על פי אומדן משנת 2017, מתגוררים בסינד כ-47 מיליון תושבים. 52.02% מהאוכלוסייה מתגוררים בערים, בעוד ששאר האוכלוסייה מתגוררת באזורים כפריים. אחוז צמיחת האוכלוסייה עומד על כ-2.41% בשנה. 94.81% מהתושבים הם מוסלמים, 5% הם הינדים (האחוז הגבוה ביותר בארץ), וכ-0.19% משתייכים לדתות אחרות. לסינד יש את מדד הפיתוח האנושי השני בגובהו מבין מחוזות פקיסטן העומד על כ-0.628. לפי מפקד האוכלוסין משנת 1998 השפות הדומיננטיות הן סינדהי ואורדו. שפה נוספת המדוברת על ידי כ-8% מהאוכלוסייה היא הפנג'אבי.
פוליטיקה.
האספה המחוזית היא בית מחוקקים חד-ביתי, המכיל כ-168 נציגים. 5% מהמושבים שמורים ללא-מוסלמים וכ-17% שמורים לנשים. ראש הממשלה נבחר ישירות על ידי העם, בעוד שנגיד המחוז (הממונה על ידי נשיא פקיסטן) הוא אישיות סמלית בלבד. האווירה הפוליטית במדינה נוטה לשמאל ביחס לאזורים אחרים בפקיסטן, כאשר המפלגה הדומיננטית היא מפלגת העם הפקיסטנית.
כלכלה.
הכלכלה המקומית היא הכלכלה השנייה בגודלה במדינה. התוצר המקומי הגולמי עמד בשנת 2010 על כ-1,400$ לאדם. תרומתה של סינד לתמ"ג של פקיסטן היא לרוב בין 30% ל-32.7%. המגזר הדומיננטי במיוחד הוא מגזר התעשייה.
בולאות.
בשנת 1852 הונפק בסינד בול דואר בערך נקוב של ½ אנה, וזאת כחלק משורה של צעדים לשיפור מערכת הדואר המקומית. זה היה הבול הראשון שהונפק ביבשת אסיה, דבר המהווה גאווה לרשויות הדואר ולאספני הבולים של הודו ופקיסטן.
פריקת לסת
פריקת לסת מתרחשת כאשר שתי העצמות שנפגשות במפרק הלסת מתנתקות. אין לבלבל עם תזוזות לסת, אשר מתרחשות כאשר המפרק עדיין מחובר חלקית לעצם.
לסת פרוקה גורמת לקשיים בפתיחת וסגירת הפה. מצב זה עלול לגרום לכאב ראש קיצוני או חוסר יכולת להתרכז. כאשר יישור השריר אינו מסונכרן, תהיה תחושת כאב בשל סיבוב לא רצוי של הלסת.
אם הכאב נשאר קבוע, ייתכן שיש צורך בניתוח, כדי ליישר את הלסת. בהתאם לחומרת פריקת הלסת, משככי כאבים כגון אקמול עשויים לסייע להקלה ראשונית של כאב כרוני.
אנטומיה.
המפרק המעורב בפריקה זו הוא המפרק הלסתי-רקתי (TMJ). מפרק זה ממוקם בנקודת המפגש בין עֱלִי הלסת התחתונה והעצם הטמפורלית. השרירים המאפשרים את סגירת הפה הם: שריר המלעס, שריר הצדע, ושריר הכנפה התיכון. השריר המאפשר את פתיחת הלסת הוא שריר הכנפה הצידי.
פתופיזיולוגיה.
ישנן ארבע צורות שונות של פריקת הלסת: אחורית, קדמית, עליונה וצידית. הצורה הנפוצה ביותר היא הקדמית.
סימפטומים.
סימפטומים שונים עשויים להופיע בהתאם לחומרת הפריקה והזמן שעבר מאז הפציעה. סימפטומים נפוצים כוללים תחושה שהלסת "אינה במקום" או חורגת ממקומה, קושי בדיבור או בהזזת את הלסת, אי-יכולת לסגור את הפה לגמרי, הזלת ריר עקב קושי בסגירת הפה, הרגשה שהשיניים זזו ממקומן ואינן מיושרות, וכאב חזק.
לעומת זאת, סימפטומים של שבר לסת כוללים דימום המגיע מן הפה, אי-יכולת לפתוח את הפה לרוחב ללא כאב, שטפי דם ונפיחות של הפנים, קשיי אכילה בשל כאב מתמשך, אובדן תחושה בשפה התחתונה וטווח תנועה חלקי של הלסת.
טיפול.
רוב הפרעות הלסת התחתונה (TMDs) הם מגבילים את עצמם ולא מחמירות. טיפול פשוט, יחד עם מעורבות וטיפול עצמי, ויחד עם שיטות טיפול ושיקום שמטרתן לחסל התכווצויות שרירים ולהחזיר קוֹאוֹרדִינָצִיָה מדויקת, נדרשים נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDs) משככי כאבים לשימוש לטווח קצר, על בסיס קבוע ולא על בסיס הצורך.
מצד שני, טיפול של הפרעת לסת תחתונה (TMD) כרונית יכול להיות קשה, והדרך הכי טובה להתמודד עם מצב זה היא על ידי גישת צוות; הצוות מורכב מרופא מטפל עיקרי, רופא שיניים, פיזיותרפיסט, פסיכולוג, פרמקולוג, ובמספר קטן של מקרים, מנתח. שיטות שונות כוללות חינוך המטופל יחד עם שיטות טיפול עצמית, תרופות, פיזיותרפיה, סדים, ייעוץ פסיכולוגי, טכניקות הרפיה, ביופידבק, היפנוזה, וניקור מפרק ().
כמו רוב הנקעים במפרקים, ניתן בדרך כלל לשחזר בהצלחה פריקת לסת לתוך העמדה הרגילה של הלסת על ידי בעל הכשרה רפואית מקצועית. ניסיונות לתקן את מיקום הלסת ללא סיוע רפואי מקצועי עלול להוביל להחמרת הפגיעה. המטפל יכול להיות מסוגל להחזיר את הלסת לתוך המיקום הנכון על ידי מניפולציה של האזור בחזרה למיקומה הנכון. תרופות הרדמה כגון הרדמה כללית, מרפי שרירים, או במקרים מסוימים הרגעה, עשויות להיות נחוצות כדי להרגיע את שריר הלסת החזק. במקרים חמורים יותר, ייתכן שיהיה צורך בניתוח כדי למקם מחדש את הלסת, במיוחד אם קיימים נקעי לסת חוזרים.
אפידמיולוגיה.
פריקת הלסת נפוצה עבור אנשים שעברו תאונות ברכב, אופנוע, או תאונות הקשורות לפעילויות ספורטיביות. אנשים שעוברים פריקת לסת בדרך כלל לא פונים למחלקה לטיפול רפואי נמרץ. ברוב המקרים, נקעי הלסת הם חדים ועלולים להשתנות כתוצאה ממניפיולציות קטנות. לפי מחקר מסוים שנערך בתקופה של 7 שנים במרכז רפואי במחלקת המיון, רק 37 מקרים מתוך 100,000 היו מטופלים שפנו למחלקה בגלל פריקת מפרק הלסת.
Viasat Series
Viasat Series הוא ערוץ טלוויזיה המשדר סדרות טלוויזיה.
הערוץ הושק ב-16 בפברואר 2009 כ-TV1000 Drama. באותו יום הושקו גרפיקות חדשות בערוצי TV1000 במדינות הנורדיות, עם סמלילים חדשים ואריזות גרפיות חדשות. בניגוד לערוצי הטלוויזיה האחרים, ששודרו במשך כל היממה, הערוץ שידר דרמות בין השעות 06:00 בבוקר עד 18:00. הערוץ החליף את ערוץ היולים שהיה קיים עד אז בפלטפורמת הלווין של Viasat.
הערוץ משדר כיום סרטים שונים דוגמת דרמות, פשע, ורומנטיקה.
פיצה בסגנון שיקגו
פיצה בסגנון שיקגו מתייחסת למספר סגנונות שונים של פיצה שפותחה בעיר שיקגו. הפיצה המפורסמת ביותר בסגנון זה ידועה בשם פיצת דיפ־דיש. המחבת בה הפיצה נאפית נותנת לפיצה את השוליים הגבוהים והמשטח העמוק האופייניים לה, בתוכם שמים כמויות גדולות של גבינה וגם רוטב עגבניות גושי. פיצה בסגנון שיקגו אפשר להכין בסגנון דיפ־דיש וכפיצה ממולאת.
פיצת דיפ־דיש.
לדברי טים סמואלסון, היסטוריון התרבות הרשמי של שיקגו, אין מספיק תיעוד כדי לקבוע בוודאות מי המציא את הפיצה בסגנון שיקגו מסוג דיפ־דיש. לעיתים קרובות מדווח כי הפיצה בסגנון שיקגו מסוג דיפ־דיש הומצאה ב־Pizzeria Uno בשיקגו בשנת 1943, על ידי המייסד של הפיצרייה, אייק סיוול, לשעבר כוכב פוטבול מאוניברסיטת טקסס. עם זאת, כתבה משנת 1956 ב"שיקגו דיילי ניוז" טוענת כי שף הפיצה המקורי של הפיצרייה, רודי מלנאטי, פיתח את המתכון.
פיצת דיפ־דיש נאפית במחבת פלדה עגול שדומה יותר לתבנית עוגה או פאי מאשר לתבנית פיצה טיפוסית. משמנים את המחבת כדי לאפשר לפיצה לצאת מהמחבת בקלות, כמו גם כדי לתת לקרום הפיצה אפקט של טיגון. בנוסף לקמח החיטה הרגיל, בצק הפיצה יכול להכין קמח תירס, סולת או צבע מאכל שנותן לקרום גוון צהבהב. הבצק מוצמד לצידי המחבת, בצורה של קערה, כדי לאפשר לשים שכבה עבה של תוספות.
השכבה העבה של התוספות בפיצת דיפ־דיש מחייבת זמן אפייה ארוך יותר, שיכול לגרום לגבינה או לתוספות האחרות להישרף לו היו בשכבה העליונה של הפיצה. עקב כך, התוספות מורכבות במהופך מהסדר הרגיל שלהן על פיצה. מצפים את הקרום בגבינה (בדרך־כלל פרוסות של מוצרלה) אחריה בסוגים שונים של בשר כמו פפרוני או נקניק איטלקי. תוספות אחרות כמו בצל, פטריות ופלפלים מגיעות אח״כ. כשכבה האחרונה שמים רוטב לא מבושל, שבד״כ מכינים מעגבניות מרוסקות מקופסאות שימורים. לעיתים מוסיפים מעל הרוטב גרידת פרמזן. מקובל שכשמזמינים את הפיצה הזו כטייק אוויי היא תגיע לא חתוכה כך שהשמנים לא יספגו בקרום ויגרמו לפיצה להיות ספוגה.
פיצה ממולאת.
באמצע שנות ה־70, שתי רשתות בשיקגו, הפיצה של ננסי שנוסדה על ידי רוקו פלזה והפיצרייה של ג'יורדנו שהופעלה על ידי האחים אפרן ויוסף בוליו, החלו להתנסות בפיצת דיפ־דיש ויצרו את הפיצה הממולאת. פלזה ביסס את יצירתו על מתכון של אמו לסקרצ'יידה, פשטידת חג הפסחא האיטלקית מעיר הולדתו, פוטנזה. כתבות במגזין שיקגו שהציגו את הפיצה של ננסי והפיצה הממולאת של ג'יורדנו הפכו את המנות לפופולרית.
פיצות ממולאות בדרך־כלל עמוקות יותר מפיצות דיפ־דיש אבל חוץ מזה קשה לראות את ההבדל עד שהפיצה נחתכת. לפיצה ממולאת בדרך כלל יש שכבת תוספות צפופה יותר מכל סוג אחר של פיצה. כמו בפיצת דיפ־דיש, שכבה עמוקה של בצק יוצרת קערה במחבת גבוהה ואז מוסיפים את התוספות והגבינה. מעל מוסיפים שכבה נוספת של בצק והוא לוחץ על צידי הקרום.
בשלב הזה, לשכבת הבצק הדקה יש מראה עגול וכיפתי. אופי פיצה בדרך־כלל דוקרים חור קטן במרכז הבצק כדי לאפשר לאוויר ואדים לצאת מהשכבה התחתונה בזמן האפיה, כך שהפיצה לא תתפוצץ. בדרך־כלל אך לא תמיד מוסיפים רוטב עגבניות על שכבת הבצק העליונה לפני שמכניסים את הפיצה לתנור.
פיצה דקה.
יש גם סגנון של פיצה עם קרום דק שאפשר למצוא בשיקגו ובשאר המערב התיכון. הקרום דק וקשיח דיו כדי לקבל צליל לעיסה, בשונה מהפיצה בסגנון ניו יורק. את הפיצה חותכים לריבועים, דבר המכונה כחיתוך מסיבה או חיתוך טברנה, בניגוד לחיתוך עוגה בו חותכים את קצוות הפיצה. בקרב המקומיים, קרום דק בדרך־כלל מצליח יותר במכירות מאשר פיצת דיפ־דיש.
בישראל.
בישראל פעלה בעבר מסעדה בסגנון אמריקאי בשם שיקגו פיצה פאי פקטורי שהגישה פיצות בסגנון שיקגו. המסעדה שנסגרה בשנת 2001, הייתה ממוקמת ברחוב הירקון בתל אביב-יפו.
מוטבעל
שבר ג'ונס
שבר ג'ונס (באנגלית: Jones fracture) הוא שבר בעצם המסרק החמישית, באזור בין בסיס העצם וחלקה האמצעי. השבר גורם לכאב באזור האמצעי של כף הרגל בצידה החיצוני. ייתכנו גם שטפי דם וקשיים בהליכה. השבר מופיע בדרך כלל באופן פתאומי.