ד'תתק"א, 1141, אליסנה) היה מגדולי הרבנים בספרד, ראש ישיבה ופוסק הלכה נודע. היה תלמידו הבולט של הרי"ף.
כינויו - "מיגאש".
יש משערים שמקור הכינוי 'מיגאש' שהתווסף לשמו הוא במילה היוונית ('Μέγας'), המציין גודל וחשיבות ('נהדר' או 'גדול'; מקביל ל-"great").
ביוגרפיה.
בילדותו למד תורה מאביו (רבי מאיר הלוי) ומרבי יצחק בן רבי ברוך אבן אלבליה בסביליה. כאשר היה הר"י מיגאש בן 12, הגיע מצפון אפריקה הרי"ף, ופתח ישיבה בעיר אליסנה. הר"י מיגאש עבר לשם, ובמשך 14 שנים, היה לתלמידו המובהק של הרי"ף והלה סמכו להוראה. איתו למדו בישיבה גם רבי יהודה הלוי ורבי ברוך בן רבי יצחק. לאחר מות הרי"ף בשנת ד'תתס"ג (1103), ירש הר"י מיגאש את מקומו בראשות הישיבה בגיל 25, והמשיך לעמוד בראשה עד מותו כעבור 38 שנים.
למדו אצלו בישיבה תלמידי חכמים כרבי מימון הדיין, ובנו יצחק מאיר ואחיינו מאיר.
הר"י מיגאש הוא, ככל הידוע, הראשון בין חכמי ספרד שכתב חידושים על מסכתות התלמוד, ובכך יצר את בית המדרש הספרדי. בעקבותיו באו חכמים כמו הרמב"ן, הרשב"א, הרא"ה והריטב"א שפיתחו סוגה זו של כתיבה תורנית.
הרי"ף התבטא לשבחו בצוואתו ש"אפילו בדורו של משה רבנו לא נמצא כמותו" משום שהיה חכם וגם נבון (ראה ספר הקבלה לראב״ד). הרמב"ם התייחס אליו בהערכה רבה, והוא מזכירו פעמים מספר בספרו הגדול משנה תורה, בניגוד למנהגו שלא להזכיר כמעט דברי חכמים מאוחרים יחסית לתקופתו: "הורו רבותי רבי יהוסף הלוי ורבו" (הר"י מיגאש ורבו - הרי"ף), ובפירוש המשנה כתב עליו: , ומסתבר ששיטת לימודו החדשנית היא העומדת ברקע דברים אלה. עם זאת הרמב"ם לא נמנע מלחלוק עליו.
הרמב"ם התייחס אליו כרבו וחלק לו תוארי כבוד והערצה רבים, ולפיכך במקומות רבים מופיע הר"י מיגאש בטעות כמורו של הרמב"ם. הדבר בלתי סביר בהתחשב בכך שהר"י מיגאש נפטר בהיות הרמב"ם כבן שלוש. על כן מקובל לומר כי היה מורו של אביו של הרמב"ם, רבי מימון הדיין, והרמב"ם התייחס אליו כמורו שלו.
ספריו.
על פי רבי מנחם המאירי, הר"י מיגאש חיבר פירוש לכל התלמוד עם פסקי הלכה, וידוע לנו כי חיבר חידושים על חצי מהתלמוד לפחות, וכן על כך שחיבר ספר "השגות" (ויכוחים הלכתיים) על ספרו של רבו - הרי"ף. בנוסף, על פי הספר "תעודה בישראל" הוא חיבר ספרים ב"חכמת התכונה" (אסטרונומיה), אך בידנו מצוי מספר דל של כתביו.
עפולה אקספרס
עפולה אקספרס הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של ג'ולי שלז ובכיכובם של צביקה הדר ואסתי זקהיים. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1997.
עם יציאתו התמודד הסרט במספר רב של קטגוריות בטקס פרסי אופיר, וגרף שישה פרסים, בהם לשחקנית הראשית (אסתי זקהיים), השחקנים המשניים (אורלי פרל ואריה מוסקונה), המלחין הטוב ביותר ושני הפרסים הנחשקים על הבימוי הטוב ביותר (עבור ג׳ולי שלז) והסרט הטוב ביותר. לאחר השתתפותו בטקס, זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים והשתתף בפסטיבלים בארצות שונות, כמו צ'כיה, הונג קונג, טקסס ופסטיבל ברלין הנחשב.
פסקול הסרט כלל את השיר "גשם", גרסת כיסוי לשיר של להקת בנזין בביצועו של אלי לוזון, אשר הפך ללהיט גדול.
תקציר העלילה.
דוד (צביקה הדר) ובתיה (אסתי זקהיים), בני-זוג מעפולה, עוברים להתגורר בתל אביב במטרה להגשים את חלום ילדותו של דוד (שעובד בתור חשמלאי רכב) להיות קוסם. מסע הגשמת החלום נקטע, בתיה מתחילה לפרנס את השניים כקופאית בסופר-מרקט ודוד מתלווה לחברו, שמעון (אריה מוסקונה), קוסם לשעבר, אך נכשל בכל הזדמנות הניתנת לו. למרות זאת, דוד מסרב להיכנע, ומסרב להודות כי הוא אינו מוכשר בקסמים, ובשל כך בתיה מציבה לו אולטימטום ועוברת לגור עם נערה בשם ויקי (אורלי פרל), זמרת מתחילה. העלילה עוברת תפנית כשדוד ושמעון מתחילים לצבור פופולריות במופע קסמים מצליח והיחסים בין דוד ובתיה מקבלים כיוון חדש.
קסטיליה ולאון
קסטיליה ולאון () היא קהילה אוטונומית שהוקמה ב-1983 בצפון ספרד, ונחשבת לגדולה ביותר מבחינת שטח. קסטיליה ולאון משתרעת על שטחיהן של ממלכת לאון הקדומה ושל קסטיליה הישנה בצפון מרכז חצי האי האיברי.
קסטיליה ולאון גובלת במערב בפורטוגל וגליסיה, בדרום באקסטרמדורה, בקסטיליה-לה מנצ'ה ובקהילה האוטונומית מדריד ובמזרח באראגון ובלה ריוחה. בצפון, קנטבריה, חבל הבסקים ואסטוריאס מפרידות בינה ובין הים הקנטברי.
קסטיליה ולאון חופפת בעיקרה את אגן הניקוז של החלק הספרדי של הנהר דורו.
קסטיליה ולאון מורכבת מתשעה מחוזות (provincias):
בתחילה, החיבור של המחוזות לקהילה האוטונומית נתקל בהתנגדות של לאון וסגוביה אשר הוכרחו להצטרף לקהילה האוטונומית בפסק דין של בית המשפט הספרדי לחוקה.
קסטיליה וליאון
ג'יימס בראון
ג'יימס ג'וזף בראון (באנגלית: James Joseph Brown; 3 במאי 1933 - 25 בדצמבר 2006) היה מוזיקאי אפרו-אמריקאי שנודע כאחת מהדמויות המשפיעות בתחום המוזיקה במאה ה-20. כזמר, מוביל הרכב, ומפיק מוזיקלי פורה, היה בעל השפעה בהתפתחות הגוספל והרית'ם אנד בלוז למוזיקת נשמה ונחשב לממציא מוזיקת הפאנק. הוא גם השאיר חותם על סגנונות מוזיקה אחרים כולל הרוק, הג'אז, הרגאיי, הדיסקו, הדאנס והיפ-הופ.
מגזין "רולינג סטון" דירג את ג'יימס בראון במקום השביעי ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים, ובמקום ה-10 ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
נולד ב-3 במאי 1933 בקרוליינה הדרומית שבארצות הברית. אמנם שני הוריו היו שחורים, אך בראון העיד כי ישנו גם קשר סיני במשפחתו. בראון גדל בעוני רב, וכשהיה בן 4 או 5, משפחתו עברה לאוגוסטה, ג'ורג'יה. בשנים שלאחר מכן אמו של בראון עברה לניו יורק כתוצאה מבעיות משפחתיות ובראון נשר מהלימודים בגיל 12. בגיל זה החל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיטרה. הוא אף ניהל קריירה קצרה בתור מתאגרף. בגיל 16 הוא הורשע בגנבה ונשלח למרכז מעצר לנוער, שם הקים רביעיית גוספל.
בראון החל את קריירת המוזיקה המקצועית שלו בשנת 1953. תהילתו הייתה בשיאה בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים, כאשר בשנת 1964 כתב את השיר "Out of Sight", שנחשב לשיר הראשון המיוחס לז'אנר הפ'אנק, ומאפייניו הם מקצבי ריקודים מקוטעים ונוכחות בולטת של כלי נשיפה. בשנת 1967 הוציא את הסינגל "Cold Sweat" שהגדיר מחדש את הפ'אנק. לא עוד סוג של רית'ם אנד בלוז עם כלי נשיפה, אלא נוסחה פשוטה יותר ובה אקורד אחד מוביל המשתנה רק פעם אחת במהלך השיר. את השיר כולו מלווה לראשונה נגינת "גיטרה פ'אנקית", בה מנגנים ארבע פעימות אך הפעימה הראשונה מעוכבת בשמינית תיבה. סגנון זה הועתק לאחר מכן לרוב שיריו של בראון ושל רוב אמני הפ'אנק.
למרות מספר בעיות אישיות ומכשולים שונים, הוא המשיך ליצור להיטים עד סוף שנות השמונים.
בשנות השישים והשבעים היה בראון מעורב בפרשות פוליטיות אמריקאיות, בעיקר כתוצאה מפעילותו בשמם של האפרו-אמריקנים, בהקשר זה נכתב השיר "Say It Loud — I'm Black and I'm Proud", שהיה אחד ההמנונים החשובים של מאבקי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. המסר של השיר השפיע על רבים: "אמור זאת בקול: אני שחור וגאה... המון אנשים חושבים שיש בנו הרבה רשעות, אחרים חושבים שיש בנו הרבה חוצפה. אבל אני אומר שלא נפסיק לזוז עד שנקבל את מה שמגיע לנו... אנחנו דורשים עכשיו הזדמנות לעשות דברים בשביל עצמנו. נמאס לנו לחבוט את הראש בקיר ולעבוד בשביל מישהו אחר. אנחנו אנשים... נעדיף למות על רגלינו מלחיות על ברכינו".
בשנת 1992 זכה בראון בפרס גראמי עבור מפעל חיים.
הופיע בישראל בחודש פברואר 1987 בסינרמה.
מותו.
בראון נפטר בחג המולד (25 בדצמבר) של 2006 כתוצאה מדלקת ריאות בגיל 73. עד מותו המשיך בראון להופיע ועד לפני מספר שנים אף יצר שערוריות שונות החל ממרדף ואיום על שוטר וכלה בהכאת אשתו.
לאחר מותו הובאה אחר כבוד גופתו בכרכרה רתומה לסוסים למועדון "אפולו" בניו יורק שם הופיע לראשונה בשנת 1956 ודרך כוכבו וצלמו הוצג לראווה לבוש במיטב מחלצותיו, אלפים ממעריציו שרו ורקדו מחוץ לאולם על מנת לחלוק לו כבוד אחרון. הלווייתו נערכה בטקס פרטי בן שלוש מאות מוזמנים בעיר מולדתו אוגוסטה, ג'ורג'יה.
קלרה הקדושה
קלרה הקדושה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1996, בבימויים של ארי פולמן ואורי סיון. התסריט מבוסס על הרומן "רעיונותיה של קלרה הקדושה" מאת הסופר הצ'כי פבל קוהוט.
עלילה.
העלילה מתרחשת בשנת 1999, לקראת המילניום שמביא את האנושות לסף אנדרלמוסיה, בעיירת פיתוח, שם נערה צעירה בשם קלרה (לוסי דובינצ'יק) זוכה לכוחות על-טבעיים שגורמים למהומות והתרחשויות בקרב סביבת העיירה, חבריה הפרועים של קלרה, מוריה המשונים, אנשי העיירה ומשפחתה של קלרה. בעוד שהמונים מתרוצצים סביבה בניסיון לנבא את העתיד ולמצוא את האמת, מנסה קלרה לבחור בין אהבת נעוריה, אדי טיקל (חליל אלוהב), ובין כוחותיה המסתוריים.
פרסים.
עם יציאתו זכה הסרט בשישה פרסים בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-7 במספר, עבור: העריכה, המוזיקה המקורית (ברי סחרוף), המשחק (לוסי דובינצ'יק ויגאל נאור), הבימוי (פולמן וסיון) והסרט הטובים ביותר.
לאחר מכן זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, השתתף בפסטיבל ברלין ופסטיבלים שונים בארצות הברית, וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבל קרלובי וארי. הסרט זכה להצלחה בישראל והופץ למדינות שונות בעולם.
רוברט פיין
רוברט טריט פיין (באנגלית: Robert Treat Paine; 11 במרץ 1731 – 11 במאי 1814), מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג מסצ'וסטס בקונגרס הקונטיננטלי.
חייו.