הוטמייל התבסס כלכלית על ידי קרן הון סיכון. בדצמבר 1997, הוטמייל דיווח על יותר מ-8.5 מיליון מנויים, ובאותו חודש נמכר למיקרוסופט ב-400 מיליון דולר, לאחר מכן השירות שווק תחת MSN.
בפברואר 1999, הוטמייל דיווחה על יותר מ-30 מיליון חברים פעילים. הוטמייל הציע חשבונות דואר אלקטרוני בארצות רבות, היה זמין ב-17 שפות. במאי 2010 דיווחה הוטמייל על 360 מיליון חברים רשומים, ועל נפח של למעלה מ-8 מיליארד הודעות ליום. עד היום הוטמייל הוא אחד משירותי הדואר האלקטרוני המקוון הגדולים ביותר.
הפיתוח והצוות של הוטמייל ממוקמים בעיר מאונטין וויו, קליפורניה, בקמפוס מיקרוסופט בעמק הסיליקון.
שירות.
כתובות דוא"ל.
ב-18 בנובמבר 2004, הוטמייל החל להציע כתובות אימייל של מדינות מסוימות. לדוגמה, משתמשים בבריטניה יכולים להרשם ולקבל כתובת שמסתיימת ב-hotmail.co.uk@, מה שנותן למשתמשים בחירה במגוון רחב של כתובות דואר אלקטרוני, משום שכתובות רבות של הוטמייל העולמי כבר תפוסות. כששירות הדואר האלקטרוני של MSN הושק, היא הריצה מכירות פומביות ב-eBay לכתובות אימייל פופולריות, והכסף נתרם לצדקה, לעמותה נגד התעללות בילדים (NSPCC).
נפח התיבה.
כיום הוטמייל הציע תיבת דואר אלקטרוני בחינם בנפח של 5 ג'יגה בייט (אף על פי שיש הגבלה של 10 מגה בייט לקובץ מצורף).
בתקופת MSN הוטמייל הציעה לחברים בה 10 גיגה בייט של אחסון דואר אלקטרוני בתשלום.
החל מסוף העשור הראשון של המאה ה-21 הוגדל הנפח החינמי ל-25 גיגהבייט למשתמש, והגבלה של 25 מגה בייט לקובץ מצורף. נפח שנחשב לאחד מהגדולים ביותר בין אתרי הדוא"ל המקוון החינמי.
שירותים נלווים.
בנוסף לשירותי דואר, חשבון הוטמייל מאפשר גישה לשאר השירותים של MSN: שירות Spaces לאחסון אלבומי תמונות וכתיבת בלוגים, שירות SkyDrive לאחסון קבצים, יצירת קבוצות ולוח שנה. חלק מהשירותים אינם נתמכים בדפדפנים מסוימים (למשל לוח השנה בגוגל כרום), ולחלק מהשירותים ניתנת עדיפות בשימוש באינטרנט אקספלורר של מיקרוסופט (למשל בהעלאת תמונות לאלבומי התמונות). חלק מהשירותים נוחים יותר למי שהתקין את תוכנת Microsoft Silverlight (למשל העלאת קבצים).
התחדשות השירות.
כיום, להוטמייל ממשק חדש, המהווה חלק מפרויקט "Windows Live", בו משמרים תוכנות וממשקים של MSN ומייצרים תוכנות חדשות המשפרות את מערכת חלונות, ומגבירות את עוצמת מיקרוסופט בתחרות נגד גוגל, אפל ו"יאהו!".
ב-31 ביולי 2012 הציגה מיקרוסופט את Outlook.com, שירות הדואר אשר החליף את "הוטמייל" ב-3 באפריל 2013.
ביקורת.
במשך זמן רב מדיניות השירות הייתה סגירת חשבון לאחר שלא נעשה בו שימוש במשך חודש. מדיניות זו גרמה לרבים לעזוב את השירות או לא להצטרף אליו מלכתחילה. כיום אין מגבלה כזו.
תלונה נפוצה היא "חתימה פרסומית" - תוספת של פרסומת לסופה של כל הודעה שנשלחת מחשבון בהוטמייל. תוספת זאת בוטלה בעדכון של מוצרי Windows Live. דואר אלקטרוני שנשלח באמצעות Windows Live Mail לא כולל את החתימה הפרסומית.
הנס פונק
הנס פונק (בהולנדית: Hans Vonk; 18 ביוני 1942 - 29 באוגוסט 2004) היה מנצח הולנדי, שקידם מלחינים הולנדיים כמו אלפונס דיפנברוק.
חייו.
פונק נולד באמסטרדם ולמד באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם ומשפטים באוניברסיטת אמסטרדם. בתקופת לימודיו התפרנס מהופעות בידור כפסנתרן ג'אז.
הופעתו הראשונה כמנצח הייתה עם הבלט הלאומי של הולנד והוא נשא לאישה את הרקדנית יסי פולקרטס. בהמשך דרכו ניצח פונק על תזמורת קונצרטחבאו ועל תזמורות הולנדיות אחרות. בשנת 1988 ניצח בלה סקאלה במילאנו בהפקה מחודשת של "פטונטה" מאת ג'ומלי, אך אז נאלץ לצאת לשנת חופשה מניצוח לאחר שאובחן כלוקה בתסמונת גייאן-בארה - הפרעה נוירולוגית. כשנראה שהחלים, חזר לניצוח. תזמורת סנט לואיס מינתה אותו למנהלה המוזיקלי בשנת 1996, כמחליף לליאונרד סלטקין. בשנת 2002 התפטר ממשרתו בגלל הרעה במצב בריאותו, שאובחנה בהמשך כמחלת לו גריג. הוא מת בביתו באמסטרדם. תזמורת סנט לואיס ניגנה את הרקויאם של ברליוז בקונצרט, שהוקדש לזכרו.
מנוע אטמוספירי
מנוע הקיטור של ניוקומן
מנוע הקיטור של ניוקומן, הנושא את שם ממציאו תומאס ניוקומן, הוא המכונה הראשונה שניצלה בצורה יעילה את כוח הקיטור לביצוע עבודה מכנית. המנוע שימש בעיקר לשאיבת מים ממכרות, ונפוץ באנגליה ובאירופה מתחילת המאה ה-18 עד סופה. ג'יימס וואט, המזוהה יותר מכל אדם אחר עם מנוע הקיטור, פיתח את מנועו על יסוד המצאתו של ניוקומן, ובנה גרסאות חסכוניות ויעילות פי כמה. לעיתים נקרא המנוע של ניוקומן בשם "מנוע אטמוספירי" (atmospheric engine), על שום עיקרון פעולתו.
ניסיונות ראשונים.
מכונות קיטור קטנות מסוגים שונים נבנו עוד קודם זמנו של ניוקומן, אך רובן נועדו לשעשוע ולא לתכלית מעשית. בסביבות שנת 1600 נעשו ניסיונות אחדים לנצל את כוח הקיטור להפעלת מזרקות קטנות. תחילה מילאו מים במכל, ואחר כך העלו את לחצם באמצעות זרם קיטור עד שפרץ מן המכל סילון המים המבוקש. מאחר שבאותה תקופה לא היו עדיין הידע והיכולת הדרושים לבניית מכלים גדולים העמידים בלחצים גבוהים, נותרו מכונות אלו חסרות שימוש ותועלת.
אדוארד סומרסֶט, מרקיז ווֹסְטֶר השני, פרסם ב-1662 ספר ובו רעיונות אחדים שהגה ופיתח. אחד מהם היה מזרקה מופעלת בכוח קיטור, אשר ניצלה את תופעת התת-לחץ ולא את לחץ הקיטור. על פי תכנונו מולאו לסירוגין שני מכלים בקיטור. קירור המכל גרם להתעבות הקיטור ולהיווצרות ואקום שנוצל לשאיבת מים מבאר. אספקה מחודשת של קיטור דחפה מן המכל את המים שנשאבו לתוכו, כמו בדגמי המנועים הקודמים. על ידי הפעלה לסירוגין של המכלים, זה אחר זה, יצרה המזרקה סילון מים רציף למדי.
המנוע של סייוורי.
ב-1698 רשם תומאס סֵייוֶורִי פטנט על משאבה מונעת בכוח הקיטור, אותה כינה בשם "The Miner's Friend". המכונה הייתה זהה במהותה להמצאתו של סומרסט, וככל הנראה הועתקה ממנו. היא שימשה לשאיבת מים ממכרות, אך המים לא סולקו מן הצילינדר על ידי זרם חדש של קיטור בלחץ, אלא על ידי הפרש לחצים שנוצר כתוצאה מקירור הצילינדר; התעבות הקיטור גרמה לנפילת הלחץ בצילינדר מתחת ללחץ האטמוספירי, והמים נדחקו החוצה דרך שסתום שנפתח בצורה מכנית ברגע המתאים. קירור הצילינדר עד להיווצרות תת-לחץ בתוכו היה תהליך איטי למדי, וסייוורי פתר זאת מאוחר יותר על ידי סילון מים חיצוני, שזרז את פעולת העיבוי.
מאחר שעומק השאיבה המקסימלי התאורטי הוא 10 מטרים (הלחץ האטמוספירי שווה ללחץ השורר בתחתית עמוד מים בגובה 10 מטרים), לא התאים מנועו של סיוורי למכרות עמוקים. כדי לשאוב מים מעומקים גדולים מ־ 6-7 מטרים, יש להשתמש במשאבה מכנית מסוג כלשהו, הנמצאת קרוב למפלס המים הנשאבים ודוחפת אותם מעלה אל מחוץ למכרה. משאבות דחיקה בוכנאיות, מונעות על ידי סוסים, היו קיימות בשימוש באותם זמנים, אך הצריכו להנעתן מנגנון הפועל בתנועה קווית, הלוך ושוב, שלא היה קיים במכונה של סייוורי. מנועו של סייוורי חסר חלקים נעים ופעל כמעין סיפון, ולכן אין לראות בו מנוע קיטור אמיתי, הממיר אנרגיית חום לאנרגיה מכנית באמצעות מנגנון חיצוני כלשהו.
המנוע הניסיוני של פָּפֶן.
ב־1690 פרסם דֶּנִי פָּפֶן חיבור שכותרתו "Nova methodus ad vires motrices validissimas levi pretio comparandas", המתאר את המנוע האטמוספירי שהמציא. המכונה שהגה פפן הורכבה מצילינדר אנכי, בתוכו נעה בוכנה המצוידת במוט בוכנה. תחילה הכניסו כמות מדודה של מים לתוך הצילינדר, ואז הניחו לבוכנה לרדת עד מפלס המים תוך כדי ניקוז האוויר הכלוא מתחתיה. אחר כך הבעירו אש מתחת לצילינדר והרתיחו את המים. הקיטור דחף מעלה את הבוכנה, וכשהיא הגיעה לקצה העליון של מהלכה, אחז תֶּפֶס במוט הבוכנה והיא נותרה במצב זה. קירור הצילינדר גרם להתעבות הקיטור ולהיווצרות תת-לחץ, והלחץ האטמוספירי הגדול יותר דחף את הבוכנה מטה. אל קצה מוט הבוכנה חובר מיתר שעבר דרך שתי גלגלות ולקצהו נקשרה משקולת. את העבודה ביצעה המכונה תוך כדי התעבות הקיטור, במהלך ירידת הבוכנה. פפן בנה דגם של המצאתו אך לא הוסיף ופיתח אותו. המנוע השני שהגה דמה למכונה שהמציא סיוורי, אך פפן השתמש בה כדי להזרים מים לסיבובו של גלגל מים. ברם, לא היה זה מנוע קיטור "אמיתי", כזה המייצר עבודה מכנית בצורה ישירה.
המנוע של ניוקומן.
את הבעיה פתר ניוקומן כשהגה את הרעיון של מנוע קורה (beam engine). בוכנת הקיטור במנוע אטמוספירי דומה לזה של סייוורי הפעילה משאבת מים בוכנאית בתחתית המכרה באמצעות קורת עץ ענקית, שנעה כנדנדה על עמוד מרכזי.
ב-1712 השלים ניוקומן את בניית המנוע המסחרי הראשון שלו. שנה אחר כך בנה עם שותפו ג'ון קיילי (John Calley) מנוע מעל פיר מכרה מלא מים, כדי להציג לכל את יכולתו, ואומנם המנוע שאב את המים מן הפיר בתוך שעות אחדות. עוד באותה שנה הופעל המנוע במפעלי הפחם Conygree Coalworks סמוך לדָאדְלִי שבמערב המידלנדס, ורפליקה שלו, שניתן להפעילה, מוצגת כיום ב- Black Country Living Museum הסמוך.
עד מהרה יצא שמעו של המנוע למרחוק. מאחר שתוקף הפטנט של סייוורי עדיין לא פג, נאלץ ניוקומן להגיע עמו להסדר ולפעול במסגרת הפטנט הרשום על שמו. המנועים הראשונים של ניוקומן שימשו במכרות הפחם, אך נפוצו גם אל מכרות המתכת במערב אנגליה, כמו מכרות הבדיל בקורנוואל. עד שנת מותו התקין ניוקומן למעלה ממאה מנועים, לא רק במערב הארץ ובמידלנדס אלא גם בצפון ויילס ובקאמבריה. מנועים אחדים נבנו בארצות אירופה, כמו צרפת, בלגיה, ספרד, הונגריה ושוודיה.
מבנה המנוע ואופן פעולתו.