בערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בשרהורוד כ-4,000 יהודים שהיוו כ-90% מתושבי העיר. עם פרוץ המלחמה שמרה רומניה על נייטרליות, ורק ב־23 בנובמבר 1940 היא הצטרפה למדינות הציר. ב-22 ביולי 1941, נכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני שהעביר את השלטון למועצה מקומית. במועצה כיהנו לאומניים אוקראינים שהתאכזרו ל-1,800 היהודים שנותרו בה. היהודים חויבו לענוד טלאי צהוב ולסמן את בתיהם במגן דוד צהוב ממתכת. מאוקטובר 1941 החלו להגיע לעיר מגורשים יהודים מאזורים סמוכים, ובדצמבר של אותה השנה הוקם גטו עבור 7,000 היהודים שרוכזו בה בצפיפות רבה, בקור ובהיעדר תנאים סניטריים. עוד באותו החודש פרצה בגטו מגפת טיפוס הבהרות שהגיעה לשיאה במרץ 1942 ובמהלכה מתו כ-1,400 מתושבי הגטו.
בשונה מאזורים אחרים בהם השמידו הרומנים והגרמנים את האוכלוסייה היהודית, בשרהורוד רוב יהודי העיר שרדו.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1939 חיו בשרהורוד כ-2,697 יהודים. היום ישנם יותר מ-160 יהודים שחיים בעיר.
שרהורוד היום.
היום, בבית החולים של שרהורוד ישנה מעבדה קלינית, צילומי רנטגן, מכשירי גרדיוגרף שונים ומכון פיזיותרפיה. למחלקות הטיפול, מחלקת ניתוח, מחלקת גינקולוגיה, מחלקת ילדים ומחלקת המחלות הזיהומיות יש מעל 150 מעבדות ומספקות טיפולים אמבולטוריים. עם פתיחת המבנה החדש ייפתחו מחלקות אונקולוגיה ואנדוקרונולוגיה.
בית הספר העל-תיכוני בשרהורוד הוא אחד הטובים ביותר במחוז ומספק ללימודים בתחומי הכימיה, ביולוגיה, פיזיקה, שפות, ספרות ומדעים נוספים. מעל 200 תלמידים לומדים בבית הספר למוזיקה בשיעורים על פסנתר, כינור, אקורדיון וכלים נוספים יחד עם ספרות מוזיקלית, סולפג׳ ומקהלה.
היום כיום מחולקת לשניים:
העיר העתיקה - העיירה היהודית שכוללת את הבתים היהודיים העתיקים בני לפחות מאה ואף יותר שעדיין עומדים, שבילים צרים המובילים לנהר, בתי קברות עתיקים על הגבעות, בית הכנסת מהמאה ה-16 ומבנים נוספים.
הער החדשה מכילה אדריכלות רוסית סטנדרטית כמו שהיו בעיירות קטנות ברוסיה. ישנם שני רחובות ראשיים: רחוב קארל מקס ורחוב לנין. לאחר שפסלו של לנין הוקם ברחוב קארל מקס השם שונה לרחוב לנין אבל בגלל שלעיר כבר היה רחוב בשם זה הם החליפו את שמו לקארל מקס. רחוב קארל מקס עובר בחלק גדול מהעיר העתיקה.
יהודים עדיין גרים בבתיהם הישנים בשרהורוד, דוברים יידיש מעורבבת עם אוקראינית ורוסית. רובם עזבו את בתיהם, מוכרים ואף נוטשים אותם ועוזבים יחד הם קרוביהם המבוגרים בכדי לעבור לערים סמוכות גדולות יותר. לפני שברית המועצות התפרקה שרהורוד היוותה כאתר היסטורי אבל באוקראינה אין די כסף בכדי לשמר את העיר כאתר זה.
בכל הנוגע לתרומות היהודים דעת המקומיים היא להשקיע את הכסף בחינוך האזורי או באוכל עבור היהודים העניים.
בשנת 2002 אזור שרהורוד כלל כ-64,700 תושבים. שיעור מקרי המוות היה ב-462 יותר משיעור הילודה.
אייסברג
טורנה (נהר)
נהר טוֹרְנֶה (בפינית: Tornionjoki, בשוודית: Torne älv) הוא נהר השוכן בצפון שוודיה ופינלנד.
הנהר טורנה משמש בחצי מאורכו כקטע מהגבול בין פינלנד לשוודיה. זרימתו של הנהר מתחילה מאגם טורנה, סמוך לגבול עם נורווגיה, וממשיכה 522 קילומטרים דרומית מזרחית לכיוון המפרץ הבוטני. זהו הנהר הגדול ביותר במחוז נורבוטן שבצפון שוודיה, הן באורכו והן באזור קו פרשת המים שלו.
בשנת 1809, כשנחתמה ברית האמינה שדרכה שוודיה איבדה את האזורים שהוסמכו לפינלנד של היום לאימפריה הרוסית, נבחר נהר טורנה יחד עם נהר מואוניו ונהר קנקמה לתפקד כגבול טבעי המפריד בין שוודיה לבין הדוכסות הפינית החדשה של רוסיה (כיום פינלנד), מה שגרם ליצירת המחוזות לפלנד ווסטרבוטן.
עד היום, בדרך כלל, לערים ששוכנות סמוך לנהר טורנה ניתנים שמות גם בשוודית וגם בפינית.
נהר הטורן
פלאוגרפיה
פָּלֵאוֹגְרַפְיָה (מיוונית: γράφειν παλαιός, 'גרפין פלאוס': גרפין - לכתוב, פלאוס - עתיק) היא ענף מחקר העוסק בחקר הכתב והתפתחותו הגרפית. זהו ענף מחקר המקביל לאפיגרפיה (העוסקת בתוכן הכתובות ובידע ההיסטורי והאנתרופולוגי העולה מהן).
הכתב הוא תוצר מעשי ידי אדם, וצורת כל אות בו היא מוסכמה, שכן הוא צריך להיות מובן הן על ידי הכותב והן על ידי הקורא. שפה בינלאומית רווחת (לינגואה פרנקה) חייבת להיות אחידה ומובנת אפילו על פני אזורים נרחבים. ובכל זאת, כמו בכל מעשי ידי אדם יש גם בכתב התפתחות איטית. מעקב ולימוד התפתחות זו היא בסיס עבודתו של הפלאוגרף. מתוך מעקב אחר ההשתנות של כל אות ואות בכתב, ושל כל האלפבית גם יחד, ומתוך נקודות מוצא ידועות, מנסה הפלאוגרף להעריך את זמן כתיבתה של כתובת.
בדרך כלל מתייחסת הפלאוגרפיה לכתובות בדיו, שכן בהן ניתן להבחין בהתפתחות הגרפית המתרחשת בכתב מזמן לזמן. הפלאוגרפיה מתייחסת פחות לכתובות לפידריות (כתובות החקוקות על אבן, או מעוצבות בפסיפס), שכן בהן קשה ביותר להבחין בהתפתחות, מן הטעם הפשוט שהן לא נחקקו בהכרח על ידי יודע קרוא וכתוב, אלא על ידי בעל מלאכה (סתת או אמן פסיפסים) שהעתיק אל האבן או הפסיפס שרטוט שהוכן על ידי סופר.
בדרך כלל אין בתהליך התפתחותו של כתב 'מהפכות' אלא רק שינויים איטיים. יחד עם זאת קרו מקרים שהוחלף כתב על ידי הוראה מגבוה (כמו: החלפת הכתב העברי העתיק בכתב המרובע; החלפת הכתב הערבי בכתב הלטיני בשפה הטורקית; החלפת הכתב הגרמני (פרקטור, המכונה בפי העם בשם 'גותי') בכתב לטיני בשפה הגרמנית). תהליך כזה כבר חורג מתחום עיסוקו של הפלאוגרף.
צורות כתיבה.
מבחינים בצורות כתיבה אחדות:
עבודת הפלאוגרף/אפיגרף.
חוקר הכתב הקדום הוא המדען המפענח כתובת עתיקה המתגלה בחפירות. תהליך העבודה כולל שלבים אחדים:
יש לזכור כי כתובות לא נותרו בשלמותן מן העת העתיקה. עבור אותיות חסרות (שבורות, מחוקות, בלתי קריאות וכדומה), מציע החוקר אפשרויות השלמת החסר. ההשלמה מוצעת על פי ההקשר הלשוני, או ההקשר התרבותי המשתקף מן הכתובת. לעיתים באות בחשבון להשלמה יותר מהצעה אחת, ויש מקרים שבהם הטקסט משובש מעבר לאפשרות להשלימו באופן הגיוני.
הכתובת מצולמת בתאורות שונות כדי להבחין בה, ללא ספק, בין הסימנים שהם אותיות לבין סימנים שהם לכלוך או כל חומר שנצמד לכתובת במשך הזמן הארוך שבו שהתה בקרקע. כיום ניתן לשפר את הקריאות של הכתובת באמצעות הדמיות מחשב שונות (כגון עיבוד פוטושופ). החוקר יכין בדרך כלל גם פקסימיליה של הכתובת, כלומר שרטוט של הכתובת כפי שהיא. בשרטוט פקסימיליה יש כמובן מידה מסוימת של פרשנות, אך זו בחירת החוקר אילו סימנים הן אותיות ואילו – לא, והם מושמטים מן השרטוט.
סימנים מוסכמים במחקר הפלאוגרפי.
אות קיימת, נכתבת כפי שהיא.
אות חלקית, אות לקויה (מסומנת בדרך כלל בנקודה על גבי האות המסופקת)
אות שהושמטה על ידי הסופר הקדמון, אך היא ודאית על פי השפה (מסומנת בדרך כלל בין סוגריים חדים &lt; &gt;)
השלמה של טקסט חסר, נעשה בדרך אחרי סוגריים מרובעים [ ] המציינים את קצה הטקסט שהשתמר. יש לציין שבסעיף זה לא ירחק הזמן שחוקרים אחרים, שקראו את הצעתו של המהדיר הראשון (הוא החוקר מפרסם הכתובת), יפרסמו את הצעותיהם להשלמת הכתובת.
סימון חלוקה לשורות נעשה בדרך כלל בקו נטוי /
סימון אפשרויות שונות לקריאה נעשה בדרך בכתיבת האותיות השונות האפשריות זו מעל זו.
במקרה של כתובות שנכתבו בראשי תיבות (למשל בכתובות ממלכתיות רומיות), על החוקר לפתוח את ראשי התיבות בין סוגריים עגולים. למשל (Leg(ion
מבצע פלשת
מבצע פלשת היה מבצע צבאי במלחמת העצמאות של חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב בין הימים 3-1 ביוני 1948, שמטרתו הייתה בלימת חיל המשלוח המצרי במישור החוף הדרומי.
רקע.
ב-29 במאי 1948, שבועיים לאחר פלישת צבאות ערב, החל טור ממונע של הצבא המצרי לנוע ממג'דל צפונה. הטור נצפה לראשונה על ידי תצפיתני קיבוץ ניצנים; יותר מ-500 כלי רכב - מכוניות משא, זחלים, טנקים בינוניים ותותחים מכל הסוגים עברו על הכביש הראשי ממזרח לניצנים ופניהם לכיוון איסדוד.
הטור הגיע לעיירה איסדוד. חלקו נכנס לעיירה וחלק אחר המשיך צפונה כשלושה ק"מ ונעצר ליד ג'סר איסדוד (היום נקרא גשר עד הלום) מעל ואדי סוכריר. גשר זה פוצץ על ידי חבלני 'גבעתי' ב-12 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק. ביום בו נעצר לפני הגשר, הטור המצרי הותקף על ידי רביעיית מטוסי טייסת 101 בגיחתה הראשונה אי פעם. תוצאות הגיחה היו דלות, אך מאז אותה תקיפה, הטור המצרי לא ניסה להתקדם צפונה (אם כי אין לדעת אם אותה תקיפה אווירית גרמה לכך). לא היה ברור לישראל אם בכוונת המצרים להמשיך ולהתקדם צפונה, ומטרת מבצע 'פלשת' הייתה להשמיד את חוד הכוח המצרי.
התוכנית.
לצורך המבצע, אשר ביצועו הוטל על חטיבת גבעתי, סופחו לחטיבה שלוש פלוגות מחטיבת הנגב. התוכנית הייתה לתקוף את המצרים בשלוש גזרות:
מהלך הלחימה.
בלילה שבין ה-1 ל-2 ביוני 1948 נעו הכוחות והגיעו לשטחי ההיערכות לפני ההתקפה. זמן קצר לפני 'שעת האפס' נתקבלה פקודה על ביטול הפעולה והוראה על נסיגה. סיבת הביטול הייתה ידיעה מוטעית אודות החלטה של מועצת הביטחון על הפסקת אש שעמדה להיכנס לתוקף באותו לילה. ממשלת ישראל הורתה על הפסקת הפעילות הצבאית.
כיוון שנתבררה הטעות, הוחלט לבצע את ההתקפה באותה התוכנית בלילה שבין ה-2 ל-3 ביוני 1948.
בגזרה הצפונית המצרים פתחו באש עוד בעת מסע ההתקרבות על כוחות 'גבעתי', אשר סבלו אבדות. עם שחר, כיוון שלא הצליחו לפרוץ אל המערך המצרי, החלה נסיגה קשה לאור יום שעלתה באבדות נוספות.
פצועים והרוגים רבים נשארו בשטח. רק לאחר נסיגת המצרים מהאזור במבצע יואב, נתגלו גופותיהם בקבר אחים והם הובאו לקבורה בבית הקברות של חטיבת גבעתי בכפר ורבורג.