הכיוון המוזיקלי של הלהקה הלך והפך מרוק אנד רול ורית'ם אנד בלוז לכיוון של רוק פסיכדלי, ככל שהמנגינות שהרכיבו הפכו מורכבות יותר, ססגוניות יותר ועממיות יותר. את הטקסטים של שירי הלהקה כתבה נווינס יחד עם בסיסט הלהקה פרד הררה. ננסי הייתה נגנית הגיטרה הראשית של הלהקה.
לאחר כמה הופעות מוצלחות הוחתמו חברי הלהקה ובראשם ננסי עם הלייבל Reprise Records שיחד איתו הוציאו את האלבום היחיד של ננסי עם הלהקה. בשנת 1968 יצא האלבום, תחת הכותרת Sweetwater.
וודסטוק.
בשנת 1969 הוזמנה הלהקה על ידי מארגני פסטיבל וודסטוק להופיע. ניסוח ההודעה היה בעייתי: כל אחד מהמופיעים בוודסטוק קיבל מכתב ובו כתוב "חוואי, בעל חוות חזירים בצפון מדינת ניו יורק, מעוניין שהלהקה תופיע בשדה השייך לו" (מאותה הסיבה בחרו להקת "טומי ג'יימס אנד דה שונדלס" לא להגיע לפסטיבל). עם זאת, חברי הלהקה חתמו על הופעה בפסטיבל, בטענה שזה יהווה מקור פרסום לאלבומם החדש. בדרך לוודסטוק, רכבם של חברי הלהקה (כמו של אמנים אחרים נוספים) נתקע באחד מפקקי התנועה הרבים שהקיפו את אזור ההופעות. מכיוון שהיו אמורים להופיע ראשונים, היה מוטל עליהם לחץ רב. בזמן הזה הזמר ריצ'י הייבנס ששהה מאחורי הקלעים בזמן ההופעה, עלה להופיע במקומם.
כשהגיעו לפסטיבל היו ללהקה הראשונה שהופיעה. בהתחשב בכך שעד אז הופיעו רק במקומות קטנים בלוס אנג'לס, ההופעה בוודסטוק הייתה (על פי תיאורו של סולן להקת קוויל, שהופעתם בוודסטוק הייתה הופעתם השנייה בפני קהל אי פעם) מפחידה ביותר. אף על פי כן, הלהקה ניגנה היטב והייתה לפופולרית בפסטיבל. שירה, In A Rainbow, היה ללהיט בקרב התנועה ההיפית הרבה שנים.
התאונה.
בדצמבר 1969, ממש מעט לאחר שהופיעו בוודסטוק, היו אמורים הלהקה להוציא אלבום חדש, בשם "Just for You" (שאר הלהקה הוציאו את האלבום בלי ננסי ב-1970). בעת שנסעה נווינס במכוניתה לכיוון אולפני ההקלטות של הלייבל Reprise Records כדי להמשיך בהקלטות, נפגע רכבה ממכונית חולפת. התאונה הייתה קטלנית, ונווינס נפגעה בראשה, ידייה, רגליה ובטנה.
היא נכנסה לתרדמת כתוצאה ככל הנראה מזעזוע מוח כלשהו, ובזמן הזה המשיכה להקתה להופיעה ולהקליט בלעדיה. כעבור כ-8 חודשים יצאה לבסוף נווינס מהתרדמת, אך עדיין הייתה פצועה מדי בשביל לשיר, ובטח שלא להופיע.
רופאיה המשיכו לנסות לשכנע אותה כי לעולם לא תצליח לשיר שוב, אך היא התעקשה להמשיך. עד שנת 1973 עוד הייתה בבית החולים למטרות שיקום, לפני ששוחררה חזרה לביתה, כשהיא על כיסא גלגלים וחבושה.
ניסיון ההקלטה ב-1975.
בשנת 1975 ממנה לעצמה אלבום סולו בשם "ננסי נווינס", אך היכולות הווקאליות שלה היו פגועות מדי בשביל לשיר כמו לפני התאונה, והאלבום היה לכישלון חרוץ.
הסרט והאיחוד.
בשנת 1999, שלושים שנה לאחר הופעתם בוודסטוק, רשת vh1 האמריקאית חזרה אל סיפורם של להקות "נשכחות" שהופיעו בוודסטוק. תוך כך הרשת חשפה מספר קטעי ארכיון לגבי סיפורה של הלהקה. נוצר עניין ציבורי גדול יחסית בעקבות ציון שלושים השנים לפסטיבל, והרשת החליטה להוציא סרט תיעודי על סיפורה של הלהקה ושל ננסי נווינס בפרט. הסרט, שיצא באותה שנה, נקרא "Sweetwater, A True Rock Story" בעקבות ההצלחה של הסרט ותקופת השיקום הממושכת של נווינס, הצליחו חברי הלהקה לקיים מופע איחוד, שצולם והוקלט, ובו נווינס שרה במלוא עוצמת קולה. בראיון עמה אמרה כי זוהי מעיין "נקמה" על כך שרופאיה נהגו להסביר לה כי לא תוכל לשיר יותר. מאז היא המשיכה לשמש כסולנית הלהקה למספר הופעות, ואז הלהקה התפזרה סופית.
מותה.
בסוף חייה, ולאחר תקופת השיקום שלה עקב התאונה, התגלה אצלה סרטן, והיא חזרה לבריטניה כדי לקבל טיפול רפואי שם. לאחר מאבק ממושך במחלה, שהחמירה עוד יותר חרף מצבה הבריאותי הרופף בכל מקרה, הודיע בית החולים על מותה של ננסי נווינס. כיום היא קבורה בלונדון, בריטניה.
מסילה (מוסד חינוכי)
מסילה הוא מוסד נעול לנערות בסיכון בישראל, הממוקם במושב אורה שנמצא ממערבית לעיר ירושלים.
המעון מיועד לנערות בנות 12 עד 18 ומכיל עד 45 נערות. הנערות מגיעות למקום לרוב על פי צו בית משפט. לרוב הנערות השוהות במקום על רקע של אלימות בתוך המשפחה או מחוצה לה. הנערות שוהות במקום לפרק זמן משתנה שיכול להיות בין שנה לבין הגעה לגיל 18. למעוניינות, מוצעות לעיתים דירות גג כהמשך מסגרת, בעלת מבנה פחות נוקשה.
המעון מופעל במבנה ישן שבעבר שימש כמנזר והוא מיועד לשימור. במעון נעשה שיפוץ ב-2019.
היסטוריה.
בעברו שימש המוסד מעון סגור לעבריינים צעירים. הוא נפתח לאחר מלחמת העצמאות בשני מבנים ערביים במושבה היוונית.
ב-1954 הוחזקו נערים במוסד לתקופה ממוצעת של חודשיים ולא יותר מחצי שנה. כושר הקליטה של המוסד עמד על 28 נערים, כשבממוצע הוחזקו בו 22 והמוסד כלל 14 עובדים.
בסוף שנות החמישים המוסד היה מיועד ל-40 נערים, אך לעיתים קלט מעבר לקיבול אף 50 נערים. בתקופה זו היה המוסד מיועד לבני 9 עד 16. מדי פעם היו בורחים נערים מהמוסד ומבצעים גניבות בסביבה וחוזרים.
בתחילת שנות השישים הועבר לאורה לשטח ששימש את מנזר "מיס קרי". ב-24 בינואר 1961 חנכו שר הסעד יוסף בורג ומפקד מחוז ירושלים יואב פלג את המבנים החדשים במקום.
בספטמבר 1964 נעצרו נערים מהמוסד שגנבו אקדח מכספת המשרד של המוסד.
ב-1967 היו במעון 58 חוסים ונעשה לראשונה ניסיון לשילוב החוסים בבית ספר רגיל.
באפריל 1968 הוחלט להקצות חצי מיליון לירות ישראליות להרחבת המעון ולהגדלת הקיבול שלו מ-64 ל-96 נערים.
ביולי 1974 החל המוסד לשמש כמעון לאיבחון והסתכלות של נערות במצוקה בגילאי 14–16.
מאז שנות התשעים הופעל המעון על ידי עמותת ענב - עידוד נוער במצוקה, וב-2018 נעשה מכרז חדש להפעלת המקום.
תכנים והתנהלות.
המעון מספק מסגרת טיפולית שכוללת תכנים לימודיים, חינוכיים ומקצועיים יחד עם טיפול פרטני וקבוצתי.
על ההתנהלות הפנימית במקום מתעוררות לעיתים שאלות, והמוסד עולה לעיתים לתקשורת סביב הצתות מכוונות של המקום על ידי הנערות השוהות בו. יש שטענו שההצתות מעידות על קשיים של הנערות עם ההתנהלות במוסד, או כתגובה לחוסר יציבות בעקבות התחלופה הגבוהה של אנשי הצוות במקום.
חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) מתיר לעובדי מעונות להפעיל אמצעי ריסון סבירים כלפי קטינים במוסד. במוסד נעשה שימוש תכוף בחדר "פסק זמן" - חדר נעול המיועד למנוע מבני נוער פגיעה בגופם, באחרים או ברכוש.
בדומה למעונות ממשלתיים אחרים, את הצוות הטיפולי-חינוכי מספקת חברת כוח אדם דנאל המתקשרת עם משרד הרווחה.
קנה בושם
ג'ונתן שטיינברג
ג'ונתן שטיינברג (באנגלית: Jonathan Steinberg; 8 במרץ 1934 - 4 במרץ 2021) היה פרופסור להיסטוריה של אירופה ויו"ר המחלקה להיסטוריה באוניברסיטת פנסילבניה.
קריירה.
שטיינברג קיבל את התואר הראשון מאוניברסיטת הרווארד ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת קיימברידג'. לאחר כהונה בת 33 שנה כמרצה בקיימברידג', כולל סגן-הנשיא ועמית בטריניטי הול, הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה.
שטיינברג לימד את ההיסטוריה של אירופה המודרנית מאז 1789, עם התמחות באימפריה הגרמנית, האימפריה האוסטרית, גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והיסטוריה יהודית מודרנית.
בנוסף, לימד שטיינברג בסמינרי בוגרים במחשבות ושיטות היסטוריות, וקורסים של היסטוריה של הכלכלה מאדם סמית לקארל מרקס.
נפטר ב-4 במרץ 2021.
צופיה (מוסד חינוכי)
צופיה הוא מעון נעול לנערות בסיכון בישראל שהוקם ב-1956 ונמצא ביבנה. המעון שייך לחסות הנוער של משרד הרווחה ומופעל על ידי זכיין, עמותת ענב. למעון מגיעות גם נערות צעירות, בגילאי 11–12. טווח הגילאים הוא עד גיל 18.
הנערות נשלחות למקום על פי צו בית משפט, או על ידי הפניה ממוסדות טיפוליים אחרים בקהילה, ללא צורך באישור שופט.
פעילות.
משך השהות הרשמי בצופיה הוא שלושה חודשים. השהות בצופיה נועדה להתערבות ראשונית במצבי סיכון ומצוקה קיצוניים, אך גם כמוסד אבחוני-ממיין לנערות בעלות התנהגות שמוגדרת כבעייתית: לאחר השהות הקצרה של הנערה במקום, הצוות מפנה אותה להמשך טיפול במוסד שלפי אבחנתו מתאים לה. צופיה נחשב ל"תחנה האחרונה" בדרך למסילה, שנחשב למעון בעל התנהלות נוקשה יותר.
המעון מכיל עד 60 נערות, המתחלקות למרחבים מופרדים במתחם: שלושה מרחבי "מגן", שהוא מרחב סגור בעל כללים נוקשים; ושני מרחבי "קידום", שמהווה מקום פתוח יותר, בעל מערכת כללים פחות נוקשה וזכויות רבות יותר לנערות. כ־200 נערות שוהות במקום מדי שנה.
היסטוריה.
בשנת 2003 נשמעו טענות קשות נגד התנהלות המוסד, שכללו טענות על ענישה על כל סטייה מהכללים, כליאת הנערות לימים ארוכים בחדרן, כליאה לשעות ממושכות בחדר קטן שנראה כצינוק, העסקה תמידית בניקיון וקרצוף של המוסד ומניעת זכויות בסיסיות כשיחות טלפון וביקורי משפחה. בעקבות פניית האגודה לזכויות האזרח בישראל הקים שר הרווחה זבולון אורלב ועדת בדיקה שבחנה את המצב במוסד והגישה ב-2004 את המלצותיה.
ב-2008 הוצגה בדו"ח רשמי של מבקר המדינה בעיית מחסור חמור בכוח אדם במקום, שפגע באיכות הטיפול בנערות; בנוסף, דווח כי חלק מהנערות אף לא נפגשו עם עובדת סוציאלית במשך כל שהותן במקום.
תסמונת נוירולפטית ממאירה
התנועה הלאומית הרויאליסטית
התנועה הלאומית הרויאליסטית (בצרפתית: Mouvement national royaliste, בראשי תיבות MNR; בהולנדית: Nationale Koninklijke Beweging, בראשי תיבות NKB) הייתה קבוצה שפעלה כחלק מתנועת הרזיסטאנס בעת הכיבוש הגרמני בבלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. התנועה פעלה בעיקר בבריסל ופלנדריה והשתייכה לצד הימני של המפה הפוליטית הבלגית.
רקע.