לעיתים מים מינרליים נצרכים באופן מסורתי ישירות ממקום נביעתם, כמו במרכזי ספא ובארות. לעיתים קרובות אתרי תיירות יוקמו סביב אתר מים מינרליים. התפתחויות תיירותיות כאלו הן ערי ספא ומלונות הידרופתיים.
בימינו נפוץ לשווק מים מינרליים בבקבוקי פלסטיק לצריכה אישית. ההגעה ישירות אל מקורות המים המינרליים אינה נפוצה כיום ולעיתים אף חסומה בגלל זכויות בלעדיות של בעלי המקום. כיום יש מעל 3,000 מותגי מים מינרליים בעולם.
השאלה האם מים מינרליים עדיפים מבחינה בריאותית על פני מי ברז רגילים, תלויה בעיקר באיכות המים המקומית. על פי משרד הבריאות הישראלי וחוקרים נוספים, ישראל נמצאת בין המדינות המובילות בעולם באיכות מי שתייה ובאחוז חריגות נמוך, ולכן אין כל יתרון בריאותי לצריכת המים המינרליים על פני מי הברז כשמומחים רבים טוענים כי דווקא מי הברז בריאים יותר. בנוסף, נטען כי במבחני טעימה עיוורת מי ברז זוכים בדרך כלל לציון גבוה יותר ממים מבוקבקים וכי אלו שמעדיפים את טעמם של מים מינרליים עושים זאת בעיקר ממניעים פסיכולוגיים.
טענה נוספת כלפי יצרני המים המינרליים, היא שהשימוש הגובר במכלי הפלסטיק לצריכת מים מגביר את צריכת הנפט, פליטת גזי החממה ותורם לזיהום הסביבה. בשל הביקורת, פועלות החברות להקטין את תכולת הפלסטיק בבקבוקים.
בשפת הדיבור, הביטוי "מים מינרליים" יכול להתייחס למי שתייה המשווקים בבקבוקי פלסטיק גם אם לא מדובר במי מעיינות מיוחדים. קיימים מפעלים שאורזים ומשווקים מים מאספקת המים הכללית. מפעלים אלו מעבירים את המים שמתקבלים מאספקת המים הכללית מספר תהליכים של סינון ובקרת איכות לפני אריזתם בבקבוקים. מים מבוקבקים נחשבים בדרך כלל לבטוחים לשתייה גם כאשר באספקת המים הכללית מתגלות תקלות שמחייבות הרתחה. למרות זאת, רשויות בריאות רבות בעולם, ובכללם משרד הבריאות הישראלי ממליצות להרתיח מים המשמשים להכנת מזון לתינוקות עד גיל שנה, גם אם משתמשים במים מבוקבקים או מינרליים.
מים מינרליים מבוקבקים אינם עוברים הפלרה כמו מי ברז רגילים, ולכן המתנגדים להפלרה מקפידים לשתות מהם, ומנגד התומכים בהפלרה קוראים לא להסתמך עליהם.
מים מינרלים
האקדמיה הממלכתית לרפואה (צ'יטה)
האקדמיה הממלכתית לרפואה בצ'יטה (ברוסית: Читинская Государственная Медицинская Академия) היא מוסד להשכלה גבוהה למקצועות הרפואה, השוכן בעיר צ'יטה שבדרום-מזרח סיביר. האקדמיה היא בין המוסדות המובילים ללימודי רפואה בסיביר ובמזרח הרחוק.
האקדמיה נוסדה ב-3 ביולי 1953 תחת השם "המוסד הממלכתי לרפואה בצ'יטה", על ידי צוות מרצי המכון לרפואת שיניים ששכן בעיר פרם. בהמשך נשלחו למוסד החדש מרצים ופרופסורים מערים אחרות. שמו של המוסד שונה ל"אקדמיה" ב-1995, לאחר התפרקות ברית המועצות.
צוות האקדמיה עוסק, בין השאר, בחקר בעיות אקולוגיות וסוגיות פתולוגיות במחוז צ'יטה.
כיום ישנן 25 התמחויות באקדמיה. הצוות כולל כ-300 מרצים ב-42 חוגים וקורסים, מתוכם 32 פרופסורים ודוקטורים ו-180 בעלי תואר שני. יותר מ-90 אחוזים מכלל הרופאים במחוז צ'יטה וברפובליקת בורייטיה הם בוגרי האקדמיה.
נשיא האקדמיה כיום הוא גובורין אנטוליי.
נהר הסן
קיווי (פרי)
קיווי (שם מדעי: "Actinidia chinensis") הוא פרי אכיל ממשפחת האקטינידיים בסדרת האברשאים ומקורו בדרום סין, שם הוא מהווה פרי לאומי. הקיווי הוא צמח מטפס וצורתו אובלית וגודלו כשל ביצה קטנה.
צבעו החיצוני חום ומרקם קליפתו שעיר, צבעו הפנימי ירוק או צהוב וגרעיניו שחורים.
לרוב מקלפים את הקליפה החומה לפני האכילה אם כי יש הנוהגים לאוכלו עם קליפתו העשירה בסיבים תזונתיים. מרקמו הפנימי רך וטעמו מתואר לפעמים כשילוב של תות שדה, בננה ואננס.
גידול ושיווק מסחרי.
בשנת 1904 הביאה מארי איזבל פרייזר (Mary Isabel Fraser), מנהלת המכללה לבנות מהעיר וַנְגַּנוּאִי שבאי הצפוני, את זרעי הקיווי לניו זילנד מיִיצַ'אנְג שבסין. הזרעים נשתלו לראשונה בשנת 1906, במשתלה בוַנְגַּנוּאִי, ובשנת 1910 הניבו לראשונה פירות.
בשנת 1924 פיתח הבוטנאי מאוקלנד, נורמן היווארד (Norman Hayward), זן ניו זילנדי מקומי של הפרי שעד היום נושא את שמו (זן "Hayward"). מאז התרחב גידול הפרי בניו זילנד והוא קיבל את השם דומדמנית סינית (Chinese Gooseberry) בשל מוצאו הגאוגרפי. החל משנת 1937 ובעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה התקבל הפרי באהדה רבה בקרב חיילי צבא ארצות הברית אשר היו מוצבים כדרך קבע בניו זילנד. בשנת 1952 הוחלט לייצא את הפרי לבריטניה.
הפרי מוסחר לראשונה, בשנת 1959, על ידי חברה ניו זילנדית בשם Turners and Growers, שהניחה כי השם דומדמנית סינית לא יתקבל בעין יפה במערב, עקב המלחמה הקרה. תחילה הוצע לשנות את שם הפרי ל-Melonette, אך הצעה זו נדחתה במהרה על ידי החברה המייבאת, Ziel Company. לאחר מכן הוצע, על ידי חברת Turners and Growers, לקרוא לפרי קיווי (Kiwifruit) על שם הציפור הלאומית של ניו זילנד, הקיווי, הדומה לפרי בצבעה ובצורתה.
שמו המקורי של הפרי בשפה הסינית, אותו החליפו הניו זילנדים עת התחילו לגדלו בארצם בראשית המאה ה-20, היה yáng táo (בתרגום חופשי: אפרסק שמשי). כיום, לפרי מספר שמות רשמיים, כשהשם הנפוץ ביותר הוא qí yì guǒ (בתרגום חופשי: הפרי הקסום), שכן השם הסיני דומה במידה מסוימת לשם קיווי.
כיום משווקת החברה את הפרי תחת המותג Zespri מכיוון שהחל משנת 2005 השם קיווי איננו עוד סימן מסחרי.
בשנת 1999 הצליחה חברה ניו זילנדית ליצור קיווי שצבעו הפנימי הוא צהוב המכונה קיווי זהוב או "Chinabelle". לצורך הפיתוח ביצעה החברה הכלאות בין זן סיני של קיווי קטנים מאוד וצהובים לבין הקיווי הירוק הסטנדרטי, כיום צובר הפרי החדש תאוצה וצריכתו בעולם הולכת וגדלה.
כיום מגדלים פרי זה בכל העולם, לרבות בישראל. קטיף הקיווי מתבצע במהלך חודש אוקטובר והוא משווק עד חודש מאי בשנה העוקבת.
בישראל מגדלים שני זנים של קיווי, זן "ברונו" ("Bruno"), שגדל בעיקר ברכס תפן וזן "היווארד" ("Hayward"), שגדל בגליל העליון וברמת הגולן.
בשנים האחרונות נעשו ניסיונות לגדל בארץ זנים חדשים כמו "Chinabelle" (קיווי זהוב) או קיווי מזן "היווארד" שמבשיל מוקדם יותר, בשלהי הקיץ.
תזונה.
כ-100 גרם קיווי מכילים כ-100 מ"ג ויטמין C, המהווה את כל כמות הוויטמין C המומלצת ליום. הקיווי הוא גם מקור מצוין לאשלגן. כמו כן מכיל הקיווי גם חלבונים, ברזל, סידן, מגנזיום, זרחן, אבץ וויטמינים מסדרת ה-B.
יתרון נוסף של הקיווי בא לידי ביטוי בזמן חיי המדף הארוכים שלו, לאחר הקטיף ובמקרר, מבלי להתקלקל ולאבד את ערכיו התזונתיים.
פיוס השנים עשר
פיוס השנים עשר (בלטינית: Pius XII) נולד בשם אווג'ניו מריה ג'וזפה ג'ובאני פאצ'לי (2 במרץ 1876 – 9 באוקטובר 1958) היה האפיפיור ה-260, מ-2 במרץ 1939 ועד מותו.
תקופת כהונתו כאפיפיור, בין השנים 1939–1958, הייתה ועודנה שנויה במחלוקת בשל התנהלותו בעת מלחמת העולם השנייה והשואה לנוכח השמדת היהודים - העובדה שלא גינה את ההשמדה בפומבי באופן ספציפי, אלא רק את זוועות המלחמה והגזענות באופן כללי, עוררה כלפיו ביקורת. לעומת זאת, מגיניו טוענים כי פעל אישית להסתרת אלפי יהודים במנזרים ובכנסיות בזמן המלחמה וכי העדיף פעילות חשאית למען היהודים, בגלל חששו מאימת הנאצים שרדפו את הכנסייה הקתולית. היסטוריונים מצפים לפתיחת ארכיוני הוותיקן כדי ללמוד יותר בסוגיה זו.
פיוס ה-12 היה בין האפיפיורים היחידים בהיסטוריה שמימשו את חסינותם האפיפיורית מפני טעויות על ידי פרסום חוקה אפוסטולית (Munificentissimus Deus) שהגדירה "אקס קתדרה" את הדוגמה של עלייתה של מריה הקדושה לשמיים. מלבד זאת, הוא שלח 46 אנציקליקות (אגרות מהאפיפיור לבישופים הקתולים ברחבי העולם) שבהן הבהיר, בין השאר, כי עמדת הכנסייה הקתולית כלפי תורת האבולוציה נשארה כשהייתה, היינו שלילה מוחלטת. הוא פעל בהחלטיות להחלשת מעמד ה"אליטה" האיטלקית במוסדות הכנסייה הקתולית; בבית הספר לקרדינלים ובקונסיסטוריה.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
פיוס ה-12 נולד ב-2 במרץ 1876 ברומא שבאיטליה כאווג'ניו מריה ג'וזפה ג'ובאני פאצ'לי, למשפחה אריסטוקרטית ידועה בעלת קשר היסטורי עמוק לאפיפיורות: סבו, מרקאנטוניו פאצ'לי, היה תת-שר הפנים של הוותיקן בעת כהונתו של האפיפיור פיוס התשיעי בין השנים 1851 ל-1870, וייסד את עיתון הוותיקן "ל'אוסרווטורה רומאנו" (L'Osservatore Romano) בשנת 1861; דודו, ארנסטו פאצ'לי, שימש יועץ פיננסי בכיר לאפיפיור לאו השנים עשר; אביו, פיליפו פאצ'לי, היה דיקן בית הדין לערעורים של הכס הקדוש (הסאקרה רוטה רומנה - Sacra Rota Romana); ואילו אחיו, פרנצ'סקו פאצ'לי, מומחה למשפט קנוני, מילא תפקיד חשוב בניהול המשא ומתן על ההסכמים הלטרניים.
פאצ'לי היה השלישי מתוך ארבעה ילדים, והוטבל לנצרות יומיים לאחר לידתו. על פי עדויות חבריו ומשפחתו, הייתה בו להיטות למשחק ונאומים בפני הציבור, ובין תחביביו היו טיולים, שחייה, וכן איסוף חותמות וארכאולוגיה.