דמותו של איש החידות זכתה למגוון עיבודים בנוסף לקומיקס. ג'ון גלובר דיבב את קולו בסדרות האנימציה "באטמן - הסדרה המצוירת", "ההרפתקאות החדשות של באטמן" ו"". רוברט אנגלונד דיבב את קולו בסדרת האנימציה "הבאטמן". וולי וינגרט דיבב את קולו בסדרת משחקי "". ג'ים קארי גילם את דמותו בסרט הלייב אקשן "באטמן לנצח", בעוד קורי מייקל סמית' גילם את הדמות בסדרת הטלוויזיה "גות'האם". פול דנו מגלם את דמותו של אדוארד נאשטון/איש החידות בסרט הלייב אקשן "באטמן". דמותו של איש החידות מדורגת במקום ה-59 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
ביוגרפיה בדיונית.
לאחר שמורה מכריז על תחרות על מנת לקבוע מי יפתור ראשון חידה, אדוארד ניגמה הצעיר (או נאשטון, לפי גרסאות מסוימות) מתכוון לנצח בתחרות וחומד בתהילה ובסיפוק שיגיעו עם הניצחון. הוא חומק לבית הספר לילה אחד, לוקח את הפאזל משולחן המורה ומתרגל את החידה עד שהוא מצליח לפתרה בתוך פחות מדקה. כצפוי, הוא מנצח בתחרות ומקבל ספר העוסק בחידות כפרס. אדוארד מאמץ לחיקו את אמנות השליטה בחידות מכל סוג, ומועסק בקרנבל כנוכל אשר מרמה את לקוחותיו מכספם בעזרת חידוניו ומשחקי המוחות שלו. עד מהרה הוא מבקש לאתגר את עצמו עם אתגרים וריגושים גדולים יותר, ולכן הוא עוטה את תלבושת איש החידות כדי לאתגר את באטמן, אותו הוא מחשיב ליריב ראוי.
בקשת הסיפור הראשונה בה מופיע איש החידות, "Run, Riddler, Run", אדוארד ניגמה מועסק כיועץ אבטחה עבור חברת טכנולוגיה שמשאביה יכולים להציל את גות'אם סיטי המתפוררת. בסיפור "" של הכותב ג'ף לוב, איש החידות מופיע כמודיע עבור המאפיונר קרמיין פלקונה, ששוכר אותו לגלות מיהו רוצח החגים.
ישראל סדן (מחנך)
ישראל סדן (קוז'ניצקי) (1923 - 11 בינואר 1996, אייר ה'תרפ"ג - כ' בטבת ה'תשנ"ו) היה ממייסדי נוער מזרחי, מייסד "מדרשית נעם" בפרדס חנה ומנהלה הכללי כיובל שנים.
ביוגרפיה.
ישראל סדן נולד למאיר קוז'ניצקי בלודז' שבפולין. בהיותו כבן עשר עלה עם הוריו לארץ ישראל.
ב-1941 הקים עם מיכאל ליברמן (לימים מיכאל צור) את תנועת "נוער מזרחי". התנועה הוציאה כתב עת בשם "חזון" וסדן (אז קוז'ניצקי) פרסם בו מדור קבוע "על הסדן", ממנו אימץ את שמו.
ב-1945 הקים יחד עם מיכאל צור והרב יהושע יגל את "מדרשית נעם" ("נעם" ראשי תיבות "נער מזרחי") בפרדס חנה, ואף הגה את רעיון שם המוסד - "מדרשיה". סדן, שניחן בכישורי שפה ודיבור מעולים, ביקר בבתי חניכיו מ"נוער המזרחי" ושכנע את ההורים שיתנו בו אמון וישלחו את ילדיהם למדרשיה, וכך נאספו תלמידי המחזור הראשון. הוא היה מנהלה הכללי כיובל שנים. הקים את "חוג ידידי המדרשיה", ששימש הגב הכלכלי של המוסד. סדן ערך והוציא לאור באופן קבוע את ספרי "ניב המדרשיה", בימה לדברי הלכה מחשבה חינוך וספרות.
נפטר בכ' בטבת ה'תשנ"ו (11 בינואר 1996). בצוואתו הוא "מבקש מכל מי שיהיה לאל ידו להשפיע במדרשיה... כי צביונה של המדרשייה כמוסד בלתי מפלגתי המושתת על מורשת הציונות הדתית ישמר מכל משמר". בנוגע לעתיד הוא מבקש: "כי יעשו ככל האפשר...להמשך קיומה המכובד של המדרשייה מכל הבחינות לבל יבולע לה, וכי תוסיף לשמור על ייחודה". וכן הוא מוסיף: "כל ימי חלדי לא נהניתי שום הנאה שלא הגיעה לי כדין בכל מהלך עבודתי במדרשיה, ואתחנן לה' כי דבר זה יישמר במדרשיה לעד..."
בוגדאן חמלניצקי
יהושע יגל
הרב יהושע יגל (נהגה: יוגל) (תרע"ו; 1916 – כ"ו בכסלו תשס"ז; 17 בדצמבר 2006) היה ממייסדי ישיבת מדרשית נעם בפרדס חנה וראש הישיבה שלה מאז הקמתה, ובשנותיו האחרונות נשיא הישיבה.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה פיאסקי שבאימפריה הרוסית (היום בבלארוס) לאסתר ולרב מרדכי געציל יגל, אחיו של הרב שבתי יגל, ראש ישיבת סלונים. בגיל 11 נשלח אל דודו בסלונים ולמד בישיבתו שלוש שנים. לאחר שנה נוספת בישיבת "אהל תורה" אצל הרב אלחנן וסרמן עבר ללמוד בישיבת קלצק בראשותו של הרב אהרן קוטלר, שם היה מהבחורים המבוגרים שחוזרים על שיעוריו.
בשנת תרצ"ו (1936) עלה ארצה, כדי ללמוד בישיבת מרכז הרב בירושלים. יחד עם הרב שאר ישוב כהן שימש חברותא לרב ישעיהו משורר. שם גם הצטרף לארגון ההגנה. בתחילת שנות ה-40 עבר לתל אביב, והחל ללמד כמדריך בישיבת היישוב החדש. בשנים אלו, ת"ש-תש"ה, שימש את החזון אי"ש בביקורים שבועיים יחד עם הרב גדליה נדל שלמד איתו בחברותא באותם זמנים, ובד בבד החל ללמוד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בתקופה זו הקים ישיבת ערב בצפון תל אביב לתלמידי תיכון דתיים, ולימד את הרב דוד צבי הילמן. הרב הקפיד לשמור על קשר קרוב עם החזו"א גם לאחר מעברו לפרדס-חנה, עד לפטירתו של החזו"א.
בשנת תש"ה (1945) הוצע לו על ידי ראשי נוער מזרחי לשמש בתפקיד ראש הישיבה והמנהל החינוכי של מדרשיית נעם בפרדס חנה ("המדרשייה"). הוא עמד בראשות הישיבה מאז ועד שנותיו האחרונות. בשנותיו האחרונות כיהן כנשיא הישיבה.
בשנים תש"ה-תש"ח (1945–1948) היה המא"ז (מפקד אזור) של פרדס חנה בהגנה במקביל לתפקידו החינוכי במדרשיה.
דרכו החינוכית.
מורשת החזון איש.
הרב יגל נועץ בחזון איש, בטרם נענה לפניית ראשי נוער מזרחי לשמש בתפקיד ראש הישיבה והמנהל החינוכי במדרשייה, החזון איש עודדו לקבל את ההצעה והתווה את דרכו החינוכית, תוך מתן שלוש עצות-הנחיות:
הרקע לעצות-הנחיות אלו היה חששו של החזון איש שנער מחוגי המזרחי אשר ירתע ממראה חרדי מדי של הרב יגל ולא יגיע ללמוד במדרשייה, או ייפלט ממנה במהלך לימודיו, לא יתמיד בשמירה על אורח חיים דתי ולכן יש לקרבו ככל הניתן.
משפחתו.
הרב יגל היה נשוי ליוכבד, בתו של איש ירושלים הרב שמואל ניסן ברוורמן. בנו הרב מרדכי יגל נישא לברכה קונשטט, בתו של הרב אלחנן קונשטט, שהיה מראשי ישיבת קול תורה, משמש כר"מ בישיבת אור ישראל.
ג'וזף שומפטר
ג'וזף אלויס שומפטר (בגרמנית: Joseph Alois Schumpeter; 8 בפברואר 1883 – 8 בינואר 1950) היה כלכלן ואיש מדע המדינה, יליד אוסטריה שפעל בעיקר בארצות הברית.
חייו.
שומפטר נולד בעיר טריש באוסטרו-הונגריה (היום , צ'כיה) למשפחה שהחזיקה במפעל טקסטיל. הוא החל את דרכו ככלכלן תחת כמה מאבות האסכולה האוסטרית, אויגן פון בהם-באוורק ופרידריך פון ויזר. אחרי השלמת לימודי הדוקטורט שלו הפך שומפטר לעורך דין ושב למסגרת האקדמית רק בשנת 1909, כאשר הפך פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת צ'רנוביץ, שם שימש עד תום מלחמת העולם הראשונה (לה התנגד). בתקופה זו כתב גם את "תאוריה של התפתחות כלכלית" (1911), בה התווה לראשונה את תאוריית היזמות שלו.
עם תום המלחמה, הצטרף שומפטר לוועדה לסוציאליזציה גרמנית בברלין, שהורכבה בעיקר מחוקרים מרקסיסטיים כגון רודולף הילפרדינג וקרל קאוטסקי וכלכלנים מאסכולת קיל כגון לווה ולדרר. זמן קצר אחרי כן, מונה לשר האוצר של אוסטריה, אך כשל בהתמודדות עם ההיפר-אינפלציה ופוטר מתפקידו כעבור זמן קצר. אחרי משרה קצרת-ימים כמרצה בגראץ מונה למנהל בנק בידרמן בווינה, והוביל אותו לפשיטת רגל ב-1924.
כישלונו בשוק הפרטי הוביל אותו בחזרה לאקדמיה, ובשנת 1925 הפך למרצה לכלכלה באוניברסיטת בון. בשנת 1932 עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם ירש את הכלכלן המרשליאני טאוסיג. עמיתיו שם היו כלכלנים בהם וסילי ליאונטייף, ריצ'רד גודווין, פול סוויזי, ג'ון קנת גלבריית וגוטפריד פון הברלר. בתקופתו בהארוורד, היה מורם של כמה מן הכלכלנים הבולטים שיצאו משם. שומפטר נחשב למורה מחונן, שדורות רבים של כלכלנים שמעו בשקיקה את הרצאותיו. בין תלמידותיו הייתה הכלכלנית קלרה טיש שנרצחה בגטו מינסק.
בתקופתו בהארוורד השלים כמה מעבודותיו החשובות ביותר: "מחזורי עסקים" (1939), "קפיטליזם, סוציאליזם ודמוקרטיה" (1942) ו"היסטוריה של ניתוח כלכלי" (פורסמה אחרי מותו ב-1954).
עבודותיו החשובות.
היסטוריה של ניתוח כלכלי.
בקיאותו העצומה בהיסטוריה של הכלכלה ובהיסטוריה של החשיבה הכלכלית, באה לידי ביטוי בספרו הענק (1,600 עמודים), "היסטוריה של ניתוח כלכלי". שעריכתו והוצאתו לאור הושלמו רק לאחר מותו. חלק מדעותיו בספר הן ייחודיות למדי ואף מתנשאות. לדוגמה, שומפטר חשב שהכלכלן הגדול ביותר של המאה ה-18 היה טורגו ולא אדם סמית כפי שמקובל על דעת הרוב. הסבר חלקי לדעות אלו הוא ששומפטר היה כל ימיו חסיד מובהק של הכלכלן לאון ולרה (Léon Walras) ונהג לדרג כלכלנים אחרים על פי המידה בה היו רעיונותיהם קרובים לשלו.
באותו ספר הוא ביקר את דייוויד ריקרדו וג'ון מיינרד קיינס על "החטא הריקרדיאני" שלהם. ריקרדו וקיינס בחנו את התמונה הכלכלית במונחים של מודלים מופשטים, שבהם מוקפאים כל הנתונים לבד מכמה משתנים בודדים (דבר שהוא כיום נוהג נפוץ בקרב כלכלנים). לאחר מכן הם יכלו לטעון כי השינוי של משתנה אחד גרם את השינוי של משתנה אחר באופן ליניארי פשוט. דבר זה הוביל לאמונה שניתן להגיע להמלצות מדיניות ישירות מתוך מודל תאורטי מופשט מאוד.
מחזורי עסקים.
שומפטר הציג ב"תאוריה של התפתחות כלכלית" שלו תאוריה של מחזור העסקים. לטענתו, היזם הוא הגורם העיקרי המביא להתחדשות והתפתחות כלכלית. היזם מפר את שיווי המשקל במערכת ומניע את גלגלי הפיתוח הכלכלי, המתקדם בהתפרצויות לא סדירות של התפתחות כלכלית. היזם הקפיטליסטי, לפי שומפטר, אינו רק מי שמשתמש בהמצאות אלא גם מי שמחדיר שיטות חדשות של ייצור, מוצרים חדשים ושיטות ארגון חדשות, שאינם פחותים במיומנות ובתעוזה הנדרשים לביצועם מהמצאות.