פטרוס המשיך לחיות בחברתו של ישו, ולכך הופיע גם בארוחה בקנה. הוא המשיך במקצועו כדייג בנוסף להיותו מטביל. בהמשך חייו הוא קיבל מישו את ההצעה המשמעותית ביותר בחייו- להיות אחד משנים עשר תלמידיו הקרובים, הנקראים גם שנים עשר השליחים., אל פטרוס הצטרף גם אחיו הקרוב אנדראס.
פטרוס ואנדראס המאורסים שהיו שניהם דייגים בכנרת, היו ידועים אצל ישו כדייגים ולכן הוא אמר להם את המילים הבאות:
פטרוס מתואר כמי שהשתלב בחברת ישו במהירות רבה, ונהפך לתלמידו הבולט ביותר. נראה גם כי לישו היה יחס מיוחד לפטרוס. הוא פנה אליו פעמים רבות במיוחד רק אליו באופן ספציפי והוא גילה אליו קירבה מיוחדת כשקרא את שמו ראשון מכל שמות השליחים.
שנותיו ברומא.
בהמשך המאוחר של הבשורות מופיע פטרוס ברומא. הוא נהפך למיסיונר והנהיג קהילה נוצרית קטנטנה בתוך העיר. חייו של פטרוס מעורפלים למדי וכמעט ואין עדויות או תיעוד עליהם. אגדה אפשרית שאכן קרתה הייתה הריב בינו לבן שמעון מאגוס ששופכת כבר יותר אור על חייו שם. בכל מקרה לפי האמונה הנוצרית נצלב בסבל רב שם פיטר כשהוא הפוך כאות סימן לכיבוד דרך צליבתו של ישו ולפי חלק מסורות הנוצריות נקבר במתחם הקרוי כיום קריית הוותיקן (המחוזקות (אך וודאיות) על ידי עדויות ארכאולוגיות מהמאה ה-20) ב-29 ביוני בשנת 67 לספירה או 13 באוקטובר שנת 64 לספירה.
לינוס הקדוש.
בתקופתו של לינוס הקדוש, הבישוף השני של רומא, הנצרות עדיין הייתה לא יותר מכת מאמינים קטנה ונדחת בעיר הרומאית שהושפעה מיוון הקלאסית. לינוס היה מקרוב לפטרוס הקדוש ונקבר בסופו של דבר כנראה לצידו. ידוע כי הוא נולד בטוסקנה ושלט שנים עשר שנים, ארבעה חודשים ושנים עשר ימים. בזמן שלטונו השמרנות הדתית עלתה במקצת בחבר הקבוצות הנוצריות ובהן הוחלט כי כל הנשים יענדו כיסוי ראש כשהם נמצאות בכנסייה, מנהג הקיים עד היום בקרב נוצריות רבות. ללינוס יש כמו כל הקדושים האחרים חג בשנה, ולו נבחר ה-23 בספטמבר. מותו עצמו נתון במחלוקת, עקב עדויות האומרות כי מותו היה מות קדושים, ואחרות הפוסלות זאת.
איוון בוסקי
איוון פרדריק בוסקי (נולד ב-6 במרץ 1937) הוא סוחר מניות לשעבר אמריקאי, שלקח חלק בשערוריית מידע פנים בבורסה לניירות ערך בניו יורק שהתרחשה בארצות הברית באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20.
ראשית חייו וחינוך.
בוסקי נולד למשפחה יהודית בדטרויט שבבעלותה היו מספר מעדניות וברים בעיר. לאחר סיום תיכון ממפורד בדטרויט הוא לקח מספר קורסים באוניברסיטת מזרח מישיגן ובאוניברסיטת מישיגן. למרות שהיה חסר תואר ראשון, הוא התקבל למכללה האקדמית למשפטים בה סיים את לימודיו בשנת 1965. בשנת 1980, הוא שימש כמורה מן החוץ באוניברסיטת קולומביה בבית הספר למנהל עסקים ובאוניברסיטת ניו יורק בבית הספר למנהל עסקים.
ב-1962, הוא נישא לסימה סילברסטיין, בתו של איל נדל"ן שבין נכסיו כלל מלון בוורלי הילס בקליפורניה. אחרי מות גיסו, בוסקי וסימה זכו בבעלות על המלון בתום קרב משפטי מול אחייה של סימה.
קריירה.
ב-1966, בוסקי ואשתו עברה לניו יורק, שם עבד במספר חברות השקעה. ב-1975 פתח חברה משלו - איוון פ בוסקי &amp; קומפני עם $700,000 (שווה ערך ל $3.1 מיליון ב-2015) מכספי משפחתה של אשתו. עד 1986, בוסקי צבר הון של יותר מ-200 מיליון דולר על ידי הימור על השתלטויות תאגדיות עוינות ו-$136 מיליון דולר ממכירת מלון בוורלי הילס. בוסקי אף הופיע על השער של טיים מגזין ב-1 בדצמבר 1986.
ב-1987, קבוצה של שותפים תבעו את בוסקי על מה שהם טענו כהטעיית מסמכי שותפות. הוועדה לניירות ערך ולבורסות חקרה אותו על ביצוע השקעות על סמך עצות שהתקבלו מיודעי דבר בתאגידים. על סמך מידע זה הוא ביצע רכישת מניות רבות מספר ימים לפני שהתאגיד הודיע השתלטות, וכך קצר רווחים רבים.
על אף שמידע פנימי מסוג זה היה לא חוקי, האיסור כמעט ולא נאכף עד שבוסקי הועמד לדין. בוסקי שיתף פעולה עם הרשות לניירות ערך ומסר מידע על משקיעים אחרים, כולל מידע שהוביל לתיק נגד מייקל מילקן. כחלק מהסדר טיעון, על בוסקי הוטל מאסר של 3 וחצי שנים וכן קנס של $100 מיליון. הוא שוחרר לאחר שנתיים ונאסר עליו לעסוק בניירות ערך.
בוסקי, לא הצליח לשקם לחלוטין את המוניטין שלו לאחר ההרשעה. הוא אימץ וחיזק את יהדותו ואף לקח שיעורים בבית המדרש לרבנים באמריקה.
בשנת 2012 בריאיון עם ה"ניו יורק טיימס", בן דודו של בוסקי גילה כי בוסקי חי כעת בלה חויה, קליפורניה.
חיים אישיים.
ב-1991, הוא התגרש מאשתו והיא הסכימה לשלם לו כ-23 מיליון דולר ו-180,000 דולר בשנה לכל החיים. לזוג ארבעה ילדים.
בלון גז
אליפות אירופה באתלטיקה 1938
אליפות אירופה השנייה באתלטיקה נערכה באצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר בפריז שבצרפת, בין ה-3 בספטמבר ל-5 בספטמבר 1938 לגברים בלבד. כשבועיים לאחר מכן, נערכו תחרויות לנשים בנפרד באצטדיון ארנסט האפל בווינה, שבאוסטריה (תחת כיבוש גרמניה הנאצית) ב-17 בספטמבר וב-18 בספטמבר אותה שנה.
דוד קניאל
דוד קניאל (12 בדצמבר 1904 – 11 במאי 1986) היה מורה ואיש חינוך. כיהן כראש המועצה המקומית של עפולה.
ביוגרפיה.
דוד קניאל נולד בעיר קובנה בליטא בשנת 1904. רכש השכלה משפטית ופדגוגית. היה פעיל בתנועת גורדוניה ושימש כמנהל בגימנסיה העברית בקובנה.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל. בתחילה התגורר בחיפה, בבית דודו הרב יהושע קניאל, שהיה הרב הראשי של חיפה. לאחר מכן ניהל במשך מספר שנים את בית הספר בתל עדשים. בשנת 1947 עבר לעפולה ושימש מורה בבית הספר לילדי עובדים, שהיה בית ספר יסודי מבתי הספר של זרם העובדים (כיום - בית ספר יזרעאל).
יחד עם פעילותו החינוכית היה קניאל פעיל במפא"י ובשנת 1950 נבחר כנציג המפלגה לכהונת ראש המועצה המקומית של עפולה. היה זה בתקופת העלייה ההמונית שלאחר הקמת מדינת ישראל ותקופת הצנע. מאוכלוסייה של כ-2,500 תושבים שגרו בעיירה בעת הקמת המדינה, צמח מספר תושביה במשך המחצית הראשונה של שנות החמישים לכ-10,000. העולים שוכנו בשלוש מעברות, האחת במרכז העיר, השנייה בכביש המוליך לבית חולים העמק והשלישית ליד מרחביה. העולים התגוררו בפחונים וצריפונים, במגורים צפופים ובתנאים קשים והתפרנסו מעבודות דחק. דוד קניאל ראה כיעד מרכזי לפתור את בעיות הדיור והתעסוקה של העולים. בשטח העירוני של עפולה הוקמה "שכונת גאולים" שחולקה למגרשים שיועדו למשקי עזר ועל כל מגרש הוקם בית מגורים חד משפחתי או דו-משפחתי. בשכונה זאת התיישבו רבים מעולי תימן. במרחק של כ-5 ק"מ מעפולה הוקמה בשנת 1951 שכונת עפולה עלית, שהיא שכונה של בתי קרקע ובנייני דירות לא גדולים השוכנת מצפון-מערב לכביש עפולה-טבריה. ממולה הוקמה בשנת 1953, מצפון מזרח לכביש עפולה–טבריה, שכונת גבעת המורה. השכונה נמצאת במעלה ההר שעל שמו נקראה. רוב בתי השכונה הם בנייני קומות מרובי דירות שבהם נקלטו גלי העלייה המאוחרים יותר ובעיקר העלייה ממרוקו. כמורה במקצועו יזם קניאל הרחבת רשת החינוך היסודי, התיכוני והמקצועי. כמו כן פעל לפתיחת סניפי בנקים בעיר ומוסדות אחרים לשירות התושבים.
ביום העצמאות תשט"ו הוחלט כי במקום מצעד צה"ל המסורתי, שנהוג היה לעורכו באחת הערים הגדולות, ייערכו שלושה מצעדים נפרדים בשלוש ערים. קניאל הצליח לשכנע את מערכת הביטחון לערוך את אחד משלושתם בעפולה. כך נערכו ב-17 באפריל 1955 מצעדים בתל אביב, בבאר שבע ובעפולה.
בנושא התעסוקה השקיע קניאל מאמצים רבים להקמת מפעלי תעשייה בעפולה. הוא הקים אזורי תעשייה בעיר והצליח להביא להקמתו של מפעל הסוכר בעפולה. בסוף שנת 1953 הוחל בבנייתו ובחודש במאי 1956 החל בו ייצור הסוכר. המפעל שימש במשך שנים רבות מקור תעסוקה מרכזי לעובדים בעיר.
קניאל נבחר לתקופת כהונה שנייה בשנת 1955 וכיהן כראש המועצה המקומית על לשנת 1959. לקראת סוף התקופה הוחל בחיסול שלוש המעברות בעיר והעברת תושביהן לשיכוני קבע.
דוד קניאל נפטר בשנת 1986, והותיר אחריו ארבעה ילדים.
על שמו נקרא רחוב בשכונה המערבית היוקרתית של עפולה.
אצטדיון אל-וכרה
אצטדיון אל-וכרה (בערבית: ملعب الوكرة; תעתיק מדויק: מלעבּ אלְוַּכְּרָה) או בשמו הרשמי אצטדיון סעוד בן עבדולרחמן, הוא אצטדיון רב-תכליתי בקטר, שמשמש בעיקר עבור משחקי כדורגל וגביע העולם בכדורגל 2022. נחנך במאי 2019.
לאחר גביע העולם, האצטדיון יהפוך למשכנה של קבוצת "מועדון ספורט אל-וכרה". האצטדיון מתוכנן להיות בעל קיבולת ישיבה של 45,120 מושבים.
עיצוב האצטדיון הוצע על ידי זהא חדיד, העיצוב הרעיש והגעיש את הזירה הבינלאומית שטענו שהאצטדיון דומה בצורתו לאיבר המין הנשי.
בשנת 2015, הגיעה זהא חדיד לפשרה בתביעת דיבה נגד המגזין "ניו יורק רוויו אוף בוקס" והמבקר מרטין פילר. על פי הסכם הפשרה, משכה חדיד את תביעתה, והמגזין ופילר התנצלו ושילמו פיצוי כספי. במאמר שפרסם במגזין כתב פילר כי באתר הבנייה של האצטדיון, מצאו את מותם 1,000 מהגרי עבודה. בכתב־התביעה שהגישה נטען שהעבודות באתר האצטדיון עדיין לא החלו ושום פועל לא נפגע. פילר הודה ששגה והתנצל מיד אחרי פרסום המאמר ואמר פועלים אכן נהרגו, אבל באתרי בנייה אחרים בקטאר. אם כי לאחר תחילת העבודות אכן נהרגו פועלים בעת בניית האצטדיון.
ספרינט קיאק
ספרינט קיאק הוא ספורט שנערך במים שקטים. השייט יושב שפניו קדימה ומשתמש במשוט כפול כדי להניע את קיאק קדימה. תחרות הספרינט קיאק נערכה לראשונה באולימפיאדת 1936.
היסטוריה ועיצוב.
בסירות ישנו לעיתים הגה אשר נמצא במעטפת הסירה. ההגה נשלט על ידי רגלי השייט. הסירה מועצבת כך שהשייט יושב בתוכה ולא עליה, בניגוד לגלשן.