בפברואר 2000 בפלורידה, ארצות הברית, עלתה תערוכה בשם "דראפטומניה: מחלה בשם חופש" (Drapetomania: A Disease Called Freedom). השם נלקח ממאמר אשר הופיע בכתב העת "The Georgia Blister and Critic" בשנת 1854 שעסק במחלות ייחודיות לאדם השחור. מטרת התערוכה הייתה להציג תוצרי תרבות, כמו פריטי אומנות ושירה, שנאספו על ידי דריק ג'ושוע בירד (Derrick Joshua Beard) ובאמצעותם להמחיש את חיי האפרו-אמריקניים במאות ה-18, ה-19 ותחילת המאה ה-20 שהגיעו מאפריקה (חלקם עברו דרך האיים הקריביים וקולומביה) והגיעו אל ארצות הברית.
הרוורד
וילהלם בוש
וִילְהֶלם בּוּשׁ (בגרמנית: Wilhelm Busch; 15 באפריל 1832 – 9 בינואר 1908) היה צייר, משורר, סאטיריקן ומאייר קריקטורות גרמני. נודע במיוחד בזכות סיפורו המאויר בחרוזים מקס ומוריץ. בסגנון איוריו נחשב לאבי ה"קומיק-סטריפ" של ימינו.
ביוגרפיה.
בוש נולד בעיר וידנזאל שליד האנובר בגרמניה. הוא נשלח על ידי אביו ללמוד הנדסת מכונות, אך פנה לבסוף ללמוד ציור בדיסלדורף ולאחר מכן באנטוורפן ובמינכן.
נטייתו המקורית הייתה ציורי שמן, אך במהרה גילה כישרון גדול לאיורי קריקטורות, שאותן ליווה בחרוזים שנונים ומבדחים. כישרונו זה הביא אותו בגיל 27 להשתתף בקביעות בשבועון היתולי בשם Fliegende Blätter. מדי שבוע היה שולח למערכת העיתון את איוריו המשעשעים, מלווים בחרוזים עוקצניים ולגלגניים, אינו נרתע מביקורת חברתית ומשחיטת פרות קדושות.
יצירתו.
סיפורו המפורסם ביותר של בוש, מקס ומוריץ, פורסם אף הוא בהמשכים באותו שבועון. הסיפור, רווי הומור שחור, מתאר בחרוזים מלווים באיורים מבדחים את תעלוליהם של צמד נערים מרושעים המתעללים בבני כפרם. הסיפור הופיע כספר לראשונה בשנת 1865, תורגם מאז לשפות רבות והפך פופולרי ברחבי העולם כולו.
פרט למקס ומוריץ, פרסם בוש עוד חרוזים מאוירים באותו שבועון בסגנון דומה.
בוש כתב גם מספר פואמות בסגנון דומה לסיפוריו המאוירים, אך בערוב ימיו התמקד בכתיבת שירים נטולי איורים ובעלי נימה רגשנית ונוגה יותר. כמו כן צייר בוש למעלה מאלף ציורי שמן שנמכרו רק לאחר מותו.
בוש מת בהרי הרץ בשנת 1908.
מיזוג אוויר
מיזוג אוויר היא מערכת שנועדה לשפר את הנוחות האקלימית של אלו המאכלסים חלל כלשהו, או את תנאי העבודה של ציוד. כל מערכת אוורור, חימום וקירור המשמשת למטרה זו יכולה להיות מוגדרת כמערכת מיזוג אוויר או כמערכת בקרת אקלים. הקירור מבוצע על ידי משאבת חום או על ידי התאיידות של מים. החימום מבוצע גם הוא על ידי משאבת חום או על ידי הסקה.
היסטוריה.
המדען והממציא הבריטי מייקל פאראדיי גילה כי דחיסה והפיכה לנוזל של גז מסוים יכולה לצנן את האוויר כאשר מאפשרים לאמוניה נוזלית להתאדות. הראשון ליישם רעיון זה היה ג'ון גורי, רופא מאפלצ׳יקולה שבמדינת פלורידה בארצות הברית שיצר בשנת 1842 מכונה ליצירת קרח שהשיבה רוח על פני דלי של קרח, כדי לצנן חדרי חולים בהם שכבו חולי מלריה וקדחת צהובה. גורי רשם פטנט על ההמצאה, אך אחרי מותו של המממן העיקרי שלו בשנת 1851 לא הצליח גורי למצוא מממן מתאים להמשך פיתוח ההמצאה, שסבלה מדליפות ומפעולה לא אחידה. גורי האשים בכישלונו את פרדריק טיודור, "מלך הקרח" במדינה. לפי כותבת הביוגרפיה שלו, ויוויאן מ. שרלוק, סבר גורי כי טיודור הפעיל מסע השמצות נגדו. מסקנתו הסופית ביחס להמצאה, עם זאת, הייתה כי היא "הקדימה את צורכי המדינה". גורי מת בשנת 1855 ועמו שקעה גם המצאתו.
מערכות מיזוג אוויר עבור מוסדות רפואיים או עבור מוסדות ציבוריים החלו להיווצר בסוף המאה התשע עשרה. אחד היישומים הראשונים של טכנולוגית מיזוג האוויר נוצר על ידי המהנדס אלפרד וולף מהובוקן שבמדינת ניו ג'רזי, שיצר בשנת 1902 מערכת המספקת צינון וחימום לבורסה בניו יורק.
באותה שנה יצר ויליס קרייר מערכת מיזוג אוויר עבור בית דפוס גדול בברוקלין שבניו יורק. המערכת של קרייר סייעה גם בהשגת טמפרטורה נמוכה, וגם בהורדת רמת הלחות, כדי למנוע עיוותים בצורת הנייר ובמריחת הדיו בעת ההדפסה. מעט מאוחר יותר, בשנת 1906 ניסה סטיוארט וו. קריימר משרלוט שבצפון קרולינה למצוא דרכים להורדת הלחות באוויר במפעל הטקסטיל שלו. קריימר שילב שליטה בלחות ואוורור כדי לבקר את רמת הלחות והחום במפעל. קריימר היה גם זה שלו מיוחסת טביעת המונח "מיזוג אוויר", שבה השתמש בתביעת הפטנט שלו, כדי להבחין את המונח מ"מיזוג מים" שהיה הליך מקובל במפעלי טקסטיל.
מערכות מיזוג האוויר המודרניות הראשונות – הראשונה בהן היא זו שהותקנה בבית החולים רויאל ויקטוריה בבלפסט שבצפון אירלנד בשנת 1915 – השתמשו בסוגים שונים של גזים רעילים כמו אמוניה וכלורומתאן, שגרמו לתאונות קטלניות כאשר דלפו. המהנדס האמריקני תומאס מידג'לי היה הראשון (1928) שעשה שימוש בגז הפריאון, שהתברר כבטוח יותר לשימוש. כיום, בגלל נזקי הפריאון לשכבת האוזון מופחת השימוש בו בהדרגה ובמקומו משתמשים ב-R-410A, תערובת כמעט אזיאוטרופית של הגזים מתאן דו-פלואורי ואתאן חמש-פלואורי, הנפוצה בשם המסחרי "פיורון" (Puron). אלא שגז זה תורם יותר להתחממות כדור הארץ מאשר הפריאון
השימוש במיזוג אוויר במערכות ביתיות החל רק בסוף שנות הארבעים ובתחילת שנות החמישים.
יישומי מערכות מיזוג אוויר.
ישנם שני סוגים עיקריים של יישומי מערכות מיזוג אוויר. הראשון, המכונה יישום נוחות מכוון להציע טמפרטורה אחידה, נוחה לבני אדם, בתוך שטח סגור, בלי קשר לטמפרטורה החיצונית. הטענות לפיהן מערכות מיזוג אוויר מגבירות את פוריות העבודה שנויות במחלוקת (חלק מהחוקרים סבורים כי השינוי נובע מאפקט הות'ורן), אך מערכות מיזוג אוויר פותרות את אחת הבעיות העיקריות הקשורות ב"תכנון עומק" של בניינים, באפשרן בניית בניינים רחבים יותר וגבוהים יותר. מיזוג האוויר מאפשר אוורור ואספקת אוויר צח לחללים פנימיים ולחדרים בקומות גבוהות, בהן השימוש באוורור טבעי באמצעות רוח אינו אפשרי בגלל מהירות הרוח.
יישום אחר של מערכות מיזוג מכונה יישום תהליך וייעדו לספק סביבה המתאימה לקיום תהליכים מסוימים התובעים סביבה בטמפרטורה אחידה, כמו חדרי ניתוח בבתי חולים, תהליכי "חדר נקי" בייצור תרופות או שבבים אלקטרוניים, מתקנים במעבדות, מיזוג אוויר במטוסים, חדרי שרתים ועוד.
עקרון הפעולה.
עקרון הפעולה שעליו מבוססת פעולת המזגן נובע מעקרונות התרמודינמיקה, לפיהם בין היתר, הפיכת נוזל לגז (הרתחה) כרוכה בהשקעת אנרגיה והפיכת גז לנוזל (עיבוי) משחררת אנרגיה. אנרגיה זו בדרך כלל מבוטאת בצורה של חום.
החום הדרוש לשינוי מצב הצבירה מכונה גם "חום כמוס" מאחר שבתהליך שינוי מצב הצבירה (המבוצע בלחץ קבוע) אין שינוי בטמפרטורה.
על פי משוואת קלאוזיוס-קלפרון, הטמפרטורה בה מתרחש שינוי מצב הצבירה (מנוזל לגז או מגז לנוזל) תלויה בלחץ. כך בדרך כלל הגדלת הלחץ תעלה את טמפרטורת הרתיחה של החומר ואילו הקטנתו תוריד את טמפרטורת הרתיחה.
עקרון הפעולה של המזגן הוא למעשה העברת חום באמצעות שינוי מצב צבירה של קרר (נוזל קירור כגון אמוניה או פחמן כלורו-פלואורי (CFC) במזגנים מודרניים). הקרר מתעבה תחת לחץ גבוה בטמפרטורה גבוהה ומוסר חום לאוויר החיצוני. הוא מתאייד תחת לחץ נמוך בטמפרטורה נמוכה וגורע חום מהאוויר בחדר. הגז מכיל מעט שמן סיכה (לסיכת המדחס).
המבנה הסטנדרטי הוא:
תהליך הקירור של המזגן מבוצע באמצעות הרתחה (איוד) של נוזל בלחץ נמוך. המאייד הוא מחליף חום. מאיידים מטיפוס התפשטות ישירה (Direct expansion) מורכבים מצינורות שבתוכם מוזרם קרר, במצב הצבירה הנוזלי בלחץ נמוך. כאשר הלחץ נמוך, נמוכה גם הטמפרטורה שבה מתרחש שינוי מצב הצבירה. מחוץ לצינורות מוזרם אוויר מהחדר ומים. לצינורות מחוברות צלעות לצורך הגדלת השטח ושיפור מעבר החום.
הנוזל בתוך הצינורות סופח חום מהאוויר המוזרם על פני הדפנות החיצוניות של הצינורות והופך לגז. האוויר מהחדר, המוזרם על פני הצינורות, מעביר חום לנוזל שרותח ועקב כך מתקרר.
במאיידים מוצפים (flooded) זורם הקרר מחוץ לצינורות, ואילו בתוך הצינורות זורמים מים או אוויר. המים מוסרים חום לקרר וכך הם מתקררים. המים המקוררים מסופקים ליחידת-קצה (יחידת טיפול באוויר, יחידת מפוח נחשון או יחידת Air water) שבה סליל קירור נוסף, שמשמש כמחליף חום בין האוויר המטופל למים המקוררים.
פעולת החימום במזגן מתבצעת על ידי הפיכת כיוון זרימת הגז במערכת כך שהחלק הפנימי של המזגן הופך למעבה והחלק החיצוני הופך למאייד, כך שהמזגן סופח חום מבחוץ במקום מתוך החדר.
כאשר המזגן עובד על חימום בחורף, צינורות היחידה החיצונית מתקררים מהיותם מאייד במצב זה, בטמפרטורות חוץ הנמוכות מ-5 מעלות צלזיוס, עלולה להתרחש קפיאה של צינורות היחידה החיצונית, שעלולה להפריע לזרימת האוויר דרך הצינורות, וכתוצאה מכך לשבש את פעולת החימום וכן להרוס את המדחס. כדי להתמודד עם הבעיה המזגן במצב כזה עובר בחזרה למצב קירור למשך מספר דקות, כאשר כל המאווררים של שתי היחידות שלו לא עובדים, כדי לאפשר ליחידה החיצונית להפשיר ולמנוע כניסת אוויר קר לחדר, שעלול להיות לא נעים בחורף.
מסיבה זו, מזגנים לא נפוצים במדינות בעלות אקלים קר כמו אירופה, וכן בארצות הברית וקנדה, ששם משתמשים במערכות שבקיץ מתפקדות כמזגן ובחורף מתפקדות כהסקה מרכזית (מוכר גם בשם , ראשי תיבות של Heating, Ventilation, and Air Conditioning).
עוצמת המזגן.