בשעה 3:36 לפנות בוקר התרחשה רעידת אדמה סמוך לעיירה אמטריצ'ה (). במשך כ-3 שעות לאחר רעידת האדמה הראשונית, התרחשו עוד לפחות 40 רעידות עוקבות חזקות. בתחילה, דיווח הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) כי מוקד רעידת האדמה היה בעומק של 10.0 ק"מ ובעוצמה של 6.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט. מאוחר יותר, ה-USGS תיקן את העוצמה ל-6.2, ואילו מקבילו האירופאי - European-Mediterranean Seismological Centre - קבע את העוצמה ל-6.1.
במסגרת כתבה בעיתון "קוריירה דלה סרה", ציין מומחה לרעידות אדמה כי הרעש התרחש בעומק 6 קילומטרים, וכי הוא דומה בעוצמתו לרעידת האדמה בל'אקווילה (2009).
לפי דיווח של דובר שירותי הכבאות של איטליה, נגרם נזק חמור לעיירה אמטריצ'ה, הסמוכה למוקד הרעש, וכן לאקומולי () ולארקווטה דל טורונטו (). סרג'ו פרוצי, ראש העיר של אמטריצ'ה, הודיע כי "אמטריצ'ה איננה כאן עוד, מחצית העיר נהרסה". רעידת האדמה, ואף הרעידות העוקבות, הורגשו על פני חלקים גדולים של מרכז איטליה, לרבות ברומא, בנאפולי ואף בפירנצה.
ב-27 באוגוסט 2016 הוכרז יום אבל לאומי באיטליה בעקבות רעידת האדמה, הדגלים במדינה הורדו לחצי התורן ובעיר אסקולי פיצ'נו התקיים טקס הלוויה ממלכתי ל-35 מהרוגי האסון.
United States Geological Survey
כמאל א-דין חוסיין
כַּמאל א-דין חוסיין (الأمير كمال الدين حسين; תעתיק מדויק: אלאמיר כמאל אלדין חֻסַין; לעיתים נכתב כמאל אל-דין חוסיין; 20 בדצמבר 1874, קהיר, מצרים – 6 באוגוסט 1932, טולוז, צרפת) היה בנו של סולטאן מצרים חוסיין כאמל. ב-1917 ויתר על ירושת הסולטנות. היה מחלוצי החוקרים של מדבר לוב.
קורות חייו.
כמאל א-דין חוסיין היה בנו היחיד של סולטאן מצרים חוסיין כאמל, ונצר לשושלת מוחמד עלי. התחנך באקדמיה הצבאית הטרזיאנית באוסטריה. כיורשו של השליט מונה ב-1914 למפקד צבא מצרים בדרגת גנרל. עם מותו של אביו, ב-1917, ויתר כמאל א-דין על זכותו לעלות על כס הסולטנות, לטובת דודו, אחמד פֿוּאד, שהיה למלך מצרים פואד הראשון עם קבלת העצמאות ב-1922.
הגורמים לוויתורו של כמאל א-דין חוסיין על השלטון אינם ברורים. רוב ההיסטוריונים מסבירים זאת בסירובו למשול בחסות הפרוטקטוראט הבריטי. יש המסבירים את הוויתור באדישותו של כמאל א-דין לעסקי מדינה ובנטייתו לאדיקות סוּפית, ויש המייחסים את צעדו להשפעת אשתו, נעמת אללה (نعمة الله), בתו של הח'דיו תאופיק פאשא, שלא הכירה בחוקיות הדחתו של אחיה הח'דיו עבאס חלמי השני (ב-1914, בפרוץ מלחמת העולם הראשונה) ובהכתרת חמיה חוסיין כמאל כסולטאן. עם זאת, לא מן הנמנע שוויתורו על כס השלטון נבע מתשוקתו הגדולה למסעות.
מסעותיו במדבר לוב.
כמאל א-דין חוסיין ערך מספר מסעות חלוציים בדרום-מערב מצרים. הוא היה הראשון שהגיע לעומק מדבר לוב (כך נקרא באותה תקופה חלקו המזרחי של מדבר סהרה) בכלי רכב ממונעים, בהם זחל"מי קֶגרֶס תוצרת סיטרואן ומכוניות פורד מודל T בעלות הנעה קדמית. מסעו הראשון יצא לדרך בסוף 1923, והשתתפו בו ג'ון בּוֹל , מנהלהּ של מחלקת מיפוי המדבר המצרית, ומושל סינַי קלוד ג'רוויס, שהיה עד 1922 מושל נאות המדבר שממערב לנילוס. המסע עבר בנאות המדבר המערביות של מצרים, ומנווה המדבר דאח'לה פנה מערבה בניסיון למצוא דרך לחציית המדבר לעבר אל-כופרה. לדבריו של כמאל א-דין, שנודע כחובב ציד, הייתה מטרת מסעו סקר של מיני האנטילופות במרחבי החוֹליות באזור. לנגד עיניו עמד חיבורו של הנוסע הגרמני גרהרד רולפס על תלאותיו ועל ממצאיו במסעו במדבר לוב כחצי יובל שנים לפני כן. כמו כן שאף להגיע לנווה המדבר האגדי זרזורה. מסעו של כמאל א-דין מומן על ידיו וגוּבה בעניינה של ממשלת מצרים בסקר ובמיפוי אזורי המדבר המערבי שלה על מקורות המים בהם ועל תושביהם (גבולות מצרים ולוב נקבעו בהסכם רק בשנת 1934). מסע זה הסתיים במרס 1924 בנווה המדבר ח'ארגה, שממנו חזרו אנשי המשלחת ברכבת לקהיר.
בחודשים ינואר–מרס 1925 שוב נסע כמאל א-דין חוסיין לדרום מדבר לוב בואכה סודאן. מסע זה הרחיק לכת בהרבה מקודמו והתאפשר הודות לגילוי מקורות המים של נאות אַרקַנוּ ועווינאת על ידי אחמד חסנין במסעו ב-1923. המסע יצא מנווה המדבר ח'ארגה בנתיב השיירות ההיסטורי דרבּ אל-ארבעין (שהוליך מאסיוט בעמק הנילוס לדארפֿוּר בסודאן). מהַר עווינאת המשיך כמאל א-דין לרמות אֶנֶדִי שבצפון דארפֿוּר. בינואר-פברואר 1926 ערך כמאל אל דין מסע נוסף לעווינאת. הפעם יצא מדאח'לה ופנה דרומה-מערבה בנתיב שונה מזה שבו עבר במסעו הקודם. דרכו הוליכה לאורך הגוש הרמתי הגדול שממדיו החלו להתברר במסע זה וכאמל א-דין העניק לו את שמו – גִילְף כְּבּיר – המחסום הגדול. בגילף כְּבּיר מצא כמאל א-דין אתרי אמנות סלע פרהיסטוריים לרוב. את מסעותיו אלה סיכם במאמרים בכתבי עת שונים, ובהם "Bulletin del'Institut d'Égypte", "The Geographycal Journal" של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית ו- "La Revue scientifique" הצרפתי.
בגלל התרופפות בריאותו חדל כמאל א-דין חוסיין ממסעותיו והסתפק בתמיכה בחוקר ההונגרי לאסלו אלמאשי שמשלחתו מצאה ציורי סלע נוספים ברמת גילף כְּבּיר, ובהם אלה של 'מערת השחיינים' . ב-1933, לאחר מותו של כמאל א-דין, הקים אלמאשי בקצה הדרומי של רמת גילף כְּבּיר מצבת זיכרון לכבוד פטרונו, שהלך לעולמו שנה קודם לכן.
אחרית דבר.
כמאל א-דין חוסיין נפטר ב-6 באוגוסט 1932 בטולוז שבצרפת מסיבוכים רפואיים. הוא ביקש להיקבר סמוך למעון הדרווישים (תַכִּיָה) של כת הבקטשיה בגבעת מֻקַטַם המשקיפה על קהיר, שם בילה באחרית ימיו הרבה מזמנו. כמאל א-דין היה אספן עתיקות ופטרון אמנות, ואת אוספיו הוריש למוזיאון המצרי ולמוזיאון לאמנות מוסלמית בקהיר (שנקרא באותה עת בשם "המוזיאון הערבי"). הוא לא העמיד צאצאים, ואת רוב הונו הוריש לדודו פואד הראשון, מלך מצרים. אלמנתו מכרה את ארמונם שבכיכר תחריר לממשלת מצרים, והוא שימש את משרד החוץ המצרי.
במלאת 90 שנה לגילוי רמת גילף כְּבּיר על ידי הנסיך כמאל א-דין חוסיין, ולזכר השימוש פורץ הדרך שעשה בזחל"מי סיטרואן-קגרס במדבר לוב, נערך במרס 2014, בחסות משרד התיירות המצרי, שחזור מסעו ההיסטורי. בסמליל המיזם מוצג העתק תצלומו ברכב ששימש במסעותיו במדבר. הגוש הדרומי-מזרחי של רמת גילף כְּבּיר נקרא על שמו – רמת כמאל א-דין.
ירח של נייר
ירח של נייר (באנגלית: Paper Moon) הוא סרט דרמה קומית משנת 1973 בבימויו של פיטר בוגדנוביץ'. עלילת הסרט מתרחשת בקנזס ומיזורי בתקופת השפל הגדול, ועוסקת בעלילותיהם של צמד הנוכלים מוזס פְּרֵיי ואָדי לוגינס, המגולמים בידי ראיין אוניל ובתו טייטום. תסריט הסרט מבוסס על רומן בשם אדי פריי שנכתב בשנת 1971 על ידי ג'ו דייוויד בראון.
תקציר עלילת הסרט.
סצנת הפתיחה מפגישה בין הנוכל מוזס פְּרֵיי (ראיין אוניל) לבין הילדה בת התשע אָדי לוגינס (טייטום אוניל) בהלווייתה של אמה. משתתפי ההלוויה חושדים כי מוזס הוא אביה של אדי, ועל אף הכחשתו הוא מסכים להסיע אותה לבית דודתה אשר בסנט ג'וזף, מיזורי. בדרכם עוצר מוזס במשרדו של מר רובינסון (נובל וילינגהם), אשר אחיו דרס בשוגג את אמה של אדי וגרם למותה. מוזס מאיים על מר רובינסון שיתבע את אחיו, ומשכנע אותו לשלם פיצוי על סך מאתיים דולר. אדי שומעת את השיחה, ולאחר שמוזס מוציא חצי מהסכום על תיקון רכבו, היא דורשת ממנו את כל הסכום שקיבל. מוזס ואדי מסכמים ביניהם שהחוב יוחזר לאחר שתעזור לו לגייס מחדש את הסכום המגיע לה.
במהלך נסיעתם המשותפת נחשפת שיטת "עבודתו" של מוזס: הוא מבקר בבתים של אלמנות טריות, ומספר להן כי מכר לבעלן המנוח תנ"ך יוקרתי בטרם נפטרו והספיקו לשלם. מוזס מוכר להן את התנ"ך שהוזמן, לכאורה, עם הקדשה אישית אותה טבע בעצמו על תנ"ך פשוט וזול. כאשר אדי מתחילה לשתף פעולה עם המזימה ומציגה עצמה בפני האלמנות כבתו של מוזס, היא מתגלה כנוכלת בעלת ביטחון רב ועוזרת למוזס למכור את התנ"כים בהצלחה יתרה.
באחד הלילות, נשבה מוזס בקסמה של רקדנית ארוטית בשם טריקסי דילייט (מדלין קאן), ומזמין אותה ואת המשרתת הצעירה שלה, אימוג'ן (פי. ג'יי. ג'ונסון), להצטרף אליהם במסעם. לאחר שאדי מגלה כי מוזס בזבז את כספם בקניית מכונית חדשה על מנת להרשים את טריקסי, היא מגבשת מזימה אשר מפרידה בין מוזס לבת זוגו הטרייה: היא מזמינה פקיד בבית המלון בו הם שוהים לחדרה של טריקסי, ומיד לאחר מכן שולחת לשם גם את מוזס שמוצא את השניים מקיימים יחסי מין. מוזס הנרגז עוזב את טריקסי ואימוג'ן, ויחד עם אדי ממשיכים השניים בדרכם.
במהלך שהותם בבית מלון בקנזס, גונבים מוזס ואדי בקבוקי ויסקי ממבריח משקאות חריפים בשם ג'ס הארדין (ג'ון הילרמן), ומוכרים לו אותם בחזרה. לרוע מזלם, אחיו של הארדין, גם הוא בגילומו של הילרמן, הוא השריף המקומי אשר עוצר אותם במהרה. בערמתה הרבה, מצליחה אדי להחביא את כספם ולחלץ אותם מבית המאסר, ממנו בורחים השניים למדינת מיזורי. השריף הארדין ועמיתיו מוצאים את מוזס בסופו של דבר, אך מאחר שאינם רשאים לעצור אותו מחוץ לתחום שיפוטם, הם מכים ושודדים אותו. בסיקוונס האחרון של הסרט מסיע מוזס את אדי לבית דודתה וממשיך בדרכו לבד, אך אדי בורחת מהבית, חוזרת בריצה לרכבו התקוע של מוזס ומצטרפת אליו בטענה ש"הוא עדיין חייב לה מאתיים דולר".
הפקה.