בשנים האחרונות נחשפו פרטים רבים בנוגע לתהליך הזקנה ולגורמים לו, רעיון זה נידון גם בספרי מדע בדיוני רבים, הממחישים, ולו במעט, את הבעייתיות והקושי הרב הטומן נושא זה בחובו לחברה האנושית כפולמוס מרכזי בתחום הביואתיקה. הגרונטולוג אוברי דה גריי (Aubrey de Grey) טוען כי פריצת דרך בנושא עומדת מעבר לפינה וכי תוך שנים מעטות תצלח הגרונטולוגיה להאריך את תוחלת החיים של האדם לכאלף שנים. דה גריי הוא היוזם של "פרס העכבר מתושלח"; פרס זה יוענק למדענים שיביאו להתקדמות פורצת דרך במחקר הגרונטולוגי. נכון לאוגוסט 2005 עומד הפרס על מיליון וחצי דולר.
רבייה.
תחת קטגוריה זו נכללים הפריה מלאכותית, הפלה מלאכותית ואמצעי מניעה. ההתנגדות לנושאים אלו היא ביואתית ודתית כאחד, כשהגבול לעיתים מיטשטש. רבים דוחים את ההתערבות הגסה בתהליכי הטבע. ההתנגדות להפלות עוסקת בהגדרה הבסיסית של יצור חי, ובשאלה האם עובר בן שבועות ספורים הוא יצור חי, וכן האם קיימת עדיפות לבחירתה של האם, אשר נובעת ברוב המקרים מטעמים של נוחות, איכות חיים וכלכלה, על-פני הזכות לחיים של העובר.
המועצה הלאומית לביואתיקה רפואית.
בישראל פועלת מאז 2004 המועצה הלאומית לביואתיקה רפואית. המועצה קמה מכח החלטת ממשלה 1219 משנת 2002. בראשה עומדים פרופ' אפרת לוי-להד ופרופ' אברהם שטינברג וחברים בה 17 מומחים מתחומים שונים, בהם פרופ' נועם זוהר, פרופ' גיל סיגל, פרופ' יעל השילוני דולב ופרופ' שי לביא. תפקידה העיקרי הוא לתת המלצות לרשויות השלטון בנושאים אתיים הנגזרים מחידושי המחקר במדעי החיים.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והתפרצות נגיף הקורונה באיטליה הוקמה ועדה בשיתוף המועצה לביואתיקה שקבעה סדרי עדיפויות למקרה ששיעור ההידבקות יהיה גבוה מיכולת ההתמודדות של בתי החולים. מסקנות הוועדה עוררו מחלוקת ודרישה של נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות לשנות את המלצות הוועדה.
ביואתיקה באמנות.
הסופר ג'ון וארלי דן בבעיות ביואתיקה בספריו, ובייחוד באוסף הסיפורים הקצרים "גילוי עיניים". בספר זה הוא עוסק בהקפאה קריוגנית, בשיבוט אדם בעודו בחיים, ובגיבוי נפש אדם לתוך מכונה.
סרט המדע הבדיוני "מה קרה בגטקה" עוסק בהשבחה גנטית. השם גטקה (Gattaca) מורכב מהאותיות המייצגות את ארבעת הנוקלאוטידים המרכיבים את ה-DNA (אדנין, A, ציטוזין, C, תימין, T, גואנין, G). בסרט, המתרחש בעתיד, מוצגים נושאים כגון אפליה בקבלה לעבודה, חיזוי עתידו הרפואי ותכונותיו הפיזיות והנפשיות של אדם על סמך מיפוי הגנוטיפ, וכן הנדסה גנטית בבני אדם - בסרט מוצגת טכנולוגיה המאפשרת להורים לקבוע תכונות רבות של תינוקם העתידי.
פרנסיס סקוט קי
פרנסיס סקוט קי (באנגלית: Francis Scott Key; 1 באוגוסט 1779 - 11 בינואר 1843) היה עורך דין ומשורר חובב אמריקני שכתב שיר שחלק ממנו הפך להמנונה של ארצות הברית.
במהלך מלחמת 1812 עוכב קי בספינה בריטית במהלך הקרב על מצודת מק-הנרי בנמל בולטימור. כאשר ראה את דגל ארצות הברית עדיין מתנופף מעל המצודה בבוקר קיבל השראה לכתוב שיר החוגג את הניצחון האמריקני. השיר שלו, "ההגנה על מצודת מקהנרי" זכה מאוחר יותר לתוספת של לחן קיים מן השיר "לאנקראון שבשמיים" מאת המלחין האנגלי ג'ון סטפורד סמית, והשילוב נודע בשם "הדגל זרוע הכוכבים." השיר אומץ כהמנון האמריקני בשנת 1931.
בשנת 1832 היה קי פרקליטו של סם יוסטון, שנשפט באשמת תקיפת חבר קונגרס. בשנת 1835 היה התובע במשפטו של ריצ'רד לורנס, שניסה להתנקש בחייו של הנשיא אנדרו ג'קסון.
דוש
קָרִיאֵל גַרדוֹש (15 באפריל 1921 – 28 בפברואר 2000), שנודע בכינויו האמנותי דוֹש, היה קריקטוריסט ומאייר ישראלי יליד הונגריה. יוצר הדמות "שְׂרוּלִיק", האנשה של מדינת ישראל כנער.
ביוגרפיה.
נולד בשם קארוי (קרל) גולדברגר בבודפשט לאלכסנדר גולדברגר ולמרגרט לבית שנירמאכר, במשפחה יהודית מתבוללת. אמו נפטרה בלידתו. שם המשפחה שונה בהמשך לשם ההונגרי גרדוש. הוא סיים את בית הספר התיכון בבודפשט והחל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת סגד. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח לעבודת כפייה. בשנת 1944 נשלח לעבוד במכרה הנחושת בבור, בשטח הכבוש בסרביה. בשובו לבודפשט בתחילת 1945 נודע לו שהוריו ומרבית בני משפחתו נספו בשואה. הוא שב לעיר סגד, שם החל בלימודי צרפתית וספרות השוואתית באוניברסיטה ובמקביל עבד כעיתונאי. במהלך לימודיו הכיר את סוזן (שושנה) רומן, ילידת טרנסילבניה, והשניים נישאו.
בתחילת 1946 עזבו השניים את הונגריה ועברו דרך מחנה עקורים בגרמניה לפריז, שם נרשם קרל ללימודי ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת סורבון.
בהיותם בפריז הצטרפו בני הזוג למחתרת הלח"י ועברו קורסים לשימוש בנשק ובשיטות חבלה. פריז הייתה אז המרכז הגדול ביותר של פעילות לח"י באירופה. השניים עסקו בהסברה, בפעילות מבצעית-מדינית ובגיוס משאבים.
בנוסף, שלח משם קרל, לבקשת מרכז הלח"י, קריקטורות עבור ביטאונה "המעש", חתומות בשם העט "שיר". שושנה (שכינויה היה "ליליאן") שימשה גם כקשרית לד"ר יעקב ירדאור, נציג האגף המדיני של לח"י.
במרץ 1948 עלו השניים לארץ ישראל באמצעות אשרות מעבר לארגנטינה דרך פלשתינה, וקרל עִברת את שמו הפרטי לקריאל.
בתחילה התגוררו אצל פעיל האצ"ל יעקב מרידור ומאוחר יותר סידר להם הלח"י דירת שני חדרים, שאותה חלקו עם משפחה נוספת.
עקב חוסר שליטתו בשפה העברית בחר להשתלב בעיתונות העברית כקריקטוריסט.
לאחר רצח הרוזן ברנאדוט בספטמבר 1948, נעצר ונשלח למעצר על אף שלא היה בצוות שביצע את ההתנקשות. הוא צייר את סמל הלח"י על קירות בית המעצר ביפו (ליד השעון המפורסם).
לאחר שחרורו שימש כעורכו הגרפי של השבועון "העולם הזה" ופרסם בו קריקטורות ורצועת קומיקס שבועית בשם "רותי". ב־1953 נפצע, כאשר פצצה הושלכה אל מערכת השבועון. באותה שנה הצטרף למערכת "מעריב", ובמשך שנים רבות פרסם בעיתון קריקטורה פוליטית יומית. בהדרגה החל לעסוק גם בכתיבה של מאמרים, סיפורים ומערכונים. במקביל פרסם גם בעיתון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט" ("Új Kelet"). בשנת 1956 אייר דוש לראשונה את הדמות "ישראליק", שזכתה לפופולריות רבה (מאוחר יותר נכתב השם: "שׂרוּליק").
ב-1969 אייר את סרטו של מיכה שגריר, "המלחמה לאחר המלחמה".
דוש ושלושת עמיתיו ל"מעריב": יוסף לפיד, אפרים קישון ויעקב פרקש ("זאב"), כונו בחיבה "המאפיה ההונגרית".
ב־1981–1983 כיהן כנספח תרבות בשגרירות ישראל בלונדון.
ב־1983–1984 אייר את ספרי "100 סיפורים ראשונים" בהוצאת כנרת. כמו כן אייר את ספרי "100 שירים ראשונים" של ההוצאה.
זכה בפרס הרצל ופרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר.
דוש היה נשוי פעמיים. משושנה נולדו לו בן ובת. בתם, דניאלה גרדוש־סנטו, כיהנה בעבר כמנהלת מחלקת הילדים והנוער של הערוץ הראשון.
מאוחר יותר התגרשו השניים, ובשנת 1964 נישא לשחקנית טובה פרדו, שהייתה שותפתו לחיים עד מותו. דוש נפטר ב־28 בפברואר 2000 והוא בן 79. נקבר בבית העלמין ירקון.
הנצחה.
בשנת 2003 נקרא של שמו רחוב בתל אביב.
החל משנת 2002 מוענק אחת לשנתיים, עם פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה, גם פרס דוש לקריקטורה מטעם עיריית תל אביב–יפו.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
עמדותיו הפוליטיות.
כקריקטוריסט פוליטי בעיתון יומי, נדרש דוש להביע את עמדתו הפוליטית בכל קריקטורה שפרסם. כחבר מחתרת הלח"י לשעבר, הוא אהד את המתנחלים ואת ההתנחלויות והתנגד לשמאל. אחת הקריקטורות המפורסמות שלו היא "החלוצים", שבה חלוץ מראשית המאה העשרים מושיט יד לחלוץ מחומה ומגדל שמושיט ידו לחלוץ הבא וכן הלאה. בסוף השורה ניצב המתנחל, אך יד אוחזת במספריים שעליה כתוב "השמאל הקיצוני" מנסה לחתוך אותו מהתמונה.
דוש אמר ש"מדינת ישראל קמה כדי לרפא את העם מהמחלה היהודית של ביקורת עצמית כרונית, אך השמאלנים הישראלים סירבו להירפא".
לונה 2
לונה 2 (ברוסית: Луна-2) הייתה הגשושית הסובייטית השנייה בתוכנית לונה אשר נשלחה לעבר הירח, והעצם הראשון מעשה ידי אדם אשר פגע בגרם שמימי אחר. הגשושית פגעה בפני הירח בים הגשמים, בין המכתשים ארכימדס ואוטוליקוס, בקו רוחב של כ־30 מעלות צפון, ובקו אורך של 0 מעלות במורד מכתש אוטוליקוס, ממזרח לים הרוגע. לונה 2 הייתה דומה בעיצובה ללונה 1, צורתה הייתה כדורית ומהמעטפת בלטו אנטנות. גם המכשור היה דומה וכלל מונה גייגר, מונה נצנוצים, מגנטומטר, מאתר מיקרו־מטאוריטים ומלכודת יונים. לגשושית לא היו מערכות הנעה כלשהן.
הגשושית שוגרה ב־13 בספטמבר 1959 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. באותו יום שחרר רכב החלל ענן נתרן מתכתי כתום שסייע באיתור הגשושית, ופעל כניסיון לבדוק את התנהגות הגז בחלל. אחרי 33.5 שעות טיסה חדלו אותות הרדיו מלונה 2, עדות לכך שפגעה בפני הירח. כחצי שעה לאחר מכן פגע בפני הירח גם חלק מהמשגר. המשימה אישרה את ההשערה שלירח אין שדה מגנטי ממשי ולא נמצאה עדות לחגורת קרינה סביבו.
קריאל גרדוש
יום העליה לשמים
ארמון בקינגהם
ארמון סנט ג'יימס
ארמון סנט ג'יימס (באנגלית: St. James's Palace) הוא אחד הארמונות העתיקים ביותר בלונדון שבאנגליה. הארמון נמצא בקרבת המאל, צפונית לפארק סנט ג'יימס.
היסטוריה של הארמון.
בניית הארמון הוזמנה בשנת 1530 על ידי המלך הנרי השמיני, במקום שבו עמד קודם לכן בית חולים למצורעים הקרוי על שמו של ג'יימס הקדוש, ועל שמו נקרא הארמון והפארק הסמוך. הארמון נבנה מלבנים אדומות, בסגנון טיודור, סביב ארבע חצרות פנימיות. הוא הפך לבית המגורים העיקרי של בית המלוכה האנגלי, ולמרכז האדמיניסטרטיבי של משפחת המלוכה, בשנת 1698, אז נהרס בשריפה ארמון וייטהול. המלכה מרי הראשונה נקברה בקפלת הארמון.