בשנת 1999 עלתה יוזמה בחשב הכללי להחלפת המערכת הכספית הרוחבית במערכת רוחבית חדשה, שתיתן מענה לצורכי המשרדים ותתמוך ברפורמה החשבונאית (ניהול חשבונאות על בסיס מצטבר, כמקובל במגזר העסקי). הוקם צוות שבחן פתרונות לניהול כלל משאבי הארגון ERP – (Enterprise Resource Planning) שנפגש עם שתי השחקניות החזקות בתחום בעולם אורקל ו-SAP.
הרעיון של שימוש במערכת ERP לממשלות היה חדשני. באותה תקופה נמצא שימוש מועט במגזר הציבורי במערכות מסוג זה ובאופן חלקי בלבד. למרות חוסר הניסיון במגזר הציבורי, הוחלט במהלך שנת 2000, בתמיכת החשב הכללי ניר גלעד, סגן בכיר לחשב הכללי איציק כהן ונציב שירות המדינה שמואל הולנדר, לצאת למכרז לרכישת מערכת ERP, בו זכתה חברת SAP. באוגוסט 2001 התחיל את דרכו פרויקט מרכב"ה.
שלבי הפרויקט:
תקצוב הפרויקט.
אגף התקציבים תקצב לראשונה את הפרויקט בשם "פרויקט מרכב"ה - שירותי מחשב כוללים (ERP)", בתוכנית התקציב לשנים 2001–2003 תחת סעיף הוצאה בשם "הוצאות פיתוח אחרות" בתקציב הפיתוח, בשנת 2004 תקצב את הפרויקט בשתי תקנות תקציב שונות בשם "מרכב"ה וממשל זמין".
ביולי 2000 אומדן העלות הכוללת שהוצג באגף התקציבים לפרויקט מרכב"ה היה 120 מיליון ש"ח לשנים (2004–2006).
לפי חישוב שעשה משרד מבקר המדינה (על סמך היחס של תקציב הפרויקטים בשנים 2004–2006), מסגרת התקציב המיועדת להקמת המרכב"ה בשנים 2002–2006 הסתכמה בכ-385 מיליון ש"ח.
בהחלטת ממשלה 848 מיום מיום 15.09.2003, הוחלט להוסיף לבסיס התקציב של פרויקט "מרכב"ה", 100 מיליוני ש"ח, בכל אחת מהשנים 2004-2006 .
בישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה שהתקיימה בינואר 2010 נאמר כי התוכנה מסורבלת ולא יעילה, וכי בנוסף הפרויקט רחוק מסיום. כמו כן צוין שעד סוף שנת 2009 הושקעו בפרויקט כ-400 מיליון שקלים מתוך מסגרת רב שנתית של 605 מיליון.
ניהול הפרויקט ותפקודו.
הפרויקט הוא אחד הפרויקטים המרכזיים של SAP ישראל. המערכת נחשבת למתקדמת ביחס למקובל בעולם בתחום מחשוב מערכים ממשלתיים, אך ספגה ביקורת לגבי המשאבים הרבים שהושקעו בה, החריגה מהתקציב המתוכנן, והקושי בקליטתה במשרדי הממשלה. בנוסף, מתחו חסידי מערכות קוד פתוח ולינוקס ביקורת על שיתוף הפעולה עם תאגידי תוכנה גדולים המשתמשים ב"קוד סגור" כגון מיקרוסופט ו-SAP וההשלכות שעשויות להיות לדבר על תמחור ותפקוד המערכת.
את הפרויקט הוביל מראשיתו ועד לפרישתו בשנת 2007, יצחק כהן, סגן בכיר לחשב הכללי שהיה אחראי על רכש התוכנה, ב-2013 הורשע כהן במרמה ובהפרת אמונים בזיקה לפרויקט.
בישיבה המשותפת לוועדה לביקורת המדינה וועדת המדע והטכנולוגיה, שהתקיימה במרץ 2008 ועסקה בדו"ח מבקר המדינה על הפרויקט, נמתחה ביקורת חריפה על ניהול הפרויקט.
ולדימיר צ'לומיי
ולדימיר ניקולאייביץ צ'לומיי (ברוסית: Влади́мир Никола́евич Челоме́й; 30 ביוני 1914 - 8 בדצמבר 1984), מחשובי המתכננים של חלליות, מנועים רקטיים וטילים בברית המועצות.
פעילות מוקדמת.
בשנת 1932 החל ללמוד במכון הפוליטכני של קייב. בשנת 1936 פרסם את ספרו הראשון, "אנליזה וקטורית". צ'לומיי למד תחומים מגוונים של מתמטיקה, פיזיקה ומכניקה. סיים בהצטיינות את לימודיו במכון בשנת 1937 ובילה בו זמן קצר כמרצה.
פעילות בעת מלחמת העולם השנייה.
צ'לומיי עסק בפיתוח מנוע סילון פועם (Pulse Jet) דומה לזה שהניע את טיל השיוט גרמני וי 1. בנוסף לפעילות זו קיבל אחריות על מפעל המטוסים פוליקארפוב. צ'לומיי פיתח את טיל השיוט הסובייטי הראשון, שכונה 10X, אשר שוגר בדצמבר 1944.
ראש משרד התכנון 52.
בעקבות הצלחתו ופעילותו בשנות מלחמת העולם השנייה, הועמד צ'לומיי בראש משרד התכנון 52, שהיה אחראי על פיתוח מטוסים ללא טייס, על בסיס הידע של טיל השיוט הגרמני וי 1. בשלב מוקדם למדי (1952) הוכנה על ידי משרד תכנון זה הצעה לפיתוח טיל בליסטי בעל טווח בין יבשתי. הצעה זו אמנם לא התקבלה, אך חיזקה את מעמדו של צ'לומיי בממסד הטכנולוגי צבאי של ברית המועצות. לימים שונה שמו של משרד התכנון למשינוסטרויניה (NPO Mashinostroeniya), הפעיל עד היום ומוכר במערב כ-NPO MASH. משרד זה ממשיך בתכנון וייצור לוויינים מסוגים שונים.
תכנון חלליות.
צ'לומיי החל בפיתוח חלליות בשנת 1962, והתחרה עם משרד התכנון של סרגיי קורוליוב, במיוחד בתכנון חללית המאוישת לירח. צ'לומיי פיתח את משגר הלוויינים הכבד "פרוטון", וייעד אותו בין היתר לשיגור חלליות מאוישות מסביב לירח. קורוליוב התנגד לתכנון זה, בעיקר בשל האמינות של המשגר, שלא הייתה גבוהה בראשיתו, וכן התנגד לסוג הדלק והמחמצן שנבחרו למשגר (ראו המחלוקת עם ולנטין גלושקו בנושא זה).
משרד התכנון של צ'לומיי היה אחראי על פיתוח שורה של לווייני מחקר למסלול נמוך סביב כדור הארץ, ובהם "פוליוט", הלוויין הראשון של ברית המועצות שיכול היה לשנות את מסלולו בחלל באמצעות מערכת ההנעה שהותקנה בו.
צ'לומיי הופקד על תכנון תחנות החלל הצבאיות מסדרת אלמאז, תחנות החלל של תוכנית סאליוט וכן חללית מיוחדת בעלת כושר חזרה לכדור הארץ, שכונתה TKS. חלק מעבודת התכנון של תחנת החלל מיר בוצע אף הוא במשרד התכנון של צ'לומיי.
עיטורים, פרסים והוקרות.
צ'לומיי עוטר בעיטורים רבים של ברית המועצות. החשובים והבולטים ביניהם:
קינמטיקה
קינמטיקה היא תחום במכניקה הקלאסית המתאר תנועה של גופים במרחב. קינמטיקה עוסקת במהלך התנועה ובחיזוי המשך התנועה על פי נתונים מסוימים, אך אינה עוסקת בכוחות הגורמים לתנועה (הדינמיקה). הגדלים העיקריים בהם עוסקת התורה, הם הווקטורים: העתק, מהירות ותאוצה. מיקומו של גוף מוגדר בתור וקטור המרחק של גוף מנקודה שרירותית במרחב המכונה "נקודת יחוס". העתק של גוף מוגדר כהפרש בין שני מיקומים של הגוף בזמנים שונים. ההעתק אינו תלוי בבחירת ראשית מערכת הצירים ("נקודת הייחוס"). מהירות אינה אלא שיעור השינוי בהעתק, או נגזרת של המיקום לפי הזמן:
formula_1&lt;br&gt;
כאשר
formula_2 הוא המהירות ו
formula_3 הוא מיקומו של גוף.
כמו כן, את שיעור השינוי במהירות (או, הנגזרת של המהירות לפי הזמן) נהוג לכנות "תאוצה":
formula_4&lt;br&gt;
כאשר
formula_5 הוא התאוצה.
התאוצה יכולה לשנות את "גודל" המהירות, את "כיוונה", או את שניהם יחדיו.
לשם הפשטות ניתן לחלק את הקינמטיקה לכמה חלקים. ראשית ניתן לחלק את הקינמטיקה לתנועה שוות תאוצה, הניתנת לפתרון על ידי אוסף מצומצם של משוואות, ותנועה עם תאוצה משתנה, בשבילה קיימות מערכות שונות של משוואות. עם זאת, כדי לחקור תנועה שתאוצתה משתנה, לרוב פשוט יותר להשתמש בשיקולי אנרגיה.
תנועה בעלת תאוצה קבועה.
ישנן ארבע נוסחות בסיסיות המתארות תנועה שוות תאוצה:
formula_6
formula_7
formula_8
formula_9
formula_10 מסמל את מיקומו הסופי של הגוף, formula_11 את מיקומו ההתחלתי, formula_12 את מהירותו ההתחלתית, formula_13 את המהירות הסופית, formula_14 את התאוצה ו-formula_15 את הזמן.
תנועה אופקית.
בעזרת נוסחות אלו, ניתן לקבל ערך חסר אם ידועים כל הערכים האחרים הרלוונטיים. לדוגמה, אם ידועה המהירות ההתחלתית (formula_12), התאוצה ומשך התנועה, ניתן לחשב את המהירות בתום קטע התנועה בעזרת הנוסחה הראשונה. לחלופין, אם ידועה המהירות בתחילה ובסוף התנועה וכן ההעתק ההתחלתי (formula_11) וההעתק הסופי, ניתן, בעזרת הנוסחה השלישית, לחשב את משך התנועה.
במקרה, שבו אין לגוף תאוצה, כלומר גודל וקטור התאוצה שווה ל-0, המהירות ההתחלתית הופכת למהירות קבועה. במקרה זה ניתן לגזור מהנוסחה השנייה את הנוסחה לתנועה במהירות קבועה:
formula_18
תנועה אנכית.
לתנועה האנכית יש מספר מאפיינים ייחודיים. ראשית, אלא אם מדובר במקרים חריגים של הפעלת כוח נוסף על הגוף, התאוצה היא תאוצה קבועה, תאוצת הכובד המסומן באות formula_19. גודלה של תאוצת הכובד של כדור הארץ הוא בקירוב formula_20 (בחישובים תאורטיים מקורבים רבים נהוג להשתמש בקירוב גס עוד יותר, לפיו formula_21). כיוונה של התאוצה, formula_19 יהיה תמיד כלפי מרכז הכוכב. כמו כן, כדי לסמן גובה מקובל
להשתמש ב-formula_23 במקום ב-formula_10. במקרים רבים, נהוג לעבוד במערכת צירים בה נקודת הזריקה היא formula_25 והכיוון החיובי הוא כלפי מעלה. כמובן שבמקרים מסוימים ייתכן גם העתק שלילי (למשל זריקה של גוף מבניין).
בבואנו להתאים את הנוסחות המובאות מעלה לתנועה אנכית, נציב: formula_26, formula_27, formula_28. הנוסחות שנקבל עבור תנועה אנכית שוות תאוצה הן:
formula_29
formula_30
formula_31
formula_32
תנועה בליסטית.
תנועה בליסטית היא תנועתו של גוף שנזרק בזווית formula_33 השונה מ-90°, כלומר לא בזריקה אנכית. במקרה זה מבצע הגוף בעת נפילתו מסלול פרבולי כמתואר בתרשים. הגוף נע בדו-מימד, כלומר גם במישור האופקי וגם באנכי. כדי לבצע חישובים במסלולים בליסטיים, יש לפרק את התנועה לרכיב אופקי ולרכיב אנכי כשהמהירות האופקית שווה ל-formula_34 והאנכית ל-formula_35. במידה ולא פועל שום כוח נוסף על הגוף בזמן תנועתו אפשר להתייחס לתנועתו מעלה-מטה כאל תנועה בעת זריקה אנכית, ולתנועתו קדימה כתנועה שוות מהירות. זאת כיוון שהכוח היחיד שפועל הוא כוח הכובד והוא פועל רק כלפי מטה, ולא במישור האופקי.
לרוב בעת חישוב חישובים בליסטיים משתמשים במערכת משוואות, משוואה אחת מהתנועה האנכית, ואחת מהתנועה האופקית. למשל ניתן למצוא את משך הנפילה בקלות בעזרת תנועה אנכית ואז כשידוע הזמן ניתן למצוא את המרחק שעבר הגוף. כל בעיה תיפתר בעזרת משוואות שונות, תלוי בנתונים, אך עקרון ההפרדה בבליסטיקה הוא עיקרון חשוב המהווה את הפתרון הכללי לבעיה הבליסטית.
&lt;BR&gt;&lt;BR&gt;