סרטני נולדה במרחביה ולמדה במוסד החינוכי שומריה במשמר העמק. בהמשך למדה הוראה במכללת אורנים וסוציולוגיה ומדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב. פעילותה הציבורית החלה מטעם התנועה הקיבוצית. לאחר כהונתה כמזכירת הקיבוץ, החלה לפעול במסגרת התנועה הקיבוצית המאוחדת ובמפ"ם. בשנת 1971 נבחרה לראשונה כחברת הוועד הפועל של הקיבוץ הארצי. בשנים 1976–1984 הייתה מרכזת מחלקת החברות במפלגה וראש סיעתה בנעמת.
בשנת 1984 נבחרה לכנסת ה-11 מטעם חטיבת מפ"ם במפלגת המערך, ועם כניסת המערך לממשלת האחדות נמנתה עם הפעילים לפילוגה. פעלה כחברה בוועדת החינוך והתרבות והובילה לחקיקת חוק חינוך מיוחד.
בבחירות לכנסת ה-14 הוצבה במקום ה-90 ברשימת מרצ, בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-108, בבחירות לכנסת ה-19 הוצבה במקום ה-111 ובבחירות לכנסת ה-20 במקום ה-105.
במקצועה אשת חינוך. בעבר מנהלת בית הספר האזורי בעמק יזרעאל. הייתה נשואה לאמן אריה סרטני.
אלכסנדר איסיביץ' סולז'יניצין
מצרע
מאלאיה
חייקה גרוסמן-אורקין
גרנדירים
קמיקאזה
שרה מרום שלו
שרה מרום שלו (נולדה ב-23 בספטמבר 1934) היא חברת הכנסת ה-17 לשעבר מטעם סיעת גיל.
ביוגרפיה.
מרום שלו נולדה בי"ד בתשרי ה'תרצ"ה, 23 בספטמבר 1934 בדורוחוי, רומניה ועברה בה את מלחמת העולם השנייה. מתוך משפחה של שש נפשות, שרדו את השואה רק שלוש – מרום שלו, אחיה, ואמם. הם העפילו לארץ ישראל, גורשו על ידי הבריטים לקפריסין ולאחר מכן שהו במחנה עתלית. כששוחררו, שוכנו בשכונת שעריים ברחובות. אחיה של מרום-שלו נהרג במהלך קרבות התקומה במדינת ישראל והיא נשארה עם אמה.
עבדה בעיריית רחובות ושימשה יו"ר ועד עובדי העירייה. מאז פרישתה, במהלך שנות השמונים, עומדת בראש ארגון הגמלאים של העירייה.
בבחירות לכנסת ה-17 התמודדה מטעם מפלגת הגמלאים ונבחרה לכנסת לאחר שמוקמה שביעית ברשימתה. כחברת כנסת, הייתה חברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדה לקידום מעמד האישה ובוועדה המיוחדת לבעיית העובדים הזרים, ומ-19 בנובמבר 2007 גם בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות. בנוסף, עמדה בראש השדולה למען ניצולי השואה.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה מרום שלו תיקון לחוק נכי המלחמה בנאצים, המתיר לנכה המתייצב בפני ועדה רפואית מכוח החוק להתלוות בשני מלווים. כן יזמה תיקון לחוק התכנון והבניה, הקובע כי תוכנית מתאר מקומית תכלול הוראות לגבי הימנעות מפגיעה בצמחייה ובערכי טבע, נוף ומורשת, וכן הוראה לפיה בין שימושי הקרקע הנקבעים בתוכנית יש לקבוע גם שטחים ציבוריים פתוחים.
התפלגות הסיעה.
ב-28 באפריל 2008 הגישה יחד עם חבריה לסיעת גיל, משה שרוני ואלחנן גלזר לוועדת הכנסת בקשה להתפלג מהסיעה ולהקים סיעה עצמאית בשם "צדק לגמלאים". ב-4 במאי כינסו השלושה מסיבת עיתונאים משותפת עם גאידמק ובה הודיעו על הקמת סיעה חדשה בכנסת בשם "צדק לגמלאים". לאחר שוועדת הכנסת דחתה פעמיים את בקשת ההתפלגות בעקבות חשד לאי-חוקיות בהסכם עם גאידמק, אישרה הוועדה ב-2 ביוני את בקשת ההתפלגות, וזאת לאחר שהשלושה הודיעו כי ניתקו כל קשר עם גאידמק. עוד בטרם אושר הפילוג, החליטה סיעת גיל כי מרום שלו תישאר הנציגה מטעמם רק בוועדה לקידום מעמד האשה.
לבסוף, ולאחר שבוטל ההסכם עם גאידמק, אישרה ועדת הכנסת ב-2 ביוני את התפלגות הסיעה ואת הקמת סיעת "צדק לזקן". ב-15 באוקטובר, בעת נסיונותיה של ציפי לבני להקים ממשלה חדשה בראשותה, הודיעו ראשי שתי הסיעות על איחוד מחודש. חבר הכנסת גלזר הודיע כי ישאר בסיעת היחיד "צדק לזקן".
חיים אישיים.
כיום מתגוררת מרום שלו ברחובות, גרושה ואם לשניים.
שרה מרום
ליה שמטוב
ליה שמטוב (נולדה ב-25 במאי 1958) היא ראש נציגות הסוכנות היהודית באוזבקיסטן וקזחסטן. בעבר כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו וכחברת מועצת העיר נוף הגליל.
ביוגרפיה.
שמטוב נולדה בצ'רנוביץ, אוקראינה. בשנת 1958, לאחר שסיימה לימודים תיכוניים בעיר וקיבלה תעודת בגרות, היא החלה ללמוד באוניברסיטת צ'רנוביץ' בפקולטה להנדסת אלקטרוניקה. בעקבות פתיחת שערי ברית המועצות, הפסיקה את לימודיה ועלתה לישראל. בשנת 1980 הגיעה עם הוריה למרכז הקליטה בנוף הגליל, ועד היום היא תושבת העיר.
חייה הפוליטיים.
באמצע שנות ה-90 החלה שמטוב לעסוק בפעילות פוליטית, והצטרפה לליכוד. בשנים 1998–2003 כיהנה כחברת מועצת העיר בנוף הגליל באמצע כהונתה זו חברה לאביגדור ליברמן ונמנתה עם המייסדים של מפלגת ישראל ביתנו. בשנת 2003 נבחרה בשנית למועצת נוף הגליל
לקראת הבחירות לכנסת ה-17, הוצבה שמטוב במקום ה-11 ברשימת מפלגת ישראל ביתנו לכנסת. בבחירות עצמן, זכתה המפלגה ב-11 מנדטים ושמטוב נבחרה לכנסת. ב-2009 התמודדה פעם נוספת לכנסת ה-18 במקום ה-11 של רשימת ישראל ביתנו ונבחרה לקדנציה נוספת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הכריזה כי בכוונה לא להתמודד בשלישית ברשימת ישראל ביתנו, וכי היא מתכוונת להתמודד במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 לראשות העיר נוף הגליל כנציגת המפלגה. בבחירות למועצה זכתה רשימת ישראל ביתנו במנדט אחד בלבד, ושמטוב, שלא זכתה בראשות העירייה, נבחרה למועצת העיר. כיום (2019) היא משמשת כראש משלחת הסוכנות היהודית לאוזבקיסטן וקזחסטן.
פעילותה הפרלמנטרית.
הייתה יושבת-ראש הועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ה-17, חברה בוועדת הכנסת, חברה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברה בוועדת העלייה הקליטה והתפוצות, חברה בוועדת המדע והטכנולוגיה וחברה בוועדת המשנה לסחר בנשים.
שימשה כחברה בשדולות רבות בכנסת. בכנסת ה-17 היא כיהנה כיושבת ראש של השדולה למאבק בהשלכות תוכנית ויסקונסין, השדולה למאבק למען עובדי הקבלן והשדולה למען הנכים הכלליים בישראל והייתה חברה בשדולות נוספות.
בכנסת השמונה עשרה היא כיהנה כיושבת ראש של שמונה שדולות בהן היא החברה היחידה: השדולה למען רווחת תושבי חיפה והצפון, השדולה הירוקה בכנסת, השדולה למען שימור התרבות ושפת היידיש, השדולה למען עסקים ירוקים, השדולה למען בריאות האישה והילד, השדולה למען המאבטחים, השומרים וממוני הביטחון, השדולה לגאולת הקרקע לטובת העם היהודי והשדולה למען חיזוק הקשרים והיחסים עם הנוצרים האוונגליסטיים. כן כיהנה כיושבת ראש השדולה למען הגליל והנגב, בה היה חבר איתה גם ישראל חסון. כן כיהנה כחברה בשלוש שדולות נוספות. ביוני 2012 מונתה לתפקיד סגנית יו"ר הכנסת וכיהנה בתפקיד זה עד תום הכנסת ה-18.
פרשת איילים-ישראל ביתנו.
לפי אחד מסעיפי כתב האישום כנגד סטיבן לוי וראשי איילים, הסכימו אנשי איילים לתת תפקיד לשמטוב, בתמורה להעברת תקציבים לעמותה.
חיים אישיים.
שמטוב נשואה לנחום והיא אם לשני ילדים.
קרב חדשה
קרב חדשה ("אדסה") הקרב השביעי במרד החשמונאים, התנהל ב־161 לפנה"ס בין הממלכה הסלאוקית לצבא יהודה בפיקודו של יהודה המכבי מצפון לירושלים, והסתיים בניצחון המכבים ובנפילת המצביא הסלווקי.
רקע פוליטי.
ליסיאס, שליט הממלכה הסורית־סלאוקית בפועל ואפוטרופוס המלך הינוקא אנטיוכוס החמישי, הצליח לדחוק את רגליו של פיליפוס (שותפו להנהגה בממלכה) ולהביסו. דמטריוס הראשון, בנו של סלאוקוס הרביעי, ברח מרומא והגיע לטריפולי, שם הכתיר את עצמו למלך, ובעזרת הצבא שגייס והתמיכה שזכה לה בתחומי הממלכה הסלאוקית, תפס והוציא להורג את אנטיוכוס החמישי ואת ליסיאס (162 לפנה"ס).
דמטריוס, שנודע כמלך תקיף השואף לחולל סדר בממלכתו, נעתר לטענותיה של משלחת אלקימוס, הכהן הגדול המתיוון, והמתיוונים, שטענה כי יהודה המכבי מטריד ומסכן את המתיוונים ואת תומכי המלך. כתגובה, מינה דמטריוס את ניקנור למושל יהודה ושיגר לאזור את המצביא בקכידס, כשהמטרה הייתה לחזק את הנהגתו של אלקימוס בקרב היהודים. בואם של ניקנור ובקכידס ליהודה ועימם אלקימוס וכניסתם לירושלים חוללו מפנה דרמטי באירועים. בפעם הראשונה התפלג המחנה של מתתיהו לשתי קבוצות: הסופרים והחסידים תמכו באלקימוס, הן משום שהשתייך, בשונה ממנלאוס קודמו, לבית כהונה מקובל ורשמי, והן משום שהיהודים זכו לאוטונומיה גם דתית וגם מדינית והגיעו להישגים נאים, ועל כן סברו שאין טעם להמשיך במרד. לעומתם תמכו המכבים בכהונה ממשפחת צדוק בלבד ופקפקו בכוונותיהם של בקכידס, ניקנור ובעיקר אלקימוס. יהודה ואנשיו עזבו את ירושלים והתכוננו לבאות. אלקימוס, שבטח בסיוע הסלאוקי, החל לפגוע במתנגדיו, ובעיקר בתומכי יהודה המכבי. צעד זה גרם להתלקחות דמים בין שני המחנות. אלקימוס פנה לדמטריוס בבקשת עזרה וזה האחרון הורה לניקנור להתערב ולהפעיל נגד המורדים את צבאו.
ניקנור הגיע עם צבאו לירושלים, אך במקום ישר לצאת למלחמה, ניסה בתחילה להערים על יהודה המכבי וקבע איתו פגישה. יהודה ואחיו קיבלו את ההזמנה והגיעו לפגישה. ברגע האחרון זיהה יהודה המכבי את המארב וברח. ניקנור נערך לקרב עם צבאו של יהודה, שפרץ בכפר שלמה. בקרב זה נוצח הצבא הסלאוקי, ונסוג למצודת החקרא שבירושלים.
ניצחונו של יהודה הבהיר לניקנור כי המרחב שמצפון לירושלים נתון לשליטתו של יהודה וכי הוא נתון בסכנת מצור. ניקנור איים על הכהנים בהחרבת המקדש, אך יהודה לא סר למרותם. על פי בצלאל בר כוכבא, ניקנור התכוון לקחת את בית המקדש כבן ערובה, האיום נועד למנוע מהחשמונאים מלהסתער על ירושלים ולנסות לכבוש אותה. והסכנה אכן מנעה מיהודה להטיל מצור על מצודת החקרא, והעדיף להמתין לו לרגע שיצא מהעיר.
פיקוד.
ניקנור, בכיר בצבא הסלאוקי מונה למושל צבאי ואזרחי (סטרטגוס). מקום מושבו היה עם כוחות הסלאוקיים ששהו במצודת החקרא. בקרבות הקודמים היו לו הישגים מעורבים, בכפר דסאו הוא ניצח כוחות חשמונאים אך נחל מפלה בקרב כפר שלמא.
צבאות.