בטור, צרפת, שם ארגן מהגרים, פגש אפשטיין ונשא לאישה את פולה גרינפלד. משטרת צרפת קיבלה מידע מן הקונסוליה הפולנית על חברותו במפלגה הקומוניסטית ואפשטיין נעצר ואולץ לעזוב את טור. הוא ואשתו עברו לבורדו, שם המשיכו בלימודים. הוא ארגן סטודנטים לקולקטיב ומונה לוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. בשנת 1933 נסע לפריז. בשנה שלאחריה עבר אפשטיין את הבחינה האחרונה שלו וקיבל תואר במשפטים, אבל נאסר עליו לעסוק בעריכת דין, כיון שלא היה צרפתי.
מאבק מזוין.
בשנת 1936 התגייס אפשטיין לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד ולקח חלק בהגנה על אירון, שם נפצע קשה. בינואר 1938 פיקד על סוללת התותחים של הקומוניסטים הרומנים, טודור ולדימירסקו, בגונדת אנה פאוקר.
עם שובו לצרפת בסוף 1938, נכלא בגור, מחנה מעצר לפליטים פוליטיים וחברי הבריגדות הבינלאומיות.
בשנת 1939 התגייס לשורות צבא פולין, אבל פרש ממנו עקב האנטישמיות ששררה שם, והצטרף ללגיון הזרים הצרפתי. בשנת 1940 נפל בשבי הגרמנים ונשלח לסטאלאג IVB, מחנה לשבויי מלחמה. אפשטיין ברח מן המחנה ונמלט לשווייץ אבל גורש לגרמניה. הוא הצליח להשיג תעודות מזויפות ועבר לפריז.
בתנועת ההתנגדות הצרפתית.
בשנת 1941 החל אפשטיין לעבוד עם קבוצת הקלעים והפרטיזנים (Francs-Tireurs et Partisans (FTP), קבוצת מרי קומוניסטית; בפברואר 1943 היה קצין מבצעים באזור פריז.
הוא הציע טקטיקה חדשה של לוחמת גרילה. עד לנקודה זו, פעלה ה-FTP בתאים של שלושה אנשים: אחד תקף ושניים סיפקו אש חיפוי למנוסתם. אפשטיין הציע, שהצוותים ימנו 10 עד 15 לוחמים. שלושה או ארבעה ישליכו רימונים או פצצות והיתר יחפו על נסיגתם.
הקבוצה ידעה, שמבנה של חיילי ורמאכט ייקח חלק במצעד בשדרה, המסתיימת בכיכר ל'אטואל. קבוצתו של אפשטיין החליטה לתקוף בשנים-עשר אנשים. שלושה מהם יתקפו ברימונים בשעה שיתר התשעה יאבטחו את נסיגתם. תריסרי חיילים נהרגו או נפצעו אבל רק פרטיזן אחד נפצע. הקצינים הגרמנים דיווחו, שחייליהם הותקפו בידי כמאה אנשי גרילה.
בשלהי 1943 נמצא בוגד בשורות ה-FTP. אפשר שהיה זה יוסף דוידוביץ', שהיה ראש צוות בקבוצת המחתרת, שבראשה עמד הארמני מיסאק מנוחיאן. דוידוביץ' נפל בידי הגסטאפו ואחר שוחרר, או לטענתו, לא שוחרר אלא נמלט מידיהם.
ב-16 באוקטובר 1943 נעצר אפשטיין באברי-פטי-בור בעת פגישה עם מנוחיאן. הוא עבר עינויים בכלא פרזנה, נשפט עם עוד תשעה-עשר מחברי ה-FTP ודינו נגזר למוות. הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים.
בוטאריטארי
בוטאריטארי (באנגלית: Butaritari) הוא אטול אלמוגים הממוקם במרכז האוקיינוס השקט, ומהווה חלק מאיי גילברט שברפובליקת קיריבטי.
באטול שלושה איים מיושבים - מקין (Makin), קייבו (Kiebu) ואון (Onne).
בעבר נקרא האטול כולו "מקין" ועל כן, על מנת להבדיל מהאי, קראו לאי המיושב "מקין הקטן".
גאוגרפיה.
שטחו של האטול כ-13.6 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-4,200 תושבים (2002). שטח הגדול באיי האטול - מקין - 6.7 קמ"ר ומתגוררים בו כ-1,700 תושבים.
כמות המשקעים באטול מרובה ביותר, ויורדים בו מדי שנה כ-4,000 מילימטרי גשם (ביחס ל-2,000 מילימטרים היורדים בטאראווה ו-1,000 מילימטרים באיים הדרומיים יותר של קיריבטי).
צורתו של האטול מלבנית, ורוחבו ממזרח למערב כ-30 ק"מ וכ- 15 ק"מ מצפון לדרום. מספר תעלות מקשרות את הלגונה עם האוקיינוס בצידו המערבי של האטול. הלגונה עמוקה מאוד, ומושפעת משינויי האקלים של האוקיינוס בשל תעלות אלה. עומקה של הלגונה מאפשר כניסת ספינות גדולות אליה.
חלקו הדרומי והדרום מזרחי של האטול הוא אי אחד, הנחצה על ידי תעלה אחת. רוחבו של האיון ביו 0.2 ל-0.5 ק"מ.
בצפון הלגונה המרכזית ישנה לגונה צפונית, רדודה יותר וקטנה יותר.
תחבורה.
באי מצוי שדה תעופה שנבנה בו במהלך מלחמת העולם השנייה. שדה תעופה זה הורחב בשנת 1995 על מנת לאפשר טיסות סדירות לטאראווה, אולם טיסות אלה פסקו לאחר זמן קצר ביותר.
היסטוריה.
האי הוכרז על ידי ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-19 כשטח בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 שימש האטול כמרכז המסחרי והכלכלי של איי גילברט, עד שהוקם מרכז כלכלי בטאראווה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוקם באטול מרכז של חברת סחר יפנית, אולם הירידה במחירי הקופרה הביאה לשפל כלכלי באי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש לזמן קצר האי על ידי כוחות נחתים של ארצות הברית באוגוסט 1942. במהלך קרב מקין בנובמבר 1943 נכבש האי בשנית על ידי חיל הרגלים של צבא ארצות הברית.
האי בספרות.
האי שימש כמקום מגוריו של הסופר רוברט לואיס סטיבנסון, והוא מתואר באריכות בחלק השני של ספרו "בימי הדרום".
מלון הר ציון
מלון הר ציון הוא בית מלון הממוקם במבנה היסטורי בירושלים בקרבת שכונת משכנות שאננים, על שפת גיא בן הינום ואל מול הר ציון.
היסטוריה.
בית החולים סנט ג'ון.
המבנה המקורי המשמש כיום את מלון הר ציון נבנה בשנת 1882 ביוזמת המסדר הדתי הנוצרי הבריטי של יוחנן המטביל (ג'ון הקדוש), במטרה לשמש כבית חולים. חזית מבנה האבן עוטרה בשלטי האצולה של משפחות האצולה הבריטיות שבתרומתם נבנה בית החולים. במהלך מלחמת העולם הראשונה נסגר בית החולים, והצבא הטורקי השתמש במבנים כמחסני תחמושת; המבנה ספג פגיעה קשה בהפגזה במהלך המלחמה, ושוקם רק לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הורחב בית החולים על פי תוכניות של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי, ונבנו לו שני אגפים - אחד בסמוך למבנה המקורי, דרומית לו, והשני מעבר לכביש בדרך חברון (כיום בית אות המוצר הירושלמי). מבני בית החולים היו מקושרים זה לזה באמצעות מסדרון תת-קרקעי, שעבר מתחת לדרך חברון.
בית החולים פעל עד שנת 1948. במלחמת העצמאות היה המבנה במרכזה של זירת קרבות קשים. הוא שימש כעמדה של כוחות ההגנה, והותקן עליו רכבל הר ציון.
תולדות המבנה לאחר 1948.
בשנת 1953 נוסדה בבניין בית החולים הישן ישיבת נתיב מאיר, אשר עברה לאחר זמן קצר למבניה הנוכחיים בשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 1964 נרכש המבנה על ידי מינהל מקרקעי ישראל אשר מכר את הבניין בשנת 1972 ליזם שתכנן להרוס את המבנה ואף הרס את המבנה הדרומי והמרכזי. מאבק של ארגוני איכות הסביבה ותומכי שימור מבנים עתיקים הביא להצלת המבנה הצפוני ולשיקום המבנים כמלון בשנת 1986, על פי תוכניות של האדריכלים מואיז בן בונן ונחום מלצר.
השיפוץ כלל את הרחבת המתחם במבנה נוסף, המשמש כיום כשער הכניסה הראשי. חדרי המלון ושטחיו הציבוריים עוצבו בהידור מאופק, תוך שימור קפדני של מאפייניו האדריכליים המקוריים של המבנה המיטיבים לשקף את ירושלים. מן החלונות המקושתים של המלון נשקף נוף מרהיב של גיא בן הינום, הר ציון (שעל שמו נקרא המלון) וחומות העיר העתיקה. ממערב למבני המלון, במורדות המשתפלים אל גיא בן הינום, מוקמה בריכת השחייה של המלון ולצידה גן אירועים.
בשנים הראשונות לפעולתו התקשה המלון לפעול במתכונת של מלון היוקרה הייחודי שתוכנן להיות, והוא שימש בעיקר לאירוח קבוצות צליינים נוצרים. בשנת 2006, עם התחדשות תנועת התיירות לישראל בעקבות דעיכת האינתיפאדה השנייה, החלה במלון סדרת שיפוצים נוספת ששידרגה את רמתו, הוחלפה הנהלתו, והוא פועל כיום במתכונת של מלון בוטיק ייחודי בעל 137 חדרים.
בדצמבר 2019 רכשה קבוצת עזריאלי את מלון הר ציון בתמורה ל- ל-275 מיליון ₪. בכוונת הקבוצה להמשיך ולהפעיל את המלון במתכונתו הנוכחית ובמקביל לבצע שיפוץ במלון ולפעול למימוש זכויות הבנייה הנוספות להרחבתו, כך שיכלול, בין היתר, עד 400 חדרים וחניון תת-קרקעי המונה כ-380 חניות. העלות הכוללת של שיפוץ המלון וההרחבה מוערכת בסך של כ-500-600 מיליון ש"ח, והיא כוללת גם שחזור ושימור של חלק מהמבנים הקיימים בנכס.
המלון בתרבות.
המלון שימש כתפאורה לצילומי העונה השלישית של "פולישוק", בו מתמקם המשרד של גיבור הסדרה, השר רובי פולישוק.
בתחילת הסרט "המוסד", הייתה סצנה בחצר המלון, בו היה כנס של שירות הביטחון.
בית אות המוצר הירושלמי
בית אות המוצר הירושלמי הוא מוסד אומנותי בירושלים שתפקידו לקדם יצירה ירושלמית מקורית ואיכותית בתחומי האמנות הפלסטית והאומנות, ומשמש כמרכז ליצירה ותצוגה של עבודות בתחומים אלה. המרכז ממוקם במבנה היסטורי בדרך חברון, על שפת גיא בן הינום ואל מול הר ציון.
מרכז אמנות ואומנות.
המרכז נפתח באפריל 1969 כדי לרכז בו תצוגה מתמדת של עבודות הנושאות את תו האיכות "אות המוצר הירושלמי", ולשמש כמרכז סדנאות לאמנים העומדים בדרישות לקבלת תו זה. "אות המוצר הירושלמי", והקמתו של מוסד שיעסוק בהענקתו ובטיפוח אומנים הזכאים לו, הם תולדה של חקיקה שעברה בכנסת בשנת 1963.
כיום רשומים בבית אות המוצר הירושלמי כמאה אמנים ואומנים ירושלמיים פעילים, מתוכם 25 המחזיקים בסדנאות במרכז עצמו, ויתרתם פועלים מסדנאות במקומות אחרים. הפעילות היוצרת כוללת עבודות של ניפוח זכוכית, ציור, פיסול, יודאיקה, צורפות, קרמיקה ועוד.
הבניין ותולדותיו.
בית אות המוצר הירושלמי שוכן בבניין אבן היסטורי אשר הוקם בשנים 1924-1930 עבור מסדר סנט ג'ון. המבנה שימש כאגף של בית החולים למחלות עיניים "סנט ג'ון" (שאגפו העיקרי נמצא מעבר לכביש והמשמש כיום את מלון הר ציון). המבנים משני עברי הכביש קושרו ביניהם במנהרה תת-קרקעית, ששימשה הן כמעבר והן כחלל אחסון לחומרים הדורשים קירור. הבניין תוכנן בידי האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי, שהופקד על שיפוץ והרחבת המתחם הקדום יותר של בית החולים, לאחר שבית החולים סנט ג'ון ספג נזקים כבדים בקרבות מלחמת העולם הראשונה. יחד איתו עבד האדריכל זולטן שמשון הרמט.