רמזי קלארק, שהיה היועץ המשפטי לממשלה תחת הנשיא ג'ונסון בזמן הוועידה הדמוקרטית בשנת 1968, זומן להעיד במשפט מטעם ההגנה, אך לאחר שאפשר לקלארק להעיד ללא נוכחות חבר המושבעים, החליט השופט הופמן שלא לאשר לו להעיד בפני המושבעים. השופט אישר את כל התנגדויות הפרקליטות ל-14 מתוך 38 שאלותיו של קנסטלר בפני קלארק.
ביזוי בית המשפט.
בעוד המושבעים דנו בפסק הדין, זימן השופט הופמן את כל הנאשמים – יחד עם עורכי דינם קנסטלר, קנדי, וינגלאס, לפקורט, רוברטס וטיגר – בגין מספר רב של מקרים בהם ביזו את בית המשפט, והטיל עליהם עונשים שנעו בין 2 חודשים וחצי לארבע שנים. השופט הופמן הטיל על קנסטלר ארבע שנות מאסר על כך שפנה אליו בתור "מר הופמן" במקום "כבודו", אבי הופמן קיבל 8 חודשים על צחוק בבית המשפט, ויינר קיבל חודשיים על סירובו לעמוד כשהשופט הופמן נכנס לאולם בית המשפט ועל היידן הוטלה שנת מאסר אחת בעקבות מחאתו על היחס לסיל.
פסק הדין.
ב-18 בפברואר 1970 זוכה כל אחד משבעת הנאשמים מהאישום בקשירת קשר. שניים (ויינר ופרויינס) זוכו לחלוטין, ואילו חמשת הנותרים הורשעו בחציית גבולות מדינה על מנת להסית להתפרעויות. ב-20 בפברואר הם נידונו לחמש שנות מאסר ונקנסו ב-5,000 דולר כל אחד.
דלינג'ר אמר בפני בית המשפט כי כל עונש שיוטל עליו "יהיה פעוט לעומת מה שכבר קרה לווייטנאמים, לשחורים ולפושעים שאיתם אנו מבלים את זמננו בכלא של מחוז קוק". היידן טען כי האחריות להתפרעויות בוועידה הדמוקרטית בשיקגו מוטלת על ראש עיריית שיקגו, ריצ'רד דיילי, שסירב להעניק היתר למפגינים, ואמר: "לא הייתה לנו ברירה. לא הייתה לנו ברירה במשפט הזה. האנשים תמיד עושים את מה שהם חייבים לעשות."  אבי הופמן הצביע על דיוקנאותיהם של גיבורי מלחמת העצמאות האמריקאית, שהיו תלויים על הקיר מאחורי השופט הופמן ואמר: "אני מכיר את הבחורים האלה שעל הקיר. אני מרגיש שאני מכיר אותם טוב יותר ממך. אני מכיר את אדמס. כלומר, אני מכיר את כל האדמס. הם גדלו שלושים קילומטרים מביתי במסצ'וסטס. שיחקתי עם סם אדמס על גשר קונקורד. הייתי שם כשפול רוויר נסע על האופנוע שלו ואמר, 'החזירים באים, החזירים באים. ממש לתוך לקסינגטון'. הייתי שם." במחווה אחרונה של בוז כלפי הנאשמים, הורה השופט הופמן לספרי הכלא של מחוז קוק לקצוץ את שיערם הארוך של הנאשמים וסנגוריהם, ממנו הוא כל כך הסתייג. במסיבת עיתונאים שלאחר מכן, הציג בגאווה השריף ג'וזף וודס ממחוז קוק את שיערו הגזוז של אבי הופמן.
הערעור.
ב-21 בנובמבר 1972, כל האישומים בוטלו על ידי בית המשפט לערעורים של ארצות הברית, בטענה שהשופט היה מוטה בסירובו לאפשר לעורכי הדין מטעם ההגנה לסנן מושבעים פוטנציאליים ולנסות לאתר בקרבם הטיה תרבותית או גזעית. משרד המשפטים החליט שלא לחדש את התיק.
במהלך המשפט הואשמו כל הנאשמים ושני הסנגורים בביזוי בית המשפט ונידונו לכלא, אך אישומים אלה בוטלו גם הם בערעור. בית המשפט לערעורים קבע כי כלל האישומים בביזוי בית המשפט צריכים להיות מובאים בפני שופט אחר, וכי כל מערער שעונשו עולה על חצי שנת מאסר יהיה זכאי למשפט בעניינו מול חבר מושבעים.
כלל האישומים בביזוי בית המשפט הובאו בפני שופט אחר, אשר מצא את דלינג'ר, רובין, הופמן וקנסטרלר אשמים בחלק מהאישומים, אך לא גזר על איש מהם עונש מאסר ואף לא קנסות.
יחסי ברבדוס–הממלכה המאוחדת
יחסי ברבדוס–הממלכה המאוחדת הם היחסים בין ברבדוס לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד (בריטניה). הקשרים ההיסטוריים בין שתי המדינות ארוכים ומורכבים, כולל התיישבות, פוסט-קולוניאליזם ויחסים דו-צדדיים מודרניים. שתי המדינות קשורות ביניהן דרך היסטוריה משותפת המשתרעת על פני 339 שנים (1627–1966). מאז עצמאותה של ברבדוס, המדינות ממשיכות לחלוק קשרים דרך חבר העמים הבריטי, והן אף חלק מממלכות חבר העמים הבריטי ברחבי העולם המקיימות שיתוף פעולה הדוק באמצעות אוניה פרסונלית של אותו ראש מדינה, המלכה אליזבת השנייה כמונרך.
ברבדוס הייתה אחת היישובים האנגלים העתיקים ביותר באיי הודו המערבית, והייתה שנייה רק לסנט קיטס אם כי בניגוד לסנט קיטס ברבדוס מעולם לא החליפה ידיים. היישוב האנגלי הראשון קרוב להולטאון בברבדוס הוקם 74 שנים לפני שפעולות האיחוד יצרו את ממלכת בריטניה הגדולה. בשנת 2016 בירך ראש ממשלת בריטניה את ברבדוס לרגל 50 שנה לעצמאות, והביע רצון להמשך "שותפות מתמשכת" צמודה בין המדינות.
הנציבות העליונה הבריטית בברידג'טאון הוקמה בשנת 1966. במקביל, נציבות עליונה של ברבדוס ממוקמת בלונדון.
היסטוריה.
היחסים ההיסטוריים בין ברבדוס לבריטניה מקורם במאה ה-17. בהפלגה מברזיל תבע קפטן ג'ון פאוול את ברבדוס על שם אנגליה בשנת 1625. עם שובו לאנגליה הורה מעסיקו סר ויליאם קורטן לג'ון פאוול לחזור לברבדוס עם מתיישבים. ספינתו של ג'ון פאוול חזרה לאנגליה לאחר שלא איתרה את האי בהצלחה. הפלגה שנייה שהובלה אז על ידי קפטן (האח) הנרי פאוול בשנת 1627 הצליחה. קבוצה של 80 מתיישבים אנגלים (יחד עם 12 עבדים אפריקאים שנתפסו מהספרדים בים), הקימה את ההתיישבות האירופית הקבועה הראשונה באי ברבדוס ב-17 בפברואר 1627 בעיירה הולטאון של ימינו, סנט ג'יימס. ברבדוס הפכה ל"מושבה קניינית" של קורטן, עד שנחשפה תביעה על האי על ידי ג'יימס היי, הרוזן הראשון מקרלייל שהוכיח כי מלך צ'ארלס הראשון של אנגליה העניק לו בפועל תואר למושבה.
מההתיישבות האירופית הראשונה בסנט ג'יימס טאון (ששמה שונה מאז), ועד לעצמאות ברבדוס בשנת 1966, האי נותר האי הקריבי היחיד שמעולם לא החליף ידיים בקרב מדינות אירופה בעקבות ההתיישבות.
עם התפתחותה המוקדמת של חקלאות קנה סוכר, ברבדוס הפכה לאחת העשירות במושבות אנגליה בעולם. מיקומה המזרחי הרחוק של ברבדוס הפך את המושבה למרכז מסחרי מרכזי לסחר טרנס-אטלנטי במיוחד עם העיר הבריטית בריסטול. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 שימשה ברבדוס גם כאחת מנקודות החיבור העיקריות בקו האדום של האימפריה הבריטית.
היום.
אף על פי שלברבדוס היו קשרים חזקים עם בריטניה מאז ההתיישבות האירופית הראשונה, בריטניה קשורה יותר ויותר לאיחוד האירופי לסחר. זה הביא את ברבדוס ומדינות אחרות לשעבר של מדינות איי הודו המערבית הבריטיים לחפש שווקים חדשים להרחבת סחר ביבשת אמריקה. ככאלה יחסי המסחר, הפיננסים והתרבות עם הגושים הנפרדים הללו הפכו לדומיננטיים יותר ויותר.
ממשלת בריטניה איחדה כמה מהנציבויות העליונות שלה עם מספר גדול של משרדי מזרח הקריביים שהעבירו תפקידים למשרד בברידג'טאון.
כממלכות חבר העמים, שתי המדינות חולקות מלוכה, המלכה אליזבת השנייה, ושתיהן חברות מלאות באו"ם, בחבר העמים, באגודה הפרלמנטרית של חבר העמים ובאסיפה הפרלמנטרית המשותפת של האיחוד האירופי, האיים הקריביים והפסיפיקיים. ברבדוס הודיעה שהיא תהפוך לרפובליקה עד נובמבר 2021, כדי להשאיר את 'העבר הקולוניאלי מאחור'. המבקרים טוענים שהמהלך התרחש בין השאר משום שסין הפעילה לחץ על ברבדוס.
הבנק המרכזי של ברבדוס הוא אחד מכמה גופים כספיים שמדפיסים את שטרותיו באמצעות דה לה רו האנגלי.
בשנת 2011 הנציב העליון הבריטי לברידג'טאון אמר כי: "היחסים עם בריטניה וברבדוס הם חזקים וחיוביים ביותר והקשרים נותרים הדוקים. זו מערכת יחסים טובה וחמה וברבדוס נותרה היעד הנבחר לבריטניה."
בשנת 2012 שר המדינה בבריטניה לאיים הקריביים העצמאיים במשרד החוץ וחבר העמים, הנרי בלינגהאם, אמר: "ברבדוס היא האי שאיתו יש לבריטניה את היחסים החזקים והטבעיים ביותר; יש רמה מסוימת של אמון ושיתוף פעולה בין שתי מדינות."
יחסי סחר.
בשנת 2008 היצוא הבריטי לברבדוס עמד על 38.0 מיליון ליש"ט. זה הציב את ברבדוס כשוק הייצוא הרביעי בגודלו באזור.
לאחר שנים של משא ומתן תאגיד השידור הבריטי נכנס מחדש לשוק הרדיו הברבדיאני על ידי השקת תחנת ממסר FM בנובמבר 2009.
יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2011, שר החוץ הבריטי, ג'רמי בראון, ביקר בברבדוס כדי להיפגש עם שרי ממשלה שונים וכן לקדם עסקים בבריטניה מתחום התיירות השוכן בברבדוס. לאחר הפגישה מר בראון הצהיר כי ממשלת בריטניה מבינה את חששות ממשלת ברבדוס בנוגע לחובת הנוסעים האוויריים (APD) ואת השפעתה האפשרית על התיירות עם ברבדוס; בראון המשיך ואמר כי תוצאות העניין יפורסמו בתקציב השנתי לבריטניה ב-23 במרץ.
שיתוף פעולה צבאי.
באופן היסטורי, הממלכה המאוחדת שמרה על נוכחות צבאית חזקה באי ברבדוס. הכוחות האימפריאליים הראשונים שנחתו בברבדוס היו כוחותיו של סר ג'ורג' איישוק בשנת 1651. מאז הוקמה מיליציה ומספר מגדלי שמירה (כמו תחנת האותות של גבעת היל) הוצבו אסטרטגית לאורך נקודות השיא של האי כדי לאתר ולהעביר במהירות כל מעשי תוקפנות או ניסיונות פלישה לעבר המושבה. לאחר מכן בשנת 1780, פיקוד קבוע יותר של חיילים קיסריים הוצב בברבדוס עד 1906. חיילים אלו הוצבו בחלקים הדרומיים של האי בסוואנה גאריסון סנט אן בסנט מייקל, אזור שהיווה את אחד הגריזונים העתיקים שהוקמו בכל חצי הכדור המערבי. במהלך מלחמות העולם הראשונה והשנייה לחמו אנשי שירות ברבדיים רבים במאמץ המלחמתי הבריטי. נקודה מהוגה ארוכה של חברי שתי הממשלות הייתה התכתבויות ששלחו ברבדוס למשרד המושבות בלונדון. במברק מיום 6 באוגוסט 1914 כתבו פקידים ברבדיים: "המשך, אנגליה. ברבדוס מאחוריך. "בנוגע למלחמה בגרמניה. ב-3 בספטמבר 1939 (היום בו הכריזו בריטניה וצרפת מלחמה על גרמניה הנאצית), המברק הראשון שהגיע לווייטהול הגיע מברבדוס והכיל בפשטות: "ברבדוס איתך."