נולד בעיר צנעא שבתימן בשנת 1915, בן שלישי מתוך שמונה אחים ואחיות, ללוי בן סעיד נחום ולבדרה לבית מנזלי. למד בילדותו אצל ה"מורי", אך עקב קשיים כלכליים נאלץ להפסיק ללמוד ולעזור בפרנסת המשפחה. משפחתו עסקה בקצבות, אך הוא מכר דברי מתיקה וסדקית וחסך כסף על מנת לעלות לארץ ישראל. בשנת 1929, בהיותו בן ארבע עשרה, הסכימו הוריו שיעלה ארצה, ואביו אפילו קנה לו חמור למסע. המסע מצנעא לעדן נמשך כשבועיים ימים על גבי החמור בחסות משפחה מלווה. בהגיעו לעדן מכר את החמור כדי לממן את ההפלגה באוניה לפורט סעיד שבמצרים ומשם ברכבת ליפו. לאחר ימי הקליטה הראשונים נסע לירושלים, ולפרנסתו עבד ביום בשליחויות, ובערבים הצטרף לחבורות לומדי תורה. עקב המצב הכלכלי הקשה בירושלים, עבר לתל אביב ועבד למחייתו בתור מנקר. בשנת 1938 נשא לאישה את נעמי לבית ימיני (משפחת צורפים שעלתה ארצה בשנת 1896 לערך). לזוג נולדו שלושה ילדים. עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס לשירות המדינה ועל כך קיבל את "אות הקוממיות". בעקבות מחלה ממושכת, אשר ממנה שרד, נדר נדר להקדיש את חייו להנצחת מורשת יהודי תימן. הקפיד לקרוא לעצמו "יודא" כל חייו. נפטר בכ' באב ה'תשנ"ח (12 באוגוסט 1998).
מפעל חשיפת גנזי תימן.
בשנת 1942 ייסד את מפעל "חשיפת גנזי תימן", שמטרתו הייתה לחשוף כתבי יד תימניים ולהוציאם לאור. לצורך זה ביקש את הוריו בתימן לשלוח לו ספרים וכתבי יד. חלק מהמשלוחים נגנבו וחלקם אבדו בדרך. מלבד הספרים עצמם, גם הכריכות היו חשובות מאוד. בתוכן הוצפנו דפים עתיקים וכתבי יד שונים, שהיה צורך לגונזם. בעזרת שיטה מיוחדת שפיתח פירק כריכות אלו ודלה מהן חומר רב. המשיך לאסוף חיבורים שונים מידי העולים במחנות העולים ובישובים השונים. את מחקריו וחיבורים ממורשת תימן שהציל פרסם במשך יותר מחמישים שנה בהוצאה עצמית שהוציאה לאור תשעה ספרים. אלפי התעודות ומאות כתבי היד שאסף הם ממגוון תחומים, ובהם: מקרא ופירושיו, משנה ותלמוד, מדרש, הלכה, פיוט ושירה וכן תעודות היסטוריות המלמדות על תולדות יהודי תימן.
ריצוד
חרומף
חֲרוּמַף (שם מדעי "Rhinopithecus", קרוי גם קוף סלוד אף), הוא סוג של קוף נדיר ממשפחת בעלי הזנב הכולל 5 מינים.
קופי החרומף חיים באסיה ומכסים את אזור דרום סין (בעיקר טיבט, סיצ'ואן, יונאן וגוויג'ואו), כמו גם את חלקיהם הצפוניים של וייטנאם ומינמאר.
קופים אלה קיבלו את שמם (חרום-אף, בעל אף פחוס) הודות לאף הפחוס והמעט סולד שעל פניהם העגולות, עם נחיריים רחבים הפונים קדימה. יש להם פרווה ססגונית מעט וארוכה, במיוחד בכתפיים ובגב. הם מגיעים לאורך של 83-51 סנטימטר עם זנב באורך 55 עד 97 סנטימטר.
קופי החרומף מאכלסים רכס הרים המתנשאים עד לגובה של 4000 מטרים. בחורף הם עוזבים את ההרים ועוברים לאזורים עמוקים ומבודדים. הם מבלים את רוב חייהם בצמרות עצים. הם חיים יחד בקבוצות גדולות מאוד של עד 600 חברים, ומתפצלים לקבוצות קטנות יותר בתקופות של מחסור במזון, כמו בחורף. הקבוצות מכילות הרבה יותר זכרים מנקבות. יש להם אינסטינקטים טריטוריאליים, והם מגינים על הטריטוריה שלהם בעיקר באמצעות צעקות. הקופים הם בעלי רפרטואר קולי גבוה, כאשר לפעמים הם צועקים סולו ולפעמים יחד במקהלה.
לפי עדויות המקומיים בצפון מינאמר, לא קשה לאתר את החרומף ביערות הגשם, מחמת רגישותו למים. הקוף, כך מעידים המקומיים, מתעטש כשמים נכנסים אל אפו הסולד, עד כדי כך שהוא שם את ראשו בין ברכיו על מנת להימנע ממגע איתם.
התפריט של ​​החרומף כולל בעיקר מחטי עץ, ניצני במבוק, פירות ועלים. קיבתו מרובת התאים מקלה עליו בעיכול האוכל.
אצל החרומפים החיזור אחר בן זוג (לשם הזדווגות) מתחיל דווקא מצד הנקבה. היא בוחרת זכר מסוים, יוצרת איתו קשר עין ובורחת מעט, אז אברי המין שלה מנצנצים. אם הזכר מגלה עניין (מה שלא תמיד קורה), הוא מצטרף אל הנקבה והם מזדווגים. תקופת ההריון אורכת 200 ימים, והיא מסתיימת בלידה אחת בסוף האביב או בתחילת הקיץ. בעלי החיים מגיעים לבגרות מלאה לאחר כשש-שבע שנים. זואולוגים יודעים מעט מאוד על תוחלת החיים שלהם. קוף החרומף מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות ופגיעה במקומות הגידול שלו.
פיגמליון (סרט, 1938)
פיגמליון (באנגלית: Pygmalion) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1938 המבוסס על המחזה באותו שם מאת ג'ורג' ברנרד שו שגם כתב את התסריט. בסרט מככבים לסלי האווארד וונדי הילר.
הסרט זכה להצלחה קופתית ולשבחי הביקורת, הוא גם זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר והיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר נוספים. ב-1956 עובד התסריט למחזמר "גבירתי הנאווה" שעליו מבוסס הסרט באותו שם משנת 1964.
עיבוד לקולנוע.
המפיק גבריאל פסקל רצה ליצור סדרה של סרטים המבוססים על יצירותיו של שו, ואת "פיגמליון" בראשם. הוא נפגש עם שו כדי לקבל ממנו אישור לתוכניותיו. שו לא שש לאשר עיבוד קולנועי ל"פיגמליון" בשל האיכות הגרועה של עיבודים קודמים שהתבססו על יצירותיו. פסקל הצליח לשכנע אותו שתהיה לו שליטה מלאה על העיבוד, ובהמשך עיבד לקולנוע מחזות נוספים של שו "מייג'ור ברברה", "קיסר וקלאופטרה" ו"אנדרוקלס והאריה".
בסרט "פיגמליון" הושמטו סצנות אחדות מהמחזה שלא היו הכרחיות, ונוספו על ידי שו עצמו סצנות ודיאלוגים אחרים. גם איאן דלרימפל, אנאטול דה גרונוולד וקיי וולש תרמו לתסריט. נוספה סצנה שלמה בחדר הנשפים, והוצגה דמות חדשה בשם הרוזן אריסטיד קרפתי. הדמות מופיעה גם במחזמר "גבירתי הנאווה" בשם פרופ זולטן קרפתי. במחזה המקורי הדמות רק מוזכרת בסצנה האחרונה, אבל לא מופיעה על הבמה.
בניגוד לרצונו של שו, הסרט נגמר ב"סוף טוב". אלייזה אמנם עוזבת את ביתו של היגינס יחד עם פרדי אבל בסצנת הסיום היא חוזרת אל היגינס.
הפקה.
שו בחר בוונדי הילר לגלם את אלייזה דוליטל אחרי שראה אותה מופיעה על הבמה בהפקות של המחזה "פיגמליון" ושל המחזה "ז'אן ד'ארק". ברשימת הקרדיטים נרשמה הילר כמוצגת לראשונה, אבל היא הופיעה על המסך כבר ב-1937 בסרט "Lancashire Luck".
הבחירה של שו לתפקיד היגינס היה השחקן צ'ארלס לוטון. בסרט מופיעים לראשונה השחקן אנתוני קווייל והשחקנית קתלין נסביט, ש-18 שנה אחר כך תגלם את גברת היגינס בהפקה בברודוויי של "גבירתי הנאווה".
עורך הסרט היה דייוויד לין שגם ביים את הסצנות בהן היגינס מלמד את אלייזה. מעצב התפאורה היה לורנס אירווינג והצלם היה ג'ק הילדיארד, מי שצילם אחר כך את סרטיו של לין "הגשר על הנהר קוואי", "The Sound Barrier", ו"בנות גידלתי".
פרסים.
ג'ורג' ברנרד שו, ססיל לואיס, איאן דלרימפל וו. פ. ליפסקומב זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 1939. הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (לסלי האווארד) והשחקנית הטובה ביותר (ונדי הילר).
בפסטיבל הסרטים של ונציה של שנת 1938 זכה לסלי האווארד בגביע וולפי והסרט היה מועמד לפרס גביע מוסוליני.
נוישטאט אן דר ויינשטראסה
כוכב לכת תשיעי (משוער)
כוכב לכת תשיעי הוא שם זמני שהוענק לכוכב לכת היפותטי במערכת השמש, החג במסלול מרוחק יותר ממסלולו של פלוטו. האפשרות שכוכב הלכת הזה קיים הוצעה ב-2016 על ידי קבוצת מדענים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, כמסקנה מהשפעות הכבידה שלו, על עצמים אחרים. אין לבלבל בינו לבין כוכב הלכת טיכה, שקיומו הופרך.
התאוריה.
ב-20 בינואר 2016 פרסמו האסטרונומים קונסטנטין בטיגין ומייקל בראון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה מאמר ובו טענו כי מצאו עדות לכוכב לכת תשיעי במערכת השמש. באמצעות מודלים מתמטיים ממוחשבים של מסלולי גופים טרנס-נפטוניים מרוחקים, בעלי מאפיינים מיוחדים, הם הסיקו שישנה סבירות גבוהה מאוד לכך שגוף כלשהו השפיע על המסלולים הללו. לפי המודל שבנו, זמן ההקפה של כוכב הלכת על פי חישוביהם הוא כ-10–20 אלף שנים, והפריהליון שלו, הנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו סביבה, היא כ-200 יחידות אסטרונומיות. המסלול אקסצנטרי מאוד והוא נמצא רוב הזמן רחוק הרבה יותר מהשמש, במרחק של בין 600–1200 יחידות אסטרונומיות. מסתו לפי המודל היא 5 עד 10 מסות ארץ והוא דומה בגודלו לענק הגזים נפטון.
באוקטובר 2016, פורסם כי חוקרים סבורים שכוכב הלכת התשיעי הזה השפיע גם על ציר הנטייה של השמש.
לאחר החיזוי, פורסמו מספר מחקרים תאורטיים המסבירים את היווצרותו האפשרית: כוכב לכת חוץ שמשי שהיגר למערכת השמש, היווצרות במקום בו הוא נמצא כיום במנגנון של אי יציבות כבידתית או כוכב לכת תועה שנלכד בכבידה של מערכת השמש.
במאי 2018 פורסם מחקר לפיו התגלה כי מסלולו של האסטרואיד BP519 2015 עשוי להיות מושפע מכוכב לכת, מה שמהווה ראייה נסיבתית נוספת לקיומו של כוכב לכת זה.
חופמי שלווי
חופמי שלווי (שם מדעי: "Ortyxelos meiffrenii") הוא מין של עוף ממשפחת הטורניקיים שבסדרת החופמאים. מין זה הוא היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג טורניק אלא לסוג יחידי.
מאפיינים.
אורכו של חופמי שלווי 10-13 ס"מ ומשקלו 15-19 גרם. הוא מזכיר מאוד את רץ המדבר, אך קטן ממנו. הנוצות בהירות עם פסים חומים על הראש וכן בין העיניים. החזה חום עם נקודות לבנות, הבטן בהירה והכנפיים חומות עם פסים דקים לבנים עליהן. הרגליים דקות ואפורות. המקור קצר ועוזר לחופמי ללקט יצורים קטנים כמו חרקים וכן זרעים מהקרקע. הוא מותאם לתנאים מדבריים ויכול להסתדר ללא שתייה.
החופמי חי במדינות מזרח ומרכז אפריקה בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, אתיופיה, גאנה, קניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, טנזניה, טוגו ואוגנדה. הוא מצוי הן בסוואנות הטרופיות והן באזורים מדבריים.
הוא נפוץ מאוד ואיננו קרוב לסכנת הכחדה.
כרוון סנגלי