אנה יצאה לצייר בכפר בהולנד, תקופה שתשפיע על יצירתה כאמנית. המקום היה מבודד מהעולם החיצון, עד שזרים משכו תשומת לב רבה. במכתב להוריה, אנה כתבה על קהל גדול של יותר ממאה ילדים מקומיים שעקבו אחריהם וכמעט גרמו למהומות מכיוון שמעולם לא ראו אמנים לפני כן. חיבתה לאנשים האלה הובעה בציוריה - דמויות של איכרים ובעיקר נשים וילדים. כמו כן ציירה נופים עם סצינות נהר, דייקים ונופי שדות פתוחים לרווחה.
בסתיו 1888 חזרה אנה לפריז יחד עם חברותיה. במקום לחזור לאקדמיה ז'וליאן, הם נרשמו באקדמיה קולארוסי שם שכר הלימוד היה סביר יותר, והשיעורים היו פחות מובנים ופרוגרסיביים יותר. שם הם קיבלו הדרכה מהאמנים ז'אן אנדרה ריקסנס (1846–1925) וגוסטב-קלוד-אטיין קורטויס (1852–1923). אנה עברה לגור בבית דירות ויחד עם חברותיה, שכרו שטח לאולפנים. אנה שיתפה את האולפן שלה עם סטודנטית נוספת בקולרוסי.
באמריקה ובאסיה.
בנובמבר 1889 הפליגה אנה מרוטרדם לניו יורק. חודש לאחר מכן היא הייתה בסן אנטוניו, טקסס, ועד שנת 1890 היא ביצעה דיוקן רשמי של אביה במדים. [10] היא הייתה כמעט בת עשרים ושש, הקריירה שלה הייתה מבוססת היטב. באפריל הציגה שני ציורים באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. עבודותיה הוצגו במספר תערוכות בולטות לאומיות במהלך השנים הבאות, אשר לוו בעליית ערכם בשוק האמנות.עד יוני 1891 היו לאנה שלושה ציורים שנכללו בתערוכה השנתית הראשונה לאמנות אמריקאית במוזיאון דטרויט לאמנויות יפות במישיגן. עבודתה הוצגה מדי שנה באזורים הצפון-מזרחיים של ארצות הברית, למעט שנת 1893, כאשר הדבר היחיד הידוע בפעילותה נובע מצילום שצולם בקיץ במושבת אמנים בנאפנוך, ניו יורק. באותה השנה היא ציירה את דיוקנו המלא של אחיה, קאדט, בזמן שהיה בחופשה קצרה מווסט פוינט.
בשנת 1895 נפטרה אמה של אנה באפריל ואחיה, דייוויד, סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ווסט פוינט ביוני. כאן פגשה את סגן וילארד איימס הולברוק, העוזר לשעבר של אביה הגנרל סטנלי בפורט סם יוסטון (1891 עד 1892), והם החלו להפגש.
בתוך ימים מרגע סיום לימודיו של אחיה, עלו אנה וחברתה אידה סי. האשל, על ספינה בניו יורק והפליגו לרוטרדם. אנה נשארה בכפר ריז'ורד במשך חמישה חודשים, ושם ייצרה מספר ציורים מפורסמים שלה.
באפריל 1896, עבודותיה של אנה הוצגו שלוש פעמים בוושינגטון, די סי, הוצגו חמישה מציוריה בתערוכת יחיד. באוקטובר 1896 אנה ווילארד הולברוק התחתנו בוושינגטון עם קבלת פנים גדולה. בדצמבר עברה אנה עם וילארד לתפקידו בפורט גרנט, אריזונה.
בשנת 1897 הציגה אנה את "הגלגל המסתובב" בחברת האמנים של וושינגטון, מועדון הקוסמוס. זוהי התערוכה האחרונה הידועה של עבודותיה במהלך חייה, אם כי המשיכה לצייר.
במאי 1899 נולד בנה וילארד איימס הולברוק, ג'וניור, ושבועיים לאחר מכן נשלח בעלה וילארד האב לג'ורג'יה ואז יצא למלחמה בקובה. באפריל 1900 נולד בנה דייוויד סטנלי הולברוק בסן פרנסיסקו. באותה שנה נשלח וילארד לפיליפינים והם נפרדו במשך למעלה משנה. בשתי הפרידות הללו אנה גרה בוושינגטון עם אביה ואחיותיה. במהלך תקופה זו, פחת קצב הציור שלה אך לא חדל לחלוטין.
בשנת 1901 הפך וילארד למושל אזרחי בפאנאי, אי בפיליפינים, ואנה וילדיהם הצטרפו אליו. מקום זה סיפק להם בית לכל דבר, ובעזרת מטפלת אמריקאית הצליחה אנה לחזור לציור שלה. במהלך תקופה זו היא השלימה ציורים רבים, הכלולים כעת באוספים משפחתיים. עבודות אחרות ידועות רק מצילומים בשחור לבן מבית המושל. במהלך שהותם בפיליפינים לקח וילארד את אנה לקוריאה ויפן והיא ציירה בצבעי המים ציורי פגודה ובודהה שביפן.
המשפחה חזרה לאמריקה והתגוררה באריזונה, ובפורט פרסקוט בשנים 1903 - 1905, כאשר וילארד קיבל הצבה לעבור להוראה במכללה הצבאית של פנסילבניה, צ'סטר, פנסילבניה.
אנה נפטרה מדלקת ריאות, ב־25 בפברואר 1907, בבית בצ'סטר, ונקברה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון בארלינגטון, וירג'יניה.
היא הייתה בת 42 והשאירה אחריה את בעלה ושני בנים צעירים.
דיאנה ואקטיון (טיציאן)
דיאנה ואקטיון (באיטלקית: Diana e Atteone) הוא ציור שמן של הצייר טיציאן, שצויר בין השנים 1556–1559. היצירה מוצגת לחלופין בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
הסיפור המיתולוגי.
סיפורם של דיאנה ואקטיון מתואר בספר השלישי של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. הציור מתאר את הרגע בו הצייד אקטיון רואה בטעות, במערומיה, את האלה דיאנה (מקבילתה הרומית של האלה היוונית ארטמיס, אלת הבתולות והצייד אשר שמרה בקנאות על בתוליה וכל מי שפגע בטהרתה פגש סוף אלים). כעונש היא הופכת אותו לאייל והוא נטרף בידי כלבי הציד שלו.
היסטוריה.
הציור הוא אחד מסדרה בת שישה ציורים שהוזמנו על ידי פליפה השני, מלך ספרד ואשר טיציאן כינה poesie (פיוטים). הציור סופק בין השנים 1556–1559.
הציור נותר באוסף המלכות הספרדי עד 1704, אז פליפה החמישי, מלך ספרד העביר אותו לשגריר צרפת. הוא נרכש עד מהרה על ידי פיליפ השני, דוכס אורליאן, אחיינו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, עבור "אוסף אורליאן" בפריז. בשנת 1791, לאחר המהפכה הצרפתית, נמכר אוסף אורליאן לסוחר בבריסל על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן.
חלקו הגדול של אוסף אורליאן, כולל ציור זה ודיאנה וקליסטו, נקנה בשנת 1798 על ידי תעשיין בריטי. מאוחר יותר נרכשו שני הציורים על ידי משפחת אצולה בריטית והוצגו באחוזת המשפחה בלונדון. הם נרכשו במשותף על ידי הגלריה הלאומית בלונדון והגלריה הלאומית של סקוטלנד בשנת 2008, ומיועדים להצגה ברוטציה בת חמש שנים בין שני המוזיאונים.
תיאור היצירה.
דיאנה מוצגת לובשת כתר ועליו ירח סהר בצד ימין של הציור. אקטיון נראה משמאל כשלידו אחד מכלבי הציד שלו. הוא מסיט וילון קטיפה אדום, פעולה אשר חורצת את גורלו למרות שהוא חף מפשע. הנימפות רוחצות במעיין הנובע ממזרקה מלאכותית ומציגות מגוון תגובות ותנוחות עירום. אחת מהן נראית מאחורי עמוד אשר בקודקודו ראש אייל, רמז לבאות. במרכז, ליד הנימפות שיושבות בבסיס המזרקה, בולט לעין אגרטל ונציאני מתקופתו של טיציאן.
לצידה של דיאנה נראית שפחה שחורה, המספקת ניגודיות לדיאנה הבהירה. הפירוט שבו טיציאן מתאר את דמותה מעיד על שימוש בדוגמנית חיה. בדיקות בקרני רנטגן העלו שבמקור צוירה נימפה לבנה, והוספת האישה השחורה נועדה להגדיל עוד יותר את גיוון הדמויות וכן כדי להדגיש את תפקידה השונה מזה של הנימפות.
טיציאן ידוע בטיפול הנפלא שלו בצבעים והדבר מתבטא למשל בהשתקפויות על פני מי המעיין, או בניגודיות בין הוילון האדום אשר אקטיון מסיט, והצבע הכחול של השמיים. הנוף ברקע, מעבר להרים, נעשה תוך שימוש בפיגמנט אולטרמרין (העשוי מלפיס לזולי כתוש). זהו פיגמנט יקר אשר היה זמין לטיציאן עקב היותה של ונציה מרכז סחר גדול
דיאנה וקליסטו (טיציאן)
דיאנה וקליסטו (באיטלקית: Diana e Callisto) הוא ציור שמן של הצייר טיציאן, שצויר בין השנים 1556–1559. היצירה מוצגת לחלופין בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
הסיפור המיתולוגי.
סיפורם של דיאנה וקליסטו מתואר בספר השני של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. קליסטו היא אחת הנימפות של האלה דיאנה. יופיטר מלך האלים חושק בה, מתחפש לדיאנה כדי שיוכל להתקרב אליה ואז אונס אותה. היא הרה ומסתירה את ההריון מחברותיה, אך כאשר הן רוחצות במעיין והיא מסרבת להסיר בגדיה, הן מגלות זאת, קורעות את בגדיה מעליה והיא מגורשת.
יונו מלכת האלים מגלה את מעשהו של יופיטר וכנקמה על כך הופכת את קליסטו לדובה. בנה של קליסטו, ארקס הצייד, מנסה להורגה. יופיטר חומל עליהם וברגע האחרון מרומם אותם לרקיע והופך את קליסטו למערכת הכוכבים הדובה הגדולה ואת ארקס למערכת הכוכבים הדובה הקטנה.
היסטוריה.
הציור הוא אחד מסדרה בת שישה ציורים שהוזמנו על ידי פליפה השני, מלך ספרד ואשר טיציאן כינה poesie (פיוטים). הציור סופק בין השנים 1556–1559.
הציור נותר באוסף המלכות הספרדי עד 1704, אז פליפה החמישי, מלך ספרד העביר אותו לשגריר צרפת. הוא נרכש עד מהרה על ידי פיליפ השני, דוכס אורליאן, אחיינו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, עבור "אוסף אורליאן" בפריז. בשנת 1791, לאחר המהפכה הצרפתית, נמכר אוסף אורליאן לסוחר בבריסל על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן.
חלקו הגדול של אוסף אורליאן, כולל ציור זה ודיאנה ואקטיון, נקנה בשנת 1798 על ידי תעשיין בריטי. מאוחר יותר נרכשו שני הציורים על ידי משפחת אצולה בריטית והוצגו באחוזת המשפחה בלונדון. הם נרכשו במשותף על ידי הגלריה הלאומית בלונדון והגלריה הלאומית של סקוטלנד בשנת 2008, ומיועדים להצגה ברוטציה בת חמש שנים בין שני המוזיאונים.
תיאור היצירה.
הציור מתאר את הרגע בסיפור בו שאר הנימפות קורעות את בגדיה של קליסטו מעליה. זהו ציור משלים לדיאנה ואקטיון, גם פה מתוארת ענישה של בן אדם חף מפשע בידי האלים. מדובר למעשה על קורבן אונס אשר מנודה בידי חברותיה.
שני הציורים תוכננו מלכתחילה היות מוצגים כזוג. הם דומים זה לזה בין היתר גם במספר הדמויות (8–10 לעומת 2 בשאר הציורים בסדרה poesie) ובגודלם המעט קטן יותר מגודלם של ארבעת הציורים האחרים בסדרה. בשניהם יש פסלים ותבליטים דומים ונוף משלים. לדוגמה, זרם המעיין בציור זה נראה כהמשכו של זרם המעיין בציור "דיאנה ואקטיון". כאן האור מגיע מימין בעוד שב"דיאנה ואקטיון" הוא מגיע משמאל, עובדה המעידה על כך ששני הציורים נועדו להיות מוצגים זה מול זה, משני צידיו של חלון.
סמסונג ביטוח חיים