בשנת 1760 יצא לה ז'נטיל למסע חקר כחלק משיתוף פעולה בינלאומי שאורגן על ידי מיכאיל לומונוסוב ושנועד לצפות במעבר נוגה על פני השמש ממספר רב של מקומות על פני כדור הארץ כדי לקבוע באמצעות טריאנגולציה את מרחקה של השמש מכדור הארץ ולמעשה לחשב את גודלה של יחידה אסטרונומית. לה ז'נטיל התכוון לצפות במעבר מפודוצ'רי שבהודו, אך בשל מלחמת שבע השנים הוא התקשה להגיע אל יעדו וב-6 ביוני 1761, מועד המעבר, הוא היה בלב ים ובשל תנועת האוניה לא היה ביכולתו לבצע מדידות מדויקות. לה ז'נטיל החליט להמתין שמונה שנים עד למעבר הבא של נוגה על פני השמש בשנת 1769 ובינתיים ניצל את כישוריו כקרטוגרף כדי למפות את החוף המזרחי של מדגסקר. לקראת המעבר הוא תכנן לצפות בו ממנילה שבפיליפינים, אך הרשויות הספרדיות היו עוינות כלפיו והוא חזר לפודוצ'ורי, שם הקים מצפה כוכבים קטן והמתין למועד המעבר. ב-4 ביוני 1769, יום האירוע, השמים היו מעוננים ולה ז'נטיל לא הצליח לצפות במעבר. הוא יצא חזרה לצרפת, אך המסע התעכב בשל מגפת דיזנטריה ולאחר מכן נקלעה הספינה לסערה ונאלצה לעגון בראוניון לתיקונים. לה ז'נטיל מצא ספינה אחרת והצליח לחזור לפריז רק באוקטובר 1771.
עם חזרתו הוא גילה שבהיעדרו הוא הוכרז כמת, רכושו חולק בין קרובי משפחתו, אשתו התחתנה עם אחר ומשרתו באקדמיה למדעים לא נשמרה. רק לאחר מאבק משפטי והתערבות של לואי השישה עשר הוא זכה בחזרה ברכושו ובמשרתו. את קורותיו במסע הוא פרסם בספר בן שני כרכים שנקרא "מסע באוקיינוס ההודי" ושיצא לאור בשנת 1779. הוא נפטר בפריז בגיל 67.
הנצחה.
על שמו של לה ז'נטיל נקראת הגלקסיה M32 וכן נקרא על שמו מכתש על הירח בשנת 1961.
בשנת 1992 כתבה המחזאית הקנדית מורין האנטר מחזה בשם "המעבר של נוגה" (Transit of Venus) המבוסס על סיפורו. המחזה עובד בשנת 2007 לאופרה עם מוזיקה של המלחין הקנדי ויקטור דייוויס.
פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ
פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Friedrich IV. von der Pfalz; 5 במרץ 1574 - 19 בספטמבר 1610) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1583–1610.
ביוגרפיה.
פרידריך הרביעי נולד בארמברג שבפפאלץ העילית ב-5 במרץ 1574, ללודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת מהסן, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בשנת 1583 מת אביו לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. אולם, מכיוון שפרידריך היה קטין, כיהן דודו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן כעוצר הנסיכות. פרידריך חונך על ידי המתמטיקאי והאסטרונום ברתולומיאוס פיטיסקוס, שהיה קלוויניסט נלהב, ושימש מאוחר יותר כמטיף החצר.
בינואר 1592 מת דודו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן, ופרידריך תפס את השלטון. פרידריך המשיך בדרכו של דודו האנטי-קתולית, ובשנת 1608 אף הקים את חבר האיחוד האוונגלי ועמד בראשו. פרידריך היה אלכוהוליסט מושבע, והותיר את ניהול המדינה בידי הקנצלר כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג.
ב-19 בספטמבר 1610 מת פרידריך, ובנו פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1593 התחתן פרידריך עם לואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו, בתם של וילם הראשון, נסיך אוראנז' ושארלוט דה בורבון, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
רתרפורד הייז
רתרפורד בירצ'רד הייז (באנגלית: Rutherford Birchard Hayes; 4 באוקטובר 1822 – 17 בינואר 1893) היה נשיאה ה-19 של ארצות הברית. הוא נבחר לנשיאות בסופה של תקופת השיקום בעזרת פשרה. כנשיא סיים את השלטון הצבאי במדינות הדרום, החל רפורמה בשירות הציבורי, וניסה ליישב את ההדורים שנותרו ממלחמת האזרחים ומתקופת השיקום.
הייז היה עורך דין באוהיו, וכיהן כפרקליט של סינסינטי מ-1858 עד 1861. כשהחלה מלחמת האזרחים, עזב את הפוליטיקה כדי להצטרף לצבא האיחוד. הייז נפצע חמש פעמים וקודם באופן ייצוגי לדרגת מייג'ור גנרל בגלל אומץ ליבו. לאחר המלחמה, הוא כיהן בקונגרס בין 1865 ל-1867, כחבר במפלגה הרפובליקנית. הייז פרש מהקונגרס ונבחר להיות מושל אוהיו, ונבחר לשתי כהונות רצופות, בין 1868 ל-1872, ולכהונה שלישית, בין 1876 ל-1877.
ב-1876, נבחר הייז לנשיא באחת מהבחירות השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה האמריקנית. הוא השיג פחות קולות מסמואל טילדן מהמפלגה הדמוקרטית (בגלל דיכוי דרומי של התמיכה ברפובליקנים, לא ידוע מי באמת השיג רוב בציבור בבחירות הללו), אבל הצליח לזכות לרוב בחבר האלקטורים לאחר שוועדה של הקונגרס העניקה לו עשרים אלקטורים שהיו שנויים במחלוקת. כדי להשיג זאת, הגיע הייז לפשרה, שבמהלכה הסכימו הדמוקרטים להיבחרו בתמורה לסיום כל המעורבות הצבאית בדרום.
הייז האמין במריטוקרטיה, ביחס שווה בפני החוק ללא קשר להון או מעמד חברתי, ובשיפור מערכת החינוך. הוא ציווה על הצבא לשבור את שביתת הרכבות הגדולה ב-1877. הוא ביצע רפורמות מוגבלות בשירות הציבורי שהכינו את הקרקע לרפורמות רחבות יותר בעשורים לאחר מכן. הוא הטיל וטו על חוק שהיה מכניס דולרים מגובים במתכת הכסף למחזור, והיה מעלה מחירים. הוא התעקש שתקן הזהב היה חיוני להתאוששות כלכלית. מדיניותו כלפי האינדיאנים במערב דרשה התבוללות.
הייז הבטיח לכהן רק כהונה אחת, ולאחר כהונתו פרש לביתו באוהיו, והפך לתומך ברפורמה חברתית וחינוכית. רבים טענו שהחזיר את האמונה במשרת הנשיאות, שנעלמה מאז מותו של אברהם לינקולן. תומכיו הדגישו את מחויבותו לרפורמה בשירות הציבורי, אולם בשל היחס הלבבי שהפגין כלפי דמוקרטים שמרנים מהדרום וסירובו להגן על זכויותיהם האזרחיות של אפרו-אמריקאים, בפרט הזכות לבחור, היסטוריונים מדרגים את כהנותו כבינונית ומטה.
משפחתו וראשית חייו.
ילדות והיסטוריה משפחתית.
רתרפורד בירצ'רד הייז נולד בדלאוור, אוהיו, ב-4 באוקטובר 1822, בנם של רתרפורד הייז הבן וסופיה בירצ'רד. אביו של הייז, חנווני מורמונט, העביר את המשפחה לאוהיו ב-1817. הוא מת עשרה שבועות לפני לידתו של רתרפורד. סופיה פרנסה את המשפחה וגידלה את הייז ואחותו, פני, שהיו שני הילדים היחידים (מתוך ארבעה) שחיו עד לגיל מבוגר. היא לא נישאה מחדש. אחיה הצעיר, סארדיס בירצ'רד, גר עם המשפחה לתקופה מסוימת והפך לדמות האב של הייז.
הייז היה צאצא למתיישבים בניו אינגלנד. אביו האמריקני הראשון היגר לקונטיקט מסקוטלנד ב-1625. אבי-סבו, איזיקאל הייז, הנהיג מיליציה בקונטיקט במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, אולם בנו (סבו של הייז, שגם לו קראו רתרפורד) עזב את קונטיקט במהלך המלחמה בשביל לעבור לוורמונט השקטה. הוריה של אמו הגיעו אל ורמונט באותו הזמן, ורוב קרוביו שלא היו מאוהיו עדיין גרו שם.
חינוך וראשית הקריירה כעורך דין.
הייז למד בבית הספר הציבורי בדלאוור, ונרשם לבית ספר פרטי מהזרם המתודיסטי בנורוולק. הוא הצליח שם, ועבר אל מכינה לאוניברסיטה בקונטיקט, שם למד לטינית ויוונית עתיקה. כשחזר לאוהיו, למד במכללה ב-1838. הוא הצטיין בלימודיו והצטרף אל המפלגה הוויגית. הוא סיים את לימודיו ב-1842.
לאחר לימוד משפטים בקולומבוס, עבר הייז מזרחה ב-1843 כדי ללמוד בבית הספר הרווארד למשפטים. הוא הוסמך לעריכת דין ב-1845 ופתח משרד משלו באוהיו. לאט לאט החל לצבור לקוחות. ב-1847 חלה במה שנראה כמו שחפת, ושקל להתנדב לגיוס במלחמת ארצות הברית–מקסיקו כדי להחליף אקלים ולהבריא. רופאו ייעץ לו לבקר את משפחתו בניו אינגלנד. כדי לשפר את עסקיו, החליט הייז לעבור לסינסינטי.
עריכת דין בסינסינטי ונישואין.
הייז עבר לסינסינטי ב-1850 ופתח שם משרד לעריכת דין עם ג'ון הרון, עורך דין מקומי (בתו של הרון, הלן, נישאה לויליאם הווארד טאפט). הרון הצטרף לפירמה מבוססת יותר והייז מצא שותפים חדשים. העסקים שלו פרחו והוא הצטרף למועדונים מקומיים, כמועדון הקריאה והמסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן. הוא גם נכח בפגישות של הכנסייה האפיסקופלית אבל לא הפך לחבר בה.
בסינסינטי פגש את אשתו לעתיד, לוסי ווב. אמו ניסתה לעודד קשר בינו ובין לוסי שנים קודם לכן, אולם הייז האמין שהייתה צעירה מדי בשבילו. לאחר ארבע שנים החל לצאת עם לוסי, והשניים התארסו ב-1851 ונישאו ב-30 בדצמבר 1852, בבית אמה של לוסי. בחמש השנים הבאות, ילדה לוסי שלושה בנים: בירצ'רד הייז (1853), ווב הייז (1856) ורתרפורד פלאט (1858). לוסי, שהייתה מתודיסטית, תמכה בתנועת ההתנזרות מאלכוהול ובתנועה לביטול העבדות. היא השפיעה על השקפות בעלה בנושאים הללו, אף על פי שהוא לא הצטרף לכנסייה שלה.
הייז החל את עריכת הדין שלו בתיקים מסחריים, אולם בלט כמגן על אנשים שהואשמו ברצח. הוא טען להגנת אי שפיות במקרה אחד, שהצילה את הנאשמת ממוות והמירה את עונשה בשליחה למוסד לחולי נפש. הייז הגן על עבדים שברחו והואשמו בעזרת חוק העבד הנמלט של 1850. סינסינטי הייתה ליד נהר אוהיו, שבצידו השני שכנה קנטקי, מדינת עבדות, ולכן הייתה יעד לעבדים נמלטים. הייז, שהתנגד לעבדות, תמך בעבדים רבים וזכה למעמד בולט בתוך המפלגה הרפובליקנית החדשה.
המוניטין הפוליטי של הייז גבר, וב-1856 הוא סירב למועמדות הרפובליקנית לתפקיד שופט. כעבור שנתיים הציעו לו הרפובליקנים להצטרף באופן זמני לבית המשפט המקומי עד שמשרת פרקליט העיר תתפנה גם היא. הוא נבחר לכהונה מלאה בת שנתיים ב-1859, ברוב גדול.
מלחמת האזרחים.
וירג'יניה המערבית וסאות' מאונטיין.