בשנים אלו התפרסם שמו של רבי שמחה זיסל בליטא כולה כדמות תורנית ומוסרית משכמה ומעלה, ותלמידי חכמים רבים נהרו ללמוד מפיו.
לאחר מספר שנים החל בפעולותיו החינוכיות. בתחילה פתח בית מוסר בעיירה זאגר () שבגוברניית קובנה, לא ידוע באלו שנים. לאחר מכן נפגש עם העשיר היהודי קלונימוס זאב ויסוצקי, שהתגורר בזאגר, וכאשר עבר ויסוצקי להתגורר במוסקבה, נשלח רבי שמחה זיסל על ידי רבי ישראל מסלנט כדי לודא שישמור על רמתו הרוחנית, ושם התגורר אצלו ונסמך על שולחנו. לאחר שנתיים נטש את מוסקבה, בשל ויכוח עם ויסוצקי שגרם לו לחשוב שלא יהיה מסוגל להשפיע עליו כראוי, וחזר לעיירה קלם.
לאחר ששב לקלם ניסה רבי שמחה לדרוש את רעיונותיו המוסריים בפני הקהל, אך לשונו העמוקה וסגנונו הפילוסופי הרחיקו את הקהל. בעקבות כך יצר סביבו חוג של תלמידים שבאו לשמוע את שיעוריו, ופתח בקלם בית "תלמוד תורה", בו לימדו על פי רעיונותיו. בית ה"תלמוד תורה דקלם" התפרסם בכל ליטא, והוא ייצג נאמנה את רוחו ודרכו של רבי שמחה זיסל.
בשנת 1876 הסתבך בית התלמוד תורה בקלם עם חקירות מצד השלטונות, לאחר הלשנות בדבר הסתה מהפכנית בין כתליו. רבי שמחה זיסל נחלץ בקושי רב מהעניין, ונאלץ לשנות את שם משפחתו מברוידא לזיו. בית התלמוד תורה נסגר ונפתח מחדש בעיירה גרובין שבקורלנד (היום לטביה). שם העלה רבי שמחה את בית התלמוד תורה לשיא הצלחתו.
אך ניהול התלמוד תורה גזל את כל כוחותיו של רבי שמחה, ולאחר שחלה וראה שאין בכוחות עצמו להמשיך ולנהל את המוסד, החליט בשנת 1886 לסגור את המוסד.
לאחר שסגר את התלמוד תורה בגרובין שב רבי שמחה זיסל בכל כוחו לבית התלמוד שלו בקלם, שהתקיים במשך כל אותן שנים. בית התלמוד בקלם היה אחת הישיבות הידועות ביותר בליטא, וחלק גדול מאוד מהרבנים ותלמידי החכמים שבליטא היו חניכיו.
רבי שמחה זיסל זיו נפטר בקלם בבוקרו של ערב תשעה באב בח' באב שנת תרנ"ח (1898).
הלחין לחן על הפסוק "תשב אנוש עד דכא". השיר פורסם מחדש בדיסק "לבקר בהיכלו" שצורף לשבועון משפחה בחג סוכות תשע"ד.
שיטתו המוסרית והחינוכית.
סדר ומשמעת עצמית.
שמה של אסכולת קלם בתנועת המוסר יצא למרחוק, בעיקר בשל אחד הנושאים המרכזיים שלה, והוא הדרישה הקיצונית לסדר, משמעת עצמית מוחלטת, ויושר קיצוני.
בקלם לא היה מושג של הפסקה בלימוד, איחור כלשהו, או הסחת הדעת לדברים אחרים. דוגמאות רבות מספור מספרות על כך. מסופר על רבי שמחה זיסל שבעת שישב בחדר לימודו ביקש סוחר עשיר ועז-פנים להיכנס אליו, ודפק בדלתו עד שנעו אמות הספים של הבית, אולם רבי שמחה כלל לא הבחין בכך, מאחר שהיה שקוע בעיונו.
סיפור הממחיש את הדרישה למשמעת בישיבת קלם, מסופר על תלמיד שהורחק מהישיבה למשך שבוע כקנס על כך שהסב את ראשו אינסטינקטיבית לכיוון החלון כאשר עבר שם ברעש רכב מכבי-האש. בישיבה לימדו את החניכים שלא לבצע שום פעולה, ולו הטיית הראש, מבלי מחשבה תחילה.
מסופר גם שמטבע בשווי גרוש היה מונח בבית המדרש בקלם על החלון במשך שישים שנה עד השואה, מבלי שאיש יסיטנו ממקומו.
את הדרישה לסדר השריש רבי שמחה זיסל עמוק בתלמידיו. שנה אחת, בליל יום-הכיפורים, התמקד בדרשתו על כך שנטלת המים לא הייתה במקומה. פעם אחרת כינס את כל תלמידי הישיבה לשיחת מוסר מאחר שאחד התלמידים נעל את הערדליים שלו הפוכים. בחוסר סדר קל ראה רבי שמחה זיסל את שורש הפגמים הנפשיים.
גדלות האדם.
נקודה מרכזית נוספת שהדגיש רבי שמחה זיסל הייתה "גדלות האדם". גישה זו פותחה בעקבותיו בידי תלמידו רבי נתן צבי פינקל והייתה לסימן הייחודיות של אסכולת סלבודקה. בקלם הדגישו את חשיבותו של התלמיד, לא על ידי גאווה, אלא בהכרת ערך עצמו. על ידי הכרת ערך עצמו, גרס רבי שמחה, יבין התלמיד את התפקידים המוטלים עליו, ואת גודל האחריות הרובצת עליו. תלמידי קלם היו לבושים תמיד במיטב האופנה, ורבי שמחה נהג לומר שבן-תורה שמזלזל בלבושו מחלל שם שמים. בגישתו זו, היה חלוק על ידידו רבי יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק", שגרס כי השפלת האדם את עצמו תביאו לעשיית רצון ה' בלי חשבונות ולהכרה שכלית שלמה.
התלמוד תורה בקלם.
ה"תלמוד תורה" שהקים רבי שמחה זיסל בקלם היה הראשון מסוגו בליטא. הוא היה הראשון שפעל על פי תוכנית לימודים מדוקדקת, שכללה לימודים רחבים מאוד, כלימוד תנ"ך, דקדוק, רוסית וגרמנית, ומקצועות חול. התלמוד תורה התבלט גם באופיו הדקדקני והמסודר. מסופר כי כאשר הגיעו התלמידים באחד הימים, והבניין היה סגור, טיפס אחד התלמידים על הגדר ופתח את השער מבפנים. רבי שמחה זיסל ראה בכך פריצת גדר וגער בתלמיד, באומרו: "מי שמסוגל לטפס על שער, ולא מתחשב בכך שהוא נעול, יכול לרמוס כל סדרי עולם".
ההכרה השכלית.
מטרתו של רבי שמחה זיסל בכל הדברים הייתה להביא את התלמידים לידי הכרה שכלית מוחלטת על כל מעשיהם. לכן טרח והדגיש בפניהם כל נקודה שראה בה משום אי שימת-לב, ואימן אותם בתרגילי-שליטה אין-ספור. בכך היה רבי שמחה זיסל אבי ישיבות שיטת המוסר שהתפתחו בליטא בעקבותיו.
ה"דבק טוב" והספר "חכמה ומוסר".
לאחר שנסגר התלמוד תורה בגרובין ייסד רבי שמחה זיסל חבורה של המובחרים בתלמידיו שנקראה בשם "דבק טוב". חבורה זו קבלה על עצמה שתי קבלות עיקריות: האחת, להקפיד מאוד על דבוק חברים בתוך הקבוצה, והשנייה, לעסוק בקביעות בלימוד תורה ובלימוד ועבודה מוסרית. לצורך הקבלה הראשונה קבלו החברים להשתדל לאהוב אחד את השני באהבה שתהיה קרובה לאהבה טבעית וכן קבלו על עצמם להפגש אחת לשנה, בימים הנוראים, בקלם. לצורך העניין השני קבלו על עצמם חק ולא יעבור ללימוד תורה וללימוד מוסר. כמו כן, קבלו על עצמם קבלות נוספות.
רבי שמחה זיסל החשיב מאוד את החבורה הזו, וכתב עליה שבחים רבים מספור. רבי שמחה זיסל היה כותב לחבורה הזו מכתבים רבים, ומרוב אהבתו אליה כתב אליה מכתבים אפילו שבריאותו הפריעה לו בזה מאוד. ספרו העקרי של רבי שמחה זיסל, "חכמה ומוסר", הוא העתקה של כל אותם המכתבים שנשלחו לאותה חבורה. תחילתו של הספר נערכה על ידי רבי ירוחם ליבוביץ', אך הוא נפטר במהלך עריכתו ובניו סיימו את הוצאתו.
חברי "הדבק טוב" היו מגדולי רבני המוסר של אירופה. בראשם עמדו בנו רבי נחום זאב, וחתנו הרב צבי ברוידא. בנוסף השתתף בחבורה זו הרב ראובן דוב דסלר, אביו של הרב דסלר ועוד רבנים חשובים.
אחוריים
ארמון מאדמה
מלון פנינת ירושלים
מלון פנינת ירושלים הוא בית מלון נטוש הנמצא בכיכר צה"ל שבירושלים, בתחילתו של רחוב יפו ומול חומת העיר העתיקה.
היסטוריה.
המלון הוקם באתר בו עמד בעבר מלון פאסט שנהרס בשנת 1974. מלון פאסט נרכש על ידי עיריית ירושלים מהפטריארכיה הארמנית לאחר מלחמת ששת הימים כחלק מתוכנית לפינוי ושיקום אזור הקו העירוני. במלון התגוררו משפחות מעוטות יכולת והתנהל משא ומתן שנמשך מספר שנים על פינוים. במקביל נמכר המגרש ליזמים שקיבלו אישור לבנות מלון חדש זהה בגודלו מעל פני הקרקע למלון פאסט שעמד במקום. בשנת 1976, ביקשה חברת קרתא (חברה עירונית שהוקמה בשנת 1972 למטרות חידוש, שיקום ופיתוח אזור ממילא) להפקיע את השטח בו יבנה המלון לצורך הרחבת רחוב יפו, אך הדבר לא בוצע. בניית המלון התעכבה שנים רבות עקב רצונם של היזמים להגדיל את אחוזי הבנייה. לבסוף הותר להם לבנות 4 קומות תת-קרקעיות ובניית המלון החלה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
עם סיום הבנייה נמסר המלון (בחוזה ניהול ל-7 שנים) לניהולה של רשת מלונות דן, אשר רצתה להיות מיוצגת בירושלים עם מלון נוסף בצד מלון המלך דוד היוקרתי. הוא נפתח בשנת 1996 בשם "פנינת דן" ובו 120 חדרים. המלון לא הצליח מבחינה עסקית ובשנת 2000 הוצא צו פירוק לחברת ג'רוזלם אינטרנשיונל, הבעלים של המלון. הצו ניתן לבקשת בנק דיסקונט, שהחברה הייתה חייבת לו 170 מיליון שקל. בנק דיסקונט הוציא למכירה את המלון במכרז, במסגרת הליך הפירוק במחיר מינימום של 16 מיליון דולר. המכרז למכירת המלון התפרסם בדצמבר 2002, ובמסגרתו ניתן היה להגיש הצעות עד סוף ינואר 2003. אך אף הצעה שהוגשה למכרז לא עמדה בתנאי הסף שלו.
המלון המשיך לפעול תחת כונס נכסים, אך בשנת 2003 יצאה ממנו רשת מלונות דן עם סיום חוזה הניהול, והמלון נקרא "פנינת ירושלים" בניהול של חברה בבעלות איש העסקים פויו זבלודוביץ'.
בשנת 2007 נמכר המלון ליזמי נדל"ן צרפתים יהודים, בשנת 2008 נסגר המלון. בשנת 2010 ביקשו היזמים פטור מארנונה הניתן לנכס שאינו ראוי לשימוש וביצעו במכוון עבודות שהפכו את הנכס ללא ראוי למגורים, כגון עקירת ריצוף, הריסת תקרות פנים.
בשנת 2012, לאחר מספר שנים שבהן עמד נטוש אישרה עיריית ירושלים את הריסת המלון ובניית מלון חדש, בעל ממדים דומים, במקומו. אולם היזמים לא מימשו את התוכנית והגישו בקשה לתוספת קומות למבנה הקיים ותוספת חדרי מלון. עיריית ירושלים סירבה לאשר תוספת קומות שיפגעו במרקם העירוני סמוך לחומות העיר העתיקה. מצב הבניין המשיך להידרדר
והעירייה ביקשה להרוס אותו, אך בית המשפט לעניינים מקומיים בירושלים דחה בשנת 2017 את בקשה של העירייה להוציא צו הריסה למלון.
ב-13 בינואר 2019, לבקשת בעלי הנכס הפקידה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכנית חדשה למתחם המלון לפיה מבנה המלון ייהרס ועל שטחו יוקם מלון חדש אשר יכיל כ-150 חדרי אירוח בנוסף למתחם של 20 דירות למגורים, כמו כן במועד הנ"ל הוגשה בקשה לקבלת היתר הריסה למבנה הקיים.
אולם בפועל בעלי הנכס לא מימשו את תוכנית הבנייה המאושרת ובדצמבר 2021 נסגרה בקשתם למתן היתר הריסה למבנה הקיים.