כאמור בשנת 1933, תפס היטלר את השלטון בגרמניה והחל לעבוד על השגת חלומו לגרמניה גדולה יותר. גרמניה החלה להתרחב ולהתעצם מחדש תוך כדי הפרה חוזרת ונשנית של חוזה השלום בוורסאי, עליו חתמה לאחר מלחמת העולם הראשונה, והחזירה לידיה את חבל הריין בשנת 1935 ואת חבל הסאר (במשאל עם) בשנת 1936. העדר התגובה מצידה של צרפת והמחאה הרפה מצידה של בריטניה בעקבות הפרת חוזה ורסאי מצידה של גרמניה היו נדבך נוסף במדיניות הפיוס כלפי גרמניה. חוסר התגובה הגביר את תאבונו של הרודן הגרמני ובשנת 1938 סיפח אליו את אוסטריה במה שכונה האנשלוס, מאוחר יותר באותה השנה הוקרבה אף צ'כוסלובקיה על מזבח הפייסנות והחולשה של המעצמות האירופיות הגדולות, וגם חבל הסודטים עבר לידיה של גרמניה, מתוך תקווה כי בזאת יסתיימו דרישותיו הטריטוריאליות של היטלר.
זמן קצר אחר כך פנו גם פולין והונגריה בדרישה לקבל שטחים מצ'כוסלובקיה בהם היה רוב לאוכלוסייה פולנית או הונגרית. עתה החל המתח להיבנות בין גרמניה ופולין סביב עיר הנמל דנצינג, למרבה ההפתעה פנה היטלר אל סטלין הבולשביקי, שנוא נפשו, וחתם עמו על חוזה אי-התקפה. עם הסכם נוסף, הפעם עם איטליה באמתחתו (ברית הפלדה), פלשה גרמניה לפולין ב-1 בספטמבר 1939 והחלה את מלחמת העולם השנייה.
מהלך המלחמה.
בתגובה לפלישתה של גרמניה לפולין ב-1 בספטמבר 1939 הכריזו צרפת ובריטניה מלחמה על גרמניה ב-3 בספטמבר 1939. בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב פלשה ברית המועצות לפולין ב-17 בספטמבר. ב-24 בספטמבר, תקפה ברית המועצות את המדינות הבלטיות ומאוחר יותר את פינלנד. בריטניה שלחה כוחות לפינלד, אך מטרתם העיקרית לא הייתה להילחם בסובייטים, אלא לנסות ולכתר את גרמניה ולמנוע ממנה גישה לארצות סקנדינביה עתירות המשאבים. הגרמנים, שידעו על התוכניות הבריטיות הצליחו להדוף את ההתקפה ולמנוע את הכיתור. באותו זמן פלשה גרמניה לדנמרק, פעולה שלא השאירה אפשרות לכיתורה של גרמניה, אלא אם כן יפלשו הבריטים מהים.
בחודש מאי 1940 הסתיימה המלחמה המדומה בחזית המערבית עם פלישתה של גרמניה לצרפת דרך ארצות השפלה. צרפת נכנעה בחודש יוני 1940, אך בריטניה (בראשות וינסטון צ'רצ'יל) סרבה בתוקף לשאת ולתת על הסכם שלום עם הגרמנים, והמלחמה נמשכה. עתה החל הקרב על בריטניה ולמרות ההפצצות העזות אותן חוו הערים הבריטיות, סירבו הבריטים להיכנע. לאחר שהבין כי לא יוכל להכניע את בריטניה, זנח היטלר את הכוונה לכובשה (מבצע ארי הים) ופנה אל ברית המועצות הבולשבקית שנואת נפשו, זאת כדי להגשים את חזונו ליצירת "שטחי מחיה" לרייך השלישי במבצע ברברוסה.
בעקבות המתקפה היפנית, בת בריתה של גרמניה, על הצי האמריקני בנמל פרל הארבור, נכנסה ארצות הברית למלחמה לצידן של בנות הברית.
על אף שבתחילה נכבשו שטחים עצומים מברית המועצות, נכשל מבצע ברברוסה, ולאחר כישלון הקרבות על מוסקבה ועל סטאלינגרד, כניעתה של הארמייה השישית בפברואר 1943 ותבוסה בקרב קורסק ביוני 1943, נשברו המתקפות הגרמניות בברית המועצות ופינו את מקומן לנסיגה החל מחודש יולי אותה השנה.
ב-6 ביוני 1944 פתחו בנות הברית במבצע אוברלורד ונחתו בנורמנדי, צרפת, במבצע האמפיבי הגדול ביותר בהיסטוריה, ופתחו חזית נוספת נגד גרמניה. 11 חודשים אחר כך ב-2 במאי 1945 נכנעה העיר ברלין לצבא האדום ואדולף היטלר התאבד. כמה ימים אחר כך ב-7 וב-8 במאי 1945 נכנעה גרמניה ללא תנאי.
תוצאות המלחמה.
ההערכות לגבי מספר החללים במלחמת העולם השנייה משתנות במידה ניכרת בין מחקר אחד למשנהו והן נעות מ-50 מיליון ל-74 מיליון. אומדן נוסף עומד על 60 מיליון הרוגים בכל רחבי העולם. במהלך המלחמה התרחשה גם השואה - רצח עם שיטתי בו כשישה מיליון יהודים, המהווים את רובה של האוכלוסייה היהודית באירופה, נרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם. בסך הכל נרצחו למעלה מ-11 מיליון בני אדם ברצח עם בהיקף חסר תקדים שבוצע במלחמה על ידי הנאצים ועוזריהם. בנוסף נרצחו בדרך זו גם צוענים, הומוסקסואלים, אנשים בעלי מוגבלויות, פגועי נפש ומיעוטים אחרים (ראו: השמדת לא יהודים במלחמת העולם השנייה).
המלחמה הקרה.
שורשי המלחמה הקרה נעוצים עוד בתקופה שבין שתי מלחמות העולם (1919–1939) וסיבותיה הן ההבדלים באידאולוגיות השולטות במערב וברוסיה. בזמן מלחמת העולם השנייה השתייכו הן ברית המועצות והן מדינות המערב לבנות הברית, אך עם התקרבות קריסתה של גרמניה הנאצית, שהרצון להפלת משטרה וכניעתה שימש כדבק המחבר את חלקי הברית, החלה חוזרת החשדנות ובקיעים התגלו באמון בין המעצמות הגדולות.
לאחר סיום המלחמה חולקה אירופה מחדש לאזורי השפעה מדינות המערב והגוש המזרחי. בשנת 1949 חברו מדינות מערב אירופה - צרפת, בריטניה, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, איטליה, פורטוגל, נורווגיה, דנמרק ואיסלנד אל מדינות צפון אמריקה - ארצות הברית וקנדה והקימו את הברית הצפון אטלנטית שנועדה להגן על אירופה המערבית מפני פלישה סובייטית. ברית נאט"ו חייבה סיוע צבאי הדדי בשעת מצוקה, אם תותקף אחת החברות בה. כריתת ברית זו הביאה את המתיחות עם ברית המועצות לשיאים חדשים, שראתה בברית איום ישיר עליה וזאת משום שארצות הברית הייתה הגורם המרכזי בברית, עם נוכחות צבאית באירופה.
בשנת 1954 הציעה ברית המועצות להצטרף לברית נאט"ו, כדי לשמור יחדיו על השלום באירופהונדחתה. בשנת 1954 צורפה מערב גרמניה לברית נאט"ו. בתגובה הקימו ברית המועצות וגרורותיה המזרח אירופיות - פולין, מזרח גרמניה, אלבניה, בולגריה, הונגריה, צ'כוסלובקיה ורומניה את ברית ורשה.
באוקטובר ובנובמבר 1956 החלה התקוממות עממית נגד השפעתה של ברית המועצות ושליטתה בהונגריה. המרד פרץ זמן קצר לאחר שמנהיג ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, הורה על החלפתו של המנהיג הסטליניסטי של הונגריה מתיאש ראקושי. וזאת בתגובה להתקוממות עממית. המשטר החדש פיזר באופן רשמי את המשטרה החשאית, הכריז על כוונתו לפרוש מברית ורשה והבטיח כי בכוונתו לערוך בחירות חופשיות. בתגובה פלש הצבא האדום להונגריה ודיכא את המרד בברוטליות. כ-2,500 הונגרים וכ-700 חיילים סובייטים נהרגו, אלפים נוספים נפצעו, אלפי הונגרים נעצרו, נאסרו וחלקם הועברו לברית המועצות,
התקרית האחרונה במלחמה הקרה בכל הנוגע למעמדה של העיר ברלין התרחשה בשנת 1961, בתחילת שנות ה-50 אומצה הגישה הסובייטית המגבילה את ההגירה מתחומה על ידי גרורותיה מהגוש המזרחי. למרות זאת, מאות אלפי מזרח גרמנים היגרו מיד שנה למערב גרמניה בנצלם את נקודת התורפה שהתקיימה בין מזרח למערב, ברלין, שחולקה בין ארבע המעצמות: ברית המועצות, ארצות הברית, בריטניה וצרפת, ששלטו על תנועת האזרחים בתוך העיר. תוצאות ההגירה היו חמורות מבחינתה של מזרח גרמניה, טובי המוחות וכוח העבודה המקצועי עזבו את המדינה, עד לשנת 1961 מוערך כי כ-20% מאוכלוסיית מזרח גרמניה היגרו למערב גרמניה. בחודש יוני אותה השנה, הגישה ברית המועצות אולטימטום חדש בדרישה לנסיגת בנות הברית ממערבה של ברלין. הדרישה נענתה בסרוב, ובחודש נובמבר 1961 הקימה מזרח גרמניה גדר תיל לאורך 112 קילומטר סביב הרבעים המערביים ועוד 43 קילומטרים של גדר שהפרידו בתוך העיר בין החלק המזרחי למערבי, בסופו של דבר הורחבה הבניה והגדר הפכה לחומה שהייתה לאחד הסממנים המוכרים ביותר של המלחמה הקרה, חומת ברלין.
בשנת 1968 החל תהליך של ליברליזציה פוליטית בצ'כוסלובקיה שנקרא האביב של פראג. תחת הנהגתו של אלכסנדר דובצ'ק החל תהליך רפורמות שכלל: הגברת חופש העיתונות, חופש הדיבור וחופש התנועה, יחד עם שינויים בתפיסה הכלכלית, האפשרות לשינוי המשטר למשטר רב-מפלגתי, הגבלת כוחה של המשטרה החשאית והאפשרות לפרישה מברית ורשה. בתגובה פלש הצבא הסובייטי, בשיתוף עם שאר חברות ברית ורשה (למעט רומניה) לצ'כוסלובקיה.
באותן השנים, החלו מדינות מערב אירופה תהליך איטי של שילוב כלכלי ומדיני, המבקש לאחד את אירופה ולמנוע מלחמה נוספת ביניהן. הברית הכלכלית הראשונה שהוקמה הייתה קהילת הפחם והפלדה האירופית, שנוצרה בשנת 1951 על ידי בלגיה, הולנד, גרמניה המערבית, צרפת, איטליה ולוקסמבורג. בשנת 1957 הקימו שש מדינות אלה את סוכנות האטום האירופית והקהילה הכלכלית האירופית (שנודע יותר בשם השוק המשותף). במהרה הפך השוק המשותף להיות הארגון האירופי החשוב ביותר. מטרתו הראשית הייתה להביא לביטול המכסים בין חברותיו והקלה על הסחר. בשנת 1967 התאחדו הארגונים לארגון אחד בשם הקהילה האירופית וה-1968 בוטלו כל המכסים בין המדינות. בתחילת שנת 1973 הצטרפו אל הארגון בריטניה, אירלנד ודנמרק.