כעת, לא ניתן להזניח לגמרי את הסיכוי של האלקטרונים לחזור למצב המטסטבילי מיד לאחר ששוחררו ממנו. לכן, ניתן להתחשב בו על ידי רישום של זרם האלקטרונים formula_11 כזרם שלא תלוי ליניארית ב-n, אלא תלוי במכפלה של מספר החלקיקים במצב המטסטבילי במספר של המצבים המטסטביליים התפוסים, ומכך ניתן לרשום:
formula_12
כאשר formula_13 קבוע.
מפתירה של המד"ר מקבלים:
formula_14
כאשר formula_13 מייצג מעין "זמן מחצית חיים מסדר שני". לכן, ניתן להסיק שעבור טמפרטורות נמוכות formula_13 גדול מאוד ולכן ניתן לקבל כי לאחר זמן קצר מקליטת הקרינה formula_17.
עבור טמפרטורות גבוהות formula_13 יהיה קטן מאוד ולכן ניתן לקבל שעוצמת הארה יציבה בעוצמה formula_19 למשך זמן רב.
הסבר זה, למרות היותו פשוט יחסית, מהווה הסבר לתופעת הזהירה התרמית.
הגדרוניות מקורה
הגדרוניות מקורה (באנגלית: Wrens of the Curragh) היו קהילה של נשים באירלנד של המאה ה-19, שחיו בנידוי מחברת הכלל במישורי קילדייר. רבות מהן היו זונות ששירתו את חיילי מחנה קורה. ברשומות המתוארכות לשנות ה-40 של המאה ה-19, נכתב כי ישנן נשים המתגוררות בקורה סמוך למחנה הצבאי. רבות מהנשים התייתמו כתוצאה מהרעב הגדול, ונדחקו לזנות כדי לשרוד. הנשים פיתחו אורח חיים קומונאלי; כסף, מגורים, חפצים, אוכל וטיפול בילדים היו חלק מהשיתוף הכלכלי. קהילת הנשים סוקרה במקור על ידי צ'ארלס דיקנס ביומנו, לאחר מכן סוקרה לציבור הרחב באמצעות רומנים, שירים, מוזיקה, פודקאסט וביצירות אמנות.
אטימולוגיה.
"הגדרוניות מקורה" היו קהילה של זונות שחיה במישורי קורה של מחוז קילדייר באירלנד. הנשים נקראו "גדרוניות" כמין הציפורים, מכיוון שהן ישנו בשקעים באדמה שמחציתן נמצאו בגדות נהרות או בתעלות, כשהן מכוסות בשיחי אלגומין (Ulex). אלו בעלי דמיון רב לשיחי קידה שעירה, הגדלים בארץ ישראל. שקעים אלו הוסוו על ידן כמו הקנים שבונות הציפורים במשפחת הגדרוניים. קורה (Curragh) בהגייה אנגלית /ˈkʌɹə/, בהגייה גאלית אירית יש לבטא קוראך - /ˈkʌɹəx/.
קורה היא מילה נרדפת בשפה האירית למישור, בהשאלה משמה של סירת חתירה בעלת תחתית שטוחה בשם קוראך.
היסטוריה.
רישומים היסטוריים של נשים המתגוררות בקורה בסמוך למחנה הצבאי, מתוארכים לשנות ה-40 של המאה ה-19. מחנה קורה הפך ממחנה ארעי לקבוע בשנת 1856, מה שאומר שנוכחותן של הנשים הפכה רציפה. נוכחותן נמשכת ברשומות עד שנות ה-80 של המאה ה-19. רבות מהנשים הללו התייתמו במהלך הרעב הגדול והשתמשו בזנות כאמצעי להישרדות. חלק מהנשים התגוררו באופן עונתי במישורים אלו, בחודשי הקיץ התגוררו במישור כ-60 נשים. ייתכן כי מחוץ לזמן הקציר, עובדים חקלאיים מובטלים העלו את המספר לגבוה יותר.
סגנון חיים.
הנשים פיתחו אורח חיים קומונאלי בו כסף, מגורים, חפצים, אוכל וטיפול בילדים היו חלק מהשיתוף הכלכלי. לקהילה לא הייתה מנהיגה יחידה. בעוד שהנשים היו מנודות מהקהילה בעיר, הן גם נמנעו מיצירת מגע במידת האפשר, למשל מבחינת הטיפול הרפואי, הנשים צרכו תרופות שהן רקחו בעצמן או קנו. בעוד שהנשים היו תלויות בחיילים בכסף, הן אף סרגו בגדים שמכרו בשווקים כדי לנסות ולהשיג עצמאות כלכלית מן המחנה הצבאי. ובכל זאת הצבא היה זה שסיפק להם מים מתוקים ואיפשר להן לקנות סחורות בשוק המחנה 2–3 פעמים בשבוע. ייתכן כי רשת עזרה הדדית זו הייתה חזקה עוד יותר במובנים מסוימים מאשר רשתות התמיכה המסורתיות יותר בסביבותיה.
הנשים לא היו פופולריות מבחינה מקומית, ובשנת 1855 התלונן בעל אמצעים ומשלם מיסים, כי לא רק שהנשים גורמות לשחיתות מוסרית, אלא שבעצם הן גם הוצאה מוכרת ששולמה על ידו כחלק מהמסים לרשויות המס. בשנת 1857 התלונן הכומר הפרסביטריאני של המחנה הצבאי לעיתון "הטיימס" על נוכחות הזונות סביב המחנה. צ'ארלס דיקנס כתב גם על הנשים בכתב העת שלו, "כל השנה", בשנת 1864.
תשומת לב עיתונאית.
בשנת 1867 ביקר את "הגדרוניות" העיתונאי ג'יימס גרינווד מכתב העת פאל מאל. לפני ביקורו, באותה השנה, מצבם של ה"גדרוניות" והחיילים נדון בכתב העת הבריטי לרפואה; במאמר מוצגות חלק מהנשים כגנבות.
גרינווד ציין את העוני שבו הן חיו ואת הזנות שמימנה את חייהן. בעלון מאוחר יותר, דן גרינווד כיצד לא כל נשות הקהילה היו זונות בפועל. חלק מהנשים היו בנישואין כידועות בציבור עם חיילים במחנה, אך בשל תקנות הצבא לא יכלו לחיות יחד עם הגברים.
השפעת תשומת הלב הציבורית.
העיתון הרפואי טיימס וגאזט הלונדוני הציג תגובה למאמרו של גרינווד שהתמקד בהתלבטויות המוסריות של "הגדרוניות", כמו גם דיון בבעיות התברואה שלהן ובהשפעות שלהן על בריאות הציבור.
השפעת ביקורו של גרינווד ופרסום מאמריו הביאו לדיון פומבי וחקיקת חוק קורה מקילדייר (1868). חוק זה קידם בית חולים ייחודי שתכליתו טיפול במחלות מין לטיפול בנשים (Lock hospital). הטיפול בנשים בבית חולים זה, היה גרוע ולעיתים קרובות הן הואשמו כמפיצות את מחלות המין שהיו נפוצות בקרב החיילים.
בתרבות הפופולרית.
חייהן של "הגדרוניות מקורה" עוררו השראה למגוון של תגובות יצירתיות:
רומנים.
בשנת 1873 הן מוזכרות בסיפור קצר, "בחירות האמבי", מאת ג'ורג 'פרייזר. בשנת 2010 כתב הסופר מרטין מלון את הרומן "הזוהר היחיד של היום" על החיים בקורה. באופן דומה, רוז דויל כתבה את הרומן "אכן חברות" בשנת 2011. בשנת 2018 פרסמה הסופרת אורלה מק'לינדן את "מעוף הגדרוניות", בו היטיבה לשחזר את חייהן של הנשים.
שִׁירָה.
בשנת 2007, המשוררת מבה מקגוקיאן הציגה את "הגדרוניות" בכרך "הקורה אינו דורש נמל".
מוּסִיקָה.
הזמרת ג'יין מקנמה הלחינה את השיר, "The Curragh Wrens". באופן דומה, אולי קנדי כתב את השיר "The Curragh Wrens" מנקודת המבט של חייל במחנה; למרות הכותרת, מילות השיר אינן מתייחסות כלל ישירות לנשים. השיר של לנקום "לצוד את הגדרוניות" מאזכר את "גדרוניות הקורה".
פודקאסטים.
בשנת 2019, הפרק הראשון של הפודקאסט "הזונות ההיסטוריות" דן ב"גדרוניות של הקורה".
אמנות חזותית.
בשנת 2020, במהלך מגפת הקורונה, האמנית אמנדה קוגן המשיכה בעבודתה בפרויקט על הנשים בזנות והשתמשה במעין גלויות של נשים אלו בזמן מגפה.
אוניברסיטת האל
אוניברסיטת האל (באנגלית: University of Hull) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בקינגסטון על ההאל שבמחוז מזרח יורקשייר (אנגליה), בממלכה המאוחדת אשר הוקמה בשנת 1927. באוניברסיטה לומדים כ-16,000 תלמידים, מתוכן כ-13,00 לתואר ראשון וכ-3,000 לתארים מתקדמים. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט.
האוניברסיטה נוסדה כמכללה חיצונית לאוניברסיטת לונדון, כאשר בטקס הנחת הפינה השתתף ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת. בתחילה למדו במכללה כמה עשרות סטודנטים. בשנת 1954 המכללה הפכה לאוניברסיטה. בשלבזה האוניברסיטה התרחבה מאוד, ונבנו בה מבנים חדשים.
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את אנתוני מינגלה ואת אנתוני גידנס.
ג'ימי קאר
ג'יימס אנתוני פטריק "ג'ימי" קאר (באנגלית: James Anthony Patrick Carr; נולד ב-15 בספטמבר 1972) הוא קומיקאי, סופר, שחקן ומנחה תוכניות רדיו וטלוויזיה בריטי-אירי.
ביוגרפיה.
טלוויזיה.
משנת 2002 ואילך קאר הנחה מספר תוכניות טלוויזיה, בהם השעשועונים "Distraction" ו"" בערוץ 4. בנוסף הנחה לאורך השנים גם את תוכניות הספיישל הבאות עבור ערוץ 4 - , , , , ו-.
בשנים 2004 עד 2006 קאר הנחה גם את המהדורה האמריקאית של התוכנית "Distraction" עבור ערוץ קומדי סנטרל. בנוסף קאר מנחה גם מדי שנה את התוכנית "The Big Fat Quiz of the Year" עבור ערוץ 4.
משנת 2005 ואילך קאר מנחה את תוכנית הפאנל הקומית "". התוכנית שודרה בערוץ 4 עד 2016, ומאז ואילך היא שודרה בערוץ More4 ובהמשך בערוץ E4. משנת 2012 הוא מנחה גם את התוכנית .
באפריל 2010 אירח קאר את המהדורה הבריטית של התוכנית האמריקנית "A Comedy Roast" . מאז ואילך אירח מספר תוכניות נוספות בהם Alternative Election Night, 10 O'Clock Live, Sunday Night at the Palladium ו- The Fix.
רדיו.
קאר הוא אורח ומראיין קבוע בתוכנית "Loose Ends" בערוץ הרדיו הבריטי BBC 4 "ובתוכנית "המופע של פרד מקאיול " בערוץ הרדיו BBC סקוטלנד. בינואר 2005 אירח קאר את התוכנית "It's Been a Terrible Year" — a comedy review of 2004" בערוץ הרדיו הבריטי BBC 2. עד יולי 2006 הייתה לו תוכנית רדיו בערוץ הרדיו Xfm אשר שודרה בימי ראשון בבוקר.
סטנד אפ.
קאר נודע במיוחד בזכות מופעי הסטנד-אפ הרבים שלו והוא ידוע בהומור השחור והסטירי שלו, ובאינטראקציה שלו במהלך המופעים עם הקהל. לאורך השנים ספג קאר ביקורות רבות על בדיחותיו.
משנת 2000 ואילך ערך קאר סבבי הופעות נרחבים. הוא הופיע גם בין היתר במספר פסטיבלים מרכזיים, כולל פסטיבל אדינבורו, פסטיבל הקומדיה של לסטר, פסטיבל גלאזגו, Kilkenny Cat Laughs, הפסטיבל Just for Laughs במונטריאול ופסטיבל גולוויי. לאורך השנים קאר ערך גם מספר הופעות מחוץ לבריטניה.
באוגוסט 2006 החל קאר את סיבוב ההופעות Gag Reflex.
חיים אישיים.
קאר מתגורר בצפון לונדון יחד עם חברתו קרולינה קופינג, ילידת קנדה, ועובדת כעורכת בערוץ 5 הבריטי.
יחסי הממלכה המאוחדת–פרו
יחסי הממלכה המאוחדת–פרו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של פרו והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
בריטניה מייצגת 0.4% מההגירה הבינלאומית של פרואנים לשנת 2013. בנוסף, הבריטים מייצגים 1.4% מהגרים בפרו בין 1994–2012.
היסטוריה.
פרו ובריטניה כוננו את קשריהם הדיפלומטיים בשנת 1823, עם מינויו של צ'ארלס תומאס רוקרופט לקונסול הכללי בפרו.