ריבוד שכבות גאולוגיות עם סלעים בדרגות קושי שונות, המבנה הקמרוני של רכס חתירה היוצר שכבות נטויות בחוזקה, ונחל דרוך עצמו היורד מן הרכס ומתפתל באזור הנמוך של הרכס במקביל לשכבות, לקראת צאתו אל בקעת צין
בתחילה, לפני כ-200,000 שנה, פגע נחל דרוך הקדום בדופן אחת השכבות הקשות ויצר פרצה ראשונית, ובהמשך התמוטטו גושים של סלע קשה שהיו תלויים מעל הוואדי. מתחתם שכבות רכות שהוסרו ויצרו מתחם אליפטי שקוע הוא "הפרסה" הנראית לנו היום. אגב – בעתיד צפוי הרס המבנה כולו וחזרה למבנה פשוט של מצלעה ללא פרסה.
עמק מהר&quot;ל
עמק מהר"ל הוא עמק קטן ששטחו כ-4 קמ"ר ב"כרמל הנמוך", במקום המפגש של נחל מערות ונחל חרובים. שמו של עמק מהר"ל נובע משמו של היישוב הסמוך כרם מהר"ל. עמק מהר"ל הוא הבקעה הגדולה ביותר באזור הכרמל ונמצאים בה ריכוזים יפים של סלעי טוף געשי בצבעים שונים. כיום מגדלים בעמק מהר"ל בעיקר בננות, שקדים, כרמים, פרחים וירקות. בשטח העמק נמצאת שמורת הטבע עמק מהר"ל (יש הטוענים כי השמורה נמצאת בבקעת שי"ר).
גאוגרפיה.
עמק מהר"ל משתרע מצפון מזרח למושב כרם מהר"ל ומורכב מבקעה דרומית וצפונית. העמק נמצא במועצה האזורית חוף כרמל והיא משתייכת לכרמל הנמוך.
בעמק ניתן לראות את הפריחה המיוחדת והלבנה של נץ החלב, עירית גדולה וצמחייה ים תיכונית אופיינית לאזור- עצי זית עתיקים, עצי חרוב ואלת המסטיק. כמו כן החי בשמורה אופייני לכרמל וכולל שועלים, ארנבות, סנוניות, עורבנים שחורי כיפה, חוגלות והמון תלוליות של חולדים. בעמק יש גם אוכלוסייה גדולה של תורמוסים הפורחים באביב.
גאולוגיה.
הטוף נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית תת-ימית. הטוף הצטבר באזור וכוסה מאוחר יותר על ידי סלעי גיר. שברים גאולוגיים במזרח ובמערב העמק סייעו לבליית סלעי הגיר והדולומיט שהגנו על הטוף. הטוף הרך יותר נסחף במי הים וכך נוצר העמק. בצפון העמק נחשף טוף צהבהב דק. בחלק התחתון של העמק נמצאו שכבות טוף מעורבות בקירטון המכסות את שולי צפון העמק. בסלעי הגיר בעמק נמצאו הרבה מאובנים של בע"ח וצדפות. בעמק נמצא גם טוף בצבעים חום, אדום, ירקרק ושחור. על פי המסורת, בכפר הערבי איגז'ים הופק בעבר ברזל מן הטוף השחור על ידי הצלבנים על פי תגליות ממבצר עתלית ובקמרון של נמל הורדוס מקיסריה.
שמורת הטבע עמק מהר"ל.
בעמק מהר"ל שמורת טבע שנקראת " שמורת טבע עמק מהר"ל" או " שמורת טוף מהר"ל". בשמורה יש ריכוז גבוה של חזירי בר בקיץ והיא מאופיינת בצמחייה של מישור החוף הצפוני. בקיץ 2007 סומן שביל מטיילים בתחומי השמורה (מסומן כחול 4277 וירוק 4278). זהו מסלול מעגלי באורך כ- 3.5 ק"מ: הליכה של כקילומטר מכביש 7021 בין מטעים מגודרים עד הכניסה לשמורה (דרך מסומנת כחול, בתחילתה יש מחסום לרכב), ובשמורה עצמה שביל מעגלי באורך כק"מ וחצי, המקיף את מחשופי הטוף ויורד חזרה לכניסה לשמורה. הגישה למסלול זה היא מכביש 7021, כ- 2.2 ק"מ מזרחית לצומת עופר בכביש 4. שביל טיול כחול 4286 (מחניון שבילי רון לחורבת כביר), חולף בשוליה הצפוניים של השמורה - אך ללא תצפית למחשוף הטוף השחור. כמו כן, ניתן לצפות אל שטח השמורה מכיוון דרך מסומנת ירוק 4276, המסתעפת מכביש מס' 7021, 2 ק"מ מזרחית לצומת עופר על כביש מס' 4. הדרך עצמה מובילה ליערות חוף הכרמל ומצפה עופר. בתחילתה של דרך זו, נמצא גם מחשוף הטוף המגוון, שאינו נכלל בשמורה וניתן לבקר בו.
רמת עבדת
רמת עבדת היא רמה המתפרשת על שטחים נרחבים, אשר נמצאת בהר הנגב המרכזי. הרמה קרויה על שם העיר העתיקה עבדת, אשר הייתה מצויה ברמת עבדת בעבר, ושרידיה משמשים היום בגן הלאומי עבדת שבשטחי הרמה גם כן. כמו כן, ברמת עבדת נמצאים גם נחל עבדת, מעיין עין עבדת, וקניון עין עבדת, אשר קרויים גם הם על עבדת העיר הקדומה שבמקום. פני השטח של הרמה משתפלים מגובה של 700 מטר מעל פני הים, עד לגובה של כ-400 מטר בשפתה הצפון מערבית של הרמה. הירידה הטופוגרפית של פני הרמה היא בהתאמה לזווית הנטייה של שכבות סלעי הגיר הבונות את רמת עבדת. הרמה נקטעת בצפון מזרחה על ידי מצוק סחיפה גבוה - מצוק הצינים, היורד משפתה אל בקעת צין.
גבולותיה של הרמה.
בדרום- רמת סלעי גיר אשר משתרעת בין רמת עבדת לבין קמר רמון.
בצפון- נחל צין.
במערב- קו הר החורשה (בארותיים), אשר נמצא בגבול ישראל- מצרים.
במזרח- מצוק הצינים, אשר יורד לכיוונה של בקעת צין.
היסטוריה.
העיר העתיקה עבדת.
העיר עבדת הייתה בעבר עיר מרכזית על ציר המסחר הנבטי, הממוקם בין פטרה לבין נמל עזה ומכונה גם דרך הבשמים. האקרופוליס- מרכזה של העיר עבדת, שון בהר הנגב, על ראש שלוחת גבעה לצד ציר התנועה העתיק מכיוון צפון לדרום, וממזרח לכביש 40. אזור זה של העיר נישא לגובה של כ-655 מטר מעל לפני הים, ומשקיף על הסביבה מגובה של כ-80 מטר. כלל שטחה הבנוי של עבדת משתרע על כ-85 דונם.
לפי ממצאי החרסים, תחילתה של עבדת היה במאה ה4 לפנה"ס, כתחנה על דרך הבשמים. בשלב זה העיר עצמה אינה הייתה בנויה, שכן היא נבנתה בסוף המאה ה-1 לפנה"ס. בתחילת ימיה, התבססה כלכלת העיר בעיקר על שירותי הארחה לשיירות אשר עברו בסביבתה. בשנת 70 לספירה, שבטים ערביים פלשו לאזור ובכך גרמו לחורבנה של עבדת. העיר נבנתה מחדש בימיו של המלך הנבטי רבאל (70–106 לספירה). גם לאחר שממלכת הנבטים סופחה לאימפריה הרומית (לאחר מותו של רבאל השני), המשיכה העיר עבדת לשגשג והגיעה לשיא פריחתה בתקופה הביזנטית, וזאת בזכות החקלאות המפותחת אשר הייתה בסביבתה של העיר ובזכות התמיכה הכלכלית והצבאית ממנה נהנתה העיר בהיותה עיר גבול לאימפריה. אך כמו רב היישובים הנבטיים בנגב, לאחר כיבוש הנגב בידי הערבים בשנת 636, העיר עבדת ננטשה באופן מוחלט (למרות כי יש שסוברים כי הנטישה היא תוצאה של רעידת אדמה שפקדה את העיר בשנת 630 לספירה).
עבדת קיבלה את שמה משמו של המלך עבדת, המלך הנבטי היחיד אשר זכה להיחשב לאל לאחר מותו, ולפי אורניוס הוא אף נקבר בעיר. שלושה ממלכי הנבטים כונו עבדת ולא ידוע על שם איזה מהם קרויה העיר. ככל הנראה, היא למלך עבדת השני (62-60 לפנה"ס) שעליו אין כל מידע, אך בימיו זכתה העיר לתנופת פיתוח.
העיר ואתריה.
העיר עבדת הייתה עיר מפותחת למדי, ונבנו בה כנסיות, נחפרו בורות מים ומערות אשר שימשו כמחסנים ובתי מלאכה, ועוד. העיר כולה בנויה על שלוחה צרה המכונה שלוחת עבדת. לרגלי השלוחה, מכיוון מערב, נחשפו שרידים המעידים כי היה במקום זה בית מרחץ במהלך התקופה הביזנטית. בראש שלוחת עבדת נמצא מרכזה של העיר הקדומה, והוא האתר הבולט ביותר בה- בתקופה הנבטית פולס המשטח העליון של השלוחה הזו והוקם עליו מקדש, ובשנת 267 עד 268 לספירה נבנה על מקומו מקדש לזאוס.
במהלך התקופה הביזנטית הוקמו בעיר שתי כנסיות, ולצידן במזרח הוקמה מצודה ששטחה 2.5 דונם. מדרום למרכז עבדת הקדומה, נמצא רובע מגורים אשר הוקם במהלך התקופה הרומית, אך גם היה מיושב במהלך התקופה הביזנטית. ברובע מגורים זה קיים רחוב ראשי מצפון לדרום, אשר בשני צדיו קיימים מכלולי בתי מגורים.
כ-100 מטר ממזרח למרכז העיר, נחשפו שרידים של מחנה צבאי מוקף חומה ששטחו 100*100 מטר ובו שמונה מבנים. מחנה זה הוקם בתקופה הנבטית התיכונה, ובימי הקיסרים דיוקלטיאנוס קונסטנטינוס פורקו חומותיו ואבניו שימשו לבניית המצודה במרכז העיר.
במדרון שלוחת עבדת וממערב למרכזה של העיר עבדת, שוכן רובע המערות, שככל הנראה נבנה בתקופה הביזנטית. ברובע המערות קיימים בתי מגורים, וצמוד להם מערות חצובות אשר שימשו בעיקר כבתי מלאכה וכמחסנים לשימור התוצרת החקלאית שלהעיר.
כ- 600 מטר מדרום למרכז העיר, נמצאת מערת קבורה אשר בחזיתה תבליטים ובחדרה הפנימי 21 כוכי קבורה חצובים. ליד מערת הקבורה הייתה בעבר וילה רומית.
בנחל רחץ, לרגלי שלוחת העיר עבדת, ישנה מערכת חקלאית עתיקה ומרשימה.
הגן הלאומי עבדת.
שרידי עיר קדומה גדולה ברמת עבדת, כ-15 קילומטר מצפון למצפה רמון. מקומה של עבדת, אחת משש ערי הנבטים שהתקיימו בנגב משלהי התקופה ההלניסטית ועד הכיבוש הערבי. המקום הוא גן לאומי ולכן ניתן לבקר בו בשעות מוגדרות ומוגבלות, על מנת להמעיט את הפגיעה סביב מקור המים היחיד של בעלי החיים באזור. שטחו של הגן הוא 2100 דונם ובמרכזו נמצאת העיר העתיקה עבדת ושרידיה. בכניסה לשרידי העיר שבגן הלאומי, נמצא בית המרחץ העתיק ולידו מרכז מבקרים בעל תוכנית אור-קולית המסבירה על היסטוריית הנבטים. בתחומי רובע המערות של עבדת הקדומה קיים היום בגן הלאומי בית ביזנטי משוחזר, שבחלקו האחורי מערה חצובה אשר שימשה בעבר כיקב.
מקורות המים באזור.
בקניוני הנחלים היורדים מרמת עבדת לבקעת צין יש מקורות מים איתנים- עין עבדת ועין מעריף בקניון עין עבדת ובנחל עבדת, עינות עקב בנחל עקב, עין זיק בנחל זיק, עין שרב בנחל צינים ועין חוה בקניון נחל חוה.
נחל עבדת.
נחל עבדת הוא נחל באורך כ-11 קילומטר הנמצא ברמת עבדת, וקרוי על שם העיר העתיקה עבדת הסמוכה לשפכו. נחל זה הוא יובל של נחל צין. שמות קטעי הנחל בערבית- ואדי עבדה (נחל עבדת), וואדי ראמלייה (הנחל החולי).ראשיתו של נחל עבדת מצוי בשוליים הדרומיים של רמת מטרד, שממנה הוא יורד לכיוון צפון מזרח ומתחבר אל נחל צין, במרחק של כקילומטר אחד מן העיר הקדומה עבדת. נחל עבדת יורד מאזור חורבת עבדת ומתחבר לנחל צין במקום שהנחל עוזב את רמת עבדת ומתחתר בין הרמה ורכס חתירה. מנחל עבדת נובעים שלושה מעיינות: עין מעריף, עין מור ועין עבדת.
עין עבדת.