במהלך המאה ה-18 ועלייתה של פרוסיה כמעצמה גרמנית חדשה נוצרה מהפכה דיפלומטית וברית בין צרפת, בית הבסבורג והאימפריה הרוסית, דבר שבא לידי ביטוי באמנת ורסאי משנת 1756 ובמלחמת שבע השנים נגד פרוסיה ובריטניה. אף על פי שמדינה גרמנית לאומית נראתה באופק, נאמנות האוכלוסייה הגרמנית הייתה בעיקר כלפי מדינות קטנות.
פרוסיה תוקפת את צרפת והקונפדרציה של הריין (1806–1813).
לאחר הניצחון בקרב אוסטרליץ ולאחר שפרוסיה מתנתקת מהאימפריה הרומית הקדושה שהתמוטטה, פתח נפוליאון במסכת התגריות מכוונת כלפי המלך הפרוסי כדי לגרור אותו למלחמה, לדוגמה, נודע למלך הפרוסי שצרפת נמצאת במשא ומתן עם אנגליה, החזרת הנובר לאנגלים תמורת שלום.
באוגוסט 1806 החליט מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם השלישי שזעם על צרפת, לתקוף בצרפת ופרוסיה מצטרפת לקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית, באותה התקופה העם הפרוסי הרגיש פרנקופוביה עמוקה. כעבור חודש, ב-5 בספטמבר באותה השנה, הכריזה צרפת על גיוס. פרוסיה נכנסה לסקסוניה וכבשה אותה ללא כל התנגדות, הצבא הסקסוני הצטרף לצבא הפרוסי במלחמה.
ב-27 בספטמבר עזב הקיסר נפוליאון את פריז בדרכו לגרמניה, וכעבור חמישה ימים הגיע לווירצבורג, שם קיבל מפרוסיה אולטימטום: לפנות את כל מזרח הריין ואת כל השטחים שצרפת כבשה וסיפחה מאז שנת 1794. נפוליאון התעלם מהאולטימטום שנראה לו אווילי, צבא צרפת היה גדול וחדיש בכמה רמות מהצבא הפרוסי והחזיק בכלי מלחמה משוכללים דוגמת הגרנד ארמה. בסופו של דבר, ניצח נפוליאון בקרב והקים את הקונפדרציה של הריין שהייתה לממשלת בובות צרפתית.
המונרכיה של יולי ואביב העמים (1815–1848).
בסופו של דבר נפוליאון נחל הפסדים רבים בקרבות והודח מכיסא המלכות בצרפת בשנת 1815. צרפת הוחזרה לממדיה ערב המהפכה הצרפתית והפסידה את כל שטחיה בגרמניה ובית בורבון הקתולי חזר לשלוט בצרפת.
לאחר 15 שנים של שליטת בית בורבון בצרפת הצרפתים מרדו ובית בורבון נפל מכיסאו ולא שב אליו יותר. המהפכה, שהיום נקראת מהפכת יולי 1830 הייתה חילוף משטר בצרפת מהמשטר הנוקשה של בית בורבון למונרכיה מרוככת יותר עליה שלט מלך הצרפתים.
המהפכה ב-1830 הביאה לגל לאומניות באירופה, גם בגרמניה, שדוכאה במשך 18 שנים עד אביב העמים בשנת 1848. לאחריו, היחסים בין העם הגרמני לצרפת היו חמים מתמיד וצרפת זכתה להגירה של 180,000 גרמנים, 60,000 מהם היגרו לפריז.
מלחמת צרפת–פרוסיה ולאחריה (1870–1871).
בשנת 1870 פרצה מלחמה בין פרוסיה, שנהנתה מתמיכה של מדינות גרמניות שונות אשר היו חתומות על ברית צבאית איתה לבין צרפת בראשות נפוליאון השלישי. במהלך המלחמה הובסה צרפת והפרוסים קיימו מצעד צבאי משפיל בחוצות פריז ושנה מאוחר יותר הוכרז על הקמת הקיסרות הגרמנית באולם המראות בורסאי. לאחר המלחמה סיפחו הגרמנים את חבלי אלזס ושליש מלוריין ובכך הנציחו את תחושת הנקמה הצרפתית (רבאנשיזם).
בין מלחמת פרוסיה צרפת לבין מלחמת העולם הראשונה, משך זמן של 48 שנים, שרר מתח ביחסי שתי המדינות וצרפת לא נרגעה עד תבוסת גרמניה ב-1918.
הסכסוך הגרמני-צרפתי (1871–1948).
לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה שרר שלום מתוח באירופה, כאשר לא פרצו מלחמות גדולות באירופה. בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה בין מעצמות המרכז למדינות ההסכמה, בסופה ניצחו מדינות ההסכמה באמצעות עדיפות במשאבים ולאו דווקא במהלכים צבאיים גדולים, שכן המלחמה הייתה מלחמת חפירות ברובה.
בהסכמי השלום בשנת 1919 נקמו הצרפתים בגרמנים, למורת רוחם של הבריטים והאמריקנים. גרמניה איבדה שטחים רבים לטובת צרפת ופולין ואיבדה את כל מושבותיה בעולם.
לאחר הסכמי השלום החל עידן "הרבאנש הגרמני", שכן הגרמנים רצו לנקום על ההשפלה שלהם ולהשיב את שטחיהם האבודים.
בשנות השלושים שררה סערה במצב הכלכלי בעולם לאחר "השפל הגדול" והמפלגה הנאצית עלתה לשלטון בגרמניה ובתוך זמן קצר הפכה את גרמניה לדיקטטורה. הגרמנים התחילו את מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 וכבשו את צרפת שנה מאוחר יותר. עם התקדמות המלחמה נראה היה כי גרמניה בדרך לתבוסה מוחצת ובשנת 1945 נכנעה גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה נלקחו מגרמניה שטחים נוספים ואזרחים רבים נעקרו מבתיהם. כך היה עם הגרמנים בפולין ובצ'כוסלובקיה.
גרמניה חולקה לארבעה אזורי כיבוש וחולקה למזרח גרמניה ומערב גרמניה. מערב גרמניה השתקמה במהירות הודות לתוכנית מרשל בעוד מזרח גרמניה נותרה מדשדשת מאחור.
ב-1 ביולי 1948 מסרו המושלים הצבאיים מטעם צרפת, בריטניה וארצות הברית את מסמכי פרנקפורט, שבהם תיארו את עקרונותיהם להקמת מדינה גרמנית. בתגובה התכנסו ראשי מדינות-המחוז וניסחו את החלטות קובלנץ, לפיהן חבריה של אספה מכוננת ייבחרו מתוך בתי הנבחרים של מדינות-המחוז ולא במישרין. בין ה-10 באוגוסט ל-23 באוגוסט 1948 הכין "כנס החוקה בהרנכימזה" את האספה המכוננת.
היחסים כיום (1948-הווה).
לאחר מלחמת העולם השנייה אירופה החלה להשתקם. בין בעלות הברית היו חילוקי דעות בדבר זכותה של צרפת על חלקים מגרמניה הכבושה. החשש היה כי הסכסוך עתיק היומין בין המדינות יפריע לשיקומה של גרמניה. למרות זאת הוסכם בסופו של דבר כי הצרפתים יקבלו שליטה באזור חבל הריין, באדן וירטמברג, וחלקים מברלין. הכוחות הצרפתיים שהו באזורים הסמוכים לגבולם עד שנת 1955, ובחבל הסאר עד 1957.
עקב חילופי השלטון בגרמניה (קונראד אדנאואר נכנס) ובצרפת (שארל דה גול נכנס), מנהיגי שתי המדינות הליברליות החדשות ביקשו לשתף פעולה. תחיית היחסים בין שתי המדינות הייתה הצהרת שומאן של שר החוץ הצרפתי, רובר שומאן ב-1950 ומיד לאחריה, הקמת קהילת הפחם והפלדה האירופית כדי ללכד את משאבי הטבע של כל המדינות שהיו חברות בה.
החל משנות ה-50 של המאה העשרים והקמתה של גרמניה החדשה הוסכם בין המדינות על פתרון הסכסוך בן 300 השנים בדרכי שלום כחלק מאירופה החדשה. באוקטובר 1954 נחתמו הסכמי פריז ולונדון שכללו הסכמות על חימושה מחדש של גרמניה במסגרת נאט"ו והסכמה על חבל הסאר.
הסכם האליזה משנת 1963 בין שארל דה גול נשיא צרפת וקונראד אדנאואר קנצלר גרמניה מבטיח שיתוף פעולה בין המדינות בנושאים מדיניים, כלכליים, וצבאיים.
בשנת 2003 ייסדו שתי המדינות את כנס G6 שכולל בתוכו את המדינות העשירות ביותר באיחוד האירופי מה שהוביל לקווים דומים במדיניות הכלכלית של שתי המדינות. לרגל יום השנה ה-40 של הסכם האליזה ב-2003, הנציבים של האיחוד האירופי פסקל לאמי הצרפתי וגינתר פרהויגן הגרמני הציגו את תוכנית שנקראה לאמי-פרהויגן. התוכנית מציעה איחוד ביטחוני ומדיני של צרפת וגרמניה. בין היתר בתוכנית הוצע איחוד של צבא גרמניה וצבא צרפת באזורים מסוימים, שגרירויות משולבות ומושב משותף במועצת הביטחון.
שיתוף פעולה.
שיתוף פעולה ביטחוני.
שיתוף הפעולה הביטחוני העיקרי של המדינות הוא הכוחות האירופיים המשותפים שמורכבים בעיקר מכוחות גרמניים, צרפתיים וספרדיים. ישנה חטיבה מיוחדת בכוחות המורכבת מחיילים של מדינות אלה בלבד.
אביירו
פודברזה
מאריס פיין
מאריס פיין (באנגלית: Marise Payne; נולדה ב-29 ביולי 1964) היא פוליטיקאית אוסטרלית חברת המפלגה הליברלית, המכהנת כשרת החוץ וכנציגת ניו סאות' ויילס בסנאט האוסטרלי. בשנים 2015–2018 כיהנה כשרת ההגנה של אוסטרליה.
ביוגרפיה.
פיין נולדה בסידני, היא בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת ניו סאות' ויילס. ב-1982 הצטרפה למפלגה הליברלית. בשנים 1989–1991 כיהנה כנשיאת צעירי המפלגה והייתה האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. בשנים 1987–1995 שימשה יועצת פוליטית לבכירי המפלגה ולאחר מכן עסקה בייעוץ עסקי.
ב-1997 נבחרה על ידי הפרלמנט של ניו סאות' ויילס לכהן כחברה בסנאט של אוסטרליה כממלאת מקומו של חבר הפרלמנט הפורש בוב וודס. היא נבחרה לתקופות כהונה מלאות ב-2001, 2007, ב-2013 וב-2016. בתקופת היותה של המפלגה הליברלית באופוזיציה כיהנה בממשלת הצללים כשרה לפיתוח ותעסוקת ילידי אוסטרליה (אבוריג'ינים), כשרה לענייני מועצת ממשלות מדינות אוסטרליה, וכשרת השיכון. היא כיהנה כחברה בוועדה המשותפת של בתי הפרלמנט לענייני חוץ, הגנה ומסחר וכראש תת-הוועדה לזכויות האדם.
בספטמבר 2013 מונתה לשרה לשירותי אנוש בממשלתו של ראש הממשלה החדש טוני אבוט. בספטמבר 2015, לאחר היבחרו של מלקולם טרנבול לראשות הממשלה, מונתה פיין לשרת ההגנה בממשלתו. בכך הייתה לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד.
בתקופת כהונתה חתמה ממשלת אוסטרליה על חוזה בסך 50 מיליארד דולר אוסטרלי עם חברת DCNS הצרפתית לבניית צי של 12 צוללות חדשות, שייבנו ברובן בעיר אדלייד.
באוגוסט 2018 מונתה לשרת החוץ בממשלתו של ראש הממשלה החדש סקוט מוריסון.
פאוול ג'נולוס
פאוול ג'נולוס (יליד 1939) הוא פוליגלוט קנדי מקולומביה הבריטית, נרשם בספר השיאים של גינס בשנת 1985 בגין בקיאותו ב-42 שפות. הוא נבחן בכל שפה שלמד במשך שעתיים בהן ניהל שיחה עם דובר השפה ברמת שפת אם.
ביוגרפיה.
פאוול ג'נולוס נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. הוא נחשף לשפות סלאביות רבות בתור ילד. אימו הפולניה דיברה שש שפות שונות ואביו הליטאי שלט בלפחות ארבע שפות. עד לגיל 18, שלט ב-13 שפות שונות ברמת שפת אם. באוניברסיטת בריטיש קולומביה ניסה ללמוד מנדרינית. בראיון שנערך עמו הוא ביקר בצורה חריפה את שיטת הלימוד האקדמית. הוא הסתקרן מהאופן שבו בני אדם לומדים שפות חדשות ובמיוחד מהאופן שבו ילדים לומדים שפה בקלות. הוא אף ניסה ללמוד מנדרינית תקנית בכך שניהל שיחות רבות ככל האפשר עם דוברי השפה מלידה.