הנושא החוזר והבולט ביותר של נולאן הוא מושג הזמן. הבמאי זיהה שלכל סרטיו "היה קשר מוזר עם הזמן, בדרך כלל במובן מבני, שמאלץ את הצופה לחוות את הסובייקטיביות של הזמן בכלים הייחודים למדיום הקולנועי עצמו". הפילוסופית אמה בל טוענת כי הדמויות, ביוזמתן, אינן נודדות בזמן אמת, אלא הן נמלטות מהזמן על ידי כך שהן מושפעות ממנו - מבססות את האשליה שהזמן לא עבר, ואינו חולף עכשיו, הן מרגישות את הזמן בחומרה: הרס מרצון של חוויותיהן על ידי יצירת מספר רב של קיום סימולטני". זאת אף על פי שבאף אחד מסרטיו אין ממש נסיעה בזמן, אלא סוג של משחקי זמן בנארטיב עצמו. ב"ממנטו" הוא לאחור. ב"התחלה" הוא לתוך המוח, כאשר כל שכבה של מודעות מגבירה את המהירות והאינטיסיביות של ההתרחשות. ב"בין כוכבים" הזמן הוא אויב ממשי כאשר הצוות נודד בין כוכבים שונים, ובכל כוכב הזמן זז בצורה שונה שמשפיע בצורה טראגית על גיבורי העלילה. ב"דנקרק" הוא מקוטע ומשתלב באזורי מלחמה שונים כך שהסיפור עצמו הופך למלחמה. ב"טנט" הסרט כולו עוסק בהיפוך זמן, ומחציתו השנייה היא למעשה מסע בזמן לאחור עד הנקודה שבה התחיל הסרט.
חיים אישיים.
נולאן נשוי לאמה תומאס, שאותה הכיר באוניברסיטה בלונדון כשהיה בן 19. היא עבדה כמפיקה בכל סרטיו, ויחד הקימו את חברת ההפקה סינקופי בע"מ.
לבני הזוג יש ארבעה ילדים והם מתגוררים בלוס אנג'לס. הוא מגן על פרטיותו, ולעיתים רחוקות הוא דן בחייו האישיים בראיונות. עם זאת, הוא שיתף בפומבי חלק מהחששות הסוציו-פוליטיים שלו לעתיד, כמו התנאים הנוכחיים של נשק גרעיני וסוגיות סביבתיות, שלדבריו יש לטפל בהן.
הוא גם הביע הערצה לאובייקטיביות מדעית, ורוצה שיישמו אותה "בכל היבט של הציוויליזציה שלנו".
נולאן הוא עיוור צבעים.
ג'ודי גארלנד
גלעד טוקטלי
גלעד טוקטלי (נולד ב-7 בנובמבר 1966 בירושלים) הוא במאי ומפיק סרטי טלוויזיה ותוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה.
גלעד טוקטלי שרת בצה"ל כלוחם וכקצין בחטיבת גבעתי.
טוקטלי, בוגר המחזור הראשון של בית הספר סם שפיגל, החל לעבוד זמן קצר לאחר סיום לימודיו ב-1992 בטלעד, והגיע לעמדות השפעה מרכזיות ובהן מינויו למנהל השידורים של הזכיינית בשנת 2000. מספר שנים לאחר שסיים את לימודיו מונה כחבר בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
טוקטלי קיים לאורך השנים שיתוף פעולה מתמשך עם אילנה דיין, ושימש משנת 1993 עד שנת 2020 כבמאי ומפיק ב"עובדה" תוכנית התחקירים של טלעד ששודרה בערוץ 2 ומאז 2004 משודרת במסגרת "קשת", מ-2017 בערוץ 12. טוקטלי היה שותף להקמת התוכנית מיומה הראשון. במסגרת התוכנית ביים יותר מ-650 תוכניות אולפן ומאות כתבות.
במקביל לעבודתו ב"עובדה" ביים תוכניות נוספות במסגרת שידורי טלעד, ובהן: בימוי אולפן של עונת "מסע עולמי" בהגשת איל פלד (1994), הקמת משדר הבוקר של טלעד – "קפה טלעד" ובימוי אולפן של כ-100 תוכניות בשידור חי (1997), הקמת ובימוי כ-220 תוכניות אולפן "הזמן השלישי" ו"סיבוב שני" בהגשת טלי ליפקין-שחק (1998–2003) ובימוי אולפן העונה השישית של "הדקה ה-91" בהגשת ובהפקת יורם ארבל (1998).
טוקטלי שימש גם כבמאי ראשי בחברת "חדשות ישראל" שסיפקה את החדשות לערוץ 10 בשנת הקמתו הראשונה.
חיים אישיים.
טוקטלי אב לארבעה ילדים.
אביו, פנחס טוקטלי, נרצח בשנת 2002 בפיגוע תופת במרכז ירושלים. בעקבות האבל והטלטלה שעבר, הוא יצא מהארון.
חגי לפיד
חגי לפיד (נולד ב-22 ביוני 1969) הוא תסריטאי, במאי ועורך תוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה.
לפיד נולד בקיבוץ צרעה. למד במחזור הראשון של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה וסיים את לימודיו ב-1997. סרט הגמר שהפיק, "לא יכול", בכיכובו של השחקן טל פרידמן, מספר על סטנדאפיסט אוהד מושבע של כדורגל שאינו מסוגל לצפות במשחקים המשודרים בטלוויזיה בחברת אנשים נוספים, עקב טראומת ילדות.
במהלך לימודיו נוצר שיתוף הפעולה הפורה של לפיד עם עמיתו לכתה יורם זק, שהניב את סרט הסטודנטים הפרוע "שימי בשער". לאחר סיום לימודיהם עבדו ביחד לפיד וזק על סרטי התעודה הפרודיים "אדוני ראש המועצה" על השחיתות בבחירות למועצה מקומית אלפי מנשה, ו"אגדת דשא" על מאמן הכדורגל הישראלי שמעון שנהר שנשלח לאמן את נבחרת מיקרונזיה בכדורגל, והסרט "הגביע הקדוש" על כישלונה של מכבי תל אביב (כדורסל) בפיינל פור ב-2000. לאחר מכן הם המשיכו בסדרת "החרצופים", בה שימש לפיד כתסריטאי, יחד עם עפר קניספל, טל גלעד, אפרים סידון והבמאי אבי כהן.
במשך תקופה ארוכה פעל לפיד בערוץ הטלוויזיה "ביפ", וכתב את "פיני הגדול", "החטא ועונשו" ו"האקדמיה לצחוק". במקביל התמקד גם בעבודה כעורך בתוכניות טלוויזיה מסוגת תוכניות מציאות כגון "מכל הבנות בעולם" (הוט), "קחי אותי שרון", "השגריר", אורי גלר מחפש את היורש" ו״רמזור״ (ערוץ 2).
בשנת 2012 לפיד יצר את סדרת האינטרנט "מה נשים רוצות".
בשנת 2017 יצר לפיד את ״הישראליות״ - סדרת פייסבוק ויראליית.
חיים אישיים.
אחיו של חגי, סגן-אלוף במילואים רן לפיד, נהרג בהתרסקות מסוק שהטיס בנובמבר 2009. אחיו הבכור, עודד לפיד, הוא עורך חדשות בעיתון "מעריב".
חתול ביצות
חתול ביצות (שם מדעי: Felis chaus. באנגלית: Jungle cat), מין בסוג חתול שבמשפחת החתוליים, ובו תשעה תת-מינים.
מאפיינים.
ממדי גופו של חתול הביצות גדולים יחסית לחתולים אחרים. אורכו בלי הזנב כ-70 ס"מ ומשקלו בין 7 ל-13 ק"ג. זנבו, לעומת זאת, קצר ביחס לגופו, ואורכו מגיע עד 30 ס"מ. צבע הפרווה שונה במקצת אצל התת-מינים השונים. הצבעים נעים בין חום, אדמדם, כתום כהה או צהבהב.
לגורים הקטנים פסים לאורך גופם, אך הם נעלמים עם ההתבגרות. רגליהם של הבוגרים וזנבם מעוטרים בפסים בגווני שחור או חום כהה. אוזני חתול הביצות מחודדות מעט אך לא מחודדות כאזני קרקל. רגליהם ארוכות, יחסית, ושריריות. כפות הרגליים מרופדות בפרווה רכה. בחלק גדול מהמאפיינים הפיזיים שלו, דומה חתול הביצות לשונר, וזהו המקור לכינויו.
חתול הביצות חי בעיקר באזורים לחים או בעלי מקווי מים קרובים; הוא נפוץ באזורים שונים: החל מאזור מצרים (בקרבת הנילוס) ומערב אסיה ועד אזור הודו, סרי לנקה ודרום-מזרח אסיה. חתול זה הסתגל לשלל בתי גידול טבעיים בעלי אקלים ומאפיינים גאוגרפיים שונים, החל מסוואנות ויערות טרופיים יבשים ועד צמחייה לאורך מקווי מים; אולם הוא אינו חי ביערות גשם.
באזורים מסוימים, חולק חתול הביצות את תחום מחייתו עם בני אדם, ולעיתים הוא אף נכנס לכפרים ואזורים מיושבים כדי למצוא בהם מזון. חתול הביצות חי באזורים שגובהם עד 2,500 מטרים, אולם הוא נפוץ יותר במישורים ועמקים.
מזונו של חתול הביצות כולל בעיקר בעלי חיים קטנים כמו מכרסמים קטנים ארנבות ועכברים, עופות, צפרדעים ולעיתים אף דגים. החתול הוא פעיל לילה. הוא מסוגל לשחות היטב, ולעיתים הוא מזנק למים כדי לתפוס דג או דו-חי.
חתול הביצות הוא בעל חיים יחידאי (כלומר; חי לבדו כל ימות השנה מלבד תקופת ההזדווגות והחיזור). הוא ביישן מטבעו ומשתדל להתרחק ככל האפשר בבני אדם.
הריון הנקבה נמשך כ-65 ימים ובסופו נולדים בין 3 ל-4 גורים. הגורים נולדים כשהם חסרי ישע ותלויים לחלוטין באימם בשבועות הראשונים לחייהם. במהלכם היא מביאה להם מזון שצדה ומלמדת אותם כישורי ציד שישמשו אותם בעתיד.
משך החיים המקסימלי של חתול ביצה בטבע הוא 14 שנים.
בישראל חיים חתולי ביצות ברוב חלקי הארץ. הם נצפו בעמק החולה, בקעת הירדן, עמק בית שאן, עמק יזרעאל, מישור החוף הצפוני, השפלה, צפון הנגב והערבה. על פי "הספר האדום של החולייתנים בישראל", תפוצתם מגיעה ל־600 פרטים.
Felis chaus
האחים גרובייס
האחים גְרוֹבַייס הייתה חברת הפקת סרטים לקולנוע החרדי.
החברה שהוקמה על ידי יהודה ואברהם גרובייס, חסידי גור, נחשבה לחלוצה בתחום הפקת סרטים בציבור החרדי, כשבדרכה עמדה - לעיתים - התנגדות חריפה של גורמים שונים במחנה החרדי. האחים ביימו את הסרטים ואף בחלקם שיחקו בהם. אביהם, בן ציון גרובייס, הופיע גם הוא כשחקן בחלק מהסרטים.
הסרטים הראשונים הופקו ברמת הפקה נמוכה, ועל כך התבטא יהודה גרובייס בריאיון לגיא פינס: "אם הייתי יכול למחוק מהרקורד שלי את השישה סרטים הראשונים שלי, הייתי עושה את זה בחפץ לב - ומוכן לשלם על זה הרבה כסף".
אברהם פרש מתעשיית הסרטים לאחר שחברת הסרטים התבססה, ולפני פרישתו הפיק וביים סרט נוסף בשם "הסוכן הפלסטיני". האח השני, יהודה, המשיך לנהל את חברת הסרטים והפיק וביים סרטים רבים נוספים. יהודה גרובייס הוא הראשון שקדם והעלה את רף הקולנוע החרדי, על ידי יצירת סרטים מסוגות מגוונות יותר מאלו שהפיק עם אחיו, כגון מותחנים. עידן סרטים אלו החל בסרטו של גרובייס "הנקמה היהודית" - מותחן משולב באלמנטים של סרטי פעולה. מסרט זה החלו יוצרים נוספים ליצור ולקדם את הקולנוע החרדי כגון "האחים כהן וחצי", ו"ניצוצות של קדושה".
הר הלבנון
הר הלבנון (בערבית: جبل لبنان, תעתיק מדויק: ג'בל לבנאן) הוא רכס ההרים המרכזי והגבוה ביותר בלבנון. הוא מתפרס לאורך 160 ק"מ במרכז לבנון ומקביל לים התיכון. פסגתו מגיעה עד לגובה של 3,088 מטרים מעל גובה פני הים, ונקראת קורנת אסוואדה.
אטימולוגיה.
שמו של ההר ניתן לו על שום פסגותיו המושלגות והלבנות. בהמשך ניתן השם גם ללבנון הקטנה, שהתקיימה החל מהמאה ה-11 בשטחו של ההר ומערבה עד הים התיכון, לפרובינציה אוטונומית למחצה שהתקיימה באזור בתקופת האימפריה העות'מאנית, ולבסוף למדינת לבנון ולמחוז הר הלבנון המתפרס על רוב שטחו של ההר.
היווצרות.
רכס הר הלבנון נוצר כתוצאה משבר ים המלח, שהוא שבר שאינו ישר.