בשנים 1908–1909, במהלך משבר בוסניה, סירבה צרפת לתמוך ברוסיה נגד אוסטריה וגרמניה. העדר העניין הצרפתי בתמיכה ברוסיה בתקופת משבר בוסניה היה נקודת השפל ביחסים בין צרפת לרוסיה. זאת נוסף על ניקולאי השני, קיסר רוסיה, שלא עשה כל מאמץ להסתיר את סלידתו מחוסר התמיכה ממי שהייתה אמורה להיות בעלת הברית מספר אחת שלו. ניקולאי התייחס ברצינות לביטול הברית עם צרפת. קישור נוסף בין צרפת ורוסיה היה אינטרס כלכלי משותף. רוסיה ביקשה תיעוש, אך חסר היה לה את ההון לעשות זאת בעוד הצרפתים היו מוכנים להלוות את הכסף הדרוש למימון התיעוש של רוסיה. ב-1913 השקיעו המשקיעים הצרפתים 12 מיליארד פרנק צרפתי בנכסים רוסיים והפכו את הצרפתים למשקיעים הגדולים ביותר באימפריה הרוסית. התיעוש של האימפריה הרוסית היה בחלקו תוצאה של זרם עצום של הון צרפתי לאימפריה.
היחסים הבילטרליים של צרפת עם ברית המועצות חוו עליות וירידות דרמטיות עקב פלישת הצבא האדום לצ'כוסלובקיה וברית צרפת עם נאט"ו. מנהיג ברית המועצות לשעבר, מיכאיל גורבצ'וב, ביקר בצרפת באוקטובר 1985 כדי לאחות את הקרעים ביחסי ארצו עם צרפת. אף על פי כן, נמשכה פעילותה הבילטרלית של צרפת עם נאט"ו, דבר שהחריף את היחסים בין צרפת לברית המועצות.
לאחר נפילת מסך הברזל, היחסים הבילטרליים בין צרפת לרוסיה היו חמים תחילה. ב-7 בפברואר 1992 חתמה צרפת על הסכם דו-צדדי, בהכרת רוסיה כיורשת ברית המועצות. כפי שתואר על ידי משרד החוץ הצרפתי, היחסים הבילטרליים בין צרפת לרוסיה חזקים עד עצם היום הזה.
במלחמת גאורגיה–רוסיה ב-2008 לא התעקש ניקולא סרקוזי על שלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה. יתר על כן, לא היו מחאות צרפתיות כאשר רוסיה לא צייתה לעסקתו של סרקוזי לסגת מגאורגיה ולהכיר בריבונותה.
יחסים עם מדינות אחרות.
גרמניה.
יחסי גרמניה-צרפת הם מערכת יחסים מורכבת בין הממשלות והעמים של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ושל הרפובליקה הצרפתית.
מוצאן של צרפת ושל גרמניה הוא מהאימפריה הפרנקית שהוקמה בשנת 481 לספירה. עם מותו של לואי החסיד מלך האימפריה הפרנקית ב-840 לספירה, תבע בנו הבכור, לותאר הראשון, בעלות על קיסרות אביו ותמך בהמלכתו של אחיינו פפין השני כמלך אקוויטניה. לאחר שאחיו של לותאר, שארל הקירח ולודוויג הגרמני הביסו אותו בקרב על פונטני בשנת 841 וחתמו על שבועת שטרסבורג (842), הסכים לותאר למשא ומתן.
כך נחתם חוזה ורדן שהפך את האימפריה הפרנקית לשלוש ממלכות: פרנקיה המערבית ששוכנת כיום בשטחי צרפת, פרנקיה המזרחית ששוכנת כיום בשטחי גרמניה ופרנקיה התיכונה ששכנה בשטחי שתי המדינות ובשטח שכיום נמצא בשליטת איטליה.
פרנקיה התיכונה שקעה במהירות ותוך כ-50 שנים חולק שטחה בין פרנקיה המזרחית לפרנקיה המערבית ושתי המדינות שלטו ללא עוררין על שטח רב במערב אירופה. שיטת המשטר פיאודליזם התפתחה במדינות אלו ושתי המדינות התנהלו באותה הדרך. עם זאת, בשתי המדינות התפתחו שתי תרבויות שונות לחלוטין. השלטון הצרפתי היה מונרכיה אבסולוטית שניהלה שלטון עוצמתי, והחלוקה המנהלית של צרפת הייתה למחוזות. לעומת זאת, בגרמניה השלטון המרכזי שקע ככל שעבר הזמן והיא חולקה לממלכות קטנות שנשלטו על ידי האימפריה הרומית הקדושה כפדרציה רופפת.
המהפכה הצרפתית הובילה לגל לאומני בצרפת ועקב כך ניסתה המדינה לתבוע שטחים נוספים מפרוסיה. הנהגת צרפת חששה מפרוסיה עקב התחזקותה המהירה באותו זמן.
היחסים בין צרפת לפרוסיה היו תמיד עוינים ושתי המדינות נלחמו אחת כנגד השנייה במלחמת שבע השנים ובמלחמת צרפת–פרוסיה. התקופה הנוראה ביותר ביחסים בין שתי המדינות הייתה תחילת המאה ה-20, כאשר שתי המדינות נלחמו במלחמת העולם הראשונה, עקב סיפוח אלזס ולורן לגרמניה. גרמניה הובסה במלחמת העולם הראשונה ורפובליקת ויימאר הוקמה לאחריה. בהסכמי השלום של 1919 נקמו הצרפתים בגרמנים, וגרמניה הפסידה את כל מושבותיה מעבר לים, החזירה את אלזס-לורן לצרפת והתחייבה למסור שטחים רבים במזרח המדינה לפולין. צרפת נלחמה נגד גרמניה גם במלחמת העולם השנייה, כשהיא מובסת ונכבשת על ידי גרמניה הנאצית. לאחר תקופת הרייך השלישי צרפת וגרמניה חידשו את יחסיהן בניסיון להימנע מאסונות נוספים ומלחמות נוספות.
כיום מאופיינים יחסי גרמניה-צרפת בקרבה עקב היותן מדינות מרכזיות בגוש האירופי וחלק בלתי נפרד מהנהגתו.
ישראל.
בחורף 1939–1940 יזם ד"ר נחום גולדמן הקמת גדוד יהודי שיפעל במסגרת צבא צרפת. הוא נשא ונתן בנושא זה עם השר ז'ורז' מנדל, ועם ראש הממשלה ושר הביטחון אדואר דאלאדיה, והממשלה נתנה הסכמתה, אלא שתבוסת צרפת לגרמניה הביאה לגניזת היוזמה.
הקשר המשמעותי הראשון בין הנהגת היישוב היהודי לבין צרפת התרחש במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1940–1944, כשצרפת הייתה כבושה בידי גרמניה. דוד בן-גוריון, מנהיג התנועה הציונית, הביע את הערכתו לשארל דה גול, מנהיג תנועת צרפת החופשית, והביע בפניו את תקוותו שצרפת תפעל לקידום השאיפות המדיניות של העם היהודי בארץ ישראל. במקביל, נציגים של 'צרפת החופשית' ביקרו ביישוב היהודי ונחשפו למפעל הציוני. במרס 1941 העלתה הסוכנות תוכנית להקמת 'בריגאדה יהודית ארץ-ישראלית', שאמורה הייתה להיות מורכבת משישה גדודים ובהם כ-2,500 לוחמים, שתשרת במסגרת כוחות 'צרפת החופשית'. התוכנית נפלה בשל התנגדותו של הגנרל ז'ורז' קאטרו, מפקד כוחות 'צרפת החופשית' במזרח-התיכון. קאטרו חשש מקשיים שיעורר הדבר עם הבריטים, וכן שהדבר ינוצל תעמולתית על ידי ממשלת וישי, שתציג את דה-גול כ'מכור ליהודים'.
ביטוי אחר לקשר הייתה התקנת תחנת רדיו חשאית בביתו של דוד הכהן בחיפה, אשר שידרה שידורי תעמולה לכוחות ממשלת וישי בסוריה ובלבנון, טרם המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. התחנה, שכונתה 'רדיו לבאנט צרפת החופשית', הופעלה על ידי אנשי ההגנה, והשידורים נעשו על ידי קצינים צרפתיים מכוחות צרפת החופשית.
בתחילת שנת 1954 הודח מתפקידו שליט סוריה, אדיב שישקלי, שנטה להפעיל מדיניות פרו-צרפתית ובנובמבר אותה שנה נפתח מרד נגד השלטון הצרפתי באלג'יריה. תגובת הנגד הצרפתית כלפי המורדים האלג'יריים הובילה את צרפת לעימות דיפלומטי עם העולם הערבי בכללותו. בשנת 1955 סבר שר הפנים של צרפת, מוריס בורז'ס-מונורי, שמקור הצרות באלג'יריה הוא בגמאל עבד אל נאצר והחל ליזום קשר עם ישראל. במאי 1955 שיגר דוד בן-גוריון את שמעון פרס ששימש כמנכ"ל משרד הביטחון אל פייר קניג, שר ההגנה באותה תקופה. ופייר קניג שהיה ידוע כאוהד ישראל, שקיבל אותו בלבביות, הורה לפתוח את מחסני החירום של צרפת ולספק לישראל את מבוקשה: טנקים, מטוסים, תותחים וציוד מכ"ם. לאחר פרסום דבר עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית בספטמבר 1955 התהדק הקשר.
אף על פי שמשרד החוץ הצרפתי התנגד לבקשת ישראל לנשק, הן בשל תמיכתו המסורתית בערבים והן מתוקף ההצהרה המשולשת שצרפת הייתה שותפה לה, משרד ההגנה הצרפתי החליט להיענות לבקשה החוזרת של ישראל לברית צבאית ובשלהי 1955 נחתמו עסקאות הנשק הראשונות. משרד החוץ הביע את התנגדותו הרבה להידוק הקשרים הצבאיים עם ישראל והזהיר את ראשי המדינה שברית עם ישראל תגרום לאובדן מעמדה של צרפת בעולם הערבי. אולם בפברואר 1956, שר החוץ הצרפתי, קריסטיאן פינו, הצטרף למחויבות והאמפתיה הגדלה של הממשל כלפי ישראל וסיים באופן רשמי את אמברגו הנשק משנת 1950. פינו היה נתון בין לחץ דעת הקהל שהייתה אוהדת לסיוע לישראל, לבין עמדת עוזריו במשרד החוץ שהתנגדו לכך שצרפת תהיה הגורם היחיד שיסייע לישראל, ובכך ידחוף את מדינות ערב להשפעה של ברית המועצות.
בנובמבר 2011, הכריז סרקוזי כי הוא "הנשיא הצרפתי הכי פרו ישראלי"
סרקוזי ביקר בישראל בשנת 2008 וכך עשה גם יורשו, הנשיא פרנסואה הולנד, ב-2013.
בינואר 2016 הניע משרד החוץ הצרפתי את יוזמת השלום הצרפתית, שמטרתה כינוס ועידת שלום בינלאומית בפריז שתניע מחדש את תהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
ב-16 ביולי 2017 טס ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור רשמי בצרפת, לרגל 75 שנה לגירוש יהודי צרפת במלחמת העולם השנייה. נתניהו התקבל בחום על ידי נשיא צרפת עמנואל מקרון
זאק קולינס
זאק קולינס (באנגלית: Zach Collins; נולד ב-19 בנובמבר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA. שיחק באוניברסיטת גונזגה, ונבחר במקום העשירי של דראפט ה-NBA‏ 2017.
נעוריו.
קולינס נולד בצפון לאס וגאס שבנבדה למייקל ולהת'ר קולינס. קולינס שיחק כדורסל בבית ספר תיכון בישופ גורמן, בלאס וגאס שבנבדה, שם סייע להוביל את בית הספר לארבע אליפויות רצופות.
קולינס עשה את שנתו האחרונה, עם ממוצע של 17.3 נקודות, 14 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים ו-6.4 חסימות בדרכו לשחקן הטוב ביותר בליגה הדרום-מערבית של נבדה ולפרס שחקן השנה של נבדה מטעם גטורייד. קולינס גם שבר את השיא לעונה בודדת בנבדה עבור מספר הריבאונדים וחסימות במהלך עונתו האחרונה בתיכון.
קריירת מכללות.
כסטודנט שנה בגונזגה, קולינס שיחק בדרך כלל מהספסל כסנטר. בעונת 2016/2017, הממוצע של קולינס עמד על 10 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-1.7 חסימות ב-17.3 דקות למשחק. במשחק חצי הגמר טורניר אליפות המכללות לשנת 2017, קלע קולינס 14 נקודות, אסף 13 ריבאונדים וחסם 6 פעמים, כאשר ה"בולדוגס" ניצחו את אוניברסיטת קרוליינה הדרומית בתוצאה 77–73. במשחק גמר הטורניר, מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, קלע קולינס 9 נקודות בלבד, בעוד קבוצתו הפסידה בתוצאה 65–71.
קריירה ב-NBA.
פורטלנד טרייל בלייזרס.