גלבר טוען שההיסטוריה היא מין בסכנת הכחדה. לדעתו ההיסטוריה היא דיסציפלינה בפני עצמה, שנמצאת בין מדעי הרוח למדעי החברה והייחוד שלה הוא בניסיון לעסוק בטקסט ובקונטקסט בצורה מאוזנת. בעוד שבעבר מטרתו של המחקר ההיסטורי הייתה להתקרב אל האמת, הרי שהיום, בעידן הפוסט-מודרני, הטענה היא שאין אמת ולכן אי-אפשר להגיע אליה ולכן, מה שחשוב איננה ההיסטוריה אלא ההיסטוריון, דעותיו, עמדותיו, סגנונו, ההשפעות עליו וכיצד הוא מפרש את ההיסטוריה, וכל אחד כותב היסטוריה איך שהוא רוצה.
באנגליה יצא בשנת 2011 ספר שהוא גרסה שונה מהעברית של "היסטוריה, זיכרון ותעמולה", פחות עוסק בהיסטוריוגרפיה כללית, מכיוון שעל זה נכתב רבות בעולם, ויותר על ההיסטוריוגרפיה הציונית, ששם גלבר מרחיב יותר משעשה בספרו העברי.
התשה: המלחמה שנשכחה.
במאי 2017 יצא הספר התשה: המלחמה שנשכחה, שדן בחברה הישראלית בשנים 1967–1973.
רהב - דרכה של ישראל אל מלחמת יום הכיפורים.
ביולי 2021 יצא הספר רהב - דרכה של ישראל אל מלחמת יום הכיפורים, שדן בסיבות מלחמת יום הכיפורים.
דעותיו.
בצעירותו גלבר היה חבר במפלגת רפ"י. בשנים 1990–1993 היה חבר בקבוצת "השדרה הכפולה", ובשנים 1994–1999 היה חבר מפלגת צומת.
בפוסט שפרסם בפייסבוק, גלבר הציע שלרוסיה הייתה עילה טובה לפלוש לאוקראינה, על בסיס ניסיון העבר: "בינתיים, מה שראינו עד כה הוא שש פלישות של המערב לרוסיה: קרל ה-12 מלך שוודיה ב-1709, נפוליאון ב-1812, האנגלים והצרפתים לקרים ב-1853, הנ"ל לעזרת הלבנים במלחמת האזרחים 1918-1920, הפולנים עד קייב ב-1920 (וחזרה עד ורשה והנס על הוויסלה) והיטלר ב-1941. מול זה ראינו פלישה רוסית אחת למערב בסיום מלחמות נפוליאון, ועוד אחת לא למערב אלא למרכז, עד ברלין ווינה ב-1945. שתיהן בתגובה לפלישות לרוסיה. אז מי באמת המאיים ומי מדמיין איומים?"
מאמרים וספרים.
מאמריו.
רשימה חלקית:
Dude Ranch
Dude Ranch הוא האלבום השני של בלינק-182. הוא יצא ב-17 ביוני 1997. האלבום נחשב להצלחה מסחרית, לאחר שמכר למעלה ממיליון עותקים והפך לאלבום פלטינה.
האלבום מכיל את השירים "Dammit" ו"Josie", אשר בזכותם הפכה הלהקה לפופולרית במיינסטרים.
זהו האלבום האחרון של בלינק-182 בו השתתף המתופף סקוט ריינור.
מרווח (כתב)
בכתב מרווח הוא שטח ריק שמפריד בין סימנים כתובים. בדרך כלל המרווח משמש להפרדה בין מילים.
מרווח להפרדה בין מילים נהוג בשפות רבות, אך לא בכולן. הוא לא היה נהוג בלטינית עתיקה וביוונית עתיקה. שימוש עקבי במרווח בכתיבה של אלפבית לטיני נעשה בשפה האירית בשנים 600–800. בסינית וביפנית מודרניות אין שימוש במרווח.
לפי כללי הפיסוק העברי, כאשר לאחר מילה בא סימן פיסוק, אין הפרדה ביניהם, והמרווח יבוא לאחר סימן הפיסוק.
במקלדת מחשב מקש הרווח משמש ליצירת מרווח. זהו המקש הגדול ביותר, במקלדת נפוצה הוא שווה אורך לשישה מקשים רגילים.
במרבית שפות התכנות המרווח משמש להפרדה בין מילים, כמקובל בשפה אנושית, אך בשפת התכנות פורטרן, למשל, אין משמעות למרווח. בעת הכתיבה המתכנת משתמש במרווחים, למען הקריאוּת של התוכנית, אך הוא אינו חייב לעשות זאת.
סוגי מרווחים ו-HTML.
בשפת HTML קיימים מספר סוגי מרווחים, המבוססים וחלקיים לתקן יוניקוד (המכיל עוד כמה סוגי מרווחים).
רצף מרווחים בקובצי HTML מוצג בדפדפן כמרווח יחיד. כאשר רוצים להציג מרווחים אחדים רצופים, יש לכתוב את הקוד המפורש שלהם. הנפוץ מביניהם הוא: codice_1 (ראשי תיבות של Non-breaking space; בתרגום חופשי: רווח קשיח).
מרווח (טקסט)
ורקינגטוריקס
ורקינגטוריקס (לטינית: Vercingetorix) (82 לפנה"ס [משוער] - 46 לפנה"ס) היה ראש שבט גאלי. התפרסם כמנהיג המרד הגאלי נגד הרומאים במלחמת גאליה.
משמעות שמו בגאלית, בקירוב: "מלך מלכי הלוחמים".
קורות חייו.
רוב הידוע על קורות חייו של ורקינגטוריקס - מספרו של יוליוס קיסר: "מלחמת גאליה", בהקשר למרד שהנהיג.
ורקינגטוריקס היה בן לשבט הארוורנים (Arverni) הגאלי, ששכן במרכז צרפת של היום. אביו, קלטילוס (Celtillus), שהיה ראש השבט, הוצא להורג בידי בני עמו תוך כדי ניסיונו לכפות שליטתו על שאר שבטי הגאליים.
באותה תקופה שלטה רומא ישירות על הפרובינקיה גאליה נארבוננסיס (דרום צרפת של ימינו). ב-58 לפנה"ס מונה יוליוס קיסר לנציב הפרובינקיה הזו, ויצא למסע כיבוש של כל גאליה. עד מהרה הייתה גאליה בשליטתו המלאה, וקיסר אף פלש לגרמניה ולאי הבריטי. מרידות של מספר שבטים גאליים (שפעלו באופן עצמאי) דוכאו בקלות על ידי הרומאים, תוך ניצול הפיצול בין השבטים הגאליים השונים.
בחורף 52/3 לפנה"ס, בעת שקיסר שהה ברומא, החלה מרידה נוספת של שבט הקארנוטים (Carnuti). ורקינגטוריקס ניסה לעורר את הכפופים אליו להצטרף למרד, אך הוא ותומכיו גורשו מהעיר גרגוביה (Gergovia) על ידי אצילי העיר בהנהגת דודו, שחששו להסתכן בהרפתקה נגד רומא. ורקינגטוריקס לא התיאש, ולאחר גירושו גייס צבא באזורי הכפר ובתום קרב גרגוביה השתלט על העיר והוכרז כמלך על ידי תומכיו. לאחר ניצחון זה, ורקינגטוריקס שלח שליחים אל שבטים גאליים אחרים וצירף אליו רבים מהם. הוא הטיל מרותו על השבטים שהצטרפו אליו, ארגן אותם ואף טבע מטבעות נושאי קלסתרו, כשליט לכל דבר.
לאחר מספר הפסדים בקרבות נגד הרומאים, עברו ורקינגטוריקס והגאלים לנקוט באסטרטגיה של לוחמת גרילה ואדמה חרוכה, שאכן נחלה הצלחה והסבה קשיים לרומאים. ורקינגטוריקס השיג ניצחון מכריע ומשמעותי נגד הרומאים בקרב על גרגוביה (ספטמבר 52 לפנה"ס). בקרב זה תקפו הגאלים את הרומאים שצרו על העיר ואילצו אותם להסיר את המצור, אך הם ספגו אבדות כבדות בניסיונות לזנב ברומאים הנסוגים. עקב כך נאלץ ורקינגטוריקס לסגת מן המרדף ולהתבצר באלסיה (Alesia).
קיסר הטיל מצור על אלסיה בכוונה להרעיב את מגיניה. במבצע הנדסי מרשים הקימו הרומאים שתי חומות סביב העיר: פנימית, במטרה לסכל ניסיונות פריצה של הנצורים, וחיצונית שנועדה להגן מפני תגבורות גאליות שניסו להסיר את המצור מבחוץ. מאות אלפי גאלים (לדברי קיסר) באו לעזרת מנהיגם, אך הרומאים הצליחו להדפם. בתחילת אוקטובר 52 לפנה"ס, למרות הגעת כוח תגבורת של כ-60,000 גאלים בראשות בן דודו של ורקינגטוריקס, בגבור הרעב הכבד ועקב נפילת רוח לוחמיו, נכנע ורקינגטוריקס. לפי המסופר, הוא יצא רכוב על סוסו ולבוש בשריון המפואר שלו. אחרי שחג סביב המחנה הרומאי התקרב לקיסר, הניח את נשקו לרגליו ואמר: "הנה אני, אדם חזק שהובס בידי אדם חזק יותר". תבוסת הגאלים וכניעת מנהיגם הביאה לקץ מרידתם.
ורקינגטוריקס הוצג לראווה במסע טריומף של קיסר ברומא, ב-46 לפנה"ס. מקץ שש שנים בכלא הרומאי הוצא להורג, ככל הנראה בחניקה, ואחר כך ראשו נכרת.
מורשתו.
ורקינגטוריקס נחשב לאב-טיפוס הלוחם הגאלי עז-הרוח הנלחם ברומאים על חרותו, וככזה נתפס כגיבור לאומי בעיני צרפתים רבים. פסלים המנציחים את דמותו מצויים בקלרמון פראן (בקרבת האתר המשוער של גרגוביה) ובאתר המשוער של קרב אלסיה (ראו תמונה). האחרון הוקם ב-1865/6 ביוזמת נפוליאון השלישי. דמותו של ורקינגטוריקס הונצחה גם במספר ספרים, סרטים ומשחקי מחשב העוסקים בתקופתו. נציין את סדרת הקומיקס "אסטריקס", סדרת הטלוויזיה "רומא", משחק המחשב "Age of Empires", והסרט הצרפתי Vercingétorix : La légende du druide roi מ-2001, המתאר את חייו של ורקינגטוריקס.
Slipknot
ויזה לארה&quot;ב
The Apples
דיולקוס
דִיוֹלקוֹס (ביוונית: δίολκος) הייתה דרך סלולה מרוצפת, שנבנתה במאה ה-7 לפנה"ס לרוחב האיסתמוס הקורינתי שביוון, ושימשה להעברת ספינות ביבשה מהמפרץ הקורינתי אל המפרץ הסרוני ולהפך.
השיט מן הים האגאי אל הים האיוני סביב הפלופונסוס נתון לסכנות רבות, הן משום חופיו הסלעיים של חצי האי הן משום מיעוט נמליו. אוניות סוחר רבות נטרפו במהלך ההיסטוריה על שלושת כפיו, ובמיוחד על כף מטפן וכף מאליאה. המפרץ הקורינתי והמפרץ הסרוני, לעומת זאת, הם מקווי מים מוגנים יחסית. גרירת האוניות ומטעניהן ביבשה, על גבי הדיולקוס, איפשרה להימנע מן השיט המסוכן, ובנוסף לכך קיצרה בצורה משמעותית את משך ההפלגה. הדיולקוס נותר בשימוש למעלה מאלף שנים, עד תחילת ימי הביניים.
הדיולקוס נבנה כפי הנראה על ידי פריאנדרוס (625-588 לפנה"ס לערך), טיראן קורינתוס. הביוגרף היווני דיוגנס לארטיוס, בן המאה ה-3 לספירה, מספר כי הוא היה הראשון לחשוב על כריית תעלה לרוחבו של האיסתמוס, אך נמלך בדעתו לאחר שמדענים מצרים הזהירו אותו, כי הוא מסתכן בהצפת הפלופונסוס כולו. הדיולקוס היה החלופה השנייה אותה הגה, ורעיון התעלה הקושרת את שני הימים עתיד להמתין עוד 2300 שנים עד מימושו עם חפירת תעלת קורינתוס.
הדיולקוס נמתח מסכינוס (Schinous) שבמפרץ הסרוני עד פוסיידוניה (Poseidonia) שבמפרץ הקורינתי, מרחק 6 ק"מ לערך, באותו נתיב בו נכרתה לימים התעלה הקורינתית. רוחב המסילה 3-3.5 מטרים, והיא נבנתה מרפידת חול וחצץ מרוצפת באבני גיר. שני חריצים מקבילים נחרצו למלוא אורכה של המסילה במרחק 1.5 מ' זה מזה, ובתוכם נעו גלגלי ה"הולקוס" (ὁλκός) – אותה עגלת גרירה מיוחדת, עליה הועמסה הספינה ואשר נגררה על ידי עבדים או בהמות משא. מטעני הספינות נפרקו מהן והובלו בנפרד.