הרב משה חיים שמאש (נולד בה'תקצ"ו, 1836 - נפטר בכ"ט בשבט ה'תרפ"ג, 15 בפברואר 1923) היה החכם באשי בבגדאד בשנים ה'תרע"ח-ה'תרפ"ג (1923-1918) וראב"ד בבגדאד.
ביוגרפיה.
הרב היה תלמידו של הרב עבדאללה סומך במדרש בית זלכה. בשנת 1890 הרב נשפט למאסר של שנה יחד עם הרבנים נסים הלוי, אברהם אליעזר ואברהם כהן בגין קבירת רבו עבדאללה סומך בקבר יהושע כהן גדול. הקבר נחשב על ידי השלטונות קדוש רק למוסלמים ולא ליהודים, ולכן קבירת הרב נחשבה על ידי השלטונות כחילול הדת המוסלמית. הרב נשא לאישה את הרבנית אסתר, בתו של הרב יעקב בר יוסף הרופא; והחזיק בכתב חידושי תורה והלכה, שהרב יעקב הרופא לא הספיק להדפיס בחיי חיותו.
במשך שנים שימש בדיינות יחד עם הראב"ד יחזקאל משה הלוי והרב עזרא צאלח אדם. לאחר שהרב יחזקאל הלוי נפטר בשנת ה'תרע"ד (1914), הרב החליפו בתפקיד. בשנת ה'תרע"ח (1918) הרב משה שמאש החליף את הרב ירוחם אלישר במשרת החכם באשי ושימש בתפקיד עד לשנת ה'תרפ"ג (1923). באותן שנים שבהם כיהן כחכם באשי, התקומם העם העיראקי כנגד האנגלים ודרש עצמאות, הרב ידע להוציא את הקהילה היהודית מהסבך. על התנהלותו המתונה כבדו אותו העיראקים והאנגלים. לאחר שהאנגלים החליטו להמליך את המלך פייסל הראשון, הרב משה הזמין אותו לביקור בבית הכנסת אליהו לפני הכתרתו. הרב בירך אותו ונתן לו קמע מזהב. המלך נישק את זקנו, נאם ניאום בשבח העדה והבטיח לשמור על זכויותיה. בשנת 1922 נתבקש הרב להצהיר בעניין הציונות, הוחלט באספת הקהילה להצהיר נגד הציונות, דבר שהיה למורת רוחו של אהרן ששון (המכונה "המורה"). לאור זאת הרב משה חיים גמר אומר להתפטר מתפקיד חכם באשי.
הרב יוסף חיים שרים כתב על הרב:
יהודה בן גרים
יהודה בן גרים היה חכם בן הדור החמישי לתנאים, מתלמידי רבי שמעון בר יוחאי. על פי המסופר בתלמוד, פרסם יהודה בן גרים שרבי שמעון בן יוחאי דיבר סרה ברומאים ובשוגג הביא לרדיפתו בידי השלטונות.
מעשה ההלשנה.
על פי המסופר בתלמוד הבבלי בשעה שישב יהודה בן גרים יחד עם רבי יהודה, רבי יוסי, ורבי שמעון בר יוחאי, הם דנו במעשי הרומאים, ובפיתוח הארץ בידיהם. רבי יהודה שיבח את הרומאים על כך שהם מפתחים את הארץ באמצעות תיקון שווקים, גשרים, ומרחצאות. רבי יוסי שתק ולא הביע דעה בעניין, אך רבי שמעון הגיב בחריפות רבה:יהודה בן גרים סיפר על דבריו החריפים של רבי שמעון, והשמועה על דבריו של רבי שמעון הגיע לאוזני הרומאים, ורבי שמעון ורבי אלעזר בנו נאלצו להתחבא במערה במשך 13 שנים.
לאחר שיצאו מהמערה, הם עברו בשוק וראו שם את יהודה בן גרים. כשראה אותו רבי שמעון, אמר:
בסיפור המעשה לא התפרש למי סיפר יהודה בן גרים את הדברים, על אף שמובן מדברי התלמוד שהשמועה התפשטה ונשמעה למלכות. על פי פירוש רש"י לתלמוד, הוא סיפר זאת לתלמידים או לאביו ואמו ולא לשלטונות.
כינויו, זהותו ואזכורים נוספים.
רבי יהודה בן גרים (בתוספת התואר "רבי") מוזכר בתלמוד בבלי במסכת מועד קטן כתלמידו של רבי שמעון בר יוחאי:
מעשה זה מופיע גם בספרות המדרשית: .
הכינוי "בן גרים", כמו גם הכינוי הארמי המופיע במדרש "יודן בר גיורי" מצביע על מוצאו ממשפחה נוכרית שהתגיירה. כך גם הסביר רש"י את פשר הכינוי, וכתב ש.
הקבלת הסיפור המובא במסכת מועד קטן לסיפור המובא במסכת שבת מעוררת תמיהה רבה, שכן במעשה הראשון יהודה בן גרים זוכה לשבחים רבים מפי רשב"י ואילו במעשה השני מתייחס אליו רשב"י בכעס וזלזול; גם מעשיו של יהודה בן גרים במעשה השני (הפצת דברי רשב"י, הנחשבת כלשון הרע) אינם תואמים לדמותו כתלמיד חכם מוערך במעשה הראשון. בשל קשיים אלו היו ממפרשי התלמוד הראשונים שביארו כי המדובר בדמויות שונות, ורבי יהודה בן גרים תלמידו של רשב"י אינו יהודה בן גרים שהפיץ את דבריו על הרומאים.
מאידך, רבנו תם וראשונים נוספים סברו שמדובר באותו האדם, ולפיכך טען רבינו תם כי אין לגרוס את המילים "עשהו גל של עצמות" (המלמדות שרבי יהודה בן גרים מצא את מותו בדרך בזיון) אלא "ונח נפשיה": נחה נפשו, ונפטר מהעולם. הרב בנימין זאב בנדיקט הוכיח שגם רש"י סבר כמו רבנו תם.
אחרים הסבירו את השוני שבין שני המעשים שלא באמצעות הפרדה בדמותו של יהודה בן גרים, אלא על ידי הבחנה בשתי תקופות שונות בחייו של רבי שמעון בר יוחאי עצמו: בראשית חייו היה מתון ונוח לבריות ושיקע עצמו בהלכה ולימוד, ואילו לאחר תקופת הסתגרותו במערה יצא כחכם המצוי בחכמת הקבלה, פרוש מענייני העולם ותקיף ביחסו אל אנשים בעלי מדרגה פחותה.
בתלמוד ירושלמי מובאים מאמרים של חכם בשם רבי יודן גוריא או רבי יודן בר גורייא, שיש המזהים אותו עם רבי יהודה בן גרים המוזכר בבבלי מסכת מועד קטן.
ניתוח מעשה ההלשנה בהלכות לשון הרע.
האחרונים העירו כי תמוה מדוע נענש יהודה בן גרים ונעשה גל של עצמות, והלא אמר לשון הרע שנאמרה כבר בפני שלושה אנשים, ולפי ההלכה אין איסור לומר לשון הרע במצב כזה, משום שסיפור המעשה כבר ממילא יתפרסם בציבור.
בגמרא בשבת בה מסופר שיהודה בן גרים הלך וסיפר את המעשה, הפנה העין משפט לרמב"ם ב, הפוסק: בעל החשק שלמה מבאר שכוונתו של ה"עין משפט" הייתה שיהודה בן גרים נענש אף על פי שאמר לשון הרע שנאמרה כבר בפני שלשה, כיוון שהתכוון להרע, ובמצב כזה אסורה לשון הרע אפילו אם כבר נאמרה בפני שלשה.
רבי ישראל מאיר מראדין בספרו חפץ חיים דוחה דברים אלו וטוען כי לא ייתכן שיהודה בן גרים התכוון להרע, כיוון שבפירוש התוספות לתלמוד נאמר שרבנו תם גרס "רבי יהודה בן גרים", ולא ייתכן שאדם גדול המכונה בתואר "רבי" התכוון להרע; לפיכך הוא מבאר, שלרבי יהודה בן גרים היה אסור לספר על דברי רבי שמעון אף על פי ששמעו אותם כבר שלשה אנשים, כיוון שאלו היו "אנשים יראי אלוקים" (תנאים), ולא צפוי שיספרו זאת לאנשים נוספים, ולפיכך המעשה אינו עתיד להתפרסם ואסור לגלותו.
חוקרי תלמוד מסוימים ציינו שרבי יהודה בן גרים הלך וסיפר את דברי התנאים (ובפרט של רבו = רבי שמעון) כמו כל שמועה אחרת שהיה רגיל לספר מדברי החכמים. הן בהלכה, באגדה ובהליכותיהם. כך שלא מובן מדוע היה צריך לסבור שדיבר לשון הרע ובפרט שעל פי ההלכה אינו עבר על כך. והסיבה לכך שרבי שמעון עדיין כעס עליו ביציאתו מהמערה, אינה סותרת אלא אופיינית לאישיותו הקפדנית.
מכון אהבת שלום
מכון אהבת שלום הוא מכון מחקר תורני, ההדרה והוצאה לאור של ספרי קודש המופעל על ידי חברת אהבת שלום. המכון עוסק בעריכה והוצאה לאור של ספרות רבנית מתקופת הראשונים, האחרונים ומחברים בני זמנינו. בראשות המכון עומד הרב יעקב משה הלל.
המכון ופעולותיו.
המכון הוציא לאור מאות ספרים מספרי הראשונים והאחרונים. להלן רשימה חלקית שלהם;
בני דורנו.
מלבד עשרות ספרי הרב יעקב הלל, יצאו לאור ספרים רבים ממחברים בני זמננו:
אליבא דהלכתא.
החל מחודש שבט תשס"ו, המכון מוציא לאור את הירחון התורני "אליבא דהלכתא" לבירורי הלכה ומנהג, שנכתב על ידי אברכי רשת כוללי הערב. הירחון מופץ בבתי כנסת ברחבי הארץ.
מקבציאל.
בין השנים תשמ"ד-תשע"ג הוציא המכון קובץ תורני בשם מקבציאל, הקובץ כלל כתבי יד ומאמרים הלכתיים בנושאים שונים.
מן הגנזים.
המכון הוציא סדרה של שלושה עשר כרכים המוקדשים אך ורק לכתבי יד של ראשונים ואחרונים.
הבטלנים (דטנר וקושניר)
גאבור סגה
גאבור סגה (בהונגרית: Szegő Gábor, קונהדייש, 20 בינואר 1895 - פאלו אלטו, 7 באוגוסט 1985) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
סגה נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף סגה והרמינה נוימן. את לימודיו בבית הספר היסודי סיים בעיר הולדתו. לאחר מכן סיים את "בית הספר התיכון המלכותי ההונגרי" בעיר סולנוק עם תוצאות מצוינות. בשנת 1912 זכה בתחרות הלימודים של "החברה למתמטיקה ולפיזיקה". הוא היה גם הפותרים הקבועים של המגזין "גיליונות מתמטיקה ופיזיקה בתיכון". באותה שנה סיים את לימודיו בתיכון ונרשם לאוניברסיטת פאזמני פטר, שם למד מתמטיקה ופיזיקה.
מוריו באוניברסיטה היו מיהאי באואר, לוראנד אטווש, ליפוט פייר ומנו בקה. הוא היה חבר גם ב"בית הספר פייר" (של ליפוט פייר) המפורסם בעל המוניטין הבינלאומי (חבריה היו בין היתר: פאל צ'ילאג, ינה אגווארי, פאול ארדש (אנגלנדר), מיכאל פקטה (שוורץ), לאסלו קלמאר (קראוס), פרנץ לוקאץ', ג'ורג' פוליה (פולאק) מרסל ריס, אוטו סאס (שלזינגר) שמעון סידון, פאל טוראן (רוזנפלד) וגאבור סגה). בקיץ 1913 הוא היה סטודנט באוניברסיטת ברלין ובקיץ 1914 באוניברסיטת גטינגן. הוא נלחם במלחמת העולם הראשונה (1915 עד 1918). בשנת 1918 השיג את הדוקטורט בווינה כחייל.
בשנת 1919 התחתן עם ארז'בט אנה נמני, כימאית, ממנה נולדו לו שני ילדים: פטר (1925) ורוניקה (1929). בשנתיים לאחר מכן הוא היה מרצה, באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט, עוזר לפרופסור קירשאק. בשנת 1921 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת הומבולדט של ברלין ובשנת 1926 התמנה לפרופסור בקניגסברג. בינתיים, בשנת 1924 קיבל את הפרס על שם דיולה קניג. בשנה שלאחר מכן התפרסמה עבודתו בשני כרכים, שנכתבה יחד עם חברו ועמיתו, ג'ורגי פוליה: "בעיות ומשפטים מתחום האנליזה". לאחר שהיטלר עלה לשלטון הוא נאלץ לעזוב את גרמניה בשנת 1934 בגלל מוצאו היהודי. בעזרתם של ג'יי.די טמרקין וג'ורג' פוליה קיבל משרה ללא שכר באוניברסיטת סנט לואיס בוושינגטון הבירה. לפיכך, יכול היה להתפרנס רק מכספי מתרומות וקרנות ציבוריות.
סגה קיבל מחלקה בסטנפורד בשנת 1938, שם עבד עד 1953. הוא פרש לגמלאות בשנת 1960. לאחר מכן רק ביקר והשתתף בכנסים מתמטיים שונים. בשנת 1969 העביר הרצאה בבודפשט על עבודתו של מורו לשעבר, ליפוט פייר. הוא סבל ממחלת פרקינסון.