בשנת 1928, הוא מונה כפרופסור חבר לסטטיסטיקה וכלכלה באוניברסיטת אוסלו. במהלך השנים 1927 ו-1928 פרסם סדרה של מאמרים על הסטטיסטיקה של סדרות עתיות. בשנת 1929, פרסם את המסה החשובה הראשונה שלו במתודולוגיה אקונומטרית "מתאם ופיזור במשתנים סטטיסטיים", והמשיך באותה שנה עם "סטטיקה ודינמיקה בתאוריה הכלכלית". בשנת 1931 הפך לפרופסור מן המנין. בשנת 1932 הוא ייסד באוניברסיטה את המכון לכלכלה במימונה של משפחת רוקפלר, והפך למנהל המחקר שלה.
בשנת 1961 זכה פריש בפרס אנטוניו פלטרינלי מהאקדמיה הלאומית דאי לינצ'י שבאיטליה, ובשנת 1969 הפך לזוכה הראשון בפרס נובל לכלכלה במשותף עם יאן טינברגן ההולנדי, על "פיתוח ויישום מודלים דינמיים לניתוח תהליכים כלכליים".
במהלך הכיבוש של נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית, היה כלוא במחנה הריכוז ברדטוייט מ-17 באוקטובר 1943, לאחמ"כ במחנה הריכוז ברג מ-22 בנובמבר 1943, ולבסוף במחנה המעצר גריני מ-9 בדצמבר 1943 ועד ל-8 באוקטובר 1944.
משפחתו.
פריש נישא למריה סמדל ב-1920, להם נולדה בת, רגנה. נכדתו נדיה הסאנאוי (ביתה של רגנה), הפכה למנחת טלוויזיה נורווגית. לאחר מות אשתו הראשונה ב-1952, הוא נישא בשנית לחברת ילדות בשם אסטריד יוהנסן שמתה ב-1980.
עבודתו.
פריש היה אחד הכלכלנים הראשונים שהפכו את הכלכלה למדע מודרני. הוא ביצע מספר פיתוחים משמעותיים בשדה הכלכלה, וטבע כמה מינוחים חדשים כולל "מיקרו-כלכלה" ו"מקרו-כלכלה". מאמרו על תורת הצרכן משנת 1926, סייעה בבניית המחקר הנאו-וולראסיאני. הוא ניסח את תורת הייצור ב-1965. באקונומטריקה הוא עסק בסדרות עתיות (1927) ורגרסיות ליניאריות (1934).
רותי להבי
רותי להבי (נולדה ב-1959) היא אשת חינוך, מרצה ומקימת בית הספר קשת בירושלים.
חיים אישיים.
רותי להבי נולדה למשפחה דתית-לאומית, הצעירה מבין 4 אחים (שני אחים ואחות). בת לפנינה ושלמה שמידט, שהגיעו מצ'כוסלובקיה אחרי מלחמת העולם השנייה והתיישבו בירושלים. להבי התחנכה בבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יהודה הלוי", ובתיכון "פלך", שניהם בירושלים.
להבי בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית ובהיסטוריה, תואר שני בהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית ותואר שלישי בהיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, בעלת תעודת הוראה ממכון כרם ובוגרת המחזור הראשון בבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית. נשואה לפרופ' ירון להבי ולהם 3 ילדים.
קריירה חינוכית.
עם סיום לימודי תעודת ההוראה (1981–1983) התחילה להבי ללמד תנ"ך והיסטוריה בבית הספר "זיו" בירושלים, חינכה וריכזה את המחזור הראשון. בשנת 1987 עברה ללמד ולחנך בבית הספר התיכון הניסויי בירושלים, וכן שימשה כסגנית למנהל בית הספר. בשנת 1990 התמנתה למנהלת בית הספר, תפקיד בו נשאה עד שנת 1992, בה התקבלה למחזור הראשון של בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. במהלך לימודיה פיתחה את רעיון בית הספר קשת לחינוך משותף לדתיים וחילוניים, ועם סיומם עמלה במשך שנה על הקמת בית הספר, עד לפתיחתו בספטמבר 1995.
להבי ניהלה את בית הספר במשך 12 שנה, עד שנת 2007. במקביל לניהול בית הספר, שימשה בשנים הראשונות גם כמנהלת העמותה לקידום החינוך ברוח עקרונות קשת, אשר פעלה לצד בית הספר. בין השנים 1997–2002 הייתה חברה בעמותה הישראלית של הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו, במהלכן שימשה כיושבת ראש הוועדה לפלורליזם יהודי.
החל משנת 2008, להבי עובדת כמרצה במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין; במסגרתה שימשה כראש התוכנית להכשרת מנהלים בין השנים 2008- 2013. החל משנת 2015 משמשת גם כמרצה במכון כרם להכשרת מורים. החל מ-2013 להבי חברת סגל בבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית וכן אחראית על תהליך המיון אליו. החל מ-2017 משמשת כדיקנית שנה ב'.
הקמת בית הספר קשת.
הרעיון להקמת בית הספר קשת, לחינוך משותף בין דתיים וחילונים, נועד לענות על שתי מטרות מרכזיות. האחת, לפתח שפה חינוכית פלורליסטית, שתאפשר קיום דו-שיח בין דתיים לחילוניים, תפיסה שלהבי מיישמת בביתה בהיותה דתייה ההודאה לחילוני. השנייה, להקנות כלים למתחנך על מנת להגיע להבנה מעמיקה של זהותו כיהודי וכישראלי במדינת ישראל כיום, בין אם המחויבות שלו ליהדות היא הלכתית או תרבותית.
תהליך פיתוחו של בית הספר עד להקמתו ארך כשלוש שנים. שנתיים מתוכן במהלך לימודיה של להבי בבית הספר למנהיגות חינוכית, בהנחייתם של מוריה בתוכנית, בראשם פרופ' שלמה פוקס ומיכאל גל וכן בתמיכתם של עמיתיה לתוכנית. שלב הלמידה כלל בחינה לעומק של מושגים כמו: חינוך דתי, חינוך חילוני, חינוך משותף, פלורליזם, דיאלוג וזהות, כמו גם עריכת מיפויים חברתיים של המגזרים השונים וסקירת מסגרות החינוך הקיימות של הזרמים השונים ותולדותיהם. לאור הלמידה, התגבשה ההצעה, הוגדרו הקשיים הצפויים ונבנו תוכניות פעולה.
העבודה בשנה שלפני הקמת בית הספר, נועדה לתרגם את הרעיון לתוכנית עבודה מעשית ולגיוס תלמידים ומורים, והתאפשרה הודות לעיריית ירושלים שתמכה ברעיון ופעלה להוציאו לפועל. פעילותו של בית הספר קשת, משלב ההקמה ועד לשנת 2007, נתמכה על ידי קרן אבי חי אשר נרתמה לסייע לקשת כבית ספר מדגים למסגרות משותפות שקמו בעקבותיו. במקביל להקמת בית הספר, הוקמה העמותה לקידום החינוך ברוח קשת, בראשותו של אמיר קדרי, במטרה ללוות את בית הספר ולקדם את רעיונותיו למעגלי עשייה נוספים.
על פועלה זכתה להבי בפרס ליבהבר לסובלנות יהודית ולפתיחות תרבותית לשנת תשס"ו.
בדישי
בדישי הוא שם משפחה יהודי-תימני.
אנגלנדר
אנגלנדר הוא שם משפחה.
בן דיין
בן דיין הוא שם משפחה יהודי-מרוקאי.
בן-דיין
ויסוקר
ויסוקר הוא שם משפחה יהודי.
משלחת גאוס
משלחת גאוס (בגרמנית: Gauss Expedition (1903-1901) הייתה המשלחת הגרמנית הראשונה אל אנטארקטיקה, בהנהגת חוקר החוג הארקטי והפרופסור לגאולוגיה אריך פון דריגאלסקי, באונייה גאוס, שנקראה על שם המתמטיקאי ופיזיקאי קרל פרידריך גאוס.
המסע.
דריגאלסקי עמד בראש המשלחת הגרמנית הראשונה אל הקוטב הדרומי עם האונייה "גאוס", ששמה לה למטרה לחקור את האזור הלא-נודע של אנטארקטיקה שמדרום לאיי קרגלן. המשלחת יצאה מקיל ב-11 באוגוסט 1901.
המשלחת.
קבוצה קטנה מאנשי המשלחת הוצבה באיי קרגלן בזמן שהקבוצה העיקרית התקדמה עוד דרומה. אריך פון דריגאלסקי עצר לביקור קצר באי הרד והיה הראשון לאסוף מידע מדעי מקיף על הגאולוגיה, הפלורה והפאונה של האי.
על אף היותה לכודה בקרח במשך קרוב ל-14 חודשים, עד פברואר 1903, גילתה המשלחת טריטוריה חדשה באנטארקטיקה, ארץ הקייזר וילהלם השני ובה הר הגעש גאוסברג.
דריגאלסקי היה הראשון שהשתמש בכדור פורח הפועל על גז באנטארקטיקה.
חזרה.
המשלחת חזרה לקיל בנובמבר 1903. בהמשך כתב אריך פון דריגאלסקי את סיפור המשלחת וערך מצבור גדול של נתונים מדעיים. בין 1905 ל-1931 הוציא לאור 20 כרכים ו-2 אטלסים המתעדים את המשלחת.
תא-שמע
תא-שמע הוא שם משפחה יהודי.
שפיגלר
שפיגלר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני שפירושו "יצרן מראות".
שיימן
שיימן הוא שם משפחה יהודי.
קראסנושיילץ
קראסנושיילץ (בפולנית: Krasnosielc) הוא כפר במחוז מקוב מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הכפר, השוכן על גדת נהר אוז'יץ, נוסד במאה ה-18 בידי משפחת האצולה הפולנית קראשינסקי. בסוף המאה ה-19 נמנו בכפר 102 בתים, וכיום הוא משמש כמרכז מנהלי אזורי.
יהודי קראסנושיילץ.
יהודים ישבו בכפר מיסודו, ובשנת 1841 מנו כ-60% מתושביו. בשנת 1883 נבנה ביישוב בית כנסת. בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר 1,331 תושבים יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית, של הבונד ושל אגודת ישראל.
מבין יוצאי הכפר הידועים נמנה הארי וורנר, ממייסדי אולפני האחים וורנר. בין מלחמות העולם פעל בכפר בית ספר מרשת בית יעקב. טרם מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם כיבוש היישוב בתחילת ספטמבר 1939 בידי הגרמנים, גייסו אלו את הגברים היהודים בו לביצוע עבודות כפייה, תוך רצח כמה מהם. ב-8 בספטמבר 1939 ריכזו הגרמנים באלימות את עובדי הכפייה היהודים במבנה בית הכנסת המקומי, ושם פתחו לעברם באש, תוך רצח עשרות רבות מהם.
ב-28 בספטמבר 1939 גורשו כל היהודים שנותרו בכפר לרוז'ני ולאוסטרוב מזובייצקה, לאחר שנדרשו להצהיר בכתב כי הם עוזבים את הכפר מרצונם החופשי. יהודי הכפר חלקו את גורל יתר יהודי היישובים אליהם הגיעו.
ריקן
ריקן הוא שם משפחה.
קראסנוסיילץ
רי&quot;ב 132
קרסנושיילץ
קרסנוסיילץ
קלצ'ב
קלצ'ב (בפולנית: Kleczew) היא עיירה במחוז קונין שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
לקלצ'ב הוענקו זכויות עיר בשנת 1366, ועד תחילת המאה ה-19 הייתה בבעלות פרטית. במהלך המאה ה-17 ניזוקה העיירה כתוצאה משריפה גדולה שפקדה אותה, ובהמשך, כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי קלצ'ב.
יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-18, אך בין השנים 1823 ו-1862 נאסר על יהודים נוספים להתגורר בה, בשל קרבתה לגבול. טרם מלחמת העולם הראשונה פעלו בעיירה שני בתי כנסת ובית מדרש.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, קרוב ל-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלומים, החרמת רכוש ודירות וחיוב כלל היהודים בענידת סרט זרוע. בד בבד, נצטווה יודנרט שמונה בעיירה לספק לשלטונות עובדי כפייה יהודים.