מנתח XML המממש את הממשק התכנותי של SAX, מטפל במבנה XML כזרם נתונים חד-כיווני. כלומר, לא ניתן לקרוא שוב נתונים שנקראו כבר, ללא ניתוח מחדש של המבנה. בזמן הניתוח, זרם הנתונים נקרא באופן סדרתי ובכל פעם שאלמנט XML מזוהה בזרם, מעביר המנתח את הפיקוח לשגרה, מחלקה או תוכנית שסיפק המתכנת (Callback). המנתח מעביר בנוסף גם מידע תחבירי על האלמנט, לדוגמה, אם זהו אלמנט "פותח" או "סוגר" וכדומה. עיבוד המידע הסמנטי הוא באחריות התוכנית שכתב המתכנת, שבגמר פעולתה מחזירה את הפיקוח למנתח, וחוזר חלילה עד לסוף זרם הנתונים.
שיטה זו, על אף הקושי היחסי בשימוש בה, היא המהירה ביותר לניתוח מבני XML, ושטחי הזיכרון הנדרשים תוך כדי העבודה קטנים משמעותית מהנדרש בשיטות אחרות, ובמיוחד DOM שבה מקבלים מראש את מבנה ה-XML כמבנה נתונים מפוענח.
יזם
יזם הוא אדם היוזם, מחליט ומארגן עסק מסחרי או מיזם חדש או קיים, כדי להשיג מטרות עסקיות מסוימות. כלכלנים מסוימים סבורים שכושר היזמות וניהול הוא גורם ייצור רביעי (בצד חומרי גלם, עבודה והון). המונח הוגדר לראשונה, במשמעות השכיחה כיום, על ידי הכלכלן האירי בן המאה ה-18 רישאר קנטיון.
יזמים רבים מונעים משיקולים של רווח כספי, וחלקם בעלי רעיונות חברתיים שונים. של כך למשל, ישנם גם יזמים חברתיים, שפועלים לקידום מיזמים חברתיים וסביבתיים, שמטרתם אינה לייצר רווח אלא שינוי חברתי.
יזמים עם הפרעת קשב.
לאנשים עם תסמינים של הפרעת קשב ישנה נטייה גבוהה יותר לפתח גישה ושאיפה ליזמות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית. בהתאם לכך, לאנשים עם הפרעת קשב יש גם סיכוי גבוה יותר להיות יזמים. אחת הסיבות המרכזיות לנטייה זו, היא שלהפרעת קשב יש השפעה חיובית על מאפיינים יזמיים כגון: צורך בהישגיות, עצמאות ואוטונומיה, נטייה ליצירתיות, ונטייה מתונה של נטילת סיכונים.
ג'ו פייגן
ג'ו פייגן (באנגלית: Joe Fagan; 12 במרץ 1921 – 30 ביוני 2001) היה מאמן כדורגל אנגלי הידוע בעיקר בשל תפקידו כמאמן ליברפול מ-1983 עד 1985. בתקופת כהונתו זכה המועדון בגביע האלופות הרביעי שלו. פייגן נפטר בשנת 2001 לאחר מחלה ארוכה, בגיל 80.
קריירת אימון.
פייגן החל את קריירת האימון שלו במועדון הכדורגל נלסון בליגת מחוז לנקשייר בתפקיד שחקן-מאמן, שם הוליך את המועדון לשתי אליפויות בשנים 1950 ו-1952. פייגן המשיך לתפקיד עוזר המאמן ברוצ'דייל ב-1954 ולאחר מכן הצטרף לצוות האימון בליברפול בשנת 1958. כאשר פרש ביל שאנקלי מאימון המועדון ב-1974, מונה עוזרו בוב פייזלי להחליפו ופייגן קודם לתפקיד עוזר המאמן. באופן דומה הפך פייגן למאמן הראשי לאחר פרישתו של פייזלי ב-1983.
פייגן זכור במיוחד בשל החתמתו של הקשר הדני יאן מולבי שהפך לשחקן מפתח בליברפול, וכן בהיותו למאמן הראשון שזכה בטרבל עם מועדון אנגלי. המאמנים היחידים שעשו זאת אחריו הם אלכס פרגוסון וז'ראר הוייה. חוזהו הראשוני של פייגן היה למשך שנתיים, עד תום עונת 1984/1985, ונראה בלתי סביר שיאריך את חוזהו, בשל היותו בן 64 בתום החוזה. לאחר גמר גביע אירופה לאלופות 1985 ואירועי אסון הייזל פורסמה החלטתו של פייגן לפרוש מתפקידו, החלטה שעליה הודיע למועצת המנהלים של המועדון עוד בטרם האסון. במקומו מונה לתפקיד המאמן חלוץ הקבוצה קני דלגליש.
ניתוח SWOT (ראשי תיבות: Strengths, Weaknesses, Opportunities, Threats) הוא אחד המודלים הרווחים ביותר לתכנון וניהול אסטרטגי ולבחינת יכולת הארגון לייצר יתרון תחרותי בסביבה שבה הוא פועל (שוק/תעשייה). השיטה מנתחת את הסביבה הפנימית והחיצונית של הארגון, ועל בסיס הניתוחים מעריכה את סיכוייו של הארגון להצליח. המודל נחלק לשני ממדי ניתוח:
הממד הפנימי.
חוזקות (Strengths): הגורמים המייחדים את הארגון, אשר נותנים לו יתרון תחרותי על מתחריו. חוזקות כוללות משאבים ייחודיים של הארגון, ידע ייחודי ויכולות של הארגון.
חולשות (Weaknesses): הגורמים המביאים לנחיתות הארגון ביחס לסביבה החיצונית ומונעים ממנו ליצור יתרון תחרותי. למשל, אסטרטגיה מיושנת תמנע מהארגון לבצע שינויים דרושים כדי לנצל הזדמנויות בהווה.
הממד החיצוני.
הזדמנויות (Opportunities): מצבים בסביבה החיצונית שבאמצעותם יכול הארגון להפיק רווח ולייצר מהן יתרון תחרותי. למשל, שוק מתעורר עם דרישות חדשות או טכנולוגיה חדשה שיכולה לשפר את תהליך הייצור.
איומים (Threats): מצבים בסביבה החיצונית שעלולים להזיק ליכולתו של הארגון להתחרות. למשל, לקוח ראשי העומד בפני פשיטת רגל או מיסים חדשים שהוטלו בשוקי היעד.
רומניה מארה (מפלגה)
מפלגת רומניה מארה (Partidul România Mare - מפלגת רומניה הגדולה, שם הרומז לרומניה הגדולה) היא מפלגה רומנית בעלת אוריינטציה לאומית קיצונית.
רומניה מארה נוסדה בשנת 1991, בראש המפלגה עומד קורנליו ואדים טודור. טודור ביטא בעבר דעות אנטישמיות, הגם שמאוחר יותר התנצל בפני היהודים, לקח לו יועץ בחירות ישראלי ואף שיבץ ברשימתו, במקום ריאלי, ישראלי בשם נתי מאיר. המזכיר הכללי של המפלגה, גאורגה פונאר, התפרסם בעמדות האנטי-הונגריות שביטא כראש עיריית קלוז'-נפוקה.
כנגד המפלגה נטען שהיא נוקטת עמדות פופוליסטיות ומקדמת שנאת זרים, אנטישמיות והומופוביה. עד שנת 2004 המפלגה הכחישה את קיום שואת יהודי רומניה, אך שינתה את עמדתה לאחר שפורסם דו"ח של ועדת מומחים בנושא. בביטאון המפלגה "רביסטה רומניה מארה" הופיעו כותרות כדוגמת: "נירה בגנבים באצטדיונים עם מקלעים", "ממשלת רומניה מובלת על ידי היהודון ההונגרי סורוס" וכדומה.
למפלגה אין למעשה שום כוח פוליטי מעשי. אין לה שום נציגים בבית הנבחרים הארצי, בפרלמנט האירופי וברשויות המקומיות.
נשק נגד לוויינים
נשק נגד לוויינים (באנגלית: ASAT - Anti-satellite weapons) הוא נשק שתוכנן לשימוש נגד לוויינים.
היסטוריה.
ארצות הברית וברית המועצות.
הפיתוח והתכנון של נשק נגד לוויינים נעשה במספר מסלולים. הפיתוחים הראשונים, בשנות החמישים, של ארצות הברית וברית המועצות, היו טילים המשוגרים מהאוויר; הצעות אקזוטיות רבות אחרות באו בהמשך.
טילים המשוגרים מהאוויר היו הגישה הראשונה מאחר שהטכנולוגיה הבסיסית הייתה מוכרת היטב. ארצות הברית החלה בניסויים במערכות כאלו ב-1959 אולם התוצאות הראשוניות לא היו מעודדות, בניסוי הירי הראשון החמיץ הטיל את מטרתו ביותר מ-6,000 מטר. לאחר כישלונות נוספים המיזם הופסק ב-1963. מיזמים מקבילים של הצי האמריקני ננטשו אף הם אף על פי שמיזמים קטנים יותר נמשכו עד לשנות השבעים המוקדמות. ברית המועצות החלה בתוכנית דומה ב-1967 ואף בנתה והכניסה לשירות טילים נגד לוויינים החל מסביבות 1976. מדורבן מההצלחה הסובייטית, חיל האוויר האמריקני חידש את תוכניתו לטיל נגד לוויינים. מ-1977 פיתחה ווט טיל נגד לוויינים לתקיפת לוויינים המשייטים במסלול ארצי נמוך (LEO). הטיל התלת-שלבי נורה מ-F-15 איגל (ששימש כשלב ראשון לטיל) בטיפוס תלול ונשא "רכב ביות מזערי" (MHV) כדי שיעקוב אחר המטרה וישמידה על ידי פגיעה קינטית בה. הניסוי הראשון נערך ב-1983 והירוט המוצלח הראשון, של לוויין P78 סולווינד (SolWind) אמריקני שיצא משימוש, היה ב-13 בספטמבר 1985.
לאחר הניסויים של מערכות הטילים הקונבנציונליות הראשונות בשנות השישים, נשקלה האפשרות לשימוש בפיצוץ גרעיני בגובה רב להשמדת לוויינים. טכנולוגיית ההנחיה הקיימת לא הייתה טובה מספיק כדי להבטיח פגיעה, בעוד שפיצוץ גרעיני יספיק להשמדת לוויין אם יתבצע במרחק של עד 1,000 ק"מ מהמטרה. ברם, המערכות הגרעיניות להשמדת לוויינים מעולם לא הגיעו לשלב הניסויים עקב חסרונותיהן: רדיוס ההשמדה המוגזם, הקרינה הרבה והנזק הפוטנציאלי כתוצאה מפעימה אלקטרומגנטית (EMP). עם זאת, התאימה ארצות הברית את הטיל נייק זאוס בעל ראש הקרב הגרעיני לטיל נגד לוויינים החל מ-1962. שם הקוד שניתן לו היה "מאדפלאפ" (Mudflap), וציונו היה DM-15S. טיל יחיד הוצב בקוואג'לין אטול עד 1966 אז הופסק המיזם לטובת מיזם ה-PGM-17 ת'ור של חיל האוויר האמריקני שנמשך עד 1972. ארצות הברית ביצעה גם מספר פיצוצים גרעיניים בגובה רב בניסויים אחרים. פיצוץ בעוצמה של 1.4 מגה-טון בגובה של 400 ק"מ מעל האוקיינוס השקט ב-1958 פגע בשלושה לוויינים וגרם גם לשיבושים בקווי התקשורת שלאורך האוקיינוס השקט. הסכם החלל החיצון מ-1967 אסר על שימוש בנשק גרעיני בחלל.
רעיונות אחרים נשקלו לרבות נשק מאויש ובלתי מאויש שישייט במסלול בחלל. רכב חלל מאויש יפגוש את הלוויין וינטרל אותו או ילכוד אותו. השימוש הצבאי בלוויינים עם מנגנוני השמדה עצמית היה הופך שיטה זאת למסוכנת והקונספט שונה במהרה לרכב מאויש המצויד בנשק לשימוש מנגד (stand-off). נשק נגד לוויינים בלתי מאויש המשייט במסלול בחלל סבל מבעיות דומות לנשק המשוגר מהאוויר: לא ניתן היה לפתח מערכות הנחיה ויירוט טובות מספיק כדי שיירוט מוצלח יובטח. רעיונות נוספים בנוסף לנשק נגד לוויינים בלתי מאויש המשייט במסלול בחלל, כללו לווייני "קמיקזה", מפזרי מוקשים בחלל, ומיירטי חלל לשימוש חד-פעמי.