הדרך העיקרית היא דרך מעבר גיבוש סטי"לים/דבורים, הצטיינות, הגעה לסנפיר, הצטיינות והגעה לילת"מ. בהליך הגיוס, יש להעדיף את חיל הים ואת יחידת הסטי"לים/דבורים (ספינות חיל הים) ב"מנילה" (שאלון ההעדפות). אחרי המיון בביתן חיל הים בבסיס תל השומר, הכולל מבחנים פסיכוטכניים ובדיקות רפואיות, מקבלים העוברים זימון לגיבוש סטי"לים/דבורים. הגיבוש הוא בן יומיים ואינו קשה במיוחד מבחינה פיזית, אך מנפה חיילים לפי יכולות למידה, עמידה בלחץ ושיתוף פעולה. בין השאר כולל הגיבוש מבדקי ים (חדר הצפה בו צריך לאטום חדר תוך כדי הצפתו, סירת ההקאה, שיט על סטי"ל וטבילות בים) ואתגרים מנטליים.
המצטיינים בגיבוש יכולים לבקש לקבל גיבוש סנפיר (שלא נפתח בכל מחזור גיוס). אז מקבלים זימון ליום בדיקות במכון לרפואה ימית בחיפה, ומי שיימצא כשיר יזומן לגיבוש סנפיר, בן יומיים, הכולל גם הוא מבדקי מים ומבחנים מנטליים, ראיון אישי, בחינה פסיכולוגית ופסיכוטכנית של המועמדים ועוד. אחרי שמתגייסים ליחידת סנפיר, יוכלו המצטיינים לבקש להגיע לילת"ם.
בודדים אשר יסיימו את מסלול ההכשרה של סנפיר ימשיך למסלול ההכשרה של ילת"ם שאורכו כ-12 חודשים.
הדרך השנייה היא להצטיין בגיבוש סטי"לים/דבורים ולקבל זימון לגיבוש ילת"ם (קורה לעיתים נדירות מאוד - בהתאם לצורכי הצבא ולנתונים האישיים).
הכשרת הלוחם בילת"ם נמשכת כ-12 חודשים. המסלול מתחלק לשני חלקים כאשר כל אחד מהם אורך כחצי שנה. החלק הראשון נחשב קשה יותר לעומת החלק השני. החיילים לומדים ימאות בסיסית, מקבלים הכשרה בלוחמה בטרור (לוט"ר), ועוברים קורסי צלילה מתקדמים (במים רדודים ולעומק רב), הכשרה לשימוש בכלים טכניים, צילום, ניווט והכשרות ייעודיות נוספות. האימונים ביחידה, המתבצעים ברובם בצוותים של בנים ובנות יחד, קשים וכוללים מסעות, צלילות בכל שעות היום והלילה, טילוף (שחייה למרחקים ארוכים עם סנפירים), אימוני ניווט תת-מימיים, צלילות ממושכות ועוד.
בחלק השני של הכשרה, עוברים החיילים מהשלב הבסיסי למתקדם בו ילמדו החיילים את הצלילה המקצועית, נייטרוקס, הפעלת אמצעים מורכבים יותר מתחת לפני המים, איתור וחיפוש, סדרות פיקוד שונות, חבלה וסילוק פצצות תת-מימיות. לאחר שלב זה, נערך טקס קבלת "כנפי התמנון" למסיימי מסלול ההכשרה. לאחר תקופת ההכשרה עוברים הצוללים הצעירים לפלגות הסדיר השונות, שם יעבירו את שירות הסדיר ואף יחתמו קבע לתקופה קצרה.
בשל מסלול ההכשרה, הידע והניסיון המקצועי שהחיילים מקבלים תוך כדי שירותם ובשל האופי המגוון של היחידה, רבים מהם חותמים קבע למספר שנים ביחידה.
כחלק מהכשרת החבלנים, עוברים הצוללים קורס ביהל"מ (יחידת הנדסה למשימות מיוחדות) ואחריו מבצעים השלמת חבלה לפעילות הימית.
מפקדי הילת"ם.
מפקדי הילת"ם ששמם פורסם:
מנטה
ילת&quot;ם
קיר שגיא
קוקיז
הולדה בעוולה
תובענה בגין הולדה בעוולה היא תובענה של הורים כנגד רופא על שבגלל רשלנות רפואית שלו הם לא הפילו עובר שנולד עם מומים. תובענת ההולדה בעוולה קשורה לעיתים לתביעת היילוד עצמו על חיים בעוולה.
בישראל.
משנות ה-80, עת הוכרה בישראל האפשרות לתביעה על חיים בעוולה, ועד העשור השני של המאה ה-21, נכרכו יחד תביעות של הולדה בעוולה עם תביעות של חיים בעוולה. במרץ 2012 המליצה דעת הרוב של ועדת מומחים, בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס אליהו מצא, לבטל את ההכרה בעילת "חיים בעוולה" ולהקים מנגנון פיצוי שיפעל במקרי נכות של למעלה מ-20% עיקרי המלצות הוועדה קיבלו תוקף בפסק דין של בית המשפט העליון בעניין ליאור המר, שניתן על ידי השופט אליעזר ריבלין ביום פרישתו מבית המשפט. בפסק דין ליאור המר ביטל בית המשפט העליון את עילת ה"חיים בעוולה" ובמקביל הרחיב את עילת התביעה של ההורים מכוח "הולדה בעוולה". באמצעות עילת תביעה זו האחרונה, יכולים הורים לתבוע פיצוי שיכסה את הוצאות גידולו ומלוא צרכיו של הילוד גם לאחר בגירותו ולמשך כל תוחלת חייו המוערכת.
אחד ההבדלים בין תביעה על חיים בעוולה לבין התביעה על הולדה בעוולה היא מועד תחולת התיישנות התביעה. בתביעה על הולדה בעוולה, התביעה היא של ההורים. המועד בו נודע להורים על העוולה היא לרוב בסמוך ללידה, ולכן התביעה מתיישנת כ-7 שנים לאחר הלידה. לעומת זאת, בתביעה של חיים בעוולה, התביעה הייתה של היילוד וההתיישנות נספרת 7 שנים ממועד הגעת היילוד לבגרות. בפסק דין המר, וכן בפסקי דין נוספים בתחום, קבעו שופטי בית המשפט העליון כללי מעבר שאפשרו הגשת תביעות על חיים בעוולה במקרים שבהם התביעה על הולדה בעוולה התיישנה, בטרם ניתנה הלכת המר או סמוך לאחריה.
עילות התביעה.
תביעה על הולדה בעוולה אפשרית במקרים בהם בגלל התרשלות בבדיקות במהלך ההריון לא נמצאו מומים שאילו נמצאו היו גורמים להורים לבצע הפלה. בנוסף, בתי המשפט קיבלו תביעות על התרשלות כאשר רופאים או מבצעי סקירת מערכות לא ציינו בפני ההורים את האפשרות לבצע בדיקה מקיפה יותר.
פנים
הפנים הן החלק הקדמי של הראש. פני האדם משתרעות בין המצח לסנטר. הפנים כוללות עור, שיער, מצח, גבות, עיניים, אף, לחיים, אוזניים, פה, שפתיים, שיניים וסנטר. באמצעות הפנים מובעות הבעות הפנים. הפנים מהוות מרכיב חשוב בהופעת האדם ובזהותו.
המילה "פנים" נגזרת מן השורש פ-נ-י/ה משום שהן פונות קדימה.
הפנים הן מאפיין המאפשר הבחנה בין אנשים וזיהויים, בדרך כלל ממבט ראשון (למעט הבחנה בין תאומים זהים). לדוגמה, תמונת פנים על רישיון הנהיגה מאפשרת לשוטר לאמת את זהות הנהג.
הבעת פנים.
הבעות פנים נוצרות על ידי תנועת ותנוחת שרירי הפנים ומפורשות על ידי המוח, הן משמשות כערוץ תקשורת בלתי מילולי.
לעיתים קרובות ניתן ללמוד על רגשותיו ומצב רוחו של האדם דרך הבעת פניו.
גיאורגי דאנליה
גיאורגי דאנֶליָה (בגאורגית: გიორგი დანელია) (25 באוגוסט 1930 - 4 באפריל 2019) היה במאי קולנוע גאורגי סובייטי, שהיה מוכר בסרטיו הסאטיריים והקומיים. הוא היה בעל תואר האמן העממי של ברית המועצות (1989).
ביוגרפיה.
דאנליה נולד ב-25 באוגוסט 1930 בטביליסי למשפחה של אנשי קולנוע: דודתו, ווריקו אנג'פרידזה, הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון; דודניתו, סופיקו חיאורלי, היא שחקנית קולנוע גם כן. בתחילת דרכו למד אדריכלות ובעקבות לימודיו עסק במקצוע תקופה קצרה.
בשנת 1958 סיים לימודיו כבמאי באולפני מוספילם.
נפטר במוסקבה ב-4 באפריל 2019.
יצירתו.
מסרטיו שביים:
סינת'-פופ
רשת גימל
ויליאם, הנסיך מווילס
הנסיך הארי מווילס
Congrès International d'Architecture Moderne
סיא&quot;ם
ויליאם אדוארדס דמינג
ויליאם אדוארדס דמינג (אנגלית: William Edwards Deming; 14 באוקטובר 1900 - 20 בדצמבר 1993) היה סטטיסטיקאי אמריקאי, פרופסור, מרצה, יועץ וסופר. ד"ר אדוארדס דמינג, נחשב לאבי "בשורת האיכות" שארגונים רבים ברחבי העולם זוקפים לזכותה את הצלחתם. אף על פי שתרם תרומה אדירה לתעשייה האמריקאית בזמן מלחמת העולם השנייה, דמינג התפרסם בעיקר מעבודתו ביפן, אשר כלכלתה ורוב מוסדותיה חרבו במלחמה. החל משנת 1950 הוא לימד מנהלים בכירים כיצד לשפר, לייעל, לעצב ולתכנן את מקום עבודתם על מנת להשיא את איכות מוצריהם ולהגדיל את פריון העבודה.
דמינג פרסם שלושה ספרים:
קורות חיים.
ראשית דרכו.
דמינג נולד וגדל בחוות סבתו בסו-סיטי שבאיווה, ולאחר מכן בפאול שבוויומינג. גם שם אביו היה "ויליאם", ולכן נקרא גם על שם שמה האמצעי של אמו (פלומה אדוארדס אירין).
בשנת 1917 התקבל דמינג לאוניברסיטת ויומינג (לאראמי), שבה סיים בשנת 1921 תואר ראשון בהנדסת חשמל. לאחר מכן פנה לתחום המתמטיקה, וסיים ב-1925 תואר שני באוניברסיטת קולורדו, וב-1928 תואר דוקטור במתמטיקה ובמתמטיקה פיזיקלית באוניברסיטת ייל. דמינג עבד כמתמטיקאי פיזיקלי במחלקה הלאומית לחקלאות (1939-1927), והיה ליועץ סטטיסטי בלשכת מפקד האוכלוסין האמריקאי (1945-1939). דמינג היה פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר למנהל עסקים (שבו למד וסיים בשנת 1946), ולימד באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק בין השנים (1993-1988). כמו כן, הרצה לעסקים פרטיים.
בשנת 1927 הפגיש ד"ר ס.ה. קונשמן מהמחלקה הלאומית לחקלאות (USDA) בין דמינג לבין וולטר א. שוהרט ממעבדות בל. עבודותיו של שוהרט, שהיה ליוצר רעיון יישום שיטות הבקרה הסטטיסטיות בתהליכי ייצור של לוחות בקרה, סיפקו לדמינג השראה רבה ביישום תהליכים אלה בייצור תעשייתי ובניהול. רעיונותיו של שוהרט בנושא סטיות בתהליכי יצור המוניים ומיוחדים היוו גורם מנחה בעבודותיו של דמינג על תהליכי ייצור, אך גם על הגורמים המנחים במונופולים. תובנות אלו גרמו לשינוי חסר תקדים בהשפעתן על הצמיחה בכלכלה, בעקבות התיעוש המתגבר משנת 1950.
דמינג ערך סדרת הרצאות, שהועברו על ידי שוהרט, במחלקה הלאומית לחקלאות (אשר ראתה אור בספר שפורסם בשנת 1939). בהרצאות אילו הדגיש דמינג את השיטות הסטטיסטיות מזווית ראייה של בקרת האיכות על התהליכים. סיבה אחת מדוע דמינג למד זמן כה רב משוהרט צוינה על-ידו באחת הראיונות: "לשוהרט הייתה יכולת על-טבעית להפוך דברים פשוטים למסובכים", ועל כן נאלץ דמינג להשקיע זמן רב רק בהבנת רעיונותיו.
דמינג פיתח שיטה סטטיסטית פשוטה אשר יושמה בפעם הראשונה במפקד האוכלוסין האמריקאי ב-1940. במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר נוצרו עיכובים רבים בחיל החימוש של צבא ארצות הברית (להלן: "צווארי-בקבוק"), היה צורך למנות ועדת חירום, שתכין תקן לבחינות מדגמיות לאיכות, כפתרון מהיר לעיכובים במשלוחים. דמינג היה בין חברי הוועדה, שמנתה בסך-הכל חמישה אנשים והורכבה מכמה חוקרים ממעבדות בל, ובלט בה גם אד שילינג מהמכון הטכנולוגי של רוצ'סטר.