Paschalococos
יונדאי i10
יונדאי i10 (באנגלית: Hyundai i10) היא מכונית האצ'בק 5 דלתות מיני מבית היוצר של יונדאי מוטור בדרום קוריאה. הדגם מיוצר מ-2007 ומיועד לנהיגה עירונית בשל היותו קטן באופן יחסי לדגמים אחרים של יונדאי.
היסטוריה וגרסאות.
הדגם תוכנן והושק כמחליף מרווח ונמוך יותר לדגם יונדאי אטוס. עד כה יוצרו שני דורות של יונדאי i10, הדור הראשון הורכב בהודו ומלזיה, ויוצר ונמכר בין השנים 2007-2013, והדור השני מורכב בטורקיה, הודו ומוזמביק, ומיוצר ונמכר מאז 2013 ועד היום.
הדור הראשון הושק בהודו ב-31.10.2007 בעקבות הצלחת דגמי האצ'באק קומפקטיים במדינה במדינה, והוא נמכר בהודו בתשע גרסאות שונות. ב-2010 עבר הדגם מתיחת פנים עיצובית שהעניקה לו מראה ספורטיבי ועדכני יותר. הדגם יוצר עם חמישה סוגי מנועים – 1.1 ליטר, 1.1 ליטר דיזל, מנוע חשמלי בגרסת בלו און (blue on) ומנוע 1.2 ליטר.
הדור השני מיוצר מ-2013 והוצג לראשונה בתצוגת המכוניות בפרנקפורט, גרמניה. הוא פותח בהודו ובראש צוות העיצוב שלו עמד תומאס בורק. יש גרסאות מעט רחבות יותר לדגם שמיוצרות במיוחד עבור הקהל ההודי והאסיאתי שנקראות יונדאי i10 גרנד.
נפח מנוע ונתונים טכניים.
בדור השני של יונדאי i10 יש אפשרות בחירה בין שלושה סוגי מנועים: 1.0 ליטר, 1.0 ליטר b-fuel ו-1.2 ליטר.
לדגם יש תיבת הילוכים אוטומטית של חמישה הילוכים, וגרסה ידנית עם שישה הילוכים. מהירותו המרבית היא 163 קמ"ש וצריכת הדלק היא 15.3 קילומטרים לליטר.
חוות דעת.
הגרסאות החדשות זכו לביקורות חיוביות. במגזין What Car? יונדאי i10 קיבלה דירוג של חמישה כוכבים. במגזין Top Gear הדגם קיבל דירוג של 8 מתוך 10. במגזין Autocar הוא קיבל דירוג של 4.5 כוכבים.
גרסת הגרנד זכתה בפרס ההגה המוזהב בקטגוריית ההאצ'בק בהודו ב-2014. היא זכתה בפרס מכונית המיני של השנה מידי קבוצת פרסי המכוניות בפיליפינים ל-2014-2015.
יונדאי i10 בישראל.
נכון ל-2015 נמסרו בישראל 7720 מכוניות מדגם יונדאי i10, מספר שממקם אותה במקום החמישי ברשימת הדגמים הנמכרים ביותר לאותה שנה.
בטיחות ודרגת זיהום אוויר.
גרסאות הדור השני של יונדאי i10 מצוידות בשש כריות אוויר, במערכת בקרת יציבות (ESP) ובמערכת התראה על בלימה פתאומית עבור הנהגים האחרים על הכביש.
על פי אתר יונדאי ישראל דרגת זיהום האוויר של הדגם נמוכה: דרגה 3 בגרסאות עם מנוע 1.0 ידני ודרגה 4 בגרסאות עם מנוע 1.0 או 1.25 אוטומט.
הל ירוק
בורג' ראפאל
בורג' ראפאל הוא גורד שחקים אשר משמש כמלון, כמגדל מגורים, וכולל גם חדרי משרדים, הממוקם בעיר ריאד שבערב הסעודית. בניית המגדל החלה במאי 2011 והסתיימה בשנת 2014, המגדל נפתח לציבור באותה השנה. המגדל כולל בנוסף למלון גם כ-474 דירות מגורים, חדרי משרדים, ודירות שירות.
המלון במגדל כולל 350 חדרים והוא המלון הגבוה ביותר בריאד, ואחד מהמלונות הגבוהים ביותר בעולם. עלות בניית המגדל נאמדת ב-320 מיליון דולר אמריקני. המגדל מתנשא לגובה של 308 מטרים (1,010 רגל) וכולל 68 קומות (+2 קומות תת-קרקעיות). המגדל מתפרס על שטח של 92,626 מטר רבוע וכולל 22 מעליות ו-1,256 מקומות חנייה.
זנגביל רפואי
מרגרט בוסיקו
מרגרט גרן בוסיקו (בצרפתית: Marguerite Boucicaut; מוכרת גם כמאדאם בוסיקו; 3 בינואר 1816 - 8 בדצמבר 1887) הייתה אשת עסקים ונדבנית פריזאית נודעת.
יחד עם בעלה אריסטיד בוסיקו יסדה את חנות הכלבו הראשונה בפריז, לה בון מרשה , ואת מלון לוטציה בעיר.
על שמה כיכר בוסיקו בפריז, ובה מוצב פסל מעשה ידי פאול מורו-ווטיה המציג את מאדאם בוסיקו לצד הברונית קלרה הירש.
לה קגול
התנועה החשאית לפעולה מהפכנית (בצרפתית: Comité secret d'action révolutionnaire), הידועה בכינויה "לה קגול" (La Cagoule, "הברדס"), הייתה תנועה פשיסטית ואנטי-קומוניסטית צרפתית שהשתמשה באלימות כדי לקדם את מטרותיה, בין השנים 1935 ל-1937.
התנועה הוקמה כדי למוטט את הרפובליקה הצרפתית השלישית, שבראשה עמדה ממשלת החזית העממית, ברית של ארגוני השמאל הצרפתי. חברי התנועה ביצעו פעולות חבלה, הטמינו מוקשים וחיסלו אויבים פוליטיים.
דדו פון שנק
דדו פון שנק (; 11 בפברואר 1853 – 28 באפריל 1918), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון שנק נולד ב-11 בפברואר 1853, בטירת מנספלד שהשתייכה לפרובינציית סקסוניה בממלכת פרוסיה. ב-1 במאי 1870 התגייס פון שנק לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ממנו פרש כעבור זמן קצר, וב-19 ביולי 1870 התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה), עמו לחם במלחמת צרפת–פרוסיה. בהמשך מילא פון שנק תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1901 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה). בשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1908 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. בשנת 1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-14, ובשנת 1912 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-18.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שנק מפקד הקורפוס ה-18 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה השנייה, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. לאחר מכן לחם עם הארמייה הראשונה בקרב על הסום, ובהמשך לחם שוב כחלק מהארמייה השנייה. בשנת 1917 פרש שנק לביתו עקב מחלתו, וב-28 באפריל 1918 מת פון שנק בביתו שבויסבאדן.
משפחתו.
ב-2 באוקטובר 1884 התחתן פון שנק עם הלנה פון ורדנברג, בתם של אוגוסט, נסיך וירטמברג ומריה בתגה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה
גיא מלמד
אז'ן פרנסואה וידוק
אז'ן פרנסואה וידוק (בצרפתית: Eugène François Vidocq; 24 ביולי 1775 – 11 במאי 1857) היה עבריין צרפתי שהציע את שירותיו למשטרה. הוא ייסד את המשטרה הפלילית בצרפת ופיקד עליה, וככל הידוע היה האדם הראשון שהקים וניהל סוכנות בילוש פרטית.
וידוק גייס 28 בלשים, כולם פושעים לשעבר שאותם שכנע לזנוח את עולם הפשע, ויחד עמם היה אחראי לפענוח מקרי פשע רבים ולמעצרם של עבריינים.
דמותו היוותה השראה ליוצרים רבים שפיארו את ספריהם בבני דמותו הבדיוניים. לאחדים מהם, כגון אונורה דה בלזק, שהיה ידידו הטוב, סיפק וידוק גם ידיעות אמיתיות מעולם הפשע ששימשו אותו ליצירת העלילה בספריו. דמותו של ווטרן, הוא ז'אק קולאן, המופיעה בספריו ומחזותיו של דה בלזק, מבוססת על דמותו של וידוק. כך גם דמותו של ז'אבר, יציר ספרותי של ויקטור הוגו ב"עלובי החיים". הוגו הסתמך על בסיס סיפור חייו של וידוק (באופן רופף) גם כאשר עיצב את דמותו של ז'אן ולז'אן.
זכרונותיו של וידוק עובדו לקולנוע מספר פעמים: בשנים 1909-1911 נעשו שלושה סרטים קצרים המגוללים את עלילותיו. ב-1923 נעשה סרט אילם, וב-1939 סרט מדבר. ב-1946 ביים דאגלס סירק גרסה הוליוודית בשם "סקנדל בפריז", עם ג'ורג' סנדרס בתפקיד הראשי. בתחילת 1967 שודרה בצרפת סדרת טלוויזיה בת 13 פרקים קצרים.
בשנת 2001 ביים הבמאי הצרפתי פיטוף את סרט הקולנוע שערים אפלים עם ז'ראר דפארדיה בתפקיד הבלש.
בסוף שנת 2018 יצא לאקרנים הסרט קיסר פריז, עם ונסן קאסל בדמותו של וידוק.
עידו זלקוביץ
קורט פון פריטצלוויץ
קורט פון פריטצלוויץ (; 19 בדצמבר 1854 – 19 בפברואר 1935), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון פריטצלוויץ נולד ב-19 בדצמבר 1854, בברלין שהשתייכה לממלכת פרוסיה, להוריו גנרל גוסטב פון פריטצלוויץ וקרולינה לבית פון ורוכם. בשנת 1872 התגייס פון פריטצלוויץ לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ממנו פרש כעבור זמן קצר, וב-19 ביולי 1870 התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. בהמשך מילא פון פריטצלוויץ תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1899 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט המשמר ה-2. בשנת 1903 מונה למפקד החטיבה ה-40, ובשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-17. בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-6.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פריטצלוויץ מפקד הקורפוס ה-6 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בהמשך לחם פון פריטצלוויץ עם הקורפוס שבפיקודו בקרב שמפאן הראשון, בקרב ארטואה השני ובקרב ארטואה השלישי, וקיבל על תפקודו את עיטור הפור לה מריט.
ב-7 בנובמבר 1915 פרש פון פריטצלוויץ לביתו שבפוטסדאם, וב-19 בפברואר 1935 מת, והוא בן 80 שנה.
אייזיק (אק איי) דיווקר
אייזיק דיווקר (30 ביוני 1917 - 4 בדצמבר 1975, ידוע גם בשם יצחק יוסף, יצחק יוסף דיווקר, אייזיק ג'וזף) היה מנהיג קהילת "בני ישראל" מהודו בישראל, שהוביל, יחד עם אחרים, מחאה שקטה נגד אפליה וחוסר שוויון בישראל כלפי קהילת "בני ישראל" בין השנים 1951–1952.
ביוגרפיה.
אייזיק נולד בעיר פונה אשר בהודו בתקופת השלטון הבריטי, ילד יחיד להוריו, יוסף יצחק דיווקר (1891–1964) ומרים (חנה) יצחק סטמקר (1897–1985). היה צאצא למשפחת הקמודן מוכאדם דיווקר, נשיאי קהילת בני ישראל (הודו).
אבותיו הקדומים של דיווקר, שמואל יחזקאל דיווקר ויצחק יחזקאל דיווקר היו קצינים בכירים במיליציות הבריטיות בהודו במאה ה-18 והקימו את בית הכנסת הראשון בעיר בומביי, "שער הרחמים" בשנת 1796. במומבאיי מצויים רחובות על שמם.
דיווקר נפצע בעינו הימנית בהיותו נער בתיכון ובשל כך איבד את עינו והיה בעל עין זכוכית.
העלייה הראשונה.