לאחר בריחתו השתקע בספרד בחסות משטרו של פרנקו וחזר למקצועו האזרחי מלפני המלחמה - מהנדס בניין. הוא הקים חברה משגשגת, כשבמקביל היה מעורב בסחר נשק וכן בארגון "אודסה", שסייע לפושעים נאצים נמלטים. תקופה מסוימת שהה בארגנטינה וחבר למשטר של חואן פרון ואשתו אווה פרון, עמה קשר קשרים הדוקים. בפועל הוא עסק בייעוץ בנושאי חקירות ומודיעין, וכן באימון והדרכת המשטרה המקומית. ב-1966 היה שותף להקמתו של ארגון ספרדי בעל נטיות נאו-נאציות בשם CEDADE.
בהמשך עלה שמו כיועץ צבאי במצרים למשטרו של מוחמד נגיב והקולונל נאצר. שם עסק, ביחד עם קצינים נאצים לשעבר אחרים, באימון צבא מתנדבים ערבי בלוחמת גרילה כשיעדם המתוכנן היו הכוחות הבריטיים באזור תעלת סואץ. כמו כן אימנו והכשירו פליטים פלסטינים לפעול כפדאיון, בהסתננות לישראל למטרות חבלה מתוך רצועת עזה, בשנים 1953–1954. אחד הפלסטינים עמם קשר יחסי ידידות ממושכים היה יאסר ערפאת הצעיר.
ב-1964 גויס סקורצֵני על ידי אברהם אחיטוב ורפי איתן לשרת את "המוסד" במסגרת "מבצע עומר". עזרתו הייתה נחוצה לאיתור המדענים הגרמנים שעסקו בפיתוח טילים עבור מצרים שהיוו איום על ישראל. לאחר מבצע חטיפת אדולף אייכמן חשש סקורצני, כמו נאצים רבים אחרים, מגורל דומה, ושיתוף הפעולה איתו הותנה בהבטחה מצד ראש ממשלת ישראל ש"המוסד" לא יפגע בו לרעה. סקורצני יצר עבור המוסד שורה של קשרים, בזכותם גויסו כמה סוכנים שהשתתפו בפרויקט הטילים הגרמני במצרים. כך נפרס לעיני ישראל כל מערך המדענים הגרמנים, ובהמשך סוכל פרויקט הטילים באמצעים מדיניים, לאחר שהפרטים הוצגו במלואם לפרנץ יוזף שטראוס, שר ההגנה של מערב גרמניה.
סקורצני מת במדריד ב-1975 ממחלת הסרטן. גופתו נשרפה ואפרו נטמן בבית העלמין דבלינג שבווינה. עד יום מותו הוא לא הביע כל חרטה על מעשיו, ודבק באידאולוגיה הנאצית. בהלווייתו נכחו עשרות קולגות לשעבר שהצדיעו במועל יד.
חולות עגור
חולות עגור היא שמורת טבע ואזור דיונות במערב הנגב, החלק המרכזי של אזור חולות חלוצה.
גבולות השמורה.
שמורת חולות עגור גובלת בצפון ובצפון-מזרח בשטחי אש של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, במזרח בשמורת חולות שונרה, בדרום בהר קרן ושלוחת קרן ובמערב בסיני וגבול ישראל-מצרים.
גאוגרפיה.
מקורם של החולות הוא בבליית הרי גרניט במזרח אפריקה, שהוסעו לאורך הנילוס לעבר הים התיכון, ונישאו על ידי הרוח לפנים הארץ מצפון סיני. תהליך זה נעצר עם הקמת סכר אסואן בשנת 1962.
בשנת 2002 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה רמת נגב את הכרזתה של שמורת טבע בחלק מחולות חלוצה, על מנת למנוע בנייה שתפגע בשטחי הטבע שבהם נמצאים בעלי חיים וצמחים מוגנים. השטח הוכרזו בסוף 2010 כשמורת טבע בשם "חולות עגור" ששטחה כ־176,000 דונם.
חולות עגור צפון.
השמורה נמצאת בתהליך אישור להרחבתה לכיוון צפון עד לאזור יישובי חבל שלום.
אחמד ג'מאל פחה
שבירה כפולה
שבירה כפולה היא תופעה אופטית שבה קרן אור שעוברת דרך חומר מתפצלת לשתי קרניים בעלות קיטובים ניצבים. תופעה זו מתרחשת בגבישים בעלי סימטריה נמוכה, בחומרים אמורפיים תחת מאמץ ובחומרים לא איזוטרופיים. התופעה אינה מתרחשת בחומרים איזוטרופיים.
החוק הפיזיקלי המתאר את האופן שבו קרן אור עוברת בחומר נקרא חוק סנל. על פי חוק זה לכל חומר יש מקדם שבירה שעל פיו נקבע כיוון ההתקדמות של קרן האור שעוברת בחומר. החומרים שבהם יש שבירה כפולה, הם חומרים אנאיזוטרופיים, כלומר מקדם השבירה אינו אחיד אלא תלוי בכיוון הקרן ובקיטובו, עבור קיטוב מסוים מהירות הגל ומקדם השבירה לא יהיו תלויות כיוון, גל כזה נקרא הגל השגרתי. אבל עבור כל קיטוב אחר לכל כיוון התקדמות יש מקדם שבירה משלו, וגל כזה נקרא הגל הלא שגרתי. כאשר גל נכנס לחומר הוא כולל בדרך כלל רכיב שמקוטב כמו הגל השגרתי ורכיב שמקוטב כמו הגל הלא שגרתי. וכאמור מהירות הגלים האלה שונות ולכן חוק סנל עבור כל רכיב יהיה שונה, זה גורם לתופעה שגל שנכנס מתפרק לשני גלים שכל אחד מתקדם בזווית אחרת.
בחומרים האנאיזוטרופיים מקדם השבירה אינו מספר בודד אלא טנזור. במרבית המקרים ניתן ללכסן את הטנזור כלומר אפשר לתאר את מקדמי השבירה באמצעות שלושה מספרים, הנקראים מקדמי השבירה העיקריים, כל אחד מהם מתאים לכיוון התקדמות מסוים בחומר, והכיוונים הללו ניצבים זה לזה. לחומרים שבהם שלושת מקדמי השבירה העיקריים שונים זה מזה קוראים דו-ציריים, לחומרים שבהם שני מקדמי שבירה העיקריים שווים זה לזה ושונים מהשלישי קוראים חד-ציריים, ואילו החומרים שבהם שלושת מקדמי השבירה העיקריים שווים הם החומרים האיזוטרופיים
דוגמאות:
בגבישי שבירה כפולה מהירות ההתקדמות של כל אחת מן הקרניים בתוך החומר תלויה בכיוון ההתקדמות ובקיטוב של הקרן הנכנסת. מקדם השבירה הוא היחס בין מהירות האור בריק למהירות האור בחומר. לכן ניתן לומר שמקדם השבירה בגביש שבירה כפולה תלוי בכיוון ההתקדמות ובקיטוב של האור ביחס לגביש. הציר האופטי של גביש שבירה כפולה הוא כיוון ההתקדמות עבורו לכל כיווני הקיטוב יש אותה מהירות. בגביש דו-צירי יש שני כיוונים כאלו, ובגביש חד-צירי יש כיוון אחד כזה.
גבישי שבירה כפולה משמשים בתעשיית האופטיקה לייצור רכיבים אופטיים שונים כגון: לוחיות גל, מקטבים מסוגים שונים, מסנני צבע ועוד. כמו כן תופעת השבירה הכפולה משמשת כלי לאיתור מאמצים בחומר, .
התלות של מקדם השבירה בכיוון ההתקדמות ובקיטוב מתוארת באמצעות בנייה גאומטרית הנקראת אליפסואיד האינדקסים של פרנל:
לכל חומר מתאים אליפסואיד, שלושת הצירים של האליפסואיד הם באורך של שלושת מקדמי השבירה העיקריים המתאימים לחומר, והאוריינטציה שלו קשורה לאוריינטציה של הגביש. כדי למצוא את מקדם השבירה עבור כיוון התקדמות, formula_1, מסוים וכיוון קיטוב מסוים, formula_2 של האור צריך למצוא את המישור הניצב לכיוון ההתקדמות של הקרן העובר דרך מרכז האליפסואיד. החיתוך של מישור זה עם האליפסואיד יוצר אליפסה. אינדקס השבירה המתאים לכיוון התקדמות זה הוא האורך של קו ממרכז האליפסה לשפתה בכיוון המקביל לכיוון הקיטוב,formula_2, של האור.
במקרה המיוחד בו אליפסת החיתוך היא מעגל, נקבל כי לכל כיווני הקיטוב יש אותה מהירות. באליפסואיד כללי יש שני צירים עבורם אליפסת החיתוך היא מעגל, ובאליפסואיד סבוב שני הצירים הללו מתלכדים, ואליפסת החיתוך היא מעגל עבור המישור הניצב לציר הסבוב של אליפסואיד הסבוב. ניתן לראות כי גביש דו-צירי מתואר על ידי אליפסואיד כללי, גביש חד-צירי מתואר על ידי אליפסואיד סבוב ועבור גביש איזוטרופי אליפסואיד האינדקסים מתנוון לכדור.
דיק פרנסיס
דיק פרנסיס (Dick Francis; 31 באוקטובר 1920 - 14 בפברואר 2010) היה סופר בריטי שהתמחה בכתיבת ספרי מתח הסובבים סביב עולם מרוצי הסוסים. הסופר היחיד שזכה בפרס אדגר לספר הטוב ביותר, שלוש פעמים.
ביוגרפיה.
פרנסיס נולד בדרום ויילס. אביו היה רוכב סוסים ומנהל אורווה. במהלך מלחמת העולם השנייה דיק פרנסיס היה טייס שהפעיל מטוסי קרב מסוג ספיטפייר וגם מפציצים. הוא פרש מחיל האוויר המלכותי בשנת 1946 לאחר שצבר מאות שעות טיסה.
משנת 1953 עד שנת 1957 רכב בשירות אליזבת, המלכה האם. בשנת 1957, לאחר נפילה קשה, נאלץ לפרוש מרכיבת סוסים. האירוע הזכור ביותר בקריירת רכיבת הסוסים של פרנסיס התרחש בשנת 1956, כאשר Devon Loch, הסוס 'המלכותי' עליו רכב נפל לפתע רגע לפני זכייה במרוץ, והפסיד עקב כך את המרוץ החשוב. כיום משתמשים במטפורה "To do a Devon Loch" כדי לתאר כישלון פתאומי של הרגע האחרון של ספורטאי או קבוצה שזכייתם בתחרות מסוימת נחשבת לבטוחה.
ב-1957, לאחר פרישתו, פורסם ספרו האוטוביוגרפי "The Sport of Queens" וזה הוביל אותו לתפקיד כתב לענייני רכיבת סוסים של העיתון "London Sunday Express", תפקיד אותו מילא 16 שנים. בשנת 1962 פרסם את המותחן הראשון שלו: "Dead Cert". בשנים שלאחר מכן הייתה לו תפוקה של ספר לשנה. בשנת 1970 זכה בפרס אדגר עבור ספרו "Forfeit". הוא זכה בפרס פעמיים נוספות, ב-1981 עבור הספר "בכוח הזרוע" (Whip Hand) וב-1996 עבור הספר "שברון באפילה" (Come to Grief).
אשתו של דיק פרנסיס, מרי, עזרה לו רבות בתחקירים לכתיבת הספרים. בביוגרפיה לא מורשית, שפורסמה בשנת 1999, אף הועלתה השערה, שלא ברור אמנם כלל על מה היא מבוססת, שהייתה זו היא למעשה שכתבה את ספריו. לאחר מותה של מרי בשנת 2000 הפסיק דיק פרנסיס לכתוב יצירות חדשות, עד שנת 2006, אז פרסם את הספר "Under Orders". את שלושת ספריו האחרונים כתב יחד עם בנו פליקס.
פתחת שלום
חבל הבשור
אורוות שלמה
אורוות שלמה הוא מבנה תת-קרקעי קדום בפינה הדרום-מזרחית של הר הבית, המורכב מקמרונות. גודלו 60 על 80 מטר, ומפלסו 12 מטר מתחת למפלס הנוכחי של ההר. בתחילת שנות התשעים ביצע וקף עבודות שיפוץ וחפירה בלתי חוקיות במבנה, אך לאחר מהומות מנהרת הכותל ניתן אישור רטרואקטיבי לעבודות אלה, ובשנת 1996 חנכו הווקף והתנועה האיסלאמית במבנה מסגד על שם מרואן, שהיה ח'ליף מבית אומיה (אביו של עבד אל-מלכ שהקים את כיפת הסלע).
מבנה אורוות שלמה.
שורות האומנות באורוות שלמה מורכבות מאבנים בעלות סיתות-שוליים, האופייניים לבניה ההרודיאנית; אבנים אלו מצויות בשימוש משני כיום, ולא ברור אם היו גם חלק מהמבנה המקורי בימי הבית השני . במרכז המבנה מצוי מוצא של קשת גדולה, ועל פי מיקום הקשת יש המשערים שהייתה חלק ממכלול הסטיו המלכותי שהיה בדרום הר הבית בתקופת הבית השני.
בניית אורוות שלמה.