תושבי קז'מארוק התנגדו להתיישבות יהודים בעיר ורק בשנות ה-60 של המאה ה-19 התיישבו יהודים בקז'מארוק. רובם באו מכפרי הסביבה, ואליהם הצטרפו אחרי מלחמת העולם הראשונה פליטים מפולין, במיוחד מגליציה. תחילה השתייכו לקהילת הוּנְצוֹבְצֶה (ידועה גם בשמה הגרמני - אונסדורף), עד שנעשתה קז'מארוק קהילה עצמאית, ואחרי קונגרס יהודי הונגריה (1868-1869) הצטרפה לזרם האורתודוקסי. יהודי קז'מארוק היו שומרי מסורת שנטו להשכלה, שפתם הייתה גרמנית ודיברו הונגרית וסלובקית.
עם גידול הקהילה הזמינו חבריה בשנת 1874 את הרב אברהם גרינבורג לכהן כרב במקום. אחרי פטירתו ב-1918 מונה לתפקיד בנו, הרב שמחה נתן גרינבורג. בשנת 1874 נחנך בית כנסת בעיירה, בית הכנסת הכיל 500 מקומות ונבנה בסגנון מורי.
בשנת 1921 נמנו בקהילת קז'מארוק 1,650 יהודים. מספר זה כלל את יהודי היישובים הסמוכים ספישסקה בלה (Spisska Bela) ו-פודולינץ (Podolinec). באותה התקופה היה אריה דזידר (Desider) ראש הקהילה.
מצבם הכלכלי של רוב יהודי קז'מארוק היה איתן. כ- 80 אחוזים מהעסקים בעיר היו בידיהם: ביניהם חנויות, בתי קפה, בתי מרזח ומסעדות כשרות, בתי מלאכה לאופנה, לחייטות עילית ולהנעלה, מפעלים לעיבוד עץ, מנסרות ותחנת דלק. בין יהודי העיר היו כמה סוחרים גדולים, יצרנים ויצואני גבינות, חקלאים, בעלי מקצועות חופשיים וגם אמנים. רוב הרופאים בעיר היו יהודים.
בשואה.
בזמן מלחמת העולם השנייה.
בעקבות הסכם מינכן בשנת 1938 וכיבוש פראג במרץ 1939, הכריזה סלובקיה על עצמאות, אך למעשה הייתה גרורה של גרמניה הנאצית. ובעקבות כך החלו התנכלויות ליהודים, ויהודי סלובקיה חיפשו דרכים להימלט מהמדינה.
ב-5 בנובמבר גירשו אנשי "משמר הלינקה" מק'זמארוק כ- 30 משפחות יהודיות חסרות אזרחות לגבול הונגריה. ההונגרים סירבו לקבל את המגורשים והם נותרו למשך כשבועיים על הגבול. לבסוף התירו הסלובקים את חזרתם.
בדצמבר 1939 30 מבני הקהילה עלו לארץ ישראל על אניית המעפילים "קונפינו" ובמאי 1940 עלתה עוד קבוצה של 30 אנשים על סיפון האנייה "פנצ'ו".
בסוף שנת 1940 נרשמו בעיירה 1,181 יהודים. בקז'מארוק נלקחו גברים יהודים לעבודות כפייה וההתנכלויות ליהודים גברו. בסוף שנת 1940 נרשמו בעיר 1,181 יהודים. בקיץ 1941 הרסה כנופיית גרמנים את פנים בית הכנסת, הקהילה שיפצה אותו. עד סוף 1941 הועברו כל עסקי היהודים לידי "אריזאטורים" (בני הגזע הארי) סלובקים. כמה משפחות יהודיות נמלטו מקז'מארוק להונגריה.
ב-29 במארס 1942, ערב שבת הגדול, נחטפו צעירות יהודיות מבתיהן ונכלאו במחנה פופרד (Poprad), אחרי חג הפסח שולחו ברכבות מתחנת הרכבת פופרד-טטרי וכעבור כחודש ימים הגיעו לאושוויץ.  ב-1 באפריל 1942 נלקחו גברים יהודים בני 16-45 למבצר טוקולי (Tokaj) ולמחרת שולחו אף הם דרך ז'ילינה (Zilina) למחנות ריכוז בפולין. ניסיונות הבריחה להונגריה גברו. אלה שנתפסו הובאו למחנה נובקי (Novaky) ומשם גורשו לפולין. רוב היהודים שנותרו (כ- 800  נפשות) מקז'מארוק והסביבה גורשו לאזור לובלין בין ט' ל- כ' סיוון תש"ב, 25 במאי - 5 ביוני, ומקצתם ביום הכיפורים - 21 בספטמבר וב-2 באוקטובר 1942. לפני הגירוש, הילדים, הזקנים והחלשים נורו במקום, והכשירים לעבודה הועברו למחנות עבודה. בעיר נותרו רק היהודים שעבודתם הייתה חיונית לשלטונות ואלה שהצליחו להסתתר.
בקיץ 1944 פרץ מרד נגד המשטר הפשיסטי בסלובקיה. יהודים בני קז'מארוק שעדיין היו באזור הצטרפו למורדים. המרד דוכא בידי הצבא הגרמני והחל מצוד אחר המורדים, בעיקר אחר היהודים. אלה שנתפסו באזור המרד נורו למוות במקום. בספטמבר 1944 נתפסו כ-40 מיהודי קז'מארוק, וביניהם הרב שמחה נתן גרינבורג ומשפחתו ונורו ליד גבול פולין. 48 יהודים מקז'מארוק והסביבה לחמו בגרמנים ביחידות הצבא הצ'כי ובשורות הפרטיזנים. הרופא היהודי, ד"ר אדוארד לאופר (Laufer) מהעיר ניטרה (Nitra), הציל יהודים ופרטיזנים במסווה של סלובקי נוצרי.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר לעיירה בנו של ר' שמחה נתן ר' מאיר גרינבורג, ועמד שם בראשות הקהילה הקטנה שהתלקטה שם, הוא כיהן כרב האזור, שכלל את הערים קז'מארוק וליפטובסקי-סוואטי-מיקולאש (Liptovsky-Mikulas). נפתחה מסעדה כשרה ושוחט מקושיצה (Kosice) בא אחת לשבוע. ר' דוד רייזנר (Reisner) שימש מוהל לכל יהודי האזור.
ב- 1948 ישבו בקז'מארוק 384 יהודים, ביניהם 58 ילדים. מוריץ גולדמן (Goldmann) כיהן כראש הקהילה. ב-1949 עלו רוב היהודים לישראל; לאחר שבני הקהילה החלו עוזבים את העיר, עזב גם ר' מאיר את העיר בשנת 1949 והיגר לארצות הברית שם שימש כרב קהילת ישראל הצעיר בשכונת הברונקס, לאחמ"כ בית הכנסת שימש כמחסן ובשנת 1961 נהרס.
בשנות החמישים היו בקהילה עשרה ילדים, שקיבלו חינוך יהודי. בשנות השבעים עדיין חיו כמה יהודים במקום ובית העלמין טופל בידי נוצרי. ב-1989 נמצא בית העלמין מוקף חומה, שערו נעול ומצב הקברים תקין.
סקפישוק
שליחות קטלנית (סדרת סרטים)
Fittipaldi EF7
Fittipaldi EF7 היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית על מתוצרת Fittipaldi Motors LLC בבעלות נהג מרוצי המכוניות לשעבר אמרסון פיטיפלדי הברזילאי.
אב הטיפוס, של הדגם, צבוע בצהוב, הוצג בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 2017 לאחר תכנון ובניית הדגם במשך כ-3 שנים על ידי Fittipaldi Motors LLC, בשיתוף מהנדסי ייצור מכוניות המרוץ הגרמנית HWA Team וחברת עיצוב הרכב האיטלקית פינינפארינה.
הייצור הסדרתי של דגמי ה-"Fittipaldi EF7", מתוכנן לאביב 2018, מתוכננים לייצור 39 יחידות בלבד. תוכניות אלו לא מומשו.
דמטריוס מסלוניקי
דימטריוס הקדוש מסלוניקי (מיוונית:"Άγιος Δημήτριος της Θεσσαλονίκης") הוא מרטיר נוצרי מהמאה ה-4 לספירה, אשר על-פי המסורת נולד בשנת 280 לספירה בתקופת רדיפות הנוצריות בידי הקיסר הרומי דיוקלטיאנוס. פירוש שמו של דמטריוס ביוונית, הוא "מסור לאלה דמטר".
תולדות חייו.
דימטריוס היה חייל בצבא הרומי, אשר הואשם בהתנצרותו. ונידון לעונש מוות. על-פי המסורת, הוא נשלח אל באר המים אשר הייתה בעיר סלוניקי ושם מצאה את מותו. במקום מותו הוקמה כנסיית האגיוס דמטריוס, חוכמת דימטריוס. ושם מצוי קברו עד היום. הפך למוקד הפולחן המרכזי שלו. ולכן, הפך לפטרון העיר סלוניקי. מלבד זאת, הוא הוכר גם בתור קדוש חשוב של מספרים ערים בבלקן כמו למשל, מטירוביציה בסרביה וכן גם אחד מפטרוניה של סרביה. דימטריוס זכה להערצה רבה בתור פטרון החיילים בקרב נוצרים אורתודקסים, הערצה הזהה כמעט לזאת של גאורגיוס הקדוש, יום חגו מצוין מדי שנה ב-26 באוקטובר על פי לוח השנה היולאני שמונהג בכנסיות המזרחיות, הוא ה-8 בנובמבר על-פי לוח השנה הגרגוריאני.
פולחן.
יום חגו של הקדוש נחגג בנצרות הקתולית ב-9 באפריל ובנצרות האורתודוקסית ב-26 באוקטובר. כנסיית האגיוס דמטריוס הוא מקום פולחנו והנצחתו המרכזית של הקדוש ושם גם נמצאים שרידיו. הקדוש זכה להיות הקדוש המגן של העיר היוונית סלוניקי ושם מתקיים לכבודו
בהוד והדר פולחנו ביום חגו מדי שנה.
כחל (סוג)
כחל (שם מדעי: "Coracias") הוא סוג של עופות מסדרת הכחלאים הקרויים כך עקב צבעם הכחול. בסוג זה נמצאים כל מיני משפחת הכחליים למעט ארבעת בני הסוג כחל עב-מקור.
בני סוג זה הם עופות כחולים, תכולים או סגולים בהירים עם מקור גדול ואפור. הם חיים בערבות, סוואנות ושיחיות ברחבי דרום אירופה, אסיה ואפריקה. המין כחל מצוי חי גם בישראל.
הם ציידי חרקים מהירים המשתמשים במקורם כדי להרוג את הטרף. המינים הגדולים אוכלים גם חולייתנים קטנים. קבוצות של כחלים נאספות בקרבת שריפות כדי לתפוס את החרקים הנמלטים מהן.
ג'ולייט פופר שייפר
ג'ולייט (ג'ולי) פופר שייפר (נולדה ב-1932) היא פסיכולוגית וסטטיסטיקאית אמריקנית, הידועה בעיקר בזכות מחקריה בתחום ההשערות המרובות.
ביוגרפיה.
ג'ולייט פופר נולדה בברוקלין. בבית הספר התיכון למדה במגמת המתמטיקה במשך ארבע שנים, אף על פי שמגמה זו יועדה לבנים בלבד. כמו כן הייתה חברה במועדון המתמטיקה, שגם הוא נועד לבנים בלבד. עם סיום לימודיה בתיכון למדה במכללת סווארתמור פסיכולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה. את לימודי הדוקטורט עשתה באוניברסיטת סטנפורד, וקיבלה תואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1957.
לאחר פוסטדוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה הצטרפה כחברת סגל למחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קנזס, שם לימדה קורסים בפסיכולוגיה מתמטית ובסטטיסטיקה. במהלך השנים קודמה והגיעה לדרגת פרופסור. היא הייתה מעורבת בפעילות נגד אפליה גזעית, והייתה יושבת הראש הראשונה של הוועדה למניעת הפליה באוניסברסיטת קנזס.
בשנת 1973 יצאה לשנת שבתון במחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי, שם עבדה בשיתוף פעולה עם אריק ל. להמן, לו נישאה כעבור ארבע שנים. ב-1977 עברה להתגורר בברקלי, קליפורניה, וקיבלה משרת מרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. ב-1978 קיבלה משרת מרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי, וניהלה שם את שירותי הייעוץ הסטטיסטי. גם שם הגיעה לדרגת פרופסור. היא פרשה ב-1994, אך המשיכה לעבוד במשך מספר שנים במרכז להערכה חינוכית בפרינסטון.
עבודתה המדעית.
בתקופת עבודתה בקנזס מחקריה של שייפר בתחום הפסיכולוגיה עסקו בתאוריה של הלמידה, בחקר האישיות ובתפישה חושית. מאוחר יותר החלה להתעניין בבעיית ההשערות המרובות, תחום אשר יהפוך מאוחר יותר לנושא המחקר העיקרי שלה.