מסוף שנות ה-70 ועד 1983 הייתה מניית החברה אחת מהמניות שווסתו במסגרת ויסות מניות הבנקים, וסופה שהוכנסה להסדר מניות הבנקים, אף שהחברה החזיקה גם בהשקעות שאינן בנקאיות. לאחר שגובש הסדר מניות הבנקים ויצא לדרך, הוצאו ממנה מניות בנק דיסקונט והועברו לבעלות המדינה, ובסופו של דבר הונפקו לציבור. השליטה בחברה עצמה נשארה בבעלות משפחות רקנאטי וקרסו. ב-2001 רכש איש העסקים אליעזר פישמן כ-5% ממניות החברה.
בשליטת נוחי דנקנר.
במאי 2003 נרכש גרעין השליטה של החברה על ידי גנדן השקעות שבשליטת נוחי דנקנר, משפחת מנור יבואנית פיג'ו וסיטרואן ובעלת השליטה בבנק אגוד, ומשפחת לבנת, בעלת השליטה בקבוצת תעבורה.
החברה נחשבה לקונצרן הגדול במשק הישראלי. היא השקיעה בתחומים נרחבים ומגוונים, בעיקר בענפי התקשורת, הנדל"ן, הפיננסים והמסחר. עם החברות המוכרות שהיו בשליטתה נמנו חברת התקשורת "סלקום", הרשת הקמעונאית "שופרסל", חברת הביטוח "כלל ביטוח", חברת האגרוכימיה "מכתשים אגן", חברת המלט "נשר", חברת הנדל"ן "נכסים ובניין" ומפעלי נייר חדרה.
את אחזקותיה החזיקה באמצעות חברת הבת אי די בי חברה לפיתוח, שהייתה חברה ציבורית עד ל-26 בפברואר 2009. ביום זה הגישה החברה הצעת רכש למחזיקי המניות מקרב הציבור בסך של 41 ש"ח למנייה. מרבית המחזיקים במניות החברה, שהיו בעיקר משקיעים מוסדיים, נענו להצעת הרכש, ואי די בי פיתוח נמחקה מהמסחר בבורסה.
דרך אי די בי פיתוח שלטה החברה ב"השקעות דיסקונט", ב"כלל עסקי ביטוח" ובכלל תעשיות. ירידת ערך של חלק ניכר מהחזקותיה, בתחילת העשור השני של המאה ה-21, והפסדים גדולים, בעיקר על השקעותיה בבנק השווייצרי קרדיט סוויס ובפרויקט הדגל של הקמת מלון בלאס וגאס, הביאה לכך שהיקף חובות החברה עלה על שווי החזקותיה. בעקבות זאת מכרה החברה ביולי 2012 את כלל תעשיות (49% ממניות החברה) תמורת 1.275 מיליארד ש"ח.
מאז מכירת כלל תעשיות ועד מאי 2014 החזיקה החברה רק ב"השקעות דיסקונט" וב"כלל עסקי ביטוח", ודרכן בשאר חברות הקבוצה שנותרו בידה.
למרות המכירה של כלל תעשיות, נכון לאוגוסט 2012 נסחרו איגרות החוב של החברה בתשואה לפדיון של בין 50% ל-100% ועלה חשש שהתברר כמוצדק, כי החברה תגיע לחדלות פרעון. הדו"חות שפרסמה החברה לרבעון השני של 2012 הציגו הפסד של 1.27 מיליארד ש"ח, וכללו הערת עסק חי.
בספטמבר 2012 החברה לא העבירה במועד תשלום למחזיקי אג"ח סדרה ב' של החברה. כתוצאה מכך חברת "מעלות" הורידה את דירוג המנפיק של החברה ל-"SD" (חדלות פרעון סלקטיבית), את דירוג אג"ח סדרה ב' ל-"D" (חדלות פרעון), ואת דירוג שאר סדרות האג"ח ל-"CC".
הסדר החוב.
לאחר השקעה כושלת של חברות בקבוצה בקרדיט סוויס (השקעה אשר תחילה הניבה רווחים נאים ולאחר מכן ספגה הפסדים כבדים) ולאחר צניחה בערכן של חלק מהחזקות הקבוצה, התברר לקראת סוף 2012 שחברת אי. די. בי אחזקות לא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה לבעלי איגרות החוב שלה. החובות של הקבוצה כולה לא היו רק לבעלי איגרות חוב מהציבור הישראלי אלא גם חובות של מאות מיליוני ש"ח לבנקים הישראלים בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק דיסקונט ובנק מזרחי-טפחות, גורמים מוסדיים ישראלים (למשל קרנות פנסיה) וכן למספר בנקים וגורמים בחו"ל. לאי. די. בי אחזקות היו גם חובות לבנק לאומי (כ-100 מיליון) ולבנק קרדיט סוויס (כ-160 מיליון) אך החובות לבעלי האג"ח היו משמעותיים הרבה יותר ועמדו על כ-1.8 מיליארד. כתוצאה מהאפשרות הממשית של חדלות פרעון, ניתנה לחברה הערת עסק חי על ידי רואי החשבון המבקרים.
בפני בעלי האג"ח הועלתה האפשרות של תשלום חלקי של חובות תמורת מחיקת חלק משמעותי מהם. הניסיון להסדיר את החובות כלפי בעלי האג"ח באי. די. בי החל כבר בספטמבר 2012 והסתיים בינואר 2014. כבר במאי 2013 דובר על כוונה לנשל את נוחי דנקנר מהשליטה בחברת אי. די. בי.
ב-5 בינואר 2014 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה בחברת הבת אי.די.בי פיתוח תימכר לקבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה. בעלי החוב של החברה קיבלו חלק מחובם במזומן ומניות מיעוט באי די בי פיתוח. כתוצאה מכך נותרה אי די בי אחזקות ללא כל תוכן עסקי. באפריל 2015 הנאמנים לביצוע הסדר הנושים העמידו את החברה למכירה כשלד בורסאי ובאוגוסט 2015 נמכרה ונמחקה מהבורסה.
נגד דירקטורים ובעלי שליטה בחברה הוגשה בשנת 2013 תביעה להשבת 650 מיליון ש"ח שנמשכו ממנה שלא כדין כדיווידנדים. בפשרה שהושגה שילמו משפחות מנור ולבנת 55 מיליון ש"ח לקופת החברה. בינואר 2018 הוצעה פשרה נוספת, בה הוסכם על השבת עוד 175 מיליון ש"ח. פשרה זו תוגש לאישור נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. היקף החוב כלפי נושי אי די בי אחזקות עומד על 2.1 מיליארד שקלים.
המתחזים
המתחזים (באנגלית: Faking It) היא תוכנית מציאות בהפקת ערוץ 4 הבריטי המשודרת בערוץ 8. התוכנית עלתה לשידור לראשונה בשנת 2001 בערוץ 4 הבריטי. בשנת 2003 עלתה גרסה אמריקאית לסדרה בערוץ TLC אשר משודרת גם היא בערוץ 8.
בכל פרק נבחר מתמודד בעל מקצוע מסוים, אשר אמור תוך חודש ימים להתחזות לבעל מקצוע אחר, מקצוע אשר לרוב רחוק ממנו עד כדי כך שלכאורה אין שום קשר בין המקצוע המקורי של המתמודד לבין המקצוע אותו עליו ללמוד.
המתמודד לומד את המקצוע בעזרת שלושה עד ארבעה מורים - אשר הם עצמם מקצועיים וותיקים באותו מקצוע - לימוד הכולל הכולל הכרת מושגים חדשים לחלוטין ולעיתים אף שינוי המראה החיצוני (תספורת חדשה, בגדים בסגנון אחר וכיוצא באלה).
בסוף החודש מתחרה המתמודד יחד שלושה מקצוענים אשר לא מכירים אותו ולא יודעים שהוא מתחזה, וכל אחד מהם נדרש להציג את המיומנויות שלו בפני שלושה או ארבעה שופטים מקצועיים, אשר לא מודעים כלל שאחד מהמתחרים מתחזה.
לאחר שהמתחרים הציגו את מיומנויותיהם בפני השופטים, מתבקש כל שופט לזהות את המתחזה מבין המתחרים, כאשר מטרת המתמודד ומוריו להקשות על השופטים ככל האפשר לזהות את המתחזה. לרוב אחוז ההצלחה גבוה, והשופטים אכן מתקשים לזהות את המתחזה.
בחלק גדול מהתוכניות נוסף ממד נוסף, מעצם זה שהמתמודד הגיע מיישוב קטן והיה רגיל לחיים צנועים ושלווים, ונאלץ גם להתרגל לחיי הכרך .
גנדן השקעות
גנדן השקעות (או בשמה הרשמי "גנדן הולדינגס בע"מ"; באנגלית: .Ganden Holdings Ltd) הייתה חברת החזקות בניהולו של נוחי דנקנר. נכון לשלהי 2016, החברה נמצאת בפירוק.
היסטוריה.
החברה נוסדה בדצמבר 1999, כחברת החזקות והשקעות על ידי נוחי דנקנר יחד עם אביו, יצחק דנקנר, ואחותו שלי דנקנר-ברגמן, זמן קצר לאחר שמכרו את מניותיהם בחברת דנקנר השקעות, תמורת כ-55 מיליון דולר. החברה גייסה משקיעים נוספים, ביניהם מקס ושאול גילינסקי (אנשי עסקים מדרום אמריקה שהיו שותפים גם בדנקנר השקעות) משפחת שימל, דוידי גילה, עורך הדין אבי פישר, דן טהורי ורפי ביסקר (ששימש כמנכ"ל החברה הבת גנדן נדל"ן).
בתחילת דרכה עיקר השקעותיה של החברה נעשו בתחום הנדל"ן, בישראל ובאירופה. לאחר שנה וחצי של פעילות, השקיעה ב-13 פרויקטים לבניית כ-2,200 יח"ד וקרוב ל-100 אלף מ"ר של שטחי מסחר ומשרדים. כמו כן, ביצעה השקעות בחברות הבורסאיות קרדן נדל"ן, וילאר ונכסי אזורים.
ביוני 2001, ביצעה גנדן גיוס הון לפי שווי של כ-180 מיליון דולר, במסגרתו הצטרפו אליה כמשקיעים דארקו הורבט, משקיע סלובני, אשר השקיע בגנדן כ-15.5 מיליון דולר באמצעות חברת אקטיבה, ואיש העסקים הישראלי צורי דבוש, ממייסדיה של חברת אמבלייז, שהשקיע אז בגנדן כ-6.3 מיליון דולר.
ביוני 2001, חברת גנדן נדל"ן רכשה מחברת אזורים 36% ממניותיה של "נכסי אזורים" תמורת 147 מיליון שקל, ובפברואר 2002, הגדילה את החזקת מ-47% ל-83%. באוקטובר 2003 מכרה הקבוצה את שליטתה ב"נכסי אזורים".
במאי 2003 רכשה גנדן, יחד עם משפחות מנור ולבנת, מ וקרסו, את השליטה בקבוצת אי די בי, שהיא אחת מהקבוצות הפעילות והמעורבות ביותר במשק הישראלי וכללה את שופרסל, נייר חדרה, מכתשים אגן תעשיות, נכסים ובניין, גב ים, אלרון, כלל עסקי ביטוח ועוד. מקור המימון העיקרי של גנדן לרכישת השליטה באי.די.בי. הייתה הלוואה מבנק לאומי, מול ההלוואה קיבל לאומי שעבוד על 31% ממניות קבוצת אי די בי. בנק מזרחי טפחות היה מלווה נוסף של גנדן עם שעבוד של 7% ממניות אי די בי. היקף האשראי שקיבלה גנדן מבנק לאומי במהלך השנים הגיעה ל-450 מיליון שקל.
בספטמבר 2012 רכש איש העסקים היהודי-ארגנטינאי אדוארדו אלשטיין 9.5% ממניות החברה תמורת 25 מיליון דולר. העסקה נחתמה בברכת הרב יאשיהו פינטו.
ב-17 בדצמבר 2013 איבדה גנדן את השליטה בקבוצת אי די בי. ב-5 בינואר 2014 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה באי.די.בי תועבר מידיו של דנקנר לשליטת קבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה.
בי. בי. קינג
בִּי. בִּי. קינג (באנגלית: B. B. King; 16 בספטמבר 1925 – 14 במאי 2015) הוא שם הבמה של ריילי בִּי קינג (Riley B. King), אמן בלוז אמריקאי שפעל במחצית השנייה של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. נחשב לאחד מגדולי אמני הבלוז. בצד חשיבותו כאחד מהגיטריסטים המובילים בסוגת הבלוז. שילב לעיתים במוזיקה שלו גם מוזיקת פופ וסווינג. קינג נחשב גם כזמר מרגש, ושמר על ייחוד בכך שאיננו שר בשעה שהוא מנגן ואינו מנגן בשעה שהוא שר.
קינג דורג במקום ה-6 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון.
תחילת הקריירה.