את מסעותיה בארץ, שחלקם נעשו ברכיבה על גבו של סוס, ערכה בלוויית אחיה, אדוארד תומאס רוג'רס, ששימש בתקופת ביקורהּ כסגן-הקונסול האנגלי בחיפה ובתוקף תפקידו נשלח לדווח על המתרחש במחוזות השונים. הודות למעמדו הגיעה למקומות רבים וקיימה קשרים עם אנשים מעדוֹת דתיות שונות וממעמדות שונים, נכחה בדיונים פוליטיים של הקונסולים ונפגשה עם ראשי יישובים ונכבדי עדות, על אף היותה אישה. מגעיה עם המקומיים היו בלתי-אמצעיים הודות לידיעת שפתם, ובכל אתר התאפשר לה להיכנס למעונות הנשים וללמוד מקרוב על חייהן ועל הליכותיהן, שאותם סקרה בפירוט.
בספרה דיווחה על מאורעות התקופה, בהם מתקפת אנשי הכפר טירה על חיפה בספטמבר 1855, הקטטה הגדולה בכנסיית הקבר בשבת האור 1856 בין הארמנים והיוונים על חלוקת "האש השמיימית". רוג'רס כתבה על תושבי הארץ היהודים והאירופים, על הדרוזים והבדואים, סיפרה על אמונת השומרונים ועל חיי הצוענים, על טקסי קבורה ומנהגי האבלות אצל עדות שונות, על חתונות, על מאכלים וסעודות, על תלבושות, חייטוּת ורפדוּת, על סדרי קניית אדמה ועל ציד בעלי חיים, על מגפת הכולרה בחיפה בסתיו 1855 ועל מגפת האבעבועות השחורות בחורף 1856. היא גילתה עניין בבתים וברהיטים בערים ובכפרים והרבתה לספר על בעלי-חיים ועל צמחים. רוג'רס התמקדה בתיאור חיפה שבה שהתה רוב הזמן, ודיווחיה תרמו לחקר תולדות העיר. בין היתר סיפרה על רעידת אדמה שחוותה בחיפה ב-10 באוקטובר 1856 ועל הנזקים שגרמה ביישובים בחופי הגליל ולבנון.
הידע שצברה רוג'רס בא לביטוי בששת מאמריה שכלל צ'ארלס וילסון בסִדרת "ארץ ישראל הציורית" לצד מאמריהם של גדולי המחקר הארץ-ישראלי באותה תקופה – הנרי בייקר טריסטראם, צ'ארלס וורן, קלוד קונדר, אדוארד הנרי פאלמר וסלה מריל. בספר השני בסִדרה פורסם מאמרה "שומרון ועמק יזרעאל", ובספר השלישי – חמישה מאמרים: "עכו – המפתח לארץ ישראל", "הר הכרמל ונחל קישון", "ערי החוף ומישורי ארץ ישראל", "הֹר ההר וצוקי אדום" ו"מנזר סנטה קתרינה".
קישורים חיצוניים.
Mary Eliza Rogers, "Domestic Life in Palestine", London, 1862
זינק
רטרוארץ'
רטרוארץ' (באנגלית: RetroArch) היא תוכנת קצה קדמי חוצה-פלטפורמות וקוד פתוח לאמולטורים, משחקי וידאו, נגני מדיה ויישומים נוספים. התוכנה הוסבה למכשירים רבים (ביניהם טלפונים חכמים וקונסולות משחקים) ומערכות הפעלה רבות.
היסטוריה.
התוכנה נקראה בתחילה SSNES, בהתבסס על libsnes. לפי השינויים שבוצעו בדף ה-GitHub, פיתוחה החל בשנת 2010. היא נועדה לשמש כתחליף לממשק של bsnes , אך בסופו של דבר תמכה ביותר "ליבות" אמולציה בהשוואה לתוכנה זו. על כן, שמה של SSNES שונה ב-21 באפריל 2012 לרטרוארץ' כדי להראות את השינוי שנעשה במטרת התוכנה.
ב-16 בפברואר 2016 הפכה רטרוארץ' הייתה לאחד היישומים הראשונים לתמוך בממשק תכנות היישומים וולקן , כשתמכה בוולקן עוד ביום ששוחרר. ב-27 בנובמבר של אותה שנה, Libretro (המפתחים של רטרוארץ') הודיעו כי מיזמיהם הועלו לPatreon לשם גיוס כספים לשם המשך פיתוח והוספת אפשרויות חדשות.
חברת GoGames, אחת החברות העובדות עם סגה, פנתה בעבר ל-Libretro על מנת להשתמש ברטרוארץ' בשירותי Sega Forever , אך הדבר נכשל בשל נושא הרישיון מכיוון שרטרוארץ' משתמשת ברישיון הציבורי הכללי של גנו, וסגה התנגדה לשימוש בתוכנה תחת רישיון זה בתוכנה קניינית שהיא יוצרת.
אמולטורים נתמכים.
רטרוארץ' עושה שימוש ב"ליבות" אמולציה שונות, שזמינותן לעיתים משתנה בהתאם לפלטפורמה בה התוכנה רצה. להלן רשימת ה"ליבות" ושיוכן לקונסולה שאת משחקיה הן יכולות להריץ:
פלטפורמות נתמכות.
מערכות הפעלה נתמכות.
מערכות ההפעלה עליהן ניתן להריץ את התוכנה הן:
קונסולות משחקים נתמכות.
מעבר לכך, ניתן להריץ את התוכנה באמצעות דפדפן או Steam Link . בהקשר זה ראוי לציין גם את Lakka- מערכת הפעלה שנוצרה על ידי מפתחי רטרוארץ' אשר עושה שימוש בתוכנה, וניתן להתקינה על מחשבי־לוח־יחיד כגון ראספברי פאי (וכן על מחשבי 32 ביט ו64 ביט).
תגובות.
התוכנה זכתה למחמאות בשל מגוון הקונסולות שאת משחקיה היא יכולה להריץ והפיצ'רים הרבים שהיא כוללת, אך גם נאמר עליה כי קשה להגדירה לשימוש.
טכנולוגיית ה"input lag", המאפשרת הרצת משחקים באמולציה במהירות מהירה יותר מהמהירות של החומרה המקורית, זכתה למחמאות גם כן.
לקט לילדים
לקט לילדים הוא אלבום אוסף המאגד את שירי הילדים שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1976–1978. האלבום יצא לאור בשנת 1981.
האוסף מלקט את שירי הילדים מ-2 אלבומי ילדים שהוציא איינשטיין בשנים שקדמו ליציאת האוסף: האלבום "ילדים" שיצא בשנת 1976, והאלבום "ילדודס" שיצא בשנת 1978.
האלבום הופק על ידי מיכאל תפוח, הוקלט באולפני טריטון ונערך על ידי אורי כהן.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי דוד טרטקובר.
אבטורדיו
אבטורדיו (ברוסית: Авторадио) היא תחנת רדיו מוזיקה רוסית. הרשת שלה כוללת יותר מ-1,300 ערים ברוסיה ובמדינות אחרות. זוהי תחנת הרדיו הרוסית השנייה העובדת במתכונת דיגיטלית DRM + בסנקט פטרבורג. כרטיס הביקור של אבטורדיו הוא פסטיבל מוזיקת דיסקו בינלאומי משנות ה-80, אשר אוסף מדי שנה עשרות אלפי מעריצים במוסקבה, סנקט פטרבורג וערים אחרות.
האבטורדיו הראשון ברוסיה פועל בפרם מאז 1990. במרחב הפוסט-סובייטי יש שתי תחנות רדיו עם אותו שם, שלא קשורות בשום דרך עם זו הרוסית: אבטורדיו-קזחסטן, שהחלה לשדר ב-5 בפברואר 1999, ואבטורדיו (בלארוס).
כנסיית ג'ובאני הקדוש של הנזירים
כנסיית ג'ובאני הקדוש של הנזירים המתבודדים (באיטלקית: Chiesa di San Giovanni degli Eremiti) היא כנסייה בלתי פעילה בסגנון נורמני, שהוקמה בשנת 1132 על ידי המלך רוג'רו השני, מלך סיציליה, קרוב למתחם האדריכלי של פאלאצו דיי נורמני בפלרמו בירת האי סיציליה באיטליה. זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בתוך האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
היסטוריה.
הבניין מורכב מכמה חלקים מתקופות שונות. בתחילה הייתה הכנסייה מבנה פגני, מאוחר יותר, בשנת 581, בתקופת האפיפיור גרגוריוס הראשון הוסב המבנה למנזר, שהוקדש ל, והוא שימש נזירים בנדיקטינים. ההתייחסות ל"נזירים המתבודדים" (באיטלקית Eremiti) בשם הנוכחי של הכנסייה הוא כנראה עיוות של שמו המקורי של המנזר. במאה העשירית, בתקופת השלטון הערבי בסיציליה, נבנה במקום מסגד בסגנון ערבי. הוא כלל חצר מלבנית מוקפת חומה, עם שורת עמודים בצד הצפוני ואולם גדול שממדיו 6 × 18 מטרים בצד המזרחי. בציר המרכזי של אולם ערבי זה היו חמישה עמודים מרובעים, אשר חילקו את האולם לשתי ספינות, שתקרתן כללה שנים עשר קמרונות צולבים.
הכנסייה נבנתה, תוך שימוש בחלקים מהמסגד, על ידי רוג'רו השני, מלך סיציליה, זמן קצר לאחר הכתרתו כמלך סיציליה בשנת 1130, כחלק מהמנזר הלטיני העתיק ביותר בפלרמו, והושלמה בשנת 1143.
הקיר הצפוני של החצר הקדומה שימש כחומה הדרומית של הכנסייה. הטרנספט נבנה בתוך האולם הערבי, שאר האולם שימש כחדר תשמישי הקדושה. הכנסייה הוענקה למסדר נזירים בנדיקטיני "מסדר הנזירים המתבודדים של מונטוורג'ינה" (Congregazione degli eremiti di Montevergine).
בשנת 1464 הוענקה הכנסייה למנזר הבנדיקטיני של סן מרטינו דלה סקאלה (San Martino delle Scale), ובשנת 1524 לבנדיקטינים ממונריאלה. לאורך מאות שנים, נוספו מבני מנזר ומגורים סביב הכנסייה.
בשנת 1877 בוצעו שפוצים נרחבים על ידי האדריכל שרצה להשיב לכנסייה את המראה המקורי מהמאה ה-12. בין היתר, נחשפו האפסיס והחזית הצפונית של הכנסייה והוסר כיסוי הסטוקו שנוצר אחר כך. בהזדמנות זו נהרסו הבניינים שלאחר ימי הביניים. הכיפות קיבלו את הצבע האדום רק במאה העשרים, כאשר אדריכל מצא קטעים של טיח אדום על כיפות והחליט לצבוע את כולן באדום.
החלק החיצוני של הכנסייה.
מבנה הכנסייה הוא בצורת האות T. הספינה הרחבה משתרעת בכיוון מערב-מזרח ונושאת שתי כיפות גדולות על גבי "תוף" גלילי.
אורך הטרנספט הוא כמחצית מאורך הספינה, הוא מהווה את הצד המזרחי של הכנסייה וכיוונו צפון-דרום. גובהו משתנה, הזרוע הרוחבית הדרומית גבוהה כמו הספינה ובעלת כיפה על עמודים קטנה יותר מאשר הכיפות של הספינה. החלק האמצעי של הטרנספט הוא גבוה יותר מהספינה וגם לו יש כיפה קטנה על עמודים. מצדו המזרחי בולט אפסיס מהקיר. הזרוע הצפונית של הטרנספט נושאת מגדל עם פתחי חלונות גדולים בצורת קשת מחודדת, הממוסגרים בקומה העליונה על ידי קשתות עיוורות משולשות. גם על המגדל יש כיפה קטנה על עמודים.
בחזית המזרחית, קיר האולם הערבי לשעבר מתחבר לטרנספט מדרום. יש לו רק פתחי חלונות צרים. גם הקיר הדרומי של מתחם הבניין הערבי לשעבר נשמר, אך החומה המערבית חסרה.
מדרום למתחם נמצאת הכנסייה הבארוקית של סן ג'ורג'ו בקמוניה (Chiesa di San Giorgio in Kemonia).
פנים הכנסייה.
בצד המערבי נכנסים לספינה, המחולקת לשני חלקים ריבועיים המופרדים על ידי קשת. מעל כל חלק מתנשאת מבחוץ כיפה גדולה. המעבר בין הבסיס המרובע לכיפה מתרחש באמצעות קשתות זוויתיות תלת-שלביות.
הטרנספט מחולק על ידי קשתות מחודדות לשלושה חדרים עם אפסיסים. מבין שלושת האפסיסים, האפסיס האמצעי כמעט עגול למחצה וניתן לראותו גם מבחוץ. שני האפסיסים הצדדיים, לעומת זאת, כל כך שטוחים שהם נבלעים בעובי הקיר החיצוני.