Christmas in Harlem הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, בשיתוף הזמרת האמריקאית טייאנה טיילור והראפר האמריקאי סיהיי דה פרינס . השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2010, כחלק מהפרויקט GOOD Fridays , במסגרתו מוציאים אמני חברת התקליטים GOOD Music סינגלים כל שבוע ביום שישי.
השיר מכיל דגימות מתוך השירים "Ain't Nothing Like the Real Thing" ו-"" של הזמר ג'יימס בראון ו-"Strawberry Letter 23" של הזמר-יוצר שאגי אוטיס . היות שיצא במהלך חג המולד, השיר מכיל בתוכו אלמנטים של מוזיקת חג המולד.
רקע.
השיר הופק על ידי היט-בוי, מפיק שחתום בחברת התקליטים של וסט GOOD Music. בהרחבה על אופן התחלת קשריו עם וסט וכיצד הפיק את השיר, הסביר היט-בוי: "דאלה רוק הכיר לי את בן דודו של קניה, ריקי, זה היה בערך בזמן בו הוא התחיל לעבוד על My Beautiful Dark Twisted Fantasy. פשוט המשכתי לשלוח לו ביטים כדי לנסות להשיג אחד שם [באלבום]. אז, בליל מסיבת השחרור של קניה בניו יורק, ריקי התקשר ואמר שקניה רוצה להשתמש באחד הביטים שלי בשיר לרגל חג המולד". השיר מכיל בתוכו דגימות משני שיריו של מוזיקאי הנשמה מרווין גיי: "Ain't Nothing Like the Real Thing" ו-"", כשהראשון הוא שיתוף פעולה עם הזמרת תמי טרל , ומשירו של הזמר-יוצר האמריקאי שאגי אוטיס , "Strawberry Letter 23". גם גיי וגם אוטיס קיבלו קרדיט כתיבה בשיר על השימוש בדגימות.
לפני הוצאתו הרשמית, השיר דלף לראשונה לאינטרנט ב-15 בדצמבר 2010. מאוחר יותר, יצא השיר כחלק מהפרויקט GOOD Fridays , במסגרתו מוציאים אמני חברת התקליטים של וסט GOOD Music שירים בכל יום שישי.
ביקורת.
השיר זכה לביקורת חיוביות מצד המבקרים. צ'אק אדי מרולינג סטון נתן לשיר דירוג של שלושה וחצי כוכבים ואמר כי השיר "נשמע לא אופייני" לווסט, וכי טייאנה טיילור "מציע חום מצינת הרוח, ובסופו של דבר גולשת למנגינה הנוחה מתוך 'Strawberry Letter'". מאוחר יותר, כלל המגזין את השיר ברשימת "שירי חג המולד הגדולים ביותר של הרוק אנד רול".
הצלחה.
השיר הגיע למקומות ה-13 וה-3 במצעד השירים מתחת להוט 100 ומצעד שירי ה-R&amp;B/היפ הופ מתחת להוט 100 של הבילבורד בהתאמה, במצעד של 8 בינואר 2011.
נכון לאוקטובר 2020, צבר השיר כ-8.7 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
Hits Made Famous by Country Queens
Hits Made Famous by Country Queens (בעברית: להיטים מאת מלכות קאנטרי מפורסמות) הוא אלבום אוסף של פיי טאקר ושל דולי פרטון. הוא יצא ב-13 באפריל 1963 על ידי Somerset Records. האלבום כולל ארבע גרסאות כיסוי אותם ביצעה טאקר לשיריה של זמרת הקאנטרי פטסי קליין ובנוסף גם שיר מקורי. פרטון שרה שלושה שירים של הזמרת קאתי ולס ובנוסף שתי בלדות מסורתיות ושיר מקורי אחד. ב-11 במאי 2018 האלבום נהיה זמין גם להורדה דיגיטלית.
גיבונים
ברכל
נמל התעופה רובניימי
לוסיאנו סאנצ'ס
לוסיאנו סאנצ'ס (בספרדית: Luciano Sánchez García; נולד ב-24 במאי 1944) הידוע בכינויו ואוה II, הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה.
לוסיאנו סאנצ'ס נולד ב-24 במאי 1944 בבחאר שבספרד וידוע תחת הכינוי "ואוה II". עם תחילת הקריירה שיחק באלצ'ה אליסיטנו מהליגה השנייה. הוא ערך את הופעתו הראשונה בליגה הבכירה במדי אלצ'ה ב-18 באוקטובר 1964, בה כבש צמד נגד לאס פאלמאס. ואוה כבש בעונת 1965/66 19 שערי ליגה שהקנו לו את תואר הפיצ'יצ'י, היחיד שזכה בתואר זה כשחקן אלצ'ה. כמה חודשים אחר כך הוא גם הפך לשחקן הראשון של הקבוצה שזוכה לשחק בנבחרת ספרד. ואוה היה שותף להגעתה לגמר גביע המלך בשנת 1969, בו הפסידו לאתלטיקו מדריד 1–0.
הוא ירד עם אלצ'ה ליגה בעונת 1970/71 ומשם המשיך לשחק איתה עד 1974, אז חתם בדפורטיבו לה קורוניה בה פרש ממשחק שנה אחר כך.
Alone (שיר של אלן ווקר)
Alone (בעברית: לבד) הוא שיר של המפיק המוזיקלי והדיג'יי הנורווגי אלן ווקר. בשיתוף פעולה עם הזמרת השוודית נוני באו, הוא הופץ באופן מסחרי להורדה דיגיטלית ב-2 בדצמבר 2016 ב-27 בדצמבר 2019 יצא לאקרנים חלק שני, בשיתוף פעולה עם אווה מקס "Alone, Pt. II".
רקע.
בהודעה לעיתונות ב-2 בדצמבר אמר ווקר: "מבחינתי Alone עוסק בלכידות". שיר שמשבח את התחושה והנוחות של סולידריות. כשהתחלתי ליצור מוזיקה מעולם לא עמד להיות שום דבר מסוים, אלא ליצור משהו עבור אחרים שיוכלו ליהנות איתי. מה שחוויתי על ידי יצירת מוזיקה ושיתוף אותה עם [אחרים] מדהים."
וידאו קליפ.
ב-2 בדצמבר 2016 פורסם בערוץ היוטיוב של ווקר וידאו קליפ לשיר. ב-15 בינואר 2019 בשעה 23:00 (שעון לונדון), הוא הגיעה למיליארד צפיות.
הקליפ בוחן נושאים של להיות לבד אך מתפתח במהירות למה שנראה כמאמץ קבוצתי של מעריצים של ווקר להיפגש יחדיו.
רוב הסרטון צולם בנורווגיה, תוך התמקדות בעיר הולדתו של ווקר ברגן, וכלל צילומים פנורמיים של אטרקציות תיירותיות סמוכות כמו אולריקן וטרולטונגה באודדה. חלקים מסוימים צולמו גם במקומות בולטים באירופה, כולל ברלין, לונדון ופריז.
בקשר להפצת הסינגל הרשמי השלישי שלו, הוא הקליט את הקליפ בהר אולריקן באמצע אוקטובר. לשם כך, הוא חיפש והשתמש במעל 100 אזרחי ברגן לתפקידים עליים בהפקה, שנעשתה על ידי חברת ההפקה השוודית Bror Bror.
גרסה אינסטרומנטלית.
ב-10 בפברואר 2017 פרסם אלן ווקר גרסה אקוסטית של "Alone", בשם "(Alone (Restrung", שנה בדיוק לאחר שפרסם את "(Faded (Restrung". סרטון לירי רשמי של "Restrung" פורסם ב-16 בפברואר.
Don't You Want Me
Don't You Want Me הוא סינגל של להקת הסינת'פופ הבריטית The Human League, שיצא ב-27 בנובמבר 1981. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה פיליפ אוקי, ג'ו קאליס ופיליפ אדריאן ורייט , והיה הסינגל הרביעי מתוך האלבום Dare . זהו השיר המפורסם והמצליח ביותר הלהקה. בבריטניה בשנת 1981 הוא נמכר ביותר מ-1,560,000 עותקים, מה שהופך אותו לסינגל ה-25 המצליח ביותר בתולדות מצעד הסינגלים הבריטי. מאוחר יותר הגיע הסינגל לראש מצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית ב-3 ביולי 1982 ונשאר שם למשך 3 שבועות. השיר הפך לסמל של התרבות המוזיקלית בתחילת שנות ה-80 ולקלאסיקה של הגל החדש. מאוחר יותר הוא נכלל ביותר מ-100 אלבומי אוסף.
הישר היווה השראה לשיר פרח השכונות של הלהקה הישראלית טיפקס.
טוד היינס
טוד היינס (באנגלית: Todd Haynes; נולד ב-2 בינואר 1961) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק יהודי-אמריקאי. היינס נחשב לחלוץ של תנועת הקולנוע הקווירי החדש שפרצה בראשית שנות ה-90.
קריירה.
היינס זכה לתשומת לב ציבורית לראשונה עם סרטו הקצר והשנוי במחלוקת Superstar: The Karen Carpenter Story (1987), המתאר את חיה ומותה הטרגיים של הזמרת קארן קרפנטר, תוך שימוש בבובות ברבי כשחקנים. היינס לא השיג רישיון מתאים לשימוש במוזיקה של קרפנטר, מה שגרר תביעה מצד אחיה המוזיקאי ריצ'רד קרפטר, שהוצג בסרט באור שלילי, ואסר על הפצתו. ברבוות השנים הסרט הפך לסרט פולחן.
סרט הבכורה המלא של היינס רעל (1991), הוא מחקר פרובוקטיבי, בן שלושה חלקים, אודות תפיסות קוויריות בעידן האיידס. הסרט ביסס את מעמדו כדמות של קולנוע טרנסגרסיבי חדש. רעל זכה בפרס חבר השופטים הגדול של פסטיבל סאנדנס ונחשב ליצירה מכוננת של הקולנוע קווירי החדש. היינס זכה לשבחים נוספים על סרטו העלילתי השני Safe (1995), דיוקן סימבולי של עקרת בית שמפתחת רגישות בריאותית משונה. הסרט נבחר לסרט הטוב ביותר בשנות התשעים על ידי The Village Voice Film Poll. סרטו השלישי, Velvet Goldmine (1998), הוא מחווה לעידן הגלאם רוק של שנות השבעים, המהווה מחווה ברורה ליוצרים מיתולוגיים כמו דייוויד בואי, איגי פופ ולו ריד הסרט זכה בפרס חבר השופטים המיוחד לתרומה האמנותית הטובה ביותר בפסטיבל קאן בשנת 1998 ולמועמדות לפרס האוסקר על עיצוב התלבושות הטוב ביותר.
היינס זכה לשבחי הביקורת ולהצלחה קופתית עם סרטו הרביעי משנת 2002, רחוק מגן עדן. הסרט שנוצר בהשראת סרטיו של דאגלס סירק, היא מלודרמה-תקופתית המתרחשת בשנות החמישים, אודות עקרת בית שמגלה שבעלה הוא הומו ומפתחת רומן אסור עם הגנן האפרו-אמריקאי שלה. הסרט זכה בארבע מועמדויות לפרס האוסקר, כולל התסריט המקורי הטוב ביותר עבור היינס. סרטו החמישי, אני לא שם (2007), הוא ביוגרפיה חופשית ולא ליניארית, המתארת פנים שונות של בוב דילן דרך שבע דמויות בדיוניות שגילמו חמישה שחקנים ושחקנית. אני לא שם זכה לשבחי הביקורת ולמועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור קייט בלאנשט. בשנת 2011 ביים היינס וכתב יחד את סדרת המיני-סדרה HBO מילדרד פירס, שגרפה 21 מועמדויות לפרס אמי לבידור בפריים טיים, וזכתה בחמשים, כמו גם ארבע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב וזכייה לשחקנית הראשית קייט וינסלט.
בשנת 2015 חזר היינס למסך הגדול עם סרטו העלילתי השישי, קרול. עיבוד לרומן הרומנטי של פטרישה הייסמית' "The Price of Salt". הסרט מגולל סיפור אודות רומן אהבה אסור בין שתי נשים ממעמדות שונים וממוצאים שונים, בתחילת שנות ה-50 בניו יורק. הסרט זכה לשבחי המבקרים ולשבחים רבים, כולל מועמדות לפרס דקל הזהב, שש מועמדויות לפרס האוסקר, חמש מועמדות לפרס גלובוס הזהב, ותשע מועמדויות לפרס באפט"א לקולנוע.
סרטו האחרון, מותחן-משפטי בשם פרשת המים, שוחרר ב-22 בנובמבר 2019.
Second Contact
Second Contact (בעברית: מפגש שני) הוא הפרק הראשון בעונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה הבדיונית האמריקאית "". הפרק נכתב על ידי יוצר הסדרה, מייק מקמהן, ובוים על ידי ברי ג' קלי. הפרק שודר לראשונה בארצות הברית ב-6 באוגוסט 2020 בשירות הסטרימינג CBS All Access.
רקע.