רובינשטיין קבע כי חסרו ראיות לכך שנתניהו היה מודע לאפשרות שהחשבון, שהגיש עמדי למשרד ראש הממשלה, כלל גם עבודות פרטיות ואף יותר מכך – נתניהו טען בפני אנשיו כי החשבון של עמדי מופרז ואין לשלם אותו כפי שהוא והפנה את עוזריו לשרה נתניהו כדי לבדוק את החשבון. רובינשטין קבע כי "הראיות לימדו על אפשרות סבירה לפיה בחר מר עמדי לתת, ממניעים משלו שתוארו בהחלטה, שירותים למשפחת נתניהו בשל מעמדה ולא במסגרת מילוי תפקידו של מר נתניהו". עם זאת הוא מתח ביקורת על נתניהו.
קביעתו של רובינשטיין עמדה בסתירה להמלצתה של פרקליטת המדינה עדנה ארבל בספטמבר 2000, להעמיד לדין את בנימין ושרה נתניהו באשמת ניסיון לקבלת דבר במרמה, ואת בנימין נתניהו לבדו באשמת מרמה והפרת אמונים. רובינשטיין מצידו סירב בשלב זה לפרסם את המלצתה של ארבל.
תביעה אזרחית של עמדי.
ביוני 2001, הגיש עמדי תביעה אזרחית כנגד בני הזוג נתניהו על סך של כ-730 אלף שקל, בטענה כי בני הזוג לא שילמו לו עבור עבודות אריזה והובלה שביצע עבורם בעשור האחרון. במסגרת כתב ההגנה והתביעה שכנגד שהגישו בני הזוג בספטמבר 2001, על סך של שני מיליון שקלים, בגין פגיעה בשמם הטוב, עוגמת נפש ואובדן רכוש, טענו, בין היתר, כי על המדינה חלה חובת התשלום עבור הובלת הציוד של בני המשפחה במסגרת תפקידו של נתניהו כראש הממשלה. לדבריהם, עמדי הגיש למדינה חשבונות מופרזים ושקריים, בניגוד גמור לדעתם וללא ידיעתם, נתפס בקלקלתו וכיום הוא תובע אותם על כספים שהמדינה אמורה לשלם לו. באפריל 2004, הסתיימה התביעה בפשרה בין הצדדים, שבמסגרתה שילם נתניהו לעמדי כ-70 אלף שקל תמורת שירותים פרטיים, מתוך הבנה שעמדי יוכל לתבוע את המדינה בגין שירותים שביצע למען נתניהו כראש הממשלה.
פרסום המלצתה של עדנה ארבל.
ב-31 באוגוסט 2004, פרסם היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז את תמצית חוות הדעת של פרקליטת המדינה לשעבר עדנה ארבל. פרסום התמצית בא בעקבות פסק דינו של בית המשפט העליון שניתן במאי 2004, בו נקבע כי על היועץ המשפטי לממשלה לפרסם את הנימוקים ששטחה ארבל כשקבעה בספטמבר 2000 כי יש להעמיד לדין את בנימין ושרה נתניהו בעבירה של ניסיון לקבל דבר במרמה. את נתניהו עצמו ביקשה ארבל להעמיד לדין גם בעבירה של מרמה והפרת אמונים.
ארבל סברה כי ניתן להוכיח שנתניהו ידע על ביצוע העבודות על ידי עמדי, ועל החוב הפרטי עקב העבודות הללו שביצע עמדי, שהגיע לעשרות אלפי שקלים. "על פי הראיות, החשבון המופקע בסך 440 אלף שקלים, שהגיש עמדי למשרד ראש הממשלה בעצת אשת ראש הממשלה, טופל באינטנסיביות על ידי מנכ"ל משרד ראש הממשלה ואחרים בידיעתו של נתניהו", קבעה ארבל.
תביעה כנגד המדינה.
ב-2006, הגיש עמדי תביעה על סך של 350 אלף שקל כנגד המדינה על עבודות שביצע בבית משפחת נתניהו, בזמן שכיהן כראש ממשלה.
עמדת הפרקליטות הייתה כי נתניהו פעל בניגוד לחוק, התרשל כלפי המדינה, יצר מצג מטעה וניסה להטיל על הקופה הציבורית הוצאה פרטית בהיקף של עשרות ואף מאות אלפי שקלים, ואם עמדי ינצח בתביעה על נתניהו יהיה לשלם כ-350 אלף שקל.
אורנבורג (כדורגל)
מועדון הכדורגל אוֹרֶנבּוּרג (ברוסית: ФК Оренбург) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אורנבורג שבדרום הרי אורל. מתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל.
המועדון הוקם ב־1 בינואר 1976 בשם "גזוביק". המועדון זכה בשתי אליפויות הליגה הרוסית הראשונה בכדורגל והישג השיא שלו היא הגעה למקום 13 בליגת העל, הבכירה יותר, והעפלה לשלב חצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2014/2015. המועדון מארח את משחקי הביתה באצטדיון גזוביק המכיל 10,046 מושבים.
בעונת 2021/2022 תקציבו עמד על 800 מיליון רובל רוסי (כ־11.3 מיליון דולר).
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1976 כקבוצת "גזוביק אורנבורג", על בסיס קבוצת לוקומוטיב אורנבורג שפורקה. לאורך מרבית שנות קיומה הקבוצה התמודדה בליגות הנמוכות. בעונת 2010 אף העפילה לליגת המשנה הרוסית אך בעונת 2011/12 הודחה לליגה הרוסית השנייה.
ב-2015 הקבוצה העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל אך הודחה על ידי לוקומוטיב מוסקבה. בסיום עונת 2015/16 הקבוצה זכתה באליפות ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה והבטיחה העפלתה לליגה הרוסית הבכירה, לראשונה בתולדותיה. בשנת 2016 שונה שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל אורנבורג". ברם הקבוצה סיימה את עונת הבכורה שלה במקום ה-13 והודחה מליגת העל בטורניר ההישרדות וחזרה לליגת המשנה.
עונה לאחר מכן, הקבוצה הבטיחה את המקום הראשון בליגת המשנה והעפילה חזרה לליגת העל והעפילה לרבע גמר הגביע, אך החזיקה בליגה הבכירה שנתיים בלבד: בתום עונת 2019/2020 בליגת העל הרוסית בכדורגל סיימה במקום ה-16 והאחרון ונשרה לליגה הלאומית, כשאת משחקיה האחרונים בליגה לא יכולה הייתה לשחק בעקבות הידבקות שישה משחקני הקבוצה בנגיף COVID-19 במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה ונאלצה לספוג הפסד טכני.
בעונת 2020/2021 התמודדה בליגת המשנה ופתחה את העונה עם 11 משחקים ללא הפסד, במה שהיה לשחזור השיא של חימקי, עונה קודם לכן. ברם אף על פי שסיימה את העונה במקום השלישי בליגה, התמודדה בטורניר הישרדות מול אופה והצליחה להעפיל לליגת העל הרוסית בכדורגל אחרי ניצחון 3-4 בסיכום הכולל.
אצטדיון הקבוצה.
אורנבורג מארחת את משחקיה באצטדיון גזוביק בעיר המכיל 10,046 מושבים. אף שהקבוצה אירחה בו בעונת הבכורה שלה בליגת העל, בעונת 2019/2020 לא הותר לה להמשיך לארח בו בשל חוסר עמידה בתנאי הליגה לאחזקת אצטדיון והקבוצה אירחה בקוסמוס ארנה שבעיר סמרה. בשנת 2021 האצטדיון שופץ כך שיכיל למעלה מ-10 אלף מושבים, לאחר שקודם היו בו רק כ-7,000 מושבים.
מתקני האימונים של הקבוצה נמצאים בכפר רוסטושי ובכפר סאמורודובו במחוז אורנבורג.
קבוצת בת.
אורנבורג מפעילה קבוצת בת בשם "אורנבורג-2" המתמודדת בליגה המקצוענית.
הישגים לפי עונה.
סגל נוכחי.
נכון ל-16 ביולי 2022
(בהשאלה מזניט סנקט פטרבורג)
(בהשאלה מספרטק מוסקבה)
(בהשאלה מלוקומטיב מוסקבה)
(בהשאלה מזניט סנקט פטרבורג)
תארים.
ליגת הכדורגל הלאומית
גביע ליגת הכדורגל הלאומית
הגביע הרוסי בכדורגל
ליגת הכדורגל המקצוענית
יחסי קטר–רוסיה
יחסי קטר–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין מדינת קטר לפדרציה הרוסית. היחסים הללו ידעו עליות ומורדות רבות, מהעוינות של מדינות המפרץ לסובייטים עד לפריחה בעידן הליברלי של שתי המדינות.
היחסים עם ברית המועצות.
בעקבות לחצים מערב הסעודית, במשך שנים רבות סירבה קטר לקיים יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. אך למרות הלחצים, בקיץ 1988 החלה קטר בקיום יחסים דיפלומטיים בעקבות המיתון בסובייטיות והתפוררות הגוש הסובייטי, היחסים נחתמו ב-2 באוגוסט 1988. ברית המועצות פתחה את שגרירותה בדוחה ב-12 בנובמבר 1989 וקטר פתחה את שגרירותה במוסקבה ב-14 בנובמבר 1989.
היחסים עם רוסיה.
ב-26 בדצמבר 1991 הכירה קטר ברוסיה כיורשת הבלעדית של ברית המועצות לאחר פירוקה של האחרונה. את רוסיה מייצגת שגרירות רשמית בדוחה בירת קטר. ואת קטר מייצגת שגרירות רשמית במוסקבה בירת רוסיה. השגריר הנוכחי של רוסיה בקטר הוא אנדריי ולדימירוביץ' אנדרייב אשר מונה על ידי הנשיא ולדימיר פוטין ב-17 ביולי 2005. השגריר הנוכחי של קטר ברוסיה הוא אחמד סייף אאל מדהאדי שכתב מכתבים לנשיא דאז דמיטרי מדבדב וכך רכש את אמונו. הנשיא אף הצהיר על כך ב-27 בינואר 2009.
היחסים בין שתי המדינות הפכו למתוחים לאחר שזלימחאן יאנדארבייב נרצח בקטר ב-13 בפברואר 2004. ביום השנה השלישי למותו של יאנדארבייב, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נסע לקטר בסטטוס של ביקור ממלכתי, שם התקבל על ידי אמיר קטר, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני. ב-29 בנובמבר 2011, שגריר רוסיה בקטר דאז, ולדימיר טיטוראנקו, הותקף לכאורה על ידי אנשי ביטחון בשדה התעופה בקטר. היחסים שוב הפכו למתוחים ב-7 בפברואר 2012, כאשר על פי דיווחים, לאחר שדיפלומט מקטר הזהיר את רוסיה שהיא תאבד את תמיכת הליגה הערבית וזאת בגלל החלטות בנושא מלחמת האזרחים בסוריה. רוסיה וסין הטילו וטו בעניין מאוחר יותר. התשובה הייתה חריפה הרבה יותר והיא הגיעה מצד שגריר רוסיה באומות המאוחדות, ויטלי צ'ורקין, שהשיב: "אם אתה מדבר אליי ככה, לא תהיה קטר בעולם והרוסים יתפארו על כך שהם העליונים בעולם." יש לציין שרוסיה הכחישה שנציגה בכלל אמר דבר כזה.
הרוסים והקטרים הסכימו על פיתוח בתי הזיקוק בחצי האי ימאל.
שחף איוורי
מרקרמיר
מרקרמיר (בהולנדית: Markermeer) הוא אגם במרכז הולנד, הגובל במחוזות צפון הולנד ופלבולנד, ובאגם האייסלמיר הגדול ממנו. שטחו של המרקרמיר 700 קמ"ר ועומקו נע בין 3 ל-5 מטרים. הוא קרוי על שם אי קטן לשעבר השוכן לחופיו, כיום חצי אי, מרקן (Marken), שבו שוכן כפר באותו שם. חלקו הדרום-מערבי של האגם, שמשתרע מהאזור שבו נשפכו בעבר מימי נהר אָי (IJ) אל הזאודרזי (Zuiderzee, הים הדרומי שקדם לאייסלמיר ולמרקמיר), ידוע כיום בשם איימיר (Ijmeer).
מלכתחילה לא הייתה כוונה שהמרקמיר יישאר אגם. הוא היה חלק מהזאודרזי, שהיה מפרץ פנימי של הים הצפוני ושב-1932 נסגר על ידי סוללת העפר של האפסלאודייק וכך הפך האייסלמיר להיות אגם מים מתוקים. השנים הבאות עמדו בסימן של כיבוש הים וייבוש שטחי אדמה נרחבים, הפולדרים, במסגרת מיזם רחב-ממדים שנקרא "עבודות הזאודרזי" (Zuiderzeewerken). אחד מהפולדרים הללו, שהיה אמור להיקרא "מרקרוורד" (Markerwaard), היה אמור להיווצר בשטחו של המרקרמיר באמצעות בניית סוללת העפר האוטריבדייק (Houtribdijk). הסוללה הושלמה ב-1976, ומבחינה הידרולוגית פיצלה את האייסלמיר לשני חלקים, כשהחלק הדרומי הוא המרקרמיר.