בשנת 1954 החל לעבוד במשרד המשפטים במחלקת החקיקה, בה פיתח טיוטה לפיתוח חוק דיני ממונות על בסיס המשפט עברי. בן דב ביצע מחקר מקיף השוואתי בין שיטות המשפט האנגלית, גרמנית, צרפתית, רומית, שווייצרית וזו הנהוגה במשפט הישראלי. הצעתו נגנזה עקב התנגדות שר המשפטים דאז, דב יוסף. בן דב עזב את משרתו במשרד המשפטים ועבר לשמש כיועץ משפטי במשרד המסחר והתעשייה.
בשנת 1966 שימש עוזר בכיר במחלקת חקיקה אצל היועץ המשפטי לממשלה.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
הגותו.
המסה הראשונה שכתב – מכוח התוודעותו אל עולמה של היהדות – היא: "הקדמות לחירות המחשבה העברית" (בהוצאת סולם, ה'תשי"ג, 1953), לאחר מכן כתב במשך חמש שנים את ספרו העיקרי: "גאולת ישראל במשבר המדינה", אשר הכנתו הסתיימה בראשית שנת ה'תשי"ח (1957) והוא ראה אור ב"הוצאת המתמיד", (ה'תש"ך, 1960).
שלושה חלקים בספרו זה: "שורשים ציוניים", "משבר המדינה" (משבר המצמית, לשיטתו, כל אפשרות של התקדמות לגאולה), ולבסוף – "המוצָא". בפרק אחרון זה מצביע בן דב על הדרך "להבראת האומה מניוונה התרבותי ולחילוצה מן החול הטובעני אל תנופת הקודש, לשחרור ארצי ורוחני. שחרור אשר יעלה את העם היהודי אל אופקיה של מלכות ישראל היעודה, הראויה לבוא, החבויה עדיין עמוק בשכבות מי-התהום של התודעה".
בן דב המשיך ופיתח את שיטתו זו במשך שלושה עשורים של כתיבה אינטנסיבית. יותר משלושים חיבורים יצאו מתחת ידו, מקצתם בהיקף של ספרים.
זוויות המבט בכתיבתו משתנות: בחלק מהמקומות מוצגת שיטתו לאור ניתוח דברי ימי בית שני ולעיתים לאור ניתוח תולדות הציונות, לעיתים מבחינה מדינית ביטחונית וכלכלית ולעיתים מבחינה משפטית או אמנותית, לעיתים נדון סיבוכה של היהדות בפילוסופיה ובקבלה ולעיתים נדון סיבוכה בתרבות אירופה.
בשבט ה'תשס"ז הופיעו כל כתבי הגותו הלאומית של שבתי בן דב בהוצאת "סולמות" ובעריכתו של יהודה עציון.
כתביו המשפטיים.
במהלך עבודתו במחלקה לתכנון החוק במשרד המשפטים משנת תשי"ד ואילך הכין שב"ד שתי הצעות חוק המבוססות לחלוטין על המשפט העברי. הצעה מקיפה ביחס לדיני הקניין במקרקעין והצעת חוק הבוררות. במסגרת הכנת החוקים הוא ערך מחקר ענק מונומנטלי בו הוא ערך השוואה בין דיני הקניין בשבע שיטות משפט (האנגלי, הצרפתי, הגרמני, האיטלקי, והשווייצרי והמשפט הנוהג במדינת ישראל) לבין משפט התורה - המשפט העברי. מחקר זה מחולק ל-4 ספרים: ספר א' - מושג הקנין ומערכת זכויות הממון, ספר ב' - ההחזקה ודיניה, ספר ג' - דיני הקנין במוחזק וספר ד' - דיני הקנייה. ספרים אלו פורסמו במרשתת בשנת תשע"ט באתר "משפט התורה" על ידי מיכאל פואה.
השוק להנפקות חדשות
סם פסיכדלי
סמים פסיכדליים הם סמים פסיכואקטיביים המעוררים הזיות, שינויים בדפוסי המחשבה ובמצב התודעה. המונח נגזר מיוונית ψυχή (פסיכה, "נפש") ו-δηλείν (דילין, "לחשוף"), או δήλος (דלוס, "יפה"), ומשמעותו שפסיכדלים יכולים לגשת לנשמה, על פי אמונות עתיקות, ולפתח פוטנציאל בלתי מנוצל של המוח האנושי.
ברשימת הסמים הפסיכדליים נכללים בדרך כלל מסקלין, פסילוציבין, LSD, DMT והתרופות הצמחיות, איבוגאין ואיוואסקה. MDMA נכלל לעיתים קרובות גם אם הוא אינו מייצר את ההשפעות התפיסתיות של הפסיכדליים הקלאסיים. ההשפעות של סוג זה של סמים חולקות יותר דמיון משפחתי מאשר מנגנוני פעולה פרמקולוגיים נפוצים.
רוב הסמים הפסיכדליים המוכרים אינם חוקיים במדינות רבות, בהן ישראל, לעיתים למעט שימוש בהקשר דתי או לצורך מחקר. למרות בקרות האלה, השימוש בפסיכדלים הוא נפוץ.
שיוך.
סמים פסיכדליים הם חלק ממחלקה רחבה יותר הידועה לעיתים כהלוצינוגנים, הכוללת גם את הסמים הדיסוציאטיביים והדלריאנטים. בניגוד לסמים פסיכואקטיביים אחרים כמו (למשל קוקאין ואמפטמין) (למשל בנזודיאזפינים ואופיאטים) ואחרים, הלוצינוגנים אינם מחזקי מצבי הכרה מוכרים, אלא מגבירים ומשנים חוויות וגירויים עד שהן שונות בתכלית מאלו של ההכרה הרגילה. חוויות אלו לרוב מושוות לצורות הכרה לא רגילות אחרות כגון טראנס, מדיטציה וחלומות.
סמים פסיכדליים משפיעים יותר על המחשבה - הרחבת התודעה, שינוי הליכי חשיבה, הזיות; סמים אחרים משפיעים יותר על התחושות והרגשות - תחושת אופוריה, עונג.
גרינספון מציע הגדרה שונה להבדל שבין סמים פסיכדליים קלאסיים לאמיתיים: "סם פסיכדלי הוא סם שלא סביר שיגרום לתלות פיזית, כמיהה, הפרעות פיזיולוגיות רציניות, דליריום (הזיות), (...) הוא מביא לשינויים חשיבתיים התנהגותיים ותפיסתיים, שלא נחווים בנסיבות אחרות למעט אולי בחלומות, התרוממות רוח דתית או הגותית, הבזקים ברורים של זיכרון לא מכוון (...) ".
בעשורים האחרונים המונח הורחב כדי לכלול חומרים רבים שלא יועדו להיכלל בתחילה. פרמוקולוגים רבים מגדירים סמים פסיכדליים כחומרים הפועלים על קולטני סרוטונין בצורה דומה ל-LSD ומסקלין. הגדרה זו במהותה מתייחסת לטריפטאמינים ופנתילאמינים מסוימים, מכיוון שלא זוהו סמים מקבוצות אחרות הפועלים כך, למעט אולי פיפרזינים.
אנשים רבים משתמשים במונח סמים פסיכדליים כדי להתייחס לסמים מקבוצות אחרות הכוללות אנטגוניסטים לקולטני NMDA (הסוג העיקרי של סמים דיסוציאטיביים) כגון PCP, DXM וקטמין; דלריאנטים טרופאניים כמו אטרופין ותרכובות אנטיכולינרגיות אחרות; וסמים פסיכואקטיביים אחרים כגון אמניטה מוסכריה וסלוויה דיווינורום. נכון יותר לסווג את אלה לקבוצות נפרדות. בספרות הרפואית הם לרוב מקובצים יחד כהלוצינוגנים.
שימוש מסורתי.
לסמים פסיכדליים היסטוריה ארוכה של שימוש מסורתי ברפואה ודת, שם הם מוערכים ביותר על יכולתם לקדם ריפוי נפשי ופיזי. בהקשר זה הם ידועים לרוב כאנתאוגנים. שמאנים אינדיאנים דיווחו על הצלחה בריפוי אלכוהוליזם בעזרת פיוטה, ושמאנים מצטקיים משתמשים באופן שגרתי בפטריות פסיכדליות להגדת עתידות וריפוי. באיוואסקה, שיקוי המכיל DMT, השתמשו בפרו בטקסים דתיים, ובברזיל נוסדו במאה ה-20 שלוש דתות איוואסקה חדשות (סנטו דיימי, אוניאו דו וג'טאל וברקיניה), המשתמשים באיוואסקה כסקרמנט במהלך הפולחן הדתי שלהן.
דוגמאות.
סמים פסיכדליים קלאסיים כוללים LSD, פסילוסיבין (אחד המרכיבים העיקריים בפטריות קסם), מסקלין (המרכיב הפעיל העיקרי בקקטוסים פסיכדליים, לדוגמה פיוטה), LSA (נמצא בזרעי לפופית) ואיוואסקה, חליטה שמאנית מסורתית מצמחים המכילים דימתילטריפטאמין והרמלין (מעכב מונואמין אוקסידאז). סמים סינתטיים חדשים יותר כמו 2C-B (נקסוס), DOM (STP), ו5-MeO-DIPT (פוקסי מתוקסי) זכו אף הם לפופולריות מסוימת.
מיון פרמקולוגי ואפקט סובייקטיבי.
פסיכדליים סרוטונרגיים (אגוניסטים לקולטן סרוטונין 5-HT2A).
קבוצה זו כוללת את הסמים הפסיכדליים העיקריים, כולל תרכובות מבוססות טריפטאמין כמו LSD ופסילוסיבין, ותרכובות מבוססות פנתילאמין כמו מסקלין ו2C-B. טריפאמינים ופנתילאמינים רבים גורמים להשפעה דומה במיוחד, למרות השוני המבני שלהם. לעומת זאת, משתמשים מדווחים שלשתי המשפחות הבדל סובייקטיבי בטיב הרגשת האפקטים שקשה לתאר.
במינונים נמוכים, אלו כוללים עיוותים חושיים כמו התעקמות משטחים, שליטה על צורות, ושינוי צבעים. משתמשים לעיתים קרובות מדווחים על צבעים חזקים אותם הם לא הכירו קודם לחוויה, ונפוצות הזיות וויזואליות. מינונים גבוהים יותר גורמים לעיוותים עזים ויסודיים של התפיסה החושית כמו סינסתזיה או חוויית ממדי זמן או מרחב נוספים.
לתרכובות מסוימות, כמו 2C-B, יש "עקומת מינון" חדה צרה ביותר, כלומר ההבדל בין מנה לא אפקטיבית למנה שתביא להשפעות משמעותיות הוא מינורי. עלולים להיות הבדלים משמעותיים בין הסמים, לדוגמה 5-MeO-DMT כמעט שאינו גורם לאפקטים הוויזואליים הטיפוסיים לשאר הסמים הפסיכדליים.
אמפתוגנים-אנטקטוגנים.
האמפתוגנים-אנטקטוגנים הם פנתילאמינים כמו MDMA, MDA וסמים דומים אחרים, המביאים להשפעה המאופיינת על ידי הרגשת פתיחות, אופוריה, אמפתיה, אהבה, ומודעות עצמית גבוהה, אך לא להזיות ויזואליות בדרך כלל. אימוצן על ידי סצנת מועדוני הריקודים נובע ככל הנראה מהשיפור שהם מביאים לחוויה החברתית והמוזיקלית.
אחרים (פעילות פסיכדלית מוטלת בספק).
משתמשים מדווחים שההשפעות של מיריסטיסין ואלמיסין (מצויים באגוז מוסקט) דומות להשפעות של קנאביס, יותר לשל רכיב הקנאבידיול מאשר הTHC, אך עם משך פעולה ארוך בהרבה, התחלה מעוכבת יותר, ותופעות לוואי לא רצויות.
צוות עזר אוויר במערך הרפואה
צוות עזר אוויר במערך הרפואה בחיל האוויר הישראלי, הוא השם הכולל של בעלי תפקידי רפואה, אשר מוסמכים לבצע פינוי רפואי בהיטס, במסגרת פעילותה של היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) של חיל האוויר – יחידה 669. תחת כותרת זו נמצאים רופאים מוטסים, פרמדיקים מוטסים וחובשים מוטסים. רובם המכריע של הצוותים הללו משרת בתפקיד במילואים ולא בסדיר.
תחילה פעלו רופאים מוטסים וחובשים מוטסים במסגרת יחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386 עד שבשנת 1978 היא אוחדה עם יחידת 669.
איתור.
בדומה לתפקידי צוות עזר אוויר אחרים בחיל האוויר, שלרובם אין מסלול קבלה מובנה, מאותרים אנשי רפואה על ידי יחידת 669 ומפקדת קצין הרפואה החילי של חיל האוויר ונבחרים תוך מתן דגש על מקצועיות רפואית גבוהה, עבודת צוות ויכולת לעבוד תחת מצבי לחץ ואי וודאות. בהתאם למדיניות צה"ל, אין הבדלי קבלה בין נשים לגברים לתפקידים אלו.