בשנת 2004 ביים והפיק את סרטו "סוף העולם שמאלה", כשאת התסריט כתב יחד עם שרה עזר ורובי פורת שובל. הסרט מספר את סיפורה של עיירה בנגב בשנות ה-60 ועל מאבק התושבים המרוקאיים והעולים ההודים בעיירה, וכיכבו בו נטע גרטי, לירז צ'רכי ורובי פורת-שובל. "סוף העולם שמאלה" נחל הצלחה גדולה בקופות, והיה לאחד מהסרטים הישראליים המצליחים ביותר.
הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים ובהם בפרס הבמאי בפסטיבל טאורמינה, ובפרס חבר השופטים בפסטיבל בטוקיו שביפן.
בשנת 2005 יצר את הסרט הדוקומנטרי "אוריינטל", העוקב אחר הסכמי קמפ דייוויד, הן בצד הפוליטי והן במובן האישי.
בשנת 2007 יצא סרטו "הסודות", המספר על קשר מיוחד ואמיץ הנוצר בין שתי תלמידות מדרשה דתיות ואישה צרפתייה נוצרייה הנושאת חטא סודי ומעוניינת בתיקון. בסרט מופיעים אניה בוקשטיין, מיכל שטמלר, דאנה איבגי, אדיר מילר, תיקי דיין, ספי ריבלין, רבקה מיכאלי וכן השחקנית הצרפתייה פאני ארדן. בסרט זה שב נשר לשתף פעולה עם שרון הראל. הסרט זכה לבכורה עולמית בהקרנה רשמית בפסטיבל טורונטו.
בשנת 2007 קיבל נשר אות הוקרה מפסטיבל הקולנוע ירושלים.
באוקטובר 2009 הוענק לו פרס הוקרה מטעם פסטיבל חיפה.
בשנת 2010 יצא סרטו "פעם הייתי", שעלילתו נכתבה בהשראת ספרו של אמיר גוטפרוינד "בשבילה גיבורים עפים". הסרט מספר את סיפורו של נער חיפאי (בגילומו של תובל שפיר), אשר בקיץ 1968 מוצא עבודה אצל ניצול השואה המתפרנס משדכנות והברחת טובין (מגולם על ידי אדיר מילר). הסרט נחשב להצלחה וצפו בו למעלה מ-330 אלף צופים בישראל. בין היתר, זכה בפסטיבל טורונטו לבכורה עולמית בהקרנה רשמית וזכה בפרס "מגן הכסף" בפסטיבל הסרטים שיקגו. בשנת 2010 הוענק לנשר פרס לנדאו לאמנויות הבמה על בימוי "פעם הייתי".
בשנת 2013 יצא לאור והוקרן בבתי הקולנוע סרטו ה-18 של נשר, "פלאות". הסרט זכה להערכת המבקרים ולהצלחה בקופות. כמו כן זהו סרטו השלישי אשר הוכתר כבחירה הרשמית של פסטיבל טורונטו, והוצג במסגרת היוקרתית של חמישה סרטים יוצאי דופן באותה שנה.
בשנת 2015 החלו צילומי סרטו החדש של נשר, "החטאים", סרט מוזיקלי אשר מתרחש בשנת 1977 בישראל, פולין וגרמניה. בסרט מככבים נלי תגר, יבגניה דודינה, ג'וי ריגר, דורון תבורי, תום אבני ומולי שולמן הסרט עלה למסכים בסוף 2016, זכה לביקורות טובות ולהצלחה קופתית. את זכות ההפצה הבינלאומית לסרט רכשה ענקית התקשורת, חברת MGM.
באפריל 2018 הסיר את סרטו "סיפור אחר" מרשימת הסרטים המתחרים בפרסי אופיר והודיע כי אין ברצונו להשתתף בתחרות בטיעון ש"המשחק באקדמיה לקולנוע מכור מראש. במדינה מתוקנת מישהו היה מקים צעקה מאוד גדולה על כך" ועל אף שהסרטים שלו זכו לביקורות חיוביות בפסטיבלים שונים ולהצלחה קופתית מרשימה הם מעולם לא זכו בשום פרס.
בשנת 2018 יצא סרטו "סיפור אחר" אשר זכה לבכורה עולמית בפסטיבל טורונטו היוקרתי. הסרט זכה לביקורות מצוינות וצפו בו כ-350,000 צופים בישראל.
ב-2019 נבחר להדליק משואה ביום העצמאות לכבודם של נשות ואנשי הקולנוע הישראלי ולכבודן של משפחות תורמי האיברים בישראל שבהחלטתם מצילים נפשות.
ביוני 2019 היה מפיק שותף ועורך תסריט בסרט "המוסד", קומדיה שכתב וביים אלון גור אריה שזכתה להצלחה קופתית וביקורתית.
בשנת 2021 סרטו "תמונת הניצחון", הועמד ל-15 פרסי אופיר וזכה בקטגוריית הצילום, האיפור וההלבשה, ולנשר עצמו הוענק פרס אופיר למצוינות מטעם האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה. הסרט נקנה להפצה בינלאומית על ידי חברט נטפליקס.
ב-17 בדצמבר 2021, התיאטרון הלאומי הבימה העניק לנשר את אות "גיבור תרבות ישראל" היוקרתי, על תרומתו הייחודית לתרבות והיצירה הישראלית. במקביל, איגוד אומני ישראל (אמ"י) העניק לנשר אות הוקרה על יצירתו הייחודית.
בשנת 2022, יצר נשר את ״גן קופים״ אשר יוצג בבתי קולנוע בשנת 2023.
לואיס דה סילבה
ז'וסקן דה-פרה
פרדס כץ
פרדס כץ היא שכונה בצפון בני ברק. שטחה של השכונה כ-570 דונם, ומתגוררים בה כ-14,000 תושבים, בשכונה קיימת אוכלוסייה לא חרדית גדולה יחסית לשאר העיר בני ברק.
השכונה גובלת ברחובות אברבנאל והירקון בצפון (גבול שכונת קריית הרצוג), ברחוב החלוצים במזרח (גבול שכונת יסודות), בכביש 481 בדרום וברחובות אבו חצירא, שלמה בן יוסף ודב גרונר במערב (גבולה של שכונת תל גבורים).
היסטוריה.
השכונה קרויה על שם מייסדה, חיים משה כ"ץ, יליד פולין שעשה את הונו בארצות הברית. הוא עלה לארץ ישראל ב-1926, ורכש פרדס בשטח 173 דונם על אם הדרך מתל אביב לפתח תקווה, צפונית לבני ברק. בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 1929 נעקרו חלקים מן הפרדס, והחל מאוקטובר 1933 הוצעו בו מגרשים לבניה פרטית. בשלב השני של הקמת השכונה, בנובמבר 1934, ניתן לה השם תל אפרים, על שם בנו של כ"ץ, אפרים (פרדי) כ"ץ. ביתו של כ"ץ עצמו, בשטח הפרדס, הושכר ביולי 1936 למחלקת הבריאות של ממשלת המנדט, והוקם בו בית חולים ממשלתי למחלות מידבקות.
עד 1947 נבנו בשכונה כ-70 בתים. בשנותיה הראשונות נחשבה פרדס כ"ץ לשכונת יוקרה, בשל ריבוי השטחים הפתוחים בה והפרדסים בסביבותיה.
פרדס כץ השתייכה מוניציפלית לבני ברק. בשנת 1945 פעלה רמת גן לספח את השכונה אליה, אך היוזמה נדחתה ופרדס כץ נותרה חלק מבני ברק.
אחרי הקמת המדינה השכונה התרחבה, ושטחי פרדס נוספים הפכו לשיכונים. בשנת 1949 הוקמה בשכונה מעברה, והיא הפכה לשכונה שרוב תושביה עולים חדשים ואנשים קשי-יום.
המעברה הייתה מחולקת לשניים: חלקה הראשון היה קרוב יותר לשכונה שהיום שמה קריית הרצוג, גבולה המזרחי גבל במחנה צבאי בריטי ובגבולה המערבי הייתה שכונה שכונתה "הג'ונגל" משום שהיו בה בתים שלהם משק קטן ובו חיות משק שונות. בצפונה של השכונה התנשאה גבעה מלאכותית שהיוותה מחסן נשק של הבסיס הצבאי הבריטי הסמוך. בהמשך השתרעו שטחי הקרן הקיימת לישראל, שלהם מונה אחראי, אגרונום בשם צבי רובינפיין (לימים חתנו - אליקים פדרמן, שהתגורר בסמוך לו, היה חבר במועצת העיר). בשכונה זו גרו כ-300 משפחות שרובן התגוררו בצריפונים.
בתחילת דרכה של השכונה התגוררו בה עולי טורקיה, תימן, פולין, עיראק ולוב. בהמשך עזבו רבים את המעברה והגיעו אליה רבים מעולי צפון אפריקה. בשטח המעברה עמדו צריפים ציבוריים ששימשו בתחילה כבית הספר השכונתי, קופת חולים וטיפת חלב, בהמשך הועבר בית הספר, שנקרא בתחילת דרכו "הסתדרות", מערבה, לחלקה השני של השכונה, ושמו שונה ל"קוממיות".
בשנות ה-60, בעקבות שנות בצורת בנגב, הורשו מספר משפחות בדואיות להגיע ולהתיישב זמנית בשטח הבסיס הצבאי שנהרס והפך לשדה מרעה לצאנם של הבדואים. עשרות מבקרים נהרו מכל מקום כדי לפגוש בבדואים, והגבעה שבשטח הבסיס כונתה בשם "הר הבדואים". כיום נמצא עליה פארק גדול ומתקני משחקים לרווחת ילדי האזור בקרית הרצוג. בחלקה השני של המעברה, דרומית-מערבית לה, התגוררו יותר מ-800 משפחות. הצפיפות הייתה גדולה ורוב המעברה אוכלסה ביוצאי עיראק, לוב וצפון אפריקה. בשטחה היה גם השוק המקומי שסיפק את כל הדרוש לתושבי המקום.
עד סוף המאה ה-20 השכונה הייתה מאוכלסת בתושבים חילוניים. השכונה נחשבת לשכונה ברמה סוציו-אקונומית נמוכה. בתקופה מסוימת פעלו בה גורמי פשע שכונו בתקשורת "כנופיית פרדס כץ".
רב השכונה במשך כחמישים שנה היה הרב משה בלוי, מחבר הספרים "משנת משה" ו"נפש ברכה". כיום רב השכונה הוא הרב אהרן שפירא.
במאה ה-21.
בשנת 2005 נסגר בית הספר "יסודות" בשכונה לאחר כ-50 שנות קיום ובשנת 2016 נסגר גם בית ספר היסודי "עוזיאל" שפעל בשכונת קריית הרצוג, וכיום נותרו שני בתי ספר יסודיים ("מקור-חיים" ו"קוממיות"), ישיבה תיכונית ובית ספר תיכון אחד ("רמז").
קולות נשמעו מצד תושבי השכונה הטוענים שהשכונה מופלית לרעה על ידי העירייה במתן שירותים ובהשקעה בתשתיות, ובשל כך קוראים להיפרדות מן העיר בני ברק והצטרפות לרמת גן. תושבים אף פנו למזכ"ל האו"ם כדי שיכיר בתושבי השכונה כפליטים.
בעבר נקשר שמה של שכונת פרדס כץ עם משפחות פשע שהתגוררו בתחומה. בהמשך שינתה השכונה את פניה. רבים מחברי כנופיות הפשע נטשו את דרכם, חלק לא מבוטל עזבו את העיר, וחלק חזרו בתשובה, הגירה פנים/חוץ עירונית שהביאה התחדשות אנושית. האוכלוסייה החילונית, שבעבר הייתה הרוב המכריע בשכונה, מזדקנת ומידלדלת. ניכרת תנועה ערה ומשמעותית של חרדים הרוכשים דירות בפרדס כץ בשל מחיריהן שהיו נמוכים ביחס למחירי הדירות בבני ברק עצמה. בשנת 2012 כבר מרבית התושבים היו חרדיים.
מאז שהחל תהליך ההתחרדות מחירי הדירות עלו בתלילות, ונכון לאמצע שנת 2019 המחירים זהים למחירי הדירות בבני ברק עצמה.
כמו כן בשכונת פרדס כ"ץ מתגורר מיעוט של מסתננים מאפריקה, נכון ל-2017 הם מונים כחמישה אחוזים מכלל התושבים. תושבי השכונה היהודים מתנגדים ברובם להשכרת דירות למסתננים.
בשנת 2012, לאחר הדיון של ועדת השמות העירונית נקבע כי ישונה שמה של השכונה. שינוי השם נגרם עקב השם הרע שנוצר לשכונה זה כמה עשורים ולכן, לאחר הרבה התנגדויות במרוצת השנים הוחלט כי כדאי לשנות את שמה. נכון לעכשיו, היא תיקרא נאות הפרדס.. לעומת זאת, בעיריית בני ברק טענו כי מעולם לא התקבלה החלטה כזו בוועדת השמות.
קהילה.
בשכונה ישיבה לחוזרים בתשובה, "אור דוד", בראשות הרב דניאל זר. לישיבה זו חלק נכבד במהפך הדתי שעבר על השכונה בשלושת העשורים האחרונים. בגבול פרדס כץ הוקמה גינה לילדים, לצידו של המתנ"ס העירוני.
ישיבה קטנה חבדי"ת נוספת בשכונה בראשות הרב לוי רוזנברג - כיום בישיבה 100 בחורים.
ספורט.
הג'ודוקא אריק זאבי גדל בפרדס כץ והתחיל את דרכו הספורטיבית במתנ"ס השכונתי. בשכונה קבוצת כדורגל "מכבי פרדס כץ", המשחקת בליגה ג'.
כיתה