מינים אלה שגשגו הן ביורה והן בקרטיקון וחלקם היו מינים ענקיים, בעוד אחרים כמו האמרגזאורוס היו צנועים יותר בגודלם ובעלי רצועת "מוטות", שנוצרו מהחוליות הארוכות שלהם, לאורך הגב והצוואר. ייתכן שאף היה להם מפרש לאורכו.
פלגליקאודטה
פלגליקאודטה (שם מדעי: Flagellicaudata; משמעות שמם: "בעלי שוט זנב") היא קבוצת דינוזאורים צמחוניים בני אינפרא-סדרת הזאורופודים והקבוצה דמויי-דיפלודוקיים, הכוללת את הדינוזאורים הקרובים ביותר למשפחת הדיפלודוקיים והדיקראוזאוריים, לאחר שהופרדו מהקבוצה דיפלודוקימורפה. קבוצה זו הוגדרה ב-2004 בידי האריס ודודסון.
בעבר הייתה גם משפחת הרבאצ'יזאוריים קשורה לקבוצה זו, אך מספר הבדלים במבנה השלד שלהם הפרידו ביניהם, בין השאר הפה המוזר הרחב והשטוח וגודלם הקטן. למינים אלה היו זנבות ארוכים, חוליות גבוהות על גבם וצווארם וראשים קטנים בעלי לסתות מוארכות עם שיניים חרוטיות. מבנה הצוואר היה מותאם בעיקר לאכילה של צמחייה קרקעית ופחות לתזונה מעלי עצים, אם כי עדיין הם ניזונו מעצים נמוכים מספיק.
משפחות.
הקבוצה כוללת רק 2 משפחות:
הר וייר (אנטארקטיקה)
הר וייר (באנגלית: Mount Weir) הוא רכס תלול, המהווה חלק מרמה הררית, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
כמעט כל חלקי הרכס פונים לכיוון צפון - מזרח, וחשופים מקרח ומשלג.
הרמה מצויה בסמוך מדרום לבסיסו של רכס פלגהאם שבמוצאו של קרחון ראמזי.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
הרמה ההררית התגלתה וצולמה מהאוויר ב-16 בפברואר 1947, בטיסה 8A של צי ארצות הברית במסגרת "מבצע קפיצה לגובה".
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של מייג'ור רוברט ר. וייר (Robert R. Weir), מחיל הנחתים של ארצות הברית, שהיה הטייס בטיסה שבה התגלה ההר.
אטיין מוריס פלקונט
אטיין מוריס פלקונט (בצרפתית: Étienne Maurice Falconet; 1716, פריז – 1791, פריז) היה פסל צרפתי שפיסל בסגנון בארוק, רוקוקו וניאוקלאסי.
פלקונט נולד למשפחה ענייה בפריז, התמחה בהתחלה בנגרות, ופיסל בחימר בזמנו החופשי, חלק מהפסלים משכו את תשומת לב הפסל ז'אן בטיסט לה מיין שקיבל אותו כתלמידו, פסלו מילו מהעיר קרוטון הביא בשנת 1754 לקבלתו כחבר באקדמיה לאמנויות היפות.
הגיע לתודעת הציבור בפסליו אמור והרוחצת שהוצגו בסלון הפריזאי של 1755 ושל 1757 ומונה למנהל של סטודיו ובית מלאכה חרסינת סבר שם פיתח את תחום פיסול דמויות קטנות בחרסינה, תחום שהמשיך אחריו בחרסינת ונסן.
נושאי עבודתו קיבלו השראה מהצייר פרנסואה בושה ומהתיאטרון והבלט של תקופתו.
פלקונט הוזמן בשנת 1766 על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ליצור בסנקט פטרבורג פסל גדול מברונזה של פיוטר הגדול הידוע בשם פרש הנחושת בסיוע תלמידתו וביתו החורגת מארי-אנה קולו, הפסל היווה מקור השראה ליצירה נפוליאון חוצה את האלפים של ז'אק-לואי דויד ולעוד יצירות מתחום הספרות והמוזיקה לבלט.
בשנת 1788 חזר פלקונט לפריז לנהל את האקדמיה לאמנויות היפות, רבות מעבודותיו עבור כנסיות נהרסו בזמן המהפכה הצרפתית ועבודותיו עבור אספנים פרטיים שרדו טוב יותר.
תאיר חיים
תאיר חיים (נולדה ב-9 במאי 1983) היא זמרת ישראלית, יוצרת ומייסדת להקת A-WA.
קריירה.
נולדה וגדלה ביישוב שחרות בערבה. למדה בבית הספר התיכון שחרות בקיבוץ יטבתה. כבר בילדותה עסקה במוזיקה. מגיל צעיר קיבלה חינוך מוזיקלי במסגרות שונות בתחומים: לימודי פיתוח קול, תיאטרון, ריקוד ועוד. לטענתה הסגנון האקלקטי המוזיקלי שנחשפה לו בצעירותה הביא לעיסוק במוזיקה, ובעיקר מוזיקה תימנית: "גדלנו על מוזיקה מגוונת ומיוחדת. שמענו הרבה תימנית - אהרון עמרם, ציון גולן, ברכה כהן; המון יוונית - סטליוס, קזנג׳ידיס, יורגוס דלארס, יאניס פאריוס; מוזיקה ישראלית - אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, כוורת, אבנר גדסי, חיים משה, צלילי הכרם ועוד. מגיל צעיר אנחנו בלימודי מוזיקה, מחול ותיאטרון, אז גדלנו גם על ג׳אז ומחזות זמר. (...) להורים שלנו יש אוסף מדהים של תקליטי ויניל מהסיקסטיז והסבנטיז (...) היינו מאזינות גם למלחינים קלאסיים כמו ויוולדי, בטהובן ודביוסי".
בצבא שירתה כסולנית בלהקת חיל האוויר. לאחר סיום שירותה הצבאי למדה חיים בית ספר רימון במסלול של זמרים יוצרים. סיימה בהצטיינות תואר ראשון במוזיקה ובחינוך מטעם מכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב.
לאחר שסיימה את התואר הראשון ייסדה את להקת A-WA עם אחיותייה הצעירות לירון ותגל.
בשנת 2012 החלו להקליט יחד חומרים באנגלית, בעברית וביהודית-תימנית והעלו סרטונים של ביצועיהן ל-YouTube. הסרטונים קיבלו תגובות נלהבות רבות מהארץ ומהעולם והאחיות החלו לעבוד יחד על אלבומם הראשון.
החל משנת 2013 החלה להופיע במסגרת ההרכב A-WA: תחילה בהופעות פריצה כאורחות עם להקת הבלקן ביט בוקס ולאחר מכן עם הלהקה הכוללת את שתי אחיותיה, וריתם סקשיין הכולל ארבעה נגנים (בס, קלידים ומחשב, גיטרה חשמלית ותופים).
האלבום הראשון של הלהקה: חביב גלבי שיצא ב -2015, זכה להצלחה בישראל ומחוצה לה עם למעלה מ-14 מיליון צפיות, הופעות בפסטיבלים ובמועדונים ברחבי העולם, וזכה גם לסיקור עיתונאי במגזינים בינלאומיים: Rolling stone, Vogue, Glamour ועוד. מאוחר יותר הוציאו האחיות גרסת 'רימיקס של השיר חביב גלבי', בשיתוף הראפר האמריקאי פיטבול.
בשנת 2019 השיקה יחד עם A-WA את ״ביתי פי ראסי״ (ביתי בראשי) - אלבום שני ומקורי שכתבה והלחינה עם אחיותייה, שכלל את השירים "האנא מש הו אליאמן" (פה זה לא תימן) ו"מודבירה" (חסרת מזל).
עם ההשקה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי נוסף באירופה ובארה״ב, שכלל סשן ב-Tiny Desk האמריקאי.
במאי 2020 יצאה תאיר לקריירה עצמאית והוציאה את סינגל הבכורה שלה - "מתבשלת לאט", בהפקתו של ניר דנן (מוזיקאי שעבד בין היתר גם עם הראפר טונה, רביד פלוטניק ועוד), המלווה בקליפ שביים וערך נאור סוקי.
חיים מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לילד.
Titanosauriformes
הר וייר
קהילת יהודי קמפנו
קמפנו (בפולנית: Kępno. בגרמנית: Kempen. ביידיש: קעמפנא) היא עיר בפרובינציית פולין גדול במערב פולין, שבה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות הקהילה.
יהודים ראשונים הגיעו לקמפנו במהלך המאה ה-17, בעיקר משלזיה ומ. בשנת 1674 הוענקה להם פריווילגיה, והם הקימו את הרובע היהודי, הכולל בית כנסת, חדר, מקווה טהרה, בית קברות ובתים לרב ולחזן.
במאות ה-17 וה-18 נשלחו נציגים מטעם יהודי קמפנו לוועידות ועד ארבע ארצות, ובאותה התקופה עלה מספרם של יהודי העיר על מספרם של הנוצרים.
מבחינה כלכלית מצבה של הקהילה היה טוב: אחוז גבוה מבעלי המלאכה בעיר היו יהודים, וכן פעלו בעיר מפעל לייצור סבון ופונדק אירוח לסוחרים בבעלות יהודית. מעמדם הכלכלי של היהודים נשאר יציב למרות חילופי השלטון שעברה העיר תכופות.
ב-1765 מנתה הקהילה 727 חברים, ובשנת 1794 כבר מנתה הקהילה 1141 יהודים, שהיו כ-51% מכלל האוכלוסייה.
בשנת 1816 הוחלף בית הכנסת הישן העשוי מעץ, שעבר כמה שרפות, בבית כנסת חדש ומפואר מאבן.
במהלך המאה ה-19 החלה הגירה של יהודים מקמפנו, בעיקר לארצות הברית ואמריקה הלטינית (גואטמלה ואל סלוודור), וכן לאנגליה וגרמניה. ההגירה התעצמה לאחר עצמאות פולין, שכן היהודים שחיו שנים רבות תחת שלטון פרוסי, התרגלו ונטמעו בתרבות הגרמנית ובחרו להגר לתוככי גרמניה. על פי הרישומים משנת 1921, בעיר היו כ-150 יהודים, שהיוו 2.5% מתושבי העיר. עם זאת, בין מלחמות העולם התקיימה בעיר מפלגה יהודית בשם Jidisze Socjalistisze Demokratisze Arbeter Partej Poalej Syjon in Pojlen (פועלי ציון: מפלגת הפועלים היהודית הסוציאל-דמוקרטית בפולין). בראשות עורך הדין ד"ר יוסף טרצ'בסקי.
בין ילידי העיר היה שמואל הולדהיים.
בשואה ולאחריה.
בשל קרבתה לגבול הגרמני, נכבשה קמפנו ביום פלישת גרמניה הנאצית לפולין, 1 בספטמבר 1939. הנאצים הרסו את בית הקברות היהודי, ובמצבותיו נעשה שימוש משני לריצוף. בית הכנסת נשרף ביום הכיבוש. בהמשך שימש כמחסן, עד ששריפות שפרצו בו הוציאו אותו מכל שימוש, אך לא פגעו בו מבחוץ, והוא עומד כיום על עומדו, חרב ונטוש.
היהודים הועברו תחילה ל הסמוכה, שהייתה תחת הגנרלגוברנמן ומשם לגטו לודז', ורובם נשלחו להשמדה במחנה חלמנו. לאחר המלחמה שבו לקמפנו 8 יהודים בלבד, אך הם נפוצו מהרה וכיום לא נותרו יהודים בעיירה.
בנובמבר 2007 נערכו שיפוצים בכיכר, ושרידי המצבות הועברו במרוכז לכיכר שעל יד בית הכנסת.
קהילת יהודי ירצ'וב
(בפולנית: Jarczów. בכתיב יידי: ירטשוב הוא כפר, עיר לשעבר, בפרובינציית לובלין בדרום מזרח פולין סמוך לגבול עם אוקראינה, כ-14 קילומטרים מזרחית לטומשוב לובלסקי, שבו התקיימה עד השואה קהילה יהודית משמעותית שהיוותה את הרוב המוחלט של התושבים.
תולדות הקהילה.
לא ידוע מתי הגיעו יהודים לירצ'וב ומאין. בשנת 1863 התגוררו בירצ'וב 203 יהודים, מתוך 231 תושבים בסך הכל. הקהילה הקטנה החזיקה בית כנסת עשוי עץ. רוב היהודים היו בעלי מלאכה או סוחרים זעירים. בין שתי מלחמות העולם גדלה הקהילה לכדי כ-250 נפש.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בעיירה כ-300 יהודים. ב-22 בספטמבר 1939 (ערב יום כיפור ה'ת"ש) כבשו הגרמנים את ירצ'וב, ומיד החלו לרכז את היהודים, להעבידם בעבודת פרך ולפגוע בהם.
ב־22 במאי 1942, חג השבועות ה'תש"ב, גורשו יהודי ירצ'וב למחנה ההשמדה בלז'ץ, שם הושמדו רובם המוחלט והקהילה חדלה להתקיים.
רונדה ון פלנדרן לנשים