ד"ר ויקטור פרנקנשטיין נולד בנאפולי, איטליה (על פי מהדורת הרומן של שלי משנת 1831) למשפחה שווייצרית דוברת צרפתית. הוא היה בנם של אלפונס פרנקנשטיין וקרוליין בופור, שמתו משנית כאשר ויקטור היה בן 17. הוא מתאר כך את מוצאו: "אני יליד ז'נבה; ומשפחתי היא מהבולטות ברפובליקה ההיא. אבותיי. היה במשך שנים רבות עורכי-דין ונציגי ציבור, אבי מילא מספר תפקידים ציבוריים בכבוד רב ובמוניטין". לד"ר פרנקנשטיין יש שני אחים צעירים יותר - ויליאם, הצעיר, וארנסט, הילד האמצעי. ד"ר פרנקנשטיין מתאהב באליזבת לוונצה , שהופכת לאחותו המאמצת (בת דודתו בדם במהדורת 1818) ובסופו של דבר לארוסתו.
כילד, ד"ר פרנקנשטיין התעניין בעבודותיהם של אלכימאים כגון קורנליוס אגריפס, פאראצלסוס ואלברטוס מגנוס, והוא השתוקק לגלות את "סם החיים האגדי". עם זאת, הוא מאבד עניין בכל התחומים הללו, ובמדע בכללותו, לאחר שהוא רואה שרידי עץ שנפגע על ידי ברק; למרות זאת, באוניברסיטת אינגולשטאדט, שבאינגולשטאדט, בוואריה, ד"ר פרנקנשטיין מפתח חיבה לכימיה, ונעשה אובססיבי לרעיון ליצור חיים מחומר דומם באמצעים מלאכותיים, מטרה שהוא השקיע שנתיים להשגתה.
בדרכים-לא-דרכים, ד"ר פרנקנשטיין משיג חלקי גופות של בני-אדם ומצליח להרכיב אותם ליצור דמוי-אדם ולהפיח בו חיים, אך הוא נחרד מכיעורו של היצור. הוא בורח מיצירתו, שנעלמת ולאחר מספר התקלויות עם המקומיים, היצור נשבע לנקום ביוצרו. לאחר שנמצאת גופתו של ויליאם (אחיו הצעיר של ד"ר פרנקנשטיין) ונקבע שהוא נרצח, ד"ר פרנקנשטיין יודע מיד שיצירתו היא הרוצח, אך לא אומר דבר. עוזרת הבית של משפחת פרנקנשטיין, ג'סטין, מואשמת במותו של הילד ומוצאת להורג; ד"ר פרנקנשטיין חש רגשות אשם, אך אינו מגלה את האמת משום שהוא חושב שאף אחד לא יאמין לסיפורו, והוא חושש מהתגובות שסיפור כזה יעורר.
היצור ניגש לד"ר פרנקנשטיין ומתחנן שייצור עבורו בת-לוויה נשית. ד"ר פרנקנשטיין מסכים, אך בסופו של דבר משמיד את יצירתו זו, מחשש ששתי המפלצות שיצר יולידו גזע שלם חדש של מפלצות. היצור זועם ונשבע לנקום; הוא הורג את הנרי קלרבל, חברו הטוב ביותר של ד"ר פרנקנשטיין, ומבטיח לו: "מנעת ממני את ליל הכלולות שלי - אני אהיה איתך ב[ליל הכלולות] שלך!" היצור מקיים את הבטחתו בכך שהוא חונק את אליזבת על מיטת הכלולות שלה. באותו הלילה, אביו של ד"ר פרנקנשטיין נפטר מצער. כשלא נותר לו עוד דבר לחיות עבורו, ד"ר פרנקנשטיין מחליט להקדיש את חייו להשמדת היצור.
ד"ר פרנקנשטיין רודף אחרי "השטן" או "השד" (כפי שהוא מכנה את יצירתו) עד לאזור הארקטי, בכוונתו להשמידו. הוא מחולץ על ידי ספינה, ובה משלחת המנסה להגיע אל הקוטב הצפוני, אך נפטר זמן קצר לאחר שהוא מספר את עלילותיו לקפטן הספינה, רוברט וולטון. לאחר שהמפלצת מגלה כי יוצרה מת, היא חשה צער רב ונודרת להצית את עצמה ולהתאבד "בקצה הצפוני ביותר של העולם"; לאחר מכן, המפלצת נעלמת, ומאז לא היא לא נראתה שוב לעולם ולא נשמעה שוב לעולם.
מאפיינים.
בעוד עיבודים קולנועיים רבים (בעיקר: הסרט "פרנקנשטיין" משנת 1931 ומאוחר יותר, מספר סרטים בהשתתפותו של פיטר קושינג, החל משנת 1957) הציגו את ד"ר פרנקנשטיין כמדען מטורף ארכיטיפי, הרומן הציג אותו כדמות טרגית.
פרסי שלי, בעלה של הסופרת מרי, שימש השפעה משמעותית לדמות. ויקטור היה שם העט של פרסי, כמו באוסף השירה שכתב עם אחותו אליזבת, "Original Poetry by Victor and Cazire" . יש המשערים כי פרסי היה אחד מיני מקורות השראה רבים של מרי שלי עבור דמותו של ד"ר ויקטור פרנקנשטיין; בזמן שהיה סטודנט באיטון קולג', פרסי "התנסה בחשמל ובמגנטיות, כמו גם באבקת שרפה ובתגובות כימיות רבות", וחדריו באוניברסיטת אוקספורד היו מלאים בציוד מדעי. פרסי היה בן בכור למשפחה עשירה בעלת קשרים פוליטיים, וצאצא של הברון סר ביש קלי . כאמור ברומן, משפחתו של ד"ר פרנקנשטיין היא אחת הנכבדות שברפובליקה הז'נבית ואבותיו היו עורכי-דין ונציגי ציבור. לפרסי הייתה אחות בשם אליזבת; לפרנקנשטיין הייתה אחות מאומצת בשם אליזבת. ב-22 בפברואר 1815, מרי שלי ילדה תינוק, חודשיים לפני המועד; התינוק נפטר כעבור שבועיים. שאלת האחריות של ד"ר פרנקנשטיין כלפי היצור - במובנים מסוימים כמו זו של הורה לילדו - היא אחד הנושאים המרכזיים של הספר.
לאובססיה תפקיד מרכזי בהתפתחות דמותו של ד"ר פרנקנשטיין. ראשית, בילדותו הוא אובססיבי לקריאת ספרים רבים בנושא אלכימיה, אסטרולוגיה ופסאודו-מדע. מאוחר יותר, כגבר צעיר, הוא מתלהב מלימודי מדעי החיים - בעיקר בהתמודדות עם מוות והחייאת מתים. לבסוף, לאחר יצירת המפלצת, ד"ר פרנקנשטיין חש אשמה, ייאוש וצער, מה שמוביל אותו לעיסוק אובססיבי בטבעו של היצור שיצר.
הופעות נבחרות במדיות שונות.
מלבד הרומן המקורי, דמותו של ד"ר פרנקנשטיין מופיעה או מוזכרת גם בספרים אחרים, סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ואמצעי מדיה אחרים, החל מפסטיש וכלה בפרודיות. להלן רשימה חלקית של הופעות ואזכורים אלו.
ליגה ד'
קרל פולאני
קרל פאול פולאנִי (בהונגרית: Polányi Károly, 25 באוקטובר 1886 – 23 באפריל 1964) היה כלכלן אמריקאי־קנדי ממוצא יהודי־הונגרי, שהתמחה בהיסטוריה של הכלכלה והסוציולוגיה, במחקר אנתרופולוגי כלכלי ובכלכלה פוליטית. הוא ידוע בשל התנגדותו לכלכלה המסורתית ולרעיון השוק החופשי כפי שבאה לידי ביטוי בספרו "הטרנספורמציה הגדולה" אשר הראה כיצד הופעתן של חברות מבוססות שוק באירופה המערבית הייתה תהליך פוליטי היסטורי ולא התפתחות טבעית ובלתי נמנעת. הגישה שפיתח לבחינת הכלכלה מכונה 'ממשתנות' (Substantivism) והיא מדגישה את האופן שבו הכלכלה מתבטאת במבנה החברה.
גישתו של פולני לניתוח הקשר בין כלכלה וחברה יושמה בחקר מספר חברות בתקופות שונות דוגמת החברה ביבשת אמריקה הפרה-קולומביאנית ומסופוטמיה העתיקה. הטרנספורמציה הגדולה היה לחיבור מרכזי בסוציולוגיה ההיסטורית. בתו קרי פולני לויט היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
ביוגרפיה.
פולאני נולד למשפחה יהודית (משפחת פולאני) בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו מיהאי פולאצ'ק (Mihály Pollacsek) היה יזם בתחום הרכבות. ואימו ססיליה וואהל (Cecília Wohl) הייתה ביתו של הרב הליטאי מיכאל וואהל, ניהלה סלון חברתי בווינה וכונתה "מאמא סיסיליה". אחיו הצעיר הוא הפילוסוף מיכאל פולאני. השניים החליפו את שם משפחתם מפולסק לפולני. על אף העליות והמורדות במצבה הכלכלי של המשפחה זכו השניים לחינוך איכותי והיו מעורים בחברה האינטלקטואלית והאמנותית בווינה.
בעת שלמד באוניברסיטת בודפשט הקים פולאני את מועדון הסטודנטים הרדיקלי חוג גלילאו שהשפיע רבות על חוגי המשכילים בהונגריה. הוא גם התחכך בהוגים משמעותיים באותה התקופה כג'ורג' לוקאץ' (György Lukács), אוסקר יאסי (Oszkár Jászi) וקרל מאנהיים. פולני סיים בבודפשט דוקטורט במשפט ב-1912. ב-1914 היה בין מקימי המפלגה הרדיקאלית ההונגרית ושימש בה כמזכיר.
פולאני היה קצין פרשים בצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית הרוסית, אולם נפצע ואושפז בבודפשט. פולאני תמך במדיניות הסוציאל-דמוקרטית של ממשלת הרפובליקה בהנהגת מיהאי קארואי, שחייה היו קצרים. עם ההפיכה שביצע בלה קון והקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עזב פולאני לווינה, שם היה מעורה מאוד בחיים הפוליטיים ובתנועה הסוציאליסטית.
בשנים 1924 עד 1933 ערך פולני את המגזין היוקרתי Der Österreichische Volkswirt ("הכלכלן האוסטרי"). בתקופה זו החל לבקר את האסכולה האוסטרית בכלכלה, שהובלה על ידי הכלכלן פרידריק האייק שהמודלים שלה היו לתחושתו מופשטים מדי, ואיבדו אחיזה עם המציאות האורגנית והחברתית של התהליכים הכלכליים. פולני עצמו נמשך לרעיונות האגודה הפביאנית וגילה עניין גם ברעיונות של סוציאליזם נוצרי. הוא נישא בווינה לאילונה דוצנסקה (Ilona Duczyńska), מהפכנית קומוניסטית ממוצא פולני-הונגרי.
פולאני התבקש להתפטר מעריכת מגזין הכלכלן האוסטרי כיוון שהמו"ל בעל העמדות הליברליות לא רצה לשמור על העורך הסוציאליסט אחרי עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בינואר 1933 והשעיית הפרלמנט האוסטרי בידי הכוחות הפשיסטיים באוסטריה. פולאני עזב את וינה בשנת 1933 והיגר ללונדון, שם התפרנס כעיתונאי וכמורה, וקיבל משרת מרצה באגודה לחינוך עובדים ב-1936. הטיוטות וההערות שערך להרצאותיו הכילו את הרעיונות אותם אסף לבסוף לספרו הטרנספורמציה הגדולה, אותו החל לכתוב בפועל רק בשנת 1940 כשעבר לורמונט למשרה בקולג' בנינגטון. הספר פורסם ב-1944 וזכה לשבחים רבים. פולני חקר בספרו את השלכות מהפכת הגידור באנגליה ואת היווצרותה של המערכת הכלכלית העכשווית בראשית המאה ה-19.
ארצות הברית וקנדה.
פולאני קיבל משרת הוראה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1947–1953, אולם הרקע הקומוניסטי של אשתו מנע ממנה לקבל ויזה לארצות הברית ועל כן עברו שניהם להתגורר בקנדה, ופולאני הרבה לנסוע לניו-יורק. בראשית שנות החמישים קיבל פולני מענק גדול מקרן פורד על מנת לחקור את המערכות הכלכליות של האימפריות העתיקות. לאחר שתיאר את הופעתה של הכלכלה המודרנית, ביקש פולאני לבחון האם התעצבה הכלכלה כתחום מופרד בעת העתיקה. הסמינר שלו בקולומביה הכשיר מספר הוגים מפורסמים, והשפיע על דור של מורים, וכתוצאה ממנו נערך הקובץ "שוקי מסחר באימפריות המוקדמות". פולני המשיך לכתוב בשנים הבאות ואף הקים מגזין בשם "קיום משותף" (Coexistence). הוא המשיך להתגורר בפיקרינג שבקנדה, שם גם נפטר בשנת 1964.
הגות.