הכנסת עלי הקוקה למשקה הופסקה בסוף שנת 2007, לאחר שהוכח כי עלי הקוקה מזיקים למערכת העיכול.
המלחמה בקוקאין ובקוקה.
בשנת 1914 נחקק בארצות הברית חוק הריסון, שאסר את השימוש ב"סמים נרקוטיים", בעיקר אופיאטים וקוקאין. ברוב אירופה נאסר השימוש בקוקאין במהלך סוף המאה ה-19 או ראשית המאה ה-20, ועד 1920 הוא נפסק כמעט לחלוטין.
בשנות ה-70 החל הקוקאין לחדור בחזרה לרחובות ארצות הברית, ובשנות השמונים היה נפוץ מאוד. בשנת 1995 המליצה המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית לעבור ממדיניות של מניעת סחר בסמים למדיניות של השמדת יבולים. ארצות הברית התחילה להפנות משאבים להשמדת יבולי קוקה בקולומביה ובבוליביה. בשנת 1999 הקצה הקונגרס של ארצות הברית 247 מיליון דולר אמריקאי להשמדת יבולי קוקה בקולומביה, בוליביה, פרו ומקסיקו, והציב יעד של הפחתת הסחר בסמים אסורים ב-80% עד 2001 (מטרה שלא הושגה). באוגוסט 2000 הקציב הקונגרס 1.3 מיליארד דולר ל'תוכנית קולומביה' - תוכנית המשתמשת בצבא ובמשטרה הקולומביאניים לצורך השמדת יבולי הקוקה.
גידולי הקוקה מושמדים באמצעות עקירה, שרפה וריסוס אווירי של קוטלי עשבים (ובמיוחד גלייפוסט). קיימות גם שיטות הדברה ביולוגיות, המשתמשות בפטרייה Fusarium oxysporum, אך הן אינן בשימוש מחשש שיוגדרו כלוחמה ביולוגית. בבוליביה ובפרו, שבהן מוגדר גידול מוגבל של קוקה כלגיטימי "מסיבות תרבותיות", אין שימוש גם בריסוס של יבולים.
מידת ההצלחה של מדיניות השמדת היבולים היא נמוכה, ממספר סיבות. הדברת יבולים באזור אחד מביאה, עקב עלייה בביקושים, להגברת הגידול באזורים אחרים, ולהעברת הגידולים לאזורים פחות נגישים. תוכניות השמדת יבולים בפרו ובבוליביה הביאו לעלייה מטאורית בהיקפי הגידול בקולומביה, לדוגמה. בסך הכול, ניתן להגדיר את מדיניות הדברת היבולים ככישלון. בשנת 2000 רוססו מעל חצי מיליון דונם של גידולי קוקה, ובכל זאת סך השטחים ששימשו למטעי קוקה גדלו בשנה זו.
מאידך, מדיניות השמדת היבולים מעוררת התנגדות עזה. המתנגדים מצביעים על מספר בעיות שיוצרת מדיניות זו:
גורמים אלו הביאו להתנגדות עממית למדיניות האמריקאית. בעקבות התנגדות זו, נבחר בשנת 2005 אבו מוראלס, המייצג את האיכרים מגדלי הקוקה, לנשיאות בוליביה, תוך שהוא מבטיח במסע הבחירות להפסיק את שיתוף הפעולה עם ארצות הברית בתחום השמדת הקוקה.
טיפוח ושימושים.
את זרעי הקוקה זורעים בדצמבר ובינואר במקום מוגן מהשמש, וכאשר הם מגיעים לגובה של 40-60 סנטימטרים מעבירים אותם לשדה הפתוח. הצמח משגשג בתנאי חום ולחות, כמו אלו הנמצאים ביער גשם טרופי, אך העלים הטובים ביותר נקטפים מצמחים שגודלו במקומות יבשים יותר. ניתן לקטוף את העלים מצמחים החל מגיל חצי שנה. העלים מוכנים לאיסוף כאשר הם נשברים בעת כיפוף. הקטיף הראשון והפורה ביותר מתבצע במרץ, השני ביוני והשלישי באוקטובר. לאחר הקטיף מפוזרים העלים על בד צמר ומיובשים בשמש.
היבטים פרמקולוגיים.
הרכיב הפעיל בעלי הקוקה הוא האלקלואיד קוקאין הנמצא במינון של כ- 0.2% בעלים טריים. בנוסף, העלה מכיל את האלקלואידים מתילאקגונין צינמט, בנזואילאקגונין, טרוקסילין, הידרוקסיטרופאקוקאין, טרופאקוקאין, אקגונין, קוזקוהיגרין, דיהידרוקוזקוהיגרין, ניקוטין והיגרין.
לעיסת עלי קוקה.
העלים נשמרו באופן מסורתי בשקיקי בד הנקראים צ'וספה (chuspa) או הואלקי (huallqui) ביחד עם כמות קטנה של אילוקטה (ilucta) חומר העשוי מסיד חי מפורר או מאפר צמח הקינואה. לעיסת כמות קטנה של אילוקטה עם עלי הקוקה ממתנת את טעמם החזק ומפעילה את האלקלואידים. למעשה אין מדובר בלעיסה - עלי הקוקה מגובבים לכדור גדול, אבקת האילוקטה נבזקת עליהם והכדור ממוקם בתוך הלחי. זרימת הרוק על הכדור משחררת קוקאין, המטפטף אל תוך הגרון.
ללעיסת עלי הקוקה, פרט להשפעות הפסיכואקטיביות, ערך תזונתי רב, במיוחד באזורים הדלים במקורות מזון בהם הוא גדל - הוא עשיר בחלבונים ובוויטמינים. תוספת האנרגיה המורגשת בעת לעיסת העלה חשובה גם היא באזורים בהם החמצן מועט ויש צורך בהליכות ארוכות. למעשה, לעיסת העלים כה מקובלת בקרב שבטי היונגה והאסימרה עד שהם משתמשים ביחידת מרחק בשם 'קוקדה', שהיא המרחק שאדם הולך עד שהוא מסיים ללעוס מלוא הפה עלי קוקה.
לעיסת הקוקה נקראת צ'אקצ'אר (chacchar) או אקוליקאר (acullicar), שמות שמקורם בשפת הקצ'ואה, או פיקצ'אר (picchar) (מאיימרה). הלעיסה גורמת תחושת דגדוג ו'נמנום' בפה. הלעיסה מקובלת מאוד גם בימינו, במיוחד באזורים ההרריים של בוליביה, ורבים רואים בלעיסת הקוקה חלק בלתי נפרד מהתרבות הלאומית. בסופרמרקטים ניתן למצוא מוצרי קוקה מעובדים, בעיקר חליטת קוקה.
שימושים למזון ומשקאות.
עלי הקוקה שימשו בעבר כחומרי טעם בקוקה-קולה(כשהם סחוטים מקוקאין), ובמשקה 'קוקה סֶק' הנמכר בקולומביה. כמו כן מכינים בבוליביה ובפרו משקה דמוי-תה בשם 'מאטה דה קוקה' העשוי מעלי הקוקה הנתונים במים רותחים. השפעתם המשכרת של 'קוקה סק' ו'מאטה דה קוקה' זניחה בהשוואה להשפעות של לעיסת עלי קוקה או שימוש בקוקאין מזוקק.
שימושים רפואיים.
ברפואה המסורתית משמש שיח הקוקה להקלה על מחלת גבהים, הפרעות עיכול, ולהקלה כללית, בין השאר.
בתעשיית התרופות, משמשים עלי הקוקה לייצור תרופות לטיפול באקזמה, בשלבקת חוגרת, ידועים כקוטלי חיידקים גרם שליליים וכחומר מרדים (אם כי כיום משתמשים לצורך זה בתחליף סינתטי הקרוי פרוקאין).
חוקיות.
סעיף 26 של האמנה היחידה בדבר סמים נרקוטיים דורשת מהחברות החתומות על האמנה, במידה והן מתירות גידול קוקה, לפקח על הגידול, להשגיח על התוצרת החל מסיום הקציר ולהשמיד כל שיח קוקה הגדל פרא או המגודל באופן בלתי חוקי. השימוש בעלי הקוקה אסור במדינות רבות, ביניהן ארצות הברית, אך מותר בפרו ובבוליביה, שם נמכרים עלי קוקה ללעיסה בחנויות ובסופרמרקטים, וכן שקיקי "תה" מעלי קוקה. עם זאת, חל איסור חמור להעביר עלי קוקה גולמיים ממדינה למדינה.
סעיף 27 לאותה אמנה מתיר שימוש בעלי קוקה כחומרי טעם, בכפוף לכך שלא יכילו אלקלואידים.
גולדן אקס
גולדן אקס (באנגלית: Golden Axe, בתרגום חופשי: "גרזן הזהב") היא סדרת משחקי ארקייד מסוגת Beat 'em up אשר פותחה על ידי חברת סגה. עלילת הסדרה מתרחשת בעולם פנטזיה בו המשימה העיקרית של גיבורי המשחק היא להשיג את גרזן הזהב האגדי.
המשחקים בסדרה:
דמותו של הנבל דת' אדר ממוקמת במקום ה-83 ברשימת הנבלים הגדולים ביותר במשחקי וידאו, לפי IGN.
המשחקים בסדרה.
(1989) Golden Axe.
שוחרר בשנת 1989 על ידי חברת סגה. במשחק ניתן לבחור להיות גמד ויקינגי, ברברי או אמזונה. מטרת כולם היא להרוג את הדיקטטור הנתעב דת' אדר אשר כבש שטחים שלווים של ארץ שנקראת "יוריה", שבה את משפחת המלוכה וגנב את גרזן הזהב. כל אחד מהלוחמים שואף לנקמה, כיוון שבקרבות קודמים עם דת' אדר, איבד כל אחד מהם בן משפחה.
בגרסת המחשב לכל שחקן יש סוג אחד של קסם בכל הרמות. בגרסאות הארקייד והמגה-דרייב סוג הקסם משתנה מרמה לרמה. בגרסת המחשב המסך עלול להיתקע אם הגמדים לא מצליחים לברוח מהמסך.
מהלך המשחק.
ההתקדמות במשחק נעשית תוך חיסול כל היריבים, בהם ענקים, אבירים, אורקים ושלדים. פרט לאויבים השונים שפוגשות הדמויות במהלך המשחק, הן נתקלות בגמדים זעירים (לעיתים תוך כדי צעדה ולעיתים פוקדים אותם הגמדים במהלך חניית הלילה). מטרתם הבלעדית של גמדים אלה (לאחר שחובטות בהן הדמויות בדרכים שונות) לספק לדמויות מזון (לשיקום בריאותן) ושיקויים (לשיקום כוח הקסם).
חלק מהאויבים במשחק רכובים על יצורים, על פי רוב דרקונים למיניהם, אשר לאחר הפלת האויב יכולים לשמש את גיבורינו. כל היצורים מסוגלים לקפוץ ולנגוח בצורה דומה, אולם לכל אחד ישנה שיטת תקיפה נוספת הייחודית לו - הכאה בעזרת זנבו, יריקת כדור אש וכיוצא באלה.
מהלך המשחק הרגיל כולל שמונה שלבים הנגללים לאורך סיפור המסע, שתואר קודם לכן, ויכול להשתתף בו שחקן בודד או זוג שחקנים הפועלים יחדיו. אפשרויות משחק נוספות כוללות דו-קרב בין שני שחקנים אנושיים או לחלופין התמודדות שחקן יחיד במקום קבוע נגד אויב בודד או כנגד מספר אויבים סימולטנית. כאשר מביס השחקן את האויב שבמסך מופיעים אויבים נוספים ברמת קושי גבוהה יותר.
(1991) Golden Axe II.
בכותר ההמשך, כל הגיבורים מהמשחק הקודם חוזרים להילחם בכוחות הרשע של גולד האפל, ולהחזיר לידם את גרזן הזהב. מכניקת המשחק זהה למשחק הקודם, השינויים מתאפיינים בקסמים של הדמויות ובעיצוב האויבים והשלבים.
המבקרים והמעריצים הביעו אכזבה מהעובדה שהמשחק לא מחדש יותר מידי, ותלו את האשמה בעובדה שסגה מיהרו להוציא את כותר ההמשך בשביל לרכב על ההצלחה שלו. למרות זאת, המשחק זכה לפופולריות רבה.
(1992) Golden Axe - The Revenge of Death Adder.
בשנת 1992, סגה שחררה את גרזן הזהב: הנקמה של דת' אדר לארקייד בלבד. זהו היה משחק גרזן הזהב הראשון שהשתמש ב-32 סיביות. אף על פי שהמשחק היה מאוד פופולרי המשחק לא ראה אור לקונסולות הביתיות ונשאר בלעדי לארקייד.
רק גיליאוס תנדרהד נשאר מקאסט הדמויות המקורי. הדמויות החדשות הן ברברי, קנטאור, וטריקס. הנבל הראשי הוא שוב דת' אדר ובגרסתו הראשונה הוא בולע כל קסם שזורקים עליו.
המשחק עולה על קודמיו מבחינת סאונד, גרפיקה, ומשחקיות. לראשונה, השחקן רשאי לבחור לאיזו דרך להתקדם במהלך השלב. בנוסף, זהו משחק גרזן הזהב היחידי שמכיל קסם שאינו עושה נזק ליריב, אלא מרפא את השחקן.
(1993) Golden Axe III.
שוחרר רק מספר שבועות אחרי קודמו, בתחילת 1993, גרזן הזהב שלוש הכיל דמויות חדשות, ברברי, אמאזונה, גורילה אנושית, ופנתר.