בינה ברזל, ילידת תל אביב, החלה דרכה העיתונאית בצה"ל, ככתבת צבאית בביטאון "במחנה נח"ל". לאחר מכן עבדה ככתבת בעיתונים "הדור" ו"הבוקר".
בתחילת שנות ה-70 הצטרפה ל"ידיעות אחרונות", בהמשך מונתה לכתבת לענייני מפלגות של העיתון, וסיקרה שורה של מערכות בחירות.
לאחר כ-30 שנות עבודה בידיעות אחרונות פרשה לגמלאות. ועסקה באיסוף שירים שכתבה לאורך השנים, ובהוצאת ספר שירה משיריה.
חייה הפרטיים.
בינה ברזל הייתה נשואה עד למותה לחוקר הספרות פרופ' הלל ברזל ולהם שתי בנות.
משרד האוצר (האימפריה הרוסית)
משרד האוצר הוא המוסד הממלכתי המרכזי של האימפריה הרוסית שהיה אחראי על המדיניות הפיננסית והכלכלית במדינה.
רקע כללי.
בתקופת שלטונו של איוואן השלישי, הניהול הפיננסי המרכזי היה נתון ל"פריקאזים"; היו 13 כאלה בתקופת שלטונו של הצאר אלכסיי מיכאילוביץ'. הניהול הפיננסי המרכזי התרכז בעיקר ב"פריקאז האוצר הגדול". מבין הקולגיות (לשכות) שהקים פיוטר הגדול בשנת 1715, היו האחראים על מימון:
תחת יקטרינה השנייה, על פי צו מ-24 באוקטובר 1780, הוקמה "המשלחת להכנסות המדינה", בשנת 1781 היא חולקה לארבע משלחות עצמאיות:
כל ארבע המשלחות הוכפפו לשר המשפטים. קיומן של הלשכות פסק וענייניהם בנושא ניהול כספי הועברו ללשכות המדינה. פאבל הראשון, על פי צו מ-19 בנובמבר 1796, החזיר חלקית את הלשכות וב-4 בדצמבר של אותה שנה, הוא הפריד בין תפקיד גזבר המדינה לתפקיד התובע הכללי.
היסטוריה.
במסגרת רפורמה מיניסטריאלית ב-8 (20) בספטמבר 1802 הוקם משרד האוצר, שאחריותו הייתה "ניהול האוצר וחלקי המדינה, המספקים לממשלה את ההכנסות הדרושות לתחזוקה, ואת החלוקה הכללית של כל ההכנסות לחלקים שונים של ההוצאה הממשלתית." המניפסט גם הפקיד בידי שר האוצר את חובת "בסוף כל שנה להגיש צוות מפורט של הוצאות הממשלה הכללית לשנת הכספים הקרובה." כשמחלקת גזבר המדינה נותרה בלתי כפופה לו.
כאשר התארגנו מחדש המשרדים בשנים 1810–1811, חולקה ניהול הכנסות המדינה והוצאותיהן בין שלושה גופים:
משרד האוצר המשיך לאסוף גופים ממשלתיים אחרים שבתחום שיפוטו וריכז סמכויות בידיו:
עם הקמת המשרד לרכוש מדינה, ממשרד האוצר בשנת 1838יער, נלקחה מחלקת ניהול איכרי המדינה, האדמות, היערות. ב-27 באוקטובר 1861, המשרד ייסד מוסד פדיון ראשי, שבוטל בשנת 1895. בצו מיום 15 באפריל 1863 מחלקת הכרייה וענייני המלח התארגנה מחדש כמחלקת הכרייה, ובמקום מחלקת המיסים והעמלות הוקמו שתי מחלקות חדשות: מחלקת שכר עבודה ושכר טרחה.
ב-29 באוקטובר 1864 שונה שם מחלקת סחר החוץ למחלקה לאיסוף המכס ומחלקת התעשייה והסחר הפנימי שונתה למחלקת המסחר והתעשייה. בשנת 1866 בוטל קיומו הנפרד של הממשל הפיננסי של ממלכת פולין והוקמה מחלקה מיוחדת למימון ממלכת פולין, שבוטלה ב-28 בדצמבר 1884. ב-7 ביוני 1872 הונפקה תקנה על מועצת המסחר והתעשייה, שנפתחה במקום מועצות המסחר והתעשייה. ב-21 בדצמבר 1873 הועברו כל יחידות מחלקת הכרייה (מחלקת הכרייה, מועצת הכרייה, מכון הכרייה והוועדה המדעית לכרייה) לאחריות משרד רכוש המדינה.
עד שנת 1874 המשיכה מחלקת הכרייה להיות חלק ממשרד האוצר. מחלקת הכרייה כללה את המחלקות הבאות: מטבעות, כריית אוצר, פירות כרייה פרטיים, מכרות זהב פרטיות, פירות כרייה של ממלכת פולין (משנת 1869), פקחים (משנת 1864) וכן חשבונאות. עם המעבר מ-1 בינואר 1874, מחלקת הכרייה (כמו גם מועצת הכרייה, הוועדה המדעית לכרייה ומכון הכרייה) ממשרד האוצר למשרד רכוש המדינה, מחלקת המטבעות הושארה בתחום שיפוטו של משרד האוצר.
בשנת 1917 משרד האוצר הקיסרי פורק.
פולקסווגן ID.3
פולקסווגן ID.3 היא מכונית קומפקטית חשמלית, המבוססת על פלטפורמת MEB של החברה. הדגם הוא הראשון ממשפחת פולקסווגן ID. הוא הוצג לראשונה כמכונית קונספט בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016. גרסת הייצור נחשפה בספטמבר 2019 בתערוכת הרכב של פרנקפורט. מכוניות ראשונות נמסרו ללקוחות שנה לאחר מכן.
פיתוח.
הדגם הוצג לראשונה כמכונית קונספט בתצורת האצ'בק בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016 בשם פולקסווגן I.D.
במאי 2019 הוכרז על גרסת הייצור המבוססת על רכב הקונספט בשם ID.3., תוך הכרזה שזהו הדגם הראשון מתוך חמישה דגמים המיועדים לייצור, ומבוססים כולם על פלטפורת ה-MEB, שפותחה בפולקסווגן עבור כלי רכב חשמליים. באותו החודש נפתחה מכירה מוקדמת של הדגם, שצפוי היה להימסר במהלך שנת 2020. למעלה מ-10,000 יחידות הוזמנו תוך 24 שעות מרגע פתיחת המכירה. בספטמבר הוצגה גרסת הייצור לראשונה בתערוכת הרכב של פרנקפורט. ייצור הרכב החל במפעל החברה בצוויקאו.
ביולי 2020 דיווחה החברה על בעיה בתוכנה שעיכבה את מסירת הרכבים ודחתה את תאריך היעד לספטמבר אותה שנה.
מפרט טכני.
הפולקסווגן ID.3 מיוצר בשלוש רמות גימור, הנבדלות בהספק ובטווח הנסיעה המרבי. שני המפרטים הבסיסיים הם בעלי חמישה מקומות, בעוד דגם ה-Pro S מיועד לארבעה נוסעים. מחיר הגרסה הבסיסית הוא כ-30,000 אירו.
מכירות.
במהלך שנת 2020 נמכרו כ-57,000 מכוניות, נתון שהכניס את ה-ID.3 לרשימת עשרת הרכבים החשמליים הנמכרים בעולם באותה שנה, למרות שהרכב נמכר רק במשך ארבעה חודשים. באוקטובר 2021 החל שיווק ה-ID.3 בסין.
מחוז א-שרקייה
מחוז א-שרקייה (בערבית: المنطقة الشرقية) הוא הגדול שבמחוזות ערב הסעודית, הממוקם במזרח סעודיה, וגובל באיחוד האמירויות הערביות, כווית, קטר, עומאן ובחריין (האחרונה באמצעות גשר המלך פהד). בירת המחוז היא העיר דמאם, אשר מתגוררים בה כשליש מתושבי המחוז. עיר משמעותית נוספת במחוז היא ח'ובאר.
משמעות השם "א-שרקייה" היא "המחוז המזרחי"- על שם מקומו הגאוגרפי של המחוז בממלכה.
שטח המחוז הוא כ-672,500 קמ"ר (יותר משטח צרפת). המחוז הוא השלישי במספר תושביו, לאחר המחוזות מכה וריאד נכון לשנת 2017, התגוררו במחוז כ-4.9 מיליון איש (15% מכלל האנשים שמתגורים בממלכה), מתוכם כ-1.8 מיליון תושבים זרים.
מבחינה כלכלית, מחוז א-שרקייה נחשב למרכז ארצי ובינלאומי לייצור נפט, ובו נמצא גם שדה גוואר - שדה הנפט הגדול בעולם כולו. כשליש מהנפט המיוצר בסעודיה מגיע משטח המחוז. בשטח המחוז ממוקמת עראמקו הסעודית, חברת הנפט הסעודית וחברת הנפט הגדולה בעולם.
היסטוריה.
א-שרקייה לא היה מיושב ברובו עד לתקופת הברזל. המתיישבים הראשונים הגיעו בשנת 300 לפנה"ס ממוקדון והממלכה האחמנית. במהלך ימי הביניים המוקדמים היה האזור תחת שלטון ממלכת פרס והאימפריה הסאסאנית. לאחר מכן אזור א-שרקייה נכבש על ידי מוחמד ויורשיו. בשנת 899 האזור נכבש מידי בית עבאס על ידי הקרמטים. הקרמטים הפסידו אאת השליטה באזור לטובת בית עבאס בשנת 976.
בשנים 1551–1671 האזור נשלט על ידי האימפריה העות'מאנית. משנת 1671 ועד היום האזור נמצא בשליטה סעודית.
דמוגרפיה.
כ-11% מהגברים ו-19% מהנשים מעל גיל 10 הם אנלפבתים.
משרד המשטרה של האימפריה הרוסית
משרד המשפטים של האימפריה הרוסית
אלכסנדר גולובב
אלכסנדר טיטוביץ' גולובב (ברוסית: Александр Титович Голубев; 9 בפברואר 1936 – 8 בפברואר 2020) היה קצין ביון סובייטי-רוסי שמילא מספר תפקידים תחילה בק.ג.ב. ולאחר מכן בשירות ביון החוץ הרוסי והגיע לדרגת לוטננט גנרל.
הוא נולד למשפחת איכרים בבלארוס, גולובב גדל במהלך שנות המלחמה ובילה את הקריירה המוקדמת שלו בחיל הים ושילב עבודה כמכונאי עם פעילות פוליטית עם בקומסומול. הוא הצטרף לק.ג.ב. בשנת 1959 ולמד אנגלית ופרסית במסגרת הכשרה במינהל הראשי הראשון. גולובב פיתח מומחיות מיוחדת בענייני אפגניסטן והיה לו תפקיד בתכנון ובביצוע מבצע "סערה 333", להדחתו של נשיא אפגניסטן המכהן חפיזוללה אמין בשנת 1979. במסגרת המבצע גולובב פיקד על כוחות ספצנאז במהלך ההתקפה הצבאית על מטה אמין בארמון טג'בג. לאחר מכן שימש תקופה מסוימת כסוכן בתחנת הק.ג.ב באיסטנבול, לפני שקודם בדרגה במטה הק.ג.ב לפני פירוק ברית המועצות.
גולובב המשיך לעבוד בשירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית, כיהן כראש מחלקה בשירות הביון והיה יועץ בכיר למנהל שירות הביון. הוא פרש בשנת 2001 והיה ראש מועצת בוגרי שירות הביון של הפדרציה הרוסית במשך מספר שנים. הוא מת בשנת 2020, לאחר שקיבל פרסים ועיטורי הצטיינות רבים במהלך הקריירה שלו במודיעין.
חורוג
חורוג (בטג'יקית: Хоруғ; ברוסית: Хорог; בפרסית: خاروغ, תעתיק מדויק: ח'אירוע') היא בירת המחוז האוטונומי גורנו-בדח'שאן בדרום-מזרח טג'יקיסטן. העיר שוכנת באזור הרי פמיר במפגש הנהרות פנג' וגונט בגובה 2,123 מטרים מעל פני הים על גבול אפגניסטן ומרוחקת כ-269 ק"מ דרום-מזרחית לבירה דושנבה. ע"פ אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-30,500 בני אדם.
היסטוריה.
במהלך המאה ה-19 היה אזור חורוג נתון למחלוקת בין אמירות בוכרה, אפגניסטן, בריטניה והאימפריה הרוסית. בסופו של דבר רוסיה היא זו שהשתלטה על חורוג. בתחילת המאה ה-20 החלה התיישבות רבה יותר שעודדה על ידי שלטונות ברית המועצות בשנות ה-20.
בשנת 2012 עשרות בני אדם נהרגו בעיר כתוצאה מהתנגשות בין כוחות גרילה לבין השלטונות הטג'יקיים. כיום העיר נחשבת לאחת מן העניות במדינה.
אלכסנדר זאפורוז'סקי
אלכסנדר זאפורוז'סקי (ברוסית: Александр Иванович Запорожский) הוא קולונל לשעבר בסוכנות הביון הרוסית.
זאפורוז'סקי התחיל לעבוד עם הק.ג.ב. בשנת 1975 ואחריו עם שירות הביון הרוסי והיה אחראי על גיוסם של מודיעים בארצות הברית. בשנת 1997 הוא נטש בחשאי לארצות הברית והתגורר בשקט במרילנד.
כלי תקשורת רוסיים דיווחו כי מילא תפקיד מטעם ארצות הברית בפרשת החפרפרת ב-FBI רוברט הנסן.