תחת יליזבטה גלינקה קיבלה קרן הסיוע שלה תרומות רבות, כולל מגורמים גדולים ברוסיה. בפרט, ויאצ'סלב וולודין תרם 5 מיליון רובל בכל שנה. ממשיכתה של גלינקה קסניה סוקולובה (שהפכה לנשיאת הקרן מיד לאחר מותה) גילתה 40 מיליון רובל בחשבונות הקרן. בנוסף, לרשות גלינקה עמד סכום מזומן משמעותי מכמות התרומות שלא נרשמו בחשבונות הקרן. מבין הסכומים הללו שילמה גלינקה משכורות לעובדי הקרן. לדברי סוקולובה, לאחר מות גלינקה, "קופת הקרן" הזו נעלמה.
מוות.
ב-25 בדצמבר 2016 היא מתה בהתרסקות מטוס ליד סוצ'י. היא ליוותה משלוח תרופות לסוריה לבית החולים האוניברסיטאי תשרין בלטקיה. היא זוהתה בבדיקת ד.נ.א. בינואר 2017. ב-16 בינואר 2017, נקברה סמוך למנזר נובודביצ'י במוסקבה, בבית העלמין נובודוויצ'י, חלקה 4, שורה 28, קבר 22.
חיים אישיים.
בעלה הוא עורך דין אמריקני ממוצא רוסי בשם גלב גלובוביץ' גלינקה, בנו של משורר ומבקר ספרות רוסי, מהגר הגל השני בשם גלב אלכסנדרוביץ' גלינקה, נכדו של העיתונאי אלכסנדר סרגייביץ' גלינקה (וולוז'סקי).
היו לה שלושה בנים (קונסטנטין ואלכסיי וילד מאומץ בשם איליה), הבכורים קונסטנטין ואלכסיי גרים בארצות הברית. איליה הצעיר מתגורר בסרטוב.
הייתה נוצרייה פרבוסלבית, התנגדה להמתות חסד.
ביקורת.
בריאיון לערוץ הטלוויזיה Dozhd ב-27 בדצמבר 2016, תיאר סטניסלב בלקובסקי את גלינקה כ"דמות של יחסי ציבור". "היא הייתה אשת יחסי ציבור של המלחמה בדונבס, היא הייתה אשת יחסי ציבור של המלחמה בסוריה, ולכן יש לה במידה רבה אחריות מוסרית לכל דבר", אמר בלקובסקי. קטע זה הוצג בשידור חי, אך נחתך מההקלטה שפורסמה באתר האינטרנט של הערוץ. בלקובסקי אישר את הסרת הקטע כצעד "לטובת הערוץ".
מורשת.
מקומות על שמה.
על שמה נקרא בית הבראה קליני צבאי לילדים בעיר יבפטוריה (01.16.2017).
בית החולים הרפואי הרפובליקני לילדים בגרוזני וההוספיס ביקטרינבורג נקראים על שמה.
ביוזמתו של בוריס גרבנשצ'יקוב, בפברואר 2017, נערך במוסקבה פסטיבל צדקה "אנשים שונים", שהוקדש ליליזבטה גלינקה.
ביום השנה למותה, ב-25 בדצמבר 2016, בעיר גורלובקה, שבשליטת הרפובליקה העממית של דונצק, נחנך לוח זיכרון ליליזבטה גלינקה.
בינואר 2019, נקרא על שמה בית הספר החדש מספר 214 ברובע פרבוומאיסקי בעיר נובוסיבירסק וכעת נקרא "בית הספר העל יסודי על שם יליזבטה גלינקה."
בתרבות הפופולרית.
במאי 2017 פרסמה הרפובליקה העממית של לוהנסק בולי דואר עם הכתובת "תודה, ד"ר ליזה!".
הסרט "דוקטור ליזה" בבימויה של ילנה פוגרביז'סקאיה על פעילותה של גלינקה הוצג ברשת REN וזכה בפרס TEFI -2009 כסרט התיעודי הטוב ביותר.
אולפני "KIT" (שבבעלות גזפרום-מדיה) יחד עם מרכז ההפקה "IVAN", ערוץ NTV ובתמיכת משרד התרבות הפיקו סרט קולנוע עלילתי דוקטור ליזה (2020), על דוקטור ליזה עם צ'ולפן חמטובה בתפקיד הראשי. בסרט השתתפו גם קונסטנטין חבנסקי, אנדריי בורקובסקי, יוליה אאוג וטימופיי טריבונצב. במאית הסרט אוקסנה קראס נבחרה לביים משום שזכתה בפרס בפסטיבל הסרטים קינוטאבר עם סרטה "הילד הטוב". סרט זה מספר על יום אחד בחייה של גלינקה, כאשר אפילו במלאת 30 שנה לחתונתה עם בעלה היא לא הצליחה שלא לעצור בקופת הקרן שלה, שם היא מוצאת את עצמה במעגל של עניינים דחופים ואינה מצליחה למצוא לעצמה זמן פנוי באמת. יציאת הסרט מתוכננת לשנת 2020.
גורל הקרן של גלינקה לאחר מותה.
לאחר מותה של גלינקה הפכה קסניה סוקולובה לנשיאת הקרן. היא הציעה לסרגיי מירונוב ליצור מרכז רפואי ופטרונות על שמה של גלינקה במוסקבה. לשם כך ביקשה סוקולובה בניין במוסקבה. מירונוב פנה לפוטין, שהנחה את ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין לפעול בעניין. מאחר שהקרן של גלינקה נתמכה גם על ידי יו"ר קבוצת האופוזיציה קבוצת הלסינקי, ליודמילה אלכסייבה. היא ביקשה מפוטין חסות אישית עבור הקרן. לאחר מכן קיבל הקרן את פרס RBC.
עם זאת, עד מהרה החלו חילוקי דעות בהנהגת הקרן. גנרל ועדת החקירות ברוסיה, פ. קומיסרוב, אמר כי הוא היה חבר של גלינקה וכי בשל פרויקט הקמת מרפאה מסחרית על ידי ראש הקרן, הוא סירב להצטרף לחבר הנאמנים של הקרן. חברת הדירקטוריון נטליה אבילובה שלחה לתקשורת עותק של מסמך הביקורת הפנימית של הקרן, וממנו יוצא כי הוצאות המינהל עולות על הוצאות צדקה. בדצמבר 2017 הופיע סיפור ברשת REN-TV שנאמר כי נשיאת הקרן סוקולובה העלה את משכורתה חמש פעמים, כשהיא מוציאה יותר על עורכי דין מאשר על תרופות למחלקות, ומבקרים נכים אינם יכולים אפילו להיכנס למשרד החדש של הקרן, מכיוון שאין מסוע מתאים.
לאחר מכן עזבה אבילובה את דירקטוריון הקרן, ויחד עם גלב גלינקה, בעלה של יליזבטה, רשמו את קרן "דוקטור ליזה" על שם יליזבטה גלינקה. אבילובה כתב תלונה לוועדת החקירות של הפדרציה הרוסית על שימוש לרעה ב"סיוע הוגן" וכתוצאה מכך, הוגש תיק פלילי נגד נשיאת הקרן, קסניה סוקולובה, בשנת 2018.
רוברט סטיבנסון
רוברט סטיבנסון (באנגלית: Robert Stephenson; 16 באוקטובר 1803 – 12 באוקטובר 1859) היה מהנדס אזרחי ובונה רכבות אנגלי. בנו היחיד של ג'ורג' סטיבנסון "אבי הרכבת" ובונה הקטר המפורסם בעולם ה-"רוקט". כונה גם המהנדס הגדול של המאה ה-19.
סטיבנסון הבן זכה לתהילה עולמית בשל בניית הקטר שהוביל את רכבת הנוסעים הראשונה בעולם, שנעה בין מנצ'סטר וליברפול (1830). רכבת זו הייתה גם חדשנית מסוגה בכך שהייתה מבוססת באופן בלעדי על קיטור (ולא נעזרה בסוסים), נשענה על מערכת איתותים, העבירה דואר והייתה בעלת מסילה כפולה. הקטר של סטיבנסון והחידושים ברכבת זו היו אב-טיפוס לקרונות ולמסילות ברזל המוכרות לנו עד היום.
ראשית חייו והכשרתו כמהנדס.
רוברט, בנם של ג'ורג' ופרנסיס סטיבנסון נולד בשנת 1803 בצפון מזרח אנגליה, במחוז טיין אנד ויר. עוד בצעירותו נמשך לעולם ההנדסה, ושעון שמש שהכין, יחד עם אביו, בהיותו בן 13, נמצא עד היום מעל דלת הבית בו גדל. בגיל 15 החל את הכשרתו כמהנדס בעיר ניוקאסל בה למד אצל ניקולס ווד, מהנדס מכרות חשוב. מסלול הלימודים ארך שלוש שנים אך רוברט עזב לפני שהשלים אותו, וזאת כדי לסייע לאביו בתכנון מסילת הברזל של סטוקטון ודרלינגטון (1821), הראשונה שהונהגה במלואה על ידי קטר מקיטור. לאחר מכן, פנה לתקופה קצרה של חצי שנה ללימודי מדעי הטבע וכימיה באוניברסיטת אדינבורו.
כשהיה בן 20, הקים עם אביו ושותפים נוספים את חברת ""רוברט סטיבנסון ושות"'". החברה בנתה את ארבעת הקטרים הראשונים למסילת הברזל מבוססת הקיטור הראשונה בעולם שהחלה לפעול באופן סדיר בשנת 1825. בשנת 1824 נסע סטיבנסון לשלוש שנים לקולומביה שם שימש כמהנדס מכרות. ביוגרפים של סטיבנסון נחלקו בהסבר נסיעתו המפתיעה לדרום אמריקה למרות מסלול ההתפתחות המבטיח באנגליה. יש שטענו שרופאים המליצו לו לנסוע מסיבות בריאותיות, אחרים הצביעו על מחלוקות בניהול החברה ויש שציינו את הרצון שלו בעצמאות מאביו.
הקטר של סטיבנסון.
עם שובו של רוברט מקולומביה, סייע לאביו בבניית מסילת הנוסעים הראשונה בעולם בין הערים ליברפול ומנצ'סטר. רוברט היה אחראי על פיתוח הקטר "רוקט", שהתמודד בשנת 1829 במכרז מול ארבעה קטרים אחרים. "רוקט" היה היחיד שעמד במשימה של נסיעה לאורך 70 מיל (110 ק"מ), בנסיעה הלוך ושוב במסלול שאורכו 1.5 מיל (2.4 ק"מ). המהירות הממוצעת של הקטר הייתה 19 קמ"ש ושיא המהירות אליה הגיע היה 47 קמ"ש. הישג זה הביא את ראשי חברת הרכבות לבחור ב"רוקט" כקטר הזוכה ולרכוש אותו, ועוד ארבעה קטרים מחברת ""רוברט סטיבנסון ושות"'".
ה-15 בספטמבר 1830 היה יום חנוכת המסילה בין ליברפול למנצ'סטר. ברכבת הראשונה נסע ראש ממשלת בריטניה, ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מווליגנטון, כאשר את הקטר נוהג ג'ורג' סטיבנסון. במסילת הברזל המקבילה יצאו למנצ'סטר שבע רכבות נוספות כאשר את הראשונה שבהן הוביל רוברט בקטר ה-"רוקט". באמצע הדרך, כאשר הרכבת הראשונה עצרה למלא מים, חבר פרלמנט בריטי בשם ויליאם הסקיסון נעצר לשוחח עם ראש הממשלה ולא שם לב לבואה של הרכבת שהוביל רוברט סטיבנסון. הוא השתטח בבהלה על המסילה ונדרס על ידי הרכבת ומת מפצעיו מאוחר יותר באותו יום. מותו של הסקיסון העצים את הפרסום של השקת רכבת הנוסעים הראשונה וזו זכתה לפרסום עולמי.
המשך הקריירה כמהנדס מסילות ורכבות.
לאחר חנוכת קו הרכבת מליברפול למנצ'סטר קיבלה חברת ""רוברט סטיבנסון ושות"'" הזמנות רבות. הפרויקטים החשובים שבהם היה תכנון ובניית קו הרכבת בין לונדון לבירמינגהם (180 ק"מ) שנחנך בשנת 1838 והקו בין לונדון ויורק שנחנך בשנת 1844 (כ-300 ק"מ). עד לשנת 1850 היה רוברט אחראי על הבנייה של כשליש ממסילות הברזל בבריטניה. בשנת 1848 הוא התמנה לנשיא איגוד מהנדסי המכונות, משרה אותה ירש מאביו שנפטר באותה שנה. שנה לאחר מכן הוא נבחר כחבר בחברה המלכותית של לונדון.
הוא התמחה בבניית גשרים לרכבות, אחד החשובים שבהם היה הגשר מעל נהר טוויד שאיפשר לחבר במסילת ברזל את אדינבורו לניוקאסל וללונדון. הגשר נחנך בנוכחות המלכה ויקטוריה בשנת 1850. במסיבת ההשקה לגשר, כאשר רוברט יושב לצדה של המלכה ויקטוריה הוצע לו תואר אבירות אך הוא סירב לו. רוברט גם תכנן את הגשר הארוך בעולם בתקופתו, גשר ויקטוריה במונטריאול, שאורכו היה שלושה קילומטר. היקף עבודתו היה עצום: הוא עבד על כ-160 פרויקטים עבור 60 חברות, חלקן מחוץ לבריטניה, בעיקר בבלגיה, נורווגיה וצרפת. סטיבנסון היה אחראי גם על הקמת מסילת הברזל בין קהיר ואלכסנדריה שנחנכה בשנת 1854 והייתה הראשונה במזרח-התיכון.
חיים אישיים ופעילות פוליטית.