בתום עידן באטמן שיחק במספר קומדיות שנחלו כישלון אחת אחרי השנייה. תפקידו הבולט בחצי השני של שנות התשעים היה בסרטו של קוונטין טרנטינו, ג'קי בראון. לאחריו התמקד בהופעות בסרטים עצמאיים וסרטי טלוויזיה, בהן "שידור חי מבגדד" (2002), שהביא לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב כשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט טלוויזיה. משנת 2004 חזר להפקות הוליוודיות, כשכיכב בקומדיה "בת הנשיא", בה גילם קיטון את נשיא ארצות הברית. לאחר מכן כיכב במותחן המצליח "רעש לבן" ודיבב בשובר הקופות "מכוניות".
ב-2014 היה קיטון מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט קומי/מוזיקלי, על גילום התפקיד הראשי בסרט "בירדמן". באותה שנה כיכב גם בסרט "הצורך במהירות".
בשנת 2016 הצטלם לדרמה הביוגרפית "המייסד", לצד לורה דרן וג'ון קרול לינץ'. הסרט יצא לאקרנים בינואר 2017. ב-2017 שיחק גם בסרט "מתנקש אמריקאי".
בשנת 2017 כיכב בסרט "" בתור הנשר/אדריאן תומאס.
פשאבי
פְּשַׁאבִי (בגאורגית: ფშავი) הוא חבל ארץ היסטורי קטן בצפון מזרח גאורגיה, כיום במחוז מצחתה מתיאנתי. החבל שוכן למרגלות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול לאורך נהר אראגווי והחלק הצפוני של נהר לורי . גבולותיו ההיסטוריים הם חבסורתי מצפון, תושתי וקאחתי ממזרח, כארתלי מדרום ומתיאולתי ממערב.
הפשאבים (גאורגית: ფშაველი, פְּשַׁאבִלִי וברבים ფშავლები, פְּשַׁאבֵלֵבִּי ) דוברים בדיאלקט משלהם של השפה הגאורגית הדומה לשכניהם חבסורים ומשתייכים מבחינה דתית לכנסייה האורתודוקסית הגאורגית. ההיסטוריה של הפשאבים, מסורתם ומנהגיהם דומים לגאורגים הרריים אחרים, במיוחד לאלה של חבסורתי.
המשורר הגאורגי הפופולרי לוקה רזיקשווילי (1861–1915), הידוע בשם העט שלו וז'ה פשבלה ("נער מפשאבי"), נולד במחוז זה, בכפר צ'רגלי.
תמיר גל
תמיר גל (בערבית: غال تامير; נולד ב-20 בנובמבר 1968) הוא זמר מזרחית ישראלי ממוצא יהודי-דרוזי.
ביוגרפיה.
נולד בשם תמיר חאלד-מכלוף (تامير خالد-مخلوف) בבית שמש. אמו בת-שבע, יהודייה ממוצא טריפוליטאי ואילו אביו הוא דרוזי. לפני שהחל בקריירה המוזיקלית, עבד גל כפועל בניין. את להיטו הראשון "שלום לך סיגל" הוציא ב-1993. את השיר כתב תמיר גל בעצמו על חיפושיו אחר אחותו, סיגל מכלוף, שנחשבה כנעדרת מ-1989 עד שנמצאה גופתה באתר בנייה באזור נתניה והתברר שנרצחה.
גל כיכב במספר סרטים של ימין מסיקה. בשנת 1996 כיכב בסרט "שלום לך סיגל". הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של גל בחיפושיו אחר אחותו. לאחר מכן הופיע בסרט "צעדים נואשים" שהופק בשנת 2000, לצדו של אריה אליאס. ב-2003 השתתף בסרט ההמשך, "תני סימן חיים". בשנת 2008 כיכב בסרט התעודה "קולות מטורקיה" על הפקת הדיסק "דרכו של עולם" בטורקיה ועל חייו של הזמר אג'אר. בשנת 2009 כיכב בסרטו החמישי "בינגו".
בשנת 2010 החל גל לבצע שירים בסגנון ים-תיכוני ומעודנים במעט מסגנונו עד כה, והחל לעבוד עם היחצ"נית שרית בירן (אשר עבדה בין היתר עם קובי פרץ, אישתאר ועוד). כמו כן, התוכנית ״שומר מסך״ עם אמנון לוי עזרה לגל עם פענוח המקרה של אחותו סיגל שנחשבה לנעדרת משנת 1989. במסגרת התוכנית, הוגשה בקשה לפתיחת הקבר ולערוך בדיקת DNA כדי לדעת אם זאת אכן סיגל אחותו של גל, בדיקה שאימתה את החשדות כנכונים.
במסגרת העונה השנייה של תוכנית "האח הגדול" זכה תמיר גל לחשיפה רבה ובלתי צפויה מצד חלק מדיירי הבית (מעיין ומוטי חודדה), וזאת לאחר שהשמיעו ואיזכרו את שמו שוב ושוב. בעקבות החשיפה הודיע גל במסגרת ריאיון לערוץ 24 כי הוא עובד על שיר חדש שיוקדש לאותם דיירים שלדבריו .
ב-2010 הוציא גל את האלבום "כבשת לי את הלב" בעל שיר הנושא באותו השם. האלבום כלל 13 רצועות שירים וביניהם:"את העולם שלי", "תני לי","בואי נזרום","לאט עם הזמן" והדואט "מעיין", עם מתמודדת "האח הגדול 2", מעיין חודדה.
ב-2011 טען כי הותקף ביריות במהלך הופעה בחתונה ברמאללה והוברח מן המקום. לימים הודה שבדה את הסיפור מליבו על מנת למשוך תשומת לב תקשורתית.
בשנת 2013 הוציא גל אלבום בשם "שלם עם עצמי" – אוסף שירים חדשים ודואטים. באלבום זה חידש גל את שיריו הישנים.
בשנת 2016 הוציא גל אלבום חדש בשם "15 דואטים שקטים", הכולל 15 דואטים שקטים חדשים עם זמרים שונים וכן הופיע ברדינג 3.
חיים פרטיים.
ב-1992, בהיותו בן 24 והוא גרוש עם ילד, התחתן בשנית עם מרטין בת ה-17 ונולדו להם שתי בנות. ב-2013 התחתן בפעם השלישית ונולדו לו שתי בנות נוספות
הורות לאחר גירושין או פרידה
הורות לאחר גירושין או פרידה הוא מצב שנוצר במשפחות בהן הורים הגרים יחד, בין אם הם נשואים ובין אם לאו, נפרדים או מתגרשים.
מצב זה יוצר שלל בעיות המצריכות פתרון.
הסדרת יחסי ההורים והילדים בישראל.
תפקידי ההורים, חובותיהם וזכויותיהם כלפי ילדיהם מוגדרים בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962. חוק זה מבדיל בין האפוטרופוסות, אשר מגדירה את אחריות שני ההורים בקשר להחלטות מהותיות בעניין ילדיהם בענייני בריאות, חינוך ורכוש, ובין האחזקה, אשר מקנה להורים את היכולת לקבוע את מקום מגוריהם של הילדים.
כאשר ההורים נפרדים, החוק קובע כי שניהם יישארו האפוטרופוסים, אך רק אחד מהם יהיה המחזיק (מכונה גם משמורן או ההורה העיקרי) ולהורה המשני יהיו זכויות לפגוש את הילדים. כאשר מדובר בילדים עד גיל 6 (ובפועל עד גיל 18), קובע סעיף 25 ל"חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות" כי ילד יהיה בחזקת אמו באופן אוטומטי, למעט מקרים חריגים.
ההחלטה על ההורה שאתו יתגורר כל אחד מהילדים, מתקבלת על ידי הרשויות בהתאם לטובת הילד, אשר מהווה ישות משפטית לצורך העניין. בדרך כלל אחד ההורים הופך להורה עיקרי, כלומר מקבל משמורת על הילדים, וברוב המקרים זו האם. הקשר של ההורה השני עם ילדיו מתבצע בהתאם להסדר זמני השהות בין ההורים (או תוכנית הורות).
אף על פי כן, חלה בשנים האחרונות שחיקה ביישום סעיף 25 שלעיל, וזאת מכוח פסיקות בתי המשפט למשפחה ובתי המשפט המחוזיים, המכירים יותר ויותר בתמורות שחלו בעולם ובחברה הישראלית, מאז שנת 1962, לפיהן ישנם אבות רבים השותפים באופן מלא בגידול ילדיהם ומעוניינים להמשיך בכך. יתרה מכך, פסיקות אלה של בתי המשפט, קיבלו משנה תוקף מהמלצותיה של ועדת שניט אשר הוקמה על מנת לבחון את הכללים הקיימים לחלוקה ושיתוף באחריות ההורית, כאשר ההורים לא חיים יחדיו, בין אם מסיבות של פירוד וגירושין ובין אם מכיוון שלא ניהלו חיים משותפים מלכתחילה, וכן את שאלת האחריות המשפטית. על הוועדה הוטל לבחון, בין השאר, את הצורך בשינויה של חזקת הגיל הרך (המעוגנת בסעיף 25 כאמור לעיל), ואפשרות עיגון חקיקתי של הסדרי חלוקה ושיתוף באחריות ההורים בגירושין.
מזונות בישראל.
החוק לדיני משפחה (מזונות) תשי"ט-1959, קובע כי שני ההורים חייבים במזונות ילדיהם, ללא קשר למקום מגוריהם של הילדים, כל הורה על פי הכנסתו הכוללת מכל מקור שהוא, כלומר מי שמרוויח יותר משלם חלק גדול יותר ממזונות הילדים. חוק זה חל רק על פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית ישראל הנחשבים חסרי דת. שאר האוכלוסייה כפופה בנושא המזונות לכללי הדת אליה הם שייכים.
על-פי המשפט העברי, על האב מוטלת החובה הבלעדית לזון את ילדיו עד גיל 6, גם אם שכרה של האם גבוה משלו.
זמני שהות.
הסדר זמני שהות מגדיר את חלוקת זמני השהיה של הילדים, עם כל אחד מהוריהם הגרושים/פרודים. ההסדר מושג בהסכמה בין ההורים או באמצעות החלטה של בית המשפט, כאשר הסכמה כזו אינה מושגת. המגמה של הרשויות ושל אנשי המקצוע היא לנסות ולמנוע עימות משפטי בין ההורים ולהשיג הסכמה, למשל באמצעות גישור.
טענות של ארגוני הורים גרושים ואבות גרושים.
ארגוני הורים גרושים ואבות גרושים טוענים שהחוקים הקיימים אינם הוגנים, בעיקר בכל הנוגע לאחזקת ילדים עד גיל שש. כן טוענים הארגונים כי האבות מופלים לרעה ביישום החוקים הקיימים מבחינת החלטות הרשויות בנוגע למשמורת ולדמי מזונות. ארגונים אלו פועלים לשינוי החוק. אחד היעדים של הארגונים הוא השגת הורות משותפת שווה (equal shared parenting), כלומר חלוקה שוויונית של זמן ההורות.
דזמונד דיוויד יום
תאקוורי
סקימניה
ג'יימס &quot;סוייר&quot; פורד
מיקרומטר
ארגוותי
ארגוותי (בגאורגית: არგვეთი,אַרְגְּווֵתִּי) ידועה גם בשם ארגוּאֶתי (არგუეთი) או מַרגוּאֶתי (მარგუეთი), הייתה מחוז היסטורי של אימרתי שבמערב גאורגיה.
המחוז שכן בגבול ההיסטורי שבין איבריה ולזיכה, ובין מה שמכונה כיום מזרח גאורגיה למערב גאורגיה. מהמאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-6 הייתה לעיתים קרובות תחת שליטתם של מלכי איבריה (כארתלי) ולעיתים שלטו גם במחוזות סמוכים, במיוחד תאקוורי. ארגוותי הייתה נסיכות חצי-עצמאית ("סמתאוורו"), בתחילת ימי הביניים, התפרסמה בשליטים דוד וקונסטנטין שלחמו בערבים בשנות ה-30 של המאה ה-8. החל מהמאה ה-8 ועד למאה ה-11, ארגוותי התפתחה לדוכסות בתוך הממלכה האבחזית, שהייתה מאוחדת עם כארתלי שהתאחדה בסופו של דבר עם הממלכה הגאורגית המאוחדת בשנת 1008. זו הייתה אז ירושתם של דוכסי משפחת בר'וואשי החזקה, שחזרה בשנת 1103, כשהיא מאפשרת למלך דוד הבנאי לתרום חלק מארגוותי למנזר גלאתי. מה שנותר מהשליטה הבר'וואשית הוענק למשפחת אמאנלידזה במאות ה-12 - ה-13. בימי הביניים המאוחרים, ארגוותי הייתה מחולקת לאחוזות פאודליות של מספר משפחות של אימרתי, צרתלי, אבשידזה, צ'חיידזה, ומחיידזה. בשנים 1651–1661 הייתה מחוז צבאי בממלכת אימרתי.
באזור זה מפוזרים מספר , וכן מצודות שורפני, סקנדה, סוורי, צ'יחה, מוחורי והכנסיות אוביסי, ג'רוצ'י, טבקיני וקצחי.
מנוע המי