פטרת (mycosis) היא מחלה הנגרמת על ידי פטרייה. יש כ-300,000 סוגי פטריות מהן כ-150 ידועות כגורמות למחלות באדם.
הן יכולות לגרום ל:
פטרת עור (דרמטופיטוזיס).
פטרת עור (דרמטומיקוזה) נגרמת על ידי דרמטופיטים - פטריות הצומחות באזור הקרני של העור, והורסות את החומר הקרני. ידועים 41 זני דרמטופיטים עם מבנה בסיס בצורת הייפות (hyphae). הזן השכיח ביותר (98% מהפטריות הדרמטופיטיות בישראל) הוא "Trichophyton rubrum".
כאשר הפטרייה פוגעת באזור מסוים היא נקראת tinea.
ישנם כמה סוגי פטרות עור:
הפטרייה מתבטאת בטריאדה המורכבת מ-1. שיער קצוץ 2. שיער אפור לא מבריק 3. קשקשת.
מכל הסוגים הנ"ל הפטרת שבין אצבעות כפות הרגליים היא השכיחה ביותר בישראל. החום והלחות הנוצרים בעיקר בין האצבעות הרביעית והחמישית של כפות הרגליים מהווים סביבה אידיאלית להתפתחות הפטריות. התרבותן גורמת לגרד, למסמוס של העור ובהמשך לסדקים כואבים המוכרים לרובינו. נעילה ממושכת של נעלי התעמלות בעלות סוליות גומי או נעלי צבא מגבירה את הסיכון ללקות בזיהום פטרייתי בכפות הרגליים. אם אין מטפלים בפטרת היא עלולה להתפשט לעור כף הרגל ולציפורני הרגליים.
פטרת עומק.
פטרת מסוכנת יותר מפטרת העור, אך מוגבלת לאזורים הטרופיים. פטריות מסוג זה עלולות לפגוע בעור תחילה, ואחר כך הן חודרות לאיברים פנימיים וגורמות בהם זיהום. ישנם כמה סוגים של פטרות עומק:
אספרגאים
אספרגאים (שם מדעי: Asparagales) הוא שם בוטני של סדרה, במחלקת הצמחים החד פסיגיים, במערכת בעלי הפרחים. רוב משפחותיה נמנו בעבר עם סדרות אחרות, בעיקר בשושנאים.
משפחות.
המשפחות הבאות נמנות באספרגאים על פי שיטת המיון APG II (מ-2003):
בארץ.
בארץ ישראל צומחים בר נציגי המשפחות סחלביים, נרקיסיים, אספרגיים, אירוסיים, עיריתיים ושומיים. האירוסיים והשומיים כוללות מינים אנדמיים לארץ ישראל.
סילבסטר סטלון
פיראניה
פיראנְיה (שם מדעי: Piranha; מפורטוגזית) הוא שבט של דגים טורפים המשתייכים למשפחת הפיראניים. בעבר היו משויכים למשפחת החריתיים.
מקור השם "פיראניה" בשפה אמריקאית מקומית, ככל הנראה מטופי עתיקה, כשהתרגום המילולי של שמו הוא "דג-שטן", או מגוארני, שם פירושו "דג-שיניים".
דגים אלה הם קרובי משפחתם של דגי הפאקו , בהם נמצא דג הטמבקוי, שהוא אחד מהגדולים שבדגי האמזונאס.
תפוצה ובית גידול.
הפיראניה נפוץ באגמיה ונהרותיה של דרום אמריקה; בעיקר באזור אגן האמזונאס וביערות הגשם הטרופיים. הפיראניות הם דגי מים מתוקים, ומקווה המים שבו הם חיים חייב להיות חמים יחסית, ולכן הם חיים באזורי אקלים טרופי. לעיתים, הפיראניות זורמים עם הנהר גם לאזורים קרים יותר, אולם לרוב אינם שורדים את החורף באזורים אלו.
תיאור הפיראניה.
גופו של הפיראניה צר, ורוחבו מספר סנטימטרים. אורך פרט בוגר בין 15 ל-25 ס"מ לערך, אף שנתפסו פרטים גדולים יותר, שאורכם כ-40 ס"מ. משקל פרט בוגר כמה מאות גרמים. פיו של הפיראניה קטן יחסית והוא נפתח כחתך צר. ככלל, גופו של הפיראניה אפור, כסוף או חום. במינים מסוימים אזור הזימים וסביב הפה צבוע בצבע עז - גוני אדום, כתום, ירוק או כחול. לפיראניה שלושה סנפירים שצורתם החדה מסייעת לו בתמרונים זריזים.
הפיראניות חיים בקבוצות של עשרות פרטים, השוחים במהירות רבה ובסמיכות זה לזה. תזונתם מתבססת בעיקר על דגים אחרים, ציפורים וחיות קטנות הנופלות למים. כשמזדמן להם טרף, קבוצת הפיראניות שוחה אליו בזריזות רבה ונושכת אותו. בדרך כלל אין הם הורגים את טרפם מיד אלא רק 'נוגסים' ממנו נגיסה אחת. לאחר נשיכת הטרף, הדם הזורם מן הקורבן ממריץ את הפיראניות ומושך פרטים נוספים לאזור הטרף. הפיראניות ניזונים גם מנבלות, ובכך הם תורמים לשמירת הניקיון וההיגיינה בסביבתם.
קיימים מספר מיני פיראניה שהם צמחוניים לחלוטין, וניזונים בעיקר מצמחי מים ומאצות. בדרך כלל, משקלו של פיראניה צמחוני גדול יותר ממשקלו של פיראניה טורף.
הפיראניה והאדם.
יש המגדלים את הפיראניה באקווריום ביתי, אולם גידול שכזה אינו נפוץ בשל המוניטין הרע שיצא לפיראניות, ולכן הפיראניות חיות בשבי בעיקר בגני חיות ובאקווריומים מקצועיים. יתרה מכך, השגת פיראניות לגידול ביתי קשה מאוד, ולרוב כרוכה בייבוא בלתי חוקי. גם החוק הישראלי אוסר ייבוא, החזקה ומכירה של דגי פיראניה. האיסור החוקי במקומות רבים בעולם בגידול פיראניה נובע מהסיכוי שתשוחרר במזיד או בשוגג למקורות מים מקומיים, תתחרה במינים מקומיים ותהווה סכנה לאדם הבא במגע עם מקור המים.
דגי הפיראניה ידועים בעיקר בשל שיניהם החדות, שהוציאו להם מוניטין של אוכלי בשר רצחניים; זהו מיתוס הנכון רק בחלקו: למרות האגדה האורבנית הנפוצה, רק לעיתים נדירות (בעיקר כשהמים רדודים והמזון נדיר) יתקפו פיראנות אדם בריא המסוגל לנוע. בכל זאת, תועדו מקרים של פיראניות הטורפות אדם חי.
פירנה
פירניה
ג'יגה־הרץ
הכנסיה היוונית אורתודוקסית
הכנסיה היוונית אורתודוכסית
קופטים
הכנסיה הקופטית
איקונה
לאונידס דה סילבה
מולדתי
"מולדתי" (בצ'כית: Má vlast) היא יצירה מוזיקלית מאת המלחין הצ'כי בדז'יך סמטנה הבנויה משש פואמות סימפוניות. היצירה נועדה לפאר את מורשתה של צ'כיה, ונכתבה בין 1872 ל- 1879, בהיות המלחין חירש לחלוטין. מבין הפואמות, הידועה ביותר היא "ולטאבה" (Vltava; על שם הנהר העובר בפראג), המוכרת בעברית גם כ"מולדבה" (מהונגרית). בפואמה זו כלולה, כמוטיב, המנגינה הידועה של "התקווה". שני הלחנים נוטלים, כנראה, משיר איכרים עממי מולדבי הקרוי "אויס צ'יא" או "העגלה והשוורים".
הפואמה ולטאבה היא השנייה במחזור והפופולרית ביותר מבין שש הפואמות המרכיבות את "מולדתי". היא מעיבה על השאר, עד שנוטים לשכוח את קיומן. אלה הן חמש הפואמות הנותרות: וישהראד, שארקה, משדות בוהמיה ויערותיה, טבור ובלאניק.
דוח רווח והפסד
בחשבונאות, דוח רווח והפסד (ר"ת: דוח רוו"ה) הוא דוח כספי המפרט את התוצאות הכספיות של הפעילות של ישות חשבונאית בפרק זמן נתון (בדרך כלל שנה או רבעון). מקובל גם להשוות את התוצאות הכספיות של תוצאות הפעילות בשנה או בשנתיים שקדמו לשנת הדוח.
בדוחות הכספיים של מלכ"רים, שמו של הדוח הוא דוח על הפעילות הואיל ומלכ"ר הוא ארגון ללא כוונת רווח כך שאינו מדווח על רווח או הפסד.
אין לבלבל בין דוח רווח והפסד לבין דוח על הרווח הכולל המוצג בדוחות הכספיים של חברות ציבוריות המיישמות חשבונאות בינלאומית.
מבנה הדוח.
אופן הצגת הדוח מפורט בתקנים החשבונאיים, בהתאם לאופי העסק.
באופן כללי, הדוח מוצג בצורה רב-שלבית, זאת לעומת האפשרות לקיים הצגה בשלב אחד, שבה מפחיתים את כל ההוצאות בבת אחת מכלל ההכנסות. חלוקת דוח רווח והפסד לשלבים מאפשרת לקוראי הדוחות הכספיים לנתח את מקורות הרווח של החברה - איזו פעילות רווחית ואיזו לא, מהן ההוצאות שבהן כדאי או ניתן לקצץ, כיצד ניתן לייעל את הפעילות והאם כדאי להשקיע בחברה. המבנה המוצג להלן הוא של דוח רווח והפסד פשוט יחסית וכללי. ישנן חברות שבהן מבנה דוח רווח והפסד מורכב יותר.
הערה: בחשבונאות נהוג לייצג סימן שלילי באמצעות סוגריים (למשל: (20) במקום 20-). בדו"ח רווח והפסד מוצגים לפיכך הוצאות ו/או הפסדים בתוך סוגריים.
יש לציין שבחברה בע"מ (שאינה חברה ציבורית) דוח רווח והפסד הוא על בסיס מצטבר בתנאי שיש לעסק מלאי. אחרת, ישנה אפשרות לבחור בין דיווח על בסיס מזומן או מצטבר ובתנאי שתישמר העקביות מדי שנה. בבסיס מזומן ההכנסה וההוצאה נקבעות במועד קבלת המזומן או תשלום מזומן. בבסיס מצטבר במועד ביצוע העסקה ולפי החלק היחסי של אותה שנה. הפרשה לחובות מסופקים אינה מוכרת כהוצאה לפי פקודת מס הכנסה, ויש להוסיף אותה להכנסה החייבת בדו"ח תיאום מס. עם זאת, חוב אבוד כן מוכר כהוצאה.
בישראל, בעלי מקצועות חופשיים, כגון רופאי שיניים ועורכי דין, רשאים לבחור בדיווח על בסיס מזומן או מצטבר כל עוד אין ברשותם מלאי.
יתרת דוח רווח והפסד, דהיינו ה"שורה התחתונה" שלו - הרווח הנקי או ההפסד, נצברת לסעיף העודפים או ההפסדים (הרווחים שנצברו ושטרם שולמו או ההפסדים שנצברו) המופיעים כחלק מההון העצמי במאזן. בדוחות מאוחדים של חברות ציבוריות יש לפצל את הרווח הנקי או ההפסד לחלק השייך לבעלי זכויות המיעוט ("זכויות שאינן מקנות שליטה") ולחלק השייך לבעלי זכויות הרוב. פיצול זה מסייע לבעלי המניות ללמוד איזה חלק מתוך רווחי או הפסדי החברה, שייכים להם, ואילו שייכים לבעלי מניות אחרים בחברות בת.
בחברות ציבוריות המיישמות חשבונאות בינלאומית מוצג הרווח למניה (מפוצל לרווח בסיסי למניה ולרווח מדולל למניה) בסוף הדוח.
רווח (הפסד) נקי.
הרווח הנקי או ההפסד מועבר בסוף תקופת הדיווח לעודפים, והיתרות התוצאתיות (המרכיבות את דוח רווח והפסד) מאופסות. בדוח על השינויים בהון העצמי ניתן לראות תנועה זו (כמו גם את פיצולו של הרווח לבעלי זכויות המיעוט והרוב).
יחסים פיננסיים.
אחת הדרכים לאמוד את חוסנה של החברה הוא על ידי השוואת יחסי רווח שונים לחברות מתחרות באותו ענף עסקי. על מנת שניתן יהיה להשוות בין חברות דומות בסדרי גודל שונים, נהוג לבחון את היחסים הפיננסיים באחוזים מתוך סך המכירות. בנוסף, בחינה של גידול או קיטון מול תקופת השוואה גם היא נעשית באחוזים.
יחסי רווח נפוצים הם: שיעור רווח גולמי המתקבל על ידי חלוקת רווח גולמי במחזור המכירות, שיעור רווח תפעולי המתקבל על ידי חלוקת רווח תפעולי במחזור המכירות, ושיעור רווח נקי המתקבל על ידי חלוקת רווח נקי במחזור מכירות.