הנמנמניים נפוצים באסיה, באירופה ובאפריקה. הם שוכני עצים וניזונים מפירות ומחרקים. הנמנמניים קרויים בשם זה הודות לעובדה שבקיץ ובסתיו הם אוגרים בגופם שומן ומנצלים אותם בחורף במהלך שנת החורף שלהם שאצל מינים מסוימים, כגון הנמנמן האירופי, יכולה להגיע לשבעה חודשים. במהלך שינה זו חום גופם יורד לדרגת חום סביבתם. הנמנמן יכול להקיץ משנתו רק לאחר חימום ממושך המתרחש בבוא האביב.
נמנמנים בישראל.
בישראל קיימים שני מינים של נמנמניים. המין האחד הוא נמנמן העצים החי בחורשי הגליל והמין השני הוא נמנמן סלעים מצוי החי בנגב, בערבה, בגולן ובצפון עמק החולה.
פכלבל
קרב קורופדיום
קרב קורופדיום (ביוונית: Κύρου πεδίον או Κόρου πεδίον) היה הקרב האחרון בין יורשיו של אלכסנדר הגדול, הדיאדוכים, ונערך בשנת 281 לפנה"ס סמוך לעיר מגנסיה בצפון לידיה בין צבאותיו של ליסימאכוס לאלה של סלאוקוס הראשון. ליסימאכוס שלט בתראקיה ובמוקדון ובחלקה המערבי של אסיה הקטנה מאז קרב איפסוס בשנת 301 לפנה"ס, ואילו הממלכה הסלאוקית שלטה בחלקה המזרחי.
הרקע ליציאה לקרב.
לסלאוקוס הראשון היו שאיפות לשלוט על כל האזורים שנשלטו לפני כן על ידי אלכסנדר הגדול. במוקדון התנהלו מאבקים על הירושה העתידה. ארסינואי השנייה אשתו של ליסימכוס, רצתה שילדיה ירשו את ליסימכוס. היא האשימה את בנו לאגתולקס שהיה יורש העצר בבגידה, והביאה לכך שיוצא להורג על ידי אביו. בעקבות כך ברחה אשתו ליסנדרה מזרחה עם ילדיה לחצרו של סלאוקוס הראשון. אליה הצטרף אחיה תלמי קראונוס. היא ביקשה את עזרתו של סלאוקוס הראשון. סלאוקוס ראה בפנייה זאת הזדמנות להתערב בנעשה בפוליטיקה של תראקיה ומצרים התלמיית ולהשיג הישגים לטובת ממלכתו. הוא הכין משלחת צבאית כנגד ליסימכוס. בו בזמן, פילטרוס, שהיה מופקד על האוצר של ליסימכוס, שמע על הירצחו של אגתוקלס ופחד מהמשך מעשיה של ארסינואי ושלח שליח אל סלאוקוס להצהיר את נאמנותו ולהפקיד בידיו את אוצרו של ליסימכוס. כאשר שמע על כך ליסימכוס הוא חצה עם צבאו לאסיה הקטנה ותקף את צבאו של סלאוקוס.
מעט מאוד ידוע אודות הקרב עצמו, למעט העובדה שסלאוקוס הראשון ניצח בו, ליסימאכוס מצא בו את מותו וממלכתו חרבה.
לאחר הקרב.
לאחר הקרב, צירף סלאוקוס הראשון את מוקדון לממלכתו. הוא יצא למסע לכיוון מוקדון ותראקיה כדי לקבל הכרה כמלך מוקדון. הוא חצה את הדרדנלים במטרה להגיע ליעדו, אבל קראונוס שרצה לרשת את ליסימכוס ולהפוך שליט מוקדון רצח אותו. קראונוס מיהר להגיע לעיר ההלניסטית ליסמכיה (Lysimachia) עיר חשובה בתראקיה (גליפולי של היום) ושם הצליח להכתיר את עצמו למלך בעזרת הצבא המוקדוני.
תרבות קלוביס
תרבות קלוביס (Clovis), הקרויה גם תרבות לאנו (Llano) היא תרבות אינדיאנית פרה היסטורית אשר מופיעה בתיעוד הארכאולוגי של אמריקה הצפונית לפני כ-11,000 שנים, בסוף עידן הקרח האחרון. שמה של התרבות לקוח מהאתר הארכאולוגי הנמצא בסמוך לקלוביס, ניו מקסיקו, ארצות הברית, בו נמצאו חפצים השייכים לה. ניתן למצוא אתרים של תרבות קלוביס לכל אורכה של ארצות הברית וכן במקסיקו ומרכז אמריקה.
אנשי תרבות הקלוביס מוכרים גם בשם "פלאו-אינדיאנים", קרי "אינדיאנים עתיקים", מונח המתייחס לבני האדם שאכלסו את יבשת אמריקה לקראת סופו של עידן הקרח האחרון. במשך שנים רבות היה מקובל לראות בתרבות זו את תושביה האנושיים הראשונים של יבשת אמריקה, ואבותיהם הקדמונים של כל התרבויות האינדיאניות של היבשת, זו הצפונית וזו הדרומית כאחד. אף על פי כן, בשלושים השנים האחרונות הוצגה תאוריה מתחרה הטוענת לקיומם של ממצאים ארכאולוגיים מוקדמים בהרבה, כגון באתר מונטה ורדה או בפלורידה.
נראה כי תרבות קלוביס באה אל קיצה בתקופת "הקור הגדול" לאחר סיומו של עידן הקרח.
אחד המאפיינים של תרבות קלוביס הוא פיתוח חודי חנית משוננים, הידועים כ"חודי קלוביס". חודי חנית אלה מושחזים משני צידיהם, דבר אשר איפשר ככל הנראה לחוד לצאת מן החנית עם הפגיעה. ארכאולוגים חלוקים ביניהם בשאלה האם שיטה זו מייצגת תרבות ייחודית, או שמא מדובר באימוץ של שיטה עדיפה מקבוצות שלא היו שייכות ל"קלוביס". חודי החנית נמצאו בקרבת שרידי ממותות, ומקובל להניח כי אנשי תרבות הקלוביס נהגו לצוד בעזרתם ממותות. אנשי תרבות הקלוביס השתמשו בכ-125 סוגים של צמחים ובעלי חיים בחצי הכדור המערבי, ולא רק בממותות. קיימת הנחה שנויה במחלוקת, הנקראת גם "תיאורית ציד היתר של הפליסטוקן", הגורסת כי ציד יתר של ממותות בידי בני תרבות הקלוביס הוביל להכחדתן. תאוריות אחרות מציעות שילוב של שינויי אקלים, ציד, מחלות ולחץ מצידם של מיני אוכלי עשב (מתחרים) וטורפים (איום) אחרים שהוביל להכחדתם. השערה אחרת היא כי תרבות הקלוביס הושמדה כאשר מטאור פגע באטמוספירה מעל קנדה, לפני כ-12,900 שנים.
בסיס נתונים טבלאי
בקרת מקביליות אופטימית
במדעי המחשב, ובתחום מסדי הנתונים בפרט, בקרת מקביליות אופטימית (באנגלית: Optimistic Concurrency Control) היא שיטה לבקרת מקביליות במסדי נתונים יחסיים ללא שימוש במנעול. בקרת מקביליות אופטימית שימושית במקרים בהם רוב התנועות במסד הנתונים לא מעדכנות את אותם הנתונים. במקרה כזה, אין צורך ליצור מנעולים ולאכוף גישה בלעדית לנתונים, ורמת המקביליות של המערכת גוברת.
תנועות בשיטה זו פועלות באופן הבא:
מנעול (תוכנה)
בתוכנה, מנעול הוא מנגנון סנכרון לכפיית מגבלות על הגישה למשאב בסביבה בה יש תהליכונים (Threads) רבים. מנעולים הם דרך לאכוף מדיניות בקרת מקביליות מסוימת.
מטרת המנעול היא למנוע התנגשויות בין התהליכונים ומצב של מרוץ תהליכים שעלול לגרום לתוצאות שגויות ובלתי צפויות. השימוש במנעול פוגע במקביליות ובביצועים, ולכן יש להשתמש במנעולים רק בנקודות הכרחיות ולצמצם את אזור הנעילה - הקטע הקריטי, סביב קטע קוד קצר ככל האפשר.
דרך פעולה.
בעת הגעה לקטע קריטי, מבקש התהליכון לבצע נעילה. במידה והמנעול פנוי, הנעילה תצליח והתהליכון יוכל להתקדם. בשלב זה, כל תהליכון אחר שיגיע לקטע הקריטי ויבקש לבצע נעילה - יאלץ להמתין עד לשחרור המנעול על ידי התהליכון הנועל (בקשת הנעילה היא פעולה חוסמת). עם יציאת התהליכון הנועל מהקטע הקריטי, הוא יבצע שחרור של המנעול, ותהליכון אחר שביקש לבצע נעילה יצליח בנעילה ויכנס לקטע הקריטי.
ישנם שני סוגי מימוש למנעול, מנעול הוגן בו כל מי שמבקש לבצע נעילה נכנס לתור המתנה ומתקדם לפי מיקומו בתור, ומנעול לא הוגן שבו באופן לא צפוי מתקבלת ההחלטה מי ישתחרר, דבר שעלול לגרום להרעבה אם מישהו מחכה אך כל פעם לפני שמישהו יוצא מהקטע הקריטי מישהו חדש מנסה לשחרר את המנעול ומקבל קדימות על פני האחר.
דוגמה לשימוש.
להמחשת הצורך במנעול, נסתכל על הפשטה של הפקודות שמרכיבות את פעולת ההגדלה ב-1 של ערך בזיכרון (increment):
כעת נסתכל על 2 תהליכונים שמבצעים פעולת הגדלה על אותו מקום בזיכרון (כדי להבהיר את הבעייתיות, נפרט את פעולת ה increment לפקודות המרכיבות אותה).
תרחיש ראשון: ללא שימוש במנעול (תוצאה שגויה).
הערך גדל לבסוף רק פעם אחת: השינוי שביצע תהליכון ב' נדרס על ידי הכתיבה לזיכרון של תהליכון א'. לכן, בסביבה עם תהליכונים רבים החולקים זיכרון, פעולת ה- increment צריכה להיות מוגנת על ידי מנעול.
תרחיש שני: שימוש במנעול: (תוצאה תקינה).
השימוש במנעול פתר את השגיאה שנוצרה והביא לתוצאה הרצויה, אך גם מנע את המקביליות (תהליכון ב' לא יכול לבצע נעילה עד שתהליכון א' ביצע שחרור) ולכן פגע בביצועים.
ח'ליל אל-חברי
חליל אל-חיברי
סנסור
חליל אל-חברי
פרנסואה, דוכס אנז'ו
פרנסואה, דוכס אנז'ו (בצרפתית: François de France; 18 במרץ 1555 - 19 ביוני 1584) היה בנם הצעיר של אנרי השני מלך צרפת ושל קטרינה דה מדיצ'י.
ביוגרפיה.
פרנסואה הוטבל בשם הרקול (הרקולס), אך כשהיה בן שמונה לקה במחלת אבעבועות רוח שהותירה צלקות על פניו וגרמה לו לפיתול עמוד השדרה. היות שהשם הרקול לא התאים למצבו הגופני, שונה שמו לפרנסואה, לזכר אחיו פרנסואה השני, מלך צרפת שנפטר ב-1560. פרנסואה קינא באחיו הגדולים ממנו, שארל התשיעי, מלך צרפת ואנרי דוכס אנז'ו (אנרי השלישי, מלך צרפת לעתיד).
לאחר טבח ליל ברתולומאוס הקדוש ב-1572, מאורע שבו נטבחו אלפי הוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים), הביע פרנסואה את אי שביעות רצונו ממדיניות בית המלוכה. כאשר אחיו אנרי, דוכס אנז'ו הטיל מצור על עיר הנמל לה רושל (שבמערב צרפת) שהייתה מעוז ההוגנוטים, הביע פרנסואה את התנגדותו לפעולה זו, וקשר קשרי ידידות עם אנרי, מלך נווארה (אנרי הרביעי, מלך צרפת לעתיד) שהיה מנהיגם.
ב-1573, אחרי שאחיו אנרי, דוכס אנז'ו הפך למלך פולין, השתעשע פרנסואה במחשבה לרשת את כתר אחיו שארל התשיעי, שהיה צעיר חולני. ב-1574, אחרי מות שארל התשיעי, ועם עלייתו לכס המלוכה של אחיו אנרי (שנקרא לשוב מפולין כדי לרשת את הכתר), קשר פרנסואה, שהפך ליורש העצר, קשר עם אנרי, מלך נווארה, במטרה לתפוס את השלטון. אמו, קטרינה דה מדיצ'י, גילתה את הקשר וגרמה למעצרו, אך אחיו, המלך אנרי השלישי, סלח לו והוא הושם תחת מעקב בחצר המלכות.
ב-1576 נמלט פרנסואה מפריז, דבר שגרם למהומה כאשר ההוגנוטים התלכדו סביבו. חידוש מלחמות הדת בצרפת בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים שיחק לידיו של פרנסואה. אחיו, המלך אנרי השלישי, נאלץ להתפייס עמו, והוא תפס שוב את מקומו בחצר המלכות, זכה בתואר דוכס אנז'ו, טורן וברי, ולקח חלק בשיחות שהובילו לוויתורים להוגנוטים.