כמו כפרים רבים באירופה גם באשקי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,188 תושבים, ובשנת 2019 רק 2,113 תושבים.
יהודי אשקי.
באשקי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אשי (כפר)
אשי (בהונגרית: Ősi) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם באשי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,984 תושבים, ובשנת 2019 רק 1,959 תושבים.
יהודי אשי.
באשי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
מאן NLxx3F
מאן NLxx3F (בגרמנית : MAN NLxx3F) היא סדרת שלדות אוטובוסים נמוכי רצפה המיוצרת על ידי חברת מאן. הסדרה מיוצרת משנת 1998 והיא יורשת לסדרת הדור הקודם NLxx2F שייצורה הופסק באותה שנה.
ארצות ייצוא.
השלדות מיוצאות למספר מדינות בהן בדרך כלל לא מתבצעת רכישה של אוטובוסים מוגמרים תוצרת החברה, ביניהן ישראל.
דגמים.
בסדרה מספר דגמים כאשר שלושה מביניהם נמצאים בשימוש בישראל.
פטפירדה
פטפירדה (בהונגרית: Pétfürdő) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בפטפירדה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 5,163 תושבים, ובשנת 2019 רק 4,556 תושבים.
הקרקס של רינת
הקרקס של רינת היא סדרת טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ הופ!, בכיכובה של רינת גבאי.
תקציר העלילה.
רינת מגיעה לקרקס ישן ובו חיות, ליצנים, אקרובטים ומנהל קרקס עצוב. בעזרת שירים, ריקודים והמון שמחה מצליחה רינת להחיות את הקרקס ולגרום לו לפרוח שוב.
1900 בקולנוע
חמובניקי
חמובניקי (ברוסית: Хамовники) הוא ראיון של המחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 10.08 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 109,451 תושבים (2020).
היסטוריה.
המילה "חמובניקי" – מהמילה "חם", שבמאה ה-14 פירושה היה קנבס. האזור של חמובניקי בין טבעת השדרות לטבעת הגנים, המכונה מייל הזהב, הוא אזור הדיור היקר ביותר של מוסקבה. אחד הרחובות היקרים בעולם, אוסטוז'נקה נמצא באזור זה.
אדוארד מתיו וורד
אדוארד מתיו וורד (באנגלית: Edward Matthew Ward; 14 ביולי 1816 – 15 בינואר 1879) היה צייר בריטי, שהתמחה בז'אנר היסטורי. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר שלו בארמון ווסטמינסטר המתארים פרקים בהיסטוריה הבריטית החל ממלחמת האזרחים האנגלית ועד מהפיכה 1688.
חייו.
וורד נולד בפימליקו, לונדון. בצעירותו אייר את הספר "כתובות נדחות" שנכתב על ידי דודיו ג'יימס והוראס סמית'. הוא גם יצר איורים לסיפורים של וושינגטון אירווינג. בשנת 1830 זכה ב בפרס של האגודה לאמנויות. בתמיכתו של דייוויד וילקי ופרנסיס לגאט צ'אנטרי, והפך לתלמיד בבית הספר של האקדמיה המלכותית. בשנת 1836 הוא נסע לרומא, וזכה במדליית כסף מהאקדמיה סנט לוק עבור ציור, אשר בשנה שלאחר מכן הוצג באקדמיה המלכותית.
כסטודנט, הפך וורד לחבר ב"הקליקה", קבוצת ציירים בראשות ריצ'רד דאד. כמו שאר חברי הקליקה הוא תפס את עצמו כממשיכו של הוגארת' ודייוויד וילקי. רבים מציוריו המוקדמים נקבעו במאה השמונה עשרה והיו נושאים הוגרטיים. הוא גם צייר פרקים מההיסטוריה של המאה השבע-עשרה, שהושפעו מחשיבתו של חברו, ההיסטוריון תומאס באבינגטון מקולי. הוא גם צייר נושאים מתולדות המהפכה הצרפתית. בשנת 1843 הוא נכנס לתחרות הציורים של ארמון ווסטמינסטר, אך לא הצליח לזכות בפרס.
האופוזיציה לקדם-רפאליזם.
בשנות החמישים של המאה העשרים לקח וורד חלק בעימות עם הקדם-רפאליזם, ובמיוחד ג'ון אוורט מיליי, שסגנון האמנות שלו לא נחשב בריטי. ציורו של וורד "שארלוט קורדאי" גבר על הציור "אופליה" של ג׳ון מיליי בתחרות בליברפול, מה שהוביל לדיון רחב באותה תקופה.
ציוריו ההיסטוריים הובילו לבחירתו של וורד לצייר שמונה סצנות במסדרון המוביל לבית הנבחרים, למרות העובדה שלא זכה בתחרות המקורית בשנת 1843. הסצנות האלה היו אמורות לתאר פרקים מקבילים בצד המלכותי והפרלמנטרי במלחמת האזרחים. בציוריו של וורד מתוארים הדמויות המנוגדות כמתמודדות זו עם זו מעבר למסדרון.
שנים מאוחרות.
וורד המשיך לצייר גרסאות הוגארתיות לפרקים מההיסטוריה הבריטית לאורך שנות ה־60 של המאה ה־19, כגון "הסטודיו של הוגארת בשנת 1739" (1863; גלריית האמנות של יורק) "רגעי הגסיסה של צ'ארלס השני" (1865; גלריית ווקר לאמנות, ליברפול).
בשנות ה־70 של המאה ה־19 צייר כמה נושאי ז'אנר מהחיים המודרניים, אך לקראת סוף העשור החל לסבול מבריאות ירודה ודיכאון.ב־1 בינואר 1879 נמצא על רצפת חדר ההלבשה שלו, שגרונו חתוך בסכין גילוח. הוא צעק, "כעסתי כשעשיתי את זה; השטן הניע אותי".
הוא נפטר ב־15 בינואר בביתו.
מהחקירה ב־17 בינואר נמצא כי הוא התאבד תוך כדי אי שפיות זמנית.
משפחה.
בשנת 1843 פגש וורד את הנרייטה וורד בת ה־11 (שמות נעוריה ונישואיה היו זהים, אך היא לא הייתה קרובת משפחתו). הם התחתנו בחשאי במאי 1848, לאחר סיוע מחברו הסופר ויליאם וילקי קולינס. אמהּ של הנרייטה מעולם לא סלחה על חתונתם. וילקי קולינס אולי ביסס את עלילת הרומן שלו בזיל משנת 1852 על נישואי וורד.
הנרייטה וורד גם הפכה לציירת מצליחה. היא הפכה למורה לאמנות בולטת לאחר מות בעלה וכתבה שני ספרים אוטוביוגרפיים על חייהם המשותפים.
בנו לסלי וורד הפך לקריקטוריסט פופולרי במגזין Vanity Fair, ובהמשך בכתב העת The World, בכינוי הספרותי "ספיי".
וארפלוטה
וארפלוטה (בהונגרית: Várpalota) היא עיר במחוז וספרם, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי וארפלוטה.
היהודים הראשונים הגיעו מאוסטריה והחלו להתיישב במקום בתחילת המאה ה-18, וחיו תחת חסותה של משפחת הרוזנים המקומית. רובם היו סוחרים או חוכרים של חנויות, איטליזים ובתי מרזח והיו שעסקו ברוכלות בכפרים, בעיקר בדרך של סחר חליפין תמורת תוצרת חקלאית.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לקהילות הסטאטוס-קוו-אנטה, והיו לה חברה קדישא, מוסדות צדקה ומוסדות חינוך. חנוכת בית הכנסת התקיימה בשנת 1840 והשתתפו בה גם נציגים של הכנסייה, נציגי השלטונות מהמחוז והעירייה.
בשנת 1942 הובאו לוארפלוטה יהודים שגויסו לעבודות כפייה בצבא ההונגרי והועסקו בעבודות ביצורים ושירותים בחזית המזרחית, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים. יהודי וארפלוטה עצמם הועסקו בסביבות העיירה בעקירת עצי יער.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאמצע מאי 1944 רוכזו כל היהודים באזור בבית הכנסת ובבניינים הסמוכים לו, משם הועברו לגטו סקשפהרוואר ובין 17 ל-21 ביוני 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו כמה יהודים לעיירה אך חיי הקהילה לא חודשו.
במקום נותר בית קברות יהודי.
בין רבני העיר היה הרב ישראל ברי"ל.
ארקולה פראטה
ארקולה פראטה (באיטלקית: Ercole Ferrata; 1610, מחוז קומו – 1686, רומא) היה פסל איטלקי.
ביוגרפיה.
פראטה התמחה אצל אלסנדרו אלגארדי, היה עוזר ראשי שלו והשלים עבודה שלו בוונציה לאחר מותו. בתחילת הקריירה הוא עבד בנאפולי עם קוסימו פנצאגו. בשנת 1647 הוא עבר לרומא.
תחת הנהגתו של ג'ובאני לורנצו ברניני פיסל את מלאך נושא צלב בגשר סנטאנג'לו.
בשנת 1673 הקים קוזימו השלישי דה מדיצ'י אקדמיה לא רשמית בוילה מדאמה ברומא שתחליטה היה לתת לתלמידים מבטיחים הזדמנות ללמוד מעתיקות והעמיד בראשה את פראטה ואת הצייר צ'ירו פרי.
פראטה עזר לברניני, לאחר מותו של ברניני אנטוניו ראגי, דומניקו גווידי, ופראטה נחשבו לממשיכיו.
פראטה לימד תלמידים פיסול בסטודיו שלו ביניהם: ג'ובאני בטיסטה פוג'יני, ג'וזפה מצואולי ומלכיור גאפה.
גדוד 427
יחסי ספרד–פינלנד
יחסי ספרד–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של פינלנד לממלכת ספרד. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי וב-OECD. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות באופן מסורתי טובים ופוריים. ספרד, בנוסף, היא אחד היעדים המועדפים על התיירות הפינית. כעשרה אחוזים מאוכלוסיית פינלנד נוסעים לחופשה בכל שנה לספרד.
היסטוריה.
היחסים המוקדמים בין פינלנד לספרד התרחשו דרך סטוקהולם שכן פינלנד הייתה חלק משוודיה בין השנים 1250–1809. תחת השלטון השוודי, כוחות פינים וספרדים נלחמו זה בזה במלחמת מלחמת שלושים השנים. בשנת 1809 הפכה פינלנד לחלק מהאימפריה הרוסית, וב-6 בדצמבר 1917 הכריזה פינלנד על עצמאותה מרוסיה, מה שגרם לפרוץ מלחמת האזרחים הפינית. ספרד הפכה לאחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות פינלנד ב-21 בפברואר 1918. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 באוגוסט 1918.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, פינלנד העבירה את שגרירותה ממדריד לליסבון שבפורטוגל בשנת 1936 כדי להימנע מהלחימה. כמה אזרחים פינים היו חלק מהבריגדות הבינלאומיות שנלחמו למען הרפובליקה הספרדית השנייה. עם ניצחונו של פרנסיסקו פרנקו וסיום מלחמת האזרחים הכירה פינלנד בממשלת ספרד החדשה ב-31 במרץ 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה קיימו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, אולם לשום מדינה לא היה שגריר תושב.
בשנת 1942 סייע הרוזן אגוסטין דה פוקסה , הנציג הספרדי בהלסינקי, לסופר האיטלקי קורציו מלפרטה - באותה עת כתב מלחמה בפינלנד - להבריח לאיטליה את כתב היד של ספרו "קפוט" ולמנוע את נפילתו לידי הגסטאפו.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נורמלו בשנת 1955 עם משלחות ושגרירים בבירותיהן.
בשנת 1978 הפך הנשיא אורהו קקונן לראש המדינה הפיני הראשון שערך ביקור רשמי בספרד. ביולי 1989 ערך חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, את ביקורו הראשון והיחיד בפינלנד. שתי המדינות עובדות בשיתוף פעולה הדוק בתוך האיחוד האירופי כשספרד הפכה לחברה בשנת 1986 ופינלנד הצטרפה לאיחוד בשנת 1995.
הסכמים דו צדדיים.