לונגלי נפטר בשריפה של תחנת מועדון הלילה (The Station nightclub) ב-20 בפברואר 2003, שגבתה את חייהם של 100 איש. הוא היה חבר הלהקה היחיד שמת בשריפה. לונגלי הותיר אחריו את היידי (פרלטה) לונגלי, שהייתה בהריון 3 חודשים עם ילדם הראשון של הזוג. בנם אייסי טיי כריסטופר לונגלי נולד ב-12 באוגוסט 2003. בנו אייסי הוא גם מוזיקאי הפועל בעיקר כמתופף, ומנהל צדקה לילדים מאושפזים לזכר אביו. בשנת 2013 קראו הצלב האדום האמריקאי שיקגו את אייסי כגיבור השומרוני הטוב שלהם ו"שיקגו טריביון" קרא לאייסי אחד הסיפורים מעוררי ההשראה ביותר שלהם לשנת 2012.
רנו קפוסון
רנו קפוסון (בצרפתית: Renaud Capuçon) (נולד 27 בינואר 1976) הוא כנר צרפתי שזכה בפרסים בתחרויות חשובות, מופיע עם התזמורות הידועות בעולם, ברסיטלים רבים ומנגן מוזיקה קאמרית בשיתוף עם מוזיקאים מהשורה הראשונה.
תחילת הדרך.
קפוסון נולד בשאמברי צרפת ב 27 בינואר 1976. החל את לימודי הנגינה בכינור בגיל 4 בעיר הולדתו. בגיל 14 התקבל ללימודים בקונסרבטוריון הלאומי העליון בפריז, שם למד אצל הכנרים ז'ראר פולה וודה רנולד . במשך שנות לימודיו בקונסרבטוריון, זכה קפוסון במספר תחרויות יוקרתיות. בשנת 1992 זכה בפרס הראשון למוזיקה קאמרית, בשנת 1993 זכה בפרס הראשון לנגינה בכינור בהצטיינות יתרה ובשנת 1995 זכה בפרס האקדמיה לאמנויות בברלין. עם סיום לימודיו בקונסרבטוריון בפריז, עבר להתגורר בברלין, שם למד אצל תומאס ברנדיס ואיזק שטרן.
הישגיו משכו את תשומת לבו של המנצח קלאודיו אבדו, שהזמינו בשנת 1997 לשמש כנר ראשון בתזמורת גוסטב מהלר לנגנים צעירים בניצוחו. במהלך שלושה קייצים, שימש בתפקיד זה ובמסגרתו יצר מפגשים מוזיקליים עם פייר בולז, סייג'י אוזאווה, דניאל בארנבוים, פרנץ וולרס-מואסט וכן קלאודיו אבדו עצמו.
התפתחותו כסולן.
עם התקדמותו, ביסס את מעמדו כסולן. הוא ניגן בין השאר עם ההפילהרמונית בשל ברלין תחת שרביטו של ברנרד היטינק, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון והמנצח כריסטוף פון דוהנאני, עם תזמורת פריז והמנצחים דניאל גטי, וולרי גרגייב, התזמורת של סיימון בוליבר בניצוחו של גוסטבו דודאמל, התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של וינה, תזמורת לה סקאלה, תזמורת גוונדהאוז בליפציג, התזמורת הפילהרמונית של לונדון ועוד.
בנוסף להופעותיו עם תזמורות סימפוניות, מרבה קפוסון לנגן ברסיטלים וקונצרטים של מוזיקה קאמרית. במסגרות אלה הופיע עם מרתה ארחריץ ', ניקולס אנג'ליץ', דניאל ברנבוים יוג'ה וואנג, יו יו מה, הלן גרימו, , טרול מורק ואחרים.
בשנת 2013 הקים את פסטיבל הפסחא באקס אן פרובנס בו הוא מכהן כמנהל אמנותי. משנת 2016 הוא מכהן כמנהל האמנותי של פסטיבל הפסגות המוזיקליות של גשטאד. קפוסון הופיע בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ביניהם באדינבורו, ברלין, לוצרן, ורבייר, אייקס-אן-פרובאנס, רוק ד'אנת'רון, סן סבסטיאן, סטרסה, טנגלווד, זלצבורג, שטרסבורג ורשה ואחרים.
משנת 2014 הוא מכהן כפרופסור לכינור בבית הספר הגבוה למוזיקה בלוזאן. בשנת 2017 הקים קפוצ'ון הרכב חדש, סולני לוזאן, המורכב מסטודנטים בהווה ובעבר של מוסד זה.
קפוסון מנגן בכנור גוארנרי בשם Vicomte de Panette שיוצר בשנת 1737, על ידי ג'וזפה גוארנרי. הכינור היה שייך לפני כן לאייזק שטרן.
הקלטות.
קפוסון מרבה להקליט, בעיקר לחברת Erato / Warner Classics UK ולחברת EMI Classics. החל משנת 1999 ועד שנת 2020 הקליט קפוסון כ 44 תקליטורים ואלבומים, הכוללים, קונצ'רטי עם תזמורות שונות, סונטות לכינור ולפסנתר ומוזיקה קאמרית בהרכבים שונים. הקלטותיו כוללות את כל המוזיקה הקאמרית של גבריאל פורה, בשתוף פעולה עם אחיו גוטיה קפוסון, צ'לן ידוע בזכות עצמו, שלוש הסונטות לכינור ופסנתר מאת ברהמס, הקונצ'רטו הכפול של ברהמס, קונצ'רטי של מנדלסון, מוצרט, ברטוק, ברג, בטהובן, ברהמס ואחרים. כן כוללת הדיסקוגרפיה שלו מוזיקה קאמרית מאת דביוסי, רוול, פרנק, שוברט ועוד.
פרסים ועיטורים לאומיים.
בנוסף לתחרויות הבינלאומיות בהן זכה, הוענקו לקפוסון גם עיטורים לאומיים. ביוני 2011 הוענק לו עיטור 'Chevalier dans l'Ordre National du Mérite' ובמארס 2016 קיבל את עיטור אביר לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
חייו האישיים.
בשנת 2009 נישא קפוסון לעיתונאית לורנס פרארי ובשנת 2010 נולד בנם אליוט .
צ'ארלס פוסטר
צ'ארלס ויליאם פוסטר הבן (באנגלית: .Charles William Foster Jr; 12 באפריל 1828 – 9 בינואר 1904) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית מאוהיו. פוסטר היה מושל אוהיו ה-35 ובהמשך מזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא בנג'מין הריסון.
ביוגרפיה.
צ'ארלס פוסטר נולד ליד טיפין, אוהיו וגדל במחוז סנקה בעיירה שב-1854 התמזגה עם העיירה ריסדון הסמוכה ושמהן הוקמה העיר פוסטריה על שמו של צ'ארלס ויליאם פוסטר האב, אביו של צ'ארלס פוסטר. צ'ארלס פוסטר הבן נבחר ב-1870 לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1871–1879. הוא הובס במערכת הבחירות של 1878, אך נבחר באותה שנה כמושל אוהיו, תפקיד בו כיהן שתי תקופות כהונה של שנתיים כל אחת בשנים 1880–1884. ב-1890 ניסה פוסטר להיבחר שוב לבית הנבחרים, אך ללא הצלחה. שנה לאחר מכן מינה אותו הנשיא בנג'מין הריסון כמזכיר האוצר של ארצות הברית לאחר מותו של המזכיר הקודם ויליאם וינדום. בתפקיד זה כיהן פוסטר עד תום נשיאותו של הריסון במרץ 1893.
חיים אישיים.
בנובמבר 1853 נשא פוסטר לאישה את אן מ. אולמסטד מפרימונט, אוהיו ולשניים נולדו שתי בנות. בינואר 1904 תכנן פוסטר להגיע לטקס ההשבעה של המושל מיירון הריק. בדרכו הוא עצר ללינת לילה בביתו של ידידו הוותיק, גנרל וורן קייפר בספרינגפילד. צ'ארלס פוסטר נפטר ביום המחרת, ה-9 בינואר 1904, בביתו של קייפר.
ג'ון גריפין קרליסל
ג'ון גריפין קרליסל (באנגלית: John Griffin Carlisle; 5 בספטמבר 1834 – 31 ביולי 1910) היה פוליטיקאי אמריקאי מקנטקי, חבר המפלגה הדמוקרטית. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית שבע פעמים, בפעם הראשונה ב-1876. הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים בשנים 1883–1889. לאחר מכן הוא כיהן כסנאטור מטעם קנטקי בשנים 1890–1893, ולאחר מכן ועד 1897 כמזכיר האוצר של ארצות הברית, כשהאירוע הבולט בתקופת כהונתו בתפקיד זה היה המשבר הפיננסי של 1893. הוא היה אחד ממנהיגי האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית, יחד עם הנשיא גרובר קליבלנד.
ראשית חייו.
ג'ון גריפין קרליסל נולד באזור שהיום הוא מחוז קנטון שבקנטקי. הוא החל את חייו הציבוריים כעורך דין בקווינגטון, קנטקי, בהדרכתו של ג'ון ו. סטיבנסון. ב-1857 נשא קרליסל לאישה את מרי ג'יין גודסון, ולשניים נולדו שני בנים. מרי הייתה בתו של מייג'ור ג'ון אדם גודסון, ששירת במלחמת 1812 ובמשך כמה שנים כיהן כחבר בית הנבחרים של קנטקי.
על אף קשיים פוליטיים שנגרמו לו עקב נקיטת עמדה נייטרלית במלחמת האזרחים, כיהן קרליסל במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 כחבר באספה הכללית של קנטקי, גם בבית הנבחרים וגם בסנאט של המדינה. ב-1871 הוא נבחר כסגן מושל המדינה, במקומו של חונכו סטיבנסון.
חבר הקונגרס.
ב-1875, לאחר תום כהונתו כסגן המושל הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השישי של קנטקי. בסוגיות המרכזיות שעמדו אז על סדר היום תמך קרליסל בהטבעת מטבעות כסף, אך לא באופן חופשי לחלוטין וכן בהורדת מיסים. הוא היה למנהיג האגף במפלגה הדמוקרטית שתמך במיסים נמוכים ונבחר ב-1883 על ידי חברי הסיעה כיושב ראש בית הנבחרים, שהעדיפו אותו על פניו של סמואל רנדל, מנהיג האגף הפרוטקציוניסטי של המפלגה.
קרליסל היה למנהיג האגף השמרני של המפלגה ושמו הוזכר כמועמד לנשיאות, אך המפלגה העדיפה את וינפילד סקוט הנקוק במערכת הבחירות של 1880 ובגרובר קליבלנד במערכת הבחירות של 1884. חוסר הנוחות בבחירתו של איש מדינות הדרום בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים שיחק חלק חשוב בכשלונו של קרליסל לזכות בשתי ההזדמנויות הללו. ב-1892 הוצגה שוב מועמדותו של קרליסל בוועידת המפלגה, אך הפעם הוא ביקש שלא להתמודד. ככל הנראה הייתה הסיבה לכך שהוא הגיע להבנה שאם קליבלנד ינצח, הוא ימנה אותו כחבר בקבינט שלו.
ב-1890 נבחר קרליסל כסנאטור במקומו של ג'יימס בק שנפטר. כאשר נבחר קליבלנד לתקופת נשיאות שנייה בבחירות של 1892, הוא בחר בקרליסל כמזכיר האוצר בממשלו.
מזכיר האוצר.
תקופת כהונתו של קרליסל כמזכיר האוצר עמדה בצל , שהייתה משבר פיננסי וכלכלי כה חמור עד שהוא גרם לסיום הקריירה הפוליטית שלו. בתגובה להסתערות על מלאי הזהב של ארצות הברית, חש קרליסל שהוא חייב להפסיק את הטבעת מטבעות הכסף. הוא גם נאלץ להתנגד ל מ-1894. שני מהלכים אלו היו בלתי אהודים על ידי החוגים החקלאיים במפלגה. ב-1896 התנגד קרליסל נמרצות למועמדותו לנשיאות מטעם המפלגה של ויליאם ג'נינגס ברייאן ותמך במועמד המפלגה הלאומית הדמוקרטית, מושל אילינוי לשעבר ג'ון פלמר. בשלב זה, קרליסל, שבעבר היה פופולרי מאוד בקרב חוגי המפלגה ותומכיה, איבד את האהדה הציבורית כלפיו בשל עמדותיו בחוקי המטבע, והגיעו הדברים עד כדי כך שהוא נאלץ לרדת מן הבמה באמצע נאום שנשא בעירו קווינגטון (קנטקי) בשל ביצים סרוחות שנזרקו לעברו.
קרליסל עבר לניו יורק, שם הוא עסק בעריכת דין.
ג'ון קרליסל נפטר בניו יורק ב-31 ביולי 1910. הוא נטמן בבית הקברות לינדן גרוב שבקווינגטון. על שמו נקרא מחוז בקנטקי.
באבכ ח'ראמדין