בתחילת 1949 נודע לראשי החברה כי חיל האוויר של ארצות הברית מתכוון להכריז על תחרות לתכנון מטוס לאימון ראשוני ובסיסי. לצורך התחרות בנתה החברה שני אבות טיפוס נוספים, שבהם שילבה כמה שינויים קטנים בלבד, בשל לחץ הזמן. שלושת המטוסים (המטוס שנבנה עבור הפיליפינים ושני אבות הטיפוס הנוספים) סומלו YT-25 על ידי חיל האוויר לצורך בחינתם. שתי חברות נוספות הגישו הצעות: פיירצ'ילד וביצ'קראפט. ב-24 בפברואר 1949 בחר חיל האוויר בדגם של ביצ'קראפט, T-34 מנטור; הדגם של טמקו היה במקום השלישי. עם זאת, בשל אילוצי תקציב בוטלה התוכנית בהמשך השנה.
למרות הכישלון בתחרות של חיל האוויר גבר העניין במטוס מצד ממשלות זרות, ובפרט ממשלת הפיליפינים (כאמור לעיל). לאחר בחינת תוצאות התחרות החליטה טמקו להמשיך בתוכנית להשבחת המטוס. התוכנית כללה, בין השאר, את הארכת גוף המטוס ב-7.6 ס"מ ושינוי חתך הרוחב של המטוס כך שיתאים יותר לתצורת טנדם. מייצב הגובה הוגבה בכ-23 ס"מ, נוספו חיפויים אווירודינמיים בכנפיים ובגוף, כן הנסע שופר ומיקומו שונה מעט לצורך שיפור תכונות ההסעה על הקרקע, הכנפיים חוזקו כדי שיעמדו בעומסים של 9 ג'י, ונעשו שינויים בציוד האלקטרוני ובהתקנתו במטוס; בין השאר הוחלפה המערכת החשמלית ממתח 12 וולט למתח 24 וולט. במקביל לעריכת שיפורים אלה החליטה טמקו לבנות עשרה אבות טיפוס, שיונעו במנועים בעלי 145 כוחות סוס. המטוס המשופר היה למעשה מטוס חדש, שאמנם דמה בקוויו הכלליים לסוויפט ולדגם הראשון, אך למעשה תוכנן לגמרי מחדש.
בתחילת 1950 שב חיל האוויר של ארצות הברית וחידש את התחרות לבחירת מטוס אימון ראשוני ובסיסי. שלושה אבות טיפוס, מדגם TE-1A סומלו מחדש על ידי חיל האוויר YT-35 לצורך התחרות. טמקו החליטה לשנות את המנועים למנועים משופרים בעלי 165 כוחות סוס, בהסכמת חיל האוויר. המטוס המשופר סומל TE-1B, וניתן להם השם "בוקרו". פיתוח שני הדגמים נמשך במקביל, כאשר דגם TE-1A יועד לייצוא ודגם TE-B יועד לחיל האוויר של ארצות הברית. שלושת אבות הטיפוס המשופרים סופקו לחיל האוויר של ארצות הברית לצורך התחרות ביולי 1950, ולאחר בחינה שהתארכה בשל פרוץ מלחמת קוריאה הושבו למפעל ביולי 1951 לשיפוץ לאחר הניסויים המקיפים. חיל האוויר החליט לבחור במטוס אחר, ושלושת המטוסים שיועדו לניסויים נמכרו כציוד עודף.
שירות מבצעי.
רוב המטוסים מדגם TE-1B נמכרו לסעודיה במסגרת תוכנית הסיוע להגנה משותפת של ארצות הברית עם בעלות בריתה. חברת טמקו סיפקה לחיל האוויר הסעודי עשרה מטוסים מדגם זה וחלקי חילוף רבים. המטוסים שסופקו לסעודיה חומשו בשני מקלעים 30 מ"מ ועשר רקטות בקוטר 2.75 אינץ' (6.985 ס"מ), חמש בכל כנף.
חיל האוויר היווני רכש מטוס אחד, וכך גם חיל האוויר האיטלקי. חיל האוויר הישראלי חיפש מטוס אימון בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. הבוקרו היה אחד מהארבעה, שכללו גם את הפוקר S-11 אינסטרוקטור, הדה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק והבואינג-סטירמן. טייסי ומהנדסי החיל שבחנו את המטוס התרשמו מביצועי המטוס אך החליטו לבסוף שלא לרכשו בשל מורכבותו, במיוחד זו של כני הנסע ושל המנועים. מטוס אחד אשר נרכש לצורך הבחינה שימש במשך זמן קצר לטיסות קישור, עד שהוצא מן השירות.
נכון ל-2016 מוצג מטוס בוקרו אחד בריאד, בסעודיה. שני מטוסים אותרו במגרש גרוטאות בסעודיה. אלה שוקמו ומופעלים כיום על ידי "אגודת סוויפט הבינלאומית", באתונה טנסי), טנסי, ארצות הברית. נכון ל-2016 רשומים חמישה מטוסי בוקרו בארצות הברית.
יוסף יהב
יוסף יהב (1935 – 6 באוגוסט 2016) היה סטטיסטיקאי ישראלי, ממקימי החוג לסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, פרופסור בחוגים לסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים, נשיא האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה (1981-1979) וסגן נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה העברית (1991–1993).
ביוגרפיה.
נולד בירושלים. למד לתואר ראשון בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1963 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בנוסף לתרומותיו החשובות בתחום המחקר העיקרי שלו, ניתוח סדרתי, הוא השאיר חותם יישומי משמעותי בתור הסטטיסטיקן הממשלתי השלישי (1994–2001).
הוא היה בין יוזמי המהלך לצירופה של מדינת ישראל לארגון ה-OECD, מהלך שהושלם ב-2010.
אבו אל פאט
וושי מאוי סיטי - מלון מריוט
וושי מאוי סיטי - מלון מריוט הוא גורד שחקים אשר ממוקם בעיר וושי שנמצאת במחוז ג'יאנגסו שבסין. המגדל, אשר משמש כמלון, מתנשא לגובה של 304 מטרים (997 רגל) וכולל 68 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2008 והסתיימה כעבור 6 שנים, בשנת 2014. מלון מריוט הוא המגדל ה-35 בגובהו בסין וה-88 בגובהו בעולם.
בצאתי ממצרים
המרכז המזרח פסיפי
המרכז המזרח פסיפי (בסינית: 东海商务广场主楼) הוא מתחם גורדי שחקים הממוקם בעיר שנג'ן שבסין. המתחם כולל ארבעה גורדי שחקים:
מגדלים A ו-B משמשים לדירות מגורים ומחוברים בעזרת גשר. הם הגיעו לגובהם המקסימלי בשנת 2012 והושלמו כשנה לאחר מכן, בשנת 2013. מגדלים C ו-D משמשים לחדרי משרדים, בנייתם הושלמה בשנת 2010.
אבק לשון הרע
אנטוניה הזקנה
אנטוניה הזקנה (לטינית: Antonia Maior; נולדה במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס) הייתה אצילה רומאית, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה (אחותו של אוקטביאנוס), וסבתו של נירון קיסר.
ביוגרפיה.
נולדה בתאריך לא ידוע באתונה. אביה היה מרקוס אנטוניוס, ואמה הייתה אוקטביה אחותו של אוקטביאנוס, כך שהיא הייתה קרובת משפחה של שניים מהאישים החזקים ביותר ברומא. הייתה לה אחות קטנה שזכתה לשם אנטוניה הצעירה. זמן קצר לאחר לידתה, עזב אביה אותה ואת אמהּ לטובת אהובתו משכבר הימים, קלאופטרה השביעית מלכת מצרים, ומשפחת אוקטביה חזרה לרומא. לאחר מותו של אנטוניוס, התיר אוקטביאנוס לה ולאחותה ליהנות מעזבונו.
בסביבות שנת 22 לפנה"ס אנטוניה נישאה למדינאי לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, אשר שימש כקונסול בשנת 16 לפנה"ס. היא ילדה לו שלושה ילדים: דומיטיה הזקנה, דומיטיה לפידה הצעירה (אמהּ של הקיסרית מסלינה), וגנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (אביו הביולוגי של הקיסר נירון). טקיטוס כותב שלמעשה אחותה נישאה לאהנובארבוס, אולם כיום מקובל להאמין שטקיטוס התבלבל.
סביון ליברכט - מחזות
מרבית מחזותיה של סביון ליברכט מבוססים על סיפורים שכתבה. חלקם נוגעים בהוויה הישראלית, וחלקם מושפעים רבות מחוויותיה כבת לניצולי שואה, ועוסקים בה ובהשלכותיה על הניצולים וצאצאיהם.
מורה ספורט
אגרות ראי&quot;ה
רכבת היונגפראו
רכבת היונגפראו (בגרמנית: Jungfraubahn או בקיצור JB) הוא קו רכבת ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל בקליינה שיידג ומסתיים בסמוך לפסגת היונגפראו, בתחנת הרכבת הגבוהה ביותר באירופה (בגובה של 3,454 מטרים מעל פני הים).
פרייה סטארק
דיים פרייה מדלן סטארק (Dame Freya Madeline Stark, Mrs Perowne, DBE; 31 בינואר 1893 - 9 במאי 1993) הייתה חוקרת וסופרת מסעות בריטית. סטארק כתבה יותר מ-24 ספרים על מסעותיה במזרח התיכון ואפגניסטן וכן מספר חיבורים ומאמרים אוטוביוגרפיים. היא הייתה אחת מראשוני החוקרים המערביים אשר ערכו מסע בדרום המדבר הערבי.
קורות חיים.
סטארק נולדה בפריז, שם למדו הוריה אמנות. אמה, פלורה, הייתה איטלקייה ממוצא פולני-גרמני; אביה, רוברט, היה צייר אנגלי מדבון. הייתה לה אחות, ורה. סטארק בילתה חלק גדול מילדותה בצפון איטליה, הודות לעובדה, שהצייר פן בראונינג, חברו של אביה, היה בעליהם של שלושה בתים באסולו . הוריה של פרייה התגרשו בעודה ילדה ואמה נשארה לחיות באיטליה.
ליום הולדתה התשיעי קיבלה פרייה עותק של סיפורי אלף לילה ולילה שגרמו לה להיקסמות מהמזרח. בצעירותה חלתה סטארק לעיתים קרובות, נאלצה להיות מרותקת לביתה ובילתה שעות רבות בקריאה. היא התענגה על קריאת הספרות הצרפתית, ובמיוחד אהבה את אלכסנדר דיומא האב, ואף למדה לטינית בכוחות עצמה. כשהייתה בת 11 אירעה לה תאונה במפעל לטוויה באיטליה, כאשר שערה נתפס במכונה וגרם לתלישה של חלק מאוזנה הימנית וצידה של לחיה. היא נדרשה לעבור, במשך ארבעה חודשים, השתלת רקמות בבית חולים, שהותירו את פניה מצולקות. מאז ועד סוף חייה, דאגה לכך שתסרוקתה, או כובע רחב שוליים, יסתירו את הצד הפגוע של פניה.
סטארק למדה היסטוריה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון. כמו כן למדה ערבית ופרסית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוכשרה סטארק לפלוגת העזרה בהתנדבות ושירתה בתחילה ביחידת אמבולנסים של הצלב האדום הבריטי, שבסיסה היה בווילה טרנטו (Villa Trento) ליד אודינה.
בנובמבר 1927 הפליגה על אונייה לביירות, שם החלו מסעותיה במזרח. תחילה התגוררה בביתו של הסופר ג'יימס אלרוי פלקר  בלבנון, ולאחר מכן בבגדאד, עיראק (באותה תקופה תחת המנדט הבריטי), שם אף פגשה את הנציב העליון.
עד שנת 1931 השלימה סטארק שלושה מסעות אל תוך המדבר של מערב איראן, שבחלקים ממנו אף אדם מערבי לא ביקר עד אז, והיא אף הצליחה לאתר את עמקי החשישיון האגדיים. היא תיארה את המסעות הללו בספר "The Valleys of the Assassins" (1934, "עמקי החשישיון"). ב-1933 קיבלה את פרס "Back Award" של החברה הגאוגרפית המלכותית. ב-1934 העניקה לה החברה האסיאתית המלכותית של בריטניה ואירלנד את המדליה ע"ש ריצ'רד פרנסיס ברטון, וב-1935 קיבלה סטארק את מדליית מונגו פארק של החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד.