תֶּשֶׁר (הנקרא בלשון הדיבור טיפ או בקשיש ובעברית ארכאית דמי שתייה) הוא סכום כסף אותו מעניק לקוח לעובד שממנו קיבל שירות אישי טוב, בנוסף למחיר הבסיסי של השירות. גודל הסכום תלוי בנוהג המקובל באותו אזור, אופי והיקף השירות וגם שביעות רצונו של הלקוח.
טיפים וסכומם הם עניין של מנהג ונימוס חברתי, והמנהג משתנה בין מדינות, במקומות מסוימים מתן טיפ עלול להיחשב מעליב או שאין ציפייה לטיפים כלל, בעוד שבמקומות אחרים מצופה טיפ מהלקוחות. יכול להיות נהוג או לא נהוג לתת טיפים על שירות בברים ובמסעדות, ספרים וכדומה, אך זה תלוי במדינה או במיקום. לעיתים מתווספים דמי שירות באחוזים קבועים לחשבונות במסעדות ובעסקים דומים, ואלה מחליפים בדרך כלל את הטיפ. מתן טיפ לעובדים בתפקידים מסוימים נחשב לא חוקי, טיפ לעובד ציבור, למשל, עלול להיחשב לשוחד.
היסטוריה.
ידוע על הענקת טיפים עוד מתקופת הרומאים. הנוהג כפי שהוא מוכר כיום החל במאה ה-16 באנגליה בבתי עסק ציבוריים ובתים פרטיים. בבתים פרטיים התפתחה נורמה חברתית שאורחים העניקו תשר בסיום הביקור למשרתים, בגין ביצוע תפקידים שמעבר לתפקידיהם הרגילים. נורמה זו התרחבה עד שנהיה נהוג להעניק תשר גם במקרים בהם לא ניתן שירות מיוחד. במאה ה-18 התפתחה כבר ציפייה בקרב המשרתים לקבל תשר עבור שירותיהם, והוא כבר לא היווה תשלום בגין שירות מועדף אלא נתפס בפשטות על ידי האורחים כתשלום עבור האירוח. מוסד התשר התפשט ברחבי אירופה במאות ה-17 וה-18 והגיע במאה ה-19 לארצות הברית. ברבות השנים נחלש דווקא באירופה אך התחזק בארצות הברית.
בעבר היה נהוג, בעיקר בספרד, להניח בראשית הארוחה במסעדה סכום כסף בצלוחית קטנה במרכז השולחן, ולהוסיף ולגרוע ממנה מטבעות בהתאם לאיכות השירות, כדי לעודד את המלצר להעניק שירות טוב.
תפוצה בעולם.
תשלומי תשר נהוגים בחלקים מסוימים בעולם למגוון רחב של נותני שירות, בהם מלצרים, עובדי שירות בבתי מלון, נהגי מוניות, מדריכי תיירים, עובדי מספרה, מעסים, שליחים, רוחצי מכוניות ורבים אחרים. במדינות רבות אחרות, לא נהוגה תרבות של נתינת תשר.
תשר מול משכורת.
לרוב ניתן התשר כתוספת למשכורת המשולמת לנותן השירות מבעל העסק, אולם יש שונוּת רבה ביחס בין גובה המשכורת לבין התשר המצופה בין המקצועות השונים וכן בתוך המקצועות עצמם. ישנם אף מקומות בהם בעל העסק כלל אינו משלם משכורת ושכרו של נותן השירות בנוי כולו על התשרים אותם הוא מצליח לקבל. ישנן מדינות (וישראל בכללן) בהן שיטת תשלום כזו אינה חוקית (ראו להלן). בארצות הברית מחויבים העובדים לדווח בסוף השנה על קבלת תשר מעל סכום מסוים לרשויות המס, ולשלם עליו מס בהתאם.
בעלי עסקים נבדלים זה מזה ביחסם לתשר. ישנם בעלי עסקים האוסרים על עובדיהם לקבל תשר. אחרים אוספים את התשרים ובסוף יום העבודה מחלקים אותם בין כל העובדים. יש מעסיקים שמחשבים את התשר כמשכורתו הבסיסית של העובד, ומוסיפים מקופתם רק אם סכום התשרים אינו מגיע לשכר המינימום. קיימים גם מעסיקים שלוקחים לעצמם את התשר של העובדים.
התשר בישראל.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 היה רווח השימוש במונח בקשיש, מילה שמקורה בטורקית, ומשמעותה הייתה ספק תשר ספק שוחד. בהמשך עברו למונח הלועזי טיפ ובמהלך שנות ה-90 החל השימוש גם במונח העברי תשר.
מקבלי תשר בישראל.
בישראל מקובל לתת תשר לעובדים שכירים שנותנים שירות בעל אופי אישי מטעם עסקים שאינם ציבוריים, בעיקר כשיש חשיבות יתרה לאיכות השירות והעובד נתפש כזוטר שחלקו בתשלום הכולל שולי; למשל:
בניגוד לאירופה וארצות הברית לא מקובל לתת בישראל תשר לנהגי מוניות.
ישנן מסעדות ואולמות אירועים בהם הטיפים נאספים במהלך כל משמרת ומחולקים בסופה באופן שווה בשווה בין המלצרים.
ישנן מסעדות וחברות משלוח שמוסיפות לחשבונית סעיף "דמי משלוח" על מנת לכסות את ההוצאות הללו, אולם עדיין נהוג לתת טיפ בנוסף ישירות לשליח.
סכום הטיפ הבסיסי הנהוג על צורותיו השונות בישראל הוא 10-12% מהתשלום על שירות, או 5 שקלים (הגבוה מביניהם).
מעמדו החוקי של התשר בישראל.
בישראל מתקיימת הבחנה ברורה בין דמי שירות, הנכללים בחשבון המוגש ללקוח, ונכנסים לקופת העסק - אלה אינם שונים מהתשלום הרגיל של הלקוח, ובין תשר (טיפ), שאותו נותן הלקוח מרצונו, ישירות לנותן השירות האישי (מלצר, ספר וכדומה). שאלת מעמדו של התשר רלוונטית לדיני העבודה (למשל: האם יש להביאו בחשבון בחישוב ההשלמה לשכר מינימום?), דיני מיסים (למשל: האם הוא חייב במס הכנסה ובמע"מ?) ודיני הביטחון הסוציאלי (האם המעסיק חייב בגינו בדמי ביטוח לאומי ובהפרשה לביטוח פנסיוני).
התשר הוא חלק מהכנסתו החייבת במס הכנסה של מקבל התשר, אם כי בשל צורת מתן התשר על פי רוב לא שולמו בגינו מיסים.
בתי הדין לעבודה עסקו פעמים רבות בסוגיות הנוגעות למעמדו של התשר, כשפסקי הדין הובילו לתוצאות שאינן חד משמעיות - בחלק מהפסיקות נקבע כי התשר הוא שכר עבודה ובחלקן כי אינו שכר עבודה. ההלכה המרכזית (עד לפסק הדין שניתן במרץ 2018), הייתה 'הלכת ענבל מלכה' שניתנה בבית הדין הארצי לעבודה ביוני 2005 וקבעה שהתשר יהווה חלק משכר העבודה רק כאשר עבר דרך קופת המסעדה. בפסק דינו הוסיף הנשיא סטיב אדלר "בשולי הדברים יש מקום לקרוא למחוקק להשלים את מלאכת החקיקה אותה יזמה הממשלה בהתאם לדו"ח ועדת פרידמן. כך ראוי לעשות בתחום שהוא כה פרוץ ובלתי מסודר". קריאתו זו לא נענתה על ידי המחוקק.
פסק דין אחר של בית הדין לעבודה הגיע עד לדיון נוסף בבג"ץ, שבו נפסק כי הכנסתו של מלצר מתשר היא
הכנסת עבודה לפי , ולכן נכללת בבסיס לחישוב קצבת תלויים לשאריו של מלצר שנפטר. גם בפסק דין זה ציין הנשיא אשר גרוניס: "הסדר מעמדם של דמי התשר נמנה, אפוא, להשקפתי עם סוגי ההסדרים שמעוררים שאלות של מדיניות כלכלית וחברתית. מפאת מורכבותם והשלכותיהם האפשריות של ההסדרים מן הראוי להותירם להכרעת המחוקק".
במרץ 2018 קבע בית הדין הארצי לעבודה שהתשר מהווה לצורך דיני העבודה והביטוח הלאומי הכנסה של המסעדה שנועדה לתשלום שכר העובדים בלבד - וכי הכנסותיהם של המלצרים מהתשר מהוות שכר עבודה לכל דבר, בגינו הם זכאים לזכויות סוציאליות כחוק. כדי לאפשר היערכות לחידוש שבפסק דין זה נקבע בו שייכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019. בפסק הדין נקבע שהוא נוגע רק למסעדות, בתי קפה, ברים ופאבים. טרם ניתנה תשובה חד-משמעית לשאלה האם התשר חייב במע"מ.
טיפ
דמי שתייה
צו ראשון
בקו&quot;מ
קבוצת איכות
קב&quot;א
דפ&quot;ר
דירוג פסיכוטכני ראשוני
דירוג פסיכוטכני ראשוני (הידוע בראשי התיבות: דפ"ר) הוא ציון שניתן על ידי צה"ל ומשטרת ישראל למועמדים לגיוס, שאמור לשקף את היכולת השכלית של המועמד. הציון ניתן על סמך סוללת מבחני אינטליגנציה.
היסטוריה.
בצבא.
ציון הדפ"ר משמש כאחד המרכיבים המרכזיים, בקביעת קבוצת האיכות (קב"א) של המלש"ב. כאשר ניתנה לכל מועמד בדרך כלל, הזדמנות אחת בלבד לביצוע המבחנים ולא ניתן היה לעשות מבחן חוזר. שיטה זו יצרה לא אחת, מצב, בו מי שבאופן מקרי לא הצליח בבחינה, היה משובץ לתפקיד צבאי, באופן, שאינו תואם את רמתו.
החל משנות ה-2000, בוצעו מבחני הדפ"ר באופן ממוחשב ובהם ארבעה מבחנים עבור מועמדים לגיוס לצה"ל. ביצוע מהיר הוא מרכיב מרכזי במבחנים ובעלי לקות למידה זכאים להארכת זמן.
עד שנת 2009, לא הובא ציון הדפ"ר לידיעת המועמד לגיוס. אולם בעקבות פסק דין, שניתן בסוף שנת 2009, נמסרים ציוני הדפ"ר לידי המועמדים לגיוס לצה"ל. עם השינוי ב-2021, מובטח גם שיקוף כמעט מלא, וציוני המבחנים יועברו לנבחנים לפי פילוחים
החל מאוקטובר 2021, הוחלפו המבחנים במבחני התאמה חדשים ומורחבים, ניתנה הזכות לאבחונים חוזרים למי שציוניו נמוכים וירצה לשפרם, ומשך האבחונים והראיונות בצו הראשון ירד משבע שעות לארבע.
שיטת המיון החדשה לצה"ל תושלם במלואה בתוך שנתיים, ותכלול בחינת מספר גורמים רחב כמו: חוסן נפשי, התמדה, זיכרון עבודה, התמצאות במרחב, יכולות מוטוריות עדינות ועוד. בנוסף, יאובחנו גם יכולות עבודה בצוות, כישורי מנהיגות ומוביליות חברתית, תחביבים, ציונים ומגמות לימוד על בסיס נתונים שיעביר משרד החינוך לצבא, ועוד.
קיימים מגוון ספרים וקורסים, להכנה למבחנים, והחל מאוקטובר 2021, יועברו למלש"בים, שאלונים לדוגמה בסמארטפונים, כדי שיוכלו להתכונן למבחני הצו הראשון.
במשטרה.
בראשית ימי משטרת ישראל נדרשו מועמדים לגיוס למשטרה להיות בעלי דפ"ר של לפחות שלוש, אך באמצע שנות ה-60 הועלה הרף לדפ"ר של חמש. עם זאת, דו"ח של מבקר המשרד לביטחון פנים מצא שבמקרים רבים גויסו מועמדים שלא עמדו בדרישות.
מועמדים למשטרה יכולים לעשות את המבחן שוב לאחר שנה.
דרוג.
הדפ"ר ניתן מתוך סולם הכולל תשעה ערכים, שבצה"ל מוצגים על ידי הציונים 10–90. בעבר הציונים הוצגו בסולם 1 עד 9 כש-9 הוא הגבוה ביותר ומקבלי ציון מתחת ל-3 לא גויסו. הדירוג הפסיכוטכני הראשוני נקבע ע"פ תוצאות מבחנים הבודקים את יכולות החשיבה. הטווח נע בין 10 ל-90. הציון אינו בהכרח סופי ועשוי להשתנות עד ליום הגיוס.
התפלגות ציון הדפ"ר (באחוזונים, בשיטת ):
באוקטובר 2021, יעודכנו הציונים בהתאם לשיפור בשאלונים ובמבחנים.
ביקורת.
מספר גורמים הביעו ביקורת על שיטת הדירוג הפסיכוטכני הראשוני.
לטענת הסוציולוג ד"ר זאב לרר בספרו "הקוד האתני", למבחני הדפ"ר הייתה הטיה תרבותית, בניגוד להתיימרותם להיות אובייקטיביים ומדעיים. לדבריו, נמצאו הבדלים בתוצאות מבחן זה עבור יוצאי ארצות שונות. הוא הוסיף כי הוכח שמבחנים אלו לא שיקפו את יכולותיהם של עולים חדשים עקב הטיה תרבותית, שכן במבחנים חוזרים לאחר תקופת ההסתגלות לצבא הפערים בציוני המיון הצטמצמו או נעלמו.