החל משנת 2013 הארקדה מכילה בעיקר חנויות יוקרה המוכרות הוט קוטור, תכשיטים, ספרים וציורים, כמו גם מסעדות, בתי קפה, ברים ומלון. הגלריה מפורסמת בהיותה ביתם של כמה מהחנויות והמסעדות הוותיקות במילאנו, כמו קפה Biffi (שנוסד בשנת 1867 על ידי פאולו ביפי, הקונדיטור המלכותי), מסעדת Savini ו ה-Camparino, הבר הרשמי של קבוצת קמפרי.
בשנת 2012 נמנע מסניף של רשת מקדונלד'ס לחדש את חוזהו בגלריה, לאחר 20 שנות פעילות בה. הרשת טענה כי מדובר בשוכר היחיד שנשלל ממנו זכות הסירוב הראשונה בחכירה החדשה, וכי המכרז הציבורי להחלפתה "לא הוגן". מקדונלד'ס תבע את בעל הבית - עיריית מילאנו - בגין 24 מיליון אירו בפיצויים, בטענה כי אובדן החכירה ישלול ממקדונלד'ס 6 מיליון אירו לשנה במכירות. בסופו של דבר, מקדונלד'ס הוחלפה בחנות פראדה השנייה של הגלריה, והרשת ויתרה על תביעתה נגד עיריית מילאנו לאחר שקיבלה את ההזדמנות לפתוח מסעדה חדשה באזור סמוך.
Superman (שיר של הדיסה)
Superman (בעברית: סופרמן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה הדיסה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, . השיר יצא לאור ב-11 באפריל 2011, על ידי חברת התקליטים סיהאן מיוזיק, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הגיע אל המקום הראשון במצעד השירים שבטורקיה.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה גולשן. הדיסה דיברה על השיר ואמרה כי "אני אוהבת כלי נגינה טורקיים וניתן לראות זאת בשיר הזה. זה בדם שלי. בנוסף לכך, הסגנון המזרחי שמאפיין את השיר, לא מאפיין שירים אחרים באלבום".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.1 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר בוים על ידי ניהאט אודבסי. טריילר באורך 20 שניות שודר בעמודי הפייסבוק והיוטיוב הרשמיים של הדיסה ב-1 באפריל 2011. ב-12 באפריל 2011, שודר גם באתרי אינטרנט וב-13 באפריל, שודר בטלוויזיה בבכורה עולמית.
הדיסה טענה שהמשמעות של הקליפ לא חד משמעית ואמרה: "שימו לב, בקליפ ניתן לראות את האמנים הגברים מהארץ שלנו, כשהם מתנשקים ומתעלסים עם בובות. עם זאת, אני רק רקדתי בקליפ ולא נישקתי אף אחד וזאת, על מנת לגרום לקליפ להישאר הדוק". כמו כן, במהלך הצילומים של הקליפ החל סכסוך בין הדיסה לניהאט אודבסי, היות שהוא דרש שתשלם שכר גבוה יותר מזה שסוכם בהתחלה. כתוצאה מהסכסוך, צייץ אודבסי בטוויטר "אני רוצה שהקליפ המדהים הזה ייעלם. השקעתי בו כל כך הרבה, למישהי שלא מגיע לה אותו".
הקליפ זכה בפרס ה-Pal FM, בקטגוריית "הקליפ הטוב ביותר". נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-7.5 מיליון צפיות.
משפטו של רפי נלסון אילון
אלכסיי פוטילוב
אלכסיי איוואנוביץ' פוטילוב (ברוסית: Алексей Иванович Путилов; 1866 – 1940) היה פקיד ממשלת רוסיה, בנקאי ותעשיין נודע.
חייו המוקדמים ושירות ממשלתי.
פוטילוב נולד ב-24 ביוני בנפת נובגורוד, בנו של חבר המועצה איוואן פאבלוביץ' פוטילוב (1839–1916) ונינו של היזם ניקולאי איוואנוביץ' פוטילוב (1820–1880). הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשנת 1889, וסירב להצעת הכשרה להתמנות לפרופסור באוניברסיטה, הוא נכנס למשרד האוצר בשנת 1890 כעוזר ליועץ המשפטי של המשרד. בשנת 1896 הוא התקבל כבונה חופשי.
הוא מונה לפקיד במשרד האוצר של רוסיה בשנת 1898. פוטילוב התמנה כממלא מקום מנהל המשרד בשנת 1900 ומנהל בפועל בשנת 1902 (בתפקיד כמעין מנכ"ל המשרד). ב־28 באוקטובר (9 בנובמבר) 1905 מונה לסגן שר האוצר ובתפקידו עמד בראש בנק אדמת האצולה ובנק אדמות המדינה.
בשנת 1905 פוטילוב הכין תוכנית להרחבת החזקותיהם של האיכרים, שתחתם ימכרו בעלי האדמות חלק מאחוזותיהם. כשהצאר ניקולאי השני דחה את התוכנית הזו, פוטילוב התפטר מהשירות הממשלתי ב-24 באפריל (7 במאי) 1906.
קריירת בנקאות.
במגזר הפרטי, פוטילוב הפך לחבר מועצת המנהלים של הבנק הסיני -רוסי בשנת 1906 ומנכ"ל בשנת 1908. בנק זה היה בעל המניות הגדול ביותר של הרכבת המזרחית הסינית. עם המיזוג בשנת 1910 של הבנק עם הבנק הצפוני להקמת הבנק האסייתי-רוסי, הוא נבחר ליו"ר המוסד החדש, שהפך עד מהרה לבנק הפרטי הגדול ביותר ברוסיה.
במהלך השנים 1910–1914 ארגן פוטילוב את המונופולים הגדולים ברוסיה, כולל במגזר התעשייתי הצבאי ("החברה הרוסית לייצור פגזים ואספקה צבאית"), חברת הטבק הרוסית וחברת הנפט הכללית הרוסית (Русская генеральная нефтяная корпорация), שאורגנה בשנת 1912 כדי לשלוט בכל ייצור הנפט הרוסי.
פוטילוב היה חבר במועצת התעשייה והמסחר, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה היה חבר בישיבת האספקה המיוחדת של משרד המלחמה.
הנהלות.
פוטילוב היה יו"ר או חבר דירקטוריון של החברות הבאות בשנים 1910–1917:
המהפכה וגלות.
בעקבות רצח ניקולאי השני בשנת 1917, ארגנו פוטילוב ו-וישנגראדסקי את החברה לתחייה כלכלית של רוסיה. פוטילוב תמך באופן פעיל בגנרל קורנילוב, שניסיון ההפיכה שלו בספטמבר 1917 היה כישלון.
פוטילוב היה חבר במועצה הזמנית של הרפובליקה הרוסית שהתכנסה בפטרוגראד ב־7 (20) באוקטובר 1917. בעקבות ההפיכה הבולשביקית ב-25 באוקטובר (7 בנובמבר) 1917, פורקה המועצה הזמנית, כל נכסי הבנק הרוסי-אסיאתי ברוסיה הולאמו על ידי הממשלה הבולשביקית. "פוטילוב" עזב לחרבין, שבמנצ'וריה, אשר בה היה מרכז הבסיס הכלכלי של הבנק. בנו הבכור סרגיי עזב בעבר לפריז, בעוד שארית המשפחה נותרה בביתם בפטרוגראד בגדות מיטנינסקאיה 11.
בהיעדרו, כל נכסיו של פוטילוב, מטלטלין ונדל"ן, הוחרמו באמצעות צו של מועצת המפקדים העממיים ב-30 בדצמבר 1917 (12 בינואר 1918). באביב 1918 אשתו של פוטילוב ורה, הבת יקטרינה, נכדתו, והבן הצעיר איוואן הצליחו לברוח לפינלנד ומשם לפריז. בינתיים, בחרבין פוטילוב שיתף פעולה עם סגן-אלוף דמיטרי חורבאת, ראש הרכבת המזרחית הסינית, בשמירה על השליטה הרוסית "הלבנה" על המסילה ומתן סיוע כספי לצבא האנטי-בולשביקי בדרום רוסיה, בראשות הגנרל וראנגל.
או-אז הצטרף פוטילוב למשפחתו בפריז, שם החזיר את פעילות הבנק האסייתי-רוסי על בסיס סניפיו הזרים, עם המשרד הראשי בפריס. בשנת 1921 ניהל משא ומתן עם לאוניד קראסין על האפשרות ליצור בנק סובייטי-צרפתי שיעזור לממשלת ברית המועצות לבצע רפורמות כספיות. שום דבר לא עלה מהדיונים הללו, אך כאשר פורסמו והוצגו באופן שגוי על ידי העיתונות בשנת 1926, נאלץ פוטילוב להתפטר מתפקידו כיו"ר הבנק האסייתי-רוסי. אחריו הוחלף כיהן הנסיך סרגיי קודאשב. הבנק פשט רגל ב-26 בספטמבר 1926 לאחר שאיבד כ-5 מיליון ליש"ט בשוק הפיננסי בפריז ופורק לבסוף בשנת 1928.
פוטילוב מת בפריז ב-2 ביוני 1940.
משפחתו.
פוטילוב התחתן עם ורה אלכסנדרובנה זייפרט (גרמנית: ורה סייפרט), בתו של סגן אלוף אלכסנדר זייפרט (1835–1918). הם היו הורים לארבעה ילדים:
מקסים שאפובל
מקסים שאפובל (ברוסית: Максим Михайлович Шаповал; 6 ביולי 1978 – 27 ביוני 2017) היה קצין בכיר (קולונל) בצבא האוקראיני וראש הכוחות המיוחדים של אגף המודיעין הצבאי האוקראיני. לאחר מכן, קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
שאפובל חזר מאזור הסכסוך במזרח אוקראינה, וב-27 ביוני 2017 הוא נרצח בפיגוע מכונית תופת במרכז קייב. בזמן מותו חקר שאפובל את המעורבות הרוסית במזרח אוקראינה. הוא אסף חומר מודיעיני על מיקומם וכלי הנשק שלהם, שהצליחו לבסס את עמדתה של אוקראינה בבית משפט הפלילי בהאג על התוקפנות המזוינת של רוסיה. באותה תקופה הוא היה אחד הבכירים האוקראינים הבכירים ביותר שנהרגו.
חיים מוקדמים.
מקסים שאפובל נולד במחוז ויניצה בבית של טייס אזרחי והיה בן יחיד. אביו של מקסים, מיכאילו, מפקד צוות מטוסי AN-2, עבד בשדה התעופה ויניצה, שם מת בשנת 1985 בשנתו ה-33.
מקסים שאפובל סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ובחר בקריירה צבאית כמו סבו, ליאוניד. דודו שירת גם בכוחות המזוינים בקייב, פרש בדרגת אלוף-משנה. שאפובל הצטרף למכללה להנדסת רדיו בקייב, ובשנת 1999 הפך לחבר במכון הצבאי שהוקם לאחרונה ובפקולטה להצפנה וסיים את לימודיו בשנת 2000.
קריירה צבאית.
שאפובל התחיל את שירותו הצבאי כקצין במטה לתקשורת מוצפנת וביטחון של אגף המודיעין הצבאי של משרד ההגנה של אוקראינה. הוא השתתף גם במשימה לשמירת שלום בסיירה לאון. עם שובו שימש כקצין בכיר, מפקד קבוצת צוללנים. בשנים 2010–2012 שימש במחלקה להגנת המדינה לאבטחת הנשיא. לאחר שירותו בשירות האבטחה הממלכתי, הוא חזר לתפקידו כראש שירות המדריכים ומונה לאחר מכן לסגן מפקד יחידה צבאית ואז הפך למפקד יחידה צבאית.
מעורבות במלחמת האזרחים.
שאפובל שירת 3 שנים בכוחות המיוחדים במשימות קרב במזרח אוקראינה, כמפקד היחידה המיוחדת העשירית של אגף המודיעין הראשי של משרד ההגנה של אוקראינה. ליחידה "עשרה" יש את השם הלא רשמי של "האי", שמבוסס על אי ריבסקי. שאפובל היה מפקד יחידה מיוחדת, שהחזירה במאי 2014 את שדה התעופה של דונצק משליטת הבדלנים הפרו-רוסיים.