הכיבוש נמשך עד פברואר 1943. בתחילת ינואר 1943, הפיקוד הסובייטי פתח במבצע רוסטוב, כוחות החזית הדרומית המשיכו למתקפה. בתחילת פברואר עברה אוגדת החי"ר 203 כחלק מצבא המשמר השלישי לאזור הכפר גונדורובסקאיה, שם הגנה חטיבת החי"ר ה-306 של הוורמאכט על רצועה מבוצרת בעבר: הכפר גונדורובסקאיה, חוות שביריובקה והגבעות לאורך נהר סוורסקי. ב-14 בפברואר 1943, לפני עלות השחר, התחיל גדוד הרגלים 619 למתקפה וכמעט ללא הפסד כבש את הכפר גונדורובסקאיה. קרבות עזים על גונדורובקה הובלו על ידי גדוד הרובאים ה-619, בפיקודו של מתודיוס פלאטונוביץ' ירמצ'וק.
בשנת 1943 החלה בניית מכרות הפחם מחדש. צריפי מגורים הוקמו בסמוך. בבקתות הראשונות חיו שבויי מלחמה שעסקו בבנייה. בשנת 1944 התמזגו המכרות תחת חברה בשם "גונדורוב-אוגול".
בדצמבר 1945 הפך הכפר גונדורובסקאיה לכפר עובדים. בשנים שלאחר המלחמה הוקמו בדונייצק בית חרושת ללבנים, מאפייה ממוכנת ובית דפוס. בשנת 1951 קיבל הכפר מעמד של עיר בשם גונדורובקה. ב-30 ביוני 1955, שונה שם העיר גונדורובקה לעיר דונייצק על פי צו הנשיאות של המועצה העליונה והפכה לעיר בעלת חשיבות אזורית. האוכלוסייה מנתה אז 33,000 איש. בשנת 1956 פותחה מאוד התחבורה הציבורית ובספטמבר 1957 נפתח בית ספר למוזיקה ראשון. בנובמבר 1957, העיר דונייצק הפכה לחלק ממחוז רוסטוב. בשנת 1961 הוקמה מאפייה. בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים הוקמו דונייצק מפעל לסריגה ומפעל לכותנה.
לאחר התפרקות ברית המועצות.
בשנת 1997 קיבלה העיר דונייצק מעמד של עירייה, ומאז 2005 הוקמו גופי שלטון מקומי עצמאיים כמו מועצת העיר (עירייה) דונייצק (שבעבר נוהלה על ידי המפלגה הקומוניסטית) והדומה העירונית.
ב-13 ביולי 2014 נחתו פצצות מרגמה שנורו משטח אוקראינה בחצר בית פרטי בעיר דונצק. ההפגזות הרגו אזרח אחד ופצעו שניים נוספים. ב-11 ביולי, יומיים לפני ההפגזות, איבדו כוחות הצבא האוקראיני 36–37 מאנשיו במתקפה של המורדים מירי טילי גראד. בתגובה, נשיא אוקראינה דאז פטרו פורושנקו הודיע לבוחריו כי "(עבור) חייו של כל חייל, המיליטנטים ישלמו בעשרות ומאות משלהם." כך, עד שש פצצות מרגמה התפוצצו ביום ראשון, 13 ביולי, בדונצק, רוסיה. גורמים רשמיים ברוסיה הצהירו שלפחות שבעה פגזים נורו לעבר מחוז רוסטוב. אוקראינה הכחישה את האחריות להפגזות וטענה כי מדובר בתקיפה של חמושים פרו-רוסים שניסו להטיל את האשמה על רוסיה. המשמר הלאומי האוקראיני אמר שמעולם לא נפרסו באזור בו התרחשה ההפגזה.
שלטון מקומי.
גופי השלטון המקומי בעיר:
ספורט.
אצטדיון הכדורגל הגדול הוא אצטדיון TsOF בעיר (Стадион ЦОФ) אך בשנים האחרונות האצטדיון עומד מוזנח. אצטדיון נוסף בשם "שחטיור" שימש את מועדון הכדורגל הגדול בעיר, מועדון דונצק,
שהתמודד בליגה השלישית ובאליפות מחוז רוסטוב. נוסד בשנת 1951 ועד 2006 נקרא בשם "דונץ". מועדון נוסף היה "ספרטק דונצק" שעד שנת 2014 נודע בשם "פאקל דונצק".
בשנת 2020 מועדון הקטרגל, "ספרטק" מהעיר דונצק, נרשם כמועדון כדורגל ממחוז רוסטוב בליגת המשנה הרוסית בקטרגל.
דונצק, רוסיה
פרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר
פרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר (בגרמנית: Silberne Bär für das beste Drehbuch) הוא פרס שניתן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בברלין על הישג בתסריטאות.
שי רוזנצוויג
שי רוזנצוויג (נולד ב-16 בדצמבר 1975) הוא יזם הייטק ישראלי וראש מועצת אלפי מנשה.
ביוגרפיה.
בשנת 2013 ייסד רוזנצוויג את סיעת ״עשייה״, אשר חרתה על דגלה את קידום הצעירים, חיזוק הקהילה, החדשנות והחינוך. בבחירות שהתקיימו ב-2013, זכתה הסיעה ב-36% מן הקולות. בשנים אלה כיהן רוזנצוויג כחבר מועצת אלפי מנשה, כמ״מ החברה הכלכלית, כיו״ר וועדת החדשנות והשירות לתושב וכן בתפקידים נוספים.
בבחירות 2018 התמודד רוזנצוויג מול שלושה מועמדים נוספים, בהם ראש המועצה המכהן שלמה קטן, וניצח בסיבוב הראשון כאשר זכה בכ-42% מן הקולות.
שקיפות.
במהלך ההתמודדות לתפקיד ראש המועצה, הבטיח רוזנצוויג לקדם שקיפות ציבורית כדי לחזק את הידע, האמון והשתפות הציבור במערכת הפוליטית. בתוך כך החל רוזנצוויג לשדר את הישיבות לראשונה בשידור חי וכן להשקיף את יומנו לציבור.
חיים אישיים.
רוזנצוויג נשוי לשעבר ואב ל-3. רוזנצוויג שירת כמ״פ במילואים בדרגת סרן.
חג הרפובליקה
חג הרפובליקה (באיטלקית: Festa della Repubblica), הנקרא גם "השני ביוני", הוא חג לאומי ויום רפובליקה איטלקי, שנחגג בתאריך ה-2 ביוני בכל שנה ומציין את הולדת האומה המודרנית. החגיגה המרכזית נערכת ברומא.
חג הרפובליקה הוא אחד מהסמלים הלאומיים של איטליה.
החג מציין את משאל העם החוקתי שהתקיים בזכות בחירה אוניברסלית בשנת 1946, בו העם האיטלקי נקרא לקלפי כדי להחליט על צורת הממשל בעקבות מלחמת העולם השנייה ונפילת הפשיזם.
טקס האירוע המאורגן ברומא כולל הנחת זר דפנה כמחווה לחייל האלמוני באנדרטת ויטוריו אמנואלה השני על ידי נשיא נשיא ומצעד צבאי לאורך ויה דיי פורי אימפריאלי ברומא.
היסטוריה.
ב-2 וב-3 ביוני 1946 נערך משאל העם חוקתי בו נקראו האיטלקים לקלפיות כדי להחליט איזו צורת ממשל - מונרכיה או רפובליקה - לתת למדינה. משאל העם הוכרז בתום מלחמת העולם השנייה, שנים ספורות לאחר נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה, המשטר הדיקטטורי שנתמך על ידי בית המלוכה האיטלקי, בית סבויה, במשך למעלה מעשרים שנה.
תומכי הרפובליקה בחרו בסמל האיטליה טוריטה, ההאנשה הלאומית של איטליה, ששימש במערכת הבחירות והוטבע על כרטיס משאל העם, בניגוד לשלט האצולה של סבויה שיצג את המונרכיה.
משאל העם החוקתי זה היה ההצבעה הראשונה בזכות הבחירה האוניברסלית באיטליה. תוצאותיו היו 12,717,923 קולות (54.3%) לטובת רפובליקה ו-10,719,284 (45.7%) בעד מונרכיה, הועברו ב-10 ביוני 1946, אז הכריז בית משפט העליון קאסציה, לאחר 85 שנים של ממלכת איטליה, על הולדת הרפובליקה האיטלקית, שאושרה סופית ב-18 ביוני.
מלך איטליה, אומברטו השני מבית סבויה, החליט לעזוב את איטליה ב-13 ביוני כדי להימנע מההתנגשויות בין מונרכיסטים לרפובליקנים, שכבר התבטאו באירועים עקובים מדם בערים שונות באיטליה, מחשש שיוכלו להתרחב ברחבי המדינה. הוא יצא לגלות בפורטוגל. החל מה-1 בינואר 1948, עם כניסתה לתוקף של חוקת הרפובליקה האיטלקית, נאסר על כניסתם של צאצאי אומברטו השני לאיטליה; האיסור בוטל בשנת 2002. 11 ביוני 1946, היום הראשון של איטליה הרפובליקנית, הוכרז כחג בציבור.
יחסי אפגניסטן–ארצות הברית
יחסי אפגניסטן–ארצות הברית הם יחסי החוץ בין ארצות הברית של אמריקה לבין אפגניסטן.
היסטוריה.
ראשית היחסים.
הקשר המתועד הראשון בין אפגניסטן וארצות הברית התרחש ב-1830 כאשר ג'ושיה הרלן, הרפתקן אמריקאי ופעיל פוליטי מפילדלפיה, פנסילבניה, נסע אל היבשת ההודית עם כוונות להפוך למלך אפגניסטן. המקרה אירע כאשר צבא הודו הבריטית פלש לאפגניסטן, במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, כאשר מלכי אפגניסטן שוג'אע שאה דוראני ודוסט מוחמד חאן נלחמו על האימפריה הדוראנית. הרלן הסתבך בפוליטיקה האפגנית ופעולות צבאיות שונות, אולם בסופו של דבר זכה בתואר נסיך גוהר, בתמורה לסיוע צבאי. הכוחות הבריטים-הודיים הובסו ונאלצו לבצע נסיגה מוחלטת מספר שנים לאחר מכן, כאשר על פי הדיווחים, כ-16,500 מהם נהרגו ונלכדו בשנת 1842. על פי ההערכה, הרלן עזב את אפגניסטן בערך באותה תקופה, ובסופו של דבר חזר לארצות הברית.
בשנת 1911 הגיע א.ק. ג'ווט לאפגניסטן להקים מפעל הידרואלקטרי ליד קאבול. הוא הפך למהנדס הראשי של חביבולה חאן, לאחר שקודם לכן עבד בחברת ג'נרל אלקטריק (GE), הוא הפך לאמריקאי השני הידוע שחי ועבד באפגניסטן.
בינואר 1921, לאחר שנחתם הסכם רוואלפינדי בין אפגניסטן להודו הבריטית הקולוניאלית, ביקרה המשלחת האפגנית בארצות הברית כדי לכונן יחסים דיפלומטיים. עם שובם לקאבול הביאו השליחים מכתב ברכה של נשיא ארצות הברית וורן הרדינג. לאחר כינון יחסים דיפלומטיים, מדיניות ארצות הברית לסייע למדינות מתפתחות להעלות את רמת חייהן הייתה גורם חשוב בשמירה ושיפור קשרי ארצות הברית עם אפגניסטן. אף על פי שאפגניסטן ניהלה יחסים קרובים עם גרמניה הנאצית, היא נותרה נייטרלית ולא השתתפה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1953 דחתה ארצות הברית את בקשתה של אפגניסטן לשיתוף פעולה ביטחוני, אך הרחיבה תוכנית סיוע כלכלית שהתמקדה בפיתוח התשתית הפיזית של אפגניסטן - כבישים, סכרים ותחנות כוח. בהמשך, הסיוע האמריקני עבר מפרויקטים תשתיתיים לתוכניות סיוע טכני כדי לסייע בפיתוח המיומנויות הדרושות לבניית כלכלה מודרנית. המגעים בין ארצות הברית לאפגניסטן גברו במהלך שנות ה-50, במיוחד במהלך המהפכה הקובנית בין 1953 ל-1959. בזמן שברית המועצות תמכה בפידל קסטרו שליט קובה, ארצות הברית התמקדה באפגניסטן למטרותיה האסטרטגיות. זה נועד בעיקר כדי להתמודד עם התפשטות הקומוניזם והשפעת ברית המועצות בדרום אסיה, ובמיוחד באזור המפרץ הפרסי.
השלטון הקומוניסטי באפגניסטן ונפילתו.
לאחר מהפכת הסאור באפריל 1978, היחסים בין שתי המדינות התדרדרו. בפברואר 1979, שגריר ארצות הברית אדולף "ספייק" דאבס נרצח בקאבול, לאחר שכוחות הביטחון האפגנים התפרצו על חוטפיו. לאחר מכן, ארצות הברית צמצמה את הסיוע הדו-צדדי וסיימה תוכנית אימונים צבאית קטנה. כל הסכמי הסיוע שנותרו הסתיימו לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.