במשך יותר מעשור כיכב לצדה של ג'ודי דנץ' בסיטקום "בחלוף השנים" (1992–2005). בתקופה זו הופיע לצדה של דנץ' גם בסרטי קולנוע בהם סרט מסדרת סרטי ג'יימס בונד "מחר לנצח" בו גילם את אדמירל רובאק, ובסרט "הוד מלכותה גברת בראון" בתפקיד סר הנרי פונסונבי כשדנץ' מגלמת את המלכה ויקטוריה.
בסדרה הקומית "המלון של פולטי" שיחק פאלמר בפרק "the Kipper and the Corpse", וגילם את דמותו של דוקטור פרייס הנחוש בדעתו לקבל ארוחת בוקר למרות המהומה המתחוללת במלון עקב מותו של אחד האורחים, וחוסר יכולתו של בזיל לטפל במצב החירום.
קולו הייחודי העניק לפאלמר קריירה בתחום הפרסום ובדיבוב בטלוויזיה. הוא השתתף בפרסומות של חברת אאודי והפך לפופולרי את הביטוי "Vorsprung durch Technik". עוד התפרסם כקריין בסדרות הטלוויזיה "Grumpy Old Men" ו-"Grumpy Old Holidays" של ה-BBC. הוא הקליט ספר שמע על פי ספרו של דיקנס "מזמור חג המולד" שיצא לאור ב-2005 כפודקאסט בהוצאת "ספרי פינגווין". כמו כן היה הקריין בסדרה הדוקומנטרית "Little England".
בדצמבר 2007 הופיע פאלמר בתפקיד הקפטן בפרק "מסע הארורים", פרק ספיישל חג המולד של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". פאלמר גם השתתף בדמויות שונות בסדרה עם הדוקטור השלישי, בפרקים "Doctor Who and the Silurians" ו-"The Mutants".
במרץ 2009 השתתף במערכון עם הצמדים ארמסטרונג ומילר (הקטע נערך במתכונת קומדיות הטייסים של השניים) ומיטשל ווב, עבור הקומיק רליף. ב-2011 גילם את חותנו של הכומר אדם סמולבון (טום הולנדר) בסדרה הקומית "כבוד הכומר" בפרק לכבוד חג המולד.
חיים אישיים.
ב-1963 התחתן פאלמר עם סאלי גרין בווילמסלו. לבני הזוג יש בת בשם הארייט ובן, צ'ארלס, הנשוי לשחקנית קלייר סקינר.
פאלמר התגורר בלי קומון שבבקינגהאמשייר אנגליה. מ-2011 ועד למותו התנגד להקמת רשת הרכבות "High Speed 2" שאמורה לעבור כ-274 מ' מביתו.
בשנת 2004 הוענק לו תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום הדרמה.
הוסאקוב
הוסאקוב (באוקראינית: Гусаків, הוסאקיב; בפולנית: Hussaków) היא עיירה קטנה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
עד שנת 1525 הייתה הוסאקוב כפר בבעלות אצולה, ובאותה שנה הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1624 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת הטטרים.
יהודי הוסאקוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהוסאקוב הוא בתעודות משנת 1628. במהלך המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה עצמאית. בשנת 1740 נולד בעיירה לוי יצחק מברדיצ'ב. בסוף המאה ה-19 הוקמה בעיירה חצר חסידית בידי הרב יצחק בר מרדכי דוד טייטלבוים משושלת סיגט.
בעקבות הרס רב שנזרע בעיירה במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה כשני שלישים מיהודיה. בשנות השלושים התקיים בעיירה סניף של פועלי ציון. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-250 יהודים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה בסוף יוני 1941, נערך ביהודי המקום פוגרום, בו נרצחו כמה עשרות יהודים, ובית הכנסת הועלה באש. בנובמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה הנותרים לגטו שהוקם ביבורוב הסמוכה, ממנו נלקחו לבורות ירי עם אלפי היהודים הנוספים בו באפריל 1943.
הוסקוב
Procter &amp; Gamble
גב' ת'נרדייה
מר ת'נרדייה
הורודלו
הורודלו (בפולנית: Horodło, חורודלו; ביידיש: האראדלא) הוא כפר במחוז הרוביישוב שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר בוג ועל גבול אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
אזכורו הראשון של הורודלו הוא מהמאה ה-13, ובשל מיקומו על נהר בוג, שימש כתחנת מעבר של סחורות.
בשנת 1413 נחתם ביישוב הסכם איחוד פולין וליטא, ובשנת 1462 עבר לידי ממלכת פולין. במשך השנים נהרס היישוב בידי הטטרים, הקוזקים והשוודים.
בשנת 1850 פרצה בכפר שרפה גדולה. משנת 1815 היה היישוב בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי הורודלו.
יישוב יהודי בהורודלו מתועד מהמאה ה-16, אך בפרעות ת"ח ות"ט נרצחו רוב בני הקהילה. בתחילת המאה ה-18 שבה הקהילה לגדול, והתקיימו ביישוב בית כנסת, בית מדרש ובתי עלמין.
צביון היישוב לאורך השנים היה חסידי, כאשר החסידות הבולטת במקום הייתה חסידות ראדזין. לקהילה בכפר השתייכו גם יהודים מכפרי הסביבה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי הכפר מנטל מיסים כבד שהוטל עליהם, ורבים מהם הגיעו עד פת לחם. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, ונוסד בה בית ספר מרשת תרבות. בשנים אלה נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, רוב תושביו.
בשואה.
ב-26 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, וחיילי הוורמאכט פרצו מיד לחנויות היהודים במקום. כעבור מספר ימים עבר היישוב לשליטת הצבא האדום, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נסוגו הסובייטים מזרחה, מעבר לנהר בוג.
עם שובם של הגרמנים לכפר, החלו במעשי התעללות ביהודיו, וחטפו רבים מהם לעבודות כפייה. על יהודי הכפר הוטל עוצר בשעות הערב והלילה, תוך עונש מוות על המפרים איסור זה. כמו כן, חויבו היהודים בענידת סרט זרוע עם מגן דוד, ויהודים שגרו בדירות גדולות פונו מהן. בד בבד, הוקם בכפר יודנרט.
באביב 1941 הרסו פולנים מקומיים בהכוונת הגרמנים את בית הכנסת ביישוב, ובית העלמין היהודי בו הוסב לשדה מרעה. בקיץ 1941 החלו הגרמנים לגרש מהכפר יהודים שלא היו להם אישורי עבודה. כאשר ניסו חברי היודנרט להביא לביטול הגזירה, הוצא להורג אחד מהם, פתחיה בלאט. מספר ימים לאחר פסח תש"ב גורשו 680 יהודים מהכפר לאוחניה הסמוכה, כאשר מספר יהודים שהסתתרו, הוצאו להורג. בתיהם של היהודים המגורשים נמסרו לאיכרים מקומיים.
ימים אחדים לאחר חג שבועות תש"ב גורשו יתר יהודי הכפר לאוחניה. משם שולחו כל יהודי הורודלו, יחד עם יתר יהודי המקום, בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור, והיו שנרצחו בדרך ובמחנה העבודה סטז'ין.
מעט היהודים שהצליחו להימלט מהורודלו, הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרי הסביבה, או נרצחו במקום.
האראדלא
הורודלה
הורודנו
הורודנו (בבלארוסית: Гарадна́я, הרדנאיה; בפולנית: Horodno) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, כ-25 ק"מ מערבית לסטולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הורודנו היא עיירה עתיקה, שנכללה תחילה בנפת פינסק, ובזמן השלטון הרוסי בנפת מינסק. העיירה הייתה ידועה בעבר בתעשיית הקדרות וכלי החרס שבה, שיוצאו לווהלין, לפולין ולליטא.
בעקבות חלוקת פולין בשנת 1792 היא סופחה לאימפירה רוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הייתה חלק של פולין והעברה לברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
יהודי הורודנו.
לא ידוע מתי יהודים החלו לשבת בהורודנו. בפרעות ת"ח ות"ט פרעו ביהודי היישוב תושביו הנוצרים לצד גייסות חמלניצקי.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-250 משפחות יהודיות, והתקיימו בה שני בתי כנסת, האחד של חסידות ברזנה, והשני של חסידות סטולין. כמו כן, נפתחו ביישוב סניפים של המפלגות הציוניות.
בתקופת השואה נרצחו כל יהודי העיירה.
קרמונה (פירושונים)
בלה ברעם
בלה ברעם-לוטן (23 בדצמבר 1918 – 23 במאי 2006) הייתה שדרנית רדיו, במאית וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה.
ברעם נולדה ב-23 בדצמבר 1918 בקייב, וב-1922, לאחר שהתייתמה מאביה שנרצח בפרעות פטליורה, עלתה לארץ ישראל עם אמה וגדלה בתל אביב. הייתה ממקימי תנועת המחנות העולים בתל אביב ובהמשך עברה להתגורר בקיבוץ גבעת ברנר ועסקה שם בחינוך. עבדה ברשות השידור מ-1946. ניהלה את האולפן בתל אביב וערכה את המדור לתיאטרון, לקולנוע ולאמנות פלסטית ב"קול ישראל". את סיפורי הילדים שלה פרסמה ב"דבר לילדים" וב"משמר לילדים", ואחר-כך – בספרים. עיבדה מחזות לתסכיתים ("שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב), ויצירות ספרותיות אחרות למחזות (כמו אלי ויזל, יהודה פרדיס וקדיה מולודובסקי). בנוסף ביימה סרטים. בשנת 2004 הוענק לה עיטור יקירת תל אביב. הייתה נשואה לאדריכל ישראל לוטן (1913–1997) ואם לשניים. נפטרה ב-23 במאי 2006, בגיל 88. נקברה בבית העלמין קריית שאול.
רדיו.
לאחר שעזבה את הקיבוץ פנתה לרדיו "קול ירושלים" והתקבלה כקריינית בפינת הנוער, הפיקה תוכנית לילדים "פינת הילד", ובמלחמת העצמאות הפכה לקריינית חדשות, משדרת התסכיתים ומספרת סיפורי הנוער עקב שריפת משדר התחנה וריכוז שאר הקריינים בירושלים הנצורה. משנפרצה הדרך לירושלים הגיעו כל אנשי הצוות לתל אביב והקימו את הרדיו העברי הראשון – קול ירושלים הפך לקול ישראל. שם מונתה למנהלת פינת הנוער. בתחנה החדשה ניהלה את פינת הנוער ולאחר זמן קצר קבלה את ניהול מחלקת האמנות והדרמה. בשנת 1957 יזמה את תוכנית "בימות ובדים"; התוכנית, ששודרה מדי שבת בצהריים, זכתה לפופולריות עצומה לאורך עשרים שנה והשפיעה על חיי התרבות במדינה. במקביל לעריכת "בימות ובדים" פיתחה ברעם את ז'אנר הדרמה הדוקומנטרית, כאשר נושאי התוכנית התבססו על מאורעות שהתרחשו בארץ. "חלמתי על פרחים" הייתה תוכנית שהפיקה בעקבות רצח ילדי מעלות ועוררה הדים רבים ברחבי העולם ואף נשלחה לייצג את מדינת ישראל בתחרות "פרס איטליה".
קולנוע.