הדירוג העולמי של פיפ"א לנשים הוא דירוג של נבחרות הכדורגל הלאומיות, שנקבע על ידי פיפ"א כל שלושה חודשים, מאז יולי 2003. בדירוג משתתפות 178 נבחרות.
הדירוג הרבעוני נקבע לפי הישגיהן ותוצאות משחקיהן של הנבחרות עד אותו חודש.
הדירוג משפיע על חלוקת הנבחרות והקבוצות לבתים במפעלים הבינלאומיים השונים.
נמלי אש
נמלי אש (שם מדעי: "Solenopsis", או "להבית" בעברית) הוא סוג של נמלים עוקצות, מתוך סוגים רבים אחרים של נמלים עוקצות. ישנם מינים רבים של נמלים המכונים "נמלת אש", והם אינם קרובים זה לזה.
מראה.
גופה של נמלת האש, כמו גופם של חרקים רבים, מתחלק לשלושה חלקים: הראש, בית החזה והבטן, עם שלושה זוגות של רגליים וזוג מחושים. נמלי האש מתייחדות מנמלים אחרות בצבע ראשן שהוא חום-נחושת, ובבטנן הכהה.
נמלת האש הגדולה.
הסוג הגדול יותר, שאליו משתייכת גם נמלת האש האדומה ("Solenopsis invicta"), מין תוקפני, שעקיצתו כואבת. זו גם הנמלה המוכרת ביותר, שמתפשטת כבר עשרות שנים בדרום ארצות הברית. הפועלות צבען אדום-שחור וגודלן בין 2 - 6 מ"מ. המלכות יכולות להגיע עד ל-1.6 ס"מ. הנמלים עוקצות בקבוצה, כל נמלה עוקצת מספר פעמים את ה"פולש" בכך שהיא נועצת את שיניה בבשר ועוקצת בעזרת העוקץ שבקצה הבטן שלה מספר רב של פעמים. ייתכנו תופעות אלרגניות לעקיצות אלה.
נמלת האש הקטנה.
נפוצה גם נמלת אש קטנה ("") או בשמה הפופולרי נמלת החשמל.
נמלים אלה, הקטנות והאדומות, הן למעשה מין פולש במקומות שונים בעולם. כלומר, הן הועברו שלא במתכוון על ידי בני אדם מאזור התפוצה הטבעי שלהן למקום חדש, ובו הן מסוגלות להתרבות ולהתפשט למקומות חדשים.
המלכות והזכרים מתרבים באמצעות שיבוט והפועלות נוצרות ברבייה מינית אשר שומרות על המגוון הגנטי של המושבה.
הפועלות של נמלת האש הקטנה בעלות צבע אדום-כתום, וגודלן נע בין 1 - 1.5 מ"מ בלבד. המלכות לעומתן גדולות בהרבה, עד חצי ס"מ, ומעט כהות יותר. בכל קן יכולות להימצא יחד בין מלכה אחת לעשרות רבות, וכן אלפים רבים של פועלות.
נמלת האש הקטנה בישראל.
בישראל נצפו לראשונה נמלי אש באזור בקעת הירדן בשנת 2005. בתחילה נמצאו בעיקר בתוך יישובים, אך לאחר מכן נמצאו גם בשטחים פתוחים הסמוכים ליישובים. התפשטות הנמלה נמשכת ובקיץ 2009 אותרה גם במרכז הארץ, בערים שוהם, בית אריה, הוד השרון נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו.
בשנת 2013 נמצאו נמלי האש בגולן, בגוש דן, בכרמיאל ובחיפה.
בשנת 2015 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים בירושלים. המשרד להגנת הסביבה הוציא התרעה מיוחדת בנושא.
גם בשנת 2019 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים באזור ירושלים. המשרד להגנת הסביבה הוציא התראה על זיהוי מספר מוקדים במשתלות באזור ירושלים.
בסתיו 2020 נמצאו נמלי אש גם במספר קיבוצים ב.
הנזק לאדם ולטבע.
עקיצת הנמלה כואבת מאוד ומהווה מטרד לתושבי האזורים בהם הן נמצאות. הכאב מתואר כצריבה נקודתית, שנמשך כמה שעות ולעיתים אף כמה ימים. בכל שנה יש מספר מקרים של אנשים שמפונים לבתי חולים בעקבות רגישות לעקיצות. במקרים נדירים קיימת אצל בני אדם אלרגיה לנמלי אש העלולה להוביל לתוצאות חמורות ואפילו למוות.
בנוסף לנזק לאדם, נמלי האש מהוות סכנה למגוון הביולוגי. הנמלה גורמת להפרת האיזון הקיים בטבע: נמלת האש עלולה לפגוע באופן מסיבי באוכלוסיית בעלי חיים קטנים, בחרקים ובצומח באזור מחייתה, ובכך להשפיע על אוכלוסיות בעלי חיים הניזונים מהם, ולפגוע במארג האקולוגי המקומי.
נמלי-אש
ביות
ביות הוא תהליך התערבות מכוונת, ידי אדם, הנעשה עבור שינוי תכונותיהם הפיזיולוגיות והתנהגויותיהם הטבעיות של חיית בר או צמח בר. בהליך זה, ההתאמה לצורכי האדם. ככלל, ייעשה הביות על ידי העצמת תכונות המועילות לאדם ומזעור המפריעות, או המפחיתות את יעילות ניצול המין לתועלת האדם. תוצר הביות ייתכן כזן חדש מאותו מין מבוית, שכפול גנטי שונה במראהו של המין, או אף, מין זהה בשינוי יחיד במאפייניו ההתנהגותיים.
לאורך הליך הביות, במקרים רבים יפתחו הזנים המבויתים תלות באדם עד אי-מסוגלות לשרוד בסביבם הטבעית, שהיא מוצאם ממנו הגיעו. מקרים דומים מעין אלו, בהם נצפו דורות רבים של התפתחות עצמאית בסביבה אנושית (למשל, בתוך עיר או שדות מעובדים וללא התערבות מכוונת), הובילו ליצירת זן חדש ששינויים אינם מאפשרים לו לשרוד בסביבה שאינה אנושית; גם אלו, ייחשבו לביות.
בעלי חיים, צמחים או אורגניזמים מבויתים, הם שההתנהגות, הפיזיולוגיה או אורח חייהם שונו. הדבר תולדה לשליטת האדם בתנאי מחייתם, ובתנאי הרבייה. לרוב, נדרשים דורות רבים עבור הפיכת שינויים מעין אלו לקבועים- אך יש מתרחשים כעבור דורות ספורים. בני אדם שלטו וטיפלו באוכלוסיות ממגוון סיבות: עבור ייצור מזון או מוצרים חשובים אחרים (כמו צמר, כותנה או משי), כעזר בעבודת ופעילות האדם (כלבי עבודה למיניהם), ואף להנאה ושעשוע כחיות מחמד או כצמחי נוי.
תהליך הביות.
הקהילה המדעית נחלקת באשר לאופן הפעולה של תהליך הביות בין ברירה טבעית לברירה מלאכותית, ומקומו של האדם בתהליך: אלו הטוענים כי מוטציות שאינן בשליטת בני אדם אחראיות ליצירת זנים של בעלי חיים או צמחים המועילים לאדם, ואחרים שהוכיחו כיצד רבייה סלקטיבית זהירה יכולה להביא לרבים מהשינויים הקשורים לביות. שתי התאוריות אינן סותרות אחת את רעותה. מוטציות השייכות לברירה טבעית אכן שיחקו תפקיד מרכזי ביצירת זנים מבויתים של מינים מסוימים, כפי שרבייה סלקטיבית, מבית ברירה מלאכותית, תרמה רבות לתהליך הביות לאורך ההיסטוריה.
ביות החיטה הוא דוגמה מצוינת לתפקידן של מוטציות כגורם מכריע. גרגרי חיטת הבר נופלים לאדמה כדי להזריע את החיטה מחדש כשהיא בשלה, בעוד גרגרי החיטה המבויתת נותרים על הגבעול ומחייבים התערבות חיצונית. ראיות מעידות ששינוי קריטי זה הוא תוצאה של מוטציה מקרית בתחילת הביות של החיטה. חיטה בעלת מוטציה זו הייתה מועילה יותר לאיכרים, והפכה לבסיס לזנים שונים של חיטה מבויתת שהתפתחו מאז.
הצלחת המוטציה של חיטת הבר הביאה רבים לחשוב שייתכן שמוטציות היו הבסיס למקרים אחרים של ביות. האם מוטציה היא שגרמה לזאבים לפחד פחות ולהתקרב יותר אל האדם, עד כדי אכילת השיירים שהשליך? האם היא הבסיס להתפתחותם של יחסים סימביוטיים בין הזאב שנמצאו לו מקורות מזון קלים להשגה והאדם, שגילה את חשיבות הלהקה לזאבים שלכד ואת יכולותיהם להזהיר מפני אויב מתקרב, לעזור בציד, לשאת משאות, לספק חום ולהגדיל את מלאי המזון שלו? התפתחותה הטבעית של מערכת היחסים הזו היא להניח למוכשרים ולמתונים ביותר מבין הזאבים להישאר בגבולות ההתיישבות, והם שהחלו להתפתח לזני הכלבים הקיימים היום. אותו תהליך יכול היה לקרות בברירה טבעית ללא מוטציה: זאבים שלא חששו להתקרב לבני אדם ולאכול את השאריות זכו ליתרון על זאבים אחרים וסיכוי טוב יותר לשרוד ולהעביר את התכונה הזו לדורות הבאים. גם כאן החל תהליך הביות באופן טבעי, לפני התערבות האדם.
עם זאת, חוקרים אחרים טוענים שרבייה סלקטיבית ולא מוטציה או בחירה טבעית מסבירה בצורה הטובה ביותר את תהליך הביות. הראיות הידועות ביותר לרבייה סלקטיבית מגיעות מניסוי שערך המדען הרוסי דמיטרי בלאייב (Dmitry Konstantinovich Belyaev) בשנות ה-50 של המאה ה-20. הצוות שלו עסק במשך שנים רבות בהרביית השועל הכסוף, ובחר רק את הפרטים המתונים שהראו שאינם מפחדים מפני בני אדם. לאחר כעשרים דורות, בלאייב הראה שאלו שנבחרו היו בעלי התגובות החיוביות ביותר לבני אדם. האוכלוסייה הסופית הייתה של שועלים שהתנהגותם ומראם היה שונה באופן משמעותי מהאוכלוסייה שאיתה התחיל. אף שלא התקרבו לרמת הקשר של זאבים, כבר לא פחדו שועלים אלה מבני אדם, נענעו את זנבם וליקקו את ידי מטפליהם האנושיים.
הצלחת ניסוי זה אינה מחייבת הצלחה בכל תהליך של רבייה סלקטיבית. ניסיונות לביית סוגים שונים של חיות בר, הזברה למשל, נכשלו לחלוטין. נראה כי לא ניתן להסביר את התהליך ההיסטורי של הביות על ידי עיקרון אחד בלבד. סביר להניח שמכלול גורמים מתאוריות שונות אחראים לתוצאה הסופית של הביות.
ביות של בעלי חיים.
במשך שנים רבות חיו ההומינידים ובעלי החיים בטבע זה לצד זה ואף ניזונו זה מזה. משערים כי הביותים הראשונים היו פרי תועלת הדדית שהפיקו האדם והחיה ממערכת היחסים המשותפת ולא מתוך כוונה, או רצון מודע. לדוגמה: הזאב התריע מפני הגעת טורפים וזכה בתמורה לשאריות מהציד. חיית הטרף הראשונה והיחידה שבויתה היא הזאב - מעריכים שביותו החל בסביבות שנת 10,000 לפנה"ס, בתרבות הנאטופית, אף שראיות מראות קשר בין האדם לזאב במרוצת 150,000 שנה.
תהליך הביות והברירה המלאכותית גרמו לרוב בעלי החיים המבויתים לעבור שינויים התנהגותיים ופיזיים כדי להסתגל ולמלא את רצונו וצרכיו של האדם. המהפכה החקלאית, שעיקרה מעבר מחיי נדודים בחבורות של ציידים-לקטים להתיישבות של קבע וחקלאות מקומית הכוללת גידול בעלי חיים ורעייה, נשאה את הצורך להתאים אותם לחיים בצוותא עם האדם - הביות, מחד; ומאידך, היה הביות בין הגורמים שאפשרו לאדם את המעבר להתיישבות של קבע. בין בעלי החיים שבויתו היו שנותרו ללא שינוי בהתנהגותם הטבעית (כגון דבורי דבש), כאלו שעברו שינוי חלקי (חתולים) ואלו שעברו תהליך הסתגלות מלא לצורכי האדם (כל חיות המשק והכלבים) והתנהגותם שונה לחלוטין מחיי קרוביהן שחיים עדיין חיי בר.
ביות צמחים.