בני אדם לא רק מבצעים פעולות אלא גם מסוגלים להפגין שליטה עצמית, מסוגלים להעריך את הבחירות, המטרות והמעשים שלהם באופן כזה שהם יכולים לגבש את הכוונות והמניעים שלהם. כלומר, סוכן מוסרי הוא מי שמסוגל להרהר בהשלכות בחירותיו, לקחת בחשבון את הדרישות המוסריות של האחר ולבחור את ההתנהגות שלו. אולם לא כל בני האדם הם סוכני מוסר משום שלא כולם מסוגלים לשקול בדעתם, להבין את השלכות מעשיהם או לבצע שכילה מוסרית ולהבחין בין טוב לרע (למשל תינוקות, ילדים קטנים או לוקים קשות בשכלם או בנפשם). מוגבלות שכלית או מוגבלות נפשית עלולות להשפיע על המסוגלות לשכילה מוסרית, וללא היכולת לשיפוט מוסרי ולרגשות מוסריים כמו אמפתיה וחרטה - לא ניתן לייחס סוכנות מוסרית מלאה שהיא התנאי לאחריות מוסרית, ולכן לא מוטלת על סוכנים אלו החובה לנהוג לפי הדרישות המוסריות, ואין לגנות או לשבח אותם מוסרית על מעשיהם. בזירה המשפטית, סוכנות מוסרית נלקחת בחשבון כאשר מגדירים את מידת האחריות של סוכן מסוים על מעשיו (למשל: כשקובעים את מידת האחריות הפלילית של ילד בן 5 שגנב או את מידת אחריותו הפלילית של פורע חוק שלוקה בנפשו).
סוכנות מוסרית בשיח המודרני.
על פי המסורת הפילוסופית, רק בני אדם יכולים להיות סוכני מוסר אולם בספרות המודרנית, קיימות גישות לפיהן גם קולקטיב (חברות, קבוצות, ארגונים וכדומה), רובוטים ובעלי חיים מסוימים עשויים להיות סוכני מוסר. הגדרתם כסוכני מוסר תלויה בבחירת הקריטריונים לסוכנות מוסרית. היכולות המקושרות לרוב לסוכנות מוסרית הן מודעות, מודעות עצמית, רציונליות, אוטונומיה, אינטלקט, היכולת להתעלות מעל התשוקות ולפעול בהתאם לחוק המוסרי, היכולת לפעול באופן אלטרואיסטי והיכולת לחוש רגשות מוסריים כמו חרטה ואמפתיה. לאור קריטריונים אלו, קיימות מגבלות שמקשות על תפיסת קולקטיב, רובוטים ובעלי חיים כסוכני מוסר, אולם קיימות תאוריות לפיהן היכולות הללו אינן הכרחיות כדי לאחוז בסוכנות מוסרית, ולפיהן - גם מי שאינם אוחזים ביכולות המקובלות יכולים להיחשב לסוכני מוסר במובנים מסוימים.
משתתפי מוסר.
משתתף מוסר או נפעל מוסר (באנגלית: Moral patients) הוא מי שזכאי למעמד מוסרי (באנגלית: Moral standing או Moral Status), קיימת חובה מוסרית להתחשב בו מוסרית עבור עצמו (כתכלית ולא כמטרה) ולכן הוא חלק מהמעגל המוסרי. לפי הגישה המקובלת, סוכני מוסר הם גם משתתפי מוסר. לפי קאנט, רק סוכני מוסר קיימים בעולם כתכלית, לכן רק הם יכולים להיות משתתפי מוסר ולזכות בהתחשבות מוסרית. קאנט אמנם טוען כי אין להתאכזר לבעלי החיים, אולם לא משום שלבעלי החיים עצמם מגיעה התחשבות מוסרית, אלא משום שאכזריות כלפיהם עלולה להוביל לאכזריות כלפי בני אדם רציונליים, שהם, ורק הם, קיימים כתכלית. הגישה לפיה רק סוכני מוסר הם משתתפי מוסר, אינה מקובלת על פי רוב משום התפיסה הרווחת לפיה ישנם מי שזכאים להגנה מוסרית אף על פי שהם לא מסוגלים לתפקד כסוכני מוסר (תינוקות, לוקים קשות בשכלם ובנפשם, בעלי חיים וכדומה). הפילוסוף טום ריגן מערער על ההנחה שרק לסוכני מוסר מגיע מעמד מוסרי בטענה שהנחה זו שרירותית. לטענתו, כל מי שיש לו מאפיינים שמביאים לכך שניתן לפגוע ברווחתו הוא סובייקט של החיים ולכן זכאי להתחשבות מוסרית. גם הפילוסוף אלסטייר נורקרוס מחזיק בעמדה דומה לפיה העובדה שלבעלי חיים אין מסוגלות לסוכנות מוסרית אינה רלוונטית למעמד שלהם כמשתתפי מוסר. לטענתו, מעמד של משתתף מוסר אינו פרס לסוכני מוסר אלא נובע משיקולים אחרים.
הרחבת המעגל המוסרי.
מבחינה היסטורית, הזכאות להיכלל במעגל המוסרי (הזכאות להגנה ולהתחשבות מוסרית כמשתתף מוסר) הייתה כרוכה ביכולת לשיקול דעת ולרציונליות, כך שרק מי שהוגדר כסוכן מוסרי היה זכאי להיכלל במעגל המוסרי. האישור להיותו של פרט סוכן מוסרי הותנה באמצעות שיוכו לגזע, אתניות, מגדר או מעמד מסוימים בהנחה כי שיוך זה הוא מה שמקנה רציונל והבחנה בין טוב לרע. הפתגם מימי הביניים 'ילדים צריכים להיראות ולא להישמע' (באנגלית: 'children are to be seen but not heard'), שהתייחס תחילה רק לנשים צעירות, ולאחר מכן - לילדים בכלל, מבטא תפיסה לפיה ניתן להתחשב במי שאינם סוכני מוסר לפי שיקול דעתם של סוכני מוסר בלבד, אולם אין לשמוע את עמדתם של אלו שלא מסוגלים לרציונליות. גישה זו פגעה לאורך השנים במעמדם המוסרי של נשים וילדים, וגם של אילמים ולקויי שמיעה. לאורך ההיסטוריה המעגל המוסרי התרחב וכלל עם הזמן עוד ועוד קבוצות שהתווספו אליו. הרחבת המעגל המוסרי לוותה בדרך כלל במחלוקות פילוסופיות עזות ואף באלימות במהלך יישומן.
לפי אריסטו, רק גברים יוונים משכילים, אמידים ובעלי כוח יכולים להיות מוגדרים כסוכני מוסר והם היחידים שיכולים להיות משתתפי מוסר. לסוכן המוסר, לתפיסתו של אריסטו, יש חובות מוסריות רק כלפי סוכני מוסר אחרים. אריסטו טען שיהיה זה חכם מצידם של סוכני מוסר לנהוג יפה בילדים, בנשים, בעבדים, בגברים לא יוונים ובגברים יוונים ממעמד נמוך, אולם אין חובה כזו משום שהם לא משתתפי מוסר. על פי אריסטו, המעגל המוסרי כלל את האליטה הגברית היוונית בלבד. העמדה של אריסטו לא נשענה על ידע אמפירי אלא על הנחות מוצא לגבי טבעם הקבוע של נשים, עבדים וכל מי שאינו גבר יווני משכיל ואמיד. אם היה למשל נתקל באישה עם יכולות כמו של יווני משכיל - במקום להרחיב את המעגל המוסרי כך שיכלול גם נשים, הוא היה טוען שהיא פשוט לא באמת אישה. משום כך, לא ניתן לתקן את עמדתו של אריסטו על בסיס נתונים אמפיריים.
בעידן הנאורות, המעגל המוסרי התרחב עם גישתו של קאנט לפיה האוטונומיה והרציונליות הן הבסיס לסוכנות מוסרית ולהתחשבות מוסרית. בניגוד לאריסטו שהתבסס על מעמד כלכלי, השכלה ומעמד חברתי, קאנט טען כי קריטריונים אלו לא רלוונטיים למעמד המוסרי אלא רק היכולות לרציונל ולאוטונומיות. למרות הרחבת המעגל, קאנט לא כלל את הנשים ואת בני האדם שאינם לבנים בתוך המעגל המוסרי בטענה כי נשים ובני אדם לא לבנים אינם אוטונומיים ואינם רציונליים. לתפיסתו, נשים מוגבלות ביכולתן האינטלקטואליות והשכליות, הן מונעות ממקום של תשוקה ורגש ותפקידן בחברה מוגבל לטיפוח הגברים. גברים לא לבנים היו לתפיסתו בעלי תכונות ומטרות דומות לאלו של הנשים. עם זאת, בהשוואה לגישה האריסטוטלית, קאנט הרחיב את המעגל המוסרי בכך שכלל בו את כל הגברים הלבנים שמפותחים שכלית כהלכה. משום שתורתו נשענת על יכולות שניתן לבחון אמפירית, ניתן היה בעתיד לתקן את התאוריה שלו על בסיס ידע אמפירי כך שתכלול גם נשים ובני אדם לא לבנים. מבקריו של קאנט שהסכימו עם קביעת היכולות של רציונליות ואוטונומיה כקריטריון להתחשבות מוסרית, טענו כי קאנט צדק לגבי המאפיינים אולם שגה לגבי הקבוצות שאוחזות בהם. עם הזמן, המעגל המוסרי התרחב לפי התאוריה של קאנט עד שכלל את כל בני האדם הבוגרים. במאה ה-19, התועלתנות הרחיבה את המעגל המוסרי אף יותר, כאשר אבי התועלתנות, ג'רמי בנת'ם, טען בנושא זכאותם של בעלי החיים למעמד המוסרי כי "השאלה כלל אינה 'האם הם מסוגלים לשקול בדעתם?' או 'האם הם מסוגלים לדבֵּר?' אלא 'האם הם מסוגלים לסבול?'". התועלתנות, בניגוד לתאוריה הקאנטיאנית, לא ראתה ברציונל ובאוטונומיה קריטריונים למעמד מוסרי אלא הרחיבה את המעגל המוסרי על בסיס קריטריון התחושתיות (היכולת לחוש סבל והנאה). קריטריון זה מכניס למעגל המוסרי את התינוקות, הילדים הקטנים, הלוקים קשות בשכלם ובנפשם ואת בעלי החיים.
ישראל - פרמייר טק
ישראל פרמייר–טק או Israel–Premier Tech, הידועה גם בשמותיה הקודמים Israel Cycling Academy (תרגום: האקדמיה הישראלית לרכיבה על אופניים) ו-Israel Start-Up Nation (תרגום: אומת הסטראט אפ של ישראל), היא קבוצת אופניים ישראלית בדרג ה-UCI World Tour של האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI). הקבוצה החלה להתחרות בשנת 2015. בסיסה בישראל והיא משתתפת בסבב המרוצים העולמי של ה-UCI.
היסטוריה.
הקבוצה הושקה בנובמבר 2014 על ידי צוות שהצהיר על מטרה של פיתוח רוכבי אופניים צעירים, במיוחד מישראל. המימון של המיזם בתחילתו היה של איש העסקים, חובב רכיבת אופניים, רון בר און. חברו אליהם הרוכב הישראלי, רן מרגליות וסוכנו - רוכב העבר האיטלקי, ג'ובאני לומברדי המקורב לרוכב המפורסם, פטר סאגאן. שמו של סאגאן צורף למיזם כמי שאמור לתת חסות רעיונית למיזם פיתוח רוכבים צעירים ממדינות כמו ישראל ומדינות מזרח אירופה כגון: צ'כיה, סלובקיה ופולין.
הניצחון הראשון של הקבוצה במרוץ בישראל היה במרוץ פתיחת העונה באורים, בינואר 2015, והושג על ידי הרוכב הפולני, פטריק טלאגה. הניצחון הראשון של הקבוצה במרוץ UCI היה בקטע הרביעי של טור ד'אזרבייג'ן ב-2015, והושג על ידי הרוכב הצ'כי דניאל טורק. ב-2016 חבר למיזם איל הנדל"ן הקנדי-ישראלי סילבן אדמס והזרים כסף נוסף שאפשר לקבוצה להתקדם ב-2017 לדרג פרו קונטיננטל.
ב-17 במרץ 2018 נטלה הקבוצה חלק במרוץ מילאנו - סן רמו; השתתפות ראשונה במרוץ המשתייך לחמשת המונומנטים.