ביטחון המדינה (צ'כית: Státní bezpečnost, סלובקית: Štátna bezpečnosť, בראשי תיבות StB / ŠtB), היה גוף המשטרה החשאית של צ'כוסלובקיה הקומוניסטית משנת 1945 ועד לפירוק המדינה בשנת 1990.
הגוף שימש כסוכנות ביון ומודיעין נגדי, והיא עסקה בכל פעילות שנועדה לגלות התנגדויות למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה והמדינה. היה כפוף לחיל הביטחון הלאומי (Bezpečnostní informační služba), שניהל את כל גופי המשטרה במדינה.
היסטוריה.
מיום הקמתו ב-30 ביוני 1945, ה StB נשלט על ידי המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. המפלגה השתמשה ב-StB כמכשיר של דיכוי; ביטחון המדינה הפחיד את מתנגדיה הפוליטיים של המפלגה וייצר נגדם ראיות פליליות כוזבות, מה שהקל את עליית הקומוניסטים לשלטון בשנת 1948. עוד לפני שצ'כוסלובקיה הפכה למדינה קומוניסטית, ה-StB היה נוהג להוציא ווידויים באמצעות עינויים, כולל שימוש בסמים, סחיטה וחטיפה. לאחר ההפיכה בצ'כוסלובקיה של שנת 1948 התפתחו מנהגים אלה תחת פיקוחם של יועצים סובייטים, לאלה נוספו שיטות כמו האזנה טלפונית, פיקוח קבוע על דירות, יירוט דואר פרטי, חיפושים בבתים, מעקב, מעצרים ליליים והגשת כתב אישום בגין מה שמכונה "חתרנות נגד הרפובליקה". לאחר 1948, ניהל StB את מבצע "מסך הברזל" שנועד לתפוס אזרחים שניסו לערוק ולחצות את מסך הברזל.
StB הייתה התומכת העיקרית בבריגדות האדומות, ארגון טרור שמאל-קיצוני איטלקי שהשתתף ברצח ראש ממשלת איטליה אלדו מורו. בשיתוף עם הארגון לשחרור פלסטין, StB ערכה תמיכה והכשרה לוגיסטית עבורם במחנות האימונים של אש"ף בצפון אפריקה ובסוריה.
חלקו של ה-StB בנפילת המשטר בשנת 1989 נותר לא ברור. הרצח המדווח של סטודנט במשטרה במהלך הפגנה שלווה בנובמבר 1989 היה הזרז לתמיכה ציבורית רחבה יותר והפגנות נוספות, מה שהוביל להפלת המשטר הקומוניסטי. על פי החשד, הארגון השתמש בסוכן בשם לודביק זיפצ'אק בתור הסטודנט המת מרטין שמיד.
עם זאת, בשנת 1992, פסקה הוועדה הפרלמנטרית בצ'כוסלובקיה לחקירת אירוע ה-17 בנובמבר 1989 וקבעה כי "תפקידו של סגן ה-StB לשעבר ל. זיפצ'ק היה שולי בלבד, ללא קשר לאירועים שתחת ביקורת וללא שום מאמץ פעיל להשפיע על אירועים אלה. חקירת נסיבות קשורות הוכיחה ללא עוררין כי עדותו של ל. זיפצ'ק המייחסת לעצמו תפקיד מפתח באירועי נובמבר מבוססת על עובדות, שאינן בלתי אפשריות מבחינה טכנית ובלתי ניתנות לביצוע, או סותרות פעולות של אנשים שהוזכרו על ידו, שכיוונו למטרות שונות לחלוטין."
גוף ביטחון המדינה הצ'כוסלובקי פורק ב-1 בפברואר 1990. את מקומה כסוכנות הביון הנוכחית של צ'כיה תפסה שירות ביטחון המידע, Bezpečnostní informační služba. על עובדי ומקורבים לשעבר (מלשינים) של StB נאסר כיום לקחת משרות מסוימות, כמחוקקים או שוטרים.
החוק לפשיטת החוק של המשטר הקומוניסטי ועל ההתנגדות נגדו קובע כי StB, כארגון המבוסס על האידאולוגיה של המפלגה הקומוניסטית, "נועד" לדכא את זכויות האדם והדמוקרטיה באמצעות פעילותה "ובכך התבסס על אידאולוגיה פלילית."
בתרבות הפופולרית.
"המפלצת", מנגה שנכתבה על ידי נאוקי אורסאווה בשנים 1994–2001 שקיבלה בהמשך עיבוד אנימה, השתמשה ב-StB כאלמנט עלילתי וכרוך ברעיון שהם עדיין פעלו בצללים לאחר פירוקם לכאורה. כמה מחברי StB לשעבר הם דמויות משניות באותה סדרת המנגה והאנימה.
The End of Everything
The End Of Everything (בעברית: הסוף של הכול) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית נואה סיירוס. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2020 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ו-RECORDS. מתוך המיני-אלבום יצאו ארבעה סינגלים.
קסם (להקה)
קסם הייתה להקה ישראלית שפעלה בשנים 1982–1985.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה ב-1982 על ידי אלדד שרים. חברי הלהקה בתחילתה היו עירית ענבי, ירון חדד, ברק גליל וורדה גורן.
ב-1982 השתתפה הלהקה בקדם אירוויזיון 1982 עם השיר "בומרנג", והם הגיעו למקום ה-11. בשנה זו גם השתתפו בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "שיר לשכונה" שהגיע למקום הרביעי.
ב-1983 התחרתה הלהקה בשנית בקדם אירוויזיון 1983, עם השיר "האגדה על בל", שהגיע למקום השלישי והפך לשיר המזוהה ביותר עם הלהקה. באותה שנה השתתפה בשנית בפסטיבל שירי ילדים עם השיר "אתה לא לבד" שהגיע למקום החמישי.
ב-1984 השתתפו חברי הלהקה לצד אריה מוסקונה ושולה חן בהצגה שהייתה אופרת הרוק ונקראה "אל תרדו ממני". את פזמוני ההצגה כתבו אלדד שרים וחיים חפר.
ב-1985 עזבו גליל וגורן את הלהקה, ובמקומם הובאו שני זמרים חדשים. בשנה זו השתתפו בפעם השלישית והאחרונה בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר "טוב" שהגיע למקום השמיני. באותה השנה הוציאה הלהקה ביחד עם גליל וגורן את אלבומה היחיד שנקרא "קסם", ולאחריו התפרקה הלהקה.
חננאל דה פוליניו
חננאל דה פוליניו (באיטלקית: Hananel da Foligno) (סביבות 1505 - פברואר 1556) היה יהודי מומר שהמיר את דתו במאה ה-16 ונקרא לאחר ההמרה אלסנדרו פראנצ'סקי. היה חבר המסדר הישועי ברומא. דה פוליניו עסק לאחר שהמיר את דתו ברדיפת יהודים בין השאר בשריפת התלמוד ברומא וניסיון להמיר את דתם של יהודים נוספים.
דה פוליניו נולד למשפחה חשובה מהעיר פוליניו בחבל אומבריה שבמרכז איטליה. היה בנו של הבנקאי אנג'לו בן מוסטו, דמות חשובה בקרב יהודי פוליניו והאזור. אחיו של חננאל דה פוליניו, הוא משה בן אנג'לו הקרוי גם משה נסים דה פוליניו, שהיה בנקאי בערי דוכסות אורבינו ובמחוז מארקה והיה אחד הרבנים הבולטים באיטליה במחצית הראשונה של המאה ה-16. בנו של רבי משה, יהודה מנחם, היה מלווה בריבית בפזארו ובפאנו ופרנס בדוכסות אורבינו בשליש השני של המאה ה-16, הוא התנגד להדפסת ספר הזוהר בשנת ה'שי"ח במנטובה.
דה פוליניו נשא בתואר המפקח על המס, והיה אחראי על גביית מיסים לטובת אוצר האפיפיור של מספר קהילות. תפקידו של דה פוליניו העניק לו קשרים עם הרשויות הכנסייתיות שדרכן עברו התשלומים.
דה פוליניו היה תלמיד חכם והיה בעל ידע רב בתנ"ך בתלמוד ובפרשניו בהם רבנו סעדיה גאון, רש"י, רמב"ן, אבן עזרא, רלב"ג, רד"ק, רבנו בחיי ועוד. לאחר שהמיר את דתו השתמש בידע זה ככלי להוכחת טענותיו. על מנת להוכיח שהנוסח התנ"ך אינו נכון כתב דה פוליניו 650 דוגמאות של קרי וכתיב המוכיחות לטענתו את הטעויות שנפלו בהעתקה התנ"ך. את ידיעותיו בעולם התורני היהודי קיבל בדומה ליהודים עשירים רבים באיטליה בשלהי תקופת הרנסאנס, שדאגו לחינוך איכותי לילדיהם באמצעות שכירת מורים פרטים. על פי ד"ר יוסף עדיחי כהן דה פוליניו עסק בלימוד הקבלה בגיל צעיר ובעקבות זאת הוא בחר להתנצר.
בשנת 1542 הוא הוטבל בכנסיית סנטה מריה דלה סטרדה ברומא לנצרות, ומחליף את שמו לאלסנדרו פראנצ'סקי. זה פוליניו היה מומר להכעיס ולא מומר לתיאבון. בתעודה מחודש מרץ 1547 פנה דה פוליניו ללשכת הכפרה של הכנסייה, בבקשה שיותר לו לדרוש בבתי הכנסת של היהודים ברומא ובשאר מדינת הכנסייה, על מנת לשכנע יהודים להתנצר. דה פוליניו כפה בעזרת האפיפיור פאולוס השלישי על אשתו ג'וסטה שהייתה בהריון בזמן שהתנצר, להגיע לרומא להעביר את התינוק לאחר שנולד לכנסייה. לאחר הלידה ככל הנראה השאיר את אשתו עגונה. בנם אוטאוויו הוטבל לנצרות וגודל כנוצרי, הצטרף למסדר הדומיניקני, מונה לכומר והיה דרשן מאוד מוצלח. אף על פי שגדל כנוצרי מלידתו הוא כונה 'היהודי הקטן'. בהמשך שימש כיועצו האישי של האפיפיור קלמנט השמיני. ב-1594 התמנה כבישוף של העיר פורלי, אך לאחר שלוש שנים פרש וחזר לרומא, על מנת להמשיך בדומה לאביו בהמרת יהודים לנצרות. ב-1601 העביר אוטאוויו את הספרייה שירש מאביו חננאל דה פוליניו לרשות ספריית הוותיקן.
דה פוליניו הצטרף למסדר הישועים והפך לחברו הטוב של איגנציוס לויולה ראש המסדר. בין השנים 1543–1556 הסתובב בערי איטליה ועסק במיסיון כחבר המסדר הישועי.
דה פוליניו היה מעורב בשרפת התלמוד בכיכר המרכזית ברומא, קמפו די פיורי ביום ראשון של ראש השנה שחל בשבת, א' בתשרי ה'שי"ד (1553). ככל הנראה דה פוליניו, שהיה בקיא בתלמוד עזר בתרגום על מנת להוכיח שבתלמוד כתוב דברים נגד הנצרות.
ב-1555, מיד לאחר חג הפסח, נתגלתה בבית הקברות היהודי ברומא - קמפו ג'ודיו, גופת נער. אנשים רבים הגיעו על מנת לראות את הגופה בהם מומר, ככל הנראה דה פוליניו. המומר הציע לאסור את יהודי רומא ולענות אותם עד שיודו באשמה. בכירים בכנסייה תמכו בדעתו, אך האפיפיור מרקלוס השני שמונה זמן קצר לפני הרצח, החליט לבצע חקירה מקיפה. בחקירה העיד רופא שזיהה את הגופה, כנער שהיה בביתו של דוטור סולים זמן קצר לפני הרצח. דוטור סולים נעצר והודה שרצח את הנער על מנת לפגוע ביהודי רומא. יהודי רומא שניצלו מעלילת דם נהגו לחגוג את ג' באייר כפורים שני, והיו קוראים את מגילת פורים שני דרומא "אגרת נסים". זמן קצר לאחר מכן מת המומר.
דה פוליניו מת ככל הנראה בפברואר 1556.
בוריס שימליוביץ'
בוריס (ברוך) אברמוביץ' שימליוביץ' (ברוסית: Борис Абрамович Шимелиович; 1892 ריגה, רוסיה – 12 באוגוסט 1952) היה הרופא הראשי של בית החולים בוטקין, בית החולים העירוני במוסקבה, חבר הנשיאות של הוועד היהודי האנטי-פשיסטי וחבר מועצת עיריית מוסקבה. הוצא להורג בין הרוגי המלכות בברית המועצות.
חייו ופועלו.