בשנת ד'רס"ב (502) שלח המלך קבאד, ששב בינתיים וביסס את שלטונו מחדש, את הצבא הפרסי לדיכוי מרד היהודים. צבאו הקטן של מר זוטרא לא עמד בפני הצבא הפרסי הגדול, וניגף לפניו. ב"סדר עולם זוטא" מסופר על הידרדרות מוסרית שאחזה בחייליו של מר זוטרא. מוזכרים שם חטאים של שתיית יין נסך ואף זנות בבתי הגויים. חטאים אלו, נאמר בספר, גרמו לסילוק השכינה מן הצבא היהודי, וכך נפל לפני הצבא הפרסי. מר זוטרא וסבו, ראש הישיבה רב חנינא, נתלו על גשר מחוזא, ועירו של ראש הגולה נשבתה בידי החיילים הפרסים.
לאחר המרד.
באותו היום, לפי "סדר עולם זוטא", נולד בן למר זוטרא, ונקרא על שם אביו - מר זוטרא. הבן הוסתר, ועלה בשנת ד'ר"ף (520) לארץ ישראל, וישב בראש ועד החכמים, הוא וצאצאיו.
בבבל התבטלה משרת ראש הגולה בעקבות המרד, ומצבם של היהודים הוסיף להתערער. קרנה של ישיבת סורא - הגדולה שבישיבות בבל - ירד עם פטירתו של רבינא האחרון (ד'ר"ס-499), והלימודים בה הופסקו. כמה שנים לאחר מכן היה ניסיון לחדש את הלימוד בישיבת סורא, בראשותו של רב עינא, אבל זה לא החזיק מעמד זמן רב. הלימוד המשיך להתקיים כסדרו בעיקר בישיבת פומבדיתא, שם הייתה קהילה יהודית גדולה ומרוכזת שהצליחה להתגבר על הקשיים, עד לפטירתו של רב סימונא בשנת ד'ש' (540) ומעט שנים אחר כך.
חוקר התלמוד ד"ר יעקב אליהו אפרתי, בספרו "תקופת הסבוראים וספרותה", קושר את דיכוי המרד (ד'רס"ב-502) עם סיומה של תקופת האמוראים:
משרת ראש הגולה התחדשה רק עם הכיבוש הערבי בשנת ד'תי"א (651), ויש הרואים בכך את תחילת תקופת הגאונים. דעה אחרת גורסת שמשרת ראש הגולה התחדשה כבר במאה השישית, עוד לפני הכיבוש הערבי.
תיארוך המרד.
הערפול שבמקורות אודות התקופה ההיא הביא למחלוקות בקרב החוקרים על תאריך המרד. גישה אחת מתארכת את המרד לימיו של המלך הפרסי קבאד הראשון (ששלט בין השנים ד'רמ"ח-ד'רצ"א, 488-531, עם תקופת הפסקה קצרה שבה הודח), במעבר שבין תקופת האמוראים לסבוראים, כפי שהוצג למעלה.
לדעתו של ההיסטוריון צבי גרץ, המרד התרחש בין השנים ד'רע"א (511) - ד'רע"ח (518).
שיטה אחרת מתבססת על שורה באיגרת רב שרירא גאון, שבה נאמר ש"בשנת תתיט שכיב רב הונא ריש גלותא". שנת תתי"ט למניין השטרות היא שנת ד'רס"ח (508). לשיטה זו, רב הונא ריש גלותא הוא אביו של מר זוטרא. בגיל 15 התמנה מר זוטרא לראש הגולה - בשנת ד'רפ"ג (523), ו-13 שנה אחר כך פתח במרד - ד'רצ"ו (536), עד לדיכוי המרד בשנת ד'ש"ג (543). המרד התרחש איפוא בסוף הדור השני של הסבוראים, בתקופה שבה נפטרו רב עינא ורב סימונא. שיטה דומה מאחרת את המרד במעט ומתארכת אותו לשנים ד'רצ"ח (538) - ד'ש"ה (545). לשיטה זו, רב הונא ריש גלותא המוזכר באיגרת רב שרירא גאון אינו אביו של מר זוטרא, אלא דוֹד אביו, שכיהן לפניו כראש הגולה ונקרא גם הוא רב הונא. לאחר פטירת רב הונא ריש גלותא בשנת ד'רס"ח, כמוזכר באיגרת, כיהן אחיינו, הונא אבי מר זוטרא, כראש הגולה במשך כשנתיים עד למותו. הדברים באיגרת רב שרירא גאון על שנת פטירתו של "רב הונא ריש גלותא", אשר מהווים בסיס לשיטות המאחרות את המרד, אינם ראיה חד-משמעית לשיטות אלו. הביטוי "ריש גלותא" אינו בהכרח תואר המכוון לנושא משרת ראש הגולה, שכן בתלמוד הבבלי, במסכת יבמות, מוזכר מעשה ב"יצחק ריש גלותא" שנסע מקורטובא לאספמיא ונפטר, והסתפקו החכמים אם השמועה ששמעו על מותו מתייחסת לאדם זה או לאיש אחר הנושא שם זהה. מפרשי התלמוד עומדים על נקודה זו, שאין מדובר שם בראש הגולה אלא באדם שהכינוי "ריש גלותא" הוצמד לשמו, ככינוי או כשם משפחה, או לאדם שהיה שליחו של ראש הגולה.
החוקר הרב יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", מאחר את המרד יותר מכך, לשנים ד'שי"א - ד'שי"ח (558-551), בתקופת הדור השלישי של הסבוראים, בסמוך לנדודי ישיבת פומבדיתא המרכזית לעיר פירוז שבור. לדבריו, ראשי הישיבה המוזכרים ב"סדר עולם זוטא" בהקשר זה של מרד מר זוטרא עמדו בראשה של ישיבה מקומית שהתקיימה בסמוך למקומו של ראש הגולה.
בספר "סדר עולם זוטא", שהוא המקור המרכזי למעשה המרד, לא הוזכר תאריך אלא לגבי עלייתו של מר זוטרא בר מר זוטרא לארץ ישראל. לפי הנאמר בספר, עלייה זו הייתה בשנת ד'ר"פ (580). למרות זאת, נמצא מי שתיארך את המרד לשנים מאוחרות יותר. החוקר ר' יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", טען שנפלה טעות סופר ב"סדר עולם זוטא" לגבי שנת עלייתו של מר זוטרא השלישי לארץ, ולדעתו יש לדחות אותה בכ-70 שנה. טענה זו נתקלה בהתנגדות מצד חוקרים אחרים. כמוזכר לעיל, לדעתו של הרב הלוי, המרד התרחש בין השנים ד'שי"א - ד'שי"ח, 551–558 לערך.
צאצאיו.
כאמור, בן אחד נותר לו למר זוטרא, נצר יחיד למשפחת ראש הגולה. הבן, מר זוטרא בר מר זוטרא, עלה לארץ ישראל (ד'ר"פ - 520). שם נתקבל בכבוד גדול, וישב בראש ועד החכמים, הוא וצאצאיו. "סדר עולם זוטא" מונה שבעה דורות שישבו בראש ועד החכמים, ה"סנהדרין", דור אחר דור: מר זוטרא, רב גוריא, מר זוטרא (הרביעי), רב יעקב, רב מיגס, רב נחמיה ורב אבדימי.
על מועד עלייתו של מר זוטרא בר מר זוטרא לארץ חלוקות הדעות. לדעת החוקר הרב יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", הסתתר מר זוטרא הבן כ-30 שנה בבבל, ואחר כך עלה לארץ ישראל. צבי גרץ, לעומתו, כתב בספרו "דברי ימי ישראל" שמר זוטרא הבן עלה לארץ עם אמו, שברחה מיד אחרי המרד מאימתו של המלך קבאד, שרדף את משפחת ראש הגולה. דעה נוספת היא שמר זוטרא הבן עלה לארץ ישראל בגיל 18.
לדעתו של צבי גרץ, מר זוטרא הבן היה זה שהביא את התלמוד הבבלי לארץ ישראל ולימד אותו שם. ברם, טענה זו אינה מוסכמת, והיא ספגה ביקורת.
מר זוטרא השני
מרד מר זוטרא
אפיגרף
שולם זוכר
איסטריה
איסטריה (בקרואטית וסלובנית: Istra; באיטלקית: Istria) הוא חצי האי הגדול ביותר בים האדריאטי ומשתרע בין מפרץ קוורנר במזרח למפרץ טריאסטה בצפון. מקור שמה של איסטריה (בלטינית: Histria) בהיסטרים (Histrii), עם שישב בחצי האי לפני שנכבש על ידי הרומאים בשנת 178 לפנה"ס.
תיחום וחלוקה מדינית.
רובה של איסטריה שוכנת בתחומי קרואטיה; כמעט כל חצי האי שייך למחוז הקרואטי הנושא את שמו (Istarska županija), ואילו הפינה הצפון מזרחית שלו שייכת למחוז פרימוריה-גורסקי קוטר (Primorsko-goranska županija). עם זאת, רצועה צרה בצפונו של חצי האי שייכת לסלובניה (ערי החוף איזולה, פיראן, פורטורוז' וקופר), ואילו העיר מוג'ה (Muggia, פרוור דרומי של העיר טריאסטה) שייכת לאיטליה.
שטחו של מחוז איסטריה בקרואטיה, המשתרע על רובו של חצי האי, הוא 2,813 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בו 206,344 תושבים. הערים העיקריות במחוז זה הן פולה, פורץ', רוביני, פאזין (בירת המחוז) ולאבין. ספר השיאים של גינס העניק לעיר הום (Hum) במחוז זה את תואר העיר הקטנה בעולם (בעיר 23 תושבים בלבד, מתוכם שני ילדים).
גאוגרפיה.
שטחו של חצי האי הוא 3,476 קמ"ר והוא עשוי ברובו מאבן גיר. צורתו כשל משולש הניצב על חודו, אורכו כ-80 ק"מ ורוחבו המרבי 65 ק"מ. החוף מחורץ ובו מפרצים עמוקים דמויי פיורד כמו מפרץ לים ומפרץ פלומין, ואורכו של קו החוף של מחוז איסטריה הקרואטי לבדו הוא 537 ק"מ. במרכזו של חצי האי משתרעים הרי אוצ'קה (Učka, איטלקית "Monte Maggiore") שפסגתם בגובה של 1,401 מטר בהר וויאק (Vojak). בסמוך לחופו המערבי של חצי האי משתרע הפארק הלאומי בריוני (Brijuni) הכולל 12 איים זעירים, אשר שמשו את יוסיפ ברוז טיטו כמעון הקיץ הרשמי שלו.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית איסטריה היא ברובה קרואטית וסלובנית, אך לאורך החוף המערבי של חצי האי, מתגורר מיעוט איטלקי ניכר. במספר כפרים בחצי האי מדברים התושבים איסטרו-רומנית, שפה רומאנית מזרחית הקרובה לרומנית, ולעיתים נחשבת לניב גרידא. דוברי השפה מכנים את עצמם "רומאני", "ולאשי" או "רומארי" (Vlaşi, Rumâni או Rumâri בהתאמה), אך שכניהם מכנים אותם "צ'יצ'י" או צ'יריבירי" (Ćiribiri או Ćići). מספר דובריה של איסטרו-רומנית מוערך כיום בכאלף בלבד. שפה נוספת המדוברת באיסטריה היא איסטרית (איסטריוט). דוברי השפה המונים כאלף איש מתרכזים לאורך חופיו המערביים של חצי האי. השפה שייכת לענף המערבי של השפות הרומאניות, וקיים ויכוח בין בלשנים אם מדובר אכן בשפה עצמאית, או שמא היא ניב איטלקי או ונטי גרידא. שתי השפות נמצאות בסכנת הכחדה.
י&quot;ד באדר א'
י"ד באדר א' הוא היום הארבעה-עשר בחודש אדר א', הנוסף ללוח העברי בשנה מעוברת.
ט&quot;ו באדר א'
ט"ו באדר א' הוא היום החמישה-עשר בחודש אדר א', הנוסף ללוח העברי בשנה מעוברת.
פורים קטן
שושן פורים קטן
כופרי חולית
כופרי חולית (באנגלית: Heretics of Dune) הוא ספר מדע בדיוני מאת פרנק הרברט, הספר החמישי בסדרת חולית. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1984 ותורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם בשנת 1997. מאז הוא יצא בכמה מהדורות.
תקציר העלילה.
מאות שנים עברו מאז מותו של הקיסר-האל לטו השני אטריידיס בסוף אירועי הקיסר האל של חולית. מותו של לטו גרם למחסור אדיר במרקוח ברחבי היקום; כתוצאה ממחסור זה נגרמה הפזורה: חלקים גדולים מן האנושות התפזרו בעזרת ספינות אל היקום הלא ידוע ללא אמצעי תקשורת עם הקיסרות הישנה. ימי רעב קשים תקפו את כוכבי הקיסרות הישנה.
כוכב הלכת אראקיס, שכעת נקרא ראקיס, נהפך שוב למדבר. דגי החול שנפלטו מגופו של לטו העריץ כשמת הפכו את הכוכב לחולית שוב. בדרך זו הסם שב לקיסרות ואט אט האנושות התאוששה מאימי הרעב והפזורה.