מנעלניים (שם מדעי: "Balaenicipitidae") היא משפחה של עופות מסדרת השקנאים ובעבר נכללו בסדרת החסידאים. משפחה זו היא קרובתה של משפחת הטגואניים הכוללת רק את הטגואן האפריקני. בעבר כללה שלושה סוגים אך שניים מהם נכחדו ונותר רק סוג בעל מין אחד - המנעלן ("Balaeniceps rex"). המשפחה הוגדרה ב-1853 בידי החוקר הצרפתי שארל לוסיאן בונפרטה, בנו של לוסיאן בונפרטה.
המנעלנים בעלי מבנה מקור מוזר ענקי הפונה מטה ודומה בצורתו לנעל (מה שנתן לו את שמו). בקצה המקור ישנם קצה בולט מעוקל העוזר לתפוס את טרפו. המנעלן הוא עוף גדול יחסית בגובה 1.5 מטר ומשקל של 4 עד 7 ק"ג. הוא חי סביב הביצות של אפריקה שמדרום לסהרה ובהם מחפש דגים, דו-חיים וטרף אחר אותו הוא לוכד בלסתותיו הגדולות.
קטקומבות יהודיות ברומא
הקטקומבות היהודיות ברומא הן מספר מערכות קבורה קדומות הנמצאות סמוך לרומא, בהן נקברו יהודי העיר בתקופות קדומות. המצבות אשר נמצאו בהן הניבו ממצאים רבים על היקפה של הקהילה היהודית ברומא ומשלח היד של חבריה. 534 מצבות נמצאו בקטקומבות, עליהן נחרטו שמות בתי הכנסת אליהם היו קשורים הנפטרים ומהן אנו למדים על קיומם של שנים עשר בתי כנסת בעיר. נוסף על כך, פיזורן והיקפן של הקטקומבות ברחבי העיר (ראו מפה) מצביע על כך שאוכלוסייה יהודית גדולה התגוררה בעיר וסביבתה (כאשר על פי הערכה עמדה על כ-40,000 תושבים לפני חורבן הבית ולמספר גדול אף יותר לאחריו).
התיארוך המשוער של הקטקומבות הוא למאה ה-4. בדיקת איזוטופים שנערכה על ידי קלאס ואן דר בורג (Klaas van der Borg) מאוניברסיטת אוטרכט שבהולנד, מצביעה על מועד מוקדם יותר כאשר בהתבסס על ממצאים צמחיים שנמצאו בקטקומבות של וילה טורלוניה ניתן להקדים את מועדי הקבורה בקטקומבות למאה ה-1.
מיקום הקטקומבות.
רשימת המקומות שבהן נמצאו קטקומבות עם כתובות המזוהות עם יהודים:
שתיים מן הקטקומבות פתוחות לביקור בתיאום עם רשות העתיקות הממשלתית,
בווילה טורלוניה (Villa Torlonia) ובוויניה רנדאניני (Vigna Randanini). בקטקומבות ניתן לראות ציורים בצבעים על סלע הטוף וביניהם ציורים של סימנים יהודיים כמנורות וחזיתות ארונות קודש, כמו גם בעלי חיים ודמויות אדם.
בקטקומבות נמצאו גם תחתיות מוזהבות של כוסות, ובהן תיאורי חזיתות של ארונות קודש וסמלים הקשורים לעבודת המקדש, הדומים לאלו המופיעים בפסיפסים בבתי כנסת מתקופת המשנה בארץ ישראל. כמה מן התחתיות מוצגות בספרייה האפוסטולית בוותיקן.
הקטקובות ברחוב אוסטיאנסה ברובע מונטאורדה הן הגדולות והעתיקות מכולן. הן היו בשימוש מהמאה הראשונה לפני הספירה עד המאה הרביעית. בכיתוביות הקדומות בקטקומבות אלה נכתב כי הנפטרים הם "עבדים משוחררים" - כנראה מהשבויים שפומפיוס הביא עמו לרומא בשנת 69 לפנה"ס.
שמות בתי הכנסת.
בכתובות זוהו שמות בתי הכנסת האלה:
התפלגות שמות הנפטרים לפי השפה.
ב-405 מן המצבות השמות החרוטים יווניים, ב-123 השמות לטיניים, ובשאר השמות עבריים, ארמיים או שמות מעורבים.
נתון זה הוביל למסקנה שעיקר שפתם ותרבותם של יהודי רומא הייתה יוונית ולא לטינית. גם בכתבי שליח נוצרי המבקר את מאמיניו ברומא מופיעים שמונה עשר אנשים בעלי שם יווני, ארבעה בעלי שמות לטיניים ואך שניים בעלי שם עברי.
פרנסות היהודים.
מהמצבות שנמצאו בקטקומבות ניתן ללמוד על המקצועות של יהודי רומא, כאשר המקצועות הרשומים עליהם הם לרוב פשוטים.
המעמד הכלכלי של יהודי רומא נמוך היה באותה תקופה, על כך מעידים מקצועות הקבורים בקטקומבות - ביניהם נמצאו עוסקים ברוכלות וסחר זעיר, צבעות, קצבות והוראה, סחר בגדים משומשים ואף מגידי עתידות.
תיארוך הקטקומבות.
מחקר, שנערך על ידי קלאס ואן דר בורג (Klaas van der Borg) מאוניברסיטת אוטרכט שבהולנד, מעלה השערה כי השימוש בקבורה בקטקומבות היהודיות בווילה טורנוליה החל כבר במאה ה-1, מאתיים שנה לפני המועד ששוער עד אז. המחקר מדווח על ניסיון להעריך את מועד יצירת הקטקומבות באמצעות תיארוך פחמן-14. כמקור לפחמן השתמש החוקר בפיסות קטנות של פחם שנמצאו בטיח ששימש לאטימת הקטקומבות. השימוש בשיטה זו מבוסס על הכרת הטכנולוגיות המוכרות להפקת סיד ברומא העתיקה, כך, על ידי מציאת המועד בו נוצר הפחם שנמצא בטיח ששימש לאטימת הקטקומבות - ניתן להגיע לתיארוך מדויק יחסית.
הערכת מועד יצירתו המשוער של הפחם הנבדק אשר נעשה בו שימוש לאחר קבורה המת, איפשר להגיע לתיארוך גיל משוער לקטקומבות.
הקושי בביצוע בדיקות איזוטופיות נובע מכך שממצאים בעלי תיארוך מובהק כמו מטבעות או תבליטים כתובים לא נמצאו בקטקומבות. נמצאו אמנם 255 חותמות בלבֵנים ששימשו לבניה ולריצוף, אך מדובר בשימוש משני של חומרי הבנייה. כמו כן, על מנת להגיע לתיארוך מובהק יש צורך בממצאים השוואתיים עם אתרים ארכאולוגיים נוספים ברומא העתיקה.
לאחרונה חודשו המחקרים בקטקומבות של וילה טורלוניה בניהולו של ד"ר יובל ברוך מטעם רשות העתיקות הישראלית וד"ר דניאלה רוסי ממשרד התרבות האיטלקי. במחקר זה הקטקומבות מופו מחדש והתגלו ממצאי לוואי לצד הנקברים המלמדים על שימוש בקטקומבות עד למאה הרביעית לספירה.
לקריאה נוספת.
H.J. Leon, The Jews of Ancient Rome ,1960 Philadelphia. העבודה הראשונה בנושא
פרויקט החפירה הקבורה והשימור בקטקומבה היהודית שבוילה טורלוניה.
נערכו במקום פעולות שימור מקיפות שנמשכו שנה (2018 - 2017), כל 3,800 הקברים וכל הפרסקאות שומרו על ידי המשמר אמיר ג'נאח שביצע את הפרויקט יחד עם הרב חזקיה קלמנוביץ' שביצע את הקבורה, כל העבודה הייתה בתיאום עם ד"ר דניאלה רוסי מרשות העתיקות האיטלקית, למעשה חודשה הקבורה ונאטמו הקברים בנאמנות למקור לאחר אנליזה אדריכלית וארכאולוגית ולימוד מעמיק, כל העבודה נעשתה ביוזמתה ובמימונה של הארגון היהודי חרדי "אתרא קדישא" בתיאום מלא עם רבנות איטליה הרב אלפונסו ארביב והרב שמואל די סייני. במהלך פרויקט השימור והחפירה נתגלתה על ידי הרב קלמנוביץ' תגלית חדשה: קברים רבים לאורך ריצפת המערה. נתגלתה כתובת בעברית היחידה בוילה טורלוניה שלא ידעו על קיומה ופיענוח כתובת תכנון המערה על ידי אמיר ג'נאח ועוד.
קישורים חיצוניים.
תקציר פרויקט השימור
https://www.youtube.com/watch?v=hDXi3L6Jc-U
מוספיות
צדק מתקן בדיני הנזיקין
עקרון הצדק המתקן (באנגלית: corrective justice) הוא מונח השייך לתחום האתיקה (תורת המידות). מטרת האתיקה היא לספק תשובה על שאלות כגון "מהו טוב?" "מה ראוי?" בצורה מתודית. המונח "צדק מתקן" זכה להגדרה על ידי אריסטו: ביוונית המונח צדק (sikaion), הוא חלוקה לשני מקטעים שווים. מקטע אחד מייצג את מצבו של המזיק, והשני מייצג את מצבו של הניזוק. המצב התקין הוא כשאכן שני המקטעים שווים בגודלם, אולם כאשר נגרם נזק "שאינו צודק" מופר השוויון, וחלק מהמקטע של הניזוק, המייצג את היקף הנזק או ההפסד, מתווסף למקטעו של המזיק כרווח.
לפי תפיסת הצדק המתקן, על השופט לקחת את הרווח, ולהחזירו לצד שסבל הפסד (הניזוק). כלומר, על פי אריסטו, ה"צדק המתקן" הוא מצב בו נשמר השוויון בין שני המקטעים.
לתיאורית הצדק המתקן יש מסורת עתיקת יומין בהיסטוריה של המשפט המקובל, ועד למאה ה-19 משלה בכיפה. החל מתקופה זו, חלה תמורה בשליטתה של התאוריה בשיח המשפטי בכלל והנזיקי בפרט, והתאוריה הכלכלית החלה דוחקת רגליה מהזירה. את ההבחנה בין שתי הגישות ניתן לבאר כך: במסגרת הגישה הכלכלית ביהמ"ש מתייחס אל "הסיטואציה שיש לתקן" כאל סיטואציה נייטרלית מבחינה מוסרית אשר מתוכה יש למצוא את המדיניות הטובה ביותר, ונקודת מבטה הנה צופה פני-עתיד ומביטה אל מעבר למישור היחסים שבין שני הצדדים המעורבים. גישת הצדק המתקן, לעומת זאת, מתבססת על נקודת הנחה שנעשה עוול. לפיכך, הגישה צופה פני-עבר, ועיוורת לכל שיקול החורג מעבר למערכת היחסים בין הצדדים.
דווקא משום אופייה המונופוליסטי של תיאורית הצדק המתקן ששרר עד לא מזמן, לא התפתחה משנה סדורה לגבי מהותה ויישומה הלכה למעשה, ומשפטנים ופילוסופים המצדדים במושג זה החלו לפתח אותו רק לאחרונה, כמענה לתאוריה הכלכלית.
מסיבה זו, ומסיבות אחרות אותן נפרט בהמשך, קשה להציע הסבר אחיד ובהיר לגבי מהותו של הצדק המתקן, ויש להסתפק בגישות השונות, המציעות הסברים, שרב בהם השונה על הדומה.
הגישות השונות.
כללי.
מושג הצדק המתקן הוא מושג תאורטי ואמורפי, שגם בקרב מצדדיו הדעות חלוקות לגבי תוכנו, אופיו, והשימוש הפרקטי בו. כאמור, עקרון הצדק המתקן הוא מעין "אנדרדוג" שעקרון הצדק החלוקתי דוחק את רגליו מזירת הפרקטיקה המשפטית. במאמרו, "The practice of corrective justice", ג'ולס קולמן שהוא מרצה לפילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת ייל, מעלה את הסיבות האפשריות שבעטין רעיון הצדק המתקן לא מצליח למשול בכיפה : סיבה אחת היא חוסר הפיתוח של הרעיון עד כה והעובדה שקונספט הצדק המתקן עדיין בחיתוליו, סיבה אחרת היא שהקהילה המשפטית מצאה את הגישות הכלכליות יותר משכנעות. עם-זאת, הסיבה העיקרית לפי קולמן היא היעדר אחידות הדעים בדבר תיאורית הצדק המתקן, בשונה מהגישה הכלכלית שמציגה חזית אחידה, לפחות באופן עקרוני. קשה לאמץ קונספט שיש מחלוקת כל כך עמוקה בדבר תוכנו. חוסר העקביות והבהירות מזמינים ספקנות.
באופן כללי, קולמן תולה את חוסר האחידות של גישות הצדק המתקן בכך שמושג צדק מתקן טומן בחובו מטען מוסרי, שמזמין ריבוי עמדות בדבר תוכנו. זאת לעומת גישת הצדק המחלק שלא דורשת דיון מוסרי הנתון לסובייקטיביזציה, אלא ניתנת לנימוק וניתוח בכלים אובייקטיביים, ולהוכחה תוצאתנית.