יהודים החלו להתיישב בדומברוביצה במאה ה-18, ובשל מספרם המועט יחסית, השתייכו יהודי המקום לקהילת לנצ'יצה הסמוכה. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-500 יהודים, קרוב לרבע מסך תושביו.
ביוני 1940 גירשו הגרמנים את יהודי הכפר לקוטנו, ומהגטו שהוקם בה שולחו בהמשך להשמדה.
אוסטרובצה
יוזפוב
יוּזֶפוּב (פולנית: Józefów ; יידיש: יוזעפאף) היא עיר השוכנת ליד ורשה, במחוז מזוביה שבמזרח פולין.
דומצ'ב
דומצ'ב (בבלארוסית: Дамачава, דמצ'בה; ברוסית: Домачево, דמצ'בה; בפולנית: Domaczewo, דומצ'בו) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, על גדת נהר בוג, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בימי האימפריה הרוסית הייתה דומצ'ב עיירה קטנה בפלך גרודנו, בבעלות הגרף ויטגשטיין. בסוף המאה ה-18 החלו יהודים להתיישב בעיירה, ועד מהרה היו לרוב המוחלט בה.
יהודי דומצ'ב.
מסוף המאה ה-19 פעלו בדומצ'ב מספר בתי כנסת ובתי מדרש, ונכדו של מייסד חסידות קוברין, הרב אהרון לוי רבינוביץ, הקים בעיירה חצר חסידית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו מהעיירה תושביה, ובתיהם נשרפו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה היהודית בעיירה, ואנשיה התפרנסו מענף הקיט. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מוסדות תרבות ודת יהודיים, וכן תנועות נוער יהודיות. המפלגה הציונית הבולטת בעיירה הייתה הציונים הכלליים. בתקופה זו נמנו בעיירה 1,337 יהודים, מתוך 1,504 תושבים.
בשואה.
הגרמנים נכנסו לדומצ'ב ביום הראשון למבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, ולמחרת רצחו 7 מיהודיה. כעבור ימים אחדים, אסרו הגרמנים 29 מנכבדי ורבני הקהילה, ורצחו אותם באכזריות על גדת נהר בוג. מעת לעת הגיעו לעיירה אנשי ס"ס, ונטלו מהיהודים בה דברי ערך ותשלומי כופר. באוגוסט 1941 מונה בעיירה יודנרט, ויהודי העיירה מגיל 14 ומעלה צוו לעבוד בעבודות כפייה בסלילת כבישים. כמו כן, צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, אשר הוחלף בהמשך בשני טלאים צהובים.
ב-1 בנובמבר 1941 הוקם בעיירה גטו סגור, אשר חולק לשני חלקים, בו רוכזו יהודיה. מעת לעת נרצחו יהודים בגטו, ורכוש יהודים בו הוחרם. במקרה אחד הוצא להורג יהודי שהואשם בקומוניזם יחד עם 9 בני משפחתו.
ב-20 בספטמבר 1942, ערב יום כיפור, כיתרו שוטרים גרמנים ואוקראינים את הגטו בעיירה, וריכזו את יושביו בכיכר השוק בעיירה, שם נרצחו כולם בבורות שהוכנו מראש. כ-250 יהודים הסתתרו מהאקציה, אך רובם נתפסו, ונרצחו. 10 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בעיירה, נמלטו ממנה באוגוסט 1943, והצטרפו לקבוצת פרטיזנים. מיהודי העיירה שרדו את השואה 10 אנשים.
דומאצ'ב
דומצ'בו
דומאצ'בו
יהודה רובינשטיין
היינריך רוהרר
המוזיאון לתרבות הפלשתים
ליאשטל
ליאשטל (בגרמנית: Liestal) היא עיר הבירה של הקנטון בזל-לנדשאפט, שווייץ. 17 קילומטרים דרומית מבזל. ליאשטל היא עיר תעשייתית. השפה הרשמית בעיר היא גרמנית, אך השפה המדוברת ביותר בעיר היא הגרסה המקומית של הגרמנית-שווייצרית האלמאנית.
היסטוריה.
השם "ליאשטל" הוזכר לראשונה במסמכים משנת 1189. האזור היה מיושב כבר מתקופת רומא העתיקה. בשנת 1476, תושבי ליאשטל לקחו חלק במלחמות הבורגונדיות נגד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה. בשנת 1501, ראש העיר נשבע אמונים לקונפדרציה השווייצרית, מה שגרם לסכסוך חוזר ונשנה עם העיר השכנה ריינפלדן שהייתה שייכת לבית הבסבורג.
במאה ה-17, ליאשטל מרדה נגד בזל כחלק ממרד החקלאים ונכבשה על ידי כוחות בזל. לאחר ההשתלטות על ליאשטל, נלקחו שלושת מנהיגי המרד לבזל ושם נערפו ראשיהם.
בשנת 1789, בתחילת המהפכה הצרפתית, העיר היללה בהתלהבות את הקריאה הצרפתית לחופש ושוויון. בשנת 1797, תושבי העיר חגגו את ניצחונו של נפוליאון כאשר עבר דרך העיר.
מהפכת יולי 1830 גרמה למהפך גם בליאשטל, כאשר הוקמה ממשלה זמנית והעיר נבחרה לבירת הקנטון החדש ב-17 במרץ 1832.
גאוגרפיה.
גובה העיר מעל לפני הים הוא 327 מטרים. שטחה הכולל של העיר נכון לשנת 2009 הוא 18.19 קמ"ר, אשר מתוכם 2.99 קמ"ר שטחים חקלאיים ו-10.68 קמ"ר הם יערות.
העיר היא בירת הקנטון בזל-לנדשאפט ושוכנת בין הנהרות ארגולז ואוריסבך ובין בזל והרי היורה. ליאשטל היא עיר בצורת מאוורר, המורכבת מרחוב ראשי רחב ושני רחובות צדדיים. במאה ה-18, פרברים קטנים התפתחו סביב שערי העיר העליונים.
דמוגרפיה ואוכלוסין.
נכון ליוני 2015, אוכלוסיית ליאשטל מונה 14,042 תושבים וצפיפות האוכלוסייה היא 770 נפש לקמ"ר. נכון לשנת 2008, 23.8% מהתושבים הם אזרחים זרים. 83.2% מהתושבים מדברים גרמנית, 5.1% מדברים איטלקית, 2.1% מדברים סרבו-קרואטית ו-9.6% מדברים שפות אחרות.
נכון לשנת 2008, האוכלוסייה מתפצלת ל-49.3% גברים ו-50.7% נשים. האחוזים מורכבים מ-10,104 האזרחים השווייצרים בעיר אשר היוו באותו זמן 74.6% מאוכלוסיית העיר (10,104) ומ-3,447 התושבים הלא-שווייצרים (25.4%). מהאוכלוסייה בעיר, 3,257 (25.2%) נולדו בליאשטל. 2,648 (20.5%) נולדו באותו הקנטון, כאשר 3,406 (26.3%) נולדו במקום אחר בשווייץ ו-3,129 (24.2%) נולדו מחוץ לשווייץ.
נכון לשנת 2000, היו בעיר 5,450 משקי בית, וממוצע של 2.2 בני אדם למשק בית. היו 1,935 משקי בית שהכילו אדם אחד ו-322 משקי בית שהכילו חמישה בני אדם או יותר.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000, 3,641 (28.2%) הם נוצרים קתולים, כאשר 5,626 (43.5%) משתייכים לכנסייה המתוקנת השווייצרית ו-261 (2.02%) הם נוצרים אורתודוקסיים, 383 (2.96%) משתייכים לכנסייה נוצרית אחרת. היו שמונה אינדיבידואלים יהודים אשר היוו 0.06% מהאוכלוסייה. 699 (5.41%) הם מוסלמים. 1,644 אחרים (12.71%) הם אתאיסטים, אגנוסטיקנים ו-452 נוספים (3.50%) שלא ענו על השאלה.
Windows NT 4.0
הברית עם הגבעונים
הברית עם הגבעונים הייתה הסכם שלום שנכרת על ידי הגבעונים ועם ישראל בגלגל ב-. הברית נכרתה מבלי שעם ישראל ידע שמדובר בגבעונים, כי משלחת הגבעונים שבאו לכרות עמם ברית הערימו עליהם וטענו שבאו מארץ רחוקה. תיאור כריתת הברית מופיע ב.
הברית.
לפי הברית, התחייבו העמים לספק האחד לשני חילי עזר ולקיים יחסי שלום. הברית נכרתה בפני משלחת הגבעונים על ידי יהושע בן נון, וכל נשיאי ישראל נשבעו לקיימה. ההחלטה לכריתת הברית נעשתה בלא לשאול את פי ה'. לאחר שלשה ימים, נתגלה שהברית נכרתה עם הגבעונים. עם ישראל כעסו, באו אל הגבעונים, האשימו אותם ברמאות, והגבעונים הודו באשמתם. הגבעונים בקשו שיעשו בהם כטוב בעיניהם, והנשיאים החליטו שהגבעונים יהיו חוטבי עצים ושואבי מים, ואלה יהיו "חילות העזר" שהתחייבו להם הגבעונים.
השלכות הברית.
הגבעונים.
מבחינת הגבעונים סימנה הברית שינוי דרמטי במצבם. הגבעונים נתקו את עצמם משאר ממלכות כנען, בהחלטתם לדאוג לאינטרסים שלהם במנותק מהאינטרסים של יתר ממלכות כנען (לכאורה או שלא לכאורה), ולכן החליטו כל ממלכות הדרום להילחם בגבעונים. הגבעונים בקשו מעם ישראל למלא את חובתם בברית ולעזור להם בקרב, וכך ניצלו מהשמדה. ההסכם גרם לגבעונים לרדת ממעמד של ישות עצמאית למעמד נחות ביותר: נתינים.
עם ישראל.
נוצר תקדים שבו עם ישראל משלים עם קבוצות משבעת עמי כנען. לאחר שהתגלתה התרמית, הברית עוררה תרעומת על נשיאי ישראל, אך לבסוף, כשמונו הגבעונים לחוטבי עצים ושואבי מים, הכל בא על מקומו בשלום. כתוצאה מהברית, עם ישראל נאלץ לבוא לעזרת הגבעונים במלחמתם, ותוך כך כבשו את ממלכות הדרום, שזממו להילחם בגבעונים.
הפרת הברית.
על פי המתואר בספר שמואל ב פרק כא מסתבר כי שאול המלך הפר את הברית עם הגבעונים בהמיתו אותם. הארץ נענשת בשלש שנות רעב, ועל מנת לכפר על הפרת הברית דורשים הגבעונים מדוד למסור לידיהם שבעה מבני שאול, אותם הם מוציאים להורג.
רקע על פי חז"ל.
ישנן בחז"ל שתי שיטות מדוע הגבעונים נאלצו להערים על עם ישראל כדי להשלים עמם: שיטת רבי שמואל ושיטת ר' יצחק בן טבלא.
שיטת רבי שמואל.
לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, שלח לשם יהושע איגרות המודיעות שיש לתושבים 3 אפשרויות: להילחם, להשלים, או לברוח. מכיוון שהגבעונים החליטו להילחם בהתחלה, הם לא באו בבקשת שלום מעם ישראל. לאחר כיבוש יריחו והעי, הגבעונים הבינו שכדאי להם לכרות ברית עם ישראל, אך מכיוון שאחרו את המועד ובני ישראל עברו כבר את הירדן, נאלצו לבא אל בני ישראל ולהשלים איתם בערמה.
שיטת ר' יצחק בן טבלא.
לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, באו הגבעונים אל משה כדי להשלים עמם, אך משה לא הסכים לכך. משה גם ציווה את יהושע שאם גם אליו יבואו הגבעונים, יסרב להשלים עמם. לאחר כיבוש יריחו והעי, הגבעונים הבינו שכדאי להם לכרות ברית עם ישראל: אם עם ישראל יקיימו את הברית, הם יעברו על ציווי ה' לא לכרות ברית עם שבעת עמי כנען, ואם הם לא יקיימו את הברית, הם יעברו על השבועה שנשבעו לקיום הברית, וכך עם ישראל יענש ולא יירש את הארץ. מכיוון שעם ישראל כבר מכיר את הגבעונים, נאלצו לבא ולהשלים בערמה. למעשה, התוכנית כשלה, כי הנשיאים הפכו את הסכם השלום לתעודת כניעה ושעבוד.
Windows 8.x
ארכלאוס (מלך מוקדון)
פרסאוס (מלך מוקדון)
Windows XP 64-Bit
בית דובינר
בית דובינר (מוכר גם כבית המשושים) הוא בניין מגורים הבנוי במעלה רחוב צל הגבעה, על הר הבנים ברמת גן ותוכנן על ידי צבי הקר, אלפרד נוימן ואלדר שרון. מול הבניין נמצא בניין נוסף של צבי הקר, בית הספירלה.