הרב ביגמן נשוי לאריאלה ולהם שישה ילדים.
משנתו ודרכו.
דרכו הלימודית.
הרב ביגמן סובר שיש לעודד לימוד תורה מתוך מחויבות הלכתית אדוקה, אך גם מתוך פתיחות והקשבה לקולות הסובבים מבחוץ. הוא נוהג לחזור בפני תלמידיו על המשפט לפיו "בלימוד אין אמונה", כלומר יש ללמוד את המקורות ללא משוא פנים, ואם מסקנות העיון אינן עולות בקנה אחד עם האמונה המקובלת, יש לבחון מחדש את ההנחות האמוניות.
תפיסה זו משתקפת בגישתו ללימוד הגמרא. גישה זו מכונה לעיתים 'שיטת הרבדים', אך אינה זהה לשיטת הרבדים של הרב היימן. התובנה המרכזית העומדת בבסיס שיטת הלימוד היא שיש ללמוד כל מקור בפני עצמו, ב"קריאה יחפה", מתוך הבנה שהפירוש של הרבדים המאוחרים יותר למקור קדום אינם בהכרח הפירוש הפשוט של המקור הקדום, ולא כתוצאה מטעות או מקריאה שגויה, אלא בכוונה תחילה. מדרש ההלכה עשוי לפרש את הפסוקים לא כפשוטם, אמורא יכול להוציא משנה או ברייתא מפשוטן באמצעות אוקימתא, ופעמים רבות משנה "סתם התלמוד", רובד העריכה של התלמוד, את משמעותן של המימרות של האמוראים. המטרה העיקרית של חשיפת הרבדים השונים היא עמידה על התהליכים ההלכתיים, המשפטיים והערכיים שעוברות הסוגיות השונות. לטענת הרב ביגמן, הוא גילה בעצמו את שיטת הלימוד ורק לימים הבין שבאקדמיה יש חוקרים שמשתמשים במתודיקה דומה.
בדומה לכך משתקפת תפיסתו בגישת התמורות, גישה להתמודדות עם ביקורת המקרא שהרב ביגמן הוא מייסדה, יחד עם הרב אביה הכהן. לפי גישת התמורות, בדומה לשינויים בהלכה לאורך הדורות שלאחר המקרא (תורה שבעל פה), כך הפערים והסתירות לכאורה בחוקי המקרא נובעים משינויים שהתרחשו במהלך התהוות התורה עצמה.
הרב ביגמן מלמד גם מחשבת ישראל, בעיקר מכתבי הרב קוק והרב הוטנר, והוא גם הוגה דעות עצמאי. לאורך השנים פרסם מאמרים הגותיים רבים, רובם עוסקים בשאלת השפה הדתית מכיוונים שונים. גם הדרשות בספרו יודוך רעיוני מבקשות להציע "התבוננות הגותית בפרשת השבוע".
פסיקת הלכה.
הרב ביגמן עוסק בפסיקת הלכה בתחומים שונים. רוב תשובותיו ניתנות בעל פה, אך בשנים האחרונות הוא פרסם גם כמה תשובות ומאמרים הלכתיים בכתב.
הרב ביגמן ידוע בגישת פסיקה קשובה ומקלה. את נטייתו להקל הסביר:
הרב ביגמן התפרסם כפוסק בעיקר בעקבות פרסום תשובה המתירה האזנה לשירת נשים, כאשר מדובר בשירה "תמימה", לקראת סוף שנת 2008.
באותה שנה היה שותף לפולמוס גדול מול ד"ר דניאל רוזנק בנושא עקרות הלכתית. רוזנק טען שכדי להתמודד עם בעיית העקרות ההלכתית, יש לבטל כליל את דין שבעה נקיים. הרב ביגמן התנגד לכך, וטען כי כמעט אין מקרה של עקרות הלכתית שאינו ניתן לפתרון בכלים הלכתיים, מבלי לוותר על שבעה נקיים ומבלי להזדקק לפתרונות רפואיים. בשנת 2020 יצא לאור ספרו של הרב ביגמן, יחד עם הרב בנימין הולצמן, עקרות הלכתית: פתרונות למצבי אי־פריון על רקע הלכתי, המפרט פתרונות הלכתיים למקרים שונים של עקרות הלכתית.
תחום הלכתי נוסף שהרב ביגמן עוסק בו באופן אינטנסיבי הוא התרת עגונות ושחרור מסורבות גט. בין השאר הוא מקדם שימוש באמצעים הלכתיים מסוימים של ביטול קידושין או הפקעת קידושין. בשנת 2013 יזם את הקמתו של בית דין בינלאומי שיעסוק בהתרת עגונות. לאחר הקמת בית הדין, בראשות הרב שמחה קראוס ובניהולה של בלו גרינברג, שימש הרב ביגמן כדיין בבית הדין, ובשנת 2021, עם פרישתו של הרב קראוס, מונה הרב ביגמן להיות אב בית הדין.
הרב ביגמן עוסק גם בשאלות של מטא הלכה, ומלמד בישיבה שיעור קבוע לתלמידי שנה א, הנקרא "תושב"ע על תושב"ע" ועוסק בהתפתחות ההלכה.
פעילות חברתית.
הרב ביגמן ידוע בפעילותו בנושאים חברתיים. בין היתר הוא מעורב בתנועת מעגלי צדק ובזמן מחאת האוהלים הוא ניהל שיחות על צדק חברתי בשיח היהודי. הוא מעודד לימוד תורה לנשים, עוסק במפגשי לימוד משותף של דתיים וחילונים וחבר בחבר הנאמנים של תנועת נאמני תורה ועבודה. כמו כן תומך הרב ביגמן בדיאלוג בין-דתי, והוא אחד מחברי ה-Board of World Religious Leaders של ארגון Elijah Interfaith Institute העולמי .
תת חבורת הנגזרת
קשר קוולנטי קוטבי
צדקת רבי מאיר בעל הנס
אוליבר נורת
חינכוך
תנועת מבראשית
ניתוח מעקף קיבה
ניתוח מעקף קיבה הוא ניתוח בריאטרי הנעשה לצורך הרזיה.
ניתוח מעקף קיבה מבוצע בגישה לפרוסקופית (באמצעות 5–6 חתכים זעירים בבטן ולא באמצעות פתיחת בטן מלאה), ומשלב בין אלמנט המקטין את נפח הקיבה לבין אלמנט של תת-ספיגה של מזון. בניתוח זה, יוצר המנתח כיס קיבה קטן בנפח של כ-20 סמ"ק ומחברו ישירות למעי הדק תוך מעקף של יתרת הקיבה. כיס הקיבה הקטן (המכונה גם "פאוץ") מסייע בהרזיה בכך שאינו מאפשר למנותח לאכול כמות גדולה של מזון. המעקף של הקיבה למעי הדק מסייע בהרזיה שכן הוא גורם לתת ספיגה של מזון.
בשל המעקף שנעשה בקיבה ישנו מעבר מהיר של האוכל אל המעי הדק. מעבר של אוכל מרוכז מאוד (דוגמת אוכל מתוק או שומני), יכול לגרום ל"תסמונת ההצפה" ("דאמפינג") אצל מנותחים. תסמונת ההצפה מופיעה בסמוך לאכילת סוכרים מרוכזים, ומתאפיינת בכאב בטן עוויתי, הזעה, פעמת וחולשה. על אף התחושה הלא נעימה שבתסמונת ההצפה, תסמונת ההצפה היא גורם נוסף שמסייע למנותחי מעקף קיבה לרדת במשקל בשל התגובה הפיזיולוגית שנגרמת כתוצאה ממאכלים מתוקים או שומניים. אכילת מאכלים מתוקים או שומניים על קיבה מלאה, מצמצמת את האפשרות להתרחשותה של תסמונת ההצפה.
היתרונות הבולטים של מעקף הקיבה הם:
לאחר הניתוח נשארים באשפוז בין יומיים לחמישה ימים בהתאם להמלצת המנתח. בחודש הראשון שלאחר הניתוח, על המנותח לשמור על תפריט דיאטה קפדנית, שתחילתו בשתיית נוזלים בלבד למשך כ-3 ימים, ולאחר מכן, מעבר הדרגתי למאכלים נוזליים, טחונים ולבסוף מוצקים.
מעקף קיבה
בני עייש
זוטרא בר מר זוטרא
הקריה למחקר גרעיני
רחוב הרצל (תל אביב)
רחוב הרצל הוא רחוב מסחרי ראשי בעיר תל אביב הקרוי על שמו של בנימין זאב הרצל. הרחוב הוא הרחוב ההיסטורי המרכזי של אחוזת בית שהוקמה בשנת 1909, ונחשב לרחוב הראשון בעיר העברית הראשונה. אף שקיימים רחובות רבים בתחומי תל אביב שקדמו לרחוב הרצל (לא רק ביפו אלא גם בשכונות העבריות שקדמו לאחוזת בית), רחוב זה היה הראשון שתוכנן כרחוב עירוני שסביבו אמורה לצמוח עיר. הוא אף ממוספר כרחוב מספר 1 ברשימת רחובות העיר באגף מהנדס העיר תל אביב.
תוואי הרחוב.
הרחוב הוא ציר צפון-דרום. בתקופת אחוזת בית הוא התחיל בגבעה קטנה שעליה עמדה הגימנסיה העברית הרצליה ("כרם ג'יבלי"), וממנה ירד דרומה עד לדרך יפו ומסילת הרכבת יפו–ירושלים, תוך שהוא חוצה רחובות מרכזיים כאחד העם, ושדרות רוטשילד. כיום ניצב במקומה של הגימנסיה העברית מגדל שלום מאיר, אשר נבנה בתחילת שנות השישים. בעקבות בניית המגדל הוארך הרחוב מעט צפונה, מתחת למגדל, וכיום מוצאו הצפוני הוא ברחוב גרוזנברג. בשנות העשרים הוארך הרחוב דרומה בקטע שמהווה רחוב מרכזי בשכונת פלורנטין וממשיך עד דרך קיבוץ גלויות. לאחר מלחמת העצמאות הוארך שוב הרחוב דרומה, וחובר לדרך שחצתה את מתחם אבו כביר, עד לדרך בן צבי בדרום העיר.
היסטוריה ותפקוד.
חלוקת המגרשים של הרחוב נקבעה באמצעות הגרלה ב-11 באפריל 1909 וחלוקתם זו נשתמרה עד היום, כמו גם רוב הבתים הבנויים בחלקו הצפוני של הרחוב. הבתים שנבנו לאורך הרחוב היו תחילה בסגנון האקלקטי ובהמשך גם בסגנון הבינלאומי כמו בתים רבים בתל אביב החל משנות ה-20.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ועד הקמת המדינה לערך, שימש רחוב הרצל כרחוב הראשי של העיר ועמוד השדרה שלה אשר סביבה התפתחה אחוזת בית והתחברה אל שאר השכונות העבריות אשר היוו את תל אביב. בשנות העשרים המאוחרות, התפתח רחוב אלנבי כרחוב המסחרי המרכזי של תל אביב, ומעמדו של רחוב הרצל כרחוב הראשי של העיר החל להתערער. למרות זאת, בתקופה זו רחוב הרצל החל לשנות את אופיו, והפך מרחוב מגורים ראשי לרחוב מגורים בעל חזיתות מסחריות (רוב בתים החד קומתיים נהרסו או שנבנו להם קומות נוספות). בשנת 1925 נבנה ברחוב פסז' פנסק, הפסז' הראשון בארץ. ברחוב הרצל מספר 16 נמצאת המעלית הראשונה בארץ שנבנתה בתוך בניין מגורים ומסחר.
ברחוב הרצל פינת שדרות רוטשילד בבית בן קומה, הוקם בשנות העשרים, על ידי הד"ר ישעיהו אליהו מכון הרנטגן הראשון של תל אביב.
הצבתה של הגימנסיה הרצליה בקצה הרחוב, במיקום אסטרטגי חשוב מאוד מבחינה אורבנית, הפכה אותה לנקודת הציון העירונית החשובה ביותר והעמידה את אידיאל החינוך העברי כנושא מרכזי בקהילה העירונית החדשה. מגדל שלום, שנבנה במקומה, משמש לפונקציה אחרת לגמרי אך תפקידו העירוני נשאר, שכן הוא בניין בולט בקצה הרחוב בעל חזית סימטרית ראשית הפונה אל הרחוב האורכי. למעשה, רחוב הרצל הוא אחד הרחובות הבודדים בישראל בו ניצב בניין כנקודת ציון עירונית בקצה ציר ישר באופן מאוד ברור וסימטרי.
כבר כשנבנתה אחוזת בית היה ברור למייסדיה שבניית הגימנסיה בקצה הרחוב תמנע בעתיד את הרחבתו צפונה. רוב חברי ועד השכונה התנגדו למיקום זה, אולם חברת "גאולה", שהקצתה את קרקעות השכונה, דרשה שהגמנסיה תמוקם בראש הגבעה; וזאת, כדי שהנוסעים בדרך יפו ובמסילת הרכבת יוכלו להתרשם ממנה ומחשיבותו של החינוך ביישוב העברי.
בשנת 1949 הוצב ברחוב הרצל פינת רחוב דרך יפו הרמזור השני בארץ.
במשך שנים רבות נחשב חלקו הצפוני של הרחוב למוקד המע"ר של תל אביב, אולם מאז שנות השמונים מקובל כי המע"ר נודד לכיוון ציר האיילון.
כיום הרחוב, יחד עם רחוב נחלת בנימין ורחובות נוספים בסביבה הוא מרכז של שוק הטקסטיל ומצויות בו חנויות רבות העוסקות בבדים ובתחומים נוספים של עיצוב פנים וריהוט. כמו כן, קיימות בו חנויות רבות של ריהוט עתיק.