בלייד מגיע לפנטהאוז של פרוסט על מנת להציל את קארן, אך להפתעתו הוא מוצא שם את אימו, שבינתיים הפכה בעצמה לערפד. בלייד נופל בשבי של פרוסט, הלוקח אותו אל מקדש, בו הוא מתכוון להשתמש בדמו של בלייד לצורך קיום טקס מיוחד - זימון אל ערפדי. בלייד מרוקן מדמו ומאבד את כוחו, אך קארן מאפשרת לו לשתות מדמה על להתאושש. פרוסט מצליח להשלים את הטקס ומסגל לעצמו את כוחותיו של האל הערפדי. בלייד הורג את כל חייליו של פרוסט (לרבות את אמו של בלייד), ובסופו של דבר מתעמת עם פרוסט. במהלך הקרב בין השניים, בלייד מזריק לגופו של פרוסט את כל מזרקי ה-EDTA, וגופו של פרוסט מתפוצץ והוא מת.
בעודם עוזבים את המקדש, קארן מציעה לבלייד את עזרתה לרפא אותו, והוא מבקש ממנה ליצור סרום חדש. באפילוג קצר לסרט, בלייד נראה במוסקבה, מציל אישה צעירה המותקפת על ידי ערפדים רוסים.
הפקה.
פיתוח.
אולפני מארוול החלו בפיתוח הסרט כבר בשנת 1992, כאשר הראפר והשחקן אל אל קול ג'יי הביע עניין לשחק את התפקיד הראשי. הפרויקט יצא לדרך בסופו של דבר בניו ליין סינמה, עם דייוויד ס. גויר כתסריטאי. לדברי גויר, בתחילה, חברת ההפקות רצתה ליצור סרט שיהיה "משהו כמעט פרודי", אך הוא הצליח לשכנע אותם לשנות את דעתם. בשנת 1996 וסלי סנייפס צורף לככב בסרט.
ליהוק.
כאשר דייוויד ס. גויר הציע לראשונה לעשות את הסרט "בלייד", מנהלי ניו ליין סינמה חשו כי ישנם רק שלושה שחקנים שיכולים לעשות את התפקיד: סנייפס, דנזל וושינגטון, ולורנס פישבורן, אלא שעבור גויר, סנייפס תמיד היה הבחירה המושלמת עבור בלייד. מארק סינגר היה הבחירה המקורית עבור התפקיד של ויסלר. התפקיד של דיקון פרוסט הוצע לג'ט לי, אך הוא העדיף לעשות את נשק קטלני 4 במקום. ברוס פיין היה בין השחקנים שנשקלו לתפקיד של פרוסט.
צילום.
הסרט הופק בתקציב של 45 מיליון דולר. שלב הצילומים החל ב-5 בפברואר 1997, בעיקר בלוס אנג'לס, עם כמה סצינות שצולמו בעמק המוות. תפאורות הוקמו במה שהיה בעבר מפעל בקנוגה פארק שבעמק סן פרננדו, שם התקיימו כל צילומי הפנים. אפקטים מיוחדים לסרט בוצעו על ידי חברת ההפקות Flat Earth Productions.
פסקול.
פסקול, המכיל מוזיקת היפ הופ, שוחרר ב-25 באוגוסט 1998 על ידי TVT Records ואפיק רקורדס. בשיאו, האלבום הגיע למקום 36 במצעד בילבורד 200 ולמקום 28 במצעד Top R&amp;B/Hip-Hop Albums. בתחילה הוצע ללהקת הטכנו הבריטית הפרודיג'י להלחין ולבצע את פסקול הסרט, אולם הלהקה נאלצה לדחות את ההצעה, בגלל התחייבויות אחרות.
פוסט פרודקשן.
בעריכתו הראשונה, הסרט היה באורך 140 דקות ותוצאות הקרנות מבחן בפני קהל היו קטלניות. כתוצאה מכך נערכו צילומי השלמה והסרט נערך מחדש, דבר שעיכב את עלייתו של הסרט על המסכים בלמעלה מחצי שנה. השינוי המשמעותי ביותר היה הוספת סצנת קרב חרבות בין בלייד לבין דיקון פרוסט, סצנה אשר לא הייתה קיימת בגרסתו המקורית של הסרט. בסיום המקורי של הסרט, פרוסט מצליח להפוך לאל הערפדים ומשנה צורתו למסת דם פתלתלה, אך הוחלט לגנוז את הסיום הזה מאחר שהאפקטים המיוחדים לא נראו מספיק טוב. כמו כן, הופעת קמאו מתוכננת של סטן לי נחתכה בסופו של דבר מהסרט; לי שיחק את אחד השוטרים שמגיעים למועדון הדם במהלך האירועים, ומגלה את גופתו הבוערת של קווין.
הסצנה, בה קארן ודיקון משוחחים על התרופה לערפדים, התארכה יותר מדי ועל כן קוצרה. בגרסתה הארוכה יותר הסצנה עונה על השאלה כיצד הערפדים יאכילו את עצמם אם כל בני האדם יהפכו לערפד: הערפדים תכננו לשמור בחיים מספר בני אדם בתוך שקיות, על מנת שיספקו להם דם לחיות ממנו. עדיין ניתן לראות את השקיות בסצנה, ומאוחר יותר הדבר הפך לחלק בלתי נפרד מעלילת סרט ההמשך ".
הסרט לעומת הקומיקס.
דמותו של בלייד נוצרה בשנת 1973 עבור מארוול קומיקס על ידי מארב וולפמן (כתיבה) וג'ין קולן (איור) כדמות משנה בסדרת הקומיקס משנות ה-70 "The Tomb of Dracula"". דמות הקומיקס עשתה שימוש בלהבים עשויי טיק, והייתה יותר עממית, של "אדם מן השורה", בהתנהגותה. למרות היותו אמיץ ונועז, בלייד אופיין עם פגמים באישיותו, כגון חוסר היכולת להסתדר עם שאר חבריו לצוות ושנאה עזה לערפדים שגבלה בפנטיות. במקור, הדמות לא הייתה של "מהלך היום", אלא בן אדם שנטל חיסון המאפשר לו לחוש את הערפדים. בהיעדר כוחות על-אנושיים, לעומת הכוח והמהירות של הערפדים, בלייד הסתמך אך ורק על השכל ועל המיומנות שלו, עד אשר ננשך על ידי מורביוס.
דמותו הקולנועית של בלייד עודכנה לטובת קהל צופים של שנות ה-90, ולאחר צאתו של הסרט - אופן הצגתו בקומיקס שונה, על מנת להתאים. גם הגרסה הקולנועית של דיקון פרוסט שונה מאוד ממקבילו בחוברות הקומיקס. למרות שהסרט מציג בצורה נאמנה את שאיפותיו של פרוסט להתקדם בהיררכיה של עולם הערפדים, דמותו בסרט צעירה הרבה יותר ועדכנית יותר על מנת להתאימה לשנות ה-90.
בשנת 2011, חברת Madhouse Company יצרה בשם "בלייד", שכללה 12 פרקים.
הפצה.
"בלייד" היה להצלחה הקופתית הראשונה של מארוול, וסלל את הדרך לעיבודים קולנועיים עתידיים של חוברות קומיקס נוספות. "בלייד" הוא הסרט השני של מארוול, אחרי "הווארד – גיבור מגזע אחר" הכושל, שהופץ בהפצה רחבה בבתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. אמנם "המעניש ו-"קפטן אמריקה" נעשו לפניהם, אך שניהם לא זכו להפצה מסחרית רחבה בבתי הקולנוע ברחבי ארצות הברית.
הכנסות.
הסרט היה לרווחי ביותר הן בספרד והן באוסטרליה במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו. עם 200 אולמות קולנוע, הכנסות מצופי הסרט בספרד עמדו על 1.5 מיליון דולר בשלושה ימים; באוסטרליה הסרט הרוויח מיליון דולר מ-132 בתי קולנוע שהקרינו אותו. באזור של בלגיה הפלמית, הסרט הרוויח 323,000 דולר מ-20 בתי קולנוע, ובהולנד הרוויח הסרט 246,000 דולר מ-44 בתי קולנוע. בצרפת הסרט עשה 1.9 מיליון דולר בחמישה ימים מ-241 בתי קולנוע, אבל הצליח פחות בהונג קונג (עם 182,000 דולר מ-22 בתי קולנוע) ובדרום אפריקה (159,000 דולר מ-64 בתי קולנוע). לעומת זאת, בבריטניה הקרנתו של הסרט הייתה מוצלחת יותר, והוא הכניס 5.7 מיליון דולר בכ-10 ימים, כמו גם בברזיל - שם הסרט הצליח להכניס 855,000 דולר בארבעה ימים מ-133 בתי קולנוע. עם זאת, הסרט נאסר להצגה במלזיה, מדינה הנחשבת בעייני רבים לבעלת הצנזורה הקיצונית ביותר בכל דרום-מזרח אסיה.
ביקורות.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסרט זוכה לדירוג של 54%. רוג'ר איברט נתן לסרט 3 כוכבים מתוך 4, וכתב: "בלייד ... הוא סרט בעל סגנון חזותי מרשים העושה שימוש בזוויות צילום קיצוניות, תלבושות ותפאורות ביזאריות, צללים מוגזמים ועריכה חותכת בין לונג שוטים לבין קלוז-אפים". לעומת זאת, ג'יימס בררדינלי נתן לסרט ½ 2 כוכבים מתוך 4, והסביר כי לסרט "יש את היכולת לסנוור, אבל הוא בכל זאת יותיר צופים רבים לא מסופקים".
מספר מבקרי קולנוע ציינו לא רק את מקומו החשוב של "בלייד" בז'אנר , אלא גם את הקשר האינטרטקסטואלי האפשרי בין דמותו של ויסלר בסרט, לבין הדמות ויסלר המופיעה בספר "A Dozen Black Roses" מאת ננסי א. קולינס; הם טענו כי קיים "דמיון רב בתפקיד, במוקד הדרמטי ובמראה החזותי [בין שתי הדמויות], כמו גם שם זהה".
תביעה.
לאחר פרסום הסרט, מארב וולפמן תבע 35 מיליון דולר ממארוול, ניו ליין סינמה ו-Time Warner, בטענה להפרת זכויות יוצרים בגין שימוש בדמות שיצר בשנת 1972. יחד עם ג'יון קולן, וולפמן קיבל קרדיט בסרט זה (צוין כי "הסרט מבוסס על דמויות שנוצרות על ידי..."), אך לא קיבל קרדיט דומה בסרט בלייד 2 או בסדרת הטלוויזיה.
משחק וידאו.
בשנת 2000, חברת Activision החלק לשווק משחק וידאו המבוסס על הסרט, אותו פיתחה.
פרויקטים עתידיים.
באוגוסט 2014, סנייפס התבטא בדבר רצונו לחזור לזיכיון, באומרו ל-MTV: "אני אהיה פתוח [לרעיון לשוב] אליו. אני חושב שיש לנו כמה אבנים שעוד ניתן להפוך ומרחב פעולה... אני אשמח לחזור לחליפה שוב, ולעשות דברים חדשים שלמדתי [ושאני יודע] איך לעשות כיום, שלא ידעתי איך לעשות אז".
ביולי 2019 נודע שמארוול מפיקה סרט אתחול בכיכובו של מהרשלה עלי כבלייד.
מקורי סירה
מקורי סירה (שם מדעי: "Machaerirhynchidae") היא משפחת ציפורי שיר החיות ביערות גינאה החדשה ובצפון קווינסלנד. במשפחה זו ישנו סוג אחד - מקור סירה (Machaerirhynchus) ובו 2 מינים. מינים אלה קרובים למשפחת הארטמיים החיה בצפון אוסטרליה ומיניה דמויי-עורב.
ציפורים אלה קטנות, בעלות ראשים, גב וכנפיים שחורים ובטן צהובה כשאחד המינים בעל פס שחור על החזה. הראשים גדולים והם מזכירים מעט את המשפחה מעובי ראש שהם גם קרוביהם. הם בעלי מקורים מעט נרחבים ומכוסים במעט זיפים בתחילתם. לציפורים אלה גם זנבות ארוכים.
הם חיים ביערות הרריים בגינאה החדשה ובאוסטרליה.
מקור סירה
הכשת נחש
הכשת נחש היא תקיפה באמצעות נשיכה של נחש ארסי. לעיתים קרובות ההכשה מותירה שני פצעי דקירה מהניבים של הנחש. לרוב ההכשות יהיו על הידיים או הזרועות. לפעמים הכשת הנחש עלולה לגרום להרעלה,מה שעלול לגרום לאדמומיות, נפיחות, וכאבים עזים באזור הנשיכה. הארס עלול להוביל לדימום, אי ספיקת כליות, תגובה אלרגית חריפה, מוות הרקמה שמסביב, או בעיות נשימה. כמו כן, הכשה של נחש עלולה להביא לקטיעה של איבר או לבעיות כרוניות אחרות, התוצאה תלויה בסוג הנחש המכיש, אזור הגוף שהוכש, כמות הארס שהוזרק בהכשה, ובמצבו הבריאותי של האדם. לעיתים קרובות המצב יהיה גרוע יותר אצל ילדים מאשר מבוגרים.