ב 1992 ייסד (יחד עם שלושה שותפים) תוכנית שנתית בת שלושה סמסטרים להכשרת יועצים ארגוניים באוניברסיטה הפתוחה, וב 2005 שב להובילה עד היום. בספטמבר 2020 הוענקה לו חברות כבוד בעמותת פיתוח ארגוני ישראל.
כ"ץ יזם וניהל כנסים מקצועיים רבים, חלקם נערכו בשותפות עם גורמים אקדמיים (האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב), משרדי ממשלה (משרד החינוך, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, צה"ל – בית הספר למנהיגות), מכונים (מכון ירושלים, אבני ראשה, מטח, מכון מאיירס-ברוקדייל, מכון סאלד), עמותות וארגונים חברתיים (יוזמות קרן אברהם, החברה למתנ"סים, מחשבה טובה, אנוש), קרנות (קרן רוטשילד קיסריה, קרן יד הנדיב), התארגנויות מקצועיות (בסוד-שיח, חוש"ב, אפק, איל"ת), וגופים עסקיים (שטראוס, דה-מרקר, אינטל, פלאפון, מיקרוסופט נטפים).
כ"ץ ליווה בשני העשורים האחרונים כאיש מקצוע וועדות שונות בתחום מדיניות ההדרכה (בהזמנת משרד החינוך), בתחום ההתמודדות עם אלימות (בהזמנת המשרד לביטחון פנים) וביחס לאופן הפעולה של המגזר השלישי (בהזמנת אלכא-ג'וינט).
במסגרות השונות בהן פעל ופועל לאורך השנים הכשיר כ"ץ אלפי אנשי מקצוע בתחומי הייעוץ הארגוני וההנחיה, לצד ייזום והכשרה של מאות רבות של מנהלים ובעלי תפקידים אחרים בכל המגזרים.
כ"ץ מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשני בנים.
טקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-16
טקס פרסי נשר הזהב ה-16 (ברוסית: Шестнацатая церемония вручения наград премии Золотой орёл) הוא טקס להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2017 שנערך בהיכל הראשון של מוספילם במוסקבה, ב-26 בינואר 2018.
המועמדים בקטגוריות השונות הוכרזו כבר ב-28 בדצמבר 2017.
ג'ונתן פיינר
ג'ונתן פיינר (באנגלית: Jonathan Finet) הוא סגן היועץ לביטחון לאומי, במקצועו הוא דיפלומט אמריקאי שהיה ראש המטה ומנהל תכנון המדיניות של המזכיר לשעבר ג'ון קרי במחלקת המדינה של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
פיינר סיים את לימודיו בתיכון בהאנובר, ניו המפשייר. הוא למד באוניברסיטת הרווארד שם התחיל להתעניין ביחסים בינלאומיים לאחר שעבד עבור מפלגת הלייבור בבריטניה. יש לו תואר במשפטים מאוניברסיטת ייל, שם ייסד את פרויקט סיוע הפליטים של עיראק. כמו כן יש לו תואר ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת אוקספורד, בה למד במסגרת מלגת רודז. פיינר גם שהה כשנה בהונג קונג כעמית בקרן הנרי לוס, ועיתונאי ועורך במגזין לסקירה הכלכלית במזרח הרחוק.
קריירה.
פיינר היה כתב חוץ וארצי ב"וושינגטון פוסט", שם דיווח מיותר מ-20 מדינות במשך כ-18 חודשים, בין השאר התלווה לכוחות הנחתים האמריקאים במהלך הפלישה לעיראק ב-2003 ובבגדאד בשנים 2005–2006. כמו כן סיקר פיינר את מבצע עופרת יצוקה, מלחמת לבנון השנייה, מלחמת גאורגיה–רוסיה, מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004 ואת ליגת הבייסבול בשנת 2004.
פיינר הצטרף לממשל אובמה ב-2009 כעמית בבית הלבן. בבית הלבן שימש גם כיועץ מיוחד למזרח התיכון וצפון אפריקה וכותב מדיניות החוץ של סגן הנשיא ג'ו ביידן ולאחר מכן כיועץ בכיר לסגן היועץ לביטחון לאומי טוני בלינקן.
לפני מינויו לתפקיד מנהל תכנון מדיניות במחלקת המדינה, שימש פיינר כסגן ראש המטה לענייני מדיניות.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי בחר בפיינר להיות סגן היועץ לביטחון לאומי בממשלו העתידי.
אלברט גמקר
אלברט קונרד גמקר (בגרמנית: Albert Konrad Gemmeker, 27 בספטמבר 1907, דיסלדורף - 1982) היה קצין אס-אס ומפקד מחנה הריכוז וסטרבורק בהולנד בתקופת השואה.
ביוגרפיה.
גמקר עזב את בית הספר בגיל 14 ועבד מספר שנים, בין היתר בעסקי הביטוח. לאחר מכן הגיש מועמדותו למשרת שוטר ובשנת 1927 הגיש בקשה להתקבל למסלול קצונה במשטרה. הוא סיים את לימודיו בבון ועבר לדיסבורג, שם עבד משנת 1933 כשוטר במשטרה המקומית.
ב-1 במאי 1937 הצטרף גמקר למפלגה הנאצית וב-1 בנובמבר 1940 - לאס אס.
תפקידו בשואת יהדות הולנד.
ב-25 באוגוסט 1940, כ-3 חודשים לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, הוצב גמקר בהאג. שם היה מפקד אס אס בכיר, בתפקיד Befehlshaber der Sicherheitspolizei und des SD . לאחר מכן שרת במספר תפקידי פיקוד ומנהל בהולנד. מאוקטובר 1942 עד אפריל 1945 היה מפקד מחנה וסטרבורק - הגרמני השלישי, והאחרון, שפיקד על מחנה זה. בתקופת פיקודו ותוך שיתוף פעולה עם משטרת הביטחון שולחו למחנות ההשמדה כ-80,000 מיהודי הולנד, במשלוחים שבועיים של כאלף איש במשלוח.
באופיו היה גמקר רגוע ובלתי ניתן לשיחוד, בניגוד לקודמו, יוזף הוגו דישנר (Josef Hugo Dischner), שהיה אלכוהוליסט ומושחת. גמקר קידם פעילות תרבות ופנאי במחנה וציווה על הצלם היהודי רודולף ברסלאואר (Rudolf Breslauer) לצלם יום יום את המחנה כדי לתעד פעילויות אלה, ואת העיתונאי היהודי היינץ טוטמן (Heinz Todtmann) לתעד אותן בצורת תסריט. התסריט נשא פרי בצורת סרט בן 85 דקות שתיעד את המחנה, בעיקר את השילוחים לאושוויץ. האסירה אתי הילסום כתבה על גמקר שהיה ספורטיבי, בלתי מתבלט, קורקטי ובעל חיצוניות של "אנגלי השותה ויסקי". הילסום שולחה לאושוויץ ונרצחה בטרנספורט שיצא תחת הוראותיו של גמקר.
ב-11 באפריל 1945 מסר גמקר את הנהלת המחנה לקורט שלזינגר, שבאותו יום מסר את התפקיד לאדריאנוס ואן אס, נוצרי שעמד בראש מנהלת המזון במחנה מאז 1942. ב-12 באפריל 1945 שחררו חיילים קנדים את המחנה. באותה עת היו כ-900 אסירים יהודים במחנה. גמקר עבר לאמסטרדם, שם שרת בתפקיד מנהלתי.
לאחר המלחמה.
במאי 1945, לאחר יום הניצחון באירופה, נעצר גמקר. בשנת 1949 נשפט בפני בית דין מיוחד בלייוורדן לעשר שנות מאסר. הוא טען שלא ידע מה צפוי למגורשים במחנות במזרח אירופה, אליהם שולחו. אופיו הרגוע ואופן טיפולו באסירים סייעו לו במשפט והביאו להקלה בעונשו.
לאחר שחרורו המוקדם ב-1951 עבר לדיסלדורף, שם היה סוחר.
איסור אכילת שרצים
איסורי אכילת שרצים הם מצוות לא תעשה מהתורה. התורה מבחינה בין שלושה סוגי שרצים בעלי איסורים נפרדים: שרץ הארץ, שרץ העוף, ושרץ המים. מכיוון שיש חפיפה חלקית בין הקבוצות, באכילת שרצים מסוימים עלולים לעבור עד שבעה לאווים דאורייתא.
במהלך השנים התרחב חשש הנגיעות בחרקים למאכלים רבים, ובייחוד בדורות האחרונים שבהם הומצאו מכשירים לזיהוי יצורים קטנים שבעבר לא ניתן היה לראותם. בעקבות זאת הוקמו חברות ומפעלים המשווקים ירקות ופירות בשיטות גידול ייחודיות המבקשות להדר בייצור תנובה נקייה מחרקים.
האיסור ומקורו.
סוגי השרצים האסורים ומנין הלאווים.
השרצים כוללים מגוון רחב של בעלי חיים. כלולים בהם רוב בעלי החיים (למעט רוב היונקים היבשתיים, דגים בעלי צורת דג רגילה, עופות ומספר קטן של מיני חגבים). בין השרצים ניתן למצוא יונקים החיים בסביבה מימית כגון כלבי ים, יונקי יבשה קטנים כגון עכברים, זוחלים, דו-חיים, רוב החרקים, עכבישים, תולעים ועוד.
איסורים כללים.
ישנם בתורה שני לאווים הכתובים ב, שנאמרו באופן כללי על כלל השרצים:
בתורה מחולקים השרצים לשלושה סוגים, ועל כל אחד יש לאווים נפרדים נוספים:
שרץ הארץ.
בשרץ הארץ כלולים השרצים ההולכים או זוחלים על הארץ ואינם חיים במים כגון חולד, נחש ופרעוש. האוכל משרץ הארץ שאינו מעופף עובר על חמישה לאווים, מאחר שבתורה נכתבו שלושה לאווים לעובר ואוכל מהם, בצירוף עוד שני הלאווים שנאמרו באופן כללי על כל סוגי השרצים. הלאווים הייחודיים לשרץ הארץ הם:
שרץ העוף.
בשרץ העוף כלולים החרקים המעופפים, האוכל מהם עובר על שישה לאווים. בתורה נכתב לאו אחד על שרץ העוף, ויש להוסיף את הלוואים שנאמרו ב'שרץ הארץ' שהרי כל שרץ שמעופף הולך גם על הארץ, ובתוספת שני הלאווים הכלליים הרי שישה לאווים:
שרץ המים.
בשרץ המים כלולים יצורי המים כגון כלב ים, עלוקת מים וצפרדע. האוכל מהם עובר בארבעה לאווים, שני לאווים שנאמרו על שרץ המים, ושני הלאווים הכלליים המשותפים לכל השרצים:
שיעור האיסור.
מהתורה אין לוקים באכילת איסור רק אם אכל שיעור כזית ממנו ככל איסורי אכילה שהם 'כזית', אמנם אף בפחות מכן אסור מהתורה מאחר שלהלכה נפסק כדעת רבי יוחנן שחצי שיעור אסור מהתורה.
בשמונת השרצים המטמאים שיעור האכילה למלקות הוא בכעדשה (נפח של זרע עדשה).
בריה.
האוכל שרץ בשלמותו חייב מלקות אף שאין בו שיעור כזית - מדין בריה, מאחר שמדובר ביצור שלם יש לו חשיבות אף שאינו בשיעור כזית.
היתרים שונים.
השורץ על הארץ.
איסור שרצים נאמר דווקא בשרץ השורץ על הארץ, ולכן שרץ שנברא בתוך הפרי אין איסור מהתורה לאוכלו כל זמן שלא יצא אל מחוץ לפרי. נחלקו הראשונים האם דין זה נאמר רק על שרצים בפרי התלוש מן הקרקע או גם בשרצים שנוצרו בפרי בזמן חיבורו לקרקע. להלכה נפסק בשולחן ערוך ששרצים ששרצו בפרי מחובר לקרקע אסורים באכילה, פרט למקרה שבו השרץ כלוא בתוך הפרי ומעולם לא זז.
במים שאינם נובעים.
שרצים שנולדו במים שבכלים או במים שבבורות תחומים אינם בכלל איסור ואין איסור לשתות את המים אף על פי שעלול לבלוע שרצים קטנים, בתנאי שהשרץ לא יצא מהמים. אם יצא השרץ מהמים אסור גם אם חזר.
אינו נראה בעין.