בניגוד לרבים מחבריו בקרב השמונה, כמו סלואן ולוקס, שחייהם האישיים היו סוערים וכספם לא היה בטוח, גלקנס נהנה מנישואים מאושרים, מחיי בית מאושרים וקריירה קבועה, אם כי בשנות השלושים של המאה העשרים הוא נראה בעיני הדור הצעיר כאמן מיושן.
מוות ומורשת.
גלקנס נפטר לפתע בעת חופשתו בווסטפורט, קונטיקט ב 22 במאי 1938. הוא נקבר בבית העלמין סידר היל בהרטפורד, קונטיקט.
הרטרוספקטיבה שלאחר המוות שלו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית מספר חודשים אחר כך, שהוצגה גם במכון קרנגי בפיטסבורג, התקבלה היטב. המורשת שלו קשורה לזו של בית הספר האשקן ושל השמונה. אף על פי שהתרחק מכמה מהאידיאלים שלהם, ויליאם גלקנס המשיך להיחשב כחלק אינטגרלי מהתנועה הריאליסטית באמנות האמריקאית.
סגנון ונושא.
הנושאים והסגנון של גלקנס השתנו במהלך חייו. בהשפעת היצירה שראה באירופה, מהאלס ומאנה ועד האימפרסיוניסטים, עבודתו המוקדמת של גלקנס משתמשת בצבעים כהים ודרמטיים. הוא תיאר סצנות של חיים עירוניים בפריז ופרבריה וצייר את התיאטראות והפארקים של מנהטן. הוא המשיך בסגנון ובנושא זה זמן מה עד שהחל להתנתק מ"השמונה". באותה נקודה הנושא השכיח ביותר שלו היה נופים, בעיקר סצינות חוף.
מאוחר יותר התגלה גלקנס בעיקר בזכות דיוקנאותיו, ולבסוף התמקד בטבע-דומם. למרות הנושא המשתנה, עבודתו של גלקנס הייתה בבירור תוצר של אדם שאהב את האיכות והבלתי מרוסנת של שמן על בד. פורבס ווטסון טען כי גלקנס התמקד באפקטים צבעוניים חזקים, יותר מכל, מכיוון ש"צבע העולם משמח אותו באופן יסודי, והצבע הפך לדחף הראשון והטבעי ביותר שלו." ציוריו הם, באופן פרדוקסלי, "רדופים על ידי אווירת אושר, אובססיבית להתבוננות שבשמחה." במובנים רבים, הוא תמיד היה העדין והפחות רדיקלי מבין האמנים האשקאניים.
גלקנס ספג ביקורת לעיתים על דמיונו לרנואר. הוא תויג כמחקה. נראה כי לגלקנס עצמו היה ספק לגבי מטרתו ומקוריותו. האמנות שלו לא שיקפה את המשברים החברתיים של אותם ימים, כמו השפל הגדול. במקום זאת, היא הציעה מפלט מאותה תקופת חושך.
ניקור פריקרדיאלי
ניקור פריקרדיאלי או ניקור קרום הלב (באנגלית: Pericardiocentesis או בראשי תיבות PCC), הוא הליך רפואי בו נשאבים נוזלים מקרום הלב (פריקרד). ניקור פריקרדיאלי מבוצע כהליך חירום במקרים של טמפונדה קרדיאלית, מצב בו תפליט פריקרדיאלי גדול (כמות נוזלים גדולה מהתקין), גורם ללחץ על שריר הלב ולהפרעה בהרפייתו, וכן במקרים בהם יש צורך בבדיקת הנוזל הפריקרדיאלי לצורך ביצוע אבחנה מבדלת בין מחלות פריקרדיאליות שונות.
הכנה וביצוע.
בטרם ביצוע הניקור מבוצעות לרוב בדיקות שונות שמטרתן היא הערכת גודל התפליט הפריקרדיאלי ומיקומו. תפליט הנמצא באזור האחורי של קרום הלב, עשוי להיות קשה יותר לניקוז בגישה סטנדרטית. כמו כן מבוצעות בדיקות דם שונות, ביניהן בדיקות להערכת מידת קרישיות הדם, על מנת למזער את הסיכוי לסיבוכים כתוצאה מדימומים.
במהלך ביצוע ניקור פריקרדיאלי על החולה לשכב על גבו, כאשר משענת המיטה מורמת לזווית של 30–60 מעלות. מנח זה ממקם את הלב קרוב יחסית לקיר בית החזה, על מנת לאפשר חדירה קלה יותר של המחט אל תוך קרום הלב, וכן מרכז את הנוזל הפריקרדיאלי בחלק התחתון של השק.
לרוב מבוצע ההליך תוך שימוש באולטרסאונד, על מנת למזער סיכוי לסטיית המחט ולסיבוכים. כמו כן במהלך הניקור מנוטרים מדדיו החיוניים של החולה בדגש על קצב הלב, לחץ הדם והא.ק.ג..
קיימים שני מיקומים אפשריים להחדרת המחט. המיקום הראשון והנפוץ יותר הוא מתחת לזיז עצם החזה (קסיפואיד) ואילו השני הוא במרווח בין הצלעות 5 ו-6, בגבול בין צידו השמאלי של הלב לבין הריאה השמאלית.
לאחר החדרת המחט, מוחדר צינור אל החלל הפריקרדיאלי, דרכו נשאב הנוזל הפריקרדיאלי החוצה. לאחר שאיבת הנוזל מושאר לעיתים הצינור בחלל הפריקרדיאלי למשך מספר ימים, על מנת לנקז נוזל נוסף שעשוי להיווצר ולעקוב אחר קצב היווצרותו.
האזור המפורז באידליב
הסכם אידליב נחתם ב-17 בספטמבר 2018 בין טורקיה לרוסיה במטרה ליצור אזור מפורז במחוז אידליב, בו שלטו ארגוני האופוזיציה הסורית כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה. הוסכם בין הצדדים שבשטח המפורז יסיירו כוחות צבא טורקיים ורוסיים.
ההסכם נכשל. ארגוני האופוזיציה הסורית הכריזו כי הם דוחים את ההסכם, וכוחות הצבא הסורי הפגיזו את מעוזי האופוזיציה במחוז. בינואר 2019 השתלטו כוחות תחריר א-שאם על רוב השטח, ובמשך כשנה נמשכו העימותים בין ממשלת סוריה לאופוזיציה. במרץ ואפריל 2020 כבשו כוחות הצבא הסורי מחדש את רוב השטח שבו שלטו ארגוני האופוזיציה.
במהלך העימותים נהרגו 238 חיילים סוריים, 285 לוחמים מארגוני האופוזיציה הסורית, ומספר חיילים רוסים וטורקים. כמו כן נהרגו 372 אזרחים ו-80,000 נותרו חסרי בית.
השטח המפורז מעולם לא הוקם, וכל צד האשים את משנהו באחריות למחדל.
רקע.
בתחילת 2018 הביס הצבא הסורי כוחות של המדינה האסלאמית ששלטו בדרום-מערב המדינה, וכ-2,000 מאנשי המדינה האסלאמית ברחו לאזור אידליב. באותה תקופה הביס הצבא הסורי כוחות של ארגוני האופוזיציה הסורית בריף דמשק, וכ-20,000 מהם נכנעו והועברו למחוז אידליב. ביולי 2018 הביס הצבא הסורי כוחות של ארגוני אופוזיציה בדרום המדינה, ושוב הועברו רבים מהם למחוז אידליב.
באוגוסט 2018 התגוררו כ-3 מיליון איש במחוז אידליב, ובהם כ-70,000 לוחמים מארגוני אופוזיציה ומארגון תחריר א-שאם.
באותה עת החל הצבא הסורי לרכז כוחות מחוץ למחוז ולהפגיז שטחים המוחזקים בידי כוחות האופוזיציה.
ב-4 בספטמבר 2018 כעשרה מטוסי סוחוי רוסיים ביצעו עשרות תקיפות אוויריות בחלק הדרומי והמערבי של מחוז אידליב, בהן נהרגו 11 איש ונפצעו 24. ההפצצות נמשכו גם בימים שלאחר מכן.
טורקיה שלחה כוחות צבא לסייע לארגוני האופוזיציה והתריעה מפני משבר הומניטרי במחוז.
ההסכם.
ב-13 בספטמבר 2018 נפגשו באיראן נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ונשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כדי לדון במצב בסוריה. ב-17 בספטמבר הוכרז על הסכם בין הצדדים, שנחתם בסוצ'י.
להלן עיקרי ההסכם:
תגובות להסכם.
ממשלת סוריה קיבלה בברכה את ההסכם. ארגוני האופוזיציה דחו אותו מכל וכל, וארגון תחריר א-שאם נמנע מתמיכה או דחייה מפורשת.
ב-19 בספטמבר תקף הצבא הסורי עמדות שהוחזקו על ידי כוחות תחריר א-שאם בציר חמה-לטקיה-אידליב, בטענה שהארגון עדיין לא הסיג את כוחותיו מהאזור. בימים שלאחר מכן תקף הצבא הסורי שוב ושוב כוחות של ארגוני האופוזיציה שנותרו באזור המפורז. בתגובה תקפו כוחות האופוזיציה הסורית את הצבא הסורי במספר אזורים, בפרט במחוז חלב.
ב-2 באוקטובר דיווחו נציגי טורקיה ותחריר א-שאם כי אנשיהם יצאו מהאזור המפורז וכי "ממשלת הישועה הסורית" פורקה. על אף ההכרזה המשיך הצבא הסורי להפציץ את האזור כמעט מדי יום במשך זמן רב לאחר מכן.
כישלון ההסכם.
למרות ההכרזה הטורקית, לוחמי תחריר א-שאם רבים נותרו באזור המפורז, וגם "ממשלת הישועה הסורית" המשיכה לפעול בו. ארגוני האופוזיציה האחרים חתמו על הסכם שיתוף פעולה עם תחריר א-שאם.
ארגוני אופוזיציה "מתונים" לא הוציאו מהאזור את הנשק הכבד והבינוני, ונתיבי התחבורה נותרו חסומים.
טורקיה ורוסיה לא קיימו סיורים משותפים באזור המפורז מכיוון שארגוני האופוזיציה סירבו לאפשר כניסת חיילים רוסים לשטחם, ולדבריהם טורקיה טענה שהיא לא תאפשר נוכחות רוסית באזור המפורז. תוקף ההסכם הוארך מספר פעמים כדי לאפשר לטורקיה לשכנע את ארגוני האופוזיציה לדבוק בתנאים, אך כל הניסיונות הללו לא צלחו.
תבוסת ארגוני המורדים.
בסוף אפריל 2019 חודשו תקיפות הצבא הסורי על מעוזי האופוזיציה, בניסיון לכבוש את נתיבי התחבורה במחוז. ב-1 באוגוסט 2019, לאחר מספר חודשי לחימה אינטנסיבית בין הצדדים, הודיעה ממשלת סוריה על הפסקת אש חד-צדדית, מותנית בהסכמת ארגוני האופוזיציה לתנאי ההסכם המקורי. הארגונים הסכימו, אך ארגון תחריר א-שאם דחה את ההצעה, ובכך הכשיל את היוזמה.
ב-19 בדצמבר 2019 החלה מתקפה עזה של הצבא הסורי על שטחי מחוז אידליב שבשליטת ארגוני האופוזיציה. המתקפה הסתיימה ב-6 במרץ 2020 עם השתלטות הצבא הסורי על רוב שטחו של האזור המפורז, וממשלת סוריה שבה לשלוט בנתיבי התחבורה הראשיים.
ב-5 במרץ 2020 התקיימה פגישה בין נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לנשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן. הם סיכמו על הפסקת אש החל ב-6 במרץ 2020, אזור מפורז ברוחב 6 קילומטרים לאורך כביש M4, וסיורים משותפים של טורקיה ורוסיה לאורך הכביש.
ג׳ון סלואן
הסכם אידליב
פירוק רוסיה
הפירוק האפשרי של רוסיה הוא התפוררות היפותטית של הפדרציה הרוסית כמדינה יחידה, כמו גם דעות וניתוח של תוצאות אירוע שכזה.
על הנושא נכתבו מאות מאמרים באינטרנט. רוסיה, כמו מדינות רבות אחרות, חווה תהליכי אינטגרציה וגם התפוררות, וזו האחרונה מאיימת על קריסת המדינה. נושא זה נדון באופן פעיל על ידי אישים כמו קספרוב, לאונטייב, סוויטנקוב, רמצ'וקוב, גרף ומדבדב.
תקדימים היסטוריים.
בהיסטוריה הרוסית היו שתי תקופות בהן שטחים משמעותיים נפרדו משליטת המדינה. הראשונה הייתה התפוררות האימפריה הרוסית כתוצאה ממהפכות פברואר ואוקטובר בשנים 1917–1921. תהליכי התפרקות פעילים החלו בכלכלה, במבנה החברתי, בתחום הציבורי והפוליטי של האימפריה הרוסית, שהובילו בסופו של דבר לסוף המשטר הצארי והפכו לחלקים של מדינות עצמאיות כמו פולין, פינלנד ורומניה. השנייה היא פירוק ברית המועצות בשנים 1990–1991 שהביא לעצמאותן של 15 הרפובליקות של ברית המועצות (ליטא, לטביה, אסטוניה, מולדובה, בלארוס, אוקראינה, גאורגיה, ארמניה, אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן וטג'יקיסטן).