין.
מקור השם.
בתחילה נקרא היישוב החדש נווה צוף ב', עקב סמיכותו ליישוב נווה-צוף הקיים. בהמשך התקבל השם "עטרת", בזיקה לשמה של העיר המקראית עֲטָרוֹת שבנחלת שבט אפרים. זאת, בשל הסמיכות לכפר עטארה, המשמר שם זה.
גאוגרפיה.
היישוב ממוקם על הר בגובה 698 מטר, כאשר ממערב לו נמצאות רק גבעות נמוכות ממנו. מעטרת ניתן להשקיף על השפלה ועל מישור החוף של ישראל מחיפה בצפון ועד לעזה בדרום, וניתן לראות ממנו גם את הים התיכון. עטרת ממוקמת סמוך לכביש 465 - כביש חוצה בנימין.
אקלימה של עטרת הוא אקלים סובטרופי ים תיכוני, Csa לפי שיטת קפן. הקיץ בעטרת חם ויבש, והחורף קר וגשום. פעם בכמה שנים יורד בעטרת שלג.
הקמת היישוב.
התיישבות ראשונית.
החלטת ממשלה ראשונה בנושא הרחבת היישוב נווה-צוף התקבלה ב-20 בדצמבר 1978.
ההחלטה הספציפית על הקמת היישוב החדש בשם "עטרת" כ־5 ק"מ דרום-מזרחית לנווה-צוף נרשמה בתאריך 6 בדצמבר 1981. בעידודו ובתמיכתו של אריאל שרון ששימש באותה עת שר ההתיישבות.
היישוב בפועל הוקם באוגוסט 1981, על ידי שלוש משפחות דתיות אשר אליהן הצטרפו כבר בשנה הראשונה 8 משפחות נוספות.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית עטרת מורכבת כולה מיהודים השייכים לזרם דתי-לאומי, כשמרבית המשפחות הן משפחות צעירות עם ילדים. רוב תושבי עטרת ילידי הארץ. כמחצית מתושבי היישוב הבוגרים הם בעלי תארים אקדמיים. רוב התושבים עובדים מחוץ ליישוב.
הנהלת היישוב.
היישוב מנוהל בידי מזכירות של חמישה חברים (כולל יו"ר מזכירות) הנבחרים מדי שנה על ידי תושבי היישוב ופועלים בהתנדבות, ומזכיר היישוב.
כלכלה ושירותים.
תעשייה ומסחר.
בעטרת קיים אזור תעשייה קטן, הכולל נגרייה, מפעל מוצרי מתכת ומספר מחסנים.
פועלת ביישוב חנות מכולת. בנוסף פעמיים בשבוע ביישוב פתוחה ירקניה.
שירותי בריאות.
ביישוב פועל סניף קופת-חולים "לאומית". ניתן לקבל בסניף שירותי רופא משפחה, רופא ילדים ואחות. שירותי רפואה דחופה ניתן לקבל בסניף טר"ם בעיר מודיעין. בנוסף, ביישוב נמצא בכוננות אמבולנס וצוות חובשי מד"א מחברי היישוב.
תחבורה.
אוטובוס קו 468 של חברת אגד תעבורה עובר דרך היישוב מספר פעמים ביום ומחבר אותו לירושלים ולמודיעין. מועצה אזורית מטה בנימין מפעילה מערך הסעות תלמידים לבתי ספר אזוריים. ביישוב 2 תחנות אוטובוס. עקב דלות יחסית של התחבורה הציבורית, ביישוב מקובלת תנועה בטרמפים, כולל פורום יישובי לאיתור יעדים נדרשים.
מוסדות תרבות וחינוך.
בתי-ספר.
המוסד החינוכי העיקרי ביישוב הוא ישיבת כינור דוד, ישיבה תיכונית במגמה תורנית ומוזיקלית.