קרב עמד להתפתח, אולם ממש באותה העת הותקפו הן הצרים והן הנצורים על ידי צבאו של בולג (בנו של אזוג) מנהיג האורקים בהרי הערפל. העימות המתפתח מכונה קרב חמשת הצבאות, ובמהלכו התאחדו כוחות בני האדם האלפים והגמדים כנגד האורקים והווארגים, זאבי הענק שלהם. אף על פי שבתחילה נראה היה כי הכוחות של העמים החופשיים יעמדו מול כוחות האופל, המספרים העצומים של חייליו של בולג כמעט וגברו בסופו של דבר על הברית המשולשת. רק עזרה של העיטים שהגיעה באיחור, יחד עם ביורן (דמות אגדית שהגמדים נפגשו עימה קודם לכן) היטתה את הכף כנגד האורקים שספגו תבוסה ונאלצו להימלט.
במהלך הקרב הנהיג תורין את חבורת הגמדים אשר לו בהסתערות אמיצה כנגד האורקים. בילבו עצמו עשה בקרב שימוש מושכל בטבעתו ונעלם מן העין, אולם נפצע בראשו ואיבד את הכרתו עד מהרה. תורין נפצע אנושות בקרב וחולץ בידי ביורן, אשר הצטרף לקרב בדמות דוב אימתני והרג את בולג, מנהיג האורקים. בתום הקרב, בעודו מוטל על ערש דווי, התפייס תורין עם בילבו, עליו כעס בעקבות גנבת אבן החן, והתפכח מתאוות הבצע בה לקה בעקבות ההשתלטות על האוצר. לאחר מות תורין היה דֵּין רגל ברזל למלך הגמדים שבבטן- ההר. מלך האלפים הניח על חזהו של תורין את אבן החן שבילבו גנב, ועל קברו שבהר הבודד הוצבה חרבו "אורקריסט", אשר זוהרת בחשיכה בעת שאורקים ויצירי רשע נוספים קרבים, ובכך תמיד ניתנה לגמדים התרעה בהתקרב אויב לממלכתם אשר בבטן ההר. בילבו חזר להוביטון וחי בעושר רב אשר צבר בהרפתקאותיו.
הבדלים בין הסרט לספר.
לצורך הסרט נעשו התאמות מרובות בעלילה: בסרט הגמדים הגיעו בבת אחת יחד עם גנדלף - בספר הם מגיעים בקבוצות, בסרט בילבו רואה את במבר ולוקח למחנה הפצועים שם רואה את תורין - בספר אדם שנשלח על ידי גנדלף מוצא את בילבו ולוקח אותו למחנה הפצועים. בסרט תורין ושות' מסתערים ישר על האלפים ובני האדם - בספר תורין ושות' עדיין על פסגת ההר הבודד בזמן שגמדי גבעות הברזל בפיקוד דיין רגל ברזל מתקיפים.
Angeleyes
Angeleyes (או Angel Eyes) הוא שיר פופ שנכתב על ידי להקת הפופ השוודית ABBA בשנת 1979. השיר Angeleyes יצא לאור כאיי-סייד כפול עם Voulez-Vous בתוך אלבום שנקרא גם הוא Voulez-Vous. המילים והלחן נוצרו על ידי חברי להקת אבבא בני אנדרסון וביורן אולבאוס. השיר נהיה פופולרי במיוחד בממלכה המאוחדת והגיע למקום השלישי בטופ 40 בכל בריטניה.
אנה מריה ספלה
איציק דדיה
יִצְחָק (אִיצִיק) דַדְיָה (נולד בשם יצחק דדון; ב-ד' בטבת ה'תשנ"ד, 18 בדצמבר 1993) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי חרדי ישראלי.
ביוגרפיה.
דדיה נולד וגדל בנתיבות. למד בישיבת נחלת אפרים בדימונה ובישיבת נחלת שלמה בבני ברק. התגייס לצה"ל ושירת במקהלת הרבנות הצבאית.
החל להופיע בגיל 9 ובגיל 13 הופיע בלהקת ה"קינדרלעך" לתקופה של חצי שנה. בגיל 16 החל בקריירה עצמאית.
בשנת 2010 הוציא אלבום בכורה בהפקת FDD פרודקשיין של דוד פדידה, בשם "עם ישראל חי", שזכה להצלחה רבה.
ב-2011 הוציא את אלבומו השני - "לשיר מהנשמה". ומאז הוציא שני אלבומים נוספים. זכה בתואר תגלית השנה של רדיו קול ברמה ורדיו קול חי בשנת 2011. וכן שיחק בתפקידים ראשיים במחזמרים בבימוי ישי לפידות ודוד פדידה ובהפקתו של פדידה: "שירים ונפלאות בבית הכנסת" (2012), וב-"שירים ונפלאות בבית הספר" (2013) גילם את ששון אלישע.
ב-2015 יצר עם הזמר עוזיה צדוק את אלבום הבכורה של צדוק - "שומר ישראל". כעבור שנתיים הקליט הזמר שיר שהתבסס על השיר תודה מאותו אלבום.
דדיה שימש כשופט בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "הקול הבא", וכן כשופט אורח בעונה הראשונה, המשודרת ברדיו קול חי.
בקיץ 2019 נפרדו דדיה ומפיקו דוד פדידה. לאחר מכן נמחק כל התוכן מערוץ היוטיוב הרשמי של דדיה, ואיתו כל הסרטונים עם עשרות מיליוני צפיות שהפכו לפרטיים. טרם פורסמה תגובה רשמית בעקבות המקרה, ובעקבות כך פתח דדיה ערוץ חדש.
החל מ-2021 דדיה מיוצג ב-"כספית - ייצוג אמנים", המייצגת בין היתר את עידן רייכל, אגם בוחבוט, מאור אדרי, ליאור נרקיס ועוד.
ברטלבורו
ברטלבורו (באנגלית: Brattleboro) היא עיירה בוורמונט, ארצות הברית. העיר ממוקמת בדרום מזרח ורמונט, ליד הגבול עם ניו המפשייר. העיר מאכלסת (נכון לשנת 2014 כ-11,000 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה בוורמונט. בעיירה מכללות רבות.
היסטוריה.
במהלך המאה ה-17 וה-18, עברו יותר ויותר אירופאים לגור באזור. בסוף דצמבר 1723 הוחלט לבנות מבצר באזור שבו עתידה לקום העיירה. בניית המבצר הושלמה לפני קיץ 1724. בשנת 1753 הוחלט להקים יישוב באזור. פעולת ההתיישבות התעכבה עד שנת 1763, כאשר הצרפתים ויתרו על טענותיהם הטריטוריאליות על ורמונט. במהלך המאה ה-19 התפחה התעשייה העיירה וקמו כמספר מפעלים והעיירה עברה למרכז מסחרי.
בשנת 1892 התיישב בעיירה הסופר הנודע רודיארד קיפלינג, ושם חיבר את ספרו הנודע ביותר "ספר הג'ונגל".
דמוגרפיה.
בשנת 2010 גרו בעיר כ-12,046 בני אדם. 92.1% מהאוכלוסייה הם לבנים, 1.9% מהאוכלוסייה הם אפרו-אמריקאים והשאר הם אינדיאנים, אסייתים, לטינים וכו'. אחוז העוני עומד על כ-13.1%.
דגל קרים
הדגל של חצי האי קרים (ברוסית: Флаг Крыма, באוקראינית: Прапор Криму, בטטרית של קרים: Qırım bayrağı) הוא הדגל של הרפובליקה האוטונומית של קרים שבמסגרת אוקראינה והן של הרפובליקה של קרים שבמסגרת הפדרציה הרוסית. הדגל בשימוש מאז 1992, אומץ רשמית על ידי הרפובליקה האוטונומית של קרים ב-21 באפריל 1999.
הדגל הוא דגל תלת-פסי, הבנוי מפסים אופקיים בצבע כחול–לבן–אדום (צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית). הפס הכחול ממוקם בקצה העליון, ורוחבו 1/6 מרוחב הדגל. הפס הלבן הוא הגדול ביותר מן השלושה, ורוחבו 2/3 מרוחב הדגל, הפס האדום ממוקם בקצה התחתון, ורחובו 1/6 מרוחב הדגל.
כאשר הדגל מונף אנכית, הפס הכחול צריך להיות בצד שמאל, הפס הלבן במרכז והפס האדום בצד ימין. אורך הדגל הוא פעמיים רוחבו.
היסטוריה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, מספר רב של עיצובים נוצרו, עקב ריבוי הארגונים הבדלנים בקרים. העיצוב המקובל ביותר היה דגל לבן ועליו מפת חצי האי בצבע כחול, מזכיר במבנהו את דגל קפריסין. בקרב רבים מחברי  הייתה תמיכה נרחבת בגרסה שכללה דגל לבן ובחלקו העליון שבעת צבעי הקשת. ב-5 במאי 1992, בקרים הוכרז על שלטון עצמאי אך לא נבחר דגל רשמי.
ב-5 ביוני 1992, הוצגו בפני המועצה העליונה של חצי האי קרים חמש הצעות לדגל:
הצעה מספר 5, שעוצבה על ידי  ו. טרוסוב, ו-א. מלגין, נבחרה להיות הדגל הרשמי של חצי האי קרים. את סמל קרים, שעוצב על ידי ג'. ג'פטוב וו. ג'גונוב הומלץ להוסיף לדגל. את העיצוב הסופי של הדגל הגישו בישיבה השנייה של המועצה העליונה של חצי האי קרים, בספטמבר 24, 1992. הדגל אומץ רשמית רק ב-21 באפריל 1999.
דגלים אתנים של הטטרים של קרים.
ילידי קרים, הטטרים של קרים, משתמשים בדגלים מסורתיים משלהם. הדגל שצבעו כחול בהיר ועליו דמגה זהובה, המכונה "Kök Bayra" "דגל כחול" והוא משמש כדגל מדיני ואזרחי, כאשר בעבר השתמשו גם בדגל שצבעו ירוק - דגל ששימש למטרות דתיות, ודגל שצבעו אדום - דגל שימש כדגלם הצבאי של הטטרים של קרים. כיום, הטטרים של קרים משתמשים רק בדגל הכחול, שעתה נחשב לדגל האתני של הטטרים של קרים. הדמגה המוזהבת, מופיעה כיום בפינה השמאלית העליונה של הדגל או לפעמים במרכז הדגל.
הדגל הדתי של הטטרים של קרים צבוע בירוק, כאשר הדמגה ממוקמת בפינה השמאלית העליונה של הדגל. הדגל היה בשימוש בתקופת הרפובליקה של חצי האי קרים 1917–1918, אומץ רשמית בנובמבר 1917, ולאחר מכן בוטל בינואר 1918.
היסטוריית הדגלים.
הרפובליקה העממית של קרים (1917–1918).
כשהטטרים של קרים הכריזו עצמאות כרפובליקה העממית של קרים מהאימפריה הרוסית בסוף 1917, הם נופפו בהמוניהם דגל בצבע תכלת עם פס צהוב במרכזו. העצמאות של הטטרים של קרים הייתה קצרה מאוד וכאשר הרוסים החזירו לעצמם את השליטה בקרים בתחילת 1918, מעמדו הרשמי של הדגל בוטל.
הממשלה האזורית של קרים, תחת גנרל סולקביץ' (1918).
הממשלה האזורית של קרים (ברוסית: Крымское краевое правительство), שהובלה על ידי גנרל מטביי סולקביץ' (טטר ליטאי במקורו) התקיימה בזמן הכיבוש הגרמני של קרים (25 ביוני - 15 בנובמבר 1918). הדגל שאומץ היווה פשרה בין הטטרים של קרים לבין הרוסים. הדגל הורכב משני חלקים, רוסי וטטרי: בעוד שצבעי הדגל היו מזוהים עם הלאום הטטרי של קרים, על גביו הופיעה סמל פלך טאורידה - המזוהה עם האימפריה הרוסית והלאום הרוסי.
ברית המועצות.
כאשר הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של קרים הוקמה, כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה ב-18 באוקטובר 1921, האוטונומיה קיבלה דגל בפני עצמה. הדגל היה אדום ובפינתו השמאלית היה רשום נוטריקון שם האוטונומיה באותיות קיריליות בצבע זהב - "КрССР," ובאותיות הערביות - ق س ج ش. בשנת 1929, שונה הכיתוב של האותיות הערביות ל-QrMSŞÇ, עקב השינויים שחלו בשיטת הכתיב של השפות הטורקיות בשנים הללו. בשנת 1938, שוב שונה הדגל והפעם כלל את הכיתוב РСФСР, בחלק העליון (נוטריקון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה בשפה הרוסית) ותחתיות נוטריקון שם האוטונומיה - КрССР. ב-30 ביוני 1945 הפך קרים לאובלסט של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה ועל כן בוטל השימוש בדגל.
הערות.
1. החלטת האו"ם ממרץ 2014 המאשרת את ההכרה בכך שקרים עדיין חלק מאוקראינה, שנתמך על ידי 100 מדינות חברות האו"ם, כאשר רק 11 חברות דחו את ההחלטה.
רומניה מארה
הרמן וייל