בשנת 1814 הוא סיים את הציור "מכתב המלצה", אחת התמונות המצטיינות בעדינות ובשלמות. באותה שנה ערך את ביקורו הראשון ביבשת, ובפריז למד את יצירות האמנות שמוצגות במוזיאון הלובר. בשנת 1816 ערך סיור דרך הולנד ובלגיה בחברת ריימבאך, החרט של רבים מציוריו.
"קריאת הצוואה", ועבודה שהוזמנה ממלך בוואריה הושלמה בשנת 1820. שנתיים אחר כך הוצגה באקדמיה המלכותית התמונה החשובה של "גמלאי צ'לסי", שהוזמנה על ידי הדוכס מוולינגטון בשנת 1816, בעלות של 1,200 גינאה. כשחזר לסקוטלנד בשנת 1817, הוא צייר את סר וולטר סקוט ומשפחתו.
ביקור של המלך בסקוטלנד.
בשנת 1822 ביקר וילקי באדינבורו, על מנת לבחור נושא מתאים לציור מביקורו של המלך ג'ורג' הרביעי בסקוטלנד. קבלת פני המלך בכניסה לארמון הולירוד היה האירוע שנבחר בסופו של דבר. בשנה שלאחר מכן, כאשר וילקי מונה לצייר המלכותי בסקוטלנד, הוא קיבל משימה לצייר את המלך והחל לעבוד בחריצות בנושא. אולם חלפו מספר שנים לפני שסיים את הציור. מצבו הבריאותי התדרדר, הוא סבל מהמתח בו היה נתון.
נסיעות נוספות.
בשנת 1825 הוא חיפש מפלט מהמתח בנסיעות ליבשת. לאחר שביקר בפריז, הוא נסע לאיטליה], ביקר ברומא, ונציה ופירנצה. את קיץ 1827 הוא בילה בז'נבה, שם התאושש מספיק כדי לצייר את "הנסיכה דוריה רוחצת את רגלי עולי הרגל", יצירה שכמו כמה תמונות שסיים ברומא הושפעו מאוד מהאמנות האיטלקית שהקיפה אותו. באוקטובר עבר לספרד, משם חזר לבריטניה ביוני 1828.
שלוש השנים האלה באירופה הביאו לשינוי סגנון מלא של דייוויד וילקי. עד לעזיבתו את בריטניה הוא הושפע בעיקר מציירי הז'אנר ההולנדים, שאת הטכניקה שלהם למד בקפידה, ואת יצירותיהם הוא שמר לצדו בסטודיו. בשיטת הציור ההולנדי הוא השתמש להצגת סצינות החיים האנגליים והסקוטיים שצפה בהם. נראה שדוד טנירס הבן היה דמות ההשראה שלו. נושאים מתקופה מאוחרת יותר - כמו "הגמלאים בצ'לסי" צוירו בסגנון אחר, מבוגר יותר.
אך במסעות באירופה הוא הושפע מהמאסטרים האיטלקיים, וציירים הספרדים הגדולים.
שנים אחרונות.
ביצירות שייצר וילקי בתקופת חייו האחרונה שוב השתנה הסגנון. גם הנושאים שלו כבר לא היו נושאים ביתיים של צייר ז'אנר. הוא ניסה להציג סצנות היסטוריות, שעלו מאסוציאציות במסעו באירופה. שינוי הסגנון שלו ושינוי הנושא זכו לביקורת קשה באותה תקופה. במידה מסוימת הוא איבד את אהדת הציבור, שהצטער על שעזב נושאים מוכרים ופחות היו מוכנים לעקוב אחריו אל תוך המבוך ההיסטורי אליהם ביקש להוביל אותם.
וילקי אכן היה צייר ז'אנר חשוב, ולכן נמתחה ביקורת על שינוי סגנונו. בעוד שעבודותיו המאוחרות חשובות פחות מאלו של תקופתו הקודמת, חלקן לפחות מראות על התפתחות האמן בשליטה על הרמונית צבע מורכבת.
בשובו לאנגליה השלים וילקי את הציור "קבלת פני המלך בכניסה לארמון הולירוד" - דוגמה מיוחדת לאיחוד סגנונותיו הקודמים והמאוחרים יותר.
בתחילת 1830 מונה וילקי לרשת את סר תומאס לורנס כצייר המלך, ובשנת 1836 הוא קיבל את תואר אבירות. לאחר מותו של וילקי, מונה ג'ורג' הייטר לצייר חצר המלך.
תמונות הדיוקן העיקריות שהעסיקו אותו עד הסוף היו "קולומבוס במנזר בלה רבידה" (1835); "נפוליאון ופיוס השביעי בפונטיינבלו" (1836); "הקיסרית ג'וזפין ומגדת העתידות" (1837); "המלכה ויקטוריה במועצה הראשונה" ( 1838)
בסתיו 1840 החליט וילקי על הפלגה למזרח. הוא עבר דרך הולנד וגרמניה, הגיע לקונסטנטינופול, שם התעכב בגלל המלחמה בסוריה, וצייר את דיוקנו של הסולטאן הצעיר. לאחר מכן נסע מאיזמיר לירושלים, שם נשאר במשך כחמישה שבועות.
היצירה האחרונה של הייתה דיוקן של מוחמד עלי, שנעשתה באלכסנדריה.
בהפלגתו חזרה הוא סבל מהתקף של מחלה בהמשך המסע לגיברלטר, ובסופו של דבר מת בים מול גיברלטר, בדרך לבריטניה, בבוקר 1 ביוני 1841.
הוא נקבר בים במפרץ גיברלטר.
מותו של וילקי הונצח על ידי הצייר הבריטי ויליאם טרנר בציור השמן שכותרתו "מנוחה - קבורה בים".
גאסדלור
גאסדלור (בפארואזית: Gásadalur) הוא כפר בצידו המערבי של ואוגר, אחד מ-18 איי פארו, הנהנה מתצפית פנורמית על האי מייקינס.
גאסלדור ממוקמת ממש על שפת מייקינס ומוקפת בהריה הגבוהים של ואוגר, הר Árnafjall המתנשא לגובה של 722 מטר מצפון, והר Eysturtindur, המתנשא לגובה 715 מטר ממזרח.
רק בשנת 2004 בנו התושבים מנהרה דרך ההרים, כך שהכפר הקטנטן מחובר לנתיבי האי.
מקור השם גאסלדור.
גאסלדור נקראה על שמה של המגלה שלה, אישה עשירה בשם גאסה, שחיה במאה ה-12 בכפר קירקג'ובור .
חצי מהאי סטריימוי (האי הגדול ביותר באיי פארו) היה בבעלותה של גאסה, אך כאשר התגלה שהיא אכלה בשר בארוחת הערב, דבר שהיה מנוגד למסורת, היא איבדה את כל ממונה לכנסייה. אחרי שזה קרה, היא עברה להתגורר בוואוגר.
תעלת גאסלדור.
במשך שנים רבות, כדי להגיע לכפרים אחרים באי, נאלצו התושבים לעבור מסלול קשה במיוחד דרך הרים בגובה של מעל 400 מטר, מה שמסביר מדוע אוכלוסיית המקום הצטמצמה מאוד.
בשנת 2004 יצרו התושבים באמצעות ביקוע דרך ההרים, מנהרת גישה בצד המערבי של וואוגר, כך שהמנהרה מחברת בין הכפרים בור במזרח לגאסלדור במערב. המנהרה באורך של 1.4 קילומטר ועם נתיב תנועה אחד בלבד לרכבים. בעזרת המהלך הזה, מקווים התושבים שאוכלוסייתה הקטנה של גאסלדור תגדל.
אוכלוסייה בגאסלדור.
בעקבות דרכי הגישה המועטות והעובדה שהיא מוקפת הרים, גאסלדור סובלת ממס' תושבים מצומצם ומהנמוכים ביותר בעולם. בשנת 2002, חיו בגאסלדור 16 תושבים בלבד ומספר בתים נותרו נטושים. הדיווח האחרון לגבי גודל האוכלוסייה הוא משנת 2012, כאשר המספר עמד על 18 תושבים בלבד.
מתחילים מאפס
מתחילים מאפס היא סדרת דוקו-ריאליטי, המשודרת בערוץ כאן 11, החל מה-2 באוגוסט 2020. הסדרה בבימויה של אורנה בן דור, המבוססת על פורמט הטלוויזיה הדני "Stripped" , שהותאם לישראל ומציג משתתפים שנפרדים מהרכוש שלהם, כולל הבגדים שלגופם, למשך 14 יום.
פורמט.
הסדרה עוקבת אחר המשתתפים בניסוי חברתי מצולם, הראשון מסוגו בישראל. פורמט התוכנית מבוסס על תוכנית ששודרה בדנמרק וזכתה שם להצלחה טלוויזיונית, ובעקבות כך נמכר לארצות נוספות. ששת המשתתפים נפרדים למשך שבועיים מכל החפצים בביתם. ביום הראשון של הניסוי מגיעה חברת הובלות לבתיהם ותכולת הבית (רהיטים, כלי מטבח, מוצרי טיפוח, טלפונים, מחשבים, בגדים ועוד) נארזת ונלקחת לאחסון במכולה המוצבת קרוב למקום מגוריהם.
המשתתפים נותרים עירומים בבית ריק עם אוכל שהושאר להם בצמצום (שימורים) כאשר הם מצולמים על ידי מספר מצלמות שהותקנו בבית ומצלמה ידנית אחת.
לאחר 24 שעות מתחילת הניסוי מותר להם להגיע למכולה ולקחת ממנה פריט אחד. במשך כל ימי הניסוי המשתתפים באים פעם ביום ובוחרים לקחת פריט אחד נוסף מהמכולה בה אוחסנו חפציהם. בשבוע הראשון אסור להם לקחת מהמכולה פריט טכנולוגי כמו טלפון סלולרי, מחשב ועוד.
למשתתפים מותר לעסוק בעבודה מזדמנת תמורת כסף או פתרון אחר שיאפשר להם להשיג את מה שהם צריכים לקיום.
הבמאית בן דור על ההחלטה לעשות את הסדרה בישראל: "(...) ראיתי פורמט דני מצליח באירופה ובארצות הברית בשם Stripped. התלבטתי קצת בגלל הגימיק של ההתפשטות, אבל החלטתי שהמשימה תהיה לחלץ מהמשתתפים משהו מעצמם (...) הזמן שהם עירומים הוא רק למשך 24 שעות, כי לאחר היום הראשון הם יכולים להוציא מהמכולה משהו ולשים על עצמם. בסקנדינביה המשתתפים לא יצאו מהבית ביממה הראשונה. הישראלים לקחו את זה כמשימה. התיידדו עם הרחוב, מצאו אוצרות: בגדים, נעליים ונורא נהנו מזה".
בובה מתי
בובה מתי הוא אלבום שירי ילדים וקלטת וידאו, של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1992.
בקלטת הווידאו עצמה, עליה מבוסס האלבום שנקראת גם בשם "בובה מתי", קיימים 13 שירים, ויש גם עלילה ותסריט: ביום חורף גשום, מגיע דניאל הביתה ושומע קולות משונים.
דניאל נבהל, אבל אז הוא פוגש את בובה מתי ששר לו שירים בחוויתיו.
כספי מגיש בעצמו את השירים, כשהוא נעזר בגני תמיר, ציפי מור, דני שגב והילדים דניאל אפרת ודפנה פטישי.
תסריט ובימוי לווידאו: שמי זרחין.
הפצת הקלטת לחנויות התקליטים: "NMC".
הפצת הקלטת לחנויות: "קלסיקלטת".
האלבום ליווה את הקלטת ומכיל את השירים שבקלטת הווידאו.
השירים באלבום, חוץ מ"שש" ו"נמלים", הם שירים מוכרים, כולם בעיבודים חדשים שנכתבו במיוחד לאלבום, וגם הופיעו כבר באלבומיו הקודמים של כספי, בעיקר באלבום "צד נוסף" שהוקדש אף הוא לשירי ילדים. באלבום גם השיר "ילדותי השנייה", אחד השירים הכי מזוהים איתו. שיר זה, והכללותם של שירים כמו "כלבלב" או "אולי זה מעליב" בהופעותיו של מתי למבוגרים מראים כי כספי לא תופש את יצירתו לילדים כז'אנר נפרד מיצירתו למבוגרים.
בין הנגנים המשתתפים באלבום הם פטר ורטהיימר ואיתמר ארגוב. כמו כן משתתפים נגני כלי מיתר שונים. אחד השירים יוצאי הדופן באלבום ובכלל ביצירתו של כספי, הוא השיר "נמלים", מעין שיר פאנקי-ראפ הומוריסטי. האלבום חשף את השירים של כספי לילדים שנולדו בשנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90.
ב-2008 הוציאה חברת "הד ארצי" את "בובה מתי" בהפצה מחודשת על גבי DVD, במארז הכולל גם תקליטור שמע עם השירים.
פביאן רואיס
פביאן רואיס פנה (בספרדית: Fabián Ruiz Peña; נולד ב-3 באפריל 1996) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקשר בפריז סן-ז'רמן מהליג 1 ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים.
תחילת הדרך בבטיס והשאלה לאלצ'ה.