האוטונומיה לבני המורו הומעה להנהגה ב-13 מחוזות על ידי משאל עם. ב-8 מהם נדחתה התוכנית על ידי הרוב הנוצרי. האזורים בהם ישבו מורו, הן האזורים בעלי הרוב המוסלמי והן בעלי הרוב הנוצרי אוחדו וקיבלו אוטונומיה. בינתיים בשנת 1977 התפצלה מהחזית הלאומית לשחרור בני המורו חזית השחרור האסלאמית של המורו (MILF). דעותיהם של המנהיגים הערבים התחלקו, במי יש לתמוך. ממשלת הנשיאה קוראסון אקינו ניסתה להגיע להסכם עם החזית הלאומית לשחרור בני המורו. מנהיג התנועה אף הוזמן לבקר בפיליפינים. הדבר עורר חשד בקרב הנוצרים ומנהיג הלאומנים גם בגד באמון הממשלה הפיליפינית והשתמש בביקור כדי לגייס תומכים חדשים לתנועתו ואפילו הוקם ארגון לאומני של המתיישבים הנוצרים. סבב נוסף של שיחות החל ב-1993 ולבסוף הושג הסדר ולפיו יקבלו החבלים המוסלמיים של הפיליפינים אוטונומיה. החזית הלאומית לשחרור בני המורו הסכימה לקבל אוטונומיה ולא עצמאות מלאה כאשר למעשה מונה מפקד החזית למושל ללא סמכויות תחיקה ועם סמכויות ביצוע בלבד וחלק מאנשיו הפכו לשוטרים. רבים מאנשי החזית עברו לחזית השחרור האסלאמית של המורו ומעשי הטרור של המוסלמים נמשכו.
בשנת 2014 חתמו ממשלת הפיליפינים וחזית השחרור האיסלאמית של המורו על הסכם שלום, אשר אושר בקונגרס הפיליפיני בשנת 2018.
בשנת 2019, נערך משאל עם בו הפכו האזורים המוריים באי מינדאו למחוז חדש בעל סמכויות אוטונומיות רחבות יותר.
יקיר אביב
יקיר אביב (נולד ב-3 במרץ 1953) הוא שדרן רדיו ישראלי, מחלוצי סגנון ההגשה האישית ומי שנחשב "הילד הרע" של הרדיו הישראלי בשנות ה-80 של המאה ה-20.
ביוגרפיה.
נולד למשפחת יעקובוביץ', שעלו מפולין. ילדותו עברה עליו בחיפה. הוא למד ב"מרכז חינוך ליאו בק", היה חבר בתיאטרון הנוער סדנא ושימש ככתב-נוער במעריב לנוער.
בשנת 1975 החל לשדר בקול השלום, תחנת הרדיו של אייבי נתן. רגע שיא בתולדות התחנה היה כאשר הספינה הפליגה עם שדרניה, ואביב ביניהם, למצרים (שהייתה אז במצב מלחמה עם ישראל) כשעל סיפונה זרי פרחים אשר נתרמו כמחוות שלום על ידי הציבור הישראלי - וניסתה לחצות את תעלת סואץ. יריות שנורו מספינות מלחמה מצריות קטעו את הניסיון הנועז.
בעת לימודיו כסטודנט לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, נרשם אביב לקורס קריינים בקול ישראל אותו סיים בשנת 1979. לאחר תום הקורס, הגיש אביב את התוכניות "שש בשש", "הצגה יומית", והיה כתב-נודד בתוכנית מחפשים את המטמון ברשת ב'. גולת הכותרת של שידוריו ברשת ג' הייתה התוכנית שלושים בצל, ששילבה קטעי הומור ומוזיקה. התוכנית שודרה בחודשי הקיץ בשנות ה-80 וזכתה להאזנת שיא בקרב בני נוער. אחת הדמויות הזכורות מהתוכנית היא הבלש ג'וני לקרדה "אהבלש פרטי" שהיה פותר תעלומות בלשיות הזויות. בתוכנית זו התגלה השדרן דידי הררי שהחל את דרכו הרדיופונית כבעל פינה (בתפקיד "פרופסור פה מז'ור") וכחבר בלהקת פנצ'ר בה היו חברים מלבדו, ומלבד אביב, גם אהרון קפלן ואמיר כהן. אף על פי שאביב הקים את הלהקה, הוא סולק ממנה מאוחר יותר על ידי חבריו.
במהלך עבודתו הרבה אביב להסתבך בבעיות משמעת, ולא אחת הושעה על ידי מנהל הרדיו גדעון לב ארי, שדאג להחזירו בכל פעם אחרי "תקופות צינון". בתולדות הרדיו הישראלי ידוע אביב כ"שדרן המושעה ביותר". בשנת 1985 היה ממגישי ה"שירותרום" בגלי צה"ל יחד עם אברי גלעד.
אביב השתתף בתוכנית הטלוויזיה "שיישאר בינינו", לצד דורון נשר, בה הגיש פינה על זוטות ואנקדוטות מעולם המדע השימושי. מתוכה זכור הביטוי שהפך למזוהה עם דמותו הטלוויזיונית: "לא מאמינים? נסו בעצמכם".
במשך שלוש שנים ברציפות, ב-1985, 1986 ו-1987, זכה אביב בתואר "שדרן השנה" מטעם השבועון מעריב לנוער על תוכנית הרדיו 30 בצל ששודרה במהלך חודשי הקיץ ברשת ג' וזכתה להצלחה גדולה.
משנת 1982 משמש אביב כקריין בספרייה המרכזית לעיוורים, בה הוא קורא ספרים המוקלטים עבור עיוורים וכבדי ראייה. בשנת 2004 סיים, בשיתוף קריינים נוספים, פרויקט מיוחד של הקלטת האנציקלופדיה בריטניקה.
בשנות ה-80 וה-90 שימש אביב כתקליטן (D.J.) במועדון ה"קולוסיאום" בתל אביב ובמועדון ה"ווינגס" בחיפה. בנוסף קיים אביב ערבי הרקדה המוניים ("מופעי דיסקו") ברחבי הארץ - במתנ"סים, במועדונים, בפארקים, בבתי ספר ובאירועי "עיר הנוער". במהלך הופעותיו שיתף פעולה על הבמה עם התקליטנים המובילים דאז: אילן בן שחר, שוש עטרי ויורם ואזאנה.
משנת 1982 ועד 1985 כתב אביב טור שבועי במוסף הנוער של ידיעות אחרונות.
באוקטובר 1985, הורשע אביב במעשה מגונה בקטינה ונידון לשישה חודשי מאסר על תנאי ולקנס כספי.
בשנת 1986 החל לכתוב עמוד שבועי בשם "חפוז" בשבועון מעריב לנוער עד שנת 1997.
בין שנת 1990 לשנת 1994 "נדד" אביב בין תחנות רדיו פיראטיות שונות ברחבי הארץ. ביניהן: "רדיו 1" (שהפכה מאוחר יותר לרדיו חיפה) ו"רדיו סיטי" ששידרה מאזור. בשנת 1994 הגיע ל"רדיו דן" ששידרה בתל אביב, שם הגיש תוכנית יומית וניהל את מחלקת החדשות של התחנה.
משנת 1995 משדר אביב ברדיוס, תחנה אזורית המשדרת באזור גוש דן והשרון. תוכניתו "סינדרלה" עוררה עליו את רוגזה של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בשל אופייה הבוטה. באחד השידורים אירח באולפן זוג שקיים יחסי מין מלאים בשידור חי. בעקבות המקרה החליטה הרשות השנייה להוריד את התוכנית מלוח המשדרים של התחנה. במקומה הגיש אביב תוכנית "מתונה" יותר, לצד רונית בר, ובה אירח סטנדאפיסטים שונים, ביניהם שחר חסון ויוסי טרבלוס, אלא שגם כאן, קצפה של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו יצא על ניבולי הפה ותכניה הסאטיריים העוקצניים, ורדיוס נקנסה עקב החריגות בסכום גבוה - דבר שגרם להורדת התוכנית על ידי מנכ"ל התחנה דוד בן בסט. בדצמבר 2005 התוכנית הוחזרה שוב לאוויר, אולם במאי 2006 שוב הורדה. ב-2007 התוכנית חזרה לאוויר וקרן מילוא החליפה את רונית בר.
ביום עיון מטעם הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו שנערך בפברואר 2004 גרם אביב להרמת גבה מצד מעריציו, כאשר טען במפתיע שהוא נגד שימוש לרעה במיקרופון ופגיעה בציבור חלש על ידי שדרנים. רבים ראו בכך "התקרנפות" מצד מי ש-20 שנה קודם לכן נחשב כעושה הצרות של הרדיו הישראלי וכמי שמעולם לא היסס לנעוץ את חיציו השנונים בכל הנקרה בדרכו.
כיום מגיש אביב ברדיוס את התוכנית "אביב באוויר", הכוללת להיטים עדכניים וחידות למאזינים.
אביב כתב ללהקת חיל האוויר את השיר "כל הכבוד", שהולחן על ידי אריאל זילבר.
בית אל א
בית אל ב
סלאח שחאדה
סלאח מוסטפא מוחמד שחאדה (בערבית: صلاح مصطفى محمد شحادة, תעתיק מדויק: צלאח מצטפא מחמד שחאדה; 1953 - 22 ביולי 2002) היה טרוריסט פלסטיני, ראש הזרוע הצבאית של החמאס בעזה. הריגתו על ידי צה"ל במהלך האינתיפאדה השנייה, שלוותה בהריגת עוזרו ו-14 אזרחים, בהם 11 ילדים, עוררה ביקורת בישראל ובעולם.
ביוגרפיה.
שחאדה נולד ב-1953 במחנה הפליטים שאטי שברצועת עזה למשפחה שמוצאה מיפו. למד עבודה סוציאלית באלכסנדריה, שם נחשף לתורתם של האחים המוסלמים. היה מפקח במשרד לעניינים סוציאליים ואחר כך דיקן הסטודנטים באוניברסיטה האסלאמית ודרשן במסגד אל-עג׳מי. את פעילותו הטרוריסטית החל ב-1982, וב-1984 נעצר בעוון פעילות עוינת כנגד ישראל. הוא שוחרר בשנת 1986, הצטרף לשייח אחמד יאסין אותו פגש בכלא, והחל לבנות את הזרוע הצבאית של תנועת חמאס. זמן קצר לאחר שחרורו מונה לדיקן הסטודנטים באוניברסיטה האסלאמית בעזה, תפקיד שמילא עד סגירת המוסד בפרוץ האינתיפאדה הראשונה.
ביוני 1987, בפגישה שיזם אחמד יאסין ובה נכחו שחאדה ועבד אל-עזיז א-רנתיסי, הוקמו גדודי עז א-דין אל קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס בעזה. שחאדה מונה למפקד הצבאי של צפון רצועת עזה ורנתיסי למפקד דרום הרצועה, אולם האחרון נעצר מספר ימים לפני הפגישה ושחאדה קיבל את הפיקוד על הזרוע הצבאית ברצועת עזה כולה. בדצמבר 1987 הוקם רשמית ארגון חמאס, ושחאדה קיבל בנוסף לתפקידו הצבאי גם אחריות על ועדת הפרסום של הארגון. במאי 1988 נעצר ונשלח לכלא במעצר מנהלי באשמת הקמת תאי טרור ומתן הוראות לבצע פיגועים. מיכה קובי, בכיר בשב"כ לשעבר, סיפר ב-2009 כי שחאדה מסר מידע רב בחקירותיו בכלא הישראלי: "אפשר לחלק נחקרים לשלוש רמות: נחקר מודה, נחקר מודה ומנדב מידע, ויש את הנחקר שאנחנו קוראים לו 'נחקר 8200', על שם אותו קצין מיחידת המודיעין 8200 שמכר לסורים את כל מה שהוא יודע על כל יחידה ויחידה בצה"ל. כזה היה סלאח שחאדה." גם בעת שישב בכלא היה מעורב בפעילות טרור, והנחה את המחבלים שחטפו ורצחו את החיילים אבי סספורטס ואילן סעדון.
בשנת 2000 החליט שירות הביטחון הכללי שאי אפשר להחזיקו לנצח בכלא ולא ביקש להאריך את מעצרו. הוא שוחרר מהכלא הישראלי במאי 2000. בתחילה לא רצה לחזור לפעילות טרור, אך עם פרוץ האינתיפאדה השנייה שוכנע בידי יאסין ובכירים אחרים בחמאס לחזור לפעילות. הוא חזר לעסוק בפעילות טרוריסטית בקנה מידה רחב, ובגלל גל פיגועי ההתאבדות של החמאס, ניסתה ישראל להורגו במשך תקופה ארוכה. ישראל ייחסה לו תכנון או אישור של פיגועים רבים, ובהם רצח חמישה תלמידי המכינה בעצמונה והריגת ארבעה חיילי צה"ל בתקיפת מוצב "אפריקה" בסמוך לרצועת עזה. ראש אגף המבצעים, האלוף דן הראל, אמר לאחר הריגתו כי "דם מאות ישראלים על ידיו של שחאדה".