שירים נוספים ידועים מאותה תוכנית היו "אין כבר דרך חזרה" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "השמש בפיראוס" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "חופשה ביפן" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "המלח שלי" (יורם טהרלב/משה וילנסקי), "רק בישראל" (אהוד מנור/נורית הירש), "שבת בצהריים" (מנור/הירש) וכמו כן שני שירים שהלחין במיוחד ללהקה חתן פרס ישראל סשה ארגוב, "הכל כחול" ( למילים של אבי קורן) ו"סופה" ( למילים של יעקב רוטבליט).
תוכנית מס' 9 "רפסודה בכחול" – בשנת 1969, הופיעה הלהקה בתוכניתה התשיעית, "רפסודה בכחול". את מקומו של רוזנבלום החליף בני נגרי, שכבר עבד עם צוות הווי הנח"ל באותה שנה. במהלך עבודתו של נגרי עם ליטאי, הבחין הצמד בכישרון חדש: שלמה ארצי, שהחל את שירותו בחיל התותחנים, ועבר, אחרי מבחנים, ללהקת חיל הים. ארצי קיבל שיר סולו: "כשאהיה גדול" (רימונה די־נור/יאיר רוזנבלום), אשר סימן את תחילתו כסולן. שירים נוספים שהצליחו בעקבות אותה תוכנית היו: "אנשי הדממה" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "מי יישא את נשמתי" (יורם טהרלב/בני נגרי), "יידישע פיראטן" (יורם טהרלב/דרורה חבקין), "ספינת שרבורג" (יורם טהרלב/בני נגרי) ו"המלח גבריאל" (יעקב רוטבליט/יאיר רוזנבלום). באותה תקופה, אף שהתגורר בלונדון, המשיך רוזנבלום לשלוח שירים ללהקה. לאחד השירים ששלח רוזנבלום לליטאי ונגרי צורפה התניה שעל פיה רוזנבלום עצמו יהיה אחראי לעיבוד השיר. נגרי דחה את הדרישה, וכתוצאה מכך העביר רוזנבלום את השיר ללהקת הנח"ל. כך זכתה להקת הנח"ל בשיר, שהפך לאחד הלהיטים הגדולים של התקופה: "שיר לשלום".
בשנת תש"ל–1970 זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל, והוציאה תקליט מסחרי בן שישה שירים שבו חידושים לביצועים מקוריים של הלהקה, אבל לתקליט לא הייתה שום מסגרת אירועית מבחינת התוכניות שהלהקה הפיקה.
תוכנית מס' 10 "שירת הים" – שיתוף הפעולה של ליטאי ונגרי המשיך גם בתוכנית חדשה "שירת הים" מ־1971, בה נכללו שירים מצליחים כ"חסקה" (יורם טהרלב/משה וילנסקי), "בוא לים" (דן אלמגור/יאיר רוזנבלום) ו"שרק יהיה הים שקט" (דן אלמגור/בני נגרי). הסולן הראשי בתוכנית היה עודד בן חור והסולנית החדשה הייתה חיה ארד, ששרה את השיר הבולט ביותר בתוכנית "על אם הדרך", שיר ערש שכתב נתן אלתרמן והלחינה נעמי שמר. השירים "על אם הדרך" ו"חסקה" הצליחו במצעדי הפזמונים, והלהקה זכתה בתואר "הלהקה הצבאית של השנה" במצעד השנתי של קול ישראל בשנת תשל"ב.
פרס כינור דוד – בשנת תשל"ב זכתה הלהקה שוב בפרס כינור דוד.
התוכניות הבאות.
תוכנית מס' 11 "הללו ים" – בתום התוכנית "שירת הים", עזב בני נגרי את ההפקה. את מקומו של נגרי החליף מתי כספי, בוגר להקת פיקוד דרום. יחד עם ליטאי, הפיק כספי את התוכנית "הללו ים" ב־1973. בתוכנית זו בלט השיר "כוסית לפלי"ם" המספר על תקופת העפלה, "...אפשר לומר הרבה דברים ולספר פי כמה איך מפלוגה של הפלי"ם אשר ירדה הימה הוקם פה חיל הים..." (זרובבלה ששונקין/יאיר מילר). חלק מהטקסטים בתוכנית התבססו על שירי ים קלאסיים שתורגמו על ידי דן אלמגור מלחנים אנגליים, כמו למשל, "לחוף בארברי" , "מה נעשה למלח שיכור" . בתוכנית זו השתתפה יעל לוי. שירי התוכנית הצליחו פחות מקודמותיה, וליטאי וכספי עזבו את הלהקה. לתוכנית יצא תקליט שמאגד את כל השירים שהופיעו בה, וזה היה לאריך-נגן האחרון של הלהקה.
תוכנית מס' 13 – "הרימו עוגן" – ב-30 במרץ שנת 1975 נערכה הופעת בכורה חגיגית בבית החייל החדש בחיפה. התוכנית "הרימו עוגן", בבימויו של נדב לויתן עם עיבודים של אלדד שרים. התוכנית המשיכה להזדהות בסגנון המוזיקה והמילים משירים עממים שתורגמו לעברית וגם שירים ישראליים חדשים ומקוריים.
תוכנית מס' 14 – "דרך בים" – ב־1975 הפיקה את התוכנית האחרונה, "דרך בים". בזמן החזרות לתוכנית הלהקה כמעט התפרקה מכיוון שאנשי חיל הים ראו בחומרים שהיא מציגה כרדודים מאוד. מאותו רגע נכנס לתמונת ההפקה יאיר רוזנבלום, וזרק "גלגל הצלה". עזר לעבד את השירים מבחינה מוזיקלית והלהקה הופיעה עם החומר החדש שלה כרגיל. חברי ההרכב מנו 9 זמרים וזמרות וגם ארבעה נגנים. שלושה שירים ממנה הוקלטו לסינגל שנקרא "להקות צבאיות וצוותי הווי 1975–1976", בהם השירים "דרך בים", "אלפי שירים" ו"לא אשכח זאת רעי". מאחר שגם תוכנית זו לא הניבה להיטים גדולים, היא למעשה סימנה את דעיכת הלהקה וירידתה מהבמה.
הרמטכ"ל רפאל איתן במסגרת תוכנית צמצום וחיסכון הכריז בשנת 1978 על סגירת הלהקות הצבאיות, ועל כן, להקת חיל הים הפסיקה פעילותה החל מאותה שנה. כמו שאר הלהקות הצבאיות, שבה הלהקה לפעול בהדרגתיות החל משנות ה-80 המאוחרות.
יוצאי להקת חיל הים.
יוצאי להקת חיל הים – בתחילת שנות ה-80, בעקבות ערב חד־פעמי של הלהקה עם שירים מכל הזמנים, הקימו כמה מבני הלהקה את ההרכב "יוצאי להקת חיל הים", שהמשיך להופיע באירועים שונים של החיל עד היום. בימים אלו כאשר אף אחד מחברי הלהקה אינו בגיל השירות למילואים מופיעים ותיקי להקת חיל הים בערבי זמר ואירועים שונים בהרכב המקורי.
המאה ה-21.
הרכב הלהקה וחבריה מגוון והשתנה פעמים רבות לאורך השנים. כמעט מיום הקמתה הורכבה הלהקה מזמרים בלבד, אך הדבר שונה בעשור השני של המאה ה-21, ונכון להיום, הלהקה מונה זמרים ונגנים. בנוסף, ללהקה משובץ טכנאי קול.
להקת חיל הים פועלת ומופיעה בכנסים פנימיים ויחידות החיל בכל השנה, עם שירים ועיבודים עדכניים שבוצעו על ידי המעבד המוזיקלי נועם זלטין. פעילות הלהקה כפופה למספן כוח אדם, תחת פיקוד קצינת חינוך בדרגת סגן.
פעילות הלהקה כוללת בין היתר יציאה במשלחות מיוחדות לחוץ לארץ, בעבור גיוס תרומות לצה"ל וייצוג ישראל במדינות זרות.
הרכב נוכחי:
זמרים: ליטל פורטר, נווה מאמו, עדי צוסט, ליהי אלישקוב
נגנים: מיכאל הלוי, מאור המבר, איתמר דורמן ועומרי בינדר
הופעות בחו"ל.
הלהקה יצאה במשלחות לפריז בשנת 2011, ,מקסיקו סיטי בשנת 2012 ולארצות הברית בשנים 2013–2014.
תלת חתרית
דוכוס הורנט
דוכוס הורנט ("Dukus Horant") הוא שיר עלילה מן המאה ה-14 שחובר בגרמניה על ידי יהודים.
כתב היד המצוי כיום בקיימברידג' נתגלה בגניזת קהיר, ורשום באותיות עבריות באחת הצורות של גרמנית עילית תיכונה, שממנה התפתחה שפת יידיש של ימינו. השיר מעורר עניין רב בקרב חוקרי הלשון והספרות הגרמנית, כיוון שנשתמר בו נוסח קדום של שירה אפית הקרובה לאפוס הגרמני קודרון. לסיפור זה על הורנט לא נשמר זכר במקורו הגרמני, אלא רק בטקסט שבכתב היד היהודי, והוא אפוא שריד יחיד של שירה גרמנית שאבדה.
העשייה היהודית בטקסט גרמני זה מוגבלת להעתקתו לאותיות עבריות, תוך החלפה של מושגים נוצריים בכינויים ובמונחים המקובלים על היהודים. הסברה כי אין זו יצירה יהודית, אלא העתקה בכתב או בעל פה של יצירה נוצרית, נתמכת בגלל הכנסתם של שינויים מינימליים בתחום אחד בלבד: בדברים שנראו למעתיק פסולים מן הבחינה היהודית. אין הוכחה משכנעת יותר לכך מאשר בחוסר העקביות שנקט המעתיק: בעוד שבאחת השורות מכונה הכנסייה בשם הגנאי הרגיל בפי היהודים "צו דער תיפלה", הרי כעבור כמה שורות היא מכונה "צו דער קירכן"; שני הכינויים מתייחסים למילה הגרמנית Kirche. לפיכך מתברר כי במקרה הראשון הבחין בה המעתיק והחליפה בכינוי הגנאי, אך במקרה השני לא שם לב אליה, וכך נשתמר הנוסח המקורי בעל המטען הנוצרי.
בולגריה הישנה
בולגריה הישנה הידועה גם כ"אונוגוריה" או "האימפריה הבולגרית-אונוגורית", הייתה ישות מדינית שנוצרה מאיחוד השבטים הבולגרים על ידי המנהיג קובראט.
שבטים של בולגרים חיו בתחילת המאה ה-7 באזור שמצפון להרי הקווקז, בערבה שבין הדניסטר ובין הוולגה התחתונה.
קובראט היה מנהיג בולגרי משושלת דולו. בילדותו היה קובראט בן ערובה בחצר הביזנטית, שם התחנך והוטבל לנצרות. בתקופה זו הוא התחבר למי שהיה עתיד להיות הקיסר הרקליוס וקיבל את התואר פטריקיוס.
קובראט שב מביזנטיון לטריטוריות המיושבות בשבטי הבולגרים, הביס את האווארים בשנת 632 ואיחד את כל שבטי הבולגרים תחת שלטון אחד ויצר בכך את המדינה שכונתה על ידי היוונים בולגריה הישנה (כדי להבדילה מהבולגריות האחרות). בירתו של קונראט הייתה כנראה בעיר פאנאגוריה, בחצי האי טאמאן. בסביבות שנת 660 הוביל את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה של הוולגה, אך בנו הבכור, בטבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה.
הבולגרים שנשארו בבולגריה הישנה תחת שלטון בתבאיאן כונו "בולגרים שחורים". אחרי מותו של בתבאיאן הממלכה הכוזרית הכלילה את הטריטוריות של בולגריה הישנה לתוך גבולותיה. משערים שהבלקרים (שיבוש של ה"בולגרים") החיים ברפובליקה קברדינו-בלקריה, הם צאצאי הבולגרים השחורים.
ארז אבני
ארז אבני (נולד ב-1 בספטמבר 1975) הוא צייר ישראלי, המצייר בעיקר ציורי שמן.
ביוגרפיה.
אבני החל לצייר בגיל 21, לאחר שחזר מטיול במזרח הרחוק. לאחר כארבע שנות ציור עצמאי, המשיך לשנת לימודים בבצלאל.
כסייף בעברו ואוטודידקט, בחן אבני את התנועה ועסק בתחום זה בציוריו. אבני הוא לקוי שמיעה מילדותו, ומשתמש בעבודתו בראייה ובתקשורת ויזואלית באופן מוגבר מהרגיל. ציוריו עשירים בצבע ובתנועה. בציוריו מבטא אבני סיפורים ורגשות, ולעיתים מביע ביקורת על החברה, ב-2013 יצר וכתב את הסדרה "פרופיל 64".
שביתת הנהגים 1931
סילבר סיטי (ניו מקסיקו)
סילבר סיטי (באנגלית: Silver City) היא עיירה במחוז גראנט, ניו מקסיקו, שבארצות הברית. אוכלוסיית העיירה עומדת על 10,273 תושבים, נכון ל-2012. העיירה היא ביתה של אוניברסיטת ניו מקסיקו.
היסטוריה.