פסוקים 142–143: עוסקים בשינוי כיוון התפילה האיסלאמי מירושלים לכעבה אשר במכה, כפי הנראה כתוצאה מאכזבתו של מוחמד מהיהודים ועקשנותם להישאר נאמנים לדתם. אם כי ראוי לציין שירושלים עצמה לא מוזכרת בשמה המפורש בקוראן. המסורת האיסלאמית גורסת כי השינוי עורר את פליאת אויבי מוחמד ("היהודים-השוטים" להגדרתו), שטענו כי הפסקת התפילה לכיוון ירושלים כמוה כסטייה מדתו הנכונה של אברהם. קיום צום הרמדאן מצוין במפורש בסורה זו (פסוק 183). חשיבותו של חודש זה מוסברת בקוראן בכך שבו הייתה ההתגלות הראשונה למוחמד (סורת אל-בקרה, פסוק 185).
פסוקים 142–260: עונים על הצורך בצווים וחוקים שיבדילו את האומה כמו: חמשת עמודי האסלאם, ציות לשלטונות ואחדות האומה.
כמו כן עוסק הכתוב במגוון רחב של נושאים: נישואים, גירושים, איסור ריבית. נושא מתן צדקה נידון בצורה נרחבת, כן גם חוקים בדבר, איסור על אכילת מספר מינים של בשר, הימורים, שתיית יין, כתיבת צוואות ומתן עדויות וחוקים נוספים
הסורה מסתיימת בתפילה לאחדות ואמונה באל ובנביאו, קריאה שהקהילה המוסלמית נזקקה לה ביותר באותה עת בה נתקלה בעולם מפולג ורב מצוקות שאליו כוונה ההדרכה האסלאמית.
האסלאם מייחס חשיבות גדולה לסורה זאת. מסופר שהנביא נשאל מהי הסורה טובה ביותר בעיניו בקוראן, והוא ענה: סורה אל בקרה. על השאלה "איזה פסוק בסורה זו הוא הטוב ביותר", הייתה תשובתו פסוק 255 המכונה "פסוק הכס" (آية الكرسي . את פסוק זה ממליצים חכמי הדת לומר בכל ערב. גם עלי בן חוסיין, נינו של מוחמד ואחד האימאמים השיעים החשובים, מצוטט כאומר שכל מוסלמי שיקרא את ארבעת הפסוקים הראשונים של סורת אל בקרה, יחד עם פסוק הכס ושני הפסוקים שאחריו יזכה לאושר ועושר וידו של השטן לעולם לא תיגע בו.
שובר שביתה
שובר שביתה (באנגלית: Strikebreaker) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון ינואר 1957 של The Original Science Fiction Stories, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט... תחת השם מפר שביתה, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
את ההשראה לסיפור שביתה שאב אסימוב מקבוצה של כשלושים טכנאים שאיימו להשבית את הרכבת התחתית של ניו יורק, דבר שיגרום לנסיעה בתוך עיר להיהפך לכמעט בלתי אפשרית. בסופו של דבר השביתה לא התרחשה, אך אסימוב שאב את ההשראה לסיפור על אדם ששביתתו תעצור את העולם כולו.
עלילה.
העולם בו מתרחש הסיפור הוא אלסוויר, כוכב לכת מינורי חוץ-שמשי בקוטר של כמאה חמישים קילומטר המשמש כבית למושבה ייחודית ומבודדת של כשלושים אלף בני אדם, המתגוררים בתוכו של כוכב הלכת. במושבה התפתחה מערכת חוקים נוקשה, כאשר לכל משפחה מותר לעסוק רק במקצוע אחד. סטיבן למורק, סוציולוג בן כדור הארץ הגיע לאלסוויר כדי לחקור אותה, וגילה כי אלסוורי בשם איגור רגוזניק פתח בשביתה.
משפחת רגוזניק אחראית על מתקן עיבוד הפסולת של אלסוויר, ובמשך הדורות משפחת רגוזניק נהפכה למשפחה מנודה, וכולם מתייחסים אליה כטמאה. איגור רגוזניק דורש שהנידוי של משפחתו יסתיים. המועצה של אלסוויר סרבה לדרישותיו, ואיגור רגוזניק פתח בשביתה. אם השביתה תמשיך הפסולת תגרום למחלות, דבר המוביל למגפות באלסוויר וימחה את כל המושבה.
כאשר מתחוור ללמורק ששום צד לא יוותר, הוא מתנדב באי רצון להפעיל את מכונות עיבוד הפסולת בעצמו. כאשר רגוזניק רואה זאת הוא נכנע וחוזר לעבוד.
למורק מבטיח לרגוזניק כי עכשיו האלסוורים מודעים לרגשותיו, ובסופו של דבר הם יסיימו את בידודו. רגוזניק אינו מתרשם. בינתיים, למורק לומד כי שאר האלסוורים אינם רוצים שום קשר איתו; עכשיו כאשר הוא עבד בעבודתו של רגוזניק הוא טמא בעצמו - "גורם פנימי בתעשיית הבאושים".
מקף - כתב עת לספרות
מקף הוא כתב עת מודפס לספרות, שפעל בשנים 2012–2015. הוצאו לאור שישה גיליונות. ב"מקף" פורסמו שירים, סיפורים, מסות קצרות וארוכות, ביקורות ראיונות ותרגומים. המייסדת והעורכת שלו הייתה המשוררת והסופרת חני שטרנברג, והיא ערכה אותו עם יואב איתמר.
לכל גיליון היה נושא משלו, והוא לווה על ידי אמן אורח שהציג בגיליון מעבודותיו. כמו כן הופיע בכל גיליון ריאיון מרכזי עם יוצר משמעותי, כאשר בגיליון האחרון הופיעו ארבעה ראיונות. את אחד הגיליונות ערך כעורך אורח שועי רז.
עם המרואיינים והמשתתפים ב"מקף" נמנו: אהרן אפלפלד, אמיר אוריין, אסתי ג. חיים, יוסי סוכרי, גיא דוידי, אביבה אוּרי, יונתן יובֵל, אבשלום קווה ועוד. בין האמנים האורחים היו מיכאל דרוקס, יורם קופרמינץ, יעקב פורת ויואל גילינסקי.
מקף ביקש לשים במרכז עשייתו את הדיאלוג על כל גווניו, וברוח זאת נקרא הגיליון הראשון "שמחת ההשפעה", זאת, כהתכתבות עם ספרו של הרולד בלום "חרדת ההשפעה". בגיליון זה התכתבו היוצרים עם יוצרים מזמנים וממקומות אחרים. הגיליונות הושקו בערבי השקה, ובערב ההשקה האחרון נערך שיח עורכים, שהשתתפו בו עורכי כתבי עת רבים.
הגיליון האחרון, שראה אור בנובמבר 2015, נקרא "בשוליים".
בתחילת דרכו פעל לצד כתב העת בלוג שבו התפרסם תרגומה של חני שטרנברג לשירו של אלן גינסברג "סופרמרקט בקליפורניה".
לצד כתב העת פעלה גם הוצאה לאור בשם "מקף".
Who Framed Roger Rabbit
מייקל לאנג
להקת בריוזקה
בריוזקה (רוסית: Берёзка; מילולית: שדר; שם מלא: האנסמבל הכוראוגרפי הממלכתי) הוא אנסמבל כוראוגרפי של ריקוד רוסי, שהוקם ב-1948. מייסדת האנסמבל והמנהלת הייתה נדז'דה נדז'דינה,ממוצא יהודי. הלהקה מתוחזקת כל ידי המנהל לענייני נשיא רוסיה.
היסטוריה.
במהלך העשור הראשון, הופיעו בבריוזקה בוגרות בית הספר הכוריאוגרפי במוסקבה. הריקודים הפופולריים ביותר באותה תקופה היו ריקודי המעגל:"בריוזקה"- The Birch Tree הברבור הקטן וסצינות הז'אנר ספינר, סופת שלג, ו וקוודריל של מיידן. את הריקודים ליוותה תזמורת של כלי נגינה עממיים. תוכניות הלהקה כללו ריקודי מעגל של נשים, מיניאטורות ריקודים לירית, ריקודים נמרצים וריקודים קומיים, המתעדים בתמונות כוריאוגרפיות פואטיות את חיי היומיום והטקסים של התקופה הרוסית של פעם. הריקודים התבססו לעיתים קרובות על ניגונים עממיים ושירים, והיו מלווים לעיתים קרובות בשירת המקהלה של הרקדנים. העושר הבלתי נדלה של פולקלור הריקוד הרוסי, כמו גם הרצון של הכוריאוגרפית לשקף את הזמנים המודרניים בריקודים, יצר את הצורך להוסיף קבוצה גברית לאנסמבל (1959). היצירות הראשונות של האנסמבל המעורב היו הסצינות הכוריאוגרפיות, קרובטל, שרובטידה, ביריד הסתיו, ומוסקבה פולקה. הריקודים של קבוצת הגברים היו בעיקר הומוריסטיים. מאוחר יותר השתנה הרפרטואר של הלהקה והריקודים התבססו על שירים עממיים של מלחינים סובייטים ("בערבים על הנהר" של מוקרוזוב ואחרים), כמו "מפגש שחר" (שהתבסס על הלחן של שירים מהפכניים) ועוד. בסיוריה בברית המועצות, הלהקה התאפיינה באמנות מחול גבוהה והפיצה מוזיקה עממית רוסית וריקודים. בריוזקה ידועה בעולם כולו. היא הופיעה בלמעלה מ 200 מדינות זרות, והופעותיה תוארו כ"חג של חסד, שירה, נוער ויופי".
מאפייני הריקוד.
באנסמבל ישנם יותר מ -100 חברים. מה שמאפיין את הלהקה יותר מכל הוא הצעד הצף המפורסם שלה. הרקדנים רקדו כבר למעלה 47,000 קילומטרים. מרחק ארוך יותר מקוטר כדור הארץ!כל קונצרט מתחיל בריקוד מעגלי, שנקרא ח'ורובוד, שבו מבצעים את צעד ההזזה. מה שכל כך מיוחד בשלב הזה הוא שבקושי ניתן לראות שהרקדנים זזים .הם נראה עומדים דוממים בזמן שהבמה שמתחת להם נעה. אפילו החצאיות שלובשות הרקדניות לא נראות כאילו הן רועדות. הצעד נוצר על ידי מייסדת הלהקה עצמה. היופי המופלא של הרקדנים מסייע לשמור על קהלים ברחבי העולם. האנסמבל המקורי, שנוסד ב -1948, היה כולו נשי, כפי שניסחה זאת המיסדת נאדז'דה נאדז'דינה, "הדימוי הפואטי של נערה רוסייה נמצא במרכז כל עבודתנו, לא משנה אם זהו ריקוד עליז או לירי". אף על פי שהאנסמבל מכיל כעת גם גברים, הדמויות והמבצעות העיקריות הן עדיין בנות - יפות חינניות, נשיות.
אלברט גיורסו
אלברט גיורסו (באנגלית: Albert Ghiorso; 15 ביולי 1915 - 26 בדצמבר 2010) היה פיזיקאי גרעין אמריקאי. עם הישגיו, במשך שישה עשורים של פעילות מחקרית, ניתן למנות שותפות בגילוים וביצירתם של שנים־עשר יסודות מלאכותיים.
תולדות חייו.
נולד בקליפורניה למשפחה איטלקית-ספרדית. בשנת 1937 סיים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
גיורסו התמחה בבניית מכשירי רדיו ומכשירי מדידה עדינים ומדויקים. יכולת זו הובילה אותו למעבדתו של גלן סיבורג, שם גם פגש את אשתו וילמה. בשנות מלחמת העולם השנייה השתתף יחד עם סיבורג בפרויקט מנהטן והיה אחראי על פיתוח גלאים מדויקים לקרינה רדיואקטיבית ודעיכה רדיואקטיבית ולניתוח תגובות ברמה הגרעינית. במהלך ניסויים אלו גילה שני יסודות חדשים: אמריציום (95=z) וקוריום (96).
לאחר המלחמה חזר עם סיבורג למעבדות אוניברסיטת ברקלי והתמקד ביצירת יסודות חדשים, בטכנולוגיה של הפגזת יסודות כבדים בגרעיני הליום מואצים. בשנים 1949–1950 זיהו חברי הצוות את היסודות ברקליום (97) וקליפורניום (98). ב-1952 זיהו חברי צוותו את היסוד פרמיום (100) באתר שבו פוצצה פצצת המימן הראשונה. בהמשך יצרו את היסודות איינשטייניום (99) ומנדלביום (101).