בנוסף לטורו השבועי, "אזור הדמדומים", מפרסם לוי מאמרים בעמוד הדעות של "הארץ", וגם בהם הוא מרבה להתריע על עוולות הכיבוש. עם זאת, בטורים אלו הוא עוסק גם בסוגיות אחרות המעניינות את החברה הישראלית, לדוגמה נושאי החינוך, הקמפיינים הפוליטיים ואף טורים שהעלו על נס את האמפתיה שהפגינו הגשש החיוור לחלשים בחברה, טור שפורסם בימים שלאחר מותו של ישראל פוליאקוב.
ביקורתו על פעולות צה"ל.
לוי מרבה למתוח ביקורת על פעולות צה"ל.דוגמה לכתיבתו הפובליציסטית בנושא זה הם דבריו בפתח מאמרו העוסק במבצע גשמי קיץ:
במהלך מבצע עופרת יצוקה תקף לוי בחריפות, החל מיומו הראשון של המבצע, את מדיניותה של ממשלת ישראל. מעל דפי עיתונו התווכחו איתו על כך גיורא רום וא.ב. יהושע. כך למשל כתב לוי על תחילת ההפצצה האווירית המסיבית של מבצע עופרת יצוקה:
בהמשך תקף לוי את היציאה למלחמה בעזה, ואת פעולות צה"ל אותן הגדיר כפשעי מלחמה ותיאר את המבצע ככישלון של ישראל.
במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת חריפה על טייסי חיל האוויר הישראלי בכתבתו "הרעים לטיס". בכתבה זו כתב: "הם גיבורים על חלשים, הכי חלשים, חסרי הישע שאין להם לא חיל אוויר ולא הגנה אווירית, בקושי עפיפון", והוסיף "איך אתה ישן בלילה, הטייס? האם ראית את תמונות ההרג וההרס שזרעת — בטלוויזיה, ולא רק דרך הכוונת?". מאמר זה ספג גינויים חריפים, כולל מאנשי שמאל מתון. בעקבות איומים על חייו, הוצמדה ללוי אבטחה. תלונות למועצת העיתונות על כתיבתו במהלך המבצע נדחו על ידי היועץ המשפטי של מועצת העיתונות, אילן שדי, ועל ידי נשיאת מועצת העיתונות, דליה דורנר.
ב-1 באפריל 2018, בעקבות צעדת השיבה הגדולה, שביומה הראשון נהרגו 16 פלסטינים, עשרה מהם מחבלים, פרסם ב"הארץ" מאמר בו כינה את צה"ל "צבא הטבח לישראל".
התייחסותו לטרור הפלסטיני.
בהתייחסו לפיגועים שביצעו פלסטינים בישראלים, מרבה לוי לציין פעולות שביצעה ישראל כלפי הפלסטינים ולהקביל ביניהם. למשל, בעקבות הפיגוע בישיבת מרכז הרב כתב:
בתגובה על פיגועי הטרקטורים בירושלים כתב לוי מאמר המאשים את ישראל בהכנסת השימוש בדחפורים כאמצעי לחימה:
בריאיון שנתן לוי לקול ישראל בעקבות הלינץ' שנעשה בשני חיילים ישראלים אשר נכנסו בטעות לרמאללה הוא אמר כי הלינץ' היה מחריד אולם מיד לאחר מכן הזכיר כי הגופה הראשונה שצולמה כשהיא נזרקת מחלון הייתה גופת פלסטיני שנזרקה על ידי יהודים, לאחר פיגוע בבית שאן לפני 26 שנה, ואז הוסיף: .
ב-2013 כתב בטור ב"הארץ" שהוא מחכה למרד אלים של הפלסטינים וערביי ישראל כנגד המשטר הישראלי בטענה שהוא אכזרי יותר מהמשטר של לוב וסוריה.
פעמים אחדות הביע הבנה למניעי הטרור הפלסטיני. דוגמאות:
ב-2016 הצדיק לוי את שרת החוץ השוודית מרגוט וולסטרם והאשים את ישראל בהוצאה להורג ללא משפט של פלסטינים שביצעו פיגועים נגד ישראלים.
ביקורת על אופן התעסקות השמאל הציוני בדמותו של נתניהו ומשפחתו.
בינואר 2010, כאשר "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ" השתלחו בשרה נתניהו, יצא לוי נגדם, וכתב "הטיפול הציבורי בה נגוע ביותר משמץ של שוביניזם גברי מאוס".
החל מסוף שנת 2018, החל לוי להוביל קו המבקר את ההתעסקות האובססיבית לטענתו בבנימין נתניהו. לשיטתו, לאיש יש יתרונות וחסרונות רבים, והעיסוק בו מונע התעסקות בנושאים חשובים שעל סדר היום. כך, אף שהוא אינו מתומכיו, לוי מסביר כי הוא מעדיף את נתניהו על-פני החלופות המוצעות של השמאל הציוני, אותו מאשים בהיותו חלול וחסר כיוון.
נושאים נוספים.
לוי הביע כמה פעמים תמיכה בחרם על ישראל ובקמפיין ה-BDS, בנימוק שזהו הסיכוי היחידי לגרום לישראל להפסיק את הכיבוש.
ב-2018, בעקבות פרשת האנטישמיות במפלגת הלייבור הבריטית, הביע לוי תמיכה בג'רמי קורבין.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ועל רקע התפרצות נגיף הקורונה בישראל תמך בהצטרפות של בני גנץ ומפלגתו, "חוסן לישראל", לממשלה בראשות בנימין נתניהו.
ב-2020 התייחס לוי לדברי בצלאל סמוטריץ' שהילודה הבדואית היא "פצצת זמן". לוי הגיב אמר שמתנחלים מולידים יותר מבדואים ועורר סערה כשקרא לנעול את הרחם של נשות המתנחלים.
לעיתים קרובות הוא מבטא בכתיבתו עמדות נון-קונפורמיסטיות, חלקן נדירות גם בקרב השמאל, כגון הגנה על זכויות החרדים ברמת אביב, זכויות האסיר יגאל עמיר, תמיכה במעשהו של חננאל דיין שבחר שלא ללחוץ את ידו של הרמטכ"ל ועוד.
בטלוויזיה.
לוי היה שותפו של חיים יבין בסדרה התיעודית "גחלת לוחשת" על עליית יהודי ברית המועצות.
בנוסף לכתיבתו ב"הארץ" עסק לוי בראיונות טלוויזיוניים בערוץ 3 של הטלוויזיה בכבלים. על סגנונו כמראיין אמר "אני משתדל להקשיב ולא להקשות, לא כשהמרואיין הוא רחבעם זאבי או יהודה עציון ולא כשהוא חיים הנגבי או אורי אבנרי". בשנת 1998, לפני הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, ראיין לוי את אהוד ברק במסגרת תוכניתו ב"תבל". בריאיון זה שאל לוי את ברק מה היה עושה לוּ נולד פלסטיני. ברק ענה כי "אם הייתי פלסטיני בגיל המתאים, הייתי נכנס בשלב מסוים לאחד מארגוני הטרור". ריאיון זה הוא בין הנודעים שערך לוי, בשל הסערה שעוררה התבטאות זו של ברק.
השתתף כחבר פאנל בתוכנית האקטואליה "מועצת החכמים" של ערוץ 10.
בשנת 2012 נמנה עם משתתפי סדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים" ביחד עם זוגתו קתרין אורמסטד שצעירה ממנו ביותר מ-20 שנה. בשנת 2013 נעשה עליו סרט בבימויו של בילאל יוסף בשם "נגד הזרם" ("Going Against the Grain") עבור ערוץ אל-ג'זירה.
ב-2015 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "הקודחים".
נאומים פומביים.
במרץ 2011 השתתף גדעון לוי ב-"שבוע האפרטהייד הישראלי" שנערך בטריניטי קולג' באירלנד. בנאום שנתן באירוע זה ביקר לוי בחריפות את מדינת ישראל. לוי טען כי "מפעל ההתנחלויות הוא פשע" והשווה בין הכיבוש הישראלי של השטחים למשטרי העריצות בעולם הערבי. לוי אף אמר כי "המשטר הישראלי מושחת מבחינה מוסרית" וטען כי לישראלים אין נקיפות מצפון בגין הכיבוש בגלל הדה-הומניזציה והדמוניזציה שעושה התקשורת הישראלית לפלסטינים.
הפולמוס סביב כתיבתו.
כתיבתו של לוי מעוררת פולמוס נרחב, הבא לידי ביטוי בתגובות חוזרות ונשנות למאמריו במדורי המכתבים למערכת של "הארץ", כמו גם באמצעי תקשורת אחרים. מספר מבקרים האשימו את לוי בכך שלא גינה את הטרור הפלסטיני כנגד ישראל, או אף הצדיק אותו. שבועון החדשות הגרמני "דר שפיגל" כתב על לוי שהוא "הפרשן (הישראלי) הרדיקלי ביותר" וטען שהוא הסיבה העיקרית שניתנה על ידי קוראי "הארץ" לביטול מנויים לעיתון. לוי עצמו חיזק טענה זו כאשר אמר כי במשרדי עיתון "הארץ" קיים תיק עבה ובו הודעות מקוראים קבועים של העיתון על ביטול מנויים בעקבות קריאת הכתבות שלו. בין מבטלי המנוי לעיתון היו גם עיתונאים ואנשי ציבור דוגמת עירית לינור שטענה כי "הארץ" הפך לעיתון שמאלני רדיקלי, אנטי-ציוני ובעל אג'נדה פרו-פלסטינית. כדוגמה לדבריה היא הזכירה את לוי עליו כתבה:
עמוס שוקן, המו"ל של "הארץ" התייחס לכתיבתו של לוי (במענה לביקורת של עירית לינור):
על יחסו של לוי ללינץ' ברמאללה פרסם העיתונאי נחום ברנע מאמר ביקורת באתר "העין השביעית" בשם "מבחן הלינץ". הוא כתב כי אירועי אוקטובר 2000 היו ללוי "שעה של מבחן משולש: איזה עיתונאי אתה? איזה בן-אדם אתה? איזה ישראלי אתה...? לוי קפץ בקושי מתחת לרף".
יש שביקרו את לוי על אמינות כתבותיו. למשל, בדצמבר 2005 פרסם לוי את סיפור "נוהל חמור", ובו כתב ששוטרי מג"ב התעללו בפלסטיני למוות על ידי קשירתו לחמור. העיתונאי אמנון דנקנר כתב שמדובר בסיפור שלא היה ולא נברא. על לוי נמתחה ביקורת שלא חזר בו ולא התנצל על הפרסום המוטעה. דנקנר ציין עוד מקרה שבו חזר לוי על טענה נגד צה"ל, אף על פי שאף היא הופרכה.
הפובליציסט בן-דרור ימיני פרסם מאמר ביקורת חריף על לוי בו הוא טוען לשקרים שאמר לוי בריאיון לעיתון זר, לוי השיב על ביקורתו של ימיני במאמר תגובה בו הוא מתייחס לטענותיו של ימיני. בן-דרור ימיני השיב על תגובתו של לוי במאמר תגובה שבו סיפק חיזוקים לטענותיו הקודמות. ימיני מבקר באופן שיטתי את לוי והשווה אותו לפוליטיקאי הבריטי ג'ורג' גאלווי. ימיני קובל רבות על לוי גם בספרו "תעשיית השקרים", שבו הוא טוען כי חלק ניכר מהדה-לגיטימציה של מדינת ישראל מקורה בסילוף האמת פרי עטו של לוי.
בלוגרים רבים מקצווי הקשת הפוליטית התייחסו לספרו "אזור הדמדומים".
בנובמבר 2013 נזף בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות ב"הארץ" ובגדעון לוי, על מאמר של לוי שבו טען שהרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע נעשה בהשפעת שירותו של הרוצח במשמר הגבול, אולם בית הדין לערעורים של המועצה הפך את ההחלטה מספר שבועות לאחר מכן בקובעו כי חופש הביטוי נועד "לאפשר גם הצגה של תזות קיצוניות, מקוממות ומרגיזות".
בעקבות מאמרו "הרעים לטיס" בזמן מבצע צוק איתן, ביטלו 1,600 קוראים את מנויים על "הארץ".
באוגוסט 2015 פרסם לוי מאמר ביקורת על יו"ר האופוזיציה, יצחק הרצוג, שבעקבותיו החלה התנצחות בין השניים, שתוארה בידי עיתונאי "הארץ" בני ציפר.
פרסים.
לוי זכה בכמה פרסים ישראליים ובינלאומיים, בהם:
פרס סוקולוב.
גדעון לוי זכה בפרס סוקולוב לעיתונות הכתובה לשנת 2021
קישורים חיצוניים.
גדעון לוי מספר על עצמו:
פלוריאנו פיישוטו
פלוריאנו ויירה פֶּיישוֹטוֹ (; 30 באפריל 1839 - 29 ביוני 1895) הנשיא השני של ברזיל.
שנותיו הראשונות.