תומכיו של ראוואלומנאנה בסגל הבכיר של תאגיד טיקו הקימו קבוצה לקידום מסע הבחירות שלו, אותו כינה "אני אוהב את אנטננריבו" (Tiako Iarivo). ראוואלומנאנה הוציא למעלה מ-700 מיליון פרנק מלגשי בעבור מימון מסע הבחירות, שנלקחו מתוך הכנסות עסקיו ותרומות פרטיות אחרות. מטה הבחירות שלו הפיץ באופן נרחב כרזות שיווקיות אשר הציגו את דמותו, שמו וססמתו של ראוואלומנאנה, ואף חילקו בחינם קופסאות ובהן חלב ויוגורט תוצרת טיקו לציבור הרחב. הכרזות שהפיץ מטה הבחירות הציגו לעיתים קרובות את הסמליל המסחרי של תאגיד טיקו ותמונות של ראוואלומנאנה רכוב על אופניים עמוסים ממוצרי חלב במטרה להציג את אישיותו כאיכר עממי ועני, אשר - באמצעות אינטליגנציה, נחישות וניהול אחראי - הצליח לפתח עסק משגשג ושיישם את אותן מיומנויות אלו שסייעו לו בפיתוח עסקיו בפיתוח עיר הבירה. מסע הבחירות של ראוואלומנאנה זכה לתמיכה רחבה על בסיס הצלחתו הברורה כמנהל, מנהיגותו בקהילה הנוצרית ואי-התאמתו למפלגת "AREMA" של הנשיא רציראקה. מסע הבחירות הושק רשמית ב-2 בנובמבר 1999, וב-8 בנובמבר הוביל ראוואלומנאנה בכל הסקרים. בבחירות המוניציפליות שנערכו ב-14 בנובמבר נבחר ראוואלומנאנה לראשות עיריית אנטננריבו כשהוא זוכה ל-45% מקולות הבוחרים.
עם בחירתו לראשות העיר, תעדף ראוואלומנאנה בראש סדר עדיפויותיו את סוגיות התברואה, הביטחון והמנהל הציבורי בעיר הבירה. בשעה שלאנטננריבו תקציב עירוני בן 11 מיליון דולר אמריקני, ראוואלומנאנה יזם תוכנית להוספת כספים נוספים לתקציב העירוני. הוא פתח חשבון בנק לתרומות ציבוריות ועסקיות למיזמים לשיפור פני העיר וגייס למעלה מ-700 אלף דולר תוך חצי שנה. הוא גייס כספים מתורמים בינלאומיים על מנת להקים מערכות לאיסוף פסולת ולהשמדתה, שיקום תשתיות רעועות ככבישים, שווקים וגנים ציבוריים. הוא קיבל הדרכה קבועה מקורט שמוק , אז ראש עיריית בולטימור שבמרילנד, עמו פיתח ידידות באמצעות נסיעותיו העסקיות הדו-שנתיות לארצות הברית כמנכ"ל טיקו. על מנת לשפר את תנאי התברואה בעיר, בנה ראוואלומנאנה בתי שימוש ציבוריים באזורים המאוכלסים בצפיפות או כאלו מתויירים. במהלך כהונתו, הבנייה בבירה גדלה באופן ניכר, עם תריסר מרכולים חדשים שנבנו תוך שנתיים. ראוואלומנאנה השיק יוזמה להתקנת ותיקון פנסי רחוב ברחבי העיר במטרה לשפר את נגישות ובטיחות תושבי ותיירי הבירה בלילות. נוסף על כך, הוא הגדיל את מספר השוטרים ברחובות והביא לירידה בפשיעה. יחסיו עם הנשיא רציראקה אופיינו ברוגע במהלך תקופת כהונתו המוקדמת כראש העיר, על אף שהחלטתו ב-28 ביוני 2001 לחסל "אזורים אדומים" - שטחים בעיר בהם נאסרו הפגנות והתאספויות ציבוריות - עוררה את מורת רוחו של רציראקה.
באוגוסט 2000, התראיין ראוואלומנאנה לעיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, ובמהלך ריאיון עיתונאי זה הביע את אמונתו כי הפיתוח במדגסקר דורש אחריות אישית גדולה יותר בקרב האוכלוסייה המלגשית, סביבה עסקית טובה יותר, הגנה יתרה על הסביבה והפחתת השחיתות השלטונית. בתגובה להעלאת השערות תקשורתיות, כי הוא יכול להיות מועמד מוביל לנשיאות, הכריז כי "אני מתגעגע לחופש העסקים, להקל על ביצוע הדברים".
נשיא מדגסקר.
הבחירות הנשיאותיות ב-2001.
ב-5 באוגוסט 2001, בפני כנסיית ישו המשיח במדגסקר בכפר הולדתו, הכריז ראוואלומנאנה על כוונתו להתמודד לנשיאות בבחירות שנערכו ב-16 בדצמבר 2001. מסע הבחירות שלו קידם את דימויו כאישיות בעלת עשייה-עצמית, אשר תסב את חכמתו העסקית לפיתוח המדינה. הוא התרברב בגילו הצעיר יחסית (הוא היה אז בן 52) ואי-בריתו עם "דינוזאורים פוליטיים" קשישים ששלטו בפוליטיקה בשלושת העשורים הקודמים. מוצאו הצנוע כאיכר כפרי הסב לו תמיכה בקרב מצביעים כפריים, שהיוו למעלה מארבע חמישיות האוכלוסייה. הוא נתפש כהתגלמות המריטוקרטיה שרבים מהמצביעים ביקשו לראות במדגסקר במקום מערכי כוח מושחתים ומערכות שלטון המאופיינות בנפוטיזם. יועץ הכנסיות הנוצריות של מדגסקר (FFKM) התייצב מאחורי ראוואלומנאנה, אשר סיסמת הפרסום הייתה "אל תפחד, אך תאמין". ראוואלומנאנה קיבל ייעוץ ותמיכה מראש עיריית בולטימור לשעבר קורט שמוק, שנמנה בין מנהלי מסע הבחירות של נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון.
הכרזתו של ראוואלומנאנה על התמודדותו לנשיאות עוררה מעין פעולות תגמול על ידי ממשלו של רציראקה, וראוואלומנאנה נפל קורבן להתקפות משמיצות תכופות בעיתונות. נוסף על ההתקפות שספג בעיתונות, בית משפט קנס אותו ב-300 מיליון פרנק מלגשי (כ-55.6 מיליון אירו) בגין השתמטות ממס, וראוואלומנאנה הוסיף להתמודד מול שתי תביעות נוספות בדבר ניהול תאגיד טיקו, אשר יושבו מאוחר יותר מחוץ לכותלי בית המשפט. התקפות אלה הוקעו על ידי דוברים בתנועת "אני אוהב את מדגסקר" (אשר נוסדה על מנת להגן על שמו הטוב). נאומים שנשא ראוואלומנאנה באזורים עירוניים וכפריים ברחבי האי, התאפשרו הודות לעושרו האישי הרב ולמטוס ושבעת מסוקי הפצה רשומים של טיקו. ערוצי הפצה של טיקו שימשו להפצת כרזות, כובעי בייסבול, חולצות טי וחומרי קידום מכירות אחרים.
סקרים שנערכו באוקטובר 2001 הראו כי רציראקה מפגר אחר ראוואלומנאנה. התוצאות הרשמיות של הבחירות, שפורסמו בדצמבר, הציבו את ראוואלומנאנה במקום הראשון עם 46% מקולות הבוחרים לעומת 40% להם זכה רציראקה. כיוון ששני המועדים לא זכו ברוב הקולות, נערך סיבוב שני בין שניהם. ראוואלומנאנה מיאן להשתתף בסיבוב השני בתואנה כי ניצח כבר בסיבוב הראשון ובמקום זאת דרש כי בית המשפט החוקתי הגבוה יספור את הקולות. תומכיו של רציראקה חסמו את עיר הבירה אנטננריבו, שבה שלטון תומכיו של ראוואלומנאנה. ראוואלומנאנה הכריז על עצמו כנשיא ב-22 בפברואר 2002. לאחר הכרזתו זו, ב-29 באפריל 2002, קבע בית המשפט החוקתי הגבוה כי ראוואלומנאנה זכתה ב-51.3% מקולות הבוחרים, שהספיקו לו לנצח באורח רשמי בסיבוב הראשון.
כהונה ראשונה.
עם בחירתו לנשיאות, פעל ראוואלומנאנה להקטנת ההשפעה הכלכלית השלילית שנוצרה כתוצאה מן המיתון הפוליטי בן שמונה החודשים בגלל רציראקה, אשר ממשלו ייקר את מדגסקר במיליוני דולרים והוביל אותה להפסדים בתחומי התיירות והכנסות מסחריות, וכן הסב נזק לתשתיות, כולל גשרים שהופצצו ומבנים שנפגמו בעקבות הצתות. הוא חוקק שורה של חוקים חדשים, הוביל מדינויות ורפורמות חדשות במטרה לטשטש עקבות האידאולוגיה הסוציאליסטית של רציראקה ולהחליף אותה בסביבה כלכלית קפיטליסטית. בהפסיקו את מסורת זו, כראש המדינה החדש התרחק מהסתמכות על צרפת - שותפתה העיקרית של מדגסקר בתחום המסחר - וטיפח קשרים הדוקים עם מדינות אחרות ובהן גרמניה, ארצות הברית וקוריאה הדרומית כחלק מהאסטרטגיה שלו להתפתחות הכלכלית של מדגסקר. הוא שיתף פעולה עם יועצים באוניברסיטת הרווארד על-מנת להשיק יוזמה מהירה לפעולות שיניבו צמיחה כלכלית מהירה. בשנת 2004 אישר הבנק העולמי את אסטרטגיית הפחתת העוני של ממשל ראוואלומנאנה, שמותגה בשם "מדגסקר טבעית" (Madagascar Natural). האסטרטגיה עיגנה את עיקרון השימור הסביבתי כבלתי נפרד מהצמיחה הכלכלית בת-הקיימא של מדגסקר. ההשפעה הכלכלית השלילית של המשבר הפוליטי התגברה בהדרגה על ידי המדיניות הכלכלית והפוליטית המתקדמת של ראוואלומנאנה, אשר עודדה השקעות בחינוך ובתיירות אקולוגית, הקלה על השקעות זרות ישירות וטיפחה שותפויות סחר הן אזוריות והן בינלאומיות.
אלכסנדר יודאסין
הרב אלכסנדר סנדר יודאסין (אדר תרנ"ה, 1895 – ה' בכסלו תשמ"ג, 1982) היה רבה של קריבי ריה (קריבוי רוג), אוקראינה, ולאחר עלותו לארץ ישראל שימש כרבה של קהילת חב"ד ביפו במשך ארבעים וחמש שנה, רב שכונת נווה צדק בתל אביב וחבר בית דין רבני חב"ד.
ביוגרפיה.
נולד ברציצה שבבלארוס, לדובה ולהלל קם. בשנת 1909 החל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בקיץ 1914 היה בין חמשת התלמידים ששהו יחד עם האדמו"ר הרש"ב בנופש בזאולשה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה במשך זמן בביתו של הרב דוד צבי חן, רבה של צ'רניגוב, ולמד עמו בחברותא. כעבור זמן עבר לחרסון, והיה שותף להקמת סניף של ישיבת תומכי תמימים בעיר. כעבור זמן חזר לצ'רניגוב וקיבל הסמכה לרבנות מהרב דוד צבי חן.
נישא באדר תרפ"א, 1921. מסדר הקידושין היה הרב רבי לוי יצחק שניאורסון, אביו של הרבי מליובאוויטש.
כשנתיים לאחר נישואיו מונה לרבה של קריבי ריה שבאוקראינה. בשל רבנותו נאסר כמה פעמים על ידי השלטונות הסובייטים, ולבסוף, בשנת 1930, גורש מהעיר. השלטונות התירו לו להתיישב בעיירה פרבומייסק שאוקראינה, בתנאי שלא ישוב לקריבי ריה.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק והתיישב בשכונת נווה צדק בתל אביב. לאחר פטירת הרב שניאור זלמן סלונים, רבה של קהילת חב"ד ביפו, מונה הרב יודאסין תחתיו כרב הקהילה ביפו והסביבה. מינויו היה על פי בקשת הרב סלונים מוועד הקהילה ביפו, זמן קצר לפני פטירתו. לאחר פטירת הרב סלונים שיגר בנו, הרב יעקב יוסף סלונים, רב הקהילה האשכנזית בחברון, מכתב אל הרב יודאסין, ובו כתב כי על פי רצון אביו הוא מוותר על הרבנות ביפו.
כיהן בתפקידו במשך ארבעים וחמש שנה. מרכז פעילותו היה בבית הכנסת אוהל יצחק (תל אביב) ("עין יעקב"). היה מזקני רבני חב"ד וחבר בית הדין של רבני חב"ד בארץ ישראל.
כיהן בהנהלת ישיבת מדרש שמואל שפעלה בעיר העתיקה בירושלים בין השנים תש"ד-תש"ח, בראשות הרב יצחק אביגדור אורנשטיין.
נפטר ב-1982 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
אחר פטירתו ספרייתו העשירה הועברה לישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת.
בנו הרב דוד, כיהן כרב בית כנסת בשכונת הדר יוסף בתל אביב.
האנדרטה ליום האדמה בסח'נין