ב-1545 נפצע כשהשתתף במצור על העיר בולון-סור-מר, שלחופי התעלה, שהייתה בידי ממלכת אנגליה. ב-1551 זכה בתואר גראנד שאמברלן דה פראנס, תואר שהקנה לו גישה חופשית לבית המלוכה הצרפתי וללשכת המלך. ב-1552 התמנה על ידי אנרי השני, מלך צרפת למושל העיר מץ שבחבל לורן, שהייתה נתונה במצור על ידי צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בזכות עמידתו האיתנה, נאלץ קרל החמישי להסיר את המצור מעל העיר. ב-12 באוגוסט 1554, בקרב רנטי, נחל שוב ניצחון על הצבא האימפריאלי בפיקודו של קרל החמישי שפלש לצרפת.
ב-1556–1557 פיקד על חיל המשלוח לאיטליה, שחש לעזרת האפיפיור פאולוס הרביעי, בניסיון לכבוש את העיר נאפולי מידי הספרדים, אך ללא הצלחה. הוא נקרא לשוב לצרפת והתמנה ללויטנאנט ז'נרל של צרפת (ממלא מקום או סגן של המפקד העליון), לאחר שהמפקד העליון של צבא צרפת, אן דה מונמורנסי, נחל מפלה בקרב סן-קנטן (1557) בחבל פיקרדי, ונפל בשבי הספרדים (10 באוגוסט 1557). ב-7 בינואר 1558 כבש את העיר קאלה מידי האנגלים, ובקיץ של אותה שנה כבש את הערים טיונוויל (כיום בחבל לורן בצרפת) וארלון (כיום בדרום מזרח בלגיה), ועשה הכנות להתקדם לעבר לוקסמבורג, כאשר נחתם שלום קאטו-קמברזי (3 באפריל 1559), שהביא לסיום המלחמה בין פליפה השני, מלך ספרד לבין אנרי השני מלך צרפת.
עלייתו של פרנסואה השני לכס המלוכה (10 ביולי 1559) היוותה ניצחון גדול עבור משפחת גיז, משום שמרי, מלכת הסקוטים, אחייניתו של פרנסואה, דוכס גיז, הייתה אשתו של המלך הצעיר. למשפחת גיז נודעה השפעה רבה בחצר המלוכה, ופרנסואה, דוכס גיז, שימש כראש מועצת המדינה. אך ב-5 בדצמבר 1560 מת המלך פרנסואה השני בן ה-16, והשפעתה של משפחת גיז ירדה פלאים. העוצרת, קטרינה דה מדיצ'י, ניסתה לפייס את ההוגנוטים, שהיו אויביה מושבעים של משפחת גיז הקתולית.
ב-1 במרץ 1562 פרנסואה, דוכס גיז ואנשי צבאו היו מעורבים ב"טבח ואסי", כפר בשמפאן ההיסטורית שבו נרצחו 23 הוגנוטים בעת שעסקו בתפילה. מאורע זה סימן את פתיחת המלחמה הראשונה של מלחמות הדת בצרפת. באוקטובר 1562 ניצח פרנסואה את ההוגנוטים בעיר רואן שבחבל נורמנדי, וב-19 בדצמבר של אותה שנה ניצח את צבא ההוגנוטים בקרב דרה. הוא ניסה לכבוש מידיהם גם את העיר אורליאן, אך שם נורה בידי המתנקש ההוגנוטי ז'אן דה פולטרו דה מרה (18 בפברואר 1563). הוא נפצע באופן אנוש ומת מפצעיו שישה ימים אחרי כן.
מחלוקת
מחלוקת, פולמוס או דבר קונטרוברסלי (שנוי במחלוקת) היא אי-הסכמה בין מספר צדדים (לרוב, שניים) על אודות סוגיה מסוימת. כל צד מנסה להוכיח שטענתו או דעתו היא הנכונה ולעיתים אף בשימוש בכח. מחלוקות יכולות להתקיים בין שני אנשים, כמו גם בין המון רב. מחלוקות אף יכולות לגרור עמים ומדינות שלמות לעימותים קשים כגון קרבות ומלחמות.
ישנן מחלוקות אידאולוגיות, שנמשכות לאורך שנים או דורות רבים, כמו מחלוקות בנושאי דת, פילוסופיה ופוליטיקה. ישנם ויכוחים שבהם הצדדים מתפשרים די מהר, כגון ויכוחי ילדים.
מחלוקת בהגות היהודית.
בפרקי אבות נעשית הבחנה בין שני סוגי מחלוקות:
מחלוקת לשם שמים היא מחלוקת עניינית, שהעוסקים בה חותרים להגיע לחקר האמת, ועל כן סופה להתקיים, כלומר תוכנה ימשיך להיות רלוונטי גם לאחר שתוכרע ולא יהיה ניתן למנוע ממנה מלהתקיים. מחלוקת שאינה לשם שמים היא מחלוקת אישית, המשקפת מאבקי כח ורצון בשררה, ולכן תוכנה יחדל להיות רלוונטי ברגע שתוכרע, ויישכח מהלב. בתלמוד נקבע שהמחזיק במחלוקת עובר באיסור תורה.
התלמוד מתאפיין במחלוקות הרבות המוצגות בו, והן למעשה המאפיין הבולט שלו.
היעדר מחלוקת (כלומר קיומו של קונצנזוס) מוצג בביטוי הארמי "כולי עלמא לא פליגי" - כל העולם אינו חולק.
פסיקת ההלכה במקום של מחלוקת.
ישנם מספר עקרונות המדריכים מי שנתקל במחלוקת פוסקים כיצד לנהוג:
אלו ואלו דברי אלוהים חיים.
על אף ריבוי המחלוקות בחז"ל ישנה תפיסה ששתי הדעות נכונות. כך נאמר בתלמוד:
הרב דסלר מסביר שבכל נושא יש כמה ממדים של אמת, וכל חכם לפי נקודת מבטו אומר את האמת.
כלל זה מתבסס על הבנה שמראש ניתנה התורה באופן שאפשר להסביר אותה בכמה סברות. להלן כמה דוגמאות:
רש"י מסייג כלל זה, ודעתו כאשר ישנה מחלוקת על מסירה, שנחלקו שני אנשים מה אמר רבם - לא נאמר כלל זה, ובוודאי שאחד מהם טועה. ורק במחלוקת של סברה, שבה כל חכם אמר את דעתו, נאמר הכלל "אלו ואלו דברי אלהים חיים".
סיבות המחלוקות בהלכה.
לפי דברי הראי"ה קוק בהרצאת הרב ישנן חמש סיבות עיקריות לכלל המחלוקות בהלכה:
לדבריו, לעיתים המחלוקות בנויות על שילוב בין כמה משורשים אלה.
סיפורי הופמן
סיפורי הופמן (בצרפתית: Les Contes d'Hoffmann) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין הצרפתי ז'אק אופנבך. הליברית, מאת ז'ול ברבייה , מבוססת על שלושה סיפורים מאת הסופר הגרמני א.ת.א. הופמן: "Der Sandmann", "Rat Krespel" ו־"Die Geschichte vom verlorenen Spiegelbild", כמו גם על מוטיבים מעבודות אחרות שלו. בניגוד ליצירות המקוריות, באופרה מככב הופמן עצמו כגיבור שלושת הסיפורים, הנרקמים לעלילה אחת.
"סיפורי הופמן" הוצגה לראשונה באופרה קומיק בפריז בעשרה בפברואר, 1881. היא נמשכת בין שעתיים וחצי לשלוש שעות וחצי.
תפקידים.
אופטימלית, ראוי שזמר אחד באופרה יקבל יותר מתפקיד אחד: אותו בס-בריטון, לדוגמה, ישחק את ארבעת תפקידי הנבלים (לינדורף, קופליוס, מיראקל, דפרטוטו), טנור אחד את ארבעת המשרתים (אנדרה, קושניל, פרנץ ופיטיקינאצ'ו) וזמרת אחת - את כל אהובותיו של הופמן (סטלה, אולימפיה, אנטוניה, ג'ולייטה). עם זאת, כיוון שתפקידי הנשים תובעניים מאוד, לרוב מגלמות אותם שלוש זמרות שונות. תפקידיהם של המוזה וניקלאוס הם גם בין אלו המגולמים על ידי זמרת אחת.
עלילה.
פרולוג.
תמונה: "לותר את וגנר", בית המרזח הקבוע של גיבור האופרה, א.ת.א הופמן, אשר בנירנברג, שם שותה לשכרה הופמן, שנתקל בקשיי יצירה בעקבות אהבתו הרבה לזמרת סטלה ("!Prélude: "Glou! Glou). מוזת השירה הרומנטית מופיעה ומתוודה בפני הקהל על אהבתה להופמן, שאינו מקדיש את מיטב תשומת לבו לאומנות שלו ("!Couplets de la Muse: "La vérité, dit-on, sortait d'un puits). על מנת להגן עליו יותר מקרוב מאהבות נכזבות, היא מתחפשת לחברו הטוב של הופמן, ניקלאוס ("Scène: "Elle sur la scène, un peuple l'acclame). באותה עת, בבית האופרה הסמוך, מופיעה סטלה עצמה באופרה "דון ג'ובאני" של מוצרט בתפקיד דונה אנה ("דון ג'ובאני" היא סיפור רקע ל"סיפורי הופמן", הגם שלא נשמעים בפועל צלילים ממנה, לבד מצטטה מוזיקלית קצרה של ניקלאוס), והיועץ הרשע לינדורף, בפונדק, קונה מאנדרה, שליח של הזמרת, מכתב אהבה שכתבה להופמן, ובתוכו גם מפתח לחדר ההלבשה שלה ("!Récit: "Le conseiller Lindorf, morbleu). לינדורף, שמתחרה בהופמן על אהבתה של סטלה, מתכוון לתפוס את מקומו של המשורר בתור מי שיפגוש אותה מאחורי הקלעים, כמתבקש ממנו על ידי סטלה במכתב ("Couplets: "Dans les rôles d'amoureux). ההפסקה בין המערכות של "דון ג'ובאני" התחילה, ולפונדק נשפכים כל הסטודנטים בקהל, עם ארבעת חבריו הטובים של הופמן - נתנאל, וולפראם, וילהלם והרמן - ביניהם ("Récit et Chœur des Etudiants: "Deux heures devant moi). כאשר הם מרימים כוסית לכבוד סטלה ("Scène: "Vrai Dieu! Mes amis), נכנס הופמן הטרוד עם ניקלאוס. הסטודנטים מפצירים בהופמן לשיר את הפזמון על הננס קליינזאק ("!Couplets &amp; Andante: "Va pour Kleinzach) והופמן נעתר לבקשתם, אך שוקע בחלומות בהקיץ בבית השלישי, כאשר מדובר במראה פניו של הגמד; הוא נזכר לפתע בסטלה. כאשר הופמן מבחין בלינדורף היושב וצופה בו מפינה נידחת של החדר, ומחכה ללכת ולפגוש את סטלה אחרי המופע, השניים מחליפים עלבונות וכמעט שמתקוטטים ("Duo: "Et par ou votre diablerie), אך חבריהם מפרידים ביניהם. מכאן השיחה מובלת לאהבותיו הקודמות של הופמן ("Final: "Je vous dis, moi) והיות שנותר עוד זמן רב עד לתום הצגת "דון ג'ובאני", הופמן מסכם לספר עליהן לחבריו.
מערכה ראשונה.
מערכה זו מהווה פלאשבק לסיפור האהבה הראשון של הופמן, ומבוססת על הסיפור "Der Sandmann" ("איש החול"), שהופיע לראשונה בקובץ "Nachtstücken" ("יצירות לילה").