בוהוש מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1438 בשם בודשט (Bodeşti). בשנת 1457, ביישוב אורביק, שמהווה היום רובע בעיר בוהוש, נערך קרב בו שטפן הגדול ניצח את פטרו ארון. המקום היה אחוזה של בויאר בשם בוהוש, לכן נקרא החל משנת 1800 "בודשטי של בוהוש", "בודשטי של בוחושואיה" ולבסוף "בוהוש". בשנת 1819 המקום הוכרז כיריד. ב-1823 בעלת האחוזה קאטינקה בוהושואיה (Catinca Buhusoaia) קיבלה הרשאה מאת הנסיך סטורזא (Sturza) בה נקבע שמתיישבים במקום יזכו למגרשים. בשנת 1831 היו כל התושבים הנוצריים בבוהוש איכרים מהאחוזה. החל משנת 1832 החלו להיפתח במקום בתי מלאכה של בעלי מקצוע. קהילה יהודית מאורגנת נוסדה בעיר בשנת 1860. בוהוש קיבלה מעמד של עיר ב-1921.
בעיר היה המפעל הגדול ביותר לטקסטיל באזור דרום-מזרח אירופה, אך פעילותו הצטמצמה לאחר שנת 1989 וכיום הוא מעסיק פחות מ-200 עובדים. בעיר יש חמישה בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון אחד.
אוכלוסיית העיר גדלה באופן הדרגתי והגיעה לשיאה בשנת 1992 כאשר נמנו בה 21,621 תושבים. מאז סובלת העיר מירידה דמוגרפית, ובשנת 2011 נמנו בה 14,562 תושבים בלבד. הרוב המכריע של האוכלוסייה הם נוצרים אורתודוקסים.
הקהילה היהודית.
בית הכנסת הראשון שהוקם בבניין אבן, נבנה בתחילת המאה ה-19, ונקרא "בית המדרש שול". ב-1840 נבנה בית כנסת נוסף קטן יותר, וכן מקווה ובית עלמין. הקהילה היהודית התארגנה באופן פורמלי בשנת 1860. בית הספר העממי של הקהילה נוסד ב-1897. הקהילה הקימה את חברת "אהבת ישראל" לעזרה הדדית (נוסדה ב-1880) ואת חברת "ביקור חולים" (1882). ב-1905 שובשה הפעילות הסדירה של הקהילה לתקופה של 6 שנים, בשל מריבות פנימיות בתוך הנהגת הקהילה.
בוהוש הייתה אחד משלושת מרכזי החסידות שבנסיכויות רומניה: פעלה בה שושלת בוהוש, שתחילתה באדמו"ר רבי יצחק פרידמן. חלק מבניה היו בין מייסדי ראש פינה. ב-1908 פתחו רבי מנחם מנדל פרידמן וגיסו, הרב דוד טברסקי (Tverski), ישיבה ב"חצר הרבי", שבה למדו רבים מרבני רומניה, ולימדו בה גם מקצועות כלליים. באותה שנה נוסדה גם ישיבה בשם "אור חדש לבני ציון". תיאור של החיים בישיבה זו ניתן בספרו של הסופר העברי, יוחנן טברסקי, בשם "מעולם לעולם". המשכה של חסידות זו מכונה כיום חסידות בוהוש והיא עברה לעיר תל אביב בשנת 1951.
מבנה חברתי.
בשנת 1910 היו בקהילה היהודית בבוהוש 201 סוחרים, 51 סנדלרים, 11 חייטים, ,4 נגרים, 3 פחחים, ו-68 בעלי מקצועות אחרים. לפי נתונים סטטיסטים משנת 1915 היו כל הפחחים, הזגגים, עושי הסבון, השענים ושואבי המים בבוהוש יהודים. כן היו בין היהודים : 41 חנוונים, 31 סוחרי אריגים, 11 חייטים, 8 אופים, 8 קצבים, 6 סוחרי תבואה ,5 רבנים, 5 מורים לעברית, 5 סוחרי עור, 3 סוחרי ברזל ועוד.
בימי השלטון הפשיסטי ברומניה.
בחודשים הראשונים לאחר עלייתם לשלטון של אנשי "משמר הברזל", אולצו יהודי בוהוש לשלם להם סכום של 400,000 ליי. בימי הטבח בבוקרשט (24-20 בינואר 1941) רצו פעילים פשיסטים להרוג ביהודי בוחוש, אך מפקד "משמר הברזל" התנגד לכך, מחשש שיהיה עליו בעתיד לתת את הדין על מעשי ההרג. הוא הסתפק בכך שסחט מהיהודים כסף רב וגייס אותם לעבודות כפייה. יהודים נשלחו לגדודי עבודה במרחק רב מהעיר. על תושבי העיר היהודים הוטלו הגבלות שונות: הם הורשו לצאת מבתיהם רק בין השעות 10 בבוקר ועד 6 בערב. לקראת פרוץ המלחמה נגד ברית המועצות, במסגרת ההכנות למבצע ברברוסה, פקד הממונה על מחוז פיאטרה-ניאמץ, ב-18 ביוני 1941, להביא את כל הגברים היהודיים מגיל 16 ועד 60 למחנה הריכוז טארגו-ז'יו (Targu-Jiu), אך הפקודה בוטלה והיהודים לא גורשו. באביב 1944, כשחזרו היתומים מטרנסניסטריה, הובאו כשבעים מהם לבוהוש והקהילה דאגה לצרכיהם עד שהועברו למקום אחר.
ערב יום שביתת הנשק, ב-22 באוגוסט 1944, נתפס בית-הכנסת של הרב בידי 200 חיילים גרמניים שנסוגו מכוחות הצבא הסובייטי המתקדמים. בהלה אחזה בקהילה עקב נוכחות הגרמנים, אך למחרת כששמעו החיילים הגרמנים על שביתת הנשק הם ברחו מהעיר, והקהילה היהודית ניצלה.
לאחר השחרור עלה במקצת מספר היהודים בבוהוש, מכיוון שחלק ממגורשי הכפרים החליטו להישאר בעיר. בשנות החמישים והשישים בזמן השלטון הקומוניסטי היגרו רוב יהודי בוהוש מרומניה לישראל ומקומות אחרים בעולם.
ג'ף גריר
ג'ף גריר (באנגלית: Jeff Greer; נולד ב-30 בנובמבר 1979 בניו יורק, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי-דומיניקני המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת נאנסי ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית. ג'ף הוא אח צעיר של ריקרדו גריר, גם הוא כדורסלן מקצועי.
גריר נולד להורים מהרפובליקה הדומיניקנית שהיגרו לשכונת הברונקס מהעיר ניו יורק.
הוא החל לשחק כדורסל מקצועני באוניברסיטת ראטגרס בעונת 1997/1998 וסיים בה את לימודיו ואת קריירת המכללות שלו בשנת 2001.
לאחר מכן חתם בקבוצת וישי, מהליגה הצרפתית הראשונה בשנת 2001 על חוזה עד לסיום שנת 2003. לאחר השנתיים בווישי, חתם גריר על חוזה לעונה אחת (2003/2004) בקבוצת לה האבר, שגם היא שיחקה בליגה הצרפתית הראשונה.
לאחר העונה בקבוצת לה האבר, חתם גריר על חוזה לשנתיים בשטרסבורג בעונת 2004/2005, בה זכה באליפות צרפת, ובעונה לאחר מכן שיחק ביורוליג והציג יכולת גבוהה אך בעונה הזאת לא הצליחה קבוצתו לשמור על תואר האליפות.
בעונת חתם בעירוני נהריה מליגת העל בכדורסל, וזכה לשחק במשחק הראווה שנערך בתחילת העונה בין הפועל גליל עליון לכוכבי הליגה. לקראת עונת עבר לנאנסי מהליגה הצרפתית.
כשחקן נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית, הצליח גריר להתבסס ככוכב במדינת המוצא שלו, ואף הוביל את נבחרתו למקום השני של אליפות יבשת אמריקה בשנת 2003, לאחר שנבחרתו הגיעה לגמר והובסה על ידי פוארטו ריקו.
גריר נוהג לשחק בליגה דומיניקנית כמדי שנה, הוא נוהג לעשות זאת מאז שסיים את קריירת המכללות שלו, הוא בדרך כלל חותם על חוזה לא מקצועני ומשחק בליגה כשחקן מן השורה, מכיוון שליגה זו אינה מקצוענית ולכן נמשכת חודשיים, זמן שבו הוא יוכל להכין את עצמו כשיר למשחק בקבוצה המקצוענית שבה חתם.
מהאבהארטה
מַהָאבְּהָארַטַה (בדוונאגרי: महाभारत) היא אחת משתי היצירות האפיות הידועות והחשובות ביותר בתרבות הודו העתיקה, לצד הראמאיאנה. המהאבהארטה מתארת את מלחמת קוּרוּקְשֶטְרַה האפית, בה נלחמים זה בזה נסיכי הפָּאנְדַוְוַה, בניו של המלך פָּאנְדוּ, והקָאוּרַוְוַה, בני שושלת הקוּרוּ.
רקע היסטורי.
המהאבהארטה היא האפוס הגדול ביותר בספרות העולם. היא מכילה כ-200 כרכים, כמאה אלף בתי שיר, לרוב בני שלושים ושניים הברות (שלוֹקַה). האפוס מגולל את סיפורם של גיבורי העבר ומכיל פרקים מפורטים בנושאי פילוסופיה, תאולוגיה, מוסר וממשל. בגרעין האפוס תיאור המלחמה הגדולה בין שתי שושלות , הפאנדווים והקאוורווים, בקרבת דלהי כיום.
לפי המסורת, מחבר המהאבהארטה היה החכם המיתי ויאסה. מתואר שהוא הנחיל את האפוס לתלמידו , והלה דקלמה לציבור בפעם הראשונה בטקס ההקרבה (यज्ञ) המלכותי שנערך על ידי המלך , נינו של אַרְג'וּנַה. האפוס גם נוקב בשמותיהן של נשים בעלות כוח ועוצמה ומתאר את מעשיהן, כדוגמת הגיבורה הראשית דְרָאוּפַּדִי, וכן גַנְדְהַרִי, קוּנְטִי, דַמַיַנְטִי ונוספות.
תקציר העלילה.
לפני מותו, מותיר המלך פַּנְדוּ את מלכותו בידי אחיו הצעיר והעיוור דְהְרִיטַרָאשְטְרַה, עד שחמשת בניו הצעירים יהיו בגירים ויוכלו לרשת את כס המלכות.
לדהריטראשטרה נולדו מאה בנים מכדור בשר שיצא מבטן אימם גנדהרי, הקרויים בשם קָאוּרַוְוַה. הבכור שבהם הוא דוּרְיוֹדהנה ("אכזר בקרב") ששנא את דודניו, בניו של פנדו, בשל מעלותיהם הטובות.
חמשת בניו של פּנדו, הפּאנדווים (יוּדְהִישְטְהִירַה, בְּהִימַה, אַרְג'וּנַה, נַקוּלַה וסַהַדֶוְוַה) גדלו. יודישטהירה היה רב מעלות וטוב לב, ויש הנוהגים לראות את הסכמתו להשתתף במשחק הקוביה בהמשך האפוס מתוך מחויבותו האישית לדהרמה, הצדק האלוהי, או בשל חיבה להימורים. אחיו הצעיר בהימה היה חזק ואמיץ. האח השלישי ארג'ונה היה הלוחם הטוב בממלכה, בנו של אל הגשם אינדרה. שני האחים הצעירים היו התאומים נקוּלה וסהדווה.
במרוצת הזמן, יודהישטירה הגיע לבגרות, ודהריטראשטרה הכריז עליו כעל יורש העצר החוקי. אולם דוריודהנה לא הסכים לכך. בעת ששכנו הפאנדווים יחד עם אימם בעיר אחרת, ציווה דוריודהנה להצית את משכנם באש. באורח פלא הצליחו חמשת האחים להימלט, כשהם מחופשים לברהאמנים, ודוריודהנה תפס את המלוכה במרמה.
באותה תקופה קיים דְרוּפַּדַה מלך פַּנְצָ'אלַה תחרות סוואימוארה שהזוכה בה יזכה לשאת את בתו דראופדי לאישה. הפאנדווים הגיעו לתחרות ביחד עם מתחרים מכל קצוות הארץ. עיקר התחרות הייתה ירייה בחץ וקשת. המנצח בתחרות היה, לתדהמת כולם, ברהמין צעיר ולא ידוע שהיה למעשה ארג'ונה בתחפושת. כל הנסיכים בקהל לא הסכימו עם הרעיון שברהמין אלמוני יכול לנצחם, והם תקפו אותו בכלי נשקם. אחיו הקיפו אותו להגנתו ואז קרישנה, שנכח בקהל, הרגיע את הרוחות. ארג'ונה זכה בדראופדי כאישה, אך הוא התכוון להשיאה לאחיו הבכור יודהישטהירה. כשחזרו האחים אל אימם אמר לה ארג'ונה כי הם זכו במתנה יקרת ערך, ושאל מה עליהם לעשות באוצר יקר זה. האם, שלא ידעה במה מדובר, אמרה להם להתחלק באוצר באופן שווה. כך נעשתה דראופדי לאישה המשותפת של חמשת האחים, באופן המדגים את חשיבותה של אמירת האמת ומחויבותו של האדם לדבריו בתרבות זו.