בשל מחירם הראשוני הגבוה קיים גם שוק פעיל במיוחד במחשבים מרכזיים משומשים.
מחשבים מרכזיים מתאפיינים בעוצמה גבוהה, ולכן ההבחנה ביניהם ובין מחשבי-על אינה פשטנית, אך כללית ניתן לומר שמחשבי-על מתמקדים בפתרון בעיות המוגבלות במהירות החישוב של המחשב בעוד שמחשבים מרכזיים מתמקדים בפתרון בעיות המוגבלות בקצב פעולות הקריאה/כתיבה ואמינות. (ראו הרחבה בערך מחשב-על).
טכנולוגיה נוכחית.
מערכות המחשב הישנות המבוססות על ארכיטקטורה של 32 ביטים, כולל מחשבי Amdahl ורוב דגמי המחשב של חברת היטאצ'י, הוחלפו בהדרגה במחשבי 64 ביט. מערכת ההפעלה המרכזית של איי.בי.אמ., z/OS, תומכת רק במחשבים מבוססי 64 ביט החל משנת 2007 ואילך.
את מערכת ההפעלה לינוקס ניתן להפעיל על מערכות מחשבים מרכזיים שונות, באופן ישיר, או תחת מכונה וירטואלית, צורת השימוש הנפוצה יותר. מערכת ההפעלה לינוקס מאפשרת למשתמשיה לנצל את היתרון בשימוש בתוכנה ויכולת פיתוח התוכנה של קהיליית הקוד הפתוח.
הטכנולוגיה בבסיס המחשבים המרכזיים של IBM עד לתחילת שנות ה-90 הייתה Bipolar junction transistor (הקרויה גם ECL). טכנולוגיה זו סיפקה ביצועים טובים אבל הייתה בזבזנית בחשמל, ופלטה חום רב. על מנת להתמודד עם בעיית החום היה צריך להשקיע במערכות מיזוג גדולות (שגם הן צרכו חשמל רב), ובמחשבים המרכזיים בעלי המעבדים החזקים יותר גם להוסיף מערכות קירור מיוחדות מבוססות מים. התוצאה הייתה שמחשב מרכזי אחד היה בנוי מכמה קופסאות שצרכו שטח רצפה ניכר. עובדות אלה תרמו לדימוי הדינוזאור שדבק במחשבים המרכזיים.
בתחילת שנות ה-90 עברה חברת יבמ ליישום טכנולוגיית CMOS במחשבים המרכזיים. המעבר לא היה קל, טכנולוגיית CMOS דורשת הרבה פחות משאבי חשמל ומיזוג אבל המחשבים הראשונים שיצאו בטכנולוגיה זו היו איטיים מאוד בהשוואה למחשבים מבוססי הטכנולוגיה הקודמת. רק לקראת סוף העשור, לאחר פיתוחים נוספים, עברו המחשבים מבוססי הטכנולוגיה החדשה בביצועיהם את המחשבים מבוססי הטכנולוגיה הקודמת. מאז משקיעה יבמ בשיפור הפונקציונליות של המחשבים המרכזיים, לדוגמה בארכיטקטורה של 64 ביט (z/Architecture). IBM גם משקיעה בפיתוח התוכנה שהיא מציעה למחשבים המרכזיים כדוגמת מסד הנתונים DB2 UDB למערכת ההפעלה z/OS וסביבת הפיתוח והתפעול WebSphere. איי.בי.אמ. גם נכנסה לשוק כלי התוכנה, תוכניות שרות וניהול על מנת לחדש את התחרות בשוק שהיה רדום לאחרונה ולאלץ את השחקנים שעוד נותרו בו לחדשנות.
סטטיסטיקות.
השימוש ב-Java נמצא בקו עלייה (נכון ל-2004), בייחוד במערכות מחשבים מרכזיים חדשות. כמו כן נוספו לאחרונה לקובול תכונות מוכוונות World Wide Web, כדוגמת יכולות ניתוח מחרוזות (Parsing) של XML כשתכונות אלה הוטמעו גם בשפת PL/I.
IBM טענה כי מעל ל-200 לקוחות מחשבים מרכזיים חדשים (לקוחות שמעולם לא היה מחשב מרכזי ברשותם) התווספו מאז תחילת המאה ה-21 (נכון לשנת 2004).
מהירות וביצועים.
מהירות המעבד של המחשבים המרכזיים נמדדה (ועדיין נמדדת) ביחידה הקרויה MIPS ראשי תיבות של "מיליון פקודות לשנייה" (Million Instructions Per Second). מדד זה שימש כאמצעי קל לדרוג יחסי של מהירות וביצועי מחשבים מרכזיים. עוצמת המעבד של המחשב המרכזי הקטן ביותר של יבמ נכון לשנת 2010 (דגם A01 בסדרת z10 BC) מוערכת בכ-38 MIPS, והיא מגיעה עד 29,590 MIPS במחשב אחד (דגם 764 בסדרת z10 EC). בנוסף לכך, לIBM יש טכנולוגיה המכונה Parallel Sysplex (קיצור של מערך מחשבים מקביליים) שבה מופעלים עד 32 עותקים של מערכת ההפעלה z/OS בתצורה לוגית של מערכת מחשב אחת גדולה. משמעות הדבר ש-16 מחשבים מדגם 732 בסדרת z9 EC (שכל אחד מריץ שני עותקים של מערכת ההפעלה z/OS) המחוברים באמצעות טכנולוגיית Parallel Sysplex מסוגלים להגיע תאורטית לעוצמה של 248,528 MIPS.
MIPS הוא מדד בעייתי, ולכן המדד הרשמי של חברת IBM להערכת ביצועי המחשב המרכזי קרוי LSPR (ראשי תיבות באנגלית של מראה מקום לביצועי מערכות גדולות) שבו נעשה שימוש בטבלאות השוואה בין מחשבים מרכזיים תוך התחשבות בסוגי סביבות העבודה השונות האפשריות.
ניתן לראות אנלוגיה לנושא השוואת ביצועי מחשבים שונים מעולם שרתי היוניקס שבו לקוחות תובעניים בודקים את ביצועי המחשבים על סמך בדיקות של סביבות עבודה מסוימות כדוגמת הבדיקות המכונות TPC-C או SpecInt ואינם מסתפקים בזמן השעון של ה-CPU בלבד. עם זאת, הולכת ומתגברת התופעה שגם בדיקות אלו סובלות בעצמן מבעיות.
לרוע המזל, נדרשת כמות עבודה רצינית (ולעיתים גם יכולת ניחוש) כדי שהלקוחות ידעו מהו סוג סביבת העבודה שלהם על מנת שיוכלו ליישם רק את ערכי ה-LSPR הרלוונטיים להם. לפיכך השימוש ב-MIPS ממשיך להיות פופולרי כיום עד כדי כך שנציגי חברת יבמ ויועצים ממשיכים לפרסם את ההבדלים בין דגמי המחשב השונים בטבלאות מבוססות MIPS.
הVT-420 הוא מסוף מחשב שעוצב ותוכנן על ידי חברת DEC (Digital Equipment Corporation) בשנת 1990.
המסוף בנוי מצג מסוג CRT ואליו מחוברת מקלדת כאמצעי קלט מהמשתמש, וכן חיבור רשת. ניתן לחבר אליו גם מדפסת בחיבור טורי או מקבילי.
לתצוגת המסוף VT-420 (בדרך כלל בצבעים שחור/ירוק או שחור/לבן) יכולת להצגת עד 50 תווים בשורה, וניתן ליצור עד שתי התקשרויות בו זמנית.
כמו כל מסופי DEC החל מדגם VT100 יש תאימות אחורנית מלאה לגרסה של VT100.
כוח מוקרן ממשי
פפרצי
שמעון בלס
שמעון בלס (6 במרץ 1930 – 29 בספטמבר 2019) היה סופר ישראלי ופרופסור בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת חיפה. זוכה פרס נשיא המדינה לספרות (2006).
ביוגרפיה.
שמעון בלס נולד בבגדאד. למד בבית הספר "אליאנס". סיים בית ספר תיכון בבגדאד. בגיל שש-עשרה הצטרף למפלגה הקומוניסטית במולדתו, שפעלה במחתרת. השתלם בעיתונות ופרסם ביקורות ומאמרים בערבית.
בשנת 1951 עלה לישראל, והתגורר למעלה משנה במעברת אשקלון (מג'דל). לאחר שחרורו מצה"ל למד ספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. תחילה כתב בעיתונות הקומוניסטית בישראל בערבית ולאט לאט עבר לכתוב בשפה העברית. ספרו הראשון בעברית, "המעברה", ראה אור בשנת 1964 והיה הרומן הראשון המתאר בגלוי את הטראומה של פליטים יהודים ממדינות ערב שנאלצו לעקור לישראל.
בשנים 1961–1965 עבד בעיתון "קול העם" של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בשנת 1970 סיים דוקטורט באוניברסיטת סורבון בפריז, בנושא השתקפות הסכסוך הישראלי-פלסטיני בספרות הערבית, תחת הנחייתו של מקסים רודינסון. במקביל שימש ככתב העיתון למרחב בפריז. ב-1974 החל ללמד בחוג השפה וספרות ערבית באוניברסיטת חיפה. בלס הגדיר את עצמו כיהודי ערבי, היה פעיל שלום וחבר המועצה הישראלית לשלום ישראלי–פלסטיני.
בלס היה אחד מחמישה יוצאי יהדות בבל המספרים על חייהם בסרט התיעודי ", מאת הבמאי העיראקי-שווייצרי .
שמעון בלס הדריך את אבראהים טאהא בעבודת הדוקטורט ואבראהים טאהא כתב בהמשך מספר מאמרים על עולמו הספרותי של בלס.
בלס נפטר ב-29 בספטמבר 2019. היה נשוי לחוקרת האמנות פרופ' גילה בלס ואב לאמנית אביבית בלס ברנס. חילק את זמנו בין תל אביב לבין פריז. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ רגבים.
ספריו.
בלס כתב מעל לעשרים ספרים, בעיקר רומנים, אך גם מחקרים ספרותיים, נובלות וסיפורים קצרים, ותרגומים מערבית לעברית. חלק מספריו ראו אור בערבית, אנגלית וצרפתית.
ניתן למצוא רשימה מלאה של פרסומיו בלקסיקון הספרות העברית החדשה.
להלן הרומנים שפרסם בלס.
קישורים חיצוניים.
- פרק מספרו של שמעון בלס "חורף אחרון"
ביקורות וראיונות
לאחר מותו
סמיר נקאש
סמיר נקאש (בערבית: سمير نقاش; 1938 - 6 ביולי 2004) היה סופר ישראלי בשפה הערבית, מהפוריים שבין הסופרים ילידי עיראק שעלו לישראל.
קורות חיים.
נקאש נולד ברובע היהודי בבגדאד, בן בכור לבעל עסק לחלקי חילוף ולאחות מיילדת. אחריו נולדו להוריו עוד חמישה ילדים, הצעירה שבהם, רות ויגיסר תרגמה כמה מכתביו. את רוב חייו בילה בשכונת עמישב בפתח תקווה, קרוב מאוד למקום שפעם עמד בו אוהל המעברה שאליה הובא ב-1951 כילד בן 12 עם משפחתו, במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
סמיר נקאש זכה בפרס ראש הממשלה לספרות ערבית על ספריו "היום שתבל הרתה והפילה בו" ו"בנפול צלעות המשולש". יצירותיו נלמדות עד היום באוניברסיטאות בישראל ובמצרים.
סמיר נפטר בשנת 2004 ונטמן בבית העלמין סגולה בפתח תקווה. הוא השאיר אחריו אישה, בת ושני בנים. לאחר מותו, הצהירו גולים עיראקים מוסלמים כי הם מבקשים להעביר את גופתו לעיראק, שהוכיח לדעתם אהבה עזה ותלות בעבר העיראקי יותר מכל הגולים העיראקים ברחבי העולם.
כתיבתו.
נקאש מבכה בכתיבתו את אובדן האחווה ושיתוף הפעולה היהודי-מוסלמי-נוצרי, כפי שראה בעיראק. הוא מתאר את עיראק שלפני חיסול הגלות היהודית, כגן עדן, ואת עלייתו לארץ ישראל כסיוט. על אף שעלה ארצה, לא היה ציוני. נקאש ראה במציאות הישראלית גיהנום פיזי ורוחני, ותיאר בריאיון לעיתון אל-חיאת את תוצאות הגירתו ארצה כך: "חיי האמיתיים מסתכמים בשתים עשרה השנים שאותן חייתי בעיראק. כל מה שבא בעקבות שנים אלה לא היה אלא צללים לשנים ההן".
נגיב מחפוז אמר על ספרותו של נקאש כי היא ראויה לפרס נובל לספרות. ספרותו מוערכת בעולם הערבי ובישראל זכה שלוש פעמים בפרסי ראש הממשלה לספרות הערבית.