(הריונות בסיכון נמוך), לידות הבית בנוכחות מיילדות יכולות להתבצע באותה רמת ביטחון ועם פחות התערבות כלידות בבית חולים בנוכחות רופא".
תמרון גאסקין.
תנוחה להקלה על הלידה, תמרון גאסקין, נקרא על שמה. התנוחה מכונית גם כריעה על ארבע. זו טכניקה שנועדה להפחית את הבעיה של כליאת כתפיים. גאסקין התחילה ליישם את השיטה בארצות הברית ב-1976 אחרי שלמדה אותה מאישה ברזילאית שבתורה למדה אותה בגואטמלה, שם מקורה. בתנוחה זו האם תומכת בעצמה בעמידת ידיים וברכיים. תנוחה זו משנה את מפתח האגן, ומאפשרת לכתף התינוק להשתחרר וללידה להתקדם. תנוחה זו שונה מאוד מתנוחת הלידה המקובלת במערב בתקופה המודרנית, מאז לידה עברה מדיקליזציה. בתנוחה זו, (lithotomy position), האישה שוכבת על גבה ורגליה מורמות ומפושקות. קשה לבצע תמרון גאסקין תחת הרדמה אפידורלית, אך זה אפשרי בסיוע צוות לידה מיומן.
הכרה.
ב-14 ביוני 2008, הובילה גאסקין סדנה בשם "המדריך ללידה טבעית' במרכז הפתוח של ניו יורק במנהטן. שימשה כנשיאה של "ברית המיילדות של צפון אמריקה", מ-1996 עד 2002. היא קיבלה את פרס אספו/למאז-ארווין שאבון (1997), ופרס הכרה מטעם אגודת המיילדות של טנסי. גאסקין קיבלה דוקטור לשם כבוד בשל עבודתה בהוכחת היעילות והבטיחות של מיילדות על ידי אוניברסיטת Thames Valley בלונדון ב-24 בנובמבר 2009. ב-29 בספטמבר 2011, זכתה בפרס הקיום הנכון.
מסע הנשים לשלום
מסע הנשים לשלום (באנגלית: The Women's Peace Crusade) הייתה תנועה עממית סוציאליסטית שפעלה ברחבי בריטניה, בין השנים 1916 ל-1918. המטרה המרכזית שלה הייתה להפיץ את הרעיון של "שלום בין אנשים" כדרך לסיים את מלחמת העולם הראשונה ללא פיצויים וסיפוח שטחים.
התנועה הוקמה בגלאזגו ביולי 1916, ונרשמה באופן רשמי ב-10 ביוני 1917. מאוחר יותר היא התרחבה ברחבי בריטניה ובשיאה הפעילות היו לה 33 סניפים. מסע הנשים לשלום ארגן הפגנות בלידס ברדפורד, לסטר, ברמינגהאם ולנקשייר. אף על פי שלמסע הנשים לשלום היה מספר משמעותי של תומכות, הממשלה והמשטרה התנגדו לפעילות התנועה וחברותיה.
תחילת הפעילות.
מסע הנשים לשלום, המכונה לעיתים גם מסע הנשים למשא ומתן לשלום (Women's Peace Negotiation Crusade), מקורו בדרום גלאזגו בהפגנה שנערכה ב-23 ביולי 1916, בהשתתפות 5,000 אנשים. ההפגנה אורגנה על ידי הלן קרופורד , פעילה פמיניסטית, קומוניסטית בת מעמד הפועלים שהובילה גם את שביתת שכר בגלאזגו ב-1915. המניע להפגנה היה מכתב שפרסם בעיתון Labour Leader המבקר את הנשים שהן לא מארגנות פעולות מחאה. המפגשים הראשונים התקיימו בחלקים שונים של העיר גלאזגו, ולאחריהם התקיימו פגישות רחוב, תהלוכות, מכירת תגים והפצה של עלונים.
מטרות.
הדרישה המרכזית מסע נשים לשלום היה להביא לסיום מיידי של מלחמת העולם הראשונה באמצעות משא ומתן. בפרסומים  של התנועה פורטו מטרות המשנה: לאפשר לכל מדינה לבחור את צורת הממשל המתאימה לה, לקדם פיתוח ושגשוג לכל המדינות, לאפשר גישה לשוקי העולם ולחומרי גלם. הן יצאו נגד התפיסה הקולוניאליסטית שלמדינות אירופה יש זכות לכיבוש וסיפוח, הן התנגדו לניסיון לשמר או להגדיל את הגבלות הסחר, ולכל ניסיון לכפות פיצויים על כל אומה. כמו כן, מסע נשים לשלום תמך בהגבלת החימוש וחיזוק ארגונים בינלאומיים במטרה ליצור הבנה משותפת של אינטרסים משותפים שהן כינו "שלום של אנשים".
חברות.
מסע נשים לשלום היה מבין תנועות השלום הגדולות בגלאזגו במהלך מלחמת העולם הראשונה. לתנועה נודעה תמיכה רחבה בקרב מעמד הפועלים והיא נחשבה לתנועה עממית.
הלן קרופורד הייתה אחת ממייסדות מסע הנשים לשלום וייסדה את הסניף בגלאזגו של ליגת נשים בינלאומית לשלום ולחרות. בהמשך היא חזרה בה וטענה כי מעולם לא הייתה פציפיסטית אלא סוציאליסטית בינלאומית עם שנאה עמוקה למלחמה ולאכזריות הנוראית והבזבוז שקשור אליה. חילוקי דעות בין חברות ממעמד הביניים לחברות מעמד הפועלים בסניף של ליגת נשים בינלאומית לשלום חרות בגלאזגו הובילה את קרופורד וחברות נוספות להקים את מסע הנשים לשלום. בעוד ליגת נשים בינלאומית לשלום ולחרות נפגשה אחת לחודש לדיונים ושיחות, מסע הנשים לשלום פעל בקרב מעמד הפועלים והעביר מסרים אנטי מלחמתיים בפעולות הסברה במרחב הציבורי.
האופוזיציה.
מסע הנשים לשלום ספג ביקורת מעיתונות ופעילי ימין שמרנים. עיתון הימין "מורנינג פוסט" תיאר את התנועה בשם "אחד ארגוני התעמולה הפעילים ההרסניים ביותר במדינה". ב-11 באוגוסט 1917, צעדה של כ-1,200 נשים בלנקשייר נתקלה בהפגנת תמיכה במלחמה של 15,000 איש. המפגינים החלו להתעמת עם נשים ולצעוק לעברן "בוגדות! רוצחות!". רק נוכחות המשטרה עצרה את המפגנים מלפגוע פיזית בחברות מסע הנשים לשלום.
טרוויס פימל
טרוויס פימל (אנגלית: Travis Fimmel; נולד ב-15 ביולי 1979) הוא דוגמן ושחקן אוסטרלי. פימל החל את הקריירה שלו בתור דוגמן של חברת קלווין קליין והתפרסם בעיקר כמי שמגלם את דמותו של רגנאר לודברוק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "ויקינגים" של ערוץ ההיסטוריה.
ביוגרפיה.
טרוויס פימל נולד בשנת 1979 בעיר ויקטוריה (אוסטרליה) וגדל בחווה של 22,000 דונם בלוקינגטון. הוא בנם של ג'ני וכריס והצעיר מבין שלושת האחים. בצעירותו עבר למלבורן בעקבות שאיפותיו לשחק פוטבול אוסטרלי מקצועי והצטרף למועדון הכדורגל של סנט קילדה, אולם הוא שבר את רגלו טרם תחילת העונה מה שמנע את המשך דרכו בקבוצה.
קריירה.
דוגמנות.
קריירת הדוגמנות שלו החלה כאשר סוכן של סוכנות הדוגמנות צ'דוויק גילה אותו בחדר כושר בו התאמן פימל. בשנת 2002 חתם בסוכנות הדוגמנות של אלי איי מודלס. היה הדוגמן (הגבר) הראשון שקיבל שכר של 6 ספרות לשנה בחברת קלווין קליין.
המגזין האמריקאי פיפל בחר אותו כרווק הסקסי ביותר של אמריקה בשנת 2002.
העדפתו למשחק על פני דוגמנות הובילה אותו לדחות הצעה לשמש כשופט בתוכנית הטלוויזיה האוסטרלית "תעשה אותי סופר מודל".
משחק.
פימל למד משחק בהוליווד, ורק כעבור שנתיים קיבל את האודישן הראשון שלו. היה השחקן הראשי בסדרת הטלוויזיה
"טרזן" בשנת 2003. בשנת 2008 הוא גילם תפקיד של רוצח בסרט "גולש, אחי" עם השחקנים מת'יו מקונוהיי ווודי הרלסון.
בשנת 2013 פימל חתם על חוזה לתפקיד השחקן הראשי בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "הוויקינגים" בה גם מככבים השחקנים גבריאל ביירן וקתרין ויניק, הסדרה צולמה באירלנד וסקוטלנד ומתארת את סקנדינביה ואירופה בתחילת המאה התשיעית. פימל מגלם בסדרה את רגנאר לודברוק, מנהיג וויקינגי אגדי.
בשנת 2015 שיחק לצד גרטה גרוויג בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" בבימויה של רבקה מילר. בשנת 2016 הוא שיחק בתפקיד הראשי של סר אנדוין לות'אר בסרט " המבוסס על משחק המחשב באותו שם.
בשנת 2022 החל לשחק את אחת הדמויות המרכזיות בסדרת המערבון האמריקאית "The Dirty Black Bag"" בשירות הסטרימינג AMC+, לצדם של השחקנים דומיניק קופר והישראלית ניב סולטן.
תריץ אחורה
תריץ אחורה היא סדרה קומית ישראלית המשודרת בטלוויזיה החינוכית ומציגה אירועים מרכזיים בהיסטוריה של מדינת ישראל תוך שימוש בסגנון הדוקומנטרי. יוצרי הסדרה הם ארז אבירם ואלי פיניש, שגם משתתף בה יחד עם אביעד בנטוב ויעל שרוני. הסדרה היא זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתוכנית הבידור לילדים ונוער 2016.
מבנה התוכנית.
בתחילת התוכנית מציג פיניש את הנושא באמצעות מונולוג קצר, כשמיד לאחר הפתיח מופיעות דמויות שונות, שקשורות איכשהו לנושא, ומספרות עליו מנקודת מבטן. הדמויות בסדרה משתפות את הצופה בזיכרונות ובחוויות האישיות שלהם באמצעות מונולוגים קומיים ועדויות משעשעות. בכל פרק משולבים תמונות היסטוריות וקטעי ארכיון עם כותרות שמדגישות את הנקודות הלימודיות החשובות.
דמויות קבועות.
פרופסור ידעיה חפרוני (אלי פיניש) - פרופסור זקן ומעט מוזר שמופיע בכל פרקי הסדרה. בניגוד לשאר הדמויות שנוטות להפליג בזיכרונותיהן אל מחוזות הדמיון והנונסנס, פרופ' חפרוני מציג מידע אמיתי ואמין. הוא נוהג להציג ספרים שכתב כסוג של בדיחה חוזרת, כששם הספר זהה למשפט שזה הרגע הוא אמר. לחפרוני יש חתולה בשם זמירה, שאף פעם לא נראתה על המסך אך היא תמיד מייללת כשהוא קורא בשמה. הוא מוצג בכינוי היסטוריון בלתי נלאה.
יוסי קימל (אלי פיניש) - בעל מכולת עליז. בדחן כפייתי עם בדיחות לא מצחיקות.
חיליק ועדינה (אלי פיניש ויעל שרוני) - בעל ואישה שנהנים לעקוץ זה את זה, אינם מפרגנים ואינם מסכימים על כלום.
ציקי ויוכי (אלי פיניש ויעל שרוני) - זוג מאוהב ודביק שמשלימים זה את זה ומחליפים ללא הרף מחמאות הדדיות.
מושיק והררית (אביעד בנטוב ויעל שרוני) - זוג שבו האישה מדברת על הנושא והבעל נוהג לחזור אחריה על הסופים של המשפטים אותם היא אומרת.
שימי ברינגר (אביעד בנטוב) - עסקן חלקלק. אומר תמיד בתחילת דבריו "אני לא רוצה להתרברב", אך מתרברב מיד אחר כך.
אבו ג'ילדוש (אביעד בנטוב) - מנהיג לא מוצלח של כנופיה ערבית. מופיע כאשר עוסקים בפעולה צבאית ערבית נגד היישוב היהודי.
אלוף שייקה רימון (אביעד בנטוב) - קצין שחצן שחושב על הכל במונחים צבאיים. נוהג לשלוח מכתבים למנהיגים עם המילה "פעל!" ולהתאכזב כשעצותיו לא מתקבלות. נוהג להתקיל את המראיין בחידונים כשאת התשובות הוא ממספר באותיות, כאשר תשובה ד' היא תמיד "כל התשובות נכונות". לאחר שהמראיין עונה, רימון נותן לו פרס זניח ולא משמעותי. בפרק "המצור על ירושלים" רימון מודה בחצי פה שמפקד חטיבת הראל דאז יצחק רבין שחרר אותו מהצבא אחרי שחשד בו שהוא ירד מהפסים. שמות ילדיו סא"ל ורס"ן הם כשמותיהם של דרגות קצונה בצבא.