ב-4 בינואר, פסיכולוגים מבקסטר יצרו קשר עם RRMHS שוב, ואנשי גלנסייד בסופו של דבר חקרו את המידע שנשלח אליהם בנובמבר 2004. ב-7 בינואר, רופא מטעם שירותי הבריאות והרפואה הבינלאומית (IHMS), קבלן משנה של DIMIA, בדק את אנה שוב והציע כי היא עלולה לסבול מסכיזופרניה, או לפחות ממצב של סכיזופרניה. ב-24 בינואר דנו פקידי DIMIA בקנברה עם רופאי גלנסייד באפשרות לאשפז בכפייה את אנה. הרופא של IHMS ניסה שוב לבחון את אנה ב-31 בינואר, אך הוא לא הצליח לגרום לה לשתף פעולה וב-2 בפברואר פנה הרופא לפסיכיאטר בגלינסייד, שאמר כי יש לבדוק את אנה על פי "חוק בריאות הנפש" של דרום אוסטרליה משנת "1993" לצורך התחייבות אפשרית. הרופא בדק את אנה למחרת, ולאחר התייעצות עם הרופא של גלנסייד, הורה לאשפז את אנה.
חשיפה.
ב-31 בינואר 2005 העיתון "The Age" במלבורן פרסם כתבה מאת אנדרו ג'קסון, תחת הכותרת "אשת המסתורין בבקסטר עלולה להיות חולה". את הסיפור ראו ידידים של משפחת ראו, שחשבו כי האישה שהכתבה התייחסה אליה יכולה להיות קורנליה ראו, ולכן הם יצרו קשר עם המשפחה.
המשפחה, בתורה, יצרה קשר עם משטרת ניו סאות' ויילס, ששלחה בדואר אלקטרוני לפקידי DIMIA בבקסטר פרטים ותמונות של ראו. עד מהרה, צוות DIMIA זיהה רשמית את אנה כקורנליה ראו. מאוחר יותר באותו לילה נכנסו שוטרים מדרום אוסטרליה לבקסטר ולקחו את ראו. היא הועברה לבית החולים פורט אוגוסטה הסמוך ובבוקר 4 בפברואר אושפזה במתקן לבריאות הנפש של בית החולים גלנסייד.
חקירה.
ב-9 בפברואר 2005 השרה לענייני הגירה והעניינים הרב-תרבותיים והילידים, הסנאטורית אמנדה וונסטון, הודיעה כי נציב המשטרה הפדרלית לשעבר, מיק פאלמר, יקיים בירור על הנסיבות סביב מעצרה של ראו. החקירה נודעה בשם "חקירת פאלמר". במאי 2005 הורחבה תקופת הבירור כדי לאפשר לפלמר לחקור פרשה של גירוש לא תקין של ויויאן סולון לפיליפינים בשנת 2001, שגם מצבה הנפשי לא נלקח בחשבון והייתהאזרחית אוסטרלית.
הדו"ח של חקירת פאלמר פורסם ב-14 ביולי 2005. ונסטון הציגה אותו בפרלמנט וקיימה מסיבת עיתונאים יחד עם ראש הממשלה ג'ון האוורד, בו התנצלו בפני ראו וסולון. דובר ההגירה מטעם הלייבור, טוני בורק, מתח ביקורת על החקירה ואמר כי רק לנציבות המלכותית יהיו הסמכויות הדרושות כדי לחקור את המצב כראוי. קורנליה ראו עצמה אמרה שהיא רוצה שהסנטורית ונסטון תוחלף כשר ההגירה על ידי מישהו מרקע אתני. ביולי 2005, ושוב בהמשך השנה, הבטיחה הממשלה כי ראו תפוצה. בפברואר 2008, עורכי הדין של ראו קיבלו הצעה מוגברת לפיצוי בסך של 2.6 מיליון דולר.
לאחר מכן.
במאי 2008, ראו הורשתה לצאת לטייל לנסוע על ידי פסיכיאטר באדלייד, אולם לאחר מכן "הוחזקה בבידוד בבית חולים בהמבורג" במחלקה סגורה במשך 7 שבועות עד סוף אוקטובר 2008. היא התגוררה באדלייד תחת פיקוחו של נציב קבילות הציבור. משפחתה הביעה חוסר אמון מכך שהותר לה לנסוע לחו"ל כשהיא גם הייתה חופשית למשך "שלושה עד שישה חודשים מנטילת התרופות שלה".
ראו נעצרה כשהיא מתנהגת באופן לא תקין בעיר טפילה שבירדן בפברואר 2009. גורמים מקומיים טענו כי היא נלקחה למעצר מפני שלא שילמה למלונות ומוניות. ממשרד החוץ האוסטרלי אמרו כי הרשויות באוסטרליה ימשיכו לספק סיוע לראו. היא חזרה לאוסטרליה ב-22 במרץ 2009, מלווה בשני חובשים, עורכת דינה וסוכני המשטרה הפדרלית האוסטרלית. היא הגיעה לסידני ואז הוטסה לאדלייד שם נלקחה לבית החולים המלכה אליזבת עם אחותה והאפוטרופוס שלה, שם אושפזה.
תהילים קי&quot;ב
תהילים קי"ב הוא המזמור ה-112 בתהילים. (על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-111 במספר).
מבנה המזמור.
מזמור קי"ב כמזמור קי"א בנוי מאקרוסטיכון ונחלק לפיו: חלקו הראשון, אותיות א'-ב' משמש ככותרת המציגה את "יָרֵא אֶת-ה'" אשר טוב לו. חלקו השני, אותיות ג'-ו' מתארים במה התברך הצדיק ויָרֵא אֶת-ה'. חלקו השלישי מהאות ז'- נ' מציג את מעשיו של היָרֵא אֶת-ה' וחלקו הרביעי מאות ס' עד ת' מתאר אודות את יראי ה' אשר ינצחו את אויביהם.
בין מזמור זה למזמור קי"א ישנם קווים מקבילים הן בצורה והן בסגנון. הדמיון בא לידי ביטוי בפתיחת שני המזמורים במילה "הַלְלוּ-יָהּ". שני המזמורים בנויים מאקרוסטיכון. לשניהם עשרה פסוקים. בנוסף לפסוק האחרון בשני המזמורים נושא שונה משאר המזמור.
תוכן המזמור.
המזמור מתאר את האיש הירא את ה' כמאושר בדרכו. הירא את ה' מצליח בהתנהלותו בעולם. בעל המזמור מתאר את אופיו של הצדיק. את כותרת המזמור הסבירו חז"ל כי הצדיק הירא את האל חפץ במצוותיו ולא בשכר שבא בגינם. תיאור הצלחת האיש הירא את ה' במזמור הם מאפייני הצדיק. הרשעים במזמור מתוארים כאויבי האיש הירא את ה'.
חוות הרוח עמק הבכא
חוות הרוח עמק הבכא היא חוות רוח הכוללת שלושים טורבינות רוח לייצור חשמל בצפון רמת הגולן. הטורבינות הוקמו באזור הנקרא "עמק הבכא", בשטח שבין הר חרמונית לקוניטרה.
רקע.
הרעיונות להקמת חוות רוח ברמת הגולן החלו כבר בשנות ה-80. אזור רמת הגולן נסקר ונמצא כבעל תנאים טובים לניצול אנרגיית הרוח להפקת חשמל. טורבינה נסיונית הוקמה ב-1985 על הר בני צפת. בשנת 1992 הוקמה חוות הרוח הראשונה בישראל על הר בני רסן. החווה כוללת 10 טורבינות שגובהן 30 מטרים.
אזור עמק הבכא סומן כאזור מיטבי ברמת הגולן לניצול אנרגיית הרוח עקב הרוחות החזקות הנושבות בו. החל מראשית העשור השני של המאה ה-21 החלו רשויות המדינה בקידום התוכניות לבניית חוות רוח בעמק הבכא. במשך מספר שנים התנגד צה"ל לבניית הטורבינות במזרח רמת הגולן משיקולים ביטחוניים, אולם לבסוף הסיר הצבא את ההתנגדות לפרויקט עמק הבכא.
קיימות תוכניות להקמת חוות רוח נוספות בגולן, בין היתר באזור הר פרס (חוות רוח "בראשית") ובאזור היישובים הדרוזים בצפון הרמה.
הקמת החווה.
בשנת 2013 רכשה אנלייט את הזכויות על פרויקט חוות הרוח עמק הבכא. הפרויקט נמצא בבעלות החברות אנלייט וא. א. בן-דב (בבעלות אלי בן-דב), אשר לצורך הפרויקט הקימו את חברת הבת "עמק הבכא אנרגיות רוח". עבודות הבניה של הטורבינות התבצעו על ידי החברות מנרב ונקסטקום.
התוכנית המקורית כללה הקמת 40 טורבינות, מרביתן בשטח שבין הר חרמונית לתל מחפי ומאגר בנטל, ותוכנית עתידית ל-6 טורבינות נוספות כחלק מתוכנית "חוות רוח אלרום". בשנת 2017 הוחלט על הקמת 30 טורבינות. בדצמבר 2020 אושרה הקמתן של 4 טורבינות נוספות. הטורבינות, מתוצרת ג'נרל אלקטריק, מתנשאות לגובה של כ-85 מטרים. אורך הלהבים הוא כ-51 מטרים.
חוות הרוח צפויה להפיק 109 מגה ואט חשמל אשר ימכרו לחברת החשמל. לצורך העברת החשמל לרשת הארצית הוקם קו מתח גבוה מצומת בראון (סמוך להר בראון) לעמק החולה.
העבודות להקמת הטורבינות החלו בסוף שנת 2018. הטורבינות הראשונות הוצבו במהלך 2020, ובמהלך שנת 2021 החלה חוות הרוח לפעול.
השלכות סביבתיות.
חלק מתושבי היישובים הסמוכים לחווה הביעו דאגה עקב קרבת הטורבינות לבתים, בשל העובדה כי שלוש טורבינות ממערב להר חרמונית עתידות לקום במרחק של כ-800 מטרים מבתי קיבוץ אל-רום. כמו כן הובע חשש לפגיעה נופית.
בדומה לחוות רוח במקומות אחרים, קיים חשש לפגיעה בציפורים. ברמת הגולן מתווסף לחשש זה הפגיעה האפשרית באוכלוסיית הנשרים בגולן הפגיעה ממילא. בנוסף, קיים חשש מפגיעה בעופות נודדים כיוון שרבים מהם חולפים באזור עמק הבכא.
מחנה הריכוז קולדיץ
מחנה הריכוז קולדיץ (בגרמנית: KZ Colditz) היה אחד ממחנות הריכוז הראשונים שהקים השלטון הנאצי במדינת סקסוניה.
היסטוריה.
המחנה הוקם ב-21 במרץ 1933 בטירת קולדיץ כתת-מחנה של מחנה זקסנבורג. האסירים הראשונים הובאו למחנה ב-21 במרץ 1933. עד אוגוסט כבר היו במחנה כ-700 אסירים. בסוף 1933 היו במחנה גם מעל 20 עדי יהוה.
ב-18 באוגוסט 1934 הוכרז על פירוק המחנה. עם זאת, יחידת עובדים נשארה במקום - ככל הידוע 66 עובדים, שהיו במעמד של אסירים - והמחנה המשיך לפעול, כתת-מחנה של מחנה זקסנבורג, כך שככל הנראה יושמה הוראת הסגירה והפירוק רק באופן חלקי, אם בכלל. בפנקס הנהלת המחנה נרשמו כניסות אסירים ויציאתם עד 15 באוגוסט 1934, ולא ברור אם נותרו שם אסירים גם לאחר מכן.
בשנת 1944 הוקם בקולדיץ תת מחנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד, שגם הוא היה ידוע בשם "מחנה הריכוז קולדיץ", ונוהל על ידי חברת "האסאג".
מבנים, סגל, אסירים.
קומפלקס הבניינים של מחנה הריכוז הורכב משני בניינים בני ארבע קומות כל אחד, בית ראשי, כנסייה ובניינים נוספים בהם נכלאו האסירים. באתר התגוררו עוד 78 אסירים שעבדו בבניין נוסף, סדנת עבודה שהתקיימה עוד מ-1803. כל אחד מהבניינים היה סגור, כך שמכל בחינה מעשית היה כל בניין מחנה ריכוז נפרד וכך גם הכנסייה. בתחילה שמרה המשטרה על המחנה, אך לאחר שבועיים החליפו אותה אנשי אס-אה ואס-אס. יוזף קנפקה (Joseph Knöpke) עמד בראש חקירות האסירים והיה ככל הידוע גם מפקד המחנה. בהנהלת המחנה עמד גם ואגנר, וכן מספר שומרים - כמאה אנשי אס-אה ומספר אנשי אס-אס, בהם אסירים מורשעים.
בפנקס המחנה נרשמו 2,311 אסירים, רובם קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים. גם חברי המפלגה הנאצית שהביעו ביקורת על הגאולייטר המקומי מרטין מוצ'מן נכלאו במחנה זה.
האסירים גרו במפעלים שבהם עבדו, וישנו על מזרני קש. במבנים לא היו שולחנות או ספסלים. צרכים נעשו בדליים, ולכל שני אסירים הייתה מגבת אחת. האסיר לשעבר ברונו זיגל  דיווח שהמתקנים העתיקים שבהם נעשה שימוש לשם עשיית צרכים בימי הביניים, שימשו כעת להשפלת אסירים, שכן היה עליהם לרוקן את השפכים ממתקנים אלה בקבוצות של חמישה.