יאן א-מאר היא קבוצה של עיתונאים וראפרים בסנגל, אשר נוסדה בינואר 2011, במטרה למחות על הממשלה הלא יעילה וכן כדי להעלות את מודעות הנוער להשתתפות פוליטית. שם הקבוצה משמעותו "לא עוד" (Fed up) בסנגלית.
בשנים האחרונות נזקפה לזכותם העלייה המשמעותית בהצבעה בקרב בני נוער בסנגל וכן גם אי בחירתו של הנשיא שכיהן באותה תקופה, עבדוליי וויד. למרות האשמת חלק מהציבור בקשר עם הנשיא המכהן מאקי סאל, טענתם נשארת רציפה ואומרת כי הקבוצה אינה קשורה לאף מפלגה במפה הפוליטית.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה על ידי הראפרים Fou Malade ("בחור משוגע", שם אמיתי: מלאל תאלה), Thiat ("ג'וניור", שם אמיתי: שייח' עומר סיריל טורה), Kilifeu (שניהם מצוות הראפ המוכר "Keur Gui of Kaolack") והעיתונאים Sheikh Fadel Barro ,Aliou Sane ו-Denise Sow.
בשנים האחרונות ברחבי סנגל החלה תופעה של תנועות מוזיקאים אשר פועלים למען חברה אזרחית פעילה יותר. קבוצות אלו, כמו אנשי המדיה, תורמות רבות לשמירה על הדמוקרטיה הסנגלית. בשנת 2012, יצאו אלפי בני נוער בדקאר לרחובות ומחו על הבחירות אשר התקיימו כמה ימים לאחר מכן. השלטון החליט לפזר את ההפגנה על יד גז מדמיע ויריית כדורי גומי ותוך זמן קצר הרחובות התרוקנו מאדם. ברקע המחאה, היו שירי התנועות השונות אשר מחו על יוקר המחיה, שחיתות השלטון ועוד נושאים רבים אחרים.
מחאה זו הסתיימה ללא הרוגים ובשקט יחסי אך מחאות רבות אחרות אילצו בני נוער רבים להגיע לעימותים אלימים מול המשטרה ומניין ההרוגים עלה בהפגנות אשר קדמו לבחירות. פגיעה זו בבני הנוער הבהירה לקהילה המקומית וכן הבינלאומית כי ישנה סכנה ממשית לדמוקרטיה היציבה ביותר ביבשת אפריקה. בעקבות מהומות אלו, והבחירות אשר החליפו את השלטון, ראפרים רבים זנחו את מרכז הבמה הפוליטית והתמקדו בהפצת המסרים במרחב הווירטואלי וכן דרך תוכניות רדיו ובאמצעות המרחב הציבורי.
בתחילה, חברי יאן א-מאר, כלל לא היו מאורגנים. הם היו מגיעים לבניין בו היו יושבים ומדברים על המצב במדינה ועל פוליטיקה. הם ישבו וחשבו כיצד הם יוכלו להשפיע, ומה היא הדרך האקטיביסטית הנכונה להם. הרקע ממנו הגיעו מקימי התנועה היה מצב סוציו-אקונומי נמוך ולטענתם לא היה מנהיג שדאג לחלשים. ההחלטה להקים קבוצה של מוזיקאים נבעה מרצון למחות בדרך שונה ולדבר על הבעיות הפוליטיות, הכלכליות וכדומה דרך המוזיקה. הנושאים עליהם הקבוצה רוצה לדבר הם הוזלת יוקר המחיה במדינה, היעדר תשתיות אשר גורמות להפסקות חשמל מרובות ומונעות אפשרויות אספקת מים זורמים לכל חלקי המדינה, וכן מצב סוציולוגי רעוע הכולל חינוך קלוקל, מערכת בריאות לא טובה עד כדי לא קיימת ועוד נושאים רבים אחרים.
התנועה מורכבת מראפרים ועיתונאים, כפי שצוין לעיל, אשר משפיעים רבות על החברה האזרחית היום בסנגל.
פעילות.
תנועת יאן א-מאר מעורבת בקמפיינים לגיוס המונים וכן מפרסמת באמצעות הקלטות, עצרות וכדומה על מנת לעודד ולהעלות את אחוזי ההצבעה והיא עוסקת במחאות חברתיות וקידום האידאולוגיה שלהם אשר נקראת "הרוח של יאן א-מאר" הקוראת לייצר "סוג חדש של סנגלי". היא כוללת בתוכה גם בקשות לפעולות ממשלתיות ובנוסף גם קוראת לאזרחות אחראית ופעילה.
לטענתם, העם יכול לקרוא לפיתוח הממשלה, אך באותה מידה הוא גם צריך לקחת אחראיות על חלקם בבעיות הסביבתיות והחברתיות. התנועה עוד טוענת כי הנשיא והממשלה לא ישנו את המדינה, אלא היא תשתנה אך ורק כאשר העם יהיה מודע ומוכן להיות מעורב במה שקורה בחברה הסנגלית. בעיניהם, חברה כזאת, שתהיה מעורבת, תיצור סוג חדש של סנגלים- "הסנגלים החדשים". על פי אמונתם אזרח טוב יותר הוא אזרח מעורב שיכול ורוצה להקריב ולתרום למען החברה.
הצעירים מקשיבים להם היום ולוקחים חלק בפעילות שלהם, ועל כן יוכלו בעתיד להקים את הממלכה הסנגלית החדשה בה יהיה סוג חדש של נשיא וסוג חדש של חוקה. על מנת להפיץ את הרעיון של התנועה הם נפגשים עם תלמידים בבתי הספר, המקומיים, הפרטיים והתיכונים. במפגשים אלו מנסה התנועה להעביר מסר בה החברה הסנגלית צריכה להפסיק לקבל את החלטות של הממשלה בכניעה. ההופעות הם הדרך בה הם מנצלים את הבמה על מנת לדבר אל העם ועל העם.
בסוף שנת 2011, התנועה הוציאה לקט שירים בשם יאן א-מאר אשר ממנו הגיח הסינגל "Faux! Pas Forcé" אשר ביטא את צעקת עצרת הנוער שהייתה מתוסכלת מהשליט הנוכחי והאופציה שבנו ימשיך כיורש העצר. לאחר מכן, הוציאו סינגל בשם "Doggali" ("בואו נסיים"), שהביא למימוש הרצון "לנקות" את המדינה מהשליט ומבנו. פעולות אלו של התנועה, ועוד פעולות של תנועות רבות אחרות, משמרות חברה אזרחית פעילה אשר מבקרת את הממשלה ומעשיה, ובכך מגנה על הדמוקרטיה וחופש הביטוי במדינה.
ב-16 בפברואר 2012 נעצרו שלושה ממייסדי הקבוצה בסיוע לארגון ישיבה בכיכר האובליסק של דקאר. אותם מוזיקאים אשר מבקרים את הנשיא ואת הממשלה אינם מספיק חופשיים בשל פעולות אלו ותגמולן והם אינם יכולים להסתובב כרצונם שמה יתפסו על ידי השלטונות (כפי שכבר קרה), אך הם מייצגים את האזרחים, מדברים מהשטח ושומרים על בני הנוער בפרט והעם בכלל, מעורבים ככל שניתן. למרות המעצרים, המשיכה הקבוצה לארגן הפגנות ללא הפסקה עד הבחירות, אשר הסירו את השליט באותה תקופה מהשלטון.
תפקידם בפוליטיקה.
אף על פי שהגיעו למטרתם הראשונית להדיח את הנשיא המושחת, Y'en a Marre נשארה פעילה. הם מארחים ישיבות ומופעים, ומפצירים בממשלה החדשה ליישם רפורמות שהובטחו, כולל רפורמות בבעלות על קרקעות, נושא מרכזי לעניים הכפריים של סנגל.
Y'en a Marre היא תנועה משמעותית במיוחד בפוליטיקה של סנגל בשל חשיבות הראפרים בדעת הקהל הסנגלית. בקמפיין שלו בשנת 2000, עבדולאי ווייד הציג באופן בולט את תמיכתם של הראפרים הסנגלים כדרך ליצור קשר עם מצביעים צעירים. 12 שנה לאחר מכן, Y'en a Marre הציגו כי הנערים של סנגל לא היו נאמנים ללא עוררין לווייד והם מחפשים אחר מנהיג שיוכל להבטיח רפורמה טובה.
טופסי וטים
טופסי וטים (באנגלית: Topsy and Tim) היא סדרת ספרי ילדים בריטית שכתבו ואיירו בני הזוג ז'ן וגרת' אדמסון. הספר הראשון בסדרה יצא לאור ב-1960. הספרים עוסקים באח ואחות תאומים, טופסי וטים, ומתארים את הרפתקאותיהם. ב-2003 יצאו ספרי הסדרה לאור בהוצאה מחודשת.
עיבודים טלוויזיוניים.
בשנות ה-80 שודרה ב-ITV סדרת טלוויזיה מצוירת בריטית לילדים באותו שם. משך פרק בסדרה הוא כ-5 דקות, ובסך הכל שודרו 60 פרקים. סדרה זו שודרה בישראל ברכבת ההפתעות בשם "אורלי וניר".
בשנים 2013-2015 שודרה בערוץ CBeebies סדרת טלוויזיה בריטית לילדים באותו שם. משך פרק בסדרה הוא כ-10 דקות. בישראל עלתה הסדרה לשידור ב-2014 בערוץ הופ!.
דמויות ומדבבים בעברית.
במאי הדיבוב בעברית היה אלי לולאי, ומפיקת הדיבוב הייתה אסנת סדן.
יחסי מונטנגרו–סינגפור
יחסי מונטנגרו–סינגפור הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סינגפור לבין רפובליקת מונטנגרו.
היסטוריה.
למונטנגרו ולסינגפור ישנם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים. סינגפור הכירה במונטנגרו לראשונה ב-14 ביוני 2006. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-30 ביוני 2006. ישנן השקעות רבות שמשקיעה סינגפור במונטנגרו. ב-5 במאי 2009 ביקר שר החוץ המונטנגרי בסינגפור.
ווינסטון
יחסי ארצות הברית–טאיוואן
יחסי ארצות הברית–טאיוואן הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין הרפובליקה הסינית (ידועה גם כ"טאיוואן"). היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות הם נושא היחסים בין סין לארצות הברית לפני שהממשלה בראשות המפלגה הלאומית הסינית קוומינטנג נסוגה לטאיוואן ולאייה הסמוכים כתוצאה ממלחמת האזרחים הסינית ועד להכרת ארצות הברית ברפובליקה הסינית מחדש, כ-"סין" בשנת 1979, והחלה לייחס אותה לשם טאיוואן.
לאחר שארצות הברית כוננה יחסים דיפלומטיים עם ממשלת בייג'ינג, או עם הרפובליקה העממית של סין, תחת המפלגה הקומוניסטית של סין בשנת 1979, היחסים בין טאיוואן לארצות הברית הפכו בלתי פורמליים. עד 16 במרץ 2018, נוהלו היחסים הבלתי פורמליים בין שתי המדינות תחת חוק יחסי טאיוואן של ארצות הברית, המאפשר לארצות הברית לקיים יחסים עם תושבי טאיוואן, וממשלתם, ששמה לא צוין. בהמשך הומרו היחסים בין ארצות הברית לטאיוואן לבעלי בסיס רשמי וברמה גבוהה יותר. שני הצדדים חתמו מאז על הסכם המסדיר את היחסים הקונסולריים הקיימים ביניהם ב-13 בספטמבר 2019.
היחסים הרשמיים בין ארצות הברית לשושלת צ'ינג החלו ב-16 ביוני 1844. מדיניות העמימות המכוונת של מדיניות החוץ של ארצות הברית לרפובליקה הסינית חשובה הייתה לייצוב היחסים ולסייע לה למניעת פלישה של הרפובליקה העממית של סין (PRC) במידת האפשר, בעוד שמדיניות אסטרטגית מובהקת לגבי טאיוואן עשויה לגרום להתנגדות הרפובליקה העממית של סין ולאתגור הלגיטימיות של ארצות הברית במזרח אסיה או מעבר לה.
השוואה.
מנהיגים.
להלן ציר הזמן של מנהיגי ארצות הברית וטאיוואן החל משנת 1950.
היסטוריה.
טאיוואן תחת שלטון צ'ינג ושלטון יפני (לפני 1945).
שני דיפלומטים אמריקאים בשנות החמישים של המאה העשרים הציעו לכבוש את האי טאיוואן מסין, אך הרעיון נדחה. האבוריג'ינים שבטאיוואן תקפו וטבחו בספינות מערביות ודיפלומטים אמריקאים שניסו לעזור להם. גם בשנת 1867, במהלך פרשת רובר, תקפו והרגו תושבי טאיוואן צוותי שייטות אמריקאיות. לאחר מכן התנפלו נגד והכניעו משלחת נקמה של הצבא האמריקני, והרגו אמריקאי נוסף במהלך הקרב.