פיטרסון קיבל מלגת ספורטאי מצטיין ושיחק עבור קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אוקלהומה. בעונתו הראשונה שבר מספר שיאי מכללות בריצה, הוא סייע לקבוצתו להשיג מאזן מושלם בעונה הסדירה ולהעפיל למשחק הגמר בו הפסידה לאוניברסיטת דרום קליפורניה. בתום העונה סיים שני במספר הקולות לגביע הייזמן. בעונתו השנייה סבל משבר בקרסולו והחמיץ 4 משחקים. בעונתו השלישית שבר את עצם הבריח והחמיץ שבעה ממשחקי הקבוצה. פיטרסון ויתר על עונתו האחרונה באוניברסיטה והודיע כי הוא מעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NFL של 2007. למרות הפציעות ורק שלוש עונות בהן שיחק, סיים פיטרסון את תקופתו באוקלהומה כמוביל הקבוצה בכל הזמנים ביארדים שהושגו בריצה.
קריירה ב-NFL.
פיטרסון נבחר במקום השביעי בסיבוב הראשון של הדראפט על ידי מינסוטה ויקינגס. כבר במשחקו הראשון בעונה הסדירה רץ מעל ל-100 יארד, כשסיים עם 103 יארד וטאצ'דאון בניצחון על אטלנטה פלקונס. במחזור החמישי שבר את שיא הקבוצה לריצה עם 224 יארד בניצחון על שיקגו ברס, במחזור השמיני שבר את שיא ה-NFL ליארדים שהושגו בריצה במשחק יחיד, כשרץ ל-296 יארד ו-3 טאצ'דאונים בניצחון על סן דייגו צ'רג'רס. את העונה סיים עם 1,341 יארד ו-12 טאצ'דאונים בריצה וכן 268 יארד וטאצ'דאון אחד בתפיסה. בתום העונה נבחר לרוקי המצטיין בהתקפה. הוא נבחר לפרו בול וזכה בפרס ה-MVP של המשחק.
בעונתו השנייה סיים כמוביל הליגה ביארדים בריצה עם 1,760 ובעונתו השלישית הוביל את הליגה עם 18 טאצ'דאונים בריצה. בעונת 2011 נפצע פיטרסון במחזור ה-15 וקרע את רצועת ה-ACL ואת רצועת ה-MCL בברכו. התאוששותו הייתה מהירה מהצפוי והוא שב לשחק במחזור הראשון של עונת 2012. הוא הצטיין בעונה זו והוביל את הליגה עם 2,097 יארדים בריצה (שני בהיסטוריה רק לאריק דיקרסון שהשיג 2,105 יארד ב-1984). בתום העונה נבחר ל-MVP של הליגה ולשחקן ההתקפה המצטיין, כמו כן סיים שני בבחירה לקאמבק של השנה לאחר פייטון מאנינג.
בתחילת עונת 2014 הוגש נגד פיטרסון כתב אישום בגין התעללות בבנו, לאחר שהכה אותו עם מקל במטרה לחנכו. הוויקינגס הוציאו את פיטרסון מההרכב למשחק השני של העונה ולאחר מכן הוא הושעה מפעילות עד לתום העונה על ידי קומישנר הליגה רוג'ר גודל. הוא שב לשחק בעונת 2015 וסייע למינסוטה לזכות בראשות הבית. הוא סיים את העונה כמוביל הליגה בריצה עם 1,485 יארד ו-11 טאצ'דאונים ונבחר לנבחרת העונה (אול פרו). במחזור השני של עונת 2016 סבל פיטרסון מקרע במיניסקוס ונאלץ לעבור ניתוח, הוא שב לשחק במחזור ה-15. בתום העונה הודיעה מינסוטה כי לא תממש את האופציה בחוזהו של פיטרסון לעונת 2017 בשווי 18 מיליון דולר והוא הפך לשחקן חופשי. הוא חתם בקבוצת ניו אורלינס סיינטס ולאחר חמישה מחזורים עבר לשחק באריזונה קרדינלס. בתום העונה שוחרר מחוזהו בקבוצה. ב-2018 הצטרף לוושינגטון רדסקינס, לאחר שתי עונות עבר לדטרויט ליונס. בפתיחת עונת 2021 היה שחקן חופשי, בנובמבר הצטרף לטנסי טייטאנס, הוא שותף בשלושה משחקים בטרם שוחרר מהקבוצה. בדצמבר חתם בסיאטל סיהוקס.
סטטיסטיקה בולטת.
נכון לסוף עונת 2020. מודגש: הוביל את הליגה בקטגוריה זו. T - מהלך שהסתיים בטאצ'דאון.
פיטרסון מדורג חמישי בכל הזמנים בכמות היארדים בריצה ו-11 בכלל היארדים מקו המגע. הוא מדורג רביעי בכמות הטאצ'דאונים בריצה ועשירי בכלל הטאצ'דאונים.
משפחה.
לפיטרסון שישה ילדים מנשים שונות. אחד מילדיו אותו לא הכיר, מת בגיל שנתיים לאחר שספג חבטות מבן זוגה של אמו.
ב-2014 הועמד פיטרסון לדין בגין הכאת בנו בן הארבע במקל עץ, הוא הורשע במסגרת עסקת טיעון ונגזר עליו קנס ועבודות לתועלת הציבור.
שאלה פתוחה
החלוקה השנייה של פולין
פייר יאנסן
תסמונת SMA
משה ישראל
הרב משה ישראל (ה'ת"ל, 1670 - ה'ת"ק, 1740) היה מחכמי צפת וירושלים במאה ה-18, שד"ר ומחבר שו"ת "משאת משה". תקופה מסוימת היה רבה של קהילת יהודי רודוס. אבי משפחת ישראל, שבניה כיהנו כרבנים ברודוס ובארץ ישראל במשך כמאתיים שנה, שנים עשר דורות דור אחר דור, עד ערב מלחמת העולם השנייה.
קורותיו.
נולד בירושלים, בשנת ת"ל (1670) בקירוב. אשתו, חנה, הייתה בתו של ר' משה בן יצחק בן חביב, מרבני סלוניקי (יש שהחליפוהו בטעות עם המהר"ם בן חביב בעל "כפות תמרים")
למד אצל רבי אברהם יצחקי, מחבר שו"ת "זרע אברהם".
בשנת ה'ת"ע (1710) יצא למסע בצפון אפריקה כשד"ר בשליחות אנשי צפת. במפגשיו עם הקהילות המקומיות נזקק לענות לשאלותיהן בהלכה, ותשובותיו, שחלקן נושאות תאריך וציון המקום בו נכתבו, מאפשרות לשחזר את קורותיו. לאחר שלוש שנות מסע, בהן היה באלג'יר ומרוקו (שם פגש גם את רבי חיים בן עטר), עשה את דרכו בחזרה ארצה. אך כשחנה ברודוס התבקש על ידי יהודי המקום לכהן כרב הקהילה ושהה שם שלוש עשרה שנה ברציפות. מתקופה זו נשתמרו תשובות רבות שלו וגם מספר דרשות.
מסתבר שאנשי רודוס השביעו אותו שלא יעזוב אותם במשך תקופה מסוימת. בשנת ה'תפ"א התבקש על ידי מנהלי קופת ארץ ישראל בקושטא לצאת בשמם לשליחות נוספת באירופה, כדי לשכנע את מנהיגי הקהילות להטיל מס שבועי לטובת היישוב היהודי בארץ ישראל. רבי משה ישראל, שגם היה מאוכזב מהתנהגותם הדתית והמוסרית של אנשי רודוס, התייעץ עם חכמי קושטא האם הוא יכול להתיר את שבועתו, והללו תמכו בכך והתירו לו לצאת למסע נוסף. מסע זה נמשך ארבע שנים (ה'תפ"ז-ה'תצ"א), ובסיומו שהה מספר חודשים בפירארה, שם התמסר ללימוד תורה באכסנייתו של עשיר שהחזיק ספרייה גדולה אשר הייתה לעזר רב לרבי משה ישראל. לאחר מכן חזר לרודוס למספר שנים נוספות, עד ה'תצ"ו לפחות.
בשנת ה'תצ"ח כבר היה באלכסנדריה, ושם נפטר בשנת ה'ת"ק.
ספריו.
בתשובותיו התכתבויות עם חכמים בולטים בדורו, כגון המשנה למלך והמחנה אפרים. פסקי ההלכה שלו מצוטטים רבות אצל הבאים אחריו, כגון בתשובות החיד"א ורבי דוד פארדו, ועד לאזכורים רבים בכתבי הרב עובדיה יוסף.
משפחתו ותלמידיו.
בנו הרב חיים אברהם ישראל שימש אף הוא כשד"ר באיטליה ובארצות אשכנז. וכיהן כרב באלכסנדריה וליוורנו, ובסוף ימיו רבה של אנקונה. מחבר ספר אמרות טהורות ובית אברהם (פירושים על הטור).
בנו רבי אליהו ישראל, שימש אף הוא כשד"ר ורבה של אלכסנדריה. חברו של החיד"א. מחבר שו"ת מחנה ישראל, עוגת אליהו וקול אליהו ואדרת אליהו. בנו רבי יצחק ישראל.
בתו נישאה לרב מרדכי קריספין, מחבר דברי מרדכי ומאמר מרדכי (חידושים על התלמוד).
אחד הידועים מתלמידיו הוא רבי שמואל ידידיה טאריקה, מחבר ספרי שו"ת ודרשות.
דוד קארו
דוד קארו (1782? – 25 בדצמבר 1839) היה הוגה ומחנך יהודי יליד פרוסיה, מאחרוני תנועת ההשכלה בגרמניה.
ביוגרפיה.
נולד בפורדון, כיום חלק מבידגושץ' , בפרוסיה המערבית דאז. הנחלה סופחה לממלכה עשר שנים לפני היוולדו, בחלוקת פולין הראשונה. קארו התגורר ופעל בפוזן. הוא היה הוגה פעיל ובולט בתנועת ההשכלה היהודית בדורו, דור המאספים, ותמך במבשרי היהדות הרפורמית בצעדיה הראשונים בגרמניה.
שלום הכהן פרסם משיריו ב"המאסף" החדש שבעריכתו. לפי משה סמט, ניכרת בספרו זווית ראייה תמימה ומצומצמת של "מלמד" והוא מאופיין בדידקטיות משעממת. הוא נתפס לרעיונות תנועת ההשכלה ונאבק ליישום חלק מהם בתוך ה"חדרים" בפוזן, עובדה שקוממה עליו את רבה של העיר, הרב עקיבא איגר שכינה אותו - בלי להזכיר את שמו - "שטן אחד מעמנו". סמט תולה באמירה זו את מעברו של קארו מתנועת ההשכלה ל"מחנה המחדשים", אנשים כישראל יעקבסון, שלא הסתפקו בביקורת על ארחות הקהילה ובהתנהלות מתונה, אלא דחפו לפעולה. שמעון ברנפלד שיער שיעקבסון מימן את הדפסת ספרו של קארו ובכך קירב אותו למחנהו.
נחמן ברלין כתב נגדו פמפלט בשם "ראש לשועלים" וקארו הגיב לדבריו בהערות שרשם בשולי עותק של ספרו "תכונת הרבנים".
ספרו.
ספרו ברית אמת (דסאו תקפ"א) הנחלק לשני חלקים:
ספרו "תכונת הרבנים" עוסק בפער בין דמותו הרצויה של רב בישראל ובין המציאות בימיו של קארו. הוא נדפס בשנית בלי ידיעתו ואישורו בתוספת ביטויים חריפים נגד הרבנים בידי יהודה ליב מיזס, אך קארו עצמו הסתייג מביטויים אלו.
הוא חתום על ספרו בשם העט: אמיתי בן אבידע אחיצדק.
במהלך הצגת הטיעונים בעד מבשרי הרפורמה, במהלך ריב ההיכל, הוא מגן על ההחלטה לעבור לקרוא את התפילות בהגייה ספרדית, תוך שהוא תוקף את ההגייה האשכנזית. לדבריו, השינויים שיוצרת האחרונה בין קמץ לפתח או בין סגול לצירה, גדולים מהשינויים שאמורים להיות בין תנועה גדולה לתנועה קטנה הזהות בבסיסן.
מריו בטאלי
קארל וסטפאל
קארל פרידריך אוטו וסטפאל (בגרמנית: Carl Friedrich Otto Westphal, 23 במרץ 1833 ברלין - 27 בינואר 1890 קרויצלינגן, שווייץ, על יד קונסטנץ) היה נוירולוג ופסיכיאטר גרמני.
קורות חייו.
ילדותו ושנות לימודיו.
קארל וסטפאל נולד בשנת 1833 בברלין כבנם של אוטו קארל פרידריך וסטפאל (1879-1800), רופא ויועץ רפואי ממלכתי, ושל אשתו ממוצא יהודי, קרולינה פרידריקה, בת למשפחת הבנקאים היינה.
הוא למד באוניברסיטאות ברלין, היידלברג וציריך. סיים את לימודי הרפואה אחרי השתלמויות נוספות בווינה ובפריז.
בשנת 1862 התחתן וסטפאל עם קלרה מנדלסון, בתו של הבנקאי אלכסנדר מנדלסון ונכדתו של יוזף מנדלסון.
הקריירה האקדמית.
בשנת 1857 התקבל לעבודה ביחידה לאבעבועות שחורות בבית החולים "שאריטה" בברלין. בשנת 1858 עבד וסטפאל במחלקה פסיכיאטרית של בית החולים תחת ניהולם של וילהלם גריזינגר (1868-1817) וילהלם פון הורן (1871-1803) וקארל וילהלם אידלר. בשנת 1861 הוסמך להוראה והתמנה למרצה בכיר לפסיכיאטריה באוניברסיטת ברלין.