בשנת 2003 יסדה את עמותת "חזון נשות עכו״ ומאז היא עומדת בראשה. בעמותה פעילות נשים יהודיות וערביות העושות למען קידום מעמד האישה בעכו ובצפון. מוטו העמותה הוא "האישה נותנת חיים" ובתרגום מעשי של הרעיון: העלאת איכות החיים, מתן חינוך מתאים, העצמת הנהגה נשית ועידוד נשים באשר הן. העמותה פועלת למען קירוב לבבות בין שני העמים וקיימה במהלך השנים עשרות מפגשים בין נשים ישראליות ופלסטיניות מהרשות הפלסטינית למען קידום נושא השלום. העמותה הובילה פרויקט ראשון מסוגו בישראל, לתמיכה בחולי סוכרת ערבים ויהודים.
היא מרצה וחוקרת כתבה מאמרים רבים כמו כן כתבה את הספר "האישה הדרוזית" שיצא לאור בשנת 2005. פורסם מחקרה: "השפעת עמותות וקבוצות מעורבות של נשים על החיים המשותפים". היא מובילה שני מחקרים גדולים האחד בנושא "רצח נשים על רקע כבוד המשפחה" והשני על חוויות המפגש של נשים פלסטיניות וישראליות.
בנוסף לפעילותה האקדמית ד"ר פלאח נבחרה בשנת 2010 לראשות מועצת נשים ערביות בעכו, ומשנת 2008 מכהנת כיועצת ראש העיר למעמד האישה בעיר. בשנת 2014 מונתה ליושבת ראש הוועדה האקדמית מטעם השותפות למכללת הגליל, בית לוחמי הגטאות ומרכז השימור.
ד"ר פראג' פלאח הקימה גם את "בית האישה לשלום" בעכו, המהווה מרכז לתרבות, מחקר, הצגת תערוכות ומהווה מרכז לקידום פעילות נשים באזור הצפון. היא מרצה מתנדבת במרכז גולדה מאיר במשרד החוץ ומובילה את פרויקט הנשים הישראלי-פלסטיני מזה 10 שנים.
פלאח נשואה לעורך דין איד פראג' ולשניים שלושה ילדים משותפים. המשפחה מתגוררת בעכו.
1950 DA
אירנה (פירושונים)
פריץ ברכט
פריץ ברכט (בגרמנית: Fritz Bracht; נולד ב-18 בינואר 1899 - 9 במאי 1945) היה קצין אס אה נאצי, ראש סניף המפלגה הנאצית בשלזיה תחתית וכיהן למעשה כמושל שלזיה תחתית משנת 1941 עד להתאבדותו בשנת 1945.
חייו.
ברכט נולד בהיידן, סמוך לדטמולד, גרמניה. לאחר השלמת לימודיו כגנן הוא התגייס לשירות צבאי בשנת 1917 והוצב בחזית עד לסוף מלחמת העולם הראשונה משנשבה בידי הצבא הבריטי ושוחרר בשנת 1919.
ב-1 באפריל 1927 הוא התפקד למפלגה הנאצית ומונה לראש סניף המפלגה במחוז סורלנד בנובמבר 1928. הוא החזיק בתפקידו דומה גם באלטנה במרץ 1931.
בשנת 1935 התמנה לממלא מקום ראש סניף המפלגה בשלזיה תחתית ולאחר שראש הסניף הקודם, יוזף ואגנר, הודח בנובמבר 1941, ברכט מונה להחליפו כאשר שלזיה פוצלה לשלזיה תחתית ושלזיה עילית כאשר ברכט מונה למושל הראשונה.
מפברואר 1941 הוא היה למושל הכל-יכול של שלזיה תחתית ובנובמבר 1942 הוא מונה לתפקיד קומיסר ההגנה של הרייך במחוז שלזיה תחתית.
בשנת 1944 הוא קודם לדרגת אס אה אוברגרופנפיהרר כאשר בתחום אחריותו היה גם מחנה ההשמדה אושוויץ.
כאשר הצבא האדום נכנס לגרמניה הנאצית, ברכט ורעייתו התאבדו בבאד קודובה, פולין, בנטילת גלולות ציאניד.
אירינה, קיסרית האימפריה הביזנטית
מישל טמר
מישל מיגל אליאס טמר לוליה (בפורטוגזית: Michel Miguel Elias Temer Lulia; נולד ב-23 בספטמבר 1940) הוא עורך דין, איש אקדמיה ופוליטיקאי ברזילאי אשר כיהן כנשיא ברזיל מ-2016 עד 2019.
ביוגרפיה.
טמר הוא עורך דין, איש אקדמיה ופוליטיקאי ברזילאי אשר כיהן כסגן נשיא ברזיל מינואר 2011 ועד למינויו ב-12 במאי 2016 לנשיאהּ בפועל של ברזיל, למשך 180 יום, עד למיצוי הליכי החקירה בסנאט נגד הנשיאה דילמה רוסף, ועם השלמת תהליך ההדחה של דילמה רוסף מנשיאות ברזיל באוגוסט של אותה שנה התמנה לנשיא המכהן עד לבחירות הבאות בשנת 2018.
טמר הוא בן למשפחת מהגרים נוצרים מלבנון הנמנים עם הכנסייה האנטיוכית, שהגיעו לברזיל ב-1925. בעל תואר ראשון בעריכת דין מאוניברסיטת סאו פאולו ודוקטורט מ-Pontifical Catholic University of São Paulo. שירת כתובע, ופעמיים בתפקיד מזכיר המדינה לביטחון פנים. הוא פרופסור למשפט חוקתי וחיבר ספרים רבים בנושא.
ביוני 2016 עלו חשדות למעורבות של טמר בפרשת שוחד הקשורה בחברת הנפט הממשלתית פטרוברז. במאי 2017 פרסם העיתון הברזילאי או גלובו כי טמר ביקש לשחד את איש העסקים חוסליי בטיסטה, הבעלים של חברת הבשר JBS.
חשדות השחיתות השונות הביאו להפגנות ענק בברזיל וכוחות צבא נפרשו סביב ארמון הנשיאות בבירה ברזיליה ובמקומות נוספים בעיר, אחרי שעשרות אלפי מפגינים נגד השחיתות העלו באש את בניין משרד החקלאות ופגעו במבני ממשלה נוספים ברחבי העיר וגם בזזו את חלקם. המפגינים דרשו את התפטרותו של הנשיא מישל טמר לאחר גילויים, כולל הקלטות, שמצביעים כי היה מעורב לכאורה במתן שוחד. טמר עצמו החליף את הנשיאה דילמה רוסף שהודחה באוגוסט 2016 באשמת שימוש לא חוקי בכספים. הצבת כוחות צבא ברחובות מעוררת בברזילאים רבים אי נחת גדולה, בהתחשב בדיקטטורה הצבאית ששלטה במדינה בשנים 1964-1985.
בדצמבר 2018 הומלץ להגיש נגד טמר כתב אישום בעוון שחיתות. במאי 2019 הוא הסגיר את עצמו לרשויות.
גשר הרכבת הטורקי נחל לבן
גשר הרכבת הטורקי על נחל לבן הוא גשר אבן שנבנה מעל נחל לבן, בתקופת מלחמת העולם הראשונה כחלק מהתשתית שהוקמה עבור מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה. הגשר פוצץ על ידי הבריטים ב-1917 על מנת למנוע מהטורקים העברת כוחות וציוד לסיני.
ההיסטוריה של הגשר.
הגשר נבנה על ידי הטורקים במאי 1916 כחלק מפרויקט סלילת מסילת רכבת מתחנת הרכבת נחל שורק למרכז סיני שנבנתה על מנת לתמוך במאמץ הטורקי לכיבוש תעלת סואץ. פרויקט זה החל בקיץ 1915 ונמשך עד קיץ 1916 אז הגיעה המסילה עד תחנת עוג'ה אל-חפיר שם היה בסיס צבאי גדול. עם סיום הסלילה החלו הטורקים להסיע ציוד וכוחות לכיוון סיני. בעקבות תבוסת הטורקים בקרב רומני והתקדמות הבריטים לכוון עזה, ויתרו הטורקים על התוכנית לכיבוש תעלת סואץ ופנו לבצר את קו עזה. עקב כך נפסק המשך הסלילה לכוון סיני אולם הקו המשיך לשרת את הכוחות הטורקיים.
לאחר הכשלונות של הכוחות הבריטים לכבוש את עזה (קרב עזה הראשון וקרב עזה השני) חששו הבריטים שהטורקים ינסו לחדש את המתקפה לכוון תעלת סואץ ולכן ב-22 במאי 1917 יצא כח בריטי גדול מאזור תל שרוחן ויום למחרת חיבל ב-21 ק"מ של מסילה וב-9 גשרים בין ביר עסלוג' לעוג'ה אל-חפיר. אחד מהגשרים שחובל היה הגשר על נחל לבן. לאחר פעולה זו לא נבנו הגשרים מחדש ופעילות הרכבת, בקטע מביר עסלוג' דרומה לא חודשה.
מבנה הגשר וסביבתו.
אורך הגשר היה כ-87 מטר. הוא נבנה ממזרח למערב על גבי 11 קשתות. יסודות הגשר (האומנות) נחפרו באפיק הנחל. הקשתות נבנו על ידי שימוש בפיגומי עץ שאיפשרו הנחת אבני הקשת ואבן הראשה בראשם. הגשר מולא באבני גוויל ואדמה ואבני גזית מסותתות בצד החיצוני.
נכון ל-2016 שרדו 3 קשתות בצידו המזרחי של הגשר וכן מספר בסיסי אומנה בצידו המערבי. חלק גדול מאבני הגשית של הגשר נגנב דבר שחשף את המילוי לפגעי מזג האוויר ומסכן את יציבות הקשתות שנותרו.
בסמוך לגשר הרכבת נמצא גשר רכב שבנו הבריטים עבור הכביש הבריטי הישן מבאר שבע ל-ניצנה. הכביש נזנח עם סלילת כביש 211. ממזרח לגשר הוקמה ב-1956 היאחזות נח"ל בשם "שיזף" (נקראה גם "שלח" ו"שדמות") שננטשה ב-1967.
הגשר (כמו גם כל מסילת הרכבת) הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל אולם לא נעשתה בו שום פעילות שימור.
ראו גם.
פעולת החבלה במסילת הברזל הטורקית לקסיימה
גלאי AMS02
AMS02 (ראשי תיבות: Alpha Magnetic Spectrometer, ספקטרומטר אלפא מגנטי) הוא גלאי חלקיקים המותקן על תחנת החלל הבינלאומית. חוקרו הראשי של AMS02 הוא סמואל טינג, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1995.
הAMS02 נועד למדוד בעזרת קרניים קוסמיות ראיות לקיומו של  חומר אפל בחלל. בעזרת מידע זה ניתן יהיה להבין טוב יותר את השלבים בהיווצרות היקום. בנוסף למטרה זו, מקווים כי ממצאי הגלאי יעזרו באחת השאלות הפתוחות אותה חוקרים, והיא לאן נעלם האנטי חומר ביקום.
סמואל טינג רוצה לאתר את חלקיקי החומר האפל בחלל על ידי זיהוי המסלול הנראה לעין, שהם עשויים להותיר אחריהם לעומת קבוצות מחקר שונות ברחבי העולם, החוקרות ומחפשות אחר החומר האפל על שטח כדור הארץ.
בשנת 1998, לאחר הטיסה של הAMS 01 החל סמואל טינג בפיתוח הAMS02. פיתוח הAMS02 כלל עבודה של 600 פיזיקאים, 56 מוסדות ו16 מדינות מאורגנות תחת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (DOE) (ביניהן דנמרק, צרפת, גרמניה, איטליה, פינלנד, פורטוגל, ספרד, שווייץ, הולנד טורקיה, סין, קוריאה, טיוואן, ארצות הברית ומקסיקו).
הגלאי AMS02 שוגר על גבי מעבורת לתחנת החלל הבינלאומית ב-16 במאי 2011 בטיסת המעבורת STS-134. חדר הבקרה של הגלאי AMS02 נמצא במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים- CERN, אשר נמצא בתקשורת ישירה לחדר הבקרה של תחנת החלל הבינלאומית.
מבנה הגלאי AMS02.
הספקטרומטר אלפא מגנטי מורכב מסדרה של גלאים, המשמשים כדי לקבוע מאפיינים שונים של קרינה וחלקיקים, כאשר הם עוברים דרכם. מבנה הAMS02 כולל מגנטים, מעקב כוכבים ו-GPS. בנוסף לכל אלו המכשיר כולל את הגלאים הבאים:
איך זה עובד.
קרינה קוסמית מורכבת מחלקיקים הנעים ביקום ומקורם בהתפוצצות של כוכבים, גלקסיות ואף השמש שלנו. כאשר קרינה זו מגיעה לגלאי הAMS02 היא עוברת בשכבותיו השונות. בעזרת האינטראקציה עם השכבות נוכל לקבל מידע על כל אחת מהן. מאינטראקציה עם השכבה הראשונה נוכל להסיק את המסה, המהירות והאנרגיה של כל חלקיק העובר בה. מאינטראקציה עם שכבה אחרת נוכל לקבל מידע על איזה מסלול עבר החלקיק בתוך בAMS02. בנוסף לכך בשכבה השנייה קיים מגנט הגורם לחלקיקים לנוע בדרך אחת או אחרת וכך אפשר לזהות אם החלקיק הוא חומר או אנטי חומר.
כל התהליך הזה קורה במהירות של ננו שנייה.
בלוקצ'יין