ינס הגלר (בגרמנית: Jens Hegeler, נולד ב-22 בינואר 1988 בקלן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.
הגלר החל לשחק בקבוצת הנוער של באייר לברקוזן בשנת 2006, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2008, כאשר הוא משחק לסירוגין גם בקבוצת המילואים. הגלר הושאל בפגרת החורף של עונת 2008/09 לאאוגסבורג, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. הגלר שיחק באאוגסבורג במשך עונה וחצי, ובעונת 2009/10 סיים עמה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה, שמקנה מקום במבחני העלייה לבונדסליגה. במשחקי מבחן אלה כשלו אאוגסבורג והגלר מול נירנברג, שנשארה בבונדסליגה. בתום עונה זו סיים הגלר את ההשאלה לאאוגסבורג, והושאל שוב מבאייר לברקוזן, הפעם למשך שתי עונות לאותה נירנברג, ששיחקה אז בבונדסליגה. הגלר הציג יכולת טובה בשתי עונותיו בנירנברג, כשבעונת 2010/11 סיימה נירנברג במקום השישי, ובעונת 2011/12 סיימה במקום העשירי. הגלר צבר 65 הופעות ליגה במדי נירנברג, בהן הבקיע ארבעה שערים. בתום תקופת ההשאלה חזר הגלר לבאייר לברקוזן, שם שיחק שתי עונות מלאות. בעונת 2012/13 הגיע עם באייר לברקוזן למקום השלישי כשהוא מרבה לשחק בהרכב. בעונת 2013/14 ירדה כמות ההופעות של הגלר באופן משמעותי, ובאייר לברקוזן סיימה רביעית בבונדסליגה.
בתחילת עונת 2014/15 עבר הגלר להרטה ברלין. בעונתו הראשונה בקבוצה צבר 24 הופעות והפך לשחקן הרכב. לאחר מכן ירד משמעותית מספר ההופעות של הגלר.
בינואר 2017 חתם הגלר על חוזה לשנתיים וחצי בבריסטול סיטי. בדצמבר 2018 שוחרר מהקבוצה.
קריירה בינלאומית.
להגלר ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.
יינס הגלר
לשכת המסחר ירושלים
לשכת המסחר ירושלים הנה הגוף הרשמי המייצג את הסוחרים ובעלי העסקים בירושלים וסביבתה. הלשכה נוסדה בימי השלטון העות'מאני על ארץ ישראל, ופועלת מאז ועד היום לקידום והעמקת קשרי המסחר בירושלים והשפלה. נשיא לשכת המסחר המכהן הוא דרור אטרי. לשכת המסחר ירושלים היא עמותה רשומה, חברה בפדרציה של איגוד לשכות המסחר.
היסטוריה.
לשכת המסחר ירושלים נוסדה בשנת 1908 בימי השלטון העות'מאני על ארץ ישראל. לאחר כיבוש הארץ על ידי המנדט הבריטי והתבססות העליות, פעילות הלשכה גדלה באופן ניכר, וסייעה לסוחרים משלוש הדתות בעיר לבסס ולהרחיב את פעילותם המסחרית. עם הקמת המדינה נוספו לעיר בתי עסקים רבים בסיוע לשכת המסחר וסייעו בפיתוח והתרחבות העיר וכלכלתה.
שירותי הלשכה.
לשכת המסחר ירושלים מעניקה את השירותים הבאים לחבריה.
ר' משה מנרבון
מש&quot;ק דת
מש"ק דת הוא חייל בשירות חובה בצה"ל בחיל הרבנות הצבאית שתפקידו לסייע בשמירת הדת לחיילים המעוניינים בכך, בבסיס שבו הוא מוצב.
בעשור השני של המאה ה-21 חודש שמו הרשמי של התפקיד לרכז מסורת ורוח (נקרא בדרך כלל בראשי תבות מו"ר), אך הוא כמעט אינו ידוע בציבור הרחב ופרסומים בעיתונות ממשיכים להשתמש בשם "מש"ק דת".
שיבוץ והכשרה.
בדומה לרוב התפקידים ברבנות הצבאית, מש"קי הדת הם חיילים דתיים או חרדיים. על אף שאין מניעה לכך שחיילות ישרתו בתפקיד זה, וחיילות המעוניינות ומתאימות יתקבלו לתפקיד, מש"קי הדת בפועל הם גברים. רבים ממש"קי הדת הם בני ישיבות בשירות ההסדר, בעלי פרופיל עורפי.
חיילים המיועדים לשמש בתפקיד "מש"ק דת" עוברים קורס באורך ארבעה שבועות, המכשיר אותם לתפקיד. הקורס כולל שיעורים והרצאות בנושאי הלכה, כשרות, זיהוי חללים וקבורה ו"תודעה יהודית". בעבר התקיים הקורס בשטח בה"ד 11 בצריפין, במסגרת נפרדת של הרבנות הצבאית. עם המעבר לעיר הבה"דים עבר גם הקורס לשם. חלק מהחיילים המצטיינים בקורס, לאחר זמן הכשרה נוסף - הכולל בין השאר התנסות מעשית בעבודתו של מש"ק דת, מוצבים כמפקדים בקורס.
תיאור התפקיד.
לפי צה"ל, "רכזי המסורת ורוח משמשים כנציגי הרבנות הצבאית ביחידותיהם ומייעצים למפקדים בתחום הדת.". בעבר, תפקידו הרשמי של מש"ק הדת הצטמצם לפעולות ספורות: דאגה לניקיון בית הכנסת בבסיס שבו הוא מוצב, אספקת סידורים ותשמישי קדושה (נר, בשמים ויין להבדלה, ארבעת המינים וכו') וביקורת אחת לשבוע שהעירוב בבסיסו כשר. לאורך השנים הרבנות הצבאית מיתגה מחדש את התפקיד, תחת השמות "מש"ק יהדות" ו"רכז מסורת ורוח". ניסיון זה הצליח במידה מסוימת. כיום, בנוסף לתחומים המסורתיים, חולש מש"ק הדת גם על תחום תודעה יהודית, הכולל בין השאר ארגון ימי עיון, שיחות והרצאות לכלל החיילים ביחידה בנושאים כמו מוטיבציה לשירות.
מפקדו של מש"ק הדת הוא לרוב רב צבאי (רב"ץ) או נגד כשרות ודת המוצב בבסיסו.
חזון.
על פי חזונו של תא"ל (במיל') הרב אביחי רונצקי, הרב הראשי לצה"ל מ-2006 עד 2010:
בתרבות.
בשנת 1994 יצא הסרט האח של דריקס, העוסק בחייל דתי המסיים קורס מש"קי דת ומוצב בבסיס חימוש נידח. הסרט מבוסס על סיפור קצר מאת אמנון דנקנר - "האח של רמלר". הוא בוים על ידי אורי ענבר וכיכבו בו טל פרידמן, דני שטג ועמוס לביא.
הוועד למען אינטרנציונל עובדים
מפלגות פוליטיות בארצות הברית
לאורך רוב שנותיה, הפוליטיקה של ארצות הברית נשלטה על ידי מערכת דו מפלגתית. עם זאת, חוקת ארצות הברית הייתה תמיד שקטה בנושא של מפלגות פוליטיות; בזמן שנחתמה בשנת 1787, לא היו מפלגות במדינה. באותו זמן לא היו בעולם מפלגות שנבחרו בבחירות. הצורך לזכות בתמיכה פופולרית ברפובליקה הובילה להמצאה האמריקנית של מפלגות מבוססות הצבעה בשנות ה-90 של המאה ה-18. האמריקאים היו חדשניים במיוחד בהכנת טכניקות קמפיין חדשות שחיברו את דעת הקהל למדיניות הציבורית באמצעות המפלגות.
מדענים והיסטוריונים פוליטיים חילקו את פיתוחה של המערכת הדו מפלגתית לחמש תקופות. המערכת הדו מפלגתית המודרנית מורכבת מהמפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית. כמה צדדים שלישיים גם פועלים גם בארצות הברית, ומעת לעת בוחרים מישהו למשרה מקומית. המפלגה השלישית בגודלה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 היא המפלגה הליברטריאנית.
המערכת הפוליטית המודרנית בארצות הברית.
המערכת הפוליטית המודרנית בארצות הברית היא מערכת דו מפלגתית הנשלטת על ידי המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית. שתי המפלגות האלו ניצחו כל מערכת בחירות מאז 1852 ושלטו בקונגרס של ארצות הברית במידה מסוימת לפחות מאז 1856.
המפלגה הדמוקרטית.
המפלגה הדמוקרטית היא אחת משתי המפלגות הגדולות בארצות הברית. המפלגה נוסדה ב-1828 על ידי אנדרו ג'קסון, והיא המפלגה הפוליטית מבוססת הצבעת הבוחר הקיימת הוותיקה ביותר בעולם. מאז 1854, הפוליטיקה האמריקנית הייתה במידה רבה סיפורו של הקרב בין הדמוקרטים לבין יריביהם המושבעים, הרפובליקנים.
בעת היווסדה, המפלגה הדמוקרטית תמכה בסט אחר של נושאים מאשר היא תומכת כיום. מאז היווסדה ועד הניו דיל, המפלגה בדרך כלל הייתה ליברלית קלאסית או ליברטריאנית; היא העדיפה ממשלה וזכויות קטנות של מדינות. מאז היווסדה ועד אמצע המאה ה-20, המפלגה הדמוקרטית הייתה דומיננטית בקרב הדרומיים הלבנים,
וכך, היא הייתה המפלגה המזוהית ביותר עם ההגנה של עבדות. עם זאת, בעקבות החברה הגדולה– תוכנית חברתית רחבה שנהגתה על ידי לינדון ג'ונסון, שכללה שירותי בריאות לחולים ועניים, שיפור מערכת החינוך, מלחמה בעוני, שיפור זכויות האדם ושוויון לשחורים, המפלגה הדמוקרטית הפכה יותר מזוהה עם צדק חברתי, תוך ויתור דומיננטי במדינות הדרום הרפובליקני.
המפלגה הדמוקרטית מיצבה את עצמה מאז 1912 כליברלית בנושאי פנים. הפילוסופיה הכלכלית של פרנקלין דלאנו רוזוולט, אשר השפיעה מאוד על הליברליזם המודרני בארצות הברית, עיצבה את האג'נדה של המפלגה מאז 1932. קואליציית הניו דיל של רוזוולט שלטה בבית הלבן עד 1968 למעט שנות הכהונה של אייזנהאואר בשנים 1953–1961. מאז אמצע המאה ה-20, הדמוקרטים היו בדרך כלל בצד המרכז-שמאל של המפה הפוליטית, ותמכו בצדק חברתי, ליברליזם סוציאלי, כלכלה מעורבת ומדינת רווחה. הדמוקרטים כיום החזקים ביותר בחופים המזרחיים והמערביים, ובמרכזים עירוניים גדולים בארצות הברית. אמריקנים-אפריקנים נוטים להיות דמוקרטים באופן לא פרופורציונלי, וכך גם איגודים מקצועיים.
ב-2004, המפלגה הדמוקרטית הייתה הגדולה ביותר, עם 72 מיליון מצביעים רשומים (42.6% מ-169 מיליון רשומים). נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, היה הדמוקרט ה-15 שהחזיק בתפקיד, ומבחירות אמצע הקדנציה ב-2006 ועד בחירות אמצע הקדנציה ב-2014, הייתה המפלגה הגדולה ביותר בסנאט ארצות הברית. מועמדת המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2016 הייתה הילרי קלינטון מניו יורק.
כיום, המפלגה הדמוקרטית היא המפלגה הגדולה בבית הנבחרים (220:211 לטובת הדמוקרטים), והיא מחזיקה ביתרון גם בסנאט (יחד עם שני הנציגים העצמאיים, אנגוס קינג וברני סנדרס, למפלגה הדמוקרטית יש 50 קולות בסנאט, אך במקרה של שוויון בהצבעה, סגנית הנשיא הדמוקרטית יכולה להצביע ולשבור את השוויון). הנשיא ג'ו ביידן הוא יושב ראש המפלגה הדמוקרטית.
המפלגה הרפובליקנית.
המפלגה הרפובליקנית היא אחת משתי המפלגות הגדולות בארצות הברית. המפלגה נוסדה בשנת 1854 בוויסקונסין כמפלגת פורשי הוויגים ומתנגדי המפלגה הדמוקרטית. המפלגה נוסדה על עיקרון הרפובליקניזם ועל התנגדות לעבדות שחורים בארצות הברית. מאז 1861 כאשר אברהם לינקולן נבחר לנשיאות ארצות הברית, הרפובליקנים מתחרים על הנשיאות ועל השליטה בבתי הנבחרים ביריביהם המושבעים מהמפלגה הדמוקרטית.