במהלך חודש מרץ 2020, הקליט וסט את אלבומו בקאבו סן לוקאס שבמקסיקו, אך לפני שחזר לויומינג עם משפחתו עקב התפרצות מגפת הקורונה. באותו החודש הצהיר הראפר פושה טי בריאיון לדיסקורד שהוא הקליט עם וסט לאחרונה. פושה טי תכנן להיפגש עם וסט ב-16 במרץ, כדי לסיים את הפרויקט, אך ציין כי "פסקו הטיסות", מה שמעכב את סיום העבודה.
אירועי האזנה.
ב-22 ביולי 2021, התקיימה מסיבת ההאזנה לאלבום באצטדיון מרצדס-בנץ שבאטלנטה. וסט דיווח על שהייה זמנית באחד מחדרי ההלבשה של האצטדיון, והקים בו אולפן הקלטות על מנת סיום הקלטות האלבום והמיקסינג יחד עם מייק דין. בסרטונים ותמונות שפורסמו ברשתות החברתיות הוצגו גם פלייבוי קרטי ו-2 צ'יינז מקליטים בחדר ההלבשה יום לפני מסיבת ההאזנה. ג'יי זי עצמו הקליט חלק בשיר שעות ספורות לפני מסיבת ההאזנה.
מסיבת האזנה שנייה לאלבום באצטדיון מרצדס בנץ, שכותרתה "Kanye West Presents: The Donda Album Release", התקיימה ב-5 באוגוסט 2021. ב-22 ביולי, צייץ קיד קאדי, כי הוא לא יופיע באלבום "Donda". עם זאת, לאחר שמסיבת ההאזנה ב-5 באוגוסט, חשפה את שירתו של קיד קאדי בשני מסלולים (שכותרתו הייתה "Moon" ו-"Remote Control", לצד דון טוליבר ויאנג ת'אג), קיד קאדי כתב בטוויטר וניסה להסביר את הבלבול: "לא הייתי אמור להופיע ב-"Donda" כמו שצייצתי פעם. קנייה שלח לי הודעה שבוע שעבר וגרמנו לזה לקרות. האמן השחור הכי אמיתי בחיים. אין צורך לשקר כדי להצליח. מקווה שתהנו!"
ב-18 באוגוסט 2021, הכריז וסט על מסיבת האזנה שלישית לאלבום המתוכנן ל-26 באוגוסט 2021, בסולג'ר פילד בשיקגו, שכותרתו "Kanye West Presents: The Donda Album Experience". לאחר מכן הודיע המנהל של וסט כי האלבום ייצא למחרת מסיבת ההאזנה ב-27 באוגוסט. ההופעה כללה העתק של בית ילדותו של וסט, וגם הופעות של האמנים מרילין מנסון, שנסיאה ודה-בייבי.
המפלגה המאוחדת
המפלגה המאוחדת (בערבית حزب الاتحاد בתעתיק: חיזב אל-איתיחאד) הייתה מפלגת ימין שמרנית בשנות ה-30 של המאה ה-20 במצרים, אשר שלטה בממשלה המצרית בחלק מתקופת ממלכת מצרים.
רקע.
המפלגה הוקמה ב-1924 בידי מוחמד תאופיק נאסים פאשא וקבוצה של משכילים תומכי מלוכנות המשולבת באסלאמיזם, ביניהם איש האחים המוסלמים מוחמד חמיד אבו אל-נאסר והפוליטיקאי עלי מאהר שהגיע ממפלגת אל-ופד. קבוצת המייסדים נהגה להיפגש במסגד אל-אזהר שבקהיר. לאורך שנות פעילותה קיבלה המפלגה תמיכה כלכלית מפואד הראשון, מלך מצרים וכן נטען כי קיבלה תמיכה מסוכנים בריטים על מנת לפגוע בפעילי תנועות שמאל רדיקליות. למרות מאמצי המפלגה לבנות מפלגת ימין שמרנית מובילה המפלגה לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים ולא הצליחה לקדם מטרות דתיות. למרות זאת ניהלה המפלגה שותפות עם חסן אל-בנא בין היתר במלחמה במלחמה אידואלגית בקופטים וברעיונות מערבים.
אף על פי שהמפלגה מעולם לא זכתה להצלחה גדולה בקלפי ובשיאה זכתה ב-10 מושבים, היא הצליחה להקים שלוש פעמים ממשלה בראשותה עקב תמיכת מועמדים עצמאים רבים. עקב כך הנהיגה את הממשלה בשנים 1933 - 1936 אז התפרקה ופעילה התפצלו בין האחים המוסלמים למפלגת אל-ופד.
עמדות:
ישיבת כנסת ישראל (מיסודו של רבי חיים בן עטר)
ישיבת כנסת ישראל (נקראת גם: מדרש כנסת ישראל) (1741 – אמצע המאה ה-19), הייתה ישיבה שנוסדה על ידי רבי חיים בן עטר בירושלים, והתקיימה במאות ה-18 וה-19. רבים מתלמידיה שימשו רבנים חשובים בארץ ישראל ובתפוצות.
היסטוריה.
הרקע להקמת הישיבה.
בשנת ה'תצ"ט (1739) יצא רבי חיים בן עטר מהעיר סלא שבמרוקו לאיטליה, כשעמו קבוצת תלמידים. מטרתם הייתה לעלות משם לארץ ישראל ולהקים בה ישיבה שתלמידיה ילמדו בהתמדה ובפרישות. הם האמינו שבפעולותיהם הם יקרבו את הגאולה. בערב חג השבועות הם הגיעו לליוורנו והתקבלו באהבה על ידי בני הקהילה. מקום משכנם בליוורנו הפך מהרה לבית מדרש שרבים באו אליו, כדי לשמוע תורה מפיו של רבי חיים. כבר אז ייסד רבי חיים "ועד כנסת ישראל" שאיגד את הנדיבים שנרתמו לתמוך במימוש רעיון הישיבה בארץ. הוא נסע לערים נוספות באיטליה כדי לגייס את תמיכתם של נדיבים נוספים השוהים בהן, וכך הוא שהה בוונציה, ובשלהי חשוון ה'תק"א (1740) במודינה, שכמו בליוורנו הוא הקים גם בה "ועד כנסת ישראל". בקיץ של אותה השנה היה במנטובה ואת סיום המסע באיטליה הוא עשה בליוורנו. משם שלח אגרות לקהילות נוספות ובהן קהילת קסאלי.
הישיבה בעכו ופקיעין.
בשלהי שנת ה'תק"א (1741) הגיעו רבי חיים ותלמידיו אל העיר עכו. לפי התוכנית שהייתה בידיהם, שעליה התחייבו לנדיבים באיטליה, היה עליהם לייסד את הישיבה בירושלים. אולם הם נאלצו להשתהות בעכו בשל שמועות שהגיעו אליהם עוד במהלך המסע, על מגפה שפרצה בירושלים. לבינתיים הם ערכו ביקורים בקברי קדושים בגליל התחתון והגיעו גם לטבריה. את תפילות יום הכיפורים הם ערכו במערת אליהו שעל צלע הר הכרמל. לאחר המסע הם שבו לעכו. אחרי חג הסוכות הם החליטו להקים את הישיבה באופן זמני בעיר. הלימודים נפתחו רשמית בראש חודש חשוון ה'תק"ב (חורף 1741), לפי תוכנית לימודים שנקבעה מראש.
בתקופת שהותו בעכו הוצע לרבי חיים בן עטר להשתקע בטבריה ולהקים בה את ישיבתו המתוכננת. המציע, רבי חיים אבולעפיה, שהיה ממחדשי היישוב היהודי בטבריה, רצה לחזק את ההשפעה התורנית ביישוב, בהגדלת מצבת תלמידי החכמים בה והוספת ישיבה. בעת ביקורו של בן עטר ב-כ"א באדר ב' ה'תק"ב (מרץ 1742) בטבריה, אירח אותו רבי חיים וניסה לשכנע אותו בעדיפותה של טבריה על פני ירושלים. הוא הציע שבן עטר ייסע בעצמו לירושלים כדי להתרשם מהתנאים הכלכליים הקשים ששררו בה לטעמו, ואחר כך ישוב לטבריה, בה שררה רווחה מסוימת לקהילה היהודית בשל קשריו ההדוקים של אבולעפיה עם דאהר אל-עומר שליט הגליל. רבי חיים בן עטר שקל להיענות בחיוב להצעה אך התנה את ההסכמה באישור של חברי ועד "כנסת ישראל" בליוורנו, שסיפקו את הגב הכלכלי למסע ולישיבה שבדרך. הוא שלח מכתב ברוח זו בתוספת המלצתו האישית. במכתבו רמז כי הוא תומך בהקמת הישיבה בטבריה מאחר שלדעתו נרמז במקורות שהגאולה אמורה להתחיל ב. בהמשך קיץ ה'תק"ב (1742), לאחר שבני החבורה חזרו לעכו, נפטר תלמידו רבי שמואל נחמני (אחיו של הרב שמשון חיים) בהותירו אחריו אישה וילד. זמן קצר אחר כך נפטר אחד מן הבחורים האיטלקים שהצטרפו לישיבה. החבורה עזבה את עכו ובחודשים סיוון ותמוז התגוררו בפקיעין.
הישיבה בירושלים.
בסוף חודש תמוז ה'תק"ב (1742) נודע לבני החבורה שהמגפה בירושלים חדלה והם החליטו לעלות לירושלים למטרת בדיקת היתכנות הקמת הישיבה בה, בהתאם להצעתו של רבי חיים אבולעפיה, ובתיאום עם אנשי "כנסת ישראל" בליוורנו (למעשה, ר' חיים בן עטר דרש מהם במכתב אחר להותיר בידיו את ההכרעה אם להקים את המוסד בירושלים או בטבריה). לקראת תחילת חודש אלול הגיעה החבורה לירושלים והקימו את "ישיבת כנסת ישראל" בחצר רבי עמנואל חי ריקי. הם התקבלו בירושלים בכבוד רב, ותרמה לקבלת פנים זו העובדה שהיה להם מימון עצמאי שהתקבל מליוורנו, כך שלא נפלו לנטל על שאר התושבים ולא התחלקו עמם בכספי "החלוקה". ישיבת כנסת ישראל כללה למעשה שתי ישיבות, אחת לתורת הנגלה ואחת לנסתר. בעוד שהקהילה הגרעינית של העולים עם רבי חיים בן עטר מנתה רק שלושים נפשות, שמתוכם רק מעט יותר מעשרה "חכמים", התגבשה סביבו קהילה למדנית רחבה יותר מבני המקום. הוא שאב מכך סיפוק רב והתבטא במכתב מאותם ימים: .
הנהגות וסדרי לימוד.
תחת הנהגתו והכוונתו של רבי חיים נחלקו תלמידי הישיבה לשתי קבוצות: "מעיינים" (למדנים) ותלמידים מתחילים. בשעות היום ישבו סביב רבי חיים, שהיה מעוטר בתפילין ועטוף בטלית, כעשרה "מעיינים" ועיינו בתלמוד הבבלי, כשמטרתם העיקרית הייתה לפענח את פרשנותו של הרמב"ם לסוגיותיו, על פי הפסקים שכתב בספרו משנה תורה. את פרי הלימוד הזה הם העלו על הספר "ראשון לציון", המבאר בדרך הזו את המסכתות: ברכות, סוכה, ביצה, תענית, מועד קטן, מגילה וחגיגה. מי שהעלה את החידושים על הכתב ואף הגיה אותם, היה תלמידו של רבי חיים עוד ממרוקו, רבי דוד חיים שמואל חסאן. רבי חיים העריך היטב את עיונם של תלמידיו, ובהקדמה לספרו "פרי תאר", על שולחן ערוך יורה דעה, הוא דורש ממי שמשיג על דבריו להציע את ההשגות לפני חכמי ישיבתו שיעיינו בדברים.
קבוצת התלמידים המתחילים היו לומדים בדרך הבקיאות, כלומר, לימוד מהיר יחסית שמטרתו לרכוש ידע נרחב, ובכך יכולו להתרגל לדרכי החשיבה של הלימוד התלמודי. בדרך הזו שיננו התלמידים המתחילים סדרים מן המשנה, מסכתות מן התלמוד וספרי הלכה. באגרותיו ל"ועד כנסת ישראל" מציין רבי חיים בסיפוק רב את ההשגים הכבירים שרכשו תלמידיו בתחום הבקיאות.
בלילות למדו התלמידים בקבוצות, כשכל קבוצה עסקה במגוון נושאים: משנה תורה, הלכות רב אלפס, תלמוד בבלי, ושולחן ערוך. קבוצה קטנה עסקה בששה סדרי משנה. במוצאי שבת היו לומדים בסדר ייחודי עד תפילת שחרית עם הנץ החמה; הלימוד כלל מזמורי תהילים, פרקי משנה, ספר הזוהר על פרשת השבוע, שלושה או ארבעה דפים מהתלמוד הבבלי, ומספר סימנים משולחן ערוך, בחצות הלילה היו עורכים תיקון חצות. רבי חיים כיוון את הלימוד בלילה הזה ע"פ רעיונות קבליים. בלילות שבת היה כל אחד מן התלמידים מציע את חידושיו לפני שאר חכמי הישיבה.
גם במקום משכנם הקבוע, בירושלים, קיימו חכמי הישיבה השטתחות ותפילות על "קברי הצדיקים" שאותן הם כינו זיאראס. את הזיארס ערכו מדי חודש והרבו תפילות ותחנונים על עם ישראל ועל תומכי הישיבה. באחת מן הזיארס נכח החיד"א שהיה צעיר לימים, אך כנראה נמנה אז על תלמידי הישיבה.
לאחר פטירתו של רבי חיים.