אחד הרציונלים להרחבת האחריות הנזיקית הוא מעורבותה ההולכת וגוברת של המדינה בתחומים רבים של חיינו. ואולם בשנים האחרונות אנו עדים לתהליך הפוך של צמצום מעורבות המדינה, בדמות מגמת ההפרטה. ממגמה זו עולות שתי שאלות. ראשית, כיצד תשפיע מגמת ההפרטה על הדוקטרינה של אחריות המדינה, ובפרט האם תביא לצמצומה. שנית, האם יתעוררו תביעות כנגד עצם תהליך ההפרטה – האם ניתן להגדיר הפרטה כרשלנית, ולתבוע את המדינה בנזיקין על תוצאות ההליך ותקינותו ?
סוגיה נוספת היא זו העוסקת בפעולה לוחמתית. לאורך השנים בתי המשפט והכנסת הרחיבו משמעותית את תחולת חריג הפעולה המלחמתית, כך שכיום הוא חל על פעולות שיטוריות שאינן לוחמתיות, ובמקרים בהם לא נשפקה סכנה אובייקטייבית או מיידית לכוח. מספר חוקרים טענו כי אין מניעה תאורטית לתחולת דיני הנזיקין לפעולות לוחמתיות עוולתיות, ואף כי ישנם יתרונות לתחולה זו וכפועל יוצא לצמצום או ביטול החריג. ביקורות הושמעו גם כלפי החסמים הפרוצדורלים שהחוק והפרקטיקה מעגנים המונעים מתובעים פוטנציאליים מלעמוד על זכויותיהם. עם זאת, בתי המשפט והמדינה ממשיכים בהרחבה ההדרגתית של החריג.
גראולים
אדולף שטוקר
הסכם חודיבייה
הסכם חֻדַיְבִּיָּה (בערבית: صلح الحديبية, תעתיק מדויק: "צלח אלחדיביה", מילולית: "שלום חודיבייה") הוא הסכם שביתת נשק שנחתם בין הנביא מוחמד לשליטי העיר מכה בשנת 628, לתקופה של עשר שנים.
הסכם חודיבייה וכיבוש ח'ייבר.
בחודש ד'ו אל-קעדה (מרץ-אפריל) בשנת 628 יצא מוחמד, שבאותה העת התגורר יחד עם תומכיו בעיר אל-מדינה, בראש כוח תומכים גדול למכה. באותה התקופה הכוח הדומיננטי במכה היה שבט קורייש, השבט שממנו יצא הנביא מוחמד, שהתנגד למוחמד ולבשורתו. יש חוקרים הטוענים כי מטרתו של מוחמד הייתה לתקוף את מכה, רק שבדרך, לאחר שהתברר כי הניסיון מוקדם מדי, החליט להסב את המסע לעלייה לרגל. מנגד, חוקרים אחרים טוענים כי לא הייתה כוונה להתקפה צבאית, אלא לעלייה שקטה לרגל אל המקדש של מכה – הכעבה. לפי אמונתו של מוחמד, הכעבה נוסדה על ידי אברהם אבינו ובנו ישמעאל, אביהם של הערבים, ובשל כך מהווה מקום קדוש למוסלמים הנאמנים לאללה. משום כך, ביקש מוחמד רשות לעצמו ולאנשיו לעלות לרגל לכעבה.
מוחמד ואנשיו נפגשו עם משלחת של אנשי מכה במקום הנקרא חודיבייה. חודיבייה נמצאת במבואת אזור המקדש של מכה, שם אסור להילחם בעונות שנה מסוימות. במקום זה ניהלו שני הצדדים משא ומתן שבסופו הוסכם על שביתת נשק בין מוחמד ובין מכה לעשר השנים הבאות. כמו כן, המוסלמים לא הורשו לעלות לרגל באותה שנה, אך כן הורשו לעלות לרגל ואף לשהות במכה שלושה ימים בשנה שלאחר מכן.
הן בקרב אנשי הנביא והן בקרב אנשי מכה היו שהביעו חוסר שביעות רצון ביחס להסכם שהושג. בקרב אנשי מכה היו שחשו כי הוויתור הזה הוא גדול מדי, ואילו בקרב תומכיו של הנביא היו שחשבו את ההסכם למשפיל, בין היתר משום שמוחמד אולץ לחתום עליו כ"מוחמד אבן עבדאללה" ולא כ"מוחמד שליח האל" (محمد رسول الله). יש הרואים בצעד זה ביטוי לתחכום הצבאי והפוליטי של מוחמד, שכן מהלך זה אפשר לו להשקיט את החזית מול אנשי מכה, ולהפנות את כוחו לכיבוש שטחים נוספים בחצי האי ערב, וכנגד השבטים היהודיים שבו, ובכך להגביר את כוחו.
זמן קצר לאחר חתימת ההסכם תקף מוחמד את ח'ייבר היהודית והכניע אותה, מאחר שמכה לא יכלה יותר לבוא לעזרתה.
ההסכם בוטל שנתיים אחר כך (שנת 630) על ידי מוחמד, ומוחמד כבש את מכה בראש צבא של 10,000 מאמינים. מדובר בגידול משמעותי בצבא המאמינים של מוחמד, אשר מנה רק 1,400 איש בעת החתימה על ההסכם.
הסכם חודיבייה כתקדים היסטורי.
מטרותיו של מוחמד ומשמעותו התקדימית של ההסכם כבסיס להסכמי שלום בין מוסלמים לכופרים נתונה במחלוקת פרשנית בין הוגים מוסלמים, היסטוריונים ומזרחנים. יש הרואים את צעדיו של מוחמד כתחבולה שנועדה לאפשר לו לאגור כוח עבור התקפה בזמן נוח יותר. אחרים מפרשים את הסכם חודיבייה כמבטא רצון כן בשלום. על פי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי, שבט באכר, בעלי בריתם של בני קורייש, תקפו את שבט ח'וזעה, בעלי בריתם של המוסלמים, ובכך הפרו איסור מפורש בהסכם. מוחמד פנה אל קורייש ודרש שיבטלו את בריתם עם באכר, או ששבט באכר יפצה את ח'וזעה, או שההסכם יבוטל. קורייש בחרו לבטל את ההסכם.
אחד ההישגים החשובים של הסכם חודיבייה עבור מוחמד ואנשיו היה כיבוש ח'ייבר היהודית, שהתאפשר בעקבות סעיף אי-ההתקפה שהיה כלול בהסכם. סעיף זה ביטל למעשה את ברית ההגנה הצבאית שהייתה בין תושבי מכה עובדי האלילים לתושבי ח'ייבר היהודים, ובכך סלל את הדרך לניצחונו של מוחמד ללא הפרעה.
לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979 הוצג הסכם חודיבייה כמקור וכראיה לכך שהסכם השלום עליו חתם אנואר סאדאת אינו עומד בסתירה לדיני האסלאם.
יאסר ערפאת השווה את הסכמי אוסלו להסכם חודיבייה מספר פעמים בנאומים פומביים (בנאום יוהנסבורג ב-94 ובקהיר ב-95).
הסכם חדיביה
Sharp-P
במדעי המחשב, P# (קרי: Sharp-P) היא מחלקת סיבוכיות המכילה את אוסף בעיות הספירה הקשורות לבעיות ההכרעה השייכות למחלקה NP.
מבוא.
בעיות רבות במדעי המחשב מנוסחות כבעיות הכרעה - בעיות שהתשובה להן היא "כן" או "לא". למשל, האם ניתן לבחור תת קבוצה של קבוצת מספרים נתונה כך שאיבריה יסתכמו ל-0, האם עבור רשת כבישים שמחברת ערים קיים מסלול שמבקר בכל הערים, ובכל עיר בדיוק פעם אחת (זוהי הבעיה של מציאת מסלול המילטוני בגרף), האם פסוק לוגי כלשהו הוא ספיק (כלומר, יכול לקבל ערך אמת) וכדומה.
על בעיות מסוג זה ניתן לענות בקלות יחסית (כלומר, בחישוב המתבצע בזמן ריצה פולינומי) אם נתון פתרון עבורן - למשל, שאלת המסלול ההמילטוני נענית מיד אם מישהו מציג מסלול שכזה, שכן כל שיש לעשות הוא לבדוק שהמסלול שהוצג הוא אכן חוקי (מבקר בכל הערים ולא מבקר באף עיר פעמיים). אוסף הבעיות שבדיקת פתרון מוצע עבורן היא קלה נקרא NP.
המחלקה P# עוסקת בשאלה מורכבת יותר: לא רק האם קיים או לא קיים פתרון, אלא כמה פתרונות קיימים. בגרף יכול להיות יותר ממסלול המילטוני אחד, והבעיה המתאימה לבעיית המסלול ההמילטוני ב-P# שואלת כמה מסלולים שונים קיימים.
מכיוון שתשובה לבעיה הכמותית גוררת מיד תשובה לבעיית ההכרעה (אם קיים לפחות מסלול המילטוני אחד התשובה היא חיובית, ורק אם קיימים אפס התשובה היא שלילית) הבעיות הנמצאות ב-P# הן קשות לפחות כמו הבעיות המקבילות להן ב-NP. בפרט, קיימות בעיות אשר ידוע להן פתרון יעיל, אך לבעיות המקבילות להן ב-P# לא ידוע פתרון יעיל.
הגדרה פורמלית.
ההגדרה הפורמלית של P# מבוססת על המושג של מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית. היא מוגדרת כקבוצת כל הפונקציות מהמספרים הטבעיים לעצמם המקיימות את התכונה הבאה:
הפונקציה f שייכת ל-P# אם קיימת מכונת טיורינג אי דטרמיניסטית שמספר מסלולי החישוב המקבלים שלה על קלט מסוים שווה לערך ש-f מחזירה עליו. בניסוח פורמלי: קיימת M כך שאם formula_1, אז קיימים ל-M בדיוק y מסלולי חישוב מקבלים על הקלט x.
למשל, עבור הבעיה SAT#, שהיא בעיית הספירה של מספר ההשמות המספקות של פסוק לוגי, קיימת מכונת טיורינג כדלהלן: בהינתן הפסוק x, המכונה מנחשת השמה כלשהי, בודקת אם ההשמה מספקת את x ועונה בהתאם. למכונה זו קיים מסלול חישוב מקבל לכל השמה מספקת של x, וכל מסלול חישוב מקבל מתאים להשמה שכזו, ולכן מספר מסלולי החישוב המקבלים על x במכונה זו הוא בדיוק מספר ההשמות המספקות את x.
תכונות.
בדומה למושג השלמות שקיים עבור המחלקה NP, כך קיים גם מושג של שלמות ב-P#. כלומר, קיימות בעיות ב-P# שפתרון יעיל עבורן יבטיח פתרון יעיל לכל שאר הבעיות ב-P#.
בעיות ספירה רבות שגרסת ההכרעה שלהן היא NP-שלמה הן גם שלמות ב-P#. כך, למשל, SAT# - בהינתן נוסחה מה מספר ההשמות המספקות שלה - היא P#-שלמה, וגרסת בעיית ההכרעה שלה, בעיית SAT, היא בעיה NP-שלמה ידועה על פי משפט קוק-לוין. אולם קיימות מספר בעיות שגרסת ההכרעה שלהן היא ב־P בעוד גרסת הספירה היא P#-שלמה. כך למשל בעיית מציאת מספר השידוכים המושלמים בגרף דו צדדי היא P#-שלמה, בעוד שבעית ההכרעה המקבילה לה - השאלה האם בגרף דו צדדי קיים שידוך מושלם - ניתנת לפתרון יעיל, כלומר ידוע שהיא שייכת ל-P. בעיית ספירת השידוכים המושלמים היא הבעיה של חישוב פרמננטה של מטריצה שערכיה הן רק 0 ו-1 ולכן גם הבעיה הזאת היא P#-שלמה. פתרון כל אחת מהבעיות שהן P#-שלמות בזמן יעיל יגרור בפרט את קיום השוויון P=NP.
ממשפט טודה עולה כי ההיררכיה הפולינומית PH מוכלת ב-formula_2. כלומר, כל בעיה השייכת להיררכיה הפולינומית ניתן לפתרון בזמן פולינומי באמצעות אורקל לפתרון בעיה ב-P#.
בנוסף, ניתן להוכיח כי formula_3
ספירה מקורבת.
כמו שראינו למעלה, בעיות ספירה הן בעיות קשות ביותר. לכן בדרך כלל כשנרצה לספור את מספר הפתרונות של בעיה מסוימת, נעדיף להשתמש בפתרון מקורב.
הגדרה של קירוב.
פונקציה formula_4 תיקרא c-מקרבת לפונקציה f אם לכל formula_5 מתקיים
מקובל לדבר על ספירה מקורבת ראנדומית, כלומר formula_4 תיקרא formula_8 מקרבת לפונקציה f אם לכל formula_5 מתקיים
עבור אפסילון כלשהו
ידוע שאם קיים לכל formula_11 formula_12 קירוב אז formula_13
פרם
התחממות גלובאלית
מוזיאון קווינס לאומנות
מוזיאון ז'אק מרשיי לאומנות טיבטית
לוץ' ולדיווסטוק