ממנשייה נותרו שלושה מבנים: מסגד חסן בק, הבניין בו ממוקם מוזיאון האצ"ל בתש"ח (בית גידי) בפארק צ'ארלס קלור ובית מוזנח ברחוב המרד 77 שניצל עקב הפיכתו לאתר הנצחה לאצ"ל. שכונת מנשייה הונצחה לפני שנהרסה במספר סרטים ישראליים, בהם "קזבלן", "לופו", "ניני" ו"מלכת הכביש".
במאה ה-21.
מבנים רבים בתחנת הרכבת יפו וסביבתה, בצידה הדרומי של השכונה, שרדו מאחר שעם הקמת צה"ל, הפך מתחם התחנה לבסיס צבאי. הבסיס ננטש בשנות ה-80 והמבנים בו הוזנחו. בחלק הדרומי של המתחם הוקם מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל. בתחילת שנות האלפיים פנה ראש העירייה, רון חולדאי, לצה"ל בבקשה שיעביר את המתחם לרשות עיריית תל אביב, לצורך שיקום ופיתוח האזור.
ביוני 2002 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה תל אביב, תוכנית עקרונית חדשה למתחם מנשיה ואזור תחנת הרכבת, הכוללת שטחים לטובת בנייה למגורים, שימור מבנים היסטוריים ופיתוח לתיירות.
בנובמבר 2005 החלה עיריית תל אביב, באמצעות החברה העירונית עזרה ובצרון, בשיקום מתחם תחנת הרכבת יפו, ובמסגרתו הוסב המתחם (כ-20 דונם) למוקד תרבות, בילוי ופנאי, באמצעות זכיין. בשנים הראשונות לאחר השקתו זכה "מתחם התחנה" להצלחה רבה, אולם בהמשך הייתה ירידה בפופולריות שלו, עסקים רבים נסגרו והתפוסה ירדה. באוגוסט 2020, המתחם חזר לרשות עיריית תל אביב, ומאז הוא מנוהל על ידי חברת אתרים העירונית.
בספטמבר 2019, אושרה סופית עסקה עם בעלי הדולפינריום, במסגרתה קיבלה קרקע סמוך למסגד חסן בק, תמורת פינוי הדולפינריום. במקום נבנה מגדל מגורים ובית מלון.
ביוני 2021, אושרה להפקדה תוכנית בנייה חדשה למנשייה ומתחם התחנה. התוכנית כוללת בנייה של 640 יחידות דיור, 670 חדרי מלון ושטחים מסחריים, רובם בשטח מגרש החנייה בחזית מתחם התחנה ובשטח מוזיאון צה"ל שנסגר ב-2019.
מנשייה ונווה שלום - מרחב משותף זהות כפולה.
משנות התשעים של המאה התשע-עשרה ועד שלהי שנות העשרים של המאה העשרים נתפס המרחב העירוני שבצפון יפו, בקרב דוברי העברית, כמורכב משני אזורים נבדלים – פרוור דרומי שנקרא "נווה שלום" ואזור עוני צפוני שכונה "חארת אלתנכּ" ("שכונת הפחים" בערבית). הערבים הכירו את שני החלקים, הצפוני והדרומי כמנשייה. יהודים וערבים התגוררו זה לצד זה בשני האזורים. כלומר, נווה שלום ומנשייה חלקו את אותו המרחב הפיזי ורק שמן השונה בפי האוכלוסיות הערבית והיהודית הבדיל ביניהן וכך מעידות גם שתי המפות האחת המנדטורית מ-1918 והשנייה מטעם חברת הכשרת היישוב מ-1923. קו הגבול שסורטט על ידי הבריטים בין יפו לתל אביב בשנת 1921, היה "גבול של נייר" ולא קיבל ביטוי פיזי עד מלחמת העצמאות. ולמרות זאת, מסוף שנות ה-20 חל מהפך עמוק בדימוי הציבורי היהודי של המרחב המשותף נווה שלום/מנשייה שלא לווה בשינויים פיזיים או דמוגרפיים מהותיים. במקום הבחנות מרחביות המבוססות על הבדלים מורפולוגיים, חברתיים וכלכליים התקבלה בתודעה העברית חלוקה "לאומית" של המרחב, בין רקמה עירונית מודרנית ויהודית בתחומה של תל אביב (בגבולות הסרטוט הבריטי) לבין רקמה עירונית מדורדרת וערבית שנקראה בשם "מנשייה". נקודת המבט החדשה, האנכרוניסטית, עוותה ההיסטוריה של נווה שלום. היא התעלמה מחלקיה של השכונה שנותרו לאחר סרטוט הגבול בתחומה של יפו, וגרמה לשכונה להיראות כ"שכונת סְפר" יהודית מרגע הקמתה, עמדה קדומנית בעימות מדומיין עם השכונה ה"ערבית" מנשייה. תפיסה קוגניטיבית זו התקבלה שלא בצדק כאמת לאמיתה גם במחקר הביקורתי של השנים האחרונות.
זרוע
באנטומיה אנושית זרוע (TA: Brachium) היא חלק מהיד שנמשך מהכתף ועד למרפק. הזרוע יכולה לנוע במרחב עם שלוש דרגות חופש הודות לתנועה שמאפשר מפרק הכתף, המרפק בקצה הזרוע מוסיף שתי דרגות חופש לאמה, המשכה של הזרוע, וכולם יוצרים חופש תנועה ויכולות תמרון ליד ולקצה הפעלתני שלה, כף היד והאצבעות.
הזרוע מספקת בסיס גרמי להמשך היד ומשכן לשרירים המניעים את האמה. דרך הזרוע עוברים כלי דם ועצבים בדרכם להמשך היד ובחזרה.
אנטומיה.
עצם הזרוע.
עצם הזרוע היא בסיסה הגרמי של הזרוע. היא ממוקמת בין עצם השכם בצידה המקורב אליה היא מופרקת דרך הכתף, לבין עצמות החישור והגומד בצידה המרוחק אליהן היא מופרקת דרך המרפק. זוהי העצם הגדולה ביותר ביד.
חיתולית ושרירים.
הזרוע עטופה בחיתולית עמוקה בשם חיתולית הזרוע (Fascia brachii) הנמשכת מחיתולית בית השחי ומחיתולית החזה עד לעליות העליים של עצם הזרוע ולזיז המרפק של עצם הגומד. שני חֵיצִים בין-שרירים (צידי ותיכון, Septum intermusculare brachii laterale ו-Septum intermusculare brachii mediale) הנמשכים לאורך עצם הזרוע ומשני צדדיה, יוצרים בזרוע שני מדורים. מדור קדמי או מדור הכופפים ומדור אחורי או מדור הפושטים. כל מדור כולל שרירים וכן עצבוב ואספקת דם לשרירים.
המדור הקדמי (Compartimentum brachii anterius; Compartimentum brachii flexorum) מכיל את השרירים המכופפים שריר הזרוע, שריר הזרוע הדו-ראשי ושריר החרטום והזרוע. כולם מעוצבבים על יד עצב השריר והעור. שרירי המדור הקדמי מכופפים את המרפק ואת הכתף.
המדור האחורי (Compartimentum brachii posterius; Compartimentum brachii extensorum) מכיל את השריר הפושט שריר הזרוע התלת-ראשי ואת שריר המרפק (הנחשב לעיתים לחלק משריר הזרוע התלת-ראשי). הם מעוצבבים על ידי עצב החישור. שרירי המדור האחורי פושטים את המרפק.
שני שרירים נוספים נמצאים באופן חלקי בזרוע, שריר הדלתא עוטף את הכתף ונאחז בעצם הזרוע. הוא מניע את הכתף למספר כיוונים. שריר הזרוע והחישור מתחיל את דרכו בחלק המרוחק של הזרוע ונמשך לתוך האמה. הוא מכופף את המרפק.
גומץ המרפק.
גֻּמַּץ המרפק (Fossa cubitalis) הוא שקע בקדמת המרפק. לגומץ המרפק חשיבות קלינית הנובעת מהמבנים האנטומים בתוכו.
גבול הגומץ העליון הוא הקו הדמיוני בין שתי עליות העליים של עצם הזרוע, הגבול הצידי של הגומץ הוא שריר הזרוע והחישור והגבול התיכון הוא השריר הכפן העגול. רצפת הגומץ מורכבת משריר הזרוע ומהשריר הגבן ותקרת הגומץ היא העור והאֲלַל הדו-ראשי (אחז שריר הזרוע הדו-ראשי).
בתוך גומץ המרפק עוברים עצב התווך (שגם מתפצל בגומץ), עורק הזרוע (המתפצל גם הוא), גיד שריר הזרוע הדו-ראשי, עצב החישור וורידי הזרוע, ביניהם וריד המרפק התיכון (Vena mediana cubiti), המשמש פעמים רבות להוצאת דם ורידי.
עצבים.
חמישה עצבים מגיעים אל הזרוע, מקור כולם במקלעת הזרוע המתחילה בצוואר. מתוכם, תרומתו של עצב השחי לזרוע מסתכמת בעצבוב העור בחלק העליון של הזרוע. עצב השריר והעור ועצב החישור מעצבבים את שרירי הזרוע בשני המדורים, ועצב הגומד יחד עם עצב התווך רק חולפים דרך הזרוע.
עצב השריר והעור נע לאורך הזרוע בין שריר הזרוע הדו-ראשי לבין שריר הזרוע ומעצבב אותם ואת שריר החרטום והזרוע. באזור גיד השריר הדו-ראשי משתנה שמו של עצב השריר והעור לעצב עור האמה הצידי ובהתאם משתנה תפקידו לעצבוב תחושתי של עור האמה.
עצב החישור נע יחד עם עורק הזרוע העמוק בחריץ בחלקה האחורי של עצם הזרוע המכונה מַעֲנִית העצב החישורי (Sulcus nervi radialis). לאחר שעצבב את שרירי המדור האחורי חוצה עצב החישור את החיץ הבין-שרירי הצידי ונכנס לאמה מפוצל לענף עמוק ולענף שטחי.
עצב הגומד ועצב התווך נעים לאורך הזרוע, בין שריר הזרוע הדו-ראשי לשריר הזרוע התלת-ראשי, משני צדדיו של עורק הזרוע. בערך במחצית אורך הזרוע חוצה עצב הגומד את החיץ הבין-שרירי התיכון, נע לחלקה האחורי של הזרוע ונכנס לאמה לאחר שעבר מאחורי עילית העלי התיכונה של עצם הזרוע. עצב התווך ממשיך מאמצע הזרוע עד לגומץ המרפק ונכנס לאמה. הגומד והתווך מעצבבים את מפרק המרפק אך הם אינם מעצבבים עור או שרירים בזרוע.
כלי דם.
כלי הדם הראשי בזרוע הוא עורק הזרוע (Arteria brachialis), המשכו של עורק בית השחי. עורק הזרוע מוגדר החל מהגבול התחתון של השריר העגול הגדול והוא נע לאורך הזרוע בין שריר הזרוע הדו-ראשי לשריר הזרוע התלת-ראשי, צמוד לעצב הגומד ולעצב התווך, עד לגומץ המרפק. באזור המרפק מתפצל עורק הזרוע לעורק החישור (Arteria radialis) ולעורק הגומד (Arteria ulnaris).
במהלכו של עורק הזרוע, מסתעפים ממנו עורקים קטנים יותר המספקים דם לאיברי הזרוע. אחד העיקריים שבהם הוא עורק הזרוע העמוק (A. profunda brachii) המסתעף מעורק הזרוע מיד לאחר תחילת מהלכו של עורק הזרוע. עורק הזרוע העמוק נע יחד עם עצב החישור במדור האחורי של הזרוע, צמוד לעצם הזרוע.
אל תוך ורידי הזרוע מתנקז דם מאיברי הזרוע, הם גם מובילים דם שנאסף באמה ובכף היד בחזרה ללב. ורידים עמוקים בזרוע (Venae brachiales) מלווים את מהלכו של עורק הזרוע ונעזרים בכוח פעימותיו (הנובעות מפעימות הלב) לשיפור יכולתם להניע דם. הוורידים המלווים של עורק הזרוע הם המשכם של הוורידים המלווים של עורק החישור (Venae radiales) ושל הוורידים המלווים של עורק הגומד (Venae ulnares).
הוורידים השטחיים העיקריים של הזרוע הם וריד הזרת (Vena basilica) הנע בצד התיכון של הזרוע עד כניסתו לבית השחי (שם משתנה שמו לווריד בית השחי), והווריד האגודלי (Vena cephalica) הנע בצד הצידי של הזרוע.
יום הזיכרון הצ'רקסי
יום הזיכרון הצ'רקסי (באדיגית: Шъыгъо маф) הוא יום זיכרון לאומי המצוין על ידי הצ'רקסים בכל שנה ב-21 במאי כיום המציין את האירועים המכונים גלות הצ'רקסים.
היסטוריה.