לאחר שלוש שנים של מחאה פוליטית, הודיע היילמריאם דסלן, ראש ממשלת אתיופיה על פרישתו מהתפקיד וכיוצא בכך גם על פרישתו מתפקיד יו"ר קואליציית ארבע מפלגות (על בסיס אתני) השלטון, ה-EPRDF (החזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית), החולקות ביניהן את השלטון באתיופיה. החוק הבלתי כתוב של הפוליטיקה האתיופית קובע שראש הקואליציה של מפלגות אלו הוא גם ראש הממשלה. ועל כן עפארים סומאלים ואחרים למעשה לא יכלו לכהן במישרה זו.
אבי נבחר בפברואר 2018 כמועמד מפלגתו לראשות הקואליציה (וכראש הממשלה), אולם בשל העובדה שבגוף הבוחר היו 45 נציגים של כל אחת מארבע המפלגות המרוץ נראה פתוח. הצעד שהכריע את הכף ותרם לבחירתו במרץ 2018 היה פרישתו ברגע האחרון של מתחרהו הבולט, דמקה מקונן (מאמהרה), שהתפרש כתמיכה באבי. בבחירות הפנימיות השיג אבי ניצחון חד-משמעי כשהוא מקבל 108 קולות לעומת 58 קולות שקיבל שיפרוו שיגוטה (עמי הדרום) שהגיע למקום השני, ודברה-ציון גברה-מיכאל (תיגראי) שהגיע למקום השלישי עם 2 קולות בלבד. כתוצאה מכך, בתחילת אפריל 2018 נבחר אבי על ידי הפרלמנט לראשות ממשלת אתיופיה.
כראש ממשלת אתיופיה.
מדיניות פנים, רפורמה בחוקה ומדיניות כלכלית.
עם כניסתו לתפקיד הודיעה ממשלת אבי על שחרור 7,600 אסירים פוליטיים ועל קידום החופש הפוליטי באתיופיה. זמן קצר לאחר מכן, בחודש יוני, אישר הפרלמנט ביטול מידי של חוקי מצב החירום במדינה. באותו חודש הודיע אבי על הקמת ועדה שתבחן את מודל הבחירות המחוזיות והמקומיות המביא לשליטה של קבוצות אתניות על אזורים וערים ומנציח את השסעים האתניים בין הקבוצות. בממשלה שהקים היה יצוג לקבוצות אתניות ודתיות שונות, יצוג שווה לנשים וגברים ולראשונה באתיופיה גם מונו נשים לתפקידים בכירים, כגון נשיאת המדינה, שרת ההגנה, ונשיאת בית המשפט העליון.
אבי תיווך במשא ומתו המוצלח לאיחוד הפלגים של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, שהתפצלה בשנות ה-90 של המאה ה-20 לשני סינודים – "סינוד בגלות", שבראשו עמד ראש הכנסייה האתיופית הקודם אבונא מרקוריוס, וסינוד באתיופיה בראשות הפטריארך אבונא פאולוס. תומכיו של מרקוריוס, שהתיישב בסופו של דבר בארצות הברית, טענו שהוא הודח בידי ההחזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית ואילו מתנגדיו טענו שהוא התפטר. אבי סייע בגישור בין הצדדים, שהכריזו רשמית על הסכם פיוס הכולל חלוקת סמכויות בין מרקוריוס וממשיך דרכו של פאולוס, אבונא מתיאס. הוא נכח בטקס החתימה על ההסכם בוושינגטון ביולי 2018. לאחר מותו של מרקוריוס ב-2022, התפקיד ממולא בידי מתיאס עם מלוא הסמכויות.
בספטמבר 2020 הודיעה ממשלת אתיופיה על החלפת שטרות הכסף של הביר האתיופי. אנשים שמחזיקים בשטרות ישנים נדרשו להחליפם בתוך שלושה חודשים. לטענת אבי המהלך נועד להציל את הכלכלה האתיופית ונגיד הבנק המרכזי האתיופי אמר שהמהלך יסייע לממשלה למנוע שחיתות, אגירה של מזומנים וזיוף.
ביוני 2018 הודיעה ממשלת אתיופיה על כוונתה לקדם הפרטה בתחומים שונים, ובהם תחום התקשורת והתעופה. על פי התוכניות, מניותיה של אתיופיאן איירליינס, חברת התעופה הגדולה באפריקה יונפקו למשקיעים בינלאומיים ומקומיים, הגם שממשלת אתיופיה תמשיך להחזיק במרבית המניות. עם זאת, התוכניות המשמעותיות ביותר הוקפאו בהמשך. באוקטובר 2020 הוקפאה התוכנית להפריט חלקית את אתיופיאן איירליינס, והתוכנית למכור 40% מהמניות את חברת התקשורת הממשלתית אתיו טלקום נדחו. הממשלה ניסתה לפתוח את תחום התקשורת להשקעות זרות, אך המכרזים בתחום הניבו תוצאות פחות חיוביות מהצפוי, בין השאר בגלל חשש המשקיעים מאי-יציבות בעקבות מלחמת תיגראי.
בתחומים אחרים כמו הפעלת רכבות, ייצור סוכר, פארקים תעשייתיים ומלונאות עתידה להיות הפרטה מלאה. בהקשר זה, הודיע אבי על כוונתו להקים בורסה באתיופיה, כדי לשנות את המצב הנוכחי בו אתיופיה היא המדינה הגדולה בעולם (במספר תושביה) שאין לה בורסה פעילה.
יוזמה נוספת שזו כבר השנה הרביעית היא "המורשת הירוקה"(, green legacy አረንጓዴ አሻራ) יוזמה בהישתתפות מיליוני אזרחים לשתילת מיליארדים של שתילי עצים בכל שנה עם תחילת הגשמים באתיופיה
מלחמת תיגראי.
בנובמבר 2020, בהמשך למחלוקת על דחיית הבחירות בעקבות התפרצות מגפת הקורונה ובתגובה להתקפה של החזית העממית לשחרור תיגראי על הצבא האתיופי במקלה, פרצה מלחמת אזרחים בצפון המדינה. כעבור שנה, הוכרז מצב חירום בבירה אדיס אבבה בשל איום המורדים על העיר. נכון לאפריל 2022 המלחמה נמשכת וכל הצדדים במלחמה הואשמו בפגיעה בזכויות אדם ובפשעי מלחמה.
מדיניות חוץ.
אחת מבעיותיה העיקריות של אתיופיה היא העדר גישה לים, בעיה שהיוותה מניע מרכזי למלחמה הארוכה עם אריתריאה. זמן קצר לפני כניסתו של אבי לתפקיד, הודיעה ממשלת אתיופיה על הסכם להחזקה של 19% בבעלות על הנמל של העיר ברברה, ברפובליקה הלא מוכרת של סומלילנד. במאי 2018 חתמה ממשלת אתיופיה על הסכם עם ג'יבוטי על שותפות בניהול הנמל של העיר ג'יבוטי ובתמורה קיבלה ממשלת ג'יבוטי אפשרות לרכישת מניות בחברות אתיופיות שיופרטו. ימים ספורים לאחר מכן, חתמה ממשלת אתיופיה על הסכם דומה עם ממשלת סודאן ביחס לנמל סודאן. וכן על הקמתו מחדש של חיל הים האתיופי.
הסכם השלום עם אריתריאה.
מלחמת אתיופיה-אריתריאה היוותה אחת מן המלחמות העקובות מדם באפריקה בשלהי המאה ה-20 ובמאה ה-21. בשנים האחרונות שרר באזור מצב של אי לוחמה בפועל המלווה במתיחות ביטחונית ממושכת.
בחודש מאי הודיעה ממשלת אתיופיה על נכונותה לוותר על העיר בדמה ולהעבירה לאריתריאה. בכך הוביל אבי תפנית דרמטית במדיניותה של אתיופיה בסכסוך לאורך השנים, שבה התמידה בסרבנותה להוציא לפועל את הבוררות הבינלאומית שקבעה בשנת 2000 (בתקופת מלס זינאווי התיגרי) שהעיר היא חלק מאריתריאה. צעד זה היווה פתח לפתרון הסכסוך בין המדינות. זמן קצר לאחר מכן, ביולי 2018 נחת אבי באסמרה בירת אריתריאה ושם חתם בתום ועידת פסגה עם נשיא אריתריאה על הסכם שלום מקיף בין המדינות. ההסכם כולל את סיום סכסוך הגבולות, הקמת נציגות דיפלומטית הדדית, יצירת קשרי תעופה, תחבורה ותקשורת, היתר לשימוש אתיופי בנמלים האריתריאים. בספטמבר 2018, נפתחו לראשונה מזה 20 שנה הגבולות בין שתי המדינות.
פרס נובל לשלום.
ועדת פרס נובל הנורווגית החליטה ב-2019 להעניק לאחמד פרס נובל לשלום. בהודעת הוועדה צוין שהפרס מוענק לאבי על מאמציו לקידום שלום ושיתוף פעולה בינלאומי, ובמיוחד על יוזמתו לפתרון סכסוך הגבולות בין אתיופיה לאריתראה. הוועדה ציינה לחיוב את הנכונות של אבי לקבל ללא עוררין את ההחלטה של ועדת הגבולות מ-13 באפריל 2002. היא ציינה גם שאחמד הוביל רפורמות חשובות לשיפור חייהם של אלפי אזרחים, ביניהן הסרת מצב החירום במדינה, הענקת חנינה לאלפי אסירים פוליטיים, ביטול צנזורה על גופי תקשורת, הכשרה חוקית של קבוצות אופוזיציה שהוגדרו בעבר כלא חוקיות, הדחת מנהיגים צבאיים ואזרחיים שהיו חשודים בשחיתות, הגברה משמעותית של השפעת נשים על הפוליטיקה וחיי הקהילה באתיופיה והבטחתו לקיים בחירות חופשיות.
חיים אישיים.
אביו של אחמד מוסלמי ואימו נוצרית אורתודוקסית. הוא עצמו נוצרי פנטקוסטלי.
נשוי לזנאש תייאצ׳אוו מאמהרה, אותה הכיר במהלך שירותם המשותף בצבא האתיופי, ואב לשלוש בנות. הוא דובר אורומו, אמהרית ותיגרינית, שלוש השפות הנפוצות ביותר באתיופיה, ושולט כמו כן באנגלית.
אבנר בן גרא
רפאל אלעזר בן טובו
בית הכנסת יוסף קארו
פליפר (פירושונים)
בלון תבערה
בלון תבערה (או פצצת בלון) הוא כלי נשק המורכב מבלון מנופח בגז הקל מהאוויר (אוויר חם, מימן או הליום) הנושא חומרי הצתה ובעירה, חומרים דליקים או מטען חבלה, בדומה לבקבוק תבערה. זהו אמצעי לחימה (בדומה לעפיפון תבערה) הנע עם הרוח לאזור המטרה, שבו הבלון נופל או משחרר את אמצעי הלחימה, במטרה להצית שרפה ואף לגרום לנפגעים בנפש.
היסטורית השימוש.
הצעות מוקדמות.
בשנת 1792, הציע ז'וזף מישל מונגולפייה להטיל פצצות באמצעות בלונים על הכוחות הבריטיים וספינות בטולון.
בשנת 1807, ניסו בדנמרק לבנות ספינת אוויר המונעת בכוח אנוש כדי להפציץ ספינות בריטיות שהטילו סגר על קופנהגן.
בשנת 1846 דחה הצי הבריטי הצעה לפצצת בלון של סמואל אלפרד וורנר. ניסיונות של הנרי טרייסי קוקסוול לעניין את הממשלה הבריטית מספר שנים מאוחר יותר נדחו גם הם.
ב-1847, הציע ג'ון וייז להשתמש בפצצות בלון במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
שימוש אוסטרי בוונציה בשנת 1849.
השימוש האגרסיבי הראשון של בלונים בלוחמה התקיים בשנת 1849. כוחות אוסטרים שצרו על ונציה ניסו לשגר כ-200 כדורים פורחים מנייר, כל אחד עם פצצה של כ-12 ק"ג שתוכננו להיות מופלים באמצעות פתיל השהייה מעל העיר. הבלונים שוגרו בעיקר מהקרקע, אולם חלקם גם שוגרו מספינת הצי "SMS Vulcano" ששימשה כנושאת בלונים. לפני השיגור של רוב הבלונים, האוסטרים שיגרו בלונים קטנים יותר כדי לקבוע את אורך ההשהיה של הפתילים בבלוני הנפץ. לפחות פצצה אחת נפלה בעיר, אולם בשל שינויי הרוח לאחר השיגור, רוב הבלונים החטיאו את המטרה וחלק אף נסחפו בחזרה לקווים האוסטרים ולספינה המשגרת "Vulcano".
מלחמת העולם השנייה.
מבצע אאוטוורד.
במהלך מלחמת העולם השנייה, במבצע אאוטוורד של הבריטים שוגרו כ-99,142 בלונים לגרמניה, 53,543 מהם נשאו מטען מחולל אש ו-45,599 נשאו חוט נגרר ליצירת נזק לקווי מתח גבוה.
פו-גו.