ב-26 ביולי 2011 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת מכבי תל אביב. בעונת 2011/2012 השתלב אוחיון בתפקיד מוביל בקבוצה,והוא אחד משלושת השחקנים הישראליים היחידים שפתחו בחמישייה בהופעת הבכורה שלהם ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור הישראלי. בקיץ 2012 הגיע לסיכום עם לוקומוטיב קובאן וביקש להשתחרר ממכבי תל אביב. אוחיון טען כי סעיף יציאה בחוזהו עם מכבי מאפשר לו לעזוב תמורת פיצוי של 200 אלף דולר, אולם לטענת הקבוצה סעיף זה ניתן למימוש רק בקיץ 2013. לאחר שהצדדים לא הגיעו להסכמה עברה ההחלטה לבוררות בפיב"א. ב-17 בספטמבר פרסם מזכ"ל פיב"א פטריק באומן את החלטתו וקבע כי אוחיון הפר את חוזהו. ב-22 בספטמבר 2012 כינסה מכבי תל אביב מסיבת עיתונאים, בה הודיעה שהגיעה להבנות עם אוחיון, והוא האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 שנים (בנוסף לעונתו השנייה בחוזהו הישן).
בתום עונת 2012/2013 פיב"א הכריזה על אוחיון כשחקן חופשי, וחתם לשנתיים במכבי תל אביב.
בעונת 2013/2014 זכה עם מכבי תל אביב בגביע הליגה, בגביע המדינה, באליפות ישראל וביורוליג.
במהלך עונת 2014/2015 מונה לקפטן מכבי תל אביב לשארית העונה כמחליף לגיא פניני שגמר את העונה בעקבות פציעה.
בתום עונת 2016/2017 שוחרר אוחיון ממכבי תל אביב.
ב-9 ביולי 2017 חתם בהפועל ירושלים.
בעונת 2019/2020, חתם בקבוצת הפועל חולון ובחודש מאי 2020 הפך לראשון בתולדות ליגת העל שהגיע ל-600 חטיפות בקריירה.
ביולי 2021 חתם אוחיון לשנתיים בעירוני נהריה מהליגה הלאומית בכדורסל.
הישגים אישיים.
ליגת העל לתיכונים.
קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק מקיף עמק החולה נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
חיים אישיים.
נשוי.
מנוניטים
המנוניטים הם זרם של נוצרים אנבפטיסטים, המונה כ-2 מיליון מאמינים ברחבי העולם. השם מנוניט נגזר משם מייסד הזרם, מנו סימונס , כומר הולנדי קתולי ששינה את הגותו הדתית, במשמעות אלו ההולכים אחרי מנו. המנוניטים נרדפו הן על ידי הקתולים והן על ידי הפרוטסטנטים.
הקהילה המנוניטית התפתחה בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 בהולנד וצפון גרמניה, כחלק מהזרם האנאבפטיסטי שמקורו בשווייץ, במוראביה ובוהמיה.
המנוניטים מאמינים כי על אדם בוגר לטבול בשנית וברובם מתנגדים לטבילת תינוקות ומאמינים שרק אדם בוגר יכול להחליט האם להיטבל או לא. רובם תומכים בהפרדת הדת מהמדינה ומתנגדים לכל התערבות של המדינה בענייני דת. המנוניטים הם פציפיסטים הדוגלים באי-אלימות בכל תחומי החיים, חוץ מאשר מקרה בו עליהם להתגונן על חייהם ואז גובר עיקרון ההגנה העצמית (Selbstschutz. כך למשל הוקמו יחידות הגנה עצמית נגד המשמר השחור של נסטור מאכנו) וכן בדרך חיים שיתופית (קומונה) אולם העזרה ההדדית ואהבת הזולת מוגבלים אצלם לחברי הקהילה. כפועל יוצא מהימנעותם להישבע הם נמנעים ככל האפשר מלשאת משרות ציבוריות.
קהילות מנוניטים קיימות באפריקה, ארצות הברית, קנדה, בוליביה, בליז, ברזיל, פרגוואי הולנד ועוד. בעבר הייתה גם קהילה מנוניטית בברית המועצות (בעיקר באוקראינה) שמנתה למעלה מ-100,000 מבוגרים. הם הוזמנו לתחומי האימפריה הרוסית על ידי יקטרינה הגדולה. חלק מהקולאקים שעברו קולקטיביזציה בדרום אוקראינה היו מנוניטים. אחד מהישובים שהם הקימו היה ניו יורק. כאשר במהלך מלחמת העולם השנייה הגיע הצבא הגרמני לאוקראינה, שיתפו איתו המנוניטים פעולה, רובם הצטרפו לצבא הגרמני בנסיגתו וחלק ניכר מהם היגרו לקנדה והצטרפו לקהילה המלוכדת שם.
מספר שנים אחרי הקמת הכנסייה, התפצלה ממנה קבוצת מאמינים שנהרו אחרי יעקב אימן, חוואי שווייצרי שהציג אוטופיה חלופית, קבוצה זו נקראת האמיש, המתגוררת ברובה בצפון אמריקה, ובעיקר במדינת פנסילבניה.
אורה מורג
אורה מורג (נולדה ב-11 באוגוסט 1943) היא סופרת לילדים ונוער ושחקנית תיאטרון לשעבר.
ביוגרפיה.
מורג נולדה בחיפה וגדלה בבת גלים. למדה בבית-ספר תיכון בקריית מוצקין. בצבא שירתה בנח"ל ולאחר כשנה הצטרפה ללהקת הנח"ל בתוכניתה מ-1962, "טיפת דבש". בהמשך למדה ספרות עברית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. שיחקה על הבמה בתיאטרון הקאמרי ובהבימה.
מורג כתבה ספרי שירה ופרוזה לילדים ולמבוגרים. תרגמה ספרים לעברית, בין השאר מספרי רודיארד קיפלינג וא. א. מילן. שירה "קלרה אפרסק" (מתוך "תומר כ"ץ ילד מומלץ") בוצע על ידי גלי עטרי בפסטיבל החמישי לשירי ילדים בחנוכה 1974.
רומן למבוגרים שכתבה הוא "שמלת הכלה המכורה" (הוצאת מודן, 1988) המתאר מערכת יחסים בין שני אנשים נשואים, כאשר הגבר מציע נישואים למאהבתו שבעקבות זאת עוזבת את הבית, אבל הוא עצמו מעדיף בסופו של דבר להישאר עם זוגתו. לדבריה יש לספר רקע אוטוביוגרפי מובהק.
בסוף שנות השמונים בעלה השני, אמנון אריאלי חזר בתשובה. לאחר גירושיהם, הוציאה את הספר "מאה תפוחים חדשים כולל מע"מ", המתאר את חזרתו בתשובה של בעלה והשפעתה על מערכת היחסים שלהם באור הומוריסטי ומעט שלילי.
זכתה בפרס הספריות הציבוריות בשנת 2011. בשנת 2018, במסגרת פרויקט 70 שנה למדינת ישראל, נבחר ספרה "חפרפרת במחתרת" על ידי משרד החינוך לרשימת הספרים המומלצים לנוער בנושא מלחמות ישראל.
פאטווה
יעקב אייכלר
יעקב אייכלר (נולד בשנת תשי"ט, 1959) הוא עיתונאי ישראלי, כיום מגיש תוכנית יומית בכאן ב' העוסקת באקטואליה, וכן מגיש מדי פעם בערוץ כאן 11. בעבר הגיש חדשות ופרשן פוליטי בערוץ הכנסת ובגופי תקשורת נוספים.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, למנשה אייכלר שהיה פעיל בלח"י ושירת בצנחנים לאחר קום המדינה. אחיו הוא ישראל אייכלר, חבר הכנסת מטעם יהדות התורה.
אייכלר סיקר את פעילות הכנסת במסגרות שונות. שימש ככתב של "קו עיתונות דתית", וככתב הכנסת של העיתון. מדי יום חמישי הוא הגיש בערוץ 99 - ערוץ הכנסת את התוכנית "אייכלר יעקב" שבה הוא עוקב אחר עבודת חברי הכנסת.
בעבר שימש אייכלר ככתב החדשות של רשת א' וכתב פוליטי של העיתון "המחנה החרדי". בנוסף, שידר בערוץ החרדי הפיראטי "קול שמחה".
בדצמבר 2006 נבחר ליו"ר "תא הכתבים הפרלמנטריים" לאחר שבבחירות חשאיות זכה לתמיכת 17 מ-23 הכתבים הפרלמנטריים.
בנוסף לעיסוקיו בתחומי התקשורת, עבד אייכלר כקבלן של חברת הבנייה "מ. קעניג". הוא אחד ממייסדי ארגון זק"א ופעיל בו במשך שנים, וכמו כן שימש בהתנדבות כנהג אמבולנס של מד"א.
במאי 2010 מונה יעקב אייכלר כאחד מחמשת נציגי הציבור במועצת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
באוקטובר 2016 פורסם כי אייכלר יעזוב את ערוץ הכנסת ויעבור לתאגיד השידור הישראלי.
ב-15 במאי 2017 התחיל להגיש תוכנית בכאן ב'. תחילה הגיש תוכנית בשעה 19:00, ולאחר מכן עבר להגיש את תוכנית סיום היום בשעה 23:00 למשך שעה, בימים ראשון שני שלישי ורביעי.
אייכלר, חסיד בעלז, מתגורר בירושלים, נשוי ואב ל-13 ילדים.
מרחצאות
סעדיה עדני
רבי סעדיה בן דוד עדני היה חכם תימני בן המאה ה-15. פרשן מקרא והלכה, ממפרשי משנה תורה לרמב"ם, פילוסוף ורופא.
חיבר כ-25 חיבורים בנושאים רבים. יש הסוברים כי חיבר גם את הפירוש על התורה בשם "מדרש הביאור" לר' סעדיה דמארי. קרוב לוודאי שממנו הגיעו תשובותיו של רבי יהושע הנגיד, מצאצאי הרמב"ם, לידי רבי יוסף קארו שהזכירם בחיבוריו "כסף משנה" ו"בית יוסף".
בתימן.
נולד וגדל בתימן, ככל הנראה נולד סמוך לשנת ה'ק"פ 1420. לא ידוע במדויק היכן נולד וחי, אך סביר להניח שבעיר עדן, מפני שבאחת מהעתקותיו המוקדמות לספר "אלמרשד אלכאפי" מאת רבי תנחום הירושלמי, ציין שהעתיק את החיבור בעיר עדן. ייתכן שמקור הכינוי "אלעדני" בכך שמוצא משפחתו בעדן.
באמצע המאה ה-15 עלה לארץ ישראל וחי בצפת, שם כתב חלק מחיבוריו. תקופה מסוימת חי בסוריה וישב בדמשק ובחלב. בכ"ט באלול ה'רמ"ה 1485 סיים לכתוב את אחד מחיבוריו האחרונים בהיותו בגליל העליון.
סופר ומעתיק ספרים.
הרב עדני העתיק עשרות ספרי ראשונים. ההעתקה המוקדמת ביותר הידועה היא משנת ה'רי"א (1451) בעיר עדן שבתימן. בקולופון: "הכותב הקל והנקל סעדיה בר דוד תמכתכ"ה אלהים ימחול לי על כל מה שטעיתי ושגגתי והוספתי וגרעתי דכת' שגיאות מי יבין מנסתרות נקני וכו'".
ההעתקה המאוחרת ביותר הידועה היא כת"י פריז הספרייה הלאומית 701 משנת ה'רמ"ו (1485). קולופון המעתיק: "השלמתי אני סעדיה בר' דוד נ"ע התימני כתיבת ספר זה בעיר צפת שבגליל העליון באחד בשבת שהוא יום כ"ח לחדש מרחשון שנת חמשת אלפים ומאתים וארבעים ושש שנים ליצירה והיא שנת התשצ"ז לשטרות".
שהותו בדמשק ובחלב שבסוריה.
בהגיעו לדמשק, היה המקום מרכז תורני וקהילת היהודים בדמשק הורכבה בעיקרה מיוצאי בבל ומיהודי ארץ ישראל שברחו לדמשק מאימת הצלבנים ועקב מצוקות החיים בישראל.
הוא עזב את דמשק ועבר לצפת בשנת ה'רמ"ג.
ייתכן שהתגורר זמן מה במצרים, לפי דברים שכתב בחיבוריו.
שהותו בצפת.
כשהגיע הרב עדני לצפת, כעשר שנים לפני גירוש ספרד ולפני תור הזהב של המקובלים בצפת, היה היישוב במקום עדיין קטן, ומנה כשלוש מאות יהודים. הרב עדני הגיע לצפת בין השנים ה'רמ"ג - ה'רמ"ד. את חיבורו על ספר זמנים סיים בצפת.
רבי סעדיה עדני נפטר לאחר שנת ה'רמ"ו (1486), כנראה בצפת, שכן בשנה זו העתיק שם פירוש על ספר מורה נבוכים מאת משה נרבוני.
חיבוריו.
במשך שנות חייו הספיק לכתוב חיבורים רבים בנושאים רבים ושונים.
בראש חיבורו 'תשויק אלגאפלין' ציין רשימה של חיבורים שכתב. ברשימתו: