מקדחת שיניים משמשת להוצאת הרקבון שבשן ובכך מונעת מצבי זיהום שיכולים לגרום במצבים נדירים אף לבעיות רפואיות קשות. בעבר רופאים עקרו שיניים שלקו בעששת קשה במשיכה וללא הרדמה. במקום השיניים שנעקרו, לעיתים הותקנו בפה שיניים תותבות מזהב או שנהב. נמצאו שיניים בתותבות בלסתות של מומיות מצריות משנת 500 לפני הספירה.
סתימת חורים על ידי ריקוע זהב או ספוגי זהב נעשה נפוץ במאה התשע עשרה. ניסיונות להחליף את הזהב בחומרים אחרים נכשלו, וגם את הזהב שהיה רך מדי היה צורך להחליף לעיתים קרובות. ב-1826 החל השימוש באמלגם למטרה זו. החומר החדש היה שיפור גדול ביחס לזהב משום שהיה עמיד לאורך זמן וקל לעיבוד.
השימוש באמלגם עורר את הצורך במקדחה יעילה יותר.
מקדחת שיניים ראשונה שעבדה על מנוע יוצרה בשנת 1864 על ידי ג'ורג' פלו הרינגטון. מקדחה זו הייתה מחוברת למנגנון של שעון והייתה מסורבלת ולא נוחה לשימוש. בשנת 1875 רשם ג'ורג' פ. גרין פטנט על מקדחת שיניים חשמלית. גם מקדחה זו הייתה לא נוחה ומגושמת.
גרין ורדימן בלק (1831-1915) המציא מקדחת שיניים ידנית שעבדה בשליטת הרגל והשאיר שתי ידיים פנויות לרופא השיניים.
בשנת 1957 ג'ון ו. בורדן המציא מקדחה שעובדת באמצעות טורבינת אוויר דחוס בעלת מהירות גבוהה. עד שנת 1971 המקדחה נעשתה נפוצה וכיום היא בשימוש בקרב כל רופאי השיניים.
עד אמצע המאה העשרים הייתה בשימוש גם מקדחת שיניים ללא מנוע. התנועה הסיבובית נוצרה על ידי לחיצה חוזרת על דוושה שסובבה גלגל תנופה. מקדחה כזאת הייתה מיועדת למקומות ללא חשמל ולתנאי שדה.
ביסנובאט R-40
R-40 (קוד נאט"ו: AA-6 אקריד) הוא טיל אוויר-אוויר ארוך טווח שפותח בברית המועצות בשנות השישים לחימוש מיירטים מגביהי טוס. זהו טיל גדול ממדים יחסית וארוך טווח.
פיתוח ודגמים.
משרד התכנון ביסנובאט החל בפיתוח טיל אוויר-אוויר ארוך טווח בשנת 1962. טיל ה-R40 שפותח שולח עם מערכת המכ"ם "סמרץ'-A" של המיג 25. נבנו לטיל גרסאות מונחות מכ"ם חצי-אקטיבי (R-40R) ומונחות אינפרה אדום (R-40T).
לאחר עריקתו של טייס ה-PVO ויקטור בלנקו במיג 25 ליפן בשנת 1976, מונתה חברת וימפל לעדכן את תכנון הטיל כדי להופכו לעמיד יותר בפני אמצעי שיבוש ולשפר את הנחייתו ודיוקו. לדגמי הטיל המשופרים הוספה הסיומת D או D1.
ייצור הטיל הסתיים ב 1991, אך הטילים שנותרו שמישים עדיין מחמשים את מטוסי המיג 25 ו-31 בחבר המדינות.
פרדריק פול
פרדריק פול (באנגלית: Frederik George Pohl; 26 בנובמבר 1919 - 2 בספטמבר 2013) היה סופר ועורך מדע בדיוני אמריקני. בין השנים 1959 עד 1969, ערך פול את המגזין Galaxy, ומגזין האחות שלו – If, וזכה בפרס הוגו עבור If במשך שלוש שנים רצופות. כתיבתו שלו גם זיכתה אותו בשלושה פרסי הוגו, ופרסי נבולה מרובים. פול הוא בר הסמכא של האנציקלופדיה בריטניקה לנושא הקיסר הרומי טיבריוס. ב-1993 היה הסופר ה-12 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
קורות חיים וכתיבה.
את ילדותו המוקדמות בילה פול במקומות רבים. אביו החזיק במשרות רבות ושונות, ומשפחתו התגוררה במקומות כמו טקסס, קליפורניה, ניו מקסיקו, ואזור תעלת פנמה. כשהיה פול בן שבע, השתקעה משפחתו בברוקלין. הוא למד בתיכון ברוקלין טק היוקרתי, והתחבר עם אייזק אסימוב הצעיר, שהתגורר גם הוא בברוקלין. פול עזב את בית הספר בגיל 14, כדי למצוא עבודה בתקופת השפל הגדול.
ב-1936 הצטרף פול למפלגה הקומוניסטית, אך ותיקי המפלגה סילקו אותו, במחשבה שהאופי האסקפיסטי של המדע הבדיוני עלול להשחית את מוחות הנוער. בדומה לאסימוב וסופרי מדע בדיוני אחרים, היה גם פול חבר ב"קבוצת העתידנים" של ניו יורק.
בין השנים 1939 ל-1943 שימש פול כעורך של שני מגזיני סיפורים, "Astonishing Stories", ו"Super Science Stories".
פול נישא מספר פעמים. אשתו הראשונה, לזלי פרי, הייתה גם היא חברה ב"קבוצת העתידנים". ב-1948 נישא לג'ודית מריל, דמות חשובה בעולם המדע הבדיוני, ולשניים נולדה בת. עד מותו היה פול נשוי לעורכת המדע הבדיוני והאקדמאית אליזבת' אן האל.
הוא היה חבר ושותף לסיריל מ. קורנבלות', איתו כתב מספר סיפורים וספרים, ביניהם סאטירה דיסטופית אודות עולם הנשלט על ידי סוכנויות פרסום, סוחרי החלל (לאחר מותו של קורנבלות', פול כתב ספר המשך, בשם "מלחמות הסוחרים").
כמה מסיפוריו הקצרים נודעו בשל ההשקפה הסאטירית שלהם על תרבות הצריכה והפרסום בשנות ה-50 וה-60: "The Wizard of Pung's Corner", בו חומרה צבאית ראוותנית ומורכבת יתר על המידה מתגלה כחסרת תועלת מול חוואים עם רובי ציד; ו-"The Tunnel Under the World", בו קהילה שלמה מוחזקת בשבי על ידי חוקרי פרסום.
באמצע שנות ה-70, אסף פול ספרים וערך אותם עבור הוצאת Bantam, שפורסמו תחת הכותרת "Frederik Pohl Selections"; הידועים ביותר היו Dhalgren של סמואל ר. דלייני, ו-The Female Man של ג'ואנה ראס. במקביל, התפרסם מחדש פול בתקופה זו כסופר בזכות עצמו, עם ספרים כמו קיבורג, וסדרת היצ'י. הוא זכה בפרסי נבולה עוקבים עבור הספרים "קיבורג" בשנת 1976, ו"שער", הספר הראשון בסדרת היצ'י, בשנת 1977. "שער" גם זכה בפרס הוגו בשנת 1978. שניים מסיפוריו זיכו אותו בפרסי הוגו - "The Meeting" (עם קורנבלות'), שהגיע לתיקו ב-1973, ו-"Fermi and Frost" שזכה ב-1986. אחד מספריו המאוחרים הראויים לציון הוא ג'ם, משנת 1980. פול המשיך בכתיבה, ופרסם את הסיפור "Generations", בספטמבר 2005. ב-2008, הוציא פול ספר חדש, אותו החל ארתור סי. קלארק, בשם "The Last Theorem".
עבודתו כללה לא רק מדע בדיוני, אלא גם כתבות לפלייבוי, ו"Family Circle".
אורך פלאנק
אורך פלאנק הוא האורך הפיזיקלי הקצר ביותר הניתן למדידה, כ- formula_1 מטר. האורך מסומן כ-ℓP. זוהי יחידת אורך טבעית הנובעת מקבועים פיזיקליים כמו מהירות האור, קבוע ניוטון וקבוע פלאנק. עקרון אי הוודאות קובע שאורך פלאנק הוא הרדיוס המינימלי של חור שחור. למדידת אורך קצר מאורך פלאנק אין משמעות, משום שאין אפשרות לבצע מדידה פנימה לאופק האירועים של חור שחור.
אורך פלאנק מהווה את אחת היחידות הבסיסיות במערכת יחידות פלאנק.
הערך.
ערכו של אורך פלאנק הוא:
formula_2
אורך זה קטן בכעשרים סדרי גודל מקוטרו של פרוטון, ואין כיום דרך מעשית למדוד אותו.
פיתוח הנוסחה של אורך פלאנק.
בהתאם לעקרון אי הוודאות, מסת פלאנק נותנת את סדר הגודל למסה המינימלית של חור שחור (וראו את פיתוח הנוסחה למסה מינימלית של חור שחור):
formula_3
אורך פלאנק הוא רדיוס שוורצשילד של חור שחור בעל מסה מינימלית:
formula_4
הקשר לאורך גל קומפטון.
אורך פלאנק שווה לאורך גל קומפטון של גוף שמסתו שווה למסת פלאנק חלקי formula_5:
formula_6
שלום יצחק הלוי
הרב שלום יצחק הלוי (מארי סאלם יצחק; 1891 - כ"ו בתמוז ה'תשל"ג, 26 ביולי 1973) היה רב ראשי ליהודי תימן בתל אביב ובאופן לא רשמי שימש גם כרב ראשי ליוצאי תימן בישראל. נשיא המועצה הדתית ליהודי תימן בארץ ישראל, דיין בבית הדין הרבני בתל אביב וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
ביוגרפיה.
נולד בצנעא שבתימן, בנו הבכור של הרב יחיא יצחק הלוי, רבה הראשי של תימן. הוסמך על ידיו לרבנות ולדיינות והתפרנס יחד עם חמיו מתפירת בגדים לבית המלוכה בתימן. בשנת 1923 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בשנת תרפ"ה, 1925 מונה לתפקיד הרב הראשי ליהודי תימן בתל אביב יפו. הוא היה גם רבה של שכונה בעיר, וחבר בבית הדין הרבני בה. בשנת תשכ"א, 1961 חזר עם משפחתו לירושלים ובה גר עד לפטירתו בכ"ו בתמוז תשל"ג, 26 ביולי 1973. שימש כחבר מועצת הרבנות הראשית משנת תשט"ז, 1956 עד תשל"ג. לרב נולדו 10 ילדים. נפטר בירושלים ב-26 ביולי 1973.
פעילות ציבורית.
הרב הלוי הקים עם אחרים את חברת "תורה אור" אשר מטרותיה היו הקמת מוסדות לימוד לילדים ונוער על פי מסורת יהדות תימן, סייע בהקמת מוסד לחולים ויולדות ובמציאת מסגרות לימוד לקשישים. ארגן כינוסים של רבני תימן לשם קידום ענייני העדה ושימור המסורת התימנית. מנהיגותו הייתה טבעית וסוחפת כך שכל רבני תימן, גדולים וקטנים, נענו לקריאתו והשתדלו להטות שכם.
בהיותו איש שנטה לכיוון תנועת 'תורה ועבודה' (תנועת הפועל המזרחי), שלל את ההסכם שנחתם בינואר 1944 בין 'מרכז התאחדות התימנים' לבין 'ההסתדרות', בנוגע לשיתוף פעולה בין שני הארגונים בקליטת עולי תימן. הרב חשש מהשפעה שלילית של ההסתדרות בענייני חינוך העולים. התברר שצדק, ואכן החלו להגיע אליו מכתבים מהרב ישעיהו משורר אודות התנכלות פעילי ההסתדרות לעולים שהקפידו לקיים מצוות. הרב הגיע לביקור במחנה העולים בעין שמר, שמע את תלונות העולים, ופעל לשינוי המצב בדרכים שונות. כן הוציא מכתב חשוב מטעם 'המועצה הדתית ליהודי תימן בא"י' לדוד בן-גוריון בעניין המצב הדתי והחינוכי של עולי תימן. העתקים נשלחו לרבנות הראשית לישראל, למחלקת העלייה, למחלקת העבודה, למשרד הפיקוח של הסוכנות היהודית, ולוועד הלאומי. וזה לשון המכתב: