אשמן היה הבמאי, הליריקן והמחבר של המחזמר חייכי משנת 1986 מברודוויי (עם מוזיקה מאת מרווין האמליש). בנוסף לזאת, בשנת 1986, אשמן כתב את התסריט עבור עיבוד הקולנוע של פרנק אוז למחזמר "חנות קטנה ומטריפה", ובנוסף כתב שני שירים חדשים; "Some Fun Now" ו-"Mean Green Mother From Outer Space", כאשר השיר האחרון היה מועמד לאוסקר.
בשנת 1986, אשמן התבקש לכתוב שיר עבור הסרט "אוליבר וחבורתו" של חברת וולט דיסני. בזמן אותו הפרויקט, נודע לו על פרויקט נוסף; הסרט "בת הים הקטנה", הסרט הראשון מזה 30 שנה המבוסס על אגדה. אשמן, יחד עם אלן מנקן, כתבו את כל השירים עבור הסרט. אשמן הפך לאחד מהאנשים המשמעותיים בתחילת הרנסאנס של דיסני. אשמן ניהל פגישות ואמר איך כל סצנה אמורה להיראות הוא אף היה מוערב בדמותה של אריאל וביקש מהאנימטור הראשי שאריאל צריכה להיות עם עיניים כחולות. הוא ידע בדיוק איך כל סצנה אמורה להיראות ולהתבצע ומדוע על חברת דיסני להמשיך להפיק סרטים מוזיקליים.
נוסף על כך, היה בעל סמכות וטו בהחלטות על ליהוק המדבבים, הנגנים והמלווים. "בת הים הקטנה" יצא בנובמבר 1989 וזכה להצלחה מסחררת. אשמן ומנקן קבלו שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ושלוש מועמדויות עבור פרס האוסקר שתיים עבור השירים "נשק אותה" (Kiss the Girl) ו"בתוך הים" (Under the Sea), כאשר האחרון זכה גם בפרס, בנוסף לפס הקול של הסרט.
בשנת 1988, עת שעבד על "בת הים הקטנה", אשמן הציע לחברת דיסני לעשות עיבוד מוזיקלי מונפש של "אלאדין". לאחר שכתב מספר שירים עם שותפו אלן מנקן והצעה למבנה הסרט, נכתב תסריט בידי לינדה וולברטון, אשר כתבה גם את התסריט עבור היפה והחיה. אז הבמאים ג’ון מוסקר ורון קלמנטס הצטרפו להפקה. הסיפור עבר מספר רב של שינויים וחלק מהדברים שהופיעו ברעיון הראשוני נגנזו. מתוך 16 השירים שהכינו אשמן ומנקן עבור הסרט "אלאדין", נכללו בסרט המוגמר רק שלושה משיריו של הווארד, אשר הופץ לאחר מותו.
במהלך שלבי ההפקה המוקדמים של "אלאדין", אשמן ומנקן החלו לסייע בהצלת ההפקה של "היפה והחיה", אשר נפל בהפקות בהיותו סרט לא מוזיקלי. אשמן, שהעדיף להתמקד ב-"אלאדין", הצטרף בעל כורחו. באותו הזמן מצבו הבריאותי החל להתדרדר עקב מחלתו. לבסוף, הספיק להשלים את מילות השירים של "היפה והחיה" לפני שנכנע למחלתו. הסרט הופץ מספר חודשים לאחר מותו והוקדש לזכרו.
כמו כן, כתב והלחין למלך האריות ופוקהונטס מילים לשיר "גלגל החיים" ו"צבעי הרוח" עוד בטרם התחלת האנימציה לסרטים אלה. הסקיצות נשמרו בארכיון של אולפני דיסני וזכו לעיבוד עבור הסרטים לאחר מותו.
יחד עם מנקן, זכה אשמן בשני פרסי גראמי, שני פרסי גלובוס הזהב ובשני פרסי אקדמיה. כשאשמן "קיבל" את פרס האקדמיה השני שלו עבור הסרט "היפה והחיה", ויליאם פ. "ביל" לאוץ’ שותפו ובן זוגו לחיים, קיבל את הפרס במקומו.
מחלתו ומותו.
בליל טקס פרסי האוסקר ה-62, כאשר זכו אשמן ומנקן בפרס האוסקר עבור המוזיקה של הסרט "בת הים הקטנה" ובעבור השיר "בתוך הים", אשמן סיפר למנקן שקיבל תוצאות חיוביות על הימצאות נגיף האיידס בגופו. הוא אובחן כחולה איידס בשנת 1988, במהלך ההפקה של "בת הים הקטנה". במהלך ההפקה של "היפה והחיה", אמני ההנפשה של חברת דיסני הוטסו לעבוד עם אשמן בביתו בפישקיל, ניו יורק, שם נוכחו לגלות את מצב מחלתו המתקדם. אשמן נעשה חלש יותר ויותר אך נשאר פעיל לכל אורך ההפקה והמשיך בכתיבת השירים. לאחר ההקרנה הראשונה של "היפה והחיה" ב-10 במרץ 1991, אמני ההנפשה ביקרו את אשמן בבית החולים. משקלו היה 80 פאונד, הוא התעוור ובקושי יכול היה לדבר. אמני ההנפשה והמפיק דון האן סיפרו לו כי הסרט זכה לשבחים מהקהל. ב-14 במרץ, אשמן, בגיל 40 הלך לעולמו מסיבוכים הנובעים ממחלת האיידס, בעיר ניו יורק. מחווה לאשמן נכללה בסוף כתוביות הסיום של הסרט "היפה והחיה" ובה נכתב: "לידידנו, הווארד, שהעניק לבת ים את קולה ולחיה את נשמתו, נהיה אסירי תודה לעד. הווארד אשמן: 1950-1991". אשמן נאבק על חייו לצד בן זוגו ביל לאוץ’, אחותו שרה אשמן-גיליספי ואמו שירלי תלמה גלאס. מקום קבורתו של אשמן בגן הזיכרון "אוהב שלום" בבולטימור, מרילנד. להאשמן קרובי משפחה רחוקים המתגוררים בחלקם בארצות הברית ובישראל
בריאן מרפי (שחקן)
בריאן טרוור ג'ון מרפי (באנגלית: Brian Trevor John Murphy; נולד ב-25 בספטמבר 1932) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד ג'ורג' רופר בסיטקום "Man About the House" ובספין אוף שלו "ג'ורג' ומילדרד".
ביוגרפיה.
מרפי נולד בוונטנור באי וייט. הוא גויס לשרת בחיל האוויר המלכותי במפקדת נורת'ווד, שם הכיר את ריצ'רד בריירס לעתיד השחקן בסדרה "החיים הטובים". כשעזבו את חיל האוויר שני הופיעו שנייהם בהפקות תיאטרון של Borough Polytechnic Institute (לעתיד אוניברסיטת לונדון סאות' בנק). מרפי היה חבר בסדנת התיאטרון של ג'ואן ליטלווד יחד עם יות'ה ג'ויס. בשנות השישים ובתחילת שנות השבעים של המאה העשרים החל לעבוד כשחקן, ושילב הופעות בתיאטרון ובתוכניות טלוויזיה כגון "הגומלים", " Z-Cars", "קאלאן" ו-"Dixon of Dock Green".
בסדרה "Man About the House" שיחק מרפי בתפקיד ג'ורג' רופר העצלן. את אשתו מילדרד גילמה יות'ה גויס. היא הייתה שתלטנית ושואפת לעלות בסולם החברתי בניגוד חריף לרצונו של ג'ורג' בחיים שקטים ורגועים. ההתאמה של הצמד הפכה את התוכנית ללהיט. גם היותם של השניים חברים טובים במשך שנים רבות תרם לכימיה ביניהם. בנוסף לתקופה שהשניים היו חברים בסדנת התיאטרון, הם הופיעו ב-1963 בסרט "Sparrows Can't Sing" יחד עם עמיתים אחרים מסדנת התיאטרון. ב-1976 עם סיום הסדרה "Man About The House", נוצרה סדרת ספין אוף עבור מרפי וג'ויס בשם "ג'ורג' ומילדרד". הסדרה רצה במשך חמש עונות עד ל-1979. מרפי שיחק באותו תפקיד גם בסרטי קולנוע שנעשו לפי הסדרות. ג'ויס נפטרה ב-1980.
בין השנים 2003 עד 2010 שיחק מרפי בתפקיד אלווין סמדלי בסדרה הקומית "בערוב ימי היין". ב-1985 הופיע במחזה "On Your Way, Riley" בתפקיד ארתור לוקן. עוד בטלוויזיה שיחק בסדרה "Lame Ducks" בדמות חוקר פרטי, הופיע בפרק בסדרה "The Bill" בתפקיד נווד שתוי הלבוש בדמות אלף. בסדרה הקומית "Pond Life" גילם את לן פונד, אביה של הגיבורה דולי פונד (בגילומה של שרה אן קנדי). בסדרה "רגל אחת בקבר" בכיכובו של ריצ'רד וילסון הופיע מרפי בתפקיד מר פוסקט. בסדרת הטלוויזיה לילדים "Wizadora" שיחק בדמות חנווני בשם סטן. ב-2010 השתתף מרפי בפרק "The Thieving Mistake" בסדרה "הנוכלים". הוא השתתף בתוכניות קומיות רבות בהן "המופע של קתרין טייט", "This is Jinsy" ו"בנידורם". מרפי הופיע בתפקיד מוריס בשלושת פרקי הקומדיה "The Booze Cruise" של רשת ITV. ב-2011 עד 2013 שיחק בתפקיד פרנק דובסון בסדרה הקומית "בית הקפה".
מאוקטובר 1987 עד יולי 1991 שיחק מרפי בתפקיד ארנסט בונד בסדרת הדרמה "Citizens" ברדיו 4 של ה-BBC.
חיים אישיים.
ב-1957 התחתן מרפי עם קרול מ. גיבסון, ממנה התגרש. אשתו השנייה היא השחקנית לינדה ריגן. נכדו, המחזאי מרטין מרפי, כתב את המחזה "Manor" שהוצג בתיאטרון טריסטן בייטס בקובנט גרדן בשנת 2010.
בריאן מרפי
נבחרת פולין בכדורסל נשים
נבחרת פולין בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של פולין.
הישג השיא של הנבחרת היה זכייה באליפות אירופה בשנת 1999.
נבחרת סלובקיה בכדורסל נשים
נבחרת סלובקיה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של סלובקיה. עד לשנת 1993 כדורסלניות סלובקיות היו חלק של נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורסל נשים.
הישג השיא של הנבחרת היה מקום שני באליפות אירופה בשנת 1997.
שנה בצל הסכנה
שנה בצל הסכנה (באנגלית: The Year of Living Dangerously ) הוא סרט דרמה רומנטי אוסטרלי משנת 1982 בבימוי של פיטר ויר עם מל גיבסון, לינדה האנט וסיגורני ויבר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על יד כריסטופר קוץ' והוא מבוסס על רומן שלו בשם זהה שיצא לאור ב-1978.
העלילה מתרחשת בשנת 1965 באינדונזיה בסוף תקופת שלטונו של הנשיא סוקרנו, שאופיינו באי שקט פוליטי ובניסיון הפיכה שהוביל לטיהור הקומוניסטים באינדונזיה.
לינדה האנט שמשחקת בתפקיד גבר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה (AACTA).
הבמאי פיטר ויר היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הסרט צולם באוסטרליה ובפיליפינים, הוא היה אסור להקרנה באינדונזיה בתקופת שלטונו של סוהארטו. שם הספר לקוח מאימרה מנאומו של סוקרנו לאומה ב-1964 כששלטונו החל להתערער בגלל מצוקה כלכלית.
המוזיקה היא של מוריס ז'אר אבל ויר שיבץ בסרט גם קטעים נוספים ובעיקר התפרסם הקטע "L'enfant" מהאלבום "Opera Sauvage" של ואנגליס.
תקציר העלילה.
גאי המילטון (מל גיבסון) הוא עיתונאי אוסטרלי המגיע לג'קרטה מטעם רשת שידור אוסטרלית. קודמו בתפקיד לא ממתין לו והוא מוצא עצמו ללא הדרכה. הוא נפגש עם כתבי חוץ זרים ושם הוא פוגש צלם עיתונות אוסטרלי-סיני נמוך קומה בשם בילי קוואן (לינדה האנט).
המילטון מוצא חן בעיני בילי והוא מחליט לעזור לו. בילי מארגן לו ראיונות על ראשי ממשל ביניהם ראש המפלגה הקומוניסטית האינדונזית (PKI) והוא מתחיל לפרסם כתבות לנוכח קנאתם של עמיתיו.
קוואן מכיר להמילטון את ג'יל בריאנט (סיגורני ויבר) העובדת כמזכירתו של השגריר האמריקאי ובין שניהם מתפתח סיפור אהבה.