שְׂיַאנְג-צִ'י (בסינית: 象棋, בפִּין-יִין: Xiàngqí, ביוטפנג: zoeng6 kei4, פירוש השם: משחק הפילים) או שחמט סיני הוא משחק מחשבה סיני מאותה משפחה אליה משתייך השחמט. מקורו, כמו השחמט, הוא במשחק ההודי צ'טורנגה, אם כי ישנם חוקרים המאמינים שמקורו במשחק אחר המכונה ליוֹבּוֹ. למשפחה זו משתייכים גם השוגי היפני, המאקרוק התאילנדי, ג'אנג-גי הקוריאני ועוד. המשחק קיבל את צורתו הסופית בתקופת שושלת סונג.
המטרה.
בדומה לשאר המשחקים ממשפחה זו, מטרת המשחק היא לאיים על פיסת משחק, המכונה גנרל בגרסה זו, באופן שאינו מאפשר לה לברוח.
הלוח.
לוח המשחק נקרא במנדרינית צ'י-פאן (סינית: 棋盘, פין-יין: qí pán), והוא מורכב מעשרה קווים אופקיים ותשעה אנכיים. את הכלים מניחים על הצמתים בהם נפגשים הקוים, ולא במשבצות בדומה לשח המערבי. בין הקו האופקי החמישי והשישי נמצא הנהר (מסינית: 河 פין-יין: hé, יוטפנג: ho4), המכונה גם נהר צ'וּ (סינית: 楚河, פין-יין: chǔ hé, קנטונזית: co2 ho4) או גבול האן (מסינית: 漢界). מקורם של ביטוים אלה במלחמת האן-צ'ו, בה שושלת האן הביסה את שושלת צ'ין. ובתחום בין הקו האופקי הראשון לשלישי ובין שלושת הקווים האנכיים המרכזיים נמצאת הטירה האדומה (סינית: 宮 פין-יין: gōng), ומולה הטירה השחורה. בין הפינות של הטירות האלה ישנם שני קווים אלכסוניים. הערה: מצב בו יש שני כלים על אותה הצטלבות הוא בלתי אפשרי. (עוד על כך למטה.)
הכלים.
כל שחקן (ישנם שני שחקנים, בעל הצבא האדום ובעל הצבא השחור, הנקראים בקיצור אדום ושחור בהתאמה) מתחיל את המשחק עם שישה-עשר כלים. הכלים הם דסקיות עגולות בעלות אות אחת כתובה עליהן. בעבר הכלים היו דסקיות עץ עליהן נחרטה האות, אך כיוון שהדסקית לא נצבעה, על כלים זהים נחרטו אותיות שונות על-מנת להבדיל בין הצבעים. כיום הדסקיות נצבעות, אך עדיין כותבים אותיות שונות. כלי המשחק עדיין עשויים עץ, אך לפעמים משתמשים בפלסטיק במקומו או, בסטים יותר יקרים, בירקן. ישנם גם כלי שיאנג צ'י בצורת פסלים ממתכת.
סידור הכלים.
על השורה הראשונה (מזווית ראייתו של השחקן שבבעלותו הכלים) מונחים כל הכלים למעט התותחים והחיילים, לפי הסדר, משמאל לימין:
מרכבה, סוס, פיל, מנדרין, גנרל, מנדרין, פיל, סוס, מרכבה.
על השורה השנייה מדלגים.
על השורה השלישית מניחים את שני התותחים על ההצטלבות השנייה הכי ימנית ועל השנייה הכי שמאלית.
על השורה הרביעית מניחים את החיילים על כל הצטלבות שנייה, החל מהימנית הקיצונית וכלה בשמאלית הקיצונית.
תנועת הכלים.
לשחקן מותר להזיז את אחד מכליו פעם אחת בתור, לפי הגבלות אלה:
הגנרל.
הגנרל זז בצעד (תנועה לצומת הקרובה) אורתוגונלי (לא אלכסוני) אחד בתוך הטירה. אין באפשרותו לצאת ממנה. אסור לגרום לו לעמוד מול הגנרל היריב על אותו הטור כאשר אין שום כלי העוד ביניהם (מצב זה נקרא "הגנרלים עומדים עירומים אחד מול השני"), בניגוד לג'אנג-גי, בו אם השחקן שלא גרם למצב זה מפְסִיקוֹ, המשחק נגמר בתיקו.
המנדרינים.
המנדרינים זזים צעד אחד אלכסוני בתוך הטירה. אין באפשרותם לצאת ממנה.
הפילים.
הפילים זזים בדיוק שני צעדים באלכסון בתור. אין באפשרותם לחצות את הנהר, לכן הם כלים הגנתיים בלבד.
הסוסים.
הסוסים זזים צעד אורתוגונלי ואחריו צעד אלכסוני. לא ניתן לוותר על אף אחד מצעדים אלה. בניגוד לשחמט, אין באפשרות הסוסים לדלג במקרה ויש כלי בנקודת הפנייה שלהם.
המרכבות.
המרכבות זזות בצעדים אורתוגונאלים בלתי-מוגבלים בכמותם*.
התותחים.
לתותחים אין מקביל בשחמט. התותחים זזים כמו המרכבות, אך על-מנת לשבות כלי הם זזים בצורה רגילה, מדלגים מעל כלי אחד, ממשיכים לזוז באותו מסלול ונוחתים על הכלי שברצונם לשבות. הכלי שמעליו מדלגים התותחים לא נשבה. אין באפשרות התותח:
הערה חשובה: כאשר כלי אחר שובה כלי אחר, הוא זז להצטלבות בה נמצאת מטרתו (בתנאי שמטרתו נמצאת בטווח התנועה שלו ושהמטרה שלו היא כלי יריב. אם שני הכלים נמצאים בבעלותו של אותו שחקן הכלי שזז יכול להגיע רק עד הצטלבות אחת מאחורי הכלי השני, כאשר, לצורך העניין, כיוון התנועה נקרא "קדימה"). המטרה מורדת מהלוח והכלי שזז לוקח את מקומה. פעולה זו נקראת "שבייה". הכלי שזז לא יכול להמשיך במסלולו, גם אם הוא ריק, והכלי שנשבה לא חוזר יותר למשחק, בניגוד לשוֹגי.
החיילים.
החיילים זזים צעד אחד קדימה לפני חציית הנהר או צעד אחד לצדדים אחריה. עם הגעתם לשורה האחרונה, הם מאבדים את יכולתם להתקדם (בניגוד לשחמט, בו הם משנים את צורתם).
פירוש הביטוי "ללא הגבלה" פירושו שהכלי יכול לזוז באותו מסלול (בלי לשנותו באמצע ההליכה), אך לפי הגבלות השבייה.
סיום המשחק.
המשחק מסתיים באחת משתי הצורות:
כאשר שחקן מאיים על המלך היריב, הוא אומר 將 (באותיות מסורתיות)\将 (באותיות מופשטות)\jiāng (בפין-יין)\zoeng1 (בקנטונזית), שפירושו "גנרל" במנדרינית. הכרזה זו היא המקבילה להכרזת "שח" בשחמט.
בשחמט, תורו של שחקן שאין ביכולתו להזיז כלי בלי לגרום למלך שלו להיות מאוים, המשחק הוא תיקו. אין זה המקרה בשיאנג-צ'י. במקרה כזה, השחקן שאין ביכולתו להזיז אף כלי מפסיד.
בניגוד לשוגי, כאשר קורה מצב של שח מתמשך, השחקן שגורם לשח חייב להפסיק אחרי השח השני אחרי החזרה השנייה (אסור לו לעשות חזרה שלישית), אחרת הוא מוכרז מיד כמפסיד. אם זוהי חזרה שבה לא המלך הוא הכלי המאוים, המשחק מוכרז כתיקו.
תיעוד המשחק.
בספר "השחמט של סין" מופיעה שיטה בה הטורים ממוספרים מ-1 עד 9, מימין לשמאל, והשורות ממוספרות מ-1 עד 10, מהרחוקה לקרובה. ("שמאל", "ימין", "קרוב" ו"רחוק" ביחס לשחקן שמניע את הכלי.)
זו התבנית לפיה כותבים את המהלך:
מהלך לדוגמה יכתב כך:
1. 炮 41-71, 馬 38-46
קיצורים.
השמות נכתבים בדרך כלל בקיצורים של השמות האנגליים של הכלים כך:
גנרל: G או K
מנדרין: M או A
פיל: E
סוס: H
צריח: R (הוא אינו מסומן באות C על-מנת לא לבלבל בינו לבין התותח)
תותח: C
חייל: S או P
אוסוניוס
דקימוס מגנוס אוסוניוס (לטינית: Decimius Magnus Ausonius; 310–395) היה משורר רומי.
חייו.
נולד בעיר בורדיגלה (כיום בורדו שבצרפת), אביו, יוליוס אוסוניוס, היה רופא ממוצא יווני ואמו, אמילה אאוניה (Aemilia Aeonia) ממוצא גאלו-רומי. קיבל חינוך משובח בלטינית, פילוסופיה ותורת הנאום. אחרי שסיים את חוק לימודיו שימש כפרקליט, אך העדיף להיות מורה. ב-334 הקים בית ספר לפילוסופיה בבורדו שבו שימש כפרופסור וזכה לפרסום רב. אחד מתלמידיו, פאוליניוס מנולה, הפך לבישוף בנולה ומקדושי הנצרות.
אחרי כ-30 שנות הוראה, הוזמן ב-367 על ידי הקיסר ולנטיניאנוס הראשון אל העיר טריר (כיום בגרמניה) כדי לשמש מורה פרטי לבנו גרטיאנוס. ב-368 וב-369 לקח חלק לצדו של הקיסר במערכה נגד האלמנים (שבט שעל שמו נקראת גרמניה). ב-375, אחרי מות הקיסר ולנטיניאנוס, ירש בנו גרטיאנוס את האימפריה הרומית המערבית ומינה את אוסוניוס למושל איליריה, איטליה, אפריקה וגליה בזה אחר זה. ב-379 מינה אותו לקונסול. ב-383 הצבא הבריטי בפיקודו של מגנוס מקסימוס הוביל מרד כנגד גרטיאנוס, שבמהלכו נרצח הקיסר סמוך לליון, ואוסוניוס שב לאחוזתו שליד העיר בורדו, ונשאר שם עד מותו ב-395.
יצירתו.
יצירתו המפורסמת של אוסוניוס היא הפואמה "מוזלה", שכתב ב-371 בעת שהיה בדרכו מן העיר בינגן אל העיר טריר. בפואמה זו הוא מתאר את הנוף הכפרי של אזור הנהר מוזל, את הגבעות המכוסות בגפנים, את קריאותיהם של הרועים ואת הדייג המשליך חכתו למימי הנהר. כשפרש לאחוזתו בימי זקנתו המשיך אוסוניוס לכתוב שירה, ובין היתר תיאר את עבודת האדמה, ובמיוחד את גידול הגפנים, באזור מולדתו שבסביבות העיר בורדו, אזור המפורסם גם כיום בתרבות היין שלו.
שירתו של אוסוניוס כתובה בסגנון קל ושוטף, המזכיר את זה של ורגיליוס, ולמרות פרסומו, אוסוניוס לא נחשב מגדולי משוררי הספרות הלטינית. אדוארד גיבון כתב בספרו "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית", כי "תהילת שירתו של אוסוניוס היא גנאי לטעם דורו" (פרק 27 הערה 1).
אוסוניוס מתאר ב"מוזלה" טחנת מים על גדות יובלו של המוזל, קיל, ששימשה לניסור אבני שיש. אמנם אין זה התיאור הראשון לניצול תנועת המים לשימושים שונים (קדמו לו ויטרוביוס ב"על אודות האדריכלות" ופליניוס הזקן ב"תולדות הטבע"), אך זהו מהאזכורים הבודדים לכך בספרות הרומית.
ערן ריקליס
ערן ריקליס (נולד ב-2 באוקטובר 1954) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ישראלי. זוכה פרס אופיר.
ביוגרפיה.
ערן ריקליס נולד בבאר שבע, למד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובסיום לימודיו, צילם את הסרט הקצר "בלוז להאזנה קלה" (1977). ריקליס המשיך לימודי קולנוע באנגליה ב-Beaconsfield National Film School, ועם תום לימודיו שם, השלים את הסרט "ביום בהיר רואים את דמשק" (1984).
לאחר מכן ביים סרטי תעודה, סרטי טלוויזיה, סרטוני פרסומות ותשדירי שירות, ועל אחדים מהם זכה אף בפרסים בישראל בעולם ("שיר מעבר" משנת 1988 זכה בפרס ב"פסטיבל ניו יורק לפרסום").
בשנת 1991 ביים את הסרט, "גמר גביע", בהשתתפות משה איבגי שזכה בפרס שני ב"פסטיבל ולנסיה".
ב-1993 ביים את "זהר", שכתבו אמיר בן-דוד ומשה זונדר על פי סיפור חייו של זהר ארגוב, אחד הסרטים הישראלים המצליחים בשנות התשעים.
ביים את הסרט התיעודי "וגבול נתן" (1999, סרט שהיווה בסיס ל"הכלה הסורית") ואת סדרות הטלוויזיה "סטרייט ולעניין" (1993), "ייסורי אפרים" (1995), "המשאית" (2002).
לאחר מכן ביים את הסרטים "צומת וולקן" (1999), "פיתוי" (2002, לפי ספר של רם אורן), "הכלה הסורית" (2004).