הרב אליהו שרים (נהגה שְׁרֵם; י"א באדר ה'תרצ"ב 18 בפברואר 1932 - ד' בחשוון ה'תשס"ב 21 באוקטובר 2001) היה רב שכונת מרכז מסחרי (תל אביב), ראש ישיבה, מייסד מוסדות 'תורה והוראה' בתל אביב ונאמן הקדשות הרשב"י במירון. בשכונת ידידיה בתל אביב נקרא רחוב על שמו.
חייו.
נולד בירושלים לרב עזרא ולעדינה (זריפה) שרים, שניהם בני משפחת שרים שמוצאם בעיר חלב. אביו נמנה עם מנהלי ישיבת פורת יוסף, ואמו הייתה בתו של הרב יצחק שרים, מגדולי חכמי חלב. בילדותו למד בתלמוד תורה בני ציון בירושלים, ובגיל 12 עבר ללמוד בישיבת פורת יוסף, שאביו היה אחד ממנהליה. עם חבריו לספסל הלימודים נמנו הרבנים עובדיה יוסף, בן ציון אבא שאול, שלום כהן ומרדכי אליהו.
בגיל 21 הוסמך לשחיטה ולהוראה, ובח' בניסן ה'תשט"ז נישא לרבקה בת הרב רפאל עבו, ראש אבות בתי הדין בתל אביב. בתחילה שימש כר"מ בישיבת פורת יוסף בקטמון, ובה'תש"כ התמנה לרב שכונת מרכז מסחרי בתל אביב ועבר לגור בה. בתקופה זו שימש כספרא דדינא בעיר פתח תקווה בבית הדין של הרבנים ראובן כץ ושמשון קרליץ.
בסוף ימיו חלה במחלת כליות, ונפטר כתוצאה מכך. בהלווייתו ספדו לו ראש העיר רון חולדאי והרבנים שלמה משה עמאר (ששימש משגיח בישיבה), הרב בקשי דורון והרב מרדכי אליהו.
נקבר בבית עלמין ירקון.
פעילות ציבורית.
בשנת ה'תשכ"א פתח סניף של ישיבת פורת יוסף בתל אביב ביחד עם ידידו, הרב שלמה בן שמעון.
בה'תשכ"ח נפרד מישיבת פורת יוסף והקים את מוסדות 'תורה והוראה' במימונו של הנדיב סלימאן דוד ששון. בישיבה נמסרו שיעורים על ידי רבני ישיבת פורת יוסף הרב שמעון בעדני, אז תושב ירושלים, והרב עובדיה יוסף, שכיהן כרב ראשי לתל אביב. בשנת ה'תשמ"ז הקים תלמוד תורה וגן, בעידודם של הרבנים אלעזר מנחם מן שך והרב אליהו הררי רפול, ראש ישיבת נוה ארץ. בשנת ה'תשנ"ז הוקמה ישיבה לצעירים. בה'תשס"א העביר את סמכות ראשות הישיבה לבנו הרב מתתיהו שרים, המכהן בה כיום. בנוסף הקים ישיבה בעיר גבעתיים, והקים יחד עם אחיו את ישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה.
בניני המוסדות.
לצורך הקמת המוסדות נעזר בסגן ראש עיריית תל אביב אברהם בויאר, שפעל להקצאת שטח של עשרה דונם בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשטח זה הקים הרב שרים שלושה בניינים: בניין 'ניסים ודינה גאון' על שם נסים גאון שתרם חצי מיליון דולר בתנאי שמשרד האוצר יעביר למוסד סכום זהה; 'בית יוסף' על שם הנדיב יוסף עדס; ובניין שלישי שתרם אברהם דילאמאני מאיטליה.
משפחתו.
לרב ארבעה בנים ושתי בנות
תורה והוראה
הדרבי של רוסטוב
הדרבי של רוסטוב (Ростовское дерби) הוא יריבות הכדורגל בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות בעיר רוסטוב על הדון: קבוצת הכדורגל רוסטוב וקבוצת סק"א רוסטוב.
הקבוצות משחקות בליגות שונות ונפגשו ביניהן בעיקר בתקופה הסובייטית במסגרת הליגה הסובייטית הראשונה. לאחר התפרקות ברית המועצות הן נפגשו ביניהן פעם ויחידה: במשחק ליגה בליגה הרוסית הראשונה ב-6 בינואר 2008 שבמסגרתו רוסטוב גברה על סק"א בתוצאה 2:0.
במסגרת הגביע הקבוצות נפגשו ביניהן 3 פעמים: פעמיים בעונת 1964 (המשחק הראשון הסתיים בשוויון ולמחרת נערך משחק מכריע) ופעם אחת בעונת 2007.
זוהי אחת מיריבויות הכדורגל האזוריות המתוחות ברוסיה,
לצד הדרבי של קרסנודאר והדרבי של סנקט פטרבורג, אף שחשיבותה פחתה בשל התחזקותה של רוסטוב וההידרדרות ביכולותיה של סק"א רוסטוב.
קאסטור מרודוס
קאסטור מרודוס (ביוונית: Κάστωρ ὁ Ῥόδιος), הידוע גם כקאסטור ממסאליה או קאסטור מגלאטיה על פי הסודא, היה מדקדק ורטוריקן יווני. הוא כונה "פילורומאוס" (Philoromaeus, "אוהב רומא") ומשערים כי הוא חי בזמנם של קיקרו ויוליוס קיסר.
רקע.
קאסטור נזכר פעמים רבות במקורות כבר-סמכא בעניינים היסטוריים. הכינוי "פילורומאוס" מצביע על האפשרות שאהדתו הייתה נתונה לרומאים, וייתכן אהדה זו מופיעה גם באזכור חיבור פרי עטו על ידי פלוטרכוס, שבו השווה בין מוסדותיה של רומא עם אלה של פיתגורס.
הסודא מתארת אותו כחתנו של מלך גלטיה דייוטארוס (המכונה שם "סנאטור רומאי"), שלאחר מכן הוציא להורג את קאסטור ואשתו, מכיוון שקאסטור העלה האשמות לגביו בפני הקיסר. כפי הנראה מדובר בפרשה שבה קיקרו הגן על דייוטארוס. נראה כי זה אותו קאסטור הנזכר על ידי סטראבון, שכונה "סאיקונדאריוס" (Saecondarius), היה חתנו של דייוטארוס והוצא להורג על ידו. אולם כלל לא בטוח שקאסטור זה הוא קאסטור מרודוס, הרטוריקן, מכיוון שכאשר קיקרו טען בשם דייוטארוס, הקאסטור שהביא את דייוטארוס לידי סכנה, נקרא במפורש "נכד" של המלך הזה ובאותו הזמן (44 לפנה"ס) היה עדיין איש צעיר.
אחת מיצירותיו של קאסטור נזכרת בביבליותקה של פסאודו-אפולודורוס.
יוסף בן מתתיהו מציין בחיבורו "נגד אפיון" את "קאסטור כותב העתים" בין הסופרים המפורסמים שטענו בחיבוריהם כי אנטיוכוס אפיפאנס היה זקוק לכסף ולכן הפר את בריתו עם היהודים ושדד את אוצרות בית המקדש בירושלים. ייתכן וקאסטור השתמש לשם כך בחיבורו של קודמו, אפולודורוס מאתונה.
חיבוריו.
על פי הסודא, קאסטור חיבר את היצירות הבאות:
קומסומולסקאיה פרבדה
הדרבי של קרסנודאר
הדרבי של קרסנודאר (Краснода́рское де́рби ברוסית) הייתה היריבות בין קבוצות הכדורגל של קרסנודאר: מועדון קרסנודר וקובאן. זו הייתה אחת היריבויות החדשות ברוסיה והיא התחילה ב-12 ביוני 2010, כאשר הקבוצות נפגשו ביניהן לראשונה באצטדיון "קובאן" במסגרת הליגה הראשונה. הדרבי הוא ייחודי ברוסיה, מאחר שהיה היחיד מחוץ למוסקבה שהפגיש שתי קבוצות מליגת העל והסתיימה במאי 2018, עם פירוקה של קובאן ההיסטורית. בעונת 2018/2019 הוקמה קבוצה חדשה בשם "אורוז'אי" ביוזמת ממשלת המחוז, שהחל מעונת 2020/2021 החלה להיקרא "קובאן", אך אין לה קשר לקובאן ההיסטורית.
בתחילת 2016 המועדונים רשמו במשחקים הרשמיים (הליגה הראשונה, ליגת העל, גביע רוסי) 13 מפגשים ביניהן, שבהם 6 מהם ניצחה "קובאן", 5 — "קרסנודר" ו-2 פעמים המשחקים הסתיימו בתיקו.
עד 2018, בסיס האוהדים של קובאן היה גדול יותר בשל היותה לקבוצה הוותיקה יותר, בעוד קרסנודאר שנוסדה בשנת 2008 עדיין בנתה לעצמה קהל אוהדים. אך המצב התהפך מאז ירידתה של קובאן לליגה החובבנית.
מגרשי הבית.
עד אוקטובר 2016 שתי הקבוצות (קובאן משנת 1961 וקרסנודאר משנת 2009) אירחו את משחקיהן באצטדיון קובאן, המכיל 31,654 מושבים. באוקטובר 2016 נחנך אצטדיון קרסנודאר, שמכיל 33,979 מושבים ולא אירח משחק דרבי.
צרעת העכביש
ביואיק אפולו
ביואיק אפולו (באנגלית: Buick Apollo) היא מכונית קומפקטית בעלת 4 דלתות, בתצורת סדאן עם 2 דלתות בתצורות הצ'בק וקופה אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות ביואיק בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בין השנים 1973–1975.
הילה ארוון
הילה ארוון (נולדה ב-6 באוגוסט 1973) היא סופרת ומו"לית עצמאית ומוציאה את ספריה באופן עצמאי. בנוסף, היא מרצה על העצמה נשית ומימוש עצמי.
ביוגרפיה.
נולדה בבאר שבע כהילה כהן. בוגרת לימודי היסטוריה כללית ומדעי כדור הארץ, בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן. נשואה ואם לשלוש בנות ובן.
הילה, חובבת עתיקות ואדריכלות, מחזות זמר וסיפורי אהבה, כתבה למגירה במשך שנים. בסוף שנת 2010 עברה לגרמניה למשך שלוש שנים, במסגרת רילוקיישן מטעם מקום עבודתו של בעלה, שם התפנה זמנה לכתיבה.
שיר שייזכר
שיר שייזכר (באנגלית: A Song to Remember) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי בטכניקולור משנת 1945 המבוסס באופן קלוש על חייו של פרדריק שופן עם קורנל ויילד ופול מוני בתפקידים הראשיים.
העלילה שמה במרכזה את דמותו של יוזף אלסנר (1769–1854) שהיה היה מורו לנגינה וקומפוזיציה של שופן והבחין בגאונותו מאז שהיה ילד פלא. הסרט מתאר את הבריחה של שניהם מפולין לפריז ואת יחסיהם המורכבים שידעו עליות ומורדות עד מותו של שופן, לאמיתו של דבר, אלסנר לא עזב את פולין.
אמנם שופן היה פטריוט פולני אבל הסרט מקצין זאת בכך שמראה את השתתפותו באספה חשאית עם חברי מחתרת פולנים, בריחתו בחשאי לפולין מאמציו לאסוף כסף לשחרור אחיו כלואים בפולין. הצורך להפגין פטריוטיזם הופיע בסרטים רבים בתקופת מלחמת העולם השנייה. ז'ורז' סאנד (מרל אוברון) מוצגת כפאם פאטאל הדורשת משופן להתמסר לכתיבתו ולא לצאת למסע קונצרטים לאיסוף כסף לאסירים הפולנים וכשהוא מסרב היא נפרדת בזעם.
קורנל ויילד היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר גם על הסיפור המקורי, הסאונד, העריכה, הצילום והפסקול המוזיקלי.
את קטעי הנגינה בפסנתר מנגן הפסנתרן חוסה איטורבי .
תקציר העלילה.
פרדריק שופן (קורנל ויילד) הוא פסנתרן צעיר ומבטיח המלווה כל הזמן על ידי מורו ומלווהו לחיים יוזף אלסנר (פול מוני). הוא פטריוט נלהב וביחד עם אלסנר הם משתתפים בישיבה עם חברי מחתרת שמוסרים להם שהרוסים טובחים בפולנים.
שופן מנגן בנשף מהודר לפני ראשי השלטון הפולני. לפתע נכנס המושל הרוסי של פולין, פרדריק מפסיק את נגינתו, מודיע שלא ינגן לפני שליח הצאר הטובח בבני עמו ומסתלק. בלילה הוא נפרד מחבריו במחתרת ובהם קונסנטיה (נינה פוש) וביחד עם אלסנר הם בורחים מפולין ומגיעים לפריז.
בעזרתו של פרנץ ליסט (סטפן בקשי) מסכים האמרגן המפורסם פלייל להחתים את שופן לאחר שהוא שומע את ליסט ושופן מנגניפ ביחד את הפולונז ההירואי של שופן.
אלסנר לוקח את שופן למסעדה מהודת בה הוא נפגש לראשונה עם ז'ורז' סאנד (מרל אוברון) הלובשת מכנסיים. הוא מוצא חן בעיניה והיא מזמינה אותו להופיע בנשף מפואר אצל הדוכס מאורליאן. ליסט המפורסם מבקש להחשיך את האולם ובמקומו מנגן שופן. הדבר מתגלה רק לאחר שסאנד מאירה שוב את האולם והוא זוכה לתשואות ומתפרסם.