צב האליגטור מצוי בעיקר בגופי מים בדרום-מזרח ארצות הברית. תפוצתו נפרשת מצפון-מערב פלורידה מערבה עד מזרח טקסס וצפונה עד צפון-מזרח קנזס, מיזורי, דרום-מזרח איווה, מערב אילינוי, דרום אינדיאנה, מערב קנטקי ומערב טנסי. צבי האליגטור מצויים בנהר מיזורי צפונה לפחות עד סכר "גאבינס פוינט", הסכר הדרומי ביותר על נהר מיזורי בינקטון, דקוטה הדרומית. פרטים הנודדים לעומק היבשה יהיו בדרך כלל נקבות מקננות.
תזונה.
צבי האליגטור הם טורפים אופורטוניסטים הניזונים מטרף שהם לוכדים וגם מפגרים. תזונתם הטבעית כוללת בעיקר דגים, פגרים של דגים (המושלכים חזרה למים על ידי דייגים) ושל חיות אחרות, רכיכות ודו-חיים, אך הם עשויים לאכול גם נחשים, חסילונים, תולעים, עופות מים, צמחי מים וצבים אחרים. לעיתים הם עשויים לטרוף גם מכרסמים שוכני מים כמו נוטריות, אונדטרות ואף ללכוד יונקים קטנים עד בינוניים כמו סנאים, אופוסומים, דביבונים וארמדילים שמנסים לשחות לגדה.
צבי האליגטור בדרך כלל צדים בלילה ובמהלך היום מעדיפים לארוב לטרף במים העכורים. הצב שוכב חסר תנועה על הקרקעית כשפיו פעור והלשון דמוית התולעת מחקה תנועות של תולעת וכך מושכת טרף אל פי הצב. כאשר הטרף מתקרב מספיק הצב סוגר את פיו במהירות ובעוצמה ולוכד אותו. צבי אליגטור צעירים תופסים דגים קטנים בשיטה זו, אך צבים בוגרים זקוקים לכמויות מזון גדולות יותר ונדרשים לחפש מזון באופן פעיל יותר. צבי אליגטור בוגרים תועדו הורגים וטורפים אליגטורים אמריקאיים צעירים, אולם אלו אינם מהווים מקור מזון שגרתי עבור הצבים.
בשבייה, צבי האליגטור יאכלו כמעט כל סוג של בשר שיסופק להם, כגון בשר עוף, בשר בקר או בשר חזיר, אך יסרבו לאכול בעת חשיפה לטמפרטורות קיצוניות.
מחזור חיים ורבייה.
צב האליגטור מגיע לבגרות בגיל 12 שנים בערך. ההזדווגויות מתרחשות אחת לשנה, בתחילת האביב באזור התפוצה הדרומי של הצב ומאוחר יותר באביב באזור התפוצה הצפוני. הנקבה בונה קן ולאחר כחודשיים מטילה בו 10–50 ביצים. מינם של הצאצאים נקבע לפי הטמפרטורה בה מודגרות הביצים. הקן בדרך כלל נחפר לפחות 45 מטרים מגדת המים על מנת למנוע את הצפתו. משך ההדגרה נע בין 100 ל-140 ימים והצאצאים בוקעים בתחילת הסתיו.
בשבייה, צבי האליגטור חיים בין 20 ל-70 שנים, אולם הערכות לגבי תוחלת חייהם בטבע נעות בין 80–120 שנים ואף יותר.
בטיפול האדם.
צבי אליגטור נרכשים לעיתים במסגרת הסחר בחיות אקזוטיות ומגודלים כחיות מחמד. בשל גודלם וצורכיהם המיוחדים, הם מתאימים לגידול על ידי מגדלי צבי מים מנוסים בלבד.
הצבים מעדיפים לאכול דגים חיים אותם הם תופסים בשיטתם האופיינית, אך מוכנים לאכול גם בשר מסוגים שונים או ירקות עלים. האכלת הצבים באופן ידני מסוכנת. בנוסף, ידוע כי טמפרטורות קיצוניות פוגעות בתיאבון של הצבים עד כדי סירובם לאכול עד אשר תוחזר הטמפרטורה לטווח המתאים להם.
בשל גודלם, החזקת פרטים בוגרים בעייתית. ניתן לאחוז צבים קטנים בצדי השריון בביטחון יחסי, אך פרטים גדולים יש לאחוז בשתי ידיים, כאשר יד אחת אוחזת בשריון באזור שמעל הראש, והיד השנייה אוחזת בשריון באזור שמעל הזנב. נשיכתם של צבי האליגטור עלולה לקטוע אצבעות, ידיים (תלוי כמה הצב גדול וכמה הנשיכה חזקה), ולגרום לפציעות אחרות, לכן במדינות מסוימות בארצות הברית שבהן צבי האליגטור אינם חיים באופן טבעי (כגון קליפורניה) החזקתם כחיות מחמד אסורה.
מין פולש.
מספר צבי אליגטור שוחררו או ברחו למקורות מים בצ'כיה ובגרמניה. בבוואריה צב אליגטור פצע ילד אך לא נתפס. בשתי המדינות ישנם חוקים האוסרים על החזקת צבי אליגטור ללא היתר, ושתיהן חברות באיחוד האירופי שבו ישנם חוקים נגד מינים פולשים.
מצב שימור.
בשל לכידה של הצבים לצורכי מסחר במסגרת הסחר בחיות אקזוטיות, ציד לבשר והרס בתי הגידול הטבעיים שלהם, מדינות מסוימות הטילו איסורים על לכידת צבי האליגטור בטבע. ה-IUCN הגדיר את המין כמין בסכנה והחל מה- 14 ביוני 2006 המין זכה להגנה בינלאומית כאשר נכלל באמנת וושינגטון, אשר מטילה הגבלות על הוצאת צבי האליגטור מארצות הברית ועל סחר בינלאומי בהם. כיום, צב האליגטור נמצא בסכנה במספר מדינות בארצות הברית, ביניהן קנטקי, אינדיאנה, אילינוי ומיזורי, בהן הוא מוגן על פי חוק. בקנזס המין מוגדר כ"זקוק לשימור".
מארב (בעלי חיים)
צחיח אל-בח'ארי
אנדי פיליפ
אנדרו מייקל "אנדי" פיליפ (באנגלית: Andrew Michael "Andy" Phillip; 27 במרץ 1922 - 29 באפריל 2001) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הרכז והקלע. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 9.1 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק.
בשנת 1961, כשלוש שנים לאחר פרישתו ממשחק, הוצג פיליפ בהיכל התהילה של הכדורסל.
השנים המוקדמות.
פיליפ נולד בעיר גראניט סיטי שבאילינוי, והוביל בשנת 1940 את קבוצת הכדורסל של "תיכון גראניט סיטי" לאליפות התיכונים של אילינוי. בשנת 1941 החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי, ושיחק בקבוצתה במשך 3 שנים עד שגויס לחיל הנחתים האמריקאי. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כלוטננט ראשון בקרב איוו ג'ימה, ובתום המלחמה חזר לאוניברסיטת אילינוי כדי להשלים את שנת הלימודים האחרונה.
קריירה מקצועית.
כשחקן.
לקראת עונת , השנייה בתולדות ליגת ה-BAA (לימים ה-NBA), חתם פיליפ בקבוצת שיקגו סטאגס. הוא שיחק בשיקגו שלוש עונות, לצד הקלע מקס זסלופסקי, ובכולן העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף. לאחר מכן שיחק בפילדלפיה ווריורס במשך שנתיים, יחד עם פול אריזין וג'ו פולקס, ובשתי העונות הודחו הווריורס בסיבוב הראשון על ידי סירקיוז נשיונלס של דולף שייס. בעונת הצטרף לפורט ויין פיסטונס, בה חזר לשתף פעולה עם זסלופסקי, בנוסף לכוכבי הקבוצה ג'ורג' יארדלי ולארי פאוסט. בעונת העפילו הפיסטונס לסדרת גמר ה-NBA, שנגרר למשחק שביעי ומכריע מול סירקיוז נשיונלס. במהלך האחרון של המשחק השביעי, כשקבוצתו בפיגור 92-91, רשם פיליפ איבוד כדור שהכריע למעשה את המשחק והכתיר את הנשיונלס כאלופי ה-NBA. לאחר המשחק האשים יארדלי את פיליפ בכך שמכר את המשחק והפסיד אותו בכוונה תחילה. בעונה הבאה חזרו הפיסטונס לשלב הגמר אך הפסידו בשנית, הפעם לקבוצתו הקודמת של פיליפ - פילדלפיה ווריורס - בתוצאה 4-1.
בעונת עבר לבוסטון סלטיקס, בה שימש כמחליפם של בוב קוזי וביל שרמן בשתי עמדות הגארד. בסיום אותה עונה זכה פיליפ עם הסלטיקס באליפות ה-NBA הראשונה של המועדון, לאחר שבסדרת הגמר גברו על סנט לואיס הוקס של בוב פטיט וקליף הייגן בתוצאה 4-3. בעונה הבאה, האחרונה בקריירה של פיליפ, שוב נפגשו הסלטיקס וההוקס בשלב הגמר, אך ידה של ההוקס הייתה על העליונה.
לאורך הקריירה נבחר פיליפ 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ונכלל פעמיים בחמישייה השנייה של העונה. בעונות 1951 ו-1952 הוביל את רשימת מוסרי האסיסטים ב-NBA, כשרשם ממוצעים של 6.3 ו-8.2 אסיסטים למשחק, בהתאמה. בכל 11 עונותיו בליגה העפיל לפלייאוף ה-NBA, ובארבע עונותיו האחרונות השתתף גם בסדרת הגמר. בעת פרישתו דורג שני ברשימת מוסרי האסיסטים בתולדות ה-NBA, עם 3,759 אסיסטים בסך הכול (בוב קוזי היה ראשון).
כמאמן.
בעונת מונה למחליפו של מאמן סנט לואיס אלכס האנום, שעזב את הקבוצה לאחר שהוביל אותה לאליפות ה-NBA בעונה הקודמת. פיליפ אימן את ההוקס ב-10 משחקים בלבד, בהם השיג מאזן 6-4, לפני שהוחלף על ידי אד מקאולי.
ב-29 באפריל 2001 מת פיליפ בביתו שברנצ'ו מיראז', קליפורניה, בגיל 79.
צב אליגטור
צב אליגטור (שם מדעי: "Macrochelys") הוא סוג של צבים ממשפחת צבים נשכניים, המכיל 3 מינים קיימים.
בסוג זה מצוי צב המים המתוקים הגדול ביותר בעולם וכן המין הגדול במשפחה - צב אליגטור מצוי ("Macrochelys temminckii"), אשר מזכיר עם לסתותיו, צווארו הקצר והקשקשים המזדקרים שלו, מראה של אליגטור. הוא אכן טורף מרשים היכול לסגור את לסתותיו במהירות על טרף לא זהיר. בעבר מין זה היה היחיד בסוגו, אך בהמשך הופרדו 2 תת-מינים שלו למינים עצמאיים ועוד 2 מינים מהסוג נכחדו.
צב אליגטור סוואני
צב אליגטור סוואני (שם מדעי: "Macrochelys suwanniensis") הוא מין של צב מים מתוקים ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב אליגטור.
צב זה נחשב בעבר לתת-מין של צב אליגטור מצוי הגדול והתוקפני, אך הועבר למין עצמאי. הוא מצוי בארצות הברית בנהר סוואני שבין ג'ורג'יה לפלורידה. הוא מצוי בביצות, נחלים ואזורים רדודים בנהר.
לא נקבע למין זה מצב שימור.
צב אליגטור אפלאצ'י
צב אליגטור אפלאצ'י (שם מדעי: "Macrochelys apalachicolae") הוא מין של צב מים מתוקים ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב אליגטור.
צב זה נחשב בעבר לתת-מין של צב אליגטור מצוי התוקפני אך הועבר למין עצמאי בהמשך. הוא מצוי בטבע בנהר אפאלאצ'י שבפלורידה, ארצות הברית בנהרות רדודים, נחלים וביצות.
לא נקבע למין זה מצב שימור.
דה רונדה פיינן
דה רונדה פיינן () היא רשות מקומית במחוז אוטרכט שבהולנד.
היישוב כולל את הכפרים אבקאודה, אמסטלהוק, דה הוף, במברוחה, מידרכט, פינקפין, ופרוין, וילניס וכמה כפרים כמו אן דה זואה, אכטבוס וסטוקלרסבורך.
חוריי אוברפלאקיי
חוריי אוברפלאקיי (בהולנדית: Goeree-Overflakkee) הוא אי הדלתה הדרומי ביותר במחוז דרום הולנד שבהולנד. האי מופרד מהאיים פורן פוטן והוקסה וורד על ידי מפרץ הרינגפליט, מהחלק היבשתי של מחוז צפון בראבנט על ידי מפרץ פולקרק ומהאי סכון-דיוולנד על ידי אגם חרפילנגן.
ב-2013 הוכרז האי כרשות מקומית שכוללת ממערב למזרח את הרשויות המקומיות לשעבר של חודרידה, דירקסלנד, מידלהרניס ואוסטפלקה. העיירות הגדולות ביותר בשטח האי הן סומלסדק, מידלהרניס, אודורפ ודירקסלד.