לקראת עונת 2017/2018, מונה ז'אירו סבירסקי הברזילאי למאמן הקבוצה, אך הוא פוטר מהקבוצה כבר בראשית אוגוסט, ופליקס נעים מונה במקומו. נעים פוטר בינואר 2018 לאחר שהקבוצה הודחה בסיבוב ח' של גביע המדינה על ידי סקציה נס ציונה מליגה א'. במקומו מונה טל בנין למאמן הקבוצה, ואת העונה סיימה בני סכנין במקום ה-11 בטבלה. לאחר סיום העונה, ב-3 ביוני 2018 הודיעה הקבוצה כי בנין לא ימשיך בקבוצה ויסיים את חוזהו במועדון. ב-7 ביוני 2018 חתם בני בן זקן כמאמן הקבוצה לעונה אחת.
ב-4 בנובמבר 2018 פורסם כי בן זקן והנהלת הקבוצה סיכמו כי המאמן לא ימשיך במועדון ואת מקומו תפס עמיר תורג'מן שחתם על חוזה לעונה וחצי. גם תחת תורג'מן התקשתה הקבוצה לצבור נקודות והוא פוטר אחרי עשרה מחזורים ובמקומו מונה גיורגי דרסליה. דרסליה פוטר אף הוא לאחר חודש וחצי בלבד, במקומו מונה זמנית חואן קרלוס העוזר. לאחר כשבועיים מונה אלדד שביט למאמן הקבוצה עד תום העונה. חילופי המאמנים הרבים בעונה לא צלחו וב-4 במאי 2019, מחזור אחד לסיום העונה, נשרה סכנין לליגה הלאומית אחרי 12 שנים רצופות בהן שיחקה בליגת העל.
ב-22 ביוני 2019 מונה ניסן יחזקאל למאמן הקבוצה והחל איתה את העונה בלאומית. ב-7 באוקטובר התפטר יחזקאל מתפקידו לאחר רצף כישלונות של הקבוצה, ובמקומו מונה ב-9 באוקטובר סלימאן אזברגה. אזברגה התפטר אף הוא ב-27 בדצמבר 2019 לאחר חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה, ובמקומו מונה ב-4 בינואר 2020 אלדד שביט שהיה עוזרו של יחזקאל בתחילת העונה, לקדנציה שנייה בקבוצה. שביט הוביל את הקבוצה לחצי עונה שני מרשים עם שרשרת תוצאות טובות, וב-29 ביוני 2020 סיימה סכנין בתוצאת תיקו 0-0 נגד הפועל קטמון ירושלים, שנתן לה מספיק נקודות על מנת לעלות חזרה לליגת העל אחרי עונה אחת בלבד. כבר לאחר שלושה מחזורים בעונת 2020/2021, התפטר שביט מתפקידו, ובמקומו ב-18 באוקטובר 2020 מונה נסים אביטן למאמן הקבוצה. ב-27 בפברואר 2021 פוטר אביטן מהמועדון עקב חוסר הצלחה של הקבוצה בהיותה במקום האחרון בליגה. ב-1 במרץ 2021 מונה שרון מימר למאמן הקבוצה.
אצטדיון.
הקבוצה משחקת מאז הקמתה באצטדיון דוחה בעיר. לאחר עלייתה לליגת העל בשנת 2003, הוא לא אושר על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל לליגת העל. באצטדיון באותה עת היו רק 2,000 מקומות ישיבה. באוקטובר 2005 הושלם שלב א' של שדרוג אצטדיון לתכולה של 4,500 מקומות ישיבה. באמצעות חבר הכנסת אחמד טיבי נעשתה פנייה לוועד האולימפי הלאומי של קטר שהסכים לתרום 10 מיליון דולר להמשך שדרוג האצטדיון, ולהקמת מגרש אימונים. כאות הוקרה הוחלט לקרוא לאצטדיון על שם בירת קטאר דוחה. ב-26 באפריל 2007, יו"ר האיגוד האולימפי של קטאר, השייח סעוד בן עבד אלרחמן וח"כ אחמד טיבי הניחו את אבן הפינה לפרויקט הרחבת האצטדיון בכ-3,500 מקומות ישיבה. בנוסף חנכו את מגרש האימונים שהוקם. פרויקט ההרחבה הושלם ביולי 2009, ומאז באצטדיון יש 8,500 מקומות ישיבה.
ב-18 באוקטובר 2014 נערך באצטדיון טקס שעורר מחלוקת בישראל, בו הוענק מגן הוקרה לתורמים לקבוצה ובהם האמירות הקטרית וחבר הכנסת לשעבר עזמי בשארה שנמלט מישראל לאחר שנחשד בריגול ובסיוע לארגון הטרור חזבאללה.
היריבות עם בית"ר ירושלים.
בין בני סכנין לבין בית"ר ירושלים קיימת יריבות, בעיקר בגלל השסע היהודי-ערבי בישראל, למרות ניסיונות הפישור והפיוס שנעשו על ידי ארקדי גאידמק ומאזן גנאים. יריבות זו החלה ב-2003, אז עלתה בני סכנין לראשונה לליגת העל.
ב-8 בינואר 2006 מיד לאחר משחק בין הקבוצות באצטדיון דוחה, אוהדי סכנין, שיצאו ראשונים מהמגרש, יידו אבנים לעבר היציע של אוהדי בית"ר ולכר הדשא, וכתוצאה מכך המשטרה נאלצה להכניס את אוהדי בית"ר לכר הדשא, מה שגרם לעימותים בין מחנות האוהדים שנותרו באצטדיון. כ-20 אנשים נפצעו בתקרית.
תארים.
גביע המדינה:
מאמנים.
להלן רשימת המאמנים של בני סכנין מאז תחילת שנות ה-2000:
סגל הקבוצה.
מעודכן ל-21 ביולי 2022
אבו בכר
אַבּוּ בַּכְּר עַבְּד אללַּהּ בְּן אַבִּי קֻחַאפַה עֻתְ'מַאן בְּן כַּעְב א-תִּימִיּ אלְ-קֻרַשִׁיּ (בערבית: أبو بكر عبد الله بن أبي قحافة عثمان بن كعب التيمي القرشي; בערך 573–634), היה הח'ליפה הראשון אחרי מות מוחמד, כיהן שנתיים (632–634) עד מותו. אביה של עאישה, אחת מנשות מוחמד ובן דודו של טלחה אבן עוביד-אללה, מחברי . מכונה גם "אַ-סִּדִּיק" (בערבית: الصديق – הצדיק). אבו בכר נלווה אל מוחמד כאשר היגר ממכה לאל-מדינה. הוא ירש את מוחמד כמנהיג פוליטי ודתי, והיה לח'ליפה הראשון מבין ארבעת הח'ליפים ישרי הדרך. בתקופת שלטונו ביסס את שלטון האסלאם בחצי האי ערב. בהיבט המדיני, שמר על המשך קיומה של המדינה הקטנה שיצר מוחמד ופתח את מסעות הכיבוש האסלאמיים בשליחת צבאות לסוריה ולעיראק. בהיבט הדתי, השיב אל חיק האסלאם במלחמות הרדה את עשרות השבטים המורדים של חצי האי ערב, שחזרו בהם מן האסלאם ולא חשו מחויבים לביעה (שבועת האמונים לנביא ולאסלאם).
קורות חייו.
ראשית חייו.
אבו בכר נולד בשנת 573 בעיר מכה שבמחוז חג'אז בחצי האי ערב (כיום במערב ערב הסעודית). הוא נולד למשפחה אמידה משבט קורייש להורים אבו קֻחאפה ואום אל-ח'יר. על פי המסורת, בילדותו אהב לשחק עם גדיים ובכרים, מכאן הכוניה שניתנה לו - אבו בכר (אבי הבכרים).
כבן למשפחה עשירה, ידע קרוא וכתוב מגיל צעיר והיה חובב שירה וספרות. כמו כן היה בעל זיכרון מפותח וידע נרחב אודות השבטים והפוליטיקה האזורית.
בגיל 18 החל לסחור בבגדים ומשום כך נדד רבות בחצי האי ערב. הוא התעשר, נהיה סוחר חשוב ומרכזי באזור, והוכתר לראש השבט עוד בחיי אביו.
בראשית ימי האסלאם.
אבו בכר התאסלם בשנת 613 לאחר שחזר למכה ממסע לתימן ומכריו סיפרו לו על מעשי אדם בשם מוחמד שהכריז על עצמו כ"שליח האל". לפי אבן קת'יר (היסטוריון ותאולוג סוני מן המאה ה-14), בכך נהיה למתאסלם השני אחרי ח'דיג'ה. בעקבות התאסלמותו, רבים ממכריו התאסלמו גם כן, ביניהם כל בניו למעט עבד א-רחמאן. עצם היותו אדם חשוב וידוע השפיע רבות על התאסלמותם של עבדים בעיקר, שהיו נפוצים במכה באותה התקופה. סופר עליו שלמרות היותו אדם חופשי, היה אמפתי כלפי עבדים ואף רכש 8 עבדים על מנת לשחררם לאחר מכן תמורת 40,000 דינר.
בשנים שלאחר מכן, הטיף אבו בכר בפומבי וקרא לאנשים להישבע אמונים לאסלאם ולנביא. מכה הייתה אז עיר אלילית ברובה, ואנשי העיר לא ראו בעין יפה את ההטפות והחלו לרדוף את המוסלמים. על פי המסורת, באחת הפעמים הוכה אבו בכר על ידי גברים משבט קורייש עד שאיבד את הכרתו (מה שהוביל להתאסלמות אמו).
ב-620 נפטרה אשתו של מוחמד, ח'דיג'ה, והוא שודך לבתו של אבו בכר, עאישה.
ההג'רה.
ב-622, בפיקודו של מוחמד, היגר אבו בכר יחד עם כל מוסלמי העיר מכה לאל-מדינה, כחלק ממהלך המכונה הג'רה (הגירה), המסמן את נקודת ההתחלה למניין השנים המוסלמי. באל-מדינה רכש אבו בכר עבור מוחמד קרקע שעליה נבנה מסגד הנביא ונשא לאישה את חביבה, בתו של חריג'ה בן אבו נאצרי, חבר קרוב.
כמצביא.
ב-624 לקח אבו בכר לראשונה חלק במסע צבאי והיה שומר סף אוהלו של מוחמד בקרב בדר, וב-625 השתתף בקרב אוחוד. ב-627 השתתף בקרב אל-חנדק, שם נחלו כוחות העיר אל-מדינה בהנהגת מוחמד ניצחון גדול מול קואליציית כוחות יהודיים-ערביים.
ב-628 היה עד להסכם חודיבייה, השתתף בקרב ח'ייבר ופיקד על מסע אבו בכר הצדיק לנג'ד (מרכז חצי האי ערב), שם הכריע הצבא המוסלמי שבפיקודו צבא של שבטים ערביים. ב-630 השתתף בכיבוש מכה מידי השבטים הלא-מוסלמים, קרב חונאין בו נחלו המוסלמים הצלחה מול השבט הואזן הבדואי ובמצור על טאיף, מצור שנמשך כשבועיים על העיר טאיף ונפסק בעצת אבו בכר שייעץ להסיר את המצור כאשר לא נראתה הכרעה, בטענה שהעיר תיפול כשהאל ירצה בכך.
כשנה לאחר מכן, בעת שמוחמד שהה באל-מדינה, הוביל אבו בכר כ-30,000 לוחמים לעיר תבוכ במטרה לכבוש אותה מידי הביזנטים, אך אלה איבדו את אחיזתם באזור הזה של המזרח התיכון, והעיר נכבשה ללא קרב.
מות מוחמד.
ב-8 ביוני 632, זמן קצר לאחר שחזר אבו בכר לאל-מדינה ממסעות הכיבושים, נפל למשכב מוחמד ונפטר בגיל 63 בביתה של עאישה. בנקודה זו מתחיל הפיצול בין האסלאם השיעי לאסלאם הסוני, שכן על פי המסורת השיעית בעודו על ערש דווי, הכריז מוחמד על בן דודו עלי בן אבי טאלב, לימים הח'ליף הרביעי, כיורשו. על פי המסורת הסונית הוא לא השאיר הוראות ברורות לגבי יורש או מחליף.
כח'ליף הראשון.
לאחר מות מוחמד החלו להיווצר מתחים בין המוסלמים מאל-מדינה – האנסאר, לאלו שהיגרו למכה במהלך ההיג'רה – המהאג'רון, ולמעשה האומה המוסלמית החלה להתפרק. שבטים ערביים שהתאסלמו כתוצאה מכיבושי מוחמד החלו לחזור לסדר הישן של שבטיות ג'אהלית פגאנית, והחלו לצוץ מטיפים שהכריזו על עצמם כנביאים וניסו להוביל כוח נגד המוסלמים. משום כך, התכנסו האנסאר באל-מדינה ודנו לגבי מי ראוי שיירש את מוחמד ויאחד מחדש את האומה המוסלמית. על פי המסורת, עומר בן אל-ח'טאב ואבו עוביידה בן אל-ג'ראח נשבעו אמונים לאבו בכר, ובכך שכנעו את המועצה להכיר בו כח'ליף הראשון.
כח'ליף הניף אבו בכר את דגל דיכוי המרידות באומה, ופתח במלחמות הרדה נגד השבטים שחזרו בהם מן האסלאם. לאחר מכן התפנה למסע כיבוש אזורים שהיו תחת שליטת האימפריה הסאסאנית המתפוררת והאימפריה הביזנטית, מבצע שנמשך עד אחרון הראשידון ואף בימי הח'ליפות האומיית.