Mythenquai - הפסל לזכרו של גוטפריד קלר מוצב מתקן ההשקיה "יערת הדבש" שהיא אחד השרידים הבודדים לתערוכת החקלאות שהתקיימה במקום בשנת 1959, המתקן הוקם רק לצורכי תצוגה ולכן אינו יעיל מבחינת חיסכון במים. במרחק מספר צעדים מן החוף ניתן לראות את העץ טקסודיון דו-טורי ("Taxodium distichum") (ברוש הביצות) עם שורשי אוויר שמקורו בנהר במיסיסיפי שבאמריקה, ליד המרינה ניטעו עצי אלנוס, שמתאים לסביבה מרובת מים. ליד הרציף ניתן למצוא את חוף הרחצה היחיד סביב האגם עם חול ים (Strandbad Mythenquai).
היסטוריה.
בשנת 1833 הורחב אזור Stadthausanlage באדמה ובשברים ממצודת הברוק שהייתה ממוקמת ליד חופי האגם. זה היה סופו של הרובע כציר המחבר את רובעי העיר של ימי הביניים עם חופי האגם, שם גרו תושבים שלא היו אזרחי ציריך. האזור עבר שיפוצים נרחבים בין השנים 1836 ל-1900 כחלק מהתוכנית להפוך את ציריך לעיר מודרנית לחופי האגם.
ב-4 בספטמבר 1881, החליטו העיריות של ציריך, רייסבך ואנה (שהיו אז עיריות עצמאיות) לבנות טיילת לחופי האגם, החלטה שהתקבלה בשמחה רבה אצל תושבי העיר. החזון היה לבנות טיילת לאורך כל אגן האגם מקרן ציריך ועד נמל אנה, פרויקט יקר ושאפתני ודרש שיתוף פעולה של שלוש העיריות.
העבודות החלו עם הטמנה של 24 מיליון מ"ק של סלעים ובוץ אגני בשטח של 200 אלף מטר רבוע. לשם כך הובאו ספינות ומכונות המיועדות לעבודה מסוג זה. השלב הראשון בעבודה הוא לבנות שובר גלים ואחר כך למלא אותו עם אדמת חוואר. האדמה למילוי הגיעה מחפירות מנהרות לרכבת ומהרחבת הכבישים ברייסבך.
ארנולד בורקיל-זיגלר ויתר על תפקידו כמהנדס העיר על מנת להיות המהנדס הראשי של הפרויקט. בניית הרציפים החלה בשנת 1881 עם כוונה לסיים אותה בתערוכה השווייצרית הלאומית בשנת 1883, אבל לפני כן היה על העיריות להפוך את חופי האגם, שהיו בבעלות פרטית לשטח ציבורי. למעשה, עד אז לתושבי ציריך לא הייתה גישה את האגם. לבסוף חנוכת הרציפים התקיימה בשנת 1887, כאשר גשר הרציפים קישר בין צידו המזרחי של האגם וצידו המערבי.
סינאלואה
ניעז'ין
נעזין
ניעזין
הציר המונומנטלי
הציר המונומנטלי (בפורטוגזית: Eixo Monumental פירושה: הציר המונומנטלי, נקראת גם דרך מספר 1) היא השדרה הלאומית של ברזיל, הממוקמת במרכז הבירה ברזיליה וחוצה כמעט את כל העיר. לאורך הציר שוכנים מבני ציבור וממשל שונים, בהם הקונגרס הלאומי של ברזיל, קתדרלת ברזיליה והאצטדיון הלאומי של ברזיליה. הציר הושלם ונחנך בשנת 1960, בטקס בו עברה הבירה הרשמית של ברזיל לעיר ברזיליה.
הציר, כשאר רשת הרחובות של העיר, תוכנן על ידי האדריכל לוסיו קוסטה, ורבים ממבני הציבור שלאורכו נבנו על ידי האדריכל המודרניסטי הנודע אוסקר נימאייר. לאורך הציר מספר אזורים בעלי שימושים מוגדרים, שיטת תכנון המכונה הפרדת שימושים. רוחב הציר, הדגש למכונית והפרדת השימושים אופייניות לתכנון הערים המודרניסטי לפי העקרונות שקבע האדריכל לה קורבוזיה.
הציר המונומנטלי נחשב לאחד הרחובות הגדולים בעולם וגם אחד הכבישים הרחבים ביותר בעולם (ביחד עם שדרת 9 ביולי הנמצאת בבואנוס איירס בירת ארגנטינה), עם 6 נתיבי נסיעה לכל כיוון. ספר השיאים של גינס מנה את הציר בשנת 2008 בתור הכביש הרחב ביותר בעולם עם פס ההפרדה הגדול ביותר בעולם
מהלך השדרה.
תחילתו של הציר בבניין הקונגרס הלאומי של ברזיל התוחם אותו מכיוון דרום ומשם הוא ממשיך צפונה כאשר הוא חוצה כמה אזורים חשובים במרכז העיר. האזור הראשון התוחם אותו מכיוון דרום נקרא כיכר שלוש הרשויות, הכולל את בניין הקונגרס הלאומי. לאחר מכן ממשיך הציר לעבר האזור השני הנקרא שדרת משרדי הממשלה, הכולל גם את קתדרלת ברזיליה. מכאן ממשיך הציר אל האזור השלישי הנקרא אזור התרבות, ובו נמצאים המוזיאון הלאומי אונסצ'ינו גימראס, הספרייה הלאומית של ברזיל והתיאטרון הלאומי של ברזיל. צפונה משם נמצאת תחנת האוטובוסים המרכזית של ברזיליה הממוקמת במפגש עם כביש DF-002 החוצה את כל העיר בכיוון מערב-מזרח. משם ממשיך הציר לעבר מרכז הטלוויזיה והרדיו של ברזיל שנמצא בסמוך למגדל הטלוויזיה של ברזיליה ואחריו מתחיל אזור בתי המלונות. לאחר מכן ממשיך הציר אל אזור הספורט והפנאי שבו נמצאים האצטדיון הלאומי של ברזיליה, הפארק המרכזי של ברזיליה, הפלנטריום הלאומי של ברזיל ומרכז הקונגרסים - אויליסס גומרס. לאחר מכן מתחיל אזור משרדי העירייה ואחריו האזור האחרון שנקרא האזור הצבאי. הציר מסתיים לפני תחנת הרכבת של ברזיליה התוחם את הציר בצפון העיר.
אדם לאנג
אדם לאנג (בהונגרית: Ádám Lang; נולד ב-17 בינואר 1993) הוא כדורגלן הונגרי המשחק כבלם בקבוצת צ'.פ.ר. קלוז'.
קריירת מועדונים.
לאנג החל לשחק כדורגל בקבוצת וספרם בגיל 11. בשנת 2008, עלה לקבוצה הבוגרת הבכירה של מועדון עיר הולדתן, וערך 2 הופעות ליגה בגיל 16 בלבד. בעונה שלאחר מכן, כלל לא שותף במשחקי ליגה, אך בשתי העונות הבאות כבר הפך לשחקן בכיר יותר במועדון, לאחר שצבר 17 ו-25 משחקי ליגה בהתאמה בעונות הללו. בעונת 2012-2013, חתם בקבוצת גיור. לאחר שלוש עונות בגיור, חתם לעונת 2015-2016 בקבוצת MOL וידי.
קריירה בינלאומית.
לאגג ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת הונגריה ב-22 במאי 2014, במהלך משחק ידידות מול דנמרק שהסתיים בתיקו 2-2. לאנג נכלל בסגל הנבחרת ההונגרית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
כובע פנמה
כובע פנמה (בספרדית: El sombrero panamá, או sombrero de paja-toquilla), הוא כובע קש בעל שוליים שלמרות שמו, מקורו באקוודור. הקליעה המסורתית מתבצעת באמצעות ליבת צמח ה"טוקייה" (toquilla), שלימים נודע גם בשם "צמח כובע פנמה". המקומיים מכנים אותו גם בשם "פאחה טוקייה" (דקל קש בספרדית), אף על פי שלא מדובר בדקל בהגדרתו הבוטנית.
ב-6 בדצמבר 2012 כללה אונסק"ו את אומנות הקליעה המסורתית ברשימת נכסי מורשת התרבות הרוחנית, מתוך הכרה כי מיומנות הקליעה היא אומנות של ממש המהווה נכס רוחני מקומי, המועבר מדור לדור במשך מאות שנים. כיום קיימים גם מוסדות פרטיים המבקשים לשמר את המסורת ולהעבירה בצורה מוסדרת לבני המקום המעוניינים בכך. קליעת הכובעים הייתה בעבר בראש ובראשונה מקור פרנסה מכובד עבור בני המקום, בעיקר כמוצר המשמש לייצוא שבתחילה, נרכש על ידי בני המקום, ומאוחר יותר על ידי המתיישבים האירופאים-הקולוניאליסטים.
תכונות.
לכובע תכונות המתאימות לאקלים החם והלח השורר באזור, ולכן הוא אהוד בקרב מטיילים, ובעיקר בקרב נופשים (גם בשל עלותו). בשל מכלול תכונותיו, ובהן צבעו הבהיר, הוא מתאים לאזורים בעלי קרינה גבוהה. כמו כן ניתן ל"גלגל" דגמים מסוימים ולשאתם בקלות, דוגמת דגם "אופטימו". במרוצת המאה ה-20 הפך הכובע לפריט אופנה הקשור לפעילות ימית ולאזורי הנופש הטרופיים. נהוג להתאימו ללבוש פנאי בגוונים בהירים, העשויים כמוהו מאריגים קלים כגון, פשתן, כותנה או משי.
במקרים רבים כובע פנמה ניתן לכיבוס.
אטימולוגיה.
מקור השם לא נעוץ במוצאו של הכובע כי אם בנקודת ההפצה המקובלת שלו. במהלך המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התנקז נתיב הסחר המקובל לייצוא סחורות ממרכז ודרום אמריקה למצר פנמה (אותה הסיבה שבגינה יזמו האמריקאים את הקמת תעלת פנמה). כבר ב-1834 תועד השימוש בשם "כובע פנמה", על שום מוצא ההפצה שלו לרשת המסחר הגלובלית.
היסטוריה.
במאה ה-17 החלה תעשיית קליעת הקש להתפתח כפרקטיקה ביתית ברחבי קו החוף באקוודור. במהלך המאה ה-18 חבישת הכובע צברה אהדה מקומית, והייצור התפתח בהדרגה. כבר באותה עת התקבע אזור "מאנאבי" (שבמערב אקוודור, השוכן לחופי האוקיינוס השקט) כמקור לאריג האיכותי ביותר.
במאה ה-19 הפך הכובע לפריט אופנה מקובל אצל הקולוניאליסטים הבריטים, והפך למזוהה עם האימפריה. בייחוד הכובע מדגם "אופטימו", המוצג בסרטים רבים כחלק מאפיון "בוני האימפריה", המבדיל אותם מבני המקום ומבני זמנים אחרים. כמו כן במהלך מחציתה השנייה של אותה מאה, החל הכובע להיות אופנתי בקרב המתיישבים האמריקאים במערב, בעת שחיפשו זהב בקליפורניה. רבים מהם חנו בדרכם לקליפורניה במצר פנמה. הכובע קנה לו מוניטין כאייקון אופנתי נחשק לאחר פרסום תמונתו של הנשיא תאודור רוזוולט שבה הוא נראה חובש את הכובע לראשו במהלך ביקורו באתר הקמתה של תעלת פנמה.
תהליך הכנת הכובע.
תהליך הכנתו של כובע פנמה מתחלק לשני שלבים עיקריים, האחד קליעת האריג שממנו מורכב הכובע, והשני הכנת האימום.
תהליך הקליעה מתבצע באופן בלעדי, על ידי בני המקום, כחלק מהתקינה המקובלת להגדרת הכובע ככובע פנמה. התהליך מתחיל בקטיף גבעולי הטוקייה ממשיך בטיפול הכולל מיון, בישול, ייבוש והלבנה, וכן קליעתם לאריג בצורת מעגל כדי לאפשר את עיצובו של הכובע וריכוכו במכות כנגד גוש עץ רך. תהליך הקליעה מסתיים בגיזום עדין של קצות קש העולים מפני שטח האריג, להקניית מראה עדין וגיהוצו בחום.
תהליך האימום אינו מתבצע רק באקוודור. ישנם כובענים מומחים ברחבי העולם, שיש להם קשרים מסחריים עם הקולעים המקומיים, שמהם הם רוכשים את הכובעים טרם הכנת האימום ולאחר מכן מעצבים אותם בהתאם לביקוש ולהזמנות אישיות.
דגמים מקובלים.