בינתיים מגי מזלזלת במצבה העדין, כשהיא מתעקשת לדאוג לצורכי בני הבית מתוך מחשבה שבלעדיה הכל יתמוטט, ובשלב מסוים סיימון המודאג מחליט עבורה להתאשפז בבית חולים להשגחה. כתוצאה מכך לסיימון אין זמן ללמד את תומאס נהיגה מרוב מטלות ואילו תומאס נדרש להקדיש את רוב זמנו לאחיו, אולם השהות הרבה במחציתו של צ'רלי גורמת לתומאס להתעצבן עליו לעיתים קרובות, והשיא מתרחש כשפעם אחת צ'רלי מתעצבן בחזרה וגורם לחלון להישבר. באותו הזמן תומאס שואל את אביו אם הוא אי פעם חשב שהמצב של צ'רלי לא הוגן כלפיו, והוא עונה לו אף על פי שבהתחלה הוא חשב כך היום הוא חושב שמי שאינו דואג ואף מפקיר את משפחתו הוא כנראה בנאדם שלא שווה כלום. יום למחרת שירותי הרווחה מגיעים אל בית המשפחה לאחר תלונות שהתקבלו מאחת השכנות ביום בו צ'רלי שבר את החלון. סיימון מתעמת עם השכנה על כך ומגן על צ'רלי בפני תומאס.
תומאס וג'קי מתקרבים יותר ויותר אחד אל השנייה, וככל שהקשר ביניהם מתחזק כך גם הקשר של תומאס וצ'רלי. יום אחד אחרי שעות הלימודים תומאס, ג'קי וצ'רלי מתגנבים לבסיס הצבאי בו משרת סיימון. הם מגיעים אל אגם וג'קי מנצלת את ההזדמנות כדי ללמד את תומאס איך לשחות, כשלבסוף יורד גשם והם נאלצים למצוא מחסה. בעודם מחכים שהגשם ייפסק, תומאס מעניק לג'קי שרשרת עם קליע שמצא בסביבת הבסיס יום אחד, והיא מצדה נפתחת אליו ומדברת על התחושות שלה בנוגע לאובדן אמה. תומאס מזדהה איתה ומספר על תחושות דומות בהקשר של צ'רלי, ועד מהרה נוצר בין השניים רגע אינטימי שבסופו הם מתנשקים לראשונה. אחרי שהגשם נפסק תומאס מלווה את ג'קי לביתה, ולפני שהם נפרדים הוא מזמין אותה לחגוג את יום הולדתו ה-16 איתו ועם משפחתו. בשובם הביתה תומאס וצ'רלי מגלים שנולדה להם אחות.
על פניו נדמה כי חייו של תומאס הופכים לנורמליים כפי שקיווה, אולם הם מקבלים שוב תפנית כאשר בוקר אחד תומאס וג'קי נפגשים בשער בית הספר ורואים לפתע את צ'רלי מגיח מולם. הם עד מהרה מבינים שהוא ברח ממיניבוס ההסעה לבית הספר שלו ומנסים לשכנע אותו לחזור אליו, אך ללא הצלחה. בינתיים תלמידי בית הספר, וביניהם חבריו של תומאס מתאספים ליד השער ומתחילים ללעוג לצ'רלי, שמקבל התקף חרדה. מבלי לחשוב פעמיים תומאס יוצא להגנתו וחבריו מבינים שהשניים אחים. לבסוף המטפלת של צ'רלי, בעזרתם של מספר מורים מצליחה להרגיע את צ'רלי ולהחזיר אותו למיניבוס, אם כי לא לפני שכל בית הספר עד לתקרית ותומאס מרגיש שוב מושפל ועצבני. בהמשך ג'קי מנסה לעודד אותו עם מתנת יום הולדת מקורית מוקדמת, אולם כשהניסיון נוחל כישלון היא מסבירה לו שעליו לקבל את צ'רלי כפי שהוא כיוון שהוא לעולם לא הולך להשתנות. תומאס מתאמץ לשים את העניין בצד כשהוא ג'קי ומשפחתו מבלים יחד ביום הולדתו במשחק קריקט ובארוחת ערב, אמנם בזמן שמגי מביאה סכין כדי לחתוך את העוגה בסוף הארוחה צ'רלי מבייש את תומאס פעם נוספת מול ג'קי. תומאס נשבר והכעס מתפרץ ממנו כשהוא מחליט להעניש את צ'רלי על מעשיו ושובר את קונסולת המשחקים שלו. צ'רלי נתקף התקף זעם ובתגובה נושך ויורק על תומאס, שכתגובת נגד מתחיל להכות אותו באגרופים וגורם לו לדמם. מגי סיימון וג'קי עדים למריבה, שמסתיימת לאחר שהוריהם מפרידים ביניהם, וצ'רלי, שזקוק לתפרים, נלקח אל בית החולים.
בסוף התקרית ובמבט לאחור תומאס מביע חרטה על מעשיו והוא מודה בטעות בפני אמו ובפני ג'קי. לאחר מכן תומאס מקבל מצ'רלי סימן שהוא סולח לו ושעדיין אכפת לו ממנו והוא משנה את גישתו; הוא הופך סובלני יותר כלפי צ'רלי, משתף איתו פעולה בגחמות שלו, ואף משכנע אותו להופיע בהצגת בית ספר כשהוא מציע לעלות לבמה במקום חברו ראסל (פיראס דיראני) אחרי מריבה של השניים. זאת ועוד, נראה כי שינוי הגישה משפר לחיוב גם את חייו של תומאס עצמו; בזכות ג'קי תומאס יודע לשחות ויכול כעת לקבל את תעודת ההצלה שלו מבית הספר, וכמו כן אביו סיימון מנצל כל הזדמנות כדי ללמד את בנו נהיגה. בסצנה האחרונה תומאס נראה מתקלח באמבטיה ביחד עם צ'רלי אחיו בזמן שהוא מתוודה בפניו על כל הרגשות הקשים שחש כלפיו בתקופה האחרונה. הסיטואציה מזכירה לתומאס סיטואציה דומה מהעבר והוא מנסה להעביר את הזיכרונות אל צ'רלי, שבדרכו שלו מראה לו שהוא מבין את דבריו, זוכר את הרגעים ועדיין אוהב אותו.
פסקול.
אלבום הפסקול של הסרט יצא לאור בשנת 2008 בפורמט CD. האלבום מכיל 16 שירים שנכתבו ובוצעו ברובם על ידי הפזמונאי מייקל יזרסקי. השיר "Fall at Your Feet" בוצע במקור על ידי הלהקה Crowded House ובאלבום הוא מבוצע כגרסת כיסוי של הזמר גלן ריצ'רדס. בטקס Screen Music Awards האוסטרלי לשנת 2008 זכה האלבום בפרס אלבום הפסקול הטוב ביותר, ובנוסף באותו הטקס השיר "When We Get There" שנכתב על ידי יזרסקי במשותף עם הזמר המבצע אותו ג'וש פייק, זכה בפרס השיר המקורי הטוב ביותר. ב-1 ביוני 2015 האלבום הפך זמין להורדה באייטונס.
ביקורות.
הבלון השחור התקבל בקרב רוב המבקרים בצורה חיובית; בשבוע הראשון ליציאתו הסרט התמקם במקום העשירי ברשימת הסרטים המרוויחים ביותר באוסטרליה עם פתיחה של חצי מיליון דולר בקופות. באוסטרליה בלבד הסרט הכניס $2,265,689 מיליון דולר אוסטרלי.
הקרן המרכזית לישראל
הקרן המרכזית לישראל (באנגלית: Central Fund of Israel) היא מלכ"ר אמריקאי שמטרתו, כעולה מפרסומיו, היא קידום מטרות צדקה בישראל. עד פטירתה בינואר 2015 כיהנה מייסדת הקרן, הדסה (דסי) מרכוס, בנשיאותה. לאחר מותה שימש בתפקיד ארתור מרכוס. היום עומד בראשה ג'יי מרכוס, בנם. התרומות לקרן מוכרות בידי רשות המיסים האמריקנית והיא משמשת אזרחים אמריקניים כצינור לתרומות לגופים ישראליים.
הקרן הוקמה בשנת 1979. בין השנים 1998 עד 2003 הקרן העבירה בתרומות לנמענים בישראל בסכום כולל של כ-9.5 מיליון דולר. ב-2009 וב-2010 הקרן גייסה כל שנה למעלה מעשרה מיליון דולר. בשנה שהסתיימה בסוף ינואר 2015, הכנסות הקרן היו מעל 25 מיליון דולר והוצאותיה כמעט 23 מיליון דולר שהועברו לארגונים בישראל. הקרן מופעלת בהתנדבות מחנות הטקסטיל של משפחת מרכוס בניו יורק, ואינה משקיעה בגיוס תרומות.
לפי דו"ח הקרן, בשנת 2013 הועברו דרך הקרן תרומות לכשלוש מאות עמותות. התרומות שימשו, לפי גודל הוצאה, עבור עזרה הומניטרית (7,630,463$), תמיכה במוסדות חינוך (5,160,658$), פרויקטים קהילתיים (2,352,498$), תמיכה בבתי כנסת ומוסדות דת (1,944,424$), שירותי רפואה ומתקנים רפואיים (580,805$) ותוכניות לאבטחה מפני טרור (520,347$).
בין הארגונים שקיבלו כספים דרך הקרן לאורך השנים: "אם תרצו" ופורום קהלת שרוב התרומות אליהם הועברו דרך הקרן, "נשים בירוק", "חוננו", "משמרת יש"ע", וההתנחלויות איתמר, בית אל, קריית ארבע, ויישובי גוש עציון. בתגובה לכתבה שביקרה את ארצות הברית על כך שהיא מעניקה הטבות מס בגין תרומות להתנחלויות, בין השאר באמצעות הקרן, כתב סגן נשיא הקרן כי המיקום הגאוגרפי של הגוף הנתרם אינו מהווה שיקול בהחלטת הקרן לסייע למטרה ראויה.
בשנת 2016, לאחר שנחשף שעמותת "חוננו" תמכה כספית במשפחות של יהודים שנחשדו ושהורשעו בפשיעה לאומנית, הפסיקה הקרן לתרום לעמותה, עד לקבלת מכתב מ"חוננו" לפיו תממן רק את ההוצאות המשפטיות.
הגזרה המזרחית במלחמת לבנון
הגזרה המערבית במלחמת לבנון
הגזרה המרכזית במלחמת לבנון
הזירה הימית במלחמת לבנון
או (קשר לוגי)
זכות קדימה
תן זכות קדימה
ארסניוש רומנוביץ
ארסניוש רומנוביץ (פולנית: Arseniusz Romanowicz; 30 באוגוסט 1910 - 9 בפברואר 2008) היה אדריכל פולני שהתפרסם בעיקר הודות לתכנון תחנות הרכבת בוורשה ובכלל זה התחנה המרכזית.
חייו.
רומנוביץ נולד בהרוביישוב ללידיה וז'וזף שעבד ברשות המיסים הממשלתית. ב-1930 החל את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה לטכנולוגיה בוורשה יחד עם פיוטר שימניאק שהפך בהמשך לשותפו המקצועי. עם השלמת לימודיו עבד כשכיר במספר משרדי אדריכלים. זמן קצר קודם לפרוץ המלחמה זכה יחד עם חברו שימניאק בתחרות לתכנון מסעדה בזאקופנה. עם פרוץ המלחמה והכיבוש הגרמני, עבדו השניים ברשות הרכבות הגרמנית בורשה ותכננו בין השאר את תחנת הרכבת המרכזית של העיר.
לאחר המלחמה, הצטרפו רומנוביץ ושימניאק המאמץ הלאומי ועבדו על חידוש העיר שנהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה. ב-1946 זכו השניים בפרס הראשון בתחרות לתכנון התחנה המרכזית של העיר. הפרויקט נבנה בסוף רק בתחילת שנות השבעים והושלם ב-1976, אך עד אז תכננו את שאר שבע התחנות לאורך הקו. במקביל תכננו גם מספר מבנים שאינם קשורים לתחום הרכבות, כמו מרכז לספורט ימי עבור ימק"א ומתחם מגורים (שניהם בורשה). ב-1967 נפטר לפתע שימניאק ורומנוביץ המשיך לעבוד, תוך שהוא מתמקד בהמשך השלמת פרויקט תחנות הרכבת וכן כיועץ בתחום תכנון מתקני רכבות בפולין ובשאר מדינות באירופה.
בניין התחנה המרכזית בורשה (ורשאבה צנטראלנה) שנחנך ב-1976 לאחר עיכובים רבים, הוא נקודת ציון עירונית בבירת פולין ומרכז תחבורתי המשלב תחנות רכבת ארציות ופרבריות. מאז זכייתם בתחרות, עברה התוכנית שינויים משמעותיים, אך העיצוב הסופי נותר נאמן להצעה האחרונה שהספיקו השניים להציג, קודם לפטירתו של שימניאק. מאז פתיחתה חלו מספר שינויים בבניין, אך הם לא פגעו בצורתו החיצונית. עליית ערך הקרקע במרכז העיר הביא ליוזמות להריסת הבניין, אך התחזקות המודעות למורשת האדריכלית הפולנית פסלו את היוזמות והבניין נחשב היום לאחד מהמבנים הייצוגיים ביותר לאדריכלות הפולנית של המאה העשרים.
ב-2008 הוא ניפטר.
צ'וגה מאמי