רי צ'וּן הי (בקוריאנית: 리춘히; נולדה ב-8 ביולי 1943) היא מגישת חדשות לשעבר של הטלוויזיה של קוריאה הצפונית (KCTV). היא בולטת במיוחד בשל הטון הרגשני ולעיתים המריר שלה, המתואר כ"מלא רגש", "מאיים במעורפל" ו"תוקפני".
ראשית חייה.
רי נולדה ב-1943 למשפחה ענייה בנפת טונגצ'ון שבמחוז גנגוון, בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה. הסיבה לטיפוחה על ידי ממשלת קוריאה הצפונית הייתה בשל המעמד הכלכלי הנמוך שלה, שנחשב לסימן לנאמנות פוליטית במדינה. רי למדה אומנות בימתית באוניברסיטת פיונגיאנג לתיאטרון וקולנוע ולאחר מכן החלה לעבוד בטלוויזיה הממלכתית של קוריאה הצפונית.
קריירה.
רי החלה להופיע בטלוויזיה בפברואר 1971. ב-1974 היא הייתה למגישה הראשית של התחנה והיא הופיעה בשידורים באופן רציף החל משנות השמונים. הקריירה שלה הייתה ארוכה באופן מיוחד. בעוד שרבים מעובדי התחנה הודחו מתפקידיהם או היו קורבן ל"טיהורים", הקריירה של רי מעולם לא נקטעה. לאחר פרישתה לגמלאות בינואר 2012, היא שבה לפעילות לאירועים מיוחדים כדי להכריז על טענותיה של קוריאה הצפונית על פיצוץ פצצת מימן בינואר 2016 ועל שיגור הטיל חודש לאחר מכן. היא גם הייתה זו שהכריזה על עריכת הניסויים בנשק גרעיני בספטמבר 2016 ובספטמבר 2017, ועל ניסוי הטילים שנערך בנובמבר 2017. בהמשך, היא הכריזה על השעיית הניסויים הגרעיניים וניסויי הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים של קוריאה הצפונית באפריל 2018 ועל פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור בהשתתפות נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ והמנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג און ביוני אותה שנה. ב-15 באפריל 2018 הקריאה רי את דיווח החדשות בו הוזכר לראשונה שמה של רעייתו של קים ג'ונג און, רי סול ג'ו כגברת הראשונה.
לאחר פרישתה לגמלאות בינואר 2012 סיפרה רי לרשת תקשורת ממשלתית סינית שהיא ממשיכה לעבוד מאחורי הקלעים ולאמן את הדור הבא של מגישי החדשות.
סגנון.
רי זכתה לשבחים מהרשויות בצפון קוריאה בשל קולה המהדהד, הלך נפשה המרשים וצחות לשונה היוצאת מן הכלל. היא ידועה בשל סגנון ההגשה המלודרמטי שלה. לעיתים תכופות היא מדברת בטון רועד וצוהל כאשר היא מהללת את מנהיג המדינה ולעומת זאת עם כעס מוחצן כאשר היא מגנה את המערב. לדבריו של בריאן ריינולדס מאייר, פרופסור באוניברסיטת דונסגו ומומחה לתעמולה צפון קוריאנית, הכשרתה התיאטרלית סייעה היטב לעבודתה, בהתייחס לראוותנות החזקה האופייניות לשידורים הצפון קוריאניים.
ב-1994, כאשר הודיעה רי על מותו של קים איל-סונג, היא בכתה בזמן השידור. באופן דומה, כאשר היא הודיעה על מותו של קים ג'ונג-איל ב-2011, היא נראתה כמי שכובשת את דמעותיה. סגנונה המלודרמטי הומחז כפרודיה בדמותה של "קים בונג צ'ה", כתבת צפון קוריאנית בתוכנית הטלוויזיה הסינגפורית בשפה האנגלית The Noose. סרטונים שלה עם כתוביות מסולפות הופיעו גם בפרק Put It Down בסדרה סאות' פארק ב-2017.
רי מופיעה בשידורים כאשר היא לובשת בדרך כלל חליפה בסגנון מערבי או תלבושת מסורתית קוריאנית בצבע ורוד.
אגם האבן
אגרת הרמב&quot;ן
אגרת מרד
סוכן שב&quot;כ
בורקאן 2
בורקאן 2 (בערבית: بركان ٢, שפירושו וולקנו), שמכונה לעיתים גם "בורקאן H-2" ו"בורקאן 2H", הוא טיל בליסטי נייד לטווח בינוני, מבוסס דלק נוזלי, המשמש את החות'ים בתימן.
פיתוח.
לאחר סיום פיתוח הטיל "בורקאן 1" החות'ים החלו בפיתוח הטיל "בורקאן 2" שהוצג לראשונה ב-2 בספטמבר 2016.
בורקאן 2 מגיע לטווח של מעל 1,000 ק"מ ויש המעריכים שיכול להגיע להגיע טווח של עד 1,400 ק"מ (870 מייל) ושהוא מבוסס על משפחת טילי הסקאד. לטענת סעודיה הטיל פותח בעזרת התעשייה האיראנית.
מבצעיות.
בורקאן 2 בשירות מבצעי מפברואר 2017, ונחשף בעת שיגור של הטיל על ידי הכוחות החות'ים לעבר סעודיה.
שיגור נוסף תועד במאי 2017 לעבר סעודיה, שעות לפני ביקור נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במדינה. הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט ובתגובה לירי תקפו מטוסי הקואליציה הערבית, שמובילה סעודיה בתימן, יעדים באזור בירת תימן - צנעא
ב-22 ביולי 2017 שוגר טיל מאותו הדגם לעבר העיר ינבוע שבסעודיה.
ב-5 בנובמבר 2017 שוגר טיל נוסף לעבר ריאד, בירת סעודיה. הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט ורסיסיו נפלו ליד נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד שבפאתים הצפוניים של העיר ולא גרם לנפגעים. בתגובה לירי סעודיה טענה כי זו "פעולה מלחמתית והכרזת מלחמה".
בנוסף סעודיה האשימה את איראן בתמיכה בתקיפה, בהעברת הטילים ושהטיל שוגר על ידי כוחות חזבאללה.
זו הפעם הראשונה שטיל מתימן פגע בבירה הסעודית, אם כי לא הטיל הראשון ששוגר לעבר שטח סעודי.
ב-19 בדצמבר שוגר טיל נוסף לעבר ריאד, בירת סעודיה. הטיל יורט.
שחפת עמידה
שחפת עמידה (MDR-TB) היא סוג של שחפת (TB), זיהום הנגרם על ידי חיידקי tuberculosis בעלי עמידות לטיפול לפחות לשתי תרופות  הקו הראשון החזקות נגד שחפת, איזוניאזיד וריפמפיצין. כמה צורות של שחפת פיתחו עמידות גם בפני תרופות הקו השני, והן נקראות "שחפת עמידה ביותר" (XDR-TB).
טיפול בשחפת עמידה יקר משמעותית מטיפול בשחפת "רגילה", עלול לעלות כ-$150,000 לחולה ויכול להארך כשנתיים. בנוסף, למרות ששיעורי ההצלחה בטיפול בשחפת הם למעשה מוחלטים (100%), במקרי שחפת עמידה, למרות טיפול שעור התמותה עומד על 39%.
שער הפסוקים
בוריס סבידנסקי
בוריס סְבידֶנסקי (18 בפברואר 1941, סימפרופול, ברית המועצות (קרים) – 1 בנובמבר 2017, תל אביב) היה פנטומימאי ומורה לפנטומימה רוסי-ישראלי.
ביוגרפיה.
בוריס בן מַטוֶויי סבידנסקי (Борис Матвеевич Свиденский) נולד בשנת 1941 בעיר סימפרופול שבחצי האי קרים, ברית המועצות. במלחמת העולם השנייה, כשהיה כבן שנתיים, גויסו הוריו לצבא האדום ומאז גידלו אותו סבו וסבתו; אולם כעבור כשנה נספו אלה בשואה, ומאז גדל בבית יתומים, שם היה היהודי היחידי (לימים סיפר איך אימן את עצמו באיגרוף כדי לגדול כ"יהודי מעורר כבוד ופחד". ב-1997 סיפר בתוכניתו של חיים גיל בערוץ הראשון תמונות מן האלבום על ילדותו בבית היתומים ועל הצורך להתגבר על המבטא היידי שלו כדי להיטמע בחברה הכללית).
כבר בגיל תשע החל להופיע כאקרובט בקרקס רוסי בקרים, שבו פעל עד גיל 13. בשנת 1958 החל ללמוד במגמת משחק ב-VGIK (האוניברסיטה לקולנוע במוסקבה), ובה התמחה בלימודי משחק ופנטומימה בהדרכת פרופ' אלכסנדר רוֹמְניֶיב . ב-1963, עם סיום לימודיו בתואר מוסמך, החל לעבוד בתיאטרון פנטומימה ניסיוני שפעל במסגרת תיאטרון לשחקני קולנוע במוסקבה, ובו שיחק עד 1965. באותה שנה זכה בפרס ראשון באמנות הפנטומימה בתחרות ארצית שנערכה בין אמני ברית המועצות במוסקבה. בשנים 1965–1972 הופיע במסגרת הארגון הרוסי של אמני צמרת של ברית המועצות, "רוס קונצרט", בעשרות הצגות ומופעים, בהם מופע שהועלה באולם ה"אולימפיה" בפריז. באותה תקופה ביקר ביותר מ-30 ארצות. במקביל לימד פנטומימה במוסקבה.
נישא לגלינה סבידנסקי (נולדה ב-1939), שחקנית ובמאית, ובני הזוג היו הורים לבת בשם לנה. בשנת 1972, כשהיה בן 31, עלה לישראל עם משפחתו. בהמשך נפרדו השניים, וסבידנסקי נישא לאסתי ניסים, שחקנית וזמרת ילידת חיפה, וממנה היה אב לבן, אשר סבידנסקי (צלם).
את דרכו בהוראה החל סבידנסקי עוד בהיותו סטודנט. בשנים 1960–1970 היה מורה לפנטומימה במגמת ליצנות באקדמיה לקרקס במוסקבה, וב-1965–1967 היה מורה לפנטומימה בבית הספר הגבוה למקצועות הבמה (לשחקנים מקצועיים) במוסקבה. גם בישראל המשיך להורות פנטומימה ומשחק: בשנים 1974–1977 הורה משחק בבית הספר למשחק בית צבי וב-1977–1978 היה מורה לפנטומימה ולהטוטנות בסמינר הקיבוצים. בשנת 1974 החל ללמד פנטומימה, ליצנות ולהטוטנות בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ובו לימד עד מותו.
בשנת 1978 נסע ללמוד באקדמיה לפנטומימה של אטיין דקרו ובאקדמיה של מרסל מרסו בפריז בעזרת מלגת השתלמות שהוענקה לו מטעם קרן שרת ואמנות לעם. משנת 1979 ועד 1990 הופיע בתוכנית סולו ברחבי הארץ מטעם אמנות לעם וכן בתפקידי אורח בהצגות בידור שונות, היה משתתף קבוע בפסטיבל הפנטומימה הארצי שבהנהלת ג'וקי ארקין. כמו כן שיחק בסרטים הישראליים לנה של איתן גרין, אלכס חולה אהבה של בועז דוידזון, חולה אהבה בשיכון ג' של שבי גביזון וצור הדסים של גדעון קולירין, וכן בסדרת הטלוויזיה שבתות וחגים של רני בלייר. לאורך השנים גם יצר כוריאוגרפיות וקטעי אקרובטיקה להצגות רבות שהועלו בניסן נתיב ומחוצה לו, בהן "הקהל" מאת לורקה שביים יובל זמיר בתיאטרון הסמטה ב-2005 ו"סיפורו של סוס" על פי טולסטוי, שביימה אורי אגוז בסטודיו בירושלים ב-2013.
בוריס סבידנסקי נפטר ב-1 בנובמבר 2017, בגיל 76. נקבר בבית העלמין ירקון. לאחר מותו קיבל בנו בשמו פרס מיוחד מטעם ארגון הפנטומימה העולמי על תרומתו למשחק ולהוראה. בהודעת הארגון על הפרס נכתב: "אי אפשר לשכוח את הדמויות הרבות שגילם בקולנוע הישראלי, שהפכו לסמל בתרבות הישראלית, יחד עם אכילת הפלאפל האגדתית שלו בפנטומימה שבה צפו אלפי תיירים [...] אמנות הפנטומימה לא תמות בזכותו ובזכות תלמידיו, והוא היה דוגמה ומופת למאות תלמידיו". הסטודיו למשחק ניסן נתיב מסר לעיתון "הארץ": "במהלך השנים הכשיר בוריס דורות רבים של תלמידים לאמנות המשחק והטביע את חותמו הייחודי בפילוסופיית ההוראה של הסטודיו. הוא היה בעל לב חם ואהוב על ידי כל המורים והתלמידים במוסד".