בשנת 1959 התחיל ללמוד פילולוגיה ופינית באוניברסיטת לנינגרד, אך פרש מהלימודים אחרי שנתיים. בילדותו למד פיסול לילדים באגודת הפיונירים בלנינגרד תחת הנחייתו של אלכסנדר נעי.
בלנינגרד הכיר את אנשי הספרות היהודים סרגיי וולף ויוסף ברודסקי, המזוהים עם חוגי הדיסידנטים האנטי-סובייטיים.
לאחר שעזב את האוניברסיטה גויס לשירות חובה בצבא. הוא שירת במשך שלוש שנים ביחידה שאיבטחה בית סוהר בקומי. את תקופת שירותו תיאר לאחר מכן בספרו "אזור" (Зона, כינוי רוסי לבית כלא). לאחר הצבא חזר ללמוד באוניברסיטה בחוג לעיתונות והחל לכתוב סיפורים קצרים.
בשנים 1972–1975 גר בטאלין, בירת אסטוניה, ועבד בעיתונים הרוסיים סובייטסקאיה אסטוניה (Советская Эстония) וויצ'רניי טאלין (Вечерний Таллин). על התקופה הזו כתב את הספר "פשרה" (Компромисс), המתאר בהומור את הקושי שבעבודת העיתונאים בברית המועצות, הנקרעים בין יושר עיתונאי לבין הצורך להתאים את כתיבתם לדרישות המחמירות של הצנזורה הסובייטית. באותה תקופה עבד גם ב"שמורת פושקין" (מוזיאון אלכסנדר פושקין) ליד פסקוב; בהשראת האנשים שאתם עבד והתגורר בשמורה כתב את הספר "השמורה" (Заповедник).
למרות שהצליח בעבודתו כעיתונאי, הוא לא היה מוכן להתפשר על התוכן של ספריו, שחרגו מהנורמות המקובלות של ריאליזם סוציאליסטי. בספריו הוא הרבה לתאר אנשים משולי החברה - אלכוהוליסטים, עבריינים, אסירים, חולי רוח, זונות וכיוצא בזה. עקב כך ספריו לא פורסמו באופן רשמי, אך הוא הצליח להפיץ אותם באופן מחתרתי בסאמיזדאט וגם להבריח עותקים לקהילות של מהגרים רוסים בצרפת, גרמניה המערבית וארצות הברית. אחרי שהתייאש מהניסיון לפרוץ כסופר בברית המועצות היגר בשנת 1978 לאוסטריה ובשנת 1979 השתקע בארצות הברית.
בארצות הברית עבד דובלטוב כעיתונאי בכתבי עת רוסיים ליברליים נוביי אמריקנייץ (Новый американец) וקונטיננט (Континент) והגיש תוכנית אישית ברדיו אירופה החופשית. שם גם זכה להכרה כסופר פרוזה. כמה מסיפוריו תורגמו לשפה האנגלית, פורסמו בכתב העת ניו יורקר וזכו לביקורות חיוביות.
לקראת סוף שנות השמונים, בתקופת הפרסטרויקה, דובלטוב קיבל הכרה גם ברוסיה, אך הוא לא זכה לראות את ספריו מתפרסמים באופן גלוי במולדתו. הוא נפטר בשנת 1990 מאי ספיקת לב ונקבר בניו יורק. בשנות התשעים מרבית חיבוריו יצאו לאור ברוסיה בארבעה כרכים. כמו כן, בשנת 1993 יצא הסרט "קומדיה עם משמעת חמורה" (Комедия строгого режима), המבוסס על אחד הסיפורים מתוך ספרו "אזור", המתאר אסירים שמעלים הצגה על חיי לנין.
סגנון.
ספרים רבים של דובלטוב עושים רושם של אוטוביוגרפיה: הם כתובים בגוף ראשון ובחלקם המספר מזדהה בשמו של דובלטוב, דמויות רבות מבוססות על מקומות העבודה שלו, על בני משפחתו ועל מכריו, שחלקם אנשי ספרות ידועים. למרות זאת, שימוש בדמויות מוכרות ובכתיבה מעין-אוטוביוגרפית היו עבור דובלטוב אמצעי ספרותי ואין לראות בספרים האלה תיאור מהימן של התרחשויות אמיתיות. חוסר העקביות שבתיאור פרטיו האישיים ושל מוטיבים חוזרים בספריו היו לנושא של מאמרים רבים, ביניהם ההקדמה לכרך הראשון של חיבורי דובלטוב שנכתבה על ידי סמיון אלטוב ומאמרי ביקורת בעיתוני ספרות רוסיים, כגון אינוסטראנאיה ליטרטורה (Иностранная литература).
משפחתו.
דובלטוב נישא פעמיים. היו לו ארבעה ילדים (שלוש בנות ובן).
באמנות.
דמותו בסרט דובלטוב על חייו גולמה על ידי השחקן הסרבי מילאן מאריץ'.
קרדינל
טנדוס
תקליטי סאדל קריק
מעבר נוגה על פני השמש
מעבר נוגה על פני השמש (או הטרנזיט של נוגה על פני השמש) מתרחש כאשר כוכב הלכת נוגה עובר בין כדור הארץ והשמש. במעבר זה, כוכב הלכת נוגה מכסה חלק קטן מפני השמש כפי שהם נצפים מכדור הארץ. נוגה נראה במהלך המעבר כדיסקה אפלה קטנה, אשר נעה על פני השמש. משכו של המעבר הוא כמספר שעות - המעבר שאירע בשנת 2004 נמשך כשש שעות. במובנים רבים, מעבר נוגה על פני השמש דומה לליקוי חמה: המשותף לשניהם הוא התלכדות של גוף שמימי כלשהו עם הקו שבין כדור הארץ לשמש. אולם, להבדיל מליקוי חמה, בו הירח מסתיר חלק ניכר מפני השמש, במעבר זה רק חלק זעום מפני השמש מוסתר על ידי נוגה. על אף שקוטרו של נוגה גדול פי ארבעה מזה של הירח, הוא מרוחק יותר מכדור הארץ, ועל כן גודלו הנראה קטן יותר. לפני עידן הלוויינים ומחקר החלל, נעזרו מדענים בתצפיות במעבר נוגה על פני השמש ובשיטת הפרלקסה כדי לחשב את מרחק כדור הארץ מהשמש.
מעברי נוגה על פני השמש הם בין התופעות האסטרונומיות הניתנות לחיזוי הנדירות ביותר. המעברים מתרחשים בזוגות, כשבין כל זוג מעברים מפרידות שמונה שנים. בין שני זוגות יש רווח של 121.5 או 105.5 שנים. משך המחזור הכולל הוא 243 שנים. המעבר הקודם למעבר שהתרחש בשנת 2004 היה בשנים 1874 ו-1882. המעבר שאחריו, התרחש ב-6 ביוני 2012. המעבר התחיל עוד לפני הזריחה מישראל והיה באמצעו בשעת הזריחה בישראל. הצפייה התאפשרה מישראל מהזריחה ועד כשעתיים לאחריה.
לשם צפייה במעבר נוגה על פני השמש יש להצטייד באמצעי בטיחות להגנת העין. צפייה בשמש בעין בלתי מזוינת עלולה לגרום לנזק חמור וקבוע עד עיוורון.
הצטלבות גרמי השמיים.
הצטלבותם של השמש, נוגה וכדור הארץ על ישר אחד היא תופעה נדירה יחסית. עובדה זו נובעת מכך שמישורי הסיבוב סביב השמש של שני האחרונים אינם מתלכדים. מישור הסיבוב של נוגה את השמש יוצר זווית של כ-3.4° עם מישור הסיבוב של כדור הארץ סביב השמש - מישור המילקה. הנטייה הזו גורמת לנוגה להיראות "מעל" או "מתחת" לשמש. המעברים נצפים כאשר שני כוכבי הלכת מצויים באותה העת על ישר החיתוך שבין מישורי הסיבוב שלהם. מכדור הארץ, נוגה עשוי להיראות במרחק זוויתי של עד 9.6° מהשמש - כלומר הזווית שנוצרת בין נוגה, צופה בכדור הארץ והשמש יכולה להגיע ל-9.6°. משום שהגודל הזוויתי של השמש הוא כחצי מעלה, נוגה עשוי להיות במרחק של כ-18 קוטרי-שמש מהשמש.
מעברי נוגה על פני השמש מתרחשים במחזוריות של 243 שנים. במחזור שכזה מתרחשים ארבעה מעברים: בין המעבר הראשון לשני מפרידות 8 שנים; בין המעבר השני לשלישי מפרידות 121.5 שנים; בין השלישי לרביעי מפרידות 8 שנים נוספות. המעבר החמישי (הראשון במחזור הבא) מתרחש בחלוף 105.5 שנים. אורך המחזור של מעברי נוגה על פני השמש הוא 243 שנים משום ש-243 מחזורים של כדור הארץ ביחס לכוכבי הרקע (365.25636 ימים - מעט יותר משנה טרופית) הם 88757.3 ימים, ו-395 מחזורים של נוגה ביחס לכוכבים (224.701 ימים) הם 88756.9 ימים. לכן, אחרי פרק זמן של 243 שנים, כדור הארץ ונוגה נמצאים כמעט באותו מקום ביחס למסלוליהם.
קיימות תבניות נוספות אפשריות להופעת המעברים מלבד התבנית של 105.5, 8, 121.5 ו-8 שנים בין מעבר למעבר ב-243 שנים. בשל ההסטה הקלה בין הזמן הדרוש לנוגה להגיע לנקודת ההצטלבות ובין הזמן שדרוש לכדור הארץ להגיע לנקודה זו, בעבר הייתה התבנית שונה במקצת. לפני שנת 1518, מעברים התרחשו כל 8, 113.5 ו-121.5 שנים. לפני שנת 546, בין כל שני מעברים הפרידו 121.5 שנים. התבנית הנוכחית תימשך עד שנת 2846, ואז תוחלף בתבנית של 105.5, 129.5 ו-8 שנים. כלומר, אורך המחזור של 243 שנים נותר קבוע, אך מספר המעברים וההפרש ביניהם משתנה עם הזמן.
תצפיות מודרניות.
העניין המדעי העיקרי שבמעברי נוגה על פני השמש הוא לשם מדידת גודל מערכת השמש על ידי שימוש בשיטת הפרלקסה. הטכניקה מבוססת על מדידת הבדלים קטנים בהתחלת המעבר, כפי שהם נצפים מנקודות רחוקות על פני כדור הארץ. על ידי מדידת המרחקים בין הצופים על פני כדור הארץ, ניתן לחשב את המרחק בין כדור הארץ לשמש ולנוגה, באמצעות שיטת הטריאנגולציה.
אסטרונומים במאה ה-17 הצליחו לבטא את המרחק של כל כוכב לכת מהשמש (באמצעות חוקי קפלר), ביחס למרחק למרחק כדור הארץ מהשמש (כלומר, ביחידות אסטרונומיות). אולם, הערך המוחלט המדויק של היחידה האסטרונומית ושל המרחקים הללו לא היה ידוע עדיין.
הראשון שחזה בהצלחה את מעבר נוגה על פני השמש היה יוהאנס קפלר בשנת 1631. מעבר זה לא נצפה, משום שמדידותיו של קפלר לא היו מדויקות די הצורך, והוא לא ידע כי אותו מעבר לא נראה מרוב חלקי אירופה.
הראשון שצפה במעבר נוגה על פני השמש היה ג'רמיה הורוקס. הורוקס צפה במעבר מביתו שליד פרסטון שבאנגליה ב-4 בדצמבר 1639 (24 בנובמבר, לפי הלוח היוליאני). עמיתו, ויליאם קראבטרי, צפה אף הוא במעבר ממנצ'סטר. לפי תחזיותיו של קפלר, כוכב הלכת נוגה יחלוף על פני השמש ב-1631, ושוב ב-1761. הורוקס בדק את חישובי המסלול של נוגה שקפלר חישב, תיקן אותם, ומצא שמעברי נוגה אמורים להתרחש בזוגות של 8 שנים. מכאן הניח הורוקס שהמעבר הבא יתרחש ב-1639. אף על פי שלא היה בטוח לגבי השעה המדויקת, הוא חישב והעריך שהמעבר יחל בשעה 15:00. הורוקס הטיל את דמות השמש על גבי קלף באמצעות טלסקופ. אחרי שצפה בפיסת הקלף לאורך כל היום, לקראת 15:15 השמיים התבהרו מעננים, והוא ראה את מעבר נוגה, כחצי שעה לפני השקיעה. באמצעות התצפית שלו, הורוקס העריך גודלו של נוגה, ואת מרחקו של כדור הארץ מהשמש. הורוקס העריך כי מרחק כדור הארץ מהשמש הוא כ-95.6 מיליון קילומטר - כשני שלישים מהמרחק האמיתי (כ-150 מיליון קילומטר). אולם, הערכתו הייתה טובה מכל הערכה אחרת עד לאותם הימים. תצפיותיו של הורוקס לא פורסמו עד מותו ב-1661.
בשנת 1761 צפה מיכאיל לומונוסוב במעבר נוגה על פני השמש ממצפה הכוכבים של סנקט פטרבורג, ומצא כי יש לנוגה אטמוספירה. לומונוסוב צפה בשבירת קרני האור במעבר נוגה על פני השמש. הוא שיער כי הגורם להופעת טבעת אור על פני דמות השמש לפני תחילת המעבר הוא קיום אטמוספירה גזית בנוגה.