אף על פי שתרומתו למאמץ ההצלה הסתכמה על פי רוב במתן האשרות, אין זו פעולה של מה בכך. בטקס שערך האו"ם אמר חתן פרס נובל לשלום אלי ויזל על פועלם של עשרת הדיפלומטים שכובדו, ובינגהאם ביניהם:
ב-7 במרץ 2005 כתב ארגון "יד ושם", לאחר סיום דיוני הוועדה המעניקה את תואר "חסיד אומות העולם" בעניין, למשפחת בינגהאם והביע את הערכתו ל"נטייה הידידותית" של סגן הקונסול בינגהאם כלפי המבקשים להגר, ל"נטייה ההומניטרית" שלו ולמאמציו להשיג את האשרות עבורם. יד ושם הגדיר את פועלו של בינגהאם כ"התנהגות חיובית". אולם מהמכתב משתמע שהוועדה החליטה לא להעניק את תואר ה"חסיד" לבינגהאם.
החלטותיה של ועדה זו אינן מנומקות בפומבי, אך הקריטריונים להענקת התואר ידועים, ונראה כי בינגהאם לא עומד באחד מהם, מאחר שבפעולותיו לא היה מעורב סיכון עצמי. אין לדעת באיזה מידה השפיעו הפרסומים אודות נטיותיו האנטישמיות המאוחרות של בינגהאם על ההחלטה.
ההיבט המוסרי של הוויכוח.
אף ששתי הגרסאות קרובות האחת אל השנייה בכל הנוגע לעובדות, ואף שגם מתנגדי בינגהאם ב"רשת ניצולי השואה" קובעים לבסוף שהוא היה "איש טוב בזמנים רעים", הרי תהום פעורה בין הצדדים לגבי מספר שאלות מוסריות העולות מהפרשה:
אתר "רשת ניצולי השואה" ועורכו ק.ק. בראטמן הביע דעה לא רק על בינגהאם, אלא גם על אחרים אשר לגביהם עלתה השאלה של גבורה בימי השואה. ראויה לציון היא עמדתו לגבי מוסד "יד ושם", אשר את חוקריו הוא מכנה "מקצוענים סוג ג'", ובו הוא רואה "עלבון להיסטוריה, לקורבנות השואה ולרוב גדול של הניצולים".
קשישטוף קישלובסקי
קשישטוף קישלובסקי (פולנית: Krzysztof Kieślowski; 27 ביוני 1941 ורשה, פולין – 13 במרץ 1996 ורשה) היה תסריטאי ובמאי קולנוע פולני.
ביוגרפיה.
קישלובסקי נולד בוורשה שבפולין, למשפחה קתולית. האב היה מהנדס, ובעקבות מחלת השחפת בה לקה אביו, נדדה המשפחה מוורשה לכל מקום בו יכלו למצוא טיפול מתאים. בגיל 16 החל ללמוד בבית ספר לכבאות, אך בשלב מוקדם נשר מהלימודים ועבר ללמוד בימוי תיאטרון בבית הספר הטכני לתיאטרון בוורשה. קישלובסקי השלים את לימודי הקולנוע בבית הספר לקולנוע בלודז' לאחר שנכשל שלוש פעמים במבחני הקבלה. שם גם למד הבמאי רומן פולנסקי.
בראשית דרכו יצר קישלובסקי סרטים דוקומנטריים שעסקו בחיי היומיום של מעמד הפועלים בפולין. החל משנת 1975 החל ליצור סרטים עלילתיים, ובשנת 1979 זכה לראשונה בהכרה ממסדית, עם זכייתו בפרס הראשון בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע במוסקבה.
קישלובסקי מת בגיל 54 בוורשה במהלך ניתוח לב פתוח בעקבות התקף לב. ידידו הקרוב זביגנייב פרייזנר, שהלחין פסקולים לכמה מסרטיו (לרבות ), הלחין לזכרו את היצירה רקוויאם לחבר שלי.
יצירות בולטות.
סרטו "" זכה בשנת 1993 בפרס ראשון בפסטיבל הסרטים בוונציה. הסרט "כחול" פתח טרילוגיה של סרטים המתארת את האיחוד האירופי דרך שלושה משלים (כל אחד מהסרטים). כחול - מתייחס לחירות, - מתייחס לשוויון, ואדום - מתייחס לאחווה, שלושת צבעי הדגל הצרפתי המתייחסים בהתאמה לשלושת העקרונות של המהפכה הצרפתית. ב"כחול" שיחקו ז'ולייט בינוש, שרלוט ורי ובנואה רז'ן.
סרטיו העלילתיים הבולטים ביותר של קישלובסקי הם "חייה הכפולים של ורוניק", "דקלוג (עשרת הדיברות)" ו"שלושת הצבעים: , , ".
למרות שטען כי הוא פורש מעולם הקולנוע לאחר שהשלים את , הרי שעד מותו עבד על טרילוגיה חדשה, אותה לא הספיק להשלים. שלושת התסריטים שנותרו בלתי גמורים הושלמו על ידי במאים צעירים ועד כה הופקו שניים מסרטי הטרילוגיה: "שמים" (Heaven, 2002), שבוים על ידי טום טייקר, ו"גיהנום" (Hell, 2005), שבוים על ידי דניס טנוביק.
סרטים עלילתיים.
שמות הסרטים בעברית כפי שהופצו בישראל:
זריעה
זריעה היא הטמנת זרעים בקרקע על מנת שיגדלו מהם צמחים.
פעולת הזריעה.
היסטוריה.
בימי קדם הייתה הזריעה נעשית בצורה ידנית: הזורע היה עובר בשדה עם שק זרעים, ומפזר את הזרעים ביד בצורה אחידה. בשלב ההתפתחותי הבא, היה הזורע נושא מעין תיק עם חור, דרכו היו נופלים הזרעים מעצמם תוך כדי הליכה. יותר מאוחר נכנסו לשימוש מזרעות המחוברות למחרשה, גם אלו היו מעין כלי עם חור דרכו נפלו הזרעים. מזרעות אלו היו זורעות מיד אחרי החריש, שהתבצע על ידי בעלי חיים.
בעידן המודרני.
כיום זורעים במזרעות חדישות ("דריל") הנמשכות על ידי טרקטור. מזרעות אלו עוקבות אחר גובה הקרקע בכל נקודה, פולחות את האדמה, זורעות מספר רב של שורות בו זמנית, מפזרות דשן מיד עם הזריעה ומכסות את הזרעים תוך שהן מקפידות על גובה כיסוי אחיד.שיטת זריעה נוספת היא זריעה בהתזה, ללא צורך בפליחה מוקדמת ובכיסוי הזרעים בעפר. בשיטת הזריעה בהתזה מתיזים על הקרקע עיסה של מים וסיבי תאית ועץ בתוספת דשן כשבתוכה זרעים, הזרעים נובטים בתוך העיסה ומשתרשים לקרקע. שיטה זו נפוצה בעיקר בזריעת צמחים מונעי סחיפה, על גדות נחלים ועל חולות נודדים.
פעולות מקדימות.
לזריעה יש להקדים מספר עיבודים:.
שתילה.
צמחים מסוימים נזרעים במשתלה ולא בשטח. זורעים את הזרעים בעציצים קטנטנים, בתוך תערובת קרקע נקייה ומאווררת, ומנביטים אותם בתנאים מבוקרים. את השתילים המוכנים מוכרים לחקלאי, השותל אותם בשטח.
יתרונה העיקרי של הזריעה בשטח על פני שתילה, הוא בכך שהיא זולה - ההובלה של החומר לשטח והעבודה שלא כוללת חפירת בורות. לזריעה בשטח יש גם מספר חסרונות, כגון רגישותם של הנבטים הצעירים לחום ויובש, או ללחות גבוהה מידי בקרקע - בעיות הנחסכות בזריעה במשתלה.בעצים רבים אין אפשרות להשתמש בזריעה כלל, אם מחמת תכונות הזריעים שלעיתים מצמיחים עצים ננסיים או עקרים, ואם מחמת היות העץ דו ביתי (הפריחה הזכרית והנקבית על עצים נפרדים - כך שעצים מסוימים אינם נותנים פירות), והזריעה תגרום לכך שכמחצית העצים יהיו עצים זכריים.ישנם עצים מסוימים שהזריעים נותנים בהם תכונות שתלניות טובות, או עמידות לתנאים קשים. במקרים אלו מקובל להרכיב ענפים של עץ שתכונות הפרי שלו רצויות, על כנות של זריעים.
ביהדות.
מלאכת הזריעה הייתה מהמלאכות העיקריות בימי קדם. הזריעה היא סמל ההשקעה לטווח הרחוק, ופסוקים ופתגמים רבים נכתבו ברוח זו, כגון: "הזורעים בדמעה, ברינה יקצורו" ().
הלכות רבות ביהדות קשורות בה, כגון:
ערוץ אנימה
"ערוץ אנימה" או "AGN Anime Channel" (ידוע גם כ-"yes Anime" או "HOT Anime") היה שמו של ערוץ טלוויזיה ישראלי ששידר סדרות וסרטי אנימה.
היסטוריה.
ערוץ אנימה היה בבעלות משותפת של חברת הטלוויזיה הבינלאומית SPI International וחברת AGN (Assis Global Networks) והיזם דרור לביא שפעל גם כמנהל הערוץ.
הערוץ החל את שידוריו מה-7 בדצמבר 2004 בחברת הלוויין yes (אפיק 28) וכשנה לאחר מכן גם בחברת הכבלים HOT (אפיק 85), וסיים את שידוריו ב-1 בינואר 2008 ב-HOT וב־15 בינואר 2008 ב-yes.
סמליל הערוץ ב-HOT וב-yes הושפע מדגל יפן, שבו מעגל אדום על רקע לבן. ב-yes מופיע עיגול אדום בצד שמאל וב-HOT ריבוע מעוגל אדום במרכז.
הערוץ שידר אוסף של סדרות אנימה בדיבוב היפני המקורי, בליווי כתוביות בעברית וברוסית. הסדרות היו בנות כמה שנים או אף יותר מעשור, רובן הגדול לא היו פופולריות בעולם והיו כמעט אנונימיות בקהילה הישראלית לפני שידורן, מה שגרע מהרלוונטיות של הערוץ.
יס אנימה
הוט אנימה
ש&quot;ס וילנא
ש"ס וילנא הוא הגרסה הנפוצה ביותר של התלמוד הבבלי, והיא נוצרה בדפוס האלמנה והאחים ראם (נהגה "רוֹם") שבעיר וילנה בשנים תר"ם–ה'תרמ"ו (1880–1886).
הדפסת המהדורה ארכה כשש שנים, החל בכרך של מסכת ברכות, שפורסם בי"ח באייר תר"ם, ועד הכרך של מסכת נידה, שיצא לאור בי"ג בניסן תרמ"ו.
באחרית הדבר שבסוף הכרך האחרון כתב מנהל בית הדפוס, שמואל שרגא פייגנזון ('שפ"ן הסופר'), כי נוסח הש"ס גובש בעזרת חשיפת מקורות שכמעט שאבדו ועל פי כתבי יד שונים של התלמוד. הפרשנים שמופיעים לצד טקסט הגמרא גם הם הועתקו מכתבי יד ונעשתה עבודת בדיקת הנוסח. על העבודה הופקדו יותר ממאה דפסים וארבעה עשר מגיהים. בדיקת נוסח הדפוס עצמו מראה שבאחרית דבר זו יש לא מעט גוזמאות ואי דיוקים.
שער המסכתות הנפוץ, שבו רשימת מאה הפירושים שנלווים לתלמוד, הופיע בתחילה רק בפתח הכרך האחרון, ובהדפסות מאוחרות יותר התווסף לכל כרכי התלמוד. גם מיקומן של הלכות הרי"ף השתנה: במהדורות הראשונות הודפס החיבור בכרכים נפרדים, שיצאו לאור במקביל לכרכי מסכתות הגמרא, ורק בשכפולים המאוחרים אוחדו הגמרא והרי"ף בכרך אחד.
עבודת ההכנה להדפסת הש"ס.
בתארו את העבודה העצומה של הכנת המהדורה המודפסת של הש"ס, לא חוסך מנהל ההדפסה פייגנזון בתיאורים ציוריים.
המו"לים של המהדורה אכן הקדישו זמן רב וממון בחיפוש אחר נוסחאות מדויקות של התלמוד ושל מפרשיו הראשונים, ולאלה הוסיפו פירושים של האחרונים.
צוות עורכי המהדורה כלל דמויות מוכרות כרב שלמה הכהן מווילנה, שפירושו על הש"ס מופיע במהדורה זו, הרב אליעזר ליפמן פרינץ מאמסטרדם, והרב רפאל נתן נטע רבינוביץ, בעל דקדוקי סופרים. הרב רבינוביץ נשלח לספריית הוותיקן ברומא על מנת להעתיק מכתב יד את פירוש רבינו חננאל, ובזכות המלצות מיוחדות שקיבל הורשה לעבוד שם גם בזמן שהספרייה סגורה.
ההוספות החדשות שנוספו בש"ס וילנא.
מלבד הפירושים שהיו קיימים במהדורות קודמות של הש"ס, נוספו בש"ס זה עוד מאה פירושים על התלמוד, וארבעים פירושים על הרי"ף.
בתארו את הדפוסים שקדמו לו כותב שפ"ן הסופר שמאז הדפוסים הראשונים של הש"ס, לא הופיע שום חידוש משמעותי במהדורות הבאות, וכל חמישים המהדורות שנדפסו מאז ש"ס ונציה (למעשה 64 מהדורות, חלקן לא שלמות) לא היו אלא כ"מעשה קוף" ובנוסף "הוסיפו שיבושים חדשים על שלפניהם".