חיל האוויר הרוסי מפעיל שני בתי ספר לטיסה: בית ספר לטיסה בקרסנודאר לכלי טיס כנף קבועה ובית ספר לטיסה בסירזן לכלי טיס כנף סובבת. צוותי אוויר מקבלים הכשרה של חמש שנים כאשר שנתיים ראשונות מוקדשות להכשרה תאורטית ופיקודית. בשנה השלישית מתחילים באימון טיסה בסיסי. בשנה הרביעית החניכים מתחלקים למסלולי הכשרה לפי הענפים הייעודיים שלהם - קרב, תובלה הפצצה וכדומה. ומתחילים בטיסות במטוסי אימון מתאימים. השנה החמישית מוקדשת לאימון בכלי הטיס המבצעיים של כל מסלול. שעות טיסה ממוצעות לחניך המסיים את מסלול ההכשרה הן בין 150–160 שעות טיסה הכוללות 15–20 שעות במטוסים מבצעיים. בסוף מסלול ההכשרה הטייסים הטריים מקבלים דרגת קצין ראשון ותואר אקדמי טכני.
שעות טיסה.
כאמור, במהלך העשור הראשון לאחר התפרקות ברית המועצות, החיל התקשה לשמור על כשירות בשל חוסר היכולת להקנות שעות טיסה לצוותי האוויר שלהם. החל משנת 2002 החל שיפור משמעותי בכמות שעות הטיסה הממוצעות לטייס. נכון לשנת 2019 טייסי חיל האוויר טסים כ-100 שעות בממוצע לשנה.
התחמשות ומודרניזציה של החיל.
בשל הסתמכותה של רוסיה על רכש כלי טיס מייצור מקומי במרבית המקרים, וכן בגלל אופן הפעולה של תעשיית התעופה שחייבת להסתפק במשאבים מוגבלים, התעשייה, משרד ההגנה וחיל האוויר חייבים לעבוד בשיתוף פעולה. חיל האוויר מפעיל את מרכז מחקר הנדסה וחימוש תעופתי החוקר ומאפיין את כלי הטיס ואמצעי החימוש האוויריים הנדרשים לכל זרועות האוויר של הפדרציה הרוסית. תוכניות הרכש הן חשובות מאוד למוכנות, לכשירות וליכולות החיל.
תוכנית התחמשות 2011–2020.
בגלל הקשיים הכלכליים בשנות ה-90 ובשנים הראשונות למאה ה-21, החיל התקשה לתחזק, לשדרג ולהחליף את כלי הטיס שלרשותו. בשנת 2003 לדוגמה שיעור הכללי בחיל עמד על 50 אחוז. עם השיפור בכלכלה הרוסית שהחל עם עליית מחירי הדלק החלו גם תוכניות רכש צנועות. בסוף שנת 2010 אימצו את תוכנית החימוש המדינית לשנים 2011–2020 לשמה הוקצו 19.4 טריליון רובל (285 מיליארד דולר במטבע 2010) מתוכם כ-24 אחוז שהוקצו לחיל האוויר.
התוכנית שיושמה כלשונה עד שנת 2015 גרמה להגדלת הרכש. ב-2011 סופקו 19 מטוסים, 35 בשנת 2012, 54 בשנת 2013, 103 בשנת 2014 ו-93 בשנת 2015, כאשר שיעור אספקת המסוקים עמד על 100 כלים לשנה לערך. בשנת 2014 עקב הירידה במחירי הדלק ובגלל הסנקציות על רוסיה בעקבות מעורבותה במלחמת האזרחים באוקראינה, התקציב וקצב אספקת כלי הטיס ירד בצורה משמעותית ל-50–60 מטוסים ובין 30–40 מסוקים.
בנוסף לאספקת כלי טיס חדשים, באמצע שנות 2000 החל חיל האוויר בתוכנית השבחה לכל כלי הטיס המבצעיים, אבל התהליך לא היה אחיד בהצלחתו בכל כלי טיס. במטוסי הקרב העיקריים לדוגמה (מיג-29 וסוחוי-27) התבצעה השבחה חלקית, כאשר מעדיפים פשוט להחליף כלי טיס אלה בדגמים חדישים יותר. לעומתם, תוכניות ההשבחה למטוסי מיג-31, סוחוי-24 וסוחוי-25 היו מוצלחות במיוחד. כמו כן תוכניות השבחה למפציצים הכבדים ממשיכות עם קצב השבחה של 1–2 מטוסי Tu-160 ו-2–4 מטוסי Tu-95MS בשנה. השבחה סדרתית למטוסי Tu-22M3M מתוכננות להתחיל בשנת 2021.
תוכנית התחמשות 2018–2027.
בעקבות השינויים הכלכליים והשינויים הארגוניים עקב הרפורמות תוכנית התחמשות חדשה אומצה בסוף שנת 2017. אף על פי שהתקצוב הראשוני לתקציב עמד על 50 טריליון רובל לבסוף התקציב שאושר עומד על 19 טריליון, תקציב דומה לתוכנית ההתחמשות הקודמת, אבל עתה הרובל איבד כמחצית מערכו יחסית לשנת 2011. המטרה של התוכנית היא שבסופה הכוחות המזוינים יחזיקו ב-70 אחוז כלים וכלי נשק חדשים.
משפט קנטור לקבוצת החזקה
מדינה גרורה
מדינה גרורה (מכונה לעיתים גם מדינת לוויין) הוא מונח בתחום מדע המדינה, הבא לתאר מדינה עצמאית באופן פורמלי, אך למעשה מושפעת באופן מובהק, מבחינה תרבותית, כלכלית, מדינית ו/או צבאית ממדינה אחרת.
הביטוי "מדינת לוויין", המקובל בשפות רבות לתיאור מדינה גרורה, הוא אנלוגיה ללוויין, גוף הסובב כוכב או כוכב לכת גדול ממנו.
השימוש במונח זה היה מקובל בעבר בהתייחסות לברית ורשה, כאשר גוש המדינות שבמזרח אירופה היו למעשה מדינות גרורות תחת ההגמוניה של ברית המועצות. מדינות גרורות נוספות של ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה היו קוריאה הצפונית וקובה.
על קו הרצף שבין עצמאות מוחלטת לבין כיבוש קולוניאליסטי, נמצאת מדינה גרורה במצב הקרוב יותר לעצמאות. היא אינה מדינת חסות לפי הסכם, ובוודאי שאינה ממשלת בובות. הסיבות להשפעה התרבותית והמדינית המשמעותית על המדינה הגרורה יכולות להיות רבות, ובהן סיבות כלכליות, מדיניות ואידאולוגיות, ולעיתים סיבות של תחושת שייכות על רקע שפה, תרבות והיסטוריה משותפים.
טים של
טימותי רוברט של (באנגלית: Timothy Robert Shell; נולד ב-5 במאי 1968) הוא פעיל אינטרנט אמריקאי וסגן יו"ר קרן ויקימדיה לשעבר. הוא מכהן כמנכ"ל חברת בומיס, בה הוא פעיל למן הקמתה בשנת 1996, ואף היה לשותף מייסד בה. כמו כן היה מנהל אתר Bomis.com ועורך Freedom's Nest, כתב-עת מקוון לעניינים פוליטיים בארצות הברית.
פעילויות אחרות.
בשנת 2003 נבחר של לכהן בחבר הנאמנים של קרן ויקימדיה בתקנות הקמת הארגון. באוקטובר 2006 הוא נתמנה לכהונת סגן יושב-ראש הקרן, הגם שביצע מספר מועט למדי של עריכות בוויקיפדיה בזמן שקדם לכך. בדצמבר 2006 נסתיימה כהונתו בחבר הנאמנים, והוא הוחלף על ידי יאן-בארט דה וריידה.
משה סרדינס
משה סרדינס (21 ביוני 1917, איזמיר - 24 במרץ 1984) היה חבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך בין הכנסת הרביעית לבין הכנסת השישית.
חייו.
סרדינס נולד בטורקיה ועסק במסחר. עלה לישראל מטורקיה בשנת 1949, והיה בין מייסדיו של המושב גבע הכרמל. היה מזכיר המושב, ממייסדי ארגון המשביר לעולה וחבר הנהלת המשביר המרכזי. ב-1958 היה מרכזו הראשון של ארגון הקניות "משקי הצפון.
בשנת 1959 נבחר לכנסת מטעם מפא"י כנציג תנועת המושבים וכיהן כחבר הכנסת עד 1969. בתקופת כהונתו עסק בין היתר בגיוס תמיכה עבור מושבי העולים. הוא היה חבר בוועדות הכנסת, הכספים, הכלכלה, העבודה והרווחה והשירותים הציבוריים. במהלך כהונתו בכנסת השישית שימש כסגן יושב ראש הכנסת.
בתחילת 1969 נודע כי סרדינס הסתבך בחובות למושב בו היה חבר. לאחר חקירה נוספת בענייניו הוא נפסל על ידי המוסד לביקורת של תנועת המושבים מלשמש בכל שליחות לאחר שנקבע כי ניצל את מעמדו בארגונים השונים בהם פעל לקידום ענייניו. בעקבות פרשה זו לא העמיד סרדינס את מועמדותו לרשימת המערך לבחירות לכנסת שהתקיימו ב-1969.
אלכסיי יריומנקו
אלכסיי אלכסייביץ' יריומנקו (ברוסית: Алексей Алексеевич Ерёменко; נולד ב-24 במרץ 1983) הוא כדורגלן עבר פיני ממוצא רוסי. הוא שחקן תוקף שמסוגל לשחק במספר תפקידים, ידוע גם בבעיטות חופשיות.
יריומנקו נולד בעיר רוסטוב על הדון שברוסיה, ועבר לפינלנד עם משפחתו בגיל שבע, כאשר אביו, שחקן לשעבר של דינמו מוסקבה וספרטק מוסקבה, אלכסיי יריומנקו, הגיע לשחק בפינלנד בקבוצת פ.פ יארו.
בשנת 2003 הוענקה לו אזרחות פינית, אך הוא ממשיך להחזיק גם באזרחות רוסית. אלכסיי יריומנקו הוא אחיו הגדול של רומן יריומנקו.
הקריירה.
יריומנקו שיחק בקבוצת הנערים עד גיל 15 של קבוצת טרומסה מהליגה הנורווגית שם שיחק אביו בקבוצת הבוגרים. כמו כן, שיחק באקדמיה לנוער בקבוצת מץ מהליגה הצרפתית, עד שחזר להופעת בכורה בליגה הפינית הבכירה עם קבוצת פ.צ ג'וקיריט ב-2001. עונה לאחר מכן הוא עבר להלסינקי, בירת פינלנד, כדי לשחק בקבוצת ה.י.ק. הלסינקי, שם הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה. הוא זכה בשתי אליפויות פינלנד וגביע אחד עם ה.י.ק הלסינקי.
בקיץ 2004 הוא עבר לקבוצת לצ'ה מהליגה האיטלקית הראשונה.
אחרי שנכשל בנסיונותיו להצליח בלצ'ה, הוא עבר בינואר 2006 לפ.צ. סאטורן, שם חתם לחוזה של 4 עונות והפך לשחקן מפתח בקבוצה הרוסית.
נבחרת פינלנד.
בנבחרת פינלנד ערך הופעת בכורה ב-11 באוקטובר 2003 נגד נבחרת קנדה.
יריומנקו היה שחקן מפתח בנבחרת פינלנד במוקדמות מונדיאל 2006, כשכבש 8 שערים, מתוכם 4 שערים מכדורים חופשיים.
וייטנאמים
העם הווייטנאמי (ב: Người Việt או Người Kinh), המכונה באופן רשמי קין (וייטנאמית: Kinh) או וייֵט (וייטנאמית: Viet) הם קבוצה אתנית ואומה שמקורה בצפון וייטנאם ודרום סין. קבוצה זו מהווה רוב בווייטנאם, כ-86 אחוז מן האוכלוסייה לפי מפקד שנערך בשנת 1999. ישנו גם מיעוט וייטנאמי ברפובליקה העממית של סין שם הם מכונים ג'ינג (מסינית: 京族, פין-יין: Jīngzú, מילולית: בני ג'ינג).
על אף שמבחינה גאוגרפית ולשונית הם נחשבים לדרום-מזרח אסייאתים, תקופות ארוכות של שליטה והשפעה סינית הפכו אותם יותר קרובים למזרח אסייתים מבחינה תרבותית, ובעיקר לשכניהם הצפוניים, תושבי דרום סין.
מוצא.
לפי האגדה, הווייטנאמים הראשונים היו צאצאיו של הדרקון השליט לאק לונג קואן (בווייטנאמית: Lạc Long Quân) ואשתו, הפיית השלג בת האלמוות אוֹוְ קוֹ (וייטנאמית: Âu Cơ). לאחר נישואיהם נולדו להם מאה ילדים שבקעו ממאה ביצים. בנם הבכור, הוּנְג ווּנְג (וייטנאמית: Hùng Vương) היה המלך וייטנאם הראשון. היסטורית, מקורו של העם הווייטנאמי במהגרים העם מדרום סין שהתיישבו בדלתא של הנהר האדום ובילידים של אותו אזור.
בשנת 258 לפני הספירה המלך אׇן דִיְינְג וִיְינְג ייסד את ממלכת אְוּ לָאק באזור צפון וייטנאם. ב-208 לפני הספירה הגנרל גַ'אוֹ טוּאוֹ מבני האן בסין התאחד עם מנהיגי בני יוּ, שישבו בדרום סין, הביס את אן אׇן דִיְינְג וִיְינְג, איחד את ממלכת אְוּ לָאק עם שטחים בדרום סין וקרא לממלכתו החדשה "נאם וייט" או "דרום יוּ".
תפוצה.