האות ñ הייתה במקור הדיגרף nn. עם הזמן, במקום לכתוב nn החלו לכתוב n שמעליה אות n זעירה, וכך נוצרה האות ñ. (תהליך דומה התרחש גם בפורטוגזית, שבה צירופים כגון an הפכו ל-ã.) לסימן ~ שמעל האות קוראים כיום טילדה (tilde).
האות ñ הייתה ייחודית לשפה הספרדית, אולם מאוחר יותר היא אומצה על ידי שפות אחרות, כגון ארגונית, אסטורית, גליסית, טגלוג, בסקית ועוד.
בצרפתית ובאיטלקית קיים הצירוף Gn, שהגייתו קרובה להגיית Ñ ספרדית.
בפורטוגזית יש צירוף Nh שהגייתו זהה להגיית Ñ ספרדית.
וכן בפולנית קיימת האות Ń הזהה בהגייתה ל-Ñ הספרדית.
במקלדת נכתב הצירוף בצורה הבאה:
ñ = Alt+164
Ñ = Alt+165
בית בלגיה
בית בלגיה הוא בית הארחה ומועדון לסגל האקדמי בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם. במקום גינה משובצת פסלים, מסעדה, חדרי אירוח וישיבות, ומתקיימים בו אירועים שונים, תערוכות והרצאות וקורסים שאינם חלק מתוכנית אקדמית רשמית של האוניברסיטה. המבנה קרוי על שמה של דונה פביולה מלכת בלגיה.
תיאור המבנה.
המבנה הוקם בשנת 1967 על ידי הקבלן דניאל בן מנשה, על פי תוכנית של האדריכל זאב רבינא, והוא בנוי בסגנון השונה מיתר מבני גבעת רם - בניגוד למבנים הבנויים בסגנון בינלאומי בעלי קירות אנכיים ישרים, מבנה זה הוא מבנה המורכב משני מבנים מעגליים המחוברים זה לזה.
המבנה תוכנן בהתייחס לשני גורמים שעמדו במקום:
האחד, מאגר מים עגול ששימש את האוניברסיטה והפך להיות הבסיס של המבנה המעגלי הקטן - על מאגר המים נבנה חדר האוכל. מבנה חדר האוכל נבנה תוך התייחסות למבנים מסורתיים ירושלמיים וחלונותיו הצרים נבנו בסגנון של חרירי הירי של חומות ירושלים.
השני, עץ גדול שסביבו נבנה המבנה העיקרי. המבנה העיקרי הוא בניין מעגלי, ובמרכזו חצר גדולה שבמרכזה העץ. ארקדה המכוסה קשתות מאפשרת כניסה לחצר המבנה.
ביוני 2012, נפתח הבניין מחדש, לאחר ששופץ במשך שנה. ב-2019 הוסב המבנה באופן זמני לאכלוס חברת לייטריקס שנזקקה לשטח נוסף, והוא אמור לחזור לרשות האוניברסיטה העברית בשנת 2024.
ליגת העל הבלגית
ליגת העל הבלגית (בהולנדית: eerste klasse A ובשמה הרשמי Profvoetbal 1A; בצרפתית: Championnat de Belgique de football) היא ליגת הכדורגל הבכירה בבלגיה. הליגה הוקמה בשנת 1895, בה משחקות בה 18 קבוצות. שמה המסחרי של הליגה הוא "יופילר ליג".
מבנה הליגה.
בליגה ישנן 18 קבוצות. השיטה הנהוגה כיום לניקוד קבוצות הכדורגל בטבלת הליגה פועלת החל מעונת 1995/96. לפיה, הקבוצה הזוכה מקבלת 3 נקודות, קבוצות הנפרדות בתיקו מקבלות נקודה אחת כל אחת וקבוצה מפסידה לא מקבלת אף נקודה. בתום כל עונה, הקבוצה הפחות טובה בטבלה יורדת לליגה הבלגית השנייה ומוחלפת על ידי קבוצה מהליגה הבלגית הראשונה.
החל מעונת 2009/2010 מונהגת בבלגיה שיטת הקיזוז על פיה לאחר שני סיבובים במתכונת בית-חוץ מספר הנקודות של הקבוצות מקוזז בחצי, והליגה מחולקת ל-3 חלקים:
במישור האירופי, הקבוצה שמגיעה למקום הראשון בליגה הבלגית מעפילה אוטומטית לשלב הבתים של ליגת האלופות והסגנית מעפילה לסיבוב המוקדם השלישי. כמו כן, הקבוצה מהמקום השלישי בטבלה וכן זוכת הגביע הבלגי מעפילות לליגה האירופית, אם זוכת הגביע כבר העפילה למפעל אירופי בגלל מיקומה בטבלה תשחק סגנית מחזיקת הגביע בליגה האירופית אלא אם גם זו כבר העפילה למפעל אירופי בשל מיקומה בטבלה ואז מעפילה לליגה האירופית הקבוצה מהמקום הרביעי בטבלת הליגה הבלגית.
בשל מגפת הקורונה לא התקיים פלייאוף העלייה מהליגה השנייה ולכן שתי הקבוצות שהיו אמורות לשחק בו עלו אוטומטית לליגה הראשונה. על כן, העונה משחקות בליגה הראשונה 18 קבוצות.
היסטוריה.
הליגה הבלגית הוקמה בשנת 1895 מ-7 קבוצות: אנטוורפן, קלאב ברוז' ופ.צ. ליאז' (האלופה הראשונה) וכן ארבע קבוצות מהבירה, בריסל: ספורטינג קלאב דה בריסל, רודיין פרווינקל, לאופולד קלאב דה בריסל ויוניון אף. סי. ד'לקסל. באותה העונה לא נעשתה הורדה לליגה השנייה אלא ששני המועדונים הפחות טובים בסוף העונה (קלאב ברוז' ויוניון אף. סי. ד'לקסל) הוצאו מהליגה ובמקומן נכנסה קבוצת "מועדון האתלטיקה והריצה של בריסל". החל בעונת 1899 הליגה פוצלה לשתי ליגות נפרדות ובשנת 1901 הליגות אוחדו שנית לליגה אחת בעלת 9 קבוצות בסך הכל. למרות זאת, שנה לאחר מכן הליגה פוצלה שנית.
בשנת 1904 אוחדה שנית לליגה בעלת 11 קבוצות והיא נקראה "הדיוויזיה 1". בשנת 1905 פוצלה הליגה פעם נוספת כך שבליגה העליונה היו 10 קבוצות. בשנת 1908 שונה המספר פעם נוספת ל-12 ובשנת 1921 ל-14, בשנת 1946 ובשנת 1945 הגיע לכדי 19 קבוצות. בשנת 1947 חזר המספר ל-16 קבוצות, בשנת 1975 עלה מספר הקבוצות ל-20 ובהדרגה ירד תחילה ל-19 קבוצות ובעונת 1976/77 הפך סופית ל-18 קבוצות, המספר הנהוג גם כיום.
הליגה נפסקה פעמיים, במהלך מלחמת העולם הראשונה וכן במהלך תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
בכל תקופה, מאז הקמת הליגה, היו מאבקי שלטון קשים בין מספר קטן של קבוצות שהשתנה בין השנים, תחילה הייתה שליטה של רויאל אוניון סן-ז'ילואז, ראסינג בריסל ובירסחוט. מאוחר יותר הגיעה תקופת השלטון של אנדרלכט, פ.צ. ליאז', סטנדרד ליאז' וקלאב ברוז'. אנדרלכט היא הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות הליגה, עם 34 אליפויות, ואחריה קלאב ברוז' עם 16 אליפויות.
קבוצות.
קבוצות הליגה בעונת 2022/2023
ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה
ניקולאי הראשון (ברוסית: Николай I Павлович, "ניקולאי הראשון פאבלוביץ'", 6 ביולי 1796 – 2 במרץ 1855), היה צאר רוסי שכיהן מ-1 בדצמבר 1825 עד מותו ב-2 במרץ 1855.
ביוגרפיה.
בצעירותו.
ניקולאי נולד בגטצ'ינה ב-6 ביולי 1796, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. בשנת 1801 מת אביו פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ואחיו אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. בשנים 1814–1815 טייל ניקולאי במסגרת הטיול הגדול בכמה מדינות באירופה, וב-13 ביולי 1817 התחתן ניקולאי עם שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ.
עלייתו לשלטון.
כשמת אלכסנדר הראשון מטיפוס הבהרות, לא היה ברור מי מבין אחיו יירש את כיסאו, ניקולאי או קונסטנטין פבלוביץ'. אי הוודאות הסתיימה כאשר קונסטנטין, שהיה בוורשה באותו זמן, הודיע כי הוא מסרב לקחת את השלטון. ניקולאי הפיץ מנשר שבו הכריז על עצמו כצאר. עלייתו לשלטון עוררה תסיסה בציבור, והועלתה טענה שהודעת הוויתור של קונסטנטין מזויפת. תסיסה זו הובילה למרד הדקבריסטים שבו כמעט איבד ניקולאי את חייו, אך בסופו של דבר הוא הצליח לדכאו.
שלטונו.
ניקולאי הראשון, שכונה צאר הברזל, נודע כשליט עריץ ואכזר. הוא החזיק בדעה שהמשטר האבסולוטי הוא המשטר הטוב ביותר. בייחוד ידועה אכזריותו כלפי היהודים, שבהם ראה זרים. ב-30 שנות שלטונו פורסמו כ-600 גזרות (שנקראו בשם "תיקון היהודים") שמטרתן הייתה למנוע את הפעילות של היהודים בכלכלה, לבולל אותם באוכלוסייה המקומית, לערער את הקהילה היהודית ולהקטין את מספרם על ידי המרת דתם.
הגזרה הקשה ביותר הייתה חוק גיוס החובה לצבא הרוסי בשנת 1827, הידועה בשם "גזרת הקנטוניסטים". החוק בוצע באלימות בדרך של חטיפת ילדים ובוגרים והמרתם לנצרות בכוח.
רבים התנגדו למינויו כצאר, אך הוא דיכא את ההתנגדות באכזריות. ססמתו הייתה: "צאר אחד, עם אחד ודת אחת", ובה באים לידי ביטוי הכוחניות, ריכוזיות היתר והקנאות הדתית שאפיינו את ימי שלטונו.
זמן קצר לאחר עלותו לשלטון פלשו כוחות האימפריה הפרסית לשטחי האימפריה הרוסית בקווקז, אולם לבסוף הובסו, וב-2 בפברואר 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי, ועל פיו הועברו לרוסיה שטחים במזרח ארמניה.
המלחמה העות'מאנית-רוסית.
בשנת 1828 פרצה מלחמה עם הטורקים, שהוצתה על ידי קרב נאווארינו ומאבק היוונים לעצמאות, ובמהלכה כוחות רוסיים התקדמו לעבר בולגריה, לאזור הקווקז, ולצפון-מזרח אסיה הקטנה, בטרם הטורקים תבעו הסכם שלום. בעקבותיו נחתם הסכם אדריאנופול ב-14 בספטמבר 1829, שנתן לרוסים את מרבית החוף המזרחי של הים השחור ואת פתח נהר הדנובה. האימפריה העות'מאנית גם הכירה בריבונות הרוסית על גאורגיה ועל שטחים בארמניה של היום. לסרביה ניתנה אוטונומיה ורוסיה הורשתה לכבוש את נסיכות מולדובה וולאכיה (בנוטלם על עצמם אחריות על שגשוגן של הנסיכויות והבטחה לחופש סחר מוחלט להן) עד אשר הטורקים ישלמו להם פיצויים נרחבים.
בשנת 1833 נחתם חוזה הונקאר איסקלסי עם האימפריה העות'מאנית, ובו הובטחה ערבות הדדית בין הצדדים למקרה שיותקפו בידי כוח זר. סעיף סודי בחוזה פטר את הטורקים משליחת כוחות צבא לעזרת הרוסים. במקום זאת, הם התחייבו לסגור את מיצרי הים השחור בפני אוניות זרות, במקרה של מלחמה.
גזירת הלבוש.