הכדורגל האירופי שאחרי בוסמן שונה ללא הכר מזה שלפניו. יותר מכל בולט שיתופם של שחקנים בני לאומים שונים בקבוצות אירופיות רבות. בהקשר זה ראויים לציון שני סימני דרך: ביום הקופסאות 1999 עלתה צ'לסי למשחק ליגה נגד סאות'המפטון, עם אחד עשר שחקנים שאף לא אחד מהם היה אנגלי. כשש וחצי שנים לאחר מכן, במעמד גמר ליגת האלופות, שיחקה ארסנל חלק מהמשחק עם הרכב של אחד עשר שחקנים בני אחת עשרה אומות שונות. יש הרואים בכגון אלה ביטויים של אובדן זהות ואף פגיעה בכבוד לאומי. אולם אוהדי הכדורגל בהמוניהם לא הפסיקו לבא למשחקים ולקנות חולצות, אף על פי שמועדוניהם שכרו יותר ויותר שחקנים זרים.
מי שללא ספק הרוויחו מהרפורמה הם השחקנים עצמם, כמו גם סוכניהם. שחקנים שסיימו חוזים ביקשו וקיבלו מהמועדונים אליהם עברו משכורות גבוהות, כך שחלק ממה שבעבר היה משולם למועדון, שולם כעת לשחקן. דוגמה מובהקת ומוקדמת לכך הייתה העברתו החופשית ב-1999 של סטיב מקמנמן מליברפול לריאל מדריד, העברה שבה חומש שכרו של שחקן הכנף האנגלי.
לאחר זמן מה הפנימו המועדונים את המצב החדש. על מנת להבטיח את השארותם של שחקנים, החתימו אותם על חוזים ארוכי טווח, בשכר הולך וגדל. באופן זה לקחו עליהם מועדונים רבים התחייבויות כספיות שמעבר ליכולתם. לעיתים היו אלה שחקני דרג שני ומטה, שקיבלו חוזים רווחיים ארוכי טווח, כדי להבטיח את השארותם. התוצאה הייתה, עבור מועדונים מסוימים, הרת אסון מבחינה כלכלית וספורטיבית. כזה היה המקרה של לידס יונייטד, שנאלצה לבסוף למכור את טובי שחקניה, על מנת לחסוך בעלויות.
אף על פי שהשחקנים הפכו חופשיים יותר ויותר, עדיין משולמים סכומים, גבוהים מאי פעם, תמורת העברות. המועדונים בליגות הבכירות מקבלים כסף רב עבור שידורי טלוויזיה, כרטיסים למשחקים וחסויות. בלחץ האוהדים, הדורשים מהמועדון הצלחה ספורטיבית מיידית, משמשים כספים אלה לקניית שחקנים ידועים ומבטיחים, תמורת דמי העברה גבוהים. כך נותרה בעינה זרימת הכספים מהמועדונים הגדולים לקטנים, המאפשרת את המשך קיומם של אלה האחרונים.
שולמית לורין
שולמית לורין (באנגלית: Shulamit Elisabeth Marie-Claire Lorrain; נולדה ב-10 בדצמבר 1948) היא צ'לנית ישראלית.
לורין נולדה בצרפת למשפחה מוזיקלית (הוריה מוזיקאים חובבים ושלושה מילדיהם מוזיקאים מקצועיים), ולמדה אצל פול טורטלייה בקונסרבטוריון של פריז, שם זכתה בפרסים על הצטיינותה בצ'לו, במוזיקה קאמרית ובסולפג' וכן השתלמה אצל ליאונרד רוז.
בשנת 1966 נשלחה על ידי הקונסרבטוריון למכון למוזיקה אינטרלאקן שבארצות הברית, שם זכתה בתחרות חשובה ובעקבותיה הוזמנה להופיע כסולנית עם תזמורת אינטרלאקן.
ב-1969 התגיירה ועלתה לישראל, ואחרי שהופיעה בהצלחה בכמה רסיטלים, הצטרפה לאנסמבל הקאמרי כצ'לנית ראשונה. היא גם הופיעה כסולנית עם האנסמבל בישראל ובסיורו בחו"ל.
ב-1972 הצטרפה לתזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן הופיעה עימה כסולנית. ב-1975 נתמנתה מישנה לנגן ראשון בקבוצת הצ'לות של התזמורת.
נגנה בצוותא עם אברם מלמד ועדית צבי ב"אנסמבל מוזיקאמרה" והופיעה איתו לעיתים קרובות.
חיים אישיים.
לורין מתגוררת בתל אביב עם שני בניה.
פראון
כלאדם
כלאדם (אנגלית: Everyman) הוא מחזה מוסר אנגלי מסוף המאה ה-15, אשר זהות מחברו אינה ידועה.
עלילה.
המחזה מתאר דמות העונה לשם כלאדם, המתבקשת בידי אלוהים אשר מאס בבני האדם בשל חטאיהם, להביא הוכחות למעשיו הטובים בחייו, כדי שתורשה לו הכניסה המיוחלת לגן העדן. כלאדם יוצא מיד למלא אחר בקשת האל, אך מגלה כי לא בקשה קלה היא.
המוות, בפקודת האל, בא לקחת את כלאדם. כלאדם מבקש ארכה, אינו מקבל, מחפש ידיד ללוותו אל פי קבר. כל ידידיו פונים לו עורף - ידידות, קרבה, רכוש, דעת, תבונה, וידוי, יופי, כוח, חמשת-החושים - ורק אהבה מסוגלת להגיע עמו אל שפת הבור ולרדת איתו שמה. כך יורד כלאדם לקבר, כלומר לחיק האלוהים.
במהלך המסע בעקבות הצלת נפשו בת האלמוות, נפגש כלאדם עם מספר דמויות, אשר גם הן מייצגות כל אחת תכונה, רגש וכדומה (כגון: "מעשים טובים", "בלבול" ועוד).
ככלל מחזאות המוסר, מחזה זה גם הוא בא להבהיל ולהפחיד את צופיו על מנת להחזיר אותם לדרך הישר או פשוט להשאיר אותם עליה.
"כלאדם" הוא המחזה השמור ביותר מתקופת ימי הביניים ששרד, ולכן נחשב כדוגמה הטובה ביותר למחזאות המוסר.
מקורות.
המחזה נכתב בשפה האנגלית התיכונה בתקופת טיודור , אך זהות המחבר אינה ידועה. אף על פי שהמחזה, ככל הנראה, הופק בתדירות מסוימת בשבעים וחמש השנים שלאחר חיבורו, לא קיים שום תיעוד היסטורי של הפקות אלו.
מחזה מוסר דומה בשפה ההולנדית קיים מאותה תקופה, Elckerlijc. בתחילת המאה ה-20, חוקרים לא הסכימו איזה מהמחזות הללו הוא המקור, או אפילו על יחסם ליצירה דומה בלטינית מתקופה מאוחרת יותר בשם "הומולוס". החל משנות ה-80 של המאה ה-20 הקונצנזוס מדעי הוא כי כלאדם הוא תרגום ועיבוד מהמקור ההולנדי. המקור ההולנדי עצמו, ככל הנראה, קיבל השראה ממשל סיפורי (פרבולה) בודהיסטי דומה, שהיה מוכר במערב באותה תקופה.
עיבוד והפקה בעברית.
במאי 1969 עלתה הפקה של המחזה בתיאטרון החאן בירושלים, שתרגם, עיבד וביים אריה זקס, מהמחלקה לשפה וספרות אנגלית ב, בהשתתפות סטודנטים באוניברסיטה. היוצרים הנוספים היו: תפאורה ותלבושות - עדה המאירית, ניהול מוזיקלי - הרי גולומב, כוריאוגרפיה - גבי אלדור. בין המשתתפים היו: ליאור ייני בתפקיד הייאוש, עליזה רוזן בתפקיד התשוקה, ז'אק כהן כידידות, עוזי לוי בדמות המוות, בני הנדל בדמות אלוהים, גבי אלדור שיחקה בתפקיד אהבה בת השמיים ומוטי ברכאן גילם את כלאדם. תחילה הייתה אומרה ההפקה לעלות לזמן קצר, כהפקת חובבים ולא באופן מסחרי בסיוע כספי של האוניברסיטה, כאשר כל השחקנים משחקים בהתנדבות. ההצגה זכתה להצלחה רבה, ולביקורות חיוביות, ועלתה שוב לאחר חודשיים, והוצגה במשך כחצי שנה גם בתל אביב.
בקיץ 1976, עלתה גרסה של המחזה בשם "מישהו", שעיבד וביים אמנון בקר, במסגרת פעילות של חטיבת הנוער של איחוד הקבוצות והקיבוצים בקיבוץ אפיקים. בהפקה השתתפו 120 שחקנים על 25 במות בעת ובעונה אחת, 45 זמרים ו-25 רקדנים. היא הוצגה במשך שלושה לילות ברציפות, בפני 15,000 צופים.
המחזה תורגם שוב לעברית ב-2003, על ידי עמרי סמית, ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2006 עלה המחזה בגרסת קברט עדכנית בתיאטרון הסימטה, ונשא את הכותרת "מופע סאטירי עם פזמונים", אותו ביים ועיבד יובל זמיר, בשיתוף פעולה עם קבוצת פרויקט ה"אינקובטור".
מבצע שירת הצפצפה
מבצעי צבא ההגנה לישראל
מנוע כוכבי
מנוע כוכבי (מגרמנית: Sternmotor) או מנוע רדיאלי (מאנגלית: Radial engine) הוא תצורה של מנוע בעירה פנימית, שבה הצילינדרים ממוקמים בהיקף המנוע, סביב ציר הסיבוב שהוא מפיק ופונים כלפי ציר זה. הבוכנות שבצילינדרים מחוברות באמצעות טלטלים לארכובה, בדומה לחישורי גלגל המחוברים לטבורו. הארכובה היא זו הממירה את התנועה הקווית של הבוכנה והטלטלים לתנועה הסיבובית שמפיק המנוע. תצורה זו הייתה נפוצה בעבר לבניית מנועי כלי טיס, לפני שרבים מהם עברו להנעה באמצעות במנועי סילון.
במנוע כוכבי הבוכנות מקושרות לארכובה במבנה של טלטל בוכנה ראשי וטלטלי משנה. הטלטל הראשי מחבר את הבוכנה באופן ישיר לארכובה, בעוד שאר הטלטלים מחברים את הבוכנות לטבעות הממוקמות מסביב לחיבור הטלטל הראשי (ראו אנימציה). במנועים רדיאליים של מחזור ארבע פעימות מספר הבוכנות בכוכב אחד הוא כמעט תמיד אי זוגי, על מנת לאפשר סדר הצתה המספק חלקות ורציפות של כוח המנוע. רוב המנועים הכוכביים עושים שימוש בגל זיזים מרכזי המניע מוטות דחיף שמתזמנים את פתיחת השסתומים בראש הצילינדר.
מבחינה חיצונית עשוי מנוע כוכבי להראות דומה מאוד למנוע סיבובי מטיפוס 'בוכנות בסידור מעגלי'. ההבדל ביניהם הוא שבמנוע סיבובי שכזה הצילינדרים מקובעים לתושבת שעליה מותקן המדחף ומסתובבים ביחד איתו ואילו במנוע כוכבי הצילינדרים מקובעים לגוף המטוס ואינם נעים כאשר המדחף מסתובב.
קורטה
קוּרְטָה (Curta) הוא מכונת חישוב מכנית קטנה שיוצרה בין השנים 1947 ל-1971. זו מכונת החישוב המכנית היחידה שיכולה להתכנות מחשבון כיס. מכונות החישוב המכניות שקדמו לה היו גדולות וכבדות בהרבה, וגודלן דומה לגודלה של מכונת כתיבה, ולכן לא הותאמו לנשיאה. אחריה לא פותחו עוד מכונות חישוב מכניות ניידות בשל הופעתו של המחשבון האלקטרוני בשנות השישים, דבר שהפך את מכונות החישוב המכניות הכבדות והמסורבלות למיותרות, ולכן יצורם נפסק בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
צורת המחשבון היא גליל שמתאים בגודלו לאחיזה בכף יד. ניתן לבצע באמצעות המחשבון חיבור, חיסור, כפל, חילוק ואף הוצאת שורש ריבועי, ופעולות מתמטיות נוספות. הקורטה מבוסס על אותם עקרונות לפיהם נבנה "מחשב הפסיעות" של גוטפריד לייבניץ. הערכים נצברים על שיני גלגלי השיניים ומתווספים באמצעות מנגנון תוף פסיעה.
הממציא.
ממציא הקורטה הוא קורט הרצשטרק. אביו של קורט היה יצרן מכונות חישוב בווינה, אוסטריה, ובנו קורט נכנס לעסק בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. הרצשטרק עסק גם במכירות ושירות, וגם בתכנון וייצור. הוא רשם את המצאתו הראשונה בתחום מכונות החישוב ב-1928, והמפעל המשיך למכור מכונות המבוססות על ההמצאה עד שהפסיק לייצר מכונות חישוב. במשך שנות השלושים של המאה העשרים, החל קורט לנהל את המפעל, תפקיד שכלל ניהול הייצור, שיווק, ואפילו שירות. בשנים אלו נפגש עם עשרות לקוחות, וצבר הבנה מעמיקה בצורכיהם, יצר קשרים עם יצרני מכונות חישוב אחרים, והיה דמות מוכרת בתעשיית מכונות החישוב באירופה.