צ'רצ'יל ראה ב"מיליטריזם הפרוסי" את הסיבה לשתי מלחמות העולם ולכן רצה לפרק את פרוסיה ולהעמידה תחת משטר כיבוש ואילו סטלין רצה לחסל את מזרח פרוסיה כקרש קפיצה גרמני לפלישה נוספת לרוסיה והכריז כי בכוונתו להחזיר את פרוסיה לעולם הסלבי אליו היא שייכת.
לאחר המלחמה חולקה מזרח פרוסיה לאזור של ברית המועצות ולאזור כיבוש פולני.
מספר מועט יחסית של גרמנים נשארו במקומם לאחר כניעת גרמניה, גרמנים נוספים שנמלטו ב-1945 ניסו לאחר המלחמה לחזור לבתיהם בפרוסיה המזרחית אולם האוכלוסייה הגרמנית שנותרה באזור גורשה בידי המשטר הקומוניסטי והפולני.
רבים הוגלו למחנות עבודה במזרח ברית המועצות (גולאג). או לרפובליקות האסייתיות בברית המועצות, שמות מקומות בגרמנית שונו לשמות רוסיים או פולנים.
באפריל 1946 הפך צפון פרוסיה המזרחית למחוז ברפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה, וטריטוריית ממל הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית.
ביולי אותה שנה שונה שמה של הבירה קניגסברג לקלינינגרד, ושמו של האזור שונה למחוז קלינינגרד. כמו כן שונו שמות כל היישובים באזור לשמות חדשים בעלי אופי סובייטי מובהק.
דרום האזור שסופח לפולין נקרא עתה ורמיה-מזוריה.
לאחר גירוש האוכלוסייה הגרמנית, יושבו רוסים, בלארוסים, אוקראינים ופולנים במה שהיה פרוסיה המזרחית.
בעיקר בחלק הסובייטי, הייתה מדיניות של מחיקת כל שאריות היסטוריה ותרבות גרמנית; ב-1967 הרסו את טירת קניגסברג בהוראתו של ליאוניד ברז'נייב כדי לפנות מקום ל"בית הסובייטים" החדש.
בתחילת המאה העשרים ואחת.
בעשור השלישי של המאה העשרים ואחת, מרבית תושבי מזרח פרוסיה (הפרוסים) חיים הרחק במערב בגרמניה והאזור שהיה מזרח פרוסיה נחלק לשלושה :
החלק הדרומי שלפני חלוקת פולין היה שייך לממלכת פולין ואחרי מלחמת העולם השנייה היה שייך לאזור הכיבוש הפולני, חזר לשלטון פולין ונכלל כיום בווייוודת (מחוז) ורמיה-מזורה (בפולנית: Warmińsko-Mazurskie)
החלק הצפוני-מרכזי, שהיה הליבה של מדינת המסדר הטבטוני ולאחריה דוכסות פרוסיה ובה עיר הבירה קניגסברג שנקראה לאחר המלחמה קלנינגראד, נכלל לאחר מלחמת העולם השנייה באזור הכיבוש הסובייטי, הוא כיום מחוז קלינינגרד ברוסיה.(ברוסית: Калининградская область)
החלק הצפוני ביותר, שסביב העיר ממל, שקודם מלחמת העולם השנייה היה שייך לליטא (אם כי היה בעיר רוב גרמני וקודם מלחמת העולם הראשונה היה חלק מהקיסרות הגרמנית), חזר לשלטון ליטאי, נקרא בשם הליטאי קלייפדה (בליטאית: Klaipėda) ומשמש כנמל העיקרי של ליטא.
מעט מאוד גרמנים פרוסים שרדו במה שהיה מזרח פרוסיה והליבה של ממלכת פרוסיה ושממנה התפתחה הקיסרות הגרמנית.
בחלק הליטאי שסביב העיר ממל-קלייפדה נותרו כ 2000 גרמנים המהווים כ 1% מהאוכלוסייה, מאז 1988 הם מקיימים ארגוני תרבות וחברה וכן שלושה בתי ספר שבהם לומדים את השפה והתרבות הגרמנית וכן בתי ספר של יום ראשון.
בחלק הרוסי שממנו גורשו התושבים שנותרו לאחר הכיבוש למזרח גרמניה, לרפובליקות האסייתיות ולסיביר התחילו בתחילת שנות ה-90 לחזור גרמנים שלאחר מלחמת העולם השנייה גורשו על ידי הסובייטים לקזחסטן ולסיביר, תוך מספר שנים רובם היגרו לגרמניה ורק אלפים בודדים מתגוררים במחוז עד היום והם מונים כ 0.6% מהאוכלוסייה.
למרות הגישה למחיקת המורשת הגרמנית, שוחזרה הקתדרלה הגרמנית של קניגסברג שחורבותיה ניצבו לאחר המלחמה במרכז קלנינגרד, ישנם גם כוונות לשחזר את טירת קינגסברג או לפחות לשמר את שרידיה ששרדו בצמוד לבית הסובייטים.
ב 2004 פתחה גרמניה המאוחדת קונסוליה בקלינגרד, פתיחת הקונסוליה התפרשה כהכרה גרמנית בעובדת קיומה של קלנינגרד כעיר ברוסיה אך גם כהכרה רוסית בקשר הגרמני לעברה הגרמני של העיר וכחוליה המקשרת בין רוסיה והאיחוד האירופאי שגרמניה חברה חשובה בו.
למרות ההכרה ההדדית בהווה הרוסי ובעבר הגרמני, יש בגרמניה קולות הרואים בנוכחות הרוסית "טעות של ההיסטוריה", קולות שמביאים לתגובות שכנגד בצד הרוסי המנסות למחוק את הקשר לעבר הגרמני.
בחלק הפולני שגם בתקופת השלטון הגרמני הייתה בו אוכלוסייה לא גרמנית, בעיקר פולנית, גדולה יחסית, ניכרת עד היום המורשת הגרמנית-פולנית המשותפת, כך למשל בירת החבל שמרה על שמה (אולשטין) בהשוואה לבירת החבל שבשלטון הסובייטי קניגסברג ששמה שונה לקלינינגרד ובהשוואה לבירת החבל הליטאי "ממל" ששמה שונה לקלייפדה.
בחבל מתגורר גם מיעוט גרמני, קטן בהרבה מתקופת השלטון הגרמני ומונה כ-3% מאוכלוסיית החבל (ראה ערך ), בעקבות נפילת השלטון הקומוניסטי והתעוררות התרבותית של הפולנים והמיעוטים שבאה אחרי הוקמה Association Cultural Community "Borussia" ששמה לה למטרה לחקור, לשמר ולחזר את העבר, כולל העבר הפרוסי, של האזור (בורוסיה הוא השם הלטיני של פרוסיה).
גרמניה הכירה באופן רשמי בסיפוח מזרח פרוסיה לברית המועצות (הפדרציה הרוסית), פולין וליטא.
בגרמניה שבה נמצאים מרבית תושבי מזרח פרוסיה וצאצאיהם, בעיקר בסקסוניה התחתונה, הוקמה בשנות ה-50 הקרן לשימור המורשת התרבותית של פרוסיה ((German: Stiftung Preußischer Kulturbesitz (SPK) חלק מהתושבים המקוריים וצאצאיהם מאורגנים ב "Landsmannschaft Ostpreußen", מעין ארגון יוצאי מזרח פרוסיה שכיום פעיל בעיקר בשימור המורשת התרבותית. קיים גם מוזיאון מזרח פרוסיה , העוסק במורשת התרבותית אך גם בחי ובצומח של האזור.
סמל פיטקרן
סמל פיטקרן אומץ ב-4 בנובמבר 1969.
הסמל הוא שלט אצולה המציג את העוגן והתנ"ך מהספינה הבאונטי. אלמנטים אלה מזכירים את ההיסטוריה של המתיישבים הראשונים באי - מורדי הבאונטי משנת 1789.
במרכז השלט משולש ירוק על רקע פס צהוב ורקע כחול. צבעים אלה מייצגים את האי וחופיו על רקע האוקיינוס השקט.
בראש הסמל מופיע פרח של עץ הפורטיה ומריצה המסמלת את החקלאות באי.
הסמל מופיע על דגל פיטקרן ועל דגל מושל האי.
מזרח פרוסיה
ריאל תימני
ריאל תימני (ערבית: ريال يمني) הוא המטבע הרשמי של תימן. יש מטבעות של 1,5,10 ו-20 ריאל ובשטרות כסף משתמשים ב-20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 ריאל. הבנק המרכזי של תימן מנפיק את המטבעות והשטרות.
בעקבות מלחמת האזרחים בתימן נוצר פיצול בריאל התימני, כאשר רק שטרות שהודפסו עד שנת 2016 ניתנים לשימוש בשטחים בשליטת החות'ים. כתוצאה מכך, שטרות ריאל תימני שהודפסו לאחר שנת 2016 נסחרים כיום לפי שער חליפין נמוך יותר מאשר שטרות ישנים.
תפו&quot;ז
תפוח זהב
אדמסטאון
אדמסטאון (באנגלית: Adamstown) היא היישוב היחידי ועיר הבירה של איי פיטקרן. היישוב, הממוקם בצפון האי וקרוי על שם ג'ון אדמס - ממורדי הבאונטי. ביישוב מתגוררים 47 תושבים, בעיקר צאצאיהם של מורדי הבאונטי. היישוב הוא עיר הבירה הרשמית השנייה הקטנה ביותר בעולם (אחרי קינג אדוארד פוינט).
ביישוב כנסייה ובית ספר, ועל אף ריחוקו של האי, לכל תושביו יש חיבור לרשת האינטרנט, רשת טלפון ויכולת קליטת שידורי טלוויזיה.
1971 במדע
ביולוגיה.
תאי מיקום נמצאו לראשונה על ידי ג'ון אוקיף ותלמידו ג'ונתן דוסטרובסקי
1860 במדע
מונס
מונס (צרפתית: Mons, ולונית: Mont, הולנדית וגרמנית: Bergen), בירת הפרובינציה של אינו במחוז ולוניה שבבלגיה.
ב- 1 בינואר 2005 מנתה העיר 91,083 תושבים. שטח העיר 146 קמ"ר. צפיפות: 621.47 תושבים לקמ"ר.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת קרוב לגבול עם צרפת, על קו מסילת הברזל שבין פריז לבריסל, ונמצאת במרכזו של אזור כריית הפחם של בלגיה.
היסטוריה.
העיר נבנתה סביב גבעה (מכאן שמה מונס שפירושו הר) שעליה היו מבצר ומנזר שנוסדו על ידי סנט וודרו במאה השביעית. בסוף המאה התשיעית הפכה העיר לבירת רוזנות אנו שהוקמה על מנת להתגונן טוב יותר בפני פלישות הנורמנים. רוזני אנו הקימו את טירתם במקום שבו עמד המבצר. ב-1433 עברה העיר לחסותו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואים. ב-1477, אחרי מות שארל הראשון דוכס בורגונדיה, הפכה לחלק של נחלות בית הבסבורג. מונס שגשגה במאה ה-16, בתקופתו של קרל החמישי קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1691 נכבשה בידי לואי הארבעה עשר מלך צרפת, וב-1792 כבש צבא המהפכה הצרפתי את סביבותיה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה נערך במקום קרב מונס, שבו לחמו יחידות בריטיות נגד הגרמנים. הבריטים נאלצו לסגת והגרמנים כבשו את העיר. מונס שוחררה בידי כוחות קנדיים בימים האחרונים של המלחמה. מאז 1967 משמשת העיר מקום מושבה של המפקדה העליונה של נאט"ו באירופה.
כלכלה.
בסוף ימי הביניים ובמאה ה-16 שגשגה העיר כמרכז חשוב לייצור אריגים. המהפכה התעשייתית וניצול מכרות הפחם שינו לחלוטין את פניה של העיר. כיום מונס מהווה מרכז מסחרי ותעשייתי: נפט, כותנה, חרסינה וטבק. קיימות בעיר שלוש אוניברסיטאות: האוניברסיטה של מונס- אינו, הפקולטה הקתולית למדעי הכלכלה, והפוליטכניון של מונס.
מימן ציאנידי
מימן ציאנידי (ידוע בפשטות כציאניד). הוא תרכובת כימית של אטום מימן וקבוצת ציאנו שנוסחתה H−C≡N, והיא המפורסמת ביותר מבין הציאנידים. תמיסה של מימן ציאנידי במים מכונה חומצה פרוסית. המימן הציאנידי הוא נוזל נדיף מאוד, שנקודת הרתיחה שלו היא 26°C), ובה הוא הופך לגז. המימן הציאנידי הוא חומר רעיל ביותר וחסר צבע. ריחו חלש, מריר, ודומה לזה של שקדים, ואנשים מסוימים אינם מסוגלים להריחו כתוצאה מתכונה גנטית.
המימן הציאנידי הוא חומצה חלשה והוא מגיב כחומצה בהופכו ליון הציאניד ־CN בתמיסה מימית, תמיסה זו נקראת חומצה הידרוציאנית.
ייצור של מימן ציאנידי.
ייצור של מימן ציאנידי בכמויות גדולות נעשה באחד משני תהליכים כימיים.
בשני התהליכים נעשה שימוש בתגובת אמוניה ומתאן בטמפרטורה