בפמפלט מתבצעת גם הבחנה בין מעמדות שונים בחברה [Lumpen proleteriat (פועלי הסחבות - מעמד פועלים חסר מודעות מעמדית) בהגדרתם הכלכלית לעומת Lumpen בהגדרתם מבחינת עמדות או גישות, בורגנות לעומת מעמד הפועלים]. מחברי הפמפלט קובעים כי בפועל, ארצות הברית נמצאת במצב מלחמה – לא מוכרזת - עם אוכלוסיית השחורים, עם אוכלוסיית העניים ועם מיעוטים לאומיים אחרים. הארגון מצהיר כי כולם מחויבים לבנות את האמצעים להסתערות על הדיכוי הפנימי, על התוכניות החברתיות של דיכוי מעמדי ועל ה"חוק והסדר", או שיוטל ספק חמור בעצם הקיום שלהם.
הארגון מגדיר אימפריאליזם כשלב הסופי של קפיטליזם מפותח יתר-על-המידה; בשל העובדה שאימפריאליזם מתקיים בתחום הבין-לאומי, המאבק נגדו חייב להיות בין-לאומי גם כן. את הקפיטליזם יש להשמיד בכל מקום בו הוא מתקיים ואנו, כותב הארגון, מחויבים לתמיכה הדדית במאבק נגדו. על מנת לקשור את הפאן-אפריקניות למציאות העולם כיום, ממשיך הפמפלט, אסור לנו לשכוח את המהות האמיתית של האימפריאליזם ושל הנציג מספר 1 שלה, האימפריאליזם האמריקאי. פאן-אפריקניזם שאינו מתמודד עם משרתיו הנרצעים של הנאו-קולוניאליזם, ובמקום זאת מעמעם את המדיניות הנצלנית הננקטת כלפי משרתיו אלו, בעת פעולתו למען השחורים, הוא לא יותר מלאומנות בורגנית שהועתקה אל המישור הבין-לאומי. הארגון קורא לסולידריות בין-לאומית וקובע שפאן-אפריקניזם השואף להיות מהפכני, חייב לבטא סולידריות מהפכנית עם מאבקיהם של כל העמים המדוכאים על ידי האימפריאליזם האמריקאי. הארגון מצהיר כי אין פסול בשיתוף פעולה עם לבנים לשם קידום השגת המטרות שהציב לעצמו, וזו גם עמדתו ביחס לשיתוף פעולה טקטי בין עובדים שחורים ללבנים.
ניתן לסכם כי התנועה ביקשה לגשר בין תפיסות מרקסיסטיות ולאומיות תרבותיות. הארגון עשה שימוש בטרמינולוגיה חריפה כשהגדיר את מה שחווים האפרו-אמריקאים כ"רצח עם". הארגון התייחס למציאות של כליאה ו"פשע", כחלק מהחיברות המקובל; הוא קבע כי בחברה קפיטליסטית, לפשע יש בסיס מעמדי וכי החברה הקפיטליסטית בכללותה מבוססת על יחסי ניצול וכך, פשע שבוצע על ידי התנהגות של המעמדות הנמוכים הוא השתקפות של הפרקטיקות והערכים הקרימינליים של המעמד השולט. הארגון טען כי מציאות הקיום השחור בארצות הברית, לא רק חיברתה את האפרו-אמריקאים לחיות חיים לא לגיטימיים (במושגים של החוק הקפיטליסטי) של דיכוי מתמשך, אלא אף תכנתה את האפרו-אמריקאים לצפות שאותם מוסדות אשר יצרו את הסוציאליזציה הזאת מלכתחילה, יהיו אלו שייפתרו את מצבם. בכך יש גם ביקורת על התפיסות הנוצריות כמו זו של מרטין לותר קינג, שמקורן 'לבן'. האבסורד בא לידי ביטוי כאשר האפרו-אמריקאים מבקשים עוד נוכחות משטרתית, בעוד המשטרה ממלאת תפקיד בשימור הדיכוי של הקהילה.
שולם שוורץ
צו הפטר
צו הֶפְטֵר הוא צו שניתן על ידי שופט בית המשפט המחוזי המסיים הליכי פשיטת רגל, בתנאים שקבע החוק ונחשב לסופם הטוב של חייבים שנמצאים בהליכי פשיטת רגל וחדלות פירעון, שכן צו הפטר מאפשר למעשה את מחיקת יתרת חובותיהם שלא נפרעו של החייבים בהליך ומעניק להם את האפשרות לפתוח דף חדש מבחינה כלכלית.
במידה והחייבים מוכיחים כי פרעו לטובת הנושים את מלוא החוב שהיו יכולים לשלם במסגרת ההליך, בית המשפט המחוזי או רשם הוצאה לפועל הוא שמעניק את הצו לאחר ששמע את כלל טענות הצדדים להליך. שתי ערכאות מוסמכות לתת את ההפטר. בית משפט המחוזי לחייבים בהליכי פשיטת רגל או רשם ההוצאה לפועל לחייבים אשר עומדים בתנאי ההפטר עד סכום של 800,000 ש"ח במסגרת הליכי הוצאה לפועל לחייבים שהוגדרו מוגבלים באמצעים.
בקשה לצו הפטר בבית המשפט המחוזי תהיה בכתב ותאומת בתצהיר, ויכולה שתוגש יחד עם בקשה להכרזה על פשיטת רגל או בכל מועד שהוא לאחר שהוכרז חייב כפושט רגל. לרוב בבקשות שהוגשו על ידי חייבים החל מחודש ספטמבר 2013 עת הנהיג הכונס הרשמי רפורמה בהליכים נדונה בקשה להכרזת פשיטת רגל יחד עם הפטר מותנה או חלוט במעמד הדיון שמקיים בית המשפט בבקשה כולה (כחצי שנה עד שנה וחצי ממועד ההחלטה על צו כינוס כנגד החייב).
במידה ובדיון פשיטת רגל הוכרז חייב כפושט רגל וכמו כן אם גובשה תוכנית פירעון על ידי הכונס הרשמי והצדדים הסכימו לתוכנית זו ייתן בית המשפט את אחד מהצווים הבאים:
לאחר שקיבל החייב צו הפטר חלוט עליו להמציא העתק ממנו לכלל הנושים ולתיקי ההוצאה לפועל ובתי המשפט שההליכים בהם עוכבו בצו הכינוס. מחובתו של החייב לוודא את סיום ההליכים בפועל כנגדו.
צו הפטר חלוט יהווה ראייה והגנה מחובות שהיו לחייב טרם כניסתו להליך פשיטת רגל עד למועד בו ניתן לו צו כינוס ולא נתבעו ולכן אם נושה שהחוב כלפיו הוצהר בכניסה להליך יפתח בהליך נגד חייב שהופטר מאותו חוב לאחר הפטרו כאמור יוכל החייב להתגונן באמצעות הצו כנגד אותה התובענה.
התנאים לקבלת צו הפטר.
על החייבים להוכיח כי פעלו בתום לב על מנת להסדיר את חובותיהם, אולם הצו איננו בהכרח פותר את כל הבעיות העומדות בפניהם, שכן בית המשפט המחוזי עשוי להתנות את ההפטר, להפוך אותו להפטר חלקי או להפטר מלא, בהתאם לשיקול הדעת של השופט/ת הרשם.
כל מקרה נשקל לגופו וההתנהלות של החייבים משחקת תפקיד חשוב בהחלטה.
בית המשפט מתייחס לכל מקרה לפי לשון החוק: "הכרה באינטרס של פושט הרגל כאשר זה נקלע לחובות בתום לב והוא מצוי במצב שהוא איננו מסוגל לפרוע אותם". לכן בית המשפט העליון קבע כי "גאולת חייבים מהשתעבדות מתמשכת לחובותיהם עד אין קץ" היא נורמה בכל חברה מתוקנת.
לאחר שנשקלו גם זכויות הקניין של הנושים, שצפויים לאבד חלק מההשקעה או מהכסף שחייבים להם, משתדלים השופטים למצוא את האיזון בין האינטרסים השונים. לנושים ישנה הזדמנות להביע את עמדתם, כמו גם לנאמן ולכונס הנכסים, ונשקלת גם התועלת הצפויה או שאינה צפויה לנושים מהתארכות ההליכים.
השיקולים מאחורי צו הפטר.
כאשר מונחת לפתחו של בית המשפט בקשה למתן צו הפטר, בית המשפט מתייחס לעיקרון אשר מקופל בהפטר והוא "הכרה באינטרס של פושט הרגל כאשר זה נקלע לחובות בתום לב והוא מצוי במצב שהוא איננו מסוגל לפרוע אותם". בית המשפט העליון התייחס לכך בפסיקתו בע"א 4892/91 אשכנזי נ' כונס הנכסים הרשמי בקובעו כי "חברה מתוקנת רואה ערך חשוב ביותר בגאולת חייבים מהשתעבדות מתמשכת לחובותיהם, עד אין קץ, ובהושטת גלגל הצלה לעברם". עם זאת, אל מול השיקולים החברתיים במתן ההפטר, בית המשפט מכיר בכך שיש בצו זה משום פגיעה בזכות הקניין של הנושים (שכן אלה לא יוכלו להיפרע מלוא חובם). אי לכך, מוטלת על בית המשפט מלאכת איזון בין האינטרסים השונים. מחד, זכותו של החייב להתקיים בכבוד כאשר הוא פעל בתום לב להסדרת חובותיו. מאידך, זכות הקניין של הנושים אשר היא זכות חוקתית ממעלה ראשונה במשטר הדמוקרטי. השיקולים אשר נבחנים במקרים כגון דא הם:
תום לב בהליך ההפטר.
תום הלב של החייב לפני הליך פשיטת רגל נבדק לגבי אופן היווצרות חובותיו כלומר, האם הם נוצרו בתום לב לדוגמה, בשל חתימה כערב לחובות אחרים, או שהחייב יצר אותם בחוסר תום לב, ואף בדרכי מרמה ותוך ביצוע עבירה פלילית, כגון באמצעות פיזור צ'קים, ניהול עסקים בלתי חוקיים, הימורים וכדומה.
סעיף 63(ב) לפקודת פשיטת הרגל מציין גם את ההתנהגויות הבאות כאינדיקציות לחוסר תום לבו של החייב לפני הליכי פשיטת רגל שלו, שיש לשקול בעת הדיון בבקשתו לקבלת צו הפטר:
סוגי צווי ההפטר בבית משפט המחוזי.
צו הפטר חלוט ומלא.
צו שפוטר את החייב באופן מלא מכל יתרת החובות שניתן לפטור אותו לפי הדין. זהו הצו האולטימטיבי שאותו שואפים כל החייבים להשיג. הצו יינתן כאשר ביהמ"ש התרשם שהחייב אכן פעל בתום לב וניסה לכסות את חובותיו, אך לא הצליח בכך בשל קשייו הכלכליים.
צו הפטר מותנה.
מדובר בצו שמותנה בתנאים שעל החייב לקיימם לפני מתן ההפטר או לאחריו, לרבות ביצוע תשלומים במשך תקופה שלא תעלה על 4 שנים מיום מתן צו ההפטר, או תקופה ארוכה יותר, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
זהו מעין מצב ביניים, אשר במסגרתו בית המשפט קובע כי החייב יקבל הפטר חלוט לאחר קיום תנאים מסוימים, כאשר לרוב מדובר בעמידתו בצו תשלומים לנושים שיוטל עליו במסגרת הסכם שייחתם בינו לנושים באספת הנושים.
כל עוד לא התקיימו התנאים שבהפטר המותנה, החייב עודנו מצוי בהליך פשיטת הרגל. במידה והחייב יעמוד בצו התשלומים, הוא יזכה לצו חלוט. במידה והחייב לא יעמוד בצו התשלומים, בית המשפט רשאי לבטל בכל עת את צו ההפטר המותנה, וזאת מיוזמתו או לבקשת הכנ"ר, הנאמן או נושה של החייב.
צו הפטר חלקי.
צו אשר פוטר את החייב רק מחלק מהחובות שניתן לפטור אותו לפי הדין. הצו יינתן כאשר בית המשפט הגיע למסקנה כי החייב פעל בתום לב רק כלפי נושים מסוימים ואילו לגבי נושים אחרים הוא פעל בחוסר תום לב.
זהו צו פחות שכיח, משום שאם בית המשפט הגיע למסקנה שהחייב נהג בחוסר תום לב כלפי חלק מהנושים, אזי בדרך כלל די בכך כדי שהוא ידחה כליל את בקשתו למתן צו ההפטר. במידה וביהמ"ש בכל זאת החליט לתת צו הפטר חלקי, אזי הצו יעניק לחייב פטור מחלק מחובותיו, בעוד לגבי יתר החובות ימשכו הליכי פשיטת הרגל באופן נפרד.
סעיף 64 לפקודה קובע כי לאחר שחלפו שנתיים ממתן צו ההפטר, יכול החייב לנסות לשכנע את בית המשפט כי אין סיכוי סביר שיהיה במצב שיוכל למלא אחרי האמור בצו, ובמקרה כזה בית המשפט רשאי לשנות את הצו באופן ובתנאים שימצא לנכון. מטבע הדברים, סעיף זה רלוונטי רק לצו הפטר מותנה או חלקי ואין לו רלוונטיות לצו הפטר חלוט ומלא.
צו הפטר לאלתר.