ג'ון מרטין (John G. Martin), מנכ"ל סמירנוף וג'ק מורגן (Jack Morgan) משווק הג'ינג'ר ביר נפגשו והחליטו לשלב כוחות. הם ונציגים מטעמם פנו בברים רבים בארצות הברית והציגו את הקוקטייל הקל להכנה. מורגן נטה להצטלם עם ברמנים שהכינו את הקוקטייל והציג את התמונות לברמנים הבאים ובכך יצר טרנד" אופנתי. לטענתו של מורגן, מטרתו הראשונית הייתה להיפטר ממלאי מת של מוצר לא מבוקש. המשקה הוגש בספל נחושת אופייני, דבר שהפך להיות חלק מהמותג של הקוקטייל.
ספל נחושת.
הכוס המסורתית להגשת משקה היא ספל נחושת גדול הנקרא כיום Moscow mule mug. קיימת טענה כי שתייה של משקה חמוץ מהספל פוגעת בבריאות מכיוון שהחומצה ממיסה את המתכת.
וריאציות.
ישנן וריאציות רבות לקוקטייל בהם מחילים את הוודקה במשקה חריף אחר. השם לקוקטייל משתנה בהתאם, ולרוב מותאם למקום ממנו בא המשקה החריף. לדוגמה:
נסלי
פרנצ'סקו טרדוצ'י (באיטלקית: Francis Tarducci; נולד ב-29 בדצמבר 1980), ידוע בשם הבמה נסלי (Nesli), הוא ראפר, זמר ומפיק מוזיקלי איטלקי.
ביוגרפיה.
נולד בסניגליה. אחיו הקטן של הראפר פאברי פיברה, איתו עבד פעמים רבות במהלך הקריירה המוזיקלית שלו.
קריירה.
בשנת 1999 הוציא את הדמו הראשון שלו, "Fitte Da Latte", שהפיק נסלי בעזרת אחיו פאברי פיברה.
בשנת 2003 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "Ego". האלבום כולל הופעת אורח של אחיו פאברי פיברה, בשיר "Piccolezze". בשנת 2004 הוציא את אלבומו השני, "Home", אשר כלל אף הוא הופעת אורח של אחיו בשלושה שירים מתוכו.
בשנת 2007 הוציא את אלבומו השלישי, "Le verità nascoste", אשר יצא לאור כשלוש שנים לאחר הוצאת אלבומו האחרון. האלבום הפך במהרה לפריצת דרכו של נסלי, תוך שהגיע למקום ה-48 במצעד האלבומים האיטלקי וזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2009 הוציא את האלבום "Fragile - Nesliving Vol. 2". האלבום לא הצליח לשחזר את הצלחתם של אלבומיו הקודמים.
בשנת 2010, לאחר שחתם נסלי בחברת "יוניברסל מיוזיק גרופ", הוציא לאור את האלבום "L'amore è qui". האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים האיטלקי. הסינגלים מתוך האלבום זכו להצלחה רבה אף הם כאשר צברו עשרות מיליוני צפיות באתר יוטיוב.
בשנת 2012 הוציא את אלבומו השביעי, "Nesliving Vol. 3 - Voglio". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי, ובכך הפך לאלבומו הראשון של נסלי אשר עשה זאת.
ב-10 בפברואר 2015 הוציא לאור את הסינגל "Buona fortuna amore", שנועד לקדם את אלבומו השמיני. הסינגל זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-29 במצעד הסינגלים האיטלקי. יומיים לאחר מכן, ב-12 בפברואר, יצא האלבום, בשם "Andrà tutto bene". האלבום הגיע למקום השישי במצעד האלבומים האיטלקי.
בשנת 2016 הוציא את אלבומו התשיעי, Kill Karma. האלבום, בשונה משאר אלבומיו של נסלי, מתאפיין בסגנונות הדאנס והרוק.
בשנת 2019 הוציא את אלבומו העשירי, Vengo in pace.
טור דה פראנס 2019
הטור דה פראנס 2019 (בצרפתית: Tour de France 2019) הוא המהדורה ה-106 של מרוץ הטור דה פראנס, אחד משלושת מרוצי הגרנד טורס בענף אופני הכביש והמרוץ היוקרתי והחשוב ביותר בעולם שמאורגן על ידי חברת ASO. המרוץ התחיל בבריסל ב-6 ביוני והסתיים בשאנז אליזה ב-28 ביוני, וכלל בסך הכל כ-3,365.8 קילומטרים ו-21 קטעים. במרוץ ניצח איגן ברנל הקולומביאני, מקדים את מנצח המרוץ ב-2018 ובן קבוצתו באינאוס גריינט תומאס ב-1:11 דקות ואת סטייבן קראוסווייק (יומבו–ויסמה) ב-1:31 דקות.
עם ניצחונו הפך ברנל לדרום אמריקאי הראשון לנצח במרוץ, שעד ניצחונו הדירוג הגבוה ביותר לדרום אמריקאי במרוץ היה המקום ה-2 של נאירו קינטנה ב-2013 ו-2015 ושל ריגוברטו אוראן ב-2017. פטר סאגאן (בורה–הנסגרוהה) ניצח את קטגוריית הנקודות בפעם השביעית בשמונה השנים האחרונות, ובכך קבע שיא חדש של ניצחונות בקטגוריה. רומן בארדה (AG2R La Mondiale) ניצח את קטגוריית ההרים כשברנל מנצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ, כשהוא בן 22 בלבד.
ז'וליאן אלאפיליפ (דקונינק קוויק-סטפ) נבחר לרוכב האגרסיבי ביותר במרוץ, לאחר שסיים אותו במקום החמישי הכללי וניצח את קטע 3 ואת קטע 13 שהיה נגד השעון. קבוצת מוביסטאר ניצחה את קטגוריית הקבוצות. קיילב יואן היה הרוכב הכי פורה מבחינת ניצחונות, לאחר שניצח שלושה קטעים (11, 16, 21).
קבוצות.
במרוץ משתתפות 22 קבוצות, שמתוכן 18 הוא מדרג הוורלד טור הבכיר וארבע מדרג הפרו קונטיננטל, שהוזמנו למרוץ על ידי החברה המארגנת של המרוץ, ASO.
רוכבים בולטים.
דירוג כללי.
כריסטופר פרום (קבוצת אינאוס), המנצח של המרוץ בשנת 2013, 2015, 2016 ו-2017 נאלץ להיעדר מהמרוץ לאחר פציעה שסיימה את עונתו בהכנה לקטע נגד השעון בקריטריום דו דופינה ליברה. מי שכן הופיע מקבוצתו למרוץ הם גריינט תומאס, המנצח של המרוץ בשנת 2018, ינסה להגן תוארו במרוץ ואיגן ברנל, בן קבוצתו, שיתחרה ביחד עם תומאס על ההובלה במרוץ. נאירו קינטנה (מוביסטאר) שסיים שני את המרוץ ב-2013 ו-2015, הוביל את קבוצתו ביחד עם מיקל לנדה ואלחנדרו ולוורדה. טיבו פינו הוביל את קבוצת Groupama–FDJ, כשוינצ'נצו ניבאלי מוביל את קבוצת בחריין מרידה, לאחר שסיים שני בג'ירו ד'איטליה. רומן בארדה (AG2R La Mondiale) שסיים את המרוץ במקום השלישי ב-2017 והשני ב-2016, הוביל את קבוצתו, כשריצ'י פורט הוביל את טרק - סגפרדו. ביו. איי. אי. אמירטס, פאביו ארו ודן מרטין ישמשו כמובילי הקבוצה. עמנואל בוכמן הובילו את בורה–הנסגרוהה כשסטייבן קראוסווייק הוביל את יומבו–ויסמה, אדם ייטס הוביל את מיצ'לטון - סקוט ביחד עם תמיכתו מאחיו התאום, סיימון ייטס. ריגוברטו אוראן מוביל את EF Education First. יאקוב פוגלסן מוביל את אסטנה, כשהוא מגיע למרוץ לאחר עונה טובה שכללה ניצחון במונומנט בלייז'–בסטון–לייז'. ז'וליאן אלאפיליפ ואנריק מאס יובילו את דקונינק קוויק-סטפ, כשמנצח קטגוריית ההרים ב-2017, וורן ברגיל, מוביל את ארקאה סאמסיק.
ספרינטרים.
פטר סאגאן (בורה–הנסגרוהה), שניצח את קטגוריית הנקודות שש פעמים, יוביל את קבוצתו במישורים במטרה להשיג את הניצחון השביעי שלו. יריביו הבולטים יהיו: קיילב יואן (לוטו–סודאל) שמגיע למרוץ לאחר שני ניצחונות בקטעים בג'ירו ועושה את הופעת הבכורה שלו בטור, אליה ויוויאני (דקונינק קוויק-סטפ), דילן חרונבייחן (יומבו–ויסמה) שניצח שני קטעים בטור של 2018 ואחד בטור של 2017, מייקל מת'יוס (סאנווב) שניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ ב-2017, אלכסנדר קריסטוף (יו. איי. אי. אמירטס), ניקולו בונפאציו (טוטאל דיירקט אנרז'י), ינס דבושרה (קטושה אלפסין), יספר סטויבן (טרק - סגפרדו), אדוואלד בואסון האגן וג'אקומו ניצולו (דיימנשן דאטה), מטאו טרנטין (מיצ'לטון - סקוט), כריסטוף לאפורט (קופידיס) ואנדרה גרייפל (ארקאה–סאמסיק).
אחרים (פנצ'רים, שענים, פועלים בכירים, ועוד).
עוד רוכבים בכירים שהשתתפו במרוץ הם: אלכסיי לוצנקו (אסטנה) ווט פולס ומיכל קוויאטקובסקי (אינאוס), מקסימיליאן שכמן (בורה–הנסגרוהה), ווט ואן ארט וטוני מרטין (יומבו–ויסמה), רוהאן דניס (בחריין מרידה), סיימון ייטס ודריל אימפי (מיצ'לטון - סקוט), רוי קושטה (יו. איי. אי. אמירטס), באוקה מולמה וג'וליו צ'יקונה (טרק-סגפרדו), טיש בנוט, תומאס דה חנט וטים ולנס (לוטו–סודאל) ונילס פוליט (קטושה אלפסין).
מסלול.
המרוץ החל בבלגיה, כששני הקטעים הראשונים מתקיימים בעיר הבירה בריסל. כמחווה לאדי מרקס הבלגי שניצח חמש פעמים את המרוץ ונחשב לגדול הרוכבים אי פעם. הקטע הראשון עבר גם בשרלרואה. גם הקטע ה-3 הוזנק מבלגיה, בעיר בינץ' אך במהלך הקטע חצה את הגבול לצרפת הסתיים באיפרני. המרוץ גם ציין 100 שנים מהשנה בה התחילו ללבוש לראשונה את החולצה הצהובה.
הקטע ה-4 של המרוץ החל בריימס והסתיים בנאנסי והתאים למאיצים, בדומה לשלב 5 שהתחיל בסן-דייה-דה-ווז' והסתיים בקולמאר, למרות זאת, תוואי השלב היה יותר גבעי, ולכן התאים פחות למאיצים טהורים ויותר לרוכבים מגוונים. השלב ה-6 של המרוץ הסתיים לראשונה בעלייה, הוא התחיל במילוז והסתיים בעלייה ללה פלאנש דה בל פי, עלייה שנכנסה לשימוש במרוץ בשנת 2012 ומאז נכללה במרוץ גם ב-2014 ו-2017. אך בשנה הזו העלייה כללה גם דרכי גראבל שהפכו אותה למאתגרת יותר.
הקטע ה-7 במרוץ היה הקטע הארוך ביותר במרוץ, 230 קילומטרים מבלפור לשאלון-סור-סון, והתאים למאיצים. הקטע ה-8 היה קטע גבעי, כ-200 קילומטרים ממאקו לסנט אטיין. גם הקטע ה-9 היה גבעי, והתחיל בעיר בו הסתיים הקטע ה-8, סנט אטיין, והסתיים בבריוד. הקטע ה-10 (סנט פלור-אלבי) היה גם בתוואי גבעי-מישורי שמתאים למאיצים, ואחריו הרוכבים נכנסו ליום המנוחה הראשון במרוץ. גם הקטע ה-11 (אלבי-טולוז) התאים למאיצים, ושני הקטעים הוו את ההזדמנות האחרונה של המאיצים לפני הכניסה לפירנאים.
הקטע ה-12 היה קטע הררי והקטע שסימן את בוא המרוץ לעליות, 209 קילומטרים מטולוז לבנייר-דה-ביגור, כשהוא כולל שתי עליות בקטגוריה "1", הראשונה מביניהם הייתה מעבר הפיירסורדה והשנייה הייתה ה-Horquette d'ancizan, לאחר הסוף שלה, לא כלל הקטע עוד עליות והסתיים בתוואי מישורי. הקטע ה-13 במרוץ היה קטע נגד השעון האישי היחיד בטור, לאחר שכלל 27.2 קילומטרים בעיר פו, והיה בתוואי גבעי.