גלילי נולדה בקיבוץ נען. אביה, שלמה, היה בנו של חבר הכנסת והשר וראש המפקדה הארצית של ההגנה - ישראל גלילי. היא נינתה של איטה קאליש (נכדתו של שמחה בונים קאליש, האדמו"ר מאוטבוצק).
היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, החלה ללמוד לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית, אך לא השלימה לימודים אלה. בנוסף, החלה ללמוד משחק ב"בית צבי", אך הפסיקה במהלך שנה ב'.
קריירה.
בשנת 1987 הופיעה בתוכנית המתיחות "סתם בצחוק" בהנחיית ארז טל ושודרה בפורים.
בשנת 1990 הופיעה בתפקיד "קריינית הרצף" בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "העולם הערב", לצד ארז טל ואברי גלעד.
בשנת 1993 הגישה את תוכנית המשחק האינטראקטיבי "דובל'ה" בחינוכית 2.
בשנת 1998 הגישה את התוכנית "החופש הגדול" בטלוויזיה החינוכית.
הגישה עם יורם ארבל את תוכנית הספורט "הדקה ה-91" בערוץ 2.
הגישה את תוכנית הרדיו ההומוריסטית "היפות והאמיצות" ב"רדיו תל אביב" יחד עם מיכל ניב, עד להתאבדותה של ניב בינואר 2000.
בתחילת שנות ה-2000 הופיעה גלילי בערוץ 2 ברשת. היא הנחתה את תוכנית הראיונות "שולחן לשניים" ואת תוכנית הבוקר "העולם הבוקר" לצד אברי גלעד.
בשנת 2004 החלה להנחות את תוכנית הסאטירה "משחק מכור" ב"רשת" לצד גורי אלפי וליאור שליין, במשך ארבע עונות, עד שנת 2006.
בשנת 2008 החלה להנחות את "באה בטוב", תוכנית סאטירה אקטואלית ב"רשת", כשלצידה רמי הויברגר, נתי קלוגר, שרי אלפי וליטל שוורץ.
בשנת 2009, הנחתה ברדיו לצד גורי אלפי את "יחס חם" - תוכנית קומית בצהרי היום בגלי צה"ל. תחילת הגשת התוכנית בתחנה הצבאית לוותה בביקורת ציבורית, לנוכח טענה כי גלילי השתמטה משירות בצה"ל באמצעות נישואים פיקטיביים. אולם למרות הביקורת, ביוני 2010 הוחזרה התוכנית "יחס חם" לגלי צה"ל לעונה נוספת במהלך חודשי הקיץ, וחזרה לשידור פעם נוספת בפברואר 2012.
בסוף 2010 החלה גלילי להנחות את תוכנית האירוח הסאטירית "חדר 101" בטלוויזיה החינוכית. בתוכנית, על פי פורמט מצליח של ה-BBC, האורחים מעלים נושאים השנואים עליהם, ומנסים לשכנע את גלילי להשליך אותם ל"חדר 101".
בשנת 2012 הצטרפה לעונתה הרביעית של תוכנית הסאטירה "מצב האומה" כחברה קבועה בפאנל לצד ליאור שליין, גורי אלפי ואורנה בנאי שהיו בצוות התוכנית בשלוש העונות הראשונות.
גלילי כתבה טור הומוריסטי ב"ישראל שישבת", מוסף סוף השבוע של העיתון ישראל היום, מאז תחילת צאתו לאור של המוסף בנובמבר 2009 ועד לפברואר 2015. תחילה נכתב הטור כטור זוגי לצדו של גורי אלפי, ומאז פברואר 2013 הופיע כטור עצמאי.
במרץ 2018 הגישה את השעשועון "קופה משותפת" בערוץ עשר.
החל מינואר 2022 מגישה את התוכנית "מילה של רופא" בערוץ כאן 11.
חיים אישיים.
גלילי נשואה לעורך דין עופר דורון ולהם שני ילדים.
סאות' בנק
סאות' בנק (באנגלית: The South Bank - "הגדה הדרומית") הוא אזור לאורך הגדה הדרומית של נהר תמזה בעיר לונדון, בקרבת תחנת רכבת ווטרלו, על קו התפר בין רובע למבת' לרובע סאת'ק.
האזור הוא מרכז תרבות עיקרי בלונדון. מעמדו כמרכז תרבות החל בשנת 1951, אז נערך במקום פסטיבל בריטניה שעבורו נבנה אולם הפסטיבל המלכותי, המהווה היום חלק ממרכז סאות' בנק.
בשנת 1967 נבנו אולם המלכה אליזבת וחדר פרסל, ובשנת 1968 נפתחו לקהל גלריית הייווארד והתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-1976 נפתחו באתר תיאטרון הסרטים הלאומי ו-מכון הסרטים הבריטי. כמו כן נמצאים במקום מגדל לונדון ויקאנד טלוויז'ן, ומרכז הטלוויזיה של לונדון
מצידו המזרחי של האזור נמצאים בית המחוז והלונדון איי שנבנה בשנת 2000, ומצידו המערבי מוזיאון טייט מודרן.
שיעור קומה (ספר)
שיעור קומה הוא חיבור השייך לספרות ההיכלות והמרכבה ועוסק בתיאור האלוהים במונחים של דמות אנושית, עד כדי מניין האיברים, שמותיהם ומידותיהם. זמן חיבורו המשוער הוא בין המאה השנייה למאה השלישית לספירה והוא נכתב ככל הנראה בארץ ישראל. זהות המחבר אינה ידועה. היקפו של הספר קטן והוא משתרע על פני כחמישה עד שישה עמודים.
תוכן הספר.
ספר "שיעור קומה" עוסק בתיאור האלוהות תוך מתן צורת אדם לאל, כאשר מובנו הפשוט הוא כי לאל יש דמות גשמית (אנתרופומורפיזם). להגשמת האל מצאו חוקרים כדוגמת גרשם שלום ושאול ליברמן מקבילות במקרא, והאחרון אף הגדיל לעשות וכתב: "הוא שיעור קומה, הוא מעשה מרכבה, הוא מדרש שיר השירים", כשהוא מתייחס לפסוקים כמו: "ראשו כתם פז", "שפתותיו שושנים", "ידיו גלילי זהב" וכולי. רבי עקיבא, שהיה חלק מחוג יורדי המרכבה, קבע בדיון שהתנהל סביב מקומו של שיר השירים בקאנון המקראי כי "כל הכתובים קודש, ושיר השירים קודש קודשים". בסופו של ספר שיעור קומה נמצאת הצהרה, המיוחסת לרבי ישמעאל, על חשיבותו של הספר:
גדולי היהדות אמרו שאין להבין את החיבור כפשוטו וכי יש בו סודות עמוקים, או התנגדו אליו בחריפות, ועירערו על יחוסו לתנא רבי ישמעאל.
היחס בין הספר ובין הזרם הגנוסטי.
קווי דמיון שונים נמצאים בין חיבור זה לבין הזרם הגנוסטי, הן מצד זמן חיבורו של הספר ופריחת הגנוסטיקה באותה עת והן מצד המטבעות הלשוניים הדומים, כגון "יוצרנו" ו"יוצר בראשית" המקביל לאל דמיורגוס במיסטיקה הגנוסטית. בשל קרבה זו בין הספר לגנוסטיקה יש שטענו כי האחד הושפע מן השני, והיו שטענו כי שניהם שואבים את תורתם ממקור קדום זהה.
מניעי כתיבת הספר.
על אף היותו של הספר, כנראה, הביטוי החריף ביותר בכל ספרות חז"ל להגשמת האל, דעתו של החוקר יוסף דן (שיש המתנגדים לה) היא, כי מניעי כתיבתו היו הפוכים ונועדו להשגיב ולהרחיק את דמותו של האל מתפיסת האדם, שכן לעומת תיאור איברי האלוהות, שלכאורה נתפסים בשכל האדם, השמות והשיעורים המתוארים אינם הגיוניים.
החיבור מכנה את איברי האל בצירופי אותיות שונים, ללא כל מובן הנראה לעין. דוגמה לכך הוא שמו של אישון עין ימינו של האל, שנקרא "אזדייה אטטיטוס", ואישון שמאלו שנקרא "מטטגרופמציא מטטרון גרופמציא". גם המידות המתוארות ביחס לאיברים הן מידות מופלגות שאינן נתפסות בשכל. הספר משתמש בקנה מידה של עשרות אלפי רבבות פרסאות. מחבר הספר מבהיר מה שיעורן של מידות אלה:
עניין נוסף הוא השימוש בלשון רבבה (עשרת אלפים), שכן מידה זו היא הגדולה ביותר הנמצאת בשימוש בעברית ולכן טרח המחבר והרחיק את מידותיו של האל עד לקצה יכולתה של השפה בתיאור מניין ומידה.
הפולמוס סביב הספר.
בשל התפיסה כי ספר שיעור קומה הוא בעל אופי אנתרופומורפי השתמשו בו הקראים בוויכוחם עם רב סעדיה גאון, והתנגחו בו בעזרת שימוש בציטוטים מתוך החיבור בניסיונם להוכיח כי היהדות הרבנית סוטה מן הרציונליות, בתגובה רס"ג פקפק ביחוס הספר לרבי עקיבא ורבי ישמעאל, אך טען שגם אם יתברר שהספר נכתב על ידם ואינו זיוף, אפשר לפרש את דבריו כמוסבים על האור הנברא המתגלה לנביאים בחזיונות, ולא לה' עצמו, כך שלא יובילו להגשמה. הראב"ע מקבל את סמכותו של הספר אך טוען שאין להבינו כפשטו, אלא יש להבין את תיאורי הגוף שבו כביטוי סמלי של חלקי הקוסמוס. הרמב"ם, שמזוהה עם השיטה הרציונלית, נטה בתחילה לקבל את הספר כמשל, אך בהמשך דחה את הספר בתוקף, וב"תשובות הרמב"ם" אף טען כי החיבור "אינו אלא חיבור אחד הדרשנים בערי אדום [...] השמדת אותו הספר והכרתת זכר ענינו מצווה רבה". היש"ר מקנדיאה בספר נובלות חוכמה ייחס ספר זה לר' אלעזר מוורמייזא זיהוי שמתברר כשגוי מאחר שהחיבור מוזכר כבר אצל רב האי גאון.
אהרן הראל (חבר הכנסת)
אהרן הראל (13 באפריל 1932 – 13 בדצמבר 2000) היה פוליטיקאי ישראלי, פעיל מפלגת העבודה וחבר הכנסת.
ביוגרפיה.
הראל נולד בעיר פינסק שבמזרח פולין (כיום בשטח בלארוס), לבלה ושמחה גרבוז. אחיו הם הצייר יאיר גרבוז ומנהל סינמטק תל אביב, אלון גרבוז. בשנת 1935 עלה ארצה עם הוריו שהשתקעו בשכונת בורוכוב בגבעתיים. בנעוריו היה פעיל בארגון ההגנה ובתנועת הנוער העובד. למד בתיכון קלעי, ובמהלך לימודיו היה מרכז סניף שכונת בורוכוב של התנועה, ובעקבות הפילוג בסניף השתייך לסניף מפ"ם. במלחמת העצמאות השתתף בקרבות לשחרור לוד, רמלה ואזור תל השומר.
הראל היה חבר גרעין "אייל" שהוקם כהכשרה להצטרפות לנח"ל. הוא התגייס למחזור הראשון של הנח"ל ולאחר שנת שרות בקיבוץ דפנה עלה להתיישבות בקבוץ נתיב הל"ה. כעבור זמן קצר נשלח לרכז את סניף הנוער העובד בחולון. בתום השליחות חזר לקיבוץ, ובגיל 20 נבחר לתפקיד ראש המועצה האזורית "עציונה" שאיגדה את יישובי האזור (אחר כך קיבלה את השם "מועצה אזורית האלה" וב-1964 מוזגה לתוך מטה יהודה).
היה פעיל במטה הצעירים של סניף מפא"י בתל אביב. כשעזב את הקיבוץ הוזמן על ידי שר ההסברה, זלמן ארן, להיות הממונה על מחוז ירושלים מטעם משרדו. במסגרת תפקידו פעל בעיקר ביישובי עולים, עבר להיות מרכז תרבות במועצת פועלי באר שבע ולאחר מכן מרכז פעולות ההסתדרות באזור הנגב. עם נישואיו עבר לרמת גן, עבד כמורה ובמקביל למד לתואר בוגר בכלכלה ובסטטיסטיקה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה ובאוניברסיטה עברית בירושלים.
בשנת 1959 הצטרף לחוג הצעירים בראשות שמעון פרס ומשה דיין. הוא נבחר לתפקיד מנהל המחלקה המוניציפלית במפא"י ובעקבות הצלחתו עבר לנהל את המחלקה לאיגוד מקצועי במפלגה. לאחר מכן הפך ליו"ר האיגוד המקצועי.
בשנת 1964 פרש ממפא"י, נמנה עם גרעין מייסדי מפלגת רפ"י והקים בה מחלקה לאיגוד מקצועי. עם הקמת מפלגת העבודה בשנת 1968, נבחר להיות ראש האיגוד המקצועי בה. בשנת 1970 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות והיה יו"ר מחלקת הארגון ומועצות הפועלים.
הראל השלים את לימודי התואר השני, היה מרצה וחוקר בנושא יחסי העבודה בטכניון ופרסם מאמרים בתחום.