המניע לשימוש בשיטה הסוקרטית בימינו איננה זהה בהכרח לזו של סוקרטס. רק לעיתים נדירות השתמש סוקרטס בשיטתו כדי לפתח תאוריות עקביות כלשהן, תחת זאת הוא השתמש במיתוסים לצורך הסבר. בדיאלוג פרמנידס ניתן לראות כיצד פרמנידס עושה שימוש בשיטה הסוקרטית כדי להצביע על פגמים בתורת הצורות של האפלטונית, כפי שהוצגה על ידי סוקרטס. זוהי איננה הדוגמה היחידה לדיאלוג שבו תאוריות המפורטות על ידי אפלטון/סוקרטס מנותחות בשיטה הדיאלקטית. תחת להגיש לתשובות, השימוש בשיטה נעשה כדי להרוס את התאוריות שבהן אנו אוחזים, זאת כדי להגיע "מעבר" לאקסיומות ולהנחות היסוד הנראות לנו מובנות מאליהן. אשר על כן, אין סתירה הכרחית בין מיתוס והשיטה הסוקרטית, יש להן מטרות שונות והן מתוארות לעיתים כדרכים של "יד שמאל" ו"יד ימין" לטוב ולתבונה.
לימודי משפטים.
השיטה הסוקרטית אומצה באופן נרחב בלימודי משפטים בעת המודרנית, במיוחד בארצות הברית. באופן טיפוסי, המרצה שואל שאלה ומבקש מתלמיד בכיתה לענות עליה. לאחר מתן התשובה ממשיך המרצה ושואל את התלמיד שאלות נוספות, על יסוד תשובתו, או מפנה שאלות אלה לתלמידים אחרים.
השימוש בשיטה הסוקרטית הוא בעל מאפיינים משותפים מסוימים, אולם הוא משתנה בהתאם לאופיו ומזגו של המרצה. תחילה פונה המרצה באופן אקראי לתלמיד מסוים בשאלה הנוגעת לטיעון מרכזי של אחד השופטים בפסק דין שנלמד. בשלב ראשון מתבקש התלמיד לנסח בבהירות את הטיעון, זאת כדי לוודא שאכן התלמיד קרא את פסק הדין והבין את תכנו. בהנחה שהתלמיד קרא את פסק הדין ומסוגל לנסח בבהירות את הטיעון המרכזי בו, המרצה ממשיך ושואל האם התלמיד מסכים עם פסק הדין. בשלב זה, לאחר שהסטודנט השיב, נוטל המרצה את תפקיד פרקליט השטן ומציע טיעון נגדי הסותר את הטיעון בו מחזיק התלמיד, כך הוא מאלץ את התלמיד להגן על עמדתו.
השאלות הנשאלות בשלב שני של הדיאלוג בין המורה לתלמיד יכולות להיות מסוגים מספר. לעיתים השאלות באות לבחון את ההנחות שעליהן מבסס התלמיד את תשובתו הקודמות, עד אשר היא מתערערת. לעיתים מטרת השאלות להביא את התלמיד לניסוח מדויק יותר של הטיעון, זאת לצורך הבנת כלל חוקי מסוים או מקרה מסוים. המורה אף עשוי להציע סיטואציה היפותטית שבתוכה יצטרך התלמיד לנסח יוצא מן הכלל לטיעון שניסח. לבסוף יש מרצים העושים שימוש בשיטה הסוקרטית כדי להביא תלמידים לניסוח עקרונות חוקיים בעצמם, באמצעות ניסוח שאלות המנחות אותם לכיוון זה.
אחד מן המאפיינים הבולטים ביותר של השיטה הסוקרטית היא שבדרך כלל יש יותר מתשובה "נכונה" אחת, ולעיתים, אין כל תשובה ברורה וחד-משמעית. המטרה העיקרית של השיטה הסוקרטית בלימודי משפטים איננה כדי לענות על שאלות חסרות תשובה, אלא כדי לבחון את גבולותיהם של נושאים בתחום המשפט ולהנחיל לתלמיד מיומנויות במחשבה ביקורתית להן יזדקק כעורך דין. לצורך כך המרצה בוחר לעיתים להכניס שינויים בעובדות המקרה, כדי לבחון האם הדבר משפיע על התוצאה המשפטית. שיטה זו מעודדת את התלמיד שלא להסתפק בשינון המקרה, אלא ביישום העקרונות המשפטיים הגלומים בו. כיוון שחומר הלימוד לשיעורי המשפטים מורכב ברובו מפסקי דין, השיטה הסוקרטית מאפשרת לחשוף את העובדה כי החלטות השופטים מבוססות בדרך על הנחות, אמונות ומסקנות הניתנות לערעור.
לעיתים מסתיים השיעור בדיון קצר ביסודות החוקיים וזאת כדי לעגן את הנלמד במצב החוקי העכשווי. במקרים אחרים לא נעשה סיכום מסודר של העקרונות שנלמדו בשיעור ועל התלמידים להסיק בעצמם עקרונות אלה. כדי שהשיטה הסוקרטית תהיה יעילה כשיטת לימוד, על התלמידים להתכונן היטב לשיעורים ולהופיע אליהם כאשר קראו ולמדו כבר את חומר הקריאה והבינו באופן כללי את הנושא שילמד בשיעור.
פסיכותרפיה.
השיטה הסוקרטית אף אומצה כשיטה פסיכותרפית באופן מיוחד בפסיכותרפיה קלאסית בשיטת אדלר ובטיפול התנהגותי וקוגניטיבי. ניתן להשתמש בשיטה כדי להבהיר משמעויות, תחושות ומסקנות ואף תובנה המתבהרת באופן הדרגתי, או לבחון דרכי פעולה אלטרנטיביות.
השיטה הסוקרטית בכיתת הלימוד.
מורה מיומן יכול לעודד את תלמידיו לפיתוח מיומנויות חשיבה באמצעות השיטה הסוקרטית. זוהי השיטה הקלאסית היחידה שנועדה לעודד מחשבה עצמאית. קיימים מספר מרכיבים מהותיים לתכנון שיעור כדי שיתאים לשיטה זו:
אל גמאל
טיל נגד לווין
טיל נגד לוויין
זיהוי עמית טורף
הר אביטל
הַר אֲבִיטָל הוא הר געש רדום השוכן ברמת הגולן, מערבית לגבול הסורי. גובהו כ-1,204 מטר מעל פני הים, והוא חלק מקו התלים הישראלי. בערבית נקרא ההר "תל אבו נידא" (تل ابو الندى).
הר אביטל הוא המבנה הגעשי הגדול ברמת הגולן. רוחבו כ-2 ק"מ, אורכו כ-3 ק"מ, והוא מתנשא לגובה של כ-300 מטרים מעל סביבתו. בצמוד להר מצפון נמצא הר בנטל. מעריכים כי שני הרי הגעש הם חלק ממבנה געשי אחד ולהם מקור מגמטי משותף.
בבקעת אביטל הנמצאת במרכז ההר נמצאים שטחים חקלאיים השייכים לקיבוץ אל-רום. בתוך הבקעה שתי גבעות קטנות, המכונות "תלי תאומים". על פסגת ההר נמצא בסיס צבאי. ההר הוא חלק משמורת הר אביטל הקרויה על שמו.
גאולוגיה.
הר אביטל הוא מבנה געשי מורכב. במשך שנים הסברה הייתה כי הבקעה במרכז ההר היא הקלדרה של הר הגעש הקדום שהתפוצץ, וממנו נותרו רק שולי ההר המקיפים את הבקעה.
ההשערה המקובלת כיום היא כי בתחום הקלדרה של הר אביטל היו שני חרוטי אפר, צפוני ודרומי, אשר נבנו בסדרה של התפרצויות סטרומבוליאניות לפני כ-700 אלף שנה. לפני כ-115 אלף שנה אירעה ההתפוצצות הגדולה של ההר ובעקבותיה קיבל ההר את צורתו הנוכחית. ההתפרצות הגדולה אירעה לאחר שקילוח לבה מהר אודם סתם את הנחל אשר ניקז את בקעת קוניטרה הסמוכה. חסימת ציר הניקוז של הבקעה הביא ליצירת אגם ומים ממנו חדרו לתוך תא המגמה מתחת להר. מפגש המים והמגמה יצר קיטור בלחץ גבוה, אשר הביא לסדרה של התפוצציות פריאטו-מגמתיות חזקות אשר הרסו כמעט לחלוטין את החרוט הצפוני כמו גם חלקים ניכרים מהחרוט הדרומי. ייתכן כי תלי התאומים במרכז הבקעה הם שרידים לחרוט הצפוני.
ההתפוצציות העזות יצרו את טבעת הטוף המקיפה כיום את ההר. טוף מאירוע זה הועף למרחק רב ונמצא באזור קוניטרה, מרחק של יותר מ-3 ק"מ מההר, כמו גם בצידו הדרומי של הר בנטל, אשר כבר היה קיים בשלב זה. מעריכים כי טבעת הטוף מנעה חדירת מים נוספים לתא המגמה ובשלב זה פסקו ההתפוצצויות.
מהר אביטל פרצו שני קילוחי לבה קטנים: אחד דרומה, בשלב בניית חרוטי האפר, וקילוח נוסף לכיוון דרום-מערב לאחר התפוצצות ההר.
בשלב האחרון שקע חלקו הצפוני של ההר ויצר את הבקעה במרכז ההר. פסגת ההר כיום היא שריד לחרוט האפר הדרומי.
פארק וולקני אביטל.
בחלקו המזרחי של הר אביטל פעלה מחצבת סקוריה שנגסה בהר. כריית הסקוריה חשפה שכבות גאולוגיות מעניינות המלמדות על ההיסטוריה הגעשית של רמת הגולן. בעזרת מועצה אזורית גולן, הקרן לשיקום מחצבות ומשרד התיירות שוקם המקום והפך לפארק וולקני- גאולוגי שנפתח ב-2013. הכניסה לפארק היא בחינם וניתן ללמוד על המקום בעזרת שלטי הסבר ועמדות מסבירן העוזרות להסביר תופעות געשיות שונות כמו טיפות געשיות ואופקי הפצצות.
הר אביטל במלחמת יום הכיפורים.
לפני מלחמת יום הכיפורים היה על פסגת ההר בסיס של יחידה 8200 (באותה עת, יחידה 848) שכונה "ארבל". עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973, הבסיס הופצץ ביעף המטוסים הראשון של חיל האוויר הסורי, בשעה 13:50, במקביל להפצצת מוצב החרמון. הבסיס לא פונה במשך כל ימי הלחימה למרות קרבתו לגבול הסורי, ולמרות שעבר הפגזות כבדות במשך ימי הקרבות הראשונים. במשך כל ימי הלחימה המשיך בסיס המודיעין הישראלי לתפקד בתצפית, האזנה ואכוונה.
נוה שלום
הפארק הלאומי אגמונט
הפארק הלאומי אגמונט (אנגלית: Egmont National Park) הוא פארק לאומי בניו זילנד, בחבל טראנאקי.
גאוגרפיה.
הפארק אגמונט נמצא בחלקו המערבי של האי הצפוני, סביב הר הגעש טראנאקי, מדרום לניו פלימות'. שטחו של פארק אגמונט הוא 335 ק"מ רבוע. הפארק החל את דרכו כשמורת יער, שהוקמה בשנת 1881 על שטח ברדיוס של 9.6 ק"מ מפסגת הטראנאקי כדי לשמר את יער הגשם סביב ההר. במשך עשרים השנים שלאחר מכן פותחו באזור תשתיות למטיילים ומבקרים ולשמורה נוספו שטחים נוספים, עד שבשנת 1900 הוכרז פארק אגמונט כפארק הלאומי השני בניו זילנד, והצטרף לפארק הלאומי טונגרירו.
הר טראנאקי שבמרכז הפארק הוא הר געש רדום, שעל פי הערכות גאולוגיות היה פעיל במהלך 120,000 עד 135,000 השנים האחרונות והתפרץ לאחרונה בשנת 1755. בתחומי הפארק שני הרי געש כבויים נוספים, קטנים יותר מטראנאקי: פואקאי, הנמצא צפונית מערבית לטראנאקי והיה פעיל בתקופות קדומות יותר מטראנאקי, וקאיטקה הנמצא צפון מערבית לפואקאי.
ממוצע המשקעים בפארק גבוה משמעותית מהממוצע באזור בגלל הקרבה לים, והגובה, ועולה ככל שעולים בגובה. אוויר לח המגיע מים טסמן עולה כאשר הוא מגיע לרכס הנוצר על ידי הטראנאקי, הקאיטקה והפואקאי וכתוצאה מירידת הטמפרטורה עם העלייה בגובה מוריד משקעים. בפסגת הר טראנאקי ממוצע המשקעים מגיע ל-7,000 מ"מ בשנה (לעומת 1,500 מ"מ בשנה בניו פלימות'). כמות המשקעים הרבה, בצירוף הקרבה לחוף והטמפרטורות הנוחות השוררות באזור לאורך רוב ימות השנה הביאו ליצרתו של יער גשם צפוף.
השטחים שסביב הפארק משמשים כשטחי מרעה לחקלאים המתגוררים בסביבה וכך קו היער נותר חד וברור ומשקף כמעט במדויק את גבול הפארק הלאומי.
קומי קודה
קוּמי קוֹדה, נולדה כקוּמיקוֹ קוֹדה (ביפנית:神田來未子; נולדה ב-13 בנובמבר 1982) היא זמרת J-Pop יפנית.
חייה.