The Return of the Giant Hogweed הוא אחד מארבעת השירים המורכבים באלבום. גם שיר זה הוא ממושך למדי ואורכו הוא למעלה משמונה דקות. סגנונו הוא מהיר, קצבי ואגרסיבי, והוא מספר בצורה הומוריסטית ואפוקליפטית על השתלטותו של צמח פרא על אנגליה. למרות ההומור, השיר מדויק יחסית; הצמח הרעיל המתואר בו אכן הובא מרוסיה בתור צמח נוי והתפשט באנגליה תוך הפגנת חסינות לניסיונות הדברה שונים, בעיקר סביב נהרות ותעלות, כפי שמתואר בשיר. השיר הזה היה מנוגן רבות בהופעות הלהקה.
Seven Stones.
Seven Stones הוא השיר הרביעי באלבום Nursery Cryme. השיר יצא לאור שוב לאחר שנה כ"בי-סייד" לסינגל ללא אלבום של הלהקה, Happy the Man. השיר, כמו כל שבעת השירים בNursery Cryme נכתב על ידי כל חברי הלהקה. שם השיר מקושר לאלבום בכך שבאלבום יש 7 שירים והשיר נקרא שבע אבנים (Seven Stones) אשר מתחרז עם שבעה שירים (Seven Songs). השיר מספר על חוכמתו של איש זקן. בדומה לשירים אחרים באלבום, גם שיר זה נפתח בצורה שקטה ועוצמתו מתגברת לקראת סיום דרמטי. עם זאת, השיר קצר יחסית לשירים המורכבים האחרים שבאלבום (מעט יותר מחמש דקות).
Harold the Barrel.
Harold the Barrel הוא השיר החמישי באלבום. זהו שיר קומי קצר (שלוש דקות) הבא בניגוד לקודמו הכבד, ומספר על המתרחש בעיירה קטנה כאשר הרולד, אחד מתושביה אשר היה בעל מסעדה, נעלם ואחר כך מתגלה על מסגרת חלון במהלך ניסיון התאבדות. אף שסגנונו של השיר קליל, קופצני ומשועשע ואינו מזכיר את השירים האחרים באלבום, הוא מסתיים בנימה טראגית שמאפשרת למאזין להבין שהרולד קפץ.
Harlequin.
Harlequin הוא השיר השישי באלבום. השיר מספר על הדמות הבדיונית האיטלקית, ארלקינו מקומדיה דל'ארטה. בדומה ל-For Absent Friends, גם זה שיר מלודי קצר (שלוש דקות) ושקט יחסית המשמש כהקדמה לשיר האפי שבא אחריו, ובו הסולן פיטר גבריאל והמתופף פיל קולינס שרים במשותף, והכלי הדומיננטי בו הוא גיטרת 12 המיתרים של הגיטריסט, סטיב האקט.
The Fountain of Salmacis.
The Fountain of Salmacis הוא השיר השביעי והאחרון באלבום. השיר החותם את האלבום, שאורכו כמעט שמונה דקות, מספר את הסיפור המיתולוגי של פגישתו של הרמפרודיטוס עם הנימפה סלמקיס ותוצאותיו (שיר זה הוא אחד מהדוגמאות להשפעה שהייתה למיתולוגיה היוונית על גבריאל). בסגנונו הדרמטי הוא דומה לשיר הפותח את האלבום, ומאופיין במעברים בין קטעים מלודיים שקטים וקטעים אגרסיביים ואקוסטיים. בסוף המיתוס, הרמפרודיטוס וסלמקיס נהיים כאחד (כפי שמתואר במילים). ב-1994, השתמש פיט לזונבי בקטע מהשיר לקטע הטראנס שלו, Sacred Cycles.
ריצ'רץ' (תוכנית טלויזיה)
חדר מלחמה (סדרת טלויזיה)
מוטקה בן-פורת
מרדכי (מוטקה) בן פורת (נולד ב-12 בדצמבר 1927) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד חטיבה 9 במלחמת יום הכיפורים. עמד בראש רשות הגנים הלאומיים.
חייו ומפעליו.
בן פורת נולד בירושלים וחונך בכפר הנוער בן שמן.
לאחר סיום לימודיו התגייס לפלמ"ח ושובץ לפלוגה ו' בגבע. בנובמבר 1945 הוצב בפלי"ם, הזרוע הימית של הפלמ"ח. כלוחם פלמ"ח השתתף בשחרור מעפילי מחנה המעצר בעתלית, בחילוץ מעפילים מאוניות מעפילים, בפיצוץ מסילות רכבת ובפיצוץ בניין משטרת משמר החופים בסידנא עלי. ב-1946 יצא לקורס מ"כים והיה מפקד כיתה ביגור ובשפיים. ב-1947 יצא לקורס מ"מים בג'וערה.
בעת מלחמת העצמאות ב-1948, מונה למפקד פלוגה ג' (פלי"ם) בגדוד הרביעי ("הפורצים"), של חטיבת הראל. השתתף בכיבוש קטמון שם פיקד על הכח הפורץ בקרב סן סימון, ובכיבוש בית מחסיר. במהלך קרב נבי סמואל פיקד על כיבוש בית איכסא. לאחר פירוק הפלמ"ח שרת כקצין מבצעים במחוז הנגב ובחטיבה 7.
בשנת 1952 השתחרר מצה"ל והצטרף לקיבוץ כברי. בשנת 1964 התנדב לשירות קבע בצה"ל. במלחמת ששת הימים שרת כסגן מפקד חטיבה 8 בקרבות בסיני.
במלחמת יום הכיפורים, בדרגת אלוף-משנה, היה מפקד חטיבה 9 הממוכנת, חטיבת מילואים שהשתייכה לעוצבת געש. החטיבה כללה גדוד טנקי שרמן ושני גדודי חרמ"ש, לאחר גיוסה נשלחה החטיבה לדרום רמת הגולן, הצטוותה לאוגדה 210 וסופח אליה גדוד טנקי צנטוריון מחטיבה 179. גדודי השריון של החטיבה השתתפו בקרבות הבלימה של הכוחות הסורים במהלכם נפגעו כ-60% מכלל הטנקים שלה. לאחר הצטרפות כוחות החרמ"ש, השתתפה החטיבה במתקפת הנגד של אוגדה 146 על מתחם חושניה, בו התרכזו הסורים, החטיבה ספגה אבדות כבדות אך הצליחה להביא להתמוטטות המערך הסורי ולנסיגתו. בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בהתקפת צה"ל לתוך סוריה.
לאחר המלחמה מונה בן פורת לסגן מפקד גיס והועלה לדרגת תת-אלוף. סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1975.
לאחר שחרורו מהצבא שימש כראש אגף הייעור בקק"ל ובשנים 1984-2002 עמד בראש רשות הגנים הלאומיים.
בן פורת הוא אב לשלושה.
מולדת
מולדת היא שטח אדמה - ארץ או חבל ארץ - אשר לעם יש זיקה היסטורית ארוכה אליו. שטח בו נוצרה הזהות הלאומית של העם.
שטח טריטוריאלי זה אינו בהכרח מקום הולדתו של האדם, אלא השטח הטריטוריאלי שבו נולדה אומתו.
בשפות שונות פירוש המילה מולדת בקונטציה המבטאת שייכות כגון באנגלית: Homeland, כלומר "ארץ הבית", או בקונוטציות לאומיות אתניות כגון: ארץ האבות (Fatherland), ארץ האם (Motherland), מדינת האם (Mother country).
גם מדינות רב-אתניות שהתבססו על הגירה של בני עמים שונים- מדינות לאום מדינתיות - כמו ארצות הברית, אוסטרליה הפכו למולדת עבור אזרחיהם. ברית המועצות שנבנתה על חורבות האימפריה הרוסית עלי יסודות האידאולוגיה הקומוניסטית ושאיפה לבנות אומה מסוג חדש - "האומה הסובייטית" - החשיבה עצמה ל"מולדת", "המולדת הסובייטית" עבור אזרחיה, לפעמים אף ל"מולדת של הפרולטריון" העולמי.
מדינת ישראל שקלטה יהודים מכל רחבי תבל מגדירה את עצמה כ"מולדת היסטורית" של העם היהודי ומצד שני היא מולדת אזרחיה היהודים והאחרים.
ייתכן שטריטוריה מסוימת תשמש כמולדת עבור שני עמים שונים או יותר.
כנופיות ניו יורק
כנופיות ניו יורק (באנגלית: Gangs of New York) הוא סרט קולנוע בבימויו של מרטין סקורסזה ובכיכובם של לאונרדו דיקפריו, דניאל דיי-לואיס וקמרון דיאז. הסרט, העוסק במלחמת כנופיות בעיר ניו יורק בשנת 1863, יצא לאקרנים בשנת 2002. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר והיה מועמד בעשר קטגוריות שונות לקבלת פרס אוסקר, ביניהן הפרס לשחקן הטוב ביותר (דניאל דיי לואיס).
תקציר העלילה.
סצנת הפתיחה מראה שתי כנופיות מתכוננות לקראת קרב אחד, שבו המנצחת תיקח את השליטה על אזור "חמש הנקודות" שבניו יורק. הכנופיה האירית, "הארנבות המתות", אותה מנהיג הכומר וואלון (ליאם ניסן) וכנופיית "הילידים" ומנהיגה ביל הקצב (דניאל דיי-לואיס). בתום קרב עקוב מדם, עליו צופה בנו של וואלון מהצד, נדקר וואלון למוות על ידי ביל הקצב. ביל הקצב מצווה לשלוח את הבן למוסד לעבריינים צעירים כדי ש"יתחנך".
16 שנה אחר כך משתחרר הבן (שיכנה עצמו בהמשך "אמסטרדם", מגולם בידי לאונרדו דיקפריו) וחוזר לניו יורק במטרה לנקום את מותו של אביו. הוא מארגן סביבו חבורת תומכים חדשה מקרב בני המיעוטים (ובמיוחד אירים), ביניהם חבר הילדות שלו ג'וני ורואה כיצד שולט ביל הקצב בעיר.
בניו יורק, עוסק אמסטרדם בפשע מזדמן, תוך שהוא נותן אחוז מעבודתו לביל, כמקובל. לאחר שהוא מסתבך בקטטה עם אחד מעוזריו של ביל, ומנצח אותו בקרב איגרוף באגרופים חשופים, הוא משיג את הערכתו, ומאוחר יותר גם את אמונו, של ביל. במקביל, מתקרב אמסטרדם לכייסת ששמה ג'ני (קמרון דיאז), אשר מתבררת כקרובה מאוד לביל.
לאחר שהציל את ביל ממתנקש אירי בתגובה אינסטינקטיבית, מרגיש אמסטרדם רגשות אשם ומחליט לרצוח אותו בהזדמנות הראשונה. במקביל, בשל קנאתו על חיבתה של ג'ני, בוגד בו חברו ג'וני ומסגיר את זהותו לביל. לאחר מכן, כאשר מנסה אמסטרדם להתנקש בחייו של ביל, ביל מצפה לכך, מונע את ההתנקשות, ומכה את אמסטרדם עד אובדן הכרה, אך מחליט להשאירו בחיים.
לאחר שהחלים, החליט אמסטרדם לקרוא תיגר על כנופייתו של ביל, ולהקים מחדש את כנופיית ה"ארנבות המתות". הוא מנסה לפעול כנגד ביל גם באמצעים פוליטיים, כאשר הוא מעמיד את מונק, חברו הקרוב של אביו, להתמודד על משרת השריף. אמסטרדם דואג להטות את ההצבעה באמצעות איום על המצביעים והבאתם להצביע מספר פעמים עבורו. כתוצאה מכך, זוכה מונק ביתרון הגדול משמעותית ממספר הקולות בעיר כולה ומוכרז כשריף החדש של ניו יורק. ביל רוצח אותו, וכתוצאה מכך מזמין אותו אמסטרדם לדו-קרב עד למוות.
בזמן מצור על העיר בעקבות מהומות הגיוס בניו יורק, אוסף אמסטרדם את המהגרים באזור להילחם נגד ביל הקצב וה"ילידים". אולם באותו יום פורצת הפגנה אלימה, ובעקבותיה הפגזה על העיר. לאחר שמתפזר עשן ההפגזה, מתברר שאנשי שתי הכנופיות התפזרו כולם למעט ביל ואמסטרדם, והראשון מתברר כגוסס כיוון שרסיס מתכת חדר לבטנו. השניים שולפים סכינים, ואמסטרדם הורג את ביל בסכין ששימש את אביו. בסוף המהומה קובר אמסטרדם את ביל סמוך לקברו של אביו בבית קברות בברוקלין ועוזב עם ג'ני כדי להתחיל חיים חדשים בסן פרנסיסקו. בסצנת הסיום של הסרט נראה קו הרקיע המשתנה במהלך תקופה של 140 שנה, במהלכה נבנית מנהטן המודרנית, מגשר ברוקלין ועד מרכז הסחר העולמי, בעוד בית הקברות מתכסה בצמחייה ונשכח.
מחשב Z3 של קונראד צוזה היה המכונה הראשונה ברת התכנות האוטומטי. Z3 נבנה באמצעות 2,000 ממסרים, היה לו תדר שעון של 5 הרץ ואורך מילה של 22 סיביות.
חישובים בוצעו במחשב באמצעות אריתמטיקה בינארית של נקודה צפה.