לאחר שאגממנון הרג צבי קדוש ביער קדוש של האלה ארטמיס, החליטה זו להענישו, והפסיקה את הרוח ובכך מנעה מספינותיו להפליג לטרויה במהלך מלחמת טרויה. האורקל קלכס גילה כי הדרך היחידה לפייס את האלה היא להקריב את איפיגניה לארטמיס.
על פי גרסה אחת ארטמיס הצילה את איפיגניה ברגע האחרון בהחליפה אותה בצבי, ולקחה אותה למקדשה שבטאוריס (בחצי האי קרים). על פי גרסת הסיודוס הוקרבה איפיגניה והפכה לאלה. על פי גרסת אנטונינוס ליברליס איפיגניה נלקחה לאי לוקה שם נישאה לאכילס.
אוריפידס בגרסתו - האורסטיה משלב את סיפורה בסיפורו של אחיה, אורסטס.
כימון ואיפיגניה.
על פי אגדה זו, הבאה להדגים את כוחה של האהבה, כאשר שכבה איפיגניה ביער שעל חוף הים, ראה אותה האציל הקפריסאי כימון והתאהב בה. כימון היה (מהיותו קפריסאי) בור (בעיני היוונים) אולם בשל כוחה של האהבה הוא הפך לאציל עדין. אגדה זו לא הייתה חלק מהמיתולוגיה היוונית ומקורה בפיתוח של סיפור המופיע בדקאמרון של ג'ובני בוקאצ'ו שפותח על ידי המשורר ג'ון דריידן.
אגדה זו שימשה בסיס ליצירות של ציירים רבים כגון בנג'מין וסט (1773), ג'ון אוורט מיליי (1848) ופרדריק לייטון (1884)
עיבודים של הסיפור המיתולוגי.
האסטרואיד 112 Iphigenia שהתגלה על ידי כריסטיאן היינריך פרידריך פטרס ב-1870 נקרא על שמה.
49 (מספר)
49 (במילים בלשון זכר: ארבעים ותשעה; בלשון נקבה: ארבעים ותשע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 48 ולפני 50.
אברהם לוי אבלה הומבינר
בילי ג'יי קריימר והדקוטות
בילי ג'יי קריימר והדקוטות (באנגלית: Billy J. Kramer and The Dakotas) הייתה להקת רוק בריטית מהעיר ליברפול שפעלה בתחילת שנות ה-60 והיוותה חלק מהפלישה הבריטית המוזיקלית לארצות הברית.
היסטוריה.
הדקוטות היו להקה ממנצ'סטר שנתגלתה על ידיד האמרגן של הביטלס, בריאן אפשטיין, בשנת 1962 והוא צירף אליהם את הזמר יליד ליברפול בילי ג'יי קריימר (שמו המקורי היה ויליאם הווארד אשטון). הלהקה שרה בסגנון המרסיביט, הופיעה בהמבורג ולאחר מכן חתמה על חוזה הקלטה עם חברת פרלופון.
הלהיט הראשון של הלהקה היה שיר של הביטלס מאלבומם הראשון, Do You Want to Know a Secret, שהגיע למקום השני במצעד הבריטי. ג'ון לנון הציע להוסיף לשמו של בילי קריימר את האות ג'יי ואף כתב להם את הלהיט השני "Bad to Me" שכבש את פסגת המצעד. במקביל הקליטו חברי להקת הדקוטות להיט אינסטרומנטלי בסגנון הצלליות, "The Cruel Sea", שהגיע לעשרים הגדולים במצעד. הלהיט הבא של בילי ג'יי קריימר והדקוטות היה "I’ll Keep You Satisfied" שנכתב גם הוא על ידי הביטלס והגיע למקום הרביעי.
בריאן אפשטיין דרש שהלהקה תמשיך להקליט שירים שכתבו הביטלס, אך קריימר התעקש על "Little Children" של שומן ומקפארליין והלהיט הגיע לראש המצעד הבריטי ולעשרת הגדולים במצעד האמריקאי והפך ללהיטם הגדול ביותר. הלהיט הבא נכתב שוב על ידי הביטלס, "From a Window", והגיע לעשרת הראשונים. בהמשך דרכם זכו להצלחה פחותה עם שקיעת סגנון המרסיביט. הלהיט האחרון שנכנס למצעד היה "Trains and Boats and Planes" של ברט בכרך. לאחר שלושה להיטים נוספים שלא הצליחו, עזב קריימר בשנת 1966 את הדקוטות והמשיך בקריירת סולו שלא זכתה להצלחה. לאחריו ניסתה הלהקה להמשיך במספר הרכבים משתנים של נגנים והם התפרקו סופית בשנת 1968.
המנון איראן
סֹרוּדֶ־ה מֶלִּי־יֶ ג'ֹמְהוּרִי־יֶ אֶסְלָאמִי־יֶ אִירָאן (בפרסית: ) הוא ההמנון הלאומי של איראן. הוא הולחן על ידי . ההמנון אומץ בשנת 1990 במקום ההמנון בתקופת ח'ומייני, "שתהיה איראן נצחית".
המנונים קודמים.
רווחת השאה.
ההמנון הלאומי הראשון של איראן, אשר אומץ בתקופתו של השאה מוזאפר אלדין שאה קאג'אר (המאה ה-19), נקרא "רווחת המלך" (בפרסית: ). ההמנון היה להמנון הרשמי של איראן עד שנת 1933, עת הוחלף בידי השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. השיר הולחן על ידי המלחין הצבאי הצרפתי אלפרד ז'אן-בטיסט למר. המילים החדשות נכתבו על ידי ביג'אן תאראקי בעקבות בקשתו של מנצח התזמורת האיראנית, שפימאן סולטאני, לשכתב את ההמנון.
ההמנון המלכותי של איראן.
"ההמנון המלכותי של איראן" (בפרסית: ) היה ההמנון הלאומי של איראן משנת 1933 עד המהפכה האיסלאמית בשנת 1979, שבה הוחלף שלטון השאה בשלטון אסלאמי. ההמנון מתאר ומפאר את השאה ושושלתו.
הו איראן.
"הו איראן" (בפרסית: ) הוא המנון איראני פופולרי, אשר אף על פי שמעולם לא קיבל מעמד רשמי, שימש כהמנון בפועל בתקופת המעבר שבין נפילת השאה לאימוץ ההמנון "שתהיה איראן נצחית". מילות השיר חוברו בידי חוסייני גול-אֶ-גולאב בשנת 1946 והשיר הולחן בידי רוחאללה ח'אלגי.
מכיוון שבשיר אין נטיות פוליטיות לעומת ההמנון הרשמי כיום המפאר את המהפכה האסלאמית וההמנון הרשמי בתקופת השאה שפיאר את השאה, רבים באיראן, בין אם הם תומכים בעקרונות האסלאמיים ובין אם לאו, תומכים באימוץ שיר זה כהמנונה הרשמי של איראן.
שתהיה איראן נצחית.
"שתהיה איראן נצחית" (בפרסית: ) היה ההמנון של איראן בין השנים 1980 ו-1990. הוא הולחן על ידי אבו אלגאסם הלאת.
ההתאגדות הישראלית לברידג'
ההתאגדות הישראלית לברידג' היא עמותה המאגדת ומארגנת את משחקי הברידג' בישראל. מטרותיה העיקריות הן לפתח ולנהל את הברידג' התחרותי בישראל, ולהגדיל את מספר שחקני הברידג'.
מוסדות ההתאגדות.
בהתאגדות מסונפים למעלה מ-60 מועדונים בכל רחבי ישראל, מנהריה ועד אילת. במועדונים מתקיימות תחרויות מקומיות מדי יום. ועד העמותה (ההנהלה) מורכב מחמישה חברים: יושב ראש, קפטן ספורטיבי ארצי, גזבר ושני חברים נוספים. במועצת העמותה חברים 56 נציגים מהמועדונים השונים, ומדי שנה נערכת אספה כללית של נציגי המועדונים.
פעילויות ההתאגדות.
ההתאגדות מארגנת ומנהלת פעילות ספורטיבית ענפה, הכוללת משחקי ליגה גביע אליפויות ופסטיבלים.
הליגות מורכבות מבתים בני 12 קבוצות כל אחד: בליגה הלאומית הבכירה יש בית אחד. בליגה הארצית שני בתים. בליגה א' ארבעה בתים, ושמונה בתים בליגה ב'. כמקובל בענפים אחרים, מדי שנה עולות הקבוצות הראשונות בכל ליגה לליגה גבוהה יותר, והקבוצות האחרונות בכל ליגה יורדות לליגה נמוכה יותר. כמו כן נערך מפעל גביע המדינה בברידג', בדרך כלל בחודשי הקיץ, בשיטת "המפסיד יוצא".
אליפויות ישראל לזוגות, שמארגנת ההתאגדות, משוחקת במספר מסלולים: אליפות פתוחה לזוגות, אליפות זוגות נשים, אליפות זוגות צעירים גיל 25, אליפות זוגות סניורים מעל גיל 60, אליפות זוגות מעורבים, ואליפות זוגות בשיטת TOP-BOTTOM. כמו כן מארגנת ההתאגדות מדי שנה בחודש פברואר את הפסטיבל הברידג' הבינלאומי בישראל, שנערך לרוב בגני התערוכה בתל אביב, ונמשך כעשרה ימים. הפסטיבל כולל תחרויות מגוונות לזוגות ולקבוצות, וכן תחרויות מיוחדות לצעירים ולחברי מתנ"סים. בתחרויות נוטלים חלק כ-10,000 שחקנים ישראלים, וכן אורחים מחו"ל, ובהם שחקנים בכירים מרחבי העולם ונבחרות לאומיות שונות המוזמנות לפסטיבל.
ההתאגדות גם מנהלת את הרישום של "נקודות אמן" שצוברים חברי ההתאגדות על הישגיהם, ומחלקת תארים לשחקנים לפי הנקודות שצברו, בשיטה הדומה לזו הנהוגה בשחמט. נקודות אמן מקומיות נצברות בתחרויות מקומיות במועדונים, ואילו בתחרויות ארציות מחולקות נקודות אמן ארציות, ובינלאומיות. על פי נקודות האמן שנצברו מוענקות דרגות לשחקנים, שמקבלים תעודה רשמית מההתאגדות.
היסטוריה.
ההתאגדות הישראלית בברידג' היא גלגולה האחרון של האגודה Bridge Association of Palestine (B.A.P.) שהוקמה על ידי המושל הבריטי סר גרייבס בשנת 1946.
Houses of the Holy
Houses Of The Holy הוא האלבום החמישי של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא לאור בשנת 1973.
היסטוריה.
שם האלבום הוא שם שיר שהוקלט בשביל האלבום, אך לבסוף לא יצא לאור עד יציאת האלבום הבא של הלהקה "Physical Graffiti" בשנת 1975.
האלבום היווה תפנית סגנונית בקריירה של הלהקה. קטעי הנגינה בגיטרה קיבלו גוון כבד יותר כשהשפעת סגנון הבלוז החלה להתפוגג, ופירוש המלל בשירים קיבל תפנית לכיוון מיסטי. האלבום הציג סגנונות שלא היו קיימים באלבומים קודמים. למשל, השיר "D'yer Mak'er" מבוסס על מוזיקת הרגאיי, "No Quarter" מציג פן של רוק מתקדם בעוד "The Crunge" הוא מחוות פאנק לג'יימס בראון. השיר שחותם את האלבום, "The Ocean", הוקדש למעריצים הרבים שהגיעו להופעות של הלהקה.
מקורו של שם השיר "D'yer Mak'er" בבדיחה לונדונית שבה ברנש מספר לחברו שאשתו נסעה לחופשה. "ג'מייקה?" שואל החבר. "לא, היא נסעה מרצונה החופשי".
האלבום היה האחרון של הלהקה בשיתוף חברת ההקלטה "Atlantic Records". לאחר מכן, בשנת 1974, החלה הלהקה בפיתוח חברת הפקות פרטית משלהם - "Swan Song Records". אלבום זה הוא האלבום היחיד של הלהקה שכלל את כל מילות השירים שבתוכו.
בשנת 2003 האלבום דורג במקום ה-149 ברשימת 500 האלבומים של כל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
עטיפת האלבום.
עיצוב העטיפה של האלבום הוא בהשראת הספר קץ הילדות, רומן מדע בדיוני מאת ארתור סי. קלארק. זהו קולאז' של מספר תמונות שצולמו בסוללת הענק, אתר מורשת עולמית בצפון אירלנד, בידי הצלם אוברי פאוול מחבורת המעצבים "היפנוסיס". תהליך הצילום עצמו היווה פרשה אומללה. במהלך כל בוקר במשך שבוע שלם הזריחה המבוקשת לא הופיעה בצילומים כתוצאה של גשם מתמשך ועננים, והרבה מהמודלים לעבודה המוגמרת לא היו בשימוש. תוצאות הצילום לא היו מספקות, אך אפקטים מקריים של גיוון במהלך ההפקה המאוחרת יצרו עטיפת אלבום קסומה באופן בלתי צפוי.