המועדון הוא אחד מעשרת המועדונים המקוריים שהיו חברים ב-MLS, בשנת הקמתה, 1996. באותה שנה, הקבוצה זכתה ב"דאבל" הראשון בכדורגל האמריקאי המודרני, אחרי שזכתה בגביע ה-MLS ובגביע ארצות הברית הפתוח. הקבוצה גם הצליחה בטורנירי CONCACAF, כאשר ב-1998, זכתה גם בגביע CONCACAF לאלופות וגם בגביע האינטראמריקנה, מול ואסקו דה גאמה הברזילאית, אלופת גביע ליברטדורס.
די.סי. יונייטד החלה לרדת בכושרה, כאשר ברוס ארינה, מאמן הקבוצה עזב לנבחרת ארצות הברית. למרות הזכייה בגביע ה-MLS ב-1999, לא הצליחה הקבוצה לשחזר את יכולתה מהשנים הקודמות. בתחילת עונת 2004, עם הצטרפות המאמן הפולני, פיטר נוואק, החלה הקבוצה להתרומם ולחזור לכושר מימים עברו. בסיום אותה עונה, למרות פציעות של שחקנים מרכזיים, זכתה די. סי. בגביע MLS רביעי בתולדותיה, כאשר במשחק אחד מול ניו אינגלנד רבולושן, ניצחה די.סי. יונייטד בפנדלים, ולמשחק הודבק הכינוי, "משחק ה-MLS הגדול ביותר אי פעם".
ב-18 בנובמבר 2003, החתימה ליגת ה-MLS את השחקן הגנאי-אמריקאי בן ה-14, פרדי אדו. ב-16 בינואר 2004, בחרה די.סי. יונייטד, את אדו כבחירה ראשונה בסופר-דראפט, וב-3 באפריל 2004, כאשר נכנס למחצית השנייה, הפך לספורטאי הצעיר ביותר בספורט האמריקאי מאז 1887.
מאז שנת 2002, משחקת די.סי. יונייטד עם מטרוסטארס (כיום רד בול ניו יורק) בגביע האטלנטי.
תארים.
גביע ה-MLS (4)
מגן האוהדים (4)
גביע ארצות הברית הפתוח (2)
גביע CONCACAF לאלופות (1)
גביע האינטר-אמריקן (1)
פצצת ניוטרון
פצצה אלקטרו-מגנטית
חיים צימרמן
רבי אהרן חיים הלוי צימרמן (תרע"ד, 1914 – ז' באדר ב' תשנ"ה, 9 במרץ 1995) היה ראש ישיבה בארצות הברית, בדור שאחרי השואה. חיבר ספרי הלכה והגות.
קורות חייו.
נולד לרב יעקב משה צימרמן שכיהן כרב בעיירה קונוטופ שבאוקראינה. סבו היה הרב אברהם יצחק צימרמן, רבה של הלוסק ולאחר מכן של קרמנצ'וג.
הרב צימרמן היה אחיינו של הרב ברוך בער לייבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, ואצלו גם למד תורה. לאחר מכן למד אצל הרב משה הלוי סולובייצ'יק בארצות הברית.
בגיל 24 היה לצעיר הרבנים החברים בהסתדרות הרבנים של אמריקה. כיהן במשך שנים רבות כראש ישיבת בית מדרש לתורה בסקוקי שבשיקגו וכן כראש בתי המדרש "יבנה" ו"תבונה" שבניו יורק.
בשנת תשל"ג (1972) עלה לישראל וכיהן כראש ישיבת "בית מדרש לתורה" בירושלים. לאחר מכן פתח את כולל "חכמי ירושלים" ששכן בבית הכנסת הרמב"ן בעיר העתיקה בירושלים.
בנו, הרב אברהם יצחק צימרמן, ראש ישיבת בנין תורה, הביא בספר "דברי אברהם יצחק" חידושים רבים בשמו ועל פי שיטתו. כמו כן, נכדו, הרב שניאור פוטש, הוא ראש ישיבת חכמי ירושלים בבית שמש, השואפת להמשיך את דרך הלימוד של הרב צימרמן.
מתלמידיו: הרב יגאל לרר - דיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה ור"מ במרכז הרב, והרב דניאל לרפלד, מחבר סדרת הספרים "בינת דניאל".
נפטר בשנת 1995 ונקבר בחלקת הרבנים החדשה שבהר המנוחות.
פרסומים וספרים.
בין הספרים שהוציא לאור: ישועות יעקב, ספר הזהר, צפנת פענח, שו"ת הר"ן, תורת חיים, דברי משה, פלפולא חריפתא.
קישורים חיצוניים.
ספריו:
יוייק
יוייק (בנורווגית: Joik, בצפון-סאמי: juoigan) היא שירה עממית של הסאמים. היוייק המסורתי מבקש להנציח או להזכיר אדם מסוים בעל חיים או מקום.
שירי יוייק הם שירה לירית, ונושאם הוא בדרך כלל אהבה, והם מתארים בחור או בחורה, אולם במקרים מסוימים אף נישאים שירים המתארים את החיים הלאפיים המסורתיים, בעיקר רעיית עדרי אייל הצפון, או המוקדשים לנושאים דתיים או לטבע. שורשי הסוגה הם בתקופת האבן. היום הם בשימוש בהקשרים מסורתיים.
צלילי היוייק מזכירים את השירה הטקסית של ילידים אמריקאים מסוימים, ויש להם דמיון גם לשירה המקובלת בשבטים שמאניים בסיביר, ששירתם מחכה את קולות הטבע.
היסטוריה.
לתרבות הסאמית העתיקה לא היה כתב, ועל כן תולדות היוייק לא תועדו. על פי המסורת המקובלת בעל-פה, כפי שתועדה על ידי החוקר ג'סט קוויגסטד, הפיות והאלפים של הארצות הארקטיות העניקו את היוייק לסאמים. חוקרי מוזיקה מאמינים כי היוייק היא המסורת המוזיקלית המתמשכת העתיקה באירופה.
בתקופת התנצרות הסאמית, נחשבו היוייק כחטא. מדיניות הטמעת הסאמים בעמים אחרים, דוגמת הנורווגים, והשקפות הכנסייה על אומנות זו, הובילו לפחיתתה. אחת הסיבות בגללן הייתה עוינות כלפי היוייק היא שזוהה עם הנואדי (noaidi - השמאנים הסאמיים) ועם מיתולוגיות וריטואליים קדם-נוצריים. נאמר כי היוייקים קשורים להטלת כשפים. עם זאת, על אף דיכויה, נשמרה מסורת היוייק, והיא עדיין מבוצעת ומשמשת כמקור להשראה. כיום מבוצעים הן יוייקים מסורתיים, והן יוייקים המשולבים במוזיקה סאמית עכשווית.
בתרבות הפופולרית.
בפזמון השיר Sámiid ædnan, עימו התחרתה נורווגיה באירוויזיון 1980, שולבו קטעי יוייק. גם השיר Spirit in the Sky של להקת קיינו, עימו התמודדה נורווגיה באירוויזיון 2019, כולל קטעי יוייק המבוצעים על ידי הזמר הסאמי פרד-רנה בוליו.
האמן הסאמי ואמן היוייק פרוד פילהיים (Frode Fjellheim) הלחין את 'Vuelie' קטע הפתיחה של הסרט לשבור את הקרח, שהוא למעשה עיבוד ליצירתו המוקדמת יותר Eatnaman Vuelie. הסרט כולו כולל מחוות רבות לתרבות הסאמית, דוגמת סגנון הלבוש של הדמויות רעיית איילי צפון ועוד.
מלחה (שכונה)
מלחה היא שכונה בדרום-מערב ירושלים. שם השכונה הוא שיבוש שמו של הכפר הערבי אל-מאלִחה שעל בסיס בתיו הנטושים הוקמה השכונה. תושבי הכפר נמלטו במהלך מלחמת העצמאות, לאחר פרשת דיר יאסין. השם העברי שניתן לשכונה הוא "מנחת". שם זה בלווית השם מלחה, ניתן בשלטי ההכוונה בכבישי העיר. השכונה גובלת בדרום ביער גילה, במזרח בקטמונים, בצפון ברמת שרת, קריית היובל ועיר גנים, ובמערב בגבעת משואה.
הסמטאות שבשכונה הישנה (שבסיסה בתי הכפר הערבי) נקראות על שם ספינות מעפילים. רחובותיה של מלחה החדשה נקראים על שם בעלי חיים, בשל הקרבה לגן החיות התנ"כי הסמוך.
היסטוריה.
הכפר הערבי אל-מאלחה היה זירת קרבות במלחמת העצמאות. עד ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, היה הכפר נקודה אסטרטגית ממנה צלפו כוחות ערבים על ירושלים. הוא נכבש בידי צה"ל ב-14 ביולי 1948 ותושביו נמלטו. שטח הכפר והאדמות סביבו סופחו בהמשך למערב ירושלים, יחד עם שטחי הכפרים עין כרם, ליפתא, דיר יאסין וכפרים נטושים נוספים שהיו בתקופת המנדט הבריטי מחוץ לגבול השיפוט של העיר.
ביוני 1949 יושבו הבתים הנטושים של מלחה בעולים, רובם מתוניס, ומיעוטם מכורדיסטן וממרוקו. הכפר לא שויך תחילה מוניציפלית לירושלים, הוא היה אמור להיות יישוב חקלאי והוגדר כמושב עובדים. הסוכנות היהודית סיפקה לו ציוד חקלאי ובעלי חיים, אחר כך לקחה חזרה את הציוד, מפני שטענה שהתכנון השתנה והמקום יהפוך ליישוב עירוני, בנוסף מכרו התושבים עזים שקיבלו מהסוכנות, והחלו לעבוד כשכירים בירושלים. במרץ 1951 נערכו בכפר בחירות לוועד מקומי, אך תושבי הכפר דרשו להיכלל בתחום העיר ירושלים, וחיבור לרשת החשמל והמים של העיר. בתחילת שנת 1953 סופח הכפר רשמית לירושלים. אך הוא חובר לרשת החשמל רק ב-1959.
בראשית ימיה נחשבה לשכונה מרוחקת ונחשלת, הסובלת מהזנחה ומיושבת באוכלוסייה מעוטת יכולת. עם השנים, ובעיקר לאחר מלחמת ששת הימים החלו אנשי בוהמה לגלות עניין באופי הכפרי והציורי של השכונה, על בתי האבן הערביים שנשתמרו בשלמותם וסמטאותיה הצרות. בשכונה החל תהליך איטי ובלתי-מאורגן של שימור ושיפוץ חלק מהבתים. בתחילת שנות ה-70 החל מינהל מקרקעי ישראל בהסדרת רישום המבנים בשכונה, ויחד עם עיריית ירושלים בטיפול ורישום של תוספות בנייה שנבנו ללא אישור.
באמצע שנות ה-80 החלה פיתוחה והרחבתה של השכונה מעבר לגרעין ההיסטורי של הכפר אל-מאלחה. בצד בתי הכפר הישנים קמה שכונה של בתים פרטיים, קוטג'ים ודירות יוקרה. בשנת 1983 נחנך היכל הספורט מלחה, וב-1987 החלה הקמתם של אצטדיון טדי, וקניון ירושלים (הידוע לרוב כ"קניון מלחה") - מהגדולים בקניוני ישראל, בעמק שבין השכונה לקטמונים.
בינואר 1992, בעת עבודות פיתוח בשכונה, נהרס לגמרי בית הקברות המוסלמי של הכפר אל-מאלחה. חודש אחר כך הציע סגן ראש עיריית ירושלים נסים זאב להפון את מסגד הכפר, שעמד נטוש מאז 1948, לבית כנסת.
בשנת 1997 נחנך השלב הראשון של הגן הטכנולוגי מלחה מדרום לקניון.
בשנת 2005, עם חידוש קו הרכבת ההיסטורי תל אביב-ירושלים שעבר בסמוך לשכונת מלחה, נבנתה במלחה תחנת רכבת, שהייתה התחנה הראשית של ירושלים, עד פתיחתה של תחנת הרכבת ירושלים - יצחק נבון, בשנת 2018.
בשנת 2011, לאחר שמוצו עתודות הקרקע לבינוי בשכונה, אישר להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ירושלים, תוכנית בניין עיר לבנייה של 400 יחידות דיור על המורדות ההדרומיים של השכונה. לאחר שייעודה של הקרקע באזור, שהייתה חלק מהפארק המטרופוליני של ירושלים, שונה משטח ציבורי ייעור למגורים. ביולי 2019, אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה בירושלים תוכנית להקמת 224 יחידות דירות ב-14 בניינים בשטח. 80 אחוז מהדירות בפרויקט ישווקו במסגרת תוכנית מחיר למשתכן.
בסוף 2019, החלה הקמתו של הקו הירוק של הרכבת הקלה למרגלות השכונה.
בדצמבר 2021 אושרה הרחבתו של של קניון מלחה כולל בניית שני מגדלים בני 18 קומות לתעסוקה ודיור מוגן.
מנחת
אגם יבש
אגם יבש הוא אגן היקוות סגור בסביבה מדברית. האגם יבש במרבית הזמן אך לעיתים הוא מתמלא ממי שיטפונות הזורמים אליו. כיוון שלאגם אין ניקוז נוצר אגם זמני המתייבש לאחר זמן מה. המים המתאדים משקיעים אחריהם מלחים ומשקעים אחרים.