בנוסף לזכות לערער על החלטה בדבר מעצר עד תום ההליכים, רשאי נאשם לבקש עיון חוזר על מעצר עד תום ההליכים בפני הערכאה אשר דנה בתיק. בקשה לעיון חוזר ניתן להגיש במידה והתקיימו אחד מן התנאים הבאים: נתגלו עובדות חדשות, הנסיבות השתנו, או שחלף זמן ניכר מאז הורה בית המשפט לעצור את הנאשם עד תום ההליכים. אין מגבלה למספר הפעמים שניתן להגיש בקשה לעיון חוזר.
קישורים חיצוניים.
מעצר עד לתום ההליכים באתר קרימינלי
וויסלוויצה
וויסלוויצה (בפולנית: Wojsławice, נהגה: ווֹיסלוויצה) הוא כפר במחוז חלם שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
וויסלוויצה נזכר כיישוב אצולה בתעודות מהמאות ה-14 וה-15, ובאמצע המאה ה-15 קיבל זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בשנת 1869. במהלך מלחמת העולם הראשונה התרחש באזור הכפר קרב בו נהרגו כ-1,400 חיילים רוסים וגרמנים.
יהודי וויסלוויצה.
בפרעות ת"ח ות"ט נמלטו מהכפר יהודיו, ובכך ניצלו רובם. בשנים שלאחר מכן, הוטלו על יהודי היישוב מיסים גבוהים. בשנת 1760 הופצה נגד יהודי היישוב עלילת דם, בה הואשמו ברצח נער נוצרי לשם הכנת מצות מדמו. בעקבות זאת, הוצאו להורג בעינויים קשים נכבדי הקהילה, לרבות רבה. מהמאה ה-18 פעלו בכפר חסידויות שונות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי היישוב הקוזקים, תוך ביצוע מעשי שוד ואונס, ובסוף שנת 1918 פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בכפר, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בכפר כ-900 יהודים, קרוב למחצית מתושביו. בשנות השלושים סבלו יהודי הכפר מקריאות לחרם מצד שכניהם הפולנים.
בשואה.
ב-11 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו בלקיחת יהודים לעבודות כפייה קשות ומשפילות, כאשר כ-100 יהודים מהיישוב מתו כבר בשבועות הראשונים לכיבוש. בהמשך, הוחרמו עסקי היהודים בכפר, והוטלו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד, תוך ריכוז היהודים בגטו סגור, אליו צורפו בסוף שנת 1941 יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
בינואר 1942 גורשו כמה עשרות זקנים מהגטו לולודבה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה סוביבור. באוקטובר 1942 גורשו כ-1,200 היהודים שנותרו בגטו לסוביבור ולמחנות נוספים, כאשר המסתתרים נרצחו במקום. יהודים מעטים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה, נרצחו ברובם בידי פולנים או הוסגרו לגרמנים.
באוגוסט 2021 התגלה בחצר בית פרטי בכפר קבר אחים ובו 60 גופות של יהודי המקום, ומתוכם 20 גופות של ילדים. במקום תוקם מצבת זיכרון.
ויסלביצה
Weinen, Klagen, Sorgen, Zagen, רי&quot;ב 12
Weinen, Klagen, Sorgen, Zagen (בעברית: בכי, אנחות, דאגות, ייאוש), רי"ב 12, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בעת שהתגורר בוויימאר. הוא הלחין את היצירה לכבוד יום ראשון השלישי שאחרי הפסחא וניצח על הביצוע הראשון שלה ב-22 באפריל 1714 בכנסייה שבמבצר העיר.
היסטוריה ומילים.
ב-2 במרץ 1714 התמנה באך למנהל הקונצרטים של הדוכס בוויימאר. בתפקיד זה היה אחראי בין השאר להלחין יצירה חדשה, בעיקר מסוג הקנטטה הדתית, מדי חודש עבור בית התפילה הדוכסי. רי"ב 12, שהולחנה באפריל, הייתה הקנטטה השנייה בתקופה זו, לאחר רי"ב 182 שהולחנה לכבוד יום ראשון של הדקלים במרץ. נוסח הקריאה ליום ראשון השלישי שלאחר הפסחא הוא מאיגרת פטרוס הראשונה ומהבשורה על-פי יוחנן על ישו המבשר לתלמידיו על הביאה השנייה. הלברית מתארת את הסבל שעל הנוצרים לסבול והיא נכתבה כנראה על ידי סלומון פרנק, משורר הדוכס בוויימאר, שכתב את רוב הטקסטים לקנטטות של באך בתקופת ויימאר. רעיון הסבל לקוח מפסוק 19 בקטע הקריאה מאיגרת פטרוס. החלק השלישי של הקנטטה הוא ציטוט ממעשי השליחים: "דֶּרֶךְ צָרוֹת רַבּוֹת עָלֵינוּ לְהִכָּנֵס לְמַלְכוּת אֱלֹהִים".
החלק הרביעי מביע את הרעיון שסבלו של ישו מביא נחמה לנוצרי המעונה; החלק החמישי קורא למאמין ללכת אחר ישו גם בעת סבל; החלק השישי מבטא את האמונה שלאחר כל צער תבוא שמחה ולאחר כל אבל – נחמה. הקנטטה נחתמת במזמור של סמואל רודיגסט, העוסק בהשגחתו התמידית של אלוהים.
לאחר שעבר באך ללייפציג והתמנה למנהל המוזיקה בכנסיית תומאס הקדוש, הוא ביצע שם את היצירה שוב ב-30 באפריל 1724.
הוא עיבד את פתיחת קטע המקהלה הראשון לחלק Crucifixus במיסה בסי מינור. פרנץ ליסט השתמש אף הוא בקטע זה כבסיס להלחנת היצירות לכלי מקלדת מספר 179 ו-180 ברשימת יצירותיו.
מבנה והרכב מבצע.
הקנטטה נכתבה עבור שלושה סולנים, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם חצוצרה, אבוב, בסון, שני כינורות, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. לקנטטה שבעה חלקים:
הקלטות.
היצירה בוצעה והוקלטה רבות על ידי מנצחים ידועים, בהם גוסטב ליאונהארדט, ג'ון אליוט גרדינר, טון קופמן וסיגיסוולד קאוקן.
משה זבולון מרגליות
הרב משה זבולון מרגליות (ה'תרי"א, אפריל 1851 - ז' באלול ה'תרצ"ו, 25 באוגוסט 1936) היה רב וראש ישיבה אורתודוקסי אמריקאי ממוצא פולני. רבה של בוסטון ושל קהילות אחרות בארצות הברית. חבר הנהלת עזרת תורה ונשיא הכבוד של אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. מראשי ישיבת רבי יצחק אלחנן.
ביוגרפיה.
נולד בעיר קרוז' שבליטא. בצעירותו למד אצל דודו ר' דוד מקרוז' שהיה רבה של מרץ', אחר כך היה עוזרו של הרב שמחה הלוי הורוויץ, רבה של קרוז'. בגיל 25 נסע לביאליסטוק למד מפי רבי יום טוב ליפמן הלפרין, אצלו עשה שימוש חכמים ועל ידו נסמך לרבנות. לאחר נישואיו היה מתלמידיו של רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. התמנה כמו"צ במרץ' למשך שנה, ואחר כך התמנה כרבה של סלובודקה שבמחוז סובאלק , משרה בה נשא כשתים עשרה שנים.
בהמשך היגר לארצות הברית והיה רב בכמה קהילות ועסקן ציבורי. בין השנים 1889–1906 כיהן במשרת "הרב הכולל" של בוסטון, וב-1906 העביר את משרתו לרב גבריאל זאב מרגליות (שלא היה קרוב משפחתו) ועבר לכהן כרב קהילת ישורון ברחוב 85 במזרח ניו יורק, שנחשבה אז לקהילה עשירה ומבוססת ומנתה כאלף בתי אב
במקביל כיהן כנשיא המשרד הניו יורקי של מוסדות ארץ ישראליים רבים: מפעלי הצדקה המאוחדים של ירושלים, תלמוד תורה וישיבת עץ חיים, בית החולים ביקור חולים, ובית החולים לחשוכי מרפא.
בנו, הרב שלמה זלמן מרגליות נסע ללמוד בישיבות אירופה, ואחרי חזרתו לארצות הברית שימש כדרשן בקליבלנד. הוא נהרג בתאונת דרכים בט"ז בתמוז ה'תרע"ז, 6 ביולי 1917 ונקבר בבית הקברות הר הכרמל בניו יורק.
הרב משה זבולון מרגליות נפטר בניו יורק בז' באלול ה'תרצ"ו, 25 באוגוסט 1936. נקבר אף הוא בבית הקברות הר הכרמל.
הנצחתו.
לרגל יום הולדתו ה-75 בשנת 1927 הקדישה הנהלת ישיבת רבינו יצחק אלחנן על שמו, אגף חדש לישיבה שנקרא "בית מדרש למורים אורתודוקסים על שם רמ"ז מרגליות" לאחר פטירתו בשנת 1936, הוקמה בשנת 1937 ישיבה על שמו בשם ישיבת רמ"ז .
וארטה
אנגרי בירדס - הסרט
אנגרי בירדס - הסרט (באנגלית: The Angry Birds Movie) הוא סרט אנימציה קומי, המבוסס על המשחק "אנגרי בירדס". הסרט בוים על ידי קליי קייטיס ופרגל ריילי, הופק על ידי ג'ון כהן וקת'רין ווינדר, ואת התסריט כתב ג'ון וויטי. את הדמויות בסרט מדבבים ג'ייסון סודייקיס, ג'וש גד, דני מקברייד, מאיה רודולף, ביל היידר, ופיטר דינקלג'. כמו כן, יש מדבבים אורחים, בהם צמד הקומיקאים "סמוש" מיוטיוב. תקציב הסרט הוא 73 מיליון דולר.
עלילה.
באי מרוחק שנקרא "אי הציפורים" גרות ציפורים מאושרות, חוץ מרד (ג'ייסון סודייקיס), הציפור הכי עצבנית באי הציפורים שאינה משתלבת בחברה. יחד עם רד והציפורים האחרות, גרים גם צ'אק (ג'וש גד), שמסוגל לזוז במהירות מטורפת, ובומבה (דני מקברייד), שמסוגל להתפוצץ, לא מכעס, אלא באמת להתפוצץ.
הכול משתבש ברגע שחזירים מרושעים, כגון לאונרד (ביל היידר) פולשים מאי החזירים לאי הציפורים. הם לוקחים את הביצים של הציפורים ומפליגים לכיוון האי שלהם.
ברגע ששאר הציפורים מגלות את זה, רד, צ'אק, בומב, מטילדה (מאיה רודולף), טרנס (שון פן), סטלה (קייט מקינון) ושאר הציפורים מנסות לקחת את הביצים בחזרה לאי הציפורים.
בנוסף לכך, הם מזעיקים לעזרה גם את הנשר האדיר (פיטר דינקלג'), נשר אגדי שגר במאורה משלו, אך מגלים שהוא לא יותר מבטלן שחצן ואנוכי.
סרט המשך.
באוגוסט 2016, חברת Rovio התחילה לעבוד על סרט המשך. הסרט יצא ב-20 בספטמבר 2019, במקביל לציון 10 שנים למשחק המקורי.
הסרט בוים על ידי תורופ ואן אורמן וג'ון רייס, הופק על ידי ג'ון כהן, ואת התסריט כתב פיטר אקרמן. סודייקיס, גד, היידר, מקברייד ודינקלג' הוכרזו כמדבבים חוזרים, בעוד החדשים כוללים את רייצ'ל בלום, סטרלינג קיי בראון, יוג'ניו דרבז, זאק וודס, נורה לום, ליל ריי האוורי, דאב קמרון, בק בנט וברוקלין פרינס. לזלי ג'ונס מדבבת את הנבל.
האנימציה בוצעה שוב על ידי Sony Pictures Imageworks, בשיתוף עם Sony Pictures Animation.
עמי-צדוקה
עַמִּי-צַדוּקָה (או עַמִּיצַדוּקָה, עַמִּי-זדוּגָה) היה מלך מהשושלת הבבלית הראשונה שמוצאה היה אמורי (בערך 1646–1626 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, ובערך 1582–1562 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה). כמה משמות-השנים עבור עשרים ואחת שנותיו שרדו, ביניהם עבור השבע עשרה הראשונות. השמות מצביעים על כך שהשנים האלו היו שנים שלוות בממלכה בשיפוץ והרחבת המקדשים, ומפעלי בנייה נוספים כמו בניית חומה על שפת הפרת בשנת מלכותו האחד-עשר.
מתקופתו נשתמרה סדרה של תצפיות אסטרונומיות של כוכב נוגה, ועל פיה נקבעו האפשרויות השונות לתארוך הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק.
ג'נדרסייד