בשנת 1891 לערך נקדחו בארות הנפט התת-מימיות הראשונות באמצעות אסדות אשר ניצבו על עמודים באגם מלאכותי במדינת אוהיו. בשנת 1896 לערך נקדחו בארות הנפט הראשונות במי ים, מדרום לעיר סנטה ברברה בקליפורניה. הבארות נקדחו מרציפים שנבנו מן החוף. בתחילת המאה ה-20 התבצעו קידוחים בצידה הקנדי של ימת אירי ובעשור הראשון של המאה העשרים באגם קאדו שבלואיזיאנה. זמן קצר אחר כך נקדחו בארות נפט ברצועת החוף של מפרץ מקסיקו לחופי לואיזיאנה וטקסס. בשנות ה-20 התבצעו קידוחים ימיים על אסדות הבנויות מבטון באגם מאראקאיבו בוונצואלה. אחת מבארות קידוח ימי לנפט הראשונות נמצאת בביבי הייבאט שבאזרבייג'ן לחופי הים הכספי. בשנות ה-30 פיתחה חברת הנפט של טקסס דוברות פלדה ניידות לקידוחים ימיים במפרץ מקסיקו. בשנת 1937 בנתה חברת הנפט פיור (היום בבעלות חברת שברון) בשיתוף עם חברת הנפט סופיריור, אסדות קידוח קבועות בשדה נפט ימי במקום שבו עומק המים היה כ-4.5 מטר, במרחק של כ-2 קילומטר מן החוף, במפרץ מקסיקו. עם השנים התפתחה בהדרגה היכולת לקדוח במים עמוקים יותר.
סיכונים.
אסדת קידוח היא אחד ממקומות העבודה המסוכנים בעולם. באסדה סכנות רבות החל מנפילת פיגומים וכלה בהתלקחות הדלקים הרבים המאוחסנים בה. תאונות רבות שגבו את חייהם של עשרות אנשים התרחשו באסדות בעבר. כיום מותקנים באסדות אמצעי זהירות רבים שנועדו למנוע את התאונות.
ב-6 ביולי 1988 התפוצצה אסדת הקידוח "פייפר אלפא" בים הצפוני עקב תחזוקה לקויה. הפיצוץ גבה את חייהם של למעלה מ-160 קורבנות, ובכך הפך לאסון אסדת הקידוח הקטלני ביותר בהיסטוריה.
ב-20 באפריל 2010 אירע על אסדת הקידוח Deepwater Horizon פיצוץ עז, בשל התפרצות באר נפט תת-מימית, ובו נהרגו 11 קודחים ונפצעו 17. באסדה פרצה שרפה שלא ניתן היה לכבותה ולאחר יומיים שקעה האסדה במצולות מפרץ מקסיקו תוך שהיא גורמת לדליפת נפט הגדולה בהיסטוריה.
בעבר אסדות קידוח היו אחד מהגורמים המרכזיים לזיהום הים בעולם. בשנים האחרונות, בעקבות חוקים ותקנות סביבתיות רבות, רוב הזיהום באסדות נמנע.
לוטה להמן
לוטה להמן (גרמנית: Lotte Lehmann; 27 בפברואר 1888 – 26 באוגוסט 1976) הייתה זמרת סופרן גרמניה של אופרה ולידר, שעסקה בעיקר ברפרטואר הגרמני.
להמן נולדה בפרלברג. אחרי לימודים בברלין, הופיעה לראשונה בשנת 1910 באופרה של המבורג, בתפקיד נער חצר ב"לוהנגרין" של וגנר. בשנת 1916 הצטרפה אל האופרה של וינה, שם שרה בהצגות הבכורה של כמה מן האופרות של ריכרד שטראוס - "אריאדנה בנקסוס" (1916), "האישה ללא צל" (1919), ,אינטרמצו" (1924) ו"אראבלה" (1933). כמו כן השתתפה גם בהצגות בכורה וינאיות של כמה אופרות של פוצ'יני. הופעת הבכורה של להמן בלונדון הייתה ב-1914 ובשנים הבאות הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
לוטה להמן הופיעה בקביעות גם בפסטיבל זלצבורג (1926-1937), שם שרה בין השאר תחת שרביטו של ארטורו טוסקניני. בזלצבורג שרה גם ברסיטלים, עם המנצח ברונו ולטר כפסנתרן מלווה.
בשנת 1930 הופיעה להמן לראשונה בארצות הברית, בתפקיד זיגלינדה ב"ולקירות" של וגנר בשיקגו. שאר תפקידי וגנר של להמן כללו את אוה ב"המייסטרזינגר", אחזה ב"לוהנגרין" ואליזבת ב"טנהויזר"; כמו כן נודעה בפרשנותה לליאונורה ב, פידליו" של בטהובן. ממש לפני שגרמניה סיפחה את אוסטריה ב-1938, היגרה להמן לארצות הברית, שם שרה באופרה של סן פרנסיסקו ובמטרופוליטן אופרה עד 1945.
נוסף לעבודתה האופראית, עשתה לה להמן שם כזמרת לידר, שהרבתה ברסיטלים עד לפרישתה. כן הרבתה בהקלטות.
אחרי שפרשה מבימת הרסיטלים בשנת 1951, לימדה להמן בכיתות אמן בסנטה ברברה, קליפורניה, ב"אקדמיה למוזיקה של המערב. כמו כן הגישה כיתות אמן בשיקגו, לונדון, וינה ועוד.
לוטה להמן הלכה לעולמה בשנת 1976, בת 88, בסנטה ברברה, קליפורניה ונקברה בבית הקברות המרכזי בווינה.
אולם קונצרטים בקמפוס של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה נקרא על שמה.
קרן לוטה להמן הוקמה בשנת 1995 והציבה לה שתי מטרות: האחת, לשמר ולהנציח את מורשת לוטה להמן והשנייה, לכבד את חלומה: להביא את השיר האמנותי לחיי אנשים רבים ככל האפשר.
כתיבה ספרותית.
להמן הייתה סופרת ומשוררת פורייה, שהוציאה ספרי שירה, פרוזה ועיון.
איחוד השחמט הבינלאומי
הקיסרות הרומית המזרחית
קרם
קרם במגדנאות הוא תערובת מתוקה המשמשת לציפוי ומילוי קינוחים או כבסיס לקינוחים. קרם עשוי לרוב מחלב או שמנת וסוכר, לעיתים מבושל עם חלמונים. לרוב מוסיפים לקרם חומרי טעם שונים כגון וניל, שוקולד, פירות כגון לימון.
עוגות רבות מצופות או ממולאות קרם. קינוחים ממולאי קרם מפורסמים הם קרם שניט הממולא בקרם והקינוח האיטלקי קנולי.
קרמים רבים מעורבים עם קצף חלבונים בטכניקת "קיפול", לשמירת מרקם הקצף. מוס הוא קרם המורכב מקיפול קצפת וקצף חלבונים.
קרם ברולה וקרם קרמל הם קרמים אפויים. קרם אנגלז הוא קרם מבושל. קרם פטסייר מורכב מבישול של חלב עם סוכר וניל שמאחדים לחלמונים טרופים היטב עם סוכר ומבושלים יחד.
הקינוחים אי צף וחלב ציפורים מבוססים על קרם וניל מבושל עם איי קצף חלבונים.
קינוחים רבים מבוססים על קרם מעובה בחומרים מסמיכים כגון עמילן, ג'לטין או אגר, ביניהם פודינג, קרם בוואריה, פנקוטה, קרם קרמל.
כותל
אדפטיישן
אדפטיישן (במקור: Adaptation) הוא סרט קולנוע בבימויו של ספייק ג'ונז ולפי תסריטו של צ'ארלי קאופמן. הסרט עוקב אחר ניסיונו האמיתי של קאופמן להתמודד עם עיבוד ספר לתסריט מוצלח (אדפטציה קולנועית), כישלונו במשימה והלחצים הנובעים מכך. בסרט מככבים ניקולס קייג', מריל סטריפ וכריס קופר, אשר אף זכה בפרס אוסקר על משחקו.
עלילת הסרט.
מחבר התסריט עבור "אדפטיישן", צ'ארלי קאופמן, התחיל בכתיבתו כאשר ניסה לעבד את הספר "גנב הסחלבים" לקולנוע. קאופמן נכשל ולא הצליח ליצור תסריט מוצלח, לטעמו. לבסוף החל לכתוב על עצם תהליך הכתיבה של התסריט, בהתייחסות עצמית לניסיונות ולמחשבות שלו. הסרט אכן עוקב אחר תסריטאי בשם צ'ארלי קאופמן, שאותו מגלם קייג', אשר מנסה לעבד את אותו הספר לתסריט ונכשל. עם זאת ובניגוד למציאות, ב"אדפטיישן" יש לקאופמן אח תאום ושמו דונלד (אשר דמותו מגולמת אף היא על ידי קייג'), שהוא מעין אגו חלופי של התסריטאי. בעוד צ'ארלי מנסה לכתוב סרט אמנותי, דונלד מציע לו לכלול בו יותר סצינות פעולה או מין. דבר זה בא לידי ביטוי בסרט עצמו, כאשר צ'ארלי מבקש מדונלד לעזור לו עם סיום התסריט שהוא כותב והעלילה משתנה בהתאם לסגנון הכתיבה של דונלד.
עם התקדמות הסרט ועיבוד התסריט על ידי התאומים, חלק מהסצינות מתרחשות לפי אותו עיבוד בדיוני. בסצינות אלו מככבים סטריפ וקופר כגיבורי הסרט הבדיוני ואף הן מושפעות מסגנון הכתיבה השונה של התאומים.
סוגיית התאום.
ניכר כי הסרט מבוסס על ניסיון חייו של קאופמן, על מחשבותיו ועל הלך רוחו במהלך עיבוד הספר לתסריט, ולכן עולה שאלת זהותו של דונלד - דמות התאום בסרט. לקאופמן אין אח תאום במציאות, ונראה כי דמותו של דונלד מייצגת צד אחר של אישיותו: את האלטר-אגו של האמן המבקש לעשות סרטים מסחריים ו"הוליוודים" יותר. דמותו של דונלד חרגה ממעמדה במסגרת עלילת הסרט, והשם "דונלד קאופמן" מצוין כשותף להפקה; הוא אף חתום על התסריט. עקב כך זכתה הדמות הבדיונית במועמדות לאוסקר, בפרס גלובוס הזהב ובפרסים ומועמדויות רבים אחרים על כתיבתו.
הסרט מוקדש לדונלד קאופמן בכתוביות החותמות את "אדפטיישן". האח התאום נפטר כביכול במהלך כתיבת התסריט. עם יציאת ה-DVD של הסרט ניתן לצפות בדף ה"פילמוגרפיה" של היוצר הבדיוני, הכוללת את "אדפטיישן" עצמו.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
קצרדש עצמונע
ספייק ג'ונס
נחלות השבטים
הרקולנאום
הרקולנאום (בלטינית: Herculaneum; איטלקית: Ercolano) היא עיר רומית עתיקה במפרץ נאפולי, על חוף הים, כשמונה קילומטרים מדרום-מזרח לעיר נאפולי, במחוז קמפניה שבאיטליה. העיר נחרבה יחד עם פומפיי בהתפרצות הר הגעש וזוב ב-24 באוגוסט שנת 79 לספירה. נחשולים פירוקלסטיים לוהטים כיסו את העיר, והיא נקברה תחת שכבות של חומר געשי בעובי המתקרב לעשרים מטרים.
העיר שכנה על גבעה צופה לחוף הים, למרגלות הר הגעש, בין שני נחלים.
בהרקולנאום התגלו רחובות, בתי מגורים, מרחצאות, ציורי קיר, וכן אוסף גדול של מגילות - פפירוסים.
הרקולנאום, יחד עם פומפיי הגדולה ממנה שחרבה יחד איתה, הוכרזו בשנת 1997 על ידי אונסק"ו כ"אתרי מורשת עולמית".
תולדות העיר.
מייסד הרקולנאום, על פי המיתולוגיה, היה לא אחר מאשר הרקולס, האיש על שמו נקראה. נראה שהעיר אכן נוסדה על ידי יוונים, שנתנו לה את שמה, ואשר גם נהגו בהרקולס כבאל, על פי מנהגי הפולחן המקומי. לא הרבה ידוע על תולדות העיר בתקופה הקדם-רומית. על פי סטראבון היא כאחיותיה הייתה בשליטת האוסקים ואחריהם הסאמניטים.
הרומאים השתלטו על האזור סביב שנת 300 לפנה"ס, אך כמו ערים אחרות בחבל קמפניה, הרקולנאום הפכה לעיר רומית של ממש רק לאחר כיבושה הסופי בשנת 89 לפנה"ס, לאחר שהשתתפה במלחמת בעלות הברית נגד רומא.
הרקולנאום הייתה עיר קיט שלווה לעשירי רומא, שבנו בה חווילות מפוארות. הידועה שבהן היא חווילת הפפירוסים, השוכנת לחוף הים. מספר תושבי העיר הגיע לכ-4,000. חלקם השתמשו בבתים כבתי קיץ. גרו בה גם אמנים רבים.
בתיה צפו אל נופי מפרץ נאפולי, ובנמלה הקטן עגנו ספינות וסירות דייגים. כלכלתה התבססה על דיג, חקלאות וייצור חפצי אמנות. העיר הייתה מחולקת לגושים על ידי רחובות ראשיים (קארדו ) ומשניים (דקומנוס), והייתה קטנה בהרבה מפומפיי. (שטחה הכולל כ-200 דונם).