שרמן דאגלס (באנגלית: Sherman Douglas; נולד ב-15 בספטמבר 1966) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1989–2001. ממוצעיו הכוללים לאורך 12 עונותיו בליגה הם 11.0 נקודות, 5.9 אסיסטים ו-2.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות.
דאגלס נולד בוושינגטון די. סי., ובין השנים 1985–1989 למד באוניברסיטת סירקיוז. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל אותה – לצדם של רוני סייקלי ודריק קולמן – לגמר טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה. במשחק הגמר עצמו הפסידה סירקיוז בתוצאה 73–74 מול אוניברסיטת אינדיאנה, חרף משחק מצוין של דאגלס אשר קלע 20 נקודות ומסר 7 אסיסטים. בעונת 1988/1989 הגיעה הקבוצה לשלב רבע גמר הטורניר (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי אוניברסיטת אילינוי. בשלוש עונותיו האחרונות בסירקיוז קלע דאגלס 17.2 נקודות בממוצע למשחק, ובכל אחת מהעונות הוביל את שחקני מחוז "Big-East" בממוצע אסיסטים למשחק (8.1). בסיום עונתו האחרונה נבחר לחמישיית העונה של המחוז בפעם השלישית ברציפות, וכן לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירת משחק ב-NBA.
בדראפט ה-NBA 1989 נבחר דאגלס בבחירה ה-28 על ידי מיאמי היט, לקראת העונה השנייה של המועדון. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצדם של הרוקי גלן רייס ושחקן השנה השנייה וחברו מסירקיוז, רוני סייקלי. לאורך אותה עונה העמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-7.6 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונה העוקבת הציג יכולת מצוינת עם 18.5 נקודות ו-8.5 אסיסטים בממוצע למשחק, אשר בדיעבד היו שיאי הקריירה שלו. ב-27 בדצמבר 1990 קלע שיא קריירה של 42 נקודות במשחק מול דנוור נאגטס.
בינואר 1992, לאחר מעט יותר משנתיים עם ההיט, הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס בתמורה לבראיין שו. ב-3 באפריל 1994 מסר שיא קריירה של 22 אסיסטים במשחק מול פילדלפיה 76'. ב-3 וחצי עונותיו בבוסטון פתח במרבית המשחקים, ותרם 11.1 נקודות ו-6.8 אסיסטים למשחק.
בנובמבר 1995 הועבר בטרייד למילווקי באקס, בתמורה לטוד דיי ואלטון ליסטר. עד לסיום עונת קלע דאגלס 10.5 נקודות למשחק כרכז הפותח של הבאקס.
בקיץ 1997 הועבר לקליבלנד קאבלירס בטרייד משולש, במסגרתו טרל ברנדון וטיירון היל (מקליבלנד) נשלחו למילווקי, וין בייקר (ממילווקי) נשלח לסיאטל סופרסוניקס, ושון קמפ (מסיאטל) נשלח לקליבלנד. כחודש לאחר מכן, בטרם שיחק עם הקאבלירס, הועבר בטרייד נוסף לדנוור נאגטס, ממנה שוחרר מידית. לאחר מכן חתם על חוזה לעונה אחת בניו ג'רזי נטס. לאורך אותה עונה שימש כמחליפו מהספסל של סם קאסל, אולם בשל פציעה של קאסל לקראת הפלייאוף תפס דאגלס את מקומו בחמישייה, ובשלושת משחקי הפלייאוף (בהם הפסידו מול שיקגו) אף הוביל את קלעי קבוצתו עם 18.3 נקודות למשחק.
בעונת שיחק עבור לוס אנג'לס קליפרס, ובשתי העונות הבאות חזר לשחק בניו ג'רזי. בסיום עונת פרש דאגלס ממשחק, בגיל 34.
שרמן דגלאס
שרמן דגלס
שרמן דאגלאס
וולטר סיקרט
וולטר ריצ'רד סיקרט (באנגלית: Walter Richard Sickert; 31 במאי 1860 - 22 בינואר 1942) היה צייר בריטי, חבר בקבוצת קמדן טאון של אמנים פוסט-אימפרסיוניסטים בתחילת המאה העשרים. הוא היה בעל השפעה חשובה על סגנונות בריטיים מובהקים של אמנות אוונגרדית.
סיקרט היה קוסמופוליטי ואקסצנטרי שלעיתים קרובות העדיף אנשים רגילים וסצנות אורבניות כנושאיו. עבודותיו כוללות דיוקנאות של אישים ידועים ותמונות שנגזרו מצילומי עיתונות. הוא נחשב לדמות בולטת במעבר מאימפרסיוניזם למודרניזם.
קריירה מוקדמת.
סיקרט נולד במינכן, גרמניה, ב -31 במאי 1860, בנו הבכור של אוסוולד סיקרט, אמן דני-גרמני, ואשתו, אלינור לואיזה הנרי, שהייתה בת לא לגיטימית של האסטרונום הבריטי ריצ'רד שיפשנקר. בשנת 1868, לאחר הסיפוח הגרמני של שלזוויג-הולשטיין, התיישבה המשפחה בבריטניה, המשפחה השיגה זהות בריטית. סיקרט הצעיר נשלח לבית הספר ולמד עד גיל 18. אף שהיה שייך למשפחת ציירים, הוא חיפש תחילה קריירה כשחקן. הוא הופיע בקטעים קטנים בחברתו של סר הנרי אירווינג, לפני שהתחיל את לימודי האמנות בשנת 1881. לאחר פחות משנה עזב את בית הספר, והפך לעוזר חרט של ג'יימס אבוט מקניל וויסלר. הציורים המוקדמים ביותר של סיקרט היו מחקרים טונאליים קטנים שצייר מהטבע חיקוי של וויסלר.
בשנת 1883 נסע לפריז ופגש את אדגר דגה, הוא פיתח גרסה אישית של האימפרסיוניזם, והעדיף צבעוניות קודרת. בעקבות עצתו של דגה, צייר סיקרט בסטודיו, מתוך רישומים והזיכרון. בשנת 1888 הצטרף סיקרט למועדון האמנות החדש באנגליה, של קבוצת אמנים ריאליסטים שהושפעו מהנעשה בצרפת.
בסוף שנות ה -80 של המאה ה-19 הוא בילה חלק ניכר מזמנו בצרפת, בעיקר בדייפ, בה ביקר לראשונה באמצע 1885, ושם התגוררה פילגשו, ואולי גם בנו הלא לגיטימי. במהלך תקופה זו החל סיקרקט לכתוב ביקורת על פרסומים שונים. בין 1894 ל־1904 ערך סיקרט סדרת ביקורים בוונציה, כשהוא מתמקד בתחילה בטופוגרפיה של העיר, ואחר כך צייר דמויות של נשים בעיר. על פי ההערכה, הדוגמניות בציורים הוונציאנים היו זונות, שסיקרט אולי הכיר בהיותו לקוח.
סיקרט הוקסם מהתרבות העירונית בעיקר באזורי מעמד הפועלים בלונדון, תחילה בשוק קמברלנד בשנות ה -90 של המאה ה -19, ואחר כך בקמדן טאון בשנת 1905. המיקום האחרון סיפק אירוע שהבטיח את התבלטותו של סיקרט בתנועה הריאליסטית בבריטניה. ב־11 בספטמבר 1907 נרצחה בביתה בקמדן אמילי דימוק, זונה שבגדה בבן זוגה. לאחר קיום יחסי מין, הגבר שיסף את גרונה כשהיא ישנה, ​​ועזב בבוקר.
רצח קמדן טאון הפך למקור מתמשך לסנסציוניזם בעיתונות. כמה שנים קודם, סיקרקט כבר צייר עירום נשי שרוע על מיטה, והמשיך לעשות זאת, תוך שהוא מצייר ארבעה ציורים שמביעים את הרצח בקמדן, אמנם בלי הדגשת אלימות, אך הנושא עורר תהודה ומחלוקת.
הריאליזם הדוקומנטרי של ציורי קמדן טאון היה חסר תקדים באמנות הבריטית. יצירתו הידועה ביותר של סיקרט, אנוּי (Ennui, בערך 1913), חושפת את התעניינותו בז'אנרים העלילתיים הוויקטוריאניים. הקומפוזיציה, שקיימת לפחות בחמש גרסאות מצוירות ונוצרה אף להדפס, מציגה זוג בחדר, כל אחד מביט לכיוון אחר כאילו הם כבר לא יכולים לתקשר זה עם זה.
זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה הוא דגל באמני האוונגרד לוסיין פיסארו, יעקב אפשטיין, אוגוסטוס ג'ון ווינדהאם לואיס. באותה עת הקים סיקרט, יחד עם אמנים אחרים, את קבוצת הציירים הבריטית קמדן טאון. על שם האזור בלונדון בו התגוררו. קבוצה זו נפגשה באופן לא רשמי מאז 1905, אך הוקמה רשמית בשנת 1911. היא הושפעה מפוסט-אימפרסיוניזם ואקספרסיוניזם, אך התרכזה בסצינות של חיי הפרברים. סיקרט עצמו אמר שהוא מעדיף את ציור המטבח על פני ציור חדר המגורים כסצנה. בין חברי הקבוצה היה גם ג'יימס דיקסון אינס.
בשנים 1908 עד 1912, ושוב משנת 1915 עד 1918, הוא היה מורה בבית הספר לאמנות ווסטמינסטר, שם היו דייוויד בומברג, וונדלה בורל, מרי גודווין, וג'ון דומן טרנר, בין תלמידיו. הוא הקים בית ספר לאמנות פרטי, בית רולנדסון, בדרך המפסטד בשנים 1910–1914. בנוסף הוא הקים בית ספר לאמנות במנצ'סטר, בו נכללו בין תלמידיו גם הארי רתרפורד.
תקופה מאוחרת.
לאחר מות אשתו השנייה בשנת 1920, עבר סיקרט להתגורר בצרפת, שם צייר סצנות של בתי קזינו ובתי קפה עד לחזרתו ללונדון בשנת 1922. בשנת 1924, הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית (ARA).
בשנת 1926 לקה במחלה שנחשבה לשבץ מוחי קל. בשנת 1927 נטש את שמו הפרטי לטובת שמו האמצעי, ובחר להיקרא בשם ריצ'רד סיקרט. גם הסגנון והנושאים שלו השתנו: סיקרט הפסיק לצייר ישירות, ובמקום זאת צייר מתמונות שצולמו בדרך כלל על ידי אשתו השלישית, תרזה לסורה, או מצילומי עיתונות. התצלומים שנקבעו לצורך ציור הועברו לקנבס, כאשר רשת העיפרון שלהם נראיתה בבירור בציורים המוגמרים.
סיקרט צייר דיוקן בלתי פורמלי של וינסטון צ'רצ'יל בערך בשנת 1927. אשתו של צ'רצ'יל הציגה אותו בפני סיקרט, שהיה חבר של משפחתה. השניים הסתדרו כל כך טוב שצ'רצ'יל, שתחביבו היה ציור, כתב לאשתו כי "הוא באמת נותן לי תקוות חיים חדשה כצייר."
בעשור האחרון לחייו, הוא היה תלוי יותר ויותר בעוזרים ובעיקר באשתו לצורך ביצוע ציוריו.
אחד מחבריו ותומכיו הקרובים ביותר של סיקרט היה הברון לורד ביברברוק, איש תקשורת ואייל עיתונות, שצבר את האוסף הבודד הגדול ביותר של ציורי סיקרט בעולם. אוסף זה, עם התכתבויות פרטיות בין סיקרט לבינו, נמצא בגלריית האמנות של ביברברוק בפרדריקטון, ניו ברונסוויק, קנדה. בנוסף לכך שצייר את ביברברוק, צייר סיקרט דיוקנאות של אנשים בולטים כמו אוברי בירדסלי, המלך ג'ורג' החמישי, ופגי אשקרופט.
סיקרט נפטר בבאת' שבסומרסט בשנת 1942, בגיל 81. הוא בילה הרבה בעיר בשנותיו המאוחרות, ורבים מציוריו מתארים את סצנות הרחוב המגוונות של באת'.
הוא היה נשוי שלוש פעמים: משנת 1885 ועד גירושיהם בשנת 1899 לאלן קובדן, בתו של ריצ'רד קובדן. משנת 1911 ועד מותה בשנת 1920 לכריסטין אנגוס;. ומשנת 1926 עד מותו לציירת תרזה לסור.
הוא קבור בחצר של כנסיית סנט ניקולאס שבבתמפטון.
סגנון ונושאים.