העתקה פיראטית מצליחה נוספת הייתה זו של הנרי ג'. אלן, שפיתח שכפול פוטוגראפי של האנציקלופדיה בריטניקה וגבה בעבורו מחצית מתעריפו של סטודארט (2.50$ לכרך). מעתיקים פיראטיים אחרים לכאורה של המהדורה התשיעית היו ג'ון ואנאמייקר והכומר אייזק קאופמן מאנציקלופדיית " Funk and Wagnalls". בשנת 1890, ג'יימס קלארק הוציא לאור את ה-Encyclop?dia Britannica, Revised and Amended. אולם, בשנת 1896, הצליח סקריבנר להשיג צו מבית משפט שהורה על סגירת הפעילות הפיראטית, ולוחות-הדפוס המועתקים הותכו בהוראת הצו.
הוראס אברט הופר היה איש עסקים אמריקאי, מאנשיו של ג'יימס קלארק, אחד מגדולי המעתיקים האמריקאיים. הופר הבין מה הרווח הפוטנציאלי הגלום באנציקלופדיה בריטניקה, ובשנת 1896, נודע לו על הקשיים הכלכליים אליהם נקלעו הבריטניקה ועיתון הטיימס הלונדוני. הופר יצר שותפות עם קלארק, אחיו ג'ורג' קלארק, וולטר מונטגומרי ג'קסון והארבעה יזמו את הפצת הבריטניקה בחסות הטיימס, שתפקידו יהיה פרסום תוך שימוש בשמו הטוב של העיתון. הופר ומנהל המכירות הנמרץ שלו, הנרי הקסטון, עשו לראשונה שימוש בשיטות חדישות לשיווק הבריטניקה: פרסומות שהתפרסו על פני עמוד שלם בטיימס, המלצות ידוענים, מכירה בתשלומים, וסדרה ארוכה של "הצעות אחרונות בהחלט". הגם ששיטות המכירה האגרסיביות זכו לביקורת רבה על כך שאינן תואמות את ההיסטוריה והמוניטין האקדמי של האנציקלופדיה בריטניקה, הרווחים חסרי-התקדים הביאו סיפוק רב למנהל הטיימס, צ'ארלס פרדריק מוברלי בל, שאמד את אופיו של הופר כ-"טיפוס בזוי וגס האוהב להותיר רושם של ג'נטלמן. התייחס אליו כאל ג'נטלמן ולא תווצרנה בעיות; התייחס אליו כאל טיפוס לא-הגון במהותו ותזכה לכל הצרות שבעולם." השותפות האמריקאית הניבה מכירות של כ-20,000 עותקים מהבריטניקה בארצות הברית (בארבעה סיבובי מכירות של 5000 עותקים האחד), ולאחריהם, בראשית שנת 1900, רכשו הופר וג'קסון את השליטה בה מידיהם של האחים קלארק. A &amp; C Black עברה ללונדון בשנת 1895 וב-9 במאי 1901, מכרה את כל הזכויות על האנציקלופדיה בריטניקה להופר וג'קסון, ששהו אז בלונדון.
מכירת האנציקלופדיה בריטניקה לאמריקאים הותירה טינה עמוקה בליבם של חלק מהבריטים, במיוחד משום שנראה היה בעיניהם שאינטרסים אמריקאיים קרתניים זכו לדגש רב מן הראוי. כך למשל, כתב מבקר בריטי בן זמננו:
מהדורות אמריקאיות ראשונות (העשירית עד הרביעית, 1901-1973).
המהדורה העשירית (כרכי-המילואים לתשיעית).
שוב תחת חסות הטיימס הלונדוני, הבעלים החדשים הדפיסו במהירות אחד-עשר כרכי-מילואים למהדורה התשיעית; העורכים היו יו צ'ישולם, סר דונלד מקנזי ואלאס, ארתור ט. הדלי ופרנקלין הנרי הופר, אחי הבעלים הוראס הופר. יחד עם המהדורה התשיעית, 35 הכרכים זכו לשם "המהדורה העשירית". ההוצאה מחדש של המהדורה התשיעית תחת הכינוי "המהדורה העשירית" הובילה לשערורייה ציבורית, משום שרבים ממאמרי המהדורה התשיעית כבר היו בני 25 שנים, וגילם ניכר בהם יותר ויותר, ככל שחלף הזמן. הדבר הוביל לבדיחה נפוצה: "The Times is behind the Encyclopaedia Britannica and the Encyclopaedia Britannica is behind the times." (הטיימס [גם "זמנים" באנגלית] נמצא מאחורי הבריטניקה והבריטניקה נמצאת מאחורי הזמנים [טיימס]).
מסע הפרסום והמכירות למהדורה העשירית שהושק בשנת 1903 היה למתקפה רבתי של שיווק ישיר: מכתבים בכתב-יד, מברקים, הצעות מוגבלות בזמן וכו'.. הציטטה הבאה, שנכתבה בשנת 1926, מספרת על אותם הימים:
אוסף מצוין של עלוני פרסומת שאסף אדם אחד (C. L. Parker) בשנה זו, נשמר בספרייה הבודליאנית (מספר קטלוגי #39899.c.1). קהל היעד של מסע הפרסום היה בבירור המעמד הבינוני-הנמוך, אנשים ששאפו לקדם את חייהם. מסע הפרסום זכה להצלחה עצומה, הביא למכירת למעלה מ-70,000 עותקים והניב רווחים על סך 600,000 לירות-שטרלינג. כאשר מומחה בריטי הביע בפני הופר פליאה על כך שרבים כל כך חשקו באנציקלופדיה מיושנת, הלה השיב לו: "הם לא, אני גרמתי להם לרצותה."
המהדורה האחת-עשרה.
המהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה, אולי הידועה מכולן, נולדה בשנת 1903 ויצאה לאור בין השנים 1910 ו-1911 ב-28 כרכים וכרך נוסף של מפתח-עניינים. עורכיה היו יו צ'ישולם בלונדון ופרנקלין הופר בניו יורק, והייתה זו המהדורה הראשונה שיצאה לאור בבת-אחת, ולא כרך אחר כרך. כותביה הידועים רבים מספור, ובהם באדן-פאוול על מעוף-העפיפון; ארתור אדינגטון על אסטרונומיה; אדמונד גוסה על ספרות ודונלד טובי על מוזיקה. לעיתים היא מכונה " 1911 Encyclopaedia Britannica". מהדורה זו זוכה להערכה עד היום על הסבריה הברורים והפשוטים בנושאים מדעיים. בהיותה ברשות הציבור, תוכנה זמין במלואו מעל גבי רשת האינטרנט. המהדורה האחת-עשרה שמרה על הרמה האקדמית הגבוהה והכותבים הידועים שהיוו את סימן ההיכר של המהדורה התשיעית, אך פגמה ברמה זו על ידי קיצור ופישוט המאמרים, במטרה להתאימם לציבור רחב ככל הניתן. אי לכך, מנתה המהדורה האחת-עשרה כ-40,000 ערכים, לעומת כ-17,000 בלבד בתשיעית, על אף שאורכן הכולל היה דומה למדי. שינוי זה היה תוצר האסטרטגיה העסקית האמריקאית שמטרתה הייתה לפנות לקהל יעד גדול ככל האפשר, להמונים, בד בבד עם שמירה על מעמדה של האנציקלופדיה בריטניקה כספר עזר אקדמי. יש המייחסים את הרמה האקדמית הגבוהה יחסית שנשמרה בכל זאת, להוראס אברט הופר, הבעלים, שנאמר עליו כי שמר בקנאות על רמה זו ולא חסך בהוצאות על מנת להביא את האנציקלופדיה למצוינות.
לאחר סכסוך שליטה ארוך וקשה בשנים 1908–1909, שזכה לתהודה תקשורתית רבה, רכש הופר את מלוא הבעלות על האנציקלופדיה בריטניקה משותפו משכבר הימים וולטר ג'קסון. אולם, המהומה התקשורתית הביאה את הטיימס לסגת מחוזה מתן החסות של העיתון לאנציקלופדיה, בשל תחושת הנהלת העיתון שהדבר לא שרת עוד את האינטרסים שלו. לאחר שכשל בניסיונותיו לזכות בחסות אוניברסיטת אוקספורד, פנה הופר לאוניברסיטת קיימברידג' והצליח לזכות בחסותה על האנציקלופדיה בריטניקה. על-כן, בתחילה יצאה האנציקלופדיה בריטניקה לאור בהוצאה האוניברסיטאית של קיימברידג', ומלומדי האוניברסיטה הורשו לעבור על תכניה וכן לפסול אמצעים פרסומיים אגרסיביים מדי. אפשר שמשום כך, נקלעה הבריטניקה לקשיים כלכליים, או-אז היא הועברה לבעלות חברת סירס רואובק ושות' משיקגו, שהוציאה אותה מחדש בשלמותה, אך בכרכים מצומצמים יותר בגודלם. בעליה של סירס, הפילנתרופ יוליוס רוזנואלד, היה ידידו של הוראס הופר ובעל מחויבות להצלחת הבריטניקה; במו-ידיו הוא הגן על הבריטניקה מפני פשיטות רגל מספר פעמים במהלך 15 השנים הבאות. הגם שהמהדורה המוקטנת של סירס זכתה להצלחת-מה בשנים 1915–1916, החלו המכירות לצנוח במידה משמעותית משנכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
בהכנת המהדורה האחת-עשרה עסקו 35 כותבות, מתוך 1,500 כותבים בסך-הכל (כלומר, כ-2.3%). הגם שלא היה בכך שיפור רב בהשוואה למהדורה העשירית (שמנתה 37 כותבות מבין 1,800 מחברי המאמרים), הדבר זכה לתהודה ציבורית והוצג כהתקדמות משמעותית בהכרת תרומתן של נשים לחוגים האינטלקטואליים. אולם, המהדורה האחת-עשרה העסיקה מאות נשים בכתיבת המאמרים הקצרים והבלתי-חתומים; חלקן, דוגמת הרייט הנסי, הרופאה האירית המומחית, אף התמנו לתפקיד עורכים מחלקתיים (מבלי לקבל על כך קרדיט).
המהדורות השתים-עשרה והשלוש-עשרה (כרכי-מילואים מתחרים למהדורה האחת-עשרה).
המכירות העלובות של שנות המלחמה הביאו את האנציקלופדיה בריטניקה לסף פשיטת רגל. מנכ"ל חברת סירס רואובק, יוליוס רוזנואלד, היה מסור לאנציקלופדיה בריטניקה ורכש את הזכויות עליה ב-24 בפברואר 1920 מחברו הוראס אברט הופר, בעבור 1.25$ מיליון דולרים. מטה הבריטניקה עבר לשיקגו, ובה הוא נותר מאז ועד היום. בשנת 1922, יצאו לאור שלושה כרכי-מילואים למהדורה האחת-עשרה, וסיכמו את ההתפתחויות עד צאתו, במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה; שלושה כרכים אלה, יחד עם המהדורה האחת-עשרה, הוצגו כמהדורה השתים-עשרה. הוראס הופר נפטר בשנת 1922, כמה שבועות בלבד לאחר צאתם לאור של נספים אלה. מהדורה זו הייתה לכישלון מסחרי מוחץ, והסבה לסירס הפסדים בגובה של כ-1.75$ מיליון דולרים, בעקבותיהם היא השיבה את הזכויות בחזרה לאלמנתו של הופר, הרייט מיקר קוקס, ולאחיה, ויליאם ג'. קוקס, והלה נטל את האחריות להוצאת האנציקלופדיה בשנים 1923 עד 1928.
בחלוף מספר שנים, נוצרה פרספקטיבה חדשה על אותה התקופה. אשר על כן, בשנת 1926, יצאו שלושה כרכים חדשים של הבריטניקה שסיקרו את אירועי השנים 1910 עד 1926, ונועדו להחליף את אלו של המהדורה השתים-עשרה. שוב, יחד עם כרכי המהדורה האחת-עשרה, הכרכים החדשים כונו בשם המהדורה השלוש-עשרה, ושמרו על מסורת השגת הכותבים הידועים, ובהם: הארי הודיני, אלברט איינשטיין, מארי קירי, זיגמונד פרויד, הנרי פורד, ליאון טרוצקי, פרדיננד פוש, גוסטב שטרזמן, טומאש מסריק ואליהו רוט.
בשנת 1928, רכש רוזנואלד בחזרה את הזכויות על האנציקלופדיה בריטניקה, בהותירו את קוקס בתפקיד המוציא לאור בפועל. קוקס טען בלהט בזכות מהדורה חדשה, ארבע-עשרה במספר, בנמקו זאת בכך שהמהדורה האחת-עשרה (עיקר תוכן המהדורות השתים-עשרה והשלוש-עשרה) כבר הייתה למיושנת מאוד. קוקס אף ניסה לערב את אוניברסיטת שיקגו בתהליך הפקת האנציקלופדיה בריטניקה, ואפילו הציע מקדמה על-סך מיליון דולר מרוזנואלד כאמצעי פיתוי; אולם, נאמני האוניברסיטה דחו את ההצעה, בהחלטה שתחזור על עצמה בשנית כעשרים שנה מאוחר יותר, הפעם למול ויליאם בנטון.
המהדורה הארבע-עשרה.