קולמר כיהן בתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא זאכרי טיילור החל מתחילת נשיאותו במרץ 1849. הוא התפטר ביולי 1850, זמן קצר לאחר פטירתו של טיילור, כדי לאפשר לנשיא הבא, מילרד פילמור למנות לתפקיד אדם מטעמו.
כמנהל הכללי של הדואר נמתחה על קולמר ביקורת מצד חברי המפלגה הוויגית בשל רצונו להעביר מתפקידם מנהלי דואר מקומיים אנשי המפלגה הדמוקרטית כדי להחליפם בוויגים. בתקופת כהונתו בתפקיד החל השימוש בבולי דואר וקולמר היה הראשון ששלח מכתב עם בול, מכתב שמוען לאחיו שבבארי, ורמונט. במכתב הוא המליץ לאחיו לשמור את הבול, למקרה שהשיטה תצליח והבול יהיה בעל ערך אספני.
עם שובו לוורמונט מונה קולמר כשופט בבית המשפט הפדרלי של המדינה, תפקיד בו הוא כיהן עד 1854.
סנאטור.
ב־1855 נבחר קולמר כסנאטור כאיש האגף השמרני, המתנגד לעבדות של המפלגה הרפובליקנית. עד 1857 הוא כיהן כיושב ראש ועדת הסנאט להצעות חוק.
ב־1856 הוא זכה במספר קולות בהצבעה לסגן הנשיא בוועידת המפלגה הרפובליקנית.
בסנאט הגן קולמר במרץ על עמדותיו, גם במקרים בהם הוא היה במיעוט. כאשר הוועדה לטריטוריות בראשותו של סטיבן דאגלס המליצה על העברת פשרת קריטנדן, שעל פיה הוצעה העברת חוקת לקומפטון של קנזס, שתמכה בעבדות, למשאל עם, סירבו קולמר וג'יימס דוליטל מוויסקונסין להצביע בעד ותחת זאת פרסמו חוות דעת מיעוט בה הם הסבירו את התנגדותם.
קולמר ייצג את דעת המיעוט גם ביוני 1860, כאשר הוועדה בראשותו של ג'יימס מוראי מייסון הוציאה דוח על הפשיטה על הרפר'ס פרי של ג'ון בראון. מייסון טען שהפשיטה של בראון הייתה פעולה של תנועה מאורגנת לביטול העבדות. קולמר ודוליטל טענו מנגד שבראון וחסידיו נתפסו ונענשו ושלא היה שום צורך בפעולה נוספת מצד הממשלה.
שנותיו של קולמר על כס השיפוט הקנו לו מוניטין של עורך הדין הטוב ביותר בסנאט. עמיתיו נהגו להקדיש תשומת לב רבה להערותיו במליאת הסנאט, אף על פי שהוא דיבר שם לעיתים רחוקות וגם שעשה זאת הוא דיבר בקול כה שקט עד שכמעט ולא שמעו אותו באולם וביציעים. צ'ארלס סאמנר כינה אותו "סוקרטס של ההרים הירוקים". הוא תיאר אותו כמדינאי הנבון והמאוזן ביותר בתקופתו.
מלחמת האזרחים.
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית ב־1860 קיבל קולמר את קולות "הבן המועדף" של המשלחת של ורמונט, ולאחר סבב ההצבעה הראשון הוא פרש. ב־1861 הוא נבחר מחדש לסנאט וכיהן בו עד יום מותו.
ב־1861 הגיש קולמר הצעת חוק להאצלת סמכויות חדשות לנשיא במסגרת המלחמה ולאישור צעדים שננקטו על ידי הנשיאר אברהם לינקולן על ידי הקונגרס בתחילת נשיאותו.
קולמר היה המוביל מבין תשעה סנאטורים רפובליקנים שנפגשו ב־1862 עם הנשיא לינקולן כדי להאיץ בו להחליף את הרכב הקבינט ובעיקר להחליף את מזכיר המדינה ויליאם סיוארד. לאחר שהם התכוונו להתעמת עם הנשיא על רקע טענות לחוסר הרמוניה בקבינט מצדו של מזכיר האוצר סלמון צ'ייס, שינו הסנאטורים את דעתם במהלך הפגישה לאחר שצ'ייס תומרן על ידי לינקולן לסגת מטיעונו הראשון.
מרגע בו פרשו הסנאטורים הדמוקרטים מהדרום מהסנאט עם פרוץ מלחמת האזרחים, היה קולמר שוב לחבר ברוב בבית והוא כיהן כיושב ראש הוועדה לדואר ולנתיבי דואר בשנים 1861–1867 וכיושב ראש ועדת הספרייה של הסנאט בשנים 1863–1867.
לאחר המלחמה התנגד קולמר לתוכניות השיקום של הנשיא לינקולן ושל יורשו אנדרו ג'קסון ותמך בשליטה של הקונגרס בתהליך קבלתן מחדש של מדינות הקונפדרציה בחזרה אל האיחוד.
חיים אישיים.
ב־1817 נשא קולמר לאישה את מרי סטון. לזוג נולדו שבעה ילדים. ביתו של קולמר בוודסטוק הוא חלק ממסלול ההליכה של עורף מלחמת האזרחים של הפארק הלאומי ההיסטורי מארש-בילינג-רוקפלר.
ב־1850 קיבל קולמר תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת ורמונט וב־1855 מדארטמות' קולג'.
מותו והנצחתו.
ג'ייקוב קולמר נפטר בביתו שבוודסטוק ב־9 בנובמבר 1865 ונטמן בבית הקברות של רחוב ריבר שבעיר.
ב־1881 תרמה מדינת ורמונט פסל בדמותו של קולמר שניצב באוסף היכל הפסלים הלאומי שבקפיטול.
אוניברסיטת מוחמד בן זאיד לבינה מלאכותית
אוניברסיטת מוחמד בן זאייד לבינה מלאכותית או MBZUAI (בערבית: جامعة محمد بن زايد للذكاء الاصطناعي) היא מוסד אקדמאי-מחקרי לתארים מתקדמים באבו דאבי. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2019, ומציעה תוכניות בתחום הבינה מלאכותית לתלמידים מקומיים ובינלאומיים. הקמת MBZUAI מהווה חלק "מאסטרטגיית איחוד האמירויות הערביות לבינה מלאכותית 2031", אשר אף הולידה הגדרת תפקיד חדש של שר ממשלתי (הראשון בעולם) לבינה מלאכותית.
האוניברסיטה מציעה מסלולי תואר שני ודוקטורט בתחומים: ראייה ממוחשבת, למידת מכונה, ועיבוד שפה טבעית.
MBZUAI
Secrets
שפות שמיות צפון-מערביות
צפון-מערב שמית היא ענף של השפות השמיות הכוללות את השפות הילידיות של הלבנט. היא ככל הנראה נוצרה בתקופת הברונזה הקדומה. לראשונה היא מעידה על שמות פרטיים שזוהו כאמוריים בתקופת הברונזה התיכונה. הטקסטים העתיקים ביותר הם באוגריתית, המתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, שעד קריסת תקופת הברונזה הצטרפו לארמית העתיקה, ולתקופת הברזל השפות הכנעניות.
המונח נקבע על ידי קרל ברוקלמן בשנת 1908, שהפריד בין סיווג השפות השמיות המערביות של פריץ הומל לשנת 1883 לצפון-מערב (כנעני וארמי) ודרום-מערב (ערבית וחבשית).
תת-הקבוצה הכנענית של ברוקלמן כוללת אוגריתית, פיניקית ועברית. חלק מהמלומדים היו מפרידים כעת את האוגריתית כענף נפרד של הצפון-מערב שמי לצד כנעני.
המרכז שמית היא קבוצת ביניים מוצעת המורכבת מהשמית הצפון-מערבית וערבית. מרכז שמית היא תת-קבוצה של שמית מערבית או חלוקה עליונה של שמית לצד מזרח שמית ודרום שמית. האתנולוג של SIL במערכת הסיווג שלו (של שפות חיות בלבד) חיסל את הצפון מערב-שמיות לחלוטין על ידי צירופן של הכנענית והערבית לקבוצת "דרום-מרכז" אשר יחד עם הארמית יוצרת את השמית המרכזי. הכתובות דיר עלא ושמאלית זוהו כזני שפה שנמצאים מחוץ לארמית, אך עם כמה קווי דמיון אליה, אולי בתת-קבוצה.
התפתחות היסטורית.
פרק הזמן לפיצול השמית הצפון-מערבי מהפרוטו-שמית או מקבוצות שמיות אחרות אינו בטוח. העדות הראשונה של שפה שמית צפון-מערבית היא של אוגריתית מהמאה ה-14 לפני הספירה.
בראשית האלף הראשון התפשטה השפה הפיניקית ברחבי הים התיכון על ידי מתיישבים פיניקים, בעיקר לקרתגו בתוניסיה של ימינו. לאלפבית הפיניקי יש חשיבות מהותית בהיסטוריה האנושית כמקור וכאב הקדמון של האלף-בית היווני, האלף-בית הלטיני, הכתב העברי, הסורי והערבי, רונות גרמאניות, ובסופו של דבר קירילי.
עד המאה השישית לפני הספירה, השימוש בארמית התפשט ברחבי האזור השמי הצפון-מערבי, מה שהוביל בעיקר לשפות שמיות צפון-מערביות אחרות להכחדה. היהודים הקדומים אימצו ארמית לשימוש יומיומי, וחלקים מהתנ"ך כתובים בה. אולם העברית נשמרה כשפה ליטורגית יהודית ושפת לימוד, וקמה לתחייה במאה ה-19 עם עיבודים מודרניים, והפכה לשפה העברית המודרנית של מדינת ישראל.
לאחר הכיבושים המוסלמים של המאה השביעית, החלה הערבית להחליף בהדרגה את הארמית בכל האזור. הארמית שורדת כיום כשפה הליטורגית של הכנסייה הנוצרית הסורית, ומדוברת בניבים מודרניים על ידי אוכלוסיות קטנות הנמצאות בסכנת הכחדה הפזורות ברחבי המזרח התיכון. יש גם מצע ארמי בערבית לבנטית.
שינויי צלילים
מבחינה פונולוגית, אוגריתית איבדה את הצליל ṣ́, והחליפה אותו ב- ṣ (אותה תזוזה התרחשה בכנענית ובאכדית). אותו צליל הפך ל- ʕ/ בארמית (אם כי בארמית קדומה הוא נכתב באות ק'), זה מרמז כי אוגריתית אינה שפת האם של הקבוצה. דוגמה לשינוי קול זה ניתן לראות במילה ארץ: אוגריתית / ʔart͡s/, פיניקית / ʔart͡s/, עברית /ʔeret͡s/ וארמית /ʔarʕaː/.
מעבר התנועת מ- /aː/ ל- /oː/ מבדיל את הכנענית מהאוגריתית. כמו כן, בקבוצה הכנענית, סדרות החיכוכים הבין-דנטליים השמיים הופכות לסיביים: /ð/, /θ/ ו-/θ̣/ הפכו ל-/z/,/ ʃ/ ו-/sˤ/
בהתאמה. ניתן לראות את ההשפעה של שינוי צליל זה על ידי השוואה בין המילים הבאות:
השפות השמיות הצפון-מערביות הן: שַמאַלית, ארמית, אמורית (אוגריתית) וכנענית (עברית, מואבית, אדומית, עמונית ופיניקית).
Enjoy Your Rabbit
Enjoy Your Rabbit הוא אלבום האולפן השני משנת 2001 של המוזיקאי האמריקאי סופיאן סטיבנס.
קונספט.
כל שיר באלבום תואם לחלק אחר של גלגל המזלות הסיני, למעט "Year of Our Lord", אשר כמו רבים משיריו של סטיבנס, עוסק בנצרות.
ביקורות.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ברובן. ג'ייסון ניקי פיצ'פורק התייחס בחיוב אל Enjoy Your Rabbit כאל "יצירה ממומשת לחלוטין" וציין שהוא "מצפה לראות לאן [סטיבנס] הולך מכאן".
ג'סי ג'ונס
ג'סי הולמן ג'ונס (באנגלית: Jesse Holman Jones; 5 באפריל 1874 – 1 ביוני 1956) היה פוליטיקאי ויזם אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית מיוסטון שבטקסס. לימים מזכיר המסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
ביוגרפיה.
כניסתו של ג'ונס לחיים הציבוריים ולפוליטיקה החלה בנמל יוסטון ובתעלת האניות של הנמל. הוא הוביל קבוצת בנקאים מקומיים שרכשה איגרות חוב ציבוריות ומאוחר מונה לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של נמל יוסטון. ג'ונס הוביל מאמץ לגיוס תרומות מקומי מטעם הצלב האדום האמריקאי לשם תמיכה בחיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. הנשיא וודרו וילסון מינה את ג'ונס לעמוד בראש חטיבה של הצלב האדום האמריקאי, תפקיד שמילא בשנים 1917–1919. בשנת 1928 יזם את כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית ביוסטון לקראת הבחירות לנשיאות באותה השנה.