רוב הנזירות במסדר אחיות הרוזרי הן ערביות-נוצריות. התפקיד העיקרי שהמסדר הציב לעצמו הוא חינוך ילדים ורפואה. אחיות המסדר מנהלות ומפעילות מנזרים, בתי ספר, בתי יתומים ומרפאות. למסדר שלוחות בכל מרחב המזרח התיכון ופועל בישראל, הרשות הפלסטינית, ירדן, מצרים, לבנון, סוריה וכוויית.
המנזר ברחוב אגרון.
מנזר אחיות הרוזרי המרכזי שוכן ברחוב אגרון בירושלים, מול גן העצמאות, והוקם בשלהי המאה ה-19 (במפת שיק 1894/5 כבר מסומן המנזר ברחוב אגרון).
תחילה נבנה האגף הדרומי של המנזר ואחר כך בניין החזית, בגובה שתי קומות. האגף הצפוני נוסף סמוך למלחמת העולם הראשונה. הכנסייה העגולה בחזית נבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי אדריכל ערבי מקומי ושמו סנסור. ניתן להבחין בדמיון רב בתוכנית ובפרטים סגנוניים בין מנזר "סן ונסן דה פול" למנזר "האחיות רוזרי", ונראה שהשני הושפע מהראשון. המנזר הוקם בתוך שטח של כ-8.5 דונם, וגן ניטע בין המנזר לרחוב. הכנסייה נבנתה במתכונת של כנסייה יוונית אורתודוקסית, אבל עגולה. גובהה 20 מטר בערך, וקוטרה 15 מטר. בראשה צלב ברזל גבוה. על שער הכניסה שבחומה דגם גדול של מחרוזת בצורת M, שהיא מחרוזת התפילה של מריה, שממנה נגזרו שם המסדר והמנזר.
במנזר מפעילות הנזירות בית יתומות, ובו כ-20 נערות. במקום גם חדרי אירוח לתיירים ולנופשים.
בנוסף מפעילות אחיות הרוזרי בית יתומים לבנים בשכונת עין כרם, בית ספר לבנות בשכונת בית חנינא, ומרפאה בעיר העתיקה.
רוכנו (כפר)
אני אוהב אותך לאה
אני אוהב אותך לאה הוא משיריו הבולטים והמצליחים של צביקה פיק, מילותיו נכתבו על ידי אהוד מנור והוא הולחן על ידי צביקה פיק עצמו.
השיר נכלל באלבומו של פיק "מה עכשיו". הוא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של קול ישראל ב־19 באוגוסט 1974, ובשיאו הגיע למקום השלישי במצעד. בסך הכול צעד השיר 9 שבועות, ובמצעד השנתי תשל"ה של התחנה דורג במקום ה־14.
תוכן השיר.
השיר כתוב בסגנון "מכתב שלא נכתב", ואהוד מנור שם בפיו של יעקב (שבפזמון קורא לעצמו בשמו השני - ישראל) דברי פיוס ונחמה ללאה, שנאמרים בשתי נקודות זמן שונות.
הבית הראשון.
בבית הראשון יעקב "מתייחס" לבוקר בו גילה שלבן רימה אותו "וַיְהִי בַבֹּקֶר, וְהִנֵּה-הִוא לֵאָה" (בראשית כ"ט 25), אבל לא מתמקד כמו הטקסט המקראי במעשה ההונאה של לבן אלא בטרגדיה של לאה שידעה שיעקב אוהב את אחותה ושדברי האהבה שאמר לה בטרם גילה שרומה ("כשלחשתי באוזנך את שמה") - לא כוונו אליה.
יעקב מתרץ זאת בשיר בשכרונו ("וראשי הלום שיכר") בעקבות המשתה שערך לבן בליל אמש "וַיֶּאֱסֹף לָבָן אֶת-כָּל-אַנְשֵׁי הַמָּקוֹם, וַיַּעַשׂ מִשְׁתֶּה" (בראשית כ"ט 22).
הבית השני.
הבית השני "נכתב" בנקודת זמן אחרת לגמרי, לאחר שלאה ילדה את בניה ו-"שבע השנים חלפו מזמן" (לא ברור אם הכוונה לשבע השנים הראשונות שיעקב עבד לכאורה עבור רחל אך בדיעבד עבור לאה, או השניות שעבד במפורש עבור רחל).
וַיַּרְא יְהוָה כִּי-שְׂנוּאָה לֵאָה, וַיִּפְתַּח אֶת-רַחְמָהּ; וְרָחֵל, עֲקָרָה (בראשית כ"ט 31), וכך על פי הסיפור המקראי לאה זכתה בשישה בנים, בשעה שרחל הייתה עקרה.
יעקב מתייחס לכך בשיר בנסותו לפייס אותה (איתו ועם אחותה):
הפזמון.
תחילת הפזמון ("הנה ימים רבים חלפו ושתי ידי עייפו") מתייחסת כנראה לשנים בהן הדובר עבד עבור שתי נשותיו.
ההתייחסות לעיני לאה ("ועינייך מה יפו, כעיני רחל") קשורה לפסוק "וְעֵינֵי לֵאָה, רַכּוֹת; וְרָחֵל, הָיְתָה, יְפַת-תֹּאַר, וִיפַת מַרְאֶה" (בראשית כ"ט 17), שמהאופן בו הוא מנוסח משתמע שעיניה של לאה לא היו יפות.
שמו של השיר - "אני אוהב אותך לאה" המופיע בפזמון, מתייחס בעקיפין לכתוב "וַיַּרְא יְהוָה כִּי שְׂנוּאָה לֵאָה" (בראשית כ"ט 31),
וזאת בשעה שעל אחותה רחל נאמר "וַיַּעֲבֹד יַעֲקֹב בְּרָחֵל, שֶׁבַע שָׁנִים; וַיִּהְיוּ בְעֵינָיו כְּיָמִים אֲחָדִים, בְּאַהֲבָתוֹ אֹתָהּ" (בראשית כ"ט 20),
ואף משווה ביניהן "וַיֶּאֱהַב גַּם-אֶת-רָחֵל מִלֵּאָה" (בראשית כ"ט 30).
שבועתו "אם אשכח אותך לאה, שמי לא ישראל" מתייחסת לפסוק "אִם אֶשְׁכָּחֵךְ יְרוּשָׁלָ‍ִם" (תהילים קל"ז 5).
ביצועים.
בנוסף לצביקה פיק עצמו, השיר זכה לביצועים נוספים, וביניהם:
הריקוד.
לשיר חובר ריקוד על ידי ישראל יעקובי ב-1994.
ההתיישבות היהודית ברמת הגולן
ההתיישבות היהודית ברמת הגולן מתועדת החל מהתקופה החשמונאית, כשאלכסנדר ינאי כבש את הגולן, אך כבר במקרא מסופר על שליטה של שבטי ישראל וממלכת ישראל במקום. קרב ידוע נגד הרומאים במרד הגדול נערך בגמלא שברמת הגולן.
בסוף המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20, נעשו מספר ניסיונות לחידוש ההתיישבות היהודית בגולן, כחלק מתחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה. ניסיונות אלה כשלו מסיבות שונות, ורק לאחר מלחמת ששת הימים חודשה ההתיישבות היהודית בגולן תחת ריבונות מדינת ישראל.
תקופת התנ"ך.
במקרא מוזכר כיבוש האזור מידי עוג מלך הבשן במסגרת כיבושי משה בעבר הירדן המזרחי. משה אף קבע את גולן, כאחת מערי המקלט שתהיינה פזורות ברחבי ארץ ישראל. חבל הבשן ככלל, ובתוכו גם הגולן, נכלל בנחלת חצי שבט מנשה.
בתיאור ממלכת שלמה המלך אחד משנים עשר הניצבים שמינה שלט בגולן "בֶּן גֶּבֶר בְּרָמֹת גִּלְעָד לוֹ חַוֹּת יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה אֲשֶׁר בַּגִּלְעָד לוֹ חֶבֶל אַרְגֹּב אֲשֶׁר בַּבָּשָׁן שִׁשִּׁים עָרִים גְּדֹלוֹת חוֹמָה וּבְרִיחַ נְחֹשֶׁת". בימי ממלכת ישראל היה האזור נתון לפרקים לשיטה ישראלית, אם כי האזור היה בשליטת הארמים תקופה ארוכה ובדרומו הייתה ממלכת גשור, עד השתלטות ממלכת אשור. אחאב מלך ישראל לחם באזור העיר אפק, שבדרום רמת הגולן, נגד בן-הדד השני מלך ארם דמשק וניצח. מיקומה המדויק של אפק המקראית איננו ידוע כיום, אך ככל הנראה הוא מצוי מזרחית ומעל הקיבוץ עין גב, באזור קיבוץ אפיק של היום. בתקופת מלכותו של ירבעם השני, בה הגיעה מלכות ישראל לשיא מבחינת גודלה. התחוללו מלחמות עם ארם, שהתחיל בהן יואש אביו, ומגמתן הייתה לשחרר את חבל עבר הירדן מהשלטון הארמי. פרטים על מלחמה זו אינם ידועים, אך על פי נבואות עמוס, נראה שאחד משני הקרבות המכריעים נערך בקרנים (אולי עשתרות) שבבשן:
תקופת בית שני.
בתקופה החשמונאית סיפח המלך אלכסנדר ינאי את רמת הגולן והפך אותה לחלק מממלכתו. על פי קדמוניות היהודים של יוסף בן מתתיהו במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס, הקים הורדוס, מלך יהודה, כפר גדול מאוכלס יהודים בטופרכיה של הבשן, כדי שיהווה נקודה מבוצרת כנגד תושביו הסורים של חבל טרכון. לצורך כך, הזמין יהודי בשם זמרי שהגיע מבבל, להתיישב במקום יחד עם מאות חייליו וקרוביו שהגיעו עמו, תמורת פטור ממסים, עקב הקושי להתפרנס מאדמה זו. זמרי הקים שם כפר בשם ביתורא ומספר מבצרים, ונעשה למגנם של עולי הרגל היהודים מבבל מפני פעולות האיבה של תושבי טרכון ולמוקד משיכה עבור יהודים רבים אחרים מהסביבה. הפטור ממיסים והביטחון האישי גרמו לגידול משמעותי של האוכלוסייה בחבל הארץ הזה. הפטור נמשך בכל תקופת שלטונו של הורדוס, אולם הופסק על ידי יורשיו ונטל המס אף הוכבד תחת השלטון הרומאי.
בימי המרד הגדול התחולל בגמלא קרב חשוב, המתואר בפירוט על ידי יוסף בן מתתיהו במלחמות היהודים, בין הרומאים ליהודים, והעיר חרבה. יוסף בן מתתיהו, מפקד הגליל בזמן המרד, הורה בשנת 66 לבצר שלוש ערים בגולן, ובהן גמלא, כמעוזו הראשי.
הוא מתאר את המצור שהטיל אספסיאנוס שהוביל לכיבוש העיר בשנת 67 ובו בסך הכול נהרגו בעיר 9,000 נפש, מתושבי גמלא ותושבי הכפרים הסמוכים שמצאו בה מחסה מפני הכוחות הרומאים הקרבים.
בשנת 1976 נערכו במקום שזוהה כגמלא חפירות בראשות הארכאולוג שמריהו גוטמן שחשפו את שרידי החומה, מקום פריצתה על ידי הרומאים, מבנים מהעיר ותחמושת מהמצור - אבני קלע וראשי חץ. כמו כן התגלה בחפירה מטבע ברונזה ייחודי אשר הוטבע בגמלא שעליו נכתב "לגאולת ירושלים הקדושה" (במקור לגאלת ירשלם הק).
בחפירות נחשפו גם עיר יהודית מהתקופה החשמונאית והתקופה הרומית. נתגלו בה בית כנסת, שרידים רבים של כלי מלחמה, המעידים על הקרב בין היהודים לרומאים, וכן מטבעות שנטבעו בגמלא במרד.
התקופה הביזנטית.
בין המאות 4 וה-5 הייתה רמת הגולן מאוכלסת בעשרות יישובים יהודים. בברייתא דתחומין (הברייתא של התחומים) המתארת את גבולות ארץ ישראל לפי "תחום עולי בבל", לעניין חיוב במצוות התלויות בארץ, נכלל הגולן בשטח הארץ.
במוזיאון עתיקות הגולן מוצגים רבים מימי המשנה והתלמוד בהם פריטי בנייה מבתי הכנסת ועליהם תבליטים של מנורת המקדש, שופר, מחתה וארבעת המינים. מוצגות גם כתובות החקוקות בעברית או בארמית על גבי מצבות. כתובות אחדות מבתי הכנסת מוקדשות לתורמים או לאישים חשובים. החשובה שבהן היא כתובת עברית על גבי משקוף מעוטר מכפר דבורה המזכירה את רבי אלעזר הקפר: "זה בית מדרשו שהלרבי אליעזר הקפר".
בבית הכנסת העתיק בדיר עזיז שבדרום רמת הגולן, נחשף בחפירות אולם מלבני (בזיליקה) שמידותיו 11 מטר על 18 מטר, ובו ערמת אבני גזית, אשר לפי הסברה מקורן בבית הכנסת שחרב ב"רעש שביעית" בשנת 749 לספירה. מתחת לרצפת האולם נמצאו מאות מטבעות, שהמאוחרים ביניהם מימי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (הרבע השני של המאה ה-6 לספירה)
ראשית ההתיישבות בעת החדשה.
בסוף המאה ה-19 נעשו מספר ניסיונות של יהודים להתיישב בגולן. ב-1886 הייתה ההתיישבות הראשונה בגולן של תושבי צפת שהתיישבו ברמת'ניה; התיישבות זו וההתיישבות מאירופה ומאמריקה, שהתיישבו בקרקעותיו של הברון רוטשילד, שרכש 100,000 דונם בחורן, חוסלו בפקודת ואלי דמשק, שגירש את תושביהם.