הפרופסור הבריטי ללימודי דת פטר קלארק, מאשר כי רוב המשתתפים בסדנאותיו של אושו חשו שהצליחו להתקדם במימוש עצמי כפי שהגדיר אותו הפסיכולוג האמריקאי אברהם מאסלו. הוא מציין כי סגנון התרפיה אותו פיתח אושו, עם הגישה הליברלית כלפי מיניות כחלק קדוש של החיים, התגלה כבעל השפעה בקרב תרפיסטים אחרים וקבוצות העידן החדש. עם זאת, קלארק מאמין כי המוטיבציה העיקרית של המחפשים שהצטרפו לתנועה הייתה "לא תרפיה ולא סקס, אלא הרצון להיהפך מוארים במובן הבודהיסטי הקלאסי".
ב-2005 כתב אורבן כי אושו עבר "האלהה ראויה לציון" לאחר שובו להודו ובמיוחד בשנים שחלפו מאז מותו, והוא מתאים לדימוי שפיתח מקס מילר לפני כמאה שנים כשאמר "במעגל עולמי - כמו במעגל חשמלי - מחשבה מזרחית נעה כלפי המערב ומחשבה מערבית שבה למזרח". קלארק ציין שאושו "נראה כמורה רוחני חשוב בתוך הודו עצמה" וכי הוא "מוכר, באופן גובר והולך, כמורה רוחני מוביל במאה העשרים, שנמצא בחזית הטרנד הרוחני העכשווי של 'קבלת העולם' המבוסס על פיתוח עצמי“.
הערכה כמנהיג כריזמטי.
פרשנים לא מעטים התייחסו לכריזמה של אושו. אנתוני סטור השווה את אושו לגורדייף וכתב שהוא ״אישיות אמוד מרשימה״ וציין ״רבים מן המבקרים בפעם הראשונה, הרגישו כי הרגשות הכי אינטימיים שלהם הובנו מיד, וכי הם חשו שמקבלים אותם כמו שהם, ללא שפיטה, בצורה מלאה וחד משמעית. ״נראה היה כי אושו מקרין אנרגיה מיוחדת ומעורר באנשים שבאו במגע איתו אפשרויות נסתרות״. סניאסים רבים סיפרו כי הספיק להם לשמוע את אושו מדבר כדי שהם יתאהבו בו. סוזן פלמר התרשמה כי אפילו מתנגדיו שהעבירו עליו ביקורת העידו כי נוכחותו חזקה מאוד. גיימס גורדון, תרפיסט וחוקר, נזכר כיצד באופן בלתי מוסבר מצא את עצמו צוחק ומחבק אנשים זרים לחלוטין, ומתרגש עד דמעות מהכרת התודה שחש, אחרי מבט חטוף ששלח אליו אושו מתוך מכוניתו הנוסעת. פרנסס פיצגרלד סיכמה אחרי שנכחה בהרצאה שאושו הוא מרצה מבריק, ושהופתעה מכישרונו הרב כקומיקאי מאחר שכישרון זה אינו ניכר בספריו. כמו כן התייחסה לאיכות ההיפנוטית של שיחותיו של אושו וציינה את ההשפעה העמוקה שהייתה לאיכות זו על המאזינים.
היו מילנה (סוואמי שיוומורטי) אשר בין 1973 ל 1982 עבד בצמידות לאושו, כמנהל המשמר באשראם בפונה וכן כשומר הראש האישי של אושו ציין כי בפגישתם הראשונה הייתה לו הרגשה כי הוחלפו הרבה יותר ממילים בין השניים. ״ללא כל חדירה לפרטיות, או אותות אזהרה, נראה כי נשמתו של אושו מחליקה באיטיות אל תוך נשמתי, ומעבירה מידע חיוני ברגע אחד״. מילנה הבחין גם ביכולת כריזמטית נוספת של אושו ותיאר אותו כ״מניפילטור מבריק של כל תלמיד שאינו שואל שאלות״ .
יו ב. אורבן מציין שאושו מתאים לתיאורו הקלאסי של מקס ובר את ״הדמות הכריזמטית״ בכך שנראה כי יש לו ״כח או חן על-טבעי חזק במיוחד, שהוא לגמרי לא רציונלי אך משפיע רגשית.״
אושו מתאים לתבניתו של מקס ובר גם מאחר שהוא דוחה את כל החוקי ומוסדות הרציונל המקובלים ומערער על סמכותה של כל היררכיה. אורבן מראה כי בהבטחה לחופש אבסולוטי שנובע מדרך זו טמונה בעליל התוצאה של ארגונים בירוקרטיים ומוסדות שליטה בכל קומונה גדולה. חוקרים אחדים טענו שלאושו כמו למנהיגים כריזמטיים אחרים הייתה אישיות נרקיסיסטית.
פרופסור רולנד קלארק מן המחלקה ללימודי דתות באוניברסיטת אורגון בארה״ב, במאמרו ״הגורו הנרקיסיסטי: פרופיל של בגואן שרי ראגניש", טוען כי אושו הפגין בהתנהגותו את כל המאפיינים הטיפוסיים ללוקים בהפרעת אישיות נרקיסיסטית. למשל : חשיבות עצמית ותחושת מיוחדות מנופחות באופן יוצא דופן, שאיפה חסרת גבול להצלחות מסחררות, צורך ניכר בתשומת לב והערצה, סט שלם של תגובות האופייניות לאיום על הערכתו העצמית, הפרעות ביחסים בינאישיים, התעסקות אין סופית בטיפוח, יחד עם שימוש שוטף בחצאי אמיתות או בשקרים גמורים, וכן חוסר באמפתיה. בהתייחסו לספרו של אושו ״Glimpses of a Golden Childhood”״ בו הוא מעלה זיכרונות מילדותו, מסיק פרופסור קלארק, כי אושו סבל מחוסר חמור במשמעת הורית מאחר שגדל תחת השגחתם של סבו וסבתו המפנקים וחסרי המשמעת. ומכאן שהצהרתו העצמית של אושו כי הוא בודהה, היא חלק ממחשבת שווא מערכתית הקשורה להפרעת ההתנהגות הנרקיסיסטית, מצב בו האגו הוא מנופח ביותר ההפך הגמור מאגו שהתמוסס.
הערכה נרחבת כהוגה דעות ונואם.
קיימות הערכות מגוונות באשר לאיכויותיו של אושו כהוגה דעות ונואם. קושוואנט סינג, היסטוריון מוערך, עורך לשעבר של "הינדוסטאן טיימס", תיאר את אושו כ"הוגה הדעות המקורי היותר שהודו נתנה לעולם: המלומד ביותר, הברור והחדשני מכולם". סינג מאמין כי אושו היה ספקן בעל ראש חופשי ובעל יכולת להסביר את המושגים המופשטים ביותר בשפה פשוטה, מלווה באנקדוטות שנונות, שלעג לאלים, נביאים, כתבי קודש והלכות דת ונתן מימד חדש לדת עצמה. הפילוסוף הגרמני פטר סלוטרדיק כינה את אושו "וויטגנשטיין של הדתות" ודירג אותו כאחת הדמויות הגדולות ביותר של המאה ה-20. לדעתו אושו ביצע פירוק והרכבה יסודית מחדש של משחקי המילים שמשחקות הדתות בעולמנו.
בראשית שנות ה-80, מספר כותבים בעיתונות הפופולרית הביעו הערכה מזלזלת כלפי אושו. המבקר האוסטרלי קלייב ג'יימס כינה אותו בבוז "באגוואש" בטענתו שהוא אוהב להקשיב להרצאות של אושו ביושבו במכבסה "כשאני צופה שעות בתחתונים המרופטים שלי כשהן מסתובבות במכונת הכביסה בין בועות הסבון האפורות, ככה מדבר אושו".
ג'יימס סיים באומרו שאושו, שהוא "דוגמה טובה למדי לאנשים מסוגו", היה "טיפש לא נחמד שעושה מניפולציות על אילו שניתן לעשות עליהם שיעשו מניפולציה לאחרים". בענותו למאמר מתלהב משיחותיו של אושו שפורסם על ידי ברנארד לוין בעיתון הטיימס, דומיניק וויאסטיק, שכותב גם עבור הטיימס, הביע את דעתו שההרצאה לה הקשיב בעת שביקר באשראם בפונה הייתה ברמה נמוכה, חוזרת על עצמה באופן מתיש ושגויה עובדתית לעיתים די קרובות וציין כי הרגיש מוטרד מפולחן האישיות סביב אושו.
בכותבו בסיאטל פוסט אינטלג'נסר בינואר 1990, הסופר האמריקאי טום רובינס הצהיר שהוא משוכנע כי אושו הוא "המורה הרוחני הגדול מכולם". רובינס, בהדגישו שאיננו תלמיד של אושו, מצהיר כי "קראתי מספיק תעמולה ארסית ודו"חות שקריים שבונים את דמותו של אושו כאחת הדמויות המגונות ביותר בהיסטוריה".
הטקסט הפרשני המלווה של אושו לכתבי הדת הסיקית (ג'אפוג'י) שובח כפרשנות הטובה ביותר הקיימת על ידי ג'יאני זאיל סינג, נשיא הודו לשעבר. ב-2011, המחבר פארוק דונדי דיווח כי השחקן המפורסם קאביר בדי הוא מעריץ של אושו וכי הוא רואה בכתביו של אושו "הפרשנויות הטובות ביותר של הפילוסופיה ההודית אשר אי פעם נתקלתי בהן". דונדי עצמו מחשיב את אושו :"האינטלקטואל בוחן האמונה הנבון ביותר אשר נולד בהודו. תפוקת הפרשנויות שלו של הטקסטים ההודים מכוונת כלפי דור של מערביים מפוכחים אשר רצו ואולי עדיין רוצים 'לאכול את העוגה ועדיין להשאיר אותה שלמה'.
תלמידיו בישראל.
הפופולריות של אושו בארץ גדלה נמרצות בשנים שלאחר מותו, ובישראל קיימת קהילה גדולה של תלמידיו אשר מקיימת ומארחת סדנאות, פסטיבלים, ואירועים ברוחו והשקפותיו. בין האירועים הגדולים והמוכרים יותר ניתן למצוא את פסטיבל אושו ישראל, פסטיבל זורבה הבודהה המתקיים באשראם במדבר, פסטיבל נאטארז', ומגוון סדנאות ופעילויות שבועיות, חודשיות, ושנתיות המתקיימות ברחבי הארץ. לאחרונה נפתח מרכז אושו בינלאומי חדש בתל אביב. מורים ומורות רבים מכל העולם מבקרים בארץ מדי שנה ומציעים מבחר גדול של קורסים, סדנאות והכשרות. בית הוצאה לאור חדש עובד בימים אלו על הוצאת ספרים נוספים של אושו בעברית.
בנוסף, בשנת 2004 פרסם אורי לוטן ספר בשם "החיים כבצל" אשר מבוסס בחלקו על חוויותיו כתלמיד של אושו.
לקריאה נוספת.
אורי לוטן - החיים כבצל, כנרת זמורה-ביתן דביר (2004)
מספרי אושו שיצאו בעברית:
מתח פנים
מתח פנים הוא מושג בתחום הפיזיקה המתאר את התנהגות פני השטח של נוזלים כיריעה אלסטית, השואפת לפני שטח מינימליים. מושג זה מאפשר בין השאר, הסבר של תופעות המוכרות לכולנו בחיי היום יום - החל מבועות סבון, תנועת חרקים מסוימים על פני המים, וכלה באפקט צ'יריוס.
מתח פנים הוא תוצר ישיר של הכוחות הפועלים בין המולקולות של הנוזל. אם נדמיין מודל של טיפת מים, ונתבונן במולקולה פנימית, נראה כי היא נמשכת בכוח שווה על ידי המולקולות שסביבה כך שמאזן הכוחות הפועלים עליה הוא אפס. לעומת זאת אם נבחן מולקולה הנמצאת על פני השטח של טיפת המים, המולקולות הפנימיות מפעילות עליה כוחות כלפי פנים, והכוח היחיד המאזן אותם הוא התנגדות הנוזל לדחיסה (יש השפעה גם לסביבה שבה נמצאת הטיפה, אך במקרה של אוויר שצפיפותו קטנה ביחס לצפיפות המים, כוח זה זניח).
מתח פנים מיוצג על ידי האותיות היווניות σ או γ או על ידי האות האנגלית T ומוגדר ככוח הפועל לאורך קו הנמדד ביחידות של ניוטון למטר (N/m). לפי יחידות מתח הפנים ניוטון למטר (N/m) שקולות לג'אול למטר בריבוע (formula_1), כלומר מתח פנים הוא גם היחס בין האנרגיה של המשטח לשטח שלו.
מתח פנים ותרמודינמיקה.
הגדרה תרמודינמית.
מבחינת התרמודינמיקה, מתח פנים מוגדר כ:
formula_2
כאשר G הוא האנרגיה החופשית של גיבס ו A הוא השטח.
מהגדרה זו ניתן לפתוח את נוסחת קלווין הראשונה ולקבל את האנתלפיה (סך כל האנרגיה התרמית האצורה בחומר):
formula_3
השפעת הטמפרטורה על מתח הפנים.
בתחום זה קיימות רק נוסחאות אמפיריות:
formula_4
כאשר V הוא הנפח המולרי, formula_5 הוא הטמפרטורה הקריטית ו ו-k הוא קבוע מיוחד לכל נוזל.
לדוגמה, במקרה של מים:
k = 1.03 erg/°C
TC= 347.25 °C
V = 18 ml/mol
formula_6