יסעור שחור-כיפה (שם מדעי: Ardenna gravis), הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים.
מאפיינים.
אורכו של היסעור 43–51 ס"מ ומוטת כנפיו 105–122 ס"מ. הוא בעל נוצות חומות עם בטן וחזה לבנים ומקור שחור גדול. רגליו מכוסות בקרומי שחייה והוא יכול לדאות בלי מאמץ כמה שבועות.
הוא ניזון ממינים של דיונונים ומדגים אותם הוא תופס בצלילה עד לעומק כמה מטרים מתחת למים. בעתות טובות להקות יסעוריים נמשכים לאתרים טובים בים והוא מתלווה גם לספינות או ליונקים ימיים, איתם קל לו יותר לתפוס דגים כיוון שהם דוחקים אותם אל פני המים.
היסעוריים נודדים בכל האוקיינוסים, ובעיקר בין אמריקה הצפונית לאמריקה הדרומית וההפך וכן בבריטניה ואירלנד ומקננים באיים מרוחקים כמו באינאקססיבל, טריסטן דה קונה, האי גוף ואיים נוספים. היסעורים מטילים ביצה אחת, מטמינים אותה במאורה וחוזרים אליה בלילות, אז פוחת הסיכוי שתתגלה על ידי שחפים רעבים.
ברברה מפורטוגל
ברברה מפורטוגל (פורטוגזית: Maria Bárbara de Bragança, Rainha de Espanha; 4 בדצמבר 1711 - 27 באוגוסט 1758), הייתה בתו של ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל ואשתו של פרננדו השישי, מלך ספרד.
ביוגרפיה.
ברברה נולדה בליסבון ב-4 בדצמבר 1711, לז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל ומריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג. מכיוון שהוריה היו נשואים כמעט 3 שנים ללא ילדים, הבטיח אביה שלאחר שייוולד לו ילד יבנה מנזר חדש, ואכן לאחר לידתה הוא בנה את מנזר מאפרה. ברברה קיבלה חינוך מעולה, ואף הייתה מוזיקאית מוכשרת.
בשנת 1729 התחתנה ברברה עם האינפנטה פרננדו מספרד, בעוד אחיה האינפנטה ז'וזה מפורטוגל התחתן עם אחותו של פרננדו - מריאנה ויקטוריה מספרד. נישואי הזוג היו מוצלחים, ופרננדו נהג להתייעץ עמה רבות עד כדי כך שלאחר שעלה לשלטון אמרו שברברה ירשה את חמותה אליזבטה פארנזה, הרבה יותר מאשר ירש פרננדו את אביו פליפה החמישי, מלך ספרד.
בשנת 1746 מת חמיה פליפה החמישי, מלך ספרד, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרננדו השישי, מלך ספרד. בניגוד לחמותה ברברה לא נהגה להתערב בענייני השלטון, ומדיניותה התמקדה בעיקר ביחסים ידידותיים בין ספרד לפורטוגל, אולם בשנת 1754 השתתפה בהדחתו של המרקיז אנסנאדה מהממשלה.
ברברה סבלה מאסתמה ומעודף משקל, וב-27 באוגוסט 1758 מתה בארנחואס ללא ילדים, וכעבור שנה מת גם בעלה פרננדו השישי, מלך ספרד.
בתי דין דרוזיים
יחסי טונגה–ישראל
יחסי טונגה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין ממלכת טונגה לבין מדינת ישראל אשר נכונו לראשונה בשנת 1977.
לישראל אין נציגות דיפלומטית קבועה בטונגה ושגרירות ישראל בניו זילנד אמונה על טונגה. לטונגה אין שגרירות בישראל, אם כי רון קליימן מתפקד כקונסול כבוד מטעם המדינה בישראל.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נכונו ב-1977, שבע שנים לאחר קבלת עצמאותה של טונגה. ביקור רשמי מטעם אחת שתי המדינות התקיים ב-21 בדצמבר 1980, עת הגיע לישראל הנסיך טופואטואה, יורש העצר של טונגה. טופואטואה התקבל בהגיעו לנמל התעופה בן-גוריון בידי נשיא מדינת ישראל יצחק נבון ובהמשך ביקורו נועד עם שר החוץ יצחק שמיר ועם סגן שר הביטחון מרדכי צפורי. ישראל סייעה לטונגה בעיקר במישורי הבריאות והפיתוח.
ב-13 בספטמבר 2010 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת טונגה בדבר ביטול החיוב באשרת שהייה לבעלי הדרכונים של שתי המדינות.
בשנת 2011, השגריר הישראלי בולינגטון שמי צור הגיש את כתב האמנתו לג'ורג' טופו החמישי, מלך טונגה. באותה השנה ביקר יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין בטונגה במטרה לקידום העזרה שמעניקה ישראל בטיפול במחלת הסוכרת הנפוצה בטונגה. בסוף אותה שנה, משלחת פרלמנטרית מטונגה ביקרה בישראל.
בשנת 2012 ביקרה בישראל משלחת רשמית בראשות ראש ממשלת טונגה לורד טואי'ואקאנו. הוא לווה בידי מנכ"ל משרדו ושרי החינוך והבריאות שלו. המשלחת הטונגאית נפגשה בין היתר עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. המשלחת ביקרה גם את בבית הספר לרפואה של המרכז הרפואי הדסה.
לובסטרים קוצניים
לובסטרים קוצניים (שם מדעי: "Palinuridae") היא משפחה של מעשירי רגל הדומים ללובסטר והם בעלי זוג מחושים קוצניים. על אף הדמיון ביניהם הם אינם קרובים ביותר.
לובסטרים אלה בעלי זוג מחושים מגודלים, שריון קוצני ו-5 זוגות רגליים חסרות ציפוי שישנו על רגלי הלובסטר. הם בעלי עיניים גדולות ורבים מהם צבעוניים מאוד. הטפרים שלהם כמעט ולא בולטים. אורכם יכול להגיע לאורך 30-45 ס"מ ולשקול עד 5 ק"ג.
הם חיים באזורים טרופיים וממוזגים אך בעיקר בסמוך לחופי אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה ואיי בהאמה שם הם מתקבצים בכמויות גדולות. הם נפוצים גם בעוד ימים כמו הים הקריבי או הים התיכון. הם חיים במשך היום בין הסלעים ויוצאים בלילות לחפש תולעים, חלזונות, קווצי עור, סרטנים אחרים ועוד.
חלקם נודדים בעתות סופות בחבורות גדולות העוקבות אחת אחרי השנייה.
ירדן פלג
אמיר בר-לב
אמיר בר-לב (באנגלית: Amir Bar-Lev; נולד ב-1972) הוא במאי קולנוע ומפיק אמריקאי. בר-לב פועל בתחום הסרטים התיעודיים וזכה בשנת 2012 בפרס אמי על סרטו "The Tillman Story".
ביוגרפיה.
בר-לב גדל בברקלי שבקליפורניה, בן לאב שירד לארצות הברית עם משפחתו בגיל 9 לאחר שגדל בקיבוץ בית אלפא, ואם יהודייה מניו יורק. באוניברסיטה למד תאולוגיה.
סרטו הראשון כבמאי וכמפיק היה "Fighter" שיצא באוגוסט 2001. הסרט עוסק בסיפורם של שני ניצולי שואה יהודים-צ'כים: ארנושט לוסטיג ויאן ויינר, וזכה בציון לשבח בפסטיבל קרלובי וארי. ב-2007 יצא סרטו "My Kid Could Paint That" על ילדת הפלא הציירת מרלה אולבסטיד. הסרט היה מועמד לפרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס.
ב-2010 יצא סרטו "The Tillman Story" על שחקן הפוטבול פט טילמן שהתגייס לצבא ארצות הברית ונהרג באפגניסטן מאש ידידותית. הסרט היה מועמד לפרס חבר המושבעים בפסטיבל סאנדנס, לפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ציריך וזכה בפרס אמי בשנת 2012.
ב-2014 יצא סרטו "Happy Valley" על פרשת ההתעללות המינית בילדים מצד חבר צוות המאמנים של קבוצת הפוטבול באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, והטיוח שנעשה בנושא על ידי המאמן הראשי הנערץ של הקבוצה ומנהלי המוסד. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בסרסוטה.
ב-2017 יצא הסרט שביים "Long Strange Trip" על להקת "גרייטפול דד". הסרט בן ה-4 שעות שלהפקתו היה שותף מרטין סקורסזה, זכה לשבחי המבקרים.
בר-לב הפיק את הסדרה "VH1: All Access" על עולם המוזיקה. הוא היה שותף להפקת הסרט "Trouble the Water" שהיה מועמד לפרס אמי ב-2010. הפיק את "12-12-12: The Concert for Sandy Relief", הקונצרט למען נפגעי הוריקן סנדי ב-2012. כמו כן הפיק עוד תוכניות טלוויזיה שונות.
הוא לימד בחוג לקולנוע של אוניברסיטת ניו יורק.
כולנו בראשות משה כחלון
לילת אל-קאדר
אהרן פרקש
אתנן זונה ומחיר כלב
לֹא-תָבִיא אֶתְנַן זוֹנָה וּמְחִיר כֶּלֶב היא מצוות לא תעשה המופיעה בפרשת כי תצא, האוסרת להביא לקרבן בהמות ששמשו כאתנן לזונה או שולמו עבור כלב.
אתנן זונה.
אתנן הוא השכר הניתן לזונה. תשלום שכר לקדשה נחשב לחילול מצוות ה', והבאתו אל בית המקדש נאסרה משום שיש בכך עבודת אלילים וחילול הקודש. מקדשים רבים בעולם העתיק אשר הגיעו אליהם עולי רגל היוו מקום מפגש לזנות בשכר. אווירה זאת נתפסה בתורה ובדברי הנביאים כלא מוסרית היות שהרווח הגיע ממקום לא מוסרי, כפי שבא לידי ביטוי בדברי הושע הנביא המוכיח את העם בדבריו: "לֹא-אֶפְקוֹד עַל-בְּנוֹתֵיכֶם כִּי תִזְנֶינָה, וְעַל-כַּלּוֹתֵיכֶם כִּי תְנָאַפְנָה - כִּי-הֵם עִם-הַזֹּנוֹת יְפָרֵדוּ, וְעִם-הַקְּדֵשׁוֹת יְזַבֵּחוּ; וְעָם לֹא-יָבִין, יִלָּבֵט" לדעת יעקב חיים טיגאי, הזנות לא הייתה מנוהלת על ידי המקדש והן לא חויבו בטקס דתי כפי הנהוג ביוון העתיקה.
דיני האיסור.
אין האתנן נאסר לבית המקדש, אלא אם כן ניתן על ידי הבועל, ואפילו אם קיים את יחסי המין עם זכר (דהיינו שזכר קיים מין אנאלי עם זכר אחר, מה שנחשב לאיסור משכב זכר), אבל אם ניתן על ידי הנבעל, מותר האתנן לבית המקדש, גם אם הנבעל הוא זכר.
איסור הבאת האתנן אינו בהבאה הפיזית אל בית המקדש, אלא בהגשתו לקרבן: הקדשתו לקרבן, שחיטתו, הקרבתו על המזבח, וזריקת דמו. האיסור הוא בין בבהמה ובין בעוף. הקדשת האתנן לבניין בית המקדש אסורה אף היא.
מדאורייתא אין איסור לתת את ה'אתנן' למבני קדושה אחרים, ואפילו להר הבית, אמנם בתוספות כתבו שמדרבנן ישנו איסור להשתמש עם ה'אתנן' לצורך קנייתם של תשמישי קדושה (כמו בית כנסת וספר תורה), ותשמישי מצווה (כמו ציצית ולולב).
בסיבת האיסור, כתבו הפרשנים כמה טעמים:
אצל הנביאים משמש הביטוי מספר פעמים כמשל של גנאי לעבודה זרה, ובייחוד לפולחן הכנעני שהיה פרוץ בהפקרות מינית.
מחיר כלב.
חז"ל מפרשים את האיסור "מְחִיר כֶּלֶב" בהחלפת שה בכלב, הן בדרך של מקח וממכר, והן בדרך של חלוקת ירושה, כאשר אחד היורשים לקח שה כנגד כלב. איסור זה אינו אלא בכלב בלבד.
אף בסיבת איסור זה נאמרו מספר טעמים:
בדברי חז"ל נראה כי "אתנן זונה" ו"מחיר כלב" הם שני איסורים שונים, וכך היא דעת הרמב"ן שמנאם לשני לאווין. אך שאר מוני המצוות, כמו הרמב"ם וספר החינוך, מנאום למצוות לא תעשה אחת (מצווה תקע"א).