יוסף אגסי נולד וגדל בירושלים למשפחה חרדית מהיישוב הישן. אביו, שמואל מאיר בירנבאום, יליד ברגסס (כיום באוקראינה), עלה לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה ושימש כמורה במקצועות שונים בבתי ספר תיכוניים בירושלים. סבו, אבי אמו, יהושע מאיר רייכמן, היה עסקן ציבור ביישוב הישן בירושלים, ממנהלי ישיבת עץ חיים ובית החולים ביקור חולים. בן דודו הוא יוסי הראל (אימהותיהם היו אחיות תאומות). המשפחה התגוררה בשכונת הבוכרים בירושלים. בילדותו התחנך ב'חדר' חרדי והמשיך בבית הספר תחכמוני, ובנעוריו למד בישיבת מרכז הרב והיה תלמידו של הרב שלום נתן רענן. במשך תקופה למד אצל הרב רענן קוק בכיתה פרטית בת שני תלמידים - אגסי והרב שאר ישוב הכהן.
בגיל חמש עשרה עזב את הדת. בשנים 1946–1951 למד פיזיקה, מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1952 קיבל תואר מוסמך בפיזיקה. אגסי סיפר לימים שהשתתף בכינוס בו הביע בשעת השאלות את העמדה שהמדע אינו כופה על האדם להאמין בשום דבר ואיש הישר בעיניו יעשה. לטענתו, בעקבות זאת, גרשם שלום אמר שיעשה כל שלאל ידו למנוע מאגסי לקבל משרה באוניברסיטה העברית.
בעת לימודיו הכיר את אשתו לעתיד, יהודית, נכדתו של מרטין בובר, בת בנו רפאל. באותה תקופה הצטרף לקבוצה פוליטית-מרקסיסטית, שבין חבריה נמנו יהודית בובר, שמואל אטינגר ואליעזר פרמינגר. כעבור זמן ההתלהבות מהרעיון המרקסיסטי הלכה והצטננה וחברי הקבוצה החליטו לפרקה מרצון.
בשנים 1952–1956 קיבל דוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון בהנחיית הפילוסוף של המדע קרל פופר. אגסי ערך את המהדורה העברית של ספרו של פופר החברה הפתוחה ואויביה.
בשנות השישים שימש ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת הונג קונג. בשנים 1971–1996 כיהן כפרופסור מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. כן החזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת בוסטון ואחר כך באוניברסיטת יורק שבטורונטו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ במקום ה-5 ברשימת מפלגת הישראלים לכנסת זו.
בשנת 2008 הצטרף יחד עם אשתו לקבוצת אזרחים ישראלים שהגישה עתירה לבית המשפט בדרישה לשנות את רישום הלאום בתעודת הזהות מ"יהודי" ל"ישראלי". בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את העתירה וטען כי הסוגיה "אינה שפיטה". הערעור בפני בית המשפט העליון נדחה גם הוא בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים.
אגסי רואה עצמו כתלמידם של סוקרטס ואפלטון תחילה, ולאחר מכן כתלמידו, ממשיכו ומבקרו של פופר. הוא ניסה לחדד את דעותיו תוך הוספת שינויים קלים.
היה נשוי ליהודית בובר אגסי, נכדתו של מרטין בובר, עד מותה בשנת 2018. לשניים נולדו בן, אהרון, ובת, תרצה, שנפטרה ממחלת הסרטן. מתגורר בהרצליה.
ספריו.
בעברית.
תרגום:
נמל-תעופה
שלמה מונק
שלמה מונק (גרמנית: Salomon Munk; 14 במאי 1803, גלוגאו – 5 בפברואר 1867, פריז) היה מזרחן יהודי צרפתי, מתרגם ובלשן ועסקן.
חייו.
מונק נולד בעיר גלוגאו שבממלכת פרוסיה. למד באוניברסיטאות בברלין ובבון פילולוגיה ובלשנות שמית.
ב-1831 עבר לסורבון שבפריז, שם המשיך את מחקריו במזרחנות ונשאר בצרפת. מונק היה מזכירו של אדולף כְּרֶמְיֶה, וליווה אותו במהלך המשפט של עלילת דמשק, ושימש כמתורגמנו הצמוד.
ב-1838 מונה למקטלג כתבי היד השמיים (בין השאר – העבריים והערביים) של הספרייה הלאומית של צרפת, בפריז. הוא לימד כפרופסור לשונות שמיות בקולז' דה פראנס. רוב פעילותו הייתה בפריז, שם הוא שימש, בין השאר, כמורה פרטי בבית משפחת רוטשילד, והיה חבר באקדמיה הצרפתית לספרות (Académie des Inscriptions et Belles-Lettres).
ב-1846 הוכיח מונק, על ידי השוואת מקורות שנתקל בהם בספרייה הלאומית של צרפת, כי הספר "Fons Vitae" של "אביסברון" (Avicebron) או "אבנסברול" (Avencebrol), מי שנתפס במשך מאות עד אז כפילוסוף סכולסטי נוצרי, היה למעשה החיבור "מקור חיים" של המשורר הגדול מתור הזהב, המלומד היהודי שלמה אבן גבירול.
מונק תרגם את "מורה נבוכים" של הרמב"ם מערבית לצרפתית והוסיף לכך פירושים והערות.
בסוף ימיו התעוור מונק, אך המשיך לעבוד ותרם משמעותית לביאור כתובת ארון אשמונעזר השני.
הרחוב הראשי של ארצות הברית
הרחוב הראשי של ארצות הברית (באנגלית: Main Street, U.S.A.) הוא "ארץ" מבין ה"ארצות" או ה"אזורים" המרכיבים את הפארקים של חברת וולט דיסני ברחבי העולם.
הרחוב מבוסס על הרחוב הראשי של עירו של וולט דיסני - מרסליין שבמדינת מיזורי שבארצות הברית, בשנת 1901 - שנת לידתו של דיסני. הרחוב מעוצב כרחוב ראשי של עיר קטנה בארצות הברית בשנים הראשונות של המאה ה-20.
הרחוב מיועד, לדברי וולט דיסני, ל"כל אלה שזוכרים את הזמן הנינוח שהוא משחזר - הרחוב הראשי ישיב לנו זכרונות נעימים. ולמבקר הצעיר - זו הרפתקאה המשיבה את הזמן לאחור לשנים שבהן היה סבו נער".
ברחוב הראשי בדיסנילנד שבקליפורניה, מעל תחנת כיבוי האש, נמצאת דירתו הפרטית של וולט דיסני. הדירה סגורה לקהל, ובחלונה דולקת תמיד מנורה לזכרו.
הרחוב הראשי של ארצות הברית מצוי בדיסנילנד (וזהו הרחוב היחיד שוולט דיסני זכה לבקר בו), בממלכת הקסם שבדיסניוורלד (רחוב שונה במקצת מזה שבקליפורניה), בדיסנילנד שבפריז (רחוב הבנוי בסגנון שנות ה-20 של המאה ה-20), בדיסנילנד הונג קונג (רחוב הזהה לזה שבקליפורניה), ובדיסנילנד שבטוקיו (שם מכונה הרחוב "הבזאר העולמי" ובנוי בסגנון שונה: הרחוב כולו מכוסה גג זכוכית בסגנון ויקטוריאני על מנת להגן על המבקרים מפגעי מזג האוויר ההפכפכך באזור, וחלק מהרחוב מעוצב בסגנון שנות ה-50 של המאה ה-20).
בדיסנילנד.
לאורך הרחוב הראשי מצויות חנויות רבות המוכרות ציוד צילום, בגדים, מזון ומתנות. כמו כן נמצא ברחוב "בית העירייה" בו ניתן לקבל מידע על הפארק ועל מופעים הנערכים בו.
אדריכלות.
על אף שמדובר בפארק שעשועים והרחוב אינו רחוב אמיתי בעיר אמיתית, מבקרי אדריכלות רואים בו דוגמה מופתית של תכנון ועיצוב חלל עירוני. עיצוב חזיתות הבתים, חתכו האופייני של הרחוב, פיתוח השטח שלו ועיצוב הנוף הכולל, תוכננו בקפידה על ידי צוות אדריכלים מלומד שהסתמך על רחובות מוצלחים ידועים ברחבי ארצות הברית והעולם. חלק מחזיתות הבניינים מרמזות על קומת מסחר מתחת מבית מגורים ססגוני אך הן אינן אלא חזיתות מדומות המכילות פונקציות מנהלתיות לטובת תחזוקת הפארק או חזיתות מדומות לחלוטין. קיומו של "לנד-מארק" (נקודת ציון בולטת) גדול וברור בקצה הרחוב, הטירה המפוארת, נותן לרחוב משמעות רבה ותחושה עירונית חזקה במיוחד.
בתכנון הבתים נעשה עיוות פרספקטיבה על ידי בניית הקומה העליונה של כל בית, מעט מכווצת יותר. עיוות זה נעשה על מנת לתת לבתים מראה מעט גבוה יותר מבלי שיהיה גבוהים יותר בפועל ויפגעו במבט הישר אל הטירה או בכמות האור המגיעה אל הרחוב.
סגנון הבתים הוא אקלקטי, ומשלב כמה סגנונות שהיו מקובלים בעיקר במערב התיכון של ארצות הברית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, סגנון ויקטוריאני ואלמנטים שונים של כמה סגנונות אדריכליים שונים.
תחבורה.
הואיל והרחוב הראשי מצוי בכניסה לפארקים, מצויים בו אמצעי תחבורה רבים המובלים את המבקרים לאורכו של הרחוב. ברחוב עוברות מרכבה רתומה לסוסים, מכונית כיבוי ואוטובוס.
בקצה הרחוב ישנה תחנת רכבת המאפשרת גישה מהירה לארצות אחרות.
הטלוויזיה הלימודית
תאבו מבקי
תָאבּוֹ מְבוּילווה מְבֵּקי (Thabo Mvuyelwa Mbeki; נולד ב-18 ביוני 1942) הוא מדינאי ופוליטיקאי דרום אפריקאי שכיהן כנשיא דרום אפריקה בשנים 1999–2008.
בשנת 1962 עזב מבקי את מולדתו לגלות בבריטניה, שבה למד כלכלה. מאז שנת 1971 היה חבר בוועד המנהל של הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC) וייצג אותו בארצות רבות. מאז שנת 1984 שימש גם כדובר מטעם ה-ANC, וכן ייצג אותו בשיחות עם ממשלת המיעוט הלבן של דרום אפריקה. בשנת 1993 התמנה לנשיא הקונגרס הלאומי האפריקאי ושנה לאחר מכן היה לסגן נשיא דרום אפריקה. בשנת 1999 נבחר לנשיא המדינה במקומו של נלסון מנדלה. ב-23 באפריל 2004 בחר בו בית הנבחרים של דרום אפריקה לכהונה שנייה, שלה הושבע ב-27 באפריל 2004, יום השנה העשירי לביטולו הרשמי של משטר האפרטהייד. ב-20 בספטמבר 2008 הודיע מבקי על התפטרותו, לאחר שמפלגתו דרשה זאת ממנו בעקבות האשמות שהיה מעורב בתביעה נגד סגנו לשעבר ג'ייקוב זומה. ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-25 בספטמבר, כשיחד עמו התפטרו עוד 11 משרי הקבינט ו-3 סגני שרים. מבקי עורר מחלוקת בינלאומית גדולה כאשר טען כי מחלת האיידס, שעשתה שמות בדרום-אפריקה, אינה נגרמת על ידי נגיף ה-HIV, וסירב, עד 2003, לאפשר מתן תרופות אנטי-רטרו-ויראליות לסובלים מן המחלה.
ביוגרפיה.
נעוריו.
מבקי נולד באידוטיווה, טרנסקאי למשפחה בת שש נפשות. הוריו, גובאן ואפיינט, היו מורים ופעילים במפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית. אביו היה פעיל בקונגרס הלאומי האפריקני ולימים אף נעצר יחד עם נלסון מנדלה, בשנת 1962. בשנת 1953 עבר אביו ליוהנסבורג, לאחר שהחנות המשפחתית באידוטיווה נשרפה, והוא ציווה את ילדיו להמשיך במאבק של הקונגרס הלאומי האפריקני. מבקי הצטרף לקונגרס הלאומי האפריקני בגיל 14 (1956), היה פעיל בתנועה הצעירה של הקונגרס ולאחר מכן כסטודנט. בשנת 1959 הושעה מהלימודים לאחר שהשתתף בשביתה והוא השלים את לימודיו במסגרת ביתית. הוא עבר ליוהנסבורג ונבחר למזכיר איגוד הסטודנטים האפריקאים (ASA). ה-ASA קרס בעקבות מעצרים של רבים מחבריו והוא החל ללמוד כלכלה בהתכתבות באוניברסיטת לונדון. בשנת 1961 פגש מבקי את נלסון מנדלה אשר עודד אותו להמשיך את לימודיו מחוץ לדרום אפריקה, בגלל פעילותו של מבקי בקונגרס הלאומי האפריקני, שהוצא אל מחוץ לחוק.
חייו האישיים.