הכפיל הוא יצירה המושפעת מניקולאי גוגול יותר מכל יצירותיו של דוסטויבסקי. באחת הפרקים בספר "שירת פטרבורג" נושבת רוח יצירתו של גוגול הנשמות המתות. רבים אחרים הדגישו את הקשר בין סיפורו של גוגול לשירת פטרבורג. ולדימיר נבוקוב טען ש"הכפיל" הוא פרודיה על האדרת. מבקר בן זמננו, קונסטנטין אקסאקוב, העיר כי "דוסטויבסקי משנה וחוזר על ביטוייו של גוגול". רוב החוקרים, לעומת זאת, מכירים את הכפיל כתגובה של דוסטויבסקי לעבודתו של גוגול. לדוגמה, א.ל. בם קרא לסיפור "הסתה ספרותית ייחודית".
מחקרים על היצירה.
"הכפיל" נחקר במספר דרכים. במבט לאחור, הוא נתפס כחידוש של דוסטויבסקי על יצירותיו של גוגול. במבט קדימה, הוא נקרא לעיתים קרובות כגרסה פסיכו-סוציאלית של יצירותיו האתיות-פסיכולוגיות המאוחרות. שתי ההגדרות הללו מעידות על זמן היצירה בנקודת זמן קריטית בכתיבתו של דוסטויבסקי, שבה הוא עדיין שילב את מה שקדם לו, והוסיף לא מעט אלמנטים משלו. כפי שניתן לראות שאצל דוסטויבסקי השתנתה נקודת המבט החברתית על פני יצירותיו של גוגול, בהם הדמויות הראשיות נתפסות ומתפרשות מבחינה חברתית בהקשר פסיכולוגי המעניק לדמויות עומק רגשי יותר ומוטיבציה פנימית.
אשר לפרשנות היצירה עצמה, ישנן שלוש תזות עיקריות במחקר. האחת, רבים אמרו כי גוליאדקין הולך ומשתגע, וכנראה חי עם סכיזופרניה. השקפה זו נתמכת על ידי רוב הטקסט, במיוחד הזיותיו הרבות של גוליאדקין.
התזה השנייה בה רבים התמקדו בחיפוש אחר הזהות של גוליאדקין. מבקר אחד כתב שהרעיון המרכזי של הכפיל הוא ש"הרצון האנושי בחיפושו אחר חופש ביטוי מוחלט הופך לדחף הרס עצמי".
ההתמקדות האינדיבידואליסטית הזאת מקושרת לעיתים קרובות על ידי חוקרים, כגון ג'וזף פרנק, המדגישים כי זהותו של גוליאדקין נמחצת על ידי הביורוקרטיה והחברה החונקת שבה הוא חי.
התזה האחרונה על "הכפיל" עוסקת בוויכוח מתמשך על איכותו הספרותית. בעוד שרוב החוקרים ראו בו "שברירי מדי מכדי לשאת את משמעותו". דוסטויבסקי כתב ביומנו כי "בהחלט לא הצלחתי עם הרומן הזה, אבל הרעיון שלו היה צלול למדי, ומעולם לא ביטאתי בכתבי דבר חמור יותר, ובכל זאת, מבחינת הצורה, נכשלתי לגמרי." ולדימיר נבוקוב, שבדרך כלל ראה בדוסטויבסקי סופר "בינוני למדי" טען ש"הכפיל" הוא הדבר הטוב ביותר שכתב אי פעם ואמר כי "זוהי יצירה מושלמת של אמנות".
עיבודים.
הסיפור עובד למחזה אנגלי באותו שם. וב-2013 הפך לסרט בשם "הכפיל", בבימויו של ריצ'רד איואדי ובכיכובו של ג'סי אייזנברג.
פורד פיירליין ת'ונדרבולט
פורד פיירליין ת'ונדרבולט (באנגלית: Ford Fairlane Thunderbolt) היא "מכונית שרירים" ("Muscle car" ), לשימוש רחוב או ל"מרוצי דראג" ("Drag racing" ) בתצורת 2 דלתות קופה, מתוצרת יצרנית הרכב פורד אשר יוצר בארצות הברית בשנת 1964.
יוצרו 100 יחידות.
מדרשת עין פרת
תחרות העל בשמקיר
תחרות העל בשמקיר היא תחרות על בשחמט שנערכת מדי שנה החל מ-2014 בשמקיר, שבאזרבייג'ן. התחרות נערכת לזכר רב האמן האזרי, ווגאר גשימוב, שנפטר בגיל צעיר.
התחרות מתקיימת בשיטת ליגה הכוללת מפגש כפול בין השחמטאים.
עין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית
עין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית נוסדה בשנת תשס״ב (2001–2002) על ידי ארז אשל כמכינה מעורבת לחילונים, דתיים ומסורתיים, ברוח יישובי גוש אדומים. במכינה לומדים בנים ובנות מכל גוני הקשת הדתית, הפוליטית והחברתית במדינת ישראל.
המכינה מגדירה עצמה כ"מדרשה למנהיגות" ושמה לעצמה חזון להוביל שינוי תפיסתי, התנהגותי ותרבותי בכל רובדי החברה וההנהגה הישראלית והיהודית למען חיים איכותיים, חברת מופת ומדינה מתוקנת. נכון לינואר 2022 ארז אשל הוא המנהל הכללי של העמותה.
בשנת 2019 תקציב העמותה עמד על כ-8,503,879 ש"ח ועבדו בה כ-37 אנשים.
תחת עמותת "עין פרת" יש כשש תוכניות:
יוסף שוסטר
יוסף שוסטר (נולד ב-20 במרץ 1954) הוא רופא גרמני יהודי. מנובמבר 2014 הוא משמש כראש המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.
ביוגרפיה.
יוסף שוסטר נולד בחיפה ב-1954. משפחתו במקור מחבל פרנקוניה. אביו היה סוחר אשר היגר לארץ ישראל ב-1938. הורי אמו נספו באושוויץ. משפחתו חזרה לגרמניה ב-1956.
שוסטר למד רפואה באוניברסיטת יוליוס מקסימיליאן בווירצבורג, והתמחה ברפואה פנימית בבית החולים יוליוס (Juliusspital) בווירצבורג. החל משנת 1988 הוא מחזיק קליניקה פרטית לרפואה פנימית. שוסטר מתנדב באגודה הבווארית של הצלב האדום לרפואת חירום, וחבר במועצת הביו-אתיקה של בוואריה.
פעילות בקהילה היהודית בגרמניה.
בשנת 1988 שוסטר החל לכהן כראש הקהילה היהודית בווירצבורג, משרה אותו החזיק אביו בשנים 1958-1996. ב-2002 הוא נבחר לכהן כראש הקהילות היהודיות של בוואריה. בשנת 2010 הוא נבחר לסגן ראש המועצה המרכזית של יהודי גרמניה. לאחר שדיטר גראומן, היו"ר הקודם פרש ב-2014 מונה שוסטר ליו"ר המועצה.
שוסטר קרא מספר פעמים לדון מחדש במדיניות ההגירה המוסלמית לגרמניה ולשקול את הגבלתה לאור גילויי אנטישמיות בקרב המהגרים. ב-2018 שוסטר עלה לכותרות בעקבות קריאתו ליהודי גרמניה להסתיר את הכיפה במרחב הציבורי בערים הגדולות.
אלכסנדר פישביין
אלכסנדר פישביין (ברוסית: Александр Фишбейн; נולד ב-8 במאי 1968 במוסקבה) הוא שחמטאי אמריקאי ממוצא יהודי בדרגת רב-אמן.
נכון לפברואר 2020, מדורג במקום ה-69 בארצות הברית לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
אלכסנדר פישביין נולד בלנינגרד, למד לשחק שחמט מאביו. בשנות ה-70 של המאה ה-20 משפחתו היגרה לארצות הברית.
בשנת 1985 פישביין ניצח בתחרות השחמט לתלמידים שנערכה בארצות הברית. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא ניצח בכמה תחרויות שנערכו בנורווגיה ובדנמרק. כמן כן הוא השתתף בהצלחה במספר תחרויות בארצות הברית. בשנים 1991 ו-1992 הוא שיחק גם בתחרויות בישראל.
בשנת 1993 אלכסנדר פישביין החל להתרכז בעסקים. אומנם הוא ממשיך להשתתף בתחרויות. בשנת 2002 הוא חילק מקומות 2–3 עם גרגורי סרפר. הוא השתתף ארבע פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה (התוצאה הגבוהה ביותר הייתה המקום השמיני בשנת 2006).
פישביין פרסם מספר ספרים בתחום השחמט.
מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל
מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל (בגרמנית: Marie Luise von Hessen-Kassel; 7 בפברואר 1688 – 9 באפריל 1765), הייתה אשתו של יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', אשר שימשה פעמיים כעוצרת הרפובליקה ההולנדית.
ביוגרפיה.
מריה לואיזה נולדה ב-7 בפברואר 1688 בקאסל, לקרל, רוזן הסן-קאסל ולמריה אמליה מקורלנד, בתם של יאקוב קטלר, דוכס קורלנד ולואיזה שרלוטה מברנדנבורג. ב-26 באפריל 1709 התחתנה מריה לואיזה עם יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', ממנו היו לה 2 ילדים.
ב-14 ביולי 1711 טבע יוהאן וילם פריסו, בעת מסעו מהחזית בפלנדריה למפגש עם פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, לדיון על ירושת נסיכות אורנז'. שישה שבועות לאחר מותו ילדה מריה לואיזה את בנה וילם הרביעי, נסיך אורנז', אשר ירש את תוארי אביו, ומריה לואיזה שימשה כעוצרת. יוהאן וילם פריסו הותיר לבנם וילם שנולד לאחר מותו, את טענתו לשלטון בנסיכות. תחת חוזה אוטרכט, עליו הוסכם בשנת 1713, התיר פרידריך הראשון ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לקחת את מחוזות אורנז' לרשותו. לוילם הרביעי נותר רק התואר "נסיך אורנז'" הריק מתוכן, בנוסף בשנת 1747 קיבל וילם הרביעי קיבל גם את תפקיד הסטאדהאודר (משנה זו והלאה היה סטאדהאודר אחד לכל הרפובליקה, ולא אחד לכל מחוז כפי שהיה לפני כן).
מריה לואיזה הייתה חסכנית מאוד, בשונה מחמותה הנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו, ובכך יכלה לתרום סכומים גדולים למטרות צדקה. בשנת 1731 תפס בנה וילם את השלטון, ובשנת 1734 הוא התחתן עם אן, הנסיכה המלכותית, אשר תפסה את מקומה של מריה לואיזה בחצר. בין השנים 1759–1765 מונתה מריה לואיזה כעוצרת המדינה, בשם נכדה וילם החמישי, נסיך אורנז', לאחר שבנה וכלתה מתו, ושימשה בתפקיד זה עד מותה ב-9 באפריל 1765.
משפחתה.
ב-26 באפריל 1709 התחתנה מריה לואיזה עם יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', ממנו היו לה 2 ילדים:
דני גרסיה
דיאנדרה אייטון
דיאנדרה אייטון (באנגלית: Deandre Ayton; נולד ב-23 ביולי 1998) הוא כדורסלן בהאמי, המשחק בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA. גובהו 2.11 מטרים והוא משחק בעמדת הסנטר.
נעורים וקריירת תיכונים.
אייטון נולד בנסאו שבאיי הבהמה, ובצעירותו עברה משפחתו להתגורר בסן דייגו שבקליפורניה, ארצות הברית. בשנת 2015 עבר ללמוד ב'אקדמיית הילקרסט פרפ' שבפיניקס, אריזונה, לקראת שתי שנותיו האחרונות בתיכון. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של בית ספרו שיתף פעולה עם מרווין באגלי לתקופה של מספר חודשים, ורשם ממוצעים של 29.2 נקודות, 16.7 ריבאונדים ו-3.8 חסימות למשחק. בעונתו האחרונה בתיכון, בה שמר על ממוצעים דומים, נבחר להשתתף במשחקי המקדונלד'ס אול-אמריקן ונייקי הופ סאמיט, המציגים את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
קריירת מכללות.
בסיום לימודיו התיכוניים דורג אייטון ראשון ברשימת שחקני התיכונים המבוקשים ביותר במכללות, ובחר ללמוד באוניברסיטת אריזונה. במהלך עונת המכללות דווח כי בשנת 2016 התנהל משא ומתן בין מאמן קבוצת אריזונה, שון מילר, לבין סוכן השחקנים כריסטיאן דוקינס, לגבי תשלום של 100,000 דולר לאייטון על מנת להבטיח את הצטרפותו לאריזונה. אחד מעוזרי המאמן בקבוצה, עמנואל ריצ'רדסון, שוחרר מהקבוצה עקב מעורבותו בפרשת השחיתות, אך הקבוצה הודיעה כי מילר יישאר בתפקיד המאמן לפחות עד סיום העונה, כמו גם אייטון אשר לא נמצא אשם.