שרידי הגופות נמצאו במהלך חפירות שבוצעו בשנת 1979. לפי הוראת שלטונות ברית המועצות הוחזרו השרידים למקום מוצאם. בשנת 1991 חודשו החפירות ונקבע שהן גופותיהן של אלכסנדרה ובנותיה. זיהו את הגופות בעיקר בעזרת DNA. בעזרת דגימת דם מהנסיך פיליפ דוכס אדינבורו, צאצא של המלכה ויקטוריה ולפיכך בן-דודה של אלכסנדרה, זיהו את אלכסנדרה ובנותיה על ידי הגנים המיטוכונדריים שלהן. שיטת זיהוי נוספת הייתה בשיטה חדשה של השוואה בין צילומים לגולגולות. כמה גורמים ברוסיה, ובייחוד הכנסייה האורתודוקסית, טענו כי הגופות אינן של המשפחה המלכותית, אך לאחר סדרה ארוכה של עיכובים ביורוקרטיים ופוליטיים, שאריות המשפחה נקברו מחדש באחוזת הקבר של משפחת רומנוב בקתדרלת פיוטר ופאבל ב-1998, בטקס רב רושם, ביום השנה להוצאה להורג.
יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג
יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג (בגרמנית: Johann Ludwig I. von Anhalt-Dornburg; 4 במאי 1656 – 1 בנובמבר 1704), היה נסיך אנהלט-דורנבורג בין השנים 1667–1704, וסבה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
ביוגרפיה.
יוהאן לודוויג נולד ב-4 במאי 1656 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, ליוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה.
בשנת 1667 מת אביו יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ובעקבות כך חולקה נחלתו בין בניו: קרל ירש את נסיכות אנהלט-צרבסט, אנטון גינטר ירש את נסיכות אנהלט-מיהלינגן, ואילו יוהאן לודוויג ירש את נסיכות אנהלט-דורנבורג.
בשנת 1672 החל יוהאן לודוויג בטיול הגדול עם אחיו הבכור קרל ברגנסבורג, שם הם התאחדו עם האחים האחרים שלהם אנטון גינטר ויוהאן אדולף, שחזרו זה עתה ממסע לאיטליה. ארבעת הנסיכים נסעו לווינה, שם הם היו אורחים נכבדים של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף הורשו לנשק את ידו. במהלך שהותם בחצר הקיסרית, יוהאן לודוויג ואחיו ניצלו את ההזדמנות כדי ליצור קשרים ולהרחיב את הידע שלהם, ולאחר מכן חזרו האחים הצעירים לצרבסט.
מסע נוסף שתוכנן עבור יוהאן לודוויג בשנת 1674 לאיטליה עם הנסיך אוגוסט פרידריך, בנו הבכור ויורשו של אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בוטל, משום שיוהאן לודוויג שבר את רגלו. בשלוש השנים הבאות הוא סבל מכאב חמור, הרופאים לא הצליחו לקבע את עצמותיו כראוי ורק נתנו לו משככי כאבים, אולם לבסוף, הנסיך התאושש לחלוטין. בינתיים השתלט אחיו קרל וילהלם על ממשלת אנהלט-צרבסט, ועל משמורתם של האחים והאחות שעדיין היו קטינים.
במהלך שהייתו בווינה טייל יוהאן לודוויג גם בהונגריה, שהייתה חלק מממלכת הבסבורג, שם הוא בחן את מבצרי ראב (כיום גיור, צפון-מערב הונגריה) וקומורה (כיום קומארום, בגבול עם סלובקיה). מווינה הוא נסע דרך זלצבורג וטירול לוונציה ורומא, שם הוא נפגש עם כמה קרדינלים, ואף עם האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר. בשנת 1678 ביקר יוהאן לודוויג בנאפולי, סיציליה, ומלטה, שם הוא מונה לראש מסדר יוחנן הקדוש, ובנובמבר אותה שנה הוא חזר לביתו. בדרכו הוא עבר בליוורנו ובפירנצה, שם פגש את קוזימו השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה. לאחר מכן הוא עבר שוב בוונציה, ולאחר מכן הוא ביקר במנטובה, מודנה, פארמה וג'נובה. לאחר מכן הוא ביקר במונפראטו ובטורינו, שם נפגש עם מריה תרסה, נסיכת ספרד, אשתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
לאחר שבילה שנתיים באיטליה חזר יוהאן לודוויג לצרבסט, שם התקבל על ידי אחיו הבכור קרל בהתלהבות. בתחילת שנת 1681 הוא ביקר בהולנד ובצרפת, וכעבור שנתיים חזר הביתה. בשנת 1684 הוא הצטרף לצבא הקיסרי בדרגת קפטן. הוא שירת ברגימנט בפיקודו של גנרל פון שרפנברג, והשתתף במלחמה נגד העות'מאנים בהונגריה. כעבור זמן קצר הוא חזר לביתו, שם הוא החל לבנות את ארמון דורנבורג.
ב-23 ביולי 1687 התחתן יוהאן לודוויג עם כריסטינה אלאונורה פון צויטש, בתם של גאורג וולראט פון צויטש וכריסטינה פון וייסנבאך, ממנה היו לו 7 ילדים. בשנת 1689 השיג יוהאן לודוויג אישור מהקיסר, המכיר בילדיו כיורשים לגיטימיים, ובשנת 1698 אף אושרה זכותם לרשת את נסיכות אנהלט-צרבסט. ב-1 בנובמבר 1704 מת יוהאן לודוויג בדורנבורג, ובניו ירשו את נחלתו במשותף. נכדתו של יוהאן לודוויג הייתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
משפחתו.
ב-23 ביולי 1687 התחתן יוהאן לודוויג עם כריסטינה אלאונורה פון צויטש, בתם של גאורג וולראט פון צויטש וכריסטינה פון וייסנבאך, ממנה היו לו 7 ילדים:
איתן גינזבורג
איתן גינזבורג (נולד ב-25 בינואר 1977, ו' בשבט ה'תשל"ז) הוא חבר הכנסת, יושב ראש סיעת כחול לבן, סגן יושב ראש הכנסת, ולשעבר שר התקשורת. בין תפקידיו בכנסת שימש כיו"ר ועדת הכנסת. טרם היבחרו לכנסת כיהן כראש עיריית רעננה והוא ההומוסקסואל הגלוי היחיד שכיהן כראש עירייה בישראל.
ביוגרפיה.
גינזבורג נולד בארגנטינה. אביו רופא ואמו עבדה בקליניקה של אביו. בגיל שנה וחצי עלה עם הוריו לישראל והם עברו להתגורר בקיבוץ אור הנר. כשהיה בגיל 10, עברו לרעננה. גינזבורג למד בתיכון אוסטרובסקי בעיר, והיה חניך ומדריך בתנועת הנוער "המחנות העולים".
בשנת 1995 התגייס לצה"ל, שירת כקצין בחיל המשטרה הצבאית והשתחרר ב-1999. גינזבורג משרת היום במילואים בדרגת רס"ן.
גינזבורג הוא עורך דין בהכשרתו, בעל תארים ראשונים במשפטים ובממשל מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
קריירה פוליטית.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 נבחר גינזבורג לראשונה כחבר מועצת העיר רעננה, במסגרת הרשימה העצמאית לרעננה בראשות זאב בילסקי והיה לחבר המועצה הצעיר ביותר שנבחר עד אז בהיסטוריה של העיר. משנת 2005, לאחר בחירתו של נחום חופרי לתפקיד ראש העירייה, שימש גינזבורג כיושב-ראש הקואליציה במועצת העיר.
בשנת 2008 נבחר לעמוד בראש רשימת העבודה ברעננה ונבחר מטעמה בבחירות לרשויות המקומיות לכהונה נוספת כחבר מועצה. מיד לאחר הבחירות, בגיל 31, נבחר גינזבורג לכהן כיושב-ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה רעננה תפקיד אותו מילא במשך עשר שנים רצופות. ב-2013 הוצב במקום השלישי ברשימתו של זאב בילסקי שהתמודדה בחירות לרשויות המקומיות ונבחר לכהונה שלישית במועצת העיר. משנת 2010 הוא כיהן כסגן וממלא מקום ראשי עיריית רעננה בילסקי וחופרי והיה ממונה על מינהל ההנדסה ואחראי על תחום התכנון והבנייה.
במסגרת תפקידו כיו"ר וועדת התכנון והבנייה הוביל גינזבורג החלטה כי כל בנייה חדשה בעיר תחויב בבנייה ירוקה על פי תקן ישראלי 5281. בנוסף, יזם את הכנתה של תוכנית המתאר החדשה לעיר רעננה, רע/3000, אשר מתווה את מדיניות התכנון העירונית עד לשנת 2035. עם אישורה של התוכנית קיבלה הוועדה המקומית רעננה הסמכה כוועדה עצמאית עם סמכויות הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, לאור הסטנדרטים הגבוהים ומידת המקצועיות של הוועדה, ובכך הייתה רעננה העיר הראשונה מבין הערים הגדולות בישראל עם סמכויות אלו. גינזבורג קידם גם את תחום ההתחדשות העירונית ברעננה במסגרת תמ"א 38 ופרויקטים של פינוי-בינוי.
בשנת 2016 נבחר לתפקיד יו"ר דירקטוריון תאגיד המים והביוב "מי רעננה".
בחודש מרץ 2018, לאחר התפטרותו של בילסקי לשם כניסתו לתפקיד יו"ר מטה הדיור הלאומי, נבחר גינזבורג על ידי חברי מועצת העיר לתפקיד ראש העירייה, וכיהן בתפקיד זה עד דצמבר 2018. עם בחירתו פתח גינזבורג את ישיבות מועצת העיר לצילום ולשידור באופן ישיר ברשת החברתית.
בבחירות לראשות העיר ב-2018 עלה לסיבוב השני, והפסיד למועמד חיים ברוידא.
פעילות במישור הארצי.
בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום השני ברשימת "ישראל אחרת", שלא עברה את אחוז החסימה. בשנת 2007 היה גינזבורג ליועצו של סגן שר הביטחון מתן וילנאי. במהלך הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום ה-32 ברשימת כחול לבן, מטעם מפלגת חוסן לישראל בראשותו של בני גנץ. הרשימה זכתה ב-35 מנדטים וגינזבורג נבחר לחבר הכנסת העשרים ואחת ושב להיבחר לכנסת העשרים ושתיים.
בבחירות לכנסת ה-23 נבחר בפעם השלישית וכיהן במהלך הכנסת העשרים ושלוש במספר תפקידים ובהם סגן יושב ראש הכנסת, יו"ר הוועדה המסדרת ויו"ר ועדת הכנסת.
בשנת 2020, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, מונה לסגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית מטעם סיעת כחול לבן והוצב במקום השביעי ברשימתה.
במאי 2021 מונה לשר התקשורת וכיהן בתפקיד עד להשבעת ממשלת ישראל השלושים ושש.
חיים אישיים.
לגינזבורג בן-זוג ולהם בת ובן תאומים שנולדו בשנת 2017 בהליך פונדקאות בארצות הברית. גינזבורג מתגורר ברעננה.
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
טטיאנה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
טטיאנה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית Великая Княжна Татьяна Николаевна; 10 ביוני 1897 – 17 ביולי 1918) הייתה דוכסית גדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי השני, אחרון קיסרי רוסיה, ושל אלכסנדרה, נסיכת הסן. טטיאנה הוצאה להורג בידי הצ'קה יחד עם כל משפחתה במהלך רצח משפחת הצאר.
ביוגרפיה.
ילדות ואופי.
טטיאנה נולדה בארמון פטרהוף שבסנקט פטרבורג ב-10 ביוני 1897. היא הייתה הבת השנייה של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת הסן. הייתה לה אחות גדולה בשם אולגה, שתי אחיות קטנות: מריה ואנסטסיה ואח בשם אלכסיי. היא נקראה "טטיאנה" על שם הדמות טטיאנה ברומן המפורסם של אלכסנדר פושקין, "יבגני אונייגין". הצאר נהנה מאוד מכך שיש לו שתי בנות שנקראות אולגה ואנסטסיה כמו האחיות ברומן המפורסם.