ב-1956, טייגר-ג'אמפר הייתה בין מייסדי עיתון שבטי קטן, Seminole News. העיתון עבר מספר גלגולים, כולל סגירה, עד שבשנת 1970 קם עיתון שבטי חדש, שנקרא לימים The Seminole Tribune. טייגר-ג'אמפר עבדה כעורכת העיתון מספר שנים, וגם הייתה מנהלת התקשורת של השבט. היא כתבה מאמרים רבים על מסורות שבטיות ותרבות הסמינול. בשנת 1999, לעיתון היה צוות של לפחות עשרה עובדים (אינידאנים ולבנים), והיה מופץ ברחבי ארצות הברית והעולם. אגודת העיתונאים הילידים העניקה לטייגר-ג'אמפר את פרס מפעל החיים הראשון מטעמה.
שנים אחרונות ומותה.
ב-2001 פרסמה טייגר-ג'אמפר את ספר זכרונותיה, A Seminole Legend (אגדה סמינולית), ופתחה אתר אינטרנט. היא סיפרה בראיון שהיו לה שלוש מטרות בחיים: "לסיים את לימודי בית הספר, ללמוד סיעוד ולעזור לבני עמי, ולכתוב שלושה ספרים". היא סברה שהיא הצליחה במטרותיה, ויותר. המטריארכית האחרונה של שבט הנחש, טייגר-ג'אמפר מתה בשנתה ב-14 בינואר 2011.
ספרים.
בנוסף, קריינה טייגר-ג'אמפר סיפור סמינול מסורתי, "אשת התירס".
בסיס חיל הנחתים קוונטיקו
בסיס חיל הנחתים קוונטיקו (באנגלית: Marine Corps Base Quantico) הוא בסיס ההכשרה המרכזי של חיל הנחתים של ארצות הברית. הבסיס נוסד ב-1917, ממוקם בדרום מדינת וירג'יניה בסמוך לנהר הפוטומק ומשתרע על שטח של כ-239,000 דונם. בבסיס שוכנים גם גופים נוספים מעבר ליחידות חיל הנחתים ובהם אקדמיית ה-FBI, מעבדת ה-FBI, שירות החקירות הפליליות של הצי ואקדמיית המנהל לאכיפת הסמים.
ארגון ויחידות.
חיל הנחתים.
הבסיס כולל 1,356 בניינים (של חיל הנחתים ללא סוכנויות וגופים אחרים), כ-210,000 דונם של שטחי אימון, 44 מטווחים ושדה תעופה. בבסיס מתגוררים באופן קבע כ-4,000 חיילי מחיל הנחתים ומשפחותיהם.
יחידות חיל הנחתים בבסיס:
גופים נוספים.
גופים נוספים השוכנים בבסיס:
בסיס קוונטיקו
ארמיית הפרשים השנייה
ארמיית הפרשים השנייה (ברוסית: Вторая конная армия) הייתה ארמיית פרשים של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת האזרחים ברוסיה ובמלחמה הפולנית-סובייטית.
היסטוריה.
הארמייה הוקמה ב-16 ביולי 1920 וכמפקדה מונה אוקה גודורוביקוב. באותה שנה נכנסה הארמייה לקרב עם כוחות הצבא הלבן של פיוטר וראנגל, ובשיתוף פעולה עם הארמייה ה-13 כבשה את העיר זפוריז'יה. באוגוסט הועברה הארמייה ללחום במלחמה הפולנית-סובייטית, אולם בספטמבר לאחר הכישלון בקרב ורשה הועברה הארמייה למילואים, ומפקדה הוחלף בפיליפ מירונוב. באוקטובר היא חזרה לקרבות ונלחמה על הגדה הצפונית של הדנייפר נגד הצבא הלבן שהיה מרוכז בגדה הדרומית. ב-26 באוקטובר חצתה הארמייה את הדנייפר והקימה ראש גשר ליד ניקופול, ובנובמבר השתתפה במתקפה הסופית על חצי האי קרים שבסופה הובס וראנגל. הארמייה פורקה ב-6 בדצמבר.
רנה קוטי
רנה ז'ולס גוסטב קוטי (בצרפתית: Jules Gustave René Coty; 20 במרץ 1882 - 22 בנובמבר 1962) היה פוליטיקאי צרפתי שכיהן כנשיא צרפת בשנים 1954–1959. הוא היה הנשיא השני והאחרון של הרפובליקה הצרפתית הרביעית.
בימי כהונתו סבלה הרפובליקה הרביעית הצרפתית מאי יציבות פוליטית. הכישלון הצבאי במלחמת הודו-סין הראשונה (כיום וייטנאם), ואי היכולת לפתור את המשבר המחמיר באלג'יריה רק תרמו לאי יציבות זו. נוסף על כך הייתה גם חזרתו של שארל דה גול לשלטון, אשר הובילה להקמת הרפובליקה הצרפתית החמישית ולעזיבתו מרצון של קוטי בינואר 1959 מנשיאות הרפובליקה כדי לפנות את מקומו לדה גול. קוטי כינה את דה גול כ"המהולל שבצרפתים".
ראשית חייו.
רנה קוטי נולד בלה האבר ולמד באוניברסיטה של העיר קן (עיר), שם סיים את לימודיו הגבוהים ב-1902 וקיבל תואר ראשון ושני במשפטים ובפילוסופיה בהתאמה. הוא עבד כעורך דין בעיר הולדתו של לה האבר כמתמחה במשפט הימי ובמשפט מסחרי.
הוא גם היה מעורב בפוליטיקה, כחבר במפלגה הרדיקלית וב-1907 נבחר כחבר במועצה מחוזית. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר למועצה הקהילתית לה האבר כחבר באספת השמאל הרפובליקני. הוא שמר על שני תפקידים אלו עד 1919. קוטי גם כיהן כחבר במועצת המחלקות של סן-מריטים בשנים 1913–1942, בעוד הוא הוסיף לכהן כסגן נשיא המועצה מ-1932 עד לסיום כהונתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב קוטי לצבא צרפת והצטרף לגדוד הרגלים ה-129. הוא נלחם בקרב ורדן. בשנת 1923, קוטי נכנסה ללשכת הצירים, כאשר הוא החליף את ז'ולס סיגפריד כנציג סאן-מריטים. עם זאת, בשלב זה של קריירתו הפוליטית הוא התרחק מן המפלגה הרדיקלית והיה חבר בסיעת האיגוד הרפובליקני. בין 13–23 בדצמבר 1930 כיהן קוטי כמזכיר המדינה לענייני פנים בממשלתו של תיאודור סטיג.
בשנת 1936, נבחר קוטי לסנאט הצרפתי כנציג מחוז סן-מריטים. הוא היה אחד מחברי הקונגרס הצרפתי שבעשירי ביולי 1940 הצביעו בעד להעניק לאנרי פיליפ פטן סמכויות נרחבות, לרבות סמכות לכתוב חוקה חדשה, "שתבטיח את זכויות העובד, המשפחה והמולדת", ובכך להביא להקמת ממשלת וישי הנתמכת בידי גרמניה הנאצית. קוטי נשאר יחסית לא פעיל במלחמת העולם השנייה, אם כי הוא טיהר את שמו (כאחד שתמך בצרפת של וישי לאחר המלחמה.
החיים שאחרי המלחמה ונשיאותו.
הוא היה חבר באספה הלאומית המכוננת מ-1944 עד 1946 ועמד בראש הקבוצה הרפובליקנית העצמאית הימנית, שהפכה מאוחר יותר למרכז הלאומי של העצמאים והאיכרים. קוטי נבחר להאספה הלאומית ב-1946 כנציגה של סן-מריטים, ומנובמבר 1947 עד ספטמבר 1948 הוא כיהן כשר השיקום והפיתוח העירוני בממשלותיהם של רוברט שומאן ואנדרה מארי. קוטי נבחר כחבר הסנאט הצרפתי בנובמבר 1948 וכיהן כסגן נשיא הסנאט משנת 1952.
קוטי היה מועמד לנשיאות צרפת ב-1953, אם כי לא היה סביר שייבחר. אף על פי כן, ולמרות שתים עשרה הצבעות רצופות, הצליח ראש ממשלת צרפת ז'וזף לניאל, המועמד המועדף של הימין להשיג את הרוב המוחלט הנדרש להיבחר לנשיאות צרפת, אך הוא פרש בשיא. בעקבות נסיגתו של מועמד ימין נוסף, לואי ז'קינו, נבחר סוף סוף קוטי בהצבעה השלוש עשרה לנשיאות ב-23 בדצמבר 1953.
נשיאותו הייתה מושפעת מחוסר היציבות הפוליטית של הרפובליקה הרביעית ומהמשבר המחריף באלג'יריה. עם העמקת המשבר ב-1958, ב-29 במאי פנה הנשיא קוטי לשארל דה גול וכינה אותו "המהולל שבצרפתים" וביקש ממנו להתמנות לראש הממשלה האחרון של הרפובליקה הרביעית. קוטי איים להתפטר אם המינוי של דה גול לא יאושר על ידי האספה הלאומית. דה גול ניסח חוקה חדשה, וב- 28 בספטמבר נערך משאל עם, שבו 79.2% מהמצביעים תמכו בהצעות שהובילו להקמת רפובליקה החמישית. דה גול נבחר לנשיא הרפובליקה החדשה על ידי הפרלמנט בדצמבר וקוטי עזב את תפקידו ב-9 בינואר 1959. קוטי היה חבר המועצה החוקתית משנת 1959 עד מותו בשנת 1962.
לשכת המגשרים בישראל
לשכת המגשרים בישראל, אשר נוסדה בשם 'עמותת מגשרי ישראל', הוקמה בשנת 1999 בעידוד מערכת המשפט. נשיא העמותה הראשון היה פרופ' מוטי מירוני והיו"ר הראשון שלה היה עו"ד מיכאל צור. בשנת 2005 נבחר כיו"ר העמותה ד"ר דוד סילורה, ובתקופת כהונתו שונה שם העמותה ללשכת המגשרים בישראל. בין היו"רים שכיהנו מאז: עו"ד יניב שוורצמן וד"ר ירון נהוראי מאיר. כיום מכהן כיו"ר טובי דנון.
מטרות לשכת המגשרים בישראל:
פעילותה הציבורית של הלשכה כוללת בין השאר פעולה למען הגדרת מקצוע הגישור באמצעות חקיקה בכנסת, קביעת סטנדרטים ונורמות מקצועיות להסמכה והכרה במגשרים בישראל, העלאת המודעות לגישור בציבור וקידום אתיקה מקצועית.
בשנת 2017 הגישה לשכת המגשרים לכנסת את הצעת חוק המגשרים, התשע"ח-2017. הלשכה ממשיכה לקדם את החוק בכנסת עד לאישורו.
ללשכת המגשרים בישראל ועד מנהל הנבחר בבחירות דמוקרטיות על פי תקנון הלשכה. מטרתו של הוועד לנהל את ענייני הלשכה למען השגת מטרותיה.
בוועד המנהל של לשכת המגשרים בישראל מכהנים כיום בהתנדבות 9 חברים: טובי דנון יו"ר, מירה ליבר סגנית יו"ר, אבי מרום מילברגר סגן יו"ר, ניר תל-פז סגן יו"ר, עו"ד אדוה ננטל, עו"ד רבקה אדלין, חיים שטיינברג, שרי גל, שלמה דרורי.
U.S. News and World Report
1973 הדרך למלחמה
1973 הדרך למלחמה הוא ספר מאת ההיסטוריון ד"ר יגאל קיפניס שיצא לאור בשנת 2012. הספר מתאר את האירועים שהובילו למלחמת יום הכיפורים ומתבסס על תיעוד ארכיוני של הארכיון הלאומי של ארצות הברית ושל ארכיון מדינת ישראל.
הספר מדגיש את מקומה המרכזי של מערכת השיקולים המדינית בדרך למלחמה ומקטין את מקומו של כישלון המודיעין בהיערכות ישראל למלחמה. לדעת המחבר, התנהלותם של גולדה מאיר ומשה דיין בימים שקדמו למלחמה התבססה על שיקולים מדיניים ושיקולים פוליטיים-פנימיים ואילו לכישלון "הקונספציה המודיעינית" ולכשלי ראשי מערכת המודיעין הייתה השפעה מועטה על קבלת ההחלטות בישראל.
הספר ותכניו הוצגו על ידי המחבר בחלק מהכנסים שהתקיימו לציון ארבעים שנה למלחמת יום הכיפורים. הספר נכלל למשך שלושה שבועות ברשימת רבי המכר של רשת צומת ספרים.
תוכנו של הספר.
הספר משחזר את האירועים בתקופה שקדמה למלחמה בתחום המדיני. פועל יוצא מכך גם ביחסי הגומלין שבין מקבלי ההחלטות לבין ראשי הצבא והמודיעין.