לאחר איחוד גרמניה לותאר ביסקי היה חבר במועצות מנהלים של ערוץ טלוויזיה מקומי ובשנת 1990 נבחר לפרלמנט של ברנדנבורג. בשנים 1993–2000 הוא היה יושב ראש מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי. בשנת 2005 הוא נבחר לבונדסטאג והיה מועמד למשרת סגן נשיא המוסד. אומנם גם לאחר ארבעה סיבובים של הצבעות הוא לא הצליח להיבחר ככל הנראה על רקע היותו סוכן שטאזי בעבר.
בשנת 2007 הוא עבר לדי לינקה והיה חבר במפלגה זו עד לשנת 2013. לותאר ביסקי נפטר בשנת 2013 בלייפציג.
ללותאר ביסקי נולדו שלוש בנים, אחד מהם הוא נורברט ביסקי.
פרסננסקי
פרסננסקי (ברוסית: Пресненский район) הוא נפה של המחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הנפה הוא 11.7 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 128,314 תושבים (2020).
בעבר, היה קיים מחוז המשנה קרסנופרנסננסקי כאחד המחוזות המפותחים ביותר במוסקבה. בשל הקמת מרכז העסקים מוסקבה סיטי והתוכנית לנסיגת המפעלים ממרכז העיר, הנפה מאבדת את הפוטנציאל התעשייתי שלה. נפת פרסננסקי נוצרה בשנת 1991 מתוך קרסנופרסננסקי.
אנטון שאל
אנטון שאל (בצרפתית: Anton Schall; 22 ביוני 1907 – 5 באוגוסט 1947) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ-בלם. נחשב לאחד מגדולי שחקני אוסטריה בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
אנטון שאל נולד ב-22 ביוני 1907 בווינה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית של אז. הוא התחיל את הקריירה בלאופולדאואר, משם עבר לז'דלרסדורף עד לאדמירה וינה ב-1925. במהלך הקריירה שלו היה שאל לאחד מהחלוצים האוסטרים הטובים ביותר כשזכה 5 פעמים בתואר מלכות השערים בליגה האוסטרית. עם אדמירה וינה זכה ב-7 תוארי ליגה, 3 פעמים בגביע ובמקום השני בגביע מיטרופה של 1934 לאחר הפסד בגמר לבולוניה. בשנותיו האחרונות עבר לשחק מעמדת החלוץ למגן והיה טוב גם בכך. בשנת 1941 שאל סיים את הקריירה.
במדי נבחרת אוסטריה היה לכובש הפורה ביותר מבין שחקני נבחרתו בין השנים 1931–1933 עם 20 שערים. שאל שיחק באגף השמאלי יחד עם אדולף ווגל ויחדיו היו לצמד השחקנים הטובים ביותר שהיו לאוסטריה ששיחקו בעמדה זאת. במונדיאל 1934 כבש שאל נגד צרפת בשמינית הגמר את שער היתרון בהארכה במצב של 1–1 ואוסטריה ניצחה בסיום 2–3. משם הם המשיכו עד לחצי הגמר בו הודחו על ידי מארחת הטורניר איטליה. בסך ערך הכל 28 הופעות בהם כבש 27 שערים בין 1927–1934.
שאל הספיק לאמן את בזל בין 1946–1947 ולזכות עימה בגביע השווייצרי של 1947 לפני שנפטר זמן קצר לאחר מכן בגיל 40 בזמן אימון במגרש כדורגל.
מנאלי
מנאלי (באנגלית: Manali) הוא עיירה במחוז קולו במדינת הימאצ'ל פרדש שבהודו. העיירה ממוקמת בעמק פרוואטי , על גדות נהר הביאס .
העיירה ממוקמת כ-30 ק"מ צפונית לקולו וכ-130 ק"מ צפונית לשימלה. העיירה היא יעד תיירותי פופולרי לתרמילאים ומטיילים.
מנאלי נחשבת כחלק משביל החומוס ויש בית חב"ד פעיל בעונת התיירות.
עת לעשות לה' הפרו תורתך
עת לעשות לה' הפרו תורתך הוא פסוק מפרק קיט שבתהלים, שנדרש על פי חז"ל שלעיתים על מנת לשמר את קיום התורה והמצוות (=עת לעשות לה') מותר וצריך לפעול אפילו על ידי מעשה אסור (=הפרו תורתך).
מכח דרשה זו התירו חז"ל לכתוב את התורה שבעל פה, על אף האיסור של "דברים שבעל פה אי אתה רשאי לכותבן".
מקור.
פסוק זה מופיע בתנ"ך .
ברש"י על פסוק זה בשם המדרש מובאת דרשה הנלמדת מפסוק זה שהותר לעבור על דברי תורה כדי לעשות סייג וגדר לישראל.
בתלמוד בבלי מובאת דרשה נוספת הנדרשת מהפסוק: עת לעשות לה' - הזמן שמביא האל פורענות על ישראל, היא בזמן של 'הפרו תורתך'.
שימוש בציווי זה.
בחז"ל, ואף בתקופות מאוחרות יותר, מוזכרים שימושים נוספים שנעשו על סמך דרשה זו, והתירו על פיה איסורים שונים על מנת לחזק ולהרבות את קיום המצוות בפרט וכבוד שמים בפרט:
דומיניק קלוורט-לווין
קונטסה (פירושונים)
עמק אראטיקס
עמק אראטיקס (באנגלית: Erratics Valley; מילולית "עמק הבלתי סדירים") הוא עמק באי סיגני בארכיפלג איי אורקני הדרומיים שבאנטארקטיקה.
העמק חשוף מקרח, ונוצר עקב נסיגת קרחון.
העמק ממוקם מצפון לויילרז בלאף.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של העמק ניתן לו בשנת 2004 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם תיאורי ומתייחס לסלעים שהתגלו בעמק, אשר נמצאים לעיתים רחוקות באי סיגני - ולכן מיקומם בעמק חריג.
יאקימנקה
נפת יָאקִימַנְקָה (ברוסית: район Якиманка) היא נפה במחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 4.80 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 27,911 תושבים (2020).
מקור שמה של הנפה.
הנפה נקראת על שם הרחוב הראשי יאקימנקה (מסוף המאה ה־18 רחוב בולשאיה יאקימנקה) שבתורו קרוי על שמה של קפלת יהויקים ואנה מכנסיית בלגובשצ'ניה, שנבנתה לראשונה בשנת 1493 ונהרסה בשנת 1969. הכנסייה הייתה ממוקמת בצומת הרחובות מלאיה יאקימנקה ויאקימנסקי.
מבצע פינה אחרת
מבצע פינה אחרת הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצעה פלנ"ט צנחנים ב-18 במאי 1993.
ההכנות למבצע.
במסגרת הלחימה כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, יזמו מפקד יק"ל, תא"ל גבי אשכנזי, ומפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, אל"ם ארז גרשטיין, מבצע שמטרתו פגיעה בפעילי חזבאללה ואיסוף מודיעין במרחב ההר סוג'וד, ששימש בסיס פעילות לפעילי הארגון בדרום לבנון. השטח ההררי התלול והקשה שהיה רווי בסלעים גדולים וצמחייה סבוכה היווה כר נוח לפעילי הארגון לשהות בו, בעמדות מוסוות, לירות ממנו אש מקלעים, מרגמות וטילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל, וכן לצאת ממנו לפעילות חודרת ברצועת הביטחון. למבצע הוקצתה פלנ"ט צנחנים, בפיקוד רב-סרן הרצי הלוי שאיישה באותה עת את מוצב ריחן.
מהלך המבצע.
בלילה שבין ה-17 ל-18 במאי 1993 יצא כוח בן 14 לוחמים מהפלנ"ט, בפיקוד הלוי, ממוצב ריחן, ונע בסבך ההררי עד שהתמקם בעמדות מוסוות באזור אלואיזה, בגזרה המזרחית של דרום לבנון. הכוח זיהה קבוצת פעילי חזבאללה, ונערך לפתיחה באש, כאשר לפתע נורתה לעבר הכוח אש מקלעים. מהאש נפגע ונהרג סגן זהר חלמיש ונפצע חייל נוסף. הכוח השיב באש והזעיק צוות חילוץ מהמוצב, עליו פיקד סגן צור-צבי ישראל.
בעת שכוח החילוץ נע לעבר הכוח שבפיקוד הלוי, הוא נקלע למארב של פעילי חזבאללה, שהשליכו רימוני יד לעברו. מפקד הכוח, סגן ישראל נפצע קשה והצוות בפיקודו נותר ללא מפקד. מפקד הפלוגה, הלוי, הכווין מסוקי קרב של חיל האוויר ואש ארטילריה לעבר עמדות פעילי חזבאללה, כשבמקביל פיקד על הלחימה במגע ישיר עם המחבלים. הכוח בפיקודו, חבר לכוח החילוץ, ושני הכוחות נסוגו, תחת אש, למוצב ריחן.
במהלך הלחימה נהרגו מספר פעילי חזבאללה. לכוח הצנחנים היו מספר פצועים ושני הרוגים, סגן זהר חלמיש וסגן צור-צבי ישראל, שנפטר בהמשך מפצעיו. מפקד פיקוד הצפון, אלוף יצחק מרדכי, הקים בעקבות האירוע ועדת בדיקה בטענה שהיו שגיאות במיקום הכוח, אולם זו סיימה את עבודתה ללא ממצאים שכאלו ושיבחה את הלוי על האופן שבו פיקד על הכוח.
אדריכלות האמנויות היפות
אדריכלות האמנויות היפות (באנגלית: Beaux-Arts architecture) הייתה הסגנון האדריכלי האקדמי שנלמד בבית הספר לאמנויות יפות בפריז (École des Beaux-Arts), במיוחד מאז שנות ה-1830 ועד סוף המאה ה-19. הוא התבסס על עקרונות הנאו-קלאסיקה הצרפתית, אך שילב גם אלמנטים גותיים ורנסאנס, והשתמש בחומרים מודרניים, כמו ברזל וזכוכית. זה היה סגנון חשוב בצרפת עד סוף המאה ה-19, שהשפיע מאוד גם על האדריכלות בארצות הברית, בגלל האדריכלים האמריקאים הבולטים הרבים שלמדו בבית הספר לאמנויות יפות, בהם הנרי הובסון ריצ'רדסון, ג'ון גאלן האוורד, דניאל ברנהם ולואיס סאליבן.
היסטוריה.
סגנון האמנויות היפות התפתח מהקלאסיקה הצרפתית של סגנון לואי ה -14, ואחר כך הנאו-קלאסיקה הצרפתית החל מלואי ה-15 ולואי ה-16. סגנונות אדריכלות צרפתיים לפני המהפכה הצרפתית נשלטו על ידי האקדמיה המלכותית לארכיטקטורה (1671–1793), ולאחר מכן, בעקבות המהפכה הצרפתית, על ידי מדור האדריכלות של האקדמיה לאמנויות היפות. האקדמיה קיימה את התחרות על פרס רומא באדריכלות, שהציעה לזוכים בפרסים הזדמנות ללמוד את האדריכלות הקלאסית של העת העתיקה ברומא.
הנאו-קלאסיקה הפורמלית של המשטר הישן אותגרה על ידי ארבעה מורים באקדמיה, ג'וזף-לואי דוק, פליקס דובן, אנרי לברוסט וליאון וודוייר, שלמדו באקדמיה הצרפתית ברומא בסוף שנות ה -20. הם רצו להתנתק מהפורמליות הקפדנית של הסגנון הישן על ידי הצגת דגמי אדריכלות חדשים מימי הביניים והרנסאנס. מטרתם הייתה ליצור סגנון צרפתי אותנטי המבוסס על דגמים צרפתיים. סייעה לפועלם החל משנת 1837 הקמת ועדת האנדרטאות ההיסטוריות, בראשות הסופר וההיסטוריון פרוספר מירימה, וכן ההתעניינות הרבה בימי הביניים שנגרמה על ידי פרסומו בשנת 1831 של הספר "הגיבן מנוטרדאם" מאת ויקטור הוגו. כוונתם המוצהרת הייתה "להטביע על האדריכלות שלנו אופי לאומי באמת."
הסגנון המכונה "אמנויות יפות" (Beaux-Arts) הגיע לשיא התפתחותו במהלך האימפריה השנייה (1852–1870) והרפובליקה השלישית שלאחריה. סגנון ההוראה שייצרה אדריכלות האמנויות היפות נמשך ללא הפרעה משמעותית עד 1968.
סגנון האמנויות היפות השפיע מאוד על הארכיטקטורה של ארצות הברית בתקופה שבין 1880 עד 1920. לעומת זאת, אדריכלים אירופאים רבים מהתקופה 1860–1914 מחוץ לצרפת, נעו החוצה מהאקדמיה לאמנוית היפות לעבר המרכזים האקדמיים הלאומיים שלהם. בשל הפוליטיקה התרבותית של סוף המאה ה -19, אדריכלים בריטים של קלאסיקה אימפריאלית עברו מסלול קצת יותר עצמאי, התפתחות שהגיעה לשיאה בבנייני הממשל של סר אדווין לוטינס בניו דלהי .
הכשרה.