בית משפט הוא ערכאה לה נותנת המדינה סמכות שפיטה כללית. שיטת המשפט הרוסית כוללת מערכת בתי משפט אזרחיים ולצידם בתי דין צבאיים, בתי דין לעבודה ובתי משפט מנהליים. על אכיפת פסקי הדין הניתנים בערכאות אלו מופקד שירות ההוצאה לפועל הפדרלי (Федеральная служба судебных приставов).
ככלל, סמכות שיפוט בעניין כלשהו בפדרציה הרוסית נתונה לאחת משלוש הערכאות של בתי המשפט.
ביקורת.
לדברי הסוציולוג סרגיי גראדירובסקי, החברה הרוסית מתייחסת אל מערכת המשפט כמערך המשרת את השלטון ולא בהכרח מהווה בלם או חוסן משפטי.
מכאן נובע חוסר הפופולריות של מערכת המשפט הרוסית שצברה לעצמה מוניטין כמערכת משפט לא עצמאית התלויה במשטר.
לפי נתוני מרכז לבאדה, חוסר שביעות רצון האזרחים מפני מערכת המשפט מבטא למעשה חוסר שביעות רצון מהשלטון.
יעקב זמיר
הרב יעקב זמיר (נולד ב-י' אייר ה'תשי"ב, 5 במאי 1952) הוא דיין ישראלי, המכהן מאז יולי 2016 כדיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים. קודם לכן היה אב בית דין בביה"ד האזורי בנתניה.
ביוגרפיה.
למד בסניף של ישיבת פורת יוסף בשכונת קטמון בירושלים, שם נוצרו קשרי חברות בינו לבין הרב יצחק יוסף (לימים, הראשון לציון והרב הראשי לישראל), ומאז הם לומדים בקביעות בחברותא, ולאחר מכן המשיך במשכן הישיבה בשכונת גאולה ובישיבת תורה והוראה בתל אביב אצל הרב אליהו שרים. לאחר נישואיו למד דיינות בכולל של ישיבת חזון עובדיה יחד עם הרב יצחק יוסף אצל הרב עובדיה יוסף. בשנות ה-80 כיהן כראש הכולל של רב העיר בית שמש, שמעון ביטון. בשנת 1996 התמנה לדיין בבית הדין בנתניה, ובהמשך התמנה לאב בית הדין ולאחר מכן לראש אבות בתי הדין בנתניה. ביוני 2010 מונה במינוי זמני לדיין בבית הדין הגדול בירושלים, וביולי 2016 הפך המינוי לקבוע.
חבר הועדה למינוי דיינים.
נשוי ומתגורר בירושלים. חתנו הוא הרב אליהו אילוז, רבה של אור עקיבא.
תיקן גרמני
תיקן גרמני (שם מדעי: "Blattella germanica") הוא חרק ממשפחת התיקנאים. פעיל ביום, צבעו אדמדם-כתמתם ואורכו עד 2 סנטימטרים.
נפוץ בעיקר במטבחים תעשייתיים. ניזון משאריות מזון, בעיקר מפחמימות ונמשך בעיקר לתירס, ולכן עמילן תירס מורעל הוא חומר הדברה נפוץ נגד תיקן זה. חי בדרך כלל בנחילים, מתרבה במהירות, בעל יכולת הסתתרות מעולה, לרוב מתחבא בין שכבות קרטונים ומתחת לרהיטים. בניגוד לתיקנים אחרים, התיקן הגרמני אינו נמשך לביבים או לרפש. יש לו כנפיים אך יכולת התעופה שלו מוגבלת למדי.
זרימת דה-לאוואל
חורבת ממלח
חורבת ממלח (ח'רבת ממליא במקור) הוא אתר ארכאולוגי במזרח הגליל התחתון, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד ובית כנסת קדום.
החורבה ממוקמת על גבעה ברום של כ-120 מטרים מעל פני הים, בסמוך ממערב לכביש 65, כשני ק"מ מצפון מזרח ליישוב מסד וכשני ק"מ מדרום מזרח ליישוב טפחות.
הוצע לזהות את החורבה עם היישוב מלחיא הנזכר בתלמוד, וכן עם היישוב ממלח או ממליח הנזכר אצל אלעזר הקליר ובכתבי הגניזה הקהירית כמקום מושבה של משמרת הכהונה חזיר.
בחורבה נתגלו שרידי בית כנסת קדום ומערכת של מחילות מסתור, שלידה בור מים מטויח. באתר בית הכנסת, שחזיתו פונה דרומה לעבר ירושלים, אותרו שרידים ארכיטקטוניים המאפיינים בתי כנסת באזור, ובהם אבני גזית, מזוזות מעוטרות, משקופים ועמודים.
לקריאה נוספת.
א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 49-47.
חורבת מימלח
פורטו ריקני
בנימין זאב מבלטא
רבי בנימין זאב וולף טרסטינצקי מבלטא (מכונה ר' וועלוויל באלטר; ? - כ' בכסלו ה'תקפ"ג) היה אדמו"ר חסידי בעיר באלטה שבאוקראינה, מתלמידיו של רבי פנחס מקוריץ.
קורות חייו.
נולד לרבי שמואל וחיה סג"ל ולמד אצל רבי פנחס מקוריץ, נחשב לאחד מגדולי תלמידיו. היה חברו הטוב של רבי רפאל מברשד. פעל כאדמו"ר, תחילה בטרסטינצק ובהמשך בבאלטא שבאוקראינה. בשנת ה'תקפ"ב עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת. בשנה זו עלה גם רבי נתן מברסלב וביקר בדירתו שבצפת.
טרם עלותו לארץ ישראל השאיר לתלמידיו "צעטיל" שבו מסר הנהגות שלו ושל רבו.
נפטר בכ' בכסלו ה'תקפ"ג ונקבר במערת רבי אריה לייב מוולטשיסק.
בנו היה רבי אברהם מסדילקוב. שאר בניו היו: רבי ישראל דוד, רבי פנחס, רבי יעקב דב מטשיטשליניק, וממשיך דרכו רבי עזריאל מבלטא שהיה אבי רבי פנחס ממונסטרישץ.
הלל מיליקובסקי
הרב הלל מיליקובסקי (כונה גם רבי הלל סלנטר; ה'תקפ"א, 1821 – כ"ג בסיוון ה'תרנ"ט, 1 ביוני 1899) היה רב ליטאי, דיין, מראשוני תנועת המוסר ומתלמידי רבי ישראל מסלנט, רבן של הערים קרבה, סלנט, שקלוב, פוניבז', חסלוביץ ואמציסלב.
ביוגרפיה.
נולד בזרצ'ה שבווילנה לרב צבי מיליקובסקי שהיה שוחט ובודק בקהילה היהודית במקום. בילדותו למד בחדר בווילנה ובגיל 10 נכנס ללמוד בישיבת רמיילס בראשות רבי מרדכי מלצר, בהיותו כבן 13 נישא לביתו של אחד מבעלי הבתים בווילנה ועבר להתגורר בסמיכות לחמיו שדאג לצרכיו במשך 10 שנים תוך שהוא ממשיך ללמוד בישיבת רמיילס שם הוא הוכר כחריף ובעל ידיעות תורניות רחבות וכונה "ר' הלל חריף".
במשך תקופה קצרה למד בישיבת וולוז'ין בעת שעמד בראשה רבי יצחק מוולוז'ין אליו הוא היה התקרב. בזמן שהותו בישיבה מינה אותו ר' יצחק למלא את מקומו באופן חד פעמי במסירת השיעור, מינוי שנחשב חריג בוולוז'ין ומלמד על היחס לו זכה הרב מיליקובסקי מראש הישיבה עד לחזרתו ללימודיו בישיבת רמיילס.
בשנת ה'ת"ר (1839) מונה רבי ישראל מסלנט לכהן בראשות הישיבה למשך תקופה קצרה, מאז מינויו הפך הרב מיליקובסקי לתלמידו המובהק והיה צמוד אליו ואל שיטתו בהפצת תנועת המוסר בליטא. כשעבר רבי ישראל לפרבר העיר זריצה עבר יחד עמו, הוא העריך את כישרונותיו ומידותיו והתייחס אליו כתלמיד חבר ובהתאם לכך נהג לפגוש אותו לעיתים קרובות במפגשים שהיו מתקיימים ברובם בבית תלמיד נוסף הרב אליהו לוינזון בקרטינגה והיה מתייעץ עמו בעניינים ציבוריים.
בסביבות שנת ה'תר"ל החלה כהונת רבנותו הראשונה, הוא מונה לכהן כרבה של קרבה במקומו של רבי יום טוב ליפמן הלפרין, שם כיהן במשך כ-6 שנים.
רבו, רבי ישראל מסלנט, המליץ לראשי הקהילה בסלנט למנותו לרב העיירה. בתפקידו כרבה של סלנט ענה לשאלות של רבים מתושבי הערים הסמוכות לסלנט ואז החל עיקר פרסומו ברחבי הקהילות היהודיות בליטא. בתקופה זו החל למסור שיעורים עיוניים בגמרא בהם השתתפו רבים מהלומדים בסלנט וסביבתה, שיעורים אלו הקנו לו שם של למדן בעל שיעור קומה. במקביל שימש כדיין ובורר בסכסוכים ממוניים בין אנשי עסקים בליטא.
בתרמ"א (1881), בעת שהותו של רבי ישראל מסלנט בצרפת, שלח אל הרב מיליקובסקי מכתב בו הוא מבקש ממנו לעבור לצרפת במטרה שישפיע על רמת הדת של הקהילות היהודיות במקום, אל המכתב הוא צירף כתב רבנות של הקהילה בפריז וכסף להוצאות הדרך, אך בשל חוליו בשנה זו והזדקקותו למעיינות המרפא בליטא סירב להצעה.
לאחר 18 שנות רבנות בסלנט התמנה לכהן כרב העיירה פוניבז', שם סיגל לעצמו סדר יום קבוע לפיו היה עטור בטלית ותפילין מעלות השחר עד לשקיעת החמה, כשבחציו הראשון של היום עסק בלימוד גמרא וראשונים, ולאחר חצות היום החל במענה לשאלות וכתיבת תשובות תורניות לשאלות שהגיעו אליו מרחבי ליטא. בתקופה זו הרבה להתכתב עם הרב נחמן מרגליות, רבה של מיטאווי.
בערוב ימיו מונה לרבן של העיירות חסלוביץ ואמציסלב בהן כיהן במקביל אף כאב בית דין.
בתו שרה נישאה לשלמה מוהליבר, בנו של הרב שמואל מוהליבר. בנם הוא ד"ר יוסף מוהליבר.
יוהנס סטריידום
המודל של תלמי
סדרת פרי
במתמטיקה, סדרת פרי (farey) מסדר n היא סדרה של שברים בין 0 ו-1, שבצורתו כשבר לא מדומה המכנה שלו הוא קטן או שווה ל-n, כאשר בכל סדרה האיבר הראשון הוא 0, האחרון הוא 1, האיבר האמצעי הוא 2\1 (n &gt; 1) והסדרה נבנית לפי סדר עולה. ניתן לראות כי כל סדרת פרי מסדר n מכילה את כל הסדרות פרי מסדר הקטן מ-n. הסדרה מסדר n מסומנת על ידי "F"n (ללא קשר לסדרת פיבונאצ'י)
מאפיינים.
ניתן לראות כי אפשר לקשר בין כמות האיברים בין סדרות עולות על ידי פונקציית אוילר בצורה רקורסיבית (כאשר "F"1| = 2|):
או ללא התייחסות לפונקציית אוילר:
ועל ידי שימוש בנוסחת ההיפוך של מביוס נקבל:
מבחינה אסימפטוטית, ניתן לראות כי:
קשר להשערת רימן.
אם נסמן את איברי הסדרה כ-formula_6, ונגדיר formula_7. בשנת 1924 הוכיח ג'רומה פראנל (Jérôme Franel) כי הטענה הבאה:
שקולה להשערת רימן, ובאותה שנה הוכיח אדמונד לנדאו כי הטענה:
גם היא שקולה להשערת רימן
חורבת בעת
חורבת בעת (ח'רבת בואטי במקור) הוא אתר ארכאולוגי בעמק בית שאן, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד.
החורבה שוכנת כשלושה קילומטרים מצפון מזרח לבית שאן, בצמוד ממזרח לכביש 90, וכשני קילומטרים ממערב לנהר הירדן.
באזור החורבה נתגלו מספר אבני מיל, שהוצבו לאורך הדרך הרומית שבין בית שאן וטבריה אשר עברה במקום. בשטח החורבה עצמה אותרו חרסים ושרידי כלים מהתקופה הרומית המאוחרת ומהתקופה הביזנטית.
בסמוך לחלק העליון של החורבה נתגלו שרידי מבנה במידות 15 על 25 מטרים, בכיוון צפון-דרום, ובו אבני גזית ופריטים ארכיטקטוניים נוספים האופייניים לבתי כנסת מתקופת התלמוד באזור.
לקריאה נוספת.
א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 77.
סופרבול XLVI