הארגון מפעיל מספר פרופילים ברשתות החברתיות בהם מספר ערוצי יוטיוב בכמה שפות (עם כ-240 אלף מנויים), מספר דפי פייסבוק בכמה שפות (עם כ-305 אלף עוקבים), פרופיל אינסטגרם (עם כ-38 אלף עוקבים), פרופיל טיק טוק (עם כ-46 אלף עוקבים), קבוצות וואטסאפ ומספר אפליקציות (עם כ-150 אלף הורדות).
סופגניות
דילדול עצם
אוניברסיטת אורגון
אוניברסיטת אורגון (באנגלית: University of Oregon, בראשי תיבות: UO וידועה בכינוי U of O) היא אוניברסיטה אמריקנית ציבורית ביוג'ין שבאורגון, מרחק כ-100 ק"מ מדרום לבירת המדינה, סיילם. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1876. היא אחת מ-60 האוניברסיטאות החברות באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, וידועה באופייה הפתוח והליברלי. האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
פקולטות ומחלקות.
באוניברסיטת אורגון מספר קולג'ים ובתי ספר:
בוגרים ידועים.
בין בוגריה הידועים של אוניברסיטת אורגון נכללים:
שניידר
שניידר (בכתיב לועזי: Schneider) הוא שם משפחה גרמני-יידי שפירושו "חייט"; מקביל לשמות (אנגלית), (פולנית), (ערבית) ו (רוסית).
קיימים מספר וריאנטים לשם, ובהם הצורות ההולנדיות "סנידר" ו-"סניידר" (Snyder, Snider, Sneider, Sneijder) והצורה השווייצרית "שנידר" (Schnyder).
שיה להבוף
ברנדה אן ספנסר
ברנדה אן ספנסר (באנגלית: Brenda Ann Spencer; נולדה ב-3 באפריל 1962 בסן דייגו שבקליפורניה) היא רוצחת אמריקנית שרצחה שני אנשים ופצעה תשעה בהתקפת ירי שביצעה בהיותה תלמידה.
הירי.
ביום שני, ה-29 בינואר 1979, בהיותה בת 16, התבצרה בביתה וירתה לעבר בית הספר היסודי הסמוך לביתה. היא הרגה שני מבוגרים (מנהל בית הספר ושרת) ופצעה שמונה ילדים ושוטר. כשנתפסה לאחר שש שעות הייתה תשובתה הראשונה לשאלה "מדוע עשית זאת?" - "I Don't Like Mondays" ("אינני אוהבת את ימי שני"). עדים מספרים שאחר-כך הוסיפה ש"לא הייתה סיבה, עשיתי זאת לכיף, זה כמו לירות בברווזים באגם".
ספנסר נידונה למאסר עולם עם אפשרות לחנינה אחרי 25 שנה ונכון לדצמבר 2015 היא כלואה בבית הכלא לנשים בקליפורניה. היא הגישה כבר ארבעה ערעורים על העונש, כולם נדחו. בערעוריה טענה שאביה ניצל אותה מינית ודרדר אותה למעשה כשקנה לה רובה ציד (שבו השתמשה למעשי הרצח), וכי במהלך הרצח הייתה שיכורה ובהשפעת סמי הזיה.
לספנסר היה עבר של התעללות בבעלי חיים ואלימות כלפי ילדים, וטענות רבות הועלו על חוסר תשומת הלב והטיפול הראויים שיכלו למנוע את האסון.
מעשי הרצח עוררו את להקת בומטאון ראטס לכתוב שיר על המקרה - "I Don't Like Mondays". השיר הושמע רבות ברדיו אך תחנות מסוימות פסלו אותו בשל רגישות המקרה. מאוחר יותר ביצעו את השיר טורי איימוס וסולן ה-Boomtown Rats בוב גלדוף. בסרט "מועדון ארוחת הבוקר" של ג'ון יוז מופיע הגרפיטי "I Don't Like Mondays".
שיטת גאוס-ז'ורדן
דוקטרינת הלשטיין
דוקטרינת הלשטיין (בגרמנית: Hallstein-Doktrin) הייתה עיקרון מרכזי במדיניות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (גרמניה המערבית) בין השנים 1955–1967. הדוקטרינה פותחה על ידי הקאנצלר הראשון של גרמניה המערבית, קונראד אדנאואר, והיא נקראת על שם מזכירו האישי וולטר האלשטיין. היא הוכרזה על ידי אדנאואר לפני הממשלה הפדרלית ב-22 בספטמבר 1955: "אנו נראה בכינון יחסים דיפלומטיים עם 'הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית'-כביכול כמעשה בלתי ידידותי." ב-8 בדצמבר הבהיר המנהל הכללי של משרד החוץ לכינוס השגרירים כי הסנקציות על כך יגיעו לניתוק יחסים.
על פי דוקטרינת הלשטיין, הרפובליקה הפדרלית סירבה לכונן קשרים דיפלומטיים עם מדינות שהכירו ברפובליקה הדמוקרטית של גרמניה (גרמניה המזרחית). באמצעות גישה זאת, קיוותה המערבית לבודד את המזרחית, כחלק ממדיניות אי-ההכרה בלגיטימיות של קיומה ומתוך תקווה למוטטה. כפועל יוצא ממדיניות הלשטיין לא היו לגרמניה המערבית קשרים דיפלומטיים עם מרבית מדינות הגוש המזרחי, כולל מזרח אירופה, עד לסוף שנות ה-60. היא לא נאכפה על ברית המועצות, בשל מעמדה כמעצמת-על. בשני מקרים הביא יישום הדוקטרינה לניתוק קשרים דיפלומטיים: ב-1957 עם יוגוסלביה, כשזו הכירה ברפובליקה הפדרלית, ושוב ב-1963 עם קובה.
הדוקטרינה נשמרה בקפדנות עד שנת 1967. עם היבחרו של וילי ברנדט לשר החוץ הגרמני במסגרת הקואליציה הגדולה בין הנוצרים דמוקרטים לסוציאל-דמוקרטים, היא החלה להישחק. ברנדט החל בפיתוח מדיניות האוסטפוליטיק, שכיוונה להפשרה ופיוס ביחסי גרמניה המערבית ומזרח אירופה. ב-1967 כוננו קשרים דיפלומטיים עם רומניה וב-1968 הם חודשו עם יוגוסלביה, למרות הכרתן של שתי מדינות אלו ברפובליקה הדמוקרטית. באפריל 1971 לא נאכף ניתוק יחסים על צ'ילה כשממשלת סלבדור איינדה כוננה קשרים עם גרמניה המזרחית. הדוקטרינה נגנזה סופית בדצמבר 1972, כששתי הגרמניות חתמו על הסכם הכרה הדדית.
קרסנוירסק
טרוויס בארקר
האקרופוליס באתונה
האקרופוליס באתונה (ביוונית Ακρόπολη Αθηνών) היא האקרופוליס הידועה ביותר מתקופת יוון העתיקה, הנמצאת במרכזה ההיסטורי של אתונה העתיקה.
באקרופוליס באתונה נותרו מבנים ושרידים ארכאולוגיים רבים מתקופת הזוהר של אתונה ובראשם הפרתנון. האקרופוליס מתנשאת לגובה של 150 מטרים מעל גובה פני הים ולעיתים כונתה קקרופיה על שם איש הנחש האגדי קקרופס, שהיה גם מלכה הראשון של אתונה. האקרופוליס כולה מוכרת כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
ההתיישבות בגבעת האקרופוליס החלה עוד בתקופה הנאוליתית, באלף השישי לפנה"ס בערך. ייתכן שבתקופה המיקנית, עמד במקום מגרון שאף אליו התייחס כנראה הומרוס בכתביו. ממצאים מעידים כי בתקופת הפלישה הדורית, שעמה החלה תקופת המעבר ביוון, לא נפגעו המבנים שהתקיימו בגבעה וזאת גם בהתאם לאגדה אתונאית בדבר עמידתו של המקום המבוצר נגד התקפות הדורים, בתקופה זו.
בתקופה הארכאית, החלה הבנייה האתונאית באקרופוליס אשר הגיעה לשיאה במאה ה-5 לפנה"ס, (התקופה הקלאסית) בה הנהיג פריקלס, גדול המנהיגים האתונאיים, את תנופת הבנייה המאסיבית שבמסגרתה נבנו רוב המבנים המפוארים של האקרופוליס, לרבות הפרתנון.
האקרופוליס המשיכה לתפקד גם בתקופת הכיבוש הרומי של יוון ומבניה נותרו שלמים ברובם גם במהלך ימי הביניים. דווקא בעת החדשה החל האתר להתפורר ולהיבזז. ב-1687 נפגע קשות הפרתנון יחד עם עוד כמה מבנים, במהלך הפגזות של הצבא הוונציאני, זאת לאחר שהאקרופוליס בוצרה על ידי העות'מאנים כנגדם.
בתחילת המאה ה-19 נלקחו אוצרות רבים, בעיקר יצירות פיסול יווני חשובות, מהאתר על ידי תומאס ברוס, הרוזן מאלג'ין והשגריר הבריטי בקונסטנטינופול. אוצרות אלה הועברו לבריטניה ונמצאים שם עד היום.
רק במחצית השנייה של המאה ה-20, התפתחה המודעות לשימור האקרופוליס ומאמצים לשימור ושחזור נעשים עד היום.
תכנון ובניית האקרופוליס.
המבנים שהוקמו באקרופוליס בתקופת שיאה של האימפריה האתונאית, מייצגים היטב את אדריכלות יוון העתיקה בשיאה. המבנים כללו שלושה מקדשים, שני תיאטראות, מוזיאון ומספר מבנים נוספים ששירתו את באי המקום. התיאטראות נבנו למרגלות הגבעה תוך ניצול הטופוגרפיה הטבעית ליצירת יציעי תיאטרון נוחים.
הדרך הפאנאתנאית אשר הובילה לאתונה ועברה גם באגורה של אתונה, עברה למרגלות האקרופוליס וממנה עלה שביל אל הגבעה. שביל זה, נסלל במכוון באופן כזה אשר העצים את יופייה ופארה של האקרופוליס מנקודות מבט משתנות לאורך מסלול העלייה. מסלול זה הגיע עד פתחו של פרופילאה, שער הכניסה המפואר אל פסגת האקרופוליס, אשר הכווין את מבטו של העולה אל הפרתנון בזווית המרשימה ביותר. מן העיר הנמצאת למרגלות האקרופוליס, נראו הגבעה והמקדשים שבראשה, כמקום נשגב וקרוב יותר אל האלים.
בגרט השני מלך אבחזיה
מקס ריינהרדט
מקס ריינהרדט (Max Reinhardt; 9 בספטמבר 1873 - 30 באוקטובר 1943) היה במאי, שחקן תיאטרון, מנהל אמנותי ומפיק קולנוע אוסטרי-יהודי משפיע.
חייו.
ריינהרדט נולד כמקסימיליאן גולדמן למשפחה ממוצא יהודי בעיר באדן שליד וינה ב-9 בספטמבר 1873. בשנת 1902 החל ריינהרדט לעבוד כבמאי וכמנהל במספר תיאטראות בברלין ומחוצה לה, עד שנת 1933, עת תפסו הנאצים את השלטון בגרמניה. תוך הפעלת טכניקות בימוי ייחודיות של שפה מוזיקה וכוריאוגרפיה, הכניס ריינהרדט ממד חדש בתיאטרון הגרמני.
בשנת 1910 נישא לשחקנית אלזה היימס (Else Heims ;1878–1958). לשניים נולדו שני בנים משותפים. המשפחה התגוררה בברלין. בשנת 1913 הכיר ריינהרדט את השחקנית הלנה טימיג (שהייתה צעירה ממנו ב-16 שנים). עבורה עזב את משפחתו בקיץ 1919.
עם התיאטראות שאותם ניהל נמנים ה"דויטשס תיאטר" בברלין, שבו העסיק בשנים 1905-1930 את ברטולט ברכט ואת קרל צוקמאייר כמחזאים, ו"תיאטרון יוזפשטט" בווינה בשנים 1924-1933, שבו הגיעה הקריירה שלו והשפעתו בתחום התיאטרון לשיאהּ. בשנת 1920 הקים ריינהרדט ייסד עם הוגו פון הופמנסתאל וריכרד שטראוס את פסטיבל זלצבורג בעיר מגוריו זלצבורג שבאוסטריה.
בשנת 1928 הקים בווינה סמינר למשחק (Max Reinhardt Seminar; כיום חלק מן האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה).
לאחר מאבק גירושין ארוך שהסתיים ב-1931 נישא ריינהרדט להלנה טימיג ב-1935.