בחיבור משנת 2010, רוברט סילברברג טען שתור הזהב האמיתי הוא שנות החמישים, ואמר ש"תור הזהב" של שנות הארבעים היה סוג של "שחר כוזב". "עד עשור שנות החמישים", כתב סילברברג, "למעשה לא היה בכלל שוק לספרי מדע בדיוני"; הקהל תמך והביע עניין רק במספר קטן של קומיקסים מיוחדים. בשנות החמישים של המאה העשרים התרחשה "השתפכות מרהיבה של סיפורים ורומנים שעברו במהירות הן בכמות והן באיכות ההישג הניכר של תור הזהב של קמפבליאן", כשחברות המיינסטרים כמו סיימון אנד שוסטר ודובלדיי החליפו את המוציאים לאור המתמחים כמו Arkham House ו-Gnome Press.
התפתחויות בז'אנר.
רבים מהטרופים המתמשכות ביותר במדע הבדיוני הוקמו בספרות תור הזהב. אופרות החלל הפכו לבולטות בגלל יצירותיו של אדוארד אלמר סמית'; אייזק אסימוב הקים את שלושת חוקי הרובוטיקה הקנונית החל מהסיפור הקצר משנת 1941 "סחור סחור"; באותה תקופה נכתבו קלאסיקות ז'אנריות כמו סדרת המוסד של אסימוב וסדרת העדשאי של סמית'. מאפיין תכוף נוסף של תור הזהב של המדע בדיוני הוא חגיגת ההישגים המדעיים ותחושת הפליאה; הסיפור הקצר של אסימוב "שקיעה" מדגים זאת, שכן בלילה אחד הציוויליזציה של כוכב לכת המומה מגילוי גודל היקום. הרומנים של רוברט היינליין משנות החמישים של המאה הקודמת, כמו השליטים, הכוכב הכפול ולוחמי החלל, מבטאים את האידאולוגיה הליברטריאנית שעוברת חלק ניכר ממדע הבדיוני של תור הזהב.
אלגיס בודריס בשנת 1965 כתב על "המתח החוזר ב'תור הזהב' במדע הבדיוני של שנות הארבעים - המשמעות שההישג הטכנולוגי העצום יפתור את כל הבעיות, הידד, וכי כל הבעיות היו על פני השטח". תור הזהב ראה גם את הופעתם מחדש של הנושאים הדתיים או הרוחניים — עיקרי לכל כך הרבה פרוטו-מדע בדיוני לפני תקופת הזולות — שהוגו גרנסבק ניסה לחסל בחזונו של "scientifiction". בין הנרטיבים המשמעותיים ביותר של תור הזהב ניתן למנות את הסרט The Martian Chronicles של ברדבורי, Childhood's End של קלארק, A Case of Conscience של בליש, ואת A Canticle for Leibowitz של מילר.
משמעות תרבותית.
כתופעה שהשפיעה על נפשם של הרבה מאוד מתבגרים במהלך מלחמת העולם השנייה ובמלחמה הקרה שלאחר מכן, תור הזהב של המדע הבדיוני הותיר רושם מתמשך על החברה. תחילת תקופת הזהב התרחשה באותה זמן כמו הוורלד-קון הראשון בשנת 1939, ובמיוחד עבור מעריציו המעורבים ביותר, מדע בדיוני הפך לכוח חברתי חזק. לז'אנר, במיוחד בתור הזהב שלו, היו השפעות משמעותיות, אם לא מעט עקיפות, על מנהיגי הצבא, טכנולוגיית המידע, הוליווד והמדע עצמו, במיוחד הביוטכנולוגיה ותעשיית התרופות.
סופרים בולטים של תור הזהב.
מספר סופרי מדע בדיוני רבי השפעה צמחו בראשית תור הזהב (1938–1946), כולל אלה:
ובתקופת הזהב המאוחרת יותר (1947–1959):
סוף תור הזהב.
אסימוב אמר כי "הטלת פצצת האטום בשנת 1945 הפכה את המדע הבדיוני למכובד" לקהל הרחב. הוא השיב בשנת 1969 "לעולם לא אשכח את ההלם ששרר ברחבי עולם הפאנדום המדע הבדיוני כאשר... היינליין שבר את מחסום ה"סליקים" בכך שסיפור מדע בדיוני לא מדולל שלו פורסם בסאטרדיי איבנינג פוסט". כניסת חברות המיינסטרים הגדולות לשוק ספרי המדע הבדיוני בסביבות 1950 הייתה דומה לאופן בו פרסמו פשע בדיוני במהלך מלחמת העולם השנייה; מחברים כבר לא יכלו לפרסם רק באמצעות כתבי עת. אסימוב אמר, עם זאת, כי
הוא המשיך, "למעשה, הייתה לידה של משהו שקראתי לו 'מחר בדיוני'; סיפור המדע הבדיוני שלא היה חדש יותר מכותרות המחר. האמינו לי, לא יכול להיות דבר משעמם יותר מכותרות המחר במדע בדיוני", וציטט את הספר על החוף של נוויל שוט כדוגמה.
קשה יותר לציין את סוף תקופת הזהב של המדע הבדיוני מאשר את תחילתו, אך כמה גורמים שינו את שוק המדע הבדיוני במגזינים באמצע שנות ה-50 המאוחרות. החשוב ביותר היה צמצום מהיר של שוק המדע הבדיוני: Fantastic Adventures וספרי מסתורין פנטסטי מפורסמים התקפלו בשנת 1953,Planet Stories, Startling Stories, Thriller Wonder Stories והלאה בשנת 1955, Other Worlds ו-Science Fiction Quarterly בשנת 1957, Imagination, Imaginative Tales, ו-Infinity בשנת 1958. באוקטובר 1957, השיגור המוצלח של הלוויין הסובייטי ספוטניק 1 צימצם את הפער בין העולם האמיתי לעולם המדע הבדיוני, ושלח את המערב למירוץ חלל עם המזרח. אסימוב עבר לכתיבת ספרי עיון שהוא קיווה שימשוך מוחות צעירים למדע, בעוד שרוברט א. היינליין נעשה דוגמטי יותר בהבעת השקפות פוליטיות וחברתיות בסיפוריו. סופרים בריטים מתפתחים, כמו בריאן אולדיס וג'יימס באלארד, טיפחו סגנון ספרותי יותר, דבר המצביע על הכיוון שכותבים אחרים ילכו בקרוב. סופרות כמו ג'ואנה ראס וג'ודית מריל הופיעו. כאשר המגזין המוביל של תור הזהב, Astounding Stories of Super-Science, שינה את הכותרת שלו ל-Analog Science Fiction and Fact בשנת 1960, היה ברור שתור הזהב של מדע בדיוני הסתיים.
קרן מרסר
קרן מרסר או קרן משפחת מרסר (באנגלית: The Mercer Family Foundation) היא קרן פרטית למתן מענקים בארצות הברית. בשנת 2013 היו לקרן נכסים בשווי 37 מיליון דולר. הקרן מנוהלת על ידי , בתו של מדען המחשב ומנהל קרנות הגידור רוברט מרסר.
בהנהגתה של רבקה השקיעה הקרן כ-70 מיליון דולר במטרות שמרניות בין השנים 2009–2014. הקרן תרמה גם לקבוצות שקוראות תיגר על המוסכמה הציבורית בנושא שינויי אקלים.
פעילויות.
האינטרסים העיקריים של הקרן הם בתחומי המדיניות הציבורית, ההשכלה הגבוהה והמדע. הקרן תרמה לארגונים ומוסדות כולל , , ואוניברסיטת סטוני ברוק. קרן מרסר מעניקה מימון לקרן של רשת הום דיפו, שמשימתה היא "לשפר את בתיהם וחייהם של יוצאי צבא ארצות הברית ומשפחותיהם."
עונת 1929/1930 בליגה הארצית
עונת 1930/1931 בליגה הארצית
קולוניית וירג'יניה
קולוניית וירג'יניה (מושבת וירג'יניה או פרובינציית וירג'יניה) (1607–1776) הייתה משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה אשר התנתקו מן ממלכת בריטניה הגדולה ב-1776 בית הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
גאוגרפיה.
מושבת וירג'יניה כללה את האזור אשר בו שוכנות כיום המדינות וירג'יניה, מערב וירג'יניה, צפון קרוליינה, קנטאקי, טנסי ואוהיו. הבירה הייתה ג'יימסטאון (1607–1699) ולאחר מכן ויליאמסבורג (1699–1776). וירג'יניה קיבלה את השם על ידי וולטר ראלי במהלך משלחתו בשנת 1584 לכבוד אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה כשהקים את היישוב הראשון באי רואנוק. המלכה הרווקה זכתה לכינוי "המלכה הבתולה".
היסטוריה.
ייסוד המושבה.
בווירג'יניה נעשו הניסיונות הבריטיים הראשונים להתיישב על ידי חברה בשם חברת וירג'יניה, שהקימה את ההתנחלות ג'יימסטאון בשנת 1607. באותה תקופה לממשל האנגלי לא היה כסף למימון משלחות יקרות ולא בטיחותיות כאלה. בתחילה, ניסיונות הקולוניזציה זכו להצלחה מתונה בלבד. מתוך 144 הגברים שהתחילו באנגליה בדצמבר 1606, רק 38 היו בחיים כעבור תשעה חודשים. 39 מתו במהלך ההגירה, 67 בתשעת החודשים הראשונים לאחר שהגיעו לחוף. גם רעב לא היה נדיר, אך יותר ויותר אנגלים ניצלו את ההזדמנות והיגרו לוירג'יניה.
התפתחות המושבה.
בשנות מלחמות אנגליה–פותאן המושבה נקלעה למצוקה קשה. המושל השני של המושבה, לורד דה לה וור, ייצב את המצב. שיפור אמיתי אירע רק כאשר ג'ון רולף נטע את צמחי הטבק הראשונים בווירג'יניה בשנת 1612, שכנראה הביא איתו מטרינידד. בשנת 1618 ייצאו המתיישבים טבק תמורת 20,000 פאונד. בשנת 1619 הוקם בית ברג'יס כבית המחוקקים של המושבה.
המלחמה השנייה עם הפותאן החלה בשנת 1622. כתוצאה מכך, חברת וירג'יניה של לונדון נקלעה לקשיים כלכליים, מה שהוביל בשנת 1624 להסבת האזור למושבה מלכותית. בשנת 1638 הסתכם יצוא וירג'יניה בשלושה מיליון פאונד. בשנת 1676 התרחש מרד בייקון, מרד שהוביל נתנאל בייקון נגד המושל סר ויליאם ברקלי. מהגרים מגרמניה מזיגרלנד ייסדו את היישוב גרמנה בשנת 1714. שם היישוב שונה לגרמניה על ידי אן, מלכת בריטניה.
הגורם של פארסון היה סכסוך ממושך בין הכמורה האנגליקנית לבין הממשל במושבה, אשר העלה שאלות מהותיות לגבי הקשר של ממלכת בריטניה עם המושבות הבריטיות.
עצמאות.
וירג'יניה הייתה ביתם של רבים של האבות המייסדים של ארצות הברית, בעיקר פטריק הנרי, תומאס ג'פרסון, ריצ'רד הנרי לי, ג'יימס מדיסון, ג'ורג' מייסון וג'ורג' וושינגטון, ווירג'יניה מילאה תפקיד בולט בתנועת העצמאות האמריקאית. הבריטים גורשו לבסוף מווירג'יניה לאחר הקרב על הגשר הגדול ב-9 בדצמבר 1775. ב-15 במאי 1776 הכריזו נציגי המושבה בוויליאמסבורג על עצמאותה. בזמן שעבדו על חוקה, ב-12 ביוני 1776, העבירו הנציגים פה אחד הצהרת זכויות יסוד, שגובשו במידה רבה על ידי ג'ורג' מייסון - הצהרת הזכויות של וירג'יניה. כעבור כמה שבועות בחרה הוועידה לבסוף בפטריק הנרי למושל הראשון של וירג'יניה. עם אימוץ ההכרזה על עצמאות ארצות הברית על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-4 ביולי באותה שנה, חבר העמים בווירג'יניה הפך לאחת משלוש עשרה המדינות המייסדות של ארצות הברית.
נאריסואן הגדול
מושבת וירג'יניה
נחום וייספיש
נחום וייספיש (י"ט באייר ה'תרמ"ז, 13 במאי 1887 – ד' בתמוז ה'תרצ"ח, 3 ביולי 1938) היה מבני קהילת מאה שערים בירושלים ומאיכרי המושבה מאיר שפיה. פעל לקרב בין אנשי היישוב הישן בירושלים לבין ההתיישבות העובדת והחלוצים. נרצח על ידי כנופיית פורעים ערבים ב-1938. רציחתו גרמה להתפוררות ההתיישבות החקלאית בשפיה.
תולדות חייו.