נגני האקורדיון משתלבים בביצוע מוזיקה קלאסית, מוזיקה קלאסית קלה, ג'אז ומוזיקה אתנית בכל רחבי העולם, באופן שחוצה תרבויות ומסורות.
מבין המלחינים שכתבו לאקורדיון (ככלי סולן ובשילוב עם יצירות תזמורתיות) ניתן למנות את שוסטקוביץ (סוויטה לתזמורת טיילת משנת 1956 ממנה לקוח הולס המפורסם), פאול הינדמית (מוזיקה קאמרית מס' 1, משנת 1921), אלבן ברג (וויצק, משנת 1922), קורט וייל (אופרה בגרוש, משנת 1928), פייטרו פרוסיני (3 רפסודיות ועוד מגוון רחב של קטעים קצרים לאקורדיון סולן, בשנות ה-30–40 של המאה העשרים), דריוס מיו (פרליוד ופוסטליוד, משנת 1946), וצלב טרויאן (קונצ'רטו לאקורדיון ותזמורת משנת 1959), פול קרסטון (קונצ'רטו לאקורדיון ותזמורת, משנת 1960), מרק לברי (רפסודיה ישראלית לאקורדיון ותזמורת, משנת 1963), שאול בוסתן (קונצ'רטו לאקורדיון ומנדולינה בליווי אנסמבל נשיפה ומיתרים, משנת 2010) ויואב תלמי (אלגיה לכלי מיתר, טימפני ואקורדיון "הרהורים על דכאו", משנת 1996).
המבצעים הבולטים בעולם בתחום האקורדיון: מוגנס אלגארד (1935–1995) בדנמרק, רישאר גליאנו ולודוביק בייאר בצרפת, גרבסיו מרקוסיניורי (1927–2013), סימונה זנקיני רומרו בנאטאלי ג'יאני קוסצ'יה, פיאטרו רופי באיטליה, ביביץ' ומילושביץ, בבוסניה וסרביה, קסנייה סידורובה בלטביה, הווארד סוונדסרוד בנורווגיה, פיטר סואבה, טוני דאנון (1924–2011) ופרנק מרוקו (1931–2012) בארצות הברית, גרייסון מאיספילד בניו זילנד, יאסוהירו קובאיאשי ("קובה") ביפן, אמיל קרויטור ומריאן מקסיקנו ברומניה, יורי שישקין ברוסיה, אלכסנדרו סילי במולדובה ורבים בברית המועצות לשעבר, שם מסורת האקורדיון היא רבת שנים ובין הנגנים רבים בוגרי אקדמיות למוזיקה, עם קתדרות להתמקצעות באקורדיון.
אמן הבנדוניאון הארגנטינאי אסטור פיאצולה (1921-1992) הביא את אמנות הנגינה מהסוגה העממית לכלל המרחב של אמנות המוזיקה ולאולמות הקונצרטים. באמצעות רמת נגינתו הגבוהה, סיגנונו הייחודי ויצירות שכתב, הוא הציג לעולם המוזיקה את הטנגו הן בלבוש אתני עממי והן בגרסה קלאסית, עם שיתוף כלים נוספים עד לתזמורת סימפונית.
בישראל.
בישראל, מסורת האקורדיון נעה עם השנים בין המוזיקה העממית, ליווי מחולות-עם זמרים ולהקות זמר. היא הייתה הכלי המרכזי לליווי שירה מתקופת היישוב ועד לאמצע שנות השישים, כפי שהדבר התבטא בלהקות הצבאיות וממשיכות סגנונן האזרחיות בצל ירוק והתרנגולים. למרות היותו כלי כבד יחסית שקשה להסחב איתו (משקלו עם הקופסה יכול להגיע לעשרה קילוגרם), הוא היה פופולרי בגלל הצליל החזק שניתן להפיק ממנו ללא שימוש באמצעי הגברה והיכולת שלו ליצור הרמוניות מורכבות.
בין ביטויו ככלי מוזיקלי אמנותי קלאסי ומגוון.
עמודי התווך באמנות הנגינה העיבוד והכתיבה לאקורדיון בישראל, הם יהודה אופנהיימר (1925–2012), משה אושרוביץ, תובל פטר, עמי גלעד, אתי תבל, עומר מאיר ולבר, ינוש הורויץ שאול בוסתן ואמיל אייבינדר. חלקם העמידו תלמידים רבים ומבצעים בזכות עצמם.
בשנת 1963 חיבר המלחין הישראלי מרק לברי יצירה לאקורדיון בליווי תזמורת סימפונית ("רפסודיה ישראלית") עבור יהודה אופנהיימר. היצירה בוצעה על ידי אופנהיימר בישראל ובאירופה.
אמני אקורדיון מהמובילים בעולם נוהגים להופיע בישראל דרך קבע. אסטור פיאצולה הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. במשך מספר שנים, רישאר גליאנו וקסנייה סידורובה , הופיעו כסולנים בליווי תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.
בשנת 2000 הוקמה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ביזמתו של אמיל אייבינדר, קתדרה למוזיקה עממית וקלאסית בה האקורדיון הוא כלי מוביל. כמו כן, קיימים בישראל מספר הרכבים, חלקם בהשתתפות אקורדיונים וחלקם על טהרת האקורדיון. הבולטים ביניהם הם תזמורת הבוסתנאים, אותה ייסד שוקי מדנס ובהנהלתו המוזיקלית של מנצחה, אורי חודורוב; ותזמורת האקורדיונים של באר שבע, אותה ייסד ויקטור דרנבוים.
הסרט "ימי האקורדיון" שואל בעזרת חומרי ארכיון ומוזיקאים ותיקים האם משמיע האקורדיון את אקורד הסיום בישראל. משוחזרים צלילי האקורדיון שליוו את החלוצים, את הצ'יזבטרון, התרנגולים והלהקות הצבאיות והשירים שהתנגנו ברדיו בעשורים הראשונים של המדינה. הסרט מציג את המוזיקאים שעלו מברית המועצות ותרומתם לתרבות הישראלית כמורים וכנגנים. הצד הטכני של הכלי נחשף בעזרת מתקן אקורדיונים ואנשי הייטק המשדרגים אותו.
ויילדקאט
ויילדקאט (באנגלית: Wildcat, בתרגום לעברית: "חתול פראי") הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות קומיקס חברת הצדק של אמריקה ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Sensation Comics #1" מינואר 1942 ונוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והמאייר אירווין חסן.
ויילדקאט הוא האלטר אגו אותו חלקו ארבע דמויות, כשהמפורסם ביניהם הוא טד גרנט, חבר מייסד של חברת הצדק של אמריקה. גרנט היה מתאגרף במשקל כבד אשר היה מעורב בחיי הפשע המאורגן ואימץ לעצמו זהות סודית כדי לטהר את שמו.
כמו מרבית מחברי חברת הצדק, גם גרנט היה מורה רוחני לגיבורי על כבאטמן והקנרית השחורה. מערכת היחסים שלו עם הקנרית השחורה היוותה את הבסיס לפרק בסדרת האנימציה "ליגת הצדק ללא גבולות".
דמויות נוספות חלקו את נטל דמותו הסודית של גרנט, ביניהן בת סנדקותו יולנדה מונטז שהחליפה אותו בזמן שהיה פצוע ולאחרונה גם בנו האובד טום ברונסון, שנלקח תחת חסותו של גרנט והפך לחבר מן המניין בחברת הצדק של אמריקה.
בתור הזהב של הקומיקס הוא הפך עד מהרה לאלוף העולם באיגרוף במשקל כבד. בעידן המודרני, גרנט תואר כבחור קשוח ושובניסט אשר היו לו לא מעט חיכוכים עם פאוור גירל הפמיניסטית.
דמותו של ויילדקאט מדורגת במקום ה-71 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
ביוגרפיה בדיונית.
ויילדקאט מתור הזהב - טד גרנט.
טד גרנט הוא אדם רגיל, שבנקודת זמן לא ידועה ניתנו לו תשע נשמות קסומות, אותן הצליח לשמר במשך כל שנות קיומו. הוא מצליח להישאר בשיא היכולת האנושית הודות לתוכנית אימונים אינטנסיבית וקשה. הוא מתאגרף ברמה עולמית שאימן את באטמן באמנות לחימה זו.
טד גרנט עטה על עצמו את תלבושת ויילדקאט לראשונה בחוברת "Sensation Comics #1" מינואר 1942, בה גם הופיעו לראשונה הדמויות של וונדר וומן ומיסטר טריפיק. לפי סיפור המקור, אביו של טד, הנרי גרנט, היה רופא מפורסם, אך לרוע המזל היה חולה מאוד וחלש. הנרי גרנט החליט כי בנו טד לא יהיה חולה כמוהו וכבר בגיל צעיר שלח את טד לאימוני ספורט תובעניים וקשים. טד למד מגוון אמנויות לחימה, ביניהן ג'ודו, נינג'יטסו, קארטה ואיגרוף שבו הצטיין יותר מבכל אמנות לחימה אחרת. טד גדל והגיע לקולג' והחל ללמוד רפואה וכימיה. במהלך לימודיו מתו הוריו. להוריו לא היו קרובי משפחה נוספים והוצאות הלוויה נפלו על טד הצעיר. בימי השפל הגדול, ההוצאות הכבדות רוששו אותו והוא נאלץ לעזוב את לימודיו. לילה אחד, טד עזר לזקן שנשדד על ידי שני בריונים. הזקן התברר כ"סוקר" סמית', אלוף העולם לשעבר באגרוף במשקל כבד, אשר לקח אותו תחת חסותו והחל לאמנו. טד היה תלמיד חריף ועד מהרה הצטיין בקרבות. עם הזמן, טען בעצמו לתואר אלוף עולם באגרוף במשקל כבד.
עם הזמן גבר פרסומו של טד ובלחץ הקהל, הסכים לערוך קרב ראווה עם מאמנו. אמרגניו רצו קרב מהיר והכניסו, ללא ידיעתו, חומר הרדמה לכפפותיו. לרוע המזל, שגו האמרגנים והשתמשו בכמות גדולה מדי של חומר הרדמה. כתוצאה ממנת היתר נהרג המאמן וטד נעצר על ידי הרשויות באשמת רציחתו.
האמרגנים חששו מנקמתו של טד אם מעורבותם ברציחתו של סמית' תוודע לו ותכננו לחסל את טד בזמן העברתו אל הכלא. המכונית המשוריינת שהובילה את טד עלתה על מוקש ונפלה לתהום. השוטרים נהרגו, אך טד ניצל וברח לעיר הקרובה ביותר. בעירו החדשה מצא טד ילד שחוברת הקומיקס שלו נשדדה. סיפוריו של הילד נתנו השראה לטד ליצור תחפושת של חתול שחור וגדול ולאמץ את הכינוי "ויילדקאט" (חתול פראי). לאחר אימוץ זהותו החדשה, נשבע לטהר את שמו. טד הצליח לתפוס את שני הפושעים שהפלילו אותו ברצח וגרם להרשעתם. מאז המשיך להילחם בפשע בזהותו החדשה.
בזהותו החדשה כויילדקאט הצטרף לחברת הצדק של אמריקה וליחידת אול-סטאר. בזמן המשבר בעולמות האינסופיים רגליו של טד נפגעו מברק של הטורנדו האדום שיצא מכלל שליטה וטד נותר נכה. עד מהרה נודע לטד שיש לו קרובת משפחה בשם יולנדה מונטז אשר החליפה אותו כויילדקאט.
ויילדקאט שלאחר המשבר.
לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, טד החלים מפציעותיו הקשות. נודע כי טד מומחה באמנויות לחימה נוספות כקרב מגע, הפקידו, איגרוף תאילנדי וקפואירה. עם החלמתו הצטרף טד לחברת הצדק מחדש ונכנס יחד איתם לממד לימבו כדי להציל את העולם מהרס מיתולוגי בשם ראגנארוק. עם השלמת משימתם, חולצו ויילדקאט וחבריו על ידי ליגת הצדק. הוא היה נוכח גם באירועי . עם שובם ארצה זכו חברי חברת הצדק למעמד כבוד כאבותיהם של קהילת גיבורי העל.
לאחר המשבר, שבעקבותיו התמזגו כל היקומים המקבילים לאחד, התגלה כי טד גרנט מעולם לא סבל מפציעות גב קשות, ושמר על תוארו כאלוף העולם במשקל כבד. הוא גם הופיע בחוברת של סאנדמן על ידי ניל גיימן בסיפור שנקרא "Golden Boy".