הבניין, שתוכנן על ידי קון פדרסן פוקס, דומה בסגנון למבנה ישן יותר של אותם אדריכלים, במונטריאול, בקוויבק שבקנדה. הבניין הוא מבנה הבנוי מבטון מזוין עם חזיתות מחוררות ולוחות שטוחים. גובה הקומות הוא לרוב 3.6 מטר, עם שטח רצפה של 950 מ"ר. החזית מורכבת מגרניט משובח וזהוב, ומקנה לה מראה לבן ובהיר מרחוק. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ויליאם פדרסן. קרן הטבעת האופיינית בראש המגדל (הידועה בדרך כלל כ"כתר") מזכירה את פסל החירות, אך מיועדת גם כתזכורת להיסטוריה של פרנקפורט כעיר בה הוכתרו קיסרי גרמניה. הכתר פונה לכיוון החלק הישן של פרנקפורט שבו ההכתרה התקיימה בבית קתדרלת פרנקפורט. כתר הפלדה בעל 95 טון מחומם בחורף כדי למנוע היווצרות קרח, שעלול לסכן הולכי רגל או מכוניות ברחוב למטה. העיצוב למגדל משה אביב ("שער העיר") ברמת גן נוצר בהשראת הבניין.
מאפיינים.
מול הכניסה מוצב פסל של קלאס אולדנבורג וקוסיה ואן ברוגן, המכונה .
בתרבות הפופולרית.
במשחק המחשב סים סיטי 4 יכול משתמש הבונה עיר וירטואלית להציב בה את מגדל וסטנדשטראסה 1 אשר מופיע בשם Khoury Art Foundation Building.
יחסי אתיופיה–סומליה
יחסי אתיופיה-סומליה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין הרפובליקה הפדרלית של סומליה. אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 1,640 ק"מ.
היסטוריה.
ימי קדם.
עמי אתיופיה וסומליה היו בקשר מאז ימי קדם. במאה ה-17 הוביל האימאם הסומלי אחמד אבן איברהים אל-גאזי את ההתקפה על האימפריה האתיופית, כתוצאה ממנה רוב המדינה הנוצרית הזו נפלה תחת שלטון הסולטנות המוסלמית אדאל. תחת הנהגתו של אחמד אבן איברהים אל-גאזי, נלחמו בעיקר סומלים אתניים ובני בריתם - האימפריה העות'מאנית, ואילו המפקד הפורטוגזי כריסטופר דה גמה נחלץ לעזרתם של אתיופים. במהלך המלחמה התמודדו אדאל ואתיופיה עם אובדן העבודה ומשאבי הטבע, מה שהפחית את השפעתן של שתי המעצמות ושינה את מאזן הכוחות האזורי במשך מאות שנים רבות. היסטוריונים רבים מאמינים כי סכסוך זה שימש כגורם ההיסטורי לעוינות בין סומליה לאתיופיה כיום.
התקופה המודרנית.
בשנת 1948, בלחץ של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בריטניה העבירה את ח'אוד ואוגדן לאתיופיה על בסיס חוזה שנחתם בשנת 1897, כאשר הבריטים מסרו את שטח סומליה לקיסר אתיופיה מנליק השני בתמורה לעזרתו במלחמה במורדים סומלים. בהעברת הארץ טענה בריטניה כי לסומלים יש את הזכות לשמור על האוטונומיה שלהם, אולם אתיופיה הכריזה מיד על ריבונות מלאה על האזור. בשנת 1956, בריטניה הציעה לאתיופיה עסקה לרכישת האדמות הסומליות שהועברו, אך אתיופים דחו זאת.
בשנת 1960 סומליה חזרה לעצמאותה וסוגיית אזור אוגדן חזר לסדר היום. ב-16 ביוני 1963 מרדו פרטיזנים סומלים בהודאיו לאחר שהקיסר האתיופי היילה סלאסי דחה את תביעתם עבור אוטונומיה באוגדן. תחילה סירבה ממשלת סומליה לתמוך בכוחות הפרטיזנים באוגדן, שכוחם היה כ-3,000 איש. עם זאת, בינואר 1964, לאחר שאתיופיה העבירה יחידות חדשות לאוגדן, החלו הסומלים לבצע התקפות קרקע ואוויר מעבר לגבול ולסייע לפרטיזנים. חייל האוויר האתיופי הגיב בתקיפות אוויריות על ערים בסומליה, כולל בלאדוויינה וגלקאיו. ב-6 במרץ 1964 חתמו הרשויות בסומליה ואתיופיה על הפסקת אש. בסוף מרץ 1964 חתמו הצדדים על הסכם נוסף בעיר ח'רטום שבסודאן, והודיעו על נסיגת הכוחות מהגבול, הפסקת התעמולה ותחילת משא ומתן לשלום, וסומליה הפסיקה לתמוך בפרטיזנים. ביולי 1977 פרצה מלחמת אוגדן לאחר שנשיא סומליה סיאד בארה ניסה ליישם את התפיסה הפוליטית של סומליה הגדולה. בשבוע הראשון לסכסוך, הכוחות הסומלים כבשו את אוגדן הדרומית והמרכזית, הצבא האתיופי נאלץ לסגת לפרובינציה סידאמו. עד ספטמבר 1977, סומליה שלטה ב-90% מאוגדן וכבשה את העיר בעלת החשיבות האסטרטגית ג'יג'יגה, וגם את דירה דאווה. עם זאת, לאחר שהסומלים התקרבו לעיר הרר, 20,000 חיילים קובנים וכמה אלפי מומחים סובייטים הגיעו לעזרת החונטה הצבאית האתיופית הקומוניסטית. עד 1978, הכוחות הסומלים הושלכו מאוגדן. לאחר אירועים אלה, מוחמד סיאד בארה החליט לנטוש את שיתוף הפעולה עם ברית המועצות והחל ליצור קשרים עם מדינות אחרות.
בתחילת שנות ה-90 התנהלו מלחמות אזרחים בשתי מדינות אלה (ראו מלחמת האזרחים האתיופית ומלחמת האזרחים בסומליה), שהשפיעו על מערכת היחסים ביניהן. בשנת 2006 השתלט איחוד בתי הדין האסלאמיים (ארגון מוסלמי בסומליה) על חלקה הדרומי של סומליה והכניס מיד את חוקי שריעה בשטחה. ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה ביקשה לחזק את מעמדה במדינה בעזרת חיילים אתיופים, שומרי שלום של האיחוד האפריקאי ותמיכת תעופה מארצות הברית, מה שהוביל בסופו של דבר לתבוסת איחוד בתי הדין האסלאמיים. לאחר התבוסה, התאחדות איחוד בתי הדין האסלאמיים התפצלה למספר סיעות שונות: התנועה הרדיקלית א-שבאב המשיכה להילחם נגד הממשלה וחינתה את נסיגת הכוחות המזוינים האתיופים במדינה. בין 31 במאי ל-9 ביוני 2008, ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה והקבוצה הרדיקלית "הברית למען שחרור סומליה" השתתפו בשיחות השלום בג'יבוטי, שתווכו על ידי האומות המאוחדות. הוועידה הסתיימה עם חתימת הסכם על נסיגת הכוחות האתיופים בתמורה לסיום העימות המזוין. בהמשך הורחב הפרלמנט הסומלי ל-550 מושבים כדי להכיל את חברי הברית למען שחרור סומליה. בינואר 2009 משכה אתיופיה את כוחותיה מסומליה.
באוקטובר 2011 החל המבצע הצבאי הרב-לאומי לינדה נצ'י נגד המיליטנטים של א-שבאב בדרום סומליה, הכוחות המזוינים של אתיופיה הצטרפו לקמפיין זה חודש לאחר שהחל. נציב השלום והביטחון של האיחוד האפריקאי אמר כי הכוחות המזוינים של אתיופיה יכולים לעזור לרשויות הסומליות להשיג שליטה רבה יותר על שטחן. הממשלה הפדרלית הסומלית הוקמה ב-20 באוגוסט 2012 והפכה לשלטון המרכזי הקבוע הראשון במדינה מאז פרוץ מלחמת האזרחים. בחודש שלאחר מכן נבחר חסן שייח' מחמוד לנשיא החדש של סומליה, וראש ממשלת אתיופיה, היילמריאם דסלן, השתתף בטקס חנוכתו.
סוגיית סומלילנד.
אמנם אתיופיה לא מכירה באופן רשמי בסומלילנד, אך היא נחשבת לידידתה הקרובה ביותר וממשלתה נחשבת לממשלה המרחיקה ביותר ביחסיה עם סומלילנד ואף הביעה תמיכה במתן עצמאות למדינה, בנימוקים הבאים: ראשית, היותה של סומלילנד מדינה ששואפת לדמוקרטיה, שלווה ואינה מהווה איום. שנית, פיצולה של סומליה יחליש אותה, ובכך יגביר את ביטחונה של אתיופיה. שלישית, אינטרס ביחסים דיפלומטיים בשל רצועת הים הרחבה של סומלילנד. בינתיים, נראה כי אתיופיה מחכה לאישורו של האיחוד האפריקאי, אולם עשויה להכיר בה באופן עצמאי אם הדבר לא יקרה בשנים הקרובות.
ווסטנדסטראסה 1
אייווה זאסימאוסקייטה
אייווה זאסימאוסקייטה (בליטאית: Ieva Zasimauskaitė-Kiltinavičienė; נולדה ב-2 ביולי 1993) הוא זמרת ופזמונאית ליטאית, אשר ייצגה את מדינתה באירוויזיון 2018.
ביוגרפיה.
זאסימאוסקייטה נולדה וגדלה בקובנה, העיר השנייה בגודלה בליטא. הוריה של איווה הם רופאים. אביה מנגן בגיטרה. לאיווה יש אח גדול, אוגניוס (יליד 1989).
בשנת 2012 סיימה את לימודיה בגימנסיה באוניברסיטת ראסוס בקאונאס ויאטאס מגנוס בקלניצ'יי. בשנת 2015 סיימה תואר ראשון בניהול בתי מלון מבית הספר הבינלאומי למשפט ולעסקים (TTVAM) בבירת ליטא וילנה. בשנת 2014, אייוה גרה כשנה בברצלונה, ספרד, על מנת ללמוד באוניברסיטה מקומית במסגרת חילופי סטודנטים של האיחוד האירופי. באביב 2015 סיימה התמחות במלון בעיר הולדתה קובנה ובמשך זמן מה עבדה בחנות מתנות בעיר.
קריירה.
בגיל שבע נשלחה איווה לשיעורי פיתוח קול בבית הספר למוזיקה בקובנה, שם למדה שמונה שנים. בבית הספר למוזיקה איווה שרה בלהקה הילדים "Linksmasis do" וניגנה בפסנתר. במהלך תקופה זו היא גם השתתפה בתחרויות ופסטיבלים שונים. בשנת 2007 התמודדה בתחרות אירוויזיון הילדים 2007 כזמרת ליווי של לינה ג'וי. כשהייתה בת 16 הפכה לחברה במקהלת קובנה בפרויקט TV3 "Chorų karai". לאחר שהמקהלה זכתה בפרויקט טלוויזיה, הופיעה אווה במשך שלוש שנים יחד עם המקהלה ברחבי ליטא. לאחר מכן החלה לעבוד באופן אישי עם המלחין ומפיק המוזיקה טאוטקוס, מנהל להקת הבנים "NEO", באותה תקופה פגשה את בעלה לעתיד, שהיה חבר בלהקה.
בשנת 2012 איווה השתתפה בפרויקט "Lietuvos balsas" (" קול ליטא") בו היא שרה יחד עם דימה בילאן את הלהיט שלו "Never Let You Go", עמו סיים במקום השני באירוויזיון 2006. זמן קצר לאחר מכן, היא החלה את קריירת הסולו שלה והלחינה את השיר הראשון שלה "Pasiilgau" ("אני מתגעגע"). ברוב זמנה היא מופיעה בחתונות ואירועים אחרים דומים.
ב-12 במרץ 2018, אווה זכתה בגמר הבחירה הלאומית Eurovizijos Atranka" 2018", על מנת לייצג את ליטא באירוויזיון 2018. היריבה העיקרית של אווה, יורגיס ברוזגי (שסיימה במקום השני), הופיעה לימים בליסבון, בתחרות עצמה, כזמרת הליווי שלה.
היא ניסתה לייצג את מדינתה גם ב-2013, 2014, 2016, ו-2017 אך כשלה והצליחה רק ב-2018.
זאסימאוסקייטה הופיעה באירוויזיון 2018 בליסבון בחצי הגמר הראשון אשר נערך ב-8 במאי. היא סיימה במקום ה-9 מתוך 19 מדינות, והעפילה לגמר כשלזכותה 119 נקודות. אחרי הביצוע של אווה בחצי הגמר, אווה טיפסה בקרב סוכנויות ההימורים ביום הגמר את המקום השלישי, כל זאת לאחר שלפני חצי הגמר ניבאו לה את המקום ה-22, כלומר, ניבאו שהיא לא תעפיל כלל לגמר. הימורים אלו שגו, כאשר בגמר, שנערך ב-12 במאי, סיימה אווה במקום ה-12 מתוך 26 מדינות, כשלזכותה 181 נקודות.
חיים אישיים.