מבחינה מנהלית החבל מחולק לשש רשויות אזוריות: חמישה מחוזות ועיר אחת. את המחוז רוטורואה ביי אוף פלנטי חלוקת עם ואיקטו שמדרום לה. בנוסף, כ-15% ממחוז טאופו שבחבל ואיקטו מצויים גם הם בתחומי החבל.
תזמורת רשות השידור הבריטית
תזמורת רשות השידור הבריטית, או התזמורת הסימפונית של ה-BBC (באנגלית: BBC Symphony Orchestra), היא התזמורת הראשית של תאגיד השידור הבריטי ואחת התזמורות הראשונות במעלה בבריטניה.
התזמורת נוסדה כארגון מקצועי במשרה מלאה בשנת 1930. אדריאן בולט היה המנצח הראשי הראשון שלה. הוא נשאר בתפקידו זה עד 1950, כשמלקולם סרג'נט החליף אותו והתמיד במשרה עד 1957.
המנצחים הראשיים הבאים היו אנטל דוראטי, קולין דייוויס, פייר בולז, גנאדי רוז'דסטוונסקי, אנדרו דייוויס (אין קשר משפחתי לקולין),
ליאונרד סלטקין וייז'י בלוהלאווק.
המנצח והכנר הפיני סאקארי אוראמו הוא המנצח הראשי של התזמורת החל משנת 2013.
בשנת 2000 מינתה התזמורת מלחין חבר ראשון, מארק אנתוני טורנאז'. ג'ון אדמס היה לאמן חבר של התזמורת ביוני 2003.
נוסף למנצחים הראשיים הללו, הופיעו עם התזמורת כמה מנצחים אורחים ידועי שם, ביניהם ארטורו טוסקניני. בין המנצחים האורחים הראשיים בעבר היה המנצח הפיני יוקה-פקה סאראסטה, שהחל בתפקיד באוקטובר 2005 ולאחרונה האריך את החוזה עד 2011.
התזמורת מרבה להזמין יצירות אצל מלחינים בני זמננו ומעודדת במיוחד יצירות בריטיות חדשות. "מחולות אדמה" של הריסון ברטוויסל, "ריטואל לזכר ברונו מאדרנה" של פייר בולז ו"צעיף המגן" של ג'ון טאוונר היו כולן הזמנות של ה-BBC, שנוגנו לראשונה בתזמורת רשות השידור הבריטית.
לתזמורת תפקיד חשוב ומשמעותי ב"פרומס", עונת הקונצרטים השנתית באולם אלברט הול. היא מנגנת בליל הפתיחה ובליל הנעילה של העונה.
בסיסי הבית של התזמורת הם מרכז האמנויות ברביקן, רויאל אלברט הול ואולפני מיידה וייל שבלונדון.
לאונרדו דה קוטרי
תזמורת רשות השידור הבריטי
בן-עמי שילוני
פרופסור בן-עמי שילוני (נולד ב-28 באוקטובר 1937) הוא פרופסור אמריטוס לתולדות יפן בחוגים ללימודי מזרח אסיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. ביוני 2012 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ולנשיא כבוד של האגודה הישראלית ללימודי יפן שהוקמה באותו חודש, חתן פרס ישראל בחקר מדעי המזרח הרחוק לשנת ה'תשפ"א (2021).
קורות חייו.
בן-עמי שילוני נולד בפולין באוקטובר 1937 לאברהם ויהודית שילוני ושהה בזמן מלחמת העולם השנייה כילד ברוסיה. הוא עלה לארץ ב-1948 והצטרף עם הוריו לקיבוץ תל יצחק. למד בבית הספר היסודי היסודי בקיבוץ, במוסד החינוכי במגדיאל ובאבן יהודה ואחר כך בבית הספר התיכון עירוני א' בת"א. הוא שירת בצבא בשנים 1956–1958 והשתתף במבצע קדש. ב-1958 הוא החל את לימודיו באוניברסיטה העברית ולמד היסטוריה ופילוסופיה לתואר ראשון והיסטוריה לתואר שני. היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים ושימש כעורך "פי האתון". ב-1965 סיים בהצטיינות את לימודי התואר השני בהיסטוריה. נושא עבודת הגמר שלו הוא פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי, אותה עשה בהדרכתו של פרופסור יעקב טלמון. מיד לאחר מכן יצא ליפן, על סמך מלגה של משרד החינוך היפני, ללמוד את השפה וההיסטוריה של יפן. אחרי לימודים של שנתיים באוניברסיטת ICU בטוקיו, הוא התקבל לאוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית, שם זכה ב-1971 בתואר דוקטור בהיסטוריה של יפן ומזרח אסיה, בהנחייתו של פרופסור מריוס ג'נסן. אחרי הוראה של סמסטר אחד באוניברסיטת קולוראדו, הוא שב לארץ באותה שנה והתקבל להוראה באוניברסיטה העברית, בחוגים של מזרח אסיה והיסטוריה. בשנים 1971–1973 הוא לימד גם באוניברסיטת חיפה. ב-1985 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. בנוסף להוראתו, הוא שימש גם כמנהל המכינה הקדם-אקדמית, ראש מכון טרומן לקידום השלום, ראש החוג ללימודי מזרח אסיה, וחבר בוועדה המתמדת של האוניברסיטה. הוא הוזמן ללמד, כפרופסור אורח, באוניברסיטאות הארוורד וקולורדו, והיה עמית מחקר באוניברסיטאות טוקיו, ברקלי, אוקספורד וקיימברידג'.
שילוני פרסם ספרים ומאמרים רבים באנגלית, בעברית, וביפנית, שהקנו לו שם של מומחה עולמי בהיסטוריה ותרבות יפן. שני הספרים שלו בעברית, על ההיסטוריה והתרבות של יפן, הם הראשונים והיחידים שנכתבו עד כה על נושא זה בשפה העברית. ספרים אלה משמשים כספרי הלימוד בנושא יפן בכל האוניברסיטאות והמכללות בארץ. ספריו באנגלית תורגמו גם ליפנית והוא מוזמן מדי פעם ליפן לשאת הרצאות אורח. פעמיים, ב-1996 וב-2005, הוענק לו פרס מילקן של האוניברסיטה העברית על הצטיינות בהוראה. ב-2000 הוא קיבל מן הקיסר היפני את אות ההצטיינות הגבוה: כוכב הזהב והכסף של מסדר האוצר הקדוש, על פעילותו בהפצת תרבות יפן. על אף שהוא פרש מהוראה ב-2006, הוא ממשיך ללמד בהתנדבות. הוא מוזמן לעיתים קרובות לשמש פרשן לענייני יפן וקוריאה בטלוויזיה, ברדיו ובעיתונות היומית וכותב מאמרים וביקורות ספרים בנושאי יפן ומזרח אסיה. שילוני התלווה לשר החוץ משה ארנס בביקורו הרשמי ביפן ב-1989. במאי 2007 ערכה האוניברסיטה העברית כנס בינלאומי לכבודו, לרגל פרישתו, שבו השתתפו מומחים ליפן מרחבי תבל, ההרצאות בכנס זה התפרסמו בשני קובצי מאמרים.
ב-11 בנובמבר 2009 פרסם העיתון היפני החשוב "אסאהי שימבון" ראיון גדול איתו על הקיסר היפני, במלאת 20 שנה למלכותו.
באוקטובר 2010 זכה בפרס "קרן יפן". זוהי הפעם הראשונה מאז ייסודו של הפרס ב-1973 שחוקר ישראלי זוכה בו.
לרגל הזכייה בפרס הוא התקבל על ידי הקיסר והקיסרית בארמון.
הוא חתן פרס ישראל בחקר מדעי המזרח הרחוק לשנת ה'תשפ"א (2021).
היה נשוי ללנה שילוני, פרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ומבקרת ספרות. להם שתי בנות: איריס שילוני-צביאלי, בעלת תואר ראשון בגאוגרפיה ובגינון אקולוגי ומחברת ספרי לימוד בגאוגרפיה, ורותי שילוני, בוגרת משפטים, כתבת ועורכת תוכניות בערוץ 12.
מחקריו.
תיאור מחקריו.
בן-עמי שילוני חקר שלושה נושאים עיקריים: א. הצבא היפני ומלחמות יפן במאה העשרים, ב. הקיסרים היפניים, ג. היפנים והיהודים.
הצבא היפני ומלחמות יפן במאה העשרים.
פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי.
זה היה נושא עבודת המוסמך של בן-עמי שילוני באוניברסיטה העברית, שהייתה חידוש כשנכתבה בשנת 1965. מסקנת העבודה הייתה שפצצות האטום לא היו נחוצות להכנעת יפן, אלא הוטלו עליה במסגרת המלחמה הקרה על מנת להרתיע את ברית המועצות. בסוף אותה שנה הגיע לאותה המסקנה גאר אלפרוביץ' בספרו.
מרד ביפן.
זה היה שם ספרו הראשון של שילוני: Revolt in Japan: The Young Officers and the February 26, 1936 Incident, שראה אור ב-1975 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. הוא עוסק במרד הנפל של 26 בפברואר 1936, שארך ארבעה ימים בסך הכול. זהו הספר היחידי שנכתב עד היום בשפה האנגלית על נושא זה והוא תורגם ליפנית.
הקצינים הצעירים שחוללו את המרידה הזאת תוארו בספרי ההיסטוריה כסוג של פשיסטים יפנים מכיוון שהם רצו להפיל את המשטר שהיה בחלקו ליברלי, רצו שהצבא יתפוש את השלטון ושמדיניות החוץ תהיה תקיפה יותר. לאחר ששילוני חקר את הנושא הוא גילה שיש הבדלים בין הקצינים הללו לבין הפשיזם והנאציזם באירופה בשנות השלושים. ראשית, ביפן לא היה מנהיג כריזמטי בולט. הקיסר מילא פונקציה של מנהיג, אך הוא היה דמות סמלית בלבד. הקצינים הושפעו מהפשיזם באירופה, אך גם הושפעו מהשמאל באירופה. היה רעב ומשבר כלכלי קשה בכפר והקצינים המורדים רצו ממשלה שתפתור את בעיית העוני והרעב. גישתם הייתה שיפן נשלטת על ידי קבוצה של בעלי הון ופוליטיקאים מושחתים ויש להפיל משטר זה ולהקים במקומו משטר מהפכני. שילוני מראה כי הקצינים הצעירים לא נהו אחרי היטלר. המודל שלהם הייתה הרסטורציה של מייג'י, ההפיכה שבשנת 1868 הפילה את השוגון, החזירה רשמית את השלטון לקיסר והפכה את יפן למדינה מודרנית. הם קראו לזה הרסטורציה של שואה (שם התקופה שבה שלט הקיסר הירוהיטו, 1926-1989). הם דגלו במדינת רווחה, הלאמת הרכוש הגדול, שוויון זכויות וצמצום הקפיטליזם. לאחר שיפן תעשה רפורמה בעצמה, הם רצו שיפן תצא לשחרר את אסיה מהאימפריאליזם המערבי של הבריטים והרוסים והם ראו בסין ובארצות הברית את ידידיה של יפן. האידאולוגיה שלהם נפרשה בספר שכתב ההוגה הנערץ עליהם קיטה איקי. מכאן מסיק שילוני שזו אינה אידאולוגיה פשיסטית כפי שנטען והם גם לא הקימו מפלגה. הם ביצעו מעשי טרור, רצחו גנרל ושר והשתלטו על מרכז טוקיו, אולם דבר זה היה כאין וכאפס לעומת האלימות הפשיסטית באירופה. הקצינים לא פגעו בעוברי אורח, לא פגעו בזרים ומרידתם כשלה בסוף.
לממשלה הייתה בעיה איך להילחם בהם כי היו להם תומכים בחוגים שונים, כולל הנסיך צ'יצ'יבו, אחיו של הקיסר. המורדים נכשלו מכיוון שהצי היה נגדם והקיסר הירוהיטו היה נגדם ודרש בתוקף מהצבא להכניע אותם. התעוררה בעיה איך עושים זאת, מאחר שהם השתלטו על מרכז טוקיו. על מנת להביסם השתמשו השלטונות בלוחמה פסיכולוגית: הם תלו שלטי פרסומת על גבי בלונים וקראו לחיילים ברדיו לחזור לבסיסיהם במצוות הקיסר, מי שיחזור ייסלח לו ומי שלא יחזור יירה כבוגד. הקצינים הרשו לחיילים לחזור לבסיסיהם והם עצמם החליטו ללכת למשפט, כדי להציג את כל האידאולוגיה שלהם. אבל הצבא התחכם להם, עשה להם משפט שדה, הם קיבלו עונש מוות והוצאו להורג בירייה.
פוליטיקה ותרבות בזמן המלחמה ביפן.