הקל פיתח את החוק הביוגנטי שהוצג לראשונה על ידי אטיין סרס ב-1820. הוא הציע קשר בין אונטוגניה (התפתחות צורה) לבין פילוגניה (מוצא אבולוציוני), אותו סיכם הקל בביטוי "אונטוגני מחדש את הפילוגניה". ההסבר שלו הופרך, לטובת הרעיונות שקידם לראשונה קרל ארנסט פון בר. השערת החידוש חזק רואה באונטוגניה צורות חוזרות של אבות בוגרים, בעוד שסיכום חלש פירושו שמה שחוזר על עצמו (ונבנה עליו) הוא תהליך ההתפתחות העוברית של האבות. הקל תמך ברעיונות תיאורית רישומי עוברים שמאז הוכח כי הם מפושטים יתר על המידה, ובחלקם אינם מדויקים, והתיאוריה נחשבת כיום לפישוט יתר של יחסים מורכבים למדי, אולם השוואה בין עוברים נותרה דרך חזקה להוכיח שכל בעלי החיים הם קשורים. האקל הציג את מושג ההטרוכרוניה, השינוי בתזמון ההתפתחות העוברית במהלך האבולוציה.
הקל היה דמות ססגונית, שלעיתים עשה קפיצות גדולות ולא מדעיות בתפיסתו מראיות זמינות. לדוגמה, בזמן שדרווין פרסם את "מוצא המינים" ב-1859, הקל הניח כי עדויות להתפתחות אנושית ימצאו באיי הודו המזרחית של הולנד (כיום אינדונזיה). באותה תקופה טרם זוהו שרידי אבות אנושיים. הוא תיאר בפירוט רב את השרידים הללו ואף כינה את המין שעדיין לא נמצא, Pithecanthropus alalus, והורה לתלמידיו, כמו ריצ'רד ואוסקר הרטוויג ללכת למצוא אותו. סטודנט אחד אכן מצא שרידים, הולנדי בשם יוג'ין דובואה, ערך חיפוש בהודו המזרחית בשנים 1887 עד 1895, וגילה את שרידיו של "איש ג'אווה", בעמק סולו אשר במרכז האי ג'אווה, בשנת 1891. שרידים אלה הם בין שרידי ההומינים העתיקים ביותר שנמצאו אי פעם. דובואה סיווג את איש ג'אווה כמין "פיתקנתרופוס של הקל", אם כי מאוחר יותר הוא סווג מחדש כהומו ארקטוס. כמה מדענים במאה ה-20 הציעו את "איש ג'אווה" כצורת ביניים פוטנציאלית בין בני האדם המודרניים לבין האב הקדמון המשותף שאנו חולקים עם הקופים הגדולים האחרים. הקונצנזוס הנוכחי של אנתרופולוגים הוא כי אבותיהם הישירים של בני האדם המודרניים היו אוכלוסיות אפריקאיות של הומו ארקטוס (אולי הומו ארגסטר), ולא אוכלוסיות מאסיה גודמת "איש ג'אווה" ו"איש פקין". (באופן אירוני, התגלה במאה ה-21 מין אנושי חדש, Homo floresiensis, סוג אנושי ננסי באי פלורס).
עבודות האמנות שלו כוללות מעל 100 איורים מפורטים וצבעוניים של בעלי חיים ויצורי ים, שרובן פורסמו בספר האיורים Kunstformen der Natur, "צורות אמנות של הטבע", שפורסם בין השנים 1899 ו-1904. כפילוסוף, הקל כתב את הספר Die Welträthsel, "חידת היקום", בין השנים 1895–1899, שמהווה את המקור למושג World riddle (חידת היקום); ואת הספר "חופש במדע והוראה" ב-1877, אשר נועד לתמוך בהתפתחות ההוראה.
קשורות
קשורות (באנגלית: Bound) הוא סרט פשע אמריקני מבית האחיות וצ'אוסקי שיצא לאקרנים בשנת 1996. בסרט כיכבו ג'ניפר טילי וג'ינה גרשון.
הסרט זכה בפרס הקולנוע של MTV לשנת 1997 בקטגוריית best kiss על הנשיקה הלסבית בין טילי לגרשון.
תקציר העלילה.
קורקי (ג'ינה גרשון) משתחררת לאחר חמש שנות מאסר בכלא ועובדת בשיפוצים אצל ויולט (ג'ניפר טילי) - אשתו של מאפיונר בשם סיזר (ג'ו פנטוליאנו). ויולט היא ביסקסואלית ואינה מחבבת את בעלה כלל, אולם חיה איתו בגלל כספו הרב. מהרגע הראשון נמשכת ויולט אל קורקי. בין השתיים מתפתחת מערכת יחסים לוהטת. השתיים מתכננות להתעשר בשני מיליון דולר על חשבון הפשע המאורגן ולברוח, כדי לגור יחד.
שדרת הכוכבים בהוליווד
לבנסבורן
לֶבֵּנְסְבּוֹרן (בגרמנית: Der Lebensborn – "מעיין החיים") הייתה תוכנית של המפלגה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, ל"השבחת" הגזע הארי. התוכנית פעלה במסגרת המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס.
הגדרה ומאפיינים.
התוכנית הוגדרה כתוכנית רווחה, שבמסגרתה מוקמו ילדים ממוצא ארי ובעלי נתונים גופניים מתאימים, במשפחות אומנה טהורות, או במוסדות טהורים, שנועדו לחנכם ולהכשירם כבני הגזע העליון.
חלק מהתינוקות נולדו לאימהות טהורות גזע גרמניות או סקנדינביות, שזווגו עם אנשי אס אס גרמניים בעלי נתונים אריים. חלק אחר מהתינוקות, שענו על הקריטריונים הגזעיים, נחטפו כפי הנראה מאמותיהם.
על התוכנית מטעם השלטון הנאצי היה אחראי היינריך הימלר. הימלר פעל בדרכים רבות להגברת טהרת הגזע הארי. בנוסף לפרויקט לבנסבורן דרש הימלר גם דרישות שלא יצאו אל הפועל, כמו מתן אפשרות בחוק לאנשי אס אס לשאת אישה שנייה, ולהורות לכל אישה עד גיל 35 בגרמניה ללדת ארבעה ילדים טהורי גזע לאנשי אס אס, ואחת היא אם אביהם נשוי או רווק. חלק מרעיונות אלו גובשו להצהרת כוונות פורמלית מטעם הרייך השלישי, בפקודה שניתנה ב-28 באוקטובר 1939, הקובעת כי משימתן העליונה של טהורות הגזע היא ללדת את ילדי הלוחמים היוצאים אל המלחמה.
רקע: הקמה ומימון.
מתחילת מלחמת העולם הראשונה הייתה הילודה בגרמניה בירידה. בשנת 1920 היה מספר הלידות בגרמניה 894,978, ואילו בשנת 1932 היה מספר הלידות 516,793, ומהנמוכים, באחוזים, בעולם המתועש. מספר ההפלות היה כ-600,000 בשנה, דבר שהוסיף להקטנת הילודה.
שנתיים לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בדצמבר 1935, הוקם בברלין מה שהוגדר כפרויקט רווחה ה"לבנסבורן" לעידוד טהרת הגזע הארי. המימון לתוכנית תוכנן להגיע מתרומות שאזרחי המדינה הגרמנים התבקשו, אך לא חויבו בחוק, לתרום, פרט לאזרחים שהיו רשומים כחברים באס אס. אלה חויבו לפי חוק לתרום עבור תוכנית הרווחה, לפי מספר הילדים במשפחה, במה שכונה "המחויבות הלאומית להגברת הילודה". את הסכום הגבוה ביותר שילמו משפחות ללא ילדים. משפחות שהיו להן יותר מארבעה ילדים היו פטורות מתשלום עבור התוכנית. עצם שיטת התשלום הייתה אמורה להוות תמריץ לילודה.
יישום.
בתחילה תוכנן הפרויקט כ"תוכנית רווחה" לנשות קציני האס אס, באספקת מקומות שבהם הן היו יכולות ללדת בתנאי אירוח נוחים, ודאגה להן למנוחה בתקופת ההיריון והלידה. בהמשך החלה התוכנית לקבל גם נשים לא נשואות שהרו, אם היו טהורות גזע וזהותו הארית של האב הייתה ברורה.
לאחר פתיחת הפרויקט סופקו גם מגורים לאותן נשים, והתוכנית שימשה גם כסוכנות אימוץ לילדים "טהורי גזע" שהיו ללא הורים. במקרים שבהם לא היו הוריהם של התינוקות מוכרים כחברי אס אס, עברו התינוקות וההורים בדיקה רפואית מדוקדקת על ידי רופאי אס אס לפני כניסתם למעונות אלה.
באוגוסט 1936 נפתח "בית הלבנסבורן" הראשון של התוכנית, בכפר שטיינהרינג (Steinhöring), הסמוך למינכן. הבית תוכנן עבור אמהות ו-55 ילדים. תוך ארבע שנים הוכפל מספר המיטות במעון.
עם ניצחונותיה של גרמניה במלחמה וכיבוש מדינות אירופה, הורחבה התוכנית הן לגרמניה והן לארצות צפון אירופה, בעיקר לנורווגיה. בתי לבנסבורן הוקמו גם במרכז אירופה ובמזרחה, למשל בפולין, לרווחת משפחות האס אס ששירתו שם. עיקר התוכנית התקיימה בנורווגיה, שם נעשה מאמץ "להציל" תינוקות שנולדו לנשים נורווגיות מקשר עם חיילים גרמניים, על ידי העברתם למיקום מחדש, בדרך כלל למשפחות אס אס בגרמניה, שהתנדבו לגדל את הילדים.
מרכזי לבנסבורן הוקמו במקומות הבאים:
כ-8,000 תינוקות נולדו וגודלו בראשית חייהם במרכזי לבסנבורן בגרמניה, וכ-8,000 תינוקות נוספים בנורווגיה. לא ידועה כמות הילדים שנולדו בשאר מרכזי הלבנסבורן, אך מוערך שהייתה פחותה.
חטיפת ילדים באירופה לצורך שילובם בתוכנית.
משנת 1939 החל שלב נוסף בתוכנית לבנסבורן, שכלל חטיפת ילדים בגיל רך, שענו באופן מוחלט על הקריטריונים הגופניים של שיוך ל"גזע העליון", הבאתם באופן זמני לבתי לבנסבורן לצורך אוריינטציה עם הגזע הארי, ולאחר התאמתם – מסירתם לאימוץ במשפחות גרמניות חשוכות ילדים. אותם ילדים נחטפו בדרך כלל ברחוב, על ידי חיילים ביחידה ייחודית שהייתה כפופה לפרויקט הלבנסבורן. עיקר החטיפות בוצעו במזרח אירופה הכבושה, בעיקר בפולין. בנוסף ליחידה הייחודית הזו, היו צוותי אס-אס פושטים על כפרים וחוות בכל רחבי אירופה הכבושה – בין השאר בנורווגיה, צרפת, פולין, אוקראינה ורוסיה. הם היו חוטפים ילדים מהוריהם ומגני שעשועים, וכן באמצעות אקציות. לעיתים היה מגיע צוות אס-אס למרכזו של כפר באמצע הלילה, מרכז את כל התושבים ולאחר סלקציה מפריד ילדים מאמהותיהם ומעביר אותם לגרמניה. אלפי ילדים שענו לקריטריונים של טוהר הגזע הועברו כך לגרמניה וגודלו כגרמנים. לעיתים מסר אותם האס-אס להורים גרמניים מאמצים, חלקם חשוכי ילדים. ילדים שכבר היו גדולים מכדי שישכחו את שפת אמם ואת אמם, סירבו לעיתים לעבור אינדוקטרינציה, חלקם התעקשו להמשיך לדבר בשפת אמם, סירבו להצדיע במועל יד וכתוצאה מכך נשלחו למחנות ריכוז או נרצחו במקום חינוכם.
מספר התינוקות והפעוטות שנחטפו בשל מראם החיצוני, במדינות אירופה השונות, ושנמסרו באופן ישיר לאימוץ למשפחות אס אס, במסגרת תוכנית הלבנסבורן, אינו ידוע. רק עשרה אחוז מכלל ילדי לבנסבורן החטופים הוחזרו לאחר המלחמה לבתי הוריהם במזרח אירופה וביתר מדינות אירופה מהן נחטפו.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הואשמו מרכזי הלבנסבורן באירופה בחטיפת הילדים מבתיהם, ובחיוב האמהות היולדות להשאירם שם. בשטחים ששוחררו על ידי כוחות הברית ושהיו בחזקת ארצות הברית, הועמדו לדין המנהלים והעובדים בבתי הלבנסבורן, ונערכו להם משפטים באשמת חטיפה. אולם מתוך כ-10,000 מקרים של ילדים זרים (לא גרמניים) שהיו קורבנות פרויקט לבנסבורן, ניתן היה להוכיח אשמה בבית המשפט רק ב-340 מקרים, שבהם היו ראיות מעל לכל ספק שהחזקת התינוקות הייתה ללא הסכמת ההורים. רוב המנהלים והעובדים במרכזי הלבנסבורן זוכו בבתי המשפט מאשמת חטיפה.