יוקוהמה היא העיר המאוכלסת ביותר ביפן אחרי טוקיו, שמוגדרת מטרופולין. יוקוהמה שוכנת אף היא לחופו של מפרץ טוקיו ומהווה נמל חשוב ומרכז כלכלי. עיר זו הייתה מהערים היפניות הראשונות שנפתחו למערב. בעיר שוכן המגדל הגבוה ביותר ביפן, יוקוהמה לנדמרק טאוור. הבאה ברשימת הערים המאוכלסות ביותר במדינה היא אוסקה, השוכנת לחופו של מפרץ אוסקה באוקיינוס השקט. העיר מהווה אף היא נמל חשוב ומרכז מסחרי במדינה. בעיר אוכלוסיית יוממות גדולה מאוד, עד שבשעות היום מספר האנשים בעיר גדל בכ-40% לעומת הלילה.
רשימת עשר הערים המאוכלסות ביותר ביפן:
כלכלה.
מכיוון ששטחה של יפן הוא הררי ברובו ואינו ניתן ליישוב או לעיבוד, רק 13% משטח היבשה של יפן מנוצל לחקלאות, כאשר מתוכם 12% הם קרקע הראויה לעיבוד מדי שנה ו-1% הם גידולים קבועים, כגון מטעים. 66% משטחה של יפן מכוסים יערות, 5% הם שטחים עירוניים ותשתיות התחבורה מהוות 3%.
חקלאות.
הגידול החקלאי הראשי ביפן הוא אורז, ו-39% משטח הגידולים החקלאיים ביפן מאופיינים בשדות אורז, לרבות באזורים עירוניים כמו ניאיגטה. אולם, אחוז האורז במכלול הגידולים החקלאיים היפניים הולך וקטן. נכון לשנת 2005 אחוז זה עמד על 23%, בעוד שבשנת 1960 הוא עמד על 50%. אחוז דומה במכלול הגידולים שייך לכלל הירקות ו-30% מסך התוצרת החקלאי הוא של חיות משק. כאמור, גידולי האורז נפוצים במישורי הסחף, בעוד על צלע ההר הגידולים הראשיים הם גידולי פרדס וגידולי בעל כמו חיטה, שעורה וירקות. בשולי צלע ההר נפוצים גידולי תה. גידולים עיקריים נוספים כוללים תפוחי אדמה וסלק סוכר.
אמנם קיימים הבדלים מסוימים בין חבלי הארץ השונים, אך הוקאידו, שהוא מקור ל-13% מהתוצרת החקלאית, שונה בצורה ניכרת מיתר החבלים. בהוקאידו שיעור גידולי האורז נמוך הרבה יותר מאשר שאר חבלי יפן, בעוד שהתוצרת נסמכת יותר על גידולי חוות ומוצרי חלב. בנוסף, החוות החקלאיות בהוקאידו גדולות לעומת חוות בחבלים אחרים, בממוצע פי 17 יותר.
תחבורה.
אורכן הכולל של הדרכים ביפן מסתכם ב-1,203,777 ק"מ, מתוכם 961,366 ק"מ סלולים, לרבות 7,560 ק"מ של כבישים מהירים (נכון לשנת 2008). הכבישים המהירים באיים הונשו, שיקוקו וקיושו מרושתים ברשת אחת של כבישים מהירים, בעוד שבאי הוקאידו ובאיים הקטנים יותר מערכות כבישים נפרדות. הכבישים המהירים ביפן הם כבישי אגרה, שבהם האגרה נגבית לפי הנסועה או בתשלום קבוע חד-פעמי. ישנם גם כבישים מהירים עירוניים, אשר בנויים במפלסים עקב הצפיפות הרבה בערים הגדולות. נוסף על הכבישים המהירים ישנה רשת כבישים ארציים, שבחלקה חופפת לרשת כבישי האגרה. צורת הנוף ההררית ביפן הביאה לחפירת מנהרות רבות.
באשר למסילות הברזל, אורכן הכולל מגיע ל-26,435 ק"מ. ביפן פועלת רשת הרכבות המהירות שינקנסן, אשר הרכבות הנוסעות בה מגיעות למהירות של מעל 300 קמ"ש. בנוסף, בתשע ערים פועלות רשתות רכבות תחתית.
176 שדות התעופה ביפן מחולקים למספר דרגות. עם הדרגה הראשונה נמנים חמישה נמלי תעופה, שניים מהם משרתים את אזור טוקיו, בהם נמל התעופה הבינלאומי של נריטה, שניים את אזור אוסקה ואחד את אזור נגויה. מספר נמלי הים ביפן מגיע ל-22.
מתילן
מתילֵן (בלועזית: Methylene) היא קבוצה פונקציונלית יונית, בעלת מטען שלילי כפול, המורכבת מאטום פחמן ושני אטומים של מימן (CH2).
המתילן מהווה בסיס לתרכובות רבות, במיוחד בחומרים אורגניים. שני האלקטרונים החופשיים של המתילן יכולים ליצור שני קשרים יחידים, כמו במתאן ובמתילן כלוריד, או קשר אחד כפול, כמו בפורמלין ומתילן-ציקלופרופין.
חומרים נוספים המבוססים על מתילן כוללים את:
שבתי
ארנסט בווין
ארנֶסט בֶּוִוין (באנגלית: Ernest Bevin; 9 במרץ 1881 – 14 באפריל 1951) היה פוליטיקאי בריטי, מראשי מפלגת הלייבור ושר מטעמה בתקופת מלחמת העולם השנייה ומספר שנים שלאחריה. מוכר בתולדות המאבק על הקמת מדינת ישראל כמי שהוביל את המדיניות הבריטית למניעת עלייה יהודית חופשית לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה, וכמי שהביא את שאלת עתיד ארץ ישראל עם תום המנדט הבריטי להחלטת עצרת האו"ם. באותה תקופה נחשב ל"אויב מספר אחת" של היישוב היהודי בארץ ישראל.
חייו.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת.
בווין נולד לאב, פועל חקלאי, שלא הכירו ולאם, שעבדה כמשרתת ונפטרה בהיותו בן שמונה. הוא יצא לעבודה כפועל כבר בגיל 11, ולאחר מכן עבד כנהג. את לימודיו הפסיק כבר בגיל תשע. בצעירותו בלט כמנהיג פועלים. בשנת 1910, הנהיג סניף של איגוד עובדים. בשנת 1922 היה בין מייסדי איגוד עובדי התחבורה והעובדים הכללים, איגוד מקצועי מהגדולים בבריטניה. בחירתו למזכ"ל האיגוד הציבה אותו כאחד ממנהיגי תנועת העבודה הבריטית. בתפקידו זה כיהן עד 1940. הוא היה סוציאליסט מתון ואנטי קומוניסט. בתחום מדיניות החוץ היה מתנגד חריף לפשיזם ולמדיניות הפייסנות שנקטה ממשלת בריטניה אל מול גרמניה של אדולף היטלר ואיטליה של בניטו מוסוליני בשנות השלושים של המאה העשרים. על אף היותו חבר בכיר במפלגת הלייבור תקף את הקו הפציפיסטי של מנהיג מפלגתו והביא להחלפתו.
כהונתו כשר בממשלה הבריטית.
בשנת 1940 הקים וינסטון צ'רצ'יל ממשלת אחדות לאומית. במאי מונה בווין לשר העבודה והשירותים הלאומיים. בתוקף חוקי החירום של המלחמה, ריכז תחת משרדו את השליטה על כוח העבודה והקצאת משאבי אנוש במשק הבריטי. כך העביר 48,000 צעירים חייבי גיוס לעבודה במכרות הפחם. זמן קצר לאחר מינויו לשר נבחר בבחירות הביניים גם לבית הנבחרים הבריטי מטעם המחוז וונדסוורת' מרכז בדרום לונדון.
עם תום המלחמה התפרקה הקואליציה, ובבחירות שהתקיימו ביולי 1945 זכתה מפלגת הלייבור. בווין מונה על ידי ראש הממשלה קלמנט אטלי לשר החוץ. תקופת שירותו כשר התאפיינה בהתפרקות האימפריה הבריטית מנכסיה, בעיקר "היהלום שבכתר": הודו. לבווין לא היו סנטימנטים לעבר האימפריאלי של בריטניה. ביודעו שבמצבה הכלכלי הירוד לאחר המלחמה, אין הממלכה יכולה לשאת בעומס הכלכלי הדרוש להחזקת אימפריה השולטת על פני ימים ואוקיינוסים. לטעמו, מעמד העובדים לא נהנה אף פעם מהאימפריה וגדולתה. מבחינה בינלאומית פעל להקמת האו"ם וליישום תוכנית מרשל לשיקום אירופה שלאחר המלחמה, והיה שותף לשיחות הראשונות לשיתוף הפעולה בין מדינות מערב אירופה שבסופו של דבר הובילו לאיחוד האירופי. בהיותו מתנגד לקומוניזם צידד במדיניות ארצות הברית במסגרת המלחמה הקרה ובהקמת הברית הצפון-אטלנטית (נאט"ו). בשנת 1950 יזם את תוכנית קולומבו לפיתוח כלכלי של דרום-מזרח אסיה.
בשנת 1951 הביאה בריאותו הרופפת לפרישתו ממשרתו כשר ומינויו לתפקיד הלורד שומר החותם, תפקיד ייצוגי נכבד אך חסר משמעות מעשית, מעין "שר בלי תיק". זמן קצר לאחר מכן מת.
בווין ופתרון בעיית ארץ ישראל.
כיתר חברי הלייבור ביושבם באופוזיציה, היה בווין ממתנגדי הספר הלבן, הן הספר הלבן של 1931 והן הספר הלבן של 1939. לאחר פרסום הספר הלבן של פאספילד בשנת 1931 הודיע בווין, לבקשת ידידו דב הוז, שיורה ל-15 נציגי איגודו בפרלמנט הבריטי להצביע נגד הממשלה אם הגזרות בספר הלבן לא תבוטלנה.
כאשר עלה הלייבור לשלטון ביולי 1945, קיוו ראשי המוסדות היהודיים שבווין יבטל את חוקי הספר הלבן, אך לא כך היה. תפיסתו את בעיית ניצולי השואה הייתה, שעליהם להשתקם באירופה כחלק מהמאמץ השיקומי הכולל של יבשת זו: "אם היהודים אינם יכולים אפילו כיום לחזור ולהתיישב בבתיהם באירופה, לשם מה נלחמנו שש שנים?". בשלהי שנת 1945 הקים בווין את הוועדה האנגלו-אמריקנית. ב-13 בנובמבר 1945 הודיע על כך בבית הנבחרים. לאחר שמסר את הודעתו, אמר במסיבת עיתונאים שאם היהודים יתעקשו על עלייה לארץ ישראל זה יעורר תחושות אנטישמיות נגדם: "אם היהודים... רוצים להשיג יותר מדי בלא להמתין בתור כמו כולם, הם מסתכנים בתגובה אנטישמית נוספת". חיים ויצמן הגיב מיד על דבריו: "הדברים גסים, וולגריים ואנטישמיים, אך אני מניח שזה טבעו של הג'נטלמן הנכבד הזה". ב-28 בנובמבר הגיב דוד בן-גוריון בנאום "תשובה לבווין": "עוד ששת המיליונים של מתינו באירופה מוטלים לפנינו, וכבר ניגר דמנו מחדש כאן על אדמת־המולדת... הנשפך בידי עושי־דברו של בווין וחבריו". בווין התכחש למחויבות הממשלה הבריטית להצהרת בלפור, סירב בעקשנות להתיר עליית יהודים לארץ ישראל ואף הכריז שלמדינות ערב יש חלק בהחלטות על גורל ארץ ישראל.
ועדת החקירה מסרה את ממצאיה באפריל 1946 ובהם המלצה להענקת 100,000 אשרות עלייה ליהודים ("סרטיפיקטים"). בווין התנגד להמלצה זו.
ב-12 ביוני 1946 אמר בווין בוועידת ה"לייבור" שהאמריקנים "מנסים לעזור ליהודים לעלות לארץ ישראל, כי אינם רוצים בהם בניו יורק".
התוכניות ליישום המלצות הוועדה אשר כללו בין השאר, "קנטוניזציה" של ארץ ישראל ללא הקמת מדינות לשני העמים, נדחו על ידי שני הצדדים. ד"ר חיים ויצמן ודוד בן-גוריון נכשלו במאמציהם לשכנע את בווין לבטל את מדיניות הספר הלבן ולאפשר כינון מדינה יהודית ולו רק על חלק מארץ ישראל. לאחר שגם הדיונים עם הצד הערבי העלו חרס, החליטה הממשלה הבריטית להעביר את שאלת המשך המנדט הבריטי להכרעת ארגון האומות המאוחדות.
בפברואר 1947 הסביר בפרלמנט את תמיכתו בפתרון אוטונומיה של חבל ארץ ליהודים בארץ ישראל ולא מדינה: "היהודים הם קהילייה דתית ולא אומה, ואין לתת להם מדינת-חלוקה ולא כל שכן ארץ שלמה". לעומת זאת, הביע הבנה לעמדת הערבים, המתנגדים לכך ש"סוכנות יהודית זרה, ממומנת על ידי אמריקה, תתערב בענייני ארץ ישראל ותשפיע על גורל הערבים, תושבי הארץ זה אלפיים שנה".