עם הגעתו של בניטז לליברפול ביוני 2004, נראה היה שהמאמן ההגנתי מתכוון לעשות שינויים משמעותיים בחלק האחורי של המערך. הוא אכן ניסה קומבינציות רבות, כולל הבאתו של מאוריסיו פלגרינו ששיחק גם בוולנסיה, קבוצתו הקודמת של בניטז. אולם לאחר ששקע האבק התברר כי הופייה נותר עמוד התווך במרכז ההגנה והשינויים התבצעו סביבו: במקום הנשו שעזב את המועדון הסיט בניטז את קרגר למרכז ההגנה, לצידו של הופייה. הציוות החדש שיפר עוד יותר את ההגנה של הקבוצה, שהייתה כאמור טובה מאוד עוד קודם לכן. התוצאה הייתה זכייה מפתיעה בליגת האלופות ב-2005. בעונת הוסיפה ההגנה להשתפר. ליברפול שמרה על שער נקי פעמים רבות ושיפרה את מיקומה בטבלת הליגה.
באוגוסט 2005 חודש חוזהו של הופייה בליברפול לשלוש שנים, מה שאמור להשאיר אותו במועדון עמוק אל תוך שנתו השלושים וחמש. הארכת החוזה היוותה הבעת אמון בשחקן כה מבוגר, שהתבססה מן הסתם על חוסנו הפיזי יוצא הדופן: הופייה כמעט ואינו נפצע וממעט להחמיץ משחקים. רק ב-11 מ-367 הופעותיו בליברפול הוחלף לפני תום המשחק. מעמדו האיתן של הופייה הועמד אמנם בסימן שאלה עם רכישתו של הבלם הדני הבינלאומי דניאל אגר בינואר 2006, אך אגר הוצג לתקשורת כשחקן עתודה המספק עומק לקבוצה. בעונתו הראשונה מילא אגר תפקיד של מחליף וככל הנראה הוא מטופח כיורשו של הופייה בטווח הארוך.
במדי ליברפול זכה הופייה בכל התארים האפשריים פרט לאליפות, נוסף על הגביעים שהניף בהולנד ובפינלנד מולדתו. לא פעם הביע בתקשורת את שאיפתו להשלים את התואר החסר בשנים שנותרו לו בליברפול.
בארבעה במאי, 2009, שיחק הופייה את משחקו האחרון במדי ליברפולת משחק ביתי נגד טוטנהאם. הופייה עלה מן הספסל בדקה ה-84, וקיבל את סרט הקפטן ממחליפו סטיבן ג'רארד. בסיום המשחק הקהל עמד על רגליו והריע לשחקן במשך דקות רבות תוך ששחקני הקבוצה מרימים את הופייה על כתפיהם, בזאת הסתיימה תקופה בת עשר שנים בה שיחק הופייה בליברפול, בה רשם 464 הופעות וכבש 35 שערים.
באייר לברקוזן.
ב-4 במאי 2009 חתם הופייה במדי באייר לברקוזן הגרמנית וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד מיינץ 05. את שער הבכורה שלו כבש במשחק בונדסליגה נגד הופנהיים בניצחון הקבוצה 3-0. את העונה הראשונה שלו בקבוצה סיימה באייר במקום הרביעי, שתי נקודות מהמקום השלישי המוביל לליגת האלופות. מגזין הכדורגל המוביל בגרמניה, Kicker, בחר את הופייה כשחקן ההגנה המצטיין בבונדסליגה והוא נכלל בהרכב המצטיינים של עונת 2009-2010.
באוגוסט 2010 היה ניסיון להחזיר את הופייה לליברפול כעוזר של המאמן החדש רוי הודג'סון אולם המהלך נפל כיוון שהופייה לא הצליח להשתחרר מחוזהו בלברקוזן.
ב-6 באוקטובר 2010 הודיע הופייה כי בכוונתו לאחר הפרישה להפוך לעוזר מאמן בבאייר לברקוזן.
ב-6 ביוני 2014 חתם מאמן בקבוצה האנגלית מהליגה השנייה ברייטון אנד הוב אלביון לשלוש. ושימש כמחליפו של אוסקר גארסיה.
פרישה וקריירת אימון.
ב-2 במאי 2011 הודיע הופייה על פרישתו ממשחק פעיל ובעקבות פיטוריו של המאמן רובין דוט הפך למאמן הזמני של באייר לברקוזן יחד עם מאמן הנוער, סשה לבנדובסקי. מינוי זה הפך לחוזה לקבוע עד לסוף עונת 2015.
לאחר פרישתו הקים קרן העוזרת לשחקנים צעירים ומבטיחים במולדתו ואף השתתף במרתון הלסינקי כדי לגייס כספים למטרה.
באוגוסט 2015 התמנה לתפקיד מאמן פ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית. ב-12 במאי 2016, שלושה מחזורים לסיום עונת הבכורה שלו בקבוצה, פוטר הופייה מתפקידו כשקבוצתו במקום האחרון בטבלה. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
רטו ציגלר
רטו ציגלר (בגרמנית: Reto Pirmin Ziegler; נולד ב-16 בינואר 1986 בז'נבה) הוא כדורגלן שווייצרי, המשחק בעמדת המגן בקבוצת דאלאס ונבחרת שווייץ.
קריירה.
ציגלר הוא כדורגלן שווייצרי בינלאומי, שחתם בקבוצת טוטנהאם הוטספר בסוף מועד ההעברות של שנת 2005. משחק הבכורה שלו בטוטנהאם היה באוקטובר 2005 בניצחון 0–1 על אברטון, ושערו היחיד בבוגרים היה במשחק החזרה מחופשת השנה החדשה בוויט הארט ליין. באותה השנה, הוא נבחר לשחקן השנה הצעיר הטוב ביותר מטעם ה-JSM. בקיץ 2005, הוא הושאל להמבורג מהבונדסליגה בגרמניה, בה הוא שיחק רק 8 משחקים לפני ששב לטוטנהאם בינואר 2006. שלושה שבועות מאוחר יותר הוא מצא את עצמו מושאל שוב, הפעם לויגאן את'לטיק. הוא ערך במדי וויגאן 10 הופעות. בשנת 2007 עבר לקבוצת סמפדוריה ובשנת 2011 חתם בקבוצת יובנטוס. הוא הושאל לקבוצת פנרבחצ'ה ולקבוצת לוקומוטיב מוסקבה ובשנת 2013 הושאל לקבוצת ססואולו. ב-2 בפברואר 2015 לאחר חצי עונה ללא קבוצה, חתם בפ.צ. סיון.
נכון לנובמבר 2014, לרשותו 35 הופעות במדי נבחרת שווייץ.
מנורת שבעת הקנים
קיבוץ יבנה
ז'אק קתמור
ז'אק מורי קַתמוֹר (4 בספטמבר 1938 – 6 בספטמבר 2001) היה צייר, אמן, במאי קולנוע ואיש בוהמה ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשם ז'אק מורי למשפחה יהודית אמידה בקהיר. אביו היה בעליו של בית חרושת לאריחים. קתמור הושפע מן התרבות האירופאית וידע רק מעט ערבית, כרבים מיהודי מצרים.
ב-1958, בגיל 20, נסע ללמוד אמנות באקול דה בוזאר בפריז ובמספר מוסדות בשווייץ. באותה תקופה צייר, צפה בסרטים וקרא הרבה ספרי פילוסופיה ושירה.
ב-1960 עלה לישראל, ולאחר שסיים אולפן התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
לאחר סיום שירותו שכר חדר בתל אביב עם חברו יגאל בורשטיין, פקד את בתי הקפה ונטמע בבוהמה התל אביבית.
הוא ליכד סביבו קבוצה של אמנים, יוצרים ואנשי רוח אשר נקראה "העין השלישית". דירתו בדיזנגוף 40 הייתה שוקקת חיים ותפסה חלק מרכזי בחיי התרבות של תל אביב של אותן שנים. הוא נשא לאישה את הלית ישורון, בתו של המשורר אבות ישורון.
במלחמת ששת הימים שירת במילואים יחד עם הצלם אמנון סלומון. לאחר המלחמה החלו השניים במשך כשנתיים בצילום אשתו של קתמור. בעקבות עצתו של אורי זהר, שראה את החומר המצולם, החליטו ליצור סרט קולנוע באורך מלא. במהלך העבודה על הסרט פגש את הדוגמנית אן טוכמאייר, שהייתה מוכרת באותה תקופה כנערת זוהר והופיעה על שערם של מגזינים, ביניהם העולם הזה. קתמור החליט להוסיף את טוכמאייר לצוות השחקנים בסרטו. המפיק אברהם דשא פשנל, מימן את הסרט (לא לפני ששינה את שמו, שהיה "למות לאט", בתקווה שימשוך צופים רבים יותר לאולמות). "מקרה אישה" יצא אל האקרנים ב-1969 ונבחר לייצג את ישראל בפסטיבל ונציה באותה השנה. הסרט - ניסיון נועז וחדשני לשעתו - נחל כישלון מסחרי ולמעשה סתם את הגולל על סיכוייו של קתמור להמשיך בקריירת בימוי סרטים, חרף השתתפות הסרט בפסטיבל הסרטים של ונציה.
בתום הצילומים - התגרש קתמור מהלית ישורון ונשא את טוכמאייר לאישה.
טוכמאייר היגרה מישראל לארצות הברית וקתמור יצא גם הוא לחו"ל. השניים הגיעו לאמסטרדם ב-1975, שכרו לעצמם בית-סירה וניסו להחיות בו את הקומונה התל אביבית.
קתמור חידש את הקשר עם הצלם אמנון סלומון ובקיץ 1976 צילמו ותיעדו במשך חודש ימים את פסטיבל ה"שוטים" השנתי (הופעות וסדנאות של קבוצות ליצנים מרחבי העולם), שנערך באמסטרדם באותה עת. ב-1977 ביצעו השניים סדרת צילומים נוספת של כ-40 שעות. קתמור סיים את העריכה, והסרט "השוטה" הופץ להקרנה. לאחר מכן התמכרו בני הזוג לסמים, ביניהם קוקאין וקוק פרסי.
קתמור וטוכמאייר חזרו ב-1991 לישראל לתוכנית גמילה אינטנסיבית מסמים.
בריאותו של קתמור החלה להתדרדר בקיץ 2001 והוא נפטר כתוצאה מנזקי אלכוהוליזם מתמשכים, כמה חודשים אחר כך.
אלמנתו, אן, נפטרה בסוף מאי 2004 באמסטרדם, במהלך חופשה.
ב-2012 הוצגה תערוכת "למות לאט, ז'אק מורי קתמור והעין השלישית" - פרי יצירתו של האמן אוֹרי דרומר, במוזיאון נחום גוטמן בתל אביב.
קבוצת העין השלישית.
קבוצת העין השלישית הייתה תנועת אוונגרד שפעלה בישראל החל מסוף שנות השישים ועד למלחמת יום כיפור בשנת 1973. הקבוצה ניסתה ליצור בישראל גרסה מקומית לסצנת "ילדי הפרחים" בארצות הברית.
שיתופי פעולה אמנותיים רבים נרקמו בין חברי הקבוצה. בין הפרויקטים היו הופעות מיצג פרובוקטיביות שכללו עירום והתייחסות לסמים מרחיבי התודעה, שהיו חלק מחיי הקבוצה. אחד הפרויקטים השאפתניים ביותר היה הסרט האוונגרדי "מקרה אישה" אותו ביים קתמור ובו כיכבה אשתו דאז, הלית ישורון, וכן אן טוכמאייר. כמו כן הוציאה הקבוצה עיתון מחתרתי בשם "סטריפ".
בין חברי הקבוצה היו הלית ישורון, השחקנית יעל אביב, צלם הקולנוע אמנון סלומון, אן טוכמאייר, האמנית דפנה ערוד, האמן ומבקר המוזיקה מיכאל רורברגר, האמן מישל אופטובסקי, הצייר איקא ישראלי, הבמאי דוד גרינברג ועוד.
קישורים חיצוניים.
על מקרה אישה:
ג'ורג' קוסטנזה
ג'ורג' לואיס קוסטנזה הוא דמות בקומדיית המצבים האמריקאית סיינפלד (1989–1998), שגולמה על ידי השחקן ג'ייסון אלכסנדר.
דמותו של ג'ורג' מתאפיינת בחוסר ביטחון, נוירוטיות, ושנאה עצמית. הוא משקר לעיתים קרובות, ומקיים מערכת יחסים מורכבת עם הוריו, פרנק ואסטל קוסטנזה, השולטים בו ביד רמה. במהלך הסדרה, ג'ורג' רוקם מזימות במטרה להשיג הישג מפוקפק זה או אחר, או יתרון, בתחום היחסים האישיים, העבודה ועוד. מזימות אלה נכשלות כמעט תמיד, וחוזרות אליו כבומרנג.
דמותו מבוססת על אחד היוצרים השותפים של הסדרה, הקומיקאי לארי דייוויד, ועל חבר ילדות של ג'רי סיינפלד, מייקל קוסטנזה.
רקע.
משפחתו.