כמו שאר דגי הטונה דג זה הוא טורף גדול הניזון ממיני מקרל, סרדין ואנשובי ודגים מתקהלים נוספים. הטונה היא דג מאוד מהיר היכול להוריד את סנפירו הגדול בצלילה ישירה אחרי הטרף.
לא ידוע מה מצב שימורה אך ייתכן כי היא תהיה בסכנה בעתיד.
אליפות ברזיל בכדורגל 1984
אליפות ברזיל בכדורגל 1984 הייתה הפעם ה-28 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-28 בינואר 1984 והסתיימו ב-27 במאי 1984.
בתחרות השתתפו 41 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
במהלך שלבי הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות.
פלומיננסה זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון.
שלבי הגמר.
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים.
רוברטו דינמיטה, שחקנה של ואסקו דה גאמה כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
רוברטו קוסטה, שחקנה של אתלטיקו פרנאאנסה זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה, העונה השנייה ברציפות.
תמנון שבע הזרועות
תמנון שבע הזרועות (שם מדעי: "Haliphron atlanticus") הוא מין רכיכה ימית גדולה מסדרת התמנונאים המהווה את התמנון הכבד ביותר בעולם. מין זה הוא היחידי בסוגו ובמשפחתו.
אורכו מגיע ל- ומשקלו ל-. הוא קטן באורכו רק מהמין תמנון פסיפי ענק אך הוא הכבד שבמיני התמנונים. הוא בעל גוף אפור וראש מגודל והוא בעל הנעה סילונית איתה הוא שוחה ומתקדם. תמנון זה קרוי כך עקב כך שאחת מרגליו נמצאת קרוב מאוד לעיניו ונראית כמו חלק מהסיפון אך היא רגל רגילה ולתמנון יש כמו לשאר התמנונים 8 זרועות.
הפרט הגדול ביותר של תמנון זה נתפס סמוך לניו זילנד וכנראה שבדרום האוקיינוס השקט הם מגיעים לגדלים עצומים.
תמנוני שבע זרועות
דרבן מלאי
דוֹרבָּן מלאי (שם מדעי: "Hystrix brachyura") הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן המצוי בדרום-מזרח אסיה ועד לסין ולהודו.
מאפיינים.
אורכו של הדורבן 63–72 ס"מ, אורך הזנב 6–11 ס"מ ומשקלו 0.7–2.4 ק"ג. הדורבן בעל פרווה חומה עם ראש גדול ודורבנות לבנים ובקצוות שחורים. הקוצים פונים לאחורי הגוף ומתחילים מהראש. הבטן חשופה ועל הסנטר פס לבן.
הדורבן מתנהל בכבדות ביערות של הודו, נפאל, בנגלדש, דרום סין, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם, בורמה, סינגפור, מלזיה וכמה מאיי אינדונזיה כמו סומטרה ובורנאו. הוא יכול להימצא הן ביערות טרופיים והן בהרים עד לגובה 1,300 מטר.
הדורבנים מבלים בקבוצות קטנות המחפשות מזון בשעות הערב. מזונם העיקרי הוא שורשים, פקעות ופירות שנפלו והם יכולים לחפור באדמה בחיפוש מהיר אחר מזון. הם יאכלו גם נבלות, חרקים ופירות גדולים מעצי "Chisocheton cumingianus".
אורנוניים
אוֹרְנוּנִיִּים (שם מדעי: "Myctophidae") היא משפחה של מקריני סנפיר מסדרת הפנסאים, החיים בעומק האוקיינוס.
במשפחה נמצאים מרבית המינים בסדרת הפנבאים הכוללים דגי ים באורך 2-30 ס"מ, די קטנים באורכם ובעלי עיניים גדולות ויכולת להארה ביולוגית. דגים אלה חיים במצולות של כל האוקיינוסים, כולל של האוקיינוס הדרומי והם מהווים את המסה הגדולה של דגי העומק - כ-65% מדגי המצולות שייכים למשפחה זו. הם צוללים לעומקים של 300-1,500 מ' מתחת לגלים אך עולים בלילות לפני המים.
לדגים אלה עיניים גדולות, לסתות גדולות וראש מעוגל, הגוף מוארך והסנפירים צרים. על צידי גופם ישנם תאים זוהרים.
דגים אלה ניזונים בעיקר מפלנקטון ומיצורי ים זעירים כמו קריל. הם עצמם נטרפים על ידי מאות טורפי ים רעבים המחפשים את הלהקות הגדולות. הם כוללים לווייתנים שונים כמו דולפינים ולווייתן גדול-סנפיר, כרישים, בטאים, דגי גרם אחרים כמו הטונה, דג-חרב, מפרשן וחוטמניים, דיונונים גדולים כמו דיונון הומבולדט, עופות ים רבים ביניהם פינגווין מלכותי, כלבי ים ועוד.
לורקה (כדורגל)
לורקה פוטבול קלוב (בספרדית: Lorca Fútbol Club S.A.D) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר לורקה שבמורסיה. הקבוצה משחקת באצטדיון פרנסיסקו ארטס קראסקו המכיל 8,120 מקומות ישיבה.
היסטוריה.
המועדון הוקם ב-2003 בשם לה הויה דפורטיבה על ידי הבנאי פדרו רוסל, שהיה הספונסר של הקבוצה בשנים הראשונות שלה.
בשנת 2010, המועדון שינה את שמו לשם לה הויה לורקה, לאחר שהמועדון עלה לראשונה בתולדותיו לטרסה דיוויסן, אך המועדון עדיין המשיך לשחק בלה הויה. פדרו רוסל התפטר מתפקידו כנשיא, ולואיס חימנז החליף אותו. במהלך השנים האלה, הקבוצה כונתה בשם "El Brócoli Mecánico" (שעון הברוקולי) על שם הירק, שהוא הייצוא המקומי הגדול ביותר. בשנת 2011, הקבוצה התחילה לשחק את משחקיה באצטדיון פרנסיסקו ארטס קראסקו בלורקה.
ב-2013 לה הויה לורקה עלתה לראשונה בתולדותיה לסגונדה ב' באמצעות פלייאוף העלייה, שבו גברה באמצעות שערי חוץ על פנייה דפורטיבה לאחר תיקו 4—4 בסיכום שני המשחקים. הקבוצה סיימה כסגנית בגביע הפדרציה הספרדית, בהצלחתו הראשונה של המועדון בכדורגל הלאומי.
בעונות הבאות, המועדון משך תשומת לב על המדים שלו, כשהחולצת החוץ נראתה כמו ברוקולי.
ב-8 ביולי 2016, המועדון שינה את שמו לשם לורקה פוטבול קלוב כאשר הוא נרכש על ידי כדורגלן העבר והמאמן הסיני שו גנבאו. בנובמבר 2016, כאשר לורקה שיחקה נגד חומייה המשחק שודר בשידור חי באינטרנט בסין, גם חומייה נמצאת תחת בעלות סינית.
ב-27 מאי 2017, הקבוצה העפילה לסגונדה בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר תיקו 0-0 בבית נגד אלבסטה בפלייאוף העלייה (1-1 בסיכום, ולורקה עלתה בגלל שער חוץ).
חיים רוסק
חיים (חיימקה) רוסק (6 בספטמבר 1937, סלוצק, בלארוס - 6 ביוני 1967, שייח' ג'ראח, ירושלים, ישראל) היה צנחן שעוטר בעיטור העוז על מעשה גבורה תוך חירוף נפש במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה.
חיים (חיימקה) רוסק בן אברהם ודבורה נולד בראש השנה תרצ"ח, 6 בספטמבר 1937, בסלוצק הממוקמת כ-100 ק"מ דרומית לעיר הבירה מינסק. סלוצק הייתה מרכז יהודי, ומקום בולט של רבנים גדולים, בהם הרידב"ז, במשך מאות שנים עד למלחמת העולם השנייה.
ב-22 ביוני 1941 פלשה גרמניה לרוסיה הלבנה במבצע ברברוסה. במהלך המבצע נהרג החייל אברהם רוסק וחיים ואימו עברו לבית דודתו, חנה מרגולין, בעיר בוברויסק. עם התקדמות הגרמנים לעבר העיר החלו תושבי בוברויסק לברוח ממנה. הגברים ממשפחת רוסק המורחבת התגייסו לכוח הלוחם ואילו הנשים והילדים הצטרפו לבורחים מן העיר. הן לא מצאו עגלה רתומה לסוס ולכן החלו לצאת בהליכה לכיוון סטלינגרד. שיירת הבורחים הופצצה על ידי הגרמנים ורבים מהם נהרגו. הנותרים התחבאו ביערות וצעדו בלילות. לאחר ימי נדודים רבים מצאו סוס ללא עגלה והעמיסו עליו את מעט הציוד שהיה להם. בראשית סתיו 1941 הגיעו לסטלינגרד, שם קיבלו צריף באחד הקולחוזים בפרברי העיר לתקופת החורף.
באביב 1942, עם התקרבות הגרמנים לסטלינגרד, החליטה משפחת רוסק לברוח לכיוון אוזבקיסטן, מסע של מאות קילומטרים. יחד עם אלפי יהודים הצליחו לעלות לרכבת משא ובתנאים קשים הצליחו להגיע לטשקנט. בעיר לא נמצא להן מקום אך הן הצליחו לשכור צריף קטן בחווה לגידול כותנה בסמוך לעיר. הנשים החלו לעבוד בקטיף הכותנה, אך סבלו מרעב והם חיו בתנאים קשים. בחורף 1944 חלו האמהות ונפטרו בזו אחר זו. הילדים נותרו בגפם והועברו לבית היתומים בטשקנט. לאחר סיום המלחמה הצליח זוסיה מרגולין, בעלה של נחמה, דודתו של חיים רוסק, למצוא את הילדים. הוא הצליח להוציא אותם מטשקנט באמצעות תחבולות והעבירם לגיסתו במוסקבה, אולם חיים רוסק נותר לבד בטשקנט. ב-1945, כשהיה בן שמונה, החליט להצטרף למשפחתו. הוא יצא למסע בחיפוש אחר חסיד חב"ד בשם ריסקין (שהפך לרב ריסקין ושימש כשוחט ראשי של הקהילה במוסקבה, ואף היה מקורב לחצרו של הרבי מלובביץ'). בכל מקום אליו הגיע נכנס רוסק לבית כנסת של חסידי חב"ד, שם זכה ללינה ולמזון. ב-1946 הגיע למוסקבה אולם מרבית קרובי המשפחה כבר עזבו לווינה.
אחרי המלחמה.
ב-1946 הגיע חיים רוסק לתחנת מעבר של ניצולי שואה ליד וינה ומשם המשיך למחנה העקורים שבפוקינג, דרום גרמניה. במחנה זה פגש את שאר הילדים היתומים, ושם שהה במשך כ-3 שנים עד למועד סגירתו ב-1949. עם סגירת המחנה הצטרף חיים רוסק לספינת מעפילים ועלה לישראל יחד עם שאר הילדים היתומים ובני המשפחה. עם הגיעם ארצה הועברו בני המשפחה למעברת עולים בגבול חדרה-פרדס חנה. אחיה של דודתה נחמה היה בן מושב אביחיל והוא החליט לאמץ את חיים. שאר בני המשפחה עברו מהמעברה לכפר חב"ד.
ב-1950 נשלח רוסק לפנימיית חב"ד בבני ברק, אולם חוסר רצונו ללמוד הוביל לסילוקו מהפנימייה והוא הועבר לכפר הנוער הדתי בכפר חסידים. רוסק התרחק מהדת ועבר לכפר הנוער עיינות, ליד נס ציונה, שם סיים את לימודיו. ב-1955 התגייס לצה"ל.
בצה"ל.