הול מתאר את המרחק החברתי באופן שונה, ומתאר את המרחק הפסיכולוגי בו בעל חיים יכול לעמוד כדי להיות רחוק מקבוצתו לפני שהוא מתחיל לחוש חרדה. ניתן לראות תופעה זו אצל תינוקות ופעוטות אנושיים שרק מתחילים ללכת או לזחול כל כך רחוק מהוריהם או מהאפוטרופוסים שלהם לפני שהם נחרדים וחוזרים במהירות למרחב הבטוח. המרחק החברתי של התינוקות די קטן.
הברהמינים הם בעלי הגבוה ביותר, והשודרות הן המעמד הנמוך ביותר בחברה ההינדית. אם ילד ברהמין נוגע אי פעם בילד של שודרה כלשהי, הראשון מקבל אמבטיה כדי להיפטר ממנו מהטומאה כביכול הנגרמת על ידי מגעו. כתוצאה מניסוח קפדני זה של פעילויותיו, ילד הברהמין מהווה במוחו דעה קדומה על כך ששודרות אינן ניתנות למגע וטמאות.
דרכים ללמוד מרחק חברתי.
כמה דרכים ניתן למדוד מרחק חברתי כוללות: תצפית ישירה על אינטראקציה עם אנשים, שאלונים, משימות מהירות של קבלת החלטות, תרגילי תכנון מסלול או משימות ציור חברתיות אחרות.
בשאלונים נשאלים בדרך כלל חברים באילו קבוצות הם יקבלו במערכות יחסים מסוימות. למשל, לבדוק אם הם מקבלים חבר של כל קבוצה כשכן או לא, כעמית לעבודה כשותף לנישואין. שאלוני המרחק החברתי עשויים שלא למדוד במדויק מה אנשים היו עושים בפועל אם חבר בקבוצה אחרת מבקש להיות חבר או שכן. סולם המרחק החברתי הוא רק ניסיון למדוד את תחושת חוסר הרצון להתרועע באופן שווה עם קבוצה. מה שאדם באמת יעשה במצב תלוי גם בנסיבות המצב.
במשימות קבלת החלטות מהירות, מחקרים הציעו קשר שיטתי בין מרחק חברתי למרחק פיזי. כשהם מתבקשים לציין את המיקום המרחבי של מילה שהוצגה או לאמת את קיומה של מילה, אנשים מגיבים מהר יותר כאשר "אנו" הוצג במיקום קרוב וכאשר "אחרים" הוצגו במרחב רחוק, מה שמצביע על כך שמרחק חברתי ופיזי קשורים באופן רעיוני.
תרגילי תכנון מסלולים רמזו גם על קשר רעיוני בין מרחק חברתי למרחק פיזי. כשהם מתבקשים לצייר מסלול על גבי מפה, אנשים נוטים לקרב מסלולים לחברים שהם עוברים בדרך ומתרחקים מזרים. השפעה זו חזקה גם לאחר שליטה על כמה קל לאנשים העוברים אחד את השני לתקשר.
בשנת 1991 הצהיר ג'וף מולגן כי "מרכזי שתי הערים נמצאים לרוב לצרכים מעשיים קרוב יותר זה לזה מאשר לפריפריה שלהם." התייחסות זו למרחק חברתי נכונה במיוחד לערים גלובליות.
במהלך מגפת הקורונה, נעשה שימוש נרחב במונח כדי לתאר את הצורך לשמור על מרחק חברתי על מנת למנוע את הפצת המגפה, במקרה זה מדובר במרחק חברתי יזום תוך התחשבות באחר ומונח זה נודע בשם ריחוק חברתי.
מלוויל פולר
מלוויל וסטון פולר (באנגלית: Melville Weston Fuller; 11 בפברואר 1833 – 4 ביולי 1910) היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט אמריקאי מאילינוי, שכיהן כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1888 ועד למותו.
פולר נולד באוגוסטה, מיין. לאחר סיום לימודיו בקולג' בודין, הוא פתח משרד עורכי דין בשיקגו. הוא עבד גם כעורך עיתון וניהל את מסע הבחירות של מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות סטיבן דאגלס בבחירות לנשיאות של 1860. במלחמת האזרחים הוא כיהן במשך תקופת כהונה אחת בבית הנבחרים של אילינוי, ולימים טענו יריביו הפוליטיים שהוא היה מתנגד למלחמה. פולר היה לעורך דין בולט בשיקגו והיה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית במשך מספר פעמים.
פולר דחה כמה הצעות לתפקידים שונים שהציע לו הנשיא גרובר קליבלנד לפני שנעתר להצעה להתמנות כנשיא בית המשפט העליון במקומו של מוריסון וייט שנפטר. על אף התנגדות מסוימת שהושמעה למינויו, אושר מינויו של פולר בסנאט. ב-1893 הוא דחה את הצעתו של קליבלנד להתמנות כמזכיר המדינה. הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון עד למותו והיה השני מתוך ארבעה מבין כל נשיאי בית המשפט (לאחר רוג'ר טוני ולפני הרלן סטון ופרד וינסון) שמונו על ידי נשיאים דמוקרטים.
כנשיא בבית המשפט העליון ישב פולר בכמה פסקי דין חשובים. בפסק דין פלסי נגד פרגוסון קבע בית המשפט העליון את דוקטרינת נפרד אבל שווה ואישר את חוקי ג'ים קרואו. חוות דעתו בפסק דין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" ביטלה את סעיף מס ההכנסה הפדרלי בחוק וילסון-גורמן . פסק דין זה נהפך מאוחר יותר על ידי התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית. חוות הדעת של פולר בפסק הדין "ארצות הברית נגד חברת א. ס. נייט" פירשה פירוש צר את חוק ההגבלים העסקיים של ג'ון שרמן , ובכך הקשתה עוד יותר על הממשלה בהגשת תביעות על פי חוק זה.
ראשית חייו.
מלוויל פולר נולד באוגוסטה, מיין, כבנם של קתרין מרטין (לבית וסטון) ופרדריק אוגוסטוס פולר. הן סבו מצד אמו, נייתן וסטון, והן סבו מצד אביו, הנרי ולד פולר, היו שופטים. אביו היה עורך דין ידוע. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר לידתו והוא גדל אצל סבו מצד אביו. הוא למד באוניברסיטת הרווארד במשך שנה לפני שהשלים את לימודיו בקולג' בודין ב-1853, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא. לאחר מכן הוא למד שישה חודשים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, וב-1855 עזב שם את לימודיו לפנים סיומם.
קריירה משפטית.
פולר המשיך ללמוד משפטים בהדרכתו של דודו. ב-1855 הוא נכנס לשותפות עם דוד אחר שלו. הוא גם היה לעורך העיתון The Age, עיתון דמוקרטי מוביל במיין. עד מהרה הוא מאס בחיים במיין ועבר לשיקגו. ב-1860 הוא ניהל את מסע הבחירות של סטיבן דאגלס במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית.
באותה עת הפכה שיקגו לשער למערב. מסילות הברזל החלו אז לקשר אותה למזרח. פולר פתח בשיקגו משרד עורכי דין. תוך שנתיים הוא הופיע לראשונה בפני בית המשפט העליון של אילינוי בתיק ביץ' נגד דרבי. הוא היה לעורך הדין המוביל בעיר. פולר הופיע לראשונה בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "בנק הסוחרים נגד קמפבל". הוא גם טען בתיק "טאפן נגד בנק הסוחרים הלאומי של שיקגו", שהיה התיק הראשון שנשמע בפני נשיא בית המשפט העליון מוריסון וייט, שאותו יחליף פולר לאחר מותו.
קריירה פוליטית.
פולר היה דמות משנית בפוליטיקה של אילינוי. הוא שירת בתקופת כהונה אחת בבית הנבחרים של אילינוי בשנים 1863–1865. הוא גם היה נציג בוועידה החוקתית של אילינוי ב-1862 ונציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1864, 1872, 1876 ו-1880. ב-1876 הוא נשא את נאום המינוי של תומאס הנדריקס כמועמד המפלגה לנשיאות. לאחר השבעתו כנשיא, הציע גרובר קליבלנד לפולר להתמנות כיושב ראש ועדת השירות האזרחי , אך הוא דחה את ההצעה. לאחר מכן ניסה קליבלנד לשכנעו לקבל את המינוי כפרקליט המדינה של ארצות הברית, אך הוא שוב דחה את ההצעה. ב-1886 היה פולר לנשיא לשכת עורכי הדין של אילינוי.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
מינויו.
ב-30 באפריל 1888 מינה הנשיא גרובר קליבלנד את פולר כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של מוריסון וייט שנפטר. פולר לא היה האדם הראשון ששמו הוזכר כמועמד אפשרי לתפקיד. שגריר ארצות הברית לשעבר בבריטניה, אדוארד ג'ון פלפס, נחשב למועמד המוביל לתפקיד, אך הוא דחה את ההצעה על בסיס המחשבה שכשגריר לשעבר בבריטניה, כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, תראה בעין לא יפה על ידי האמריקאים ממוצא אירי, שהיו חלק חשוב בקהל המצביעים של המפלגה הדמוקרטית.
מועמדותו של פולר התקבלה ביחס פושר בסנאט. הוא נמנע משירות צבאי במהלך מלחמת האזרחים, וכאשר הוא שירת אז בבית הנבחרים של אילינוי הוא ניסה לחסום את חקיקת המלחמה שהוצעה על ידי מושל אילינוי ריצ'רד ייטס. עקב כך פתחו הרפובליקנים במערכת השמצה נגד פולר, כשהם מדגישים את דמותו כמתנגד מלחמה דמוקרטי ופרסמו חוברת שבה נטען ש"הרישומים של בית המחוקקים של אילינוי משנת 1863 אפלים בשל התנהלותו הבלתי ראויה והבלתי פטריוטית של מר פולר". עם זאת, בסופו של דבר אושרה מועמדותו ב-20 ביולי על ידי הסנאט ברוב של 41 תומכים מול 20 מתנגדים, כאשר על התומכים נמנו תשעה רפובליקנים. באותו יום הוא החל לכהן בתפקיד וב-8 באוקטובר הוא הושבע כנשיא בית המשפט העליון.
כהונתו.
בשבתו על כס השיפוט דן פולר במספר תיקים זכורים וחשובים. המשפט המפורסם צדק שווה תחת החוק מהווה פרפרזה לחוות דעתו בתיק "קולדוול נגד טקסס" (Caldwell v. Texas) משנת 1891, בו פולר דן במושג "צדק שווה וללא משוא פנים תחת החוק" (equal and impartial justice under the law). המשפט המפורסם במידה שווה (אך שעליו נמתחה ביקורת במידה רבה יותר) נפרד אבל שווה, שאפשר את ההפרדה הגזעית במדינות הדרום, התפרסם בעקבות פסק הדין של בית המשפט העליון בראשותו של פולר, פלסי נגד פרגוסון משנת 1896, אף על פי שהמשפט המקורי היה "שווה אך נפרד".
בית המשפט העליון בראשותו של פולר הכריז על מס ההכנסה כמנוגד לחוקה בפסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" . בפסק הדין "חברת הטלגרף וסטרן יוניון נגד הקהילייה של פנסילבניה" (Western Union Telegraph Company v. The Commonwealth of Pennsylvania) פסק בית המשפט שהמדינה לא יכולה להטיל מיסים על הכנסות על שליחת מברקים בין המדינות.
בפסק הדין "ארצות הברית נגד חברת א. ס. נייט" משנת 1895 הנחיל בית המשפט העליון מפלה לממשלה כאשר ביטל את חוקי ההגבלים העסקיים. בדעת הרוב שכתב פולר, מצא בית המשפט שזיקוק הסוכר על ידי החברה בגבולות המדינה לא יכול להחשב כשליטה על סחר בין מדינתי במונחים של חוק ההגבלים העסקיים משנת 1890 של ג'ון שרמן , ללא קשר לנתח השוק הסופי של המוצר. חברת א. ס. נייט הייתה בבעלות "החברה האמריקאית לזיקוק סוכר" , ששלטה באותה תקופה על יותר מ-90% מתעשיית ייצור הסוכר.