"טונדו דוני" מציג את המשפחה הקדושה (ישו הילד, אמו מרים הבתולה ואביו יוסף) בחזית, יחד עם יוחנן המטביל באזור הביניים וחמש דמויות עירום גבריות ברקע. הכללתן של דמויות אלו פורשה במגוון דרכים שונות.
מרים היא הדמות הבולטת ביותר בקומפוזיציה, ותופסת חלק ניכר ממרכז התמונה. היא יושבת ישירות על הקרקע ללא כרית בינה לבין הדשא, כדי להעביר טוב יותר את תמת הקשר הישיר בינה לבין האדמה: הקרקע מתחתיה ירוקה בעוד שבאזורים אחרים היא צחיחה. בקדמת התמונה, מצד שמאל צמח התלתן המסמל את השילוש הקדוש, מצד ימין הכלנית המסמלת את הפסיון של ישו. יוסף ממוקם גבוה יותר ממרים, וזהו מאפיין יוצא דופן בקומפוזיציות של המשפחה הקדושה. מרים יושבת בין רגליו, כך שנדמה שהוא מגן עליה, רגליו הגדולות יוצרות צורה הדומה לכס מלכות. ישנה מחלוקת בשאלה האם הציור מתאר את מרים מקבלת את הילד מיוסף, או להפך. יוחנן המטביל, הפטרון של פירנצה הנכלל בדרך כלל בעבודות פלורנטיניות המתארות את המדונה והילד, נמצא באמצע הציור, בין המשפחה לבין הרקע. הסצנה נראית כפרית, כאשר המשפחה נהנית על הדשא ומופרדת על ידי קיר נמוך מהקבוצה מאחור.
פס אופקי, אולי קיר, מפריד בין החזית לרקע בו מתוארות חמש דמויות עירומות שמשמעותן הייתה נתונה לחילוקי דעות רבים. המשפחה גדולה בהרבה מהדמויות ברקע, כך שנוצרת אשליה של עומק. מאחורי יוחנן המטביל נמצא רכס בצורת חצי גורן, שעליו דמויות העירום נשענות או יושבות. חצי גורן אופקי זה מהדהד את הצורה העגולה של הציור עצמו, ומשמש ניגודיות לאופי האנכי של דמויות המשפחה הקדושה. מרים ויוסף מביטים בבנם, אך אף אחת מדמויות העירום ברקע אינה מביט ישירות לעברו. הרקע הרחוק מכיל נוף הררי המצויר בפרספקטיבה אטמוספירית (ספומאטו).
ניתנו מספר פרשנויות לגבי משמעותן של חמש דמויות העירום ברקע, לפי פרשנות אחת הן מייצגות את בני האדם, אשר חוטאים ולכן הם אינם יכולים להתבונן במשפחה הקדושה.
ההערכה היא כי טונדו דוני היא תמונת לוח העץ היחידה שמיכלאנג'לו צייר ללא סיוע של עוזרים, ובניגוד ל"מדונת מנצסטר" ו"הקבורה" (שתיהן מוצגות בגלריה הלאומית בלונדון), הייחוס שלה אליו מעולם לא הוטל בספק. בדומה למה שנעשה מאוחר יותר בציורי תקרת הקפלה הסיסטינית, צבעים בהירים הוצמדו זה לזה. קפלי האריגים בבגדי המשפחה מעוצבים עם קווי מתאר חדים. הדמויות העירומות ברקע כוללים קווים רכים יותר, ונראים כמו רמז מקדים לדמויות העירום על תקרת הקפלה הסיסטינית. בגדי הבתולה הם בעלי הצבעים העזים ביותר, ומדגישים את חשיבותה. דמותה נראית מעט גברית, וניתן להסביר זאת בכך שמיכלאנג'לו עשה שימוש במודלים גברים גם עבור דמויות נשיות, כפי שעשה גם בקפלה הסיסטינית.
הציור עדיין נמצא במסגרתו המקורית, שמיכלאנג'לו אולי השפיע על עיצובה. המסגרת מקושטת בהידור ומכילה חמישה ראשים אשר בולטים אל מרחב הצופה. בדומה לדמויות הערומות ברקע, משמעותם של ראשים אלה הייתה נושא לספקולציות. המסגרת מכילה גם גילופים של ירחי סהר, כוכבים, צמחייה וראשי אריות. סמלים אלה אולי מתייחסים למשפחות דוני וסטרוזי, ונלקחו משלטי האצולה שלהן. על המסגרת כתוב: "הירחים קשורים יחד עם סרטים המשתלבים עם האריות", וייתכן כי הכוונה לנישואי שתי המשפחות. הכללתם של חמשת הראשים הבולטים במסגרת הציורים נתפסת לרוב כהתייחסות למוטיב דומה שנמצא בשער גן העדן של לורנצו גיברטי, יצירה שידוע כי מיכלאנג'לו העריץ מאוד.
מיכלאנג'לו השתמש בלוח צבעים עם מספר מוגבל של פיגמנטים הכוללים: צרוסיט, אזוריט, ורדיגריס ועוד כמה אחרים. הוא נמנע מלהשתמש באוכרה והשתמש במעט מאוד ורמיליון (פיגמנט אדום בוהק המופק מן המינרל צינובר).
ג'סי דונלדסון
ג'סי מונרו דונלדסון (באנגלית: Jesse Monroe Donaldson; 17 באוגוסט 1885 - 25 במרץ 1970) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1947–1953 בממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן. דונלדסון היה המנהל הכללי הראשון של הדואר שהחל את הקריירה שלו כדוור.
ביוגרפיה.
ג'סי דונלדסון נולד בשלביוויל, אילינוי. הוא היה בנם של מוזס מרטין דונלדסון, סוחר ומנהל הדואר המקומי, ושל רעייתו, אמנדה סאלאת'ה ליטל. דונלדסון היה מתודיסט באמונתו והיה חבר בבונים החופשיים. ב-1911 הוא נשא לאישה את נל פרן גרייביל, יחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים. דונלדסון החל את הקריירה שלו במחלקת הדואר ב-1908 כאחד משלושת הדוורים של שלביוויל. לאחר מכן הוא התקדם בסולם התפקידים במחלקה.
ב-16 בדצמבר 1947 מונה דונלדסון על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, בעקבות התפטרותו של רוברט האנגן. בתפקיד זה הוא כיהן עד תום נשיאותו של טרומן בינואר 1953. במהלך תקופה זו הוא יזם תהליכי מודרניזציה במחלקת הדואר. הוא דאג להנפקת בול הדואר בעריך של 3 סנט לכבודן של "אמהות כוכב הזהב" (Gold Star Mothers), האמהות שאיבדו את יקיריהן במלחמה, במיוחד אמם של האחים סאליבן.
ג'סי דונלדסון נפטר בקנזס סיטי, מיזורי ב-25 במרץ 1970 ונטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
מדונה דלה סגג'ולה
מדונה דלה סגג'ולה (באיטלקית: Madonna della Seggiola) הוא טונדו שמן על לוח עץ, מעשה ידי הצייר רפאל, שצויר בין השנים 1513–1514 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי בפירנצה.
היסטוריה ורקע.
רפאל יצר את הציור ברומא, אך עד מהרה הוא עבר לאוספי בית מדיצ'י שם תועד כבר בשנת 1589. הוא נלקח שלל בידי צבאו של נפוליאון בשנת 1799 והועבר לפריז. הוא הוחזר לפירנצה בשנת 1815.
ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר העריץ מאוד את רפאל, ולאות כבוד שילב ציור זה ברבים מיצירותיו. יוהאן זופני כלל את הציור הזה, יחד עם רבים אחרים, בציורו "הטריבונה של אופיצי" משנת 1770.
בגלל המסגרת העגולה של הציור, הוא הפך לנושא של אגדת עם לפיה ילדה כפרית מצילה נזיר מחבורת זאבים בין ענפי עץ אלון, והנזיר מנבא שהיא תונצח על המעשה הטוב שלה. כעבור שנים נולדו לילדה שני ילדים, והעץ הפך לחביות יין. רפאל פגש בשלושה, והשתמש בתחתית חבית כדי לצייר אותם. אגדה זו הייתה הנושא של ליטוגרפיה משנת 1839 מאת אוגוסט הופגרטן וציור מאת יוהאן מיכאל ויטמר.
בשנת 1858 כתב הסופר נתניאל הות'ורן כי הציור הוא "היפה בעולם" לאחר שראה תדפיס שלו.
היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי מאז המאה ה-18.
תיאור היצירה.
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול", צורה אשר בדרך כלל נקשרה בתקופת הרנסאנס לערכי משפחה. הוא מתאר את מרים, אם ישו מחבקת את ישו הילד בשתי ידיה, ואילו יוחנן המטביל הצעיר צופה במסירות.
יצירה זו, שצוירה ברומא, אינה כוללת קווי מתאר גאומטריים קפדנים וסגנון ליניארי כמו ציורים קודמים של רפאל באותו נושא שצוירו בפירנצה. במקום זאת, נראה כי הצבעים החמים יותר מרמזים על השפעתם של יריביו הוונציאנים של רפאל: טיציאן וסבסטיאנו דל פיומבו.
צורת הטונדו היא כשלעצמה תזכורת לפירנצה ולסגנון המאה ה-15. האמן המתאים את הדמויות לקווי המתאר של הטונדו, ובכל זאת הקומפוזיציה לא מאולצת. הדמויות עוקבות אחרי עקומת המסגרת, משתלבות זו בזו ומתכנסות סביב נקודת המשען של הציור: ישו הילד, המרכז הרוחני של התמונה.
רוברט ב. וילסון
רוברט ב. וילסון (באנגלית: Robert Butler Wilson, Jr.; נולד ב-16 במאי 1937) הוא כלכלן אמריקאי. וילסון הוא פרופסור באוניברסיטת סטנפורד. הוא זכה בפרס נובל למדעי הכלכלה לשנת 2020, יחד עם תלמידו לשעבר ועמיתו למחקר באוניברסיטת סטנפורד פול מילגרום. הפרס הוענק להם "על שיפורים בתורת המכרזים והמצאות פורמטים חדשים של מכירות פומביות".
גם שני תלמידים נוספים שלו, אלווין רות ובנגט הולמסטרם, הם חתני פרס נובל לכלכלה.
וילסון ידוע בתרומתו למדעי הניהול וכלכלת עסקים. עבודת הדוקטורט שלו הציגה שיטה הנקראת Sequential quadratic programming. שיטה זו הפכה לשיטה איטרטיבית מובילה בתכנון לא-ליניארי. יחד עם כלכלנים מתמטיים אחרים בבית הספר לעסקים בסטנפורד, הוא עזר לנסח מחדש את כלכלת הארגון התעשייתי ותאוריית הארגון באמצעות תורת המשחקים במצבים של חוסר שיתוף פעולה.
מחקריו בנושא תמחור לא ליניארי השפיעו על המדיניות של חברות גדולות, במיוחד בתעשיית האנרגיה, ובמיוחד בחשמל.
ביוגרפיה וקריירה.
וילסון נולד ב־16 במאי 1937 בז'נבה, נברסקה. הוא סיים את בית הספר התיכון לינקולן בלינקולן, נברסקה וקיבל מלגה מלאה לאוניברסיטת הרווארד. הוא קיבל תואר ראשון ממכללת הארוורד בשנת 1959. לאחר מכן השלים את התואר השני (MBA) בשנת 1961 ואת הדוקטורט (DBA) שלו בשנת 1963 מבית הספר לעסקים בהרווארד. הוא עבד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס תקופה קצרה מאוד ואז הצטרף לפקולטה באוניברסיטת סטנפורד. הוא חבר בסגל בפקולטה לבית הספר לעסקים בסטנפורד מאז 1964. הוא היה גם חבר סגל משויך בבית הספר למשפטים בהרווארד בין השנים 1993 ו-2001.
מחקר.
וילסון חקר והרצה בנושאים הבאים: עיצוב שוק, תמחור, משא ומתן ונושאים הקשורים לארגון תעשייתי וכלכלת מידע. הוא מומחה לתורת המשחקים ויישומיה. הוא תרם רבות לתכנון מכירות פומביות. הוא מומחה לאסטרטגיות הצעת מחיר תחרותיות בתעשיות הנפט, התקשורת והכוח, ולעיצוב סכמות תמחור חדשניות. עבודתו בנושא תמחור עדיפויות שירות לכוח חשמלי יושמה בתעשיות החשמל, האנרגיה ודומיהן (תעשיות Utility).
מאמר שפרסם וילסון משנת 1968 על תאוריית הסינדיקטים בעיתון הכלכלי Econometrica השפיע על דור שלם של סטודנטים לכלכלה, פיננסים וחשבונאות. המאמר מציב שאלה מהותית: תחת אילו תנאים ייצוג התועלת הצפויה מתאר את התנהגותם של קבוצה של אנשים אשר בוחרים בהגרלות וחולקים סיכונים על פי יעילות פארטו.