בשנת 1996 נחקק חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית, המאפשר לאזרחי ישראל לבחור אם ירצו בטקס אזרחי על ידי תאגידי קבורה פרטיים, כדוגמת עמותת "מנוחה נכונה" הפועלת בבאר-שבע או התנועה ליהדות מסורתית והתנועה ליהדות מתקדמת. עוד נקבע בחוק כי המדינה תקים בתי עלמין לקבורה אזרחית חלופית או תקצה לכך שטחים בבתי עלמין קיימים. ככל קבורה אחרת, הקבורה בבתי העלמין האזרחיים ממומנת על ידי המוסד לביטוח לאומי. בהמשך הוקמה ועדת שרים בין משרדית לענייני קבורה, המקצה קרקעות לבתי קברות יהודים ולמי שאינם יהודים ולקבורה אזרחית חלופית. עם זאת, פסיקות שונות של בתי המשפט ומספר דוחות של מבקר המדינה לאורך השנים טענו כי המדינה לא הביאה את החוק לכדי מימוש כך שאף שעברו למעלה מעשרים שנים מאז עבר החוק בכנסת הרי שהאפשרויות לקבורה אזרחית במימון המדינה הן מעטות מאוד. ובשנת 2014 אף חייב בשל כך בית המשפט את המשרד לשירותי דת להשתתף במימון קבורה אזרחית של שני תובעים.
ב-1999 חנכה עמותת מנוחה נכונה את בית הקברות האזרחי הראשון, בבאר שבע. בדצמבר 2005 נחנך בית הקברות האזרחי השני של עמותת מנוחה נכונה, בקריית טבעון. בית העלמין השלישי, מנוחה נכונה נחנך בכפר סבא בשנת 2009. בית העלמין הרביעי נמצא בראשון לציון, בצמוד לבית עלמין גני אסתר.
קבורה חילונית בישראל.
קבורה חילונית בישראל, היא קבורה אשר אינה נעשית על פי חוקי ההלכה האורתודוקסית או חוקי דת כלשהם לצורך העניין. לרוב, תיעשה קבורה חילונית בטקס קבורה אלטרנטיבי לפי בחירתו של הנפטר או של משפחתו. קבורה חילונית מיועדת ליהודים שהלכו לעולמם, אשר אינם רוצים או יכולים להיקבר על פי ההלכה בטקס אורתודוקסי, לרוב יהיו אלו אנשים אשר חיים אורח חיים חילוני ומעוניינים להיקבר על פי השקפת עולמם זו. קבורה חילונית מתאפשרת בבתי עלמין אזרחיים או בחלקות מיוחדות אזרחיות בבתי עלמין רגילים או לתושבי הקיבוצים בבתי העלמין בקיבוצים. כיום, ישנם כ-40 בתי עלמין אזרחיים וחלקות אזרחיות בהם ניתן להיקבר אזרחית.
יחסי החוץ של טנזניה
יחסי החוץ של טנזניה הם יחסי החוץ של הרפובליקה המאוחדת של טנזניה.
הנשיא של הראשון טנזניה, ג'וליוס נייררה, היה גם ממייסדי ארגון המדינות הבלתי-מזדהות. במהלך המלחמה הקרה טנזניה שיחקה תפקיד חשוב בארגונים אזוריים ובינלאומיים, כמו המדינות הבלתי-מזדהות, ארגון מדינות החזית, G77, ארגון אחדות אפריקה (OAU) (כעת האיחוד האפריקאי). כאחד מהמדינאים האפריקאים המשפיעים ביותר, נייררה היה פעיל בחלק רב מארגונים אלו, וכיהן כיו"ר ארגון אחדות אפריקה (1984–1985) ויו"ר שש מדינות בארגון מדינות החזית שפעלו לביטול האפרטהייד בדרום אפריקה. נייררה היה גם מעורב במשא ומתן לשלום בבורונדי עד מותו ב-14 באוקטובר 1999.
טנזניה היא בעלת יחסים טובים עם המדינות השכנות לה והיא שותפה פעילה במאמצים לפתרון סכסוכים בדרכי שלום. טנזניה עוזרת ליזום שיחות בנושא השלום לסיום הסכסוך בבורונדי ותומכת בהסכם לוסקה בנוגע לסכסוך ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. במרץ 1996, טנזניה, אוגנדה וקניה חידשו את הדיון על שיתוף פעולה כלכלי ואזורי. שיחות אלה הגיעו לשיאן עם החתימה על הסכם שיתוף הפעולה המזרח אפריקאי בספטמבר 1999, אשר נועד להוביל לאינטגרציה כלכלית באמצעות פיתוח של מזרח אפריקה. טנזניה היא המדינה היחידה במזרח אפריקה אשר גם חברה בקהילה לפיתוח דרום אפריקה (SADC).
לאורך ההיסטוריה, טנזניה קלטה פליטים רבים ממדינות שכנות, כולל מוזמביק, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בורונדי ורואנדה. קליטה זו נעשתה בדרך כלל בשיתוף עם נציבות האו"ם לפליטים.
חברות בארגונים בינלאומיים.
טנזניה חברה בארגונים בינלאומיים רבים, ביניהם: האיחוד האפריקאי, חבר העמים הבריטי, הקהילייה המזרח-אפריקנית, הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה, ארגון המזון והחקלאות, G77, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, בית הדין הפלילי הבינלאומי, הצלב האדום, הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי, ארגון העבודה הבינלאומי, קרן המטבע הבינלאומית, ארגון הימאות הבינלאומי, אינמרסט, אינטרפול, הוועד האולימפי הבינלאומי, ארגון ההגירה הבינלאומי, ארגון התקינה הבינלאומי, איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי, המדינות הבלתי-מזדהות, ארגון אחדות אפריקה, הארגון למניעת הפצת נשק כימי, האומות המאוחדות, ועידת האו"ם לסחר ופיתוח, אונסק"ו, נציבות האו"ם לפליטים, איגוד הדואר העולמי, ארגון הבריאות העולמי, הארגון העולמי לקניין רוחני, הארגון המטאורולוגי העולמי, ארגון התיירות העולמי, ארגון הסחר העולמי ועוד.
סוכנות הבלשיות מספר 1
סוכנות הבלשיות מספר 1 הוא הספר הראשון בסדרה באותו השם, מאת הסופר הסקוטי אלכסנדר מק'קול סמית, אשר פורסם לראשונה בשנת 1998. הסיפור, המתרחש בבוטסואנה, עוקב אחר מא פרשס ראמוצווה, אשר פותחת את סוכנות הבלשיות הראשונה במדינתה, בעיר הבירה גאבורון.
פרשס היא עצמאית, פרקטית, ובעלת אמפתיה. הנרטיב מספר את הסיפור האישי שלה - מות אביה ואילוצים כספיים שהובילו לפתיחת הסוכנות, בעוד הוא בוחן נושאים של מגדר, מעמד האישה באפריקה, לאומנות וגאווה אפריקאית ויחסים בין הורים וילדים.
הספר פורסם לראשונה בסקוטלנד, שם צבר קהל אוהדים. אחרי שיצאו שני ספרים נוספים בסדרה, כל השלושה פורסמו בארצות הברית, וזכו לשבחים מן המבקרים והקוראים.
תקציר העלילה.
מא ראמוצווה לוקחת את הירושה הצנועה שקיבלה בעקבות מות אביה, ופותחת סוכנות בילוש בגאבורון. בעזרת חבריה - מכונאי, מזכירתה ודמויות מעניינות אחרות מהסביבה, היא מתחילה לחקור מקרים עבור לקוחות. התיקים שהיא מקבלת אינם בדרך כלל פשעים חמורים, אלא סוגיות אנושיות דרכם היא עוזרת לחזק את הסובבים אותה, וגם מתמודדת עם האתגרים שלה עצמה.
במקרה אחד, היא מוצאת בעל נעדר, באחר, היא פותרת את התעלומה של רופא שמבין מה הוא עושה רק חצי מהזמן, ובשלישי, משיבה ילד חטוף. יש לה יכולות גאוניות לפתרון בעיות, וחושפת בעזרתם שקרים ומעשי הונאה. אך יחד עם הצלחותיה אלו, היא גם מתמודדת עם העבר שלה - הסיפור של אביה, שמותו נגרם בשל שנים ארוכות של עבודת פרך במכרה של לבנים, האלימות מצד בעלה לשעבר המתעלל, וכן עם סוגיות נוספות הקשורות לחיים בבוטסוואנה, כמו הגירה, מסורת, ואפליה מגדרית.
תמות.
זהות לאומית.
פרשס ראמוצווה היא בת לאומת המוטסוואנה, זהות שהיא מקור גאווה לאביה אובד. פרשס מוצגת כפטריוטית, במדינה שהושפעה על ידי קולוניאליזם, אך נמצאת תחת שלטון אפריקאי שחור יציב. האב מציין שבבוטסוואנה מעולם לא היו אסירים פוליטיים, והמדינה משגשגת ללא חובות. עם זאת, חלק מהמניעים של פרשס בעבודתה הם סיוע לבני עמה, שמתמודדים עם מגוון סוגיות של הקונפליקט בין אמונות ותרבות מסורתיות והעולם המודרני. היא מתייחסת לרצח ילדים בפולחנים שאמאניסטיים, ואחד מלקוחותיה הוא אב הודי המבקש לרגל אחר בתו כי הוא חושד שהיא נפגשת עם בנים. הספר מלא בסיפורים, ניבים, ואירועים מקומיים המייצרים אווירה ייחודית כרקע לעלילה.
צדק והטבע האנושי.
פרשס שוחרת צדק, ופחות מעניין אותה המושג הפורמליסטי מאשר צדק אנושי מהסוג המתקיים בין אנשים. היא מכירה בפוטנציאל האנושי לטוב, לנדיבות וגדולת לב, אך גם מכירה מקרוב את הצד האפל יותר של אנשים - הצד האלים, והשקרים שהם מספרים. כשה"דדי" (אבא) של הפי בופטסי משקר, היא דואגת לחשוף אותו כי הוא מנסה לנצל אישה צעירה ולגזול ממנה את כספה. אך במקרה של סולומון מורטסי היא לא מגלה למשטרה על מעשיו, כי היא מבינה שהוא רק מנסה לכלכל את משפחתו. כשנדירה פאטל משקרת לאביה, אין היא רואה בזה מחדל מוסרי, כי היא לא פוגעת באף אחד, אך ברצונה לסייע למשפחה לפתור את בעיותיה. לעומת זאת, אין היא מרגישה נקיפות מצפון להשאיר מאחוריה את אשת המוטי (שאמאן) במדבר, כי היא אישה חמדנית ופוגענית.
סקסיזם ואלימות כלפי נשים
אלימות כלפי נשים, כמו במקרה של פרשס עצמה, וכן גישות נצלניות ומבטלות כלפי נשים הן תמות נשנות במהלך הספר. פרשס אוהדת נשים ורוצה את טובתן. עם זאת, היא גם מאוד סלחנית כלפי גברים המבטלים או משתיקים נשים, מתרצת להם תירוצים ובסופו של דבר מאפשרת התנהגות סקסיסטית. יש חוקרות שמתייגות את הספר, בשל כך, כאנטי פמיניסטי.
ביקורת.
הספר זכה לשבחים מן הביקורת. בעיתון הגרדיאן נכתב שהספר כה מרתק שאי אפשר לקום מהכיסא עד סיומו. בכתב העת Publishers Weekly הספר שובח על כך שהוא מצליח להיות נוקב ועדיין קליל. בביקורת ב-Kirkus Reviews גם הספר אופיין כ"מוכן לפריימטיים".
עיבודים.
טלוויזיה.
עיבוד לטלוויזיה של הספר נעשה בשנת 2007, בבימויו של אנתוני מינגלה (שגם השתתף בכתיבת התסריט), על פי תסריט של ריצ'רד קרטיס. הסדרה בת שש הפרקים הופקה במשותף על ידי מספר חברות הפקה. הפרק הראשון שודר בבריטניה ב-BBC1 ב-23 במרץ 2008.
במה.
הספר עובד כמחזמר שעלה לבמה בקייפטאון, דרום אפריקה, בסתיו 2015. המחזמר נכתב בשיתוף עם מקול סמית, וכולל מוזיקה בכתיבה וביצוע של אמנים מקומיים, המשלבת ריקוד אפריקאי, רגאיי, ג'אז ובלדות.
זדים (מבוכים ודרקונים)
רפאל קמחי
רָפאל משה קָמְחִי (במקדונית ובבולגרית: Рафаел Моше Камхи; 15 בדצמבר 1870, מונאסטיר, האימפריה העות'מאנית – 8 ביולי 1970, תל אביב, ישראל) היה מהפכן יהודי בן קהילת מונאסטיר, קצין בארגון המהפכני הפנים-מקדוני אשר השתתף במרד אילינדן נגד השלטון העות'מאני באזור מקדוניה ולמען סיפוחו של האזור לבולגריה.
קורות חייו.
ראשית חייו.