יש 1,296 צירופים אפשריים של תולעים. ניתן להוכיח זאת על ידי הטיעונים הבאים:
יש אפוא 2 × 4 × 81 × 2 = 1,296 שילובים שונים של כללים.
רבות מאלה הן כפילויות תמונת הראי של אחרות, ואחרות מתות לפני שהן עושות את כל האפשרויות בסט הכללים שלהם, לאחר חיסור כל אלה נישארים 411 מינים שונים (412 אם תולעת הקו ישר האינסופית כלולה). 336 של מינים מתוכן מתות בסופו של דבר. 73 נכנסות לדפוס התנהגות היוצר תערוכה אינסופית, כלומר, הן נכנסות לתוך תבנית חוזרת על עצמה שאינה חוזרת למקור. שתיים נוספות הן סביר להניח אינסופיות, ואחת נשארה בלתי פתורה. עשרה כללים הפגינו התנהגות מורכבת. הן לא מתות גם לאחר מיליארדי רבים של חזרות, והן לא מאמצות דפוס ברור. גורלן לא היה ידוע עד 2003, כאשר בנימין צ'אפין פיתח שיטות חדשות לפתרונן. לאחר שעות רבות של זמן מחשב, תשע מעשרת הכללים נפתרו, כשהן משאירות את התולעים עם כללי {1,0,4,2,0,2,0} ו־{1,0,4,2,0,1,5} כבלתי פתורים היחידים. הראשון נפתר על ידי תומאס רוקיסקי, שקבע כי היא עוצרת אחרי 57,000,000,000,000 צעדים, והשאיר רק את {1,0,4,2,0,1,5} בלתי פתור. לדברי רוקיסקי, התולעת הזו עדיין פעילה לאחר 5.2 × 10^19 צעדים.
זה אפשרי עבור שני מינים שונים של תולעת לייצר אותה הדרך, למרות שהם לא בהכרח יעברו אותה באותו סדר. הדרך הנפוצה ביותר היא גם הקצרה ביותר: "סמל הרדיואקטיביות" המורכב משבע נקודות. דוגמה אחת לדרך זו מוצגת באיור האנימציה לעיל. בסך הכל יש 299 מסלולים שונים ליצירת הסמל, ו-209 מיוצרים על ידי מין אחד.
תל ליילאן
תל ליילאן (בערבית: تل ليلان) הוא אתר ארכאולוגי השוכן ליד ואדי ג'רח בעמק נחל החבור במחוז אל-חסכה בצפון סוריה. אזור זה היה בעת העתיקה חלק ממלכת אשור. האתר היה מיושב החל מהאלף החמישי לפנה"ס. בסוף האלף השלישי לפנה"ס שכנה באתר העיר שֶחנַה (Shekhna). בשנת 1800 לפנה"ס לערך, המלך שמשי-אדד הראשון הפך אותה לעיר הבירה של ממלכתו בצפון מסופוטמיה. הוא שינה את שמה לשובת-אנליל. העיר נהרסה בשנת 1726 לפנה"ס וננטשה סופית.
היסטוריה.
היישוב באתר החל להתקיים סביב שנת 5000 לפנה"ס. המקום היה יישוב כפרי חקלאי קטן. ב-2600 לפנה"ס לערך, 300 שנה לפני צמיחת האימפריה האכדית, היישוב צמח והפך לעיר גדולה עם 20,000-10,000 תושבים. שמה של העיר באותה עת היה שחנה. בשנת 2600 לפנה"ס החלו באזור צפון מסופוטמיה תמורות מדיניות, כלכליות וחברתיות, שהביאו להפיכתו של יישוב קטן בשטח של 150 דונם, לעיר בשטח של 900 דונם. באותה עת הונחו היסודות הראשונים לחומה. הקמת חומות ובניית ערים מתוכננות באותה עת אפיינה מקומות נוספים בעמק החבור העליון, כמו: אורקש, Tell Chuera , תל ביידר , תל תאיה ועוד. בשנת 2300 לפנה"ס לערך, נעשה שיפוץ של ביצורי העיר וכן בנייה מחדש במתחם הפולחני בצידו הצפון מערבי של האקרופוליס. ייתכן והם נעשו בעקבות התפשטות האימפריה האכדית לאזור. היישוב במקום ניטש בשנת 2200 לפנה"ס לערך. מתוך ניתוח הסדמנטים באתר, ישנה השערה ששנות בצורת כנראה הביאו לנטישת המקום. נטישה זאת מתאימה לממצאים שנמצאו באתרים נוספים בעמק החבור וצפון מסופוטמיה.
העיר שובת-אנליל.
לאחר עלייתו לשלטון, הקים שמשי אדד הראשון ממלכה גדולה בצפון מסופוטמיה. הוא מלך בין השנים 1782-1815 לפנה"ס. שמשי אדד בחר בעיר להיות עיר בירתו. העיר שכנה באזור חקלאי פורה, שכנראה היה מהגורמים לבחירת המקום. הוא שינה את שם העיר לשובת-אנליל, שפירושו באכדית: "ביתו של האל אנליל". שמשי אדד טיפח את המסורות השומריות האכדיות והעלה את פולחנו של האל השומרי אנליל, שהיה אל הרוח האוויר והסער במיתולוגיה השומרית. שמשי אדד בנה בעיר ארמון מלכותי ואקרופוליס עם מקדש. דרך ישרה סלולה הובילה משערי העיר ישירות לאקרופוליס. בעיר נמצא גם אזור מגורים מתוכנן וכל העיר הייתה מוקפת חומה. שטח העיר היה כ-900 דונם, מתוכם 150 דונם שטח האקרופוליס. ההערכה היא שבשיאה גרו בעיר כ-20,000 תושבים. לאחר מותו של שמשי אדד, לא הצליח בנו אשמי-דגן לשמור על הממלכה. הוא מלך על אכלתום. העיר הפכה להיות בירת ממלכה אמורית קטנה בשם אפום (Apum) בעמק החבור העליון. העיר פרחה עד להריסתה בשנת 1726 לפנה"ס בידי שמשו-אילונה, בנו של חמורבי מלך בבל, כחלק ממאבקו לשמור על השפעת בבל באשור. הבבלים גורשו מאשור על ידי המלך האשורי אדסי (Adasi). העיר לא חזרה להיות מיושבת ובירת ממלכת אשור חזרה לעיר אשור.
ארכאולוגיה.
האתר זוהה לראשונה ב-1878 על ידי הארכאולוג הורמוזד רסאם. בעקבות כך ביקרו בהמשך אשורולוגים וארכאולוגים. באמצע המאה ה-20, החלו ההשערות שהאתר הוא מקומה של שובת-אנליל, בירתו של שמיש אדד. זיהוי מקומה של העיר היה נתון בוויכוח בין הארכאולוגים. בין ההשערות שהועלו לגבי מקומה היו גם העיר אשור עצמה, תל ברק ועוד.
תל ליילאן נחפר על ידי משלחת חפירות מאוניברסיטת ייל. החפירות הארכאולוגיות החלו בשנת 1979, ראש המשלחת הוא הארכאולוג האמריקאי הארווי ווייס (Harvey Weiss). החפירה באתר הייתה בבסיסה חפירת הצלה, לאחר שנסללו כבישים באזור שפגעו בו. המטרה הייתה להציל כמה שיותר לפני שיוצרו נזקים נוספים לאתר. החפירות באתר המשיכו שנים רבות. הממצאים החשובים באתר כוללים גם ארכיון של 1,100 לוחות בכתב יתדות, שתוחזק על ידי שליטי העיר. הלוחות מתוארכים למאה ה-18 לפנה"ס והם עוסקים בעיקר במינהל של העיר ובעסקאות פיננסיות וגם בחלקן הקטן בדיפלומטיה וקשרים עם מדינות אחרות במסופוטמיה. ממצאים מהתל הועברו למוזיאון דיר א-זור.
שובת אנליל
סקאלאט
סקאלאט (באוקראינית: Скалат; בפולנית: Skałat) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
סקאלאט נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-16 כעיר אצולה פרטית, ובסמוך אליה הוקמה בשנים אלה טירה. טירה זו הוחרבה באמצע המאה ה-17 בידי הקוזקים, ובאותן שנים נערך בעיירה קרב בין הטרנסילבניים והטטרים. בשנת 1675 נהרסה העיירה בשנית במהלך מלחמת ממלכת פולין עם האימפריה העות'מאנית.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סקאלאט.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום בית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי ברית המועצות בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו.
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו בה אלו כ-20 יהודים. למחרת ערכו האוקראינים פוגרום גדול ביהודי העיירה, בו רצחו בסיוע הגרמנים כ-560 יהודים. בהמשך החודש הוטלו על יהודי העיירה תשלומי כופר גבוהים, והם גויסו לעבודות כפייה, שחלקן בוצעו במחנות עבודה.
בסוף אוגוסט 1942 שולחו כ-600 יהודים "לא כשירים לעבודה" מהעיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ. בתחילת אוקטובר 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מסביבתה.
ב-21 עד 22 באוקטובר 1942 נערכה בעיירה אקציה המונית, בה עברו שוטרים גרמנים ואוקראינים בין בתי היהודים, ושילחו כ-2,700 מהם לבלז'ץ וכ-200 לינובסקה, תוך ירי ב-153 יהודים בשעת האקציה.
ב-9 בנובמבר 1942 נערכה בעיירה אקציה נוספת, בה שולחו כ-1,100 יהודים מהעיירה לבלז'ץ. לאחר אקציות אלה רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו סגור שהוקם בה, בו שררו רעב ומגיפות. ב-7 באפריל 1943 נרצחו בבורות ירי כ-750 יהודים מהגטו שבעיירה, ובהם מי שהיו מאושפזים בבית החולים המקומי ואנשי הסגל הרפואי בו.
ב-9 ביוני 1943 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו בבורות ירי כ-500 היהודים האחרונים בו. כ-400 יהודים ששהו במחנה עבודה שהוקם בעיירה נרצחו עד 28 ביולי 1943.
מבין כ-300 היהודים שהצליחו להימלט מהעיירה טרם חיסול הגטו בה, שרדו את השואה 7 אנשים.
לואי ניקולא רובר
הומופובי
סרניק
סֶרניק (ביידיש: סערניק) או סרניקי (באוקראינית: Серники; בפולנית: Serniki; ברוסית: Серники) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול בלארוס. בעיר, השוכנת בחבל פולסיה , התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נוסד בשנת 1449. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סרניק.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, למעלה מחמישית מתושביה, ופעל בה סניף של תנועת בית"ר. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי ברית המועצות.
במהלך מבצע ברברוסה נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובתחילת אוגוסט 1941 רצחו בה אוקראינים מקומיים כ-150 גברים יהודים. לאחר מכן הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה.
בתחילת שנת 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים מכפרי הסביבה. עם הגעת ידיעות על הכנת בורות לרצח יהודי האזור, ניסו להימלט מהגטו שבעיירה מספר יהודים, ואלו נורו בידי השוטרים האוקראינים ששמרו על הגטו.
ב-8 בספטמבר 1942 התארגנה בעצת היודנראט המקומי בריחה המונית מהגטו שבעיירה, ובאותו לילה נמלטו ממנו כ-500 יהודים. כ-200 מהם נורו ונהרגו בשעת הבריחה. כ-550 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה נרצחו למחרת ליד הכפר סוֹלוֹמיר , כ-8 ק"מ מהעיירה.
בבית עלמין הדרום הוקמה אנדרטה לזכר נספי קהילת סרניק.
מילידי העיר: המו"ל הוורשאי מרדכי קפלן והמו"ל היידי הניו-יורקי יעקב מרינוב (מאַרינאָוו).
תל ליילן
סיווג (סטטיסטיקה)