גלעדי היה איש מעשה ולא כתב את משנתו, אך מעדויות ניתן ללמוד שהיה מורה הדרך המצפוני של ארגון השומר. הוא הטיף לחברי הארגון ליטול חלק בהתיישבות באזורי הספר ובכיבוש העבודה והציב דרישות מוסריות גבוהות לצורך התקבלות חברים לארגון השומר. חלומו היה הקמת כפרי שומרים בגבולות הארץ, בהם תשתלב השמירה בעבודת האדמה, והחברים יגנו על הגבול.
במלחמת העולם הראשונה ניסה לעלות עם קבוצה להתיישבות בתל עדשים, אך סכסוכים אילצו אותו ואת חבריו לעזוב. עקב כך עזבו גם את "השומר" ועברו למסחה, שם קיבלו את השמירה ובאוקטובר 1916 עלו לשמירה במטולה ובמקביל הקימו כפר בסמוך, כפר "בר גיורא". המשטר הטורקי חשד באנשי הכפר שהם מסייעים לארגון החשאי ניל"י ובאוקטובר 1917 נהרס הכפר וגלעדי וחלק מחבריו נאסרו לתקופה קצרה. עם שחרורם הקימו מחדש את הכפר. באותה תקופה יושבו הסכסוכים בינו ובין אנשי השומר והוא חזר להנהגת הארגון, תוך שפרש ממפלגת "פועלי ציון".
בדרכו לקבוצת כנרת לאספה של הסתדרות פועלי הגליל, חלה בשפעת ספרדית ומת.
לקיילה וישראל נולדו חמישה ילדים, רק שניים מתוכם - הדסה ונחמן, שרדו את תנאי החיים הקשים, שלושת האחרים, גדעון, דב ודוגל, נפטרו בילדותם. בנו הצעיר של נחמן, , נהרג במלחמת יום הכיפורים.
הנצחה.
לאחר מותו שונה שמו של כפר בר גיורא לכפר גלעדי. על שמו נקראים גם רחוב גלעדי בשכונת תלפיות בירושלים ורחוב ישראל גלעדי באשדוד.
קימה
קימה או קומאי (Cumae) הייתה עיר נמל יוונית עתיקה בקמפניה שבאיטליה, מול האי איסקיה.
היסטוריה.
קימה נוסדה בסביבות 750 לפנה"ס והיוותה את המושבה הצפונית ביותר והעתיקה ביותר של ההלנים באיטליה גופה. העיר שישגה ופרחה במאות ה-7 וה-6 לפנה"ס. קימה העמידה שורה של מושבות בת כגון נאפולי ולמעשה השתלטה על החוף הקמפני.
קומאי הייתה בין הגשרים העיקרים להעברת התרבות היוונית, כולל האלפבית, ליושבי קמפניה והאטרוסקים. מאז נוסדה קומאי התנהלו קשרים מסחריים ענפים בינה לבין האטרוסקים, אך לאחר שהעיר גדלה ושגשגה היא הפכה לבת-תחרות לאטרוסקים מה שהוביל להתפתחותה של יריבות ביניהם.
האטרוסקים, יחד עם ילידי האזור, ניסו מספר פעמים לכבוש את העיר, אולם ללא הצלחה. תבוסות אטרוסקיות לקימה בשנים 524 לפנה"ס ו-504 לפנה"ס עצרו את התפשטותם בקמפניה. ניסיונם האחרון של האטרוסקים לשבור את כוחה של העיר היוונית, בקרב קומאי בשנת 474, הסתיים במפלה גמורה, כאשר כוחותיהם המשולבים של קימה ושל היירון הראשון טיראן סירקוזה הכו אותם שוק על ירך.
העיר, יחד עם רוב קמפניה, נכבשה על ידי הסאמניטים בסוף המאה ה-5 לפנה"ס. במהלך המאה ה-4 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרפובליקה הרומית. העיר שמרה על נאמנותה לרומא במהלך המלחמה הפונית השנייה והדפה את התקפותיו של חניבעל בהצלחה. במהלך מלחמת האיטלקים ברומא שפרצה בשנת 91 לפנה"ס הייתה קימה העיר הראשונה שתושביה זכו באזרחות רומית.
קרב ימי נוסף נערך באזור העיר בין ציי סקסטוס פומפיוס ואוקטביאנוס בשנת 38 לפנה"ס.
לאחר התמוטטותה של האימפריה הרומית עברה העיר ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים.
העיר נהרסה בשנת 1205 על ידי נאפולי.
קומי
קומאי
קרב קומאי
קרב קומאי, או קרב קימה הוא קרב ימי שנערך בשנת 474 לפנה"ס במפרץ נאפולי בין כוחותיהם המשולבים של ציי קימה ושל היירון הראשון טיראן סירקוסאי לבין הצי האטרוסקי. הקרב הסתיים בניצחונם של ההלנים והציל את היוונים יושבי קמפניה משלטון אטרוסקי.
קרב קימה היה חלק משרשרת של קרבות ימיים ויבשתיים בין המתיישבים היוונים באיטליה וסיציליה ובין האטרוסקים שהסתיימו באובדן כוחה הימי של האומה האטרוסקית בים הטירני.
מפלתם של האטרוסקים הביאה לכיבושו המיידי של האי איסקיה על ידי היירון, כיבוש שניתק את הקשר בין יישובי האטרוסקים בקמפניה ובין יישוביהם באטרוריה. סירקוסאי המשיכה לדחוק את רגלי האטרוסקים במהלך המאה ה-5 לפנה"ס והשתלטה על הים הטירני, תהליך שהגיע לשיאו עם ניצחונה על האתונאים והאטרוסקים במהלך המלחמה הפלופונסית.
תבוסתם של האטרוסקים בקימה באה במקביל להתעצמותה של הרפובליקה הרומית, שבכתקופה זו ערכה מלחמות גבול קשות עם עיר המבצר האטרוסקית ויי. קרב קימה היה אחד מנקודות השבר של האטרוסקים ולאחריו החלה האימפריה שלהם להתמוטט, תוך כדי שהם מאבדים את קמפניה לסאמניטים, את דרום אטרוריה לרומא ואת שטחיהם הצפונים לגאלים.
קסדת ברונזה (השמורה כיום במוזיאון הבריטי) ועליה כתובת המנציחה את האירוע, נשלחה לאולימפיה שם הוקדשה לזאוס. תוכן הכתובת, לפי תרגומו של דוד קלעי הוא: "היירון בנו דאינומנס ובני סיראקוס - אל זבס שלל טירני מקימה".
עדות נוספת לניצחון היוונים נשמר באודה הפיתית הראשונה של פינדארוס, משורר יווני בן המאה ה-5 לפנה"ס.
אלבום פלטינה
ולדימיר פרידמן
ולדימיר פורסק פרידמן (ברוסית: Владимир Фридман; נולד ב-20 ביוני 1959) הוא שחקן ישראלי. זוכה בפרס "איש השנה" של העלייה הרוסית בתחום קולנוע ותיאטרון, זוכה בפרס השחקן הטוב ביותר בהצגה "על הספסל".
ביוגרפיה.
פרידמן נולד בקורסק שברוסיה הסובייטית, בברית המועצות לשעבר. הוא סיים את לימודי המשחק באקדמיה לאמנויות תיאטרון במוסקבה. במשך 7 שנים שיחק בתיאטרון ממשלתי רפרטוארי ברוסיה. על משחקו במחזה "המהגרים" זכה ב"פרס הקומסומול". עלה לישראל בשנת 1991 עם משפחתו.
בישראל משחק פרידמן בין היתר בטלוויזיה, שיחק בתפקיד אורח בסדרה שמש, בתוכניות "ספי", "טיפול נמרץ", "טייק אווי", ב-"הקרב על תל חי" בתפקיד יוסף טרומפלדור. בשנת 2002 שיחק פרידמן בסדרת הטלוויזיה, "תיק סגור", ששודרה בערוץ 10. ב-2003 שיחק בסדרת הדרמה לנוער, "הילדים מגבעת נפוליאון", ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2004 שיחק פרידמן בדרמת הטלוויזיה, "מכתבים מרישיקש". בשנת 2005 שיחק פרידמן בסדרת הדרמה "מילואים". בשנים 2006–2007 שיחק פרידמן בשתי טלנובלות במקביל, "ילדות רעות" ו"האלופה", הדמויות שהוא מגלם בסדרות אלו הן דומות - מיליארדר רוסי שקונה תאגיד מצליח בישראל לשם מטרה מסוימת, יש הטוענים כי דמותו מבוססת על ארקדי גאידמק. בשנת 2007 שיחק בסדרה "מסכים" המשודרת ב-yes, וגילם את דמותו של אולג. השתתף גם בקומדיה החינוכית "בלי גרביים". משנת 2009 משחק בסדרה "בין השורות" המשודרת בערוץ yes רדוגה ב-yes, שם הוא מגלם את דמותו של ארתור קרסיק.
משנת 1992 משחק ללא הפסקה בתיאטרון ישראלי בהצגות שונות בעברית. בין היתר שיחק בהצגת יחיד בשם "שם נולדתי" (אותה כתב וביים), אשר מבוססת על סיפור עלייתו לישראל, אותה הציג למעלה מ-1,800 פעמים על במות שונות בארץ. מופיע בישראל ומחוצה לה בהופעות שירה בליווי גיטרה בשפה הרוסית.
בשנת 1997 הפיק ערוץ 2 במסגרת הסדרה "תיבת תעודה" סרט תיעודי "ולדימיר" על קשיי קליטתו כשחקן עולה.
פרידמן משחק גם בקולנוע, בין הסרטים בהם שיחק "בית"ר פרובנס", "כנפיים שבורות", "קרקס פלשתינה" זוכה פרס אופיר, "ווייאז'" שזכה בפרס מיוחד בקאן, "החברים של יאנה" זוכה "פרס אופיר", "היה או לא היה", "איש החשמל", "שנת אפס", "קירות" וב"שושלת שוורץ".
בשנת 2010 שיחק בדרמה "טרויקה" ובסרט "לנין באוקטובר".
בשנת 2011 השתתף בסדרה "אחת אפס אפס" סדרת המשטרה של ערוץ 10 בתפקיד אנטולי.
בשנת 2012 השתתף בסדרה "30 ש"ח לשעה" של הערוץ הראשון בתפקיד קוסטה.
ב-2016 גילם את יורם בסרטה של הגר בן אשר "הפורצת".
בשנת 2018 השתתף בסדרה מלכות של הוט 3 ובשנת 2019 גילם את פרופסור בולצמן בסדרה "ביום שהאדמה רעדה" מבית קשת 12 ושומר באיראן בסרט "המורה לאנגלית".
בשנת 2021 שיחק בעונה השלישית של הסדרה קופה ראשית של ערוץ כאן 11.
זיכרון השואה
הנצחת השואה
זיכרון השואה בישראל
זיכרון השואה בישראל מתייחס לדרך שבה מוצאת השואה את ביטויה בשיח החברתי והתרבותי במדינת ישראל. הכוונה היא בראש ובראשונה להנצחה, אך גם לביטוייה השונים של השואה ולמקומה באתוס הישראלי. בחינת מקומה של השואה בזיכרון הציבורי הישראלי משלבת דיונים היסטוריים, סוציולוגיים, אנתרופולוגיים ותרבותיים. לאופיו של זיכרון השואה השלכה חשובה גם לסוגיות תאולוגיות, כמו אמונה דתית בזמן השואה ואחריה ועוד.
זיכרון השואה מתייחס לדרך שבה נתפסת השואה באתוס הישראלי החילוני הציוני, ובמידה רבה גם אצל הציבור הדתי לאומי. השואה נתפסת באופן שונה למדי אצל הציבור החרדי, כמו גם אצל ערביי ישראל.
עם השנים חלו כמה שינויים בזיכרון השואה: השינוי הבולט ביותר הוא המעבר מהתייחסות קולקטיבית להתייחסות פרטנית-אישית, כאשר המונחים "העם היהודי" ו"שישה מיליון" פינו את מקומם לסיפורים אישיים של ניצולים ולמפעל "לכל איש יש שם" להנצחת שמות הנספים; כך מצד הקורבנות, אך גם מצד התוקפים, הנאצים, שתוארו כמפלצות לא אנושיות קיבלו שמות ופנים. ההתייחסות אליהם הפסיקה להיות כאל מעין אסון טבע שנפל על האנושות, אלא כאל האנושות באופייה המרושע ביותר.
שינוי נוסף שניתן להצביע עליו הוא הפיכתם של הקורבנות לגיבורים. דמות הצבר הארצישראלי הלוחם לא הצליחה להזדהות עם קורבנות השואה. בשנותיה הראשונות של המדינה נהוג היה לאזכר רק את מורדי הגטאות והלוחמים הפרטיזנים שלא הלכו "כצאן לטבח". עם השנים, הוגדרה מחדש הגבורה בשואה כך שכללה גם עמידה, כלומר גם להחזיק מעמד עד כלות הכוחות פירושו גבורה. כך, למשל, פחת מעמדו של מרד גטו ורשה לעומת עמידה לא אלימה, כמו הברחת לחם ולמידת תורה בסתר.
מקום המדינה עד משפט אייכמן.
הגישה הממלכתית.
הגישה שרווחה בשנותיה הראשונות של המדינה מוגדרת "הגישה הממלכתית" על ידי חוקרים, המזהים את מקורה בבית מדרשו של דוד בן-גוריון. גישה זו עמדה על כמה עקרונות: