"רצועת חרב" או לעיתים קרויה "קשר החרב" אנגלית: (צרפתית: Portepee) היא רצועה העשויה בדרך כלל עור שנקשרה בצד אחד בקשר מיוחד לנדן החרב ומהצד השני סביב היד של החייל כדי למנוע את איבוד החרב אם היא נופלת. אף על פי שיש להם פונקציה מעשית רצועות אלו היו לעיתים קרובות בעלות ערך דקורטיבי שהצביע על מעמד נושא החרב. לכידונים הותאמו על ידי צבאות אירופה רצועות חרב שנקראו לעיתים "טרודל" (גרמנית: Troddel מילולית: ציצית) על שם הציצית הדקורטיבית שהייתה הסיומת לרצועה. כאשר הסתיים העידן בו חיילים נשאו חרבות לאחר בשנים שלאחר המלחמות הנפוליאוניות השימוש ברצועה נמשך עבור כידונים זה לא שימש שום פונקציה מעשית, אבל הצבעים שלה תיארו את היחידה הצבאית שאליו השתייך החייל ואת דרגתו. במהלך מלחמת העולם הראשונה, מחסור בחומרי הגלם גרם לכך הטרודל ייוצר מפסולת כותנה וכך איבד האביזר את צבעיו העליזים. קציני צבא לבשו כידוני-חרב באופן שגרתי כדי להחליף את החרבות שהיו סמל סטטוס אך משהוברר במהלך מלחמת העולם הראשונה כי הטרודל הצבעוני הופך את הקצין למטרה עבור צלפי אויב הופסק השימוש בו בשדה הקרב.
שימושים שונים לכידון.
חיבור כידון.
חיבור כידון הוא חיבור מכני שקיבל את שמו משיטת החיבור של כידוני-שקע לרובה על ידי חריץ בן שלושה שלבים בצורת האות הלועזית Z המשתלב עם זיז קטן הידוע גם כ"שלושה חריצי תנועה". (אנגלית:three motion slots) חיבור כידון משמש בעיקר כשיטה של חיבור בין 2 גופים ומשמש בעיקר התאמת עדשה למצלמה בחיבור שהוא אוניברסלי, שימוש אחר לחיבור ביונט הוא חיבור מהיר של צינורות כיבוי. מחבר כידון לשימוש חשמלי שהוא מנגנון הידוק המורכב מצד זכר גלילי עם פין גלילי אחד או יותר, וקולטן נקבה עם חריצים תואמים בצורת האות L הפין מחליק אל הזרוע האנכית של ה- L מסתובב על פני הזרוע האופקית ואז נדחף מעט כלפי מעלה שם הוא ננעל למקומו בדרך על ידי קפיץ.
אמנות לחימה.
הלחימה בכידונים הוותה השראה לאמנות הלחימה היפנית המודרנית (גנדאי בודו) וספורט הלחימה ג'וקנדו (קאנג'י: 銃剣道, רומאג'י: Jūkendō, מילולית: "דרך קידון הרובה"). אמנות לחימה זו שואבת מקנדו ומסוג'וטסו אך עושה שימוש בכידוני רובה בהשראת טכניקות צרפתיות ללחימה בכידון מהמאה ה -19. ההשערה של חוקרים היא שאמנות לחימה זו שאבה מתורת הלחימה שהובאה עם משלחות צבאיות צרפתיות ליפן בראשית תקופת מייג'י, שיטות לחימה אלו היו חלק מתוכנית הלימודים באקדמיה הצבאית של טויאמה בטוקיו ובאופן חלקי שולבו בתורת הלחימה אייקידו. בג'וקנדו מתאמנים עם "מוֹקוּג'וּ", העתק עץ של רובה עם כידון קהה במטרה לפגוע בשלושת אזורי מטרה העיקריים: הלב, הגרון והצד השמאלי התחתון של היריב. בג'וקנדו, כמו באמנויות לחימה יפניות אחרות, נהוג לתרגל קאטה.
1001 היא שנה פלינדרומית. השנה הפלינדרומית הקודמת לה היא 999, והבאה אחריה היא 1111.
ג'פרי דאהמר
ג'פרי ליונל דאהמר, הידוע גם כ"הקניבל ממילווקי" (21 במאי 1960 – 28 בנובמבר 1994) היה רוצח סדרתי, עבריין מין וקניבל אמריקאי שרצח 17 גברים בין השנים 1978–1991. ב-15 בפברואר 1992 דאהמר הורשע ב-15 מעשי רצח שנעשו בוויסקונסין, ונידון לחמישה עשר מאסרי עולם. לאחר מכן הוא נידון למאסר עולם נוסף על רצח נוסף שביצע באוהיו. ב-28 בנובמבר 1994 דאהמר הוכה למוות על ידי כריסטופר ג'יי סקארבר, אסיר אחר בבית הסוהר.
ילדותו והתבגרותו.
דאהמר נולד בעיר מילווקי שבויסקונסין, והיה בנם הראשון של ג'ויס אנט וליונל הרבט דאהמר. אמו הייתה ידועה כמתוחה, והייתה מכורה לכדורי הרגעה. אביו למד לתואר בכימיה, וכאשר היה בבית נאלץ לטפל בג'ויס, שדרשה תשומת לב מתמדת. דאהמר עצמו תיאר את חיי המשפחה כבעלי "מתח קיצוני", בגלל הוויכוחים העקביים בין הוריו. דאהמר תואר כילד ביישן ושקט, אך היו לו מספר קטן של חברים.
מגיל צעיר דאהמר גילה התעניינות בבעלי חיים, וחבריו מתקופת בית הספר העידו כי נהג לאסוף חרקים, שפיריות ופרפרים וללכוד אותם בתוך צנצנות. בנוסף נהג לאסוף עם חברים פגרי בעלי חיים מצדדי דרכים, ולאחר מכן לבתר אותם. לדברי חבר אחד, דאהמר היה מאחסן את החלקים בצנצנות במחסן הכלים של המשפחה.
משפחת דאהמר עברה לדוילסטאון, אוהיו, באוקטובר 1966, בזמן שג'ויס הייתה בהיריון עם בנה השני. כאשר ילדה את התינוק, דאהמר בחר לו את השם דויד. באותה שנה ליונל קיבל את תוארו מהאוניברסיטה והחל לעבוד ככימאי בעיר אקרון. בשנת 1968 עברה המשפחה שוב לאמברט, אוהיו.
בשנת הלימודים הראשונה שלו בבית הספר התיכון תואר דאהמר כמתבודד אך עם מספר חברים. הוא נהג לשתות אלכוהול באופן קבוע בבית הספר, אך עם זאת תואר על ידי צוות המורים כמנומס ואינטליגנטי. הוא השיג רק ציונים ממוצעים, שהמורים יחסו לאדישות והמופנמות היחסית שהיה לו בבית ספר. סביב הזמן שהחל להתבגר מינית, גילה דאהמר על עצמו שהוא הומוסקסואל. הוא לא גילה להוריו את נטיותיו המיניות, אך היה במערכת יחסים קצרה עם נער אחר, שאיתו ככל הנראה לא קיים יחסי מין. על פי הודאתו, בשנים אלו (סביב אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20) הוא החל לפנטז על שליטה מינית, וכאשר היה בן 16 דאהמר הגה פנטזיה על חטיפת אצן שראה כנראה זה מכבר, ולאחר מכן להשתמש בו מינית כאשר הוא מחוסר הכרה. באותו יום דאהמר לקח מחבט בייסבול, התחבא בשיחים וניסה לארוב לאצן המדובר. אותו אצן לא עבר במסלול באותו יום, ודאהמר לא ניסה ליישם את התוכנית שוב. לאחר מכן העיד שזה היה הניסיון הראשון שלו לתקוף אדם אחר.
אף על פי שהיה מתבודד, בכל זאת היה דאהמר נערץ על ידי חלק מהתלמידים האחרים בשל מעשי הקונדס שהיה ידוע בהם. תעלולים אלו כונו "לעשות דאהמר", ונעשו בחלקם כדי לשעשע את חבריו לכיתה וחלק כנראה כדי למשוך תשומת לב.
בשנת 1977 הציונים של דאהמר צנחו עקב שימושו באלכוהול ואדישותו ללימודים. הוריו שכרו עבורו מורה פרטי אך הצלחתו הייתה חלקית בלבד. באותה שנה הוריו החלו להשתתף בפגישות ייעוץ כדי לפתור את המחלוקות ביניהם. הייעוץ לא הצליח והוריו החליטו להתגרש. אמנם בהתחלה בידידותיות, אך שניהם החלו לריב לעיתים קרובות, ובתחילת 1978, אביו של דאהמר עזב את הבית.
במאי 1978 דאהמר סיים את לימודיו בתיכון. כמה שבועות לפני כן, אחד המורים הבחין בו יושב קרוב למגרש החניה של בית הספר ושותה פחיות בירה. כאשר המורה איים לדווח על כך דאהמר אמר לו שהוא חווה "הרבה בעיות" בבית. זמן קצר לאחר מכן, אמו של דאהמר זכתה במשמורת על בנה הצעיר, ועברה לגור עם בני משפחתה. דאהמר, שהיה כבר בן 18, נחשב חוקית למבוגר, ולכן לא נכלל בשיקולי המשמורת של בית המשפט.
רצח ראשון ושירות בצבא.
דאהמר ביצע את הרצח הראשון שלו בקיץ 1978, בגיל 18, שלושה שבועות בלבד אחרי שסיים את לימודיו. באותו זמן הוא חי לבד בבית המשפחה. עקב גירושי הוריו, אביו של דאהמר חי באופן זמני במוטל סמוך, ואמו עברה יחד עם אחיו לגור אצל קרובי משפחה. בתאריך 18 ביוני, דאהמר אסף טרמפיסט בן 18 בשם סטיבן מארק היקס. דאהמר פיתה אותו בהצעה שישתו יחד אלכוהול בביתו. סטיבן הסכים, והם הלכו לבית המשפחה. לפי דאהמר, אחרי כמה שעות של שתייה והאזנה למוזיקה, היקס אמר "שהוא רצה לעזוב ואני לא רציתי שיעזוב". בתגובה, דאהמר התחיל לחבוט בו עם משקולת. היקס נפל מחוסר הכרה, ודאהמר חנק אותו למוות. לאחר מכן הפשיט את היקס מבגדיו ואונן מעל לגופה. למחרת דאהמר לקח את הגופה למרתף, שם ביתר אותה. לאחר מכן קבר אותה בחצר האחורית שלו.
שישה שבועות אחרי הרצח, אביו חזר לבית וגילה כי דאהמר חי לבדו. באוגוסט דאהמר נרשם ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת אוהיו, אך נשר אחרי שלושה חודשים בלבד.
בינואר 1979, על פי הצעתו של אביו, דאהמר התגייס לצבא ארצות הברית, שם הוכשר כפרמדיק והוצב בגרמניה, שם שירת כחובש צבאי. על פי דיווחים, דאהמר בשנתו הראשונה בצבא היה חייל ממוצע. למרות זאת, ביצועיו התדרדרו עקב שימוש לרעה באלכוהול, והוא שוחרר מהצבא בשנת 1981. ב-24 במרץ, דאהמר נשלח לדרום קרוליינה, עם כרטיס טיסה לכל מקום בארץ. לאחר מכן הוא סיפר למשטרה כי הרגיש שאינו מסוגל להתמודד עם אביו, אז העדיף לנסוע למיאמי ביץ', פלורידה, מכיוון שהיה "עייף מהקור". בפלורידה מצא דאהמר עבודה בחנות כריכים, ושכר חדר במוטל סמוך. כמעט כל ההוצאות שלו היו על אלכוהול, ואחרי כמה חודשים הוא פונה מהמוטל. בספטמבר 1981 הוא התקשר לאביו וביקש ממנו לחזור לאוהיו.
חזרה לאוהיו ולמערב אליס.
עם שובו לאוהיו, עבר דאהמר לגור עם אביו ואמו החורגת. הוא התחיל לחפש עבודה, אך המשיך לשתות בכבדות. כשבועיים לאחר חזרתו נעצר בגלל התנהגות פרועה בציבור, בגינה נקנס בסכום של שישים דולר, ונגזר עליו עונש מאסר על תנאי למשך עשרה ימים. אביו של דאהמר ניסה לגמול אותו מאלכוהול ללא הצלחה. בדצמבר 1981 אביו ואמו החורגים שלחו אותו להתגורר עם סבתו במערב אליס. הם קיוו שהמעבר יגרום לדאהמר לנהוג באופן אחראי, למצוא עבודה ולהימנע מאלכוהול. בתחילה חי דאהמר עם סבתו באופן הרמוני, ומצא עבודה בתחילת 1982 כלוקח דם. הוא החזיק את העבודה הזאת כעשרה חודשים לפני שפוטר. לאחר מכן נשאר מובטל יותר משנתיים, שבמהלכן חי מכסף שסבתו נתנה לו. בתאריך 7 באוגוסט 1982 נעצר דאהמר על חשיפה מגונה מול קהל של 25 נשים וילדים. הוא הורשע ונקנס בסכום של 50 דולר בתוספת הוצאות בית משפט.