הוומבטים חופרים בעזרת ציפורני טלפיהם ושיניהם מערכת מחילות מסועפות וחיים בהן חלק גדול מחייהם. למרות היותם בעלי חיים ליליים הפועלים בעיקר בזמן השקיעה או בשעות החשיכה, הוומבטים יוצאים לעיתים מהמחילה, בעיקר במזג אוויר קריר, כשהשמים מעוננים והטמפרטורות אינן גבוהות. הוומבט הוא חיית כיס, וככזה, הוולד מוחזק בכיס בבטנה של האם עד שיוכל לצאת לאוויר העולם. בעבר, היה הוומבט נפוץ רק בדרום אוסטרליה, אך היום הוא נפוץ בכולה.
התנהגות ואורח חיים.
הוומבטים הן חיות ביישניות שאינן נצפות בקלות בטבע, אך הם טריטוריאליים מאוד ומגנים בתוקפנות על שטחם. בעבר חי הוומבט רק בדרום אוסטרליה, אך כיום הוא נפוץ בכולה. הוומבטים מסתגלים היטב לחיים בשבי, ופרטים רבים מוחזקים בגני חיות באוסטרליה וברחבי העולם. הוומבט הוא בעל חיים צמחוני, ותזונתו מורכבת בעיקר מדגנים, שורשים, עלים ועשבים. הוא בעל חיים לילי, וככזה הוא פעיל כמעט רק בשעות החשיכה, אז הוא אוסף אוכל ויוצא אל מחוץ למאורתו - כשהחום בחוץ פוחת, ובשעות היום הוא אינו פעיל.
לוומבטים תהליך חילוף חומרים איטי במיוחד, בין האיטיים מבין כל היונקים, ועד להשלמתו של תהליך עיכול המזון עוברים עד שבועיים. תזונתו של הוומבט מורכבת משורשים, צמחים, פטריות ודגנים. בדרך כלל, משיג הוומבט את מזונו על ידי נבירה בקרקע ומציאת שורשים ופטריות, בעזרת חוש הריח החזק שלהם. אצל הוומבט, חוש הראייה וחוש השמיעה חלשים ביותר, והוא אינו יכול לראות למרחקים ארוכים, אך חוש הריח המחודד מפצה על חיסרון זה.
לרוב, הוומבט נע באופן איטי ומגושם, אך כשהוא חפץ בכך; כדי להגן על נחלתו או להרחיק פולשים פוטנציאליים, הוא מסוגל לרוץ במהירות של אדם בוגר. למרות גודלו הקטן יחסית, הוומבט חזק מאוד ובעל לסת ומערכת שיניים חזקה במיוחד היכולה לנשוך בכוח רב. ולכן הוא אינו מפחד מבעלי חיים גדולים ממנו, ורודף גם אחרי פולשים הגדולים ממנו פי כמה וכמה.
בדומה למכרסמים, שיניו של הוומבט אינן פוסקות מלגדול אלא ממשיכות לגדול כל הזמן, ונשחקות על ידי אכילת שורשים. בדרך כלל, הוומבט הוא בעל חיים רגוע ושליו, אך במצבי דחק עשוי לכעוס ולנסות לנשוך. בטבע, אויביו העיקריים של הוומבטים מלבד בני האדם הם כלבי הדינגו. ההגנה העיקרית של הוומבט כנגד טורפים כגון הדינגו כשהוא נמצא במאורתו היא מחיצת ראש הטורף אל קיר המאורה עד שייחנק, וזאת בשל חוסנו.
טקסונומיה.
למשפחת הוומבטיים משתייכים שלושה מינים ששלושתם שוקלים כ-25–30 קילוגרם ואורכם עד כמטר:
בעבר היו מינים נכחדים רבים, חלקם גדולים בהרבה מהוומבטים החיים:
רבייה.
תקופת ההריון של האם קצרה יחסית; כשלושים - ארבעים ימים, והגורים נולדים חסרי שליה ולא מפותחים (אינם יכולים לראות או לשמוע), וזאת חוץ מציפורני ידיהם שבעזרתם הם מטפסים אל הכיס בבטן האם, אשר נמצא בבטנה התחתונה של הוומבטית.
אף על פי שבדרך כלל הוומבטים חיים בבדידות, הם לא מתרחקים מאוד מוומבטים אחרים. לרוב, הוומבטים מתרבים בתקופת החורף, ולאם נולד עובר אחד, לא מפותח, הממשיך למעשה את ההריון בכיס אימו. הוומבטית יכולה להיכנס להריון בדרך כלל אחת לשנתיים. לאחר שלושים ימי ההריון הראשונים, הוומבט יוצא מבטן אימו ועובר אל הכיס, שם הוא שוהה כארבעה-חמישה חודשים בהם הוא יונק ומתפתח, ובסביבות גיל שישה חודשים הוא עוזב לגמרי את חיק אמו ויוצא לחיים לבדו. הוומבט מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים.
וומבטים ובני אדם.
בניגוד לחיות בר רבות הנפוצות באוסטרליה המסוכנות לאנשים, הוומבטים דווקא ידידותיים לבני אדם כשהם חשים בנוח. הם מסתדרים בצורה טובה מאוד בשבי, ואפילו ניתנים לליטוף והחזקה על ידי בני אדם. גני חיות וחנויות חיות רבות באוסטרליה מציגות וומבטים לציבור, וכן קיימות פינות ליטוף מיוחדות לוומבטים.
למרות האמור לעיל, הוומבט הוא חיה המגנה בתוקפנות על שטח מחייתה ומתרגזת בקלות כשנגרמת לה אי-נוחות. הוומבטים מסוגלים להיות תוקפניים כשמתגרים בהם, או אם הם במצב רוח רע. משקלו הגדול יחסית וחוסנו הגופני של הוומבט יכולים לשבור עצמות לבני אדם אם הם נוגחים בהם, ושיניהם החדות והלסת האיתנה מסוגלת לגרום לנזק רב ולפצעים חמורים.
למרות העובדה שגורי וומבט ווומבטים קטנים נראים חמודים ובלתי מזיקים, אסור לגדל אותם בבית לטווח ארוך; הוומבטים הם בעלי חיים מתבודדים ומעדיפים לישון ולהישאר לבדם.
אויבם החדש של הוומבטים הם הכבישים הרבים החוצים את מדבריות אוסטרליה. בכל שנה נהרגים מאות וומבטים לאחד שנדרסו על ידי כלי רכב; הוומבטים נוטים ללכת על הכביש בחשכת הלילה, מפני שרעש המנוע ואורות הרכב מסקרנים אותם. כלי רכב החוצים כבישים אלו באופן תדיר מצוידים ברשתות הגנה מיוחדות. לעיתים, כשנפגעת אם שבבטנה ולד, ניתן להציל את הוומבט הקטן.
וומבטים
פילוסופיה פוליטית
פלוגת הסיור
יוטא
יוטא (אות גדולה: Ι, אות קטנה: ι) היא האות התשיעית באלפבית היווני.
בספרות יווניות האות שקולה כנגד המספר 10.
האות מייצגת את צליל החיריק.
משמעות האות.
בנצרות קיבלה האות משמעות של דבר קטן וחסר חשיבות לכאורה, אשר לקיומו או היעדרו קיימת משמעות. משמעות זו מקורה בספר הבשורה על-פי מתי פרק 5, פסוק 18:
הפסוק הפך לבעל חשיבות שכן בעקבותיו ניתנה החלטת ניקיאה הדנה במהותו של השילוש הקדוש - מחלוקת שכל כולה הסתכמה בהבדל בין מילה יוונית בה מופיעה האות למילה בה אינה מופיעה, שכן המשמעויות השונות שנוצרו בשל היעדר האות השפיעו על מעמדו של ישו בשילוש הקדוש.
שתי המילים שעליהן נסב הוויכוח היו Homoiousios ו- Homoousios.
בהקשר הזה נוצר גם הביטוי האנגלי :"not one iota of difference", הדומה למונח העברי "קוצו של יו"ד".
התפתחות האות Ι.
מקורה של האות באות הפיניקית/שמית יוד.
מהאות הזאת נוצרו האותיות הלטיניות I ו-J.
יהדות מולדובה
רפובליקת מולדובה הנוכחית הייתה בעבר חלק מנסיכות מולדובה ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית סופחה לאימפריה הרוסית ונקראה בשם בסרביה. לאחר המהפכה הבולשביקית סופח החבל לרומניה ובעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב עבר לשליטת ברית המועצות, שהפכה אותו לאחת מ-16 הרפובליקות שלה. במשך הדורות הושפעה הקהילה היהודית של החבל מהעם ששלט בו, לעיתים הרומנים ולעיתים הרוסים.
רבים מיהודי בסרביה חיו בעיר הבירה, קישינב. יהדות קישינב הוקמה כבר במאה ה-18 ובסוף המאה ה-19 ישבו בה כ-50,000 יהודים, שהיו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר. יהודים חיו גם בעיירות בסרביה ואפילו ביישובים חקלאיים, בהם עסקו בעבודת האדמה, כפי שתיאר אותם ביצירותיו הסופר שמואל-לייב בלנק. בשנת 1897 התגוררו בבסרביה כ-226 אלף יהודים מסך האוכלוסייה של כ-2 מיליון תושבים.
בתחילת המאה ה-20 נערכו בקישינב שני פוגרומים אכזריים מאוד שהשפיעו רבות על יהדות מזרח אירופה בכלל ויהדות מולדובה בפרט. הפוגרום הראשון אירע ב-6 באפריל 1903 ובו נרצחו 49 יהודים ועוד מאות יהודים אחרים נפצעו. הפוגרום השני אירע ב-19 באוקטובר 1905 ובו נרצחו 19 יהודים. פרעות אלו מכונים פרעות קישינב. שני הפוגרומים גרמו לבריחה גדולה של יהודים ממולדובה, חלקם למערב אירופה ולארצות הברית וחלקם לארץ ישראל במהלך העלייה השנייה. בעקבות הפוגרומים כתב חיים נחמן ביאליק את הפואמות על השחיטה ובעיר ההרגה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה צורפה מולדובה לרומניה, ומספר היהודים בה גדל מאוד, למורת רוחם של הרומנים. לפני מלחמת העולם השנייה אולצו הרומנים לוותר על חבל ארץ זה לברית המועצות. הוויתור היה טראומטי עבור הרומנים והם האשימו את היהודים באהדה לקומוניזם ותככים שגרמו לאובדן מולדובה. כאשר פלשו הגרמנים יחד עם הרומנים למולדובה במלחמת העולם השנייה הועבר השלטון למשטר הרומני הפשיסטי. הרומנים הגלו את היהודים לטרנסניסטריה, שם נרצחו מעל חמישים אחוזים מכלל יהודי בסרביה. תחת השלטון הסובייטי סבלו היהודים הדתיים מדיכוי על רקע אמונתם, כמו המאמינים של הדתות האחרות בברית המועצות הקומוניסטית.
בשנת 1992, נעשו מאמצים להעלאת יהודים שישבו במולדובה ומתחילת שנות ה-90 עלו ממולדובה לישראל כ-42,000 יהודים.
כיום יש במולדובה כ-31,000 יהודים אך המספר אינו מדויק בשל ההגירה ממולדובה לרוסיה, ארצות הברית, רומניה וישראל וכן בשל השאלה מיהו יהודי בהתייחס לצאצאי נישואי תערובת. בין יוצאי קהילת מולדובה הידועים בארץ ובעולם ניתן למנות את הפרופסור אברהם כוגן.
לרבה הראשי למדינת מולדובה מונה בשנת 1989 שליח חב"ד הרב זלמן טוביה הכהן אבלסקי. לרב אבלסקי קשרי ידידות עם נציגי השלטון במדינת מולדובה, ומתארח ומארח נציגי ממשל וחברי הפרלמנט, שיחד עמם דואג לשיקום יהדות ויהודי מדינת מולדובה ובחבל ארץ טרנסניסטריה. לאחר פטירתו של הרב אבלסקי, התמנה בנו הרב יוסף יצחק אבלסקי לשליח חב"ד במדינה.
פלוגת הנדסה
שארל החמישי
אנטוניו ויואלדי
הג'רמס
הג'רמס (The Germs, בעברית: החיידקים) הייתה להקת פאנק רוק אשר הוקמה בשנות ה-70 המאוחרות.
הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה בארצות־הברית. חבריה המקוריים היו פול בים (שכינה עצמו מאוחר יותר בובי פין, ולבסוף דרבי קראש) וג'ורג' רוטנברג (שכינה עצמו מאוחר יותר פאט סמיר). נגן הבס הראשון, דינקי, הוחלף כעבור זמן קצר בלורנה דום, ואילו בעמדת המתופף שימשו בזה אחר זה מישל בר, דוטי דיינג'ר, דונה ריה ודון בולס.
הלהקה הוציאה אריך נגן אחד בשנת 1979, בשם (GI). הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר מכן, ושנה אחר-כך קראש התאבד.
בשנות התשעים ניגן פיט סמיר כגיטריסט נוסף בלהקת נירוונה.
מלחמות פרס יוון
ואלכיה
תפוס ת'כריש