בשנת 1980 בסמוך ליום הולדתה ה-15 של מונא, היא התייצבה מול וועדת החינוך הבהאית וביקשה להגשים את חלומה להפוך למורה. כאשר בקשתה נדחתה על ידי הוועדה עקב גילה הצעיר קיבלה זאת מונא באופן קשה והתאכזבה מההחלטה. אולם, מיד לאחר יום הולדתה התייצבה שוב בפני הוועדה, והפעם בקשתה התקבלה. וכך, בגיל 15 היא החלה לעבוד כמורה במקביל ללימודיה בתיכון. תלמידיה היו ילדים בהאים צעירים, ושיעוריה כללו תכנים לימודיים על הדתות הגדולות, על פיתוח רוחני, ועל חינוך לנתינה למען הקהילה. בנוסף, עודדה מונא את תלמידיה להביא לידי ביטוי את כישרונותיהם, ולימדה אותם להעריך את השלום בין בני אדם ואת יופיו של המגוון האנושי.
מעצרה והעמדתה לדין.
לאורך שנים רבות סבלו הבהאים באיראן מרדיפות שנעשו הן על ידי המוסלמים והן על ידי שלטון השאה. אולם, המהפכה האיראנית החמירה את הרדיפות והגבילה את זכויותיהם וחייהם של הבהאים. אט אט חלחלו הגזירות והתפשטו לכל תחומי החיים. האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ומאמיניו לא הסתפקו בהגבלות הללו, והחלו להוציא להורג רבים ממנהיגי הקהילה הבהאית.
ב-23 באוקטובר 1982, לאחר חודשים בהם גל המעצרים התרחב, ומנהיגים ומאמינים בהאים מכל קצוות המדינה הוצאו להורג, גם תורם של מונא ואביה הגיע. בשעה שבע וחצי בערב, בעת ששהתה בבית עם הוריה, נקשו על דלתם ארבעה אנשי משמרות המהפכה האסלאמית והודיעו להם כי התבקשו על ידי התובע הציבורי של שיראז לערוך חיפוש בביתם. לאחר שתם החיפוש בבית, נלקחו מונא ואביה למעצר, וניירות ומסמכים שנמצאו בו הוחרמו.
מלבד מונא ואביה, נעצרו באותו הלילה ובימים שאחריו עוד כארבעים בהאים משיראז. בעיניים מכוסות הם הובאו לבית המעצר של המהפכה "ספאה", שם הופרדו לאגפים נפרדים. במשך חודש מונא הייתה כלואה בבית המעצר מנותקת ממשפחתה ומהעולם שבחוץ, עד שבסופו של דבר קיבלה אמה רשות לבקרה.
בשל דתה של מונא, היא זכתה ליחס משפיל ביותר מצד רשויות בית המעצר. מכיוון שהיא, כמו כל הבהאים באיראן, סווגה ככופרת, ולכן כמלוכלכת, נמנעו הסוהרים מלבוא עמה אף במגע הפיזי המזערי ביותר. כאשר נאלצו להוביל אותה לחקירותיה מכוסת עיניים, הם עשו זאת באמצעות עיתון מקופל לשניים בצורה כזו שמונא והסוהר אחזו כל אחד בקצהו האחר של העיתון על מנת להימנע ממגע.
ב-29 בנובמבר 1982, לאחר שלושים ושמונה ימים בכלא ספאה, הועברה מונא יחד עם עצורות בהאיות נוספות לכלא עאדלאבאד השוכן גם הוא בשיראז. הכלא החדש היה מלוכלך יותר מהקודם, והאסירות נכלאו בקבוצות של שלוש נשים בתא עם מיטה אחת כך שנאלצו לשכב לישון על רצפה. למרות התנאים הירודים במעצר והקושי הנפשי והפיזי אשר חוו האסירות, נותרה מונא איתנה ברוחה. המעבר מבית המעצר ספאה לכלא עאדלאבאד לא דווח למשפחות האסירות ואמה של מונא התוודעה לכך רק לאחר שבאה בעת ביקור המשפחות לבית המעצר ספאה.
בדומה לשאר האסירים הבהאים, מונא הייתה כפופה להליך בעל ארבעה שלבים של חקירות שתוצאתם הייתה עשויה להיות שחרור וזיכוי או הוצאה להורג. בחקירות הללו ניסו החוקרים מטעם המהפכה האסלמית לשכנע את מונא לכפור באמונתה הבהאית ולהצהיר על שקריותה. למרות איום המוות שריחף מעל לראשה ולמרות החקירות המתמשכות והעינויים שעברה, סירבה מונא לשתף פעולה עם רצונותיהם של המולות והשופטים שנפגשו עמה, והצהירה בגאווה על אמונתה הבהאית העמוקה ועל מסירותה הבלתי מתפשרת לדתה. לאחר החקירות, מונא נמצאה אשמה בהאשמות שונות הקשורות לאמונתה ופעילותה הדתית כמו גם האשמות בדבר שיתוף פעולה לכאורה של הבהאים עם הציונים. גזר הדין שניתן למונא היה הוצאה להורג.
במשך כל אותו הזמן, ובמקביל לחקירותיה של מונא, פעלה אמה למען שחרורה של בתה. הרשויות בספאה הורו לשחרר את מונא בערבות, ולאחר מאמצים רבים עלה בידה של אמה לגייס את סכום הכסף הדרוש, אשר עלה בהדרגה. אולם, באמצע ינואר 1983, כאשר הגיעה לבית הכלא עאדלאבאד עם מסמכי השחרור של מונא, לאחר ששילמה האם את הערבות בפני התובע הכללי של שיראז, היא נעצרה באשמת חברותה ב"וועד הפעילות הסוציאלית הבהאית" תשע שנים קודם לכן. אמה של מונא נכלאה למספר חודשים יחד עם בתה, ושוחררה ב-13 ביוני 1983.
מותה.
חמישה ימים לאחר שחרורה של האם מעאדלאבאד, ב-18 ביוני 1983, נלקחה מונא באישון לילה, יחד עם עוד תשע אסירות בהאיות למגרש גולף בעיר, שם הן הוצאו להורג בתלייה. מונא, בת שבע עשרה וחצי במותה, הייתה הצעירה ביותר מבניהן. אחד השומרים אשר היה נוכח בהוצאה להורג העיד כי מונא ביקשה להיות האחרונה, וכי עד שהגיעה תורה התפללה על נשמותיהם של האנשים אשר הוציאו להורג את חברותיה.
הנשים שהוצאו להורג יחד עם מונא הן:
נסראת ילדאאי (54).
עזת ג'אנמי אשראקי (50)
רויא אשראקי (23)
טאהירה סיאוושי (32)
זרין מוקים אביאני (28)
שירין דאלונד (25)
אח'תר סאבת (19 או תחילת שנות העשרים)
סימין סאברי (תחילת שנות העשרים)
מהשיד נירומנד (28)
גופתה של מונא, כמו גופותיהם של בהאים אחרים, מעולם לא נמסרה למשפחתה. היא נקברה בסתר בבית הקברות הבהאי של שיראז, אשר נהרס על ידי משמרות המהפכה בשנת 2014. לפי הערכות שונות, לאורך השנים נטמנו בבית הקברות למעלה מתשע מאות מאמינים בהאים שהוצאו להורג על ידי השלטונות האסלאמיים.
הנצחה.
סופה הטרגי של מונא, והוצאתה להורג בצעירותה הפכו לסמל של רצח חפים מפשע עבור הקהילה הבהאית באיראן.
סיפורה של מונא היווה נושא למספר יצירות אמנות. בשנת 1985 הוציא המוזיקאי הקנדי דאג קמרון קליפ רשמי המציג את סיפורה של מונא, ומוחה כלפי רדיפות הבהאים באיראן. בספטמבר 2002 יצא לאור המחזה "שמלה חדשה למונא" אשר נכתב על ידי מרק פרי ומתאר גם הוא את חייה ומותה של מונא מחמודניז'אד.
ראו גם.
המהפכה האיראנית
הקהילה הבהאית באיראן אחרי המהפכה האסלאמית בשנת 1978–1979
משמרות המהפכה האסלאמית
הדת הבהאית
קישורים חיצוניים.
סיפורה של מונא מתוך אתר השייך לקהילה הבהאית
המחזה "שמלה חדשה למונא" שנכתב עליה לאחר מותה
__לחיפוש__
אבראהים ג'ורג' ח'יראללה
אבראהים ג'ורג' ח'יראללה (בערבית: ابراهیم جورج خیر اللہ ; 11 בנובמבר 1849- 6 במרץ 1929) היה ממייסדי הקהילה הבהאית בצפון אמריקה.
תחילת חייו ואימוץ הדת הבהאית.
ח'יראללה נולד בהר הלבנון. הוריו היו חברים בכנסייה האורתודוקסית המלכיתית. ח'יראללה ואחותו כמעט ולא הכירו את אביהם, שנפטר כאשר ח'יראללה היה בן שנתיים.
ב-1866 ח'יראללה החל ללמוד רפואה בקולג' הסורי פרוטסטנטי. מאחר שהיו מעט מאוד עבודות זמינות בסוריה עבור אלו שרכשו חינוך מערבי, ח'יראללה עבר למצרים, בה היה מחסור בעובדים משכילים. ח'יראללה לימד שנה באקדמיה האמריקאית הפרוטסטנטית באלכסנדריה, ובין השאר עסק גם בסחר בכותנה ובסוכר, החזיק בחנות לאריגים והיה קבלן של עבודות ציבוריות.
ח'יראללה נישא לסורית נוצרייה ולשניים היו שתי בנות, נאביהה ולביבה, ובן בשם ג'ורג' אבראהים. לאחר מות אשתו, ח'יראללה נישא בשנית לאישה קופטית אך הנישואים כשלו והשניים התגרשו. בהמשך, ח'יראללה נישא שוב לאישה יוונייה.
ח'יראללה התעניין מאוד בקסם והאמין שחזרה על פסוקים מהתנ"ך תוכל לעזור לו להשיג כל מה שחפץ בו. כחלק מחיפושיו אחר כוחות קסם, ח'יראללה פגש ב-1889 קוסם שעסק בקסם שחור, וזה ניסה לשכנע אותו לוותר על רעיונותיו להשיג כוחות קסם והציע לו לפגוש את חאג'י עבד אלכרים-י-טהראני, שהיה ידוע בזכות עיסוקו בקסם לבן. טהראני דרש מח'יראללה לשרוף את ספריו שעסקו בקסם השחור, קיבל אותו כתלמידו והחל ללמד אותו אודות הדת הבהאית.
ח'יראללה התעניין מאוד בדת ונפגש עם טהראני באופן יומיומי במשך שנתיים. במהלך הזמן הזה, ח'יראללה קיבל הדרכה לגבי עקרונות הדת ועובדות היסטוריות שקשורות בה. לאחר שנתיים של לימוד, ח'יראללה הפך לבהאי, ובכך היה ככל הנראה לסורי הנוצרי הראשון שהמיר את דתו לדת הבהאית.
התלהבותו של ח'יראללה מהדת החדשה הובילה אותו לספר לאחרים אודותיה. הוא הכיר את חברו הטוב, אנטון חדאד, לטהראני ובמהרה חדאד רצה ללמוד את כתביו של בהאא אללה.
המעבר לארצות הברית ולימוד הדת.
אימוץ הדת החדשה לא הסיט את ח'יראללה משאיפותיו להשיג כוחות קסם. ח'יראללה האמין שהדת הבהאית העניקה לו את היכולת לגלות את סודות הטבע ושאף להיות ממציא. ח'יראללה ראה בארצות הברית הזדמנות לקדם את המצאותיו וטהראני תמך בתוכניתו לנסוע למערב. השניים הסכימו ביניהם שעל ח'יראללה לנסוע לניו יורק ולהזמין אנשים לאמץ את הדת. טהראני עזר לח'יראללה לשכנע את חדאד לנסוע איתו וככל הנראה מימן את הנסיעה.
ח'יראללה הגיע לניו יורק בדצמבר 1892. הוא התיישב בשיקגו והחל ללמד באופן פעיל אודות הדת והעביר שיעורים אותם כינה שיעורי "מחפשי האמת". בתוך שנתיים ח'יראללה העביר את רשמיו לעבד אלבהאא' ודיווח לו על ההצלחה יוצאת הדופן של מאמציו.
ב-1895 ח'יראללה עבר לקנושה, ויסקונסין, שם החלה להתגבש קהילה בהאית, והמשיך להעביר שיעורים. בשנה שלאחר מכן דווח כי מספר המאמינים בשיקגו וקנושה נאמדו במאות. ח'יראללה גם ביקר בקנזס סיטי, ניו יורק, אית'קה ופילדלפיה, שם הצליח לזכות בעוד כמות גדולה של תומכים. ח'יראללה טען שהצליח לגרום בשנתיים הראשונות בלבד לעבודתו לכאלפיים אמריקאים להמיר דתם לדת הבהאית. כ-700 חיו בשיקגו, בין 250 ל-300 בקנושה, ראסין ומילווקי, 400 בניו יורק והשאר בבוסטון וערים גדולות אחרות.
במשך חמש שנים התעמולה של ח'יראללה התבצעה בשקט, אך בהתמדה וללא הפרעה ומבלי למשוך הרבה תשומת לב מחוץ לארצות הברית. בשל הצלחתו להפיץ את תורתו של בהאא' אללה במערב, חי'ראללה קיבל מעבד אלבהאא' את הכינויים "הכובש של אמריקה", "קולומבוס השני" ו"פטר של בהאא'".
פרסומים ושיעורים.