הספר מתאר את קורות משפחתו של צבי ינאי, בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20, כפי שהם משתקפים בתשעים המכתבים שכתבה סבתו, לואיזה גלמבוש, לבתה, היא אמו של ינאי, יוצי גלמבוש, "מכתבים שעוסקים בפכים הקטנים של החיים, בדאגות, במצוקות, בתקוות ובאכזבות", במכתבים שכתב אביו של ינאי, קלמן טוט, לאשתו יוצי, בהתכתבות בין יוצי לאחיה, שאול ינאי, ובמכתבים מקרובי משפחה נוספים. מכתבים אלה מצוטטים במכתביו של צבי ינאי אל אחיו האובד רומולו בנוונוטי, שבהם הוא מספר לאח את תולדות משפחתו, תוך שהוא מלווה את הציטוטים בפרטים היסטוריים משלימים, בזיכרונות שלו מאותה תקופה ובמחשבותיו על תוכן המכתבים שציטט. על טכניקה זו כתבה ד"ר חנה הרציג: "כך חוצצים בין המחבר לקורא מכתבים חד-סיטריים שתוכנם גם הוא מכתבים חד-סיטריים". בספר משובצים תצלומים מאלבומו המשפחתי של ינאי.
ינאי נולד בשנת 1935 בפּסקַרָה שבאיטליה בשם "סַנְדרוֹ טוֹט". אביו, קלמן טוֹט, היה זמר אופרה נוצרי פרוטסטנטי הונגרי-רומני, ואמו יוּצי גַלַמבּוֹש הייתה רקדנית יהודייה ממוצא הונגרי. השניים לא נישאו, והופיעו יחדיו ברחבי איטליה, שבה נולדו ארבעת ילדיהם. לינאי היו שתי אחיות מבוגרות ממנו, פיורנצה וליזטה, שאתן שמר על קשר, ואח מבוגר ממנו בשנה, שעליו ידע ינאי מעט מאוד – שמו הפרטי, רומולו, תאריך הלידה המדויק שלו, מקום הלידה, והעובדה שנמסר לטיפולה של אומנת ולאחר מכן נותק הקשר עמו. לאחר שקרא בכתב עת מדעי מאמר שעם מחבריו נמנה רומולו בנוונוטי, פנה אליו ינאי בהשערה שהוא אחיו האובד. לאחר שהספר מציג מכתבים אחדים של שני הצדדים העוסקים ביצירת הקשר הראשוני, הוא ממשיך בהצגת מכתביו של ינאי בלבד. ההתכתבות שבספר נמשכת מ-10 בפברואר 2004 ועד 12 בינואר 2006.
בין השאר מנסה ינאי להבין מדוע נותק הילד רומולו מיתר המשפחה (האם מת בילדותו או אומץ על ידי האומנת שבידיה הופקד?), טיב היחסים בין ההורים לבין עצמם ובין ההורים לסבתא לואיזה. הוא מתאר את הסביבה שבה חיו – ההורים וילדיהם באיטליה הפשיסטית, הסבתא באוסטריה שלקראת האנשלוס ולאחריו, עד לגירושה לאופולה שבפולין ומותה ב-1942 (ינאי משער שנרצחה במחנה ההשמדה בלז'ץ או מיידנק), וקרובים נוספים בהונגריה.
נושאים החוזרים שוב ושוב במכתבי הסבתא: משאלתה שבתה תינשא לבן זוגה, משאלתה שהבת ובן זוגה ישיגו נתינות איטלקית, ובכך יימנעו מסכנת גירוש, דאגה מהנזק לבריאות שעלולים לגרום ההריונות התכופים (כולל עצות למניעת הריון ולהפסקתו), והדאגה לשלום נכדיה, ובפרט שלום רומולו. על סבתו, כפי שהיא משתקפת במכתביה, כתב ינאי: "היא אמא יהודייה על פי מיטב הפולקלור היהודי – מעצבנת, טרחנית, מרחמת על עצמה, תובענית, דעתנית – אבל תמיד אוהבת. דואגת לבנה למרות ביקורתה עליו, מסורה בכל נפשה לבתה ומתייסרת אתה על מר גורלה." זיקתה של הסבתא ליהדות ניכרת בתזכורת שהיא כותבת לבתה על ראש השנה ויום הכיפורים הקרבים (ובפרט תפילת יזכור לזכר הסבא המנוח), שיחד אתה מגיע מתכון לרגל קרושה מרגל חזיר.
מכתבי אביו של ינאי לאמו, שנכתבו עם גירושו להונגריה בתחילת 1941, עוסקים בבריאותו הרופפת, בקשיי הפרנסה, ברצונו העז שיוצי ושלושת ילדיה יגיעו אליו להונגריה ובחוסר יכולתו להסדיר זאת, ובאהבתו לשלושת הילדים (רומולו כלל אינו מוזכר במכתביו).
בנוסף להוריו של ינאי, שתי אחיותיו, אחיו וסבתו עוסק הספר בדמויות נוספות:
חלקו השני של הספר, העוסק בתקופה שלאחר מות הסבתא, האב והאם, ממעט בציטוטים ממכתבים מקרובי משפחה, והוא כולל בעיקר את זיכרונותיו של ינאי מחייו באיטליה עד לעלייתו ארצה בגיל 10, לאחר שנמסר לחיילי הבריגדה היהודית לבקשת דודו פאלי, זיכרונותיו מחייו בקיבוץ רמת דוד עד גיוסו לצה"ל, ומעט מתחושותיו בהמשך חייו, כלוחם בצנחנים, כאזרח העוקב אחר משפט אייכמן, עמדתו התאולוגית ועוד. על חלק זה העירה חנה הרציג: "בסיפור ההתבגרות 'שוכח' המחבר את תחבולת רומולו, ומגולל את השקפותיו כמעט על דרך ההרצאה".
הוקרה.
ביוני 2007 בחרו גולשי אתר "ynet" את "שלך, סנדרו" לספר השנה. הספר זיכה את מחברו בפרס ספיר לשנת 2008.
שם הספר.
המכתבים הראשונים לרומולו, טרם הפיכתו של הקשר לאישי מאוד, חתומים "בכבוד רב, צבי ינאי". לאחר שהקשר הופך לאישי, חתום כל מכתב במילים "שלך, סנדרו", שהעניקו לספר את שמו.
כתיבת הספר.
על מקורות המידע לספר כתב ינאי:
בפענוח המכתבים ובתרגומם לעברית סייעה בידי ינאי אגי יואלי. על תרומתה כתב ינאי: "הקושי הגדול בשבילה לא היה פענוח האותיות המחוקות במכתבים של סבתא וגם לא לא מלאכת התרגום, אלא הזדהותה עם התקופה ועם הנפשות הפועלות בסיפור שלנו. אלה החיו בה מראות קשים וזיכרונות מרים, הצרובים בלבה יותר מחמישים שנה".
הקדשה.
בפתח הספר מופיעה הקדשה:
בראיון איתו הרחיב ינאי בעניין הקדשה זו:
היה או לא היה?
שאלה המלווה את הקורא בעת קריאת הספר היא האם המכתבים שכתב סנדרו אכן נכתבו אל רומולו, אחיו האובד שנמצא, או אינם אלא חלק מהחירות הדרמטית של הסופר. אריק גלסנר כותב על כך: "אינני יודע אם החלק הזה בסיפורו של ינאי – גילויו או אף מציאותו של אח אובד – הוא עובדה אוטוביוגרפית או שמא אמצעי ספרותי לגלילת קורות משפחתו (כנראה בדוי הוא)". יוסי קליין נחרץ יותר וקובע: "בספר יש חליפת מכתבים דמיונית בין ינאי לאחיו האובד".
בריאיון עם צבי ינאי העלתה בפניו אריאנה מלמד שאלה זו, אך זכתה לתשובה מתחמקת:
"מאוחר מדי".
בשנת 2009 יצא לאור ספר נוסף מאת צבי ינאי, "מאוחר מדי", העוסק באחיו רומולו, שנעלם שנית.
פרנד
פרנד (באנגלית: Friend) פירושו "ידיד".
ליאונרד
ממלכת נפאטה
בלוופלאץ
בֵּלֵוּ־פְּלָץ (בגרמנית: Bellevueplatz) היא כיכר עירונית בציריך שבשווייץ שנבנתה ב־1856. היא נקראת על שם בית המלון שהיה ממוקם צפונית לה, "גראנד־הוטל בלוו" (Grandhotel Bellevue). הכיכר נחשבת לצומת תחבורה ראשית בציריך, והיא חלק מתשתית הרציפים שנבנו בציריך בין השנים 1881–1887. בכיכר, השוכנת על הגבול בין שני רבעים חשובים, יש תחנה חשובה של החשמלית של ציריך, כאשר לא פחות משמונה קווים עוברים דרכה, עליהם נוספים כמה עשרות קווי אוטובוס.
הכיכר נמצאת ברובע הוכשולן (Hochschulen - "רובע המכללות") הצמוד למרכז העיר, על יד כיכר זקסלויטנפלאץ (Sechseläutenplatz), ומשתרעת בין קייברוקה (Quaibrücke - "גשר הרציפים") ואגם ציריך ממזרח לרחוב התיאטרון (Theaterstrasse) ממערב. הכיכר נמצאת כמאתיים מטרים צפונית מערבית לתחנת הרכבת שטאדלהופן (Stadelhofen).
מלבד רציפי הנמל ותחנות החשמלית, ניתן למצוא בכיכר גם את קפה "אודאון", המהווה מקום מפגש פופולרי של אנשי הבוהמה של ציריך.
בלוופלץ
דן סאבאג'
דניאל קינן "דן" סבאג (באנגלית: Daniel Keenan "Dan" Savage, נולד ב-7 באוקטובר 1964) הוא עיתונאי, פרשן, סופר ופעיל זכויות להט"ב אמריקאי.
זוכה פרס למדא לספרות.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1964 בשיקגו, אילינוי להורים קתולים ממוצא גרמני ואירי, כשלישי מבין ארבעה ילדים. למד תיאטרון והיסטוריה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנים 1988–1990 חי בברלין המערבית. משם עבר למדיסון, ויסקונסין ובשנים שלאחר מכן החל לעסוק בתיאטרון. כשעבר לסיאטל (שם הוא חי כיום) החל לעבוד גם בעיתונאות והחל לפרסם טורים בנושאי זכויות להט"ב.
בשנת 2005 התחתן עם בן זוגו בוונקובר שבקנדה. יש להם בן אחד מאומץ.
בשנת 2010, בעקבות התאבדות של נער להט"בי שסבל מהתעללות, הקים סאבאג' את האתר It Gets Better שמטרתו למנוע התאבדות בקרב בני נוער להט"בים. נכון לנובמבר 2013, בפרויקט הצטברו יותר מ -50,000 עדויות שנוצרו על ידי המשתמשים וכבר נצפו מעל ל-50 מיליון פעמים. על פרויקט זה קיבל בשנת 2011 פרס ובי.
הוא בין מארגני פסטיבל HUMP! ומנהל את טקס הסגירה שלו.
סאבאג' בעל דעות ליברליות, ואף ליברטריאניות. באוקטובר 2002 תמך במלחמת עיראק, אך שינה את דעתו כמספר חודשים לאחר מכן.
במהלך השנים כתב כארבעה ספרים.
תמר יסעור
תמר יסעור (נולדה ב-24 באוגוסט 1965) היא מנהלת ודירקטורית ישראלית. שימשה כסמנכ"לית בכירה וראש החטיבה לבנקאות דיגיטלית בבנק לאומי וכמנכ"לית לאומי קארד. מכהנת כיו"ר ישראכרט החל מדצמבר 2020.
ביוגרפיה.
תמר יסעור גדלה בהרצליה. למדה ב"תיכון הראשונים" בעיר. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים (סיימה ב-1988) ותואר שני במנהל עסקים, עם התמחות בשיווק (1990). שני תאריה הם מהאוניברסיטה העברית.
בין השנים 1991–1994 שימשה מנכ"לית "כל העיר". בשנים 1994–1999 הייתה שותפה במשרד לייעוץ אסטרטגי AMC.
ב-2001 מונתה לסמנכ"לית לקוחות ותכנון אסטרטגי במשרד הפרסום פוגל-אוגלבי ובשנים 2005–2007 כיהנה כמנכ"לית המשרד.
בין השנים 2007–2009 הייתה מנהלת מערך השיווק בבנק לאומי, ובשנתיים שלאחריהן שימשה ראש חטיבת השיווק בבנק. בתפקיד זה הובילה את מיתוג הבנק כ"לאומי דיגיטל".
בשנים 2011–2012 כיהנה כמנכ"לית לאומי קארד, ובין השנים 2013–2015 שימשה כראש חטיבת הבנקאות בבנק לאומי. בין השנים 2013–2018 כיהנה כיושבת ראש דירקטוריון לאומי קארד.
בינואר 2016 החלה יסעור לנהל את חטיבת הבנקאות הדיגיטלית בבנק לאומי, אותה הקימה. הייתה אחראית על הקמת ותפעול הבנק הדיגיטלי "פפר", שהושק רשמית ביולי 2017, וכן על תחום השיווק, הפיתוח העסקי, החדשנות והשימוש ב-Big Data. במרץ 2019 הודיעה על עזיבתה את הבנק. יסעור שימשה מאז כדירקטורית חיצונית בבית ההשקעות מיטב דש.
באוקטובר 2019 מונתה ליו"ר דירקטוריון "אינטו", קרן השקעות בנדל"ן הפועלת כרשת חברתית בישראל ובארצות הברית, במקומו של דב קוטלר. בדצמבר 2020 נבחרה לתפקיד יו"ר "ישראכרט".
חיים אישיים.