מילה קוניס גילמה את דמותה של המכשפה הרעה מהמערב, שנקראה בשם תיאודורה, בסרט של אולפני דיסני משנת 2013, "ארץ אוז". שהיא מוצגת תחילה כמכשפה טובה, אחותה הצעירה של איבונורה (רייצ'ל וייס), המסוכסכת עם גלינדה (מישל ויליאמס), שנאבקת איתה על שליטה בארץ עוץ. תיאודורה, מצידה, רוצה שהשלום יחזור לארצן; היא מתאהבת באוסקר דיגס (ג'יימס פרנקו), ורוצה להיות המלכה של ארץ עוץ לצידו, כשליט של ארץ עוץ, אבל רגשותיה כלפיו הם חד-צדדיים. כאשר אוסקר נפגש עם גלינדה, איבונורה גורמת לתיאודורה לחשוב שהוא בוגד בה, ומציעה לה תפוח קסם שיעזור לה לשכוח את אכזבתה. תיאודורה נוגסת בתפוח, ומבינה כי איבונורה הייתה מכשפה מרשעת לאורך כל הזמן. תיאודורה לא מספיקה לעשות דבר, ומיד חשה בכאב, שכן התפוח היה נגוע בשיקוי שמסיר מהלב שלה את כל הטוב שבו, והופך אותה למרשעת טהורה; היא נופלת והאף שלה מתעקם, וגוון עורה הופך לירוק. אף על פי שאיבונורה מציעה לה להסתיר את כיעורה באמצעות כשף, תיאודורה דווקא מאמצת בחיבה את המראה החדש שלה, ומסייעת לאחותה במזימתה להרוג את גלינדה, לנקום באוסקר, ולהשתלט על ארץ עוץ. עם זאת, שתי האחיות מובסות על ידי אוסקר. תיאודורה נאלצת לברוח מהעיר על המטאטא שלה, אבל היא מאיימת לחזור. אוסקר אומר לה שהוא יודע שרשעותה היא לא באשמתה, ושאם אי פעם היא תמצא שוב את הטוב שבתוכה, היא מוזמנת לחזור. עם זאת, היא מסרבת, עפה למערב, ונשבעה לנקום.
עד עצם היום הזה.
המכשפה המרשעת מן המערב, בגילומה של רבקה מדר, מופיעה כדמות האנטגוניסט העיקרית במחצית השנייה של העונה השלישית של הסדרה "עד עצם היום הזה" בגרסה זו, שמה של המכשפה הוא זלינה (שפירושו "ירוק" בכמה שפות סלאביות). השתתפה בתפקיד משמעותי גם בעונות 5 ו-6.
הופעות מאוחרות יותר.
להלן רשימה חלקית של הופעות מאוחרות יותר של המכשפה המרשעת של המערב ביצירות שונות בתרבות הפופולרית (קולנוע, טלוויזיה, תיאטרון ועוד):
קרב רכס אדסון
קרב רכס אדסון (באנגלית: Battle of Edson's Ridge, נודע גם בשם "קרב הרכס המדמם" ו"קרב רכס לונגה") היה קרב בין הצבא היפני הקיסרי לבעלות הברית (בעיקר נחתים אמריקנים) שהתרחש ב-12-14 בספטמבר 1942, והיה חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. הקרב נערך באי גוודלקנל שבאיי שלמה, והיה השני בסדרת מתקפות רחבות היקף שערכו היפנים במהלך קרב גוודלקנל.
בקרב זה הדפו הנחתים האמריקנים, בפיקודו של מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את התקפת חיילי חטיבת הרגלים ה-35, בפיקודו של מייג'ור גנרל קיוטאקה קווגוצ'י. הנחתים הגנו על מתחם לונגה, אזור השוכן לחופו הצפוני של גוודלקנל, המכיל בתוכו את שדה התעופה שדה הנדרסון, אותו כבשו יום לאחר נחיתתם באי. החטיבה של קווגוצ'י נשלחה לגוודלקנל כדי לכבוש בחזרה את שדה התעופה ובמטרה להדוף את כוחות בעלות הברית מהאי.
הכוח של קווגוצ'י, שמנה כ-6,000 חיילים אל מול 12,000 הנחתים שהיו מוצבים באי, ערך מתקפת לילה חזיתית על מתחם לונגה. מוקד המתקפה היה ברכס שהתנשא דרומית לשדה הנדרסון, עליו הגנו נחתים ממספר יחידות שונות, אך בעיקרם היו מגדוד הפושטים וגדוד הצנחנים של הנחתים, בפיקודו של לוטננט קולונל מריט אדסון, שעל שמו נקרא הרכס. על אף שהיפנים כמעט הצליחו לפרוץ את קווי ההגנה האמריקנים, התקפתם נהדפה בסופו של דבר, תוך שהם סופגים אבדות רבות. לאחר הקרב, ולמרות התבוסה, המשיכו היפנים לשלוח תגבורות לגוודלקנל במטרה לכבוש מחדש את שדה התעופה, אך ניסיונות אלה החלו להשפיע על מבצעים אחרים של הצבא היפני הקיסרי באזור דרום האוקיינוס השקט.
רקע.
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
היפנים לא היו מוכנים להגעת בעלות הברית, ולכן צלחו הנחיתות בטולאגי ובסביבותיו, והנחתים האמריקנים כבשו את שדה התעופה שהקימו היפנים בגוודלקנל עד שעות הערב, ה-8 באוגוסט. לאחר מכן פרס ונדגריפט את נחתיו בקווי הגנה סביב רמת לונגה, ששכנה לחופו הצפוני של גוודלקנל וכלל את שדה התעופה. ב-12 באוגוסט שינו בעלות הברית את שמו של שדדה התעופה לשדה הנדרסון, על שם טייס הקרב מייג'ור לופטון הנדרסון, שנהרג בקרב מידוויי, וב-20 באוגוסט נחתו בו המטוסים הראשונים של כוח האוויר של גוודלקנל, שנקרא כוח אוויר קקטוס, על שום שם הקוד שנתנו בעלות הברית לגוודלקנל.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי שחנתה ברבאול, והייתה תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. באותה עת נלחמו רוב יחידות הארמייה ה-17 בגינאה החדשה, ולכן הוחלט לשלוח רק חלק מהארמייה לאיי שלמה: את חטיבת הרגלים ה-35, בפיקודו של מייג'ור גנרל קיוטאקה קווגוצ'י, שחנתה בפלאו, את רגימנט הרגלים הרביעי, שחנה בפיליפינים, ואת רגימנט הרגלים ה-28, בפיקודו של קולונל קיונאו איצ'יקי, שהיה בדרכו מיפן לגואם. יחידות אלה החלו עושות דרכן לגוודלקנל, והרגימנט של איצ'יקי הגיע ראשון, כשהאלמנט הראשון של הרגימנט, שכלל 916 חיילים, נחת בטאיבו ב-18 באוגוסט.
מכיוון שהעריכו לא נכונה את מספרם של כוחות בעלות הברית על האי, פתחו החיילים היפנים במתקפה חזיתית על עמדות הנחתים בנחל האליגטור (Alligator Creek), מזרחית למתחם ההגנה, בשעות הבוקר המוקדמות של 21 באוגוסט. היפנים ספגו תבוסה מוחצת ואיבדו את מרבית אנשיהם. עם עלות השחר ערכו הנחתים מתקפת-נגד על החיילים היפנים ששרדו את המתקפה, וחיסלו את מרביתם. בסוף הקרב נותרו בחיים 128 חיילים מתוך 916 המקוריים של הרגימנט, ואלה שבו לטאיבו, דיווחו למפקדת הארמייה ה-17 על תבוסתם והמתינו להוראות ולתגבורת מרבאול.
ב-23 באוגוסט הגיעה חטיבתו של קווגוצ'י ללגונת טרוק, ועמדו לעלות לאוניות התובלה שתקחנה אותם לגוודלקנל. אולם בשל הנזק שהסבו מטוסי בעלות הברית לשיירה שהובילה חיילים בקרב איי שלמה המזרחיים, החליט הפיקוד העליון היפני לשלוח את קווגוצ'י ואת חייליו לרבאול, משם יפליגו לגוודלקנל על גבי משחתות זריזות במקום על אוניות התובלה האיטיות. המשחתות היו מהירות דיו כדי להפליג מהבסיס היפני באיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים לגוודלקנל ובחזרה בתוך לילה אחד, וכך נמנעו מלחשוף עצמן להתקפת מטוסי בעלות הברית, שלא פעלו בלילות. עם זאת, במשחתות לא היה די מקום כדי לשאת ציוד כבד, כלי רכב, ארטילריה ואספקה, והחיילים נאלצו לצאת לקרב עם ציוד קל וכל אספקה שיכלו לשאת עליהם בלבד. משימות הפלגה מהירות אלה במורד איי שלמה ולגוודלקנל וחזרה זכו לכינוי טוקיו אקספרס על ידי חיילי בעלות הברית, ו"תחבורת עכברושים" בפי היפנים. היפנים היו מיומנים ביותר בלחימת לילה, ולכן שלטו במימי איי שלמה במהלך הלילות, ובעלות הברית לא העזו לקרוא תגר על שליטה זו. אולם כל כלי שיט יפני שהיה בטווח 320 קילומטרים מגוודלקנל עם שחר היה בסכנה חמורה מצד מטוסי בעלות הברית בשדה הנדרסון. מצב טקטי זה נותר על כנו למשך מספר חודשים.
תנועת כוחות.
ב-28 באוגוסט עלו 600 מחייליו של קווגוצ'י על המשחתות "אסגירי", "אמגירי", "יוגירי" ו"שירקומו". בשל מחסור בדלק לא יכלו המשחתות להפליג לגוודלקנל ולשוב באותו הלילה, ולכן נאלצו להפליג מאיי שורטלנד מוקדם יותר כדי להספיק לצאת מטווח המטוסים עד בוקר המחרת. בשעה 18:05 תקפה את השיירה קבוצה של מפציצי צלילה SBD דונטלס משדה הנדרסון בהיותה 110 קילומטרים צפונית לגוודלקנל. אסגירי ספגה פגיעה ישירה ושקעה תוך זמן קצר, וליוגירי ולשירקומו נגרמו נזקים כבדים, והמשחתות הסתובבו ושבו לאיי שורטלנד.
פעילות הטוקיו אקספרס השתפרה לאחר מכן. בין ה-29 באוגוסט וה-4 בספטמבר הצליחו משחתות, סיירות קלות, וספינות משמר להנחית כ-5,000 חיילים יפנים בטאיבו, בהם כל חטיבה 35 של קווגוצ'י, גדוד אחד של הרגימנט הרביעי, ושארית הרגימנט ה-28. הפיקוד על כל הכוחות בגוודלקנל נמסר לקווגוצ'י, שהגיע לטאיבו ב-31 באוגוסט.
ב-2 בספטמבר יצאה מהאי סנטה איזבל שבצפון איי שלמה שיירה של ארבות, שעליה 1,100 חיילים מהגדוד השני של רגימנט הרגלים ה-124, בפיקודו של קולונל אקינוסוקה אוקה, בדרכה לגוודלקנל. בבוקר ה-5 בספטמבר תקפו את השיירה מטוסים משדה הנדרסון ופיזרו אותה. כ-400 חיילים נהרגו בהתקפה, ושארית הכוח הגיע לחוף וצעדה לכפר קאמימבו במהלך הימים הבאים. ב-8 בספטמבר היו לקווגוצ'י כ-5,200 חיילים בטאיבו, מזרחית למתחם לונגה, ואת כוחו של אוקה מערבית לו. טרם נודע לו אודות אובדן הכוחות של אוקה, והוא חשב שכל 1,100 החיילים הגיעו לחוף, ולכן החליט קווגוצ'י לתקוף את קווי האמריקנים.
במקביל להגעת הכוחות היפנים לגוודלקנל בסוף אוגוסט ובראשית ספטמבר 1942, עסק ונדגריפט בחיזוק קווי ההגנה סביב מתחם לונגה. בין ה-21 באוגוסט וה-3 בספטמבר הוא העביר שלושה גדודי נחתים — בהם גדוד הפושטים של לוטננט קולונל מריט אדסון, וגדוד הצנחנים הראשון — מטולאגי לגוודלקנל, ובכך העלה את מספר הנחתים באי ל-12,500. הפיקוד על גדוד הצנחנים הראשון, שסבל אבדות קשות בקרב טולאגי וגווטו-טנמבוגו, נמסר לאדסון.
הקרב.
לפני הקרב.