מצד אחר, שפת הבית יכולה להיות השפה הראשונה גם במקרה של העולים; באירלנד, עולים שאינם איריים המגיעים לאירלנד, לא מדברים את השפה האירית או שפת האנגלית, הם נדרשים ללמוד אנגלית וארית כשפה שנייה (L2), והשפה הראשונה שלהם היא בדרך כלל את השפה הראשונה שהם נחשפו אילה מילדותיהם והשתמשו בה בבתים. יתר על כן, במקרים כאלה, על פי ההגדרה של שפת מורשת, שפת הבית הופכת גם להיות את שפת המורשת, כי השפה שהעולה מחזיק בה הופכת להיות השפה הלא דומיננטית באירלנד, ונחשבת לשפת המדינה הקודמת של המהגר או האבות. לכן, בשפת הבית יכולות להיות הבחנות רבות, זה תלוי במקום של השפה בתוך ההקשר החברתי; מה היא שפת המשפחה, השפה הרשמית של המקום, ואת השפה המשמשת בבית. אחת הסוגיות אשר נתקלות בשפת הבית היא הפחד מלאבד את שפת הבית עקב החשיפה לשפות דומיננטיות אחרות. לפי פולינסקי, בקטגוריה זו, דוברי באזיליכתאל (basilectal), הם הדוברים שגדלו עם חשיפה מוגבלת לשפת ביתם, הם שמעו את השפה בבית ברקע, אבל אף פעם לא הגיבו לה. עוד דוגמה שנתנו פולינסקי וקגן היא הילדים שגדלו בארצות הברית ושפת הבית והמשפחה שלהם אינה אנגלית, אותם ילדים, ברגע שהם מתחילים לימודים הם חשופים לשפה האנגלית ברמה גבוהה יותר מאשר שפת הבית שלהם, וזה גורם לשפת הבית שלהם להתכווץ.
שפת בית וזהות תרבותית.
סטיוארט הול הגדיר את המונח שפה כ"מדיום החסוי שדרכו אנחנו מבינים את הדברים, ותוכה המשמעות מופקת ומוחלפת ... שפה אז, היא לא הקניין של השולח או המקבל של משמעויות, אלא 'השטח' התרבותי המשותף שבו הייצור של משמעות דרך שפה - כלומר, ייצוג – מתרחש". הקשר בין שפה וזהות תרבותית נעשה על ידי חוקרים ממרחבי העולם. שפת הבית חיונית לזהות תרבותית יחידה, הול אומר שלהגיד ששני אנשים שייכים לאותה תרבות, זה כמו להגיד שהם מפרשים את העולם באותה דרכים, ויכולים לבטא את עצמם, את מחשבותיהם ורגשותיהם על העולם, בדרכים אשר יובנו על ידי אחד לשני. שפה משקפת תרבות וזה חשוב לאנשים כמו עולים לשמור על תרבותם. כשהסביבה מדברת בשפה שונה מהשפה שמדוברת בבית, פרט מתחיל ללמוד עוד על הנורמות והתרבות של השפה החדשה, בעוד החילופי הם מראים את התרבות והנורמות שלהם. בראון מתאר את מערכת הגומלין של השפה והתרבות ומציין שאי אפשר להפריד בין השניים מבלי לאבד את המשמעות של השפה או התרבות "רכישת שפה שנייה... היא גם רכישת תרבות שנייה"
חשיבות שפת הבית בחינוך.
על פי המרכז הלאומי לסטטיסטיקה חינוכית, בשנת 2007, כ -10.8 מיליון (או 20%) ילדים בבית הספר בארצות הברית דיברו בשפה שאינה אנגלית בבית.דבר שמראה לנו כי השפה המדוברת בסביבה אינה בהכרח המדוברת בבית. אנשים דו לשוניים סובלים גם יתרונות וגם חסרונות של בעל שפת בית. ראשית, אנליזות שנעשו לאחרונה הראו כי תוכניות חינוכיות המשלבים שימוש שיטתי של שפת האם של לומדי שפת האנגלית, הוביל לרמות הצלחה אקדמית, כולל הישגים באוריינות ונושאים אקדמיים אחרים, התוצאות אלה הן גבוהות ולפעמים יותר גבוהות מאלה של לומדים שפת אנגלית בתוכניות באנגלית בלבד, מצאו קשר חיובי מובהק בין רמת התלמיד כפרט במיומנות דו-לשונית וההישיג שלהם במתמטיקה וקריאה באנגלית.
שלישית, ילדים דו לשוניים מפגינים יתרונות קוגניטיביים משמעותיים בהשוואה לילדים דו לשוניים. רביעית, לימודי שפה שנייה כבר יצר משגה חדש בעשור האחרון כתהליך השתתפותית, שבו הלומד הוא לא רק לומד על דרכים חדשות להביע רעיונות, אלא הלומד הופך לומד של דרך חשיבה חדשה, התנהגות, וחיים בקהילה שהיא דו- לשונית.כפי שנמצא, ילדים אשר לומדים לקרוא בשפה שנייה מסוגלים להעביר מיומנות רבות וידע מהשפה הראשונה שלהם כדי להקל על רכישתם של מיומנות קריאה בשפה השנייה.
טלס
טָלָס (בקירגיזית: Талас) היא עיירה בצפון-מערב קירגיזסטן, היא בירת מחוז טלס. העיירה שוכנת על גדות נהר טלס ונמצאת בצפון-מערב המדינה, במרחק 198 ק"מ מערבה לבישקק. נכון לשנת 2009 בעיירה התגוררו 32,886 תושבים. אוכלוסייתה מורכבת ברובה מקירגיזים המהווים 88.9% מכלל תושביה ובנוסף בעיירה מתגוררים גם מיעוטים רוסים, אוזבקים, אוקראינים, גרמנים, טורקים וקזחים.
על פי סיפורים בסמוך לעיירה נולד הגיבור הקירגיזי הנודע מאנאס, אשר קברו ממוקם בה ומשמש אתר עלייה לרגל. בטרם יוסדה העיירה, בשנת 751 לספירה, התרחש קרב באזור בין הח'ליפות העבאסית לשושלת טאנג, שנקרא קרב טלס , אשר העיירה נושאת את שמו. העיירה הוקמה על ידי מהגרים ממזרח אירופה שהתיישבו באזור.
עליזה לייפניק
עליזה לייפניק, הייתה שלוש פעמים אלופת ישראל בטניס שולחן (1954, 1955, ו-1957) ואלופת המכביה השלישית (1950) והמכביה הרביעית (1953).
ביוגרפיה.
לייפניק התאמנה בקבוצת הפועל באר יעקב.
אלופת המכביה.
בתחרויות טניס השולחן של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה לייפניק בשתי מדליות זהב, לאחר ניצחון במשחק הגמר 0-2 על קובו מהולנד ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם שמחה פינקלשטיין לאחר ניצחון על קובו מהולנד וקוטובסקי מאנגליה 0-2.
בתחרויות טניס השולחן של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה לייפניק ב-3 מדליות זהב, לאחר ניצחון במשחק הגמר 0-2 על שרה גולדמן מישראל בטורניר זוגות נשים ביחד עם חוה אוסטרייכר-אלון לאחר ניצחון במשחק הגמר על ליטמן מאנגליה וגולדמן מישראל 1-2 ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם שמחה פינקלשטיין לאחר ניצחון על לטמן ושרווד מאנגליה 0-2.
פיתוח שמיעה
פיתוח שמיעה הוא תהליך לימודי אשר במהלכו מוזיקאים לומדים לזהות, אך ורק באמצעות השמיעה, גבהי צליל, מרווחים, מלודיות, אקורדים, מקצבים, ומרכיבים בסיסיים מוזיקליים אחרים. יישום מיומנות זו מקביל לפעולת הכתיבה בזמן הכתבה במסגרת השימוש בשפה כתובה ומדוברת, ומשמש כפעולה ההפוכה לפעולה של קריאת תווים מהדף. פיתוח השמיעה הוא מרכיב מרכזי וחיוני במסגרת תהליך ההכשרה המוזיקלית.
זיהוי גובה צליל באופן יחסי.
זיהוי יחסי של גובה צליל הוא היכולת לגלות באופן שמיעתי מהם התפקידים או הפונקציות שממלאים צלילים בודדים במסגרת ההקשר של טוניקה מבוססת. לאחר שהתקיים ביסוס של הטוניקה, כל גובה צליל שיופיע לאחר מכן ימלא תפקיד כלשהו במסגרת הסולם, גם ללא קשר ישיר לצלילים הנלווים אליו. לדוגמה, ברגע שביססנו את הצליל סול כטוניקה, המאזינים יוכלו לזהות שהצליל רה מהווה את הדרגה החמישית לצליל סול. לשם כך, אין צורך להתייחס אל צלילים אחרים המנוגנים באותו הזמן עם הצליל רה.
מוזיקאים רבים משתמשים בזיהוי יחסי של גבהי צליל על מנת לזהות, להבין ולהעריך את המשמעויות של צלילים במסגרת הסולם. לטובת המטרות האלה, החלפת שמות הצלילים במספרי דרגות (במספרים 1–7), או לחלופין הזזה של שמות הצלילים ('דו', 'רה', 'מי') מגבהי הצליל האבסולוטים המקובלים שלהם, יכולים להיות מועילים למדי. במהלך השימוש במערכות כאלה, גבהי צליל בעלי תפקיד זהה (הטוניקה או הדרגה הראשונה בסולם, לדוגמה), יקושרו אחד אל השני באמצעות תווית זהה (לדוגמה, דרגה מספר 1 או 'דו').
זיהוי גבהי־צליל באופן יחסי נבדל מזיהוי אבסולוטי, המבוסס על סולפג' בו התווית 'דו' היא קבועה. זיהוי יחסי של גובה צליל מדגיש את התפקידים והמשמעויות בהתייחס אל הטוניקה, ובזיהוי אבסולוטי של שמות הצלילים, השמות אינם משתנים בהתאם להקשר הטונאלי. בסולפג' עם 'דו' קבוע (שנעשה בו שימוש רחב בקונסרבטוריונים בפריז, מדריד, רומא, ובארה״ב: בג'וליארד ומכון קרטיס), סימני הסולפג' אינם מייצגים את דרגות ביחס אל הטוניקה, אלא גבהי צליל ממשיים. במערכת המבוססת על 'דו' נייד, סימני הסולפג' וגבהי הצלילים אמנם מתואמים בדר״כ באותו אופן כמו במערכת המנוגדת, אך אין שום דרישה מחייבת שהמוזיקאים יקשרו את סימני הסולפג' עם גבהי הצליל הממשיים. מוזיקאים רבים משתמשים בדרך כלל בתוויות הצלילים על מנת לבטא את גבהי הצלילים הממשיים, אך מזהים אותם באופן שכלי באמצעות חישוב המרווחים ביניהם וביחס לטוניקה הנתונה.
היתרון המרכזי של זיהוי גובה הצליל באופן יחסי הוא קיומה כמות לא מבוטלת של מוזיקה טונאלית, ולכן טכניקה זו היא שימושית ביותר וניתן ליישמה לעיתים קרובות.
עם זאת, יש לשיטה זו מספר חסרונות.
ביצירה מוזיקלית שמתקיימת בה עמימות טונאלית, או במוזיקה א־טונאלית, לא מסופקת המסגרת הנדרשת לזיהוי יחסי של גבהי־צליל. בנוסף, כאשר מתקיימים שינויי סולם במוזיקה טונאלית, התלמיד צריך לשים לב לשינוי כאשר הוא מתרחש, ולדעת לזהות את גבהי הצליל ביחס אל הטוניקה החדשה. פעולה זו דורשת מיומנות גבוהה, מעין ניתוח מוזיקלי בזמן אמת במהלך האזנה, ולעיתים צפייה מראש של מה שעתיד להתרחש. מהסיבה הזו, זיהוי גבהי־צליל באופן יחסי הופכת לפעולה מסובכת ומסורבלת במהלך האזנה ליצירה עם מודולציות רבות.
זיהוי מרווחים.
היכולת לזהות מרווחים מהווה מיומנות שימושית למוזיקאים. על מנת לזהות באמצעות השמיעה מהם התווים במלודיה, חייב המוזיקאי שתהיה לו יכולת מסוימת לזיהוי מרווחים. חלק מהמורים מפתחים יכולת לזיהוי מרווחים אצל תלמידיהם על ידי קישור אסוציאטיבי של כל אחד מהמרווחים אל הצלילים הראשונים במספר שירים ידועים. שיטה זו שנויה במחלוקת בקרב המורים לפיתוח שמיעה. לדעת מתנגדי השיטה, ההיעזרות בדוגמאות משירים מוכרים היא שימושית באופן מוגבל מפני שהשיטה ניתנת ליישום רק בהקשרים טונאלים זהים לאלה שבדוגמאות. כלומר, כשהמרווחים מורכבים מאותן דרגות בסולם.