סורת אל-עאדיאת (בערבית: سورة العاديات), היא סורה מספר 100 בקוראן. סורה קצרה זו מונה אחד עשר פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-עצר ולפני סורת אל-כות'ר.
הסורה מתחילה בדימוי של "השועטים המתנשפים", אשר נהוג לפרשו כפרשים על סוסים בעת קרב, אשר לוקחים את אשר לא להם. בצורה ציורית מתארת הסורה דמות שהייתה מוכרת לבני הזמן - פרש חמדן הפושט על מאהל בחפשו אחר שלל - שארציותה וחמקנותה, שני חטאים גדולים באסלאם, ברורה לקורא. פרשנות חלופית רואה בחלקה הראשון של הסורה אלגוריה לסוס הנושא את הפרש, ולא לפרש עצמו. זה נאמן למצוות רוכבו, שלא כמו האדם שאינו מציית לאלוהיו. פרשנות שלישית רואה בכך דימוי לעולי הרגל למכה, המקיימים את מצוות החג' בדרכם במסלול הטקסי.
חלקה השני (פס' 6–11) של הסורה מזכיר כי תאוות הבצע וכפיות הטובה כלפי אללה גלויות וידועות לאל. היא מוסיפה ומזכירה כי "בקום שוכני הקבר לתחייה, ובהֵחשף צפונות הלב, ביום ההוא יכירם ריבונם לפני ולפנים", כלומר אללה ישפוט אותם גם על סמך כוונותיהם הנסתרות, שכן מסתרי הלב גלויים לפניו.
סורת השועטים
קסנתוס
קסנתוס (ביוונית: Ξάνθος, בטורקית: Ksantos) הייתה עיר עתיקה בליקיה שבדרום אסיה הקטנה, סמוך לכפר קלק בנפת אנטליה שבדרום טורקיה של ימינו. העיר שכנה לגדות נהר שנשא את אותו שם, ועתיקותיה, כמו גם מקדשי לטואון הסמוכים לה, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1988. האתר שוכן לצידו של נתיב ההליכה הארוך של הדרך הליקית.
היסטוריה.
החתים כינו את המקום ארינה. לפי סטראבון בתקופה הפרסית היה שמו של נהר קסנתוס "סירבה" ("צהוב") וזאת בשל גון מימיו. השם תורגם ליוונית והעניק לעיר את שמה ההלני. סטראבון ציין עוד כי קסנתוס הייתה הגדולה שבערי ליקיה ושמה התייחס במקורות מוקדמים לאזור כולו. לפי הרודוטוס נכבשה קסנתוס בידי הפרסים בשנת 540 לפנה"ס לערך, והוא ציין כי כאשר קרבו אליה הפרסים, הרגו תושביה את נשותיהם, ילדיהם ועבדיהם, והרסו את האקרופוליס בעיר. לאחר מכן, יצאו תושבי קסנתוס בהתקפה חסרת סיכויים כנגד הצבא הפרסי, ולמעט 80 משפחות שנעדרו אותה עת מהעיר, כל אוכלוסייתה אבדה. לאורך הכיבוש הפרסי התבססה בעיר מנהיגות מקומית שהטביעה מטבעות משלה החל בשנת 520 לפנה"ס. השליטה בעיר עברה חליפות בין הפרסים ליוונים במהלך מלחמת פרס–יוון במאה ה-5 לפנה"ס ולפי ממצאים ארכאולוגיים היא חרבה בין שנת 475 ל-470 לפנה"ס. בשל כך שחורבן זה לא נזכר במקורות פרסים או יוונים ולא ברור מי מהם גרם לו, קיימת סברה שלישית כי נגרם כתוצאה מאסון טבע כלשהו. לקראת סוף המאה ה-5 לפנה"ס הייתה קסנתוס לחלק מברית הערים של ליקיה. ליקיה הייתה מעורבת במאבק נגד אתונה העתיקה בעת המלחמה הפלופונסית, וניצחונה הונצח בכתובת ליקית שהוצמדה לעמוד בעיר, ואשר תוכנה ידוע מתרגום יווני. אלכסנדר הגדול כבש את קסנתוס עם הגעתו לדרומה של אסיה הקטנה בשנת 333 לפנה"ס, אך המקורות נחלקו באשר לאופי כניעתה - לפי אריאנוס דובר בכניעה לא אלימה בעוד שאפיאנוס מדווח על ההפך. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול החליפה העיר ידיים בין הדיאדוכים, עד שנכבשה בידי הרפובליקה הרומית במאה ה-1 לפנה"ס.
שמה של העיר בלטינית היה קסנתוּס (Xanthus) ותחת חסותה של רומא היא נהנתה מתקופה של עצמאות יחסית ושלטון עצמי עד שבשנת 42 לפנה"ס מרקוס יוניוס ברוטוס, אחד מראשי הקשר לרציחתו של יוליוס קיסר, החל לגייס מנחות מערי המזרח כדי להיות מכון למלחמה עם הטריומווירט השני, תושבי קסנתוס סירבו לדרישותיו המוגזמות בכוח הזרוע.
ברוטוס הטיל מצור על עירם אבל התושבים היו נחושים להתנגד, הם שרפו את הבתים מחוץ לחומות העיר, הקיפו אותה בתעלות והסתגרו בעירם. ברוטוס הורה להביא מכונות מצור כדי לפרוץ לעיר, התושבים ביצעו גיחה מחוץ לחומות במטרה לשרוף אותם אולם הרומאים חיכו להם והביסו אותם, בזמן הגיחה השנייה שנעשתה על ידי תושבי העיר הרומאים ניצלו את ההזדמנות והצליחו להיכנס לתוך העיר. ברוטוס הציע לתושבים תנאי כניעה אולם הם סירבו ובמקום זה העדיפו להרוג אחת את השני במקום ליפול לידי האויב.
האתר.
חפירות באתר התקיימו כבר במאה ה-19, ושוב בשנות ה-50 של המאה ה-20. העיר שכנה במעלה גבעה על הגדה השמאלית של נהר קסנתוס (כיום אסן - Esen), סמוך למקום בו הוא מגיח מבין הגבעות אל המישור. דרך עתיקה חצתה את העיר מדרום לצפון, וממערב לה ניצב האקרופוליס הליקי ובו ארמון מלכותי אשר חרב בעת הכיבוש הפרסי. סמוך לו הקימו הרומאים במהלך המאה ה-3 אגורה ואמפיתיאטרון, ככל הנראה על שרידיה של אגורה הלניסטית קדומה. האקרופוליס ההלניסטי ניצב בראש הגבעה מצפון לאגורה הרומית והחומה המקיפה אותו בימינו היא מתקופת הביזנטים. בעמק שבסמוך לגבעה משתרע הנקרופוליס ובו קברים, מצבות וסרקופגים הממחישים את השפעות התרבויות השונות ששלטו בעיר.
אלי אלטרץ
אלי אלטרץ (9 בינואר 1947 – 21 באוקטובר 1990) היה צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה.
אלטרץ נולד ב-1947 לאלברט ומרי, בסרייבו (אז חלק מיוגוסלביה, כיום בבוסניה). הוא עלה לישראל עם הוריו בשנת 1948 ומאז גר כל חייו בירושלים. למד בבית הספר היסודי בקיבוץ רמת רחל, והמשיך את לימודיו בתיכון אורט.
אלטרץ היה אמן אוטודידקט והשתמש בטכניקות שונות של רישום ושל צבע, וביצע עבודות מקוריות ביותר במתכת, גבס ואבן. אביו, הצייר אלברט אלטרץ (1910–2008), היה שייך לאסכולה הנאיבית, אך בנו שינה סגנונות וטכניקות תוך חיפוש מתמיד ובהתאם ל"תקופות" שונות בחייו. בשנות ה-70 החזיק בסטודיו בחוצות היוצר בירושלים, בו הציג ומכר רבות מעבודותיו, בהמשך הציג מספר פעמים בגלריה אנגל הירושלמית וכן בבית האמנים בירושלים. בד בבד עם עבודתו על פסליו וציוריו, וכן יצירת אמנות שימושית מקורית (יודאיקה), פתח בשנת 1987 משתלה בשכונת מגוריו, בקעה, בדרום ירושלים.
ב-21 באוקטובר 1990 נרצח בפיגוע דקירה על ידי עומר סלאח אבו סירחאן, מחבל ערבי שהגיע לשכונת מגוריו ודקר למוות אותו ועוד שניים מתושבי השכונה, והשוטר צ'רלי שלוש.
אלטרץ נטמן בבית העלמין בהר המנוחות. הותיר אחריו את הוריו, רעייתו, נעמי, ושני ילדים קטנים.
לאחר הרצח.
בחקירותו אמר המחבל כי ביקש לנקום את מותם של 17 ערבים במהומות הר הבית שבועיים קודם. הוא נשפט ונידון לשלושה מאסרי עולם, ובית משפחתו נהרס.
במלאת שנה למותו של אלטרץ, הוצגה בבית האמנים בירושלים תערוכת יחיד לזכרו עם יצירותיו. גם יצא ספר עם יצירותיו.
סמוך למקום הירצחו, ברחוב גדעון, הוקם גלעד לזכרו.
בשנת 2011 הוצגה בבית שמואל בירושלים התערוכה "מעשה בראשית", שכללה תמונות של אלי ואביו אלברט.
אמפיפטים
יאן מנפומוקי
מוכתר
מח'תאר
יסמין לוי
יסמין לוי (נולדה ב-23 בדצמבר 1975) היא זמרת לאדינו וספרדית ויוצרת ישראלית. לוי זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם עם אלבומיה ושיריה, ואף הצליחה להיכנס אל מצעדי הבילבורד עם אלבומיה, מה שהופך אותה לאחד מן האמנים הישראליים הבודדים שהצליחו לעשות זאת.
אלבומה הרביעי "Sentir", הצליח להתברג במקום השביעי במצעד אלבומי מוזיקת העולם של בילבורד, ושהה במצעד במשך ארבעה שבועות בסך הכל. מגזין טיים הבריטי דירג אותו כאחד מהאלבומים הטובים ביותר של שנת 2009. בהמשך, הוציאה את אלבומה החמישי "Libertad", אשר הצליח להגיע למקום השישי במצעד האלבומים היווניים של בילבורד. בנוסף לכך, זכה האלבום להצלחה רבה בעולם וזאת, בנוסף לכך שתאגיד השידור הבריטי סקר אותו בחיוב.
שירה "Una noche mas" זכה להצלחה ובמצטבר ביוטיוב, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב ל-40 מיליון צפיות.
ביוגרפיה.
לוי נולדה, גדלה ומתגוררת בירושלים. אביה, יצחק לוי עולה מטורקיה, היה חוקר מוזיקה ספרדית יהודית, מוזיקת הלאדינו. לוי מציגה גרסה חדשה לסצנת מוזיקת הלאדינו הבינלאומית בסגנונה הייחודי ובקולה העמוק וסוחפת עמה קהל ותיק וצעיר ברחבי העולם. כך סיפרה על שירתה בריאיון לפורום תרבות הלאדינו מיום 2.6.2010:
"בתחילה הצליל שלי היה מזרחי, אחר כך הוא עבר לפלמנקו ואז הייתה אכזבה בקרב ציבור דוברי הלאדינו. שנים לא הבנתי, הייתה תמיכה אינסופית וממני, בתור בתו של אבא, היו ציפיות. השירה הרגילה של הלאדינו באופן מסורתי, היא לפעמים כמו אופרה, עם גיטרה. הפכתי אותה ל"שירת חזה". אני מכבדת את אלו השרים בצורה מסורתית. אני מופיעה בעולם ואני מפיצה את השירה הזו בעולם. הייתי חייבת לפתוח את השירים למוזיקה שונה כדי ליצור משהו מעניין לאנשים שלא גדלו על ברכי הלאדינו. אני רוצה שיסמין תישמע כיסמין. שילוב הוא דבר המתאים לנשמה – החוק היחידי היה עבורי לא לגעת בלחנים".
לוי כותבת ומלחינה שירים בספרדית, ושרה בסגנונות מגוונים מרחבי העולם כגון: פלמנקו, מוזיקה טורקית, בלדות לטיניות, טנגו ועוד.
קריירה.
אלבום הבכורה שלה, "Romance &amp; Yasmin" (בלאדינו) יצא בשנת 2000, ובזכותו היא הייתה מועמדת כ"תגלית השנה" בטקס פרסי המוזיקה העולמית של ה-BBC ב-2005. בשנת 2004, התארחה בשיר "הבטחת לי" של דיקלה, אשר נכלל באלבומה השני, עולם. אלבומה השני, "La Juderia" (הרובע היהודי – בספרדית) יצא ב-2005.
אלבומה השלישי, "Mano Suave", יצא באוקטובר 2007, אלבומה הרביעי "Sentir", יצא בשנת 2009 והאלבום "Libertad" בשנת 2012. בשנת 2017, הוציאה את אלבומה הראשון בשפה העברית, רק עוד לילה אחד. בשנת 2018, הקליטה מחדש את השיר "מישהו הולך תמיד איתי" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה - שרים עפרה חזה.