דומה כי כשנסתיים משבר הפלישה הפרסית יישרו תמיסטוקלס ואריסטידס את ההדורים ביניהם. אך עד מהרה החל תמיסטוקלס מאבד את אמון העם, הן משום יהירותו - מסופר כי בנה סמוך לביתו מקדש לארטמיס אריסטובולה ("אלת העצה הטובה") - הן משום נכונותו לכאורה לקבל שוחד. דיודורוס ופלוטרכוס מזכירים אישומים אחדים בהם הואשם, ומתישהו בין 476 ל-471 לפנה"ס הוא הוגלה מן העיר. תמיסטוקלס מצא מקלט בארגוס, אך הספרטנים הוסיפו והאשימוהו בעשיית קנוניות עם הפרסים, והוא נמלט אל קורקירה, משם אל אדמטוס מלך המולוסים ולבסוף אל אסיה הקטנה. באתונה הוכרז בוגד ורכושו הוחרם, אך חבריו הצליחו להציל חלק מנכסיו.
תמיסטוקלס התקבל במאור פנים על ידי הפרסים, והותר לו להתיישב במגנסיה שעל הנהר מייאנדרוס. הכנסות משלוש ערים שימשו לכלכלתו: מגנסיה ללחם, מיאוס לאופסון (לרוב מתורגם כ"בשר", אם כי זה אינו תרגום מדויק) ולמפסאקוס ליין. כפי הנראה מת במגנסיה בגיל שישים וחמש עקב מחלה, אם כי תוקידידס מספר שהתאבד בנטילת רעל כי לא יכול היה לעמוד בהבטחותיו לקסרקסס. מסופר כי עצמותיו הועברו בחשאי אל אטיקה. יושבי העיר מגנסיה סגדו לו כאל, כפי שניתן ללמוד ממטבע הנושאת את דמותו כשפאטרה (patera) בידו ושור שחוט לרגליו, ומכאן כפי הנראה האגדה כי מת לאחר ששתה את דמו של שור.
אין כל ספק בגודל תרומתו של תמיסטוקלס לאתונה וליוון כולה. הוא הקים את הצי המלחמתי של אתונה, אשר איפשר את כינון הברית הדלית שהפכה לימים לאימפריה האתונאית. זאת ועוד, ישנם רמזים, כמו תוכניתו להתפשטות מערבה, כי הוא שהגה את אידיאל האימפריאליזם האתונאי.
ארז'בט טות
גדעון גורדון
גדעון גורדון (30 במאי 1926 – 2014) היה אלוף-משנה בצה"ל, לוחם ומפקד בחיל השריון.
ביוגרפיה.
גורדון נולד ברחובות. הוא החל את פעילותו בשרות ההגנה ובמשטרת היישובים העבריים בשנת 1945, כשהיה בן 19. בדצמבר 1947, סיים קורס מ"מים (קצינים) בג'וערה. בקיץ של אותה השנה עבר לחיל השריון, בו עבר קורס קציני שריון ראשון במסגרת גדוד 82, חטיבה 8. בתום הקורס מונה למפקד פלוגה 7 בגדוד.
בשנים 1954-1950, כאשר היה בדרגת רב-סרן, הוא שימש כמפקד קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון בבית הספר לשריון ברמלה. לאחר-מכן מונה לקצין ההדרכה של הגיס ולראש ענף תורת הלחימה. במלחמת סיני שימש כעוזר קצין אג"ם של הגיס. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בה סיים את לימודי בשנת 1959. בשנת 1960 הוא מונה לראש ענף תורת הלחימה במטכ"ל.
בשנים 1963-1962 גורדון שימש כמפקד פלוגת צוערים בבית הספר לקצינים (בה"ד 1), ולאחר-מכן מונה לפקד על גדוד 46, גדוד טנקי AMX-13. בשנת 1965 יצא לחופשת לימודים לשם השלמת תעודת הבגרות שלו. ב-1966, לאחר חזרתו, התמנה לסגן-מפקד חטיבה 14.
במלחמת ששת הימים היה גורדון מפקד כוח בקרב אום-כתף. משנת 1968 שימש כסגן מפקד חטיבה 11 (חטיבת חי"ר), ולאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ועבר לפקד על החטיבה. תחת פיקודו הוסבה החטיבה לחטיבה ממוכנת.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבה 670 ("מרכבות הברזל") באוגדה 146 של האלוף משה פלד. במהלך הקרבות שניהלה החטיבה בדרום רמת הגולן, כבשה בין היתר את המוצב הסורי ב"אל חנות". ב-14 באוקטובר קיבל פיקוד על כוח פיקודי שבאחריותו הגזרה הדרומית של רמת הגולן. בתום המלחמה נתמנה לתפקיד רמ"ט (ראש מטה, במילואים) בעוצבת געש ולאחריה רמ"ט (מילואים) באוגדה 252.
גורדון השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה בשנת 1972. לאחר שחרורו שימש כמנהל מחוז המרכז ומחוז הדרום של משרד השיכון והיה מהדיירים הראשונים במגדל המגירות בבאר שבע.
הקובה
הקובה (Hecuba וגם Hekábe; ביוונית: Ἑκάβη) הייתה מלכת טרויה, אשתו של פריאמוס.
דמותה.
הקובה הייתה בתו של הפריגי דימאס או של מלך התראקים, קיסאוס , השנייה בנשותיו של פריאמוס ואמם של הקטור, פאריס, קראוסה , לאודיקה , פוליקסנה , קסנדרה, דיפובוס , הלנוס , אנטיפוס , פולידורוס , טרוילוס ועוד.
לפני שילדה את פאריס, חלמה הקובה חלום מוזר שפורש לה בכך שהבן העומד להיוולד לה יביא להרס העיר. הקובה תכננה לרצוח את בנה, אך חששה שהנבואה תתקיים למרות הכל, לכן נטשה את בנה על הר אידה . פאריס הגיע לטרויה והנבואה התגשמה. מרבית ילדי הקובה נפלו במלחמה להגנת טרויה. לאחר נפילת טרויה הייתה הקובה חלק משלל המלחמה של אודיסאוס. מוכת כאב וחסרת אונים ראתה הקובה איך מקריבים את בתה, פוליקסנה. כאשר עלתה לספינתו של אודיסאוס, ראתה הקובה את גופתו של בנה, פולידורוס, שהגלים שטפוה אל החוף. פולידורוס נרצח על ידי המלך פולימנסטור , כדי לשדוד אותו. יחד עם נשים טרויאניות נוספות, מצאה הקובה שעת כושר כדי לנקום את מות בנה ונמלטה מחבריו של פולימנסטר בחזרה לספינה. היא מצאה את מותה בגלי הים ולפי גרסה אחרת הפכה לכלבה.
האסטרואיד 108 Hecuba , שהתגלה ב-1869 על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה.
דאוקליון
דֶאוּקָלְיוֹן או דוּקָליוֹן (ביוונית עתיקה: Δευκαλίων) הוא שליט אזור פתיה וגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אשר יצר מחדש את האנושות לאחר שזו הוחרבה במבול על ידי זאוס, אבי האלים (להבדיל מדאוקליון בנו של מינוס). דאוקליון הוא יציר כפיו של הטיטאן פרומתאוס, הטיטאן שיצר את בני האדם וגילה להם את סוד השימוש באש. הוא היה נשוי לבת-דודתו פִּירָה, שיצר אפימתאוס. לבנם קראו הלן והוא נחשב לאב הקדמון של היוונים ועל שמו נקראת יוון - "הלס".
החרבת האנושות.
בני האדם הרגיזו את זאוס במעשיהם הרעים. בעיקר סלד זאוס ממנהג אכילת והקרבת בשר אדם לאלים. הוא גמל בליבו להשמיד את האנושות כולה על ידי שיטפון שיציף את הארץ ויטביע את יושביה. פרומתאוס חזה את האסון הקרב והזהיר ממנו את בנו. דאוקליון חזר לעירו ובנה ארגז גדול, אליו נכנסו הוא ואשתו. כשהחל השיטפון, וגלים ענקיים הציפו את העולם כולו וכיסו את הבתים והערים, ישבו דאוקליון ופירה בארגז שהטלטל על פני הגלים. לאחר תשעה ימים נפסק השיטפון, המים פחתו והספינה עצרה על פסגת ההר פרנסוס.
החזרת האנושות.
דאוקליון ואשתו יצאו מהספינה והקריבו קורבן הודיה לזאוס. הם הבחינו במקדש קטן שהיה מכוסה בצדפים וצמחי מים בגלל השיטפון. מקדש שהיה שייך לאלה תמיס, אליו הם נכנסו והתחננו בפניה שתעזור להם. זאוס שמע את תחינתם, והורה לתמיס לעזור לדאוקליון ופירה להחזיר את האנושות לארץ. תמיס שמעה לזאוס, ואמרה להם את המסר הבא:
דאוקליון ופירה הבינו שהכוונה לאמא אדמה, ועצמותיה הן האבנים. הם מילאו את הוראותיה של תמיס והלכו לפנים בזמן שראשם מכוסה והם זורקים אבנים אחורנית. האבנים שזרק דאוקליון נהפכו לגברים והאבנים שזרקה פירה נהפכו לנשים, כך מילאו בני האדם את הארץ כמקודם.
דוקליון
חברת מזרח הודו הבריטית
מלחמת שמונים השנה
מלחמת שמונים השנים
עלי אבן אבי טאליב
ברבי
ברבי (באנגלית: Barbie) היא בובת פלסטיק המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית מאטל, אשר נמכרת עד היום בהיקף מיליארדי דולרים במדינות רבות בעולם.
היסטוריה.
את הרעיון לבובה הגתה רות הנדלר בהשראת בובה חטובה בשם "בילד לילי" מתוצרת גרמניה, אותה רכשה עבור בתה בעת טיול בשווייץ.
ברבי הוצגה לראשונה ביריד צעצועים בניו יורק ב-9 במרץ 1959 ונקראה על שם בתה של הנדלר, ברברה. ייחודה העיקרי של הבובה היה שדמותה אינה של ילדה, אלא של אישה בגיל ההתבגרות. מאפיין ייחודי נוסף הייתה שיטת השיווק של ברבי, באמצעות פרסום הפונה ישירות לילדות ועוקף את הוריהן. במהלך השנים הוטחה במעצבי דמותה של ברבי ביקורת בגלל ממדי הגוף האנורקטיים שלה.
בשנת 1961 החל שיווקו של קן (Ken), בן זוגה של ברבי שנקרא על שם בנה של הנדלר, קנת. בשנת 2004 פסק ייצורו של קן, ורק מספר דגמים שלו נמכרים כיום.
סביב המותג של ברבי צמחה תעשיית אביזרים נלווים מתוצרת חברת מאטל, כמו גם חברות חקייניות: בתי בובות (משנת 1962), ריהוט וכלי רכב (משנת 1962), בובות ילדיהם של ברבי וקן (משנת 1964), בובות בעלי חיים (משנת 1980), אביזרי הלבשה (משנת 1985) וגם מוצרים לגני ילדים ובתי ספר (משנת 1990).
גרסה מוסלמית לבובת ברבי יצאה לשוק בשנת 2003, בשם "פוּלָה". הבובה נמכרת ברחבי העולם, בעיקר במדינות ערב, בתלבושות ערביות מסורתיות וחלקן נמכרות עם כאפיות ערביות על ראשיהן.
בפברואר 2014 הופיעה ברבי בשער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
ביקורת.
לאורך השנים, הייתה בובת ברבי (והיצרנית מאטל) מוקד לביקורת רבה. הביקורת נסבה סביב אידיאליזציית היתר שהבובה ומידותיה מגלמות, שדוחפת בנות צעירות, המשחקות עם הבובה ורואות בה דמות להערצה וחיקוי, לעבר בעיות דימוי גוף ואנורקסיה. גם הקהילה האפרו-אמריקאית בארצות הברית, שגדלה להוות חלק מהותי מאוכלוסיית ארצות הברית, קבלה נגד הדרה גזעית שלהם, ודרשה שייוצרו גם בובות ברבי שחורות.
מענה חברת מאטל לביקורת.
לאחר עשורים של שמרנות, וכתוצאה מלחץ הולך וגובר מצד הצרכנים, היטתה חברת מאטל אוזן ופעלה בהתאם:
א' בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' חשוון היא תמיד פרשת נח.
אורהאן פמוק
אורהן פמוק
אורחן פמוק
פסיפס אלכסנדר
פסיפס אלכסנדר הוא פסיפס שהתגלה בפומפיי ומתוארך לשלהי המאה ה-2 לפנה"ס. הפסיפס מתאר את הקרב בין אלכסנדר מוקדון לדריווש השלישי מלך האימפריה הפרסית. גודלו של הפסיפס 5.83 על 3.13 מטרים, והוא מורכב מכמיליון אבני פסיפס.
תיאור הפסיפס.
הדעה המקובלת בקרב חוקרי האמנות, היא שהפסיפס מתאר את קרב איסוס שנערך בשנת 333 לפנה"ס בין אלכסנדר הגדול לדריווש השלישי. היסטוריונים אחרים סבורים כי הקרב הוא למעשה קרב גאוגמלה משנת 331 לפנה"ס בו ניסה אלכסנדר לתפוס את דריווש.