הרודוטוס מעיד, כי כתב את הספר לא על פי סופרים שקדמו לו, אלא על פי דברים שראה ושמע בעצמו. הוא טוען שנסע לדרום איטליה, סיקיליה (סיציליה), אסיה הקטנה, סקיתיה (דרום רוסיה של ימינו), חופי הים השחור, נהר הדון, תראקיה (צפון מזרח יוון), איי הים האגאי, מסופוטמיה, מצרים, קירנה (כיום לוב), צור וסוריה. במקומות אלו הוא התרשם ממראה עיניו וראיין את המקומיים. בספר רווחים משפטים כמו "נסעתי ל", "כיוון שרציתי לדעת שאלתי", "כאשר נתגלה לי", "כאשר ראיתי". בכל הקשור לגאוגרפיה ולעובדות, הרודוטוס מחלק את מקורותיו לדברים שראה ולדברים ששמע מפי אחרים. כאשר הרודוטוס מוסר דיווח מקובל יחסית (כמו למשל בדבר הפירמידות של גיזה), מקובל להניח שהוא ראה זאת בעצמו. בעוד כאשר התיאורים שלו שגויים (ולפעמים אינם מתקרבים כלל למציאות), מקובל להניח שהוא שמע זאת מפי אחרים. עם זאת בכל הנוגע לאירועים היסטוריים, הרודוטוס לא יכל להסתמך לא על ראייה ולא על שמיעה, אלא על ראיונות מסודרים שערך, כך שזהות המרואיינים שלו חשובה מאוד. הרודוטוס מזכיר מספר פעמים אנשים שמסרו לו מידע, ונראה שהוא העריך במיוחד את סיפוריהם של הכוהנים במקדשים במצרים, הנחשבים במחקר המודרני למקור בעייתי כיוון שבוודאי לא ידעו הרבה מעבר למה שנגע בעבודתם. כמו כן, בארצות נכר, עמדה בפניו הבעיה שלרוב הוא לא דיבר היטב את שפת בני המקום.
הרודוטוס השתדל לרוב להיצמד למקורות שלו, אולם הוא "אינו תמים" וכאשר הוא יודע על גרסה אחרת לאירוע הוא מביא אותה בלוויית שם המספר. לרוב, כשיש שתי גרסאות, הוא אינו מכריע ביניהן. משפטו הידוע הוא: "מחובתי להביא את מה שנאמר, אך לא מחובתי להאמין בו". ממשפטים כגון אלו ניתן ללמוד שהרודוטוס היה מעוניין להציל כל זיכרון וזיכרון מתהום הנשייה, והוא רחש כבוד לכל מקור באשר הוא, וחשוב לו יותר להביא את העדויות מאשר לנקוט עמדה כלפיהן. גישה זו יוצרת סגנון ספקני, המזהה מיד את מחברו. עם זאת, הוא מטיל ספק בסיפורים מוזרים על אנשים ללא ראש או בעלי ראש של כלב, והוא דוחה את הסיפור המצרי על עוף החול. הוא גם דוחה סיפור על מלחים שהקיפו את יבשת אפריקה וטענו שראו את השמש מימינם, מה שמוכיח שאותם מלחים דווקא כן חצו את קו המשווה. יש חוקרים הדוחים את הטענה שהרודוטוס אכן סייר ברחבי העולם ואסף עדויות, וסוברים שהוא למעשה העתיק הכל ממחברים שקדמו לו, וייחס הכל למסעות הדמיוניים שלו, ולאנשים שכביכול ראיין.
יצירות אמנות בהשראת הספר.
האירועים ההיסטוריים המתוארים בספר, שימשו כמקור השראה עיקרי של ספרים סרטים ויצירות אמנות לאורך השנים. על הספר מבוססים בין היתר הספרים "שערי האש" מאת סטיבן פרספילד ו"הספרטאי" מאת קרולין דל סנידקר, סיפורו של הרצל סולון בלידיה, והסרטים 300 הספרטנים, 300, ופגוש את הספרטנים.
רות ג'בט
רות ג'בט (נולדה ב-17 בנובמבר 1996) היא אתלטית ממוצא קנייתי המתחרה עבור בחריין, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאנית עולם בריצת 3000 מטר מכשולים.
קריירה.
ג'בט, ילידת קניה, החלה להתחרות עבור בחריין בגיל 16. באפריל 2013 זכתה באליפות התיכונים בקניה בריצות ל-3,000 מטרים ו-5,000 מטרים. אליפות מדינות ערב באתלטיקה שהתקיימה בקטר הייתה אירוע הבכורה בו ייצגה את בחריין. היא סיימה במקום השני בריצת 3,000 מטרים מכשולים בזמן של 9:52.47 דקות, שיא בחרייני חדש. באליפות אסיה באתלטיקה, שהתקיימה ביולי אותה שנה, היא שיפרה את שיאה האישי וקבעה שיא אליפות חדש כשסיימה את הריצה בזמן של 9:40.84 דקות וזכתה במדליית הזהב.
ביולי 2014 זכתה באליפות העולם לנוער באתלטיקה שהתקיימה ביוג'ין, אורגון תוך שהיא קובעת שיא אישי חדש 9:20.55, שיא אסייתי חדש ורחוק רק 13 מאיות משיא האליפות.
באולימפיאדת ריו זכתה במדליית הזהב עם זמן של 8:59.75, הזמן השני בטיבו בכל הזמנים. ב-27 באוגוסט 2016 שברה את שיא העולם בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:52.78 דקות.
ב-2018 דיווחה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על איתור אריתרופויאטין (EPO) בבדיקות שנערכו לג'בט, והפנייתה להעמדה לדין משמעתי.
רודולף פון פרומל
גנרל חיל הפרשים רוּדוֹלְף רִיטֶר פוֹן פרוֹמֶל (; 17 במאי 1857 – 12 ביולי 1921) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פרומל נולד ב-17 במאי 1857 בעיר אאוגסבורג, שהשתייכה אז לממלכת בוואריה. פרומל היה בנו של מנהל בית חרושת. בשנת 1875 התגייס לצבא הבווארי, וסופח לרגימנט האולאנים ה-2 ("המלך"). בשנת 1876 הועלה לדרגת לויטננט, ובשנת 1881 הועבר לרגימנט הרוכבים הכבד ה-2 ("הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה-אסטה"), ובין 1887–1890 למד במכללה הצבאית. בשנת 1896 הועלה לדרגת ריטמייסטר (מקביל לסרן), ובשנת 1890 הוענק לו צלב האבירים של ההצטיינות של הכתר של בוואריה. זמן קצר לאחר מכן קודם לדרגת אוברסט, וב-25 בפברואר 1905 מונה למפקד רגימנט הרוכבים הכבד ה-1 (הנסיך קרל פון באיירן"), וב-18 באפריל 1906 קודם לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד בריגדת הפרשים ה-1. החל ממרץ 1910 כיהן כמפקח הכללי של הפרשים בצבא הבווארי, והוא החזיק בתפקיד עד מרץ 1913.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה פרומל למפקד קורפוס הפרשים ה-3, שהיה חלק מהארמייה השישית של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. הוא פיקד על הקורפוס שלו במהלך המערכה על הגבולות. חודש לאחר המלחמה, הועבר הקורפוס שלו לחזית המזרחית, ונכלל במסגרת הארמייה התשיעית שזה עתה הוקמה בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן. במסגרת הארמייה התשיעית, השתתף פרומל בקרב על הוויסלה ובקרב לודז'. ב-23 ביוני 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. בנובמבר של אותה שנה, הפך הקורפוס שלו להיות הקורפוס ה-57. לאחר חוזה ברסט-ליטובסק בשנת 1918, הקורפוס שתחת פיקודו נפרס ככוח כיבוש בשטח גדול ברוסיה. ב-6 באפריל של אותה שנה, הוחר הקורפוס שלו לחזית המערבית, אולם בגלל דלקת ריאות הוא אושפז בבית חולים, וכשהשתחרר כבר פורק הקורפוס שלו. ב-15 ביולי של אותה שנה עוטר בצלב הנשר האדום עם חרבות.
אחריתו.
פרומל לא קיבל כוח חדש לפקד עליו עד סוף המלחמה, ולאחריה פרש מהצבא. הוא מת ב-12 ביולי 1921 ברהונצל והוא בן 64.
בינואר 1895 הוא נישא לפאני שטיינל, היא מתה בשנת 1897 והוא נישא בפברואר 1898 לאליזבת פון קראפט, ממנה היו לו שני בנים.
ארגון מנגה ואנימה ישראל
ארגון מנגה ואנימה ישראל (בראשי תיבות: אמא״י) הוא ארגון ללא מטרות רווח, שמטרתו לקדם את תחום האנימה והמנגה ואת תרבות יפן בישראל. הארגון הוקם בשנת 2007, כדי לתת מענה לקהילת האוטאקו בישראל כארגון בת של האגודה הישראלית למדע בדיוני ופנטזיה. באוקטובר 2016 נפרד מהאגודה ונרשמה כעמותה.
בין פעילויות הארגון ניתן למנות קיום כנסי חובבים, הקרנות סרטים יפנים שלא הופיעו בקולנועים בישראל, איסוף כרכי מנגה לספריות ציבוריות ופעילות למען הפקת תרגום עברי רשמי בהפצות DVD של סרטי אנימה.
אירועים וכנסים.
מדי שנה, הארגון מקיים שני כנסים גדולים, הנחשבים כשניים מארבעת הכנסים הגדולים בכמות המבקרים בארץ, לצד פסטיבל אייקון וכנס עולמות - הארוקון וכאמ״י. שני הכנסים במרכזם הם כנסי אנימה, מנגה וגיימינג שבמסגרתם מתקיימים תכנים רבים הכוללים הרצאות, סדנאות, פאנלים, חידוני טריוויה, הקרנות בלעדיות של סרטים מיפן, מחזות זמר שהופקו בידי הקהילה וכן, בכנסים אלו משתתפים דוכנים שונים - החל מאמנים המייצגים את עבודותיהם וכלה בחנויות הקומיקס בארץ. גולת הכותרת של כנסים אלו היא תחרות הקוספליי, אשר בה מראים משתתפיה את הקוספליי שהכינו ולפי כך נשפטים על ידי פאנל של מומחים בתחום. בנוסף לתחרות המרכזית, מתקיימת גם תחרות ווק און וסקיטים.
תחילה הכנסים התקיימו באולם סמולרש באוניברסיטת תל אביב, לאחר מכן נדדו לאמפי וואהל באוניברסיטת בר-אילן ולמרכז הקונגרסים בחיפה כשבסופו של דבר, התמקמו בהיכל התרבות בראשון לציון עד כנס הארוקון 2014, כאשר בעקבות תקרית מצערת של השארת חלק מהמבקרים מחוץ למתחם בשל חוסר מקום, הוחלט להעביר את הכנסים למתחם חדש. למרות קיומו של כאמ״י באותה שנה בפעם השנייה במרכז הקונגרסים בחיפה, הוחלט על מיקום קבוע וגדול יותר, כשבסופו של דבר הוחלט על המתחם של בנייני האומה בירושלים כמיקומו של כנס הארוקון 2015. בעקבות הצלחת המתחם, החליט הארגון להישאר במתחם זה ולקיים בו את כנסי הארוקון עד היום ואת כנסי כאמ״י עד 2019.
החל מכנס כאמ״י 2015, הושקע מאמץ מודגש בייבוא אורחי כבוד מהתחום. האורחת הראשונה הייתה הקוספליירית רייקה ומאז מסורת זו ממשיכה כמדי כנס, עם מספר יוצאים מן הכלל.
הארוקון.
הארוקון הוא הכנס הגדול ביותר בישראל המוקדש לתרבות יפנית פופולרית. אמא"י מקיים את הכנס מדי שנה בפורים מאז שנת 2008. המילה הארוקון היא הלחם של המילה היפנית ל"אביב" (הארו) וקיצור של המילה האנגלית לכנס (קון). בנוסף לקיומו, החל משנת 2011, כנס זה מקבל מדי שנה נושא מסוים שלפיו מרבית התכנים בכנס סובבים סביבו. החל משנת 2019 הכנס מקיים את מוקדמות תחרות ה-WCS, כאשר הזוכה נבחר לייצג את ישראל בתחרות העולמית.
2011: גיימינג2012: האגדה על אמא״י2013: אוכל2014: קלאסיקות2015: חלל2016: על טבעי2019: RPG
כאמ״י.
כנס כאמ״י (ראשי תיבות של כנס אנימה ומנגה ישראל) מתקיים מדי שנה בחודש אוגוסט מאז שנת 2009. הכנס נוצר במטרה לתת מענה לקהל האוטאקו בארץ במהלך חופשת הקיץ. בדומה להארוקון, גם כאמ״י סובב סביב נושא מסוים המאפיין את הכנס.
לאחר כאמ"י 2019 הוחלט לבטל את כנסי כאמ"י לטובת אירוע קיץ במתכונת מצומצמת, לאחר התדרדרות בכמות המגיעים לכנס והפסדים כספיים.