שנה אחרי שהפסידה בגמר הגביע הראשון בתולדותיה, חזרה קריית שמונה למעמד הגמר, וזאת לאחר שהדיחה לאורך המפעל יריבות מליגת העל בלבד. הפעם, מול נציגת הליגה הלאומית, עלה המאמן ברק בכר עם ההרכב החזק שלו, שכלל בין היתר את שני מחזיקי הגביע מהעונה החולפת עם הפועל רמת גן, וובה בראון ודויד מנגה, וכן את הקפטן שיר צדק, רועי קהת ואחמד עאבד. מנגד, חניכיו של יוסי מזרחי רצו להשלים הישג חסר תקדים בכדורגל הישראלי, אליפות הליגה הלאומית וזכייה בגביע המדינה באותה העונה, ולצורך המשימה עלו בהרכב שכלל בין היתר את הקפטן ערן לוי, עומר פרץ, עידן שריקי ולארי קאיודה. היה זה משחק הגמר האחרון עד כה שהתקיים באצטדיון רמת גן, אליו הגיעו קרוב ל-30 אלף צופים, רובם אוהדי מכבי נתניה.
ההזדמנות הראשונה במשחק הגיעה בדקה התשיעית, כאשר רועי קהת בעט ממרחק, אך אוהד לויטה הדף. בדקה ה-22 הגיעה נתניה להזדמנות הממשית הראשונה שלה, לאחר כדור חופשי של ערן לוי כ-18 מטרים אלכסונית מימין. הכדור המסובב של לוי נקלט היטב אצל גיא חיימוב.
בדקה ה-43 הצליחה מכבי נתניה ליצור תנאים טובים להבקעת שער. שריקי מסר לקאיודה על סף הרחבה, האחרון זיהה את חיימוב מחוץ לשערו והקשית מעליו, אך הכדור החמיץ במעט את המסגרת. בתוך תוספת הזמן של המחצית הגיעה קריית שמונה למצב נוח, לאחר כדור נייח של מנגה שמצא את הראש של מינדאוגאס פאנקה, שניצל יציאה לא טובה של לויטה אך החמיץ את המסגרת.
המחצית הראשונה הגיעה לסיומה בתוצאה שוויון 0-0.
מחצית שנייה והארכה.
המחצית השנייה נפתחה בחילוף מצדו של ברק בכר, שהעלה את ויאם עמאשה על חשבונו של אדריאן רוצ'ט. בדקה ה-56 עמאשה קיבל כדור בתוך הרחבה ובעט למסגרת של לויטה, שהצליח להדוף.
שתי הקבוצות התקשו להגיע למצבים ולא הצליחו לסכן את השערים. בדקה השמונים ניסתה נתניה בכדור קרן שמצא את הראש של עומר צלישר, שנגח למרכז השער הישר לידיו של חיימוב. עד לסיום המשחק לא נרשמו מצבים ממשיים, ולאחר שוויון 0-0 בתום תשעים דקות, עבר המשחק להכרעה בהארכה.
בדקה ה-97, שבע דקות בתוך ההארכה, נכבש השער היחיד במשחק. רועי קהת מסר לאחמד עאבד על סף הרחבה מצד שמאל. החלוץ, שהיה עם גבו לשער, הסתובב ובעט כדור נמוך ומדויק לפינה הרחוקה של לויטה. השוער לא הצליח להגיע, הכדור מצא את הרשת וקריית שמונה עלתה ליתרון 0–1.
בדקה ה-106 רשמה קריית שמונה החמצה גדולה. אופיר מזרחי המחליף פרץ בימין ומסר למרכז הרחבה, עמאשה ניסה משישה מטרים בנגיעה אך לויטה הדף, הכדור הגיע לאחמד עאבד שמול שער ריק בעט בנגיעה החוצה.
בסיום, 1-0 לקריית שמונה, שזוכה בגביע הראשון בתולדותיה.
יוחאי מטוס
יוחאי מטוס (נולד ב-28 בנובמבר 1977), הוא אמן רב תחומי ישראלי. מטוס החל את דרכו כאמן רחוב בעבודותיו עוסק במרחב ציבורי, מגדר ואור. בשנים האחרונות, בשיתוף עם האמן הבינתחומי חיים ויטלי כהן, ייסד מטוס את ליין המסיבות התל אביבי Kok Schok, שהפך לזירת אמנות, אופנה ופרפורמנס אלטרנטיבית עולה בחיי הלילה של תל אביב. בשנת 2018, מטוס ביקש לבצע עזיבה סופית מזירת האמנות העכשווית וממעמדו כאמן פעיל על ידי הכרזתו כ״אמן לשעבר״.
ביוגרפיה.
מטוס סיים בשנת 2004 את לימודיו במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. את תחילת דרכו כאמן מטוס עשה כאמן רחוב, לאחר מכן עבר להציג בגלריות פרטיות ובמוסדות ציבוריים בארץ וברחבי הארץ והעולם.
פעילותו האמנותית.
עבודותיו של יוחאי מטוס עוסקות בייצוג עצמי במדיום של צילום, פיסול ווידאו ומייצרים עומס של דימויים מהשפה הקווירית המורכבת מחומריות זולה ומתכלה דוגמת נאונים נצנצים ואריחי קרמיקה. הצבעוניות הקאמפית במופגן, הופכת את האסתטיקה הקווירית הצוהלת למפגן אנדרלמוסי הגובל בביזאר ומתרגמת לזהות גברית אחרת במרחב. התוצר הסופי מגולם בזוהָר תלוש ומרופט, המייצג את היפוכו הקוטבי של עיקרון הצבירה הבורגני.
בפרויקט שלטי הרחוב התערב מטוס יחד עם מיכל צדרבאום. באתרים שונים במרחב הציבורי, וזאת באמצעות לבבות מפוקסלים שקישטו פינות רבות בעיר. העבודה "לב שבור" (2007), היא אחת מן ההתערבויות הפיראטית הבולטות שנוצרו בסדרה זו. העבודה מתעדת הרס של לב גדול שנבנה מאריחי קרמיקה אדומים בשדרות רוטשילד בתל אביב ואף הפך לנקודת ציון בעיר. כפי שתיאר זאת מטוס בריאיון לדנה גילרמן בעיתון הארץ "ברחוב יש הרבה אנשים שאוהבים אמנות ולא יודעים את זה אפילו. חלקם פוחדים להיכנס לגלריות, אבל ברחוב הפחד הזה לא קיים"
עבודותיו.
עבודות רחוב.
מטוס יצר שלטי רחוב קומיים, הדביק לב גדול מקרמיקה על המדרכה בשדרות רוטשילד ועל מדרגות בניין העירייה בכיכר רבין, וצייר ציורי רחוב שונים שחלקם עוד קיימים וחלקם דהו או נמחקו. בהתייחסות לעבודות הרחוב אמר שהוא שואף לגרום לצופה לחייך. "מה שתיארתי כחיוך של הצופה נולד בתקופה שגרנו בירושלים ולא ממש הסתדרנו עם העיר. חשבנו שאם ניתן לעיר מתנה אולי נסתדר יותר טוב".
מאור עיני.
מיצב תאורה שהוצב באכסדרה של תיאטרון ירושלים במהלך פסטיבל ישראל, 2017. באמצעות נאונים יצר מטוס דיוקן עצמי מוגדל שעסק בכוחו של היחיד במרחב.
בראש ערוף - תערוכת יחיד.
תערוכת יחיד (גלריה דולינגר, אוצרת דליה מרקוביץ', 2008)
התערוכה עוסקת בציר המתח גברי-נשי. דימויי גבריות ונטייה מינית מנקודת מבט ביוגרפית. העבודות מתכתבות עם ייצוגים של אסתטיקה קווירית, טראש פופי ואמנות רחוב. פניו של האחר – פניה של האחרוּת – מתפקדים כאתר אותנטי, ייחודי, שהוא "מעבר לכול תיאור". הכוח הייצוגי הטמון בהם, מעניק חרך הצצה ייחודי אל נבכי "האני האותנטי", אך בה בעת הוא מרמז, כפי שעולה משם התערוכה, כי האותנטי מתקשה להתאקלם במערך הייצוגים הנורמטיבי. הפורטרטים נרקחו ברובם משברי איברים, קולאז'ים סוריאליסטיים, ציפוי לכה ונצנצים כחולים. לצד עבודות הדיוקן, ניצב נוף מפוברק המשמש כתפאורה של האירוע כולו. הנוף מורכב משני דולפינים מלאכותיים, ושקיעה בצבעי פסטל. הדולפינים שפוסלו מפורצלן, מזנקים אל ריק פרודי, כשהם נוטפים שכבה בוהקת של נצנצנים שהתקרשו. השפיכה הנוצצת, הכחולה, העצלה, של החומר המתכלה והזול, מעצימה את המתיקות הסכרינית המיוחסת לחיית המחמד הימית. כזהו גם הפוסטר הישן, המשחזר דימויים חבוטים של גלים מלטפים ושקיעה רומנטית. התמונה הכוללת מוסרת לצופה את "גן העדן האבוד", המתענג באירוניה גלויה על הבדיה האסתטית המפורשת שהוא חושף לראווה.
השכלה.
2001-2004 תואר ראשון בתקשורת חזותית, בצלאל - אקדמיה לאמנות ועיצוב
קני סירס
קנת' רוברט "קני" סירס (באנגלית: Kenneth Robert "Kenny" Sears; 17 באוגוסט 1933 – 23 באפריל 2017) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1955–1964. בעונות ו- נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס, וממוצעיו הכוללים לאורך 9 עונותיו בליגה הם 13.9 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק. בשנת 1954 היה הכדורסלן הראשון אשר מופיע על שער השבועון ספורטס אילוסטרייטד.
קריירת מכללות.
סירס נולד וגדל בעיר ווטסונוויל אשר בקליפורניה, ובין השנים 1951–1955 למד באוניברסיטת סנטה קלרה אשר בעיר סנטה קלרה. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 7.0 נקודות למשחק, וסייע לקבוצה להעפיל לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הובסו ה"ברונקוס" בתוצאה 55–74 מול אוניברסיטת קנזס, אשר המשיכה לזכייה באליפות המכללות בהובלתו של קלייד לאבלט. בכל 3 העונות הבאות היה סירס הקלעי המוביל של קבוצתו עם ממוצע של 17.4 נקודות למשחק, ובשתיים מהן (1953 ו-1954) העפילו הברונקוס לשמינית גמר טורניר האליפות, תחת המאמן בוב פיריק. בעונות 1953 ו-1955 זכה בתואר שחקן העונה של מחוז החוף המערבי (WCC).
קריירה מקצועית.
בדראפט ה-NBA 1955 נבחר סירס על ידי ניו יורק ניקס בבחירה הרביעית, אחרי דיק ריקטס, מוריס סטוקס וג'ים לוסקוטוף. ב-6 העונות הבאות היה אחד השחקנים המובילים של הניקס, לצד הארי גלאטין, קארל בראון, וילי נאולס וריצ'י גארין, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 16.8 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, בפעם השנייה ברציפות, לאחר שקלע שיא קריירה של 21.0 נקודות למשחק והוביל את כל שחקני הליגה באחוזי קליעה מהשדה (49.0%).
בעונת 1961/1962 עבר לשחק בקבוצת "סן פרנסיסקו סיינטס" מ"ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL), אשר פעלה במשך כשנה וחצי בטרם התפרקה.
לקראת עונת חזר לשחק בניקס, אך כבר לאחר 23 משחקים הועבר לצד וילי נאולס בטרייד לסן פרנסיסקו ווריורס, בתמורה לטום גולה. עד סיום העונה העוקבת שימש כשחקן ספסל עבור הווריורס, וקלע 4.8 נקודות בממוצע למשחק. בפלייאוף הפסידה סן פרנסיסקו מול בוסטון סלטיקס בסדרת גמר הליגה (1–4), ומיד לאחר מכן פרש סירס ממשחק, בגיל 30.
ב-23 באפריל 2017 נפטר סירס בעיר מגוריו ווטסונוויל, בגיל 83.
קן סירס
בית ספר רעות (ירושלים)
בית ספר "רעות" הוא בית ספר שש שנתי בירושלים. בית הספר משרת קהילה דתית וחילונית והוא משתייך לזרם חינוך ממלכתי משלב.
היסטוריה.
בית הספר נוסד בשנת 1999 במטרה לחנך תלמידים מכיתה ז' עד יב'.
את המוסד הקים ד"ר אריה גייגר, שניהל בית ספר ממלכתי־דתי בירושלים.
בתחילת דרכו מנה בית-הספר כ-100 תלמידים, והיה ממוקם בבית אלישבע שבשכונת קטמון הישנה בירושלים. בשנת תשע"א (2010) העתיק בית-הספר את מקומו למבנה בשכונת הקטמונים, בו הוא שכן עד 2020, אז עבר למשכנו החדש בשכונת בית וגן.
בשנת התשע"ד (2014) הפך בית הספר לאחד מבתי הספר של האגודה לקידום החינוך. המוסד מנוהל היום על ידי מתן ראב"ד. אילנית ברוכי מנהלת את חטיבת הביניים.