בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
מחנה דוד
עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-26 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-16 באוגוסט 1980 ותחרות הסתיימה ב-27 במאי 1981.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות.
משחק הגמר נערך בפארק דה פראנס, פריז, והסתיים בניצחון 0-1 של ליברפול על ריאל מדריד וזכייה בפעם השלישית בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם החמישית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע.
נוטינגהאם פורסט שזכתה פעמיים ברציפות בגביע בעונות הקודמות, הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי צסק"א סופיה תוך שהיא מפסידה פעמיים.
טרי מקדרמוט וגריים סונס מליברפול זכו בתואר מלך השערים, לאחר שכבשו 6 שערים בטורניר ושלישייה באותו משחק. לצידם זכה בתואר גם קרל היינץ רומניגה מבאיירן מינכן.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
אוליבר הארט
אוליבר סימון ד'ארסי הארט (באנגלית: Oliver Simon D'Arcy Hart; נולד ב-9 באוקטובר 1948) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי יליד בריטניה, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד וחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2016.
חייו.
הארט נולד בבריטניה להורים יהודים, פיליפ ד'ארסי הארט, חוקר בתחום הרפואה, ורות מאייר, גינקולוגית. אביו היה ממשפחת אצולה, נינו של סמואל מונטגיו.
הארט קיבל תואר ראשון במתמטיקה מקינגס קולג', קיימברידג', ב-1969. את התואר השני בכלכלה קיבל ב-1972 מאוניברסיטת וורוויק, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת פרינסטון ב-1974. לאחר קבלת הדוקטורט חזר ללונדון, לימד בצ'רצ'יל קולג', קיימברידג', ולאחר מכן כיהן כפרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1984 חזר לארצות הברית ולימד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ומ-1993 כפרופסור באוניברסיטת הרווארד. בין 2000 ל-2003 כיהן כראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
הארט הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, החברה האקונומטרית, האגודה האמריקאית למימון (American Finance Association), האקדמיה הבריטית, ושל האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
את פרס נובל בכלכלה לשנת 2016 קיבל במשותף עם בנגט הולמסטרום בגין מחקריהם בתורת החוזים.
מלכיאל
אוסף דן הדני
אוסף דן הדני הוא אוסף של כמיליון תצלומי עיתונות, אשר צולמו בישראל בשנים 1965-2000 על ידי צלמי סוכנות הצילום י.פ.פ.א (IPPA; ראשי תיבות של Israel Press and Photo Agency). בשנת 2016 נמסר האוסף לספרייה הלאומית.
י.פ.פ.א הייתה סוכנות לצילומי עיתונות שנוסדה על ידי דן הדני (נולד ב-1924), ניצול השואה יליד פולין וקצין בצבא הקבע, לאחר פרישתו מן השירות. הסוכנות מכרה צילומים של עובדיה לכלי תקשורת בישראל ומחוץ לה. בשיא פעילותה הועסקו בה 12 צלמים. במשך 35 שנים צילמו צלמי הסוכנות את אוסף הצילומים הגדול, שתיעד את מגוון פניהן של ההיסטוריה, החברה והתרבות במדינת ישראל.
אוסף התצלומים צולם על ידי כ-200 צלמים. 15% מהתצלומים הם שקופיות צבע, 25% תשלילים בצבע והיתר תשלילים בשחור-לבן. לאחר סגירת הסוכנות הוחזק האוסף בביתו של הדני ותוחזק על ידו.
בשנת 2016 הוסכם על העברת האוסף כולו לספרייה הלאומית, אשר הודיעה כי תנגיש אותו לציבור באמצעות אתר האינטרנט שלה. האוסף מעשיר את אוספי התמונות על ארץ ישראל של הספרייה הלאומית, אשר כלל עד כה בעיקר תמונות מהתקופה שלפני הקמת המדינה.
דן הדני.
דן הדני נולד ב-1924 בפולין, תחת השם דונק זלוצ'בסקי, לאב שהיה פעיל ציוני ואם עקרת בית. עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1939 הועברה משפחתו לגטו לודז'. אב המשפחה נפטר בגטו ב-1942 ויתר המשפחה גורשה לאושוויץ ב-1944, בו דן הדני לפי עדותו פגש את יוזף מנגלה. כל משפחתו נספתה במחנה ההשמדה הוא עצמו הועבר למפעל טנקים בו עבד בכפייה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה עבד בפולין וגרמניה והצטרף לפעילים ציונים.
ב-1948 עלה לישראל תחת זהות בדויה, במסגרת עלייה ד' ומיד גויס לצה"ל, לחיל הים. נפצע קל במהלך מלחמת העצמאות. לאחר המלחמה עבר קורס חובלים וקורס קציני מבצעים. השתתף בפיתוח טיל יריחו. בהמשך, הוצב ביחידת דובר צה"ל והיה לקצין עיתונות, שעסק בין היתר בצילומים ומגעים צלמים ותקשורת.
ב-1964 השתחרר בדרגת רב־סרן והקים את IPPA. ריכז את הצילומים הרבים שהיו ברשותו משירותו הצבאי. היה עיתונאי פרילנס ועבד עם צלמים רבים בישראל ומחוצה לה. העסיק צלמים במשרה מלאה. הדני והסוכנות שלו סקרו וצילמו את אירועי הפיגוע במלון סבוי ב-1975. הצילומים נקנו על ידי דב יודקובסקי מידיעות אחרונות.
במקביל לניהול הסוכנות IPPA המשיך הדני לצלם בעצמו ולכתוב כתבות לעיתונות ישראלית וזרה. ב-1977 הצטרף למשלחת ישראלית במצריים ותיעד את מנחם בגין, עזר ויצמן ומשה דיין בפגישתם עם סאדאת. בהמשך השתתף בסקירת מהלך חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
סוכנות ה-IPPA נסגרה ב-2000, והדני החל לסרוק את אוסף צילומיו, שכולל מאות אלפי נגטיבים ולהעלות אותם לרשת. ב-2016 העביר את הצילומים לרשות הספרייה הלאומית.
נווה יעקב (מושבה)
נווה יעקב (בהתחלה כפר עברי או הכפר העברי) הייתה מושבה יהודית, שהוקמה כ-7 ק"מ מצפון לירושלים. המושבה נוסדה בשנת ה'תרפ"ה–1925 וחרבה במלחמת העצמאות.
שכונת נווה יעקב בירושלים הוקמה בשנת 1970 ונקראה על שם יישוב זה, אולם נמצאת קילומטרים ספורים צפונית-מזרחית למיקומו המקורי של היישוב.
תכנון היישוב, רכישת הקרקעות וחלוקתן.
רכישת קרקעות באזור ירושלים החלה עוד בשלהי התקופה העות'מאנית עקב גידול רב של אוכלוסיית העיר ועליית מחירי הדיור. בתחילת תקופת המנדט הבריטי עיקר הרכישה מצפון לירושלים התמקדה על אזור ציר ירושלים–רמאללה, שהיה נגיש יותר.
נווה יעקב היה היישוב העברי השני שהוקם מצפון לירושלים. בשנת 1919 הוקם המושב עטרות ששכן כ־11 קילומטרים צפונית לירושלים, בדיוק במקום בו עומד כיום הכפר הערבי קלנדיה.
ממובילי ההתיישבות בנווה יעקב היו דב נתן ברינקר והרב יצחק אורנשטיין שהקימו בירושלים את אגודת "הכפר העברי" בי"ג בסיוון ה'תרפ"א (19 ביוני 1921). אברהם לבל – שהיה מראשי הנהלת אגודת "הכפר העברי" ומזכיר האגודה – רכש לטובת האגודה את קרקעות "הכפר העברי" בשבת על פי היתר הלכתי מיוחד. האדמות שנרכשו היו אדמות של בית חנינא, והשלושה השקיעו מאמץ רב בגאולת הקרקע.
חלוקת השטח ליחידות נעשתה על ידי האדריכל והמתכנן ריכרד קאופמן. כל יחידה מנתה חמישה דונמים; חצי יחידה תוכנן למגורים וחציה השני לחקלאות.
140 אנשים ו־5 חברות רכשו קרקעות. רובם היו חברי הסתדרות המזרחי הצעיר. רובם היו תושבי ירושלים, או תושבי ירושלים לשעבר. חלק קטן מהם היו תושבי חו"ל, בעיקר מארצות הברית. רובם היו ממעמד הביניים בגילאי 20–50.
אסֵפה לחלוקת הקרקע בין חברי האגודה התקיימה ביום 9 בפברואר 1923 (כ"ג בשבט ה'תרפ"ג).
שם היישוב ועקרונות האגודה המיישבת.
השם "כפר עברי" או "הכפר העברי" ניתן לאגודה וליישוב, מתוך אמונה שצורת התיישבות זו היא המודל ליישובים כפריים שיקומו בעתיד. מאוחר יותר שונה שם היישוב ל"נווה יעקב", על שמו של מייסד תנועת המזרחי בציונות הדתית, הרב יצחק יעקב ריינס.
עיקרון חשוב של האגודה היה, שכל חבר ירכוש בכספו את הקרקע עבורו. תקנון האגודה הדגיש גם עקרונות דתיים ולאומיים, בהם:
הקמת היישוב והתפתחותו.
אבן הפינה לבניין עשרת הבתים הראשונים הונחה ביום 10 ביולי 1924 (ח' בתמוז ה'תרפ"ד), וכעבור כשנה, בחודש אב ה'תרפ"ה–1925 ראשוני המתיישבים נכנסו להתגורר בבתיהם, למרות מנהגי האבלות של תחילת חודש אב, מתוך השקפה הלכתית הסוברת שיש להעדיף את קיומה של מצוות יישוב ארץ ישראל גם על חשבון תוקפם של מנהגי האבלות. רבו של היישוב היה הרב יצחק לוי, ממייסדי ישיבת מרכז הרב והמזכיר הראשון שלה.
העיסוק בחקלאות התבסס בעיקר על גידול בקר ואספקת חלב לעיר ירושלים, ובכל זאת החקלאות לא פירנסה מספיק את התושבים. הקרקע הייתה ברובה טרשים וקשה מאוד לעיבוד חקלאי. למעשה, בתקופותיה הראשונות של המושבה ואולי אף לאחר מכן, פרנסתם של רוב התושבים התבססה בעיקר על עסקים בתוך העיר ופחות על עסק החקלאות.
היה ניסיון שכשל לעסוק בחציבת אבן. לעומת זאת, התפתח בהמשך ענף של קייטנות ושל הבראה.
בית ספר יסודי החל לפעול במושבה משנת ה'תרפ"ו, שלימד בעיקר לימודי קודש. במסגרת בית הספר התקיימו לימודים עד כיתה ו', ולאחר מכן נאלצו התלמידים לנסוע למוסדות לימוד בירושלים.
בנין בית הכנסת נחנך רק ארבע עשרה שנים לאחר העלייה לקרקע, בשנת ה'תרצ"ח–1938.
בשיאו מנה היישוב כ־30 משפחות, אולם עקב התנאים הקשים והמרחק מירושלים, סבל היישוב מחוסר יציבות התיישבותית ותחלופת התושבים הייתה רבה.
תחבורה.
קו אוטובוס בודד הסיע את התושבים ואת התוצרת החקלאית לעיר. בתקופת המאורעות כיסו את האוטובוס בלוחות ברזל להגנה מירי.
מקורות מים.