פסק דין אחר שדן בהתרשלות גופים ציבוריים הוא פסק דין נפומניאשיץ נ' עיריית חיפה שגם הוא דן בגופים ציבוריים. שיקולי המדיניות המשפטית ייקבעו לפי נוסחת הנד. מחד, שיקולי מדיניות שבבסיסם הרתעת יתר, שיבוש פעולות המנהל, עיוות בשיקול הדעת המנהלי, עומס יתר והצפת בתי המשפט יפחיתו מאחריות גוף ציבורי. עם זאת, נוכח החשש שביהמ"ש יהפוך, באמצעות תביעת נזיקין, למעין ערכאת ערעור על האופן בו מפעילה הרשות שיקול דעתה באשר לסדר העדיפויות בהקצאת תקציבים אינו ראוי. במקרה זה, לדעת השופטת יש לשקול את הצדק המתקן ומנגנון פיזור הנזק ולאו דווקא הרתעה. עם זאת, השופטת עדיין מטילה אחריות על הגוף הציבור, כפי שנראה כמגמה כללית בביהמ"ש העליון.
פסיקת בית משפט השלום.
יישומים אחדים של נוסחת הנד בפסיקת בית משפט השלום:
שימוש ייחודי בנוסחה נצפה בפסק דין עיזבון המנוח מוחמד חטאב נ' חגית וייס הרץ, בו השופט מיישם את נוסחת הנד במסגרת השיקולים לגובה הפיצויים שיש לתת. זאת הוא מסיק מדברי השופט ריבלין בפס"ד חמד, שם נאמר כי ניתן להכניס ערכים דרך הנוסחה וכי השופט קובע את העלות והתועלת.
במספר פסקי דין של השופט יעקב וגנר מנותחת חובת הזהירות באמצעות שיקולי נוסחת הנד. פסק דין פינקלשטיין דורון נ' אויס שירותי חשמל ואלקטרוניקה בע"מ, מלכה יצחק נ' עמק החולה בית חינוך משותף אגודה חקלאית שיתופית בע"מ, ארמון תורס בע"מ נ' בנק אוצר החייל – בפסקי דין אלה אין הפרדה בין התרשלות לחובת הזהירות כלל. כמו כן, מנתח השופט עיקרון זה כך שככל שנשקיע יותר באמצעי מניעה וזהירות תוחלת הנזק תרד. בפסק דין אלי גואטה נ' הבה נגילה בע"מ השופטת דפנה אבניאלי מנתחת בעזרת נוסחת הנד את חובת הזהירות.
לעומת פסקי דין אלה, השופט אוקון מנתח את העוולה באופן משולש ומפריד בין חובת הזהירות לבין ההתרשלות. לדוגמה בפסק דין אברהם נ' א.ש.ג. נכסי מקרקעין בע"מ, בראון אלה נ' ניהול גן העיר בע"מ השופט אוקון מיישם את נוסחת הנד בשלב ההתרשלות או הסטייה מרמת הזהירות. השופט הופך את מבנה העוולה למשולש (ראה מבוא), שכן הוא דן בחובת זהירות מושגית ובהתרשלות ללא ציון חובת הזהירות הקונקרטית.
סקירת פסקי הדין בבתי המשפט המחוזיים והשלום ממחישה את התממשות ביקורתו של אריאל פורת על מיזוג חובת הזהירות וההתרשלות, והחשש לחלחול המיזוג מבית המשפט העליון.
משפט משווה.
בחינת מושג ההתרשלות בשיטות משפט אחרות מעלה כי אין הבדלים משמעותיים מאוד בין שיטת המשפט הישראלית לשיטה האנגלו-אמריקאית, שבה נולד המושג, וכי מושג מקביל ודומה קיים גם בשיטה הקונטיננטלית. השימוש בשיקולי נוסחת הנד הוא מקובל ונפוץ בפסיקה האנגלית, ובארצות הברית הוא אף מעוגן ב- Restatemet. שיקולים אלה מוזכרים גם בספרות המשפטית הגרמנית והצרפתית. מן ההיבט ההשוואתי נראה שהמשפט הגרמני חריג מעט ביחס לשאר השיטות במידת הסובייקטיביזציה של סטנדרט הסבירות שהוא מאפשר, שכן הוא מתחשב בידע וביכולות הטיפוסיים לקבוצה (המקצועית, החברתית או קבוצת הגיל) שאליה משתייך האדם שהתנהגותו נבחנת.
העתיד החקיקתי בישראל.
בהצעת חוק דיני ממונות, אשר אמורה להחליף את פקודת הנזיקין הקיימת, מוצעות שתי חלופות להגדרת ההתרשלות הקיימת כיום בפקודה. שתי החלופות מבהירות כי התרשלות היא סטייה מקנה המידה של האדם הסביר וכי היא חלה גם על מעשים מכוונים. החלופה השנייה כוללת שיקולים מפורטים – "התרשלות היא התנהגות, לרבות מכוונת, שאדם סביר לא היה מתנהג בנסיבות העניין, בשל הסיכונים הצפויים ממנה; סבירותה של ההתנהגות כאמור תבחן, בין היתר, בשים לב לעלות הכרוכה במניעה או בהקטנה של הסיכונים האמורים באמצעות התנהגות חלופית, ולערך החברתי של התנהגויות אלה."
לקריאה נוספת.
G. Calabresi &amp; J.T Hirschoff "Towards a Test of Strict Liability in Torts" Yale law Journal 81 (1972), 1055.
M Pignone, S Earnshaw, M. Pletcher, J. Tice, "Aspirin for the Primary Prevention of Cardiovascular Disease in Women- A cost Effective Analysis", Arch Intern Med. 2007;167:290-295.
O.W Holmes, The Common Law 108 (1881).
J. Fleming, The Law of Torts 117 (9th ed.1998).
Salmond &amp; Heuston, on the Law of Torts 225-230 (21th ed. 1996).
Ceen Van Dam, European Tort Law 195 (2006)
E.J. Weinrib, The Idea of Private Law 148 (1995).
S Shavell, The Economic Analysis of Accident Law 5-32 (1987).
W.M Landes &amp; R.A Posner, The Economic Structure of Tort Law 54-84 (1987).
דברי חקיקה ופסיקה
Restatement, Second, Torts, Vol. 2, sec 282, 291-293, 296.
United states v. Carroll Towing Co. 159 F. 2d 169 (1947).
Lloyds Bank v. Railway Executive [1952] 1 All E.R. 1248, 1253
Videan v. B.T.C. [1963] 2 Q.B. 650.
שם פועל
מולה אנטונליאנה
המבנה מולֶה אנטונליאנה (איטלקית: Mole Antonelliana) שבעיר טורינו באיטליה מהווה את סמלה החשוב של העיר. המבנה תוכנן בתור בית כנסת אך הושלם בתור מבנה ציבור. מאז שנת 2000 מצוי בו מוזיאון הקולנוע. במבנה מעלית עם קירות שקופים, המעלה את המבקרים עד למרפסת תצפית בגובה 85 מטר. ממרפסת התצפית נראה נוף העיר וסביבותיה, עד הרי האלפים מצד אחד ושפלת נהר הפו מצד שני. דמות המבנה מהווה סמל ולכן היא מופיעה על מטבעות האירו ונבחרה ללוגו של אולימפיאדת החורף שהתקיימה בשנת 2006 בטורינו.
משחק הדרבי בין קבוצות הכדורגל של טורינו נקרא על שם המבנה "דרבי דלה מולה".
תולדות המבנה.
מבנה המולה אנטונליאנה תוכנן על ידי האדריכל אלסנדרו אנטונלי (Alessandro Antonelli) (1798 - 1888) ונקרא על שמו. הוא תוכנן להיות בית כנסת שיכיל 1,500 מתפללים, עבור יהדות טורינו, בתקופה שבה הוכרז באיטליה על שוויון בין הדתות. בתי כנסת נוספים תוכננו באותה תקופה גם בערים אחרות: ברומא ובפירנצה. המבנה תוכנן להיות ברוחב של 47 מטר וגובה של 66 מטר.
בניית המולה אנטונליאנה החלה בשנת 1863. במהלך הבנייה החליט האדריכל על שורה של שיפורים בתוכנית המבנה, בהם הגבהת כיפת הבניין לגובה של 113 מטר, 47 מטר מעל התכנון המקורי. שינוי זה, יחד עם התוספת הצפויה בהוצאות הבנייה הביאו להפסקת הבנייה בשנת 1869.
בשנת 1877 החליטו יהודי טורינו להעביר את המבנה לרשות העירייה והיא מצידה העמידה לרשותם מגרש אחר לבניית בית כנסת. העירייה החליטה להסב את המבנה למוזיאון עירוני. בשנת 1878 נפטרה רעייתו של מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השני, ומועצת העירייה החליטה כי המבנה יהיה אתר זיכרון לאומי לעצמאות איטליה (Ricordo Nazionale dell'Indipendenza Italiana).
תהליך הבנייה סבל מבעיות בנייה רבות בגלל היחס בין הבסיס הצר של המבנה למשקל הכולל של הבניין וגובהו. הקרקע עליה נבנה המבנה הייתה של חומת העיר שנהרסה בימי כיבוש נפוליאון בסוף המאה ה-18 וטרם החזירה לעצמה את תכונות היציבות. רעידת אדמה שהתרחשה ב-27 פברואר 1887 חייבה לבצע פעולות לייצוב המבנה. אולם אנטונלי המשיך בעקשנות בבניה עד מותו. הייתה אגדה כי החריקות שנשמעו מגלגלת מעלית הבנייה לא הרתיעו את האדריכל בן ה-90 שנה לעלות עליה, מפעם לפעם, על מנת לעמוד על התקדמות העבודה. הוא לא זכה לראות בסיום הבנייה, בנו, קונסטנצה, סיים את הבנייה של המבנה בשנת 1900 וגבהו הסופי הגיע ל-167 מטר. בין השנים 1905 - 1908 עיטר את החלק הפנימי של המבנה אניבלה ריגוטי (Annibale Rigotti).
המבנה היה לסמל העיר טורינו, המשלבת את אהבת המולדת עם גישה מתקדמת למדע ולחדשנות.
ב-11 באוגוסט 1904, פרצה רוח סערה למבנה, ופגעה באחד מקישוטי הכוכבים ונגרם שבר בקוטר של ארבע מטר. הוא הוחלף בחלק אחר במאי 1953. עבודות תחזוקה במבנה חייבו את פינויו בשנת 1931. בשנת 1953 סערה חזקה הפילה את בסיס החרוט לקרקע ו-57 מטר ממנו נהרסו. בשנת 1961 הסתיים חיזוק המבנה במוטות ברזל ויציקות בטון. יציקות הבטון זכו לביקורת על פגיעתן ביופיו של המבנה והיו אף שטענו שהם דווקא פגעו ביציבות המבנה. בהזדמנות זו, שהתקיימו חגיגות מאה שנה לעצמאות איטליה, נחנכה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 מעלית המובילה תוך 69 שניות למרפסת פנורמית באורך של 75 מטר. המרפסת הפנורמית כונתה "המרפסת של העיר" (balcone sulla città). המבנה נסגר שוב בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. המעלית הוחלפה וחלקי ביטון הוסרו וחודשו ובשנת 2000 נפתח המבנה לציבור בתור מוזיאון לקולנוע ומרפסת תצפית.
נשארו במסתורין מה היו המניעים של האדריכל בבנית מבנה שיצר כל כך הרבה בעיות בנייה. אחת התשובות נגעה לתחום המגלומניה והשגעון ואולי מסתורין שטרם נחשף עד כה.
מוזיאון הקולנוע.
מאז שנת 2000 משמש המבנה למוזיאון לאומי לקולנוע (Museo Nazionale del Cinema). סיורי הדרכה במבנה מוקדשים להכרת השלבים של יצירת סרט. בעזרת מסמכים, מוצגים, תרשימים ותצוגות מודגמים השלבים השונים מאז שעולה הרעיון ליתר את הסרט עד לשלב בו הסרט יוצא לאקרנים.
כמו כן, בקיץ 2001 הוקם אתר אינטרנט ובו הוצב מולטימוזיאון פרויקט (MultiMuseum project). המטרה הייתה לאפשר לציבור לחוש את הדינמיות של המציאות התרבותית המאופיינת על ידי אמנות הקולנוע. כמו כן, האתר מדגים טכנולוגיות אחדות בתחום המולטימדיה.
שימושים ל"מולֶה".
ה"מולֶה" היה בשימוש בהזדמנויות נוספות:
כנסיית האלגרים
שדר (עץ)