למרכז הצד המזרחי של המנזר מצורף בית המועצה, בו הנזירים יכלו לשבור את שבועת השתיקה שלהם. שלושה עמודים מחזיקים את קמרונות הכוכבים של החדר, עטויים בציורי קיר אדומים משנת 1517. אחד מבסיסי העמודים מתאר באופן חריג שמונה עייטים. אבני הראשה של הקמרונות מתארים את ארבעת המבשרים, את שה האלוהים, ומלאך שתוקע בחצוצרה. בפינה הדרומית-מזרחית של בית המועצה נמצאת קפלה קטנה בחלון גזוזטרה.
גרם מדרגות בצד המזרחי של הקלויסטר מוביל למעונות הנזירים.
מסדרון בצד המזרחי של הקלויסטר מוביל לבניין מקשר בסגנון גותי מאוחר, שנבנה על ידי האח החילוני קונרד פון שמי (Conrad von Schmie), המוביל לבית החולים של המנזר, המכונה אפורט (Ephorat). הבניין המקשר מעוטר בציור קיר המתאר את בנדיקטוס מנורסיה וברנאר מקלרבו כורעים על ברכיהם לפני הבתולה. מהסמליות, חושבים שהמרחב הזה שימש כקפלה המוקדשת למרים, כסקריפטוריום או כספרייה. לאחר שמאולברון נרכש על ידי הדוכסים מווירטמברג, שופץ בית החולים כבית המגורים של אב המנזר וזכה לשמו בתואר אב המנזר, "אפרוס" (Ephorus).
מערכת המים.
כמקובל במנזרים ציסטרציאניים ניצב מתחם מנזר מאולברון בראש מערכת ניהול מים מתוחכמת. על ידי ניקוז שטחי הביצות שמסביב למנזר וחפירת סדרת תעלות, יצרו הנזירים כ-20 בריכות ואגמים. נחל מקומי, זלצך (Salzach), הופנה לזרום מתחת למנזר כדי לפנות את הביוב שלו. ניתן היה לשלוט על מפלסי המים באגמים אלה, מה שאפשר לנזירים של מולברון להפעיל את טחנת המים שלהם, אך גם לגדל דגים וצלופחים. באחת הבריכות הללו, האלקישטנזה (Aalkistensee), היו הנזירים יכולים לגדל עד 5,000 קרפיונים. חלק ניכר מהמערכת עדיין בשימוש והיא חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו. מערכת המים נחקרה במשרד לשימור מונומנטים בבאדן-וירטמברג (Landesamt für Denkmalpflege Baden-Württemberg) מאז 1989.
מוזיאונים.
החבתן, ליד בית השער, הוא מרכז המבקרים. בקומת הקרקע נמצאת דיורמה של מתחם המנזר ובקומה השנייה חדר מוזיאוני המפרט את החיים שלאחר פירוק המנזר במאולברון. בבניין Frühmesserhaus הסמוך יש תצוגה בשלושה לוחות שהכינו נזירי מאולברון המתעדת את יסודה ואת הנסיבות הקשורות אליה.
בתוך מתחם המנזר נמצא מוזיאון ספרות בן שלושה חלקים, "Besuchen-Bilden-Schreiben", המופעל על ידי מדינת באדן-וירטמברג. הראשון מביניהם, "ביקור" (Besuchen), מציג את דמותו של מנזר מאולברון בספרות. הבא הוא "לימוד" (Bilden), המוקדש לשימוש המנזר כסמינר פרוטסטנטי, ומתמקד בבוגרים בולטים כמו יוהאנס קפלר, פרידריך הלדרלין והרמן הסה. לבסוף, "כיתוב" (Schreiben), מציג את עבודות הנזירים במאולברון וספרייה המשתרעת על פני 800 שנה ו-50 סופרים.
במחסן המנזר נמצא ותערוכה המפרטת את שיטות הבנייה באבן בהם השתמשו במאולברון.
יחסי סומליה–קניה
יחסי סומליה–קניה (בסווהילי: Uhusiano wa Somalia na Kenya, בערבית: العلاقات الصومالية كينيا) הם היחסים הבילטרליים בין סומליה לקניה.
היסטוריה.
ג'ובלנד.
ב-26 ביוני 1960, ארבעה ימים לפני שהעניקה את עצמאותה של סומלילנד הבריטית, הכריזה ממשלת בריטניה כי יש לאחד את כל האזורים המאוכלסים בסומליה במזרח אפריקה באזור מנהלי אחד. עם זאת, לאחר פירוק המושבות הבריטיות לשעבר באזור, העניקה בריטניה את ניהול מחוז הגבול הצפוני ללאומנים קנייתים על אף החלטה לא פורמלית שהוכיחה את רצונה הגדול של אוכלוסיית האזור להצטרף לרפובליקה הסומלית החדשה שהוקמה.
ערב עצמאות קניה באוגוסט 1963 הבינו באיחור של גורמים בריטים שהממשל הקנייתי החדש אינו מוכן לוותר על האזורים המיושבים בסומליה שזה עתה הוענק להם לניהול. בראשות המפלגה הפרוגרסיבית העממית של המחוז הצפוני (NPPPP), סומלים ב-NFD חיפשו נמרצות איחוד עם קרוביהם ברפובליקה הסומלית מצפון. בתגובה, חוקקה ממשלת קניה מספר אמצעי דיכוי שנועדו לסכל את מאמציהם במה שכונה מלחמת שיפטה. אף שהסכסוך הסתיים בהפסקת אש, הסומלים באזור עדיין מזהים ושומרים על קשר הדוק עם קרוביהם בסומליה, ורואים עצמם עם אחד.
סומלים בקניה אכלסו באופן היסטורי את מחוז הגבול הצפוני (NFD), שלימים שונה שמו למחוז צפון מזרח. ה-NFD קם בשנת 1925, כאשר הוא נגולף מאזור ג'ובאלנד בדרום סומליה של ימינו. באותה תקופה שהיה תחת הממשל הקולוניאלי הבריטי, המחצית הצפונית של ג'ובאלנד נמסרה לאיטליה כפרס על תמיכת האיטלקים בבעלות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בריטניה שמרה על השליטה במחצית הדרומית של השטח, שלימים נקראה מחוז הגבול הצפוני. החל משנות ה-20 ואילך, בתקופת ניהולו של אחמד מדוב, הקשר בין קניה לג'ובאלנד התהדק, במיוחד בצורה של שיתוף פעולה כלכלי וצבאי.
סכסוך גבולות ימי.
באוגוסט 2014 ביקשה הממשלה הפדרלית של סומליה רשמית מבית הדין הבינלאומי לצדק "לקבוע, על בסיס החוק הבינלאומי, את המסלול השלם של הגבול הימי המחלק את כל האזורים הימיים הנוגעים לסומליה ולקניה ב."
בפברואר 2019 זימנה קניה את שגרירה בסומליה וביקשה ממקבילו בסומליה מוחמד מוחמוד נור לחזור למוגדישו להתייעצות עם ממשלתו לאחר החלטת ממשלת סומליה למכירה פומבית של זיכיונות חיפושי נפט וגז במרכז הימי של שתי המדינות ב. ביולי 2019 הגישה סומליה מחאה לממשלת קניה על התייחסותה לסומלילנד כמדינה.
מבצע לינדה נצ'י.
באוקטובר 2011, במבצע מתואם בין הצבא הסומלי והצבא הקנייתי, מבצע לינדה נצ'י, החל נגד א-שבאב קבוצת המורדים בסומליה הדרומית. המשימה הובלה באופן רשמי על ידי צבא סומליה, כאשר הכוחות הקנייתים סיפקו תפקיד תמיכה. בתחילת יוני 2012 שולבו רשמית כוחות קניה ב-AMISOM. עד ספטמבר 2012, הצבא הלאומי הסומלי והצבא הקנייתי עם כוחות ברית האיחוד האפריקאי הצליחו לכבוש את המעוז הגדול האחרון של אל-שבאב, הנמל הדרומי של קיסמאיו, במהלך קרב קיסמאיו.
מחנה הפליטים דאדאב.
בשנת 2013 חתמו UNHCR, ממשלות קניה וסומליה על הסכם משולש שמקל על חזרתם של פליטים סומלים בדאדאב.
ניתוק יחסים.
ב-15 בדצמבר 2020 ממשלת סומליה הודיעה כי תנתק את היחסים הדיפלומטיים עם קניה, בין היתר לאחר שיפור ביחסים בין קניה וסומלילנד, חבל ארץ שהכריז עצמאות מסומליה. לאחר כחצי שנה במאי 2021 המדינות הודיעו על שחזור היחסים בעזרת תיווך של קטר.
נציגויות דיפלומטיות.
הממשלה הפדרלית של סומליה החזיקה שגרירות בניירובי, על לניתוק היחסים. את המשלחת הדיפלומטית הוביל השגריר ג'מאל מוחמד חסן.
פתן מוות צפוני
פתן מוות צפוני (שם מדעי: Acanthophis praelongus) הוא מין של נחש ארסי מהסוג פתן המוות שבמשפחת הפתניים, החי ברחבי צפון אוסטרליה וגם בפפואה ניו גיני, ואף בכמה מאיי אינדונזיה, באזורי אחו, ערבות לחות ויערות גשם. הוא דומה מאוד למין פתן מוות מצוי, וכמותו ארסי ביותר.
נחש זה קטן ביחס למשפחתו ומגיע לאורך 40 עד 70 סנטימטרים בממוצע. הוא בעל ראש קצר עם בליטות קרניות מעל העיניים וצורתו שטוחה ומעובה. הנחש איטי מאוד ולא נוטה לנוע הרבה. צבע קשקשים משתנה בין אפור לחום כהה ועד לחום אדמדם. קצה זנבו יכול להתנועע כמו תולעת, מה שעוזר לו למשוך את טרפו הכולל בעיקר דו-חיים, לטאות וזוחלים קטנים נוספים אך גם יונקים למרחק הכשה מספיק. כמו קרוביו הנחש לא מטיל ביצים אלא משריץ עד 10 צאצאים בכל השרצה.
נחש זה ארסי ביותר ומכיל מיוטוקסין חזק המשפיע על מערכת העצבים, הנשימה והזזת השרירים ויכול להגיע בקלות למצב חירום או אף למוות אם לא ניתנת עזרה רפואית בזמן. עם זאת מאז שיוצר נוגדן לארס כמות ההרוגים ירדה באופן דרמטי.
הנחש עצמו נפגע הן מבירוא יערות בהם הוא חי ומהבאת קרפדת הקנים לאוסטרליה. הנחשים מפתים את הקרפדה ומכישים אותה, אך מתים מהרעל שבגופה.
מארי הנריקס
מארי הנריקס (בדנית: Marie Henriques; 26 ביוני 1866 – 12 בינואר 1944) הייתה ציירת יהודייה-דנית, שציירה נופים, דמויות ודיוקנאות, בתחילה בסגנון הריאליסטי ובהשפעת האימפרסיוניזם. בשנת 1916 היא הייתה חברה מייסדת של החברה לאמניות (Kvindelige Kunstneres Samfund).
ראשית חייה וחינוך.
מארי הנריקס נולדה למשפחת דנית-יהודית עשירה בקלמפנבורג מצפון לקופנהגן, הייתה בתם של מרטין הנריקס (1825–1912) ותרז אברהמסן (1833–1882). היא חלקה את כישרונותיה האמנותיים עם דודי אביה ועם אחיה הבכור, רוברט הנריקס (1858–1914), מוזיקאי וסופר. לאחר שלמדה שיעורי ציור פרטיים בדנמרק, היא בילתה אצל אביה שישה חודשים בפריז, שם למדה ציור אצל אלפרד סטיבנס הבלגי, כריסטיאן קרוהג הנורווגי והאמן הצרפתי אותון פרייז. כשחזרה לקופנהגן, היא הייתה בת מזל שהצליחה ללמוד בבית הספר לנשים, שהוקם זה עתה באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות. היא למדה שם אצל האמן ויגו ג'והנסן, וסיימה את לימודיה בשנת 1893.
היא הייתה קרובת משפחה של אסתר גהלין, מבית הנריקס.
קריירה.
הנריקס, שנסעה לעיתים קרובות בילדותה, ביקרה באיטליה, ספרד, צפון אפריקה, אנגליה, הולנד, בלגיה, שוודיה ומצרים. בולטת במיוחד שהותה ביוון שם בילתה תקופות ארוכות בין השנים 1910 ל-1913. בדנמרק ומחוצה לה הציגה ציורים בצבעי מים ושמן המתארים סצנות ממסעותיה.
עבודתה המוקדמת של הנריקס הייתה בסגנון ריאליסטי, אך במהלך שהותה בפריז היא נהייתה יותר ויותר אימפרסיוניסטית. ייתכן וקיבלה השראה מביקור בסקיין, מעבודתה של אנה אנצ'ר. בהמשך היא יצרה ליטוגרפיות צבעוניות של מבנים בדנמרק וביוון וכן חיתוכי עץ של אמנות יוונית עתיקה, מצרית, אצטקית ורומית. רבים מיצירותיה נרכשו על ידי המחלקה לארכאולוגיה ואתנולוגיה באוניברסיטת קופנהגן.