בתום מלחמת שלושים השנה (1618-48) הפכה האימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית בראשותו של הקיסר האוסטרי לבית הַבּסבּוּרג לארגון רופף של מאות מדינות גרמניות עצמאיות למעשה. בשנת 1806, לאחר קרב אוסטרליץ, התפטר הקיסר האוסטרי מהתואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיא בוטלה. לאחר מפלת נפוליאון, אישר קונגרס וינה (1815) את צמצום מספר המדינות הגרמניות, שנעשה עוד קודם לכן ביוזמת נפוליאון, לכארבעים מדינות בלבד. הצמצום הושג על ידי ביטול של מדינות הכנסייה (בראשות בישופים וראשי מנזרים) ושל המדינות הזעירות והסיפוח שלהן על ידי המדינות הבינוניות והגדולות השכנות להן. הוקמה הקונפדרציה הגרמנית הרופפת שכללה את כל ארבעים המדינות הגרמניות העצמאיות בראשותו הנומינלית של הקיסר האוסטרי לבית הַבּסבּוּרג. באימפריה האוסטרית כללו גבולות הקונפדרציה רק את אוסטריה גופא ואת בוהמיה שרוב תושביה לא היו גרמנים. הם לא כללו את ממלכת הונגריה, צפון איטליה ודרום פולין עם מיעוט גרמני זעיר. בממלכת פרוסיה כללו גבולות הקונפדרציה את רוב שטח הממלכה ללא מחוזות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית המיושבים ברובם הגדול גרמנים וללא מחוז פוזן הפולני שפרוסיה קִבלה בחלוקות פולין. קונגרס וינה גם הרחיב את מחוזות הריין הפרוסיים ללא קשר יבשתי לשאר מחוזות פרוסיה. מחוזות אלו כללו את חבל הרוּהר – אגן פחם שהפך במאה ה-19 לַאזור התעשייתי הגדול באירופה.
מכסים, מטבעות, מידות ומשקלים בקונפדרציה הגרמנית.
המדינות הגרמניות העצמאיות החברות בקונפדרציה הגרמנית שהוקמה ב-1815 כללו חלק מקיסרות אחת (האוסטרית), שש ממלכות (כולל חלק מדנמרק ורוב פרוסיה), כשלושים נסיכויות ודוּכַּסוּיוֹת ועוד ארבע ערים חופשיות. כל מדינה עצמאית ניהלה את הכלכלה ואת מערכת המכס שלה באופן עצמאי. יתר על כן, באֵזוֹרִים שונים במדינות עצמאיות מסוימות התקיימו מערכות מכס מקומיות בלתי תלויות. מכסים שולמו בגבול של כל מדינה וכל אזור מכס על סחורות יבוא ועל סחורות במעבר. בסך הכל התקיימו ברחבי גרמניה כ-830 אֵזורי מכס שונים. סחורות ממזרח פרוסיה למחוזות הריין המערביים של פרוסיה או מהמבורג לאוסטריה היו אמורים לעבור כעשרה אזורי מכס שונים. בדיקה לשם ביקורת של הסחורות במעברי גבול בכניסה למדינה או לאזור מכס וכן תשלומי המכס עיכבו וייקרו את תנועת הסחורות. הם יצרו מחסומים כבדים על הסחר הפנימי בתוך גרמניה. מטבעות, מידות ומשקלים שונים ולא אחידים הגביהו עוד את מחסומי הסחר הפנימי בגרמניה.
איחוד המכס הפרוסי.
במאי 1818 הוקם והופעל בפרוסיה איחוד מכס בכל רחבי המדינה. בוטלו כל המכסים על סחר פנימי ובוטלו כל נקודות הביקורת בגבולות של אזורי המכס הפנימיים בתוך הממלכה. נשארו רק נקודות הביקורת על הגבולות החיצוניים של הממלכה ונקבעו מכסים רק על מוצרי יבוא. חוּקֵי המכס ושיעורי המכס היו אחידים בכל רחבי פרוסיה. בהמשך גם נקבעו מטבע, מידות ומשקלים אחידים. איחוד המכס הפרוסי היה מוצלח. הוא פישט וייעל את מערכת המכס וצִמצֵם מאוד את עלויות הגבייה. הוא גם תרם להרחבת הכלכלה הפרוסית. שיעורי המכס שנקבעו היו צנועים ביחס. בממוצע היה שיעור המכס כ-10% על מוצרי צריכה מוגמרים וכן 20% על מוצרי מותרות (למשל תה וסוכר). חומרי גלם היו פטורים תחילה ממכס. בהמשך הוטלו מכסים גם על חומרי גלם, כמו ברזל וחוטי כותנה, כדי להגן על התעשייה המקומית. היצרנים במחוזות הריין הפרוסיים דרשו הגנת מכס גבוהה יותר. למרות זאת הוחלט להטיל מכסים צנועים יחסית כדי שלא לעודד הברחות, כדי למנוע מלחמות סחר ומכס עם מדינות זרות וכדי שלא לייקר מחירי סחורות בפרוסיה. מכסים צנועים התאימו אחר כך גם למדיניות החוץ הפרוסית (ראה להלן). מערכת המכס הפרוסית הייתה פשוטה ויעילה. בשנים 1819-21, שתי מדינות מובלעת קטנות בתוך פרוסיה (נסיכות זוֹנדֶרהָאוּזֶן ודוכסות אנהלט) התרשמו מההצלחה הכלכלית של מערכת המכס הפרוסית והחליטו להצטרף לאיחוד המכס הפרוסי. הן אפילו הזמינו פקידי מכס פרוסיים כדי להפעיל בשטחן את מערכת המכס הפרוסית. בשנת 1828 הצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי גם הדוכסות הגדולה של הסן.
איחודי מכס וסחר אחרים בגרמניה.
בינואר 1828 הוקם בדרום גרמניה איחוד מכס בין ממלכת בוואריה וממלכת וירטמברג. המדינה השלישית בדרום גרמניה, הדוכסות הגדולה של באדן לא הצטרפה לאיחוד המכס הדרום גרמני.
בספטמבר 1828 הקימו ממלכת סקסוניה וממלכת הנובר את איחוד הסָחַר של מרכז גרמניה. במסגרת איחוד זה בוטלו כל המכסים הפנימיים בכל תחומי האיחוד. לאיחוד הסחר הזה הצטרפו הדוכסות הגדולה של אולדנבורג ונסיכות הבוחר מהסן וכן כל הנסיכויות הזעירות של תורינגיה. איחוד הסחר המרכז גרמני השֹתרע לכל רוחב גרמניה מהאימפריה האוסטרית ועד הולנד. הוא ניתק את הקשר היבשתי בין איחוד המכס הפרוסי לבין מדינות דרום גרמניה (ממלכות וִירטֶמברג ובוואריה והדוכסות הגדולה של בָּאדן). איחוד הסחר המרכז גרמני גם ניתק את הקשר היבשתי בין מחוזות הריין המערביים של פרוסיה לשאר מחוזות הממלכה. פרוסיה עקפה את איחוד הסחר המרכז גרמני על ידי חתימת חוזה מעבר סחורות עם הולנד. סחורות למדינות דרום גרמניה ולמחוזות הריין הפרוסיים הובלו בשיט ימי לנמלי רוטרדם ואנטוורפן (אז עדיין חלק של ממלכת הולנד) ומשם בשיט נהרות על הריין אל מחוזות הריין הפרוסיים ודרכם אל מדינות דרום גרמניה. בשנת 1829 נחתם חוזה לשת"פ מסחרי בין איחוד המכס הפרוסי ואיחוד המכס הדרום גרמני.
התפוררות איחוד הסחר המרכז גרמני.
בשנת 1830 נכנסה נסיכות הבוחר מהסן למיתון וקשיים כלכליים והתפשטה בה אווירת אי שקט מהפכני. כתוצאה מכך פרשה הנסיכות ב-1831 מאיחוד הסחר המרכז גרמני והצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי. פרישה והצטרפות זו ניתקו את הקשר היבשתי בין שני חלקי איחוד הסחר המרכז גרמני וחיברו את שני חלקי ממלכת פרוסיה (ושני חלקי איחוד המכס הפרוסי) בקשר יבשתי ישיר פטור ממכס. ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה נאלצו להוביל את סחורות הסחר שלהן דרך נמלי הים, הנהרות והכבישים הפרוסיים (ואחר כך גם מסילות הברזל הפרוסיות). כבר באותה שנה (1831) פרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני גם ממלכת סקסוניה ומובלעות החוץ (בתוך בוואריה) של שתים מנסיכויות תורינגיה והצטרפו לאיחוד המכס הפרוסי.
הקמה והפעלה של איחוד המכס הגרמני - צולפריין (Zollverein).
באביב 1833 נחתם חוזה להקמת איחוד המכס הגרמני שנקרא צולפריין (Zollverein). במסגרת איחוד חדש זה מוזגו איחוד המכס הפרוסי עם איחוד המכס הדרום גרמני. לאיחוד המכס המאוחד הצטרפו גם ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה שפרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני. איחוד המכס הגרמני הופעל ביום 1.1.1834. לפי חוזה איחוד המכס הגרמני בוטלו כל היטלי המכס וגבולות המכס הפנימיים ונקבע תעריף מכס חיצוני משותף ומנגנון גביה משותף. הוסכם כי כל מדינה החברה באיחוד המכס הגרמני תמנֶה מספר פקידים שיעבדו במחלקות המכס של החברות האחרות באיחוד. הכנסות המכס יחולקו בין המדינות החברות ביחס ישר לגודל האוכלוסייה של כל אחת מהן. כדי לקבוע את גודל האוכלוסייה המעודכן נקבע כי יערך ברחבי איחוד המכס מפקד אוכלוסין בדצמבר אחת לשלוש שנים החל משנת 1834. המפקד של שנת 1870 נדחה בשנה בגלל המלחמה עם צרפת. המפקד הבא כבר התקיים לאחר ארבע שנים ב-1875 ואחר כך אחת לחמש שנים עד (כולל) 1915. על פי ההסכם הוקמה מועצת איחוד המכס הגרמני. במועצה השתתפו נציגי ממשלות המדינות החברות באיחוד. החלטות היו צריכות להתקבל פה אחד. לכל מדינה הייתה שמורה זכות ווטו על קבלת כל החלטה חדשה. חובת ההסכמה פה אחד וזכות הווטו סִרבלו, הֵאֵטָו והגבילו מאוד את תהליך קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני. על פי הסכם ההקמה היו המדינות החברות באיחוד המכס רשאיות לחתום על הסכמים כלכליים עם מדינות אחרות מחוץ לאיחוד בתנאי שלא סתרו את הסכם ההקמה של איחוד המכס הגרמני ואת החלטות האיחוד.
התרחבות איחוד המכס הגרמני וביטולו.