הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל סאנדנס ב-23 בינואר 2016. הסרט הוקרן במסגרת "Un Certain Regard" בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט יצא לאקרנים באופן רשמי ב-8 ביולי 2016 על ידי חברת ההפצה "Bleecker Street". הסרט נבחר על ידי National Board of Review כאחד מעשרת הסרטים העצמאיים הטובים של 2016. ויגו מורטנסן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה, לפרס באפט"א לקולנוע עבור השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ולפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-89.
עלילה.
בן קאש (ויגו מורטנסן), אשתו לסלי (טרין מילר) וששת ילדיהם, בודוון (ג'ורג' מק'קיי), קיילר (סמנתה איסלר), וספיר (אנליז באסו), רליאן (ניקולס המילטון), סז'ה (שרי קרוקס) ונאי (צ'ארלי שוטוול), חיים בחיק הטבע של מדינת וושינגטון. בן ולסלי מאוכזבים מן הקפיטליזם ומאורח החיים האמריקאי, ובחרו להנחיל לילדיהם כישורי הישרדות, השקפות עולם של שמאל רדיקלי ופילוסופיה - לחנך אותם לחשוב בצורה ביקורתית, להכשיר אותם להיות עצמאיים, בכושר גופני, ללא שימוש בטכנולוגיה, תוך הוכחת היופי של הקיום עם הטבע, ולחגוג את "יום נועם חומסקי" במקום את חג המולד.
לסלי, הסובלת מהפרעה דו-קוטבית, מתאשפזת בבית חולים אך בסופו של דבר מתאבדת. בן מגלה כי חותנו ג'ק (פרנק לנגלה) מתכנן לקיים לבתו היחידה טקסי הלוויה וקבורה מסורתיים על פי הנצרות, בניגוד לרצונותיה של לסלי שהייתה בודהיסטית ורצתה שגופתה תישרף. בן וג'ק מתווכחים בשיחה טלפונית, שמסתיימת באיומו של ג'ק כי בן ייעצר, אם יגיע להלוויה. בתחילה, בן מחליט שלא לנסוע ומונע גם מילדיו מלעשות זאת, אבל בסופו של דבר הוא משנה את דעתו, ויוצא יחד עם ילדיו למסע אל מחוץ לשממה בה הם מתגוררים, ברכב המשפחתי - אוטובוס בשם "סטיב".
המשפחה מתארחת לזמן קצר בבית משפחתה של הארפר (קתרין האן), אחותו של בן. היא ובעלה דייב (סטיב זאן) מנסים לשכנע את בן שילדיו צריכים ללמוד בבית ספר כדי לקבל חינוך מסורתי; בן טוען שילדיו משכילים יותר מהילדים של הארפר. בן מגיע להלווייתה של לסלי עם ילדיו וקורא את צוואתה, המנחה את משפחתה לשרוף את גופתה ולהשליך את האפר שלה בשירותים. בתגובה, ג'ק מורה לזוג מאבטחים ללוות בכוח את בן אל מחוץ לכנסייה.
הילדים של בן מתחילים גם הם לפקפק בכישורי ההורות של אביהם. רליאן מאשים את בן במותה של לסלי, ובודוון מטיח בפניו שלא הנחיל לו כישורים מתאימים לעולם האמיתי. בודוון מראה לאביו מכתבי קבלה לכל הקולג'ים האמריקאיים היוקרתיים מליגת הקיסוס, שלסלי עזרה לו להירשם אליהם. רליאן מודיע לאביו שהוא רוצה לחיות עם סבתו וסבו, שמודיע לו כי פנה לעורך דין על מנת לקבל משמורת חוקית על הילדים. כאשר וספיר מנסה לטפס אל תוך חלון, על מנת "לשחרר" את רליאן מביתם של הסבים שלו, היא נופלת מהגג ונחבטת בראשה. בן, המום ואשם, מאפשר לג'ק לקחת את ילדיו. הילדים והסבים מתחבבים זה על זה במהרה, אולם כאשר בן עוזב, הילדים מתחבאים בתוך האוטובוס, על מנת לשוב עם אביהם לביתם.
הילדים משכנעים את אביהם לכבד את רצונה של לסלי, ויחד הם מוציאים מן האדמה את ארון הקבורה שלה, שורפים את גופתה במדורה ומפזרים את אפרה בשירותים של נמל תעופה. בודוון נפרד ממשפחתו, על מנת לנסוע לנמיביה ולמצוא את מקומו בעולם, בעוד שאר בני המשפחה מתיישבים בחווה חקלאית. בסצנת הסיום של הסרט נראית המשפחה יושבת מסביב לשולחן המטבח, מחכה שאוטובוס ההסעה לבית הספר יגיע.
הפקה.
מאט רוס החל לפתח את הרעיון של הסרט כאשר החל לפקפק בבחירות שלו ושל אשתו כהורים. הוא שאל את עצמו מה היה קורה אילו הוא היה "נוכח לחלוטין" בחייו של ילדיו, תוך שהוא מציין שהטכנולוגיה המודרנית הפכה זאת לבלתי אפשרי. במהלך יצירת הסרט, רוס שילב בו קטעים אוטוביוגרפיים מחייו, ובפרט - את האופן שבו גדל ב-"קהילה עם אורח-חיים אלטרנטיבי", לדבריו.
ויגו מורטנסן לוהק בפברואר 2014. בחודש יוני הוכרז כי גם ג'ורג' מק'קיי, אנאלייז באסו, סמנתה איסלר, ניקולס המילטון, שרי קרוקס וצ'רלי שוטוול לוהקו לסרט. מרבית יתר חברי צוות השחקנים הצטרפו במהלך יולי-אוגוסט שלאחר מכן.
שלב הצילומים העיקרי של הסרט החל ביולי 2014, במערב וושינגטון.
הפצה.
בחודש יולי 2014, חברת eOne Entertainment רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות לסרט. באוגוסט 2014 הוכרז כי חברת Bleecker Street תפיץ את הסרט בארצות הברית. הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס ב-23 בינואר 2016. הסרט יצא לאור ב-8 ביולי 2016.
תגובות.
הכנסות ורווחים.
הסרט הכניס 5.9 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ועוד 9 מיליון דולר בשאר העולם, כך שסך ההכנסות של הסרט היו 14.9 מיליון דולר ברחבי העולם.
ביקורות.
באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 83%, על פי 185 חוות דעת, עם ממוצע משוקלל של 7.1 מתוך 10. על פי דעת הקונצנזוס המופיעה באתר, "הנושאים מעוררי המחשבה של "Captain Fantastic" - והופעתו המרתקת של ויגו מורטנסן - מתווספים לדרמה משפחתית שמעל לממוצע עם תפניות בלתי צפויות". באתר Metacritic, הסרט קיבל 72 נקודות מתוך 100, בהתבסס על דעות של 36 מבקרים עם "ביקורות חיוביות בדרך כלל". הסרט זכה למחיאות כפיים של כעשר דקות בקאן.
אלונס דורלדה (TheWrap) העניקה לסרט ביקורת חיובית, וכתבה: "הסרט באמת שייך למורטנסן, שמאפשר לבן להיות מרגיז, יהיר וחסר סבלנות אבל גם חם, אוהב ואכפתי. הוא אבא קשוח אבל מוערץ, אלמן מתאבל, שמתעקש למלא את משאלותיה האחרונות של אשתו המנוחה, ומורטנסן משחק את כל הדקויות האלו ועוד בעדינות ובחן". גם פיטר דברוג' מוראייטי העניק לסרט ביקורת חיובית, וכתב כי בסרט ישנן "חצי תריסר שחקנים צעירים בהופעות מרשימות, לצד תפקיד ראשי שמנצל היטב את רוחו הרגישה והרגועה של מורטנסן ... "קפטן פנטסטיק" מתברג בקלות בראש רשימת הסרטים המלוטשים ביותר שפסטיבל סאנדנס מציע השנה".
אחת הביקורות השליליות המעטות הייתה של פיטר ברדשו מ-"הגרדיאן". "יש ניחוח של זיוף בסרט העלוב והמעייף הזה, מלא במשברים רגשיים מאולצים ... וסוף סנטימנטלי ולא ראוי. זוהי גרסה דלת-קלוריות של סרטו של פיטר ויר משנת 1986, "מפרץ מוסקיטו", בכיכובו של מישהו שהוא במהותו שילוב בין צ'ארלס מנסון לבין קפטן פון טראפ".
יד התשעה
יד התשעה (נקראת גם שביב) היא שכונה בצפון-מזרח הרצליה, הפרוסה על פני כמאה ועשרה דונם לערך.
מיקום.
השכונה ממוקמת בצפון-מזרח העיר, על גבול תחום השיפוט של רעננה (כביש 531 מפריד בין השכונה ובין רעננה). מדרומה נמצאת שכונת נווה עמל. ממזרחה נמצאים השטחים של רעננה והוד השרון. גבולה המערבי של השכונה הוא דרך ירושלים.
היסטוריה.
השכונה הוקמה בשנת 1950 כמחנה מעבר לעולים ומעברה בשם "שובאקי", על שם השבט הבדואי שישב במקום לפני מלחמת העצמאות. במקום היו כ-4 בתים שהיו שייכים לחמולת שובאקי (שמנתה כ-50 נפשות), על שטח של 300 דונם שהיה בבעלותם. אנשי השבט היו ביחסי שכנות טובים עם תושבי הרצליה, הם אף סייעו ליהושע חנקין לרכוש את האדמות שעליהם הוקמה הרצליה. עם תחילת מלחמת העצמאות, ב-20 בנובמבר 1947, נרצחו 4 מבני החמולה סמוך לביתם על ידי אנשי הלח"י, שחשדו שהעבירו מידע על אימוני הלח"י באזור לבריטים. זמן קצר אחר כך ברחו מהמקום ונטשו את הבתים. הבתים אוכלסו על ידי משפחות עולים. במאי 1954, עוברת שם השכונה ל'שביב'.
המעברה הוקמה למען עולים חדשים, בעיקר מצפון אפריקה, שעלו באותן שנים לישראל. לשכונה הגיעו יותר מאוחר גם עולים מטורקיה, מאתיופיה, מרוסיה ועולים רבים מתימן. במקום הוקמו צריפונים ובדונים עבור העולים. בשנת 1959 עברו כל תושבי המעברה לשיכוני קבע והמעברה חוסלה. במקום הוקמו שיכונים בני קומה או שתיים לכ-200 תושבים. באפריל 1969, שונה שם השכונה ל-'יד התשעה', על שמם של תשעה יהודים מבצרה שבעיראק שהואשמו בריגול לטובת ישראל ונתלו בפומבי ב-27 בינואר 1969.
בנובמבר 1963, צולמו סמוך לשכונה סצנות המעברה בסרט סאלח שבתי. לצורך צילומי הסרט הוקם סט צילום בחורשת אקליפטוסים, בה הוקם שחזור של מעברה הכולל צריפונים ופחונים (באותה עת כבר חוסלו כל המעברות באזור).
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 הוקמו בשכונה מבני שיכון בני שלוש וארבע קומות, הכוללים דירות קטנות. בתחילת שנות ה-80, במסגרת פרויקט שיקום שכונות, שוקמו התשתיות בשכונה והקם גן ציבורי.
בשנות ה-2000.
בשנת 2001, הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בהרצליה הפקידה תוכנית כוללת להרחבות כ-1,200 דירות בנות 50 מ"ר בשכונה. התוכנית הסדירה את האפשרות להרחבת הדירות עד ל-120 מ"ר.
בסוף שנת 2015 הכריז ראש העירייה, משה פדלון, על כך ששכונת יד התשעה תשתתף כולה בתוכנית "התחדשות עירונית". בסוף שנת 2016 הוכרזו החברות "NBS ישראל" וי.ח. דמרי בניה ופיתוח לזוכות במכרז לביצוע פרויקט ה"פינוי בינוי". על פי התוכנית, יפונו 1,500 דירות קיימות וייבנו כ-6,000 יחידות דיור, כ-100 אלף מ"ר של שטחי תעסוקה ומסחר בשטח כולל של כ-250 דונם. באזור המערבי של השכונה, בקרבת כביש 531, יוקם אזור תעסוקה שבו ייבנו מגדלים מעל 40 קומות. גם בשאר השכונה צפויים להיבנות בנייני מגורים מעל 40 קומות וכן בניינים של כ-10-5 קומות. לטובת קידום הפרויקט, במרץ 2018 קמה בשכונה "מנהלת התחדשות עירונית", מטעם העירייה. ביולי 2019 החל קרא ועד השכונה לתושבים לא לשתף פעולה עם העירייה, מאחר שהיא מעמידה את האינטרסים של היזמים לפני הרצון וזכויות התושבים. בתגובה הודיע ראש העירייה פדלון כי הפרויקט מוקפא. בפברואר 2020, החלה העירייה שוב לקדם את התוכנית, באמצעות קבוצת תושבים שאינה חלק מהוועד.
חינוך, קהילה והשכלה.