ב-29 באוקטובר 2014 עת יצא מהכנס השנתי של פעילי הר הבית אשר נערך באותה שנה במרכז מורשת בגין בירושלים, נורה חבר הכנסת יהודה גליק על ידי פלסטיני תושב אבו תור והובהל לבית החולים במצב קשה מאוד. המתנקש, מועתז חיג'אזי, עבד כשנה במסעדת 'טרסה' הפועלת כזכיין חיצוני במתחם מרכז מורשת בגין והיה פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אסיר ביטחוני לשעבר שישב בכלא למעלה מעשר שנים על הצתות על רקע לאומני ותקיפת סוהרים בפניהם באמצעות סכיני גילוח. כעשר שעות לאחר תקיפת גליק הוא נורה למוות בידי כוח ימ"מ שפעל לעצרו בשכונת אבו טור, לאחר שירה לעבר הכוח. ב-24 בנובמבר 2014 שוחרר גליק מבית החולים. ב-29 באוקטובר 2015, הוא ערך סעודת הודיה במרכז לכבוד החלמתו המלאה.
נחל רבה
נַחַל רַבָּה הוא היובל הקטן מבין ארבעת יובליו העיקריים של נחל הירקון (שלושת הנחלים האחרים הם נחל איילון, נחל קנה, נחל שילה). שטח אגן הניקוז שלו הוא כ-40 קמ"ר ויובלו העיקרי הוא נחל סוסי.
תרבות ואדי רבה התקיימה בו בתקופה הכלקוליתית ויער ראש העין הנטוע לאורכו משובץ אתרי פריחה.
תוואי הנחל.
הנחל מתחיל את זרימתו מדרום לכפר בידיא, בסמוך לכביש 505. באזור זה הנחל עמוק ורחב. הוא ממשיך בזרימתו לכיוון דרום-מזרח, ומשם הוא ממשיך מדרום לכביש 5 דרך יער ראש העין עד לראש העין בנקודה זו נשפך אליו נחל סוסי. עם כניסתו לעיר הנחל עובר מהמתווה ההררי למישור, והוא נעשה צר ורדוד. הוא נשפך לירקון כ-2 ק"מ ממעיינות הירקון, מצפון לכפר הבפטיסטים.
חי וצומח.
בחלקו העליון של הנחל הוא עובר בנוף של בתה הררית שמרובים בה הגאופיטים והעשבוניים.
לאחר מפגש הנחל עם נחל סוסי נטוע לאורכו של הנחל יער ראש העין שהוא יער אורנים ובו מצויים אתרי פריחה רבים בחודשי החורף והאביב.
בחלקו התחתון של הנחל מראש העין ועד לשפכו לירקון נטועה שדרת אקליפטוסים ומרובים שיחי הקנה.
במפגש הנחל עם נחל סוסי מצויה באפיק ברכת חורף.
חשיבות אקולוגית.
נחל רבה מקשר בין המערכות האקולוגית של השומרון ובין המערכת האקולוגית של מישור החוף, בנוסף מהווה הנחל חלק מציר הגבעות שהוא חלק ממסדרון אקולוגי העובר את מדינת ישראל לאורכה.
בחלק העובר בראש העין משמש הנחל כריאה ירוקה מרכזית לעיר.
מקורות זיהום.
נחל רבה נושא עמו מזהמים, שפכים ופסולת תעשייתית, המוזרמים אליו משלושה מקורות עיקריים:
ארכאולוגיה ושרידי אדם.
שפע החי והצומח בנחל וסביבותיו, הקרבה למעיינות הירקון ומי התהום הגבוהים והאדמה הפורייה משכו לאזור התיישבות אנושית במאות אלפי השנים האחרונות.
במפגש נחל רבה ונחל סוסי שתי מערות ששימשו את האדם הקדמון, מערת קסם ומערת שקיף א שיח.
בנחל התגלתה לראשונה התרבות מהתקופה הכלקוליתית תרבות ואדי רבה בשטח ראש העין.
מעל הנחל בתחומי ראש העין נמצאים שרידי הכפר עזבת צרטה מתקופת הברזל (סוף תקופת השופטים)
בסביבות הנחל אתרים רבים מהתקופה הביזנטית ובניהם חורבת דייר.
אזור התעשייה שער שומרון.
החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21 מקדמות המועצה האזורית שומרון, המועצה המקומית אלקנה והמועצה המקומית אורנית תוכנית לאזור תעשייה לאורך נחל רבה, בשטח של 2,700 דונם, בין מחצבת נחל רבה שמדרום לכביש 5 ועד לאזור הגבעות שמצפון לכביש, סמוך לאזור בו הוקם מחלף שער שומרון. את אזור התעשייה תנהל החברה לפיתוח השומרון. באפריל 2020 אישרה מועצת התכנון העליונה במנהל האזרחי להפקיד את התוכנית להקמת אזור התעשייה.
נחל רבה וראש העין.
עיריית ראש העין מתעתדת להפוך את חלקו של הנחל הזורם ביער ראש העין וחוצה את העיר לרוחבה לאתר תיירותי שיכלול חורשות, מתקני נופש פעיל, שבילים לרוכבי אופניים, משטח גלגיליות ובית קפה. האתר יקרא "טיילת צלילי המוזיקה", וימתח לכל אורכה של העיר. התכנון כרוך בהטיית הנחל והעמקתו, ויתפרש על פני שטח של 115 דונם.
מסלולי טיול בנחל.
ניתן לטייל כמעט לכל אורכו של הנחל.
לאורך הנחל משפכו לירקון ועד לראש העין עובר שביל למטיילים ורוכבי אופניים המתחבר לטיילת ראש העין, הטיילת ממשיכה עד לכניסה ליער ראש העין ושם עובר בנחל שביל המסומן בסימון שבילים כחול הממשיך לאורך הנחל עד למפגשו עם נחל סוסי וממשיך עם אחד מיובליו של נחל רבה עד לאלקנה. בתחומי יער ראש העין מתפצל מהשביל הכחול שביל המסומן אדום המוביל לאתרי פריחה ולחורבת דייר.
בסוף הנחל הקימה העירייה אגם אקולוגי, מצפור, ובמת מופעים, שהכניסה אליהם היא מרחוב דרך הציונות.
הרחצה בנחל אסורה ומסוכנת על פי הודעת העירייה.
אפרים דוידי
אפרים דוידי (נולד ב-3 במרץ 1954) הוא עמית הוראה להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, עיתונאי ופעיל שמאל ישראלי. משמש כעורך הראשי של השבועון "זו הדרך", כתב העת של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י).
ביוגרפיה.
נולד בעיר לה פלאטה שבארגנטינה, שם גדל. בשנים 1973 עד 1974 למד באוניברסיטת לה פלאטה שבארגנטינה. בשנת 1975 עלה לארץ ומשנה זו ועד 1979 למד לתואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובהיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה, בשנת 1999 קיבל תואר שני מהמחלקה ללימודי שלום ופיתוח שבאוניברסיטת גטבורג שבשוודיה.
בשנים 2001 עד 2005 כתב את עבודת הדוקטורט שלו בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב במכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית בהנחייתו של פרופסור רענן ריין. נושא הדיסרטציה היה: "הון, עבודה ושלטון - עשור בתולדות תנועת הפועלים בארגנטינה 1976 - 1966" (מחקרו פורסם בשנת 2008 בהוצאת רסלינג). בשנים 2005 עד 2006 השלים סמינר פוסט-דוקטורנטים בין-אוניברסיטאי באוניברסיטת בן-גוריון.
דוידי שימש במשך שנים רבות ככתב של העיתון "דבר". היה יושב ראש ועד העיתונאים של העיתון "דבר" וחבר הנהלת האגוד הארצי של העיתונאים. בשנים 1994–1996 ניסה להפוך את "דבר" לקואופרטיב, מול איומי ההסתדרות לסגור אותו. מ-1995 הנהיג קבוצת עיתונאים שניהלו בפועל את העיתון עד לסגירתו ביוני 1996.
בשנת 2003 נמנה אפרים דוידי עם מייסדי המכללה החברתית כלכלית, היה מנהלה הראשון ומשנת 2005 כיהן כמנהלה האקדמי, בשנת 2011 סיים את תפקידו.
דוידי הוא חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בין השנים 2002 עד 2007 כיהן כחבר הנהגת ההסתדרות מטעם סיעת חד"ש, וכן הוצב ברשימתה של חד"ש לכנסת השש עשרה, לכנסת השבע עשרה ולכנסת השמונה עשרה (במקומות 41,35 ו-84 בהתאמה).
הוא נמנה עם מייסדי האתר הגדה השמאלית, אחד האתרים המרכזיים בשמאל הרדיקלי בישראל. דוידי תומך בחרם של הפלסטינים על תוצרת ההתנחלויות תוך התעלמות מהסכמי פריז. הוא גם קרא לממשלת ישראל לפצות את העובדים הפלסטיניים בעזה בעקבות ההתנתקות, ולא רק את המתנחלים שפונו מבתיהם.
דוידי כותב ומרצה בנושאי גלובליזציה, קפיטליזם, החברה הישראלית, המזרח התיכון, ותנועות חברתיות באמריקה הלטינית. בשנים האחרונות הוא עוסק בחקר השלכות הגלובליזציה על החברה הישראלית בכלל ועל העובדים בפרט, וכיצד הגלובליזציה מעצבת יחסים חברתיים ומעמיקה את הקשר בין הון לשלטון.
בשנים 2005–2007 שימש אפרים דוידי כעמית מחקר במכון ללימודים בינלאומיים ואזוריים ע"ש ס' דניאל אברהם שבאוניברסיטת תל אביב וכיהן כעמית הוראה באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2012 מונה להחליף את תמר גוז'נסקי בתפקיד העורך הראשי של השבועון "זו הדרך", כתב העת של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. הוא משמש בתפקיד זה עד היום.
בשנת 2017 הוא התבטא בנוגע למשבר בוונצואלה. הוא טען שאין שם רעב, אלא חוסר ביטחון תזונתי, והתייחס לכך שמרבית הההפגנות מתוכננות על ידי האופוזיציה. כמו כן, טען שוונצואלה אינה מדינה סוציאליסטית אלא "מדינה קפיטליסטית, עם ממשלה סוציאליסטית".
בבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום ה-28 ברשימה המשותפת.
כיום (2022) משמש כמרצה בבית הספר להיסטוריה ומלמד בתוכנית הרב-תחומית למדעי הרוח אוניברסיטת תל אביב.
אבחנת פאנטום
פיליפיני
לואי לבנדובסקי
אליעזר אריה [לואי] לֵבַנְדוֹבסקי (Louis Lewandowski; 3 באפריל 1821 – 3 בפברואר 1894) היה חזן, מלחין ומנצח מקהלה יהודי גרמני, עסק בעיקר בהלחנת מוזיקה דתית לקטעי תפילה יהודיים.
קורות חיים.
לבנדובסקי נולד במחוז ורשן (Wreschen) שבפלך פוזנן בפרוסיה. בגיל 12 עבר לברלין, שם למד נגינה בפסנתר ופיתוח קול, ושר כסופרן בבית הכנסת. לאחר מכן למד אצל א. ב. מרקס, ואף למד בבית הספר להלחנה באקדמיה הפרוסית לאמנויות ובאקדמיה לזמרה של ברלין.
לאחר סיום לימודיו בהצטיינות, התמנה למנצח המקהלה בבית הכנסת החדש בברלין. כיהן כפרופסור למוזיקולוגיה בקונסרבטוריון בברלין, והיה היהודי הראשון שהתקבל לאקדמיה הפרוסית לאמנויות.
לבנדובסקי החל לכתוב מוזיקה לבתי הכנסת הליברליים בגרמניה, בתי כנסת בהם החלו לעשות שימוש בעוגב, והייתה נהוגה בהם גם שירת מקהלה. לבנדובסקי התנגד לשילוב יסודות מוזיקליים פרוטסטנטיים, אם כי לא חשש לאמץ לחנים ממנגינות גרמניות עממיות, אך יחד עם זאת ביקש לדבוק באופיים ובייחודם של הסולמות המלודיים הישנים ולהעניק להם אצילות בדרך של הירמון.
הואיל ולחניו נועדו גם לשירה בציבור בבית הכנסת (כמו גם לבתי הכנסת בהם לא הותקן עוגב), וכן לא רק למקהלה לבדה, נעשו חיבוריו המוזיקליים נכס צאן ברזל בגרמניה, ובמהרה פשטו גם למדינות נוספות באירופה ומעבר לים, אל בתי הכנסת של המהגרים הגרמנים בארצות הברית.
כיום ניתן לשמוע את לחניו של לבנדובסקי בבתי הכנסת הרפורמיים כמו גם בבתי הכנסת האורתודוקסיים.
בתו של לבנדובסקי, מרתה, הייתה אשתו של הפילוסוף היהודי הרמן כהן.
פרסומיו.
כמו כן, לבנדובסקי הלחין עשרות פרקי תהלים וכתב יצירות סימפוניות, מקהלתיות ושירים.
חוזה פריז (1763)