הברווז צמחוני וניזון בשעות בין הערביים והערב מצמחי מים, אצות, תולעים ומזון דומה שהוא מסנן עם מקורו הרחב. הם גם ניזונים מיבולי אורז, ולעיתים נרדפים בשל כך. באזורים מסוימים באסיה צדים את הברווזים דרך קבע.
טורפים נוספים של הברווז כוללים עופות דורסים, כלביים, חתוליים, נחשים, תנינים ולוטרות. את האפרוחים טורפים אויבים נוספים כמו עורבים ושחפים.
האקדמיה הבינלאומית למשפט השוואתי
האקדמיה הבינלאומית למשפט השוואתי (באנגלית: International Academy of Comparative Law - IACL) היא אקדמיה שנוסדה בהאג בשנת 1924, והיא מאגדת משפטנים ממדינות רבות בעולם העוסקים במשפט השוואתי.
נשיאת האקדמיה מאז 2014 היא פרופסור קתרינה בל-וולקי מגרמניה.
הצטרפות לאקדמיה נעשית על פי המלצה של חברים קודמים בה. מרבית חברי האקדמיה נמנים עם הסגל האקדמי באוניברסיטאות, וכן חברים בה שופטים. מישראל חברים בה הפרופסורים למשפטים דניאל פרידמן, יצחק אנגלרד, אהרן ברק, דפנה ברק-ארז וטליה איינהורן.
מדי ארבע שנים מקיימת האגודה כנס בינלאומי למשפט השוואתי. במסגרת הכנס מוענק פרס קנדה - פרס בסך 10,000 דולר קנדי שנתרם על ידי ממשלת קנדה.
אלכסיי אוצ'יטל
אלכסיי יפימוביץ' אוצ'יטל (נולד ב-31 באוגוסט 1951 בלנינגרד) הוא במאי קולנוע רוסי. אמן העם של רוסיה משנת 2002.
חיים וקריירה.
אלכסיי אוצ'יטל נולד ב-31 באוגוסט 1951 בלנינגרד למשפחתו של הקולנוען יפים אוצ'יטל, שיצר סרטי תעודה.
בשנת 1975 סיים את לימודיו ב-VGIK, עבד באולפן הסרטים הדוקומנטריים של לנינגרד.
בשנת 1990 הקים את אולפן הקולנוע שלו "Rock Films". סרט הביכורים של אוצ'יטל היה הסרט השגעון של ז'יזל.
בשנת 2000 הוא קיבל את פרס ניקה, את הפרס הגדול של קינוטאבר והיה מועמד לפרס גלובוס הבדולח על הסרט יומנה של אשתו. הסרט עסק ברומן האהבה האחרון של איוואן בונין.
סרטו הטיול משנת 2003 התחרה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-25 במוסקבה. סרטו חולמים על החלל משנת 2005 זכה בפרס גאורגי המוזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מוסקבה ה-27. בשנת 2006 היה חבר בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-28 במוסקבה.
סרטו הקצה משנת 2010 נבחר מטעם רוסיה כמועמד לסרט הטוב ביותר בשפה זרה בטקס פרסי האוסקר ה-83 אך הוא לא נכנס לרשימה הסופית.
סרטו השמונה נבחר להקרנה בקטע של הקולנוע העולמי העכשווי במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2013.
הדרמה הרומנטית מטילדה בבימויו של אוצ'יטל על מערכת היחסים בין הבלרינה מטילדה קשסינסקאיה לניקולאי השני יצאה לאור ב-23 באוקטובר 2017. הסרט נחשב לשנוי במחלוקת ועורר דיונים נרחבים לאחר שצירת הדומה נטליה פוקלונסקאיה הובילה קמפיין לאיסור והחרמת הסרט על רקע דתי.
בשנת 2020 השלים הפקת סרט קולנוע אודות ויקטור צוי.
בוקאראמנגה
MIL-STD-882
MIL-STD-882 (MIL-STD הוא קיצור של Military Standard), ובשמו המילולי "Department of Defense Standard Practice System Safety" (תרגום: "התקן לבטיחות מערכות של משרד ההגנה"), הוא תקן צבאי אמריקאי המגדיר את הגישה של ה-DoD, משרד ההגנה האמריקאי, בתחום הנדסת מערכות לזיהוי סיכוני בטיחות, ולניחות עוצמת הסיכונים אשר עולים במהלך פיתוח, בדיקות, ייצור, שימוש, וסילוק מערכות הגנה. הגישה עומדת בהוראה 5000.02 (DoDI) "Operation of the Defense Acquisition System". הוראה 5000.02 מגדירה בעלי סמכות לקבלת סיכונים (risk acceptance).
התקן מכסה סיכונים כפי שהם מתבטאים במערכות, מוצרים, ציוד, תשתיות (חומרה ותוכנה), משלב העיצוב ועד סוף חיי המערכת.
התקן אמנם אמריקאי, אך עשוי לחייב חברות שעובדות עם ארצות הברית בתחום הביטחוני לעמוד בו, ולכן דה-פקטו משמש כתקן עולמי.
המוזיאון הארכאולוגי של רודוס
המוזיאון הארכאולוגי של רודוס (ביוונית: Το Αρχαιολογικό Μουσείο της Ρόδου), המוזיאון לארכאולגיה החשוב ברודוס, שוכן במבנה בית החולים של האבירים אשר מהווה חלק מעיר ימי הביניים ברודוס שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. הפריט הידוע ביותר המוצג בו הוא פסל "אפרודיטה מרודוס" מהמאה ה-2 לפנה"ס.
המוזיאון.
במוזיאון פריטים רבים מתקופות שונות בהם מהתרבות המיקנית, התקופה ההלניסטית, התקופה הביזנטית וימי הביניים - תקופת שלטון ההוספיטלרים באי.
בקומה הראשונה נמצאים פסלים וחלקי מצבות שנמצאו ברחבי האי.
בקומה השנייה יש פסיפסים רבים וחדרי המוזיאון המסודרים על פי תקופות, עם פסלים, כדים ואבני חן עתיקות, שנתגלו בחפירות בערי האי יאליסוס וקמיירוס.
בית החולים של האבירים.
בית החולים של האבירים (ביוונית: Νοσοκομείο των Ιπποτών) הוקם על ידי האבירים ההוספיטלרים ב-1440 ובנייתו הושלמה ב-1489. בקומתו הראשונה של המבנה הבנוי סביב חצר פנימית שלאורכה ארקדה, שכנו חנויות, ואילו בית החולים עצמו שכן בקומה השנייה, שגם היא עוצבה בצורת ארקדה. בקומה זו שני אולמות ששימשו לאשפוז וגומחות לחולים בבידוד.
בית החולים הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, כחלק מעיר ימי הביניים. בנימוקים להכרזה נכתב, בין היתר, כדלקמן:
ג'ון ונדרלין
ג'ון ונדרלין (באנגלית: John Vanderlyn; 15 באוקטובר 1776 - 23 בספטמבר 1852) היה צייר נאו-קלאסי הולנדי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
ונדרלין נולד בקינגסטון, ניו יורק, והיה נכדו של צייר הדיוקנאות פיטר ונדרלין. הוא הועסק על ידי בית דפוס בניו יורק, והונחה לראשונה בציור על ידי ארצ'יבלד רובינסון (1765–1835), סקוטי שהיה לאחר מכן אחד ממנהלי האקדמיה האמריקאית לאמנויות. הוא נסע לפילדלפיה, שם בילה באולפן של גילברט סטיוארט והעתיק כמה מהדיוקנאות של סטיוארט, כולל אחד של ארון בר, שהפך אותו אצל גילברט סטיוארט לתלמיד.
הוא היה בן טיפוחיו של ארון בר שבשנת 1796 שלח את ונדרלין לפריז, שם למד במשך חמש שנים. הוא שב לארצות הברית בשנת 1801 והתגורר בביתו של בר, אז סגן הנשיא, שם צייר את הדיוקנאות הידועים של בר ובתו. [2] בשנת 1802 הוא צייר שתי תצוגות של מפלי הניאגרה שנחקקו ופורסמו בלונדון בשנת 1804. הוא שב לפריז בשנת 1803, וביקר גם באנגליה בשנת 1805 לאחר מכן נסע ונדרלין לרומא, שם צייר את תמונתו של "מריוס בין הריסות קרתגו" שהוצגה בפריז, וקיבל מדליית הזהב של נפוליאון. הצלחה זו גרמה לו להישאר בפריז במשך שבע שנים, שבמהלכן הצליח מאוד.
בשנת 1812 צייר את "אריאדנה בעירום", מה שהגדיל את תהילתו. כאשר ארון בר נמלט לפריז, ונדרלין היה לזמן מה התמיכה היחידה שלו.
ונדרלין חזר לארצות הברית בשנת 1815, וצייר דיוקנאות של אנשים מפורסמים, ביניהם ג'יימס מונרו, ג'ון סי קאלון, המושל ג'וזף סי ייטס, המושל ג'ורג' קלינטון, ג'יימס מדיסון, רוברט ר ליווינגסטון (האגודה ההיסטורית של ניו יורק), אנדרו ג'קסון וזכרי טיילור. בשנת 1834 הוא השלים דיוקן באורך מלא לאחר מכן של ג'ורג' וושינגטון עבור בית הנבחרים האמריקני, המבוסס על דיוקנו של גילברט סטיוארט מ-1796.
הוא גם צייר פנורמות ובנה את הרוטונדה בעיר ניו יורק, שהציגה פנורמות של פריז, אתונה, מקסיקו, ורסאי וכמה ציורי קרבות. אך לא דיוקנאותיו ולא הפנורמות הביאו לו הצלחה כלכלית, בין השאר משום שהוא עבד לאט מאוד.
בשנת 1825 ונדרלין היה ממקימי האקדמיה הלאומית לעיצוב, ולמד בבית הספר שלה.
בשנת 1842, הוא נבחר על ידי הקונגרס לצייר את ״בואו של קולומבוס״ ברוטונדה של הקפיטול ארצות הברית. כשנסע לפריז, הוא שכר אמן צרפתי, שעשה את רוב העבודה. מאוחר יותר שוחזר הציור הזה בחריטה ששימשה בבולי דואר 2c משנת 1893.
ונדרלין היה האמריקאי הראשון שלמד בצרפת במקום באנגליה, ורכש ניסיון טוב.
הוא היה אקדמי יותר מעמיתיו; אך למרות כישרונו, סברו שיצירתו נטולת קסם, על פי אנציקלופדיה בריטניקה.
הוא נפטר בעוני בקינגסטון, ניו יורק, ב־23 בספטמבר 1852.
בית החולים של האבירים (רודוס)
מרגרט מקדונלד מקינטוש
מרגרט מקדונלד מקינטוש (באנגלית: Margaret Macdonald Mackintosh; 5 בנובמבר 1864 - 7 בינואר 1933) הייתה אמנית ילידת אנגליה, שחיה ועבדה בסקוטלנד ושעיצוביה הפכו בשנות ה-1890 לחלק מהסימנים המזהים של "סגנון גלאזגו".
ביוגרפיה.
מרגרט מקדונלד, נולדה בטיפטון שליד וולוארהמפטון באנגליה, אביה היה מהנדס ומנהל מכרה פחם, מרגרט ואחותה הצעירה ממנה פרנסס (Frances), למדו בבית הספר לנערות אורמה שבניו קאסל אנדר ליים בסטפורדשייר. במפקד האוכלוסין של 1881, מרגרט שהייתה בת 16 נרשמה כמתגוררת בבית של משפחה אחרת והוגדרה כלמדנית. בשנת 1890 המשפחה עברה לגלאזגו. עד 1892 לא הורשו נשים בסקוטלנד ללמוד באוניברסיטה. אבל כבר משנות ה1850 היו התארגנויות של נשים שדרשו אפשרויות לימוד מקצועות לנשים, אחת האפשרויות שהיו פתוחות לנשים הייתה ללמוד הוראה בבית הספר לאמנויות. מרגרט ואחותה פרנסס נרשמו כתלמידות יום 'בבית הספר לאמנות של גלאזגו'. הן למדו קורסים של עיצוב. מרגרט למדה שם בין היתר עבודות מתכת, רקמה וטקסטיל.
היא התחילה לעבוד בשיתוף פעולה עם אחותה פראנסס וב-1890 הן פתחו את 'סטודיו האחיות'ברחוב הופ בגלאזגו. היצירות החדשניות שלהן הושפעו מדימויים קלטיים, ספרות, סמליות ופולקלור. הן יצרו עבודות מתכת, גרפיקה ואיירו ספרים רקימה וטקסטילים. בשנת 1896 יצירותיהן השתתפו בתערוכה החמישית של תנועת ה'ארטס אנד קראפטס' בלונדון, והשפיעו על מעצבים רבים.
יותר מאוחר היא שיתפה פעולה עם בעלה הארכיטקט צ'ארלס רני מקינטוש, לו נישאה ב-22 באוגוסט 1900. יצירותיה המפורסמות ביותר הן הלוחות שיצרה לעיצובים פנימיים לבית התה.