שמו של שאטו ד'יקאם יצא למרחוק והיה אחד היינות האהובים ביותר בחצרות הצארים. היין היה הראשון בסיווג היינות של 1855 בבורדו באזור סוטרן שבבורדו ומוגדר בדירוג כפרמייה קרו סופרייר קלאסה. מ-1914 עד 1968 נוהלה האחוזה בידי המרקיז ברנאר דה לור סאלוס. בשנת 1968 תפס הנצר האחרון לבית סאלוס, קומטה אלכסנדר דה לור סאלוס, את מושכות ניהול האחוזה מידי דודו. ב-1997 לאחר מאבק שליטה אכזרי (חברי מועצת המנהלים האחרים ניצלו את היעדרותו לרגל תערוכת יינות באסיה ומכרו את מניותיהם, התנהל משפט ממושך שסופו לור סאלוס הפסיד), הוא איבד את השליטה על האחוזה לקונגלומראט המשקאות הענק מואט-הנסי, אך נותר מנהל היקב עד לשנת 2004, עת תפש את מקומו פייר לורטון, מנהלו של שאטו שבאל בלאן.
ביולי 2011, נמכר בקבוק יין לבן שאטו ד'יקאם מבציר 1811 במחיר של 75,000 ליש"ט (שיא גינס) לאספן כריסטיאן ואנק.
היין.
מדי שנה יוצאים לשוק כמאה ועשרה אלף בקבוקים בממוצע מן היין. היין מורכב מתמהיל של שני ענבים לבנים: שמונים אחוזים של העינב סמיון ועשרים אחוזים של העינב סוביניון בלאן. גילן הממוצע של הגפנים הוא שלושים שנה. צפיפות הגידול היא 6500 גפנים להקטאר, והיבול הממוצע הוא שמונה הקטוליטר להקטאר. החל משנת 1959, בשנים בהן אין היבול מוצלח ולא מתפתח כיאות הריקבון האציל, נעשה יין בורדו יבש בשם Ygrec)-Y). יין ד'יקאם נזקק להתיישנות ארוכה והוא נצרך מינימום עשר שנים לאחר הבציר וחמש עשרה עד עשרים שנה, על מנת להעפיל למלוא פוטנציאל טעמו. פוטנציאל ההתיישנות שלו יכול להגיע לחמישים, שבעים וחמש ואפילו מאה שנים בטובים שבבצירים.
הטרואר והסיבה לאיכות היין.
הסיבה לאיכות היינות נשענת על כמה גורמים, הראשונה שבהם היא הטרואר: היקב ממוקם במיקרו אקלים ייחודי. זהו היקב הגבוה ביותר בסוטרן, מעל גבעה החולשת על אזור סוטרן ובמרכזו, ברום של שמונים ושישה מטרים מעל פני הים. שתי הסיבות הבאות מתמצות במחויבות הבעלים אשר אינם חוסכים אף סכום כסף על מנת להשיג את האיכות המקסימלית של היין. הסיבה השנייה היא הניקוז המושלם: משפחת לור סאלוס בנתה כשישים מיילים של צינורות ניקוז, שהחלו בהקמתה לפני כמאה וחמישים שנה. לא משתמשים בשום חומרי הדברה והזיבול הוא טבעי על ידי סוסים.
הסיבה הראשונה במעלה לאיכות היין היא בחירת הענבים הקפדנית ביקב ובחירת החביות המוקפדת טרם הביקבוק. הענבים ממוינים ונקטפים אחד אחד על ידי קבוצה של מאה וחמישים קוטפים (חמישים עובדים קבועים ביקב כל השנה ומאה נוספים הם עובדים עונתיים), אשר שוהים ביקב שש עד שמונה שבועות וסורקים כארבע פעמים את כל שורות הגפנים, בניסיון למצוא את הטובים שבענבים. הענבים נקטפים בשעות הבוקר המוקדמות, בדוק הערפל, רק במלוא בשלותם ולאחר שכוסו בפטריית הבוטריטיס סיניראה, שגורמת לעינב להיות כמעין צימוק בעל תכולת סוכר גבוהה ביותר. רמת הסוכר הנדרשת היא 360 גרם סוכר לליטר. סלקציית הענבים היא כה קפדנית עד שגאוות היקב היא בכך שמכל גפן מגיעה לצרכן רק כוס אחת של יין.
בשנת 1964 הם עברו שלוש עשרה פעמים על פני הגפנים ולבסוף איכות היין לא הייתה מספיקה להיקרא ד'יקאם ומשפחת לור סאלוס בקבקה אותו תחת תווית היין הנוסף של האחוזה. התירוש נסחט במשך שלוש פעמים. התסיסה בעזרתם של שמרים טבעיים וההתבגרות של היין מתרחשת במאה אחוזים חביות עץ אלון חדש במשך חמישה עשר ימים. היין מתיישן במשך ארבעים ושניים חודשים לפני הביקבוק ואין כלל שפטליזציה. היינות עוברים שפייה כל שלושה חודשים. עשרים אחוזים מהיין מתאדים במהלך היישון.
הבחירה הקפדנית אינה נעצרת כאן, כי גם את החביות לפני הביקבוק בוררים באופן פדנטי עד מאוד. מתקן מיוחד, שמקורו בעולם החדש נרכש בשנת 1987 על מנת לסייע לטפל בבצירים השורר בהם קיפאון. בבצירים בעייתיים מבחינת מזג האוויר כמו 1978, רק חמישה עשר אחוזים מן החביות נבחרו לשמש לביקבוק ד'יקאם. בבצירים מצוינים כמו 1975, 1976, 1980, שמונים אחוזים נבחרו להיות מבוקבקים כד'יקאם. אין עוד אף יקב בעולם המשתמש בסלקציה כה קפדנית.
היין כלל אינו מסונן על מנת לא לפגום כהוא זה בעושרו. מראהו זהב עמוק, בעל גוף בינוני עד מלא, האף מגלה שפע פירותית טרופיים, חלקלק במרקמו ועתיר אלכוהול. טעמי דבש, קרמל, קרם ברולה, אגוזי לוז, אננס, אפרסקים, משמש, ריבת תפוזים, קוקוס וקלייה. ד'יקאם מאוזן על ידי רובד של חומציות נאה מתחת לפני השטח והסיומת ארוכה.
ד'יקאם אידיאלי ביחד עם מאכלים מתוקים ובייחוד ביחד עם פואה גרה.
הבצירים המשובחים ביותר.
1811, 1847, 1911, 1928, 1929, 1937, 1945, 1967 ,1975, 1976, 1980, 1983, 1986, 1988, 1989, 1990, 1995, 1997, 1999, 2001.
באן קי מון
ויליאם בראג
מפקד אוגדה (צה&quot;ל)
אריך וולפגנג קורנגולד
אריך וולפגנג קורנגולד (בגרמנית: Erich Wolfgang Korngold; 1897–1957) היה מלחין יהודי אוסטרי.
תקופת חייו הראשונה.
קורנגולד נולד בעיר ברנו באוסטרו-הונגריה (כיום ברנו בצ'כיה) למשפחה יהודית. אביו יוליוס קורנגולד היה מבקר מוזיקה מפורסם בזמנו. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו לווינה.
בגיל חמש כבר ניגן קטעי פסנתר בארבע ידיים עם אביו. בגיל שבע חיבר שירים וואלסים, ובגיל תשע חיבר את הקנטטה זהב וביצע אותה בפני גוסטב מאהלר. מאהלר, שנדהם מכישרונו של קורנגולד, שלח אותו ללמוד אצל המורה והמלחין הידוע אלכסנדר זמלינסקי, אצלו למד בשנים 1909–1911.
בגיל שלוש-עשרה חיבר בלט פנטומימה איש השלג שתוזמרה על ידי זמלינסקי והוצג באופרה המלכותית בווינה לפני הקיסר פרנץ יוזף. בשנים לאחר מכן חיבר פתיחה לתזמורת, סינפונייטה, סונטה לכינור וקטעים רבים לפסנתר ומוזיקה קאמרית. קורנגולד הפך לשיחת היום בווינה. קרל גולדמארק כינה את כל תכונותיו של קורנגולד כ"נס". ריכרד שטראוס כינה אותו "גאון" ופוצ'יני אמר ש"כישרונו של הילד כל כך גדול שהוא יכול לתת לנו חצי ממנו ועוד יישאר לו הרבה בשביל עצמו".
מבצעים כארתור שנאבל, פריץ קרייזלר, קרל פלש, אלפרד קורטו ומנצחים רבים כמו ארתור ניקיש, ברונו ולטר ואחרים כללו יצירות של קורנגולד בקונצרטים שלהם. בשנת 1920 חיבר את האופרה העיר המתה, שזכתה להצלחה עצומה. קורנגולד כתב גם אופרטות ובשנת 1929 העלה עיבוד תזמורתי ל"העטלף" של יוהאן שטראוס ביחד עם הבמאי מקס ריינהרדט. הצלחת שיתוף הפעולה בין השניים שינתה את גורלו של קורנגולד.
בהוליווד.
בשנת 1934 הוזמן ריינהרדט להוליווד לביים את הסרט חלום ליל קיץ לפי המחזה של ויליאם שייקספיר. הוא הזמין את קורנגולד לעבד ולנצח על פסקול הסרט. קורנגולד השתמש ביצירות של מנדלסון - הפתיחה ל"חלום ליל קיץ", הסימפוניה הסקוטית, הסימפוניה האיטלקית ו"שירים ללא מילים". הצלחת הפסקול הביאה את חברת האחים וורנר לחתום עם קורנגולד על חוזה לסרטים נוספים. עד שנת 1938 חילק קורנגולד את זמנו בין הוליווד לווינה, אבל עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, הצליח להבריח את משפחתו לארצות הברית ולקבל מקלט מדיני.
קורנגולד חיבר מוזיקה מקורית ל-18 סרטים. ב-1935 חיבר את הפסקול לסרט "קפטן בלאד", ב-1939 חיבר את המוזיקה לסרט "חייהם הפרטיים של אליזבת ואסקס", ב-1940 חיבר את פסקול הסרט נץ הים", ב-1941 חיבר את הפסקול לסרט "זאב הים". הוא חולל רפורמה בהלחנה לסרטים, בעיקר בזכות שימוש בלייטמוטיב. הוא זכה פעמיים בפרס אוסקר, ב-1936 על הסרט "אנתוני אדוורס" וב-1938 על הסרט "הרפתקאות רובין הוד".
סוף חייו.
קורנגולד שאף כל הזמן לחזור לאירופה, כור מחצבתו, ולהמשיך לחבר מוזיקה "רצינית". בשנת 1947 הוא חיבר סימפוניה שבוצעה בניצוח וילהלם פורטוונגלר, אך יצירותיו נתקבלו בקרירות רבה. הדור החדש לא הכיר את הגאון של שנות ה-20.
בשנת 1955 חזר קורנגולד שבור הלב ללוס אנג'לס, שם נפטר מאירוע מוחי בגיל שישים.
יצירותיו של קורנגולד.
קורנגולד חיבר 5 אופרות, יצירות קאמריות, סימפוניה, יצירות לפסנתר, לידר, מוזיקה לתיאטרון ולסרטים, קונצ'רטו לכינור וקונצ'רטו לפסנתר.
קונצ'רטו לכינור ותזמורת.
קורנגולד חיבר בשנת 1945 קונצ'רטו לכינור ותזמורת לפי בקשתו של ברוניסלב הוברמן. הוא הקדיש קונצ'רטו זה לאלמה מאהלר, אלמנתו של גוסטב מאהלר. ביצוע הבכורה היה ב-15 בפברואר 1947 בביצועו של יאשה חפץ, והוא זכה להצלחה מרובה. זו היצירה המושמעת ביותר של קורנגולד.
הקונצ'רטו מורכב משלושה פרקים ובהם משתמש קורנגולד ממוזיקה שחיבר לסרטים:
סבאס
סבאס, או בכינויו מר סבא, היה אחת הדמויות החשובות בתנועת הנזירות, שבמדבר יהודה שבתקופה הביזנטית. סבאס היה תלמידו של אותימיוס. הוא הקים מנזרים רבים (לאורות וקוינוביונים) ושימש כנציג הכנסייה בארץ ישראל בחצר המלוכה הביזנטית. מנזרו הגדול והמפורסם ביותר מנזר מר סבא, הוא אחד המנזרים העתיקים בעולם. קובץ החוקים שהנהיג במנזריו הפך ברבות הימים לטיפיקון, המשמש עד ימינו.
תולדות חייו.
מידע מפורט אודות חייו של סבאס מצוי הודות להגיוגרפיה שכתב תלמידו קירילוס מסקיתופוליס (סקיתופוליס היה שמה של בית שאן).
ביוגרפיה מול הגיוגרפיה.
מטבעה, הגיוגרפיה, בניגוד לביוגרפיה, נוטה לפאר את מושא כתיבתה אך בכתביו של קירילוס ניתן למצוא חריגות מכך: תיאור מרד נזירים שאירע במנזרו של סבאס, ציון העובדה שהיה פוזל, ופעמים בהן סבאס תואר כזללן. תאורים אלו, שאינם מציגים את סבאס באור חיובי דווקא, מאפשרים לבדוק את אמינותם של פרטים אחרים המצוינים בהגיוגרפיה. את ההגיוגרפיה כתב קירילוס שנים מועטות לאחר מותו של סבאס, ועדויות רבות קיבל ממקור ראשון (בצעירותו אף הכיר את סבאס עצמו).
ילדותו.