דג זה הוא דג מאכל חשוב ביפן.
איכתיוסטגאים
איכתיוסטגאים (שם מדעי: Ichthyostegalia) היא סדרה נכחדת מהקבוצה הפרפילטית לאבירנתודונטיה, בה החולייתנים יבשתיים המהווים שלב מעבר בין הדו-חיים לזוחלים.
בני קבוצה זו התפתחו ככל הנראה מדגים בעלי סנפירים בשרניים שהחלו לעלות ליבשה, אך לא עזבו לגמרי את המים. בני הקבוצה מזכירים במראם את הסלמנדרות המודרניות או את הטמנוספונדילים, קרוביהם, אך היו בעלי גפיים דמויי-סנפירים, והם חיו רוב זמנם במים ואף שמרו על הזימים החיצוניים שלהם.
יצורים אלה היו קטנים עד בינוניים, באורך של מטר אחד בממוצע, והם חיו ושגשגו בביצות וחופים רדודים במהלך תור הדבון ונכחדו לחלוטין אחריו. ככל הנראה הם אבותיהם של הטמנוספונדילים.
דייוויד ברנהרדט
דייוויד לונגלי ברנהרדט (באנגלית: David Longly Bernhardt; נולד ב-17 באוגוסט 1969) הוא עורך דין אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית מאפריל 2019 ועד ינואר 2021.
הוא החל לעבוד במחלקת הפנים של ארצות הברית בשנת 2001, ושימש כעורך הדין של המחלקה בין השנים 2006–2009. ב-28 באפריל 2017 מינה אותו הנשיא דונלד טראמפ להיות סגן מזכיר הפנים של ארצות הברית.
ראשית חייו.
ברנהרדט גדל בקולורדו, והיה פעיל בפוליטיקה של קולורדו מגיל שש עשרה, כאשר הגיש את הצעתו למועצת העיר של רייפל שלא להטיל מס על משחקי ארקייד במרכזי נוער. הוא קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת צפון קולורדו בשנת 1990. בזמן לימודיו באוניברסיטת צפון קולורדו, הוא הגיש וקיבל התמחות בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ב-1994. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של קולורדו מאוחר יותר באותה שנה.
קריירה.
ברנהרדט התחיל את הקריירה כעורך דין בקולורדו.
בשנת 2001 החל לעבוד במחלקת הפנים של ארצות הברית (DOI). בתחילה היה היועץ למזכירת הפנים גייל נורטון. בהמשך הפך ברנהרדט לעורך הדין של המחלקה לאחר אישור פה אחד מהסנאט של ארצות הברית. הוא היה גם ממונה מטעם ארצות הברית לוועדת הגבול הבינלאומי בין ארצות הברית וקנדה.
ב-2009 חזר ברנהרדט למשרד עורכי הדין של קולורדו. הוא היה בעל מניות בחברה ויו"ר מחלקת משאבי הטבע במשרד. הלקוחות של ברנהרדט כללו בין היתר את הליברטון ואיגוד הנפט העצמאי של אמריקה.
בנובמבר 2016, ברנהרדט רשם עצמו כלוביסט. לאחר שסיים את הרישום הרשמי שלו כלוביסט, הפך ברנהרדט ליועץ מחוז המים של וסטלנדס כשהוא עדיין עורך דין פרטי. אחרי נובמבר 2016 היה ברנהרדט אחראי לזמן קצר על צוות המעבר של משרד הפנים לפני שהנשיא דונלד טראמפ נכנס לתפקידו. בתפקיד זה היה ברנהרדט אחראי לפקח על הצוות במחלקת הפנים יחד עם דווין נונס.
ב-28 באפריל 2017 מינה טראמפ את ברנהרדט לסגן מזכיר הפנים של ממשלתו. תפקידו הרשמי של ברנהרדט הוא "סגן בכיר למזכיר הפנים ראיין זינקי ומנהל הכספים של הקרקעות הפדרליות והאנרגיה". המינוי זכה לשבחים על ידי זינקי וכן לשבחים מצד סנאטורים רבים ושרים לשעבר.
קבוצות אחרות מתחו ביקורת על מינויו של ברנהרדט בטענה שהוא "לוביסט בעל עוצמה גבוהה" וקיים חשש של ניגוד עניינים בשל עבודתו של המשרד בסוגיות רגולטוריות וברנהרדט בעל עבר של ייצוג חברות נפט ובעלי אינטרסים חקלאיים. באמצע מאי 2017, לפני הבאת אישור המינוי לסנאט, סנטורים ובהם מריה קנטוול וליסה מורקובסקי ועוד הביעה תמיכה בברנהרדט. ברנהרדט הופיע בפני ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית ב-18 במאי 2017. במהלך חקירתו הוא העיד כי "נפעיל את החוק ונהיה כנים עם המדע" בהתייחסו למחלקת הפנים. במהלך הדיון אמר, כי עמדותיו של הנשיא, ולא המלצות המדענים, ינחו את מדיניות מחלקת הפנים ככל האפשר.
ב-24 ביולי 2017 אישר הסנאט את מינויו של ברנהרדט לסגן מזכיר הפנים בהצבעה של 53 שתמכו מול 43 שהתנגדו והוא הושבע לתפקידו ב-1 באוגוסט 2017.
חיים אישיים.
ברנהרדט גר במחוז ארלינגטון, וירג'יניה נשוי לגנה ולהם שני ילדים. ברנהרדט הוא צייד ודייג.
משבר המים ברצועת עזה
משבר המים ברצועת עזה מתייחס להיעדר מי שתייה ולזיהום המים ברצועת עזה. מדי יום עשרות אלפי קוב של שפכים ופסולת מוצקה מוזרמים אל הוואדיות ברצועה. דרך מי התהום הם מגיעים אל הים התיכון סמוך לחוף אשקלון. למשבר המים שבו נתונה הרצועה השלכות סביבתיות ובריאותיות בכמה תחומים עיקריים: זיהום הים והחופים, זיהום נחלים, זיהום מאגרי מים ומי תהום וסכנת הידבקות במחלות.
לפי ועידת האו"ם לסחר ופיתוח 95% ממי התהום של עזה אינם ראויים לשתייה, ואם לא יינקטו צעדים בהקדם, עד 2020 לא יהיו בה מים ראויים לשתייה. הסיבות המרכזיות לכך הן התשתית הרעועה מאוד של צנרת המים והביוב ברצועה, שאיבת יתר של מי תהום וכמות הכלור הגבוהה שבמים וטיפול לקוי של הרשויות ברצועת עזה. כתוצאה מכך המים מלוחים מאוד והתושבים אינם משתמשים בהם לשתייה אלא לצורך היגיינה וניקיון בלבד.
למשבר עלולות להיות השלכות ביטחוניות ומדיניות על מדינת ישראל, בשל מצוקת האוכלוסייה וחוסר היציבות המתלווה לה. השפכים הלא מטופלים גורמים לזיהומי הים, הנחלים ומי התהום בשטחי ישראל הגובלים ברצועת עזה.
רקע.
מקור המים היחיד ברצועת עזה הוא אקוויפר החוף. בשל כך האוכלוסייה בעזה נסמכת כמעט רק על שאיבה של מי תהום שבאקוויפר. עובי האקוויפר נע בין מטרים בודדים במזרח ודרום-מזרח הרצועה לבין 120–150 מטרים בצפון הרצועה ולאורך החוף. המים באקוויפר נאגרים בתוך חול, אבן חול וכורכר יחד עם חרסית וטין. מתחת לאקוויפר ישנן שכבות קשות ולא פרודוקטיביות עם חדירות נמוכה. שכבות אלו עשויות חרסית וחוואר בעובי של 800-1,000 מטרים. רוב המים המזינים את האקוויפר מגיעים ממי הגשמים. בממוצע יורדים בעזה 356 מ"מ של מי גשמים בשנה, כ-23% פחות מיהודה ושומרון.
במסגרת הסכם קהיר משנת 1994 הועברה מערכת אספקת המים ברצועת עזה לשליטת הפלסטינים. הפלסטינים הפכו לאחראים על הניהול, הפיתוח והתחזוקה של מערכות המים והביוב. היוצאים מן הכלל היו היישובים הישראלים, בעיקר בגוש קטיף, בהם נשארו בבעלות ישראלית הקידוחים, הצנרת וברכות האיגום. בספטמבר 1995 נחתם בוושינגטון הסכם הביניים (אוסלו ב') בין ישראל לפלסטינים. ההסכם כולל פרק נרחב (סעיף 40) בנושא המים והביוב. במסגרת זו הוסכם על העברת 5 מיליון מטרים מעוקבים בשנה לרצועה, שלא ינקטו פעולות העלולות להביא לזיהום הסביבה ושהביוב יטופל כראוי. כמו כן הוחלט שההסכמים וההסדרים הקיימים בין הצדדים בנוגע למשאבי מים ומערכות מים וביוב ברצועת עזה יישארו ללא שינוי.
עם יישום תוכנית ההתנתקות בשנת 2005 הועברו לרשות הפלסטינית גם מערכות המים ששרתו את היישובים הישראלים ובהן 25 בארות מים, בריכות אגירה ומערכת הובלה מפותחת. בסופה של ההתנתקות כל מערכות המים והביוב ברצועת עזה היו בשליטה פלסטינית. מיד לאחר יציאת ישראל מהרצועה נקדחו בה למעלה מ-3,000 קידוחים פיראטיים. קידוחים אלה הביאו לפגיעה קשה באיכות מי אקוויפר עזה ובמשק המים הכולל של הרצועה. מצב זה נמשך ומוסיף להתעצם. זאת משום שיש הרבה יותר קידוחים לא חוקיים מקידוחים הנעשים באופן חוקי, מה שמגדיל את הנזק הכולל הקשה לתיקון. האקוויפר מוגבל למדי בשל כך כמות המים שאמורה להישאב ממנו בשנה שווה לכמות המשקעים באזור. בפועל, הפלסטינים שואבים כמויות מים גבוהות בהרבה. כך למשל, בשנת 2012 עמד ניצול אקוויפר על 185 מיליון מ"ק כשכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 55–60 מיליון מ"ק. כתוצאה מכך גירעון המים המצטבר הולך וגדל, אפילו בשנים שבהן חל גידול ניכר בכמות הגשמים.
מחסור במי שתייה.
לאור גידול האוכלוסין ישנה שאיבת יתר ממי אקוויפר החוף. ככל שרמת מי התהום נמוכה יותר מגובה פני הים, כן גובר חלחול מי ים מלוחים. בנוסף לכך קיימת תופעה מתמשכת של חדירת מי שפכים אל האקוויפר. מבחינה אקולוגית הפגיעה באקוויפר מחמירה, והמחקרים מראים על עלייה מתמדת במליחות המים. כך למשל, כמות המים שנשאבה בשנת 2016 מאקוויפר החוף עומדת על 167.2 מיליון מ"ק. כמות זו מתקבלת באמצעות שאיבה המסכנת את קיימותו של האקוויפר, אשר אמור להניב 50–60 מיליון מ"ק בשנה. בעקבות זאת כבר נגרם נזק בלתי הפיך לכמה מקומות באקוויפר. כתוצאה מכך 96.2% ממי האקוויפר המסופקים ברצועה לשימושים ביתיים מסוכנים לשתייה. לפי מחמוד דאהר, ראש ארגון הבריאות העולמי בעזה, משבר המים נובע גם מכמות המים וגם מאיכותם. בשל תשתית המים המיושנת ברצועה, כ-40% מהמים המסופקים לשימוש ביתי אובדים בדרך לבתי התושבים. גם המים הזורמים בברזים אינם ראויים לשתייה. לכן תושבי עזה מצמצמים צריכת המים שלהם ורוכשים מים מותפלים מספקים פרטיים. תושב עזה צורך בממוצע 70 ליטר מים ביממה, הרבה פחות מהמינימום שקבע ארגון הבריאות העולמי לאורח חיים תקין, שהם 150 ליטר לנפש ביממה. הכמות הנמוכה משפיעה על הבריאות בעיקר עקב בעיות היגיינה.