ג'יימס וורד היה אחד האמנים המצטיינים באותה תקופה, סגנונו הייחודי ומיומנותו הרבה הציבו אותו מעל רוב בני דורו, והשפיעו באופן ניכר על התפתחות האמנות הבריטית. הוא נחשב לאחד מציירי החיות הגדולים בתקופתו. הוא ייצר ציורים היסטוריים, דיוקנאות, נופים וז'אנר. הוא התחיל בתור חרט, שהוכשר על ידי אחיו ויליאם וורד, שאחר כך חרט הרבה מעבודתו של ג'יימס. השותפות של ויליאם וג'יימס וורד הניבה את התוצאות הטובות ביותר שיש לאמנות האנגלית להציע, כשהמיומנות הטכנית הגדולה שלהם והאמנות הובילו לתמונות המשקפות את החן והקסם של התקופה. הוא הועמד לחברות באקדמיה המלכותית בשנת 1811.
אחד מציוריו הידועים ביותר של וורד, "גנב הצבאים", הוזמן בשנת 1823 בסכום של 500 גינאה על ידי פטרונו של וורד תיאופילוס לבט. לאחר סיום העבודות, לבט היה מרוצה מאוד מהתוצאות, וכתוצאה מכך העלה את התגמול ל -600 גינאה. הציור תלוי כעת בטייט בלונדון.
אברהם מלבסקי
אברהם מָלַבְסקי (1907– 7 ביולי 1995) היה צלם ישראלי שתיעד את ההיסטוריה של ישראל טרום הקמת המדינה ואחריה. מעת עלייתו ארצה, עבד בעיקר עבור הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד, וצילומיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ומחוצה לה.
תחילת הדרך.
אברהם מלבסקי נולד בעיירה צ'חנוביץ שבפולין. כבר מנעוריו מצא עניין רב בצילום והרבה לבקר בחנותו של צלם קרוב משפחה. כך נחשף למדיה זו שהפכה למקצועו בהמשך חייו. הוא גדל בבית חילוני ציוני ובהשפעתו עלה לארץ ישראל בשנת 1925. בהשפעתו עלו לארץ שניים מאחיו ואחותו. הוריו ואחיו הבכור שנשארו בפולין, הושמדו בשואה. בראשית דרכו בארץ עבד מלבסקי בסלילת כבישים ובחקלאות. בהמשך חזר לתחביבו הישן והחל לעסוק בצילום.
פעילותו בצילום.
מלבסקי נימק את בחירתו בצילום כעיסוק עיקרי, מאחר שבאמצעותו יכול היה לקחת חלק בהנצחת תחיית החזון הלאומי, עליו התחנך. משנות העשרים המאוחרות עבד באופן אקראי עם קק"ל. משנת 1935 עבד עם קק"ל ועם קרן היסוד בקביעות, כאשר משנת 1950 הפך למעשה ל"צלם הבית" של הקרן הקיימת. את הסטודיו והמעבדה שלו מיקם בביתו המרווח ברחוב הנביאים בירושלים. במסגרת התקשרות רבת שנים זו, סייעה לו הקרן בעיקר בזמנים הקשים של מלחמת העולם השנייה, בהן פחת מאוד הביקוש להזמנת צילומים. אשתו אסתר סייעה בידיו ואף השתלמה כשנה בארצות הברית בענף, בעיקר בצילום צבע. עם שובה ארצה, העבירה לו את הידע שרכשה. בשנת 1962 סיימה קרן הקיימת את ההתקשרות עמו ולפיכך נטש מלבסקי את המקצוע לחלוטין ועבר להתגורר באילת, שם פתח יחד עם אשתו בית ההארחה לתיירים.
דרכו האמנותית.
מלבסקי צילם חלוצים בעבודה, הקמת יישובים, פיתוח תשתיות הארץ, התפתחות התעשייה, נטיעות, ייעור הנגב, הווי-חיים, נופים וילדים. במסגרת עבודתו, נסע ברחבי הארץ ותיעד בין השאר את הקמת ישובי חומה ומגדל ושלוש הנקודות בנגב. יצירותיו מאופיינות בקומפוזיציות פשוטות, המדגישות את היחסים בין אור וצל ובבימוי התצלום ברוח "הצילום החדש" . בשנת 1937 הוצגו רבות מעבודותיו בביתן הישראלי של התערוכה העולמית שנערכה אותה שנה בפריז. הביקורות תארו תמונות גדולות מאוד המתארות את "האדם החדש היוצר ארץ חדשה, המחדשת עלומים לאדם הבא לעבדה". נושאי התערוכה דנו בשלושה היבטים: הפיכת היהודי הגלותי לבונה ויוצר, שינוי פני הארץ כתוצאה מכך ושיפור מצבם הכלכלי של התושבים הערביים בארץ ישראל עקב התפתחות החקלאות, בעיקר הפרדסים.
עבודותיו של מלבסקי הוצגו בתערוכות רבות בארץ, ביניהן:
עד שנות החמישים, התמקדה עבודתו האמנותית של מלבסקי בצילומי חלוצים בעבודה, פיתוח תשתיות הארץ, חקלאות, ייעור הנגב וילדים בסיטואציות מגוונות. תצלומו המפורסם "לעבודה!" שצולם ב 1937 במעלה החמישה, הפך לאייקון של ההתיישבות הציונית בארץ ישראל של אותה תקופה. בתצלום נראות נשים הצועדות במעלה ההר, חלקן נראות מאושרות ועל שכמן כלי עבודה מכל הסוגים. הצילום מכיל בתוכו אלמנטים של שוויון בין המינים, שמחת היצירה וגאולת הארץ. הצילום אומץ על ידי מחלקת התעמולה של הקק"ל ,שהוסיפה לו את הכותרת "לעבודה!". לדעתה מגלם הצילום את התפתחות הישות הציונית ותרומתה לבניית חברה מתקדמת, המבצעת הלכה למעשה את קידומה הכלכלי והחברתי של הארץ החדשה ישנה. משנות החמישים ואילך התרכזה עבודתו של מלבסקי בתיעוד חגיגות, אירועים וטקסים בכל רחבי המדינה. כן סיפק לקרן הקיימת לישראל שרותי מעבדה.
לצד תיאורי היישובים העבריים צילם גם דיוקנאות של ראשי היישוב ואישים מפורסמים, ביניהם דוד בן-גוריון, מנחם אוסישקין, חיים נחמן ביאליק, הנרייטה סאלד, נחום סוקולוב, אברהם הרצפלד, חנה סנש, יהושע חנקין, יוסף שפרינצק ועוד רבים אחרים.
חייו האישיים.
אברהם מלבסקי נישא לאסתר חכים בשנת 1929 ונולדו להם שני בנים ובת. בנם הבכור נפל בקרבות ההגנה על גוש עציון במלחמת העצמאות, בהיותו בן 17. נכדם , טייס בחיל האוויר, נספה בתאונת מסוק בשנת 1982
אברהם מלבסקי נפטר בגבעתיים ביולי 1995.
חומר אפל קר
בקוסמולוגיה ובפיזיקה, חומר אפל קר (באנגלית: Cold dark matter; בראשי תיבות: CDM) הוא סוג תאורטי של חומר אפל. התצפיות חושפות כי כ-85% מהחומר ביקום הוא חומר אפל, כאשר רק חלק קטן הוא החומר הבראיוני הרגיל המרכיב כוכבים, כוכבי לכת ואורגניזמים חיים. למעשה, בשל היותו נע במהירות נמוכה מן האור, קיבל את תוארו כחומר אפל "קר", ואילו היותו "אפל" מעיד שהוא מתקשר בצורה חלשה מאוד עם חומר רגיל וקרינה אלקטרומגנטית.
האופי הפיזי של CDM אינו ידוע, ויש מגוון רחב של אפשרויות. ביניהם סוג חדש של חלקיקים מסיביים המנהלים אינטראקציות חלשות, חורים שחורים קדומים ואקסיונים.
היסטוריה.
התיאוריה של חומר אפל קר פורסמה לראשונה בשנת 1982 על ידי שלוש קבוצות מחקר בלתי תלויות: קבוצתו של ג'יימס פיבלס, קבוצה שכללה את ג'ון ריצ'רד בונד, אלכס צלאי, ומייקל טרנר, וגם ג'ורג' בלומנטל, ה. פגלס, וג'ואל פרימק. מאמר סקירה שפורסם ב-1984 על ידי ג'ורג' בלומנטל, סנדרה פאבר, ג'ואל פרימק ומרטין ריס עסק בפתוח הפרטים של התיאוריה.
היווצרות מבנה.
על פי התאוריה של חומר אפל קר, המבנה צומח בצורה היררכית ומותנה בגודלם הנוכחי, כאשר תחילה מתמוטטים חפצים זעירים תחת כוח הכובד העצמי שלהם ומתמזגים בהיררכיה מתמשכת ליצירת אובייקטים גדולים ומסיביים יותר. התחזיות של פרדיגמת החומר האפל הקר הם בהסכמה כללית עם תצפיות על מבנה קוסמולוגי בקנה מידה גדול.
אולם, על פי פרדיגמת החומר אפל החם, מבנה אינו נוצר בצורה היררכית (מלמטה למעלה), אלא נוצר על ידי פיצול (מלמעלה למטה), כאשר האובייקטים המסיביים יוצקו ראשית, ובהמשך מתפצל לחלקים קטנים יותר כמו גלקסיית שביל החלב, פיתוח ייחודי, אשר מבהיר את ההבדל המהותי בין הפרדגימות.
מאז סוף שנות השמונים או התשעים, מרבית הקוסמולוגים תומכים בתורת החומר האפל הקר כתיאור אידיאלי, בעת כך שישנם תכופות תהליכים, ועצמים שמימיים רבים, המאששים, ומעידים על נכונותה, כיצד היקום עבר ממצב התחלתי חלק בזמנים מוקדמים (כפי שמוצג על ידי קרינת הרקע הקוסמית של המיקרוגל) לפיזור הגלקסיות הגושניות ואשכולותיהן אנו רואים כיום – המבנה הגדול בקנה מידה של היקום. גלקסיות גמדיות הן מכריעות לתאוריה זו, ונוצרו כתוצאה מתנודות צפיפות בקנה מידה קטן ביקום הקדום; הן הפכו כעת לאבני בניין טבעיות היוצרות מבנים גדולים יותר.
הרכב.
נוכחותו של החומר האפל נחשפת באמצעות אינטראקציות הכבידה שלו עם חומר וקרינה רגילים. כיוון שכך, קשה מאוד לקבוע מהם המרכיבים של החומר האפל והקר. המועמדים מתחלקים בערך לשלוש קטגוריות:
אקסיונים, חלקיקים קלים מאוד עם סוג מסוים של אינטראקציה עצמית ההופכת אותם למועמד מתאים לחומר אפל קר (cdm)אקסיונים חייונים ובעלי יתרון תאורטי בשל היות קיומם פותר את בעיית ה סי פי החזקה בכרומודינמיקה קוונטית, אך חלקיקי האקסיונים רק נועדו לתיאוריה ומעולם לא התגלו.
חפצי הילה קומפקטיים (MACHOs) מסיביים, חפצים גדולים ומעובדים כמו חורים שחורים, כוכבי נייטרונים, גמדים לבנים, כוכבים קלושים מאוד, או עצמים לא זוהרים כמו כוכבי לכת. החיפוש אחר עצמים אלה מורכב משימוש בעדשות כבידה כדי לאתר את השפעות העצמים הללו על גלקסיות רקע. מרבית המומחים מאמינים כי האילוצים מאותם חיפושים שוללים את ה-MACHO כמועמד של חומר אפל בר-קיימא.
חלקיקים מסיביים (ווימפס) בעלי אינטראקציה חלשה. אין כיום חלקיק ידוע עם התכונות הנדרשות, אך הרחבות רבות של המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים מנבאות חלקיקים כאלה. החיפוש אחר ווימפס כרוך בניסיונות לגילוי ישיר על ידי גלאים רגישים ביותר, כמו גם ניסיונות לייצור ווימפס על ידי מאיצי החלקיקים. ווימפס נחשבים בדרך כלל לאחד המועמדים המבטיחים ביותר להרכב החומר האפל. ניסוי דמה\ני (DAMA\NAI) וממשיכו דמה\ליברה טענו שגילו ישירות חלקיקי חומר אפל העוברים בכדור הארץ, אך מדענים רבים מטילים ספק רב בגין כך שאף תוצאות מניסויים דומים לא נראות תואמות לתוצאות ה- דמה.
אתגרים.
עלו מספר פערים בין תחזיות פרדיגמת החומר האפל הקר של החלקיקים לבין תצפיות על גלקסיות והתקבצותן:
בעיית ההילה הקוסמית
התפלגות הצפיפות של הילות חומר אפל בהדמיות של חומר אפל קר (לפחות אלה שאינן כוללות את ההשפעה של משוב בריוני) הן גבוהות בהרבה ממה שנצפה בגלקסיות על ידי בדיקת עקומות הסיבוב שלהן.
בעיית הלוויינים החסרים
הדמיות של חומר אפל קר מנבאים מספר גדול של הילות חומר אפל קטנות, רבות יותר ממספר הגלקסיות הננסיות הקטנות הנצפות סביב גלקסיות כמו שביל החלב.