חיות עבדה תריסר שנים כעורכת דין. בשנת 1990 מונתה לשופטת בבית משפט השלום, והתקדמה בהדרגה במערכת בתי המשפט בישראל. בשנת 2003 מונתה לשופטת בבית המשפט העליון, וב-26 באוקטובר 2017 התמנתה לנשיאת בית משפט זה ולעומדת בראש הרשות השופטת.
ביוגרפיה.
אסתר (אסתי) אבני נולדה במעברת "שביב" (במקור "שובקי"), כיום שכונת "יד התשעה" בהרצליה, ליהודה ויהודית, ניצולי השואה. הוריה התגרשו כשהייתה כבת שנה וחצי, ואביה היגר לאנגליה. היא גדלה בבית סבהּ וסבתהּ בשכונת נווה עמל שבהרצליה ולמדה בבית הספר גורדון בעיר.
בשנת 1970, בגיל 17, עברה לאילת להתגורר עם אמהּ שנישאה בשנית. סיימה את לימודיה התיכוניים בבית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר בעיר בשנת 1971.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת פיקוד מרכז. חיות השתתפה בתוכנית של הלהקה "שר מי ששר אחרון" בשנת 1972, שבה בלטו במיוחד השיר "האיש מן הבקעה" שכתב חיים חפר והלחין ועיבד מוני אמריליו, והשיר "מסביב למדורה", שכתב נתן אלתרמן והלחין ועיבד יאיר רוזנבלום. בין חברי ההרכב היו דורית ראובני, אלי גורנשטיין, עוזי חיטמן ורונית אופיר.
עם שחרורה מצה"ל, החלה ללמוד משפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. סיימה את לימודיה לתואר ראשון בשנת 1977 והוסמכה לעריכת דין. חיות היא הראשונה מבין בוגרות הפקולטה שמונתה לשופטת בבית המשפט העליון. החל משנת 1975 עבדה כספרנית במשרד עורכי דין צדוק ושות'. לאחר תום לימודיה המשיכה לעבוד כמתמחה במשרד זה, שבראשו חזר לעמוד שר המשפטים לשעבר חיים צדוק, ולאחר מכן כעורכת דין שכירה עד שנת 1985. באותן שנים עסקה בעיקר בדיני תאגידים ובמשפט מסחרי, ובין היתר נמנתה עם המטפלים בבוררות הבינלאומית ארוכת השנים בין האחים שמואל (סמי) ומשה יוחננוף בנוגע לשליטה בחברת גדות.
לאחר מכן עבדה כעורכת דין שותפה במשרד עם בעלה, עורך הדין דוד חיות, בתחום הנזיקין והמשפט המסחרי. באותן שנים טיפלה, בין היתר, בתיק כינוס נכסים של בנק צפון אמריקה.
בית משפט השלום והמחוזי.
במרץ 1990 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בתל אביב ושובצה בבית משפט לעניינים מקומיים. באוקטובר 1996 החלה לכהן כשופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב לתקופה של שנה, ובספטמבר 1997 מונתה לשופטת בית המשפט המחוזי. בשנים אלה דנה בתיקים אזרחיים, תובענות ייצוגיות והליכים מנהליים. ישבה גם בהרכב ערעורים וכן בהרכב פשעים חמורים בראשותו של השופט אדמונד לוי.
בית המשפט העליון.
ב־1 במרץ 2003 החלה לכהן כשופטת בפועל בבית המשפט העליון, וב־24 במאי 2004 החלה לכהן כשופטת בית המשפט העליון במינוי קבע.
בחודש אפריל 2013 מונתה חיות לממלאת מקום יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לקראת הבחירות לכנסת העשרים. ב־23 ביוני 2014 החליפה את עדנה ארבל כחברה בוועדה לבחירת שופטים, וב־1 ביולי 2015 הוחלפה על ידי סלים ג'ובראן. במאי 2015 מונתה ליושבת ראש ועדת הבחירות המרכזית, ונשאה בתפקיד עד 6 באפריל 2017. ב־16 בינואר 2015 החלה לכהן כיושבת ראש ועדת האתיקה של השופטים. חיות חברה לצד מנהל בתי המשפט ב"ועדת השניים", ועמדה בראש הוועדות לאיתור נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה ונשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
ב־2017, עם סיום תפקידה של מרים נאור כנשיאת בית המשפט העליון, הייתה חיות המועמדת הבולטת לתפקיד, על פי שיטת הסניוריטי הנהוגה. שרת המשפטים, איילת שקד, יזמה דיון בעניין ביטול שיטת הסניוריטי בטענה כי זו אינה מתיישבת עם לשון החוק ופוגעת בסמכות הוועדה לבחירת שופטים. בעקבות כך נפגשה חיות עם אנשי תקשורת לשיחות תדרוך, שבהן אמרה שגישתה להתנחלויות אינה שלילית, על אף שתמכה בהרס שכונת נתיב האבות והחליטה שלא לאפשר דחייה של הרס בתי עמונה, וכי "אין לה כל רצון לנהל את המדינה באמצעות בג"ץ, ולהחליף את הכנסת והממשלה".
ב־5 בספטמבר 2017 החליטה הוועדה לבחירת שופטים על מינויה לנשיאת בית המשפט העליון בתמיכת כל חברי הוועדה מלבד חברת הכנסת נורית קורן, שהחרימה את הישיבה במחאה נגד שיטת הסניוריטי. מינויה נכנס לתוקף ב־26 באוקטובר 2017 והיא צפויה לכהן בתפקיד עד לפרישתה בשנת 2023.
ב־2020 פרסם קלמן ליבסקינד סדרת כתבות העוסקות בניגודי עניינים של שופטי בית המשפט העליון, ובהם הנשיאה חיות. ניגודי העניינים כללו בין היתר מקרים שבהם דנה חיות בתביעות שבהן היו מעורבות חברות ביטוח שייצג באותה עת בעלה. עוד הציג מקרים שבהם העבירה הנשיאה חיות תיקי גישור לידידתה הקרובה, השופטת בדימוס הילה גרסטל. השופט בדימוס עודד מודריק חלק על חלק מטענותיו של ליבסקינד. בעקבות סדרת הכתבות פרסמה הרשות השופטת את רשימת המניעויות של שופטי העליון. ח"כ שלמה קרעי הגיש תלונה על חיות לנציב תלונות הציבור על שופטים, אורי שהם, שדחה את התלונה וקבע כי לא נפל רבב בהתנהלותה. בכנסת נדונה הצעה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת ניגוד העניינים של שופטי בית המשפט העליון, אך לא אושרה. חיות הגיבה שההצעה נועדה "להלך עלינו אימים ולפגוע בעצמאות השיפוטית ובאמון הציבור בבתי המשפט".
פסיקותיה.
תובענות ייצוגיות ומשפט אזרחי.
חיות מתמחה במשפט אזרחי והחליפה את הנשיא גרוניס כשופטת הדנה בבקשות רשות ערעור על החלטות בתובענות ייצוגיות.
חיות פסקה, בהסכמת עמיתיה להרכב, שעל הבנקים חלה אחריות מוגברת כלפי בעלי הכספים המופקדים בידם, בגלל מעמדם ה"מעין ציבורי", הנובע מתפקידם המרכזי בחיי הכלכלה, בצירוף הדרישה מהם למלא לעיתים מדיניות שלטונית ומשימות ציבוריות. בפרשת הסיליקון בחלב צמצמה חיות את היקף הפיצויים שהושתו על "תנובה", לאחר שקבעה שבראש הנזק של פגיעה באוטונומיה יש לפצות רק את מי שחש בפועל בתחושות שליליות בעקבות שתיית החלב.
בפסק דין שעסק בשאלה האם ניתן להכיר בעסקה במקרקעין אף על פי שלא נעשתה בכתב, כתבה חיות כי עמידה דווקנית על דרישת הכתב עלולה לעורר קשיים לא מבוטלים במקרים "מיוחדים ויוצאי דופן" - מקרים שעולה מהם 'זעקת ההגינות' המצדיקה סטייה מעקרון זה. במקרה אחר פסקה כי בעלים של נכס אינו נהנה מחופש מוחלט בבואו להגן על החזקתו, וייתכנו מקרים שבהם יוגבלו הסעדים להם הוא זכאי מכוח עקרון תום לב.
חיות תמכה בדעת המיעוט שסברה שיש להחיל את חוק שעות עבודה ומנוחה על העובדים הזרים בענף הסיעוד.
שוויון.
בעתירה שעסקה במדיניות שקבעה את הוצאת עובדי שירות בתי הסוהר לפנסיה בגיל 57, פסקה חיות שמדובר במדיניות מפלה לעומת עובדי מדינה אחרים ועל כן היא בטלה. בפסק דינה כתבה:
בעתירה שדרשה להשוות את הקצבה המשולמת על ידי קרן פנסיה לאלמנים לזו המשולמת לאלמנות כתבה חיות: "לאפליה זו על שני רבדיה לא סיפקו הקרנות כל הסבר מניח את הדעת, למעט גישות סטריאוטיפיות לפיהן נתפסת האישה כמפרנס משני וכבעלת מעמד נחות בשוק העבודה מבחינת השכר שהיא מקבלת". חיות דרשה שהקרנות ימצאו הסדר שיבטיח יחס שוויוני לאלמנים ולאלמנות.
משפט מנהלי.
בעניין מתווה הגז תמכה חיות בעמדת הרוב שיש לבטל את "פסקת היציבות", וכך כתבה: עם זאת, בניגוד לעמיתיה שבקשו לפסול את כל המתווה לאור הצהרת המדינה שהמתווה הוא מקשה אחת, קבעה חיות שיש לבטל רק את פסקת היציבות.
בעתירה נגד הקמת ועדת וינוגרד, לבדיקת התנהלות הדרג המדיני ומערכת הביטחון במלחמת לבנון השנייה, שדרשה הקמת ועדת חקירה ממלכתית, הייתה חיות בעמדת הרוב שאין להתערב בהחלטת הממשלה, בניגוד לעמדת המיעוט שקבע שהקמת ועדת וינוגרד אינה עומדת בדרישות החוק. היא כתבה: "במקרה שלפנינו מבקשים העותרים להעביר תחת שבט הביקורת השיפוטית החלטה של הממשלה הניצבת בראש ההיררכיה השלטונית בעניינים הנושאים אופי מדיני-פוליטי. כל אלה מחייבים אותנו בריסון שיפוטי מרבי. הריסון המרבי שאנו מצווים בו בכגון דא".
חיות הייתה בעמדת הרוב שיש לרשום במרשם האוכלוסין הורה בהליך פונדקאות על פי תעודת לידה ממדינה זרה, ללא צורך בהליך בבית משפט לענייני משפחה בישראל.
במקרים אחרים נקטה חיות בעמדה של מעורבות מצומצמת יחסית לעמיתיה. למשל, בעתירה נגד התניית קצבת ילדים במתן חיסונים לילד טענה חיות שההתניה כלל אינה פוגעת בזכות לשוויון, בניגוד לעמדת עמיתותיה, עדנה ארבל ודפנה ברק-ארז, שטענו שההתניה פוגעת בעקרון השוויון אך עומדת בפסקת ההגבלה של . בערעורים נגד שלילת תגמולי נכים בגלל "התנהגות רעה חמורה", בקשה חיות לקבוע, בעמדת מיעוט, סף נמוך, יחסית לעמדת עמיתיה, למונח "התנהגות רעה חמורה". בפרשנות האיסור על פיטורים של אישה בטיפולי פוריות הציגה חיות עמדה מצמצמת, שרק פיטורים הנובעים מהיעדרות מהעבודה בגלל הטיפולים היא האסורה על פי החוק.
ביטול חוקי הכנסת.
מתוך 20 חוקים או סעיפים בחוק שנפסלו בבג"ץ עד אוגוסט 2020, הייתה חיות שותפה ב־14 מקרים, ומעולם לא החליטה בדעת מיעוט נגד ביטול חוק. מקרים אלה כוללים בין היתר את ביטול חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), בג"ץ אדם נגד הכנסת, בג"ץ גבריסלאסי נגד ממשלת ישראל, חוק טל, מס ריבוי דירות, הסעיף בחוק עובדים זרים שחייב הפקדת 20% משכר המסתננים בפיקדון וחוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון. חיות אף הייתה בעמדת המיעוט שגרסה בבג"ץ איחוד משפחות II שיש לבטל את חוק האזרחות והכניסה לישראל.