מחקר עדכני של האנתרופולוגית לורי ד'אורנציו ועמיתיה מאוניברסיטת מק'קאסטר מצא, שרמות העופרת הגבוהות, שהתגלו בעצמות אנשי הצוות על האי ביצ'י, הצטברו שם, קרוב לוודאי, לפחות עשור לפני שיצאו להפלגה צפונה. החשיפה לעופרת הייתה גבוהה דיה להזעיק מומחים לרפואה תעסוקתית בימינו, אך סביר מאוד, שמקורה לא היה בתקופת שירותם במשלחת. ההנחה היא, שלאורח החיים, שהיה מקובל באנגליה של המאה ה-19, היה חלק בלתי מבוטל ברמות העופרת בגופות חברי המשלחת, שלא היו שונות בהרבה מאלה שהיו נמצאות בגופם של תושבי בריטניה בני תקופתם, שלא היו באוניות המשלחת. אין ספק, שרמות העופרת הגבוהות גרמו לסימפטומים רבים, שהקשו על חיי האנשים ופגעו מאוד באיכות חייהם, אך נראה שהעופרת לא היוותה גורם מכריע במותם.
רמות העופרת, שהתגלו בשרידי שערותיו של ד"ר גודסיר, העידו על ירידה במהלך השנה האחרונה של חייו, כאשר נערכה השוואה בין רמות העופרת בקצות השערות לאלה שסמוך לשורשיהן.
באמנות.
ב-2007 יצא ספר בשם "The Terror" מאת דן סימונס. ב-2018 שודרה סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם, המבוססת על הספר ועל סיפורה של המשלחת.
מורשת.
היסטורית.
התוצאה המשמעותית ביותר של משלחת פרנקלין הייתה מיפוי כמה אלפי מילין של קו-חוף, שלא נסקר עד אז, על ידי משלחות שיצאו לגלות את ספינותיו האבודות של פרנקלין וללמוד מה עלה בגורל אנשיו. כפי שאמר ריצ'רד סיריאקס, "אובדן המשלחת תרם מן הסתם הרבה יותר ידע [גאוגרפי] משהייתה עשויה לתרום שיבתה המוצלחת".עם זאת, גורל המשלחת בלם במידה רבה את להיטותה של האדמירליות לחקר האזור הארקטי. פער זמנים ממושך חל פני משלחת נרס והצהרתו של נרס, ש"אין נתיב מסע" אל הקוטב הצפוני; מילים אלה ציינו את סוף המעורבות ההיסטורית של הצי המלכותי בחקר הארקטי, סופו של עידן, שבו הצטיירו הרפתקאות כאלה בעיני הציבור הבריטי הרחב כניצול ראוי של מאמץ אנושי ומשאבים כספיים. בהתחשב בקשיים ובסיכונים שהציגה חציית המעבר הצפון-מערבי לפני חוקרים מקצועיים, היה זה בלתי אפשרי לאוניות סוחר ממוצעות של אותם ימים לנצל נתיב זה לסחר ימי.
כפי שהציג זאת כתב של מגזין אתניאום הבריטי, "אנו סבורים שביכולתנו לחשב במידה סבירה את המאזן בין העלות לתוצאות של משלחות ארקטיות אלה, ולשאול, אם כדאי לסכן כל כך הרבה למען משהו, שקשה כל כך להשיג, ומשהושג, מתגלה ככל כך לא כדאי." חציית המעבר הצפון-מערבי ב־1905-1903 על ידי רואלד אמונדסן ומשלחתו באונייה Gjøa שמה קץ אחת ולתמיד לחיפוש של מאות בשנים אחרי המעבר הצפון-מערבי.
תרבותית.
במשך שנים לאחר אובדן משלחת פרנקלין, הציגה אותו התקשורת הוויקטוריאנית כגיבור, שהוביל את אנשיו בחיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי. על פסלו של פרנקלין בעיר הולדתו חרותה הכתובת "סר ג'ון פרנקלין - מגלה המעבר בצפון-מערבי, ופסלים של פרנקלין מחוץ למועדון אתניאום בלונדון ובטסמניה נושאים כתובות דומות. אף כי גורל המשלחת, לרבות האפשרות של קניבליזם, זכה לדיווחים ולדיונים רבים ורחבי-יריעה, מעמדו של פרנקלין בעיני הציבור הוויקטוריאני לא נפגע. המשלחת הייתה נושא לעבודות עיוניות רבות, כולל שני ספרים מאת קן מקגוגן, "מעבר גורלי" ו"נקמתה של ליידי פרנקלין".
התעלומה שאפפה את משלחתו האחרונה שלח פרנקלין היוותה נושא לפרק משנת 2006, "מסע ארקטי", בסדרת הטלוויזיה "נובה"; לסרט טלוויזיה תיעודי משנת 2007, "המשלחת האבודה של פרנקלין", ב"תיאטרון דיסקברי HD"; ובסרט תיעודי קנדי משנת 2008, "פסאג'". בפרק של סדרת המסעות התיעודית מ-2009 "בילי קונולי: מסע אל קצה העולם", ביקרו המנחה קונולי וצוותו באי ביצ'י, צילמו את אתר הקבר וסיפרו פרטים על משלחת פרנקלין.
לזכר המשלחת האבודה, נודעה אחת מתת-החלוקות של הטריטוריות הצפוניות של קנדה בשם "מחוז פרנקלין". אזור שיפוט זה, שכלל את האיים הארקטיים הגבוהים, פורק כשהאזור סופח לטריטוריית נונאווט החדשה ב-1 באפריל 1999.
המשלחת האבודה של פרנקלין בספרות.
המשלחת שימשה השראה לכתיבת הספר "ילד הקרח" מאת אליזבת מקרגור. הספר תורגם על ידי מיכל קירזנר-אפלבוים ויצא לאור בעברית בהוצאת מודן בשנת 2006
עבודה (תרמודינמיקה)
בתרמודינמיקה, ביצוע עבודה הוא מעבר אנרגיה בין מערכת לסובביה, מבלי מעבר אנטרופיה. עבודה בתרדמונימיקה, היא הכללה של עבודה בפיזיקה. בדומה לפיזיקה, מעבר האנרגיה נגרם על ידי כוחות חיצוניים, הפועלים על המערכת. הכוחות החיצוניים, יכולים להיות למשל: כוח חשמלי, כוח הכבידה, לחץ ועוד. לדוגמה, בתאים אלקטרוכימיים פועל כוח חשמלי. לכן, התאים משתמשים בחלק מן האנרגיה הנפלטת בתגובות ספונטניות לצורך יצירת אנרגיה חשמלית, כלומר, ביצוע עבודה.
זינטולה ביליאלטדינוב
זינֶטוּלַה חיידרוביץ' ביליאלטדינוב (נולד ב-13 במרץ 1955, מוסקבה, ברית המועצות) הוא מאמן הוקי קרח רוסי ממוצא טטרי, אימן את הנבחרת הלאומית של רוסיה בהוקי בשנים 2004, 2011-2014. בחודש מרץ 2014 הוא התמנה לתפקיד סגן נשיא ומנהל קבוצת "אק בארס" וביולי אותה שנה הפך למאמן הקבוצה.
ביוגרפיה.
הוא נולד ב-13 במרץ 1955 במוסקבה. למד במוסקבה בבית הספר מספר 193. בשנים 1973–1988 שיחק בעמדת המגן בדינמו מוסקבה ובשנים 1976–1988 שיחק בהרכב נבחרת ברית המועצות. חבריו לקבוצה לא הצליחו להגות את שמו "זינטולה" וכינו אותו "אלכסנדר".
משנת 1988 עוסק באימון. ב-27 יוני 2011 מונה למאמן הנבחרת הלאומית. זכה עמה באליפות העולם בשנת 2012.
הוא בוגר המכון לתרבות הגופנית (GTsOLIFK) משנת 1979 ובמכון הפדגוגי של מחוז מוסקבה (הפקולטה לחינוך גופני) ב-1982. הוא שירת בצבא והגיע לדרגת קולונל במשמרות הגבול הסובייטים.
משפחתו.
שורשי אבותיו מגיעים ממחוז ניז'ני נובגורוד, מהכפר פיצה (Пица).
אביו חיידר ביליאלטדינוב (1928–1999) עבד בחווה עד לגיוסו לצבא, בשנת 1952 עבר להתגורר במוסקבה, שם במשך שנים רבות עד לפרישתו, עבד במפעל לנעליים בשם "הגיבור האדום". אמו ניימיה ביליאלטדינובה (1926–2000) הכירה את בעלה לעתיד במוסקבה. עבדה במפעל סריגה ובתקופת מלחמת העולם השנייה עבדה בייעור. לאחרי המלחמה, במשך יותר מ-20 שנה עבדה כמנקה בקונדיטוריית "אוקטובר האדום".
רעייתו — נדז'דה ויקטורובנה היא מהנדסת בהכשרתה. בתו — נטליה רומנובה (ילידת 1978) היא משפטנית. נשואה לסטניסלב רומאנוב, שחקן הוקי קרח לשעבר. לשניים בן (אלכסנדר רומאנוב, שחקן הוקי קרח אף הוא; נכון ל-2021 משחק במונטריאול קנדיאנס בליגת ה-NHL) ובת.
קריירה.
קריירת משחק.
זינטולה החלה לשחק הוקי כבר בבית הספר. הוא הצטרף לבית הספר להוקי של "דינמו" (ב-1969), שם הודרך על ידי המאמנים אלכסנדר קווסניקוב וסטניסלב פטוחוב. שיחק בשורות "דינמו" בשנים 1973—1988.
ב"דינמו" השתתף ב-588 משחקים באליפויות ברית המועצות וכבש 63 שערים. בהרכב הנבחרת (1976—1988) שותף ב-253 משחקים וכבש 21 שערים. בתחרויות אליפות העולם ומשחקי החורף האולימפיים שיחק 77 משחקים, הבקיע 8 שערים. בטורניר גביע קנדה שיחק 18 משחקים.
קריירת אימון.
את קריירת האימון החל בשנת 1988, הוא לעוזרו של יורי מויסייב ב"דינמו". בשנים 1988–1992 החליפו כמאמן של "דינמו". זינטולה היה לרוסי הראשון שהוזמן לעבוד כמאמן ב-NHL, שם בשנים 1993–1997 עבד כעוזר מאמן במועדון,"וויניפג ג'טס" (ב-1996 הקבוצה עברה לארצות הברית ונודעו בשם "אריזונה קויוטיס"), בעודו לומד את דרך האימון הקנדית והאמריקאית.
בשנים 1997–2000 כיהן כמאמן ראשי ב"דינמו". בהדרכתו, הקבוצה זכתה באליפות רוסיה בהוקי קרח, פעמיים נוספות סיימה כסגנית האלופה והעפילה לגמר היורוליג. בשנים 2001–2002 אימן את "לוגאנו" השווייצרית. בשנים 2002–2004 שוב אימן את "דינמו". אך פוטר לאחר עונה מאכזבת (בעקבות ההפסד בסיבוב הראשון של הפלייאוף ל"אוונגרד"). הוא היה חלק מצוות האימון של נבחרת רוסיה בבאליפות העולם בשנים 1998, 1999, 2000, ובאולימפיאדת החורף של 1998 בנאגנו ובאולימפיאדת החורף 2002 בסולט לייק סיטי. ממאי 2004 עד מרץ 2005 אימן את נבחרת רוסיה (תוך שהוא מוביל אותה לשלב רבע הגמר בגביע העולם שבו הרוסים הפסידו לארצות הברית).
פרק חדש בחייו החל לאחר שב-30 בספטמבר 2004 התמנה למאמן הראשי של "אק בארס". תחת הנהגתו, הקבוצה זכתה באליפות רוסיה ובגביע האירופי הראשון שלה, בנוסף זכתה הקבוצה גם בגביע גגארין ובאליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית במשך פעמיים רצופות. ב-27 ביוני 2011 הוזמן שוב לאמן את נבחרת רוסיה.  אותה אימן עד 2014, עד סיום משחקי החורף האולימפיים בסוצ'י. ב-20 במאי 2012 נבחרת רוסיה בהדרכתו זכתה באליפות העולם, אחר שניצחה את כל עשרת משחקי הטורניר. באליפות העולם 2013 הרוסים בפעם הראשונה מזה 6 שנים לא הצליחו להעפיל לחצי הגמר, לאחר תבוסה מוחצת ברבע הגמר לנבחרת ארצות הברית (3:8). באולימפיאדה בסוצ'י, רוסיה הודחה בשלב רבע הגמר לאחר שהפסידה לפינלנד בתוצאה 1:3 וב-5 במרץ 2014 הוא עזב את תפקיד המאמן בנבחרת הלאומית. למחרת התפטרותו הוא חזר ל"אק בארס" לתפקיד סגן נשיא ומנכ"ל הקבוצה.
ב-13 ביולי 2014 הפך שוב למאמן הראשי של אק בארס. תחת הנהגתו, הקבוצה שוב העפילה לגמר גביע גגארין, אך הפסידה בגמר לסק"א סנקט פטרבורג. ברם, הסבלנות השתלמה וב-22 אפריל 2018 "אק בארס" זכתה בפעם השלישית בגביע גגארין, לאחר ניצחון על צסק"א. בכך ביליאלטדינוב הפך למאמן השני אחרי אולג זנארוק, שזכה שלוש פעמים בגביע גגארין, עם קבוצה אחת.
מוסטייה-סנט-מארי