הגשושית בנויה מגוף מרכזי שאליו מחוברים זוג לוחות סולאריים גדולים למדי, בקוטר של 7.3 מטר כל אחד. גודלם הרב של הלוחות מאפשר להם לקלוט מספיק אור שמש גם במרחקים העצומים שבהם תשהה לוסי לאורך משימתה, ובנקודה הרחוקה ביותר שלה מהשמש הם יוכלו להפיק 504 וואט. צלחת האנטנה המרכזית היא בקוטר 2 מטר ואורך הגשושית מקצה לקצה הוא 15.8 מטר, כשאת רוב השטח הזה תופסים הלוחות הסולאריים שלה. משקלה היבש, ללא הדלק, עומד על 771 ק"ג, ויחד עם הדלק מגיע ל-1,500 ק"ג.
הגשושית תבצע את משימתה, בקרבת הגופים אותם תחקור, באמצעות הציוד המדעי הבא:
בנוסף למכשירים אלו, הגשושית תסתייע במצלמת מעקב תרמית (T2CAM), לצילום האסטרואידים בשדה ראייה רחב, כדי לקבוע את צורתם בצורה טובה יותר.
דיסקית לוסי.
בדומה לכמה גשושיות קודמות ששיגרה נאס"א, פיוניר 10, פיוניר 11, וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2, גם לוסי נושאת עמה דיסקית סמלית - אם כי בניגוד לדיסקית פיוניר ולתקליט הזהב של וויאג'ר, היא לא נועדה לשלוח מסר לחוצנים תבוניים שאליהם עשויות אולי החלליות הללו להגיע בדרכן אל מחוץ למערכת השמש. לפי מתכנניה של לוסי, בתום משימתה היא תמשיך לנוע במסלול יציב בין כדור הארץ והאסטרואידים הטרויאנים לאורך מאות אלפי שנים ואולי אף מיליוני שנים, והמסרים החרוטים על הדיסקית מיועדים לאנושות עצמה. באתר סוכנות החלל האמריקנית נכתב כי "נאס"א הציבה את הדיסקית הזו בתקווה שחקר החלל יימשך ושיום אחד אסטרו-ארכאולוגים שייסעו בין כוכבי הלכת ישיבו אולי את החללית, כממצא מהימים הראשונים שבהם האנושות עשתה את צעדיה הראשונים בחקר מערכת השמש שלנו".
על הדיסקית המוזהבת של לוסי מופיע מועד שיגורה, מסלולה ומיקומם של שאר כוכבי הלכת בזמן השיגור וכן 20 ציטוטים מתוך נאומים ושירים שונים, בהם של מרטין לותר קינג, אלברט איינשטיין וקרל סייגן. מופיעים בה גם ציטוטים של ארבעת חברי להקת הביטלס - ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר. הסיבה לכך היא העובדה שהמאובן לוסי, על שמו קרויה הגשושית, קרוי בתורו על שם שירם של הביטלס Lucy in the Sky with Diamonds ("לוסי ברקיע עם יהלומים"). גם ציטוט מיוקו אונו, אשתו של לנון שכתב את השיר הזה, נכלל בדיסקית.
רוטנשטרייך
הוגה (פירושונים)
רחוב יצחק שדה
מקס דלברוק
אמה (מיני-סדרה)
אמה (באנגלית: Emma) היא מיני-סדרה בת ארבע חלקים, עיבוד לרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן שפורסם לראשונה ב-1815. את התסריט כתבה סנדי ולץ', מי שכתבה בעבר את התסריטים לסדרות "ג'יין אייר" ו"צפון ודרום". הבמאי הוא ג'ים או'הנלון. בסדרה מככבים רומולה גראי בתפקיד הראשי בדמות אמה וודהאוס, ג'וני לי מילר בתפקיד החבר הנאמן מר נייטלי, ומייקל גמבון בתפקיד אביה של אמה, מר וודהאוס. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One החל מ-4 עד ל-25 באוקטובר 2009.
תקציר עלילה.
לפירוט עלילת הרומן ראו את הערך "אמה".
הרומן של אוסטן מגולל את סיפורה של אמה וודהאוס שהיא כדבריה "יפה, פקחית ועשירה". אמה בולטת בעיירה הקטנה של הייבורי, ומאמינה שהיא שדכנית מיומנת, ומנסה שוב ושוב לשדך בין חבריה ומכריה. אין דבר שמהנה אותה יותר מאשר להתערב בחיי האהבה של הסובבים אותה. אבל כשהיא לוקחת תחת חסותה את הנערה הארייט סמית', ההתערבות שלה גורמת נזק.
כשהיא ניצבת מול האיוולת והחוסר בגרות שלה, והמשבר שמגיע בעקבותיו גורם לה לחרטה עמוקה ובהמשך לסיום מאושר.
הפקה.
בתחילה נערכו הצילומים בכפר צ'ילהאם בקנט במשך ארבעה ימים מ-14 ועד 19 באפריל 2009. צוות ההפקה כיסה רחובות אחדים בחצץ כדי להסוות את כבישי המאה העשרים ואחת. בנוסף הקימו מזרקה בכיכר הכפר. הצילומים נערכו מ-8 בבוקר עד 7 בערב, בתקופה שחפפה עם חופשת חג הפסחא. בהמשך נערכו צילומים בכנסייה הקהילתית בסנד שבסארי ב-24 וב-28 באפריל, שם צולמה החתונה ויום ראשון בכנסייה. צילומי פנים נערכו בסקווריס קורט שבווסטרהאם בקנט. הסצנה בה אמה והרייט מבקרות את העניים צולמה בהטפילד שבהרטפורדשייר.
אריה רוטמן
אריה רוטמן (14 בפברואר 1921 – 7 בדצמבר 2006) היה צייר, מאייר ואמן תחריט ישראלי. נולד בווינה ועלה לישראל ב-1940. רוטמן, ממקימי קיבוץ עין המפרץ, היה מזכיר ארגון הפסלים והציירים של הקיבוץ הארצי וכמו אמנים רבים בני דורו היה אוטודידקט. זוכה פרס הרמן שטרוק לשנת 1966.
רישומיו הראשונים נעו בין גרפיקה דקורטיבית לתיאור של חיי הקיבוץ. בעבודותיו עסק רוטמן באקזיסטנציאליזם ושאלות קיומיות לצד סוציאליזם, דת וזהות יהודית.
בהמשך בולט גם היחס האמביוולנטי שלו לסוציאליזם ושברו, ועיסוקו הנרחב במעמדו של האמן האינדיבידואל למול הקולקטיב הקיבוצי. ביצירותיו משולבים סיפורי תנ"ך וניכרת בהן חיבתו לשפות בכלל ולשפה העברית הכתובה בפרט.
ביוגרפיה.
ילדותו.
אריה רוטמן נולד בווינה בשנת 1921. הוריו היו יהודים אורתודוקסים, אך לא נישאו דרך שידוך. אביו, יעקב, היה תלמיד ישיבה עסק בפרנסות מזדמנות עד אשר חלה בשחפת והתאשפז תכופות. אמו, שרה, נאלצה  לחלק את זמנה בין גידול הילדים לבין פרנסתם והמצוקה בבית הייתה קשה. למרות הדלות הפיזית, עולמם הרוחני היה עשיר וההורים חינכו את ילדיהם על סיפורי התנ"ך, ידיעת השפה העברית ואהבת ארץ ישראל והיה ברור לרוטמן כי עתידו שם.
ההורים קיוו להעניק לילדיהם השכלה רחבה אך בגלל מצוקה כלכלית רק רוטמן הלך ללמוד בגימנסיה העברית בווינה, שם התוודע והצטרף לתנועת השומר הצעיר. במקביל לשיפור במצבה הכלכלית של משפחת רוטמן התדרדר המצב הפוליטי באוסטריה. בליל הבדולח הסתתרו אריה ואביו במחסן בגינה והאם שניסתה להציל את כלי הכסף מבית הכנסת בו נהגה להתפלל המשפחה, הוכתה באכזריות. לאחר ליל הבדולח היה ברור כי עליהם לעזוב את וינה בהקדם האפשרי.
הוריו של רוטמן החליטו לעלות לישראל וב- 1939 עם פרוץ המלחמה. הם החלו את המסע בסירה בנהר הדנובה, אך הנהר קפא והם נתפסו ונרצחו על ידי הנאצים. רוטמן הגיע לישראל בשנת 1940 באנייה הילדה, נתפס על ידי הבריטים ושהה חצי שנה במחנה מעצר בעתלית. במחנה למד עברית ואף השתתף בקורס רישום עם הצייר איזידור אשהיים, אשר לימים ניהל את בצלאל.
החיים בישראל.
רוטמן וחבריו השתקעו בקיבוץ עין המפרץ שהיה אז לדבריו "כמה בתים וחולות". בשנים הראשונות בארץ הוא עבד בשדה וברפת ולאחריהן גבר בו הרצון ליצור. בשנת 1944 רוטמן החל להשתתף בתערוכות של ארגון הציירים והפסלים של "הקיבוץ הארצי". רישומיו הראשונים נעו בין גרפיקה דקורטיבית לתיאור של חיי הקיבוץ. בשנים 1953–1955 היה רוטמן מזכיר ארגון הציירים והפסלים של הקיבוץ הארצי. כמזכיר הארגון הוא דאג לארגון ימי עיון, כנסים ותערכות לאמנים.
לקראת הבחירות לכנסת השלישית הוא ארגן קבוצת אמנים שעצבה כרזות תעמולה. בין השנים 1959- 1958 עבד רוטמן כמאייר במשמר לילדים.
אמנות התחריט.
לאחר שנים של יצירה ולימוד עצמי, ב-1959 יצא רוטמן לשנת השתלמות באקדמיה ז'וליאן בפריז. בשיטוטיו בגלריות ובמוזיאונים התוודע אל התחריט. רוטמן פנה ללמוד תחריט באקדמיה ושיתף פעולה עם בית דפוס קטן בו למד את סודות המקצוע. בעל המקום הדריך אותו ולימד אותו על מגוון החומרים עד שרוטמן עזב את האקדמיה והתמסר לעבודתו בבית הדפוס. מאוחר יותר, הוא התקבל לסדנה של האמן ג'וני פרידלנדר, בה פגש אמנים מרחבי העולם ולמד את טכניקת הדפסי הנחושת. בפריז החל רוטמן ליצור את שפתו הייחודית.
בשנת 1962 הוצגה התערוכה הראשונה של רוטמן בגלריית גולדמן בחיפה. לאחר תערוכה זו ותערוכות נוספות בישראל ומחוצה לה, החלו תחריטיו להימכר ולאחר שכנועים רבים נעתר הקיבוץ לאפשר לו לעסוק באופן מלא באמנות.
בשנים 1973–1976 לימד בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה ומ- 1976, במשך 5 שנים, לימד בסדנת ההדפס של אגודת הציירים והפסלים בבית האמנים בתל אביב. בשנת 1979 הקים את סדנת ההדפס של המכון לאמנות במכללת אורנים. הסדנה היום הקרויה על שמו.
ב- 1987 נסע לניו יורק להשתלמות במכון פראט והתרשם מציורי הגרפיטי אשר הזכירו לו את חיבתו לכתב כציור. מלא השראה, הוא יצר סדרת תצריבים צילומיים המשלבים צילומי גרפיטי מרחובות ניו יורק ובהם מופיע הומוקלוס (דמות האדם הקטן שיצר) המייצג את הבלבול וחוסר האונים שחש האדם בעיר הגדולה. עם חזרתו לקיבוץ, בשנות התשעים, הפסיק בהדרגה ליצור תחריטים וחזר אל הרישום הקווי שאפיין את ראשית דרכו האמנותית ואל הציור בצבעי מים. בעבודתו המאוחרת יש התפכחות מאשליית ההשתייכות החברתית והכרה בבדידותו של האדם כמצב קיומי.
אריה רוטמן נפטר בשנת 2006, בגיל 85, ממחלת הסוכרת, בקיבוץ עין המפרץ. הותיר אחריו ארבעה בנים ובת.
עונת 1984/1985 בלה ליגה
עונת 1984/1985 הייתה העונה ה-54 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-2 בספטמבר 1984 והסתיימה ב-21 באפריל 1985.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-17 יעברו בסוף העונה לליגת משנה.
מליגת המשנה עלו אלצ'ה, הרקולס, וראסינג סנטנדר.
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם העשירית בתולדות המועדון. היא לא הצליחה לזכות בהסופר קאפ הספרדי כאשר הפסידה לאתלטיקו מדריד בסיכום מפגש כפול - 1:0, 1:3.
מאלגה, אלצ'ה וריאל מורסיה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים.
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: הוגו סאנצ'ס (), אתלטיקו מדריד, שכבש 17 שערים ב-33 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: חואן קרלוס אבלנדו (), ספורטינג חיחון, כשספג 22 שערים ב-33 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
לראשונה כל פרסי דון בלון הוענקו לנציגי קבוצה אחד.
טל טריידינג קורפ נגד בנק לאומי לישראל