בתיאטרון המסחרי: ב-2003 גילם את ג'ים הכושי במחזמר "תום סוייר והקלברי פין" שכתבה סמדר שיר וביים משה קפטן. ב-2005 גילם את המלך במחזמר "נסיך האגדות" שכתבה סמדר שיר וביים צדי צרפתי. ב-2009 גילם את מר וגה במחזמר "זורו" שכתב סטיבן קלארק וביים משה קפטן. ב-2010 גילם את חמור במחזמר "שרק" מאת דייוויד לינדזי אבייר שביים עוז מורג. ב-2011 גילם גנב במחזמר "שכחו אותי בבית" (המבוסס בחופשיות על ארבעת סרטי "שכחו אותי בבית") שכתב אסף אשתר וביים אודי גוטשלק.
ב-2015 גילם את יוסל'ה במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב, ביים אורי אומנותי והפיקה איילת ריפס.
בשנת 2017 עשה את ההצגה "סולם יעקב" בתור אדם שמספר את האוטוביוגרפיה שלו (יעקב מספר את האוטוביוגרפיה שלו).
בתיאטרון הקאמרי.
ב-1986 שיחק בהצגה "חוות החיות" מאת ג'ורג' אורוול שביים גדי רול; שיחק בהצגה "אני לא רפופורט" מאת הרב גרדנר שביים היי קיילוס; גילם קברן, הוא-נושאגי, ומשרת בהצגה "יאקיש ופופצ'ה" שכתב וביים חנוך לוין, ושיחק בהצגה "החילוני האחרון" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-1988 גילם משרת בהצגה "נכנע ומנוצח" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1990 גילם את ללקו בהצגה "המתלבט" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1996 גילם את אחד מהתאומים דרומיו בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. באותה שנה גילם את חפץ בהצגה "חפץ" מאת חנוך לוין שביים אילן רונן.
בתיאטרון הבימה.
ב-1998 החל לגלם את מושון קסטל בהצגה "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים צדי צרפתי בתיאטרון הבימה. ב-2000 גילם את נאסר א-דין בהצגה "נאסר א-דין" מאת דן אלמגור שביים צדי צרפתי. ב-2001 גילם את צ'רלי מלכה, סטטיסט בסרט "ארץ זבת חלב ודבש" בהצגה "אבנים בכיסים" מאת מארי ג'ונס שעיבד וביים דן רונן. ב-2003 גילם את מיכאל (מישל) אנרי-סומו בהצגה "קופסה שחורה" שעיבד וביים חנן שניר ע"פ ספרו של עמוס עוז בעל אותו השם. ב-2004 ביים ושיחק בהצגת היחיד "אני והוא" מאת מור פרנק ומיכל ורד - הצגה ליחיד על שייקה אופיר (ההצגה הועלתה לראשונה בפסטיבל תיאטרונטו להצגות ליחיד בשנת 2000). ב-2005 גילם את נמרוד שחר בהצגה "מבקר המדינה 2005" מאת אילן חצור שביים אילן רונן. ב-2007 גילם את הוק קולבורן בהצגה "הנהג של מיס דייזי" מאת אלפרד יורי שביים איציק ויינגרטן. ב-2008 גילם את פליקס אונגר בהצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון שביים משה נאור. ב-2010 גילם את פרנסואה פיניון בהצגה "ארוחה עם אידיוט" מאת פרנסיס וובר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את שיילוק בהצגה "הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר שביים אילן רונן. ב-2014 גילם את הרפגון בהצגה "הקמצן" מאת מולייר שביים אילן רונן, ואת אבא גוריו בהצגה "אבא גוריו" מאת אונורה דה בלזאק שעיבדה שחר פנקס וביימה שיר גולדברג. ב-2017 שיחק בהצגה "הצמה של אבא" לצד רובי פורת-שובל. בשנים 2018–2019 שיחק את קדוש, אביה של מיקה, במחזמר "מיקה שלי", המבוסס על מחזה של גדי ענבר ושיריו של יאיר רוזנבלום. ב-2019 שיחק בהצגות "יש רופא באולם" ו"החולה המדומה".
בטלוויזיה.
ב-1986 גילם פורץ בסדרת הטלוויזיה "קרובים קרובים". ב-1989 גילם את אליקא בן ריבי בסרט הטלוויזיה "כתר בראש" שכתב אפרים סידון ע"פ מחזה מאת יעקב שבתאי וביים רם לוי; ושיחק בסרט "רותי נעים" שכתב איתן גרין וביים אמנון רובינשטיין. ב-1990 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "קריאת כיוון" בהנחיית רוני פינקוביץ', שכתב חיים אידיסיס וביימו יצחק חלוצי ושלמה אלברט. ב-1991 השתתף בתוכנית "מבראבא עד החידקל" שכתב שלמה בראבא וביים שחר סגל. ב-1992 השתתף בדוקו-מדיה "י. שוורץ ומלחמתו בחיים" שכתבו שלמה בראבא ושחר סגל שגם ביים. ב-1997 גילם את ראובן בסרט הטלוויזיה "אישה מרציפן" שכתבה מירב בן-גוריון וביים איתן גרין. בין השנים 2007–2008 החליף את אורי גוטליב בהגשת תוכנית הבידור "עד כאן" בערוץ 15 ישראלי של חברת הטלוויזיה בלוויין yes. החל מ-2009 מתארח לעיתים בתוכנית הטלוויזיה "צחוק מעבודה". בשנת 2010 הנחה את התוכנית הקומית "קומדי בר" בערוץ 2 (רשת). בין השנים 2010–2014 גילם את עמוס פארוקי בסדרת הטלוויזיה "הבורר" שכתב רשף לוי וביים שי כנות. ב-2012 גילם את ציון בסרט הטלוויזיה "טור אחד לחלום" שכתב וביים אלון שרביט. ב-2013 גילם את הרב כהן בסדרת הטלוויזיה "שנות ה-80" שכתבו מני אסייג, שלום אסייג וליאור פריד וביים קובי חביה. במרץ 2013 החל להגיש את תוכנית הבידור והאירוח "מחר שבת" לצד שמואל וילוז'ני בערוץ הראשון. ב-2014 שיחק בסדרה "נויורק" בתפקיד עזרן, חוזה עתידות. ב-2019 שיחק בסדרה "הנערים" של HBO. ב-2021 שיחק בסדרה "היורשת" והשתתף בצילומים לסדרה שעתידה לעלות ב-HOT "העיר הטובה".
מדבב את "תקע" בתשדירי "שקע ותקע" של חברת החשמל.
בקולנוע.
ב-1987 גילם את בבר בסרט הקולנוע בכיכובו של יהודה ברקן ובבימויו של ינקול גולדווסר "אבא גנוב". ב-1989 גילם שוב את אותה דמות בסרט ההמשך "אבא גנוב 2" בבימויו של אבי כהן. ב-1990 השתתף במותחן "רצח תרתי משמע" שכתב וביים יוסי גודארד. ב-1991 השתתף בסרט "מחץ הדלתא 3" ובסרט "זמן אמת". ב-1992 שיחק בסרט "כבלים" שביים צבי שיסל. ב-1994 גילם את שלמה בסרטו של שמואל הספרי "שחור". ב-1998 גילם את מוריס בסרט הסטודנטים שכתב וביים שרון עמרני "ל"ג בעומר". ב-2011 גילם את הרב גושן בסרט "מבול" שכתב וביים גיא נתיב. ב-2015 שיחק בסרט "הקפות". ב-2017 שיחק בסרטו של מתן יאיר "פיגומים". ב-2018 שיחק בסרטו של אלירן מלכה "הבלתי רשמיים".
כיום הוא מעלה מופע סטנדאפ בשם "יעקב כהן חדש".
חיים אישיים.
כהן נשוי לאמנית טירנית ברזילי ואב לשני ילדים. מתגורר עם משפחתו בתל אביב.
לני רביץ
לני רביץ (נולד ב-15 ביולי 1936) הוא קומיקאי, שחקן, סופר ובמאי ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
רביץ נולד וגדל בקונטיקט, ארצות הברית. מגיל צעיר שיחק בהצגות רבות של שייקספיר כמו "המלך ליר", "הנרי החמישי", "קומדיה של טעויות", "הלילה השנים עשר" ועוד. בגיל 28 ביקר בישראל ובזמן ביקור באילת הכיר את מי שתהיה אשתו, עליזה. כעבור שנה שינה את מעמדו לעולה חדש, התגורר באילת ועבד כמורה לאנגלית. ב-1967 עזב עם משפחתו לאלבמה כדי לסיים את לימודי החינוך, לימד בבית ספר לאפרו-אמריקאים, והיה למורה הלבן הראשון שם. כמו כן ביים מחזות זמר רבים כמו: "איש המוזיקה", "ביי ביי בירדי", "ינקיז" ועוד. בשנת 1973 חזרו לישראל והתגוררו בנוף הגליל (נצרת עילית דאז).
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים שימש מפקח מטעם מחוז צפון של משרד החינוך על הוראת האנגלית.
בשנת 1976 היה בין מקימי התיאטרון הראשון בנצרת ולקח חלק בבימוי הצגות.
ב-1994 חדל מלביים הצגות בתיאטרון.
ב-1986 פתח את מכון גשטלט - מכון לצחוק, הומור ולאינטליגנציה רגשית.
לני רביץ הוא אביהם של השחקן נתן רביץ, השחקן והסטנדאפיסט דורון רביץ והמורה לתיאטרון אורית (אורי) רביץ. בשנת 2003 הופיע רביץ יחד עם שני בניו בהצגה "לני רביץ ובניו קבלני צחוק".
בנובמבר 2012 העניק לו איגוד אמני ישראל אות הוקרה על תרומתו לתרבות הישראלית לאורך השנים.
רודולף אויקן
רוּדוֹלְף כְּרִיסְטוֹף אוֹיִקֶן (בגרמנית: Rudolf Christoph Eucken) (5 בינואר 1846 – 15 בספטמבר 1926) היה פילוסוף גרמני, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1908.
ביוגרפיה.
אויקן נולד באאוריך ב-1846. למד פילוסופיה, בלשנות קלאסית והיסטוריה באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת ברלין. לאחר שלימד כמה שנים בבתי ספר תיכוניים, התמנה בשנת 1871 כפרופסור באוניברסיטת בזל. לאחר שלוש שנים עבר לתפקיד זהה ביינה ושם המשיך ללמד עד שנת 1920.
בשנת 1908 הוענק לו פרס נובל לספרות על "החיפוש המעמיק אחר האמת, מחשבה נוקבת, חזון נרחב, חום התיאור ועוצמתו, על קידום העולם האידיאליסטי ופיתוחו".
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה פרסם אויקן, ביחד עם ארנסט הקל, ביקורת חריפה על אנגליה, שהאשימה אותה בלחימה לצד הסלאבים הברברים במלחמה בלתי-צודקת. לטענתם רוסיה פתחה בתוקפנות ואנגליה ליבתה אותה לממדי מלחמת עולם, מתוך קנאה בגרמניה ורצון למנוע ממנה את הגדלת מרחב ההשפעה שלה בתבל. כמו כן היה בין החותמים על מנשר התשעים ושלושה. אויקן ראה במלחמה דבר שביכולתו להחיות את הבריאות המוסרית של היחיד, וקבע שגרמניה לא תובס אם תישאר מאוחדת.
הוא נפטר ביינה ב-1926.
השקפתו.
אויקן תקף את הגישה הביקורתית והפוזיטיבית והעדיף גישה אידיאליסטית, מטאפיזית, ברוח התאולוגיה הפרוטסטנטית בימיו. הוא לא הפחית מערכה של גישה נטורליסטית, אך היה סבור שהיא לא מאפשרת עיון פילוסופי בתופעות החיים. אויקן ניסה להוכיח, בספריו, קיומו של עולם רוחני עליון. לטענתו, בני האדם מסוגלים לגלות את קיומה של הרוח האלוהית באמצעות הפסיכולוגיה, אך מחובתם לגלות אותה מתוך ביטוי חופשי של אישיותם. בדרך זו, טען, האדם תורם לפיתוח "הנשמה הקוסמית" שבו. לדבריו, הנצרות היא הצורה העילאית של הדת. למרות זאת דגל בהפרדת הדת והמדינה.
בשנת 1920 נוסדה אגודה על שמו ששמה לה למטרה להפיץ את רעיונותיו.
מספריו.
בשנת 1878 פרסם ספר על מושגי היסוד של תקופתו ובשנת 1890 הופיע ספרו הגדול בו דן בהשקפת עולמם של הוגי הדעות.
כימיה פיזיקלית
כימיה פיזיקלית עוסקת בתכונות הפיזיקליות של החומרים ובשינוי שלהם, כגון: טמפרטורה, מסיסות, ערבוב, חמצון-חיזור ועוד. נכללים בה חקר מקרוסקופי, אטומי ותת-אטומי של תופעות בכימיה, במונחים וחוקים פיזיקליים. היא מיישמת את העקרונות והרעיונות של פיזיקה כגון תנועה, אנרגיה, כח, זמן, תרמודינמיקה, כימיה קוואנטית, מכניקה סטטיסטית ועוד.