עם תחילת המאה ה -20, המצב הכלכלי הפך את החיים בסוקולוב לקשים מאוד. היו שביתות רבות שפעלו על ידי עובדים קתולים ויהודים. אנשים רבים עבדו 14–16 שעות ביום בבתי חרושת, על מנת להרוויח כסף שהספיק בקושי להאכיל את משפחותיהם. במפעל הסוכר בסוקולוב, אשר נוהל על ידי אדם קתולי שהמיר דתו מן היהדות, ולכן יהודים נמנעו מלעבוד שם. במהלך תקופה זו, אזרחי סוקולוב רבים, יהודים ופולנים כאחד היגרו לארצות הברית ולמערב אירופה כדי לשפר את סיכוייהם לפרנסה כלכלית.
בין מלחמות העולם
על אף המצב הכלכלי בשנת 1930, היהודים בעיירה היוו כ -60% מתושבי העיירה כולה, הם מנו כ־5000 יהודים. היהודים היו בעיקר חייטים, אופים, סנדלרים, חנוונים, וסוחרי בקר. בין שתי מלחמות העולם, היה תיאטרון יהודי בסוקולוב, שתי ספריות יהודיות וקבוצת ספורט - הפועל. בשנת זו גברה המצוקה כלכלית בד בבד עם הגברת האנטישמיות. בעידודה של הממשלה הלאומית החדשה של פולין תושבי העיר מנעו מהיהודים לעבוד. לעיתים, המשטרה מלובלין נקראה לסוקולוב על מנת להגן על היהודים מפני פעולות האוכלוסייה המקומית אשר הרשויות המקומיות בסוקולוב תמכו בפעולותיהם. החיים היהודיים בסוקולוב השתנו לחלוטין ברגע שמלחמת העולם השנייה החלה.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה.
רבנים.
הרב יצחק זליג מורגנשטרן (1866-1939), ששמו ידוע בקרב החסידים גם כיום. בנוסף, כיהן כרבה הרביעי של קוצק. בשנת 1924, ביקר הרבי בירושלים, צפת, חברון, טבריה ותל אביב. הוא היה מומחה רפואי, ודיפלומט פוליטי. המפתיע מכל, הוא תמיכתו הציבורית בהתיישבות המחודשת בארץ ישראל. הוא ניהל את הישיבה בסוקולוב, וסטודנטים הגיעו מכל רחבי פולין וממקומות אחרים באירופה על מנת ללמוד בה.
מוסדות מרכזיים בקהילה.
מוסדות לימוד.
בסוקולוב פודלסקי היו כמה חצרות חסידים. ילדי הקהילה למדו בחדר המסורתי ובתלמוד תורה, בבית הספר "יבנה" של "המזרחי" ובבית הספר היסודי הממלכתי, ובנות למדו בבית הספר של רשת "בית יעקב".
גורל יהודי הקהילה בשואה.
הקמת הגטו.
בשנת 1939 הנאצים הקימו גטו בסוקולוב, אשר פקד על כל היהודים להתרכז באותו המתחם אשר היה בשני הרחובות אשר סבבו את בית הכנסת המרכזי, ודחסו כ -5,000 בני אדם לתוכו. הגטו נודע בתנאי המחיה הירודים באופן קיצוני - צפיפות רבה, רעב ומחסור, הגבלות בלתי אפשריות, חשיפה להתעללויות, תנאי היגיינה ירודים ועוד. חלק ניכר מיהדות אירופה ניספה עוד בשלב הגטאות. לאלה ששרדו את הגטאות, היה הגטו תחנת מעבר בדרך לגורל קשה יותר במחנות ההשמדה.
בקיץ 1941 הגטו נסגר בבטון ולבנים והיה בלתי ניתן לצאת. מאוחר יותר, 2000 פליטים מלודג' וקליש הוכנסו בכח לגטו זה. רעב ומוות היה לרוב.
השמדת הקהילה.
שנה לאחר מכן, החלו הגרמנים לגרש יהודים אל יעד בלתי ידוע. בין ה-22 בספטמבר 1942 (יום אחרי יום כיפור) וה-25 בספטמבר 1942, תושבי הגטו נאלצו להתרכז בכיכר העיר. רבים ניסו לברוח אבל נורו על לידי הנאצים או על ידי פולנים אשר שיתפו פעולה עם הנאצים. במהלך אותם ארבעה ימים, 5,800 יהודים הובלו בקרונות בקר אטומים לטרבלינקה, שם נרצחו עם הגעתם.
רוב הקהילה היהודית בסוקולוב הושמדה על ידי הנאצים. היהודים ששרדו יצאו מן העיר לישראל או לארצות הברית. נותרו רק מעטים שזוכרים את העולם היהודי התוסס בעיירת מולדתם, סוקולוב, אשר איננו עוד.
בית הקברות היהודי.
בקיץ 1941,הוסרו מצבות בבית הקברות היהודי. חלקם שימשו ליצירת מדרגות ומרפסות בבניין בכיכר השוק של שוובסקי (הם הוסרו משם בשנת 2013) ומדרכות ליד הבניינים שבהם הוצבו הגרמנים.
לאחר המלחמה צמח שם יער אורנים והוקם פארק עירוני. לא נותרה אף אבן אחת שתהיה עדות מוחשית לקיומו של בית הקברות במקום. בשנת 2009, בזכות מאמצי הקהילה היהודית בוורשה, הונחה אבן גרניט באחת מסמטאות הפארק, עליה מונצחת ההיסטוריה של מקום זה ויהודי סוקולוב, בכל שנה ב 22 בספטמבר, יום השנה לחיסול גטו סוקולוב והשמדת יהודי סוקולוב, נאמר עבורם קדיש במקום.
לאחר השואה.
לאחר סיום המלחמה חיו בסוקולוב כ98 איש ממוצא יהודי שגרו בעיירה או בסביבה לפני 1939. רובם שהו בבניין אחד. בגלל המצב הכלכלי הקשה, היעדר משאבים כספיים לקיום וחוסר רצונם של פולנים למסור רכוש ליהודים, היהודים מסוקולוב ומהעיירות הסמוכות עזבו את העיר. בנוסף, הם הרגישו שייכות עוד למה ששייך לעולם הישן שנחרב. ברחוב בוז'נצה נותר רק בניין בית המדרש הישן. אבן אחת גדולה נותרה במקום בית הכנסת הגדול מלבד זאת לא נשאר דבר.
הר קפלן
הר קפלן (באנגלית: Mount Kaplan) הוא הר מסיבי ברכס יוז, בהרי המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 4,255 מטרים מעל פני הים;
ההר הוא ההר הגבוה ביותר ברכס יוז; והוא החמישי בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 1,783 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר וקסלר.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר התגלה וצולם מהאוויר על ידי אדמירל המשנה ריצ'רד בירד בטיסתו ב-18 בנובמבר 1929.
ההר נסקר על ידי א. פ. קרארי (A.P. Crary) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי קרארי.
ההר נקרא על שמו של ג'וזף קפלן (Joseph Kaplan), שהיה יושב הראש של הוועדה הלאומית של ארצות הברית לעניין השנה הגאופיזית הבינלאומית (U.S. National Committee for the IGY). השנה הגאופיזית הבינלאומית התקיימה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
לקריאה נוספת.
• Damien Gildea, Transantarctic Mountains- Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
הר ווטרמן (אנטארקטיקה)
הר ווטרמן (באנגלית: Mount Waterman) הוא הר נישא ומסיבי, ברכס יוז, בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,880 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 5 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר וקלסר.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר התגלה וצולם מהאוויר על ידי אדמירל המשנה ריצ'רד בירד בטיסתו ב-18 בנובמבר 1929;
ההר נסקר על ידי א. פ. קרארי (A.P. Crary) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי קרארי.
ההר נקרא על שמו של אלן טאוור ווטרמן (Alan Tower Waterman), מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית שתמך בתוכניות ארצות הברית לחקר אנטארקטיקה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
Gosuslugi.ru
תומאס קול
תומאס קול (באנגלית: Thomas Cole; 1801-1848) היה צייר אמריקני, יליד אנגליה, הידוע בזכות ציורי הנוף וההיסטוריה שלו. הוא נחשב כמייסד אסכולת נהר הדסון, תנועת אמנות אמריקאית שפרחה באמצע המאה ה-19.
ביוגרפיה.
נולד סמוך לבולטון לה מורס, לנקשייר, ב-1 בפברואר שנת 1801, והיגר עם משפחתו לארצות הברית בשנת 1818, והתיישב בסטובנוויל, אוהיו. בגיל 22 עבר תומאס קול לפילדלפיה ובהמשך, בשנת 1825, להרי קטסקיל, ניו יורק, שם התגורר עם אשתו וילדיו עד מותו.
קול מצא עבודה מוקדמת כחרט. הוא לימד את עצמו לצייר, והסתמך על ספרים ולימוד עבודותיהם של אמנים אחרים. בשנת 1822 החל קול לעבוד כצייר דיוקנאות ובהמשך העביר את התמחותו בהדרגה לציורי נוף.
ציור.
בניו יורק מכר קול חמישה ציורים לג'ורג' ברואן, שמימן נסיעת קיץ לעמק ההדסון, שם יצר האמן נופים הכוללים את מפלי קאטרסקיל (Kaaterskill) המפורסמים, חורבות פורט פוטנם ושני נופים של אביב. כשחזר לניו יורק, הוא הציג את חמשת הציורים בחלון חנות הספרים של ויליאם קולמן. על פי הדיווח ב"ניו יורק אוונינג פוסט", שתי התמונות של האביב הקר נרכשו על ידי מר א. סטון, שהשאיל אותן לתערוכה השנתית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות היפות בשנת 1826. מהלך זה הביא את יצירתו של קול לתשומת ליבו של ג'ון טרומבול, טרומבול התרשם במיוחד מיצירתו של האמן הצעיר וחיפש אותו, קנה את אחד מציוריו ויצר לו קשרים עם מספר חברים עשירים, כולל רוברט גילמור מבולטימור ודניאל ווסוורת' מהרטפורד, שהפכו לפטרונים חשובים של האומן.
קול היה בעיקר צייר נופים, אך הוא גם צייר יצירות אלגוריות. המפורסמת שבהן - סדרה בת חמישה חלקים הנקראת "מסלולה של אימפריה", המתארת את אותו נוף לאורך דורות - ממצב טבעי עד השלמת האימפריה, ואז ירידה ושממה. ישנן שתי גרסאות של היצירה הזאת.
בין העבודות המפורסמות האחרות של קול ניתן למנות את "שור השרוף" (1836), "הגיא בהרים הלבנים", "דניאל בון בבקתה שלו" ו"אגם עם עצים מתים" (1825). הוא גם צייר את "גן עדן" (1828), ובו תיאור של אדם וחוה החיים בין מפלי מים, צמחים מפוארים ואיילים. קול השפיע על בני דורו בתנועת האמנות שכונתה לימים אסכולת נהר ההדסון, קול העביר את השנים 1829 עד 1832 ובשנים 1841 עד 1842 באירופה, בעיקר אנגליה ואיטליה.
קול ידוע בעיקר בזכות עבודתו כאמן נוף אמריקאי. במאמר משנת 1836 על "נוף אמריקאי", הוא תיאר את יחסיו המורכבים עם הנוף האמריקני במונחים אסתטיים, רגשיים ורוחניים. הוא גם הפיק אלפי רישומים של נושאים משתנים. ניתן לראות מעל 2,500 מהסקיצות הללו במכון לאמנות בדטרויט.
בשנת 1842 יצא קול לסיבוב תערוכות גדול באירופה במאמץ ללמוד מסגנון המאסטרים הישנים ולצייר את הנוף של אירופה. קול התרשם מאוד מהר הגעש הפעיל ביותר באירופה, הר אטנה. הוא התרגש כל כך מיופיו של הר הגעש עד שרשם כמה רישומים ולפחות שישה ציורים שלו. המפורסמת מבין העבודות הללו היא נוף מהר אטנה מטאורמינה. קול הוציא גם רישום מפורט ביותר של הר אטנה המציג נוף פנורמי של הר הגעש עם הקירות המתפוררים של התיאטרון היווני העתיק של טאורמינה בצד ימין.