ג'ודאי נלחם ביובל, ובמהלך הקרב הוא מגלה כי הוא גלגול של נסיך מממלכה עתיקת יומין, ושיובל היה במקורו נער צעיר שהפך למפלצת דמוית דרקון כדי להיות השומר הנצחי של הנסיך. ג'ודאי מגיע להחלטה שהוא חייב לשחרר את יובל מהשפעת הרוע, וכשיובל מתכננת להשתמש סוף סוף בקלף ה"סופר-מיזוג" כדי למזג ולהשמיד את כל שנים עשר הממדים, ג'ודאי משתמש במלכודת מחוכמת כדי להחליף את מרכיבי המיזוג, כך שהנשמה שלו והנשמה של יובל יתאחדו.
בכך ג'ודאי לא הביס ולא הובס על ידי יובל, אלא התאחד איתה, והצליח "לטהר" אותה מהאפלה ששכנה בה כל השנים האלו. ג'ודאי מצליח לקבל גם את הצד האפל שבתוכו, הצד של "המלך הנעלה", ומקבל עליו שליטה.
עונה 4: האפלה.
עונה זו לא דובבה לאנגלית, ולא שודרה מחוץ ליפן. זוהי העונה הקצרה ביותר של האנימה, ובה 35 פרקים.
לאחר החזרה לעולם האמיתי, ג'ודאי הופך להיות קר, מסוגר, וכבר אינו מצליח ליהנות מדו-קרב כבעבר, בגלל האירועים שחווה במהלך מסעו בין הממדים.
לאקדמיה מגיע תלמיד חדש ומסתורי בשם יוסקה פוג'יווארה. פוג'יווארה פוגש בסטודנטים שונים ובאופן מסתורי כל מי שפגש בו מזהה אותו, לכאורה, כחבר ותיק, אך כאשר הוא פוגש בג'ודאי, הכוחות שלו לא משפיעים עליו בגלל הכוחות של יובל שנמצאים בתוך ג'ודאי. לפני שג'ודאי מכריח את פוג'יווארה לחשוף את זהותו האמיתית, מופיע אדם מסתורי בשם "טרומאן" (Trueman) ומאתגר את ג'ודאי, אך מובס על ידו. באותו זמן, מגיעים דיווחים מכל העולם שדיסקי הדו-קרב של דואליסטים אינם עובדים כלל.
ג'ודאי פוגש בקאגמארו ובסאיו, שמזהירים אותו מפני "האויב האולטימטיבי", שעומד מאחורי יצירתן של החיות המקודשות, פלישת "אור החורבן" לכדור הארץ, והשחתת נשמתה של יובל שהובילה לאירועים בעולם הממדים: האפלה. לאחר המפגש הזה מגיע שוב טרומאן, שהפעם מזדהה בשמו ובתפקידו כשליח האפלה, ומובס שוב. ג'ודאי מחליט לברר את האמת מאחורי האפלה, ולשם כך הוא נלחם במי שהיה בעבר תחת שליטת האפלה, פובוקי טנג'וין (אטיקוס רודס). במהלך הקרב מתגלה האמת מאחורי "התקרית במעונות הנטושים": הוא השתייך לחבורה של דואליסטים מצטיינים, שמנתה גם את "קייזר" ריו, ואת יוסקה פוג'יווארה, שתואר כאחד שהתעלה בכישוריו על כולם. פוג'יווארה, בחיפושיו אחרי הכוח האולטימטיבי, הקריב את עצמו בטקס אפל, כשהוא מותיר אחריו רק מסכה, שריד של האפלה, אותה מסר לפובוקי. מיד לאחר הקרב מופיע פוג'יווארה, שלמעשה היה רק תחפושת לנשמת הדו-קרב "Honest", שהייתה שייכת לפוג'יווארה האמיתי. Honest בהתחלה לא תומכת במעשיהם אך לאחר שטרומאן מופיע בשלישית, היא עוזרת לג'ודאי להביס את טרומאן, הפעם לתמיד.
טרומאן לאחר מכן נודד ברחבי דומינו סיטי, מחפש אחרי דואליסטים שפיתחו רגשות שליליים לקלפים שלהם, ומשתלט עליהם (בדומה לסוכן סמית' מסדרת מטריקס). טרומאן מצליח בכך להשתלט על כל דומינו סיטי, פרט לסטו קאיבה.
קרבות הסיום מתחילים באקדמיה, ובמהלכם ג'ודאי מביס סטודנט בשם דאיגו סוראנו. טרומאן, שמנצל את עצבותו של סוראנו, משתלט עליו, ותוך כדי שימוש בגופו של סוראנו, משתלט לאט לאט על כל האקדמיה, פרט לג'ודאי וליוהאן אנדרסון. בדיוק לפני שצבא הטרומאנים גובר עליהם, מופיע יוסקה פוג'יווארה בעצמו, נשלט על ידי האפלה. הוא מאתגר את יוהאן וג'ודאי לקרב "כולם על כולם". ג'ודאי לבסוף מצליח לנצח על ידי Honest, "דרקון הקשת בענן" של יוהאן ו"נאוס", ומצליח לשחרר את פוג'יווארה. "האפלה" מופיע בעצמו, בצורתו האמיתית: דמות שלדית המזכירה את מלאך המוות. במהלך הדו-קרב ביניהם, נוקט "האפלה" בשיטות של לוחמה פסיכולוגית, בכך שמראה לו הדמיה של "עולם האפלה" שלו, שבו כל תושבי העולם לכודים, ואף מנסה להשתמש בנשמת הדו-קרב של ג'ודאי, "יובל", כנגדו. ג'ודאי מצליח להחזיר לשליטתו את יובל, ובעזרתה, בעזרת נאוס, והכוח המאוחד של מפלצות "גיבורי היסודות" וה"נאו חלליים" מצליח להביס את "האפלה" אחת ולתמיד, ולשחרר את כל מי שהיה כלוא בתוך עולם החושך.
העונה מסתיימת בכך שהסטודנטים בני שכבתו של ג'ודאי נוכחים בטקס הסיום של האקדמיה. ג'ודאי, שמחליט להיעדר מהטקס, נשלח באמצעות קסם בעבר אל דומינו סיטי, שם הוא פוגש ביוגי מוטו מתקופת "", והם מחליטים לערוך ביניהם קרב ידידותי, שלעיני הצופים מסתיים בשיאו כאשר "נאוס" נלחם נגד "סלייפר", קלף האל המצרי שהיה בבעלותו של יוגי. בכך חוזרת לג'ודאי אהבת המשחק.
הפקה.
הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקה Nihon Ad Systems, בבימויו של האטסוקי טסוג'י, ונוצרה על ידי Studio Gallop, בדומה לאנימה הקודמת. לצורך כתיבת התסריטים של הסדרה, השתמשה חברת ההפקה בתסריטאים שונים מאלו שיצרו את התסריט עבור האנימה הקודמת.
השם "GX" הוא למעשה ראשי תיבות של "Generation neXt", וצוות ההפקה של הסדרה התייחס אליה תחת שם הקוד "GENEX" בשלבים מוקדמים של ההפקה. מאוחר יותר, הפך שם הקוד לבסיס לטורניר "Genex" שהיווה חלק מרכזי מהעלילה של העונה השנייה.
כמו הסדרה הקודמת, הדיבוב האנגלי שהופק על ידי הסטודיו האמריקני 4Kids Entertainment והופץ ליתר מדינות המערב (כולל לגרסה העברית, ששודרה בערוץ הילדים), נערך וצונזר בצורה כבדה לפני ששוחרר, מסיבות של "אמריקניזציה" והתאמה לקהל יעד צעיר יותר מאשר קהל היעד המקורי ביפן. לדוגמה, שמות הדמויות השתנו כמעט לחלוטין ברוב המקרים, האפקטים הוויזואליים של הקלפים השתנו, תצוגת נקודות החיים/התקפה/הגנה של מפלצות השתנתה, וכך גם אלמנטים אחרים דוגמת מראה חיצוני ולבוש של דמויות שונות, ומוזיקת הרקע. בנוסף לכך, נושאים שנחשבו "כבדים" דוגמת מוות, עינויים, רצח, סאדיזם ונושאים בעלי אופי דתי "עודנו" מעט כך שיהיו מותאמים יותר לילדים. על כך, הגרסה ה"מערבית" זכתה לביקורות קשות מצד מעריצים.
ניתן למצוא את שלוש העונות המדובבות לאנגלית בערוץ היוטיוב הרשמי של יו-גי-הו!, שעד 2011 נוהל על ידי 4Kids. תביעה שהוגשה נגד 4Kids על ידי TV Tokyo ו Nihon Ad Systems במרץ 2011 הביאה להפסקת הסכם הרישיון בין שתי החברות, ולחסימת הערוץ (והסרטונים). הערוץ כיום מנוהל על ידי חברת 4K Media, חברת בת של קונאמי. אתר הצפייה הישירה קראנצ'ירול מספק את הגרסה המקורית, מתורגמת, וגם את הדיבוב האנגלי, באופן חוקי בחינם.
עיבוד למדיות אחרות.
האנימה עובדה בשלב יותר מאוחר גם לסדרת מאנגה, שהופצה במגזין V-Jump בין דצמבר 2005 לנובמבר 2006 תחת פיקוחו של יוצר הזיכיון המקורי, קאזוקי טאקאהאשי. אף על פי שמרבית הדמויות מהאנימה מופיעות אף הן במאנגה, עלילת המאנגה שונה לחלוטין מעלילת האנימה, ומהווה מעין המשך ישיר למאנגה ולאנימה של "יו-גי-הו! דו-קרב מפלצות", עם התייחסות רבה לאלמנטים שאפיינו אותן דוגמת המיתולוגיה המצרית ופריטי המילניום.
בנוסף לכך, יצאו גם מספר משחקי וידאו תחת המותג "יו-גי-הו! GX", בעיקר לקונסולות הגיימבוי אדוונס ונינטנדו DS. שלושת המשחקים הראשונים בסדרת המשחקים Tag Force שיצאה לקונסולת ה-PSP אף הם יצאו לאור בהתבסס על האנימה, בעוד שהמשחקים הבאים שיצאו לאחר מכן התבססו על יו-גי-הו! המימד החמישי ועל יו-גי-הו! ארק פייב.
טגו
All of My Love
All of My Love (בעברית: כל אהבתי) הוא שיר באנגלית, שנכתב והולחן על ידי בוריסלאב מילאנוב, ברנרדה ברונוביץ', סזאר סמפסון, סבסטיאן ארמן, יואקים פרסון ובוצע על ידי דסטיני צ'וקוניארה. ב-9 במרץ 2020 נחשף כי השיר הוא השיר המלטזי לאירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
שרביט ניצוח
שרביט ניצוח או מקל ניצוח, הוא מקל המשמש מנצח להעצמת תנועותיו בזמן ניצוח על הרכב של מוזיקאים.
תיאור.
השרביטים המודרניים לרוב עשויים מעץ קל משקל (כדוגמת בלזה), פיברגלס או קרבון אשר מחובר לידית בצורת נורה אשר לרוב עשויה משעם, עץ אלון, עץ אחר או אלומיניום.
לחלק מן מנצחים ידועים, כגון הרברט פון קאראיין והנרי ווד נבנו שרביטי ניצוח המותאמים לטבע הביצוע שלהם ולמאפייניהם האישיים והפיזיים.
השרביטים המודרניים הראשונים החלו להבנות בסביבות אמצע המאה ה-19. אורכם של הסטנדרטי של השרביטים נע בין 25 ל-35 ס"מ, אם כי ישנם שרביטים ארוכים יותר, רובם היסטוריים.
שימוש.
הדרך הסטנדרטית לאחיזת שרביט ניצוח הוא כשהמקל נמצא בין האגודל לאצבע המורה, ושהידית מונחת במרכז כף היד. רוב המנצחים מחזיקים את השרביט ביד ימין, אף על פי שחלק מהשמאליים אוחזים ביד שמאל.
במקרים כאשר מבוצעת מוזיקה ווקאלית, מוזיקה בהרכבים קטנים ומוזיקה כלית מוקדמת מהתקופה הקלאסית ומתקופת הבארוק, ההעדפה תהיה לניצוח ללא שרביט ניצוח.
היסטוריה.
במאה ה-16.
בתקופת הבארוק בצרפת, המלחין ז'אן-בטיסט לולי נהג לנצח על יצירותיו באמצעות הקשת הפעמות על ידי הטחת מטה ארוך לרצפה בזמן הפעמות המודגשות (המילה bâton משמעותה "מטה" בצרפתית).
בקונצרט של 8 בינואר 1687, כשהוא מנצח על יצירתו טה דאום אל מול לואי הארבעה עשר, פגע המקל באצבע רגלו. המקרה התפתח לנמק, שממנו הוא לבסוף נפטר ב-22 במרץ של אותה השנה.
המאה ה-19.
השימוש בשרביט הניצוח כאמצעי להעברת רעיונות מוזיקליים הלך והתגבר לאורך התקופה הרומנטית במוזיקה (ובמיוחד לאורך השנים 1820–1840) בעקבות שתי מגמות:
הראשונה, מוזיקה מסובכת ומתוכמת יותר אשר דורשת מוזיקאי שכל תפקידו הוא תיאום בין הנגנים השונים (עד אז זה היה תפקיד הקונצרטמייסטר). השנייה, היא תהליך התרחבותה של התזמורת, מתזמורת קאמרית לתזמורת סימפונית.
כשלואי שפור ניצח עם שרביט ניצוח על הסימפוניה השנייה שלו בזמן ביקור באנגליה בשנת 1820, איגנץ מושלס ציין כי "אמנם הוא מרוכז בדפדוף בפרטיטורה, אך הוא איננו מסוגל להוביל את הצבא המוזיקלי ללא שימוש בשרביט הניצוח שלו".
המאה ה-20 ואילך.