עד ימינו, הראמאיאנה תופסת מקום מרכזי בהינדואיזם ובתרבות הפופולרית בהודו. סיפורי הראמאינה מושרים במקדשים, והיא עובדה לסדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה ההודית בשנות השמונים, ושזכתה לפופולריות רבה ביותר. מאז שידור הסדרה ועד היום, עמדה הראמאיאנה במוקד של מחלוקות וסערות פוליטיות, הנוגעות לשאלה למי יש את הזכות לספר את האפוסים העתיקים של תת-היבשת ההודית, ומאילו נקודות מבט; בעוד סדרת הטלוויזיה התקבלה באהדה רבה בחוגים רחבים, מאמרים אקדמיים מסוימים זכו להתנגדות ולמחאה מצד קבוצות המזוהות עם הימין ההינדי הלאומני, ואף בחלק מהמקרים הוצאו מספרי הלימוד בחלק מהאוניברסיטאות.
תמצית העלילה.
ספר ראשון: בָּל קָנְדָה (ספר הנעורים).
הסיפור מתחיל בקורבן שמקריב דָּשָרָתְהָה מלך אָיוֹדְהיָה לאש הקדושה כדי לבקש צאצאים. בקשתו נענית ושלוש נשותיו יולדות לו בנים: המלכה קָאוּשָלְיָה יולדת את ראמה הבכור, קָאיקֵיִי את בְּהָארָאטָה וסוּמִיטְרָה את התאומים לָקְשְמָנָה ושָטְרוּגְהנָה. בילדותם נשלחים ראמה ולקשמנה אל החכם וִישְוָומִיטְרָה כדי להגן עליו מפני שד שמפריע לו בעיסוקיו הפולחניים.
כשמסתיימת שהותם אצל וישוומיטרה מגיעים האחים לסְוָויָמְוָורָה (תחרות לבחירת חתן) לנסיכה סיטה, בתו של גָ'נָקָה מלך מִיטְהִילָה. המלך מציב למחזרים אתגר: מי שימשוך את מיתר הקשת של שִיוָוה, קשת שאיש מעולם לא הצליח להניף, יזכה בסיטה. ראמה מושך במיתר ללא קושי, ואף שובר את הקשת לשני חלקים. החתונה נערכת זמן קצר לאחר מכן, ראמה וסיטה חוזרים לאיודהיה וחיים בה חיי זוגיות אידיליים.
ספר שני: איודהיה קָנְדָה (ספר איודהיה).
כעבור זמן מחליט דשרתהה לוותר על כיסאו ולפרוש לחיים רוחניים ביער. באופן טבעי הוא קובע שבנו בכורו ראמה יירש את הממלכה, ובהתייעצות עם אסטרולוגים נקבע יום לטקס ההכתרה. אלא שבינתיים המשרתת הזקנה מָנְטְהרָה מסיתה את המלכה קאיקיי נגד קאושליה צרתה, אמו של המלך המיועד; ביום שלפני מועד ההכתרה היא דורשת מדשרתהה שיפרע חוב שחב לה מאז שהצילה את חייו במלחמה, וימליך את בנה במקום את ראמה, ואת ראמה ישלח לגלות של ארבע עשרה שנה. דשרתהה נאלץ לעשות כמצוותה.
ספר שלישי: אָרָנְיָה קָנְדָה (ספר היער).
ראמה עוזב את איודהיה בלוויית סיטה אשתו ולקשמנה אחיו, ונודד ביער. כשבהאראטה חוזר לעיר ומגלה את אשר אירע הוא מתפרץ בזעם על אמו קאיקיי, ויוצא ליער כדי לשכנע את ראמה לחזור לעיר ולמלוך. ואולם, ראמה מכריז באוזני בהאראטה שלעולם לא יפר את הבטחתו של אביו. בהאראטה מבקש מראמה את סנדליו, ומניח אותם על כס המלכות, כסמל לכך ששלטונו של בהאראטה הוא זמני, והריבון האמיתי באיודהיה נותר ראמה.
בהמשך הספר מנסה השֵדה שוּרְפָּנַקְהָה, אחותו של מלך השֵדים רָאוָונָה, לפתות את ראמה, בעוד ראמה שומר על נאמנותו המוחלטת לסיטה. בזעמו על מזימתה של השדה, לקשמנה חותך את אפה. שוּרְפָּנַקְהָה חוזרת לאחיה ראוונה, אשר שולח צבאות להילחם בראמה ולקשמנה. משאלה מובסים, הוא מחליט לחטוף את סיטה כנקמה. הוא שולח את דודו, השד מָרִיצָ'ה, להתחפש לצבי מוזהב כדי למשוך אחריו את ראמה. ראמה חושד שמדובר בתכסיס, אך סיטה מפצירה בו לצוד את הצבי. לבסוף הוא יוצא לצוד את הצבי לאחר שהשׁביע את לקשמנה לא לעזוב את סיטה ללא הגנה. ראמה משיג את הצבי ויורה בו חץ, אך הלה חוזר מיד לדמותו של מריצ'ה, וצועק בקולו של ראמה לעזרה. לקשמנה, נאמן לשבועתו שלא לעזוב את סיטה, לא יוצא לעזרת ראמה הקורא כביכול לעזרה. בתגובה, סיטה מאשימה אותו שהוא מעוניין במותו של ראמה כדי לרשת את מקומו כבעלה. נוכח האשמה חומרה זו, לקשמנה עוזב את סיטה, לא לפני שהוא משרטט סביבה מעגל שאם תישאר בתוכו לא יפגע בה דבר. בינתיים ראוונה מופיע לפני סיטה בתחפושת של בראהמין עני ומבקש ממנה נדבה. היא יוצאת מן המעגל כדי להגיש לו אוכל, ואז, כשהיא חסרת מגן, הוא לובש שוב את דמות השד ולוקח אותה במרכבתו המעופפת לממלכת השדים לָנְקָא.
ספר רביעי: קִישְקִינְדְהָה קנדה (ספר קישקינדהה, או ממלכת הקופים).
ראמה ולקשמנה יוצאים לחפש את סיטה. בתחילת מסעם פוגשים השניים את הנשר גָ'אטָאיוּ, שבכוחותיו האחרונים מספר להם כי הוא ניסה קודם לכן לחלץ את סיטה מידיו של ראוונה. הם ממשיכים בדרכם דרומה, בעקבות נבואה שניתנה להם, ומגיעים לממלכת הקופים. שם הם פוגשים את סוּגְרִיוָוה, אחיו של מלך הקופים בָּאלִי, ואת הָנוּמָן, יועצו של סוגריווה. ראמה מסייע לסוגריווה לזכות בממלכת הקופים באמצעות מעשה בעייתי מבחינה מוסרית: קיום דו-קרב בין השניים, שבמהלכו ראמה יסתתר בקרבת מקום ויירה במפתיע חץ בגבו של בָּאלִי. סוגריווה מאמץ את הצעתו של ראמה, והשניים מיישמים אותה בהצלחה.
ספר חמישי: סונדרה קנדה (ספר הָנוּמָן).
סוגריווה מוכתר למלך הקופים ומתגייס לעזרתו של ראמה. הוא שולח את הקופים והדובים, בראשותו של הנומן, לכל קצות תבל, וטבעתו של ראמה בידו. בסופו של דבר מגלה הנומן שסיטה מוחזקת באי לנקא (ככל הנראה סרי לנקה של היום); הוא עף לשם ומוצא את סיטה, שזכתה בינתיים ליחס הגון משׁוֹבָהּ: הוא הקציב לה שנה להיענות לו מרצונה. הנומן נעזר בוִיבְּהִישָנָה, אחיו של ראוונה וחסיד של ראמה (שהוא, כזכור, גם אל), ומוצא את סיטה בארמונו של ראוונה. בעמל רב (בין היתר באמצעות הטבעת) מצליח הנומן לשכנע את סיטה שהוא אכן בא בשליחותו של ראמה, אך סיטה מסרבת לברוח עמו, שכן חוקי הכבוד מחייבים את ראמה לבוא לשחררה בעצמו. בדרכו חזרה לראמה עוצר הנומן כדי להתגרות בשומרים, ואלה מבעירים את זנבו כעונש. הנומן משתמש בזנב הבוער כדי להעלות את לנקא כולה באש, הנומן נמלט מהאש אך ידיו שחורות מפחם.
ספר שישי: יוּדְהָה קנדה (ספר המלחמה).
מששמע שסיטה מוחזקת בלנקא, מחליט ראמה להצילה. צבא הקופים והדובים עורם שורה ארוכה של סלעים שמגשרים על הים בין היבשת ללנקא. הקרב עם צבאו של ראוונה מסתיים בניצחונו של ראמה, שהורג את ראוונה. הוא מפקפק בדבריה של סיטה שהיא שמרה לו אמונים בתקופת שביה. סיטה קוראת לאל האש ומבקשת ממנו לעבור את מבחן האש, שיקבע אם היא דוברת אמת. חפותה של סיטה מוכחת, והזוג שב לאיודהיה אחרי ארבע עשרה שנות גלות. שלטונו של ראמה באיודהיה נחשב למופת של שלטון קשוח אך צודק.
ספר שביעי: אוּטָרָה קנדה (הספר שמעבר).
שמועות על חוסר הנאמנות של סיטה בשבי ממשיכות לרדוף את ראמה. אף על פי שעברה את מבחן האש, הוא מחליט לגרשה מממלכתו והיא נושאת את בנו ברחמה. ביער שאליו גורשה נולדים לסיטה תאומים. הם פוגשים את ואלמיקי, והוא מספר להם את כל מאורעות האפוס. התאומים פוגשים את אביהם ומספרים לו את ששמעו; ראמה מתמלא חרטה ומצווה להחזיר את סיטה לאיודהיה. אלא שזו מבקשת מהאדמה לבלוע אותה כדי לא לחזור.
סרטים.
סרטים רבים נעשו בהודו ובארצות נוספות המבוססות על העלילה של האפוס.
ב-2008 יצא מחזמר באנימציה בשם "סיטה שרה בלוז" שהוא עיבוד מודרני לסיפור.
רמיינה
רמאינה
ראמאינה
יהדות תוניסיה
יהדות תוניסיה היא קהילה יהודית באזור תוניסיה שבצפון אפריקה, המאופיינת בשורשים הטרוגניים, כולל חלקים שמקורותיהם קדומים מאוד, עוד בטרם היות האימפריה הרומית, לפני כ-2,300 שנים. כיום יש בתוניסיה כ-1,500 יהודים, רובם באי ג'רבה. רבים מיהודי ג'רבה ותוניסיה שעלו לישראל התיישבו בירושלים, בנתיבות וביישובי הדרום, בהם באר שבע, אופקים, תלמים, איתן, זמרת, גילת, שרשרת, בית הגדי וברכיה.
בעת העתיקה.
נחום סלושץ, שהיה חוקר כתובות פיניקיות וביקר במהלך מסעות החקר שלו גם אצל הקהילות היהודיות בצפון אפריקה, מציין בספרו האי פליא (האי ג'רבה), שיצא בעקבות שני ביקוריו באי במחצית הראשונה של המאה ה-20, שעל פי מסורת בעל פה בקרב יהודי ג'רבה, הם הגיעו לתוניסיה יחד עם הפיניקים יוצאי הערים צור וצידון שהגיעו באוניות, בין היתר, גם לאזור שקרוי היום תוניסיה. אחת המושבות הראשונות שהוקמו באזור, ושימשה כתחנת סחר, היא קרתגו, ליד עיר הבירה תוניס של היום. עיר זו נחרבה לחלוטין, בתקופה מאוחרת יותר על ידי האימפריה הרומית, לאחר סדרה של מלחמות ביניהן על ההגמוניה באזור זה של אגן הים התיכון. השרידים המצויים באתר היום הם, ברובם, של העיר הרומית שהוקמה על חורבותיה.
לדעת יוסי פרי בספרו "בלאד אלפאל וליסמין", היהודים שהצטרפו לסוחרים הפיניקים היו בני שבט זבולון. בני השבט התברכו על ידי יעקב אבינו
בברכה: "זבולון לחוף ימים ישכון, והוא לחוף אוניות, וירכתו על צידון" (בראשית מ"ט, י"ג). בעת חלוקת הארץ על ידי משה ויהושע השבט אכן קיבל את נחלתו לחוף הים ובסוף הפסוק מצוין כי גבולה הצפוני של נחלתו הייתה צידון.
בספר מלכים כתוב "וישלחם חירם באוניות את עבדיו עם עבדי שלמה" (מלכים א', ט', כ"ז). מכאן סבורים כי ראשית היישוב היהודי בתוניסיה היה בקרתגו הפיניקית.
בחפירות ארכאולוגיות בחמאם ליף, כ-17 ק"מ מדרום לעיר הבירה תוניס, נמצאו שרידים לבית כנסת מהמאות ה-4 עד ה-6 לספירה עם פסיפס רצפה מרשים. כמו כן נמצא בגמרת שבקרבת קרתגו נקרופוליס מהמאות הראשונות לספירה שמכיל 17 קומפלקסים של קברים, עיטורים יהודים וכתובות בעברית, בלטינית וביוונית. מבחינת עדויות טקסטואליות, בתלמוד מופיעים שישה אזכורים לרבנים מקרטיגנין, אשר יש אומרים שהיא קרתגו. במספר כתבים נוצרים מהתקופה יהודים נזכרים לעיתים כגורם בר-השפעה שיש להיאבק בו.