חקלאות תעשייתית היא חקלאות המיישמת טכנולוגיות מתקדמות להגדלת תפוקת הייצור, שהחלה לצמוח באופן הדרגתי החל מאמצע המאה ה-19, והתפתחה באופן משמעותי במאה ה-20. כיום מהווה החקלאות התעשייתית את רובה המכריע של חקלאות החי בעולם המערבי, והולכת ומתפשטת במהרה גם בשאר העולם.
מאפיינים.
כמה מהמאפיינים הבולטים של תיעוש החקלאות הם:
ביקורת החקלאות התעשייתית.
שיטות החקלאות התעשייתית נתונות לביקורת רבה מצד ארגוני זכויות בעלי חיים ורווחת בעלי חיים. לטענת ארגונים אלה, שיטות חקלאות אלו גורמות סבל לבעלי חיים, בעלי החיים מוחזקים בתנאים אשר נוגדים את טבעם ולא הולמים את צורכיהם. בנוסף, ביקורת נשמעת על כך שבשל המספר העצום של הפרטים הקיים בכל משק, לא ניתן לטפל באופן פרטני בבעיותיה האינדיבידואליות של כל חיה וחיה.
טענות נוספות המופנות כנגד החקלאות התעשייתית הן לנזקים בריאותיים וסביבתיים. קיימת טענה נגד שימוש רב שנעשה באנטיביוטיקה (בעיקר בתעשיית העופות), המסייע להתפתחותם של חיידקים עמידים יותר כנגדה ובעצם מוריד את יעילותה.
עוד טענה רווחת מתמקדת בבזבוז משאבים טבעיים ונזקים אקולוגיים הנגרמים על ידי חקלאות זו. בין היתר הביקורת היא על בזבוז מים, בזבוז אנרגיה, כריתת יערות גשם לשטחי מרעה, גידול מזון רב להאבסת בעלי חיים והעלאת אפקט החממה. ביקורת זו התבטאה גם בדו"ח של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם מ-2006 ובו טענה כי משקים מתועשים הם אחד הגורמים העיקריים למשבר האקלים.
משק מתועש
שבט מנשה
שֵׁבֶט מְנַשֶּׁה הוא אחד משנים-עשר שבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא על שם אבי השבט מנשה, בנו הבכור של יוסף שהיה בן לרחל וליעקב. יוסף הוא הבכור לבני רחל, ואחיו השני, בנימין, הוא בנה הצעיר.
ברכות לשבט.
ברכת יעקב.
יעקב בירך את שני בניו של יוסף בברכה ייחודית, מלבד הברכה שבירך מאוחר יותר את יוסף על זרעו יחד עם ברכת שאר בניו של יעקב:
על אף שיוסף העמיד את בניו לפי סדר חשיבותם, את מנשה הבכור מימין יעקב ואת אפרים הקטן משמאלו, החליף יעקב את ידיו וסמך את יד ימינו על אפרים, ואת יד שמאלו על מנשה. לשאלת יוסף על המעשה, ענה יעקב: .
גם בהוספת הברכה השנייה לבני יוסף, המשיך יעקב להעדיף את אפרים על פני מנשה: .
בעקבות דברי יעקב, המשיך המנהג לברך את הבנים במילים "ישימך א-להים כאפרים וכמנשה" עד ימינו.
ברכת משה.
גם משה כלל את שני בני יוסף בברכה אחת בפרשת וזאת הברכה, ופירט את שמות שניהם:
השבט במדבר.
סמלי השבט: אבן החושן והדגל.
על פי הפירוש,
האבן שמייצגת אותו ואת שבט אפרים היא אבן השוהם שאותה נשא אהרן הכהן עם שאר האבנים הטובות שנשא על לבו.
ה"אות" של שבט זה (כלומר הדגל שלו) היה ציור של ראם על רקע שחור, בתוספת ציור של מצרים.
על פי הכתוב: "בְּכוֹר שׁוֹרוֹ הָדָר לוֹ וְקַרְנֵי רְאֵם קַרְנָיו, בָּהֶם עַמִּים יְנַגַּח יַחְדָּו אַפְסֵי אָרֶץ, וְהֵם רִבְבוֹת אֶפְרַיִם וְהֵם אַלְפֵי מְנַשֶּׁה:" (דברים פרק ל"ג 17).
נשיאי השבט.
בספר במדבר, פרשת נשא נזכר נשיא שבט אפרים במדבר: גַּמְלִיאֵל בֶּן פְּדָהצוּר.
בפרשת מסעי נזכר הנשיא חניאל בן אפוד.
נציג בית יוסף בשנים עשר המרגלים היה: לְמַטֵּה יוֹסֵף לְמַטֵּה מְנַשֶּׁה גַּדִּי בֶּן-סוּסִי. (במדבר יג יב)
המסע במדבר.
בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט מנשה לאחר שבט אפרים במחנה שהיה ממערב למשכן.
במפקד שנערך במדבר לאחר יציאת מצרים מנו הגברים מגיל 20-50 בשבט מנשה 32,200 איש.
לאחר 40 שנה של נדידה במדבר, מניינם היה 52,700 איש.
נחלת השבט.
נחלת שבט מנשה הייתה מחולקת לשתי נחלות נפרדות: חצי שבט המנשה שהיה אחד משניים וחצי השבטים שישבו בעבר הירדן המזרחי וחצי המנשה שישב במרכז ארץ ישראל שבעבר הירדן המערבי.
נחלת חצי המנשה שבעבר הירדן המזרחי גבלה בדרומה בנחלת שבט גד, בצפון ובמזרח בארם, בני עמון ואשור ובמערב בשבט דן ושבט נפתלי. בירתו הייתה ככל הנראה העיר יבש גלעד.
נחלת חצי המנשה שבעבר הירדן המערבי גבלה בצפון בנחלות שבט יששכר, שבט אשר ושבט זבולון, במערב בים התיכון, בדרום בשבט אפרים ובמזרח בנהר הירדן ואדמות שבט יששכר.
ערי מנשה נקראו בשמות המשפחות בשבט. גלעד, חוות יאיר, ונובח בעבר הירדן; בהר המרכזי הערים כמו שכם, תרצה, חגלה, נועה, ועמק חפר.
השבט בארץ ישראל.
משפחות השבט הגדולות מנויות בתנ"ך באופן פזור. בספרי במדבר ויהושע נמנו שמונה משפחות גדולות יחד: מכיר, גלעד, איעזר, חלק, אשריאל, שכם, שמידע וחפר. בנפרד הוזכרו גם צלפחד בן חפר ובנותיו, יאיר בן מנשה ונובח. בדברי הימים א (ז, יד) נמנו עוד כעשרה מבני השבט.
בין בני שבט מנשה הבולטים היו בין היתר יאיר הגלעדי, גדעון בן יואש ו- יפתח הגלעדי ששפטו את ישראל בתקופת השופטים.
בתקופת המלוכה נגבו המיסים משני שבטים אלה במרוכז וירבעם בן נבט היה אחראי בימיו לסבל בית יוסף שבו השתתפו שבט מנשה ושבט אפרים.
שבט מנשה נחשב במסורת היהודית כאחד מעשרת השבטים האבודים של בני ישראל. עם חורבן ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס לערך, רבים הוגלו לרחבי האימפריה האשורית; אחרים נטמעו בממלכת יהודה. אמנם, בספר דברי הימים ב' פרק ל' מוזכר כי בימי חזקיהו, שארית הפליטה של ממלכת ישראל, כולל שבט מנשה, הוזמנו לירושלים על מנת לחגוג את חג הפסח, ובימי יאשיהו, המקדש משופץ בכסף שנאסף גם "מיד מנשה ואפרים ומכל שארית ישראל" (ל"ד, ט'). מספר מחקרים מהשנים האחרונות מעידים כי ההגליות האשוריות באזור השומרון היו כנראה פחות משמעותיות מהמתואר בספרי מלכים, ונראה שרבים מתושביו נותרו במקומם לאחר הכיבוש האשורי. השומרונים מייחסים את עצמם לשבטי אפרים ומנשה (וגם לוי) שנותרו בארץ לאחר הכיבוש האשורי, והמחקר האקדמי בן-זמננו מאשר במידה רבה את טענה זו.
שיבת ציון.
בתיאור שיבת ציון בספר דברי הימים מתוארים החוזרים לארץ ישראל כאנשים מהשבטים יהודה, בנימין, לוי, מנשה ואפרים (שני השבטים האחרונים היו חלק מתושבי ממלכת ישראל במקור לאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת, פרופסורים כמו: מ.ד. קאסוטו וא.ש. הרטום מפרשים זאת כ:"שרידי עשרת השבטים שהתיישבו בממלכת יהודה"), עם זאת תיאור בני השבטים: מנשה ואפרים אינו מוזכר בתיאור השבים ארצה שבספר עזרא שבו מתוארים שבי ציון כאנשים משבט יהודה, בנימין ולוי (כולל הכהנים).
חצי המנשה (סדרת טלוויזיה)
חצי המנשה היא קומדיית מצבים תנ"כית שכתב אפרים סידון, אשר שודרה בשנת 1996 בטלוויזיה החינוכית.
הסדרה מתארת ומציגה את קורותיהם ואת חיי היומיום של מספר דמויות בכפר (הבדיוני) בציר אביעזר שבנחלת שבט מנשה הנמצא תחת כיבוש פלשתי בתקופת השופטים. תושבי הכפר הישראלי מנהלים חיים עצמאיים יחסית, אך נתקלים בהגבלות שמטילים עליהם הנציגים הפלשתים המפקחים על הכפר, אכיש ומפיש. הסדרה מאירה באור קומי את יחסיהם של התושבים ושל הכובש הפלשתי: את התמודדותם של הפלשתים עם מנהגיהם של תושבי המקום המכונים בפיהם "מקומונים", את פחדם של תושבי המקום מהכובש הפלשתי ואת האינטראקציה ביניהם.
הצד הישראלי בסדרה מציג שלוש שכבות באוכלוסייה המקומית: אליקום מייצג משפחת כהנים אמידה, שלח מייצג משפחה משבט אפרים שמתגוררת בנחלת שבט מנשה, ומילכה ממשפחת אליפז, אלמנה המייצגת את המעמד הנמוך יותר (אם כי חזקה ועצמאית). בפרקי הסדרה השונים עוסקת הסדרה בעניינים שונים שהעסיקו את בני המקום באותם ימים: דרכים לסיים הבצורת, תנאי העסקתו של עבד עברי, בחירת ראש הכפר ועוד. הסדרה מסתיימת ביציאת משלחת מטעם הכפר לעברו השני של הירדן שמטרתה השכנת שלום עם חציו השני של שבט המנשה ועם יתר שבטי ישראל כדי למנוע פירוד בעם.
בסדרה סצנות רבות הכוללות לאזכורים מהאקטואליה בישראל בשנות התשעים של המאה העשרים לאזכורים מסיפורי התנ"ך.
משקים מתועשים
בעלי-חיים
רומה
בעלי־חיים
סנטנה (להקה)
סנטנה (Santana) היא להקת רוק אמריקאית המבוססת סביב הגיטריסט קרלוס סנטנה.
הלהקה נוסדה בשנת 1967, והתפרסמה לאחר הופעתה המוצלחת בפסטיבל הוודסטוק בשנת 1969. שלושת האלבומים הראשונים של הלהקה: "Santana", "Abraxas", ו-"סנטנה III", זכו להצלחה רבה, ודורגו במקומות הראשונים במצעדי הרולינג סטון והבילבורד.
בשנים שלאחר מכן שונו בתכיפות הרכב הלהקה. כמו כן בשל השפעתו של הגורו סרי צ'ינמוי (Sri Chinmoy) על קרלוס סנטנה, עברה הלהקה לנגן בסגנונות כפיוז'ן ג'אז, בלוז, ונשמה, למרות זאת שמרה הלהקה על סגנונה המקורי שהורכב משילוב של רוק וסלסה ומכונה רוק לטיני.
פופולריות הלהקה דעכה באמצע שנות השמונים, אולם לאחר שפורסם אלבומם "Supernatural" שזכה בשנת 1999 בתשעה פרסי גראמי, שבה פופולריותה לקדמותה.
בשנת 1998 נבחרו חברי הלהקה: קרלוס סנטנה, חוזה צ'יפיטו אריאס, דייוויד בראון, מייק קראבלו, גרג רולי, ומייקל שרייב, להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
תולדות הלהקה.
הלהקה הוקמה בשנת 1967 בסן פרנסיסקו על ידי המוזיקאי טום פרזיר, תחת השם "קרלוס סנטנה בלוז בנד". חברי הלהקה הראשונים היו קרלוס סנטנה (גיטרה), טום פרזיר (גיטרה), מייק קארבלו (כלי הקשה), רוד הרפר (תופים), דייוויד בראון (גיטרה בס), וגרג רולי (שירה ואורגן האמונד).
הופעתה הראשונה של הלהקה התקיימה בשלהי קיץ 1967, במקום נכח האמרגן צ'ט הלמס, שהחל לקדם את הלהקה.
במאי 1969 הקליטה הלהקה את אלבום הבכורה שלה; סנטנה, שיצא לשווקים באוגוסט אותה השנה. הלהקה הופיעה בשבת ה-16 באוגוסט, היום השני לפסטיבל וודסטוק. לאחר הופעתה המוצלחת זכתה הלהקה לפרסום רב ואלבומה הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, כמו כן הלהיט שבלט באלבום; "Evil Ways" דורג בין עשרת השירים הנשמעים ביותר בשנת 1969 בארצות הברית.