ב-1107 או 1108, לאחר שנים של הכנות, הפליג זיגורד עם צי גדול למסע צלב לארץ הקודש והיה המלך האירופאי הראשון שעשה כן. ב-1111 שב זיגורד לנורווגיה. אייסטיין, לעומת זאת, לא היה מעורב בשום פעילות מלחמתית ועקב כך נכתב אודותיו פחות בהשוואה לאחיו, אף על פי שסנורי סטורלוסון מציין שהוא "עשה רבות וטובות בנורווגיה בהיעדרו של זיגורד". בעוד שזיגורד קנה לעצמו תהילה לדורות הבאים כ"מלך הלוחם", בעיקר בשל מסע הצלב החד פעמי שלו, הצטייר אייסטיין על ידי כותבי הסאגות כ"מלך השלום", שנשאר במולדת כדי להשקיע ברווחתה. כדי ליצור ניגוד בין שני האחים, הביא סטורלוסון סיפור שעל פיו אייסטיין הצליח להשיג את השליטה בימטלנד בדרכי שלום על ידי שימוש במתנות ודיפלומטיה. למרות דיווחו זה של סטורלוסון, התיעוד ההיסטורי מציין שימטלנד לא הפכה להיות נחלת הכתר הנורווגי אלא הרבה יותר מאוחר, במהלך תקופת מלכותו של המלך סבר ב-1178. בכל אופן, אייסטיין וזיגורד נודעו כמי שטענו למונופול על הסחר והמיסוי בפינמרק.
במהלך תקופת מלכותו של אייסטיין, הפך ענף הדיג לבעל חשיבות מרובה יותר בנורווגיה, שכן יותר דגי בקלה ניצודו בצפון נורווגיה והדרישה להם באירופה זינקה. ברגן הפכה להיות נמל הייצוא המתאים יותר לענף זה וממנו שווקו דגים גם לגרימסבי שבאנגליה. במקביל שימש נמל ברגן כנמל ייבוא לסחורות שנדרשו בנורווגיה, כמו דגנים וקמח. כדי להרחיב את היקף הסחר, בנה אייסטיין מתקני דיג וכנסייה במרכז הדיג שבואגן שבצפון נורווגיה וב-1114 הוא הפליג בעצמו צפונה ללופוטן ולטרונדנס. הוא גם הבטיח את נתיב השייט לאורך החוף על ידי בניין נמל באגדנס שעל שפך פיורד טרונדהיים, ובניית מגדלורים קטנים לאורך החוף. מיזם בניית הנמל של אייסטיין באגדנס הושווה על ידי תאודוריק הנזיר לזה שנבנה בברינדיזי על ידי אוגוסטוס קיסר, השוואה שהשתקפה כבר בשימוש של תאודוריק בשם הלטיני של אייסטיין, "אוגוסטינוס" (Augustinus) (האפיפיור קליקסטוס השני כינה את אייסטיין במכתב "איסטנו" – Aistano). תיארוך הנמל באגדנס לתקופתו של אייסטיין נסמך על ממצאים ארכאולוגיים באזור. סטורלוסון גם מציין שאייסטיין גם הקים כמה מבדוקים יבשים גדולים בנידארוס ושהוא בנה ספינות גדולות שבצורתן ובממדיהן הן דמו לספינה "הנחש הגדול", שנבנתה קודם לכן על ידי אולף הראשון. אייסטיין גם שיפר את מקומות המקלט במעברי ההרים, וראוי לציון במיוחד זה שנבנה בהיירקין שבאזור דובר.
בהשוואה של סטורלוסון בין אייסטיין לבין זיגורד, בולט אייסטיין בכך שמיזמי הבנייה שלו בנורווגיה היו "מועילות יותר לארץ" בהשוואה "לך (זיגורד) שהרגת מורים בסרקלנד (החליפות העבאסית)". אייסטיין היה פעיל במיוחד בברגן וחלקו בפיתוחה של העיר היה ככל הנראה חשוב יותר בהשוואה לזה של אולף השלישי, מייסדה של העיר על פי הסאגות. הוא העביר את מקום המושב המלכותי בעיר מאלרקסטד להולמן שעל החוף המזרחי של מזרח וגן, בליבה של העיר, ובכך ייעל את הבירוקרטיה. בהולמן הוא בנה את כנסיית שנים-עשר השליחים ואת כנסיית ניקולאוס הקדוש, בנוסף לארמון המלכותי, שעל פי סנורי סטורלוסון היה מבנה העץ המפואר יותר שנבנה אי פעם בנורווגיה, על אף שתאודוריק הנזיר, שכתביו מוקדמים יותר, ציין שהמבנה "כעת כמעט מתמוטט עקב עתיקותו". אייסטיין גם בנה את כנסיית מיכאל הקדוש וייסד מנזר בנדיקטיני בחצי האי נורדנס.
אייסטיין הראשון מת ב-29 באוגוסט 1123, זמן קצר לאחר שהוא נפל למשכב במהלך חגיגה. סטורלוסון מספר שגופתו נלקחה לאחר מכן לנידארוס ונקברה בקתדרלת נידארוס. על פי סטרולוסון "נאמר באופן כללי שמעולם לא עמדו כה הרבה מתאבלים על קברו של שום אדם בנורווגיה כפי שעמדו על קברו של אייסטיין", לפחות לא מאז מותו של מגנוס הראשון. תקופת מלכותם של אייסטיין וזיגרוד הייתה תקופת המלכות המשותפת הארוכה ביותר בהיסטוריה של נורווגיה. זיגרוד מלך לבדו לאחר מותו של אייסטיין, עד למותו בשנת 1130.
משפחתו.
אייסטיין נשא לאישה את איגביורג שהייתה בת למשפחת אצולה. נישואים אלו היו חלק מהאסטרטגיה של אייסטיין לרכוש לעצמו בני ברית במזרח נורווגיה. לשניים נולדה בת, מריה, שהייתה, מנישואיה לגודברנד סקוהוגסון, אמו של אולף אוגייבה, שלימים יטען לכס המלכות. אולף הוכרז כמלך ב-1165, במהלך מלחמת האזרחים הנורווגית, אך בסופו של דבר הוא הובס על ידי מגנוס החמישי ונאלץ להימלט מנורווגיה.
מוזיקת אווירה
מוזיקת אווירה היא סוגה של מוזיקה שמטרתה ליצור אווירה, ומשמשת לעיתים קרובות כמוזיקת רקע מאחר שהיא לא דורשת ריכוז רב מהמאזין. במוזיקה כזו לרוב אין חשיבות גדולה למילים ולעיתים השירה אף מתבצעת בגלוסולליה או בפסאודו-לטינית, שבהן המילים וההברות חסרות משמעות. בשירים רבים אחרים אין שירה בכלל והם אינסטרומנטליים לחלוטין
ישנם מספר סוגים של מוזיקת אווירה:
טמשן אפריקאי
סוקולי
סוקולי (בפולנית: Sokoły; ביידיש: סאקאלי) הוא כפר במחוז ויסוקי מזובייצקי שבפרובינציית פודלסיה בפולין, כ-35 ק"מ דרומית מערבית לביאליסטוק, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה באמצע המאה ה-15, ותחת שלטון פולין הקונגרסאית הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1870, בעקבות מרד ינואר, נשלל מהיישוב מעמדו העירוני. במהלך השנים התקיימו ביישוב ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים.
יהודי סוקולי.
יהודים ישבו בסוקולי מהמאה ה-18, וחרף האיסור שחל על ישיבת יהודים באזור הגבול בין השנים 1823 ו-1862, גדלה הקהילה במקום, ובשנת 1857 היוו היהודים כ-80% מתושבי היישוב. בשנת 1880 נבנה ביישוב בית כנסת מאבן, ובשנת 1897 נמנו ביישוב 1,723 יהודים. מראשית המאה ה-20 התקיימה ביישוב פעילות ציונית.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 1,558 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של אגודת ישראל, של הבונד ושל המפלגות הציוניות השונות. בשנים 1931 ו-1936 התרחשו תקיפות אנטישמיות נגד יהודים ביישוב.
בשואה.
ב-10 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו בו אלו ארבעה יהודים, והציתו כ-30 בתים של יהודים. בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב העבירו הגרמנים את השליטה ביישוב לידי הסובייטים, ובזמן זה הגיעו למקום פליטים יהודים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית הולאמו עסקי היהודים ביישוב, ומספר יהודים ממנו הוגלו לעומק ברית המועצות.
ב-24 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לכבוש את היישוב, והפקידו את השליטה בו בידי הפולנים המקומיים. במועד זה החלו הפולנים בעריכת מעשי שוד, התעללות ואונס בקרב יהודי היישוב. בהמשך, נצטווה יודנרט שהוקם ביישוב לספק לגרמנים תשלומי כופר, דברי ערך ועובדי כפייה יהודים, אשר חלקם הועסקו בבית הכנסת ובבית המדרש המקומיים, אשר הוסבו למחסנים. בד בבד, נצטוו יהודי היישוב לענוד טלאי צהוב, ומעת לעת הוצאו יהודים מהיישוב להורג. בעקבות הגעת ידיעות על השמדת יהודי הסביבה, נמלטו בתחילת סתיו 1942 כ-100 בני נוער יהודים מהיישוב ליערות הסביבה.
ב-2 בנובמבר 1942 ריכזו אנשי גסטאפו ושוטרים פולנים כ-500 מיהודי היישוב בכיכר המרכזית בו, תוך ירי במתנגדים, ומשם הוסעו כולם לביאליסטוק, ממנה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. את יהודי היישוב שהצליחו להימלט ליערות הסביבה רצחו פולנים לאומנים. מכ-1,600 יהודי היישוב שרדו את השואה כ-30 איש, אך אלו לא שבו להתגורר במקום, לאחר ש-7 מהם נרצחו עם שובם בידי לאומנים פולנים.
סאקאלי
שינשין
סטסובון
צאריצה
שינשין (פירושונים)
כוח האיחוד האירופי (באנגלית: European Union Force; בקיצור: EUFOR) הוא השם הכללי של כוח התגובה המהירה הפועל מטעם האיחוד האירופי כחלק ממדיניות הביטחון וההגנה המשותפת. EUFOR כפוף למטה הצבאי של האיחוד האירופי, ופועל לצד כוחות צבאיים אחרים של האיחוד האירופי כמו יורוקורפוס, כוח הז'נדרמריה האירופי, הכוח הימי האירופי וקבוצות הקרב של האיחוד האירופי. EUFOR הופעל 4 פעמים עד היום: במקדוניה ממרץ 2003 ועד דצמבר 2003 כ-EUFOR Concordia, בבוסניה והרצגובינה מאז 2004 כ-EUFOR Althea, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-2006 ובצ'אד והרפובליקה המרכז-אפריקאית מאז 2007.
מבצעים ופעילויות.
EUFOR Concordia.
EUFOR Concordia הוא כוח צבאי במקדוניה.
EUFOR Althea.
EUFOR Althea הוא כוח צבאי בבוסניה והרצגובינה במטרה לפקח על היישום הצבאי של הסכם דייטון. הכוח הוא ממשיכו של כוחות כוח הייצוב וכוח האכיפה.
EUFOR קונגו.
נעשה שימוש בראשי התיבות EUFOR גם בפרישה הקצרה בשנת 2006 ב. ב-25 באפריל 2006, החלטה 1671 של מועצת הביטחון, אישרה הצבה זמנית של כוחות האיחוד האירופי לתמיכה במשימות האומות המאוחדות בקונגו (MONUC).
EUFOR צ'אד /  הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
EUFOR  ביצעו גם משימות מטעם האיחוד האירופי בצ'אד והרפובליקה המרכז-אפריקאית משנת 2007 ועד היום.
EUFOR RCA.
EUFOR RCA הוא כוח במסגרת משימת שמירת שלום  ב.
היינווקה
היינווקה (בפולנית: ; בבלארוסית: Гайнаўка, היינאוקה; ברוסית: Хайнувка, היינווקה) היא עיר בפולין המשמשת כבירת מחוז היינווקה בפרובינציית פודלסיה. אוכלוסייתה מונה כ-21,422 תושבים (נכון לשנת 2014).
נחל נהלל
נַחַל נַהֲלָל הוא נחל אכזב העובר בגליל התחתון ובעמק יזרעאל, אשר סופו בחיבור לנחל קישון.
ראשיתו של הנחל במספר מעיינות קטנים בסמוך לבית לחם הגלילית, ברום של כ-150 מטרים מעל פני הים. אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום, ובין נהלל ובין מושב בית שערים חובר אליו נחל שימרון. בהמשך ממשיך הנחל בכיוון דרום מערב, עובר בסמוך לתחנת הרכבת כפר יהושע, וחובר לקישון.