ביקורת נוספת על פארקר כי הוא אוהב יינות מסוג מסוים. פארקר העלה לגדולה את הגדה השמאלית מבוססת המרלו והקברנה פרנק בבורדו, את השאטואים הגראז'יסטים (יקבים המייצרים תוצרת מועטה של מאות או אלפי בקבוקים) בבורדו כדוגמת לה פין, הסופר טוסקנים (שתילת ענבי צרפת בעיקר קברנה סוביניון בטוסקנה ומהילתם באופן משני עם זנים מקומיים), היותו מזוהה עם ייננים שהבולט שבהם מישל רולאנד, שרבים מיינותיו זוכים לציונים גבוהים מפארקר וכי הייננים יוצרים יינות לפי טעמו (המאופיין באהבה ליינות כהים, ארומטיים, בשלים ופירותיים מאוד, עתירי אלכוהול, מרובי עוצמה ואינטנסיביות ובעלי אוריינטציה לעולם החדש) על מנת לקבל ממנו את הציון הגבוה ולגרוף רווחים גבוהים יותר ובכך הוא מרדד את עולם היין ומונע ממנעד רחב יותר של טעמים לבוא לידי ביטוי ביינות, כי הוא הפך יינות ל"סתם מספרים" וכי הוא מנהל מלחמה במסורת של מאות שנים בתהליך שרוצח את נשמת היין. טענה נוספת כנגד פארקר היא כי כוחו רב מדי והוא מעלה יקבים מסוימים והופך את בעליהם ויינניהם למיליונרים, בעודו מרסק את תפוצתם של אחרים והפך את העולם לכפר גלובלי. כל הללו מכונים בשם ה"פארקריזציה של עולם היין".
לטוב או לרע, דומה כי אין בעולם עוד מבקר רב השפעה כרוברט פארקר. מבקר סרטים למשל בעיתון רב תפוצה בארצות הברית יכול להעלות או להוריד קמעא את זרימת הקהל לאולמות הקולנוע בארצו בקרב קוראיו, לא כן בארצות אחרות ובוודאי שאין לו השפעה על הדרך בה מביימים סרטים. פארקר לעומת זאת, הוא האורים ותומים בקרב חובבי היין בכל רחבי העולם וטעמו משפיע על הדרך בה נעשים יינות בכל ארץ שהיא בקצוות תבל.
קזינו רויאל (סרט, 2006)
קזינו רויאל (באנגלית: Casino Royale) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי מסוגת פעולה, וה-21 בסדרת סרטי "ג'יימס בונד". את הסרט, שיצא לאקרנים ב-14 בנובמבר 2006, ביים מרטין קמפבל לפי תסריט מאת פול האגיס והוא מבוסס על ספרו הראשון של איאן פלמינג, שיצא לאור בשנת 1953.
הסרט הוא אתחול מחדש של סדרת סרטי ג'יימס בונד, ולראשונה מככב בתפקיד הראשי השחקן דניאל קרייג. הסרט מתאר את תחילת דרכו של המרגל הבריטי, כאשר הוא מקבל את תואר ה-00 ואת הרישיון להרוג. היות שהסרט עוסק בתחילת דרכו של בונד, רבים מן המוטיבים המוכרים של סרטי בונד נעדרים ממנו, ופן הסרטים נוטה יותר לכיוון הריגול והאקשן. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שמפיקי הסרט החדש התכוונו לשרטט מחדש את דמותו, שעדיין לא מנוסה מספיק ורגישה יותר. רק בסוף הסרט נרמז לצופים כי החל מן הסרט הבא, לכאורה, תחזור המתכונת הקבועה של 007, אך בפועל, בסרט ההמשך קוונטום של נחמה עדיין נעדרים מאפייני בונד הקבועים כגון המשפטים הידועים "בונד, ג'יימס בונד" ו"וודקה מרטיני, מנוער, לא מעורבב" וסצנת הירייה המפורסמת בתחילת הסרט. למעשה, סצנת הירייה מופיעה בתחילת "קזינו רויאל" ובסופו של "קוונטום של נחמה", מה שמרמז על היותם של שני הסרטים מקושרים יחדיו. בנוסף הסצנה שפותחת את "קוונטום של נחמה" היא המשך של סצנת הסיום של "קזינו רויאל".
הסרט זכה בפרס סאטורן בקטגוריית המותחן הקולנועי הטוב ביותר מתוך חמש קטגוריות, פרס באפט"א על הסאונד הטוב ביותר מתוך תשע קטגוריות, כמו גם במועמדויות רבות נוספות.
תקציר העלילה.
ג'יימס בונד (דניאל קרייג) זוכה לתואר ה-00 שלו ("רישיון להרוג") הודות לזוג הוצאות להורג שביצע: דרויד, סוכן MI6 בפראג שמכר סודות ואיש הקשר שלו. לאחר שקיבל את המספר 007 הוא נשלח למדגסקר לעצור יצרן פצצות, ותוך כדי מרדף אחריו חודר לשגרירות נמבוטו ומפוצץ אותה, תוך שהוא הורג את יצרן הפצצות.
בונד עולה על קצה חוט בטלפון הסלולרי של יצרן הפצצות ובו הודעה שבה כתוב "אליפסיס". הידיעה שסוכן בריטי פוצץ שגרירות מופצת בכל העולם, וכאשר M (ג'ודי דנץ') מסלקת אותו מהכוח הוא מחליט לבדוק את מקור ההודעה ונוסע לאיי בהאמה, שם הוא פוגש באלכס דמטריוס, שותף של בנקאי בשם לה שיפר (מאדס מיקלסן), שלפי החשד מממן טרוריסטים בכל העולם. דרך אשתו של דמטריוס עלה בונד על מזימה לפוצץ מטוס נוסעים חדשני בטקס השקתו. בונד מצליח למנוע את המזימה, ובכך גורם ללה שיפר הפסד של מאה מיליון דולר מכספי לקוחותיו, שאותם השקיע במכירה בחסר של מניות תעופה, בהנחה שפיצוץ המטוס יביא לירידה תלולה בשעריהן.
כדי לכסות את הפסדיו, כך שיוכל להחזיר ללקוחותיו הטרוריסטים את כספם, לה שיפר מארגן משחק פוקר מסוג טקסס הולדם בסכומים גדולים. M מחליטה לצרף את בונד למשחק במטרה לנצח את לה שיפר ולהשאיר אותו חסר כל מול לקוחותיו. בונד נוסע למונטנגרו עם רואת חשבון, נציגת משרד האוצר, בשם וספר לינד (אווה גרין), והם משתכנים במלון ספלנדיד. בפעילותם שם מסייע להם הנציג המקומי של MI6, מאתיס (ג'אנקרלו ג'אניני). המשחק מתחיל ומצבו של בונד טוב מאוד עד שהוא מפסיד את כל כספו כשהיה בטוח שלה שיפר מבלף. לינד מסרבת להעביר עוד כסף מחשבון הבנק ובונד הנואש מחליט לרצוח את לה שיפר. רגע לפני שהוא מגיע אל לה שיפר עוצר אותו שותף לשולחן הפוקר בשם פליקס לייטר (ג'פרי רייט) שמתגלה כסוכן CIA ומציע לו כסף בתמורה לכך שכשיביס את לה שיפר הוא יימסר ל-CIA ולא ל-MI6. בונד מסכים, וחוזר לשולחן המשחק. במהלך המשחק בונד מורעל על ידי בת זוגו של לה שיפר לכוס המרטיני שלו. הוא יוצא מהחדר במאמץ להציל את עצמו באמצעות מכשיר החיאה שבמכוניתו. ומצליח לנצח את לה שיפר בסטרייט פלאש.
לה שיפר מעוניין לקבל חזרה את הכסף שהפסיד, והוא חוטף את בונד ולינד ומענה אותם כדי שימסרו לו את מספר החשבון והסיסמה שיאפשרו להעביר את סכומי הניצחון לחשבון שלו. בשלב מסוים בעינויים של בונד, מתפרץ לחדר אדם בשם מר וייט (ג'ספר כריסטנסן), והורג את לה שיפר. בונד לא רואה את פניו של וייט, והוא מתעורר בבית חולים ומגלה שרק הוא ולינד נותרו בחיים. נציג הבנק שבא לבקר את בונד ולינד בבית החולים מקבל מהם הוראה אלקטרונית להעברת כספי הזכייה לחשבון משרד האוצר. בונד מחליט לעזוב את MI6 ולהמשיך את חייו לצידה של לינד. הם משתכנים בוונציה.
בונד מגלה שכספי הזכייה לא הועברו לחשבון האוצר ויוצא אחרי לינד שיצאה לפגישה ומגלה שהיא העבירה את הכסף לחשבון השייך לארגונו של לה שיפר. בקרב בו נהרגים כל אנשי הארגון של לה שיפר, מתמוטט הבניין שבו שהו בונד ולינד, ושוקע למימי ונציה, תוך כדי טביעתה של לינד. בונד מגלה שהיא נסחטה על ידי הארגון של לה שיפר ושכספי הזכייה נמצאים כעת ברשותו של הארגון. הוא מוצא את הטלפון הנייד של לינד ובה הודעה שמשאירה לו את מספרו של וייט. וייט מגיע לביתו באגם קומו שבאיטליה ומקבל שיחה מאדם שטוען שהם צריכים לדבר. כאשר וייט שואל לשמו של הדובר הוא נורה ברגליו והדובר אומר לו ששמו הוא "בונד, ג'יימס בונד", המשפט המפורסם שבונד אומר בכל פעם שהוא מציג את עצמו.
הפקה וליהוק.
חברת ההפקות EON Productions רכשה את הזכויות לספר "קזינו רויאל" בשנת 1999. במרץ 2004 נכתב התסריט הראשוני מאת רוברט וייד וניל פרביס, כאשר הם רצו לשמר את סגנונו המקורי של איאן פלמינג. תרומתו של פול האגיס לתסריט הייתה לשנות את נקודת השיא - דהיינו, הנסיבות שהביאו למותה של וספר לינד.
בפברואר 2005 נבחר לביים את הסרט מרטין קמפבל, שביים את הסרט "גולדן איי" בסדרת סרטי ג'יימס בונד. חברת ההפקות הודתה כי הסרטים האחרונים בסדרה הסתמכו יותר ויותר על אפקטים ממוחשבים, וכי הם מתכוונים לביים את הפעלולים הפעם "בדרך הישנה והטובה". וכך, בכיוונם של פרביס, וייד והאגיס אחר ריאליזם, הסרט עקב בנאמנות אחר הספר והאניש את דמותו של בונד, כמו גם נתן לעלילה פן אפל יותר.
פירס ברוסנן נבחר בתחילה לגלם שוב את בונד, אך בעקבות ההחלטה ללהק שחקן צעיר יותר לתפקיד, נבחנו 200 מועמדים אפשריים להחליפו, ביניהם גם השחקן הבריטי הנרי קאביל. דניאל קרייג - לו הוצע התפקיד - סירב בתחילה היות ששוכנע כי הסדרה הפכה לנוסחאית מדי, אך התעניין לאחר שקרא את התסריט. לצורך הכנתו לתפקיד הוא קרא את כל ספרי איאן פלמינג וקיבל השראה מסוכני המוסד וסוכנות הביון הבריטית שעזרו בהכנת הסרט "מינכן":
לאחר התלבטות בין מספר מועמדות כאנג'לינה ג'ולי ושרליז תרון, נבחרה השחקנית אווה גרין לגלם את תפקיד נערת בונד בסרט, וספר לינד.
צילום ואפקטים.
תחילת הצילומים נקבעה ל-30 בינואר 2006 ואלה נמשכו עד ל-21 ביולי 2006. עיקר אתרי הצילום היו באולפני ברנטוב אשר בפראג, אולפני פיינווד בממלכה המאוחדת, צ'כיה, איי פרובידנס בבהאמס וונציה באיטליה.
לצילום סצנת הפתיחה של הסרט, המעצב האומנותי דניאל קליינמן שאב השראה מכריכת הספר המקורי, שבו נראה קלף הימורים שממספריו נוטף דם. בנוסף, צלליות השחקנים נוספו בצורה דיגיטלית הדומה לדפוסי קלפים.
סגנון הצילום הכללי של הסרט היה ריאליסטי יותר וכלל מעט מאוד דיגיטציה (בסצנת המרדף במדגסקר, בסצנת המרדף בנמל התעופה ובסצנת הסיום בוונציה).
מוזיקה.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין דייוויד ארנולד, שזהו הפסקול הרביעי של סרט בונד שהוא עצמו הלחין. הפסקול יצא ב-14 בנובמבר 2006 עם יציאת הסרט לאקרנים. שיר הפתיח של הסרט "You Know My Name" נכתב והופק במשותף עם כריס קורנל, שגם שר אותו.
תקציב והכנסות.
הסרט, שנעשה בתקציב של 150 מיליון דולר, זכה להכנסות של כ-43.5 מיליון דולר ברחבי העולם בסוף השבוע הראשון להקרנתו, וכ-593 מיליון דולר עד כה, בכך שבר את שיאי ההכנסות של קודמו, "למות ביום אחר".
ביקורות.