כפי שמצוין בסוף הסרט נשרפו בבילורוסיה מעל 600 כפרים על יושביהם, ובסרט מתוארת דוגמה לשריפת אחד הכפרים. הגרמנים עשו זאת בשיא הלוחמה הפרטיזנית באזור, בהאשימם את התושבים בסיוע לפרטיזנים. אכן היה סיוע כזה, אך הוא בדרך כלל נעשה בכפייה ובסרט מובאת דוגמה לעזרה שכזו בכפייה (גזילת פרה מאחד הכפריים). חלק מהביילורוסים העדיפו את שיתוף הפעולה עם הגרמנים וגם דוגמאות למשתפי פעולה כאלה מובאות בסרט.
היהודים מוזכרים במספר סצנות אגביות בסרט. יש לשער שבזמן הלוחמה הפרטיזנית המאורגנת שהחלה מאוחר יחסית לכיבוש, כבר נרצחו כמעט כל יהודי האזור. כשפלורה עולה לעגלה הוא משוחח בביילורוסית עם זקן ששוכב לידו. הזקן עונה לו ביידיש - איך פארשטייסט נישט" (איני מבין). המטוס הגרמני מצניח עלונים שבהם כתוב "הכו ביהודים הבולשביקים". ובעת הטבח בכפר - הגרמנים אוחזים באדם מזוקן ואומרים - "תפסנו יהודון" והוא מושלך למבנה העץ, שם יישרף עם שאר רוב תושבי הכפר.
על אף שהסרט כולל למעלה משעתיים של זוועות המלחמה, ואכזריותו של אדם לאדם, המסר של הסרט הוא מסר הומאני. בסצנת הסיום של הסרט יורה פלורה בתמונתו של היטלר, אשר מצא מושלכת בצד הדרך. בדמיונו של פלורה, בכל פעם שנורית ירייה אל התמונה, חוזר הזמן במעט אחורה. היטלר, המוצג בתמונה כאדם בוגר, מצעיר והולך, עד שהתמונה הופכת לתמונתו המפורסמת של היטלר בעודו תינוק. בתמונה זו אין פלורה יכול לירות. לבו אינו מאפשר לו לירות בתינוק, למרות שהוא יודע היטב מיהו התינוק. פלורה עוזב את התמונה בצד הדרך, וממשיך בדרכו עם שיירת הפרטיזנים. למרות כל הזוועות שעבר במהלך הסרט, עדיין נראה כי ישנם קווים אנושיים שאותם פלורה, המייצג את האדם ההומאני, לא יוכל לעולם לחצות.
ג'קי לוי
יעקב (ג'קי) לוי (נולד ב-15 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה, מורה לתיאטרון, אמן סיפור, איש תקשורת ופובליציסט ישראלי.
ביוגרפיה.
לוי נולד בבת ים, לאיילה ושמואל לוי, בנו של המקובל הרב יעקב לוי, שהיה דיין בבית דינו של הרב רפאל אנקווה. דודו היה הרב ציון לוי, שכיהן כרבה של פנמה. גדל בבת ים ולאחר מכן בקריית אונו. למד בישיבה התיכונית בכפר הרא"ה, שירת בנח"ל ולתקופה מסוימת אף למד בישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים. במשך שמונה שנים התנדב בקיבוץ בית רימון. למד פילוסופיה ותיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימד תיאטרון באוניברסיטה. כיום מורה לתיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
ג'קי לוי החל את כתיבתו העיתונאית בטור "סולם יעקב" במקומון הירושלמי כל העיר, בו חיווה את דעתו כמבקר וכמתפלל על בתי הכנסת השונים בירושלים, תוך פירוט חוויית התפילה והיחס לו זכה בכל בית כנסת. הוא כתב במשך תשע שנים ב"מוסף לשבת" של ידיעות אחרונות טור שבועי על פרשת השבוע, בו קישר בין פרשת השבוע לנושא אקטואלי עם פרשנויות אישיות. כיום יש לו טור שבועי במוסף השבת של ישראל היום.
לוי הגיש בטלוויזיה החינוכית תוכניות נוער שעוסקות בקירוב ופיוס בין דתיים לחילונים, בהן: "צו פיוס", "פיוס בע"מ" ו"מישהו דיבר?". בעבר הגיש בערוץ היהדות "התכלת" תוכנית טיולים בחו"ל בשם "היהודי הנודד". כמו כן הוא נמנה עם יוצרי ותסריטאי סדרת הדרמה "מעורב ירושלמי".
ב-2002 החל לוי להגיש בגלי צה"ל את תוכנית הרדיו "המילה האחרונה" יחד עם אברי גלעד. התוכנית כוללת פינה בה המאזינים מחדשים מונחים עבריים למושגים נבחרים, וכן פינה שבה מחדשים המאזינים "הלכות" נבחרות בנושאים שונים. הוא מקפיד לתבל את תוכניותיו עם גלעד בהומור. לוי הגיש בגלי צה"ל גם את התוכנית "ציפורי לילה ירושלמיות".
ב-2005 כיהן כמנהל התחום הרב-תרבותי בקבוצת התקשורת "כאן", שהתמודדה במכרז ערוץ 2, אך הקבוצה לא זכתה במכרז ופורקה ב-2007.
לוי הריץ את מופע הבידור "בן אדמה".
ב-2006 העלה מופע משותף עם אריאל הורוביץ בשם "לכו אתם!" והקליט בדואט עם הורוביץ את השיר "מלאך", שנכלל באלבומו של הורוביץ "זמן אמת". מאז, הוא מופיע עם הורוביץ בכל רחבי הארץ, בהופעות הכוללות בעיקר שירים משותפים.
החל משנת 2007 הוא מנחה את המופע "קלבת שבת" המועלה בימי שישי בבית אבי חי בירושלים, מופע אותו כתב יחד עם חברי תיאטרון האינקובטור.
ב-2010 העלה מופע משותף עם חנן יובל.
ב-2014 פורסם ספר ילדים שכתב בשם "אותיות מתוקות". לוי מופיע יחד עם מרב סמן טוב במסגרת מופע העוסק בירושלים תחת השם "חוברלה".
בין 2015 ליוני 2019 הגיש לוי בגלי צה"ל את התוכנית משפחה גרעינית ביחד עם מגישים נוספים.
ב-2016 הושעה משידור התוכנית בשל פרטים שסיפר בתוכנית על סכסוך עם גרושתו בנושא הסדרי הראיה של ילדיהם.
ב-2019 החל להגיש בגלי צה"ל תוכנית שבועית ביחד עם לוסי אהריש.
בפברואר 2020 יצא לאור ספרו "כאן לא בית קפה" בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר.
סימני ההיכר החיצוניים של לוי היו כובע ברט וקוקו, שאותם כינה "מין מניירת נעורים שלקחה את עצמה ברצינות רבה מדי", והם נועדו לדבריו למנוע קיטלוג מגזרי מראש.
חיים אישיים.
בשנת 2009 התגרש מאשתו הראשונה, ולהם שלושה ילדים משותפים.
במאי 2013 נישא בשנית, לנעם דן, ולזוג שני ילדים משותפים. הוא מתגורר בשכונת קטמונים בירושלים.
ישיבת מדברה כעדן
ישיבת מדברה כעדן, היא ישיבה המשתייכת לזרם התורני לאומי הנמצאת במצפה רמון. הישיבה היא הראשונה מבין הישיבות הציוניות בעיירות הפיתוח שבנגב. התלמידים בישיבה בוחרים בין שני מסלולי לימוד: ישיבה גבוהה וישיבת הסדר. בראש הישיבה עומד הרב צבי קוסטינר.
שמה של הישיבה לקוח מספר ישעיהו: "כִּי נִחַם ה' צִיּוֹן נִחַם כָּל חָרְבֹתֶיהָ וַיָּשֶׂם מִדְבָּרָהּ כְּעֵדֶן וְעַרְבָתָהּ כְּגַן ה'".
היסטוריה.
בשנת תשמ"ט התארגנה קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב במטרה להקים גרעין תורני בעיר פיתוח. בראש הקבוצה עמד הרב צבי קוסטינר ובין חבריה היו הרב מרדכי גבאי, הרב דני ארגמן, הרב בניהו ג'מוס, הרב אביה אלבה והר"מ לעתיד - הרב דוד שרים. הקבוצה, שפעלה בהדרכת הרב יהושע צוקרמן, החליטה להגיע לדימונה על פי בקשת הרב דוד תורג'מן. עם ההגעה לדימונה הקימה הקבוצה במקום כולל אברכים.
בסיוון תשנ"ב נענה איגוד ישיבות ההסדר לבקשת הרב תורג'מן ואישר הקמת ישיבה במקום. באלול תשנ"ב נפתחה הישיבה החדשה שנקראה 'ישיבת ההסדר דימונה', כשהמחזור הראשון גויס על ידי הרב דידי לנזמן. עם הקמת הישיבה הגיעו לדימונה כדי ללמד בישיבה רבנים נוספים ובהם הרב אלי בזק, הרב אליהו מאלי והרב אהוד ברזילי. כראש ישיבה שימש הרב קוסטינר ואילו הרב תורג'מן עמד בראשות כלל המוסדות של הגרעין התורני.
בשנת תשנ"ח הקימו תלמידים מהישיבה את ישיבת איילת השחר, ישיבת הסדר באילת, המתפקדת כיום באופן עצמאי.
במשך השנים נוצרו חילוקי דעות בין הרב קוסטינר לרב תורג'מן בנוגע לניהול הישיבה. בעקבות זאת, החליט הרב קוסטינר באדר ה'תש"ס להקים עם תלמידיו ישיבה חדשה. אנשי הישיבה נענו להזמנתו של הרב דוד אביחיל, אז ראש הישיבה התיכונית מצפה רמון להקים את הישיבה במצפה רמון. למקום עבר גם חלק ניכר ממשפחות הגרעין.
בשנת תשס"ח הקים הרב תורג'מן ישיבת הסדר חדשה בדימונה בשם "ישם מדברה כעדן".
הישיבה כיום.
בישיבה לומדים כמה מאות תלמידים, מתוכם כמאה אברכים.
היא נחשבת לאחת מישיבות הקו, ולימוד האמונה בה הוא על פי שיטתו של הרב צבי ישראל טאו, אשר נתפס בעיני רבני הישיבה כממשיך דרכו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
בהתאם לתפיסת הרב צבי טאו, בישיבה יש איסור מוחלט בשימוש בסמארטפון וכן רבני הישיבה ממליצים לתלמידים להתפקד למפלגת נעם
בשונה מרוב ישיבות ההסדר, התלמידים אינם מתגייסים כעבור שנה וחצי לשירות צבאי, אלא רק לאחר שלוש שנים, ולכל הפחות שנתיים וחצי ויש שאינם מתגייסים כלל. הם נשארים במסגרת ההסדר שש שנים, במקום 5. תלמידים רבים לומדים בישיבה פרקי זמן ארוכים אף יותר משנתיים וחצי לפני הגיוס. מיעוטם מתגייסים לשירות מלא או להסדר מרכז.
בישיבה לימדו או מלמדים הרב צבי קוסטינר (ראש הישיבה), הרב אלי בזק (כר"מ לאמונה), הרב קובי דביר (ר"מ לבוגרי צבא), הרב אוריאל ספז, הרב אלישיב מאיר, הרב דידי לנזמן, הרב דרור שילה, הרב אודי הראל, הרב נחמיה טאו (בנו של הרב צבי ישראל טאו), הרב אביעד טורם, הרב חזי מעטו, הרב ישי רמות, הרב אלחנן אוריאל, הרב משה מאלי (עשרת האחרונים הם בוגרי הישיבה), הרב שמריהו הופמן, הרב אמיר כ"ץ, הרב ערן היימן, הרב יוסי הורוביץ, הרב יעקב גרוס ועוד.
עד סוף שנת 2012 שכן בית המדרש במבנה של העירייה וחדר האוכל וחלק מחדרי השיעורים היו בבית ספר יסודי סמוך. בסוף שנת 2012 עברה הישיבה למבנים חדשים שבנתה, הכוללים בית מדרש, חדרי שיעורים, ספריה ומקווה.
מוסדות נוספים ופעילות.
רבני הישיבה ואברכיה מוסרים שיעורי תורה לתושבי המקום. עם חנוכת משכן הקבע של הישיבה הוקצה חדר השיעורים הגדול שבה לשמש בשבתות כבית כנסת בנוסח עדות המזרח לתושבי המקום. בחורים מהישיבה מכינים ילדים ממצפה רמון לבר המצווה שלהם.
באלול תשע"ד הקימו תלמידים מהישיבה שלוחה של הישיבה בערד, בראשות הרב דוד שרים.
הישיבה מקיימת שיעורי תורה בבסיסים צבאיים הסמוכים לה, בפרט בבה"ד 1 וכן בבתי כלא סמוכים, ושולחת מדי שבת בחורים לבסיס חיל-האוויר רמון במטרה להעביר שיעורי תורה. הישיבה שולחת תלמידים גם לקיבוצים בעוטף עזה בימים נוראים ודואגת לקריאת מגילה בפורים בבסיסים וביישובים.
הישיבה הייתה מעורבת בהקמתו של היישוב הדתי מרחב עם. רב היישוב לשעבר, הרב עוז קאפח, הוא בוגר הישיבה. כמו כן שלחה הישיבה כחמישה אברכים עם משפחותיהם להשתתף בהקמת גרעין תורני ביישוב חריש.