מגורי הנוטרים היו בין בתי התושבים בקריית ים א'. בינואר 1941 הגיעו המתיישבים הראשונים לקריית ים, בתחילה 10 משפחות ובהמשך מתיישבים נוספים. בהתאם למסורת הנוטרות היו נוטרי קריית ים שותפים בבניית היישוב וחלקם, כולל יעקב, בחרו להתגורר בקריה ולבנות בה את ביתם. ב-1942 מונה יעקב נמרי גם למפקד ההגנה באזור קריית ים בנוסף לפיקוד על הנוטרים.
כחלק מפעילות הרכש של ההגנה, הגיעה בתחילת 1947 אונייה עמוסה בנשק ותחמושת לחוף גליה בקריית ים במטרה להעביר את הנשק להגנה באזור. המפקד יעקב נמרי דאג להסב את תשומת לבם של החיילים הבריטיים ולהעסיקם בשתיית אלכוהול בבית הקפה גליה, כאשר באותו זמן, תחת עיניהם הסומות מאלכוהול, הורידו חברי ההגנה את כל הנשק והתחמושת מהאונייה והעבירו לסליקים באזור. בנוסף, היו פעמים שפעילי ההגנה מוניה מרדור ופיניק וזה, יחד עם יעקב נמרי ופיקודיו, הוציאו בחשאי נשק מבסיסים בריטיים באזור הקריות והמפרץ והעבירו להגנה.
במלחמת העצמאות מונה יעקב נמרי ליושב ראש ועדת המצב בקריית ים. בתקופת ההמתנה ערב מלחמת ששת הימים פנה בנימין אפרת, ראש מועצת קריית ים ליעקב נמרי וביקש את עזרתו באיתור בונקרים גדולים מבטון שהיו במחנה הצבאי הבריטי בקריה אך כוסו עם השנים בחול. בארץ שררה חרדה מהמלחמה הקרבה וברוב היישובים לא היו מקלטים. הבונקרים אותרו ובנו של מפקד ההגנה והנוטרים, החייל בן ה-21 דוד נמרי, התגייס למשימה. הוא קיבל מ"קבוצת חול", טרקטור מסוג יעה זחלילי (שופלדוזר) 955, ומשך לילה שלם, לאור פנסי הטרקטור בלבד כאשר בארץ כבר שררה האפלה, פינה את החול שכיסה את הבונקרים הבריטיים. הבונקרים הוכשרו לקליטת התושבים ולשמחת הכל בזכות הניצחון במלחמת ששת הימים לא היה בהם שימוש.
ב-1946 נבנה חוף גליה בקריית ים בשם "מפעל מרחצאות עברי של חיילים משוחררים, קריית ים - מפרץ חיפה". היזמים היו משוחררי הצבא הבריטי והנוטרות. יעקב נמרי מונה למנהל החוף. חוף גליה פעל עד אמצע שנות השישים והיה מרכז בילוי רב תכליתי מרכזי באזור. בקיץ, בעיקר בשבתות, היו מגיעים לחוף נופשים רבים מכל האזור, גם בקווי אוטובוס מחיפה, ליהנות משירותי הצלה, מלתחות, כיסאות נוח, מסעדה ותזמורת ריקודים. בחורף הייתה המלתחה למועדון ריקודים לצעירים. חוף גליה היה גם מרכז אירועים בו נערכו טקסי בר מצווה, חתונות, נשפים ומחנות נופש ליחידות צה"ל מפיקוד צפון. גם עיריית תל אביב-יפו ערכה מחנות קיץ לנוער באוהלים שהוקמו לשם כך בחלקו הצפוני של חוף גליה. הזמר אריק לביא שירת כנוטר בקריית חיים ובערבים היה בא לקפה גליה במכנסיים קצרים ומבקש מהמנהל יעקב נמרי לשיר. כך החלה הקריירה המוזיקלי שלו.
עם הקמת מלון דן כרמל בחיפה ב-1961, עבר יעקב נמרי להיות חלק מצוות ההקמה של המלון והתמנה לקניין והמחסנאי הראשי, תפקיד בו החזיק עד יציאתו לגמלאות.
האותות והעיטורים אותם זכה לענוד: אות המשמר, אות ההגנה, עיטור על"ה, אות הקוממיות, אות סיני ועיטור תיירן מצטיין. היה פעיל בוועדת הביטחון בקריית ים ובארגון חברי ההגנה בחיפה.
נפטר בחיפה ב-1982 והובא למנוחות בצור שלום שבקריית ביאליק.
ב-11 במאי 1983 נערך טקס קריאת רחוב על שמו בקריית ים א'. בטקס השתתפו ראש העיר בנימין שנל, ראש העיר הקודם בנימין אפרת, ותיקי קריית ים, בני המשפחה, ידידים ושכנים.
משפחתו.
רעייתו: חנה בת חיה ודוד טבצ'ניק (1913-2011) נולדה בבר (פלך ויניצה) אוקראינה, עלתה ארצה עם הוריה, אחיותיה ואחיה ב-1925, בוגרת גימנסיה נורדיה מחזור שלישי בתל אביב-יפו, וחברת פלוגת האתתים בהגנה בתל אביב. פעילת ארגון אמהות עובדות בקריית ים ומתנדבת יע"ל. בניהם: דוד - מהנדס רכב ויוסי - מורה דרך.
הוריו ינטה ונחום למפרט עלו ארצה ב-1934 והתיישבו בגשר, שלימים עברה לאשדות יעקב, ליד שני בניהם הגדולים.
אחותו הבכורה צפורה באבקס (1900-1942) נשארה בבית המשפחה בסקידל ונספתה בשואה עם בעלה וילדתה, אחיו קדיש (1904-1979) עלה ארצה עם תנועת החלוץ ב-1925, היה ממייסדי קיבוץ אשדות יעקב ומנהל בית החרושת אשד בקיבוץ, אחיו דוד נמרי (1908-1966), עלה ארצה עם תנועת החלוץ ב-1926, וגם היה ממייסדי קיבוץ אשדות יעקב, סגן מפקד הפלמ"ח, סגן מפקד המוסד לעלייה ב' ומנכ"ל משרד התחבורה.
שפע (פירושונים)
העשור האבוד
תיארוך ספרי התנ&quot;ך
תיארוך התנ"ך הוא הניסיון למצוא את מקורו של כל אחד מן הספרים המרכיבים את התורה, את הנביאים ואת הכתובים. שאלת התיארוך לא עוסקת אך ורק במועד החיבור, אלא גם בזהות המחבר או המחברים ובהקשר ההיסטורי בחיי עם ישראל בו נכתב. כל אחד מן הספרים עצמם עשוי להיות מורכב ממספר רבדים שנכתבו בתקופות שונות.
ערך זה יעסוק בעיקרו בנוסח התנ"ך כפי שנשתמר במסורת ישראל. עם זאת, רבות מן המתודות המשמשות בתיארוך ויוצגו בערך רלוונטיות גם לתיארוך הספרים החיצוניים למקרא, דוגמת בן סירא, וספרות הברית החדשה, המקודשת במסורת הנוצרית. התנ"ך נכתב ונחתם כשהוא מופיע ללא סימני פיסוק או ניקוד, כאשר אלו הן תוספות מאוחרות יותר, לכן ערך זה לא יעסוק בהיבטים הללו.
הדרך בה המחקר המודרני ניגש לסוגיה זו היא שיטת חקר המקרא. למרות שאיננו תחום חדש, זהו עודנו תחום מתפתח שרב הנסתר בו על הגלוי. ישנם מספר נושאי יסוד בהם אין קונצנזוס בין החוקרים. עם זאת, מקובל לומר כי החלקים הקדומים במקרא נכתבו עוד טרם חורבן בית המקדש הראשון והיציאה לגלות בבל. בפרט, בין החלקים הקדומים ביותר המצויים במקרא ניתן למנות חלק ממזמורי תהילים ואת שירת דבורה. הספר המאוחר ביותר שנכתב הוא ככל הנראה ספר דניאל, הכתוב בחלקו בארמית, המתוארך בידי רבים מן החוקרים לתקופה החשמונאית.
הגישה המסורתית.
הגישה המסורתית, כפי שהיא מתבטאת בקרב מאמינים רבים, רואה בתנ"ך טקסט מקודש שנכתב על ידי אנשים רמי-מעלה המופיעים בתנ"ך עצמו. כך על פי הגישה התורה נכתבה על ידי משה רבנו, מזמורים רבים בספר תהילים מיוחסים לדוד המלך ואילו שיר השירים, כמו גם ספרות החכמה של משלי וקהלת, נכתבו על ידי שלמה המלך, שנודע בהיותו "החכם באדם". משום שהמחברים עצמם ידועים והתנ"ך נותן לנו מידע לגבי הזמן בו חיו, ניתן לדעת בנקל את מועד חיבור כל אחד מן הספרים.
חלק מן המקרא מכיל נבואות שונות, שעל פי הגישה המסורתית, מדובר בהן על נבואות של ממש, ראו בהרחבה הנבואה במסורת ישראל.
בחלק מהמקטעים ומהספרים במקרא, מופיע בתחילתו מחבר הקטע והוא האיש שאכן נתפס כמחברו על פי הגישה המסורתית.
כך לדוגמה נפתח ספר משלי:
כך נפתח מזמור תהילים פ"ג:
וכך נפתח ספר עמוס:
ברייתא בתלמוד מייחסת את כתיבת ספרי התנ"ך באופן הבא:
מקובל לומר כי כוונת חז"ל במקרה זה היא למלאכת האיסוף והעריכה ואין כוונה שאכן אנשי כנסת הגדולה חיברו בעצמם את נבואות נביאי תרי עשר וכיוצא בזה. בהקשר דומה חז"ל מונים תיקוני סופרים שנערכו בתקופה מאוחרת בטקסט מטעמים שונים, דוגמת שמירת כבוד האל.
התפתחות המחקר המדעי.
מופעים של אנכרוניזם וסתירות בתוך התורה (ראו בהמשך הערך) הובילו מלומדים ופילוסופים מימי הביניים, כמו יצחק אבן ישוש ואברהם אבן עזרא, להכין רשימה של תוספות בתורה שנכתבו לאחר תקופה משה, זאת מבלי לערער את התפיסה המסורתית לפיה הוא כתב את רוב רובם של חמשת החומשים.
הראשון שהתנגד לעמדה לפי משה חיבר את חמשת הספרים הוא התאולוג הפרוטסטנטי אנדראס פון קרלשטט (1486-1541). בספרו הוא בוחן את האפשרות לפיה דווקא עזרא הסופר הוא מחבר התורה, אך הוא מגיעה למסקנה לפיה אין הדבר כך. מלומד מאוחר יותר שהתנגד אף הוא לכך שמשה חיבר את התורה הוא הפילוסוף היהודי ברוך שפינוזה, בחיבורו מאמר תאולוגי-מדיני.
עם השנים החלו חוקרים, יהודים ושאינם יהודים, לחקור את התנ"ך באמצעים היסטוריים ומדעיים יותר, לשם הבנת הטקסט ותהליך כתיבתו באופן מדויק יותר. בימינו נעשה אף שימוש באמצעים טכנולוגיים מתקדמים, דוגמת למידת מכונה, ככלי עזר לחקר רובדי המקרא.
שיטות מחקריות מרכזיות לתיארוך.
ארכאולוגיה.
דרך אחת למחקר היא באמצעות חפירות ארכאולוגיות. החל מן המאה ה-19, חפירות ארכאולוגיות ברחבי המזרח הקדום בכלל וארץ ישראל בפרט סיפקו מידע חדש לגבי ההקשר שבו נכתב המקרא. התגליות אפשרו להבין באופן מדויק יותר את ההיסטוריה של עם ישראל, ובתוכו את ההיסטוריה של ממלכת ישראל ושל ממלכת יהודה ומכאן להבין את תהליך כתיבת התנ"ך.
בין הממצאים הרבים שנמצאו במזרח הקדום ישנם ממצאים רבים התואמים למקרא, ויש ביניהם ששופכים אור חדש ושונה על הכתוב. בין הארכאולוגים בתחום של חקר המקרא ניתן למנות גם מספר ישראלים בולטים.
דוגמה לשימוש בארכאולוגיה על מנת לתארך את התחברותם של סיפורי המקרא היא שהממצא הארכאולוגי נותן תמונת מבט לגבי ספרות הקודש והחוכמה של יתר עמי המזרח. מכאן ניתן להסיק כי קטעים רבים מן המקרא מתכתבים עם מקטעים בספרות של עמים אחרים (לדוגמה ראו - מיתוסים של מבול ומשלי אמנ-אמ-אפה). במקרה זה, אם ניתן להוכיח השפעה של ספרות קדומה על סיפור מקראי (ולא להפך, לצורך העניין) וניתן להעריך בדיוק רב את זמנה של הספרות הקדומה, הרי שיש לתארך את המקראי לתקופה מאוחרת יותר.