Viva Hate (בתרגום חופשי: תחי השנאה) הוא אלבום הסולו הראשון של המוזיקאי הבריטי מוריסי. האלבום יצא ב-14 במרץ 1988 על ידי הלייבל HMV, ששה חודשים לאחר שיצא אלבום האולפן האחרון של להקת הסמית'ס, שמוריסי היה סולנה.
רקע.
לצורך יצירת האלבום חבר מוריסי למפיק המוזיקלי סטיבן סטריט, שהפיק בעבר את אלבומי "הסמית'ס". האלבום היה אמור בתחילה להיקרא "Education in Reverse" (בתרגום חופשי: "חינוך בהילוך אחורי"), אך שונה ברגע האחרון, לאחר שכמה אלבומים עם שם זה כבר הופצו באוסטרליה וניו זילנד. האלבום הוקלט בין החודשים אוקטובר לדצמבר 1987.
הוצאה.
האלבום יצא ב-14 במרץ 1988 על ידי חברת התקליטים HMV. השיר האחרון באלבום, "Margaret on the Guillotine", עורר מחלוקת ואף נאסר לשידור ב-BBC. השיר מתאר את מותה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר כ"חלום נהדר".
בנוסף למוריסי, ששר וכתב את המילים לכל שירי האלבום, ולסטיבן סטריט, שהפיק את האלבום, הלחין את כל שיריו וניגן בגיטרת בס, השתתפו באלבום גם ויני ריילי, שניגן על גיטרות וקלידים, ואנדרו פארסי, שניגן על התופים. מוריסי עצמו מופיע על עטיפת האלבום, בתמונה שצולמה על ידי אנטון קורביין.
הגרסה האמריקאית של האלבום כללה גם את השיר "Hairdresser on Fire", שבבריטניה יצא בתור הבי-סייד של הסינגל "Suedehead".
עם צאתו, האלבום נכנס הישר למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, והגיע בבריטניה למעמד של אלבום זהב. בארצות הברית הגיע האלבום בשיאו למקום ה-48 במצעד האלבומים, ובנובמבר 1993 הגיע גם שם למעמד של אלבום זהב.
הצלחה.
הביקורות שקיבל האלבום ממבקרי המוזיקה היו חיוביות ברובן. המגזין רולינג סטון העניק לאלבום ציון של ארבעה מתוך חמישה כוכבים. אתר המוזיקה פיצ'פורק העניק לאלבום ציון של 7.3 מתוך 10, וכינה אותו "אחד מהאלבומים המעניינים ביותר של מוריסי, וללא ספק האלבום שבו לקח את הסיכון הגדול ביותר". אתר המוזיקה Allmusic העניק לאלבום ציון של ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה.
המגזין "Q" בחר באלבום כאחד מ-50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 1988.
צ'ארלי ובר
צ'ארלס אלן "צ'ארלי" ובר ג'וניור (באנגלית: .Charles Alan "Charlie" Weber, Jr; נולד ב-20 בספטמבר 1978) הוא שחקן ודוגמן עבר אמריקאי. מוכר מתפקידו כבן ווילקנסון בסדרה "באפי ציידת הערפדים", ולאחר מכן בשל תפקידו בתור פרנק דלפינו בסדרת הדרמה המשפטית של רשת ABC, "המדריך לרוצח".
ביוגרפיה.
צ'ארלי ובר נולד בשם צ'ארלס אלן ובר ג'וניור בג'פרסון סיטי, מיזורי. ובר נשר מהמכללה אחרי שנה ועבר לניו יורק כשהיה בן 19, על מנת ללמוד בסטודיו למשחק הנחשב של סטלה אדלר. בתור דוגמן, הופיע בקטלוג חג המולד של מותג האופנה אברקרומבי אנד פיץ' בשנת 1998.
קריירה.
ובר עשה את הופעת הבכורה שלו על המסך ב-2000 בסרט "" בכיכובו של טימותי אוליפנט. מאוחר יותר באותה השנה, הוא לוהק לתפקיד חוזר של בן בעונתה החמישית של סדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים", בין השנים 2000 עד 2001. מאוחר יותר עשה הופעות אורח בסדרות "CSI", "המופע של דרו קארי", "מכושפות", "ורוניקה מארס", "האוס", "סוכן מחוק" ו"בונז".
ב-2014, לוהק ובר לאחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה המשפטית של רשת ABC, "המדריך לרוצח" שהופקה על ידי שונדה ריימס. מגלם את דמותו של פרנק דלפינו ומשחק לצד ויולה דייוויס.
חיים אישיים.
לובר יש ילדה (ילידת 2008) ממערכת היחסים שניהל עם בת זוג שאת שמה הוא שומר בסוד.
בפברואר 2015 בראיון שערך עם סטיב הארווי, הודיע ובר כי הוא מאורס ושומר על האנונימיות של בת זוגו. ב-21 באפריל 2015 נישא לעורכת הדין ג'יזל שרה, הצעירה ממנו בשמונה שנים, בעיר הנופש קאבו סן לוקאס, מקסיקו, בטקס פרטי שערכו לצד משפחה וחברים קרובים. במרץ 2016, תוך פחות משנה, הגיש ובר בקשה לגירושין מאשתו בלוס אנג'לס.
ביוני 2016, פרסם שהוא נמצא בזוגיות עם השחקנית ליזה וייל, אשר כיכבה לצדו בסדרה "המדריך לרוצח". השניים נפרדו במהלך 2019, ובתגובה אמר ובר "נמשיך לתמוך אחד בשני ותמיד נאהב לעבוד יחד."
החזית האוקראינית השנייה
החזית האוקראינית השנייה הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש אוקראינה, רומניה, הונגריה ואוסטריה, תוך שהיא מסייעת לבסוף בכיבוש פראג.
היסטוריה.
ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית הערבה לחזית האוקראינית השנייה, ולמפקדה מונה איוואן קונייב.
החזית לחמה במבצע דנייפר-קרפטי, בקרב קורסון-צ'רקאסי, ולאחר מכן השתתפה במבצע יאשי-קישינב. במאי 1944 החליף רודיון מלינובסקי את קונייב בפיקוד על החזית החזית. בינואר 1945 השתתפה החזית בקרב על הונגריה, ולאחר מכן השתתפה בבלימת מתקפת הנגד הגרמנית.
בהמשך לחמה החזית בקרבות בהונגריה ובאוסטריה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על פראג.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית לפיקוד הצבאי אודסה.
החזית האוקראינית השלישית
החזית האוקראינית השלישית הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש אוקראינה, רומניה, הונגריה ואוסטריה, ולבסוף כבשה את וינה.
היסטוריה.
ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית הדרום-מערבית לחזית האוקראינית השלישית, ולמפקדה מונה רודיון מלינובסקי.
החזית לחמה במבצע דנייפר-קרפטי, ולאחר מכן השתתפה במבצע יאשי-קישינב. במאי 1944 החליף פיודור טולבוחין את מלינובסקי בפיקוד על החזית. בינואר 1945 השתתפה החזית בקרב על הונגריה, ולאחר מכן השתתפה בבלימת מתקפת הנגד הגרמנית.
בהמשך לחמה החזית בקרבות בהונגריה ובאוסטריה, והשתתפה בשחרור וינה.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים הדרומית ששכנה ברומניה ובבולגריה.
ג'יימס טיפטרי ג'וניור
אליס ברדלי שלדון (באנגלית: Alice Bradley Sheldon; 24 באוגוסט 1915 – 19 במאי 1987) הייתה סופרת מדע בדיוני אמריקאית, קצינת מודיעין, ביסקסואלית, שכתבה בשם העט ג'יימס טיפטרי ג'וניור (James Tiptree Jr.). היא ידועה בכך שפירקה את החסמים בין כתיבה שנחשבת "זכרית" לזו שנחשבת "נקבית" – עד 1977 לא היה ידוע ברבים שטיפטרי היא אישה.
ב-1991 נוסד על שמה "פרס ג'יימס טיפטרי ג'וניור" למדע בדיוני, המוענק לעבודות בתחום המדע הבדיוני או הפנטסיה החוקרות או מרחיבות את ההבנה בנושאים מגדריים. ב-2012 היא הוכנסה להיכל התהילה של המדע הבדיוני.
ביוגרפיה.
ברדלי נולדה בשיקגו, להורים אינטלקטואלים – אביה, הרברט, היה עורך דין וחוקר טבע, ואמה, מרי, סופרת וכתבת מסעות. המשפחה טיילה ברחבי עולם, והמפגשים של ברדלי עם תרבויות אחרות תרמו רבות לכתיבתה.
ב-1934, בגיל 19, פגשה את ויליאם דייווי ("ביל"), ונישאה לו – לדבריה מתוך תחושה שזוהי מחויבותה כבת. הנישואים היו סוערים – אליס ביקשה יחסים שוויוניים, ואילו ביל הרגיש בתחרות מתמדת איתה. הזוג התגרש בשנת 1941. באותה תקופה, ברדלי עבדה כמעצבת גרפית, ציירת, ומבקרת אמנות עבור העיתון The Chicago Sun.
ב-1942 התגייסה לחיל האוויר של ארצות הברית, ועבדה בקבוצת צילום מודיעיני. היא הגיעה במהרה לדרגת רב-סרן, שנחשבה לדרגה גבוהה מאוד לאישה באותה תקופה. היא אמרה שבשירות הצבאי שלה היא "הרגישה בין נשים חופשיות לראשונה בחייה". ב-1945 נישאה לבעלה השני, הנטינגטון ד. שלדון ("טינג"). היא השתחררה מהצבא ב-1946, ובאותה שנה פורסם סיפורה הקצר הראשון במגזין The New Yorker, בשם "אליס ברדלי". ב-1952 הוזמנו אליס והנטינגטון להצטרף לשורות ה-CIA, והם עשו זאת, אך ב-1955 היא התפטרה וחזרה ללמוד באוניברסיטה.
היא סיימה תואר ראשון מאמריקן יוניברסיטי ב-1959, והמשיכה לדוקטורט בפסיכולוגיה ניסויית מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אותו סיימה ב-1967. בתקופה זו החלה לשלוח למגזינים סיפורי מדע בדיוני בשם העט ג'יימס טיפטרי ג'וניור, כדי לשמר את שמה הטוב בעולם האקדמי.
קריירה באמנות.
שלדון התחילה לאייר בגיל 9, וכבר אז תרמה לספר ילדים שחיברה אמה. למרות שגם בבגרותה המשיכה לאייר את ספריה של מרי, היא מכרה רק איור אחד במשך הקריירה שלה, למגזין הניו יורקר.
ב-1936 השתתפה בתערוכה קבוצתית במכון לאמנות בשיקגו, והמשיכה בלימודים פרטיים כדי לקדם את הקריירה שלה. פורטרט עצמי שלה בעירום התקבל לביאנלה של גלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון הבירה, והוצג שם במשך שישה שבועות. למרות שהשגים אלו נחשבו בעיני הסביבה המקצועית למשמעותיים, שלדון עצמה זלזלה בהם ואמרה שהיא מעדיפה לשמור את עבודתה בבית.
שלדון הפסיקה לצייר ב-1941, כשמצאה את עצמה נזקקת למקור פרנסה כגרושה טריה, והתחילה לעבוד כמבקרת אמנות ב-Chicago Sun.
קריירה במדע בדיוני.
בין עיסוקיה האחרים ועבודתה באקדמיה, שלדון התחילה לכתוב סיפורי מדע בדיוני, והחל מ-1967, בשם העט ג'יימס טיפטרי ג'וניור. מקור השם היה צנצנת מרמלדה. היא החליטה לכתוב תחת זהות גברית מכיוון שהייתה בטוחה שתמשוך כך פחות תשומת לב שלילית. הסיפור הראשון שפרסמה היה "הולדתו של סוכן", שיצא במהדורת מרץ 1968 של "אנלוג מדע עובדתי ובדיוני" בעריכת ג'ון ו. קמבל. שלושה סיפורים נוספים פורסמו באותה שנה בכתבי עת אחרים למדע בדיוני.
שם העט החזיק מעמד עד שנות השבעים המאוחרות. למרות שהיה ידוע שזהו שם עט, הסברה הרווחת הייתה שהפסבדונים נחוץ כדי להגן על זהותו של קצין מודיעין. ההנחה בכל זאת הייתה בדרך כלל שמדובר בגבר.