בניגוד לאמונה שגילוי עריות נפוץ יותר בקרב משפחות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, מחקרים מראים כי התופעה מתרחשת בכל השכבות הסוציו-אקונומיות, ללא הבדל ברמת ההכנסה או ההשכלה של בני המשפחה. בנוסף לכך, התופעה מתרחשת בכל המקומות ללא הבדל של מוצא אתני או הבדלי דת ומסורת. הנפגעים הם בנים ובנות, תינוקות ומתבגרים. גילויי עריות מתרחשים בין אבות ובנות, אבות ובנים, אמהות ובנות, ואמהות ובנים. כמו כן, מבצעי גילוי העריות יכולים להיות דודים, דודות, בני דודים, אחיינים, אחייניות, הורים חורגים, ילדים חורגים, סבים ונכדים. עקב כך, לא ניתן למצוא מאפיין דמוגרפי או משפחתי שיסייע לזהות ילדים שעברו התעללות מינית.
ישראל.
על פי נתוני איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, בשנת 2014 הגיעו 40,000 פניות למרכזי הסיוע, מתוכן 24% דיווחו על פגיעה מינית על ידי בן-משפחה קרוב. מתוך 5,548 פניות שהתקבלו על פוגעים מסוימים, 26% דיווחו על הורה/ בן משפחה.
על פי נתוני משטרת ישראל, מתוך 5,974 תיקי עבירות מין שנפתחו במשטרה בשנת 2014, 855 מהם (כ-14.3 אחוזים) דיווחו על עבירות מין בתוך המשפחה.
על פי נתוני הפרקליטות, בשנת 2014 הוגשו 701 כתבי אישום הכוללים בתוכם עבירות מין המעוגנות בחוק העונשין, מתוכם 7.9% כללו עבירות מין במשפחה וביד אחראי על חסר ישע.
ארצות הברית ואירופה.
מספר הערכות מדברות על 20 מיליון אמריקאים שנחשפו לגילוי עריות בידי הוריהם, כלומר 1 מתוך 10. הגיל הממוצע לתקיפה מינית במשפחה עומד על 11.
סקר שנערך בפינלנד בשנת 1992 אשר בדק גילוי עריות בין אב לבתו, מצא כי מבין 9,000 נערות תיכון בנות 15 שמילאו את השאלונים, מבין הבנות שמתגוררות עם אביהן הביולוגי 0.2% דיווחו על גילוי עריות. מבין הבנות שמתגוררת עם אב חורג, 3.7% דיווחו על התנסות מינית עמו. בסיכום הסקר צוין כי "רגשותיהן של הנערות בנוגע לניסיון המיני הם שליליים באופן מובהק".
צורות התעללות שאינן מדווחות במידה מספקת.
יש הטוענים כי התעללות מינית בבנים בידי נשים אינה נחשפת לעיתים קרובות, עקב סטריאוטיפים, הכחשה חברתית והיעדר יחסי של מחקר על התעללות מינית בבנים. מקרי התעללות מינית של בנים בידי אימהותיהם או קרובות משפחה אחרות, מדווחים ונחקרים במידה פחותה משמעותית מיתר צורות ההתעללות. באופן דומה, יש החושדים כי גם יחסים בלתי נאותים בין אימהות לבנותיהן אינם נחשפים דיים.
סוגים.
בין מבוגרים וילדים.
גילוי עריות בין מבוגר וילד נחשב לצורה של התעללות מינית בילדים ובמשך שנים רבות זו הייתה הצורה המדווחת ביותר של גילוי עריות. שכיחות מקרי גילוי עריות בין הורים וילדיהם הוא דבר שקשה להעריך עקב הסודיות והפרטיות המאפיינים את הנושא. גילוי עריות של אב-בת או אב חורג-בת חורגת, הוא הסוג הנפוץ ביותר של גילוי עריות מבוגר-ילד שדווח, וקיימים גם מקרים של אם-בן, אב-בן ואם-בת, אך אלו פחות נפוצים. מחקרים רבים מצאו כי אבות חורגים נוטים לעסוק בצורה כזו של גילוי עריות הרבה יותר מאבות ביולוגים. מחקר נוסף על נשים בוגרות בסן פרנסיסקו העריך ש-17% מהנשים חוו התעללות מצד אביהן החורג ו-2% חוו התעללות מצד אביהן הביולוגי. תופעה זו מוסברת לרוב על ידי אפקט וסטרמרק, לפיו כאשר שני אנשים גרים בסמיכות במהלך השנים הראשונות של חייהם (ככל הנראה גילאי 0–6), אחד מהם או שניהם לרוב לא יחושו משיכה מינית זה כלפי זו. גילוי עריות בין אב לבן דווח בתדירות נמוכה יותר, אך סביר שהדבר קשור בחוסר דיווח רב יותר במקרים כאלו. קיים היסוס רב בדיווח על גילוי עריות, והיסוס זה גובר משמעותית בקרב נפגעים בנים, אשר חוששים מדיווח על הפרטים המיניים של המקרה וחוששים שהדבר יצביע לאחרים על חולשתם או על נטיות הומוסקסואליות, שעלולות לגרום לתיוג חברתי שלילי.
בסיפור חדשותי שפורסם ב-1999, דיווחו ה-BBC: "חיי משפחה מלוכדים בהודו, ממסכים על כמות מדאיגה של התעללות מינית בילדות ומתבגרות על ידי קרובי משפחה, כפי שמצביע דו"ח חדש. בסקר שנערך על ידי ארגון שפועל בדלהי ונקרא RAHI עלה כי 76% מהנשאלים עברו התעללות בילדות, 40% מתוכם על ידי בן משפחה". הכתבה ממשיכה ומתארת שכיום לא קיים בהודו חוק המכסה מקרים של התעללות מינית בילדים על ידי זרים, קל וחומר על ידי בני משפחה. ההגדרה המשפטית לאונס דורשת הצגת הוכחה שהאנס חדר לקורבן, גם אם מדובר בילד צעיר. שופטים מסוימים אף אמרו שבלתי אפשרי שאבות יאנסו את בנותיהם, גם כאשר הוצגו לכך הוכחות. בהודו כל הקשור למשפחה נחשב לקדוש, ואם מתרחשת התעללות כלשהי הסביבה תתייחס אליה בספקנות רבה וחוסר אמון.
על פי המרכז הלאומי לקורבנות פשע (National Center for Victims of Crime), כמות גדולה ממקרי האונס שמבוצעים בארצות הברית נעשים על ידי קרוב משפחה: "מחקר מצביע על כך ש-46% מהילדים שנאנסים הם קורבנות של בני משפחה. רוב קורבנות האונס האמריקאים (61%) נאנסים לפני גיל 18; יתר על כן, 29% מכלל מקרי האונס מתרחשים כאשר הקורבן בן פחות מ-11 שנים. 11% מקורבנות האונס נאנסים על ידי אביהם או אביהם החורג, ו-16% נוספים נאנסים על ידי קרוב משפחה אחר".מחקר שנעשה בקורבנות גילוי עריות מצא "תכונות משותפות" בתוך המשפחות טרם התרחשות גילוי עריות אב-בת, בין התכונות נמצא ניכור בין האם לבת, דומיננטיות אבהית קיצונית והעברה של חלק מאחריות המשפחתית המסורתית של האם לבת.
מחקרים מצאו שאבות המתעללים בילד אחד או בכל ילדיהם, מעלים סיבות שונות למעשיהם. סיבות נפוצות שמנו אבות אלו, כללו: הפקרות מינית של האב, משיכה עזה לילדים (פדופיליה) ונגישות ילדיהם למימוש חשקיהם, היעדר סיפוק מיני במערכת הזוגיות בה נמצא האב והפניית תשוקותיו המיניות לבתו. הסברים אלה אינם מהווים פטור מאחריות חוקית למעשה וכן, הם אינם מהווים פטור מאחריות מוסרית, רגשית והורית למעשה. האבות עושים שימוש בסמכותם במשפחה על מנת לשלוט בילדיהם ולהשיג מהם סיפוק מיני.
לעיתים תכופות השגת עזרה היא אתגר גדול עבור קורבנות גילוי עריות, אך כאשר המתעלל פוגע גם באחיהם, הקורבנות לעיתים חושפים את ההתעללות. מחקר מראה כי כאשר בת מאמינה שאחותה הצעירה מאוימת על ידי אותה התעללות, יש סיכוי גבוה יותר שהיא תדווח על העניין.
מרבית האנשים ייטו לתפוס קרבה בין אב לבת כיותר מינית מאשר אותה קרבה אצל אם ובן. אם בת תנוח או תישן באותה מיטה עם אביה, אנשים רבים יאמרו שהדבר אינו תקין, אך כפי שקמפל וקמפל מציגים במחקרם: "אם שמאפשרת לבנה לישון עימה במיטה אולי תחשב כמפנקת מדי, אך לא תחשב כפועלת מתוך דחפים לא מודעים של גילוי עריות".
אבות אשר מתעללים מינית בבנותיהם לרוב אינם מרגישים כלפיהן חמלה ואינם מזהים שקיימת כל תוצאה להתעללותם. מתעללים רבים עלולים להיבהל מהתנהגותם, אך לא מספיק על מנת להפסיקה. לרבים מהאבות המתעללים יש צורך עמוק וקבוע באהבה ותשומת לב ללא תנאי. בחלק מהמקרים הם רואים את גילוי העריות, כמו אונס, כמעשה של כוח ושליטה.
בניגוד לטענותיהם של חוקרים רבים, אימהות בבית בו מתבצע גילוי עריות אב-בת, לא תמיד יודעות על כך. בבתים כאלו אימהות רבות מוותרות על כוחן ונותנות לבעליהן לשלוט בהן, וכך אין בכוחן למנוע את ההתעללות והן הופכות לשותפות פסיביות למעשה. במקרים כאלו הגברים לרוב מחפשים אחר שליטה וכוח, בנוסף לאהבה ללא תנאי, והם יכולים להשיג זאת בצורה הקלה ביותר על ידי הובלת האם להכחשה שמשהו אינו כשורה.
במקרים של גילוי עריות אם-בן האב לרוב נעדר מהבית. האם סומכת על הבן שיהיה "הגבר בבית", וידאג לכל העניינים כפי שגבר "אמור לעשות". הבן עלול לאהוב את אימו, אך לשנוא את העובדה שהיא מכריחה אותו "לשחק" את תפקיד האב. יש חוקרים הטוענים שמכיוון שבמקרים אלו לרוב מעורבת פחות אלימות פיזית (או שאין אלימות כלל), הבן נושא בתוכו יותר רגשות אשמה ולכן הוא חש שעליו לשאת בחלק מהאחריות למעשה. מקרים רבים כאלו קשים לחשיפה, מכיוון שבנים רבים לא בטוחים שעברו התעללות.
מבוגרים שכילדים נפלו קורבן לגילוי עריות על ידי מבוגרים סובלים לעיתים קרובות מהערכה עצמית נמוכה, קשיים ביחסים בין-אישיים ובעיות בתפקוד מיני והם נמצאים בסיכון גבוה לפיתוח הפרעות נפשיות, הכוללות דיכאון, חרדה, תגובות הימנעות פוביות, הפרעות סומטופורמיות (הפרעות פסיכולוגיות המתבטאות בסימפטומים גופניים שונים), הפרעות התמכרות, הפרעת אישיות גבולית והפרעת דחק פוסט טראומטית מורכבת. מחקר שנעשה ב-1994 על גברים שורדי התעללות מינית בילדות, מצא שלמעלה מ-80% השתמשו במהלך חייהם בחומרים ממכרים, ל-50% מהם היו מחשבות אובדניות, 23% ניסו להתאבד וכמעט 70% קיבלו טיפול פסיכולוגי. 31% מהם התעללו באופן אלים בקורבן אחר. מחקר אחר שבחן שורדי גילוי עריות אשר נפגעו על ידי אמהותיהם (93 נשים ו-9 גברים), מצא ש-60% מהנשים ו-25% מהגברים סבלו מהפרעות אכילה ו-80% מהנשים וכל הגברים דיווחו על בעיות מיניות בחייהם הבוגרים. בנוסף, כמעט שני שלישים מהנשים דיווחו כי הן לעולם או כמעט ולא הולכות לבדיקה אצל רופא או רופא שיניים, מכיוון שהבדיקה מפחידה מדי עבורן.