לאחר גמר לימודיה, בתמיכת בית צבי, ביימה סרט באורך של 47 דקות - "עורבים", 1988, בהשתתפות גילי בן אוזיליו ובועז תורג'מן, בעלה הראשון של מנחמי. הסרט, למרות שאינו "פיצ'ר", נחשב נקודת ציון משמעותית בקולנוע הישראלי, הן ברמה הסגנונית והן ברמה הנושאית. הסרט עוסק בנערת כפר המגיעה לחיות עם קומונה שחבריה בעלי נטיות מיניות מגוונות, והתאפיין בסגנון בימוי ייחודי וחריף לזמנו, ובבחירה לא שגרתית של שחקני משנה, אתרי צילום, תפאורות ואביזרים. הסרט הוקרן בהקרנות מסחריות במוזיאון תל אביב יחד עם סרטה של נירית ירון "ילדה גדולה", וזכה להצלחה קופתית מפתיעה, כסרט הראשון, לאחר סרטיו של עמוס גוטמן, הנוגע בסוגיות של זהות מינית בקרב נוער שוליים בתל אביב. "עורבים", שזכה בפרס הראשון בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים ב-1988, נחשב לסרט ה"תל אביבי" שהקדים את שנות ה-90, בהן עמדה העיר במרכז.
לאחר הצלחתה עם "עורבים" פנתה מנחמי לעשייה מסחרית יותר וביימה את הסרט "אבא גנוב 3".
מאוחר יותר, נענתה עם נירית ירון להצעת המפיקים אהוד בלייברג ויצחק גינסברג לכתוב ולביים שלושה סרטים תל אביביים קצרים תחת הכותרת "סיפורי תל אביב". הסרט, ובו שני פרקים בבימויה של מנחמי - "שרונה מותק" (עם יעל אבקסיס בתפקידה הראשון) ו"גט" (עם ענת וקסמן) - זכה להצלחה. בנוסף, ביימה מנחמי סרטי פרסומת רבים לבתי קולנוע ולטלוויזיה.
ב-1993 נסעה וטיילה במשך חודשים אחדים בסין, בטיבט ובנפאל, ולבסוף הגיעה להודו, שם התוודעה לוויפאסנה על פי שיטתו של ס.נ. גואנקה. בעקבות התנסות זו החלה, עם שובה ארצה, לצמצם את עשייתה בתחום הפרסומות ולהתמקד בפרויקטים משמעותיים יותר. יחד עם אֵילונה אריאל מהעמותה לוויפאסנה בישראל יצאה לתעד מרכזי ויפאסנה בעולם. סִרטן התיעודי "אגף הוויפאסנה" (1999), המתאר את השימוש בשיטת מדיטציה זו בשיקום אסירים בהודו, הוצג בפסטיבלים רבים וזכה במספר פרסים חשובים, ביניהם פרס "Golden Spire" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו, NCCD Pass Award מטעם המועצה האמריקנית למניעת פשע ועבריינות, ועוד. הסרט שודר בתחנות טלוויזיה רבות ברחבי העולם, ופתח את הדלת לקורסי ויפאסנה בבתי כלא ברחבי העולם המערבי. בהמשך תיעדו מנחמי ואריאל ניסיון דומה בבית סוהר בישראל.
סרט תיעודי נוסף שעשו יחד, "זמני" (2001), על מושג ותפיסת הזמן הישראלי, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2001, וב"פרס יפן" (NHK Japan Prize) בשנת 2002.
ביולי 2007 יצא סרטה העלילתי הראשון זה 14 שנה, "נודל", שצולם בסין ובישראל על פי תסריט שכתבה עם שמי זרחין, בהפקת אסף אמיר ויואב רועה. הסרט זכה להצלחה קופתית בישראל ובפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים במונטריאול לשנת 2008.
מאז שנת 1996 מנחמי היא במאית הבית של חברת הפקת הפרסומות "פראדיסו".
ביימה את הסדרה הבלשית "נופלות על הרגליים" בכיכובן של מילי אביטל ושני כהן, ששודרה בערוץ 2 בשנת 2017.
עיניים גדולות
עיניים גדולות הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו ובכיכובו של אורי זוהר, שיצא לאקרנים ב-1974. את התסריט כתבו יחד אורי זוהר ויעקב שבתאי.
הסרט מציג את סיפורו של בני פוּרמן, מאמן כדורסל תל אביבי אנוכי ויצרי, המנהל פרשיות רומנטיות מחוץ לנישואים. זהו הסרט שני בטרילוגיה התל אביבית של זוהר, ששני חלקיה האחרים הם: "מציצים" ו"הצילו את המציל".
"עיניים גדולות" הוא אחד הסרטים האחרונים שעשה אורי זוהר לפני חזרתו בתשובה, וניתן לחוש בבירור את מיאוסו מהחיים החילוניים, כפי שהוא רואה אותם.
סרט זה שיצא לאקרנים בשנת 1974 צולם ב"שחור-לבן", כנראה מרצונם של מפיקי הסרט, אף על פי שסרטים ישראלים צולמו והופקו בצבע עשור קודם לכן.
עלילה.
בני פורמן, בגילומו של אורי זוהר, הוא מאמן כדורסל, נשוי ואב לשניים, אשר תאבונו הרב לנשים מקשה על תפקודיו המשפחתיים, המקצועיים והחברתיים. פורמן מסתבך עד מעל הראש עם כל פלירטוטיו, בגידותיו והתפרפרויותיו. כשהוא מאשים את חברו הטוב, שחקן כדורסל מוכשר בגילומו של אריק איינשטיין, שהוא מתעסק, כביכול, עם אחת מפילגשיו וכאשר אשתו מגלה את בגידותיו הרבות - לראשונה בחייו הוא מבין כי המצב לא יכול להמשיך כפי שהוא, והוא יהיה חייב להקריב את הנאותיו מנשים כדי לשמור על מסגרת נישואיו. זהו תהליך התבגרותו המאוחר.
"עיניים גדולות" הוא למעשה סרט אוטוביוגרפי של אורי זוהר, שמתחשבן בו שוב ושוב עם עצמו. מאחורי המצלמה התרחשו לא מעט דברים שמצאו אחר כך את ביטויים בתוך הסרט: התסריט של "עיניים גדולות" מבוסס על מה שקרה מאחורי הקלעים של סרט אחר של זוהר - "מציצים", שלוש שנים קודם לכן. במציאות, כמו בסרט, גם זוהר וגם אריק איינשטיין היו מאוהבים בסימה אליהו וניצתה בין השניים מעין תחרות סמויה על ליבה. בסוף, במציאות, אריק התגרש מאשתו דאז והתחתן עם סימה. אמנם הסרט נעשה על מאמן ושחקן כדורסל, ולא על במאי קולנוע ושחקן, אך הדינמיקה בין הדמויות היא אמיתית לחלוטין. ב"עיניים גדולות" אורי זוהר למעשה משחק את עצמו ואליה, אשתו במציאות, גילמה את תפקיד אשתו גם בסרט. סצנות הלקוחות מחיי הנישואין של השניים נכנסו לסרט, אחת מהן היא הסצנה בה זוהר שובר בזעם את הכוננית עם הספרים לאחר שאשתו מסרבת לדבר איתו. סצנה זו מבוססת על מקרה שבו אליה תפסה על חם את אורי בוגד בה והוא בתגובה החל לצעוק והרס את הכוננית.
שיר הפתיחה לסרט.
השיר נכתב על ידי אריק איינשטיין, אורי זוהר ומיקי גבריאלוב והולחן על ידי גבריאלוב, ובוצע על ידי אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב.
בשונה מהגרסה המופיעה באלבום של אריק איינשטיין מאותה השנה, "סע לאט", הרי שהגרסה שבסרט מחוספסת יותר ועושה שימוש בפחות כלי נגינה ובעיבוד מינימלי יותר.
מעיינות חמים
רב עמרם גאון
רב עמרם גאון (ובשמו המלא: רב עמרם בר רב ששנא) (810 בקירוב – ד'תרל"ה 875 בערך) אחד מהגאונים וראש ישיבת סורא בין השנים 853–872. רב עמרם גאון התמנה לראשות הישיבה עוד בימי רב נטרונאי גאון – הגאון שקדם לו, אך מפני כבודו של רב נטרונאי ירש תפקיד זה רק לאחר מותו.
רב עמרם התפרסם בעיקר בזכות סידורו, סדר רב עמרם גאון, שאותו ערך "בבחרותו". הסידור נערך כתשובה לבקשה שיכתוב את סדר התפילות והברכות לכל השנה עבור קהילת ברצלונה. הסידור, שהיה ראשון מסוגו, היה ערוך בסדר קבוע של ימי חול, שבתות ומועדים. סדר רב עמרם השפיע השפעה מכרעת על נוסח התפילה ברוב קהילות ישראל.
ביהס&quot;ל
רישומי פחם
"רישומי פחם" הוא האלבום המלא החמישי של הזמר מאיר אריאל. האלבום יצא בשנת 1995, שנתיים לאחר האלבום הקודם "זרעי קיץ", בשלב ראשון באופן עצמאי ומאוחר יותר בחברת אן אם סי.
האלבום הוא אלבום קונספט. הוא אפוף אווירה אקוסטית קודרת ומבטא תחושה של אפסות האדם מול הטבע, ותחושת מחאה כנגד המרוץ הקפיטליסטי והשעבוד לטכנולוגיה. מבקרים רבים תיארו את האלבום כקשה ביותר לעיכול מבין אלבומיו של אריאל.
בדומה לאלבומיו הקודמים של אריאל, גם אלבום זה התקבל באהדה על ידי מבקרי המוזיקה. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה, אך למרות הפצתו המצומצמת, מכר כמות עותקים דומה לאלבומיו הקודמים.
גרסאות ראשונות - "יש תורם".
העבודה על האלבום החלה עוד בטרם יצא האלבום הקודם, "זרעי קיץ", באפריל 1993. באותה שנה העלה אריאל הצגת יחיד בשם "יש תורם" במסגרת פסטיבל "תיאטרונטו". ההצגה כללה שירים וקטעי קישור חדשים לגמרי שהיוו את הבסיס לאלבום "רישומי פחם". שם ההצגה, "יש תורם", נגזר מנושא תרומת האיברים, תחום אותו ראה אריאל בשלילה כאשר אדם מחכה למותו של אדם אחר (רעיון אשר התבטא בשיר "שמעתי שאת נמצאת"). ההצגה עלתה פעמיים, ב-18 וב-21 במרץ 1993 במסגרת הפסטיבל. אריאל הופיע על הבמה מלווה בגיטרה בלבד, ומאחוריו הוקרנה על מסך אנימציה ממוחשבת של מגדל בבל.
לאחר שני המופעים עלתה הצעה להמשיך ולהופיע עם ההצגה. אריאל הכין גרסה נוספת של ההצגה שנקראה "יש תורם - רישומי פחם". סיפור המסגרת שכלל את מגדל בבל השתנה אך המופע עדיין עסק בנושא השפעת הקדמה על האנושות, תרומות איברים וכדומה. מרבית השירים נותרו כפי שהיו בגרסה הראשונה. בסופו של דבר לא עלתה גרסה זו לבמה.
כשהוקלט האלבום ויתר אריאל על סיפור המסגרת, אך הוסיף את השיר "חיית הברזל" כשיר הפותח המציג חלק מנושאי האלבום. שאר השירים נותרו כפי שהיו ונעשו בהם שינויים מועטים.
הקלטת האלבום.
הקלטות האלבום החלו באביב 1994 באולפן בשם "אולפן אחר" בבני ברק. אריאל הפיק את האלבום באופן עצמאי, כשבנו שחר מסייע לו. ההקלטות בוצעו על גבי מחשב והאלבום היה אחד הראשונים בארץ שהוקלט על מחשב.
אריאל הקליט ארבעה טייקים מלאים של האלבום, כשבכל טייק ניגן את האלבום כולו מתחילתו ועד סופו ברצף. לבסוף בחר אחד מהטייקים והוא זה שמופיע באלבום לאחר תיקונים קלים. מאוחר יותר הזמין אריאל שני נגנים צעירים ללוות את השירים: דורון פיקר וקרני פוסטל. פיקר, שהפיק עבור אריאל את "שיר הקומבינה" באלבום "עברנו את פרעה", ניגן אקורדיון בטייק רצוף אחד, ומתוכו נבחרו קטעים מסוימים לגרסה הסופית. קרני פוסטל הוזמנה לאולפן בנפרד וליוותה את השירים בצ'לו מבלי ששמעה את האלבום קודם.
אריאל לא ראה באלבום אלבום מסחרי ולכן לא ייעד אותו להפצה רחבה ולא שלח סינגלים מתוכו לרדיו. עם צאתו נמכר האלבום בחנות "טאואר רקורדס" בכיכר האופרה בתל אביב בלבד. בהמשך הגיע להסכם עם חברת NMC על הפצת האלבום.
האלבום.