בפברואר 1723 נבחן באך עם עוד כמה מועמדים לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא התקבל לתפקיד והחל את עבודתו בחודש מאי באותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים.
קנטטה זו הייתה השנייה שביצע במסגרת תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75 והן דומות בפורמט של שני חלקים שמחולקים לשבעה קטעים כל אחד, וכן בפתיחה ובסיום של כל אחד מהחלקים. יש הרואים סמליות במספר 14, המכונה "מספר באך", ובכך שזה המספר הצפון בקנטטות אלו, הפותחות את תקופת עבודתו החשובה. קנטטות אלו ארוכות יחסית לרוב הקנטטות שלו. בעוד את 75 ביצע בכנסיית ניקולאי הקדוש, את הנוכחית ביצע בכנסיית תומאס הקדוש.
ב-1870 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 18 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מאיגרת יוחנן הראשונה העוסקים בחובה לאהוב, ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס שעוסקים במשל הסעודה הגדולה. הקנטטה מחולקת לשני חלקים שכוללים 14 קטעים, שבעה נועדו לביצוע לפני תפילת המיסה ושבעה אחריה. שני החלקים מסתיימים בקטעים ממזמור של מרטין לותר. זהותו של מחבר שאר הלברית אינה ידועה. הפתיחה היא ציטוט מתהלים על תהילת האל ושני הקטעים הבאים גם הם עוסקים בנושא זה. החלקים הבאים מתייחסים למשל שבבשורה וללקח שעלינו להיענות לקריאת האל. החלק השני מרחיב את דברי איגרת יוחנן ועוסק בחובת המאמין להפיץ את אהבת ישו לכל. פרקי הסיום הם תפילה לחסדו של אלוהים.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, חצוצרה, שני אבובים, אבוב ד'אמורה, שני כינורות, ויולה, ויולה דה גמבה ובאסו קונטינואו. כקנטטות רבות שלו, הקנטטה מורכבת מאריה ומרצ'יטטיב לסירוגין, למעט הפתיחה והסיום של כל חלק. המוזיקה זהה בשני הכורלים המסיימים את החלקים. ארבעה עשר הקטעים הם:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה כ-16 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1976), טון קופמן (ב-1997), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
S/2003 J 23
S/2003 J 23 הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק.
S/2003 J 23 התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד.
לאחר גילוי קוטלג בשם S/2003 J 23.
קוטרו של S/2003 J 23 הוא 2 קילומטרים והמהירות אשר בה הוא מקיף את צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של S/2003 J 23 סביב צדק הוא 22,740,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 700.538 ימים.
S/2003 J 23 בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.274.
S/2003 J 23 בעל בהירות נראית של 23.6 וצפיפות של 2.6 גרם/סמ"ק.
S/2003 J 23 משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה, ספונדה.
בהגאוואד גיטה
בומסלנג
ביטי בילי
גומונים
עונת 1965/1966 בליגה א'
עונת 1965/1966 בליגה א' הייתה העונה ה-11 של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 32 קבוצות, 16 קבוצות בכל בית. את העונה הסדירה סיימו במקום הראשון מכבי חיפה (ששיחקה בליגה א' עונה אחת בלבד) וסקציה נס ציונה ועלו לליגה העליונה לקראת עונת 1966/1968. ארבע הקבוצות האחרונות ירדו ליגה.
זמאן
זמאן (בטורקית: Zaman) הוא עיתון יומי טורקי מרכזי שנוסד בשנת 1986. בתחילה תמך העיתון במפלגת הצדק והפיתוח הטורקית, אך בהדרגה הפך לביקורתי יותר ויותר כלפי המפלגה ובפרט כלפי נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן. בשנת 2014 תפוצת העיתון עברה את הרף של מיליון העתקים.
בעיתון היו מהדורות ב-10 שפות כולל Today's Zaman באנגלית. החל משנת 1995 הייתה גרסה ממוחשהת.
ב-4 במרץ 2016 נלקחה השליטה על העיתון בידי ממשלת טורקיה, צעד שספג גינוי מצד פעילים רבים וכלי תקשורת בינלאומיים.. ביולי 2016 העיתון נסגר.
משה עמיר
משה עמיר (14 בפברואר 1932 - 7 באוקטובר 2002) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל. מייסד והמנכ"ל הראשון של ארגון "צוות" - ארגון גמלאי צה"ל.
ביוגרפיה.
עמיר נולד להורים יוצאי תימן, גדל והתחנך בשכונת כרם התימנים בדרום תל אביב.
שירות צבאי.
בשנת 1951 התגייס לצה"ל ובחר במסלול קצונה. מילא תפקידי מטה וכוח אדם ביחידות שדה. בין השאר שימש קצין השלישות החטיבתי בחטיבת הצנחנים, בחטיבת הראל, בחטיבה 14 במלחמת ששת הימים, בחטיבה 7, וקצין כוח אדם בגייסות השריון.
באפריל 1970 מונה לקצין השלישות של אוגדת הכוחות המשוריינים בסיני, בתקופת מלחמת ההתשה.
ביוני 1976 מונה לקצין השלישות הפיקודי של פיקוד הצפון תחת פיקודו של רפאל איתן, ובהמשך שימש מפקד בה"ד 11 ורמ"ח בקרה וארגון באגף כוח אדם במטכ"ל (אכ"א).
קריירה אזרחית.
לאחר פרישתו מהשירות, שימש שליח מיוחד של מדינת ישראל לנושא החזרת ישראלים מארצות הברית וקנדה.
עם שובו ארצה הקים את רשות התעסוקה של "צוות" - ארגון גמלאי צה"ל.
באוקטובר 1994 התמנה למנכ"ל הראשון של "צוות".
היה חבר הנהלה בעמותת "יד לשריון" ושימש יו"ר של אחת מוועדותיה. טיפל בנושאים של משפחות שכולות בעמותה וסייע רבות באיתור השמות של חללי השריון במהלך הקמת כותל השמות באתר יד לשריון בלטרון.
הנצחה.
באתר ההנצחה של חיל השריון בלטרון ישנו קיר הנצחה המתעד את קורות חייו של משה עמיר.
גבריאלה ריינש
גבריאלה "גבי" ריינש-קרמר (בגרמנית: Gabriele "Gabi" Reinsch-Kramer; נולדה ב-23 בספטמבר 1963 בקוטבוס) היא אתלטית מזרח גרמניה בעבר, שיאנית העולם ו-3 פעמים ברציפות (1988 - 1990) סגנית אלופת מזרח גרמניה בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה.
ריינש נולדה בקוטבוס, שבמדינת ברנדנבורג. היא החלה להתחרות בגיל 14 ובתחילת דרכה התאמנה בהדיפת כדור ברזל ובקפיצה לגובה. באליפות אירופה לנוער בשנת 1981 זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.03 מטר. שנה לאחר מכן, עברה לענף זריקת הדיסקוס.
באוניברסיאדה שנערכה בזאגרב, קרואטיה (באותה העת יוגוסלביה) בשנת 1987 זכתה ריינש במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.12 מטר.
שיאנית עולם.
ב-9 ביולי 1988 בתחרות שנערכה בנויברנדנבורג שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה, שברה ריינש את שיא העולם בזריקת דיסקוס לנשים עם זריקה למרחק של 76.80 מטר, שיפור ב-2.24 מטר לשיאה בן ה-4 שנים של זדנקה סילבה מצ'כוסלובקיה (74.56 מטר). שיאה של ריינש טרם נשבר (2021) אם כי מרטינה הלמן הצליחה לזרוק דיסקוס למרחק של 76.92 מטר ו-78.14 מטר ב-6 בספטמבר 1988, אך תוצאות אלה נמדדו בתחרות לא רשמית ולכן לא נחשבו כשיא עולם חדש.
חודשיים וחצי לאחר שקבעה את שיאה, באולימפיאדת סיאול (1988), סיימה ריינש רק במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.26 מטר.
ריינש שיפרה את שיאה האישי ב-9.62 מטרים, שעמד על 67.18 מטר בשנת 1987, לשיא עולם של 76.80 מטר. הדבר העלה חשד שהשתמשה באימרוץ.
באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה בשנת 1989 זכתה ריינש פעם שנייה ברציפות במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.20 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בספליט, קרואטיה בשנת 1990 סיימה ריינש במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.08 מטר.
Dangerous Woman
Dangerous Woman (בעברית: אישה מסוכנת) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, האלבום יצא ב-20 במאי 2016. הסינגל הראשון שנושא את שם האלבום יצא ב-11 במרץ 2016.
רקע.
גרנדה החלה להקליט שירים עבור האלבום לאורך כל הקיץ והסתיו של 2015 ובין ההופעות בסיבוב ההופעות "The Honeymoon Tour" עם חבריה טומי בראון וויקטוריה מונה שכתבו ביחד איתה את השירים. במקור, האלבום תוכנן להיקרא "Moonlight" אך ככל שאלבומה של גרנדה התפתח, היא החליטה שהשם "Dangerous Woman" יתאים יותר כי הוא מייצג את התבגרותה בעולם המוזיקה ומציג אותה כאדם חזק יותר.
ב-30 באוקטובר 2015, הוציאה את הסינגל "Focus", למרות הביקורות השליליות בעיקר על השיר הוא זכה להצלחה והגיע למקום ה-7 במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 ונכנס לעשירייה הפותחת ביותר מ-15 מצעדים בעולם, הסינגל תוכנן להיות הסינגל המוביל מהאלבום אך לבסוף החליטה גרנדה לא להכניס אותו לאלבום כלל (למעט גרסת הדלוקס של האלבום שיצאה ביפן) משום שהסגנון המוזיקלי שלו שונה מהסגנון המוזיקלי של שאר השירים באלבום ובכך פרסמה גרנדה שהאלבום יהיה אלבום R&amp;B בדומה לאלבום הראשון שלה ולא אלבום פופ בדומה לאלבום השני שלה.
גרנדה אישרה בטעות בראיון שיהיו לה באלבום החדש רק ארבעה שיתופי פעולה, שניים מהם אושרו עם הראפר ליל ויין, זמרת הבלוז מייסי גריי, הראפר פיוצ'ר והראפרית ניקי מינאז'. בתחילת אפריל, הופיעה הזמרת עם ניקי מינאז' בלאס וגאס ושרה בפעם הראשונה את שיתוף הפעולה שלה עם הזמרת מייסי גריי "Leave Me Lonely". גרנדה הופיעה בטקס ה-MTV עם השיר "Dangerous Woman" עם הזמר והנגן המוכר ג'יימס רוברט והייתה לבושה בשמלה ורודה במחווה למרילין מונרו.
סינגלים.