בסוף העשור השני של המאה ה-21 ניהל את הלהקה אסף גובר, גיטריסט להקת מלכה באיה, שגם הופיע עם הלהקה בתור גיטריסט ליווי ברוב ההופעות.
בינואר 2019 יצא האלבום הרביעי של מרסדס בנד, בשם "מה זה הדבר הזה". חודש אחר כך פורסם קליפ ראשון לשיר מהאלבום, לשיר "אמא", אשר ביים קובי פלישמן.
בשנת 2020 הוציאה הלהקה במסגרת מיזם "צו השעה" גרסת כיסוי לשיר "האיש שבקיר" של שמשון בר-נוי שבוצע בעבר גם על ידי ברי סחרוף.
אורית גת
אריאל שרבקובסקי
סטנלי כהן (ביוכימאי)
סטנלי כהן (באנגלית: Stanley Cohen; 17 בנובמבר 1922 – 5 בפברואר 2020) היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי, איש סגל אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס והפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ואנדרבילט בנשוויל, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1986.
קורות חיים.
סטנלי כהן נולד בברוקלין לזוג יהודים. אביו היה חייט ואמו עקרת בית. סיים את לימודי התואר הראשון בברוקלין קולג' בשנת 1943, שם למד בחוגים לכימיה ולזואולוגיה. לאחר שעבד כבקטריולוג במפעל לעיבוד חלב כדי לחסוך כסף, הוא סיים לימודי תואר שני בזואולוגיה באוברלין קולג' בשנת 1945. הוא סיים לימודי דוקטורט במחלקה לביוכימיה באוניברסיטת מישיגן בשנת 1948.
בשנות החמישים, בעת שעבד יחד עם ריטה לוי-מונטלצ'יני (אשר זכתה יחד עמו בפרס נובל בשנת 1986) באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, הם בודדו את גורם הגדילה העצבי ואז המשיך וגילה את גורם הגדילה באפידרמיס. בשנת 1959 עזב לאוניברסיטת ונדרבילט, שם המשיך במחקריו על גורמי גדילה תאיים. מחקריו על גורמי גדילה תאיים הניבו ידע בסיסי להבנת התפתחות גידולים ממאירים ופיתוח תרופות נגד סרטן.
בשנת 1986 הוענקה לכהן המדליה הלאומית למדעים.
נפטר ב-5 בפברואר 2020.
התעייפות
התעייפות היא תופעה של צבירת נזק בחומר מוצק כתוצאה מפעולת בעל מספר מחזורי העמסה רבים. כתוצאה מצבירת הנזק יכול להיווצר השבר במאמצים נמוכים בהרבה ממאמץ הכניעה הרגיל של החומר.
תהליך ההתעייפות.
התעייפות הוא מושג המתייחס להתנהגות של חומרים תחת עומס משתנה ולהרס של חומרים העמוסים בעומס משתנה. מהנדסי המאה ה-19 היו מודעים לתופעה אבל לא סיפקו לה הסבר והניחו שתכונות החומר משתנות בהשפעת העומס, כלומר שהחומר הופך לפריך. סיבת ההרס הידועה כתופעה של התעייפות היא היווצרות סדקים זעירים מיקרוסקופיים החודרים לעומק החומר, מקטינים את שטח החתך הנושא בעומס ויוצרים ריכוזי מאמצים.
שלבים.
גבול ההתעייפות או חוזק ההתעייפות של החומר הוא המאמץ המרבי שהחומר עומד בו במספר גדול מאוד של מחזורי עומס, אין סוף מחזורים באופן תאורטי ומיליוני מחזורים באופן מעשי כאשר המספרים תלויים בסוג החומר. גבול ההתעייפות של החומר נקבע בניסיון להתעייפות המבוצע במכונה מיוחדת המעמיסה דגם קטן בעל מידות וצורה מוגדרים. הדגם נבדק תחת מאמץ כפיפה מחזורי. גורמים המשפיעים על גבול ההתעייפות הם סוג החומר ומצבו, סוג העומס, צורת מחזור העומס, מצב פני השטח והימצאות חריצים, קדחים ופינות חדות הגורמים לריכוז מאמצים. טבלאות או גרפים מגדירים את מקדמי ריכוז המאמצים המתאימים לפי הצורה והגודל.
תיאור גרפי של מאמץ ההתעייפות.
נסמן:
כאשר:
&lt;br&gt;
דיאגרמת גודמן המתוקנת מציגה בצורה גרפית את תחום המאמצים בו לא ייגרם הרס כתוצאה מהתעייפות.
נסמן:
לקריאה נוספת.
&lt;hr&gt;
שיחדש
שִׂיחָדָש (באנגלית: Newspeak; כמו המקור האנגלי, השם העברי הוא הלחם בסיסים של המילים "שִׂיחַ" ו"חָדָש") היא שפה בדיונית המוצגת בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984". המינוח "שיחדש" הפך ביטוי מקובל לפעולה של תיאור המציאות במסולף בעזרת מונחים הממסכים את האמת.
על פי עלילת הספר, שיחדש היא שפה מומצאת, המבוססת על השפה האנגלית, אשר יצר השלטון באוקיאניה – מדינה טוטליטרית שבה האזרחים נמצאים תחת עינו הפקוחה של האח הגדול, המייצג את שלטון מפלגת הסוֹצאנג. באוקיאניה ההיסטוריה משוכתבת לפי צורכי השליטים, והשפה המדוברת מותאמת כך שתוגבל יכולת החשיבה של האזרחים. מטרת השיחדש היא לצמצם את אוצר המילים, תוך סילוק מונחים כ"חופש", ובד בבד ליצור מצב שבו הדיבור הופך להיות פעולה אוטומטית שמקורה בגרון האנושי, ולא פעולה מנטלית שמקורה במוח – וכך להפוך את ההתנגדות למפלגה לבלתי אפשרית, שכן דוברי שיחדש לא יוכלו לנמק התנגדות כזאת בנימוקים רציונליים. כך למשל, התרגום לשיחדש של הפסקה המפורסמת מהכרזת העצמאות של ארצות הברית, הדנה בחופש ועל החיפוש אחר האושר, מסתכם במילה אחת – "חושבפשע" (ThoughtCrime) – המילה המיוחדת בשיחדש לכל פעילות מנטלית שאינה על פי עקרונות המפלגה.
בהתאם למטרות השיחדש, מצומצם אוצר המילים בכל מהדורה חדשה של המילון. במילים שיכולות להתפרש באופן שלילי מבוטלת הדו משמעות שלהם – לדוגמה המילה "חופש" עדיין קיימת בשיחדש אולם מותר להשתמש בה רק במובנה הלא פוליטי. לפי תוכנית המפלגה תחליף שיחדש את שִׂיחַ־יָשָׁן (האנגלית התקנית והרגילה) כשפה המדוברת באוקיאניה בשנת 2050 לערך.
דקדוקית, לשיחדש כמה מאפיינים ייחודיים; מכיוון שמטרתה לצמצם את אוצר המילים, אפשר להשתמש במילה בכל חלקי הדיבר – המילה סכין, לדוגמה, יכולה לשמש במשמעות של מילת הציווי "חֲתוך", ובזה אפשר לבטל את המילה "חתוך" שהופכת למיותרת. בהוספת הסיומת "יי" בסוף המילה אפשר ליצור שם תואר – משמעות המילה "קליי", לדוגמה, היא "קליל"; בהוספת התחילית "ב" בתחילת המילה אפשר ליצור את תואר הפועל – משמעות המילה "במהר", לדוגמה, היא "מהירות". כמו כן ניתן לעשות הנגדה שלילית למילים בהוספת הסיומת "אל" בתחילת המילה או הגברה חיובית של משמעותה בהוספת "יתר" (plus) או "כפליתר" (doubleplus) בסוף המילה לשם השגת הדגשה חזקה יותר.
המילים בשיחדש מחולקות לשלושה סוגים שונים:
שיח חדש
שיח-חדש
שיחחדש
סאדם חוסיין
סיגל
סיגל הוא שם פרטי בעברית.
המאוזוליאום של גאלא פלקידיה
המאוזוליאום של גאלא פלקידיה (באיטלקית: Mausoleo di Galla Placidia) הנמצא ברוונה שבאיטליה הוא מבנה המאוזוליאום בו שוכן הקבר של גאלא פלקידיה, בתו של הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון מאשתו השנייה, גאלא. המבנה נבנה בין השנים 425 - 430 לספירה. האתר נחשב לאחד המבנים החשובים בראשית התקופה הביזנטית, בזכות חשיבות הפסיפסים שבו להבנת האמנות של ראשית ימי הביניים. המבנה נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו החל משנת 1996.
המבנה.
המאוזוליאום נבנה בשוליה של כנסיית סנטה קרוצה (Santa Croce) והוקדש לכבוד הקדוש לורנס (בלטינית: Laurentius). לצד גאלא פלקידיה נקברו במאוזוליאום הקיסר הונוריוס, אחיה של גאלא, הקיסר קונסטנטיוס השלישי, בעלה של גאלא והקיסר ולנטיניאנוס השלישי, בנה. יש הסוברים כי אין זה מקום הקבורה של גאלא פלקידיה כיוון שידוע כי היא נפטרה ברומא.
צורת המבנה משלבת בין קפלת מרטירים לבין קבר אימפריאלי לכדי יצירת מבנה מרכזני. צורתו של מבנה עשוי לבנים זה, היא כשל צלב, אשר שתיים מזרועותיו מעט ארוכות יותר בהתאמה. בהצטלבות הזרועות הוקם מבנה גובה הנשען על קשתות ועל פנדינטיבים. קירותיו הפנימיים של המבנה מצופים שיש ואילו הקשתות והלונטות (צורות של חצי-עיגול הצמודות לקיר) מחופות בפסיפסים. פסיפסים אלו, אשר הקנו למבנה את פרסומו, עשויים ברמה טכנית גבוהה מאוד, ומתארים נושאים המשקפים את האיקונוגרפיה של האמנות הנוצרית המוקדמת. בין הפסיפסים ובהם נושאים פיגורטיביים, מופיעים פסיפסים הנושאים דגמים גאומטריים, באופן דומה לפסיפסים במאוזוליאום של סנטה קונסטנצה.
בכיפת המבנה מופיע פסיפס המתאר שמיים כחולים ובמרכזם צלב מוקף במעגלים של כוכבים. בכל אחד מארבעת שולי הכיפה מתוארים ארבעת האוונגליסטים, אשר חיברו את ספרי הבשורה השונים. האוונגליסטים מתוארים בצורה סמלית כבעלי חיים מכונפים.
באחת הלונטות מופיע המרטיר לורנס מרומא (San Lorenzo). הוא מתואר בימין הקומפוזיציה כקדוש בעל הילה. הוא אוחז בצלב ובספר כסימן לאמנותו הנוצרית. במרכז מתוארת סבכת ברזל ומתחתיה אש, שעליה הוא עונה. הקומפוזיציה של תיאור זה מכילה חלון ממשי המופיע במרכז הלונטה. יש שראו תיאור זה כעדות לכך שהמבנה שימש כמקום המרטיריום של הקדוש, אולם לפי סברה מהימנה יותר, הייתה לקדוש זה משמעות מיוחדת בעיני גאלא פלקידיה.
פסיפס נוסף המופיע בלונטה, מראה נושא בעל משמעות איקונוגרפית נוצרית ואשר מכונה הרועה הטוב (Buon Pastore). בפסיפס מתואר גבר צעיר הלובש טוניקה מוזהבת ונועל סנדלים. הוא אוחז צלב מוזהב וסביב ראשו הילה. הרועה יושב בתוך תיאור נוף וסביבו חמש כבשים. ג'נסין בספרה אודות האיקונוגרפיה הנוצרית מתארת משמעותיות שונות העולות מתיאור זה. פרשנות אחת היא כי התיאור בעיני המתבונן בן התקופה היה, כנראה, סמל לביטחון הנוצרי כשהוא מופיע לצידו של הכוח החילוני. משמעות אחרת, הנסמכת על ספרות מן התקופה, רואה ברועה סמל לישו אשר הקריב את חייו למען האנושות.
נאומכיה
נַאוּמָכְיָה (בלטינית: naumachia, מיוונית עתיקה: ναυμαχία, מילולית: "מלחמת אוניות", "קרב ימי") הוא השם שניתן ברומא העתיקה הן לקרב ראווה ימי הן למקווה המים או הזירה בהם נערך.
הנאומכיות הראשונות.
את הנאומכיה הראשונה הידועה לנו ערך יוליוס קיסר ברומא ב-46 לפנה"ס לציון הטריומף הרביעי שלו. הוא חפר מקווה מים סמוך לנהר טיבריס, שהיה מסוגל להכיל בירמות, טרירמות וקווינקוורמות של ממש, ובו נלחמו 2000 חיילי צי ו-4000 חותרים, שבויי מלחמה כולם.