בנבחרת השתתפו הילה רוזן, נטלי כהנא ואנה סמשנובה. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית אזורי אירופה/אפריקה דרג ב'. התחרויות נערכו בספרד באפריל 1999. הנבחרת שיחקה בבית א' וסיימה אותו במקום הראשון תוך ניצחון בכל משחקיה. כתוצאה מכך היא העפילה בבית אירופה/אפריקה לדרג א'.
כביש החוף (שיר)
כביש החוף הוא פזמון שנכתב, הולחן ובוצע על ידי צמד הזמרים סטטיק ובן-אל תבורי ויצא לאור בשנת 2016. השיר זכה להצלחה רבה ולמספר השמעות גבוה ברדיו. כביש החוף הוא השיר השני שביצעו סטטיק ובן אל תבורי, לאחר השיר "ברבי".
הצלחתו של השיר.
כביש החוף הופיע במצעד 20 השירים המושמעים ביותר לשנת 2016 והגיע למקום ה-14.
נכון ליוני 2019, הקליפ לשיר עומד על 42.3 מיליון צפיות באתר יוטיוב, והוא מבין 10 הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב. בקליפ נראים הצמד נוסעים ברכב עם גג נפתח יחד עם נוסעים נוספים לאורך כביש בעיר נתניה הסמוך לים התיכון.
Web Gallery of Art
Web Gallery of Art בעברית גלריית האמנות של WWW, ובקיצור WGA, הוא אתר הכולל אוסף וירטואלי של יצירות אמנות אירופאיות בעיקר מהתקופות הגותית, הרנסאנס והבארוק. האוסף פתוח לשימוש חופשי לשימושים חינוכיים ואישיים.
האוסף כולל העתקים של כ-35000 יצירות, של כ-4000 אמנים, המלוות במידע על היצירות והאמנים.
ניתן לרכוש פוסטרים של היצירות שבאוסף.
האתר הוקם כיוזמה פרטית של שני מדענים הונגרים: הפיזיקאי ד"ר אמיל קרן ואיש מדעי המחשב ד"ר דניאל מרקס.
קפה גרופי
קפה גרופי (Café Groppi) הוא בית קפה מפורסם בקהיר בירת מצרים הקשור בין היתר למפגשים ואירועים בתולדות היישוב ומדינת ישראל.
בית הקפה נמצא בקרן הרחובות טלעת חרב וקאסר אל-ניל, במרחק הליכה מכיכר א-תחריר בלב קהיר, שמסביבה מספר מבני ציבור חשובים, בהם המוזיאון המצרי, משרדי ממשלה שונים, מטה הליגה הערבית וקמפוס האוניברסיטה האמריקאית.
היסטוריה.
בית הקפה נוסד בשנת 1909 על ידי שף ויצרן שוקולד שווייצרי בשם גָ'אקוֹמוֹ גרופי (Giacomo Groppi) שנולד בשנת 1863.
הפתיחה הרשמית של בית הקפה הייתה ב-23 בדצמבר 1909. המקום הפך עד מהרה למוקד קוסמופוליטי של חיי החברה של קהיר. אנשי המעמדות הגבוהים, דיפלומטים, אנשי אצולה בריטים ובורגנים צרפתים פקדו את בית הקפה. הגלידות בעשרות טעמים שפיתח גרופי על פי שיטה שלמד בארצות הברית והעוגות שנשאו שמות אקזוטיים הבטיחו לבית הקפה קהל מבקרים נאמן.
בימי מלחמת העולם השנייה היה בית הקפה מקום הבילוי המקובל של אנשי הצבא הבריטי והכוחות מארצות האימפריה הבריטית שלחמו או שהו במצרים.
כך תיאר את המקום בעיתון "הד-המזרח" יצחק רפאל מלכו שביקר בו בשנת 1944:
גָ'אקוֹמוֹ גרופי מת בשנת 1947. חמש שנים לאחר מותו, בינואר 1952, בעת שמצרים הייתה נתונה עדיין בעצמאות חלקית תחת חסות בריטית, פרצו בקהיר מהומות אנטי-בריטיות. מפגינים שרפו שדדו את שכונות העיר, תוך התמקדות בעסקים ובמפעלים בבעלות זרה. מאות חנויות ואתרים מרכזיים, כולל בית האופרה של קהיר, הועלו באש. המהומות הגיעו כמעט עד פתח בית הקפה, אך הוא ניצל משריפה.
בחודש יולי 1952 התחוללה במצרים מהפכת הקצינים החופשיים, שבה קצינים בצבא מצרים העלו לשלטון כת קצינים אשר הכריחה את המלך פארוק הראשון לוותר על כס המלוכה והגלתה אותו ממצרים. הקצינים שחוללו את המהפכה העלו לשלטון את הגנרל מוחמד נגיב. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1954, הדיח אותו סגנו גמאל עבד אל נאצר שכיהן כנשיא מצרים. נאצר שאף להתנער מהעבר שבו מצרים הייתה בחסות אימפריליסטית והחל להלאים בנקים, חברות ביטוח, מפעלים וחברות ספנות, שהיו בבעלותם של זרים. קפה גרופי, שבבעלות שווייצרית, היה יעד להשתלטות, אך ניצל בזכות היותו מקום אירוח מכובד למלכים ונשיאים. לאחר המהפכה התחלף קהל הלקוחות של בית הקפה מאנשי המעמדות העליונים לבני המעמד הבינוני. יחד עם זאת המשיך קפה גרופי לשרת את הממשלה ואורחיה. לאחר מותו של נאצר בשנת 1970, בתקופת שלטונו של אנואר סאדאת, שהחליף את נאצר כנשיא מצרים, המשיך קפה גרופי לארח אירועים ממלכתיים כביקוריהם של הנשיא ריצ'רד ניקסון ושל השאה האיראני מוחמד רזא שאה פהלווי. בשנת 1971 חגגו בו השלטונות את השלמת בנייתו של סכר אסואן הגבוה. בחגיגה נכחו כחמש מאות איש, ראשי ארצות ערב ומדינות אחרות וכן מנהיגים מברית המועצות,
בשנת 1981 אנשי הג'יהאד האסלאמי המצרי התנקשו בחיי הנשיא סאדאת והחלה במצרים שורה של תהפוכות פוליטיות שנמשכו במשך שלושה עשורים ומעלה, המצב הכלכלי הורע ופחות אנשים היו יכולים להרשות לעצמם את המותרות שגרופי הציע ורבים מלקוחותיו פנו אל רשתות מזון מהיר.
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 נמצאת המסעדה במצב תחזוקה רעוע. עובדים בשכר מינימום החליפו את השפים ברמה העולמית ואת המלצרים דוברי השפות הזרות. רוכלים וקבצנים התגודדו מחוץ לדלתותיה והתיירים הפסיקו לסעוד בה.
הקשר ליישוב ולמדינת ישראל.
מקום מפגש לאנשי היישוב.
קפה גרופי היה למקום מקובל על אנשי היישוב שהגיעו למצרים לביקור או בשליחות לאומית. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא היה מקום המפגש החביב על מתנדבי היישוב לצבא הבריטי על זרועותיו השונות ששהו במצרים. בהם היה גם עזר ויצמן, שבמסגרת שירותו כטייס בחיל האוויר המלכותי הוצב בשנת 1945 במשך שלושה חודשים בשדה התעופה פאיד במצרים והרבה לבקר בקפה גרופי. בשנת 1977 ביקר עזר ויצמן בקהיר וערך סיור ברחובותיה וביקר בקפה גרופי. כך כתב בספרו "הקרב על השלום":
העיתונאי והסופר אהרון שמיר, שהיה לוחם בבריגדה, תיאר את בילוי חיילי הבריגדה בקפה גרופי:
יצחק רפאל מלכו הזכיר בכתבה בעיתון "הד המזרח" את אנשי ארץ ישראל שפגש בגרופי, את יוסף ברץ איש דגניה א', מקים "הוועד למען החייל היהודי", שנוסד למען חיילי הבריגדה היהודית, שלימים יהפוך לאגודה למען החייל ואת יעקב טשרנוביץ, מי שלימים ייקרא יעקב צור ויהיה ציר ושגריר ישראל במדינות דרום אמריקה, ובצרפת ומנכ"ל משרד החוץ, ואחרים וכתב:
מפגשים.
רוב המפגשים של אנשי היישוב והמדינה שהתקיימו בקפה גרופי היו חשאיים ומחתרתיים.
ריוקיצ'י אינאדה
פרופ' רִיוֹקִיצִ'י אִינָאדָה (ביפנית: 稲田 龍吉, 18 במרץ 1874 – 27 בפברואר 1950) היה רופא ובקטריולוג יפני נודע, אשר התפרסם בעקבות גילוי החיידק "Leptospira icterohaemorrhagiae", מחולל מחלת העכברת. על תגלית זאת היה מועמד לפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1919.
קורות חייו.
אינאדה נולד ב-18 במרץ 1874 בעיר נגויה שבמחוז אאיצ'י. בשנת 1895, התקבל ללימודי הרפואה באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו, ובשנת 1900, עם סיום לימודיו, החל להתמחות ברפואה פנימית. בשנת 1902 יצא אינאדה, בשליחות ממשלת יפן, להשתלמות בפקולטה לרפואה בשטרסבורג שבגרמניה. עם חזרתו ליפן בשנת 1905 מונה לפרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה הקיסרית בקיושו שבפוקואוקה.
בשנת 1908, בעקבות התפרצות מחלת העכברת באי קיושו, החלו אינאדה ושותפו יָסוּשִׁי אִידוֹ (Yasushi Ido) לחקור מההיבט הבקטריולוגי את המחלה וזאת על מנת לגלות את המחולל שלה. ב-20 בינואר 1915 זכו אינאדה ואידו בפרסום עת הכריזו כי הצליחו לבודד, לאפיין ולזהות באופן חד-משמעי את החיידק הסלילוני-מחולל המחלה, לו קראו "Leptospira icterohaemorrhagiae japonica". כחודש ימים לאחר מכן, ב-13 בפברואר 1915, פרסמו אינאדה ואידו מאמר מדעי, הראשון בסדרת מאמרים בנושא מחלת העכברת, בהם סיכמו את ממצאיהם אודות המיקרוביולוגיה, המורפולוגיה והפיזיולוגיה, אופן ההדבקה, הפתוגנזה והאבחנה של המחולל, וכן את דרכי הטיפול, המניעה והחיסון כנגדו. מחקרם פורץ הדרך עורר עניין רב בקרב הקהילה המדעית ובמרץ 1916 פרסמו אינאדו ואידו את מאמרם הראשון אודות מחולל העכברת בשפה האנגלית, ובאוגוסט אותה השנה בגרמנית. במחקרם הצליחו להראות כי מחולל המחלה ביפן זהה לזה שבאירופה ובעקבות זאת תיקנו את שמו ל-"Leptospira icterohaemorrhagiae". בשנת 1919 הוכרזו אינאדה ואידו כמועמדים לקבלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי ופיתוח שיטת טיפול יעילה באמצעות נוגדנים כנגד מחלת העכברת, אולם בסופו של דבר לא זכו בו.
פרט למחקרו בתחום הבקטריולוגיה עסק אינאדה רבות גם בתחומי הקרדיולוגיה והאונקולוגיה, תחומים בהם נחשב לחלוץ ביפן. כך למשל היה לראשון אשר ייבא והכניס לשימוש רפואי ביפן את מכשיר האלקטרוקרדיוגרף.
ריוקיצ'י אינאדה נפטר ב-27 בפברואר 1950, בגיל 75.
תארים ומינויים.
להלן המינויים והתארים בהם זכה אינאדה במהלך הקריירה שלו:
תיאומאכיה
תאומאכיה
פרוקסטין
פקסיל
פאקסיל
פאקסט
פקסט
סרוקסט
סרוקסאט
Dance Again World Tour
Dance Again World Tour הוא סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז. במהלך הקריירה שלה רצתה לופז לצאת לסיבוב הופעות משלה אך עד שנה זו דבר זה לא יצא לפועל. לאחר צאת אלבומה השביעי היא הייתה נחושה לצאת לסיבוב הופעות. במרץ 2012 החלו שמועות על כך שלופז תצא לסיבוב הופעות ואכן לופז אישרה שהיא תצא לסיבוב הופעות באפריל. בסופו של דבר סיבוב ההופעות יצא לפועל ביוני של אותה שנה.
במהלך סיבוב ההופעות היא חברה לזמר אנריקה איגלסיאס והופיעה איתו יחד בצפון אמריקה. לאחר מכן לופז הופיעה עצמאית גם באוסטרליה, אסיה, דרום אמריקה ואירופה. סיבוב ההופעות החל ב-14 ביוני 2012 בפנמה והסתיים ב-22 בדצמבר באותה שנה בפוארטו ריקו.
רקע.
מעצב האופנה זוהיר מוראד עיצב את כל התלבושות ואילו לופז הייתה אחראית על הביום האומנותי של המופע. למופע הוכנסו גם נושאים אישיים שונים והוא היה מחולק ל-4 חלקים: הוליווד הזוהרת והישנה, פאנק, אהבה ומסיבות. המסר העיקרי של המופע היה על ריקודים ולהרגיש שוב חדשנות.