מה שמעיק על צ'ארלס מלבד אמו, היא העובדה שבלינדה מסתלקת מדי פעם בלי הסבר מספק היכן הייתה. צ'ארלס בטוח שיש לה מאהב.
צ'ארלס שוכר את שירותיו של חוקר פרטי בשם ג'וליאן כריסטופורו (חיים טופול). הוא עוקב אחריה ונעזר בוספה שלו. היא נכנסת לראות סרט אימה והוא יושב אחריה. לבסוף היא מבחינה בו והם משחקים ב"משחק חתול ועכבר".
כריסטופורו מפרט בפני צ'ארלס כי לא מצא מאהב לבלינדה. עם הזמן כריסטופורו ובלינדה מתקרבים והוא מספר לה כי הוא חוקר פרטי שנשכר על ידי צ'ארלס לעקוב אחריה והעין שלו היא "עין ציבורית" שעוקבת אחריה.
בלינדה רותחת מכעס, מתעמתת עם צ'ארלס ועוזבת את הבית. צ'ארלס כועס על כריסטופורו ומאשים אותו כי כל זה קרה בגללו. גם אמו של צ'ארלס מתערבת כדי שיסיים את הנישואים.
צ'ארלס מפטר את כריסטופורו אך זה אומר לו כי הוא מוכן למצוא את בלינדה ומשכנע אותו לשנות את היחס אליה, להקדיש לה יותר זמן ולהקשיב לה, אחרת יישאר שוב פעם לבד.
צ'ארלס משתכנע, כריסטופורו מוצא את בלינדה ומייקל פוגש אותה ברחוב ברחוב ומתחיל לעקוב אחריה כמו כריסטופורו כששניהם מחליפים חיוכים.
פרסים.
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן סבסטיאן, 1972:
הרשות החרדית
מריאנה יואכים
מריאנה יואכים (נולדה מריאנה פראגר: 5 בנובמבר 1921 – 4 במרץ 1943) הייתה פעילת מחתרת בתנועת ההתנגדות גרמנית לנאצים, יהודייה-גרמנייה בתקופת מלחמת העולם השנייה. היא הוצאה להורג בכלא פלצנזה ב-4 במרץ 1943 בעקבות הצתה מכוונת של חברי תנועת ההתנגדות ב-18 במאי 1942, שהציתו תערוכת תעמולה אנטישמית ואנטי-קומוניסטית בשם "גן עדן לפועלים" (שם אירוני שניתן על ידי משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם) בפארק לוסטגארטן בברלין.
ביוגרפיה.
מריאנה פראגר גדלה בברלין. גאורג פראגר, אביה, היה עובד בניין. לאחר שסיימה את לימודיה בהצלחה עבדה כמטפלת בבית היתומים היהודי במרכז העיר ("גיפסשטראסה"). בקיץ 1940 נאלצה לוותר על מקצוע זה, ונדרשה על ידי הרשויות להתגורר ברטנוב שם הפכה לעובדת כפייה בחקלאות.
מריאן פראגר התחתנה עם היינץ יואכים ב־22 באוגוסט 1941. שני הוריה של מריאנה סווגו על ידי הרשויות כיהודים. חמה זוהה אף הוא כיהודי, אף על פי שחמותה הטרייה לא הייתה. בזמן נישואיהם היינץ היה גם עובד כפייה, ב"מחלקת היהודים" במפעל סימנס בברלין-שפנדאו. דרישת עבודת הכפייה של מריאנה יואכים עצמה החזירה אותה עד אז לברלין שם עבדה בברלין-ויטנאו במפעל "אלפרד טבס" שלפני המלחמה ייצרו חלקי רכב.
אחד מעמיתיו לעבודה של היינץ יואכים ב"מחלקת היהודים" בסימנס היה החשמלאי הרברט באום. בערך בזמן נישואיהם היינץ ומריאנה יואכים הפכו לחברים במה שכונה בשם "קבוצת באום", חוג עובדי כפייה החיים בברלין. רוב חברי הקבוצה היו יהודים צעירים ונטו פוליטית לצד השמאלי של המפה. כמה חברים חיו "במחתרת" - ללא רישום בעירייה - על מנת להקשות על הרשויות לעקוב אחריהם. בני הזוג יואכים חלקו דירה קטנה ליד רייקשטראסה ברובע פרנצלאואר ברג, ששימשה לעיתים קרובות לפגישות "הקבוצה האנטי-פשיסטית של פרנצלאואר ברג" ("Antifaschistischen Gruppe im Prenzlauer Berg Berlin" / AGiP) - שם שבאמצעותו זיהתה עצמה הקבוצה של באום. אף על פי שנושאי הדיון היו רחבים, אחד הדברים עליהם דנו החברים בעוצמה הולכת וגוברת היה כיצד מערערים את השלטון הנאצי.
"הפעולה הפוליטית" הידועה ביותר של קבוצת באום הייתה מתקפת הצתה שבוצעה ב־18 במאי 1942 נגד תערוכת "גן העדן הסובייטי בפארק לוסטגארטן שבברלין. מטרת התערוכה הייתה להדגים בפני העם את "העוני, האומללות, השפל והצורך" שהיו מאפייני החיים ביודאו-קומוניזם בברית המועצות". מתקפת ההצתה גרמה לנזק פיזי יחסית קטן לתערוכה, שנפתחה מחדש למחרת, אך לחדשות עליה הייתה השפעה מתמשכת יותר.
הרברט באום והיינץ יואכים נעצרו בעבודה ב־22 במאי 1942. בעקבות זאת נערכו מעצרים נוספים. לאחר קצת יותר משבועיים נעצרה מריאנה יואכים בביתה ב־9 ביוני 1942.
מכתבים הביתה.
במהלך כליאתה, מריאנה יואכים הורשתה לשלוח ולקבל מכתב אחד בחודש. לא ברור אם זו הייתה העמדה לאורך תקופת הכליאה שלה, ולא ברור עד כמה היא מוגבלת במה שהותר לה לכתוב. המכתבים שכתבה להוריה מיום 15 בנובמבר 1942, 15 בדצמבר 1942, 17 בינואר 1943 ו-4 במרץ 1943 הועמדו לרשות האינטרנט על ידי מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די. סי. ושופכים אור על מצבה הנפשי של מריאנה יואכים במהלך הזמן ההוא. היא כתבה מכתב שני ב -4 במרץ 1943, הפעם להוריו של בעלה המנוח . בה תיארה את הגילוי כי היינץ כבר הוצא להורג - ב־18 באוגוסט 1942 - כ"מכת הגורל האכזרית" ("der schwerste Schicksalsschlag "). היא הודיעה לחותניה על הוצאתה להורג הצפויה והזכירה כי נשלחו אליה הדברים הנותרים. היא האמינה - נכון - כי להוריו של היינץ היה סיכוי טוב יותר לשרוד את הסיוט הנאצי מאשר להוריה שלה. "שלחתי את הדברים שלי לכתובת שלך, אמא יקרה [-המחותנת], כי אני לא יודעת כמה זמן עוד ההורים היקרים [שלי] עדיין כאן" ("Meinen Nachlass habe ich an Deine Adresse gehen lassen, liebe Mama, weil ich doch nicht weiss, wie lange meine lieben Eltern noch hier sind" ). במכתביה נראה כי הייתה מופתעת וחשה תחושת הקלה שהם (עדיין) לא נשלחו (למחנות).
הוצאה להורג וגורל משפחתה.
מריאנה יואכים הוצאה להורג בעריפת ראש בבית הכלא פלצנזה בברלין ב-4 במרץ 1943. אחותה הצעירה, אילזה, הצליחה לברוח לאנגליה לפני המלחמה. מאוחר יותר במרץ 1943 גורשו הוריה גאורג וג'ני פראגר, לאושוויץ. משם הם הועברו למחנה הריכוז טרזינשטט ושם מתו. אביו של היינץ אלפונס יואכים, נפטר לקראת סוף שנת 1944 במחנה הריכוז זקסנהאוזן. אנה יואכים, אמו, של היינץ אשר לא סווגה כיהודייה, לעומת זאת, שרדה את המלחמה.
הרשות לפיתוח כלכלי חברתי במגזר החרדי
שלדג מקור-חסידה
הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי במגזר החרדי
משאל העם באוגנדה (2005)
משאל עם בנושא השבת הפוליטיקה הרב-מפלגתית התקיים באוגנדה ב-28 ביולי 2005. במשך כמעט 20 שנה, נאסר על מפלגות פוליטיות להתמודד בבחירות, במטרה לרסן את המתיחות המגזרית. הנשיא יוורי מוסווני הנהיג מערכת שלטון של דמוקרטיה לא מפלגתית עם עלייתו לשלטון בשנת 1986. בשנת 2000 התקיים משאל עם קודם בנושא, אך ההצעה נדחתה על ידי למעלה מ-90% מהמצביעים. הפעם ההצעה אושרה על ידי למעלה 90% מהמצביעים.
רקע כללי.
הפרלמנט באוגנדה הצביע על קיום משאל העם ב-4 במאי 2005. חלק מהקבוצות הפוליטיות, כולל הפורום לשינוי דמוקרטי , החרימו את משאל העם, וטענו כי זה יתן לגיטימציה ל-19 שנות השלטון על ידי מפלגה אחת. המשקיפים הציעו כי ייתכן שהוצאה של 12.5 מיליון דולר על משאל העם הייתה יכולה להיות בשימוש טוב יותר במקומות אחרים באוגנדה.
השאלה שהוצגה בפני המצביעים בקלפי ונמתחה עליה ביקורת על כך שהיא מבלבלת: "האם אתה מסכים לפתוח את המרחב הפוליטי כדי לאפשר למי שרוצה להצטרף למפלגה לעשות זאת כדי להתמודד על הכוח פוליטי?".
קו ההיפוך הצפוני
ז'יז'ה
ז'וזף ז'ילן (בצרפתית: Joseph Gillain) הידוע בשם העט ז'יז'ה (בצרפתית: Jijé; 13 בינואר 1914 – 19 ביוני 1980), היה קומיקסאי, צייר וסופר בלגי, הידוע בעיקר בזכות סדרת הקומיקס שלו JerrySpring.
ביוגרפיה.
ז'וזף ז'ילן,לימים ז'יז'ה,נולד בשנת 1914 בבלגיה,ולמד אמנות במנזר קתולי.
בשנת 1936 יצר ז'יז'ה את דמות הקומיקס הראשונה שלו, Jojo ז'וז'ו, ופרסם את הרפתקאותיה בעיתון הקתולי Le Croisé לה קרואזה. דמותו של ז'וז'ו הושפעה מאוד מ"הרפתקאותיו של טינטין" מאת ארז'ה, שהיה הקומיקס המצליח ביותר בבלגיה באותה תקופה, אך עם השנים פיתח ז'ילן את סגנונו והשחיז את מיומנותו, וכך יצר סגנון הייחודי לו. עד מהרה הוא פרסם סדרה שנייה, מלוטשת יותר, שנקראה "Blondin et Cirage", עבור מגזין הנוער הקתולי Petits Belges. בנוסף, הוא אייר כמה ספרים ולוניים עבור קהל הקוראים הקתוליים הבלגי-צרפתים.
בשנת 1939 החל לעבוד במגזין "ספירו", שהוקם מספר שנים קודם לכן, שם פרסם את רוב יצירותיו לאורך כל חייו. מכיוון שבזמן מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני בבלגיה המגזין לא היה יכול לפרסם קומיקס מחוץ לבלגיה, וכאמן המקומי המוביל באותה תקופה ז'יז'ה זכה לאייר כמעט את כל העיתונים.
אמונתו הקתולית עוררה בו השראה לכתיבת ביוגרפיות, מה שהוביל אותו לחבר ספרים אודות חייהם של ג'ובני בוסקו וכריסטופר קולומבוס. במהלך חייו נודע כאמן המעביר את מורשתו בחינם לאמנים צעירים ממנו, וכך היה למנטור של אמני קומיקס רבים באירופה, בהם ז'אן ז'ירו ואנדרה פרנקן.
ז'יז'ה נפטר בורסאי, צרפת, ב-19 ביוני 1980, לאחר מאבק ממושך במחלה.
מורשתו.
בשנת 2004 הוקם מוזיאון הקומיקס בבריסל (Maison de la Bande Dessinée), שהוקדש ליצירותיו של ז'יז'ה, ובהמשך גם ליצירותיהם של האמנים שאותם לימד או שימש השראה.
מיון השמות והתארים של קטלוניה
מיון השמות והתארים של קטלוניה (CANTIC) הוא קטלוג מיון זהויות בקטלוג האיחוד של אוניברסיטאות קטלוניה (CCUC), שמובילה הספרייה הלאומית של קטלוניה . מטרותיה הן תקנון נקודות הגישה בקטלוגים ביבליוגרפיים, שיפור התקשורת בין קטלוגים ובעיקר, להקל על מחקר המידע ואחזורו. CANTIC נותנת טיפול מיוחד לשמות ולתואר הרשויות הקשורות לתרבות הקטלאנית. רשויות אלה מקבלות עבודת סמכות מלאה ומספקות, בסופו של דבר, גישה לאנציקלופדיה קטלנה.
מקום בצמרת (סרט, 2012)