נץ וחליל יוצאים לאסוף את בליום. בדרכם חזרה נץ ובליום לומדים לעבוד ביחד. נץ מבין כי בליום בעלת רצונות ומחשבות משל עצמה, וכי הוא קשור אליה קשר עמוק. בדרכם חזרה הם נתקלים בזוהרים. על הזוהרים (בני העם הדלפי) מוטלת קללה. הם גורמים לריקבון המוות בכל דבר בו הם נוגעים. הזוהרים רוצים שנץ יחתום את העמק שלהם כך שאיש לא יוכל להיכנס ולצאת ממנו. בתמורה קסטניה מצטרפת לחבורה, והיכולת שלה לשמוע את מחשבותיהם של האחרים מתגלה כנכס יקר ערך. ספרניה מגלה את שנאתה העמוקה לזוהרים כיוון שהאמינה שהם אלה שהרגו את הוריה. קסטניה מגלה להם כי זלאסטה הוא המוח העומד מאחורי כל האסונות שהתרחשו בעולם (כפי שמתואר בסדרה הזאת והקודמת). זלאסטה היה מאוהב בספרניה, וניסה להניח את ידיו על בליום כדי להרוג את אפראל. הוא האיש שהסיט את אניאס לחטא, והוא זה שהוביל את ההפיכה כנגד הקיסר, הכל במטרה לגרום לנץ להביא את בליום. הם עומדים לעצור את זלאסטה כאשר הוא מצליח להתחמק והם חוטפים את אלנה.
סקראפה, בנו של זלאסטה מחזיק את אלנה בשבי בנאטיוס. החבורה משתמשת בכוחותיהן המשולבות של ספרניה וקסטניה כדי להחליף את המראה של כל החברים. כך חלאד ובריט יוצאים לדרכם כדי להעמיד פנים כי הם משתפים פעולה בעוד כל שאר החבורה סוגרת על המהפכנים. נץ משחרר את אלי הטרולים מבליום מהם משתלטים מחדש על הטרולים. זלאסטה משתף פעולה עם סירגון, האל של סירגה. סירגון הוא אל מטומטם, והוא מזמן את קליל, יצור אימים שווה כוח לבליום עצמה. כל הכוחות מגיעים בסוף לסירגה, שם הם נלחמים. הם משחררים את אלנה, נץ הורג את סירגון, ובליום משתלטת על קליל. בסוף הספר קסטניה עורכת את טקס הנישואין של ואניון וספרניה (שלא יכולים להנשא לפי הדת האלנית, או הסטיירית). זלאסטה תוקף אותם, ואל האש הטרולי, נוקם בו את נקמתו. נץ ואלנה חוזרים הביתה לסימורה והשקט חוזר לממלכה.
MTV Movie &amp; TV Awards
סטן לבנסון
סטנלי אלן "סטן" לבנסון (באנגלית: Stanley Allen "Stan" Levenson; 6 בפברואר 1938 - 8 בינואר 2016) היה אצן יהודי-קנדי, אלוף קנדה (1956) ואלוף המכביה (השישית 1961) בריצת 100 מטר ופעמיים אלוף קנדה (1956 ו-1958) בריצת 200 מטר.
קורות חיים.
לבנסון נולד וגדל בטורונטו, אונטריו.
באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה בהמילטון אונטריו ב-25 באוגוסט 1956 זכה לבנסון בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות, לפני ג'וזף פורמן וג'ק פרינגטון ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.9 שניות, לפני ג'ק פרינגטון וליירד סלון . באולימפיאדת מלבורן (1956) הוא סיים במקום עשירי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות (10.94 שניות, תוצאה אלקטרונית), בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.8 שניות (10.93 שניות, תוצאה אלקטרונית).
באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה ססקטון ב-21 ביוני 1958 זכה לבנסון בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 220 יארד בתוצאה של 21.9 שניות לפני מייק אגוסטיני מטרינידד וטובגו (22.1 שניות) וג'יי וורנר (22.3 שניות) ומדליית כסף בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.6 שניות, אחרי מייק אגוסטיני (9.6 שניות). חודש לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בקארדיף, ויילס ביולי אותה שנה הוא סיים פעמיים במקום רביעי, בריצת 220 יארד בתוצאה של 21.51 שניות ובריצת שליחים 4x110 יארד בתוצאה של 41.74 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בסוף אוגוסט 1961 זכה לבנסון במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות, לפני ג'ון שפיגל (10.6 שניות) וסטן פריד (10.7 שניות), שניהם מארצות הברית. הוא פרש מגמר ריצת 200 מטר, לאחר שבעת החימום נפגע מכדור ברזל ברגלו.
סוניקווה מרטין גרין
ואסיליה
מוריס פודולוף
מוריס פודולוף (באנגלית: Maurice Podoloff, באוקראינית: Моріс Подолоф; 18 באוגוסט 1890 – 24 בנובמבר 1985) היה עורך דין ואיש עסקים יהודי-אמריקאי, אשר עסק בניהול ארגוני כדורסל והוקי קרח. שימש כקומישינר הראשון של ליגת ה-NBA בין השנים 1946–1963. הוכר כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל בשנת 1974, והונצח במוזיאון יד לאיש הספורט היהודי בשנת 1989.
קורות חיים.
פודולוף נולד למשפחה יהודית בעיר קרופיבניצקי שבאוקראינה, עת הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית. בילדותו היגרה משפחתו לניו הייבן אשר בקונטיקט, ארצות הברית, ובבגרותו למד משפטים באוניברסיטת ייל.
בשנת 1926 הקים יחד עם אביו ושני אחיו את אולם "ניו הייבן ארנה", אשר הכיל כ-4,000 מקומות ישיבה ואירח משחקי הוקי קרח, קונצרטים ומופעי קרקס.
החל משנות ה-30 תרם במידה רבה לפיתוח ולשגשוג של ענפי ההוקי והכדורסל בארצות הברית; בשנת 1937 נתמנה לנשיא הראשון של ליגת ההוקי קרח המשנית AHL, שאך זה נוצרה מאיחוד של שתי ליגות, ובשנת 1946, במקביל לעבודתו ב-AHL, נתמנה גם לנציב הראשון של ליגת ה-BAA. בשנת 1949 יזם פודולוף והוציא לפועל את מיזוג ה-BAA עם ליגת ה-NBL, והמשיך לשמש כנציב של ליגת ה-NBA שהוקמה כתוצאה מהמיזוג.
במהלך כהונתו כנציב ה-NBA התרחבה הליגה מ-11 קבוצות לשיא של 17 קבוצות, אך בהמשך הצטמצמה ל-9 קבוצות בלבד. בשנת 1954 מימש פודולוף ב-NBA את רעיונו של דניאל בייסון, הבעלים של קבוצת סירקיוז נשיונלס, להוספת שעון זריקות. "שעון ה-24" האיץ את קצב המשחק, שיפר את רמת המשחק והניב עניין מחודש של קהל הצופים ב-NBA. באותה שנה חתם פודולוף על חוזה לשידור משחקי ה-NBA בטלוויזיה, ובכך תרם במידה רבה להכרה ולפופולריות של הליגה ברחבי ארצות הברית.
בשנת 1951 הטיל פודולוף על 32 שחקנים עונש השעיה מה-NBA לצמיתות, בגין מעורבות בפרשיית מכירת משחקים בליגת המכללות. בין השחקנים המושעים היו שחקני האולסטאר של אינדיאנפוליס אולימפיאנס אלכס גרוזה וראלף בירד, והבחירה הראשונה של דראפט 1951 ג'ין מלכיור (בולטימור בולטס).
בסיום עונת עזב את משרתו כקומישינר ה-NBA, והוחלף על ידי ג'יי. וולטר קנדי. גביע פרס ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA נקרא על שמו "גביע מוריס פודולוף" (Maurice Podoloff Trophy).
ב-24 בנובמבר 1985 נפטר פודולוף בבית החולים ייל-ניו הייבן, בגיל 95.
הבחירות בארצות הברית (2018)
הבחירות בארצות הברית בשנת 2018 נערכו ביום שלישי, 6 בנובמבר 2018. הן היו בחירות אמצע הכהונה, שנערכו במחצית תקופת הכהונה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. במהלכן נבחרו כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, 35 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 36 מושלי מדינות ושלושה מושלי טריטוריות וחברי בתי נבחרים מקומיים ב-44 מתוך 50 מדינות. כמו כן נערכו בחירות למשרות ציבוריות רבות אחרות במדינות ארצות הברית ועריה. אחוז ההצבעה במערכת בחירות זו היה כ-50.3% מקרב בעלי זכות ההצבעה, זהו השיעור הגבוה ביותר לבחירות האמצע בארצות הברית מאז מערכת הבחירות של שנת 1914.
הבחירות לקונגרס ה-116.
בבחירות עמדו לבחירה 33 מבין 100 מושבי הסנאט, שהם כל חברי הקבוצה הראשונה (Class I) של חבריו, העומדים בשנת כהונתם השישית. בכל מדינה שיש בה בחירות לסנאט נבחר רק סנאטור אחד מתוך שני הסנאטורים שלה. נערכו גם בחירות למילוי שני מושבים שהתפנו מקרב הסנאטורים חברי קבוצות II ו-III.
בבחירות עמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה. בנוסף לכך עמדו לבחירה ששת המושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, המייצגים את וושינגטון די. סי., ארבע טריטוריות ואת פוארטו ריקו.
בסנאט החזיקה המפלגה הרפובליקנית ערב הבחירות ב-51 מושבים לעומת 47 מושבים שבהם החזיקה המפלגה הדמוקרטית. שני מושבים הוחזקו על ידי מועמדים עצמאיים. בבחירות זכו מועמדי המפלגה הרפובליקנית ב-53 מושבים לעומת 45 מושבים שבהם זכו מועמדי המפלגה הדמוקרטית. שני הסנאטורים העצמאיים (אנגוס קינג וברני סנדרס) שבו ונבחרו לכהונה נוספת. בכך הצליחו הרפובליקנים לשמור בידיהם את השליטה בסנאט. מספר הקולות הכולל שניתנו למועמדים הרפובליקנים היה 34.94 מיליון, לעומת 53.04 מיליון למועמדים הדמוקרטים.
בבית הנבחרים החזיקה המפלגה הרפובליקנית ערב הבחירות ב-241 מושבים לעומת 194 מושבים שבהם החזיקה המפלגה הדמוקרטית. בבחירות זכו מועמדי המפלגה הדמוקרטית ב-235 מושבים לעומת 199 מושבים שבהם זכו מועמדי המפלגה הרפובליקנית. בכך נטלו הדמוקרטים את השליטה בבית הנבחרים מידי הרפובליקנים. מספר הקולות הכולל שניתנו למועמדים הדמוקרטים היה 60.72 מיליון, לעומת 50.98 מיליון למועמדים הרפובליקאים.
הנבחרים, ביחד עם חברי הסנאט שמושביהם לא עמדו לבחירה השנה, מרכיבים את הקונגרס ה-116, שהתכנס בינואר 2019.
בחירות במדינות ארצות הברית.
בבחירות נבחרו מועמדים למילוי 36 משרות מושל במדינות ארצות הברית. כמו כן נבחרו מושלים לשלוש טריטוריות. מועמדים דמוקרטים כבשו תשע משרות מושל, מהן שמונה שהוחזקו על ידי רפובליקאי (שבע במדינות והטריטוריה גואם) ואחת שהוחזקה על ידי מושל עצמאי (טריטוריית איי הבתולה של ארצות הברית). מועמד רפובליקני כבש את משרת מושל אלסקה, שהוחזקה על ידי מושל עצמאי.
בבחירות נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-87 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית ובששה מתוך תשעה בתי מחוקקים בטריטוריות, כל אחת לפי השיטה הנוהגת בה. בסך הכל עמדו לבחירה 6,069 מושבים מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים. בשש מדינות בלבד לא נערכו כלל בחירות לבתי המחוקקים המקומיים.
בבחירות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל וושינגטון די. סי., לואיוויל, נאשוויל, ניוארק, סן פרנסיסקו ופיניקס.
אנג'לה גריפין
אנג'לה מליסה גריפין (באנגלית: Angela Mellissa Griffin; נולדה ב-19 ביולי 1976) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה.