הצעת החוק מצמצמת את ההגנות. היא מונה שלושה סעיפים של הגנות בעוולת התקיפה, שמקבילים לס' 8, 5 ו-2 בפקודת הנזיקין. אלה פעולת לטובת התובע בעת חירום, לקוי שכלי/גופני והסגת גבול בהתאמה.
נראה לכאורה שיש צמצום של ההגנות, אבל הגנות שהושמטו מהסעיף הוכנסו במסגרת ס' 446, הוא סעיף כללי של הגנות. הסעיף קובע שמי שפועל באופן סביר, כדי להגן על עצמו או על אחרים, או על רכוש שלו או של אחרים, יהיה מוגן. הסיבה שיש סעיף הגנות כללי, היא כדי שהן יהיו רלוונטיות לא רק לגבי עוולת התקיפה, אלא גם לגבי עוולות אחרות (במסגרת ביצוע קודיפיקציה).
לדוגמה: כיום, אדם הפועל מתוך הגנה עצמית לא יהיה אחראי לתקיפה, אבל אין סעיף שפוטר אותו מאחריות בהסגת גבול. כך למשל אם אדם שומע צרחות בתוך בית של מישהו אחר, והוא נכנס לתוך הבית (מסיג גבול) כדי להציל את האדם המותקף, הוא אכן יהיה מוגן מפני תקיפה. אולם, מכיוון שאין סעיף הגנה מקביל לעוולת הסגת הגבול, ניתן יהיה לתבוע אותו בגין הסגת גבול (הכניסה לבית שאינו שלו) – זה אבסורד. על ידי חקיקת ס' 446 שלעיל, נפתרת הבעיה הזו, וכעת כל עוד האדם פעל באופן סביר, הוא יהיה מוגן מפני כל עוולה. אם יתקבל הקודקס, כל עוד מנע הנתבע (התוקף) נזק גדול יותר מזה שהוא גרם, הוא יהיה מוגן. אותו אדם שנכנס לבית של אחר כדי למנוע רצח למשל, לא יהיה ניתן לתבוע אותו בגין הסגת גבול.
מבט לעתיד לאור הקודיפיקציה.
ישנן גישות רבות להסתכלות על המשפט (מה מטרתו, מהותו וכן הלאה), ביניהן הגישה הכלכלית, שעיקר טענתה שמטרת המשפט להשיג תועלת כלכלית. באופן עקרוני, ההסתכלות הכלכלית של דיני הנזיקין אומרת שאם המעשה היה יעיל (גרם יותר תועלת מאשר נזק), אז האדם שעשה את המעשה לא ייענש אפילו פגע במישהו בדרך – בפשטנות – הרי כשמסתכלים על כל התמונה, אותו אדם גרם יותר טוב מרע. ואכן, נראה שפעמים רבות ביהמ"ש לא יחייב אדם לשאת באחריות אם המעשה שעשה היה יעיל. לדוגמה – אדם רואה פלוני מוציא אקדח מכיסו כדי לירות בחברו. הוא רץ כדי להדוף את האקדח מידיו של אותו פלוני, וגורם לו חבלה על היד ממנה הוציא את האקדח. ברור שאותו אדם גרם לחבלה על היד (זה הנזק), אבל הוא גם הציל את חיי חברו (זה התועלת). בסה"כ, נראה לא סביר לתבוע את המציל על גרימת החבלה ליד, שכן היא היית הכרחית כדי למנוע נזק גדול יותר. ס' 446 שציינו מאמץ את הגישה הכלכלית הזו. כאמור, לפי הסעיף, אם הנזק שמונעים על ידי המעשה הוא גדול יותר מהנזק שגורמים, אז יש הגנה – זו בדיוק הגישה הכלכלית שהצגנו. לכאורה, נראה שהמצב הזה הוא הגיוני, אבל מיד נראה שיש איתו בעיתיות.
נחזור לדוגמה של המציל מפני אקדח: נוסיף לדוגמה עובר אורח תמים שנמצא במקום באופן מקרי. המציל רץ לכיוון הפלוני בעל האקדח, ותוך כדי זה הוא מפיל את עובר האורח שהיה בדרכו, וזה מקבל מכה. ברור על אף שעובר האורח נפגע, המציל עדיין גרם יותר תועלת מנזק, ולכן לא ישלם לבעל האקדח פיצוי על תקיפה. אולם, מה בדבר זכותו של עובר האורח? במקרה כזה, לא תהיה לאותו עובר אורח שום זכות – הוא לא יוכל לקבל פיצוי על הנזק שנגרם לו.
כתוצאה מכך שלצד שלישי אין זכות לפיצוי, נראה שיכול להיווצר מצב שבו במקום להשיג יעילות כלכלית, היעילות תיפגע. בדוגמה שלעיל פעולת ההצלה היא עדיין הפעולה היעילה, אבל נפתח את הסיטואציה. נניח למשל שהולכי הרגל בדרכים ממלאים בחברה תפקיד חשוב – בזמן שהם הולכים ברחובות הם מנקים את הלכלוך שמצטבר בדרכים. אם בכל פעם שתתבצע פעולה "סבירה" (מונעת נזק גדול וגורמת נזק קטן יחסית) עוברי האורח לא יוכלו לקבל פיצוי, הם יפסיקו ללכת בדרכים, והעיר תהיה מלוכלכת ותפריע לפעולה של כולם, ואף אחד לא יוכל יותר להשתמש בדרכים המלוכלכות. חוסר היעילות אם כן מתרחשת במקרים שבהם הפעילות של המזיק תלויה בפעילות של הניזוק (הצד השלישי). אם לא יתנו זכות פיצוי לאותו גורם שלישי, אז הוא יפסיק את פעולתו.
הדבר מודגם בפס"ד Vincent v. Lake. אדם הפליג באוניתו ופתאום פרצה סערה. כדי להציל את ספינתו, נכנס למזח של אדם אחר. במהלך הסערה, המזח ניזוק כתוצאה משהות הספינה בו. ברור שכניסת האוניה למזח היא פעולה יעילה (הצלת האוניה ואנשיה), ולכן אין לחייב את בעל האונייה בגין הנזק שנגרם. אולם, ההשלכה של קביעה זו, לאחר שישנו עוד מקרים כאלה, היא שבעלי המזחים לא יאפשרו כניסה למזח, או שפשוט לא יהיו יותר מזחים – זו תוצאה שאיננה יעילה, הרי אנחנו רוצים בקיומם של מזחים – ולא יהיו מקומות להסתיר אוניות מפני סופות, ובסופו של דבר ייגרם נזק רב ביותר. יש למצוא דרך לאפשר זכות פיצוי לאותו גורם שלישי שניזוק.
אלסנדרו פאבוליני
אלסנדרו פאבוליני (באיטלקית: Alessandro Pavolini; 27 בספטמבר 1903 – 28 באפריל 1945) היה עיתונאי, פוליטיקאי ואיש ציבור איטלקי, מזכיר המפלגה הפשיסטית באיטליה בתקופת הרפובליקה של סאלו.
קריירה מוקדמת.
פאבוליני נולד בפירנצה, בנו של פאולו אמיליו פאבוליני מומחה ידוע לשפת הסנסקריט ושאר שפות אינדו אירופיות. הוא סיים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת פירנצה, ולימודי מדע המדינה באוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא, כאשר את שני התארים למד במקביל, כשהוא נוסע הלוך ושוב בין הערים.
לאחר שהצטרף לתנועתו של בניטו מוסוליני בפירנצה, לקח חלק בפעילות המיליציה הפאשיסטית החולצות השחורות. במהלך המצעד על רומא, ב-1922, שנועד ללחוץ על המלך ויטוריו אמנואלה השלישי למנות את מוסוליני לראש הממשלה, הוביל פאבוליני כיתת צועדים. לאחר עליית הפאשיזם קיבל פאבוליני משימות בתחום התרבות, וכתב לעיתונים פאשיסטים. הודות להיכרותו עם מנהיג הפשיסטים בפירנצה, לואיג'י רידולפי החל לעסוק בפוליטיקה פעילה. בשנת 1927 מונה לסגנו של רידולפי, ובין 1929 ל-1934 היה מנהיג המפלגה הפאשיסטית בפירנצה, כמו גם עורך עיתון פאשיסטי בשם "בארג'לו". בכתביו ניסה פאבוליני ליצור לפאשיזם תדמית אריסטוקרטית ואינטלקטואלית. הוא יזם סידרה של אירועים תרבותיים, אשר חלקם שרדו את שלטון הפאשיזם, כגון אירוע ה"קאלצ'ו פיורנטינו" השנתי, יום ספורט בנוסח ימי הביניים, ותצוגת האומנים על גשר ה"פונטה וקיו". בין 1934 ל-1942 כתב בקביעות עבור ה"קוריירה דלה סרה".
קידומו הפוליטי.
לאחר שהתקבל למנהיגות הארצית של המפלגה הפאשיסטית ב-1932, החל לפעול בשדה הפוליטיקה הלאומי והפך למנהיג הקונפדרציה הארצית של האומנים והאמנים הפשיסטים. עמדה זו נחשבה למנהיגות בקורפורציה, השיטה הכלכלית שייסד מוסוליני, והוא הצטרף למוסד החשוב "מועצת הקורפורציות". במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה לחם בדרגת סגן, בפלוגה עליה פיקד גליאצו צ'אנו, וכתב על חוויותיו עבור ה"קוריירה דלה סרה". כן המשיך בכתיבת מאמרים בעלי אופי תרבותי. ב-1939 מונה על ידי מוסוליני לשר התרבות העממית ובתפקידו זה שירת עד לשנת 1943.
לאחר הדחתו של מוסוליני, בשנת 1943 על ידי המועצה הפאשיסטית העליונה, שהביאה להשתלטות גרמניה הנאצית על צפון איטליה, והקמת ממשלת בובות בראשות מוסוליני, שכונתה הרפובליקה של סאלו, קודם פאבוליני למשרת מזכיר המפלגה הפאשיסטית, שעברה "טיהור" ונקראה עתה "המפלגה הרפובליקנית הפאשיסטית". פאבוליני היה הראשון והיחיד שנשא במשרה זו. פאבוליני קנה לו שם של פאשיסט קנאי וחסר רחמים. על אף שהיה מנסחו של "מניפסט ורונה" בן 18 הנקודות, מנובמבר 1943, שהבטיח לעם האיטלקי בחירות חופשיות ודמוקרטיה, היה בין הפעילים ברדיפת אויבי המשטר. בין היתר נטל חלק פעיל במשפטי ורונה, בהם הוצאו להורג 5 מחברי המועצה הפאשיסטית העליונה שנטלו חלק בהדחת מוסוליני, ובהם גליאצו צ'אנו, מפקדו לשעבר וחתנו של מוסוליני. פאבוליני לקח חלק פעיל בהקמת "הבריגדות השחורות" מיליציה פאשיסטית שנטלה חלק במלחמת האזרחים שפרצה בשטחי הרפובליקה, והייתה אחראית למעשי טבח כלפי התנועה הפרטיזנית שקמה בשטחים אלו.
עם התמוטטות הרפובליקה של סאלו, נתפס על ידי הפרטיזנים, והוצא להורג בדונגו.
פייר סימון דה לפלס
Java3D
אריך נגן
קולסלאו
קולסלאו (מהולנדית: Coleslaw, בישראל מכונה לעיתים סלט כרוב) הוא סלט העשוי בעיקר מכרוב לבן מגורר. לרוב מוסיפים גם גזר מגורר. ישנן גרסאות רבות למאכל, כגון הוספת כרוב אדום, אננס או תפוח. הרוטב המסורתי הכיל שמן צמחי וחומץ או ויניגרט. גרסאות מודרניות יותר מכילות מיונז או תחליפיו, ויש המוסיפים גם חרדל ומלח.
מכינים את הסלט עם הרוטב לפחות כמה שעות לפני ההגשה כדי לאפשר לטעמים להתערבב ולכרוב להתרכך. הכרוב עשוי להיות קצוץ, מגורר לרצועות או חתוך לריבועים.
בישראל מוגשת גרסה עם מיונז וגרסה עם שמן, מכרוב לבן או אדום או שניהם יחד. לכרוב הלבן מוסיפים לרוב גזר.
קולסלאו משמש כמאכל נלווה, למשל בארוחת צהריים ובארוחת מנגל. הוא משמש גם כמילוי לכריכים, בעיקר כריכי בשר כגון נקניקים שונים, המבורגר או נקניקייה. בשוודיה הוא מוגש ברוטב שמן וחומץ לצד פיצה.
הסלט המודרני לא הומצא לפני המאה ה-18 כיוון שרק אז הומצא המיונז. מקור שמו של הסלט במונח ההולנדי "koolsla", קיצור של "koolsalade" שמשמעותו "סלט כרוב". בדרום ארצות הברית מקצרים את השם "קולסלאו" ל"סלאו" והמילה "סלאו" הפכה למונח בפני עצמה, כך שקיימים כעת סוגי סלאו אחרים כמו ברוקולי סלאו.
קולסלו
סלט כרוב
המיתלה
דיוואלי
דיוואלי, מוכר גם כפסטיבל דיפאוולי (תרגום - שדרת האורות) או חג הטיהאר (בנפאלית), הוא חג דתי הינדי הנחוג בעיקר בהודו ובנפאל ביום מולד הירח בחודש השמיני אשר בלוח השנה ההינדי.
הדיוואלי בהינדואיזם.