פרנאן רובר, הספרות היוונית : (התקופה העתיקה), תרגם אהרן אמיר, תל אביב 1969
אריה סימון, פרקים בספרות היוונית העתיקה, ירושלים תשי"א.
Beye, Charles Rowan (1987). Ancient Greek Literature and Society. Ithaca, New York: Cornell University Press.
Easterling, P.E.; Knox, B.M.W., eds. (1985). The Cambridge History of Classical Literature: Volume 1: Greek literature. Cambridge: Cambridge University Press.
Flacelière, Robert (1964). A Literary History of Greece. (Translated by Douglas Garman). Chicago: Aldine Pub.
Gutzwiller, Kathryn (2007). A Guide to Hellenistic Literature. Blackwell..
Lesky, Albin (1966). A History of Greek Literature. Translated by James Willis; Cornelis de Heer. Indianapolis / Cambridge: Hackett Publishing Company.
Schmidt, Michael (2004). The First Poets: Lives of the Ancient Greek Poets. London: Weidenfeld &amp; Nicolson.
C. A. Trypanis (1981). Greek Poetry from Homer to Seferis. University of Chicago Press.
Whitmarsh, Tim (2004). Ancient Greek Literature. Cambridge: Polity Press.
פסל הלאוקואון
טלמאכוס
טלמאכוס (ביוונית: Τηλέμαχος) הוא בנם של פנלופה ואודיסאוס, המתואר על ידי הומרוס ביצירתו "האודיסיאה" כנער במעבר בין הילדות לבגרות.
דמותו.
טלמאכוס נולד ביום שאודיסאוס נקרא להילחם במלחמת טרויה. הוא פוגש את האלה אתנה, מחופשת בדמותו של מנטור, והיא שואלת אותו האם הוא בנו של אודיסאוס. תשובתו היא:
"בכנות, אמי אומרת שאני בנו, אבל אני איני יודע. איש אינו יכול להיות בטוח מי אביו".
אתנה מעודדת אותו לפעול נגד מחזריה של אמו ולצאת לחפש את אביו הנעדר. בספר השני של האודיסאה, לאחר עשר שנות מלחמה ועוד עשר שנות היעדרות של אביו, פונה טלמאכוס אל מחזריה של אימו, שמפעילים עליה לחץ כבד לבחור באחד מהם, ומבקש מהם לחדול מלחזר אחריה, אך הם בזים לו.
טלמאכוס שואל ספינה ומפליג בלילה אל פילוס בלווית אתנה, המחופשת למנטור.
בספר השלישי, הם מגיעים לפילוס וזוכים לקבלת פנים נאה מידי נסטור, מלך פילוס, שמוסר כי אין בידיו חדשות על גורלו של אודיסאוס; הוא הופך לידיד של פייסיסטראטוס , בנו של נסטור, וממשיך יחד עמו לספרטה כדי לקבל מידע על אביו. מנלאוס מלך ספרטה מתקשר עם האל פרוטאוס, ונודע לו כי אודיסאוס שבוי בידי קליפסו. טלמאכוס חוזר לאיתקה ולהפתעתו פוגש שם את אביו, ויחד עמו הורג את כל מחזריה של אמו.
מאחר שטלמאכוס גודל רק על ידי אמו והמטפלת שלו, הוא נתפס כמי שלא הגיע לרמת גבריות המצופה מגבר באותה תקופה. רק לאחר שהוא מנסה להציל את אמו מידיהם של המחזרים האלימים שלה, ניתן לומר שהגיע לבגרות מסוימת.
על פי אריסטו ודיקטיס מכרתים , נשא טלמאכוס לאישה את נאוסיקה, ונולד להם בן, פרספטוליס. על פי אגדות אחרות הוא נשא לאישה את פוליקסטה , בתו של נסטור, ועל פי גרסה שלישית - את קירקה.
ארבעת הספרים הראשונים של האודיסאה קרויים טלמאכיאה , על שמו של טלמאכוס, מאחר שהם עוסקים במסעו של טלמאכוס בחיפוש אחר אביו.
בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, נקרא הפרק הראשון "", ושלושת הפרקים הראשונים נקראים "טלמאכיה". הגיבור סטיבן דדאלוס שהוא האלטר אגו של ג'ויס עצמו, מייצג את דמותו של טלמאכוס.
תוכנית ספדי
כתב הירוגליפים
פנלופה
פנלופה (ביוונית: Πηνελόπεια) היא דמות באודיסאה של הומרוס. שמה דומה למילה היוונית ל"ברווז", אולם מקובל לחשוב שהשם הוא שילוב של המילה היוונית ל"רשת" או "אריג" והמילה ל"עין" או "פנים", שם שמאוד מתאים לדמות המבלה זמן רב באריגה ושהמוטיבציה שלה קשה להבנה. בעידן המודרני מקושר שמה לנאמנות.
תפקידה באודיסאה.
פנלופה היא אשתו של הגיבור הראשי בסיפור, אודיסאוס מלך איתקה, בתו של איקריוס ואשתו פריבואה. לפנלופה בן אחד מאודיסאוס, טלמאכוס, שנולד מעט לפני שאודיסאוס נקרא להילחם במלחמת טרויה.
פנלופה המתינה מעל עשרים שנה לשובו של בעלה, ובאותה תקופה סבלה ממצבים קשים בעת שסירבה לחיזוריהם של נסיכים ומחזרים רבים שניצלו את מצבה משך כארבע שנים לאחר גמר מלחמת טרויה. חכמתה והארטה של פנלופה איפשרו לה לעכב את מחזריה הרבים במשך שלוש שנים בהבטחה שתינשא לאחד מהם ברגע שתסיים לארוג תכריכי קבורה עבור לארטס, אביו של אודיסאוס. את האריג שארגה לעת יום פרמה לעת ערב, דבר שהתאפשר עד שאחת משפחותיה חשפה את התרמית.
למרות נאמנותה, נעשתה פנלופה חסרת סבלנות, בעיקר בשל התערבותה של האלה אתנה, והשתוקקה לחשוף את עצמה בפני המחזרים כדי לשלהב אותם עוד יותר. היא מציגה אמביוולנטיות; היא קוראת מספר פעמים לאלה ארטמיס להרוג אותה ומצד שני חושבת על התמסרות לאחד הגברים. כשאודיסאוס חוזר לאיתקה, מחופש לקבצן זקן, פנלופה מתחייבת להינשא לגבר שימתח את קשתו הישנה והקשיחה של אודיסאוס ויירה חץ דרך שתים עשרה ידיות גרזנים. יכול להיות שפנלופה זיהתה את בעלה למרות התחפושת והכריזה על התחרות משום שידעה שהוא היחיד שיכול לנצח בה.
כצפוי, אודיסאוס הוא היחיד מבין המחזרים שמצליח למתוח את הקשת ולירות בה והוא זוכה בתחרות. הוא הורג את כל המחזרים בעזרת טלמאכוס, אתנה ושני משרתים. פנלופה חוששת שהוא אינו בעלה האמיתי אלא מתחזה, אולי במסגרת תכסיס של אחד האלים, ובוחנת אותו בכך שהיא מצווה על משרתה להזיז את מיטתה אל חדרם. אודיסאוס טוען שהדבר איננו אפשרי משום שכיוצר המיטה הוא יודע שאחת מרגליה היא עץ זית חי. בכך פנלופה משתכנעת שאודיסאוס הוא באמת בעלה.
בתרבות.
האסטרואיד נקרא על שמה.
דוד ושלמה (ספר)
י&quot;א בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"א חשוון היא פרשת וירא, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום שלישי או חמישי, או פרשת לך לך אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני או שבת.
בחירות בישראל
רוברט ברני
אביר הברבור
אביר הברבור (Chevalier de cygnet) הוא שמה של אגדה ביניימית. הנוסח הצרפתי הוא שיר עלילה מראשית המאה ה-13 וקשור בתולדות משפחת בויון. "אביר הברבור" הנקרא כאן הליאס (Helyas), מופיע בסירה המושטת על ידי ברבור, על מנת להגן על זכויותיה של הדוכסית מבויון מפני הדוכס מסכסוניה. הליאס מתחתן עם ביאטריס, בת הדוכסית, אך נוטש אותה כעבור שבע שנים, כאשר היא שואלת אותו למוצאו. נכדם של הליאס וביאטריס הוא גוטפריד מבויון (Godfrey de Bouillon), שהנהיג את מסע הצלב הראשון והיה שליטה הראשון של ממלכת ירושלים הצלבנית.
רפובליקה נשיאותית
רפובליקה פרלמנטרית
יהודה לייב פינסקר
יהודה לייב (לאון) פינסקר (בכתיב יידי: לעאָן פינסקער; בכתב רוסי: Лев (Леон) Семёнович או Йехуда Лейб Пинскер;) א' בטבת ה'תקפ"ב, 13 בדצמבר 1821 – כ' בכסלו ה'תרנ"ב, 9 בדצמבר 1891) היה רופא, הוגה דעות ופעיל לאומי יהודי יליד-פולין, מראשי תנועת חיבת ציון ואבות הציונות והטריטוריאליזם, מחבר הספר "אוטואמנציפציה!".
ילדותו וחינוכו.
יהודה לייב פינסקר נולד בעיירה טומשוב לובלסקי שבפולין הקונגרסאית תחת חסותה של האימפריה הרוסית דאז. משפחתו נטתה לרעיונות תנועת ההשכלה. בילדותו היגרו הוריו לאזור אוקראינה, והשתקעו באודסה. אביו, שמחה פינסקר, היה חוקר ומלומד, בקיא ברזי התלמוד והתנ"ך. פינסקר האב היה מראשוני המשכילים העבריים שאכזבתם מהכישלון לקבל זכויות שוות ברוסיה הוביל אותם לבסוף ללאומיות יהודית; הוא היה מסור לענייני עמו, אך זיקתו לארץ ישראל הייתה מסורתית והתבטאה בתפילות לבניין המקדש וביאת המשיח. צערו של האב השפיע על הילד ועורר בו רצון לשפר את גורל היהודים. פינסקר האב, חינוכו ותורתו השפיעו רבות על פינסקר הצעיר ועל השקפת עולמו שיגבש בעתיד. פינסקר בהתחלה האמין שהתבוללות היא הפתרון ובעקבות הסופות בנגב שינה את דעתו, ואותה ביטא בספרו "אוטואמנציפציה!".
פינסקר גדל באודסה הפתוחה והקוסמופוליטית, שסבלה פחות מעול הגזירות שהטיל הצאר הרוסי על תחום המושב, והמשכילים היהודים היו חופשיים בה מהגבלות יתרות מבחוץ או מגורמים שמרנים דתיים מבפנים. אווירת העיר שבהּ גדל פינסקר מילאה תפקיד חשוב מאוד בעיצוב אופיו וקביעת דרכי פעולתו. פינסקר, כרבים מבניהם של המשכילים שבעצמם עוד גדלו על המסורת הרבנית וכך רכשו את שליטתם בעברית, נשלח לקבל חינוך לועזי מודרני. הוא למד בגימנסיה הרוסית של אודסה, שם למד ברוסית (ובגרמנית), כאשר המקום המרכזי בלימודיו ניתן לשפה, לתרבות ולהיסטוריה הרוסית. במהלך לימודיו היה פינסקר ללוחם נמרץ למען קידום תנועת ההשכלה, לאור העובדה כי הממשל הרוסי נקט מדיניות של יד קשה כלפי היהודים שדבקו במסורת בעוד המשכילים נהנים מחסדיה.
לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה בהצטיינות החל ללמוד משפטים ב"ליציאום על שם רישליה" באודסה. ואולם, משסיים את לימודיו המקצועיים בגיל עשרים ואחת והיה מוכן להיכנס לתחום המעשי, עובדת היותו יהודי מנעה ממנו את הזכות לעסוק בעריכת דין. פינסקר פנה לתחום ההוראה, ונתמנה כמורה לרוסית בבית הספר העברי המודרני של קישינב. בתקופה זו נחשבה ההוראה בעיני היהודים המשכילים לא רק כמקצוע אלא גם כאידיאל, והשכלה נראתה כפתרון העיקרי לבעיית היהודים.
בתקופת היותו מורה בקישינב שלט הצאר ניקולאי הראשון שהתנגד לכל תנועה של מחשבה חופשית. בתקופתו פעלו עשרים ושתיים רשויות צנזורה, שפעלו ברמה שרוסיה לא ידעה כמותה. הוא השתלח בגדולי הסופרים הרוסיים וטען כי "יש למחוק את המילה קידמה מן המילון הרשמי". על רקע זה תמך פינסקר בהקמת רשת בתי ספר יהודיים מודרניים בקהילות היהודיות, וראה בכך השפעה חיובית של ההשכלה הכללית על יהודי תחום המושב.