איראן תופסת את עצמה כמעצמה אזורית, וכנגזרת מכך שואפת להגמוניה ימית במפרץ הפרסי, במפרץ עומאן ובים הערבי מול יריבותיה בטווח הקרוב: ערב הסעודית והאמירויות. בנוסף היא שואפת לקיים זרוע ימית ארוכה שתוכל לבסס את השפעתה מול שכנותיה: עיראק, טורקיה, פקיסטן, והרפובליקות האסלאמיות במרכז אסיה. יחסי שכנות אלו כוללים גם חיזוק הקשרים הדיפלומטיים באמצעות ביקורים בנמלי מדינות כגון: סין, הודו, פקיסטן, עומאן ורוסיה ותרגילים ימיים משותפים איתן. אמצעי לחימה נוסף לטווחים ארוכים שאיראן בכלל, והכוח הימי בפרט, באמצעות פיקוד הטילים של חיל הים של איראן , עושים בו שימוש ומפתחים אותו הוא רקטות וטילים לטווח ארוך.
היסטוריה.
הצי האיראני הקיסרי נהרס כמעט לחלוטין במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, במלחמת העולם השנייה. השאה החדש, מוחמד רזא שאה פהלווי, שאף להפוך את הצי שלו לאחד הציים המתקדמים בעולם. לשם כך הזמין ארבע משחתות מארצות הברית, וכן שמונה פריגטות מדגם Kortenaer. עם פרוץ המהפכה האיראנית, בשנת 1979, בוטל החוזה על מכירת המשחתות, בעוד בניית הפריגטות טרם החלה. השאה גם ייבא עבור ציו כמה אלפי מסוקים חדישים, כאשר נשאל פעם מדוע הוא זקוק לכל כך הרבה מסוקים, הוא השיב שהוא עושה זאת כהגנה מפני ברית המועצות. אולם מרבית הצי נהרס במהלך המהפכה האיראנית, וחלקו האחר במהלך מלחמת איראן–עיראק. שלוש פריגטות מסדרת Alvand, נרכשו בבריטניה לפני המהפכה, והפגינו ביצועים מעולים מול הצי העיראקי. אולם במהלך אותה מלחמה, כאשר ספינה אמריקאית נפגעה מאש איראנית, יזם הצי האמריקאי ב-18 באפריל 1988, את "מבצע גמל שלמה" (Operation Praying Mantis), במהלכו הוכח שהצי האיראני לא בנוי להתמודד עם צי מודרני.
בשנים שלאחר מכן, בעקבות הטלת האמברגו על איראן, נאלצה איראן למצוא מקורות חלופיים לקניית נשק וציוד, ובהם ברית המועצות, קוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין, וכן הקימה תעשייה צבאית ימית מקומית. חיל הצוללות של איראן נחשב למפותח יחסית לשאר הצי, וכולל בין היתר שלוש צוללות קילו (מתוצרת רוסית), ועוד מספר צוללות מייצור עצמי שהן מעין שדרוג של צוללות סובייטיות מיושנות. איראן מייצרת גם סדרת צוללות ננסיות מדגם "גדיר". כיום יש בשירות הצי האיראני לפחות 14 צוללות מדגם זה. בנוסף על כך כולל הצי האיראני ספינות טילים, שולות מוקשים, ועשרות ספינות סיור. על חלק ניכר מהסירות הותקנו משגרי רקטות והן מהוות איום רציני על ציר הנפט שבמפרץ ועל הכלכלה העולמית (במהלך שנות השמונים האיראנים מימשו את האיומים שלהם כשסירות מהירות ירו רקטות על מכליות נפט). הצי האיראני מפעיל 20 ספינות נחיתה, וכולל בין היתר קומנדו ימי המכונה Takavaran.
כלום לא טעים
כלום לא טעים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית קרן פלס. השיר יצא לאור ב-3 במרץ 2013, כסינגל שני מתוך האלבום "איך שהשמש תזרח", על ידי חברת התקליטים הישראלית הד ארצי.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-13 במצעד השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי פלס עצמה והופק על פילוני בעקבות חזרתה של פלס מטיול בניו זילנד. השיר עצמו מתאר את ההתמודדות של פלס עם הפרידה מבעלה ועל ההיכרות וההתאהבות עם נועם טור בטיול סקי באיטליה ולאחר מכן בטיול בוונציה.
וידאו קליפ.
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה פלס לערוץ היוטיוב שלה ב-3 במרץ 2013, את האודיו הרשמי של השיר. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ואף את מילותיו של השיר.
על השיר.
על השיר סיפרה פלס:
גרסתו של אלדד כהן.
כלום לא טעים הוא סינגל שהוקלט על ידי משתתף התוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון אלדד כהן. השיר יצא לאור ב-16 בינואר 2020, כסינגל מתוך האלבום שקופים של פלס, על ידי חברת התקליטים על ידי אן אם סי יונייטד.
רקע.
במהלך שנת 2019 השתתף המתמודד אלדד כהן בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון וביצע את השיר בשלב האודישנים, פלס כל כך אהבה את הביצוע שאף החליטה לתת לו לבצע את השיר מחדש ולאחר התכנית, כהן הוציא את השיר בביצוע משלו.
וידאו קליפ.
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה פלס לערוץ היוטיוב שלה ב-16 בינואר 2020, את האודיו הרשמי של השיר בגרסתו של אלדד כהן. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ואף את מילותיו של השיר.
רולאנד וולפארט
רולאנד וולפארט (בגרמנית: Roland Wohlfarth, נולד ב-11 בינואר 1963 בבוכהולט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ, בעיקר בקבוצת באיירן מינכן מליגת הבונדסליגה.
קריירה.
וולפארט גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה בוכהולט, ובשנת 1981, בגיל 18, עבר לדיסבורג, שם הבקיע 39 שערים ב-71 הופעות. בעונת 1983/84 סיים וולפארט כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל אל הבונדסליגה, לאחר שהובסה במפגש כפול מבחני העלייה על ידי איינטרכט פרנקפורט בתוצאה המצטברת 6-1.
הצלחתו של וולפארט בדיסבורג זיכתה אותו בשנת 1984 בחוזה בבאיירן מינכן, שם הפך לחלק בלתי נפרד מהתקפת הקבוצה, והבקיע 119 שערים ב-254 הופעות, נתון המציב אותו במקום השלישי בדירוג המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים. וולפארט זכה עם באיירן מינכן בחמש אליפויות ובגביע אחד, לאחר ניצחון 5-2 על שטוטגרט, בו הבקיע וולפארט שלושער. וולפארט זכה בתואר מלך שערי הבונדסליגה פעמיים במדי באיירן מינכן, בעונת 1989 עם 17 שערים בצוותא עם תומאס אלופס מפ.צ. קלן, ובעונת 1991 עם 21 שערים. עם זאת, הצלחתו בבונדסליגה לא תורגמה להצלחה בנבחרת גרמניה בכדורגל, בה הופיע פעמיים בלבד, נוסף על מספר הופעות בנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית.
בשנת 1993 עזב וולפארט את באיירן מינכן ועבר לסנט אטיין, בה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן שיחק שלוש עונות בבוכום. בפברואר 1995 וולפארט נמצא אשם בנטילת חומרים אסורים, והושעה לחודשיים. בהמשך שיחק וולפארט עונה אחת בלוקומוטיב לייפציג, עונה אחת בוופרטאלר, ובשנת 2000 סיים את הקריירה בפ.צ. בוכוולט מעיר הולדתו, כשבאמתחתו 437 משחקים ו-193 שערים.
תארים.
עם באיירן מינכן:
עם דיסבורג:
טיולי
חיים יעקב מישקינסקי
הרב חיים יעקב מישְקינסקי (ה'תרמ"ג, 1883 - כ"ב בחשוון ה'תש"ג, 2 בנובמבר 1942) היה רב ליטאי, רבן של שטאבין, קנישין וסוויסלוץ'. נספה בשואה.
ביוגרפיה.
נולד בברזניקי הסמוכה לסובאלק למשה יהודה מישקינסקי, למד בישיבות המזוהות עם תנועת המוסר: ישיבת ראדין וישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה. בסלובודקה נתפס לשיטתה של תנועת המוסר והרב יצחק בלאזר מראשי התנועה ותלמידו של מייסדה רבי ישראל מסלנט, היה עבורו מודל לחיקוי. כבן למשפחה אמידה סייע רבות לחבריו במתן הלוואות וטיפל בעצמו בחברים חולים, גם באלו שחלו במחלות מידבקות.
נישא ליוכבד פָאיַאנְס, בתם של הרב דוד פאיאנס, הרב בקנישין ולימים ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים בתו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ הלפרין בן רבה הנודע של ביאליסטוק הרב רפאל יום טוב ליפמן הלפרין, מחבר הספר "עונג יום טוב".
לאחר נישואיו כיהן כרב בשטאבין שבפלך סובאלק, אך במלחמת העולם הראשונה נחרבה העיירה והוא נדד בין עיירות שונות. עם מינוי חמיו לרבנות העיר ביאליסטוק, התמנה במקומו לרב בקנישין. הוא היה פעיל בנושאים חברתיים בעירו, וייסד בית ספר שבו למדו גם מקצועות חול לצד לימודי קודש. כחמיו תמך גם הוא ברעיון יישוב ארץ ישראל, אך לא נמנה באופן רשמי על תנועת המזרחי.
לאחר פרישת הרב מרדכי דב איידלברג מרבנות העיירה סוויסלוץ' לטובת רבנות העיר לחוביצ'ה, התמנה תחתיו כרבה של סוויסלוץ'. גם בעיירה זו היה פעיל בתחומי החינוך והחברה. בתקופת הכיבוש הסובייטי לא הוגלה לסיביר כמו רבים אחרים מבני המעמד הבורגני כי היה אהוד על הקומוניסטים המקומיים, עובדה זו גרמה לכך שנשאר בעיירה עד כיבוש ליטא בידי הנאצים ב-1942. ביום חיסול גטו סוויסלוץ', 2 בנובמבר 1942, היו הרב ורעייתו יוכבד בין היהודים שנרצחו בבור ירי ביער וישבניק ולפי עדות ראייה, נשא דרשה לפני שאר המוצאים להורג בנושא קידוש השם. בנם הצעיר נרצח במחנה ריכוז בוולקוביסק.
אריה פאיאנס
ליב פאיאנס
לייב פאיאנס
חשיארש השני
חשיארש השני (ביוונית: Ξέρξης Β΄ בפרסית: خشايارشا دوم) היה מלך ממלכת פרס האחמנית, במשך ארבעים וחמישה ימים. הוא דמות היסטורית מעורפלת ושנויה במחלוקת.
ביוגרפיה.
עיקר המידע אודותיו מגיע מההיסטוריון היווני קטסיאס, הנחשב כמקור לא אמין ומפוקפק. על פי קטסיאס, חשיארש היה בנו של ארתחששתא הראשון, שמלך בין השנים 465 לפנה"ס - 425 לפנה"ס. על פי קטסיאס, לארתחששתא היו 17 בנים לא חוקיים מפילגשים שונות, וחשיארש היה בנו החוקי היחיד. הוא ירש את אביו כמלך בשנת 425 לפנה"ס, ומלך 45 ימים עד שנרצח בידי אחיו למחצה סוגידאנוס, בעת ששכב שיכור. קטסיאס מציין שהוא הובא לקבורה יחד עם אביו.
סוגידאנוס ירש את הכתר, אולם כעבור כמה חודשים נרצח בעצמו בידי דריווש השני. הלוחות הכרונולוגיים מאותה תקופה אינם מזכירים במילה את חשיארש או סוגידאנוס, והם לא נזכרים גם בשום מקור אחר. על כן חלק מהחוקרים סבורים, שמיד כאשר מת ארתחששתא, הכריזו על עצמם בו זמנית חשיארש, סוגידאנוס ודריווש כמלכים. על פי השערות אותם חוקרים, חשיארש הפך למלך לתקופה קצרה, בעוד סוגידאנוס הפך לשליט בשטח עילם, ודריווש בשטח הירקניה שבו שימש כסטרפ.
אסון העלייה לרגל במכה (2015)
ב-24 בספטמבר 2015 גרמה שעטה המונית למותם בחניקה, במחיצה או ברמיסה של כ-2,200 עולים לרגל במהלך החג' השנתי במכה.