על אף שהשתלשלות העניינים המדויקת שהובילה לרצח אסקובר לוטה בערפל, המניע העיקרי לרצח כפי שנתפס בציבור הרחב, הוא נקמה על שערו העצמי. זאת על אף שהיו ידיעות שהאחים פדרו וסנטיאגו גאיון, ברוני סמים ששלטו בארגון פשע במדיין, היו מעורבים ברצח וזאת לאחר שהפסידו סכומי כסף גדולים בהימורים בעקבות ההפסד של קולומביה לארצות הברית והדחתה מן המונדיאל. עוד באותו יום של הרצח נתפס שומר הראש של האחים גאיון, הומברטו קסטרו, וכעבור יום הודה בו. קסטרו הורשע ברצח אסקובר ביוני 1995 ונידון למאסר של 43 שנים, אשר קוצרו ל-26 שנים עם כניסתו לתוקף של חוק העונשין החדש בקולומביה ב-2001. בסופו של דבר, קסטרו שוחרר מהכלא בשנת 2005 לאחר שריצה עונש מאסר של 11 שנים בלבד, עקב התנהגות טובה. מלבד קסטרו, אף גורם אחר לא הורשע ברצח אסקובר.
השפעה ומורשת.
להלווייתו של אסקובר הגיעו כ-120,000 אנשים. בעקבות הרצח ואווירת האלימות הקשה ששררה אז בקולומביה, החליטו חלק משחקני הנבחרת הבולטים לפרוש ממנה. זכרונו ממשיך להישמר בעיקר על ידי אוהדי נסיונל אשר נוהגים להגיע למשחקים של הקבוצה עם תמונתו. ביולי 2002 החליטה עיריית מדיין להציב פסל בדמותו של אסקובר בפארק ציבורי שקרוי על שמו. ב-29 ביוני 1994, לאחר ההפסד לארצות הברית וההדחה מהמונדיאל וכמה ימים לפני הרצחו, פרסם אסקובר מאמר בעיתון הקולומביאני אל טיימפו שאותו סיים במילים: . משפחתו של אסקובר ייסדה פרויקט חינוך הקרוי על שמו, במטרה לעזור לילדים חסרי אמצעים להתפתח באמצעות לימוד כדורגל. רצח אסקובר פגע בתדמיתה של קולומביה בעולם, שנתפסה גם כך כמדינה הסובלת מבעיות אלימות, פשיעה ועוני. זאת בניגוד לניסיונותיו של אסקובר עצמו לקדם ולשפר את התדמית של קולומביה, שהקנו לו הערכה רבה בקרב הציבור.
ב-2 ביולי 2014, בזמן משחקי מונדיאל 2014 צוין יום השנה ה-20 לרצח אסקובר, וזאת יומיים לפני הישג השיא של נבחרת קולומביה במסגרת גביע העולם- משחק רבע הגמר נגד ברזיל, לאחר שנעדרה מהמונדיאל 16 שנים.
שני האסקוברים.
במסגרת ציון שלושים שנה לרשת הטלוויזיה האמריקאית ESPN, הופקה סדרת סרטים דוקומנטריים בשם 30 על 30 המתארת אנשים ואירועים חשובים בהיסטוריה ובעולם של הספורט. אחד הסרטים שהופקו נקרא (באנגלית: "The Two Escobars") בבימוים של ג'ף ומייקל זימבליסט. הסרט מתמקד בנקודות המפגש שבין הכדורגל, הפוליטיקה והפשע המאורגן בשנות ה-90 המוקדמות בקולומביה. הדבר נעשה על ידי חיבור סיפורם של ברון הסמים המפורסם פבלו אסקובר מצד אחד, ושל אנדרס אסקובר מנגד (אשר אינם בעלי קשר משפחתי). החיבור בא לידי ביטוי בכך שפבלו אסקובר מימן באמצעות הונו הגדול שהגיע מסחר בסמים חלקים גדולים בכדורגל הקולומביאני, והיה חלק בלתי נפרד מההצלחה הספורטיבית שלו הן ברמת הנבחרת והן ברמת הקבוצות המקומיות באותה תקופה. כך למשל, הוא היה המשקיע העיקרי מאחורי אתלטיקו נסיונל שבה אנדרס שיחק, ונהג לערוך מפגשים אישיים עם השחקנים הקולומביאנים הבכירים ששיחקו בנבחרת הלאומית, ביניהם רנה היגיטה וקרלוס ולדרמה. בסרט נטען כי במידה ופבלו, שמת בדצמבר 1993, היה עדיין בחיים לאחר ההדחה של הנבחרת ממונדיאל 1994, ייתכן והרצח של אנדרס לא היה מתרחש עקב הקשר ההדוק בינו לבין הנבחרת והכדורגלנים הקולומביאנים.
סינדרלה (סרט, 1950)
סינדרלה (באנגלית: Cinderella) הוא סרט אנימציה משנת 1950 שהופק על ידי וולט דיסני ומבוסס על סיפור העם האירופאי "סינדרלה". זהו הסרט המצויר ה-12 באורך מלא שהוציאה חברת וולט דיסני.
הסרט יצא בתקופה בה אולפני וולט דיסני היו שקועים בחובות כבדים עקב מספר כישלונות קופתיים שנבעו ממלחמת העולם השנייה, אך הצלחתו הכבירה בקופות (הסרט גרף 85 מיליון דולר) הצליחה לאושש את האולפן ולהחזירו למאזן כספי חיובי.
בשנת 2002 הופץ סרט המשך בשם ", שאותו המשיך הסרט " שהופץ בשנת 2007. בשנת 2015 הופץ עיבוד לייב אקשן לסרט בשם "סינדרלה".
עלילת הסרט.
סינדרלה היא ילדה מאוד אהובה ובתו היחידה של אציל אלמן. לאחר שהחליט כי בתו האהובה זקוקה לטיפול של אם, אביה של סינדרלה מתחתן עם ליידי טרמיין, אישה גאה עם שתי בנות מנישואיה הראשונים, דריזלה ואנסטסיה. לאחר מותו של אביה של סינדרלה, ליידי טרמיין ובנותיה משתלטות על האחוזה, ומתחילות להתעלל בסינדרלה מתוך קנאה, ואף מאפשרות לחתול שלהן, לוציפר, לענות אותה. למרות שהיא נאלצת לעבוד בביתה, סינדרלה הופכת לאישה טובת לב ומתיידדת עם בעלי החיים המתגוררים באסם ורבים מהעכברים והציפורים החיים סביב האחוזה.
בארמון המלכותי, המלך במצוקה כי בנו אינו מתכוון להתחתן. נחוש לראות נכדים, המלך והדוכס מארגנים נשף לנסיך, במטרה לאפשר לבנו להינשא, כשכל נערה רווקה בממלכה רשאית להשתתף. כאשר ההזמנה לנשף מגיעה, סינדרלה שואלת את אמה החורגת אם היא יכולה להשתתף, שכן גם היא רווקה. ליידי טרמיין מסכימה, בתנאי שסינדרלה תסיים את המטלות שלה. חבריה החיות, בראשם ז'אק וגאס העכברים, מתקנים שמלה שהייתה שייכת לאמה של סינדרלה. כאשר סינדרלה לובשת את השמלה שלה ממש לפני צאתה, מחמיאה ליידי טרמיין על השמלה של סינדרלה, ומצביעה בעדינות על החרוזים והאבנט. האחיות כועסות על גנבת הפריטים לכאורה שנזרקו, והן הורסות את השמלה, וסינדרלה נשארת מאחור בעוד המשפחה החורגת שלה עוזבת לנשף המלכותי.
בשלב שבו היא מוותרת על חלומותיה, הפיה הסנדקית של סינדרלה מופיעה ומעניקה לסינדרלה שמלה כסופה עם נעלי זכוכית, והופכת דלעת ובעלי חיים שונים לכרכרה עם סוסים, רַכָּב ומשרת. סינדרלה יוצאת לנשף לאחר שהסנדקית מזהירה אותה כי הכישוף ישבר בחצות, כלומר שמלתה וכל דבר אחר ישתנה בחזרה למה שהיו. בנשף, הנסיך דוחה כל בחורה, עד שהוא רואה את סינדרלה. שניהם מתאהבים ורוקדים לבד ברחבי שטח הטירה עד שהשעון מתחיל לצלצל חצות. סינדרלה בורחת אל הכרכרה שלה מחוץ לטירה, ושלא בכוונה מפילה את אחת מנעלי הזכוכית שלה. לאחר שהדוכס מספר למלך על האסון, הם מתכננים למצוא את סינדרלה עם הנעל שהם מצאו במהלך יציאתה.
למחרת בבוקר, המלך מצהיר כי הדוכס הגדול יבקר כל בית בממלכה כדי למצוא את הנערה שמתאימה לנעל הזכוכית, כדי שתוכל להינשא לנסיך. כאשר החדשות מגיעות לבית של סינדרלה, אמה החורגת ואחיותיה החורגות מתכוננות לבואו של הדוכס הגדול. סינדרלה, כששמעה את החדשות, מתחילה לזמזם את השיר מהנשף בלילה הקודם. ליידי טרמיין מבינה כי סינדרלה היא הנערה שרקדה עם הנסיך, נועלת את סינדרלה בחדר השינה בעליית הגג שלה.
כאשר הדוכס הגדול מגיע, העכברים גונבים את המפתח לחדר של סינדרלה, אבל לפני שהם יכולים לספק את זה הם נתקלים בלוציפר. החיות קוראות לברונו, כלב הדם של סינדרלה, שמפחיד את לוציפר, הנופל מחלון הבית. כשהדוכס מתכונן לעזוב אחרי שהאחיות החורגות מנסות ללא הצלחה למדוד את הנעל, סינדרלה מופיעה ומבקשת לנסות גם. ביודעה כי נעלה תתאים, ליידי טרמיין גורמת למשרת למעוד, המפיל את הנעל שמתנפצת למאות חתיכות. הדוכס מקונן על הנעל השבורה, אבל אז סינדרלה מגלה את נעל הזכוכית השנייה, לאימתה של אמה החורגת. הדוכס מחליק את הנעל על הרגל שלה, אשר מתאימה באופן מושלם. זמן קצר לאחר מכן, סינדרלה והנסיך חוגגים את חתונתם, מוקפים בקונפטי המושלך על ידי המלך, הדוכס הגדול והעכברים.
מוזיקה ופסקול.
את המוזיקה המקורית לסרט הלחינו וכתבו המוזיקאים פול ג'יי סמית ואוליבר וואלאס, בנוסף, שיר הנושא של הסרט "חלום הוא משאלת קסם" הפך לשיר מפורסם במיוחד אחרי הצלחת הסרט.
אליעזר ברודסקי
אליעזר (לזר) בּרודְסקי (ברוסית: Лазарь Израилевич Бродский; 1848 – 19 בספטמבר 1904, שווייץ) היה איל הון ונדבן יהודי-רוסי במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. ריכז בידיו כ-25% מכלל תעשיית הסוכר ברוסיה, והיה מבעלי בתי החרושת לסוכר בקייב, יחד עם אחיו אריה לייבוש.
קורות חיים.
אליעזר היה בנו של ישראל ברודסקי, מייסד ענף הסוכר ברוסיה וענף תעשייני הסוכר במשפחה. ישראל היה בנו של מאיר שור-רבה של העיר ברודי.
הוא המשיך את עסקי אביו ישראל לאחר מותו ב-1888. יחד עם אחיו אריה לייב ירש ברודסקי 24 בתי חרושת ו-3 מעבדות לטיהור הסוכר. הוא פתח מכונים מיוחדים למחקר על תעשיית הסוכר והעסיק אנשי מדע רבים שפיתחו זנים מיוחדים.
ברודסקי עסק גם בפעילות פילנתרופית ובנה את בית הכנסת של ברודסקי בקייב, בתי חולים ליהודים ולנוכרים, מכללות וספריות וכן מימן את הקמת שוק בסרבסקי בקייב. הוא קיבל מממשלות רוסיה את אות הכבוד של סטניסלאוס הקדוש מדרגה שנייה ואת אות הכבוד של אנה הקדושה מדרגה שנייה, כמו כן קיבל את אות לגיון הכבוד מממשלת צרפת בתערוכה העולמית של פריז (1900).
שיירת המוות
שיירת המוות (בספרדית: Caravana de la Muerte) היה כינוייה של יחידת צבא צ'יליאנית אשר, בעקבות ההפיכה הצבאית של שנת 1973 נעה ברחבי הארץ, מנויידת באמצעות מסוק, ואשר חבריה רצחו, או הורו על רצח, של למעלה מ-120 בני אדם אשר הוחזקו במתקני כליאה צבאיים שונים. היחידה פעלה בין ה-30 בספטמבר וה- 22 באוקטובר 1973.
היחידה עברה ממחנה צבאי אחד למשנהו ופקדה על הוצאה להורג של עצורים, או ביצעה בעצמה את גזר הדין, לרוב באמצעות כלי נשק אישיים ומכודנים. הקורבנות נקברו בקברים בלתי מסומנים. קורבנות שיירת המוות היו חברי המפלגה הסוציאליסטית הצ'יליאנית (Partido Socialista de Chile), חברי תנועת השמאל המהפכנית (Movimiento de Izquierda Revolucionaria), המפלגה הקומוניסטית הצ'יליאנית (Partido Comunista de Chile) ואחרים.