קוני למל בקהיר הוא סרט ישראלי קומי בבימויו של יואל זילברג (פזמונים אבי קורן) ובכיכובו של מייק בורשטיין שמשחק בסרט תפקיד כפול. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1983 והוא השלישי והאחרון בסדרת "קוני למל" (אחרי "שני קוני למל" ו"קוני למל בתל אביב").
הסרט הפך לקאלט ישראלי, ומכיל שירים וביטויים שנטמעו בחברה הישראלית עד ימינו, כגון השיר "אומרים כי אני אינני אני".
עלילה.
קוני למל (מייק בורשטיין) הוא מורה חסידי לחוזרים בתשובה ביישוב בעל צביון חרדי. אשתו נפטרה ויש לו שני ילדים. אחיו התאום והחילוני מוני הוא בדרן ושחקן תיאטרון המעלה מופעים משותפים עם חברתו יונה (חנה לסלאו). בעקבות הבטחה של תשלום של מטבעות יקרות בשווי מיליון דולר עבור העברת ספר תורה יקר שיועבר על ידי קוני לקהילה היהודית בקהיר מחליט הבוס של מוני (משה איבגי) שהוא גם הבוס של ארגון פשע קטן, לחטוף את קוני ולשלוח את אחיו השחקן מחופש בדמותו עם ספר התורה כדי שהוא יקבל עבורו את הכסף. כדי להכין את השטח למוני שולחים הפושעים את יונה מחופשת לבחור חסידי קרוב משפחה של קוני. ההחלפה מצליחה ויונה מתקרבת אל קוני ועוזרת לו בטיפול בילדים וכך מכשירה את הקרקע להחלפה. הפושעים חוטפים וכולאים את קוני, ומוני מחופש לקוני לוקח את ספר התורה לקהיר, מקבל את הכסף, ומצליח לברוח לפושעים ולהביא את הכסף לקוני שבינתיים הצליח אף הוא לברוח מהפושעים. כאשר מביא קונילמל את הכסף לסבו, מתברר כי המטבעות שהביא מזויפים, והכסף האמיתי נשלח אל הישיבה, ואל סבו של קוני בדואר דיפלומטי.
הקשר פוליטי.
סרט זה יצא לאקרנים זמן קצר לאחר החתימה על הסכם השלום בין ישראל למצרים, וסרט ישראלי ראשון שצולם במדינה ערבית, ומביא לידי ביטוי את האופוריה הישראלית לגבי שלום עם מצרים.
תומאס מלורי
סר תומַאס מַלורי (באנגלית: Thomas Malory; 1415 - 14 במרץ 1471) היה המחבר או המהדיר של "מות ארתור" ("Le Morte d'Arthur"), הגרסה הקאנונית ביותר של סיפורי המלך ארתור ואבירי השולחן העגול. חוקר-העתיקות ג'ון לילנד האמין שהוא היה ולשי, אך רוב החוקרים כיום מניחים שהיה סר תומאס מלורי מניובולד-רבל שבוורויקשייר. שם המשפחה מופיע במגוון איותים, לרבות Maillorie, Mallory, Mallery ו-Maleore. השם נובע משם התואר maleüré בצרפתית עתיקה (שמקורו בביטוי הלטיני male auguratus) ומשמעו - ביש-גדא או מבשר-רעות.
חייו.
מעטות הן העובדות הידועות בוודאות אודות תולדות חייו. לפי ההנחה הנפוצה המזהה אותו עם סר תומאס מלורי מניובולד-רבל שבוורויקשייר, הוא נולד ככל הנראה בסביבות שנת 1405 (הגם שישנם חוקרים שהציעו תארוך מוקדם יותר). בדומה לאביו הוכתר לאביר. נלחם בצרפתים בקאלה במלחמת מאה השנים, ונבחר לפחות פעמיים לכהן בפרלמנט של אנגליה. כמו כן, במהלך שנות החמישים של המאה ה-15 הואשם ברשימה מרשימה של אישומים פליליים, שכללו פריצה, אונס, שוד צאן וניסיון לארוב לדוכס מבקינגהאם. הוא נמלט ממאסר פעמיים, תוך לחימה במגוון כלי-נשק וצליחת תעלת-המגן של הכלא בשחייה, במקרה אחד.
הוא נכלא במספר אתרים בלונדון, לפרקים היה משוחרר בערבות אך מעולם לא הועמד לדין בגין האישומים שהוגשו נגדו. בשנות השישים של המאה ה-15 נחון לפחות פעם אחת על ידי המלך (הנרי השישי), אך לעיתים קרובות יותר הוא היה מוצא במפורש מרשימת החנינות על ידי הנרי השישי ואף על ידי יריבו ויורשו, אדוארד הרביעי. ניתן להבין מהערות שמלורי כותב בירכתי קטעים מספרו, שהוא חיבר לפחות חלק מעבודתו במהלך שהותו בבית-הסוהר. התיאור העצמי שהוא כותב בקולופון של "מות ארתור" הוביל להשערה שייתכן שהוא היה כומר, אך זו אינה סברה מקובלת:
מלורי נפטר במרץ שנת 1471, פחות משנתיים לאחר שסיים לכתוב את יצירתו הגדולה.
השפעתו.
מלורי הצעיר הופיע כדמות בסוף ספרו של ט.ה. וייט, "המלך לשעבר ולעתיד", שהתבסס על "מות ארתור"; הופעה קצרה זו נכללה במחזמר "קמלוט" שהועלה בברודוויי. רבים משורשי העיבודים המודרניים לאגדה על המלך ארתור נטועים ביצירתו של מלורי, לרבות הסרט "אקסקליבר" של ג'ון בורמן מ-1981, שהכיל בתוכו את כל יסודות הספר.
מתוך יצירתו הגדולה, "מות ארתור":
שני קוני למל
שני קוני למל או הקנאי (ביידיש: דער פֿאַנאַטיקער אָדער די בײדע קוני לעמעל) הוא מחזה קומי פופולרי מאת אברהם גולדפדן מתקופת ראשית התיאטרון היידי, שנכתב בין השנים 1880-1878.
רקע.
אברהם גולדפדן נחשב לאבי התיאטרון ביידיש. כבר במחזותיו הראשונים "די באבא מיט די אייניקלין" (הסבתא והנכדה) ושמנדריק שנכתבו בשנת 1877 חוזר מוטיב של הבת המשכילה המסרבת לרצון הוריה להשיאה לחתן אדוק. במחזה שמנדריק מופיע גם מוטיב החלפת הזהויות. מוטיבים אלו חוזרים במחזה שני קוני למל.
פירוש המילה "לעמל" ביידיש הוא כבשה, ו"קוני למל" הוא "כבשה טיפשה". בדרך כלל מובן השם כאדם שלומיאל, חסר ביטחון עצמי, תמים ומטופש, חסיד שוטה. לא ברור אם קוני למל הוא חידוש לשוני של גולדפדן או שכבר היה בשימוש בשפת יידיש.
עלילה.
ר' פנחס'ל מעוניין לשדך את בתו חיה'לה עם חסיד אדוק, אך בתו מאוהבת במורה המשכיל מקס. קלמן-שדכן מוצא לחיה'לה שידוך הגון – את קוני למל, בנו החורג של ר' שלומניו, גבאי ופרנס החודש בעיר שחרייווקה. לקוני למל כמה חסרונות "קטנים": הוא עיוור בעין שמאל, צולע, מגמגם, נאיבי וילדותי.
חיה'לה, המכנה את עצמה קרולינה, נפגשת עם מקס אהובה בגן העיר ומספרת לו על השידוך המיועד. מקס מבין שמדובר בקוני למל בנו החורג של דודו. הוא מציע שיתחפש לקוני למל ויגיע לבית קלמן-שדכן כחתן המיועד לחיה-קרולינה. ליבניו, בת השדכן, נמצאת לבדה בבית כשמגיע מקס המחופש לקוני למל. הלה מהלל את יופייה, נשבע באהבתו לה ומשכנעה לברוח אתו.
קוני למל נתבקש להגיע הישר לבית הכלה. ר' פנחס'ל רב עם רבקה אשתו, הטוענת שחיה'לה בתם תתחתן רק עם מי שהיא תבחר. חיה'לה, המצפה לאהובה המחופש מקס, מודיעה שבחירת אביה מקובלת עליה. קוני למל (האמיתי) מגיע ומזועזע שחיה'לה אינה יודעת מהי פרשת השבוע, לא מאמינה בשדים, ברוחות וברבנים. חיה'לה, הבטוחה שמדובר במקס המחופש, מנסה לנשק אותו, וקוני למל בורח בצעקות "שמע ישראל".
מקס מגיע לביתו של ר' פנחס'ל מחופש לקוני למל. הוא מנצל את אמונתו של רב פנחס'ל על כך שקוני למל הוא צדיק נסתר. ר' פנחס'ל נכנס לחדר ומוצא את קוני למל-מקס מדבר ללא גמגום עם הנשמות הקדושות של סבותיו, ושואל אם חיה'לה היא באמת זיווגו. בהשפעת האירוע נשבע ר' פנחס'ל, בתקיעת כף לתת את בתו למקס לאישה. לחדר נכנסות דמויות סטודנטים מחפשות לרוחות רפאים ומאשרות שקוני למל-מקס הוא זיווגה של חיה'לה.
בזמן כתיבת התנאים עם קוני למל-מקס נכנסים קוני למל האמיתי בלווית קלמן-שדכן ולילבניו בתו. כל אחד מהקוני למלים טוען שהוא הקוני למל האמיתי. ר' שלמניו מגיע באיחור ופותר את התסבוכת. הוא מבהיר שקוני למל הוא בנו החורג ומקס הוא בן אחיו. מקס משתדך עם חיה'לה וקוני למל מקבל את בת השדכן.
בסצנת הסיום מגרשים הסטודנטים את החסידים. מקס שר שיר המסביר שהמיוחס האמיתי הוא רק מי שרכש השכלה. כולם רוקדים ומאחלים מזל טוב לזוגות החדשים.
ניתוח.
הדרמה נכתבה בשלהי תקופת ההשכלה והיא רוויה ברעיונותיה. בני האור המשכילים נאבקים במורדי האור החסידים והאדוקים שמסרבים לקבל את רעיונות ההשכלה. תיאורו הגרוטסקי של קוני למל – חסיד שוטה, קנאי, עיוור, צולע, ומגמגם הוא תיאור מטונימי המושלך על כל היהדות האדוקה.
כשיוצאת חיה'לה-קרולינה לטיול מחוץ לביתה האדוק והמחניק, היא שרה את השיר "רק לא בשבילך", ובבית השני היא אומרת:
בסוף ימיו שינה גולדפדן את יחסו לאדוקים ולהשכלה כפי שעולה מחיבורו "דור הולך ודור בא".
המחזה שני קוני למל הוא קומדיה של טעויות המבוססת על מרכיביה הקלאסיים של הקומדיה: מוטיב חילוף הזהויות, ומוטיב הצלחת בני הדור הצעיר לממש את אהבתם אל מול האטימות והבורות של דור ההורים. ההומור הוא הומור של "גבוהים" הלועגים לאילו שנראים בעיניהם נחותים. אופיו הקליל של המחזה בשילוב סצנות עצובות, עיסוק באהבה, שילובים של שירים וריקודים והחידוש בכלל של תיאטרון ביידיש הביא להצלחה רבה אצל קהל הצופים.
קוני למל בתיאטרון ובקולנוע.
הדרמה זכתה לביצועים רבים בתיאטראות בעולם ובישראל. מחזהו של מיכאל וייכרט טרופע טאנענצאפ שהומחז בפולין בשנת 1933 מבוסס על מחזה זה.
בקיץ 1959 העלה תיאטרון דו-רה-מי את ההצגה בבימויו של ישראל בקר, שבה שיחקו יוסף גולנד, יעקב בודו, עלינה סטרניצקה, אברהם וילקומירסקי, ג'טה לוקה ואחרים.
בשנת 1966 הופיע בישראל הסרט שני קוני למל - עיבוד קומי למחזהו של גולדפדן. הסרט זכה לשני סרטי המשך, קוני למל בתל אביב וקוני למל בקהיר.
תרגומים לעברית.
תרגום ראשון לעברית על ידי מרדכי אזרחי, הופיע בסביבות שנת 1900, בשם הקנאי, או: שני יקטן-יקשן: מחזה צחוק בארבעה מעשים תחת שם העט מר-דרור.
צי הים הפתוח
צי הים הפתוח (בגרמנית: Hochseeflotte) היה שמה של שייטת הקרב הראשית של הצי הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בסיס הצי היה בוילהלמסהאפן שבמפרץ יאדה (Jadebusen). עצם קיומו של צי הים הפתוח איים על שליטת הצי הבריטי במימי בריטניה וגרם לו להסתגר בנמליו במשך המלחמה; כתוצאה מכך לא ביצעו הבריטים משימות דחופות רבות בזירות אחרות של המלחמה בשל מחסור באוניות.
מפקדי צי הים הפתוח.
מפקדי צי הים הפתוח היו האדמירלים:
מלחמת העולם הראשונה.