הכשרת השטח.
הכנת האתר לניסוי החלה באוקטובר 1944 עם בניית הבסיס הצבאי, חפירת בונקרים ממוגנים לתצפית, התקנת ציוד המדידה ומצלמות התיעוד והקמת מגדל בגובה 20 מטרים המיועד להנחת הפצצה. גובהו נועד לדמות טוב יותר את עוצמתה, שכן הייתה מיועדת להתפוצץ באוויר. במרץ 1945 נקבע חודש יולי כתאריך היעד לביצוע הניסוי. ב-7 במאי בוצע באתר הניסוי פיצוץ מקדים של 108 טונות TNT לצורך כיול ציוד המדידה והאבטחה. למרות כניעתה של גרמניה בחודש מאי, המשיכו ההכנות לניסוי כמתוכנן: הפלוטוניום הובא לאתר ב-11 ביולי, רכיבי הפצצה הנוספים הגיעו ב-12 ביולי והרכבתה הושלמה ביום למחרת. בשלב זה זכתה הפצצה לכינוי "גאדג'ט" (Gadget). ב-14 ביולי מוקמה גאדג'ט על מגדל הפלדה, מוכנה להפעלה. מועד הפיצוץ תוכנן ל-16 ביולי ב-4:00 לפנות בוקר, אולם מזג אוויר סוער אילץ את הצוות להמתין. ב-4:45 התייצבו תנאי מזג האוויר וב-5:10 החלה הספירה לאחור בת 20 דקות.
הפיצוץ.
ב-16 ביולי 1945, בשעה 5:29:45 בדיוק, לעיני אנשי הצוות המדעי והצבאי אשר פוזרו במספר בונקרים מרוחקים, התפוצצה "גאדג'ט" במדבר ניו מקסיקו בעוצמה השקולה לכ-20 קילוטון TNT. ברגע הפיצוץ הוארו ההרים סביב האתר באור בהיר כרשף מגנזיום, 40 שניות אחר כך הגיע רעם הפיצוץ לאוזני הצופים, וגל הדף עצום וחם חרך את אדמת המדבר והורגש גם במרחק של 160 קילומטרים. כדור אש צהוב-כתום התפשט במהירות וממנו היתמר עמוד עשן לגובה 12 קילומטרים אשר הלך והתעוות עד שקיבל את צורת הפטרייה המפורסמת, אשר הוטבעה מאז בתודעה האנושית כסמל ההרס והחורבן של הנשק הגרעיני.
כתבים דיווחו על אזרחים במרחק 240 קילומטרים ממוקד הניסוי אשר חזו בהבזק אור שהאיר את השמים כשמש בצהרי היום, מלווה בפיצוץ אדיר וענן שחור. עוד דווח כי רעם הפיצוץ נשמע והרעיד חלונות במרחק 320 קילומטרים ממוקד הניסוי. המגדל שעליו הוצבה הפצצה התאייד כלא היה ומכתש בעומק של 1.5 מטרים וברדיוס של כ-9 מטרים נפער תחתיו בחול המדבר אשר הותך והפך לזכוכית רדיואקטיבית ירקרקה, שזכתה מאוחר יותר לשם טריניטייט (דו"ח הניסוי, עמ' 12).
בדיווח הרשמי של גרובס, צוטט גנרל פארל, אחד מאנשי צוות הניסוי:
התגובות הראשונות של אנשי צוות הניסוי היו של הפתעה, שמחה והקלה לנוכח הצלחתו, אך עד מהרה פינתה האופוריה את מקומה לפיכחון קר. מפורסמת במיוחד אמירתו של אופנהיימר כי משהבין את עוצמת ההרס הטמונה בפצצה, עלו במוחו (בציטוט משובש) מילותיו של קרישנה מתוך הבהגאוואד גיטה: ביינברידג' נקט סגנון פיוטי פחות והפטיר: "עכשיו כולנו בני זונות".
מיד לאחר הפיצוץ יצאה הודעה לעיתונות מבסיס חיל האוויר אלאמוגורדו הסמוך לאתר הניסוי, המדווחת על פיצוץ שאריות תחמושת ללא הרוגים או נפגעים. טיבו האמיתי של הפיצוץ פורסם רק לאחר הטלת שתי הפצצות הגרעיניות על יפן, כשלושה שבועות מאוחר יותר. למחרת הניסוי נפגש נשיא ארצות הברית הארי טרומן בוועידת פוטסדאם עם וינסטון צ'רצ'יל ועם יוסיף סטלין. במהלך הפגישה, אמר טרומן לסטלין כי ארצות הברית פיתחה נשק בעל עוצמה רבה אולם לא פירט מעבר לכך.
לאחר הניסוי.
כשלושה שבועות לאחר הצלחת ניסוי טריניטי השתמשו האמריקאים בנשק החדש נגד היפנים, בתקווה כי הדבר יחיש את קיצה של המלחמה בזירת האוקיינוס השקט. הפצצה הראשונה, שהייתה מוכנה עוד טרם הניסוי, הוטלה על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945. פצצה זו, שנקראה "ילד קטן", הכילה אורניום מועשר והופעלה באמצעות מנגנון ירי. הפצצה השנייה, "איש שמן", שהתבססה על פלוטוניום ומנגנון דחיסה זהה לזה שבפצצת הניסוי, הוטלה על נגסאקי כעבור שלושה ימים, ב-9 באוגוסט. בשתי ההפצצות נהרגו מיידית כ-120,000 איש ועוד אלפים רבים מתו בשנים שלאחר מכן כתוצאה מפציעתם ומהשפעת הקרינה והנשורת הרדיואקטיבית.
לאחר הפצצת נגסאקי נכנעה יפן ללא תנאים, ובאה אל סיומה מלחמת העולם השנייה. בשנים שלאחר המלחמה, התעוררו ויכוחים וחילוקי דעות באשר לנחיצות השימוש בנשק גרעיני כנגד יפן מטעמים מוסריים וצבאיים. עוצמת ההרס האיומה של הנשק הגרעיני ואפשרויות יישומו רדפו רבים מאנשי תוכנית מנהטן עד יומם האחרון. מאז ועד היום לא נעשה שימוש נוסף בפצצה גרעינית כנשק מלחמתי.
המידע על הניסוי פורסם זמן קצר לאחר הפצצת הירושימה. דו"ח סמית, המסמך המסקר את תוכנית מנהטן, פורסם ב-12 באוגוסט 1945 וסיפק אינפורמציה חלקית על הניסוי, אף שלא הזכיר כלל את מנגנון הקריסה של הפצצה. תמונות הפיצוץ זכו לפרסום והפכו לסמל לתחילת "עידן הגרעין".
האתר לאחר הניסוי.
המכתש שנוצר בעקבות הפיצוץ כוסה מיד עם תום הניסוי, ורק בשנת 1952 נחפר שוב לצורך סילוק שאריות זכוכית הטריניטייט הרדיואקטיבית. השטח הוכרז כאתר מורשת לאומית בשנת 1965, אובליסק בגובה 3.65 מטרים מתנוסס במוקד הפיצוץ והמכל "ג'מבו" עדיין ניצב לידו. יותר מ-70 שנה חלפו מאז הניסוי, אך עצמת הקרינה באתר עדיין חזקה פי 10 מהרגיל.
Swallow the Sun
Swallow the Sun ("לבלוע את השמש" בתרגום לעברית; תעתיק: סוואלו דה סאן) היא להקת דום-דת' מטאל מלודי מפינלנד. סגנון הדום-דת' של הלהקה מדגיש מנגינה ואווירה, ולמרות שהלהקה דבקה בסגנון הדום-דת' לכל אורך הדיסקוגרפיה, מדי פעם הם נכנסים לטריטוריה של מטאל גותי ובלאק מטאל. הלהקה מגדירה את עצמה כלהקת "מטאל מלנכולי".
רקע.
הלהקה הוקמה באביב של שנת 2000 על ידי הגיטריסט ג'והא ראיביאו, ולאחר מכן הצטרף אליו המתופף פאסי פסאנן. ב-2001 הצטרף אליהם כגיטריסט שני מרקוס ג'יימסן, שאותו הם הכירו מהלהקות הקודמות שהיו בהן. באותה השנה הצטרף גם הסולן מיקו קוטמאיקי. הם ניגנו כמה שירים ואז החלו לחפש בסיסט וקלידן. החיפוש לא היה ארוך, ולאחר זמן קצר הצטרפו אליהם אלכסיי מונטר ומאטי הונקונן. ב-2002 הם התחילו לחפש חומרים לדמו, שהוקלט בשנת 2003.
כמה חודשים לאחר שחרור הדמו הם חתמו על הסכם עם פיירבוקס רקורדס. הלהקה נכנסה לאולפן הקלטה ביולי 2003, ובשלושה שבועות הקליטה את אלבום הבכורה שלה, The Morning Never Came.
בפברואר 2005 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, שנקרא Ghosts of Loss. הסינגל מהאלבום, "Forgive Her...", הגיע למקום הרביעי במצעדים הפיניים, והאלבום עצמו הגיע למקום השמיני.
בינואר 2007 הם הוציאו את אלבומם השלישי, Hope.
בנובמבר 2009 הלהקה הוציאה את אלבומה הרביעי, שנקרא New Moon. זה האלבום הראשון שלה עם המתופף קאי האטו, שהחליף בתחילת השנה את פאסי פסאנן.
בספטמבר 2011 הלהקה הודיעה על התחלת ההקלטות לקראת האלבום החמישי, שיצא בתחילת 2012, בשם "Emerald Forest and the Blackbird".
ב-3 בדצמבר 2014 הודיעו שהמתופף קאי האטו לא יתופף באלבום הבא מאחר שהוא מחליף את מקומו של מתופף להקת נייטוויש באלבומם החדש שיצא בשנת 2015 ובסיבוב ההופעות של הלהקה לאלבום זה. את מקומו לקח המתופף יוסו ראטיקינן.
ב-2015 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי, אלבום משולש תחת השם "Songs from the North I, II &amp; III". בתוכו הדיסק הראשון (""Gloom", "עגמומיות") מכיל את סגנון הדת'-דום המוכר של הלהקה, הדיסק השני ("Beauty", "יופי") מוזיקה אקוסטית, והדיסק השלישי ("Despair", "ייאוש"") מוזיקת פיונרל דום כבדה ואיטית ביותר, עם ליריקה אפלה ועצובה מאוד.
ב-2019 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי, "When a Shadow Is Forced into the Light". האלבום עוסק ישירות במותה של בת הזוג של ג'והא ראיביאו, הזמרת עליאה סטנברידג', אבלו של ראיביאו וחייו מאז מותה. בראיון ל-Decibel (מגזין הבי מטאל חודשי), שעסק באופן שבו מותה של סטנברידג' השפיע על המוזיקה של When a Shadow is Forced into the Light, אמר ג'והא ראיביו: "כל מילה והערה שכתבתי, כתבתי עבור עליאה באלבום הזה ועל הקרב שלי [...]. שם האלבום הזה בא מהמילים של עליאה, 'כשצל נאלץ לתוך האור', וזה בדיוק מה שהייתי צריך לעשות. לדחוף את עצמי החוצה מהצללים, כיוון שהייתי פחות או יותר נזיר ביער במשך שנתיים וחצי, הייתי צריך לדחוף את האלבום הזה החוצה".
ב-2021 הוציאה הלהקה את אלבומה השמיני, "Moonflowers".
עמר בן אלח'טאב
עמר בן אל-ח'טאב
תשס&quot;ו
כ' אלול
קבוצת גנדן
העברה (חברה)
העברה הייתה חברה להעברת הון יהודי מגרמניה הנאצית לארץ ישראל. פעלה במסגרת "הסכמי ההעברה" להעברת רכוש יהודי גרמניה לארץ ישראל.
הסכמי ההעברה נוצרו כתוצאה ממפגש אינטרסים בין השלטון הנאצי שהיה מעוניין להיפטר מהיהודים, המוסדות הציוניים שרצו גידול בכמות היהודים בארץ, יהודי גרמניה שרצו להציל חלק מרכושם, ושלטונות המנדט הבריטי שרצו השקעות הון בארץ ישראל.
הסכם ההעברה הראשון נחתם בין חברת הנוטע (חברה-בת של בני בנימין) לבין הגרמנים. ההסכם השני שיתף את חברת אנגלו-פלשתינה. בהסכם השלישי סוכם שבנק אנגלו-פלשתינה והסוכנות היהודית יקימו חברת נאמנות שתשמש כגוף מתווך בעסקות ההעברה.
חברת "העברה", אשר הוקמה בשנת 1933 על סמך ההסכם, קיבלה בלעדיות הן על פעולת התיווך בין היבואנים בארץ ישראל ליצואנים הגרמנים, הן על הייבוא עצמו, הן על גביית כסף מהיבואנים בארץ בגין הסחורות שהזמינו והן על העברת התשלומים לעולים.
משנת 1935 פעלה ההעברה בפיקוח הסוכנות היהודית, אם כי הון המניות שלה היה רשום על שם קרן היסוד כפי שהיה מקובל לגבי נכסי הסוכנות היהודית.
אלו מיהודי גרמניה שרצו לעלות לארץ ישראל היו צריכים להפקיד בגרמניה את כספם (במרקים גרמניים) בחברת "העברה" או אחת המקבילות לה.
גוף התיווך היה רוכש במרקים אלו מכונות, ציוד וסחורות על פי הזמנות שקיבל מחברות ומתווכים בארץ ישראל, הטובין היו נשלחים לישראל (חלק מהם נמכר הלאה על ידי מתווכים).