בגלל היותו מתיישן, רוב חברות התעופה מוציאות אותו משירות, כדי להחליפו באיירבוס A330 וכדומה. עדיין יש חברות תעופה שמשתמשות בו כגון פדקס אקספרס.
מבנה.
בעל גוף קצר אך רחב יותר מה-A300 וכנפיים חדשות לגמרי עם אברוני קצה כנף. קיבולת הנוסעים קטנה יותר, אך הטווח שלו גדול יותר (9,500 קילומטר), מה שאפשר לו לבצע טיסות טרנס אטלנטיות בחברות תעופה שונות.
טייסים אשר מטיסים את האיירבוס A300 יכולים להטיס את ה-A310 לאחר הכשרה קצרה בת יום אחד.
היסטוריה ודגמים עיקריים.
ההודעה הרשמית על כוונתה של איירבוס לייצר את המטוס הייתה בשנת 1978. טיסתו הראשונה הייתה ב-3 באפריל 1982.
המטוס הראשון נכנס לשירות בשנת 1984 על ידי חברת סוויסאייר.
תאונות.
נכון לספטמבר 2015 היו 12 תאונות אובדן גוף בהן היו מעורבים מטוסי A310 עם סך של 825 הרוגים; ו-9 חטיפות עם סך של חמישה הרוגים.
כעך
כַּעַךְ, בֵּיְגְל או בֵּיְגָּלֶה (באנגלית: Bagel) הוא לחם בצורת טבעת העשוי מקמח חיטה.
לכעך צורת טורוס והוא מבושל בסירופ על מנת שיקבל ציפוי קשה וכהה.
ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות עם תוספת בצל, שום, שומשום, פרג מלח או ביצה וכעך שבסיסו מקמח שיפון, חיטה מלאה או מחמצת.
היסטוריה.
הביגל מוזכר לא מעט בתרבות המזרח אירופאית וקיימת מחלוקת רב שפתית על ההיסטוריה שלו.
על פי הבלשן ליאו רוסטוב האזכור הראשון למילה ביגל הוא בעיר קרקוב במאה ה-16 כאשר הוא ניתן במתנה לנשים לאחר הלידה.
בניגוד לרוסטוב, יש הטוענים שהכעך הומצא בגרמניה כנגזרת מהמילה בויגל (Beugel) שפירושה טבעת או צמיד.
לאחר מלחמת העולם השנייה, היגרו יהודים רבים אל צפון אמריקה והביאו את הכעך יחד איתם וכך הפך הלחם לנדבך חשוב במטבח האמריקאי והקנדי.
בשנת 1960, המציא דן תומפסון את המכונה הראשונה להכנת בייגל.
גרסאות.
ללחם זה גרסאות שונות:
לימוד תורה
קורס טיס
סלמאן ח'אן
סלמאן ח'אן (Salman Khan; נולד ב-27 בדצמבר 1965) הוא שחקן קולנוע הודי, זוכה שני פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).
ביוגרפיה.
ח'אן נולד בעיר אינדור שבהודו בשם עבד א-רשיד סלים סלמאן ח'אן. אביו הוא הסופר והתסריטאי סלים ח'אן ואימו היא סושילה צ'אראק. יש לו שני אחים ושתי אחיות. שני אחיו, ארבאז ח'אן וסוהאיל ח'אן, גם הם שחקנים, ואחותו אלווירה ח'אן אניהוטרי היא מעצבת אופנה אשר נשואה לשחקן אטול אניהוטרי ועוד אחות מאומצת בשם ארפיטה ח'אן. אביו ממוצא מוסלמי ואילו אימו ממוצא הינדואיזם. במשפחתו של סלמאן אהדו את הקולנוע ההודי, ומגיל צעיר הוא החל לשחק בסרטים.
בשנת 1989 שיחק בסרט "מיין פיאר קיה", עליו זכה בפרס פילמפייר להופעת הבכורה הטובה ביותר לשחקן וקיבל מועמדות לשחקן הטוב ביותר.
חוויאר מריאס
חוויאר מריאס פרנקו (בספרדית: Javier Marías; נולד ב-20 בספטמבר 1951), סופר, מתרגם ופובליציסט ספרדי.
ביוגרפיה.
מריאס נולד במדריד. אביו, חוליאן מריאס, היה מורה ופילוסוף שנאסר לתקופה קצרה, ולאחר מכן נאסר עליו להמשיך ולהורות, בשל התנגדות למשטרו הפשיסטי של פרנקו. כתוצאה מרדיפתו הפוליטית של האב, בילתה המשפחה זמן מה בארצות הברית בהיותו של מריאס ילד.
מריאס כתב את ספרו הראשון "הממלכות של הזאב" בגיל 17, לאחר שברח לפריז. הספר יצא לאור בשנת 1970. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, התרכז מריאס בתרגום מאנגלית לספרדית, ובין היתר תרגם מיצירות ג'ון אפדייק, תומאס הארדי, ולדימיר נבוקוב ורוברט לואיס סטיבנסון. בשנת 1979 זכה בפרס הלאומי הספרדי על תרגום יצירתו של לורנס סטרן "טריסטרם שנדי".
בשנת 1997 זכה מריאס בפרס IMPAC דבלין הבינלאומי, על ספרו "לב לבן כל כך". הספר זכה גם בפרסים רבים נוספים ביניהם בפרס על שם נלי זק"ש לשנת 1997.
מריאס לימד תרגום וספרות ספרדית באוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1983 ל-1985, כמו גם בווסלי קולג', בשנת 1984 ובאוניברסיטת מדריד בין השנים 1987–1992.
כתיבתו הפובליציסטית של מריאס מתפרסמת בעיתונים נפוצים בשפה הספרדית, בהם העיתון הספרדי "אל פאיס" והעיתון המקסיקני "לטרס ליברס".
מריאס נחשב לאחד מגדולי הסופרים הכותבים בספרדית. עם פרסום "לב לבן כל כך" בשנת 1992 הכיר בו המבקר הגרמני מרסל רייך רניצקי כאחד מגדולי הכותבים הפועלים בתקופתנו. כתיבתו הקנתה לו מעריצים ברחבי העולם, וספריו תורגמו לעשרות שפות. ספריו ניחנים בעומק פסיכולוגי, ובניתוח מעמיק של נושאים כאשמה ובגידה, טיבה של האהבה, האמת והשקר. יכולתו הלשונית, ושליטתו בלשונות הרבות, הופכת אותו לסופר אוניברסלי, אך בה בעת ספרדי מאוד. לעצם מרקם השפה ביצירתו משמעות שאינה פחותה מן העלילה, אותה הוא יודע לרקום ביד אומן. מריאס נחשב בין הסופרים הספרדים שזכו במספר הרב ביותר של פרסים בינלאומיים.
שמות ספריו הידועים "לב לבן כל כך" ו"מחר בקרב חשוב עלי" הם ציטטות מויליאם שייקספיר. "לב לבן כל כך" הוא ציטטה מן המחזה מקבת', ואילו "מחר בקרב חשוב עלי" מופיע מספר פעמים במחזה ריצ'רד השלישי.
האי רדונדה.
רדונדה הוא אי בשטח של כקילומטר רבוע, הנמצא באיי הודו המערבית סמוך לאיי אנטיגואה וברבודה. באי זה התקיימה בעבר "ממלכה עצמאית". ביצירתו "גבו השחור של הזמן" תיאר מריאס תיאור אוהד את "מלכה" הקודם של רדונדה, אחד, ג'ון גאוסוורת'. תיאור זה כה נגע לליבו של "מלכה" הנוכחי של רדונדה, ג'ון ויין טייסון, עד שבשנת 1997 ויתר על "כתרו" והמליך את מריאס למלך רדונדה, בתואר "המלך חוויאר הראשון". על אף שהתואר אינו ודאי, וישנם מספר טוענים למלוכה, מה גם שהוא בריבונות אנטיגואה וברבודה, מחשיב עצמו מריאס למלך. הוא ייסד פרס ספרותי אותו הוא מחלק מעת לעת, ששוויו מספר אלפי אירו, ותואר דוכס ברדונדה. בתואר זה זכו אנשים כפדרו אלמודובר, ופרנסיס פורד קופולה. בבעלות מריאס הוצאה לאור קטנה הנקראת "מלכות רדונדה".
בית תפילה
בית תפילה הוא מבנה המיועד לתפילות ולטקסים דתיים שונים.
לדתות בדרך כלל יש בית תפילה המיוחד להן. היהודים מתפללים בבתי כנסת (בעבר גם בבית המקדש), הנוצרים מתפללים בכנסייה, המוסלמים במסגד, וכך למרבית שאר הדתות בתי-תפילה משלהן. ישנם טקסים שנערכים במקומות ייחודיים בטבע, כגון טקסים הינדואיסטים על נהר הגנגס שבהודו.
בעבר, עובדי האלילים נהגו לשים פסל של אלוהיהם בבית התפילה, כגון המקדשים ביוון העתיקה. בחפירות שנערכו התגלו פסלים ודמויות בבתי הכנסת השונים המעידים על עבודה זרה שנעשתה במקום. דוגמה לכך היא הצבת הפסל במרכז הבמה בכיוון התפילה.
בית התפילה הוא מקום שהשתנה באופן ניכר במהלך ההיסטוריה, והותאם לזמן ולתרבות. דוגמה להתפתחות היא נושא כיוון התפילה. ליהדות בתחילה לא היה כל כיוון מיוחד, אך עם הזמן השתרש הנוהג להתפלל לכיוון ירושלים ובית המקדש. בתחילה התפללו גם המוסלמים לכיוון ירושלים, אך לאחר בידול האסלאם מהיהדות שונה הכיוון ופנה למכה.
ביהדות ישנה הלכה האוסרת על יהודי להיכנס לבתי עבודה זרה, כך גם לכנסייה, אך לעומת זאת מותר להיכנס למסגד. זאת משום שהמוסלמים מאמינים באל אחד כמו היהודים, ואילו אמונת הנוצרים נחשבת לרוב הפוסקים כעבודה זרה.
יותר טוב כלום מכמעט
"יותר טוב כלום מכמעט" הוא האלבום השני של הזמר עברי לידר, שיצא לחנויות ביולי 1999. האלבום הגיע למעמד זהב זמן קצר לאחר צאתו לחנויות, ומאוחר יותר למעמד פלטינה, עם מכירות של מעל 40,000 עותקים.
המופע "יותר טוב כלום מכמעט" הועלה 150 פעמים וזיכה אותו, בין השאר, בפרס "מופע השנה" בטקס פרסי תעשיית המוזיקה הישראלית "תמוז" 2000.
עופרה הרנוי
עופרה הרנוי (Ofra Harnoy; נולדה ב-31 בינואר 1965) היא צ'לנית קנדית ילידת ישראל.
חייה.
הרנוי נולדה בחדרה ועברה עם משפחתה לטורונטו בשנת 1971. באותה שנה גם החלה ללמוד נגינה בצ'לו אצל אביה, יעקב הרנוי. עם מוריה נמנו ולדימיר אולוף, ויליאם פלית', פייר פורנייה, ז'קלין די פרה ומסטיסלב רוסטרופוביץ'.
הופעת הבכורה המקצועית של הרנוי כסולנית עם תזמורת הייתה בגיל עשר. הופעותיה כסולנית תזמורת והרסיטלים הראשונים שלה בקרנגי הול שבניו יורק בשנת 1982 קצרו שבחים הן מצד המבקרים והן מקהל המאזינים.
הרנוי ביצעה והקליטה בהופעת בכורה עולמית את הקונצ'רטו לצ'לו של אופנבך בשנת 1983 ואת הקונצ'רטו לצ'לו של ארתור בליס בהופעת בכורה בצפון אמריקה. כמו כן הקליטה בפעם הראשונה כמה קונצ'רטי של ויוואלדי.
הרנוי ידועה בדימוי הזוהר שלה ובהופעה המזכירה דוגמנית אופנה, תכונות שהובלטו לא פעם כדי לקדם את המוזיקה שלה. במובן זה היא נחשבת לחלוצת הסגנון הזוהר, שהופיע בשנות ה-90 אצל נגני מוזיקה קלאסית דוגמת הכנרת ונסה מיי ורביעיית המיתרים בונד.
מישה מייסקי
מיכאל (מישה) מייסקי או ברוסית - מיכאיל לאופולדוביץ' מייסקי, בלטבית: Miša Maiskis (נולד ב-10 בינואר 1948 בריגה, לטביה) הוא צ'לן ישראלי ממוצא יהודי-רוסי, החי בבלגיה, זוכה תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית במוסקבה בשנת 1966.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
מישה מייסקי נולד בריגה, לטביה, בשנת 1948 במשפחה של מוזיקאים. בילדותו היה חבר לבית הספר בריגה עם רקדן הבלט מיכאיל ברישניקוב. מגיל 8 התחיל ללמוד צ'לו ואחרי לימודים בבית ספר למוזיקה נרשם לקונסרבטוריון של ריגה. אחיו ולרי למד נגינה בפסנתר ואחותו -נגינה בכינור. החל משנת 1962 עבר ללמוד בקונסרבטוריון של לנינגרד והחל מ-1963 בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל מסטיסלב רוסטרופוביץ' .
מגיל הנעורים בנה מייסקי קריירה במסעות קונצרטים ברחבי ברית המועצות. בשנת 1965 זכה בפרס ראשון בתחרות על-סובייטית לנגינה וב-1966 בתחרות הבינלאומית צ'ייקובסקי במוסקבה.