הנרי וילארד, איש עסקים אמריקאי יליד ממלכת בוואריה, יזם את בנייתם של בתי וילארד בעת שכיהן כנשיא חברת התחבורה המסילתית נורת'רן פסיפיק ריילוויי. וילארד רכש חלקת אדמה בשדרת מדיסון במידטאון מנהטן, בין הרחובות 50 ו-51, מול קתדרלת פטריק הקדוש (המשתרעת על פני גוש בניינים שלם וכניסתה הראשית מצויה ברחוב המקביל – השדרה החמישית). הבעלים הקודמים של הקרקע קידמו תוכנית להקמת בית דירות בן תשע קומות, אך וילארד החליט להקים מקבץ של בתים פרטיים גדולים הבנויים סביב חצר פנימית הפתוחה לשדרה. ג'וזף מ. ולס, אדריכל ממשרד האדריכלים שהיה חדש באותה עת, "מק'קים, מיד ווייט", הופקד על תכנון המבנה. הבתים היו גדולים ומפוארים, נבנו בסגנון נאו-רנסאנס והתנשאו לגובה של 5 קומות. הם נבנו מאבנים בצבע חום כפי שהתעקש וילארד. בין אנשי המקצוע ששקדו על עיצוב הפנים של בתי וילארד היו האמן ג'ון לה פארגה, הפסל אוגוסטוס סנט גאודנס והצייר מייטלנד ארמסטרונג. מבחינה חיצונית המבנה היה סימטרי (במבט מהחזית), אך הבתים היו בגדלים שונים (חמש תוכניות שונות), אחד מהם גדול במיוחד - זה שהיה מצוי בפינת רחוב 50, ומיועד עבור וילארד.
בתי ויליארד בשנים 1884 - 1977.
הנרי וילארד הכריז על פשיטת רגל זמן קצר לאחר השלמת הבנייה, ב-1884. הוא התגורר במקום חודשים ספורים ואז נאלץ לעזוב. ביתו נמכר לאליזבת מילס ריד, רעייתו של איל העיתונות וייטלאו ריד. ריד התגוררה בבית, שנודע כבית ריד, עד מותה ב-1931. בשנים 1943 עד 1945 בית ריד שימש כמועדון לנשות הצבא, לאחר שעבר את ההתאמות הנדרשות ואירח נשים בעלות של 50 סנט ללילה. הבעלות על בתי ויליארד החליפה ידיים פעמים רבות במהלך המאה ה-20. בשנים 1948 עד 1949 הארכידיוקסיה של ניו יורק רכשה את הבתים בזה אחר זה. היא מיקמה את משרדיה במקום והחזיקה בחמישה מהבתים. הבית השישי, זה המצוי בשדרת מדיסון פינת רחוב 51, היה בבעלות בית ההוצאה לאור רנדום האוס ושימש כמשרד – הוא נרכש מידי ג'וזף קנדי, אביו של ג'ון קנדי, ב-1946. משפחת קנדי רכשה את הבית לשם מגורים, אך לא עברה להתגורר בו מעולם. ב-1968 הוועדה לשימור אבני דרך בעיר ניו יורק הכריזה על המתחם כמבנה לשימור, ללא התנגדות של הבעלים. ב-1971 רכשה הארכידיוקסיה של ניו יורק את הבית השישי והאחרון – בית רנדום האוס. הרכישה התאפשרה בזכות תרומה של 2.25 מיליון דולר שהתקבלה מהנרי גייזמן. כשלוש שנים קודם לכן מפתח המקרקעין הארי הלמסלי, החל בניהול משא ומתן עם הארכידיוקסיה על רכישת המתחם כולו. הארכידיוקסיה מכרה את המתחם להלמסלי ב-1974 – למעשה, היא החכירה לו את הקרקע והמצוי מעליה בחוזה ל-99 שנים. המתחם כלל גם חלקת אדמה אחורית, בין הרחובות 50 ו-51. ב-1975 צורף המבנה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בארצות הברית.
הקמת מלון במתחם ובתי וילארד בהווה.
הארי הלמסלי ראה בבתי וילארד מיקום מושלם להקמת מלון פאר בשל מיקומם בלב מנהטן וכך היה. על תכנון המיזם הופקדו משרדי האדריכלים "אמרי רות ובניו" וכן "הארדי הולצמן פייפר". בתי ויליארד שומרו מבחינה חיצונית, כאשר רק ה"גיבנת" - חלק משני הבתים העורפיים שבכיוון הנגדי לשדרת מדיסון - נהרסה (על מנת לאפשר הקמת מגדל בתכנון מלבני לכל גובהו) ולאחר הריסתה נותר מבנה בצורת האות חי"ת, כמעט כל המבנה המקורי. בצמוד למבנה נבנה מלון בן 51 קומות עשוי מתכת וזכוכית. בתי וילארד שומרו מבחינה חיצונית ונעשה מאמץ לשמר אותם גם מבחינה פנימית, אם כי חלק הארי של השטח הוקצה לשימוש המלון. הכניסה הראשית למלון מוקמה בשדרת מדיסון ואילו המעבר אליה נקבע דרך החצר הפנימית והדלתות המובילות אליה מצויות במקום בו שכנו בעבר שני הבתים העורפיים. הבנייה החלה ב-1977. בשטחים הנותרים נעשה שימוש מסחרי, כאשר בפינת רחוב 50, במקום בו היה מצוי בית רנדום האוס, התמקמה עמותה לשימור מבנים – האגודה לאמנות מוניציפלית של העיר ניו יורק (נוסדה ב-1893) – כחלק מעסקה שנרקמה בין הלמסלי לכוחות שפעלו לשימור המבנה. המשרדים הושכרו לעמותה תמורת סכום סמלי בחוזה ל-25 שנה ולאחר התקופה הזו העמותה עברה למשכן צנוע יותר והשטחים הוצעו להשכרה לשימוש מסחרי (משרדים ומסחר) בשוק החופשי. מלון הלמסלי פאלאס נפתח ב-1980 והיה לאחד המלונות המבוקשים והיוקרתיים במנהטן. ב-1992 נרכש המתחם כולו (בתי ויליארד, המלון ומבנה בן שתי קומות הצמוד למלון, ברחוב 50, ומשמש מסעדה) על ידי חברה בבעלות חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי ושמו שונה למלון ניו יורק פאלאס. ב-2011 נמכר המלון לקבוצת נורת'ווד תמורת 400 מיליון דולר והקבוצה השקיעה 140 מיליון דולר בשיפוצו והוא כולל 909 חדרים וסוויטות. ב-2015 נמכר המתחם לרשת המלונות Lotte תמורת 805 מיליון דולר ושם המלון שונה לזה הנוכחי: מלון לוטה ניו יורק פאלאס.
סורת אל-אסראא
סורת אל-אסראא (בערבית: سورة الإسراء, "מסע הליל"), אשר נקראת גם "סורת בני ישראל" (سورة بني إسرائيل) היא הסורה ה-17 בקוראן. הסורה מונה 111 פסוקים, ושמותיה נגזרים מפסוק 1 ומפסוק 4.
תוכן הסורה.
נושאים.
הנושאים העיקריים בהם עוסקת הסורה הזו הם כלהלן:
כלל ופרט וכלל
כלל ופרט וכלל היא אחת מי"ג מידות של רבי ישמעאל שהתורה נדרשת בהן. המידה מופיעה פעמים רבות בתלמוד.
מקור.
מקור המידה היא בבריתא דרבי ישמעאל:
אופן הלימוד.
כאשר התורה נותנת כלל, כלומר אינה מפרטת מה בדיוק היא רוצה, לאחר מכן פרט, כלומר דיוק, ולאחר מכן שוב כלל, דנים את הנושא המדובר ב. כלומר - יש לעשות רק מה שדומה לפרט.
שיטות לימוד לא שגרתיות.
בדרך כלל, כלל ופרט וכלל מתבצע רק כאשר הפרט הוא בין הכלל הראשון לאחרון והכלל הראשון והאחרון דומים זה לזה, אך יש מקרים שבהם דנים כלל ופרט וכלל גם בדרכים אחרות.
יחסי מונטנגרו–ספרד
יחסי מונטנגרו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין מונטנגרו וספרד. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובנאט"ו. כמו כן מונטנגרו היא מועמדת להצטרפות ל וספרד היא חברה באיחוד האירופי. לא לספרד ולא למונטנגרו יש שגרירות זו אצל זו, אך שגרירות ספרד בבלגרד שבסרביה מוסמכת אף למונטנגרו.
יחסים דיפלומטיים.
לאחר עצמאות מונטנגרו ביוני 2006, נוצרו יחסים דיפלומטיים ב-11 בדצמבר 2006, על ידי החלפת מכתבים בין שרי החוץ של ספרד ומונטנגרו, מיגל מורטינוס ומילאן רוצן . מאז, היחסים בין שתי המדינות היו מצוינים, ללא מחלוקות. בנוסף, ספרד תומכת ברצונה של מונטנגרו להשתלב באיחוד האירופי ובנאט"ו.
קרבת העמדות והאינטרס לטיפוח היחסים עומדים בבסיס המשא ומתן והחתימה על הצהרה פוליטית דו-צדדית ב-19 במאי 2011 לרגל ביקורו של שר החוץ המונטנגרי רוצן במדריד ופגישתו עם שרת החוץ הספרדית טרינידד חימנס. בדצמבר 2013, השגריר הראשון של מונטנגרו בספרד, שהתגורר בפודגוריצה, ז'ליקו פרוביץ', מסר עותק של כתב ההאמנה שלו לשר החוץ הספרדי.
יחסים כלכליים.
לא קיימת מסגרת מוסדית ספציפית, יחסים דו-צדדיים מפותחים על בסיס הסכמים שנחתמו עם הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
על פי נתונים סטטיסטיים מקומיים, היצוא הספרדי למונטנגרו בשנת 2013 עמד על 27.6 מיליון אירו, עלייה של 8.2% לעומת 2012. באותה שנה, היבוא ממונטנגרו הסתכם בכמעט 860,000 אירו, מה שנתן מאזן חיובי מאוד לספרד.
הקשרים בתחום השירותים מצטמצמים בתחום התיירות והתחבורה, סוכנויות מונטנגריות מוכרות כמה חבילות נופש בספרד, בעיקר על החוף ובאיים הבלאריים.
שיתוף פעולה.
כמה פרויקטים של חיזוק אזורי נוהלו מהמשרד הטכני לשיתוף פעולה של סוכנות הסיוע הספרדית AECID בסרייבו, שנסגר בשנת 2011. הפרויקטים היו בענייני שלטון החוק, חינוך, פיתוח כלכלי, מניעת סכסוכים ועשיית שלום במונטנגרו.
אחד הפרויקטים החשובים ביותר היה "תמיכה במזכירות השילוב האירופי של מונטנגרו בניהול הכספים האירופיים", הכשרת מוסדות מונטנגרו בשיתוף פעולה חוצה גבולות, שבוצע באמצעות הקרן הבינלאומית והקרן האיברית-אמריקאית למינהל ולמדיניות ציבורית (FIIAPP) בשיתוף מזכירות האינטגרציה האירופית של מונטנגרו.
ראוי להזכיר גם את המימון של פרויקט פיתוח תיירות בר קיימא באזור הרי פרוקלטיה שבוצע על ידי סניפים מקומיים של קרן הקרן העולמית לשימור חיות הבר וארגוני פיתוח לא-ממשלתיים.
ה' מלך ה' מלך ה' ימלוך לעולם ועד
ה' מֶלֶךְ ה' מָלָךְ ה' יִמְלֹךְ לְעוֹלָם וָעֶד הוא היגד דמוי פסוק, שמבטא את מלכותו של השם בשלושת הזמנים: הווה, עבר ועתיד. משפט זה מורכב מפסוק ושני חלקי פסוקים, אך אינו מופיע כצורתו במקרא. אף על פי כן, הוא משמש בהקשרים שונים בתפילה כאילו היה פסוק ומופיע בקטעים שונים המלקטים פסוקים. המשפט נמצא בשימוש לכל הפחות מתקופת הגאונים, והוא נאמר בכמה תפילות ובמועדים נוספים. מאיר בר-אילן כינה אותו "פסוק מלאכותי".
היגד זה בנוי מצירוף של הפסוק "ה' יִמְלֹךְ לְעֹלָם וָעֶד" מתוך שירת הים המבטא את מלכות ה' בעתיד, יחד עם שני חלקי פסוקים: "ה' מֶלֶךְ" מתוך הפסוק "ה' מֶלֶךְ עוֹלָם וָעֶד אָבְדוּ גוֹיִם מֵאַרְצוֹ", ו"ה' מָלָךְ" מתוך הפסוק "ה' מָלָךְ תָּגֵל הָאָרֶץ יִשְׂמְחוּ אִיִּים רַבִּים".
היגד זה הוא חלק מנוסח שנקרא "קבלת עול מלכות שמים" ולו לחנים מסורתיים בכמה עדות ישראל, וכן לחנים חדשים.
מקורות המשפט.
בספרות ההיכלות, בספר היכלות רבתי, מופיעים חלקים של המשפט מפי הארץ כחלק מקדושה שנאמרת בידי דוד המלך, הרקיעים והארץ, ויש הרואים בכך את המקור למשפט זה. המשפט מופיע גם בחלק מנוסחאות ברייתא דרבי עקיבא, גם היא מספרות ההיכלות, כפתיחה לתפילת שחרית שברקיע: . ומכאן המנהג לומר משפט זה בעמידה לפני תחילת פסוקי דזמרא.