האסטרואיד 40 הרמוניה שהתגלה ב-31 במרץ 1856 על ידי הרמן גולדשמידט, נקרא על שמה. השם ניתן על ידי אורבן לה-ורייה לציון סיום מלחמת קרים.
חנוך חסון (רב)
הרב חנוך חסון (י"ז באייר ה'תרכ"ז, 22 במאי 1867- י"ח באב ה'תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929) היה אב בית דין של עדת הספרדים בחברון.
ביוגרפיה.
חסון נולד ב-22 במאי 1867 למרדכי, סוחר אמיד מעסקני כוללות העיר, ולרבקה בחברון. חסון התחנך בישיבות העיר, ובגיל 15 נודע כבקי בש"ס.
במשך כמה שנים לימד חסון בתלמוד תורה של העדה הספרדית. בשנת 1900 יצא בשליחות העדה לאסוף כספים בגולה ובשובו נבחר לחבר בית הדין בחברון והפך ליד ימינו של הרב הראשי חיים חזקיהו מדיני. חסון בין היתר גם ביצע את ההגהה וההדפסה לחלקים מספרו של מדיני, "שדי חמד" ואף כתב את ההקדמה לספר.
לאחר פטירת הרב מדיני ב-1905, מונה חסון לאב בית דין של עדת הספרדים.
בשנת 1920 נבחר לשמש כחבר הסתדרות הספרדים, והפיץ את השקל הציוני.
חסון פעל רבות למען היישוב היהודי בעיר, התמחה בחקר תולדותיה ואסף תעודות קדומות. בעקבות חיבתו לחברון, סירב לעזוב אותה למרות הפצרותיהם של בניו להצטרף אליהם בירושלים, בטענה ש.
ב-24 באוגוסט 1929 במהלך פרעות תרפ"ט נרצח חסון יחד עם אשתו.
חיים אישיים.
חסון נישא לקלרה, בתו של הרב רחמים יוסף פרנקו, בשנת 1884. לזוג היו חמישה בנים: יעקב, חיים, מרדכי פנחס, יוסף, ורחמים.
רונה ישראל-קולת
שמואל צ'רלס פסמן
הליגמן
נהרתן הגנגס
נהרתן הגנגס (שם מדעי: "Platanista gangetica") הוא מין של דולפין נהרות ממשפחת הנהרתניים. הוא חי בנהר הגנגס שבהודו ומצוי בסכנת הכחדה בטבע. קרוב משפחתו היחיד הוא נהרתן האינדוס שבעבר היה תת-מין שלו.
מאפיינים.
צבעם חום הם כמעט עיוורים ומוצאים את דרכם באמצעות איכון הד חזק העוזר להם לבנות תמונה קולית של סביבתם. הלסתות ארוכות ובעלות שיניים חדות רבות והן מתעבות לקראת הקצוות. השיניים הארוכות עוזרות להם לתפוס את טרפם.
אורכם הממוצע 2.2 מטר בזכרים ו־2.4–2.6 מטר בנקבות. הצעירים נולדים באורך 200 ס"מ. הם בעלי סנפיר גב גדול אך סנפירי חזה קטנים והם יודעים לשחות על צידם.
דולפינים מיוחדים אלה אינם חיים בלהקות כמו הדולפינים הימיים. הם חיים רק בנהר הגנגס שבהודו, בנגלדש, נפאל ופקיסטן בנהרות בעלי סחופת או מהירי זרימה. הם מחפשים שם דגים שונים למאכל.
דולפינים אלה בסכנת הכחדה כתוצאה מציד ומזיהום נהרות והם מינים מוגנים במדינות תפוצתם.
קוגיה ננסית
קוגיה ננסית (שם מדעי: "Kogia breviceps") היא מין של לווייתן ממשפחת ראשתנים ננסיים. הקוגיה נפוצה ברוב האוקיינוסים אבל אין עליה הרבה פרטים. קרובת משפחתה היחידה היא קוגיה גמדית, הקטנה ממנה.
הקוגיה היא קרובת משפחה רחוקה של הראשתן גדול-הראש הענקי, אך שייכת למשפחה נפרדת וקטנה ממנו בהרבה. עם זאת מבנה הראש והלסתות שלהם דומה מאוד.
הם קטנים ממנו בהרבה, משקלם 400 ק"ג ואורכם 3.5 מטרים בממוצע. הם בעלי צבע קרם ולעיתים גם כחלחל-אפור. הראש ענקי לעומת הגוף, והלסת התחתונה קטנה מהעליונה כמו הראשתן. אזור העיניים נראה מנופח מעט והשיניים גדולות, קהות וצומחות רק על הלסת התחתונה והלשון גדולה. היא גם בעלת מצח בעל איכון הד העוזר לה לחוש את סביבתה ולהתנייד. סנפירי הגב והגפיים קטנים מאוד.
לווייתנים אלה אינם נפוצים בטבע. הם חיים בים הפתוח וצוללים לעומק שם הם צדים דיונונים ודגים קטנים. הם עולים גם לקפוץ מעל המים פעמים רבות אך מתרחקים מבני אדם וספינות.
הם חיים בדרך כלל בחבורות קטנות של עד 6 פרטים. הם מהירים מאוד אך לעיתים נטרפים על ידי עמלצים לבנים ולווייתני קטלן גדולים.
לא ידוע מה מצב שימורם.
קוגיה גמדית
קוגיה גמדית (שם מדעי: Kogia sima) היא מין של לווייתן ממשפחת ראשתניים ננסיים. קרובתה היחידה למשפחה היא קוגיה ננסית. הקוגיה הגמדית קטנה יותר מקרובת משפחתה. הם כמעט אינם נצפים בטבע.
הקוגיה היא קרובת משפחה רחוקה של הראשתן גדול-הראש, אך קטנה ממנו בהרבה. אורכה של הקוגיה מגיע ל-2.7 מטרים ומשקלה עד 250 קילוגרם. הגוף כחלחל-אפור, עם בטן בהירה ומעט מפוספסת בצהוב. הראש גדול ביחס לגודל הגוף והעיניים נראות נפוחות מעט. הלסת העליונה גדולה בהרבה מהתחתונה אך חסרת שיניים, בדומה לראשתן גדול-הראש. הקוגיה קטנה ואיטית ופעמים רבות נצפיתה נחה על פני המים.
הקוגיות צוללות לעומק רב כדי לאכול דיונונים ותמנונים שונים וגם דגים. הן עצמן עלולות להיטרף על ידי כרישים, כמו עמלץ לבן או לווייתן קטלן.
הקוגיות חיות באוקיינוסים הפתוחים, בעיקר הממוזגים והטרופיים, ואינן מתקרבות לחופים, אם כי יחסית לקוגיה הננסית ניתן למוצאן מדי פעם בחופים שונים. הן נצפו באוקיינוס האטלנטי בחופי ווירג'יניה שבארצות הברית, בבריטניה ובספרד ובחופי דרום ברזיל ודרומה של אפריקה. באוקיינוס ההודי בחופים שבין דרום אפריקה לאינדונזיה ובחופי דרום אוסטרליה. באוקיינוס השקט נצפו בחופי יפן וקולומביה הבריטית שבקנדה. עם זאת, אין אומדני אוכלוסייה עולמיים ולא ידוע כמה פרטים חיים היום.
נהרתן האינדוס
נהרתן האינדוס (שם מדעי: "Platanista minor") הוא מין של דולפין נהרות החי בטבע בנהר האינדוס שבהודו ופקיסטן ומצוי בסכנת הכחדה. הוא קרוב משפחתו של נהרתן הגנגס ועד שנת 1970 גם נחשב לתת-מין שלו.
מאפיינים.
צבעו של דולפין זה הוא חום עכור והוא בעל לסתות ארוכות, עבות בתחילתן, ומלאות בשיניים חדות העוזרות לו לתפוס דגים. דולפינים אלה ככל הנראה עיוורים וחשים את דרכם באמצעות איכון הד. סנפיר הגב קטן אך סנפירי החזה והזנב גדולים. עם זאת, הם איטיים מאוד. הם יכולים לשחות על צידם ומדי פעם קופצים מהמים.
אורכם הממוצע 2.2 מטר בזכרים ו2.4-2.6 מטר בנקבות. הקטנים בדרך כלל באורך 200 ס"מ בלידה והם מתבגרים במהירות ועוזבים את האם תוך כמה חודשים לאפיקים אחרים בנהר.
הם מחפשים בקרקעית הנהר או על פני המים, סרטנים ודגים כמו קרפיון, שפמנון, גובי וכו'.
נהרתן האינדוס ייחודי בכך שהוא חייב לשחות ללא הפסקה על מנת להימנע מפציעות, ובעקבות כך, ישן גם במחזורים קצרים מאוד, הנמשכים בין 4 ל-60 שניות.
דולפינים אלה חיים רק באפיקי נהר האינדוס שבהודו ופקיסטן הצפוניים. בעבר הם חיו בהרבה שטחים דרומיים יותר אבל כיום נכחדו מ-80% מאזורי תפוצתם.
כיום הם בסכנת הכחדה בטבע כתוצאה מציד ומזיהום הנהרות המקומיים. הדולפין נחשב למין מוגן.
אובלנה (סוג)
אובלנה (שם מדעי: "Eubalaena") הוא סוג של לווייתני מזיפות גדולים החיים בכל האוקיינוסים ובעיקר באזורים הארקטיים. הם בעלי מזיפות גדולות העוזרות לסנן את מזונם והם מיני בעלי החיים הגדולים ביותר בעולם לאחר בני משפחת לווייתני הענק.
מיון.
בסוג זה ישנם 3 מינים. בעבר נכלל בהם גם המין היחידי בלנה גרינלנדית:
בג&quot;ץ רופאים לזכויות אדם נגד השר לבטחון פנים (מיטה לכל אסיר)
נהרתן הגאנגס
קונגריב
נהרן האינדוס
נהרן הגנגס
נהרן הגאנגס
טירת מורז'
טירת מורז' (בצרפתית: Château de Morges) היא טירה שנבנתה בימי הביניים, על שפת אגם ז'נבה, משמשת כיום כמשכנם של המוזיאונים הצבאיים של וו ומוכרזת כאתר מורשת לאומי שווייצרי. הטירה נמצאת ביישוב מורז', שהוא פרוור של העיר לוזאן, שנמצא במחוז מורז' שבקנטון וו.
הטירה והעיר מורז' הוקמו יחדיו, בידי ברון אזור וו, לואי דה סבוי, החל משנת 1286. הטירה נבנתה בכיכר העיר, על פי הדגם של טירת איוורדון, שביישוב איוורדון-לה-בן. הטירה בעלת קומות אחדות והיא בצורת ריבוע, כאשר בכול קודקוד של הריבוע ישנו מגדל עגול. אחד המגדלים גדול יותר מהשלושה האחרים והוא המגדל הראשי. מטבח הטירה בנוי בצמוד לה - מחוצה לה. הטירה עברה שינויים מבניים קלים עם השנים ובמאה ה-19 היא הפכה למחסן תחמושת ונזוקה מפיצוץ. בשנת 1925 החלו להיפתח בטירה מוזיאונים בעלי אוטירנטציה צבאית.
המוזיאונים שבטירה.
נכון לשנת 2015, מצויים בה:
משחק מטריצה
משה בן-חורין (מהנדס)
משה בן חורין (גינזבורג) (1905 – פברואר 1972) היה איש התנועה הרוויזיוניסטית ומהנדס בניין ישראלי, שהשתתף בין השאר בתכנון מצודת זאב ובית אסיה בתל אביב.
ביוגרפיה.
בן-חורין נולד בשנת 1905 בעיירה פינסק למשפחה ציונית. אביו, שמואל גינזבורג היה בעל סמיכה לרבנות, עילוי בתורה וסוחר אמיד עד למלחמת העולם הראשונה, אז הפסיד את הונו. בהיותו בן 12 נפצע קשה מפגיעת חייל; בעקבות הפציעה שכב שנתיים בבית חולים ועוד תקופה ארוכה רותק לביתו. בעת החלמתו עמד בבחינות הבגרות, ובהיותו בן 15 בלבד עזב את בית הוריו, ויצא ללימודי הנדסת מכונות בגרמניה. בעת לימודיו התכונן לקראת עלייה לארץ ישראל, ולאחר ששמע כי בארץ חסרים מהנדסי בניין, הפסיק את לימודיו ועבר ללימודי הנדסת בניין. ב-1925 עלה לארץ, ומכיוון שפרץ באותה עת משבר כלכלי, בן-חורין נאלץ לדחות את תוכניותיו המקצועיות והחל עובד כפועל בפרדסי המושבה פתח תקווה. עם שיפור המצב הכלכלי השתלב בתחום הבנייה.
תרומתו המשמעותית של בן-חורין הייתה פיתוח שיטות בנייה חדשות, שחלקן לא היו ידועות עד אז בארץ ישראל. בין השאר היה מהמהנדסים הראשונים שבנו בריכות מים וגשרים בשיטת הבטון המזוין. כמו כן, היה מהחלוצים שביססו בניינים על כלונסאות בטון ותקרות מצולעות. במסגרת עבודתו, נשלח על ידי חברת סולל בונה לתכנון וליווי פרויקטים בסוריה ובלבנון.
בשנת 1934 נבחר כחבר במועצת פתח תקווה וכיהן בה כחבר הנהלה וכנציג התנועה הרוויזיוניסטית עד לשנת 1940. בן-חורין היה נערץ על חבריו לתנועה הרוויזיוניסטית; כך למשל, כינה אותו יצחק סבר (סברדליק), "הטריבון הז'בוטינסקאי מאם-המושבות".