דגל ג'ורג' הקדוש (אשר הוא פטרונה גאורגיה גם כן) היה בשימוש החל מהמאה ה-5 בידי המלך הגאורגי וחטנג גורגסלי, כסמל מדינתו ועמו. במאה ה-13 הניפה תמר, מלכת גאורגיה את דגל הצלב במהלך מלחמתה בסלג'וקים. ארבע צלבי ירושלים נוספו על ידי גאורגי החמישי המזהיר , מלך ממלכת גאורגיה, אשר הניס את המונגולים מגאורגיה בשנת 1334. השימוש בדגל נזנח בתקופת הסיפוח הרוסי יחד עם ביטול המלוכה הגאורגית. אך הדגל הוחיה בידי פטריוטים גאורגים בשנת 1990. מרביתם של הגאורגים תמכו בהחזרתו של הדגל כדגלה הלאומי ואומץ על ידי הפרלמנט הגאורגי ב-14 בינואר 2004 ואושר על ידי צו נשיאותי אשר נחתם על ידי מיכאיל סאקשווילי, נשיא גאורגיה ב-25 בינואר לאחר בחירתו לנשיאות.
צלב אלקורס.
על פי מסורת נוצרית, סייע גאורגיוס הקדוש לניצחון הנוצרים על המורים בקרב אלקורס (Alcoraz) שהתרחש במהלך הרקונקיסטה ליד וסקה. לזכר כך, אימץ המלך פטר השלישי מאראגון סמל חדש ובו ארבעה ראשי מורים כרותים על הצלב. סמל זה נקרא צלב אלקורס והוא מופיע עדיין בסמל אראגון, בסמל מחוז סראגוסה ובסמל סרדיניה.
סורופטימיסט
סוֹרוֹפּטימיסט (Soroptimist) הוא ארגון נשים בינלאומי התנדבותי של בעלות מקצוע ונשות עסקים המשמש כמשקיף באו"ם, ומייעץ לאונסק"ו, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, וליוניצף. מטרותיו העיקריות של הארגון הם קידום מעמד האישה בעולם ומאבק למען זכויות אדם.
הארגון הוקם ב-1921 בארצות הברית, באוקלנד שבקליפורניה, ומועדונים שונים שלו התפרשו במהרה ברחבי צפון אמריקה ובאירופה. נכון לשנת 2018, רשומות בארגון 75,000 חברות ב-1,300 מועדונים ב-122 מדינות ברחבי העולם.
המועדונים השונים מאורגנים ב-4 פדרציות שונות תחת ארגון גג אחד שמרכזו בקיימברידג' שבבריטניה. בישראל קיימים 17 מועדונים של הארגון אשר שייכים לפדרציה האירופית. הארגון הוקם בארץ על ידי פרופסור רחל שלון בחיפה.
היסטוריה.
הארגון נוסד ב-1921 באוקלנד שבקליפורניה, על ידי ויולט ריצ'רדסון, נשיאת הארגון הראשונה, וכ-80 נשות עסקים מאזור אוקלנד. חברות הארגון נפגשו מדי שבוע לדיונים והרצאות.
ראשית דרכו של הארגון כארגון אקטיביסטי החלה עם המיזם הראשון אליו הצטרף הארגון - מיזם להצלת עצי סקווים בקליפורניה. במקביל, החלו לקום מועדוני סורופטימיסט נוספים במדינות נוספות בארצות הברית ובאירופה, כאשר השלוחה הראשונה מחוץ לארצות הברית קמה בבריטניה. בשנים הראשונות המועדונים לא קיימו בהכרח תקשורת זה עם זה, ופעמים רבות בסניפים השונים של המועדון לא ידעו על כל הסניפים הקיימים שקמו.
בשנת 1924 ייסדה סוזאן נול את הסורופטימיסט הבינלאומי של פריז, מועדון סורופטימיסטים שהפך בהדרגה למועדון המרכזי באירופה, כשמתחתיו מעין פדרציה של המועדונים השונים מרחבי אירופה, שכעת שיתפו פעולה ביניהם באופן הדוק יותר. בארצות הברית המשיך הארגון להתפשט בשני צידי החוף והגיע בשנת 1926 ל-15 מועדונים.
בשנת 1928 היו לארגון שלוש 'פדרציות' שכאלו - שתיים אמריקאיות ואחת אירופאית, ושלושתן אוחדו לארגון בינלאומי המקיים תקשורת סדירה בין הפדרציות השונות.
בשנות ה-30 המשיך הארגון להתפתח, ונוצרו פדרציות שונות באי הבריטי, ששמו דגש על הכשרה מקצועית לנשים וילדים.
בשנת 1937 נפתח המועדון הראשון של הארגון באוסטרליה.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה חברות סורופטימיסט ממועדונים שונים ברחבי העולם סייעו זו לזו בחילוץ נשים תחת איום ובאירוח משפחות פליטים.
לאחר המלחמה התחזקה השפעתו הבינלאומית של הארגון. בשנת 1948 קיבל הארגון מעמד של ארגון יועץ לאונסק"ו, ובשנת 1950 קיבל הארגון מעמד דומה לגבי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. בשנת 1952 הוקם הגוף המנהל של סורופטימיסט העולמי, ונוצר מבנה הארגון כפי שהוא כיום, נכון לשנת 2018. בשנת 1966 סורופטימיסט העולמי קיבל מעמד של ארגון יועץ גם ליוניצף, ובשנת 1975 השתתפו נציגי הארגון בוועידה הראשונה של האו"ם בנושא נשים, שהתקיימה במקסיקו סיטי.
החל משנת 1978 החלה הארגון לקיים אחת לארבע שנים מיזם עולמי בו ישתתפו מועדוני סורופטימיסט מרחבי העולם.
אליעזר ברלנד
הרב אֱלִיעֶזֶר בֶּרְלַנְד (נולד בכ"ג בטבת ה'תרצ"ח, 26 בדצמבר 1937) הוא מנהיג "ישיבת שובו בנים" בחסידות ברסלב. ב-2016 הורשע על פי הודאתו במסגרת עסקת טיעון בעבירות מעשים מגונים ותקיפה ונידון ל-18 חודשי מאסר, מהם ריצה בפועל 10 חודשים. עד לפרסום פרשיותיו הפליליות היה נחשב ממנהיגי חסידות ברסלב, אך כיום, בעקבותיהן, מתנגדים לו רבנים רבים, מברסלב ומחוץ לה.
ביוגרפיה.
נולד בחיפה לחיים ועטיה (לבית סטרולוביץ') ברלנד. לפי מכתב של ישיבת "שובו בנים" אביו היה בעל עמדות שמאל וכתב מאמרים בעיתונות המזוהה עם השמאל, ולפי מקורות אחרים גדל במשפחה דתית-לאומית ובחינוך הממלכתי-דתי. בגיל 16 התקרב לדת בהשפעת מחנה עבודה תורני של בני עקיבא על ידי הרב משה חיים שלנגר, תחילה למד בתיכון דתי יבנה (חיפה), ומגיל 17 וחצי למד במשך שלוש וחצי שנים בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים. בגיל 21 התחתן עם תהילה שאקי, אף היא בעלת רקע דתי-לאומי (אביה אברהם שלום שאקי כיהן לימים כחבר הכנסת מטעם המפד"ל). בני הזוג התגוררו בתחילה בבני ברק, שבה למד במשך כחודש בכולל פוניבז' ולאחר מכן בכולל וולוז'ין. בתקופה זו, לדברי הרב ברלנד ותומכיו, למד בחברותא עם הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר), טענה שהוכחשה על ידי בית הסטייפלר ומתנגדיו. מספר שנים מאוחר יותר התקרב לחסידות ברסלב ולמד את משנתה מפי הרב לוי יצחק בנדר, הרב שמואל שפירא ועוד.
אישיותו של הרב ברלנד כריזמטית והוא היה מראשוני המחזירים בתשובה בחסידות ברסלב. החל מסוף שנות השישים הנהיג "חבורה" מצומצמת של תלמידי ישיבה ליטאיים שעברו לחסידות ברסלב ולמדו ב"כולל", בית הכנסת של חסידי ברסלב בבני ברק. בשנת 1978 הקים הרב שמעון טייכנר את ישיבת שובו בנים בביתו בבני ברק ומינה את הרב אליעזר ברלנד לראש הישיבה. בהמשך עברה הישיבה לירושלים ובשנת 1982 התבססה הישיבה במשכנה הקבוע בעיר העתיקה בירושלים. מאוחר יותר החליפה הישיבה את שמה ל"נחמת ציון". במקביל החל תהליך אכלוס של תלמידי הישיבה ברחוב החומה השלישית בשכונת מוסררה שהפך למרכז הקהילה.
בשנת 1998, לאחר מאבק פנימי בחסידות ברסלב, נאסרה כניסתם של הרב ברלנד ותלמידיו לבית הכנסת המרכזי של חסידות ברסלב במאה שערים. בשנת 2002 יצא פסק הלכה בעניין זה מבית הדין של העדה החרדית, שמתנגד לאיסור על כניסה לבתי כנסת באופן כללי. בעקבות זאת דעכו המאבקים בין חסידי ברסלב מהפלג המרכזי לבין בעלי התשובה מישיבת "שובו בנים" והרב ברלנד הגיע לעיתים לבית הכנסת.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 מיעט הרב ברלנד להיפגש עם חסידיו ומאבטחים מנעו גישה אליו. ב-12 בדצמבר 2010 שוחח הרב ממושב אמירים בשיחת ועידה עם 20 מחסידיו הבולטים ובה האשים את בני משפחתו, בנו ונכדו, בכליאתו ובמניעת הגישה אליו. בעקבות כך הודחו בנו הרב נחמן ברלנד ונכדו נתן ברלנד מהנהגת הקהילה. בהמשך התפייס עם בנו וביקש מחברי הקהילה לסלוח לבני משפחתו המעורבים בפרשה, ואף העתיק מגוריו לעיר ביתר עילית כדי לגור בשכנות לבנו המודח, כשהוא נוטש בפועל את מרכז הקהילה בירושלים.
המרכז הישראלי לנפגעי כתות קבע בשנת 2018 שהקהילה בראשות הרב ברלנד היא כת.
אישומים פליליים.
הרשעה במעשים מגונים ובתקיפה.
בשנת 2012 טען אחד מחסידיו של הרב ברלנד, נחמן שלום, כי ראה אותו מהחלון במצב אינטימי עם אישה מבנות קהילתו. חודשים ספורים לאחר מכן עצרה המשטרה שניים מבני הקהילה שהכו את מפרסם הסיפור והחלה בחקירת הפרשה. במרץ 2013 טענו נשים אחדות שסבלו הטרדה מינית מהרב. עם חשיפת הפרשה עזב הרב ברלנד את ישראל, עבר בכמה מדינות והגיע למרוקו, שעמה אין לישראל הסכם הסגרה. יעקב וינרוט, שייצג את הרב ברלנד, פרש מייצוגו. לאחר פטירת ויינרוט פורסמה הקלטה שלו שבה אמר שהרב ברלנד עבר על איסור אשת איש ומחטיא את חסידיו.
במאי 2013 פורסם מכתב בחתימת תלמידו, הרב שלום ארוש, והרבנים מאיר סירוטה ויעקב שכנזי, שבו תמיכה ברב ברלנד וגינויים חריפים למעידים נגדו. בספטמבר 2016 פורסמה הקלטה שבה אמר הרב שכנזי לנחמן שלום שחתימתו על המכתב זויפה ושהוא חושש לצאת בגלוי נגד הרב ברלנד משום שחסידיו חשודים על שפיכות דמים.
בנובמבר 2013 עזב הרב ברלנד את מרוקו בעקבות הוראה של המלך מוחמד השישי ועבר לזימבבואה. באפריל 2014 פורסמו בתקשורת המקומית שם נסיבות הגעתו למדינה. הוא נעצר לאחר שפגה אשרת התייר שלו וצולם כשהוא אזוק ולבוש בגדי אסירים. לאחר מכן גורש ועזב ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, עם כארבעים משפחות של חסידיו. בספטמבר 2014 עזב את יוהנסבורג לאחר שהמשטרה המקומית החלה בחיפוש אחריו. הוא טס להולנד, נעצר שם בשדה התעופה על ידי המשטרה ושוחרר למחרת על ידי בית המשפט בתנאים מגבילים. ישראל הגישה בקשה להסגרתו, ובית המשפט בהולנד קבע שהוא בר הסגרה. לאחר שבית המשפט העליון בהולנד דחה את ערעורו, נעלם הרב ברלנד מן המדינה ב-7 ביולי 2015. בספטמבר התברר שהוא שב לדרום אפריקה. בתקופה זו הביע הרב מנחם מנדל טאוב, האדמו"ר מקאליב, תמיכה ברב ברלנד ואמר שהוא צדיק.