ברבים מציורי התנ"ך שלו ניתן לראות את אחת ממגבות התה המפוספסות של אשתו כשהן חבושות על ראשי דמויות תנ"כיות שונות. איורי צבעי המים המבוצעים להפליא של קופינג הוצגו ב"פנס קסם" ושימשו מיסיונרים נוצרים בכל רחבי העולם. תמונותיו שוחזרו רבות על ידי חברות מיסיונריות ככרזות, כתובות וכאיורי מגזינים.
ככל הנראה המפורסם באיוריו התנ"כיים של קופינג היה "תקוות העולם" (1915). המתאר את ישו יושב עם קבוצת ילדים מיבשות שונות.
ד"ר סנדי ברואר כתב על האיור הזה: "'תקוות העולם', שצויר על ידי הרולד קופינג עבור אגודת המיסיון בלונדון בשנת 1915, היא ללא ספק התמונה הפופולרית ביותר של ישו שהופקה בבריטניה במאה העשרים. זו הייתה תמונה איקונית בבית הספר של יום ראשון בין השנים 1915–1960". עם זאת, ג'יימס ת'ורפ כתב: "עבודתו של הרולד קופינג, כושרה וכנה ככל שהייתה, אינה מעוררת התלהבות גדולה".
קופינג היה חתום על חוזה של חברת המסחר הדתי (RTS) להפקת 12 ציורים דתיים בשנה עד למותו. הוא קיבל 50 ליש"ט עבור כל ציור, ועל פי תנאי החוזה, הוא לא הורשה לצייר ציורים דתיים עבור אף מו"ל אחר. ביחד עם ג'וזף אוסטין בנוול הוא היה מאייר קבוע של ירחון The Leisure Hour של החברה.
בנוסף הוא צייר איורים לספרים לא דתיים רבים, כולל ספרי הילדים של מרי אנג'לה דיקנס על פי הרומנים של סבה, צ'ארלס דיקנס. אלה כללו "סיפורי ילדים מדיקנס" (1911) ו"ילדי החלומות" של דיקנס (1926).
הוא אייר גם מספר סיפורים המתרחשים בבתי ספר ציבוריים בדיוניים בריטיים, כולל "בנים מבית הספר פריורי" (1900) ו"בית הספר לבנים מווינפורט" (1916).
האיורים של קופינג פורסמו גם בעיתונים שונים, ולאחר נסיעה לקנדה הוא הפיק רישומים מסע בצבעי מים.
קופינג התחתן עם ויולט איימי פרוט (1865–1894) בשנת 1888, וילדיהם היו ארנסט נואל קופינג (1889–1978), רומני קופינג (1891–1910) ויולט קופינג (1891–1892). לאחר מותה של אשתו בגיל 29 בלבד, התחתן קופינג עם אדית לואיז מוטרסיל (נולדה ב־1876) בשנת 1897 ונולדו לו ג'ויס קופינג (1901–1934) וג'ון קלרנס קופינג (1914–1977).
הוא התגורר שנים רבות בקנט, ונפטר ב -1 ביולי 1932 בגיל 68. הוא נקבר בחצר הכנסייה של סנט פיטר וסנט פול בשורהם.
World Food Programme
וואו
אמיר טסלר
אמיר טסלר (נולד ב-15 בינואר 2005) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
טסלר הוא בנם של רענן טסלר, במאי ועוזר במאי, וצליל טסלר. מתגורר במושב קדרון במועצה אזורית ברנר, ולמד בבית הספר היסודי בית אור הנמצא במושב קדרון.
קריירה.
טסלר התפרסם לראשונה בשנת 2015 כאשר גילם את דמותו של הסופר עמוס עוז בצעירותו, בסרט סיפור על אהבה וחושך, לצידה של השחקנית נטלי פורטמן.
ב-2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה נופלות על הרגליים אשר שודרה בערוץ 2.
בשנת 2019 גילם את דמותו של יותם פלג בסרט הרפתקה בשחקים.
בשנת 2021 שיחק בסדרה "לבד בבית " אשר משודרת בערוץ כאן חינוכית את אלון ציפציף.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "עלומים" את אושר.
על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
Je m'appelle Barbra
Je m'appelle Barbra (בעברית: שמי ברברה) הוא אלבומה השמיני של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא באוקטובר 1966. רוב שירי האלבום בניגוד לאלבומיה הקודמים של הזמרת היו בצרפתית. אלבום זה לא זכה להצלחה כמו זו של שאר אלבומיה בעת צאתו, אך כן הגיע למקום ה-5 בארצות הברית ובשנת 2002 קיבל מעמד של אלבום זהב.
סינגלים.
השיר "Free Again" / "I've Been Here" יצא לאור כסינגל מתוך האלבום ב-1966.
The Spectre
The Specter הוא שיר של המפיק המוזיקלי והדי ג'יי הנורווגי אלן ווקר, המבוסס על דמות של DC קומיקס בשם הספקטר בשיתוף פעולה עם הפזמונאי והמפיק הנורווגי ג'ספר בורגן. הוא הולחן על ידי ג'ספר בורגן, אלן ווקר, מרקוס ארנבק, מלודי מוד ולארס קריסטיאן רוזנס. השיר שוחרר באמצעות Mer Musikk ב-15 בספטמבר 2017.
רקע כללי.
"The Spectre" הוא גרסה מחודשת לסינגל "Spectre" של ווקר משנת 2015, אשר יצא לאור באמצעות NoCopyrightSounds ב-6 בינואר 2015. ב-22 בדצמבר 2016, ווקר הציג לראשונה את השיר במהלך ההופעה החיה "Alan Walker is Heading Home", בעיר הולדתו ברגן, נורווגיה. הוא ניגן את השיר בהופעות חיות שלו חודשים לפני צאת השיר, וכן ניגן גרסה מחודשת של השיר על הבמה המרכזית בטומורולנד בלגיה 2017. בראיון ל-Dance Music Northwest תיאר ווקר את השיר כ"גרסה חדשה יותר לשיר הישן שלי 'Spectre', בדומה למה שעשיתי בשיר 'Fade' ל-'Faded' ". ווקר אמר על השיר בהודעה לעיתונות: "התגובות והמשובים מאנשים היו באמת מדהימים, אני מאוד נרגש שזה עכשיו יוצא רשמית. זה שיר שאני רוצה להקדיש במיוחד למעריצי הליבה שלי שעוקבים אחרי מאז ההתחלה."
ביקורות.
"Your EDM" הרגיש שהשיר "מכיל את כל האלמנטים הנפוצים של אלן ווקר שמעריצי EDM בינלאומיים באו למצוא ולאהוב", כולל "עיצוב הסאונד, שירה חלומית חלשה, טיפת ההמנון וההובלה של אלן ווקר הפטנטית". בהשוואה לדהוי, הם ראו בכך "תקליט מלוטש ומעודן יותר".
אאוגן סנקאר
אאוגן (ינה) סנקאר, (בהונגרית: Szenkár Jenő, מחוץ להונגריה: Eugen Szenkar; בודפשט, 9 באפריל 1891 – דיסלדורף, 25 במרץ 1977) היה מנצח, מלחין יהודי-הונגרי, אחיו הגדול של המנצח והמלחין דז'ה סנקאר, ושל המנצח מיהאי סנקאר.
ביוגרפיה.
אביו, נאנדור סנקאר (1857–1927) היה מנצח מקהלה, מנהל המקהלה של כמה בתי כנסת, ואמו הייתה רחל רוטנשטרייך (1862–1935). הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם למד הלחנה אצל יאנוש קוסלר ולאחר מכן אצל ויקטור הרצפלד. בשנת 1911 הוזמן לבית האופרה של בודפשט למשך עונה כקורפטיטור (פסנתרן חזרות), אך מהעונה שלאחר מכן ועד סוף ימיו, למעט כמה שנים, חתם חוזים רק בחו"ל.
בשנת 1912 קיבל חוזה שנתי בתיאטרון הגרמני בפראג, ואחר-כך חזר לבודפשט בין השנים 1913–1915 והפך למנצח "אופרת העם" (Népopera) של בודפשט, שנקראת היום תיאטרון ארקל. לאחר מכן היה מנצח בזלצבורג באוסטריה ואחר כך באלטנבורג בגרמניה. בשנת 1920 עבר לאופרה של פרנקפורט לשלוש עונות, שם היה פאול הינדמית הכנר הראשון של הלהקה באותה תקופה. אחר כך עבר להיות המנהל הפולקסאופר של ברלין למשך עונה ומשנת 1924 בקלן ירש את תפקיד המנצח מאוטו קלמפרר. שם ב-27 בנובמבר 1926 הציג את המחול של בלה ברטוק המנדרין המופלא ואת המחזמר של זולטאן קודאי יאנוש הארי. לאחר הבכורה, עבודתו של ברטוק הוצאה מהרפרטואר בהוראת ראש העיר קונראד אדנאואר, עקב מחאות מצד הקהל השמרני בעיקר. התוצאה מרחיקת הלכת של שערוריית קלן הייתה שהצגת עבודתו של ברטוק בהונגריה נדחתה. בשנת 1928 הופיע סנקאר כאורח עם להקת האופרה של קלן בווינר סטאטסאופר עם האופרה של מוצרט כך עושות כולן, (Così fan tutte) ושל הנדל "יוליוס קיסר במצרים" (Giulio Cesare in Egitto) והאופרה של דביסי "פליאס ומליסנדה" (Pelléas and Mélisande) שהתקבלו בהתלהבות על ידי הקהל. באותה שנה, חתמה איתו חוזה חברת התקליטים אודיאון להקליט במלאת 100 שנה למותו של בטהובן את הסימפוניה החמישית של בטהובן בביצוע האופרה הממלכתית של ברלין. ב-1928 וב-1932 נתן קונצרטים אורחים בתיאטרון קולון בבואנוס איירס.
בשנת 1933 ברח לווינה לאחר עליה לשלטון של היטלר והנאציונל-סוציאליסטים. שם בווינה ניצח על הסימפומיה השלישית של מאהלר עם הפילהרמונית של וינה וכן ניצח על האופרה ההולנדי המעופף (Flying Dutchman) של וגנר. מ 1934 עד 1939, הוא כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה ולימד ניצוח בקונסרבטוריון צ'ייקובסקי במוסקבה. תלמידו הידוע מאוחר יותר היה קיריל פטרוביץ' קונדראשין. במהלך שהותו בברית המועצות התיידד עם המלחינים סרגיי פרוקופייב וניקולאי יעקובלביץ' מיאסקובסקי. בשנת 1937, שנת הטיהורים הגדולים, עובדים אורחים במוזיקה שהיו חשודים בריגול גורשו כולם מברית המועצות ולכן גם הוא נאלץ לעזוב את הארץ. בשנים 1938 ו-1939 הופיע עם התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית, שהוקמה על ידי ברוניסלב הוברמן, בתל אביב, חיפה, ירושלים, קהיר ואלכסנדריה.
בשנת 1939 הוזמן כמנצח אורח במוזיאון התיאטרון בריו דה ז'ניירו. עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשל היותו יהודי, הוא נשאר בברזיל, יחד עם כמה מעמיתיו, והקים שם את התזמורת הסימפונית הברזילאית. בתקופה זו ארגן שם חיי מוזיקה בסגנון אירופי, יזם קונצרטים לנוער והקים מקהלת זמרים חובבים. מאוחר יותר נבחר לאזרח כבוד של העיר בהופעת אורח בשנת 1958. הוא נשאר בריו דה ז'ניירו עד 1949, אך ניצח גם במטרופוליטן אופרה בניו יורק. הוא חזר לאירופה בסוף שנת 1949. עבד שתי עונות במנהיים ובקלן, ומשנת 1952 זכה בחוזה הקבע האחרון שלו בתיאטרון דיסלדורף. בשנת 1958 הפך הקונצרט שלו לאחד האירועים הבולטים ביותר בשבועות המוזיקה בבודפשט. הפעם ניצח על הקונצ'רטו לפסנתר השלישי של ברטוק בביצוע התזמורת הסימפונית של בודפשט, ואילו סולנית הערב הייתה הפסנתרנית אנני פישר. בשנת 1960 התפטר מתפקידו כמנהל מוזיקלי. בשנה שלאחר מכן ניצח על סלומה – אופרה מאת ריכרד שטראוס, המבוססת על המחזה מאת אוסקר ויילד ב"אופרה של בודפשט". הוא ניצח בפעמים האחרונות בשנת 1963 ובשנת 1964 בבודפשט, בשתי הפעמים בבית האופרה הממלכתי ההונגרי. בפעם האחרונה החזיק שרביט מנצח לרגל יום הולדתו ה -80, כאשר ניצח על האופרה כרמן של ז'ורז' ביזה בקלן. הוא עבד גם כמלחין: בנוסף ליצירות סימפוניות וקאמריות כתב שירים ויצירות לפסנתר.
חייו הפרטיים.