המיסיונרים הנוצרים הגיעו לזמביה בתקופת הקולוניאליזם בסוף המאה התשע-עשרה. הם המירו את דתם של רבים מעמי זמביה, כולל בני הבמבה, לנצרות. רוב בני העמים אינם רואים כל קונפליקט בין שתי הדתות ונוטים לתרגל את שתיהן יחד. עם זאת, חלקם ויתרו לחלוטין על האמונות המסורתיות שלהם.
גאוגרפיה וחקלאות.
מוקד המחיה של בני הבמבה הוא בחבל ארץ מסוג רמה. הגובה המקסימלי של אזור מחייתם מגיע ל-1300 מטר. אזור זה נישא מהאדמות הנמוכות של אגם בנגוואולו] ועמק לואפולה מכיוון דרום ומערב, ואגם טנגניקה ועמק לואנגווה מכיוון צפון ומזרח. הרמה עשויה מגבישים עשירים במינרלים אך מפיקים אדמה דלה המכוסה בשיחים, צמחייה נמוכה ועצים נמוכים שמאפיינים את אזורי הסוואנה האפריקנים (מישור עם מעט עצים).
בשל האדמה הלא פורייה במולדתם, בני הבמבה נהגו להתמחות במערכת חקלאית בשם ". במערכת חקלאית זו מתבצע תהליך של כריתת ושריפת עצים. האפר שנוצר מפוזר על פני הקרקע ומשמש להפחתת החומציות שלה כדי להפוך אותה לדשנה. לאחר שהקרקע מעובדת, בני הבמבה עוברים לחלקה אחרת באזור, אותה מעבדים גם כן. הכפר עשוי להיות מועבר גם הוא. אורח חיים זה דורש סגנון בנייה פשוט ומעט מאוד רכוש לאנשים.
כלכלה ותזונה.
החקלאות בצורת ה- מהווה חלק מרכזי מכלכלתם של בני הבמבה, שכן אפשרויות התעסוקה החלופיות מצומצמות והשכר מהן אינו מאפשר קיום בסיסי של משפחה. החקלאות מאפשרת את גידול המזון שלהם, כשמעט או כלל לא נשאר לטובת מכירה - חקלאות קיום.
המזון הבסיסי של בני הבמבה הוא דוחן, אותו הם טוחנים לקמח וממנו מכינים דייסה המוגשת לצד ירקות או בשר. באזורים רבים התירס והקסאווה (צמח טרופי ששורשיו מכילים עמילן והוא משמש בתעשיית המזון) החליפו את המצרך המסורתי, דוחן. גידולים נוספים שניתן למצוא בקרב בני הבמבה הם בוטנים, שעועית, קישוא, דלעת, מלפפונים, בטטות ובננות.
בדומה לשאר השבטים בזמביה, בני הבמבה אוכלים את המאכל הלאומי הנקרא ", שכולל תירס בשילוב עם ירקות וחלבונים. המנה מלווה במשקה העשוי שורשים תוססים. משקה זה מוגש במקום מים או מיץ עבור אורחים. בנוסף, בני הבמבה מבשלים בירות הנקראות "Chipumu" ו-"katubi".
בגלל נוכחות זבוב ה-"", ישנו קושי רב בשימור הבשר של בעלי חיים גדולים כגון בקר ועיזים. על כן, התזונה של בני הבמבה מתבססת על ציד של בעלי חיים קטנים, דיג ואיסוף פירות בר. דבש, חרקים כגון זחלים וחגבים, פירות וצמחי בר נאספים לאורך כל השנה. כמו כן, בני הבמבה עושים שימוש בכלבים כדי לצוד בעלי חיים קטנים כגון חזירים ואנטילופות קטנות.
מחלות הן בעיה עיקרית בקרב בני הבמבה. תת-תזונה היא נפוצה, דבר שמאפשר התפשטות מחלות טרופיות כמו מלריה ו-bilharzia.
תעסוקה.
בחברה המסורתית של בני הבמבה, הגברים עוסקים בפוליטיקה ובעסקים. הנשים עוסקות בחקלאות ואחראיות לחלק ניכר מהמזון, אם כי הגברים אחראיים להכנת שדות חדשים.
כניסת הכלכלה המודרנית במהלך הקולוניאליזם הביאה לשינויים בתעסוקת הגברים וחלק מהם החלו להתרחק מבתיהם לטובת אפשרויות תעסוקה חדשות. הם החלו לעבוד במכרות הנחושת של זמביה ודרום אפריקה. המצב החדש יצר קשיים רבים, מפני שצעירים רבים עזבו את הכפרים שנותרו עם נשים רבות אשר הפכו עניות יותר. המחסור בגברים שיעזרו בהכנת השדות החדשים גרם לפגיעה גדולה בחקלאות אשר הובילה לבעיות קשות בייצור מזון, במעמד הכלכלי של נשים וילדים, בנישואים ובחיי המשפחה.
מערכות יחסים.
אנשים מבוגרים מקבלים כבוד רב יותר בשבט הבמבה, שם לגיל האדם משמעות רבה בדרך בה מתייחסים אליו. לחיצת ידיים היא הדרך הנורמטיבית לברכה, בעיקר בין שני אנשים באותה קבוצת גיל.
ישנם יחסים מיוחדים בין שני שבטים שונים. השבטים הם קבוצות המוצא, כשלכל אחת אמא קדומה אחרת. בבמבה יש כ-40 שבטים. לרוב השבטים יש שבט שותף אשר עם אנשיו הם יכולים להתחתן (נישואין של אנשים באותו השבט הם בדרך כלל אסורים). רוב השבטים נקראים על שם דברים חיים, כמו צמחים ובעלי חיים. לדוגמה, שבט הקרוקודיל הוא שותף של שבט הדגים, כך שחברי שני השבטים הללו יכולים להתחתן אחד עם השני. יש גם מנהג של בדיחות עם שבט שותף. לדוגמה, חבר שבט התנין יכול להקניט חבר שבט דגים באומרו "אתה הארוחה שלי היום". חבר שבט הדגים יכול לענות כי ללא הדג, התנין היה מת מרעב.
חיי משפחה ונישואין.
אנשי הבמבה חיים בכפרים של מספר משפחות מורחבות (מצד האם). בכפרים בדרך כלל יש בין 30 ל-50 בקתות. הצריפים עשויים מבד דאב (מוטות ארוכים וזרדים מטויחים בחימר ובבוץ) ויש להם גגות סכך. הכפר הוא היחידה הפוליטית הבסיסית. הוא מנוהל על ידי ראש שרוב בני הכפר מקורבים אליו מבחינה משפחתית.
בקרב בני הבמבה, ב"משפחה" הכוונה היא המשפחה המורחבת הכוללת כמה דורות, כמו שבט. המשפחה המורחבת היא קבוצת עבודה שיתופית אשר חולקת מזון, מתנות, כסף ופריטים חומריים אחרים. בתוך המערכת המשפחתית המורחבת, יש לאדם בדרך כלל כמה "אמהות", "אבות", ועוד "בנים" ו"בנות" רבים.
הפוליגמיה (יותר מבן זוג אחד) הייתה פעם שכיחה למדי בקרב בני השבט. בואם של הנצרות והמודרניזציה החלישו מנהג זה.
מפני שבמבה היא חברה מטריניאלית (שבה המוצא נקבע דרך האם), לא נדרשים תשלומי כסף גדולים או סחורות מצד הכלה בזמן הנישואין (נוהג זה, הנקרא עושר הכלה, נעשה בדרך כלל בחברות פטריאכליות, כאשר המוצא בהן נקבע דרך האב). כדי להתארס לבחורה, צעיר צריך להציע מתנה קטנה להוריה. כאשר גבר מעוניין להתחתן עם אישה, הוא חייב לקחת צלחות שנקראות "tumbale" ולמלא אותן בכסף או ב"insalamu" ולהביא אותן לבית משפחתה. טקס זה דומה לתהליך בקשת ידה של אישה הנהוג בתרבות המערבית. כאשר הצעת הנישואין מוסכמת על שני הצדדים, הצלחות מוחזרות לגבר כאשר הן ממולאות באוכל. תהליך זה נקרא "Chisekele Nsalamu". לפני החתונה מתקיים אירוע במסגרתו מוגש מזנון עבור החתן המכונה "Icilanga Mulilo". המשמעות של השם היא "להראות את האש" והיא מתייחסת לכך שהארוחות בושלו על אח מסורתי. המטרה של האירוע היא להראות למשפחה של החתן כי הכלה שלו מומחית בבישול מגוון רחב של ארוחות. בנוסף, האירוע מסמל גם את העובדה שהחתן חופשי לאכול בבית של החותנים שלו. כאשר הם נשואים, החתן הצעיר עובר לכפר של אשתו ועובד עבור הוריה. לאחר שזוג מבני הבמבה נשואים מספר שנים, המשפחה של האישה באה להראות את הערכתה לגבר על ידי ארגון "Matebeto", שהוא מעין אירוע שדומה למזנון שנערך לפני החתונה אך עם כמויות גדולות יותר של אוכל. מדובר בארוחה שהוכנה על ידי ההורים של הכלה עבור החתן, דבר שנותן לו את הסמכות לקבל החלטות בשם זקני משפחת הכלה.
בעבר, נערות היו לעיתים קרובות מתארסות לפני גיל ההתבגרות. היו מעודדים נערים ונערות צעירים לשחק יחד והם יכלו לעשות כרצונם, מה שהיה נקרא "Puppy Love". עם זאת, ברגע שהבנות מתחילות להתבגר, מגע מיני עם גברים אסור עד הנישואין. כיום, הצעירים מוצאים לבד את בני זוגם ולאחר מכן מודיעים להוריהם על בחירתם.
חגים עיקריים.
החג הלאומי הגדול בזמביה ועל כן המשמעותי ביותר עבור בני הבמבה, הוא יום העצמאות, אשר חל ב-24 באוקטובר. זמביה יצאה לעצמאות מבריטניה ביום זה בשנת 1964. ביום זה כל שנה, מתארגנות חגיגות בערים הגדולות בכל רחבי הארץ. יש הרבה שתייה, ריקודים ושירה. בשעות אחר הצהריים, אנשים הולכים לאצטדיונים כדי לצפות במשחקי כדורגל בין הליגות הגדולות או בין נבחרת לאומית לבין קבוצה של מדינה סמוכה, כגון מלאווי.
חינוך.
בני הבמבה מתחנכים במערכת החינוך הנהוגה בזמביה. החינוך בזמביה החל להתפתח מאז קבלת העצמאות בשנת 1964. הכובשים הזניחו את החינוך של האפריקנים ומעט מאוד אנשים ידעו קרוא וכתוב לפני 1964. מאז קבלת עצמאותה, ממשלת זמביה השקיעה כספים רבים כדי לפתח מערכת חינוך הדומה למערכת החינוך הבריטית - התלמידים לומדים שמונה שנים בבית ספר יסודי, ארבע שנים בתיכון ועוד ארבע שנים בקולג'. הכניסה לאוניברסיטת זמביה היא תחרותית מאוד משום שרק 4,000 סטודנטים לומדים בה מדי שנה.
כמו שבטים נוספים בזמביה, בני הבמבה משתמשים בפתגמים וסיפורים על מנת להעביר לילדיהם שיעורים.
טקסי מעבר.
אין טקס חניכה לזכרי הבמבה. בנות הבמבה עוברות טקס חניכה בשם Chisungu - טקס התבגרות אשר נועד ללמד את הנשים את תפקידיהן המסורתיים. נערה ששדיה החלו להתפתח, חיה מחוץ לשבט למשך שישה שבועות עד שלושה חודשים והיא עוברת טקסים המייצגים את תפקידיה כמבשלת, גננית, מארחת ואמא. הטקס מלווה בהרבה תיפוף, ריקודים, שירה ודרמה.
אף על פי שהטקסים עדיין מתרחשים באזורים כפריים ובערים מסוימות המסורת ה-Chisungu לאט לאט נעלמת. רוב הבנות גדלות במשפחות נוצריות ומגיעות לבתי ספר מודרניים, שמחליפים את טקסי המעבר. בבתי הספר, נושאים כמו ביולוגיה מייצגים מידע שונה מהנלמד ב-Chisungu. הטקס הישן משמר את שליטת הגברים ואת היות הנשים בתפקיד פחות, אף על פי שבפועל התפקידים משתנים לאורך השנים בחלק מהחברות באפריקה. עם זאת, אנשי במבה רבים עדיין מאמינים שלטקסי החניכה יש מקום במורשת התרבותית והמוסרית ומאמינים שהמסורת צריכה להימשך.
שעות הפנאי.
במרכזים המסחריים של בני הבמבה ישנם פאבים מקומיים המגישים בירות מסורתיות והם מהווים חלק ניכר מתרבות הפנאי של בני הבמבה.
צפייה בטלוויזיה אינה נפוצה בקרב בני הבמבה, על אף ששידורי טלוויזיה קיימים בזמביה. זאת מכיוון שרק מעטים מאנשי הכפרים יכולים להרשות לעצמם קניית טלוויזיה.
ברחבי זמביה, הספורט הפופולרי ביותר בקרב ילדים וצעירים הוא כדורגל. הכדורגל אהוב מאוד גם על בני הבמבה וניתן למצוא בנבחרת הלאומית של זמביה מספר שחקני כדורגל מפורסמים מקרב בני הבמבה.
שפה.