ב-22 ביוני 1941 דקות מספר לאחר תחילת מבצע ברברוסה, פקד שליפר להפגיז את המבצר. ההתקפה תפסה את הסובייטים לא מוכנים, החיילים נסוגו במהירות לתוך המבצר ולא ניסו כלל להגן על העמדות שמסביבו. חצי שעה לאחר מכן פקד שליפר על אנשיו לתקוף את המבצר רגלית, כאן התגוננו הסובייטים באומץ, ו-281 גרמנים נהרגו כבר ביום הראשון של ההתקפה. בדו"ח שלו למפקדיו טען שליפר שבשל אש המקלעים הסובייטית, לא ניתן יהיה לקחת את המבצר בהתקפה רגלית, והציע להרעיב את חייליו למוות. הפיקוד העליון לא קיבל את ההצעה, הלופטוואפה הפציץ את המבצר, וכשהחומות התחילו להתפורר המגנים נסוגו. על תפקודו בקרב קיבל שליפר את אות צלב הברזל. לאחר מכן נשלח לסלובקיה ושימש כחלק מכוח הכיבוש הגרמני שם. הוא כיהן בתפקיד זה עד אוגוסט 1944, לאחר מכן הועבר חזרה לחזית. הוא נפל בשבי בעלות הברית בתחילת מאי 1945, ושוחרר ממעצרו בדצמבר 1947.
אחריתו.
לאחר שחרורו חי בנירנברג, עד מותו בשנת 1977 והוא בן 84.
אריך אברהם
אריך אברהם (בגרמנית: Erich Abraham; 27 במרץ 1895 – 7 במרץ 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
אברהם נולד ב-27 במרץ 1895 בעיר מריאנבורג, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית (כיום שם העיר מאלבורק והיא בשטחי פולין המודרנית). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ושרת ברגימנט הרגלים ה-341. עד יולי 1915 כבר החזיק בדרגת לוטננט, וב-20 במאי 1920 החזיק בדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל אברהם את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה התגייס אברהם למשטרת הביטחון של הרייכסווהר. ב-15 באוקטובר 1935 הצטרף לוורמאכט והועלה לדרגת מיור. הוא שימש כמפקד פלוגה ברגימנט ה-18, וב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה מונה אברהם למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-105, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-72, וב-21 בנובמבר 1939 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-266, שהיה אף הוא חלק מהדיוויזיה ה-72. ב-1 באפריל 1940 מונה אברהם למפקד הרגימנט ה-230, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהדיוויזיה ה-76 במסגרת הקורפוס ה-23. במהלך מבצע ברברוסה לחם אברהם עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-76 במסגרת הקורפוס ה-11, ולאחר מכן במסגרת הקורפוסים ה-52, הקורפוס ה-4, וה-44 לסירוגין. בקיץ 1942 לחם אברהם עם הרגימנט שבפיקודו במבצע מקרה כחול כחלק מהדיוויזיה ה-76 במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 והקורפוס ה-51, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-8. ב-6 בנובמבר 1942 מונה אברהם למפקד בית הספר השני למש"קים, וב-13 בנובמבר קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1943 מונה אברהם למפקד הדיוויזיה ה-76 שהוקמה מחדש בצרפת, וב-1 ביוני הועלה לדרגת גנרל מיור. בדצמבר 1943 הועבר עם הדיוויזיה שבפיקודו לחזית המזרחית, שם לחם עמה בקרב דנייפר כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן במסגרת הארמיות השישית והשמינית, וב-26 ביוני 1944 קיבל אברהם על פעולותיו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע יאשי-קישינב לחם אברהם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הרומני ה-6, שאף פיקד עליו בחלק מהזמן, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת הארמייה השמינית. ב-21 באוקטובר 1944 הועבר לעתודת המילואים, וב-13 בדצמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-63. אברהם לחם עם הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-19 באלזס, ובפברואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד. ב-1 במרץ 1945 הועלה אברהם לדרגת גנרל חיל הרגלים, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בגרמניה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
לאחר המלחמה.
בשנת 1947 שוחרר אברהם מהשבי, ולאחר מכן התגורר בוויסבאדן שבגרמניה המערבית עד מותו ב-7 במרץ 1971 והוא בן 75.
קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל
קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג (בגרמנית: Karl Wilhelm Ferdinand von Braunschweig; 9 באוקטובר 1735 – 10 בנובמבר 1806), היה דוכס בראונשווייג, שימש כפילדמרשל בצבא הפרוסי בתחילה בצבאו של פרידריך הגדול ולאחר מכן במהלך המלחמות הנפוליאוניות. נפצע ומאוחר יותר מת מפצעיו במהלך קרב ינה-אאורשטדט.
ביוגרפיה.
קרל וילהלם פרדיננד נולד בשנת 1735, בעיר וולפנביטל שבדוכסות בראונשווייג (ברונסוויק בסקסונית ובשפות אחרות; כיום גרמניה). אביו היה קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ואמו הייתה פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה, ואחותו של פרידריך הגדול. הוא זכה בילדותו לחינוך מעולה ממיטב המורים שאביו שכר עבורו, וביקר בצעירותו בהולנד צרפת ונסיכויות גרמניות שונות. הוא התגייס לצבא הפרוסי, ולחם תחת פיקודו של דודו פרידריך הגדול במלחמת שבע השנים. הוא נהנה מאוד מהשירות בצבא הפרוסי, וסירב לעזוב אותו אף כשאביו הורה לו לעשות זאת. דודו גאל אותו מהדילמה בכך ש"סילק" אותו מהצבא.
בינואר 1764, הוא נישא לאוגוסטה, נסיכת בריטניה. אחותו הצעירה של ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה. מערכת היחסים ביניהם הייתה מבוססת על כבוד והערכה, אולם קרל וילהלם רכש לו מספר פילגשים במהלך חייו. בשנת 1780, נפטר אביו והוא ירש אותו כדוכס בראונשווייג. את בתו, קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל, השיא לג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. הוא נודע כשליט נאור שתמך במדע ובאומנות. הוא נודע בין היתר כפטרונם של קרל פרידריך גאוס, והטנור קרל מלכיור יאקוב מולטקה (Karl Melchior Jakob Moltke). בשנת 1787 הועלה לדרגת פילדמרשל בצבא הפרוסי. עוד באותה שנה הוביל צבא פרוסי שפלש להולנד, בהזמנת וילם החמישי, נסיך אורנז', כדי למנוע מלחמת אזרחים.
בקיץ 1792, פיקד הדוכס על כוח פרוסי-אוסטרי שפלש לצרפת לאחר שזו הכריזה מלחמה על אוסטריה. ב-25 ביולי הוציא הדוכס הכרזה שהבטיחה לאוכלוסייה הצרפתית כי לא תיפגע כל עוד לא יאונה רע ללואי השישה עשר, מלך צרפת ולמשפחה המלכותית, שהיו עצורים בפועל מאז ניסיונם להימלט מפריז כשנה קודם; אך אם יורע להם, נשבע לטבוח בתושבי הבירה ולשרוף אותה. "הצהרת ברונסוויק", כפי שנודעה, ניזומה בעידודם של הפליטים המלוכנים הצרפתים בצבאו. היא ליבתה את רגשות תושבי פריז ותרמה לרדיקליזציה של המהפכה הצרפתית. היא הייתה אחד הגורמים הישירים להפיכת ה-10 באוגוסט 1792.
הכוח הפולש נכנס לצרפת מצפון-מזרח, תפס את לונגוי ב-23 באוגוסט, התקדם לעבר ורדן ותפס גם אותה ב-2 בספטמבר, בדרכו לפריז. מוורדן נע הכוח לעבר אזור הדפיל (Defile) הסמוך ליער ארגון. המפקד הצרפתי שארל פרנסואה דומורייה אימן בינתיים מגויסים חדשים, וביצע התקפות נקודתיות באזור ולנסיין שבצפון, כהכנה לפלישה לארצות השפלה האוסטריות (בלגיה של ימינו). לנוכח ההתקדמות הפרוסית-אוסטרית, החלו כוחותיו של דומורייה לנוע דרומה לקראת עימות עם הכוח הפולש על הדרך שמוורדן לפריז. דומורייה זימן את צבאו של הגנרל הצרפתי השני פרנסואה כריסטוף דה קלרמן, שהתקדם באיטיות וחבר אל צבאו של דומורייה ב-19 בספטמבר. יום לאחר פתחו הצרפתים בהתקפה שהתפתחה לקרב ואלמי. הקרב הסתיים בניצחון צרפתי מוחץ, וקרל וילהלם נאלץ להורות על נסיגה כללית מצרפת.
הוא פיקד על הצבא הפרוסי במהלך מלחמת הקואליציה השלישית, למרות שפרוסיה לא התערבה בלחימה בפועל. הוא גם הוביל משלחת דיפלומטית אל סנט פטרבורג. בתחילת מלחמת הקואליציה הרביעית, ניתן לו לפקד על הצבא הפרוסי בשל ניסיונו הרב. ב-14 באוקטובר 1806, התנגש הכוח שבפיקודו בכוח הצרפתי של נפוליאון בונפרטה, באזור העיר אאורשטט. הקרב התפתח לקרב שכונה קרב ינה-אאורשטדט, בתחילתו פגע כדור בין עיניו של קרל וילהלם, מה שתרם באופן משמעותי לתבוסה הפרוסית המוחצת בקרב זה. הוא נישא משדה הקרב על גבי אלונקה, עד לבראונשווייג. מאוחר יותר נמלט גם משם ומת לבסוף מפצעיו בהמבורג.
משפחתו.
בשנת 1764 התחתן קרל וילהלם פרדיננד עם אוגוסטה, נסיכת בריטניה, בתם של פרדריק, נסיך ויילס ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
קלאו אפור
קלאו אפור (שם מדעי: "Ocyceros") הוא סוג הכולל 3 מיני עופות קלאו, החיים בדרום-מזרח אסיה והודו. כפי ששמם מרמז נוצותיהם אפורות ומקוריהם קטנים יחסית לשאר מיני הקלאו.
דוד צרפתי
דוד (מיקו) צרפתי, (נולד ב-22 בספטמבר 1959) הוא יושב ראש ועד עובדי חברת החשמל מאז 2004.
ביוגרפיה.
גדל בצפון תל אביב. אביו רפאל עלה מסלוניקי ועבד בנמל תל אביב עד סגירתו, אמו צילה הייתה עקרת בית. גדל יחד עם שלושת אחיו בחדר אחד. בנערותו היה חניך בתנועת המחנות העולים וכן היה ספורטאי מצטיין, וקפטן נבחרת ישראל בכדוריד. ב־1981 החל בעבודתו בחברת החשמל, בסיועו של יורם אוברקוביץ', שכיהן כיו"ר ועד העובדים (והיה בנוסף עסקן ספורט ומאמנו לשעבר של צרפתי בכדוריד), וכחלק ממדיניות נרחבת של העסקת ספורטאים מצטיינים בחברת החשמל. בשנת 2004 כיהן כסגן מנהל מחלקת לקוחות אסטרטגיים במחוז דן של החברה.
החל משנת 1996 מכהן צרפתי במזכירות ועד העובדים של חברת החשמל, ובהמשך היה יו"ר ועד העובדים של מחוז דרום בחברה, ונחשב לאדם המקורב ביותר ליורם אוברקוביץ', יו"ר ועד העובדים. ב־2004, לאחר מותו של יורם אוברקוביץ', נבחר כמחליפו לתפקיד יו"ר הוועד הארצי של עובדי חברת החשמל. במקביל לתפקידו זה, משמש צרפתי גם כחבר הנהגת ההסתדרות.