בית החולים המרכזי של ווהאן (בסינית: 武汉 市中心 医院) הוא בית חולים שלישוני הממוקם במחוז ג'יאנג'אן בווהאן, סין. בית החולים הוקם בשנת 1880 כמרפאה על ידי הכנסייה הקתולית של האנקו (העיירה שקדמה לעיר המודרנית של ווהאן).
בית החולים התפרסם בעולם בתור המקום הראשון שדיווח על מחלת נגיף קורונה 2019.
דיווח על מחלת נגיף קורונה 2019.
רופא עיניים בבית החולים, ד"ר לי ונליאנג הזהיר את חבריו לעבודה כי מחלה הדומה לסארס מתפרצת בקרב חולים בבית החולים (מה שמאוחר יותר היה למחלת נגיף קורונה 2019). הוא פרסם זאת ב-30 בדצמבר 2019. האזהרה הגיע לרשתות החברתיות והוא נחקר על ידי המשטרה כמפיץ "פייק ניוז" באינטרנט. הוא נדבק בנגיף מחולה שנחשד בחולה בגלוקומה ולאחר מכן נפטר בבית החולים ב-7 בפברואר 2020. בעקבות האירוע המפלגה הקומוניסטית של סין הוציאה באופן חריג התנצלות רשמית כלפי משפחתו וביטלה את האשמות נגדו.
המגפה היוסטיניאנית
המגפה היוסטיניאנית (541–544) הייתה ההתפרצות הראשונה בשורה של התפרצויות מגפת הדבר שהתרחשו בשנים 541–750. המגפה היא התפשטות מחלת דבר הבלוטות, הנגרם מהחיידק Yersinia pestis. המגפה הכתה במזרח התיכון, באגן הים התיכון ובאירופה. התפרצות זו נקראת כך על שם הקיסר יוסטיניאנוס, שעל פי ההיסטוריון הרומי פרוקופיוס נדבק בעצמו.
רקע למגפה.
הגורם למגפה.
בשנת 2013 הצליח צוות חוקרים לאשר את ההשערות כי הגורם למגפה היוסטיניאנית הוא החיידק "Yersinia pestis", שגרם גם למוות השחור כ־600 שנה לאחר מכן. במחקר הוכיחו החוקרים כי אף שזהו אותו חיידק מדובר בענף פילוגנטי אחר, שנכחד.
אפידמיולוגיה.
ההערכה הרווחת היא כי התפרצות המגפה החלה באגן הנילוס, ככל הנראה בחבש או במצרים. אף על פי כן, במחקר שפורסם ב־2017 מצאו חוקרים כי קיים זן דומה, אם כי לא זהה, לזן שגרם למגפה היוסטיניאנית ברכס טיין שאן שבמרכז אסיה, מה שהוביל להשערה כי מקור המגפה במרכז אסיה. עיר הנמל פלוסיום, בקצה המזרחי של דלתת הנילוס, הייתה ככל הנראה מוקד ההפצה העיקרי בתחילת המגפה. מפלוסיום התפשטה המגפה מזרחה, אל ארץ ישראל, סוריה והאימפריה הביזנטית ובעיקר בירתה, קונסטנטינופול, ובו בזמן מערבה, אל חצי האי האפניני, חצי האי האיברי וגאליה דרך נמלי ג'נובה, מרסיי ונרבון. המגפה לא חצתה את המדבר הערבי, ואין תיעוד שמצביע על התפשטותה אל תת־היבשת ההודית או אל עבר הקווקז.
המגפה פרצה ב בשנת 543–544. דרך מרסיי היא חדרה לגאליה והתפשטה צפונה לאורך הנהרות רון וסאון עד לגדה המערבית של הריינוס. מספר התפרצויות נוספות התרחשו בגאליה במחצית השנייה של המאה ה־6: בשנים 571, 580–582, 588–591, ו־599–600. בכל המקרים חדרה המגפה לגאליה ככל הנראה דרך נמל מרסיי.
התפרצויות נוספות של המגפה המשיכו להתרחש באגן הים התיכון, באירופה ובמזרח התיכון עד שנת 750.
השפעות המגפה.
השפעות המגפה שנויות במחלוקת. מצד אחד 'הגישה המקסימליסטית' אשר טוענת בין היתר שהמגפה התישה את כוחן של האימפריה הרומית המזרחית והאימפריה הפרסית הסאסנית. ואף שהצלחתו של מוחמד בכיבושיו שהובילה להתפשטות האסלאם במרחב נבעה מחולשתן של האימפריות כתוצאה מהמגפה. ומצד שני ישנה 'הגישה הביקורתית' אשר טוענת שהשפעות המגפה היו מוגבלות וייחודיות לזמן והמרחב.
הגישה המקסימליסטית
על פי גישה זו, למגפת הדבר של יוסטיניאנוס הייתה השפעות הרסניות, במיוחד במובן של אובדן חיי אדם: כ־50% מתוך 30,000,000 תושבי האימפריה. לפיכך הגישה המקסימליסטית מניחה שהמגפה, וכן שינויי אקלים כמו 'עידן הקרח הקטן של העת העתיקה המאוחרת', היו הסיבות העיקריות לכישלונו של יוסטיניאנוס באיחוד האימפריה הרומית המזרחית עם השטחים במערב שהחזיקה בשיא כוחה, ולבסוף לנפילתה הסופית של האימפריה.
ההנחה בנוגע לאפקט המקסימלי, שהביא להשפעות דרמטיות שכאלה, משלבת בין האפקטיביות של החיידק והמערכת האימפריאלית. מצד אחד, לאחר תהליך אבולוציוני ארוך שנים, החיידק רכש מאפיינים שהעלו את פוטנציאל הקטלניות שלו, למשל יכולת המעבר בין גופים מארחים . מצד שני, המערכת האימפריאלית הציעה מעבר נוח של מפיצי המחלה. בדוגמת רשתות מסחר, למשל הסחר במשי. מפגש זה אפשר את ההתפשטות הנרחבת לצד קטלניות המחלה, ובכך את ממדי ההרס המשוערים על פי הגישה.
הגישה מתבססת בעיקרה על שני סוגי מקורות. ראשית מקורות כתובים, ובמיוחד פרוקופיוס (218). באמצעותם גם משערים את כמות המתים ואת תגובת השלטון למגפה. כך טוענים שהמגפה מהווה נקודת מפנה בשלטונו של יוסטיניאנוס, שבד בבד נאלץ להתמודד עם מגוון משברים כגון רעב, שיעורי מס גבוהים ביותר ומשבר בשורות הצבא. שנית על ממצאי די־אן־איי (214). באמצעות מקורות אלו עוקבים אחר התפשטות המגפה .
הגישה הביקורתית
הגישה הביקורתית מבקשת לבחון מחדש את הטענות הנוגעות להשפעות הקיצוניות של המגפה אשר עולות מ'הגישה המקסימליסטית'. הגישה הביקורתית טוענת שהשפעות המגפה לא היו אחידות או חמורות כפי שנטען עד כה, לא מבחינת שיעור המוות ולא מבחינת ההשפעות הגאופוליטיות. כך שלמגפה אמנם הייתה השפעה על אירועים נקודתיים, אך בטווח הארוך השפעה זו הייתה מוגבלת, ואינה הובילה בהכרח לשינויים המרכזיים במאה השישית כגון המוות ההמוני, ונפילת האימפריה הרומית המזרחית.
הביקורת עולה בין היתר בעקבות טענות שהגישה המקסימליסטית אינה מבוססת היטב במקורות, ונשענות על שימוש פופולרי בנרטיב 'הקריסה החברתית' (collapsology) הקיצוני לניתוח אירועים היסטוריים. הביקורת מופנית למשל כלפי הקבלה הישירה של העולה מתוך המקורות הכתובים, בזמן שאינם מתייחסים לשכבות רבות של השפעה ספרותית, רטורית, אידאולוגית ואישית של הכותבים, או התעלמות מהיעדרותן של הוכחות נומיסמטיות למשבר בסדר גודל שאותה הגישה מבקרת.
לשם כך הגישה מתבססת על חקר היסטוריה סביבתית, דיסציפלינה אשר משלבת בתהליך הניתוח ההיסטורי נתונים מדעיים. שילוב זה מאפשר ניתוח מחדש של מקורות כתובים ולא כתובים,  שימוש במקורות חדשים כמו שימוש במודלים המציגים את ההקשרים בין אירועי אקלים, מקומיים וגלובליים, לפעילות האנושית. יוצא שמחקר ההיסטוריה הסביבתית מוביל לפיתוח מתודולוגיות מחקר חדשות. נוסף על כך הגישה מציעה צעדים כגון שילוב דיסציפלינות, השוואה בין מגפות הדבר השונות, ניתוח מחדש של מקורות וגישות באמצעות כלים טכנולוגיים מודרניים.
גישה זו הייתה מושא לביקורת מרוכזת אשר כללה עירעור הן על מתודולוגית הליבה והן על אופן הטיפול במקורות. צוין שאיש מעולם לא טען שהאימפריה הרומית נפלה בגלל המגפה; האימפריה הרומית המערבית התפוגגה לפני המגפה, בעוד שהאימפריה הרומית המזרחית שרדה, בצורה כזו או אחרת, עד המאה החמש עשרה.
נוסף על כך, הוצגה הצעה שייתכן שהמגפה חדרה למערב אירואסיה דרך יותר מנתיב אחד, כאשר אולי היא פקדה את אנגליה לפני קונסטנטינופול (בהתבסס על גילוי של קורבנות המגפה באתר קבורה האנגלו-סכסוני המוקדם באדיקס היל ליד קיימברידג').
יחסי גרמניה–קמבודיה
יחסי גרמניה–קמבודיה הם היחסים הדו-צדדיים בין קמבודיה לגרמניה.
היסטוריה.
1956–1969.
ממלכת קמבודיה הוכרה על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בנובמבר 1956 כמדינה עצמאית. עם זאת, יחסים דיפלומטיים לא כוננו בתחילה מכיוון שקמבודיה ניהלה מדיניות של נייטרליות קפדנית כלפי מדינות מפולגות, כמו גרמניה המערבית וגרמניה המזרחית באותה תקופה. בשנים 1960 ו-1962 נערכו הסכמי שיתוף פעולה כלכלי בלבד. באביב 1962 הממשלה בפנום פן אפשרה גם לגרמניה המערבית להקים קונסוליה כללית. בשנת 1964 שודרגה הקונסוליה הכללית של גרמניה המערבית, ואז הותר לגרמניה המזרחית לשדרג את מעמדה הדיפלומטי. מיולי 1967 היה גם לגרמניה המזרחית נציגות דיפלומטית. לאחר שהקנצלר קורט גאורג קיזינגר הכיר בגבולות קמבודיה ב-29 בספטמבר 1967, הרפובליקה הפדרלית הצליחה לשדרג את ייצוגה לשגרירות ב-15 בנובמבר 1967, מה שהיווה התחלה רשמית של יחסים דיפלומטיים. ב-8 במאי 1969 הוכרה גרמניה המזרחית על ידי קמבודיה והוכרז על כינון יחסים דיפלומטיים.
מכיוון שהדבר היה מנוגד לאינטרסים של הרפובליקה הפדרלית של הימנעות מהכרה דיפלומטית בגרמניה המזרחית, החליטה הממשלה הפדרלית ב-4 ביוני 1969 להחזיר את שגריר גרמניה בפנום פן הנס-יואכים איק, להפסיק את פעילות השגרירות הגרמנית ולהגביל סיוע טכני רק לביצוע חוזים שכבר נחתמו; לא לחתום על הסכמים חדשים. קמבודיה ניתקה אז את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה הפדרלית ב-11 ביוני 1969.
1969–1975.
לאחר ניתוק היחסים הדיפלומטיים יוצגה גרמניה המערבית בקמבודיה על ידי צרפת. שלושה דיפלומטים גרמנים היו עדיין פעילים בשגרירות צרפת עד ה-15 במרץ 1975. לאחר עלייתו של הקמר רוז' לשלטון פונתה השגרירות הצרפתית ב-17 באפריל 1975, והמגעים הדיפלומטיים עם קמבודיה נותקו לחלוטין.
1975–1991.
במהלך שלטונו של קחמר רוז' (1975–1978) תחת פול פוט וכיבוש קמבודיה על ידי וייטנאם, לא היו קשרים דיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לקמבודיה עד שנחתמה אמנת השלום בפריז בשנת 1991. מאמצע 1976 ועד 14 במאי 1977, עם זאת, הייתה נציגות דיפלומטית של קמפוצ'אה הדמוקרטית (קמר רוז') בגרמניה המזרחית.
1991–1993.
האינטרסים של גרמניה הובטחו מ-19 ביולי 1991 ועד 13 בפברואר 1992 על ידי המשלחת הדיפלומטית ההונגרית. מ-14 בפברואר 1992 גרמניה מחזיקה נציגות דיפלומטית בפנום פן.
1993–היום.
לאחר הבחירות הדמוקרטיות הראשונות והקמת ממשלה קמבודית שנבחרה באורח דמוקרטי, התחדשו היחסים הדיפלומטיים המלאים ב-3 באוקטובר 1993, והלחת הגרמנית ל-ONR הוסבה למשלחת דיפלומטית.
פריסת שירות רפואי תחת מנדט של האו"ם.