עדות נוספת לנכונותה של השערת קיינס נדונה על ידי איבס, אסיק וויסקומי, אשר, מנקודת מבטם ההפוכה לבינדמן, רואים את הסגנון של "אין דת טבעית" כבטוח יותר מאשר זה של "כל הדתות". הם במיוחד מצטטים את השימוש באיות רומי זקוף בתוך "כל הדתות" בניגוד לכתיבה הנטויה, על כמה לוחות של "אין דת טבעית"; "סגנון זה היה קל יותר לביצוע מאחר שזה דרש פחות משיחות מכחול עצמאיות. ומאחר וכתוצאה מכך התבנית הצפופה של השורות סיפקה תמיכה טובה יותר עבור דיות dabber, הגופן הנטוי אפשר גילוף רדוד יותר." בלייק הציג את הגופן הנטוי על לוח a3 השייך ליצירה "אין דת טבעית", כתב שבו הוא ישתמש בכל שנות ה-1790. ראיות אחרות עבור תארוך מוקדם של "כל הדתות" הוא כי רבות מהאותיות הבודדות עצמן נשענות שמאלה, בניגוד ל"אין דת טבעית". זאת הייתה בעיה נפוצה בכתב ראי, ונוכחותה ב"כל הדתות" אבל לא באין דת טבעית מרמזת שבלייק רק החל ללמוד איך להתגבר על זה בזמן שהוא עבד על יצירתה.
תוכן.
כאשר מנתחים "את כל הדתות הן אחת" חשוב לזכור כי התמונות אינן בהכרח תיאורים מילוליים של הטקסט; "ההצעות הפילוסופיות [...] מציעות מעט דימויים חזותיים או אפילו עצמים עם שם. תכונות אלה עשויות לקבוע את העצמאות היחסית של רבים מהעיצובים המלווים את הטקסט. הקישורים הם נושאיים ומטאפוריים, לא ישירים ומילוליים."
פרשנות.
הנושא המרכזי ב"כל הדתות הן אחת" הוא מושג ה"גאון הפואטי" אשר מקביל בערך לדמיון. בלייק טוען כי "הגאון הפואטי" הוא גדול יותר מאשר כל דבר אחר, והוא "האדם האמיתי". לפיכך, "הגאון הפואטי" מחליף את המושגים המסורתיים של האלוהות בגדר "הגוף או הצורה החיצונית של האדם נגזר מ"הגאון הפואטי" [...] צורתם של כל הדברים נגזרת מ"הגאון הפואטי", צורה שמכונה על ידי הקדמונים מלאך, רוח ושד". לפיכך, "הגאון הפואטי" מחליף את האמונה התאולוגית הקיימת. "גאון פואטי" זה הוא כלל-עולמי, המשותף לכל בני האדם; "כיוון שכל בני האדם דומים בצורתם החיצונית [...] כל בני האדם דומים גם ב"גאונותם הפואטית". באופן דומה, כל הפילוסופיות מקורן מה"גאון הפואטי"; "כל הכתות הפילוסופיות באות מה"גאון הפואטי", כשהן מותאמות לחולשותיו של כל פרט", וכך גם כל הדתות, שהן בסך הכל ביטויים של "הגאון הפואטי"; "הדתות של כל העמים נגזרות בתפיסתן השונה את "הגאון הפואטי" אשר בכל מקום מכונה "רוח הנבואה". שוב, בדגש על המאפיין התאולוגי של ה"גאון הפואטי". אפילו התנ"ך מקורו ב"גאון הפואטי"; "הברית הישנה והחדשה מהוות נגזרת מקורית של ה"גאון הפואטי". לפיכך, כיוון שכל בני האדם דומים ב"גאונותם הפואטית", וכיוון שמקור כל הדתות הוא ה"גאון הפואטי", כך גם הדתות חייבות להיות דומות זו לזו, לכן "כל הדתות הן אחת".
דייוויד בינדמן מסווג את "כל הדתות הן אחת", כ"דיאלוג מופשט עם התאולוגיה הקונבנציונלית". במובן זה, היצירה מתפרשת לעיתים קרובות כנקודת העימות המוקדמת ביותר של בלייק עם הדאיזם והדואליזם. באופן דומה, נורת'רופ פריי טוען כי התאוריה של בלייק האומרת ש"כל הדתות הן אחת" מהווה "סובלנות של חזון" הנמצאת כנגד ה"סובלנות הרציונלית" או ה"סובלנות הדאיסטית" "הגורסת כי כל הדתות מנסות לפצח באופן שווה את אותו מסתורין בלתי פתור". הולכת לפי אותו קו מחשבה, פלורנס סנדלר טוענת כי בטקסטים אלה בלייק "הגדיר על עצמו את משימת הפרדת דת האמת שלו מסטיותיה, בזמנו שלו, ובתנ"ך עצמו". עוד חוקרת ספרות, אליסיה אוסטרייקר, מתמקדת בהפרכת הדיאיזם, כאשר היא מתייחסת ליצירה כאל "לעג כלפי הרציונליזם וחוסר רצון להתפשר על הפוטנציאל האינסופי של האדם".".ס. פוסטר דיימון מציע שמה שבלייק עשה ב"כל הדתות הן אחת" זה "להדיח את ההגיון ממקומו העתיק כיכולתו העליונה של האדם, ולהמליך את הדמיון"." בנוסף לכך, דיימון גם טוען כי "בלייק השלים את התאוריה המהפכנית שלו בדבר טבע האדם והצהיר על אחדות כל הדתות האמיתיות". הרולד בלום מגיע כמעט לאותה המסקנה, ומציע שמה שבלייק טוען הוא למען "העליונות של הדמיון הפואטי ביחס לכל המערכות המטאפיזיות והמורליות". למסקנה דומה מגיע דניס וולטה, אשר טוען ש"שתי היצירות מהוות חלק מהעימות המתמשך של בלייק במהלך חייו עם הפילוסופיה של בייקון, ניוטון, ולוק. כשהוא דוחה את האמפיריציזם הרציונלי של ההשקפה הדיאיסטית בת המאה השמונה עשרה, או "הדת הטבעית", אשר הסתכלה על העולם החומרי כהוכחה לקיומו של האל, בלייק מציע כאלטרנטיבה את "כושר הדמיון" או את "הגאונות הפואטית".
במונחי ההשפעות על בלייק, בשנת 1787 הנרי פוזלי עבד על תרגום של "פתגמי האדם" מאת יוהאן קספר לווטר עבור המו"ל ג'וזף ג'ונסון, כשהוא שוכר את בלייק כדי שיחרוט את שער הספר. בלייק כה התאהב בעבודתו של לוואטר עד כדי כך שעל עטיפתו של עותק הספר שהוא החזיק, הוא רשם הן את שמו והן את שמו של לוואטר, תוך שהוא מאייר לב המקיף את השמות. בלייק גם ציטט בהרחבה עותק זה, ומספר מבקרים ציינו את ההקבלות בין ביאוריו של לוואטר ופתגמיו של בלייק עצמו הן בכל הדתות הן אחת והן באין דת טבעית. ס. פוסטר דיימון מצביע במיוחד נקודות כדי על שני פתגמיו הראשונים של לוואטר כבעלי השפעה חזקה על בלייק:
לנקודות אלה בלייק הוסיף הערה: "זוהי הפילוסופיה הנוצרית האמיתית, הרבה מעבר לכל הפשטה אחרת".
עבודה נוספת אשר כנראה השפיעה על בלייק היא עבודתו של עמנואל סווידנבורג "העדן והשאול" (1758). בביאוריו לסווידנבורג, בלייק מקשר פעמיים בין המילה "אלוהים" למילים "גאון פואטי". במהלך הדיון בו עוסק סווידנבורג בקשר שבין העולם הרוחני לבין העולם החומרי, בלייק כותב "הוא אשר אוהב ומרגיש את האהבה יורדת אליו והוא אשר בעל חוכמה עשוי לתפוס אותה ולהבינה אך ורק מ"הגאון הפואטי", אשר הוא האדון". זמן קצר לאחר מכן, בלייק מוסיף הערה לאמירתו של סווידנבורג כי "שלילת האל היא הגיהנום", ומבאר: "שלילת "הגאונות הפואטית" היא הגיהנום".
בעוד שהשפעותיהם של לוואטר וסווידנבורג הן במידה מסוימת ספקולטיביות, ההשפעה של בייקון, ניוטון ולוק ידועה, בכיוון ההפוך, כמו גם העובדה שבלייק תיעב את האמפיריציזם המדעי עוד מגיל מוקדם. בשנת 1808, כשהוא מבאר את הערותיו ל-"עבודותיו של סר ג'ושוע ריינולדס", בלייק כותב:
הרולד בלום, מצטט גם את עבודותיהם של אנת'וני קולינס, מת'יו טינדל וג'ון טולנד כבעלות השפעה על מחשבתו של בלייק. באופן כללי יותר, "בלייק רואה את אסכולות המחשבה של בייקון ולוק, כבסיס הדת הטבעית, הניסיון הדיאיסטי להוכיח את קיומו של האל באמצעות חוויה חושית וחקירתה הרציונלית". ביחס לחלק הסופי של האמירה הזו, בלייק "מכופף את המיתולוגיה הסינקרטיסטית מבית מדרשם של יעקב בריאן, פול הנרי מולט ואולי אנשי מחשבה נוספים, אשר הניחו את הבסיס למה שהפך להיות המחקר ההשוואתי של הדת. הוא מעלה כנגדם טענה התומכת בקיומו של "גאון פואטי" כלל-עולמי ועל-שכלי, המבטא את עצמו באמצעות הצורות המשותפות (למרות הגיוון הנצחי) של כל הדתות".
ביחס לעבודתו האחרונה, נורת'רופ פריי רואה את כל הדתות הן אחת ואת אין דת טבעית כיצירות המהוות הצהרת כוונות עבור בלייק, סוג של מתווה תקדימי לעבודתו העתידית"; הצהרת סיכום של דוקטרינות הקאנון החרוט". באופן דומה, איבס, אסיק וויסקומי טוענים שהיצירות "מכילות כמה מהעקרונות היסודיים ביותר של בלייק וחושפות את עקרונות היסוד שיתפתחו מאוחר יותר בהגותו ובאמונתו". ו. ה. סטיבנסון קורא להן "הצהרה מוקדמת ביותר של דעות שורשיות אשר בלייק החזיק בהן כל חייו". ." כדוגמה לגבי איך בלייק חזר לנושאים המרכזיים ב"כל הדתות", ב"נישואי העדן והשאול" (1790), הוא כותב: "הגאון הפואטי" היווה את העיקרון הראשון וכל השאר רק נובעים ממנו". (12:22-24).
האנס יורגן דורנר
האנס-יורגן דורנר
הנס יורגן דורנר
ועידות כלכליסט
ועידות כלכליסט הן כנסים המאורגנים על ידי העיתון הישראלי "כלכליסט". אשר מתקיימים מדי שנה באופן קבוע מאז היווסדו של העיתון. ועידות אלו מוקדשות לנושאים אקטואליים שעל סדר היום הישראלי, ובין היתר, הן מארחות אישים בעלי השפעה מתחומי הממשל, הכלכלה, האקדמיה והמגזר העסקי בישראל. השיח הנוצר בעקבות הוועידות יוצר תהודה ציבורית כאשר מביעים הדוברים את משנתם. דוגמאות לוועידות מרכזיות: ועידת התחזיות, הוועידה הכלכלית הלאומית, ועידת Mind The Tech, ועידת הנדל"ן, ועידת הכלכלה והתעשייה, כנס שוק ההון ופינטק, כנס השירות, כנס חוויית העובד בעידן החדש. כמו כן, מקיים כלכליסט ועידות בינלאומיות בנושא חדשנות וטכנולוגיה מתקדמת בערים כדוגמת: לונדון, ברלין, פריז, ניו יורק וסן פרנסיסקו.
ועידת התחזיות.
ועידת התחזיות של כלכליסט היא כנס חד-יומי הנערך מאז 2012, אחת לשנה, בסוף חודש דצמבר. ועידת התחזיות מוקדשת לדיון על נושאים אקטואליים ולניסיון לחזות מקצת האירועים שיתרחשו במהלך השנה הקרובה. לעומת כנסים דומים אחרים בישראל, את ועידת התחזיות מאפיינים נאומים קצרים יחסית של דוברים רבים. כך, לדוגמה, ועידת התחזיות 2017 נערכה בדצמבר 2016 ואירחה, בין היתר, את שר האוצר משה כחלון, שר התחבורה ישראל כץ, הרמטכ"ל לשעבר משה (בוגי) יעלון, הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי, מפקד חיל האוויר אמיר אשל, יו"ר חברת החשמל יפתח רון טל, מנכ"ל בנק הפועלים אריק פינטו, נגידת בנק ישראל קרנית פלוג, שגריר ישראל לאו"ם לשעבר רון פרושאור, ראש המטה לביטחון לאומי לשעבר יעקב עמידרור ופרופסור אוניברסיטת הרווארד אבי לייב.
ועידת Mind The Data.