ב-27 ביוני 1944 קיימה התנועה מועצה ארצית בתל אביב בה נמסר על הקמת 65 סניפים של המפלגה. בבחירות לאספת הנבחרים שהתקיימו ב-1 באוגוסט 1944 קיבלה התנועה 16 נציגים, לעומת 63 נציגים של מפא"י. בבחירות להסתדרות שהתקיימו ב-6-7 באוגוסט 1944 קיבלה התנועה כ-19% מהקולות שנתנו לה 71 נציגים מתוך 401, לעומת כ-23% שהיו בידה בעת שרצה כחלק ממפא"י. ראשי התנועה התאכזבו משיעור התמיכה הנמוך יחסית בקיבוצי הקיבוץ המאוחד, בהם קיבלה מפא"י כ-40% מהקולות.
בשנת 1946 התאחדה "התנועה לאחדות העבודה" עם המפלגה הקטנה פועלי ציון שמאל למפלגה בשם חדש - "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון". בשנת 1948, התאחדה "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" עם מפלגת פועלים השומר הצעיר למפלגה חדשה בשם "מפלגת הפועלים המאוחדת" (מפ"ם). בשנת 1954 התפלגו יוצאי "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" ממפ"ם והקימו את מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון, שהתקיימה עד לאיחודה עם מפא"י ורפ"י ב-1968, במסגרת מפלגת העבודה.
אידאולוגיה.
"התנועה לאחדות העבודה" בראשות יצחק טבנקין (לימים מאבות התנועה למען ארץ ישראל השלמה) דרשה מדינה יהודית בכל ארץ ישראל והתנגדה לעמדתו של בן-גוריון, שתבע הקמת מדינה יהודית לאלתר בהתאם לתוכנית בילטמור, ולו במחיר של חלוקת הארץ. לעומת זאת, מן הבחינה החברתית, נטתה עמדת "התנועה לאחדות העבודה" שמאלה מעמדתה המרכזית של מפא"י וכן נקטה עמדה אוהדת כלפי המשטר הסובייטי. הנטייה שמאלה של "התנועה לאחדות העבודה" התחזקה עם האיחוד עם "פועלי ציון שמאל" והתגברה עוד יותר בעת האיחוד במסגרת מפ"ם, עד כדי כך, שהניגוד בין עמדתה הפרו-סובייטית ובין עמדת מפא"י הביא לפילוג בקיבוץ המאוחד, לרבות חלוקת קיבוצים והוצאת חברי קיבוץ מיישובים בהם חיו עשרות שנים. משפטי פראג הביאו להתפכחות רבים מן התמיכה העיוורת במשטר הסובייטי, דבר שהביא לפרישת יוצאי "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" ממפ"ם ולהקמת המפלגה מחדש בשם אחדות העבודה - פועלי ציון.
מועצה אזורית גולן
מועצה אזורית גולן היא מועצה אזורית הממוקמת בצפון מזרח מדינת ישראל, ממזרח לכנרת, ברמת הגולן. המועצה קבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1979. שטח שיפוט המועצה משתרע על פני כ-1,100,000 דונם, מהחרמון בצפון ועד חמת גדר בדרום. בתחום המועצה ישנם 33 יישובים, מתוכם 9 קיבוצים, 13 מושבים חמישה מושבים שיתופיים וחמישה ישובים קהילתיים. ממוצע המרחקים בין כל יישובי המועצה הוא 28.3 ק"מ. בתחומי המועצה עשרה בתי־ספר. במועצה חברים 32 חברי מועצה, ובראשה עומד חיים רוקח.
ריבונות הגולן.
בזמן כהונתה של ממשלת ישראל העשרים וחמש, היו שדיברו על מסירת רמת הגולן לסוריה תמורת הסכם שלום. מועצה אזורית גולן השתתפה במימון פעילויות מחאה נגד מסירת הגולן לסורים והוגשה עתירה לבג"ץ כנגד שימוש בכספים מוניציפליים למטרות מחאה. בג"ץ דחה את העתירה ובכך אישר למועצה אזורית גולן להמשיך להזרים כספים למאבק נגד מסירת הגולן לסורים כחלק מהשירותים שהיא מעניקה לתושבים.
גאוגרפיה.
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
Corrosion of Conformity
Corrosion of Conformity (קורוז'ן אוף קונפורמיטי, בראשי תיבות CoC) היא להקת מטאל אמריקאית הפועלת ביוסטון שבטקסס.
הלהקה הוקמה בצפון קרוליינה. לאחר שני אלבומים ראשונים של פאנק / מטאל ושני אלבומי ת'רש מטאל בסוף שנות ה-80, עברה לסגנון שמזוהה איתה יותר, שהוא דום מטאל בסגנון בלאק סבאת' עם השפעות חזקות של רוק דרומי (עירוב של בלוז וקאנטרי).
אפשר לשמוע את מייק דין שר בפרויקט המטאל של דייב גרוהל מ-2004, פרובוט, ואת פפר קינן בפרויקט-הצד של פיליפ אנסלמו, סולן פנטרה לשעבר, דאון.
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 79 לפנה&quot;ס)
אפיוס קלאודיוס פולכר (לטינית: Appius Claudius Pulcher) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.
חייו.
פולכר היה בן לענף פולכר המכובד בגנס הקלאודיים, שרבים מבניו שימשו כמגיסטראטים ברפובליקה הרומית. האזכור הראשון לפולכר הוא בשנת 88 לפנה"ס, שנה בה כיהן כפראיטור ושירת בצבא הרומי תחת פיקודו של לוקיוס קורנליוס סולה. פולכר היה מתומכיו הנאמנים של סולה עם פרוץ מלחמת האזרחים הרומית. לאחר כיבושה של רומא בידי סולה הוא מינה את פולכר לפקד על הצבא שצר על העיר נולה, אחד מהמעוזים האחרונים של המורדים האיטלקים.
לאחר שסולה יצא למזרח באותה שנה להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס, התלקחה מחדש מלחמת האזרחים ורומא נפלה לידיהם של גאיוס מריוס ולוקיוס קורנליוס קינה. פולכר הצליח להימלט מהטבח שביצעו הפופולרים בראשות מריוס בתומכי סולה, אולם הוא נאלץ לגלות מאיטליה. בזמן גלותו הוחרבו אחוזתו ורכושו הוחרם על ידי הממשלה הפופולרית.
עם חזרתו של סולה מהמזרח בשנת 83 לפנה"ס חבר אליו פולכר בשנית. הניצחון הסופי של סולה במלחמת האזרחים החזיר לפולכר את מעמדו הקודם ובשנת 79 לפנה"ס הוא נבחר למשרת הקונסול. עם תום שנת כהונה זו נשלח פולכר למוקדון שם שימש כנציב רומא עד שנת 76 לפנה"ס.
מחב&quot;ם
מחב&quot;מ
מחב&quot;ש
קווינטוס קאיקיליוס מטלוס פיוס
קווינטוס קאיקיליוס מטלוס פיוס (לטינית: Quintus Caecilius Metellus Pius) היה מדינאי ומצביא רומי, מתומכיו העיקריים של סולה במלחמת האזרחים הרומית ואחד החברים הבולטים בסיעה האופטימאטית ברומא הרפובליקנית.
פיוס היה בן למשפחת האצולה הוותיקה והחזקה של המטלים ובנו היחיד של המנהיג האופטימאטי רב-העוצמה קווינטוס קאיקיליוס מטלוס נומידיקוס, מאויביו הפוליטיים המרים של גאיוס מריוס.
מטלוס החל את הקריירה הצבאית שלו במהלך מלחמת האיטלקים ברומא, שפרצה בשנת 91 לפנה"ס, כלגאטוס בצבא הרומי הדרומי שנלחם במרידה האיטלקית קמפניה ובסאמניום. במהלך הקרבות הוא נלחם תחת פיקודו של סולה וייתכן שבתקופה זו רכש את אמונו. הישגיו הבולטים ביותר היו בשנת 88 לפנה"ס, שנה בה כוח צבאי בפיקודו כבש את מעוז האיטלקים ונוסיה והרג בקרב את פומפאידיוס סילו, ממנהיגי המורדים. עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנה זו וכיבושה של רומא על ידי סולה, הראה פיוס את נאמנותו לזה והוא מונה כתגמול למפקד הצבא הדרומי. לאחר שסולה יצא מזרחה להילחם נגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס הושאר מטלוס בקאמפניה והצבא בפיקודו היווה, יחד עם הלגיון של אפיוס קלאודיוס פולכר, מוקד הכוח העיקרי של סולה באיטליה. הצבא תחת פיקודו של מטלוס המשיך בדיכוי הסאמניטים ובמצור על עריהם המרכזיות.
פריצתה המחודשת של מלחמת האזרחים הרומית באותה שנה העמידה את מטלוס במצב בעייתי. העיר רומא הייתה מוטלת במצור על ידי הכוחות הפופולרים בהנהגתם של מריוס וקינה אולם מטלוס היה נתון במאבק מול הסאמניטים, מאבק שחשש לנטוש על מנת לסייע לממשלה האופטימאטית בעיר רומא. לבסוף נאלץ מטלוס לזנוח את המלחמה בסאמניטים, להשאיר בדרום איטליה כוח צבאי קטן ולצעוד לעבר רומא. נסיגתו הובילה לנפילתו של כוח המצב בידי הסאמניטים, שמיהרו לחתום על הסכם שלום נוח עם מריוס וקינה. מטלוס חבר לכוחות האופטימאטים בעיר, שמנו את כוחות הקונסול גנאיוס אוקטאוויוס ושרידי כוחותיו של סטראבו. מעודד ממספרם הוא יצא בראש הצבא אל הגבעות האלבניות על מנת להתמודד עם צבאו של קינה. אולם, חיילי הממשלה הפגינו חוסר רצון מובהק להילחם ולאור חשש שיערקו לצד השני הוא נסוג לעבר העיר.
הנסיגה של כוחות האופטימאטים חיזקה את המורל של הפופולרים והללו העבירו את מחנם מול חומות העיר רומא. העריקות מקרב חיילי הממשלה הלכו וגדלו ונראה שמצבם של הממשלה הייתה בכי רע. מטלוס ניסה להביא להשיג של פשרה בין שני המחנות אולם נסיגתו מהגבעות האלבניות העכירה את יחסיו עם הקונסול אוקטאוויוס שראה בו בוגד.
מפקדי וחיילי הצבא האופטימאטי, שלפי המקורות לא סמכו על שיקולו של אוקטאוויוס השמרן, דרשו ממטלוס לקחת את הפיקוד העליון אולם הוא סירב. סירובו של מטלוס הגביר את העריקות מהמחנה האופטימאטי עד שתועלתו כצבא התמוססה. עקב מאורעות אלו נאלצו הסנאט הרומי והאופטימאטים להיכנע כניעה מלאה לפני כוחותיהם של קינה ומריוס.
כניסתם של הכוחות הפופולרים המנצחים לעיר סימנה את תחילתו של מסע טבח ברומא ובאיטליה כולה. מטלוס נמלט בנס מגורל זה וגלה לפרובינקיה הרומית באפריקה, שם הצליח לייצב שלטון אופטימאטי כלשהו. עמדתו באפריקה התמוססה כאשר הוא נאלץ לסגת מפני גאיוס פביוס הדרניוס, נציג הפופולרים ונמלט לליגוריה בצפון איטליה, שם החל לגייס צבא חדש.
עם חזרתו של סולה מהמזרח ונחיתתו בברונדיסיום בשנת 83 לפנה"ס חבר אליו בשנית פיוס. סולה העניק לו מעמד של פרוקונסול והפך אותו לאחד ממצביאיו העיקרים. פיוס ניצח מספר קרבות מכריעים במלחמה שתרמו לניצחון הסופי של מחנהו. לאחר ניצחונם הסופי של האופטימאטים במלחמה מונה פיוס למשרה הפונטיפקס מקסימוס היוקרתית.
בשנת 80 לפנה"ס נבחר פיוס למשרת הקונסול יחד עם סולה ושנה לאחר מכן נשלח להיספניה כפרוקונסול עם שני לגיונות על מנת לדכא את המרד שפרץ שם בהנהגתו של קווינטוס סרטוריוס. פיוס ניהל מלחמה עיקשת בסרטוריוס במשך 3 שנים אולם לרוב נחל מפלות. בשנת 77 לפנה"ס נשלח פומפיוס לאזור ושני המצביאים הצליחו בכוחותיהם המשותפים לדחוק בהדרגה ובאיטיות את סרטוריוס מעמדת כוחו. הירידה במעמדו של סרטוריוס הוביל לרציחתו בשנת 72 לפנה"ס על ידי קציניו. לאחר הרצח דוכא המרד במהירות והיספניה אורגנה מחדש תחת שלטון האופטימאטים.
עם חזרתו לרומא בשנת 71 לפנה"ס ערך פיוס טריומף לכבוד ניצחונו על סרטוריוס ופיזר את צבאו (בניגוד לפומפיוס). הוא מת ככל הנראה בשנת 63 לפנה"ס.
מחלקת ביטחון שדה
מטלוס פיוס
רוצח (פירושונים)
נחמיה ארגוב
נחמיה ארגוב (נימויטין) (21 בדצמבר 1914 - 2 בנובמבר 1957) היה שלישו הצבאי של דוד בן-גוריון.