עוד מראשית ימיו כרוכב מקצועני, נחשב הראס כאחד המטפסים הטובים בעולם. משקלו הנמוך (59 ק"ג) תורם לתכונה זו. במיוחד בא הדבר לידי ביטוי בטיפוסים ארוכים ובעלי שיפוע תלול. בראשית הקריירה שלו, נחשבה יכולתו הבינונית במרוץ האישי נגד השעון כנקודת התורפה העיקרית שלו. בעת שהיה חלק מקבוצת "שירות הדואר האמריקאי" שיפר הראס באופן משמעותי את יכולתו בסוג מרוץ זה, בין היתר, על ידי שינוי תנוחת הרכיבה שלו בעקבות בדיקות שערך יחד עם חברי קבוצתו במנהרת רוח. תכונה נוספת הבולטת אצל הראס היא יכולתו לשמור על כושר גבוה בשלבים המאוחרים של מרוצי הקטעים הארוכים. בשעה שחלק גדול מהרוכבים הולכים ונסוגים בכושרם ככל שהמרוץ המפרך מתקרב אל סופו, הראס מצליח לשמור על כושרו ואף מצליח להתעלות בקטעים המכריעים שבסיום המרוץ. לצד רשימת הישגיו המפוארים של הראס בוואלטה אספניה קיימת רשימה דלה ביותר של הישגים בטור דה פראנס, המרוץ היוקרתי ביותר וזה אשר מושך אליו את מיטב הרוכבים בעולם. הראס לא זכה באף קטע בטור דה פראנס והמקום הגבוה ביותר אליו הגיע בדרוג הכללי במרוץ הוא המקום החמישי.
רשימת ניצחונות.
יפתח (קיבוץ)
יִפְתַּח הוא קיבוץ בגודל בינוני של התק"ם באזור הצפון ליד קריית שמונה וליד גבול ישראל-לבנון. הוא ממוקם בקצה הדרומי של רכס רמים שבהרי נפתלי, והוא משתייך למועצה אזורית הגליל העליון. הקיבוץ שוכן בסמוך למצודת ישע, על גבעה שטוחה בשולי בקעת קדש אל מול הלבנון. יפתח ממוקם ברום 430 מ', בק"מ 64 בכביש 886.
היישוב הוקם ב-18 באוגוסט 1948 על ידי חיילים משוחררים מארגון הפלמ"ח שהיו חברים בחטיבת יפתח, על שמה נקרא הקיבוץ.
סביבה.
קיבוץ יפתח שוכן באזור חורש טבעי של עצי אלון מצוי, אלון התבור, אלה ארצישראלית, אלה אטלנטית, שיזף ושקד. גבעת היישוב מוקפת במפרציה של בקעת-קדש ממנה נשקף נוף מרהיב של הרי-נפתלי, עמק החולה, החרמון והגולן. מדרום לקיבוץ מצויה שמורת נחל קדש. זהו קניון עמוק ותלול שהתהווה לאחר היווצרות העמק כתוצאה מפעילות קרסטית. נחל קדש מהווה יציאה יחידה מהבקעה והוא מתנקז לכיוון עמק החולה.
באזור קיבוץ יפתח אין מקורות מים והם מגיעים לבקעת קדש ולקיבוץ בקו של "מקורות", ממעיינות עינן שבעמק החולה ואביב, שבנחל דישון. הקיבוץ מוקף בקרקעות גירניות שהוכשרו לחקלאות. הקרקע החקלאית הצמודה לקיבוץ משמשת לגידול עצי פרי נשירים: נקטרינות, אגסים, תפוחים, קיווי וגפנים. בנוסף, לקיבוץ ישנן אדמות בעמק החולה המשמשות לגידולי שדה: תירס, כותנה, חיטה ובוטנים.
היסטוריה.
קיבוץ יפתח הוקם בט"ו באב, 18 באוגוסט 1948, כיישוב משלט בעיצומה של מלחמת העצמאות במהלך ההפוגה השנייה. מקימי הקיבוץ היו לוחמי פלמ"ח חברי הכשרות גבת ואשדות יעקב מתנועת הנוער העובד שהשתתפו במסגרת הגדוד הראשון והשלישי של הפלמ"ח בקרבות לשחרור מלכיה, צפת, נבי יושע, הגליל, לוד, רמלה והנגב. הפלמ"חניקים שלחמו לשחרור אזור זה ואיבדו בו חברים ביקשו לחזור ולהתיישב בו. קרבות מלכיה ונבי יושע היה גורליים, שכן מנעו את ניתוק אצבע הגליל ממדינת ישראל. הקיבוץ יוצר רצף התיישבותי ממצודת נבי יושע – למנרה – למשגב עם ועזר בעצם הקמתו לשמור על אצבע הגליל. בראשית דרכו עיבד הקיבוץ כ-3000 דונם פלחה והחזיק נגריה, לול ודיר כבשים. אל הקיבוץ הצטרפו גם מספר יוצאי ארצות הברית מבתים מבוססים.
יפתח היה אחד הקיבוצים שנפגעו בצורה הקשה ביותר מן הפילוג בקיבוץ המאוחד בשנים 1952–1953. בפברואר 1953 החליט הקיבוץ לעזוב את הקיבוץ המאוחד ולהצטרף לאיחוד הקיבוצים והקבוצות. לאחר ערעור התקיים במאי 1953 משאל חברים שהכריע ברב של שלושה קולות על מעבר הקיבוץ לאיחוד הקבוצות והקיבוצים. אנשי הקיבוץ המאוחד ערערו על זכות ההצבעה של כ-7 חברים שלא היו בעלי אזרחות ישראלית, אולם בינתיים החל איחוד הקיבוצים והקבוצות להזרים לקיבוץ הכשרות של אנשיה. בתגובה הזרימו גם אנשי הקיבוץ המאוחד הכשרות שלהם. בשלב זה זרמו למקום מאות אנשים כתגבורות של שני הצדדים ואנשי האיחוד הזמינו את המשטרה להוציא את כל הזרים מהקיבוץ. ב-31 במאי 1953 הובא כוח של כ-1,000 שוטרים אשר הוציא מהקיבוץ את כל הזרים. בתחילת יוני הוסכם על דעת שני הצדדים להעביר את הנושא להכרעת ועדה של ההסתדרות בת חמישה חברים, בהם חיים גבתי ואברהם הרצפלד, וזו הכריעה סופית שהקיבוץ ישתייך לאיחוד. בעקבות זאת, בקשו חברי הקיבוץ המאוחד ביפתח להקים יישוב חדש בהרי נפתלי, אולם הם לבסוף עברו לקיבוץ גדות. את הקיבוץ עזבו כמחצית מחבריו ונותרו 45 חברים בלבד.
התנועה המאוחדת החלה לשלוח גרעיני התיישבות לקיבוץ כדי לעבות את אוכלוסייתו. נוסף על כך נקלטו בקיבוץ גרעינים שהתחנכו בחברות נוער ביפתח. הקיבוץ גדל והתייצבה אוכלוסייתו. ביפתח בולט אופיו הישראלי מאוד של הקיבוץ לא רק מבחינה סטטיסטית, אלא גם באופיו וברוחו. מבחינה עדתית, יש ביפתח כחצי ממוצא אשכנזי וחצי ממוצא ספרדי.
ב-1974 נחנך בקיבוץ חדר אוכל חדש בתכנונו של האדריכל חיליק ערד. הבניין תוכנן באופן שבו פתחי החלונות כולם נקבעו במיקומים מוגנים במטרה להן ככל הניתן על השונים בבניין בעת הפגזה מכיוון לבנון. כיום משמש אולם האוכל כאולם לשימוש הקהילה, לאחר שחדר האוכל הפסיק את פעילותו בתחילת שנות ה-2000.
קיבוץ יפתח סבל בשנות ה-50 וה-60 מהסתננויות מעבר לגבול של גנבים שקצרו בשדותיהם ולקחו כבשים ובקר וכן ממעשי חבלה של הפת"ח.
החל משנת 1999 החלו בקיבוץ יפתח תהליכים של צמצום את המסגרת השיתופית והשוויונית ("הפרטה"), וכיום החל משנת 2002 הקיבוץ פועל על פי מודל רשת הביטחון, וכמו הרבה קיבוצים שעברו הפרטה מתחלק לשתי אגודות, אגודה שיתופית ואגודה קהילתית. חברי הקיבוץ "הישן" משתייכים לאגודה השיתופית והנקלטים החדשים אשר התקבלו בסטאטוס של חברים ב"עצמאות כלכלית" משתייכים לאגודה הקהילתית. בשנת 2006 מוקמת בקיבוץ הרחבה קהילתית בשם בת-יפתח.
כלכלת הקיבוץ.
בין היתר רשמה יפתח שיאים ארציים בגידול פול (1949), שעורה (1963), חלב צאן (1957), כמו כן קצרה פרסים בתערוכת הפירות (1964, 1961) ובתערוכת הפרחים עבור אירוס נצרתי (1961).
אנתוני קנדי
אנתוני מקלאוד קנדי (באנגלית: Anthony McLeod Kennedy; נולד ב-23 ביולי 1936) הוא שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית לשעבר. היה הקול המתנדנד והמכריע בהכרעות רבות של 4–5 בין שמרנים לליברלים בבית המשפט העליון, עד לפרישתו
ב-31 ביולי 2018.
קורות חיים.
קנדי נולד בסקרמנטו, קליפורניה. הוא אינו קשור למשפחת קנדי.
למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד, לאחר שלמד שנה אחת גם בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1961 סיים תואר במשפטים מבית הספר הרווארד למשפטים.
במשך שנים רבות היה פרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת הפאסיפיק בקליפורניה וכיהן בוועדות משפטיות שונות מטעם הממשל. ב-1975 מונה על ידי ג'רלד פורד לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במערב ארצות הברית.
ב-1987 לא הצליח רונלד רייגן למנות את רוברט בורק לשופט עליון, הואיל והסנאט היה בשליטת המפלגה הדמוקרטית והדמוקרטים התנגדו לעמדותיו. שופט אחר שבו חפץ רייגן נאלץ לפרוש אחרי שהתברר כי עישן מריחואנה. קנדי היה המועמד השלישי וזכה באישור פה אחד של הסנאט, מצד שתי המפלגות. הוא החל בכהונתו בפברואר 1988.
בתפקידו מצטייר קנדי כשמרן בנושאים כלכליים וכאיש האמצע בעניינים חברתיים. בדרך כלל, הוא נוטה להגדיל את זכויות המדינות על חשבון הממשל הפדרלי. קנדי התנגד לאפליה מתקנת; תמך בהיתר ההפלות, אך נוטה לצמצמו ולא להחילו על צורת הפלה שנראות אכזריות יותר כמו "לידה חלקית"; תמך בצמצום עונש המוות, כך שלא יחול על מפגרים ועל קטינים; כתב שני פסקי דין חשובים שהרחיבו את זכויות ההומוסקסואלים, האחד ביטל את חוקי המדינות האוסרים על יחסים "שלא כדרך הטבע", השני אסר על אפליה בגין נטייה מינית.
בתחילת כניסתו לתפקיד הצטייר קנדי כשמרן בדמותו של אנטונין סקאליה, אולם השניים התרחקו מאוד עם הזמן וכמה מפסיקותיו של קנדי בזכות חירויות הפרט גדושות ברטוריקה ליברלית נלהבת. השימוש שעשה בחוקיהן של אומות אחרות עורר זעם רב בקרב פוליטיקאים שמרנים עד כדי קריאות להדחתו שנשמעו בפי גורמים בימין הדתי באמריקה.
קנדי הפתיע כשקבע בפסק דין קלו נגד ניו לונדון כי זכותן של הרשויות להפקיע רכוש פרטי על מנת לאפשר פיתוח אזור בידי יזמים. בכך הצטרף לשופטים הליברלים שסברו כי התיקון החמישי לחוקה, בו נקבע כי רכוש פרטי יכול להילקח לשימוש ציבורי רק בהינתן פיצוי הולם לבעל הרכוש, מקיף כ"שימוש ציבורי" גם העברת רכוש מגורם פרטי אחד לאחר.
בבחירות 2000, בפסק דין שהכריע את גורל ספירת הקולות בפלורידה, הצטרף קנדי לרוב השמרני שנתן את הנשיאות לג'ורג' בוש וכתב את פסק הדין מטעם בית המשפט. בכך עמד בלחצים רבים שהפעילו עליו השופטים הליברליים, שראו בו את הקול הצף. הוא הצטרף לשמרנים גם כשסבר שהצבת עשרת הדיברות בבית משפט אינה מפרה את הפרדת הדת מהמדינה, הקבועה בתיקון הראשון.
מנגד, קנדי גם הצטרף למחנה הליברלי בבית המשפט במספר פסיקות, ביניהן הפסילה של בית המשפט העליון של ארצות הברית את החוק הפדרלי ששלל הטבות מזוגות חד-מיניים ביוני 2013, כאשר היה לקול המכריע בין המחנה הליברלי לשמרני בבית המשפט. הוא גם תמך בחוקיות רפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה, חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, בעתירה שהוגשה נגד סעיף מרכזי בחוק, כשהצטרף לדעת הרוב בהחלטת 3–6 שופטים ב-25 ביוני 2015.
בפסק הדין התקדימי אוברגפל נגד הודג'ס ב-26 ביוני 2015, היה קנדי לקול המכריע בהחלטה שהתקבלה ברוב של 4–5, בה נקבע כי נישואים חד-מיניים הם זכות חוקתית בכל 50 המדינות של ארצות הברית.