מביאליסטוק עבר לישיבת לומז'ה, בה למד מפי הרב יחיאל מרדכי גורדון, ואחר כך הגיע לישיבת מיר. בשנת ה'תרפ"ה, 1925, הגיע לעיר וילנה. בשלב זה החל לשלוח ידו בכתיבה, היה עמו מידע רב לתולדות אישים וקהילות שברר מהקדמות ספרים, רשימות תורמים, הסכמות והקדשות זיכרון בספרייה הגדולה של בית הכנסת "אנשי משמר" בביאליסטוק; ובווילנה הרחיב את רישומיו ביושבו שעות רבות בספריית שטראשון שבעיר. חלק ממאמריו החל מתפרסם בשבועון הווילנאי "דאָס וואָרט", ביטאון אגודת ישראל.
בשנים 1927–1932 שהה בגרמניה, תחילה בוויסבאדן ואחר כך בישיבתו של הרב יעקב הופמן בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין אצל הרב חיים הלר.
בשנת ה'תרצ"ג-1933 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא החל לפרסם בקביעות מאמרים על קהילות ואישים, בעיקר רבניים, בעיתון הדתי-לאומי "הצופה". במקביל המשיך בסדרת סקירותיו שפורסמו ב"דאָס וואָרט" באירופה. ביחד עם כמה מחבריו הקים "ארגון צעירים ללימודי היהדות" והעביר במפגשיו הרצאות על "הישיבות ואישיהן".
עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 הצטרף לארגון "ההגנה" ושימש נוטר במושבות. לאחר קום המדינה הועסק במשרד הדתות כיועץ לענייני חינוך.
לאחר פטירת אשתו הראשונה, בתיה שימשילביץ, נישא לרבקה רוקנשטיין (1909–1997), שכיהנה כיועצת משפטית של משרד הסעד. הוא הצטרף לנסיעותיה ברחבי העולם בשם המשרד וניצל את ההזדמנויות לאיסוף חומר למחקריו במוזיאונים, ספריות ומוסדות אחרים.
נפטר בתל אביב בח' באלול ה'תשמ"ז, 2 בספטמבר 1987, בגיל 82. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ארכיון המחקר שלו, הכולל חומר רב על תחומי העניין בהם עסק, נמצא ברשות אלמנתו עד פטירתה ולאחר מכן נרכש על ידי הספרייה הלאומית.
כתביו.
מלבד מאות מאמריו על אישים וקהילות בעיתונות, וכחמש מאות מאמרים על ישיבות ושיטת הלימוד בהן שפרסם ב"הצופה", הספיק להדפיס שני ספרים: עץ חיים (תל אביב תשל"ח) על תולדות ישיבת וולוז'ין, ומיר (תל אביב תשמ"א) על העיירה מיר בבלארוס והישיבה הגדולה בה.
עשרות מאמרים וסקירות שלו על רבני עיירות התפרסמו ברבים מספרי הזיכרון לקהילות שחרבו בשואה שנדפסו בעשרות השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. וספרו האחרון "אישים וקהילות" (תל אביב תש"ן) נדפס רק לאחר מותו בידי אלמנתו.
תל פרי
תל פרי (Tell Fray) היה תל עתיק ששכן על הגדה המזרחית של הפרת במחוז א-רקה בצפון סוריה. אתר זה שכן במקום בו משתרע היום אגם אסד והוא נבלע מתחת לפני האגם. שמו של התל מקורו בתעלת מים עתיקה שנקראה פרי או "הפרת הקטן".
החפירות.
אתר זה נחפר בשנים 1972–1973 במסגרת משלחת משותפת סורית-איטלקית בהנהלתם של הארכאולוג הסורי עדנאן בוני ופאולו מתיאה (Paolo Matthiae), ארכאולוג איטלקי ופרופסור בספיאנצה - אוניברסיטת רומא שחפר גם באבלה. משלחת החפירות הייתה חלק ממאמץ בינלאומי שנוהל על ידי אונסק"ו לחפור אתרים רבים ככל האפשר באזור שהיה צפוי להיות מוצף באגם שייוצר בעקבות בנייתו של סכר טבקה על נהר הפרת. האתר נעלם מתחת למי האגם בשנת 1974.
ממצאים בתל.
בחפירות התגלו שכבות ארכאולוגיות שתוארכו למאה ה-14 לפנה"ס לתקופת הברונזה המאוחרת. הממצאים כללו שני מקדשים, אחד המקדשים היה כנראה לאל תשהוב (Teshub), שהיה אל השמיים והסערה במיתולוגיה החורית. בחפירות התגלו גם מספר מבני מגורים. שניים מתוך המבנים שנחפרו היו שייכים לפקידים חשובים. אחד מהם היה כנראה הנציג או המושל של המלך החתי. הפקיד החשוב השני היה אחראי על תחזוקת תעלות המים באזור. באתר נמצאו גם לוחות בכתב יתדות. על פי הלוחות, האתר היה שייך לעיר בפרובינציה חתית שהייתה ידועה בשם "ארץ אסתתה" (Land of Astata), שמרכזה היה בעיר אמר שהייתה בתחום ההשפעה של מלכי כרכמיש.
האתר נהרס בשרפה במאה ה-13 לפנה"ס, כנראה על ידי אחד המלכים האשוריים, שלמנאסר הראשון או בנו תוכולתי-נינורתה הראשון, שכבשו את האזור במסגרת מסעות המלחמה שלהם. על פי הלוחות שנמצאו באתר ובאתרים אחרים, הציעו החוקרים ששמו של היישוב במקום היה יחרישה (Yakharisha) או שפרו (Shaparu). ממצאים מהאתר הועברו לתצוגה במוזיאון הלאומי של חלב.
צינוביץ
צינוביץ הוא שם משפחה.
צינוביץ'
נדבירנה
מפעיל כטב&quot;ם
מפעיל כטב"ם הוא אדם שמטיס כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) אזרחי או צבאי. מפעיל כטב"ם שולט בכטב"ם מעמדת שליטה ובקרה. לרוב עמדה זו קרקעית ונמצאת בתוך מבנה אך יכולה להיות ניידת ואף מושטת. לעיתים עמדת השליטה נמצאת בתוך קרון או קרוואן הניתן להעמסה על משאית סמי-טריילר ובכך להתנייד. השליטה מתאפשרת הודות לתקשורת אלחוטית בין הכטב"ם לבין עמדת ההפעלה, שלעיתים קרובות נעשית באמצעות תקשורת לוויינית (בעיקר בכטב"מים לטווחים רחוקים וגבהים גבוהים).
מפעיל כטב"ם בצה"ל.
מפעיל כטב"ם בצה"ל משרת באחת מיחידות/טייסות הכטב"ם של צה"ל: טייסות הכטב"מים (טייסת 161, טייסת 166, טייסת 200 וטייסת 210) בחיל האוויר הישראלי או יחידות ה"זיק" בחיל התותחנים. מפעיל כטב"ם בצה"ל הוא קצין שהוכשר לתפקידו במסגרת בית הספר לכטב"ם השוכן בבסיס חיל האוויר פלמחים.
הבחירה (תוכנית טלוויזיה)
הבחירה הייתה תוכנית שעשועון-דייטים אמריקאית שהחלה את שידוריה בערוץ פוקס ב-7 ביוני 2012, מיד לאחר הבכורה של התוכנית טייק מי אווט.
הפורמט.
הפורמט של התוכנית, אשר משתמשת במתכונת האודישן "העיוור" של The Voice. הפורמט כולל שלושה שלבים של תחרות וכולל ארבעה מתמודדים ידוענים, פנויים פנויות שמתחרים לקביעת 3 דייטים. השלב הראשון הוא "האודישן העיוור", שבו ארבעה מתמודדים מקשיבים לדייטים פוטנציאליים נותנים את הרושם הראשוני שלהם, הכיסאות של הידוענים מסובבים כך, שהם לא רואים את הדייטים. לכל מתחרה, ידוען 30 שניות  כדי להחליט אם הוא או היא מעוניין לצאת עם אותו האדם. כל מתחרה ידוען בוחר שלושה אנשים שיהיו איתו בקבוצה (ידוענים שכבר בחרו את שלושת הדייטים הפוטנציאלים שלהם עדיין צריכים לחכות עד שהמתחרה סיים לתת את הרושם הראשוני שלו כדי לראות אותו). המתמודדים מסובבים את כיסאותיהם כדי לסמן שהם מעוניינים לצאת עם אדם זה; אם שניים או יותר ממתמודדי הידוענים רוצים את אותו האדם (כפי שקורה לעיתים קרובות), למתמודד (הדייט) יש את הבחירה הסופית של עם איזה ידוען הם יהיו מעוניינים ביותר לצאת.
השלב השני של התחרות הוא שלב הדייטים המהירים, שבו הידוענים לומדים עוד על שלושת הדייטים הפוטנציאלים. המשתתפים, הגבר והאישה נפגשים ובדרך כלל יש להם 15 שניות לשאול אחד את השני שאלות אישיות. כל 15 שניות מתמודד אחר שואל שאלות, מהמתמודדות שבחר בהן (כל מתמודדת פעם אחת). בסוף הסיבוב, כל ידוען צריך להדיח דייט פוטנציאלי אחד.
בשלב השלישי והאחרון 2 המתמודדות האחרות נשאלות כל אחת בנפרד שאלה בודדת, עליה הן צריכות להביע את דעתן. לאחר ששתי המתמודדות ענו על השאלה, כיסא הידוען מסתובב, על מנת להחליט עם מי הוא בוחר לצאת לדייט. המתמודדת שבה הוא בחר תצא איתו לדייט.
טימופיי דוקשיצר
טימופיי דוקשיצר (Timofei Alexandrowitsch Dokschizer -13 בדצמבר 1921, ניז'ין - 16 במרץ 2005, וילנה) היה חצוצרן יהודי רוסי.
קורות חייו.
דוקשיצר נולד ב-13 בדצמבר 1921, באוקראינה. משפחתו עברה למוסקבה בשנת 1923, שם למד במכללה ע"ש גלזונוב אצל איוון וסילבסקי, המשיך ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה וללימודים במכללת גנסין, שם למד אצל מיכאיל טבקוב. בשלב מאוחר יותר, למד בקונסרבטוריון מוסקבה גם ניצוח.
בין השנים 1945–1984 היה חצוצרן ראשון בתזמורת תיאטרון הבולשוי והיה לסולן ידוע. מלבד היותו סולן, גם ניצח דוקשיצר על האופרה בבולשוי למשך מספר שנים. כמורה, לימד בגנסין מ-1954 עד 1990 ומשם עבר לליטא. אף על פי שלקה בהתקף לב ב-1989, המשיך עדיין להופיע ולהקליט.
במשך שנים רבות דוקשיצר היה מורה למוזיקה ותלמידיו זכו בכ-15 פרסים בתחרויות בינלאומיות. נתן בירמן נמנה עם תלמידיו.
נגינתו של טימופיי והביצוע שלו התבטאו במוזיקליות, מרחב דינמי ושירתיות מדהימה. כשניגן הוא "שר" דרך החצוצרה כזמר אופרה. כסולן, נגן תזמורת, מורה מצליח ושופט בתחרויות בינלאומיות, היה טימופיי מבוקש בכל העולם וביקר פעמים רבות בארצות הברית, אירופה המערבית, יפן ובישראל. הרפרטואר שלו מנה יותר מ-100 יצירות, ביניהן עיבודים רבים שלו כרפסודיה בכחול של גרשווין או הקונצ'רטו לפסנתר וחצוצרה של שוסטקוביץ'. בין יצירותיו שפורסמו בציבור, המתודה שלו לחצוצרה (הוצאה לאור בידי Leduc ב-1990), ויצירתו Memoirs (הוצאה לאור בידי ITG ב-1997).
אופק לילדינו
אופק לילדינו היא עמותה ארצית של הורים לילדים עם עיוורון ולקות ראייה. העמותה אשר הוקמה בשנת 1997 ופועלת בפריסה ארצית.
הקמת העמותה.
פעילות עמותת אופק לילדינו החלה את צעדיה הראשונים בשנת 1997 ביוזמתם של קבוצת הורים לילדים עם לקויות ראייה ועיוורון, בין המקימים הייתה גילה זיידל (כיום יו"ר העמותה) .העמותה הוקמה על מנת לסייע להורים ולילדים, לחזק אותם ולקדמם לקראת פיתוח חיים עצמאיים ומועילים. כיום, פעילות העמותה מתקיימת בפריסה ארצית ושותפות לעשייתה מעל לאלף משפחות מכלל האזורים הגאוגרפיים והמגזרים, להן ילד עיוור או לקוי ראייה. חברי הצוות וההנהלה מונים כיום כ-20 שותפים בתפקידי מפתח. בנוסף קיים מערך מורים, מתנדבים ומלגאים.
פעילות העמותה.
המשפחות מהוות כשליש מהמשפחות בארץ שבהן ילדים עם פגיעה כזו.
העמותה מקיימת מפגשים אישיים וקבוצתיים, אזוריים וארציים בין ההורים למומחים ואנשי מקצוע, כשעיקר פעילותה נסוב סביב הדיאלוג שבין ההורים לאנשי הממסד.