רכס מורוזומי (באנגלית: Morozumi Range) הוא רכס הרים יוצא דופן ביופיו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 46 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח.
הקצה הצפוני של הרכס מתנשא מעל המפגש בין קרחון גרסיט, וקרחון רניק.
שיא גובהו של הרכס 1,466 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הרכס.
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1960–1963.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמו של הנרי מ. מורוזומי (Henry M. Morozumi) מדען חוקר זוהר הקוטב, ששהה בתחנת הקוטב הדרומי בשנת 1960, והיה מנהל המחקר המדעי בתחנת בירד בשנת 1963.
לקריאה נוספת.
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 113
• James G. Bockheim, The Soils of Antarctica, P 112
• Allen, Boyd III; Mayewski, Paul Andrew; Lyons, W. Berry; and Spencer, Mary Jo, Glaciochemical Studies and Estimated Net Mass Balances for Rennick Glacier Area, Antarctica, (1985). Earth Science Faculty Scholarship. 203 https://digitalcommons.library.umaine.edu/ers_facpub/203
• A B Pour, Y Park, M Hashim, and J K Hong, Regional geological mapping in Northern Victoria Land, Antarctica using multispectral remote sensing satellite data, IOP Conf. Series: Earth and Environmental Science 169 (2018) 012081 doi :10.1088/1755-1315/169/1/012081
• R. L. Oliver, P. R. James, J. B. Jago, Antarctic Earth Science, P 141
• Amin Beiranvand Pour, Yongcheol Park, Jong Kuk Hong and Mazlan Hashim, MAPPING GONDWANA-DERIVED TERRANE USING REMOTE SENSING SATELLITE DATA IN ANTARCTICA
מפרצון מנדלסון
מפרצון מנדלסון (באנגלית: Mendelssohn Inlet) הוא מפרצון מכוסה קרח, בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו (אורך פתחו) של המפרצון 46 קילומטרים; ורוחבו (כניסתו לתוך היבשת) 17 קילומטרים.
המפרצון ממוקם בין חצי האי דרושר וחצי האי אירואיקה בצידו הצפוני של חצי האי בטהובן.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי המפרצון.
המפרצון התגלה מהאוויר ומופה לראשונה באופן גס על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
הקרחון מופה בשנית בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
מקור השם.
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הגרמני פליקס מנדלסון; וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור, שקיבלו שמות של מלחינים או של יצירות מוזיקליות.
לקריאה נוספת.
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 379
• Ted A. Scambos, Christina Hulbe, Mark Fahnestock, Jennifer Bohlander, The link between climate warming and break-up of ice shelves in the Antarctic Peninsula, Journal of Glaciology, Volume 46, Issue 154, 2000, pp. 516–530, DOI: https://doi.org/10.3189/172756500781833043
יש&quot;מ קרב
יחסי מונגוליה–צרפת
יחסי צרפת-מונגוליה הם היחסים הדו-צדדיים של צרפת ומונגוליה.
היסטוריה.
מבחינה היסטורית, האימפריה המונגולית וממלכת צרפת היו חלק מהברית הפרנקו-מונגולית שנחתמה ב כנגד האימפריה המוסלמית.
היחסים המודרניים בין המדינות החלו בשנת 1965.
נציגויות דיפלומטיות.
צרפת מחזיקה במונגוליה שגרירות באולן בטור, ומונגוליה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
ביניטריות
ביניטריות היא תפיסה תאולוגית הקובעת שיש שתי ישויות אלוהיות, אל ראשי ואל משני.
האמונה הביניטרית.
בעת העתיקה המאוחרת רווחה אמונה ביניטרית שהאמינה באל עליון ובמשנהו שהוא בורא עולם, שנקרא דמיורגוס. אמונות כאלו נמצאו בקרב יהודים, יהודים-נוצרים, נוצרים, פאגנים, שומרונים, גנוסטיקאים, מנדעים, ומאניכאים.
פילון האלכסנדרוני בהשפעת אפלטון, מציג עמדה ביניטרית שמטרתה לנתק את האל העליון מהעיסוק בחומר. מרקיון מציג עמדה ביניטרית אחרת, "ביניטריות אנטגוניסטית", שבה האל העליון מנותק מהבריאה. על פי המרקיוניזם, הולנטיניזם ועוד תורות גנוסטיות, מזוהה בורא העולם עם האל היהודי, האל שציווה את התורה ליהודים. הם מתארים אותו כאל רודף צדק, קשוח ונקמן, ניגוד של האל הראשי, האל של הנצרות, אל חנון ורחום, אל שמהותו אהבה.
מקורות גנוסטיים רבים מתארים את דמיורגוס כמי שעבר דמוניזציה והפך לכוח נחות, רע, ויהיר שאינו מכיר בקיומו של האל העליון הנסתר. לפי מקורות אלו, האל
הנסתר מוכר רק על ידי יחידי סגולה שזכו ל"גנוסיס", ידיעת הסוד, ושאר בני האדם, ובמיוחד היהודים, עובדים את האלוהות השלילית, בורא העולם.
ההתנגדות לביניטריות.
שרגא בר און ויקיר פז טוענים שדרישת המשנה: "האומר ... מודים מודים, משתקין אותו" יוצאת נגד גישות ביניטריות. לטענתם, גם תפילת עלינו לשבח נכתב נגד אמונות ביניטריות.
בנצרות, אחד המתנגדים הראשיים לביניטריות היה אפיפניוס מסלמיס שכתב נגד ההבדלה בין אדון הכל לבורא העולם וטען שהם אל אחד.
ESCP Europe
יחסי יוון–סרביה
יחסי יוון–סרביה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין יוון לבין סרביה. המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים טובים מאז ומתמיד, בשל הקשר התרבותי, הדתי וההיסטורי בין השתיים.
הסרבים והיוונים משתייכים לזרם הנוצרי-אורתודקסי. מאז ימי הביניים התקיימו בין שתי האומות בריתות ולוחמה משותפת, בהן ההתקוממויות נגד האימפריה העות'מאנית, מלחמות הבלקן, מלחמות העולם ומלחמות יוגוסלביה. יוון הייתה החברה היחידה בנאט"ו
שהתנגדה להפצצות על סרביה ומונטנגרו (מבצע כוח מאוחד) וגינתה את הפעולות (סקרים העלו כי 94% מהאוכלוסייה היוונית התנגדו לחלוטין להפצצות). כמו כן, סירבה יוון להכיר בהכרזת העצמאות החד-צדדית של קוסובו, תוך שהיא מגבה את העמדה הסרבית בנושא זה.
יוון תומכת בצירוף סרביה לאיחוד האירופי כחברה רשמית, ובשנת 2003 הציעה את "אג'נדה 2014", שעודדה שילוב כל מדינות מערב הבלקן באיחוד. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומי הביטחון, התיירות, התרבות והחקלאות. נכון לשנת 2013 הייתה יוון השלישית בגודלה בהשקעות בסרביה מבין מדינות האיחוד האירופי, והחמישית באופן כללי.
קשרים תרבותיים.
יוון וסרביה חולקות מורשת ביזנטית דומה, שכן שתיהן היו חלק מהאימפריה הביזנטית. שתי המדינות הן נוצריות אורתודוקסיות. בהכרה במורשת תרבותית זו, קבע סגן נשיא רפובליקה סרפסקה, דראגאן דראגיץ', כי שורשיהם של הסרבים נובעים מהתרבות ההלניסטית, וכי שני העמים קשורים זה לזה באמצעות הנצרות האורתודוקסית. מספר פוליטיקאים יוונים אחרים הביעו גם כן טענות דומות. המזכיר הכללי לענייני אירופה, דימיטריוס ק. קטסודאס, הצהיר בנאום הנוגע לסרביה כי "יוון וסרביה הן שתי מדינות המקושרות בקשרים קדומים ובלתי ניתנים לניתוק. היחסים בינינו אבדו במעמקי הזמן. התרבות והדת הסרבית הושפעו מאוד מהשורשים המשותפים שלנו בתרבות הביזנטית".
היסטוריה.
בימי הביניים המוקדמים נסיכות סרביה הייתה מושא האימפריה הביזנטית. האתנוגנזה של הסרבים החלה בסביבה הביזנטית-סלאבית, חלק מהקהילה הביזנטית הרחבה יותר. במאות ה-11 וה-12 החלו הסרבים להילחם למען העצמאות, והתקוממו נגד הביזנטים. במאות שלאחר מכן הוכרה העצמאות של סרביה על ידי הביזנטים, והשתיים קיימו יחסים ידידותיים. הסרבים סייעו לביזנטים בקרב סרמיום (1167) ובקרב גליפולי (1312). מנואל הראשון מקונסטנטינופול הכיר בסאבה בתור הארכיבישוף הראשון של הסרבים. חלק מהמשפחות הביזנטיות חיפשו מקלט בסרביה בסוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15, בעקבות הכיבושים של העות'מאנים. מהמדינאים הסרביים הבולטים ממוצא יווני נמנים ג'ניה קנטקוזנוס, דימיטרי קנטקוזין ומיהילו אנלוביץ'. שני הקיסרים הביזנטיים האחרונים היו ממוצא סרבי מצד אמם.
הסרבים הושפעו מאוד מהתרבות ההלנית של האימפריה הביזנטית, במיוחד תחת שלטונו של הקיסר הסרבי סטפן אורוש הרביעי דושאן. דושאן, שהכתיר עצמו ל"קיסר הסרבים והיוונים", הפך את הסרבית והיוונית לשפות הרשמיות של האימפריה שלו, כתב צ'רטרים וחתם ביוונית, ואימץ את החוקים המזרחיים-רומיים כבסיס לאימפריה שלו. הוא תכנן לסנתז את האימפריה הביזנטית לאימפריה סרבית-יוונית. לכן, דושאן "טרח לחזר אחר התושבים היוונים של אותם מחוזות [שרכש במקדוניה ובצפון יוון]. החוק החדש קבע שוויון בין הסרבים ליוונים בכל המחוזות עליו שלט, ואישר את הפריבילגיות שהוענקו לערים היווניות על ידי קיסרים ביזנטים קודמים, שדושאן היה שמח לראותם כקודמיו האימפריאליים".
המאה ה-19.