לפי ההשערה של תאולוגים Bart Denton Ehrman ו- Robert McNair Price, נהר הליטאני נקרא על שם לוטן, דרקון או נחש בעל שבעה ראשים, משרתו של האל ים במיתולוגיה כנענית. הנהר המתפתל דרך הבקאע כמו נחש, הזכיר לתושבים כנענים את הדמות מהמיתוס.
בלטינית וביוונית הנהר נקרא לאונטס (בלטינית Leontes וביוונית Λέοντες) שפירושו אריות.
היסטוריה.
הליטאני היה הגבול הטבעי שמנע מהממלכה הסלאוקית להתפשט אל השטח שהיה בשליטה של בית תלמי.
ביוני 1941, על גדות הנהר התרחש הקרב בנהר הליטני, כאשר כוחות קומנדו הבריטים וחיילים מיחידות אוסטרליות תקפו את הכוחות הצרפתים של ממשלת וישי.
נהר הליטני וארץ ישראל.
בנקודה הקרובה ביותר למדינת ישראל זורם הליטני כ-4 ק"מ מגבולה, קרוב מאוד לשניים ממקורות הירדן (תרשים 2):
בעת העתיקה.
גבול הנחלה של שבט אשר הגיע עד העיר צור, וקיימת סברה שעד לליטני, הנשפך לים סמוך מאוד לצור. ייתכן וגם נחלת שבט נפתלי הגיעה עד לאזור "ברך" הליטני.
במשנה מוזכר "הנהר" כאחד מגבולות ארץ ישראל - לצורך גבול קיום מצוות התלויות בארץ:
קהילת צור הסמוכה לליטני נהגה שלא לקיים יום טוב שני של גלויות החל על יהודי חוץ לארץ בלבד.
בתקופת המנדט הבריטי.
הסכם סייקס–פיקו ביו בריטניה לבין צרפת (1916) הותיר בצד הצרפתי חלקים נרחבים מהגליל של היום, ואת כל הליטני. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, בריטניה לא ראתה עצמה מחויבת להסכם זה, ומדיניותה הרשמית הייתה הצהרת בלפור (1917) - "בית לאומי" לעם היהודי בארץ ישראל.
בשנת 1919, לקראת אישור המנדט הבריטי, התנועה הציונית, בראשות חיים ויצמן הציגה תוכנית לממשלת בריטניה, ובה הנהר ליטני משמש כגבולה הצפוני של ארץ ישראל - עד 25 מיילים צפונית ל"ברך" הליטני, כ"דרישה מינימלית הכרחית למימוש הבית היהודי הלאומי". היה זה במידה רבה פרי המלצת שמואל טולקובסקי - מראשי הפרדסנים בארץ ופעיל ציוני נודע. טולקובסקי טען שיהיה קל יותר למוסלמים שמדרום לליטני להתחבר עם המוסלמים בארץ ישראל, ופחות לנוצרים שמצפון לליטני. גם הוא הדגיש את העובדה שהיהודים הגרים בצור רואים את עצמם כחלק מתושבי ארץ ישראל, ואינם חוגגים יום טוב שני של גלויות.
אמנם ההצעה זכתה לתמיכת נשיא ארצות הברית וודרו וילסון, אך ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג', החליט להיצמד לכתוב בתנ"ך מספר פעמים על גבולות ארץ המובטחת: "מדן ועד באר שבע", ובהסכם החדש בין בריטניה לצרפת (1921) נקבע הגבול החדש - אותו גבול הקיים היום בין ישראל ללבנון - ולפיו נהר הליטני כולו בשטחה של לבנון.
גם לאחר סימון הגבול, היו שהמשיכו לראות בתקופת המנדט את נחל הליטני כחלק מארץ ישראל. כך למשל, באותה תקופה נוצרו תוכניות מוקדמות להשקיית הנגב (תוכנית בלאס, תוכנית הייס) שהביאו בחשבון שימוש בחלק ממי הליטני במסגרתן.
גם אברהם ברוור בספרו "הארץ" משנת 1929 קובע כי גבולה של הארץ מצפון הוא בקעת עיון, וממערב לה נהר קסימיה (הוא הליטני). הליטני, על פי ברוור נזכר במשנה, והיו יהודים בחצביה שהיו קוברים את מתיהם בבקעת עיון שכן זו הייתה אדמת ארץ ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
בסוף מבצע חירם, לקראת סיום מלחמת העצמאות, צבא ההצלה שהובס ונהדף מהגליל, פוצץ את הגשרים על הנהר והתמקם לאורכו, בחושבו שצה"ל ימשיך לתוך לבנון.
בשנות החמישים היו כוונות של ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ושל הרמטכ"ל משה דיין לכבוש את הליטני, כדי לנצל את מימיו. הכוונות לא יצאו לפועל.
בשנת 1953 החלה ישראל לבנות את מוביל המים הארצי, מה שגרם למתיחות צבאית רבה עם מדינות ערב. נשיא ארצות הברית אייזנהאואר שלח את נציגו אריק ג'ונסטון לתיווך. ישראל הציעה אז להגדיל את כמות המים בירדן, על ידי חיבור הליטני אל מקורות הירדן. ניסיון התיווך נכשל.
במבצע ליטני בשנת 1978, חדר צה"ל ללבנון עד לנהר הליטני, וסילק את כוחות אש"ף אל מעבר לנהר הליטני.
במבצע שלום הגליל בשנת 1982 כבשה ישראל חלקים נרחבים מהליטני, כולל את אגם קרעון. ב-1985 צה"ל נסוג מרוב השטחים בהם שהה ועזב את הליטני, למעט אזור "ברך" הליטני שנותר ברצועת הביטחון, אזור בו שלטו צה"ל וצד"ל עד שנת 2000.
במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 אישרה ארצות הברית לישראל להרחיב את הלחימה עד לליטני, החלטה על כך התקבלה בישראל לקראת סיום הלחימה, אולם בפועל לא הגיעו כוחות צה"ל לליטני.
המחסור במים במדינת ישראל הלך והחמיר עם השנים, אולם ישראל לא נקטה בשום צעד מעשי להשתמש במי הליטני, גם בתקופות בהן שלט צה"ל על חלקים נרחבים מהנהר, למרות דיווחים ממקורות ערביים על הטיית מי הליטני.
ליגה ב' צפון ב'
בית חולים תל השומר
בוריס דיאו
בוריס בבקר דיאו-ריפיוד (בצרפתית: Boris Babacar Diaw-Riffiod; נולד ב-16 באפריל 1982) הוא כדורסלן עבר צרפתי.
דיאו, המתנשא לגובה 2.03 מטרים, שיחק במשך שלוש עונות בקבוצת פו אורטז הצרפתית לפני הצטרפותו ל-NBA. הוא נבחר בבחירה ה-21 בדראפט 2003 על ידי קבוצת האטלנטה הוקס, בה שיחק במשך שנתיים והעמיד ממוצעים של 4.6 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק, ובקיץ 2005 עבר לקבוצת הפיניקס סאנס.
בסוף עונת דיאו זכה בפרס "השחקן המשתפר של העונה" לאחר שהתעלה במשחק הריצה של פיניקס - שם שיחק בכל העמדות במגרש.
ב-10 בדצמבר 2008, הועבר דיאו יחד עם שון סינגלטרי וראג'ה בל לשארלוט בובקאטס בתמורה לג'ייסון ריצ'רדסון וג'רד דאדלי שנשלחו לפיניקס סאנס.
אימו של דיאו, אליזבת ריפיוד, נחשבת לשחקנית הכדורסל הצרפתית הטובה בהיסטוריה; ואביו, איסה דיאו, היה אלוף סנגל בקפיצה לגובה.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA.
נכון לסוף עונת
נבחרת ישראל בכדורגל נשים
נבחרת ישראל בכדורגל נשים (נקראת על ידי ההתאחדות גם בשם נבחרת הנשים) היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של מדינת ישראל, המנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל.
סגל הנבחרת מורכב ממיטב שחקניות הכדורגל המחזיקות באזרחות ישראלית. מאמן הנבחרת הוא זה שבוחר את סגל השחקניות ומדריך אותן לקראת המשחקים הבינלאומיים. המאמן ממונה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל, הגוף המנהלי החולש על הכדורגל בישראל בכלל ועל נבחרות ישראל בפרט. כיום מתמודדת נבחרת ישראל בשני מפעלים בינלאומיים, שהם מוקדמות גביע העולם בכדורגל ומוקדמות אליפות אירופה בכדורגל.
לקראת תחילת העשור השני של המאה ה-21 חל שיפור במעמדה של הנבחרת, אך למרות זאת היא מעולם לא הצליחה להעפיל לטורניר בינלאומי גדול.
היסטוריה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו לקום בישראל מספר קבוצות כדורגל לנשים. מכיוון שבאותם ימים לא התקיימה פעילות של ליגה מסודרת, רובן שיחקו רק במשחקי ידידות והתפרקו תוך מספר שנים. בתקופה זו אף נוסדה נבחרת לא-רשמית לנשים, שערכה את משחקה הראשון ב-27 באוגוסט 1977 נגד , בו הפסידה 12-0.
רק עשרים שנים לאחר מכן - בעקבות חוקיה של פיפ"א, הוקמה ב-1997 נבחרת רשמית לנשים, שהייתה כפופה להתאחדות לכדורגל בישראל. לתפקיד מאמן הנבחרת מונה רוני שניידר, והסגל כלל את השחקניות איריס אברהם, סוניה שמחוני, אתי כהן, ניצן דנון, אנה אברמוביץ', שרון טובול, מיטל דיין, קים בלו, נתי חג'ג', ליאת בירן, אפרת סלומון, יפעת אבידן, איריס פישר, לובה ארוצקר, נעמה שירן, ענבל כנפו, קרן כנפו, אילנית מסיקה, חיה לוי, טלי כבל, דיאנה עוסייעת, אורלי נבעה, כנרת ג'נדרסקי, איריס שטיינר, גלית פישמן, פרחיה ביבי וסילבי ז'אן. המפעל הראשון בו לקחה הנבחרת חלק היו מוקדמות גביע העולם 1999. משחק הבכורה הרשמי של הנבחרת התקיים ב-2 בנובמבר 1997 באצטדיון העירוני בת ים, נגד , ובו הפסידה ישראל 7-0. את הקמפיין סיימה הנבחרת עם שבעה הפסדים וניצחון אחד - 0-5 על שהיה גם הניצחון הראשון של הנבחרת. את שער הבכורה של הנבחרת במשחק בינלאומי הבקיעה אורלי נבעה במשחק הידידות מול שנערך ב-9 בפברואר 1998 בישראל ובו הפסידה הנבחרת 5-2.
בתחילת 2004 החליף אלון שרייר את רוני שניידר בעמדת המאמן. במוקדמות אליפות אירופה 2005 השיגה ישראל את ניצחון השיא שלה - 1-12 על , במשחק בו הצטיינה סילבי ז'אן שכבשה חמישייה. בקמפיין זה סיימה הנבחרת במקום השני בבית.
לאחר קמפיין מוקדמות אליפות אירופה 2009 שבו סיימה הנבחרת במקום האחרון בבית עם נקודה אחת בלבד, הוחלט על ידי יושב ראש ההתאחדות לכדורגל לסיים את תפקידו של מאמן הנבחרת אלון שרייר, ולמנות במקומו את מאיר נחמיאס. שרייר מצדו טען כי פוטר ללא סיבה ואף תבע את ההתאחדות.
בספטמבר 2014, במסגרת מוקדמות גביע העולם 2015, הפתיעה ישראל וניצחה 0-1 את , שנחשבת לאחת מהנבחרות הבולטות באירופה. בסופו של דבר, ישראל סיימה את הקמפיין במקום הרביעי, והניצחון על דנמרק נחשב לאחד מהישגיה הטובים ביותר אי פעם.
ב-24 ביוני 2019 מונה שחקן העבר ומאמן השוערים בהווה, גבי בורשטיין להיות מאמן הנבחרת.
ב-20 באוגוסט 2019 קיימה הנבחרת משחק ידידות מול קבוצת צ'לסי האנגלית מליגת הפרמייר ליג לנשים (קבוצת הנשים של המועדון צ'לסי) באצטדיון המושבה בפתח-תקווה, כשבמשחק נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל.
ב-25 בפברואר 2021 ספגה הנבחרת את הפסדה הגדול ביותר במשחק רשמי, 0-12, במחזור האחרון של מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים, לנבחרת איטליה. את הקמפיין סיימה הנבחרת במקום החמישי מתוך שש נבחרות ששיחקו בבית.
ב-28 ביולי 2021 מונה כדורגלן העבר שאימן קבוצות גברים בליגת העל בכדורגל, גילי לנדאו, להיות המאמן הלאומי של נבחרת הנשים. אולם ב-17 במאי 2022 פוטר המאמן גילי לנדאו על ידי ההתאחדות לכדורגל, עקב מחלוקת מקצועית בינו לבין השחקניות כפי שנטען להתאחדות על-ידיהן.
ב-31 במאי 2022 מונה ארז בלפר למאמן הנבחרת לשלושת המשחקים שנותרו עד סיום הקמפיין.