שמו של אישי-אדד (Ishi-Addu), המלך הראשון של קטנה, ידוע מהארכיון של העיר מארי. הוא היה ממוצא אמורי, והיה בברית עם שמשי-אדד הראשון, שהיה מלך אשורי בתקופת הממלכה הקדומה ומלך במאה ה-19 לפנה"ס. שמשי-אדד הראשון כבש את מארי ושלט בה. לאחר אישי-אדד, מלך בנו אמות-פי-אל, שהיה המושל של נַזַאלַה (היום העיר אל-קריתין בסוריה Al-Qaryatayn ). הוא מלך בתקופתו של חמורבי מלך בבל (1792 - 1750 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה). בֶּלתוּם (משמעות המינוח "גבירה"), אחותו של אמות-פי-אל ששמה היה דַמחוּרַצי, נישאה בשנת 1782/1783 לפנה"ס לישמח-אדד ממארי, שהיה בנו של שמשי-אדד הראשון. חוזה הנישואים ביניהם הגדיר אותה כאשתו הראשית, אף על פי שישמח-אדד כבר היה נשוי לבתו של יחדונלים שהיה בעבר מלך מארי. ייתכן ואמה של בלתום הייתה למאשי-אשור מאשור או מאֶכַּלַתוּם, שהייתה עיר ממלכה אמורית בצפון מסופוטמיה. מטרת הנישואים הייתה לחזק את הברית בין הממלכות. סומו-אפוח (1780-1810 לפנה"ס), מלכה של יַמחַד, לא היה מרוצה מהברית הזאת ותקף את אזור הספר של קטנה. שמשי-אדד הראשון הבטיח לאישי-אדו, שלאחר שיסיים את המלחמה באזור הדיאלא יבוא לסייע לקטנה יחד עם בני בריתו מלכי אורשו, חשום וכרכמיש בטקסטים שנמצאו במארי, מופיעה משלחת ששלחה קטנה למארי לרגל חגיגות חג הקורבן לאלה אישתר שהתקיים בחודש טבת, שנת 1777/8 לפנה"ס. לאותן חגיגות הגיעו משלחות מערים נוספות שהיו בתחום השפעתו של שמשי-אדד הראשון: חשום, כרכמיש ונזאלה.
לאחר מותו של שמשי-אדד הראשון עלה לשלטון במארי המלך זמרי-לים, שנשא בשנת 1774/1775 לפנה"ס לאישה את דַמחוּרַצי, שהייתה לפני כן אשתו של ישמח-אדד. היא הייתה אשתו הראשית והנישואים היו חלק מהברית בין שתי הממלכות. קטנה נשארה ממלכה עצמאית, אך לאחר שאיבדה את בעל בריתה שמשי-אדד הראשון נאלצה להפסיק את כיבושיה ולעמוד לבדה מול כוחה של ימחד, שהייתה ממלכה חזקה באותה עת. מלכה אמות-פי-אל, כרת ברית בתיווכו של זמרי-לים, עם ירים-לים הראשון מלך ימחד, בתחילת שלטונו של חמורבי הראשון מלך ימחד, לאחר ששיווה-פאלאר-הופאק מלך עילם פלש בשנת 1763/1764 לפנה"ס לבבל. ברית נכרתה בין בבל, ימחד ומארי לסייע לבבל. אמות-פי-אל מלך קטנה נקט בדיפלומטיה משלו וניסה לכרות ברית עם מלך עילם, אבל זמרי-לים מלך מארי הזהיר את חמורבי הראשון, ושליחי עילם נתפסו על הגבול כשניסו לחזור לארצם.
מותו של שמשי אדד הראשון הביא לחלוקת מסופוטמיה בין מספר מעצמות שוות בכוחן, מכיוון שבניו לא היו חזקים מספיק כדי להחזיק תחת שליטתם את כל השטחים שנכבשו על ידו. במארי נמצאה איגרת שבה נכתב:
בשיא גודלה, נפרש שטחה של קטנה בין תדמור במזרח, שם גבלה בשטח שלטונה של מארי, ועד ממלכת אמורו במערב. לאחר חורבן מארי על ידי חמורבי בשנת 1759 לפנה"ס, התמעטו המקורות העוסקים בקטנה. מצפון, הייתה הממלכה האמורית ימחד (בירתה הייתה חלב) לשכנתה החזקה ביותר של קטנה, ובתקופת מלכותו של ירים-לים השלישי, שמלך במאה ה-17 לפנה"ס בימחד, הוא יצא למלחמה נגד קטנה, שתוצאותיה אינן ידועות.
תקופת הברונזה המאוחרת.
עם הפיכתה של הממלכה החורית מיתני לאימפריה במאה-16 לפנה"ס, נכנסה קטנה לתחום השפעתה. השטח שבו שכנה הממלכה היה בקצה אזור השפעתה של מצרים, למרות זאת הייתה קטנה כנראה נאמנה למיתני. בחפירות הארכאולוגיות בקטנה נמצאה כתובת במקדש נין-אגל (חלק מהארמון המלכותי), שמראה שמיתני שלטה באזור. קבוצות חוריות שחדרו לאורך הנהר אורונטס הגיעו גם לקטנה, כמו לערים נוספות כמו קדש, תּוניפּ ונוּחַשֶה ותפסו בהן את השלטון.
פרעוני מצרים, אמנחותפ הראשון (1546–1526 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה) ותחותמס הראשון שמלך אחריו (1525–1512 לפנה"ס) ניהלו מסעות מלחמה לסוריה וייתכן שהגיעו לעיר. במקדש לאל אמון בכרנך על גבי הפילון השביעי, ציין המלך תחותמס השלישי (1450-1490 לפנה"ס) שהוא שהה בשטח ממלכת קטנה בשנה ה-33 למלכותו. העיר מוזכרת באנלים מימי המלך המצרי אמנחותפ השני, שמלך במחצית המאה ה-15 לפנה"ס. אמנחותפ השני יצא לשלושה מסעות כיבוש לכנען ולצפון סוריה. במסעו השני (שהוא מכנה הראשון), עלה לאורך דרך הים והגיע לבקעת הלבנון, משם המשיך ל"ארץ ניי" והגיע לאוגרית. הוא חצה את האורונטס ליד קטנה וחזר באותו מסלול. קטנה מוזכרת שוב ברשימות מצריות עד תקופתו של רעמסס השלישי, שמלך במאה ה-12 לפנה"ס. בחפירות הארכאולוגיות בקטנה בשנת 2002, נמצא מתחת לארמון המלכותי לוח בכתב יתדות, המציין מלך בשם אידנדה שמלך בסביבות 1400 לפנה"ס. שמו של מלך זה לא היה ידוע לפני כן.
בתקופת מסע המלחמה לסוריה של המלך החתי שופילוליומש הראשון, שמלך בין השנים 1323-1358 לפנה"ס, ביקש אַכִּיזִי מושל קטנה את עזרתו של אמנחותפ הרביעי. הפנייה מופיעה במכתבי אל-עמארנה, מכתבים 56,55,53,52. הוא מציין שהוא נשאר נאמן למלך מצרים, אבל המלך החתי עומד לתקוף אותו. הוא מבקש שיישלח אליו צבא סדיר. הוא גם מתלונן שהמלך החתי לקח את פסלי האל שמש, שהיה האל של אביו, והוא מבקש שישלח לו זהב כדי לפדות את הפסלים. המצב הגאופוליטי המסוכן ומיקומה של קטנה בגבולות השליטה בין מצרים ומיתני, אילץ את שליטיה לנסות ליצור שורה של בריתות עם ערי מדינה אחרות במטרה לשמור על עצמאותה עד כמה שזה היה אפשרי.
למרות המצב, נבנו בעיר בנייני פאר. המרכז העירוני של העיר על האקרופוליס נבנה מחדש. מבני הציבור מהתקופה הקודמת ננטשו, ובצפון האקרופוליס, במקום בו שכן לפני כן בית קברות, נבנה ארמון מלכותי מונומנטלי. מדרום לו נבנה מבנה מנהלי גדול ששימש למטרות טקסיות ומנהליות, ומקום מגורים לעוסקים בפעילות זאת.
בטקסט שנמצא בחפירות הארכאולוגיות בתל שבו שכנה העיר אֶמַר, שהייתה ממלכה אמורית, מתואר איך קטנה הותקפה בתקופת הברונזה המאוחרת על ידי שבטים ארמיים. הטקסטים שנמצאו באתר נכתבו בין המאה ה-14 למאה ה-12 לפנה"ס.
תקופת הברזל.
במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס, איבדה קטנה את תפקידה כעיר-מדינה. העיר שימשה כמרכז עירוני פוליטי בחלק הדרום-מזרחי של הממלכה הארמית של חמת.
התל היה מיושב גם בתקופת הנאו בבלית (המאות ה-7 ו-6 לפנה"ס). באתר נחפר בית חילאני מתקופה זאת. אבל חשיבותה של העיר בתקופה זאת ירדה בעקבות עלייתה של העיר הסמוכה חומס, שהשתלטה על נתיבי המסחר.
מקומה של קטנה בסחר הבינלאומי.
באלף השני לפנה"ס התפתחו דרכי סחר בינלאומי שקישרו בין מסופוטמיה במזרח וקפריסין, כרתים ומצרים. קטנה ישבה בקצה הדרך שקישרה בין מרכז עמק נהר הפרת, עברה דרך מארי ותדמור והגיעה לים התיכון. תעודה שנמצאה במארי מימיו של שמשי אדד הראשון, מתארת דרך שהחלה בתֶרקַה שעל נהר הפרת, עברה דרך המדבר והגיעה לקטנה. דרך אחרת החלה בחלב, עברה דרך אמר, קטנה, חצור והגיעה למצרים. עמק חומס אפשר ליצור מעבר לים התיכון ליד נמל גבל וטריפולי שבלבנון של היום. היא עברה בין לבנון להרי אנסריה. קטנה מופיעה בטקסט העוסק בסחר בדיל, שהחל במארי ועבר בקטנה לים התיכון. טקסטים ממארי מציינים סחר בבד, בגדים, קשתות מסוג מסוים, תכשיטים, עצים, יין ושתי מרכבות בעלות 2 גלגלים שהגיעו למארי, עברו דרך קטנה וחלק הגיע לגבל.
סביבת האתר בעת העתיקה.
היישוב בתל נוסד בקצה המזרחי של העמק הפורה של הנהר אורונטס. האזור בסביבת התל הפך בהדרגה לערבה צחיחה למחצה. בשל מיקומו, שימש האזור כממשק טבעי שקישר בין מערכות אקולוגיות שונות וייחודיות, שהביאו גם לדפוסי התיישבות שונים. מערכות התיישבות של קבע שעסקו בחקלאות והשקיה בעמק הנהר, וחקלאות בעל, עם חיים של חצי נוודים וכלכלה של רעיית עדרים.
העיר העתיקה שוכנת במרכזו של מישור גלי מעט. המישור נחתך על ידי שלושה ואדיות קטנים, שהם יובלים של הנהר אורונטס. היום הוואדיות האלה יבשים רוב השנה, וגם בעונת הגשמים, כמות הגשמים היא קטנה ביחס לכמות המים היכולה לעבור בוואדיות האלה. מחקרים שנעשו מראים שבעבר היה האזור לח יותר, כמות הגשם וזמינותם של המים היו גדולים יותר. תנאים אלה שררו באזור בין השנים 600-3000 לפנה"ס, והם אפשרו התיישבות צפופה יותר.
בסקר ארכאולוגי שבוצע באזור על ידי המשלחת האיטלקית, אותרו באזור 24 אתרים ארכאולוגים. 20 אתרים שוכנים בשני הוואדיות המשניים בעורף התל. לאורך הוואדי המרכזי (ואדי זוראת) בו נמצא התל, נמצא במעלה הוואדי אשכול של ארבעה אתרים. כל האתרים שנסקרו יושבו בעיקר בתקופת הברונזה הקדומה IV (2000-2400 לפנה"ס) ותקופת הברונזה התיכונה (1600-2000 לפנה"ס). ההתיישבות בהם נמשכה עד תקופת הברזל (600-1200 לפנה"ס) ובמספר מקרים עד התקופה הרומית וגם המוסלמית.
כדי להבין את השפעת הרחבת העיר העתיקה בתקופת הברונזה התיכונה על הנוף, בוצע גם מחקר בתוך השטח העירוני בתוך החומות וגם בתעלות הצפוניות והמערביות שמחוץ לחומות. הממצאים הראו השקעת אדמת אגם בבסיס המילוי של התעלות הצפוניות והמערביות. ממצא זה מצביע על גוף מים שהוזן באופן קבוע על ידי נהרות ומערכת של מעיינות קרסטיים שנבעו מתוך סלע הגיר בצדם הדרומי, המערבי והצפוני של העיר. בעת בניית החומות בתקופת הברונזה התיכונה, השתמשו הבונים באבן ואדמה שלקחו מתוך הסלע המקומי. החומות המערביות והצפוניות נבנו בתוך שטח שנכבש מתוך האגם שהיה שם. האגם היה מחולק על ידי סוללות לשני חלקים. חלק קטן יותר היה לכוד בתוך מתחם העיר, והוזן על ידי מים מתוך מעיינות קרסטיים שנבעו למרגלות הצד הצפוני של האקרופוליס. רובו של האגם שימש כמאגר מים במעלה הוואדי כשהוא נחסם על ידי סוללת עפר.