פריץ לאנג יצר סרט באורך של 210 דקות. גרסה זו גם הוצגה בהצגת הבכורה בברלין. לאחר מכן, בארצות הברית, עברה הגרסה עריכות וקיצוצים שנראו נחוצים למפיצים האמריקאים, וכמעט רבע ממנה, כולל מספר סצנות מפתח, קוצצו. גרסה זו, בת 114 דקות, היא הגרסה המופצת לקהל צופי הקולנוע עד היום; בעוד שהגרסה המקורית נחשבה במשך שנים לאבודה. ב-2 ביולי 2008 הודיעה מנהלת ארכיון קולנוע בבואנוס איירס כי נמצאה הגרסה המקורית, והיא עברה תהליכי שיפוץ. בתום תקופה ארוכה בה שופץ, הוצג הסרט בהקרנת בכורה בו-זמנית בברלין ובפרנקפורט ב-12 בפברואר 2010.
עלילה.
בעיר הדיסטופית והממוכנת מטרופוליס חיים שני מעמדות מעל ומתחת לפני האדמה, בעיר תחתונה חיים הפועלים בתת-תנאים ובזיהום ומשרתים את מכונות הענק בעוד האליטה חיה בעיר עליונה. פרדר, בן מעמד האדונים יורד אל העיר התחתונה של הפועלים ומתאהב במנהיגת הפועלים מריה. פרדר מזועזע מתת התנאים שבהם הפועלים חיים. הוא פונה לאביו ומתעמת איתו בנושא זה.
אביו של פרדר מבקש מרוטוואנג, המדען המטורף, ליצור רובוט שיחליף את מריה. מריה הרובוט מסיתה את הפועלים למרד. הרובוטית מורה לפועלים להרוס את מכונת הסכר (ובכך הם מציפים את עיר הפועלים התת-קרקעית).
הפועלים זועמים משום שהם חושבים שהרובוטית הטביעה את משפחתם ושורפים אותה ובתוך כך הם מגלים שהיא מלאכותית. פרדר יוצא להציל את אהובתו שנחטפה על ידי רוטוואנג ונאבק איתו על גג הקתדרלה. המדען נופל אל מותו בעוד שני המעמדות בעיר מתאחדים.
עיצוב.
התפאורה והתלבושות השפיעו על העיצוב בקולנוע במשך שנים רבות. אחד החידושים החשובים בסרט היה השימוש במודלים מוקטנים שצולמו באמצעות מראה, וכך התקבלו תמונות מרשימות של עיר ענקית מודרנית. גורדי השחקים של ניו יורק היוו מודל לעיר העתיד, המזכירה את הרישומים האוטופיים של האדריכל הפוטוריסטי אנטוניו סנט'אליה. את תפאורת הסרט עיצבו אוטו הונט (Otto Hunte), קרל פולברכט (Karl Vollbrecht) ואריך קטלהוט (Erich Ketlehut). הסגנון הגאומטרי המכני של התפאורה הושפע מסגנון האר דקו. הדבר בולט במיוחד בעיטור האדריכלי. הדמות המרשימה של הרובוט מזכירה מאוד את "המסכה בצהוב ושחור" (1923) של אוסקר שלמר (Schlemmer). חלק משמלות הנשים לקוחות מאוסף הבאוהאוס של שלמר. הבית של המדען המשוגע הוא דגם כמעט מדויק של הווילה שעיצב האדריכל האקספרסיוניסטי אוטו ברטנינג (Bartning). דמות המופיעה בחלומו של פרדר מעוצבת בהשפעת מסכות אפריקניות שהוצגו באחד המוזאונים של ברלין, מודל האהוב על ציירים אקספרסיוניסטים רבים. הגנים הנצחיים עוצבו בסגנון "היוגנדסטיל". במשחקי אור-צל דרמטיים ניכרת השפעה של סרט אקספרסיוניסטי גרמני אחר - "הקבינט של דוקטור קליגרי" (1919).
השפעת הסרט.
בכתב עת מהתקופה תואר הסרט: "מתכון למטרופוליס: קחו עשרה טון של פחד, ערבבו עם 10% של סנטימנטליות, הוסיפו מיסטיציזם לפי הטעם, וערבבו עם מארקים (כמה מיליונים)".
הדימוי של "מטרופוליס" שהופיע בסרט השפיע על אופן הצגתה של העיר המודרנית עד עצם היום הזה. דוגמה אחת ניתן למצוא בקליפ לשיר של ג'ורג' מייקל, "פריק" (Freek) - הדימוי שפותח את הקליפ הוא עיר העתיד הענקית והממוכנת. צורת הבניינים המונומנטליים, התנועה העזה, כלי התעופה - כל זה מזכיר תמונות פתיחה מהסרט "מטרופוליס".
באלבום "איש המכונה" של קרפטוורק משנת 1978 מופיע שיר בשם מטרופוליס.
בסרט בלייד ראנר (1983) ישנם עשרות ציטוטים ויזואליים ממטרופוליס, לרבות הורדת המסך במשרדו של טיירל, ואפילו תנועת היד בעת שרייצ'ל מציתה סיגריה.
בנוסף, קטעים מתוך הסרט מופיעים בקליפ השיר "Radio Ga Ga" של להקת קווין.
בסרט מופיעה בתפקיד קטן, השחקנית היהודייה גרטה ברגר שנספתה באוושויץ בשנת 1944.
פול הנרייד
פרופסור קווירל
מטרופוליס
אהבה זה כואב
אהבה זה כואב היא סדרת טלוויזיה דרמטית בתשעה פרקים, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה, ששודרה בערוץ ישראל 10 בשנת 2004. בשנת 2008 נרכשו הזכויות לתבנית הסדרה על ידי רשת ABC האמריקאית, אך לא הגיעה לשלב ההפקה. הסדרה הוקרנה בשידור חוזר בערוץ "YES ישראלי".
עלילה.
הסדרה, אותה ביים רם נהרי, כתבה דנה מודן וערך את התסריט שבי גביזון, עוקבת אחר דנה (דנה מודן), מנחת טלוויזיה מצליחה של תוכנית בידור ובישול בשם "תעשי ממנו קציצות", שבן זוגה, אדי (אוהד קנולר), נוטש אותה במפתיע. חברתה מיקה (דורית בר-אור), מייעצת לדנה המדוכדכת לנסות להתאושש מן הפרידה בקיום יחסי מין עם האדם הראשון שתפגוש. דנה מיישמת את העצה ושוכבת עם המוסכניק המטפל במכוניתה, אורן (אסי כהן). אירוע זה מוביל לרומן בין השניים, מבעדו נחשפים המתחים והכאבים המלווים קשר רומנטי בין שני אנשים שרקעם שונה מאוד. בין השאר מעוררת האהבה בין דנה לאורן תגובות מהם ומהסובבים אותם לשוני במוצא העדתי, להבדל בגישה לאהבה בין גברים לנשים, ולרומן בין אישה מבוגרת יותר, ובעלת מעמד, לגבר צעיר יותר, שמעמדו המקצועי אינו ברור.
הפקה.
"אהבה זה כואב" הוקרנה כאשר מעמדו של ערוץ 10 במידרוג היה בשפל. הסדרה לוותה בשפע קדימונים, וקצרה הצלחה רבה במדרוג, והייתה לסדרה המשמעותית הראשונה של ערוץ 10 שערערה את שליטתו המוחלטת של ערוץ 2 במדרוג. כמו כן, פרק הבכורה של הסדרה שודר בערוץ 10 באופן חריג ללא פרסומות.
הסדרה הייתה ניסיון ראשון בתחום הדרמה, בהיקף זה, למודן, והציגה את כהן, שהיה ידוע עד אז בעיקר כחבר בצמד הקומי "אסי וגורי", כשחקן מוכשר ורב-פנים. הסדרה זכתה בפרס "הדרמה הטובה ביותר" לשנת 2004 בטקס הטלוויזיה של קרן מקור, בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של חיפה ובטקס האקדמיה לטלוויזיה ישראלית, בו זכה כהן בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ישראלית.
על אף התגובות החיוביות לסדרה בקרב הצופים, הביקורות והפרסים בהם זכתה, הודיעה היוצרת דנה מודן כי לא תופק לה עונה נוספת. לאחר סיום הסדרה שודרה תוכנית של "מאחרי הקלעים" על הפקת הסדרה. התוכנית זכתה לכ-13% מדרוג (רייטינג) בממוצע.
מעגל הגיר הקווקזי
מעגל הגיר הקווקזי (בגרמנית: "Der Kaukasische Kreidekreis") הוא מחזה מאת ברטולט ברכט, שנכתב בזמן שבו ברכט חי בגלות בארצות הברית ב-1944.
המחזה נכתב בסגנון אפי, ונחשב למחזה קלאסי. במקור הוצג המחזה לראשונה במאי 1948 באנגלית (במכללה בשם קרלטון קולג' במינסוטה). ב-1949 פורסם לראשונה בשפת המקור - בגרמנית - במסגרת כתב עת ספרותי בשם Sinn und Form. רק ב-9 בנובמבר 1954 הוצג לראשונה על גבי במות גרמניות - ב-Theater am Schiffbauerdamm שבברלין. השחקנית הראשית בהפקה זו הייתה בת זוגו של ברכט, השחקנית הלנה וייגל.
הוא מתרחש בגאורגיה הפאודלית, שבהרי קווקז, בתקופת מלחמתה של איראן נגד הממלכה המאוחדת של גאורגיה. הוא שואל האם הצדק המשפטי הוא מוסרי והאם זכות הקניין, שעומדת במרכז חיינו, עדיפה על הצדק.
מבנה המחזה.
במחזה מתקיימים שני מעגלים: סיפור המסגרת הוא על תקופת תום מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלי הקרקעות המקוריים בברית המועצות דורשים את רכושם בחזרה, בעוד החקלאים שחיו במקום שזמן רב, בנו את ביתם ועיבדו את הקרקע, טוענים אף הם לבעלות. כדי לשכנע שהאדמה שייכת למעבדיה ולא לבעלים המקוריים הם מעלים הצגה.
הסיפור הפנימי הוא על השתייכותו של ילד קטן: האם הוא שייך לאימו העשירה שנטשה אותו (כאשר ידוע כי לפני בריחתה היא אספה את השמלות וברחה, אך את התינוק שכחה לקחת), או למשרתת שגידלה אותו והצילה את חייו, כשהיא מסכנת את חייה מספר פעמים.
סיפור העלילה.
המחזה נפתח בפרולוג – מחלוקת בין שתי קבוצות אנשים של העמק. מחד הזקן אומר שהעמק שייך מאז ומעולם לו, לפי חוק. ומנגד החייל, נציג השלטון, המסרב לאפשר לו לשהות במקום.
לאחר מכן מתחיל הסיפור הפנימי שעוסק במרד הנסיכים הגדול בדוכס, שבמסגרתו נרצח המושל. אשתו מעדיפה להתעסק באריזת בגדיה היקרים ונמלטת, תוך שהיא נוטשת את בנם הקטן, מיכאל (מישל).
גרושה, המשרתת, מצילה את הילד ובחירוף נפש עושה עמו את דרכה להרים למצוא שם מקלט. בדרך היא נתקלת בסכנות רבות שהגדולה שבהן היא חיילי משמר הברזל שרוצים להרוג את היורש הקטן.
עם שוך המהפכה, מופיעים חיילים וחוטפים מידי גרושה את הילד על פי צו בית דין. אמו של הילד מבקשת לקבלו לידיה כדי שתוכל לזכות באחוזת בעלה המת. גרושה המשרתת, והאם, אשת המושל, נקראות להופיע בפני השופט אצדק שיפסוק למי שייך הילד.
השופט אצדק אינו שופט רגיל, אלא דמות ציורית שמונתה כהלצה בימי האנרכיה של ההפיכה. הוא נוטה לשכרות, ומעדיף להשתמש בספר החוקים כבמשענת לכיסא, ובניגוד לשופטים רגילים מעדיף את העניים על העשירים והחזקים. ידוע לצופה על פסיקות אחרות שלו, שבהן לא הסכים להרשיע רופא שכרת את הרגל הלא נכונה של פצוע והרשיע בעל אחוזות שפרותיו נגנבו. ברכט יוצר בטקסט השוואות רבות בין אצדק לבין ישו.
פסק הדין דומה למשפט שלמה: השופט אצדק מצייר מעגל של גיר ומעמיד את הילד במרכזו. הוא קורא לנשים לאחוז בילד, ומכריז כי האישה שתצליח לאחוז חזק יותר ולמשוך את הילד אל מחוץ למעגל הגיר, היא שתזכה בו. אמו של הילד מושכת אותו בחוזקה. ואילו גרושה, המשרתת שגידלה את הילד כאם, אינה רוצה שהילד ייפגע ומרפה מידו. השופט פוסק כי הילד יימסר לגרושה. המחזה קרוי על שם אותו מעגל גיר מצויר, שבעטיו נקבע פסק הדין, (ולא משיקולים ערכיים של טובת הילד, ולא לאחר דיון של ממש בעניין). לפי פסק הדין הילד מגיע למשרתת שגידלה אותו, ואחוזותיו יהפכו לגן ציבורי לילדים שייקרא "גן אצדק" על שם השופט. לאחר הפסיקה, השופט אצדק פורש מכסאו ונעלם תוך כדי מסיבה רועשת.
דיון וניתוח.