לטאות לילה (שם מדעי: Xantusiidae) היא משפחה של קשקשאים החיים בעולם החדש. בני הסוג Xantusia מצויים ברחבי ארצות הברית ומקסיקו. בני Lepidophyma חיים באמריקה המרכזית והמין Cricosaura typica חי בטבע באי קובה. הם קטנים באורכם (4-12 ס"מ) ובעלי זנב מוארך ועיניים גדולות. כשמם כן הם - חיות ליליות. הם קרוביהם הרחוקים של החומטים. ראשיהם וגופם שטוחים מעט וכפות הרגליים גדולות. הם ניזונים בעיקר על חרקים, אך חלקם מגוונים בצמחים.
מיון.
במשפחה 2 תת-משפחות, 3 סוגים ו-34 מינים:
דמויי לטאה
דמויי לטאה (שם מדעי: Lacertoidea) היא אינפרא-סדרה של זוחלים בינוניים מתת-סדרת הלטאות שבסדרת הקשקשאים. בני קבוצה זו כלות את הלטאות האמיתיות ומינים דומים. כמו כן הם כנראה אבותיהם של הטבעונים, חסרי הרגליים.
דמויי הלטאה הם קרוביהם הרחוקים של החומטיים ובעבר היו באותה קבוצה, עד שבדיקות גנטיות סיווגו אותם לקבוצות נפרדות. בני הקבוצה הם בעלי ארבע רגליים חזקות ופעילי יום הניזונים הן מהחי והן מהצומח. הם חיים בכל היבשות פרט לאנטארקטיקה.
לטאות ממושקפות
לטאות ממושקפות (שם מדעי: Gymnophthalmidae) הן משפחת לטאות מקבוצת דמויי לטאה, בעלות עפעפיים שקופים המזכירים משקפיים ומכאן שמן. שונות מהשממיות בכך שעיניהן יכולות לנוע במקומם.
לטאות אלה קטנות, נחבאות אל הכלים וחלקן חסרות רגליים או בעלות גפיים אחוריים לא מפותחים. הן קרובות ללטאיים למרות דמיונן לשממיות. תפוצתן באזורים טרופיים ברחבי אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. חיות בין סלעים או גזעים מתים ומחפשות שם טרף קטן.
סוגים.
הסוג אלופוגלוסוס ("Alopoglossus") הועבר למשפחה קרובה עצמאית - אלופוגלוסיים (Alopoglossidae).
דמויי כוח
דמויי כוח (שם מדעי: Varanoidea) היא על-משפחה בסדרת הקשקשאים, ובה 2 משפחות קיימות הכוללות את המינים הגדלים ביותר של לטאות. לטאות אלה הן קרוביהם הרחוקים של הנחשים, וכמותם בעלי לשון מפוצלת.
הידועה שבמשפחות הקבוצה היא הכוחיים (Varanidae), שבה רק סוג אחד: כוח ("Varanus"). עוד משפחה הקרובה לה היא הלנתנוטיים (Lanthanotidae), בה מצוי רק המין כוח חסר אוזן ("Lanthanotus borneensis") מבורניאו.
הקבוצה קשורה לתת-סדרה דמויי קמטן, בה מיני הלטאות הקרובות לנחשים והלטאות הארסיות היחידות כמו ההלודרמה מאמריקה הצפונית ומשפחות דומות כמו הקמטניים והקסנוקזאוריים. המין הקרוב ביותר לקבוצה היא לטאה תנינית סינית ממשפחת הסיניזאוריים.
אלו הלטאות הגדולות ביותר היום כשהגדול מכולם הוא דרקון קומודו ("Varanus Komodoensis"), שאורכו 2.5–3 מ' ומשקלו עד 280 ק"ג. בעבר היה מין גדול אפילו יותר – המגלניה ("Megalania"), שאורכה היה 5–7 מ' והיא שקלה עד 700 ק"ג.
אולימפיאדת נכים
דמויי קמטן
דמויי קמטן (שם מדעי: Anguimorpha), היא אינפרא-סדרה של קשקשאים המהווים שלב מעבר בין הלטאות לנחשים ומכילים משפחות קיימות. בתוך הקבוצה נמצאת גם קבוצת דמויי כח המכילה את הלטאות הכח הענקיות. כמו כן היא מכילה מספר משפחות נכחדות כמו המוסזאוריים (Mosasauridae) הימיים.
לרבים מבני המשפחה אין בכלל רגליים והם מזכירים במראם את הנחשים, הקרובים אליהם. לאחרים רגליים קצרות או גוף מגושם. חלקם בעלי לשון מפוצלת קלות והם בעלי גולגולת עבה ולסת קצרה וחזקה. רובם אוכלים מזונות מהחי לרבות חרקים, פרוקי-רגליים, חולייתנים קטנים ונבלות. המינים הגדולים ביותר מהסוג כוח מסוגלים להתמודד אפילו עם איילים.
מטוס יירוט
מטוס יירוט הוא סוג של מטוס קרב שתוכנן במיוחד לטובת ביצוע יירוט אווירי בשביל למנוע ממטוסי האויב מלבצע את משימתם. המושג מתייחס בעיקר למטוסי יירוט סילוניים שיוצרו בשנות ה-1950 ועד שנות ה-1980, לאחר תקופה זאת מטוסי קרב רב משימתיים החליפו את מטוסי היירוט בתפקידי הגנה אווירית במרבית חילות האוויר.
היסטוריה.
טייסות היירוט הייעודיות הראשונות הוקמו על ידי גיס התעופה המלכותי במלחמת העולם הראשונה במטרה להגן על לונדון ממתקפות על ידי ספינות אוויר גרמניות ומאוחר יותר גם מטוסי הפצצה מוקדמים. התרעה קצרה וביצועים נחותים הקשו מאוד על מטוסי היירוט שהצלחותיהם במלחמה היו מעטות. המגמה הזאת המשיכה גם זמן מה לאחר סיום המלחמה, מה שיצר את הסברה שלא ניתן לעצור ביעילות מבנים של מטוסי הפצצה. עם זאת, לקראת מלחמת העולם השנייה המצאת המכ"ם שנתן התראה מוקדמת יותר וכן עלייה ניכרת בביצועי מטוסי הקרב שאפשרו טיפוס מהיר יותר לגובה, אזנו את הכוחות.
עד סוף מלחמת העולם השנייה מעטים ממטוסי הקרב תוכננו כמטוסי יירוט ייעודיים ורובם היו התאמות של מטוסים כבדים יחסית ליירוט בתנאי לילה וחושך, כאשר יירוט יום התבצע לרוב על ידי מטוסי קרב סדרתיים רגילים. הלופטוואפה ייצר והשתמש במספר כלי טיס ייחודיים שתפקידם הבלעדי היה יירוט מטוסי הפצצה מערביים, כגון המסרשמיט Me 163.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מטוסי קרב סילוניים החלו להחליף את מטוסי הבוכנה. במלחמת קוריאה מטוסי מיג-15 רוסים וסינים שטסו מאדמות סין והגנו על אזור אווירי צר שכונה "סמטת המיגים", נהנו מעליונות כמעט מוחלטת בביצועים מול מרבית המטוסים של כוחות האו"ם והצליחו להסב אבדות חמורות על מטוסי התקיפה וההפצצה. מטוסי ההפצצה הכבדים חוו אבדות חמורות עד כדי כך עד שהם הפסיקו לטוס ביום מעל "סמטת המיגים". רק כאשר מטוסי ה-F-86 סייבר האמריקאיים הגיעו לזירה במספרים משמעותיים, יכלו כוחות האו"ם להשיג עליונות אווירית. באותה התקופה גם חל שינוי מהותי בתפיסת הלוחמה המודרנית. במלחמה הבאה, על פי ההשערה, מבני ענק של מפציצים כבדים יתקפו את האדמות של המדינות היריבות בעזרת כלי נשק גרעיניים. הגנה ממטוסים אלו דרשו פיתוח של מטוסי יירוט ייעודיים שעל ידי טיפוס מהיר, התראה מוקדמת והכוונה מגורם בקרה קרקעי יכלו להגיע למפציצים טרם הגעתם למטרתם ובתקווה למנוע מהם לבצע את משימתם. טילי המכ"ם שפותחו מעט מאוחר יותר אפשרו יירוט של מטרות גדולות במרחקים של מעבר לטווח הראיה (BVR).
במערב דוקטרינת היירוט הפכה למרכזית בפעולה של חילות האוויר עד כדי הזנחה של הכשרה לקרבות אוויר ופיתוח מטוסי קרב בעלי ביצועים שמתאימים למשימות יירוט ולא לעליונות אווירית (בעיקר במטוסי הקרב מהדור השני והשלישי) כגון ה-F-4 פנטום שבדגמיו המוקדמים הושמט התותח. הסובייטים שהיו צריכים להגן על שטח אווירי עצום וכן על כל אזור סיביר שמטוסי הפצצה של האויב יכלו לתקוף בקלות על ידי חציית החוג הארקטי פיתחו שורה של מטוסי יירוט כבדים להגנה אזורית והחזיקו במערך הגנה האווירית הגדול בעולם.
מלחמת וייטנאם היוותה קרקע לניסוי ובחינת הדוקטרינות ומטוסי הקרב שיוצרו לאחר מלחמת קוריאה. המערב מצא שמטוסי היירוט הייעודיים היו נחותים למטוסי הקרב הקלים מייצור ברית המועצות מבחינת כושר תמרון וכלי נשק, כאשר הייתה הגבלה בשימוש בטילי מכ"ם מעבר לשדה הראייה וטילי החום הוכחו כלא אמינים מספיק. כמו כן במשך המלחמה מטוסים אמריקאיים רבים הותאמו ליכולת רב משימתית בשביל למלא את הדרישה ליכולות תקיפה ועקב מיעוט מטוסי קרב של האויב. לאחר המלחמה פיתוח מטוסי יירוט ייעודיים פסק במערב ומטוסי הקרב הרב משימתיים ממלאים את הנישה הזאת כיום ברוב חילות האוויר.
כוח חסר-אוזן
כוח חסר-אוזן או לַנְתָּנוֹטוּס (שם מדעי "Lanthanotus borneensis") הוא מין יחידי בסוגו ובמשפחתו - משפחת הלנתנוטיים (Lanthanotidae) והוא קרוב משפחתם הרחוק של לטאות הכוח ושל ההלודרמיים (Helodermatidae) מיבשת אמריקה.
המין חי רק ביערות בבורנאו שבאינדונזיה. הוא קטן בהרבה מהכוחים האמיתיים ואורכו 42–43 ס"מ בממוצע. הוא בעל רגליים קצרות, לסת קטנה ומעוגלת וקשקשים גרמיים קטנים על פלג גופו העליון. למרות שמו הוא דווקא בעל אוזניים, אך הן בולטות פחות מאשר בקרב קרוביו, פרוש שמו המדעי הוא "אוזן מכוסה". הוא יוצא מהמחילות שלו בלילות לחפש טרף קטן כמו חרקים, שלשולים ולפעמים גם חולייתנים קטנים ובשבי ניזון מעיקר מיצורים ימיים כמו דגים ודיונונים. מעט מאוד ידוע עליו ומצב השימור שלו לא נקבע. התגלה המין בשנת 1878 ופרטים נלכדו במקומות מרוחקים זה מזה בכל האי, האופטימיסטים מבין המדענים משערים שהוא נפוץ בכל האי.
לנתנוטיים
קייט אלן
קייטרין ג'סי ג'ין "קייט" אלן (נולדה ב-25 באפריל 1970, בג'ילונג, אוסטרליה) היא טריאתלטית אוסטרלית-אוסטרית. היא זכתה במדליית הזהב בטריאתלון נשים באולימפיאדת הקיץ ב-2004 באתונה.
ביוגרפיה.
אלן גדלה בחווה בשטח של 10,000 דונם של גידול כבשים יחד עם שלושת אחיה בטיסדייל (Teesdale) בדרום מזרח אוסטרליה.
מגיל צעיר הוריה עודדו אותה לרוץ, ולעיתים קרובות נהגה לרוץ לבית הספר היסודי שהיה במרחק של 3 קילומטרים מביתה. בגיל ארבע החלה להתאמן באתלטיקה במגרש אתלטיקה בג'ילונג. היא התחרתה בריצה לילדים עד גיל 14 וזכתה במספר ניצחונות בריצה מעל 1,500 מטר ובריצות שדה. אלן התאמנה גם בהתעמלות בגיל צעיר, ספורט המפתח קואורדינציה, שהתגלתה כחשובה לאלן בקריירת הטריאתלון שלה.
אלן סיימה את לימודיה באוניברסיטת באלארט (Ballarat University) כאחות בגיל 20 ולאחר טיילה בחוץ לארץ. באחד מטיוליה היא פגשה את מרסל דיכטלר בקיצביל, שהיה מתחרה טריאתלון עבור אוסטרליה. אלן התחתנה איתו בשנת 1999. דיכטלר עודד את אלן להתחיל להתאמן בטריאתלון מ-1996.
קריירת הטריאתלון.
אחרי כמה שנים של הצלחה בתחרויות ברחבי אירופה עם המאמן לשעבר שלה מריו האייס (Mario Huys). אלן קיבלה אזרחות אוסטרית בשנת 2002 והתחילה להתחרות באליפות העולם. היא זכתה במקום שני כבר בתחרות השלישית שלה באליפות העולם בהמבורג, גרמניה וזכתה במקום שני באליפות האירופית בולנסיה, ספרד.