המועדון הוקם מחדש בשנת 2016, תחילה כקבוצת חובבים ובשנת 2018 המועדון התבסס מחדש כקבוצת בת של דינמו ברסט והעפיל ל. המועדון זכה באליפות הליגה השנייה בעונת הבכורה שלה וערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה הראשונה בבלארוס בשנת 2019.
לפני תחילת עונת 2020 המועדון סיים את השותפות עם דינמו ברסט והפך למועדון עצמאי, בתמיכת האוליגרך, אלכסנדר זייצב, שעזב את דינמו ברסט. בעקבות המהלך התפתחה יריבות מקומית עם דינמו ברסט, במסגרת הדרבי של ברסט, אך הקבוצות נפגשו במסגרת ליגת העל פעם אחת בלבד, שבה ניצחה דינמו. במהלך עונת 2020 הקבוצה התמקמה במרכז הטבלה.
תומאס סנואו
תומאס ד'אולי סנואו (באנגלית: Sir Thomas D’Oyly Snow; 5 במאי 1858 – 30 באוגוסט 1940) היה גנרל בריטי במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
משפחתו.
סנואו נולד ב-5 במאי 1858 בניוטון ואלנס, המפשייר, והיה בנם הבכור של הכומר של לנגטון לודג', ג'ורג' ד'אולי סנואו ומריה ג'יין, בתו של רוברט ברלו. הוא למד באיטון קולג' בשנים 1871–1874, ולאחר מכן, עד 1878, במכללת סנט ג'ון, קיימברידג'. ב-12 בינואר 1897 התחתן עם שרלוט ג'רלדין, בתו של מייג'ור גנרל ג'ון טלבוט קוק מטרוסלי, בקתדרלת סנט ג'ורג' באלדרשוט. נולדו להם שני בנים ושתי בנות. אחד מבניו היה ג'ורג' ד'אולי סנואו, מנהל בית ספר ובישוף ויטבי, סבו של ההיסטוריון ומגיש הטלוויזיה דן סנואו.
קריירה צבאית.
בשנת 1879 התגייס סנואו ל, ולחם כלוטננט משנה במלחמת הזולו בדרום אפריקה עם רגימנט הרגלים ה-13 (לימים חיל הרגלים הקל של סומרסט). במהלך המלחמה המהדית הוא לחם עם גדודו באזור הנילוס התחתון, ואף נפצע קשה במהלך הקרבות. בשנת 1887 הוא הועלה לדרגת קפטן ובין השנים 1892–1893 למד במכללה לפיקוד ומטה בקימברלי. בשנת 1895 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ובמאי 1897 הצטרף לרגימנט הפוסילירים המלכותי (העיר לונדון). בינואר 1898 הוא הפך לעוזרו של לורד קיצ'נר במהלך המערכה בסודאן, ושירת תחת פיקודו של גנרל גאטקר במערכת הנילוס של 1898 והשתתף בקרב אטברה ובמהלך המצור על חרטום.
בשנת 1899 הועלה סנואו לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למפקד הגדוד ה-2, רגימנט נורת'המפטון בהודו ולכן לא נטל חלק במלחמת הבורים. במרץ 1903 הועלה לדרגת קולונל, וביוני מונה קצין אג"ם של הקורפוס ה-4 (לימים פיקוד המזרח). הוא נשאר שם עד 1905, ובשנת 1906 הצטרף כקצין למטה הכללי. באוקטובר 1909 הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-11 והועלה לדרגת בריגדיר, ובמרץ 1910 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. במאי 1911 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-4 של פיקוד המזרח בסאפוק, ובשנת 1912 הוא הוביל במסגרת התמרון הצבאי את "הכוח הכחול" תחת סר ג'יימס גרירסון, והשיג ניצחון ברור על "הכוח האדום" בהנהגתו של הגנרל דאגלס הייג.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הוביל את הדיוויזיה ה-4 כחלק מחיל המשלוח הבריטי באוגוסט 1914, ולחם עימה בקרב מונס, קרב לה קאטו והקרב הראשון על המארן. במהלך הקרב הראשון על האן הוא נפגע בתאונת רכיבה קשה, ובשל כך נשלח להחלמה בבריטניה. לאחר חזרתו לחזית המערבית הוא קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-27 באזור סנט אלואי בחזית בפלנדריה בנובמבר 1914. ב-22 באפריל 1915, היום בו הגרמנים השתמשו לראשונה בגז רעיל בקרב איפר השני בפלנדריה, הושפעה גם אוגדתו ותמכה בקווים הצרפתיים באזור איפר נגד קריסה מוחלטת. ביוני נמנה עם המועמדים לפקד על הקורפוס הקנדי, יחד עם גנרל ג'וליאן בינג וגנרל אדווין אלדרסון, מפקד הדיוויזיה הקנדית הראשונה. אלדרסון מונה לתפקיד. כהוקרה על הישגיו, הוא קיבל את תואר אביר מפקד מסדר האמבט, וב-15 ביולי 1915 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-7 החדש.
הוא הרשה לעצמו היעדרות של עשרה ימים זמן קצר לאחר פתיחת הקרב על הסום, כאשר כוחותיו (הדיוויזיות ה-46 וה-56) הובילו את ההתקפה בגומקור כחלק מהארמייה השלישית בתחילת יולי 1916. גיסו של סנואו, הגנרל אדוארד דצ'וורל ד'וס קוק, מפקד חטיבת הרגלים ה-169, היה כפוף לסנואו כחלק מהדיוויזיה ה-56 בגומקור. עמדתו של סנואו החלה להתערער בגלל אופיים הלא מוצלח של מתקפותיו, וגנרל ארתור הולנד, ראש המטה של הארמייה השלישית, ניסה לשכנע את גנרל אלנבי לפטר אותו מכיוון שתכנון ההתקפה שלו נראה יותר חובבני. סנואו הוביל את הקורפוס שלו בקרבות אראס וקמברה בשנת 1917. הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל וקיבל את תואר אביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בהוקרה על שירותיו בחזית המערבית. אחרי מתקפת הנגד הגרמנית בקמברה, הסתבכו יחידותיו של סנואו בלחימה קשה ביער בורלון החל מה-30 בנובמבר 1917, וב-2 בינואר 1918 פרש סנואו מתפקידו וחזר לאנגליה.
לאחר המלחמה.
בין אוגוסט 1918 לספטמבר 1919 הוא פיקד על פיקוד המערב ולאחר מכן פרש מהצבא. הוא היה קולונל הכבוד של רגימנט סאפוק מיולי 1919 עד 1929, וכן היה קולונל הכבוד של חיל הרגלים הקל של סומרסט. לאחר שעזב את בלנדפורד, עבר ללונדון והקדיש חלק גדול מחייו שנותרו לעבודות צדקה. הוא נפטר ב-30 באוגוסט 1940 בביתו בקנסינגטון, לונדון, בגיל 82.
נמלת ג'ק קופצנית
נמלת השור
אאוט (סרט קצר)
אאוט (באנגלית: Out) הוא סרט אנימציה אמריקאי קצר משנת 2020, שנכתב ובוים על ידי סטיבן האנטר, בהפקת פיקסאר ובהפצת סרטי אולפני וולט דיסני. זהו הסרט הקצר השביעי בסדרת סרטי "ספארקשורטס" של פיקסר, ועלילתו מתמקדת בגרג, צעיר הומו בארון שמנסה למנוע מאמו למצוא תמונה שלו עם בן-זוגו, בזמן שהם אורזים את חפציו לקראת מעבר דירה. הסיטואציה מסתבכת והופכת לקומית, כאשר באורח קסום, תודעתו של גרג מתחלפת עם זו של כלבו.
סרט קצר זה הוא הראשון בהפקת פיקסאר שבו הדמות הראשית היא גבר הומו, במרכז עלילתו סיפור להט"בי, הכולל הצגת נשיקה בין זוג גברים על המסך. הסרט הופץ לצפייה בדיסני+ ב-22 במאי 2020.
תקציר העלילה.
חתול וכלב קסומים מופיעים על פתח דלת ביתו של גרג, צעיר הומו בארון, כאשר הוא ובן-זוגו מנואל אורזים את חפציו לקראת מעבר דירה. החתול מחדיר מעט קסם אל הקולר של ג'ים, כלבו של גרג. בתוך הבית, תמונה רומנטית של גרג ומנואל מחובקים גורמת לשניים להעלות זכרונות. מנואל מעודד את גרג לצאת מהארון בפני הוריו, אשר מופיעים במפתיע בפתח הבית, על מנת לעזור לבנם לעבור דירה. גרג מזדרז להסתיר את התמונה, ומנואל יוצא בשקט מהבית, דרך הדלת האחורית. כאשר גרג אוחז בקולר של ג'ים, ובקול רם מבקש, כלאחר יד, שהוא היה כלב, תודעתו של גרג מתחלפת עם זו של כלבו. "גרג" רץ החוצה לשחק בחצר, שם אביו המאופק מדליק את הגריל. "ג'ים" מנסה להגיע אליו, תוך שהוא מנסה בטירוף למנוע מאמו, הלהוטה כל כך לעזור, מלמצוא את התמונה.
האם, המתוסכלת מהתנהגותו של הכלב, מתיישבת ומדברת בקול רם על עד כמה מעציבה אותה העובדה שבנה עובר דירה הרחק ממנה, בעוד "ג'ים" מאזין. היא מדמיינת שיחה עם גרג, בה היא מביעה תקווה שגרג ימצא מישהו שיאהב אותו ושישמח אותו. לפתע, "ג'ים" מבין לא רק שאמא שלו יודעת שהוא הומו, אלא שהיא גם מקבלת את זה. הוא מנחם אותה, ואז רודף אחרי "גרג" ומצליח להשיב את תודעתו אל גופו. באותו הערב, גרג מציג את מנואל בפניו הוריו. אביו של גרג מחבק באופן ספונטני את מנואל. החתול והכלב מביטים, מרוצים ממשימתם שהושלמה בהצלחה, ומדלגים לעבר קשת בענן.
פיתוח.
"אאוט" הוא הסרט השביעי בסדרת "ספארקשורטס" של פיקסר. את הסרט ביים וכתב סטיבן קליי האנטר, אשר היה שותף ביצירת "מוצאים את נמו" ו"וול-E", והפיק מקס סקר, אשר היה שותף ביצירת "קוקו" ו"צעצוע של סיפור 3".
הפצה.
"אאוט" הופץ בדיסני+ ב-22 במאי 2020.
מוזיקה.
ג'ייק מונקו הלחין את המוזיקה עבור "אאוט". הלחן הופץ ב-22 במאי 2020.
אדוארד פאנשווה
סר אדוארד ארתור פאנשווה (באנגלית: Sir Edward Arthur Fanshawe; 4 באפריל 1859 – 13 בנובמבר 1952) היה גנרל הצבא הבריטי של מלחמת העולם הראשונה, שפיקד על הדיוויזיה ה-11 (הצפונית) בגליפולי ועל הקורפוס ה-5 בחזית המערבית במהלך הקרב על הסום, קרב פשנדל, ומתקפת האביב בשנת 1918. הוא היה האח השני מבין שלושה אחים שפיקדו על קורפוסים או דיוויזיות במהלך המלחמה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
פאנשווה נולד ב-4 באפריל 1859, והיה בנו של הכומר הנרי לייטון פאנשווה, צ'ילוורת', אוקספורדשייר. הוא למד במכללת וינצ'סטר ובאקדמיה הצבאית המלכותית, ווליץ', ואז הצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי בשנת 1878. הוא היה השני מבין שלושה אחים בעלי קריירה צבאית משמעותית; יו הצטרף לחיל הפרשים ורוברט הצטרף לחיל הרגלים, שלושתם פיקדו על קורפוסים או דיוויזיות במלחמת העולם הראשונה.
הוא התחתן עם רוז היגינסון, בתו של סר ג'יימס היגינסון, בשנת 1893; נולדו להם שלושה בנים.
קריירה צבאית.
פאנשווה הוסמך כלוטננט משנה ברגימנט הארטילריה המלכותי ב-31 בינואר 1878. הוא שירת במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה בשנים 1878–1880 ובמשלחת לסודאן בשנת 1885, שלאחריה הועלה לדרגת קפטן ב-17 במרץ 1886. ב-5 במרץ 1896 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ומונה למפקד סוללה של ארטילריית הסוסים המלכותית (RHA) במהלך מלחמת הבורים. הוא שהה בדרום אפריקה עד לאחר תום המלחמה הזו, ובנובמבר 1902 עזב את פורט נטאל ללאקנאו, בנגל. בשנת 1903 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ובשנת 1908 הוא הועלה לדרגת קולונל. בשנת 1909 התמנה למפקד יחידות התותחנים באחת הדיוויזיות הסדירות באירלנד. בתקופת שירותו שם, המלך שיבח אותו באופן אישי על הצלת תותחן מסכנת דריסה על ידי פרשים במהלך מצעד בדבלין. בשנת 1913 הוא הועבר לפקד על יחידות התותחנים בדיוויזיית וסקס של הכוח הטריטוריאלי.
מלחמת העולם הראשונה.