במהלך עונת 2009 נבחנו האשמות כנגד התנהלות הקבוצה בעונה הקודמת. ההאשמות התרכזו בתאונה של פיקה בגרנד פרי סינגפור. בתחילה הוצגה התאונה כטעות של הנהג, אך לאחר שפיקה עזב את הקבוצה חהלו שמועות כי התאונה נעשתה במכוון על מנת לאפשר לאלונסו לנצח את המרוץ. בחקירה שנפתחה על ידי FIA טען פיקה כי ההוראה ניתנה לו על ידי פלאביו בריאטורה, מנהל הקבוצה ופט סימונדס, המכונאי הראשי. בספטמבר 2009 הואשמה הקבוצה בקונספירציה להטיית מרוצים. רנו הודיעה כי תפעל בצעדים משפטיים נגד פיקה ואביו באשמת האשמות שקר וסחיטה. לאחר שתמלילים של שיחות בין הנהגים לראשי הקבוצה הודלפו לעיתונות, הודיעה הקבוצה כי לא תערער על ההאשמות וכי בריאטורה וסימונדס יעזבו את הקבוצה באופן מיידי. בדיון של המועצה העליונה של ההתאחדות המוטורית הוחלט להעניש את רנו בהרחקה מהאליפות על תנאי למשך שנתיים. בריאטורה הורחק לצמיתיות ונאסר עליו להיות סוכן נהגים. סימונדס הורחק לחמש שנים.
בסוף שנת 2009 מכרה רנו את מרבית מניותה בקבוצה לקרן ההשקעות ג'ני קפיטל מלוקסמבורג. היצרנית המשיכה להחזיק ב-25% ממניות הקבוצה ולשמש כספקית מנועים לקבוצת רד בול. רוברט קוביצה הוחתם כמחליפו של אלונסו ולצידו הוחתם ויטלי פטרוב. קוביצה הקדים את פטרוב במרבית מקצי הדירוג והמרוצים בעונה. שמועות שנפוצו טענו כי קימי רייקונן, שבאותם ימים התחרה באליפות העולם בראלי, צפוי להחליף את פטרוב בעונת 2011. רייקונן הכחיש את השמועות ומחה נגד השימוש שהקבוצה עושה בשמו לצרכים פנימיים שלה.
2011: לוטוס רנו.
בדצמבר 2010 מכרה רנו את חלקה בקבוצה לחברת לוטוס ונשארה באליפות כספק מנועים בלבד. בעקבות המכירה שונה שם הקבוצה בעונת 2011 ללוטוס רנו. בינואר 2011 הכריז אריק בולייה, מנהל הקבוצה, כי הקבוצה תתחרה תחת רישיון בריטי ולא צרפתי. בתחילת חודש פברואר נפצע קוביצה בתאונה קשה במהלך מרוץ ראלי באיטליה. ניק היידפלד הוחתם במקומו של קוביצה, בעוד הפולני נשאר חתום בקבוצה לאורך כל העונה.
פטרוב השיג את הפודיום הראשון בקריירה במרוץ פתיחת העונה, בו סיים במקום השלישי. היידפלד השיג פודיום במרוץ הבא. לפתיחת העונה הטובה לא הייתה המשכיות וקצב צבירת הנקודות הואט. היידפלד הוחלף באוגוסט בברונו סנה, שצבר רק 2 נקודות בשמונת המרוצים שנותרו עד לסיום העונה. בנובמבר הודיעה הקבוצה על החתמת רייקונן. שבוע וחצי לאחר מכן הוחתם רומן גרוז'אן. בעונת 2012 שינתה הקבוצה את שמה ללוטוס.
2016–הווה: רנו ספורט ורנו F1.
בספטמבר 2015 הודיעה קבוצת רנו כי חתמה על מכתב הבנות ובין חברת גרוויטי מוטורספורטס, שבבעלות קרן ההשקעות ג'ני קפיטל. במכתב הוסכם על השתלטות חוזרת על קבוצת לוטוס, לה נמכרה הקבוצה בשנת 2010. הקבוצה חזרה לאליפות לקראת עונת 2016 בשם "רנו ספורט" עם צמד הנהגים קווין מגנוסן וג'וילון פאלמר. פרדריק ואסור מונה למנהל הקבוצה. מגנוסן צבר 7 נקודות במהלך העונה, בעוד פאלמר הוסיף נקודה בודדת והקבוצה דורגה במקום התשיעי.
ואוסר עזב את הקבוצה בינואר 2017 בעקבות אי הסכמה עם הנהלת הקבוצה. במקומו מונה לסיריל אביטבול. ניקו הולקנברג החליף את מגנוסן בתחילת העונה. פאלמר המשיך לעונה שנייה בקבוצה, אך הוחלף על ידי קרלוס סאינס ארבעה מרוצים לפני סוף העונה. הקבוצה סיימה את העונה במקום השישי עם 57 נקודות. השיפור המשיך גם בעונה הבאה בה צברו הולקנברג וסאינס 122 נקודות שהביאו את הקבוצה למקום הרביעי.
דניאל ריקארדו הצטרף לקבוצה בעונת 2019 במקומו של סאינס. הקבוצה הצהירה על כוונתה להתחרות כאחת משלוש הגדולות, כשהיא מכוונת לתפוס את מקומה של רד בול כקבוצה השלישית באליפות. בעיות אמינות בפתיחת העונה, בעיות במבנה האווירודינמי ופסילה כפולה בגרנד פרי יפן הובילו את הקבוצה למקום החמישי, בפער של יותר מ-300 נקודות אחרי המקום השלישי.
הכישלון בבניית המכונית הוביל לחילופים במספר תפקידי מפתח בקבוצה. פאט פרי, מהנדס שילדה שעבד בעבר עם פרארי ומקלארן, ודירק דה ביר, מהנדס אווירודינמיקה שעבד בעבר בויליאמס הצטרפו לקבוצה. שינוי נוסף נערך בגזרת הנהגים כשאסטבן אוקון החליף את הולקנברג.
את עונת 2020 פתח דניאל ריקארדו בצורה לא טובה, כשזכה בנקודות רק בשלושה מששת המרוצים הראשונים של העונה. הוא התאושש במירוץ בבלגיה כשהגיע למקום הרביעי וקבע את ההקפה המהירה ביותר. בהמשך העונה השיג שני פודיומים וסיים במקום החמישי באליפות הנהגים. אסטבן אוקון השיג במהלך העונה פודיום יחיד כשהגיע למקום השני בבחריין, וסיים את העונה במקום ה-12 בלבד.
הקבוצה הגיעה למקום החמישי באליפות היצרנים כשהקדימה את פרארי.
בסוף העונה עזב את הקבוצה דניאל ריקארדו ובמקומו חזר לקבוצה ולפורמולה 1 פרננדו אלונסו.
לקראת עונת 2021 שינתה הקבוצה את שמה לאלפין.
ספקית מנועים.
מלבד היותה מתחרה באליפות, רנו שימשה במהלך השנים ספקית מנועים למספר גדול של קבוצות. בקבוצה הראשונה לה סיפקה רנו מנועים היא לוטוס לה סיפה הקבוצה מנועים במשך ארבע שנים החל מעונת 1983. המנוע לא היה תחרותי בפתיחת העונה, אך השתפר בחצי השנה שלה. את עונת 1984 פתחה לוטוס עם פודיום כש אליו די אנגליס סיים במקום השלישי. עד לסיום העונה השיגה הקבוצה עוד שישה פודיומים. בנוסף, במהלך העונה החלה לספק מנועים גם לקבוצת ליז'ייה. איירטון סנה הצטרף ללוטוס בעונת 1985 והקבוצה צברה שמונה פול פוזישנים ושלושה ניצחונות. קבוצת טיירל הייתה הקבוצה השלישית שרכשה מנועים מרנו. בסיום אותה עונה הפסיקה רנו את פעילת קבוצת המרוצים, אך המשיכה לספק מנועים לשלוש הקבוצות במשך עונה נוספת לפני שהופסקה פעילות החטיבה.
רנו שבה לספק מנועים בעונת 1989 בשיתוף פעולה עם קבוצת ויליאמס. תיירי באוצן השיג את הניצחון האשון בגרנד פרי קנדה שהתנהל בתנאי גשם. החברה הצליחה לשפר את מנועיה בצורה טובה במהלך השנתיים הבאות ובעונת 1992 זכתה ויליאמס באליפות הנהגים והיצרנים, כשנייג'ל מנסל מנצח תשעה מתוך 16 המרוצים בעונה. קבוצת ליז'ייה שבה לרכוש את מנויעה מרנו באותה השנה. ויליאמס ורנו חזרו על הזכייה הכפולה בענה הבאה. הפעם היה זה אלן פרוסט שזכה באליפות הנהגים.
איירטון סנה מצא את מותו במהלך עונת 1994, דבר שהפך את דיימון היל לנהג המוביל של הקבוצה. היל היה בפער של 37 נקודות אחרי מיכאל שומאכר, מוביל האליפות, אך הצליח לצמצם את הפער עד לנקודה אחת לפני מרוץ סיום העונה. שני הנהגים התגשו זה עם זה במהלך המרוץ ונאלצו לפרוש. שומאכר זכה באליפות הנהגים, בעוד ויליאמס זכתה באליפות היצרנים בפעם השלישית.
שינוי בתקנות לקראת עונת 1995 הפחית את נפח המנוע המקסימלי לשלושה ליטרים. רנו עשתה את ההתאמות הנדרשות ומנוע ה-RS7 היה קל יותר במשקל. קבוצת בנטון רכשה מליז'ייה את מנוע הרנו שלה ומיכאל שומאכר הבטיח לקבוצה זכייה כפולה עם תשעה ניצחונות במהלך העונה. ויליאמס שבה וזכתה בתואר הכפול בשנתיים הבאות עם דיימון היל וז'אק וילנב. בסוף עונת 1997 עזבה שוב רנו את האליפות. היא המשיכה לעבוד עם חברת מכהכרום (Mecachrome) הצרפתתית ששילמה לרנו עבור סיוע בפיתוח המנועים. את המנועים מכרה מכהכרום, תחת שמה, לקבוצת ויליאמס. בנטון המשיכה לעשות שימוש במנועי רנו עד לסיום שנת 2000 בשם Playlife. פלביו בריאטורה הפיץ את המנועים משנת 1999 בשם סופרטק (Supertec) לויליאמס ולקבוצת BAR. בשנת 2000 מכרה סופרטק את המנועים לקבוצת Arrows. אף על פי שהקבוצות הצליחו להשיג נקודות ספורות במהלך העונה, המנועים של סופרטק לא היו מוצלחים ושלוש הקבוצות פנו לספק אחר לאחר עונה אחת בלבד.
אחרי הרכישה של בנטון בשנת 2000 רנו לא סיפקה מנועים לקבוצות אחרות עד לשנת 2007 בה חתמה על הסכם עם קבוצת רד בול. רד בול הייתה קבוצת מרכז טבלה בשנתיים הראשונות. שינוי בתקנות החל מעונת 2009 שינה את מעמדה של הקבוצה. בגרנד פרי סין השיג סבסטיאן פטל את הניצחון הראשון בתולדות הקבוצה, כשבן זוגו, מארק ובר מסיים במקום השני. בסיום העונה דורגה רד בול במקום השני באליפות היצרנים. פטל ורד בול זכו בתואר הכפול בעונת 2010, התואר התשיעי עבור מנועי רנו. בסיום העונה חתמה הקבוצה על הסכם לאספקת מנועים עם קבוצת לוטוס המלזית בעונתה השנייה והאחרונה באליפות.
רד בול זכתה בתואר הכפול בעונות 2011 ו-2012. באותה שנה החלה רנו לספק מנועים לקבוצת לוטוס שרכשה מרנו את הקבוצה ושינתה את שמה ללוטוס רנו, בעוד קבוצת לוטוס המלזית שינתה את שמה לקטרהאם והמשיכה לרכוש מנועים מרנו. במקביל חידשה את שיתוף הפעולה עם קבוצת ויליאמס. פטל ורד בול השלימו זכייה רביעית ברציפות בגרנד פרי הודו של עונת 2013.
רנו פיתחה מנוע חדש 1.6 ליטר V6 טורבו בהתאם לתקנות החדשות שנכנסו לתוקפן בעונת 2014. בנוסף לרד בול, לוטוס וקטרהאם גם קבוצת טורו רוסו הצטרפה לרוכשי המנועים מהחברה. במהלך מבחני קדם העונה בחרז התגלו בעיות במגדשי הטורבו ובמערכת ניצול האנרגיה החוזרת. תיקונים חלקיים בוצעו עד לסבב מבחני קדם העונה בבחריין. בתחילת העונה סבלו המנועים מאמינות נמוכה וחוסר יכולת לפתח מהירות. חוסר שביעות הרצון מהביצועים נמשכה גם בעונת 2015 והובילה את רד בול להודיע על הפסקת ההתקשרות עם רנו בסיום העונה. למרות ההכרזה חתמה רד בול על חוזה חדש, לאחר שלא הצליחה להשיג מנועים טובים יותר, אך מיתגה את המנועים בשם "טאג הויר". במקביל, הפסיקה רנו את אספקת המנועים לקבוצת טורו רוסו, שחתמה מחדש על חוזה עם פרארי. במהלך שנת 2016 האריכה את רד בול את שיתוף הפעולה לשנתיים נוספות תחת המיתוג של טאג הויר. בנוסף, שבה טורו רוסו לרכוש מנועים מרנו.