יחסי פולין–צ'כיה הם היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. שתי המדינות חברות הן באיחוד האירופי אליו הצטרפו ב-1 במאי 2004, והן בנאט"ו, אליה הצטרפו ב-12 במרץ 1999. שתי המדינות גם חולקות גבול משותף עם סלובקיה והונגריה והן חברות בקבוצת וישגרד, אשר מהווה כוח אזורי חשוב במרכז אירופה.
שתי המדינות חולקות גבול משותף לאורך 796 ק"מ, אשר ניתן לחצות אותו ללא דרכון, בעקבות אמנת שנגן.
בשנת 2010 סקר שנערך על ידי CVVM בצ'כיה, דירג את היחסים עם פולין במקום השני אחרי סלובקיה, מתוך 13 מדינות, עם 92% מהנסקרים שאמרו שדעתם היא חיובית או אפילו חיובית ביותר על יחסי המדינות.
היסטוריה.
שתי המדינות הוקמו לאחר מלחמת העולם הראשונה, אולם היה קיים בין המדינות סכסוך על אזור צ'שין שנותר בידי צ'כוסלובקיה, ובשנת 1938 מיהרה פולין לספח את האזור לאחר הסכם מינכן. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, והן שוחררו בשנת 1945 על ידי כוחות הצבא האדום. עד מהרה הקימה ברית המועצות ממשלות קומוניסטיות בשתי המדינות, והן אף הצטרפו לברית ורשה בשנת 1955. בשנת 1968 התרחשו בצ'כוסלובקיה אירועי האביב של פראג, ובעקבות כך פלשו אליה כוחות ברית ורשה, ובכלל זה פולין, וחיזקו את הכוחות הקומוניסטיים במדינה. בשנת 1989 פרצו אירועי סתיו העמים שהובילו לנפילת המשטרים הקומוניסטיים בפולין ובצ'כוסלובקיה (מהפכת הקטיפה), ובסופו של דבר הביאו לקריסת ברית המועצות. בינואר 1993 התפצלה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה, ועד מהרה כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים עם פולין.
כיום שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מלאים, והם חברות באיחוד האירופי, בנאט"ו, ובקבוצת וישגרד.
יחסים דיפלומטיים.
פולין מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג ו-2 קונסוליות בברנו ובאוסטרבה. מאידך, צ'כיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-5 קונסוליות בבידגושץ', צ'נסטוחובה, לודז', פוזנן וורוצלב.
יחסי ארצות הברית–מיקרונזיה
יחסי ארצות הברית–מיקרונזיה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
היסטוריה.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בקולוניה, פוהנפיי, מיקרונזיה. השגריר האמריקאי הוא תושב מיקרונזיה.
למעלה מ -25 סוכנויות פדרליות בארצות הברית ממשיכות לשמור על תוכניות במיקרונזיה. תחת הקומפקט המתוקן, לארצות הברית יש סמכות ואחריות מלאה להגנה על מיקרונזיה. ניתן לשנות או לבטל את הקשר הביטחוני בהסכם הדדי. גם תחת הקומפקט, מיקרונזים יכולים לחיות, לעבוד, וללמוד בארצות הברית ללא צורך בויזה. המיקרונזים מתנדבים לשרת בצבא ארצות הברית בכפליים מהמחיר לנפש כאמריקנים. כמו כן, אמריקאים מורשים לחיות ולעבוד בחופשיות במיקרונזיה ללא צורך באשרה.
נודע כי ארצות הברית תספק כ-100 מיליון דולר בשנה לסיוע למיקרונזיה במהלך 20 השנים הקרובות. ועדת ניהול כלכלי משותפת (JEMCO) המורכבת מנציגי שתי המדינות אחראית להבטיח כי כספי הסיוע יושקעו ביעילות, במטרה לטפח ממשל תקין והסתמכות עצמית כלכלית.
ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר למיקרונזיה.
ראשי המשלחת הדיפלומטית האמריקנית כוללים את השגריר רוברט אנאן ריילי השלישי, סגן ראש המשלחת ריצ'רד ק. פרוט, ומנהל המחלקה ג'ונתן פלוס.
ריצ'רד סאמל
יה הצל יונה
יָהּ הַצֵּל יוֹנָה מְחַכָּה הוא פיוט לחנוכה שזהות מחברו אינה ידועה, השם יהודה חתום באקרוסטיכון בראשי הטורים וייתכן שזהו שם מחברו. הפיוט נפוץ בעיקר בקרב יוצאי יהדות בבל (השרים אותו במקאם שיגא), במאה ה-20 רחמים עמר הלחין לפיוט מנגינה חדשה שנפוצה בקרב קהילות הספרדים.
תוכן הפיוט.
המשורר פותח בבקשת הצלה ל'כנסת ישראל' (כינוי לעם ישראל) המשולה ליונה שנתונה בעצב, ודמעותיה זורמות מבכי על מצבה בגלות, ועל הגאולה שטרם הגיעה. המשורר קורא להודות ולשמוח על הטובות שכבר גמל האל, מתוך ציפייה שיחדש ימינו כקדם.
כל בית בפיוט נחתם במילים "וְתִשְׂמַח בָּךְ אַתָּה מַלְכָּהּ בִּשְׁמוֹנַת יְמֵי חֲנֻכָּה", המשורר מתאר את השמחה הגדולה שכנסת ישראל רוצה לשמוח ותשמח במלכה בשמונת ימי החנוכה כשם ששמחו בחנוכה לאחר חידוש העבודה בבית המקדש, בבחינת בימים ההם בזמן הזה.
תמים דעים
שניאור זלמן סלונים
הרב שניאור זלמן סלונים (בכתיב יידי סלאנים; תרכ"ב - י"א בתמוז תרצ"ו) היה ראש ישיבת "מגן אבות" בחברון ומרבניה הראשונים של תל אביב-יפו.
ביוגרפיה.
סלונים נולד בחברון לרב מרדכי דובער סלונים, מבניה של מנוחה רחל סלונים. למד אצל ראב"ד עדת האשכנזים בחברון הרב שמעון מנשה חייקין והיה תלמידו המובהק, כן למד אצל רבי אליהו מני, אחר כך גם הוסמך על ידם לרבנות. התחתן עם מושקא, בת דודו הרב לוי יצחק סלונים.
בשנת תרמ"ה נסע ללובביץ' לאדמו"ר שלום דובער שניאורסון, שם שהה תקופה ארוכה כ"יושב". להיותו בן משפחה האדמו"ר קירבו מאוד. בתקופה ההיא שימש כמלמד של יוסף יצחק שניאורסון.
בערך בשנת תרמ"ח חזר לארץ ישראל, לחברון. בשנת תרמ"ט הקים בה את ישיבת מגן אבות יחד עם הרב שלמה יהודה ליב אליעזרוב והרב מענדל נאה. עם הקמתה מונה לראש הישיבה.
בשנת תרנ"ג נפטרה רעייתו מושקא, והוא נשא אשה בזיווג שני את חנה מינה בת שניאור שלמה זלמן סלונים, גם היא נפטרה בחייו בשנת תרע"ט.
בתל אביב-יפו.
בשנת תר"ס ציווה עליו הרב שניאור זלמן פרדקין לקבל על עצמו את הרבנות של חסידי חב"ד בעיר יפו. מינויו לרב גרם לאחת המריבות בין החסידים (משפחת שמרלינג) לפרושים (משפחת רוקח) בעיר יפו. עם הגיעו ליפו נערכה לו קבלת פנים מפוארת בהשתתפות רבנים, אישי ציבור ובני קהילת החסידים ביפו. בשבת שלאחר מכן, התאספו יחדיו לכבודו ראשי האגודות ונכבדי העיר יפו, ובמשך שעות חגגו לכבוד הרב החדש. לעומת החוגגים, דעתם של הפרושים לא הייתה נוחה מהמינוי החדש, בעיקר בשל העובדה שבאותה תקופה שימש כרב הרב נפתלי הרץ הלוי, אבל ראשי היישוב החב"די ביפו תמכו בו ופרסמו בעיתונות מודעות תמיכה. במקביל נתמך גם על ידי אדמו"ר שלום דובער שניאורסון שכתב לו אגרות עידוד.
העימות נעצר כי הרב נפתלי הרץ הלוי נפטר בסמיכות למינוי בשנת תרס"ב, והרב החדש מטעם הפרושים היה הרב אברהם יצחק קוק שהגיע ליפו בשנת תרס"ד. הרב קוק פישר בין הצדדים, וקיים יחסים טובים עם הקהילה החב"דית ובראשה הרב שניאור זלמן סלונים.
עבודתו הראשונה ביפו הייתה לבנות מקוה לנשים בשכונת נוה שלום, כי עד אז היו זקוקים למקוה שנמצאה רחוק מהישוב היהודי ביפו העתיקה, במעמקי האדמה, ודבר זה היה כרוך בסכנות. הוא ארגן את השחיטה החסידית, ופתח בבניית בית הכנסת אוהל יצחק לחסידי חב"ד בשכונת נוה שלום. ושם היה חוזר מאמרי חסידות בכל שבת לפני חסידי חב"ד.
השתתף ביסוד ועד הקהילה המאוחדת וכיהן 37 שנה כחבר הרבנות של קהילת יפו ותל אביב, עד סוף ימיו.
באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובניו מתואר הרב סלונים:
"הצטיין בייחוד במשפטי בוררות בענייני מסחר, ואנשי המסחר היו סומכים על תבונתו והכרעותיו הצודקות. היה מחונן בחוש מיוחד להבחין בין אמת לשקר ובתפיסה מהירה ונזהר מאד להימנע מדחיות במשפטים ובבירורים לבל יגיעו לידי עינוי הדין. אהב לסדר קידושין ושנא להשתתף בסידור גיטין. פעמים רבות הצליח להשלים בין זוגות שבאו אל הרבנות להתגרש, וכשהיה הכרח לסדר גט נמנע מהשתתף בו".
נפטר בי"א בתמוז תרצ"ו ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
משפחתו.
בתו היא סימה סלונים, בנו הוא הרב יעקב יוסף סלונים רבה של חברון, נכדו הוא אליעזר דן סלונים מחברון, ונכדתו רבקה הייתה נשואה ליוסף בורג.
קורקוס
קורקוס הוא שם משפחה יהודי הקיים בקרב יהודי ספרד.
גופות כקלף מיקוח בסכסוך הישראלי–ערבי
בישראל ובמדינות ערב מיוחסת חשיבות להבאת חללים לקבורה. פעמים אחדות הוחזקו גופות של חללי צה"ל בידי ארגוני טרור כקלפי מיקוח לשם שחרור אסירים שבידי ישראל. מדינת ישראל נוהגת בדרך כלל למסור לקבורה גופות מחבלים שנותרו בידיה, אך לעיתים מוחזקות גופות כקלפי מיקוח, בעיקר לשם משא ומתן על החזרת גופות של הרוגים ישראליים המוחזקים בידי ארגוני טרור.
פעמים אחדות אכן נערכו עסקאות חילופי שבויים בין ישראל לארגוני טרור שכללו, בנוסף לחילופי שבויים חיים, גם חילופי גופות. בעסקאות מעטות קיבלה ישראל רק גופות.
גופות של חללי אויב (מצבאות סדירים ומארגוני טרור) המוחזקות בישראל נקברות בדרך כלל בבתי הקברות לחללי אויב. הקבורה היא ארעית, מתוך הנחה כי גופותיהם של חללי האויב יוחזרו לארצותיהם בעתיד. הקבורה נעשית ללא טקס, בארון עם מספר סידורי, לאחר תיעוד כל פרט הקשור לזיהוי הגופה. לעיתים מעוכבת הקבורה עקב עתירת משפחות ההרוגים לקבלת הגופות.
בין 1991 ל-2008 הוחזרו כ-400 גופות בעסקאות חליפין בין ישראל לארגונים פלסטיניים וחזבאללה. נכון לשנת 2020, על פי הערכת בצלם וארגונים נוספים, ישראל מחזיקה בכמה מאות גופות של פלסטינים, בהם אסירים שמתו בכלא. חלק מהגופות נקברו ואחרות מוחזקות בהקפאה.
מדינות ערב.
סוריה.
ב-13 בינואר 1955 התאבד בשבי הסורי חייל צה"ל, אורי אילן. עוד באותו יום הועברה גופתו לקבורה בישראל.
לאחר הוצאתו להורג של אלי כהן בסוריה ב-1965 ביקשה ישראל פעמים אחדות להביאו לקבורה בישראל, אך הסורים לא נענו לבקשה. במאי 2007 טען מונזר מוסלי, ראש לשכתו של נשיא סוריה באותה תקופה, אמין אל-חאפז, כי כהן נקבר ברובע אל-מאזה בדמשק, אך לא ניתן לאתר את קברו כיוון שנבנו עליו מאז בניינים ורחובות.
מצרים.