במרכז העלילה נמצא אקסל בורגן, שטיפס במעלה הסולם העסקי של אסיה והפך לבכיר בתאגיד ענק, 20 שנים לאחר שזוכה מאשמה ברצח אהובתו מהתיכון. אך כשעיירת מולדתו נקלעת למשבר כלכלי, אקסל מוצא את עצמו חוזר למקום ילדותו, כדי להציל את החברה המרכזית בעיירה מפשיטת רגל. המשקעים לא נשכחו, פצעים נפתחים מחדש כשהעבר והווה נפגשים, במה שנהפך לקרב האשמות, נקמות, וגם תקווה לפיוס עבור אקסל, האיש שבסופו של דבר זוכה, אחרי שעוד לפני כן – הורשע ברצח חברתו, ושרבים מתושבי העיירה לא מאפשרים לו לשכוח ולא מקבלים את חפותו.
קונקטין
סמל סנקט פטרבורג
סמל סנקט פטרבורג הוא סמל העיר סנקט פטרבורג מאז אפריל 2003, במלאת 300 שנה לייסוד העיר.
הסמל ההיסטורי של העיר סנקט פטרבורג אומץ לראשונה ב-1730, והחל מ-1780 הוענק לסמל מעמד שווה לזה של סמל המדינה, בשל היות העיר לבירת הקיסרות. ב-1991, עם השבת השם ההיסטורי לעיר, נעשה שימוש במגן האדום וב-2003 נוסף הכתר, הסרט הכחול ומטות הזהב.
בתקופת ברית המועצות, לא נעשה שימוש בסמל העיר ולמעשה לא היה סמל לעיר לנינגרד מאחר שהוא הציג סממנים צאריים, שהיו מנוגדים לרעיון הסובייטי. כמו כן, הערים הסובייטיות לא נהגו להציג סמל רשמי. כסמל העיר לנינגרד, כשנדרש, השתמשו בצורת האונייה שבצריח האדמירלות.
ב-1989 שלטונות העיר לנינגרד הכריזו על פתיחת תחרות לעיצוב סמל העיר. התחרות שאמורה הייתה לעצב מחדש את סמל העיר לא הגיעה להכרעה ממשית מאחר שהמחאה הציבורית דרשה להחזיר ולשקם את הסמל ההיסטורי האבוד ולבסוף, בספטמבר 1991 הושב הסמל ההיסטורי של העיר.
פרטים.
סמל העיר מורכב ממגן ושני עוגנים - האחד עוגן ימי (משמאל) והשני עוגן של ספינת נהר, המוצלבים מעל מטה זהוב ובראשו עיט דו-ראשי. שני העוגנים מסמלים שאיפה של מייסדי העיר לפרוץ מערבה, אל צפון מערב אירופה, מרכז העניינים המתפתח.
דניאל שילה
הרב דניאל שילה (נולד בשנת תרצ"ח) הוא מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים, דובר ועד רבני יש"ע, רבם של המועצות המקומיות קצרין וקדומים, רב המושב נחלים וחבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בתל אביב, בנם של ברוך מרדכי שילה (שילסקי) ודבורה לבית קורז'אץ, שעלו לארץ ישראל מלודז' שבפולין בשנות השלושים והתיישבו בתל אביב. אביו ברוך מרדכי נותר שריד יחיד למשפחתו, לאחר שהוריו ושבעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה. בשנת תשי"ג החל ללמוד בישיבת כפר הרא"ה אצל רבותיו הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן
. היה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא שם שימש כחניך, מדריך וקומונר. מדריכו בתנועה היה הרב חיים דרוקמן.
למד בישיבת כרם ביבנה אצל הרב חיים יעקב גולדויכט והרב אלימלך בר שאול. לאחר מכן התגייס לצבא ושירת בנח"ל המוצנח בגדוד 50. בעת שירותו בנח"ל היה גם קומונר של סניף בני עקיבא בחיפה. כיהן גם במשך מספר קדנציות כחבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא, ומשמש כחבר בעמותה של התנועה.
לאחר השירות הצבאי החל ללמוד בישיבת "מרכז הרב" בירושלים אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק.
לאחר נישואיו בחודש אדר תשכ"ג התגורר בגבעת וושינגטון עד שנת תשל"א ולמד בשנים אלו בכולל בישיבת כרם ביבנה שבראשו עמד הרב דב בער אליעזרוב.
במקביל ללימודיו לימד במכללה בגבעת וושינגטון, שם שימשה אשתו מרים כמורה לתנ"ך.
בשנת תשל"א נבחר לכהן כרב המושב נחלים, שם שימש גם כמורה למחשבת ישראל בישיבת בני עקיבא נחלים. בתפקיד זה שימש עד קיץ תשמ"ב.
במהלך שנים אלו היה מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים ועסק בכך רבות במישור המעשי החינוכי והתורני.
כמו כן, בשנות השבעים והשמונים (בעיקר על ידי מאמרים ב"הצופה") קיים מאבק ממושך נגד העסקת ר"מים חרדים שכיוונו את תלמידיהם בישיבות בני עקיבא להשקפה חרדית ולהמשך לימודים בישיבות חרדיות במקום בישיבות ציוניות.
מקיץ תשמ"ב החל לכהן כרבה הראשון של המועצה המקומית קצרין, תפקיד בו כיהן עד לקיץ תשמ"ט. בסוף שנת תשמ"ט עבר לכהן כרבה הראשון באופן רשמי של המועצה המקומית קדומים. בשנת תשס"ד פרש לפנסיה בגיל 67 - מוקדם לגבי המקובל אצל רבנים. החליפו בתפקיד הרב צבי פרבשטיין.
משנת תשנ"ג עד שנת תשס"ח שימש כמזכיר ועד רבני יש"ע. משנת תשנ"ג ועד היום משמש חבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
פרסם במהלך השנים מאמרים רבים בעיתונים "הצופה", "מקור ראשון", "בשבע" ובאתר ערוץ 7.
לאורך עשרות שנים היה פעיל במפד"ל ובמפלגת הבית היהודי ומשמש חבר מרכז במוסדות המפלגה.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.
משפחתו.
אשתו הראשונה ואם שבעת ילדיו הייתה מרים לבית רוזמן, מורה לתנ"ך במכללת גבעת וושינגטון ובמכללת אורות, מתלמידיה הקרובים של פרופ' נחמה ליבוביץ. לאחר פטירתה (בגיל 59) נישא בשנית לאסנת ברוורמן-שילה. בניו הם הרב ידידיה, ר"מ בכינור דוד (בעבר), כיום רב בתלמוד תורה מורשה, עמנואל, עורך העיתון "בשבע", חברון, ראש הישיבה התיכונית עתניאל, וישעיהו, ר"מ בתלמוד תורה מורשה. בנותיו הם בתיה פריאל, מיוזמי ומייסדי הגרעין התורני "מרכז נריה" בקרית מלאכי (נפטרה בי"ג באדר א תשע"ו), רבקה שרמן ממרכז שפירא וצופיה מלאכי מהישוב נריה.
אתאנו לחלות פניך
אָתָאנוּ לְחַלּוֹת פָּנֶיךָ הוא פיוט שנאמר בקהילות ספרדיות רבות כחלק מאמירת הסליחות, בדרך כלל, בנעימת תחנון ושברון לב. הפיוט נכלל גם בתפילות ראש השנה ויום הכיפורים. בתפילת יום הכיפורים ממוקם הפיוט לפני התפילה המרכזית ביותר של היום, חזרת העמידה של תפילת מוסף. בסליחות בא הפיוט מעט לפני סוף הסליחות. לא ידוע מיהו מחבר הפיוט.
הפיוט הוא פיוט מענה, כשהמשפט האחרון בכל בית הוא המענה של כלל הציבור לחזן, השר את שלושת המשפטים הראשונים. הפיוט מבקש כפרה, סליחה וישועה מהאל.
השיר בוצע על ידי מבצעים שונים, וביניהם שלמה ארצי, אלי לוזון ואחרים.
מבנה הפיוט.
בכל משפט יש תקבולת משלימה.
בפיוט יש חריזה בסופי הבתים, המקשטת אותו: פניך-מלפניך-ממעונך, תבישנו-תשיבנו, כפרה-בצרה-נקרא, תחיינו-תחוננו, סלח לנו-שלח לנו, וכדומה.
שירת הפיוט.
הרב שמעון ביטון מספר כי את הפיוט נהוג לשיר כפיוט מענה, כאשר החזן שר את שלושת המשפטים הראשונים בכל בית והקהל עונה במשפט האחרון:
נתנאל פריד
רבי נתנאל הכהן פריד (1858 -1914; ה'תרי"ח – ד' באלול ה'תרע"ד) היה רב וראש ישיבה בבלמזויווארוש, מחבר ספר שו"ת "פני מבין".
ביוגרפיה.
נולד בכפר שעניע הסמוך לקאשוי שבסלובקיה, למלכה ולרבי יחיאל מיכל פריד. כשהיה בן כשנתיים נתייתם מאביו, ודודו, רבי ישכר דוב פרידמן אימצו לביתו. בשנת תרל"ו שלח אותו רבי דוד לייב זילברשטיין ללמוד אצל הרב אברהם יהודה שוורץ מברגסז. שנה לאחר מכן נסע אל רבי חיים צבי מנהיימר מאונגוואר, שאף העניק לו כתב סמיכה לרבנות.
בשנת ה'תרל"ח נישא לבתו של רבי יצחק פריד מקליינווארדיין, ולאחר חמש עשרה שנה – בשנת תרנ"ד – מונה לרב בעיר בלמזויווארוש, שם פתח את ישיבתו. הוא השתייך למחנה האורתודוקסים בשנות הקרע ביהדות הונגריה, וגינה בכל תוקף את קהילות סטטוס הקוו.
בשנת ה'תרע"ג הדפיס את ספרו "פני מבין", ספר שאלות ותשובות על אורח חיים ויורה דעה. לאחר פטירתו נדפסו ספריו "פני מבין" על התורה (ברגסז תרפ"ז, ירושלים תשס"ט), "פני מבין" על סוגיות הש"ס (ברוקלין תשנ"ב), "ילקוט פני מבין" (בני ברק תשנ"ב) ו"כלי גמא" פירוש על ספר "תיבת גמא" לבעל ה"פרי מגדים" (בני ברק תשנ"ב).
אינטרמצו (סרט, 1939)
אינטרמצו (באנגלית: Intermezzo: A Love Story) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1939. הסרט הוא רימייק של הסרט השוודי "אינטרמצו" משנת 1936 עם אינגריד ברגמן בתפקיד הראשי.
המפיק דייוויד או. סלזניק ראה את הסרט השוודי והתרשם ממשחקה של ברגמן שעד אז הייתה שחקנית לא ידועה. הוא הביא אותה להוליווד ונתן לה את התפקיד הראשי למולו של לסלי הווארד שהיה אז שחקן מפורסם לאחר משחקו בחלף עם הרוח. זה היה סרטה הראשון בהוליווד והופעתה בו הקפיצה את הקריירה שלה.
הסרט מתאר קשר רומנטי בין כנר מפורסם ובעל משפחה עם פסנתרנית צעירה ויפה. בנסיבות הזמן נקטע קשר זה המהווה רק אינטרמצו (הפסקת ביניים) בחייהם.
תקציר העלילה.
הולגר ברנדט (לסלי הווארד) הוא כנר וירטואוז מפורסם. לאחר מסע קונצרטים מוצלח בניו יורק הוא חוזר לאשתו, בתו ובנו בסטוקהולם ופוגש בביתו את אניטה הופמן (אינגריד ברגמן), מורתה לפסנתר של בתו.
אניטה מתחילה לנגן בהתלהבות את הקונצרט לפסנתר של אדוארד גריג. הולגר מתבונן בה ומצטרף אליה בנגינה בכינור. הוא מציע לה להיות מלווה שלו בפסנתר בקונצרטים שלו והיא מסכימה.
קשר רומנטי מתפתח בניהם. אניטה מעריצה את הולגר ככנר מפורסם וכגבר עם השפעה חזקה. הוא מתאהב בה כי היא צעירה, יפה ומוכשרת ומציתה בו את טעם החיים שנשחקו בנישואיו המשעממים.
לאחר שאינו יכול לשמור את סודו, הוא מספר לאשתו כי התאהב באניטה ועוזב את הבית. הם פותחים במסע הופעות מוצלח ובסופו הם מגיעים לנופש בעיירה קטנה על חוף הים בדרום צרפת ונהנים שם כמו זוג בירח דבש.
הולגר מתגעגע למשפחתו ואניטה מבחינה בכך שהולגר מתקשר שם עם ילדה קטנה שמזכירה לו את בתו. היא מקבלת מכתב המאשר כי קבלה מלגה ללימודי פסנתר בפריז. היא מראה את המכתב להולגר ושורפת אותו לעיניו כי לדבריה הוא חשוב לה יותר.
לאחר שהמורה שלה לפסנתר, תומאס סטנבורג (ג'ון האלידיי), מגיע למקום ומשכנע את אניטה כי אל לה לוותר על הקריירה שלה, היא משתכנעת ועוזבת את הולגר.
הולגר מחליט לחזור לסטוקהולם לפגוש את בתו. כשהוא מגיע לבית הספר שלה, היא מבחינה בו, רצה אליו ונפגעת קלות ממכונית.