המטומטרה בדרך כלל מופיעה ככאב באזור אמצע האגן או הבטן התחתונה, הכאב הוא כאב מחזורי של התכווצות הרחם. אשה הסובלת מהמטומטרה עשויה גם לדווח על השתנה תדירה או אצירת שתן. נשים לפני גיל המעבר הסובלות מהמטומטרה לעיתים קרובות יחוו דימום חריג מהנרתיק, כולל כאבי מחזור או אמנוריאה (חוסר וסת), בעוד נשים לאחר גיל המעבר נוטות יותר להיות א-תסמיניות. בשל הצטברות של דם ברחם, מטופלות עלולות לסבול מלחץ דם נמוך או תגובה ואזו-ואגאלית. במישוש הרחם ניתן לחוש שהוא מוגדל ונוקשה.
פתופיזיולוגיה.
המטומטרה מתפתחת כאשר הרחם מתמלא בדם ומתנפח. זה קורה כתוצאה מחסימה או חוסר התפתחות של מערכת הרבייה התחתונה—הרחם, צוואר הרחם או הנרתיק—שאמורים לספק מוצא לדם הווסת. הסיבה העיקרית להתפתחות המטומטרה היא מומים מולדים, הכוללים קרום בתולים חסום, מחיצה רוחבית בנרתיק או גדילה לא תקינה של הנרתיק. סיבות אחרות הן נרכשות, כגון היצרות של צוואר הרחם, הדבקויות תוך רחמיות, סרטן רירית הרחם או סרטן צוואר הרחם.
בנוסף, המטומטרה עלולה להתפתח כסיבוך של ניתוח הרחם או צוואר הרחם, כגון אבלציה של רירית הרחם, שם רקמה של צלקת ברירית עלולה לחסום אזורים של בלוטות וכתוצאה מכך נגרמת הצטברות דם בתוך חלל הרחם. בנוסף, היא עלולה להתפתח גם לאחר הפלה, או לידה, וכן לאחר "ברית" לנשים (כריתת הדגדגן).
אבחון.
בדרך כלל אבחנה של המטומטרה יכולה להתבסס על סיפור קליני של היעדר וסת וכאב בטן מחזורי בלבד. ניתן גם לבצע אבחון בעזרת מישוש מסה אגנית. לצורך אישוש האבחון אפשר לבצע בדיקה בעזרת מכשיר אולטרסאונד, אשר יראה הצטברות דם בתוך הרחם והגדלה של החלל. לפרוסקופיה עשויה לסייע באבחון מום מולד האחראי להמטומטרה.
טיפול.
הטיפול בדרך כלל מתחיל בהרחבה כירורגית של צוואר הרחם כדי לנקז את הדם. שאר הטיפול ממוקד בפתרון הגורם הבסיסי להמטומטרה; לדוגמה, אם מדובר בחסימה על ידי קרום הבתולים, או חסימה של מחיצה רוחבית בנרתיק, יתבצע ביתוק של קרום הבתולים או המחיצה. במקרים מסובכים יותר, כדוגמת סיבוך במהלך ניתוח, ייתכן שתידרש היסטרוסקופיה לפתיחת הידבקויות שהתפתחו. אם הסיבה של המטומטרה אינה ברורה, ויש חשש לגידול סרטני, ניתן לקחת ביופסיה של רירית הרחם לשלילת גידול סרטני. מקובל בכל מקרה לתת אנטיביוטיקה למניעת זיהום.
וסטיבוליטיס
וסטיבוליטיס או דלקת מבוא העריה (באנגלית: Vestibulitis, או VVS, שהם ראשי תיבות של Vulvar Vestibulitis Syndrome), היא תסמונת המתאפיינת ברגישות וכאב באזור מבוא העריה. תסמונת זו היא חלק מקבוצת כאבים כרוניים באזור הפות – קבוצה הנקראת וולוודיניה, ונוטה להיות מזוהה עם כאבים מסוג צריבה ובעירה עזה בניסיון למגע מיני, או להחדרת טמפון. הסיומת "יטיס" מרמזת על תגובה דלקתית אך בפועל אין הוכחה משמעית לתהליך דלקתי וזוהי תגובה של הגוף כנגד גורם חיצוני. נכון להיום "ווסטיבוליטיס" הוא מושג מקובל על ידי האגודה הבינלאומית לחקר מחלות וולווגינליות (באנגלית: International Society for the Study of Vulvovaginal Disease).
התסמונת היא הסוג הנפוץ ביותר של וולוודיניה, המשפיעה על נשים לפני גיל המעבר בעיקר בשנותיהן הראשונות לחיי המין. ההערכות הן שהתסמונת קיימת אצל כ-10% עד 16% מהנשים הפונות לטיפול גניקולוגי.
תסמינים.
וסטיבוליטיס מאופיין על ידי כאבים חזקים המתוארים בתור צריבה, בעירה ודקירה עם ניסיון חדירה לפתח הנרתיק. בנוסף עלולה להיווצר רגישות בעת מגע או יצירת לחץ. בבדיקה ניתן לזהות גם אודם ובצקת. הכאב המגרה והצורב יכול להימשך לעיתים שעות או אפילו ימים לאחר הפעילות מינית. מצב זה יוצר תחושה של חוסר אונים ודיכאון. בנוסף עלול הווסטיבולוטיס לעיתים קרובות לגרום דיספראוניה.
הכאב יכול להיות מעורר על ידי מגע עם אובייקט, כגון החדרת טמפון או פין או על ידי מושב של אופניים." "ישנן נשים שחוו כאבים מאז החדירה הראשונה (וסטבולוטיס ראשוני) בעוד שיש נשים שהחלו לחוש זאת לאחר תקופה ללא כאבים בחדירה (וסטבוליטיס שניוני).
אבחון.
האבחנה נעשית על ידי בדיקת מטוש (מקלון דק שבקצהו צמר גפן), שבו הלחץ מוחל בצורה מעגלית סביב פרוזדור הפות על מנת להעריך את מיקום הכאב ואופי התלונות. בדיקות מעבדה משמשות כדי לשלול זיהום חיידקי או ויראלי, בדיקה מדוקדקת של אזור הנרתיק והפות מתבצעת על מנת להעריך אם קיים ניוון.
האבחנה של התסמונת עשויה להיות פשוטה אך הרבה גינקולוגים לא מכירים את התופעה, ולכן נשים הסובלות ממנה נאלצות לעיתים להיבדק אצל מספר רופאים עד שמגיעות לאבחון. בנוסף, נשים רבות מתביישות ונמנעות מלחפש סיוע רפואי, וזאת כי התסמינים מופיעים בדרך כלל בהקשר של פעילות מינית.
גורמים.
לא הרבה ידוע על הגורמים לווסטיבוליטיס. ישנן הערכות למספר גורמים שעשויים להיות מעורבים כגון זיהום תת-קליני של נגיף הפפילומה, קנדידה כרונית, וגינוזיס חיידקי ואף גורמים שריריים שונים. בהתחשב בעובדה שכאב בעריה עלול להיווצר ממחלות שרירים היפרטוניות, שגורמות לכיווץ וגינלי וכאבים, ישנם חוקרים שסבורים לקיומם של גורמים נוירולוגיים, כגון שיווי משקל עצבי והיפרפלזיה גם עלולים לגרום לכאבים. יש סבירות לכך שישנו גורם הורמונלי או גנטי. לבסוף, גורמים פסיכולוגיים עשויים לתרום או להחריף את הבעיה, שכן הציפייה לכאב לעיתים קרובות גורמות לעיוותים רפלקסיביים תוך כדי האקט המיני ולכאבים נוספים.
טיפול.
משום שהגורמים לווסטיבוליטיס אינם ברורים ישנם כיום מגוון רחב של טיפולים שניתנים לסובלות מהתסמונת. הטיפולים אינם מבטיחים פתרון לבעיה, ובדרך כלל ארוכי טווח ודורשים התמדה מצד המטופלת.
אפידמיולוגיה.
ישנם מחקרים אפידמיולוגים רבים העוסקים בתסמונת הווסטיבוליטיס. מספר רופאים בישראל תרמו רבות למחקר המחלה עם כ-40 מחקרים בשפה העברית בשנת 2009. השכיחויות של המחלה משתנות כתלות באוכלוסייה הנבדקת ובתסמינים לאבחנה. התסמין הנבדק בדרך כלל הוא כאב מתמשך מעל לחצי שנה. רב הנשים הן לבנות לפני גיל המעבר או במהלכו, ולפני הריון. נכון לשנת 2013 דווח על 16% מכלל אוכלוסיית הנשים שיש להן את התסמונת.
השפעות על חיי האישה.
לעיתים עלולים להיווצר קרעים ביחסים בין בני זוג בעקבות תסכול כרוני, אכזבה ודיכאון אשר נוצרים מהמצב. בקרב נשים רווקות יש נטייה להימנע מליצור קשרים חברתיים ומיניים וזאת לא רק בגלל הכאבים אלא גם מהפחד מהם.
לעיתים בעקבות הכאבים הנוצרים מלחץ על האזור התסמונת מגבילה את סוג הלבוש שהנשים יכולות ללבוש, לדוגמה מכנסי ג'ינס שלוחצים על האזור וחוסר היכולת להשתמש בטמפון בזמן ווסת. הגבלה זו לעיתים גורמת לבעיות דימוי עצמי אצל הנשים.
האופי האינטימי של התסמונת מתסכל, נשים מרגישות שהן לא יכולות לשתף את חברותיהן, משפחתן ועמיתיהם לעבודה בבעיה ונאלצות להתמודד עם כך לבד.
הערות שוליים.
__לחיפוש__
רחם מלאכותי
רחם מלאכותי (באנגלית: Artificial Uterus או Artificial Womb) הוא מכשיר דמה המאפשר לשאת הריון חוץ רחמי ולספק סביבה בטוחה וסטרילית (בדומה לאינקובטור) להמשך התפתחותם של פגים בתקופה הקריטית שבין השבוע ה-23 לשבוע ה-28. ככל שהפג נולד בשבוע מוקדם יותר כך גופו אינו מתפתח עד תום והוא חשוף ליותר זיהומים. הפיתוחים השונים של הרחם המלאכותי עוסקים בהחלפת דם התינוק (עבור מזון, חמצן ותרופות), דבר המאפשר את התפתחות האיברים הפנימיים והמוח כפי שמתרחש בסביבתו הטבעית הרצויה. באפריל 2017 פורסם מאמר המתאר ניסוי מוצלח על עוברי כבשים בבית החולים לילדים בפילדלפיה, אך כיום מכשיר כזה העובד בפועל אינו קיים עדיין.
סיבות.
השאיפה לייצור רחם מלאכותי נובעת מכמה סיבות:
היסטוריה.
רחם מלאכותי הוא תחום ניסויי אשר חוקרים מתעסקים בו בעשורים האחרונים. אחת הבעיות בתכנונו היא העברת הנוזלים בלחץ מתאים בין העובר למערכת החיצונית, אשר תואם לזה שבין העובר לאם.
בשנת 1954 הומצא פטנט על ידי עמנואל גרינברג, בו תיאר רחם מלאכותי. הרחם תוכנן במטרה להחליף את הרחם האנושי על ידי - אספקה של חומרים מזינים ודם מחומצן, שמירה על טמפרטורה תקינה באמצעות אספקת מים, תא נפרד לשלייה הכולל אספקת דם אליה, כליה מלאכותית.
בשנת 1996 פרופסור יושינורו קווברה מאוניברסיטת ג'ונטנדו בטוקיו, יפן, ביצע ניסוי בו גידל במעבדה שלו במשך 20 ימים עז שהוצאה מרחם אמה לפני סוף ההריון. העז הוכנסה לאינקובטור בטמפרטורה של 39 מעלות בסביבה דומה לזו של מי השפיר. בנוסף הייתה מערכת שאיבה להחלפת הדם וקבלת מזון. העז מתה לאחר זמן קצר.
בשנת 2002 ד"ר הלן הונג צ'ינג ליו מאוניברסיטת קורנל בניו יורק, ארצות הברית, הצליחה לייצר עכבר ב"רחם מלאכותי" באופן מלא על צלחת פטרי, זאת במהלך עבודת המחקר שלה על הפריה מלאכותית.
צוות חוקרים בפילדלפיה, בבית החולים לילדים, בראשותו של ד"ר אלן פלייק ביצע ניסויים במשך כשלוש שנים. במהלכם בחנו 5 עוברי כבשים ובמקרה אחר שלושה עוברי כבשים, בתקופות של בין 105–108 ימים ו-115–120 ימים בהתאמה. הצוות התפרסם באפריל 2017 כאשר ביצעו ניסוי על 8 עוברי כבשים, בגיל אשר מקביל לעובר אנושי בשבוע 23–24 (105-120 ימים), ושהו מספר דקות בלבד מחוץ לרחם אנושי או מלאכותי. הם גדלו ברחם המלאכותי כחודש, במהלכו גופם המשיך להתפתח ולאחר סיום התהליך עברו סדרת בדיקות אשר אישרה את התפתחותם התקינה, בהתאם לזמן שעבר. המדענים מאמינים שהרחם המלאכותי יהיה מוכן לניסויים בבני אדם בעוד כ-3 עד 5 שנים.