תכשיט אלפרד (באנגלית: Alfred Jewel) או תכשיט המלך אלפרד (באנגלית: King Alfred’s jewel) הוא תכשיט פרי עבודת צורפות הכולל איור על גבי יהלום סלעי בבסיס זהב. יצירת התכשיט מתוארכת לשלהי המאה ה-9 ומהווה דוגמה ייחודית ויוצאת דופן לעבודת אומנות אנגלו-סקסונית, אשר נוצרה באנגליה במהלך התקופה האנגלו-סקסונית. מעריכים כי התכשיט נוצר עבור אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס ואחד מגדולי המלכים של תקופתו.
התכשיט התגלה בשנת 1693 בפארק בעיירה השוכנת בסאמרסט שבדרום-מערב אנגליה. נסיבות הגעתו של התכשיט למקום אינן ידועות. עם זאת, הוא נמצא בתחומי הגבולות ההיסטוריים של ממלכת וסקס, והיו שקשרו את מיקומו לעובדה כי במרחק של כ-13 קילומטר מהאתר בו נמצא התכשיט, עמד מנזר שהמלך אלפרד ייסד. במסגרת פרסום רשמי ראשון מסוגו בשנת 1698 בכתב העת של החברה המלכותית, זכה תכשיט אלפרד לראשונה בחשיפה של ממש. מאוחר יותר, בשנת 1718, הגיע התכשיט אל אוניברסיטת אוקספורד, אשר הציבה אותו במוזיאון אשמוליאן שבעיר. בפברואר 2015, 297 שנים לאחר שנלקח משם, הושב תכשיט אלפרד אל סאמרסט והוצב שם במוזיאון מקומי.
הרכב, מבנה וייעוד.
מידותיו של תכשיט אלפרד הן צנועות למדי. אורכו 6.4 ס"מ ורוחבו 3.2 ס"מ. במרכז התכשיט עומדת לוחית יהלום סלעי ועל גביה איור דמות אדם. דמות זאת, המאוירת בסגנון כנסייתי, הייתה לפי דעות רוב החוקרים דמותו של ישו. לוחית היהלום עומדת בבסיס זהב, אשר בשוליו נמתח באנגלית עתיקה הכיתוב "AELFRED MEC HEHT GEWYRCAN", אשר משמעותו היא "אלפרד הורה לי ליצור". כיתוב זה הוא אחת העדויות העיקריות הקושרת את מעשה התכשיט לאלפרד הגדול. מתחת למעטפת הזהב המקיפה את לוחית היהלום, נמצא שקע חלול, אשר מעריכים כי שימש לחיבור התכשיט לעצם גדול. בגב התכשיט, הכולל משטח זהב בלבד, חרוטים שריגים של צמח, כנראה קוציץ, המציין אולי את עץ החיים (Tree of Life).
למרות שיש החולקים על טענה זאת, מקובל בקרב החוקרים להניח כי תכשיט אלפרד שימש את אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס במחצית השנייה של המאה ה-9. מעריכים כי התכשיט מהווה שריד קצהו של שרביט קדום אשר שימש את המלך אלפרד לצורך קריאה בכתבי הקודש, בדומה לשימוש היהודי ביד לקריאה בתורה. באותה התקופה היו נפוצים בקרב האנגלו-סקסונים שרביטי קריאה מעין אלו, ונראה כי תכשיט אלפרד היה קצה שרביט הקריאה המפואר ביותר שהיה באנגליה באותה התקופה – השרביט אשר שימש את אלפרד הגדול עצמו.
עדות לשרביטי הקריאה, אנו מוצאים בפקודה קדומה של המלך אלפרד בה ציווה להפיץ ברחבי ממלכתו את ספר שלטון הכמורה (בלטינית: Liber Regulae Pastoralis) מאת האפיפיור בן המאה ה-6 גרגוריוס הראשון:
באנגלית עתיקה, הביטוי אאסטל (æstel) עשוי להיות מפורש כ"מדריך" ו"מודד", אך גם כ"ידית" או כלי להצבעה. לכן רבים תרגמו ביטוי זה, וכן בהתבסס על המשך פקודתו של אלפרד, לשרביט הנועד להצביע על הטקסט הנקרא בספר. לביטוי מנקוס (Mancus) עמדו בימי הביניים המוקדמים מספר פירושים, וככל הנראה משמעותו בפקודתו של אלפרד הוא מידת משקל מסוימת, המעידה במקרה זה על משקל כלי האאסטל ששלח המלך אלפרד יחד עם ספריו.
כאמור, לעומת הדעה שתכשיט אלפרד היווה קצה של שרביט, היו שניסחו הסברים אחרים באשר לאופיו המקורי של פריט זה. כך לדוגמה היו שטענו כי הוא שימש חלק של כתר מלוכה או תליון.
השרף ממוגלניצא
אנשי אמונה אבדו
אַנְשֵׁי אֱמוּנָה אָבָדוּ (בחלק מהנוסחאות: אנשי אמנה אבדו) הוא פיוט סליחות שנאמר בקהילות רבות, בדרך כלל, בנעימת תחנון ושברון לב. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בסליחות בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה, ויש אומרים אותה גם כחלק מתחנון של שני וחמישי. בקהילות אשכנז המזרחי הוא נאמר בסליחות של יום חמישי בתעניות בה"ב, ובמנהג אשכנז הכללי (וקהילות אחרות השייכות למנהג אשכנז המערבי), הוא נאמר ביום הראשון של סליחות לפני ראש השנה. הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע. הפיוט התחבר כנראה במאות הראשונות שלאחר חורבן הבית, והוא דומה בסגנונו לפיוטי סליחות פשוטים נוספים שנראה שאף הם קדומים, כמו תמהנו מרעות ותנות צרות לא נוכל.
ידועות סליחות רבות המעבדות סליחה קדומה זו ומבוססות עליה, לדוגמה, בסידור רס"ג מופיעות בנוסף לסליחה זו הסליחות המחורזות "אבדו אנשי אמנה" ו"אנשי אמונה נעלמו מדורות".
הפיוט נאמר בנוסח הספרדים גם כחלק מסדר התחנון הנאמר בימי שני וחמישי, בהבדל אחד: בימי הסליחות חותמים את הפיוט במילה 'סְלִיחָתֵנוּ' (שכן הם ימי הסליחה), ובימי שני חמישי חותמים במילה 'צָרוֹתֵינוּ'.
מבנה הפיוט.
כל משפט מורכב משתי צלעיות של שלש מילים האחת, כאשר בין הצלעיות תקבולת משלימה. האותיות הראשונות בכל צלע בפיוט יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי.
כדרכם של הפיוטים הקדומים, הפיוט אינו מחורז, אך ניכרות בו לעיתים חריזות מקומיות המקשטות את השיר.
הפיוט מבטא את תחושת היתמות של העדה, המבקשת להתנחם באנשי אמונה, צדיקי הדור, שזכותם תגן עליה. שמורות בזכרונה דמויות כאלה מן העבר, אך בהווה, הן אינן בנמצא. הקהילה המתפללת פונה אל ה' מתוך תחושה של בושה, נטישה, חולשה גדולה ואשמה על כך שבעוונותיה נעלמו מתוכה אנשי הרוח והאמונה.
אתרי אולימפיאדת לונדון (2012)
המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בירת הממלכה המאוחדת בין ה-27 ביולי - 12 באוגוסט 2012 נערכו במספר רב של מתקנים, מרביתם בלונדון עצמה, וחלקם מחוצה לה. 11 מתקנים קיימים שופצו לכבוד התחרויות, 12 מתקנים חדשים נבנו במיוחד עבור התחרויות, והוקמו גם שמונה מתקנים זמניים; שישה מתקנים.
אתרי האולימפיאדה.
הפארק האולימפי (לונדון)
אזור הנהר
אתרים אחרים בלונדון
אתרים מחוץ ללונדון
אצטדיוני כדורגל
אנשי אמונה
גזר הדין (סיפור)
גזר הדין (בגרמנית: Das Urteil) הוא סיפור קצר שנכתב על ידי פרנץ קפקא בשנת 1912 ויצא לאור בשנה לאחר מכן. הסיפור עוסק ביחסים בין אב ובן.
קפקא כתב את הסיפור כאשר היה בן 29, וסיים את לימודי המשפטים שלו באוניברסיטה בפראג. הוא כתב את הסיפור בפעם אחת, ב-22 בספטמבר 1912, וטען כי זו היצירה הטובה ביותר שכתב. הסיפור הוקדש לפליציה בואר , שהייתה בהמשך ארוסתו של קפקא.
עלילה.
הסיפור נפתח עם גאורג בנדמן, סוחר צעיר שיושב בחדרו וכותב מכתב לחברו שעזב לרוסיה כדי להתחיל שם עסק, אך נכשל. גאורג מספר לו כי הוא עומד להתחתן עם אישה צעירה בשם פרידה ברנדנפלד. הוא מפסיק את כתיבתו ובודק מה שלום אביו; האב מתחיל לשאול אותו על קיומו של חברו ברוסיה; גאורג מנסה לשנות את נושא השיחה, אך נכשל. אביו מאשים אותו על כך ששיקר לו בנושא העסק, ואומר כי מותה של אמו של גאורג פגע בו יותר מאשר בגאורג.
גאורג מתעקש על כך שאביו ינוח קצת במיטתו בגלל שהוא חושב שהוא חולה, אך אביו טוען כי גאורג רוצה להרוג אותו. מעבר לכך, אביו טוען כי הוא מכיר את חברו וטוען כי הוא הפקיר אותו כל הזמן מאז שעבר לרוסיה. אביו מתעלם מיחסו של גאורג אליו ואומר כי הוא יכול לדאוג לעצמו. בסופו של דבר אביו אומר לו שהוא אנוכי וגוזר עליו למות בטביעה. גאורג בורח מהבית ורץ לכיוון גשר שנמצא מעל נהר, מטלטל את עצמו לעבר המים, ומת בטביעה.
וייפורווייב
וייפורווייב (באנגלית: Vaporwave או Vapourwave) הוא סגנון מוזיקלי ותנועה אמנותית אשר התגבשה בתחילת העשור השני של המאה ה-21 בקרב קהילות אינטרנטיות. הסגנון מאופיין במאפיינים נוסטלגיים וסוריאליסטיים עם אסתטיקת רטרו (לרוב מסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90), טכנולוגיית בידור ותרבות הצריכה ופרסום. הסגנון משלב סגנונות מוזיקה פופולרית כמו לאונג', ג'ז רך ומוזיקת מעליות.
דגימת צלילים היא חלק עיקרי בסגנון, כשהדגימות לרוב נערכות (בכך שמשנים להן את גובה הצליל לדוגמה).
הסגנון לרוב מתאפיין בתפיסה סאטירית, אך לא בהכרח ביקורתית על קפיטליזם צרכני, תרבות פופולרית וניו אייג'. הסגנון הוויזואלי של וייפורווייב, שניתן לראות בעטיפות האלבומים ובקליפי וידאו, מכונה לרוב "Aesthetics" (תרגום מילולי: אסתטיקה) ולרוב מסוגנן "Ａ Ｅ Ｓ Ｔ Ｈ Ｅ Ｔ Ｉ Ｃ Ｓ".
רצח משפחת גביש
רצח בני משפחת גביש הוא פיגוע ירי שהתרחש ב-28 במרץ 2002 באלון מורה. בפיגוע נרצחו , בעלה , בנה ואביה מירי של מחבל חמאס שחדר לביתם.
רקע.
בחודש מרץ 2002 ספגה ישראל את מספר האבידות הגבוה ביותר מבין כל חודשי האינתיפדה השנייה: ביהודה ושומרון נרצחו למעלה מ־30 חיילים ואזרחים ישראלים, ובתחומי הקו הירוק נערכו 11 פיגועי התאבדות, שבהם נרצחו 81 ישראלים נוספים (לשם השוואה, בכל שלוש שנותיה של האינתיפאדה הראשונה נהרגו 90 ישראלים). כמעט לא חלף יום בחודש זה ללא פיגוע קטלני, ובסך הכל נרצחו 105 אזרחים ישראלים ונהרגו 26 חיילים ישראלים בחודש זה. שיאם של הפיגועים היה הפיגוע במלון פארק – פיגוע התאבדות שנערך במלון פארק בנתניה בעיצומו של ליל הסדר (ב־27 במרץ 2002), ובו נרצחו 30 חוגגים. יש המכנים את חודש מרץ 2002 בכינוי "מרץ השחור".
הפיגוע באלון מורה היה במוצאי יום טוב ראשון של פסח, יממה אחרי הפיגוע במלון פארק. באותו ערב הוחלט על יציאה למבצע חומת מגן.
הפיגוע.
בליל 28 במרץ, חדר המחבל אחמד עבדל ג'וואד ממחנה הפליטים עסכר בשכם, אל היישוב אלון מורה הסמוך. המחבל עבר את הגדר המקיפה את אלון מורה (שלא הייתה אלקטרונית), והצליח לחדור לבית משפחת גביש בשכונה א' ביישוב. סמוך לשעה 20:30 בערב הוא נכנס לקומה הראשונה בבית, ופתח בירי. ארבעה מבני המשפחה נהרגו מאש המחבל: בני הזוג רחל ודוד גביש; בנם אברהם, קצין סיירת מטכ"ל, בן 25; ויצחק קנר, אביה של רחל. אחיו של אברהם הביא לו את רובהו האישי, אך אברהם לא הצליח לבצע ירי לעבר המחבל.