בתקופה הביזנטית (המאה החמישית) נבנתה כנסייה המוקדשת למריה על הסוללה המפרידה בין שתי הבריכות: כנסיית מרים הקדושה של הפרובטיקה. חלקה המערבי הוקם מעל הבריכות הקדומות, ואולם התווך הושתת על גבי קיר התמך המפריד בין שתי הבריכות. הסיטרה הדרומית נתמכה בחלקה על גבי שורת אומנות גבוהות נושאות קשתות, מהן נותרה אחת בשלמותה. צדה המזרחי של הכנסייה השתרע ממזרח לבריכות, ובעת בנייתה נהרסו ונקברו רוב שרידי חורבות האתר הקדומים שבמקום. רצפת הכנסייה הייתה עשויה פסיפס מעוטר בדגמים גאומטריים, ממנו נותר קטע בצד הצפון מזרחי של שטח החפירה. הכנסייה נהרסה כנראה - או במהלך התקופה הפרסית, או שנהרסה מאוחר יותר על ידי אל-חאכם באמר אללה, בתחילת המאה ה-11.
חפירות ארכאולוגיות במקום: חפירות באתר נערכו לסירוגין, החל מ-1863 ועד לשנות השישים של המאה העשרים. בחפירות לא נתגלו עקבות חמשת הסטווים שעיטרו את הבריכות, אותם מתארת הברית החדשה, ואף תיאורים נוצריים מהתקופה הביזנטית. לדעת רוב החוקרים הבריכות נחצבו עוד בימי החשמונאים, בשטח שהיה אז מצפון לחומות העיר.
מקובל כיום על החופרים כי במקום היה מרכז מרפא פגאני כבר מן התקופה ההלניסטית בארץ ישראל, שהמשיך לשמש עד לאחר תקופת בית שני.
כנסיית סנטה אנה.
מסורת לידתה של מרים בירושלים.
מסורת מהמאה השנייה לספירה, המופיעה בפרוטו-אוונגליון של יעקב אחי ישו (חלק מהספרות החיצונית הנוצרית, האפוקריפה) מתארת את סיפור לידתה הניסית של מרים להורים חשוכי ילדים, יהויכין וחנה (יואכים ואנה). הסיפור מזכיר מאוד את סיפור חנה מן המקרא: כמוה, הייתה גם אנה עקרה בגיל מבוגר, כמוה נגלה אליה המלאך, וכמוה היא הבטיחה להועיד את בנה לעבודת האל.
הגרסה לא מקובלת באופן רשמי בכנסייה; למרות זאת, הוסיפו עולי הרגל להתייחס לאתר בריכות הצאן כאל מקום לידתה של מריה.
מן מאה השישית הופיעו כתבים נוצריים המתארים את מקום לידתה של מרים כנצרת, כך שמסורת לידתה בירושלים נותרה כמסורת מקומית; במערב נתקבלה הדעה כי מרים נולדה בנצרת.
מבנה הכנסייה.
הצלבנים בנו על חורבות הכנסייה הביזנטית קפלה קטנה, ומעבר לכך הקימו בצמוד לה כנסייה גדולה המוקדשת לאנה הקדושה, אמה של מריה. בכך בעצם הופרדו שתי המסורות: זו של ריפוי הנכה, וזו של לידת מרים. הצלבנים העבירו את המסורת על לידתה של מרים לכנסייה החדשה של סנטה אנה. לצד הכנסייה החדשה הוקם, בנוסף, גם מנזר.
כנסיית סנטה אנה הוקמה בשנות הארבעים של המאה ה-12 והיא דוגמה לטיפוס הנפוץ ביותר של כנסייה צלבנית בארץ ישראל. מתאר הכנסייה הוא בזיליקה עם אולם תווך ושתי סיטראות, המסתיימות במזרח בשלוש אפסידות מקבילות. המבנה משלב סגנון בנייה רומנסקי מוקדם עם מסורות בנייה מקומיות נוצריות קדומות, ועם השפעות ביזנטיות. לדוגמה: הכיפה מעל מקום ההצטלבות של אולם התווך עם הטרנספט.
באגף הימני מדרגות המובילות לקריפטה מהתקופה הרומית שלפי המסורת הוא מקום לידתה של מרים.
תולדות הכנסייה לאחר הכיבוש המוסלמי.
ב-1187, לאחר שהביס את הצלבנים, הפך צלאח א-דין את הכנסייה למדרסה מוסלמית (בית ספר מוסלמי) שנקראה על שמו: א-צלאחיה. הדבר מתואר גם כיום בכתובת מעל למשקוף הכניסה: "בשם אללה הרחום והחנון. כל הטוב והיפה שעלה בגורלכם הוא מאללה. מדרסה מבורכת זו נבנתה עבור הווקף על ידי אדוננו צלאח א-דין סולטאן האסלאם והמוסלמים". בהפיכת הכנסייה למדרסה מייד עם כיבוש העיר על ידי צלאח א-דין, נשמר המבנה היטב והוא מהווה אחת הדוגמאות היפות לארכיטקטורה הצלבנית בירושלים. במהלך המאה ה-19 ידוע כי המבנה שימש כאורווה של חיל המצב הטורקי, שהוצב בקרבת מקום. לצליינים לא הותר לרדת לקריפטה דרך המדרגות אלא רק דרך חלון קטן, עליו מצביעים בכנסייה עד היום.
ב-1856 נמסרה הכנסייה לידי נפוליון השלישי, כאות תודה על עזרת הצרפתים לעות'מאנים במלחמת קרים. הכנסייה שוקמה על ידי האדריכל הצרפתי כריסטוף-אדואר מוס שהצניע את התוספות המאוחרות. מוס יזם גם את החפירות הראשונות באתר בריכות בית חסדא.
האבות הלבנים (לידיהם נמסרה הכנסייה) חברים במסדר שנועד לפעילות מיסיונרית באפריקה. מתחם סנטה אנה הוא אפוא מן המקומות היחידים בארץ הקודש בהם ניתן למצוא את נזירי המסדר דרך קבע. האבות הלבנים חיפשו דרך לעזור לכנסייה הקתולית המזרחית בארץ הקודש, לכן פתחו במקום סמינר לכמרים של הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית בשנות השמונים של המאה ה-19.
תהלוכת יום ראשון של הדקלים הקתולית היוצאת מבית פגי בהר הזיתים מסתיימת במתחם הכנסייה.
בנובמבר 2013 התפלל במקום נשיא צרפת פרנסואה הולנד, במסגרת ביקורו בישראל, ובינואר 2020 התפלל במקום נשיא צרפת עמנואל מקרון, במסגרת ביקורו בישראל בו השתתף בפורום השואה העולמי החמישי.
נדודי שינה (ספר)
נדודי שינה (באנגלית: Insomnia) הוא ספר פרי עטו של סטיבן קינג שיצא לאור בשנת 1994.
עלילת הספר מתרחשת בעיר דרי שבמדינת מיין בארצות הברית.
ספר זה עוסק ברעיונות של מציאויות שמעבר, של חיים ומוות, גורל, תכלית ומקריות, ושל היכולת של בני אדם, גם כשהם זקנים וסובלים מנדודי שינה קשים, לעשות את הבלתי יאומן, מה שנבצר מכוחות עליונים יותר לעשות. בספר מוזכרים מושגים רבים האופייניים לעלילות של סטיבן קינג כגון המגדל של הקיום סדרת (המגדל האפל), מלך הארגמן (בית שחור) ואורות המתים (זה).
עלילה.
העלילה עצמה עוקבת אחר ראלף ולויס הסובלים מנדודי שינה עד כדי טשטוש בין עולם החלומות והערות, והרחבת התפיסה לעולם אחר הנמצא מסביב ובתוך העולם שלנו, מה שמכונה "עולם ההילות" או ה"היפר מציאות" (משם הגיע פניווייז ה"ליצן" בספר "זה").
בהמשך, כוחות מהעולם ההוא מגייסים את ראלף ולוויס כדי למנוע אסון שיתרחש בעולם הרגיל וישפיע באופן מרחיק לכת על העולמות שמעבר, כשאד דיפנו המתומרן בידי כוחות שמעבר להבנתו מאותן מציאויות, משמש בתפקיד מפתח להוציא את אותו אסון אל הפועל.
העלילה סובבת אחר מספר דמויות מפתח:
הספר מתחבר לסדרת המגדל האפל. ישות הקרויה "מלך ארגמן" מעוניינת בחיסולו של ילד מסוים. הילד הוא במקרה בנה של אחד מהשוהות במעון לנשים מוכות, שמופיע בעקיפין בספרים האחרונים בסדרת המגדל האפל.
ז'אק איב קוסטו
התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון
התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון (או המפלגה לאחדות העבודה פועלי ציון) הייתה מפלגה שנוסדה בשנת 1946 כאשר התנועה לאחדות העבודה התאחדה עם המפלגה הקטנה פועלי ציון שמאל. בשנת 1948, התאחדה "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" עם מפלגת השומר הצעיר למפלגה חדשה בשם "מפלגת הפועלים המאוחדת" (מפ"ם). לאחר מספר שנים, בשנת 1954 התפלגו יוצאי "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" ממפ"ם והקימו את מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון, שהתקיימה עד לאיחודה עם מפא"י ורפ"י ב-1968, במסגרת מפלגת העבודה.
מפלגת לאחדות העבודה פועלי ציון
לאחדות העבודה פועלי ציון
אנרכו-פרימיטיביזם
אנרכו-פרימיטיביזם הוא זרם באנרכיזם המבקר את מקורות והתפתחות הציוויליזציה. פרימיטיביסטים טוענים שהמעבר מצייד וליקוט לחקלאות מסורתית גרם להיווצרות המעמדות, לכפייה ולניכור. הם תומכים בחזרה לצורת החיים שלפני הקמת הציוויליזציה על ידי ביטול התעשייה, ביטול חלוקת העבודה וההתמקצעות, ונטישת הטכנולוגיה. עם זאת, ישנו מספר רב של זרמים פרימיטיביסטים שאינם אנרכיסטים, ולא כל האנרכו-פרימיטיביסטים מצביעים על אותה התופעה כמקור הבעיות של התרבות המודרנית. חלקם, כמו טד קזינסקי, רואים רק את המהפכה התעשייתית כבעיה, אחרים מצביעים על פיתוחים שונים בהיסטוריה כגון הדתות המונותאיסטיות, המצאת הדפוס, הפטריארכיה, השימוש בכלי ברזל ועוד.
האנרכו-פרימיטיביסטים מהווים מיעוט בקרב הזרמים האנרכיסטים המסורתיים, אשר דוחים ביקורת שכזו על הציוויליזציה, בעוד אחרים מאמצים אותה אך אינם מגדירים את עצמם כפרימיטיביסטים. אנרכו-פרימיטיביסטים ייחודיים בדגש שהם שמים על הפרקסיס שבהשגת מצב פראי (שחרור מביות). חלקם גם ייתמכו בחזרה מוחלטת לטבע, בו ביגוד הוא אפשרות בלבד.
אמונות ועקרונות.
האנרכו-פרמיטיביסטים מצביעים על כך שלפני המצאת החקלאות, בני האדם חיו בשבטים קטנים ונודדים שהיו שוויוניים מבחינה חברתית, פוליטית וכלכלית. עקב כך ששבטים אלו חיו ללא היררכיה, הם נראים לעיתים כתקדימים לאנרכיזם.
בנוסף, הם מחזיקים בדעה שכתוצאה מהחקלאות, חברות נעשו מחויבות להתקדמות טכנולוגית ומבני כוח מופשטים שקמו עקב חלוקת העבודה ויצירת ההיררכיה. כמו כן, הם טוענים שחקלאות וביות של צמחים ובעלי חיים מובילים ליצירתו של רכוש פרטי ולהרס כדור הארץ.
הפרימיטיביסטים חלוקים בדעתם על רמת עיבוד האדמה שתהיה בחברה אנרכיסטית, כאשר חלקם מציעים שיטות של פרמהקלצ'ר וחזרה לקיום פרה-תעשייתי, בעוד אחרים תומכים בחזרה מוחלטת לסגנון חיים של ציידים-לקטים.
מקורות.
פרימיטיביסטים מסתמכים רבות על אנתרופולוגיה תרבותית ועל ארכאולוגיה. ב-50 שנה האחרונות, חברות שבעבר נחשבו לברבריות, הוערכו מחדש על ידי אקדמאים, אשר רבים מהם מחזיקים כעת בדעה שבני האדם הקדמונים חיו בשלום ושגשוג יחסי. לדוגמה, פרנק הול, מומחה לחקלאות קדמונית וקנט פלאנרי, מומחה לתרבות מסו-אמריקאית, ציינו ש"אין קבוצה על כדור הארץ שנהנתה מיותר זמן לפנאי מאשר הציידים-מלקטים. את זמן זה בילו בעיקר במשחק, שיחה והרגעות".