באוסטרליה, התברג השיר במקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי ובכך הפך לשירה השישי שעשה זאת ולשירה הראשון שעשה זאת מאז "Look What You Made Me Do", בשנת 2017. בזכות השיר, הפך האלבום עצמו לאלבום היחיד בשנת 2020, מתוכו הצליחו חמישה שירים להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד. בממלכה המאוחדת, התברג השיר במקום השישי, תוך ששני שירים נוספים נכנסו לעשירייה הפותחת. בין היתר, הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריית המצעד שהצליחה להחזיק שלושה שירים במקביל בעשירייה הפותחת של המצעד. "Cardigan", "Exile" ו-"The 1" הופיעו במקום השלישי, הרביעי והשביעי במצעד השירים של אירלנד בהתאמה ובכך צברה סוויפט סך של ארבעה עשר שירים שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעד. בניו זילנד, "Cardigan", "Exile" ו-"The 1" נכנסו לעשירייה הפותחת במצעד של המדינה, בעוד "The Last Great American Dynasty" התברג במקום ה-13.
רשימת השמעה.
הורדה דיגיטלית וסטרימינג
תקליטור, תקליט 7 אינץ' ותקליט פיקצ'ר דיסק 12 אינץ'
תקליטור, הורדה דיגיטלית, סטרימינג, תקליט 7 אינץ', תקליט 12 אינץ'
קרדיטים וצוות.
הקרדיטים לקוחים מהאתר טיידל.
גל שני
הגל השני
אנה ליאה מריט
אנה מאסי לאה מריט (באנגלית: Anna Lea Merritt ; 13 בספטמבר 1844 - 7 באפריל 1930) הייתה ציירת אמריקאית, היא ציירה דיוקנאות, נופים וסצנות דתיות. היא נולדה בפילדלפיה אך חיה ועבדה באירופה רוב חייה בבריטניה.
חייה.
אנה מאסי ליאה נולדה בשנת 1844 בפילדלפיה, פנסילבניה, בת לזוג קווייקרים אמידים, ג'וזף לאה וסוזנה מאסי, והבכורה מבין שש אחיות. היא למדה אנטומיה במכללה לרפואה בפנסילבניה. בשנת 1865 עברה המשפחה לאירופה, שם לקחה שיעורי אומנות של סטפנו אוסי, היינריך הופמן, ליון קוגנייט ואלפונס לגרוס.
הם עברו ללונדון בשנת 1870 כדי לברוח ממלחמת צרפת–פרוסיה.
בשנת 1871 היא פגשה את הנרי מריט (1822–1877), מבקר אמנות ומשמר תמונות, שיהפוך למנחה שלה ובהמשך לבעלה. הם התחתנו ב־17 באפריל 1877 אך הוא נפטר ב-10 ביולי באותה שנה. לא היו לה ילדים והיא לא התחתנה שוב.
מריט בילתה את שארית חייה באנגליה, אם כי נסעה תכופות לארצות הברית, והציגה תערוכות וקיבלה פרסים בשתי המדינות, והפכה לאמנית מפורסמת. היא הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
היא נפטרה ב־5 באפריל 1930, בהורסטבורן טרנט, המפשייר.
בשנים 1894–1895 היא ציירה את קירות כנסיית סנט מרטין, בלקהיט וילג', בטכניקה חדשה של ציור על טיח יבש באמצעות צבעים על בסיס סיליקון כדי להתמודד עם השפעות הלחות. הציורים היו סצינות מחייו של ישו.
אהבה נעולה.
מריט ציירה את יצירתה הידועה ביותר, Love Locked Out, בשנת 1890, לזכר בעלה שנפטר בשנת 1877 שלושה חודשים בלבד לאחר חתונתם. היא קיוותה שהדימוי, תיאור של קופידון עומד לפני דלת נעולה. היא חשבה לעשות אותו כפסל ברונזה, אך לא יכלה להרשות זאת לעצמה. בתחילה התנגדה מריט להתיר להעתיק את הציור למרות אין ספור בקשות, מכיוון שחששה שהנושא יפורש שלא כהלכה: "חששתי שאנשים יאהבו אותו כסמל לאהבה אסורה", כתבה בספר זיכרונותיה, "בזמן שאהבתי חיכתה שדלת המוות תפתח ותאחד את הצמד הבודד". אף שמריט הייתה כבר אמנית מוכרת, היא התכוונה לסיים את הקריירה המקצועית שלה לאחר חתונתה, אך היא חזרה לציור לאחר מות בעלה.
אף על פי שהייתה אמריקאית, Love Locked Out הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1890 והפך לציור הראשון על ידי אמנית שנרכשה עבור האוסף הלאומי הבריטי.
נשים באמנות.
בשנת 1900 כתבה מריט כי היא חשה שהיא לא התמודדה עם האפליה הרבה בגלל המגדר שלה, וציינה את הלחצים החברתיים שעלולים לעכב את הקריירה של אמנית.
במהלך המאה ה -19 היו מספר לא מבוטל של נשים שהפכו לאמניות מצליחות ומשכילות, דבר נדיר לפני אותה תקופה, למעט כמה נשים כמו אנג'ליקה קאופמן ולואיז אליבת ויגה לה ברון (1755-1842).
האמניות המתעוררות בין הנשים, יצרו יצירות בפרספקטיבה שונה מזו של הגברים. הן אתגרו את מושג הנשים המוגבלות ויצרו ז'אנר של ציורים פרחוניים-נשיים, בהם "האמנית מיקמה אישה אחת או יותר בתפאורה של גן פרחים ותימרנה קומפוזיציה, צבע, מרקם וצורה כדי לגרום לנשים להיראות כמו פרחים ככל האפשר".
הגישה לא שימשה בזמן ציור דיוקנאות. צורת הייצוג הנשי שלה לא הוכרה ברובה על ידי חוקרי האמנות האמריקאים והחברה השמרנית שהתעלמו ממנה כתגובה לתנועת "האישה החדשה" שהתפתחה החל בסוף המאה ה -19. מריט יצרה ציורי פרחים-נשיים, וציינה סימבוליזם פרחי-נשי שנוצר על ידי אמנים גברים כמו צ'ארלס קורטני קורן ורוברט ריד.
מריט חיפשה גם טכניקות ונושאים מסורתיים יותר התואמים את מה שאמנים גברים עסקו באותה תקופה. כך היא לימדה את עצמה לעשות ליתוגרפיה והפיקה תחריט של השחקנית אלן טרי בתור אופליה של שקספיר.
בראדלי טרבור גריב
בראדלי טרבור גריב (באנגלית: Bradley Trevor Greive; נולד ב-22 בפברואר 1970) הוא סופר אוסטרלי. ספריו תורגמו ל-27 שפות ובחלקם נכנסו לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
ביוגרפיה.
בראדלי טרבור גריב נולד בהוברט, טסמניה. ביחד עם הוריו ואחותה הוא העביר את ילדתו במספר מדינות אירופה ואסיה. בשנת 1979 הוא חזר לאוסטרליה לסיום לימודיו. לאחר סיום בית הספר הוא התגייס לצבא וסיים בית ספר לקצינים. בשנת 1993 בראדלי טרבור גריב עזב את הצבא.
בשנת 1996 הוא התחיל לעבוד בטלוויזיה אוסטרלית. הוא כתב מספר תשריטים. בראדלי טרבור גריב ממשיך לעבוד ברדיו וטלוויזיה במקביל לכתיבת ספרים.
בראדלי טרבור גריב זכה לפופולריות כסופר לאחר פרסום ספר "יש גם ימים כאלה..." בשנת 2000 (תורגם לעברית בשנת 2002). מאז הוא פרסם ספרים רבים שזכו להצלחה גדולה וקיבל פרסים בתחום הספרותי עבור יצירותיו.
בראדלי טרבור גריב כתב מספר מחזות שהועלו על במת התיאטרון.
בראדלי טרבור גריב פעיל בתחום הגנה על הסביבה ומקדיש לנושא זה גם את היצירות שלו.
בשנת 2014 הוא התקבל למסדר אוסטרליה.
דוכיפת סנט הלנה
דוכיפת סנט הלנה (שם מדעי: "Upupa antaios"), הידוע גם כדוכיפת סנט הלנה ענק או דוכיפת ענק, הוא מין נכחד בסוג דוכיפת במשפחת הדוכיפתיים, הידוע משרידים לא שלמים של תת-מאובן יחיד, שנתגלה ב-1975.
הדוכיפת היה מין אנדמי לאי סנט הלנה שבדרום האוקיינוס האטלנטי, ומעריכים כי היה חסר יכולת תעופה. ככל הנראה נכחד דוכיפת סנט הלנה בשל ציד בתוך תקופה קצרה לאחר גילוי האי, בסביבות שנת 1550.
ממצא ראשון של מין זה נתגלה ב-1963 על ידי הזואולוג הבריטי פיליפ אשמול שמצא בתוך סלעי משקע של נחל אכזב במזרח סנט הלנה עצם זרוע, שהייתה גדולה משמעותית בהשוואה למיני דוכיפת אחרים.
השלד הלא-שלם, אשר נתגלה בשנת 1975 על ידי הפלנטולוג האמריקאי סטורס אולסון , כלל גולגולת, עצמות חזה ואת עצם הירך השמאלית.
MakoTV
לב סבנקוב
לב ויטליביץ' סבנקוב (ברוסית: Лев Витальевич Савенков; נולד ב-19 בנובמבר 1950) הוא איש עסקים רוסי, בראשית שנות ה-90 - סגן ראש העיר סנט פטרסבורג אנטולי סובצ'ק, נאשם בתיק פלילי בעל פרופיל גבוה בנושא הברחת קוויאר שחור ואוסמיום למערב אירופה.
מקרה הברחת קוויאר ואוסמיום.
ב-20 ביוני 1993 הגיע דיווח דחוף למחלקת הבינה נגדית בסנט פטרסבורג ובמחוז לנינגרד, שזמן קצר לפני כן נגנבו 45 אלף בקבוקים של קוויאר שחור ממפעל לעיבוד הדגים בוולגוגרד. כל מחסומי המכס באזור לנינגרד קיבלו הודעה מיידית על הברחות אפשריות של קוויאר גנוב. ב-26 ביוני 1993, במכס סברסק, הציג נהג אחת המשאיות הקירור מסמכים עבור משלוח של קוויאר שחור, אטום בחותם ממוספר. קציני המכס נהגו במכונית לחניון ושאלו את הרשויות, אך מכיוון שהיה יום חופש, הבקשה הייתה תלויה. עד מהרה התקרב אחד מאנשי המכס שלא פעלו באותו יום למכונית ואחרי שבדק את המסמכים אמר להעביר את המטען. הקוויאר נסע לאירופה וב-27 ביוני 1993 הגיעה הודעה שנגנבה. שולח הקוויאר הייתה חברת כיסוי, כתוצאה מבדיקת המגעים בהם זוהה איגור ברקאנוב, עוזרו של סבנקוב. עד מהרה נרשמה שיחה בין ברקנוב לסבנקוב כי המטען עבר בגבול.
ב-8 בספטמבר 1993 ניסה ברקנוב שוב להוציא ממחסן חבילה של קוויאר בשווי של לפחות 3 מיליון דולר. ליד המכס נחתמה המכונית על ידי קצין מכס שהיה ביחסים ידידותיים עם ברקנוב. כל הזמן הזה, עובדי השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה עקבו אחריו. המטען עוכב, ועד מהרה נרשמה שיחתו של סבנקוב עם ברקנוב על כך. במהלך השיחה עלה שמו של מאפיונר ידוע ולדימיר קומארין, מנהיג ארגון הפשע טמבוב, שביצע את הכיסוי הפלילי של ההברחות.
כעבור זמן מה הוקלטה שיחה נוספת של סבנקוב, הפעם עם הבעלים של כמה חברות יצוא-יבוא, אלכסנדר מטייב, על הובלת "גרם דגימות" מעבר לגבול. ב-30 בספטמבר 1993 עוכב מטבייב במכס. במהלך חיפוש במכונית נמצאו בערכת עזרה ראשונה מספר אמפולות עם חומר בצבע כהה. מחקרי מעבדה הראו כי האמפולה הכילה שמונה גרם אוסמיום-187, ששימשו לייצור תרופות יקרות נגד סרטן. באותה תקופה, לא יותר מחצי קילוגרם ממתכת אדמה נדירה זו, המיוצרת בכמה מעבדות תעשייתיות עוצמתיות ביותר, נכנסו לשוק העולמי בשנה. כפי שהתברר בקרוב, המתכת נוצרה במעבדה ביתית בדאצ'ה של המדען . סבנקוב הבטיח לפטריק שכל ההכנסות יועברו לשיפור סנט פטרסבורג, והמדען עצמו יבנה מעבדה עוצמתית. על פי מקורות אחרים, הוא נחטף ממפעל צבאי בקזחסטן.