לאור העובדה שהעלילה של הסרט אינה עוקבת אחר דמות אחת, נוצר מצב בו כל דמות מבין הרבות שבסרט וההתרחשות שסביבה מתמזגת עם שאר הדמויות, אשר ביחד מרכיבות את העלילה:
מיילו ונטימיליה
מיילו אנתוני וינטימיליה (באנגלית: Milo Anthony Ventimiglia; נולד ב-8 ביולי 1977) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם לראשונה בהופעתו בסדרת הטלוויזיה "בנות גילמור" כג'ס מריאנו, בין 2001 שנת 2006. בשנת 2006 שיחק את בנו של סילבסטר סטאלון בסרט "רוקי בלבואה". פריצתו הגדולה הייתה בסדרת הטלוויזיה "גיבורים" בשנים 2006-2010, שם שיחק את הדמות הראשית של פיטר פטרלי.
משנת 2016 מככב בתור ג'ק פירסון בסדרת הדרמה "החיים עצמם" של רשת NBC, ועל תפקידו היה מועמד לפרסי אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה שלוש פעמים ברציפות.
ביוגרפיה.
ונטימיליה נולד באנהיים שבקליפורניה, לקרול ופיטר ונטימיליה. הוא הבן הצעיר במשפחה, לאחר שתי אחיות: לסלי ולורל. הוא נולד עם פגם בעצב השמאלי בשפה התחתונה, ולכן יש לו חיוך עקום מעט.
ונטימיליה סיים את לימודיו בתיכון "אל מודנה" שבמחוז אורנג' בקליפורניה בשנת 1995.
בגיל 18 קיבל מלגת לימודי קיץ בבית ספר לאמנויות התיאטרון – American Conservatory Theater. ונטימיליה למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס במשך 4 שנים לקראת תואר באנגלית, אך נשר למען קריירת המשחק שלו.
קריירה.
בגיל 18 החל מיילו ללכת למבחני בד, והופיע בתפקידים אורחים בסדרות שונות כמו "הנסיך המדליק מבל אייר", "CSI", "סברינה המכשפה הצעירה", "חוק וסדר" ו"בוסטון ליגל".
הוא גם כיכב בכמה סדרות נעורים שירדו מהאוויר אחרי לא יותר משמונה פרקים כמו "המין השני".
בין השנים 2001–2006 ונטימיליה שיחק בסדרת הדרמה "בנות גילמור" שם גילם את ג'ס מריאנו, אחיינו המרדן של לוק המגיע לעיירת סטארס הולו ומתחיל לצאת עם גיבורת הסדרה רורי גילמור.
מאוחר יותר גם חתם על חוזה לסדרת בת ל"בנות גילמור" שקיבלה פרק פיילוט בעונה השלישית, אבל הסדרה לא עלתה לאוויר בגלל חוסר תקציב (לתפקיד אביו נבחן השחקן אידריאן פסדר המשחק את אחיו בסדרה "גיבורים").
מיילו חזר לשחק ב"בנות גילמור" עוד מספר פעמים לתפקיד אורח בעונות הרביעית והשישית.
בין השנים 2004–2005 שיחק בעונה האחרונה של הסדרה "חלום אמריקאי" בתור כריס פירס, בן השכנה החדשה העוברת להתגורר בסמוך למשפחת פריור.
ב-2005 שיחק גם בסדרה "יומני בדפורד", שהורדה מן האקרנים לאחר 8 פרקים בלבד. באותה שנה שיחק גם בסרטי האימה "הקללה" ו"להישאר בחיים", בנוסף לכיכובו בסרט הקצר Intelligence.
מיילו שיחק גם בסרט השישי בסדרת סרטי "רוקי" "רוקי בלבואה", שיצא לקולנוע בשנת 2006. שם שיחק ונטימיליה את בנו של המתאבק: רוברט בלבואה ג'וניור.
החל משנת 2006 שיחק ונטימיליה באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה של רשת NBC "גיבורים", שם הוא מגלם את הדמות של פיטר פטרלי, בעל היכולת לספוג כוחות מאחרים.
באמצע 2007, הופיע ונטימיליה בקליפ של פרגי לשיר "Big Girls Don't Cry". בנוסף באותה שנה, הוא הופיע בסרט האימה "Pathology".
בשנת 2014 שיחק בדרמה "גרייס ממונקו" בכיכובה של ניקול קידמן. עוד באותה שנה השתתף בקליפ של פריאנקה צ'ופרה לשיר "I Cant Make You Love Me".
בשנת 2015 גילם את דמותו של ג'ייסון לנון בעונה השנייה של סדרת גיבורי העל "גותהאם" שמשודרת ברשת FOX.
משנת 2016 הוא משחק לצד מנדי מור בסדרה הדרמה קומית "החיים עצמם" של רשת NBC, בדמותו של ג'ייק פירסון. ונטימיליה היה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי בסדרת דרמה 3 פעמים ברצף בשנים 2017–2019.
בשנת 2018 שיחק בסרט "סיבוב שני" לצד ג'ניפר לופז, ושב לגלם את דמותו של רוברט בלבואה ג'וניור בסרט "קריד 2".
בשנת 2019 כיכב בסרט "אמנות המירוץ בגשם" לצדה של אמנדה סייפריד.
במרץ 2022 לוהק מיילו לככב בסדרת הפשע והמסתורין "The Company You Keep" ברשת ABC אותה גם יפיק; הסדרה מהווה עיבוד אמריקקאי לסדרה דרום-קוריאנית "My Fellow Citizens!" משנת 2019.
חיים אישיים.
ונטימיליה יצא במשך כ-3 וחצי שנים עם כוכבת הסדרה בנות גילמור, אלקסיס בלדל. הזוג נפרד ביולי 2006.
בין השנים 2007–2009 יצא עם השחקנית היידן פנטייר, שכיכבה לצידו בסדרה "גיבורים".
הוא ואחותו צמחוניים מילדות. כמו כן, הוא ויתר על אלכוהול בגיל 22 והוא לא מעשן סיגריות. הוא זכה בתואר ה"צמחוני הסקסי ביותר" לשנת 2009 על ידי ארגון PETA.
עליית ביתא ישראל
עליית ביתא ישראל (עליית יהדות אתיופיה) נולדה מתוך ערגה לציון וירושלים במשך שנות קיומה של הקהילה היהודית באתיופיה. בשנת 1848 נשלחה איגרת מביתא ישראל ליהודים שבאירופה ובה נזכר כי הקהילה מחכה לביאתו של המשיח ולקיבוצם של היהודים. שנה לאחר מכן נשלחו דניאל בן חנניה ובנו משה לארץ ישראל וכך התחילה מסכת התכתבויות בין ירושלים לאתיופיה.
בשנת 1862 התעצם גל ציונות ששטף את הקהילה וזכה לשם עליית תרכ"ב בהנהגת המלקוסה אבא מהרי, לאחר שהקיסר תוודרוס השני התיר ליהודים לעזוב את קיסרותו. עלייה זו נכשלה ותוארה כאסון שבו רבים מתו מרעב ומחלות. המסע שהשאיר צלקת לעדה מנע ממנה עלייה רגלית נוספת, אך הציונות המשיכה לבעבע בליבותיהם והתפילות למען ירושלים רק התגברו. הקהילה הדגישה כי העלייה בוא תבוא והיהודים יתאספו מכל העולם לציון.
ב-1949 נערך מבצע מרבד הקסמים שבמהלכו עלו לישראל כחמש מאות יהודים עדנים מג'יבוטי, אריתריאה ושנה לאחר מכן הגיעו לקהילות ביתא ישראל שליחי העלייה ראשונים. ב-1955 עלו 25 נערים לישראל על מנת לעבור הכשרה בכפר בתיה. בשנות ה-60 עלו שאר היהודים העדנים מאריתריאה בעקבות מלחמת העצמאות של אריתריאה. בסוף שנות השבעים החלה רשמית עלייתם של ביתא ישראל כאשר שתי קבוצות של כ-200 יהודים הועלו לארץ, לאחר מכן החלה העלייה דרך סודאן שתחילתה במבצע אחים ושיאה היה במבצע משה ובמבצע שבא, עלייה זו גבתה את חייהם של כארבעת אלפים נפש. החיסול הרשמי של ההתיישבות היהודית באתיופיה התרחש בסוף שנות השמונים כאשר עשרות אלפי יהודים נטשו את בתיהם ועלו במבצע שלמה. לאחר מכן בין השנים 1992–1999 עלו לישראל יהודי קווארה. קבוצה יהודית מוכרת מביתא ישראל שנשארו מאחור לאחר מבצע שלמה.
ב-1993 החלה עליית הפלאשמורה. עלייה מאתיופיה של קבוצות ויחידים בעלי זיקה משפחתית לביתא ישראל נמשכת על פי החלטות ממשלה לאורך השנים וגם בשנת 2020.
עליות מוקדמות.
המאה ה-19.
בשנת 1862, בימי הקיסר תוודרוס השני, קבע הכהן אבא מהרי כי הגיעה שעת הגאולה והוביל ניסיון עלייה המוני לירושלים. עדת היהודים שהוביל מהרי הגיעה לנהר תכזה שבתיגראי, כשמפלס המים גואה מגשמים. לאחר שלושה ימי המתנה על גדת הנהר נטה מהרי את מטהו על הנהר ביום הרביעי, בהשראת קריעת ים סוף וחציית נהר הירדן בתקופת יציאת מצרים. כשהמים מיאנו להיבקע, הוליך מהרי את העם לתוך הנהר השוצף באמונה כי חובה עליהם להגיע לירושלים. אלפים טבעו בניסיון העלייה הכושל והניצולים חזרו למושבם באזור תיגראי. חלקם, שלא היו בני תיגראי, התיישבו שם גם הם.
העלייה המוקדמת (1960-1934).
העולים הראשונים מביתא ישראל שקבעו את ביתם בארץ ישראל בתקופה המודרנית הגיעו ב-1934, יחד עם העליות של יהודי תימן מאריתריאה האיטלקית. עם קום מדינת ישראל בחנה הממשלה את העלאת הקהילה, אך דחתה זאת בנימוקים של אי-דחיפות והבדלים תרבותיים. בתקופה זו הגיעו מספר משפחות מביתא ישראל וכן משפחות מעורבות תימניות-אתיופיות שחיו במחוז בגמדר ובאריתריאה.
פעילות חינוכית.
לפנים היו פרופ' תאמרת עמנואל, ד"ר יעקב פייטלוביץ' ויונה בוגלה נגד עלייה המונית והיו בדעה כי לפני עלייה שכזו יש לקדם את החינוך. לאחר קום מדינת ישראל הועבר מיזמו החינוכי של פייטלוביץ' לידה ולכך נרתמה המחלקה לחינוך ותרבות תורניים בגולה. ב-1950 נשלח ד"ר אלכסנדר רוזנפלד מנהלה של הברית העברית העולמית וחבר בועד למען הפלאשים לאתיופיה לברר את מצב הקהילה. לאחר מכן החליטה המחלקה לחינוך לפתוח בתי ספר לביתא ישראל וב-1953 נשלח הרב שמואל בארי כשליחה הראשון של הסוכנות היהודית לקהילה, במקביל המחלקה לגולה קיבלה לשורותיה את יונה בוגלה. באותה השנה הקים הרב בארי את "למען נדחי ישראל", בית הספר העברי באסמרה, ולאחר מכן החליף אותו יהודה סיוון.
ב-1955 ו-1956 עלו לישראל עשרים ושבעה נערים יהודים ושוכנו בכפר בתיה. צעירים אלו הוכשרו כשליחים שישובו בהמשך לכפרים באתיופיה וישמשו בהם כמורים מטעם הסוכנות היהודית. ב-1957 נסגר בית הספר באסמרה והועבר לכפר איזווה שבעקבותיו הוקמו מרפאות. בוגרי בית הספר וכפר בתיה הקימו בתי ספר נוספים בשאר כפרי היהודים וב-1958 הועבר בית הספר לכפר אמבובר לאחר התנכלויות מצד השכנים הנוצרים. בשלהי אותה השנה הפסיקה הסוכנות באופן חד-צדדי את ההתקשרות עם שליחיה באתיופיה, בהוראת מחליפו של פרופ' גבריהו בסוכנות היהודית וקיצצה בתקציב הפעילות החינוכית ביותר מחצי. בתי הספר כולם נסגרו למעט זה שבאמבובר. הסחבת נמשכה והסוכנות היהודית הציעה להעביר את הטיפול ביהודים לגורמים שאינם מזוהים ישירות עם מדינת ישראל. ב-1961 הצליח פרופ' נורמן בנטוויץ' להשיג מימון לחינוך מהחברה היהודית להתיישבות.
בשנת 1960, בעקבות משבר מיהו יהודי, שונתה הגדרת "יהודי" לצורך השבות על ידי ממשלת ישראל וההגדרה החדשה חפפה להלכה הרבנית. החפיפה שנוצרה גרמה לכך שעליית ביתא ישראל הפכה לנושא הלכתי.
שלילת השבות (1975-1960).
בין השנים 1963 עד 1977 עלתה לישראל קבוצה קטנה יחסית של חברים בקהילת ביתא ישראל. העולים הללו היו גברים שלמדו ונכנסו לישראל באמצעות אשרת תייר ולאחר מכן נשארו בארץ באופן בלתי חוקי.