אמן הקומיקס עטור השבחים ז'אן 'מוביוס' ז'ירו עבד יחד עם חודורובסקי ליצירת סטוריבורד שהורכב מ־3,000 איורים המתארים את הסרט כולו.
סלבדור דאלי אמור היה לשחק את הקיסר וטען שהוא רוצה להיות השחקן בעל השכר הגבוה ביותר בהיסטוריה של הוליווד. הוא ביקש 100,000 דולר לשעה כדי לשחק בסרט. חודורובסקי הציע לשלם לו 100,000 דולר לדקה, אך אז צמצם את סצנות הקיסר כך שדאלי יהיה נדרש ללא יותר מ־3–5 דקות כששאר שורותיו נאמרות בידי מעין כפיל רובוטי; דאלי הסכים בתמורה לכך שיתאפשר לו להחזיק את קיסר "הבובה" במוזיאון שלו לאחר סיום הצילומים.
סירובו של חודורובסקי להתפשר על משך הריצה של חולית היה לסיבה עיקרית שהסרט לא הופק לבסוף. הוליווד לא רצתה שאורך הסרט יעלה על שעתיים. חודורובסקי הרגיש ש־10 עד 12 שעות יתאימו יותר לעיבוד מסוג זה.
הסרט מציין כי התסריט של חודורובסקי, היסטוריבורד הנרחב והאמנות הקונספטואלית שהוכנה נשלחו לכל אולפני הקולנוע הגדולים, וטוען כי אלה השפיעו והיוו השראה להפקות סרטים מאוחרות יותר, כולל מלחמת הכוכבים, סדרת סרטי הנוסע השמיני, פלאש גורדון, סדרת סרטי שליחות קטלנית, והאלמנט החמישי. בפרט, צוות האמנים שהרכיב חודורובסקי עם אוברון, פוס, גיגר וז'ירו, המשיך לשתף פעולה בסרט הנוסע השמיני מ־1979.
"זו הייתה התחייבות נהדרת לעשות את התסריט," אומר חודורובסקי בסרט. בהתייחסותו לספרו של הרברט, הוא אומר: "זה מאוד, זה כמו פרוסט, אני משווה את זה לספרות גבוהה."
בסוף הסרט מסכם כי מאמציו של חודורובסקי לא הלכו לריק, וכי הוא וז׳ירו מיחזרו חלק ניכר מהקונספטים שלהם עבור "The Incal", "The Metabarons" ו־"The Technopriests" סדרת רומנים גרפיים שהחלה להתפרסם בשנת 1980.
הפקה.
הפרויקט הוכרז רשמית במאי 2011. הבמאי פאביץ' צילם סדרת ראיונות נרחבת עם השחקנים העיקריים המעורבים בעיבוד הכושל של שנות השבעים, וצילם בצרפת, שווייץ, בריטניה וארצות הברית.
בכורת הסרט.
"חולית של חודורובסקי" הוקרנה לראשונה ב"שבועיים של במאים" בפסטיבל קאן 2013 במאי 2013. סוני רכשה את זכויות הפצת הסרט בצפון אמריקה ביולי 2013, ומאוחר יותר הודיעה על תאריך יציאה לקולנוע ב־7 במרץ 2014. הסרט יצא ב־DVD וב־VOD ב־8 ביולי 2014.
ביקורות.
הסרט זכה לשבחי המבקרים וזכה במספר פרסים. וראייטי כינתה אותו "סרט פולחן מלהיב את המוח" ונכתב כי הבמאי פאביץ' מביא תאוריה משכנעת: שגם שלא הופק לבסוף, הסרט הביא לכדי ביטוי את סוג התודעה הקולקטיבית שחודורובסקי ניסה להביא באמצעות העלילה, שטפטפה מטה כדי להשפיע על סרטי מדע בדיוני אחרים שבאו בעקבותיה". ההוליווד ריפורטר הכריז כי "הסרט התיעודי המשעשע הזה עשה מקרה טוב לאפוס המופלג הזה כיצירת מופת אגדית אבודה". אנטרטיינמנט ויקלי בחר בסרט לאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר בשנת 2014.
מעיל דניסון
מעיל דניסון (באנגלית: Denison Smock) היה מעיל שפותח עבור כוחות מוצנחים וכוחות מיוחדים ב במלחמת העולם השנייה.
המעיל עוצב כמחליף לסרבל הצנחנים ששימש את ראשוני הצנחנים הבריטים במלחמת העולם השנייה, הוא היה רחב במיוחד ונועד ללבישה מעל לציוד הלחימה של החייל ומתחת לציוד הצניחה. לצד הפן השימושי עבור הצניחה, המעיל נועד גם כפריט לבוש ללחימה ומתוך כך צנחנים רבים לבשו את ציוד הלחימה שלהם מעל למעיל מרגע שהגיעו לקרקע, כשהוא מעניק להם שכבת הגנה נוספת פני מזג האוויר בעלת צבעי ההסוואה. מעיל הדניסון היה אהוב במיוחד על קצינים בריטים שנהגו לתפור רוכסן לאורכו ולהשתמש בו ביום-יום.
חשיבותו הרבה של המעיל הייתה בכך שהיה לשימוש המשמעותי הראשון של הכוחות הבריטים בסכמת הסוואה והוא השפיע על פריטי לבוש וסכמות הסוואה רבות לאחר המלחמה, בהן סכמת הלטאה וסכמת "משיכת מכחול" שהייתה נפוצה במספר מדינות, בעיקר באפריקה. בחלקו האחורי של המעיל הייתה פיסת בד שנועדה להידוק תחתית המעיל על ידי חיבור לחלק הקדמי שלו. כאשר הפיסה לא הייתה מחוברת היא הייתה דומה לזנב, מה שהוליד את הכינוי שהבדואים בצפון אפריקה נתנו לצנחנים הבריטים "גברים בעלי זנב" כמו גם הכינוי שנתנו להם הגרמנים "השדים האדומים".
היסטוריה.
בשנת 1940 פיתחו הבריטים סרבל צניחה בצבע ירוק זית שנועד "לעטוף" את ציוד הלחימה בזמן הצניחה. הסרבל היה העתק של סרבל הצניחה הגרמני "קנוקנסק" ("שק עצמות") וכיסה את הצנחן בחלקו העליון, הזרועות וחלקן העליון של הרגליים (עד אמצע הירך). הסרבל שימש לאימוני צניחה של יחידות הצניחה הצעירות בצבא הבריטי והיחידות המיוחדות למשך חודשים בודדים, בזמן שיפתחו הבריטים עיצוב המתאים לצורכי החיילים שלהם. התוצאה הייתה מעיל דניסון, אשר ויתר על הפתחים לרגליים ובמקום כלל רצועת בד לעיגון המעיל בין הרגלים, ובשונה מהדגם הגרמני (בתחילת המלחמה) ומשאר פרטי הלבוש בצבא הבריטי, הוא נתפר עם סכמת הסוואה ניסיונית (סכמת דניסון) אשר בדגם הראשוני נצבעה ידנית על הבד.
עם הצלחתו של הדגם הראשון (P41) שנקלט ב-1942, החל יצור משמעותי יותר של מעילי דניסון לכלל הכוחות המוצנחים והמיוחדים, מתוך כך גם שיטת צביעת הבד הפכה להדפסה ממוכנת. מעילים אלו כללו סכמה בעלת צבעים בהירים יותר עם גוני חול, חום בהיר וירוק זית בהיר, צבעים שהתאימו לשדות הקרב של צפון אפריקה והים התיכון. בשנת 1944 פותח הדגם השני (P44) של המעיל, דגם זה כלל מספר שינויים קטנים לאבזמים והסוגרים ושינוי לעיצוב השרוולים. צבעי סכמת ההסוואה של הדגם השני הפכו לכהים ועזים יותר עם גוני חום אדמדם וירוק זית, סכמת הסוואה שהתאימה יותר לשדות הקרב באירופה המערבית כהכנה לפלישה לנורמנדי וללחימה באירופה.
במהלך המלחמה מעילי דניסון היו בשימוש יחידות הרגימנט המוצנח, שירות האוויר המיוחד, סוכני SOE, יחידות ניטור אוויר, כוחות מוצנחים ויחידות מיוחדות נוספות. מלבד השימוש שלו בצבא הבריטי, המעיל היה נפוץ גם בצבאות אחרים של מדינות ההסכמה בהן קנדה, הודו ואוסטרליה, ובנוסף שימש יחידות מוצנחות התנדבותיות ממדינות אחרות שלחמו לצד הבריטים, בהם פולין ובלגיה.
לאחר המלחמה, מעילי דניסון המשיכו לשמש את היחידות המוצנחות והמיוחדות בצבאות מדינות ההסכמה עד לשנות ה-70, כאשר אפילו במלחמת פוקלנד ב-1982 חיילים בריטים המשיכו לעשות בהם שימוש. בישראל, עם סיום המנדט הבריטי, מעילי דניסון רבים הגיעו לידי יחידות הפלמ"ח, והם שימשו את יחידות הפלמ"ח וצה"ל במהלך מלחמת העצמאות.
בשנת 1959 יצא דגם היצור המשמעותי האחרון של המעיל (דגם 1959 או P1959), אשר כלל כמה שינויים בהם עדכון האבזמים והשרוולים, עיצוב מחדש של הצווארון והוספת ריצ'רץ' לכל אורך המעיל (בשונה מהדגמים הקודמים שנפתחו רק בחלק העליון של המעיל). סכמת צבעי ההסוואה עודכנה אף היא לצבעים עזים וכהים יותר כאשר צבע הרקע הפך מצבע חול לחאקי. דגם זה המשיך לשמש את הכוחות הבריטים רשמית עד שהוחלף ב-1977 במעיל צנחנים מדגם המדים החדשים (DPM), אם כי לכוחות היה קשה להיפרד ממעילי הדניסון שלהם והם עוד היו בשימוש בשנת 1982.
נקודת מיול (אנטארקטיקה)
נקודת מיול (באנגלית: Mule Point) היא לשון יבשה סלעית, בארץ קמפ, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת בסמוך מדרום למצוק איסט סטאק; בצידו המזרחי של קרחון הוסיזן.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
האזור מופה באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (1937–1936).
הראשונים שהגיעו אל הנקודה, היו אנשי משלחת מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של רוברט דוברס (Robert Dovers), בשנת 1954.
מקור השם.
הקרטוגרפים הנורווגיים נתנו ללשון היבשה את שמה.
השם הוא תיאורי - לשון היבשה מזכירה חוטם.
איסט סטאק
איסט סטאק (באנגלית: East Stack; מילולית: הסטאק המזרחי) הוא סטאק - מצוק סלעי מתנשא לחוף מפרץ אדוארד השמיני, בארץ קמפ, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממוקם לצידו המזרחי של קרחון הוסיזן; 30 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ אדוארד השמיני.
גובהו של המצוק 60 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי המצוק.
המצוק התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי משלחות דיסקברי, שהגיעו על הספינה ויליאם סקורסבי.
מקור השם.
שמו של המצוק ניתן לו על ידי אנשי המשלחת שגילו אותו.
השם הוא תיאורי - המצוק הוא סטאק, וכן בהקשר זה ניתן השם למצוק וסט סטאק הסמוך.
יחסי ארגנטינה–מונטנגרו
יחסי ארגנטינה–מונטנגרו (בספרדית: Relaciones Argentina-Montenegro; במונטנגרית: Односи Аргентине и Црне Горе) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין מונטנגרו. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות.
היסטוריה.
הקהילה המונטנגרית בארגנטינה היא הקהילה הגדולה ביותר של בני הלאום המונטנגרי מחוץ ליבשת אירופה. בראשית המאה ה-20, מונטנגרים רבים היגרו מממלכת מונטנגרו לארגנטינה וכיום חיים בארגנטינה כ-50,000 מונטנגרים. רובם יושבים במחוז צ'אקו שבצפון המדינה ואילו השאר חיים בבואנוס איירס, טנדיל וונדו טוארטו.
ארגנטינה הכירה בעצמאותה של מונטנגרו ב-23 ביוני 2006 והיחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו רשמית ב-13 בספטמבר באותה השנה.
נקודת מיול
יצחק שוורץ (שן-צור)
יצחק שוורץ (שן-צור) (1886 – 14 בינואר 1958) היה אדריכל ב ומהנדס העיר תל אביב. פעל בעיקר בשנות ה־20 וה־30.
קורותיו.
נולד לסימה ליבה ומיכל יחיאל ירמיהו בעיירה טרנופול במזרח גליציה (כיום באוקראינה). הוריו היו בעלי אטליז.
למד הנדסה בצ'רנוביץ ובתום לימודיו זכה בתואר אדריכל וקבלן בניין (באומייסטר).
שירת ב במלחמת העולם הראשונה באלבניה ובהרי הקרפטים. בזכות היותו בעל תואר אקדמי הוא קודם לתפקיד קצין בכיר בצבא וזכה במשרת אישי.