ישראלית מהעיר ירושלים, שהתמודדה בליגה הבכירה ואף זכתה באליפות. הקבוצה אירחה את משחקיה באולם שטראוס בירושלים.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה כקבוצת נערות בשנת 1952 ובהמשך כקבוצת בוגרות שהשתתפה בליגה הבכירה מיום הקמתה. עד תחילת שנות ה-80 נחשבה הקבוצה לחזקה בליגה והייתה מתחרה בקביעות בצמרת ובשלבים הסופיים של גביע המדינה. בסיום עונת 1959–1960 תפסה את המקום הראשון במחוז הדרומי, גברה במשחק המכריע 23–21 על אלופת המחוז הצפוני הפועל יגור וזכתה באליפות המדינה.
בעונת 1961–1962 הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה והפסידה 36–43 לקבוצת מכבי תל אביב. בעונת 1970–1971 הגיעה הקבוצה שוב לגמר הגביע ושוב הפסידה למכבי תל אביב 44–57. בינואר 1972 השתתפה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה למחזיקות מול "ווז'דובאץ' בלגרד" מחזיקת הגביע היוגוסלבית. הקבוצה הגיעה עד לשלב רבע הגמר.
החל משנת 1963 הצטרפה לליגה הבכירה אס"א ירושלים ובירושלים החלו משחקי דרבי בכדורסל נשים. בין מאמני הקבוצה בעבר ניתן לציין את גדעון וינרב, מרדכי תנורי ויאיר לירון.
לוח חד גדיא
"לוח חד גדיא" הוא תבליט חומר, שנוצר בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, ומציג את הפיוט "חד גדיא".
תיאור.
לוח "חד גדיא" נוצר על פי רישום של זאב רבן בבית-המלאכה הקואופרטיבי "מנורה", שפעל תחת בית-הספר "בצלאל", ובו היו חברם מאיר גור אריה, שמואל פרסוב ורבן. הוא נעשה בטכניקה של לחיצת טרקוטה לתבנית. תבליט זה שובץ בתוך מסגרת העשויה פליז שעוטר בדגמים עיטוריים בטכניקה של בטיק, המוצמדת למסגרת עץ. במרכז הלוח מתוארת נישה ובה ניצבת דמות של יהודי, אוחז מקל הליכה ונושא על גבו גדי. מתחתיה מופיעה מגילה פתוחה ובה הטקסט "חַד גַּדְיָא, חַד גַּדְיָא, דְּזַבִּין אַבָּא בִּתְרֵי זוּזֵי, חַד גַּדְיָא, חַד גַּדְיָא", הלקוח מתחילת הפיוט. סביב הדמות מופיעים שמונה מדליונים, המציגים את הדמויות השונות מן הפיוט.
העבודה נמצאת כיום באוסף מוזיאון ישראל. היא הוצגה בתערוכה "מבחר מאוסף אלן ב' סליפקה במוזיאון ישראל", שהתקיימה במוזיאון בשנת 2008. לוח דומה הוצג במסגרת התערוכה '"בצלאל" של שץ' במוזיאון ישראל (ה'תשמ"ג). באוסף סטנלי בטקין היה תבליט זה בגרסה יצוקה בברונזה.
יהודה הנחתום
אטקמה (פירושונים)
לה ליבר פארול
לה ליבר פארול (בצרפתית: La Libre Parole בתרגום מצרפתית: המילה החופשית) היה עיתון צרפתי אשר הוקם ב-1892 בידי אדואר דרימון, והתפרסם בשל התעמולה האנטישמית שהפיץ. העיתון לקח חלק חשוב בהתפתחותן של שערוריית פנמה ופרשת דרייפוס. דרימון פרש מניהול העיתון ב-1898, ומאז החל העיתון לשקוע עד שב-1924 הוא נסגר סופית.
היסטוריה.
בשנת 1886 פרסם לראשונה אדואר דרימון את ספרו "צרפת היהודית" אשר בו פרש את עיקרי משנתו האידאולוגית האנטישמית. הספר הפך לרב-מכר ונמכר במהדורה הראשונה ב-150,000 עותקים. מעודד מההד היוצא מן הכלל של ספרו, הקים דרימון ב-20 באפריל 1892, בעזרת תמיכה כספית מאיש העסקים ז'ול גרן ובשיתוף הפעולה של יהודי משומד בשם גסטון כרמיה (Gaston Crémieux; שינה את שם המשפחה לוויאלאר), את העיתון לה ליבר פארול. בניצוחו הלוחמני של דרימון, הפיץ העיתון תעמולה גזענית, אנטישמית וקסנופובית. סיסמתו הייתה: "צרפת לצרפתים!" ("!La France aux Français"). כמו כן, העיתון נטה קלות לכיוון הסוציאליזם. עוד באותה שנה הגיע העיתון לתפוצה של 200,000 עותקים. העיתון התחזק מאוד בעקבות שערוריית פנמה, אשר בה היו מעורבים שני יהודים: ז'אק דה ריינאך וקורנליוס הרץ. ריינאך התאבד לאחר שנסחט בנוגע לפרשה, אולם לפני מותו מסר לעיתון של דרימון את רשימת חברי הפרלמנט שהיו מעורבים בשערורייה, בתמורה לטיוח חלקו שלו בפרשה. רשימת השותפים לפשע פורסמה מדי בוקר בחלקים קטנים בהמשכים, כך שמאות פוליטיקאים היו צריכים לחיות במתח רב במשך חודשים. דרימון ניצל את הפרשה כדי להבליט את חלקם של היהודים בכלכלה הצרפתית ולהאשים אותם בשחיתות.
מנובמבר 1892 עד פברואר 1893 נכלא דרימון במשך שלושה חודשים בבית הכלא סן-פלאז'י (Sainte-Pélagie). זאת באשמת הוצאת דיבתו של אוגוסט בירדו, חבר בוועדה פרלמנטרית. דרימון טען שבירדו קיבל שוחד מהבנקאי היהודי הברון אלפונס דה רוטשילד כדי לסייע לחידוש ההטבות שמהן נהנו חברי מועצת ההנהלה של "בנק צרפת", שרוטשילד היה אחד מהם.
ב-29 באוקטובר 1894 היה לה ליבר פארול העיתון הראשון שפרסם את העובדה שאלפרד דרייפוס - קצין יהודי במטכ"ל הצרפתי, נעצר בחשד לריגול, מה שגרם לפרוץ פרשת דרייפוס. המעצר שנחשב לסוד צבאי, הודלף לעיתון בידי אדם שעד היום לא זוהה. רבים סבורים שהיה זה אובר-ז'וזף אנרי, אולם הדבר אינו ודאי. תוך זמן קצר הפך לה ליבר פארול לשופר העיקרי שתמך בהרשעתו של דרייפוס ובהמשך התנגד להעניק לו משפט חוזר. דרימון ניצל את הפרשה כדי להגביר את התעמולה האנטישמית שלו ולהוכיח את טענתו שצרפת נפלה בידי היהודים. ההיסטוריון ז'אן דניס ברדן, כותב כי "בלי ל'אורור ובלי זולא ייתכן מאוד כי דרייפוס היה נשאר בבית הכלא. אבל בלי דרימון ולה ליבר פארול אולי לא היה מגיע לשם כלל".
ב-1898 עזב דרימון את ניהול העיתון כיוון שנכנס לפוליטיקה. כאשר לא נבחר מחדש לפרלמנט ב-1902, חזר דרימון לנהל את העיתון, אולם לא הצליח להחזיר אותו לממדי ההצלחה הקודמים. ב-1908 ניסה דרימון לשכנע את ליאון דודה (בנו של אלפונס דודה) לקבל את ניהולו של ליבר פארול ולאחד את העיתון עם העיתון הימני שלו, "אקסיון פראנסז", שנעשה יותר פופולרי באותם הימים. לבסוף נרכש העיתון על ידי קבוצה פיננסית קתולית, שהרחיקה את דרימון מניהולו. בשנים שלאחר מכן המשיך העיתון בתעמולתו האנטישמית והקסנופובית, אולם שקע בהדרגה. ב-1924 הוא נסגר סופית. בשנים שלאחר מכן נעשו כמה ניסיונות להקים מחדש את העיתון, אולם אף אחד מהם לא הצליח.
עמק אודין
עמק אודין (באנגלית: Odin Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח ברכס אסגרד באדמת ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
העמק נמצא בסמוך ממזרח להר אודין.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של העמק ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
הוועדה קראה לעמק על שמו של הר אודין (אשר נקרא על שם האל מהמיתולוגיה הנורדית אודין, וזאת בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס אסגארד שנקראו על שם דמויות ממיתולוגיה זו).
סיפאפ
דוכס ארגייל
דוכס ארגייל (באנגלית: Duke of Argyll) הוא תואר אצולה סקוטי הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש שבט קמפבל והוא קרוי על שם אזור ארגייל (כיום במחוז ארגייל וביוט) שבמערב סקוטלנד.
שושלת הדוכסות הנוכחית נוסדה על ידי המלכה אן ב-1701 עם הפיכת רוזן ארגייל העשירי ארצ'יבלד קמפבל לדוכס ארגייל הראשון, בשנת 1892 נוסדה דוכסות ארגייל שנייה במערכת האצולה של הממלכה המאוחדת - לפי כך דוכסי ארגייל נושאים מאז תואר דוכס סקוטי ותואר דוכס בממלכה המאוחדת. החל מ-2001, נושא בתואר זה טורקל איאן קמפבל, דוכס ארגייל ה-13 (ודוכס ארגייל השישי בממלכה המאוחדת).
לצד התואר 'דוכס ארגייל' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז קינטייר ולורן, רוזן ארגייל, רוזן קמפבל וקואל, ויקונט לוכאן וגלנליילה, לורד קמפבל, לוד לורן, לורד קינטייר, לורד אינוורארי מאל מוברן וטיירי, ברון סנדרידג', וברון האמילטון. אחוזת הדוכסות היא טירת אינוורארי שם מתגורר הדוכס ומשפחתו עד היום.
סמל הדוכסות.
שלט האצולה של הדוכסות מורכב ממגן המחולק לארבע רבעים, שכוללים שני זוגות סמלים זהים.
הר אודין (ארץ גרהאם)
הר אודין (באנגלית: Mount Odin) הוא הר בצורת אוכף בחוף פוין בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
להר שתי פסגות - שתיהן מכוסות קרח.
שיא גובהו של ההר בגובה של 1,465 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בסמוך לפסגת פריגה, שמדרום-מערב לו.
ההר מפריד בין קרחון אנדרסון לקרחון סלייפניר.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
פסגת ההר צולמה מן האוויר בשנת 1947 על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון.
כמו כן הפסגה נסקרה מן הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1955.
ההר נקרא בשם זה (שמו של האל אודין, בעלה של האלה פריגה מהמיתולוגיה הנורדית), מאחר שההר הסמוך נקרא על שמה של פריגה.
דמויי טורפים
דמויי טורפים (שם מדעי: Carnivoramorpha) הוא ענף של יונקים שליינים המשתייכים לקבוצה פריה. קבוצה זו כוללת בעיקר את סדרת הטורפים המודרניים וכן את אבותיהם המיאקויים הנכחדים, אשר לפי מספר חוקרים שייכים לסדרת הטורפים האמיתיים.
קבוצה זו נכחדה למעט הטורפים האמיתיים שהתפתחו החל מהפלאוקן כיצורים קטנים שדמו במראם לחמוס או לגחן. עם הזמן הם התפתחו לטורפים גדולים ושיניהם הותאמו לשיסוע, הריגה ולעיסת בשר. עם זאת חלקם הם אוכלי כל או אף אוכלי צמחים.
אטומידט
Etomidate
צרפת היהודית
צרפת היהודית: מסה להיסטוריה בת זמננו (בצרפתית: La France juive, sous-titré Essai d'histoire contemporaine) הוא ספר עיון אנטישמי מאת אדואר דרימון אשר היה לרב מכר, והשפיע רבות על התפתחות האנטישמיות בצרפת.
תוכן הספר.
דרימון פרסם את הספר לראשונה בשנת 1886, המהדורה הראשונה נמכרה ב-1,500 עותקים בתוך שנה. עד שנת 1945 הודפס הספר בכמאתיים מהדורות. אחת מהן, ב-1887, הייתה מקוצרת, זולה יותר ועממית; מהדורה אחרת, משנת 1892, הייתה מאוירת. התרגום לגרמנית זכה במרחב הדובר גרמנית להצלחה יוצאת מן הכלל.