בשנת 1920 תנועת זכויות האישה הביאה לתיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית אשר העניק זכויות פוליטיות לנשים האמריקאיות. באופן חלקי בשל כך שאינדיאנים רבים שרתו במלחמת העולם הראשונה, כל האינדיאנים בארצות הברית זכו לקבל אזרחות אמריקאית לפי חוק שחוקק בשנת 1924 (Indian Citizenship Act of 1924).
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במשך רוב שנות ה-20, נהנתה ארצות הברית מתקופה של צמיחה כלכלית (בעיקר בתעשייה) ותרבותית, שזכתה בהמשך לכינוי "שנות העשרים הסוערות". לאחר קריסת בורסת המניות של ניו יורק בשנת 1929 הסתיימה תקופת הצמיחה ופרץ השפל הגדול, הנחשב כיום לתקופת המיתון הקשה ביותר אי-פעם, שהובילה לזינוק חד באבטלה ולמיתון כבד. ב-1932 נבחר פרנקלין דלאנו רוזוולט מהמפלגה הדמוקרטית לנשיאות והחל במדיניות של רווחה (למשל הקמת הביטוח הלאומי ב-1933) והאבטלה החלה פוחתת.
כבר בפרוץ מלחמת העולם השנייה ארצות הברית העניקה משלוחי תחמושת וסיוע כלכלי קל לבריטניה במלחמתה כנגד גרמניה הנאצית. ב-7 בדצמבר 1941 תקפו מטוסי חיל האוויר היפני את מעגן הצי האמריקאי בפרל הארבור שבהוואי. בעקבות התקיפה, אישר הקונגרס את הצעת הנשיא רוזוולט על הכרזת מלחמה על מדינות הציר – גרמניה, איטליה, ויפן (מדינות ציר אחרות: הונגריה, רומניה, בולגריה, סלובקיה והמדינה העצמאית של קרואטיה הכריזו מלחמה על ארצות הברית בדצמבר של 1941. אבל ארצות הברית עצמה לא הכריזה מלחמה על המדינות הללו עד יוני 1942) . ארצות הברית נכנסה למלחמה דרך צפון אפריקה (אותה כבשה מידי כוחות צבא איטלקיים וצבא צרפת של וישי) והתקדמה בהדרגה לתוך איטליה, אחר כך לתוך אוסטריה וצרפת ולגרמניה עצמה.
ב-1945, זמן קצר אחרי הבחירות הרביעיות בהן התמודד וניצח רוזוולט, הוא נפטר. את מקומו ירש סגנו, הארי טרומן. טרומן היה חסר ניסיון או השכלה צבאית. אף על פי כן, ב-7 במאי 1945 נכנעה גרמניה וב-16 באוגוסט נכנעה יפן רשמית. ארצות הברית החלה בגיבוש תוכניות שיקום למדינות אירופה ויפן. אם כי ברית המועצות, שכבשה את מדינות מזרח אירופה (פולין, מזרח גרמניה, צ'כוסלובקיה, הונגריה, רומניה ובולגריה, כאשר גם ביוגוסלביה ואלבניה היה שלטון בעל אופי סוציאליסטי) הפכה את העולם לדו-קוטבי, כאשר ברית המועצות עומדת בראש המחנה הקומוניסטי.
המלחמה הקרה וזכויות האזרח.
לאחר מלחמת העולם השנייה התנהל מאבק בין ארצות הברית לבין ברית המועצות על אזורי השליטה בעולם. דרום אמריקה נפלה להשפעה אמריקאית יותר, ואילו במזרח הרחוק התנהלו מלחמות בין הכוחות התומכים בקומוניזם, שקיבלו תמיכה מברית המועצות, לבין הכוחות שתמכו בקפיטליזם אשר קיבלו תמיכה מארצות הברית; לאחר מאבק עקוב מדם סין נפלה להשפעה קומוניסטית. ב-1950, בעקבות הבהלה שנוצרה מהפיכת המזרח הרחוק לקומוניסטי ברובו, השתתפה ארצות הברית (ביחד עם כוחות המערב) במלחמת קוריאה, שהייתה בפועל ההתנגשות המזוינת הראשונה בין כוחות המערב (הקפיטליסטי-דמוקרטי) לבין כוחות הגוש המזרחי הקומוניסטי. ב-1952 תמו עשרים שנות שלטון המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית עם ניצחונו של דווייט אייזנהאואר הרפובליקני. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 עלתה המחתרת הקומוניסטית בצפון וייטנאם.
בשנת 1955 החלו האפרו-אמריקאים לפעול למען זכויותיהם ושילובם באוכלוסייה הכללית. כך, למשל, ב-1957 החלו תלמידים שחורים ללמוד בבית ספר תיכון ללבנים בליטל רוק, ארקנסו. גם סיפורה של רוזה פארקס, שסירבה לקום באוטובוס למען אדם לבן, שינה את פני ההיסטוריה. מדיניות "נפרד אבל שווה" הגיעה לקיצה. אך עם זאת ההפלייה הגזעית נותרה מוחשית עד שב-1963 ארגוני השחורים בארצות הברית ארגנו צעדה לוושינגטון הבירה בה השתתפו כרבע מיליון בני אדם (רובם שחורים), בהם גם מרטין לותר קינג, שבו הוא השמיע את נאומו חוצב הלהבות "יש לי חלום". ב-1960 נבחר הנשיא הצעיר ביותר עד אז, ג'ון פיצג'רלד קנדי הדמוקרטי, והפך לקתולי הראשון שנבחר לנשיא ארצות הברית, והיחיד עד לשנת 2021 שבה נכנס ג'ו ביידן לתפקידו.
ב-1961 התעורר משבר הטילים בקובה, עם הנחתם של משגרי טילים סובייטים באי קובה, במרחק 145 ק"מ מחופי פלורידה. קנדי פעל בהצלחה לסיום המשבר באמצעים דיפלומטיים וזכה על כך להערכה רבה בעולם ובבית. בנובמבר 1963 נרצח הנשיא קנדי בעת ביקורו בדאלאס שבטקסס, על ידי לי הארווי אוסוואלד. במקומו הושבע סגנו, לינדון ג'ונסון, על האייר פורס 1. ג'ונסון המשיך את פעילותו של קנדי בקידום תוכנית החלל של ארצות הברית ובחקיקה של זכויות אזרח, אך החריף את המעורבות האמריקנית במלחמת וייטנאם בשונה מן המדיניות שנקט בה הנשיא קנדי.
ג'ונסון נבחר באחד הניצחונות הגדולים ביותר בתולדות ארצות הברית ב-1964, כשהביס את המועמד הרפובליקני בארי גולדווטר. באותה השנה הורה ג'ונסון לשלוח כוחות צבאיים קרביים לווייטנאם, וזאת לאחר כמה שנים שבהן ארצות הברית שלחה יועצים לדרום וייטנאם. ארצות הברית החלה להתערב, המלחמה הדרדרה והורחבה עם פתיחתו של מבצע רעם מתגלגל, ולאט לאט התחזקה תנועת מחאה כנגד המלחמה. התנועה התחזקה ודרשה מג'ונסון וממזכיר ההגנה שלו, רוברט מקנמארה, להתפטר. מקנמארה פוטר רק בשלהי ימיו של ג'ונסון בבית הלבן, אך הכוחות לא פונו. מחאה עזה מצד מפלגתו גרמה לג'ונסון לבסוף לפרוש מהמרוץ למועמדות מפלגתו לנשיאות במרץ 1968, ובמקומו העמידה המפלגה הדמוקרטית את סגן הנשיא יוברט האמפרי בכנס שנודע כאלים במיוחד בשיקגו. שנת 1968 התאפיינה באלימות רבה ברחובות, מהפגנות נגד מלחמת וייטנאם ועד למחאות גזעיות, ובמהלכה נרצחו באפריל מרטין לותר קינג ורוברט "בובי" קנדי ביוני. המועמד הרפובליקני לנשיאות, סגן הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון, הבטיח להשיב "חוק וסדר" באמריקה. בתקופה שקדמה לבחירות באותה שנה הוביל ניקסון, אך תמיכתו נפגעה עם ההודעה מצד הנשיא ג'ונסון על משא ומתן לסיום המלחמה. בסופו של דבר ניצח ניקסון במרוץ צמוד. מדיניות המרוץ לחלל שהוביל הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, ושהומשכה על ידי מחליפו ג'ונסון, הניבה פרי ביולי 1969 עם אפולו 11 כשארצות הברית הייתה למדינה הראשונה שהנחיתה אדם על הירח.
בין אפריל ליולי 1970 הוביל ניקסון מסע הפצצות בקמבודיה כחלק מהניסיון לסיים את מלחמת וייטנאם, שלבסוף צלח בינואר 1972 כשנחתם ההסכם שהביא לפינוי הכוחות האמריקאיים מהמדינה והתיר את כיבושה על ידי הווייטקונג הקומוניסטי. בפברואר באותה שנה ערך ניקסון ביקור היסטורי ברפובליקה העממית של סין והודיע על חידוש היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. ביקורו הוביל להשלכות עזות וחשובות שפתחו את סין לעולם החופשי. בשל פרשת ווטרגייט נאלץ ניקסון להתפטר באוגוסט 1974 ובמקומו הושבע לנשיאות סגן הנשיא ג'רלד פורד, שמונה לאחר פרישתו של סגן הנשיא ספירו אגניו. במשך כהונתו של ג'ימי קרטר במהלך שנות ה-70 המאוחרות, כלכלת ארצות הברית עברה סטגפלציה (שילוב של עליית מחירים במשק, התגברות האבטלה ונסיגה בפיתוח הכלכלי). בחירתו של רונלד רייגן כנשיא בשנת 1980 ציינה שינוי משמעותי לכיוון הימין בפוליטיקה האמריקאית אשר התבטא בעיקר במדיניות כלכלית שמרנית שכללה קיצוץ במיסים והפחתת הוצאות הרווחה (קו כלכלי אשר זכה לכינוי "רייגניזם"). לקראת סוף שנות ה-80 החלו המשטרים הקומוניסטיים במדינות אירופה לקרוס בזה אחר זה (במה שנודע כסתיו העמים), דבר שהוביל לבסוף להתפרקותה הרשמית של ברית המועצות בתחילת שנות ה-90.
מתום המלחמה הקרה ועד היום.
לאחר פירוק ברית המועצות, נותרה ארצות הברית מעצמת העל היחידה בעולם, והיא הוסיפה להפעיל כוח צבאי ברחבי העולם. מנהיגותה עמדה במבחן במלחמת המפרץ ב-1991, כאשר הובילה קואליציה צבאית בינלאומית בחסות האו"ם לשחרור כווית מכיבושה בידי עיראק.
לאחר בחירתו ב-1992, הוביל הנשיא ביל קלינטון את הצמיחה הכלכלית הארוכה ביותר בהיסטוריה האמריקאית, שהייתה בחלקה תוצאה של המהפכה הדיגיטלית וההזדמנויות העסקיות החדשות שנוצרו בעקבות התפתחות האינטרנט.
בשנת 1998 התרחש ניסיון הדחה לנשיא ביל קלינטון על ידי בית הנבחרים בעקבות האשמות שנקשרו לתביעה אזרחית ולסקנדל מין, אולם אף על פי כן, הוא זוכה על ידי הסנאט ונשאר בתפקיד עד סיום כהונתו. הבחירות הנשיאותיות מעוררות-המחלוקת של שנת 2000, בהן סגן הנשיא אל גור זכה בקול הפופולרי אך הפסיד את חבר האלקטורים, הוכרעו על ידי קביעה של בית המשפט העליון, לפיה יש להפסיק את הספירה החוזרת בפלורידה, ובכך הנשיא הנבחר יהיה מושל טקסס, ג'ורג' ווקר בוש.
ב-11 בספטמבר 2001, במהלך מתקפת טרור על ארצות הברית, חטפו טרוריסטים מוסלמים קיצוניים מארגון אל-קאעידה ארבעה מטוסי נוסעים, וריסקו שניים מהם לתוך מגדלי התאומים שבמרכז הסחר העולמי בניו יורק, ואחד לתוך הפנטגון, כשהם גורמים למותם של אלפי אנשים. מטוס נוסף התרסק בשטח פתוח בפנסילבניה, לאחר מאבק של נוסעיו בחוטפים. בעקבות המתקפות הכריז הנשיא בוש על פתיחת המלחמה העולמית בטרור, אשר מטרתה לשים קץ לטרור הבינלאומי, על ידי מניעה מקבוצות שהוגדרו על ידי ארצות הברית ובעלי בריתה כ"ארגוני טרור" (לרוב קבוצות אסלאמיות כגון אל-קאעידה, חזבאללה וחמאס) מלהוות איום על ארצות הברית ובעלי הברית שלה, ולשים קץ למתן החסות של מדינות לארגוני הטרור. בהמשך טבע בוש את המונח "ציר הרשע" שמתייחס לקבוצת מדינות התומכות בטרור ומפתחות נשק להשמדה המונית, אלה כוללות את איראן, עיראק וצפון קוריאה.