מספר שיא של משתתפים, כ-600,000, השתתפו במצעד שהתקיים ב-24 במאי 1936, בראשו עמדו מנהיג הסוציאליסטים לאון בלום (Léon Blum) ומנהיג הקומוניסטים מוריס תורז (Maurice Thorez). זה היה זמן קצר לאחר הקמת ממשלת החזית העממית בצרפת, והתהלוכה ביטאה תחושה חזקה של התנגדות לפאשיזם ולנאציזם שעלו אז במדינות אירופיות שונות.
מאוחר יותר הוקמה במקום גם אנדרטה לזכר הלוחמים הצרפתים שנלחמו במסגרת הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
יצוין כי ההקשר הפוליטי החזק הנ"ל אינו מתייחס לבית הקברות פר לשז כולו, אלא רק לחלק הסמוך ל"קיר לוחמי הקומונה". בחלקים אחרים של בית הקברות נקברו אנשים מכל חלקי המפה הפוליטית וביניהם מפורסמים רבים.
איות פונטי
רבי יהודה
רבי יהודה בר אלעאי (מוזכר בדרך כלל כרבי יהודה) היה תנא בדור הרביעי של תקופת התנאים, (המחצית השנייה של המאה השנייה לספירה). מגדולי תלמידיו של רבי עקיבא. מאות מובאות מדבריו נזכרו בששה סדרי משנה, והוא התנא שפסקיו מוזכרים במשנה, במספר הגדול ביותר מבין התנאים האחרים.
חייו.
רבי יהודה הוא בנו ותלמידו של התנא רבי אלעאי. מושבו היה באושא. בילדותו למד אצל רבי טרפון בלוד, אצל רבי ישמעאל, וכן היה מגדולי תלמידיו של רבי עקיבא. כמו כן, קיבל מאביו רבי אלעאי מסורות בשם רבי אליעזר, רבו של אביו. היה בין חמשת התלמידים שנסמכו על ידי רבי יהודה בן בבא, שנהרג בגלל מעשה זה, בתקופה שבה גזרו הרומאים איסור חמור על סמיכת זקנים. על פי המדרש, רבי יהודה הוא בן העיירה אושא שבגליל.
התלמוד הבבלי מספר על ויכוח משולש בנושא היחס לרומאים שבו השתתף. רבי יהודה שיבח את מעשי הרומאים, רבי יוסי שתק ורבי שמעון בר יוחאי גינה את הרומאים. בעקבות זאת, קידמו הרומאים את רבי יהודה והוא כונה "ראש המדברים בכל מקום" - כלומר, ראש המדברים בכל כינוס. במסכת מנחות מצוין כי שימש כ"מוריינא דבי נשיאה", כלומר שהיה מורה ההלכה בבית הנשיא. מסיפור הוויכוח אפשר לראות שתפיסתו הפוליטית הייתה מתונה, והוא היה יכול לשבח את הרומאים על פיתוח חומרי של ארץ ישראל, על אף הגזרות שהטילו הרומאים על היהודים, ועל אף שבשתי המרידות הרגו מאות אלפי יהודים.
מסיפורים שונים ניתן להסיק שגם מבחינה אישית היה ענו וסובלן, והמשיך בכך את הקו האישיותי של הלל הזקן.
על אף מסירותו הרבה ללימוד תורה שהפכה לסמל אצל חז"ל, דגל בתפיסה של "לעולם תהא דעתו של האדם מעורבת עם הבריות" ויישם אותה בחייו. בניגוד לתפיסתו של רבי שמעון שיש להתמסר ללימוד תורה באופן בלבדי, היה באסכולה של החכמים שסברו שיש לשלב לימוד תורה עם מלאכה, ואף נזף במי שאינו מלמד את בנו מקצוע. ועוד מסופר עליו שהיה נושא על כתפו כד מחרס כאשר היה הולך לבית המדרש והיה אומר "גדולה מלאכה שמכבדת את בעליה".
עוד מסופר עליו בתלמוד שהיה עני מרוד, ולא ניצל את מעמדו הרם בעיני השלטון לטובות הנאה ().
בתלמוד מבואר כי כל מקום בו מוזכר "מעשה בחסיד", הכוונה היא לרבי יהודה בר אילעאי או לרבי יהודה בן בבא.
רבי אלעזר כינה אותו יודן בריבי.
חכם לכשירצה.
איסי בן יהודה כשמנה את שבחם של חכמי המשנה אמר על רבי יהודה שהוא "חכם לכשירצה". רש"י מסביר שהכוונה היא "כשהיה רוצה להיות מתון ומתיישב בדבריו היה חכם". המהרש"א הקשה על כך שאין זה שבח. בדברי תוספות מוסבר שאין כוונת איסי בן יהודה לומר שבמקרים אחרים רבי יהודה אינו חכם אלא שבמקרים אלה הוא חכם יותר מרבי מאיר. המהרש"א עצמו מסביר על פי הערוך שכשרבי יהודה פותח פיו הוא ראש המדברים.
הזיקה בינו לתנא איסי בר יהודה לא ברורה אבל ידוע שהייתה לאיסי בן יהודה התייחסות אישית אליו.
מקום קבורתו.
על פי תיאור מאת מנחם החברוני (1215 לערך) רבי יהודה נקבר בטבריה. מעט מאוחר יותר בספר "תוצאות ארץ ישראל" (1270-1320 לערך) מתאר את קברי רבי יהודה ותלמידיו בדרך מעין זיתים לצפת. מסורות מאוחרות נוספות לקברו אנו מוצאים בכבול ובצפת (אברהם זכות, 1500 לערך. זכות מספר על קברו בכבול יחד עם רבי אברהם אבן עזרא ורבי יהודה הלוי ובמקום אחר מספר כי קברו מצוי בצפת סמוך לקברו של רבי יהודה הלוי) ושפרעם ("אגרת מספרת יחסותא דצדיקייא דארעא דישראל", 1626 לערך, אך כנראה טעה כי המחבר מזכיר גם את קברו בעין זיתים).
הקבר בדרך מעין זיתים, שימש במהלך הדורות כמקום תפילה. הידיעות הראשונות שבידינו על ציון קברו הן מהמחצית השנייה של המאה ה-13, כאלף שנים לאחר מותו. על פי העדויות שימש המקום לתפילה ולפולחן, היו בו נרות והקדש, ואילנות היו נטועים סביבו.
במאה ה-16 נהגו חכמי צפת ומקובליה לעלות על הקבר, כך אנו מוצאים את רבי שלמה אלקבץ והרמ"ק, האר"י וחבורתו ומקובלים נוספים מגיעים לציונו של רבי יהודה בר אלעאי כדי ללמוד שם תורה וכדי לעשות שם ייחודים ומעשיים קבליים שונים. רבי אלעזר אזכרי אף מספר על גילוי אליהו לו זכה רבי יוסף סרגוסי. גם בני חבורתו של רבי משה בן מכיר קיבלו על עצמם ללמוד ולהתפלל בקברו של התנא.
כיום, קיים מבנה גדול במקום ציון הקבר ורבים פוקדים אותו מתוך אמונה כי זו סגולה לפרנסה טובה. שנים רבות היה בחצר הקבר עץ, שלקיחת ענף מענפיו נחשבה כסגולה לפרנסה.
בנוסף, נהוג להקיף את ציון הקבר שבע פעמים בתור סגולה לפרנסה.
Brain Salad Surgery
Brain Salad Surgery הוא אלבום הרוק המתקדם החמישי במספר של להקת אמרסון, לייק ופאלמר. את עטיפת האלבום עיצב הצייר ה.ר. גיגר. בציור המקורי היה גם פין על העטיפה, אך חברת התקליטים הטילה וטו, ובלית ברירה גיגר והלהקה נאלצו לוותר עליו.
הפקה.
האלבום נפתח בביצוע לשיר אנגלי פטריוטי שנקרא "Jerusalem". השיר נכתב במקור על ידי ויליאם בלייק והולחן על ידי יוברט פרי. הלהקה עשתה לו עיבוד רוק שעמד כניגוד מול הביצוע המסורתי והרגוע של השיר.
הרצועה השנייה היא עיבוד לפרק מתוך הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של המלחין הארגנטינאי אלברטו חינסטרה. חינסטרה כלל לא התנגד ואף שיבח את עיבוד הרוק הסוער שהכינה הלהקה. הקטע כולל שימוש כבד בסינתיסייזרים. יחד עם סינתיסייזר התוף החדש שפותח על ידי קרל פאלמר והקלידים של קית' אמרסון.
אלברטו חינסטרה עצמו אהב ושיבח את העיבוד של הלהקה. בגב עטיפת האלבום של Brain Salad Surgery, נכתב ציטוט של חינסטרה האומר: "קית' אמרסון תפס להפליא את מצב הרוח של היצירה שלי".
הרצועה השלישית היא להיט של הלהקה, שנקרא "Still...You Turn Me On". השיר נכתב על ידי גרג לייק.
היצירה "Karn Evil 9", שנשמעת מיד אחרי מעין קטע מעבר ("Benny the Bouncer"), היא יצירה בת כ-30 דקות, הבנויה משלושה חלקים. החלק הראשון הוא קטע רוק קצבי וחי, החלק השני הוא חלק ג'אזי למדי שכולל רק פסנתר, גיטרה בס ותופים. החלק השלישי והאחרון הוא קטע רוק שעוסק למעשה במלחמה שבין האדם למחשב.
את המילים ליצירה כתב פיטר סינפלד, שאותו הכיר לייק מלהקת קינג קרימזון. לייק התקשה לחבר מילים ליצירה המורכבת וביקש עזרה מחברו.
פר לה שז
פר לשאז
ליאונינג
לְיַאונִינְג (בסינית מפושטת: 辽宁, בסינית מסורתית: 遼寧, בפין-יין: Liáoníng, ) הוא מחוז בצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו כ-145,900 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-42.5 מיליון נפש, ובירתו היא העיר שֶניאנְג.
יחד עם שני המחוזות הנוספים בצפון-מזרח סין - ג'ילין וחיילונְגְגְ'יָאנְג ועם צפון-מזרח מונגוליה הפנימית - מחוז ליאונינג מהווה חלק ממנצ'וריה ההיסטורית וחולק איתן תרבות הומוגנית יחסית. כמותם, הוא גם הפך בשנת 1931 לחלק ממנצ'וקוו, ממשלת בובות שנשלטה בידי יפן.
היסטוריה.
שושלת צ'ינג המנצ'ורית, לאחר השתלטותה על סין ב-1644, גייסה בני האן ממחוז שאנדונג כדי ליישב את המחוז, שהיה אז מאוכלס בדלילות. יתר מנצ'וריה נותרה סגורה למהגרים סינים. ב-1860 שוב נפתח המחוז ומנצ'וריה כולה לבני האן. המנצ'ורים מהווים 13% מהאוכלוסייה, בעוד שבני האן מהווים 84% אחוזים ממנה. מיעוטים נוספים במחוז כוללים מונגולים, בני חווי, קוריאנים ובני שִׂיבֵּה.
המחוז משיק לאוקיינוס השקט בים בוהאי ובים הצהוב. נהר יאלו מתווה את קו הגבול בין ליאונינג וג'ילין לבין קוריאה הצפונית. מערב המחוז הררי, מרכזו שטוח ובמזרחו גבעות. האקלים מוגדר כמונסוני יבשתי.
התוצרים החקלאיים העיקריים של ליאונינג כוללים חיטה, דורה וסויה. אזור דָאלְייֵן אחראי לכשלושה רבעים מהיצוא של סין בתפוחים ובאפרסקים. זהו גם מחוז תעשייתי חשוב, בהיותו אחד הראשונים שעברו תהליך תיעוש בשנות השלושים של המאה העשרים על ידי היפנים ושוב בשנות החמישים והשישים. יש בו את מרבצי הברזל, המגנזיט, היהלום והבורון הגדולים בסין, וכן מרבצים משמעותיים של נפט ושל גז טבעי. העיר בנשי הנמצא בתחום המחוז מהווה אחד ממרכזי תעשיית הפלדה בסין.
בין אתרי התיירות בליאונינג ניתן למנות מספר קברים של קיסרים משושלת צ'ינג וכן את הארמון הקיסרי בשן-יאנג, הארמון ששימש את שושלת צ'ינג בטרם השתלטה על סין כולה. בעיר אַנְשָׁאן מצוי פסל הבודהה הגדול בעולם העשוי מאבן ירקן. עיר הנמל דָאלְייֵן פופולרית בקרב הסינים כעיירת קיט בזכות חופיה, גני חיות, אתרי נופש, מאכלי ים, מרכזי קניות, אדריכלות רוסית ויפנית וחשמליות רחוב.
חיילונגג'אינג
שנגחאי
תפירה
תפירה היא חיבור או עיצוב של בדים, עורות, ניירות, רשתות מחומרים שונים וחומרי גלם אחרים שעוביים דק באמצעות חוט. אפשר לתפור בעזרת מחט בעלת קוף שבו משחילים את החוט או לתפור במכונת תפירה.
בדרך כלל התפרים אינם גלויים לעין, אך לעיתים הם משמשים כאלמנט עיצובי, למשל במכנסי ג'ינס. בתקופות שונות תפרו בגדים עם חוטי רקמה שהם עבים יותר מחוטי תפירה וכך קבלו בגדים צבעוניים יותר. לרוב מתאימים את צבע החוט לצבע הבד.