לראשונה מוזכרת ב-1384 כחלק מהנסיכות הוסאלית של קייב תחת שלטון של ליטא. ב-1532 ליד צ'רקאסי נעצרו חיילותיו של חאן של קרים סאדט-גירי. לאחר איחוד לובלין ב-1569 בשליטת פולין. בתקופה זאת רוב תושבי העיר נהיו קוזקים ולקחו חלק פעיל במרד של 1648. לאחר מכן חלק מהמדינה הקוזקית. לפי שלום אנדרוסובו ב-1667 חזרה לפולין. ב-1793 בחלוקת פולין השנייה צורפה לאימפריה הרוסית. במאה ה-19 התפתחה בעיר תעשיית הסוכר. בין 1918 ל-1922 עברה מיד ליד עד שב-1922 נהייתה חלק מהרפובליקה האוקראינית הסובייטית הסוציאליסטית. באוגוסט 1941 נכבשה על ידי הגרמנים, ב-14 בדצמבר 1943 שוחררה. מ-1954 משמשת כמרכז מחוז צ'רקאסי.
יהודי צ'רקאסי.
הקהילה היהודית בעיר נוסדה ב-1762 לפי היתר מהמלכה קתרינה השנייה. הקהילה שגשגה, ובשנת 1910 נמנו בעיר כ-13,000 יהודים, כ-30% מהאוכלוסייה. באותה תקופה הייתה בעיר מרפאה יהודית, 13 בתי כנסת, תלמוד תורה ובית ספר יהודי. לאחר השתלטות הקומוניסטים על העיר, נסגרו בה בהדרגה כל המוסדות היהודיים.
בזמן הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה הוטלו על יהודי העיר שלא הספיקו להימלט ממנה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע, ובאוקטובר 1941 רוכזו כולם בידי המשטרה האוקראינית בגטו שהוקם בעיר. בנובמבר 1941 נורו למעלה מ-300 מיהודי הגטו, ובחודשים שלאחר מכן חוסל הגטו בהדרגתיות, תוך רצח שארית יושביו.
בשנת 1989 חודשה הפעילות היהודית בעיר, ונפתח בה מרכז קהילתי. בשנת 1994 הוקמה בעיר קהילה דתית, וב-2003 נפתח מחדש בית הכנסת המקומי בראשות שליח חב"ד, הרב דב אקסלרוד בנו של הרב גדליהו אקסלרוד.
ספורט.
קיימת בעיר קבוצת כדורסל בשם צ'רקסקי מנקיז, המשחקת בסופרליגה האוקראינית.
הבשורה על פי מתי
הבשורה על-פי תומס
עמוס טלשיר
עמוס טלשיר (נולד ב-5 בינואר 1950) הוא סופר, פרסומאי ושחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
עמוס טלשיר נולד בקיבוץ מעלה החמישה וגדל בבאר שבע. הוריו, קייזי ואריה טישלר, היו ניצולי השואה: אביו היה מזכיר מועצת פועלי באר שבע ואמו עקרת בית ותופרת. במשפחה עוד אח, ואחות, הסופרת רחל טלשיר.
בשנת 1968 התגייס ללהקת הנח"ל והיה למפקד הלהקה. יחד איתו שירתו מירי אלוני, אופירה גלוסקא, טליה גולדברג, דסי הדרי, מוטי פליישר, אלי מגן, מיכל בר זיו, אמוץ ברונטמן, דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, נחום שגיא, רותי הולצמן, אסתי כץ וירדנה ארזי. השתתף בתקליט "כל הכבוד לנח"ל" (1968) אשר שיחזר את להיטי הלהקה. במסגרת שירותו הצבאי השתתף בתוכניות "קרנבל בנח"ל" (1969) ו"בהיאחזות הנח"ל בסיני" (1970). את קולו הבולט ניתן היה לשמוע בשיר "אחות לנו קטנה", "סלח המפקד" ובשיר לשלום. לאחר שחרורו מהלהקה למד בימוי קולנוע וכתיבה יוצרת באוניברסיטת ת"א.
בשנת 1971 שיחק בסרטו של יואל זילברג "חסמבה ונערי ההפקר" (ע"פ ספרו של יגאל מוסינזון) בתור אחד מנערי כנופיית המטפחת השחורה "דיליג'נס היפה". באותה שנה שיחק בהצגה "אירמה לה דוס מיפו" בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל) לצד רבקה זהר וגדי יגיל. בשנת 1972 כיכב במופע "שוקולד מנטה מסטיק - קונגרס הצחוק הציוני" יחד עם ההרכב המוזיקלי שוקולד מנטה מסטיק, ציפי שביט ועזרא דגן שסיפר את סיפורי תל אביב הקטנה בשנות השלושים. המופע הועלה בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל). בשנת 1973 שיחק בסרטו של מנחם גולן "קזבלן" לצידו של יהורם גאון, ובסרט "מתנה משמיים" (1973) של גד בן ארצי.
בשנת 1976 השתתף בהצגה "ילדי הירח" בתרגומו של אהוד מנור בתיאטרון הקאמרי, לצד חנה לסלאו, מתי סרי וראובן שפר.
בשנת 1977 יצא לאור את ספרו הראשון "כמו כלבים מחוברים", שעוסק בסיפורו של נער בן 16 בגיל ההתבגרות. בשנת 1978 הוציא את ספרו השני "מאמין קטן", שעוסק בגירושיו מירדנה ארזי ואת סיפורו של גבר בשנות העשרים לחייו אחרי שחרורו מהצבא והחיים בחו"ל. באותה שנה שיחק לצד גידי גוב ודליק ווליניץ בדרמת הטלוויזיה "חרבת חיזעה" בבימויו של רם לוי על פי ספרו של ס. יזהר בתפקיד "אריה".
בשנת 1978 החל עמוס טלשיר לעבוד כקופירייטר במשרד הפרסום "אריאלי" אחרי פרסום הרומן השני שלו. כעבור עשר שנים הפך למנכ"ל החברה, ושותף בה. הוא היה הפרסומאי הישראלי הראשון שהנפיק את החברה בבורסה האמריקאית, ולאחר מכן מכר את השליטה בחברה לחברת הפרסום הבינלאומית "פובליסיס". גם מהלך זה נעשה לראשונה בישראל על ידי טלשיר, כמו גם הקמת חברת הפרסום האינטרנטית "אידאולוגיק". ב-2007 פרש טלשיר מענף הפרסום והתמסר לכתיבה ספרותית.
בפברואר 2008 התפרסם ספרו השלישי, "אלוהים אוהבת אותי", העוסק ברומן אהבה, רעיונות ובועת היי-טק. בנובמבר 2008 יצא לאור ספרו הרביעי - "אריה פצוע״.
בינואר 2011 הוציא את ספרו החמישי, "טרזן יופיע פתאום".
באותה שנה הוציא את ספרו השישי, ״אחד מהפרובינציה״ ובצמוד לו הוציא את ספר שיריו הראשון ״שירים מהפרובינציה״ העוסק בדיאלוגים בין נשות הסיפור עם בן, שהגיע מהפרובינציה לעיר הגדולה. בד בבד עם יציאת ספר שיריו הראשון יצא במופע קברט ספרותי עם שרהל'ה שרון.
באפריל 2013 יצא לאור ספרו השביעי "האצטדיון" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
טלשיר למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה
באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1972 נישא לזמרת ירדנה ארזי, אותה הכיר בעת השרות בלהקת הנח"ל. השניים התגרשו לאחר כשש שנות נשואין.
בשנת 1982 נישא בשנית לעיתונאית ענת ינוקא, ולזוג שלושה ילדים. הם מתגוררים ברמת השרון.
יצחק אריה זליגמן
הרב פרופ' יצחק אריה זליגמן (10 בינואר 1907 - 13 במאי 1982) היה חוקר מקרא ישראלי-הולנדי. עמד בראש החוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ונחשב כמי שנטל חלק מרכזי בעיצוב חוג זה, שבאמצעותו השפיע רבות על חקר המקרא בישראל.
תולדות חיים.
נולד באמסטרדם, הולנד, ובשנים שלפני מלחמת העולם השנייה (1939-1936) שימש כמרצה לתולדות עם ישראל ולמקרא בבית המדרש לרבנים באמסטרדם, שם הוסמך גם לרבנות. בתקופת המלחמה נכלא יחד עם אשתו ושתי בנותיו על ידי המשטר הנאצי במחנה המעבר וסטרבורק שבהולנד, וב-4 בספטמבר 1944 הועבר משם למחנה הריכוז טרזין שם שימש כספרן, יחד עם יהודים משכילים רבים. הוא שרד בתנאים הקשים שם, ולאחר המלחמה חזר להולנד ועבד כספרן במחלקת מדעי היהדות בספריית אוניברסיטת אמסטרדם בשנים 1949-1946. בתוך תקופה זו קיבל דוקטורט מאוניברסיטת ליידן (1948), עבודת הדוקטורט הייתה על תרגום השבעים לספר ישעיהו ונראה כי עבד עליה גם במחנות. באוניברסיטת אמסטרדם התמחה בלימודים קלאסיים, ושימש כחבר באקדמיה המלכותית של ארצות השפלה לאמנויות ולמדעים.
בשנת 1950 עלה לישראל מטעמים ציוניים, למרות שהוצעה לו פרופסורה בהולנד. הוא מונה מיד לתפקיד מרצה בכיר בחוג למקרא באוניברסיטה העברית. בשנת 1956 קודם לתפקיד פרופסור חבר, ובשנת 1966 קודם שוב לתפקיד פרופסור מן המניין. הוא יצא לגמלאות בשנת 1977. במשך שנותיו באוניברסיטה העמיד תלמידים הרבה, שלימים הלכו והרכיבו חלק נכבד מחוג זה, ביניהם זוכי פרס ישראל פרופ' שמריהו טלמון ופרופ' שרה יפת.
וויקיפדיה העברית
עין פשחה
יהושע אובסי
יהושע אובסֵי (1883 – 15 בדצמבר 1957) היה סופר עברי, עורך, מבקר, עיתונאי, מורה ומסאי.
ביוגרפיה.
יהושע אובסי אובסייביץ' בורישנסקי נולד בעיירה קרליץ שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). קיבל חינוך מסורתי ותורני, למד בישיבות של מיר ושל וולוז'ין. בגיל הנעורים רכש לו השכלה כללית, והיה תלמיד ברשת בתי הספר של חברת מפיצי השכלה, קודם ברוסיה ואחר כך בעיר גרודנה שברוסיה הלבנה. החל בעבודת ההוראה כבר בשנת 1910, בעודו נער.
בשנת 1915 היגר יהושע אובסי למערב אירופה, קודם לדנמרק, ואחר כך לאנגליה. מאנגליה המשיך בדרך הגירתו לארצות הברית, אליה הגיע בשנת 1918. שם שהה כמעט 40 שנה, ושימש כמורה במוסדות שונים, עד עלייתו לישראל באביב תשט"ז (1955).
אובסי נפטר ברמת גן בסוף שנת 1957, ערירי. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
ראשית פרסומיו של אובסי בעיתונות העברית הייתה בעיתון "המליץ", ומאז פרסם את רשימותיו מסותיו מאמריו וביקורותיו בעיתונים עבריים רבים, ואפילו בכמה במות יידיש. לאחרונה שוב נזכר אובסי, כמי שהכיר בגדולתו של הסופר ס. יזהר, יחד עם מעטים נוספים, מיד עם פרסום סיפורו הראשון "אפרים חוזר לאספסת", בכתב העת "גליונות" של יצחק למדן, בקיץ 1938.
יהושע אובסי נפטר ב-15 בדצמבר 1957 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
ספריו.
קבצים בעריכתו:
ש&quot;י זוין
יעקב בסר
יעקב בֶּסֶר (1934 - 23 בדצמבר 2006) היה משורר עברי, מנהיג תרבותי, מתרגם ועורך.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1934 בקאליש שבפולין. בשנת 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה ובסר ברח עם משפחתו לרוסיה מפני הצבא הגרמני. בשנת 1950, לאחר נדודים רבים עלתה המשפחה לישראל.
בשנת 1976 ייסד וערך את העיתון "פרוזה" עם המו"ל יוסי קריים, ושנה אחר כך פרש כדי לייסד את כתב העת הספרותי "עיתון 77" אותו ערך במשך 30 שנה. הנושאים העיקריים בשירתו היו ה"דו-שורש", כלומר שורשיו הכפולים של המשורר, כישראלי ועברי מצד אחד, וכילד יהודי שברח מפולין, נדד בברית המועצות וחווה את מלחמת העולם השנייה ומוראותיה, מצד שני. יעקב בסר הרבה לכתוב גם על משוררים יהודים נשכחים, שמשיריהם אף תרגם. גם נושאי האהבה נזכרים רבות בשיריו, וכן כתב לא מעט על יחסי יהודים וערבים בארץ.
בשנת 1993 נבחר ליו"ר אגודת הסופרים העבריים, ובשנת 1995, לאחר כהונה של שנתיים סחף עזב את הארגון והקים ארגון חדש בשם איגוד כללי של סופרים בישראל. האיגוד הקים כתב עת ספרותי בשם "גג", ומוסדות נבחרים, והוא עורך מדי פעם כנסים, אסיפות, ומקיים ערבי קריאה.