איגוד השידור האירופי הוא יורש של איגוד השידור הבינלאומי (International Broadcasting Union ) שנוסד ב-1925 והמשרד הראשי שלו היה בז'נבה והמשרד הטכני בבריסל. איגוד שטיפח חילופי ידע בין חבריו ותיווך במחלוקות טכניות בין חברים שעסקו בעיקר בנושאי תדרי שידור והפרעות בין גופי שידור. במהלך מלחמת העולם השנייה הארגון נשלט למעשה על ידי גרמניה הנאצית לאחר שהצליחה להשתלט על הציוד שלו. בתום המחלחמה בעלות הברית החליטו לפרק את הארגון.
באביב 1946 הציעו נציגי ועדת הרדיו הסובייטית להקים ארגון חדש; עם זאת, במקביל נעשו הכנות ל"ועידת שידור אירופית" בין-ממשלתית (EBC) בקופנהגן ב-1948, כדי לערוך תוכנית חדשה לשימוש בתדרים באזור השידור האירופי (EBA). היה הכרחי לקיים ארגון שינהל את תדרי השידור באירופה, אך הייתה מחלוקת בין גופי השידור ובמיוחד חשש שהובע על ידי ה-BBC כי התאחדות חדשה עלולה להיות נשלטת על ידי ברית המועצות והצעתה לתת לכל אחד ממרכיביה, קול אחד. צרפת הציעה כי יהיו לה ארבעה קולות עם הכללת המושבות שלה בצפון אפריקה. בריטניה הרגישה שתהיה לה השפעה מועטה עם קול אחד בלבד.
ב-27 ביוני 1946 נוסד ארגון השידור הבינלאומי האלטרנטיבי IBO (International Radio and Television Organisation ) עם 26 חברים וללא השתתפות בריטית. למחרת התכנס ה-IBU ונעשה ניסיון לפזר אותו אך נכשל; למרות ש-18 מתוך 28 חבריה עזבו כדי להצטרף ל-IBO במשך תקופה מסוימת, בסוף שנות ה-40, גם IBU וגם IBO התחרו על תפקיד ארגון התדרים, אך בריטניה החליטה להיות מעורבת בשניהם. ה-BBC ניסה אך לא הצליח למצוא איתם סידורי עבודה מתאימים. עם זאת, למטרות מעשיות, IBO שכר את המרכז הטכני של IBU בבריסל והעסיק את הצוות שלו. ה-BBC הציע אז פתרון חדש המבוסס על שינוי החוקה של IBO כך שיהיה רק חבר אחד לכל מדינה ב-ITU, ובכך הבטיח רוב מערבי על ברית המועצות ומדינות הלוויין שלה. באוגוסט 1949 התקיימה פגישה בסטרסה, איטליה אך היא הביאה לחוסר הסכמה בין הנציגים כיצד לפתור את הבעיות. הצעה אחת הייתה להחליף את אזור השידור האירופי באחד שיחריג את מזרח אירופה, הלבנט וצפון אפריקה.
לאחר ועידת סטרסה, נוצר קונצנזוס בקרב מערב אירופה להקים ארגון חדש וה-BBC הציע לו שהוא יוקם בלונדון. פגישות בפריז ב-31 באוקטובר וב-1 בנובמבר 1949 חתמו את גורלם של ה-IBU וה-IBO, אך הוחלט שלא לאפשר למערב גרמניה להיות מייסדת הארגון החדש. ב-13 בפברואר 1950 איגוד השידור האירופי קיים פגישה ראשונה עם 23 חברים מאזור השידור האירופי במלון אימפריאל בטורקוואי, אנגליה, בריטניה. הנשיא הראשון היה איאן ג'ייקוב מה-BBC, שנשאר בראשו במשך 10 שנים בעוד שפעילותו נשלטה במידה רבה על ידי ה-BBC בשל ההשקעה הפיננסית, הטכנית וכוח האדם שלו. ההבדל החשוב ביותר בין ה-EBU לקודמיו היה שהחברות ב-EBU הייתה עבור גופי שידור ולא ממשלות. נציגים ראשונים אמרו כי ישיבות EBU היו לבביות ומקצועיות ושונות מאוד מהטון של קודמותיה. מערב גרמניה התקבלה ב-1951 ונרקמו קשרי עבודה עם ארגון ברית המועצות לרדיו וטלוויזיה בינלאומיים (OIRT) שהתקיים במקביל ל-EBU עד למיזוגו ב-1 בינואר 1993.
ישראל והאיגוד.
שירות השידור (הגוף שקדם לרשות השידור) התקבל לאיגוד בשנת 1957 יחד עם מרוקו ותוניס, למרות התנגדות מצרים שכבר הייתה חברה בארגון. לכבוד הצטרפות ישראל הוסכם ש"קול ישראל" יארגן חידון תנ"ך בינלאומי. נציג ישראל בארגון היה תחילה ד"ר ישעיהו שפירא, סגן מנהל "קול ישראל", אחריו שימש בתפקיד, בתחילת שנות ה-70, משה חובב.
במרץ 2017, אישרה מליאת הכנסת את הצעתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו לתיקון מספר 8 לחוק השידור הציבורי, לפיצול תאגיד השידור החדש והקמת תאגיד חדשות נפרד שיהיה אחראי על שידורי האקטואליה בערוץ הטלוויזיה ותחנות הרדיו של התאגיד. באפריל 2017 הגיש תאגיד השידור הישראלי "כאן" בקשה להצטרף לאיגוד השידור האירופי, אך על פי תקנון האיגוד, חברות באיגוד מותנית בשידור חדשות. וראשי איגוד השידור האירופי הודיעו רשמית לראשי "כאן" שהתאגיד לא יוכל להיות חבר באיגוד ללא שידורי חדשות ואקטואליה. ביוני 2017 פורסם כי על פי מסמך הבנות שנחתם בין תאגיד השידור הישראלי לבין איגוד השידור האירופי, התאגיד הישראלי יחזיק בחברות זמנית באיגוד שיאפשר לו להמשיך להשתתף באירוויזיון בתנאי שהתהליך הרשמי להצטרפותו לאיגוד יימשך במקביל.
לאחר זכיית ישראל באירוויזיון 2018, הודיע איגוד השידור האירופי בכתב לראשי תאגיד "כאן" כי הפרדת החדשות מהארגון, כפי שקובע החוק שעבר בכנסת, תוביל לבחינה מחדש של חברותו הזמנית בארגון, כך שישראל לא תוכל לארח את האירוויזיון. ב-26 ביוני 2018 הודיע ראש הממשלה נתניהו כי הוא חוזר בו מתוכנית פיצול תאגיד השידור, כך שישראל תוכל לארח את האירוויזיון.
ב-19 ביולי 2018 מליאת הכנסת אישרה בקריאה שנייה ושלישית, את תיקון החוק לביטול הפיצול של תאגיד השידור הציבורי. וב-7 בדצמבר 2018 האספה הכללית הצביעה פה אחד בעד קבלת "כאן" כחבר קבוע באיגוד.
שפי ישי
שפי ישי (נולד ב-20 בדצמבר 1954) הוא מוזיקאי ישראלי. יוצר מוזיקה לתיאטרון לקולנוע ולשירי משוררים.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים בשם ישי שפי במשפחתם של דב, לימים הפרקליט הצבאי הראשי, ואסתר שפי. שירת בלהקת חיל האוויר. בוגר האקדמיה למוזיקה בתל אביב. השתתף ביצירת האלבום הכבש השישה עשר והלחין את "ריבים קטנים".
ישי עיבד והפיק מוזיקלית את אופרת הרוק "מאמי", בגרסתה המקורית ב-1986 וכן בגרסה המחודשת בשנת 2002.
כתב מוזיקה להצגות תיאטרון רבות ביניהן:
הפיק וניהל ניהול מוזיקלי את סינדרום ירושלים - בתיאטרון חיפה, ואת אופרת הרוק מאמי - בתיאטרון צוותא ובתיאטרון הבימה.
זוכה פרס קיפוד הזהב מלחין לתיאטרון 2010.
כתב מוזיקה לסרטים "ד"ר דוליטל עקום", "מאחורי גבו של היטלר" ו"לא על הלחם לבדו".
העלה מופעי שירה, מוזיקה ומחול עם המשוררים נתן זך, יהודה עמיחי, יונה וולך, רוני סומק, נעים עריידי ואחרים.
אחיו של שפי חגי נהרג באסון התאומים ב-2001. נשוי לזמרת יהודית תמיר ואב לבן.
ג'יין גודול
ואלרי ג'יין מוריס גודול (באנגלית: Valerie Jane Morris Goodall; נולדה ב-3 באפריל 1934) או בתוארה הרשמי: הברונית ג'יין ואן לוביק-גודאול היא פרימטולוגית, אתולוגית ואנתרופולוגית בריטית, הידועה בעיקר בזכות למעלה מחמישים וחמש שנות מחקר וחיים יחד עם שימפנזים מצויים כדי להבין את דפוסי חיי החברה שלהם והיחסים החברתיים שבין השימפנזים, וכן חקר היבטים שונים של חיי השימפנזים, במסגרת תפקידה כמנהלת "מכון ג'יין גודול" בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה.
חייה.
גודול נולדה בלונדון, בירת אנגליה, בתם הראשונה של מורטימור הרברט מוריס גודול וונה ג'וזף. אחותה, ג'ודי, נולדה בשנת 1938 כשהייתה בת ארבע. לאחר שהוריהן התגרשו עברו גודול ואחותה עם אמן לבורמות'. היא התעניינה בבעלי חיים מאז נעוריה. האנתרופולוג לואיס ליקי הבחין בחיבתה לבעלי חיים ובחוש הסקרנות שלה במשך טיולה לקניה, בין 1957 ל-1958 שבו שהה גם ליקי, והעסיק אותה כמזכירתו. בעקבות עבודתה עם ליקי, החלה לעבוד וללמוד על שימפנזים מצויים בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה, ביולי 1960. ליקי גם סייע לגודול לחזור לאנגליה ולקבל תואר דוקטור באתולוגיה מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1964.
גודול נישאה פעמיים; בשנת 1964 נישאה לצלם חיות הבר הוגו ואן לוויק, אך הם התגרשו בשנת 1974. מנישואים אלה נולד בנה, ב-1967. ג'יין נישאה בשנית, לדרק ברייקסון, באמצע שנות השבעים, עד למותו, בשנת 1980.
ג'יין גודול קיבלה מדליות, עיטורים, תעודות הוקרה ופרסים רבים על תמיכתה בשימפנזים ומחקרה עליהם. בין השאר, היא קיבלה את 'מדליית הכבוד של טנזניה', פרס קיוטו היוקרתי מיפן, 'מדליית בנג'מין פרנקלין במדעי החיים' ועוד פרסים רבים. בחודש אפריל 2003, המזכיר הכללי של האו"ם, קופי אנאן, הכריז על דוקטור גודול כ"שליחת השלום ברחבי העולם".
הישגים מקצועיים.
מחקריה הארוכים והמקיפים של ג'יין גודול על השימפנזים הועילו למדע בהבנת היחסים החברתיים שבין שימפנזה אחד למשנהו ובין הלהקה כולה, וכן בהבנת תהליכי הלמידה והחשיבה המפותחים של השימפנזים, וכך גם הבנת פעולותיהם של השימפנזים, ומנהגיהם בתוך הלהקה. בנוסף, גודול עזרה למיון השימפנזים ולהבדלתם מהבונבו (שימפנזה ננסית), והכללת שניהם, יחד עם הגורילות כהומינידים.
ג'יין גודול הייתה שונה מחוקרי חיות רבים אחרים בזמנה בכך שלמדה על בעלי החיים לא בדרך תאורטית, אלא בדרך מעשית. היא יצאה אל הטבע, לצפות בשימפנזים בסביבתם הטבעית, מתוך אמונה ששם היא תוכל ללמוד עליהם בצורה הטובה ביותר, וכך גם תוכל ליצור איתם קשר אמין יותר. בנוסף, גודול גם קראה בשמות לשימפנזים שאותם חקרה, וזאת בניגוד לגישה הרווחת לפיה יש ליצור ריחוק מסוים בין החוקר לבין מושא המחקר, בעל החיים, כדי לא ליצור קרבה רגשית. עם הזמן, חוקרים ומדענים רבים הלכו בדרכה של גודול, וחקרו בעלי חיים לא בדרך תאורטית, אלא בפועל, על ידי צפייה עליהם והבנת אורחות חייהם.