כיום ניתן למנות כבר דור המשך של ילידי אוסטרליה שהם ילדים ואף נכדים למהגרים ישראלים. בשנת 2003 נולדו באוסטרליה 53 תינוקות לאב ואם ילידי ישראל, 91 תינוקות לאם ישראלית ואב יליד אוסטרליה, ו-158 תינוקות לאב ישראלי ואם ילידת אוסטרליה. נתונים אלה מלמדים שהקהילה הישראלית באוסטרליה אינה מתבדלת - מרבית ילידי ישראל באוסטרליה מתערים במידה רבה באוכלוסייה המקומית, ובעיקר בקרב הקהילה היהודית. רבים מהישראלים באוסטרליה מקיימים קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית המקומית הוותיקה, על אף אורח החיים השונה לעיתים.
מאפיינים דמוגרפיים.
בשנת 1954 נרשמו לראשונה במפקד האוכלוסין האוסטרלי 1,526 ילידי ישראל שחיים במדינת ויקטוריה, מתוכם 40% נוצרים ו-37% יהודים. תוך 7 שנים הקהילה הישראלית בוויקטוריה גדלה ל-2,023, ומאז חלה האטה משמעותית בקצב הגידול שלה. בשנת 2001 נרשמו 2,716 ילידי ישראל בוויקטוריה, מתוכם 70% יהודים ו-13% נוצרים. חצי מילידי ישראל דיווחו כי הם מדברים עברית בבית, שליש דיווחו כי הם מדברים אנגלית ועוד 7% ערבית.
בעוד ב-1971, המקצועות העיקריים בקרב ילידי ישראל בוויקטוריה היו עבודות מלאכה ומסחר (14%) ומיעוטם עסקו באדמיניסטרציה וניהול (7%), בשנת 2001 נרשם כי המקצועות העיקריים היו מקצועות חופשיים, ניהול ואדמיניסטרציה, בעיקר בתחומי הנדל"ן והעסקים (26%), ומיעוט מקרב ילידי ישראל עסקו בעבודות מלאכה ומסחר (6%).
הגיל הממוצע של ילידי ישראל בוויקטוריה נשמר בסביבות ה-40 לאורך השנים 1954–2001. אולם במהלך השנים חלו שינויים במבנה הגילאים: בשנת 1954 קבוצת הגיל הגדולה ביותר הייתה של בני 15-19; בשנת 2001, לעומת זאת, קבוצת הגיל הדומיננטית הייתה של בני 50–54. נתון זה עשוי להצביע על כך שישראלים רבים יותר מהגרים כיום לוויקטוריה ללא ילדים. כמו כן, בעוד בשנת 1954 היה יחס שווה בין גברים ונשים, בשנת 2001 55% מילידי ישראל בוויקטוריה היו גברים.
ארגונים מרכזיים.
הארגונים המרכזיים שקשורים בקהילת הישראלים בוויקטוריה הם "המרכז הישראלי", "המרכז שלנו" ו"בית ויצמן". כמו כן, הקהילה קשורה גם בארגוני-גג יהודיים בוויקטוריה כמו Jewish Community Council of Victoria, State Zionist Council, Woman International Zionist Organization (WIZO).
ליהדות אוסטרליה יש קשר עם מועצה אזורית הערבה התיכונה דרך שותפות ביחד של הסוכנות היהודית.
עמונה
עמונה הייתה מאחז ויישוב קהילתי, ששכן ברמת-חצור, שלוחה של הר בעל חצור, על פסגה גבוהה ושלטת, בגובה של 901 מטרים מעל פני הים, כקילומטר מזרחית לעפרה, המשתייכת למועצה אזורית מטה בנימין. מקור השם ביישוב "כפר העמונה" הנזכר בספר יהושע כחלק מרשימת יישובים בצמוד לעפרה המקראית בנחלת שבט בנימין. מן היישוב תצפית לירושלים, לים המלח, לעבר הירדן המזרחי ולהרודיון שבמדבר יהודה.
בתחילת 2015 היו ביישוב כחמישים משפחות הגרות בקרוואנים, והוא היה המאחז הגדול ביותר ביהודה ושומרון.
בפברואר 2006 נהרסו תשעה מבני קבע בעמונה לאחר שנקבע על ידי בבית המשפט כי אינם חוקיים, לאחר שכוחות משטרה פינו אלפי מפגינים שהתבצרו במקום. בשנת 2013, בעקבות עתירה לבג"ץ של כמה מבעלי הקרקע הפלסטינים, הרסו התושבים מיוזמתם בית נוסף. בג"ץ פסק שיש לפנות את המאחז כולו, ולאחר דחיות אחדות החל הפינוי ב-1 בפברואר 2017, והושלם יום לאחר מכן. למפונים הובטח הקמת היישוב על אותה גבעה מעט צפונה, אך ההבטחה בוטלה על ידי הממשלה ובמקומה הוקם יישוב חדש בעמק שילה: עמיחי.
הקמת המאחז.
המאחז הוקם בשנת 1995, תחילה כאתר ארכאולוגי ואתר מכלי מים של "מקורות", ובנובמבר 1996 הוצבו במקום שלושה קרוואנים, בהנחיית ראש המועצה האזורית, פנחס ולרשטיין. ולרשטיין בחר את המקום הזה עקב מיקומו השולט על עפרה. גם שר הביטחון, יצחק מרדכי, ייחס לעמונה חשיבות אסטרטגית. ב-1997 התיישבו במקום צעירים מבני היישוב עפרה. עם הזמן הצטרפו למאחז משפחות, ולקראת סוף שנת 2005 היו בעמונה כ-30 משפחות על שטח של כ-400 דונם.
משרד השיכון חתם על חוזים עם קבלנים לפיתוח היישוב בשווי של כ-2 מיליון ש"ח, בין השאר להקמת תשתיות לבתי קבע, מימן את רכישתם של חמישה קרוואנים שהוצבו במקום ב-2004 בעלות של כ-275 אלף ש"ח. בסוף שנת 2002 קיבלה חברת אמנה הלוואה מהמדינה בסך 5 מיליון שקלים בתיווך בנק טפחות למימון הצבת מבנים במאחז. כבטוחה להלוואה משכנה חברת אמנה קרקעות שלאחר מכן פסק בג"ץ כי הן בבעלות פרטית של פלסטינים. ההלוואה נפרעה מאוחר יותר. חברת החשמל חיברה את המאחז לרשת החשמל הארצית לאחר שהתקבל אישורו של קמ"ט חשמל במנהל האזרחי לטענת תושבי המקום, בשנת 2001 עודד ראש הממשלה אריאל שרון את התושבים להתחיל בבניית בתי קבע במקום, ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, אביגדור יצחקי, ביקר במקום ב-2002 על מנת לבחון אפשרויות ודרכים לסיוע ליישוב.
התפתחות היישוב.
בספטמבר 1998 העביר משרד השיכון 300 אלף ש"ח, לסלילת כביש גישה לאתר הארכאולוגי במקום.
בי"ט בשבט ה'תשס"ג, (21 בינואר 2003) נערך טקס חנוכת המקווה של היישוב. באירוע השתתף הראשון לציון, הרב מרדכי אליהו.
בפברואר 2006 נהרסו תשעה מבני קבע לא חוקיים בעמונה, לאחר שכוחות משטרה פינו בכוח אלפי מפגינים שהתבצרו במקום, בשונה מהפינוי בתוכנית ההתנתקות זמן קצר קודם לכן. לפי טענת אריה אלדד, פינוי הבתים בעמונה היה אמור להוות פתיח לתוכנית ההתכנסות של ראש הממשלה, אהוד אולמרט, במטרה להביא לפינוי היהודים מיהודה ושומרון. בעקבות הפינוי טען אולמרט ששימוש המשטרה היה בכוח סביר, ושהמפגינים היו האלימים, כשזרקו לבנים על השוטרים.
בסוכות תשס"ח, ספטמבר 2007, הוקם מרכז מבקרים בעמונה ביוזמת צעירים מעפרה. המרכז כולל מגדל תצפית, שלטי הדרכה וחיזיון אורקולי. בנוסף מוצגת במרכז תערוכה המנציחה את המאבק בעמונה בפברואר 2006. בתחילת 2015 נערך ביישוב מעמד הכנסת ספר תורה לבית הכנסת המקומי
בשנים שלאחר מכן התפתחה בעמונה פעילות חקלאית ענפה. ניטעו בה כרמי זיתים, כרמי ענבים ומטע גודגדנים. בין שאר תחומי התעסוקה במקום: דיר כבשים, אומנות בברזל, בנייה בעץ, חברת הפקה והוצאה לאור. אוכלוסיית היישוב הטרוגנית, וכללה סטודנטים, בעלי מקצועות חופשיים, מורים, אברכים, חקלאים ואמנים.
מוסדות היישוב כללו בית כנסת, מקווה, מעון, גן ילדים, תלמוד תורה, משחקייה לילדים וגני שעשועים. עפרה הסמוכה סיפקה לתושבי עמונה בתי ספר, מרכז מסחרי, קופת חולים ושירותי דואר.
בנובמבר 2008 עתרו פלסטינים וארגון יש דין לבג"ץ בדרישה לפינוי היישוב. בדצמבר 2014, במענה לעתירה, הורה בג"ץ למדינה לפנות את היישוב תוך שנתיים. יו"ר הכנסת, יולי אדלשטיין ושרים ביקרו בחריפות את הוראת בג"ץ.
בתחילת שנת 2016, וביתר שאת לקראת חודש סיוון, נערכו תומכי היישוב עמונה למאבק ציבורי פוליטי כשטענתם היא שמערכת הביטחון כפופה לממשלה, והיא זו שיכולה להחליט בסופו של דבר על דרך למנוע את הריסת היישוב. הוגשה עצומה ונערכה הפגנה מול הכנסת, והוחל בקמפיין שלפיו פירוק עמונה הוא למעשה תחילת פירוק ההתיישבות בכל יהודה ושומרון. במאי 2016 התפטרותו של משה יעלון מתפקיד שר הביטחון וכניסתו של אביגדור ליברמן לתפקיד, חיזקה את תקוות התושבים שהיישוב לא ייהרס. בספטמבר 2016 התייחס ליברמן, בתיאום עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, לסוגיית פינוי עמונה ואמר: "אין שום סיכוי להשאיר את עמונה במקום שבו היא נמצאת היום זאת מאחר שיש נגדה פסק דין חלוט. אנחנו מדינת חוק ונכבד את החלטת בית המשפט".
הריסת הבתים בעמונה (2006).
ההליך המשפטי.
ב-18 ביולי 2000 גילו פקחי בנייה של משרד השיכון עבודות להכשרת הקרקע לצורך בניית קבע על ידי חברת אמנה, והוצא צו הפסקת עבודה, שבעקבותיו העבודות נפסקו למשך ארבע שנים.
בשנת 2004 נערכו מספר דיונים משפטיים בעניין עמונה. ב-18 באפריל ארגון 'יש דין' גילה כי העבודות חודשו, ושוב הוצאו צווים להפסקת עבודה, אך למרות זאת העבודות נמשכו כסדרן. לטענת "שלום עכשיו", תחילת בניית מבני הקבע בעמונה היא תולדה של הסכמות שבשתיקה בין הממשלה ותושבי המקום, שנוצרו במהלך הסכם לפינוי שבוצע באותה תקופה למאחז סמוך בשם גינות אריה.
בדיון מ-10 ביוני טענה המועצה כי הקרקע בבעלות יהודית, וכי נחוצים לה 30 יום לשם סיום הליך רכישת הקרקע ורישומה בטאבו. בעקבות זאת ניתנה ארכה נוספת וב-18 באוקטובר הוצאו צווים סופיים להפסקת העבודות ולהריסת המבנים, לאחר שלא הוצגו שום עדויות על התקדמות הליך הרכישה. למחזיקים בשטח ניתנה ארכה של 30 יום כדי לבצע זאת בעצמם, אולם גם לאחריהם המבנים עדיין עמדו על תילם.
בביקורים של רכז הפיקוח החל מ-24 בינואר 2005 ושלושה שבועות לאחר מכן, הוא הבחין בהמשך העבודות. ב-15 במאי 2005 הוחרמו כלי עבודה ששמשו לביצוע עבודות הבנייה. בעקבות המשך הבנייה ואי הריסת המבנים על ידי הבונים, החליטו הרשויות להרוס את המבנים בעצמן, אולם החליטו לדחות את הביצוע עד לאחר השלמת תוכנית ההתנתקות, שנערכה בקיץ 2005. מנגד, בינתיים החל אכלוס הבתים בתושבים.