בניגוד לניתוק ב-1970, לא גרם ניתוק היחסים ב-1990 להפסקה מוחלטת של קשרי שתי המדינות. על אף הניתוק הרשמי של היחסים דיפלומטיים וסגירתו של מדור האינטרסים, נמשכו הקשרים הכלכליים והביטחוניים בין שתי המדינות גם בשנות ה-90 של המאה ה-20. נציגות של חברת כור תעשיות המשיכה לפעול בסרי לנקה באמצעות משרד בפיליפינים. משתלמים סרי לנקים המשיכו להשתתף בקורסים בישראל במקצועות שונים, כגון חינוך, פיתוח קהילתי ורפואה ותיירים ישראלים המשיכו לבקר בסרי לנקה ללא כל קשיים. בשנת 1994 מכרה התעשייה האווירית לישראל לחיל האוויר של סרי לנקה חמישה מטוסי קרב מסוג "כפיר" באישור ארצות הברית. במאי 2000 נחתמה עסקת המשך בה סופקו 15 מטוסי כפיר נוספים. נוסף על כך, באמצע שנות ה-90 נמכרו לסרי לנקה ספינות מסוג "דבורה 2" וציוד צבאי אחר.
קשרים ביטחוניים אלו גרמו לכך שבראשית חודש יולי 1995 חתמו 65 חברי פרלמנט מסרי לנקה, בהם חמישה שרים, על עצומה לנשיא ובה דרישה שלא לחדש את היחסים עם מדינת ישראל. מפלגת "הקונגרס המוסלמי של סרי לנקה", שהייתה חברה בקואליציה, אף איימה שתפרוש ממנה אם יחודשו היחסים ויכוננו מחדש.
חידוש היחסים (2000).
בחודש אוגוסט 1994 נבחרה צ'נדריקה קומרטונגה לנשיאת סרי לנקה. בשנת 1999 היא נבחרה לתקופת כהונה שנייה ואז החליטה לתת פומבי לעובדת קיומם של הקשרים בין שתי המדינות. קומרטונגה החליטה לכונן שוב באופן רשמי יחסים דיפלומטיים עם ישראל. המניע העיקרי לכך היה רצונה של ממשלת סרי לנקה לרכוש ציוד צבאי ואמצעי לחימה מצבא הגנה לישראל. אלא שבפעם הזאת גילתה ישראל פחות להיטות לכך. ראשית, משום שישראל "נכוותה" פעמיים מההתנהגות ההפכפכה של סרי לנקה כלפיה; ושנית, בחודש ינואר 1992 כוננו יחסי הודו–ישראל והחשיבות של קיום נוכחות דיפלומטית בסרי לנקה פחתה. בישראל הבהירו שאין לישראל עניין בייצוג דיפלומטי בדרג נמוך, אלא בשגרירות. כמו כן, ישראל תבעה מסרי לנקה שהיא תודיע בעצמה על כינון היחסים, וכך היה.
אף על פי שהיחסים נותקו ב-1990, המשיכו להתקיים יחסים בילטרליים בחשאי בין שתי המדינות. כשהודו, כאמור השכנה הגדולה ומדינה בעלת השפעה רבה בסרי לנקה, כוננה יחסים דיפלומטיים עם ישראל בסרי לנקה כבר לא חששו מתגובתה על יחסיהם עם ישראל, שכן בעבר, כשבין ישראל והודו שררה עוינות, הודו הגיבה בזעם לכל מהלך משותף של ישראל וסרי לנקה. ב-15 במאי 2000 נחתם בניו יורק הסכם על חידוש היחסים הדיפלומטיים על כל צורותיהם בדרג של שגרירויות. סרי לנקה פתחה, לאחר כמעט 43 שנים של קשרים בין שתי המדינות, שגרירות בתל אביב-יפו ב-16 בנובמבר של אותה השנה ושלחה אליה שגריר תושב ימים אחדים לאחר מכן, ואילו ישראל החליטה להסתפק בשגריר לא-תושב. לתפקיד השגריר הישראלי הלא-תושב הראשון לסרי לנקה נתמנה שגריר ישראל בבנגקוק דוד מתני.
היחסים משנת 2000 ואילך.
ביקורים והסכמים.
בשנת 2002 היו לישראל וסרי לנקה קורסים ופרויקטים בנושאים שונים כגון חקלאות, פיתוח כלכלי וחברתי, פיתוח קהילתי, פיתוח כפרי ועירוני, רפואה ציבורית, מינהל ציבורי, מדע וטכנולוגיה וחינוך. לעומת זאת, ב-2005, שיתפו ישראל וסרי לנקה פעולה רק בתחומי החקלאות, הפיתוח הכפרי והעירוני, הרפואה הציבורית והחינוך בעוד סרי לנקה שיגרה 25 משתלמים לקורסים שונים בישראל.
בינואר 2002 נחתמה עסקה לאספקת ספינות שלדג מתוצרת מספנות ישראל.
בחודש מרץ 2008 ביקר ראש ממשלת סרי לנקה רטנסירי ויקרמניאקה בישראל ונפגש בין היתר עם ממלאת מקום ראש הממשלה ושרת החוץ ציפי לבני. היה זה הביקור הראשון של ראש ממשלה סרי לנקי בישראל.
ב-9 בינואר 2014 נערך הביקור הראשון בתולדות היחסים של נשיא סרי לנקה בישראל. הנשיא מהינדה ראג'פקסה התארח במשכן הנשיא אצל נשיא מדינת ישראל שמעון פרס.
בשנת 2016 שלחה ישראל סיוע הומניטרי לאזורים מוכי אסון בסרי לנקה.
ייצוג.
תחילה, כאשר סרי לנקה שלחה מטעמה שגריר תושב לתל אביב-יפו, האמינה ישראל את שגרירה בתאילנד, דוד מתני, לשגריר לא-תושב בקולומבו. כעבור זמן מה הוחלט להאמין את הטיפול בענייני סרי לנקה לשגריר ישראל בהודו, ונכון ל-2017, אמונה שגרירות ישראל בהודו גם על ענייני סרי לנקה והנציג הישראלי בקולומבו הוא דניאל כרמון. פריאסמיי פילאי סלווראג', דיפלומט סרי לנקי שהצטרף לשירות החוץ של סרי לנקה ב-1994, מכהן כשגריר סרי לנקה בישראל. ב-2 בנובמבר 2015 הגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין.
יחסים כלכליים.
היקף המסחר ההדדי בין ישראל לסרי לנקה עמד בשנת 2006 על 85 מיליון דולר בשנה. תחומי שיתוף הפעולה העיקריים בין שתי המדינות כוללים חקלאות וחומרי גלם, יהלומים, תיירות, טקסטיל ומוצרי היי-טק.
היקף המסחר בין ישראל לסרי לנקה בשנת 2015 היה 169.6 מיליון דולרים אמריקנים. הייצוא מישראל לסרי לנקה עמד על 55.6 מיליון דולרים אמריקנים וכלל בעיקר יהלומים, מיצי פירות, ניטריט ופוספט. הייצוא מסרי לנקה לישראל עמד על 114 מיליון דולרים אמריקנים וכלל בעיקר יהלומים, דגים טריים, תה ופלפלים ממגוון מינים.
בשנת 2010 החליטה ממשלת ישראל השלושים ושתיים לפעול להעסקת 300 מהגרי עבודה מסרי לנקה בחקלאות לתקופה בת חצי שנה. ב-30 במרץ 2016 החליטה ועדת שרים לענייני חברה וכלכלה (הקבינט החברתי-כלכלי) של ממשלת ישראל השלושים וארבע להתיר בכל אחת מהשנים 2016–2018 את הבאתם והגעתם של עד 500 מהגרי עבודה עונתיים מסרי לנקה לתקופה של 4 עד 8 חודשים ממועד הגעתו של מהגר עבודה. נוסף על כך, ועדת השרים החליטה להסמיך את הצוות הבין-משרדי לעניין הסכמים דו-צדדיים לגיוס מהגרי עבודה להאריך בשנתיים נוספות לשנים 2019–2020 את המכסה המרבית להבאה ולהעסקה של עד 500 עובדים עונתיים מסרי לנקה בענף החקלאות, וזאת ללא צורך בקבלת החלטת ממשלה חדשה בעניין, כל זאת בכפוף לקביעת הסדר דו-צדדי בין ממשלת ישראל לממשלת סרי לנקה. בסוף שנת 2016 שהו בישראל כ-6,855 מהגרי עבודה מסרי לנקה בתחום הסיעוד, 713 מהם לא חוקיים.
דולפין לבן ראש
בית באבנברג
בית באבנברג (בגרמנית: Haus Babenberg) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה כמאתיים ושמונים שנה, במהלך ימי הביניים, ובניה שלטו באוסטריה כמרקיזים ודוכסים.
היסטוריה.
השושלת בפרנקוניה (הענף הוותיק).
אבי השושלת הוא פופו מגראפפלד, שהיה נכדו של רובר מאסביי - שממנו יצא גם בית קאפה, ושלט בגראפפלד שבגבול תורינגיה - פרנקוניה. אחד מבניו של פופו - היינריך מפרנקוניה שירת בצבאו של לודוויג הצעיר, ולאחר מכן מינה אותו קרל השמן לדוכס פרנקוניה, ובשנת 886 הוא נהרג במהלך המצור על פריז. בן נוסף של פופו היה פופו, דוכס תורינגיה, שהיה חביב מאוד על קרל השמן, אולם ארנולף מקרינתיה הדיחו בשנת 892 ומסר את הדוכסות לקונרד, דוכס פרנקוניה.
בניו של היינריך, דוכס פרנקוניה התיישבו באזור המיין העליון, ובנו את טירת באבנברג. סביב הטירה נבנתה בשנים הבאות העיר במברג.
בתחילת המאה ה-10 התגבר הסכסוך בין בית באבנברג לשושלת הקונרדינית, ובתגובה להוצאתו להורג של אדלהארד פון באבנברג, כבשו בני באבנברג את העיר וירצבורג וגירשו את בישוף העיר רודולף, אחיו של קונרד, דוכס תורינגיה.
בשנת 903 מונה אחיהם של קונרד ורודולף - גבהארד לדוכס לורן, ובשנת 906 נערך קרב פרינצלר בין שתי השושלות היריבות, שבמהלכו ניצחו הקונרדינים והרגו שני אחים מבית באבנברג, אולם גם קונרד, דוכס פרנקוניה נהרג בקרב, ובנו קונרד עלה לשלטון במקומו. לאחר מכן זומן האח השלישי לבית באבנברג - אדלברט מפראג בפני בית המשפט הקיסרי, אולם משסירב להגיע עלו עליו כוחות הממלכה, ולבסוף הוא נתפס וראשו נערף.
בשנת 911 הוכתר קונרד הצעיר למלך גרמניה, ואילו בית באבנברג איבד את כוחו בפרנקוניה.
מרקיזות אוסטריה.
בשנת 909 הביאה פלישת המדיארים באזור אוסטריה של ימינו לעצירת ההתפתחות האזורית, אולם המדיארים הובסו בשנת 955 בידי אוטו הגדול בקרב לכפלד.
לאחר תבוסת המדיארים הוקמו טריטוריות ספר באזור אוסטריה וסביבתה. לאחר המרד של היינריך השני, דוכס בוואריה נלקחו ממנו שטחים השוכנים באזור אוסטריה בידי אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעונש. השטחים, שנודעו מאוחר יותר כ"אוסטריכי", ניתנו ללאופולד הראשון מבאבנברג שהוכתר למרקיז האזור, וכך קמו בית באבנברג ומרקיזות אוסטריה.
תחת שלטונו של לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה התחזקה מאוד המרקיזות. לאופולד ששלט בין השנים 1095–1136 הרחיב מאוד את גבולות המרקיזות, בנה עיירות חדשות וייסד מנזרים, והשיג מידה רבה של עצמאות לאוסטריה.
דוכסות אוסטריה.
בשנת 1139 לאחר שהמלך קונרד השלישי, מלך גרמניה נישל את היינריך העשירי, דוכס בוואריה מנחלותיו, הוא מסר את דוכסות בוואריה ללאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה, ולאחר מותו בשנת 1141 מסר את הדוכסות להיינריך השני, מרקיז אוסטריה. בשנת 1156 הגיע פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להסדר עם בית ולף, ולפיו נאלץ היינריך לוותר על דוכסות בוואריה לטובת היינריך האריה, וכפיצוי הועלתה מרקיזות אוסטריה למעמד דוכסות, ובוטלה הכפיפות שהייתה לה לבוואריה.
היינריך התיישב בווינה, ובנה לו למשכן את ארמון הופבורג. בשל היותה שוכנת על הדנובה ועל הנתיב החשוב שהוביל בין האימפריה הרומית הקדושה להונגריה ולאימפריה הביזנטית, הפכה הדוכסות לאחת החזקות באימפריה הרומית הקדושה, ולשיא שלטונה הגיעה תחת שלטונם של לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה ולאופולד השישי, דוכס אוסטריה. בשנת 1186 חתם לאופולד החמישי על הסכם עם אוטוקר הרביעי, דוכס שטיריה, ולאחר מותו בשנת 1192 צורפה דוכסות שטיריה לאוסטריה.