כתב ריצ'רד הרד על קאולי: "הכישרונות המייחדים אותו ככותב מנומס אינם אלא מקצת שבחו. יש בו משהו נעים מעל ולמרות כושר הביטוי. זה נועם מוסרי, ורגישות עדינה של השכל, שכולם קולטים ואוהבים בשירה של מר קאולי".
כתב תומאס ספראט על קאולי: "מעט חברים וספרים, לב שמח, ומצפון נקי, היו מלוויו הקבועים. אמנם הוא לקח עמו את שירתו, אולם הפרישה כמו גם את עצמו: הוא הקדישה לשרת את יוצרו; לתאר את התמונות הגדולות, של דת ושל מידות הטובות, שגדשו את שכלו. והוא השתמש במוזיקה שלו, כפי שדוד ניגן לפני שאול, לשיר ולשבח את א-להים והטבע, ולהסיר רוח רעה מלבבות האנשים... בחייו הוא צירף את התמימות והכנות של המלומד לאנושיות והנימוס הטוב של איש החצר. בשיריו הוא איחד את האיתנות והאמנות של הראשון עם העדינות והחינניות של השני... הוא הצטיין הן בפרוזה והן בשירה, ולשתיהן יחדו שלמות, מצוינת לשבח יותר מכל אצל כמה קדמונים, מובנת מאליה, אך כל כך קשה לחיקוי".
בית הספר על יסודי משגב
בית הספר על יסודי משגב הוא בית ספר על יסודי בזרם הממלכתי הפועל במרכז משגב בסמוך לעצמון ומונה 1900 תלמידים. בית הספר משגב נוסד ב-1987 בידי מנהלו הראשון דוקטור אלי מנברג. מנהלו הנוכחי של בית הספר הוא דודי פרידמן. בית הספר נחשב למוביל בענף הרובוטיקה והאלקטרוניקה וזכה במספר פרסים בינלאומיים וארציים.
יישובים הלומדים במשגב.
בבית הספר לומדים יישובים מארבע בתי ספר יסודיים:
בית ספר הר גילון: מתוכם כמון, גילון, צורית, טל אל, לבון, הר חלוץ, תובל, פלך, חרשים, מכמנים ומורן.
בית ספר יסודי משגב: מתוכם שורשים, יובלים, יעד, אשחר, לוטם, רקפת, עצמון.
בית ספר הר שכניה: מתוכם שכניה, קורנית, יודפת, אבטליון, מנוף, יחד, הררית, ומצפה אביב.
בית ספר נוף  גליל: מתוכם אמירים, כפר חנניה, חזון, שפר, טפחות, כפר שמאי, פרוד, שזור.
פיצול בית הספר.
בקיץ 2015 מועצה אזורית משגב החליטה על פיצול על יסודי משגב לשלושה בתי ספר, עומר (בית ספר לחינוך מיוחד), אסיף (בית ספר מתחדש) וקציר (בית ספר צומח) משיקולים פדגוגיים הנגזרים מגודלו של בית הספר וגידולו
מבנים בבית הספר.
בבית הספר מתקיימת ספריה הנועדת לשימוש במחשבים וספרים לצורכי למידה. אשכול הפיס מיועד ללימודי מדעים, אומנות והרצאות. אולם הספורט משמש את תלמידי בית הספר ואת חוגי המועצה. המבנים הציבוריים משמשים את שלושת בתי הספר. לאור גידול מתמיד בכמות התלמידים בקמפוס והערכות לקויה של הרשות, קיים מחסור מתמיד בכיתות לימוד בבית הספר.
ונצל אנטון פון קאוניץ-ריטברג
ונצל אנטון הנסיך פון קאוניץ-ריטברג (בגרמנית: Wenzel Anton Fürst von Kaunitz-Rietberg; 2 בפברואר 1711 – 27 ביוני 1794) היה דיפלומט אוסטרי ומדינאי בממלכת הבסבורג.
דגל באבסולוטיזם נאור. תפקידו כשר החוץ במשך קרוב לארבעה עשורים (13 במאי 1753 – 19 באוגוסט 1792), העמיד אותו כאחראי למדיניות החוץ של בית הבסבורג תחת שלטונם של מריה תרזה, יוזף השני ולאופולד השני קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. בין היתר, ייעץ לקיסר על תגובה חריפה לאיומי צרפת המהפכנית וכך תרם לפרוץ מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה.
בשנת 1764 הועלה לדרגת אצילות כנסיך האימפריה הרומית הקדושה .
חורש
כבארה (כפר)
כבארה (בערבית: كبارة) היה כפר ערבי קטן במישור חוף הכרמל, כ-30 ק"מ מדרום לחיפה, בסמוך לג'סר א-זרקא.
מקור שמו של הכפר הוא ככל הנראה ריבוי של המילה "כוברי", שיבוש של המילה הטורקית "Köprü" שפירושה "גשר" - על שם הגשר שעל נחל תנינים הסמוך.
בסמוך לכפר היה שטח גדול של ביצות ומערה פרהיסטורית שיושבה בידי בני אדם ניאנדרטלים.
תושבי הכפר כבארה היו מוסלמים והתפרנסו מחקלאות ומגידול בעלי חיים. על פי נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מספר התושבים היה 120. שטח הכפר ב-1945 עמד על 9,831 דונם, מתוכם 3,487 דונם היו בבעלות יהודית.
מצפון לכפר הוקם בשנת 1938 קיבוץ מעיין צבי.
בניגוד לכפרים ג'סר א-זרקא ופוריידיס שבקרבתו, הכפר כבארה לא נשאר על תילו לאחר מלחמת העצמאות. הכפר נכבש ופונה מיושביו ב-30 באפריל 1948. בתי הכפר נהרסו, ועל אדמותיו נמצאים כיום מושב בית חנניה וקיבוץ מעגן מיכאל.
לואי קופרוס
לואי מארי-אן קופרוס (בהולנדית: Louis Marie-Anne Couperus; 10 ביוני 1863, האג – 16 ביולי 1923, דה סטיח ) היה סופר ומשורר הולנדי.
יצירתו של קופרוס משתרעת על קשת רחבה של סוגות ספרותיות: שירה לירית, רומנים היסטוריים ופסיכולוגיים, נובלות, סיפורים קצרים, אגדות, פיליטונים ורישום , והוא נחשב לאחת הדמויות הבולטות בספרות ההולנדית.
יצירתו, למעט סיפור קצר אחד, לא תורגמה לעברית.
ביוגרפיה.
לואיס מארי-אן קופרוס נולד בהאג, הולנד, הילד הצעיר במשפחה בת 11 ילדים לג'ון ריצוס קופרוס וקת'רינה גרטודה ריינסט. ארבעה מאחיו מתו טרם לידתו. קופרוס הוטבל ב-19 ביולי 1863 בכנסיית וולון (Église wallone) בהאג. בילדותו למד בפנימיה של מר ויירס בהאג, במהלך לימודיו פגש את חברו לימים, הנרי ואן בובן.
ב-6 בנובמבר 1872 עזבה המשפחה את האג ועברה לבטאוויה, באיי הודו המזרחיים ההולנדיים. אמו של קופרוס ואחיו (שסבל מדלקת הצפק) חזרו להולנד בדצמבר 1873; אמו חזרה לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים באפריל 1874. כך קופרוס בילה חלק מנעוריו (1873-1878) באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, ולמד בבית הספר בבטאוויה. בבטאוויה פגש לראשונה את דודניתו, לימים אשתו, אליזבת קופרוס-באוד. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי למד קופרוס בגימנסיה על שם וילם ה-3 בעיר.
בקיץ 1878 חזרה משפחתו להאג, שם נשלח ללמוד בבית הספר HBS. בתקופה זו הוא בילה זמן רב במשפחת וליידנר-היין (Vlielander-Hein), שאחותו הייתה נשואה לבנם. ב-HBS פגש קופרוס את חברו לימים, פרנס נצ'ר (Frans Netscher). במהלך תקופה זו של חייו קרא רומנים של אמיל זולא ואואידה (Ouida) (את האחרונה פגש בפירנצה, שנים לאחר מכן). מאחר שציוניו של קופרוס לא השתפרו, שלח אותו אביו לבית ספר שם למד להיות מורה לשפה ההולנדית. ב-19883 הוא השתתף באופרה שנכתבה על ידי שארל גונו, "Le tribut de Zamora". מאוחר יותר הוא השתמש באלמנטים מאופרה זו בספרו "Eline Vere".
אנ&quot;א
לודוויג החמישי, דוכס בוואריה
לודוויג החמישי, דוכס בוואריה (מאי 1315–18 בספטמבר 1361), היה מרקיז ברנדנבורג בין השנים 1323–1351, ודוכס בוואריה בין השנים 1347–1361.
ביוגרפיה.
לודוויג נולד במאי 1315 ללודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובאטריצ'ה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניץ וביאטריקס מברנדנבורג.
בשנת 1323 העניק לו אביו את מרקיזות ברנדנבורג, שאותה ירש בשנת 1320, לאחר שהיינריך השני, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל שהיה האחרון מבית אסקניה בברנדנבורג מת ללא יורשים, והתעלם מטענותיו של רודולף הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג לזכותו על הירושה. על מנת לחזק את שליטתו בצפון גרמניה, התחתן לודוויג עם מרגרט מדנמרק, בתם של כריסטופר השני, מלך דנמרק ואופמיה מפומרניה, אולם לודוויג נאלץ בשנת 1325 לדכא מרד נגדו בברלין ובקלן. בשנת 1328 פרץ סכסוך בינו לדוכסי פומרניה, וכתוצאה מכך פרצה שנה מאוחר יותר מלחמת פומרניה-ברנדנבורג שנמשכה עד לשנת 1333, ובסיומה ויתר לודוויג על תביעתו בפומרניה.
בשנת 1338 חתם לודוויג על הצהרת רנזה, ובה הכירו הנסיכים הבוחרים בזכויות הקיסר נגד האפיפיור בנדיקטוס השנים עשר. בשנת 1340 מתה אשתו מרגרט מדנמרק, אולם גם לאחר מותה נשאר לודוויג ביחסים טובים עם בית המלוכה הדני, ואף סייע יחד עם יוהאן השלישי, רוזן הולשטיין-פלן לגיסו ולדמר הרביעי, מלך דנמרק לתפוס את השלטון. באותה שנה איחד אביו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, לאחר מותו של יוהאן הראשון, דוכס בוואריה.
ב-10 בפברואר 1342 התחתן לודוויג עם מרגרטה, רוזנת טירול, בתם של היינריך, מלך בוהמיה ואדליידה מבראונשווייג, ללא שבוטלו נישואיה ליאן ז'ינדריך, מלך בוהמיה. בעקבות כך הטיל האפיפיור קלמנס השישי חרם על לודוויג שנתמך על ידי הבישופים של בריקסן וטרנט, אולם לודוויג נתמך על ידי אביו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וויליאם איש אוקאם ומרסיליו מפדובה התאולוגים הפרנציסקנים שהתירו נישואים אזרחים, וכך הצליח לודוויג להשיג שליטה ברוזנות טירול.
לאחר מות אביו בשנת 1347 שלטו לודוויג ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה, ולודוויג יחד עם אחיו לודוויג השישי, דוכס בוואריה ואוטו החמישי, דוכס בוואריה קיבלו את בוואריה העליונה.
בשנת 1347 הדף לודוויג מתקפה של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לעבר טירול, ובשנת 1348 פתח במרד נגדו בתמיכת דנמרק ופומרניה. המרד החל לאחר שוולדמאר המתחזה טען שהוא ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל, וזכה לתמיכת קרל הרביעי. המלחמה נמשכה עד לשנת 1350, ובמהלכה איבד לודוויג חלק משטחי ברנדנבורג והרס רב נגרם במדינה.
בדצמבר 1351 מסר לודוויג את מרקיזות ברנדנבורג לאחיו לודוויג השישי, דוכס בוואריה, בתמורה לשליטתו בבוואריה העליונה לבדו. בשנת 1356 הסתכסך לודוויג שוב עם קרל הרביעי, לאחר שבבולת הזהב קבל אחיו לודוויג השישי ומרקיז ברנדנבורג תואר נסיך בוחר, ואילו לודוויג לא קיבל שום מעמד בתהליך הבחירות.