נכון ל-2012, ראש העיר של תרניץ הוא רופרט דווראק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ). במועצת העיר ישנם 37 מושבים.
אצטדיון פאנאתינאיקו
אצטדיון פאנאתינאיקו (ביוונית: Παναθηναϊκό στάδιο) המכונה גם הקאלימארמארון (יוונית: Καλλιμάρμαρο, "יפה השיש") באתונה שביוון, הוא האצטדיון המרכזי היחיד בעולם שנבנה כולו בשיש לבן. השיש הובא מהר פנטליקון.
היסטוריה.
האצטדיון שימש ביוון העתיקה כאתר המשחקים הפאן-אתנאיים, שנערכו לכבוד האלה אתנה. בתקופה הקלאסית של יוון היה האצטדיון בנוי עץ. בשנת 329 לפנה"ס הקים ליקורגוס את אצטדיון השיש, והוא הורחב על ידי הרודס אטיקוס בשנת 140 לספירה, על מנת שיוכל להכיל 50,000 צופים.
שרידי האצטדיון העתיק נחשפו בשנת 1870 והאצטדיון שוקם מחדש בשנת 1895 על מנת לשמש כאצטדיון אולימפי במשחקים האולימפיים הראשונים בעת המודרנית בשנת 1896. שיקום האצטדיון נערך במימונו של ג'ורג' אברוף (ועל כן פיסלו מוצב בכניסה לאצטדיון), על פי תוכניות של האדריכלים אנאסטאסיוס מטאקסס וארנסט זילר, ויש בו מושבים ל-80,000 צופים. האצטדיון נבנה על פי מידותיו העתיקות, ולא בהתאם לסטנדרטים מודרניים שטרם נוסחו בעת שיקומו.
האצטדיון ממוקם בין הגבעות של ארדטוס ואגרה.
כיום משמש האצטדיון לטקסים רשמיים ולחגיגות הנערכות לאחר ניצחונות של קבוצות יווניות. בשנת 1997 שימש האצטדיון לטקס הפתיחה של אליפות האתלטיקה העולמית.
במהלך אולימפיאדת אתונה שנערכה בשנת 2004 שימש האצטדיון את תחרויות הירי בחץ וקשת, וכן שימש כנקודת הסיום של ריצות המרתון לגברים ולנשים.
בשנת 2011 נערך באצטדיון טקס פתיחת "הספיישל אולימפיקס", הטורניר האולימפי לבעלי מוגבלויות שכליות שהתקיים באתונה.
היפודאמיה
היפודאמיה (יוונית: Ἱπποδάμεια) היא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בתו של אוינומאוס מלך אולימפיה, אשת פלופס ואם התאומים אטראוס ותיאסטס.
דמותה.
היפודאמיה היפה זכתה למחזרים רבים, אולם אביה, שלא רצה להשיא אותה, העמיד תנאי שרק מי שינצח אותו במירוץ מרכבות יזכה בידה. המפסיד במירוץ היה צפוי למוות. ברשותו של אוינומאוס היה צמד סוסים משובחים שקיבל מאביו, האל ארס, לכן מחזרים רבים מצאו את מותם ואוינומאוס נותר בלתי מנוצח.
פלופס שרצה בהיפודאמיה וקיבל בעצמו צמד סוסים משובחים מפוסידון, מתנת תודה על כך שהיה המאהב שלו, פנה בהסתר לרכב של אוינומאוס, מירטילוס. הוא הבטיח לו את מחצית המלכות שיירש לאחר מות אוינומאוס, במידה ויזכה בידה של היפודאמיה. לפי גרסה אחרת הבטיח לו גם את הלילה הראשון עם היפודאמיה. בגרסה נוספת היפודאמיה היא זו שהתאהבה בפלופס וסידרה את שיחוד מירטילוס. מירטילוס הוציא או שחרר יתדות ברכב של אוינומאוס וכך זכה פלופס בתחרות ובהיפודאמיה. לפי גרסה אחת אוינומאוס נהרג כשנפל מהמרכבה המתפרקת ולפי גרסה אחרת זעם על הרכב שלו והרג אותו.
היפודאמיה ילדה לפלופס ארבעה בנים, התאומים אטראוס ותיאסטס, פיתאוס ואלקתואוס. לפלופס היה בן נוסף, עלם יפה בשם כריסיפוס, בנה של הנימפה אקסיוכה. היפודאמיה חששה שפלופס יוריש את הממלכה לכריסיפוס, לכן הסיתה את בניה, אטראוס ותיאסטס, להרוג את כריסיפוס. השנים הטילו את כריסיפוס אל מותו לתוך באר (קיימות גרסאות נוספות לגבי מותו, אונס ורצח שביצע בו המחנך שלו או התאבדות בגלל האונס).
פלופס בתגובה גירש את הרוצחים ואת אמם והם מצאו מקלט במיקנה. היפודאמיה תלתה עצמה על עץ.
האסטרואיד 692 Hippodamia שהתגלה על ידי מקס וולף ואוגוסט קופף ב-1901, נקרא על שמה.
ניתוחי לייזר
מלח אנגלי
אל-מנסור
עבדאללה בן מחמד אל-מנצור (בערבית: عبد الله بن محمد المنصور, 712-אוקטובר 775), שנודע גם בכוניה אבו ג'עפר (أبو جعفر) הח'ליף השני לבית עבאס, שלט בין 754 ו-775. אל-מנצור היה אחיו של הח'ליף הראשון לשושלת בית עבאס, א-ספאח וירש את השלטון.
עם מותו של א-ספאח, החליט אל-מנצור לייצב את שלטונו באמצעות חיסול מנהיגים כריזמטיים אחרים של כוחות בית עבאס. אבו מוסלם, אחד מראשי הצבא אשר הוביל את בית עבאס לניצחון על בית אומיה, היה השליט הבלתי מעורער באזור איראן וטראנסאוקסאניה. אל-מנצור ביקש תחילה למנותו למושל מצרים על מנת לנטרלו מכוחו. לאחר סירובו של הלה לעזוב את בסיס כוחו באיראן, הוצא אבו מוסלם להורג ב-755. מותו של אבו מוסלם אכן הבטיח את שליטתה של השושלת העבאסית באזור.
שלטונו של אל-מנצור העמיק את האכזבה והתסכול בקרב הציבור השיעי, אשר חש כי תקוותיו, כי חיסול בית אומייה בידי בית עבאס יחזיר את הח'ליפות לאמאמים, נכזבו. אל-מנצור אף פעל לדיכוי שאיפות השיעים בדרום עיראק ובחצי האי ערב. מקורות שיעים אף טוענים, כי אל-מנצור אחראי למותו של האימאם ג'עפר א-צאדק. מבחינת מדיניות דתית, שאף להכליל ולאסלם כמות רבה ככל האפשר מתושבי האימפריה. זאת, בניגוד למדיניות בית אומייה, אשר העדיף ליהנות ממס הגולגולת שהוטל על "בני חסות" לא-מוסלמים (ד'ימי). ב-750, רק 8% מתושביה היו מוסלמים. עם מותו, המספר הוכפל.
תקופתו של אל-מנצור מאופיינת בשגשוג תרבותי. הסובלנות שהפגין בית עבאס כלפי הפרסים וקבוצות אחרות שדוכאו על ידי בית אומייה תרמה לכך. למרות שהח'ליף השאם אבן עבד אלמלכ אימץ מנהגי חצר פרסיים, ספרות ומחקר פרסי לא זכו להערכה בעולם האסלאמי עד לתקופתו של אל-מנסור. ללבלוב בתרבות הפרסית היה גם ביטוי פוליטי: תנועת השעוביה (الشعوبية), אשר טענה כי התרבות הפרסית עליונה על זו של הערבים.
אל-מנצור היה מעורב גם בפיתוח בגדאד כבירת האימפריה האסלאמית. ב-1 באוגוסט 762, הוא ייסד את בגדאד והקים את ארמון הח'ליף החדש, "מדינת א-סלאם", סביבו התפתחה העיר. בנוסף, הוא הקים בעיר את בית אלחכמה, ספרייה ומרכז מחקר והגות שהיוותה מרכז לתור הזהב של האסלאם.
באותה שנה, ב 25 בספטמבר פרץ מרד של קבוצה מתוך השיעים נגד אל-מנצור והח'ליפות העבאסית באזור חג'אז ודרום עיראק בעקבותיו נהרג מנהיג המרד מוחמד אל נפס אל זכייה.
בשנת 765 החלו להירקם קשרים בין הממלכה הפרנקית לח'ליפות העבאסית. על פי מחבר ההמשך לכרוניקה המיוחסת לפרדגאריוס , המלך הפרנקי פיפין הגוץ שלח משלחת לחצרו של אל-מנצור בבגדאד, וכעבור 3 שנים היא שבה לאירופה עם מתנות מהח'ליפה ומלווה במשלחת גומלין מוסלמית. פיפין נפגש עם שליחיו של אל-מנצור, ולאחר מכן ליווה אותם בעצמו לנמל במרסיי ושלח עמם מתנות רבות. ייתכן שחילופי המשלחות הללו התקיימו על רקע יחסי האיבה ששררו בין הממלכה הפרנקית לבין האימפריה הביזנטית, ותהליך ההתקרבות שחלה בין הממלכה הפרנקית והאפיפיורות. ייתכן שהמוסלמים תפסו את הפרנקים כנציגי העולם הנוצרי, וזה הצדיק יצירת קשרים דיפלומטיים עמם.
אל-מנצור נפטר ב-775 בדרכו למכה, לקיים את מצוות החג'. הוא נקבר לאורך הדרך למכה - קברו אינו מסומן (בשל הרצון להסתיר את גופתו מאנשי בית אומיה). בנו, אל-מהדי ירש אותו.
סבסטופוליס
פרנסואה-אדריאן בואלדייה
פרנסואה אדריאן בואלדייה (בצרפתית: François Adrien Boieldieu; 16 בדצמבר 1775 - 8 באוקטובר 1834) היה מלחין צרפתי.
חייו.
בואלדייה נולד בעיר רואן אשר בנורמנדיה. את לימודיו המוזיקליים החל בלימוד נגינה בעוגב אצל נגן העוגב בקתדרלה ברואן. בגיל 18 חיבר את האופרה הראשונה שלו לליברית של אביו. האופרה זכתה להצלחה מקומית. בואלדייה ניסה להקים ברואן קונסרבטוריון אך כשלא עלה הדבר בידיו, עבר לפריז בימי הטרור של המהפכה הצרפתית. בואלדייה המשיך לחבר אופרות קומיות ובשנת 1800 זכה בהצלחה עם האופרה "הכליף מבגדד". הוא נתמנה למורה לפסנתר בקונסרבטוריון של פריז והשתלם בקומפוזיציה אצל לואיג'י כרוביני.
בשנת 1803 עבר לסנקט פטרבורג ושימש כמנצח ו"מלחין החצר" של הצאר. בתקופה זו המשיך לחבר אופרות. בשנת 1812 חזר לפריז ולאחר ששקל בדבר, החליט לדחות את הצעותיו הנדיבות של הצאר ומסר כתב התפטרות רשמי ממשרתו ברוסיה.
לאחר שובו חזר לפריז המשיך בחיבור אופרות, שרובן נשכחו. בשנת 1825 העלה את האופרה המפורסמת ביותר שלו - "הגברת הלבנה" (La Dame Blanche) המבוססת על שתי יצירות של וולטר סקוט: "המנזר" ו-"גאי מנרינג". האופרה מוצגת בכל רחבי העולם עד ימינו. בואלדייה שילב בה שירי עם סקוטיים. הוא נתמנה לפרופסור לקומפוזיציה בקונסרבטוריון של פריז והמשיך לחבר אופרות, שלא זכו לאותה הצלחה.
מהפכת יולי, שהתרחשה ב-1830 נגד בית בורבון, גרמה לפשיטת רגל של האופרה קומיק ושל בואלדייה. הוא איבד בהדרגה את כושר הדיבור, כנראה כתוצאה מסרטן הגרון. כדי לחלצו מעוני, קבע לו אדולף תייאר קצבה ממשלתית בסך 6,000 פרנק. ב-25 בספטמבר 1834 הופיע בפומבי בפעם האחרונה, בהצגת הבכורה של Le chalet. מאת אדולף אדם. בדרך זו העביר באלגנטיות את שרביט הניצוח לתלמידו המבריק. הוא נפטר ב-1834. לבו נטמן ברואן, בקבר שעיריית רואן מימנה, ואילו גופו נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
בואלדייה היה חבר במסדר הבונים החופשיים, בלשכה הפריזאית "אמנויות וידידות", נוסף לחברותו בלשכת "פלשתינה" (בסנקט פטרבורג). כמו כן היה חבר כבוד בלשכת "ידידים שהתאחדו מחדש", גם היא בסנקט פטרבורג.
מבין יצירותיו התזמורתיות של בואלדייה היה גם הקונצ'רטו לנבל ולתזמורת בדו מז'ור, שנחשב יצירת מופת ברפרטואר של נגני נבל.
אגרוף תאילנדי בוראן
אהרון אברהם קבק
אורקל (מסד נתונים)
אורקל מסדי נתונים (Oracle Database) היא מערכת לניהול מסד נתונים רלציוני (RDBMS), שפותחה על ידי תאגיד אורקל האמריקאי.