ראשוניי מקימי שורות המגינים היו אנשי פלי"ם שגורשו לקפריסין יחד עם מעפילי האונייה "שבתאי לוז'ינסקי".
סטיבן מילהאוזר
סטיבן מילהאוזר (באנגלית: Steven Millhauser; נולד ב-3 באוגוסט 1943 בעיר ניו יורק) הוא סופר אמריקאי המתמחה בכתיבת סיפורים קצרים ורומנים. בשנת 1997 זכה בפרס פוליצר לספרות על רומן, "מרטין דרסלר" - (Martin Dressler). הזכייה בפרס הביאה להוצאה מחודשת של ספריו הישנים.
מילהאוזר גדל בקונטיקט וקיבל בשנת 1965 תואר B.A מאוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, המשיך ללימודי דוקטורט באנגלית באוניברסיטת בראון, אך לא סיים. הוא החל בכתיבת ספריו - (Edwin Mullhouse) ו-"בניית ממלכת מורפאוס" - (From the Realm of Morpheus) בעת ששהה באוניברסיטת בראון. כתב את ספרו "הדיוקן של הרומנטיקה" - (Portrait of a Romantic) בעת שהותו בבית הוריו שבקונטיקט.
הצלחתו הלא צפויה של ספרו "מרטין דרסר" הביאה להגברת המודעות כלפיו ובעקבות זאת בשנת 2006 סיפורו הקצר "אייזנהיים אמן-האשליות" - (Eisenheim The Illusionist) הופק לסרט המצליח "אמן-האשליות" בבימויו של נייל בורגר.
כיום מילהאוזר מתגורר בניו יורק ומלמד בקולג' סקידמוד.
פוניקולר קבאטש-טקסים
פוניקולר קבאטש-טקסים (טורקית Taksim-Kabataş Funiküleri) הוא קו פוניקולר תת-קרקעי בעיר איסטנבול שבטורקיה. הקו, המסומן כ-F1, נחנך ב-29 ביוני 2006 על ידי ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, והצטרף אל קו הפוניקולר הוותיק המכונה "טונל" (F2). אורכו של הקו 600 מטר, והוא כולל שתי תחנות בלבד, שהפרש הגבהים ביניהן 60 מטר. לאורך הקו נעות שתי רכבות המסוגלות להוביל עד 9,000 נוסעים בשעה, והן יוצאות אחת לחמש דקות במשך רוב שעות היום. משך הנסיעה הוא 110 שניות במהירות של כ-20 קמ"ש.
הקו מקשר בין תחנת כיכר טקסים, שם הוא נפגש עם קו הרכבת התחתית של איסטנבול, לבין תחנת קבאטש (Kabataş) שלחופי הבוספורוס, הסמוכה לקו החשמלית המודרנית ולרציף אוטובוס הים של קבאטש.
הקו מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.)
הגביע האנגלו סקוטי
דנייסטר
מסך פלזמה
מסך פלסמה
הרכבת הקלה של איסטנבול
הרכבת הקלה של איסטנבול (בטורקית: Hafif metro או İstanbul hafif metrosu) היא מערכת בת שני קווים של רכבת קלה בחלקה האירופי של איסטנבול בטורקיה.
קו M1.
קו הרכבת הקלה הראשון (M1) נחנך ב-3 בספטמבר 1989 והוארך מספר פעמים עד שהגיע לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק ב-20 בדצמבר 2002. הקו מוביל מאקסראי (Aksaray) במרכזה של העיר עד לנמל התעופה, ובדרכו חולף בתחנת האוטובוס המרכזית של העיר (Otogar). מתחנה זו מתפצלת שלוחה קצרה המובילה לאסנלר (Esenler). אורכו הכולל של הקו הוא 19.6 ק"מ ולאורכו 18 תחנות מהן 6 תת-קרקעיות, שלוש על גבי גשרים והיתר במפלס הקרקע. 4,4 ק"מ מהקו עוברים במנהרה תת-קרקעית.
משך הנסיעה בין תחנת אקסראי לשדה התעופה הוא 32 דקות והקו מוביל כ-240,000 נוסעים ביום בממוצע ושימש כ-77 מיליון איש במהלך שנת 2006. עלות הקמתו של הקו עמדה על 550 מיליון דולר והוא מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) בשיתוף עם חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT).
הרכבת הקלה נפגשת עם קו החשמלית המודרנית בתחנות אקסראי וזייתינבורנו (Zeytinburnu). עבודות להארכת הקו ב-700 מטר, מתחנת אקסראי לכיוון דרום-מזרח ועד תחנת יניקפי (Yenikapı), יקשרו את הרכבת הקלה אל הרכבת התחתית של איסטנבול ואל רכבת הפרברים המשודרגת במסגרת פרויקט מרמריי. הארכה נוספת נמצאת בשלבי ביצוע בקטע באורך של כ-5 ק"מ בין אסנלר לבג'לר (Bağcılar).
קו T4.
הקו השני (T4) נחנך בשנת 2007 והוארך בשנת 2009, והוא מוביל מטופקאפי (Topkapı) אל מסג'יד-אי סלם (Mescid-i Selam). אורכו 15.3 ק"מ ולאורכו 22 תחנות. משך הנסיעה בין שתי תחנות הקצה עומד על 34 דקות, וכ-150,000 נוסעים עושים בו שימוש מדי יום בכ-372 נסיעות. שני הקווים נפגשים בתחנת אולובטלי (Ulubatlı).
הרינג
סלואן וילסון
סלואן וילסון (באנגלית: Sloan Wilson; 8 במאי 1920 - 25 במאי 2003) היה סופר אמריקאי.
חייו.
וילסון נולד בנורווק שבקונטיקט. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1942. הוא לחם במלחמת העולם השנייה, שירת במשמר החופים של ארצות הברית ופיקד על סיירת בחופי גרינלנד ועל אוניית אספקה צבאית באוקיינוס השקט.
אחרי המלחמה עבד וילסון ככתב במגזין "טיים לייף". ספרו הראשון, "מסע לאי-שם", יצא לאור בשנת 1947 והסתמך על חוויותיו מתקופת המלחמה. הוא פרסם גם סיפורים ב"ניו יורקר" והרצה באוניברסיטת באפאלו, האוניברסיטה של מדינת ניו יורק.
וילסון כתב חמישה עשר ספרים, ביניהם "האיש בחליפה האפורה" (1955) ו"נווה קיץ" (1958), שהוסרטו שניהם לקולנוע. הרומן שלו "אחי הקרח" מבוסס באופן רופף על חוויותיו בגרינלנד כששירת במשמר החופים של ארצות הברית.
וילסון סבל במשך חייו מאלכוהוליזם ובאחרית ימיו חלה במחלת אלצהיימר. הוא מת בקולוניאל ביץ' שבווירג'יניה, שם חי בשנותיו האחרונות.
וילסון נישא פעמיים והיו לו ארבעה ילדים. בתו ליסה היא סופרת ובנו, דייוויד סלואן וילסון, הוא ביולוג אבולוציוני.
סלילי הלמהולץ
סימטריה מעגלית
חסילונים
חֲסִילוֹן (שם מדעי: "Caridea"), ידוע גם כשרימפ (באנגלית: Shrimp) הוא בעל חיים השייך לתת-סדרה Caridea מסדרת מעשירי רגל ומתת-המערכה סרטנאים. החסילונים הם שחיינים בעלי תפוצה רחבה במים מתוקים ומי ים. ביחד עם הפראונים הם ניצודים ומגודלים לצריכת האדם.
טקסונומיה.
מספר סרטנאים שאינם משתייכים לקבוצה זו מכונים גם הם בכינוי הנפוץ "חסילון", למשל חסילוני גמל שלמה ואופוסום שרימפ שאינם למעשה חסילונים אמיתיים. החסילונים מובדלים באופן שטחי מהפראונים (Prawns) במבנה הזימים שלהם, אנשים שאינם מתמחים בתחום נוהגים לשגות בסיווגם (בעיקר בהקשר הקולינרי). בדרום-מזרח אסיה נוהגים להבדיל בין שני המינים בהתבסס על גודלם, כאשר החסילונים הגדולים יותר מכונים פראונים.
מחזור החיים.
רוב החסילונים מתפתחים ומתרבים רק בבית גידול ימי, אך ישנם מינים המסוגלים להתרבות ולהתפתח גם במים מתוקים (כדוגמת "רד שרי שרימפ" הנפוץ באקווריומים). הנקבות מטילות בין 50,000 למליון ביצים הבוקעות לאחר 24 שעות בצורת פגית הנקראת "נאופליוס" (Nauplius). הפגיות ניזונות משאריות של חלמון מהביצים מהן בקעו, ולאחר מכן עוברות גלגול צורה (מטמורפוזה) לפגית בעלת יכולת שחייה המכונה זואי (Zoea). הפגיות ניזונות מאצות, ולאחר מספר ימים עוברות גלגול נוסף במהלכו הן הופכות למיסידקה (Mysidacea), הניזונות מאצות ומפלנקטון ומזכירות בצורתן החיצונית חסילון קטן. לאחר 3 עד 4 ימים נוספים מתרחש גלגול הצורה האחרון, ממנו מתפתח חסילון צעיר בעל כל המאפיינים הנמצאים בבוגר. תהליך ההתפתחות כולו אורך כ־12 ימים מזמן הבקיעה. אצל חלק מזני המים המתוקים הבקיעה מתרחשת לאחר כשבועיים והחסילון בוקע מיד בצורתו הבוגרת. בטבע נודדים החסילונים הצעירים אל שפכי נהרות, שם הם נהנים ממים עשירים במזון ודלי מלח. באזורים אלו הם משלימים את התפתחותם, ואז חוזרים כבוגרים אל המים הפתוחים. חסילונים בוגרים חיים בעיקר על קרקעית הים. הם מגיעים לאורך של 1.2 ס"מ עד 30 ס"מ וחיים בין שנה ל-6.5 שנים.
חסילונים כמזון.
בתרבויות רבות החסילונים הם חלק מהתפריט ומשמשים להכנת מתכונים ותבשילים שונים. חסילונים, כמו סרטנאים אחרים, אסורים באכילה לפי כללי הכשרות בהלכה היהודית, לכן תפוצת מאכלים אלו במשקי בית בישראל נמוכה יחסית.
כשאר פירות הים, עשירים החסילונים בסידן בחלבון ובשומן ודלים בפחמימות.
חסילונים מיובשים משמשים לתיבול ובמרקים במטבח האסייתי, בצפון אמריקה נפוצים בעיקר חסילונים מטוגנים. גם באירופה החסילון הוא רכיב פופולרי במאכלים רבים ביניהם הפאייה הספרדית.
שימושים נוספים.
תחבושות המיוצרות מכיטין המופק מהשריון של החסילונים משווקות על ידי חברת HemCon Medical. תחבושות אלו הראו יעילות גבוהה יותר בעצירת דימומים מאשר תחבושות גאזה רגילות, בזכות תכונות הכיטין כמקריש דם. שימשו את הצבא האמריקני במלחמה בעיראק. גם בצה"ל נכנסו התחבושות לשימוש.
חסילונים באקווריום.
מינים שונים של חסילונים מגודלים על ידי האדם באקווריומים. חלקם משמשים לנוי בלבד, אך חלקם משמשים לניקיון האקווריום והסרת אצות. חסילוני המים המתוקים הנפוצים באקווריומים הם חסילון "מארש" היפני וחסילון "הזכוכית", במים מלוחים נפוצים החסילון המנקה "Lysmata amboinensis" וחסילון "האש".
בקרב מגדלי החסילונים בישראל סוג החסילון הנפוץ ביותר הוא בעיקר חסילון "קריסטל אדום".
בנות בית יעקב
חסילון
מסדה (הוצאת ספרים)
מסדה היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1930 על ידי ברכה פֶּלִאי והייתה מהוצאות הספרים המובילות ביישוב ובישראל.
היסטוריה.
ההתחלה.
בשנת 1930 החלה פלאי את פעילותה של מסדה בביתה. ב-1932 ייסדה את ההוצאה רשמית ברחוב הרצל 2 בתל אביב והקימה את דפוס פלאי, שבו הודפסו ספרי ההוצאה.
המיזם הראשון שהפיקה ההוצאה היה "האנציקלופדיה הכללית", שהכרך הראשון שלה הודפס בסוף 1934 במהדורה של 5,000 עותקים. עד אז הודפסו ספרים ביישוב במהדורות של עד 1,000 עותקים. היקף המהדורה אפשר למכור את הכרכים בזול. הנייר, הכריכה והתמונות של הכרכים הודפסו באיכות טובה מן המקובל והופצו למנויים ששילמו בתשלומים של 15 גרושים בחודש. כרך שני יצא לאור ביולי 1935.