ארגון שחקני ה-NBA (באנגלית: National Basketball Players Association, בקיצור - NBPA) הוא איגוד עובדים המייצג את השחקנים הפעילים בליגת ה-NBA. מטרתו הרשמית של הארגון היא "להגן על זכויותיהם של השחקנים, ולסייע לשחקנים למקסם את ההזדמנויות שלהם ולהשיג את מטרותיהם, על המגרש ומחוצה לו".
הארגון הוקם בשנת 1954, כאיגוד העובדים הראשון של אחת מליגות הספורט הבכירות בארצות הברית, לפני שהוקמו ארגונים דומים ב-NFL, ב-NHL וב-MLB. מטה הארגון יושב במגדל "Park and Tilford" אשר בעיר ניו יורק.
יושבת ראש הארגון היא עורכת הדין מישל רוברטס. נשיא הארגון הוא השחקן סי. ג'יי. מקולום וסגניו הם אנדרה איגודלה, ג'יילן בראון, מלקולם ברוגדון, ביסמאק ביומבו, גארט טמפל, קיירי אירווינג וגרנט ויליאמס בנוסף לבעלי תפקידים אלה, לכל אחת מ-30 קבוצות ה-NBA יש שחקן נבחר המייצג את שחקניה בארגון השחקנים.
תפקידי הארגון.
כמו כן עוזר הארגון לשחקני הליגה בקבלת ייעוץ משפטי וייצוג בסכסוכים, קבלת שכר ומידע רלוונטי כדי לסייע במשא ומתן על חתימת חוזה, הגשת תלונות נגד הליגה או אחת הקבוצות, הגשת ערעורים על קנסות או השעיות, עזרה בפתירת מחלוקות עם סוכני שחקנים והגנה על הטבות רפואיות וזכויות אחרות.
היסטוריה והסכמים קיבוציים.
שחקן בוסטון סלטיקס בוב קוזי הקים את הארגון והפך לנשיאו בשנת 1954, בסיום עונתה השמינית של ה-NBA, אך בעלי הקבוצות בליגה הכירו בלגיטימיות של האיגוד רק כעשור לאחר מכן, במהלך עונת .
בשנת 1983 הגיע האיגוד להסכם היסטורי עם בעלי הקבוצות, אשר הוביל לקביעת תקרת השכר הראשונה בספורט המקצועני בארצות הברית.
בקיץ 1995 חלה השביתה הראשונה ב-NBA, אך הבעלים והאיגוד הגיעו להסכם קיבוצי חדש לפני פתיחת עונת , ובכך נמנע קיצור העונה.
השביתה השנייה ב-NBA הגיעה בקיץ 1998, ונמשכה כמעט 200 יום, עד פברואר 1999. בשל פתיחתה המאוחרת של עונת שיחקה כל קבוצה 50 משחקים בלבד באותה עונה (במקום 82 משחקים כמתוכנן).
בשנת 2005 הגיעו הצדדים להסכם קיבוצי אשר תוקפו פג בסיום עונת . משלא הצליחו להגיע להסכם חדש הכריזו הצדדים על שביתה, אשר בעקבותיה המיר עצמו ארגון השחקנים מאיגוד עובדים ל"איגוד סחר". ההפיכה לאיגוד סחר אפשרה לכל אחד מהשחקנים להיות מיוצג כמועסק פרטי בתביעה הייצוגית שהוגשה נגד ליגת ה-NBA בגין הפרות לכאורה של חוק הגבלים עסקיים. בחודשים הבאים הגיעו הליגה והאיגוד להסכם קיבוצי, בוטלה התביעה נגד הליגה וארגון השחקנים התאחד מחדש כאיגוד עובדים. בשל השביתה נדחתה פתיחת העונה ל-25 בדצמבר 2011, וכל קבוצה שיחקה 66 משחקים בלבד.
בפברואר 2013 הודח מתפקידו יושב ראש הארגון בילי האנטר, לאחר שהואשם בנפוטיזם וניצול ליקויים בחוזהו מול הארגון. כשנה וחצי לאחר מכן מונתה עורכת הדין מישל רוברטס כיושבת ראש הארגון, ובכך הפכה לאישה הראשונה שמכהנת כיושבת ראש ארגון שחקנים באחת מהליגות הבכירות בארצות הברית. במהלך עונת הובילה רוברטס לחתימה על הסכם קיבוצי חדש מול ליגת ה-NBA, אשר נכנס לתוקף בעונה העוקבת.
סגני נשיאים.
בעבר
רוג'ר מייסון ג'וניור: 2017-2013
סטיב בלייק: 2017-2013
קייל קורבר: 2017-2016
כרמלו אנתוני: 2019-2017
סטפן קרי: 2019-2017
פאו גאסול: 2020-2017
לברון ג'יימס: 2020-2017
סי. ג'יי. מקולום: 2021-2018
נוכחיים
אנדרה איגודלה: 2017-הווה (סגן הנשיא הראשון)
גארט טמפל: 2017-הווה
ביסמאק ביומבו: 2019-הווה
ג'יילן בראון: 2019-הווה
מלקולם ברוגדון: 2019-הווה
קיירי אירווינג: 2020-הווה
גרנט ויליאמס: 2021-הווה
איגוד שחקני ה-NBA
ז'אן טיגאנה
רכבל מפרץ-טכניון-אוניברסיטה
הרכבלית
גרנות רוהר
ריוקו טאני
ריוקו טאני (ביפנית: 谷亮子; נולדה ב-6 בספטמבר 1975) היא ג'ודוקא ופוליטיקאית יפנית.
במהלך קריירת הג'ודו, טאני התחרתה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג וזכתה בשיא של שבע אליפויות עולם וחמש מדליות אולימפיות כולל שתיים מזהב בסידני 2000 ובאתונה 2004.
בשנת 2010, היא נבחרה לבית היועצים של יפן, הבית עליון של הפרלמנט היפני.
חיים אישיים.
ריוקו טאמורה נולדה בעיר פוקואוקה שביפן ב-6 בספטמבר 1975 והחלה ללמוד ג'ודו בגיל 7. היא למדה ספרות באוניברסיטת טייקיו.
בשנת 2003, היא התחתנה עם שחקן הבייסבול יושיטומו טאני. על פי דיווחים החתונה עלתה כ-3 מיליון דולר. לזוג שני בנים שנולדו ב-2005 ו-2009.
קריירת ספורט.
בגובה של 1.46 מטר, טאני התחרתה בקטגוריית המשקל הנמוכה ביותר (עד 48 ק"ג) במשך כל הקריירה. בדצמבר 1990, טאני זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית כאשר זכתה במדליית הזהב בטורניר הבינלאומי 'Fukuoka tournament Japan', טורניר בו המשיכה לזכות 13 שנים ברצף.
בשנת 1993, היא זכתה לראשונה באליפות העולם שנערכה בהמילטון לאחר שגברה בקרב הגמר על לי איו הסינית ובאותה השנה קיבלה את הדרגה דאן 4, הדרגה הגבוהה ביותר לג'ודוקא פעיל. טאני המשיכה לזכות באליפויות העולם הדו-שנתיות בשנים 1995, 1997, 1999, 2001, 2003 ו-2007. בשנת 2005 היא לא השתתפה מאחר שהייתה בהריון עם בנה הראשון. שיא 7 הזכיות של טאני נשבר רק בידי הצרפתי טדי רינר בשנת 2015, בתקופה שבה אליפויות העולם הם אירועים שנתיים.
טאני השתתפה בחמישה משחקים אולימפיים רצופים וזכתה בחמש מדליות. באולימפיאדת ברצלונה 1992, כאשר הייתה בת 16, היא זכתה במדליית הכסף לאחר שניצחה בשלב חצי הגמר את קרן בריגס הבריטית הוותיקה וארבע פעמים אלופת העולם והפסידה בגמר לססיל נובאק הצרפתייה. לאחר ברצלונה 1992 טאני החלה רצף של 84 ניצחונות וארבע שנים ללא הפסד. הרצף נגמר באולימפיאדת אטלנטה 1996 שם זכתה שוב במדליית הכסף כאשר הפסידה בגמר לצפון-קוריאנית קיה סון-הי למרות היותה עדיפה. קיה הצליחה לעמוד בפני ההתקפות של טאני ואף הצליחה להשיג ניקוד לקראת סוף הקרב. מדליית הכסף השנייה של טאני היוותה אכזבה ענקית ובתקשורת היפנית דיברו על "קללה אולימפית".
לאחר אטלנטה 1996, היא נשארה בלתי מנוצחת ב-12 השנים הבאות. בסידני 2000, היא ניצחה בשלב חצי הגמר את צ'ה היון-היאנג הצפון-קוריאנית לאחר קרב קשה, אך בגמר לא השאירה סיכוי ליריבתה הרוסייה ליובוב ברולטובה. 36 שניות מפתיחת הקרב, טאני ביצעה תרגיל אוצ'י-מאטה (הטלת ירך-פנימית) וקיבלה ניקוד איפון ומדליית זהב. ארבע שנים לאחר מכן באולימפיאדת אתונה היא ניצחה באיפון סדרה של קרבות והגיעה לגמר בו ניצחה את פרדריק ז'וסינה הצרפתייה לאחר ניקוד קוקה שקיבלה בתחילת הקרב וניקוד ווזארי שקיבלה בשניות האחרונות של הקרב. היא הפכה לג'ודוקא האישה הראשונה שזוכה בשתי מדליות זהב אולימפיות.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, תקוותיה של טאני לזכות בזהב אולימפי שלישי נגוזו כאשר הפסידה בעונשים לאלינה דומיטרו הרומנייה בשלב חצי הגמר. טאני נשרה לקרב על מדליית הארד בו גברה על ליודמילה בוגדנובה הרוסייה.
בשנת 2010, טאני פרשה מג'ודו תחרותי. במהלך קריירה של כ-20 שנים, טאני הפסידה רק חמש פעמים. בשנת 2011, בערב הגאלה בפריז לכבוד יום השנה ה-60 של איגוד הג'ודו העולמי, האיגוד חלק לה כבוד והכריז עליה כ"ג'ודוקא האישה הטובה ביותר בכל הזמנים".
פופולריות ומורשת.
טאני הלכה בעקבותיה של קאורי ימאגוצ'י, שבשנת 1984 הפכה לאישה היפנית הראשונה שזוכה באליפות העולם בג'ודו - ספורט שהיה שמור בעיקר לגברים. ימאגוצ'י היוותה את ההשראה לדמות יאווארה אינוקומה בסדרת המאנגה היפנית 'Yawara!' . הסדרה עקבה אחרי הכנותיה של יאווארה לאולימפיאדת ברצלונה 1992. כאשר טאני ייצגה את יפן בברצלונה, היא נתפסה על ידי הציבור היפני כיאווארה האמיתית ועד מהרה כונתה יאווארה-צ'אן או טאווארה.
עקב הצלחתה ואישיותה העליזה, טאני התפרסמה מאוד ביפן. היא הופיעה במספר פרסומות טלוויזיה והחתונה שלה, אשר שודרה בשידור חי בטלוויזיה היפנית, נצפתה על ידי 20 מיליון אנשים. גם הלידה של בנה הראשון, הפכה לאירוע תקשורתי גדול כאשר צלמים חיכו ליציאתה מבית החולים.
ההצלחה של ג'ודו הנשים היפני בשנות ה-90 מיוחסת לטאני, שהובילה דור חדש של מתחרות. מאחר שלא נתנה לנישואיה לשים קץ לקריירת הספורט שלה, וזכתה באליפות העולם האחרונה שלה כאמא צעירה, היא נחשבת לסמל של שינוי תפקיד האישה בחברה היפנית.
קריירה פוליטית.
טאני הוצגה לפוליטיקה על ידי חבר בית הנבחרים של יפן, איצ'ירו אוזאווה. ב-10 במאי 2010, המפלגה הדמוקרטית של יפן הודיעה שטאני תייצג את המפלגה כמועמדת פרופורציונלית בבחירות לבית היועצים של יפן בקיץ 2010. תחילה טאני ציינה כי היא עדיין מתכוונת להמשיך בקריירת הג'ודו שלה, אך בסופו של דבר פרשה מג'ודו לאחר שזכתה במושב בבחירות.
ביולי 2012, היא עזבה את המפלגה הדמוקרטית ועברה למפלגה החדשה "חיי העם קודמים" . מאוחר יותר באותה השנה, הייתה אחד ממייסדי "מפלגת חיי העם" , יחד עם איצ'ירו אוזאווה. לקראת בחירות 2016, טאני קיבלה פניות ממספר מפלגות להצטרף אליהן, אך אוזאווה דרש את הישארותה במפלגה מאחר שעזיבתה פירושה שהמפלגה תרד מתחת לדרישת המינימום של חמישה חברי פרלמנט וכתוצאה מכך תאבד את מעמדה כמפלגה רשמית. ביוני 2016 טאני הודיעה על החלטתה להישאר במפלגה עד הבחירות, אך לא להישאר לקדנציה שנייה.
נמל התעופה גימפו
S Bahn
מארק אומברס
מארק אומברס (באנגלית: Mark Umbers; נולד ב-17 ביוני 1973) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה.
אומברס נולד בהרוגייט שבצפון יורקשייר. הוא גדל בות'רבי והתחנך בבית הספר מאלסיס ואחר כך בבית הספר סדברג. ב-1995 סיים תואר בספרות לטינית ויוונית ופילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד.