אחייניתה סוזי ב. סקילדינג הפכה גם היא לאמנית ומאיירת, והשתיים המשיכו לשרטט משימות ביחד.
גזפרום גז נוזלי
גזפרום גז נוזלי (ברוסית: Газпром сжиженный газ) היא חברה בת של תאגיד גזפרום לאספקת גז נוזלי.
החברה כוללת ארבעה סניפים באזורים שונים בטטרסטן: קאזאן, בווינסקיה וניז'נקאמסק.
היסטוריה.
החברה הוקמה ב-31 באוגוסט 1998.
ב-4 במרץ 2010, החברה הועברה לאחריות חברת גזפרום גזאנרגוסט, חברת-בת אחרת של גזפרום העוסקת במכירת פחמימנים נוזליים, מוצרי נפט וגופרית.
בשנת 2018 מונה לאוניד איוואנוב למנכ"ל החברה.
ביוני 2020 ארעה תקרית של פיצוץ במתקן לאחסון גז נוזלי של החברה בעיר קאזאן, התקרית הביאה למותו של אדם אחד ופציעת שניים נוספים. בעקבות התקרית הוכרז על מצב חירום באזור.
פעילויות.
הפעילויות העיקריות של החברה כוללות מכירות סיטונאיות של גז נוזלי לצרכנים באמצעות משלוח ברכבת ובמשאיות; מכירה קמעונאית של גז נוזלי דרך רשת של תחנות דלק ובצילינדרים ביתיים; מתן שירותים לאחסון גז נוזלי וביצוע הזמנה במתקני תחנת דלק של גזפרום.
הנכסים הקמעונאיים של החברה כוללים 22 תחנות דלק ותחנת דלק רב-דלקית.
לאורך כל שנות קיומה מספקת החברה אספקת גז נולי לצרכנים בטטרסטן ואזורים אחרים של הפדרציה הרוסית.
סיפור מיניבר
סיפור מיניבר (באנגלית: The Miniver Story) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1950 עם גריר גרסון ווולטר פידג'ן בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך לגברת מיניבר אך בניגוד לו, לא זכה בפרסים והיה כישלון כלכלי. משפחת מיניבר מיוצגת גם בסרט ההמשך פרט לבן הבכור וין (ריצ'רד ניי, שהיה אז בעלה השני של גרסון) שלא מופיע ולא מוזכר בו, ייתכן בגלל גרושיהם של ניי וגרסון.
העלילה תוארת בקריינות של וולטר פידג'ון בצורת פלשבקים.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל ביום הניצחון באירופה בלונדון, המונים חוגגים ברחובות. קיי מיניבר (גריר גרסון) מגיעה לעיר לשם בדיקה רפואית. היא גרה בעיירה קטנה ליד לונדון שבה נערכת מסיבת פרידה לחיילים החוזרים לארצם. קצין פולני (פיטר פינץ') מברך את האנגלים באנגלית ופולנית על ניצחונם במלחמה. קיי נפרדת ממפקד החיילים, ספייק (ג'ון הודיאק), החוזר לארצות הברית. במשך המלחמה היו ביניהם יחסי אהבה אפלטוניים והוא רצה להיפרד מאשתו בארצות הברית בגלל אך קיי נפרדת ממנו כי היא נאמנה למשפחתה.
לבית המשפחה חוזרים קלמנט "קלם" משירות צבאי באירופה, הבת ג'ודי (קאתי אודונל) משירות בקהיר והבן הצעיר טובי (ג'יימס פוקס) חוזר מארצות הברית לשם נשלח במלחמה.
ג'ודי התאהבה בעת שירותה בקהיר, בקצין סטיב ברונסוויק (ליאו גן) המבוגר ממנה ופרוד מאשתו. זה לא מוצא חן בעיני ההורים. קיי נוסעת ללונדון, נפגשת עם סטיב ומשכנעת אותו כי בינו ובין פרודתו יש הרבה יותר מאשר עם ג'ודי והוא משתכנע. באותו יום היא מתבשרת על ידי הרופא שיש לה מחלה קשה וכי אורך חייה בין חצי שנה לשנה. היא לא משתפת את סודה עם קלם.
קלם ממשיך את עבודתו כמהנדס. משרדו ממוקם בשכונה בלונדון שבה עדיין בתים חרבים מהפצצות הגרמנים זה מדכא אותו והוא מסכים להצעה לתכנן בברזיל מיזם גדול. קיי משכנעת אותו להישאר באנגליה ומעבירה את משרדו למקום יותר מרכזי והומה במרכז לונדון.
ג'ודי כועסת ומתפרצת על קיי שחיבלה ביחסייה עם סטיב אבל קיי מגלה לה על יחסיה עם הקצין האמריקאי שהתאהב בה ורצה להיפרד למענה מאשתו וקיי סירבה לו. ג'ודי מתפייסת עם אמה וכולם יוצאים למסיבה בה מפגישים ההורים את ג'ודי עם הבחור הצעיר פול טובי העובד כמהנדס במשרדו של קלם והם מחליטים להתחתן.
קיי מגלה את מחלתה לקלם, משימתה הושלמה - ג'ודי נישאת לפול והיא מצליחה להיות נוכחת בחתונה וקלם נשאר באנגליה. היא מתה חדשים אחדים לאחר מכן.
כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב
כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב (ברוסית: Несколько дней из жизни И. И. Обломова) הוא סרט דרמה סובייטי בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1979. הסרט הוא עיבוד לחלקים מתוך הרומן אובלומוב מאת איוואן גונצ'רוב.
תקציר העלילה.
העלילה מתרחשת במאה ה-19 ועוקבת אחר חייו של פקיד ציבור בדימוס, בשנות השלושים לחייו, המתבשר מחד שעליו לעזוב את דירתו ומאידך שההכנסות מאחוזתו הקטנה עומדות להצטמצם. הדמות הראשית היא כה אנושית עד שאפשר לכנות את דרך חייה כחולנית או פשוט כאובלומוביזם. אבל אובלומוב אינו סטריאוטיפ אלא משקף תכונות אנושיות כמו חמקנות, פחד ממחויבות לחיים או חרדה מפני דחייה.
רוקוע
רוקוע (בערבית: رُكوع, תעתיק: רֻכּוּע) הוא מושג באסלאם, אשר מתייחס לפעולת הקידה בתפילה הסטנדרטית הנקראת צלאה.
הרוקוע הוא למעשה קידה אותה קד המוסלמי בעת תפילתו, לאחר שהוא סיים לקרוא חלק מהקוראן, כחלק מהתפילה. הרוקוע מתבצע על ידי כך שהמתפלל מתכופף קדימה עד שהידיים שלו מונחות על הברכיים. הוא נשאר בתנוחה הזאת ומשבח את אללה, בדרך כלל על ידי חזרה משולשת על המילים "ישתבח ריבוני העצום".
לפי האימאם אל-ע'זאלי, כאשר המוסלמי משתחווה הוא מחדש את כניעותו וענוותנו, בשאיפה לשכלל את הרגשתו הפנימית באמצעות מודעות רעננה לערכו, ולחוסר חשיבותו לפני הכוח והגדולה של אלוהיו.
Wobble Up
Wobble Up (בעברית: התנדנד/י) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האמריקאי כריס בראון, בשיתוף הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' והראפר האמריקאי ג'י איזי. השיר יצא לאור ב-18 באפריל 2019, כסינגל התשיעי מתוך אלבום האולפן התשיעי של בראון, Indigo, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA.
רקע וכתיבה.
השיר הוא שיר באונס שנכתב על ידי כריס בראון, ניקי מינאז', ג'י איזי וג'יי. אר. רותם, והופק על ידי רותם. השיר מכיל סימפול מתוך שירה של הראפרית המנוחה, שהייתה חתומה בחברת התקליטים של מינאז' "קאש מאני", מגנוליה שורטי, "Monkey on tha D$ck". השיר הוא שיתוף הפעולה השביעי של בראון ומינאז' יחד, והשלישי שלו יחד עם ג'י איזי. השיר מדבר על ריקוד הטוורקינג.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של בראון ב-20 במאי 2020. בקליפ משתתף גם הראפר האמריקאי טייגה.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-63 מיליון.
יושוע קימיך
ג'יימס רנוויק ברוואורט
ג'יימס רנוויק ברוואורט (באנגלית: James Renwick Brevoort; 20 ביולי 1832 - 15 בדצמבר 1918) היה אמן אמריקאי, הידוע בנופיו שצוירו בסגנון אסכולת נהר הדסון.
חיים וקריירה.
ברוואורט נולד ביונקרס, ניו יורק למשפחה עשירה עם היסטוריה של מעורבות באומנות ובארכיטקטורה. את ילדותו העביר באזור הברונקס, שבזמנו היה בעיקר אזור כפרי. בהמשך למסורת המשפחתית, לקח ג'יימס את לימודי האדריכלות בשנת 1850 עם בן דודו ג'יימס רנוויק, ג'וניור, מעצב קתדרלת סנט פטריק, ניו יורק והמכון הסמיתסוני בוושינגטון הבירה. הוא זכה בתעודה באדריכלות מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1854, אך בשלב מסוים בשנות החמישים של המאה ה-19 העניין שלו עבר לציור מסורתי.
ברוואורט הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1856 ונבחר כחבר עמית שם בשנת 1861.
נופיו של ברוואורט בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 מציגים את הסימנים הסגנוניים של אסכולת נהר ההדסון: נוף בתיאור ריאלי ופרטים רבים, עם דגש על אור. הנושאים המועדפים עליו היו הגבעות, השדות והנהרות של מחוז רוקלנד ווסטצ'סטר בניו יורק, ונהר הפירינגטון בקונטיקט, אם כי הוא נסע רחוק יותר כדי לתפוס את השטח ההררי והחופי של ניו אינגלנד.
ציורים בפורמט לרוחב אצלו רבים מאוד. מה שאיפשר לו להדגיש את ההיבטים השלווים, האופקיים יותר של סצנה כדרך האסכולה.
בשנת 1861 נבחר ברווארט לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר, והפך לחבר מן המניין בשנת 1863.
באירופה.
1873 סימנה נקודת מפנה בקריירה של ג'יימס. לאחר מות אשתו הראשונה התחתן עם מארי לואיז בסקום, אמנית מוכשרת בבית הספר הלאומי לאקדמיה. הוא גם מכר מכירה פומבית של כל תכולת הסטודיו שלו - למעלה מ -150 נופים, כולל יצירות שהשיג מחבריו האמנים אלכסנדר הלוויג וויאנט, ויליאם הארט, ג'רווי מקנטיי וג'ורג' איננס. אז הוא ואשתו החדשה נסעו לאירופה.
ברווארט התבסס בפירנצה, איטליה עם אמנים אמריקאים אחרים, אך נסע רבות באירופה. כמו רוב האמנים באותה תקופה, הוא רשם נופים והאנשים בהם הוא פגש, אסף חומר לציורים חדשים. הוא ללא ספק השתתף בתערוכות של אמנים אירופאים. ייתכן כי ברוואורט נחשף לאנשי אסכולת ברביזון בתקופה זו.
חזרה לאמריקה.
כשחזר לאמריקה בשנת 1880 לאחר היעדרותו הממושכת, החל סגנונו של ברוואורט להשתנות. עבודותיו הפכו חשוכות יותר וצבועות בצורה רופפת יותר, בדגש על מצב רוח וצל, ברוח אסכולת ברביזון - התפתחות אומנותית ששיקפה את המגמה הכללית באמנות האמריקאית כאשר אסכולת נהר ההדסון ירדה בפופולריות.
הוא צייר גם בצבעי מים, מדיום שחברו הטוב ועמיתו האמן סמואל קולמן דגל באמריקה.
ברוואורט בנה את ביתו ביונקרס, ניו יורק, והמשיך לצייר בשנות העשרה של המאה העשרים, לאחר שזנח את סגנון אסכולת נהר הדסון.
הוא עזר בהקמת האיגוד לאמנות יונקרס בשנותיו האחרונות.
ברוואורט נפטר בביתו בשנת 1918.
יחסית לאמנים אחרים של אסכולת נהר הדסון בתקופתו, עבודותיו של ג'יימס רנוויק ברווארט פחות ידועות.
עם זאת, השילוב בין יכולת טכנית לאומנות שהציג בשיא תקופת אסכולת נהר הדסון, נחשב לאחת הדוגמאות הטובות ביותר באותו שלב של ציור נוף אמריקאי.
ITunes
חנות ה-iTunes
חנות ה-אייטונס
מנדלברויט
זנבשני גוּלד
סמואל קולמן
סמואל קולמן (באנגלית: Samuel Colman; 4 במרץ 1832 - 26 במרץ 1920) היה צייר אמריקאי, מעצב פנים וסופר, שזכור בזכות ציורי נהר ההדסון.
ביוגרפיה.