בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון, כבר הייתה מורגן לאחת משחקניות המפתח של הנבחרת, שבסופו של דבר זכתה במדליית הזהב. במשחק הפתיחה נגד צרפת היא כבשה צמד, ושער הניצחון שלה בדקה ה-123 בחצי הגמר נגד קנדה, הוכר על ידי פיפ"א כשער המאוחר ביותר שנכבש אי פעם בידי הנבחרת האמריקאית. בגמר הטורניר נגד יפן, היא בישלה לקרלי לויד את שער הניצחון וסיימה את הטורניר עם ארבעה בישולים בסך הכל.
את שנת 2012, סיימה מורגן כמלכת השערים (28), מלכת הבישולים (21) ומלכת הנקודות (77) של הנבחרת האמריקאית. בכך היא הצטרפה למיה האם, ככדורגלניות האמריקאיות היחידות שסיימו שנה קלנדרית עם למעלה מ-20 שערים ו-20 בישולים. בנוסף, היא הייתה לאמריקאית הצעירה ביותר שמבשלת למעלה מ-20 בישולים בשנה אחת. בעקבות הישגיה הבולטים בשנה זו, זכתה מורגן בפרס כדורגלנית השנה בארצות הברית, וסיימה במקום השלישי בפרס כדורגלנית השנה בעולם, אחרי אבי וומבאק ומרטה.
בגביע אלגארבה 2013, סיימה מורגן כמלכת השערים (בצוותא עם קוסוברה אסלאני השוודית), ואף כבשה את שני השערים בניצחון 0-2 בגמר על גרמניה. בסוף שנה זו, היא הייתה מועמדת בפעם השלישית ברציפות לפרס כדורגלנית השנה בעולם, אך סיימה במקום הרביעי בלבד. בנוסף, היא זכתה בפרס כדורגלנית השנה של CONCACAF, ואף הייתה לחברה הצעירה ביותר שנבחרה להרכב כל הזמנים של הנבחרת האמריקאית בדצמבר 2013.
החזרה מהפציעה.
לאחר ששיחקה רק שבעה משחקי נבחרת ב-2014 בעקבות פציעה, חזרה מורגן לגביע אלגארבה 2015, וזכתה עם ארצות הברית בטורניר. לקראת גביע העולם 2015, היא התאוששה מפציעה בברך, ובמשחק האחרון של שלב הבתים חזרה להרכב הפותח. את שערה היחיד בטורניר היא כבשה בשמינית הגמר נגד קולומביה, אך גם סחטה פנדל בחצי הגמר נגד גרמניה. במשחק הגמר של הטורניר, היא פתחה בהרכב הראשון וניצחה עם הנבחרת 2-5 את יפן. הייתה זו הזכייה השלישית של ארצות הברית בגביע העולם והראשונה מאז 1999.
הפולמוס סביב חגיגת "שתיית כוס התה".
לאחר ניצחון נבחרת ארצות הברית על תאילנד 13:0 באליפות העולם 2019, ספגו שחקניות הנבחרת ביקורות קשות אודות הצהלות והחגיגות שהשחקניות קיימו על המגרש גם כשכבשו כבר יותר משמונה ועשרה שערים, תוך השפלת השחקניות התאילנדיות. לקראת משחק חצי הגמר נגד אנגליה, "הצהובונים האנגלים כינו את האמריקניות שחצניות, לא אהודות ולא פופולריות, וטענו שאפילו האוהדים הצרפתים, שבדרך כלל לא אוהדים את הבריטים, יתמכו בנבחרת אנגליה". במצב של תיקו 1:1, כבשה אלכס מורגן את שער הניצחון, שלאחריו חגגה תוך הדמית שתיית כוס תה כלפי הקהל. לפי הדיווחים בתקשורת, לאחר המחווה הזו, שהייתה בשליש האחרון של המשחק, "זכתה מורגן לדחיקת מרפקים וכניסות אגרסיביות לרגליה. הביקורות באנגליה נמשכו גם אחרי המשחק, ובמולדתה המשיכה להיחשב ככוכבת על. בראיון לעיתון הטלגרף, התרעמה מורגן על הכעסים שהופנו כלפיה, וטענה שכאשר גברים חוגגים בכל מיני מחוות מוחצנות, איש לא תוקף אותם.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100 לצד בקי סאוורברון ומייגן ראפינו.
מחוץ לכדורגל.
לאחר גביע העולם ב-2011, הפכה מורגן בין לילה לכוכבת אמריקאית. בשנת 2012 היא נכללה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, וב-2015 הופיעה לצד אבי וומבאק וסידני להרו על שער המגזין של ESPN. היא בעלת חוזי פרסום קבועים עם נייקי, פנסוניק וקוקה-קולה וחוזים זמניים עם בנק אוף אמריקה, ESPN (לצידה של הופ סולו), ברידג'סטון וחברת תוספות התזונה GNC.
ב-2014 התארחה בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון ניקי, ריקי, דיקי ודון בתפקיד עצמה.
במאי 2015, הופיעה מורגן בצוותא עם אבי וומבאק וכריסטן פרס בפרק של משפחת סימפסון. חודש לאחר מכן, פורסם שמורגן, ביחד עם כריסטין סינקלייר וסטף קאטלי, יהיו הכדורגלניות הראשונות שיופיעו על האריזה של משחק הווידאו FIFA 16. משחק זה היה הראשון שכלל בתוכו נבחרות נשים לצד אלו של הגברים.
חיים אישיים.
ב-31 בדצמבר 2014, נישאה מורגן לכדורגלן . השניים הכירו זה את זה בזמן לימודיהם באוניברסיטת ברקלי. במאי 2020 נולדה בתם הראשונה של הזוג, צ'ארלי אלנה קאראסקו.
בנובמבר 2017, אימצה אורח חיים טבעוני.
הנערה מטבחה
Septic flesh
קרבית TIE
זבד
זבד היא מילה מקראית יחידאית שפירושה ככל הנראה "מתנה".
לויס גנדן
לויס גנדן (באנגלית: Lois Gunden; (1915–2005) הייתה חסידת אומות העולם, אחת מחמישה אזרחי ארצות הברית שהוכרו בתואר זה.
קורות חיים.
גנדן נולדה וגדלה בגושן שבאינדיאנה.
פעילות במלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, לימדה גנדן אנגלית בקהילה מנוניטית בדרום צרפת. גנדן הצילה מספר ילדים יהודים ומספר פליטים ספרדים ממעצר. היא הצילה לפחות ילדה אחת ממחנה הריכוז ריווזאלט (Rivesaltes) בדרום צרפת, ליד הגבול עם ספרד, והמשיכה בפעילות ההצלה שלה גם לאחר כיבוש אזור משטר וישי על ידי הגרמנים בנובמבר 1942. פעילי הצלה נוסף שהציל יהודים ממחנה זה היו פול קוראזי ומרי אליזבת אלמס.
בינואר 1943 נעצרה גנדן בידי הגרמנים. היא שוחררה בשנת 1944 בעסקת חילופי שבויים וחזרה לביתה באינדיאנה.
לאחר המלחמה.
בשנת 1958 נישאה גנדן לאלמן ארנסט קלמנס. לא היו לה ילדים משלה, אך הייתה לה בת חורגת מנישואיה. היא לימדה צרפתית בקולג' גושן ובאוניברסיטת טמפל. כמו כן הייתה בתפקיד כומר בכנסייה מנוניטית.
הכרה.
בשנת 2013 הכיר יד ושם בלויס גנדן בתור חסידת אומות העולם.
גמליאל כהן
גמליאל כהן (10 באפריל 1922 - 15 ביולי 2002) היה מוותיקי סוכני הביון הישראלי שפעל במדינות ערב ובאירופה. בתחילת דרכו היה מאנשי מחלקת המסתערבים של הפלמ"ח, בהמשך היה לאיש המוסד, מתנדב בהדרכת כוחות הביטחון, ומחבר הספר "המסתערבים הראשונים - סיפורה של המחלקה הערבית של הפלמ"ח".
ביוגרפיה.
גמליאל (ג'מיל), בן ברוך ובתיה כהן, נולד בדמשק שבסוריה ב-10 באפריל 1922. הוא התחנך בדמשק בבית ספר אליאנס של תנועת כי"ח ועלה לארץ ישראל בשנת 1943.
זמן קצר לאחר הגעתו ארצה, חבר גמליאל לצעירים מתנועת המחנות העולים, ויצא איתם להכשרה בקיבוץ בית הערבה.
בפלמ"ח.
בשנת 1945, בהיותו בקיבוץ גויס למחלקת 'השחר', (המחלקה הערבית של הפלמ"ח), לאחר שאותר על ידי דני אגמון חבר קיבוץ עין חרוד, מי שהיה הקמ"ן של המחלקה הערבית, ולאחר מכן מפקדה. הוא הוכשר כמסתערב, ונשלח למשימות איסוף מודיעין בערים ערביות. הוא השתתף בכינוסים ובעצרות של המנהיגים הדתיים, הפוליטיים והצבאיים של הציבור הערבי, וכתב דו"חות מודיעין מפורטים אודותיהם.
עם פרוץ מלחמת העצמאות, נשלח בתחילת 1948 ללבנון בכסות של פליט פלסטיני עם תעודות מנדטוריות של ערבי ארץ ישראלי, אותן השיג בעצמו קודם לכן. הוא ולוחמים נוספים של המחלקה הערבית שהגיעו אחריו ללבנון כ"פליטים פלסטינים", יצחק שושן וחבקוק כהן, הקימו בביירות את תחנת הריגול הראשונה של המודיעין הישראלי במדינה ערבית. בהמשך הצטרפו אליהם שאול כרמלי, שמעון חורש (שציידם במכשיר קשר שהביא עימו), ויעקובה כהן (שהביא עימו כסף, אקדחים וחומרי נפץ). גמליאל שימש באופן לא רשמי כמפקד החוליה, וערך דו"חות מודיעין מפורטים ששודרו למפעיליהם בארץ. בכך הונחה התשתית לפעילות הביון הישראלית בארצות ערב.
במוסד.
בראשית שנות ה-50 של המאה הקודמת הצטרף גמליאל למוסד, שם פעל כלוחם עד שנת 1964. את מרבית פעילותו בשנות ה-50 ביצע בצרפת, שם שהה תחת זהות בדויה. הוא עבד כפקיד בשגרירות סוריה בפריז, וכך נחשף למידע מדיני וצבאי רגיש. כמו כן טיפל בהעברת הדואר הדיפלומטי שיצא מהשגרירות למשלוח לדמשק, ודאג כי כל מסמך ומסמך יצולם ויועבר לישראל.
משימות נוספות שהוטלו על גמליאל בעת שירותו במוסד היו רבות ומגוונות, והשתרעו על פני מדינות רבות ברחבי העולם. גמליאל השכיל לקשור קשרים אישיים עם גורמים בכירים ביותר במדינות בהן שירת, ולמידע אותו אסף והעביר לראשי המודיעין היה ערך רב בעת קבלת החלטות, ואיפשרו נקיטת צעדים לסיכול מזימות אויב. פעילותו של גמליאל לא קיבלה פרסום, אך קברניטי המדינה הוקירו והעריכו את פעולותיו. את קורות אחדות מהמשימות שביצע מלמדים עד היום בקורסי ההכשרה של צוערי המוסד.
בשנת 1957 שב גמליאל ארצה לתקופה בת שנה אחת, ובשנת 1958 יצא לפעילות נוספת באוסטריה שם עבד עבור עיתונות ערבית מובילה. במסגרת זו התוודע למידע מודיעיני רגיש הקשור לצמרת ההנהגה הערבית. גמליאל סיים את שירותו במוסד בשנת 1964 כסוכן מוערך ביותר. בשנת 1999, בטקס היובל של המוסד, זכה להוקרת בכירי המוסד ובראשם אפרים הלוי כאשר נקרא לבימה לחשוף חלק מפעילותו, שנותרה עלומה עד אז, בפני קהל העובדים.
לאחר פרישתו מהמוסד בשנת 1964, פנה גמליאל לעסקים פרטיים בתחומים שונים. במקביל לעסקיו, המשיך לסייע בהכשרת אנשי מבצעים בגופים המובילים במערכת הביטחון. פעילות זו נמשכה עד פטירתו בתל אביב בגיל 80.
ההיסטוריון מאיר פעיל צוטט באומרו על גמליאל כי .
משפחה.