בהתאם לתת"ל 65, התחנה עתידה להיות מוסבת לתחנה תת-קרקעית בשם "תחנת חיפה בית המכס".
קומביין תבואות
קומביין תבואות (באנגלית: Combine Harvester, ידוע גם בשם קצרדש וקצרקש והוצע לו גם השם קצרדש עצמונע) הוא מכונה המשלבת את משימות הקצירה, הדישה וניפוי התבואה. התוצאה המבוקשת היא גרעין או דגן (לרבות תירס, סויה, פשתן, שיבולת-שועל, חיטה ושיפון); תוצר לוואי הוא הקש, קליפותיו הריקות של היבול שכל חומריו המזינים הוצאו ממנו.
במדינת ישראל, על מנת להפעיל קומביין, נדרש רישיון נהיגה למכונה ניידת.
היסטוריה.
קומביין התבואות נרשם כפטנט בשנת 1834 על ידי חירם מור, באותה השנה בה סיירוס מק'קורמיק רשם פטנט על המקצרה המכנית.
הקומביינים הראשונים, שחלקם היו גדולים למדי, נמשכו על ידי סוסים או פרדות ועשו שימוש בגלגל-הנעה כדי להעצים את פעולתם. בשנת 1902, היו כבר בשימוש קומביינים שיכלו לקצור כמות מספיקה של דגן בשעה אחת כדי לאפות עשרה ככרות לחם. קומביינים הנגררים באמצעות טרקטור היו אף הם בשימוש לזמן מה. קומביינים אלה כללו מכשיר-ניעור שהפריד בין המוץ והתבן (מעין שבכה משוננת שהונחה על פיר) כדי לפלוט את התבן ולשמור על הדגנים. הקומביינים מונעי הטרקטורים התפתחו עם השנים וכללו מנועי בנזין או דיזל נפרדים כדי להניע את מכשיר-הניעור.
לקומביינים המודרניים של ימינו הנעה-עצמית ומנועי דיזל. התקדמות משמעותית בפיתוח הקומביינים הושגה עם התכנון הסיבובי. המוץ והתבן הופרדו מן הגרעינים על ידי שימוש במאוורר רב עוצמה. קומבייני-סיבוב הושקו בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי חברת "Case IH". באותה התקופה אף הוכנסו לשימוש מערכות אלקטרוניות לניטור תפוקת הקצירה. מכשור חדיש זה אפשר למפעילים להקטין את הפחת ולהשיג יבול רב יותר ליחידת קרקע בעזרת אופטימיזציה של מהירות תנועת הכלי ואמצעי תפעול אחרים.
עקרון הפעולה.
למרות ההתקדמות הטכנולוגית הרבה שחלה מאז הומצאו הקומביינים הראשונים, הרי שעקרון הפעולה הבסיסי שלהם כמעט ולא השתנה.
בשלב הראשון המאסף הקדמי מזין את היבול הנקצר לתוך גליל הדיש הבנוי משורה של לוחות שפשוף אופקיים המותקנים עליו במרווחים של רבע מקוטר הגליל. כתוצאה מן התנועה ומתהליך הגירוד, מתפוררת התבואה לתערובת של גרעינים וקש והגרעינים נופלים לתוך מאסף פנימי קעור המותקן מתחתיו.
בשלב הבא מועברים הגרעינים באמצעות מספר גלילים בורגיים המותקנים אנכית למערכת הדייש, אל מכל האיסוף המרכזי. בדרכם למכל האיסוף המרכזי עוברים הגרעינים דרך מספר נפות, מנערים, ומאווררים, במטרה להבטיח את ניקיון התבואה מפסולת הקש ולכלוך אחר. הקש המופרד מן התבואה עובר בצינורות פינוי מחוץ למכונה אל השדה.
יוסף סאגיס
רבי יוסף סאגיס (נכתב לעיתים כסגיש, סגיס, סאגיש, שאגיס או שגיש) (1492 בקירוב - 1572 ה'של"ב) היה רב ומקובל בצפת של המאה ה-16. כונה "החסיד" ו"פורטוגיסו" (כיוון שעלה מפורטוגל).
ביוגרפיה.
נולד, כפי הנראה, בעיר סאגיס שבצפון ספרד, ומכאן שמו. בינקותו, עם גירוש ספרד ב-1492, או עם גירוש פורטוגל ב-1496, עברה משפחתו ככל הנראה לאלכסנדריה שבמצרים, ומשם עלתה לארץ ישראל והתיישבה בצפת.
בצפת מונה לעמוד בראשות ישיבה, ולכהן כחבר בית הדין בעיר, יחד עם רבי יוסף קארו, שהזכירו בספרו בית יוסף ובתשובותיו. אחד מתלמידיו היה רבי אלעזר אזכרי, מחבר "ספר חרדים" והפיוט "ידיד נפש".
הרב סאגיס נפטר ב-1572, שנה בה נפטר גם קרובו האר"י, כנראה במהלך המגפה הגדולה שהתרחשה בשנה זו.
ר' יהודה מינץ קצנלבוגן, אחרי הספדו לרמ"א, כותב: "ובשבוע זה, הגיעה אלינו השמועה כי בצפת, נפטר החכם השלם כמהר"ר יוסף סגיש ז"ל, אשר היה איש רשום מאוד, מגדולי חכמי ארץ ישראל".
משפחתו.
בן אחיו ר' משה, הרב שלמה סאגיס, נישא לבתו של האר"י. גם הוא כיהן כראש ישיבה בצפת, והיה רבם של ר' יוסף מטראני (המהרי"ט או המהרימ"ט), ר' חייא רופא, ר' אברהם שלום השני, ר' גדליה קורדובירו ור' טוביה הלוי בן אברהם.
הערות שוליים.
תחנת רכבת חיפה מרכז
תחנת חיפה מרכז
ויקטוריה (סיישל)
ויקטוריה (באנגלית: Victoria) (נקראת גם נמל ויקטוריה או מאהה) היא עיר הבירה של סיישל והיא נמצאת בצד הצפון-מזרחי של האי מאהה.
העיר הוקמה ב-1778, והתבססה בתחילה על המושב הבריטי הקולוניאלי. נכון לשנת 2002 אוכלוסיית העיר מונה 24,970 תושבים - כשליש מאוכלוסיית סיישל. בסמוך לעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי סיישל (הושלם בשנת 1971).
היצוא העיקרי של ויקטוריה הוא וניל, קוקוסים, שמן קוקוס, קונכיית צב, סבון וגואנו.
האטרקציות בעיר כוללות את מגדל השעון שעוצב על פי גשר ווקסהול שבלונדון, בית המשפט, הגנים הבוטניים של ויקטוריה, המוזיאון הלאומי להיסטוריה של ויקטוריה, מוזיאון ההיסטוריה הטבעית של ויקטוריה ושוק סליון סליון-קלארקה. העיר היא ביתם של האצטדיון הלאומי ומכון הפוליטכניון, בעוד שהנמל הפנימי נמצא בצמוד למזרח העיר, סביב דייגי הטונה והשימורים, המפתחים את התעשייה הראשית המקומית. אחד הגשרים הגדולים בוויקטוריה הושמד ברעידת האדמה באוקיינוס ההודי בשנת 2004.
אקלים.
האקלים בוויקטוריה הוא אקלים משווני טרופי (לפי שיטת קפן) שמאופיין בטמפרטורות גבוהות במהלך השנה. לעיר אומנם יש חודשים בהם כמות המשקעים ירודה (יוני-יולי), אך גם בהם כמות המשקעים החודשית הממוצעת עדיין גבוהה מ-60 מילימטרים, לכן אין "עונה יבשה" בוויקטוריה. זו גם הסיבה לסיווג של האקלים בוויקטוריה תחת ההגדרה של אקלים טרופי.
כמות המשקעים הממוצעת לשנה בוויקטוריה עומדת על כ-2,000 מילימטר.
ערים תאומות.
הערים התאומות של ויקטוריה הן:
מעשיה
חוק דיני ממונות
Java 3D
Java 3D הוא ממשק תכנות יישומים לגרפיקת תלת-ממד בשפת התכנות Java. הממשק פותח על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס.
בניגוד לפתרונות דומים, Java 3D אינו רק מעטפת לממשקי תכנות יישומים אחרים אלא ממשק מונחה-עצמים טהור ורב-פלטפורמי. בעזרת Java 3D ניתן להציג נתונים מדעיים, תמונות רפואיות, אנמיציות, משחקים ועוד. ניתן גם לייבא מודלים תלת ממדיים בפורמטים שונים (כגון 3DS,OBJ, OpenFlight, VRML ועוד) לתוכנית Java3D.
Java 3D נשען על OpenGL או על DirectX כאשר ברירת המחדל היא (בינתיים) OpenGL, לכן הוא נחשב כשפה עילית עבור הטלות ובניית אובייקטים תלת ממדיים.
ל-Java 3D יש מנוע ממוטב המחשב את ההטלות ואת סדר ההטלות של האובייקטים למסך המחשב (תהליך הנקרא rendering) אך אפשר גם לשלוט בסדר הרינדור אך זה פחות מומלץ.
כל האובייקטים הגאומטריים חיים בעולם ווירטואלי. ל- Java 3D יש מחלקה הנקראת VirutalUniverse שבעזרתו היא קושרת את כל האובייקטים, והעולם הווירטואלי מוטל על גבי צג המחשב.
Java 3D מבוסס על מבני נתונים הנקרא גרף התרחשות (scene graph). זהו מבנה נתונים מכוון אשר פתוח, זאת אומרת אין אפשרות לחזור לצומת. כל צומת בגרף היא עצם.
הגרף, בצורה כללית מתחלק לשני חלקים עיקריים:
כיום Java3D אינה חלק מ-JAVA 6 וצריך להתקינה בנפרד.
רציפות (פילוסופיה)
המושג "רציפות" מתאר באופן אינטואיטיבי דבר מה שאין בו הפסקות וניתן לחלוקה אינסופית. מושג זה יכול לחול על המציאות הפיזיקלית (הנתפסת בחושים) ועל מושגים מופשטים.
מושג הרציפות מעלה בעיות תפיסה קשות, משום שהוא דורש למעשה תפיסה של אינסוף. סוגיית הרציפות מעסיקה אנשי מדע מאז העת העתיקה ועד ימינו.
מושג הרציפות במתמטיקה.
העת העתיקה.
רעיון הרציפות הופיע כבר בתחילת הפילוסופיה היוונית, אצל הפילוסוף אנכסגורס, אולם ההתמודדות העיקרית איתו נערכה על ידי מתמטיקאים. עם זאת, בעת העתיקה לא הייתה הבחנה ברורה בין מדע ופילוסופיה.
האסכולה הפיתגוראית פיתחה תורה שלמה סביב מספרים במאה החמישית לפני הספירה. הפיתגוראים האמינו כי המתמטיקה שלהם מתארת את העולם או שהיא זהה עם העולם. באותה עת, עסקו הפיתגוראים רק במספרים הנקראים כיום מספרים טבעיים (...1,2,3), ובשברים (מנה של שני מספרים טבעיים). הם נקלעו למבוכה כאשר ניסו לחשב את אורך היתר של משולש ישר-זווית שאורך כל אחד מניצביו הוא 1. אורך היתר במשולש זה הוא 2√. מספר זה אינו טבעי ואף אינו רציונלי (אינו ניתן להצגה כשבר). הפיתגוראים החליטו להתעלם ממספרים אלו, הנקראים כיום מספרים אירציונליים. כיום אנו יודעים שהישר הממשי (המכיל מספרים טבעיים, רציונליים ואירציונליים), הוא התגלמותה של הרציפות.
הפילוסוף זנון הציג התמודדות מעמיקה יותר עם הרציפות. מטרתו הייתה להוכיח את הטענה של רבו, פרמנידס, כי לא קיימת כלל חלוקה בעולם. לצורך כך ניסה זנון להראות באמצעות פרדוקסים כי גם חלוקה אטומית (בדידה) וגם חלוקה אינסופית (רציפות) מביאות לסתירות לוגיות. מנקודת מבט מודרנית, ניתן לסייג ולומר כי זנון הראה כי שתי צורות החלוקה הללו גורמות לקשיים אינטואיטיביים (בניגוד לסתירות לוגיות).
טענתו של זנון כנגד הרציפות הייתה כי כאשר מחלקים קו לאינסוף, יכולות להתקבל שתי תוצאות: האחת, שהקו מורכב מגדלים מאוד קטנים. השנייה, שהקו אינו מורכב מגדלים כלל. אם הקו מורכב מגדלים כלשהם, הרי שהוא לא רציף, אלא אטומי (בדיד). אם הקו אינו מורכב מגדלים כלל, אז כיצד הוא קיים? למרות שהפרדוקסים של זנון זכו לפתרונות מתמטיים כעבור כ-2,500 שנה, הקושי האינטואיטיבי נותר בעינו עד היום: כיצד ייתכן שאוסף נקודות חסרות גודל יוצר קו בעל גודל? כיצד ייתכן שיש מספרים שעצם הגדרתם היא תהליך אינסופי?