השיר היה לשיר השני המושמע ביותר בתחנות הרדיו הישראליות לשנת 2020. השיר הגיע למקום ה-11 ברשימת השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו הישראליות לשנת תשפ"א.
ביקורת.
נועם אסולין מפרוגי סקרה את השיר בחיוב, באומרו כי "קירל מוכיחה לנו פעם אחר פעם שהיא מלכת הפופ הבלתי מעורערת ופשוט אין לה תחליף. אין לנו שום ספק שגם השיר הזה הולך להביא איתו הצלחה מסחררת וכמו רוב השירים שלה - רף מיליון הצפיות יושג במהירות רבה!". דודי פטימר ממעריב סקר את השיר באופן מעורב, באומרו כי "על אף הטקסט הרדוד והשם הלא מקורי, השיר החדש של נועה קירל ושחר סאול הולך להידבק לנו בראש לאורך כל הקיץ ושנכון לזמן הקרוב, נשמע אותו לא מעט כאחד מלהיטי התקופה, ובצדק". רועי הכהן ממאקו שיבח את התפתחותה המוזיקלית של קירל וסיכם באמרו "אז בזמן שכולנו לא בדיוק יודעים לאיזה יום נקום מחר, ובאוזניות שלנו בודקים מה קורה עם שמות חדשים כמו אלה לי ואנה זק, אפשר כבר להגיד ולקבוע בביטחון, בטח אחרי "מיליון דולר" – נועה קירל היא הדבר האמיתי והבטוח, כוכבת הפופ האהובה עליכם שפשוט אף פעם לא תאכזב."
נדב אגמי מ-Time Out סקר את השיר לצד שירה של אלה לי להב, "זוט עני", וציין את חוסר המקוריות של השירים וסוגת הפופ הישראלית ככלל. נדב מנוחין מוואלה! NEWS סקר את השיר בחיוב באומרו כי השיר "ממחיש את האמביוולנטיות שבתשובה לשאלה הזאת. מצד אחד, יכול להיות שזה השיר הכי טוב שלה עד כה. קירל, שעד כה לא הדגימה קול יוצא דופן בשירים שלה, עוברת כאן ללחשוש-דיבור, וחוסר המאמץ דווקא מחמיא לה. הפזמון מדבק, ומקהלת הילדים החוזרת ברקע היא בעצם מה שעושה את השיר והופכת אותו לאחד שמזדמזם במהירות. הוורס של שחר סאול, הראפר שמתארח בשיר, גנרי וטיפשי אמנם (השיר כולו לא מתוחכם מדי מבחינה טקסטואלית, וזה בלשון המעטה), אבל יש לו קול נהדר ונוכחות מרשימה. זה אחלה שיר פופ, חייבים להודות".
בסמוך לצאת השיר, התעוררה ביקורת על הדמיון של השיר לשיר הצרפתי "Pookie" של הזמרת איה נקמורה .
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר, בוים על ידי רועי רז, הופק על ידי קירל עצמה והועלה לערוץ היוטיוב של קירל ב-9 ביוני 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. חברת האופנה טרמינל X היא נותנת החסות של הקליפ. יום לאחר צאתו, הגיע הקליפ למיליון צפיות. בקליפ נראית קירל רוקדת במספר מקומות שונים, בעודה מבצעת את השיר. את החליפה אותה לובשת קירל בקליפ עיצב גל אולמן.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-33 מיליון והוא הקליפ השלישי הנצפה ביותר של קירל בפלטפורמה, לאחר "פאוץ'" ו-"Bad Little Thing".
אח שלי מתחתן
אח שלי מתחתן הוא סינגל הבכורה של צמד הפזמונאים והמפיקים המוזיקליים הישראלי דולי ופן, שהוקלט בשיתוף הזמר הישראלי מוש בן ארי. השיר יצא לאור ב-16 ביולי 2019, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של הצמד, חלק א', על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי דולב רם, פן חזות ומוש בן ארי, והופק על ידי רם חזות. השיר הוא שיר ים-תיכוני קצבי המשלב בתוכו גם מוזיקה אפריקאית.
וידאו קליפ.
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. ב-16 ביולי 2019, בסמוך לצאת הסינגל, העלו רם וחזות לערוץ היוטיוב הרשמי שלהם את האודיו הרשמי של השיר, אשר מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל.
נכון ליוני 2021, מונה הצפיות של האודיו הרשמי של השיר עומד על כ-6 מיליון.
ביקורת.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר באופן מעורב והעניק לו שלושה וחצי כוכבי זהב, באומרו כי השיר הוא "שיר שמחה שמביא את הסיפור הבאנאלי למעגל החוגגים" ו"מניפולציה על שירי חתונות תואמת ז'אנר ומשודרגת בקול הנשמה של בן ארי".
דיוקנה של מאדאם ז'ינו
דיוקנה של מאדאם ז'ינו היא סדרה של ציורים בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצרה בשנים 1888 ו-1890 בארל ובסן רמי. הציור נקרא בצרפתית "L'Arlésienne" שפירושו האישה מארל.
הסדרה מכילה שישה ציורים דומים שמתארים את מארי ג'וליאן, שנולדה ב-8 ביוני 1848 ונפטרה ב-2 באוגוסט 1911. היא נישאה לג'וזף ז'ינו ב-1866, והשניים ניהלו יחדיו את קפה דה לה גאר (Café de la Gare) היכן שואן גוך התגורר במהלך שנת 1888.
עד לתהליך יצירת הציור, היחסים בין ואן גוך למאדאם ז'ינו היו עסקיים בלבד (קפה הלילה נוצר בקפה דה לה גאר ומתאר את המקום). בהגעתו של פול גוגן לארל השתנו יחסיהם. גוגן הקסים את מאדאם ז'ינו, והוא הצליח לשכנע אותה להוות מודל לדיוקנאותיהם של השניים.
אודות היצירה.
הגרסאות מנובמבר 1888.
הציור הראשון בסדרה נעשה על בד מיוחד שגוגן קנה בהגיעו לארל. הציור מוצג כיום במוזיאון ד'אורסה. בציור השני נעשה שינוי בחפצים המונחים על השולחן שעליו מאדאם ז'ינו מניחה את ידיה; במקום כפפות ומטריה מונחים על השולחן שלושה ספרים. הציור מוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
הגרסאות מפברואר 1890.
כשוואן גוך שהה בבית החולים בסן רמי, הוא יצר עוד חמישה ציורים של מאדאם ז'ינו בהתבסס על הסקיצות של גוגן מנובמבר 1888. הוא התכוון לחלק את הציורים לאחיו, לגוגן, למאדאם ז'ינו ולהשאיר עותק אחד אצלו. מקור ההחזקה של הגרסה שכיום במוזיאון קרולר-מילר לא ידוע, אך האספן אלברט אורייר החזיק אותו בתקופה מסוימת. הגרסה שהייתה אמורה להישלח למאדאם ז'ינו נעלמה, ולא נמצאה מעולם. זוהי גרסה שהצייר עבד עליה כשמחלתו חזרה. במכתב לגוגן שמעולם לא נשלח הוא ציין כי עבודה על דיוקן זה הוסיפה לו עוד חודש של חולי. הגרסה עם הרקע הורוד שיועדה לגוגן נמצאת כיום במוזיאון האמנות של סאו פאולו. גוגן אהב את היצירה, והוא הביע זאת במכתב שהוא שלח לו. במכתב שהצייר שלח לאחותו, וויל, הוא סיפר כי עבודתו על הדיוקנאות לא נבעה מרצון ליצור תמונה שמייצגת את המציאות אלא הרצון לתפוס הבעות ורגשות. הגרסה שנשלחה לאחיו, תיאו, עם הרקע הפרחוני נמכרה בבית המכירות הפומביות כריסטי'ס תמורת סכום של 40 מיליון דולר בשנת 2006.
הגרסה של גוגן, הארנה והתייחסויות נוספות.
גוגן יצר סקיצה של הדיוקן של מאדאם ז'ינו בנובמבר 1888, ומאוחר יותר הוא יצר ציור על קנבס של מאדאם ז'ינו בבית הקפה שלה ושל בעלה. ואן גוך צייר גם ציור נוסף בזמן שהייתו של גוגן בארל בשם "הארנה". בציור הוא הציג את החיים בעיר, וניתן לראות את דמותה של מאדאם ז'ינו בפרופיל וכן את דמויותיהם של בני משפחת רולין. היצירה מוצגת בארמיטאז' בסנקט פטרבורג. הסופר ולדימיר נבוקוב הזכיר את הציור של מאדאם ז'ינו בספר לוליטה.
אליוט דיינג'רפילד
אליוט דיינג'רפילד (באנגלית: Elliott Daingerfield; 1859–1932) היה אמן אמריקאי, שחי ועבד בצפון קרוליינה. הוא נחשב לאחד האמנים הפוריים ביותר בצפון קרוליינה, משויך לזרם הטונליזם האמריקאי.
חיים.
אליוט, בנו של קפטן בצבא הקונפדרציה, נולד במערב וירג'יניה, וגדל בפייטוויל, צפון קרוליינה. בגיל 21 עבר לניו יורק כדי ללמוד אמנות, אצל וולטר סטרלי בשנת 1880. הוא הפך למדריך בשיעור "דומם" של סטרלי ולמד בליגת הסטודנטים לאמנות.
בשנת 1884 עזב דיינג'רפילד את סטרלי ופגש את ג'ורג' איננס. עבודותיהם של איננס, אלברט פינהאם ריידר וקניון קוקס "העניקו השראה לסגנונו החזוני", על פי סטפני ג'יי פוקס. דיינג'רפילד הושפע גם מהסימבוליסטים האירופאים שאת עבודתם הוא פגש בתקופת לימודיו באירופה - 1897. בסוף שנות ה-90 השיג הכרה בציורים של נושאים דתיים, שהדוגמה לכך היא ציור קיר שעשה בכנסיית סנט מרי בעיר ניו יורק. בשנת 1902 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר, והפך לחבר מן המניין בשנת 1906.
דיינג'רפילד כתב מספר מאמרים בנושא אמנות, כולל המאמר "טבע לעומת אמנות" שפורסם בשנת 1911 במגזין Scribner [2 . הוא פרסם ביוגרפיה של ג'ורג' איננס בשנת 1911, וביוגרפיה של ראלף אלברט בלקלוק בשנת 1914. דיינג'רפילד נסע למערב בשנת 1911 ו -1913, ועשה שבעה ציורים של הגרנד קניון.
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה, רוברטה הייתה צרפתייה, ונפטרה במהלך הלידה בשנת 1891. אשתו השנייה, אנה גריינגר (בנשואים 1895), ילדה שתי בנות.
אליוט דטינג'רפילד נפטר בשנת 1932 ונקבר בבית העלמין קרוס קריק בפייטוויל.
בשנת 1971 הציג מוזיאון האמנות בצפון קרוליינה 200 מציוריו של דיינג'רפילד; המוזיאון הוא הבעלים של "גרנד קניון" ו"ערב זוהר".
בית הקיץ שלו והסטודיו ווסטגלו, רשומים בפנקס הלאומי של מקומות היסטוריים משנת 1979.
תרוצי אליו
תרוצי אליו הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הפזמונאים והמפיקים המוזיקליים הישראלי דולי ופן, בשיתוף הזמר הישראלי רותם כהן וההרכב המוזיקלי הישראלי בית הבובות. השיר יצא לאור ב-24 בדצמבר 2019, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל מתוך האלבום "חלק א'".
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי דולב רם ופן חזות יחד עם טל קסטיאל, והולחן והופק על ידי רם וחזות גם כן. השיר הוא בלדה ים-תיכונית המתארת מערכת יחסים.
וידאו קליפ.
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. ב-24 בדצמבר 2019, העלו רם וחזות את האודיו הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב הרשמי שלהם, המציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של האודיו הרשמי עומד על כ-4 מיליון.
ביקורת.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת מעורבת ונתן לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה, תוך שתהה, "מה דחוף להשתמש במטפורה ציורית כזו?" וטען כי "מלאכת השרבוט מולידה שירים מופרכים".
שירים שהתפזרו
שירים שהתפזרו הוא אלבום אוסף הראשון של גידי גוב, שיצא ביוני 1993.
שירי האוסף הוקלטו בין השנים 1973–1993 ממקורות שונים: הופעות חיות, בתוכניות טלוויזיה, בסרטים ובהצגות תיאטרון.