לאחר הניתוק מחברת התקליטים אפיק וגניזת אלבומם הקודם, So Happily Unsatisfied, הלהקה הייתה במשבר ושניים מחבריה עזבו את ההרכב - ויני טטנלי המתופף וג'רמי דין הקלידן, שמאז ועד היום כבר חזרו להרכב הלהקה.
המעריצים, שהביעו חשש מפירוק של הלהקה, התבדו עד מהרה, כאשר השלישייה נכנסה שוב לאולפן כדי להקליט שוב תקליט עצמאי. מכיוון שהיה חסר ללהקה מתופף, הם שכרו לצורך ההקלטות את המתופף ג'ון מיצ'לי (המתופף של Meat Loaf), ויצאו עם 8 שירים חדשים. ביניהם Reality TV, שלועג לתרבות תוכניות המציאות ולחברות התקליטים התעשייתיות, הבלדה The Moment, ו-29 Year Old Girls. האלבום, שקיבל את השם Flying The Corporate Jet ויצא בסוף 2003, הופק על ידי הלהקה ודייב מקנייר, ועטיפתו עוצבה על ידי לא אחר מאשר קלידן הלהקה בעבר – ג'רמי דין, שאף התארח בנגינה בשיר Wonderful (שיר שלמעשה נכתב עבור האלבום הקודם אך לא נכנס לאלבום). האלבום לקח צעד אחורה והתקרב יותר לסאונד השורשי של הלהקה מאשר לרוק הכבד ב-So Happily Unsatisfied.
Seventeen Minutes and Thirty Eight Seconds in the Dark
Seventeen Minutes And Thirty Eight Seconds In The Dark הוא מיני אלבום של ג'ון המפסון, סולן להקת ניין דייז, שיצא בשנת 2003. בין כישלון ההוצאה של האלבום So Happily Unsatisfied לבין הקלטת Flying The Corporate Jet, התפנה ג'ון להקליט חמישה משיריו החדשים. באלבום מנגן ג'ון ברוב הכלים (גיטרות, בס, פסנתר, כלי הקשה). כל העותקים מה-EP נמכרו וכיום ניתן להוריד אותו חוקית וחינם ממספר אתרים.
מיד לאחר יציאת ה-EP סיים ג'ון עוד מספר שירים (שלא הספיקו להיכנס ל-EP) גם אותם ניתן להוריד חינם: Brand New Me, Worse Than It Seems ו-Nothing Better.
TAR-21
דגראסי
דגראסי היא זיכיון טלוויזיוני קנדי שעוקב אחר קורותיהם של בני נוער מרחוב דגראסי, שבטורונטו, קנדה.
חמש הסדרות העיקריות בזיכיון הן הילדים מרחוב דגראסי (1979-1986), חטיבת הביניים דגראסי (1987-1989), תיכון דגראסי (1989-1991), דגראסי: הדור הבא (2001-2015) ודגראסי: הכיתה הבאה (2016-2017). הסדרות (מלבד "הילדים מרחוב דגראסי") פונות לבני הנעורים וייחודן בכך שהן משקפות באופן כן את הצדדים הלא זוהרים, ואת האפרוריות שנושא עמו גיל ההתבגרות.
הילדים מרחוב דגראסי.
"הילדים מרחוב דגראסי" (The Kids of Degrassi Street) היא הסדרה הראשונה בזיכיון והיא נוצרה על ידי לינדה סקיילר. היא שודרה בין השנים 1979–1986 במשך 26 פרקים והופנתה בעיקר לילדים, מומנה על ידי הממשלה הקנדית. הסדרה התפתחה מתוך סדרה של ארבעה סרטים קצרים ששודרו כסרטים חינוכיים בטלוויזיה הקנדית: "איידה מכינה סרט" (1979), "קוקי הולכת לבית החולים" (1980), "איירין עוברת לגור" (1981) ו"נואל קונה חליפה" (1982). לאחר מכן הסדרה המשיכה עד שנת 1986. שחקנים רבים ששיחקו ב"ילדים מרחוב דגראסי" המשיכו גם ל"חטיבת הביניים דגראסי" ו"תיכון דגראסי", אבל גילמו דמויות אחרות מהדמויות המקוריות שלהם.
חטיבת הביניים דגראסי ותיכון דגראסי.
"חטיבת הביניים דגראסי" (Degrassi Junior High) שודרה בין השנים 1987–1989 במשך 42 פרקים. רבים מהשחקנים המשיכו לגלם את אותן הדמויות גם בסדרת ההמשך, "תיכון דגראסי" (Degrassi High) ששודרה בשנים 1989–1991. התוכנית הושוותה רבות לצלצול הגואל ובוורלי הילס 90210, כשבוורלי הילס החלה את שידוריה בארצות הברית באותו הזמן כמו דגראסי. בניגוד לסדרות כמו בוורלי הילס שהשתמשו בשחקנים בני 20 פלוס לגלם בני נוער, בדגראסי ליהקו נערים אמיתיים לגלם את התפקידים. כמו בצלצול הגואל, תיכון דגראסי עוקבת אחר בני נוער כשהם עוברים אירועים ומכשולים בגיל הנעורים, אבל בדגראסי רבות הבעיות שלא נפתרות בסוף הפרק, והרבה מהן ממשיכות ללוות את הדמויות לאורך הסדרה. בניגוד למקבילותיה מאמריקה, דגראסי הופקה בתקציב נמוך ולרוב השחקנים הלבישו ואיפרו את עצמם, מה שעזר לתחושת האותנטיות בסדרה.
כשנה אחרי סיומה של תיכון דגראסי, שודר סרט טלוויזיה באורך 90 דקות בשם "School's Out", שתפקד כפרק האחרון של התוכנית. בניגוד ללשון הנקייה שהשתמשו בה בסדרה, השפה בסרט הייתה בוטה יותר והדמויות של הנערים סנייק (סטפן ברוגרן) וקייטלין (סטייסי מיסטישן) היו הראשונים שאמרו את המילה "Fuck" בשידורי ברודקאסט בטלוויזיה הקנדית.
דגראסי: הדור הבא.
כמעט עשור מאוחר יותר, בשנת 2001, לינדה סקיילר (היוצרת המקורית) וסטיבן סטון חידשו את התוכנית שמותגה מחדש בשם "דגראסי: הדור הבא" (Degrassi: The Next Generation). ב"חטיבת הביניים דגראסי" הדמות ספייק (אמנדה סטפטו) נכנסה להיריון בגיל 14 וילדה את בתה, אמה. "הדור הבא" עוקבת אחרי אמה (מרים מקדונלד) וחבריה, שעכשיו הולכים בעצמם לחטיבת הביניים (ומאוחר יותר לתיכון) דגראסי. התוכנית זכתה לפופולריות רבה בצפון אמריקה וברחבי העולם, והמשיכה את מסורת הסדרה בכך שעסקה בנושאים קשים ומורכבים, שסדרות נוער אחרות נמנעות על פי רוב מלגעת בהם. בין הנושאים האלה ניתן למנות נטייה מינית, אונס, התאבדות, הפרעות אכילה וירי בבית הספר. בישראל הסדרה שודרה ברציפות בערוץ הראשון, מדי יום לאורך השבוע.
בזמן שידור הסדרה דגראסי הדור הבא ודגראסי, בערוץ היוטיוב של דגראסי ובערוץ family האמריקאי עלו סדרות קטנות שהשחקנים עזרו בכתיבתם, השחקנים שיחקו בדמויותם המקוריות ובתור עצמם ולפעמים גם הסדרות החזירו שחקני עבר שכבר סיימו להשתתף בסדרה.
הסדרות המשיכו את העלילה ולפעמים אפילו העלילות שלא ממשיכות את העלילה נכנסו לתוך הסדרה המקורית. כל פרק ארך כ-7 דקות.
הסדרות נקראו "Degrassi Mini" אשר כללה 6 עונות, "חיי המעונות של איליי" שעסקה בחיים של איליי בזמן שהוא באוניברסיטה לקולנוע בניו יורק (העלילה מוזכרת בעונה 13 כשאיליי מספר לקלייר שהוא בגד בה בזמן שהוא היה באוניברסיטה) הסדרה כללה 4 פרקים באורך 5 דקות, "champagne supernova" שעסקה בזיג ומיילס אשר מוצאים את עצמם אזוקים זה לזה ומנסים להבין מה קרה ולמה הם אזוקים. הסדרה כללה 7 פרקים באורך דקה עד שתי דקות (הסדרה מתרחשת בין עונה 14 לעונה 1 של דגראסי הכיתה הבאה).
משנת 2010 (עונות 10–14) הסדרה שודרה בערוץ ניקלודיאון, "הדור הבא" הוסר משם התוכנית והיא שודרה תחת השם "דגראסי" בלבד. זו גם העונה שבה התוכנית עברה לפורמט של אופרת סבון והופקו כ-40 פרקים לעונה, כפול ממה שהיה נהוג עד אז.
הסדרה סיימה את שידוריה בערוץ ניקלודיאון בשנת 2015, לאחר הצלחה מסחררת בכל העולם ו-14 עונות מוצלחות, עקב שינוי תדמית של ערוץ ניקלודיאון.
דגראסי: הכיתה הבאה.
בשנת 2015, לאחר שירדה "דגראסי" מהערוצים TeenNick ו־MTV קנדה, רשת נטפליקס קנתה את הזכויות והפיקה את , שהיא המשך ישיר ל"דור הבא" ובכיכובן של אותן הדמויות. הסדרה למעשה ממשיכה בקו העלילה של "דגראסי: הדור הבא", אך נטפליקס החליטה למתג את הסדרה עם שם חדש כדי לא לבלבל את הצופים החדשים שיצפו בסדרה בנטפליקס.
העונה הראשונה יצאה לנטפליקס ב-15 בינואר 2016, והחלה את שידוריה בערוץ Family ב-4 בינואר 2016.
העונה השנייה יצאה לנטפליקס ב-22 ביולי 2016, והחלה את שידוריה בערוץ Family ב-30 במאי 2016.
העונה השלישית עלתה לנטפליקס ב-6 בינואר 2017. העונה הרביעית והאחרונה שודרה ב-7 ביולי של אותה שנה.
באוקטובר 2018, הבמאי והשחקן (המנהל) סטפן ברוגרן הודיע שהוא לא חלק מהתוכנית יותר ושהסדרה לא תמשיך בזמן הקרוב. חודש לאחר מכן, הודיעו רשמית על ביטול הסדרה.
באפריל 2019 נמכר אתר הצילומים של הסדרה ששימש אותם לצילומי "דגראסי: הדור הבא" ו"דגראסי: הכיתה הבאה" מיוצרי הסדרה לקונה לא ידוע.
5 שנים לאחר סיום שידור הסדרה, ב-13 בינואר 2022 חברת הטלוויזה HBO הכריזה כי תחדש את הסדרה ותפיק לה עונות חדשות, עם דמויות חדשות. הסדרה לא תמשיך את קו העלילה של "דגראסי: הכיתה הבאה" והיא תשודר ב-2023 בHBO Max, צילומי העונה הראשונה יחלו בקיץ 2022 והיא תמנה 10 פרקים באורך שעה.
אלברטו סנטוס דימון
אלברטו סנטוס דימון (פורטוגזית: Alberto Santos Dumont; 20 ביולי 1873 - 23 ביולי 1932) היה מהנדס (על אף שלא היה בעל השכלה אקדמית רשמית בתחום זה) וחלוץ תעופה ברזילאי חשוב. למרות שגדל ונפטר בברזיל, תרומותיו לתעופה נעשו בזמן שהותו בצרפת.
ביוגרפיה.
סנטוס דימון נולד בעיר פלמאירה, הקרויה כיום סנטוס דימון במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל.
אביו היה המהנדס בעבודות בניית מסילת רכבת פדרו השני המקשרת בין ריו דה ז'ניירו לבין מינאס ז'ראיס.
בתום עבודת בניית המסילה, רכש אביו מטע קפה בסאו פאולו. בזכות הידע ההנדסי והשקעה בציוד חדיש הפך את המטע לאחד המרשימים ביותר ולמכניס רווחים גדולים מאוד.
במשפחות האמידות של אותה התקופה התבסס חינוך הילדים על שיעורים פרטיים. אביו, שנולד בצרפת הביא מורות מצרפת ללמדו. גם המשפחה, בעיקר אחותו הייתה משתתפת בהענקת ההשכלה. מאוחר יותר למד בבתי-ספר באזורים גדולים יותר וגם בבתי-ספר יוקרתיים במינאס ז'ראיס.
ב-1890 מכר אביו את המטע אחרי תאונה שהותירה אותו משותק. ב-1891 נסע לצרפת יחד עם אביו, שם למד בהדרכה פרטית פיזיקה, כימיה, מכניקה וחשמל.
ספינות אוויר.
סנטוס דימון תכנן, בנה והטיס את ספינת האוויר המעשית הראשונה שניתן היה לנווטה. בכך הפך לאדם הראשון שהצליח לבצע טיסה נשלטת שגרתית. "כיבוש" זה של האוויר, וזכייתו בפרס "Deutsch de la Meurthe" ב-19 באוקטובר 1901 עבור טיסה סביב מגדל אייפל, הפכוהו לאדם מפורסם ביותר בתחילת המאה ה-20.