לאחר חציית האוקיינוס, הגיעה הדיזייר לאי גואם ב-3 בינואר 1588, וקוונדיש סחר שם בכלי ברזל בתמורה למזון טרי, מים ועץ עם הילידים. ב-14 בינואר עבר במצר סן ברנרדינו והגיע לפיליפינים, שם עשה ניסיון להשתלט על גליאון חדשה שנבנתה בפאנאי אך נהדף. תקופת שהייתו בפיליפינים זעזעה את השלטונות הספרדיים המקומיים, מכיוון שקוונדיש הפליג בשטח ספרדי ללא בעיות מיוחדות או איום מצד ספינות אחרות. ב-8 בפברואר הגיע קוונדיש סמוך לאי ג'ילולו (בימינו הלמהרה), אך בניגוד לדרייק, לא ביקר באיי התבלינים אלא הפליג לדרום מזרח ג'אווה, שם קיים פגישה ידידותית עם הראג'ה המקומי, ולאיים נוספים, סחר בבדים ושאר סחורות שבזז עבור אספקה ואסף מידע על חופי סין ויפן. קוונדיש קיווה, כי המידע שאסף ישולב בידע האנגלי הקיים על האזור ויסייע בהכנה למסע שני.
החזרה לאנגליה.
ב-14 במאי 1588 הגיע קוונדיש לחוף יבשת אפריקה וחזר לאנגליה דרך נתיב הכף, עם עצירה להצטיידות במים ואספקה באי סנט הלנה ב-9 ביוני, ונחשב לאנגלי הראשון שנחת באי.
ב-9 בספטמבר נכנסה הדיזייר לנמל פורטסמות' שבאנגליה. מאוחר יותר הפליגה במשט ניצחון על נהר התמזה דרך לונדון בהציגה את מפרשיה הכחולים החדשים שהוכנו מאריגים יקרים שנבזזו.
מסעו הראשון של קוונדיש היה הצלחה כבירה, מבחינה כלכלית ומסיבות נוספות, כגון איסוף מידע מודיעיני חשוב. הקפת העולם הושלמה בתוך שנתיים ו-49 יום, תשעה חודשים מוקדם יותר ממסעו של פרנסיס דרייק, אם כי בדומה לו, חזר קוונדיש עם ספינה אחת בלבד ועם כ-48 אנשי צוות. קוונדיש הזמין את מלכת אנגליה, אליזבת הראשונה, לסעודה על סיפון הדיזייר, אך החזרה על הישגו של דרייק לא זיכתה אותו בתואר אבירות. אנגליה חגגה את שובה של הדיזייר כמו גם את תבוסת הארמדה הספרדית באוגוסט של אותה השנה.
המסע השני.
קוונדיש יצא למסעו השני ב-26 באוגוסט 1591 בלוויית הנווט ג'ון דייוויס. צי הספינות כלל את הגליאון לסטר, הדיזייר המשופצת, הרואיבאק (Roebuck; מין אייל הנפוץ באי הבריטי) בת 240 הטונות ו-20 התותחים, הבלאק פינאייס (The Black Pinnace) וספינה קטנה נוספת; סך הכול, 350 אנשי צוות בחמש ספינות עם לפחות 80 תותחים. מטרות המשלחת, מלבד פשיטות על נכסים ספרדיים לאורך נתיב ההפלגה בדומה למסע הראשון, היו לחפש אחר המעבר הצפון-מערבי באזור צפון אמריקה באמצעות הספינות הקטנות יותר ולנסות להקים נתיב מסחר קבוע עם סין ואולי גם יפן, אזורים ששני היפנים והפורטוגזי שלכד קוונדיש במסעו הראשון צפויים יהיו לשמש כאנשי קשר מועילים.
כישלון המשלחת ומותו של קוונדיש.
קוונדיש תכנן להפוך את סנטוס שבברזיל לבסיסו לאחר שיכבוש אותה, אך ספינותיו התעכבו זמן רב באזור ההתכנסות הבין-טרופי. במהלך ההפלגה האשימו שני היפנים את הפורטוגזי במזימה לערוק בהגיעם לברזיל וקוונדיש הורה לתלותו. הצוות סבל ממחסור במזון ומצפדינה אך סנטוס נכבשה לבסוף ב-16 בדצמבר 1591. המקומיים נמלטו עם על מה שיכלו לשאת וקוונדיש לא מצא מספיק מזון כפי שקיווה אך עזב את המקום רק ב-24 בינואר 1592, תקופה שנחשבה כמאוחרת להפלגה באזור זה, ולאחר מכן בזז את סאו ויסנטה. הצי התפזר בשל סערה מול ריו דה לה פלטה ועל אף שקוונדיש לא קבע נקודת מפגש, הגיעו כל הספינות לפורט דיזייר עד ה-16 במרץ - תחילת הסתיו. המשלחת המשיכה בהפלגה למצרי מגלן ונכנסה אליהם ב-14 באפריל במזג אוויר טוב, אך כבר לאחר כשבוע הדפו רוחות נגדיות את הספינות עד שהגיעו למפרץ קטן, שם נותרה המשלחת במשך שלושה שבועות. מורל אנשי הצוות היה נמוך, והמצב הוחמר לאור מזג האוויר הקשה במצרים ומחסור חמור במזון, כאשר נאלצו לאכול רכיכות ואצות. בתוך כשבוע, מתו 40 איש על גבי הגליאון לסטר ו-70 נוספים חלו, כך שפחות מ-50 נותרו כדי לתפעל את הספינה. כל הספינות איבדו או שחקו רבים ממפרשיהן ומכבליהן, והחורף עדיין לא החל במלוא עוזו.
לנוכח המצב, החליט קוונדיש לוותר על ההפלגה דרך האוקיינוס השקט ולנסות להגיע למזרח אסיה דרך נתיב הכף. לאחר שקיבל משלחת של אנשי הצוות, הסכים לחזור לברזיל כדי לאסוף מזון ולהתאושש. בליל ה-20 במאי, לא הרחק מפורט דיזייר, הופרד ג'ון דייוויס מהצי העיקרי על גבי הדיזייר ואיתו הבלאק פינאייס. באופן לא ברור, שוב לא קבע קוונדיש נקודת התכנסות, ועל אף שסבר כי ישובו פעם נוספת לפורט דיזייר, לא עשה שום ניסיון לחפשם ומאוחר יותר האשים את דייוויס בנטישת המשלחת.
קוונדיש ואנשי המשלחת הנותרים שבו לברזיל, הסתתרו וחידשו אספקה באי איליאבלה (Ilhabela). קוונדיש, שחשש ממרד, העביר אנשי צוות מהרואיבאק אל הגליאון לסטר אך איבד 25 מתוך 80 אנשיו בקרב עם הפורטוגזים בוויטוריה, ובנקודה זו ערקה הרואיבאק. מלח אנגלי מהצוות בשם אנתוני ניבט (Anthony Knivet) שננטש באזור ונפל בשבי, התפרסם מאוחר יותר כאשר כתב על הרפתקאותיו בברזיל לאחר שנמלט. לאחר שעשה ניסיון כושל נוסף להפליג לכיוון מצרי מגלן ותוך שהוא הולך ומאבד את סמכותו בקרב אנשיו, הפליג קוונדיש לבסוף מזרחה לעבר סנט הלנה, אך החטיא את האי וניסה להגיע לאסנשן, צפונית משם. קוונדיש מת בים בנסיבות לא ידועות סמוך לאסנשן במאי 1592, בגיל 31.
ג'ון דייוויס הגיע לפורט דיזייר לאחר ההיפרדות ב-20 במאי, המתין במקום עד ה-7 באוגוסט, וספינותיו הוסטו ברוחות עזות עד לאזור איי פוקלנד בהם צפה ממרחק. דייוויס עשה ניסיון נוסף לעבור את מצרי מגלן ולהמשיך במסע החיפוש אחר המעבר הצפון מערבי בעיצומו של החורף אך איבד שם את הבלאק פינאייס. ב-30 באוקטובר שב דייוויס לפורט דיזייר ואנשיו הרגו וייבשו (היות שלא נותר להם מספיק מלח) כמה אלפי פינגווינים כמזון והפליגו לאנגליה ב-22 בדצמבר. 21 אנשים אבדו במארב של הפורטוגזים בברזיל במהלך הצטיידות במים ובנוסף, נרקב בשר הפינגווינים שלא שומר כראוי ודייוויס ואנשיו איבדו את אספקת המזון עליה נסמכו. ב-11 ביוני 1593 הגיע דייוויס, עם 16 איש בלבד מתוך הצוות המקורי של 76, לקסטלטאון ברהאבן (Castletown Berehaven) שבדרום מערב אירלנד.
במכתב האחרון שכתב קוונדיש מספר ימים לפני מותו הוקיע את ג'ון דייוויס כנבל על נטישת המשלחת, והאשים אנשים רבים נוספים בכישלון, מלבד את עצמו. לאחר מסעו הראשון, לא חזר אף אנגלי על הצלחתו של קוונדיש באוקיינוס השקט עד לתקופת הבוקנירים, יותר ממאה שנה מאוחר יותר.
אנה מריה, מלכת יוון
אנה מריה, מלכת יוון (בדנית: Dronning Anne-Marie; נולדה ב-30 באוגוסט 1946) היא רעייתו של קונסטנטינוס השני, מלך יוון ואחותה של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק.
ביוגרפיה.
הנסיכה אנה מריה נולדה בארמון אמליאנבורג שבקופנהגן, ב-30 באוקטובר 1946, כבתם השלישית של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, ואינגריד, נסיכת שוודיה. בעת לידתה רק בנים זכרים יכלו לרשת את המלוכה הדנית, ודודה הנסיך קנוד היה אמור לרשת את המלוכה. ב-1953 שונה החוק, והיא נכנסה לסדר הירושה. היא התחנכה בבית ספר פרטי בשווייץ, וכשהייתה בת 16 פגשה את בעלה לעתיד בעת שהתלווה להוריו, מלך ומלכת יוון, בביקור ממלכתי בדנמרק. לאחר מכן נפגשו עוד מספר פעמים, ביניהן בחתונת אחותו, סופיה, מלכת ספרד, שבה שימשה אנה מריה כשושבינה. ב-1964 נישאה אנה מריה לקונסטנטינוס, מלך יוון. ההודעה על אירוסיהם באה מספר חודשים אחרי שהומלך למלך. עקב נישואיה, המירה את דתה מהכנסייה הדנית הלותרנית לנצרות יוונית-אורתודוקסית. לזוג נולדו חמישה ילדים. עקב מהפכה שהתחוללה ביוון, הוגלתה משפחת המלוכה, והיא עברה להתגורר באנגליה ביחד עם משפחתה. ב-1980 הקימו אנה מריה ובעלה את הקולג' ההלני של לונדון, בית ספר דו לשוני בו התחנכו ילדיהם. היא משמשת כיושב ראש של בית הספר.
משפחתה.
ב-18 בספטמבר 1964 התחתנה אנה מריה עם קונסטנטינוס השני, מלך יוון ממנו יש לה 5 ילדים:
אן מארי, מלכת יוון
רפובליקת אלטאי
מכבי רעננה (כדורעף נשים)
מועדון כדורעף מכבי רעננה (או מ.כ. מכבי רעננה) הוא מועדון ספורט בעיר רעננה, המועדון הוקם בשנת 1999 כמועדון לשלושה ענפי ספורט: אופניים, אתלטיקה וכדורעף ונקרא בשם "דוושנים רעננה".
מייסדו היה נחום טלמור יחד עם קבוצת שחקני כדורעף ותיקים.
בשנת 2001 שינה המועדון את שמו למועדון כדורעף רעננה, נפרד מענפי הספורט האחרים והתמקד אך ורק בכדורעף. שנתיים אחר כך התמנה אליעזר קלינה ליו"ר המועדון וכיהן בתפקיד זה במשך 3 שנים.
בין השנים 2006–2012 שימש בתפקיד היו"ר גידי בינת, בשנת 2007 מונה דרור גורן למנכ"ל המועדון ומשמש בתפקיד זה עד היום.
בשנת 2012 נקלע המועדון למשבר כלכלי, בעקבותיו גובשה תוכנית הבראה כלכלית ותוכנית אסטרטגית חדשה ששמה דגש על השקעה בדור הצעיר, הקמה של קבוצות נערים ונוער ובעבודה משותפת עם עיריית רעננה ליצירת תשתית כדורעף נרחבת בעיר החל מהגילאים הצעירים.
באותה השנה הצטרף המועדון למרכז מכבי ושינה את שמו ל"מועדון כדורעף מכבי רעננה".
קבוצת הנשים.
קבוצת הנשים של המועדון משחקת בליגת העל החל משנת 2000, את משחקיה הביתים מארחת הקבוצה באולם הפעמונים.
העשור הראשון של המאה העשרים ואחת היה תור הזהב של הקבוצה, תקופה זו התאפיינה במאבק צמוד של מועדון כדורעף רעננה מול הפועל עירוני קריית אתא כאשר שתי
קבוצות אלו הובילו את הליגה ובמשך אותו עשור חלקו ביניהן בלעדית את האליפויות וגביעי המדינה.
הקבוצה מחזיקה ב-5 גביעי מדינה (2000, 2001, 2008, 2009, 2011) ובשלוש אליפויות ( 2005, 2009, 2011)
בעונת 2008–2009 הקבוצה ניצחה בכל משחקיה וזכתה בדאבל לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2009–2010 שיחקה הקבוצה בגביע האתגר האירופאי (השלישי בחשיבותו ביבשת) ועברה את הסיבוב הראשון ובליגה הישראלית סיימה שנייה הן באליפות והן בגביע.
בעונת 2010–2011 זכתה הקבוצה בדאבל שני.