פרנקלין ניהלה קשר מכתבים ענף עם אליזבת פריי בנושא האסירות במושבת העונשין באוסטרליה, ועשתה כמיטב יכולתה להיטיב את מצבן. בשנת 1841 הגיעה אוניית האסירים "ראג'ה" עמוסה באסירות, שצוידו בחומרי תפירה שארגנה לידיה אירווינג מוועדת ספינות האסירות של פריי. שמיכת הטלאים שיצרו היא כיום בין מוצגי הטקסטיל השמורים ביותר באוסטרליה. ג'יין פרנקלין הואשמה בניצול השפעתה בדרך שאינה ראויה על בעלה בתפקידו הרשמי, אבל אין כל ראיה לכך. כאשר נקרא פרנקלין חזרה בסוף 1843, יצאו בני הזוג תחילה למלבורן בדו-תורנית "הדג המעופף" ומשם לאנגליה דרך ניו זילנד, ובאופן מקרי, על סיפון האונייה "ראג'ה".
ב-1842, הזמינה ליידי ג'יין בניית מקדש קלאסי, שלו קראה Ancanthe, "עמק פורח". היא ייעדה את הבניין לשמש מוזיאון להובארט, והניחה 1600 דונם בנאמנות להבטחת המשכיות של מה שקיוותה, כי יהיה למוקד שאיפותיה התרבותיות של המושבה. מאה שנות קפיאה על השמרים באו לאחר זאת, בהן שימש המוזיאון בין השאר כסככת תפוחים; אבל בשנת 1949 השתכנה בו האגודה לאמנות של טסמניה, שהצילה את הבניין.
בעקבות היעלמות בעלה.
ג'ון פרנקלין יצא למסעו האחרון במאי 1845, כאשר התחוור שמצא אותו אסון, הקדישה ליידי פרנקלין את חייה במשך שנים רבות לניסיונות לוודא את גורלו. עד זמן קצר לפני מותה, הרבתה ליידי פרנקלין במסעות, בדרך כלל בלוויית אחיינית בעלה סופיה קראקרופט, שהמשיכה לשמש לה מזכירה ובת לוויה עד מותה. ליידי פרנקלין נסעה לנקודה הצפונית ביותר באיי שטלנד ובאיים הבריטיים בכלל, כדי להתקרב ככל שיכלה אל בעלה הנעדר.
ליידי פרנקלין מימנה שבע משלחות למציאת בעלה או רשומותיו (שתיים מן המשלחות לא הצליחו להגיע לאזור הארקטי:
מורשת.
ליידי פרנקלין הייתה אישה בעלת אופי ואישיות יוצאי-דופן. מאמציה הנחושים, שלהם הקדישה חלק גדול מכספה כדי לגלות מה עלה בגורל בעלה, הוסיפו רבות לידע העולמי על האזור הארקטי. עליה נאמר, "מה שאומה סירבה לעשות, עשתה אישה". נוסף לכך, כאחת הנשים הראשונות בטסמניה שנהנתה מכל היתרונות של חינוך, השכלה וסביבה תרבותית, היוותה ליידי ג'יין הן מופת והן כוח רב-השפעה, והציבה אמות-מידה חדשות באורחות חיים למתיישבים המצליחים, שעברו את השלב של מאבק למחיה בלבד.
תוואיי הנוף שנקראו על שמה הם מפרץ ליידי פרנקלין, על האי אלזמיר בנונאווט; צוק ליידי פרנקלין, אי בנהר פרייזר סמוך לייל, קולומביה הבריטית, שם שניתן סמוך לסוף ביקורה שם בתקופת הבהלה לזהב בקניון פרייזר; צוק ליידי פרנקלין, סמוך למפל ורנאל בפארק הלאומי יוסמיטי בקליפורניה;
קולג' פנימייתי בהובארט, טסמניה קרוי על שמה, כמו גם הגלריה לאמנות שנזכרה לעיל, "אולם ג'יין פרנקלין". הבלדה "קינת ליידי פרנקלין" מנציחה את חיפושיה אחר בעלה האובד.
רוב מסמכיה הקיימים של ליידי פרנקלין שמורים במכון סקוט לחקר הקוטב.
פרסים ואותות הוקרה.
הביוגרפיה "שאיפותיה של ג'יין פרנקלין: הרפתקנית ויקטוריאנית" מאת ההיסטוריונית הטסמנית אליסון אלכסנדר זכתה בפרס הביוגרפיה הלאומית.
מריה דה קונסייסאו
מריה דה קונסייסאו (בפורטוגזית: Maria da Conceição; הוצאה להורג ב-1798, בסאו פאולו), הייתה מרפאת עממית ברזילאית שנשרפה על המוקד כמכשפה.
ביוגרפיה.
מריה דה קונסייסאו הייתה מה שמכונה "אשת חוכמה", או אשת רפואה עממית, שהייתה מטפלת בצמחי מרפא. מסיבות לא ידועות, היא הסתכסכה עם כומר מקומי בשם האב לואיס, שהיה מתנגד חריף לצמחי מרפא.
האב לואיס האשים אותה בכפירה וכישוף. ב-1798 מריה דה קונסייסאו הועמדה למשפט בהתאם לחוק הפורטוגזי נגד כישוף. היא הורשעה, והוצא להורג בשריפה על המוקד, סמוך למנזר סאו בנטו.
מריחיה אריינס
מריחיה אריינס (בהולנדית: Marigje Arriens; 1520 לערך, פדרויין, חלדרלנד – 18 בדצמבר 1591, שונהובן), הואשמה כמכשפה, והייתה אחת הקורבנות המוכרות ביותר בציד המכשפות בהולנד.
ביוגרפיה.
אריינס הייתה פעילה כמרפאת. לפי תאוריה אחת, היא הואשמה על ידי מטופל לשעבר שהיא איימה להטיל כישוף על ילד. היא הייתה נשפטה בעוון כישוף ונידונה להישרף על המוקד. היא הייתה מוכרת בתור אחת הנשים האחרונות שהוצאו להורג בגין כישוף בהולנד, מדינה שבה ציד המכשפות הסתיים מוקדם יותר מאשר בהרבה מדינות אחרות באירופה, אך תפישה זו הייתה מוטעית, כנראה מכיוון ששנת מותה נרשמה בטעות כ-1597 במקום 1591. במציאות, היו מספר אנשים נוספים שהוצאו להורג בהולנד אחריה; שתי הנשים האחרונות שהוצאו להורג בגין כישוף בהולנד היו אנה מאגן, שהועלתה על המוקד בגורינכם בשנת 1608, וטרינה לנשלדס שנהרגה בשנת 1613.
בתרבות פופולרית.
השיר "נולדתי לבעור", של להקת הבלאק מטאל השוודית באת'ורי הוקדש לאריינס.
אליעזר בן-יהודה (שיר)
אליעזר בן יהודה הוא שיר עברי העוסק בדמותו של אליעזר בן-יהודה, שכתב ירון לונדון, הלחין מתי כספי וביצעה במקור חוה אלברשטיין.
חיבור השיר וביצועיו.
את השיר כתב ירון לונדון בעת שהיה שדרן רדיו בקול ישראל. בתחילת שנות ה-60 צפה לונדון בסרט "האָלָמוֹ", המתאר את קרב אלמו שהתרחש בארצות הברית בשנת 1836. בסרט מתואר דייווי קרוקט, גיבור מלחמה אמריקאי שלכבודו בוצע שיר בסרט. בעקבות הצפייה בסרט תהה לונדון מדוע לאמריקאים יש שירים על גיבוריהם ההיסטוריים ואילו בעברית לא קיימים שירים על גיבורי התחייה הציונית. לונדון, שגדל בבית בו ניתן כבוד רב לשפה העברית, חשב שיש להקדיש שירים בעברית למחיי השפה העברית. אליעזר בן-יהודה נחשב בעיני לונדון גיבור ציוני, ולכן החליט לכתוב עליו שיר שנותר בינתיים במגירה.
בשנת 1970 קיבל לונדון פנייה למסירת שיר, מתוכנית הרדיו של קול ישראל "דו רה מי ועוד", בהפקתה של דליה גוטמן ובהגשתה של רבקה מיכאלי. לונדון כתב עד אז מספר פזמונים מוכרים, ובתוכנית הוקלטו פזמונים רבים שנוצרו בהזמנת קול ישראל. מתי כספי, שהיה לקראת תום שירותו הצבאי בלהקת פיקוד הדרום, הוזמן להלחין את מילותיו של לונדון. השיר, בעיבודו של אלכס וייס, הוקלט על ידי חוה אלברשטיין בבית המורה בתל אביב, שם הוקלטו תוכניות המקור של קול ישראל. השיר זכה להשמעות רבות ברדיו וצעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל וגלי צה"ל בסביבות אוגוסט–אוקטובר 1970 (בשיאו, ב-14 בספטמבר, הגיע למקום השלישי), ובאותה שנה נכלל בתקליטה של אלברשטיין "משירי ארץ אהבתי".
מתי כספי נהג לבצע את השיר בהופעותיו. הוא שר אותו בחגיגת הזמר 1976, והקליט אותו לאלבומו "צד א' צד ב'" (1978). השיר הוא מהראשונים שהלחין כספי ואשר זכו להצלחה רבה. כספי הלחין את השיר כך שעל פי הלחן הטעם במילה "יהודה" הוא במלעיל (בהתאם להגייה האשכנזית) ולא במלרע:
תוכן השיר.
השיר עוסק בפועלו של אליעזר בן-יהודה, אחת הדמויות המפורסמות בתחיית הלשון העברית. נזכרות בו כמה מילים מהרבות שהמציא, כגון: "יוזמה", "פצצה", "כרובית" ו"גלידה". בבית האחרון של השיר נזכר בנו, איתמר, והבטחתו של אביו שיגדל על ברכי השפה העברית.
בשיר מוגדר בן יהודה כ"יהודי מבדח" שבדה מילים ממוחו הקודח. לימים סיפר לונדון כי התכוון לכתוב יהודי תמהוני, אך מכיוון שרצה שהביטוי יתחרז עם "מוחו הקודח", שינה ליהודי מבדח, על אף שלדבריו יש בכך שגיאה, שכן בן-יהודה תואר כאדם חמור סבר ולא כאדם מבדח.
בעברית
בעברית הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי רזי בן-עזר משנת 2004.
הפקה.
אלבום הבכורה של רזי בן-עזר הוקלט בשנת 2004 אך איסוף החומרים נמשך שנים רבות בשנים שקדמו להוצאתו. שירים שנכתבו בנעוריו ובמהלך שירותו בצה"ל הצטרפו לשירים חדשים שנכתבו במיוחד לאלבום.
האלבום הוקלט באולפני Step Brother בפורט לודרדייל, פלורידה, בהשתתפות נגנים מישראל וארצות הברית. בין המשתתפים באלבום: עמי לוי (פוליאנה פרנק, החשמליות), בריאן קאמפבל (Trip Hop nation), גיל פדידה (אלג'יר, פונץ'), ג'יימס ריצ'רדסון (As We R), ארנסט לי וויליאמס Square Egg ריצ'י בולדווין (Sixty Nine Band) ורביעית כלי המיתר של South Florida Everglades College.
זאביוואקה
צ'ארלס ג'ייקובס
שלוש-עשרה מקטרות
שלוש-עשרה מקטרות הוא אלבומו השני של המוזיקאי רזי בן-עזר משנת 2006. זהו אלבום אינסטרומנטלי המבוסס על הספר ״שלוש עשרה מקטרות״ מאת איליה ארנבורג. באלבום 13 קטעים שכל אחד מוקדש לסיפור אחר ולמקטרת אחרת בספר.
הפקה.
האלבום הוקלט באולפני Step Brother בפורט לודרדייל, פלורידה. כל הקטעים חוברו, נוגנו והוקלטו על ידי רזי בן-עזר, מלבד: תפקידי הכינור והצ'לו שנוגנו על ידי איזבל קנדיס (באדיבות רביעיית המיתרים של אווגליידס קולג'), ותפקידי התופים שנוגנו על ידי ג'יימס ריצ'רדסון. קולות רקע :תירזה בן-עזר. בהפקה המוזיקלית השתתף בריאן קאמפבל.
יום המודעות הבינלאומי לברית מילה
היום העולמי לאוטונומיה של איברי מין
תותח צהרי היום
תותח הצהריים או תותח צהרי היום (באנגלית: Noonday Gun או Noon-day Gun; בסינית: 午炮) הוא תותח ימי, הניצב באזור מפרץ קווזיי, שבאי הונג קונג. התותח מופעל על ידי חברת ג'רדיין מאתיסון, ויורים בו מדי יום בשעת הצהריים. התותח הוא אתר תיירות פופולרי בהונג קונג.
היסטוריה.
תותח הצהריים ממוקם על קו החוף באזור שנקרא בעבר כף איסט פוינט, וכיום נקרא האזור קוזווי ביי.  האזור היה האזור הראשון בהונג קונג שנמכר על ידי הממשלה הקולוניאלית של הונג קונג, במכרז בשנת 1841. את השטח רכשה קבוצת ג'רדיין מאתסון. במהלך השנים, עקב ייבוש שטחי הים לכיוון צפון, הועבר התותח ממקומו המקורי צפונה, על מנת שייוותר על קו החוף.