הרומן ללא דוגמה, שפורסם בשנת 1890, נחשב לרומן פסיכולוגי טוב ושונה מאוד מיתר הרומנים של סנקביץ'.
בשנת 1895 פרסם סנקביץ' את הספר שהביא לו את עיקר פרסומו, קוו ודיס, רומן היסטורי על רקע ראשית הנצרות ברומי. הספר זכה להצלחה אדירה ותורגם לשפות רבות.
בשנת 1906 פרסם את בשדה הקרב, גלוריפיקציה של הגיבור הלאומי יאן סובייסקי.
המערבולת, מיצירותיו האחרונות, מתארת את התסיסה החברתית שלפני מלחמת העולם הראשונה. יצירתו האחרונה של סנקביץ', אותה השלים בשנת 1912, היא גם הספר היחיד שכתב לבני הנעורים, בישימון וביער עד.
אד ווד (סרט)
אד ווד (באנגלית: Ed Wood) הוא סרט קולנוע משנת 1994 בבימויו של טים ברטון. הסרט הוא סרט ביוגרפי, המתאר את סיפור חייו של במאי הקולנוע אדוארד ווד, הנחשב לאחד מהבמאים הגרועים ביותר אי פעם.
עלילת הסרט.
הסרט מתאר את חייו של אדוארד ווד, אותו מגלם ג'וני דפ, לאורך תקופה של שש שנים. בסרט מעט אלמנטים המקדמים את העלילה, וההתמקדות הכללית היא על עבודתו של ווד כבמאי, לצד תיאור חייו האישיים. בין היתר מסופר על הקשר המיוחד שיצר ווד עם שחקן הקולנוע בלה לוגוסי, אשר מגלם מרטין לנדאו. לוגוסי היה כוכב סרטי אימה בהוליווד בשנות השלושים, והתפרסם בעיקר בזכות הסרט דרקולה. לאחר מכן מיעט להופיע בסרטים, עד אשר פגש את ווד והופיע במספר סרטים שביים. בהמשך מתברר כי לוגוסי היה מכור לסמים במשך תקופה ארוכה, ובעזרתו של ווד הוא נכנס לשיקום. זמן קצר לאחר שהוא יוצא מן המחלקה השיקומית, נפטר לוגוסי.
נושא מרכזי נוסף בסרט הוא חיבתו של ווד ללבוש בגדי נשים, אשר בעקבותיה יצר את הסרט האוטוביוגרפי "גלן או גלנדה". בעקבות חיבה זו עוזבת אותו חברתו דולורס פולר (שרה ג'סיקה פרקר), שאף כיכבה בסרט.
חלקו האחרון של הסרט מתאר את הפקת סרטו המפורסם ביותר של ווד, "תוכנית 9 מהחלל החיצון". בלה לוגוסי נפטר זמן קצר לפני התחלת הצילומים, וכדי למלא את מקומו נשכר שחקן שדומה לו, אשר הסתיר את פניו במשך הסרט. תקציבו הנמוך של הסרט ותנאי ההפקה הדלים גרמו ליצירת סרט אשר נחשב על ידי רבים כאחד הסרטים הגרועים ביותר שנוצרו אי פעם.
אי דיוקים היסטוריים.
על אף המוזרות שבמספר אירועים בסרט, רוב האירועים המתוארים נאמנים למקור. עם זאת, קיימים מספר הבדלים בין הסרט למציאות:
שחקנים.
הסרט כולל מספר הופעות אורח של שחקנים מ"תוכנית 9 מהחלל החיצון". קונרד ברוקס, אשר גילם את אחד מהשוטרים בסרטו של ווד, מופיע בסרט כבארמן. גרגורי וולקוט, שגילם את דמות הגיבור, מופיע כאחד המממנים הפוטנציאלים של "כלת המפלצת". פול מרקו, שגילם את השוטר השני, מופיע ברקע.
הפקת הסרט.
הסרט מבוסס במידה רבה על הביוגרפיה של אדוארד ווד "Nightmare of Ecstasy" מאת רודולף גריי, הכוללת ראיונות עם משפחתו ועם עמיתיו של ווד. בהכנות לבימוי הסרט מרי ריילי המבוסס על דוקטור ג'קיל ומיסטר הייד, ביקר מפיק ובמאי הסרט טים ברטון בעיר פוגקיפסי שבמדינת ניו יורק, שם הציעו לו לראשונה להפיק את "אד ווד".
ברטון מודה כי תמיד היה מעריץ של ווד, ולכן הסרט מציג את ווד באופן סימפתי, במקום לשים ללעג את סרטיו. בביוגרפיה "Burton on Burton", סיפר הבמאי כי ככל הנראה תיאר את ווד והשחקנים באופן יותר מדי סימפתי, מאחר שלא רצה ללעוג לאנשים אשר כבר לעגו להם במשך הרבה זמן. את הכבוד של ברטון לווד ניתן לראות גם בסרטו "המספריים של אדוארד", עליו הודה ברטון כי שם הדמות הראשית לקוח מן הדמיון לשם "אד ווד".
עקב בעיות מנהליות ואמנותיות ב"מרי ריילי", החליט ברטון לעזוב את הפרויקט, ולביים את "אד ווד" במקום, וזאת בתנאי שהתסריט ייכתב במהרה. את תסריט הסרט כתבו סקוט אלכסנדר ולארי קרצ'בסקי, אשר קודם לכן היו ידועים בעיקר מתסריטי הסדרה "מותק, הילד השתגע." את מערכת היחסים בין אדוארד ווד לבלה לוגוסי ביסס ברטון על יחסיו עם אלילו וינסנט פרייס, שאף הופיע בסרטו "המספריים של אדוארד".
את פסקול הסרט הלחין הווארד שור. זהו אחד הסרטים היחידים של ברטון בו לא שיתף פעולה עם דני אלפמן, אשר הלחין את מוזיקת הרקע ברוב סרטיו.
הצלחת הסרט.
תקציב הסרט עמד על כ־18 מיליון דולר. הסרט, אשר עמד בצילם של שוברי קופות מאותה שנה כ"פורסט גאמפ" ו"מלך האריות", זכה להצלחה מעטה בעת הקרנתו בקולנוע, והכנסותיו בארצות הברית נאמדו בכשישה מיליון דולר בלבד.
עם זאת, ביקורות רבות שיבחו את הסרט, ובמיוחד את האווירה המיוחדת שיצר הצילום השחור-לבן ואת המשחק המשובח של השחקנים. דירוג הסרט באתר האינטרנט Rotten Tomtoes הוא 89%.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, וזכה בשניהם: שחקן המשנה הטוב ביותר (מרטין לנדאו), והאיפור הטוב ביותר. על משחקו בסרט זכה לנדאו גם בפרס גלובוס הזהב.
בית הספר יהל&quot;ם
בית הספר יהל"ם (ראשי תיבות: "יום העשרה לפיתוח מצוינות", מבוטא לרוב כיהלום) הוא בית ספר אזורי לתלמידים מחוננים ומצטיינים בקריית אונו שהוקם בשנת 1990. אוכלוסיית היעד של בית הספר מגיעה מבתי הספר בקריית אונו, אור יהודה, רמת אפעל, אזור וחמ"ד.
בבית הספר לומדים כ-900 תלמידים בכיתות ג'-ט'. התלמידים המחוננים מאותרים על ידי משרד החינוך באמצעות מבחני מכון הנרייטה סאלד (שלב א' ושלב ב'), ואילו התלמידים המצטיינים מזוהים על פי מבחן שלב א' של מכון סאלד והישגיהם בו ובהתאם למכסה המקסימלית.
אופי הלימודים.
בית הספר פתוח חמישה ימים בשבוע כאשר כל תלמיד מגיע ליום העשרה אחד בשבוע. התלמידים המחוננים מגיעים ביום קבוע ושאר התלמידים מגיעים בהתאם לשכבת גילם, כאשר לכל שכבת גיל ישנו יום לימודים קבוע.
אורך הלימודים כחמש שעות וחצי יומיות. כל יום נפתח בכינוס כל התלמידים וקיום שיחת בוקר בנושאי אקטואליה והעשרה. כמו כן ניתנת אפשרות לכל ילד להציג נושא מוגדר מראש או כישרון כלשהו.
הרכב בית הספר.
בבית הספר מלמדים כ-40 מורים, כאשר רובם מורים עצמאיים.
בית הספר מלווה בוועדת היגוי המורכבת ממפקחים מטעם משרד החינוך, מנהלי המחלקות לחינוך ברשויות המקומיות, מנהלת המחלקה למחוננים של משרד החינוך, נציגי הורים, נציגי מנהלי בתי ספר אזוריים אחרים, נציגי יועצת בתי הספר ומנהלת בית הספר עצמה. הוועדה מתכנסת כשלוש פעמים בשנה כדי לדון בנושאים שונים הקשורים לפעילותו ולמצבו של בית הספר.
מקצועות הלימוד.
רשימת מקצועות הלימוד כוללת:
בווינגרד
בווינגרד הוא כינוי לאזור הביטחון הבריטי שהוקם במרכז ירושלים בסוף תקופת המנדט. באזור זה נכללו מגרש הרוסים והאזור ברחוב יפו הצמוד אליו.
הקמת בווינגרד.
בעקבות הריסת מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט בירושלים ב-27 בנובמבר 1945, נקטו הבריטים אמצעי ביטחון שונים באזור מגרש הרוסים, כמו גידור וחסימת מדרכות. בעקבות פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946, החלו הבריטים בהחרמת חנויות ומשרדים בבניינים בהם היו יעדים בריטיים כדי למנוע התקפות דומות. הבריטים פינו בעלי חנויות ועסקים יהודים ממגרש הרוסים ומרחוב יפו הסמוך, והקימו מתחם צבאי מבוצר ומגודר סביב משרדי הממשלה שלהם בירושלים. המתחם כלל את בניין ג'נרלי, בית הדואר המרכזי ובניין בנק לאומי, שהיו בני 7 ו 8 קומות ומבנייניה הגבוהים של ירושלים. הקמת בווינגרד הפכה לשממה את האזור המסחרי השוקק ביותר של ירושלים היהודית. אזור מסחרי חלופי התפתח במהרה במעלה רחוב יפו.
המתחם נקרא בלעג בפי תושבי ירושלים היהודים בשם "מצודת בווין" או "בווינגרד", על שם שר החוץ הבריטי ארנסט בווין ולזכר ביצורי העיר סטלינגרד, שעמדה בגבורה בקרבות מלחמת העולם השנייה.
למרות שהמתחם היה מבוצר מאוד, עם גדרות גבוהות ומשטחים מכוסים בתיל, המחתרות הצליחו לחדור אותו ולבצע פעולות התקפיות נגד סממני השלטון הבריטי:
אזורי ביטחון נוספים.
לאחר מכן, ובעקבות המשך המתקפות של האצ"ל והלח"י עליהם, הקימו הבריטים בפברואר 1947 מספר אזורי ביטחון נוספים:
מדי פעם, בעקבות פעילות זאת או אחרת של אחת המחתרות, עובו סידורי הביטחון באזורי הביטחון. כך, לאחר גילוי ניסיון בריחה מבית הסוהר המרכזי בירושלים נסגר רחוב מליסנדה לתנועת מכוניות והוגבלה תנועת הולכי הרגל.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התכנסה ממשלת המנדט עוד יותר לתוך אזורי הביטחון. הממשלה רכשה דירות נוספות בתוך אזורי הביטחון והעבירה את פקידיה שהיו מחוץ לאזורי הביטחון אל תוכם. בנוסף, הרחיבה הממשלה את אזורי הביטחון. לדוגמה, בדצמבר 1947 מסרה הממשלה את בית קדימה לוועד הקהילה היהודית של ירושלים, תמורת בתים באזור ביטחון א'. בפברואר 1948 הוכללה חלק מטלביה באזור ביטחון א' וחלק אחר בתוך אזור ביטחון ב'.
עם סיום המנדט הבריטי, נכבשו אזורי הביטחון בידי כוחות ההגנה והאצ"ל, כחלק ממבצע קלשון.
ReactOS
ReactOS היא מערכת הפעלה חופשית. מטרת הפרויקט ליצור מערכת הפעלה תואמת לעבודה עם יישומים שנכתבו עבור Microsoft NT 5.0 ומעלה (מערכת Microsoft Windows 2000 ואלו שבאו אחריה). המערכת, הנמצאת בשלבי פיתוח, משתמשת בין היתר בכלים
מפרויקט Wine, ומציעה כבר היום תאימות טובה למדי עם מערכת החלונות המקורית.
המערכת עדיין נמצאת בשלב אלפא נכון לשנת 2021, אבל ישנן תוכניות Windows שעובדות בצורה הצפויה על המערכת. בזמן שליבת המערכת נכתבה מאפס, סביבת המשתמש מבוססת ברובה על שכבת תאימות של Wine עבור מערכות הפעלה דמויות יוניקס.
ReactOS נכתבה ברובה בשפת התכנות C עם כמה חלקים שנכתבו בשפת C++, כמו דפדפן הקבצים של המערכת.
לעומת השאיפות הרבות שיש לפרויקט, מחסור בתמיכה כלכלית ומחסור בכוח אדם גורמים לעיכובים רבים בפיתוח מערכת ההפעלה - מה שגורם לעדכונים קטנים ובתדירות נמוכה.
מקור השם.