המיני-מחשב הוכל בדרך כלל בארון גדול או בכמה ארונות המחוברים ביחד. בהשוואה אליו מחשב מרכזי היה מורכב ממספר רב של ארונות, הפרוסים באולם גדול, כאשר כל יחידה (מעבד, זיכרון או דיסק קשיח) תפסה ארון משלה. בעוד שמחיר מחשב מרכזי היה גבוה ביותר ועמד לעיתים כמה מיליוני דולרים, מחשבי המיני היו זולים יחסית ומחירם נע בין כ-5,000 דולר ועד לכמה עשרות אלפי דולר.
האתגר במיני מחשבים הראשונים היה פיתוח תוכנה עבורם. זאת משום שלא היה להם די זיכרון להכיל מהדרים מורכבים. המשוכללים יותר הכילו מהדר לפורטרן והפשוטים לאסמבלר בלבד. גם תכנות בשפת מכונה היה מקובל עבורם. המאמר מ-1968, כולל גם מפרט טכני ומחירים של המיני מחשבים הראשונים, ביניהם גם האלביט 100 מתוצרת ישראל.
בשנת 1977 הכריזה חברת דיגיטל על סדרת מחשבי ה-VAX שהיה מחשב ה-"סופר מיני" המובהק ביותר, עם זיכרון וירטואלי ואפיק נתונים של 32 סיביות. יצורם המשיך עד שנת 2000 והיוו את הדור האחרון של מחשבי המיני.
מורשת המיני-מחשב והשפעתו התעשייתית.
המיני מחשב שימש גשר חשוב בין המחשבים הראשונים שהיו נדירים ונחלת מתי מעט לבין המחשבים הזולים והנפוצים כפי שהם כיום.
מערכת ההפעלה Unix שמהווה אבן פינה בעולם התוכנה, ונמצאת בשימוש נרחב גם כיום, פותחה עבור המיני מחשב מסוג PDP. מערכת ההפעלה Unix חייבת את היעילות והרזון שלה לצורך להתאימה למחשב מיני שהיה אז בעל יכולות מועטות יחסית למחשבים המרכזיים של אותה תקופה. באותה נשימה כדאי להזכיר גם את שפת התיכנות C שפותחה באופן צמוד ל-Unix ומצטיינת אף היא ביעילות ובפשטות. רוב תשתיות התוכנה שפותחו אחר כך למיקרו מחשב ולמחשב האישי, כולל Microsoft Windows עצמה, נכתבו בשפת התיכנות C וכך איפשרו למצות את המיטב מהחומרה שהייתה בראשיתה בעלת יכולות מוגבלות.
רוסטוב על הדון
רוסטוב-על-הדון (ברוסית: Ростов-на-Дону, ביידיש: ראסטאוו על דאן) היא עיר נמל בדרום-מערב רוסיה, לפני תחילת רכס הרי הקווקז. רוסטוב היא בירת מחוז רוסטוב והמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הפדרלי הדרומי ברוסיה. העיר נמצאת על שתי גדותיו של הנהר דון, 46 קילומטר לפני שפך הדון לים אזוב. אוכלוסיית העיר מונה 1,115,000 נפש (נכון ל-2015).
היסטוריה.
שפך הנהר דון שימש החל מזמנים קדומים כמרכז תרבותי ומסחרי חשוב. במקום התקיימו יישובים שונים החל מהאלף הראשון לפני ספירת הנוצרים. הראשון בהם הייתה העיר היוונית טנאיס, אחר כך בימי הביניים העיר הגנואית טנה והמבצר הטורקי אזוב. הרוסים השתלטו על האזור כתוצאה מהמלחמה העות'מאנית-רוסית של 1735–1739. העיר המודרנית נוסדה בשנת 1749 לפי צו של הצארינה יליזבטה כעיר מכס על הגבול עם טורקיה. ב-1761 במקום הוקמה מצודה צבאית ושמה ניתן לה על שם נזיר חשוב בדת האורתודוקסית דמטריוס מרוסטוב, לכן העיר נקראה גם רוסטוב. בין 1768 ל-1774 העיר שימשה מרכז לתקיפות הרוסים על טורקיה במלחמה העות'מאנית-רוסית של 1768–1774 על העיר אזוב ועל האזורים הטורקים בקרים ובקווקז.
ב-1779 ארמנים יוצאי קרים הקימו את העיר נור-נחיצ'בן (נחיצ'בן החדשה) ליד רוסטוב, אשר בבוא הזמן התאחדה איתה. העיר הארמנית תוכננה על ידי הארכיטקט הרוסי הנודע איוואן סטרב. העיר רוסטוב צמחה במהירות ובשנת 1796 קיבלה זכויות עירוניות. ב-9 באוגוסט 1797 העיר הארמנית ורוסטוב צורפו לחבל רוסטוב. ב-17 באוגוסט 1807 רוסטוב הוכרזה כעיר ובירת מחוז על ידי הצאר אלכסנדר הראשון, ולשם נתווספה תוספת "על הדון" כדי להבדילה מהעיר רוסטוב הקדומה, שכן רוסטוב החדשה הפכה לעיר ידועה ורשמית. מאותה עת העיר התחילה לשמש כמרכז האדמיניסטרטיבי של האזור במקום העיר אזוב שעם התפתחות רוסטוב התחילה לדעוך. במלחמת העולם הראשונה לעיר הגיעו פליטים רבים מאזור הקרבות, בתוכם גם אוניברסיטת ורשה, שחלק מצוותה נשארו בעיר והקימו אוניברסיטה על שם דמיטרי דונסקוי לאחר מכן. ב-1918 נכבשה על ידי החיילים הגרמנים. ב-18 בינואר 1920 נכנסו לעיר חיילי הצבא האדום. בשנת 1925 הפכה רוסטוב למרכז מחוז הקווקז הצפוני וב-1934 של מחוז אזוב-הים השחור. המחוזות כללו גם שטחים של מחוז קרסנודר, סטברופול וחלק מהרפובליקות הקווקזיות. ב-28 בדצמבר 1928 צורפה העיר נור-נחיצ'בן לרוסטוב. ב-1937 פורק המחוז לחבלים קטנים יותר, ורוסטוב הפכה לבירת חבל רוסטוב.
ב-21 בנובמבר 1941 נכבשה על ידי הצבא הגרמני, אך כעבור שמונה ימים שוחררה. ב-23 ביולי 1942 נכבשה שנית אחרי קרבות קשים ואבידות כבדות למגיני העיר. לאחר קרבות עזים נכבשה העיר מחדש בפברואר 1943 שוב והפעם שוחררה לבסוף. ב-13 בפברואר 1943 העיר שוחררה סופית.
חינוך.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם האוניברסיטה הפדרלית הדרומית.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי פלאטוב שנמצא בקרבת העיר נובוצ'רקסק צפונית לרוסטוב. הנמל החל את פעילותו בסוף 2017 במטרה להחליף את נמל התעופה רוסטוב על הדון שנהרס.
ספורט.
רוסטוב היא אחת הערים הספורטיביות במדינה - בעיר פועלות מספר קבוצות ספורט, בהן קבוצות הכדורגל רוסטוב וסק"א רוסטוב, שהמפגשים ביניהן ידועים בתור הדרבי של רוסטוב.
רוסטוב היא אחת הערים שאירחו משחקים במונדיאל 2018 ולצורך כך נבנה אצטדיון רוסטוב ארנה בעיר, שגם הפך לאצטדיון החדש של קבוצת רוסטוב במקום אצטדיון אולימפ-2 המיושן. בעיר פועלות גם קבוצת הוקי קרח וקבוצת כדורסל אך הן מתמודדות בליגות הנמוכות ואינן נחשבות לקבוצות צמרת כמו מקבילותיהן בענף הכדורגל.
יהודים.
בחפירות בזרם הדרומי של הדון נמצאו מצבות יהודיות מלפני 2,000 שנה. אזור רוסטוב נכלל בממלכת הכוזרים בין המאה השישית לתשיעית וככל הנראה התגוררו בו יהודים בתקופה זו.
ראשוני היהודים הגיעו לרוסטוב לאחר היווסדה. ב-1796 נמנו בעיר שישה יהודים. ב-1811 כבר התגוררו בעיר עשרים משפחות. ב-1836 הגיע מספר המשפחות היהודיות ל-73. בשנת 1901 הוקם בית הכנסת בעלי המלאכה (המבנה נשרף במהלך מלחמת העולם השנייה). העיר שימשה מרכז לתנועת חב"ד בין 1915–1924, בה כיהנו כאדמו"רים הרב שלום דובער שניאורסון (שאף טמון שם) ובנו הרב יוסף יצחק. באוגוסט 1942 רוכזו יהודי רוסטוב בזמיובסקאיה באלקה ונורו שם למוות. ביניהם הייתה הפסיכואנליטיקאית סבינה שפילריין ושתי בנותיה, אווה ורנטה.
מפקד המרד במחנה ההשמדה סוביבור אלכסנדר פצ'רסקי הוא בן העיר ואף חזר להתגורר בה לאחר המלחמה עד למותו.
בשנים 1994–2003 כיהן הרב אלישיב הכהן קפלון כשליח חב"ד בעיר וכרבה, אשר גורש לאחר קשיים ביורוקרטיים שצצו באשרת השהייה שלו. הוא הוחלף על ידי הרב חיים דנציגר שהוחלף גם הוא על ידי הרב חיים פרידמן.
נכון לשנת 2010 מתגוררים ברוסטוב כ-12,000 יהודים ויש בעיר בית ספר יהודי, המנוהל בידי רשת "אור אבנר". רב העיר ושליח חב"ד המקומי הוא הרב שמואל סטולין. בעיר פועל בית הכנסת החייל - בית הכנסת שנבנה בשנת 1872 והוחזר לקהילה. בית הכנסת הכוראלי הראשי שנבנה בשנת 1868 פועל במאה ה-21 כבית חולים.
ערים תאומות.
לרוסטוב שבע עשרה ערים תאומות:
ניז'ני נובגורוד
ניז'ני נובגורוד (רוסית: Нижний Новгород, צ'ובשית: Чулхула) היא עיר ברוסיה על נהר הוולגה במפגשה עם אוקה, מרכז מחוז ניז'ני נובגורוד והאזור הפדרלי של הוולגה. אוכלוסיית העיר מונה כ-1,310,00 תושבים (2002), והיא העיר השישית מבחינת גודל האוכלוסייה ברוסיה, אחרי מוסקבה, סנקט פטרבורג, נובוסיבירסק, יקטרינבורג וקאזאן.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-1221 על ידי יורי וסוולודוביץ', נסיך ולדימיר. ב-1311 נסיך מוסקבה יורי דנילוביץ' כבש את העיר והמליך עליה את אחיו בוריס. ב-1377 העיר נכבשה על ידי אורדת הזהב, שהחריבה ושרפה את העיר. ב-1392 צירף ואסילי הראשון את נסיכות ניז'ני נובגורוד לנסיכות מוסקבה. ב-1408 העיר נכבשה שוב על ידי אורדת הזהב בהנהגת אדיגיי ושוב הוחרבה. בתקופת איוואן השלישי וואסילי השלישי הפכה העיר לעיר גבול עם חאנות קאזאן, אך לאחר כיבוש קאזאן בידי איוואן האיום ב-1552 היא איבדה מחשיבותה זו.
ב"תקופת הצרות" תמכו אנשי ניז'ני נובגורוד במוסקבה, ואף שלחו פלוגות כדי להילחם בפולשים הפולנים. לאחר הפילוג בכנסייה הרוסית האורתודוקסית במאה ה-17 התיישבו בעיר רבים ממתנגדי הרפורמה הדתית ברוסיה ("רפורמת ניקון"), המתקראים "אדוקי האמונה הישנה".
למלחמה בפילוג השלטון המרכזי הכנסייתי נשלח האב פילרט שהתמנה למטרופוליט של ניז'ני נובגורוד. ב-1695 הגיע לעיר פטר הגדול בדרכו לאזוב. פטר שינה את היחס לתומכי המנהגים הישנים וב-1721 מינה לתפקיד הפטריארך של ניז'ני נובגורוד את פיטרים, איש דת שזוהה עמם. ב-1719 ניז'ני נובגורוד הופרדה מגוברניית קאזאן והפכה למרכז גוברניה עצמאית. ב-1722 ביקר בעיר שוב פטר הגדול בדרכו לפרס וחגג בה את יום הולדתה ה-500. ב-1767 ביקרה בעיר יקתרינה הגדולה.
בתקופת המסע לרוסיה של נפוליאון ב-1812, נמלטו לניז'ני נובגורוד רבים מהאצילים המוסקבאים ומהסופרים, בהם ניקולאי קרמזין, וסילי פושקין (דודו של אלכסנדר פושקין), סרגיי גלינקה ואחרים שהקימו בעיר חוג לספרות. ב-1817 עבר היריד האזורי לכפר קונבינו, פרברו של העיר, אירוע שהביא להתפתחות החשיבות הכלכלית של העיר והיריד הפך לבין החשובים באימפריה הרוסית. ב-1834 ביקר בעיר הצאר ניקולאי הראשון. לכבוד ביקורו בעיר נבנתה מזרקה והותקנה אספקת מים זורמים לכל התושבים. ב-1862 נבנתה מסילת ברזל למוסקבה. ב-1896 העיר אירחה את התערוכה הכלל רוסית לתעשייה ומסחר ובה הוצגו לראשונה הרדיו של אלכסנדר פופוב ומגדל המים ההיפרבולי של ולדימיר שוחוב. הקומוניסטים השתלטו על העיר כבר ב-1917.