עוד לפני הופעת המחשב האישי, נוצר צורך להתחבר למחשב מרכזי ממסוף מרוחק (בדרך כלל מסוג טלטייפ). צורת התקשורת הזמינה ביותר למרחקים ארוכים היא רשת הטלפונים הציבורית, ומכשיר שמאפשר תקשורת נתונים תוך שימוש ברשת זו נקרא מודם. מכשיר זה מתרגם את זרם המידע הספרתי שנשלח מהמחשב למידע אקוסטי, או קולי, שנשלח דרך רשת הטלפון, כשהמודם מעברו השני של קו הטלפון מתרגם את המידע האקוסטי חזרה למידע ספרתי, ושולח אותו למחשב המרוחק. ב-1976 פרסם לי פלזנשטיין (אותו מהנדס שבנה את כרטיס הווידאו VDM-1, ואת המחשבים SOL-20, ואוסבורן-1), בירחון Popular Electronics, תוכנית לבניית מודם שפלזנשטיין תכנן ובנה כבר ב-1973, אותו כינה "Pennywhistle modem" (פני וויסל היא משרוקית פח זולה). מודם זה התחבר למחשב דרך היציאה הטורית, והשתמש במתקן שנקרא "מצמד אקוסטי" (Acoustic coupler) כדי להתחבר לרשת הטלפונים: המודם אינו מחובר בעצמו לקו הטלפון, אלא משתמש בטלפון רגיל, באופן שאחרי שהמשתמש מחייג ונוצר קשר, שפופרת הטלפון מונחת על עריסה ייעודית במודם, שמכילה מיקרופון מול אוזניית הטלפון, ורמקול מול הפומית. הקוראים יכלו לבנות את המודם לפי התוכנית, מרכיבים שרכשו בעצמם, לרכוש קיט ב-$130, או לרכוש מודם מורכב ב-$225. בשנים הבאות הופיעו מודמים שמתחברים ישירות לקו הטלפון, בלי צורך במצמד אקוסטי, ומאוחר יותר מודמים פנימיים, שמותקנים במחשב עצמו.
חברת המודמים המובילה Hayes, יצרה ממשק פקודה לשליטה של המחשב במודם דרך קו התקשורת הטורי, שכונה "ממשק Hayes" או "ממשק AT", שהופיע לראשונה ב-1981, והפך במהרה לסטנדרט התעשייה. תוך זמן לא רב, כמעט כל המודמים של כל היצרנים תמכו בסטנדרט הזה, כשיצרנים שונים מוסיפים הרחבות לתמיכה בתכונות ייחודיות של המודמים שלהן. מאוחר יותר איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי פרסם תקן בשם V.25 שנתן גושפנקה רשמית לסט הפקודות, אם כי בפועל התקן זה לא שינה את המצב, ויצרנים שונים המשיכו להציע את הרחבותיהם.
במהלך שנות ה-80 של המאה העשרים הופיעו שירותים שונים, אליהם מתחבר המשתמש דרך מודם. אחד הראשונים הייתה רשת הBBS "פידונט, שחיברה מערכות רבות כאלו שהופעלו על ידי חובבים לרשת עולמית, שבאמצע שנות ה-90 הקיפה כ-40,000 מערכות, עם מיליוני משתמשים. רשתות מסחריות כמו CompuServe, Prodigy, GEnie ואחרים סיפקו שירותים שונים, בנוסף ל-BBS, ובתחילת עד אמצע שנות ה-90, היו מיליוני מנויים בכל הרשתות השונות, מעל 600,000 ל-CompuServe לבדה. עם הזמן, מהירותם של המודמים שופרה בהדרגה: ה-Pennywhistle פעל בקצב של 300 סיביות לשנייה (סל"ש, או bps), בסוף שנות ה-80 מודמים פעלו ב-1200 ו-2400 סל"ש, ובשנות ה-90 הקצבים עלו, דרך 9,600, ועד 56,000 סל"ש.
עם הופעת ה-World Wide Web בתחילת שנות ה-90, רשתות אלו, ובראשן אמריקה אונליין הפכו לספקיות שירותי אינטרנט, כשלצידן הופיעו ספקים רבים נוספים, והדרך הסטנדרטית להתחבר לאינטרנט הייתה בעזרת מודם, דרך רשת הטלפונים הציבורית. תוך זמן קצר מודם הפך ציוד סטנדרטי, וכמעט כל מחשב ביתי ומחשב ירך חדש, הגיע מצויד במודם מובנה, אם על גבי לוח האם או בכרטיס הרחבה. עם התפשטות רשתות תקשורת נתונים, כמו ISDN, חיבור נתונים דרך רשתות טלוויזיה בכבלים, ושיטות תקשורת רחבת פס אחרות כמו DSL ו-ADSL, פחות ופחות אנשים משתמשים במודם, והוא פסק להיות פריט סטנדרטי.
אחרים.
בנוסף לציוד ההיקפי שתואר, הופיעו עשרות סוגים שונים של ציוד היקפי. להלן רשימה חלקית (לאו דווקא בסדר כרונולוגי):
אחרי התבססות תקן ה-USB, פחות ופחות ציוד היקפי מופיע ככרטיסי הרחבה לנעיצה באפיק הפנימי של המחשב עצמו, ויותר ויותר ציוד משתמש באפיק USB כדרך סטנדרטית להתממשק עם מחשב אישי.
לויט
לֵוִיט (או לוית) הוא שם משפחה יהודי הנגזר מהשם "לוי". השם יכול גם להיות קשור במילה "אריה" שהיא גם כינוי ליהודה, בתרגומה לשפות אירופאיות, כגון "לובה" בגרמנית ו"לב" או "לייב" ביידיש. בחלק מהמקרים השם קשור בשמות של מקומות.
לוויט
לוית
ישעיהו לוויט
תפסיר אל-קוראן אל-עזים
בישופות וירצבורג
בישופות וירצבורג (גרמנית: Großherzogtum Würzburg) הייתה אחת ממדינות האימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשטחי פרנקוניה, והתקיימה עד לחילון האימפריה בשנת 1803.
היסטוריה.
בשנת 743 הקים בורכארד מווירצבורג בישופות בשטח העיר וירצבורג, ובשנת 1168 קיבל הבישוף הרולד פון הוכהיים את התואר נסיך-בישוף, ובנוסף קיבל מפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר דוכס פרנקוניה. בהמשך הושמט התואר מתארי הבישופים, אולם בשנת 1442 חזרו הבישופים להחזיק בתואר "דוכס פרנקוניה", ובשנת 1500 צורפה הבישופות למעגל הפרנקוני של האימפריה.
בשלום לינוויל בשנת 1801, הפכו שטחי הבישופות לנסיכות חילונית, ובשנת 1803 צורפו לנסיכות הבוחר מבוואריה. באותה שנה קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.
לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות הגדולה של וירצבורג לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.
ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל פרדיננד את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו פרדיננד קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.
אובי וואן קנובי
צב רך קטן-ראש
צב רך קטן-ראש (שם מדעי: "Chitra") הוא סוג של צב ממשפחת צבים רכים בעלי ראשים קטנים.
אורכם של צבים אלה יכול להגיע ל-1.5 מ'. הם בעלי שריון רך בצבע ירוק-כחול והקצוות כתומים. הצוואר גדול אך הראש והזנב קטנים.
צבים אלה שוחים ברחבי בריכות, אגמים, נהרות וביצות מהודו ועד אינדונזיה.
צב רך אמריקני
צב רך אמריקני (שם מדעי: "Apalone") הוא סוג של צב ממשפחת צבים רכים החי באמריקה הצפונית מקנדה ועד צפון מקסיקו.
צבים אלה בעלי חוטם מוארך ואף דמוי חדק והם בעלי שריון שטוח וראש קטן. הם חיים במקווי מים ומותאמים לחיים בהם באמצעות כפותיהם הגדולות ושריונם השטוח. צבעם ירוק כהה עד שחור. הבטן לבנה או צהובה.
הצבים חיים במקווי מים רדודים ואיטיים ומחפשים טרף מימי.
צב רך הפרת
צב רך הפרת (שם מדעי: "Rafetus euphraticus") הוא מין של צב ענקי החי בנהרות גדולים במזרח התיכון כמו הפרת והחידקל שבעיראק, סוריה מחוז ח'וזסתאן שבאיראן וטורקיה.
זהו צב גדול שאורכו עד 70 ס"מ ומשקלו עד 20 ק"ג. צבע השריון ירוק כהה עם ראש בצבע חום-ירקרק גדול ובעל חוטם דמוי חדק. הוא מותאם לחיים במים ונח על החופים אך מצוי בעיקר בתוך המים.
צב זה מצוי בנהרות הגדולים והאיטיים ושוחה בחיפוש אחר מזון כמו דגים וסרטנים אך גם מצמחי מים. כמו רוב הצבים הוא מתרבה רק על היבשה ומקים קן מבוץ.
הוא מצוי בסכנת הכחדה בגלל זיהום, הרס בתי גידולו והוא נהרג גם בידי דייגים.
דוכסות מקלנבורג-שטרליץ
דוכסות מקלנבורג-שטרליץ (מגרמנית: Herzogtum Mecklenburg-Strelitz) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה לחופי הים הבלטי, כיום חלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. בירתה של הדוכסות הייתה העיר נוישטרליץ.
היסטוריה.
בשנת 1695 מת גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ לאחיינו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין. לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, הגיעו השניים בשנת 1701 להסכם; אדולף פרידריך ייסד את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, ואילו פרידריך וילהלם קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין.
בשנת 1708 מת אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ובנו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו. בשנת 1712 נשרפה העיר שטרליץ כליל, ואדולף פרידריך ומשפחתו עברו לגור בבקתת הציד שלהם, ומסביבה נבנתה העיר נוישטרליץ. בשנת 1733 נוסדה העיר נוישטרליץ באופן רשמי, ובשנת 1736 הפך אותה אדולף פרידריך לבירת הדוכסות. בשנת 1752 מת אדולף פרידריך ללא ילדים, ואחיינו אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1794 מת אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ללא ילדים, ואחיו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה במקומו לשלטון. כשליט, עודד קרל מגמות חקלאיות חדשות, הקים משטרה חדשה, ויישם חוק חינוך חובה ברחבי הדוכסות. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר קרל על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף קרל לקונפדרציה של הריין. לאחר תבוסת נפוליאון ברוסיה, פרש קרל מהקונפדרציה של הריין, והצטרף למדינות הקואליציה השישית, והשתתף בקרב לייפציג.
בקונגרס וינה קיבל קרל יחד עם בן דודו פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מעמד של דוכס גדול.
לאחר מכן.
בשנת 1867 הצטרפה הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ לקונפדרציה הצפון-גרמנית, ובשנת 1871 לאחר הניצחון הגרמני במלחמת צרפת–פרוסיה הצטרפה לקיסרות הגרמנית.
ב-23 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין שהיה בן דודו.