המחבטן הוא אחד הבטאים הנפוצים ביותר באזור תפוצתו, בו הוא חי בשוניות אלמוגים, בהן הוא בדרך כלל מתחבא בתוך גומחות מתחת לאלמוגים או מערות תת-ימיות, ולעיתים אפילו ספינות טבועות. בלילות, עם הגאות, קבוצות קטנות מהם יוצאות לסנן מזון מתוך החול. בניגוד להרבה בטאים אחרים, המחבטן לא נוטה להתחפר בחול על מנת להסתיר את עצמו. תזונת המחבטן מורכבת מרכיכות, תולעים, סרטנאים ולובסטרים, וגם דגי גרם קטנים. כשהמחבטן מוצא טרף, הוא מכסה אותו באמצעות גופו, כך שהטרף לכוד, ומכניס אותו לתוך פיו שנמצא בצידו התחתון. בגלל שהמחבטן מוציא דברים רבים מתוך החול, אך לא אוכל הכל, דגים אחרים, כגון דגים ממשפחת המוליתיים, עוקבים אחריו על מנת לאכול שאריות שהוא פספס.
עונת הרבייה של המחבטן נמשכת מהאביב המאוחר עד לקיץ. המחבט והזכר נצמד לנקבה ומנסה לתפוס בה על מנת להזדווג. נצפו מקרים בהם מחבטן זכר ניסה להיצמד למחבטן זכר אחר. מחבטנים לעיתים נצפים מתכנסים בחופים רדודים בעונת הרבייה, ככל הנראה למטרות הזדווגות. מחבטנים מולידים וולדות חיים. העובר מתחיל את חייו בביצה בתוך גוף האם, ובתחילה הוא ניזון משק החלמון, ובהמשך הוא מתחי להיזון מחומרי הזנה בגוף האם, שמורכבים בעיקר מריר, שומן וחלבונים. תקופת ההריון אינה ידועה, אך היא משוערת כבין 4 ל 12 חודשים. הנקבה יולדת מספר צאצאים, שמספרם מגיע עד 7, כשהם כבר די מפותחים ונראים כמו גרסה מוקטנת של הוריהם. זכרים מגיעים לבגרות מינית כשקוטרם הוא 21 סנטימטר. לא ידוע מתי נקבות מגיעות לבגרות מינית.
טורפיו העיקריים של המחבטן הם פטישניים ודולפיננים, אך הם עלולים להיות טרף גם לחיות גדולות אחרות. המחבטן עלול לסבול מטפילים כגון תולעים מקבוצת השרשורים ותולעים שטוחות אחרות. מחבטנים נצפו כשהם הולכים לתחנות של דגי נקאי, בו הנקאי מנקה אותם מטפילים על גופם ובתוך פיהם.
אינטראקציות עם האדם.
המחבטן הוא שקט וחברותי מטבעו, אך אם הוא מרגיש מאוים הוא עלול לפגוע קשות באדם עם קוצי זנבו הארסיים. צבעיו העזים ומזגו הנח הפכו את המחבטן לפופולרי מאוד בקרב אקווריומים ציבוריים ומגדלי אקווריומים פרטיים. באקווריום גדול ומתוחזק הוא יכול לחיות טוב, אך לרוע המזל הוא דורש הרבה שטח והשקעה, כך שהוא לעיתים רחוקות שורד בשבי אצל מגדלים פרטיים. מחבטנים לעיתים קרובות מסרבים לאכול בשבי, ואף פרטים בריאים לעיתים מתים או מפסיקים לאכול בלי סיבה נראית לעין. באקווריומים ציבוריים, בהם התנאים טובים בהרבה ליצורים גדולים כמו המחבטן מאשר אצל מגדלים פרטיים, ישנם אחוזי הצלחה גבוהים מאוד בגידול מחבטנים, ואקווריומים רבים אף מצליחים להרבות אותם. המין נמצא בתוכנית שימור ורבייה של האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים, בה משתתפים גם אקווריומים ישראלים.
המחבטן משמש דג מאכל במזרח הרחוק, במזרח אפריקה ובאוסטרליה. למרות שהמחבטן לא מאוים מאוד סביבתית בפני עצמו, הרס שוניות האלמוגים (סביבת המחיה שלו) בשנים האחרונות, פגעה באוכלוסיית המחבטן, ודיג יתר גם מאיים על אוכלוסייתו.
בישראל.
בישראל מחבטן הספירים מצוי במפרץ אילת, וחי בשוניות האלמוגים המעטות שנותרו בה, בעיקר בשמורת חוף האלמוגים. אוכלוסיית המין נפגעה מהנזק לשונית שנגרם בשנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים, אך בשנים האחרונות היא החלה להשתקם. בישראל ישנם מחבטנים במצפה התת-ימי ובאקווריום ישראל, כחלק מתוכנית השימור הבינלאומית.
מחבטן ספירים
גרנד פרי אוסטריה
גרנד פרי אוסטריה הוא מרוץ מכוניות המתקיים באוסטריה כחלק מאליפות הפורמולה 1. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1964, ומאז התקיים במספר תוואי מסלול. מאז שנת 2014 מתקיים המרוץ במסלול הרד בול רינג. אלן פרוסט, שניצח במרוץ שלוש פעמים, הוא הנהג עם מספר הניצחונות הרב ביותר. קבוצת מקלארן היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הרב ביותר, שש זכיות.
היסטוריה.
זלטווג.
המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1963, כמרוץ שלא נכלל בסבב האליפות. המסלול נבנה בבסיס חיל האוויר ליד העיירה זלטווג והסתיים בניצחונו של ג'ק ברבהאם. שנה לאחר מכן צורף המרוץ לסבב האליפות. לורנזו בנדיני, נהגה של קבוצת פרארי היה המנצח. האירוע נחשב להצלחה, אך המסלול עצמו נחשב למסוכן. הוא היה צר ובעל מהמורות רבות. בנוסף, עלו תלונות רבות מצד הצופים על ראות מוגבלת. גורמים אלה הביאו את הנהלת האליפות להוציא את המרוץ מהסבב לאחר שנה אחת בלבד, עד שתמצא חלופה ראויה.
אוסטרייכרינג.
בין השנים 1970 עד 1987 התקיים המרוץ במסלול . המסלול נבנה כמסלול מהיר עם פניות חדות, שהיה חביב על הנהגים. המרוץ הראשון התקיים בשליטה של קבוצת פרארי, שנהנו ממנועים חזקים מתוצרת פיאט. ג'קי איקס סיים כמנצח וקליי רגזוני, חברו לקבוצה, סיים במקום השני. ג'ו סיפרט ניצח במרוץ בשנת 1971, מרוץ בו הבטיח ג'קי סטיוארט את זכייתו השנייה בתואר האליפות. ויטוריו במבילה השיג בשנת 1975 את הניצחון הראשון והיחיד שלו בקריירה. על הזכייה העיב מותו של מארק דונהיו, שנהרג בתאונה באימון המקדים באחת הפניות החדות במסלול. בעקבות התאונה שונה מבנה המסלול מספר פעמים והפנייה המהירה הפכה לאיטית ביותר במסלול.
בשנת 1976 רשם ג'ון ווטסון את ניצחון הבכורה שלו באליפות. שנה לאחר מכן היה זה אלן ג'ונס שרשם ניצחון בכורה. הגרנד פרי האוסטרי של עונת 1982 היה אחד המרוצים הצמודים באותה עונה. חמש מכוניות עם מנועי טורבו זינקו למרוץ, אך ארבעה מהם נאלצו לפרוש בשל בעיות מכניות. אלן פרוסט, שהוביל את המרוץ נאלץ לפרוש בשל בעיות במנוע. ההקפות האחרונות במרוץ היו מאבק צמוד בין קקה רוזברג ואליו דה אנגליס, שניצח לבסוף במרוץ. פרוסט ניצח במרוץ שנה לאחר מכן והוסיף עוד שני ניצחונות בעונות 1985 ו-1986.
המרוץ בשנת 1987 הוזנק שלוש פעמים עקב תאונות שנגרמו בגריד הצר. מספר התאונות בגריד יחד עם היעדר אמצעי בטיחות מספיקים הובילו להחלטה להוציא את המרוץ מהמשך התחרויות ולהפסקה בת עשר שנים בקיום התחרות.
במהלך השנים 1995 ו-1996 נבנה המסלול מחדש ובשנת 1997 התקיים שוב הגרנד פרי האוסטרי. ז'אק וילנב ניצח את המרוץ הראשון במסלול החדש, בו נשארה פנייה חדה אחת בלבד. בשש השנים הבאות הצליחה קבוצת מקלארן לרשום שלושה ניצחונות (שני ניצחונות של מיקה הקינן). מספר דומה של ניצחונות היו גם לקבוצת פרארי (שני ניצחונות של מיכאל שומאכר). תמיכתה של אוסטריה בחוקים המטילים הגבלות על צריכת טבק הובילה את מנהל הפורמולה 1, ברני אקלסטון, לבטל את הגרנד פרי האוסטרי ולהוציא אותו מסבב התחרויות בעונת 2004.
רד בול רינג.
דיטריך מאטשיץ, הבעלים של רד בול רכש את המסלול ושיפץ אותו במשך מספר שנים. מרוצים שונים החלו להתקיים במסלול כבר בשנת 2011, אך סבב הפורמולה 1 התחדש רק שלוש שנים מאוחר יותר. נהגי קבוצת מרצדס ניצחו בארבע השנים הבאות במרוצים שהתקיימו במסלול המחודש.
פתיחת עונת 2020 נדחתה במספר חודשים בשל התפרצות וירוס הקורונה. מרוץ הפתיחה התקיים באוסטריה ב-5 ביולי. שבוע לאחר מכן התקיים באותו מסלול גרנד פרי שטיריה, מתוך מטרה לאפשר מספר רב ככל האפשר של מרוצים בעונה.
מלון ריץ' קרלטון מוסקבה
סיפונופורה
פרשת סומרפין
פרשת סומרפין היא פרשה בה נתנה המדינה ערבות להלוואות שלקחה חברת ספנות בשם סומרפין, שהייתה נטולת הון עצמי. לאחר נפילתה של החברה נגרמו למדינה הפסדים כבדים כשנאלצה לפרוע את הלוואותיה. במהלך חקירת הפרשה נתגלו קשרים הדוקים בין בעל החברה לגורמי ממשל. היה זה אחד המקרים הראשונים של קשרי הון-שלטון שהתפרסמו בארץ.
תיאור הפרשה.
הקמת החברה.
בשנת 1955 הקים איש עסקים בשם מאיר הלוי חברת הובלה ימית בשם "סומרפין" ורשם אותה בז'נבה שבשווייץ. מייד לאחר הקמתה החל הלוי במשא ומתן עם ממשלת ישראל להיכנס כשותפה ברכישת ותפעול האוניות שתרכוש החברה. ב-1958 נחתמה השותפות בין סומרפין, החברה הממשלתית "אפיקי נפט" וחברת "צים" כשבהסכם מוכנה המדינה לערוב להלוואות שתיקח סומרפין בהיקף של כ-18 מיליון דולר (כ-200 מיליון דולר בערכי 2016). בדיעבד התברר שהחתימה נעשתה מבלי שנבדק היקף ההון העצמי של החברה ויכולתה להחזיר הלוואות אלו.
התרחבות הפעילות.
לאחר החתימה, בין השנים 1960–1965, החלה החברה המשותפת בתהליך גידול שכלל פתיחת משרדים במקומות שונים בעולם וכן ברכש של מגוון ספינות להובלת דלקים, דגים, תוצרת חקלאית, סחורות ונוסעים. האוניות שרכשה החברה כללו, בין השאר, את:
בשנת 1963 מונה אל"ם עמנואל נשרי לנהל את החברה.
פשיטת הרגל.
במהלך שנת 1965 החלו להתברר הקשיים הכלכליים בהם נתונה החברה זאת בעקבות סדרה של תביעות משפטיות שהוגשו מצד ספקים ושותפים כלכליים. כמו כן התפרסם שחברת סומרפין הפסיקה לשלם שכר לעובדיה. בדיקת מצבה הכלכלי של סומרפין העלתה שהיקף חובותיה מסתכם בכ-32 מיליון דולר בעוד ששווי הרכוש שלה נאמד בכ-18 מיליון דולר. במהלך 1966 הוכרזה החברה כפושטת רגל והחל תהליך עיקול הנכסים על ידי הנושים וממשלת ישראל ביניהם על מנת לכסות חלק מהחובות. בגלל היקף הערבויות שנתנה הממשלה לחברה נגרמו לממשלה הפסדים משמעותיים.