בפשט ובודה חיו משפחות אצולה רבות:בסביבות שנת 1820 חיו בפשט כ-3,000 אצילים הונגרים, כ-5% מאוכלוסיית העיר. בבודה מספר האצילים היה 1,500, אותו אחוז מקרב תושביה. מעמד האצילים לא היה אחיד מבחינת התבססותם הכלכלית. היו בקרבו עשירים מופלגים בעלי אחוזות גדולות, אך קמו מתוכו גם שופטים, פקידים בכירים בעלי השכלה גבוהה, רופאים, אנשי מסחר ותעשיינים בעלי פרנסה גבוהה ובינונית ואף פחות מכך.
סוחרים מוצא יווני, סרבי ויהודי תרמו להפיכת פשט למרכז המסחר הראשי של הממלכה. בעיר חיו קבוצות אתניות רבות. פרט לגרמנים, הונגרים, סרבים ויהודים, קמו בה קהילות קטנות יותר של יוונים, ארומנים וסלובקים. אוכלוסיית פשט עלתה ומנתה כפליים מאוכלוסיית בודה. חלה פריחה גם בחיי התרבות והמדע. ב-3 בנובמבר קמה בעיר האקדמיה ההונגרית למדעים בעקבות יוזמה של אישטוון סצ'ני ואחרים.
בפשט פעלו בית המשפט העליון, האוניברסיטה (החל מ-1784), הקונסרבטוריון למוזיקה, המוזיאון הלאומי וכו'.
פשט הפכה למרכז תרבות חשוב גם עבור עמים אחרים בממלכה. למשל, הסרבים מפשט ובודה הקימו בה את החברה לספרות ולמדעים "מטיצה סרפסקה"
במרץ 1838 עלה נהר הדנובה על גדותיו והעיר סבלה משיטפונות הרסניים במיוחד. חלקים של העיר מצאו עצמם מתחת לשמונה מטרים של מים. נהרסו או ניזוקו קשות כשלושה רבעים מבנייני פשט.
מראה העיר בימינו הוא תוצאה של שיקומה בשנים שלאחר השיטפונות.
בשנת 1848 נבנה גשר השלשלאות הראשון, גשר סצ'ני, שחיבר את פשט עם בודה מעל הדנובה. בימי השלטון האוסטרו-הונגרי, בשנת 1873 שתי הערים התאחדו יחד עם בודה העתיקה (אובודה) והפכו לבודפשט.
ב-30 ביולי 1866 נחנכה בפשט מסילת רבי סוסים ראשונה שחיברה את ככר סנה ("ככר החציר", כיום ככר קלווין) עם שער העיר באויפשט.
אחרי שיקום העיר וחיזוק הסכרים, ב-9 במרץ 1876 עמדה פשט בהצלחה מול מבול של שלג שהעלה מאוד את מפלס הדנובה.
איחוד הערים.
בשנות ה-1830 עלתה בתודעה הציבורית התוכנית לאחד את שתי הערים התאומות - פשט ובודה. אישטוון סצ'ני יזם למטרה זו את הקמת גשר השלשלאות על הדנובה. הוא כתב על כך בשנת 1831 בספר שנקרא "העולם"
ב-1849 עקב בניית הגשר על שם סצ'ני מעל הדנובה אוחדה פשט לראשונה עם בודה לזמן קצר בימי המהפכה הונגרית בימי אביב העמים.
ב-1873 העיר המאוחדת בודפשט הפכה למציאות על ידי איחודן של פשט על 200,000 תושביה עם בודה על 54,000 תושביה ואובודה על 16,000 תושביה.
יו דראם
יו אלויסיוס דראם (באנגלית: Hugh Aloysius Drum; 19 בספטמבר 1879 – 3 באוקטובר 1951) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית אשר פיקד על הארמיות השנייה והראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
דראם נולד בפורט בריידי שבמדינת מישיגן, ארצות הברית, ב-19 בספטמבר 1879. אביו ג'ון דראם (1864-1898) היה קפטן בצבא ארצות הברית. אמו הייתה מרגרט דזמונד. דראם תכנן בתחילה להפוך לכומר ישועי, ונרשם לבוסטון קולג'. בשנת 1898 נהרג אביו במלחמת ארצות הברית–ספרד. במסגרת חוק מיוחד, הוצעו דרגות של לוטננט משנה לכל בני הקצינים שהפגינו גבורה עילאית במהלך המלחמה. ב-9 בספטמבר קיבל דראם את ההצעה והתגייס לצבא. ב-1889 הוא לחם במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים במסגרת רגימנט הרגלים ה-12, ולאחר מכן במסגרת רגימנט הרגלים ה-25. על חלקו בקרב ביאן קיבל את כוכב הכסף. לפני חזרתו לארצות הברית שימש כעוזרו של הגנרל פרנק בלדווין. ב-15 בינואר 1900 הועלה לדרגת לוטננט, וב-23 במרץ 1906 לדרגת קפטן. בין 1911–1912 למד במכללות מתקדמות לקצינים. בין 1915–1916 הוא השתתף במשלחת העונשין למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. פרשינג עצמו התרשם מאוד מדראם במהלך המבצע. ב-15 במאי 1917 הועלה לדרגת מייג'ור, וב-5 באוגוסט של אותה שנה לדרגת לוטננט קולונל.
מלחמות העולם.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ב-1918, פרשינג, אשר היה מפקד חיל המשלוח של ארצות הברית לחזית המערבית, הציב את דראם במטה הארמייה הראשונה שתחת פיקודו. ב-30 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש מטה הארמייה הראשונה. הוא זכה לשבחים על חלקו בהכנת הארמייה לקרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון, ועוטר במדליית השירות המצוין. ב-1 באוקטובר 1918 הוענקה לו דרגה זמנית של בריגדיר גנרל (כוכב אחד), אשר הפכה לקבועה ב-6 בדצמבר 1922. ב-4 במרץ 1923 מונה למפקד חוף הארטילריה המחוזי ה-2, וב-20 במאי 1926 מונה למפקד הבריגדה ה-1. בתקופה זו התעוררו חילוקי דעות בינו לבין בילי מיטשל, ודראם היה בין אלו שהשפיעו על הקונגרס לא לקבל את הצעתו של מיטשל להפריד את הגיס האווירי מהצבא ולהפכו לזרוע נפרדת.
ב-1927 הוא שימש לתקופה קצרה כמפקד הדיוויזיה ה-1, לאחר מכן הועבר לפקד על הקורפוס ה-2, ובספטמבר של אותה שנה הוחזר לפקד על הדיוויזיה ה-1. ב-29 בינואר 1930 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים). ב-12 בינואר 1930 מונה למפקח הכללי של הצבא, והחזיק בתפקיד עד 30 בנובמבר 1931. בדצמבר של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-5, ובמקביל פיקד גם על הדיוויזיה ה-5. ב-18 במרץ 1935 מונה למפקד מחלקת הוואי, ובספטמבר 1937 מונה למפקד הארמייה השנייה, ובמקביל פיקד על הקורפוס ה-6 עד נובמבר 1938 עת הוחזר לפקד על הקורפוס ה-2. באותה תקופה התיידד עם דאגלס מקארתור וג'ורג' פטון, והמשיך להתנגד בחריפות להקמת חיל אוויר עצמאי. ב-1939 פרש הרמטכ"ל מאלין קרייג, ודראם התמודד על התפקיד, אולם הפסיד לג'ורג' מרשל. ב-5 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל (שלושה כוכבים). עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ב-1941, היה דראם מפקד הארמייה הראשונה. הוא פיקד על הארמייה במהלך משחקי המלחמה שכונו "תימרוני קרוליינה", ואשר נועדו לבחון את מוכנותו של צבא ארצות הברית לקראת המלחמה. במהלך התימרונים הוא הפך למושא ללעג וקלס, כאשר כבר ביומם הראשון "נפל בשבי" בידי דיוויזיית השריון ה-2 בפיקודו של פטון. השופטים קבעו שהנסיבות בהן נתפס לא היו חלק מהלחימה בפועל, כך שהוא הורשה לחזור למטה שלו ולהמשיך להשתתף בתמרונים. עם זאת, האירוע גרם לחוסר אימון בו מצד מפקדי הצבא. במקביל, הוא פיקד על הפיקוד המזרחי. במהלך המלחמה לא ניתנו לו תפקידים משמעותיים, פרט להצעה לתפקיד לא מבטיח בסין. ב-1943 הוא פרש מהצבא.
אחריתו.
מפרישתו עד 1945 הוא פיקד על משמר ניו יורק - כוח המגן הרשמי של מדינת ניו יורק. הוא נפטר בניו יורק ב-3 באוקטובר 1951 בגיל 72. הוא קבור בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ב-1903 הוא נישא למרי ריאום (1877-1960), והיא ילדה לו בת אחת אנה קרול (1916-1996).
האח הגדול 6
שטח שיפוט מוניציפלי
תחום שיפוט מוניציפלי
תחום שיפוט (עיריה)
משה חיגר
הרב ד"ר משה חיגר (1901 - 2 במאי 2004) היה רב, משפטן וחוקר תורני. רבן של כמה קהילות ביהדות דרום אפריקה, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית, היועץ המשפטי לבתי הדין הרבניים בישראל ועורך קובץ פסקי הדין הרבניים.
ביוגרפיה.
נולד בעיר סלוצק לרב חנוך. למד בנעוריו בישיבת סלוצק - קלצק אצל הרב איסר זלמן מלצר, שבה כיהן דודו הרב אשר סנדומירסקי כמשגיח. אחרי מלחמת העולם הראשונה, עבר עם הישיבה לעיר קלצק ולמד מפי הרב אהרון קוטלר. אחרי כן עבר לישיבת מיר, ומשם לישיבת סלבודקה. בהיותו יליד רוסיה היה מוכרח לעזוב את ליטא וחזר לקלצק.
כאשר הרב מלצר החליט לעלות לארץ ישראל הוא כתב לרב אברהם יצחק הכהן קוק שיארגן סרטיפיקט גם עבור תלמידו חיגר. חיגר עלה ארצה בשנת תרפ"ה, למד בישיבת מרכז הרב ונסמך לרבנות מהראי"ה קוק, מהרב איסר זלמן מלצר והרב יעקב משה חרל"פ.
בסוף שנות העשרים, עקב המצב הכלכלי הקשה ששרר בארץ ישראל, ירד מהארץ לדרום אפריקה וכיהן כרב בקהילות שונות. בדרום אפריקה הוסמך כדוקטור למשפטים. אחרי עשרים שנה חזר ארצה, ונתקבל כיועץ משפטי לשיפוט רבני במשרד הדתות והוביל את בית הכנסת הירושלמי "זיכרון קדושים". בשנת 1957 שב לשליחות בחו"ל לתקופה קצרה. לאחר מכן עבד כעוזר מחקר במכון הארי פישל. היה חבר מערכת אנציקלופדיה תלמודית.
כתב מאמרים בעניינים תורניים ובמחקרי המשפט. הוא שימש כעורך של 'פסקי הדין של בתי הדין הרבנים בישראל'.
קבור בחלקת החסידים בהר הזיתים בירושלים.
הבטלנים
הבטלנים (הרכב מוזיקלי)
אליעזר שמחה וייס
הרב אליעזר שמחה וייס (נולד בשנת תש"י 1950) הוא רבה לשעבר של כפר הרא"ה, כמו כן כיהן כרב המועצה האזורית עמק חפר. כיום משמש כחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל וכממלא מקום רב העיר בני ברק.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בעיר מנצ'סטר באנגליה לרב שלמה וניטה וויס. למד בישיבת גייטסהד באנגליה, לאחר מכן עלה לארץ ישראל ולמד תקופה קצרה בישיבת מיר, כמו כן למד בישיבת מרכז הרב בירושלים והמשיך את לימודיו במכון הארי פישל. נסמך להוראה על ידי הרב הראשי הרב איסר יהודה אונטרמן.
הוא חזר לעירו מנצ'סטר לשמש רב קהילה. באותה תקופה למד משפטים (עריכת דין) באוניברסיטת מנצ'סטר. לימים שימש גם כמנכ"ל לשכתו של הרב ד"ר עמנואל יעקובוביץ, הרב הכולל ליהודי בריטניה הגדולה, והיה אחראי לענייני ישראל בלשכת הרב הראשי. הרב וויס שימש גם כרב ומורה רוחני לסטודנטים יהודים באוניברסיטאות לונדון ומנצ'סטר.
בשנת תשמ"ו (1986) התמנה כרבה של כפר הרא"ה ובכלל זה המשקים הקיבוצים והמושבים הסמוכים לכפר. מאוחר יותר מונה באופן רשמי לכהן כרבה של המועצה האזורית עמק חפר.
בכ"ה באלול תשע"ח (2018) נבחר למועצת הרבנות הראשית, במקום הרב יוסף גליקסברג.
בשנת תשע"ט (2019) לאחר פטירת הרב שלמה קורח רבה של בני ברק, מונה לשמש כממלא מקום רב העיר בני ברק עד לבחירת רב קבוע לעיר מטעם המדינה.