פעמים רבות בחר דראקו להתמודד עם יריביו באמצעים פסיכולוגיים ולא באמצעות כוח פיזי. מוצאו האליטיסטי משמש אותו כנשק על מנת לזלזל באלה המגיעים ממעמד חברתי נמוך יותר, כגון רון ויזלי. פעמים רבות הוא הביע זלזול במוצאה המוגלגי של הרמיוני גריינג'ר באמצעות כינוי הגנאי "בוצדמית". רולינג אמרה בראיון ב-1999 "הוא קנאי, והוא בריון, ואני אומרת, במובן הברור ביותר, שהוא יודע בדיוק מה יפגע באנשים".
בראיון בשנת 2005 היא אמרה שדראקו, בניגוד להארי, לא חש חרטה על מעשיו: "אני חשבתי על דראקו כאחד עם יכולת גבוהה להפריד בין חייו ובין רגשותיו, ותמיד עשיתי כך. אז הוא הדחיק את הרחמים שלו, כך שהוא יכול להיות בריון יעיל. הוא הדחיק את החמלה - אחרת איך היה הופך לאוכל מוות?"
באופן אירוני מספקת דמותו של דראקו נקודת מפנה בעלילה כאשר הוא מפגין רגע נדיר של חרטה. הארי ריחם על דראקו כשהבין את גודל הציפיות, כולל רצח, עמן נאלץ דראקו להתמודד כאחד מתומכיו של וולדמורט. דמותו של דראקו כללה את אמונותיהם של הוריו: רולינג אמרה כי "ברגע שדראקו קיבל את מה שרצה, להפוך לאוכל מוות, וגם קיבל משימה מלורד וולדמורט, כפי שעשה בהארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, המציאות הכתה בו בעוצמה" כיוון שחלומו היה "כה שונה". רולינג אמרה גם כי בדראקו היה חשש מוסרי אמיתי, אך שהוא לא אדם מרושע לחלוטין.
יכולות קסם.
לאורך הסדרה מתואר דראקו כקוסם צעיר תככן ותחרותי. בשנתו השנייה הוא מצליח לפגוע בהארי בקללה בשם "טרנטלגרה", בה משתמש אוכל המוות אנטונין דולוחוב במהלך הספר החמישי, ומבצע גם לחש בשם "סרפנסורטיה" הגורם לבקיעתו מקצה השרביט של נחש, כפי שוולדמורט עשה בקרב מול דמבלדור בסוף הספר החמישי, וסנייפ מול מינרווה מקגונגל בספר השביעי. יכולותיו השתפרו גם בספר השישי, שבו הוא אחד התלמידים היחידים בשכבת הגיל שלו שהגיע להישגים המאפשרים קבלה לשיעור השיקויים המתקדם. דראקו הצליח ללמוד כיצד לבצע את אמנות הלטת ההכרה (היכולת להגן על המוח מפני קריאת מחשבות), אותה הוא למד מדודתו בלטריקס. רולינג סיפרה על שיחה עם העורך שלה בנוגע לכך שדראקו הצליח ללמוד הלטת הכרה והארי לא. היא אמרה כי הסיבה לכך היא שדראקו היה "בעל יכולת גבוהה מאוד להפריד בין חייו לבין רגשותיו".
כשנשאלה מה היא צורת הפטרונוס (קסם הגנה חזק) של דראקו, היא אמרה כי נכון לסוף הספר השישי הוא לא היה מסוגל לבצע את הקסם, כיוון שבהוגוורטס לא היה נהוג ללמד זאת.
משפחה.
עץ המשפחה.
משפחת מאלפוי היא אחת ממשפחות הקוסמים טהורות הדם האחרונות שנותרו בסוף הסדרה, ובין העשירות שבהן. מייסד השושלת היה אדם עיתונאי אנטי-מוגלגי בשם ברוטוס מאלפוי. בית המשפחה, הנקרא "אחוזת מאלפוי", נמצא במחוז האנגלי וילטשייר (על פי המתואר בספר השביעי). עד לסוף הספר השני התגורר באחוזה גמדון הבית דובי. למרות החזות המכובדת שעליה שמרה המשפחה לאורך הסדרה, אחדים מהקוסמים טענו שהיא שירתה את וולדמורט מתוך בחירה. דראקו השתמש במעמדו החברתי הגבוה ובשמו של אביו על מנת להשיג לעצמו יותר כוח, בדומה לאביו לוציוס.
לוציוס מאלפוי היה אוכל מוות בשתי מלחמות הקוסמים. הוא נישא לנרקיסה בלק, ודראקו הוא בנם היחיד והראשון מהמשפחה שהוצג בסדרה. בתקופת לימודיו בהוגוורטס הוא השתייך כמו כל בני משפחתו לבית סלית'רין, ובשנתו החמישית החל לכהן כמדריך. לוציוס הנהיג את אוכלי המוות בתקופת מלחמת הקוסמים הראשונה, המתרחשת לפני אירועי הספר הראשון.
משפחת מאלפוי זכתה להערכה רבה בעולם הקוסמים המתואר בסדרה, בשל השפעתו הרבה של לוציוס על הוגוורטס ועל משרד הקסמים, אותה השיג באמצעות תרומות כספיות למשרד ולבית החולים לקוסמים, כמו גם בשל כהונתו בחבר הנאמנים של בית הספר. אולם, בסוף הספר השני הוא הודח מתפקידו ובעקבות הקרב במשרד הקסמים בסוף הספר החמישי הוא אף נאסר באזקבאן. בשל הכישלון הזה הוא איבד את מעמדו הגבוה בקרב אוכלי המוות, ובתחילת הספר השביעי אולץ על ידי וולדמורט לתת לו את שרביטו.
נרקיסה מאלפוי היא בת דודתו של סיריוס בלק, סנדקו של הארי, כך שדראקו הוא אחיין של אוכלת המוות בלטריקס לסטריינג' ושל אנדרומדה טונקס (אמה של נימפדורה טונקס), אחיותיה של נרקיסה. בדומה לשאר משפחת בלק גם היא למדה בבית סלית'רין. היא מתוארת כאשה יפה, גבוהה, רזה, ואף הנראה כאילו משהו בעל ריח רע מונח מתחתיו. בניגוד לבעלה ולבנה היא איננה אוכלת מוות, אך היא כן חולקת את אמונותיהם בכל הנוגע לטוהר הדם ולשנאה של מוגלגים.
היא רגישה מאוד לשלומו של דראקו, ובתחילת הספר השישי הפרה הוראה מפורשת של וולדמורט ודיברה עם סוורוס סנייפ על המשימה שהוטלה עליו. בסוף הספר השביעי הטיל עליה וולדמורט לבדוק סימני חיים אצל הארי, ופעם נוספת היא שיקרה על מנת שתוכל לברר את מצבו של דראקו.
בתרבות הפופולרית.
השירים של להקת הרוק Draco and the Malfoys ("דראקו והמאלפויים") מבוססים על ספרי הארי פוטר, אך מנקודת מבטו של דראקו. חברי הלהקה מתלבשים בדומה לתלמידי הוגוורטס בסרטים, אך עם מוטיבים המאפיינים את בית סלית'רין. באחד משירי הלהקה נאמר
, ובעברית .
דמותו של דראקו גולמה באופן פרודי על ידי ג'רקו פניקס בסדרה המכשפים מוויברלי פלייס, שבשניים מפרקיה הולכים אלכס וג'סטין רוסו לבית ספר לקוסמים הנקרא Wiz-tech (ויז-טק), היכן שכולם לבשו גלימות צהובות ושחורות ומשקפיים הדומים לאלה של הארי פוטר. דמותו הופיעה באופן פרודי בשם סאקו (בגילומו של שיין ליונס) בסדרת המערכונים Harry Bladder שבתוכנית All That, בה נאלצו הארי ויתר התלמידים להתמודד עם מעשי הקונדס התכופים של סאקו.
במחזמר הפרודי מחזמר מאוד פוטרי של סטארקיד הפקות את דראקו שיחקה שחקנית התיאטרון האמריקאית לורן לופז. דראקו מתואר בתור ילד מאוד מעצבן שאף אחד לא אוהב, אף על פי שהוא מתאר במכתביו לאביו שהוא הנער הכי פופולרי בהוגוורטס, ושאפילו הארי פוטר מחבב אותו. לדראקו יש חיבה עזה לציור, לתוכנית הטלוויזיה המכשפים מוויברלי פלייס והוא מתגלגל על הרצפה רוב הזמן, בניסיון כושל להרשים את חברי שכבתו. חלק גדול במחזמר ובדמותו של דראקו הוא בית הספר לקסמים על מאדים, פיגפארטס, שדומה בצורה מחשידה להוגוורטס עם המנהל רמבלרור האריה המדבר, פרופסור מקגולנגליס הדג המעופפת ופרופסור סלית'רוס סנייק, המורה לשיקוים עם אג'נדה נגד המנהל רמבלרור. יש שתי דרכים להגיע לפיגפארטס - על הגב של רמבלרור (בדרך הזאת משתמש דמבלדור בסוף המחזמר, אחרי שהוא זייף את מותו) ועם חללית, שדראקו מנסה כל הזמן להשיג אחת, והוא אפילו עושה עסקה עם וולדמורט להכניס את אוכלי המוות להוגוורטס תמורת חללית עם מספיק דלק שתיקח אותו למאדים. דראקו גם מאוהב קשות בחברתו לכיתה הרמיוני גריינג'ר, שלא מביעה בו עניין כלל וכלל ודוחה אותו כמה פעמים. במחזמר השני, מתגלה כי הוא למעשה בכלל לא הבן של לוציוס מאלפוי, אלא הבן שנוצר מרומן בין נרקיסה מאלפוי, אימו, ודובי, גמדון הבית לשעבר שלהם.
הסטודיה
"הסטודיה" או "הסטודיה לציור" היה בית ספר לציור שהוקם על ידי אביגדור סטימצקי ויחזקאל שטרייכמן ופעל בין השנים 1945–1948 בתל אביב.
שטרייכמן, שפרש בשנת 1945 מהוראה בסטודיו שפתח אהרון אבני, הקים יחד עם אביגדור סטימצקי סטודיו לציור שכן במרתף בית אביו של סטמצקי. בית הספר פעל במתכונת של שיעורי ערב. בעוד שטרייכמן התמקד בהוראת ציור בצבע, סטמצקי לימד גם רישום. מרבית השיעורים כללו ציור טבע דומם, אולם לעיתים יצאו התלמידים לצייר בנוף.
בשנת 1947 הצטרף לצוות המורים בבית הספר גם מרסל ינקו. בנוסף, ביקרו בבית הספר גם אמנים רבים שיהפכו לימים חברי "אופקים חדשים", כדוגמת יוסף זריצקי או פנחס אברמוביץ וכן מבקרים כחיים גמזו ואויגן קולב.
בין תלמידי הסטודיו אמנים כמשה פרופס, דני קרוון, דן קדר, לאה ניקל, אליהו גת, אפרים ליפשיץ, מיכאל ארגוב, דוד לנבר, קליר יניב ואחרים. סביב הסטודיו גם צמחה גם "קבוצת העשרה". הסטודיו נסגר ב-1948, כשמרבית תלמידיו גויסו לשירות צבאי.
מחוז
מחוז הוא תחום טריטוריאלי המוגדר במסגרת חלוקה מנהלית של מדינה. חלוקת מדינה למחוזות (עם או בלי מידה מסוימת של שלטון עצמי במסגרת השלטון המקומי) נפוצה במדינות רבות. המונח מחוז עשוי לקבל משמעויות שונות ממדינה למדינה. לעיתים קרובות מחולק המחוז ליחידות משנה מוניציפליות כגון נפות ולעיתים כפוף המחוז לסמכות מנהלית גבוהה יותר של יחידה שלטונית שנקראת פרובינציה.
למחוזות גם שמות שונים הנובעים מדרך היווצרות שונה, המתאימה להלך-הרוח באומה ספציפית או בתקופה ספציפית, כגון:
אוסטריה.
באוסטריה, מחוז כולל בשטחו מספר ערים. בכירי המחוז לא נבחרים לתפקידם על ידי הציבור, אלא ממונים על ידי מושל המדינה. ערים עצמאיות, שלא כפופות למחוז כלשהו, מתפקדות כמחוז עירוני. עיר הבירה וינה, שנחשבת למדינה ולמחוז עירוני, מחולקת ל-23 מחוזות קטנים, שבכיריהם נבחרים לתפקידם בבחירות.
אורוגוואי.
באורוגוואי ישנם כ-19 מחוזות (departamentos, דפרטמנטוס), המחולקים לנפות. בכל מחוז נערכים בחירות נפרדות לראשות המחוז, מעבר לבחירות הרגילות לראשות הערים והממשלה. במקרים רבים הנסיעה ממחוז למחוז בכבישים מחויבת באגרת נסיעה.
איטליה.
איטליה מחולקת ל-20 מחוזות, מהם חמישה הם בעלי מעמד אוטונומי מיוחד.
איראן.
איראן מחולקת ל-30 מחוזות.
אנגליה.
באנגליה, מחוז הוא השיטה הבולטת ביותר של שלטון מקומי. המחוזות עוסקים בגביית מסים (לרבות מס הכנסה מעסקים), בתכנון, בדיור, בבריאות ובתחומים נוספים. המחוז הראשון, מחוז עיר הבירה לונדון, הוקם בשנת 1965.
ארצות הברית.
בארצות הברית קיימים מספר סוגים של מחוזות:
בחריין.