המועדון אשר הוקם בשנת 1922, הוא אחד הוותיקים בפולין בפרט ובאירופה בכלל. הקבוצה ערכה את הופעתה הראשונה באירופה בגביע האינטרטוטו בעונת 1997. אז, כאשר המפעל החל בשלב הבתים המקדים, פגשה הקבוצה בשלב הבתים באולימפיק ליון מצרפת, ראפיד בוקרשט מרומניה, אוסטריה וינה מאוסטריה וז'ילינה מסלובקיה. לאחר ניצחון על אוסטריה וינה, תיקו עם ז'ילינה והפסדים לליון ובוקרשט הקבוצה סיימה במקום השלישי בשלב הבתים וכיוון שרק הקבוצה הראשונה בבית עלתה לשלב הבא, הודחה המפעל בשלב זה.
בעונת 1997/98 שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א, אז פגשה בשלב המוקדם הראשון בקבוצת פודבה ממקדוניה וניצחה אותה בסיכום המשחקים. בשלב המוקדם השני פגשה הקבוצה בקבוצת רוטור וולגוגרד מרוסיה והפסידה לה בשני המשחקים ולכן הודחה גם הפעם מהמפעל. הקבוצה חזרה לאירופה בגביע האינטרטוטו בעונת 2003, כאשר פגשה בסיבוב הראשון בקבוצת שמרוק רוברס מאירלנד אך הפסידה לה בשני המשחקים והודחה מהמפעל.
נכון ל-2022, ההופעה האחרונה של הקבוצה באירופה הייתה בגביע האינטרטוטו בעונת 2004, אז הוגרלה בסיבוב הראשון מול קבוצת דינמו מינסק מבלארוס אך הפסידה לה בסיכום המשחקים והודחה גם הפעם מהמפעל.
קולחתי 1913 פוטי
כיכר הבסטיליה
כיכר הבסטיליה (בצרפתית: place de la Bastille) היא כיכר פריזאית מרכזית, שהוקמה באתר ההיסטורי שהפך לסמל המהפכה הצרפתית, במקום בו ניצב מבצר הבסטיליה, שנהרס בזמן המהפכה, בין ה-14 ביולי 1789 ל-14 ביולי 1790.
הכיכר נמצאת בנקודת המפגש של שלושה רבעים (arrondissements) של העיר, הרובע הרביעי, האחד-עשר והשנים עשר. האזורים שסביב הבסטיליה מכונים לרוב "בסטיליה" (בַּסְטִי בהגייה צרפתית).
עמוד יולי (Colonne de Juillet), שמציין את זכר אירועי מהפכת יולי 1830, מזדקר במרכז הכיכר. נקודות ציון נוספות בכיכר הן בית האופרה בסטיליה, תחנת המטרו בסטיליה, וכן מקטע מתעלת סן מרטן. עד שנת 1984 עמדה במקום בו ניצב היום בית האופרה תחנת הרכבת בסטיליה.
הכיכר מארחת לעיתים קרובות הופעות, קונצרטים ומצעדים. האזור הצפון-מזרחי משמש כאתר בילוי-לילי שוקק, הודות לבתי-הקפה הרבים, הברים, מועדוני הלילה, אולמות הקולנוע ואולמי המופעים שסביבה.
בכיכר נערכות לעיתים תכופות הפגנות פוליטיות המוניות, בעיקר של תנועות סוציאליסטיות או של איגודים מקצועיים, וזאת בשל החשיבות ההיסטורית והסמלית של אזור הבסטיליה.
היסטוריה של הכיכר.
מבצר הבסטיליה.
הבסטיליה (בצרפתית משמעות השם בסטיליה הוא מבצר) של פריז נבנתה בין השנים 1370 ל-1383 בתקופת שלטונו של שארל החמישי, כחלק ממערך ההגנה של פריז. המבנה הוסב לכלא במאה ה-17 בידי הקרדינל רישלייה. באותה עת נכלאו בו בעיקר אסירים פוליטיים, אך גם אסירי דת, כותבים מסיתים ופוחחים צעירים, שהוחזקו שם לבקשת משפחותיהם.
המבצר הורכב משמונה מגדלים צמודים, בגובה של 24 מטר, שנבנו סביב שתי חצרות ונשקיה. האסירים הוחזקו במגדלים בעלי 5-7 מפלסים. ידועים בשמצה במיוחד היו תאי הצינוק התת-קרקעיים, שהיו רוחשי מכרסמים, מקקים וטפילים.
מבצר הבסטיליה הותקף ונהרס ב-14 ביולי 1789 בידי תושבי אזור סן אנטואן שבמזרח פריז.
נפילת מבצר הבסטיליה.
נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי 1789 היוותה התפתחות מכרעת, ולאחר מכן אף שימשה כסמל של המהפכה הצרפתית. למרות שבזמן כיבושה, היו כלואים בבסטיליה רק שבעה אסירים, שימש בית הכלא המפורסם כסמל השלטון, ולכן כיבושה בידי המהפכנים היה אות הפתיחה של מרי גלוי נגד המלך. האירוע מצוין בצרפת עד היום במסגרת יום הבסטיליה ויום זה הוא חג לאומי בצרפת.
אתר ריקודים.
ב-14 ביולי 1790 הוצב במרכז הריסות הבסטיליה אוהל, עליו נכתב "פה רוקדים", ובעקבותיו החלה מסורת "נשף הארבע-עשרה ביולי", שהפכה ברבות השנים לחגיגת יום העצמאות הצרפתי. ציור בצבעי גואש של האוהל, שצייר אנרי-ז'וזף ואן בלרנברג (Henri-Joseph Van Blarenberghe) מוצג במוזיאון קרנוולה לתולדות פריז.
בתאריך ה-16 ביוני 1792 הוחלט שאזור הבסטיליה יהפוך לכיכר לציון השחרור, וכי עמוד יוצב במרכזה. אבן הפינה הונחה באותה שנה, אך הבנייה לא החלה. בשנת 1793 הוקמה מזרקה במקום.
בין ה-9 ביוני ל-14 ביוני 1794 הוצבה גיליוטינה בכיכר, שכונתה באותה עת כיכר אנטואן (place Antoine), ואולם התושבים דרשו את העברתה לכיכר טרון-רנוורסה (place du Trône-Renversé, כיום כיכר דה לה נסיון). בכיכר הבסטיליה נערפו ראשיהם של 73 איש.
הפילים של הבסטיליה.
בשנת 1808, כחלק מסדרת שיפורים עירוניים שערך בפריז, תכנן נפוליון בונפרטה להקים בכיכר מצבת זיכרון שתעוצב בצורת פילים. על-פי התוכנית נועד המונומנט להיבנות מיציקת ברונזה שתורכב מהתכת תותחים ספרדיים שנלקחו שלל, ולהיתמר לגובה של 24 מטרים. גרם מדרגות באחת מרגלי הפילים נועד לאפשר גישה אל ראש המונומנט. ואולם, המצבה הסופית לא הוקמה מעולם, ונוצרה רק יציקת גבס בקנה מידה מלא. ויקטור הוגו הקנה למונומנט חיי נצח באזכור שנתן לה בספר הידוע עלובי החיים, שם הוא משמש כמקום מסתור עבור הפרחח גברוש. האנדרטה נהרסה בשנת 1846.
בשנת 1833 החליט המלך לואי פיליפ להקים בכיכר את עמוד יולי (La Colonne de Juillet), על-פי התוכנית המקורית משנת 1792. העמוד, שנועד לציין הפעם את זכר אירועי מהפכת יולי 1830, ההתקוממות נגד משטר המונרכיה של המלך שארל העשירי, נחנך בשנת 1840.
הכיכר כיום.
האזור בו ניצב בעבר מבצר הבסטיליה קרוי כיום כיכר הבסטיליה (פּלאס דֶה לָה בַּסטִי). בכיכר נמצא בית האופרה בסטיליה. החפיר העמוק שהיה מאחורי המבצר הוסב בחלקו הדרומי למרינה (Bassin de l'Arsenal) לסירות קיט, ולתעלה מקורה, חלק מתעלת סן מרטן, שיוצאת מהמרינה לכיוון צפון, מתחת לכיכר התנועה.
מספר שרידים מאחד ממגדלי מבצר הבסטיליה נתגלו בעת חפירת תחנת המטרו בשנת 1899, והם הועברו לפארק סמוך, במרחק כמה מאות מטרים, שם הם מוצגים כיום. קו המתאר המקורי של המבצר מסומן כיום בריצוף מיוחד על פני המדרכות והרחובות שנבנו במקומו.
בכל יום ראשון, במידה ומזג האוויר מאפשר זאת, יוצא מאזור הבסטיליה מסע גלגיליות המוני בן עשרים קילומטר. המסע, שעובר ברחובות סביב העיר, מאורגן על ידי אגודת "גלגיליות וקונכיות" (Rollers et Coquillages), ויוצא לדרכו בשעה 14:30.
תחת הכיכר נמצאת תחנת המטרו בסטיליה, בה עוברים הקווי המטרו 1, 5 ו-8.
הבית המשוגע
"הבית המשוגע" הוא כינויו של בית מגורים משותף הנמצא ברחוב הירקון בתל אביב, מעבר לכביש הבניין שוכן גן העצמאות וקרוב לכיכר אתרים. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ליאון גנייבה והמהנדס יעקב חי, בנייתו הסתיימה ב-1989. מאז הקמתו נחשב הבניין ל"קוריוז" אדריכלי בעיר.
תכנון.
הבניין, שסגנונו שונה בתכלית מכל מבנה אחר בארץ ובתל אביב בפרט, נבנה בהשראת מבני מגורים שתכנן אנטוני גאודי בברצלונה בסגנונו הייחודי כגון קאזה מילה או בית באליו. מבנים אלו מתאפיינים בצורות עקמומיות ופיסוליות הלקוחות מעולם הטבע ומזכירות צמחייה, שלדים או חלקים מגוף האדם. בדומה למבנים של גאודי, גם הבית המשוגע כולל חלקים אשר לא ניתן לבנותם על פי תוכניות מקובלות אלא מצריכות עבודת פיסול בבניין עצמו. עם זאת, מבני המגורים של גאודי נחשבים ליצירות מופת אדריכליות והבית המשוגע נחשב כבדיחה מקומית בשל כמה הבדלים משמעותיים. הבית המשוגע הוא למעשה בניין בעל שלד בטון מזוין פשוט עם חלוקה ברורה לדירות ומרפסות אליו הוצמדו אלמנטים העשויים מג'י אר סי (Glass fiber Reinforced Cement-G.R.C) (תערובת מלט מזוין בסיבי זכוכית עמיד בעל יכולות עיצוב גמישות, קל משקל ונוח להתקנה) היוצרים את העיצוב של רכיבים דינמיים באופן מלאכותי. שבירת הצורה אינה מוחלטת והמבנה נראה כמו קוביית בטון הלובשת בגדים קרועים. מבני המגורים של גאודי נבנו כעקמומיים כחלק מתפישת הבנייה שלהם - רוב הקימורים הם חלק ממבנה הבניינים וקישוטיהם הססגוניים נראים כצומחים מתוך הבניין באופן טבעי. בנוסף, מצליחים הבניינים של גאודי להשתלב בסביבתם ואילו הבית המשוגע נראה זר ומנותק לגמרי מסביבתו.
מודל של הבית המשוגע מוצג יחד עם מבנים תל אביביים מפורסמים נוספים במיני ישראל.
פמפלונה
פמפלונה (ספרדית: Pamplona; בסקית: Iruña או Iruñea אירוּניה, "העיר") היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית נווארה שבצפון ספרד. היא שוכנת על גדות נהר הארגה (Arga), ואוכלוסייתה מונה כ-196,000 תושבים (2006). פמפלונה התפרסמה בעולם כולו בזכותו של ארנסט המינגוויי, אשר כתב על פסטיבל סן פרמין המתקיים בה מדי שנה ושבמהלכו מתקיימת ריצת הפרים ברחובות העיר. העיר היא גם תחנה בדרך סנטיאגו.
קבוצת הכדורגל של פמפלונה היא אוסאסונה המשחקת בליגת העל הספרדית.
היסטוריה.
פמפלונה נוסדה על ידי המצביא הרומי פומפיוס הגדול בשנת 75 לפנה"ס. העיר נקראה בתחילה פומפאלו (Pompaelo) על שמו של המצביא, ושם זה השתנה במרוצת הזמן לפמפלונה. בתקופת האימפריה הרומית פמפלונה הייתה עיר חשובה בשל מיקומה האסטרטגי, ונבנו בה מבני ציבור רבים כגון פורום ובתי מרחצאות.
במאה הרביעית לספירה פמפלונה הייתה תחת שלטון הוויזיגותים עד שבמאה השישית נכבשה על ידי הפרנקים. במאה השמינית העיר נכבשה על ידי המורים, אשר שלטו בה עד שבמאה העשירית הם הובסו על ידי מלכי נווארה. ב-1512 נווארה סופחה לממלכת קסטיליה, ופמפלונה הפכה מוצב מבוצר ומוקף חומות להגנה מפני פלישות אפשריות. בתקופת המלחמות הנפוליוניות, העיר נכבשה ב-1808 על ידי צבא צרפת ששלט בה עד 1813.
במאה ה-20 פמפלונה החלה להתרחב ולשגשג - החומות שהקיפו אותה נהרסו, נבנו שכונות חדשות, הוקמו בה מבני חינוך ותעשייה, אוכלוסייתה גדלה ורמת החיים בה עלתה.
פסטיבל סן פרמין.