ב-5 בספטמבר 2008 נפרדה "ז'ול ורן" מתחנת החלל הבינלאומית והנמיכה את מסלולה ל-5 ק"מ מתחת לתחנה. היא נשארה במסלול זה עד ללילה של ה-29 בספטמבר. בשעה 10:00:27 UTC החלה החללית את תמרון היציאה ממסלול הראשון שלה, שנמשך כ-6 דקות. ב-12:58:18 בוצע תמרון נוסף שנמשך 15 דקות. לבסוף, בשעה 13:31 UTC, חדרה החללית לאטמוספירה בגובה 120 ק"מ מעל האוקיינוס השקט, שם נשרפה יחד עם הפסולת אותה לקחה מתחנת החלל.
תענית ציבור
קתלין סבליוס
קתלין גיליגן סבליוס (באנגלית: Kathleen Sebelius; נולדה ב-15 במאי 1948) היא פוליטיקאית אמריקאית ששירתה כמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה בין השנים 2009–2014. קודם לכן כיהנה כמושלת קנזס בשנית 2003–2009.
ראשית חייה.
סבליוס נולדה וגדלה במשפחה קתולית, בסינסינטי, אוהיו. היא למדה באוניברסיטה הקתולית "טריניטי וושינגטון" שבוושינגטון הבירה, ואחר כך קיבלה תואר במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת קנזס. בשנת 1974 עברה להתגורר בקנזס.
סבליוס היא בתו של מושל אוהיו לשעבר ג'ון ג'יי גיליגן וכך מונתה למושלת הראשונה בארצות הברית שגם אביה היה מושל. בעלה, גארי סבליוס, הוא שופט בית משפט השלום הפדרלי, שאביו היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. לזוג יש שני ילדים.
קריירה פוליטית.
בשנת 1986 התמודדה סבליוס על מושב בבית התחתון של בית הנבחרים של קנזס. היא נבחרה לתפקיד. כעבור 8 שנים, בשנת 1994, סיימה את תפקידה בבית הנבחרים כדי להתמודד על משרת המפקחת על הביטוח, בו זכתה, והייתה לאדם הראשון מזה 100 שנים המכהן בתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית. בתפקיד זה כיהנה גם כן 8 שנים.
בשנת 2002 נבחרה לתפקיד מושלת קנזס לאחר שניצחה את המועמד הרפובליקני, טים שאלנבורגר 53%-45%. אחת הסיבות שהביאו לניצחונה של סבליוס היה הקרע בין השמרנים לליברלים במפלגה הרפובליקנית של קנזס. אחת מפעולותיה המשמעותיות של סבליוס כמושלת קנזס היה הטלת הווטו על חקיקה המתירה לאזרחים לשאת כלי נשק להגנה עצמית שלא בגלוי (concealed carry ) ללא כל צורך ברישיון מיוחד. החלטה זו הפכה את קנזס לאחת מארבע המדינות היחידות בארצות הברית שבהן לא הייתה אפשרות כלל לשאת נשק שלא בגלוי. למרות זאת, ב-25 במרץ 2006 הבית התחתון של בית הנבחרים ביטל את הטלת הוטו בהחלטת רוב של 91 מול 33. כמו כן, גם הבית העליון של בית הנבחרים (הסנאט) הצביע נגד הטלת הווטו ברוב של 30 מול 10.
סבליוס סירבה לתמוך בתיקון לחוקת קנזס בדבר נישואים חד-מיניים באפריל 2005, ושנדחה ברוב של 70% על ידי בית הנבחרים. מהלך זה אסר בחוק נישואים חד מיניים ויישר קו עם כל מדינות ארצות הברית (מלבד מסצ'וסטס).
סבליוס סרבה לתמוך גם בביצוע עונש מוות, ובמהלך כהונתה, בית המשפט העליון של קנזס סירב לתת עונש מוות, כשהוא קובע שעונש המוות מנוגד לחוקת קנזס. למרות זאת, התובע הכללי של מדינת קנזס, פיל קליין הרפובליקני, דחה טענה זו והחזיר את המצב לקדמותו על פי החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בבחירות שנערכו בקנזס בנובמבר 2006 ניצחה סבליוס את מועמד הרפובליקנים, ג'ים ברנאט, ברוב של 57% מול 40% שתמכו בברנאט.
סנטיאגו דה נואבה אקסטרמדורה
משנה לראש הממשלה
משנה לראש הממשלה הוא תואר שאינו קיים בחוקי מדינת ישראל ואין לו משמעות סטטוטורית. מטרתו להוות תואר נכבד יותר מסגן ראש ממשלת ישראל.
עד היום נשאו בתואר חמישה אישים. שניים מהם החזיקו גם בתפקיד השר האחראי על פיתוח הנגב והגליל (שמעון פרס, סילבן שלום) ושניים אחרים החזיקו בתפקידים מדיניים (חיים רמון, משה יעלון). נשא בו לראשונה שמעון פרס בימי כהונתו כשר בממשלה ה-30 (10 בינואר-23 בנובמבר 2005).
היסטוריה.
כאשר נכנסה מפלגת העבודה לממשלתו השנייה של אריאל שרון בראשית שנת 2005, דרשו אנשי המפלגה תיק בכיר, אך דרישתם לא נענתה. פרס דרש לקבל מינוי כממלא מקום ראש הממשלה אולם הנושא בתפקיד זה, אהוד אולמרט, סירב לוותר עליו. בצר להם בקשו אנשי מפלגת העבודה לשנות את ולקבוע כי יהיו לאריאל שרון שני ממלאי מקום. משנוכחו לדעת כי לא יהיה רוב להצעתם, הציע חבר הכנסת חיים רמון הצעת פשרה לפיה ימונה מר פרס למשנה לראש הממשלה. בהסכם הקואליציוני הוגדרו סמכויותיו של פרס, אולם מבחינה פורמלית, המשנה לראש הממשלה הוא שר מן המניין ותו לא.
פרס נשא בתפקיד המשנה לראש הממשלה גם בממשלה ה-31 בראשות אהוד אולמרט החל מיום כינונה, 4 במאי 2006, ועד ליום בחירתו לנשיאה התשיעי של מדינת ישראל, ב-13 ביוני 2007. ב-4 ביולי 2007 מונה חיים רמון למשנה לראש הממשלה, תואר בו החזיק עד סוף כהונת הממשלה.
בממשלה ה-32, בראשות בנימין נתניהו, ניתן התואר לשלושה שרים במקביל - משה יעלון, סילבן שלום ושאול מופז. שלום הופקד על פיתוח הנגב והגליל, כמו מי שהחזיק בתואר המשנה לראש הממשלה - שמעון פרס, יעלון הופקד על התיק לעניינים אסטרטגיים ונושאים מדיניים אחרים, ומופז (אשר צורף לממשלה בחודש מאי 2012) הוגדר כ"שר במשרד ראש הממשלה" ומכנס את ישיבות הממשלה בעת נסיעותיו של ראש הממשלה נתניהו לחוץ לארץ. בממשלת ישראל ה-34 מונה סילבן שלום, שר הפנים, לתפקיד.
בוקר טוב ישראל (תוכנית טלוויזיה)
בוקר טוב ישראל הייתה תוכנית הבוקר הראשונה ששודרה בישראל, התוכנית שודרה בערוץ הראשון.
התוכנית עלתה למרקעים ב-15 בדצמבר 1991 והסתיימה בספטמבר 2006. הרקע לעליית התוכנית הייתה המתיחות ששררה בתקופה זו באזור המפרץ הפרסי והחשש ממלחמה. הורגש צורך להעניק אינפורמציה לצופים בחלק רחב יותר של היום, ולא רק בשעות הערב כפי שהיה נהוג עד אז. תוכנית זו המשיכה זמן רב לאחר תום המלחמה, והיא למעשה תוכנית הבוקר הראשונה שהופקה בישראל.
את התוכנית יצר בני עורי לבקשת מנהל הערוץ דאז יוסף בראל, ובהמשך הפך לאחד מעורכי התוכנית ולאחד המגישים.
אחד מעורכי התוכנית היה מנחם הדר, ומגישיה הראשונים היו רוני יובל ונועם אבירם. בין מנחיה נמנו גם דליה מזור, דניאל פאר, ליאת רון, יעל שטרנהל, גאולה אבן, דליק ווליניץ, עמוס ארבל, בן כספית, גיל תמרי, יעל דן, בני עורי, אורלי וילנאי, מאיר איינשטיין, מיכל גזית ועוד.
מלבד ההנחיה והראיונות, התוכנית כללה מספר פינות כמו פינת כושר, פינות חדשותיות, פינת ספרות, חדשות לילדים בהגשת מיכאל דק, ופינת הילדים בה שודרו סרטוני אנימציה בניהם בולי איש השלג, האופנוברים ממאדים ואחרים.
משטר טכנולוגיית מידע
משטר טכנולוגיית מידע (באנגלית: IT Governance או לעיתים ICT Governance) הוא תת-תחום של משטר ארגוני הממוקד בניהול הביצועים וניהול הסיכונים של מערכות טכנולוגיית מידע. העניין הגובר במשטר טכנולוגיית המידע מיוחס בחלקו לאסדרה העסקית הגוברת על חברות ציבוריות (יוזמות סרבנס-אוקסלי בארצות הברית ובזל II באירופה), וכן להכרה שפרויקטים בתחום טכנולוגיית המידע עלולים לצאת משליטה בקלות, ולהשפיע עמוקות על ביצועי הארגון.
IT Governance
בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין
בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין הוא בית דין ישראלי מיוחד שתפקידו לקיים ביקורת שיפוטית על החלטות הממונה על ביקורת הגבולות במשרד הפנים להוציא צווים להחזקת שוהים שלא כדין במשמורת. בסמכותו של ממונה הביקורת להוציא צווים מסוג זה עד ליציאתו של השוהה שלא כדין מישראל או עד שחרורו בערובה.
מעמד בית הדין.
בתי הדין הוקמו בשנת 2001, ב, שנחקק בעקבות עתירה של האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ, שבה נטען שלא ניתן לשלול את חירותם של מי ששוהים שלא כדין בישראל בלא לקיים ביקורת שיפוטית על ההחזקה במשמורת של אדם, כמו גם על הצורך והאפשרות לשחרר את המוחזק בערבות, עד ליציאתו מהארץ, ולחלופין, עד להסדרת מעמדו. בית הדין אינו מהווה חלק ממערכת בתי המשפט בישראל, כללי סדר הדין ודיני הראיות אינם חלים עליו, ותפקידו מוגבל לנושא מצומצם יחסית. למעשה, הוא מהווה שלב ביניים בביקורת שיפוטית על החלטות של גוף מינהלי, שכן החלטותיו ניתנות לערעור בפני בית משפט לעניינים מינהליים. בתחילה, היו בתי הדין חלק ממשרד הפנים, וב-2004 עברו למשרד המשפטים.
בבית הדין לא מכהנים שופטים שמונו על ידי הוועדה לבחירת שופטים, כי אם דיינים שמונו על ידי שר המשפטים. עם זאת, כשיר להתמנות כדיין בבתי דין אלה רק מי שכשיר לשמש כשופט שלום.
סמכויות בתי הדין.
לפי סעיף 13יד לחוק הכניסה לישראל, שוהה שלא כדין שהושם במשמורת חייב להיות מובא בפני בית הדין בתוך ארבעה-עשר ימים. אם לא הובא בפני בית הדין בתוך פרק זמן זה, יש לשחררו. לפי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה, נהוג להביא את השוהים שלא כדין בפני בית הדין בתוך ארבעה ימים. כך, מובטחת הביקורת השיפוטית על החלטתו של ממונה ביקורת הגבולות. בסמכותו של בית הדין לאשר את צו המשמורת, לשנותו או לבטלו. כן, יש בסמכותו להורות על שחרור בערובה.
הן ממונה ביקורת הגבולות, והן השוהה המוחזק במשמורת, רשאים לפנות לבית הדין בכל עת ולבקשו לקיים עיון חוזר בהחלטותיו.
בתי הדין שהוקמו.
לפי החוק, על הדיונים להתקיים במקום המשמורת. בתי הדין הוקמו במרכזים מיוחדים למשמורת שוהים שלא כדין שקמו בישראל - גבעון (רמלה) ובית סוהר סהרונים.
ב-2014 הוקם בית הדין לעררים כערכאת ביקורת שיפוטית על החלטות של רשות האוכלוסין וההגירה, בענייני הסדרת מעמד ושהייה בישראל. בית הדין הוקם בשל תיקון 22 לחוק הכניסה לישראל שנתקבל בשנת 2011. בתי דין אלה הוקמו בירושלים, תל אביב והמרכז, באר שבע והדרום וחיפה והצפון. ב-2015 הוחלט לאחד מנהלתית את שני בתי הדין, והדיינים משמשים כדיינים בשני בתי הדין.
כוח ד'לאמבר
מעשה מגונה