מק'גוון הביעה התעניינות בהקלטת אלבום משלה. בסדרה "מכושפות" הופיעה מק'גוון בשירה הקלאסי של פגי לי - "Fever". מק'גוון ביצעה שלושה שירים נוספים מהאלבום של פסקול הסרט פלאנט טרור: "You Belong to Me" (גרסת כיסוי לשירו של דין מרטין), "Useless Talent #32" ו-"Two Against the World".
חייה האישיים.
בשנות ה-90 המוקדמות, מק'גוון, אז אלמונית יחסית, הייתה מעורבת במשך שנתיים עם גבר שאליו היא מתייחסת כוויליאם, שלטענתה, החל לקנות לה ציוד כושר ומגזיני אופנה במאמץ לשכנע אותה להיות רזה יותר. היא פיתחה הפרעת אכילה במטרה להוריד את משקלה ל-84 פאונד (38 ק"ג) כמו הנשים במגזינים. "מעולם לא הצלחתי לרדת מתחת ל-92 פאונד (42 ק"ג)", כתבה מאוחר יותר. "הרגשתי כמו כישלון." מערכת יחסים זו והפרעת האכילה הסתיימו בתחילת 1993 כאשר מק'גוון פגשה את ברט קנטור , בעלים של מועדון הלילה "Dragonfly" בהוליווד. קנטור נדקר למוות בביתו באותו יולי, ומק'גוון הצהירה כי הרצח שלו הותיר אותה "מרוסקת". ההרג נותר בלתי פתור עד היום.
למק'גוון הייתה מערכת יחסים בת שלוש שנים וחצי עם זמר הרוק מרילין מנסון. לאחר שהיו מאורסים במשך שנתיים, מק'גוון סיימה את מערכת היחסים ביניהם ב-2001 בשל "הבדלים באורח החיים".
לפני צאת הסרטים "פלאנט טרור" ו"חסין מוות"; היו השערות שמק/גוון יצאה עם הבמאי רוברט רודריגז. במאי 2007, הם אישרו את מערכת היחסים ביניהם בזמן שהופיעו יד ביד בפסטיבל קאן. ב-12 באוקטובר 2007, הודיעו השניים על אירוסיהם, ולפי הדיווחים הם נפרדו ב-2 באוקטובר 2009.
ביולי 2013, לאחר שנה אחת של זוגויות, מקגואן התארסה לאמן דייבי דיטייל. הם נישאו ב-12 באוקטובר 2013 בלוס אנג'לס. בפברואר 2016, היא הגישה תביעת גירושין מדיטייל, תוך שהיא מציינת חילוקי דעות בלתי ניתנים לגישור. הגירושין נסגרו מאוחר יותר בנובמבר של אותה שנה.
בינואר 2019, מק'גוון נעצרה בגין אישום בסמים בווירג'יניה בנוגע לקוקאין שנמצא בארנקה שהשאירה אחריה בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס בשנת 2017. היא קיבלה קנס בסך 2,500 דולר ועונש מאסר על תנאי. מק'גוון עברה מניו יורק למקסיקו בתחילת 2020, ונכון לפברואר 2021, היא תושבת קבע במקסיקו ומתגורר בטולום, קינטנה רו. מק'גוון הצהירה שאין לה תוכניות לחזור לארצות הברית.
פרשת הארווי ויינסטין.
בשנת 2017 מק'גוון סייעה להצית את תנועת המחאה העולמית MeToo# כשהייתה אחת הנשים הראשונות עם משקל כלשהו בתעשייה שיצאה בהאשמות לפרוטוקול נגד המפיק עטוי החרפה הארווי ויינסטיין. השחקנית סיפרה כי המפיק רב העוצמה אנס אותה בחדר מלון ולאחר מכן דאג שתוחרם בתעשייה.
באוקטובר 2017, הניו יורק טיימס חשף שהיא קיבלה פיצוי של 100,000 דולר ממפיק הקולנוע הארווי ויינשטיין ביחס לתקיפה מינית לכאורה ב-1997. נטען כי המפגש התרחש בחדר מלון במהלך פסטיבל סאנדנס.
ב-12 באוקטובר 2017, מק'גוון טענה שויינשטיין אנס אותה, וכי אולפני אמזון הפסיקו את הפרויקט שלה לאחר שהתלוננה. באותו יום אמרה מק'גוון שטוויטר השעתה את חשבונה למשך 12 שעות לאחר שצייצה שוב ושוב על התנהגותו המינית של ויינשטיין. טוויטר הסבירה שהחשבון של מק'גוון הפר את מדיניות הפרטיות שלו מכיוון שאחד הציוצים שלה כלל מספר טלפון פרטי. ב-7 בפברואר 2018, ג'יל מסיק המנהלת האישית של מק'גוון בזמן האונס לכאורה ב-1997, התאבדה בדירתה בלוס אנג'לס. משפחתה של מסיק האשימה את ויינשטיין, את התקשורת, את הציבור ואת מק'גוון במותה.
ב-2021 טענה מקג'וון שהקולנוענית והשחקנית ג'ניפר סיבל ניוסם אשתו של מושל קליפורניה גווין ניוסם, ניסתה לשחד אותה כדי להשתיק את הטענות שלה כלפי ויינשטיין. הדובר של סיבל ניוסם כינה את הטענות "המצאה מוחלטת".
עיסה אפורה
עיסה אפורה (מאנגלית Grey Goo) הוא תרחיש היפותטי בעל תוצאות הרסניות, שבו העולם (או במקרים קיצוניים, אף היקום כולו) נחרב, כאשר הוא משמש כחומר-בניין לתהליך השכפול העצמי של ננו-רובוטים שיצאו מכלל שליטה.
את המונח אפשר למצוא בעיקר בהקשר של מדע בדיוני, אם כי הסוגיה בהחלט עולה בפורומים יותר "מדעיים", בהתייחסות לסכנות הטמונות בננוטכנולוגיה. המושג נזכר לראשונה בספרו משנת 1985, "Engines Of Creation", של חוקר הננוטכנולוגיה אריק דרקסלר. אף על פי שמה, "עיסה האפורה" אינה צריכה להיות דווקא בעלת מרקם עיסתי או להיות בצבע האפור, אלא עליה להיות צביר גדול של ננו-מכונות בעלות פונקציה של שכפול עצמי, אשר כורות את חומרי הבניין לתהליך מן הסביבה הקרובה להן.
נסיבות היווצרות העיסה האפורה יכולות להיות מוטציה או תקלה בננו-רובוטים, שנועדו לפרק כמות מסוימת של חומר (אשפה או פסולת רדיואקטיבית). תסריט נוסף שעולה על הדעת, הוא גרימת תרחיש זה בצורה מכוונת מראש ככלי נשק או כפעולת טרור, או אף כנשק יום הדין בידי קיצונים.
בהנחה שהטכנולוגיה תאפשר יצירה של ננו-רובוטים המסוגלים להוביל לתרחיש של "עיסה אפורה", ניתן לשער שיינקטו מספר צעדים למניעת התרחיש, ביניהם תכנות הרובוטים כך שלאחר מספר מסוים של "דורות" משוכפלים יפסק השכפול העצמי, יצירתם כך שלצורך השכפול הם יזדקקו לחומר נדיר שיפוזר אך ורק באזור שבו ירצו להפעילם, או שליטה ישירה בתהליך השכפול בעזרת מחשב חיצוני כדי להביא לביטול יכולתם העצמית לשכפול ללא אשרור חיצוני.
התרחיש שהציע דרקסלר נשלל על ידי ספקנים, בהיעדר מנגנון שיסביר מדוע מכונות מלאכותיות יצליחו לגבור על יצורים חיים, שהתפתחו במהלך כ-3.5 מיליארד השנים האחרונות.
גאנש
המנון אולנד
שיר האולנדים (שוודית: Ålänningens sång) הוא ההמנון הלאומי של איי אולנד, פרובינציה אוטונומית דוברת שוודית בפינלנד. השיר פורסם לראשונה על ידי ג'ון גרנדל (John Grandell, 1892–1960) בסטוקהולם בשנת 1920 בספר שיריו "בשמש ובצל" ("I sol och skymning"), אך יש המייחסים את מילות השיר לאמו פרנסיליה. את המנגינה חיבר יוהאן פרידולף הגפורס (Johan Fridolf Hagfors, 1857–1931). השיר אומץ כהמנון בשנת 1922. על פי רוב אין שרים את הבית השלישי.
דייוויד בליין
דייוויד בליין (באנגלית: David Blaine White; נולד ב-4 באפריל 1973) הוא אמן אשליות ואמן סיבולת יהודי-אמריקני. הוא ידוע בעיקר בזכות פעלולי סיבולת (לעיתים נקראים גם "קסמי אקסטרים"), והוא עשה את שמו בתור אמן רחוב וקסמי קלוז-אפ. הוא קבע ושבר מספר שיאי עולם. "הניו יורק טיימס" כינה אותו כ"הודיני החדש".
ראשית חייו.
בליין נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק לאב פורטוריקני-איטלקי ולאם יהודיה ממוצא רוסי. אמו פטריסה מורין ווייט (1946 - 1995), הייתה מורה בבית ספר בניו יורק, ואביו ויליאם פרז היה מוותיקי מלחמת וייטנאם. כשהיה בן ארבע, ראה בליין קוסם מבצע קסמים ברכבת התחתית וזה מה שעורר בו עניין. הוא גדל אצל אמו החד הורית ולמד בבתי ספר רבים בברוקלין. כשהיה בן עשר, אמו נישאה לג'ון בוקאלו והם עברו לגור בליטל פולס, ניו ג'רזי, שם למד בתיכון אזורי. יש לו אח חורג בשם מייקל ג'יימס בוקאלו. כשהיה בן 17, עבר בליין למנהטן.
חייו האישיים.
לבליין ולארוסתו אליזה גינושה יש בת אחת, שנולדה ב-27 בינואר 2011.
באוגוסט 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, הגיע בליין לישראל לאות הזדהות עם תושבי הצפון.
במספר הימים שבהם שהה בליין בישראל, הוא הכיר את השחקנית הישראלית אגם רודברג, שלאחר מכן הייתה בת זוגו במשך שנתיים.
פעלולים וספיישלים.
קסמי רחוב ואיש הקסמים.
ב-19 במאי 1997, עלתה בטלוויזיה תוכנית הספיישל הראשונה של בליין, "דייוויד בליין: קסמי רחוב" ברשת ABC. לפי "ניו יורק דיילי ניוז", כשנשאל על סגנון הופעתו, הסביר בליין, "טיים מגזין" ציין, הרעיון של התמקדות בתגובות הצופים שינה את הדרך שבה קסמים הוצגו בטלוויזיה. "הניו יורק טיימס" כתב, פן ג'ילט, מ"פן וטלר", הצהיר,
ב"איש הקסמים", בליין מטייל ברחבי הארץ ומשעשע הולכי רגל תמימים בניו יורק, אטלנטיק סיטי, דאלאס, סן פרנסיסקו, קומפטון ומדבר מוהאבי שמצולמים על ידי צוות קטן עם מצלמות כף יד. ג'ון ראצ'ובאמר כתב, עיתון USA Today קרא לבליין "השם החם ביותר בתעשיית הקסמים נכון לעכשיו".
להיקבר חי.
אחד הפעלולים הראשונים שביצע בליין היה קבורה בארון זכוכית מספר מטרים מתחת לאדמה. ב-5 באפריל 1999, נכנס בליין לתיבת פלסטיק במשך שבוע, כמעט בלי כל יכולת לזוז ומעליו מיכל מלא ב-3 טון מים. לפי CNN, במהלך פעלול הסיבולת, בליין לא אכל דבר ושתה רק 2 - 3 כפות מים ביום. מעריכים כי 75,000 בני אדם ביקרו במקום, אחת מהם הייתה מארי בלוד, אחייניתו של הארי הודיני, שאמרה, ביום האחרון של הפעלול, ב-12 באפריל, הוצבו באתר מאות צוותי חדשות וחיכו לפתיחת-הארון. לאחר שיצא, אמר בליין לקהל חדשות BBC קבעו, במהלך הכנת התרגיל, אמר ג'ונתן דמי ל-Time Out של ניו יורק,
קפוא בזמן.