ב-11 ביולי 2021 המריאו ברנסון, שלושה מעובדי וירג'ין גלקטיק ושני טייסים בטיסת ניסוי של מטוס החלל VSS Unity לגובה של 85.3 ק"מ, ובכך היו לתיירים הראשונים שמגיעים לחלל בטיסה מסחרית. מטוס החלל נישא בידי המטוס הנושא Space Ship Two לגובה של כ-14 ק"מ, משם נסק עצמאית, ונחת בשלום. ברנסון הצהיר שבכך הגשים את חלומו מאז ייסוד וירג'ין גלקטיק 17 שנה קודם לכן. עם זאת, מדובר בטיסה לגובה המוגדר כגבול החלל רק על פי רשות התעופה הפדרלית בארצות הברית, ולא על פי ההגדרה העולמית הרווחת של הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לגבול החלל כקו קרמן, הנמצא בגובה 100 קילומטר.
החברה מתעתדת להפעיל טיסות מסחריות אל גבול החלל החל מ-2022, אך כל כלי הטיס שלה קורקעו במסגרת חקירת טיסת הניסוי על ידי רשות התעופה הפדרלית. החקירה נפתחה בשל חריגה מהשטח שהוקצה לטיסה, בניגוד לנוהלי הבטיחות וללא דיווח בזמן אמת.
הזמנות מוקדמות.
בשנים הראשונות לקיומה איפשרה וירג'ין גלקטיק לשמור מקום בטיסה אל גבול החלל באחד ממטוסי החלל שלה תמורת תשלום מקדמה (המחיר המלא צפוי להיות בין 200 ל-300 אלף דולר לאדם) ואכן כ-700 איש ברחבי העולם עשו זאת. בשנת 2008 לערך, עם התעכבות הפרויקט נסגרה האפשרות לרישום מוקדם והיא תיפתח שוב עם תחילת הטיסות המסחריות בפועל.
תוכניות עתידיות.
תחום הליבה של חברת וירג'ין גלקטיק הוא תיירות חלל מסחרית. עיצובים ראשוניים של חלליות המסוגלות להגיע למסלול הוצגו על ידי ברט רוטאן, מתכנן מטוס החלל של וירג'ין גלקטיק. תיירות חלל מסלולית תוכל להתבסס בין היתר על תחנות חלל מיוחדות פרי תכנון של חברת ביגאלו אירוספייס. בנוסף לטיסות חלל תת-מסלוליות, שוקלים בחברת וירג'ין גלקטיק לפתח מטוס חלל עם יכולת הגעה למסלול, וכמו כן להשתמש במטוס האם המיועד לנשיאת מטוס החלל, כמטוס נושא למשגר לוויינים אווירי שהחברה עוסקת בפיתוחו.
פעילות בעולם.
חברת וירג'ין גלקטיק מפעילה מספר נציגויות בעולם, לשיווק טיסות החלל המסחריות שלה. נציגויות החברה פועלות באירופה, איחוד האמירויות במפרץ הפרסי, יפן, הודו, אוסטרליה וניו זילנד. ב-4 בנובמבר 2007, הכריזה וירג'ין גלקטיק על תחילת הפעילות שלה בישראל.
לאונרדו וינצ'י
לאונרדו וינצ'י (באיטלקית: Leonardo Vinci, 1690 - 27 במאי 1730) היה מלחין איטלקי, הנודע ביותר באופרות שלו.
חייו.
וינצ'י נולד בסטרונגולי (או נאפולי) ולמד אצל גטאנו גרקו בקונסרבטוריון של נאפולי. פרסומו הראשון בא לו מן האופרה בופה שכתב בניב נאפוליטני בשנת 1719; כמו כן חיבר מספר רב של אופרה סריה. הוא התקבל ל"קהילת מחרוזת התפילה" בפורמיילו בשנת 1728 ומת בהרעלה בשנת 1730 - לא 1732, כפי שגורסים לעיתים.
האופרות בופה של וינצ'י, ש- Le Zite 'n Galera משנת 1722 נחשבת על פי רוב לטובה ביותר ביניהן, מלאות חיים, התלהבות ומרץ; האופרות סריה, ש"דידו הנטושה" Didone Abbandonata (רומא, 1728) ו"ארתחששתא" Artaserse (רומא, 1730), שתיהן לליברית של פייטרו מטאסטאזיו, הן הנודעות ביותר מביניהן, מצטיינות בעוצמה נוקבת ובביטוי דרמטי, ששארל בורני משבח את ישירותו העזה. האריה Vo solcando מתוך "ארתחששתא" מדגימה היטב את לסגנונו.
המקור האנגלי לערך זה נלקח במקורו מן האנציקלופדיה בריטניקה, מהדורת 1911, כיום נחלת הכלל.
לאונרדו לאו
לאונרדו לאו (באיטלקית: Leonardo Leo; 5 באוגוסט 1694 - 31 באוקטובר 1744), ששמו המלא והמדויק יותר הוא ליונארדו אורונצו סאלוואטורה דה לאו, היה מלחין בארוק איטלקי.
חייו.
לאו נולד בסאן ויטו דליי סקיאבוֹני (כיום סאן ויטו דאי נורמני, במחוז ברינדיזי), שהייתה אז חלק מממלכת נאפולי.
בשנת 1703 התקבל ללימודים בקונסרבטוריון דלה פייאטה דאי טורצ'יני בנאפולי, שם למד תחילה אצל פרנצ'סקו פרובנצאלה ואחר אצל ניקולא פאגו. היו שסברו, כי היה תלמידם של פיטוני ואלסנדרו סקרלטי, אבל לא ייתכן שלמד אצל המלחינים הללו, אף כי אין ספק בהשפעה שהייתה ליצירותיהם עליו. יצירתו המוכרת המוקדמת ביותר הייתה דרמה דתית, L'infedeltà abbattuta שביצעו חבריו ללימודים בשנת 1712.
ב-1714 העלה בתיאטרון החצר אופרה בשם Pisistrato, שהתקבלה בתשואות. לאו כיהן במשרות שונות בקאפלה המלכותית והמשיך לכתוב לבימה, לצד הוראה בקונסרבטוריון. אחרי שהוסיף ב-1722 תמונות קומיות ל-Bajazette של פרנצ'סקו גספאריני, לביצוע בנאפולי, חיבר ב-1723 אופרה קומית בשפה הנפוליטנית, La’mpeca scoperta.
האופרה הקומית המפורסמת ביותר שלו הייתה Amor vuol sofferenze משנת 1739, הידועה יותר בשם La Finta Frascatana, שזכתה לשבח מפיו של דה ברוס. לאו התבלט לא פחות כמלחין של אופרות רציניות, Demofoonte
משנת 1735 ו-L'Olimpiade משנת 1737, שתיהן לליברית של המשורר מטאסטאזיו, יצירותיו הנודעות ביותר בתחום זה. עם זאת, לאו מוכר יותר כמלחין מוזיקת קודש. הוא מת כתוצאה מאירוע מוחי תוך כדי חיבור אריות חדשות לביצוע מחודש של "לה פינטה פראסקטאנה".
סגנון כתיבתו.
לאו היה הראשון באסכולה הנאפוליטנית שהשיג שליטה מלאה בקונטרפונקט הרמוני מודרני. במוזיקת הקודש שלו באות לביטוי מיומנות והדרת כבוד; ההגיון גובר בה על להט הרגשות ואין בה שמץ מן הרגשנות שביצירותיהם של דוראנטה ופרגולזי. האופרות הרצינות שלו סובלות מן הצינה והחומרה שבסגנון כתיבתן, אבל באופרות הקומיות שלו גילה חוש הומור שנון. פרקי האנסמבל שלו נמרצים ומלאי התלהבות, אך אינם מגיעים לשיא חזק.
דוגמה נאה ואופיינית למוזיקת הקודש שלו היא "דיקסיט דומינוס" בדו מז'ור, בעיבוד סטאנפורד ובהוצאת נובלו. מספר שירים מתוך אופרות כלולים בהוצאות מודרניות.
מוסא אבו מרזוק
ד"ר מוסא מֻחַמד אבו מרזוק (ערבית: موسى محمد ابو مرزوق; נולד ב-9 בינואר 1951), סגן ראש הלשכה המדינית של חמאס. נחשב לחלק מהזרם הפרגמטי בהנהגת חמאס.
ביוגרפיה.
משפחתו של אבו מרזוק, שמקורה ביבנא, נמלטה במהלך מלחמת העצמאות למחנה הפליטים בעיר רפיח.
לאחר לימודי התיכון ברפיח, סיים אבו מרזוק ב-1976 לימודי הנדסה בקהיר וקיבל תואר ראשון בהנדסה מכנית. בשנת 1978 היה לחבר בגוף המייסד של האוניברסיטה האסלאמית בעזה. לאחר לימודיו בקהיר, יצא אבו מרזוק לעבוד במפרץ הפרסי והחל לעבוד כמהנדס בחברת המים והחשמל באיחוד האמירויות הערביות, ולאחר מכן כמהנדס בחברת נפט. בארצות הברית, למד אבו מרזוק הנדסה תעשייתית, קיבל תואר ראשון, ומאוחר יותר תואר שלישי.
את פעילותו הפוליטית במסגרת תנועת האחים המוסלמים החל אבו מרזוק בשנת 1986. הוא התקדם בהיררכיה של חמאס בעיקר ב-1989, לאחר מעצר מרבית מנהיגי התנועה במהלך האינתיפאדה הראשונה. לטענת ישראל, בשנים 1991–1993 הוא שלח כספים ממקום מושבו בארצות הברית לאנשי חמאס ביהודה ושומרון ורצועת עזה לצורך מימון פעילות החמאס. בשנת 1992 נבחר לעמוד בראש הלשכה המדינית של חמאס ומילא את התפקיד ממקום מושבו בעמאן, בירת ירדן, עד אשר גורש ממנה ב-30 ביוני 1995. לאחר גירושו מירדן הגיע לארצות הברית ונעצר בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, כמי שנכלל ברשימת טרוריסטים. בתחילה, ישראל דרשה את הסגרתו, אולם בהמשך חזרה בה בהוראת ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו, מחשש שמשפטו יעורר את הארגון לחדש פיגועים, והוא נשאר בכלא האמריקני עד ששוחרר ב-4 במאי 1997. לאחר שחרורו מהכלא האמריקני נבחר לסגן ראש הלשכה המדינית של חמאס, תפקיד שאותו הוא ממלא עד היום. חוסיין מלך ירדן הסכים לתת לו מקלט בשל הלחץ הגובר מצד הציבור הירדני.
ביולי 1997, לאחר פיגוע התאבדות בשוק מחנה יהודה בירושלים, הוחלט בקבינט המדיני-ביטחוני שיש לפגוע במנהיגי חמאס. אנשי המוסד הציעו לראש הממשלה בנימין נתניהו מספר שמות, ביניהם ח'אלד משעל ומוסא אבו מרזוק. נתניהו העדיף שאנשי המוסד יתנקשו בחייו של אבו מרזוק, אך אנשי המוסד הזהירו את נתניהו כי פגיעה באזרח אמריקני שהשלטונות מסרבים להסגיר תגרור פגיעה ביחסים בין ישראל לארצות הברית. לבסוף הוחלט כי משעל יהיה היעד להתנקשות אולם הניסיון כשל.
ב-21 בנובמבר 1999 גורש בשנית מירדן, עם שובו מאיראן. לאחר תקופה שבה התגורר בסוריה, עבר בתחילת 2012 לקהיר עם עזיבת ראשי החמאס את סוריה. בשנת 2014 שהה כחודשיים ברצועת עזה לאחר שמצרים אישרה את כניסתו, על מנת להשלים את הסכם הפיוס בין פת"ח לחמאס.
ב-2006 הביע אבו מרזוק הכרה בקיומה של ישראל בריאיון לתחנת הרדיו הישראלית-פלסטינית "רדיו כל השלום" באמרו כי "אין ספק שיש הכרה מציאותית שלנו בישראל, בכך שישראל קיימת בשטח - ואין חותמים הסכמים עם גוף דמיוני אלא עם מי שקיים. ישראל קיימת וכולם מתייחסים להסכמים האלה. הבעיה אינה נמצאת ביחס לזה, ולא זה מה שדורשים מחמאס. הבעיה שלנו היא הדרישה להכיר בלגיטימיות של הכיבוש - ולכך לא נסכים".
אבו מרזוק, חבר הגוף המייסד של מוסד "אל-קֻדְס" אשר נוסד ב-2001 בביירות, משמש חבר ועדת המעקב של הוועידה הלאומית האסלאמית. הוא נמצא על התפר שבין האגף המתון בחמאס, לבין ההנהגה הקיצונית של הארגון - בראשות ח'אלד משעל וד"ר מחמוד א-זהאר. אבו מרזוק מופקד בלשכה המדינית על גיוס הכספים בארצות הברית. הוא נחשב למעשה לאחד מ"הוגי הדעות" של הנהגת חמאס.
על פי הערכות, הונו של אבו מרזוק מגיע ל-2–3 מיליארד דולר.
סופרי הדיינים
Sahara
Sahara הוא אלבומה הראשון של הלהקה הישראלית אורפנד לנד. האלבום יצא לאור בשנת 1994. בשנת 2002 האלבום יצא בהוצאה מחודשת בתוספת שלושה שירי בונוס.
El Norra Alila
El Norra Alila הוא אלבומה השני של הלהקה הישראלית אורפנד לנד. שם האלבום הוא תעתיק לאנגלית של המילים "אל נורא עלילה" - פיוט בתפילת נעילה שחובר על ידי ר' משה אבן עזרא. האלבום יצא בשנת 1996.