במהלך השנים שמונה מזוכי פרס נובל, מתחומי המדע, הרפואה והשלום עבדו באוניברסיטה במשך תקופה משמעותית. זוכי פרסי נובל היו הרופא רונלד רוס, הפיזיקאי צ'ארלס גלובר ברקלה, הפיזיולוג סקוט שרינגטון, הפיזיקאים ג'יימס צ'דוויק וג'וזף רוטבלט, הכימאי רוסרט רובינסון, הביוכימאים האר גובינד חורנה ורודני רוברט פורטר. בשנת 1902, רונלד רוס היה לבריטי הראשון שקיבל פרס נובל.
האוניברסיטה כיום.
ליברפול מדורגת במקום השישי באופן התרומה לה, המוערכת ב-110 מיליון לירה שטרלינג, על פי קרן סוטון טראטסט. האוניברסיטה חברה באגודת ראסל גראפ. באוניברסיטה רשומים מעל ל-23,000 סטודנטים, וכמעט 18,000 סטודנטים שלומדים בה בזמן נתון. לאוניברסיטה יש טווח לימודים ומחקר עצומים בנושאי המדע והאמנות, ויש בה בית ספר גדול לרפואה, המקושר לאוניברסיטה השכנה, אוניברסיטת-בית החולים המלכותית של ליברפול. סר הווארד ניובי יתפוס את מקום סגן-נשיא האוניברסיטה החל מספטמבר 2008.
באוניברסיטה ישנה מועצת תלמידים, המייצגת את האינטרסים של הסטודנטים, הידועה כארגון הסטודנטים של ליברפול.
בעוד שבליברפול ישנן 3 אוניברסיטאות, המושג אוניברסיטת ליברפול מיוחס בדרך כלל לאוניברסיטה זו, ולא לשתי האחרות, אוניברסיטת התקווה של ליברפול, ואוניברסיטת ג'ון מורס.
האוניברסיטה חברה בקבוצת ראסל.
הקמפוס.
באוניברסיטה שתי ספריות; ספריית הארולד כהן וספריית סידני ג'ונס. באוניברסיטה בית ספר לרפואה, בית ספר למדעים ביו-רפואיים, בית ספר לרפואת שיניים. יש בה פקולטה לוטרינריה ופקולטה להנדסה. כמו כן באוניברסיטה גם יחידה ללימודי השפה האנגלית, מרכז ללימודי השפה המאנית, ומעונות סטודנטים.
מועצת התלמידים.
אחוות הסטודנטים של ליברפול.
אחוות ליברפול היא מרכז חיי הסטודנטים באוניברסיטה. היא אחוות התלמידים הגדולה ביותר באנגליה, והשנייה בגודלה באירופה לאחר אוניברסיטת סטרט'יקלייד. האחווה כוללת מספר ברים ובתי קפה וכמו כן גם משרדים המשמשים את הסגל הניהולי. יש בה גם אולם גדול בו מתנהלים חיי הסטודנטים, המהווה מקום מפגש פופולרי. בכל יום שני האחווה מארחת אירוע הנקרא החזון הכפול שהוא ליל התלמידים הגדול ביותר בממלכה המאוחדת.
האחווה שימשה לפרסום עיתון התלמידים של ליברפול עד שפשט רגל בשנת 2007, בשל חוסר פופולריות וניהולו הלקוי. מאז, הוחלף בהוצאת הספרים הרשמית של האחווה, הספינקס. עיתון סטודנטים בין-עירוני הנקרא LX גם הוצא באופן עצמאי באוגוסט 2007, בשיתוף עם האוניברסיטה ועם עוד גופים בליברפול כמו אוניברסיטת ג'ון מורס ואוניברסיטת התקווה של ליברפול.
מדגש
מַדְגֵּשׁ או מַרְקֶר (מאנגלית: Marker, טוש) הוא כלי כתיבה המשמש להדגשת קטע על ידי צביעת הרקע בצבע בהיר זוהר. הצבע הצהוב הוא הנפוץ, אך קיימים גם מדגשים בצבעי כתום, ירוק, תכלת, ורוד וסגול. קצה המדגש רחב בדרך כלל על מנת להדגיש קטעים רחבים.
המדגש הראשון נוצר על ידי חברת Carter's Ink Company בשנת 1963. חברת סטאבילו היא החברה הגדולה בעולם בתחום זה.
מדגש יבש מתאים להדגשה בדפים דקיקים, כך שהצבע לא ייראה גם בצידו השני של הדף ולהדגשה זמנית. מדגש זה מדגיש באמצעות סרט (בדומה לסרט של קלטת וידאו ביתית) ולכן ניתן למחיקה, בניגוד למדגשים הרגילים.
טוש מדגיש
מרקר
היסטוריה של נורווגיה
ההיסטוריה הקדומה של נורווגיה שלובה יחד עם זו של שאר עמי סקנדינביה. החל מהתקופה הפרהיסטורית בה החלה ההתיישבות הראשונית במדינה, וכלה בתקופה הוויקינגית, בה שלטו הלוחמים והספנים הסקנדינבים על חלקים נרחבים באירופה.
בשנת 872 אוחדה נורווגיה על ידי המלך האראלד הראשון, לאחר שנים רבות בהן הייתה מפוצלת לשבטים רבים. ממלכת נורווגיה העתיקה, שיחד עם שאר מדינות סקנדינביה האמינה באגדות המיתולוגיה נורדית, אימצה את הנצרות במאה ה-11 עת שנוסדה הכנסייה של נורווגיה. במאה ה-13 הגיעה נורווגיה לשיא גדולתה כשחלשה על איסלנד, גרינלנד וחלקים נרחבים מסקוטלנד, ואת תחילת שקיעתה מסמנת התפשטות מגפת המוות השחור במאה ה-14, מגפה שהרגה כשליש מאוכלוסיית המדינה.
לאחר איחוד עם שוודיה ב-1319, הצטרפו שתיהן לאיחוד קאלמאר ב-1397. האחוד התפרק ב-1524 עם פרישתה של שוודיה, אולם נורווגיה נשארה חלק מדנמרק-נורווגיה, מסגרת שהחזיקה מעמד עד שנת 1814, בה עברה נורווגיה משלטון דני לשלטון שוודיה. באותה התקופה נהנתה נורווגיה מאוטונומיה מסוימת, אך שאיפתה לעצמאות לא התממשה עד 1905, שאז הפכה למדינה עצמאית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שמרה נורווגיה על נייטרליות. במלחמת העולם השנייה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, כיבוש שלאחריו הוקמה בה ממשלת בובות בראשותו של וידקון קוויזלינג. ב-1945, עם תבוסתה של גרמניה במלחמה שוחררה נורווגיה.
ב-1946 הייתה נורווגיה לאחת החברות המייסדות של האו"ם וב-1949 הצטרפה לברית נאט"ו. בשנות השישים של המאה העשרים התגלה נפט בים הצפוני ונורווגיה הפכה מאחת המדינות העניות באירופה לאחת העשירות בה.
התקופה המוקדמת ביותר - 10,000 לפני הספירה.
ההתיישבות הראשונית בנורווגיה החלה לאחר סיום עידן הקרח, לפני כ-10,000 שנה. עד היום אין הסכמה לגבי המקום ממנו הגיעו הנורווגים הראשונים למדינה או באיזה מסלולים הם השתמשו, אולם הם ככל הנראה עברו דרך מה שהיום הוא מחוז אסטפול (Østfold), שם נמצאו שרידים להתיישבות אנושית. מסלול אפשרי נוסף בו היה דרך הים הצפוני לכיוון דרום-מערב נורווגיה.
המתיישבים הראשונים בנורווגיה היו ציידים שחיו בשבטים קטנים. גם כיום ניתן למצוא כלי אבן, כלי חרס ואף ציורי קיר המתארים את חייהם.
המעבר לעבודה חקלאית החלה בנורווגיה העתיקה לפני כ-3,000 לפנה"ס, והתבוססה בעיקר מסביב לאזור אוסלו פיורד.
מתקופות ההאבן והברונזה נמצאו בנורווגיה פטרוגליפים, ומתקופת הקיסרות הרומית נמצאו כלים עשויים ברונזה וזכוכית, כמו גם כלי נשק. השימוש הראשוני בכתב רונות החל גם הוא באותה התקופה.
תקופת הוויקינגים (סוף המאה ה-8 - אמצע המאה ה-11).
ב-793 פלשו מספר ספינות ולוחמים על חופי האי לינדיספארן (צפונית-מזרחית לאנגליה) ובזזו את המנזר שבו. כיום מחשיבים אירוע זה כתחילת התקופה הוויקינגית. בין 800 לאחר הספירה ועד ל-1100 לאחר הספירה, הוויקינגים גילו ויישבו את איסלנד וגרינלנד, וכבשו חלקים מבריטניה ואירלנד, וכמו כן נודעו בכך שבמסעותיהם הגיעו עד קונסטנטינופול, יוון, צפון אפריקה וניופאונדלנד. על ידי שימוש בסירות המצוינות שלהם (בעיקר ב'ספינה הארוכה') וארגון מתואם, הם הפכו לסוחרים ולוחמים מיומנים.
מבחינת נורווגיה, תקופה זו הייתה תקופה חשובה של איחוד לאומי והתרחבות. במשך למעלה מ-200 שנה נמשך תהליך האיחוד של נורווגיה. מלכי ויקן (Viken), האזור הסובב את הפיורד של אוסלו, מלאו תפקיד משמעותי בתהליך האיחוד ובמהלכו, כשהם משתלטים באופן הדרגתי על עוד ועוד שטחים, ממלכות, ערים וקהילות. לאחר קרב האפרספיורד, שנערך ככל הנראה ב-872, השתלט האראלד בהיר-השיער על שטחים נרחבים במדינה והיה למלך הראשון של נורווגיה. אולם רק בשנת 1060 נראה היה שתהליך האיחוד הסתיים.
גם הנצרות לא איחרה להגיע לנורווגיה. המדינה שיחד עם שאר מדינות סקנדינביה האמינה באגדות המיתולוגיה נורדית, אימצה את הנצרות במאה ה-11, עם ייסודה של הכנסייה של נורווגיה על ידי המלך אולף השני ב-1024. אולם עוד קודם לכן נעשו ניסיונות להביאה לשם. המלך הוקון הטוב שחונך בחינוך אנגלי-נוצרי ניסה לגרום לממלכתו לאמץ את הנצרות בעזרת מיסיונרים אנגליים, אך עם מותו ב-960 הושעו המאמצים. הם חודשו ב-995, עת הוקמה הכנסייה הראשונה במדינה על ידי המלך אולף הראשון, שלאחר מותו בקרב סטיקלסטאד הפך לקדוש נוצרי כ"סיינט אולף".
קרב גשר סטמפורד שנערך ב-25 בספטמבר 1066 והסתיים בניצחון ממלכת אנגליה ובמותו של מלך נורווגיה האראלד השלישי, סימן את סופו של האיום הוויקינגי על שלמות הממלכה האנגלית ועל כתרה. ולכן, כיום רואים בקרב זה את סופה של התקופה הוויקינגית.
נורווגיה בימי הביניים.
ממלכת נורווגיה בימיי הביינים הגיעה לשיא כוחה בין השנים 1240-1319, לאחר תקופה רבה של מעבר בין שושלות מלוכה ומלחמת האזרחים הנורווגית. בשיא כוחה הממלכה השתרעה על טריטוריית נורווגיה של ימינו, חלק ממערב שוודיה, איי פארו, חלקים מסקוטלנד, האי מאן, אנגלסי, חצי האי קולה, איסלנד, וגרינלנד.
על אף פי שנורווגיה אוחדה רשמית ב-872, והיה בית מלוכה אשר שלט על השטח, בחלקים מהזמן התקיימו קבוצות בדלניות, כמו הסאמים. בנוסף, בית המלוכה לא היה יציב, והשושלות התחלפו לעיתים קרובות. כמו כן, היו תקופות קצרות בהן נורווגיה הייתה תחת שליטה דנית.
איחוד קאלמאר והאיחוד עם דנמרק.
במהלך המאה ה-14 קטנה האוכלוסייה בנורווגיה בשל מגפת המוות השחור, בעיות אקלימיות וסופה של שושלת המלוכה הנורווגית, מה שהוביל להידרדרות במצב הכלכלי באזור. חולשה כלכלית זו נוצלה על ידי אצילים דנים וגרמנים שהחלו תופסים עמדות כוח בתוך היבשת הסקנדינבית. נישואים בין שושלות מלכים הובילו לאיחוד נורווגיה עם דנמרק ושוודיה הידוע כאיחוד קאלמאר, החל מ-1450 בצורה מעוגנת באמנה. תקופה זו תוארה באופן לאומי-רומנטי כ"ליל 400 השנים". ב-1521 פרשה שוודיה מהאיחוד אולם נורווגיה נותרה מאוחדת עם דנמרק, באיחוד דנמרק-נורווגיה.
איחוד קאלמאר (1397–1536).