אחרי סדרת שביתות של פועלי טקסטיל בניו יורק שהחלה ב-1910 נעשה חוג הפועלים בעל השפעה בתנועת העבודה האמריקאית. בד בבד המשיך חוג הפועלים בתפקידו כחברה למתן שירותי עזרה הדדית. ב-1920 הוא הקים סנטוריום לחולי שחפת שם יכלו החברים לקבל טיפולים בחינם במשך תשעה חודשים. ב-1920 הגיע הארגון לשיא במספר החברים – 84,000, 125 בתי ספר בכל המדינה וסניפים רבים. כך, למשל, היו באזור פילדלפיה 17 סניפים ב-1924. אבל במהלך אותו עשור חברים בחוג שאהדו את המפלגה הקומוניסטית פתחו במאבק כוחות בארגון הלאומי של החוג וברבים מן הסניפים
אבל הם נדחו ב-1929 ויצרו ארגון נפרד כשהם לוקחים אתם כ-5,000 חברים וכמה מוסדות כמו קמפ קינדערלאנד.
1930 עד 2000.
במחצית המאה ה-20 המשיך חוג הפועלים לתפעל בתי אבות ומרפאות, שירותי קבורה וביטוח רפואי וביטוח חיים ברי השגה. הוא הקים את קמפ קינדער רינג במקום קמפ קינדערלאנד והמשיך להיות מעורב בתפעול העיתון "פארווערטס". שני הארגונים חלקו אותו בנין בניו יורק. הארגון המשיך להדגיש חינוך ביידיש ולתמוך באמנויות כמו תיאטרון – פאלקסבינע ומוזיקה – מקהלות. וכן בעזרה הדדית. הוא הדגיש צדק חברתי כמו התנגדות לדיכוי יהודי ברית המועצות ותמיכה במאמצי סיוע הומניטריים כשנקודת המבט הפוליטית שלו התרחקה מסוציאליזם לעבר הליברליזם בתקופת הניו דיל. חבריו תמכו, בהתלהבות, ככניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ואפילו התחילו לתמוך במדינת ישראל.. במשך תקופה ארוכה זלמן יפרויקין היה מנהל חינוכי של 85 בתי ספר של הארגון.
מתחילת שנות ה-60 ירד, בהדרגה, מספר החברים בחוג עד שהגיע ל-60,000 בשנות ה-80. כאשר החילה תוכנית בריאות פדרלית ב-1966 נעשתה תוכנית הבריאות של החוג פחות נחוצה. ד"ר ברנט זומהוף (Barnett Zumhoff), נשיא הארגון אז, הסביר ב"ניו יורק טיימס" ב-1985 שבשל פתיחת אפשרויות בפני יהודים בחברה האמריקאית, מעברם למעמד הבינוני ופיזורם הגאוגרפי מהערים לפרוורים ולערים קטנות לא היה החוג חיוני יותר לקהילה היהודית כפי שהיה קודם. החברים בו כבר לא היו פועלים ברובם אלא בעלי עסקים קטנים, בעלי מקצועות חופשיים ומורים. עם זאת החוג סבר שהוא מציע חלופה חילונית לקהילות בבתי כנסת ולקבוצות ציוניות בשמרו על תרבות יידיש אשכנזית.
ב-1996 ירד מספר החברים ל-28,000. הוא ראה בעצמו כארגון היחיד המקדם תרבות יידיש. הוא המשיך ללמד שפה ותרבות יידיש, לקדם חיי קהילה יהודים חילוניים ואמנויות יהודיות, לספק עזרה ותוכניות ביטוח ולתפעל בתי אבות, בתי ספר ומחנות קיץ. כמו כן קיים אירועים בחגים היהודיים בהם פורשה ההיסטוריה היהודית ברוח החילונית של חוג הפועלים. הוא המשיך בסדר היום הליברלי שלו כשהוא תומך, למשל, בביטוח בריאות כללי. נשיא הארגון אז, מארק מלוטק אמר: "זהו ארגון שאומר ששפת האנשים שנרצחו במזרח אירופה הייתה יידיש... יש תרבות יידיש תוססת שיש לשמור אותה. בלי זה הלב והנשמה באמת ייעלמו.
המאה ה-21.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הפסיק הארגון את תוכנית ביטוח הבריאות שלו וסגר את בתי האבות, ייעל את פעילויותיו, התנתק מעיתון "פארווערטס", שכר מנהלת חדשה – אן טובק (Ann Toback) ב-2008, ארגן מחדש את הוועד המנהל ומינה נשיא חדש – מאדלון בראון (Madelon Braun) ב-2010. הוא חזר להתמסר לפעילות חינוכית וקידום הקהילה היהודית, תרבות יידיש ואקטיביזם למען צדק חברתי. "התוכנית היא לאתחל מחדש על ידי הצעת משהו שהחוג מרגיש שהיהדות הדתית נכשלה לספק: חינוך לזהות תרבותית יהודית המשתמשת בדת כטריגר לאקטיביזם ומתקשרת עם מורשת של קדמה ומחויבות לערכים אוניברסליים". הארגון מכר את הבניין הקודם שלו באיסט סייד ועבר משרדים חדשים במרכז גרמנט במנהטן.
ב-2010 מנה החוג 10,000 חברים ב-20 סניפים. טובאק אמר: "ביטוי היהדות שלנו הוא על ידי אקטיביזם ואנו גם מאמינים שאנשים צעירים מגיעים לאקטיביזם בהיותם יהודים משכילים. שני הדברים הולכים יחד". בכך שממשיכים ללמד ילדים יידיש "זו דרך לפתוח את מוחותיהם ונשמותיהם למשהו הנמצא בעבר הקולקטיבי שלנו ומאוד חשוב להתחבר אליו.. ב-2012 הזמין החוג מחקר שהראה שאחד מכל שישה יהודים אמריקאים "מחפשים ביטוי יהודי ומחויבות בצורה אקטיבית מחוץ לבית הכנסת. היום ממשיך החוג להפעיל את מחנות הקיץ שלו, תומך בפעילות קהילתית, מתאם את הסניפים ברחבי הארץ ומשתף פעולה עם תוכניות לימוד בבתי ספר. הוא כבר לא מהווה חברה לעזרה הדדית. הוא מפעיל שבעה בתי ספר (קינדערשול) ומציע את תוכנית הלימודים הנרחבת ביותר בעולם ללימודי יידיש ומשתף פעולה עם New Yiddish Rep (תיאטרון ביידיש) ללימוד יידיש דרך תיאטרון. הפעילות למען צדק חברתי שלו כוללת התנגדות לנוהלי עבודה לא הוגנים, רצח עם וגזענות ותומך בבקרה על נשק, ביחסים איתנים בין ארצות הברית וישראל. הוא תומך בזכויות אזרח, בשימור סביבתי, בשוויון לנשים, בהעלאה בשכר מינימום ובהפרדה של דת מהמדינה.
פרסומים.
כארגון שהיה קשור בצורה אורגנית לתנועת העבודה היהודית ההיסטורית רבים ממנהיגי החוג היו מעורבים בה מתחילתה עד תחילת המאה ה-21 דרך העיתון "פארווערטס". הביטאונים העיקריים שלו היו "דער פריינד" ביידיש ו-"The Workmen's Circle Call" באנגלית.
מ-2005 עד 2009 פרסם הארגון את כתב העת "Jewish Currents" ושלח אותו לחברים בחוג.
תוכניות לנוער.
החטיבה לנוער של חוג הפועלים בראשית דרכו הייתה ליגת החוג הצעיר של אמריקה (Young Circle League of America) שנוסדה ב-1930. הקבוצה זיהתה עצמה "בראש ובראשונה כארגון העוסק בתרבות" – תומך בהרצאות, דיונים ותוכניות חינוכיות ופנאי לחבריו. YCLA גם הוציא לאור מגזין משלו, "The Call of Youth".
ארבעטער רינג מנהל שבעה בתי ספר (ביידיש "קינדערשול") אחרי הצהריים ובימי ראשון מבית הספר היסודי עד חטיבת הביניים. בתי הספר האלה נמצאים בצפון-מזרח ארצות הברית ובשיקגו. בתי הספר האלה מדגישים את לימוד ההיסטוריה היהודית, תרבות יהודית, כולל מוזיקת כליזמר ובישול יהודי מסורתי בנוסף לשפת היידיש והתרבות בסביבתם. התלמידים לומדים לשיר שירים ביידיש וכן באנגלית ובעברית. כשתלמיד מסיים את לימודיו בקינדערשול, כאשר הוא היא מגיעים לגיל 12 נערך טקס בר/בת מצווה חילוני הנקרא התחלה (commencement). התלמידים כותבים מאמר, מאמר על תולדות המשפחה וסקירה על השירות לקהילה אותו ביצעו במשך השנה. בטקס עצמו התלמידים מרצים על נושא המחקר שלהם ולעיתים קרובות, גם מספרים את סיפור המשפחה שלהם.
היוצאים
היוצאים - מדוע דתיים עוזבים את הדת וכיצד להתמודד עם האתגר הוא ספר מאת פאראנאק מרגוליס, אשר מתאר את הסוגיות והאתגרים שניצבים בפני קהילות ומשפחות דתיות בישראל.
אודות הספר.
"היוצאים" הוא ספרה השני של פאראנאק מרגוליס העוסק ביוצאים בשאלה. כמו בספרה הראשון, "Off the Derech", אשר פורסם לראשונה ב-2005, הספר עוסק בסוגיית היציאה בשאלה ומנסה לבחון מדוע דתיים עוזבים את הדת וכיצד להתמודד עם האתגר. הספר נכתב בעקבות מחקר שערכה מרגוליס במשך שש שנים לספרה הראשון אשר כלל שיחות עם יוצאים בשאלה, רבנים, מחנכים ומנהלי תוכניות.
עם זאת, הספר היוצאים מבוסס על מחקר חדש שבו מרגוליס ראיינה רבנים, אנשי דת, פסיכולוגיים ויוצאים בשאלה בישראל על מנת לראות האם ישנם הבדלים בין הקהילה הדתית בחו"ל לבין ישראל.
תקציר.
הספר סוקר את התופעה בה יהודים אשר גדלו בבית יהודי-דתי, בחרו לנטוש את אורח חיים זה כבוגרים. הספר בוחן גם את הסיבות לכך ומציע לקהילה היהודית דרכי מנע לבלימת התופעה. לדברי מרגוליס, הסיבה העיקרית לעזיבת הדת היא שהדת והקהילה הדתית אינה יכולה לספק להם את הצרכים הרגשיים, וזאת בניגוד להנחה המקובלת כי הפרדוקסים הלוגיים-אינטלקטואליים הם אלו שגורמים ליציאה בשאלה.
לדבריה, למורים, להורים ולקהילות היהודיות יש אחריות גדולה למנוע את היציאה בשאלה שכן לרוב הסיבה ליציאה בשאלה היא חוסר מענה של המעגל הקרוב לצרכים של היוצא.
שבחים וביקורות.
בדומה לספרה הראשון, הספר גרר תגובות רבות: הרב אלישע אבינר טען כי יחודו של הספר בכך שאינו מחקר נוסף על תופעת הדתל"שיות "אלא ספר עם אוריינטציה חינוכית מובהקת..ומצביע על חשיבותם של התהליכים המשפיעים על עיצוב עולמם הדתי של בנינו ובנותינו". הרב אורי שרקי טען כי הוא "ספר חובה לכל מי שהבנת תהליכי זמננו חשובה לו, לכל הורה ומורה". הרב הרשל שכטר כתב כי זהו "ספר מרתק ויוצא דופן זה, צריך להצטרף למדף ספרי המוסר של כל יהודי שומר מצוות". לעומתם העיתונאי שלמה פיוטרקובסקי טען כי הגישה המובאת בספרה של מרגוליס, מטילה את האחריות על הסביבה ולא על היוצא בשאלה עצמו, "ומשדרת לבנים ולבנות שזו בעצם לא אחריותם. האחריות לבניית עולמם הרוחני מוטלת על כולם חוץ מאשר עליהם עצמם. וכך גם כשהדברים לא מסתדרים התביעה כמעט תמיד תהיה כלפי מישהו אחר ולא כלפי עצמם".
תל א-צאפי
בצלאל שנייד
בצלאל שנייד (נולד בשנת 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף. קודם לכן שימש מפקד חטיבת הבקעה, מפקד עוצבת השרון, קצין אג"ם של עוצבת האש ומפקד גדוד 932.
ביוגרפיה.
שנייד גדל ביישוב נצר חזני שבגוש קטיף. התגייס לצה"ל בשנת 1996, והתנדב ליחידת שלדג. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם ביחידה. לאחר קורס קציני חי"ר שב ליחידת שלדג ומונה למפקד צוות לוחמים. בהמשך שירת במספר תפקידי פיקוד ביחידה. לאחר מכן עבר לחטיבת הנח"ל, שם שימש במספר תפקידי פיקוד, ובהם, מפקד מחזור בבא"ח נח"ל.