מישו דולגרו, בשם המלא "מיכאיל דולגרו", נולד בשם מויסה דולברגר (Moise Dulberger) בטקוץ', כבנם של הסוחרים היהודים סאקה ואולגה דולברגר. הוא סיים בית ספר תיכון מסחרי במינכן, גרמניה והחל מ-1927 עבד בבנק Banque de Belgique pour l´Étranger. בהמשך עבד בהנהלת חשבונות אצל דוד שלו, שהיה סוחר דגנים. הוא שירת בצבא בחיל הפרשים. לאחר השחרור עבר לבוקרשט, שם עבד תחילה אצל בן דוד שלו ובהמשך היה מחסנאי בבית המלאכה למשי Royal.
ב-1938 נשא לאישה את ליזה מרקוזון, מנהלת חשבונות ובאותה שנה איבד את מקום עבודתו בגלל החקיקה האנטישמית. בשנים 1938 - 1939 בני הזוג התקיימו ממכר מגבות ובהמשך מבית מלאכה לקונפקציה של לבנים לגברים. ב-1940 התקבלו בני הזוג לעבודה בנציגות המסחרית של ברית המועצות בבוקרשט, הוא כנהג והיא כקלדנית-מזכירה. ב-1941, לאחר פתיחת המלחמה נגד ברית המועצות, הם נעצרו ונשלחו למחנה הריכוז בטרגו ז'יו.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 היה דולגרו לחלק מהבירוקרטיה הקומוניסטית וב-6 במרץ 1945, בתמיכתו של פעיל קומוניסטי, איתו התיידד במחנה הריכוז, קיבל מינוי של מפקח בשירותי המודיעין (גוף הבלשים) ושינה את שמו לשם בעל צליל רומני. ב-1947 היה חבר בוועדת ההחזרה למולדת (מגרמניה). ב-1948, עם הקמת הסקוריטטה, מונה בדרגת קולונל לראש מנהלת 5 של החקירות הפליליות והיה גם ראש לשכתו של תאוהרי ג'אורג'סקו.
בשנים 1949 - 1952 דולגרו היה חבר במנהלת הארגונית של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. דולגרו הוביל את חקירת לוקרציו פטרשקנו ויתר העצורים ב"מקצה פטרשקנו", השתתף בחקירות חשודי "מקצה הפיננסים הגדולים" והיה מעורב בהכנת משפטי תעלת דנובה-הים השחור. ב-16 באוקטובר 1952 הודח מתפקידיו ונעצר כחשוד בהיותו חבר ב"קבוצת" אנה פאוקר, וסילה לוקה ותאוהרי ג'אורג'סקו. כעבור שנתיים שוחרר ממעצרו ונפסקה חקירתו, הוא לא שב לתפקידו והורד לדרגת חייל פשוט.
ב-1955 נשפט לשנתיים מאסר באשמת רשלנות.
דולגרו מצא עבודה במפעל למספריים ואולרים וב-1984 עלה לישראל, שם התגוררה אחת מבנותיו. הוא לא נשאר בישראל, אלא היגר לקנדה, שם התגוררה בת אחרת.
באפריל 1948 נעצר ברומניה גבר בשם אלצ'יביאדה דיאמנדי (Alcibiade Diamandi) בעקבות הלשנה אנונימית ונחקר שלושה חודשים עד מותו במעצר. 47 שנים מאוחר יותר, אלמנתו ובנו הגישו בקשה להעמדתם לדין באשמת הריגה של קפטן ניקולאה זוטסקו ושל מפקח לשעבר מישו דולגרו. הבקשה נדחתה בגלל התיישנות, אך ערעור שהוגש על דחיית הבקשה התקבל על בסיס אי ספירת שנות השלטון הקומוניסטי במניין ההתישנות וב-2009 הוחלט לפתוח בהליכים משפטיים נגד דולגרו.
כרם משעור
כרם מרואן משעור (בערבית: كرم مشعور; נולד ב-9 באוגוסט 1991) הוא כדורסלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הפורוורד באליצור קריית אתא מליגת העל בכדורסל. משעור הוא השחקן הערבי הראשון שזומן לנבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
משעור נולד בנצרת למשפחה ערבית-נוצרית. בנם של ראדה ומרואן. למד בתיכון סיינט ג'וזף בנצרת ושיחק כדורסל במחלקת הנוער של מכבי ימק"א נצרת ובכיתה י"ב עבר למחלקת הנוער של עמק יזרעאל ששיחקה בליגה הלאומית לנוער. הוא העפיל עם עמק יזרעאל עד לגמר הגביע לנוער ב-2009, בו קלע 28 נקודות ולקח 14 כדורים חוזרים. משעור היה חבר בנבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18 שהשתתפה באליפות אירופה בצרפת וסיימה במקום ה-15. באליפות קלע 5.8 נקודות ולקח 7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. כמו כן שיחק בעונת 2009/10 בקבוצת הבוגרים של עמק יזרעאל ששיחקה בליגה הארצית.
ב-2010 נסע לקרובי משפחתו בארצות הברית ושיחק בקבוצה של איגוד האתלטים החובבים בלאס וגאס. בשנים 2010–2012 שיחק במסגרת ליגת המכללות של ה-NCAA באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס. הוא לא שותף בדקות משמעותיות ועזב לאחר כשנתיים לאוניברסיטת מורהד בקנטקי. בהתאם לחוקי ה-NCAA נאלץ להמתין שנה בטרם יכול היה לשחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ואת מרבית עונת 2013/2014 החמיץ בשל פציעה. בעונת 2014/2015 שיחק 34 משחקים בהם רשם ממוצע למשחק של 22 דקות, 10.9 נקודות ו-5.9 ריבאונדים.
ב-2015 שב לישראל והצטרף לבני הרצליה מליגת העל. ב-26 בדצמבר 2015 קלע כרם 25 נקודות במשחק מול מכבי תל אביב ושבר שיא קריירה. הוא סיים את עונתו הראשונה בקבוצה עם ממוצע של 8.2 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק. בתום העונה נבחר לתגלית העונה בליגת העל וזומן לסגל נבחרת ישראל בכדורסל.
באמצע עונת מונה לקפטן בני הרצליה, במקומו של אבירם זליקוביץ' שעבר להפועל ירושלים. בכך היה משעור לקפטן הערבי הראשון בתולדות ליגת העל בכדורסל. את העונה סיים עם ממוצע של 14.5 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק (ראשון בליגה).
ביוני 2016 זומן לנבחרת ישראל, והיה לשחקן הערבי-ישראלי הראשון שזומן לנבחרת.ביולי 2017 אחרי שזומן לנבחרת, הוא סירב להתייצב לאימונים הראשונים לקראת אליפות אירופה בכדורסל, בטענה של פציעה, ובשל אי התייצבותו לאימונים הודח מסגל הנבחרת לאליפות אירופה.
ביולי 2017, חתם לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב. הוא השחקן הערבי-ישראלי הראשון בשורות הקבוצה.
באוגוסט 2018 שוחרר משעור ממכבי תל אביב ושב לבני הרצליה, לאחר שהוסכם על התרת חוזהו.
בקיץ 2019 חתם בגריס אוברהופן מהליגה הצרפתית השנייה.
במרץ 2020 חתם משעור בקבוצת הפועל תל אביב עד לסוף העונה. בעונה זו שותף ב-9 משחקים והעמיד ממוצעים של 4.6 נק' ו-2.7 ריבאונדים ב-14.8 דק'.
באוגוסט 2020 חתם בהפועל חיפה מליגת העל. בעונה זו שותף ב-20 משחקים לפני שנפצע והעמיד 10.5 נק' ו-3.9 ריבאונדים ב-20.5 דק'.
בדצמבר 2021 חתם בהפועל גליל עליון. בעונה זו שותף ב-15 משחקי ליגה והעמיד 3.5 נק' ב-13.1 דק'
ביוני 2022 חתם באליצור קריית אתא
Metadata
אנדרטת גדוד 42 בצריפין
אנדרטת גדוד 42 בצריפין נמצאת ברחבת החנויות במרכז המחנה. לידה נמצאת חורשת זיכרון לגדוד זה. אנדרטה נוספת לגדוד 42 נמצאת בגן ההגנה ברמלה.
רקע היסטורי.
מחנה צריפין נכבש על ידי לוחמי גדוד 52 של חטיבת גבעתי בליל ה-19 במאי 1948. בהתקפה נהרג הלוחם . כעבור זמן קצר עזבו חיילי הגדוד את המחנה בדרכם לחזית המצרית ואת מקומם תפס גדוד 42 של חטיבת קרייתי.
ההפוגה הראשונה הייתה אמורה להתחיל ב-11 ביוני 1948 (ד' בסיוון תש"ח) בשעה 10.00 ולקראת זה פעלו היהודים והערבים לשפר עמדות. הכוחות הערבים בחזית רמלה-לוד היו חזקים מאוד וכללו מאות לוחמים מקומיים וכוחות של הלגיון הערבי מצוידים במשוריינים. כוחות אלה הדפו את כל התקפות האצ"ל בחזית זו וגרמו להם לאבדות כבדות.
גדוד 42 קיבל פקודה לתפוס עמדות ליד תחנת הרכבת לוד, כ-2 ק"מ מזרחית לצריפין כדי לקבוע עובדות בשטח ולתחום את קווי הפסקת האש עם האו"ם וכן לשבש תוכניות התקפה לעבר צריפין. המשימה הוטלה על פלוגה ב' של גדוד 42 בפיקודו של שלמה רייכמן.
הקרב ב-ד' בסיוון תש"ח.
ב-10 ביוני 1948, עם רדת החשיכה, יצאו מצריפין 50 לוחמים מפלוגה ב' מצוידים ברובים, תת מקלעים, ארבעה מקלעי ברן ושתי מרגמות של שני אינץ'. הלוחמים יצאו בחששות כבדים, התקדמו מזרחה בכיוון לוד והתמקמו בשני בתים ליד תחנת הרכבת. הם התחלקו לשתי קבוצות וכל אחת התמקמה בבית אחד. המטרה הייתה להחזיק בבתים אלה עד לכניסת ההפוגה לתוקף.
עם שחר ה-11 ביוני 1948 הם התגלו ובשעה 05.00 החלה התקפה גדולה על שני הבתים משלושה כיוונים. בצד הערבי היו מאות לוחמים מקומיים בפיקוד קציני הלגיון. עד מהרה היה ברור שיש לסגת. קבוצה אחת נסוגה נסיגה מסודרת כשהשנייה מחפה עליה ובה היו רוב הנפגעים. קרב הנסיגה נמשך שלוש שעות ובמהלכו נגרמו לערבים אבדות כבדות. בשעה 09.00 הצליחו הנסוגים להגיע לצריפין, שם חשבו שכולם אבודים. במחלקה שחיפתה על הנסיגה היו אבדות כבדות: 12 הרוגים ו-8 פצועים קשה. ההרוגים קבורים ביחד בחלקה הצבאית של בית הקברות נחלת יצחק. ההפוגה החלה בשעה 10.00. במקביל לקרב המתואר, נחל הלגיון הצלחה באותו יום בכיבוש יהודיה.
האנדרטה.
האנדרטה הוקמה ב-1951. היא עשויה מעמוד אבן גבוה הנישא מעל במה מדורגת ומוקפת בעצי ברוש. על העמוד נמצא לוח שיש גדול ועליו חקוק: יד זיכרון לחללי צבא הגנה לישראל שנפלו בכיבוש והגנת צריפין ומעליו סמל צה"ל. בתחילה מופיע שמו של לוחם גבעתי דוד מזרחי שנפל בכיבוש המחנה ולאחריו שמות הנופלים בקרב בד' באייר תש"ח. לוח דומה נמצא גם בצד האחורי של האנדרטה.
ליד האנדרטה נמצאת חורשת זיכרון שבכניסה אליה נמצא שלט: חורשת זיכרון לזכר חללי גדוד 42, ד' בסיוון תש"ח. בחורשה גדלים ברושים ולידם מונצחים הנופלים על לוחות שיש שעליהם שמם ותאריך נפילתם. בחורשה נמצא לוח עם שמות 12 הנופלים בקרב ד' בסיוון אבל מונצחים גם לוחמי קרייתי מקרבות נוספים. חקוק גם שמו של הלוחם מגדוד 42 שנפל בקרב ברמלה במבצע דני ב-11 ביולי 1948, נקבר כאלמוני וגופתו זוהתה רק ב-2014 על ידי אנשי יחידת אית"ן.
בבית הכנסת בצריפין יש לוח הקדשה ל-12 הנופלים בקרב ושאר חללי קרייתי. מדי שנה נערכת אזכרה בד' בסיוון ליד האנדרטה ובבית הקברות נחלת יצחק שם הם קבורים ביחד בחלקה הצבאית.
לאחר השלמת פינוי מחנה צריפין, במקום בו נמצאת האנדרטה תוקם שכונת מגורים. יש הבטחה שהאנדרטה תשולב בשכונה באופן מכובד ותהיה נגישה לכולם.
קירקיסאני
קרקסאני
מותבעל
מותבעל (באכדית: Mut-Baḫlu, המשמעות בכנענית: "איש בעל") היה שליט כנעני מתקופת אחנתון המוזכר במכתבי אל-עמארנה. הוא היה בנו של לבאיה ששלט על שדרת ההר המרכזית מצפון לירושלים, ונחלתו כללה גם את מרחב העיר שכם.