אשוורת' היה למאמנה הראשון של אולדהם בשנת 1906 והחזיק בתפקיד עד עזיבתו ב-1914 לטובת סטוקפורט קאונטי, עמם נשאר בזמן מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 התמנה למאמנה של ליברפול ובעונתו הראשונה בתפקיד הוליך את הקבוצה למקום הרביעי בליגה האנגלית הבכירה במרחק 8 נקודות מהאלופה ברנלי.
בעונתו השנייה במועדון, 1921-22, הוליך אשוורת' את ליברפול לזכייה באליפות השלישית שלהם. הקבוצה הייתה בדרך הבטוחה להשגת אליפות שנייה ברצף גם בעונת 1922-23, כאשר החליט אשוורת' בחודש פברואר לעזוב את המועדון מראש הליגה ולהצטרף לקבוצת התחתית אולדהם אתלטיק. מעברו של אשוורת' לא עזר לאולדהם שירדה לליגת המשנה בסוף העונה, כאשר ליברפול זכתה באליפות בהפרש של 6 נקודות, למרות שניצחה רק אחד משבעת משחקיה האחרונים בעונה.
אשוורת' נשאר באולדהם מעט יותר משנה, לפני שעבר למנצ'סטר סיטי, אך התפטר מהמועדון בשנת 1925 מכיוון שהקבוצה נאבקה נגד הירידה. אשוורת' הספיק לאמן את וולסול בין השנים 1926 ו-1927, לפני שנפטר בשנת 1947, בגיל 79.
ג'ורג' פטרסון
ג'ורג' פטרסון (באנגלית: George Patterson; 1887–1955) היה מאמן כדורגל הידוע בשל פעילותו בליברפול במשך שנים רבות במחצית הראשונה של המאה ה-20.
לאחר קריירה כשחקן, רובה במדי מועדון הכדורגל מרין (Marine F.C.), הצטרף פטרסון לליברפול בשנת 1908 כעוזר מאמן לטום ווטסון. לאחר שכיהן גם כמזכיר המועדון, התמנה לתפקיד המאמן הראשי ב-1928 במקומו של מאט מקווין. פטרסון לא נחל הצלחה רבה כמאמנה של ליברפול והתפטר ב-1936 בשל בריאותו המידרדרת. גם לאחר פרישתו מתפקיד האימון אייש פטרסון את תפקיד המזכיר והמשיך להגיע למשחקי הקבוצה עד למותו בשנת 1955.
ג'ורג' פאטרסון
ריצ'רד קרוסמן
ריצ'רד קרוסמן (באנגלית: Richard Crossman; 15 בדצמבר 1907 – 5 באפריל 1974) היה מדינאי בריטי, איש מפלגת הלייבור, שהיה בשנות השישים מנהיג הלייבור בפרלמנט. קרוסמן היה אחד מנציגי בריטניה בוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל. כמו כן, קרוסמן כתב מספר ספרים בנושאים פוליטיים והיה ידיד הציונות ומדינת ישראל.
ביוגרפיה.
ריצ'רד הווארד סטפורד קרוסמן נולד באנגליה בשנת 1907, כבנו של שופט. הוא למד באוניברסיטת אוקספורד והוסמך בשנת 1931. הוא היה חבר מועצת העיר אוקספורד. בימי מלחמת העולם השנייה שירת כאזרח במנהלת המבצעים המיוחדים, כמומחה לתעמולה ושידר שידורי תעמולה ברדיו לאירופה. לקראת תום המלחמה בשנת 1945 הגיע לדרגת עוזר לראש המחלקה לתעמולה פסיכולוגית. על שירותו הוענק לו אות ה"קצין במסדר האימפריה הבריטית" (Officer the Order of the British Empire – OBE), העיטור הבריטי הגבוה ביותר הניתן על שירות אזרחי.
קרוסמן, שהיה איש האגף השמאלי של מפלגת הלייבור, נבחר לפרלמנט הבריטי כאיש הלייבור מטעם המחוז קובנטרי מזרח בשנת 1945 ושב ונבחר לו מאז בכל מערכת בחירות ושירת בו 29 שנים עד לפברואר 1974. קרוסמן היה חבר הנהלת הלייבור בין השנים 1952 ל-1967 ובשנים 1960 ו-1961 שימש כיושב ראש סיעת הלייבור.
כתוצאה מהשקפתו הפוליטית השמאלית לא זכה קרוסמן לתפקיד שר בממשלתו של קלמנט אטלי, שעמד בראש ממשלת בריטניה לאחר זכיית הלייבור בבחירות בתום המלחמה.
לפני הבחירות הכלליות בשנת 1964, שימש קרוסמן כדוברה העיקרי של מפלגת הלייבור בנושא החינוך, אך עם הקמת הממשלה מינה אותו הרולד וילסון לשר השיכון והממשל המקומי. ב-1966 מונה ללורד נשיא המועצה ול"מנהיג בית הנבחרים", הוא השר הממונה על הקשר בין הקבינט ובין בית הנבחרים. בשנים 1968 עד 1970 שימש קרוסמן כשר הבריאות והביטוח הסוציאלי. במהומה הפוליטית של ימיה האחרונים של ממשלת וילסון, בשנת 1970 נחשב קרוסמן כאחד המועמדים לרשת אותו כראש הממשלה.
קרוסמן היה עורך ביטאון השמאל "ניו סטיטסמן" (New Statsman) בשנים 1970 עד 1972 וכתב מספר ספרים בנושאים פוליטיים.
"האל שהכזיב".
ריצ'רד קרוסמן ערך את הספר "האל שהכזיב" וכתב לו הקדמה. הספר, שהופיע בשנת 1950, היה אנתולוגיה של סיפוריהם האישיים של ששה סופרים מן המערב שנסחפו בשנות השלושים אל הקומוניזם ולתמיכה בברית המועצות ובסטלין והתפכחו מאמונתם זאת. הספר נחשב לאחת מיצירות הקלאסיקה הפוליטית של המאה העשרים. הספר הופיע בתרגום עברי בישראל בשנת 1953 וזכה להד רב.
יחסו לעם היהודי ולמדינת ישראל.
ריצ'רד קרוסמן היה אוהד הציונות ולימים אוהד מדינת ישראל. הייתה לו הערכה לכישוריו האינטלקטואליים של העם היהודי. מצוטטת מפיו האמרה: "יהודי הוא מי שקורא ספר עם עיפרון בידו, כי הוא יודע שהוא יכול לכתוב ספר טוב יותר".
בשנת 1945, כאשר הקימו בריטניה וארצות הברית את ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, שמנתה 6 נציגים בריטים ו-6 נציגים אמריקאים, היה ריצ'רד קרוסמן אחד הנציגים הבריטים.
לשר החוץ הבריטי, ארנסט בוין, האנטי-ציוני נכונה אכזבה מרה מהשתתפותו של קרוסמן בוועדה. חברי הוועדה הבריטים הצטרפו אל האמריקאים ועשו יד אחת נגד מדיניותו של בוין. הרוח החיה מאחורי התפתחות זאת היה דווקא ריצ'רד קרוסמן, שנחשב כ-"איש של בוין בוועדה". הוועדה החליטה להמליץ על ביטול הספר הלבן, ועל התרת עלייתם של מאה אלף עקורים יהודים לארץ ישראל. בוין קצף על חברי הוועדה הבריטים ובמיוחד על מה שראה כבגידה מצדו של קרוסמן. על רשמיו מעבודת הוועדה ומביקורה בארץ ישראל כתב את ספרו "שליחות ארצישראלית". לאחר הקמת מדינת ישראל היה קרוסמן אחד מידידיה בפרלמנט הבריטי ובממשל הבריטי.
כחבר בוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית גם ביקר במחנות עקורים באירופה והשתכנע שרוב היושבים במחנות העקורים מעוניינים להתיישב בארץ ישראל.
כהוקרה על תרומתו ופועלו למען מדינת ישראל כיבדה הפדרציה הציונית אנגלית את זכרו בחלקת יער בן 13,000 עצים שניטע סמוך למושב ישעי. לימים, חלק מפארק בריטניה.
יומני קרוסמן.
לאחר פטירתו פורסמו בין השנים 1975–1977 שלושה כרכים של יומניו שנכתבו בעת ששימש כשר בקבינט הבריטי. ממשלת בריטניה ניסתה למנוע את הוצאת הכרך הראשון במאבק משפטי מר אך הפסידה. בין היתר חושפים היומנים את המאבקים הפנימיים בתוך ממשלת בריטניה לפני מלחמת ששת הימים.
טרשת נפוצה
טרשת נפוצה (באנגלית: Multiple Sclerosis או MS) היא מחלה כרונית של מערכת העצבים, הפוגעת בתפקודם התקין של תאי העצב במערכת העצבים המרכזית על ידי פגיעה והפחתה במיאלין. המיאלין הוא חומר שומני המבודד את סיבי העצבים (אקסונים), ובכך מאפשר העברה ללא הפרעה של זרמים חשמליים בין תאי עצב. הפגיעה בהעברת הזרמים מקשה על תפקוד תקין של המוח (שמבוסס על העברת זרמים חשמליים), דבר שמשפיע על תפקוד הגוף כולו. התהליך גורם לפגיעה באיברים שונים, ולרוב בחוט השדרה, במוח ובעצב הראייה. למחלה יש מגוון רחב של תסמינים, ביניהם ראייה מטושטשת, קשיים בהליכה, סחרחורות וחולשת שרירים. חולים רבים חיים עם המחלה שנים רבות ובמקרים מסוימים ללא כל מגבלה, אך במקרים החמורים יותר המחלה גורמת לפגיעה בתנועה אצל החולה ואף לנכות. חוץ מהדמיון בשם, אין לטרשת נפוצה קשר ממשי לטרשת עורקים. שתי המחלות קשורות לנזק שהן גורמות לאיבר שבו הן פוגעות.
אופן פגיעת המחלה.
השם טרשת נפוצה מתאר תופעה שבה מערכת החיסון תוקפת את מערכת העצבים. התקיפה עצמה נעשית על ידי תאי דם לבנים – תאים שנועדו להילחם במחלות ובזיהומים בגוף, ולכן זו מחלה אוטואימונית. הסוג המסוים של התאים הוא תאי T, שהם תאי עזר. בעקבות כשל במערכת החיסון תאי T מזהים חלקים בריאים של מערכת העצבים המרכזית כזרים ותוקפים אותם כאילו היו תאים הנגועים בנגיף. בעת התקיפה על המיאלין נוצרת נפיחות אשר מגרה תאים לבנים אחרים להצטרף ל"מאבק". הנפיחות גורמת לדליפות במחסום הדם והמוח, אשר נועד להגן על הרקמות הרגישות של המוח מזיהומים ונוגדנים, שהם חלק נוסף של מערכת החיסון. נזילות אלו גורמות לנפיחות נוספת, להפעלת תאים של מערכת החיסון בשם מקרופאג'ים ולשחרור של חלבונים הרסניים. התוצאה הסופית היא דימיאלינציה – הרס של המיאלין.
פגיעות בפעולות מוטוריות.
המיאלין הוא חומר שומני אשר מבודד את האקסונים ועוזר בהעברת פולסים חשמליים בין תאי העצב. בעזרת פולסים חשמליים אלו המוח שולח אותות לחלקים בגוף וכך שולט בהם. הפגיעה במיאלין גורמת להפרעות בהעברת הפולסים, כלומר לתפקוד לקוי של מערכת העצבים. ישנם כמה סוגים של טרשת נפוצה והתסמינים משתנים מחולה לחולה. אצל חלק מהחולים התנועה הפיזית של האיברים נעשית קשה יותר לביצוע עם הזמן, ודורשת יותר מאמץ. במקרים מסוימים וחמורים של המחלה, המגבלה הפיזית יכולה להפוך לנכות של ממש.
אחד מהתסמינים החמורים של המחלה הוא חולשת שרירים. לעיתים הפעלת השרירים אצל החולים נעשית קשה יותר עם הזמן. חולים אלו עלולים לסבול מחולשת שרירים. פעולות עזר כגון ריפוי בעיסוק ופיזיותרפיה עשויות להקל על תסמיני החולשה. תופעה זו מתרחשת בעיקר בגפיים.
פגיעות בראייה.
היות שהעיניים הן חלק בלתי נפרד ממערכת העצבים, פגיעות בראייה שכיחות בקרב חולי טרשת נפוצה. העין אחראית על קליטת המידע ושליחתו למוח, ואצל חלק מהחולים פעולה זו נעשית קשה ביותר, היות שהזרמים החשמליים מתקשים להגיע למוח. הראייה עלולה להפוך למטושטשת, וחולים מגיעים לפעמים למצב של עיוורון חלקי. במקרים חמורים מאוד החולה נהיה עיוור לחלוטין בעין אחת, או במקרים נדירים בשתיהן. במקרים אחרים חולים יכולים לסבול מקושי בראיית צבעי ירוק-אדום – תסמין של עיוורון צבעים.
תחושה.
בעקבות הפגיעה במערכת העצבים הסינסורית (SNS), תהיה פגיעה חושית או ליקוי חושי אצל חולי טרשת נפוצה.
פיזי.