חסרון נוסף, הוא חוסר הביסוס התאורטי של שיטה זו. בנוסף, השיטה רק מתארת את הסגר הסטטי, ומתעלמת מהתפתחות וגורמים (אטיולוגיה) של בעיות סגר, ומתעלמת מהיחסים של השיניים ושאר חלקי הפנים.
עם זאת, ניסיונות שונים לשינוי שיטת הסיווג על פי אנג'ל לשיטה יותר יעילה לא צלחו, ושיטת הסיווג על פי אנג'ל ממשיכה לגבור על שאר השיטות בשל פשטותה ובהירותה.
תיקונים מוכרים לשיטת סיווג זו מוזכרים החל מ-1915 על ידי מרטין דווי, ובנו לישר (1912, 1933). שיטות אלטרנטיביות הוצעו על ידי סימון (1930 – שיטת הסיווג התלת ממדית הראשונה), יעקב א. זלצמן (1950 – שיטת סיווג המבוססת על מבנה גולגולתי) וג'יימס ל. אקרמן ווויליאם ר. פרופיט (1969).
צפיפות שיניים.
צפיפות שיניים נגרמת כאשר חסר מקום מספק לכלל השיניים התקינות של אדם בוגר.
גורמים
שיניים נוספות, שיניים חסרות, שיניים פגועות או שיניים בעלות צורות לא שגרתיות מזוהות כגורמים שונים לליקויי סגר. לסת קטנה ולא מפותחת, הנגרמת כתוצאה מחוסר בלחץ הנגרם בעקבות לעיסה במהלך הילדות, יכול לגרום לצפיפות יתר בשיניים. מכשירים אורתודנטיים שונים, כתרים, פלטות או גשר, כולל שברים בלסתות לאחר תאונה משמעותית, מהווים אף הם גורמים נוספים. גידולים בפה ובלסת, מציצת אצבע, הוצאת לשון, שימוש במוצץ מעבר לגיל 3 ושימוש ממושך בבקבוק גם הם תועדו כגורמים לתופעה.
בניסוי שנערך בין שתי קבוצות של שפני סלע, שניזונו מגרסאות קשות ורכות של אותו מזון, השפנים אשר ניזונו מהאוכל הרך, היו בעלי פנים צרות וקצרות יותר, ומנדיבולות (לסתות תחתונות) צרות וקצרות ביחס לאלו שניזונו מהאוכל הקשה. ניסויים הראו תוצאות דומות בחיות שונות, כגון פרימטים – דבר התומך בתאוריה שלחץ בלעיסה במהלך הילדות משפיע על התפתחות הלסתות. מחקרים שונים אף הראו תופעה זו על בני אדם. ילדים אשר לעסו מסטיק קשיח למשך שעתיים ביום, הראו התפתחות לסתות מואצת.
במהלך מעבר האדם לשימוש בחקלאות, צורת הלסת התחתונה של בני האדם עברה מספר שינויים. הלסת התחתונה עברה מספר שינויים מורכבים בצורתה, אשר לא תאמו לשיניים, וגרמו לחוסר התאמה בין צורת השיניים וצורת הלסת. שינויים אלו בגולגולת התרחשו בעקבות הירידה בחוזק שהושקע בלעיסה של אוכל מעובד, כשבני האדם החלו לגדל זנים שונים של דגנים, וחיות מרעה אשר סיפקו אף מוצרי חלב, לפני כ-10,000 שנה.
טיפול
צפיפות יתר של השיניים מטופלת על ידי אורתודנטים, לרוב על ידי עקירת שיניים, פלטות שקופות או גשר. לרוב, לאחר שינויי גדילה או טיפולים כירורגיים במבוגרים. טיפול כירורגי הוא הכרחי רק במקרים חריגים. טיפול כירורגי עשוי לכלול עיצוב צורה מחדש, הארכה או קיצור של הלסת. חוטי טייל, פלטות או ברגים עשויים להוות שימוש על מנת לחזק את עצם הלסת, באופן דומה לזה המשמש לייצוב עצם הלסת בעקבות שבר או תזוזה. מעט מאוד אנשים הם בעלי התאמה "מושלמת" של השיניים בין שתי הלסתות. עם זאת, רוב הבעיות הן מינוריות ולא מצריכות טיפול.
חוסר התאמה של גודל השיניים.
על מנת להשיג סגירה תקינה ומותאמת של השיניים בשתי הלסתות, השיניים הקדמיות בשתי הלסתות, או השיניים העליונות והתחתונות בכללי, צריכות להיות פרופורציונליות זו לזו מבחינת גודל. חוסר התאמה בגודלי השיניים (TSD – Inter-arch Tooth Size Discrepancy) מוגדר כחוסר פרופורציה בממדים של שתי קשתות השיניים. מצב זה קיים ב-17-30% מהמקרים אצל מטופלים אורתודנטיים.
מצבים נוספים.
ליקויי סגר אחרים יכולים להיגרם עקב גודלי שיניים או חוסר התאמה גולגולתית הוריזונטלית, ורטיקלית או טרנסברסלית (מישורים אנטומיים). פנים ארוכות עשויות להוביל לליקוי סגר המשאיר את הפה מעט פתוח בעת סגירתו, ופנים קצרות עלולות להוביל לליקוי סגר המוביל לנשיכה עמוקה.
עם זאת, ישנם גורמים מוכרים יותר לסגירה פתוחה (Open Bite) – כגון הוצאת לשון או מציצת אצבע, ובאופן דומה לנשיכה עמוקה (Deep Bite). הלסת העליונה או התחתונה יכולות להיות גדולות מהרגיל, דבר המוביל לליקוי סגר מדרגה 2 או 3, ליקויי סגר אשר יכולים להוביל לניתוח לסת כחלק מטיפול שלם, הניתן לראות ב-5% מהאוכלוסייה הכללית.
גורמים.
הרגלים אוראליים ולחץ על השיניים בכל אחת מהלסתות הם הגורמים העיקריים לליקויי סגר.
בגדילת הגולגולת האקטיבית, נשימה מהפה, מציצת אצבע, שימוש במוצצים, כסיסת ציפורניים, לעיסת עטים ועפרונות, יציבה לא תקינה, בעיות בליעה והרגלים נוספים המשפיעים רבות על התפתחות הפנים וקשתות השיניים.
מציצת מוצצים אף נצפתה כמהווה גורם לדלקת באוזן התיכונה.
עששת, דלקות חניכיים ואובדן שיניים, עלולים לשנות את הצמיחה התקינה של השיניים הקבועות.
ועידת קרקוב
בעיר קרקוב, בשל מיקומה המרכזי, התקיימו מספר ועידות, בהן ציוניות
העתקה לינארית
ועידת קרקוב (1906)
ועידת קרקוב הידועה גם כיום ציוני אוסטריה היא ועידה של ציוני אוסטריה (ציסלייתנייה - החלק האוסטרי של אוסטרו־הונגריה למעט חבל הסודטים ודרום טירול), שהתכנסה בעיר קרקוב ב-1 ביולי 1906, כשעל סדר היום עמד נושא עיקרי אחד שהוא הדיון בשאלת היחסים בין התנועה הציונית לבין פעולה פוליטית ארצית, ולאחר דיון ממושך ומחלוקת עזה הוחלט לאפשר הקמת מפלגה יהודית לאומית, שתעסוק בנושאים הקשורים לפוליטיקה האוסטרית, תהייה גוף ארגוני נפרד מהתנועה הציונית אך תזכה לתמיכה התנועה.
רקע.
בעקבות המשבר ההונגרי של 1905, התמנתה בתחילת יוני 1906 באוסטריה ממשלה חדשה שבראשה עמד מקסימיליאן ולדימיר פון בק. התעוררה תקווה לביטול שיטת הקוריות (הבטחת מעמד משוריין לקבוצות שונות) וליתר דמוקרטיזציה של המערכת הפוליטית, ולקראת הבחירות הכלליות של 1906 ציוני אוסטריה נערכו על ידי כינוס ועידה.
הוועידה הראשונה של כל החוגים הציוניים באוסטריה התקיימה בעיר אולומוץ (אולמיץ) שבמוראביה, ב-24–25 במרץ 1901. עיקר הדיונים וההחלטות היו בנושאים ארגוניים ושאלות כספיות. כבר באספה זו עלתה המחלוקת בין "עבודת ההווה" לבין הגישה הציונית. ברתולד פייבל ייצג את הדעה שהתנועה הציונית לא יכולה להתעלם מצרכי ההווה ועליה לדאוג גם למצב הרוחני והכלכלי של יהודי אוסטריה, שיפור מצב היהודים יגרום לכך שיהיו חומר אנושי טוב יותר לשם מימוש יעדי התנועה הציונית ולפיכך עד הרגע שבו תקום המדינה היהודית יש לנקוט צעדים לפיתוח כלכלי, חברתי ותרבותי של הקהילות היהודיות בפזורה, עם זאת על התנועה הציונית האוסטרית לגייס כסף כתמיכה בהתיישבות הציונית בארץ ישראל. החלטה נוספת הייתה לכנס בלבוב ועידה ציונית ארצית של ציוני גליציה ב-16–17 ביוני 1901.
ב-18–19 במאי 1902 התקיים יום הציונים האוסטרים השני בביילסקו-ביאלה (ביליץ), שם בין היתר דנו בארגון התנועה הציונית בגליציה ובשיתוף פעולה עם גופים לא ציוניים.
הוועידה הרביעית של ציוני אוסטריה התכנסה בפראג ב-12–13 ביוני 1905 והחליטה שההסתדרות הציונית האוסטרית אינה מפלגה פוליטית באוסטריה ולפיכך כל ציוני רשאי להשתתף כרצונו בפעילות פוליטית שאינה סותרת מהותית את תוכנית בזל.
החיים העכשוויים עניינו את הציונים לפחות כמו הגשמת הרעיון הציוני, הסעיף השני של תוכנית בזל אמר: "ארגון וליכוד כל היהדות במוסדות מקומיים וכלליים בהתאם לחוקי המדינה" ונאמר גם שיש לפעול לארגון העם היהודי לפעולה לאומית וציונית. מכאן מצאו מנהיגי הציונות באוסטריה היתר לפעול במישורים הפוליטיים המקומיים.
בקונגרס הציוני השביעי, שהתכנס ב-27 ביולי 1905 בבזל, הוחלט לשלול כל רעיון התיישבות מלבד ארץ ישראל, החוגים הציוניים באוסטריה, ובעיקר בגליציה (וכן ברוסיה) לא הצליחו למצוא את נקודת האיזון בין מטרת הציונות לעתיד לבוא לבין התמודדות עם בעיות נוכחיות שמחייבות פעילות של התנועה בגולה (המדיניות הארצית, שתיקרא מאוחר יותר "עבודת ההווה").
כינוס הוועידה.
בראש צוות ההכנה לוועידת קרקוב של 1906 עמדו ד"ר מרדכי זאב ברוידא ואדולף ביהם (שהתמנה כמזכיר הוועידה), בין מארגני הוועידה היו אדולף שטאנד, היינריך גאבל, יהושע טהון וליאון רייך.
בוועידה הציונית הארצית בקרקוב השתתפו 135 נציגים. כמו באסיפות דומות, הוויכוח העיקרי היה בין מצדדי "עבודה ההווה" לבין אלו שחשבו שהתנועה הציונית צריכה לפעול אך ורק בנושאי ארץ-ישראל. ד"ר ברוידא היה הנואם הראשון והטיף לכך שהציונים יפעלו במישור הפוליטי על מנת להיות איזון למתבוללים (כולל הסוציאליסטים) בשכנוע המון העם בדרך הציונית. לשם כך יש להתארגן, להקים בתי ספר, עמותות רווחה ולהכשיר את העם למקצועות יצרניים. למען מימוש מטרה זו הציע להקים מפלגה שתתמוך בציונות אבל לא תוגדר כחלק מהתנועה הציונית וזאת על מנת שהציונים שמתנגדים לעבודת ההווה יוכלו להישאר בתנועה הציונית. איזידור שליט, ראש ההסתדרות הציונית באוסטריה, דיבר על השפעת מהפכת 1905 ברוסיה, והשפעת הרדיפות והפרעות שבעקבותיה על השאלה היהודית, על יחס הציונים אל העבודה הפוליטית ועל כך שהצטרפות יהודים למפלגות פוליטיות המזוהות עם לאומים אחרים לא תרמה לציבור היהודי.
החלטות הוועידה.
ציר הפרלמנט היהודי מבוקובינה בנו שטראוכר שהתארח בוועידה דיבר על הצורך באיחוד על בסיס לאומי ובהשפעתו התקבל הסעיף הראשון בהחלטות הוועידה: "הועידה מקדמת בברכה יסוד מפלגה יהודית-פוליטית ומצהירה שלנוכח האפשרות הנתונה כי ליכוד היהודים על בסיס לאומי יהודי עשוי לחזקם ולחסנם מבפנים וללבן את יחסיהם אל יתר העמים ולהשיג את הכרתם כאומה ושוויונם המלא בין יתר העמים, רצוי מאוד ליכוד כזה של יהודי אוסטריה כאמצעי להגשמת המטרה הסופית של הציונות". בכך הוכרע הוויכוח האם על הציונים להקים מפלגה או להצטרף למפלגות קיימות.