הטנק בדגניה הוא טנק מדגם רנו R-35 של חיל השריון הסורי, אשר התקדם לקיבוץ דגניה א' ב-20 במאי 1948, בקרב עמק הירדן שבחזית הסורית במלחמת העצמאות. לוחמי צה"ל בדגניה הצליחו לפגוע בו ולהשמידו. אירוע זה נחשב לאחד מסיפורי הגבורה הגדולים של מלחמת העצמאות. עם זאת, לא ידוע בוודאות מי עצר את הטנק, ולסיפור יש חמש גרסאות.
הטנק נותר סמוך לשער הקיבוץ כאנדרטה וסמל למלחמתם הנועזת של מגיני דגניה.
רקע.
קיבוץ דגניה א', אם הקבוצות והקיבוצים, נוסד בשנת 1910 ומצוי בדרום מערב הכנרת, בסמוך למוצא הירדן. ב-18 במאי 1948, ארבעה ימים לאחר שדוד בן-גוריון נשא את הכרזת העצמאות, נכבשה משטרת צמח שבעמק הירדן על ידי צבא סוריה. הסורים גם כבשו את הקיבוצים הסמוכים: שער הגולן ומסדה. כבר למחרת, 19 במאי, כוחות הוזנקו לגזרה, פלוגה מחטיבת כרמלי ותגבורת נוספת. בבוקר 20 במאי, כוחות סורים ניסו להתקדם לכיוון מערב. מהצד הישראלי מערך ההגנה התבסס ביישובים דגניה א' ודגניה ב' ובשטח שביניהן. באזור תל בית ירח ובסביבת הכנרת הוצב תותח 20 מ"מ, מרגמות ותותחים נוספים לבלימת מתקפה עתידית. אלה הצטרפו אל כוחות החי"ר, חיל המשמר ולוחמי הקיבוצים שהיו בשטח. הללו, תחת פיקוד משה דיין, מנעו ניסיון סורי להתבסס מערבית למוצא הירדן.
הקרב בדגניה.
בשעה 04:15 לפנות בוקר, התקפה ארטילרית סורית החלה על הכוחות הישראלים. בחסות ירי המרגמות, התקדמו כוחות טנקים, רכבים משוריינים ולוחמי וחי"ר של צבא סוריה לכיוון הדגניות. על הכביש הראשי בין שתי הדגניות התקדמו שלושה טנקי רנו ונעו קדימה לכיוון דגניה א'. מגני הקיבוץ הצליחו בסיוע מקלעים, מרגמות ותותחי ארטילריה לבלום את ההתקדמות הסורית, והסבו לכוחותיהם נפגעים רבים. ההתקפה הסורית נבלמה לקראת השעה 7:45, ולכן הכוח הסורי החל להגביר את ההתקפה על דגניה ב'.
עצירת הטנק.
במהלך ההתקפה על דגניה א', אחד מהטנקים הסורים נפגע בפאתי הקיבוץ. במשך שעתיים היתמר ממנו עשן שחור. ישנה מחלוקת לגבי מי היה האדם שעצר את הטנק ובאיזו דרך. ישנן חמש גרסאות עיקריות של לוחמים שונים אשר טענו שהיה להם חלק בעצירת הטנק.
ברוך בר לב.
מן הידועות שבגרסאות היא שברוך בר-לב (בורק'ה), מפקד כיתת גדנ"ע וחבר משק דגניה, הערים על צוות הטנק בכך שהשאיר את שער הקיבוץ פתוח, מה שגרם למפקד הטנק לחשוב שמדובר במלכודת ולהיעצר בשער הקיבוץ ואז יידה מספר בקבוקי תבערה לעבר הטנק והבעירו. כשהטנק כולו עלה באש הלוחמים הסורים קפצו ממנו וברחו על נפשם.
שלמה אנשל.
בשנת 1990 טען שלמה אנשל בריאיון לעיתון 'הארץ' שהוא עצר את הטנק על ידי פגז פיא"ט. אנשל היה לוחם גולני שנבחר לשאת הפיא"ט בזכות עברו בצבא הבריטי כלוחם בבריגדה היהודית. שם, הוא למד לירות במטול פיא"ט נגד טנקים וצבר ניסיון בשימוש בו. לפי גרסתו, נשכב מול הטנק ושיגר לעברו שלושה פגזים ממטול הפיא"ט. רק בפעם השלישית הצליח לפגוע בו. לדבריו, הוא הרג את אחד מאנשי הצוות וגרם לשני להיחלץ החוצה ולהיהרג בצרור יריות.
מיכאל מס מביא בדיקה שערך חיל החימוש בשנת 1991 המראה כי הפגיעה נגרמה ממטען חלול. בבדיקה נמצאה חדירה בליסטית אחת בצריח, אחת בצריחון המפקד, ורסס היקפי מתחת לאזור הפגיעה. לאור זאת נקבע כי "ממדי הרסס ההיקפי, צורתו ועובי השריון הנחדר, מתאימים לפצצת מטול פיא"ט". בשנת 2006 מתי גרינברג מהמחלקה להיסטוריה בצה"ל השיב לאנשל כי הטנק "נפגע בפגז "פיאט" והושמד באמצעות "בקבוק מולוטוב". אף על פי כן, סיבת עצירת הטנק איננה ודאית, אך אנשל טוען כי קודם הוא יירה מהמטול ורק לאחר מכן נזרקו בקבוקי התבערה.
הניתוח המדוקדק של מומחי חיל החימוש לא מתייחס כלל למשמעות מיקומו וכיוונו של קדח הכניסה, שהוא בצריח מלמעלה למטה, דבר שבשטח מישורי של קרב דגניה, ובנשק בכינון ישיר ולא תלול מסלול, וללא נקודת ירי גבוהה, מרמז על כך שהטנק נפגע ממטען חלול, אבל לא בקרב זה, אלא ככל הנראה באירוע קודם.
דוד זרחיה.
לטענת דוד זרחיה (דוידסקו), סגן מפקד מחלקה בחטיבת כרמלי, הוא עלה על הטנק, דפק על הצריח והבטיח לטנקיסט שלא יאונה לו על רע. מרגע שהשריונר הסורי פתח את הצריח מהצד נורה צרור יריות. הלוחם הסורי השיב בירי וזרחיה השחיל במהירות רימון יד לתוך הטנק והרג את הצוות.
שלום הוכבאום.
שלום הוכבאום, ניצול שואה וחבר דגניה, טען שהוא זה שהכניע את הטנק. לפי גרסתו, הטנק נתקע על גדת תעלה. אז, חברי הקיבוץ והוכבאום בראשם, ניצלו את ההזדמנות והשליכו לעבר הטנק שני בקבוקי תבערה מאולתרים אשר הבעירו אותו.
יצחק עשת.
יצחק עשת, גם הוא לוחם גולני, אשר שירת קודם לכן בצבא הבריטי וצבר ניסיון על מטול פיא"ט. הוא טוען שהכניע את הטנק לאחר שירה פגז מהמותן. לדבריו הוא הרג את אחד הטנקיסטים וגרם לשני להימלט ולהיהרג על ידי רימונים.
אחרית הדבר.
הטנק ניצב סמוך לשער הקיבוץ כסמל לנחישותם של הלוחמים אשר הגנו על דגניה.
בשנת 2018, לאחר שבע שנות מחקר, הוציא אסף ענברי את הספר "הטנק". הספר מתאר את פרשת עצירת הטנק מנקודת מבטם של חמשת האנשים הטוענים שהשמידו אותו. אף על פי כן, גם ענברי אינו מכריע בסוגיה ולדבריו אינו יודע מי עצר את הטנק. זה היה עוד ספר ברשימה ארוכה של ספרים המזכירים את הקרב בדגניה, ובראשם "הטנק - הקרב בשערי דגניה" של יובל שיאון, ו"עמק במערכה" של אסף אגין.
בן אדם (שחקן)
בן אדם (נולד ב-23 ביולי 1988) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
בין השנים 2002 ל-2006 למד אדם תיאטרון בתלמה ילין. לאחר הצבא, בין השנים 2010 ל-2013, למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. השתתף בסדנת כתיבה של אורי אגוז בשנת 2012.
אדם השתתף בהצגות רבות בתיאטרון. בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער: "מנהיג נולד", "טופ'לה טוטוריטו", "אפקט הפרפר", "משחקי הלב"; בתיאטרון השעה הישראלי: "החטיפה מן המנזר", "הקוסם מארץ עוץ", "נקודות של אור"; בתיאטרון הנפש: "להתחיל ברגל שמאל"; בתיאטרון מיצג: "שיר מסע"; בתיאטרון גושן: "הכל פתוח"; בתיאטרון ארצי לילדים ונוער: "הניגון שבלב".
בשנת 2004 גילם את ניסו בסרט הסטודנטים "שלוש על אחד", שהשתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2004 ושודר בערוץ 2.
אדם השתתף במספר פרסומות: בשנת 2010 שיחק בפרסומת של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים. בנוסף, השתתף גם בפרסומות עבור "דוריטוס", "מנטוס", בפרסומת לחיסכון במים ובשתי פרסומות בחוץ לארץ.
בשנת 2011 השתתף בסרט "השוטר", בו גילם את דמותו של יותם לצד יפתח קליין, מיכאל אלוני, יערה פלציג ועוד.
בשנת 2012 החל לשחק בסדרת הדרמה של ערוץ הילדים "גאליס", בתפקיד אדם. בנוסף באותה שנה, שיחק לצד רוני הדר וגיא לואל בסרטם של יוני זיכהולץ וינאי גוז "יותר איטי מלב" בתפקיד יונתן.
בשנת 2013 שיחק בשלושה סרטים קצרים: "זרעי פורענות" של עודד רז; "הגל האחרון" של אלירן מלכה, העוסק בפינוי גוש קטיף; ו"פדרסים" של יואב ענבר.
בשנת 2015 שיחק לצד תאופיק ברהום וגאיה שליטא-כץ בסרט הסטודנטים "בעלות השחר", בתפקיד אמיר, אקטיביסט שמאלני. באותה שנה השתתף לצד דביר בנדק, חני נחמיאס ואייל שיקרצי בהצגת החנוכה "הדינוזאורים - מסע בממלכת היורה" בתפקיד אדם.
בשנים 2015–2016 חזר לשחק בתפקידו בסדרה "גאליס" לשתי עונות הסיום של הסדרה, עונות 6 ו-7, והשתתף גם במופע הפרידה של הסדרה "גאליס מופע סוף" שהתקיים בהיכל מנורה מבטחים ביולי 2016, יחד עם שאר שחקני הסדרה.
בשנת 2016 השתתף בסרט הדרמה-מיוזיקל של שי יצהר "אלואטה".
בשנת 2017 השתתף בהצגת החנוכה "משפחת קדמוני בממלכת הדינוזאורים" בתפקיד שלוו. בנוסף, החל משנה זו הוא מופיע בתפקיד יניב, המלאך השומר של רועי, בשתי העונות של הסדרה הקומית "המלאך השומר שלי".
בשנת 2018 שיחק בסדרת הנעורים של חינוכית "האוצר שלנו", בתפקיד בן.
משחק בסדרה של שמואל הספרי "מותק בול באמצע" בכאן 11, לצד דנה דבורין, נעמי לבוב וגילי איצקוביץ'.
דזיאדי
דזיאדי (בבלארוסית: Дзяды; ברוסית: Деды; בפולנית: Dziady; באוקראינית: Діди; בליטאית : Ilgės; ובלטבית: laiks Veļu) הוא מאורע מלטי וסלאבי בו מנציחים את האבות המתים. פירוש המילה הפולנית, הבלארוסית, הרוסית והאוקראינית הוא "סבים" ולפעמים היא מתורגמת לאנגלית כערב האבות.
היסטוריה.
ההנצחה התקיימה פעמיים בשנה (באביב ובסתיו), אך כיום היא נערכת בדרך כלל בסוף אוקטובר. במהלך החג הסלאביים מבצעים נסך (פולחן של מזיגת משקה, לרוב אלכוהולי, כמנחה לאלים) ואוכלים ארוחות פולחניות כדי לחגוג את החיים ואת נשמתם של האבות שהצטרפו לדזיאדי עם רדת החשכה.
בפולין החליפו את המסורת בסעודה נוצרית בשם זאדושקי; עם זאת, חגיגת הדזיאדי המקורית נמשכת בקרב הרודנוברים. בבלארוס, הדזיאדי (Дзяды) התקיים בדרך בכלל בשבת האחרונה שלפני יום סנט דמיטרי שחל בסוף אוקטובר / תחילת נובמבר. היום הוא נחגג ב -2 בנובמבר. לליטאים וללטבים יש סעודה דומה, הנקראת "Ilgės או Veļu laiks". יש לה שורשים בתקופות פגניות, והוא שונה מעט מהדיזאדי הסלאבי.
המאורע בתקופת החזית העממית.
בשנת 1988 החזית העממית הבלארוסית (Belarusian Popular Front) שהוקמה, יזמה את החייאת המסורת בבלארוס. בנוסף, ביום זה מתקיימת עצרת בקוראפאטי בפאתי מינסק, לזכר קורבנות הדיכוי הפוליטי הסובייטי. הממשל הקומוניסטי של המדינה באותה התקופה התנגד בתוקף ליוזמה, אך עם זאת, החזית העממית הבלארוסית ותנועות אחרות בבלארוס המשיכו את המסורת.
בספרות.
רוב החלק השני של הפואמה "Dziady" מאת אדם מיצקביץ' (שפורסמה בשנת 1823) מתארת את סעודת הדזיאדי המאורגנת כיום בבלארוס והיא הייתה פופולרית בקרב רותנים וליטאים בתקופת חבר העמים הפולני-ליטאי.
יחסי אלג'יריה–יוון