הרב משה נחום ירושלמסקי (ז' באדר תרט"ו, 1855 - כ"ט בסיוון תרע"ו, 1916) היה פוסק הלכה, שנודע בתשובותיו הרבות.
קורות חיים.
נולד בברשד. בנו של ר' בנימין מטומשפול. משפחתו התייחסה למהר"ם מרוטנבורג ולרבי השיל מקראקא.
היה בעל כישרון נפלא וזיכרון עצום, ולמד בכוחות עצמו ורכש ידע רב בכל תחומי הספרות התורנית, ואף התכתב עם רבנים מפורסמים.
בשנת תר"מ, בהיותו בן 25, החל לכהן ברבנות קאמינקא. בשנת תרנ"ט עבר לפולין והחל לכהן ברבנות העיר אוסטרולנקה שבפלך לומז'ה, וקיבל יותר משישים מכתבי ברכה מכל קצוות תבל. בשנת תרס"ב נקרא לכהן כרבה של העיר קילץ בה הייתה קהילה יהודית גדולה ומכובדת. הקהילה הייתה מורכבת מעדות וזרמים רבים, אך הוא הצליח לקנות את לבם של כל בני העיר. ופעל לתיקון גדרי הדת ותיקן תקנות לקהילה.
לצד רבנותו ועיסוקו בכתיבה תורנית, היה פעיל בענייני ציבור, ונותרו ממנו אלפי מכתבים לקהילות יהודיות ברחבי רוסיה, ליטא, גליציה ופולין.
היה חסידו של רבי דוד מטולנא ואחריו של נכדו רבי מנחם נחום מטולנא.
נפטר בחורול.
ספריו.
היה מחבר פורה וחיבר מספר ספרים:
מורשתו.
מלבד חיבוריו הנזכרים, פרסם מאמרי השקפה בעיתוני התקופה. בנוסף נותרו ממנו אלפי מכתבים וכן קטעים מחיבורים נוספים שכתב וטרם הודפסו, וכן הערות והשלמות לחיבוריו הנדפסים.
כתבים אלו נמצאים כיום ברובם ברשות מכון שוקן למחקר היהדות בירושלים, וחלקם במכון ירושלים.
יוהאן הנדריק ויידנר
יוהאן הנדריק ויידנר (בהולנדית: Johan Hendrik Weidner; 1912, בריסל - 1994, מונטריי פארק, קליפורניה ) היה פעיל המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מהולנד.
קורות חיים.
ויידנר היה הבן הבכור מבין ארבעה, וגדל בשווייץ, ליד הגבול עם אזור סבואה עילית שבצרפת. אביו היה מורה ללטינית וליוונית בבית ספר של הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. ויידנר התחנך בבתי ספר ציבוריים בצרפת ובשנת 1935, לאחר תום לימודיו, פתח עסק מסחרי בפריז.
פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, היה ויידנר בפריז ועבד עבור חברה מסחרית בתור סוכן נוסע בדרום צרפת ובז'נבה. לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה עבר ויידנר לליון, שבאזור משטר וישי, אזור אליו הגיעו אלפי פליטים מהאזור הכבוש של צרפת. בתחילה סייע להולנדים כמותו אך בתור מאמין מזרם הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי הוא דגל באחווה בין דתית והחל לסייע גם לפליטים אחרים. בתחילה עזר לפליטים מעטים, אך העזרה התפתחה והובילה להקמת רשת הצלה שכללה כ-300 פעילים תחת הנהגתו של ויידנר.
הרשת הנפיקה מסמכים מזויפים, ארגנה מסתורים וסייעה בהברחת יהודים ונרדפים אחרים על ידי המשטר הנאצי ומשטר וישי לשווייץ ולספרד הנייטרליות. הרשת הצילה כ-800 יהודים ועוד כמה מאות נרדפים לא-יהודים, בהם טייסים של בעלות הברית שמטוסם הופל בצרפת.
ויידנר היה ברשימת המבוקשים של הגסטפו ונלכד מספר פעמים, אך נמלט בכל אחת מהפעמים.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הוזמן ויידנר ללונדון, לפגישה עם וילהלמינה, מלכת הולנד, וקיבל דרגת קפטן בכוחות המזוינים של הולנד. תפקידו היה לחפש משתפי פעולה עם שלטונות גרמניה הנאצית מקרב ההולנדים בצרפת ובבלגיה בעת המלחמה. בשנת 1955 היגר עם אשתו נעמי לארצות הברית, ובשנת 1958 הגיע לקליפורניה ושם פתח רשת חנויות מזון בריאות.
הכרה.
ויידנר קיבל מממשלת צרפת את אות לגיון הכבוד, את צלב המלחמה ואת מדליית ההתנגדות. מרשויות השלטון בארצות הברית קיבל ויידנר את מדליית החרות . מבריטניה קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית, ומשלטונות הולנד – את אות האבירות הצבאי "מסדר אוראנז'-נסאו" (Order of Orange-Nassau) . ממשלת בלגיה העניקה לו את אות מסדר לאופולד.
בשנת 1978 הכיר יד ושם בוויידנר בתור חסיד אומות העולם.
שני אדונים מוורונה
שני אדונים מוורונה (אנגלית: The Two Gentlemen of Verona) היא קומדיה מאת ויליאם שייקספיר, שנכתבה כנראה סביב 1590 ובוצעה לראשונה לכל המאוחר ב-1598.
מאז לואיס תאובלד, שערך את עבודותיו של שייקספיר ב-1733, רוב המבקרים ראו ב"שני אדונים" את אחת מיצירותיו החלשות ביותר, הלוקה הן במגוון דמויות מצומצם והן בשטחיות העלילה. כמו כן, המחזה הוא אחת מעבודותיו המוקדמות ביותר, כנראה הקומדיה הראשונה שחיבר ואולי ההצגה הראשונה בכלל. שייקספיר הפגין ב"שני אדונים" את המוטיבים שאפיינו בהמשך את סגנונו: נשים המתחפשות לגברים, פרשיות אהבים סבוכות והשלכותיהן הקומיות. המקורות מהם הושפע בכתיבה היו בעיקר 'שבעת הספרים של דיאנה' לחורחה דה מונטמיור.
עלילה.
ולנטין איש ורונה מעוניין לנסוע ללימודים במילאנו. הוא מנסה לשכנע את ידידו פרוטאוס להצטרף, אך הלה מאוהב ביוליה ומסרב להתלוות אליו. המשרתת לוצ'טה אומרת ליוליה שפרוטאוס מוקסם ממנה, ומוסרת בידה מכתב שהיא מסרבת לגלות את מקורו. העלמה בושה לגלות את רגשותיה, מסרבת לקרוא את האיגרת וקורעת אותה לגזרים. לאחר מכן היא מתחרטת. אביו של פרוטאוס מצווה עליו לנסוע למילאנו וללמוד עם ולנטין, והוא ויוליה מתוודים זה בפני זה ונפרדים בדמעות.
כשהוא מגיע לעיר, פרוטאוס מגלה שוולנטין מאוהב בסילביה, בת הדוכס. למרות הבטחותיו ליוליה הוא מחליט לזכות בסילביה, שמיועדת על ידי אביה להינשא לתוריו, גנדרן עשיר. הוא מלשין לדוכס על תוכניתו של ולנטין לחמוק לחדרה ולהימלט עמה, והלה מגרש את הצעיר. מחוץ למילאנו נתקל ולנטין בחבורת שודדים וטוען בפניהם שנודה אחרי שהרג אדם בקטטה. הם בוחרים בו למנהיגם.
בינתיים, יוליה אחוזת געגועים. לוצ'טה עוזרת לה להתחפש לנער, כדי שלא תיפגע בדרך, והיא נוסעת למילאנו. שם היא רואה את פרוטאוס מחזר אחר סילביה. אחוזת חמה, היא מחליטה להתחזות לעלם 'סבסטיאן' ולשכנע אותו לשכור אותה כמשרת. פרוטאוס נופל בפח ואף שולח אותה לתת לסילביה במתנה את הטבעת שהעניקה לו כשנפרדו. בת הדוכס מתעבת את פרוטאוס וחוששת לוולנטין, שהכל סבורים שמת. בעזרת אגלמור, היא נמלטת אל היערות מחוץ לעיר כדי לחפש אותו. הם נופלים בידי השודדים, שלוקחים את סילביה לראש הכנופיה. בדרך הם נתקלים בפרוטאוס ו'סבסטיאן' המחלצים את סילביה. היא נמלטת ממנו והוא מנסה לשכנעה באמיתות אהבתו אליה, מבלי משים לכך שוולנטין שמע אודותם ועתה צופה בהם מבין העצים. כשסילביה מסרבת, הוא מאיים לאנוס אותה. ולנטין מגלה את נוכחותו, ופרוטאוס אחוז הבושה אומר כי השנאה שהלה חש כלפיו אינה ולא כלום לעומת התיעוב שהוא מרגיש כלפי עצמו. ולנטין מתרכך. בשלב זה, 'סבסטיאן' מתעלפת והם מגלים את זהותה. פרוטאוס נזכר בנדרו ונאחז חרטה עוד יותר.
בשלב זה, מביאים השודדים עוד שני שבויים שנפלו לידיהם, הדוכס ותוריו. האחרון נזעם ומודיע שסילביה שייכת לו, אך מוותר עליה מיד כשוולנטין מאיים להורגו. הדוכס, אחוז גועל מפחדנות חתנו המיועד, מסכים שבתו ואהובה יתחתנו. פרוטאוס ויוליה מתחתנים אף הם.
ז'יזל ון ואטרסכוט ון דר חראכט
ז'יזל ון ואטרסכוט ון דר חראכט (בהולנדית: Gisèle van Waterschoot van der Gracht; 11 בספטמבר 1912, האג - 2013, אמסטרדם) הייתה ציירת, מוציאה לאור וחסידת אומות העולם מהולנד.
קורות חיים.
ז'יזל ון ואטרסכוט ון דר חראכט הייתה בתו של המשפטן והגאולוג ההולנדי הידוע וילם ון ואטרסכוט ון דר חראכט (Willem van Waterschoot van der Gracht) . בין השנים 1915- 1931 התגוררה עם הוריה בארצות הברית. עם שובה לאירופה התגוררה המשפחה ראשית באוסטריה ואז באזור לימבורג שבדרום הולנד. היא למדה בפריז ביצוע תחריטי נחושת (Chalcography) ותצריב. בין השנים 1936–1939 למדה את אמנות הוויטראז' בררמונד שבדרום הולנד. והייתה אמנית וציירת ויטראז'ים עבור כנסיות.
בשנת 1940 עברה עם משפחתה לברגן שבצפון הולנד ובשנת 1941 עברה לאמסטרדם.
פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, נעשתה ז'יזל ון ואטרסכוט ון דר חראכט פעילה במחתרת ההולנדית. היא פעלה עם חברה, וולפגנג פרומל, שהגיע מצרפת בשנת 1939 והיה פעיל מחתרת אף הוא. ז'יזל, שאז גרה באמסטרדם, הסתירה שבעה ילדים יהודיים שחלקם היו הולנדים וחלקם - פליטים מגרמניה, בהם אחד שנשאר בביתה משנת 1943 עד השחרור ב-1945. ז'יזל פעלה להצלת ילדים יהודים מתוך תחושה שאמונתה הקתולית מצווה זאת עליה.
לאחר המלחמה.
בשנת 1951 ייסדו חלק מהיהודים שהצילה ון ואטרסכוט ון דר חראכט, עם וולפגנג פרומל, את כתב העת הספרותי Castrum Peregrini . ון ואטרסכוט ון דר חראכט הייתה מפטרוניות כתב העת.
בשנת 1959 נישאה ון ואטרסכוט ון דר חראכט לארנולד דלי (Arnold J. d’Ailly), ראש העירייה לשעבר של אמסטרדם. יחד אתו שיפצה בניין ישן של מנזר יווני באי פארוס ומעת לעת התגוררה שם, עד 1982.
הכרה.
בשנת 1997 הכיר יד ושם בז'יזל ון ואטרסכוט ון דר חראכט בתור חסידת אומות העולם.
הארמייה המשוריינת ה-4 (ברית המועצות)
עורק הזרוע העמוק
עוֹרֵק הַזְּרוֹעַ הֶעָמֹק (TA: arteria profunda brachii) הוא עורק בזרוע המסתעף מחלקו הצדי והאחורי של עורק הזרוע, מתחת לגבול התחתון של השריר העגול הגדול.
אנטומיה.
העורק עוקב במהלכו אחר עצב החישור, ראשית בדרכו אחורה בין הראשים הארוך והתיכון של שריר הזרוע התלת-ראשי, ולאחר מכן לאורך מענית החישור, שם הוא מכוסה על ידי הראש הצדי של שריר הזרוע התלת-ראשי, לעבר חלקה הצדי של הזרוע. בחלק זה הוא מנקב את החיץ הבין-שרירי הצדי של הזרוע, ולאחר שהוא יורד בין שריר הזרוע והחישור לשריר הזרוע לעבר קדמת עילית העלי הצדית של הזרוע, הוא מסתיים בהשקה עם עורק החישור החוזר.
סעיפים והשקות.