הילסנראט נולד בלייפציג שבגרמניה ב-1926. ב-1938, לאחר ליל הבדולח, ברחה אמו עם שני ילדיה מרדיפות הנאצים לעיירה סירט בבוקובינה, שם נהנו לזמן מה מהפוגה מהרדיפות. בגיל בו היה אמור להתחיל את לימודיו במוסד להשכלה גבוהה, נכלאו הוא ואימו בגטו צ'רנוביץ.
הוא החל לכתוב על השואה לאחר סיומה, כאשר עבר לגור בפריז. עלה לישראל, אך לא השתלב בחברה הישראלית וחזר לאירופה ומשם לניו יורק ולבסוף שב לגרמניה וקבע את מושבו בברלין.
על פי דגמר לורנץ, ממרכז שמעון ויזנטל:
נפטר ב-30 בדצמבר 2018.
טרופאוגנטוס
טרופאוגנטוס (שם מדעי: Tropeognathus) הוא סוג זוחל קדום מעופף מסדרת הפטרוזאוריה שחי בתקופה קרטיקון תחתון לפני 112 מיליון שנה. מאובניו התגלו באמריקה הדרומית.
יצור זה היה בעל מוטת כנפיים של 8.2 מטרים והיה בעל עצמות חלולות שעזרו לו להחזיק את גופו. לסתותיו היו ארוכות, בעלות שיניים לאורכן ובעלות "גבעות" קטנות בקצות הלסת העליונה והתחתונה. ייתכן שהיה ליצור שק לאיסוף דגים. לפטרוזאור לא היה זנב אלא קרום עור במקומו. במראהו הוא דמה לאורניתוקרוס שהיה קרובו.
יצור זה עופף מעל הימים של אמריקה הדרומית וצד דגים וחיות דומות.
בתרבות.
בסרט ללכת עם דינוזאורים מוצג אורניתוקרוס שדומה מאוד לטרופאוגנטוס. החוקרים חושבים שמייצרי הסדרה הגזימו בהערכותיהם באשר למוטת כנפיים של 12 מטרים, כשבמציאות הגיוני יותר שמוטת כנפיו תעמוד על 8.2 מטרים.
מערכת לינארית בלתי תלויה בזמן
טופנדקטילוס
טופנדקטילוס (שם מדעי: Tupandactylus; מילולית: "כנפי טופי") הוא סוג זוחל קדום מעופף שנכחד מסדרת הפטרוזאוריה שחי בקרטיקון תחתון לפני 112 מיליון שנה. מאובניו התגלו בתצורות קראטו בברזיל.
יצור זה היה קרוב משפחה של הטפיג'רה, ובעבר היה כלול בסוגו. הוא הגיע לאורך של מטר אחד, ומוטת כנפיו הגיעה ל-5 מטר, והיה בעל כרבולת בגולגולתו, שיכלה להגיע לאורך 30 סנטימטרים. משערים שהוא השתמש בה כדי לחזר אחרי נקבות, וצורתה דמתה למפרש. ליצור היה מקור פעור כלפי מטה, והוא כנראה היה ניזון נוסף על דגים וחיות גם מזרעים ופירות. לפטרוזאור זה לא היו שיניים.
כמה חוקרים סוברים שמבנה הגולגולת שלו פגע בתפקוד התעופה שלו ואחרים סוברים אחרת. ישנה סברה שהזכרים הגדולים והחזקים היו בעלי כרבולות מרשימות בהרבה מהנקבות, שהיו בעלות כרבולות פשוטות.
הקראה
קריאת ניסיון
אורניתוכיריים
אורניתוכיריים (שם מדעי: Ornithocheiridae) היא משפחה של זוחלים מעופפים מסדרת הפטרוזאוריה שחיו בתקופת הקרטיקון והיו מאחרוני הפטרוזאורים בעלי השיניים.
יצורים אלה היו גדולים מאוד, והגדול שבהם היה האורניתוכירוס שהגיע למוטת כנפיים של 12 מטרים ומשקל 100 קילוגרם. הם היו בנויים לתעופה חסכונית של דאייה, והיה להם חרטום מוארך מלא שיניים מחטיות. יצורים אלה ניזונו בעיקר מדגים.
נסיריה
נאסרייה
פרס בייליז לסיפורת מאת נשים
שמונה דקות ביום
קרל קהלבאום
קרל לודוויג קָהלבאום (בגרמנית: Karl Ludwig Kahlbaum; 28 בדצמבר 1828 – 15 באפריל 1899) היה פסיכיאטר גרמני.
הוא קבע בשנת 1863 חלוקה חדשה של ההפרעות הפסיכיאטריות, שבתוכה הגדיר לראשונה כמחלות את ההבפרניה ואת התסמונת הקטטונית. הוא בישר את תורתו של אמיל קרפלין ואויגן בלוילר.
ביוגרפיה.
קהלבאום נולד בשנת 1828 על יד דריזן בנוימארק, כיום דרזדנקו בפולין, על יד גוז'וב ויילקופולסקי. הוריו ניהלו חברה להובלת סחורות. למד בבתי ספר בדירשאו, אלבינג ומריאנוורדר. מגיל צעיר התעניין קהלבאום בבוטניקה, בזואולוגיה ובאנתרופולוגיה. הוא למד מדעי הטבע, מתמטיקה ורפואה באוניבריטאות לייפציג, וירצבורג, קניגסברג וברלין.
באוקטובר 1854 סיים קהלבאום את התואר ברפואה באוניברסיטת ברלין עם עבודה על האנטומיה וההיסטולוגיה של מערכת העיכול של עופות. בהמשך שירת למשך שנה בצבא הגרמני והחל משנת 1856 התחיל לעבוד ברופא זוטר בבית המחסה לחולים נפש באלנברג (כיום חלבניקוב ברוסיה) במחוז ווֶהלאו שבפרוסיה המזרחית תחת ניהולו של פסיכיאטר בשם ברנהרדי.ניסה שם לשווא לשפר את תנאי חייהם של המאושפזים. אחרי סיום ההתמחות בפסיכיאטריה בשנת 1863 לימד קהלבאום בשנים 1863–1866 כמרצה באוניברסיטת קניגסברג בתחום מדעי היסוד.
בשנת 1866 עבר לגור בגרליץ בקצה המזרחי של גרמניה על יד הנהר נייסה והתחיל לעבוד בבית הבראה (סנטוריום) לחולי כפיון שהוקם בשנת 1855 על ידי הרמן אנדריאס ריימר תחת השם Reimer Sanitarium בתוך וילה באוברמיהלברג על יד גרליץ .זה היה בית חולים פרטי יחיד במינו בגרמניה של אז. ב-1867 רכש קהלבאום את הסנטוריום מידי ריימר וקרא לו "Kahlbaum Sanitarium". ניהולו ופעילותו בו זיכתה את המקום ליוקרה בינלאומית. תחת הנהגתו בית החולים נועד לרוב לחולים פסיכיאטריים. הוא ייסד במקום גם בית ספר ראשון בסוגו (Pädagogium) לילדים ולנוער שסבלו ממחלות נפשיות. חלק חשוב מהטיפול כלל ריפוי בעיסוק, טיפול באמנות ובמוזיקה. באחד מחדרי הקליניקה ארגן קהלבאום מופעי מוזיקה ותיאטרון. קהלבאום נשאר בגרליץ עד סוף חייו.
קהלבאום מת בגרליץ בשנת 1899, בגיל 71, כתוצאה מתרדמת סוכרתית. לאחר מותו, ניהל בשנים 1899–1943 את בית החולים אחד מבניו, זיגפריד קהלבאום.
פעילותו המדעית.
חלוקת ההפרעות הפסיכיאטריות.
בעבודתו כפסיכיאטר עמד קהלבאום על חסרונות סיווגן של ההפרעות הנפשיות המבוסס רק על הדמיון בין התסמינים החיצוניים. יחד עם אוואלד הקר, שותפו לעבודה, תלמידו וידידו, הוא ניסה (בדומה למסורת של פיליפ פינל, למשל) למצוא סיווג חלופי המסתמך על המהלך בזמן ועל הפרוגנוזה של המחלות. הסיווג פורסם בשנת 1863 עבודה במבחן להסמכה להוראה, תחת השם Die Gruppirung der psychischen Krankheiten und die Einteilung der Seelenstörungen (סיווג המחלות הנפשיות וחלוקת הפרעות הרוח)
הסיווג של קהלבאום כלל חמש קטגוריות עיקריות של הפרעות פסיכיאטריות:
קהלבאום הבחין בין פסיכוזות "אורגניות" ולפסיכוזות "לא אורגניות".
כמו כן ציין את קיומן של תגובות נפשיות כפתולוגיה מיוחדת. הוא ביסס את מה שנקראה לימים הפרדיגמה של בונהפר שלפיו תמונות קליניות דומות אינן תמיד תוצר אל אטיולוגיה זהה.
הוא פיתח את גישתו בספר נוסף הקרוי " Die klinisch-diagnostischen Gesichtspunkte der Pathologie.(נקודות מבט קליניות-אבחונית בפתולוגיה).
הוא הקפיד לציין את עיתוי התחלת המחלות, שלבים שלהם כמו פרודרומה, מצב חריף (אקוטי), מצבי ההפוגה הקלינית (רמיסיה), מצבי התאוששות, את הפרוגנוזה וכו'.
יחד עם עמיתו אוולד הקר (1843–1909) חקר קהלבאום חולי פסיכוזה צעירים.
שיטת סיווג שהשתמשה במונחים תאוריים כמו דיסתימיה, ציקלותימיה, קטטוניה, פאראפרניה והבפרניה שחלקן נשארו בשימוש עד היום. במחקריהם היו קהלבאום והקר חלוצים ביישום הפרקטיקה הקלינית המודרנית בחקר בריאות הנפש.
קטטוניה.
בשנת 1868 בהרצאה שנשא באינסברוק ואחר כך בספר מונוגרפיה שפרסם בשנת 1874 תחת הכותרת "Die Katatonie oder Das Spannunsirresein" (הקטטוניה או שגעון הכיווץ) תיאר קהלבאום לראשונה את הקטטוניה, תסמונת פסיכיאטרית המתאפיינת בתסמינים מוטוריים ואפקטיביים והמופיעה במצבים פסיכיאטריים שונים - בדיכאון, במאניה, במצבים של "דמנציה", באלכוהוליזם, שחפת, עגבת, מלריה. לא תמיד תסמונת זו ניבאה פרוגנוזה גרועה.
התמונה של קטטוניה כללה הפרעות מוטוריות ואחרות:מוטיזם, נגטיביזם, סטראוטיפיות, קטלפסיה (הפלקסיביליות השעוותית) (flexibilitas cerea) וורביגרציה. הספר כלל 26 מקרים שונים של קטטוניה. 10 מהם היו מתאימים לאבחנה שפותחה על ידי קרפלין של סכיזופרניה קטטונית.
הבפרניה.
תלמידו ושותפו של קהלבאום, אוואלד הקר, תיאר לראשונה את התסמונת הקרויה "הברפניה" ובעידודו של קהלבאום פרסם עליה בשנת 1871.
בשנת 1884 תיאר קהלבאום צורה קלה יותר של תסמונת זו שהוא כינה אותה "הבאידופרניה".
גם הקטטוניה וגם ההבפרניה נכללו מאוחר יותר על ידי אמיל קפרלין בתוך הדמנציה הפרקוקס, שנקראה לאחר מכן סכיזופרניה.
מורשתו.
תרומתו של קהלבאום, יחד עם הקר - לביסוס הפסיכיאטריה המודרנית - על ידי תאוריו הקליניים המדגישים את עיתוי התחלת המחלה, את המהלך בזמן ואת הפרוגנוזה והגדרת המחלות וסיווגם הנוסולוגי כפי שניסח- לא עוררו הדים בעת חייו,
ייתכן מכיוון שלא היה פרופסור. הפסיק את הקריירה האקדמית באוניברסיטת קניגסברג אחרי שלא ראה סיכויים להתקדם. רק תלמידו, אוואלד הקר, זכה מאוחר יותר, להתמנות לפרופסור במוסד אקדמי. החל מ-1900 גישתו התחילה להשפיע יותר ויותר על צורת התיאורים הקליניים בפסיכיאטריה, כשעבודתו זכתה להערכת חוקרים כמו קרפלין וורניקה.
עם תלמידיו נמנו רופאים ופסיכיאטרים כמו אוואלד הקר, יוהאנס ברסלר (1866–1942), האתנולוג והאנתרופולוג גאורג בושאן (1863–1942), הנוירולוג ריכרד קסירר (1862–1925), אויגן הלרוורדן (1853–1914), קונרד ריגר (1855–1939), תאודור ציהן (1862–1950).
חייו הפרטיים.
קהלבאום התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה בת דוד של חברו, אוואלד הקר.
שנים אחרי מותה, התחתן עם האחות הראשית בבית החולים שלו.
בזמנו הפנוי ניגן קהלבאום מוזיקה, שר במקהלה וצייר. הצטייר כאדם חרוץ וצנוע, ליברלי בהשקפותיו הפוליטיות ואדוק באמונה הדתית. הוא בילה שעות רבות בקרב צוות בית החולים ומטופליו.
קריפטואנליזה לינארית
מורדוביה סראנסק
מקדולנדס
רובר P5
רובר P5 (באנגלית: Rover P5) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רובר, (באנגלית: "The Rover Company Limited") אשר יוצרה בין השנים 1958–1973.
סך הכול יוצרו 69,141 יחידות.
מכונית שרד.