עד 2013, ארגון אחראר א-שאם קיבל לשורותיו לוחמים זרים שנכנסו דרך טורקיה, וזאת על מנת להגדיל את כוחו. בעקבות הנהירה ההמונית של לוחמים זרים ג'יהאדיסטים מכל רחבי העולם לארגוני הטרור בסוריה, עמדת אחראר א-שאם השתנתה לגבי הצטרפות לוחמים זרים לארגון, וכיום היא מעדיפה על פניהם לוחמים סורים מקומיים כחלק ממאמציה להבדיל את עצמה מהארגונים הג'יהאדיסטים. בנוסף, האפקטיביות הצבאית של אחראר אל-שאם יחד עם הצטרפות פלגי מורדים מקומיים לשורותיה, המעיטה את הצורך של הארגון בלוחמים זרים, ובמקביל הלוחמים הזרים מעדיפים להצטרף למסגרות קיצוניות יותר כמו המדינה האסלאמית או תחריר א-שאם.
יחסים עם ארגונים אחרים והאוכלוסייה המקומית.
רבים מחברי אחראר א-שאם אוהדים את ארגון אל-קאעידה, אך אין ברית רשמית בין הקבוצות. נטען שמנהיג הארגון חסן עבוד היה בקשר עם איימן א-זוואהירי אשר שלח לארגון לוחמים מנוסים מאפגניסטן. על אף שהארגון נמנע מלהדגיש את קשריו עם אל-קאעידה, הוא פעל בשיתוף פעולה הדוק עם ג'בהת א-נוסרה - שלוחת אל-קאעידה הסורית הן בראשית המרד הסורי והן בתקופות מאוחרות יותר במסגרת צבא הכיבוש. עם זאת, בין הארגונים התעוררו מתחים בינואר 2016, לאחר שתנועת אחראר א-שאם דחתה את המיזוג המוצא עם ג'בהת פתח א-שאם (ג'בהת א-נוסרה) וטענה כי פעולותיה חסרות תועלת למהפכה הסורית. לאחר שהמיזוג נכשל, התחוללו חילופי אש בין הארגונים במחוז אדלב, עד לחתימה על הפסקת אש. ארגונים מתונים רבים מצאו מחסה בתנועת אחראר א-שאם מפני התקפותיה של ג'בהת פתח א-שאם, ורבים מלוחמיה הקיצונים של אחראר א-שאם ערקו לארגון תחריר א-שאם שהוקם על ידי זרוע אל-קאעידה לשעבר. בעקבות כך, היחסים בין הארגונים בסוף 2016 ותחילת 2017 היו מתוחים, אולם עם הזמן הארגונים חזרו לשתף פעולה בחלק מהמקומות. ארגון אחר הנמצא ביחסים הדוקים עם אחראר א-שאם, הוא צבא האסלאם שמעוזו בפרברי דמשק: יחידות אחראר א-שאם בפרברי דמשק בדרך כלל מובלות על ידי צבא האסלאם המהווה את הגורם הדומיננטי באזור, ובמקביל, יחידות צבא האסלאם במחוז חלב ואדלב מובלות על ידי אחראר א-שאם (חלקם אף התאחדו עם אחראר א-שאם בתגובה להתקפות של ג'בהת פתח א-שאם). היחסים הקרובים בין הארגונים נובעים מכך שמנהיגים ובכירים משני הארגונים שהו יחדיו בכלא סאדיאניה. שני הארגונים גם היו עמודי התווך בבריתות מסוימות, ופירוקם נבע לרוב מחילוקי דעות בין שני הארגונים.
אחראר א-שאם היא מתנגדת חריפה של המדינה האסלאמית, אף שבמהלך 2013 שיתפה איתה פעולה לצד ארגוני מורדים אחרים. בעקבות ביקורת של מנהיג אחראר א-שאם על מנהיג המדינה האסלאמית, החלה סדרת התנגשויות קטנות שהתדרדרו לכדי מלחמה כוללת בעקבות חיסול צמרת אחראר א-שאם על ידי המדינה האסלאמית, ומאז תנועת אחראר א-שאם נלחמת בארגון המדינה האסלאמית באופן קבוע בצפון סוריה (לעיתים גם לצד צבא טורקיה). אחראר א-שאם שיתפה פעולה עם הארגון הקיצוני ג'ונד אל-אקצא עד אוקטובר 2015 בעקבות התנגדות הארגון הקיצוני לטקטיקה הצבאית של אחראר א-שאם, והיא החלה להילחם בו מאוקטובר 2016, לאחר שג'ונד אל-אקצא חטף לוחם אחראר א-שאם בתגובה למעצר אחד מלוחמיו שנחשד בקשרים עם המדינה האסלאמית. ג'ונד אל-אקצא ניסה להימנע מהמאבק בתנועת אחראר א-שאם המבוססת, על ידי הצטרפות לג'בהת פתח א-שאם שניהלה משא ומתן להפסקת אש בין הארגונים. בסופו של דבר, ג'בהת פתח א-שאם סילקה בעצמה את הארגון משורותיה והוא הצטרף לכוחות המדינה האסלאמית במרכז סוריה.
ארגון אחראר א-שאם פעיל במיוחד בהקמת בריתות וארגוני-גג אסלאמיים, והוא הקים שלושה ארגוני-גג בולטים במהלך המרד הסורי: החזית האסלאמית הסורית, החזית האסלאמית, וצבא הכיבוש; לעיתים קרובות, לתנועת אחראר א-שאם מצטרפים פלגים קטנים כאשר ארגוני הגג מתפרקים. במסגרת ארגון הגג הראשון שהוקם על ידי התנועה בדצמבר 2012 (SIF - החזית האסלאמית הסורית), אחראר א-שאם סירבה אמנם לקבל את מרות הפיקוד של המועצה הצבאית העליונה של צבא סוריה החופשי, אך היא תיאמה בקביעות תמרונים צבאים עם חטיבות מסוימות של הארגון. בינואר 2013, שלושה פלגים ב-SIF התמזגו לתוך אחראר א-שאם והפכו אותה לארגון הגדול ביותר בברית. בדצמבר 2013, אחראר א-שאם פיזרה את ברית ה-SIF, ועבדה לצד 6 קבוצות איסלאמיות אחרות (צבא האסלאם, צ'וקור א-שאם, חטיבת הטווחיד, לואא' אל-חק וג'בהת אסלאמייה כורדייה) ליצור את החזית האסלאמית שהייתה בין הבריתות הגדולות ביותר של האופוזיציה במהלך המרד הסורי עם מספר לוחמים מוערך בכ-40,000 עד 70,000 לוחמים בשיאו. לאחר התפרקות הברית בשל חילוקי דעות בין צבא האסלאם לאחראר א-שאם, התנועה קיבלה לשורותיה את לואא' אל-חק וג'בהת אסלאמייה כורדייה, ובכך סייעה לעצמה למנוע את הרושם שהסכסוך שלה עם ה-YPG נובע סכסוך אתני.
באביב 2015, התמזג לתוך אחראר א-שאם ארגון צוקור א-שאם הגדול למדי, ותנועת אחראר א-שאם פעלה לאחר מכן להקמת ארגון הגג ג'יש אל-פתח (צבא הכיבוש) לצד ג'בהת א-נוסרה, המפלגה האסלאמית של טורקיסטן, ג'יש אל-סונה, לגיון א-שאם ואחרים. מאז, ארגון הגג היה הדומיננטי במחוז אדלב והרחיב את פעילות גם למחוז חלב. בנוסף לצבא הכיבוש, תנועת אחראר א-שאם הייתה חברה במקביל בארגוני הגג: "כיבוש חלב" ו"צבא חלב", אשר כללו ברובם חטיבות ודיוויזיות של צבא סוריה החופשי וכן את תנועת נור א-דין א-זינכי.
בדומה לקבוצות אופוזיציה רבות בסוריה, אחראר א-שאם פעילה במתן שירותים ציבוריים לאוכלוסייה המקומית הנמצאת בתחומי שליטתה. יש לה משרד רווחה שעוסק במשימות הומניטאריות ומספק לאוכלוסייה מזון ודלק, מערכת משפטית המבוססת על חוקי השריעה, והיא מוציאה גם עלונים לקידום המחויבות הדתית בחיי היום יום. הארגון מפעיל גם תחנות שאיבה, סכרים וצוותים לתיקון כבישים וגשרים. ביוני 2015, התנועה התערבה על מנת לסיים את הטבח של ג'בהת א-נוסרה בכפרים דרוזיים באדלב. ביולי 2015, מנהל החוץ של אחראר א-שאם פרסם בוושינגטון פוסט שהתנועה תגן על קהילות המיעוטים בסוריה. הארגון גם חילץ עיתונאים שנפלו בשבי של פלגי מורדים קיצוניים.
אחראר אל-שאם
מרבאנו
מרק ואן אופן (בפלמית: Mark van Oppen; נולד ב-29 באפריל 1953) הוא צייר ומחבר ספרי קומיקס בלגי שהתפרסם בשם העט מרבאנו.
ביוגרפיה.
ואן אופן נולד בזולדר, בצפון-מזרח פלנדריה. למד אדריכלות פנים ועד שנת 1982 עסק בתחום במשך כעשור, אולם, כחובב מושבע של מדע בדיוני, מאוחר יותר החליט ליצור כמאייר וכמחבר ספרי קומיקס, במיוחד בתחום המדע הבדיוני.
אייר בהתחלה סיפורים במגזין ההולנדי למדע בדיוני "אורביט" כמו כן אייר רומנים בז'אנר הזה עבור ההוצאות לאור "היינה" בגרמניה ו"מלנהוף" בהולנד. החל משנת 1982 כיהן לאורך 4 שנים כעורך הראשי של הגרסה הפלמית "Kuifje" של השבועון "לה ז'ורנל דה טינטין". פרסם קומיקסים על טינטין בגרסה ההולנדית של "ז'ורנל דה ספירו" Robbedoes.
בשנת 1986 היה מרבאנו לראש מחלקת קומיקס של ההוצאה לאור הפלמית Den Gulden Engel.
יצירתו הידועה ביותר היא "מלחמה לנצח", עיבוד לפי ספרו של האמריקאי ג'ו הלדמאן. נושא הספר הוא מאבקם של בני אדם בגזע חייזרים אלים ומוזר.
מרבאנו והלדמאן עבדו אחר כך ביחד גם ב"Dallas Barr", ספר קומיקס שהוא עיבוד של הרומן "זמן קנוי".
בנוסף יצר מרבאנו שלוש טרילוגיות של סדרות קומיקס עם תוכן היסטורי:"ברלין" בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה,"גראן פרי" על מרוצי שנות ה-1930 ועל הבריגדה היהודית (החטיבה היהודית הלוחמת). ב-2000 עם מרסל רופה יצר קומיקס (Ver van Ieper) על קרבות איפר במלחמת העולם הראשונה.
ריף רף
פטריק קרנס
ד"ר פטריק קרנס (באנגלית: Patrick Carnes) הוא יועץ אמריקאי, עוסק בתחום ההתמכרויות, והמייסד של המכון הבינלאומי למומחי טראומה והתמכרות IITAP. פיתח מספר תוכניות גמילה מהתמכרויות, בהן התמכרות למין.
קרנס סיים תואר ראשון באמנויות ב-1966 באוניברסיטת סנט ג'ון, תואר שני ב-1969 באוניברסיטת בראון, ודוקטורט בחינוך ייעוצי ופיתוח ארגוני ב-1980 באוניברסיטת מינסוטה. הוא פרסם מאמרים וספרים רבים בנושא התמכרות מינית.
קרנס זכה בפרס מפעל החיים של האיגוד לקידום הבריאות המינית (SASH). כיום מעניקים בארגון זה מדי שנה את "פרס קרנס" על שמו, לחוקרים ולקלינאים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן בתחום הבריאות המינית.
דייוויד ברגר
דייוויד הילברי ברגר (באנגלית: David H. Berger) הוא קצין בדרגת גנרל המשרת כמפקד חיל הנחתים של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
ברגר התגייס לחיל הנחתים ב-1981, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר, ושירת כמפקד מחלקה בדיוויזיית הנחתים הראשונה. בתקופת מלחמת המפרץ שירת כמפקד פלוגה וקצין מבצעים בגדוד הסיור השני של דיוויזיית הנחתים השנייה. שירת כקצין גיוס של החיל ברואנוק שבוירג'יניה, כמדריך בבסיס הנחתים ביומה שבאריזונה, כמדריך למבצעים מיוחדים בכוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים וקצין תכנון במטות המשולבים. בתפקיד זה שירת בבניין הפנטגון בעת פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, ושהה בסמוך לבניין שנפגע במתקפה.