בסוף שנות ה-60, עם הקמת הטלוויזיה הישראלית, לימים הערוץ הראשון, החל גולדפינגר את הקריירה שלו כמפיק בטלוויזיה. גולדפינגר היה שותף לצוות ההקמה של הערוץ הראשון (הטלוויזיה הישראלית), ושותף לשידור הראשון והבלתי נשכח, שידור חי של מצעד צה"ל ביום העצמאות ה-20, במאי 1968. מאז, הפיק גולדפינגר וערך את ההפקות הגדולות ביותר של הערוץ והשידורים המיוחדים, ובהם: הפקות ימי העצמאות, שידורי המכביות, סיקור ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל ועוד.
גולדפינגר היה מנהל אולפן במהדורת מבט ראשון וכן הוא יזם, ערך והפיק מאות משדרים מכל תחומי השידור – בתחומי החדשות, האקטואליה, הספורט והבידור.
גולדפינגר עומד מאחורי הפקתן של תוכניות הבידור הנצפות ביותר באותן שנים ובהן התוכניות שעה טובה, בהנחייתם של מני פאר ומאיר שלו, ששודרה בין השנים 1979-1984; סוף שבוע עם ירון לונדון; תוכנית האירוח המרכזית של הערוץ הראשון, סיבה למסיבה עם מני פאר, גידי גוב, אילי גורליצקי, ספי ריבלין, דודו דותן ורבקה מיכאלי (הפינה הסאטירית עם שלמה ניצן), והאגף הסגור כתב אפרים סידון בכיכובם של טוביה צפיר, אסנת וישינסקי, רבקה מיכאלי ועוד ותוכניות נוספות.
גולדפינגר תרם רבות גם לעולמות התרבות בישראל, והיה מעורב בהפקות מוזיקליות עם הזמרים שלום חנוך, יהודית רביץ, שלמה ארצי, אריק איינשטיין, נעמי שמר ועוד.
גולדפינגר אחראי לפיתוח פורמטים ותוכניות קונספט בתחומים רבים, שטרם נראו קודם בטלוויזיה הישראלית. הוא הגה ויזם את התוכנית פופוליטיקה, בהנחיית דן מרגלית ועם פאנל שכלל את טומי לפיד, אמנון דנקנר וישראל אייכלר, פורמט טלוויזיוני חדשני, שהיה הראשון לשלב ראיון פוליטי אינטראקטיבי המביא לידי ביטוי את הזירה הציבורית באמצעות שילוב של פאנל אורחים קבוע ומשתנה, המגלם את השונות הפוליטית והחברתית בישראל. התוכנית שילבה הופעות מוזיקה, המבוצעות באולפן על ידי זמרי פופ. פורמט זה יצר סדר יום תקשורתי חדש, והשפיע באופן דרמטי על אופי השיח התקשורתי והאקטואלי בישראל.
גם התוכניות משעל חם, בהנחיית ניסים משעל, ו"הקבינט" עם דנה ויס בערוץ השני, פוליטיקה, עם יעקב אחימאיר, בערוץ הראשון, מועצת החכמים והמטה המרכזי, עם נדב פרי, בערוץ עשר, הן פרי יצירתו של גולדפינגר.
גולדפינגר הפיק את הסרטים הדוקומנטריים "יואל, ישראל והפשקיוולים" (בימוי לינה צ'פלין) וכן "מדינת אכזיב – מקום של אהבה" (בימוי אתי וויזלטיר) אשר שודרו בערוץ 8.
גולדפינגר הפיק וערך בשנת 1999 את שידור תחרות האירוויזיון מירושלים. איגוד השידור האירופאי ציין משדר זה כמשדר היפה ביותר של אותה שנה.
בשנת 2006 פרש גולדפינגר מרשות השידור, ומאז הוא מפיק סרטים ותוכניות עבור ערוץ 8, ערוץ 10, ערוץ 2 וכן עבור הערוץ הראשון.
49 שנים אחרי שהיה שותף לפתיחת שדורי הערוץ הראשון, סגר גולדפינגר מעגל, כאשר הפיק את "סיבה למסיבה עם רבקה מיכאלי", המשדר האחרון ששודר בערוץ הראשון, לפני סגירת רשות השידור בשנת 2017.
פרסים.
גולדפינגר זכה בפרס ורד הזהב היוקרתי זכה בציון לשבח בגין הפקת התוכנית "טוביה על הגג" במסגרת תחרות תוכניות טלוויזיה מכל העולם אשר נערכה במונטריי, שווייץ בשנת 1992.
כמו כן, זכה גולדפינגר פעמיים בפרס כינור דוד, המוענק ליוצרים בתחומי עשייה שונים בתרבות הישראלית, ואף זכה בפרס ישראל של הסוכנות היהודית עבור משדרים מיוחדים אשר חינכו לקרב בין פלגים בחברה הישראלית.
יסעור קורי (סוג)
יסעור קורי (שם מדעי: "Calonectris"), הוא סוג של עופות ימיים ממשפחת היסעוריים החיים באוקיינוסים הפתוחים וחלק מהמינים גם מעל הים התיכון. הם דומים מאוד לבני הסוג יסעור ובעבר נכללו בו.
עופות אלה עפים מעל האוקיינוסים ומחפשים להקות דגים הקרובות לפני המים, לפעמים בזכות עבודה של דגים טורפים או דולפינים. הם עטים בלהקות על הדגים ויכולים לצלול עד 10 מ' במרדף אחרי הדגים.
כמו רוב בני משפחתם הם מקננים על איים שונים, חלקם בים התיכון.
קאי מונק
קאי הארלד ליינינגר מונק (דנית: Kaj Harald Leininger Munk; 13 בינואר 1898 – 4 בינואר 1944) היה מחזאי דני וכומר לותרני אשר נודע במעורבותו החברתית. נרצח על ידי הגרמנים במהלך כיבוש דנמרק במלחמת העולם השנייה. הוא מונצח כקדוש נוצרי בלוח השנה של הקדושים של הכנסייה הלותראנית. מחזהו הנודע ביותר Ordet עובד לקולנוע.
קורות חייו.
קאי מונק נולד למשפחת פטרסן באי לולנד (Lolland) בדנמרק, ולאחר מות הוריו גדל אצל משפחת מונק. מ-1924 ועד מותו כיהן מונק ככומר בוודרסו (Vedersø) במערב יוטלנד, מחזותיו הוצגו בעיקר בשנות ה-30 של המאה ה-20, למרות שרבים מהם נכתבו בעשור שלפני כן. רבות מיצירותיו עוסקות ב"דיון על הפילוסופיה על החיים" (דת – מרקסיזם – דרוויניזם), האופייני לחלק גדול מחיי התרבות בדנמרק בתקופתו.
במקרה אחד בתחילת שנות ה-30, ששב ורדף אותו שנים מאוחר יותר, הביע מונק הערצה להיטלר על כך שאיחד את הגרמנים, וייחל להופעתה של דמות דומה שתאחד את הדנים. אף על פי כן, מונק הביע סלידה גלויה מהיטלר (ומוסוליני) בעקבות רדיפת יהודי גרמניה ומהלכיו של מוסוליני באתיופיה. ב-1938 פרסם העיתון הדני "Jyllands-Posten" בעמוד הראשי שלו מכתב גלוי שכתב מונק למוסוליני ובו מתח ביקורת על רדיפות היהודים.
מונק היה מתנגד חריף של הכיבוש הגרמני של דנמרק (1940–1945), זאת למרות התנגדותו התמידית לרעיון הדמוקרטי כשלעצמו והטפתו לרעיון של "דיקטטור נורדי", אשר יאחד את המדינות הנורדיות וישמור על הנייטרליות שלהן בעתות של משבר בינלאומי. מחזותיו " Han sidder ved Smeltediglen" ("הוא יושב ליד כור ההיתוך") ו-"Niels Ebbesen" היו מתקפה ישירה על הנאציזם. האחרון מתאר את דמותו של נילס אבסן, אציל דני מימי הביניים שנחשב גיבור לאומי בדנמרק על כך שרצח את הרוזן גרהארד ה-3, כובש דנמרק. מחזה זה נתפש כאלגוריה לכיבוש הנאצי של דנמרק. למרות הפצרותיהם של חבריו, לא ירד מונק למחתרת והמשיך להטיף נגד הדנים אשר שיתפו פעולה עם הנאצים.
הגסטפו עצר את מונק בליל 4 בינואר 1944, חודש לאחר שהפר איסור של הגרמנים ונשא דרשה בקתדרלה הלאומית בקופנהגן. גופתו של מונק נמצאה למחרת בבוקר בתעלה לצד הכביש באזור הכפרי ליד סילקבורג ועליה פתק ובו נכתב "חזיר, בכל זאת פעלת למען גרמניה" בהלווייתו של מונק השתתפו 4,000 דנים.
מחזותיו.
במחזותיו השתמש מונק לעיתים קרובות בנושאים היסטוריים. הוא הושפע מוויליאם שייקספיר, Adam Oehlenschläger, הנריק איבסן וג'ורג' ברנרד שו. כמחזאי, מונק נודע ב"דמויותיו החזקות", והוא שילב במחזותיו אנשים הנלחמים בחירוף נפש על האידיאלים שלהם (הטובים או הרעים). לדוגמה, במחזהו "En Idealist "" (אידיאליסט) "הגיבור הוא המלך הורדוס, שמאבקו לשמר את כוחו הוא המניע לכל מעשיו, עד אשר הוא מוכרע לבסוף ברגע של חולשה על ידי מבע של חסד כלפי ישו הילד.
מחזהו "Ordet" ("המילה") משנת 1925 נחשב לעיתים קרובות ליצירתו הטובה ביותר. זוהי התבוננות ייחודית (לפחות בעבור התיאטרון) בניסים, מנקודת מבטו של אדם שאינו מוכן להתכחש להם. משפחת חקלאים בדרגות שונות של אמונה מוצאת את עצמה משלימה עם שכניה באמצעות נס. הגרסה הקולנועית הראשונה של המחזה משנת 1943 נקראה The Word ובוימה על ידי גוסטב מולנדר. הגרסה הקולנועית משנת 1955 נקראה בשם הדני של המחזה "Ordet" ובוימה על ידי קארל תאודור דרייר. גרסה זו זכתה בפרסים רבים, ובכלל זה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-16 של ונציה ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1956 עבור הסרט הזר הטוב ביותר.
מחזותיו של מונק, שרבים מהם בוצעו על ידי התיאטרון המלכותי הדני בקופנהגן ותיאטראות אחרים, הם:
נחשון אפריקני
גוטפריד פוקס
גוטפריד פוקס (בגרמנית: Gottfried Fuchs; 3 במאי 1889 - 25 בפברואר 1972) היה שחקן כדורגל גרמני-יהודי, ששרד את השואה. היה השחקן היהודי הראשון ששיחק בנבחרת גרמניה בכדורגל. מחזיק עדיין בשיא השערים שנכבשו במשחק אחד (10 גולים) שכבש במשחק של נבחרת גרמניה מול נבחרת רוסיה בשנת 1912.
ביוגרפיה.
גוטפריד פוקס נולד בקרלסרוהה גרמניה. מוצא משפחתו מחבל אלזס שסופח לגרמניה בעקבות ניצחונה על צרפת ואיחוד גרמניה בשנת 1871. התחיל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1899 במועדון הכדורגל דיסלדורף הקיים עד היום.
בשנת 1907 פוקס ומועדון הכדורגל דיסלדורף זכו באליפות מערב אירופה. בהמשך הצטרף למועדון הכדורגל של קרלסרוהה, שגם קיים עד היום.
פוקס היה חלק מ"שלישיית המחץ" המפורסמת של הקבוצה שכללה גם את פריץ פרדרר ויוליוס הירש. בשנת 1910 ,בגיל 21, זכה עם קבוצתו באליפות דרום גרמניה ובאליפות גרמניה לאחר ניצחון על הולשטיין קיל.
ב-23 במרץ 1911 הפך לכדורגלן היהודי הראשון בנבחרת הלאומית של גרמניה. ב-1912 זכה עם נבחרת דרום גרמניה בגביע המלכותי. ב-23 בנובמבר 1913 שיחק בפעם האחרונה בנבחרת הלאומית של גרמניה נגד נבחרת בלגיה.
במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין תותחנים ונפצע כמה פעמים. למרות הפציעות פוקס חזר לשחק בקרלסרוהה לאחר המלחמה, וסיים את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1920. בשנת 1928 עבר לברלין עם משפחתו, שם עסק במסחר בעץ.
בתקופת השואה.
בעקבות חוקי נירנברג נמחקו כל שיאיו מכל הסטטיסטיקות של הכדורגל הגרמני. בברלין הצטרף למועדון הטניס המקומי של ניקולאי-זה, אך סולק ממנו בשנת 1935 בשל היותו יהודי. בשנת 1937 משפחתו החליטה לעזוב את גרמניה הנאצית לצרפת. בשנת 1939 נעצר פוקס בצרפת בשל אזרחותו הגרמנית. כאשר גרמניה הנאצית פלשה לבלגיה, פוקס ומשפחתו ברחו לקנדה דרך בריטניה. בקנדה שינה את שמו לגודפרי א. פוקס. פוקס הלך לעולמו בקנדה בשנת 1972 מהתקף לב.
הכרה והנצחה.