המרכז נקרא על שם הרחוב בו הוא נמצא בעבר, רחוב ביכורי העיתים, שנקרא על שם כתב העת של תנועת ההשכלה היהודית בתקופת פעולתה באוסטריה ובגליציה - ביכורי העתים (בכתיב המקורי: בִּכּוּרֵי הָעִתִּים), שיצא לאור בווינה בשנים 1820–1831.
היסטוריה.
מרכז ביכורי העיתים שכן במקור ברחוב הפטמן 6 (פינת רחוב ביכורי העיתים - שאחר כך שונה שמו לרחוב שפרינצק), ונחנך בדצמבר 1964. המרכז הכיל 3 קומות וכן מרתף ענק ששימש לפעילויות חברתיות ומסיבות. גודלו של המבנה הישן עמד על 1200 מ"ר. הוא שימש למעשה כמרכז פעילות חינוך בלתי פורמלי לנוער מכל רחבי תל אביב-יפו ונחשב בזמנו למתנ"ס המודרני בישראל. היה בו חוג לשחמט בהדרכתם של צ'רניאק ויאיר קריידמן. הופעל בו חוג רדיו שכלל תחנת רדיו מתקדמת שבו למדו נערים להפעיל תחנות רדיו שקישרו עם כל העולם, לימודי שפות, גאוגרפיה וכמו כן גם חוגים לתיאטרון, לריקודי עם, לגלגיליות ועוד. במרכז התקיימה פעילות חברתית חינוכית שלקחו בה חלק מאות חניכים מכיתות ז' עד יב', בהדרכת צוות חינוכי של מדריכים שהיו מטובי המדריכים שעיריית תל אביב-יפו העמידה לטובת הפעילות החינוכית. בסופי השבוע התנהלו במרכז מסיבות ריקודים שמשכו קהל רב. בנוסף שימש המקום כאולם חזרות לאמנים שונים ביניהם ידועי שם וללהקות, בין השאר ללהקות צבאיות, ורבים מן היוצרים המובילים בתרבות הישראלית החלו את דרכם האמנותית בביכורי העיתים. במרכז הייתה גם ספרייה מגוונת לעיון והשאלת ספרים.
בין מנהליו של המרכז באותה התקופה: אלקנה יעקובסון ויואל קב ונקי. בין המדריכים החברתיים בו היו: איתן גפני, שלמה טובולסקי (שוער קבוצת הפועל תל אביב לשעבר) ומדריכי ריקודי העם יואב אשריאל ואיתן אורן.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה להתעצב זהותו של המרכז והתמחותו בתחומי אמנויות הבימה והמסך. התחומים המובילים בהם עסק ועוסק ביכורי העיתים מאז הם לימודי מחול ותנועה הכוללים שיעורי בלט קלאסי לילדים ולנוער, שיעורי מחול מודרני, ג'אז, היפ הופ, פלמנקו ומחול הודי מסורתי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נערכו במרכז תחרויות שחמט בינלאומיות. בין משתתפי חוג השחמט באותן השנים היה רונן הר צבי, שזכה באליפות העולם בשחמט לנוער עד גיל 16 בשנת 1992.
בין 1992 לתחילת שנות ה-2000 פעל במרכז "טEלEנוער", חוג של בני נוער שהפיק תוכניות טלוויזיה עבור הערוץ הקהילתי.
בשנת 1994, הוקמה במרכז להקת המחול "מוזע" על ידי המחלקה לאמנויות הבמה של עיריית תל אביב. בתחילת 2008, בעקבות חילוקי דעות מול הנהלת המרכז, פורקה הלהקה. בעיריית תל אביב החליטו להעמיד את הנהלת המרכז למחול למכרז, ובחרו בבני הזוג יערה דולב ועמית גולדנברג, מייסדי להקת המחול "דה דה דאנס". בני הזוג היו אומרים להקים במקום להקה חדשה בשם "להקת המחול תל אביב", בחסות עיריית תל אביב. אך הם עזבו לאחר שנה, מאחר שלא קיבלו את החופש האמנותי שרצו.
בין השנים 2005 עד 2008 נערך במרכז האירוע "ניסוי כלים", בניהול אמנותי של אמיתי יעיש בן אוזיליו. האירוע התקיים אחת לחצי שנה וביקש להעניק חשיפה ליוצרים עצמאים, במופעים של אמנות בין-תחומית, המשלבים מחול, תיאטרון, אמנות פלסטית, וידאו ארט, ועוד.
בשנת 2011, יזמו השחקן והבמאי יחזקאל לזרוב וסיגל פרץ, מנהלת המרכז, את פסטיבל "בוידעם". שמסגרתו הוצגו יצירות ביכורים של אמנים מובילים מסוגי מדיה שונים: צילומים, מיצבים, סרטי קולנוע, וידאו ארט, קטעי מחול, ספרות ועוד.
בשנת 2017, הוקמה בביכורי העיתים להקת המצוינות 'אנסמבל רקדנים' שמושכת אליה בני נוער רוקד מכל הארץ. במסגרת אנסמבל הרקדנים מחזקים הרקדנים הצעירים את יכולותיהם בבלט קלאסי ונחשפים ליצירותיהם של כוריאוגרפים מובילים. עד לעזיבת המבנה בהפטמן 6 פעל במרכז ביכורי העיתים המסלול להכשרת רקדנים בהנחיית נעמי פרלוב והוא עתיד לשוב לביכורי העיתים לאחר המעבר למבנה החדש. בין המורים המלמדים: מרים קופמן, נינה גרשמן, אייל דדון, ברק מרשל ועוד. תחום מרכזי נוסף הוא לימודי התיאטרון ובהם לימודי דרמה ומשחקי תיאטרון לילדים ולנוער מכיתה א' ועד יב' וכן, לימודי תיאטרון למבוגרים. במרכז ביכורי העיתים פועלות שתי קבוצות ייצוגיות: אנסמבל תיאטרון הנוער ואנסמבל תיאטרון המבוגרים. שתי הקבוצות מייצגות את ביכורי העיתים בפסטיבל סתיו תיאטרוני וכן מופיעות על בימות עירוניות ואחרות.
פעילויות נוספות המתקיימות במרכז ביכורי העיתים: השתלמויות מורים למחול בשיתוף משרד החינוך, לימודי יוגה ויניאסה, קורס קיץ בתיאטרון לילדים ונוער, קורס הקיץ הבינלאומי במחול, פעילויות קהילתיות, פעילויות לכל המשפחה ועוד. כמו כן פעל במקום בערבי חמישי ליין הדרכה ומסיבות סלסה משנת 1998 עד הריסת המבנה בשנת 2017, שהפך לליין הוותיק בישראל. בנוסף התקיימו במבנה ברחוב הפטמן פסטיבלים ואירועים גדולים בתחומי הבימה והאמנות החזותית, מפגשי יוצרים לכוריאוגרפים ולבמאים, מרכז תקשורת, מדיה דיגיטלית וטלוויזיה קהילתית.
מבנה.
בשנת 2015 החליטה עיריית תל אביב להעביר את המרכז למבנה חדש במגרש ציבורי שהוקצה במתחם "השוק הסיטונאי", במסגרת פרויקט הפיתוח שלו. זאת במקום תיאטרון גשר שקיבל את המגרש עובר מבנה חדש, אך עקב קשיי תקציב ויתר עליו. את המבנה ברחוב הפטמן 6 החליטה העירייה להרוס, לטובת הקמת בית ספר יסודי חדש. אולם בספטמבר 2016 בוטל הפרויקט לבניית מבנה ציבורי לתרבות במתחם "השוק הסיטונאי". בדצמבר 2016, הוחלט כי הפעילות של המרכז תועתק "זמנית" למבנה ברחוב לינקולן 16, עד שמשכנו הקבוע במיקום חדש, במגדל שיקום ברחוב הארבעה פינת לאונרדו דה וינצ'י (תוכנית "דרום הקריה- מתחם רשות השידור", בצדו המערבי של מתחם שרונה), יהיה מוכן. המבנה ברחוב לינקולן שימש בעבר כמרכזייה של חברת "בזק", והוקצו בו כ-1,000 מטרים רבועים, שאותם שכרה העירייה לחמש שנים. במרץ 2017, נהרס הבניין ברחוב הפטמן 6, ופעילות המרכז הועתקה באופן זמני לקמפוס אריסון לאמנויות, עד למעבר בקיץ 2018, למבנה ששופץ והותאם לכך ברחוב לינקולן 16.
בית הספר היסודי שנבנה במקום המרכז נפתח בספטמבר 2018, אך נסגר לאחר חודש, עקב ליקוי בנייה, ונפתח שוב רק כעבור מספר חודשים.
במרץ 2021, נמכר מתחם "בזק" בו פועל המרכז, לטובת הקמת מגדל מגורים, אך היזמים התחיבו להתיר למרכז לפעול במקום עד גמר חוזה השכירות.
בפרויקט "דרום הקריה - מתחם רשות השידור" (המשווק תחת השם "מגדלי לנדמרק") מוקמים שני מגדלים בני 50 קומות. היזמים התחיבו לבנות מבנה ציבור בן 7,000 מ"ר, בתמורה להגדלת זכויות הבנייה. מבנה זה עתיד לשמש את "מרכז ביכורי העתים", עם השלמתו ב-2024.
גרגוריו בארבאריגו
הקדוש גרגוריו ג'ובאני גאספרה בארבאריגו (באיטלקית: Gregorio Giovanni Gaspare Barbarigo; 16 בספטמבר 1625 - 18 ביוני 1697) היה קרדינל, בישוף ברגמו ופאדובה. נחשב לפפאביל (מועמד מוביל לכהונה כאפיפיור) בקונקלוות (כינוסים לבחירת אפיפיור) של 1689 ושל 1691 אך לא נבחר מסיבות פוליטיות. נודע כמלומד ופטרון של אוניברסיטת פדובה. בשנת 1761 הוכתר כמבורך על ידי קלמנס השלושה עשר ובשנת 1960 הכתירו יוחנן העשרים ושלושה כקדוש.
תולדות חייו.
נולד בוונציה כבן רביעי במשפחתו, אביו היה סנטור של הרפובליקה של ונציה. משפחתו הייתה אחת ממשפחות הסוחרים העשירות והחזקות בעיר והחזיקה שני ארמונות על גדות התעלה הגדולה (אחד מהם הוא פאלאצו בארבאריגו). בין קרוביו היו שני קרדינלים ובין אבותיו שניים שכיהנו כדוג'ים (דוכסי ונציה), מרקו בארבאריגו ואגוסטינו בארבאריגו. הוא התחנך על ידי מורה פרטי ולמד פילוסופיה, מתמטיקה, לטינית, יוונית עתיקה ומוזיקה. ב-1643 התלווה לשגריר ונציה למינסטר לדיונים שהתנהלו שם לקראת שלום וסטפליה ולאחר מכן המשיך וביקר בהולנד, פלנדריה ופריז לפני ששב ללימודים באוניברסיטת פדובה. במהלך שהותו במינסטר פגש בארבאריגו את שגריר האפיפיור לשיחות, הארכיבישוף פאביו קיגי (לימים האפיפיור אלכסנדר השביעי), שהפך למנטור שלו בהמשך חייו.
ב-1650 נכנס לפוליטיקה ונבחר לחבר מועצת הרפובליקה של ונציה (Collegio dei Savi) אולם חש שעיסוק זה אינו מושך אותו וב-1653 יצא לרומא על מנת להתייעץ עם הקרדינל קיגי. זה יעץ לו לבחור בקריירה בתחום המנהלי של הכנסייה הקתולית וכצעד ראשון לסיים את לימודיו לתואר דוקטור במשפט קאנוני. ב-25 בספטמבר 1655 קיבל בארבאריגו תואר דוקטור במשפט קאנוני ומשפט אזרחי ושלושה חודשים לאחר מכן הוסמך ככומר. באפריל 1656 הזמין אותו קיגי, כעת כבר האפיפיור אלכסנדר השביעי, לכהן כפקיד בבית הדין העליון של החותם הקדוש (Supremum Tribunal Signaturae Apostolicae), המוסד המשפטי העליון של העולם הקתולי. באותה עת לקח על עצמו גם את הטיפול בנפגעי מגפה שפגעה בטרסטוורה וטיפל בסעד לחולים ובקבורת הנפטרים.
ב-1657 מונה לבישוף ברגמו. באפריל 1660 הכתירו אלכסנדר השביעי לקרדינל. ב-1664 מונה לבישוף פאדובה. מתוך חזונו להמשיך במפעלו של קרלו בורומאו, אשר ייסד את המערכת הקתולית של סמינרים וקולג'ים להוראה והכשרה של פרחי-כהונה, פיתח בארבאריגו את הקולג'ים בשתי הדיוקסיות שלו (מרחבי שליטה של הבישוף) ברוח ועידת טרנטו שהחליטה לשפר את השכלתם של הכמרים והנזירים. כן תמך בלימודים גבוהים באוניברסיטאות ובפיתוח בתי דפוס. ב-1678 אישר לאלנה קורנרו פיסקופיה, תלמידת אוניברסיטת פדובה, לקבל תואר דוקטור לפילוסופיה (אך לא לתאולוגיה). בכך הייתה לאישה הראשונה לקבל תעודת דוקטור מאוניברסיטה. בין היתר נשא ונתן עם המלומד הדני ניקולאוס סטנו עד שהלה המיר את דתו לקתוליות ואף הוסמך אישית על ידי בארבאריגו לכומר (לאחר מכן יעץ בארבאריגו לאינוקנטיוס האחד עשר להסמיכו לבישוף).