נחום כהן פרסם ספרים ופרסומים מקצועיים בארץ ומחוצה לה, הנלמדים במספר אוניברסיטאות בעולם, כולל בסין ובטורקיה, בעיקר בנושאי שימור אורבני, ביניהם (Urban Conservation, MIT Press (1999. כהן הוא מחבר הספר "אגדה אורבנית" על תכנון העיר תל אביב בשנות המנדט הבריטי. המחבר מציע לשמר את מתחם גדס כולו, כמתחם היחידי בארץ המכיל יסודות אורבניים אמיתיים. כמו כן מבהיר הספר מדוע וכיצד ניתן להפיץ את הצלחת המתחם ברחבי העולם, כאשר תל אביב היא העיר המודרנית היחידה אשר הצליחה במאה העשרים. הספר יצא בעידוד של מר רון חולדאי, ראש העיר.
בישראל ידוע ספרו "באוהאוז – תל אביב" בשפה האנגלית, חלק מסדרה של מוציא לאור לונדוני, אשר נותן מקום מכובד לתל אביב, בין הגורמים להכרזתה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. הוא משמש כמרצה בכיר בטכניון, שם היה בתחילת הדרך עוזר וחבר קרוב של הפסל יצחק דנציגר. לאחר רצח יצחק רבין, הציע את עיצובו לאנדרטה משותפת לממלכת ירדן ולמדינת ישראל, בדמות קבר למלך עבדאללה
וראש הממשלה רבין, על גדות נהר הירדן. רעיון זה זכה לתמיכתם של שמעון פרס ואהוד ברק, אך לא יצא לפועל.
בין יתר פעילויותיו לימד לאורך שנים רבות אדריכלות, תכנון ערים כמרצה בכיר בטכניון, ובחו"ל, עיצוב, פיסול וציור, במסגרות רבות. היה מהנדס העיר של העיר "אזור", שימש כראש מגמה בכמה מוסדות, ומפקח ארצי על הלימודים לאדריכלות. נחום כהן הוא שותף קבוע בשולחן יום השישי הנודע בשם "שולחן גולי בית הקפה כסית".
נחום כהן אלמן ואב לבן ובת.
מאמרים.
"העיר", והגדרת האורבניות הבעיה המרכזית של התכנון
תכנון עירוני ואקדמיה: עצות מעשיות
קישורים חיצוניים.
"שימור אורבני" (1999) היערכות לתכנון מירקמי.
"אגדה אורבנית, תכנון העיר תל אביב בימי המנדט הבריטי" בעידוד קרן רבינוביץ, 2011
פנטאתלון
הפנטאתלון היה חלק מהמשחקים האולימפיים והפאן-הלניים ביוון העתיקה, וכן במשחקים האולימפיים המודרניים עד 1924.
היסטוריה.
מקור השם פנטאתלון הוא מיוונית "חמש תחרויות". חמש התחרויות היו סטאדיון (מרוץ רגלי קצר), היאבקות, קפיצה לרוחק, הטלת כידון וזריקת דיסקוס. פנטאתלטים נחשבו לאתלטים המיומנים ביותר, ואימונם היה בדרך-כלל חלק משירות צבאי, מכיוון שכל אחת מחמש התחרויות נחשבה מועילה בקרב. בתקופה הקלאסית, הייתה זו מסורת שכל התחרויות האלו התקיימו בעירום.
המנצח בסטאדיון נחשב האלוף של כל המשחקים, והיה בדרך-כלל השם היחידי שנשאר בזיכרונות היוונים לתקופה מסוימת, בעיקר בתחילת המשחקים. אם אותו אדם זכה בקפיצה לרוחק, בזריקת דיסקוס ובהטלת כידון, לא היה צורך לערוך את תחרויות ההיאבקות והסטדיון, אף על פי שבכל זאת נערכו בנפרד. ההיאבקות נערכה בזירת-חול, במהלך המשחקיים האולימפיים, מחוץ המקדש של זאוס. שאר המשחקים נערכו ב"סטאדיון" (אצטדיון), שמשמו נבע שם תחרות הריצה. להיאבקות ולזריקת הדיסקוס היו חוקים דומים לכללים המודרניים, אך לשאר התחרויות היו מספר שינויים. מטילי הכידון השתמשו ברצועת עור שנקראה אמנטום להגדלת טווח הזריקה. הסאטדיון היה ריצת ספרינט של כ-180 מטר, והיה יותר ארוך מריצת הספרינט המודרנית של 100 מטר.
הקפיצה לרוחק מהתקופה ההיא שונה מאוד מהגרסה של היום. קופץ לרוחק השתמש במשקולות שנקראו הלטרס כדי לדחוף את עצמו לרוחק, וקפיצתו כללה כנראה חמישה ניתורים נפרדים, בדומה לקפיצה משולשת של ימינו.
למתחרים בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס ניתנו חמישה ניסיונות לכל אחד. רק התוצאה הטובה ביותר נרשמה. אפשרי שדבר דומה נעשה גם בקפיצה לרוחק.
קרב חמש באתלטיקה במשחקים האולימפיים.
נשים.
במשחקים האולימפיים המודרניים, נערכו חמש תחרויות פנטאתלון לנשים, בין טוקיו 1964 למוסקבה 1980, שכללו ריצת 80 מטר משוכות, הדיפת כדור ברזל, קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק וריצת 200 מטר. לאחר מכן, הוא הוחלף על ידי ההפטאתלון.
גברים.
במשחקים האולימפיים המודרניים, נערכו שלוש תחרויות פנטאתלון לגברים, סטוקהולם 1912, אנטוורפן 1920 ופריז 1924, שכללו ריצת 200 מטר, קפיצה לרוחק, הטלת כידון, זריקת דיסקוס וריצת 1500 מטר.
קרב חמש באתלטיקה באולם.
התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מארגנת תחרויות לנשים בקרב חמש באולם, במתכונת של קרב שבע, אך בהתאמה לתנאים הקיימים לאולם, דוגמה לתחרות מעין זו היא אליפות העולם באתלטיקה באולם. המקצועות שהן מתחרות: ריצת 60 מטר משוכות, קפיצה לגובה, הדיפת כדור ברזל, קפיצה לרוחק וריצת 800 מטר. תחרות זו הייתה קיימת גם לגברים עד שנת 2000.
קרב חמש מודרני.
במשחקים האולימפיים נערכו תחרויות בפנטאתלון מודרני, המורכב מתחרויות בחמישה ענפים שונים: סיף (דקר), ירי באקדח מ-10 מטרים, שחייה ל-200 מטרים בסגנון חופשי, קפיצות ראווה, וריצת שדה ל-3,200 מטרים. מאולימפיאדת סידני (2000) נוספה לראשונה תחרות גם לנשים. שרון טל היא ספורטאית ישראלית שמתאמנת לייצג את ישראל באולימפיאדות הקרובות בקרב 5. באפריל 2021 ייצגה את ישראל בגביע העולם בקרב 5 בתחרות שהתקיימה בסופיה, בולגריה.
פנתאטלון
מיקנית (שפה)
כפר ילדים ונוער אהבה
כפר ילדים ונוער "אהבה" הוא כפר נוער הנמצא בכפר ביאליק הסמוך לקריית ביאליק, ומופעל על ידי "כפר ילדים ונוער אהבה אגודה לטובת הכלל (ע"ר)".
הילדים השוהים ב"אהבה" הם בגילאים 6–18, ילדים אלו הוצאו ממשפחותיהם בגלל סיכון וחוויות טראומטיות קשות.
הכפר כולל פנימיית ילדים, בית ספר לחינוך מיוחד, פנימיית יום לילדים מהקהילה הקרובה ובית חם לבוגרי המקום מעל גיל 18.
אוכלוסיית הילדים.
כפר הנוער אהבה השתנה יחד עם החברה הישראלית במהלך השנים. עם היווסדו, ב-1914 בברלין, נתן מחסה לילדים יהודים יתומים. עם העברתו לארץ ישראל, ב-1935, עבר לנווה שאנן בחיפה והחל לקלוט במסגרת עליית הנוער ילדים שעלו מגרמניה. בשנת 1936 עבר למבנה הקבע בקריית ביאליק. במהלך השנים שינה יעודו לקליטת ילדים ממשפחות נפגעי המלחמות השונות. מ-1960 מטפל הכפר בילדים המגיעים משכבות מצוקה בישראל. ילדים שחוו עוני חמור, מקרי סעד שונים או ילדים ממשפחות מפורקות. חלקם אף סובלים מפגיעות רגשיות, המשפיעות על תפקודם החברתי והלימודי.
כפר הנוער אהבה מטפל רק בילדים המופנים על ידי עובדים סוציאליים (באמצעות השרות לילד ונוער במשרד הרווחה), בגילאים 6–18. גיל הקליטה הוא 6–12.
מאתיים ילדי הכפר גרים ב-15 דירות. בכל דירה מתגוררים הילדים עם משפחה ביולוגית שאמורות לספק להם בית חם בשילוב סמכות וגבולות.
התוכנית החינוכית.
ב"אהבה" ישנו מרכז טיפולי נרחב הכולל: עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכיאטר, מטפלים באמנויות בתחומים שונים (אמנות פלסטית, דרמה, מוזיקה, תנועה, וביבליותרפיה) ומטפלים בעזרת בעלי חיים.
המערכת הלימודית בבית ספר לחינוך מיוחד במקום מעודדת את הילדים לסיים שתים עשרה שנות לימוד. חלק מהילדים אשר שוהים במקום יוצאים ללמוד בבתי ספר רגילים כבר מגיל צעיר ואף משלימים את הבגרויות במלואן.
קיים מרכז פעילות חברתית שמאפשר לילדים לפתח כישורים מיוחדים כמו ספורט, שירה, אמנות ועוד.
היסטוריה.
בשנת 1914 הקימו מספר נשים ציוניות בית תמחוי עבור ילדים יהודים טעוני טיפוח בברלין, בכתובת Auguststrasse 14-16. לאחר שנתיים התוכנית התרחבה, והמקום החל לשמש גם כמקלט עבור ילדים יהודים. החל מ-1922 המקום הפך להיות פנימייה לילדים ונקבע השם "בית אהבה". גברת ביאטה (בְּאַטָה) ברגר מונתה למנהלת המקום.
בשנת 1924 הגיעה ברגר לישראל, ורכשה 12 דונם בעמק זבולון. אך רק לאחר עשר שנים הגיעו קבוצות ראשונות של ילדים וצוות מגרמניה לישראל, והתגוררו בדירות זמניות בחיפה עד לבניית מבני מוסד "אהבה" בכפר ביאליק בשנת 1935.
ב-1940 נפטרה ברגר ובמקומה התמנה יוסף ישובי למנהל הכפר. תחת ניהולו אוכלוסיית הכפר גדלה ל-180 ילדים בשנת 1945. משנת 1948 ועד 1960 הכפר התרחב, ילדים ונוער הצטרפו לכפר דרך ארגון עליית הנוער. בשנת 1956, לאחר פרישתו של המנהל ישובי לגמלאות, החליפה אותו בתפקיד סגניתו, הני אולמן.
החל משנת 1960 הכפר הפך להיות פנימייה לילדים בסיכון גבוה, ילדים שהוצאו מהבית בגלל בעיות סוציואקונומיות קשות או מקרי סעד שונים.
בשנת 1991 הכפר שינה את שיטת קבוצות הגיל לעבודה בשיטת משפחתונים. בשיטה הזו, זוגות נשואים חיים בכפר עם ילדיהם הביולוגיים ומגדלים עוד 13 ילדי פנימייה. כמו כן, בתקופה זו נהרסו מבני הכפר הישנים ונבנו בניינים חדשים לרווחת ילדי הכפר.
בשנות האלפיים הכפר המשיך להתרחב והוקמו בו פנימיות יום טיפוליות ופרויקט 18+ לבוגרי הכפר ללא תמיכה משפחתית. כמו כן, בתקופה זו נהרס בית האוכל המיתולוגי של הכפר ונבנה במקומו אולם כנסים חדש ומתקדם.
החל משנת 2008 הכפר מפעיל מרכז חירום לילדים ונוער בסיכון באזור הצפון, מנהל המוסד הוא יואב אפלבוים. בעבר ניהלה את מוסד אהבה, עפרה מאירסון, רעייתו של רפאל איתן ואמה של עורכת ערבי הזמר גליה צור.
שלווה מטרוולי
שלווה קליסטרטוביץ' מֵטרֵווֵלי (בגאורגית: სლავა კალისტრატეს ძე მეტრეველი, ברוסית: Слава Калистратович Метревели; 30 במאי 1936 - 7 בינואר 1998) היה כדורגלן גאורגי סובייטי בתקופת ברית המועצות; הוא שיחק כחלוץ בעמדות שונות בשלבי הקריירה: קיצוני ימני, שמאלי ומרכזי.
קריירה.
בתחילת הקריירה מטרוולי שיחק בקבוצת הנוער "טרוּד" אדלֵר (אדלר הוא רובע בסוצ'י).
בשנים 1954-1953 מטרוולי שיחק בקבוצת הבוגרים ספרטק סוצ'י; בשנת 1955 הוא שיחק בקבוצת טורפדו גורקי (ניז'ני נובגורוד של ימינו) במשך עונה אחת; הוא הופיע במדיה ב-32 משחקים.