כיום שייך לאוטונומיה של אג'ריה. הייתה פעם חלק מפרובינציית לאזיסטן של האימפריה העות'מאנית. זהו גבול המעבר היבשתי המרכזי שבין שתי המדינות, וצינור עיקרי של תנועת המסחר. במיוחד עבור חברות טורקיות שעושות עסקים בבתומי. סארפי ממוקמת כ-12 ק"מ דרומית לעיר בתומי, ו-20 ק"מ צפונית לעיר הטורקית הופה.
א' באלול
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' אלול היא פרשת שופטים.
ב' באלול
ג' באלול
מרי מלכת סקוטלנד
ד' באלול
קשטרייה
ויישיה
שודרה
שרה גיבורת נילי
הרמיוני
ערער
העַרְעָר (שם מדעי: "Juniperus") הוא סוג של עץ הנמנה עם משפחת הברושיים. הערער נפוץ בעיקר בחצי הכדור הצפוני ומסוגל לשרוד באזורים צחיחים או על הרים גבוהים. עליו לרוב מחטניים, אך קיימים מינים בעלי עלים דמויי קשקשים גלדניים. רובם של מיני הערערים הם דו-ביתיים, כלומר זקוקים לשני עצים כדי שתתרחש הפריה, היות שכל צמח הוא או זכר או נקבה, אך לעיתים נדירות ישנם גם ערערים חד-ביתיים. קצב צמיחת הערערים איטי מאוד.
מינים.
הסוג ערער מונה כ-60 מינים הכוללים ביניהם:
כל מיני הערער בישראל הם ערכי טבע מוגנים על פי חוק.
הערער בתנ"ך.
הערער בתנ"ך מוזכר כעץ הגדל במקומות צחיחים ויבשים, שאף עץ אחר אינו יכול לגדול שם, לכן אין שורשיו מרובים ובנקל ייעקר כליל, בזאת הוא מסמל את הרשעים: "והיה כערער בערבה ולא יראה כי יבוא טוב" (ירמיה, יז, ו וע"ע מסכת אבות, ג, כב) היינו שלא יקבל שכר מצוותיו אף אם עשה. מאידך, מצינו גם שערער הוא לשון זעקה, שזועק עם ישראל בתפילה בהיותו בגלות. מכל מקום, נראה שהכוונה בתנ"ך היא לעץ הגדל במקומות צחיחים שלא יוכל לשרוד. יש המזהים כל מקום בתנ"ך שבו כתוב "ארז" כביטוי לעצים מחטניים, הגדלים במקומות הרריים ומשמשים כחומר גלם לעץ, וממילא כוללים כנראה גם את הערער.
אל-מסעודי
עלי אבו אלחסן אלמסעודי (בערבית: ابو الحسن علي المسعودي) היה היסטוריון וגאוגרף מוסלמי שנפטר בבגדאד בשנת 957 לספירה.
נחשב לגדול הגאוגרפים בדורו.
אל-מסעודי ידוע בשל ספרו הגאוגרפי וההיסטורי הגדול "שדות המרעה של הזהב ומכרות האבנים היקרות", שתיאר את האזורים הגאוגרפיים השונים בעולם ואת ההיסטוריה של העמים במאה העשירית לספירה. בספר הזה התייחס גם למנהגים התרבותיים אשר היו קיימים בתקופתו בארצות שונות, כגון הודו, סין, העמים הטורקים ושבטים שונים באפריקה. התייחסותו למנהגי אותה העת סייעה רבות למחקר האנתרופולוגי וההיסטורי בזמננו, והובילה להבנת התהליכים התרבותיים והחברתיים אשר עברו עמי המזרח מן המאה העשירית ועד ימינו.
אל-מסעודי תיאר את עמי הצפון של אירופה, חיבר דין-וחשבון קצר על "ארץ הפרנקים" והיסטוריה קצרה של מלָכֶיה מכלוביס הראשון ועד לואי הרביעי, שלדבריו התבסס בכתיבתה על ספר שחיבר בישוף פרנקי למען הנסיך של ספרד אל-חַכּם, בשנת 939. מסעודי גילה עותק של ספר זה במצרים בשנת 947. נראה כי זה היה הניסיון היחיד שעשה היסטוריון מוסלמי בימי הביניים לכתוב היסטוריה של המערב הנוצרי (גם אם בקווים כלליים בלבד).
אבן חלדון ואל-מסעודי.
בספרו התייחס אל-מסעודי גם להיסטוריה של עם ישראל כאשר העדיף להשתמש בתנ"ך כמקור היסטורי, בחירה שבעטיה ספג ביקורת מצד ההיסטוריון והסוציולוג המוסלמי אבן ח'לדון שטען שצריך להעמיד את פסוקי התנ"ך לביקורת היסטורית ולא לקבל דברים שנראו שהם סותרים את ההיגיון האנושי. למרות הביקורת הזאת נשאר ספרו של אל-מסעודי מקור עיקרי להיסטוריה המוסלמית בפרט ולהיסטוריה העולמית והתרבותית בכלל במאה העשירית לספירה.
סקיפיו אימיליאנוס אפריקנוס
ניק גריפין
ניקולס ג'ון גריפין (באנגלית: Nicholas John "Nick" Griffin; נולד ב-1959) הוא פוליטיקאי בריטי המשויך לימין הקיצוני, שכיהן כיו"ר המפלגה הלאומית הבריטית (BNP) מאז 1999 ועד 2014 גריפין היה מכחיש שואה מוצהר, אך בשנים האחרונות חזר בו.
נעוריו ותחילת דרכו.
גריפין נולד בצפון לונדון וגדל בהלסוורת. למד היסטוריה ומשפטים באוניברסיטת קיימברידג'. שני הוריו הם פעילים פוליטיים בימין המפה הפוליטית. אמו, גיין, אף היא פעילה המפלגה הלאומית הבריטית ואביו, אדגר, היה פעיל במפלגה השמרנית עד להדחתו בשל סיוע פעיל למפלגה הלאומית.
גריפין החל במעורבותו הפוליטית בגיל 14, כאשר אביו צירף אותו לפגישות של מפלגת החזית הלאומית (NF). עד 1978 הפך גריפין למתאם הארצי של החזית הלאומית והיה ממקורביו של רוברטו פיורה, נאו-פאשיסט איטלקי, אשר התגורר בלונדון בשל מעורבותו בטבח בולוניה ב-1980, בו נהרגו 85 ונפצעו למעלה מ-200 בפיצוץ של מטען בתחנת הרכבת המרכזית בבולוניה. פיורה נחשב כמי שהשפיע רבות על התפתחותו הפוליטית של גריפין. במהלך שנות השמונים גריפין הפך לאחד ממנהיגי תנועת העמדה השלישית הבינלאומית (ITP), תנועה פאשיסטית וגזענית מחתרתית אשר הוקמה על ידי פיורה.
פעילות פוליטית.
במהלך שנות ה-90 החל גריפין להיות פעיל במפלגה הלאומית הבריטית. עד 1997 הוא שימש כעורך עיתון "הרונה", כתב עת אנטישמי של המפלגה הלאומית. במסגרת תפקידו כעורך הוא טען כי השואה היא תרמית היסטורית וטבע את המונח "Holohoax" (שילוב של המילים שואה ותרמית). בעקבות התבטאויות אלו הורשע ב-1998 בהסתה לגזענות ונקנס. ב-1999 נבחר גריפין ליו"ר המפלגה הלאומית. כיו"ר, הוא החל ברפורמות במפלגה כדי למתן את תדמיתה הגזענית, לקראת ההתמודדות בבחירות. גריפין מיקד את מצע המפלגה כנגד מהגרים וזרים. המפלגה, תחת הנהגתו זכתה למספר הישגים זעומים בבחירות ברחבי בריטניה, אך לא זכתה למושב בפרלמנט. במהלך תפקידו, נפגש גריפין עם מנהיג הקו קלוקס קלאן לשעבר, דייוויד דיוק ועם מנהיג לוב, מועמר קדאפי. כיו"ר המפלגה הוא התבטא רבות בגנות יהודים, הומוסקסואלים וזרים. (באחד ממאבקיו הפוליטיים ייחס לו אחד מאנשי-מפלגתו יחסים הומוסקסואליים; גריפין הכחיש נמרצות).
בשנת 2009 הכריז גריפין כי יהודים ולאומנים אירופיים צריכים להגיע ל"הפסקת אש" כדי להילחם יחדיו באסלאם הרדיקלי. לדבריו שני הצדדים עשו טעויות מרות במסגרת "היחסים המעוותים" ביניהם, אך הגיעה השעה להשאיר את המשקעים הללו מאחור ולצאת למאבק משותף על גורל המערב. לדבריו, בעבר היה אנטישמי, אך הוא חדל מכך, והוא אף הודה כי במלחמת העולם השנייה רצחו הנאצים כמות עצומה של יהודים. הוא סירב, עם זאת, לפרט את עמדתו המדויקת לגבי השואה, לטענתו מחשש שייתן בכך אמתלה להעמדתו לדין.
ב-1 באוקטובר 2014 סולק מה-BNP לאחר שהואשם כי ניסה "לזרוע פילוג" באמצעות בדיית נתונים כוזבים אודות מצב המפלגה. באותה שנה גם הוכרז כפושט רגל.
ניקולס גון גריפין
ניקולס גריפין
אומלאוט
אוּמְלַאוּט (הוגים כ־um-laut) הוא סימן דיאקריטי באלפבית הלטיני. האומלאוט הוא תוספת שתי נקודות במאוזן מעל אחת מהאותיות o,u,a כדי להורות על שינוי הגייתה. אומלאוט משמש כיום בשפות: גרמנית, שוודית, איסלנדית, פינית, הונגרית, טורקית, ספרדית, רוסית ועוד.
Ä äË ëÏ ïÖ öÜ üŸ ÿ
מקור המילה בגרמנית (um פירושו "סביב", Laut פירושו "צליל", בהשאלה – שינוי צליל), בהתייחסות לנקודתיים שוכבות (צֵירֵי עִלִּי) מעל האות (¨). מכאן התרחבה ההתייחסות גם לסימני הגייה אחרים ולשפות אחרות. צירי עילי הוא החלופה העברית למונח הלועזי, שנקבעה על ידי האקדמיה ללשון העברית.
הסימן אומלאוט נראה זהה בצורתו לסימן טְרֶמַה (Tréma, Diaeresis) המשמש ביוונית, בצרפתית, בהולנדית ובשפות נוספות, אולם תפקידו של כל אחד מהסימנים שונה, והתפוצה שלהם שונה. הסימן "טרמה" מורה על חציצה בין שתי תנועות סמוכות ועל הגייתן לפי אופן ההיגוי "המקורי" למרות הסמיכות לאותיות אחרות, ולא על שינוי בהגיית התנועה. הסימן טרמה, בשונה מהאומלאוט, יכול להופיע מעל כל אות המייצגת תנועה (האותיות a, e, i, o, u) ובנוסף מעל אות העיצור y. סימן האומלאוט יכול להופיע גם מעל W (הוא נראה כך: Ẅẅ) בתנאים מסוימים ונדירים למדי בשפות הסקנדינביות (שוודית ונורווגית בעיקר), ותפקידו שם הוא הפיכת ההגייה של האות W (שבשפות הסקנדינביות נהגית כמו האות V באנגלית) להגיית ו"ו עיצורית (כמו W באנגלית).
אותיות האומלאוט בגרמנית.
Ä, ä.
Ä נהגית כתנועת [e] או ליתר-דיוק [ɛ], ומתועתקת לעברית כצירה או סגול.
דוגמאות: Mädchen (מֵדְשן – בחורה, עלמה), או Hebräisch (הֵבְּרֵאִיש – עברית).
הצירוף äu נהגה ומתועתק כ־אוֹי (בדומה לצירוף eu). לדוגמה במילה Bäume (בּוֹימֵה, עצים).
Ö, ö.
Ö נהגית ברוב השפות כתנועת [e] אבל בשפתיים מעוגלות, כלומר [œ] או לחלופין [ø] – יש הבדל בהגייתה של האות בין השפות השונות.
לעברית האות מתועתקת בדרך־כלל כצירה או סגול גם כן, למשל בשם של הפוליטיקאי האוסטרי Jörg Haider (ירג היידר), או בשם העיר Köln (קֵלְן). לא פעם האות מתועתקת כחולם, אך במקרים אלה הסיבה לכך היא בדרך כלל הכרה לקויה של ההגייה הגרמנית.
Ü, ü.
Ü נהגית כתנועת [i] אבל בשפתיים מעוגלות, כלומר [y] . לעברית היא מתועתקת בדרך כלל כחיריק, כמו בשמות הערים Düsseldorf (דיסלדורף), ו־München (מינכן), או במילה Führer (פיהרר).
דוגמאות לשימוש בטְרֶמַה.
כאמור, הסימן טרמה (Tréma) מורה על חציצה בין שתי תנועות סמוכות ועל הגייתן לפי אופן ההיגוי המקורי למרות הסמיכות לאותיות אחרות, ולא על שינוי בהגיית התנועה. לדוגמה, בצרפתית נכתבת המילה Israël (ישראל) עם סימן טרמה, על מנת שהאות e תבוטא כהברה בפני עצמה, למרות הסמיכות לאות a.
דוגמאות נוספות:
ודוגמה בשפה הספרדית - שם נכתבת המילה Pingüino (פינגווין, מבוטא פִּינְגּוּאִינוֹ) עם סימן טרמה, על מנת שהאות u תבוטא בפני עצמה, בניגוד למקובל בשילוב הרגיל של האותיות Gui בספרדית, שבו אין האות u נשמעת.