איזו מין ילדה הוא אלבום הסולו התשיעי של הזמרת יהודית רביץ. האלבום יצא בשנת 1997 על ידי חברת הליקון.
המרמים במשחק הקלפים (קאראווג'ו)
המרמים במשחק הקלפים (באיטלקית: I bari) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האיטלקי קאראווג'ו מסביבות שנת 1594. העותק המקורי של היצירה נרכש על ידי מוזיאון האמנות קימבל שבטקסס ב-1987, אולם ייתכן כי קיימים מספר העתקים ליצירה.
אודות היצירה.
יצירה זו מהווה אבן דרך עבור קאראווג'ו. זוהי אחת מהיצירות הראשונות של הצייר כעצמאי לאחר שהוא הפסיק לעבוד אצל גיסופה סאסרי (Giuseppe Cesari). קאראווג'ו עזב את הסדנה של סאסרי בינואר 1594, והחל למכור יצירות דרך הסוכנים פרוספרו אורסי (Prospero Orsi) וקוסטנטינו (Costantino). אורסי עזר לצייר למכור את עבודתיו בזכות קשריו הרבים.
היצירה מציגה שני נערים ומבוגר. מלבושו של הנער מצד שמאל ניכר כי הוא עשיר. מנגד, הנער הימני הוא המרמה בקלפים, וזאת ניכר מהקלף העודף התחוב לחגורתו וכן מהפגיון הקשור לחגורתו. הקלף מחוץ לראייתו של הנער השמאלי, אך לא מחוץ לראייתו של הצופה בתמונה. המבוגר משחק תפקיד כפול; מחד, הוא כביכול עוזר לנער השמאלי, ומאידך הוא מסמן לנער הימני מתי לבצע מהלך.
המרמים במשחק הקלפים הוא יצירתו השנייה של קאראווג'ו לאחר "מגדת העתידות" שבו הצייר עסק בסצנות ריאליסטיות מחיי היומיום. הסצנה מאופיינת בתשומת לב לפרטים הקטנים; אצבעותיו של המבוגר, מבטו הנרגש של הצעיר שמנסה לרמות וכדומה. ההיבט הפסיכולוגי גם ניכר בסצנה. בעוד הצעיר השמאלי לא מודע להתרחשות האמיתית בסצנה, הצעיר השני מגלם תמימות שהושחתה על ידי המבוגר.
היצירה הייתה חדשנית לזמנה, וציירים רבים חיקו את סגנונו של קאראווג'ו. הצייר יצר יותר מגרסה אחת לציור, וציירים נוספים כמו ז'ורז' דה לה טור ציירו את הסצנה.
אספן האמנות פרנסקו מריה דל מונטה (Francesco Maria del Monte) רכש את היצירה ונהיה הפטרון של קאראווג'ו. הוא סיפק לו מגורים בסמוך לפיאצה נאבונה שברומא. היצירה גם הועברה להחזקתו של אנתוני בארביני (Antonio Barberini), אחיינו של האפיפיור אורבנוס השמיני. היצירה נעלמה בסביבות שנות 90 במאה ה-19. והיא התגלתה בשנת 1987 באוסף פרטי בציריך. היצירה נמכרה למוזיאון האמנות קימבל ומוחזקת שם עד היום.
ההיסטוריון דניס מאון רכש העתק של היצירה מסותבי'ס ב-2006. אף על פי שההעתק נמכר לא תחת שמו של קאראווג'ו, ההיסטוריון סבר שזוהי יצירתו. בעקבות כך, החלו הליכים משפטיים בנוגע לאמיתות יוצר ההעתק. רבים סברו כי בדומה ליצירות נוספות של קאראווג'ו הצייר יצר מספר העתקים של יצירה. ב-2011 מאון נפטר והיצירה הולוותה למוזיאון בלונדון. ב-2015, בית המשפט בווילס פסק לטובת סותבי'ס וקבע כי ההעתק אינו פרי יצירתו של קאראווג'ו.
טי.ג'יי. קוקס
טראנס ג'ון קוקס (באנגלית: Terrance John Cox; נולד ב-18 ביולי 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-21 של מדינת קליפורניה, בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, בשנים 2021-2019. במחוז, ששוכן בעמק סן חואקין, נמצאים המחוזות קרן ופרזנו, וכן הערים בייקרספילד, דלאנו, הנפורד וקואלינגה.
ביוגרפיה.
קוקס נולד בעיר וולנאט קריק שבמערב קליפורניה. אביו הוא פרופסור להנדסה כימית שהיגר לארצות הברית מהרפובליקה העממית של סין, ואמו היא פיליפינית. ב-1986 השלים קוקס לימודי תואר ראשון בהנדסה כימית באוניברסיטת נבדה ברינו, ולאחר קיבל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה המתודיסטית הדרומית השוכנת בצפון-מזרח טקסס. הוא הקים שני עסקים המתמחים בעיבוד אגוזים, וגם ניהל מיזם לפיתוח קהילתי. בבחירות אמצע הכהונה ב-2006 התמודד קוקס לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של קליפורניה, אך הפסיד ליריבו ג'ורג' רדנוביץ'.
בבחירות 2018 בארצות הברית התמודד קוקס שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית, הפעם במחוז הקונגרס ה-21 של קליפורניה. קוקס החל את המירוץ שלו לקונגרס האמריקאי עוד ב-2017, כמתמודד בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית לבחירת מועמד המפלגה לבית הנבחרים כנציג מחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה מול מספר מועמדים דמוקרטיים אחרים. עם זאת, אמיליו הורטה, המתמודד הדמוקרטי היחיד במחוז ה-21, פרש מהמירוץ בטרם מועד הגשת טופסי ההתמודדות. קוקס פרש מהבחירות המקדימות במחוז הקונגרס העשירי והחל את התמודדותו במחוז הקונגרס ה-21.
קוקס ניצב מול דייוויד ואלאדאו, חבר בית הנבחרים המכהן ומועמד המפלגה הרפובליקנית. בליל הבחירות, ובמשך מספר ימים לאחריו, ואלאדאו הוביל מבחינת קולות הבוחרים, אולם ספירת ההצבעות לקוקס הובילה אותו למקום הראשון ב-26 בנובמבר. עד 28 בנובמבר, אמצעי תקשורת מרכזיים הכריזו על קוקס כמנצח בבחירות אלה, כשוואלאדאו הודה בתבוסתו בשבוע שלאחר מכן. הניצחון של קוקס נחשב למהפך, שכן מרבית הפרשנים הפוליטיים ייחסו לוואלאדאו את מעמד המנצח המשוער.
בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בינואר 2019, מכהן קוקס כחבר ועדת החקלאות ובוועדת משאבי הטבע. בבחירות 2020 הפסיד את תקופת כהונתו השנייה לאחר שגבר עליו דייוויד ואלאדאו, אותו הדיח קוקס שנתיים קודם לכן. כהונתו הסתיימה בינואר 2021.
קוקס מתגורר בעיר פרזנו ביד עם רעייתו קת'לין מרפי, עמה הוא חובק ארבעה ילדים.
עמי פדרמן
עמי (ישראל) פדרמן (נולד ב־1948) הוא מלונאי ואיש עסקים ישראלי אשר ביחד עם בן דודו, מיכאל (מיקי) פדרמן, מחזיק בחברת "מפעלי פדרמן" המחזיקה בשליטה בחברת מלונות דן ובחברת אלביט מערכות.
ביוגרפיה.
עמי פדרמן נולד בתל אביב ערב הכרזת מדינת ישראל, ה' באייר, 1948 לרות ולשמואל, אח לרונית ואב לשרון, דניאלה, רון, תומר וענבר. לאחר לימודי בית הספר היסודי בתל אביב, החל ללמוד בכרמל קולג', פנימיית בנים יהודית בממלכה המאוחדת הידועה בשם "איטון היהודית". במהלך שירותו הצבאי שירת בדובר צה"ל והיה אחראי על משלחות כתבים זרים. את השירות הסדיר ושירות המילואים סיים בדרגת רב-סרן. הוא בעל תואר ראשון ושני בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, פדרמן למד מלונאות באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית. פדרמן נשוי בפעם השנייה למיכל, אב לחמישה ילדים וסב לשמונה נכדים.
פדרמן מכהן כחבר דירקטוריון בחברת "מפעלי פדרמן" אשר הוקמה על ידי אביו שמואל ודודו יקותיאל. כמו כן, משמש כסגן יו"ר דירקטוריון מלונות דן. במהלך הקריירה, שימש במגוון רחב של תפקידים ברשת מלונות דן, תכנן והקים מספר מסעדות שפעלו תחת חברת "מקומות טובים" והיה פעיל בענף היזמות לפרויקטים למגורים, כאשר ייסד את חברת "קבוצת בולווארד".
היה שותף בהקמתם של מלון דן אילת שנפתח בשנת 1995 ומלון "לינק הוטל והאב" שנפתח בשנת 2018. בשנת 2018 במסגרת חגיגות 70 למדינת ישראל, הוענקה לפדרמן תעודת הוקרה מהמגזר העסקי בישראל על תרומתו המשמעותית לפיתוח הכלכלה והחברה בישראל.
כוכבי לכת חיצונים
יואל קאהן
ויליאם גרופר
ויליאם גרופר (באנגלית: William Gropper; 1897-1977) היה קריקטוריסט, צייר, ליטוגרף וצייר ציורי קיר יהודי-אמריקאי. גרופר היה רדיקל, הידוע בעיקר בזכות היצירה הפוליטית, שתרמה לפרסומי שמאל.
חיים וקריירה.
וליאם (ביל) גרופר נולד ב-3 בדצמבר 1897, להארי וג'ני גרופר בעיר ניו יורק, הגדול מבין שישה ילדים. הוריו היו מהגרים יהודים מרומניה ואוקראינה, ששניהם הועסקו בתעשיית הבגדים בעיר, וחיו בעוני בלואר איסט סייד בניו יורק. אמו עבדה קשה בתפירה. הארי גרופר, אביו של ביל, היה בעל השכלה אוניברסיטאית ושלט בשמונה שפות, אך לא הצליח למצוא עבודה באמריקה בתחום שהתאים לו. כישלונה של המערכת הכלכלית האמריקאית לעשות שימוש נכון בכישרונותיו של אביו תרם ללא ספק לשנאה של ויליאם גרופר לתפיסת החיים הקפיטליטית.
הניכור של גרופר הודגש כאשר ב־24 במרץ 1911, הוא איבד דודה אהובה שלו, בשריפה במפעל החולצות טריאנגל. אסון שנבע מדלתות נעולות ומחסור ביציאות חירום שלא היו קיימות בסדנת היזע בניו יורק. כ -146 עובדים נשרפו או קפצו אל מותם באותו היום במה שהיה האסון האנושי הגדול ביותר בניו יורק לפני פיגועי הטרור בספטמבר 11, 2001.
התעניינות של גרופר באמנות החלה כבר בגיל צעיר. כילד בן שש הוא לקח גיר וצייר על המדרכות, תמונות של בוקרים ואינדיאנים שהשתרעו סביב גוש הבניינים. כילד בדרך לבית הספר, נהג גרופר לסחוב חבילות של עבודות התפירה של אמו לסדנאות היזע בהן הועסקה.
בגיל 13 לקח גרופר את שעורי האמנות בבית הספר הרדיקלי על שם לפרר, שם הוא למד אצל ג'ורג' בלווז ורוברט אנרי.
בשנת 1913 סיים גרופר את בית הספר הציבורי, זכה במדליה באמנות ומלגה לאקדמיה הלאומית לעיצוב. עם זאת, גרופר סירב להתייצב ללימודים באקדמיה. הוא ניסה ללמוד בתיכון באותו סתיו, אך היעדר תקציב מנע את קבלתו והוא נאלץ לחפש עבודה כדי לעזור לפרנס את משפחתו. [7] הוא עבד כעוזר בחנות בגדים והרוויח 5 דולר לשבוע.
בשנת 1915 הראה גרופר את תיק עבודותיו לפרנק פרסונס, ראש בית הספר לאמנויות ויישום בניו יורק. עבודותיו הרשימו את פרסונס, עד שלגרופר הוצעה מלגה לבית הספר. גרופר המשיך לעבוד שעות מופחתות בשכר בחנות הבגדים בזמן שהמשיך את השכלתו האמנותית. בשנתיים שלאחר מכן גרופר קיבל הכרה ופרסים על עבודתו.