האיש האחרון בעולם (באנגלית: The Last Man on Earth) היא סדרה קומית פוסט-אפוקליפטית בכיכובו של ויל פורטה, אשר גם כתב את הסדרה. הפרק הראשון עלה לשידור ברשת פוקס ב-1 במרץ 2015. הסדרה בוטלה ב-10 במאי 2018 אחרי 4 עונות שהסתיימו עם קליף האנגר שהותיר את העלילה ללא סיום.
בישראל, משודרת בערוצי הסדרות בלוויין, תחילה ב-yes Drama ולאחר מכן ב-yes Comedy.
עלילה.
תמצית בסיסית.
בשנת 2020, נראה כי פיל מילר (ויל פורטה) הוא האיש האחרון שנשאר על פני כדור הארץ לאחר שוירוס קטלני התפשט בעולם שנה קודם לכן. פיל, נע בצפון אמריקה בחיפוש אחר ניצולים. לאחר מסע ארוך חוזר פיל לעיר הולדתו, טוסון, מתוך אמונה כי הוא האדם האחרון ששרד. רגע לפני שהוא מנסה להתאבד עקב הבדידות והרצון לאישה, הוא פוגש את קרול (קריסטן שאל), אישה מוזרה מעט ובלתי רגילה.
קרול מתעקשת כי עליהם להתחתן במטרה לאכלס מחדש את כדור הארץ, פיל מסכים ויום לאחר החתונה הוא מגלה כי יש אישה נוספת שניצלה, מליסה, אישה שפיל נמשך אליה מאוד. בהמשך נפגשים עם ניצולים נוספים, טוד, גייל, אריקה.
העלילה שתוכננה לעונה החמישית.
לאחר ביטול הסדרה ויל פורטה חשף בפודקאסט את העלילה שתוכננה לעונה הבאה: הקבוצה החדשה של ניצולים מסתוריים שהוצגה בפרק האחרון מורכבת מאנשים שהסתתרו מתחת לפני האדמה כאשר המגפה החלה. היה איתם מומחה שידע לקבוע מתי יהיה בטוח לצאת מהמחבוא בטענה שהוירוס במצב רדום. אנשים אלו, שמאמינים שכל בני האדם האחרים מתו, נתקלים בקבוצת הדמויות הראשיות ורואים אותם כאיום בריאותי שיש לכפות עליהם סגר. לאחר זמן מה נוצר חיבור של ידידות בין שתי הקבוצות שמוביל לשבירת הסגר, דבר שמתגלה כטעות קטלנית מכיוון שהדמויות הראשיות הן אמנם חסינות להשפעות הווירוס אך הן נשאיות שלו. כל חברי הקבוצה החדשה נדבקים ונפטרים.
הפקה.
הסדרה מתבססת על כתיבה של פיל לורד וכריסטופר מילר, אשר היה להם רעיון לסרט באורך מלא. ובעזרת שיתוף הפעולה מצד ויל פורטה אשר "לקח את הכתיבה לכיוון שלו" יצרו את הסדרה. פורטה הושפע חלקית מתוכנית הדוקו "העולם אחרי האנושות" ומהסרט "להתחיל מחדש".
שם הדמות הראשית, פיל מילר, מבוססת על שמות שני המפיקים בפועל, פיל לורד וכריסטופר מילר.
ביקורות.
רייטינג.
בהקרנת פרק הבכורה צפו 5.75 מיליון צופים, על אף שהרייטינג ירד באופן כללי, הסדרה הצליחה וחודשה לעונה שנייה ושלישית.
מבקרים.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות בסך הכל. ב-Metacritic הוענק ציון של 72 מתוך 100 בהתבסס על 30 סקירות.
גרף עמודות מצטבר
קזטין
אוניית המערכה היאיי
אוניית המערכה היאיי (ביפנית: 比叡) הייתה אוניית מערכה של הצי הקיסרי היפני, ששירתה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והייתה האונייה השנייה בסדרת סיירות המערכה מסדרת קונגו. בניית האונייה החלה ב-1911 במספנות הצי הקיסרי ביוקוסוקה, והיא נכנסה לשירות ב-1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה סיירה היאיי מול חופי סין במסגרת מעורבות האימפריה היפנית במלחמת העולם הראשונה.
ב-1929 שונה סיווגה של היאיי לאוניית אימונים כדי להימנע מגריטתה במסגרת אמנת וושינגטון, ובמהלך שנות ה-30 שימשה אוניית המערכה באופן אישי את הקיסר הירוהיטו במסעותיו ברחבי יפן. ב-1937 עברה היאיי שיפוצים נרחבים, ולאחר מכן שונה סיווגה לאוניית מערכה מהירה. ב-7 בדצמבר 1941, ערב פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, ליוותה היאיי את כוח נושאות המטוסים של אדמירל צ'ואיצ'י נגומו בדרכן להתקפה על פרל הארבור.
היאיי השתתפה ברבים מקרבות הצי הקיסרי היפני בראשית 1942, בהם כיבוש איי הודו המזרחיים והפשיטה באוקיינוס ההודי, ולאחר מכן אף השתתפה בקרב מידוויי, בו הצטרפה לכוח הליווי של אדמירל נובוטאקה קונדו, ולאחר מכן פעלה באיי שלמה במהלך קרב גוודלקנל. היא ליוותה את נושאות המטוסים היפניות בקרב איי שלמה המזרחיים ובקרב איי סנטה קרוז, והשתתפה בהפצצת שדה הנדרסון במהלך הקרב הימי על גוודלקנל. בקרב לילי בליל ה-13 בנובמבר 1942 לחמו היאיי ואוניית-האחות שלה קירישימה באוניות צי ארצות הברית. לאחר שהסבה נזק כבד לאוניות האמריקניות, ספגה היאיי נזק רב ונסוגה מהקרב, אולם התקפות אוויריות חוזרות ונשנות מצד מטוסי בעלות הברית ביום המחרת הביאו בסופו של דבר לשקיעתה בערב 14 בנובמבר מול חופי גוודלקנל.
תכנון ובנייה.
היאיי היא האונייה השנייה מתוך ארבע אוניות בסדרת סיירות המערכה קונגו שתכנן המהנדס הבריטי ג'ורג' ת'ורסטון. היפנים הזמינו את בניית אוניות הסדרה בתגובה להשקת סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינווינסיבל ב-1908, כדי לשמור על מאזן הכוחות בימים. תכנון האוניות נבנה על שאיפת היפנים לבנות אונייה שתוכל להתמודד עם סיירות המערכה הבריטיות, ובשל חימושם והשריון הכבד שלהן היו אוניות סדרת קונגו אוניות המלחמה היפניות הגדולות ביותר באותה עת.
שדריתה של היאיי הונחה במספנות הצי הקיסרי ביוקוסוקה ב-4 בנובמבר 1911, והיא הושקה ב-21 בנובמבר 1912. לאחר טיפולים אחרונים ותקופת מבחני ים, נכנסה היאיי לשירות בצי הקיסרי היפני ב-4 באוגוסט 1914.
חימוש.
סוללת התותחים הראשית של היאיי כללה שמונה תותחי 360 מ"מ (14 אינץ') בארבעה צריחים – שניים בקדמת האונייה, ושניים בחלקה האחורי. תותחים אלה יכלו לירות תחמושת חודרת שריון או תחמושת מרסקת לטווח מקסימלי של 19.14 מילים ימיים (35.45 ק"מ), בקצב של שני פגזים בדקה. מחסני התחמושת של האונייה איפשרו אחסנת תשעים פגזים לכל תותח.
סוללות התותחים המשניות כללו שישה עשר תותחי 150 מ"מ (6 אינץ') שנפרסו לאורך גוף האונייה, שמונה תותחי 76 מ"מ (3 אינץ'), ושמונה צינורות טורפדו. במהלך סבב השיפוצים של היאיי הוסרו כל תותחי ה-76 מ"מ ובמקומם הותקנו שמונה תותחי 130 מ"מ (5 אינץ'), וכן נוספו מספר תותחי נ"מ 25 מ"מ (1 אינץ').
שירות.
1929-1914: סיירת מערכה.
היאיי נכנסה לשירות פעיל ב-4 באוגוסט 1914, והצטרפה פלגת אוניות המערכה השלישית שעגנה בבסיס הצי בססבו. ב-23 באוגוסט 1914 הכריזה האימפריה היפנית מלחמה על הקיסרות הגרמנית, וכבשה את הקולוניות הגרמניות בפלאו, באיי קרוליין, באיי מרשל, ובאיי מריאנה. באוקטובר הפליגה היאיי עם אוניית-האחות שלה קונגו לסין כדי לסייע לצבא היפני הקיסרי בכיבוש צ'ינגדאו. בהמשך המלחמה סיירה היאיי מול חופי סין, וב-1916 הצטרפו אליה אחיותיה החדשות הרונה קירישימה. ב-1917 שבה היאיי לססבו, ונותרה ביפן עד סוף המלחמה.
בסוף המלחמה נותרו שטחי הקיסרות הגרמנית במרכז אוקיינוס השקט בשליטת היפנים, במסגרת חוזה ורסאי, והם שמרו על יחסים טובים עם בריטניה ועם ארצות הברית. לפיכך נותר הצי הקיסרי היפני ללא פעילות מבצעית, והיאיי ואוניות מלחמה גדולות נוספות העבירו את מרבית השנים שבין שתי מלחמות העולם במעגן. בספטמבר 1923 נקראה היאיי לסייע במאמצי החילוץ והשיקום שנערכו אחרי רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, ולאחריהם עברה לבסיס הצי בקורה, שם עברה טיפולי תחזוקה ושיפוצים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שאפו המעצמות לרסן את מרוץ החימוש והסלמה שתוביל למלחמת עולם נוספת. אמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922, הגבילה את גודלו של הצי הקיסרי היפני ונקבעה בה הקפדה על יחס של 5:5:3 במספר ספינות המלחמה בין ארצות הברית, בריטניה והאימפריה היפנית. באמנה אף נאסר על היפנים לבנות אוניות מערכה חדשות, אך שיפורים לאונית קיימות הותר.
ביולי 1927 הצטרף הנסיך טקמאצו — אחיו הצעיר של הקיסרי הירוהיטו — לצוות האונייה. ב-29 במרץ 1928 יצאה היאיי, בליווי אוניות המערכה קונגו, נאגטו ופוסו, לסיור מול מחוז ג'ג'יאנג שבסין, ועגנה למשך מספר חודשים בנמל היפני בפורט ארתור, לפני ששבה ליפן באוקטובר 1929.
1937-1929: אוניית אימונים.
אמנת וושינגטון קראה לצימצום ציי העולם על ידי גריטת אוניות מערכה מעבר לכמות שנקבעה. כדי להימנע מגריטתה, הפך הצי היפני את היאיי לאוניית אימונים אזרחית. ב-15 באוקטובר 1929 עלתה היאיי על מבדוק יבש בקורה ותותחי ה-360 מ"מ, תותחי ה-150 מ"מ וצינורות הטורפדו שלה הוסרו ממנה, וכן חגורת השריון שהקיפה את גופה. בחדר המנועים נותר דוד אחד בלבד, שאיפשר לאונייה להגיע למהירות 18 קשרים (33 קמ"ש) בלבד. לאחר מכן יצאה היאיי משירות פעיל, ובעקבות כריתת אמנת לונדון ב-1930, שהטילה מגבלות נוספות על בניית אוניות מערכה, נעצרו גם העבודות על היאיי עד יולי 1931.
בספטמבר 1931 פלשו כוחות הצבא היפני הקיסרי למנצ'וריה והקימו בה את ממשלת הבובות מנצ'וקוו. בדצמבר 1932 שבה היאיי לשירות בצי היפני, בפלגת אימונים. בתגובה לפלישה למנצ'וריה, הכריז חבר הלאומים ב-1933 שהאימפריה היפנית הפרה את הריבונות הסינית בפלישתה למנצ'וריה. בתגובה להכרזה פרשה האימפריה היפנית מחבר הלאומים באותו יום, ומיד התנערה אף מאמנת וושינגטון ומאמנת לונדון, ובכך למעשה התנערה מכל ההגבלות על החימוש שהוטלו עליה. תוך זמן קצר חזרה לשירות פעיל בצי, ובחודש אוגוסט הפליג הקיסר הירוהיטו על סיפונה בעת משט ימי. בראשית 1934 הותקנו מחדש חלק מתותחי ומחסני התחמושת של אוניית המערכה, ובנובמבר 1935 שימשה שוב את הירוהיטו בעת ביקור רשמי במחוזות מיאזקי וקגושימה.
1941-1937: בנייה מחדש - אוניית מערכה מהירה.