דורותי, שהייתה שבורת לב בעקבות התאבדות בעלה, לקחה את ילדיה ועברה הרחק ממיאמי. בסופו של דבר היא חזרה אל סירקלביל באוהיו, ונישאה בשנית לבעלה לשעבר דיק ג'ונאס. נישואים מחודשים אלו החזיקו מעמד בערך כשנה. ב-1962 פגשה דורותי בצ'אלמר מיליגן (1927 - 14 בדצמבר 1988). אשתו הראשונה של צ'אלמר התגרשה ממנו בשל הזנחה גורפת מצידו כלפיה. לצ'אלמר היו שתי בנות - צ'אלה, שהייתה בת גילו של בילי, ובת נוספת שהייתה מבוגרת יותר ועבדה כאחות. דורותי וצ'אלמר נישאו בסירקלביל, אוהיו, ב-27 באוקטובר 1963.
במשפטו של צ'אלמר, שנערך מאוחר יותר, הוא הואשם בהתעללות בבילי, מעשה שככל הנראה הוא זה שהוביל להתפתחות של אישיויות שונות אצל בילי. לדברי קיז, בשל ההתעללות פיצול האישיות של בילי התפתח בגיל מוקדם יותר. שלוש האישיויות הראשונות שלו (כריסטין, שון וילד חסר שם שאישיותו לא הייתה קשורה לפשעיו של בילי), הופיעו כאשר היה בן חמש, אמנם ללא קשר להתעללות, אך האישיויות נוספות הופיעו בוודאות בעקבות מקרה ההתעללות.
אישיויותיו של בילי.
הרצויות.
אלו עשרת האנשים שבילי פיתח באישיותו, ואשר רייגן וארתור החליטו שהם רצויים.
הבלתי רצויות.
אישיויות אלה שפיתח בילי הוגדרו כ"בלתי רצויים", מכיוון שהם שברו את הכללים שנקבעו על ידי רייגן וארתור.
אישיות המורה - אישיות ייחודית בפני עצמה.
האישיות אשר הייתה יוצאת דופן מכל אישיויותיו של בילי, אך לא הוגדרה כרצויה או לא רצויה אלא כאישיות שתאמה למאפיינים של שתי קבוצות האישיויות, הייתה אישיות המורֶה. המורה שימש כאבן דרך חשובה ביותר, בשל סיועו לבילי להשיג כלים למטרת היתוך. המורה משולב באופי וההתנהגות של כל 23 האנשים האחרים, ובשל כך הוא זוכר כמעט את כל הפעולות והמחשבות של האישיויות האחרות בדיוק רב. דבר זה מעיד על כך שרוב הסיכוי שלאישיותו של המורה ראיות רבות המוכיחות שבילי סובל מפיצול אישיות.
המעצר.
ב-1975, מיליגן נכלא בבית כלא לבנון באוהיו, בגין אונס (שביצע בתור אדלנה) ושוד מזוין (שביצע בתור פיל או קווין). הוא שוחרר על תנאי בתחילת 1977. בשל האונס שביצע, מיליגן אולץ להירשם בתור עבריין מין. באוקטובר באותה שנה, מיליגן נעצר שנית, הפעם באשמת אונס של שלוש נשים בשטח הקמפוס של אוניברסיטת המדינה של אוהיו (גם הפעם בוצע הפשע בתפקיד האישיות אדלנה). הוא זוהה על ידי אחת מקורבנותיו, ממאגר תמונות קלסתרון משטרתיות של עברייני מין שכללו גם קלסתרון שלו, וכן בעזרת טביעות אצבעות שנמצאו על מכוניתה של קורבן אחרת. מאחר שמיליגן השתמש באקדח ואקדחים נוספים נמצאו במקום מגוריו, התברר שהוא גם הפר את תנאי השחרור שלו. בכתב האישום נגד מיליגן נכתב: "...שלוש עבירות של חטיפה, שלושה אישומים של שוד בנסיבות מחמירות וארבע עבירות של אונס".
במהלך הכנת ההגנה שלו, מיליגן עבר הערכה פסיכולוגית על ידי ד"ר ויליס ק. דריסקול, אשר איבחן את מיליגן כלוקה בסכיזופרניה חריפה. הוא נבדק לאחר מכן על ידי הפסיכולוגית דורתי טרנר ממרכז בריאות הנפש המערבי בקולומבוס באוהיו. במהלך בדיקה זו, איבחנה טרנר כי מיליגן אכן סובל מהפרעת אישיות מרובה, וכי 24 האישיויות שפיתח אינן תעלול מתוחכם אלא הפרעה אמיתית. הסנגורים הציבוריים של מיליגן, גארי סצ'ווקרט וג'ודי סטיבנסון, טענו מאידך לאי שפיות - "והוא אושפז... עד אשר הוא יחזור לשפיות".
המאסר.
מיליגן נשלח לסדרה של בתי חולים ממשלתיים לחולי נפש, בהם בית המשוגעים של אתנה, שבו, לפי הדו"ח שלו, הוא קיבל רק מעט מאוד עזרה ולא הועילו לו התנאים שם. כאשר שהה בבתי החולים הללו, מיליגן דיווח על עשר אישיויות בלבד. אלה עשר האישיויות היחידות שהיו ידועות לפסיכולוגים אז. מאוחר יותר התגלו 14 אישיויות נוספות המוגדרות כ"בלתי רצויות". בין עשרת הראשונים היו ארתור, אלן, רייגן ודסקוביניץ' (אשר מיליגן טען שהוא זה שביצע את הפשעים) ואדלנה, אשר לפיו היא זו שהשתוקקה לחיבה וביצעה את מקרי האונס. מיליגן קיבל טיפול מהפסיכיאטר דוד קאול, אשר איבחן 14 אישיויות נוספת.
השחרור.
מיליגן שוחרר ב-1988, לאחר עשור במוסד לחולי נפש. לאחר מכן התגורר בקליפורניה, והיה הבעלים של חברת הפקות סטורמי לייף שבמסגרתה יצר סרטים. אף על פי שחל שיפור ניכר במצבו הנפשי, הוא טען והאמין שבכל זאת עדיין קיימות בתוכו מספר אישיויות נוספות.
דניאל קיז כתב אודותיו ביוגרפיה בשם "24 הפנים של בילי מיליגן". ספר נוסף של קיז, "מלחמות מיליגן", פורסם ביפן ב-1994 ובטאיוואן ב-2000, אך עדיין לא בארצות הברית. הסיבה לכך היא התביעה המשפטית המתמשכת של מיליגן כנגד מדינת אוהיו, בשל הטיפול הלקוי לכאורה אשר קיבל במוסדות של אוהיו.
מותו.
מיליגן נפטר ב-12 בדצמבר 2014 בבית אבות בקולומבוס, אוהיו, כתוצאה ממחלת הסרטן. היה בן 59 במותו.
ויטמין B9
איבופרופן
איבופרופן (Ibuprofen) היא תרכובת פעילה המשמשת כתרופה נפוצה ממשפחת מדכאי דלקת שאינם סטרואידים (באנגלית: Non Steroidal Anti Inflamatory Drugs או בקיצור NSAIDs). התרופה מוכרת בשמות המסחריים נורופן, אדוויל, אדקס, איבופן ועוד.
איבופרופן משמש כמשכך כאבים, כתרופה מורידת חום וכנוגד דלקת, והוא יעיל לטיפול בדלקות פרקים, שיגדון, כאבי ראש, כאבי וסת, כאבי לסת ושיניים. הוא דומה באופן פעולתו לאספירין, ובדומה לשאר התרופות מקבוצת נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים, הוא עלול לגרום לדימומים בדרכי העיכול. אפקט הורדת החום ושיכוך הכאב מתחיל תוך כשעה-שעתיים מרגע נטילת התרופה וטווח השפעתה הוא בין 5-8 שעות. האפקט הטיפולי האנטי דלקתי הרצוי אצל חולים הנוטלים את התרופה לטיפול בדלקות פרקים, עשוי להופיע באופן מלא רק לאחר מספר שבועות.
היסטוריה.
בשנת 1953 החל הרוקח ד"ר סטיוארט אדמס וצוותו מחברת בוטס (Boots) - רשת בתי מרקחת ותרופות ללא מרשם בריטית, במחקר שמטרתו יצירת משכך כאבים יעיל יותר מאספירין. אספירין שימשה באותו הזמן כתרופה העיקרית לשיכוך כאבים ולהורדת חום. ד"ר אדמס וצוותו חקרו קבוצה חדשה של מרכיבים – חומצות פרופיוניות, שהובילו בסופו של דבר לגילוי האיבופרופן - תרופה אנטי דלקתית לא סטרואידית (NSAID).
החומר הפעיל באיבופרופן פועל באתר הכאב על ידי חסימת ייצור פרוסטגלנדינים, שהם חומרים שומניים דמויי הורמון, המווסתים פעילויות שונות בגוף, כולל השריית כאב, נפיחות ודלקת. החברה פיתחה קודם לכן את האיבופנק, מולקולה דומה מאוד שהייתה בשימוש תקופה קצרה באנגליה עד שהתברר שהיא פוגעת בכבד.
בשנת 1962 הוגש הפטנט לתרופה איבופרופן, ובשנת 1966 התקיימו ניסויים קליניים ראשונים בו. בשנת 1969 הושק האיבופרופן באנגליה כטיפול עבור דלקת מפרקים שגרונית, תחת שם המותג BRUFEN. עם המעבר לתרופה ללא מרשם, הושק המותג NUROFEN.
בשנת 1983, לאחר שנאספו ראיות לבטיחות השימוש היומיומי בתרופה, הושק המותג נורופן באנגליה. התרופה אושרה על ידי ועדת הבטיחות לשימוש בתרופות ללא מרשם והפכה לתרופה הראשונה ממשפחת נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים (מלבד אספירין) שאושרה למכירה ללא מרשם רופא. בשנת 1984 אישר מנהל התרופות והמזון האמריקאי את מכירתה ללא מרשם.
בשנת 1987 זיכתה נורופן את ממציאה בפרס היוקרתי לעסקים שניתן לקבל בממלכה הבריטית – פרס מלכת אנגליה (The Queen's Awards for Enterprise), הניתן לעסקים ולארגונים בריטיים המצטיינים בחדשנות, בפיתוח בר-קיימא ובסחר בינלאומי.
כיום איבופרופן היא התרופה הנפוצה ביותר ממשפחת נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים, הנרשמת למטופלים על ידי רופאים, ואחת משלושת משככי הכאבים הנמכרים ביותר (ביחד עם פארצטמול ואספירין).
שימוש.
מינונים נמוכים של איבופרופן (400-200 מ"ג) נמכרים ברוב המדינות ללא מרשם רופא. לאיבופרופן משך פעולה תלוי מנה של 6 עד 8 שעות (מעבר לזמן מחצית החיים שלו). המינון המומלץ הוא 200-400 מ"ג למבוגר כל שש עד שמונה שעות, ובמרשם רופא עד מינון של 3,200 מ"ג ליום לתקופות קצרות מאוד. איבופרופן מותר לילדים מעל גיל חצי שנה. המינון לילדים הוא 5-10 מ"ג/ק"ג משקל גוף כל שש עד שמונה שעות, בתכשירים נורופן סירופ ואדוויל סירופ שריכוזם 100 מ"ג/5 מ"ל המינון הוא 0.5 מ"ל/ק"ג משקל גוף.
התרופה משמשת לטיפול בכאב, להורדת חום ובשימוש ניסיוני כמעצבת תהליכים דלקתיים כרוניים.
אופן פעולה.
איבופרופן הוא NSAIDs, וככזה הוא פועל על ידי דיכוי פעולת משפחת האנזים ציקלואוקסיגנאז (cyclooxygenase או COX) או בקיצור קוקס. אנזים מפתח בסינתזת פרוסטגלנדינים, מתווכי דלקת וכאב עיקריים. ישנם לפחות שני סוגי קוקס, קוקס-1 וקוקס-2. איבופרופן מעכב את שניהם בצורה דומה. הפעילות הרצויה של שיכוך כאב, הורדת חום והפחתת דלקת מתווכת על ידי קוקס-2 בעוד שדיכוי קוקס-1 אחראי לתופעה הלא רצויה של פגיעה במערכת העיכול ולתופעה שבדרך כלל אינה רצויה של פגיעה בפעילות טסיות הדם.
תופעות לוואי.
החלשת פעילות תרופות נוגדות דיכאון - במחקר משנת 2011 נטען כי עיכוב של ציטוקינים על ידי משככי כאבים מסוג NSAIDs, ובהם איבופרופן, עשוי לפגוע בפעילות האנטי-דיכאונית של תרופות ממשפחת ה-SSRI.
גירוי מערכת העיכול - ככל ה-NSAIDs הלא סלקטיביים, איבופרופן גורם להקטנת מוקוזת המעי והגדלת חומציות מערכת העיכול דבר שעלול בשימוש ממושך לגרום לצרבות ואף לכיב פפטי. מומלץ לקחת אותו רק לאחר האוכל ובשימוש ממושך בתוספת כדור להגנה על מערכת העיכול. עם זאת ביחס ל-NSAIDs אחרים ובמינונים של עד 1200 מ"ג ליום האיבופרופן בטוח לשימוש מבחינה זו.
סיכון לבבי - במשתמשים במינונים גבוהים לאורך זמן, קיים סיכון מוגבר לאירוע לב.
רגישות לאור - תופעת לוואי נדירה ביותר.
אתמולים אבודים