תיארוך אתרים אלו נע מלפני 14,000 שנים (אתר טאימה-טאימה בוונצואלה) ועד לפני 10,000 שנים. חודי חניתות אל חובו הדו-פניים היו נפוצים בעיקר בצפון-מערב ונצואלה, ממפרץ ונצואלה ועד להרים הגבוהים והעמקים. האוכלוסייה שהשתמשה בהם הייתה של ציידים-לקטים שככל הנראה שהו בתחומי טריטוריה מסוימת. חודי אל חובו היו ככל הנראה הקדומים ביותר, ותוארכו ללפני 12,980 ו-14,2000 שנים ונועדו לציד בעלי חיים גדולים. בניגוד לכך, לחודי זנב הדג שתוארכו ללפני 11,000 שנים בפטגוניה הייתה תפוצה רחבה הרבה יותר, בעיקר במרכז ובדרום היבשת.
תקופות ארכאיות.
בתקופה הארכאית באמריקה הצפונית השתנתה הסביבה, האקלים התחמם והפך צחיח יותר והחיות הגדולות האחרונות נעלמו. מרבית קבוצות האוכלוסייה בתקופה זו היו עדיין ציידים-לקטים נוודים, אבל עתה החלו קבוצות אינדיבידואליות להתמקד במשאבים הזמינים להם מקומית. וכך, עם עבור הזמן, החלה תבנית של התפתחות תרבויות אזוריות כדוגמת הדרום-מערב הארכאי, תרבות פלאו-ארקטית, תרבות פוברטי, תרבות דלטון ותרבות פלאנו. התאמות אזוריות אלו הפכו לנורמה, כאשר מסתמכים פחות ופחות על ציד וליקוט, וכלכלה מעורבת של ציד בעלי חיים קטנים, דגים, ירקות בר עונתיים ומזונות נוספים מהצומח. קבוצות רבות המשיכו לצוד חיות גדולות אבל שיטות הציד הפכו מגוונות יותר ושיטות השגת הבשר מתוחכמות יותר. סגנון ההצבה של חפצים וחומרים בתוך אתר קבורה ארכאי מציין בידול המבוסס על מעמד בחלק מהקבוצות.
ארגנין
ארי ברזילי
ארי ברזילי (נולד ב-19 בפברואר 1953) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לנוירולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. ראש המעבדה לחקר מחלות מוח ניווניות ופונקציונליות המוח.
ביוגרפיה.
ארי ברזילי נולד בתל אביב בשנת 1953. הרביעי מבין אחיו לאמו שנולדה בירושלים והיא דור שמיני בארץ, ולאביו עלה לארץ מרוסיה ועבד בחברת "אמקור" לייצור מקררים. בשנת 1957 עבר עם משפחתו להרצליה פיתוח. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון אליאנס בתל אביב. בצבא שירת כקצין בחיל השריון.
בשנת 1977 החל את לימודיו האקדמאים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים את התואר הראשון שלו בכימיה, פיזיקה וביולוגיה. את התואר השני והשלישי שלו עשה בנוירוביולוגיה וביוכימיה והשלים אותם בשש שנים.
ברזילי עשה את הפוסט-דוקטורט שלו בשנת 1987 באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. תואר זה ארך 5 שנים במעבדתו של פרופסור אריק קנדל. בסיום התואר, שנת 1992 חזר לארץ ובחר לעבוד באוניברסיטת תל אביב, בה עובד עד היום בתור ראש מעבדה העוסקת במחלות ניווניות ופונקציונליות של המוח. בנוסף כיהן כיו"ר המועצה המדעית של עמותת "לראות" בין השנים 2006–2013.
ארי ברזילי נשוי לאפרת ברזילי, מעצבת גרפית במקצועה וצלמת אמנותית, ולהם תאומים.
פעילות מחקרית.
המחקר במעבדתו של בריזלי במחלקה לנוירוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב מתעסק בעיקר בפונקציונליות המוח ומחלות מוח ניווניות, ובמנגנון ה-DDR.
במעבדה חוקרים את הקשר בין השיבוש בתפקוד מנגנון DDR לאטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות באמצעות מחקר בעכברים בעלי מוטציה בגנים שחסרים אצל חולים עם הפרעות ביציבות הגנומית, לדוגמה ATM, Nbs1, Wrn.
בנוסף חוקרים במעבדה את הקשר בין תגובת התא לנזק DNA ובין תהליך ההזדקנות על מנת להשיג תובנה עמוקה יותר לתהליך ההזדקנות בהתמקדות על תהליכים שמושפעים על ידי Atm ו- Wrn במטרה להבין את תפקיד החלבונים בהזדקנות. תחום נוסף הנחקר במעבדה הוא הבנת חשיבות תאי הגליה באטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות . בזמן מחלות מוח ניווניות חלק מהרשתות נפגעות, מטרת המחקר הוא להבין אלו מן הרשתות נפגעו וכיצד ניתן לתקן אותן. במחקר שמים דגש על תפקיד תאי הגליה בפגיעה בתפקוד הרשת וכאמצעי היכול לעזור בתיקונה לאחר שנפגעה.
נוסף על מחקרים בנושא זה, ברזילי חוקר גם את המנגנון המולקולרי של ניוון והתחדשות עצב הראייה. מחקריו מתמקדים בפתרון לבעיות חשוכות מרפא ברשתית העין ועצב הראייה באמצעות השתלת פיגום שיקדם את הישרדות תאי RGC (תאי גלגיליון) והתחדשות אקסונלית, הפרשה מרחבית ומבוקרת ממבנים בגודל ננומטרי שיושתלו בעצב הראייה, והשתלת צ'יפים מיקרוסקופים ואלקטרודות בעצב הראייה.
לידה וגינלית
אברהם כהן (ברימו)
אברהם (אבי) "ברימו" כהן (נולד ב-1958) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. ברימו משרת בחיל ההנדסה הקרבית וזכה לצל"ש הרמטכ"ל על התנדבותו ולחימתו במלחמת לבנון השנייה.
ביוגרפיה.
אברהם כהן נולד באיראן ובגיל 6 עלה עם משפחתו לישראל. בצעירותו למד בפנימיית כפר חסידים, שם קיבל את הכינוי "ברימו".
שרות צבאי.
ב-1976 התגייס לצה"ל. בהתחלה רצה לשרת בחטיבת הצנחנים אך כשראה את הציוד המכני ההנדסי ליד הבקו"ם שינה את דעתו והתגייס לחיל ההנדסה. ב-1978, במהלך קורס ההשלמה החיילית לקורס קצינים בצה"ל, בעודו נוסע בכביש החוף אירע פיגוע כביש החוף בו 11 מחבלים פלסטיניים מהפת"ח השתלטו על אוטובוס, חטפו אותו ולבסוף פוצצו אותו תוך שהם רוצחים 35 ישראלים ופוצעים 71. ברימו מיד הגיע לזירת הפיגוע, עזר לחלץ את הנפגעים ואף השתלט על אחד המחבלים שניסה להימלט ומסר אותו לשוטרים. אחרי הפיגוע השתתף ברימו במבצע ליטני ולקח חלק בפתיחת צירים בתל שרייפה ובמארג' עיון.
ב-1981 שהה ברימו בדרום לבנון והוביל בה פעילות הנדסית במובלעת הנוצרית. ב-1982 השתתף במבצע שלום הגליל כמפקד פלוגת הצמ"ה של גדוד 605 ופיקד על כוחות שפרצו דרכים לסיירת גולני ובפרט את הדרך לבופור, וכן ביצע פעילות הנדסית נוספת של בניית מחפורות ומוצבים לחיילי צה"ל, וכן פינוי שלגים והכשרת מנחת לחיל האוויר הישראלי בדאמור. הוא קודם לתפקיד סמג"ד 601 ושהה בדרום לבנון עד הנסיגה לרצועת הביטחון ב-1986. בסיום תקופה זו יצא ללימודים בפו"ם, שלאחריהם מונו כקצין הנדסה ביחידת הקישור ללבנון (יק"ל). במסגרת תפקיד זה הקים את פלוגת החבלה בצד"ל והקים מפעל בטון על מנת לסייע ללבנונים התומכים בישראל לסלול כבישים. בשנת 1990 שימש כמדריך בקורס מפקדי פלוגות של חיל ההנדסה וב-1991 מונה לקצין הנדסה אוגדתי בדרגת סגן-אלוף. בעקבות הנסיגה מלבנון בשנת 2000 עבר ברימו לשרת באוגדת עזה וב-2002 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
בסוף 2005, בעקבות תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה, מונה ברימו להיות האחראי מטעם משרד הביטחון על פינוי החפצים האישיים של מפוני גוש קטיף ועל הריסת המבנים שהשאירו מאחור.
במלחמת לבנון השנייה.
ב-12 ביולי 2006 אירעה חטיפת אהוד גולדווסר ואלדד רגב, מה שהוביל לפריצתה של מלחמת לבנון השנייה. למרות שלא זומן למילואים עקב גילו, הוא התעקש להתנדב והגיע למטה מפקדת ההנדסה של פיקוד צפון, שם התעקש להתנדב ולסייע. הוא צורף לצוות חשיבה של "היום שאחרי" ובו הציע לכבוש מחדש את הבופור ואת רכס פארון ע'נדוריה כדי לשלוט על השטח. בביקור של אלוף פיקוד הצפון אודי אדם העלה ברימו את הצעותיו אך אלה נדחו בטענה שהם "לא רלוונטיים" מאחר שכוח של חי"ר ושריון מאוגדה 162 תקוע 4 ימים בלי אספקה מאחר שלוחמי ההנדסה לא מצליחים להגיע אליהם. דבר זה דרבן את ברימו לרדת לשטח ולסייע במאמצי פריצת הצירים והחילוצים.
ב-2 באוגוסט 2006 ירד שוב ברימו לשטח. הוא פיקד על כוח שמנה 3 דחפורים ו-3 טנקים, שמטרתם הייתה לפתוח ציר לחיילים שהיו תקועים באזור מכון המים ליד טייבה, כ-5 ק"מ ממטולה. תחת פיקודו של ברימו, שהוביל רגלית את לוחמי ההנדסה הקרבית, הכוח שינה גישה וניצל את התוואי הקיים כדי להגיע לכוחות, תוך שהם מנקים את הדרך מממטעני חבלה ומוקשים, ואף מחלצים דחפור אחד שהתדרדר לתוך שדה מוקשים ליד רב א-תלתין. הכוח יצא ב-20:00 וחבר לכוח הנצור ב-04:00 והביא לו מים, מזון וציוד. המחבלים ראו זאת ופתחו במטח טילי סאגר על הכוחות. ברימו איתר את כיוון הירי והכווין טנק לכיוונו: הטנק ירה, פגע במחבלים והירי נפסק. בתום הקרב שב ברגל לתוך ישראל כאשר הוא מחלץ חייל שלקה בהלם קרב.
בערב ה-8 באוגוסט 2006 הוביל ברימו, ביחד עם סא"ל אושרי לוגסי, מפקד גדוד 605, כוח הנדסי גדול על מנת לפרוץ ציר בנחל סלוקי. הפריצה עברה בשלום, כמעט ללא ירי על הכוחות, וכאשר הם נתקלו ב"שמורת טבע" (שם קוד למערכת ביצורים, בונקרים ומנהרות תת-קרקעיות של חזבאללה) המחבלים ברחו והשאירו מאחוריהם חומר מודיעיני רב ועשרות רקטות ארטילריות. בשעה 19:00 הגיעו לפתח הסלוקי, אך הורו על ידי הפיקוד העליון לסגת ולחזור אחורנית, דבר שהרגיז מאוד את ברימו, שאף אמר לרמטכ"ל דן חלוץ ש"השארנו מאחור שטח הפקר".
ב-11 באוגוסט 2006 קיבל ברימו שוב פקודה לפרוץ דרך אל תוך הסלוקי, ביחד עם גדוד 605, חטיבת הנח"ל וכוח טנקי מרכבה סימן 4 של חטיבה 401. כאשר הגיעו לפתח הערוץ החל הקרב על הסלוקי: כוחות צה"ל נקלעו למארב של חזבאללה וספגו אש כבדה של טילי נ"ט, פצצות מרגמה ונק"ל. מהירי נפגעו חיילים רבים וכלים רבים, בהם טנקים ודחפורים, ניזוקו מהירי הכבד. הכוח בפיקודו של ברימו עסק בחילוץ החיילים ההרוגים והפצועים, ובחילוץ של הכלים הפגועים. למרות האבדות הכבדות, המשימה הושלמה (אמנם באיחור) ורוב מחבלי חזבאללה שהשתתפו בקרב נהרגו. ברימו סיכם: "הקרב הוכרע לטובתנו, אבל המטרה הסופית לא הושגה. לא השמדנו את כל תשתיות המחבלים".
על רוח ההתנדבות שגילה, על אומץ לבו, נחישותו ועמידתו במשימות תחת אש הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל.
אחרי מלחמת לבנון השנייה.
בתום המלחמה מונה ברימו לקצין הנדסה במילואים של הגיס הצפוני וקודם לדרגת אלוף-משנה.