בעלות סט גנטי חיובי: (BRCA1ּ, BRCA 2). מדובר בנשים בקבוצת סיכון, שכאשר מבצעים עליהן הוצאה פרופילקטית (מניעתית) של השחלות שלהן ובירור מיקרוסקופי של אותן שחלות, ניתן לגלות סימנים של דיספלזיה.
לדוגמה: מתוך 54 נשים אשכנזיות שעברו הוצאה פרופילקטית (מניעתית) של השחלות שלהן, בעקבות הרקע המשפחתי שלהן, נמצא כי 80% מהן היו בעלות המוטציה הגנטית שתוארה, ומתוכן, 77% היו בעלות דיספלזיה של השחלות.
טיפול.
לכן, יש היום קונצנזוס לגבי הוצאה פרופילקטית של השחלות בנשים עם סיכון גבוה, כשיטת הטיפול היחידה למניעת סרטן השחלות.
אבחנה ופתולוגיה.
תחת מיקרוסקופ, תראה הדיספלזיה כהתפתחות מרובה של תאים "צעירים" על חשבון של התאים ה"מבוגרים" התקינים, מצב שמשנה את צורת הרקמה. תחת אולטראסאונד השחלה תראה תקינה, השינוי מופיע רק בבדיקת מיקרוסקופית.
הסיכוי של דיספלזיה להפוך לסרטן קשור ל"דרגת" הדיספלזיה- לשלב מתקדם ישנו סיכוי גבוה להתפתח לסרטן : במצב כזה, התאים מאבדים יכולת להגיע "לבגרות" ונשארים "צעירים", וכמו כן מתרבים ללא שליטה. שלב זה נקרא- "carcinoma in situ" – התפתחות מקומית (לא פולשנית) בניגוד
לשלב: "invasive cancer"– (פולשני) של סרטן בגבול בין מיקרוסקופיה לסימנים חיצוניים.
סרטן השחלה מתפתח בצורה שקטה כמעט ללא סימנים קליניים עד למצב מתקדם (סרטן פולשני) כאשר הטיפול כמעט שלא עוזר, והמחלה היא קטלנית ברוב הגדול של המקרים. לכן גילוי מוקדם בשלב של דיספלזיה, הוא מהפכני ויכול להציל הרבה נשים בסיכון.
לאורך השנים – הצטרפו לקבוצות בסיכון גם אלה שעברו מספר טיפולי פוריות מסוג IVF (הפריה חוץ גופית ). ייתכן שהמנגנון של דיספלזיה שונה כתוצאה מפגיעה גנטית, נוצר קשר בין אי-פוריות, דיספלזיה וסרטן.
סיכום.
בעקבות התפתחות "שקטה" של סרטן השחלה עד השלבים הקטלניים, בעקבות שיעורי התמותה הגבוהים ביותר בקרב כל סוגי הסרטן הגינקולוגי ובעקבות כלי אבחון מועטים ולא יעילים (סימנים ביולוגים ובדיקות הדמיה אינם כלי אבחון יעילים), גילוי מוקדם של סרטן השחלות הוא הצעד
החשוב ביותר למניעת התפתחות סרטן השחלה.
הגדרת "נשים בסיכון" - הגדרה של קבוצה מסוימת כקבוצת סיכון נקבעת לפי מספר משתנים: גנטיקה, רקע משפחתי מבחינת תחלואה, מוצא וגורמים חיצוניים. הוצאה פרופילקטית של השחלות, היא הכלי הטיפולי היחיד כיום כדי למנוע סרטן שחלה. זיהוי דיספלזיה (באמצעות בדיקה
מיקרוסקופית של שחלה שנראית "תקינה") אצל נשים בסיכון, היא אומנם בדיקה לא פשוטה, אך היא עדיין כלי יעיל שדורש מעקב הדוק, שבהמשך, עשוי להוביל להחלטה להוציא את השחלות.
לקריאה נוספת.
Blaustein's Pathology of the Female Genital Tract, Page 291 By Ancel Blaustein, Robert J. Kurman.2002Diagnosis and Management of Ovarian Disorders edited by Albert Altchek, Liane Deligdisch, Nathan Kase. 2003
עופר סלע
עופר סלע (נולד ב-18 באפריל 1959), שימש כמנכ"ל הסינפונייטה הישראלית באר שבע משנת 2005 ועד שנת 2017 ומאז מכהן כמנכ"ל התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
ביוגרפיה.
בשנים 1982–1991 עסק סלע בהוראה וחינוך בבית הספר התיכון צפית בכפר מנחם ושימש כיושב ראש הוועד המנהל של בית הספר. בשנים 1993–1999 כיהן כמנהל עסקי של קיבוץ שדה יואב. בשנת 1999 מונה למנכ"ל אתר הספא חמי יואב ושימש בתפקיד במשך 6 שנים.
בשנת 2005 התחיל סלע את תפקידו כמנכ"ל הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
חייו האישיים.
סלע חבר קיבוץ שדה יואב, נשוי ואב לשניים. מזה 25 שנה משמש בהתנדבות כסגן וממלא מקום ראש מועצה אזורית יואב וכממונה על החינוך במועצה. בעבר שימש כיושב ראש הוועד המנהל בבית הספר מבואות הנגב בקיבוץ שובל.
יחסי טאיוואן–ישראל
בין טאיוואן ומדינת ישראל לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים לאור מעמדה הבינלאומי של טאיוואן, אם כי שתי המדינות מקיימות יחסים כלכליים ומסחריים, ולישראל יש משרד ייצוגי בטאיוואן, שנפתח בשנת 1993.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 לישראל היו יחסים דיפלומטיים רק עם שבע מתוך עשרים ושמונה מדינות אסיה. המדינות שלא קיימו יחסים כלשהם עם ישראל היו מדינות מוסלמיות או קומוניסטיות ועליהן נוספה טאיוואן. בחודש מאי 1993 נפתח בתל אביב-יפו "משרד הכלכלה והסחר של טאיפיי" ובחודש אוגוסט של אותה השנה פתחה ישראל בטאיפיי את "משרד הכלכלה והסחר של ישראל", ובכך קיבלו יחסי המסחר בין שתי המדינות גושפנקה.
היחסים הבלתי-רשמיים בין שתי המדינות מתבטאים בעיקר בתחום המדע, המסחר והתעשייה.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
עוד לפני ניצחונם של הקומוניסטים במלחמת האזרחים הסינית היה מאבקה של המפלגה הלאומית הסינית (קוומינטנג) במפלגה הקומוניסטית הסינית שהונהגה על ידי מאו דזה-דונג בבחינת שאלה קיומית. לפיכך, הרפובליקה הסינית הסתייגה מישראל ונמנעה מלהכיר בה או לקיים עמה קשרים בתקווה שתשמור לצדה את ארצות ערב שנוכחותן באומות המאוחדות הלכה וגדלה.
ב-29 בנובמבר 1947 ישראל הגישה בקשה להתקבל לאומות המאוחדות ולהיות חלק מהמדינות החברות בארגון. נציג הרפובליקה הסינית נמנע יחד עם חמש חברות נוספות במועצת הביטחון. לאור זאת בקשת ישראל לא קיבלה את מרב הקולות הדרוש, ורק עם קבלת החלטה 273 של העצרת הכללית של האו"ם ב-11 במאי 1949 ישראל הייתה לחברה באומות המאוחדות. בגלל התנהגות זו טען ולטר איתן, אז מנכ"ל משרד החוץ, כי לישראל לא הייתה שום סיבה להכיר תודה לרפובליקה הסינית. עם זאת, לאבא אבן היה יחס חיובי וחם יותר כלפי טאיוואן. לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות בין ישראל לארבע מדינות ערב הגובלות בה ולפני ניצחון הקומוניסטים במלחמת האזרחים בסין הכירה הרפובליקנית הסינית בישראל.
בשנת 1950 הכירה ישראל ברפובליקה העממית של סין, שבינתיים השתלטה על כל המדינה. עקב כך נותקו כל הקשרים שעוד היו קיימים בין ישראל וטאיוואן. טאיוואן אף סירבה להעניק אשרות שהייה לישראלים. למרות כל זאת, ישראל סירבה לתמוך בהצעות שהועלו לאומות המאוחדות שקראו לקבל את סין העממית כחברה באו"ם במקומה של טאיוואן, ונמנעה בהצבעות על עניין זה. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ישראל הצביעה בְּפֵירוּשׁ נגד הוצאת טאיוואן מהאומות המאוחדות. בתמורה, ככל הנראה, התרככות בנוקשתה של טאיוואן נגד ישראל. בשנים אלו נוצר אז שיתוף פעולה עקיף בתחום אחד - מכירה תת-מקלעים מסוג עוזי על ידי בית החרושת הבלגי שייצר אותם ברישיון ישראלי. ישראל לא התנגדה לביצוע עסקה זו.
שנות השישים.
אַף שסירבה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל ואף הקשתה על קיום יחסי מסחר, ניסתה טאיוואן להפיק תועלת מדעית וטכנולוגית מישראל, בעיקר בתחום המחקר הגרעיני. מגעים בין נציגים טאיוואנים לבין נציגי מערכת הביטחון הישראלית התקיימו לראשונה ב-1961 ולאחר מכן שוב ב-1965. בשתי הזדמנויות אלו ביקר בטאיוואן יושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית, פרופסור ארנסט דוד ברגמן כאורחו של המזכיר הכללי של הוועדה הטאיוואנית לאנרגיה אטומית. טאיוואן ניסתה לבדוק האם ישראל תהא מוכנה לשתף עמה פעולה בתחום המחקר הגרעיני ולארגן במשותף השתלמויות וחילופי מדענים. בביקורו הראשון בטאיוואן התבקש ברגמן לייעץ לוועדה הטאיוואנית לאנרגיה אטומית ובביקורו השני הופגש עם שר הביטחון של טאיוואן ועם אביו, נשיא הרפובליקה הסינית צ'יאנג קאי שק. ברגמן הסביר לנציגים הטאיוואנים כי יהיה קשה להגיע להסכם רשמי עם מדינה שאינה מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ישראל. שר החוץ אבא אבן כתב לפרופסור ברגמן שאין להסכים עם טאיוואן על שיתוף פעולה בשטח הגרעיני.
שר החוץ אבן לא התנגד להמשך המגעים בין ארנסט דוד ברגמן עם טאיוואן בתחומים אחרים. עקב פגישותיו של ברגמן בטאיוואן ב-1965 ביקרו בסוף חודש דצמבר של אותה השנה שני מדעני אטום טאיוואנים וראש המרכז למחקר גרעיני ועוזרו במרכז למחקר גרעיני בנחל שורק, בטכניון שבחיפה ובועד כמה מפעלים תעשייתיים. לאחר הביקור, בחודש מרץ 1966 פנה אחד משני המדענים הטאיוואנים לארנסט דוד ברגמן בבקשה לאפשר לתריסר משתלמים ללמוד בטכניון. תחילה שר החוץ אבן סירב לבקשה, אך כעבור זמן מה הוא אישר את בואם של חמישה טאיוואנים למכון ויצמן למדע.
בחודש אוקטובר 1967 ביקרה בישראל קבוצה קטנה המונה כשבעה אנשי משרד הכלכלה של טאיוואן. כוונתם המוצהרת של אנשי משרד הכלכלה הטאיוואנים הייתה ללמוד את מבנה החברה והכלכלה הישראלית וכן את ההיסטוריה של מדינת ישראל. נוסף על כך, הקבוצה ביקשה פגישות עם אנשי מערכת הביטחון הישראלית. לקראת סוף שנת 1967 פנה סגן שר הביטחון של טאיוואן לפרופסור ברגמן וביקש ממנו שתינתן לו ולכמה מעמיתיו אפשור להגיע לישראל במוסדות המדע שלה, במתקנים לאנרגיה אטומית וכיוצא בזה. גם משרד הביטחון וגם משרד החוץ אישרו ביקור זה. בכך הגיעה לארץ משלחת טאיוואנית בלתי רשמית ששהתה בישראל מ-25 בפברואר עד 12 במרץ 1968. המשלחת התעניינה בעיקר במבנה מסגרות המחקר בישראל ובניסיון שרכשה ישראל בהקמת תעשייה אלקטרונית ובסיכוי לחילופי ידע או קנייתו ממוסדות מחקר ופיתוח של התעשייה הישראלית. משלחת זו עוררה בארץ רושם שטאיוואן מעוניינת להשתחרר מתלותה המחקרית והביטחונית בארצות הברית וכי היא רואה בישראל תחליף אפשרי. לפי מחקר שפורסם בארצות הברית ב-2018, הסיוע הישראלי החשאי למאמציה של טאיוואן לפתח נשק בלתי קונבנציונלי נמשך כשני עשורים, עד שנות ה־80.