רחיצת מכוניות עלולה להיות פעולה שצורכת מים רבים. כדי לצמצם את בזבוז המים הכרוך ברחיצת מכוניות, נקבעו הגבלות אחדות בתקנות המים (כללים לרחיצת רכב ולשטיפת משטחים מרוצפים במים), התשס"א-2001. עיקר ההגבלות:
סקופן
סקופן (בפארואזית: Skopun, בדנית: Skopen - שניהם נהגים "סקופֶן") היא עיירה בחופו הצפוני של האי סאנדוי ("אי החול") באיי פארו, והיישוב השני בגודלו באי.
בסקופן מתגוררים 499 תושבים (31 בדצמבר 2002).
היסטוריה.
אזור סקופן היה מיושב החל מימי הביניים אולם העיירה נוסדה רק ב-1833. תושבי העיירה התפרנסו מדייג, ועל כן בתי העיירה נבנו בסמוך לקו המים. ב-1897 נבנתה הכנסייה של העיירה מעצים שנלקחו מהכנסייה הישנה של וסטמנה. בשנת 1918 נבנתה דרך המובילה אל סקופן ומקשרת אותה אל סאנדור - דרך זו הייתה הדרך הראשונה שנבנתה באיי פארו.
נמל העיירה סקופן נבנה בשנת 1926 והורחב מספר פעמים לאחר מכן. הרחבה עיקרית בוצעה בשנת 1982.
היער בקרבת העיירה נפגע בהוריקן בשנת 1988.
תחבורה.
העיירה מקושרת במעבורת לבירת האיים טורסהאבן.
סאנדור (איי פארו)
סאנדור (בפארואזית: Sandur, בדנית: Sand - "חוף החול") הוא כפר ורשות מקומית לחופו הדרומי של האי סאנדוי שבאיי פארו, ובו מתגוררים 599 תושבים נכון לסוף 2004. הכפר, שהוא הגדול ביישובי סאנדוי, נמצא על חצי אי בין אגם גרותוסוואטן (Gróthúsvatn) שבצפון-מערב לאגם סאנדסוואטן (Sandsvatn) בדרום-מזרח. החוף, שעל שמו נקראת העיירה, הוא החוף היחידי באיי פארו שבו יש חול.
היסטוריה.
סאנדור שימש מקום מושבה של מועצת הת'ינג שהתכנסה מדי שנה. חפירות ארכאולוגיות במקום גילו שרידים של כנסיית עץ מהמאה ה-11. בשנת 1863 בעת שהורחבה חצר הכנסייה התגלה במקום מטמון סאנדור - 98 מטבעות כסף מהמאה ה-11, מחציתם מגרמניה.
בשנת 1989 גילתה חפירה ארכאולוגית בית קברות ויקינגי ובו שלד שלם של אישה, עימה נטמנו שלושה חרוזי ענבר, חרוז מזכוכית כחולה וסכין. בית הקברות מעיד על קיומו של יישוב ויקינגי באי.
תחבורה ותיירות.
אל היישוב ניתן להגיע מהבירה טורסהאבן באמצעות מעבורת עד סאנדסוואטן ומשם בדרך מס' 30.
סאנדור מהווה מרכז לתיירים המבקרים באי, שמרביתם באים אליו לדיג ספורטיבי כמו גם לטיולי הליכה בטבע.
מטמון סאנדור
מטמון סאנדור הוא מטמון של 98 מטבעות כסף שהתגלה בעיירה סאנדור באיי פארו בשנת 1863. המטמון ככל הנראה הוטמן בין 1070 ו-1080 והוא מטמון המטבעות הגדול ביותר שהתגלה באיים.
ייחודו של המטמון לא רק בעתיקות המטבעות אלא במוצאם - שכן הוא מעיד על היקף הסחר של הויקינגים במאה ה-11 בכלל והיקף הסחר של איי פארו בפרט.
כיום מוצג המטמון במוזיאון הלאומי הפארואזי (Føroya Fornminnissavn) בבירת האיים טורסהאבן.
גילוי המטמון.
המטמון התגלה בשנת 1863 על ידי קברן שחפר קבר בבית הקברות של סאנדור. הקבר היה צריך להיות עמוק במיוחד, שכן עמדו להיטמן בו שני קורבנות דבר.
הקברן גילה בחפירה את שרידי המזבח של הכנסייה הראשונה שנבנתה בסאנדור (הכנסייה השנייה שנבנתה באיים). ככל הנראה הייתה זו כנסייה פרטית של חקלאי או סוחר עשיר, וייתכן שהמטמון היה שייך לו. המספר הרב של המטבעות מגרמניה מעיד על סחר עם גרמניה (ככל הנראה סחר בצמר פרוזאי).
קרם שניט
קרם שניט (מגרמנית: Cremeschnitte, צרפתית: Mille-feuilles, נהגה: מילפויי, שפירושו: "אלף עלים"; מכונה גם עוגת נפוליאון) היא עוגה העשויה ממספר שכבות (בדרך כלל שלוש שכבות - בצק, קרם, בצק, קרם ובצק) של בצק עלים אפוי ולעיתים מקורמל עם מילוי בין השכבות.
נהוג בדרך כלל למלא את הקרם שניט בקרם פטיסייר (קרם מתוק מבוסס על חלב וחלמונים) או בקרם דיפלומט שהוא שילוב של קרם פטיסייר ושמנת מתוקה מוקצפת. הטעם הנפוץ הוא וניל, אך ניתן לשלב עם הקרם מחיות אגוזים למיניהם (שקדים בוטנים פקאן ועוד) או פרי שונות, שוקולד או פירות טריים. הזיגוגים הקלאסיים לשכבה העליונה של העוגה הם ציפוי באבקת סוכר או בפונדנט שלעיתים קרובות משולב עם שוקולד מומס.
הופעה
הופעה, בתחום אמנויות הבמה, הוא אירוע שבו אמן (שחקן, זמר, רקדן וכדומה) או קבוצה של אמנים, מציגים יצירה (או יצירות) בפני קהל. בדרך כלל, האמנים עורכים חזרות קודם לכן. לאחר ההופעה, נהוג כי הקהל מביע את שביעות רצונו מההופעה, באמצעות מחיאות כפיים (אם כי נוהג זה הוא תלוי תרבות, ומשתנה ממקום למקום).
לפעמים הקו המפריד בין השחקן לבין הקהל עשוי להיות מטושטש, כמו למשל ביצירות שמשלבות "השתתפות קהל" שבהן צופים בקהל (חלקם או כולם) מעורבים בהפקה (לדוגמה: הופעה של קוסם, שמעלה לבמה מתנדב מהקהל או סטדנאפיסט שמקיים דיאלוג עם צופה).
הופעות תיאטרון מתקיימות, לרוב, אחת ליום, או במרווחים קבועים אחרים. הופעות יכולות להיות מוצגות בחללים המיועדים לכך (כמו אולם תיאטרון או קונצרט), או בחלל לא קונבנציונלי, כגון תחנת רכבת תחתית, ברחוב, או בבית מגורים של מישהו.
סוגות.
דוגמאות לסוגות של הופעות:
מוזיקה ותיאטרון מוזיקלי.
הופעות מוזיקליות, כגון קונצרט או רסיטל, מתקיימות לרוב באולמות קונצרטים או במקום פתוח, ועשויים לדרוש מהקהל לשמור על שקט במהלך ההופעה, או לחלופין - לעודד את הקהל לשיר ולרקוד ביחד עם המוזיקה.
הופעות חיות.
בהופעות חיות (מוזיקה, תיאטרון, מחול, אופרה ועוד) מקובל להשתמש בציוד ובשירותים שונים, כגון: תפאורה, תאורה, הגברה, וידאו, אפקטים מיוחדים, תחבורה, תלבושות, איפור ועוד, על מנת לשכנע את היושבים בקהל שאין שום מקום אחר, בו היו מעדיפים להיות באותו הרגע. להופעות חיות יש היסטוריה ארוכה של שימוש בתאורה, הגברה, תלבושות ועוד, ולאורך השנים נעשו שימושים בטכניקות ובטכנולוגיות שונות, הקשורים והתלויים זה בזה, על מנת להעצים את האפקט של ההופעה החיה.
מאגנוס הראשון מנורווגיה
יושקר-אולה
יושקר-אולה (ברוסית ומארי: Йошкар-Ола, בתרגום ממארי: העיר האדומה) היא עיר ברוסיה, בירת רפובליקת מארי אל. נמצאת על הנהר קוקשגה הקטנה, יובלו של הוולגה השמאלי. אוכלוסיית העיר מונה כ-248,782 תושבים (2010).
היסטוריה.
באזור לפני יסוד העיר התגוררו שבטי מארי שישבו בכפרים קטנים, שנקראו בשם אילמים. העיר מוזכרת לראשונה ב-1584 כמבצר שבנתה הממשלה הצארית על האדמות החדשות שצורפו מחאנת קאזאן שנכבשה. שמה הראשון היה צארב גורוד (עיר הצאר) ובמארי צ'אר אולה, או צ'רלה, אך בגלל שהיו מקומות נוספים שנקראו כך, שמה שונה לצרבוקוקשאיסק (עיר הצאר על גדות הקוקשגה). ב-1709 העיר צורפה לגוברניית קאזאן בחלוקה החדשה של פטר הגדול. ב-1719 גוברניית קאזאן חולקה לפרובינציות וצרבוקוקשייסק נהייתה חלק מפרובינציית סבייז'.
בפברואר 1919 שם העיר שונה לקרסנוקוקשייסק (העיר האדומה על הקוקשגה) כסמל לשינוי השלטון. ב-1920 העיר הוכרזה בירת החבל האוטונומי של מארי. ב-1927 דרך העיר נבנתה מסילת ברזל לקאזאן ולמוסקבה, וכן גשרים מעל כל הנהרות. ב-1928 שם העיר שונה לשמו בשפת מארי וב-1936 החבל האוטונומי הוכרז כרפובליקה אוטונומית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה לעיר הועברו בתי חרושת שונים ממוסקבה, לנינגרד ואודסה. בין הגדולים: בית החרושת לייצור משקולות, בית החרושת המוסקבאי לאופטיקה ומכניקה ובית החרושת לכלים לתעשיית הקולנוע מאודסה. בית החרושת לאופטיקה ומכניקה אף זכה בפרס הסובייטי לחיזוק כוחות ההגנה. ב-17 בדצמבר 1984 העיר זכתה ב"מדליון העבודה האדומה" כאות הוקרה המוענק על ידי והוועידה העליונה של המפלגה הקומוניסטית "על ההשגים של העיר בתחום המשק והתרבות ולאור 400 שנה מיום הקמת העיר".
ב-1990 העיר נהפכה לבירת רפובליקת מארי אל, והיא הוכרזה כאחת הערים ההיסטוריות ברוסיה. בשנים אלה מעמד העיר כבירת התרבות הפינו-אוגורית התחזק. העיר גם קשרה קשרי גומלין עם העיר ההונגרית סומבטהי.
אישטבן הראשון
קורט פון שלייכר
קוּרְט פוֹן שְׁלַייכֶר או בשמו המלא: קורט פרדיננד פרידריך הרמן פון שלייכר (בגרמנית: Kurt Ferdinand Friedrich Hermann von Schleicher; 4 באפריל 1882 - 30 ביוני 1934, ) היה איש צבא בדרגת גנרל ופוליטיקאי גרמני שכיהן כקנצלר האחרון של רפובליקת ויימאר.
חייו.
נעוריו ותחילת הקריירה.
פון שלייכר נולד בברנדנבורג לאב שהיה איש צבא. אחרי שסיים את הכשרתו בבית הספר לקצינים, התגייס לצבא הפרוסי בשנת 1900 בדרגת לויטננט. בבית הספר לקצינים התחבר עם פרנץ פון פאפן ובמהלך שירותו הצבאי התחבר עם אוסקר פון הינדנבורג, בנו של פאול פון הינדנבורג. חברויות אלו השפיעו בהמשך על התפתחות הקריירה שלו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שימש פון שלייכר כאיש מטה של הגנרל וילהלם גרנר, שהפך להיות פטרונו.
אחרי המלחמה.
עם תום המלחמה בחר פון שלייכר להישאר בצבאה המצומצם של גרמניה, הרייכסווהר וקודם במהירות בדרגותיו. הוא תיפקד כאיש הקשר הראשי בין הצבא לרשויות האזרחיות. למרות השקפותיו האוטוריטריות הוא האמין שלצבא יש תפקיד חברתי באיחוד שכבות החברה השונות והתנגד לתוכנית הממשלתית לסייע לאחוזות היונקרים.
פון שלייכר הפך לדמות משפיעה מאחורי הקלעים בממשלתו של הקאנצלר היינריך ברינינג שבה שימש כעוזרו של שר ההגנה וילהלם גרנר. בסופו של דבר פון שלייכר, שפיתח יחסי חברות עם הנשיא פאול פון הינדנבורג, הסתכסך עם ברינינג וגרנר ותככיו הביאו לנפילת הממשלה במאי 1932.
פון שלייכר מונה לשר ההגנה בממשלתו של הקאנצלר החדש פרנץ פון פאפן. בסופו של דבר הסתכסכו פון שלייכר ופון פאפן וכאשר לאחר בחירות נובמבר 1932 לא יכלה הממשלה לקבל רוב ברייכסטאג, התפטר פון פאפן ופון שלייכר ירש אותו כקנצלר גרמניה החדש.