צוות רחף כלל 8–12 איש, שלושה מהם מתלמדים. רוב אנשי צוותה היו עברים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. רב החובל הראשון היה רוזנטל. לאחר מכן שימש כרב החובל ישראל לסקוב.
הרכבת (סרט, 1964)
הרכבת (באנגלית: The Train) הוא סרט מלחמה משנת 1964 שצולם בשחור-לבן בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר עם ברט לנקסטר, פול סקופילד וז'אן מורו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשראת הספר התיעודי Le front de l'art (חזית האמנות) של רוז ואלאן, שפעלה ביחד עם ז'אק ז'וז'אר להצלת אוצרות אמנות בצרפת מידי הנאצים.
ב-2014 יצא הסרט ציידי האוצרות בבימויו ובהפקתו של ג'ורג' קלוני העוסק גם הוא בפרשת ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים.
הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. התסריט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הקשר בין התסריט למציאות הוא רופף. בסרט מנסים לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית לעכב רכבת העושה דרכה לגרמניה ובה ציורים יקרים שנשדדו, באמצעים אלימים עם נפגעים רבים. במציאות מדובר ברכבת מס' 40.044 שנעצרה באמצעים ביורוקרטים עד שכוחות הכיבוש הצרפתיים הגיעו אליה ואחד הלוחמים, לויטננט אלכסנדר רוזנברג, זיהה כמה מהציורים ששייכים לאביו, סוחר האמנות פול רוזנברג.
תקציר העלילה.
אוגוסט 1944, כוחות בעלות הברית עומדים להגיע לפריז. הגרמנים ריכזו ציורים של טובי הציירים הצרפתיים בגלריה הלאומית ז'ה דה פום ומתכוננים להעבירם לגרמניה. בראש הפעולה עומד קולונל פרנץ פון ולדהיים (פול סקופילד).
מנהלת המוזיאון, מדמואזל וילאר (סוזאן פלון), מבקשת מכמה לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית העובדים בחברת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF), לעשות כל שביכולתם לעכב את יציאת הרכבת מצרפת עד שישתלטו עליה כוחות בנות הברית.
ראש התא של חברי המחתרת, פול לאביש (ברט לנקסטר) עובד גם כמפקח ראשי בתחנת הרכבת. הוא מסרב בהתחלה לסכן חיי אדם עבור ציורים אך וילאר מצליחה לשכנע אותו שאוצר הציורים הזה הוא גאוותה של צרפת.
לאביש מפעיל מערך גדול של אנשי מחתרת המשנים את שמות תחנות הרכבת ונותנים לגרמנים הרגשה שהם מתקרבים לגבול גרמניה ולמעשה הם מסתובבים מסביב לפריז. נהג הקטר הוותיק פאפא בול (מישל סימון) נתפס על ידי הגרמנים כשחיבל בקטר ומוצא להורג.
הם גורמים להתנגשות הקטר בקטר נוסף והגרמנים מוציאים להורג את הנהגים חברי המחתרת. לאביש מצליח לברוח אך נורה ברגלו. הוא מגיע צולע לפונדק שם מטפלת בו אלמנת המלחמה קריסטין (ז'אן מורו).
לאחר התאוששות, מצליח לאביש לפוצץ את המסילה. הרכבת נעצרת והגרמנים מאלצים את בני הערובה על הרכבת, לתקן במהירות את המסילה. לאביש מצליח להתחמח ופוגע במסילה במקום נוסף. הרכבת יורדת מהפסים והארגזים נזרקים. הגרמנים המרוגזים הורגים את בני הערובה. פון ולדהיים מנסה לעצות שיירת משאיות נסוגה על הכביש ולהעביר לתוכה את הציורים אך מפקד השיירה מסרב לפקודה וממשיך הלאה. לבסוף מגיע לאביש הצולע אל הרכבת מתבונן בבני הערובה המתים ובפון ולדהיים הצועד לעומתו וצועק כי הציורים האלה תמיד יישארו שלו. לאביש מחסל אותו בתת-המקלע שלו ועוזב צולע את הרכבת והארגזים הזרוקים.
בלז דה ויז'נר
בלז דה ויז'נר (בצרפתית: Blaise de Vigenère, 5 באפריל 1523, סן-פורסן-סור-סיול - 19 בפברואר 1596, פריז) דיפלומט, מומחה בהצפנה ואלכימאי צרפתי. על שמו קרוי צופן ויז'נר, אחד מן הצפנים החשובים שהומצאו בתקופת הרנסאנס.
חייו כדיפלומט.
בלז דה ויז'נר נולד ב-5 באפריל 1523 למשפחת אצולה בעיירה סן-פורסן-סור-סיול שבמרכז צרפת. בגיל 17, שנת 1545 הוא ליווה (בתפקיד עוזר זוטר) את שגריר צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן טייל ברחבי גרמניה וארצות השפלה. לאחר שחזר מונה לדיפלומט בצבא הצרפתי. בגיל 26 ביקר ברומא למשך שנתיים במסגרת עבודתו הדיפלומטית וביקר שוב בעיר בגיל 38. במהלך ביקורו נחשף לספרי הצפנה שעניינו אותו מטעמים מעשיים כחלק מעבודתו.
כשפרש לפנסיה בגיל 39 (או לפי מקורות אחרים, בגיל 47) ,תרם 1000 ליברות לעניים.
חייו כחוקר.
לאחר שפרש לפנסיה הקדיש את עצמו למחקר בהצפנה. הבעיה אותה ניסה ויז'נר לפתור הייתה שלאחר שניתוח תדירויות הפך לנפוץ, לא היו שיטות הצפנה מועילות, ולכן הוא בחן בדקדקנות רעיונות חדשניים שנודעו בתקופתו במטרה לפתח שיטת הצפנה חדשה. הרעיון עליו מבוסס צופן ויז'נר הוא שימוש בצופן פולואלף-ביתי -כלומר, צופן המשתמש ביותר מאלף בית אחד להצפנה. באותם ימים, לכל צופן החלפה נדרש אלף בית אחד לכדי להצפין את ההודעה.
ביבליוגרפיה.
'סודות ההצפנה- תולדות המצפינים והמפענחים ממצרים העתיקה ועד פיזיקת הקוונטים'-סיימון סינג
Вижинер Б. Трактат об огне и соли / Б. Вижинер. - К.: Пор-Рояль, 2012. - 320 с.
צום (מוסקבה)
צום או חנות כלבו מרכזית (ברוסית: ЦУМ, Центральный универсальный магазин) היא חנות כלבו יוקרתית במרכז מוסקבה.
בניין החנות בן שש הקומות בנוי בסגנון התחייה הגותית והוא ממוקם בפינה של רחוב פטרובקה וכיכר התיאטרון ליד תיאטרון בולשוי המפורסם.
צום הוא אחד המקומות האופנתיים ביותר במוסקבה והיא חנות האופנה הגדולה ביותר במזרח אירופה עם יותר מ -1,000 מותגים של בגדים אופנתיים, בשמים, תכשיטים, מסעדת פיוז'ן, חדר סיגרים, בית קפה, בר שמפניה "וו קליקו".
עמנואל לוי
עמנואל ("מנו") לוי (10 באוקטובר 1980 – 10 בנובמבר 2010) היה נווט קרב במטוס F-16I סופה בחיל האוויר הישראלי בדרגת רב-סרן. תכנן את נתיב הטיסה ואת הצד המבצעי בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה והשתתף בתקיפה עצמה.
נהרג בתאונת אימונים יחד עם הטייס רס"ן עמיחי איטקיס, כאשר מטוסם התרסק במכתש רמון.
ביוגרפיה.
נולד בחיפה, בנם הבכור (מתוך ארבעה ילדים) של אהובה ויהודה לוי. מנישואים שניים של אביו היו לו עוד שתי אחיות.
כשהיה בן שנתיים עברה המשפחה מכרמיאל לירושלים, לשכונת קטמון. למד בבית ספר יסודי "כרמלי" בעיר. כשהיה בן 11 נפרדו הוריו, וכשהיה בן 15 נישאה אמו בשנית.
למד בחטיבת הביניים "דקל וילנאי" במעלה אדומים ובתום לימודי חטיבת הביניים המשיך לתיכון "מכללת אורט" שבגבעת רם בירושלים, שם למד במגמת מחשבים.
בנעוריו אהב לשחק כדורסל, שיחק בנבחרת הצעירים של "מכבי ירושלים" ושימש עוזר מאמן בנבחרת הכדורסל מכבי מעלה אדומים. תקופה מסוימת התנדב לפעילות בתחנת כבאות והצלה במעלה אדומים.
השירות הצבאי.
ב-18 במרץ 1999 התגייס לצה"ל ליחידת פלחה"ן צנחנים. שירת עם יחידתו בלבנון בתקופה שצה"ל יצא משם. היה סמל צוות עוד לפני סיום המסלול. לאחר שסיים את המסלול בפלחה"ן בהצטיינות, נשלח לקורס קצינים. שב לפלחה"ן כמפקד צוות ואימן צוות שכונה "צוות עמנואל".
לקראת סוף שירות הקבע התקבל לקורס טיס, ובמחצית 2005 סיים קורס נווטים בחיל האוויר, אשר במסגרתו גם סיים תואר ראשון בפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אחרי הקורס שירת כנווט קרב במטוס F-16I סופה. בתחילת 2008 יצא לטיול בן כחודשיים באמריקה הדרומית, ובשובו, בנוסף להיותו נווט קרב בטייסת, מונה גם לקצין ביחידה לשיתוף פעולה של חיל האוויר עם יחידות השדה.
במהלך השנים הועלה לדרגת רב-סרן ומילא תפקידים שונים בטייסת. בין היתר השתתף במלחמת לבנון השנייה ובמבצע עופרת יצוקה. כמו כן השתתף בתכנון ובפועל במבצעים שונים של חיל האוויר. בין השאר תכנן את נתיב הטיסה בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה (אשר קיבל בתוך חיה"א את השם מבצע "ניגון שקט"), והשתתף בעצמו בתקיפה והשמדת הכור.
משנת 2009 היה עמנואל לחברהּ של גל, אותה הכיר בטייסת. זמן קצר לפני התאונה הם תכננו לעבור לגור יחד ולהינשא.
התאונה.
עמנואל לוי נהרג יחד עם הטייס רס"ן , ב-ד' בכסלו תשע"א (10.11.2010), בתאונת אימונים אווירית לילית, כאשר מטוסם התרסק במכתש רמון. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. על מצבתו כתבו בני המשפחה את הפסוק: "אִם אֶסַּק שָׁמַיִם שָׁם אָתָּה".
ביום התאונה ביקר בבית משפחת הנווט, מפקד חיל האוויר, האלוף עידו נחושתן, שאמר על עמנואל לוי: "מנו שירת ביחידה 'הכי שפיצית שיש' (לחיל האוויר) ותיפקד בה בתפקידים 'הכי שפיציים שיש', והוא עשה את זה מצוין".
הנצחה.
החל מיום השנה הראשון לנפילתו מתקיים טורניר כדורסל לזכרו, "טורניר מנו" בהשתתפות קבוצות חובבים, מורכבת מחברים מתקופות שונות של חייו.
עיריית מעלה אדומים, בשיתוף בית הספר אורט תעופה וחלל ובשיתוף חברים מהטייסת והמשפחה הקימה אתר זיכרון לזכרו, במסגרת בית הספר אורט תעופה וחלל שבמעלה אדומים.
זמן קצר לאחר שעמנואל ועמיחי נהרגו בתאונה, כתבה לזכרם מרים ארד את השיר "סופה". שלומי אמסלם הלחין אותו וג'נט לביא שרה והקליטה.
במסגרת תוכנית חינוכית "גיבורי המקום" במעלה אדומים, מוזמנת אמו של עמנואל לבתי ספר ומסגרות חינוכיות, ראיונות בתקשורת, לספר על דמותו של עמנואל, אופיו, ילדותו, בגרותו, אהבתו למשפחה ועל העשייה שלו למען המדינה.
כאן ואומן
כאן ואומן הייתה תוכנית טוק-שואו קומית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנת 2015 בהנחייתו של טל פרידמן. בין האומנים שהתארחו בתוכנית ניתן למצוא את ראובן רובין, פייר-אוגוסט רנואר ונחום גוטמן.
מבנה התוכנית.