פיוטר מ. ציבינסקי (בפולנית ) נולד ב-16 באפריל 1972 בוורשה) הוא היסטוריון ומנהלו של מוזיאון אושוויץ בירקנאו. הוא משתתף פעיל ולעיתים קרובות גם יוזם של דיאלוג פולני-יהודי ונוצרי-יהודי. הוא אקומניסט שמתמסר לפיוס בין הזרמים השונים בקרב התרבויות השונות באזור הגבול הפולני.
חייו.
הוא נולד ב-1972 ובילה את ילדותו המוקדמת בוורשה. בין 1982 ו-1993 חי ציבינסקי בשווייץ וצרפת בשל יציאתו של אביו בוהדן ציבינסקי לגלות מטעמים פוליטיים.
ציבינסקי סיים את לימודיו באוניברסיטה בשטרסבורג ב-1993 בהיסטוריה של ימי הביניים כמו כן למד באוניברסיטה הקתולית בלובלין, שם למד עד 1995. הוא קיבל תואר דוקטור במכון להיסטוריה באקדמיה הפולנית למדעים ב-2001.
קריירה מקצועית.
בין השנים 1996–2000 היה פיוטר ציבינסקי סגן נשיא ובעשור שאחרי כן (2000–2010) נשיא של מועדון האינטליגנציה הקתולית (Klub Inteligencji Katolickiej) בוורשה. מ-2010 הוא חבר בוועד המנהל של המועדון. ב-2002 הוא היה מייסד שותף של פורום אדלברט הקדוש (Forum Świętego Wojciecha) והיה יושב ראש שלו עד ינואר 2010. הוא היה בין המארגנים של הקונגרסים של גנייזנו ב-2003, 2004 ו-2005. ב-2004 נבחר ציבינסקי להיות סגן נשיא (ונשיא אזורי לאירופה) של הפדרציה העולמית של אינטלקטואלים קתולים (Pax Romana) לשנים 2004–2008.
בין השנים 2000 ו-2006 היה מזכיר המועצה הבינלאומית של אתר ההנצחה אושוויץ-בירקנאו. ב-12 ביוני 2006 התמנה ציבינסקי להיות מנהלו של מוזיאון אושוויץ בירקנאו, תפקיד אותו החל למלא מ-1 בספטמבר 2006. הוא החליף בתפקיד את יז'י ורובלבסקי (Jerzy Wróblewski) שהיה מנהל המוזיאון במשך שנים רבות. הוא היה מייסד שותף של המרכז הבנלאומי לחינוך על אושוויץ והשואה וסגן נשיא של מועצת המרכז. ב-2009 הוא הקים יחד עם ולדיסלב ברטושבסקי (Władysław Bartoszewski) את קרן אושוויץ-בירקנאו (Fundacja Auschwitz-Birkenau) ומאז מכהן כנשיא הקרן. מ-2009 הוא חבר במועצת המוזיאונים לשר התרבות וב-2010 נבחר להיות במועצה להגנה על אתרי המאבק ומות הקדושים (Rada Ochrony Pamięci Walk i Męczeństwa) העוסקת בשימור אתרים היסטוריים בהם נרדפו אנשים בפולין. הוא מכהן, גם, כסגן נשיא של מועצת מוזיאון למסורות עצמאות בלודז'. מ-2012 הוא חבר בחבר הנאמנים של המוזיאון למלחמת העולם השנייה בגדנסק. הוא חבר במועצת מוזיאון גרוס-רוזן.
בשנים 2000–2002, בזמן שעבד במכון אדם מיצקביץ' ניהל ציבינסקי את פסטיבל Europalia 2001 Poland. הוא יצר פורטל לתרבות יהודית והיסטוריה בפולין: Diapozytyw.pl. בשנים 2002–2014 השתתף בדיאלוג של הכנסייה הקתולית עם הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית.
בבחירות של 2004 היה מועמד להיות חבר בפרלמנט האירופי מטעם מפלגת איחוד החירות (Unia Wolności). בין 2005 ל-2007 היה ציבינסקי סגן נשיא של ויקימדיה פולין ומ-2007 הוא חבר בוועדת הביקורת של הארגון.
פרסים ואותות כבוד.
ב-2008 העניק לו נשיא פולין לך ואלנסה את צלב האביר של מסדר Polonia Restituta. ב-2013 העניק לו שר החוץ הפולני את אות Bene Merito שהוא אות הכבוד הגבוה ביותר ששירות החוץ הפולני נותן עבור פעילויותיו לחיזוק מעמדה של פולין בזירה הבינלאומית. ב-2014 פרס עבור הגנה על זכויות אדם וב-2015 פרס Gloria Artis משר התרבות על תרומה משמעותית להגנת התרבות הפולנית והמסורת הלאומית.
ב-2012 קיבל את אות מסדר הכתר הבלגי. בנובמבר 2012 העניק לו אלבר השני, נסיך מונקו תואר אביר של מסדר סן-שארל (Ordre de Saint-Charles). ב-2014 קיבל צלב מסדר הפניקס היווני וב-2015 צלב Ordre des Palmes Académiques הצרפתי.
קיקיון דיונה
תחנת הבריאות העברית
תחנת הבריאות העברית הייתה מכון טיפול בחולים, מחקר וחינוך רפואי, ונוסדה בכספי נתן שטראוס בשנת 1911, בירושלים.
היסטוריה.
תחנת הבריאות העברית הוקמה בשנת 1911 על ידי ד"ר זאב ברין, לצורך חקר המלריה.
פעלו בה המחלקות הבאות: מחלקת עיניים (המחלקה לגרענת), מחלקה למלריה, מחלקה לבקטריולוגיה, מחלקה לכלבת.
באותה עת פעלו להדברת הגרענת בירושלים ב"בית הבריאות" ובשני "בתי המרפא לעניים".
בשנת 1912 עסקה תחנת הבריאות בפיתוח חיסון נגד הכולרה עבור תושבי טבריה, שנפגעו ממגפת הכולרה.
בראשית שנת 1913 פתחה תחנת הבריאות העברית מחלקה מיוחדת למלחמה שיטתית בגרענת, בהנהלת ד"ר אריה פייגנבאום. מטעם תחנת הבריאות פעלו תחילה שני בתי מרפא לעיניים, האחד היה בשכונת אהל משה, ד"ר מרים נופך עבדה בו בתקופת מלחמת העולם הראשונה והאחר בעיר העתיקה והיו בו 12 מיטות, שם עבד ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, אשר נעזר באחיות מקבוצת "בנות ציון" רחל לאנדי ורוז קפלן, שהגיעו לירושלים מארצות הברית ב-23 במרץ 1913.
מרפאה שלישית הוקמה ברחוב יפו בשנת 1916, ועבד בה ד"ר אריה פייגנבאום.
הרופאים הירושלמים ביקשו להקים את "ועידת הגרענת" בירושלים מאחר שבה נמצאו מחלקת העיניים של תחנת הבריאות העברית ובית מרפא עיניים "למען ציון", ובמוסדות הנ"ל פעלו באותה העת להדברת הגרענת. הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד, 1914. ד"ר זאב ברין ביקש בוועידת הגרענת להקים "בית חולים לגרענת" שיפעל בתיאום עם מחלקת העיניים של תחנת הבריאות.
בסיום ועידת הגרענת,
תחנת הבריאות העברית הוציאה לאור את "דו"ח ועדת הגרענת".
המאמץ למיגור הגרענת לאחר 1918 היה במסגרת תחנת הבריאות העברית. מרים נופך ואריה לייב שמעוני-מקלר עסקו בריפוי יום יומי, וכן עסקו בהכשרת אחיות לאבחון וטיפול הגרענת. הרופאים עמדו בראש הצוות המקצועי באופן שיטתי שבדק ואיתר את מקורות הפצת המחלה.
במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה, התפרצו בארץ ישראל מגפות הטיפוס והכולרה, ובתחנת הבריאות העברית עסקו בייצור מנות חיסון כנגד הכולרה עבור תושבי ארץ ישראל והחיילים העותמאנים.
למרות הקשיים בזמן מלחמת העולם הראשונה, הרופאים שהיו בעלי נתינות עותמ'אנית גויסו לצבא הטורקי (ד"ר אריה פייגנבאום, ובהמשך ד"ר אריה גולדברג), התחנה המשיכה לפעול וערכה בדיקות בקטריולוגיות. מחלקת העיניים הנהיגה ריפוי שיטתי של תלמידי בתי הספר ושני בתי המרפא שפעלו מטעמה המשיכו בעבודתם.
בראשית שנות העשרים התמנו "הרופאים הנודדים" שעברו מיישוב ליישוב וביצעו טיפולי עיניים, במוסדות ובבתי ספר. הם דיווחו את מסקנותיהם אחת לחודש לתחנת הבריאות.
בתשרי תרע"ד נחתם חוזה בין תחנת הבריאות העברית ובין הרופאים בנוגע לריפוי מחלות העיניים המדבקות בירושלים. לפי חוזה זה הרופאים קיבלו עליהם את ריפוי העיניים במוסדות ובבתי הספר. את עיקרי הריפוי ואופן העבודה קבעה תחנת הבריאות על ידי הד"ר פייגנבאום.
מנהל המחלקה הבקטריולוגית היה הד"ר אריה גולדברג שהחל את דרכו בתחנת הבריאות כעוזר בקטריולוג, לאחר שהוסמך בווינה לדוקטור לרפואה והמשיך להשתלם שם כעוזר ליד הפרופסורים רודולף קראוס (בפתולוגיה קלינית ובבקטריולוגיה) וקארל לאנדשטיינר (בסרולוגיה וברפואה נסיונית).
המכון הפסטורי.
באמצע שנת 1913 נפתח מכון פסטר (ירושלים) בראשות ד"ר אריה בעהם. המכון עסק בבדיקות בקטריולוגיות, בטיפולים בכלבת, באבעבועות שחורות, במחלות מידבקות אחרות ובייצור חיסונים. המכון העניק טיפול נגד כלבת לננשכים, ובחודש רגיל טיפל בבין 20 ל-40 חולים שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל ואף מדמשק ומאל עריש. רבים מהמטופלים היו חיילים.
קרל פפר-וילדנברוך
אובר-גרופנפיהרר קרל פפר-וילדנברוך (בגרמנית Karl Pfeffer-Wildenbruch; 12 ביוני 1888 - 29 בינואר 1971) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פפר-וילדנברוך נולד ב-12 ביוני 1888 בעיר רידרסדורף, שהייתה אז בתחומי הקיסרות הגרמנית. לאחר סיום לימודיו ב-7 במרץ 1907, התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט התותחנים ה-22. ב-1 באוגוסט 1908 הועלה לדרגת לויטננט. ב-1911 הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בברלין. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה, ועוטר בשתי הדרגות של צלב הברזל. הוא היה חלק מהצוות הגרמני של קולמר פון דר גולץ שנשלח לסייע לאימפריה העות'מאנית, ושרת במטה של הארמייה הראשונה העות'מאנית בבגדאד. ממאי עד נובמבר 1917 הוצב בשגרירות גרמניה באיסטנבול, ובסוף 1917 הוחזר לגרמניה ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-11 ואז בקורפוס המילואים ה-23.
עם סיום המלחמה בשנת 1918, פורק הצבא הקיסרי, ובשנת 1919 התגייס למשטרה וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת מיור. הוא בילה זמן מה במשרד הפנים, ולאר מכן מונה כמפקד משטרת אוסנברוק ומגדבורג. בשנת 1928 נשלח לצ'ילה, ושרת בקרביניירי של צ'ילה. ב-1930 חזר לגרמניה, הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט וקיבל פיקוד על רגימנט המשטרה בפרנקפורט. ממאי 1936 הוא היה המפקח הכללי של אקדמיות המשטרה, וב-1 במאי 1937 קודם לדרגת גנרל-מיור. ב-12 במרץ 1939 פרש מהמשטרה והצטרף לאס אס. ב-20 באפריל של אותה שנה קודם לדרגת בריגדפיהרר באס אס.
מלחמת העולם השנייה.
בסוף 1939 מונה למפקד דיוויזיית אס אס משטרה הרביעית, וב-20 באפריל 1940 קודם לדרגת גרופנפיהרר. הוא הוביל את הדיוויזיה שלו בקרבות , ובנובמבר 1940 הועבר לצוותו האישי של היינריך הימלר. מ-1941 עד 1943 מילא תפקידי מטה במשטרת הסדר, וב-8 באוקטובר 1943 קיבל פיקוד על קורפוס האס אס השישי. ב-9 בנובמבר 1943 הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר. הקורפוס שלו נשלח לחזית המזרחית, ונכלל במסגרת הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון. הקורפוס נלחם לכל אורך השנה בקרבות באזור פסקוב, לעיתים תחת הארמייה ה-16 ולעיתים תחת הארמייה ה-18. ב-11 ביוני 1944 העביר את הפיקוד על הקורפוס לפרידריך יקלן.