אה"מ פרינס אוף ויילס (באנגלית: HMS "Prince of Wales") הייתה אוניית מערכה של הצי המלכותי הבריטי, מסדרת המלך ג'ורג' החמישי. האונייה התפרסמה בזכות קריירה קצרה אך פעילה מאוד, שבמהלכה השתתפה בקרב ימי נגד אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, והובילה את ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, למפגש היסטורי עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, מפגש שהוליד את האמנה האטלנטית. האונייה הוטבעה על ידי מפציצים יפניים, אירוע שסימל את שקיעתה של אוניית המערכה מול נושאת המטוסים, שעלתה לגדולה כאוניית הראשה החדשה.
בנייה ומתן השם.
ב-1922 חתמו חמש המעצמות הימיות הגדולות בעולם - ארצות הברית, בריטניה, הקיסרות היפנית, צרפת ואיטליה - על אמנת וושינגטון, שמטרתה הייתה להטיל מגבלות על בניית אוניות מלחמה חדשות. זאת, כדי למנוע מרוץ חימוש ימי, כמו זה שהיה בין בריטניה וגרמניה לפני מלחמת העולם, והיה אחד הזרזים המשמעותיים לפריצת המלחמה. על פי ההסכם, הוטלו מגבלות על מספר האוניות שמותר היה לכל מדינה לבנות, ונקבעה רף עליון להדחק של כל אונייה ורף עליון לסך כל ההדחק של כלל אוניות הצי של כל מדינה; בנוסף, הוטלו הגבלות על קוטר התותחים. אמנת וושינגטון אושררה ב-1930 באמנת לונדון הראשונה, אך בתוך כמה שנים הודיעו יפן ואיטליה על פרישתן מן ההסכם, והחלו בבניית אוניות מערכה חדישות. הדבר עורר דאגה בבריטניה, שאוניות המערכה שלה היו מיושנות יחסית.
בשל דאגה זו הזמינה האדמירליות הבריטית סדרה חדשה של אוניות מערכה, אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי. האוניות הוזמנו בתקופה שבה מגבלות אמנת וושינגטון ואמנת לונדון עדיין היו בתוקף, ולכן הוגבל קוטר תותחי האוניות ל-14 אינץ' (356 מ"מ), כפי שקבעו ההסכמים. אלו היו אוניות המערכה היחידות שנבנו על פי המגבלות שנקבעו, אך למרות שבתוך זמן קצר הסתבר לבריטים ששאר השותפות להסכם מתעלמות מתוכנו, כבר היה מאוחר מכדי שניתן יהיה לשנות את התכנון.
"פרינס אוף וויילס" נקראה בתחילה המלך אדוארד השמיני, על שם אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת. ואולם, לאחר שזה האחרון ויתר על כסאו בדצמבר 1936 שונה שמה המיועד של האונייה, עוד לפני שהוחל בבנייתה. בכך הפכה אוניית מערכה זו לאונייה השביעית בצי הבריטי הנושאת את השם "פרינס אוף ויילס". העבודה עצמה החלה ב-1 בינואר 1937, והיא הושקה ב-3 במאי 1939. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר עדיין הייתה האונייה בשלבים אחרונים של התאמות. פרוץ המלחמה הביא להאצת הבנייה של האונייה ושל אוניית האחות, אה"מ המלך ג'ורג' החמישי, אך עיכובים באספקת כנות התותחים עיכבו את השלמתה.
"פרינס אוף ויילס" הייתה בנמל ליברפול, בהשלמות אחרונות כאשר נפגעה בההפצצות הגרמניות על העיר, באוגוסט 1940. פצצה אחת נפלה בין האונייה לבין דופן המבדוק שבו שהתה האונייה, החטיאה עגורן 100 טון סמוך, והתפוצצה ליד אחד מהסנפירים שבתחתית גוף האונייה, עיקמה כמה מלוחות הפלדה שבדופנה. האדמירליות הבריטית החליטה שהאונייה תהיה חיונית במקרה שאוניות המערכה הגרמניות, "ביסמרק" ו"טירפיץ" יופעלו על ידי הצי הגרמני. השלמת בנייתה של האונייה הואצה, והיא נכנסה לשירות באופן רשמי ב-19 בינואר 1941. יחד עם זאת, האונייה הושלמה רק כחודשיים וחצי לאחר מכן, ב-31 במרץ 1941.
שירות באוקיינוס האטלנטי.
ב-18 במאי 1941 יצאה אוניית המערכת הגרמנית "ביסמרק", מנמל המבורג לכיוון האוקיינוס האטלנטי, כשאליה נלווית הסיירת הכבדה "פרינץ אויגן". "ביסמרק" הייתה איום חמור מאוד על השיירות הבריטיות באוקיינוס האטלנטי, בשל חימושה, שריונה הכבד ומהירותה הרבה. רק אוניות המערכה הבריטיות היו יכולות להוות איום עליה (אם כי הנזק המשמעותי שגרם לעצירתה נגרם בסופו של דבר על ידי מפציצי טורפדו). בשל כך נשלחו האוניות "פרינס אוף ויילס" וסיירת המערכה הוּד (HMS Hood) צפונה, כדי ליירט את "ביסמרק", שהפליגה לנורווגיה ולאחר מכן הקיפה את איסלנד מצפון, ושייטה דרומה בים גרינלנד דרך מצר דנמרק אל לב האוקיינוס האטלנטי. שתי האוניות הבריטיות פגשו את "ביסמרק" ו"פרינץ אויגן" בין גרינלנד לאיסלנד ב-24 במאי 1941. "הוּד" הייתה אונייה ישנה יחסית, ולעומתה "פרינס אוף ויילס" הייתה אונייה חדשה, עדיין בשלבי הייצור האחרונים (על סיפונה היו טכנאים אזרחיים, שהפליגו עמה כדי להשלים את עבודתם), ועם צוות לא מנוסה. "הוּד" נפגעה באחד המטחים הראשונים מפגז שחדר באופן מקרי למחסן התחמושת שלה, וגרם להתפוצצותה ולטביעתה המידית על כל צוותה, למעט שלושה ניצולים.
"פרינס אוף ויילס" נפגעה משבעה פגזים שירו תותחיה הכבדים של "ביסמרק", ורוב החימוש שלה הוצא מכלל שימוש, כתוצאה מפגיעות שספגו או תקלות טכניות, והאונייה נסוגה תחת מסך עשן. "פרינס אוף ויילס" הצליחה לפגוע שלוש פעמים ב"ביסמרק", אחת מהן במכל דלק קדמי. הפגיעה אילצה את "ביסמרק" לפנות לצרפת לתיקונים, דבר שהביא בסופו של דבר להטבעתה בידי הצי הבריטי. "פרינס אוף ויילס" הצטרפה לסיירות "ספוק" (Suffolk) ו"נורפוק" (Norfolk) שהמשיכו לעקוב אחרי "ביסמרק". לאחר חצות הוחלפו מטחים נוספים בין הספינות. 12 שעות לאחר מכן נאלצה "פרינס אוף ויילס" לנתק מגע בשל מחסור בדלק, וחזרה לבסיסה לתיקונים שנמשכו שישה שבועות.
באוגוסט, הפליגה "פרינס אוף ויילס" למערב האוקיינוס האטלנטי, כשעל סיפונה ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל. צ'רצ'יל היה בדרכו לפגישה סודית עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, פגישה שהתקיימה בים, במפרץ ארג'נטייה, ליד האי ניופאונדלנד. הפגישה נמשכה מ-10 עד 12 באוגוסט 1941, ובמהלכה חתמו שני המנהיגים על האמנה האטלנטית. האמנה קבעה עקרונות כלליים משותפים לבריטניה ולארצות הברית, וסימלה את תחילת הדרך המשותפת במאבקן במדינות הציר.
לאחר מסע זה נשלחה "פרינס אוף ויילס" לים התיכון למשימת ליווי שיירות. במהלך משימה זו, ב-27 בספטמבר 1941, הפילו תותחי הנ"מ של האונייה כמה מטוסים שתקפו את אחת השיירות.
שירות במזרח.
האדמירליות הבריטית הייתה מודאגת מאוד מהתעצמותו של הצי הקיסרי היפני, וב-25 באוקטובר 1941 נשלחה "פרינס אוף ויילס", יחד עם שתי משחתות, לסינגפור, שם נועדה להיות אוניית הדגל בצי המזרח הרחוק, שנקרא כוח Z. "פרינס אוף ויילס" הגיעה ליעדה בתחילת דצמבר, שם חברה לסיירת המערכה ריפלס (Repulse). נושאת המטוסים החדשה אינדומיטבל (Indomitable) הייתה אמורה להצטרף גם היא לכוח, אך היא עלתה על שרטון בהפלגת הבכורה שלה ליד ג'מייקה ונזקקה לתיקון. התיקונים גרמו לעיכובה, עיכוב שהתברר כגורלי לכוח Z.
כוח Z היה אמור לשמש כהרתעה מול היפנים, אך היפנים לא נרתעו. בבוקר 7 בדצמבר 1941 השמידו מטוסי הצי היפני את אוניות המערכה של צי ארצות הברית שעגנו בנמל הפנינים בהוואי; שעות ספורות לאחר מכן, בבוקר ה-8 בדצמבר 1941 (ההבדל בשעות ובתאריך נובע ממיקומם של האתרים משני צידי קו התאריך הבינלאומי) תקפו היפנים את הפיליפינים ואת סינגפור, והחלו בהנחתת כוחות במלאיה, כוחות שהחלו להתקדם לכיוון סינגפור.
הקרב האחרון של "פרינס אוף ויילס".
אדמירל סר טום פיליפס, מפקד כוח Z, יצא בראש שתי אוניות המערכה שפיקודו, בליווי ארבע משחתות, אחת מהן של הצי האוסטרלי, בניסיון למצוא ולהשמיד את כוח הנחיתה היפני. פיליפס ידע שלא יוכל לקבל סיוע של חיל האוויר המלכותי, בשל הלחץ היפני ביבשה ובשל נחיתותו המספרית והטכנולוגית, אך הוא העריך שמטוסים יפנים לא יוכלו לפעול כה רחוק מהחוף. עד אז לא נחשבו מטוסים כאיום משמעותי על אוניות שטח עיקריות, כמו "פרינס אוף ויילס".
כוח Z יצא מסינגפור ב-8 בדצמבר 1941 בשעה 17:10 והפליג מזרחה. למחרת בבוקר שינה הכוח את כיוון הפלגתו והחל להפליג צפונה. בשעות הצהריים של אותו יום גילתה צוללת יפנית את הכוח ועקבה אחריו במשך כחמש שעות תוך שידור הודעות על מיקומו, אך הבריטים לא ידעו שהתגלו. אדמירל אוזאווה, מפקד הכוחות הימיים היפניים, הורה לספינותיו ללוות את ספינות התובלה הריקות ולהתרחק מהשייטת הבריטית. מאוחר יותר באותו יום, לקראת השקיעה, גילו גם מטוסי סיור יפניים את הכוח ועקבו אחריו. אדמירל פיליפס החליט באותו ערב לבטל את המבצע והורה לכוח לחזור לסינגפור. צוללת יפנית נוספת גילתה את הכוח מאוחר יותר ואף ירתה עליה כמה טורפדות, אך החטיאה. הבריטים לא ידעו כלל על ירי זה.
למחרת, בבוקר 10 בדצמבר 1941, קיבל אדמירל פיליפס דיווח מודיעיני על נחיתה יפנית בקואנטאן, עיר בחוף המזרחי של מלאיה, בחצי הדרך בין סינגפור לבין מקום הנחיתה המקורי של היפנים. הדיווח היה מוטעה אך אדמירל פיליפס לא ידע על כך והורה לכוח Z להפליג לכיוון הנחיתה המדווחת. מטוס הסיור של "פרינס אוף ויילס" הוזנק לכיוון קואנטאן אך לא גילה דבר, דיווח על כך לאוניית האם וטס הלאה לסינגפור. הכוח החל להפליג דרומה בדרכו חזרה לסינגפור.
בשעה 11:13 בבוקר הותקפה השייטת על ידי שלושה גלים של מטוסים יפניים. תחילה הופצצו האוניות על ידי מפציצים יפניים מגביהי טוס שהשיגו רק פגיעה אחת באה"מ ריפאלס. בשעה 11:40 הגיע גל שני של מטוסים, הפעם מפציצי טורפדו. אלה השיגו פגיעה חשובה ב"פרינס אוף ויילס", כאשר טורפדו פגע במדחפי האונייה וגרם לאובדן יכולת היגוי ולאובדן כוח בכמה מצריחי התותחים. גל התקיפה השלישי כלל 26 מפציצי טורפדו, שתקפו מכיוונים שונים. "ריפאלס" ספגה ארבעה טורפדות ששיתקו את ההגה שלה. הקפטן הורה על נטישת האונייה שהחלה לנטות לשמאל במשך מספר דקות, ולאחר מכן התהפכה וטבעה בשעה 12:23.