אברהם תשובה (נולד ב-2 בפברואר 1946) הוא עיתונאי וספורטאי בספורט נכים.
ביוגרפיה.
אברהם תשובה נולד בלוב, רביעי בין עשרה ילדים, וב-1949 עלתה משפחתו לישראל.
תשובה עלה כשהוא חולה בשיתוק ילדים ובמשך קרוב לעשור אושפז בבית חולים אלי"ן בירושלים ועבר שלושה ניתוחים בעמוד השדרה.
לדבריו: "המדינה לא דאגה לחסן בזמן את אלה שנפגעו, עשו לנו ניתוחים מיותרים שלא היו מחויבי המציאות, טיפלו בנו בדרכים לא נכונות ולא דאגו לשיקום. אני שהיתי בבתי חולים במשך עשר שנים ברציפות. לא למדתי ובגיל 13 חזרתי לשכונה שלי, רמת עמידר ברמת גן, ללא השכלה יסודית. לא הייתה לי מסגרת שתממן השכלה ולא היה טיפול רפואי המשכי. לקחתי את הקביים והלכתי לשחק כדורגל בשכונה. לא ידעו מה לעשות איתנו, הילדים המשותקים. אותי שלחו לבית אבות כי הייתי צריך להיות שלושה חודשים בגבס. יש לי מכתב מבית החולים שבו הם כותבים ש'הילד משתולל ולא רוצה להישאר במקום'. אז שלחו אותי הביתה כדי שאמא שלי, שטיפלה בעשרה ילדים, תטפל גם בי".
ב-1961 הצטרף למרכז הספורט לנכים ברמת גן והחל להתאמן בטניס כיסאות גלגלים, שחייה וכדורסל כיסאות גלגלים. בהמשך השתלב בצוות המקצועי של המרכז, השתלם בקורס מאמנים במכון וינגייט ומונה למאמן נבחרת הנשים בכדורסל. מאוחר יותר מונה לדובר מרכז הספורט לנכים, לאחר עשרות שנים של סיקור עיתונאי בתחום ספורט נכים. כתבתו הראשונה בתחום פורסמה ב-1969 ובמשך השנים הוא סיקר תחרויות עבור העיתונים חדשות, דבר, מעריב, על המשמר וידיעות אחרונות. בנוסף שימש עד 2015 דובר התאחדות הוועד הפראלימפי.
כספורטאי, השתתף באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ובאולימפיאדת הנכים היידלברג (1972). באולימפיאדת תל אביב זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל והתחרה גם במקצועות האתלטיקה, דורג במקום ה-12 במרוץ עגלות ל-60 מטר ובמקום ה-21 בתחרות סללום. באולימפיאדת היידלברג היה מאמן נבחרת הנשים בכדורסל שדורגה במקום השלישי וזכתה במדליית ארד.
ב-2007 עוטר באות יקיר איל"ן.
ב-2012 הוענק לו פרס שרת התרבות והספורט על מפעל חיים.
יואל לינדפרה
יואל לינדפרה (באסטונית: Joel Lindpere, נולד ב-5 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר אסטוני ששיחק בעמדת הקשר. את מרבית הקריירה שלו העביר בפלורה טאלין בה רשם 130 הופעות.
קריירת מועדונים.
לינדפרה התחיל את הקריירה שלו בנומה קאליו ששיחקה אז בליגה הרביעית באסטוניה וכעבור חצי עונה חתם בטרוויס פארנו. בשנת , לינדפרה חתם בפלורה טאלין. במהלך עונת הושאל לואריור ולגה על מנת לצבור דקות משחק. במהלך עונת חזר לפלורה. עם חזרתו לפלורה, לינדפרה ביסס את מעמדו כשחקן מפתח בהרכב הקבוצה וזכה עימה באליפות בסוף העונה וגם בעונת . בפברואר הושאל לצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית. בספטמבר שוחרר מהמועדון לאחר תקרית עם השופט הרביעי במהלך משחק הגביע נגד לבדיה טאלין.
בפברואר חתם ל-3 שנים בטרומסה מליגת העל הנורווגית. ב-12 באוגוסט 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד סנדפיורד. ב-20 באוגוסט 2009 הבקיע בהפסד 3-2 לאתלטיק בילבאו במסגרת הליגה האירופית.
בתום עונת הסתיים חוזהו בקבוצה ולמרות שאנשי המועדון רצו שיישאר, לינדפרה החליט לעזוב את המועדון. לאחר שבחן הצעות מהאנזה רוסטוק, אנז'י מחצ'קלה וסיביר נובוסיבירסק, ב-25 בינואר 2010 חתם בניו יורק רד בולס מה-MLS לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-20 במרץ 2010 הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון במשחק ידידות נגד סנטוס, שהיה גם השער הראשון שהובקע ברד בול ארנה, אצטדיונה הביתי של ניו יורק רד בולס. כשבוע לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה הרשמי שלו במועדון בניצחון 0-1 נגד שיקגו פייר. ב-22 ביולי 2010 בישל לתיירי הנרי את שער הבכורה שלו במועדון. ב-21 באוקטובר 2010 הבקיע בניצחון 0-2 נגד ניו אינגלנד רובולשן, שהכתיר את הרד בולס כאלופי המזרח. ב-30 באוקטובר 2010 הבקיע את השער היחיד נגד סן חוזה ארת'קווייקס במסגרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף. לינדפרה נכלל ב"אולסטאר של ה-MLS" לקראת המשחק נגד מנצ'סטר יונייטד. במחזור ה-16 של עונת , לינדפרה נבחר לשחקן המחזור. לינדפרה קבע שיא מועדון בעונה זו כאשר שיחק 34, פתח בכולם ורשם 3,048 דקות. ב-31 בינואר 2012 חתם על חוזה רב-שנתי במועדון.
ב-4 בינואר 2013 חתם בשיקגו פייר.
בינואר חתם לשנתיים וחצי בבאניק אוסטראבה מליגת העל הצ'כית.
ב-5 במרץ 2015 חתם בנומה קאליו, מועדון נעוריו עמו זכה בגביע בתום העונה.
קריירה בינלאומית.
ב-1 בנובמבר 1999 לינדפרה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה במשחק ידידות נגד . ב-18 בפברואר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
בתחילת שנת פרש מהנבחרת, על מנת שיוכל להתרכז בקריירה שלו. בנובמבר חזר לסגל הנבחרת לקראת צמד המשחקים נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות יורו 2012.
ב-14 ביוני 2015 ערך את הופעתו ה-100 בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
מיץ לימון
פאדי שייפסקי
ביורן יונסון
ביורן יונסון (באיסלנדית: Björn Jónsson; 8 באוקטובר 1846 – 14 בנובמבר 1912) היה השר לענייני איסלנד בממשלת דנמרק מ-31 במרץ 1909 ועד 14 במרץ 1911. הוא היה אביו של סוון ביירנסון, היחיד שכיהן כעוצר איסלנד ונשיא איסלנד הראשון. יונסון מונה להיות השר לענייני איסלנד לאחר שהנס הפסטין ותומכיו הפסידו בבחירות של 1908, על רקע התנגדות ציבור הבוחרים לטיוטת החוקה החדשה.
יונסון היה ידוע בציבור האיסלנדי בזכות העיתון Ísafold שהוא עסק בעריכתו בין השנים 1874 – 1909. הוא הסתכסך עם הרשויות הדניות כאשר ב-1909 הוא מינה את אחד מתומכיו לתפקיד חבר מועצת המסחר. הדנים הצהירו שמינוי זה נוגד את ההרמוניה ביחסים בין שתי המדינות. בתקופת כהונתו של יונסון התקבל חוק באלת'ינגי לאיסור צריכת אלכוהול.
בזיליקת ניקולאס הקדוש
בזיליקת ניקולאס הקדוש (הולנדית: Basiliek van de Heilige Nicolaas) היא הכנסייה הקתולית הגדולה ביותר באמסטרדם, הולנד. היא מוקדשת לכבוד ניקולאוס הקדוש.
המבנה.
הכנסייה ממוקמת במרכז הישן של אמסטרדם. היא נבנתה על ידי האדריכל אדריאנוס בלייז (Adrianus Bleijs, 1842-1912), ששילב בעיצובו מספר סגנונות, בהם נאו-בארוק ונאו-רנסאנס.
חזית המבנה כוללת שני מגדלים וביניהם חלון רוזטה. מרכז החלון מעוצב כתבליט שטוח המתאר את ישו וארבעת השליחים, פרי יצירתו של ואן דן בוש (Van den Bossche) וצוות העובדים בסדנה שלו, ב-1886. מעל חלון הרוזטה, בחלקו העליון של הגמלון המשולש, הוצב בתוך נישה פסל הקדוש המגן של הכנסייה ושל העיר אמסטרדם, אותו יצר בארט ואן הוב ב-1886. מרכז ההצטלבות של הכנסייה מחובר באמצעות מגדל מתומן גדול עם כיפה בסגנון הבארוק ובראשה צלב. בפינות שנוצרות על ידי קו הרוחב של ההצטלבות, ממוקמות שתי קפלות, המוקדשות באופן מסורתי למרים אם ישו וליוסף הקדוש.
הבזיליקה מעוטרת באוסף של ציורי קיר דתיים. מעל המזבח מוצב כתרו של הקיסר מקסימיליאן הראשון.
הכנסייה קיבלה מעמד של בזיליקה במהלך חגיגות 125 שנה לקיומה, ב-8 בדצמבר 2012.
הכנסייה שופצה בשנות ה-2000. כיום ניתנים בה, מלבד שירותי תפילה ודת, גם קונצרטים בהם מנגנים בין השאר על עוגב מהמאה ה-19 הממוקם בה.
ביצות מנגרובים
מפלצות, בע&quot;מ.
אוליבול
אוליבול הוא מאכל מסורתי של המטבח ההולנדי ושל המטבח הבלגי. בהולנד המאכל נקרא אוליבולן ("כדורי שמן") ובבלגיה המאכל נקרא סמאוטנבולן ("כדורי שומן", אם כי השמן בו מבושל המאכל הוא שמן לפתית). באנגלית המאכל מכונה "סופגניות הולנדיות" או "דאצ'יז". בחצי האי איסטריה המתחלק בין קרואטיה, סלובניה ואיטליה המאכל נקרא פריטולה ובלינצי, ובסרביה המאכל נקרא אושטיפצי.
תיאור המנה.
אליבולן (צורת הריבוי של אוליבול) הם סוג של כופתאות המיוצרות בעזרת כף גלידה או שתי כפות בהן עורמים בצק ומכניסים למכשיר לטיגון עמוק המלא בשמן חם. עם סיום הטיגון מתקבל כדור בצק חם ועטוף בשמן. נהוג לאכול את האוליבולן בסילבסטר ובירידים. בחורף, מוכרים את המאפים בדוכני רחוב ניידים.
הבצק עשוי מקמח, ביצים, שמרים, מעט מלח בישול, חלב, אבקת אפייה ולרוב מוסיפים לו גם ענבים, דומדמניתיים, צימוקים, קליפות פרי הדר או קליפות מסוכרות. לרוב, האוליבולן מוגשים כשהם מצופים באבקת סוכר.
גרסאות שונות.
בפלנדריה שבבלגיה האוליבול נקרא סמאוטבול, והוא מטוגן בשמן מן החי ולא בשמן מן הצומח. הבדל נוסף בין הגרסה הבלגית לגרסה ההולנדית של המאכל הוא שהסמאוטבול אינו ממולא בדבר ומכיל בצק בלבד. את בצק האוליבול ההולנדי נהוג למלא בפירות הדר או בקליפותיהם ובאזורים מסוימים בהולנד הבצק ממולא בקצפת.
ניתן למצוא גרסה דומה של האוליבולן בולוניה, בריסל ובצפון צרפת, העונה לשם קראסטילונס (Croustillons). מנה זו היא כדורי בצק שטוגנו והם מוגשים חמים ומכוסים באבקת סוכר. לרוב המנה מוגשת בגביע נייר ועם מזלגות פלסטיק לאכילת הכדורים. המנה נפוצה בירידים שנערכים בבלגיה ובעיר ליל שבצרפת.
מקור המנה.
נאמר שהאוליבולן נאכלו כבר על ידי שבטים גרמאניים בהולנד בחג ה"יול", חג שמתחיל ב-26 בדצמבר ומסתיים ב-6 בינואר ובו נהוג לאכול מאפים ולחמים. לפי המסורת, האלה הגרמאנית פרכטה (באנגלית ברטה) חגה בשמיים יחד עם רוחות רעות בשיא החורף. על מנות לרצות את הרוחות הרעות נהגו להגיש מזון כאשר רובו היה בצק מטוגן. פרכטה ניסתה לחתוך את בטנם של כל מי שחלף על פניה, אבל בגלל השומן הרב שבאוליבולן, חרבה הייתה מחליקה מגופם של אלו שאכלו את המאכל.
המתכון הראשון של האוליבולן ראה אור בשנת 1667 בספר בישול הולנדי, דאז המאכל נקרא "עוגיות שמן" (oliekoecken).