חוות דעת מקצועית, אותן העניק קנה בתחום "אחריותו החוקית של רו"ח" וב "תקינת הביקורת", שימשו כהגנה במספר תביעות ייצוגיות והליכי אכיפה מנהלית של הרשות לניירות ערך ואף שימשו כבסיס לפסיקה מובילה בתחום, ביניהם פסק הדין של אוברלנד משנת 2013 ופסק הדין של טאואר סמיקונדקטור משנת 2018.
בין השנים 2013–2015, כיהן קנה כגזבר כבוד של לשכת רואי החשבון בישראל. הוא פעל כיו"ר וחבר בכ־80 ועדות בלשכת רואי החשבון בישראל.
כמרצה באקדמיה.
קנה נמנה לאורך השנים כמרצה בכיר באקדמיה בנושא ביקורת וחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה, במכללה למנהל, באוניברסיטה העברית ומשמש כמרצה אורח במוסדות אקדמאיים נוספים ובלשכות מקצועיות (עו"ד, יועצי מס ועוד).
פעילות ציבורית.
קנה חבר בוועדות ציבוריות רבות ביניהן במועצה המקצועית של לשכת רו"ח בישראל, בוועדת ההתמחות של מועצת רו"ח ועוד.
בין השנים 1998–2019, הוא כיהן כחבר מועצת רו"ח של משרד המשפטים ומשנת 1998 משמש קנה כחבר הוועד המרכזי של לשכת רו"ח בישראל ובנשיאות לשכת הרו"ח.
החל משנת 2011, הוא מכהן כיו"ר דירקטוריון מרכז הספורט של אוניברסיטת תל אביב וחבר דירקטוריון החל משנת 1994. הוא חבר הוועד הפועל של מוזיאון הטבע באוניברסיטת תל אביב משנת 2016.
משנת 2013 הוא מכהן כיו"ר ועדת המכרזים - איגוד ההתעמלות הישראלי.
קנה, שימש כיו"ר משותף דירקטוריון במוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות וכיו"ר דירקטוריון המוסד לסקר עמיתים (אשר הוא נמנה עם מקימיו) בשנת 2004.
בין השנים 1995–1997, כיהן קנה כנציג ישראל בוועדה הבינ"ל של רואי חשבון לכתיבת גילויי דעת בינ"ל בביקורת חשבונאות.
חייו האישיים.
קנה נשוי לעו"ד גיל אייזנשטיין קנה ולהם ארבעה ילדים. הוא מתגורר עם משפחתו ברמת גן.
יחסי טאיוואן–יפן
יחסי טאיוואן–יפן לא מתקיימים במישור הדיפלומטי, אך ישנם קשרים כלכליים ותרבותיים חזקים מאוד בין הרפובליקה הסינית לבין יפן.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת (1600–1950).
במהלך העשור הראשון של המאה ה-17 התקיים סחר אינטנסיבי בין יפן לבין האי טאיוואן. ההולנדים יישבו את טאיוואן בשנת 1624 והשתמשו באי כבסיס לסחר עם יפן.
במהלך תקופת שלטונה של ממלכת טונגנינג על האי טאיוואן, נהגה יפן לייבא עור צבי, סוכר, משי, מתכות יקרות, שריונות ובגדי כותנה מהממלכה. כסף יפני היה תקף לתשלום בטאיוואן במהלך אותה התקופה וסוחרים יפנים הורשו לחיות בעיר ג'ילונג. לאחר שהחלה תקופת הסגר ביפן - סאקוקו, הפך הסחר עם טאיוואן לפחות משמעותי.
בשנת 1874 פלשו חיילים יפנים לדרום טאיוואן על מנת לתקוף שבטים ילידים, כנקמה על רצח 54 מלחים יפנים בשנת 1871.
ניצחון יפן על שושלת צ'ינג במלחמת סין-יפן הראשונה העביר את טאיוואן לשליטה יפנית מלאה. טאיוואן נשלטה על ידי האימפריה היפנית עד שנת 1945 והפסדה של יפן במלחמת העולם השנייה, אז הועברה לידי סין הלאומית, שהייתה על סף הפסד במלחמת האזרחים הסינית ובסופו של דבר השתמשה באי כמושב לממשלה הגולה שלה.
הרפובליקה הסינית בטאיוואן.
הכרה ברפובליקה הסינית (1950–1972).
לאחר ההפסד במלחמת העולם השנייה נכבשה יפן על ידי ארצות הברית ותפקדה בפועל כמדינת בובות אמריקאית למשך מספר שנים. בכירי הממשל היפני ביקשו לקיים יחסים עם הרפובליקה העממית של סין אך אנשי ארצות הברית טרפדו את המגעים ואיימו על יפן כי הריבונות שלה לא תוחזר אם ינהלו יחסים עם הרפובליקה העממית של סין. בסופו של דבר יפן נכנעה ללחצים האמריקניים ופנתה לקיום יחסים עם הרפובליקה הסינית.
בשנת 1958 הוקמה בעיר נהה האגודה הסינית-ריוקיונית, שהיוותה בפועל מטה הכוחות האסטרטגיים האמריקניים באזור. בתחילת 1972 הוחזר האי אוקינאווה לשליטה יפנית אך האגודה נשארה במקום למשך מספר חודשים כמוסד לטיפוח היחסים שבין יפן וטאיוואן.
הכרה ברפובליקה העממית של סין (1972–הווה).
כאשר הרפובליקה העממית של סין החילה את מדיניות סין האחת, הייתה יפן בעלת ברית משמעותית עבור טאיוואן, אך כוחות פוליטיים עולמיים לחצו על יפן לשנות את עמדתה. כאשר הניסיון להחזיר את הרפובליקה הסינית לסין היבשתית נכשל והרעיון החל לדעוך, והממשלה היושבת בטאיפיי גורשה מהאו"ם והוחלפה ברפובליקה העממית של סין, החליטו מדינות רבות שהיו בעלות ברית מושבעות של טאיוואן כגון ארצות הברית להפוך את עמדתן ולעבור לתמוך ברפובליקה העממית של סין. לאחר ההכרה האמריקנית ברפובליקה העממית של סין וביקור ריצ'רד ניקסון במדינה, החליטה המפלגה הליברלית-דמוקרטית היפנית לכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה העממית של סין. כבר לפני כן התקיימו יחסי סחר איתנים עם הרפובליקה העממית של סין ללא הכרה דיפלומטית רשמית.
כתנאי מוקדם לבניית קשרים עם ברית המועצות, ביטלה יפן את הסכם טאיפיי ביחס למשטר הרפובליקה הסינית השולט בטאיוואן. על פי "מזכר ההבנות המשותף של יפן וסין, 1972", ממשלת יפן מכבדת ומבינה במלואה את עמדת ממשלת הרפובליקה העממית של סין שטוענת כי טאיוואן היא חלק בלתי נפרד מהרפובליקה העממית של סין. מזכר ההבנות בין שתי המדינות הורחב בשנת 1978 ושתי המדינות הסכימו להמשיך לקיים את הכתוב בו גם ב-2006 בביקורו של שינזו אבה בבייג'ינג.
בשנת 1998 חתמו יפן והרפובליקה העממית של סין על הכרזה משותפת של שתיהן, בנוגע לבניית ידידות, שיתוף פעולה ושלום בין שני המשטרים. ההכרזה התייחסה גם למדיניות סין האחת ונכתב בה כי יפן ממשיכה לשמור על עמדתה בנושא טאיוואן ככתוב במזכר ההבנות המשותף של הרפובליקה העממית של סין ויפן והיא מדגישה כי יש רק סין אחת". יפן הרחיבה והכריזה כי תמשיך בסחר ובידידות עם טאיוואן אולם במגזר הפרטי ובצורה לא רשמית.
יפן מעניקה פטור מאשרת כניסה למדינה למחזיקי דרכון טאיוואני למשך תשעים ימים. הפטור נכנס לתוקף ב-20 בספטמבר 2005 והוא צעד למשיכת תיירים נוספים ליפן. סגן שר הפנים והתקשורת היפני ביקר בטאיוואן ב-25 במרץ 2017 והיה הפקיד הממשלתי במעמד הגבוה ביותר שמבקר במדינה מאז שנת 1972 והחתימה על מזכר ההבנות.
בשנת 2020 קיבלה יפן תרומות רבות של ציוד רפואי להתמודדות עם מגפת הקורונה כחלק מהמדיניות הטאיוואנית של סיוע רפואי בתנאי משבר. יותר מ-2 מיליון מסיכות פנים נמסרו ליפן באמצע חודש אפריל.
חינוך.
בתי ספר סיניים שמעבר לים ממומנים ומנוהלים ביפן, כמו גם במדינות רבות אחרות, על ידי מועצת הקהילה הטאיוואנית שמעבר לים, מטעם ממשלת טאיוואן (הרפובליקה הסינית). בתי הספר הללו הוכרו על ידי יפן בשנת 2003 ולפני כן בוגריהם לא היו כשירים לכניסה למבחני הקבלה לאוניברסיטאות שביפן. ישנם שלושה בתי ספר סיניים הנתמכים על ידי הרפובליקה הסינית ביפן:
יפן מצידה, מפעילה ברפובליקה הסינית גם היא שלושה בתי ספר המנוהלים על ידי ההתאחדות היפנית בטאיוואן:
תרבות.
ב-21 באפריל 2010 הקימה טאיוואן את המרכז התרבותי של טאיפיי בטוקיו, יפן שינתה את שמו למרכז התרבותי הטאיוואני. ב-27 בנובמבר 2017 הקימה יפן את המרכז התרבותי היפני בטאיפיי.
יחסי אירלנד–ארגנטינה
יחסי אירלנד–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לאירלנד.
הגירה.
שתי המדינות חולקות היסטוריה של התרבות האירית בשל העובדה שמעל 50,000 מתיישבים אירים היגרו לארגנטינה. ארגנטינה היא בית הקהילה האירית החמישית בגודלה בחו"ל והגדולה ביותר במדינה שאינה דוברת אנגלית. למעלה מחצי מיליון אזרחים ארגנטינאים טוענים למורשת אירית.
היסטוריה.
מהגרים אירים קדומים אולי הגיעו לארגנטינה עם מתנחלים ספרדים בשירות ספרד. בין השנים 1806–1807 ניסו הכוחות הבריטיים להשתלט ללא הצלחה על חלקים בארגנטינה, בעיקר סביב אזור ריו דה לה פלטה, שנודע בכינוי "הפלישות הבריטיות לתחתית הנהר". במהלך הפלישה ערכו כמה חיילים אירים את הצבא הבריטי והצטרפו לצבא הספרדי / ארגנטינאי. האירי הידוע ביותר היה האדמירל ויליאם בראון שהגיע לארגנטינה בשנת 1810. הוא מוסמך כי יצר את הצי הארגנטינאי ועל לחימה מטעם ארגנטינה נגד ספרד, ברזיל, אנגליה וצרפת. בגלל עוני ורעב, למעלה מ-50,000 אזרחים אירים היגרו לארגנטינה בין השנים 1830–1930 בחיפוש אחר אדמה וחיים טובים יותר.
בשנת 1916, במהלך מרידת חג הפסחא, היה זה אירי יליד ארגנטינה בשם אמון בולפין שהניף את הדגל באומרו "הרפובליקה האירית" מעל לדואר הכללי בדבלין. מכיוון שבולפין היה ארגנטינאי, הוא לא הוצא להורג לאחר שנתפס על ידי הבריטים. הוא גורש לארגנטינה ובהמשך מונה על ידי איימון דה ואלירה לקונסול האירי הראשון בבואנוס איירס. לבולפין הצטרפה לורנס ג'ינל הרפובליקנית האירית בשנת 1921 במטרה לקדם תמיכה בעצמאות אירית ולגייס הלוואה של 500,000 ליש"ט מהעשירים בקהילה האירית בארגנטינה. בשנת 1937 הפכה אירלנד למדינה עצמאית וביוני 1947, ארגנטינה ואירלנד כוננו יחסים דיפלומטיים. באותה שנה פתחה אירלנד את שגרירותה בבואנוס איירס.
במהלך מלחמת פוקלנד (אפריל–מאי 1982) בין ארגנטינה לבריטניה, אירלנד הייתה חברה בלתי קבועה במועצת הביטחון של האו"ם והצביעה בעד החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 502 שדרשה הפסקת פעולות איבה בין ארגנטינה לבין בריטניה ונסיגה מוחלטת על ידי הכוחות הארגנטינאים של איי פוקלנד. במקביל, ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ביקשה מממשלת אירלנד להימנע מהחלטה הקוראת להפסקת אש בין בריטניה לארגנטינה.
בשנת 2016 חגגו ארגנטינה ואירלנד יחד את שנת העצמאות לעצמאות ארגנטינה ואת שנת המאה של אירלנד לעליית הפסחא.
ביקורים רשמיים.
ביקורים רשמיים מאירלנד בארגנטינה
נכון להיום, אף נשיא ארגנטינה לא ביקר באירלנד.
יחסי סחר.