הקרחון נקרא על שמו של ויליאם ה. פ. טאלבוט (William H.F. Talbot), ממציא אנגלי אשר פתח את שיטת פיתוח תצלומים.
לקריאה נוספת.
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS
בנימין ויינברג
בנימין (בומה) ויינברג (נולד ב-9 במרץ 1951) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער.
קריירה.
בומה החל את דרכו במכבי שעריים. לאחר שהצטיין באליפות צה"ל ב-1971, הציע לו מאמן נבחרת פיקוד הצפון ג'וני הרדי להצטרף למכבי חיפה, אליה הצטרף לאחר שסירב להצעה שקבל מבית"ר ירושלים. לאחר שנפצע אנושות במלחמת יום הכיפורים ועבר שיקום ממושך, חזר ויינברג לבין הקורות במכבי חיפה. בעונת 75–1974, עבר ליריבה העירונית, הפועל חיפה תמורת 50,000 לירות והכנסות ממשחק ידידות שנערך בין שתי הקבוצות. באותה עונה שאותה סיימה הפועל חיפה במקום השלישי. הוא התמודד עם אליהו בניש על אפודת השוער הראשון, כשאף אחד מהם לא זכה לעדיפות. את העונה שלאחר מכן הוא החל כשוער ראשון, אבל ירד לספסל בעקבות יכולת לא טובה. ויינברג קיבל הזדמנות נוספת לאחר תקרית בין השוער בניש למנהל הקבוצה. הפעם הוא כבר לא אכזב ולאחר שהצטיין בניצחון על האלופה באר-שבע, תפס מקום של קבע בהרכב של סטלמך. בקיץ ביקש לעזוב את הקבוצה ולחזור לרחובות, אבל מנהלי הקבוצה שכנעו אותו להישאר. לאחר עזיבתו של איציק אנגלנדר הוא קבל את סרט הקפטן בעונת 1977/78, המשיך לעמוד בשער הקבוצה עד 1980 ובשתי עונותיו האחרונות פתח בכל המשחקים. לפני פתיחת עונת 1980/81 פרץ מרד שחקנים בקבוצה, במטרה להחליף את היו"ר, אמנון צידון. ויינברג שהנהיג את השחקנים כקפטן הקבוצה, שילם את המחיר כשבמקומו הוחתם יעקב אסייג שהגיע מבני יהודה. בומה שנפגע מהמהלך עשה את הדרך ההפוכה והצטרף לבני יהודה, בה שיחק במשך כשלוש עונות, כשבמהלכן זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. ב-1984 ויינברג חזר למכבי חיפה כשוער מחליף לאבי רן, והיה שותף לאליפות השנייה של הירוקים, אף על פי שלא רשם אפילו הופעה אחת. הוא פרש מכדורגל בגיל 34.
חיים אישיים.
ווינברג נולד בישראל והתגייס לחיל השריון. במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב-19 באוקטובר הצטרף ויינברג ליחידתו כטנקיסט באחת מיחידות השריון בסיני. במהלך ניסיון תקיפה על מתחם מצרי הטנק של "בומה" נפגע אחרי שספג פגיעה מטיל נגד טנקים. טנק ה"צנטוריון" החל לבעור כשהוא שלושה קילומטרים בתוך שטח מצרים, מספר שעות לאחר צליחת תעלת סואץ, הנהרג הנהג, והיתר, ובתוכם ויינברג נפצעו. ויינברג הפצוע הועבר לרפידים ומשם לבית החולים בבאר- שבע, הוא נותח, ומגופו הוצאו רסיסים רבים ועבר שלושה חודשי החלמה בטרם חזר לכדורגל.
ב-2002, נעצר בחשד שהבריח לישראל סיגריות מזויפות, והונה את רשויות המכס ביותר מ-50 מיליון שקל. ביחד עימו נעצר שותפו, שאול שנהב.
יוז'ף סטריני
הברון יוז'ף סְטֶרֵינִי, (במקור שטרן, בהונגרית: Báró Szterényi József; לנדיאלטוטי, 5 בנובמבר 1861 – בודפשט, 6 בפברואר 1941) היה פוליטיקאי הונגרי-יהודי, שר המסחר, מומחה לפיתוח תעשייתי ולחינוך תעשייתי. הוא היה אחיו הצעיר של הוגו סטריני, מינרולוג ומורה.
ביוגרפיה.
סטריני נולד במרכז טרנסדנוביה (מערב הונגריה) בכפר קטן קרוב לאגם בלטון, האגם הגדול באירופה. אביו, אלברט שטרן קיבל משרת רב באויפשט (אז יישוב מצפון לעיר פשט, היום חלק מבודפשט). סטריני החל את דרכו בבודפשט כעיתונאי ובשנת 1888 הקים את העיתון הפוליטי ברשוב. בשנים 1885–1889 היה מזכ"ל האגודה התעשייתית והמסחרית הטרנסילבנית (טרנסילבניה הייתה אז חלק מהונגריה). הוא סייר מספר פעמים שוב ושוב לצורך מחקרים תעשייתיים ומסחריים במדינות הבלקן, דרומית לגבולות האימפריה האוסטרו-הונגרית וביקר גם בחלקים של אסיה הקטנה. בשנת 1889 הוא משך את תשומת ליבו של שר המסחר, גאבור בארוש, שמינה אותו למפקח על התעשייה הטרנסילבנית.
אף על פי שלא היה לו תואר אוניברסיטאי, הוא קודם למשרד המסחר על ידי השר בארוש בשנת 1890, שם עסק תחילה בענייני פיתוח תעשייתי. בשנת 1896 מונה למנכ"ל מערכת החינוך התעשייתי הלאומי, בשנת 1900 היה יועץ השר, ובשנים 1905 עד 1910 היה מזכיר מדיני במשרד (תואר סגן שר). בין 1906 ל־1918 היה חבר האספה הלאומית מטעם העיר בראשוב.
באביב 1906, כשהוקמה ממשלת וֶקֶרְלֶה, סטריני הוזמן על ידי שר המסחר פרנץ קושוט (נכדו של לאיוש קושוט) כמזכיר מדיני למסחר. לאחר נפילת הממשלה מונה לנשיא בנק החקלאות. את המינוי לתפקיד הזה קיבל מקבוצה בנקאית גדולה שהוא התקשר איתם בעבר מטעם משרד המסחר לבניית הרכבת הדלמטית, לפי השמועה לפחות במאה מיליון כתר יותר מהצעות מתחרות.
משנת 1918 הוא מונה שר המסחר בממשלת וקרלה השלישית. במהלך מהפכת החרציות נכלא על ידי מועצת השרים כיחיד שמסכן את ההישגים המהפכניים. אחרי ה -8 במאי 1918 וקרלה שוב הצליח להקים ממשלה (בניסיון ששי). בשנת 1919 תחת ממשלת קארואי סטריני נכלא שוב בבית סוהר למעצרים (ללא משפט).
הוא היה חבר פרלמנט בלתי מפלגתי בין השנים 1920 עד 1926 וחבר בבית העליון משנת 1927. הוא היה מעורב במשאים ומתנים בינלאומיים ובמשך חמש שנים כממונה ראשי בחבר המדינות.
על תולדות המשפחה וקבלת התואר "ברון" ניתן לקרוא בהרחבה תחת הערך "משפחת סטריני".
יצירתו.
הוא פרסם מאמרים ומחקרים רבים בכתבי עת הונגריים, גרמנים וצרפתיים וכתבי עת פוליטיים. יצירותיו הגדולות שפורסמו באופן עצמאי:
אתוס (דמות ספרותית)
אתוס, הרוזן דה לה פר (בצרפתית: Athos, Count de la Fère), הוא דמות בדיונית ברומנים שלושת המוסקטרים, אחרי עשרים שנה, והוויקונט דה בראז'לון מאת אלכסנדר דיומא האב. הדמות היא גרסה בדיונית ביותר של המוסקטר ארמן דה סילג ד'אתוס ד'אוטוויאל (1615–1644).
ברומנים.
בספר "שלושת המוסקטרים", אתוס ושני המוסקטרים האחרים, פורתוס וארמיס, הם חברים של גיבור הרומן, ד'ארטניאן. לאתוס יש עבר מסתורי המחבר אותו עם המרשעת של הרומן, מיילדי דה ווינטר. אתוס, המבוגר ביותר, מתואר כאציל נאה, שקט ומלנכולי, שמטביע את צערו במשקה. הוא מגונן מאוד על ד'ארטניאן, הצעיר בחבורה, ומתייחס אליו כאל בן. בסוף הרומן, מתגלה שאתוס הוא הרוזן דה לה-פר. הוא היה נשוי פעם למיילדי דה ווינטר וניסה להרוג אותה לאחר שגילה את היותה עבריינית נמלטת, אירוע שהותיר אותו מריר ומפוכח. במהלך רומן זה הוא מנסה לנקום במיילדי.
ברומן השני, אחרי עשרים שנה, אתוס פרש מהמוסקטרים ונטש את כינויו. הוא הוליד בן מחוץ לנישואים, ראול, עם מארי דה רוהאן (מאהבתו לשעבר של ארמיס) ולאחר מכן אימץ את הילד, מה שהפך אותו לויקונט דה ברג'לון. האבהות הפכה את אתוס לאדם הרבה יותר מאושר, אך לאחר שראול התחיל קריירה צבאית, אתוס חיפש מטרות חדשות שיעסיקו אותו. הוא תמך בפרונדה ואז התגייס להצלת צ'ארלס הראשון מאנגליה. הוא נבהל בצורה לא אופייני מהופעתו של מורדאונט, בנה של מיילדי, שניסה לנקום את מות אמו. אתוס בסופו של דבר נאלץ להרוג אותו במאבק מתחת למים בתמזה.
ברומן השלישי, הוויקונט דה בראז'לון, אתוס שיחק תפקיד מרכזי מאחורי הקלעים באירועים היסטוריים, ראשית עזר בהשבת צ'ארלס השני, מלך אנגליה לכס השלטון, ואחר כך הופקד על המשימה הדיפלומטית של סידור החתונה. של הנרייטה אן, נסיכת אנגליה ופיליפ הראשון, דוכס אורליאן. אתוס הסתבך בסופו של דבר עם המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שפיתה את ארוסתו של ראול, בנו, ונזרק לזמן קצר לבסטיליה על כך שהביע את זלזולו במלך. לאחר שנחון, לבקשתו של ד'ארטניאן, אתוס פרש לביתו, שם מת מצער לאחר שראול נהרג במלחמה.
שמו הפרטי של אתוס מעולם לא סופר ברומנים. עם זאת, במחזהו של דיומא "הנער מהמוסקטרים", מיילדי הצעירה, ששמה אז שארלוט, מכנה אותו "אוליבייה".
מקורות.
אתוס הבדיוני נקרא על שם המוסקטר ההיסטורי ארמן דה סילג ד'אתוס ד'אוטוויל, אם כי אין להם הרבה מן המשותף מעבר לשם. מקום הולדתו הוא בקומונה של אתוס-אספיס במחוז הפירינאים האטלנטיים. השם מרמז גם להר אתוס; בפרק 13 של "שלושת המוסקטרים" אומר שומר הבסטיליה, "אבל זה לא שם של גבר; זה שם של הר." תוארו, הרוזן דה לה-פר, אמנם הומצא, אך קשור לאחוזות לה-פר שהיו בעבר בבעלות אן מאוסטריה, מלכת צרפת ברומנים אלה ובתקופה ההיסטורית בה הם מתרחשים.
קרחון טאלבוט
שגית אפיק
שגית אפיק (נולדה ב-1973) היא עורכת דין ישראלית, המכהנת כיועצת המשפטית לכנסת. קודם לכן כיהנה כיועצת המשפטית של ועדת הכספים.
ביוגרפיה.
אפיק סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1997 וב-2001 סיימה לימודי תואר שני במוסד זה בהצטיינות.
בשנת 1999 החלה את עבודתה כעוזרת למשנה ליועץ המשפטי לממשלה (ייעוץ וחקיקה אזרחי). משנת 2001 עבדה בייעוץ המשפטי של ועדת הכספים של הכנסת, תחילה כעוזרת ליועץ המשפטי לכנסת ולאחר מכן כיועצת המשפטית של ועדת הכספים. במסגרת עבודתה טיפלה עו"ד אפיק, בין השאר, ב-18 חוקי תקציב וחוקי הסדרים.