בגלל המספר הגדול של קטגוריות הפרס, והרצון לכלול כמה הופעות של אמנים שונים במהלך טקס, רק הפרסים בעלי העניין הגבוה ביותר – בדרך כלל בין 10 ל-12 פרסים, כולל ארבע הקטגוריות המרכזיות וקטגוריה אחת או שתיים בסוגות הפופולריות ביותר (פופ, רוק, קאנטרי וראפ) – מוענקים בטקס הענקת הפרס המשודר בטלוויזיה. פרסים אחרים מוענקים בטקס המתקיים בשעות אחר הצהריים שלפני השידור הטלוויזיוני.
מאז הטקס הראשון, בו הוענקו 28 פרסים, מספר הקטגוריות עלה בהדרגה כל שנה, עד שבטקס ה-53 שנערך בשנת 2011 חולקו 109 פרסים. ב-6 באפריל 2011, ביצעה האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית שינוי משמעותי במספר הקטגוריות. במסגרת השינוי 29 קטגוריות בוטלו או אוחדו עם קטגוריות אחרות. השינוי נכנס לתוקף בשנה שלאחר מכן, בטקס ה-54 שנערך בשנת 2012. גם מאז אותו צמצום משמעותי, המשיך מספר הקטגוריות לגדול משנה לשנה.
ביוני 2020 הודיעה האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה כי היא מפסיקה להשתמש במושג "אורבני" כסיווג למוזיקה אמריקאית, ובכך ביטלה את כל הקטגוריות הכוללות את המושג הזה. החלטה זאת באה בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד וביקורות על כך שהמושג מזוהה עם תרבות אפרו-אמריקאית, ובכך מפריד אמנים שחורים מלבנים.
תהליך המועמדות.
התקופה בה אלבום יכול לצאת ולקבל מועמדות לפרס גראמי בשנה מסוימת היא בין תחילת אוקטובר שלפני הטקס של השנה הקודמת לבין סוף ספטמבר שאחריו.
הגשת המועמדות לפרס יכולה להיעשות על ידי חברות תקליטים או אנשים פרטיים. הגשת המועמדות נעשית בצורה מקוונת, ועותק פיזי של היצירה נשלח לאקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה. כשהיצירה מתקבלת באקדמיה, נערכים מושבי ביקורת בהם משתתפים יותר מ-150 מומחים מתעשיית המוזיקה, על מנת לקבוע אם היא זכאית ואם היא הוכנסה תחת הקטגוריה נכונה.
רשימה עם יצירות שעברו את התהליך מופצת לכל חברי האקדמיה, שכל אחד מהם מורשה להצביע בתחום הכללי (אלבום השנה, תקליט השנה, שיר השנה, ותגלית השנה) ובלא יותר מתשעה מתוך שלושים תחומים אחרים. חמש ההקלטות שזוכות להכי הרבה קולות בכל קטגוריה הופכות להיות המועמדות לפרס, ובכמה קטגוריות יש ועדת ביקורת שקובעת את 5 המועמדים הסופיים. עשויים להיות יותר מחמישה מועמדים אם יש תיקו בתהליך.
לאחר שנקבעו המועמדים, פתקי הצבעה סופיים נשלחים לחברי האקדמיה, שיכולים להצביע בתחום הכללי ובלא יותר משמונה מתוך שלושים תחומים אחרים. חברי האקדמיה לא מחויבים להצביע רק בתחומי התמחותם. פתקי הצבעה נספרים בחשאי על ידי משרד רואי החשבון דלויט טוש טומטצו. המנצח בכל קטגוריה, זה שזכה למספר הקולות הרב ביותר, מוכרז בטקס פרסי גראמי. אלה שלא ניצחו מקבלים מדליה על מועמדותם.
בשני סבבי ההצבעה, חברי האקדמיה נדרשים להצביע על איכות היצירה בלבד ולא להיות מושפע ממכירות, מצעדים, חברויות אישיות, העדפות אזוריות או נאמנות לחברה. קבלת מתנות אסורה.
פסלוני גראמי.
פסלוני הפרס מעוצבים בצורת גרמופון מוזהב, ומיוצרים על ידי חברת Billings Artworks בקולורדו. כל פסלון מיוצר בעבודת יד, מורכב מכמה חלקים ומצופה זהב. ב-1990 שונה העיצוב המקורי של הפסלון כך שיהיה עמיד יותר בפני נזק, וכתוצאה מכך גדלו ממדיו.
ביקורת.
מספר אמנים וכתבי מוזיקה ייחסו חשיבות מועטה לפרסים. מיינארד ג'יימס קינן מלהקת טול הסביר את אי הגעתו לטקס בו זכתה להקתו: . הפרסים ספגו ביקורת על הענקת הפרס או נתינת מועמדות לאלבומים מצליחים יותר מבחינה מסחרית ולא אלבומים מצליחים מבחינה ביקורתית. בשנת 1991, שינייד או'קונור הפכה למוזיקאית הראשונה שמסרבת לקבל את הפרס; היא גם החרימה את הטקס בו הייתה מועמדת לפרסי תקליט השנה, ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של זמרת, וביצוע המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר. היא הסבירה שהסיבה להחרמה היא המסחריות הקיצוניות של הפרסים.
במאמר שכתב ג'ון קרמניקה, מבקר המוזיקה של ה"הניו יורק טיימס", הוא מתח ביקורת על חברי האקדמיה בשל היותם ומתעלמים ממוזיקה .
זכיות.
להלן טבלה המציגה את הזוכים בעלי מספר הזכיות הרב ביותר של פרסי גראמי בכל הזמנים:
סר גאורג שולטי הוא בעל מספר הזכיות הרב ביותר (31 פעמים). מבין 25 המובילים במספר הזכיות בפרס גראמי, ישנן שלוש נשים בלבד. ביונסה היא האישה בעלת מספר הזכיות הרב ביותר (28 פעמים). להקת U2 הם ההרכב בעל מספר הזכיות הרב ביותר (22 פעמים).
זכיות לפי שנים.
להלן מוצגים זוכים לפי שנים בארבע הקטגוריות המרכזיות (שאינן מוגבלות לסוגה מסוימת): אלבום השנה, תקליט השנה, שיר השנה ותגלית השנה. קישור לזוכים בקטגוריות האחרות נמצא בעמודה "פרסים נוספים".
ראו גם.
פרס הגראמי הלטיני
אלברטו ג'אקומטי
נימרוד
ציריך (קנטון)
ציריך (בגרמנית: Zürich, ) הוא קנטון של שווייץ. הוא ממוקם בצפון-מזרח שווייץ. אוכלוסייתו מונה כ-1.5 מיליון תושבים (נכון ל־2019). ובירת הקנטון, שנושאת גם את שמו, היא ציריך. השפה הרשמית בקנטון היא גרמנית, אך תושבי הקנטון מדברים ניב של גרמנית שווייצרית שנקרא "גרמנית של ציריך".
גאוגרפיה.
קנטון ציריך ממוקם צפונית להרי האלפים. הקנטונים השכנים לו הם שפהאוזן בצפון, ארגאו במערב, הקנטונים צוג ושוויץ בדרום והקנטונים תורגאו וסנט גלן במזרח. רוב אגם ציריך נמצא בתחומי הקנטון.
שטח הקנטון הוא 1,729 קמ"ר. כ-80% מהשטח נחשב טוב לעיבוד חקלאי. חלקם של היערות הוא 505 קמ"ר ושל האגמים 73 קמ"ר.
אפיקים נמצאים ברוב שטח הקנטון לכיוון נהר הריין בצפון הקנטון. דרום-מערב ודרום-מזרח הקנטון הם אזורים הרריים. עמק הנהר לינת מוביל לאגם ציריך וממשיך לנהר לימאט.
היסטוריה.
קנטון ציריך מחזיק בשטחים שהושגו על ידי הבירה ציריך לאחר שנהפך ליחידה אוטונומית באימפריה הרומית הקדושה ב-1218 ובעיקר לאחר מהפכת הגילדות ב-1336. ציריך הצטרף לאיחוד השווייצרי ב-1351. החלק התחתון של הקנטון נוסף לשטחי ציריך ב-1362. ציריך כבש ואיבד את טוגנבורג בסביבות שנת 1440, מלחמת ציריך הישנה. החלקים הצפוניים לנהר הריין הגיעו לקנטון לאחר שרכשה העיר ציריך את וינטרתור מבית הבסבורג ב-1468. חלקו המערבי של הקנטון קיבל עצמאות כקנטון ארגאו ב-1803. חוקת הקנטון נוצרה ב-1869.
פוליטיקה.
ישנם 180 חברי פרלמנט שנבחרים מדי ארבע שנים.
הקנטון נמשל בידי מועצה של שבעה חברים. הבחירות האחרונות נערכו ב־2015.
כלכלה.
רוב האדמה מעובדת, אך קנטון ציריך אינו נחשב לאזור חקלאי. באדמות בצפון ובמזרח נעשית יותר עבודה חקלאית אבל בכל חלק של הקנטון התחום השלט הוא ייצור, מפעלי הקנטון מתמחים במכונאות. אריגת משי וכותנה הייתה חשובה בעבר, אך חדלה מלהיות כך. ישנה תעשיית ייצור נייר. לחברות קטנות ובינוניות משקל רב בכלכלת קנטון ציריך. העיר ציריך היא מרכז בנקאות ולביטוח חשיבות גם כן.
תחבורה.
מסילות רכבת עוברות בכל הדרכים החשובות בקנטון. מרכז התחבורה היא העיר ציריך, בה מספר גדול של רכבות מקומיות מחברות לרשתות לאומיות ובינלאומיות. תחנת הרכבת של העיר, התחנה המרכזית של ציריך, היא אחת העמוסות והפעילות בעולם לפי מספר רכבות נכנסות ויוצאות. כמו כן, מחוברת ציריך לערים אירופאיות אחרות בעזרת קווי רכבת. הרכבת המרכזיות אינטרסיטי אקספרס, TGV וצ'יסאלפינו מחוברות לציריך.
קו הרכבת הראשון בשווייץ נוצר ב-1847 וחיבר בין ציריך לבאדן (שבקנטון ארגאו).
שדה התעופה המרכזי של שווייץ רחוק 12 קילומטר ממרכז ציריך ומשמש כנמל הבית לחברות תעופה שווייצריות.
הכבישים המהירים A1, A3 ו-A4 עוברים דרך הקנטון. כבישים נוספים שעוברים דרך הקנטון הם A7, A51, A52 ו-A53.
סמל ודגל הקנטון.
דגל הקנטון מקורו בדגל העיר ומשמש כיום את שניהם.
סמל הקנטון המלא כולל שני אריות. האריה הימני אוחז בכפת תמרים המסמלת את השלום ואילו האריה השמאלי אוחז בחרב המסמלת את הסמכות הממלכתית.
קנטון ציריך
גראמי
איצטדיון אתא תורכ
קנטון אובוולדן
קריסט נובוסליק
ג'ואן רולינג
האם תרזה
האם תֶּרֶזָה או אמא תרזה (שמה הרשמי על פי הוותיקן הוא האם תרזה הקדושה של כלכותה; נולדה כאגנס גונג'ה בויאג'יו; 26 באוגוסט 1910 – 5 בספטמבר 1997) הייתה נזירה אלבנית-קתולית, מיסיונרית, פעילה הומניטרית ומקימת מסדר המיסיונרים של הצדקה שסייע לעשרות אלפי אנשים. עבודתה, סיועה ההומניטרי ותמיכתה בעניים בכלכותה שבהודו הפכו אותה לאחת מהנשים המפורסמות ביותר בעולם ולסמל לצדקות ויושר בעיני רבים.
לתרזה הוענק ב-1979 פרס נובל לשלום ובשנת 1980 פרס בראט רטנה (Bharat Ratna), הפרס האזרחי הגבוה ביותר בהודו. היא קיבלה אזרחות כבוד בארצות הברית ב-1996, הוכרזה כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 2003 וכקדושה על ידי האפיפיור פרנציסקוס ב-4 בספטמבר 2016.
האם תרזה התפרסמה ונעשתה מוכרת גם בזכות ספריה הרבים הדנים בנצרות, ברוחניות ובתפילות, שחלקם נכתבו יחד עם ידידה האח רוז'ה (Frère Roger). על אף ההערכה הרבה שלה זכתה, היו גם שמתחו עליה ביקורת חריפה והאשימו אותה בין השאר בקיצוניות דתית ובחוסר יושרה.
ביוגרפיה.
נעוריה ועבודתה.
תרזה נולדה בשם אגנס גונג'ה בויאג'יו (Agnes Gonxha Bojaxhiu) בעיר אוסקופ (שבאימפריה העות'מאנית; בימינו סקופיה שבמקדוניה הצפונית). אז, הייתה סקופיה עיר הבירה של וילאייט קוסובו (Vilâyet-i Kosova) שבאימפריה העות'מאנית (אין קשר לקוסובו של היום). אביה היה אלבני במקור, ועבד למחייתו כסוחר מצליח. לאגנס היו עוד שני אחים, והיא הייתה הצעירה מביניהם.
הוריה, ניקולה (Nikollë) ודרנפיל (Dranafile) בוגאקסיו, הגיעו במקור מהעיר פריזרן (Prizren) שהייתה בדרום מחוז קוסובו. הם היו קתולים, בניגוד לרוב תושבי אוסקופ שהיו אורתודוקסים, ולרוב האלבנים שהיו מוסלמים.