המוזיאון הישראלי, השלישי בסדרת המוזיאונים שהקים רקנאטי, נפתח באוקטובר 1993. קדמו לו המוזיאון בפונטה דל אסטה באורוגוואי, שנפתח בשנת 1987, והמוזיאון בסנטיאגו בירת צ'ילה, שנפתח בשנת 1992. בשנת 2000 נפתח מוזיאון רביעי בעיר מרבייה, ספרד. 4 וחצי מיליון דולר הושקעו בהקמת מבנה המוזיאון, המשתרע על 700 מטרים רבועים, ושוכן בתוך גן שגודלו .
המוזיאונים נקראים על שם בנק האחים ראלי (Ralli Brothers (Bankers) S.A), הבנק הפרטי השווייצרי (אף הוא מייסודה של משפחה יוונית, כמו ) שבאמצעות רכישתו וניהולו המוצלחים מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 עשה הארי רקנאטי את עיקר הונו האישי.
מיום הקמתו מנהלת את המוזיאון לילי צוהר.
עקרונות.
המוזיאון בקיסריה ייחודי בין המוזיאונים לאמנות בארץ: אין גובים בו דמי כניסה, מתוך עיקרון; לדעת רקנאטי, האמנות שייכת לקהל הרחב, ואין לגבות כסף ממי שבא לראותה. ניתנים עלוני הסבר לקהל. המוטו של המוזיאון גורס כי "מטרת האמנות – הנאה".
מוזיאון ראלי 1.
המוזיאון מציג אמנות ספרדית, כמעט אך ורק מן המאה העשרים, חלקה של אמנים ידועים, בעיקר סלבאדור דאלי, פסלים רבים שלו מוצגים בקומה השנייה, ואחרים של אמנים אלמוניים יחסית. הרושם העיקרי הוא של צבע, חום וחיוניות. ברחבי המוזיאון פזורים פסלים ליד המוצגים יש תוויות ובהן הפרטים המקובלים, בעברית ובאנגלית.
בקומה התחתונה תערוכה ארכאולוגית "חלומו של הורדוס" המתארת את קיסריה לתקופותיה ובה ממצאים מתקופות שונות. לידו סדרת מדליונים שנטבעו בצרפת במאה העשרים, שעליהם קלסתרי ציירים, סופרים, וממציאים מן המאות הקודמות.
מוזיאון ראלי 2 - "זיכרון ספרד".
באפריל 2007 נחנך מוזיאון מפואר במקום הנקרא "זיכרון ספרד". החצר הגדולה בכניסה למוזיאון בנויה בהשראת החצר המפורסמת בארמון אלהמברה בגרנדה שבספרד. בכניסה יש מזרקה על שם כריסטופר קולומבוס ואחריה מזרקה הנישאת על אריות שמפיהם זורמים מים כמו במזרקת האריות המפורסמת בארמון אלהמברה. משני הצדדים ניצבים פסלי שיש של הבולטים מיהודי ספרד כמו שלמה אבן גבירול, יהודה הלוי, הרמב"ם וברוך שפינוזה. כן מופיעים פסליהם של אנשים חשובים שמוצאם מהאנוסים כמו נוסטרדמוס, וכן כריסטופר קולומבוס ומיגל דה סרוונטס. בתוך המוזיאון בן שלוש הקומות מוצגים ציורים על נושאים מהתנ"ך שצוירו על ידי אמנים אירופאים במאות ה-16 עד ה-18 ותערוכה המוקדשת לאמנות של פאול קור. מול הכניסה למוזיאון אנדרטת שיש גדולה בצורת אובליסק, לזכר קהילות היהודים באיטליה ולזכר האיטלקים שהצילו יהודים במלחמת העולם השנייה. בסמוך למוזיאון ישנה גינה ובה פסלי אלה שתרמו להקמתה של מדינת ישראל כמו בנימין זאב הרצל, חיים ויצמן, ארתור ג'יימס בלפור, הארי טרומן ודוד בן-גוריון.
סדריק דיגורי
כנסיית השילוש הקדוש בירושלים
כנסיית השילוש הקדוש היא כנסייה רוסית שנמצאת בכיכר מוסקבה, במגרש הרוסים שבירושלים. היא נבנתה בין השנים 1860–1872 על ידי "החברה הארץ-ישראלית הרוסית-אורתודוקסית הקיסרית" שפעלה בירושלים בתקופה העות'מאנית.
היסטוריה.
באמצע המאה ה-19 גבר זרם הצליינים הנוצרים לארץ, מה שהוביל את הכנסייה הרוסית, בעזרת הצאר אלכסנדר השני, לפעול לבניית אכסניות ושירותים שונים לטובת הצליינים הרוסים, באזור שיקרא "מגרש הרוסים". כחלק מבניית המגרש החלה בניית הכנסייה בשנת 1860. בשנת 1864 הסתיימה בניית חזית הכנסייה החיצונית, אך אז פסקה הבנייה בגלל בעיות תקציב. רק בשנת 1872 נחנכה הכנסייה בטקס רב רושם שבו השתתף הדוכס הגדול ניקולאי, אחיו של אלכסנדר השני. בשנים הבאות שימשה הכנסייה בעיקר את הצליינים ששוכנו באכסניות שבמגרש הרוסים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת שלטון הצאר ברוסיה במהפכת פברואר, פסק זרם הצליינים לארץ הקודש, והכנסייה נותרה מוחזקת בידי קומץ נזירים מקומיים וחדלה לפעול כמעט לגמרי. המבנה הוזנח, ובמהלך תקופת המנדט היה קשה מאוד להגיע אליו, עקב הפיכת המתחם כולו למתחם שלטוני בריטי. לאחר קום המדינה והסדרת ענייני הנכסים במגרש הרוסים, חזרה הכנסייה לפעול, שופצה והפכה שוב למוקד לצליינים רוסים.
מבנה הכנסייה.
הכנסייה נבנתה מלכתחילה לשימוש מקומי בלבד לצליינים שוכני מגרש הרוסים. ההנחה הייתה כי הצליינים יעדיפו לשאת את תפילותיהם החשובות בכנסיות ההיסטוריות שבעיר העתיקה. לכן הכנסייה אינה גדולה - היא המבנה הקטן ביותר בשטחו מבין מבני מגרש הרוסים, אך גובהה, מיקומה והסגנון המפואר שלה הופכים אותה למבנה בולט.
את הכנסייה תכנן האדריכל הרוסי מרטין איוואנוביץ' אפינגר, כבזיליקה הכוללת אולם תווך ושתי סיטראות ארוכות, בחזיתה אפסיס מעוגל, וחדרים מעוגלים בצדיה. הכנסייה בנויה אבן לבנה ולה שמונה מגדלים שבראשם כיפות, שהיו צבועות במשך שנים בירוק ועתה הן מצופות נחושת, ובראשן צלבים. מבנה הכנסייה כולל אלמנטים רנסאנסיים כגון , חלונות מעוטרי עמודים בנוסח נאו קלאסי ו. הכנסייה מזכירה במראה את מנזר העלייה לשמים שנמצא בקרמלין שבמוסקבה.
פאנטה
פאנטה היא מותג משקה קל מוגז המיוצר על ידי חברת קוקה-קולה.
היסטוריה.
המשקה הוכן לראשונה על ידי מפעל קוקה-קולה בגרמניה בתחילת מלחמת העולם השנייה. מנהל המפעל חיפש מוצר שיחליף את משקה הקולה הרגיל, בגלל אמברגו שהוטל על גרמניה שהקשה על ייבוא סירופ הקולה שנדרש להמשך ייצור סדיר של המשקה. הפאנטה יוצרה מחומרי גלם זמינים שכללו תוצרי לוואי של מפעלי ייצור, כולל מי גבינה, סיידר, ושאריות של פירות אחרים. בתחילה כלל המשקה סכרין, בהיעדר סוכר, אולם משנת 1941 הצליח המפעל לזכות במכסות של סלק סוכר לצורך ייצור המשקה. הרכב הפאנטה השתנה בהתאם לשאריות הפרי שהיו זמינים במהלך הייצור.
אחרי מלחמת העולם השנייה יבאה חברת קוקה-קולה את המשקה לארצות הברית, שם הוא זכה להצלחה.
כיום יש מעל 70 סוגים שונים של פאנטה, הפופולרי בהם בטעם תפוזים, המופץ ביותר מ-180 מדינות שונות. בישראל פאנטה נמכרת בטעמי תפוז, תפוז דיאטטי, אקזוטי (מבוסס על מספר פירות טרופים), תות, ענבים ולימונדה. בעבר נמכרו גם טעמי שוקטה (מבוסס על מיץ אוסטרי מפרי עץ הסמבוק Holundersaft), אשכולית ומלון. כמו כן, יצאו שני טעמים נוספים (מיקסים) בישראל: אורנג'-מנגו, אננס-אשכוליות, טעמים אחרים כוללים תות, דובדבן, בננה, אננס, טרופי וכו'.
בישראל הופץ המשקה לראשונה בשנת 1976, בשם "קינלי", כיוון שהזכויות לסימן המסחרי "פאנטה" היו בידי מפעל משקאות ישראלי קטן מטבריה שייצר משקה בשם "פֶּנְטָה", וחברת קוקה-קולה לא הגיעה איתו להסכמה על מחיר סימן המסחר. במהלך השנים נסגר המפעל, ובסוף שנות ה-90 חברת קוקה-קולה יכלה להשתמש בשם "פאנטה" לקו המיצים המוגזים שלה בישראל. עם השם "קינלי" חברת קוקה-קולה מייצרת ומשווקת לאורך השנים את מי הסודה. לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 התחילה החברה לייצר ולשווק מי סודה בטעמים עדינים של פירות שונים.
בשנת 1979 החלו לייצר את המשקה בברית המועצות.
פאנטה ברחבי העולם.
ישנם יותר מ-90 טעמים של המשקה הנמכרים ברחבי העולם. בסרביה, אלבניה, בוסניה והרצגובינה ובקרואטיה נמכר "פנטה שוקטה" (משחק מילים בין "סוק"-סמבוק ברומנית ו"זעזוע"), המבוסס על משקה של תמצית פרחים, מסורתי מאוד ברומניה (שם הוא נקרא "Socată"), סרביה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה ומדינות בלקן אחרות.
אורנג'-פנטה זמין גם בקנדה. הנוסחה לגרסה הכתומה של קנדה שונה מזו של עמיתיה האמריקאים והגרמניים, בכך שהגרמנית מכילה מיץ תפוזים, הקנדי מכיל מיץ מנדרינה והאמריקני אינו מכיל אף אחד מהם. וריאנטים אחרים שזמינים בקנדה הם ענבים סודה קרם, שניהם עשויים עם ענבים אמיתיים. המתחרים העיקריים לפנטה כוללים טנגו, מירינדה, סאנקיסט, פרוסה, סמול, קראש, טרופיקנה טוויסטר ואורנגינה. פנטה היה המשקה השני שיוצר על ידי קוקה קולה, אחרי הקוקה קולה המקורית.
בית הקברות טרומפלדור
בית הקברות טרומפלדור ידוע גם כבית הקברות הישן של תל אביב השוכן ברחוב טרומפלדור. בית הקברות נוסד בשנת תרס"ג (1902), כשש שנים לפני ייסוד אחוזת בית, ועם השנים נקברו בו מייסדי תל אביב, סופרים ואנשי תרבות רבים, ודמויות מפורסמות בתולדות העיר והיישוב, ובהם ראש הממשלה השני של מדינת ישראל משה שרת.
כשבית הקברות נפתח הוא שכן הרחק ממקום יישוב, אולם היום הוא נמצא במרכז העיר, בצדו הצפוני של רחוב טרומפלדור, בין הרחובות חובבי ציון ופינסקר. הכניסה אל בית הקברות משלושה שערים שנמצאים ברחוב טרומפלדור (רק השער המרכזי פתוח בדרך כלל). השער המקורי הוא השער המזרחי, ואילו השער הראשי (המרכזי) נפתח ב-1926 עם העלאת עצמותיו של מקס נורדאו. שטח בית העלמין כ-10.6 דונם, ויש בו כ-5,000 קברים, בצפיפות גבוהה ביותר. החלקה המזרחית היא החלקה העתיקה יותר, שחלק מהקברים בה קודמים לייסוד תל אביב, והם של נפטרים יהודים מיפו. רוב אנשי השם הקבורים בבית העלמין נמצאים סמוך לפינה הדרום מערבית שלו. עד 1932 היה בית הקברות טרומפלדור בית הקברות היחידי בתל אביב. אולם כשהתברר שהוא הולך ומתמלא נפתח בית הקברות נחלת יצחק, ואילו בטרומפלדור המשיכו להיקבר רק אנשים שרכשו חלקות קבר במחירים שהלכו והאמירו (המחיר לחלקה בשנת 2013, עמד על כמאה אלף שקל).
ראשית בית הקברות.