חוק סך הלקיחות, באנגלית Total Number of Tricks, המוגדר כמספר הקלפים בסדרת השליט של צפון-דרום בתוספת מספר הקלפים בסדרת השליט של מזרח-מערב. כך למשל, כאשר לצד אחד יש 10 קלפים בסדרת ה- ולצד שני יש 9 קלפים בסדרת ה-, סך הלקיחות הוא 19. ההנחה מאחורי הכלל היא שבידיים חלוקתיות יותר חשוב האורך בסדרת השליט מאשר מספר הנקודות הגבוהות. חשוב לשים לב שהחוק אינו אומר בכמה לקיחות יזכה כל צד. זה תלוי במספר הנקודות ובגורמים אחרים, כגון: הצלחה או כישלון של עקיפה.
עיקרון סך קלפי השליט.
עיקרון סך קלפי השליט, באנגלית Total Trumps Principle מבוסס על חוק סך הלקיחות. יש כאלה המכנים עיקרון זה בשם חוק סך הלקיחות.
עיקרון זה הוא קירוב על פיו מוצע להכריז עד לגובה המתאים לסך קלפי השליט שיש לשותפות.
על פי העיקרון יש להכריז עד לגובה שבו מספר הלקיחות הנדרש לביצוע החוזה שווה למספר הקלפים שיש לשותפות בסדרת השליט. אין להכריז בגובה גבוה יותר.
כך למשל, אם יש לשותפים שמונה קלפים בסדרת ה-, עליהם להכריז עד לגובה של 2, כלומר: 2.
אם יש לשותפים תשעה קלפים בסדרת ה-, עליהם להכריז עד לגובה של 3, כלומר: 3.
אם יש לשותפים עשרה קלפים בסדרת ה-, עליהם להכריז עד לגובה של 4, כלומר: 4.
העיקרון מיושם במצב תחרותי, למשל: מצב בו הנקודות מחולקות הערך שווה וצד אחד מכריז את סדרת ה- וצד שני את סדרת ה.
הוא מיושם גם במוסכמות שלא במצב תחרותי למשל בקונבנציית Bergen raises.ובמוסכמות כמו Weak two bid ו-Preemptive bid.
שני המצבים בהם מיישמים את חוק סך הלקיחות.
אפשר ליישם את החוק במצבים שבהם מנסים לבצע את החוזה ואפשר ליישם את החוק במצבים בהם מנסים להקריב, כלומר: מניחים שגם אם יוכפל החוזה התוצאה תהיה עדיפה על ביצוע משחק מלא על ידי היריבים.
דוגמאות.
צפון הכריז 1. מזרח הכריז 2. דרום הכריז 4. סביר להניח שדרום מעריך ששותפו יבצע את החוזה. לולו היה מעריך זאת, היה כנראה מכריז 2 על מנת להתחרות על משחק חלקי.
צפון-דרום אינם פגיעים. מזרח-מערב פגיעים. צפון הכריז 1. מזרח הכריז 2. דרום הכריז 2. מערב הכריז 3. זוהי הכרזת Direct cue bid המראה התאמה בסדרת ה- וכוח. צפון הכריז Pass. מערב 4. דרום הכריז 4. דרום מעריך שהיריבים יכולים לבצע חוזה של 4 ולקבל 600 נקודות. הוא מעריך שהשותף שלו ייכשל בביצוע חוזה של 4 אבל מעריך, שגם אם היריבים יכפילו את החוזה, השותף יבצע 7 לקיחות לפחות והיריבים יקבלו לכל היותר 500 נקודות.
הערכת החוק.
החוק הוא קירוב ואינו חוק מדויק. בין מומחים קיימת מחלוקת: האם להשתמש בו תמיד, כפי שממליץ למשל לארי כהן או לחרוג מהכלל בחלק מהמקרים?
במשחק בפועל משפיעים גורמים כגון מיומנות השחקנים על התוצאה. השוני בין הקירוב על פי החוק לבין התוצאה הוא דו-כיווני. בחלק מהמקרים מבצע הכרוז לקיחה עודפת או לקיחות עודפות ובחלק מהמקרים הוא מבצע פחות לקיחות. ניתן לשפר את הקירוב באמצעות נוסחה מורכבת יותר המתחשבת בשלושה גורמים:
התאמה בסדרה צדדית מגדילה את ההסתברות לביצוע מספר הלקיחות על פי החוק.
מספר גדול יותר של נכבדים בסדרת השליט מגדיל את ההסתברות לביצוע מספר הלקיחות על פי החוק.
התאמה כפולה בשתי סדרות הוא מקרה ספציפי בעל השפעה של גורם זה. מקרים אחרים של חלוקת קלפים בסדרות אחרות משפיעים אף הם על מספר הלקיחות אבל השפעתם קטנה, אם כי לא זניחה.
תריאולון
אורניתוכירואידה
אורניתוכירואידה (שם מדעי: Ornithocheiroidea) הוא ענף של פטרוזאורים מתת-סדרת הפטרודקטיליים, הכולל את מרבית מיני הפטרודקטיליים. הקבוצה הוגדרה ב-1870 בידי החוקר הארי סיילי, אך בוטלה. בשנת 1994 הוחזרה בידי החוקר כריסטופר בנט והוגדרה מחדש ב-2003 בידי אלכסנדר קלנר.
זוהי קבוצה גדולה של בעלי חיים מעופפים ענקיים הכוללים סוגים מרשימים וגדולים מאוד כמו הקוואצלקואטלוס הענקי, הפטרנודון, האורניתוכיירוס והאיסטיודקטילוס. הם היו בעלי מקור רחבים, מוארכים וחסרי שיניים ובעלי צווארים ארוכים.
המינים בקבוצה זו מחולקים לשני ענפים: הפטרנודונטיה, שהיו בעלי כרבולות גבוהות כמו אצל הפטרנודון, ואצל חלקם גם שיניים ארוכות וחדות, ואצל הניקטוזאוריים, והאז'דרכואידה שהיו גבוהים, בעלי צווארים ארוכים ועדינים ומקור ארוך ועבה כמו אצל המרבו, אף שלחלקם היו שיניים בלסתם.
מינים אלה עופפו לאורך מרבית היבשות, בעיקר סביבות אמריקה הדרומית ומזרח אסיה החל מהקרטיקון התחתון שלפני 130 מיליון שנה עד לסוף תקופת הדינוזאורים לפני 66 מיליון שנה.
מבצע מסע בצבעים
מבצע מסע בצבעים הוא מבצע צבאי שערך צה"ל בין 26 בפברואר ל-2 במרץ 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, לפגיעה בתשתיות טרור במחנה הפליטים בלאטה שבשכם. המבצע נחל הצלחה וסלל את הדרך התורתית למבצע חומת מגן.
המבצע החל בשל יציאת פיגועים רבים משכם, ולאחר שניסיון התיווך של אנתוני זיני כשל. במבצע יושמה לראשונה באופן נרחב שיטת לוחמה בשטח בנוי המכונה "הליכה דרך קירות".
רקע למבצע.
בשנותיה הראשונות של האינתיפאדה השנייה התקשה צה"ל להתמודד עם גל הפיגועים. ביולי 2001 התמנה למפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון תת-אלוף יצחק גרשון, והחל ליזום פעולות התקפיות כנגד הטרור הפלסטיני, בסיוע השב"כ. לאחר תפיסת האונייה קארין איי, השתנה יחסה של ארצות הברית כלפי הסכסוך ומאמצי ההסדרה של הגנרל אנתוני זיני פסקו. לאור זאת, בפברואר 2002 הוטל על חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אביב כוכבי, לכבוש את מחנה הפליטים בלאטה שבשכם.
שכם בכלל, ומחנה בלאטה בפרט, נחשבו בעיני צה"ל למרחב לחימה מסוכן ובעייתי. בתפיסה הפלסטינית, נחשב מחנה בלאטה למעוז בלתי חדיר, שחזקה כי הכניסה אליו תגבה מצה"ל אבדות רבות. המבצע זכה להתנגדות מצד ראש המטה הכללי שאול מופז, שלא ראה בו ערך אסטרטגי. לבסוף, אישר מופז את המבצע, תוך התנייתו בהשארת "פתח מילוט" ממחנה הפליטים אל הקסבה של שכם.
מהלך המבצע.
הכוחות התארגנו בחטיבת שומרון ויצאו למבצע ב-26 בפברואר 2002. מדרום מערב לשכם פשטו על המחנה גדוד 101, סיירת צנחנים ופלחה"ן צנחנים. מצפון מזרח תקפו גדוד 932 יחד עם פלנ"ט צנחנים ופלוגה מגדוד 101. גדוד 433 מהשריון נשאר בפאתים לחפות באש וליצור הטעיה.
צוות של פלנ"ט צנחנים נשלח לחפות באש ותצפית מתל א-ראס. בעת המבצע זיהה הכוח רכב שהיה מידע לגביו כי הוא רכב תופת. הטיל הראשון שירו פגע בקו מתח ויצר חושך ברחבי העיר שכם. הטיל השני השמיד את הרכב והרג שני מחבלים. במהלך הפעולה נהרג לוחם הסיירת, , בעת שעלה על מטען חבלה.
במהלך המבצע נתקלו כוחות הצנחנים במספר מחבלים חמושים והרגו אותם. בנוסף התגלו אמצעי לחימה רבים, רקטות וחומרי חבלה. לוחמי הפלחה"ן השמידו מחרטות לייצור נשק, חומרי חבלה ומטעני נפץ.
לאחר המבצע.
לאחר המבצע אמר מח"ט הצנחנים, כוכבי, במסיבת עיתונאים, כי למרות החששות שקדמו לפשיטה:
מבצע זה היה ל"טבילת האש" של תפיסת ההליכה דרך קירות, בה נעשה שימוש נרחב במהלך מבצע חומת מגן. שיטה זו נלמדה על ידי הצבא האמריקאי והצבא הבריטי, ונעשה בה שימוש באפגניסטן ובעיראק.
החלטה מקדמית
סמרנג
סמאראנג
אימפל
גנדינגר
חוזה פריז (1812)
חוזה פריז נחתם בפריז ב-5 במרץ 1812 בין פרוסיה בראשות פרידריך וילהלם השלישי לבין צרפת בראשות נפוליאון בונפרטה. ההסכם הביא לכינון ברית צבאית בין פרוסיה לצרפת כחלק ממלחמת רוסיה–צרפת, והביא להצטרפות פרוסיה למלחמה כבעלת ברית של צרפת ב-24 ביוני 1812. הברית שהייתה לא פופולרית מלכתחילה החזיקה מעמד זמן קצר בלבד עד 30 בדצמבר אותה שנה כשפרוסיה חתמה על אמנת טאורוגן עם רוסיה. ב-17 במרץ 1813 פרידריך וילהלם השלישי הכריז מלחמה על צרפת בנאומו המפורסם "לעמי".
רקע.
במהלך 1811 צרפת ורוסיה התכוננו למלחמה. כחלק מההכנות, מוקדם יותר באותה שנה הרוסים פנו לפרוסיה בבקשה לחתום על ברית ונענו בשלילה, אולם החשש הגובר בפרוסיה מפני הפיכתה לבסיס צרפתי גרם לשינוי עמדת הממלכה. באוקטובר ביקר גנרל גרהרד פון שרנהורסט בסנקט פטרבורג, עדכן את הרוסים שפרוסיה מנהלת מגעים עם צרפת וביקש לחתום על ברית צבאית. במהלך ביקורו חתמו שני הצדדים בחשאי על חוזה צבאי, בו התחייבה רוסיה לעזור לפרוסיה במקרה של פלישה צרפתית, אך פרוסיה אולצה שלא להגן על כל שטחיה אלא לסגת לנהר ויסלה. לאחר הביקור פנה שרנהורסט לאוסטרים בהצעה דומה אך סורב. במצב עניינים זה הודיע הצאר אלכסנדר הראשון כי אם לא יזכה לשיתוף פעולה מלא עם פרוסיה, אזי שהממלכה תפורק במלחמה. לאחר שקיבל את האיום ניסה שר החוץ הפרוסי קרל אוגוסט פון הרדנברג לשכנע את מלכו לחתום על ברית פומבית עם רוסיה, אולם האחרון סירב באומרו "כל זה מזכיר לי את 1805 ו-1806 כשבית הצאר נתפס לאותה התלהבות. אני חושש שהתוצאה הסופית של המהלך תהיה מלחמה בלתי מתוכננת שתביא מזל ביש לידידיה של רוסיה במקום לגאול אותם מעול הדיכוי." לאחר תשובה זו השר הציע שוב לחתום על ברית עם צרפת. בינואר 1812 התפטר הגנרל גבהרד לברכט פון בליכר ונימק זאת בסירובו להילחם למען צרפת.
החוזה.
החוזה נחתם בפריז ב-5 במרץ 1812 ולפיו על פרוסיה היה לפתוח את גבולותיה בפני צבא צרפת ולספק לגרנד ארמה הצרפתי 20,842 חיילי עזר ואספקה לרבות סוסי משא ועגלות. מדובר היה במחצית מצבא פרוסיה אחרי שהוגבל בחוזה טילזיט ל-42 אלף איש. בחוזה הובטח לפרוסיה גם פיצוי טריטוריאלי מסוים על חשבון שכנתה ממזרח. עם המוני חיילי צבא צרפת הצובאים על הגבול והחשש מפני פלישה, אישר פרידריך וילהלם את ההסכם ב-5 במרץ. במקביל, הברית שנחתמה בין צרפת לאוסטריה באותה עת היה פחות מחייב והאוסטרים מיהרו להודיע לרוסים כי בכוונתם להימנע מהמלחמה ככל הניתן.