בשנים 1960–1965 במקביל לעבודתו כמתרגם במשרד המשפטים פנה דוד צמח ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, סיים תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון, ותואר שני בשנת 1965 תחת הדרכתו של פרופסור קיסטר בנושא יצירותו של אבו עלי אלמֻחַסִּן אלתנוחי, אל-פַרַג' בַּעַד אל-שִׁדָּה (הישועה לאחר המצוקה), העבודה הופקדה לשימוש הקוראים בספריה הלאומית בירושלים. ב־1966 לאחר שהשתתף במפעל הקונקורדנציה לשירה ערבית, ועסק כמורה לשפה הערבית, נשלח מטעם המכון האוניברסיטאי בחיפה (לימים אוניברסיטת חיפה) לאוניברסיטת אוקספורד באנגליה ללימודי דוקטורט על מנת שבסיומם ישתלב בסגל ההוראה של החוג ויסייע בהקמתה. את עבודת הדוקטוראט Four Egyptian Literary Critics כתב תחת הנחייתו של החוקר המצרי פרופסור
בנושא משנתם הביקורתית של ארבעה מבקרי ספרות מצריים: , , טהא חוסיין, . העבודה אשר זכתה לתהודה רבה ופורסמה ב־1974 על ידי הוצאת "בריל" בהולנד (ליידן) כספר מחקרי על הספרות המצרית החדשה הפכה לבסיס לעבודות מחקר בנושא הביקורת בספרות הערבית.
עם שובו ארצה בשנת 1969 השתלב בסגל ההוראה של החוג ומילא שורה של תפקידים אקדמיים ומינהלתיים בחוג, באוניברסיטה, ובמוסדות מחקר ולימוד אחרים בארץ. בתחילת שנות השבעים מונה לראש החוג והרצה גם באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית עמק יזרעאל. שמש כנציג המורים בחבר הנאמנים באוניברסיטת חיפה, היה חבר וועדת ההוראה של הפקולטה למדעי הרוח, חבר הסנט של האוניברסיטה וחבר מועצת הרשות ללימודים מתקדמים. בשנים 1975–1977 כיהן כמנהלה האקדמי של מכללת תל-חי ופעל להקמת החוג לשפה וספרות ערבית במכללה. בשנת 1984 מונה לפרופסור מן המניין וב־1986–1990 היה חבר במועצת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. כיהן כחבר מערכת בכתבי העת "Asian and African Studies" ו"אל-כרמל".
נפטר בחיפה ב-29 באפריל 1997, היה נשוי ואב לשלושה.
כתב העת אל-כרמל.
ב־1980 יזם וייסד יחד עם פרופ’ ג’ורג’ קנאזע את כתב־העת המדעי אל-כרמל שיוצא לאור מטעם אוניברסיטת חיפה, היה העורך הראשי שלו מיום היווסדו ועד לשנת 1989, והמשיך לכהן כחבר מערכת עד לפטירתו. כתב־עת זה בו פרסם צמח מאמרים וסקירות, והמוקדש כולו למחקרים בתחום הלשון והספרות הערבית (קלאסית ומודרנית) היה הראשון בעולם המערבי שפרסם את מאמריו בשפה הערבית. כמו כן, קבע כתב־עת זה תקדים בכך שהפריד את חקר הלשון והשפה הערבית משאר נושאים הנוגעים למדע המזרחנות כגון היסטוריה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה. הפרדה זו הייתה מחויבת המציאות לאור התמורות שהתחוללו באוניברסיטאות בארץ, כאשר נוסדו חוגים מיוחדים ללשון ולספרות הערבית בנפרד מהחוגים ללימודי המזרח התיכון. בכתב־עת זה, שקנה לו מעמד מכובד במשפחת כתבי-העת המדעיים בישראל ובעולם מתפרסמים מאמרים של מיטב החוקרים בתחום.
תיאור מחקריו.
נושאי המחקר בהם עסק והנושאים אותם לימד התפרסו על תחומים רבים, עסק הן בספרות מודרנית והן בקלאסית, התמחה בביקורת ספרותית בעבר ובהווה, חקר את הספרות המצרית המודרנית, והתמקד ביצירותיהם של הסופרים המצרים תופיק אלחכים (גדול המחזאים הערבים של תקופתו 1900–1987, שאותו זכה לפגוש בקהיר עם חתימת הסכם השלום עם מצרים), טאהא חוסיין, , והמשורר אל-מתנבי. עסק בשירה סופית ו, חקר את המשקלים בשירה הקלאסית, הזיקה בין משקלי השירה הערבית ומשקלי השירה העברית בספרד ואת משקלי השירה הבדואית. צמח הרבה לעסוק בספרות ושירת האהבה, ועם השנים פנה לעסוק גם בתרבות ובספרות הערבית של ימי הביניים, בפרוזודיה של השירה הערבית הקלאסית שממנה הסתעפה תורת השירה העברית של ימי הביניים, ובשירת האזור (המוושח) הערבית הקלאסית. כמו כן התמחה בפענוח טכסטים מכתבי יד עתיקים. ב־1993 כתב את הערך "פרוזודיה ערבית" () באנציקלופדיית פרינסטון לשירה ופואטיקה, ובשנת 1995 פרסם את ספרו "כרמליאת – מחקרים על צורות ומשקלים בשירה הערבית" אשר פרקיו עוסקים בבעיות סגנון, מבנה ומטריקה בשירה הערבית, הן זו הכתובה בלשון הקלאסית, והן זו המשמשת בדיאלקטים עממיים.
הספר ראודת אל-קלוב (גן הלבבות) מאת עבד אל-רחמן בן נצר אל-שייזרי בן המאה ה־12.
ספר זה בנושא האהבה שדוד צמח החל לכתוב, הושלם והובא לדפוס לאחר מותו על ידי פרופ' ג'ורג' קנאזע בשנת 2003. הספר מבוסס על כתב יד מאת המלומד בן מהמאה ה־12 עבד אל-רחמאן אל-שייזרי: סופר, משורר, ורופא שמוצאו מהעיר שייזר שבסוריה, היה גם קאדי ושימש כשופט בעיר טבריה. מלבד זאת, מעט מאוד ידוע על תולדות חייו. הספר הכולל קטעי שירה, אנקדוטות על מאהבים ודברי פרשנות של הסופר אל-שייזרי עצמו, מציג את נושא האהבה כפי שמשתקף בתרבות, בספרות, ובשירה הערבית של אותה התקופה. הספר בעל 11 הפרקים מכיל תיאורים והסברים על אופיים של סוגי האהבה השונים, רמות שונות של התגלמותה ואהבה הומוסקסואלית. על פי השקפתו של אל-שייזרי האהבה היא מחלה הניתנת ברוב המקרים לריפוי, וכפי שהיה מקובל באותה תקופה הדיונים התיאורטים בספר כתובים בלשון חריזה. מלבד ספר זה, כתב עבד אל-רחמאן אל-שייזרי עוד שישה ספרים בנושא האהבה (המפורטים ונסקרים בפרק ההקדמה של הספר) שדוד צמח ניסה להתחקות אחר עקבותיהם על מנת לדלות אינפורמציה נוספת שתשלים את התמונה ביחס לביוגרפיה ויצירותיו של אל-שייזרי.
כתיבת הספר הייתה כרוכה בשיחזור ופיענוח עותקים שונים של כתב יד של אל-שייזרי, העיקריים שבהם: כתב יד שנמצא בספריית הבודליין של אוניברסיטת אוקספורד ועותק נוסף שמקורו מספריית המג’ליס בטהראן. שני כתבי יד אלה המשלימים זה את זה הגיעו לידיו של דוד צמח עוד בשנות ה־70. לאחר שהשלים עד כמה שניתן קטעי טקסט חסרים או לא ברורים, והגדיר את המקצבים של קטעי השירה, פרסם כמה מאמרים בנושא, ביניהם:
"Rawdat al-Qulub by al-Shayzari: A Twelfth Century Book on Love”, Arabica Vol. XXIV/2 (1977): 58-68
ודיאלוג מוסלמי-נוצרי בנושא ספרות האהבה:
"Between ʿAbd Allah and ʿAbd al-Masih", al-karmil - Studies in Arabic Language and Literature, Vol. XVI, Haifa (1995): 55-65 (Arabic)
פרופ’ ג’ורג’ קנאזע מהחוג לשפה וספרות ערבית (אוניברסיטת חיפה) נטל על עצמו את המשימה לסיים את כתיבת הספר שאותו לא הספיק צמח לסיים. בעזרת עותקים נוספים של כתב היד שאיתר במוסדות מחקר בגרמניה וצרפת המשיך במלאכת השחזור והפענוח, השלים את כתיבת הספר והביאו לדפוס. יודגש כי העותק המלא והמקורי של כתב היד טרם נמצא. בדברי ההקדמה לספר מביע פרופ’ קנאזע את תקוותו כי בעתיד ימצא עותק זה אשר יסייע בפתרון שאלות שנותרו פתוחות.
ספרו הבלתי גמור "אהבות ערב".
בשנותיו האחרונות שקד דוד צמח על כתיבת הספר "אהבות ערב – האהבה במורשת הספרותית הערבית" (Love in the Arabic Cultural Tradition) אותו לא הספיק לסיים. הספר שאותו החל לכתוב בשפה העברית נועד הן לקורא הכללי המעוניין להשביע את סקרנותו לגבי יצירתם הספרותית של שכנינו הערבים, והן לסטודנטים בתחום השפה והספרות הערבית, שכן פרקי הספר כוללים בנוסף לסקירה שוטפת המטפלת במוטיבים העיקריים של ספרות האהבה הערבית גם פרקים המבבוססים על מחקרים שערך ופרסם דוד צמח בעבר, גם רעיונות ומסקנות שנשאבו ממחקריהם של אחרים וגם מחקרים אותם לא הספיק לפרסם כמו הספר "Rawdat Al-Qulub" (גן הלבבות) אשר הושלם לאחר מותו על ידי פרופ' ג'ורג' קנאזע מאוניברסיטת חיפה. בספר משולבים קטעי שירה אותם תרגם המחבר וטקסטים נוספים אותם תרגמו פרופ' שמעון בלס, פרופ' יוסף סדן, פרופ' ראובן שניר וד"ר אלה אלמגור ("ענק היונה").
בפרק השישי והאחרון "אהבות ערב והתרבות העולמית – השפעה אפשרית?" החל לדון צמח בנושאים הבאים:
אוגנדקס
אוגנדקס (שם מדעי: Ugandax; פירוש השם: "שור אוגנדי") הוא סוג נכחד של פר אפריקאי שחי במשך המיוקן עד הפליסטוקן שלפני 5.8 עד 2.5 מיליון שנה. הוא נקרא בשמו עקב המאובנים שלו שהתגלו באוגנדה. ממצאים נוספים התגלו בין השאר בדרום אפריקה, מלאווי, אתיופיה ובקרקעות בקניה, שם נחשפו המאובנים המוקדמים ביותר שלו.
בסוג זה נכלל מין אחד - "Ugandax gautieri", אך ב-2006 נחשף סוג שני שחי באתיופיה.
פר זה היה קרובו של התאו האפריקני המודרני, בהתבסס על מחקרים טקסונומים המתבססים על מבנה שיניו. הוא היה מעט קטן יותר אך בעל גוף רחב כמו למרבית הפרים וקרניים בעלות בסיס רחב, אך מעט מפותלות ופונות מעלה. במראהו דמה לסוג פלוראוביס שחי בתקופתו באפריקה. הוא נחשב לאחד מראשוני הפרים שהתקיימו.
דרור בירנבאום
דרור בירנבאום (נולד בדצמבר 1961) הוא איש עסקים, פעיל ציבור וראש העיר החמישי של קריית אונו, בין השנים 1993–2003.
ביוגרפיה.
בירנבאום נולד ב-1961 בקריית אונו. למד בבית הספר "ניר" ובתיכון הנשיא ע"ש יצחק בן-צבי בעירו. לפני בחירתו עבר קורס בניהול במכללה למינהל. ב-1980 התגייס לצה"ל ושירת בבסיס תל השומר.
פעילות ציבורית וקריירה פוליטית.
בירנבאום החל בפעילותו הפוליטית כשהיה נער ונבחר ליו"ר נוער המערך. ב-1984 מונה להיות מזכיר תנועת "הפועל" בקריית אונו. שנה לאחר מכן, נבחר להיות מזכיר מועצת הפועלים בעירו, והיה לאחד המזכירים הצעירים בארץ. בירנבאום נבחר לכהונה שנייה כמזכיר בשנת 1988. מטעם תפקידו הקים את אולם מופ"ת בעיר והפך את קן הנוער העובד והלומד בעיר לאחד מהמובילים בארץ. בבחירות לכנסת ה-13 עמד בראש מערכת הבחירות בקריית אונו מטעם מפלגת העבודה ונבחר ליו"ר הסניף המקומי.