קבוצה של מלחינים צעירים יותר, שייסדו את מה שנודע כקבוצת השישה, היו שותפים לאסתטיקה דומה לזו של ראוול. החברים החשובים ביותר בקבוצת השישה היו דריוס מיו, ארתור הונגר ופרנסיס פולנק. מיו היה מלחין פורה ורבגוני, שכתב במגוון צורות וסגנונות, החל באופרות הזעירות ( Opéras-minutes) בשנים 1927-28, שאף לא אחת מהן הייתה ארוכה מעשר דקות, ועד ל"כריסטוף קולומב" (1928) האפית. הונגר, יליד שווייץ, ערך ניסויים בעירוב אופרה ואורטוריה ביצירות כמו "המלך דוד" (1921) ו"ז'אן ד'ארק על המוקד" (1938). אבל מלחין האופרה המצליח ביותר היה פולנק, אף כי הגיע אל הסוגה באיחור, עם הקומדיה הסוריאליסטית "שדי טירזיאס" ב-1947. בניגוד גמור לכך, האופרה הגדולה ביותר של פולנק, "הדיאלוגים של הכרמליטיות" (1957) היא דרמה רוחנית מיוסרת על גורלו של מנזר בתקופת המהפכה הצרפתית. פולנק כתב כמה מן האופרות, המעטות מאוד, שזכו לקהל מאזינים בינלאומי נרחב מאז מלחמת העולם השנייה. עוד מלחין מן התקופה שלאחר המלחמה שעורר עניין מחוץ לצרפת היה אוליבייה מסייאן, גם הוא, כמו פולנק, קתולי אדוק בדתו. הדרמה הדתית של מסייאן, "פרנסיסקוס הקדוש מאסיזי" (1983) דורשת תזמורת ומקהלה עצומות ונמשכת ארבע שעות.
נהר אורנג'
חטיפת אהוד גולדווסר ואלדד רגב
אהבה במנוסה
אהבה במנוסה (בצרפתית: L'amour en fuite) הוא סרט קולנוע שביים פרנסואה טריפו.
הסרט צולם בצרפת ויצא ב-1979. השחקנים הראשיים: ז'אן-פייר לאו, קלוד ז'אד, מרי-פרנס פיסיי, דניאל מזגיש
הסרט הוא הפרק המסכם את קורותיו של אנטואן דואנל, בן דמותו של טריפו. אנטואן הוא עכשיו אדם בוגר ואב לבת, על סף גירושין מאשתו כריסטין. הוא עובד כמגיה בהוצאת ספרים ומפתח את הקריירה הספרותית שלו. אף על פי שעבר כבר את גיל שלושים, אין אנטואן נעשה חכם יותר בכל הנוגע ליחסיו עם נשים, וכמו בנעוריו הוא ממשיך להיות רומנטיקן ללא תקנה ורודף נשים.
אופיס דיפו
אופיס דיפו (באנגלית: Office Depot) היא רשת שיווק, מספקיות צורכי משרד הגדולות בעולם.
החברה הוקמה ב-1986 בפלורידה, ארצות הברית.
לאופיס דיפו הכנסות של יותר מ-15 מיליארד דולר בשנה והיא מעסיקה יותר מ-52,000 עובדים בכל רחבי העולם.
בישראל.
רשת אופיס דיפו בעבר הייתה שייכת לקבוצת "רני צים אחזקות" וכיום חברת UMI רכשו את כל מניות החברה וכיום אופיס דיפו בבעלותה ומונה כ-40 סניפים ברחבי הארץ. הרשת מתמחה בשיווק ציוד משרדי וביתי ומוצרי פנאי וטכנולוגיה למגוון שימושים. הרשת מציעה מגוון מוצרים ופתרונות כוללים לעסקים וללקוחות פרטיים, כולל שירות הזמנות אינטרנטי וטלפוני, והיא הרשת היחידה בישראל המשמשת כ-"one stop shop" - הן ללקוחות פרטיים והן לעסקים גדולים וקטנים - החל מכרטיסי ביקור ושירותי דפוס, ועד לציוד אלקטרוניקה ומכשירים סלולריים.
בשדות
בשדות הוא אלבומו השלישי של גבריאל בלחסן. האלבום יצא בשנת 2006 בהוצאת חברת התקליטים התו השמיני.
שירי האלבום מתארים את התמודדותו של בלחסן עם ההפרעה הדו-קוטבית ממנה סבל, הכאב שליווה אותה, וסוגיות של אמונה, ייאוש ותקווה בהקשר לכך.
Notobasis
צל&quot;ב
פח&quot;ע
מנשיה
אדריאנו בנקיירי
אדריאנו בנקיירי (באיטלקית: Adriano Banchieri; 3 בספטמבר 1568–1634) היה מלחין, תאורטיקאי מוזיקה, נגן עוגב ומשורר איטלקי מסוף תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק. בנקיירי ייסד את ה"אקדמיה דאי פלורידי" בבולוניה.
חייו.
בנקיירי נולד ומת בבולוניה. בשנת 1587 היה לנזיר במסדר הבנדיקטינים. הוא נדר את נדריו ב-1590 ושינה את שמו המקורי, טומאזו, לאדריאנו. אחד ממוריו במנזר היה ג'וזפו גואמי, שהיה בין מעצבי סגנונו.
כמו אורציו וקי, גילה עניין בהמרת המדריגל למטרות דרמטיות. בפרט, היה בין מפתחי צורה שכונתה "קומדיית מדריגל" - קבצים לא-מבוימים אך דרמטיים של מדריגלים, שהצטרפו, כאשר הושרו בזה אחר זה, לסיפור. קומדיית המדריגל נחשבה פעם לאחת ממבשריה החשובים של האופרה, אבל רוב חוקרי המוזיקה רואים בה כיום התפתחות נפרדת, חלק מן העניין הכללי שהתעורר באיטליה של התקופה ביצירת צורות מוזיקליות-דרמטיות. בנוסף לכך, נודעת לבנקיירי חשיבות כמחבר קנצונטות, חלופה קלילה יותר ופופולרית מאוד למדריגל בשלהי המאה ה-16. בנקיירי לא ראה בעין יפה את המונודיסטים ונטיותיהם ההרמוניות המהפכניות, שבעניינן התבטא בחריפות ב-Moderna Practica Musicale שלו (1613), ובה בשעה ארגן בשיטה את השימוש הלגיטימי של אמנות המונודיה בבס ממוספר.
תורמוס ארץ-ישראלי
תורמוס ארץ ישראלי (שם מדעי: "Lupinus palaestinus") הוא מין של תורמוס, פרח ממשפחת הפרפרניים, הנפוץ ביותר מבין מיני התורמוס בישראל, ואנדמי למישור החוף. באזור השרון אפשר לראות מרבדי פריחה גדולים של פרח זה. העלים מאוצבעים בעלי חמש אונות. הפרחים בצבעי לבן עד ורוד בהיר.
הפריחה מפברואר עד אפריל.
Lupinus palaestinus
קובץ COM
קובץ COM הוא פורמט של קובץ הרצה במערכת ההפעלה DOS. זהו אחד משני הסוגים של קובצי הרצה הקיימים ב-DOS, השני הוא EXE (DOS executable).
לקובץ COM פורמט פשוט ביותר. קובץ בפורמט EXE המתקדם יותר כולל, בנוסף לתוכנית עצמה, גם כותר (header) ובו מידע המאפשר למערכת לבצע בזמן הטעינה את התאמת ההפניות לזיכרון ביחס לכתובת שבה נטענה התוכנית, תהליך הקרוי relocation. קובץ COM, לעומת זאת, כולל רק את הקוד והנתונים של התוכנית ונטען לזיכרון כפי שהוא, ללא כל שינוי. כתוצאה מכך, קובץ COM נטען מהר יותר מקובץ EXE ותופס נפח אחסון קטן יותר. עם זאת, היעדר התמיכה מצד המערכת ב-relocation של קובצי COM מטיל מגבלות משמעותיות על תוכניות בפורמט זה. גודלה המרבי של תוכנית COM הוא 64KB פחות 256 בתים (השמורים ל-PSP) והיא יכולה לטפל במקטע בודד בלבד. להלכה, תוכנית COM יכולה לבצע relocation בעצמה, אך זוהי פעולה מורכבת למדי ועל פי רוב חסרת תועלת, בהתחשב בתמיכה המובנית ב-relocation של קובצי EXE.
בדומה לפורמט EXE, שמו של פורמט COM נובע מהסיומת הנהוגה בקבצים מסוג זה, אך החל מגרסה 2.0 של DOS זוהי מוסכמה בלבד, ובפועל אין לסיומת תפקיד בקביעת סוג הקובץ. הגורם הקובע הוא קיומו או היעדרו של כותר ה-EXE, המזוהה על ידי הרצף "MZ" (4Dh 5Ah) בתחילת הקובץ.
כאשר קובץ COM נטען ומורץ באמצעות קריאת המערכת INT 21h Function 4Bh (EXEC), מתבצעות הפעולות הבאות (רשימה חלקית):
השימוש בקובצי COM היה נפוץ בעבר בתוכניות קטנות שנכתבו באסמבלי, בייחוד תוכניות TSR, תוכנות שירות ומנהלי התקנים. דוגמה ידועה לקובץ COM היא מעטפת שורת הפקודה של DOS, COMMAND.COM. חלק מסביבות הפיתוח לא תמכו בפורמט זה, כך שהיה על המתכנת לבנות קובץ EXE ולהמיר אותו לקובץ COM באמצעות הפקודה הייעודית exe2bin . עם התקדמות הטכנולוגיה הפך ההבדל בזמן הטעינה לזניח, ומגבלת הגודל הציבה מחסום בפני המשך פיתוח של תוכנות בפורמט זה. כתוצאה מכך, מערכות הפעלה שפותחו מאוחר יותר לא תמכו בו עוד.
ברהובה
בֶרֶהוֹבה (בֶרֶהוֹבוֹ) או בֶרֶגְסַס (באוקראינית: Берегове, בהונגרית: Beregszász, ביידיש: בערעגסאס, בערגסאז) היא עיר במערב מחוז זקרפטיה שבאוקראינה, סמוך לגבול המדינה. נכון ל-2013 חיים בעיר כ-25,000 תושבים. כמחציתם בעלי זהות אתנית הונגרית, והיתר אוקראינים, צוענים ורוסים.
הקהילה היהודית בברהובה.
קיימות עדויות לקיום יהודים בברהובה כבר מהמאה ה-17. התארגנות ראשונית של קהילה מסודרת קיימת מהמאה ה-18. לשיא פריחתה הגיעה הקהילה בשנת 1867, עם החלת חוק הזכויות לשוויון זכויות ליהודים. מאותה תקופה ועד ראשית מלחמת העולם השנייה היוו היהודים את עמוד השדרה של חיי המסחר והכלכלה בעיר. בברהובה התקיימו מוסדות חינוך יהודיים ותלמודי תורה. כמעט כל תנועות הנוער הציוניות פעלו בברהובה. ערב השואה מנתה הקהילה היהודית כ-10,000 משפחות יהודים. הקהילה הונצחה בספר יהדות ברהובו-ברגסס בתמונות של יהושע הלוי.
השואה.
בשנת 1938, עם קבלת הסכם וינה, עברה העיר ברהובה מצ'כוסלובקיה להונגריה. הונגריה במלחמת העולם השנייה הייתה בת ברית של גרמניה הנאצית וחלק ממדינות הציר. בשנת 1941 גורשו לפולין מאות יהודים שלא הוכח שהם אזרחי הונגריה. רובם נרצחו שם בטבח בקמניץ-פודולסקי, לצד אלפים מיהודי מהונגריה. משנת 1942 גויסו כמעט כל הגברים היהודים לעבודות כפייה עבור הצבא ההונגרי. רוב המגויסים נספו במהלך שירותם מעינויים, קור ורעב. במרץ 1944 כבשה גרמניה את הונגריה. שארית בני הקהילה שנותרו, נשים זקנים וילדים, גורשו לבית החרושת ללבנים סמוך לתחנת הרכבת. במאי 1944 נלקחו 12,000 היהודים, בשלושה משלוחים אל מחנה ההשמדה אושוויץ, שם נספו רובם. רק כאלף יהודים מתושבי העיר, שרדו את השואה.
רבני העיר.
רב העיר הראשון היה הרב יצחק רוכליץ. הרב השני שכיהן משנת 1861 היה הרב אברהם יהודה לייב הכהן שוורץ, מתלמידי החת"ם סופר. משנת 1883 כיהן כרב העיר הרב שלמה שרייבר סופר, בנו של הכתב סופר ונכד החת"ם סופר, שהתפרסם בחיבוריו על משפחתו: אגרות סופרים וחוט המשולש. חתנו, הרב שלמה הירש, נספה בשואה והיה רבה האחרון של הקהילה.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 קבע האדמו"ר ר' אהרן ראטה את מושבו בברהובה, עד עלייתו ארצה בשנת 1940. תלמידו, הרב יוסף מאיר פולק, ריכז את קבוצת חסידיו שנותרו בעיר, עד שנספה בשואה. בנו, הרב אברהם אלטר פולק, הקים את החצר מחדש בפתח תקווה, ללא חסידים רבים.
ז'ופאן