מצמאכר ניצח על הקלטות אחדות ל-EMI קלאסיקס, ליצירות הבאות:
הקלטותיו לחברות אחרות הן:
עצי הסקה
עצי הסקה הם גזרי עץ המשמשים כחומר דלק. הבערת עצי-הסקה היא הצורה הנפוצה ביותר כיום להפקת אנרגיה ממקורות ביולוגיים חיים, להבדיל מחומרי דלק מאובנים כגון נפט ומוצריו, ופחם אבן.
השימוש בעצי הסקה לחימום ולבישול עתיק כימי התרבות האנושית: בממצאים ארכאולוגיים נמצאו עדויות להשתלטות האדם הקדמון על האש לפני כמיליון שנה. ההנחה היא שחומר הדלק שלהם היה עצי הסקה. כיום עדיין נפוץ בעולם השימוש בעצי-הסקה, אולם את מקומו הולכים ותופסים השימוש בפחם עץ, במוצרי נפט ובגז טבעי.
השימוש בעצי הסקה בישראל.
המצור הימי על ארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה גרם למחסור בפחם אבן להסקת קטרי רכבת העמק. אחד הפתרונות של השלטון העות'מאני היה לעבור לשימוש בעצי הסקה. לצורך כך החלה כריתה רחבת-היקף של יערות בארץ ישראל, שבסופה לא נותרו כמעט יערות טבעיים בארץ.
בשנים האחרונות חוזר לאופנה בישראל חימום בתים בעזרת עצי הסקה. אחד הסוגים המבוקשים הוא עץ פרי הדר, שבעירתו מחזיקה זמן רב יחסית, והוא גם נחשב לבעל ניחוח טוב בעת הבעירה, בהשוואה לעצי מחט, למשל. אחד המקורות לעץ הדרים להסקה הוא כריתת פרדסים ותיקים באזור המרכז, לצורך בניה. מול כריתה זו התבצעה נטיעת פרדסי פרי הדר בדרום הארץ, ובמיוחד בחבל הבשור. עץ ההסקה הנחשב למשובח ביותר הוא עץ הזית הסורי. לאחרונה החלו לשווק בישראל עצי הסקה המיובאים מחו"ל, פחם אבן, בריקטים העשויים מסיבי עץ דחוס בלחץ ומוצרים המבוססים על גפת, שמקורם בשאריות מתעשיית שמן הזית.
אמצעי חימום.
השימוש הנפוץ בישראל להסקה בעץ מבוסס תנור סגור עשוי מתכת הנקרא קמין, ואח הבנוי מלבנים. הקמין נחשב ליעיל יחסית לאח בגלל הבעירה המבוקרת ופיזור החום מהדפנות המתכתיות בניגוד לאח שנשאר פתוח ופולט חום רב לעבר הקיר.
סכנה בשימוש בקמין עצים.
מחקרים מקיפים ברחבי העולם העלו את הסכנה בשימוש בקמינים בעלי הסקה בעץ.
החימום הביתי בעץ (קמין) מייצר עשן המכיל חלקיקים מיקרוסקופיים מזהמים וכימיקלים שונים. העשן עלול פגוע בבריאות של כל מי שחשוף לו באופן קבוע ובין היתר - להגביר את ההסתברות לתחלואה ממאירה ומסוגים שונים. מעבר לפגיעה בריאות עקב חשיפה לאותם חלקיקים, ישנם גם חשש לפגיעה באיברים אחרים, חלק מן הכימיקלים המשתחררים לאוויר בעת השימוש בקמין, ידועים או חשודים כמסרטנים (כגון בנזן, פורמלדהיד, בנזואפירן, אקרוליאין ופחמימנים ארומטיים רב טבעתיים (PAH)). בנוסף החלקיקים עצמם שמקורם עלול להיות בעירה חלקית, בלתי מושלמת, של העץ בנשרף בקמין סווגו לאחרונה על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO), כמסרטנים בבני אדם. בהקשר זה, ארגון הבריאות העולמי ציין, כי בעירת עצים במתקני חימום ביתיים גורמת לפליטת שעומדת לפחות מ-14 חומרים ידועים או חשודים כגורמי סרטן.
הסכנות הנוספות עלול להיות:
הגביע האנגלו-סקוטי
הגביע האנגלו-סקוטי הייתה תחרות כדורגל בה השתתפו קבוצות מאנגליה וסקוטלנד אשר לא העפילו לתחרויות האירופאיות באותה השנה. התחרות נערכה בחודשי הקיץ במשך מספר שנים במהלך שנות ה-70. התחרות החלה את דרכה בשנת 1975 כהמשכו של גביע טקסקו עם מבנה דומה, אך עם קבוצות מאנגליה וסקוטלנד בלבד.
מבנה התחרות נשאר דומה לאורך שש שנות קיומה. שישה-עשר מועדונים בריטים התחרו בארבעה בתים של ארבע קבוצות, כאשר המנצחת בכל בית העפילה לשלב רבע הגמר. בשנים הראשונות היו המועדונים ברובם מהליגה הבכירה. כל אחת מן הקבוצות בבית שיחקה מול כל אחת מהקבוצות האחרות כאשר ניצחון זיכה בשתי נקודות, תיקו בנקודה אחת והפסד לא זיכה בנקודות כלל. נקודת בונוס הייתה נוספת לקבוצה שהבקיעה שלושה שערים או יותר במשחק אחד.
מן הצד הסקוטי היו משחקות 8 קבוצות בשיטת נוק אאוט בשיטת בית וחוץ, כאשר המנצחת בין כל צמד קבוצות עלתה לשלב רבע הגמר. ברבעי הגמר היו מוגרלות הקבוצות הסקוטיות מול הקבוצות האנגליות, כאשר שתי קבוצות מאותה המדינה לא יכלו להיפגש. משלב זה המשיכה התחרות בשיטת נוק אאוט, כאשר בכל שלב (כולל משחק הגמר) נערכו שני משחקים.
מארגני התחרות ניסו לשמור על רמתה הגבוהה של התחרות, וכך בעונת 1976/1977 נפסלה ניוקאסל יונייטד מהתחרות מכיוון ששיתפה הרכב משני במשחק רבע הגמר הראשון מול אייר יונייטד. במהלך השנים, עם זאת, הקבוצות האנגליות היו מליגות נמוכות יותר וב-1981 החליטו הקבוצות הסקוטיות לפרוש מן התחרות כאשר הקהל איבד את העניין בה. התחרות נמשכה עם מועדונים אנגלים בלבד תחת השם "פרס בית הפוטבול ליג" (באנגלית Football League Group Trophy).
בעונת 1987/1988 היה ניסיון להחיות את התחרות כ"גביע האתגר האנגלו-סקוטי", אך לאחר מספר צופים נמוך במשחק הראשון בין קובנטרי סיטי לסנט מירן הוחלט לבטל את התחרות - משחק הגומלין לא שוחק מעולם.
פרס בית הפוטבול ליג
פרס בית הפוטבול ליג (באנגלית Football League Group Trophy) הייתה תחרות כדורגל אנגלית שנערכה בעונות 1981-1982 ו-1982-1983. אף על פי שלא הוגדרה כך באופן רשמי, הייתה למעשה מילוי זמני לאחר ביטול הגביע האנגלו-סקוטי ובטרם הקמת "פרס הפוטבול ליג". הזוכות בפרס זה לא הוכרו באופן רשמי כזוכות בפרס הפוטבול ליג הנוכחי, בה מתחרות קבוצות מהדרג השלישי והרביעי באנגליה.
בתחרות זו השתתפו 32 קבוצות בסך הכל, כאשר מרביתן מהליגות השלישית והרביעית, אך השתתפו גם קבוצות מהליגות הראשונה והשנייה.
השלב הראשון נערך בשיטת ליגה בשמונה בתים של ארבע קבוצות כל אחד. מנצחות הבתים עלו לשלב רבע הגמר, וממנו ועד הגמר נערכה התחרות בשיטת גביע.
משחק הגמר התקיים במגרשה של אחת הקבוצות ולא באצטדיון נייטרלי כנהוג בכל שאר תחרויות הגביע באנגליה.
קרל אמדאוס הרטמן
קרל אמדאוס הרטמן (בגרמנית: Karl Amadeus Hartmann; 2 באוגוסט 1905, מינכן – 5 בדצמבר 1963, מינכן) היה מלחין גרמני. יש הרואים בו את גדול הסימפוניקאים הגרמנים במאה ה-20.
חייו.
הרטמן למד באקדמיה של מינכן בשנות ה-20. הוא עזב כליל, מרצונו החופשי, את חיי המוזיקה בגרמניה במשך התקופה הנאצית, בלי לעזוב את גרמניה ואף אסר לנגן שם את יצירותיו. השלטון הנאצי גינה יצירה מוקדמת שלו, "מיזררה" (1933-1934), שבוצעה לראשונה בפראג ב-1935); אולם המוזיקה שלו נוגנה ופרסומו המשיך וגדל בארצות שמחוץ לגרמניה. בראשית שנות ה-30 החל בקשר של מדריך-בן חסות עם הרמן שרכן, שנמשך עד סוף חייו, ובתקופת המלחמה היה לתלמידו של אנטון וברן.
אחרי מלחמת העולם השנייה, הרטמן סיים מספר יצירות איכותיות, מהן ידועות ביותר שמונה סימפוניות. המוכרת ביותר היא אולי הראשונה, המוכתרת בשם "ניסיון ליצור רקוויאם" (Versuch eines Requiems). ראשיתה של יצירה זו בשנת 1936 כקנטטה לאלט סולו ותזמורת, מבוססת פחות או יותר על כמה שירים נבחרים של וולט ויטמן. תוך זמן קצר נודעה בשם "חיינו: קטע סימפוני" (Unser Leben: Symphonisches Fragment) וכוונה כאמירה על מצבם העגום של אמנים ובעלי השקפות ליברליות בראשית המשטר הנאצי. אחרי תבוסת הרייך השלישי במלחמת העולם השנייה, התבררה לאשורה זהות קורבנותיו האמיתיים של המשטר ושם הקנטטה שונה ל-"קטע סימפוני: ניסיון ליצור רקוויאם" בכוונה לחלוק כבוד למיליוני הנספים בשואה. הרטמן עיבד את היצירה בשנים 1954-1955 לסימפוניה הראשונה שלו ולבסוף פרסם אותה בשנת 1956.
סגנונו של הרטמן לקטני. ביצירותיו המוקדמות ניכרת בבירור השפעתם של מאהלר ואנטון ברוקנר, כמו גם הניב הקונטרפונקטי של מקס רגר. בהמשך אימץ אי-אילו תכונות סגנון של המלחינים הנאו-קלאסיים כדוגמת פאול הינדמית וסטרווינסקי בתקופתו הביניים ביצירתו. אף כי למד אצל וברן והבין את שנברג, השפעתו של ברג בולטת ביצירתו יותר מאלה של שני החברים האחרים באסכולה הווינאית השנייה.
הרטמן היה לאישיות חשובה אחרי מלחמת העולם השנייה כמארגן סדרת הקונצרטים "מוזיקה ויוה" במינכן, גרמניה. הוא יצר את הסדרה כדי לחדש את היכרותה של החברה הגרמנית עם היצירות המודרניות, שהשמעתן נאסרה בכפוף למדיניות האסתטיקה של המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית.
הג'רוזלם פוסט
דרייק בל
ג'ארד דרייק בל (באנגלית: Jared Drake Bell, נולד ב-27 ביוני 1986) הוא שחקן, קומיקאי, מדבב, מוזיקאי וזמר-יוצר אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות תפקידו כדרייק פרקר בסדרת הטלוויזיה "דרייק וג'וש".
דרייק בל היה אחד מכוכבי ניקלודיאון הפופולריים ביותר בשנות האלפיים. זכה ב-10 פרסי בלימפ בטקס פרסי בחירת הילדים בשנים 2006–2010, ובפרס בטקס פרסי בחירת הנוער ב-2008.
ביוגרפיה.
דרייק בל נולד בסנטה אנה, קליפורניה, לג'ו בל ורובין דודסון, שחקנית ביליארד מקצועית. יש לו ארבעה אחים גדולים, ג'ואי, רוברט, טרוויס וקלי. בן דודו הוא שחקן הבייסבול הית' בל. הוא למד בתיכון אורנג' קאונטי לאמנויות בסנטה אנה. ודודו של השחקן רון בל.
ב-29 בדצמבר 2005 נפצע קשה בתאונת דרכים. נגרמו לו שבר בצוואר, שלושה שברים בלסת, שש שיניים חסרות וחתך עמוק בסנטר שהשאיר לו צלקת.
בשנת 2006 שפט בתחרות נערת ארצות הברית (Miss Teen USA). לאחר התחרות החל לצאת עם מליסה לינגפלט, אחת המתמודדות (באותה שנה היא הופיעה בקליפ של שירו "I Know").
בשנת 2007 רכש בית בשווי $2,050,000 בלוז פליז, לוס אנג'לס. ב-2014, בל הגיש בקשה לפשיטת רגל. הוא טען כי הוא בחובות של $581,000 וחייב על הבית שלו עוד $1,597,000 (יותר ממה שהנכס היה שווה אז). הוא גם ציין שבשנת 2013 הוא הרוויח $14,099 בלבד.
בשנת 2013, השתתף בתוכנית הריאליטי "Splash" בערוץ ABC.
ב-29 ביוני 2021 הוא חשף בטוויטר כי הוא נשוי כמעט 3 שנים וכי יש לו ולאשתו תינוק.
קריירת משחק.