המכרות ההיסטוריים הידועים ביותר של טליורייד הם טומבוי (Tomboy), פנדורה (Pandora), סמגלר-יוניון (Smuggler-Union), נלי (Nellie) ושרידאן (Sheridan). ב-1939 החלו חברות הכרייה של אזור רד מאונטיין וטליורייד בתהליך התמזגות לתוך חברת המכרות איידארדו (Idarado Mining Company), כיום חטיבה בניומונט מיינינג (Newmont Mining Corporation). תהליך ההתמזגות הסתיים ב-1953 כאשר איידארדו רכשה את "מכרות טליורייד" (Telluride Mines). איידארדו המשיכה בפעילות הכרייה ובתפעול המתקנים מעל במכרה פנדורה עד 1978. כאשר המכרה נסגר רשמית, השלג, שעינה את הכורים של טליורייד, הפך למקור ההכנסה החדש של העיירה, בצורת סקי ותיירות. הסרטון התיעודי "גורם YX" מתעד את המעבר מכרייה לסקי ולשיטפון ההיפים בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-70 כפי שמתארים תושבים מקומיים ופרשנים כגון פיטר יארו וטום היידן.
עידן הסקי.
כרייה הייתה התעשייה היחידה בטליורייד עד 1972, כאשר מעלית הסקי הראשונה הותקנה על ידי ג'וזף זולין (Joseph T. Zoline), מייסד אתר הסקי טליורייד, וחברת טליורייד סקי שלו (Telluride Ski Corporation). זולין קנה את הקרקע לאתר הסקי העתידי ב-1969 והחל לעצב את המדרונות. יחד עם מנהל האתר המיועד, ביל מהוני, יליד טליורייד, הם הכינו לאט ובכובד ראש תוכנית לפיתוח בר-קיימא של טליורייד והאזור. ככל שהכרייה פסקה בשלבים ותעשיית השירות החדשה נכנסה בשלבים, השתנתה האוכלוסייה בחדות. משפחות הכורים נמלטו מטליורייד על מנת להתיישב במקומות כמו מואב ביוטה, שבהם כריית אורניום הציעה תקווה להמשך תעסוקה. משפחות הכורים התחלפו בתושבים שהמקומיים כינו "היפים", אנשים צעירים בעלי השקפת עולם של שנות ה-60 שהתנגשו לעיתים קרובות עם הדעות של התושבים הוותיקים של טליורייד. חדשים זה מקרוב באו אלו אופיינו כבטלנים שעשו את כספם בקרנות נאמנות שנמשכו לעיירה בשל אורח החיים הקליל ופעילויות הספורט בסביבה כדוגמת גלישה אווירית, טיפוס הרים וקיאקים.
אוכלוסייה חדשה זו התנגדה לצמיחת העיירה ולהתרחבות הכלכלית, כולל צמיחה בשל תיירות וסקי. בשלב מסוים, נעשה מאמץ רציני לאסור על כניסת מכוניות לתוך גבולות העיר ולאלץ מבקרים להשתמש בעגלות רתומות לסוסים. כמות השלג שירדה בשנות ה-70 של המאה ה-20 לא תמיד הספיקה לפתוח את אתר הסקי ולכן היה שפל כלכלי. עם זאת, פסטיבלי המוזיקה והסרטים המפורסמים כיום של העיירה היו חסינים מהביקורת נגד הצמיחה ושגשגו. פסטיבלים אלו חשפו לראשונה למאות אלפים את התפארה של העמק ויצרו קשרים בין בדרנים מהמעלה הראשונה לבין העיירה. בינתיים עמל מקים אתר הסקי ג'ו זולין לפתח את אחד מההרים הטובים ביותר באמריקה הצפונית לגולשי סקי מקצועיים ויצר תשתית לתיירות שכיבדה את הצורך של טליורייד להישאר קטנה ויפה.
כאשר קרונות העפרה האחרונות התגלגלו ממכרה פנדורה החלו תיירים לגלות בצורה רצינית את טליורייד בשל נופיה המרהיבים, הסקי המקצועי, ושינויי הצבע הידועים של העצים בסתיו. לאחר שב-1976 לא ירד שלג ועקב כך כמעט וחוסלה תעשיית הסקי והמגורים שהייתה אז בחיתוליה, החלה העיירה להתאושש כלכלית. ב-1978 קנה רון אלרד ושותפו ג'ים ולס את הזיכיון לאזור סקי והם הקימו את חברת טליורייד (Telluride Company). הבעלים החדשים הרחיבו את התשתית בהוסיפם גונדולה שקישרה בין טליורייד למאונטיין וילאג'.
במרוצת שנות ה-80 זכתה טליורייד למוניטין של "הסוד השמור ביותר של קולורדו", שבצורה פרדוקסלית הפך אותה לאחת מקהילות אתרי הסקי הידועות ביותר. גולשי סקי עשירים נהרו לאתר הסקי ברמה עולמית בכל החורף, ומטיילים הבטיחו שתפוסת חדרי המלונות תהיה מלאה במהלך כל הקיץ. במהלך שנות ה-80 יצא שמה של טליורייד לשמצה בתרבות הנגד של הסמים בהיותה נקודת הפצה למבריחים ממקסיקו, ומקום בילוי חביב ליבואני סמים. העיירה אפילו כיכבה בלהיט של גלן פריי "בלוז המבריחים" (Smugglers Blues) מתוך סדרת הטלוויזיה מיאמי מחלק מוסר. תשומת לב זו סייעה להבדיל בין טליורייד לעיירת הסקי אספן. הפסטיבלים ותדמית הילד הרע שדבקה בטליורייד משכה אליה ידוענים דוגמת טום קרוז, אופרה וינפרי ואוליבר סטון. באמצע שנות ה-90 השילה טליורייד את תדמיתה הן כעיירת מכרות והן כעיירת סמים על מנת לבסס את עצמה כעיירת נופש ראשונה במעלה המאזנת בין התרבות המודרנית להיסטוריה המרתקת של יישוב במערב הפרוע. ב-2003 הורחב אתר הסקי כשנפתח אזור "פרוספקט בול" (Prospect Bowl – "קדירת חיפוש הזהב") והוא הוסיף שבילים ומסלולי סקי חדשים רבים. בעונת 2007–2008 נפתחו באתר הסקי כמה ממסלולי הסקי הקשים ביותר. מרבית מעליות הסקי נועדו לשאת ארבעה נוסעים. המעלית המגיעה לגובה הרם ביותר מגיעה לגובה של 3,831 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה.
טליורייד שוכנת בנקודה מבודדת ב- בהרי סן חואן בדרום-מערב קולורדו. שטחה 1.8 קילומטרים רבועים, כולו יבשתי. העיירה שוכנת 16 קילומטרים דרומית-מערבית ליוראי, אבל בשל הטופוגרפיה, אורכה של הדרך ביניהם היא כ-80 קילומטרים.
בצד המזרחי של העיירה יש שני מפלי מים: מפלי אינגרם (Ingram Falls) שניתן לראותם מהעיירה, ומימינם מפלי הינומת הכלה (Bridal Veil Falls), שלא ניתן לראותם מהעיירה, ושאליהם צמודה תחנת הכוח ההידרואלקטרית הינומת הכלה. תחנת הכוח נבנתה ב-1895 על מנת לספק חשמל למכרה סמלגר-יוניון. למשך זמן מה שכר אריק ג'ייקובסן את התחנה ושיקם את המבנה והגנרטור שבתוכה.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו בעיירה 2,325 תושבים ב-1,086 משקי בית, ו-436 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,291 תושבים לקילומטר רבוע, והאוכלוסייה התחלקה ל-55.3% זכרים ו-47.2% נקבות. היו בעיר 2ת070 יחידות דיור.
90.5% מהאוכלוסייה היו לבנים, 0.4% אפרו-אמריקאים ו-1.1% אמריקנים ילידים. 9.4% היו ממוצא היספאני. ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 51,938 $, כש-8.5% ממשקי הבית מתחת לקו העוני, כולל 7.1% מתחת לגיל 18 ו-6.9% בגיל 65 ומעלה.
תיירות.
טליורייד מוכרת כאתר נופש לכל השנה. אתר הסקי של טליורייד הוא ללא ספק האטרקציה הראשית בחורף. אבל כאשר מגיע הקיץ הופכת טליורייד לאתר מבוקש לפעילויות בטבע, כשהמבקרים באים ליהנות מאופני הרים, סיורים בטבע, רפטינג בנהר, צפייה בנופים ועוד. לשכת התיירות של טליורייד (Telluride Tourism Board) מקדמת תיירות באזור.
טליורייד היא גם משכן לאירועי סיבולת. מרוץ Hardrock 100 בן 160 הקילומטרים, שאורך מעל ליממה, נערך ביולי ועובר דרך טליורייד שבה מכינים לרצים תחנת עזרה ראשונה גדולה. "Fall Tilt", אירוע אופני הרים במורד ההרים הנמשך 12 שעות, נערך במאונטיין וילאג' כל ספטמבר. מרוץ ההר של טליורייד (Telluride Mountain Run) בן ה-64 קילומטרים מקיף את העיירה ברצועה רחבה הכוללת כמה מהשבילים הקשים והנופיים ביותר שבאזור.
במהלך הקיץ יש בעיירה פסטיבל כמעט בכל סוף שבוע, כולל פסטיבל סרטים דוקומנטריים (Mountainfilm in Telluride), פסטיבל סרטים (Telluride Film Festival), פסטיבל מוזיקה ובירה (Telluride Blues &amp; Brews Festival), פסטיבל יין (Telluride Wine Festival), פסטיבל פטריות (Mushroom Festival), פסטיבל שבו לא עושים דבר (Nothing Day Festival), ופסטיבל מוזיקת בלוגראס (Telluride Bluegrass Festival).
תחבורה.
הכביש היחיד למכוניות המוביל לטליורייד הוא כביש 145 של קולורדו, חלק ממערכת הכבישים הנופיים המכונים סן חואן סקייווי (San Juan Skyway). הכביש מחבר בין טליורייד לעיר קורטז ונאצ'ריטה. מכביש זה יש גם גישה לכביש 62 של קולורדו, הנתיב הראשי אל דנוור, מונטרוז, ומקומות חשובים אחרים בקולורדו.
עם זאת יש שתי דרכים חלופיות שבהן ניתן להגיע לעיירה ברכבי ארבע על ארבע, מעבר אימוג'ן (Imogene Pass) וכביש בלק בר (Black Bear Road).
אל העיירה ניתן להגיע בדרך האוויר דרך שדה התעופה האזורי של טליורייד (קוד יאט"א TEX), שפעם היה שדה התעופה המסחרי הגבוה ביותר בארצות הברית. שדה התעופה נחשב מאתגר לטייסים בשל תנאי מזג האוויר, הגובה הרם, וההרים הגבוהים המקיפים את השדה מכל הצדדים. שירות סדיר של חברות תעופה מסחריות קיים בעונה לשדה התעופה האזורי של מונטרוז (Montrose Regional Airport), כ-110 קילומטרים בכביש צפונה.
בטליורייד יש תחבורה ציבורית חינמית. מערכת האוטובוסים המכונה "הברווז הדוהר" (Galloping Goose), מבצעת לולאה שלמה סביב העיירה והגונדולה המקשרת בין טליורייד למאונטיין וילאג'. קו אחר של הברווז הדוהר מגיע לגבעת לואוסון (Lawson hill) ונורווד (Norwood).
בתרבות הפופולרית.
לטליורייד וסביבותיה הייתה השפעה ניכרת על תרבות הפופ. טליורייד ההיסטורית מוצגת בצורה בולטת ברומן "כנגד היום" (Against the Day) של תומאס פינצ'ון. טליורייד הייתה נושא למסה מאת אדוארד אבי, וטליורייד המודרנית היא הרקע לרומן הבלשי מ-1988 "חיוך טליורייד" (Telluride Smile) מאת ריימונד רינג (Raymond H. Ring). העיירה מוזכרת בלהיט של גלן פריי "בלוז המבריחים" (Smugglers Blues) מתוך סדרת הטלוויזיה מיאמי מחלק מוסר. אומנים שונים כתבו שירים על העיירה. העיירה היא הרקע לסרט "Scrapple" בבימויו של כריסטופר הנסן (Christopher Hansen). תושבים מקומיים ואורחים קבועים, שחלקם הגיעו לפסטיבל הסרטים של טליורייד (Telluride Film Festival), כוללים את ג'ון דנוור, בוב דילן, דריל האנה, ג'רי סיינפלד, גרג קיניר, אד הלמס, ניקולס קייג', פינק, ג'ייסון שוורצמן, שון פן, אופרה וינפרי, מג ויטמן וטום קרוז.