הרב בן ציון עסק בלימוד תורה כל ימיו אך לא העלה את חידושיו בספר, אמנם מקצת מחידושיו ראו אור בחוברות ובכתבי עת. בנוסף כתב הרב בן ציון שירה ותפילות שנדפסו גם הן בבמות שונות, לרוב בעילום שמו.
באחרית ימיו תקפה אותו מחלת הסרטן ממנה סבל כמה שנים עד פטירתו. הרב בן ציון פריימן נפטר בט' בכסלו תשנ"ו. בלווייתו ספדו לו הרב מרדכי אליהו, הרב יהודה עדס, הרב אביגדר נבנצל והרב דן סגל.
(מתוך הספדו של הרב ישעיהו הדרי)
רבותיו:
הרב שמואל גדליה ניימן, בעל 'גידולי שמואל'.
מתלמידיו:
הרב אברהם אבא וינגורט.
הרב שאול דוד בוצ'קו.
אנטונוב 24
דראגה מאסין
דראגיניה "דראגה" אוברנוביץ' (בסרבית: Драгиња "Драга" Обреновић; 11 בספטמבר 1864 - 11 ביוני 1903) הייתה אשתו של אלכסנדר הראשון, מלך סרביה. לפני נישואיה לאלכסנדר שימשה כאחת מנשות חצרה של אמו, נטליה אוברנוביץ'. נרצחה יחד עם בעלה במהלך ההפיכה בסרביה ב-1903.
ביוגרפיה.
דראגה נולדה ב-11 בספטמבר 1864 בעיר גורני מילאנובאץ (Gornji Milanovac) שבנסיכות סרביה. שמה המקורי היה דראגיניה לונגביץ'. אביה היה פנטליה לונייביצה, ואמה הייתה אנג'לייה לבית קולייביץ'. היא הייתה השישית מבין שבעה אחים. עברה עליה ילדות קשה; אמה הייתה שיכורה, ואביה סיים את חייו בבית חולים לחולי נפש. ב-1885 היא נישאה לסווצוזאר מאשין מהנדס אזרחי צ'כי יליד 1851, ומאז כינתה את עצמה "דראגה מאשין". בעלה נפטר כשנה לאחר מכן. לא היו ילדים, והשמועות גרסו שדראגה עקרה.
חרף העובדה שהייתה אלמנה בעלת משאבים מוגבלים מאוד, בשל יופייה ופיקחותה היא הצליחה להתקבל לעבודה כעוזרתה של המלכה נטליה אוברנוביץ', אשתו של מילאן הראשון, מלך סרביה. ב-1890 עזבה המלכה את סרביה בעקבות סכסוך עם בעלה, והתיישבה בווילה בעיר ביאריץ בצרפת. היא לקחה את מאשין עמה. ב-1897, ביקר בביאריץ בנה של המלכה אלכסנדר הראשון, מלך סרביה. אלכסנדר ומאשין התאהבו מיד, חרף העובדה שאלכסנדר היה צעיר ממנה ב-12 שנים. הם החלו להתכתב ביניהם, ובהמשך עזבה מאשין את עבודתה אצל המלכה, ועברה לבלגרד לשמש כפילגשו של המלך.
ב-1900 הודיעו אלכסנדר ומאשין על אירוסיהם. ההודעה התקבלה בתדהמה בסרביה, וגרמה לכך שהמלך נתפס כקל-דעת. כל הממשלה התפטרה במחאה. אבי המלך גלה מרצון לווינה ומת שם ב-1901. המלכה שלחה לו מכתב ובו כל השמועות המכוערות על מאשין שהצליחה ללקט. שר הפנים גינה את האירוסין בפומבי ונשלח לכלא. היחיד שאלכסנדר היה יכול לשאוב תמיכה ממנו היה ניקולאי השני, קיסר רוסיה אשר הסכים אף להיות השושבין בחתונה. החתונה התקיימה ב-23 ביולי 1900.
אלכסנדר הודיע כמה פעמים שהמלכה בהריון, אולם הודעות אלו התבדו בכל פעם מחדש, ורק חיזקו את הדעה שדראגה אכן עקרה, והגבירו את הזעם כלפי המלך, במיוחד בקרב הקצונה בצבא סרביה. זעם זה התגבר בעקבות שמועה על פיה עומד המלך להכיר באחד מאחיה של דראגה כיורשו. באוגוסט 1901 התארגן קשר של קצינים זוטרים אשר חפצו להדיח מהשלטון את בית אוברנוביץ' ולהחליפו בבית קראג'ורג'ביץ'. הזוג המלכותי היה אמור להירצח באמצעות סכינים משוחות ברעל, במהלך מסיבה ב-11 בספטמבר - יום הולדתה של דראגה. התוכנית נכשלה כיוון שהזוג לא הגיע למסיבה. כישלון התוכנית רק גרם לקושרים להרחיב את התוכנית מרצח פשוט להפיכה צבאית. בליל ה-28-29 במאי 1903 הלוח היוליאני (11-10 ביוני על פי הלוח הגרגוריאני) התנפלו הקושרים על הארמון, אשר שעריו נפתחו בפניהם בידי בוגדים מהמשמר המלכותי. אלכסנדר ודראגה מיהרו להתחבא בחדר נסתר בחדר השינה שלהם, אולם נמצאו סמוך לעלות השחר. הקושרים קראו למלך לצאת מהמחבוא, אולם הוא דרש מהם בתגובה לאשר את שבועת הנאמנות שלהם כלפיו. על פי גרסה אחת הם אכן נשבעו, בעוד על פי גרסה אחרת הם איימו לפוצץ את כל הארמון אם הזוג לא יצא. כך או כך, המלך והמלכה יצאו, כשהם לבושים רק חלקית. אחד הקושרים, קפטן מיכאילו ריסטיץ', ירה לכיוון המלך. המלכה קפצה וניסתה להגן עליו בגופה, אולם ריסטיץ' רוקן על שניהם את כל מחסנית האקדח שלו. קושרים נוספים הצטרפו לירי, ולאחר שווידאו שהזוג אכן מת, השחיתו את הגופות באמצעות כידוני רובים וחרבות. הגופות הושלכו מבעד החלון לערימת אשפה.
אסנת שוהם
אסנת שוהם (נולדה בשנת 1953), היא שחיינית עבר ישראלית, חברת נבחרת ישראל בשחייה, שיאנית ישראל, אלופת המכביה השמינית (1969) ושיאנית המכביה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה.
שוהם התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי (יוז'ו).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1966 זכתה שוהם בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:28.0 דקות, אחרי שלומית ניר מהפועל אילת השחר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:26.3 דקות וגבי לבל ממכבי חיפה (1:28.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:11.2 דקות, אחרי שלומית ניר (3:06.4 דקות) ואסתר צוירין מברית מכבים עתיד (3:10.9 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בסוף אוקטובר 1967 זכתה שוהם בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא נערות חדש של 1:24.6 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:22.4 דקות ולפני גבי לבל (1:26.2 דקות) התוצאה שקבעה הכניסה אותה לסגל האולימפי ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.0 דקות, אחרי שלומית ניר (3:00.5 דקות) ולפני אסתר צוירין (3:05.4 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בספטמבר 1968 זכתה שוהם במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.0 דקות, אחרי שלומית ניר (2:59.1 דקות) ולפני אסתר צבירין (3:08.0 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכתה שוהם במדליית זהב, מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם איבונה טוביס, שלומית ניר ודורית זלץ, לפני ארצות הברית, לראשונה בתולדות המכביה, בשיא ישראלי ומכביה חדש של 4:55.1 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:25.1 דקות.
באליפות הפועל ה-26 בשחייה שנערכה בבית יצחק בבריכת 25 מטר בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה שוהם בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:24.1 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:19.4 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.8 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:49.3 דקות חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בראשית אוקטובר, היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:26.1 דקות, אחרי שלומית ניר (1:20.9 דקות) ולפני נורית שני מברית מכבים עתיד (1:28.1 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.6 דקות, אחרי ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:54.2 דקות ולפני נורית שני (3:06.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכתה שוהם במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:10.7 דקות, אחרי שלומית ניר (3:05.5 דקות) ונורית שני (3:07.9 דקות).
ביאטריש, מלכת פורטוגל
ביאטריש, מלכת פורטוגל (בפורטוגזית: Beatriz de Portugal; 7 בפברואר 1373–1420), הייתה מלכת פורטוגל לתקופה קצרה מאוד בשנת 1383.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
ביאטריש נולדה בקוימברה בפורטוגל ב-7 בפברואר 1373, לפרננדו הראשון, מלך פורטוגל ולאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס.
ב-14 במאי 1383 התחתנה ביאטריש עם חואן הראשון, מלך קסטיליה. זמן קצר לאחר מכן מת אביה, ולפני מותו חתם על הסכם שחואן וביאטריש יירשו אותו. אולם, האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם, אשר משמעותו הייתה העברת השלטון בפועל לשושלת החדשה, ולמעשה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל. גם מעמד הסוחרים העשירים של ליסבון התנגד לו.
משבר 1383–1385.
סדרת מעשי עוינות הדדים החלה מיד עם מותו של המלך בדצמבר 1383. קרב משמעותי ראשון, "קרב אטולירוס", התרחש באפריל 1384 בין קבוצת קרב קסטיליאנית לכוח פורטוגזי בפיקודו של הגנרל נונו אלוורש פריירה (Nuno Álvares Pereira), אשר נתמך בכוחות סיוע אנגלים. הקרב הסתיים בניצחון פורטוגזי ללא נפגעים. כוח קסטיליאני גדול יותר, בפיקודו של המלך עצמו, הטיל מצור על ליסבון, אך נאלץ לסגת לאחר כ-4 חודשים כתוצאה משיבושי ההספקה והטרדות מצד כוחות פורטוגזים אשר זינבו בו.
באפריל 1385 הכריז על עצמו ז'ואאו, דוכס אביש, בתמיכת ממלכת אנגליה, כמלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל. הוא החל במסע לגיוס תמיכה עממית גם בערים אשר הביעו את תמיכתן בעבר בנסיכה ביאטריש והמלך חואן הראשון מקסטיליה, והעביר את תמיכתן אליו.
הקסטיליאנים אשר ראו במעשיו של ז'ואאו הראשון מעשה מרידה, פלשו בכוח לפורטוגל עם 31,000 חיילים, תוך שהם מגרשים ושורפים יישובים מאוכלסים בדרכם. כוחות פורטוגזים אשר התנגשו בכוח הקסטיליאני, הביסו אותם ב"קרב טרנקוסו" בתחילת יוני. בשלב זה החליט ז'ואאו הראשון, בהתייעצות עם הגנרל פריירה ובעלי בריתו האנגלים, ליזום קרב מכריע נגד הכוחות הקסטיליאנים. הפורטוגזים בחרו לפגוע ממארב בכוח קסטיליאני באזור אלז'וברוטה ובקרב אלז'וברוטה הביסו הכוחות הפורטוגזים את הכוחות הקסטיליאנים והנחילו להם תבוסה מוחצת.
באוקטובר 1385 פתחו הפורטוגזים במתקפת מנע נגד העיר הקסטיליאנית מרידה והביסו ב"קרב ולוורדה" כוח קסטיליאני גדול יותר אף מזה שהובס בקרב אלז'וברוטה. תקריות גבול בין שתי המדינות נמשכו עד שנת 1390, ועד מותו של חואן הראשון מלך קסטיליה.
הניצחונות החד משמעיים של הכוחות הפורטוגזיים הבטיחו את המשך השלטון של המלך ז'ואאו ושושלת בית אביש כשליטי ממלכת פורטוגל.
אחרית ימיה.