המוזיאון נמצא במבנה מ-1872 ושימש בעבר חלק משוק הפרחים של קובנט גרדן. הוא מציג את התפתחות התחבורה הציבורית בלונדון. תצוגת המוזיאון כוללת דגמים ישנים של אוטובוסים, חשמליות וקרונות רכבת תחתית. כמו כן יש בו מפות ומוצגים המראים את התפתחות מערכת התחבורה הציבורית ואת דמותה הציבורית של המערכת (לדוגמה: גלויות דואר). מרבית הפריטים שברשות המוזיאון אינם מוצגים מפאת גודלם, ואלה מוחזקים בסניף של המוזיאון באקטון שבלונדון. סניף זה אינו פתוח לקהל למעט באירועים מיוחדים.
היסטוריה של המוזיאון.
המוזיאון נפתח לקהל בשנת 1980. שמו המקורי היה "מוזיאון התחבורה לונדון" (באנגלית: London Transport Museum). המוזיאון התמקד בעיקר בקווי האוטובוסים והרכבת התחתית של העיר.
בשנת 2000 שונתה הנהלת המוזיאון והבעלות עליו עברה לידי ארגון תחבורה עבור לונדון - הארגון האחראי על הניהול והתיאום בין מערכות התחבורה השונות בלונדון. בהתאם, שונו התצוגות במוזיאון והוא עבר להציג את כל האספקטים של התחבורה בלונדון (ולא רק הציבורית). כמו כן שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון התחבורה של לונדון".
ב-4 בספטמבר 2005 נסגר המוזיאון לצורך שיפוץ בעלות של 18.6 מיליון ליש"ט, במסגרת השיפוץ נוספו למוזיאון נושאים נוספים הקשורים לתחבורה בלונדון, כגון נושא הרכיבה על אופניים ברחבי העיר, וכן המוניות בלונדון והתחבורה הימית בעיר (תחבורה באמצעות תעלות ותחבורה בנהר התמזה). פרויקט השיפוץ הסתיים בנובמבר 2007.
קורור
קורור היא אחת מהמדינות של פלאו. מדינה זו מהווה המרכז התקשורתי והמסחרי של המדינה. המדינה כוללת מספר איים, שהעיקרי בהם הוא קורור, עליו נמצאת העיר קורור, בירת פלאו לשעבר, בה מתגוררים כ-11,200 תושבים (2004). במדינת קורור כ-14,000 תושבים (2004) המהווים כ-70% מאוכלוסיית פלאו.
העיר קורור שימשה כבירת פלאו עד 7 באוקטובר 2006, עת עברה ממשלת פלאו לבירה החדשה נגרולמוד, הנמצאת באי השכן באבלדאוב. בית המשפט העליון של פלאו, הרשויות הפיננסיות, האקדמיה והמרכז הפיננסי נותרו בקורור.
בתקופת השלטון הקולוניאלי הספרדי, הייתה העיר כפר דייגים קטן. לאחר מכן נתון היה האי למרות קולוניאלית גרמנית, ואלה הרחיבו את הנמל במקום ופתחו בעיר תחנת סחר. ב-1914, בעת שהאי היה תחת שלטון היפנים, חיו ביישוב המרכזי שבו כ-500 אנשים. היפנים פיתחו את העיר והממשלה היפנית של "הימים הדרומיים" ישבה במקום. האוכלוסייה גדלה במהירות, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1941 מנתה אוכלוסיית העיר 38,000 תושבים, מהם רק 5,000 מקומיים.
בהיותה עיר חשובה למערך המלחמה היפני, היא מוגנה ובוצרה היטב ונבנו בה בונקרים ומחילות תת-קרקעיות. אלה נהרסו לאחר תום המלחמה ב-1945. ארצות הברית, שניצחה את יפן במלחמה, לא הייתה זקוקה לקורור בתור המטה המבצעי שלה באזור, היות שהיה לה כבר מטה בגואם. בשל כך הפסיקה התרחבות העיר על ידי זרים וכיום מתגוררים בה כמעט אך ורק מקומיים.
האי קורור מחובר בגשרים לשני איים סמוכים:
מדינת קורור מחוברת בגשר לאי באבלדאוב במדינת איראי, עליו נמצא שדה התעופה של קורור ובו נמצאת גם עיר הבירה מלקאוק.
בקורור עוד כ-20 כפרים.
ליובליאנה
ליובליאנה () היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר בסלובניה.
מקור השם.
אין הסכמה כללית בקרב ההיסטוריונים על מקור השם ליובליאנה. סברה אחת היא שהשם התפתח מהמושג הלטיני alluviana שמשמעותו "נהר מציף". סברה נוספת גורסת כי מקור השם הוא "לאבורוס", אל סלאבי עתיק ופטרון האזור. בלשנים טוענים כי שמה הקודם של העיר היה "לבלאנה", אלו דוחים את המקור הלטיני והסלאבי אך לא מציעים אטימולוגיה משלהם.
לאיבאך (Laibach), שמה הגרמני של העיר, מגיע כנראה מהמילה הגרמנית לאובאך (Laubach) שמשמעותה "נחל פושר". השימוש במונח הגרמני שנוי במחלוקת מכיוון שהוא נכפה על העיר במלחמת העולם הראשונה. באיטלקית נקראת העיר "לוביאנה" (Lubiana).
גאוגרפיה.
ליובליאנה נמצאת על קו רוחב 46°03 צפון וקו אורך 14°30 מזרח. בשפך נהר הליובליאניצה לנהר הסאווה. הטמפרטורות בעיר נעות בין 0° מעלות צלזיוס בדצמבר ל-21.9° מעלות ביולי. כמות הגשמים השנתית היא 1350 מ"מ.
היסטוריה.
אף על פי שהעיר הרומית אֶמוֹנה, ששכנה באזור ליובליאנה, הוקמה בשנת 15 לספירה, מתועדת ליובליאנה לראשונה בשמה המודרני (לאיבאך) ב-1144.
ב-1220 קיבלה ליובליאנה זכויות עיר. ב-1335 עברה לשליטת בית הבסבורג, שליטה שנמשכה עד 1918. בזמן זה הייתה ליובליאנה בירת דוכסות קרניולה. כמו כן הפכה למושב הבישופות האזורית ב-1416 ובמשך ימי הביניים התפתחה העיר למרכז התרבות הסלובנית. בשנת 1511 התרחשה באזור רעידת אדמה.
השליטה ההבסבורגית נקטעה לזמן קצר בזמן המלחמות הנפוליוניות ובין השנים 1809 ו-1813 הייתה ליובליאנה בירת המחוזות האיליריים בקיסרות הראשונה. ב-1821 אירחה העיר את קונגרס לאיבאך. ב-1895 רעידת אדמה נוספת הזיקה לחלקים נרחבים מהעיר, ובזמן שיקומה מהרעידה עטתה את צורתה המודרנית.
עם התמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918, הפכה ליובליאנה לבירת מחוז דארבה בנובינה בממלכת יוגוסלביה. ב-1941 כבשה איטליה את העיר וב-23 בפברואר 1942 הקיפה אותה ב-32 קילומטר של גדר תיל. ב-1955 העניק יוסיפ ברוז טיטו את התואר "עיר גיבורה" לליובליאנה על עמידתה במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה הפכה ליובליאנה לבירת הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה ביוגוסלביה. ליובליאנה נשארה הבירה כשב-1991 קיבלה סלובניה עצמאות לאחר מלחמת עשרת הימים.
אדריכלות.
בליובליאנה יש תחושה אוסטרית/אלפינית, והאדריכלות בעיר מדגישה זאת. ליובליאנה נהרסה על ידי רעידות אדמה מספר פעמים. לאחר הרעידה ב-1511, נבנתה העיר מחדש בסגנון הרנסאנס, ולאחר רעידת אדמה ב-1895 שהזיקה לעיר קשות, נבנתה מחדש בסגנון האדריכלות הנאו-קלאסית ובסגנון "הזצסיון הווינאי". בנוסף יש בעיר מספר כנסיות וקתדרלות בסגנון בארוק אוסטרי.
חלקים נרחבים מהעיר שנבנו בתחילת המאה ה-20 תוכננו על ידי האדריכל יליד העיר יוזה פלצ'ניק.
אחת מנקודות הציון המרכזיות בעיר היא טירת ליובליאנה, אשר הוקמה בימי הביניים במרומי גבעה המשקיפה על העיר. הטירה משמשת מוזיאון המספר את תולדות המקום, ומאפשרת נקודת תצפית פנורמית על העיר.
אמנות.
הגלריה הלאומית (Narodna galerija) והמוזיאון לאומנות מודרנית (Moderna galerija) נמצאים בליובליאנה ומציגים את עבודותיהם של האמנים הסלובנים הגדולים. קומפלקס יוגוסלבי צבאי לשעבר ברחוב "מטלקובה" הוא מרכז התרבות החלופית של העיר. מטלקובה מארח הרצאות, סרטים ומוזיקה, בעיקר אלטרנטיבית.
בעיר נערכים מספר פסטיבלים של מוזיקה קלאסית וג'אז כמו "פסטיבל הקיץ של ליובליאנה" (Ljubljanski poletni festival) ו"דרוגה גודבה", פסטיבל מוזיקת עולם.
חינוך.
ב-1693 הוקמה בליובליאנה "אגודת המשכילים" (Academia operosorum Labacensis). האגודה נסגרה ב-1801 אך הייתה המודל לאקדמיה הסלובנית למדעים ואמנויות שנפתחה ב-1938.
האוניברסיטה היחידה של העיר, אוניברסיטת ליובליאנה, נוסדה ב-1919.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי ליובליאנה הנמצא במרחק של כ-25 קילומטרים צפונית לליובליאנה.
ספורט.
בין הקבוצות המשחקות בעיר ניתן למנות את קבוצת הכדורגל אולימפיה ליובליאנה המשחקת באצטדיון סטוז'יצה; קבוצת ההוקי קרח אולימפיה ליובליאנה המשחקת בטיבולי הול; את קבוצת הכדורסל אולימפיה ליובליאנה המשחקת בסטוז'יצה ארנה; ואת קבוצת הכדורסל סלובן ליובליאנה המשחקת בהיכל קודלייבו.
יהודי ליובליאנה.
בימי הביניים הייתה קהילה יהודית משגשגת בליובליאנה שעסקה בעיקר בהלוואות בריבית עד אשר גורשו על ידי הקיסר האוסטרי מקסימיליאן הראשון. ברבות הימים חזרו היהודים לליובליאנה. עם הכיבוש הגרמני ב-1941 נרצחו מרבית חברי קהילת ליובליאנה על ידי הנאצים. בראשית המאה ה-21 מנתה הקהילה עשרות בודדות ולהם בית כנסת אחד.
במקום שבו היה הרובע היהודי בימי הביניים קיים היום רחוב בשם רחוב היהודים.
ערים תאומות.
הערים התאומות של ליובליאנה הן:
קרב טראסימנו
גרץ
גרץ (בגרמנית: Graetz או Gerz) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
וארפד טור
קסטריז
קסטריז (בצרפתית: Castries) היא בירת סנט לוסיה והעיר הגדולה ביותר בה. בעיר מתגוררים 61,341 תושבים (2001).
גאוגרפיה.
העיר נוסדה על ידי מתיישבים צרפתיים בשנת 1605 ונקראה בתחילה "קארנאז'" (Carenage - נמל בטוח). ב-1756 שונה שם העיר והיא נקראה קסטריז על שם שארל אז'ן גבריאל דה לה קרואה, המרקיז של קסטריז שבצרפת.
העיר נהרסה בשריפה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה. ביניהן גרמו נזק במיוחד השריפות ב-1796, 1813 והשריפה שגרמה נזק רב ביותר לעיר אירעה ב-19 ביוני 1948.
האתרים המעניינים בעיר:
עיקר כלכלת העיר מבוססת על תיירות. העיר משמשת מעגן לספינות טיולים. שדה התעופה העיקרי של האי הוא שדה התעופה ג'ורג' צ'ארלס.
בעיר ממוקמת המזכירות של ארגון מדינות מזרח הקריביים וכן בית המשפט העליון של מזרח הקריביים .
יחידה למשימות תת ימיות
יעקב משה טולידאנו
הרב יעקב משה טוֹלֶידַאנוֹ (י"א באלול ה'תר"ם, 18 באוגוסט 1880 – כ"ד בתשרי ה'תשכ"א, 15 באוקטובר 1960) היה רב, פוסק ואיש ציבור ישראלי, שכיהן כרב העיר תל אביב-יפו וכשר הדתות בממשלות ישראל ה-8 וה-9.
קורות חיים.