I Do Not Hook Up (בעברית: אני לא מתחבר/ה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קלי קלרקסון, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, All I Ever Wanted. השיר יצא לאור ב-14 באפריל 2009, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי, ביחד עם גרג וולס וקארה דיוגוארדי והופק על ידי הווארד בנסון. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים במדינה.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב באוקטובר 2009, תוך שצבר למעלה מ-15 מיליון צפיות.
טרומן ניוברי
טרומן הנדי ניוברי (באנגלית: Truman Handy Newberry; 5 בנובמבר 1864 - 3 באוקטובר 1945) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1908–1909 וכסנאטור רפובליקני מטעם מישיגן בין השנים 1919–1922.
ראשית חייו.
טרומן ניוברי נולד בדטרויט, מישיגן לג'ון סטואוטון ניוברי, בעצמו חבר בית הנבחרים, ולאשתו השנייה, הלן פ. הנדי, בתו של טרומן פ הנדי, איל הון ובנקאי מקליבלנד. טרומן ניוברי למד באקדמיה הצבאית של מישיגן לפני שסיים ב-1885 את לימודיו בבית הספר המדעי שפילד של קולג' ייל, שם הוא היה חבר באחוות אולם סנט אנטוני.
פעילות עסקית.
לאחר סיום לימודיו בקולג' היה ניוברי המפקח הראשי על הבנייה, אחראי התשלומים, סוכן ראשי לתנועת מטען ונוסעים ובסופו של דבר המנהל של חברת הרכבות "דטרויט, ביי סיטי ואלפנה" בין השנים 1885–1887. לאחר מכן, ועד 1901 הוא היה הנשיא והחשב של חברת הפלדה של דטרויט. ב-1902 הוא סייע לארגן את חברת המכוניות פקארד. הוא היה מעורב בפעילויות תעשייה מגוונות, כולל החברות Union Trust Company, Union Elevator Company ו- Michigan State Telephone Company.
פעילות בצי ומזכיר הצי.
ב-1893 הצטרף ניוברי יחד עם אחרים למלאכת הארגון של "הבריגדה הימית של מישיגן" וב-1895 הוא שימש שם בתפקיד על היבשה. ב-1897 וב-1898 הוא שימש שם כלוטננט וכנווט. במאי 1898 הוא קיבל דרגת לוטננט בצי ארצות הברית ושירת על סיפון סיירת העזר "יוסמיטי" (USS Yosemite) במלחמת ארצות הברית-ספרד. בין השנים 1905–1908 הוא שימש כעוזר מזכיר הצי תחת הנשיא תאודור רוזוולט ומילא את מקומו של המזכיר החולה ויקטור מטקלף, שהתפטר ב-1 בנובמבר 1908. ב-1 בדצמבר אותה שנה מונה ניוברי כמזכיר הצי ובתפקיד זה הוא כיהן עד 5 במרץ 1909. ב-6 ביוני 1917 הוא מונה כסגן מפקד צי המילואים, ועד 9 בינואר 1919 הוא היה עוזר המפקד של מחוז הצי השלישי שמטהו שכן בניו יורק.
סנאטור.
ניוברי נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו החל מה-4 במרץ 1919 ועד להתפטרותו ב-18 בנובמבר 1922. בשנת 1921 הוא נשפט והורשע על פי "החוק הפדרלי למעשי שחיתות" על מעשי חריגה בבחירות. הרשעה זו בוטלה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובעקבות חקירה שנערכה, הכריז הסנאט שניוברי ראוי לאייש את מושבו, אך הביע את אי שביעות רצונו מהסכום שהוצא במערכת הבחירותת כנגד יצרן המכוניות הנרי פורד שהתמודד במישיגן כמועד לסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית. לנוכח קריאה ציבורית להדיחו מהסנאט, התפטר ניוברי והוחלף בג'יימס ג'. קוזנס, שמועמדותו אושרה על ידי מושל מישיגן אלכס גרוסבק. לאחר התפטרותו שב ניוברי לעסקי התעשייה.
טרומן ניוברי נפטר ב-3 באוקטובר 1945 בגרוס פוינט, מישיגן ונטמן בבית הקברות אלמווד שבדטרויט.
אורוות
יחסי יפן–צ'ילה
יחסי יפן–צ'ילה מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה ליפן. שתי המדינות חברות ב-APEC, הסכם מקיף ומתקדם לשותפות טרנס-פסיפית, פורום שיתוף פעולה בין מזרח אסיה – אמריקה הלטינית והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה.
יחסים מוקדמים.
היכרות מוקדמת של צ'ילה ויפן הייתה באמצעות סוחרים ספרדים שסחרו דרך הגליאון של מנילה מאקפולקו, מקסיקו ומנילה, הפיליפינים וכן באמצעות מיסיונרים ספרדים. במנילה, הספרדים סחרו עם סוחרים יפנים והביאו את מוצריהם לאמריקה הספרדית (שכן צ'ילה באותה תקופה הייתה חלק מהאימפריה הספרדית. בשנת 1818 הכריזה צ'ילה על עצמאותה מספרד. בשנת 1860 הגיעה ספינה יפנית לנמל צ'יליאן בוולפראיסו. באוקטובר 1868 נכנסה יפן לתקופת מייג'י והחלה לטפח יחסים דיפלומטיים עם כמה מדינות, לאחר עשרות שנים של בידוד. בשנת 1890 פתחה צ'ילה קונסוליה בעיר הנמל היפנית יוקוהמה.
בשנת 1894 מכרה צ'ילה ליפן ספינת מלחמה בשם "אזמרלדה השלישית". יפן שינתה את שם הספינה ל"איזומי." בספטמבר 1897, צ'ילה ויפן כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים עם חתימת "הסכם הידידות, המסחר והניווט". באותה שנה, צ'ילה פתחה משלחת דיפלומטית בטוקיו ושנתיים לאחר מכן הגיע שגריר צ'ילה הראשון ליפן והגיש את אמנתו לקיסר מייג'י. בשנת 1909 פתחה יפן משלחת דיפלומטית בסנטיאגו.
מלחמת העולם השנייה והיחסים לאחר המלחמה.
בינואר 1943 ניתקה צ'ילה את היחסים הדיפלומטיים עם מדינות הציר במלחמת העולם השנייה ובאותה עת הכריזה מלחמה רק על גרמניה ואיטליה. באפריל 1945 הכריזה צ'ילה מלחמה על יפן, אם כי היא החלה לכלוא אזרחים יפנים בשנת 1943. כמו רוב מדינות אמריקה הלטינית, צ'ילה לא השתתפה פיזית במלחמה. היחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה ליפן כוננו מחדש בשנת 1952.
בשנת 1959, נובוסוקה קישי, היה לראש ממשלת יפן הראשון שביקר בצ'ילה. לאחר שחזור הדמוקרטיה בצ'ילה, הפך פטריסיו איילווין לנשיא צ'ילה הראשון שביקר ביפן בשנת 1992. מאז הביקורים הראשוניים, היו מספר ביקורים רמי דרג בין שתי המדינות. צ'ילה ויפן חתומות שתיהן על השותפות הטראנס-פסיפית, הסכם לפיו עבדו יחד עם עשר מדינות נוספות השוכנות לחופי האוקיינוס השקט. מאז שנסוגה ארצות הברית מההסכם בינואר 2017, צ'ילה ויפן עבדו עם תשע המדינות הנותרות וחתמו על ההסכם המקיף והמתקדם לשותפות טרנס-פסיפיית במרץ 2018 בסנטיאגו.
בספטמבר 2017 חגגו שתי המדינות 120 שנות יחסים דיפלומטיות. כדי לקדם את החגיגות, הגיע הנסיך היפני אקישינו לביקור של 10 ימים בצ'ילה.
ביקורים רשמיים.
ביקורים רשמיים מצ'ילה ליפן
ביקורים רשמיים מיפן לצ'ילה
היחסים בין שתי המדינות.
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים כמו חוזה ידידות, מסחר וניווט (1897); חוזה השלום (1951); הסכם לשיתוף פעולה טכני (1978); הסכם להקמת סוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי בצ'ילה (1988); הסכם להקמת תוכנית מתנדבים יפנית שתבטיח שיתוף פעולה טכני בין שתי המדינות (1996); הסכם בנושא הערכת תיקון פחמן במערכות אקולוגיות של יער צ'ילה (2005) והסכם להימנעות ממיסוי כפול והעלמת מיסים (2016).
יחסי סחר.
בשנת 2006, צ'ילה ויפן חתמו על הסכם סחר חופשי שנכנס לתוקף בנובמבר 2007. בשנת 2017 הסתכם המסחר בין צ'ילה ליפן ב-8.3 מיליארד דולר (911 מיליארד ין). הייצוא הצ'יליאני ליפן כולל: עפרות נחושת ונחושת, דגים (סלמון ופורל), שבבי עץ, ליתיום ומוליבדן. היצוא היפני לצ'ילה כולל: מכוניות וחלקי רכב, צמיגים, ציוד לבנייה וכרייה. ההשקעה הישירה של יפן בשנת 2016 בצ'ילה הסתכמה ב-237 מיליון דולר. בצ'ילה פועלות מספר חברות יפניות ידועות רב לאומיות כמו הונדה, סוני, טושיבה, ניסאן, קומטסו וטויוטה.
נאנוק איש הצפון
נאנוק איש הצפון (באנגלית: Nanook of the North) הוא סרט תעודה אילם אמריקאי של הבמאי רוברט פלאהרטי משנת 1922. זהו אחד הסרטים התיעודיים הראשונים שהגיעו להצלחה מסחרית בעולם.
עלילת הסרט.
הסרט מתעד את חייהם של נאנוק, אינואיט המתגורר באזור מפרץ הדסון במערב קנדה, ובני משפחתו. בסרט מוצגים נאנוק, אשתו נילה, ילדיו, וחברים נוספים בשבט – יוצאים לציד, בונים איגלו, מחפשים מזון, שטים בקיאק, נוסעים במזחלות ומבצעים מטלות שונות נוספות בחיי היומיום.
הפקה.
פלאהרטי גדל באזורי המכרות במישיגן וקנדה והחל את דרכו המקצועית כהרפתקן חוקר. בשנת 1910 נשכר על ידי מהנדס הרכבות הקנדי ויליאם מקנזי כדי לסייר באזור מזרח מפרץ הדסון לצורך בחינת קיום משאבי טבע באזור והזדמנויות לסלילת מסילות רכבת. פלאהרטי יצא לארבע משלחות לאזור לצורכי מיפוי השטחים הלא מוכרים. בין השנים 1914–1915 החל לצלם את חוויותיו במהלך המשלחות. בסך הכל בילה כ-16 חודשים בחברת האינואיטים באזור והתעניין מאוד בתרבותם ואורחות חייהם.
בשנת 1916, במהלך עריכת החומרים שצילם במהלך המשלחות, השליך פלאהרטי בטעות בדל סיגריה לתוך ערימת גזירי הפילם, וגרם לשריפת יותר מ-9 קילומטרים של חומרי צילום. פלאהרטי יצא לגייס כספים לצורך מסע נוסף לקנדה לצורך צילום הסרט מחדש. הוא פנה לחברת פרוות צרפתית וזו הסכימה לתרום כספים לצורך הפקת הסרט. לאחר גיוס הכספים חזר פלאהרטי למפרץ הדסון והחל בצילומים מחדש בשנת 1920.
לעומת הצילומים שנהרסו, שתיארו את חיי האינואיטים באופן כללי, בסבב הצילומים השני התמקד פלאהרטי בחיי משפחה אינואיטית אחת. הוא בחר בננוק כדמות המרכזית לסרט בשל היותו צייד מוכר ומוערך בשבט. בני השבט סייעו לפלאהרטי בצילומים ובהפעלת ציוד הצילום. במהלך הצילומים, נהג פלאהרטי להציג את החומרים שצולמו בכל יום לצוות המצולמים, כדי לקבל מהם חוות דעת ולשפר את הסרט בהתאם. הוא התייחס להערות שנתנו בני השבט ויישם רבות מהן בסרטו.
הצילומים הסתיימו באוגוסט 1921. הסרט הופץ בשנת 1922 על ידי חברת אולפני פתה בארצות הברית ובאירופה.
ביקורת.