דייץ' הצדיק את האמון שהוא קיבל, והוביל את הקבוצה לאליפות הצ'מפיונשיפ וברנלי עלתה שוב לפרמייר ליג. בעונת 2016/2017 ברנלי הצליחה לשרוד בליגה וסיימה במקום ה-16 בפרמייר ליג. עונת 2017/2018 הייתה עונה מצוינת עבור קבוצתו של דייץ' שסיימו במקום השביעי בליגה, כאשר דייץ' גם קיבל את התואר מאמן חודש פברואר באותה עונה והיה מועמד לתואר מאמן העונה בליגה. מכיוון שברנלי סיימה במקום השביעי היא קיבלה כרטיס למוקדמות הליגה האירופית, ברנלי התחילה בסיבוב המוקדמות השני והעפילה עד לשלב האחרון של המוקדמות, הפלייאוף, בפלייאוף ברנלי הודחה על ידי אולימפיאקוס. ברנלי הציגה יכולת הרבה פחות טובה בעונת 2018/2019 והציגה יכולת הגנתית רעה בהרבה מאשר עונה קודם לכן. ברנלי סיימה במקום ה-16 באותה עונה. את עונת 2019/2020 ברנלי סיימה במקום ה-10 בליגה.
ב-15 באפריל 2022 לאחר עשור בקבוצה, פוטר מתפקידו לאחר שהקבוצה הייתה מתחת לקו האדום 7 מחזורים לסיום העונה.
תארים כמאמן.
קבוצתיים.
ברנלי:
לירן שטרית
לירן שטרית (נולד ב-12 בינואר 1997) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה.
שטרית נולד בחולון ולמד קולנוע במכללת מנשר לאמנות בתל אביב.
קריירה.
במסגרת לימודי קולנוע יצר שטרית שני סרטים קצרים, "העבר הבלתי נשכח" ו-"נקמה כפולה". בקיץ 2019 הופץ סרט קצר אחר של שטרית (באורך של 40 דקות) "בשם הבת" בכיכובם של נתי רביץ, אברהם סלקטר, לירית בלבן ועמי ויינברג. למרות אורכו הסרט הוקרן בבתי קולנוע בישראל, שודר פעמיים בטלוויזיה בערוץ הוט סניור והוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם ביניהם Riff ברומא ובוקה רטון בפלורידה. נוסף לכך, הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר. הסרט משודר באפליקציית וואלה VOD.
בשנת 2020 החלה הפקת סרטו הארוך הראשון של שטרית "אדמה בוערת" אותו מביים שטרית בכיכובם של נתי רביץ, יעל לבנטל, הילה הרוש, אסף הרץ, ריקי בליך, איציק סיידוף.
קרב תל א-שמס
קרב תל א-שמס הוא קרב שהתחולל ב-12–14 באוקטובר 1973 בין צה"ל לצבא סוריה, על השליטה בתל א-שמס שבסוריה. הקרב היה חלק מהקרבות לכיבוש המובלעת הסורית במלחמת יום הכיפורים.
רקע.
מלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן החלה ב-6 באוקטובר 1973 במתקפה סורית לכל אורך קו הגבול. עם פרוץ המלחמה הייתה חטיבה 188 חטיבת השריון היחידה בקו המגע עם הסורים. החטיבה כללה 71 טנקי שוט קל בשני גדודים: גדוד 53 בפיקוד רס"ן עודד ארז, וגדוד 74 בפיקוד סא"ל יאיר נפשי. עם פרוץ האש עמדה החטיבה מול מאות טנקים סורים והצליחה להשהות את התקדמות הצבא הסורי, אולם ספגה אבדות רבות.
בתוך 24 שעות מתחילת הלחימה איבדה החטיבה עשרות לוחמים, ביניהם גם המח"ט יצחק בן-שהם והסמח"ט דוד ישראלי, ולמעשה חדלה מלהתקיים ככוח מאורגן. גדוד 53, אשר הגן על דרום הרמה, ספג אבדות כבדות ושרידיו התפנו ב-7 באוקטובר בשעות הערב למחנה ירדן במסגרת "שיירת הרפאים". גדוד 74 איבד במהלך קרבות הבלימה כמחצית מכוחו, אולם המשיך להילחם תחת חטיבה 7 בצפון רמת הגולן.
שלושה חודשים לפני המלחמה היה סא"ל יוסי בן-חנן מפקד גדוד 53, אז החליף אותו עודד ארז. ביום הכיפורים שהה בן-חנן בירח דבש בנפאל עם אשתו הטרייה, וכאשר שמע על המתרחש מיהר לחזור לישראל. ב-8 באוקטובר נחת בישראל ובאותו הלילה ארגן במחנה ירדן כוח של 11 טנקים משרידי שיירת הרפאים ומלוחמים נוספים שמצא. כוח בן-חנן עלה ב-9 באוקטובר לרמת הגולן וסייע בהדיפת המתקפה הסורית האחרונה בעמק הבכא.
בתום חמישה ימי קרבות קשים, ב-10 באוקטובר, הצליחו כוחות צה"ל לבלום את הכוחות הסורים ולהדוף אותם משטח ישראל. במטכ"ל הישראלי הוחלט להמשיך את המתקפה לתוך שטח סוריה. מטרת המתקפה הייתה לאיים על דמשק, אף כי כיבוש דמשק לא הוגדר כיעד. טנקי חטיבה 188, תחת פיקוד חטיבה 7, השתתפו בהבקעה כחלק מאוגדה 36. האוגדה, בפיקוד תא"ל רפאל איתן, יועדה לאזור הצפוני של גזרת ההבקעה, מדרום לחרמון. כוחה העיקרי של האוגדה הייתה חטיבה 7, אשר כללה כ-110 טנקים בחמישה גדודים מוקטנים: שלושת הגדודים האורגניים של החטיבה (הגדודים 77, 75, ו-71), ושני גדודים מחטיבה 188 (כוח בן-חנן שכלל כ-25 טנקים, וגדוד 74 בפיקוד יאיר נפשי שמנה 8 טנקים בלבד).
ב-11 באוקטובר החלה המתקפה הישראלית לתוך סוריה. אוגדה 36 פרצה ראשונה בשני מאמצים: גדוד 77 בפיקוד אביגדור קהלני, פרץ בשיפולי החרמון אל כפר חדר, ועד סוף היום הגיע לפאתי בית ג'ן. כוח בן-חנן הוביל את ההתקפה באגף הדרומי של האוגדה, נתקל בהתנגדות מועטה וכבש את ג'ובתא אל-חשב, טרנג'ה ותל אחמר. עד סוף היום הצליח הגדוד להתקדם כ-10 קילומטרים והגיע עד למחנה אל פאוור (חלס).
באזור הפריצה של אוגדה 36 ישבו שרידי הדיוויזיה השביעית הסורית. כוחות הדיוויזיה ספגו אבדות כבדות במהלך בשבוע הראשון ללחימה, ועם סיום קרבות הבלימה נסוגו חזרה אל קווי הגנה שנבנו מראש בשטח סוריה.
פני השטח.
תל א-שמס הוא תל געשי הנמצא כ-18 קילומטרים ממזרח לגבול ישראל-סוריה. התל מתנשא לגובה של כ-1,000 מטרים והוא שולט על הכביש הראשי קוניטרה-דמשק ("ציר אמריקה", במפת הקוד הצה"לית). בתל א-שמס נחפרו מבעוד מועד מגנני נ"ט לכיוון דרום-מערב, שנועדו להגן מפני התקפה על התל ולמנוע תנועה על הכביש.
מצפון וממערב לתל משתרע שטח "הלג'ה הקטנה" - אזור בזלתי צעיר וטרשי מאוד הכולל רכסוני בזלת בגובה 2–5 מטרים. אזור הלג'ה נחשב לבלתי עביר לרק"ם והגן על אגפו המערבי של תל א-שמס.
הניסיון הראשון: כוח בן-חנן.
בבוקר 12 באוקטובר המשיכה אוגדה 36 בהתקדמות בכיוון דמשק. המאמץ הדרומי של האוגדה כלל את כוח בן-חנן (כ-20 טנקים) ואת גדוד 75 (בפיקוד יוס אלדר, כ-20 טנקים), כשחפ"ק חטיבה 7 (עם המח"ט יאנוש בן-גל) נע מאחור. גדוד 74 (כ-12 טנקים) נמצא בעתודה.
כוחות החטיבה התקדמו מזרחה מאזור חלס עם אור ראשון תוך שהם נתקלים בהתנגדות מועטה. כוח בן-חנן הוביל את התקדמות החטיבה, והחל להיתקל בהתנגדות חזקה יותר. תחילה היו אלה מטוסים סורים שתקפו את הכוחות, ובהמשך, כשהגיעו למרחק של כ-4 קילומטרים מדרום-מערב לתל א-שמס, נתקלו בירי טנקים וטילי נ"ט מכיוון התל. פלוגת טנקים מכוח בן-חנן הגיעה לגשרון באזור הכפר שוכתילה, על ציר "אמריקה", וגילתה שהגשר וסביבתו ממוקשים. כיוון שלא נלוו לחטיבה כוחות הנדסה לא יכול היה הכוח להמשיך. בינתיים התגברה האש על הגדוד שהיה בשטח נחות ושני טנקים נפגעו. שני הגדודים האחרים (75 ו-74) תפסו עמדות חיפוי והחלו לירות לכיוון התל מטווחים רחוקים, בזמן שכוח בן-חנן נחלץ לאחור מאזור שוכתילה.
הסתבר שהסורים הספיקו להיערך על התל בעמדות הגנתיות טובות ולהציב עליו כוחות גדולים יחסית. המחסור בכוחות הנדסה לא אפשר את ההתקדמות על הכביש הראשי, ובנוסף התברר כי האזור מטווח היטב על ידי חוליות נ"ט שהיו מחופרות על התל ועל ידי הארטילריה הסורית.
בצהרי היום נערך חפ"ק חטיבה 7 בכפר חלס והחל בחיפוש תוכנית חלופית שתאפשר התקדמות לכיוון תל א-שמס. קצין המודיעין של החטיבה, רס"ן אילן סהר, איתר בתצלומי אוויר שביל בשטח הלג'ה הקטנה, שיאפשר איגוף של תל א-שמס מצפון-מערב. הציר שאותר היה צר וחייב נסיעה איטית וניווט זהיר. יוסי בן-חנן, שלאחר חילוץ גדודו הגיע לחפ"ק החטיבתי, טען שיוכל לעבור בנתיב הצר ושכנע את יאנוש, המח"ט, לאשר את הפעולה.
התוכנית החטיבתית הייתה כי בן-חנן, בכוח של שמונה טנקים, יתקדם בנתיב שאותר בלג'ה. שמונה טנקים נוספים מכוח בן-חנן יישארו מאחור ויצטרפו לכוח לאחר שיתברר שהציר אכן עביר. הטנקים של הגדודים 75 ו-74 יישארו בשלב ראשון בחיפוי על ציר אמריקה, ויחד עם סיוע ארטילרי, יעסיקו את הכוחות הסורים על התל. לכשיאגף כוח בן-חנן את התל תוכנן בן-חנן להישאר בעמדות חיפוי לעבר עורפו של התל, בזמן ששני הגדודים האחרים יפרצו על ציר אמריקה ויכבשו את התל.
בשעה 14:30 החלו שמונת טנקי בן-חנן לנוע בשדרה בנתיב שאותר בלג'ה הקטנה. התנועה התנהלה באיטיות אך ללא תקלות. השיירה עברה מרחק של כ-6 קילומטרים בשטח הקשה, ולאחר כשעה הגיעו הטנקים למרחק של כמה מאות מטרים מצפון-מערב לתל. תנועת הטנקים בלג'ה לא אותרה על ידי הסורים. שמונת הטנקים תפסו עמדות תובה בלג'ה כשרכסוני הבזלת מספקים להם הגנה חלקית, והחלו לירות על רק"ם וכלי רכב סורים שזיהו על התל. לאחר כחצי שעה נראה היה שמרבית הכוחות הסורים על התל הושמדו, ובן-חנן ביקש להמשיך את תנופת ההתקפה ולהסתער על התל. יאנוש, המח"ט, התלבט, ולבסוף אישר את ההסתערות. שני טנקים הושארו בחיפוי, וששת הטנקים הנותרים החלו לעלות על התל מכיוון צפון-מערב.
ששת הטנקים נעו בפריסה רחבה והחלו לטפס על התל. משהגיעו לשליש העליון של התל נפתחה עליהם אש נ"ט עזה, כנראה מעמדות סוריות מצפון להם, ושלא היו בקו הראיה של כוח החיפוי. תוך דקות בודדות נפגעו ארבעה טנקים, כולל הטנק של בן-חנן. בטנק של בן-חנן נהרג התותחן הנרי וידאל, ובטנק אחר נהרגו מפקד הטנק אדיר שטרן והתותחן אדי אברהמוב. בטנק נוסף שנפגע אך נותר במצב נסיעה נהרג התותחן מאיר כהן. נהג הטנק פינה את הטנק מהתל לשטח הלג'ה, שם פרס הטנק זחל. הטנק ננטש בשטח כשבתוכו גופת התותחן ההרוג. שני הטנקים שלא נפגעו ירדו במהירות מהתל ועליהם הפצועים. שלושה טנקים פגועים נותרו על התל ובתוכם נשארו שלושה מההרוגים בקרב. בן-חנן עצמו נפצע קשה ברגלו וחולץ מהטנק על ידי נהגו, צביקה רוזנצוויג. רוזנצוויג גרר את בן-חנן לשוחה קטנה, ובאמצעות מכשיר קשר נייד שהיה על הטנק הצליחו לדווח על מצבם.
החילוץ.