יוהאן היה בנם של סוורקר השני, מלך שוודיה ושל רעייתו, המלכה אינגגרד לבית ביילבו. כאשר מלאה ליוהאן שנה, מת סבו מצד אמו, האציל (יארל) בירגר ברוסה. המלך סוורקר מינה את בנו כיארל להלכה כדי לחזק את סמכויות השלטון שלו עצמו וכדי להבטיח את מעמדו של מוסד היארל שחשיבותו עלתה בהדרגה. צעד זה עורר את זעמו של בית אריק, בית המלוכה היריב וכן של כמה מצאצאיו של בירגר ברוסה. יוהאן שמר על מעמדו עד תבוסתו של אביו בקרב לנה ב-1208 ומותו בקרב גסטלרן ב-1210. לאחר מותו של אביו עלה לכס המלוכה אריק העשירי מבית אריק היריב.
מלוכתו.
ב-1216 מת אריק העשירי ממחלה ויוהאן, שהיה אז בגיל הנעורים, נבחר להיות מלך על ידי האצולה השוודית, וזאת בניגוד לרצונו של האפיפיור. ולדמר השני, מלך דנמרק התנגד אף הוא לבחירה, שכן בנו של אריק שנולד לאחר מותו, היה אחיינו של ולדמר. בשוודיה עצמה הבחירה התקבלה באי שקט. לכנסייה היה עניין רב במינוי ונראה היה שליוהאן היה מספר לא מועט של תומכים בקרב מנהיגיה, כולל הארכיבישוף ולריוס, הבישוף בנגט מסקרה והבישוף קרל מלינשפינג. זה האחרון מונה כצ'נסלור, הראשון לקבל תואר זה בשוודיה. השליט הצעיר הוכתר ב-1219 ומיד הוציא כתב זכויות לטובת הבישופים השוודים. כתב הזכויות אישר את אלה שהוצאו על ידי אביו, סוורקר השני, ב-1200, אך הרחיב אותם. נכסי הכנסייה קיבלו פטור ממסים ודמי החכירה ששולמה על נכסים אלו על ידי דיירים עברו לקופות הבישופים.
המשלחת לאסטוניה.
במהלך תקופת מלכותו הקצרה של יוהאן הראשון החלה נוכחות שוודית באסטוניה. הרקע לכך הייתה הפעילות של המסדר הליבוני ושל ולדמר השני, מלך דנמרק באזור הים הבלטי שהיה אז עדיין פגני. האצולה השוודית שאפה לקבל חלק בשלל והמשלחת יצאה לדרך. המלך יוהאן עצמו, בן דודו קרל החרש (אחיו של בירגר ברוסה) והצ'נסלור שלו, הבישוף קרל מגנוססון, הובילו ב-1220 את הצי שיצא למחוז לאנה שבאסטוניה. בתחילה היה המהלך מוצלח ויוהאן ייסד בסיס בליל (כיום ליהולה). מבסיס זה יצאו החיילים השוודים לגיחות באזורי הכפר, בנו כנסיות ואילצו את המקומיים להתנצר. לאחר מכן שב יוהאן למולדתו. עם זאת, הסתיימה המשלחת באסון. תושבי האי אסל (סארמאה) תקפו את הבסיס השוודי בקרב ליהולה שהתנהל ב-8 באוגוסט. הבישוף קרל וקרל החרש נהרגו יחד עם כמעט כל המגינים השוודים. לאחר התבוסה הקשה לא נותרה כל נוכחות שוודית באסטוניה, שהתחדשה רק 300 שנים לאחר מכן.
מותו.
יוהאן הראשון נותר על כס המלוכה עד למותו ב-10 במרץ 1222. הוא מת מבלי שנשא אישה ובלי להעמיד צאצאים והותיר זיכרון חיובי בהיסטוריוגרפיה השוודית: "הוא היה צעיר ומאוד עדין. הוא היה מלך במשך שלושה חורפים ומת ממחלה באי וויסינגאֶה. כל שוודיה התאבלה על מותו, שהוא לא האריך ימים. הוא נטמן באלווסטרה, וישמור האל על נשמתו בחיי נצח". לאחר מותו היורש הצעיר מבית המלוכה היריב ירש את כס המלוכה בהיותו בגיל שש ומלך כאריק האחד עשר.
מקדם הפריקה
בהפרעות, לדוגמה נחיר או חריר, מקדם הפריקה הוא היחס בין הספיקה בפועל לספיקה התאורטית. כלומר, היחס בין קצב הספיקה בקצה נחיר אמיתי לקצב הספיקה בקצה נחיר אידיאלי. בנחיר אידיאלי מתפשט זורם זהה (תחת לחץ) אשר מתחיל מאותם תנאי התחלה ומגיע לאותם לחצים בסוף.
מתמטית, מקדם הפריקה קשור לקצב הספיקה של זורם דרך שטח חתך קבוע של צינור ישר באמצעות המשוואה הבאה:
formula_1
formula_2
כאשר:
formula_3 - מקדם הפריקה דרך ההפרעה (חסר יחידות).
formula_4 - קצב הספיקה של זורם דרך ההפרעה (יחידת מסת של זורם ליחידת זמן).
formula_5 - צפיפות הזורם (יחידת מסה ליחידת נפח).
formula_6 - קצב ספיקה נפחית של זורם דרך ההפרעה (יחידת נפח של זורם ליחידת זמן).
formula_7 - שטח חתך של זורם דרך הפרעה (יחידת אורך בריבוע).
formula_8 - מהירות הזורם דרך ההפרעה (יחידת אורך ליחידת זמן).
formula_9 - ירידת הלחץ לאורך ההפרעה (יחידת כוח ליחידת שטח).
הפרמטר הזה משמש לקביעת הפסדי הזרימה בהפרעה, או את ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה.
ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה, לעיתים מבוטאת כפרמטר חסר ממד, formula_10, אשר קשור למקדם הפריקה באמצעות המשוואה:
formula_11
אשר מתקבלת על ידי החלפת formula_9 במשוואה הנ"ל עם ההתנגדות, formula_10, מוכפלת בלחץ הדינמי של הזרימה, formula_14.
דוגמה לחישוב עבור זרימה בערוץ פתוח.
בעקבות התנהגותם המורכבת של זורמים סביב מבנים כגון, חריר, שער, סכר וכו', נעשות ההנחות מסוימות במודלים התאורטיים של יחס קצב ספיקה נפחית של הזורם לגובה פני הנוזל, Rating curve. לדוגמה, במקרה של שער, הלחץ בפתיחת השער איננו הידרוסטטי, מצב אשר קשה למדל; אולם, ידוע כי הלחץ בשער נמוך מאוד באופן יחסי. לכן, מהנדסים מניחים כי הלחץ בפתיחת השער אפסי, והפריקה מחושבת על פי המשוואה הבאה:
formula_15
כאשר:
formula_16 - הפריקה.
formula_17 - שטח הזרימה.
formula_18 - תאוצת הכבידה.
formula_19 - גובה החתך ממש לפני השער.
למרות זאת, הלחץ איננו באמת אפס בשער; לכן, משתמשים במקדם הפריקה formula_3, כלהלן:
formula_21
אוולינה וידמר-שלומפף
אוולינה וידמר-שלומפף (בגרמנית, בצרפתית ובאיטלקית: Eveline Widmer-Schlumpf; נולדה ב-16 במרץ 1956) היא עורכת דין ופוליטיקאית שווייצרית, כיהנה כחברה במועצת הברית (הממשלה) של שווייץ (2008–2015). היא כיהנה כשרת האוצר של שווייץ, ובהמשך הייתה נשיאת שווייץ בשנת 2012.
ביוגרפיה.
אוולינה וידמר-שלומפף נולדה בעיר פלסברג. אביה, ליאון שלומפף, היה אף הוא פוליטיקאי שהיה חבר במועצת הברית של שווייץ.
וידמר-שלומפף קיבלה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ציריך ב-1981. היא עבדה כעורכת דין בשנים 1987–1998. בשנת 1994 היא הצטרפה למפלגת העם השווייצרית ובשנת 1998 הייתה לשרה בממשלת גלרוס (קנטון). היא הייתה האישה הראשונה להיות שרה באחת מממשלות הקנטונים של שווייץ.
היא כיהנה כשרת המשפטים של שווייץ (2008–2010) וכשרת האוצר (2010–2015).
וידמאר-שלומף נבחרה לכהן כסגניתה של נשיאת שווייץ מישלין קלמי-רה בשנת 2011. ב-14 בדצמבר 2011 היא נבחרה לנשיאות שווייץ לשנת 2012. היא האישה הרביעית שכיהנה בתפקיד זה לאחר רות דרייפוס, מישלין קלמי-רה ודוריס לויטהרד.
כיום (2017) היא נשואה ויש לה שלושה ילדים. אביה, ליאון שלומפף, היה פוליטיקאי אף הוא.
רינה בר-טל
רינה בר-טל (נולדה ב-24 באפריל 1947) היא אשת ציבור ישראלית. בין השנים 1989 ל-1998 שימשה כסגנית ראש עיריית רעננה. כיהנה כיושבת ראש שדולת הנשים בישראל, כיושבת ראש אגודת הידידים של בית החולים שלוותה ובתפקידים נוספים, והייתה ממקימי התנועה לשלום ושיויון בין המינים.
ביוגרפיה.
רינה בר-טל נולדה לרוזה ואהרון סובול. אִמָהּ הייתה עקרת בית, ואביה, שהיה מהנדס חשמל, עבד בחברת החשמל לישראל אולם סירב להיות חבר מפא"י ולהצטרף להסתדרות העובדים ועל כן, פוטר, וב-1961 המשפחה היגרה לארצות הברית.
בר-טל היא בוגרת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בפסיכולוגיה וספרות אנגלית, ובעלת תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת קלארק בווסטר.
ב-1969 נישאה לגדעון בר-טל, ויחד חזרו לישראל ב-1976.
פעילות פוליטית.
ב-1985 התמודדה בר-טל לראשונה למועצת העיר ברעננה ברשימה עצמאית - "רעננה שלי" והייתה לאישה הראשונה שנבחרה למועצת העיר. לאחר קדנציה אחת, ב-1989, התמודדה בר-טל בבחירות על ראשות העיר מול זאב בילסקי מטעם מפלגת הליכוד ומול חיים בן-חיים ממפלגת העבודה. בר-טל העדיפה להתמודד מטעם מפלגת העבודה, אך המפלגה לא אפשרה זאת. בסיבוב השני של הבחירות זכה בילסקי בתפקיד ראש העיר, ובר-טל שתמכה בו קיבלה את תפקיד סגן ראש העיר בשכר. ב-1993 זכתה מפלגתה "רעננה שלי" במקום השני בבחירות ובר-טל המשיכה בתפקידה כסגנית ראש העיר. בבחירות המקומיות ב-1998 שבה בר-טל והתמודדה לראשות העיר, הפעם מטעם מפלגת העבודה, מול בילסקי והפסידה, וכהונתה כסגנית ראש העיר תמה. במהלך השנים בעיריית רעננה, פעלה בר-טל לקידום תחומי התרבות, ספורט והנוער בעיר. ב-1991 הקימה את מועצת הנשים העירונית. בר-טל שימשה השראה לנשים שהתמודדו בבחירות מקומיות. ב-2012 קיבלה את אות יקירת העיר רעננה.
פעילות חברתית.
רינה בר-טל החלה את פעילותה החברתית ב-1983 כיושבת ראש נעמת רעננה. ב-1995 הצטרפה לשדולת הנשים בישראל והקימה את הפורום המוניצפלי בשדולה לקידום ותמיכה בנשים שהתמודדו בבחירות מקומיות בישראל. במסגרת הפורום נערכו כנסים למתמודדות, ניתן ליווי וייעוץ אישי ונערכו מפגשים קבועים לנבחרות ציבור.
בשנת 2000 נבחרה בר-טל ליושבת ראש שדולת הנשים וכיהנה בתפקיד עד שנת 2012. במהלך כהונתה כיושבת ראש השדולה, הארגון הרחיב את פעילותו להפעלת תוכניות ארציות לנערות (נמ"ש - נערות מובילות שינוי), תוכניות לשילוב נשים במעגל העבודה, תוכניות מנהיגות נשים ועוד. זאת לצד פעילות המשפטית ומרכז המחקר. בשנת 2004 הובילו בר-טל וציונה קניג-יאיר את המאבק בהוצאות טיפול בילדים כהוצאה מוכרת למס. בטענה שהטבת מס לטיפול בילדים תעלה את השתתפות אמהות בכוח העבודה ובשיעור המשרה. בשנת 2010 הגישה בר-טל דו"ח צללים שהכינה שדולת הנשים – כתמונת מראה לדו"ח שהציגה מדינת ישראל – לוועידה העולמית של האו"ם בנושא נשים בבייג'ינג. בר-טל טענה כי המדינה אינה מחויבת לקידום נשים.