בעתירה כנגד הרפורמה ברשות החשמל הביעה ביקורת על דרישות של שרים להעביר חקיקה כמקשה אחת. היא כתבה: "דרישה להעביר בוועדה של הכנסת הצעת חוק "as is" מבקשת, למעשה, למנוע דיון אמיתי, ביקורתי ואפקטיבי בוועדות ובכך היא חותרת תחת אחת התכליות המרכזיות שביסוד פעילותן של ועדות הכנסת. דרישה כזו אף פוגעת בעקרון העצמאות הפרלמנטארי". בעקבות זאת כתבה, ש"אילו הוכח כי הוועדה המיוחדת כמי שהופקדה על הדיון ברפורמה חלף ועדת הכלכלה, נכנעה לדרישה להעביר את הרפורמה "as is" כי אז הייתי רואה בכך פגם היורד לשורש הליך החקיקה המצדיק את פסילתו".
בפסק דין בעתירה נגד חוק טל כתבה חיות כי שופט בחברה דמוקרטית מחויב להגן על זכויות אדם ושלטון החוק מפני רשויות השלטון האחרות,
פסק דין של בג"ץ, שניתן ב־23 במאי 2021, עסק בעתירה שביקשה להורות על בטלותו של תיקון מס' 50 ל, שבו נקבעו, בהוראת שעה, הוראות ביחס לתקציב המדינה לשנת הכספים 2020. פסק דינה של הנשיאה חיות קבע שבחקיקת הוראת שעה זו נעשה שימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת:
ביטחון ומלחמה בטרור.
חיות נמנית עם השופטים הנוטים יותר לכיוון של הכרעה בהתאם לזכויות האדם גם אל מול שיקולי ביטחון. היא הייתה בדעת המיעוט שיש לפסול את חוק האזרחות והכניסה לישראל, ונמנתה עם השופטים הסבורים שאין לשלול באופן גורף לימודים אקדמיים מאסירים ביטחוניים, כאשר לאסירים פליליים ניתנת האפשרות ללימודים אקדמיים. חיות גם הייתה בעמדת הרוב שאין לשר הפנים סמכות לשלול מעמד של תושב קבע מתושבי מזרח ירושלים בגלל השתתפותם בבחירות של הרשות הפלסטינית מטעם רשימה המזוהה עם החמאס ולצורך כך נדרשת חקיקה ראשית של הכנסת.
חיות כתבה שלדעתה יש לאסור הריסת בתים הרתעתית, אך היא אינה פוסקת כך משום שהיא רואה חובה לכבד את התקדימים של בית המשפט העליון, שאותם יש לשנות רק בהרכב מורחב. בהתאם לעמדתה זאת, הגבילה חיות הריסת בתים ועמדה על כך ש"השימוש באמצעי חמור זה של הריסת בתים הפוגע לעיתים גם בבני משפחה לא מעורבים צריך שייעשה במשורה, בהקפדה יתרה, ובאופן מידתי תוך בחינה מערכתית מתמדת של אפקט ההרתעה המושג כתוצאה מן השימוש בו". היא תמכה באחד המקרים בפסק דין של עמיתיה שיש לצמצם את ההריסה לקומה אחת ולא לשתי קומות בבניין המגורים ובמקרה אחר פסקה נגד אטימת בתיהם של שלושה מיידי אבנים שאמנם השתתפו בחבורה שזרקה אבנים וגרמה למותו של אדם, אך לא הם זרקו את האבן הממיתה.
חיות סברה, בדעת מיעוט, כי דברים שאמר חבר הכנסת עזמי בשארה מחוץ לכנסת אינם מוגנים בחסינות מהותית וניתן להעמידו לדין בגין תמיכה בארגון טרור על נאומים אלו. בפסק הדין היא כתבה: "קשה שלא לראות בדברי השבח וההלל שהרעיף על פעילותו של ארגון חזבאללה ... משום תמיכה במאבק המזוין שמנהל ארגון טרור זה נגד ישראל".
חיות הובילה את עמדת הרוב שצה"ל רשאי להחזיק בגופות מחבלים בקבורה ארעית, כקלפי מיקוח להשבת גופות חללים המוחזקות בידי האויב ונמנתה עם ארבעת שופטי המיעוט שבקשו לאשר את פסילתה של חברת הכנסת היבה יזבק מהתמודדות בבחירות לכנסת ה-23.
חופש המידע.
בהתאם לקו הכללי של בית המשפט העליון בנוגע לחופש המידע, תמכה חיות בחובת גילוי במספר מקרים שדנו בפרסום פרוטוקולים, דו"חות ביקורת פנימיים ופרוטוקולים של הליכים משמעתיים. חיות כתבה כמה מפסקי הדין בנושא. היא חייבה את אוניברסיטת חיפה לחשוף חומרים שנדונו בפני ועדת בדיקה מטעמה, שבעקבותיה הוחלט לפטר מספר מרצים בחוג לתיאטרון. חיות ציינה כי "ככל שקיים חשש מפני פגיעה בתפקודן של ועדות בדיקה אוניברסיטאיות, חשש זה נסוג מפני הצורך לאפשר לעובדים שנפגעו ממסקנותיהן של ועדות כאלה להתגונן מפני המיוחס להם ולהוכיח את טענתם כי ההחלטה בעניינם התקבלה שלא כדין" בפסק דין אחר ציינה: "הזכות לקבלת מידע על פעילותן של רשויות ציבוריות היא מאבני היסוד של חברה חופשית. היא נוגעת לעצם קיומו של המשטר הדמוקרטי, היא מזינה את חירות הביטוי וניזונה ממנה והיא משקפת את התפיסה המשפטית לפיה הרשות כנאמן הציבור מחויבת לדאוג לציבור ולא לעצמה במילוי תפקידיה". במקרה אחר התירה פרסום קלטת של חקירה של מתלוננת, אף על פי שהדיון במשפט היה בדלתיים סגורות, לאור הסכמת המתלוננת.
משפט פלילי.
חיות נוטה במידת מה ליתר הרשעה וענישה מחמירה לעומת עמיתיה. באחד המקרים הייתה בדעת מיעוט שיש להותיר על כנה הרשעה של אדם על סמך הודאתו במשטרה, בעוד קרבן העבירה הנטענת הכחישה את עצם קרות האירוע, ועדותה נתפסה כמהימנה. במקרה אחר חיות התנגדה להקלה בעונש, שהוצעה על ידי השופט צבי זילברטל, של אדם שהורשע בהפקרה לאחר תאונת דרכים.
טוהר המידות ושחיתות עובדי ציבור.
בתחילת 2006 כתבה חיות פסק דין שהרשיע איש ציבור בקבלת שוחד אף על פי שהכסף נתרם למטרה ציבורית ולא הגיע לידיו. חיות עמדה בראש הרכב השופטים שדחה את ערעורו של ראש עיריית נצרת עילית, שמעון גפסו, על הרשעתו בעבירת שוחד, ללא שקיבל כסף אלא רק בכך ש"נותן השוחד" נענה לדרישתו שיתפטר ממועצת העיר. חיות ציינה: "גפסו ניסה ל'זהם' את הליך הבחירות למועצת העירייה במטרה לקדם אינטרסים פוליטיים שלו תוך פגיעה בערכים מוגנים חשובים ובהם טוהר המידות של נבחרי ציבור והזכות לבחור ולהיבחר."
חיות תמכה בעמדת הרוב בבית המשפט העליון שחייבה אישי ציבור שהורשעו בפלילים ואף אלו שאך הוגש נגדם כתב אישום, בהתפטרות. בעתירה להורות על הדחתם של ראש הערים בנצרת עילית וברמת השרון דחתה חיות את טענת ראשי הערים כי יש לכבד את דין הבוחר וקבעה:
זכות ההיוועצות בעורך דין.
בהחלטת רוב לפסול הודאות שהוצאו על ידי פעילות אקטיבית מדי של מדובב הדגישה חיות את החשיבות של זכות השתיקה וזכות ההיוועצות בעורך דין וכתבה:
חשיבות זכות ההיוועצות גם הביאה אותה לעמדת הרוב שפסלה תקנה המקנה אפשרות לנציב בתי הסוהר או מנהל בית הסוהר למנוע או להפסיק פגישת אסיר עם עורך דינו.
על תפקיד השופט.
במאמר שכתבה בנושא "גבולות המשפט" עמדה חיות על השקפתה בכל הנוגע למגבלותיו של המשפט בציינה:
בשנת 2016 אמרה:
פעולות נוספות בתחום המשפטי.
חיות נוטלת חלק מרכזי בתחומי ההכשרה וההשתלמויות לשופטים. היא פרסמה פרסומים שונים ובהם מאמרים אקדמיים והיא מרצה בפורומים רבים ובכלל זה הרצאות בכנסים השנתיים של לשכת עורכי הדין, בהשתלמויות של עורכי דין ובכנסים של העמותה למשפט ציבורי בישראל.
חיות ניהלה במשך מספר שנים השתלמויות בנושא כתיבת פסקי דין במסגרת המכון להשתלמות שופטים והיא מחזיקה במשנה סדורה לגבי דרך כתיבתם. לדעתה, השופט אינו "גיבורו של פסק הדין" ועל כן "אין זה נכון שהשופט או השופטת יכניסו את עצמם אל תוך פסקי הדין בנימות אישיות מדי" והיא סבורה כי פסק הדין צריך להיות כתוב "בפשטות ובבהירות" ולהתמקד בסוגיות הטעונות הכרעה בלבד מבלי שהשופט הכותב את פסק הדין "ירבה בשיטוטים אל מחוץ לשדה המריבה שבין בעלי הדין ולא ירבה באמרות אגב שאין להן בסיס בעובדות המקרה הקונקרטי אשר לגביהן לא נשמעו טענות מפי בעלי הדין ".
במהלך שנות כהונתה בבית המשפט העליון, הוזמנה על ידי מספר בתי משפט עליונים, בהם אלה של גרמניה, אנגליה וצרפת, להרצות בנושא "טרור ודמוקרטיה".
חיות היא יושבת ראש ועדת האתיקה לשופטים ומכהנת בתפקיד זה מאז חודש ינואר 2015. בכנס שנערך בשנת 2016 במרכז לאתיקה במשכנות שאננים לזכר המשנה לנשיאה מישאל חשין (שהיה ממנסחי כללי האתיקה) עמדה חיות על החשיבות הרבה שהיא רואה בהקפדתם של השופטים בשמירה על כללים אלה:
חיים אישיים.
חיות מתגוררת בשכונת צהלה בתל אביב. היא נשואה לעו"ד דוד (דודי) חיות, שהכירה במהלך לימודי המשפטים. לזוג שני בנים.
המנון (סרט)
המנון הוא סרט קצר משנת 2008 שצולם כפרויקט הגמר של אלעד קידן בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.
"המנון" הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קאן 2008 במסגרת סרטי הסטודנטים () – והיה לסרט הישראלי הראשון שזכה בפרס הגדול.
תקציר העלילה.
אמנון יוצא ערב שבת לקנות חלב במכולת השכונתית. החלב שהוא קונה החמיץ ועד כניסת השבת הוא מתגלגל לסדרת פגישות שבסופן נס קטן.
אפשר לתאר את הסרט כאפוס מינימליסטי המתאר את מסעו הסיזיפי של רווק מזדקן ברחוב יהודה הנשיא בירושלים, היוצא מביתו במטרה לקנות חלב לערב שבת, אולם תוכניותיו סוטות מן המסלול.
הסרט שואב השראה מהקולנוע האמנותי האיראני של שנות התשעים ובפרט מסרטיהם של מוחסן מחמלבף ועבאס קיארוסטאמי. כמו כן, מכיל הסרט מחווה לסרט התיעודי 'בירושלים' (1963) של דוד פרלוב.
הסרט נוגע בנושאים כגון בדידות, אקראיות, קרבה בין זרים, בריענון המבט על המציאות האפרורית ובאופן שבו בני אדם מלקטים חוויות מהמציאות לכדי סיפור שיעניק להם משמעות.
סגנון.
קידן עושה שימוש בשוטים ארוכים ובתנועה אופקית של הגיבור במעלה ובמורד הרחוב כדי לשרטט תמונה הולכת ומתרחבת של המרחב העירוני בו העלילה מתרחשת. סגנונו של הסרט הוא בה-בעת אפיזודיאלי, עם מפגשים אקראיים ומזדמנים, אבל לאט לאט הולכת ונבנית עלילה ליניארית ומשמעותית. הצילומים מבוצעים מרחוק, ומאפשרים לחוות את הגיבור ושאר הדמויות כחלק ממציאות הרחוב והשכונה.
פסקול.
לסרט פסקול עשיר ומגוון, ובו נשמעות מיצירותיהם של אלבינוני, אלבניז, וגנר, וברליוז.
הפקה.
הסרט הופק על ידי בית הספר סם שפיגל, בתמיכת קרן רבינוביץ' לאמנויות-ת"א, וקרן סנונית-הרשות השנייה.
פרסים ופסטיבלים נוספים.