יהודית (ג'ודי) שלום ניר מוזס (נולדה ב-14 באוגוסט 1958) היא אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה, שדרנית רדיו ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה.
ג'וּדי (יהודית) מוזס נולדה ברמת גן, בת לפולה ונח מוזס, בעלי השליטה בעיתון "ידיעות אחרונות", בת שלישית אחרי גלעד מוזס, שנהרג בתאונת דרכים ב-1959, וארנון מוזס, המוציא לאור של העיתון "ידיעות אחרונות". היא אחותה הגדולה של תמי מוזס, בעלת שליטה בחברות ישראליות שונות. היא קרויה על שמו של סבה, איש התקשורת יהודה מוזס.
מוזס למדה בבית הספר היסודי "ניצנים", ברחוב ניצנים ברמת גן, ובהמשך בבתי הספר "אהל שם" ו"תיכון חדש". את שירותה בצה"ל עשתה כמלוות אנשי ציבור בשדה דב. למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1982 נישאה לעיתונאי עמירם ניר. לשניים נולדו שני בנים. בשנת 1985 נדרס אביה למוות, והבעלות על העיתון עברה לידי אמה - פולה. בשנת 1988 נהרג בעלה, עמירם ניר, סוחר נשק בשירות ישראל, בהתרסקות מטוס מסתורית. אירוע זה יצר יריבות עזה בין משפחת מוזס, המחזיקה בעיתון "ידיעות אחרונות", ובין יעקב נמרודי, מו"ל עיתון "מעריב" באותה העת, ומעורב גם הוא במסחר בנשק עם איראן. האחרון אף כתב ספר אשר מתאר את הפרשה מנקודת מבטו. בשנת 1993 נישאה לחבר הכנסת סילבן שלום ששימש לאחר מכן גם כשר במספר תפקידים. לשניים נולדו שלושה ילדים.
בשנת 1994, עם מותה של פולה מוזס, אמה של ג'ודי, הועברו סמכויות השליטה על העיתון לאחיה של ג'ודי, ארנון. ביחד הצליחו ג'ודי וארנון לגבור על אחותם, תמי, בני דודם והעורך דב יודקובסקי במלחמת הירושה שהתנהלה במשך שנים על השליטה בעיתון. כמה שנים לאחר מכן מכרה תמי את מניותיה בעיתון לארנון וג'ודי, ולמספר גופים נוספים.
בשנת 2004 השתתפה בכמה פרקים של הטלנובלה "השיר שלנו" בתפקיד עצמה.
בנוסף להיותה בת למשפחה העוסקת בתקשורת הישראלית, ולהיותה עצמה בעלת שליטה תקשורתית, כותבת ג'ודי במשך שנים במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", היא מגישה תוכנית רדיו קבועה ביום שישי בשם "השבוע על פי ג'ודי" ברשת ב' והתארחה במספר גדול של תוכניות טלוויזיה. במשך מספר שנים הנחתה מוזס תוכניות טלוויזיה בזכיינית השידור "רשת", ובהן התוכניות "ג'ודי" ו"ג'וד לאק".
דמותה זכתה לחיקוי תכוף במשך חמש עונות בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" (אותה גילמה אורנה בנאי). במספר הזדמנויות הביעה מורת רוח על החיקוי המציג אותה באופן נלעג כשטחית ומנותקת. חיקוי נוסף אם כי מתון יותר שודר ב"שידורי המהפכה" בפרודיה על תוכנית האסטרולוגיה שהנחתה ("כוכבים ומזלות", שם גילמה אותה רותם אבוהב).
מוזס השתתפה כחברת פאנל בתוכנית אקטואליה של עמנואל רוזן הנקראת "נדבר על זה בבית".
היא משמשת גם כיו"ר עמותת חום, שהוקמה על ידי מנשה כהן. לפי אתר העמותה, היא עוסקת במתן סיוע במזון, ביגוד, הנעלה, שמיכות לחורף וכן חוגי העשרה לאלפי ילדים עניים.
בשנת 2012 נבחרה ליו"ר כבוד של האספה הכללית השנתית של הקרן הישראלית למען יוניסף. חודשים ספורים אחר כך, לאחר קמפיין להדחתה, בעקבות התבטאויות שלה במהלך מבצע "עמוד ענן", הודיעה על התפטרותה.
בשנת 2013 החלה להשתתף כחברת פאנל בתוכנית "מועדון המבקרים" ב"ערוץ 2".
ב-8 באפריל 2016 כינתה את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' "סמרטוטריץ'" ו"היהודי הנאצי", והמשיכה בהשוואתו להיטלר. מאוחר יותר התנצלה על דבריה.
בשנת 2017 נפרדו מוזס וסילבן שלום וב-2021 התגרשו, אחרי 28 שנות נישואים.
בשנת 2018 שימשה כפאנליסטית של "חדשות הבוקר" של "קשת 12", כשלאחר מכן עברה ל"רשת 13", שם הנחתה יחד עם אלירז שדה את התוכנית "ג'ודי ואלירז", שמסכמת את השבוע שהיה בבית "האח הגדול".
מ-5 באוקטובר 2018 מגישה מוזס יחד עם אורנה דץ את התוכנית "מקבלות שבת", שמשודרת בימי שישי ב"רשת 13".
ב-20 בספטמבר 2019 החלה להגיש תוכנית רדיו ב"רדיו ללא הפסקה" (103FM), בימי שישי בשעה 10:00.
ג'ודי מוזס
הערבה המפליקה
פולטבה
פולטבה (באוקראינית: Полтава) היא עיר באוקראינה המזרחית, מרכז מחוז פולטבה. העיר ממוקמת על גדות הנהר וורסקלה ועל מסילת הברזל חרקוב - קייב, אבל עיקר חשיבותה הכלכלית נובעת דווקא ממיקומה על מסילת הברזל מאודסה למוסקבה. אוכלוסיית העיר מונה 294,962 תושבים (2015). בעיר קיימת קהילה יהודית.
היסטוריה.
חפירות ארכאולוגיות גילו שרידים של יישוב עתיק מלפני 1,100 שנים.
העיר ידועה בכרוניקות ממאה ה-12. כשנוסדה נסיכות קייב, פולטבה נהפכה לחלק ממנה. במאה ה-14 נכבשה על ידי אלגירדס נסיך ליטא. ב-1569 בעקבות איחוד לובלין עברה לפולין, שהחזיקה בעיר עד 1667. בשנה זו נחתם הסכם אנדרוסובו, שסיים את המרד הקוזקי, ולפיו עברה פולטבה עם כל אוקראינה שממזרח לדנייפר לרוסיה. בפולטבה הביס פטר הגדול את קרל ה-12 משוודיה בקרב פולטבה (8 ביולי 1709).
הסופר הרוסי הידוע ניקולאי גוגול נולד והתגורר בסביבת העיר, לכן ישנה זיקה רבה בפולטאבה לדמותו.
בסוף 1919 הייתה העיר זירת קרבות בין הצבא הלבן וצבא אוקראינה.
תרבות ואמנות.
במרכז ההיסטורי של פולטבה נבנו כנסיות חדשות ומפוארות שתרמו רבות ליופייה של העיר. במרכזה ממוקם פארק בשם "קורפוס סאד" לציון הניצחון בקרב פולטבה, שהוקם לקראת מלאת 300 שנה לקרב. הפארק נחשב לנקודת ציון עירונית.
מול ה"קורפוס סאד" ניצב המבנה המרשים של התיאטרון ע"ש ניקולאי גוגול, שמזכיר בצורתו את מבנה הפרתנון באתונה.
יהודים.
פולטאבה הייתה אחת מהמרכזים היהודיים החשובים באוקראינה.
ידוע על סוחרים יהודים בפולטבה מאז שנת 1801. לאחר חלוקת פולין הגיע לעיר זרם של יהודים, שהפכו לחלק ניכר מתושבי העיר, בה נולדו סמואל דרבן (1878) ויצחק בן-צבי (1884).היא הייתה מרכז חשוב של תנועת חובבי ציון ופעל בה דב בר בורוכוב. במהלך הפרעות של שנת 1905, התנגדו התושבים הרוסים לפגיעה ביהודי העיר. בעיר הוצאו לראשונה שני עיתונים חרדיים חשובים, הפלס והמודיע.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהו בפולטבה ישיבת מיר וישיבת סלבודקה.
בסוף 1919 נבזזו בתי היהודים. הארץ הביא מעיתון אחר תיאור של הביזה:
בפולטבה פעל בית הדפוס האחרון בברית המועצות שהדפיס ספרים בעברית. בית הדפוס נסגר בשנת 1928.
בית הכנסת בפולטאבה נפתח מחדש אחרי מלחמת העולם השנייה ונסגר בפקודות שלטונות ברית המועצות בשנת 1957.
כיום מצויה בעיר קהילה יהודית פעילה, המפעילה בית כנסת, גן ילדים ומועדון נשים. בראש הקהילה עומד הרב יוסף סגל (חב"ד).
פלייטון
נאוואחו
"נאוואחו" (בשפת הנאווחו: Naabeehó) הוא שמו של עם של ילידי אמריקה אשר התקיימו בעבר כאומה ריבונית. בניו קוראים לעצמם Diné, שמשמעו בשפתם "עם". נכון לשנת 2021, חיים בארצות הברית כ-399,494 בני נאוואחו והם השבט האינדיאני הכי גדול בצפון אמריקה (צ'רוקי במקום השני).
היסטוריה.
גבול משכנה של האומה עובר סמוך לזה של שבט היוט, באזור "ארבע הפינות" של ארצות הברית (במקום מפגש הגבולות של המדינות אריזונה, קולורדו, ניו מקסיקו ויוטה) והוא נמשך דרך רמת קולורדו.
בני הנאוואחו קשורים במוצאם לשבט האפאצ'י, ושתי שפותיהם מהוות את משפחת השפות הדרום אתבסקיות. שפותיהם מהוות ניב של משפחת השפות את'פסקן. הזהויות הלשוניות מעידות כי הנאוואחו והאפאצ'י היו בעבר קבוצה אתנית אחת, שכנראה הגיעה לאזור ממרכזה ומערבה של קנדה. קבוצה זו לא הופיעה בצורה משמעותית באזור דרום-מערב ארצות הברית של היום עד תחילת המאה ה-16.
הסחר בין שתי האומות הפך משמעותי עבורן באמצע המאה ה-16. התקיים ביניהן סחר חליפין של תירס וכותנה ארוגה בעבור מוצרים כגון בשר ביזון, עורות, וחומרים לכלי אבן. הספרדים אשר הגיעו לאזור ציינו את קיומם של הנאוואחו לראשונה בשנות ה-20 של המאה ה-17. לפי העדויות הספרדיות בני הנאוואחו צדו את הביזון, חיו באוהלים והשתמשו בכלבים להובלת משאות.
במהלך המאה ה-17 הרחיבו הנאוואחו את שטחי מחייתם. במאה זו רבו מגעיהם עם הספרדים וילידי אמריקה ששכנו באותו אזור לפני שהגיעו אליו, וחלו שינויים באורך חייהם וכלכלתם. ילידים מצאו מקלט מפני הספרדים בקרב יישובי נאוואחו, והחדירו אליהם מלאכות כגון אריגה, קדרות וחקלאות. בהדרגה היו הנאוואחו לאחד השבטים האמידים בדרום מערב אמריקה.
המקסיקנים ביצעו פשיטות על יישובי הנאוואחו לצורך סחר עבדים, והנאוואחו מצידם יצאו למסעות נקמה כנגדם. מעגל הדמים הביא לנטישת יישובי הנאוואחו, ושיבתם לחיי נוודות בדומה לאבותיהם, עד שתמו מעשי האיבה בין הצדדים.
הנאוואחו גם תקפו חוקרים וסוחרים אנגלו-אמריקאיים שעברו באזורם. לאחר שהכריזה ארצות הברית בעלות על הטריטוריות הדרום מערביות, יצאו כוחות צבא לסדרת פעולות חמושות כנגד הנאוואחו. בסיועם של שבטים יריבים, ובראשם שבט היוט, בוצעו פשיטות על יישובי הנאוואחו, במהלכם נשרפו בתיהם ושדותיהם ונגזל חלק גדול מהמשק החי שלהם. מאחז הנאוואחו העצמאי האחרון נפל בתחילת 1864. בני הנאוואחו גורשו מאדמתם אל שמורה באזור שומם במזרח ניו מקסיקו בסמוך לפורט סמנר, מרחק של קרוב ל-500 קילומטרים ממולדתם שאותו עשו ברגל באירוע המכונה הצעדה הארוכה של הנאוואחו. רבים מבני הנאוואחו מתו בקרבות ובגירושים שנלוו להם.לאחר כמה שנים הורשו הנאוואחו לחזור אל שטחי מחייתם.
בימי מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית השתמשה בשפת הנאוואחו לצורך העברת מידע מוצפן. לצורך כך גויסו חיילים מבני השבט, שלחמו בעיקר בחיל הנחתים של ארצות הברית והוכשרו כדוברי קוד. הקרב המפורסם ביותר שבו הצופן עזר באופן משמעותי לניצחון בו הוא הקרב על סאיפאן. בשנת 2014, נפטר צ'סטר נז, דובר קוד הנאוואחו האחרון שידע את שפת הצופן.