איתן מחזיק בשיא, כמי שנשא את הנאום הארוך ביותר בתולדות הכנסת, בעת שנימק את הסתייגויותיו לתקציב המדינה לשנת 1993. איתן עמד על דוכן המליאה במשך 10 שעות ו-7 דקות, ובאורח נדיר עסק רוב רובו של הנאום בנושא הנדון - תקציב המדינה.
שר בממשלת נתניהו השנייה.
עם הקמת הממשלה ה-32 בראשותו של בנימין נתניהו, מונה איתן לתפקיד השר הממונה על שיפור השירות הממשלתי לציבור, תפקיד שלא היה קיים קודם לכן בממשלות ישראל.
מבין שרי הממשלה, התבלט איתן בעשייה במשרדו. הוא פרסם לציבור את תלוש השכר שלו והיומן שלו כשר, קידם תוכנית להצגה נהירה של תקציב המדינה לאזרחים, הקים אתר חדש המציג סטטיסטיקות עדכניות על מצבה של ישראל, ויזם אפשרות למעקב פשוט אחריי המלצות ועדת טרכטנברג. בשנת 2012, קפצה ישראל למקום ה-16 בטבלת הממשל הזמין של האו"ם, עלייה של 10 שלבים מהדירוג הקודם שפורסם בשנת 2010. הארגון העניק לישראל פרס מיוחד על התקדמותה בנושא, אותו קיבל איתן בשם המדינה, ונכתב עליה כי "(ישראל) שיפרה את פיתוח (שירותי) הממשל הזמין שלה והפכה עתה למדינה המובילה במערב אסיה. פורטל הממשלה מאורגן היטב."
בעת הדיון בממשלה על המלצת שר הביטחון, אהוד ברק, למנות את יואב גלנט לרמטכ"ל, היה איתן השר היחיד שהתנגד למינוי, עקב חשדות לעברות תכנון ובנייה הנוגעות לנחלת בני הזוג גלנט במושב עמיקם. אף שהממשלה אישרה את המינוי, הוא בוטל לאחר חודשים אחדים עקב חשדות אלה.
לאחר שיו"ר הליכוד, בנימין נתניהו, וראש ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, הודיעו על ריצה משותפת בבחירות לכנסת התשע עשרה תחת רשימה בשם "הליכוד ביתנו" היה איתן האישיות הבכירה ביותר משתי המפלגות שהתנגדה למהלך. הוא קרא לו "חיסול הליכוד" והחל לאסוף חתימות של חברי מרכז המתנגדים לו במטרה לקיים הצבעה חשאית. על אף שהשיג 450 חתימות, יותר מהמספר הדרוש לקיום הצבעה חשאית, נערכה הצבעה גלויה באופן חפוז בעקבות עתירה של ועדת הבחירות של המפלגה. בהצבעה זאת אושר האיחוד ברוב גורף.
איתן לא נכנס לכנסת ה-19 בשל אי-הצבתו במקום ריאלי בבחירות המקדימות של הליכוד, זאת לאחר 28 שנות כהונה רצופה בכנסת.
עמדותיו.
איתן נודע כבעל עמדות ליברליות בליכוד. בין השאר הוא התנגד לשימוש בעונש מוות ולהטלת חובת רישיון על המבקשים להיות עיתונאים.
בשנת 1988 עמד איתן בראש שדולת ארץ ישראל בכנסת, אולם עם השנים הוא נהיה לסמן יוני בליכוד. הוא היה בין הבודדים שתמכו בתוכנית ההתנתקות שלא פרשו מהליכוד כדי להקים את מפלגת קדימה. בתחילת 2010 הוא ביקר את ההקמה מחדש של שדולת ארץ ישראל בכנסת והשתתף בכינוס של יוזמת ז'נבה בו אמר ש"עכשיו לדבר על ארץ ישראל השלמה זו רמאות".
בשנת 2005, בעקבות פסיקת בג"ץ שביטלה את החלטת ועדת הכנסת שלא להסיר את חסינותו של ח"כ מיכאל גורלובסקי במסגרת בפרשת ההצבעות הכפולות, ביקר איתן את התערבות בית המשפט בנושא כשטען כי "בג"ץ הצטרף למסע הדה-לגיטימציה שחוגים מסוימים מנהלים נגד הכנסת. זו עליית מדרגה באקטיביזם של בית המשפט נגד הכנסת שעלול להוביל לעימות".
משפחתו.
איתן גרוש ואב לשלוש בנות. התגורר במשך שנים רבות בכוכב יאיר, שהוא גם בין מקימיו. בינואר 2008 עבר להתגורר בשדרות בה גר עד שנת 2012. תחילה תכנן להתגורר בה במשך שנה, כאות הזדהות עם העיר ותושביה, אך בחר להמשיך להתגורר בה במקביל למגוריו במרכז הארץ.
כיום מתגורר ברמת גן ביחד עם בת זוגו, פרופ' קרין נהון.
בשנת 2017 חלה במחלת פרקינסון. בשנת 2021 עבר ניתוח גירוי מוחי עמוק שהביא לשיפור רב במצב בריאותו.
מיכאל גורלובסקי
מיכאל גורלובסקי (נולד ב-24 בינואר 1963) הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-16 .
ביוגרפיה.
גורלובסקי נולד בעיר דזיארז'ינסק, בברית המועצות, שם למד הנדסת מכונות. הוא עלה לישראל בשנת 1988, והשתקע עם משפחתו בבאר שבע. הוא עבד מספר שנים כעצמאי עד שהצטרף לפעילות פוליטית כעוזרו ונהגו של אביגדור ליברמן, אשר שימש בזמנו כיד ימינו של בנימין נתניהו. גורלובסקי עמד בראש מטה העולים של הליכוד בין השנים 1993–1996.
לאחר ניצחון נתניהו ב, ומינוי ליברמן למנכ"ל משרד ראש הממשלה, מונה גורלובסקי לעוזר בכיר של ליברמן. כשפרש ליברמן מהליכוד והקים את ישראל ביתנו ב-1999, גורלובסקי נשאר בליכוד וב-2003, ארבע שנים לאחר מכן, בבחירות לכנסת ה-16, הוא נבחר מטעם הליכוד, לכנסת. כיהן כחבר ועדות הכספים, הפנים והכנסת.
במאי 2003, כשלושה חודשים אחרי בחירתו לכנסת היה מעורב בפרשת ההצבעות הכפולות, יחד עם חבר הכנסת יחיאל חזן. עם חשיפת הפרשה הודה שהצביע פעמיים בשתי הצבעות שונות. בעקבות ההודאה, ועדת האתיקה של הכנסת החליטה להטיל עליו עונש הרחקה של ארבעה חודשים מפעילות בכנסת. גם בחקירת המשטרה, ביולי 2003, הודה שהצביע פעמיים. בספטמבר 2003 היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין החליט להגיש כתב אישום נגדו על זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים, אך ועדת הכנסת החליטה בדצמבר 2003 שלא להסיר את חסינותו, כך שהוא לא הועמד לדין.
בעקבות ההחלטה לא להסיר את חסינותו עתרה התנועה למען איכות השלטון בישראל לבג"ץ. באוקטובר 2004 החליט נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, להעביר את הדיון בעתירה להסיר את חסינותו של גורלובסקי להרכב של 7 שופטים. בפברואר 2005 ביטל בג"ץ את החלטת ועדת הכנסת לא להסיר חסינות של גורלובסקי והחזיר את הדיון לוועדה. אך ביוני 2005 ועדת הכנסת הצביעה בשנית נגד הסרת חסינות גורלובסקי, בניגוד להנחיית בג"ץ. שוב הוגשו עתירות לבג"ץ נגד ההחלטה, והרכב של 7 שופטי בג"ץ פסק פה אחד שניתן להחיל על המקרה חוק חדש המסיר את החסינות אוטומטית. מיד אחר כך הודיע היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, כי בכוונתו להגיש כתב אישום כנגד גורלובסקי בפרשת ההצבעות הכפולות.
במסגרת עסקת טיעון, הוא הודה אז בעבירה של הפרת אמונים, ופברואר 2007 נידון לחודשיים עבודות שירות וחודשיים מאסר על תנאי.
בבחירות לכנסת ה-17 התמודד גורלובסקי ברשימת הליכוד לכנסת אך לא נבחר לאחר שמוקם במקום ה-54 הלא ריאלי ברשימה.
ב-2 בנובמבר 2015 נעצר גורלובסקי בחשד לסחיטה באיומים ושוחד, במסגרת חקירת "פרשה 618" - פרשת שחיתות בחברת נתיבי ישראל. ב-8 בנובמבר 2015, מעצרו הוארך בשבוע. המשטרה חשדה כי אלכס ויז'ניצר, שהיה יו"ר חברת "נתיבי ישראל", ובכירים נוספים בחברה יצרו מנגנון שחיתות שיטתי, שנוהל על-ידם, שבמסגרתו חברו לספקים חיצוניים, בהם גורלובסקי, וקידמו את העסקתם בפרויקטים של החברה. זאת, בתמורה לשוחד וטובות הנאה שונות בהיקף של עשרות מיליוני שקלים. כמו-כן נחשף כי גורלובסקי קיבל לא פחות מ-33 מיליון שקל בעבור שירותי ייעוץ לנתיבי ישראל במשך שש שנים. באוקטובר 2017 הודיעה המשטרה כי גורלובסקי יועמד לדין בכפוף לשימוע, הוא הודיע בתגובה כי הוא "לא
מסכים עם החשדות ושומר על זכות השתיקה". בפברואר 2021 הוגש כתב אישום נגד גורלובסקי על מתן שוחד והלבנת הון.
תצפית משתתפת
תצפית משתתפת (Participant Observation) היא שיטת מחקר הנהוגה במדעי החברה, בעיקר במחקרים איכותניים בתחומי לימוד כגון אנתרופולוגיה וסוציולוגיה, בה החוקר נוכח לתקופה ארוכה בשדה המחקר, תוך התקרבות לדרך החיים של הקבוצה נחקרת. מטרתו של החוקר המבצע תצפית משתתפת היא להתקרב ככל הניתן לחברה הנחקרת על מנת לאסוף נתונים רבים ומגוונים אודותיה ולתארה בצורה שיטתית והוליסטית להקיף כמה שיותר תחומים: כלכלה, פוליטיקה, סגנון מגורים, דפוסי משפחה ונישואים וכו'. בניגוד לתצפית רגילה, בתצפית משתתפת החוקר מתנסה בחוויותיה של הקבוצה אותה הוא חוקר.
מטרת השיטה היא להשיג היכרות קרובה ואינטימיות עם קבוצה מסוימת ומנהגיה. התפיסה שעומדת מאחורי התצפית המשתתפת מבקשת למנוע, עד כמה שניתן, את ההפרדה בין החוקר לקבוצה הנחקרת. לאפשר לחוקר להתקרב כמה שאפשר למושאי המחקר. תצפית משתתפת מאפשרת הכרות עם ההתנהגות בקונטקסטים שונים וב-"זמן אמת" תוך פיצוח הקודים התרבותיים של הנחקרים, בדיקה מעמיקה של התנהגותם, הכרות לעומק עם השדה וכו'.
שיטת התצפית המשתתפת מסייעת לחוקר לגלות כיצד פרטים בחברה מסוימת מתנהגים בחיי היום יום, בסביבתם הטבעית, ללא הסכנה שהם ישנו את התנהגותם השגרתית בשל נוכחותו של החוקר. החוקר נדרש לשמור גם על מרחק תודעתי מסוים משאר חברי הקבוצה. מרחק זה דרוש לו כדי לבצע את תצפיותיו, ולערוך את רשימותיו ביומן השדה. בסוף התהליך נדרש החוקר להסיק את מסקנותיו המחקריות. חסרונה הוא שמעורבות שכזאת בתוך הקבוצה עלולה להביא להזדהות ערכית ורגשית גבוהה מדי עם מושאי המחקר. המתודולוגיה של תצפית משתתפת מאלצת את החוקר לתמרן בין תחושת השייכות לזרות לאורך כל זמן שהותו בשדה, יוצרת מתחים ומחדדת את השאלה האם החוקר הוא חלק או מחוץ מהחברה הנחקרת. מתודולוגיה מחקרית זו דורשת מהחוקר לייצר לעצמו דרכים להפריד בין התצפית לבין ההשתתפות- להיות גם בפנים וגם בחוץ.