זאבי נרצח לפני שההתפטרות נכנסה לתוקף, בפתח חדרו במלון הייאט (לימים מלון דן ירושלים), בגבול שכונת הגבעה הצרפתית והר הצופים, על ידי מחבלי החזית העממית, שהודיעו שזו הייתה נקמה על הריגת מזכ"ל הארגון אבו עלי מוסטפא על ידי ישראל חודשיים קודם לכן. בכך היה זאבי השר הישראלי היחיד בו התנקשו מחבלים, והדמות הישראלית הבכירה ביותר שנפלה קורבן במהלך העימות. זאבי שהה במלון ללא מאבטחים, משום שהתנגד להיות מאובטח בעוד האזרחים חשופים, ולא רצה לשנות מהרגליו עקב איומי הטרור. ב-17 באוקטובר 2001, בשעה 6:50 בבוקר, עלה רחבעם זאבי מחדר האוכל לחדרו במלון לבדו. הוא היה אמור להתראיין דקות ספורות אחר כך ליומן חדשות הבוקר של גלי צה"ל. בפתח חדרו המתינו לו שלושה מתנקשים שירו בראשו שלושה כדורים מטווח קצר.
בניגוד לסברה הראשונית לא היה למתנקשים קשר עם עובדי המלון הערבים הרבים. הם הזמינו חדר במלון טלפונית וניתנו להם תעודות זהות מזויפות. כעבור דקות אחדות מצאה אותו אשתו יעל מתבוסס בדמו. ניסיונות להציל את חייו לא צלחו, ובשעה 10:00 הודיעה הנהלת בית החולים הדסה עין כרם על מותו.
זאבי נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. בהלווייתו של זאבי השתתפו רבבות אזרחים וחברים שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.
מבצעי ומתכנני ההתנקשות הצליחו להימלט בתחילה. במשך זמן מסוים הם שהו במוקטעה ברמאללה, תחת חסותו של יאסר ערפאת. עם תום מבצע חומת מגן והמצור על המוקטעה הושג הסכם שבמסגרתו הם הועברו לכלא יריחו בפיקוח צוות סוהרים בריטי ואמריקאי. ב-14 במרץ 2006, אחרי ניצחון החמאס בבחירות למועצה המחוקקת, עזב צוות המשקיפים את הכלא ביריחו מחשש לחייו, וצה"ל תפס את האחראים לרצח במסגרת מבצע הבאת ביכורים. ב-3 בדצמבר 2007 נגזר עונשו של אחד המתנקשים, חמדי קורעאן, ונקבע למאסר עולם על רצח זאבי ועוד 100 שנה על פעילויות אחרות הקשורות לטרור. ב-22 בספטמבר 2008 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים מאסר עולם ועוד 80 שנה על חבר אחר בחוליה, מג'די רמאווי. על עאהד ע'ולמה, ראש הזרוע הצבאית של ארגון הטרור החזית העממית, נגזר עונש של מאסר עולם ועוד 5 שנות מאסר. מאסר עולם נגזר גם על מחמד רימאוי. שותף אחר לרצח, צלאח בן סאלח אדין עלווי, אשר סייע לרוצחים, נידון ל-12 שנות מאסר.
הנצחתו וזכרו.
על שמו של זאבי נקראו מספר אתרים ברחבי ישראל, ובהם כביש הבקעה, שזאבי פעל רבות למען פיתוחו, גשר מעל נתיבי איילון ברמת השרון (עיר מגוריו), טיילת באשדוד, שדרת הטיילת בראשון לציון, טיילת בהר הזיתים בירושלים, הטיילת המרכזית באילת, וכן רחובות, כיכרות וגנים ציבוריים בערים אחדות. לזכרו הוקמו היישוב מרחב עם שבנגב, המאחז מעלה רחבעם בדרום-מזרח גוש עציון, וגבעת התיישבות בבית חגי, שם ביקר כחודש לפני הירצחו. כן קרויים על שמו מחנה רחבעם באזור רמלה ואתר בית הכנסת העתיק באום אל-קנאטר ("קשתות רחבעם") שברמת הגולן, שזאבי פעל לשיקומו. שמו של זאבי חקוק על האנדרטה המרכזית ברמת השרון לזכר נופלי פעולות האיבה תושבי העיר. על שמו נקראו רחובות בערים רבות.
מדי שנה מעניק משרד החינוך פרס על שם רחבעם זאבי למצטיינים בלימודי ארץ ישראל במערכת החינוך.
בשנת 2002 הנפיקה רשות הדואר בול לזכרו.
מדי שנה מתקיים לזכרו בבקעת הירדן "מרוץ הלפיד".
יום הזיכרון לזאבי.
ביולי 2005 קיבלה הכנסת את החוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי, התשס"ה-2005. על פי החוק, תקום עמותה להנצחת מורשתו ויום הירצחו, ל' בתשרי יהיה יום הזיכרון לרחבעם זאבי, ובו אירועי זיכרון בסמוך לקברו ובמחנות צה"ל.
טענות לתקיפות מיניות.
באפריל 2016 פורסם תחקיר של העיתונאי עמרי אסנהיים על זאבי במסגרת התוכנית "עובדה" בערוץ 2. בתחקיר הובאו עדויות וטענות של נשים וחיילות לשעבר ששירתו תחת פיקודו של זאבי על הטרדות מיניות מצדו ואף על אונס. נוסף על נשים אלה גם הובאו טענות של רבקה מיכאלי שהתארחה במסיבה שערך, וכן עדות של קצין מטה בפיקוד המרכז בעת שירותו של זאבי שם. כמו כן הוצגו טענות לגבי קשרים עם העולם התחתון: העבריין טוביה אושרי טען בתחקיר שזאבי ביקש ממנו "לטפל" בכתבת "ידיעות אחרונות" סילבי קשת, לאחר שפרסמה כתבה ביקורתית אודותיו, ושבעקבות כך הונחה פצצה בפתח ביתה. טענה אחרת, מפיו של השר לשעבר רפי איתן, ייחסה לזאבי ירי בשני בדואים חפים מפשע בנגב, שגרם למותו של אחד מהם. איתן הבר סיפר על מקרה שבו הצמיד זאבי אקדח טעון ולא נצור לרקתו של הראשון (הבר).
בני משפחתו של זאבי וגורמים נוספים התנגדו לשידור התוכנית ואף הגישו לבית המשפט בקשה (שנדחתה) למניעת שידור התחקיר, בין היתר בטענה כי אין ביכולתו של זאבי המנוח להגיב להאשמות נגדו, ושהטענות בדבר קשר עם עבריינים נבדקו כבר על ידי משטרת ישראל ולא נמצא בהן דבר.
משפחתו.
אחותו של זאבי, רחל סאמרלנד, התאהבה בשוטר בריטי שהיה מוצב בירושלים, ועזבה עמו את הארץ, בשל כך נידו אותה הוריה. במשך כ-55 שנה בחר גם רחבעם זאבי למחוק מחייו כל אזכור של אחותו הבכורה רחל, גם לא בראיונות ובספר ביוגרפי אודותיו. רק לאחר מות הוריהם, בעת ביקורו של זאבי בלונדון, ניסה ליצור עמה קשר, אולם נתקל בסירוב.
בשנת 1950 נישא זאבי ליעל, בת קיבוץ דגניה ב', ונולדו להם חמישה ילדים: יפתח-פלמח, סייר-בנימין, מצדה, צאלה וערבה, שארבעה מתוכם נקראים על שמות מקומות בארץ ישראל. בנו בנימין הצטרף לחסידות של אליעזר ברלנד ובשנת 2021 הוגש נגדו כתב אישום על רצח תוך ביצוע עבירה של הנער ניסים שטרית. יעל (נפטרה בג' בחשוון ה'תשע"ז, 2016)
אחיינו הוא מאמן הכדורגל ברק בכר, ובן דודו (מצד אמו) היה איש המוסד מייק הררי.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
ג'יי קאטלר
ג'ייסון אייזק קאטלר (באנגלית: Jason Isaac Cutler; נולד ב-3 באוגוסט 1973 בסטרלינג, מסצ'וסטס) הוא מפתח גוף אמריקאי, שלאחרונה התחרה במשקל 126.3 קילו, וזכה בתואר מר אולימפיה לשנת 2006 ו-2007 וגם לשנת 2009 ו-2010.
קאטלר זכה בתחרות מר אולימפיה, שהתקיימה ב-1 באוקטובר 2006, לאחר ש-3 פעמים ברציפות (4 בסך הכל בחייו) הגיע למקום השני כשבמקום הראשון היה רוני קולמן, שקיבל את התואר מר אולימפיה 8 שנים ברציפות (2005-1998).
בשנת 2008 הפסיד את התואר לדקסטר ג'קסון אבל ניצח שוב בשנת 2009 ובכך הפך לאדם היחיד בהיסטוריה שהרוויח את התואר חזרה אחרי הפסד.
קאטלר זכה גם 3 פעמים בתחרות ארנולד קלאסיק (2004-2002). הוא ידוע כאחד המתחרים בעלי אחוז השומן הנמוך ביותר - לאחרונה בתחרות מר אולימפיה 2007 הוא התחרה במשקל 128 ק"ג עם 3% שומן בלבד בגוף.
במר אולימפיה 2011 הוא הגיע למקום השני
סוסיא (יישוב עתיק)
סוסיא הוא אתר ובו ממצאים של עיר יהודית שהתקיימה בדרום ארץ יהודה, באזור דרומא. העיר הגיעה לשיא פריחתה בסוף התקופה הרומית-ביזנטית, ובתחילתה של התקופה הערבית בארץ ישראל, בין המאה ה-7 למאה ה-9. מהמאה ה-9 ועד למאה ה-14 יושבה העיר מחדש, "לאו דווקא על ידי יהודים", והייתה בעיקרה עיר מוסלמית.
בסמוך למקום העיר הקדומה הוקם בשנת 1983 היישוב הקהילתי דתי סוסיא, בו פועל מרכז סיור ולימוד סוסיא. את האתר מפעילה החברה לפיתוח הר חברון באמצעות תיירות חבל יתיר.
חפירות ארכאולוגיות.
השם סוסיא נזכר לראשונה בסקר ארץ ישראל המערבית. בשנת 1875 נסקר לראשונה האתר. בסקר מתואר מבנה גדול, ומובאים בו שרטוטים של המבנה. הארכאולוג יובל ברוך עמד על ראשית היישוב כבר בתקופה ההלניסטית ועל הקשר שבין המצביא האדומי יעקב בן סוסא, ממפקדי המרד הגדול ברומאים, לאתר בחורבת סוסיא.
בית הכנסת העתיק בסוסיא נחפר על ידי שמריה גוטמן, זאב ייבין ואהוד נצר במסגרת החפירה הארכאולוגית הראשונה שנעשתה על ידי ישראלים בתחומי יהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים. כבר בספטמבר 1970 החלה עונת החפירות הראשונה. ייבין המשיך בחפירות באתר עד לשנות התשעים של המאה ה-20. בין הארכאולוגים שחפרו באתר ניתן למנות את אברהם נגב, ויזהר הירשפלד מהאוניברסיטה העברית בירושלים ויובל ברוך מטעם רשות העתיקות. חפירותיו של ברוך לוו במחקר סביבתי מקיף.
גולת הכותרת של התגליות שהתגלו בחפירות בסוסיא הוא בית כנסת מהתקופה הביזנטית.
בית הכנסת שהתגלה בסוסיא הוא מהגדולים והמפוארים מבתי הכנסת שהתגלו בארץ, רצפתו של בית הכנסת מעוטרת בפסיפסים מרהיבים, ובהם כתובות עבריות וארמיות. בתוך אולם התפילה נמצאו חלקים של במת התפילה העשויה שיש. בעשור השני של המאה ה-21, הבמה מוצגת במוזיאון ישראל שבירושלים.
בסוסיא התגלו מקוואות טהרה רבים שנחקרו ביסודיות על ידי יובל ברוך. ממצא זה מלמד על המשך ההקפדה על חוקי הדת בנושא טהרה גם בדורות שאחר חורבן הבית.
לאור תארוך מרבית הממצא הקרמי לתקופה הערבית הקדומה ניתן לומר שאז הגיע היישוב במקום לשיא פריחתו. מראשית המאה ה-9 אין עדויות לקיום יהודי במקום - להערכתו של יובל ברוך נראה כי התושבים היהודיים התאסלמו או שעזבו את המקום, ובמקומו של בית הכנסת נבנה מסגד. עיר מוסלמית התקיימה במקום עד למאה ה-14, ונעזבה.
ביטוי ארכאולוגי להלכה.
הממצאים הארכאולוגיים בסוסיא מאפשרים לדון בהיבטים הנוגעים לאופן שמירת ההלכה בדרום הרי חברון בכלל ובסוסיא בפרט.
מקוואות הטהרה.
בחפירות שערך יובל ברוך בסוסיא התגלו כ-30 מקוואות טהרה. זמנם הוא ממועד אחד והם משתלבים עם מבני המגורים שנמצאו. לא ניתן למצוא מקבילה לכך באתר אחר שנחפר בארץ ישראל. לפי ההערכה התגוררו בסוסיא 1,500 נפש.
פתחי בתי הכנסת.