הספר נכתב במקור כ-22 סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שאת חלקם פרסם זמן מה קודם לכן לא בפורמט של ספר, אלא בפורמט יחידים. רותו מודן, בוגרת בצלאל ובאותה תקופה גם כותבת הקומיקס המפורסמת היחידה בארץ ואחת מהקומיקסאים היחידים בארץ הייתה מפרסמת טורי קומיקס מצחיקים או פוליטיים בעיתונים "מעריב", "דבר" ו"ידיעות אחרונות" (בשנת 2006 הוציאה את ספרה הבלעדי הראשון, "קרוב רחוק"). השניים החליטו לשתף פעולה כשקרת, שהיה ועודנו חובב קומיקס, רצה שסיפוריו יאוירו בקומיקס לפני שיוציא אותם בספרו החדש. השניים עבדו על הספר במשך הרבה זמן, כשקרת היה מביא את הסיפור ומודן הייתה מחלקת אותו לפאנלים ומאיירת אותו. חלק מסיפורים המאוירים צבועים בצבעי מים, חלק בטושים (הסיפור "שיעועית מקופסה") וחלקם בשחור-לבן. לבסוף, בשנת 1993 הוצאת כתר פרסמה את הספר במהדורת כריכה רכה שמכילה 22 סיפורים קצרים מאוירים.
איורים.
האיורים של הספר שונים מאוד מסגנונה הרגיל של מודן; כל ספריה הבאים מצוירים שונה מהספר הזה. זה בעקבות הניסיון של מודן וקרת ליצור ספר שונה מספרי הומיקס הרגילים, ספר שישלב את האיורים המיוחדים של מודן עם הסיפורים הייחודיים של קרת. האיורים רובם לא ריאליסטיים, עם קווים לא ישרים בכוונה, וצבועים בצבעי מים, שיטת צביעה שאמנם נמנית עם אמנות הציור הקלאסית על קנבסים, אך למעשה מאוד פופולרית בעולם הקומיקס.
ביקורות ודירוגים.
הספר התקבל בחברה הישראלית בתגובות מעורבות. מצד אחד היו מעריצי קומיקס ואתגר קרת שטענו כי מדובר ביצירת אמנות למופת שמגיעה רק פעם בהרבה שנים. למשל, איילת קליין כהן מעיתון ישראל היום כתבה על הספר "קובץ הסיפורים שיכניס לכם אגרוף בבטן". לעומת זאת, הספר קיבל גם ביקורות גרועות מאוד עקב יציאתו לאור. רבים מהקוראים התחלחלו מתיאורי האלימות, האכזריות והברוטליות שמופיעות בחלק מהציורים, וכן רבים לא הבינו את הפואנטה בסיפורים. ביקורת על הספר באתר סלונה כתבה "הסיפורים בספר כה רדודים ושטוחים. אפילו בתור סיפור קצר כ”כ יש קפיצות בזמן ומנושא לנושא. אולי הכוונה שאנחנו הקוראים נמלא את הפערים, אבל אין מספיק תוכן שיאפשר לנו לעשות זאת, גם לא לבעלי דמיון מפותח כמוני. אני רוצה להניח שלפחות בסיפור הראשון שכ”כ לא אהבתי אותו, יש איזה מסר, אבל האמת היא, שאני לא מעוניינת במסר הזה, גם אם אכן הייתה כוונה כזו".
מגפת הקורונה בבלגיה
מגפת הקורונה התפשטה לראשונה בבלגיה ב-4 בפברואר 2020.
היסטוריה.
ב-1 בפברואר הוחזרו אזרחי בלגיה המתגוררים בחוביי בשורה של טיסות פינוי שהגיעו לשדה התעופה הצבאי מלסברוק הסמוך לעיר בריסל, שם הוסגרו ונבדקו בעקבות החשד שהם נשאים של נגיף הקורונה. כל האנשים הסובלים מנגיף הקורונה הועברו לבית החולים הצבאי בנדר-אובר-הימבק, שם הוסגרו למשך שבועיים שלמים.
ב-4 בפברואר אישרה בלגיה מקרה הדבקות ראשון. החולה, גבר אסימפטומטי בן 54, היה אחד מתשעה בלגים שהוחזרו מסין. ב-24 בפברואר, לאחר גילוי מקרה הקורונה בו היה אזרח איטלקי, הוכנסו יותר ממאה אזרחים בלגים בהסגר בארמון קוסטה אדחה בטנריף שהוצב בנעילה. 15 אנשים הורשו לחזור ב-28 בפברואר למקום מגוריהם. השאר הורשו לנסוע חזרה לבלגיה רק ב-5 במרץ.
ב-31 במרץ מתה ילדה בת 12 מהנגיף, הצעירה ביותר במדינה שמתה מהנגיף.
ממשלת וילמס פרסמה שורה של המלצות כדי לבלום את הפצת הנגיף. הומלץ לבטל אירועים עם יותר מאלף איש, אך ההחלטה בפועל הושארה לראשי הערים. ב-18 במרץ הוטל סגר כללי.
באמצע אפריל, בלגיה החלה לבדוק יותר מ-210 אלף דיירים ואנשי צוות בבתי אבות, שבהם דווח על כמחצית ממקרי המוות מקורונה במדינה. הליך הבדיקה הנרחב היה צפוי להימשך כשלושה שבועות.
ב-25 באפריל, הודיעו הרשויות על הקלות בסגר החל מתחילת מאי. ב-4 במאי החלו ההקלות. למשל, ב-11 במאי חנויות נפתחו תחת הנחיות (למשל על זמן ביקור). ברים מסעדות ובתי קפה נפתחו מחדש ב-11 ביוני. ההקלות בוצעו לפי שלבים.
הנסיך הבלגי יואכים, אחיינו של המלך פיליפ, הפר את הנחיות, נדבק בקורונה ונקנס.
הוגדרו בועות חברתיות הכוללות את מי שיורשה להיכנס לתוך משק בית שאינו שלו. ב-24 ביוני, הבועה גדלה מ-10 ל-15. אחרי כחודש הוקטנה ל-5 בפנים ול-10 בטיול.
ב-27 ביולי, הוכרזו שורה של הגבלות חדשות בניסיון למנוע התפשטות של הנגיף. למשל, ראש הממשלה סופי וילמס הודיעה כי מעתה לכל משפחה או לכל דיירי משק בית משותף אחד יותר לפגוש רק חמישה בני אדם אחרים. עד אז הותר לבלגים לפגוש עד 15 איש שאינם משתייכים למשק הבית שלהם. בשבוע האחרון גדל מספר הנדבקים היומי בבלגיה מכ-80 בתחילת החודש ל-279.
בתחילת אוקטובר, החלה עליה חדה בתחלואה שדרשה החמרות. נסגרו ברים ומסעדות בבריסל. הממשלה הורתה לסגור את הברים בכל המדינה החל מ-23:00.
ב-20 באוקטובר, הוחלט על עוצר לילי, סגירת ברים ומסעדות ואיסור מכירת אלכוהול אחרי שמונה בערב. כמו כן, מספר האנשים ב"בועות החברתיות" צומצם משלושה לאחד. כלומר, רק אדם אחד קרוב יורשה להיכנס לתוך משק בית שאינו שלו. בנוסף, ארבעה אורחים, שישתנו כל שבועיים, יוכלו לבקר במשק בית תוך שמירת מרחק. היו המלצות נוספות.
הוטל סגר החל ב-2 בנובמבר. נאסרו מפגשים בבתים, הותר מפגש הדוק רק עם אדם אחד מחוץ לתא המשפחתי וכו'. כמו כן, נקבע שכל בתי הספר יישארו סגורים עד 15 בנובמבר. לאחר מכן, ילדים בגנים ובבתי ספר יסודיים יורשו ללמוד בבית הספר כרגיל. בשכבות הגבוהות חלק ילמדו מרחוק ואחרים ילמדו בבית.
החנויות, אשר היו סגורות במשך חודש וחצי, נפתחו ב–1 בדצמבר, אך השהיה בהן הוגבלה ל–30 דקות, ונאסר לערוך קניות בזוגות או בקבוצות גדולות יותר. גם נפתחו בריכות השחייה, הספריות והמוזיאונים. בפברואר הוכרזו הקלות מסוימות. בסוף מרץ הוטל סגר במדינה.
בנובמבר הושב התו הירוק במדינה. הקשחה נוספת של ההנחיות נקבעה בנובמבר. לאחר 30 בנובמבר נרשמה ירידה.
ב-22 בדצמבר, החליטה להטיל הגבלות חדשות. מ-26 בדצמבר, ייסגרו התיאטראות, בתי הקולנוע ואולמות המופעים. אירועי ספורט ייערכו ללא קהל ומספר הלקוחות שיהיו רשאים להיכנס בו זמנית לחנויות יוגבל לשניים בלבד. הממשלה התירה את פתיחתה לאחר פסיקה בית המשפט.
הוחלט שיוסר התו הירוק בתחילת מרץ. נקבע גם שהמדינה גם תסיים את השלב הפדרלי שלה בניהול המאבק במגפה, כמעט שנתיים ליום לאחר התחיל ב-13 במרץ 2020.
דומנינוס מלאריסה
דומנינוס מלאריסה (ביוונית: Δομνῖνος; 420 – 480 לספירה לערך) היה מתמטיקאי סורי הלניסטי.
חייו.
דומנינוס מלאריסה שבסוריה, היה, יחד עם פרוקלוס, תלמידו של סיריאנוס. הוא חי כנראה גם זמן מה בעיר לאודיקיאה.
בסודא נאמר על דומינינוס שהיה בעל יכולת במתמטיקה, אך פילוסוף "שטחי למדי" בתחומים אחרים. עוד נאמר שם, כי הוא השחית את תורות אפלטון בכך שהוא עירב בהן את השקפותיו הפרטיות. הדבר גרם לכתיבת מסה של פרוקלוס, שנועדה להצהיר על העקרונות האמיתיים של האפלטוניזם. מרינוס כותב על יריבות בין דומנינוס לפרוקלוס על השאלה כיצד יש לפרש את יצירתו של אפלטון: "[סיריאנוס] הציע להרצות להם על התיאוריות האורפיות או על האורקלים; אבל דומנינוס רצה אורפיזם, פרוקלוס את האורקלים, והם עדיין לא הסכימו כאשר סיריאנוס מת...". האקדמיה האתונאית בחרה בסופו של דבר בפרשנות של פרוקלוס על פני זו של דומינינוס.
דומנינוס עמד בראש האקדמיה אחרי סיריאנוס ולפני פרוקלוס. פרוקלוס נעשה מאוחר יותר לראש האקדמיה. לאחר קידומו של פרוקלוס, דומנינוס עזב את אתונה וחזר ללאריסה.
בסודא מצוטט סיפור מתוך חיבורו של דמאסקיוס "חיי איסודורוס", שדן בשאלת דבקותו של אדם במנהג אבותיו: "דומנינוס נהג לירוק דם לעיתים קרובות", וכמו פלוטרכוס מאתונה, גם לו נקבעה בחלום במקדש אסקלפיוס (אל הרפואה) אותה התרופה: "לאכול לשובעה בשר חזיר". אולם "פלוטרכוס, למרות שמנהגי אבותיו לא אסרו עליו את הדבר, לא יכול היה לשאת תרופה כזאת", ולכן קרא אל הפסל של אסקלפיוס: "אלי, מה היית פוקד על יהודי לו לקה במחלה זו? הרי ברור שלא היית דוחק בו למלא כרסו בבשר חזיר?". בתגובה לקריאתו, "מיד בקעה מן הפסל בת־קול ערבה מאת אסקלפיוס, שהציע מזור אחר למחלה". אלא ש"דומנינוס, בניגוד למה שהותר לסורים על פי המסורת, השתכנע מן החלום ולא לקח דוגמה מפלוטרכוס, אלא אכל מן הבשר הזה אז וכל שארית ימיו. נאמר שאם עבר ולו יום אחד בלבד מבלי שאכל ממזון זה, הייתה המחלה שבה לתקוף אותו בוודאות עד שהתמלא לשובעה בשר חזיר".
ההנחה הרווחת היא שדומנינוס היה יהודי במוצאו, אך נראה כי קטע זה מתוך הסודא הוא היחיד שתומך בה. לדברי מנחם שטרן, הקטע אינו מספק את ההוכחה לכך, אלא רק מציין שדומנינוס היה סורי. גם הקביעה כי אכילת חזיר הייתה אסורה לסורים, אינה מצדיקה את ההנחה שיש כאן רמיזה ליהודים. גם אזכור היהודי בדברי פלוטרכוס נעשה באופן היפותטי וההקשר אינו מרמז על כך שהדובר מתייחס לדומנינוס. לטענת שטרן, אם דומנינוס אכן היה יהודי, דמאסקיוס ללא ספק היה מציין זאת במפורש ולא היה מכנה אותו "סורי", משום שבניגוד לתקופה ההלניסטית המוקדמת, בתקופה הנידונה הסופרים הפגניים לא כללו את היהודים בין הסורים. וזאת בעוד הוא מתייחס להימנעות היהודית מבשר חזיר רק מספר משפטים קודם לכן.
בסודא מסופר גם שדומנינוס לימד את אסקלפיודוטוס מאלכסנדריה , עד שאסקלפיודוטוס נעשה כל כך וכחני שדומינינוס כבר לא התיר לו לשהות בחברתו.
חיבוריו.