בסמוך לתחנת נוסעים נמצאת תחנת רכבת תפעולית, המסילות של התחנה משמשות לדיור רכבות וציוד רכבתי. התחנה כוללת מספר עקלתונים המשמשים לעיתוק רכבות ולמפגש רכבות. בצמוד לכניסה המזרחית של התחנה נמצא מתחם ציוד הנדסי מסילתי עם מבנה מסילאים. המסילה שמובילה למתחם מתפצלת מהמסילה הראשית דרומית לתחנה.
Biefeld-Brown
מאניה מנסקו
מאניה מנסקו ( ברומנית: Manea Mănescu, 9 באוגוסט 1916, בראילה – 27 בפברואר 2009) היה פוליטיקאי רומני בתקופה הקומוניסטית של רומניה.
מנסקו היה שר האוצר ברומניה בין השנים 1955–1957 וראש ממשלה בין השנים 1974–1979 בתקופת השלטון של ניקולאה צ'אושסקו.
באוגוסט 1977 ערך ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, ביקור ברומניה ובמהלכו נפגש עם ראש הממשלה מאניה מנסקו ועם הנשיא צ'אושסקו. פגישות אלה היו חלק מהמגעים הדיפלומטיים שתרמו להגעתו לישראל, בנובמבר 1977, של נשיא מצרים, אנואר סאדאת ולחתימת הסכמי השלום בין מצרים לישראל.
משפחה.
אשתו של מנסקו, מריה, הייתה אחותו של ניקולאה צ'אושסקו. בחודש דצמבר 1973, היא מונתה לסגן יו"ר הצלב האדום הרומני. למנסקו לא היו ילדים.
קירינסקי
נפת קירינסקי (רוסית Кыринский район) היא אחת מ-31 הנפות של מחוז עבר הבאיקל שברוסיה. הנפה ממוקמת בדרום-מערב המחוז וגובלת במונגוליה. הנפה הוקמה בינואר 1924. שטח הנפה 16,400 קילומטר רבוע ואוכלוסייתה מונה 12,900 תושבים (נכון ל-2016). כפר קירה הוא מרכז אדמיניסטרטיבי של הנפה. אייאון בלוב - ראש הנפה. ישנם 14 יישובים כפריים בנפה שהוקמו במהלך השנים החל משנת 1728 כעמדות קוזאקים בגבול בין רוסיה לבין סין. בכפר הגדול ביותר "קירה" מתגוררים כ-4,300 תושבים.
חילוק (נפה)
Live Magic
Live Magic הוא אלבום הופעה חיה של להקת הרוק הבריטית קווין. האלבום הוקלט בעת מסע אירופאי המוכר בשם "Magic European tour" ויצא באירופה ב-1 בדצמבר 1986 ובארצות הברית בשנת 1996. האלבום ספג ביקורות רבות מצד מעריצי הלהקה בשל עריכה מסיבית שעברו השירים, לדוגמה, החלק האופראי קוצץ מהשיר Bohemian Rhapsody ואילו השיר "I Want to Break Free" קוצץ עד שנשאר ממנו בית אחד ופזמון. רוב השירים הוקלטו בהופעת הלהקה בפארק נבוורת' (Knebworth Park).
קאוואיי
קאוואיי (בהירגנה: かわいい, ברומאג'י: Kawaii, הגייה: ) היא מילה ביפנית שמשמעותה "חמוד", ומתייחסת לזרם פופולרי באמנות ובפרסום. מאז שנות השבעים הפך סגנון ה"קאוואיי" למרכיב חשוב בתרבות היפנית, בפרט בתחומי הבידור, ההלבשה, עיצוב מוצרי מזון, צעצועים וההתנהגות החברתית. זרים המבקרים ביפן מתייחסים לסגנון "קאוואיי" במידה מסוימת של השתאות, מאחר שהיפנים משתמשים בו גם במצבים שבהם נהוג במערב להפגין רצינות ואיפוק, כדוגמת פרסומים של הממשלה, אזהרות ציבוריות, מודעות צבאיות ופרסומות לחברות תעופה. הקאוואי הוא חלק מאופנת ה"הרג'וקו" אך מסגנון יותר חמוד ופסטלי.
תפוצה.
אלמנטים של "קאוואיי" נמצאים כמעט בכל מקום ביפן: על שלושה מטוסים של חברת התעופה אול ניפון איירווייז מצוירת דמותו של פיקאצ'ו, דמות מסדרת המאנגה פוקימון, והקמע של הדואר היפני "יו-פאק" היה תיבת דואר מעוצבת.
מוצרים לקישוט ולשעשוע (מרצ'נדייז) בסגנון "קאוואיי" פופולריים מאוד ביפן. שני היצרנים הגדולים של מרצ'נדייז כאלה הם סאנריו (שיצרו את הלו קיטי) ו-San-X.הקאוואיי נפוץ בעיקר בטוקיו, עיר מולדתו.
"קאוואיי" יכול לשמש גם כדי לתאר סגנון באופנה הבגדים האלה בדרך-כלל בצבעי פסטל ומעוטרים בסרטים ותחרה. נלווים להם עיטורי שיער - סרטים וקשתות, צעצועים ותיקים המעוטרים לעיתים קרובות בתמונות של דמויות אנימה.
סגנון ה"קאוואיי" נעשה פופולרי גם בטאיוואן שם יש השפעה רבה לתרבות היפנית.
אל-הילל
בוהריים
בוהריים (נֶהגֶה: בוהוריים ומנוקד בָּהֳרַיִם; הלחם של בוקר + צוהריים), או בְּרַאנְץ' (מאנגלית: Brunch, הלחם של breakfast + lunch) היא ארוחה הנאכלת בשעות הבוקר המאוחרות, לרוב מחליפה הן את ארוחת הבוקר והן את ארוחת הצוהריים. כינוי נפוץ נוסף של הארוחה הוא בּוֹצְרַיִים, ולעיתים משתמשים גם בהלחם "ארוחת בֹּצֶר". המילונאי ראובן אלקלעי הציע את צירוף המילים ארוחת בָּ"ץ.
ארוחת בוהריים מוגשת לעיתים לאחר אירוע בוקר או לפני אירוע צוהריים, כגון אירועי ספורט או חתונות (כאשר הן נערכות בשעות היום).
יש מסעדות ובתי מלון המגישים בוהריים, לרוב בסגנון מזנון בשירות עצמי. מזנון כזה מכיל מאכלי ארוחת בוקר מקובלים, למשל ביצים, מאפים, פנקייקס, פירות, דגני בוקר, לחם, גבינות וכדומה. בנוסף, הוא עשוי לכלול סוגי מאכלים אחרים כגון פשטידות וקיש, צלי, דגים ופירות ים, סלטים, מרקים, ירקות ומבחר קינוחים.
בישראל בתי מלון רבים מגישים ארוחת בוקר העשויה לשמש כבוהריים מפני שהיא כוללת מזנון עשיר ומגוון מאוד. ארוחות בוקר בבתי קפה יכולות לשמש כבראנץ', בשל הגשתן לעיתים בשעות בוקר מאוחרות.
בניו יורק המונח "בראנץ'" משמש לתיאור ארוחה הכוללת מאכלי בוקר אך נאכלת בשעות אחר הצוהריים של ימי שבת וראשון. ארוחה זו, המכילה מאכלים שומניים רבים, משמשת לעיתים כתרופה לחמרמורת (הנג אובר) עבור מי שבילו עד שעות הלילה הקטנות בלילות שישי ושבת.
בצרפתית ובגרמנית, כמו בעברית, אומץ המונח "בראנץ'" אם כי לצידו משמשים גם מונחים בשפה המקומית.
בסין נהוגה ארוחת בוהריים המכונה יַם-צַ'ה בקנטונזית או יִן-צ'ה במנדרינית (סינית מפושטת: 饮茶, פין-יין: "yǐn chá," יוטפנג: "jam2 caa4", מילולית: "לשתות תה") בה מוגשות מגוון מנות קטנות לחלוקה, המכונות דים סאם, לצד תה. מקור ארוחת הים צ'ה בגואנגדונג, אך כיום נפוצה בבתי תה בכל רחבי סין והפזורה הסינית בעולם.
בראנץ'
אבו סנן
ירקא
קונסול דיפלומטי
קונסול (באנגלית: Consul) הוא תואר דיפלומטי הנגזר ישירות מרמת המשלחת הדיפלומטית הפועלת באותה מדינה, וניתן לנציג הבכיר בקונסוליה. ישנן כמה דרגות בשירות החוץ הקשורות לבעלי תפקידים בקונסוליה: קונסול כללי, קונסול, סגן הקונסול.
בעבר, "קונסול" היה הדרגה הבכירה בדיפלומטיה, ורק במחצית המאה ה-20 התווספו תוארי השגרירים. כיום, במדינות שבהן הקונסוליה היא הנציגות הדיפלומטית היחידה המייצגת מדינה כלשהי, ייתכן שהקונסול ישמש כדיפלומט הבכיר של מדינתו במקום בו הוא מוצב וימלא גם תפקידים בתחומי מדיניות החוץ של ארצו, בדומה לפעילותו של שגריר. במקרה כזה הוא ייקרא "הקונסול הכללי" ויפעל ממבנה המכונה "הקונסוליה הכללית".
במדינת ישראל ובמדינות נוספות, כלי רכב הנמצאים בשימוש קונסול או אנשי קונסוליה, נושאים לוחיות רישוי עליהן מצוינות האותיות CC (להבדיל מרכבי שגרירים, הנושאים לוחיות רישוי עליהן מופיעות האותיות CD).
"קונסול דיפלומטי" הוא תואר, בשונה מ"קונסול קונסולארי" (או "קונסול לעניינים קונסולאריים"), שהוא שמו של תפקיד.
באימפריה העות'מאנית החזיקו הקונסולים של מדינות אירופה וארצות הברית גם בסמכויות שיפוט כלפי אזרחי מדינותיהם אשר היו בתחום סמכותם הגאוגרפי. סמכות זו באה להם ממשטר הקפיטולציות שאילץ את האימפריה העות'מאנית להעניק סמכויות שיפוט לנציגים דיפלומטיים זרים. משטר הקפיטולציות בוטל לאחר מלחמת העולם הראשונה.
במצרים, במאה התשע עשרה, למשל, מילא הלורד קרומר, ששימש כקונסול בריטניה במצרים, תפקיד מדיני בכיר. דוגמה עדכנית יותר ניתן למצוא בסמכותו של הקונסול האמריקאי בירושלים אשר מהווה את הנציגות הדיפלומטית הבכירה של ארצות הברית כלפי הרשות הפלסטינית.
קונסולים בארץ ישראל.
הקונסולים הראשונים בארץ ישראל היו בדרך כלל תושבי הארץ, יהודים או נוצרים. כך למשל היה בן למשפחת דמיאני הנוצרית מיפו קונסול של מדינות אירופאיות בארץ ישראל בסוף המאה השמונה עשרה ואברהם פינצי מעכו היה קונסול בריטניה בעירו במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה. קונסולים אלו עסקו בעיקר בפעילות מסחרית ולמעשה דמו בתפקידם יותר לקונסול כבוד מאשר לקונסול דיפלומטי מקצועי.
כבר בשנת 1829 נשלח על ידי ממשלת האימפריה האוסטרית לחיפה שליח מיוחד בשם אנטון פון פרוקש. תפקידו של פון פרוקש היה להשגיח על זכויותיהם של יהודים ונוצרים נתיני האימפריה האוסטרית שקופחו בימיו של מושל ישראל עבדאללה פאשא.
עם זאת קונסולים דיפלומטים מקצועיים מהסוג המוכר כיום הגיעו לארץ ישראל רק עם הקמתן של קונסוליות בישראל. הראשונה למנות קונסול מקצועי הייתה בריטניה שמינתה קונסול בירושלים, ויליאם טאנר יאנג, בשנת 1838, בימי השלטון המצרי בארץ ישראל. ב-1839 הורה לו משרד החוץ "לתת חסות ליהודים בכלל". יאנג שימש סגן-קונסול עד 1841 ובשנה זו מונה לקונסול, עד 1845. ב-1843 הופיעו קונסוליות של צרפת, פרוסיה וסרדיניה.
לאחר מספר תקריות בהן הותקפו יהודים בירושלים ב-1847, הוציא משרד החוץ הבריטי הוראה שבמקרה שיהודי אירופי נרדף או נעשה לו אי-צדק והקונסול שלו לא עוזר לו, הקונסול הבריטי יהיה רשאי להתערב בעניינו.
ב-1849 פעולתה של הקונסוליה הסרדינית הופסקה ובאותה שנה החלה הקונסוליה האוסטרית את פעולתה (הקונסול הראשון היה פיצאמאנו מוונציה). ב-1854 נוסדה קונסוליה ספרדית. בתוך עשרים שנה מאז באו לירושלים קונסולים דיפלומטים מקצועיים כמעט מכל מדינות אירופה באותה העת. לעיתים היה הקונסול בירושלים כפוף לקונסוליה הכללית של ארצו בביירות. כך היה המצב עם הקונסולים האמריקאים הראשונים.
בשנת 1831 מונה לסוכן קונסולרי אמריקאי ביפו ובירושלים, נתין צרפתי, היהודי דוד דארמון, אולם כעבור 3 שנים הוא הודח. ב-1844 מונה וארדר קרסון לקונסול בירושלים, אולם כעבור זמן קצר המינוי בוטל והוא התגייר. בשנת 1856 נפתחה מחדש הקונסוליה האמריקאית בירושלים, עם מינויו לקונסול של וארן גורהאם.