רבים מהיישובים שהוקמו בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, קיבלו את אישורו של קליגלר לעלייה על הקרקע, מההיבט של יכולתם להתמודד עם מחלת המלריה. כשעלה לקרקע קיבוץ עמיר באוקטובר 1939, אחרון יישובי "חומה ומגדל", על שפת ביצת החולה, התנגד קליגלר לנקודת היישוב שנבחרה בגלל סכנת המלריה; כל חברי הקיבוץ חלו במחלה, ולאחר שלוש שנים הם נאלצו להעביר את הקיבוץ למקום שבו הוא שוכן כיום.
בשנת 1943 צבא ארצות הברית החל להשתמש באבקת DDT על חייליו ופליטים באיטליה, על מנת להגן עליהם מפני מגפת הטיפוס המשתוללת.
עד מהרה הצבא הבין שה-DDT יכול להועיל גם נגד מגפת המלריה, ובאוגוסט 1943 הוא נוסה לראשונה נגד יתושים. הניסוי נחל הצלחה, ובנובמבר 1944 ארצות הברית הקימה בשטחה מפעל לייצור המוני של DDT.
הפעם הראשונה בה נעשתה שימוש ב-די די טי בארץ ישראל הייתה בקיבוץ חולתה. התוצאות היו מרשימות, במקום כ-50 מקרי מלריה, שנה קודם היו ב-1945 רק כ-4 מקרי מלריה. בשנים שלאחר מכן רוססו כל יישובי אגם החולה. את הריסוסים הראשונים ביצע הבקטריולוג נתן גולדבלום.
בשנת 1945 הזמינה מחלקת הבריאות של ממשלת המנדט טון וחצי של די די טי לצורך המאבק במלריה ובטיפוס. באמצע שנת 1946, במענה לתלונות על מכירת די די טי מזויף ומדולל, מחלקת הבריאות הבטיחה לפקח על איכות החומר הנמכר. בעיתונות דווח על מקרים של אנשים שנפגעו משתיית די די טי.
הבריטים נהגו לרסס את המעפילים שהגיעו לחופי הארץ בדי-די-טי, טרם שליחתם למחנות המעפילים בקפריסין או בעת כניסתם למחנה המעפילים בעתלית.
לאחר קום המדינה.
לאחר הקמת המדינה, היה הדי די טי בשימוש נרחב בצה"ל. די די טי נתקבל במשלוחי חירום רפואיים שנשלחו על ידי יהודי ארצות הברית לישראל. בעת קליטת העלייה ההמונית בראשית ימי המדינה, נהגו לרסס את כל העולים החדשים בדי-די-טי, במטרה להשמיד טפילים. פעולה זו נתפסה כמשפילה וגזענית בעיני חלק מהעולים. הדי די טי היה גם אמצעי עיקרי לריסוס מקורות מים נגד יתושים.
בשנת 1954 הוחל בייצור די די טי בישראל על ידי מכתשים מפעלים כימיים.
מחלת המלריה האנדמית הודברה סופית במדינת ישראל בשנת 1962 הודות למאמציהם של אישים, דוגמת: ג'ון קרופר, הלל יפה, ישראל קליגלר, צבי סליטרניק, גדעון מר ורודולף רייטלר. ייבוש הביצות תרם תרומה משמעותית לחיסול המלריה בארץ.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בבתים רבים בישראל היה מזלף או מרסס די-די-טי, שהיו משתמשים בו כדי לרסס את הבית וקירותיו כנגד יתושים וחרקים אחרים. בשנת 1964 הפסיקה מכתשים לייצר די די טי ועברה לייצור תיונקס. בשנות ה-70 נאסר השימוש בדי די טי להדברה בצמחי מאכל והותר רק בכותנה.
ייבוש החולה.
ייבוש החולה היה מבצע הנדסי בעמק החולה בשנות ה-50 של המאה ה-20, במהלכו יובשו אגם החולה והביצות סביבו על ידי קק"ל, בשטח של כ-62,000 דונם, לצורך הגדלת שטח הקרקע הזמין לעיבוד חקלאי. ייבוש החולה היה אחד המפעלים ההנדסיים הגדולים והחשובים בשנים הראשונות של מדינת ישראל ונודעה לו חשיבות סמלית רבה, אולם במרוצת השנים הסתבר שבצד התועלת יש גם לא מעט נזקים לסביבה, ומאז תחילת שנות ה-90 הוחל בהצפה של חלק מהשטחים שיובשו. בנוסף היה הייבוש חלק ממפעלי המים הכוללים באזור, נועד להפגין את ריבונותה של ישראל בשטחים המפורזים והביא לפרוץ סכסוך בין ישראל לסוריה שנודע בכינוי המלחמה על המים.
מבצע הייבוש הוליד את המאבק הסביבתי הראשון בישראל והביא לייסוד החברה להגנת הטבע ולהקמת שמורת החולה, שמורת הטבע הראשונה בארץ, בה נותר חלק קטן מהאגם והביצות.
מטרות המבצע היו הוספת שטח חקלאי ליישובי הגליל העליון, הפחתת כמות המים המתאדים והנגרעים ממי נהר הירדן וניצול הכבול שבקרקעית הביצה כזבל אורגני וכחומר גלם לתעשייה הכימית. נהוג לחשוב שגם הדברת המלריה הייתה בין מטרות הייבוש, אולם זוהי טעות נפוצה, שכן המלריה הודברה עוד קודם לכן בזכות פעילותם של הרופא גדעון מר והאנטומולוג ד"ר צבי סליטרניק.
צבי סליטרניק התנגד נחרצות לתוכנית ייבוש אגם החולה שיצאה אל הפועל בשנת 1951. במכתב סודי שנשלח אל משרד ראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון, פנו ראשי משרד הבריאות ונציגי החברה הזואולוגית בישראל, ובראשם ד"ר חיים שיבא ששימש כמנכ"ל משרד הבריאות באותה התקופה, והתריעו על ההשלכות השליליות והסכנות שעלולות לנבוע כתוצאה מייבוש האגם. ד"ר שיבא צירף אל מכתבו תזכיר שחיבר סליטרניק אשר בו הוא מתריע כי ייבוש האגם, על ידי ניקוזו לתעלות ואפיקים חדשים, יגרום ליצירת מקומות דגירה חדשים ליתושי האנופלס ויפגע קשות במאמצי ההדברה באמצעות DDT שכבר הוכיחו עצמם בהצלחה גבוהה בעמק החולה.
כיום.
מדי שנה חוזרים לישראל תרמילאים חולי מלריה, ממדינות נגועות באפריקה, דרום מזרח אסיה, ודרום אמריקה. החולים הללו מטופלים והסיכוי שלהם לפגוש יתוש אנופלס הוא אפסי. חיסון למחלת המלריה עדיין אינו קיים, עם זאת, קיים טיפול מונע כגון: שימוש בכילה, לבישת בגדים ארוכים והליכה בנעליים סגורות, מריחת תכשיר דוחה יתושים, ריסוס הקירות בבית, ונטילת תרופות נגד טפילי המלריה לפני, בזמן ואחרי השהייה באזורים המוכים במלריה.
השפעת הספרדית בארץ ישראל
מגפת המלריה בארץ ישראל
כדוריקים
כדוריקים (ברוסית: Малышарики, "מלישריקי"; "בֵּייבִּירִיקִי") היא סדרת טלוויזיה רוסית בהנפשה ממוחשבת לילדים בגיל הרך, המהווה ספין אוף לקיקוריקי. הסדרה משודרת החל מיולי 2017 בערוצים השונים ברחבי העולם. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ לולי בשנת 2017.
תקציר העלילה.
הסדרה מאפשרת לימוד דברים חדשים לילדים בגיל הרך, בגילאי 0–3, ועוזרת להתפתחות. הכדוריקים הם דמויות שמתקשרים עם הסביבה שלהם במבט המתאים לילדים, כאשר בכל פרק הם מגלים דברים חדשים. בסדרה יש דמות של מספר או מספרת המשמשים כדמויות אב או אם של הכדוריקים; כמו כן, הם מתקשרים עם הצופים.
הדמויות.
הדמויות מבוססות על דמויות סדרת הטלוויזיה "קיקוריקי".
הפצה.
ברוסיה הסדרה זמינה לצפייה ברוב רשתות הילדים, ביניהן קרוסלה.
הסדרה שודרה ב-Movile של PlayKids וב-Splash של Kabillion בארצות הברית ובבריטניה.
סדרה שלישית בת 52 פרקים נמצאת בהפקה ותוכננה להסתיים עד דצמבר 2018.
סבילינס
סבילינות (סבילינס / סביאנאס) (בספרדית: Sevillanas, [הגייה בספרדית: seβiˈʝanas]) הם סוג של מוזיקת ​​עם וריקודים עממיים של סביליה ואזוריה. הם נגזרו מהסגידיליה (Seguidilla קרי: סגידיה), ז'אנר מוזיקלי וריקודים עממיים וקסטיליאנים. ב הם הושפעו מפלמנקו.
ריקוד ספרדי זה, מקורו בסביבות המאה ה-15. במשך מאות השנים, ובמיוחד ב, הסביליאנים התערבבו עם צורות מחול ספרדיות אחרות, כמו פלמנקו, כדי לתת את המגוון הגדול של הריקודים שתוכלו למצוא כיום.
למרות ההיסטוריה הארוכה שלהם, המילה 'Sevillanas' שמשמעותה סוג של ריקוד ספרדי רק נכנסה למילון בשפה הספרדית בשנת 1884. לפני זמן זה, האקדמיה "אספניולה" (האקדמיה הספרדית המלכותית) לא הכירה רשמית במילה עם משמעות זו.
יש להם דפוס מוזיקלי מוגבל יחסית, אך הם עשירים במילים המבוססות על חיי כפר, עיירות כפריות, שכונות, עלייה לרגל ונושאי אהבה. הם מושרים על ידי שפע של קבוצות מקומיות, כמו לוס רומרוס דה לה פואבלה, לוס אמיגוס דה ג'ינס, לאס קורלראס דה לבריה, קנטורס דה היספאליס ולוס דל ריו. מדי שנה מתפרסמים עשרות סבילינות חדשות על גבי תקליטור.
הסגנון שונה מהפלמנקו בכך, שהריקודים הם כוריאוגרפיים ומבוצעים בדרך כלל על ידי זוגות או קבוצות של אנשים.
סבילינות
יעקב יהודה אריה לייב פרנקל
הרב יעקב יהודה אריה לייב פרענקל היה רב הונגרי, מקובל ומחבר ספרים.
ביוגרפיה.
נולד לר' יום טוב צבי בן הרב יעקב מאשוואר, שהיה נכדו של רבי יעקב קאפל מהעיר לוקאוו (סבו של החוזה מלובלין).
היה תלמיד של הרב יקותיאל יהודא טייטלבוים. לאחר חתונתו החל הרב טייטלבוים לחפש עבורו משרת רב עיר לפרנסתו. בינתיים הוא יעץ לו לקבל תפקיד כמלמד בעיר ספינקא ושם היה חבר וחברותא של הרב יוסף מאיר ווייס, מייסד חסידות ספינקא.
לאחר זמן קצר החל לכהן כרב העיר פיריטשע הסמוכה לעיר נירבאטור ושימש שם כשו"ב ומ"ץ כשלשים שנה. לאחר מכן מונה לאחראי על הכשרות בעיר סאטמאר.
אפזיה רצפטיבית
אפזיה רצפטיבית ובעברית אימלות שוטפת (נקרא גם: אפזיית וֶרניקֶה, באנגלית: Receptive Aphasia, Fluent Aphasia, Wernike's Aphas) היא לקות של אבדן כושר דיבור וקריאה (אימלות, או אפאזיה) כתוצאה מבעיית כשל תפישה שכלי ובעיה במערכת העצבים בדרך כלל בעיה מוחית. הלוקים בתסמונת זו יתקשו להבין את הכתוב והנאמר, ודיבורם, אף שֶׁיִשָּׁמַע זורם בקצב וצליל רגילים, עם מילים הנשמעות כנכונות, רצף הדיבור יהיה חסר משמעות כי צירופי הלשון ובחירות המילים לא יתאימו לתוכן שנועד להיאמר. ברוב המקרים הם גם לא יהיו מודעים לבעיה בדיבורם. דבר דומה קורה גם בעת כתיבתם. ובמצבים מתקדמים, נפגעת גם הבנתם הם את המילים הנאמרות להם, וגם לזה אינם מודעים. הלקות בדרך כלל אינה מלווה בבעיות מוטוריות והחולים בה שולטים בדרך כלל בפיהם בלשונם ובידיהם, אך גם הכתיבה בדומה לדיבור אינה ברת משמעות.
דוגמה למשפט אפשרי של הלוקה באפזיה רצפטיבית קלה, שבה עדיין ניתן לעקוב אחרי התוכן וגלגולו לפני הפקתו:
אבדן כושר דיבור זה פוגע בעיקר ביכולתו של הנפגע לדבר ולכתוב בצורה מובנת (נקלטת), ולכן נקראת רצפטיבית (נקלטת), ולעיתים גם קיימת פגיעה ביכולתו של הנפגע עצמו להבין את הנאמר או הנכתב אליו.
התסמינים מלמדים על תהליך יצירת הדיבור הכוללים הפרדת מילות תוכן ממילות תפקוד, ומאששים גישות של בלשנות ופיסכולוגיה קוגניטיבית המחלקות את המילים באופן זה.
מקור שמות צמד המונחים.