בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 2009 רק אנבל מדינה גאריגס () השתתפה בתחרות. סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס () נפגשו במשחק הגמר עם קבטה פשקה () וקטרינה סרבוטניק () וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 2009 רק ליזל הובר () השתתפה בתחרות. במשחק הגמר קטרינה סרבוטניק () וננד זימוניץ' () נפגשו עם הזוג הלא מדורג יארוסלבה שוודובה () ויוליאן נול () וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס.
דודי סלע השתתף בתחרות הגברים והודח בסיבוב הראשון על ידי יורגן מלצר מאוסטריה.
שחר פאר השתתפה בתחרות הנשים ודורגה במקום ה-18. לאחר ניצחון בשני הסיבובים היא נפגשה בסיבוב השלישי עם מריון ברטולי מצרפת וניצחה בשתי מערכות. בסיבוב הרביעי היא שיחקה נגד סרינה ויליאמס מארצות הברית והפסידה בשתי מערכות.
אנדי רם השתתף בתחרות זוגות גברים לצד יוליאן נול מאוסטריה והם דורגו במקום ה-10 בתחרות זוגות גברים. ב-3 סיבובים הראשונים הם ניצחו כול סיבוב בשתי מערכות. במשחק רבע הגמר הם ניצחו ב-3 מערכות זוג מברזיל. ברבע הגמר הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-3 בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
יונתן ארליך השתתף בתחרות זוגות גברים לצד דודי סלע. הם ניצחו בסיבוב הראשון אך הודחו בסיבוב השני בשתי מערכות.
שחר פאר שיחקה בתחרות זוגות נשים לצד מוניקה ניקולסקו מרומניה. הזוג הצליח להגיע לרבע הגמר, כאשר הם ניצחו בכול סיבוב בשתי מערכות. ברבע הגמר הן נפגשו עם הזוג שהיה מדורג מס' 2 בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
אנדי רם שיחק בתחרות זוגות מעורבים לצד ילנה וסנינה מרוסיה. בסיבוב הראשון ניצחו בשתי מערכות. בסיבוב השני הם הובסו על ידי הזוג שהיה מדורג מס' 6 וניצח בסופו של דבר בתחרות.
הכנסייה הכרמליטית של ורשה
כנסיית הלקיחה של הבתולה מריה ושל יוסף הקדוש (בפולנית: Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny i św. Józefa Oblubieńca), הידועה בכינוי "כנסיית הכרמליטים", היא כנסייה קתולית בוורשה שבפולין.
הכנסייה הנוכחית היא הכנסייה השנייה במקום. הכנסייה הראשונה נבנתה מעץ על ידי מסדר הכרמליטים בשנת 1634 ונהרסה על ידי השוודים בשנת 1650. הכנסייה החדשה, שנוסדה ביוזמתו של הפרימאט של פולין מיכל סטפן רדז'יובסקי (; אשר ייסד גם את כנסיית הצלב הקדוש בוורשה), נבנתה בין השנים 1692-1701 בסגנון בארוק פולני בתכנון האדריכל יוזף באלוטי (ניתן עדיין לראות את הכנסייה המקורית מאחורי החזית). במהלך מלחמת העולם השנייה הכנסייה שרדה בפצצות העיר ורשה ולא נהרסה.
החזית של הכנסייה היא בסגנון נאו קלאסי והיא אחת החזיתות הבולטות והמפורסמות ביותר בוורשה. חזית מרשימה זו נבנתה בסגנון אופייני לשלטונו של סטניסלאב פוניאטובסקי.
החזית מורכבת משתי קומות. שמונה עמודים בסגנון דורי תומכים בקומה הראשונה ושישה עמודים בסגנון קורינתי תומכים בקומה השנייה. על גג הכנסייה ממוקם כדור נחושת שהתחמצן עם הזמן והפך לירוק. על החזית יש הרבה עיטורים פיסוליים ומקובעות בה שלוש דלתות כניסה. על האפריז מקובע תבליט של מוטות הגמון וכתר אפיפיורי במרכז.
מגדלי הפעמון הייחודיים של הכנסייה בצורת גליל, מיוחדים מאוד ונמצאים בצדדי המבנה. בראש המגדלים יש קישוט דקורטיבי שמזכיר אבוקה.
רפורטזה של בחור &quot;ישיבה&quot;
ניויורק
תל זיידאן
תל זיידאן הוא אתר ארכאולוגי בצפון מסופוטמיה, היום צפון סוריה, על הגדה המזרחית של נהר הבליח קצת מצפון למקום שבו הבליח נשפך לנהר הפרת. התל שוכן 5 ק"מ מזרחית לעיר א-רקה. באתר נמצאו ממצאים מתקופת עובייד המתוארכת לשנים 4000-5600 לפנה"ס.
התל.
האתר מורכב מ-3 תלוליות שכיוונן הכללי הוא מצפון-מערב לדרום מזרח. השטח הכולל של האתר הוא 125 דונם. גובהו המרבי של התל הוא 15 מטר מעל פני השטח. בתל נמצאו שרידים של יישוב גדול. גודל השטח שבו השתרע היישוב הופך את האתר ליישוב הגדול ביותר בתקופת עובייד. זאת תקופה פרוטו-אורבנית שלדעת החוקרים, בישרה את בואה של תקופת בניית הערים הגדולות בדרום מסופוטמיה כמו אורוכ.
תולדות המחקר הארכאולוגי.
התל זוהה לראשונה ב-1926 על ידי הארכאולוג האמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התל התל נסקר על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן. בשנת 1983 בוצע באתר סקר ארכאולוגי יסודי יותר במסגרת משלחת הולנדית בראשותו של מאוריץ ואן לון (Maurits van Loon) שסקרה את עמק נהר הבליח היא ציינה בסקר שמדובר באתר פרהיסטורי המתוארך לתקופת חלף ותקופת עובייד.
המחקר על התל החל בשנת 2008 במשלחת מחקר משותפת אמריקאית-סורית שמטרתה הייתה לבחון את שורשי האורבניזם במסופוטמיה בתקופת עובייד בדרך של סקירה וחפירה ארכאולוגית בתל. המשלחת בחרה בתל זה שבו נמצאו שרידי תרבות עובייד בעומק רדוד. מנהלי המשלחת היו הארכאולוגי גיל סטיין ( Gil Stein) מנהל המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ומוחמד סרחאן מנהל מוזיאון א-רקה (Al-Raqqah Museum). התוכנית המקורית של המשלחת הייתה לקיים 10 עונות חפירה, מתוכן התקיימו כנראה רק שלוש עונות חפירה בשנים, 2008, 2009, 2010 לפני פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
הממצאים באתר.
בשתי עונות החפירה הראשונות זוהו בתל 4 תקופות התיישבות: תקופת חלף, תקופת עובייד, ושתי תקופות כלכקוליתיות מאוחרות. בדיקות פחמן 14 שבוצעו תארכו את ההתיישבות בתל בין 3800-5800 לפנה"ס.
היישוב העתיק שכן בצומת של שתי דרכי מסחר עתיקות, באזור שבו נמצאה אדמת סחף עשירה. בתל התקיים יישוב מהגדולים השייכים לתקופת עובייד. התל ניטש בשנת 4000 לפנה"ס עם תקופה קצרה נוספת של התיישבות בתחילת האלף השלישי לפנה"ס. השכבות הארכאולוגיות הפרהיסטוריות הן נגישות מידית מתחת לפני השטח, ואין צורך לחפור שכבות של יישוב מאוחר יותר לפני שמגיעים לשכבה שבה התעניינו החוקרים. המשמעות היא שארכאולוגים יכולים לחפור שטחים נרחבים של יישוב גדול מתקופה זאת ולהבין כיצד תיפקד יישוב בגודל זה באלף השישי והחמישי לפנה"ס.
בחפירות שהתקיימו נמצאו שרידי רצפות עם מספר מוקדי שרפה, שברי קירות בתים הבנויים מלבני בוץ. קטעי קירות גדולים אולי חלק מביצורים או אדריכלות ציבורית מונומנטלית. בדיקות פחמן 14 של הקירות תארכו אותו לשנת 5000 לפנה"ס. בנוסף נמצאה קרמיקה צבועה מתקופת עובייד, אחד הממצאים החשובים היה חותם אבן עם עיטור של אייל. השערת החוקרים היא שהוא ככל הנראה שימש להחתמת סימן על גבי סחורות כדי לסמן בעלות בתקופה שלפני הכתב. גודלו של החותם הוא כ-5 על 6 ס"מ. החותם הוא גדול במיוחד והוא גולף מאבן אדומה שמקורה אינו באזור התל. על פי החוקרים הוא דומה בעיצובו לחותם שנמצא בתבה ע'אורא, כ-300 ק"מ מזרחה בעיראק של היום. ממצא זה מצביע על מערכת סחר עם אזורים רחוקים. לדעת החוקרים השימוש בחותם שבו חותמים כלי אגירה ועוד, מצביע על מערכת של ריבוד חברתי.
באתר נחשף אזור שנראה כמו אזור תעשייתי. הוא כלל שמונה כבשני שריפת כלי חרס, "כלי עובייד" היו נפוצים באזורים נרחבים נוספים. ממצאים אלה הם חלק מהתיעוד המעיד על מעבר מיישוב של כפר עצמאי המספק את צרכיו, למרכז תעשייתי, הסוחר במוצריו ובעל יכולת לרכוש מוצרי יוקרה. באתר נמצאו להבים באיכות מעולה העשויים אובסידיאן, צבע האובסידיאן והרכבו הכימי מצביעים על כך שמקורו באנטוליה. באתר נמצאו שבבים של אובסידיאן המעידים שייצור הלהבים היה מקומי.
בנוסף נמצאו להבי מגל עשויים מצור ותעשייה להתכת נחושת לצורך הכנת כלים. זאת התעשייה המתקדמת ביותר באלף החמישי לפנה"ס. הנחושת הובאה מאזור דיארבקיר בטורקיה של היום. הבאת הנחושת באותה עת, לפני ביות החמור הייתה משימה לא קלה, אנשים היו צריכים לשאת את העפרות על גבם.
ארכאוזואולוגיה.
באתר נמצאו עצמות רבות של בעלי חיים. בדיקות שנעשו הראו על שינוי בתזונה בין תקופת חלף לתקופת עובייד. מניתוח העצמות בתקופת חלף נמצא שכ-50% שייכים לבעלי חיים לא מבויתים כמו בקר הבר, פראים, צבאים ואיילים. בתקופת עובייד 90% מהעצמות שנמצאו שייכים לבעלי חיים מבויתים כמו כבשים, עזים, בקר הבית וחזירים. שינוי נוסף שנמצא הוא ביחס של כמות הכבשים והעזים. בתקופת חלף היחס היה חצי חצי, ואילו בתקופת עובייד, היחס היה 3 כבשים לעז אחת.
קתדרלת יוחנן הקדוש
קתדרלת יוחנן הקדוש (בפולנית Archikatedra św. Jana) היא הקתדרלה הראשית של ורשה.
בניית הכנסייה המקורית החלה במאה ה-14. היא נבנתה בסגנון גותיקת לבנים עבור דוכסי מזוביה. מול הכנסייה אירע ניסיון ההתנקשות בחייו של זיגמונט השלישי ואזה, המתנקש לא הצליח להתנקש בחייו של זיגמונט. בימי תפארתה היה לכנסייה מגדל פעמונים צמוד, והיא התנשאה לגובה מעל בתי העיר העתיקה ונראתה מכל מקום בה. במלחמת העולם השנייה הופצצה הקתדרלה ומגדל הפעמונים נהרס ולא שוחזר. אחרי המלחמה, במסגרת פעולות השיקום של העיר ורשה, שוחזרה הקתדרלה בגרסה פחות מפוארת.
חזית הקתדרלה עשויה מלבנים אדומות ובנויה בשני מפלסים. פנים הקתדרלה מקורה בקמרונים וגגה של הקתדרלה מצופה בנחושת שהתחמצנה.
שמואל רפאלי
שמואל רפאלי (ט"ו בטבת תרכ"ז, 23 בדצמבר 1866 - ז' בכסלו תרפ"ד, 15 בנובמבר 1923) היה נומיסמט, סוחר עתיקות, איש ציבור, עורך ועיתונאי ירושלמי.
חייו המוקדמים.