פסטיבל יולין, או: פסטיבל הליצ'י והכלבים, הוא פסטיבל שנתי הנערך בתקופת אמצע הקיץ בעיר יולין שבמחוז גואנגשי שברפובליקה העממית של סין. הפסטיבל משתרע על פני כעשרה ימים ובמהלכו קונים החוגגים אלפי כלבים וחתולים ואוכלים את בשרם בארוחה חגיגית שמסמלת את בואו של הקיץ. על פי הערכות המארגנים, בין 10,000 ל-15,000 כלבים וחתולים נאכלים מדי שנה במהלך הפסטיבל, אולם לטענת ארגוני זכויות בעלי חיים המספר גבוה בהרבה.
רקע.
המסורת של צריכת בשר כלב בסין החלה עוד לפני למעלה מ-400 שנה. ברפואה הסינית העממית, בשר כלב נחשב לעשיר בחלבון ובשומן ובריא לפעילות הכליות ואף למעורר החשק המיני. בנוסף מאמינים סינים רבים כי בשר כלב מקל על החום הכבד בחודשי הקיץ ומאפשר לגוף להתמודד אתו טוב יותר. בתקופת המהפכה התרבותית נאסר על גידול כלבים כחיית מחמד מכיוון שזה נתפס כתחביב בורגני.
בשנת 2010 העביר הפרלמנט הסיני חוק האוסר על אכילה או מכירה של בשר כלב או חתול. עם זאת, ככל הנראה החוק לא נאכף כנדרש ובשר כלב עדיין פופולרי באזורים מסוימים - בעיקר אלו הדרומיים, של המדינה.
הפסטיבל.
ראשיתו של הפסטיבל בשנת 2009, לפי יוזמה של איגוד סוחרי הכלבים המקומי, אשר מטרתו הייתה להגדיל את רווחי תעשיית הבשר. מדי שנה החל מתאריך 21 ביוני מתאספים עשרות אלפי סינים בעיר יולין בדרום סין וחוגגים את פתיחת הקיץ (יום ההיפוך הקיצי החל בתאריך זה) הפסטיבל אורך עשרה ימים ובמהלכו אוספים הסוחרים הסינים אלפי כלבים ומוכרים אותם לציבור לצורכי אכילה. גם תפריטי המסעדות באזור מבוססות על בשר כלב בתקופה זו. שיאו של הפסטיבל בארוחה חגיגית שמכינים הסוחרים המבוססת על טהרת בשר כלב לצד פירות ליצ'י.
לאורך כל ימי החגיגה, הכלבים מוצגים בארגזי עץ ובכלובי מתכת. לאחר המתתם (לרוב באמצעות מכות חשמל) הם נתלים בחוצות על אנקולים, מופשטים מעורם ומבושלים על ידי מבקרי הפסטיבל ותושבים מקומיים.
ביקורת.
פסטיבל יולין זוכה מדי שנה לסיקור רחב היקף בכלי התקשורת המקומיים והבינלאומיים, וגורר בעקבותיו מחאות רבות והפגנות מצד אזרחים ופעילים למען זכויות בעלי חיים בסין ומחוצה לה. ארגוני זכויות בעלי חיים מותחים ביקורת חריפה על האירוע בשל ההתעללות הנרחבת בבעלי החיים, בתנאי החזקתם ובדרך הריגתם. רוב הכלבים מומתים באמצעות מכות חשמל וחלקם נשרפים חיים, כלבים רבים מופשטים מעורם בעודם בחיים, חלקם מוכים ומדממים למוות וחלקם מושלכים לסיר עם מים רותחים ומתבשלים חיים. טענה נוספת מעלה שחלק גדול מהכלבים נגנבים מבעליהם במהלך הפסטיבל או קודם לו על ידי סוחרים או אנשים פרטיים. טענה זו נתמכת בתמונות רבות בהן ניתן לראות שחלק מהכלבים אף עונדים עדיין את הקולר שעל צווארם.
מדי שנה עשרות פעילים למען החיות מגיעים למקום האירוע על מנת למחות ולהפגין, וחלקם אף רוכשים מאת הסוחרים כלבים רבים על מנת להצילם.
בשנת 2014 שחרר השלטון המקומי הצהרה באמצעות סוכנות הידיעות שינחואה, ובה הכחיש כל מעורבות רשמית או תמיכה בקיום האירוע. ההודעה מתארת את הפסטיבל כמנהג מקומי המתקיים בידי אחוז קטן של תושבי יולין, וטוענת כי המיתוג של האירוע נעשה בידי בעלי העסקים והתושבים המקומיים.
לעומת זאת טוענים התושבים המקומיים ומארגני הפסטיבל כי הכלבים נהרגים בצורה הומנית, וכי "אכילת כלב אינו שונה מאכילת בשר חזיר או בשר בקר".
בעקבות הביקורת ובשל פעולתם של אקטיביסטים רבים הפועלים כנגד העניין, ממדיו של הפסטיבל הולכים וקטנים משנה לשנה, והרשויות ביולין אף ביטלו את החסות שנתנו לפסטיבל בעבר ואסרו על העובדים שלהם להשתתף בו.
ספיואה רחב מקור
מנקין ארוך זנב
סטנלי קאפ
האסל (פירושונים)
בית מנשה מאירוביץ
Cannes Film Festival
Independent Spirit Awards
חיים רביה
חיים רַבְיָה (נולד ב-1961) הוא משפטן ועורך-דין ישראלי המתמחה במשפט וטכנולוגיה ובקניין רוחני, והיוצר והבעלים של אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל, law.co.il. רביה היה עורך-הדין הפרטי הראשון בישראל, ומהראשונים בעולם, שהתמחו בתחום המשפט באינטרנט. מאז אמצע שנות ה-90 היה מעורב ברבים מהליכי החקיקה והמיזמים הבולטים בתחום בישראל.
ביוגרפיה.
רביה נולד בגבעתיים, בוגר בית הספר התיכון שמעון בן צבי בעיר (1979). בשנים המוקדמות ניהל קריירה עיתונאית: שירת במחלקת החדשות של גלי צה"ל (1983-1979) בתפקידי כתב בבתי המשפט, כתב לענייני משטרה וכתב לענייני צבא בתקופת מבצע שלום הגליל (1983-1982). לאחר מכן עבד מספר שנים כעיתונאי בידיעות אחרונות, ככתב הצבאי של העיתון חדשות (1984–1986) וכמזכיר מערכת החדשות בגלי צה"ל (1988-1986). חיבר ופרסם ביחד עם עמנואל רוזן את הספר "לקראת גיוס – מדריך למתגייס ולחייל", שהיה המדריך הראשון למתגייסים לצה"ל וראה אור בשתי מהדורות עיקריות וביותר מ-10 הדפסות.
רביה הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1988) ומוסמך לעריכת דין בישראל (1990). משהוסמך לעריכת דין עבד תחילה כעו"ד במשרד דנציגר-קלגסבלד (1992-1990). לאחר מכן הקים וניהל משרד עורכי דין עצמאי, רביה ושות' (2007-1993), שהתמחה במשפט ואינטרנט ובכלל זה במסחר אלקטרוני, חוזי טכנולוגיה, הגנת הפרטיות ואבטחת מידע, חתימות אלקטרוניות, קוד פתוח וזכויות יוצרים. בשנת 2007 מיזג רביה את המשרד עם משרד פרל כהן צדק לצר שבו הוא משמש כיום (2018) שותף בכיר וראש קבוצת האינטרנט, הסייבר וזכויות היוצרים.
רביה הוא מוסמך בגישור ונוטריון.
פעילות בתחום המחשוב והאינטרנט.
לאחר היכרות ראשונית עם רשתות מחשב מקוונות, בתקופה שטרם הוצע בישראל אינטרנט מסחרי, ייסד רביה בשנת 1996 את law.co.il, שהיה אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל ומראשוני אתרי האינטרנט בארץ. האתר עבר במשך השנים כמה סבבים של עיצוב וארגון מחדש (מבחינה ויזואלית וטכנולוגית), הוא פעיל עד היום (2018), מתעדכן בתדירות יומית, ומכיל עשרות אלפי עמודי מידע הכוללים חדשות, מאמרים, פסיקה, חקיקה ומסמכים בתחומי עיסוקו של רביה כעורך-דין.
מאז מחצית שנות ה-90 פרסם רביה בעיתונות ובאתר מאות מאמרים בתחום, ואף הרבה להרצות על נושאים שונים הקשורים לתחום בפני פורומים שונים של אנשי מקצוע בתחום המשפט. בנוסף, ביוני 2002 הוזמן רביה להצטרף לצוות המנחים הקבוע של תוכנית הרדיו "אינטרבית" (שהייתה ממסגרות התיקשורת הראשונות שעסקו בישראל בנושאי אינטרנט), והחל גם במסגרת זו לפרשן ולהציף את הסוגיות המשפטיות הרלוונטיות בתחום. לכל הפעילות השיטתית הזו של רביה הייתה תרומה משמעותית להנחלה וביאור של ידע בסוגיות שונות בתחום המיחשוב והאינטרנט, בכלל, ושל סוגיות שנמצאות על קו התפר שבין תחום המיחשוב והאינטרנט לבין עולם המשפט, בפרט. זאת, בקרב הציבור הרחב, בקרב ציבור אנשי המקצוע בתחום המשפט, ואף בקרב קובעי המדיניות בישראל.
בשנים 2003–2004 שימש רביה כמרצה אורח בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה והתמקד בהוראת התחום של ראיות ועבירות מחשב.
רביה היה ממייסדי המקור - עמותה לקידום קוד פתוח בישראל, פעל לעידוד השימוש הממשלתי בתכנות קוד פתוח ותרגם לעברית את נוסח רישיונות התוכנה החופשית GPL v.2 ו- GPL v.3.
פעילות ציבורית.
רביה שימש כיושב ראש ועדת מחשוב הארצית בלשכת עורכי הדין (2008-2007), וקודם לכן חבר נשיאות ועדת המחשוב בלשכת עוה"ד (2005-2000) ונציגה לדיוני הכנסת בנושא חוק החתימה האלקטרונית. באותה תקופה שימש רביה גם כחבר הוועדה לגיבוש קוד אתי לפרסום מידע כלכלי באינטרנט בראשות פרופ' אסא כשר (רשות ניירות ערך).
רביה היה חבר המועצה הציבורית להגנת הפרטיות הפועלת ליד משרד המשפטים מכוח חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א – 1981 (2006-2000), ושימש כחבר הצוות לבחינת הסדרת מאגרי המידע בחקיקה הישראלית בראשות המשנה דאז ליועץ המשפטי לממשלה, יהושע שופמן (2007-2006).
בשנת 2016 יזם רביה, ביחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, את הקמתה של קבוצת מומחים מגוונת (משפטנים, אנשי אקדמיה, ומומחי טכנלוגיה, שהגיעו מהשירות הציבורי, מהחברה האזרחית ומהמגזר הפרטי והתעשייה), שפעלה במשך כשנתיים במתכונת של "שולחן עגול", במטרה להכין הצעה לחוק הגנת פרטיות חדש שיהלום את צורכי הזמן. תוצר עבודתה של קבוצת המומחים היה מסמך שהציג בצורה מנומקת ומבוארת הצעת נוסח לחוק הגנת פרטיות חדש, אשר פורסם ביוני 2019.
עם התפרצות מגפת הקורונה בישראל, והבעיות הקשות בתחום הגנת הפרטיות אשר ניגלו ונוצרו במהלכה - ובראשן, הפגיעה הקשה בזכות לפרטיות של מי שאובחנו כחולי קורונה ומי שבאו (או נחשדו כי באו) איתם במגע - פעל רביה ביחד עם אנשי אקדמיה, טכנולוגיה, חברה, מידע ומשפט נוספים, כדי להתריע על המצב בפני רשויות המדינה השונות (לרבות ראש הממשלה, שר הבריאות, שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה), וכדי להביאו לידיעת הציבור. בהמשך וכחלק מהמאבק הציבורי הזה פעל רביה, ביחד עם פרופ' מיכאל בירנהק, לניסוח הצעת חוק לקביעת אמות מידה שיאפשרו פיתוח חלופות אזרחיות לאמצעים המעקב הטכנולוגיים של השב"כ, אמצעים שפותחו לצורכי לוחמה בטירור אך גויסו על ידי רשויות המדינה לשימוש במסגרת התהליך שנועד לקטוע את שרשרת ההדבקה בנגיף הקורונה. הצעת החוק, שקיבלה את תמיכתם של פעילים בולטים נוספים במאבק הציבורי הזה, הוגשה לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת ביולי 2020.
מתוך ובהמשך למאבק הציבורי הזה, הוקמה ביולי 2020 עמותת פרטיות ישראל, שרביה הוא אחד ממיסדיה (ביחד עם פעילים בולטים נוספים כגון: פרופ' ניבה אלקין-קורן, פרופ' מיכאל בירנהק, פרופ' קרין נהון, פרופ' אור דונקלמן, ד"ר ארנה ברי קרן, עו"ד יורם הכהן ועוד).
אותות הוקרה.