האמנה האנגלו-רוסית בשנת 1907 סיימה את היריבות ארוכת השנים במרכז אסיה, ואז אפשרה לשתי המדינות להתעלות על הגרמנים, שאיימו לחבר את ברלין בבגדאד באמצעות מסילה חדשה שתיישר ככל הנראה את האימפריה הטורקית עם בריטניה. זה סיים את הסכסוך סביב פרס, כאשר בריטניה הבטיחה להישאר מחוץ למחצית הצפונית, ואילו רוסיה הכירה בדרום פרס כחלק מתחום ההשפעה הבריטי. רוסיה גם הבטיחה להישאר מחוץ לטיבט ואפגניסטן. בתמורה לונדון האריכה הלוואות ותמיכה פוליטית מסוימת.
הגישה במלחמת העולם הראשונה.
בעלות הברית, 1907–1917.
הדיפלומטיה נעשתה עדינה בתחילת המאה ה -20. רוסיה הייתה מוטרדת מה- Entente Cordiale בין בריטניה לצרפת שנחתמה ב־1904. לרוסיה וצרפת כבר היה הסכם הגנה הדדי לפיו צרפת מחויבת לאיים על אנגליה במתקפה אם בריטניה תכריז מלחמה על רוסיה, ואילו רוסיה תרכז יותר מ -300,000 חיילים בגבול אפגניסטן לפלישה להודו במקרה שאנגליה תקף את צרפת. הפתרון היה הכנסת רוסיה לברית הבריטית-צרפתית. האנטו האנגלי-רוסי והוועידה האנגלו-רוסית משנת 1907 הפכו את שתי המדינות לחלק מהאנטנט המשולש .
רוסיה ויפן פיתחו יחסי ידידות לאחר סיום מלחמתם. פיתוח ברית צבאית לא רשמית התאפשר מכיוון שבריטניה, שהייתה לה ברית צבאית עם יפן, התנכרה יותר ויותר לגרמניה, והתקרבה יותר ויותר לרוסיה. בריטניה ורוסיה פתרו את קשייהם הבולטים עד 1907. בנוסף ליפן ולרוסיה היה אינטרס עז בפיתוח מסילות ברזל במנצ'וריה ובסין. כתוצאה מכך היה ליפן קל להצטרף לרוסיה, צרפת ובריטניה כבת ברית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. יפן השיגה רווחים משמעותיים במלחמה ותפסה רבות מהמושבות הגרמניות באוקיינוס השקט ובסין, ובמקביל ניסתה להפחית את סין עצמה למעמד של בובות.
גורם חדש יחסית שהשפיע על מדיניות רוסיה היה צמיחת הרוח הפאן-סלאבית שזיהתה את חובתה של רוסיה כלפי כל העמים דוברי הסלאבית, במיוחד אלה שהם אורתודוקסים בדת. הצמיחה של הדחף הזה הסיטה את תשומת הלב מהאימפריה העות'מאנית, ולעבר האיום שנשקף לעם הסלאבי מצד האימפריה האוסטרו-הונגרית. סרביה זיהתה את עצמה כאלופת האידיאל הפאן-סלאבי; אוסטריה נשבעה להשמיד את סרביה מסיבה זו בשנת 1914. היסטוריונים ממשיכים לדון באיזו אחריות חלקה רוסיה למלחמה בגלל תמיכתה האוטומטית בסרביה כשהייתה מותקפת על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית במשבר יולי. בראיית מיעוט, שון מקמיקין טוען ב"מקורות הרוסים של מלחמת העולם הראשונה" (2011) כי לרוסים הייתה האשמה הגדולה ביותר, ומטרתם הייתה התרחבות קיסרית במזרח התיכון.
פורשה 992
פורשה 992 (באנגלית: Porsche 992) הוא הדור השמיני של מכונית הספורט פורשה 911, שהוצג ב-27 בנובמבר 2018.בהשוואה לקודמו ה-פורשה 992 הוא רחב יותר ב- ומשתמש כעת בלוחות גוף מאלומיניום.
אבזור.
אבזור סטנדרטי כולל מסך צג בגודל 10.9 אינץ' עם מערכת ניהול תקשורת של פורשה (PCM) וניווט, תיבת הילוכים PDK בעלת 8 הילוכים ומערכות סיוע לנהג. הילוכים 8 אוטומטי ו- 7 ידני.
דגמים.
קאררה, קאררה 4, קאררה S וקררה 4S.
הדגמים הראשונים שהופיעו בנובמבר 2018 בשושלת 992 היו קאררה S ו-קאררה 4S, שהוצגו בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס ב-2018.
Targa 4 ו-Targa 4S.
מנוע טווין-טורבו שמספק כ-444 כ"ס, 8 הילוכים אוטומטי או 7 ידני, ה- Targa 4 מצויד בדיסקים של 330 מ"מ בעוד של- Targa 4S יש דיסקים גדולים יותר של 350 מ"מ.
טורבו וטורבו S.
הוצג במרץ 2020, ל-פורשה 992 טורבו S יש מנוע כפול טורבו שמספק 650 כ"ס המנוע מבוסס על יחידת ה-3.0 ליטר שנמצאה בדגמי קאררה. המכונית יכולה להאיץ מ-0 עד 100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות ומהירותה המרבית היא 330 קמ"ש.
אגף התכנון ובניין הכוח הרב זרועי
לואה (חברת נעליים)
חברת Lowa Sportschuhe GmbH היא יצרנית גרמנית של מגפי טיולים, סקי והרים שנמכרים תחת המותג Lowa. מאז נוסדה בשנת 1923, החברה שוכנת ביצנדורף שבבוואריה עילית. החברה נשלטת בעקיפין על ידי הקבוצה האיטלקית.
המחקר והפיתוח של החברה ממוקמים ב יצנדורף, הייצור מתרחש בעיקר ב-יצנדורף (נעלי הרים וטרקים), סלובקיה (נעלי הליכה) ועד 2010, גם איטליה (נעלי סקי). יש לה סניפי מכירות זרים משלה בארצות הברית ובשווייץ, כמו גם שותפויות מכירה ארוכות טווח באוסטריה ובהולנד.
היסטוריה.
לורנץ וגנר, בנו של הסנדלר יוהאן וגנר מיצנדורף (40 ק"מ צפונית למינכן), הקים את חברת לואה (לורנץ וגנר) כשהשתלט על עסק הוריו בשנת 1923. זמן קצר לפני כן הקימו שני אחיו הנס ואדולף עסק משלהם עם המותג Hanwag ב-Vierkirchen והמותג Hochland ב-Weichs.
לאחר מותו של לורנץ וגנר בשנת 1953, השתלט החניך לשעבר (וכעת חתנו של המייסד) ספ לדרר על החברה ויחד עם אשתו ברטי הפך את לובה ליצרנית מגפי סקי מצליחה (לואה אייר) בשנות השבעים והשמונים.
בשנת 1993, בגלל קשיים כלכליים ובעיות ירושה, 90% מהמניות נמכרו לקבוצת טניקניקה האיטלקית (בנוסף לטקניקה ולואה, אלה כוללים כיום גם את נורדיקה, בליזארד ורולרבלייד).
ורנר ריטמן, שעבד בעבר בחברת הנעליים השווייצרית רייכל, משמש כמנכ"ל מאז 1992 והפך לבעלים משותף בשנת 1993 (אז 10%, כיום 20%). בשנת 2010 נמכרו לראשונה למעלה משני מיליון זוגות נעליים. נכון לשנת 2017, 60% מ- Lowa שייכים בעקיפין לקבוצת Tecnica האיטלקית, 20% למנכ"ל ורנר Riethmann ו- 20% ל-רנזו קסטלני, הבעלים של ספקית ה- Lowa Riko Sport מאיטליה.
בשנת 2003 לואה נכנס למיזם משותף עם שופל, יצרנית בגדי חוץ. המיזם המשותף Schöffel-Lowa Sportartikel GmbH &amp; Co. KG מפעיל בסך הכל 33 חנויות Schoffel-Lowa, המנוהלות בעיקר על ידי שותפי זכיינות (28 בגרמניה, ארבע באוסטריה ואחת באיטליה; נכון לאוקטובר 2018).
יחד עם יצרני המגפיים המיוחדים הגרמנים האחרים, לואה היא הספקית של מגפי הקרב החדשים לבונדסוור.
מלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז-אפריקאית (2012–היום)
אוניברסיטת נאנג'ינג
אוניברסיטת נאנג'ינג (במנדרינית: 北京大学) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין, אשר הוקמה בשנת 1902. נכון לשנת 2020, לומדים באוניברסיטה כ-26,000 סטודנטים.
האוניברסיטה חברה בארגונים אקדמאיים רבים, ובהם התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה, רשת אוניברסיטאות עולמית וליגת C9.
אלפרד קובלסקי
אלפרד יאן מקסימיליאן קובלסקי (בפולנית: Alfred Kowalski נקרא גם Alfred Wierusz-Kowalski ; 11 באוקטובר 1849 – 16 בפברואר 1915) היה צייר פולני, נציג בית הספר לציור ריאליסטי במינכן, חבר ופרופסור כבוד באקדמיה לאמנויות במינכן .
קורות חיים.
הוא היה הילד הראשון מנישואיו השניים של תאופיל קובלסקי, נוטריון, ותאופילה לבית סוויארסקה, בתו של מנהל אחוזה. למשפחת קובלסקי האמידה היה בית בסובאלקי ובאחוזה קטנה בדבצ'יצ'נה ליד פיליפוב, שם בילו את חודשי הקיץ. המשפחה עזבה את סובאלקי בשנת 1865, כאשר תאופיל קובלסקי עבר לקאליש כנוטריון. שם המשיך אלפרד את לימודיו בגימנסיה, שם למד רישום אצל סטניסלב ברצ'יקובסקי, בוגר בית הספר לאמנויות יפות, וקזימייז' גורניקי. בשנים 1868–1871 הוא השתתף בשיעורי הרישום בוורשה, שם למד אצל רפאל הדז'ביץ', אלכסנדר קמינסקי וויצ'ך גרסון.
בשנים 1872–1873 למד באקדמיה לאמנויות יפות בדרזדן. מאמצע אוקטובר 1873 המשיך את לימודיו באקדמיה במינכן בהנהלת אלכסנדר וגנר. הוא גם חייב הרבה ליוזף ברנדט, שבסטודיו שלו השתפר ושם התוודע לציירים פולנים אחרים. במינכן ייסד קובלסקי סטודיו משלו ונשאר שם לצמיתות. הוא זכה במהרה להכרה בקרב סוחרי אמנות מקומיים ולמעמד מצטיין בעולם האמנותי. כהוקרה על מעלותיו, בשנת 1890 הוענק לו תואר פרופסור כבוד של האקדמיה המקומית לאמנויות יפות.
יצירה.
בתקופה המוקדמת הוא הושפע בבירור ממקסימיליאן גיירימסקי, אך מאוחר יותר הוא חרג מהתפיסה האמנותית שלו. הצלחה מדהימה בקנה מידה בינלאומי הביאו לו קומפוזיציות נוף קטנות וצבועות במיומנות עם נוף כפרי, שהוצגו בתנאי חורף, והועשרו בייצוגים אקספרסיביים של סוסים ובמוטיב האקזוטי של זאב על רקע נוף קפוא.
ציוריו, המוטבעים עמוק בנושאים המקומיים שלהם, תיארו סצינות ז'אנריות ממקומות קטנים ועיירות, המוצגות לעיתים קרובות בהומור וברמז אירוני, חתונות רבות בקרקוב, יציאה וחזרה מצייד. ומעל לכל אהב לצייר התקפות דרמטיות של זאבים על האנשים שנסעו במזחלותיהם והסוסים מטורפים מפחד. אלה היו יצירות מוצלחות ביותר.
נושאים היסטוריים וצבאיים שיחקו תפקיד מישני ביצירה שלו, יחד עם דיוקנאות שנלקחו באופן ספורדי למדי. בשנת 1903 ערך האמן טיול קצר לצפון אפריקה, בהשראת הנסיעה הופיעו נושאים מזרחיים בעבודתו - נושאים ערבים אקזוטיים (בדואים בבאר, מול המסגד). אולם בהדרגה אומנותו של הצייר נעשתה רדודה יותר, ועבודותיו, המוכרות בעיקר מתערוכות בגרמניה, היו ידועות בפולין בעיקר בזכות רפרודוקציות במגזינים. משנת 1869 הוצגו עבודותיו מעת לעת בזצ'נטה, שם היו לו שתי תערוכות יחיד (1908, 1935).
קובלסקי השתתף בעיקר בתערוכות בינלאומיות, אם כי מלבד ורשה, הוא הציג גם את ציוריו בקרקוב, לבוב ופוזנן. הוא זכה בפרסים ובמדליות במינכן, וינה, ברלין, פריז, סנט לואי ולואיוויל. הוא גם קיבל מדליית זהב בשנת 1904 בתערוכה הלאומית בלבוב. ציוריו נרכשו על ידי הגלריות והמוזיאונים הגדולים באירופה ובאמריקה.