בשנת 2017 עורר מהומה ציבורית כשהעלה בחשבון האינסטגרם שלו בליל תשעה באב תמונה של מסעדה פתוחה בתל אביב עם הכיתוב 'מזל שבית המקדש לא חרב בדיזנגוף'. רושפלד אמור היה להתחיל לצלם ריאליטי בישול חדש לקשת 12 ב-2018, אולם השתתפותו בוטלה אחרי תקרית שאירעה בישיבת ההפקה.
בינואר 2022 הצטרף כשופט בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי ״המסעדה הבאה של ישראל״, המשודרת בערוץ 13.
מנות במסעדת "הרברט סמואל":
צמיחה כלכלית
צמיחה כלכלית היא הגידול באפשרויות של משק לצריכה או לייצור מוצרים, דבר שלרוב גורם לגידול בתוצר הכלכלי. המושג מתייחס לרוב להתנהגות משק לאומי, קרי, מכלול הביצועים של כלל ענפי המשק (התוצר המקומי הגולמי, תמ"ג), לעיתים נעשה בו שימוש גם בהקשר צר יותר, לגבי ענף כלכלי מסוים (חקלאות, תעשייה, או המגזר העסקי למשל), ואף לגבי חברה ספציפית. בחישוב הצמיחה מתחשבים בשיעור התמ"ג לנפש, כלומר, מקזזים מהחישוב את ההשפעה של שינוי בכמות האוכלוסייה, ומתמקדים בשינוי כמות ההון הזמינה בממוצע לאדם.
תוצר המשק יבוא לידי ביטוי בכמות ההון הקיים בו, בגודל הייצוא ממנו, ובכל תפוקה אחרת של המשק. נתוני הצמיחה הם יחסיים - הם אינם מבטאים את גודל תפוקת המשק, אלא רק את השינוי החל בו. הנתון מוגדר לרוב לפי אופי שנתי (כשנאמר כי הצמיחה בסין ב-2005 הייתה 10%, למשל, המשמעות היא שתפוקת המשק הסיני בשנת 2005 גדלה ב-10 אחוזים לעומת התפוקה בשנה הקודמת). צמיחה נמדדת גם בתקופה קצרה יותר של רבעון, אך כדי שלא ליצור הטעיה עקב הבדלים עונתיים (באירופה, למשל, בחודשי הקיץ גדל משמעותית מספר התיירים לעומת חודשי החורף, אך אין הדבר משקף צמיחה), מושווה הרבעון לרבעון המקביל בשנה הקודמת.
פעמים רבות נתוני הצמיחה משמשים כנתון המרכזי לקביעת תפקודו של משק כלכלי - כך, ירידה בתוצר (צמיחה שלילית, או לחלופין צמיחה חיובית נמוכה) תעיד על האטה או מיתון במשק, וגידול בצמיחה יעיד על שיפור כלכלי. מכאן גם מהווה הצמיחה יעד מדיניות מרכזי.
חשיבות הצמיחה.
לכל משק יש משאבים מוגבלים, ועל כן בני אדם נאלצים לבחור בין אפשרויות שונות לשימוש במשאבים, כפי שמבוטא על ידי עקומת התמורה. צמיחה כלכלית מגדילה את כמות המשאבים שבידי המשק ועל כן מאפשרת להפנותם לצרכים מרובים יותר. הדבר מתבטא בתזוזה ימינה של עקומת התמורה מעקומת תמורה L לעקומת תמורה H. צמיחה על כן נחשבת לגורם מרכזי במחקר הכלכלי.
צמיחה בהיסטוריה.
במחקר ההיסטורי יש קושי גדול להעריך את היקף הצמיחה הכלכלית לפני המאה ה-14, בהיעדר נתונים מדויקים על גודל האוכלוסייה, ההכנסה והמחירים. עם זאת, ההערכה היא שעד סוף המאה ה-10 סבלה אירופה מהעדר צמיחה כלכלית. לאחר מכן, במיוחד במאה ה-12 וה-13 ראתה אירופה צמיחה כלכלית משמעותית, אולם בעיקר עקב גידול באוכלוסייה. דבר דומה קרה בסין במאות שלאחר מכן.
למעשה, לפני המהפכה התעשייתית, שיצרה קפיצות טכנולוגיות ששינו את הכלכלה וגרמו לצמיחה בקנה מידה גדול, צמיחה הייתה צמודה כמעט לחלוטין לגודל האוכלוסייה ולהון.
עם הופעת הקטר הראשון. גלגלי התעשייה באירופה ובעולם שלימים ייקרא המערבי החלו לנוע בקצב הולך וגובר, כשהפעילות החקלאית שהיוותה מאז ומעולם את רובה של הכלכלה מאבדת בקצב גדל והולך את מקומה לתעשייה.
על פי ההערכות המקובלות לשכלול היסטורי של הצמיחה, ניתן לראות את ראשית העלייה במדד החל משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, והתגברות משמעותית יותר בעיקר החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19. בשנים אלו בלטה בריטניה במידת הצמיחה שלה והייתה בעלת הכלכלה החזקה ביותר במובן זה. ההגמוניה הבריטית על מידת הצמיחה התטשטשה במפנה המאה ה-20, כאשר היא החלה לחלוק את הפסגה עם ארצות הברית, שזינקה באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 והגדילה משמעותית את הפער מהמעצמות האחרות.
השימוש במושג "צמיחה" במובנו המקובל בראשית המאה ה-21, נעשה רק לאחר מלחמת העולם השנייה, בה פותח לראשונה המושג לפיו נמדדת הצמיחה - התוצר הלאומי הגולמי. בשנים אלו, ובמיוחד שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הייתה הצמיחה בשיאה. משנות ה-50 זינקו במדדי הצמיחה כל המעצמות המערביות (כולל מדינות דוגמת יפן, שאימצו מוסדות כלכליים מערבים) והצטרפו בנתוני הצמיחה הגבוהים לארצות הברית, שעדיין בלטה בשיעור בצמיחה שלה. החל משנות ה-90 החלו לזנק במדדי הצמיחה גם בכלכלות לא-מערביות שהיו נחשבות קודם לכן למתפתחות, ובראשן כלכלות סין והודו.
בעשור השני של המאה ה-21 עמד קצב הצמיחה העולמי הממוצע על סביבות 3%. התפיסה הרווחת לקראת סוף העשור היא שהצמיחה היא יציבה וצפויה להימשך, אולם יש האטה במידת הצמיחה העולמית, ובמיוחד בכלכלות המפותחות, וספציפית במערב אירופה. גם בשווקים המתעוררים שנהנים מצמיחה גבוהה, ניכרת מגמת ירידה בצמיחה לעומת ראשית העשור.
צמיחה שלילית.
צמיחה, כשמה, מבטאת גידול בתוצר המשק, אך לעיתים המשק אינו נהנה מגידול אלא מקיטון - מצב זה של ירידה בתוצר הכולל של משק מכונה צמיחה שלילית.
צמיחה שלילית נדירה בדרך כלל, בעיקר בשל גידול האוכלוסייה - מגמת גידול האוכלוסייה ברוב מדינות העולם מביאה עימה יותר כוח בגיל העבודה, המביא עמו תועלת כלכלית, ותורם לצמיחה. מסיבה זו, צמיחה של 1% בישראל למשל תהווה מיתון, שכן גידול זה בתוצר קטן מגידול האוכלוסייה, ולכן המשמעות היא פחות תוצר לאדם.
גורמי צמיחה.
חוקרי כלכלה דנו במגוון של גורמים העשויים לתרום לצמיחה. אלו כוללים:
כמו כן, פעולות תיעוש יובילו בדרך כלל ליצירת מקומות עבודה רבים, שלרוב אף אינם דורשים השכלה או הכשרה מיוחדת, ולכן יתאימו לשכבות נרחבות בחברה, שכבות שבאופן מסורתי לא צלחו בהשגת עבודה.
מדינות מפותחות אל מול מדינות מתפתחות.
לצמיחה משמעויות שונות בכלכלות איתנות ומפותחות לעומת משמעותה בכלכלות חלשות הנמצאות ברמת תיעוש ופעילות מסחרית נמוכה. עבור כלכלה מתפתחת, צעדים קלאסיים שיינקטו, כדוגמת תיעוש מהיר, או ליברליזציה של המשק יביאו עימם לרוב נתוני צמיחה מרשימים.
יש הטוענים כי בכלכלתה של מדינה מפותחת, הנמצאת כבר ברמת תיעוש גבוהה ומצויה בכלכלת שוק יציבה, יש פחות מקום לרפורמות מרחיקות לכת בכלכלה, ופחות מקום לצמיחה - כלומר פוטנציאל הצמיחה שלהן יהיה קטן יותר משל כלכלה מתפתחת. מסיבה זו הכלכלות בהן קצב הצמיחה הוא הגבוה ביותר הן דווקא אלה של המדינות המתפתחות, בעוד בקרב המדינות המפותחות, קצב הצמיחה יציב ועל פי רוב אינו עולה אל מעבר אחוזים בודדים.
מהצד השני - יש האומרים שירידת קצב הצמיחה נובע ממקור אחר. במדינות מתפתחות הצומחות במהירות מבוצעות בעיקר רפורמות של תיעוש וליברליזציה, בזמן שבמדינות מפותחות יש תופעה הפוכה של הגברת הרגולציה, התערבות הממשל במשק, ושיפור בשירותי הממשל החורג מהיקף הצמיחה. מדינות שנמנעות ממגמה זו ממשיכות לצמוח באופן מהיר אף על פי שכלכלתן נחשבת למפותחת.
משמעויות הצמיחה.
צמיחה גבוהה יותר תוביל הגדלת הון המדינה, וכן הגורמים הפרטיים הפעילים בה. גידול זה מוביל בדרך כלל לשיפור השירותים מהמדינה (גידול בתקציבים השונים), והגידול בהכנסות הגורמים הפרטיים עשוי להוביל להגדלת משכורות העובדים ולהאצת יזמותם במשק המדובר, וכל אלה - לעלייה ברמת החיים. בשל כך, ראיית הצמיחה כגורם בעל חשיבות מכרעת היא עניין שבקונצנזוס.
על אף תמימות הדעים באשר לחשיבותה הלא מבוטלת של צמיחה חיובית ויציבה לקיומו של משק בריא משגשג ותאב חיים, יש רבים המערערים על המעמד הדוגמטי כמעט של נתוני הצמיחה העומד בבסיס מדיניותן הכלכלית של מדינות וארגונים כלכליים רבים. עימם נמנים:
בעלי אג'נדה שמאלית יותר יטענו כי הנהנים הגדולים, ולעיתים אף הבלעדיים של הצמיחה הם השכבות החזקות וכמו כן יטענו כי החתירה המתמדת של מדינות רבות לגידול הצמיחה לא באה כדי לשפר את ביצועי המשק, אלא כדי להשריש במשק אופי ליברלי-קפיטליסטי, לכן, פעמים רבות חתירה זו לעבר הגדלת הצמיחה תכלול פעולות קפיטליסטיות מובהקות כמו הקטנת מיסים, הקטנת קצבאות, חיזוק המעסיקים על פני העובדים, או הענקת הטבות למשקיעים ולבעלי הון.
קיימת ביקורת נוספת על התעלמות המושג "צמיחה כלכלית" מנזקים אקולוגים וסביבתיים, כאשר ארגונים ירוקים טוענים כי הנזק שנגרם לכדור הארץ ולכלכלה העולמית כתוצאה מהתחממות הגלובלית אינו משוכלל בחישובים אלו טרגדיה הידועה בשם "הטרגדיה של נחלת הכלל", אלמנט זה ואחרים אינם באים לידי ביטוי בנתוני הצמיחה, ועלולים ליצור מצג שווא, לדוגמה - הקמתה של תחנה לייצור חשמל מפחם תהווה תועלת כלכלית אם זו תהיה יעילה ותיצור מקומות עבודה חדשים, אך למעשה, ייתכן כי נזקיה הסביבתיים של תחנה זו מביאים לכך שזו מהווה נטל כלכלי ולא נכס, או לכל הפחות תועלתה הכלכלית תהיה קטנה יותר מכפי שתוצג בנתוני הצמיחה.
מאידך, יאמרו מרבית הכלכלנים, כי הצמיחה היא האינדיקציה הטובה ביותר, גם אם לא מושלמת, למצב המשק.
בניתוח הצמיחה יש לשים לב גם למספר פרמטרים המשפיעים על החיסכון הלאומי, ובכמה הם גדלו לעומת התוצר הלאומי:
כאשר אומרים, למשל, כי צמיחה היא מוטת יבוא, הכוונה היא כי היבוא גדל בקצב מהיר יותר מאשר קצב הצמיחה, הוא הדין גם לגבי המדדים האחרים אשר הוזכרו כאן.