ב-22 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה לאחר הפגזתה, והתירו לליטאים המקומיים לערוך פוגרום ביהודי היישוב, תוך ירי בחלק מהיהודים, והטבעת חלקם בנהר נימן.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומוקף גדר תיל, שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, ואשר נשמר בידי הליטאים. יהודי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, אשר מעת לעת נרצחו בהן עובדים.
ב-10 בספטמבר 1941 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים ליטאים, והובילו את כל יושביו עירומים לבורות ירי בסמוך לבית העלמין היהודי המקומי. לפי דו"ח יגר, נרצחו באקציה זו 223 גברים יהודים, 355 נשים יהודיות ו-276 ילדים יהודים.
מערעטש
מרץ'
ליאור צורף
ליאור צורף (נולד ב-29 ביולי 1970) הוא חוקר חוכמת ההמונים, מרצה, יועץ ומחבר הספר "המוח המשותף", שיצא לאור בחמש שפות.
ביוגרפיה.
ליאור צורף נולד ברמת גן ולמד באורט גבעתיים במגמת מחשבים. בצה"ל שירת כתוכניתן בחיל המודיעין בשנים 1989–1992. במהלך תקופה זאת זכה בפרס קשר"ר לחשיבה יוצרת, עבור תוכנה שפיתח. למד בפקולטה למדעי המחשב, הטכניון וקיבל בה תואר ראשון בהנדסת מערכות מידע (1997), ותואר שני בהנדסת ניהול מידע (2007).
בשנים 1996–2010 עבד במיקרוסופט ישראל בתפקידים: מנהל תקשורת שיווקית, מנהל שיווק דיגיטלי, ותפקידו האחרון – סמנכ"ל שיווק חטיבת האונליין בחברה.
בשנת 2010 פרש צורף ממיקרוסופט והחל בלימודי דוקטורט בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן. במחקרו פיתח מודל לפיתוח אישי והכוונה מקצועית באמצעות חוכמת ההמונים ברשתות החברתיות. ביוני 2017 הוענק לו תואר דוקטור.
בשנת 2012 הרצה בכנס TED העולמי בלונג ביץ' קליפורניה. צורף הכין את ההרצאה בהתייעצות עם אלפי חבריו ברשתות החברתיות השונות.
צורף מרבה להרצות בארץ ובעולם. בין הגופים שהרצה בהם: פורום המטה הכללי, דירקטוריונים של הגופים הגדולים במשק, גופים ביטחוניים, הבית הלבן, אוניברסיטת קולומביה, Media Club MIT וגוגל. הוא עוסק בייעוץ, במסגרתו הוא מלווה ארגונים המעוניינים להפוך את חכמת ההמונים לכלי אסטרטגי ליצירת חדשנות או קבלת תובנות מעובדי החברה או מלקוחותיה.
הוא מרצה בפקולטה למנהל עסקים במסלול האקדמי במכללה למנהל (2015-2010), חבר בוועד המנהל של עמותת "עיגול לטובה", ותורם 20% מזמנו להרצאות בהתנדבות בבתי ספר ובעמותות.
צורף נשוי לעיתונאית איילה צורף ואב לשלושה ילדים.
המוח המשותף – לשדרג את החיים באמצעות חוכמת ההמונים.
הוצאת הספרים האמריקאית "פינגווין רנדום האוס" הוציאה את ספרו "mindsharing" בנובמבר 2014.
בספר הוא מתאר טכניקה בשם "שיתוף חשיבה", שבאמצעותה ניתן להשתמש בפלטפורמות של רשתות חברתיות לקבלת החלטות בנושאים שונים בחיים.
הספר מסביר כיצד במקום לחשוב לבד, ניתן לפנות להמוני אנשים ברשתות החברתיות ולהיעזר בהם; זאת על ידי הצגת שאלות, ניתוח תגובות וקבלת החלטות המבוססות על התבונה הקולקטיבית של ההמון.
צורף סוקר תחומים שונים בהם ניתן להיעזר בחוכמת ההמונים: מציאת עבודה, התקדמות בקריירה, מציאת אהבה, זוגיות, שיפור הבריאות, הורות והגשמת חלומות.
הספר נכתב באמצעות חוכמת ההמונים בתהליך שיתופי ביחד עם אלפי חבריו ברשתות השונות, צורף קיבל את עצותיהם בנוגע לטקסט, שם הספר, עיצוב העטיפה. גם מחיר הספר הוא הממוצע של ההצעות שקיבל מחבריו.
המהדורה האנגלית של הספר הושקה בנובמבר 2014 בשם Mindsharing. הספר תורגם וראה אור בהולנדית, קוריאנית, מנדרינית ובאוגוסט 2015 בעברית בשם "המוח המשותף", בהוצאה כנרת זמורה ביתן.
קישורים חיצוניים.
הרצאות מצולמות
כתבות שונות
אודות ספרו
אוטו היצפלד
גנרל אוטו היצפלד (בגרמנית Otto Hitzfeld; 7 במאי 1898 - 6 בדצמבר 1990) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
היצפלד נולד ב-7 במאי 1898 בשלוכזי, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס היצפלד לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד התחלופה של רגימנט הרגלים ה-142 (באדן ה-7), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה, וב-18 בפברואר 1916 הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בזהב, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר היצפלד ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1936 הועלה היצפלד לדרגת מיור, ובשנת 1937 מונה למדריך באקדמיה הצבאית בדרזדן. ב-10 בנובמבר 1938 מונה לשלישו של מפקד האקדמיה, וב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
בסוף 1939 מונה היצפלד למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-158, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-82 במסגרת הקורפוסים ה-38, ה-13, וה-23. ב-15 בנובמבר 1940 מונה היצפלד למפקד רגימנט הרגלים ה-593, וב-26 ביולי 1941 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-213, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-73, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוסים ה-54, והקורפוס ה-42 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-11. ב-30 באוקטובר 1941 קיבל היצפלד על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת אוברסט. ב-17 בינואר 1942 קיבל היצפלד על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 באוגוסט 1942 נפצע במהלך הקרבות, וקיבל על כך את עיטור אות הפציעה בזהב. לאחר החלמתו מונה היצפלד ב-19 בינואר 1943 למפקד הדיוויזיה ה-102, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-39 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-14 במרץ הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה ה-18. ב-1 באפריל 1943 הועלה היצפלד לדרגת גנרל מיור, והועבר עם הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד הקורפוס ה-20 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-23 באפריל הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית, ולחם עמו בקרב קורסק. ב-12 באוגוסט הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-35 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-31 באוגוסט הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, כחלק מהקורפוסים ה-56 והקורפוס ה-20. ב-5 בנובמבר 1943 הועלה היצפלד לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד בית הספר לחיל הרגלים בדבריץ, עליו פיקד עד ה-1 בנובמבר 1944. ב-17 בדצמבר 1944 מונה היצפלד למפקד הקורפוס ה-67, ולחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר השישית בקרב הארדנים. בינואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15, ובפברואר הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית. ב-1 במרץ 1945 הועלה היצפלד לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-2 באפריל מונה למפקד הארמייה ה-11. ב-19 באפריל 1945 נפל היצפלד בשבי בעלות הברית לאחר שהכריז על גטינגן כעיר פרזות, וב-9 במאי 1945 קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
לאחר המלחמה.
ב-12 במאי 1947 שוחרר היצפלד מהשבי, ורק אז נודע לו שקיבל את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר שחרורו התגורר היצפלד בדונסהיים עד למותו ב-6 בדצמבר 1990.
מרקושוב
מרקושוב (בפולנית: Markuszów) הוא כפר במחוז פולאווי שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1317, ובשנת 1330 הוענקו לו זכויות עיר, שחודשו והורחבו במאות ה-16 וה-17. בעקבות מרד ינואר ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודי מרקושוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מהמאה ה-17, ובשנת 1681 קיבלו היתר לבניית בית כנסת ביישוב.
בעיר פעלו האדמו"רים רבי אברהם משה ויינטרוב ובנו רבי יהושע עוזיאל.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב למעלה מ-1,000 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב מאות פליטים יהודים. ב-11 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן גיוס לעבודות כפייה.
במאי 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אליו הגיעו פליטים יהודים נוספים, ואשר כעבור מספר שבועות ננעלו שעריו. באפריל 1942 גורשו מהגטו כ-500 קשישים וחולים יהודים למחנה ההשמדה סוביבור. במקביל הועברו לגטו שבכפר יהודים שגורשו מסלובקיה, ומספר יושביו הגיע לכ-1,500 איש. ב-9 במאי 1942 שולחו כל יושבי הגטו לסוביבור, תוך רצח חולים וקשישים בשעת האקציה.
כחמישים צעירים יהודים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה הקימו יחידות פרטיזנים שפעלו באזור היישוב.
מגנושב
מגנושב (בפולנית: Magnuszew; ידועה גם כמגנישוב) הוא כפר במחוז קוז'יניצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, לצד נהר ויסלה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-12, ובשנת 1377 הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17, בעת פלישת האימפריה השוודית, נשרף היישוב, אך שוקם לאחר מכן. בסוף המאה ה-18 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודי מגנושב.
כבר במאה ה-18 ישבו בעיר יהודים רבים. בין המפורסמים שבילידיה, נמנים רבי יצחק מאיר אלתר, בעל החידושי הרי"ם ומייסד חסידות גור, ורבי אברהם יוסף קרייזווירט, בעל הספר בית אברהם ואביו של רבי חיים קרייזווירט.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-750 יהודים, כמחצית מתושביו. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו עבודות כפייה, ובמרץ 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם במקום, אליו הועברו גם יהודים מכפרי הסביבה.
בספטמבר 1942 הועברו כ-1,200 יושבי הגטו שביישוב לגטו קוז'יניצה, וממנו שולחו תוך זמן קצר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אדם גרגורי