דה רונסאר נולד בכפר קוטור-סור-לואר, במחוז לואר-א-שר שבמרכז צרפת, לאב שהיה רב המלצרים של פרנסואה הראשון מלך צרפת. קיבל את חינוכו בבית, ואחר כך בקולז' דה נוואר בפריז. עלה לדרגת נער אציל בחצר המלכות. כאשר מדלין מולואה, בתו של המלך, נישאה לג'יימס החמישי מלך סקוטלנד (1 בינואר 1537), דה רונסאר הצעיר נסע בשירות המלך לבריטניה ונשאר שם שלוש שנים. אחרי שחזר שירת את בן המלך (אנרי השני מלך צרפת לעתיד). בתפקידו זה נשלח לפלנדריה ושוב לסקוטלנד. הוא חשב על קריירה צבאית, אך בגיל שש עשרה החל בהדרגה לאבד את כושר שמיעתו. פייר דה רונסאר החליט להקדיש את עצמו לספרות. הוא בחר בקולג' קוקרה בפריז, שמנהלו היה ז'אן דורה, פרופסור לשפה היוונית ולתרבות יוון העתיקה. ב-1547 פגש את המשורר ז'ואקן די בלה, ויחד הקימו את קבוצת שבעה המשוררים, ששמה לה למטרה לשחרר את הספרות הצרפתית מהשפעת ימי הביניים, ולחזור לכתוב בסגנון הספרות הקלאסית של יוון ושל רומא.
ב-1550 פרסם דה רונסאר את יצירותיו הראשונות (ארבעה קובצי שירה). ב-1552 יצאו לאור קובץ השירים החמישי ו-"אהבותיה של קסנדרה". ב-1555 פרסם "שירי תהילה" שהקדיש למרגרט מסבוי, וב-1556 הוציא לאור את "אהבות". מלך צרפת שארל התשיעי הפך למעריצו של דה רונסאר, ועודד אותו לכתוב את "פרנסיאדה" (שירת עלילה של תולדות צרפת). דה רונסאר ניסה זאת ללא הצלחה (1572) וחזר לכתוב שירי אהבה.
בשנותיו האחרונות התערער מצב בריאותו ודה רונסאר החליט לנטוש את חיי חצר המלכות. הוא פרש לביתו בעיר ונדום שבמחוז ילדותו ואחר כך למנזר בעיר טור, שם נפטר ונקבר ב-1585.
דב בער ממעזריטש
היינריך וילהלם אולברס
היינריך וילהלם מתאוס אולברס (בגרמנית: Heinrich Wilhelm Matthias Olbers; 11 באוקטובר 1758 - 2 במרץ 1840) היה אסטרונום, פיזיקאי ורופא גרמני.
חייו.
נולד בארברגן, גרמניה, ולמד רפואה בגטינגן. בסיום לימודיו ב-1780, החל לעסוק ברפואה בברמן, ואת לילותיו הקדיש לתצפיות אסטרונומיות. ב-1802 גילה אולברס את האסטרואיד פאלאס (ונתן לו את שמו), וב-1807 גילה את האסטרואיד וסטה, שאת הזכות לתת לו שם העניק לקרל פרידריך גאוס.
ב-6 במרץ 1815 גילה אולברס שביט מחזורי, אשר נקרא על שמו (רשמית נקרא 13P/Olbers).
תרומתו הנודעת ביותר למדע היא הפרדוקס אשר קרוי על שמו (הפרדוקס של אולברס), אשר בו תהה מדוע שמי הלילה שחורים, בהנחה שמספר הכוכבים הוא אינסופי, כמו גם גילו של היקום.
זוכה פרס לאלנד בשנת 1803 ו-1807.
אולברס מת בברמן, גרמניה, בגיל 81.
על שם אולברס נקראו, מלבד השביט שאותו גילה, גם אסטרואיד אולברסיה וכן מכתש אולברס על הירח.
יולי אדלשטיין
יולי יואל אדלשטיין (נולד ב-5 באוגוסט 1958; י"ט באב תשי"ח) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. לשעבר שר הבריאות. בשנים 2013–2020 כיהן כיושב הראש ה-16 של הכנסת, קודם לכן כיהן כשר לקליטת עלייה וכשר ההסברה והתפוצות בממשלות ישראל. טרם עלייתו לישראל היה מסורב עלייה ואסיר ציון בברית המועצות. בהכשרתו הוא מורה לשפות, בעיקר עברית.
ביוגרפיה.
נולד בשם יוליאן יוריוביץ' אדלשטיין (באוקראינית: Юліан Юрійoвич Едельштейн) בצ'רנוביץ, אוקראינה הסובייטית שבברית המועצות דאז, למשפחה יהודית. הוריו, אניטה לבית רוזנצווייג ויורי אדלשטיין, היו מרצים במכללה להכשרת מורים. לאחר מספר שנים עברה המשפחה לקוסטרומה. אביו היה פעיל בתנועת הדיסידנטים, התנצר והיה לכומר (הוא משמש כיום ככומר האורתודוקסי של הכפר קרבנובו במחוז קוסטרומה שברוסיה).
עם תום לימודיו בתיכון רצה אדלשטיין להתקבל לבית ספר הגבוה ללימודי שפות, אולם נדחה עקב יהדותו והחל ללמוד במכללה להכשרת מורים. הוא סולק מהלימודים לאחר שהביע ביקורת על מדיניות החיסולים של יוסיף סטלין.
בשנת 1979 ביקש לעלות לישראל אך סורב. הוא עבר לבירה מוסקבה, שם הצטרף לחוג של לומדי עברית, לימד עברית במחתרת והיה פעיל ציוני בשנות ה-70 וה-80 ואף עמד בראשה של התארגנות שביקשה להפיץ את לימודי העברית לערי הספר של ברית המועצות. עקב פעילותו, התקשה למצוא עבודה והתפרנס בין היתר כמודל עירום (פלג גוף עליון) בבתי ספר לאמנות. גם שם הופעלו לחצים על המעסיקים לפטרו, אך מעסיקיו השונים היו מרוצים מאוד ממנו עקב העובדה שתמיד הגיע בזמן ואף פעם לא היה מגיע שיכור, בניגוד לשאר העובדים. ב-4 בספטמבר 1984 נעצר על ידי הק.ג.ב. בשל פעילותו הציונית, באשמת שווא של החזקת סמים, שהושתלו בדירתו. אדלשטיין נעצר למשך שלושה חודשים בבית הכלא בוטירקה שבמוסקבה. במהלך המעצר הוא שבת רעב למשך חמישה-עשר יום, במחאה על החרמת זוג התפילין שנשא עמו בסתר. הוא הורשע (ב-19 בדצמבר 1984) ונידון לשלוש שנות מאסר עם עבודות פרך במחנה כפייה סובייטי, וריצה את עונשו בגולאג ליד ימת באיקל. במהלך מאסרו נפצע באורח קשה ונותר נכה. במשך שנות המאסר התנהל מאבק בינלאומי לשחרורו, אליו התגייסו גם מנהיגים מרחבי העולם (ביניהם סגן נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש), והפגנות למען שחרורו נערכו בישראל ובארצות הברית.
לאחר שחרורו במאי 1987 עלה לישראל עם משפחתו ביולי אותה שנה. ביוני 2017 ערך אדלשטיין ביקור רשמי ברוסיה, בו חזר אל הבית בו התבצע החיפוש ואל תא המעצר בו נכלא. במהלך הביקור נאם בפני מליאת הבית העליון של הפרלמנט הרוסי, ופתח את נאומו בעברית:
בהגיעו לישראל השתקע באלון שבות שבגוש עציון. בשנים 1988–1996 כיהן כסגן נשיא "הפורום הציוני", ארגון שייצג את מסורבי העלייה שעלו לישראל. בשנים 1990–1995 מילא תפקידים ניהוליים בבתי ספר וניהל את מחלקת העולים במלי"ץ.
חבר הכנסת.
אדלשטיין נמנה עם מייסדי מפלגת "ישראל בעליה" ונבחר מטעמה לכנסת בבחירות לכנסת הארבע עשרה, בשנת 1996. הוא כיהן מטעם הסיעה גם בכנסת ה-15. בבחירות לכנסת ה-16 זכתה סיעתו בשני מנדטים בלבד והוא ונתן שרנסקי נבחרו לכנסת, וסיעתם התמזגה לתוך סיעת הליכוד ואדלשטיין מונה לסגן יושב ראש הכנסת. במהלך כהונת כנסת זו יזם ראש הממשלה אריאל שרון את תוכנית ההתנתקות, אשר לה התנגד אדלשטיין. אדלשטיין הוביל את מחנה "המורדים בליכוד" שביקשו למנוע את ביצוע התוכנית, ובשעת ההצבעה אף חרג מכללי הפרוטוקול והכריז כי הוא מתנגד לתוכנית "בשאט נפש". מאז ביצוע התוכנית קרא אדלשטיין מספר פעמים לשוב ליישובים שפונו בצפון השומרון.
אדלשטיין כיהן כשר לקליטת עלייה בממשלתו הראשונה של בנימין נתניהו בין השנים 1996–1999, וכסגן השר לקליטת עלייה במעמד של שר בממשלתו הראשונה של אריאל שרון, בין השנים 2001–2003.
ב-27 בפברואר 2007, עם התפטרותו של דני נוה מהכנסת, והודעתו של עוזי לנדאו, ששובץ במקום ה-14 ברשימת הליכוד, כי אינו מעוניין לשוב ולכהן בכנסת, הצהיר אדלשטיין אמונים לכנסת והחל לכהן בכנסת השבע עשרה. בנאומו הראשון בכנסת זו אמר:
במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), האוסר על נטישת בעלי חיים, ומתיר לעמותות, רשויות מקומיות ווטרינרים שטיפלו בבעלי חיים נטושים, להטיל את הוצאות ההחזקה על הנוטש אותם. כמו כן הציע תיקון לחוק בתי המשפט, על פיו יוכל אדם שאין עיסוקו בייצוג דרך קבע, לייצג ללא תמורה בעל דין בבית משפט לתביעות קטנות. תיקון זה אושר בשנת 2001.
בבחירות המקדימות של הליכוד לקביעת רשימתה לבחירות לכנסת ה-18 זכה אדלשטיין ב-18,502 קולות שהם כ-38.2% מהקולות, מוקם במקום ה-12 ברשימה ונבחר לעוד כהונה בכנסת.
שר בממשלת נתניהו השנייה.
לאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה אדלשטיין לשר ההסברה והתפוצות ולממונה על רשות השידור. ב-18 בפברואר 2010 התפטר מתפקידו כשר הממונה על רשות השידור, והמשיך לכהן כשר ההסברה והתפוצות.
במהלך כנס הסברה באור יהודה ב-2011 אמר: "כל עוד האומה הערבית תמשיך להיות אומה נפסדת שממשיכה להשקיע בתשתיות טרור, בחינוך לשנאה וברווחת משפחות השאהידים, לא יהיה שלום!" דברים אלה עוררו ביקורת רבה בעולם הערבי.
יושב ראש הכנסת.
ב-14 במרץ 2013 נבחר אדלשטיין על ידי סיעת הליכוד כמועמדה לתפקיד יושב ראש הכנסת. אדלשטיין זכה לתמיכת כל חברי הסיעה, למעט ראובן ריבלין שנמנע בהצבעה. בעקבות זאת התפטר אדלשטיין מהממשלה, כדי שהתפטרותו תיכנס לתוקף לפני היבחרו ליושב ראש הכנסת, כדי לעמוד בעיקרון הפרדת הרשויות. ב-18 במרץ נבחר אדלשטיין לתפקיד יושב ראש הכנסת התשע עשרה ברוב של 96 חברי כנסת מול שמונה נמנעים.
בבחירות המקדימות של מפלגת הליכוד לכנסת העשרים, שנערכו ב-31 בדצמבר 2014, זכה אדלשטיין במקום השני ברשימה הארצית, שמוביל למקום השלישי ברשימה לכנסת, לאחר קרב צמוד עם גלעד ארדן על המקום הראשון. ב-31 במרץ 2015, יום השבעת הכנסת העשרים, נבחר על ידי מליאת הכנסת לקדנציה שנייה כיו"ר הכנסת, פה אחד ברוב של 104 קולות.
עם היבחרו לתפקיד, סיפר בנאומו הראשון על כך שהרגע הזה הוא סגירת מעגל מרגשת עבורו, לאחר שאחד מעוזריו איתר את תיעוד ביקורו הראשון בכנסת ימים אחדים לאחר עלייתו ארצה, כאורח ועדת העלייה והקליטה. בנאומו פנה בקריאה לחברי הכנסת:
באוקטובר 2016 עוררה החלטתו לאכוף קוד לבוש על באי הכנסת תרעומת ציבורית. בתגובה לדברי הביקורת אמר אדלשטיין: "לא ייתכן שידברו על איראן וסרגלים ומישושים, להטעות את הציבור בדברים שלא היו, ובכך להפוך את השיח לדתי או שוביניסטי".