במהלך מלחמת העולם השנייה שירתה במשרד למחקר ולפיתוח מדעי, ולאחר המלחמה חקרה את הקשר בין דיאטה לבין מחלת הסרטן בעת שעבדה במכון סלואן-קטרינג בראשית שנות החמישים.
בשנת 1952 זכתה מטעם האגודה האמריקאית לכימיה במדליית גרוון-אולין, פרס המוענק לכימאית אמריקאית על תרומה בולטת לכימיה.
בשנת 1956 החלה ללמד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובהמשך הובילה את המחלקה לתזונה ולכלכלת בית, עד לפרישתה בשנת 1970.
אמרסון הייתה ידועה כמומחית בתחום התזונה והרצתה רבות. היא פרסמה מאמרים ושימשה כיועצת לגופים רבים. בשנת 1969 מונתה על ידי הנשיא ניקסון לכהן בוועדה נשיאותית בנושא השפעת המזון על הצרכן, והעידה בפני מנהל המזון והתרופות בנושא תוספי מזון, מינרלים וויטמינים.
בשנת 1972, עם הקמתו של היכל התהילה של בוגרות הקולג' באוניברסיטה למדע ואומנויות באוקלהומה, זכתה אמרסון להיות הראשונה שנבחרה אליו.
מארי אנגל פנינגטון
מארי אנגל פנינגטון (באנגלית: Mary Engle Pennington; 8 באוקטובר 1872 - 27 בדצמבר 1952) הייתה כימאית ובקטריולוגית אמריקאית שפיתחה שיטות קירור להארכת חיי מדף של מוצרי מזון המתקלקלים במהירות. זכתה במדליית גרוון-אולין בשנת 1940.
קורות חייה.
מארי אנגל פנינגטון נולדה בנאשוויל, טנסי להנרי ושרה ב. פנינגטון, והיא הייתה המבוגרת מבין שתי אחיות. זמן קצר לאחר הולדתה, משפחתה עברה לפילדלפיה, פנסילבניה. היא החלה להביע עניין במדע כבר מגיל צעיר וב-1890 לאחר סיום לימודיה בתיכון, היא החלה ללמוד ביולוגיה וכימיה באוניברסיטת פנסילבניה. שנתיים מאוחר יותר השלימה את הלימודים הנדרשים לקבלת תואר ראשון, אך בגלל שאוניברסיטת פנסילבניה לא העניקה תארים לנשים באותה תקופה, היא קיבלה "תעודת מומחיות". בשנת 1895 השלימה את הדוקטורט שלה וב-1897 התחילה התמחות של שנה באוניברסיטת ייל. ב-1901 פתחה פנינגטון מעבדה קלינית עצמאית בפילדלפיה, ולאחר-מכן, ב-1904, התבקשה לעמוד בראש המעבדה הבקטריולוגית בשם המחלקה לבריאות וארגוני הצדקה של פילדלפיה. ב-1905, נכנסה לתחום הקירור כשהצטרפה לצוותו של ד"ר הארווי ו. וויילי (באנגלית: Dr. Harvey W. Wiley), ראש המחלקה האמריקאית של הלשכה לכימיה של חקלאות. כשנה מאוחר יותר, פנינגטון מתמנה להיות ראש המעבדה למחקר מזון, שם, בהתבסס על מחקרה, היא מציבה סטנדרטים בסיסיים לטיפול היגייני בעופות שנועדו למאכל.. ב-1919 עזבה פנינגטון את המעבדה למחקר מזון ועברה לניו-יורק. ב-1922 פתחה עסק עצמאי כיועצת בנוגע לאחסון אוכל לחברות אחסון ומשלוח מזון. בשנת 1940 הוענקה לה מדליית גרוון-אולין. פנינגטון מעולם לא נישאה ובמהלך חייה התמקדה בעיקר בעבודתה ובמחקר שלה. היא נפטרה מהתקף לב ב-27 בדצמבר 1952.
פעילות מחקרית.
בשנות המחקר המוקדמות שלה ערכה פנינגטון ניתוחים כימיים ובקטריולוגים במוצרי חלב (במעבדה העצמאית שלה), ובהמשך כחלק מעבודתה במעבדה הבקטריולוגית בפילדפיה בחנה את הבעיות שבחלב לא בטוח וחקרה את הישמרות החלב בטמפרטורות נמוכות וכך יצרה סטנדרטים בסיסיים לתעשייה זו שאומצו בכל רחבי המדינה. בהמשך, לאחר כניסתה לתחום המקררים, בדקה את ההשפעה של קירור על התנהגות של מוצרי מזון המתקלקלים במהירות וכראש המעבדה למחקר מזון מחקרה התמקד בכל השלבים העוברים עופות המיועדים למאכל בדרך לצרכן. היא האמינה שעל-מנת שעוף המאוחסן בקירור יגיע בבטחה לשולחנו של הצרכן, כל שלב בתהליך חייב להיות מלווה בקירור מתאים וסביבה הגיינית. מחקרה הוביל אותה להבנה שעוף יכול להיות מאוחסן בבטחה ולהישאר באיכות גבוהה למשך תקופה של מעל לשנה בטמפרטורה של 0 מעלות פרנהייט, וכך, בתחום נוסף שבו לא היו נהלים הקבועים בחוק, הצליחה פנינגטון להציב תקנים בסיסיים . תגליתה העיקרית הייתה ההבנה שמזונות טריים נשארים בטוחים למאכל ולא מתקלקלים למשך זמן רב יותר בטמפרטורות נמוכות וקבועות. על ידי ביטול תנודות הטמפרטורה ספירת החיידקים נשארת נמוכה לאורך פרק זמן ארוך יותר. תגלית זו הייתה קריטית לטוהר ובטיחות המזון .
פרסים ותארים.
-בשנת 1940 הוענקה לפנינגטון מדליית גרוון-אולין על עבודתה בתחום הכימיה.
-פנינגטון מונצחת בידי ארגון ASHRAE ובהיכל התהילה הלאומי לנשים ונבחרה להיכל התהילה של החברה ההיסטורית לעופות (באנגלית: American Poultry Historical Society).
איבון שוקה-ברואה
איבון שוקה-ברואה (בצרפתית: ;Yvonne Choquet-Bruhat ; נולדה ב-29 בדצמבר 1923) היא פיזיקאית צרפתייה, המתמחה בפיזיקה מתמטית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת פייר ומארי קירי. האישה הראשונה שנבחרה כחברה מלאה באקדמיה הצרפתית למדעים ובעלת דרגת 'הצלב הגדול' באות לגיון הכבוד.
ילדות ונעורים.
איבון שוקה-ברואה נולדה ב-20 בדצמבר 1923 בעיר ליל שבצרפת. אביה, ז'ורז, היה פרופסור לפיזיקה, ואמה, ברטה, פרופסורית לפילוסופיה. בנוסף אחיה הצעיר ממנה ב-6 שנים, היה המתמטיקאי פרנסואה ברואה. בשנת 1927 הצטרף אביה לפקולטה למדע בפריז, ולכן היא והוריה עברו להתגורר בפריז, שם גדלה.
השכלה.
את ההשכלה התיכונית שלה סיימה שוקה-ברואה בפריז, בשנת 1941. באותה שנה גם זכתה במדליית הכסף בפיזיקה ב-Concours General - תחרות המונה את התלמידים המוצלחים ביותר מכל צרפת. בשנת 1943 התחילה שוקה-ברואה את לימודיה בבית הספר התקני להשכלה גבוהה, אקול נורמל סופרייר, בסבר שבפריז, ובשנת 1946 החלה ללמד בו.
בשנת 1949 הייתה תחילה שוקה-ברואה עוזרת מחקר במרכז הלאומי צרפתי למחקר מדעי, ולאחר מכן שימשה בו כעמיתת מחקר. כתוצאה מכך, עם סיום תפקידה, קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 על התזה שכתבה: "Théorème d'existence pour certains systèmes d'équations aux dérivées partielles non linéaires" (בעברית: משפט הקיום על מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות).
קריירה.
איבון שוקה-ברואה עבדה במגוון תחומים בפיזיקה מתמטית, היא הסיקה תוצאות מניתוחן של משוואות דיפרנציאליות חלקיות וגאומטריה דיפרנציאלית כדי לקבוע בסיס יציב לפתרונות בפיזיקה. משנת 1951 היא עברה לארצות הברית, ושם עבדה במכון למחקר מתקדם בעיר פרינסטון.
בהמשך השנים חזרה שוקה-ברואה עם בן זוגה לצרפת, ושניהם מונו לפקולטה למדעים בעיר מרסיי. היא למדה באוניברסיטת ריימס בין השנים 1958–1959, ומשנת 1960 הפכה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פייר ומארי קירי, שם היא נחשבה לפרופסור אמריטה עד פרישתה בשנת 1992. מאז המשיכה שוקה-ברואה לתרום רבות לפיזיקה המתמטית באוניברסיטת פייר ומארי קירי.
בשנת 1978 שוקה-ברואה נבחרה להיות כתבת של האקדמיה הצרפתית למדעים וב- 14 במאי 1979 היא הפכה לחברה מלאה בה, ובכך היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.  מאז 1965 היא הייתה חברה בוועד הבינלאומי של היחסות והכבידה הכללי (בצרפתית: Comité international de relativité générale et gravitation) ובין השנים 1980–1983 כיהנה כנשיאתו. בשנת 1985 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
חיים אישיים.
לאיבון שוקה-ברואה שלושה ילדים. מישל פוארז, ביתה הבכורה מנישואיה הראשונים עם לאונס פוארז. מנישואיה השניים עם המתמטיקאי גוסטב שוקה, יש לה עוד בת ובן- ז'נבייב שוקה והנוירולוג דניאל שוקה.
לזלי סיבנר
לזלי מילמן סיבנר (באנגלית: Lesley Millman Sibner; 13 באוגוסט 1934- 11 בספטמבר 2013) הייתה מתמטיקאית אמריקאית. תחומי המחקר העיקריים שלה היו משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות ותורת הכיול. סיבנר לימדה באוניברסיטת ניו יורק בבית הספר להנדסה.
קורות חיים.
סיבנר הייתה בת יחידה לאיזדור ושרלוט מילמן. שני הורי עסקו בהוראה - אביה כמורה להיסטוריה בתיכון ואמה כמורה בבית ספר יסודי.
בתום לימודיה בבית הספר התיכון, החליטה סיבנר ללמוד באוניברסיטת קרנגי מלון לימודי תיאטרון. בהמשך ללימודי התיאטרון, קיבלה סיבנר תואר ראשון באומנות מהסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1959. סיבנר גילתה את אהבתה למתמטיקה כשלקחה קורס במתמטיקה כקורס בחירה במסגרת לימודי התואר הראשון. כשהייתה בסיטי קולג', הכירה את מי שהיה לבעלה.
קריירה כחוקרת.
בשנת 1964 קיבלה סיבנר את הדוקטורט שלה, שעסק במשוואות מסוגים מעורבים, במכון קוראנט למתמטיקה שבניו יורק, בהנחייתם של ליפמן ברס וקתלין מוראווץ.
סיבנר הרצתה באוניברסיטת סטנפורד בשנים 1965–1966, וכשזכתה במלגת פולברייט מלאה נסעה לחקור במכון הנרי פוינקר בפריז בשנים 1966–1967. לאורך כל הקריירה שלה התעמקה סיבנר באנליזה, ובעיקר של משוואות דיפרנציאליות חלקיות. מעבר לעבודת הסולו, סיבנר ובעלה חקרו את התאוריה הלא ליניארית של הודג' (nonlinear Hodge theory).
סיבנר התעניינה בבעיות גאומטריות שיכולות להיפתר על ידי אנליזה, ויצרה משוואות אינטגראליות שמוכיחות את משפט רימן- רוך. כשהייתה במכון למחקר מתקדם בשנים 1971–1972, חקרה לצידם של מייקל עטיה וראול בוט, מהם הושפעה. באותה התקופה היא החלה גם לחקור בעיות וריאציה לא ליניאריות (nonlinear variational problems) בעקבות הכרותה עם קארן אולנבק שהציעה לה לחקור שאלות אנליטיות שקשורות למשוואות יאנג-מילס.
במהלך שבתון במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנים 1979–1980, סיבנר למדה את תורת הכיול. כתוצאה מכך סיבנר עסקה בהוכחת תוצאות הסרת נקודה סינגולרית במשוואות יאנג- מילס ויאנג- מילס- היגס. העניין שלה בנקודות סינגולאריות גרם לה להתעמק בגאומטריה, והוביל לסיווג חיבורים סינגולאריים ולמצב של הסרת נקודות סינגולאריות דו- ממדיות.
ההבנה שחלקיקים מדומים יכולים בתנאים מסוימים להיות מונופולים, אפשרה לסיבנר ואולנבק לבנות נקודות קריטיות לא יציבות ולא מינימליות בפונקציית יאנג- מילס בספירה ה-4.