למשך מספר שנים לאחר מכן טיילה ויליאמס עם רגימנט המתנדבים השמיני של אינדיאנה, מתלווה לחיילים במסעותיהם ברחבי ארקנסו, לואיזיאנה וג'ורג'יה. היא נכחה בקרב פי רידג' ובקרבות הנהר האדום. פעם אחת אף נכחה בקרב בליטל רוק שבו לחמו חיילים שחורים במדי הצבא, ואולי השפיעו על המעשה העתידי שלה, ההתגייסות לצבא כגבר. בהמשך הועברה לוושינגטון די. סי., שם שירתה תחת פיקודו של גנרל פיליפ שרידן. כשקרבות נגמרו עברה לשרת במחנה ג'פרסון .
למרות האיסור על נשים לשרת בצבא, ויליאמס התגייסה לצבא הסדיר ב-15 בנובמבר 1866 בסנט לואיס לשירות צבאי של שלוש שנים, כשהיא מציגה את עצמה כגבר בשם הבדוי "ויליאם קתאי". היא הוצבה ברגימנט חיל הרגלים ה-38. רק על שני אנשים ידוע ששרותה כגבר בצבא היה ידוע להם: בן דודה וחבר, ששירתו שניהם ברגימנט שלה.
מעט לאחר שהחלה את שירותה הצבאי חלתה באבעבועות שחורות, שהתה זמן מה בבית חולים וחזרה ליחידתה, שעברה לניו מקסיקו. ייתכן שבהשפעת האבעבועות, החום הניו-מקסיקני או הצעידה ארוכת השנים, החל גופה להראות סימנים של מאמץ, והיא אושפזה במהירות. כששהתה בבית החולים הצבאי גילה לבסוף מנתח המחנה את עובדת היותה אישה, ודיווח למפקדו. היא הודחה מהשירות הצבאי ב-14 באוקטובר 1868.
לאחר המלחמה.
לאחר הדחתה מהצבא עבדה כטבחית בפורט יוניון שבניו מקסיקו, ולאחר מכן עברה לפואבלו שבקולורדו. היא נישאה, אך הנישואים נגמרו באסון, כשבעלה בורח עם כספה ועדר סוסים. מקום מגוריה הבא היה טרינידד שבקולורדו, שם עבדה כתופרת. ייתכן גם שהיה בבעלותה פנסיון. באותה תקופה התפרסם לראשונה שירותה הצבאי כגבר בציבור. כתב מסנט לואיס שמע שמועות על אישה אפרו-אמריקאית ששירתה בצבא, והגיע על מנת לראיין אותה. סיפורה פורסם בעיתון "The St. Louis Daily Times" ב-2 בינואר 1876.
בסוף 1889 או תחילת 1890 אושפזה בבית חולים מקומי למשך תקופה, וביוני 1891 ביקשה לקבל קצבת נכות בשל שירותה הצבאי. זהות המחלה או הנכות שבעקבותיה ביקשה קצבה אינה ידועה. היו תקדימים להענקת קצבה לנשים ששירתו בצבא – דבורה סמפסון ב-1816, אנה מרי ליין ומולי פיטצ'ר זכו כולן לקצבה על שירותן כגברים במלחמת העצמאות של ארצות הברית. עם זאת, לוויליאמס לא היו חברים בעלי השפעה שיעזרו לה לקבל את הקצבה.
בספטמבר 1891 בחן רופא מטעם משרד הפנסיה האמריקאי את מצבה הבריאותי של ויליאמס. מלבד העובדה שסבלה מכאב עצבי ומסוכרת, כל אצבעותיה נכרתו ולא היה ביכולתה ללכת בלי קביים, אך הרופא החליט שאין צורך להעניק לה קצבת נכות. בקשתה נדחתה.
התאריך המדויק שבה נפטרה ויליאמס אינו ידוע לחלוטין, אך ההנחה היא שהיא נפטרה זמן מה לאחר דחיית הקצבה, כנראה מתישהו במהלך 1892. קברה, שככל הנראה היה עשוי עץ, לא שרד את השנים שעברו מאז, ולכן גם מקום קבורתה אינו ידוע.
ב-2016 הוצב פסל עשוי ארד של קתאי ויליאמס, שעליו מידע עליה וגן ורדים סביבו, מחוץ למרכז התרבותי ריצ'רד אלן בלֶוֶונְווֹרְת' שבקנזס.
איקבין
איקבין היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה איקבין נזכרת בשורה ה-27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן ציר, דותן, שפירין, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בכפר עקאבה שבשוליה המזרחיים של בקעת סאנור, הסמוך לעיירות הנזכרות לצד איקבין בכתובת, ובהן ציר (הכפר ציר), שפירין (ח'רבת ספירין) וכפר כסדיה (ח'רבת כשדה).
מזחרו
מזחרו היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה מזחרו נזכרת בסוף השורה ה-27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן ציר, שפירין, איקבין, דותן, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת זיהוי ליישוב הקדום היא בח'רבת מחרון הסמוכה ממזרח לתל דותן, שלצידו גם נזכרת מזחרו בכתובת. אתר זה נזכר במיקומו ליד דותן, בגרסה "מ(ח)רוס", גם באונומסטיקון של אוסביוס.
גימארייש
גימארייש (בפורטוגזית: Guimarães) היא עיר ורשות מקומית במחוז בראגה בצפון מערב פורטוגל. יש המכנים אותה "ערש הלאום הפורטוגלי" בזכות התפקיד שמילאה בהיסטוריה הפורטוגלית. המרכז ההיסטורי שלה הוכרז ב-2003, על ידי אונסק"ו, כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה.
גימארייש שוכנת למרגלות רכס Serra da Penha. היא נמצאת 20 קילומטר דרום מזרחית מבירת המחוז בראגה ו-45 קילומטר צפונית מזרחית מפורטו.
היסטוריה.
אפונסו הראשון, המלך הראשון של פורטוגל, נולד בגימארייש. בנוסף לכך קרב סאו ממדה (Batalha de São Mamede), הנחשב אירוע מכונן בהיסטוריה של פורטוגל, נערך בקרבתה בשנת 1128. בזכות אירועים אלה יש המכנים אותה "ערש הלאום הפורטוגלי".
על פי חפירות ארכאולוגיות האזור היה מיושב כבר בתקופה הכלקוליתית. קיימים באזור גם שרידים רומאים.
העיר הנוכחית נוסדה במאה העשירית, עם הקמתו של מנזר במקום. במאה ה-11 הוקם מבצר להגנה על העיירה המתפתחת.
נאנטר
נאנטר (בצרפתית: Nanterre) היא עיר הנמצאת בחבל איל-דה-פראנס, צרפת, בה מתגוררים 90,903 תושבים.
בעיר ממוקמת אוניברסיטה פריז X - נאנטר בה לומדים כ-33 אלף סטודנטים. מתחם לה דפאנס נמצא בחלקו בתחומי העיר וכלל משרדים של סוסייטה ז'נרל.
חינוך וספורט.
בנאנטר ישנם ארבעה בתי ספר תיכוניים. מועדון הכדורסל נאנטר פועל בעיר מאז . בשנת 2017 עתיד להיפתח בעיר ארנה 92, אצטדיון רוגבי שיכיל 32,000 מקומות ישיבה. הארנה 92 נמצא בתוכניות ההצעה לאירוח המשחקים האולימפיים בפריז לשנת 2024. אם ההצעה תזכה במכרז, האצטדיון יארח את תחרויות התעמלות המכשירים, הטרמפולינה (17,500 מקומות ישיבה) והרמת המשקולות (6,500 מקומות ישיבה).
קאנוניזציה (של כתבים)
דינמומטר
הדינמומטר (dynamometer) הוא מכשיר אינדיקטור של כוח (פיזיקה), ששימושו במכניקה קינטית, למדידת כוח כגון: משקל, לחץ ואלסטיות.
יש מספר סוגים של דינמומטר, הנפוץ מביניהם הוא המכשיר המודד את כוח המשקל, הבנוי מקפיץ וחוגה כך שכל שינוי באורכו של הקפיץ הוא למעשה כוח, כאשר כוח הקפיץ ידוע מראש וידוע מהו השינוי באורך של הקפיץ בהתאם ליחידת מידה מוסכמת, ניתן למדוד בעזרתו כוח. לדוגמה: "שמו על הקפיץ 1 ק"ג והקפיץ זז כ-1 סנטימטר" משמע כול 1 ק"ג או 9.8 ניוטון שיופעל על הקפיץ יגדיל את אורכו של הקפיץ ב-1 ס"מ. אין להתבלבל בין מסה לכוח: הדינמומטר הוא מכשיר המודד כוח ולא מסה.
אודימוניה
אֶוּדימוניה (יוונית: εὐδαιμονία , אנגלית: eudaemonia או eudemonia) היא מילה יוונית שמשמעותה לרוב אושר או רווחה; "שגשוג אנושי" הוצע בתור תרגום מדויק יותר.
מבחינה אטימולוגית היא מכילה את המילים ""eu" (טוב) ו "daimōn"" (רוח). זהו מושג מרכזי באתיקה של אריסטו ובפילוסופיה פוליטית, יחד עם המונחים: ארטה (aretē, מובן בעיקר כ"הצטיינות מוסרית" או "מצוינות") ופרונסיס (מובן בעיקר כ"חכמה מעשית או מוסרית"). בכתבי אריסטו, אודימוניה משמשת כמונח המציין את הטוב האנושי העליון (מבוסס על מסורת יוונית קדומה יותר), ואכן זו המטרה של הפילוסופיה המעשית, כולל אתיקה ופילוסופיה פוליטית, לשקול (וגם לחוות) מהו באמת, ואיך ניתן להשיגו.
הדיון על הקשר בין תכונת המידה הטובה "(ethikē aretē)" ואושר (אודימוניה) הוא אחד הנושאים המרכזיים באתיקה של העת העתיקה, והוא נתון למחלוקות רבות. כתוצאה מכך, ישנן מספר תפיסות לגבי אודימוניה. שתי התפיסות המשפיעות ביותר הן של אריסטו ושל הסטואיקנים. אריסטו תופס את תכונת המידה הטובה ואת הפרקטיקה שלה כדבר המכונן החשוב ביותר להשגת אודימוניה, אבל מכיר גם בחשיבותם של דברים חיצוניים, כגון: בריאות, עושר ויופי. לעומת זאת, הסטואיקנים תופסים את תכונת המידה הטובה כהכרחית ומספיקה להשגת אודימוניה ולמעשה אינם מכירים בצורך בדברים חיצוניים.
580-589 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 589 - 580 לפנה"ס
מנחם צאלח דניאל
אנדרטת מחנה המעצר בלטרון
אנדרטת מחנה המעצר בלטרון היא אנדרטה לזכר עצורי המחתרות העבריות בארץ ישראל, שהיו במחנה המעצר בלטרון.
האנדרטה נמצאת לצד הכביש, המחבר את כביש 3 לנווה שלום וצמודה לאתר ההנצחה של גדוד 32 בחטיבת אלכסנדרוני. האנדרטה הוצבה במקום בספטמבר 2016. היא בוצעה על ידי האמן חן וינקלר ותוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב, שתכנן גם את אנדרטת חטיבת אלכסנדרוני במקום. האנדרטה הוקמה בסיוע המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ונציגי ההגנה, האצ"ל והלח"י.
בבסיס האנדרטה מתוארת ההיסטוריה של כליאת אסירי המחתרות במחנה. במרכז יש תרשים של מחנה המעצר לטרון א' מ-1945 ומעליו סמלי שלוש המחתרות. למעלה יש אלמנט פיסולי של גדר תיל המסמל את המעצר וציפור המסמלת את הרצון לחופש.
ג'ון מילינגטון סינג
אדמונד ג'ון מילינגטון סינג (באנגלית: Edmund John Millington Synge; 16 באפריל 1871 - 24 במרץ 1909) היה מחזאי, משורר, סופר ואספן פולקלור אירי, דמות מובילה בתחייה של הספרות האירית ואחד ממייסדי תיאטרון אבי בדבלין. נודע, בין היתר במחזהו "ילד הפלא של עולם המערב", שהצגת הבכורה שלו בתיאטרון אבי גרמה למהומות.
אף על פי שסינג היה בן למשפחה בעלת מעמד מועדף ממוצא אנגלו-אירי, כתביו עסקו לרוב בעולם הכפריים האירים הקתוליים וביסודות ה"פגניים" שבהשקפת עולמם. סינג מת שבועות אחדים לפני יום הולדתו ה-38 בעת שניסה להשלים את מחזהו האחרון "דירדרה של העצבות".
ביוגרפיה.