בנדיקוט רגלי-חזיר היה מין כיסאי קטן ומוזר בגודל של חתלתול עם מראה עדין ואלגנטי בניגוד מובהק לשמו המגושם. מדידות הגוף של בנדיקוט זה אינן מדויקות לחלוטין, ומרבית הנתונים הפיזיים הגיעו מפוחלצים שנמדדו. אורך ראשו וגופו היה 23–26 סנטימטר (260-230 מ"מ) ואורך זנבו היה 10–15 סנטימטר (150-100 מ"מ). משקלו של המין היה בסביבות 200 גרם.
לבנדיקוט רגלי-חזיר היה גוף עגלגל וקומפקטי, עם ראש רחב וחרטום ארוך ודקיק. הגוף והחרטום היו מותאמים במיוחד לחפירה, כשהגפיים הקדמיות החזקות היו מסוגלות להזיז בקלות אדמה ואבנים קטנות. העיניים שלו היו גדולות ושחורות בניגוד לאפו הקטנטן. היו לו רגליים דקיקות שהיו ארוכות יותר בחלק האחורי מאשר בקדמי. בדומה ליונקים החיים באזורים פתוחים, האוזניים של הבנדיקוט היו גדולות וארוכות כאוזני הארנב באורך של כ-6 ס"מ, והן שימשו כנראה לזיהוי טורפים ממרחק רב. בשל מאפיינים אלו בנדיקוט זה היה דומה מאוד במבט שטחי למיני הבילבים, אם כי האוזניים שלו היו קצרות במעט מאוזניהם.
ביחס לגופו, זנבו של בנדיקוט זה היה הארוך ביותר מסדרת הבנדיקוטאים. הלסתות של בנדיקוט רגלי-חזיר היו ארוכות וצרות ולאורכן היו בסביבות 46–55 שיניים, כשמתוכם היו בכל לסת בערך 5 זוגות של שיניים טוחנות ו-3 זוגות של שיניים חותכות שטוחות; עם זאת נוסחת השיניים המדויקת אינה ידועה. פתח הכיס של נקבות המין היה באזור המפשעה ולא באזור החזה כאצל הקנגורו, ובתוכו היו כשמונה פטמות.
כסות.
הפרווה הקצרה של בנדיקוט רגלי-חזיר הייתה גסה וצפופה, והיא הייתה חלקה לעומת הפרווה הזיפית של רוב הבנדיקוטים. צבע הפרווה נע בין אפרפר כסוף לחום בהיר, חום צהבהב או כתום-חום, וסיפק לבנדיקוט הסוואה מעולה מפני טורפיו בבית גידולו המדברי. הגחון והבטן היו בצבע לבנבן בעוד שאזור האוזניים היה ערמוני. צבע הראש היה די זהה לגוף לבד מהחרטום הכהה ועצמות הלסת הבהירות. באזור הלחיים היו לבנדיקוט מספר זיפים שחרחרים וארוכים. זנבו של הבנדיקוט היה בצבע חום כתמתם והסתיים בציצת שיער שחרחרה או לבנבנה.
רגליים.
אף על פי שבמבט שטחי, בנדיקוט זה היה דומה מאוד לבילבי, בבחינה מדוקדקת יותר התברר שהמין היה מאוד יוצא דופן לעומת כיסאים אחרים. הבנדיקוט התאפיין ברגליים דקיקות וארוכות שהיו ייחודיות ביותר: ברגליים הקדמיות הקצרות היו לבנדיקוט שתי אצבעות בלבד בכל כף רגל, והטפרים שלהם היו נראים כפרסות שסועות מיניאטוריות של חזיר או צבי - מה שהקנה למין את שמו. מלבד שתי אצבעות אלו היה ברגליים הקדמיות שריד של אצבע נוספת סמוך למרפק. כפות הרגליים האחוריות של המין היו אף הן ייחודיות למדי, כשבכל כף רגל הייתה אצבע אחת בעלת טופר גדול שנראתה כפרסת סוס זעירה, זוג אצבעות קטנות ומאוחדות בעלות שני טפרים בסמוך לברך ובליטה ששימשה כשריד לאצבע נוספת. ברגליים האחוריות רק הפרסה הסוסית שימשה לתנועה, ואילו זוג האצבעות המאוחדות שימשו בעיקר לסירוק הפרווה. הקרסול של בנדיקוט רגלי-החזיר היה ארוך מאוד, והבנדיקוט היה יכול להישען על קרסוליו ולהשתמש בגפיים הקדמיות הפנויות בדומה לקנגוריים.
תפוצה ובית גידול.
בנדיקוט רגלי-החזיר היה אנדמי ליבשת אוסטרליה. על פי שרידים, רישומים מאותה תקופה וממידע שנמסר על ידי אבוריג'ינים קשישים, בנדיקוט רגלי-החזיר התרחש בעבר לאורך המישורים הפוריים והמישורים הצחיחים של מישור נולרבור בדרום-מרכז היבשת ובמדבר החול הגדול, בנוסף לנוכחות וודאית סמוך לאליס ספרינגס ובאזורים נוספים בטריטוריה הצפונית. זקני האבורגינים טוענים שהם זוכרים ניסיונות לציד הבנדיקוט במדבר טאנאמי, מדבר גיבסון, מדבר ויקטוריה הגדול, ובחלקים נרחבים ממערב לאולורו.
מנתונים אלה ואחרים עולה כי הטווח ההיסטורי של תפוצת הבנדיקוט היה רחב ביותר והשתרע כנראה על פני מרבית שטחה המרכזי של אוסטרליה המערבית, דרום הטריטוריה הצפונית, מרבית אוסטרליה הדרומית, וחלקים קטנים מויקטוריה, ניו סאות' ויילס וקווינסלנד. למרות זאת, המין היה נפוץ די בדלילות על פני השטח הענקי הזה. הבנדיקוט מעולם לא היה מצוי באיים אוסטרלים כמו טסמניה, אי הקנגורו או האי בארו.
בית הגידול של בנדיקוט רגלי-חזיר היה מגוון למדי בהתאם לתפוצתו המורחבת: החל מדיונות חול, גבעות סלעיות, מישורים צחיחים וצחיחים למחצה ברחבי המדבריות האוסטרלים במרכז, וכלה בחורשים דלילים, כרי דשא ואזורי סבך בדרום. הטמפרטורות בתחומי מחייתו ההיסטוריים הם 10–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה.
פעילות.
מכיוון שהמין כמעט ולא נחקר על ידי האירופאים מרבית המידע עליו מגיע מתיאורי האבורג'ינים או מהשוואה לבנדיקוטאים אחרים. הבנדיקוט רגלי-החזיר היה בעל חיים סוליטרי הפעיל בבדידות ברוב הזמן, ובנוסף היה פעיל לילה ברובו: במהלך היום הבנדיקוט היה ישן במקום מסתור מוגן, ולקראת הערב היה יוצא לחפש מזון על פני הקרקע או בתוך מחילות - כנראה באמצעות חוש הריח שלו. עם זאת, הוא כנראה לא היה לילי באופן מלא כבנדיקוטים אחרים.
בהתאם לבית הגידול, בנדיקוטים רגלי-החזיר היו משתמשים במגוון של מקומות מסתור למקלט מפני טורפים ושינה: באזורי מרעה מיוערים, מקומות המסתור נעו מגזעים חלולים לקינים עשויים מעשב וגבעולים בסבך; במדבר הצחיח והחסר עצים לעומת זאת, הבנדיקוט היה נח מתחת לסלעים ואבנים או משתמש בטפריו המיוחדים והחדים כדי לחפור בורות רדודים ומחילות קצרות בחול שבסופן היה קן מאולתר מזרדים שלוקטו על ידו.
תנועה.
ההתנהגות הבולטת ביותר של בנדיקוט רגלי-חזיר הייתה התנועה המוזרה שלו שהשתנתה בהתאם לצורך. התנועה העיקרית הייתה הליכה איטית שמזכירה את הליכת הארנבים, כאשר היא נעשתה על ידי הנעה קדימה של הרגליים הקדמיות ואז גרירת כל פלג הגוף האחורי על הקרקע. התנועה המוזרה שלא נראתה כלל אצל בנדיקוטאים אחרים כונתה על ידי החוקרים במאה ה-19 כ"תנועת הגרזן השבור", בשל צורת הקרסול והשוקיים בעת הליכה זאת. תנועת-הביניים המהירה יותר של הבנדיקוט, הייתה אף היא מביכה למדי: הנעה מקבילה של הרגל הקדמית והאחורית לסירוגין בדומה להליכת הג'ירף. בניגוד לכך, לטענות האבורג'ינים בנידקוט רגל-החזיר היה יכול לרוץ במהירות רבה כאשר היה נרדף על ידי ביצוע של דהירה רגילה ונורמלית כיתר חיות הכיס הקטנות. מעבר לכך לא ידוע מאומה על ההתנהגות החברתית של הבנדיקוט.
תזונה.
ישנם הרבה דיווחים סותרים לגבי תזונתו של הבנדיקוט רגלי-החזיר. לפי מבנה מערכת השיניים, ניתוח תוכן ומבנה המעיים של הדגימות במוזיאונים, נראה כי התזונה של המין הייתה צמחונית יותר משאר סוגי הבנדיקוטאים והייתה מבוססת על זרעים, עשבים ועלים; המעי העיוור האחראי לפירוק התאית של הצמחים למשל, גדול יותר אצל בנדיקוט רגלי-חזיר משאר קרוביו. לעומת זאת, האבורג'ינים דיווחו כי בנדיקוט זה היה אוכל באופן קבוע נמליים וטרמיטים, ואף הייתה לו חיבה רבה לבשר. עם זאת, הפרטים השבויים שהיו אצל החוקר ג'אראד קריפט אכלו בעיקר דשא, חסה, שורשים וחגבים, כך שככל הנראה המין היה נחשב יותר כבעל חיים אוכל-עשב מאשר בעל חיים אוכל-כול. בשבי צוין שהבנדיקוט שתה כמויות נכבדות של מים, אך לא ידוע דבר לגבי צריכת המים בטבע.
רבייה.
לא ידוע הרבה על דפוס הרבייה ומחזור החיים של בנדיקוט רגלי החזיר, כך שניתן להסיק זאת רק מרבייה של סוגי בנדיקוט אחרים. לנקבת בנדיקוט זה היו 8 פטמות אולם ככל הנראה בדומה למינים אחרים היא לא המליטה יותר מ-4 צאצאים בפעם אחת. לנקבות של בנדיקוט רגלי-חזיר היה אמנם כיס מפותח כיתר החיות האוסטרליות, אך בניגוד אליהם פתח הכיס של הבנדיקוטית היה פונה לאחור ולא קדימה כאצל הקנגורו למשל - כנראה כדי למנוע מהכיס מלהתמלא בעפר כאשר הנקבה חפרה באדמה. לדברי הזואולוג האוסטרלי , עונת הרבייה התרחשה בין חודשי מאי ויוני, ולידת תאומים הייתה כנראה הנורמה זה.
לסוגי הבנדיקוטאים באופן כללי יש תקופת הריון קצרה מאוד - לא יותר מ-12 ימים. תהליך הלידה הכולל גם טיפוס לכיס אף הוא קצר מאוד ונמשך בפחות מ-10 דקות, כשמשקל הצאצא הוא 0.5 גרם בלבד. הזכר והנקבה מתרבים שוב לאחר כ-50 ימים - זמן קצר לאחר גמילת הצאצאים. לאחר ההתרבות תתרחש המלטה חדשה תוך 12 ימים וחוזר חלילה. אצל סוגי הבנדיקוט לכל צאצא יש פטמה קבועה וכולם מקבלים את אותה כמות של חלב. לקראת גיל הגמילה צאצאי הבנדיקוט נמצאים יותר בקן מאשר בכיס, והם נשארים עם אימם במשך 8–10 ימים וצדים חגבים או מלקטים זרעים יחדיו בטרם יגיעו לעצמאות. סביר להניח שמרבית הנתונים הללו היו זהים אצל בנדיקוט רגלי-חזיר.
הכחדה.