השיר הועלה ליוטיוב ב-29 באוגוסט 2017, וזכה למעלה מ-50 מיליון צפיות.
בשנת 2017 שימש השיר כשיר הנושא לאירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר (WSOP), שהוזרם בשידור חי ב-ESPN2 ובפוקר סנטרל החל מיולי. בשנת 2018 שימש השיר בקמפיינים פרסומיים של ג'יפ גרנד צ'רוקי. השיר שימש גם באחד הסרטונים של דוד פרפקט שכותרתו "Edition Flip Bottle Flip | Dude Perfect" שיצא ב-18 ביולי 2016.
טיסת 6833 של אירופלוט
טיסה 6833 של אירופלוט, הייתה טיסה של חברת אירופלוט במטוס הטופולב Tu-134, אשר נחטף בשמי ברית המועצות ב-18 בנובמבר 1983.
החטיפה.
החטיפה בוצע על ידי קבוצת צעירים גאורגים. המטרה הייתה לאלץ את צוות המטוס שהיה בטיסת פנים לשנות את נתיב הטיסה ולנחות בטורקיה. באותה התקופה גאורגיה הסובייטית הייתה חלק מברית המועצות. בהתאם למדיניות השלטונות, אזרחי המדינה היו יכולים לעזוב אותה רק בנסיבות מיוחדות (למשל איחוד משפחות).
קבוצת החוטפים כללה שבעה אנשים ממשפחות מבוססות. במהלך ניסיון לאלץ את צוות המטוס לשנות את נתיב הטיסה התפתח מאבק מזוין אך בסופו של דבר, הצוות הצליח להתבצר בתא הטייס ולנחות בטביליסי. בהתאם לבקשת ראש גאורגיה הסובייטית אדוארד שוורדנדזה ממוסקבה הגיעו לוחמים של יחידת אלפא שהשתלטו על המטוס. במהלך האירוע נהרגו חלק של החוטפים, אנשי הצוות והנוסעים.
במהלך המשפט לנאשמים התווסף הכומר תאודור צ'קילדזה שהוכרז כמנהיג. באוגוסט 1984 נגזר עונש מוות לשלושה מהחוטפים ולכומר, שהוצא לפועל ב-3 באוקטובר 1984.
אדוארד שוורדנדזה הואשם בכך שסירב לבקשת הורי החוטפים לנהל איתם משא ומתן. במטוס עצמו התגלו חורים מיותר ממאה כדורים והוא לא חזר לשירות. רוב מסמכי החקירה נשרפו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2001 בתיאטרון מרג'נישווילי רצה לעלות על הבמה הצגה של דויד טורשווילי בנושא, אך בלחץ השלטון המחזה לא הוצג. הוא הוצג בהמשך בתיאטראות פרטיים וזכה להצלחה. בנוסף לכך בגאורגיה צולמו סרטים על האירוע.
מוחמד בן סירין
אבו בכר מוחמד אבן סירין אל-בצרי (בערבית: أبو بكر محمد بن سيرين البصري; 653–729), הידוע כאבן סירין (בערבית: ابن سيرين), היה מיסטיקן מוסלמי, פרשן חלומות, ואחד מהתאבעון המפורסמים ביותר.
משפחתו.
אבן סירין נולד בבצרה, בשנת 653, השנה ה-33 להג'רה, כשנתיים לפני ששלטונו של עו'תמאן בן עפאן הגיע לקצו.
אביו של אבן סירין היה קדר נחושת, ואחד האנשים שנלקחו בשבי על ידי צבאו של ח'אלד בן אל-וליד בקרב עין אל-תמר. לאחר שהוא נלקח בשבי, הוא הועבר לבעלותו של אנס בן מאליק.
אמו של אבן סירין, שנקרא ספיה, הייתה בעברה בבעלותו של אבו בכר, אך בהמשך הוא שחרר אותה.
הכרותו עם חסן אל-בסרי.
הוא היה חבר קרוב של חסן אל-בסרי, שניהם התגוררו באותה עיר. עם זאת, מסיבה לא ידועה, החברות ביניהם נקלעה לבעיות, ואף יש הטוענים שהוא לא השתתף בהלווייתו של אל-בסרי. נתון מעניין נוסף הוא ששניהם מתו באותה שנה, הוא מת בדיוק מאה יום אחרי חסן.
פירוש חלומות.
ספרו העיקרי הוא מדריך תמציתי לפירוש חלומות שנחשב למקור מידע חשוב עד היום. עם זאת, ההתייחסויות של אבן סירין בפרשנות עדיין מעורפלות עד היום ולא נבדקו מספיק באמצעות מחקרים כדי לשפוך אור על כישרונותיו בתחום זה. מה שברור הוא שהוא פירש חלומות על בסיס משמעויות סמנטיות ישירות. הוא שילב את הפרשנות עם קריאת השכל האנושי. הוא נהג לפרש ישירות את חלומותיהם של אנשים בשווקים ובאספות. הוא היה נועז לפרש חלומות אפילו לשליטים, מה שגרם לו צרות רבות, אם כי לא היה אכפת לו.
אבן סירין לא ביקש להשיג הון מהאינסטינקטים המולדים שלו ובפירוש חלומות. במהלך חייו הוא סבל מעוני רב ועבר עימותים רבים עם השלטונות האסלאמיים, מכיוון שהוא סירב למתנותיהם והם אף הכניסו אותו לכלא. הוא נהג לעבוד בשוק במשך היום ובילה את הלילה בתפילה ולימוד. הוא עבד בעסקי הטקסטיל בגלל הידע המקיף שלו בבגדים, צבעים וסחר.
מוריו ותלמידיו.
בין מוריו הבולטים היו:
בין תלמידיו הבולטים היו:
יחידה 220
יחידה 220 הייתה יחידת קשר חשאי להפעלת סוכנים חשאיים של המוסד ואמ"ן. היא נוסדה בשנות ה‑50 כיחידה 994 בשני בסיסים באזור תל אביב. בצד מכשירי קשר הופעל במודיעין גם מערך יוני דואר להעברת מידע לסוכנים, בנוסף על השימוש ביונים בחיל הקשר. נבנו תחנות איסוף ליונים בירושלים, בבאר שבע, באילת ובצפת. השימוש ביונים פסק ב‑1967. יחידת הקשר החשאי הייתה עצמאית במערך האיסוף. עם הקמת מפקדת הקשר בחיל המודיעין, סופחה היחידה למפקדה זו. הקשר החשאי עם סוכנים שוּפר באופן קבוע באמצעות מכשור חדיש ויכולות קליטה ושידור שפותחו ביחידה הטכנולוגית-מבצעית במודיעין (יחידה 81). בפרסום בינלאומי נדיר נכתב כי ב‑1965 סיפקה היחידה קשר חשאי לסוכנים במזרח התיכון ובמדינות אפריקה, כולל כאלה שנחשפו על ידי גורמים עוינים.
בסיס היחידה שכן בחוף תל ברוך. מפקדה הראשון היה נרי ראשוני ואחריו יאיר רסקי. בין השאר, קיימה היחידה את הקשר עם אלי כהן, כפי שפורסם בסדרה התיעודית "לוחם 566" בערוץ "כאן 11". לאחר תפיסתו של אלי כהן ערכה היחידה ניסוי ("מבצע בול") יחד עם יחידה 515 במטרה לברר האם ניתן לאכן שידורים בהספקים נמוכים, לשם כך שידרו אנשי היחידה מערים שונות בישראל ושידוריהם אוכנו בהצלחה על ידי מערך האיכון של 515.
היחידה פעלה לספק שירותי תקשורת למשלחת כוחות הביטחון הישראלים בכורדיסטן, וכן סייעה במבצע רוטב בתימן.
ב-1969 הוקמה באגף המודיעין יחידה 193 שהפכה ב-1971 לגדוד הקשר של אמ"ן. היחידה המשיכה לפעול במקביל ליחידה 220 שהתמקדה בפעילות הקשר החשאי. במקביל ליחידה של צה"ל, הוקמה במוסד (בתקופתו של צבי זמיר) יחידה בעלת מטרה דומה.
קייט קורי
קייט קורי (אנגלית: Kate Cory; ) הייתה צלמת ואמנית אמריקאית. היא למדה אמנות בניו יורק, ועבדה כאמנית מסחרית. בשנת 1905 נסעה לדרום מערב ארצות הברית, חיה בשבט ההופי במשך מספר שנים, ותיעדה את חייהם בכ־600 תצלומים.
ראשית החיים.
קייט תומפסון קורי נולדה בווקיגן. הוריה היו ג'יימס יאנג קורי (1828–1901), יליד קנדה, ואליזה פ. קלוג קורי (1829–1903), ילידת מיין. היה להם גם בן, ששמו ג'יימס סטיוארט קורי. אביה עבד ברכבת התחתית. בביתם הותקן חדר סודי במרתף הבית. לשם, משרתיו השחורים החופשיים הביאו עבדים שברחו בסירות בנמל ווקוגן, ויצרו את הרושם שהם עושים עסקים עם ג'יימס קורי.
משפחתה עברה לניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1880 ואביה, ג'יימס קורי, ניהל את עסקי הוול סטריט שלו בניו יורק.
קריירה.
ניו יורק.
קורי למדה ציורי שמן וצילום בקופר יוניון ובליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק והייתה מדריכה בקופר יוניון. קורי הייתה צלמת אמריקאית, ציירת, ופסלת. היא התפרנסה כאמנית מסחרית, תרמה רישומים למגזין הפנאי והייתה מעורבת במועדון "העט והמכחול" של ניו יורק.
החל משנת 1895, קורי התחברה עם הקדר צ'ארלס וולקמר כדי ליצור לוחות יד מצוירים, כוסות וצלחות של אנשים היסטוריים, כמו ויליאם פן ואלכסנדר המילטון. עיצוב בניינים, כמו מטה ג'ורג' וושינגטון. העבודות האלה נצבעו בכחול, בעיקר על ידי קורי. החנות שלהם, "וולקמר וקורי קדרות", שכנה בקווינס, ניו יורק. בשנת 1903 פתח וולקמר עסק למוצרי חרס במטוקן, ניו ג'רזי בשם צ'ארלס וולקמר ובנו.
בשבט ההופי.
במועדון ה"עט ומכחול" פגשה קורי את האמן לואי אקין, שבדיוק חזר מדרום מערב. הוא יצר ציורים של האינדיאנים משבט ההופי לקידום התיירות בנתיב הרכבת לסנטה פה. את התעניינותה במערב ארצות הברית עורר בה ארנסט סטון, וכאשר אקין סיפר לה על תוכניותיו לפתוח מושבה של אמנים בצפון אריזונה בשנת 1905, קורי הזמינה כרטיס לרכבת לקניון דיאבלו, אריזונה, ומישם נסעה צפונה 100 ק"מ דרך המדבר אל הרמה הגבוהה של שמורת ההופי.
היא התכוונה לבקר ברמות (המזות) של ההופי שם התכוון אקין להקים מושבת אמנים למשך מספר חודשים בסיור במערב ארצות הברית. כשירדה מהרכבת הבינה שהיא האמנית הבודדה. פרט לתקופות קצרות בקנדה וקליפורניה (1909), בין השנים 1905 עד 1912 התגוררה קורי בקרב שבט ההופי באורייבי ובוולי. באורייבי היא גרה בחלל שהושכר לה על ידי ידיד מהשבט. לחלל מגוריה הייתה גישה רק דרך מדרגות אבן וסולמות.
היא הייתה בין הנשים היחידות שהוכנסו לחיים הסודיים והמנהגים של ההופי. קורי למדה את שפת ההופי ואת הכתב והדקדוק.
כשהיא הייתה שם, היא ציירה את הנוף ואת אנשי ההופי. היא גם צילמה כ-600 צילומים, ותיעדה כמעט את כל היבטי חייהם החברתיים והקדושים. היא צילמה פורטרטים, צילומי טקסים ותמונות של אנשים "המרמזים על מערכת יחסים חמה וספונטנית". תמונותיה מתארות את אורח החיים המסורתי של ההופי בנקודת הזמן, לפני שהסתגלו לאמריקה הלבנה המודרנית. קורי עזבה את שבט ההופי בשנת 1912 והשקפותיה על החיים השתנו כתוצאה ממערכות היחסים שלה עמם, וכלל התנערות מהצרכנות המודרנית.
"... לפיכך - נכונותה להסתפק בשאריות, ולמחזר. ההתעלמות שלה מרכוש חומרי, הנטייה שלה לסחר חליפין ולא לקניה והצריכה המוגבלת שלה. כולם מרמזים מדוע אורח החיים ההופי משך אותה ואת מה שלמדה משנותיה במחוזם."
היא לא הייתה הראשונה שצילמה את ההופי. עם זאת, בגלל האינטימיות שלה עם אנשי השבט ותרבותם, היא הצליחה לתפוס מבט אישי יותר מאשר צלמים קודמים. היא לא מכרה את תצלומיה, אך הייתה משתמשת בהם כאיורים עבור המאמרים שלה, כמו "החיים בהופילנד - נשות ההופי", שפורסם במגזין בשנת 1909.
באותה שנה קיבלה ציון לשבח לכבוד ציור שהוצג בתערוכת אלסקה-יוקון-פסיפיק בסיאטל. בשנת 1915 קנה מוסד סמית'סוניאן 25 מהציורים שקורי עשתה במהלך התקופה שחיה עם ההופי.
פרסקוט.