שימשה במשך השנים בתפקידים ציבוריים מגוונים: נשיאת "האגודה לחקר שפה וחברה", מייסדת ועורכת "עיונים בשפה וחברה", חברה בוועדת המקצוע להוראת העברית, וחברה בוועדת המינוח לטכנולוגיית המידע של האקדמיה ללשון העברית. החל משנת 2020 היא משמשת כנשיאת "האגודה הישראלית לבלשנות יישומית" (איל"ש).
עדיה גודלבסקי
עדיה גודלבסקי (נולדה ב-1974) היא מלחינה, נבלאית, זמרת, מאלתרת, אמנית מיצג, שחקנית ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה.
אביה הוא שלמה גודלבסקי, טכנאי הסקות וגרפיקאי ואמה, חיה אסתר, היא אמנית. לעדיה שני אחים ואחות - הרב משה גודלבסקי, מנהל בית ספר, הרב אהד טהרלב, ראש מדרשת לינדנבאום ונעמה שני.
עדיה גודלבסקי נולדה וגדלה בירושלים. החלה לנגן בנבל בגיל 11 בהדרכת עדינה הרעוז. למדה בתיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובבית ספר הדתי לבנות "פלך" במגמת אומנות. בצה"ל שרתה כמורה חיילת מטעם החברה להגנת הטבע. בתום שירותה הצבאי, החלה ללמוד תיאטרון ומשחק בסטודיו של ניסן נתיב בירושלים וסיימה ב-1999.
גודלבסקי המשיכה את לימודי המוזיקה ברימון בית ספר למוסיקה ואצל מורים פרטיים. את לימודי הקומפוזיציה המשיכה אצל עודד זהבי ואריק שפירא.
משנת 2002 גודלבסקי פועלת כיוצרת עצמאית, היא יוצרת ומביימת מיצגים ועבודות לבמה, מלחינה ויוצרת מוזיקה כתובה ומאולתרת; משתתפת כמבצעת ויוצרת בפרויקטים תיאטרליים, מיצגים ומוזיקליים שונים כסולנית ובשיתוף פעולה עם אמנים מתחומים שונים. עבודותיה מוצגות ומושמעות על במות מגוונות בישראל ומחוצה לה.
אלבום הסולו הראשון שלה, "תפר" (2013), לנבל קלטי וקול, אותו הלחינה ובו ניגנה ושרה, יצא בחברת התקליטים 'אינטרוול ריקורדינגס'.
ההשקה התקיימה בבית האמנים תל אביב וכללה הופעה ותערוכה של עבודות של אמנים פלסטיים שונים שהגיבו לאלבום.
אלבום הסולו השני של גודלבסקי, "נכתבת" (2015), כולל לחנים שלה לשירי משוררים ויצא בהוצאה עצמאית. המשוררים הם: דליה רביקוביץ, מאיה בז'רנו, ענבל אשל כהנסקי, מרדכי גלדמן, אורי לוינסון, אלי אליהו, דנה אמיר, חיה אסתר, ללי ציפי מיכאלי, סיגל בן יאיר, צבי גורן, ענת זכריה, ענת לוין ורחל חלפי.
ההשקה התקיימה בבית היוצר של אקו"ם בתל אביב.
גודלבסקי הייתה חברת פורום המלחינות בישראל (2016-2011). משנת 2011 היא חברת אקו"ם.
היא מורה לחשיבה יצירתית ולמוזיקה ב'מכון לקידום נוער ליצירתיות ומצוינות מיסודה של אריקה לנדאו' (החל משנת 2009), היא מורה למוזיקה במרכזי מחוננים ומצטיינים של משרד החינוך (מאז שנת 2016) ומורה לנבל.
יצירות נבחרות.
"שולחן ערוך" (2003) מיצג המשלב טקסט וידאו ותנועה.
גודלבסקי ביצעה ויצרה את הטקסט והתנועה, את הווידאו יצר אריאל עפרון, העריכה המוזיקלית היא של נורי יעקובי ואת התלבושת יצרה מירב אוחיון.
מתוך הטקסט של העבודה:
""בליל של יצרימ נוברת בתוכ ערימת מילימ מחפשת פרט כל גופי מתרחק עם הזמנ המקומ והאור לתוכ חלל עם מדרגות תמיד יש את המדרגות מכות יבשות בפינות החדות שלהנ עושה אותנ הר עושה אותנ מדרונ שביל דק של זכרונ...להעריכ ערכ ערוכ השולחנ קיצור שולחנ ערוכ שומ קיצורי דרכ. בית."
המיצג נוצר עבור פסטיבל "קולה של המילה" במסגרת הזירה הבין-תחומית, הוצג בתיאטרון החאן בירושלים ובבמת מיצג בתל אביב
"באל"ף סופה שתנוח" (2011-2010)
יצירה בימתית בת חמישים דקות. המבוססת על המיתוס של אורפאוס ואורידקה. אורידיקה עוברת שינוי הדרגתי לאור קשריה ויחסה עם אורפאוס. תמורה שמגיעה לשיא בטקס סיזיפי שבסיומו היא מתפקחת ומחליטה לצאת מהשאול והפעם בלי שהיא תלויה במבטו של אורפאוס. מתוך הפרידה נוצר חיבור חדש. שם היצירה הוא ציטוט משיר של רילקה:
טקסטים: שירים של ריינר מריה רילקה (בתרגום שמעון זנדבנק), ענת שרון בלייס וליליאן דבי גורי, יצירה, בימוי וביצוע: עדיה גודלבסקי; מוזיקה: אלפונס הסלמנס, עדיה גודלבסקי. מוזיקה אלקטרונית וביצוע חי: דניאל דוידובסקי; עיצוב תאורה: עומר שיזף; ליווי אמנותי: לילך דקל אבנרי
בימוי וצילום וידאו ארט: אמנון וינר עריכת וידאו ארט: אסי לנץ. הועלתה בתיאטרון תמונע.
"פרטי" (2014). יצירה לקול, נבל, כינור ומיצב תמונות.
מאת : עדיה גודלבסקי
פרק ראשון - תת-מודע
פרק שני - מודע
בפרק הראשון מרחב התת מודע בא לידי ביטוי באלתור המוזיקלי, בנגינה בנבל. האלתור מובל על ידי דימוי וויזואלי מוזיקלי ורגשי מתוך ההתרחשויות שנראות ונשמעות בחלומות של גודלבסקי. ההתרחשויות קורות כל פעם במקום אחר, כמו מצלמה המצלמת את התחושות של חלומותיה כיומן מסע של התת-מודע, לעבר מקום שהוא בית.
בפרק השני, המנוגן בכינור (הטווה את הדרך למודע) בנבל ובקול, המודע בא לידי ביטוי בנגינה מתוך התווים, בהם יש את התת-מודע ומתורגם למודע-המוזיקלי; כך שהמוטיבים המוזיקליים מתוך התת-מודע מופיעים בתווים הכתובים.
במהלך היצירה גודלבסקי שרה ומנגנת בבחירה מודעת מול עיני הקהל, המצלמות אותה ללא הרף, נכנסות לחדרי הבית שהוא היא.
"פרטי" הושמע והוצג בבכורה בקונצרט 'חלומה של דורה' במסגרת קונצרט של פורום המלחינות והמבצעות בישראל, במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה תל אביב. פרק ראשון מהיצירה הועלה גם במסגרת פסטיבל מדרום (2017)
"סראונד" (2012-2014) מאת אורי לוינסון ועדיה גודלבסקי.
אורי לוינסון: פרפורמנס ואלקטרוניקה. עדיה גודלבסקי: פרפורמנס ונגינה בנבל.
מיצג שנוצר מתוך מפגש בין בני זוג. המערב יצרים של מוזיקאית ושל אמן פלסטי. המיצג נוצר מתוך רצון לבקר בתחום האמנותי של השני\ה, לחוות יחסי אמון התמסרות והובלה ולחבר בין הנשמע לנראה ובין הפנים והחוץ
בנרטיב המיצג ישנו תהליך המתהווה מול קהל, כך שתוך כדי פעולה נוצר דימוי חדש המפיק מתוכו מרחב סאונד חדש.
הוצג בבכורה במסגרת פתיחת תערוכה "פתוח סגור פתוח" בגלריית בנימין בת"א ובמסגרת פתיחת תערוכה "תערוכה זוגית" בגלריית חנינא, בבית ראובן בתל אביב, בחלל לפרפורמנס בברלין Gruntaler9, בתיאטרון תמונע במסגרת פסטיבל "א-ז'אנר" ובאולם "התיבה" ביפו.
OPUS 01 (2014) מאת אורי לוינסון ועדיה גודלבסקי.
מוזיקה מקורית לנבל של גודלבסקי, הופכת בתיכנות של לוינסון למידע דיגיטל לא חומרי. המידע ממשיך לזרום בשני ערוצים, צליל הנבל מחד וערוץ דיגיטלי מאידך. הערוץ הדיגיטלי מונכח כחומר הניפלט ממדפסת לדפים עם תרגום רצף דיגיטלי של הספרות 01. הדפים נפלטים ומציפים קופסה שקופה בה הנבלאית מנגנת, כך שנוצר דיאלוג מעגלי של תלות, הכלה והצפה. הדפים עם התרגום הדיגיטלי משתלטים על חלל הקופסה, כדימוי להשתלטות הדיגיטל על המרחב שלנו, אך האנלוג ממשיך להתקיים כחומר הדף מוחשי הנדחס בקופסה. צלילי המדפסת, נגינת הנבל, הדף האוטם מיתר, זמן התמלאות הקופסה, יוצרים מהלך מוזיקלי, המזמין את הצופה והמאזין להציץ לרגע המפגש.
המיצג עלה בבכורה בפסטיבל מוסררה מיקס 14.
END, NEVER (2016)
מיצב וידאו - מיצג אינטראקטיבי
מאת : אורי לוינסון ועדיה גודלבסקי
מיצב וידאו אינטראקטיבי שהוא תוצר של שיתוף פעולה בין דיסציפלינות ושילוב טכנולוגי: הווידאו המוקרן הוא מיצג מתמשך שבו מעבירים האמנים ביניהם חופן של חול ממקומות שונים בעולם ובסביבות שונות (ים, סופרמרקט, שדה ועוד), הוא מוקרן על קירות החדר ועל רקע מפל מים, באמצעות מכונה המדמה מפל מים אותה בנה לוינסון. גודלבסקי ולוינסון נוכחים בחדר והקהל מוזמן להצטרף אליהם בפעולת העברת חופן החול.
הוצג בפסטיבל מוסררה מיקס 16.
יצירות עצמאיות שהוצגו והושמעו.
2017-2004 יצירות מולחנות ומעובדות.
הלחינה ועיבדה יצירות לסולו נבל קלטי, נבל קלטי וקול, ודואו נבל קלטי עם כלי נגינה נוספים:
פרויקטים מוזיקליים, מיצגים ורב תחומיים בשיתופי פעולה.
2017-2001 - יצירה נגינה שירה מיצג ומיצבי וידאו, בשיתופי פעולה עם אמנים מתחומים שונים:
קישורים חיצוניים.
ביקורות על האלבום "תפר"
ביקורות על האלבום "נכתבת"
יחסי אסטוניה–מרוקו
יחסי אסטוניה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין ממלכת מרוקו. מרוקו הכירה באסטוניה לאחר התנתקותה מברית המועצות ב-24 בספטמבר 1991, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-22 ביוני 1992. קיימת קבוצה פרלמנטרית באסטוניה שנקראת "הקבוצה הפרלמנטרית לידידות אסטוניה-מרוקו".
סידר סיטי
סידר סיטי (אנגלית: Cedar City) היא עיר במחוז איירון שבמדינת יוטה שבארצות הברית. היא שוכנת 400 ק"מ דרומית לסולט לייק סיטי ו-290 ק"מ צפונית ללאס וגאס. העיר היא ביתה של אוניברסיטת דרום יוטה. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, אוכלוסיית העיר מונה 28,857 בני אדם.
היסטוריה.
העיר יושבה בסוף שנת 1851 על ידי מורמונים שמקורם מפרוואן שביוטה, שנשלחו במטרה להקים אתר לעבודות ברזל. האתר קיבל את השם "פורט סידר" או "סידר סיטי" על שם העץ המקומי (ארז, באנגלית נקרא Cedar. למעשה לא היה זה ארז כלל אלא ערער). שתי קבוצות של גברים בהנהגתו של הנרי לנט הגיעו למקום ב-11 בנובמבר 1851, בעיצומה של סופת שלגים. בשנת 1855 הוקם אתר עבודות חדש במיקום אחר על פי הצעתו של בריגהם יאנג; סידר סיטי של ימינו ממוקמת במיקום זה. סידר הפכה לעיר ב-18 בפברואר 1868.
אתר עבודות הברזל נסגר כבר ב-1858, אולם עבודות כריית הברזל באזור נמשכו עד שנות ה-80 של המאה ה-20. סיום סלילת הרכבת לעיר בשנת 1923 ביססה את האזור כמרכז תיירותי לבאים לפארק לאומי ברייס קניון, פארק לאומי ציון, פארק לאומי גרנד קניון והמונומנט הלאומי סידר ברייקס. העיר הפכה להיות מרכז תיירותי, מסחרי, אקדמי ואמנותי של דרום-מערב יוטה.
דמוגרפיה.