במהלך מלחמת מאה השנים ניסו האנגלים לכבוש את האי מספר פעמים אך ללא הצלחה. ניסיון המצור בשנים 1423-1424 כשל אף הוא, והתותחים האנגלים שלקחו בו חלק מוצגים עד היום בכניסה אל העיר.
הפופולריות של האי כיעד עלייה לרגל דעכה עם הרפורמציה הפרוטסטנטית, ועד המהפכה הצרפתית כבר כמעט ולא היו נזירים במקום. המנזר נסגר והפך לכלא שנועד במקור להחזיק מתנגדים מהכמורה למשטר הרפובליקאי. במהלך המאה ה-19 היה המקום מוזנח והעיירה הלכה והתרוקנה מתושביה. בעקבות לחצים פוליטיים אותם יזם הסופר ויקטור הוגו, נסגר בית הכלא ב-1863, וב-1874 הוכרז האתר כמקום לשימור.
בעת הפלישה לנורמנדי ב-1944 נותר מון-סן-מישל כאחד המקומות הבודדים בחבל נורמנדי שלא נפגע בקרבות.
ב-1979 הכיר אונסק"ו באי כולו כאתר מורשת עולמית, והאתר כיום הוא האטרקציה השלישית המתוירת ביותר בצרפת אחרי מגדל אייפל וארמון ורסאי.
אדריכלות.
אחד השיקולים להכרזת המקום כאתר מורשת שימור עולמית הוא ריבוי שכבות הבנייה על האי, אשר יצרו לאורך היסטוריית בנייה של כאלף שנים מראה כולל של אי שנדמה כי צויר או נלקח מעולם אחר. שילובו של המנזר הגותי בעל הצריח המחודד עם הבנייה הצפופה שלמרגלותיו, חומות העיר וצורת האי עצמו, סיפקו השראה אמנותית רבה לציירים ואדריכלים רבים לאורך ההיסטוריה, בהם הצייר מאוריץ קורנליס אשר והאדריכל אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק.
המנזר, שנבנה במאה ה-10, היה מנזר נורמני קטן וצנוע יחסית. במאה ה-11 נבחר האדריכל האיטלקי ויליאם דה וולפיאנו לתכנן כנסיית מנזר גדולה יותר על פסגת ההר. המבנה שנבנה במהלך מאה זו היה כנסייה רומנסקית אשר הטרנספט שלה נבנה באופן נועז ביותר על מצוקי ההר יחד עם תמיכות מתאימות. בסמוך לכנסייה נבנו מבנים נוספים אשר שימשו את המנזר, וחלקם נבנו בקומות תוך ניצול אופטימלי של הטופוגרפיה הטבעית. במאה ה-12 נבנתה חזית חדשה והכנסייה הורחבה למבנה גותי. על הכנסייה מתנוסס בצריח מחודד המגיע לגובה של 170 מטרים מעל פני הים ובקצהו פסל המלאך מיכאל.
קומפלקס המנזר, הכולל גם מגורים, חדר אוכל ומספר בתי תפילה, נבנה במהלך ימי הביניים דרך שינויים בבינוי והוספת תמיכות. הקומפלקס כולל גם קלויסטר ורחבת כניסה לכנסייה, אשר נבנו מעל חללים שימושיים אחרים. המבנה כולל מעין מעלית חיצונית עתיקה להעלאת מטענים המופעלת על ידי גלגל עץ ענקי, שהונע על ידי שני אנשים שפסעו בתוכו, ומשך בעזרת שרשראות ברזל עגלה, לאורך שיפוע חלק תלול מאוד שנבנה מלבנים. כיום נעשית אספקה למקום באמצעות מעלון משאות ולחלקים העליונים גם באמצעות מסוקים.
העיירה שלמרגלות המנזר בנויה סביב רחוב אחד ראשי המתפתל ומגיע אל המנזר. בתי המגורים והעסקים העתיקים הנמצאים בה ורחובותיה וסמטאותיה הצרות נבנו אף הם בשכבות שונות במעלה ההר ומושכים אליהם שלושה מיליון תיירים מדי שנה.
מספרי קטלן
כנסייה לותראנית
פול האגיס
פול אדוארד האגיס (באנגלית: Paul Haggis; נולד ב- 10 במרץ 1953) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה קנדי. זוכה פרס האוסקר על סרטו "התרסקות".
נולד בעיר לונדון, שבפרובינציית אונטריו, קנדה. ב- 1975, כשהוא בן 22, עזב את קנדה לטובת לוס אנג'לס כדי להגשים את חלומו לכתוב תסריטים לטלוויזיה ולקולנוע. על פי אביו, חלפו שלוש שנים וחודשיים עד אשר מכר את התסריט הראשון שלו. עד אז נאלץ לממן עצמו בזכות עבודות מזדמנות כדוגמת סבלות.
האגיס השתייך למעלה משלושים שנה לסיינטולוגיה, עד שעזב את הקבוצה בשנת 2009 והוא כעת אחד ממבקריה הבולטים.
קריירה בהוליווד.
בראשית שנות השמונים החל לכתוב לסדרות טלוויזיה, ובהן ל"ווקר", "מי הבוס" ו"פרקליטי אל איי". ב- 1989 קיבל שני פרסי אמי על סדרת הדרמה הרומנטית "שלושים ומשהו", ובנוסף הפיק כמה וכמה סדרות טלוויזיה, מהם ביים פרקים ספורים, וכתב לסרטי טלוויזיה. ב-1993 ביים סרט קולנוע קנדי באורך מלא בשם "אדום חם", בו כיכב דונלד סאת'רלנד. אולם את ההזדמנות הראשונה לכתוב לסרט קולנוע אמריקני קיבל על ידי קלינט איסטווד, ששכר אותו לכתוב את התסריט לסרטו "מיליון דולר בייבי" (2004), על פי סיפורים מאת אף-איקס טול. היה זה התסריט הקולנועי הראשון אותו כתב האגיס בארצות הברית (והשני בכלל), עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר, בעוד ש"מיליון דולר בייבי" זוכה בארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר. באותו זמן שקד על סרטו הראשון כבמאי בארצות הברית, "התרסקות", אותו גם כתב והפיק. הסרט קיבל 6 מועמדויות לפרס האוסקר, וזכה בשלוש מתוכן: הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר, כך שהאגיס עצמו קיבל שני פרסי אוסקר, כמפיק וכתסריטאי. הייתה זו גם הפעם היחידה בתולדות פרס האוסקר בה שני סרטים הזוכים בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר שנה אחרי שנה נכתבו על ידי אותו תסריטאי. מאז הפך האגיס להיות תסריטאי מבוקש ומוערך, אשר כתב בין היתר סרטים של קלינט איסטווד וכן שניים מסרטי ג'יימס בונד. עם זאת, בשנים האחרונות חווה מספר כישלונות כלכליים וביקורתיים אשר הובילו לדעיכתו המקצועית.
הירו ימאמוטו
הירו ימאמוטו (נולד ב-13 באפריל 1961) הוא נגן גיטרה בס אמריקאי ממוצא יפני, שנודע בעיקר כנגן הבס הראשון של להקת הגראנג' סאונדגארדן, אותה הקים עם כריס קורנל וקים ת'איל.
ימאמוטו הקליט עם סאונדגארדן את אלבומם "Louder Than Love" ועזב את הלהקה ב-1989 לטובת ג'ייסון אברמן (לחצי שנה) שהוחלף בבן שפרד. ימאמוטו פנה ללימודים גבוהים. שלוש שנים לאחר מכן הוא הצטרף ללהקת Truly הסיאטלית והוציא עמה שני אלבומים בחברת קפיטול רקורדס.
הירו יאמאמוטו
מון סאן מישל
הצבעוני השחור
הצבעוני השחור (מוכר בעברית גם בשם החבצלת השחורה; בצרפתית: La Tulipe noire) הוא רומן היסטורי מאת אלכסנדר דיומא האב שפורסם בשנת 1850.
עלילה.
ברומן זה מגולל דיומא את סיפורו של קורניליוס ואן ברל, איש צעיר ובעל כסף רב שמגדל בזמנו הפנוי פרחים (ביניהם הוא מנסה לגדל צבעוני שחור).
באותו הזמן, מוצע פרס של כ-100,000 למי שיצליח לגדל את הצבעוני השחור.
אייזק בוקסטל, שכנו של קורניליוס, מקנא ומלשין ששכנו דיבר ושיתף פעולה עם קורניליוס דה ויט שהואשם בבגידה.
ואן ברל מושלך לכלא. לאחר זמן לא רב, ואן ברל פוגש את בתו של הסוהר, רוזה, ומתאהב בה. היא עוזרת לו בגידולו של הצבעוני, וזאת בגלל שהצבעוני השחור הוא ההוכחה לחפותו של האסיר, ודה ויט.
לאחר שהצליחו השניים בגידול הפרח, הם מחליטים יחדיו לשלוח הודעה לנשיא מגדלי הפרחים של אותו אזור, שהצליחו לגדל צבעוני שחור. הנשיא מקבל את הפתק, אבל באותו זמן נגנב הצבעוני השחור על ידי בוקסטל.
לבסוף, רוזה מצליחה לשכנע את הנסיך ואת נשיא מגדלי הפרחים, שרוזה וקורניליוס הם הזוכים המאושרים.
הסיפור מסתיים בחתונתם של קורניליוס ורוזה.
הקשרים היסטוריים.
הרומן מבוסס בחלקו על אירועים היסטוריים. יוהאן דה ויט היה מנהיגה בפועל של הרפובליקה ההולנדית וקורנליוס היה אחיו ובעל תפקיד בכיר בשלטון. בשנת 1672 תקפה את הולנד ברית של ממלכות אנגליה וצרפת. יוהאן דה ויט ניסה לנהל משא ומתן עם הצרפתים על הפסקת הלחימה.
ולכן, העם לא רצה בהם עוד כמנהיגים, ורצה במקומם את ויליאם לבית אורנז'. העם אילץ אותם לחתום שהם מסכימים להנהגתו של ויליאם, ולאחר שצרו על ביתו של אחד האחים, אותו אחד חתם והוסיף ליד "חתימה כפויה".
העם התרגז על האחים דה ויט עוד יותר, ומישהו העליל על קורנליוס דה ויט עלילה, שבגללה שפטו אותו להגליה.
אבל לעם לא הספיקה הגליה, והם רצחו גם אותו וגם את אחיו.
תרגומים לעברית.
הספר תורגם לעברית שלוש פעמים:
תיאום כוונות (ספר)
תיאום כוונות הוא ספר שנכתב בידי הרב חיים סבתו ויצא לאור בשנת 1999 בהוצאת ידיעות ספרים. הספר זכה בפרס ספיר בשנת 2000 ובפרס יצחק שדה לספרות צבאית 2002.
הספר.
הספר בנוי מאוסף של זכרונות אותם מעלה המחבר, על הרקע של מלחמת יום הכיפורים בחזית רמת הגולן. הספר אינו עלילתי, והזכרונות אינם מובאים בו בסדר כרונולוגי אלא על פי הקשרם. הזיכרונות מועלים מנקודת מבטו האישית של תותחן טנק במילואים בחטיבה 679, תלמיד ישיבת הסדר. זיכרונותיו מתארים אירועים מילדותו בשכונת בית מזמיל שבירושלים, משירותו הסדיר, מהשעות שקדמו לפרוץ המלחמה והמלחמה עצמה, ומהשהייה במובלעת הסורית. חלק מהאירועים מתוארים על ידי המחבר עצמו, וחלקם כעדות שמיעה מפי אחרים. את הספר מלווה תחושת מצוקה של המחבר עקב היעדרותו בקרב של חברו הטוב ביותר, דב אינדיג.
דמויות עיקריות.
בנוסף, מובאות עדויותיהם של אנשי צוות שונים מפלוגתו וחיילים נוספים.
שם הספר.
שם הספר מבטא כפל משמעות: מצד אחד, חוסר הסדר והארגון בתחילת המלחמה שגרם לכך שהצוות לא הספיק לבצע הכנות בסיסיות כמו תיאום כוונות לתותח הטנק ומצד שני, המשמעות הדתית של כוונה בתפילה. בספר משולבים דברי חז"ל, אגדות, מדרשים, פיוטים.
תרגום.
הספר תורגם לאנגלית על ידי הלל הלקין, לצרפתית על ידי צביה פרנק-ויגודה ולרוסית על ידי נ. רדובסקיה.
הסרט.
בשנת 2003 יצא סרט המבוסס על הספר. את הסרט כתב וביים אייל חלפון. בין השחקנים היו דן שפירא ואלון אבוטבול. בסרט, שחקנים חילוניים מגלמים בחורי ישיבה, ולצורך כך שהו השחקנים במשך יום אחד בישיבת כרם ביבנה. הרב סבתו התנגד בהתחלה ליצירת הסרט ונעתר לבקשת חלפון רק לאחר הפצרות רבות.
חלפון נעזר בעת כתיבת התסריט ברב מרדכי ורדי, ראש מגמת תסריטאות בבית הספר לקולנוע "מעלה".
מקדחת שיניים
מקדחת שיניים היא כלי בו משתמשים ברפואת שיניים להוצאת החלקים הנגועים בעששת מהשן, על מנת למנוע את התפשטות הרקבון ומניעת החמרה של הבעיה. במקום החלקים הנגועים רופא השיניים מכניס לשן חומר לסתימה.