מרצאן (בגרמנית: Marzahn) הוא רבוע בצפון-מזרח ברלין, בירת גרמניההרובע גובל בהוהנשנהאוזן (Hohenschönhausen) בצפון, בהלרסדורף (Hellersdorf) במזרח, בקפניק (Köpenick) בדרום, בליכטנברג בדרום ובמדינת ברנדנבורג בצפון-מזרח.
בשנת 2001 אוחד הרובע רשמית עם הלרסדורף במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין לכדי יחידה מנהלתית אחת והרובע המאוחד נקראת מרצאן-הלרסדורף, אך בפי התושבים ההפרדה נשמרת.
השם מרצאן הוא כנראה ממוצא סלבי, מהמילה more, שפרושה אגם או marcana שפירושה בפולנית ביצה.
היסטוריה.
צילום פנורמי של הרובע וסביבתו
בתקופת הנאציזם.
באזור מרצאן הוקם ב-1936 על ידי הנאצים, זמן קצר לפני המשחקים האולימפיים "מחנה ריכוז ברלין-מרצאן" - מחנה מעצר לצוענים. רובם הוגלו מאוחר יותר לאושוויץ וברגן-בלזן ורק מעטים מהם שרדו.
החברה האסה את ורדה (Hasse &amp; Wrede), המייצרת עד היום כלי עבודה, הקימה מפעל בו הועסקו עובדי כפייה ובשטחה היו שני מחנות לאכסון העובדים. בחברה הייתה גם תנועת התנגדות קומוניסטית. גם החוואים באזור העסיקו עובדי כפייה רבים, על מנת להחליף עובדים גרמנים שנקראו לקרב.
ב-30 במרץ 1943 נערכה התקפה אווירית על מרצאן, בה נהרגו חמישה בני אדם ונהרסו בתים רבים. בין 1943 ו-1945 החביאו אריך שפלר (Erich Scheffler) ואשתו שרלוטה בביתם יהודים רבים והצילו בכך את חייהם.
כיבוש ברלין על ידי הצבא האדום הביא חיילים סובייטיים ב-21 במאי 1945 קודם כל אל מרצאן.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
ב-30 באוקטובר 1945 הוציא המנהל הסובייטי צו סגירה לחברת האסה את וורדה וב-1950 החברה הפכה להיות קואופרטיב קומוניסטי.
ב-1976 נמצאו במסגרת חפירות ארכאולוגיות במקום שרידי יישובים סלאביים וגרמניים עתיקים.
עד 1979 היה האזור חלק משכונת ליכטנברג והיה מאוכלס יחסית בדלילות (בשנת 1978 גרו בשכונה 4,089 תושבים בלבד). במחצית השנייה של שנות ה-80 בנתה ממשלת גרמניה המזרחית עשרות אלפי יחידות דיור בצורת בניינים גבוהים וחסרי ייחוד (הקרויים Plattenbauten, בנייני פלטות, כיוון שהבניין עשוי מפלטות המיוצרות במפעל) ברובע וגם בהלרסדורף ובהוהנשנהאוזן ושיכנה מאות אלפי בני אדם בשכונות. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי התרוקנו בניינים רבים מיושביהם. חלק מהם הפכו להיות בנייני רפאים, חלקם נהרסו וחלקם שופצו והם מאוכלסים גם היום.
אוכלוסייה.
תושבי הרובע שייכים בעיקר למעמד הפועלים הבינוני-נמוך. ברובע גרים תומכים רבים יחסית במפלגות הימין הקיצוני.
סנטיאגו ברנביאו
רפורמת השכונות של ברלין
רפורמת השכונות של ברלין היא רפורמה, בה אוחדו ב-1 בינואר 2001 שכונות בברלין זו עם זו.
בברלין, כל שכונה מקבלת את שירותי העירייה בתוך השכונה עצמה ובכל שכונה יש משרדי ממשלה, כמו: משרד הפנים, שירותי בריאות, משרד האוצר, לשכת תעסוקה ועוד. עם איחוד השכונות, נסגרו משרדים רבים וכוח האדם בהם צומצם.
השכונות המאוחדות הן:
בשכונות נויקלן, שפנדאו ורייניקנדורף לא חל שינוי מנהלתי.
הרפורמה ספגה ביקורת, הן בשל צמצום השירותים לאזרח והן בגלל חיבור של שכונות שונות זו מזו מבחינת האופי. כך, שכונת מיטה העשירה והתיירותית אוחדה עם טירגארטן הממוצעת וודינג הענייה. גם קרויצברג הנמצאת בצד המערבי של חומת ברלין לשעבר אוחדה עם פרידריכסהיין הנמצאת בצדה המזרחי.
נסיון החטיפה ברג'ר (2005)
עובדי כפייה
לאופולד גוטליב
לאופולד גוטליב (Leopold Gottlieb; 3 ביוני 1879 – 24 באפריל 1934) היה צייר יהודי.
חייו.
גוטליב נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיירה דרוהוביץ' שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה). הוא נולד כחודש לפני פטירת אחיו, הצייר מאוריצי גוטליב, אך הלה לא פגש אותו מעולם, כיוון שהתגורר אז ונפטר בקרקוב. הוריו עודדו אותו ללמוד אמנות.
גוטליב למד בקרקוב בין השנים 1896–1902, ובשנת 1903 עבר ללמוד במינכן. הוא הושפע מגישת האימפרסיוניזם ועבר לפריז על מנת ללמוד אותה. גוטליב התחבר לקבוצת ציירים יהודיים שחיו באותה תקופה בפריז, "האסכולה של פריז", ובהם מודיליאני. בשנת 1905 הציג גוטליב בסלון הסתיו בפריז פורטרטים המעידים על גישתו האישית לקוביזם. מאז המשיך והציג את ציוריו בתערוכות ארציות בברלין, בווינה במינכן ובפריז.
ב-1906 שהה תקופה קצרה בירושלים, בבצלאל ולאחר מכן חזר ללמוד בפריז. חזר לארץ ישראל ושהה בה בין השנים 1910–1913, שבהן לימד בבצלאל.
בין השנים 1914–1916 השתתף כלוחם בלגיון הפולני של פילסודסקי. בתקופה זו הוא רשם כ-1,000 רישומי מלחמה, המתארים דמויות של חבריו לנשק, וכן סצנות של מלחמה. רישומים אלה פורסמו בשם "תיק הלגיונות", והוצגו במספר תערוכות באירופה.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, כשנה לפני מותו של גוטליב, נטו חלק מיצירותיו לשאת אופי טראגי. גוטליב נפטר בפריז ב-22 באפריל 1934.
דרכו האמנותית של לאופולד גוטליב משקפת למעשה את השינויים הגדולים שחלו בעולם האמנותי של מזרח אירופה במשך עשרות שנים. זאת בהמשך לכך שהוא למד במהירות את הזרמים של האמנות בדורו. סגנונו מתאפיין בדיוקני נשים מלאי חן ואצילות, רישומים קלאסיים שנמנעים מפרטים מיותרים, גוונים בהירים ועדינים בציורי גואש, חיסכון חמור בצבעים, ותחריטים הנחשבים ליצירות מופת באמנות.
ציוריו ורישומיו של גוטליב מוצגים במוזיאונים רבים בעולם, וחלקם מוצגים גם במוזיאונים בישראל.
נכדו של לאופולד גוטליב הוא , אשר נהרג במלחמת יום כיפור, ולזכרו הסרט "הגוטליב האחרון".
עובד כפייה
פורד אנגליה
פורד אנגליה (באנגלית: Ford Anglia) היא מכונית מתוצרת בריטניה של חברת פורד. קיימת קרבה בינה לבין הפורד פרפקט והפורד פופולר. במותג "פורד אנגליה" נעשה שימוש לארבעה דגמים של מכוניות בין השנים 1940 ו־1967.
דגמים.
פורד אנגליה E04A.
זהו המודל הראשון של האנגליה; הושק ב־1940, ויוצר עד 1948. מדובר ברכב פשוט בעיקרו, מעיין מתיחת פנים של דגם אחר של פורד, ה־"פורד 7Y", שיוצר בשנים 1938–1939.
רובן היו שחורות, והן עוצבו בסגנון האופייני לתקופת שנות השלושים המאוחרות. האנגליה בעלת שתי הדלתות דמתה לדגם E93A, בעל 4 הדלתות, של הפורד פרפקט. הייצור, שנתעכב בעקבות סגירת מפעל פורד בימי מלחמת העולם השנייה, פסק ב־1948 אחרי שיוצרו 55,807 מכוניות.
פורד אנגליה E494A.
יוצרה בין 1949 ל־1953. מודל 1949 היה למעשה עיצוב מחדש של הדגם הקודם ברוח שנות הארבעים. שוב, גם כאן מדובר ברכב די ספרטני. אף על פי שהייצור של הדגם כפורד אנגליה פסק ב־1953, הוא נמשך כחלק מהפורד פופולר, עד 1959. על פי החישוב הכולל יוצרו 108,878 מכוניות.
פורד אנגליה 100E.
דגם שהושק ב־1953, ויוצר עד 1959 - בעיצוב שונה לגמרי מהקודמים. הדגם נמכר כפורד אנגליה בעלת שתי דלתות, או כפורד פרפקט בעלת ארבע דלתות. גם בשלב זה, המנוע היה מיושן יחסית ומנקי השמשה (ווישרים) היו עדיין מבוססי וואקום. עם זאת, המכוניות בדגם המדובר נמכרו היטב: 345,841 מכוניות. היו גם שתי גרסאות סטיישן-וואגון: האסקורט והסקווייר.
דגם "פורד Thames 300E" המסחרית, אשר יוצר בין השנים 1954–1961 התבסס על דגם "פורד אנגליה 100E" ופורד פרפקט 100E.
פורד אנגליה 105E.
זהו הדגם הסופי של האנגליה; הושק ב־1959, ויוצר עד 1967. בעיצוב החדש ניכרה השפעה אמריקאית, והוא לווה במנוע חדש, ואף בתיבת הילוכים בעלת ארבע מהירויות ובמגבים חשמליים (שני האחרונים היו חידוש עבור מכוניות פורד בריטיות). דגם זה של האנגליה נחשב התקדמות משמעותית ביחס לדגמים שקדמו לו.
פורד סופר אנגליה 123E.
במקביל ל־105E, נמכרו בין השנים 1962–1967 דגמי סופר אנגליה, עם מנוע גדול יותר (1198cc) ושיפורים נוספים. אותה מכונית נמכרה גם באירופה עצמה: האנגליה ספורטסמאן (Anglia Sportsman) הייתה דגם שיוחד בלבדית ליבשת. לקראת סוף מחזור הייצור ניסתה פורד שני צבעים מטאליים על האנגליה: האחד היה "חורפן כחול" (Blue Mink), שנצבעו בו כ-250 פרטים, והשני "זהב ונצייאני" (Venetian Gold) שנצבעו בו כ-500.
את דגם הפורד אנגליה החליפה הפורד אסקורט.
פורד אנגליה בתרבות.
פורד אנגליה כחולה מדגם 105E מופיעה בספרהּ של ג'יי קיי רולינג "הארי פוטר וחדר הסודות". בספר המכונית שייכת לארתור ויזלי, אביו של אחת הדמויות הראשיות, רון ויזלי. ארתור ערך כמה "שיפוצים" קסומים ברכב, כך שהלה יוכל לעוף ולטוס באוויר, ולהכיל את כל בני משפחת ויזלי ברוכת הילדים. הוא אף התקין ברכב מנגנון העושה אותו בלתי נראה. לפי דבריה של רולינג, ההשראה לשימוש במכונית זו באה עקב שזו הייתה מכוניתו של ידיד קרוב, לו אף הקדישה את הספר.
הפורד אנגליה הופיעה גם בסרט שבוסס על הספר. המכונית שהופיעה בסרט הוענקה כפרס בתחרות של עיתון ה"סאן", נמכרה וכעת מוצגת במוזיאון Cars of the Stars Motor Museum, בקסיק, שבצפון אנגליה.
החד-קרן הוורודה הבלתי נראית
החד־קרן הוורודה הבלתי נראית (באנגלית: Invisible Pink Unicorn) היא דמות פרודית של אלה. הדמות מלעיגה טיעונים דתיים שמסתמכים על אי־יכולת של בני האדם להפריך או להוכיח קיומם של אלים, כדי להוכיח שאלים קיימים. כמו שאי אפשר להוכיח או להפריך את קיומו של אלוהים, אי אפשר להוכיח או להפריך את קיומה של אלה שהיא חד־קרן ורוד בלתי נראה. לרוב ממחישים את הדמות באמצעות ציור של חד־קרן ורוד שנמצא בשלבי היעלמות, או על ידי משטח ריק.
אתאיסטים וספקנים משתמשים לפעמים בדמות כדי להגחיך טיעונים דתיים, על ידי החלפת המילה "אלוהים" בביטוי "החד־קרן הוורודה הבלתי נראית".
ההיגיון מאחורי הדמות הוא שמכיוון שאי אפשר לראות אותה, ידוע שהיא בלתי נראית, וששאר תכונותיה מבוססות על אמונה.
היסטוריה.