ב-1870 הוא חזר לצרפת כדי להשתתף במלחמת צרפת–פרוסיה. הוא מונה בתחילה לראש מטה הדיוויזיה ה-3. הוא השתתף בקרב זארבריקן וקרב פורבאך ולחם בהצטיינות. הוא הצליח להימלט לאחר המצור על מץ והעמיד את עצמו לשירות הרפובליקה הצרפתית השלישית. הוא הועלה לדרגת קולונל, ולאחר מכן הוענקה לו דרגה זמנית של ז'נרל דה דיוויזיה. הוא מונה למפקד הקורפוס ה-18 והובס יחד עמו בידי הפרוסים בקרב ביאונה-לה-רולנדה ב-28 בנובמבר 1870. למרות זאת בעקבות הקרב הוא קיבל דרגת קבע של ז'נרל דה בריגדה. הוא השתתף בקרב וילרסקסל בינואר 1871.
ב-1871 הצטרף ביו לפוליטיקה והפך לסנאטור מטעם מחוז קורזה. הוא השתייך למפלגה הרפובליקנית אשר השתייכה למחנה השמאל-מרכז. במקביל, הוא המשיך לטפח את הקריירה הצבאית שלו, וב-1878 הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, ושנה לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-1 וזמן קצר לאחר מכן הועבר לפקד על הקורפוס ה-15. בין 1880–1881 הוצב הקורפוס שלו בתוניסיה. בין 1884–1888 הוא שימש כמפקד הקורפוס ה-1. ב-1896 הוא נקרא לשמש כשר המלחמה בממשלתו של ז'יל מלין. במסגרת תפקידו זה, הוא טיפל גם בפרשת דרייפוס. ז'ורז' פיקאר הגיע אליו עם מסמכים המוכיחים שאלפרד דרייפוס, קצין יהודי שנאשם בריגול כמעט שנתיים לפני כן, למעש חף מפשע וכי האשם האמיתי הוא למעשה פרדיננד אסטרהאזי. ביו בעצה אחת עם הרמטכ"ל בואדפר ועם סגן הרמטכ"ל גונז הורה לפיקאר להסתיר את ממצאיו כדי שיוקרתו של הצבא לא תיפגע. פיקאר סרב, ולפיכך הוצב בתפקיד נידח בתוניסיה. במאמרו הנודע "אני מאשים...!" האשים הסופר אמיל זולא את ביו: "בכך שבידיו הייתה ראייה מוצקה לחפותו של דרייפוס, והוא העלים אותה. הוא אשם בפשע זה נגד האנושות והצדק".
ביולי 1898 הודח ביו מתפקיד שר המלחמה בידי ראש הממשלה החדש אנרי בריסון שמינה במקומו את גודפרואה קווניאק. הוא פרש מהצבא ונפטר בפריז ב-31 במאי 1907 בגיל 78.
I'll Be There for You (שיר של הרמברנדטס)
I'll Be There for You הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ רוק האמריקאית "הרמברנדטס". השיר יצא לאור ב-1 במאי 1995, כסינגל הראשון מתוך האלבום .L.P, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק ו-East West Records.
השיר זכה לפרסום רב עקב היותו שיר הנושא של הסיטקום האמריקאי המצליח "חברים".
הצלחה.
השיר מוקם במקום הראשון במצעדים שונים בארצות הברית, והגיע בשיאו למקום ה-17 בבילבורד הוט 100.
השיר חווה את ההצלחה המסחרית הטובה ביותר בקנדה, שם הוא הגיע למקום הראשון במשך חמישה שבועות ברציפות והיה הסינגל הנמכר ביותר בשנת 1995.
באוסטרליה צעד השיר בסך הכל 20 שבועות בחמישים השירים המובילים במצעדים.
ביקורות.
רוב הביקורות לשיר היו חיוביות, והוא אף הוגדר כ"אחד משירי הנושא הטובים ביותר".
בשנת 2009 הוגדר השיר על ידי מגזין המוזיקה "בלנדר" במקום ה-15 ברשימת "50 השירים הגרועים ביותר אי פעם".
גרסאות כיסוי.
השיר זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, כגון מייגן טריינור, גו גו דולס, הצ'יפמאנקס, פינק לינקולנס, Loose Chippins ועוד.
היתקליף (קומיקס)
היתקליף (באנגלית: Heathcliff) היא רצועת קומיקס אמריקאית שנוצרה על ידי ג'ורג גייטלי בשנת 1973, הכוללת את דמות הכותרת, שהוא חתול ג'ינג'י. נכון להיום הקומיקס נכתב ומצויר על ידי אחיינו של גייטלי, פיטר גלגר, והוא מופץ ביותר מאלף עיתונים.
הרצועה מוצגת בדרך כלל במסגרות איסור פרסום עם פאנלים בודדים בימי חול. אולם בימי ראשון הרצועה מורחבת למספר פאנלים וכותרתה "יום ראשון עם היתקליף". תכונה קבועה ברצועות יום ראשון היא "קיטי קורנר", שם מתוארים חתולים לא שגרתיים בעולם האמיתי.
הגדרה.
הרצועה מתרחשת בעיירת נמל בשם Westfinster. היתקליף כפי שנראה ברצועה נוטה מראש להרגיז את מר שולץ, מנהל חנות הדגים המקומית, חברתו של היתקליף היא חתולה בשם סוניה. הבעלים של סוניה, ג'בלונסקי, רואה את הית'קליף כמטרד במיוחד כשהוא מחזיר את סוניה הביתה מאוחר אך אשתו של ג'בלונסקי רואה את הית'ליף כחתול שאוהב באמת את סוניה ומתייחס אליה כאל מלכה. היתקליף מעורב גם במערכת יחסים קשה עם מר מושקט, הבעלים של הבית בו הוא גר. עם זאת, הוא אהוב על הנכד הצעיר.
במדיות אחרת.
החל משנת 1985, מארוול קומיקס, החלה לייצר ספרי קומיקס בשם "Heathcliff".
הופקו שתי סדרות טלוויזיה מונפשות המבוססות על הרצועה. הסדרה הראשונה, "היתקליף", שודרה לראשונה בשנת 1980, והסדרה השנייה, "היתקליף", שודרה לראשונה בשנת 1984. אף על פי שהיתקליף לא דיבר בקומיקס, שתי הגרסאות המונפשות שלו דובבו על ידי מל בלאנק. היתקליף הייתה אחת הדמויות המקוריות האחרונות שבלאנק דיבב לפני מותו ב -1989.
סרט קולנוע בשם "" הופץ בבתי הקולנוע בארצות הברית בשנת 1986.
כלרודון מדגסקרינסיס
כלרודון מדגסקרינסיס (שם מדעי: Chalarodon madagascariensis) היא מין של לטאה ממשפחת איגואנות מדגסקר, החיה בטבע באי מדגסקר. לצד המין "Chalarodon steinkampi" שתואר ב-2015 (לאחר שנחשב לחלק ממין זה), היא היחידה מבני סוגה, קרובה לסוג איגואנת מדגסקר ("Oplurus").
לטאה זו חיה רק באזורים היבשים של מערב, דרום ודרום-מזרח מדגסקר באזורי חוליות וצמחייה דלילה, לעיתים רבות בקרבת החופים וכן ביערות יבשים טרופיים. התפוצה משתרעת בין העיר מאהאז'אנגה בצפון עד לטוליארה בדרום ועד לפיאנארנצוה במזרח.
הלטאה מגיעה לאורך 223 מילימטרים בממוצע, כשאת רוב האורך מכיל הזנב העבה. היא קלה יחסית לזיהוי עקב הצבעים המפוארים שלה, הנפוצים הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות. כמו מינים דומים היא בעלת קשקשים קשים ועל הגב רצועה קוצנית. הלטאה לא יכולה להשיר את זנבה כמו לטאות רבות. היא מטילה ביצים אותן היא טומנת במחילה שחפרה.
מזונה של לטאה זו מורכב בעיקר מחרקים שהיא אורבת להם, לעיתים מענפים נמוכים. בנוסף היא תאכל חלקי צמחים כמו עלים ושורשים. היא עצמה נטרפת בעיקר בידי עופות דורסים ונחשים. נחשים נוספים כמו זעמן אף-חזיר מדגסקרי הם הטורפים העיקריים של ביציה, אותם הם מריחים גם מבעד לאדמה.
היתקליף
גן בית הכומר בנונן
גן בית הכומר בנונן (בהולנדית: De pastorie in Nuenen), ידוע גם בשמות גן בית הכומר בנונן באביב (De pastorie in Nuenen in het voorjaar) וגן האביב (Lentetuin), הוא ציור שמן שצייר וינסנט ואן גוך בתחילת דרכו, במאי 1884, עת התגורר עם הוריו בבית הכומר בנונן. ואן גוך צייר מספר ציורי שמן ואיורים של הגנים בביתו ושל חזית הגן.
בין השנים 1962 ל-2020 נכלל הציור באוסף הקבוע של מוזיאון חרונינגן. ב-30 במרץ 2020 נגנב הציור מתערוכה במוזיאון סינגר לארן בעיירה לארן שבמחוז צפון הולנד.
רקע.
החל משנת 1881 התגורר ואן גוך בהאג עם מריה (סין) הורניק ולאחר מכן התגורר לבד מספר חודשים בדרנתה בצפון הולנד. בדצמבר 1883 עבר להתגורר עם הוריו בבית הכומר של הכנסייה המתוקנת ההולנדית בנונן, קרוב לאיינדהובן, שם שימש אביו כומר. חדר הכביסה בחלק האחורי של הבית שימש עבורו חדר עבודה.
הוא התגורר עם הוריו בנונן במשך כמעט שנתיים, ובו עבד על 200 איורים וציורים, כולל יצירתו הגדולה הראשונה, "אוכלי תפוחי האדמה". הוא עבר לאנטוורפן בבלגיה בנובמבר 1885 ואז לפריז שבצרפת ב-1886.
תיאור.
בנונן תיעד ואן גוך את שינויי העונות בסדרת ציורי גינת בית הכומר, גינה שהייתה מוקפת בחומת אבנים גדולה ושהיו בה אגם ברווזים, מעגן סירות, גדר חיה, שבילים, גני ירק ופרחים, וכן בוסתן.
את היצירה "גן האביב" צייר לאחר סדרת ציורי חורף, ככל הנראה במאי 1884. מוצגים בה נופי הגן ובקדמת הציור דמות נשית לבושה בגדים שחורים. ברקע המרוחק חורבות הכנסייה הישנה, שמתוארת גם בציורים ידועים נוספים כמו "מגדל הכנסייה הישן בנונן", שצוירו בטרם הריסתה ב-1885. קשת הצבעים בעבודה מתאפיינת בגווני ירוק וחום, המאפיינים את ציוריו המוקדמים של ואן גוך, עם נגיעות של ירוק ואדום שמרמזות על שוך החורף ובוא האביב. במכתב ששלח ואן גוך לאנתון ואן רפרד במרץ 1884, הזכיר את שינויי העונות בהם חזה בגינת ביתו: "אני מחפש גם את צבעי החורף של הגן. אבל כעת זהו כבר גן אביב. והוא הפך כבר לגן שונה לגמרי."
ממדי הציור רחבים בצורה בולטת, באורך 25 ס"מ וברוחב 57 ס"מ לא כולל המסגרת, פרופורציה רחבה אף יותר מהפורמט שבו נהג להשתמש ואן גוך, של ציור דו-ריבועי (שבו אחד הממדים כפול מהשני). ייתכן שבציור זה נעזר ואן גוך ב"חלון פרספקטיבה", קרי מסגרת עץ ה"ממסגרת" את הנוף, תלויה באמצעות חבלים.
הציור נכלל באוסף הקבוע של מוזיאון חרונינגן, בעיר ההולנדית חרונינגן, משנת 1962 ועד שנגנב ב-2020.
גנבתו.
הציור נגנב ממוזיאון סינגר לארן (הקרוי על שמו של האמן והנדבן האמריקאי ויליאם הנרי סינגר) בעיירה לארן שבצפון הולנד ב-30 במרץ 2020, יום הולדתו של ואן גוך. הציור הושאל ממוזיאון חרונינגן לצורך תערוכה. בזמן הגנבה, המוזיאון היה סגור לכניסת הציבור בשל התפשטות נגיף הקורונה. על פי המשטרה המקומית, הגנבים שברו את דלתות הזכוכית של המוזיאון בסביבות שעה 3:15 לפנות בוקר, ועזבו את האתר לפני שכוחות השיטור הגיעו למקום בעקבות הפעלת האזעקה. מנהל מוזיאון סינגר לארן, יאן רודולף דה לורם, אמר כי הוא "נדהם ומוטרד קשות מהאירוע הזה". בעבר, נגנבו 28 ציורים של ואן גוך ברחבי הולנד, אך כולם נמצאו והושבו למקומם עד כה.
מחלת חלל
מחלת חלל (באנגלית: space sickness); נקרא גם תסמונת הסתגלות לחלל (באנגלית: Space adaptation syndrome (SAS)) הוא מצב רפואי אותו חשים עד כמחצית השוהים בחלל כתוצאה משינוי ההסתגלות לתנאי כבידה שונים. מחלה זו אינה מדבקת.
היסטוריה.