לאחר סיפוח בסרביה לברית המועצות ב-1940 הוא נסע לקישינב, בה נולדה אשתו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא האדום, נפצע בקרב ב-1942 ונפטר ב-1943 בבית החולים הצבאי בטשקנט עקב סיבוכים שנגרמו כתוצאה מפציעה.
חטיבה 89
איגור נוורלי
איגור (יז'י) אברמוב-נוורלי (בפולנית: Igor Abramow-Newerly; 24 במרץ 1903, ביאלובייז'ה – 19 באוקטובר 1987, ורשה) היה סופר ופדגוג פולני, מזכירו האישי של יאנוש קורצ'אק וחסיד אומות העולם.
קורות חייו.
איגור נוורלי נולד בפולין למשפחה צ'כית-רוסית. בילדותו איבד רגל אחת והפך לנכה.
בין השנים 1915–1932 היה נוורלי ברוסיה, שם חזה במהפכת אוקטובר והפך לאוהד הקומוניזם. והפך לקומוניסט משוכנע. בין 1918 ל-1921 היה פעיל באגודת הנוער הקומוניסטית הכלל-סובייטית של לנין. הוא למד משפטים באוניברסיטת קייב, אולם עקב השתתפותו באגודה הקומוניסטית נעצר ונשלח לאודסה.
בשנת 1924 נידון לגלות וכדי להימלט מגזר הדין היגר באופן לא חוקי למולדתו, ושב אל הרפובליקה הפולנית השנייה. בפולין למד נוורלי חינוך בוורשה ופעל שם בתחום הפדגוגיה. הוא החל לעבוד יחד עם המחנך הנודע יאנוש קורצ'אק, ובשנת 1926 הפך למזכירו האישי.
ב-1931 נשא נוורלי לאישה את ברברה גרשקה (), מורה, פעילה חברתית, זמרת, שחקנית ומנהלת תיאטרון פולנית, ובשנת 1933 נולד להם בנם ירוסלב.
בשנת 1932 העביר אליו קורצ'אק את תפקיד העורך של עיתון הילדים "מאלי פשגלונד" (Mały Przegląd), עיתון ששימש כמוסף הילדים לעיתון היהודי בשפה הפולנית של קורצ'אק, "נאש פשגלונד" , ונכתב כולו על ידי ילדים (ביניהם הילד יוזף הן). קודם לכן היה קורצ'אק עצמו עורך העיתון, אותו הקים ב-1926. נוורלי ערך את העיתון עד לגיליון האחרון שלו, שיצא לאור ביום שישי, 1 בספטמבר 1939. אשתו ברברה הפכה למזכירת המערכת של ה"מאלי פשגלונד", לצד שיתוף הפעולה הפדגוגי שלה עם בעלה.
במקביל כתב נוורלי מספר ספרים ברוח ערכי ההשכלה, והתנגד לגזענות ולאנטישמיות.
פעולותיו להצלת יהודים בפולין הכבושה.
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הצטרף נוורלי לתנועת ההתנגדות הפולנית. נוורלי סירב לנתק את קשריו עם קורצ'אק, סייע לבית היתומים המפורסם שלו שברחוב קרוכמלאנה 92 בוורשה, ולמרות היותו נכה התגנב מדי פעם לגטו ורשה כדי להביא לקורצ'אק מסמכים מזויפים וכסף. הוא אף הציל את יומנו של קורצ'אק מהשמדה.
נוורלי סייע בחיפוש מקומות מסתור ליהודים שנמלטו מגטו ורשה. ביתו היווה מקום מסתור זמני ליהודים רבים, ביניהם עמיתיו מעיתונו של קורצ'אק "נאש פשגלונד", עד שנמצא להם מקום מסתור קבוע.
בשנת 1943 נעצר נוורלי על ידי הגסטפו, בין היתר עקב הסיוע שהושיט ליהודים, נכלא בכלא פאוויאק שבוורשה ומשם נשלח למחנה הריכוז וההשמדה מיידאנק. לאחר חיסול מחנה מיידאנק נשלח למחנות ריכוז אחרים, בהם אושוויץ, מחנה אורניינבורג וברגן-בלזן, שם שוחרר בתום המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר שחרורו ב-1945 המשיך נוורלי בקריירה החינוכית שלו, לצד כתיבת ספרים וסרטים. הוא המשיך להיות פעיל באגודות קומוניסטיות והצטרף לאיגוד הסופרים הפולני.
נוורלי היה מעורכיו של יומנו האישי של יאנוש קורצ'אק, אותו הציל נוורלי. יחד עם אשתו ברברה ועוד ייסד בשנת 1946 את ועד ההנצחה ליאנוש קורצ'אק. בשנת 1966 פרסם נוורלי ספר בשם "קשרי חיים" (Żywe wiązanie), בו תיאר את קשריו עם קורצ'אק ועם בית היתומים שלו בוורשה. בסך הכל פרסם תשעה ספרים, בהם ספרי שואה ורומנים שבהם שילב את ערכי ההשכלה עם ערכים פדגוגיים. בייחוד בולטת בספריו אמונתו ביכולתו של האדם להפוך לטוב יותר. רוב כתיבתו לאחר המלחמה הייתה ברוח הריאליזם הסוציאליסטי.
בנו הוא הסופר והמלחין הפולני ירוסלב אברמוב-נוורלי .
מספריו שתורגמו לעברית.
ליידיש תורגם ספרו דער וועג פון חבר בידע, מאת איגאר נעווערלי, הוצאת יידיש בוך, ורשה 1954, בתרגומו של לייב אוליצקי.
הנצחה.
בשנת 1982 הכיר יד ושם בנוורלי כחסיד אומות העולם על פועלו למען הצלת יהודים.
שניאנג J-16
J-16 (בסינית: 歼-16, מכונה גם הנשר האדום, נהגה בסינית "גִ'יאַנְגִ'יגִ'י" - Red Eagle) הוא מטוס קרב רב-משימתי חדיש שפותח ומיוצר על ידי תאגיד התעופה שניאנג. מטוס הקרב הרב-משימתי (מתפקד גם כמפציץ) מבוסס על ה J-11BS, עם טווח מוגדל ואוויוניקה משופרת, ועם תכונות דומות ל F-15 איגל. הצילומים הראשונים של J-16 שפורסמו היו ביוני 2012 באתרי אינטרנט סיניים. הוא מסוגל לשאת טילי אוויר-אוויר מסוג PL-8 וכן מותקן עליו התותח הרוסי GSh-30-1.
באפריל 2014 נכנסו מטוסי J-16 לשירות פעיל בחיל האוויר של צבא השחרור העממי.
סמיי
סמיי (, ועד שנת 2007 נקראה סֶמִיפַּלַטִינְסְק, ברוסית: Семипалатинск) היא עיר במחוז מזרח קזחסטן שבמזרח קזחסטן השוכנת בשפך נהר האולבה כ-625 ק"מ דרום-מזרחית לבירה נור-סולטן.
היסטוריה.
ב-1718 לגדותיו של נהר אירטיש הרוסים הקימו מבצר ליד חורבות מנזר בודהיסטי. תפקידו של המבצר היה להגן על גבולותיה של האימפריה הרוסית. עם הזמן המבצר הפך לשוק תוסס ואתר מסחר חשוב בין רוסיה למרכז אסיה. ב-1776 למבצר נשלח מהנדס צבאי ששיפר את הביצורים, הקים גשרים ובנה את מועצת העיר ובית המשפט. ב-1 באוקטובר 1854 סמיפלטינסק הפכה למרכז של מחוז סמיפלטינסק שהוקם זה עתה.
ב-16 בפברואר 1918 הסובייטים תפסו את השלטון על העיר.
ב-29 באוגוסט 1949 באתר הניסויים סמיפלטינסק הסמוך לעיר בוצע הניסוי הראשון בברית המועצות של פצצת אטום.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית סמיי לפי שנים:
סמיי היא העיר השנייה בגודלה במחוז מזרח קזחסטן והתשיעית בקזחסטן כולה.
הרכב אוכלוסיית העיר לפי לאום בשנת 2010:
אדמה טראורה
מקס מורלוק
מקסימיליאן ("מקס" או "מקסל") מורלוק (בגרמנית: Maximilian ("Maxl" or "Max") Morlock, 11 במאי 1925 - 10 בספטמבר 1994 בנירנברג שבגרמניה) היה כדורגלן גרמני ששיחק בנירנברג ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים.
בנעוריו שיחק מורלוק באיינטרכט נירנברג, ובשנת 1940, כאשר היה בן 15, הצטרף לקבוצה הבכירה של העיר, נירנברג. בתקופת מלחמת העולם השנייה כמעט שלא התנהל כדורגל בצורה סדירה בגרמניה. לאחר המלחמה, הקבוצה שיחקה בליגת האוברליגה הדרומית, שכללה את הקבוצות הבכירות בבוואריה, הסה ובאדן-וירטמברג. החל מעונת 1945/46 החל מורלוק לשחק בליגה זו עם נירנברג באופן סדיר, ובשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה הבקיע לפחות 23 שערים בכל עונה, כאשר בעונת 1947/48 הבקיע 30 שערים ב-34 הופעות והוביל את הקבוצה לאליפות. בעונת 1950/51 הבקיע מורלוק 28 שערים ב-33 הופעות והוכתר כמלך השערים, ובעונת 1951/52 הבקיע 26 שערים ב-29 הופעות, והיה למלך השערים בפעם השנייה ברציפות. לאחר עונה זו חלה ירידה מסוימת במספרי ההבקעות של מורלוק, אך הוא שמר על יציבות עם קבוצתו. בעונת 1958/59 חזר מורלוק להבקיע במספרים מרשימים, כאשר כבש 20 שערים ב-30 הופעות. עונת 1960/61 נחשבת לעונת השיא של השחקן, כאשר אמנם הבקיע רק 13 שערים ב-30 הופעות, אך זכה עם הקבוצה באליפות בפעם השנייה בקריירה שלו, ונבחר בסיום העונה לכדורגלן השנה בגרמניה, והיה השחקן השני לו ניתן התואר, לאחר שאווה זלר זכה בו בשנה הקודמת. בעונת 1961/62 זכה מורלוק עם נירנברג בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר מול פורטונה דיסלדורף, בו לא שיחק. עונת 1963/64 הייתה האחרונה של מורלוק בקריירה, וזו גם הייתה עונת הבכורה של הבונדסליגה לאחר איחוד כל הליגות בגרמניה. בעונה זו הבקיע מורלוק שמונה שערים ב-21 הופעות, ובתומה פרש מכדורגל.
מורלוק ניחן ביכולת לשחק בעמדות רבות במגרש, והוא תופקד לרוב כקשר התקפי, אך הוא ביצע בנוסף גם מספר תפקידים הגנתיים והבקיע שערים רבים.
קריירה בינלאומית.
את הופעתו הראשונה במדי נבחרת גרמניה המערבית ערך מורלוק בשנת 1950, כאשר החליף את פריץ ואלטר הפצוע. בשנת 1954 השתתף מורלוק במונדיאל 1954, והיה חלק משמעותי בזכייה של הנבחרת בתואר, לראשונה בתולדותיה. מורלוק הבקיע שער נגד נבחרת טורקיה בניצחון 4-1 בשלב הבתים. שתי הנבחרות נפגשו שוב בפלייאוף העלייה משלב הבתים לנוכח העובדה שלפי הכללים שהיו נהוגים אז, אם שתי נבחרות סיימו עם מספר נקודות זהה, היו ממשיכים למשחק מכריע. במשחק זה נבחרת גרמניה המערבית ניצחה את טורקיה בתוצאה 7-2, ומורלוק הבקיע שלושער. בהמשך, מורלוק הבקיע שער בחצי הגמר מול נבחרת אוסטריה שהסתיים בתוצאה 6-1 לגרמניה המערבית. במשחק הגמר מול נבחרת הונגריה, הובילה הנבחרת ההונגרית בתוצאה 2-0 כבר בדקה השמינית, ונראתה בדרך הבטוחה לזכות בתואר, במיוחד לנוכח העובדה שבשלב הבתים של אותו מונדיאל הביסה הונגריה את גרמניה המערבית בתוצאה 8-3. במשחק הגמר, מורלוק הבקיע שער מצמק בדקה העשירית, והלמוט ראן הוסיף צמד, ונבחרת גרמניה המערבית זכתה במונדיאל שנערך בשווייץ, כאשר הגמר כונה הנס של ברן בגין ההתרחשות המפתיעה. בדצמבר 1958 ערך מורלוק את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, במשחק מול נבחרת מצרים.
מותו והנצחתו של מורלוק.
בשנת 1994 מורלוק נפטר מסרטן, בגיל 69. שנה לאחר מותו, נחנכה כיכר על שמו, מחוץ לאצטדיון פרנקנשטדיון בנירנברג. בשנת 2006 אוהדי נירנברג דרשו לשנות את שמו של אצטדיון הפרנקנשטדיון עצמו למקס מורלוק שטדיון, אך נתקלו בסירוב מצדה של עיריית נירנברג, מאחר שזו חתמה על הסכם מסחרי עם בנק מקומי, ולכן האצטדיון נקרא באותה תקופה איזיקרדיט שטדיון. בשנת 2017 הוסב שמו של האצטדיון לשם אצטדיון מקס מורלוק.
Viva Hate