חג נוסף אשר מקורם הדתי כמעט ואבד הוא יום הולדתו של יוחנן המטביל ב-21 ביוני אשר נקרא גם חג אמצע הקיץ. מנהגי החג אומנם משתנים ממדינה למדינה אם מדובר בהדלקת מדורות, הליכה על גחלים, ריקודים סביב "עמוד מאי" מהודר או ריקודים והשטה של נזרים במורד הנהר. אולם כול אותן מדינות על שלל מנהגיהם מציינים את יום הולדתו של יוחנן המטביל כהיום הארוך ביותר בשנה. לבסוף בתרבות הסלאבית. ב-8 באוגוסט נהוג לציין את חג ההשתנות. חג המנציח את זיכרון השתנותו של ישו על הר תבור על פי המסורת הנוצרית. מקור החג בכנסייה הנוסטרינית אשר הפיצה את המנהג בכנסיות המזרחיות ומאז המאה ה-16 נחוג גם בכנסייה הקתולית. מנהגי החג הם איפוא הבאת ביקורים בדמות תנא - בו נמצאים תפוחים וענבים - לכנסייה והכומר מברך את הביקורים ומפזר מים קדושים על המאמינים בתום התפילה.
מועדים מהתרבות הנוצרית.
פרט לחגים והמועדים אשר מקורם הוא סיבה דתית מובהקת כמו ימי זיכרון לקדושים, אירועים מחיו של ישו ואימו מרים ואף חגים בעלי פאן תאולוגי. ישנם מועדים עממים הנחגגים במדינות שונות ברחבי העולם הנוצרי, מסיבות שאינן מקורם דתי-תאולוגי. אלא מדובר בחגיגות עממיות שמקורם לרוב יהיה היסטורי. עם זאת הם חלק מהנוסף של התרבות הנוצרית ואף מתקשרים עליה במקרים אחדים. כך למשל ליל ולפורגה הנחגג בתרבות הגרמנית והסקנדינבית בערב השלושים לאפריל מקורו אינו דתי נוצרי אך הולבש עליו בידי הכנסייה יום זיכרון לכבוד הקדושה ולפולרגה.
היום הלאומי של קטר
היום הלאומי של קטר () הוא יום לאומי לציון איחוד קטר. היום נחגג ב-18 בדצמבר בכל שנה. ההחלטה על קיומו של יום זה מדי שנה נקבעה ב-21 ביוני 2007, בצו של נסיך הכתר ויורש העצר אז והאמיר המכהן כיום תמים בן חמד אאל ת'אני.
היום ידוע גם כ"יום המייסדים".
לפני שנת 2007 היום נחגג ב-3 בספטמבר, כיום העצמאות של קטר.
פעילויות.
רוב הציבור מקבל יום חופש מהעבודה ומבית הספר ביום זה.
במהלך השבוע בו מתקיים היום הלאומי, מתקיימות מספר פעילויות:
מטרה ומשמעות.
ב-18 בדצמבר 1878 ירש ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני את אביו מוחמד בן ת'אני. הוא נחשב כמי שאיחד את כל השבטים ושם להם אויב משותף, כגון הבריטים. הוא גם קיבל רמה גבוהה של אוטונומיה עבור השבטים שבשטח קטר.
החג נועד לתרום בפיתוח תחושת הזהות בין הקטרים בקטר ובעולם, ולשפר את הידע וההערכה של הקטרים למורשתם.
השתתפות המהגרים והגולים.
מחלוקת ניכרת באינטרנט נוצרה ב-2009 לאחר שפרופסורית גולה שהשתתפה במצעד העלתה את דעתה לפורום המקוון הפופולרי הקטרי "קטר חיה". בשרשור תחת השם "קטר, תתביישי על היום הלאומי של קטר", היא מתחה ביקורת על הנוער הקטרי ועל תעלוליו, כגון רכיבה על אופניים רעולים במסכות מזעזעות במהלך החגיגות. הדבר עורר דיון סוער ודיאלוג לאומי על זכויות האוכלוסייה למתוח ביקורת על המדינה, והשתתפו בו מאות אנשים מכל רחבי המדינה ומחלקים שונים בעם הקטרי.
פארק האגם
איסמעיל מרצ'נט
אצ'מיאדזין
חיים פלג
חיים פלג (יוסמן) (ה' בטבת תרע"ב, 26 בדצמבר 1911 – ג' בניסן תשס"ב, 16 במרץ 2002) היה מתרגם, עורך וחוקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1911 בריגה שבלטביה (אז רוסיה). קיבל חינוך עברי ב"חדר מתוקן", וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית בעירו. בנעוריו היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" ושלח ידו בעריכת עיתוניה. כציוני, בשנת 1933 עלה לארץ ישראל כחלוץ.
בראשית דרכו בארץ ישראל, עבד בפרדס ברמת גן. אחר כך, עבר לעבודות בניין ולהוראת עברית למבוגרים בתל אביב. בשנת 1944 החל לעסוק בעבודות עריכה, תרגום והגהה בהוצאת "ספרית פועלים". תוך כדי עבודתו למד ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. משנת 1959 שימש גם כמרצה לספרות בבית הספר הגבוה לפועלים בתל אביב. בנוסף, פרסם מאמרים בענייני ספרות בכתבי העת "עתים" ו"משא" וב"דף לספרות" של "על המשמר".
נפטר בשנת 2002, בגיל 90 ונקבר בבית הקברות בקיבוץ שפיים.
מאיר אמסל
הרב מֵאִיר אַמְסֶל (בכתיב יידי: אמסעל; כ"ח בטבת תרס"ז, 1907 – כ"ג בטבת תשס"ז, 2007) היה מייסד ועורך הביטאון התורני המאור, במשך כשישים שנה.
ביוגרפיה.
נולד בניידורף שבהונגריה לאברהם אמסל, שוחט בקאשוי, מצאצאי המהר"ל מפראג והב"ח. למד אצל הרב שמואל אנגל ורבי אברהם שלום הלברשטאם, בנו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה. נישא לבריינדל בת משה בגלר מקרסטיר. שם גר לאחר חתונתו והיה מעסקני אגודת ישראל. לאחר פטירת אשתו במלחמת העולם השנייה נשא את אחותה.
בשנת ה'תש"ח היגר לארצות הברית, התיישב בשכונת קראון הייטס בברוקלין, והקים את הביטאון "המאור", בו כתבו כמעט כל גדולי אותו הדור. בשנת תשכ"ח עבר לשכונת בורו פארק והקים בה את בית הכנסת "המאור". נפטר בגיל מאה ביום כ"ג בטבת תשס"ז.
קשריו עם גדולי דורו.
היה בקשר הדוק עם הרב מיכאל פורשלגר וסייע בהדפסת ספריו. כן עמד בקשרי ידידות עם הרב חיים צימרמן, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בוסטון), הרב יואל טייטלבוים מסאטמר והרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד. הוא הורה למנהלי בית הדפוס שבו הדפיס הרב אמסל את כתב העת "המאור", חסידי חב"ד, שלא יפסיקו את הדפסת הקובץ גם אם לא יוכל לשלם להם על ההדפסה.
התעסק בהקמת ארגון הכשרות OK.
היה בקשרי ידידות עם הרב משה פיינשטיין (אף שכתב בביטאון נגד דעתו להתיר תרומת זרע מגוי), הרב יוסף אליהו הנקין, הרב אליעזר סילבר, הרב פינחס הירשפרונג, הרב מרדכי יעקב ברייש שאף היה מתפלל בבית הכנסת שלו, הלב שמחה מגור, הכנסת מרדכי מסדיגורה, ואדמור"י חסידות באבוב ואף כתב את ההקדמה לספר קדושת ציון.
עמד גם בחליפת מכתבים עם רבה הראשי של עדת הספרדים בארגנטינה, הרב יצחק שחיבר, בנושא גיור, והורה לו שלא להימנע לגמרי מגיורים של בני זוג של יהודים מתבוללים שאין בדעתם לשמור מצוות כלל, אלא ללמד אותם יהדות במשך שלושה חודשים, וכך יש להניח שהגיור יעשה לשם שמים במידה מסוימת.
הבחירות לנשיאות גרמניה, 2017
המלחמות הפלפונזיות
הגברת השנייה של ארצות הברית
הגברת השנייה של ארצות הברית (באנגלית: Second Lady of the United States ובקיצור SLOTUS) הוא התואר הלא רשמי הניתן לאשת סגן נשיא ארצות הברית על בסיס התואר הגברת הראשונה של ארצות הברית הניתן כמעט תמיד לאשת נשיא ארצות הברית. במונח "הגברת השנייה" נעשה ככל הנראה שימוש לראשונה על ידי ג'ני הוברט, רעייתו של סגן הנשיא גארט הוברט, סגנו של הנשיא ויליאם מקינלי. בהמשך יצא תואר זה מהאופנה, אך השימוש בו התחדש בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנות התשעים נזנח שוב השימוש בתואר זה, לטובת התואר "אשת סגן נשיא ארצות הברית" (wife of the Vice-President), אך הוא הושב לתחייה בתקופת ממשלו של הנשיא ברק אובמה. עם בחירתה של קמלה האריס לסגנית נשיא ארצות הברית בנובמבר 2020, התפקיד אויש לראשונה על ידי גבר - בעלה של האריס, דאגלס אמהוף, נקרא האדון השני של ארצות הברית (באנגלית: Second Gentleman of the United States ובקיצור SGOTUS). אמהוף הוא גם היהודי הראשון המכהן בתפקיד.
במשך השנים עברה מידת חשיפתה הציבורית של הגברת השנייה תהליך של התפתחות. בעוד שתפקידה של הגברת הראשונה כמארחת של הבית הלבן החל להיות מקובל החל מראשית ההיסטוריה של ארצות הברית ובדרך כלל שימשה בתפקיד זה בת משפחה אחרת של הנשיא במקרה שזה היה אלמן או רווק, עד לסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 לא משכו נשות סגני הנשיאים את תשומת הלב של אמצעי התקשורת.
פלוריד קלהון, רעייתו של ג'ון קלהון הייתה דמות מרכזית בפרשיית התחתונית (Petticoat Affair), שערורייה חברתית-פוליטית שבמסגרתה נודו מבחינה חברתית מזכיר המלחמה, ג'ון איטון ואשתו, פגי איטון. פרשה זו הזיקה עוד ליחסים שהיו כבר מתוחים בין סגן הנשיא קלהון לבין הנשיא אנדרו ג'קסון. טיפר גור, רעייתו של סגן הנשיא אל גור, הייתה פעילה בכמה מערכות להסרת תכנים מהתרבות הפופולרית האמריקאית, מסרטי קולנוע, מתוכניות טלוויזיה וממופעים מוזיקליים, שמבחינתה היו מעוררי סלידה והיא החלה לעסוק בכך עוד מהימים שבעלה היה עוד סנאטור. היא קראה תיגר על יוצרים שעשו שימוש במילים פוגעניות ולעיתים קרובות התעמתה עם מבקריה, כמו להקת דד קנדיז, והזמר ג'לו ביאפרה. לין צ'ייני, רעייתו של ריצ'רד צ'ייני, תמכה ברפורמה בחינוך, וחשפה כשלים ספציפיים של מערכת החינוך הציבורי במהלך כהונתה כגברת השנייה. צ'ייני היא באופן מיוחד תומכת גלוית לב של הוראת ההיסטוריה וכתבה חמישה ספרים רבי מכר על הנושא עבור הילדים ועבור בני משפחותיהם. ג'יל ביידן, רעייתו של סגן הנשיא בתקופת ממשל אובמה, ג'ו ביידן, עובדת כמרצה לשפה האנגלית בקולג' הקהילתי של צפון וירג'יניה והיא נחשבת לראשונה מבין כל נשות סגני הנשיא שהחזיקה משרה בתשלום בעת כהונת בעלה כסגן נשיא. ביידן הייתה מעורבת בכמה מטרות, כולל מודעות לסרטן השד ואוריינות.
בוועידת המפלגה הדמוקרטית ב-2016 אמרה ביידן: "הרשו לי לפתוח בדברי תודה כלפיכם על כך שאפשרתם לי לשרת כגברת השנייה של ארצות הברית בשמונה השנים האחרונות. היה זה כבוד גדול עבורי". הייתה זו הפעם הראשונה שנעשה שימוש בתואר בלתי רשמי זה על ידי הגברת השנייה בוועידה ארצית.