לוחמי הצי שכינס קנוט, רובם איכרים, שהצטרכו לשוב לבתיהם לקראת עונת הקציר, החלו להיות מודאגים מההמתנה ובחרו באחיו של קנוט, אולף (לימים אולף הראשון, מלך דנמרק), לשטוח את טענותיהם. צעד זה עורר את חשדו של קנוט שעצר את אולף ושילח אותו לפלנדירה. הכוח המגויס התפזר בסופו של דבר והאיכרים שבו לבתיהם, אך לקנוט הייתה כוונה לכנסו בשנה שלאחר מכן.
מותו.
לפני שכונס צי זה מחדש, פרץ מרד איכרים במחוז ונדסיסל, שבו שהה קנוט בראשית 1086. בתחילה נמלט קנוט לשלזוויג ובסופו של דבר לאודנסה. ב-10 ביולי ביקשו קנוט ואנשיו לקבל מקלט בתוך מנזר העץ סנט אלבן באודנסה. המורדים הסתערו על הכנסייה והרגו את קנוט, את אחיו בנדיקט ו-17 מאנשיהם למרגלות המזבח. על פי דברי הכרוניקן אילנות' מקנטרברי, מת קנוט מחדירת רומח לכתפו. לאחר מותו עלה לכס המלכות אחיו, אולף הראשון.
הקדשתו.
בשל היותו של קנוט מרטיר, ותמיכתו בכנסייה, הוא החל להיחשב עד מהרה כקדוש. בתקופת מלכותו של אולף הראשון סבלה דנמרק מבצורת, שנחשבה כתגמול אלוהי לחילול הקודש שבהריגתו של קנוט. עד מהרה 'דווח על ניסים שהתרחשו במקום קבורתו והכוונה להקדישו הסתמנה כבר בתקופת מלכותו של אולף הראשון.
ב-19 באפריל 1101, לאחר שהשתכנע מדברי שליחיו של אריק השלישי, מלך דנמרק, אישר האפיפיור פסקליס השני את "פולחן קנוט" שהחל כבר להיות מושרש וקנוט הרביעי הוקדש תחת השם "קנוט הקדוש" (בלטינית: San Canuto). הוא היה הדני הראשון שהוכר כקדוש. יום ה-10 ביולי מוכר על ידי הכנסייה הקתולית כיום חגו. בשוודיה ובפינלנד מיוחס יום זה באופן חלקי כ"יום קנוט הקדוש", שבמקור צוין לזכר מותו של אחיינו, קנוט לברד. ב-1300, נטמנו שרידי גופתו ושרידי גופת אחיו בנדיקט בקתדרלת קנוט הקדוש שנבנתה לזכרו.
מורשתו.
תקופת מלכותו של קנוט הרביעי זכתה לפירושים שונים במהלך הדורות. ממלך אלים שפעל ברודנות כלפי נתיניו, לשליט קשוח אך הגון שתמך במסירות בכנסייה הקתולית ונאבק למען הצדק מבלי לחשוב על טובת עצמו. הוא מעולם לא נחשב לקדוש פופולרי בדנמרק עצמה, אך קדושתו העניקה למלוכה הדנית הילה של זכות אלוהית. סיבת המרד שבו נהרג קנוט לא נודעה, אך ההשערה היא שהוא פרץ על רקע הקנסות שהוטלו על האיכרים שסירבו להיענות לקריאה של קנוט לגיוס לצבא ב-1085, כפי שמתואר בכרוניקה של רוסקילדה או כתוצאה ממדיניותו הנמרצת לגביית המעשר עבור הכנסייה.
מסמך התרומה שלו לקתדרלת לונד הוא הטקסט המקיף העתיק ביותר מדנמרק והוא מספק תובנות רחבות על החברה הדנית של העידן הפוסט-ויקינגי. תרומה זו שימשה ככל הנראה לייסודה של הדיוקסיה של לונד, על פי משאלותיו של סוון השני, מטרה שבסופו של דבר הושגה ב-1104. בנו של קנוט, שארל, היה רוזן פלנדריה בין השנים 1119 – 1127, והיה ידוע בכינוי "שארל הטוב". כמו אביו, נרצח שארל על ידי מורדים כנסיית (בברוז' ב-1127), ומאוחר יותר הוכר על ידי הכנסייה כמבורך. על פי נילס לונד, מרצה להיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת קופנהגן, פלישתו של קנוט לאנגליה שבוטלה בסופו של דבר, "ציינה את סופו של העידן הוויקינגי", שכן הייתה זו הפעם האחרונה בה נאסף צבא ויקינגי לצור פעולה נגד אירופה המערבית.
ב-2008 בוצעה בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת בגופתו של קנוט ועל פיה נראה שהוא היה ימני ובעל מבנה רזה. הבדיקה גם הצליחה להגיע לסיבת המוות המדויקת של קנוט, דקירה של עצם העצה דרך הבטן, בניגוד לדיווחו של אילנות' מקנטרברי. לא נמצאו בבדיקה פציעות שמעידות על כך שהוא נלחם כנגד כמה מהקושרים, ממצא התומך בדיווח שהוא ניצב מול המוות בלי התנגדות.
בספרד, יום חגו של קנוט מהווה יום חג היתולי של התנועה ללגליזציה של סם המריחואנה, עקב הניכוס של הגרסה הספרדית של שמו, Canuto, שבדרך המקרה משמעותה היא גם "סיגריית מריחואנה".
יעקב בארי&quot;ט
היאבוסה 2
היאבוסה 2 (ביפנית: はやぶさ2, משמעות מילולית: בז נודד) היא גשושית של סוכנות החלל היפנית למשימת מחקר של האסטרואיד קרוב הארץ רְיוּגוּ, איסוף דגימה ממנו והחזרתה לכדור הארץ לניתוח.
הגשושית שוגרה ב-3 בדצמבר 2014 אל עבר האסטרואיד, והגיעה אליו ב-27 ביוני 2018. משימת החקר של הגשושית נמשכה כשנה וחצי, והחזירה ממנו דגימות אל כדור הארץ בתוך קפסולה ב-5 בדצמבר 2020. בנוסף לדגימה שאספה מעל פני השטח, מנגנון נפץ שהפעילה החללית הדף פגז עשוי נחושת שהתנגש באסטרואיד ויצר בו מכתש מלאכותי - אשר בקרבתו אספה הגשושית חומר תת-קרקעי. מלבד איסוף הדגימות, הגשושית הנחיתה ארבעה רוברים קטנים על האסטרואיד שביצעו מדידות שונות על פני שטחו, 2 רוברים מסוג Minerva-II-1, רובר מתוצרת גרמניה MASCOT ורובר נוסף מסוג Minerva-II-2.
היאבוסה 2 מבוססת על הגשושית היאבוסה שסוכנות החלל היפנית שיגרה בשנת 2003 לאסטרואיד איטוקוואה. ההצעה לבצע משימת המשך הועלתה ופותחה משנת 2006 לאחר שהיאבוסה הצליחה להגיע לאסטרואיד ולאסוף ממנו דגימה בשנת 2005. בגשושית החדשה הוכנסו מספר שיפורים ורכיבים חדשים, כדוגמת מנגנון הפיצוץ ליצירת מכתש מלאכותי ושיפור במנוע היונים של הגשושית.
יעדי המשימה.
בדומה למשימה הקודמת עליה מבוססת היאבוסה 2, מטרת המשימה היא לחקור את המבנה וההרכב של אסטרואידים, שכן אותם גופים לא עברו שינויים גאולוגיים כשם שעברו כוכבי לכת כגון כדור הארץ, ובכך לימוד הרכבם ומצבם יכול ללמד על השלבים הראשונים של היווצרות מערכת השמש.
בניגוד לאסטרואיד איטוקוואה שאותו בחנה היאבוסה הראשונה, שהוא אסטרואיד מסוג S, בעל הרכב העשיר בסלע סיליקטי, היאבוסה 2 תחקור את האסטרואיד ריוגו, אסטרואיד בקוטר של בערך 920 מטר מסוג C. אסטרואידים אלו עשירים בפחמן, ומשוער כי הרכבם כולל תרכובות אורגניות ומים, ובכך המשימה תסייע בחקר מקור אבני היסוד להיווצרות החיים.
מנהל המשימה, היטושי קונינאקה, הוסיף כי יעד נוסף של המשימה הוא שימור ופיתוח יכולותיה הטכנולוגיות של יפן, וכן "הרחבת חקר החלל לאופקים חדשים".
המשימות.
משימת ריוגו.
הגשושית שוגרה ב-3 בדצמבר 2014 על גבי משגר יפני מסוג H-IIA. לאחר שיגורה הגשושית נשארה בקרבת כדור הארץ במשך כשנה במהלכה הפעילה באופן ממושך את מנועי היונים שלה כדי להאיץ את מהירותה. בדיוק שנה לאחר השיגור, ב-3 בדצמבר 2015, היאבוסה 2 שבה לקרבת כדור הארץ והשתמשה בכוח הכבידה שלו על מנת להאיץ עוד יותר את מהירותה בדרכה אל האסטרואיד.
הגשושית הגיעה אל האסטרואיד ריוגו ב-27 ביוני 2018. במהלך תקופה זו חקרה את הרכבו ומבנהו וחיפשה אתרים מתאימים לנחיתה על מנת לאסוף מהם דגימות. ביכולתה של היאבוסה 2 היה לבצע שלוש נחיתות על גבי אזורים שונים באסטרואיד כדי לאסוף דגימות. ב-21 בפברואר 2019 החללית ביצעה בהצלחה את הנחיתה הראשונה שלה על האסטרואיד. הנחיתה הראשונה תוכננה במקור כבר לסוף אוקטובר 2018, אך נדחתה לאור פני שטח בעייתיים מהצפוי לנחיתה, שכן לא נמצאו שטחים גדולים ללא סלעים רבים.
תהליך לקיחת הנחיתה ואיסוף הדגימה עובד כך: לפני הנחיתה הגשושית תשחרר סמן מטרה, כדור קטן ורך הדומה לכרית פוף שעשוי מחומר המחזיר אור בצורה חזקה ופס נייר שעליו רשומים מאות אלפי שמות תומכים מכל העולם, אשר יפול על האסטרואיד ויסייע למנגנון הניווט של הגשושית במהלך הנחיתה. נחיתות אלו יהיו נחיתות קצרות במהלכם הרכיב היחיד שיגע באסטרואיד יהיה גליל דמוי קרן שבתוכו מנגנון ירייה. מנגנון זה יורה קליע עם הנחיתה על האסטרואיד, שגורם לחומר שעל פני השטח לעלות אל תוך מיכלי איסוף שבמעלה הגליל. כחלק משיפור התקלות ממשימת היאבוסה הראשונה, בה כשל המנגנון, קצה הגליל עוקם כלפי פנים על מנת ליצור שפה פנימית מורמת שתתפוס חלק מהחומר שעל פני השטח עם הנחיתה עצמה.
בעוד בשתי נחיתות יאספו דגימות מהרגולית של האסטרואיד, החומר שנמצא על פני השטח, הדגימה השלישית מתוכננת להילקח מחומר שנמצא מתחת לפני השטח כדי ללמוד את הרכבו הפנימי. על מנת לאסוף דגימה כזו, החללית שחררה באפריל 2019 מנגנון נפץ המכונה SCI (Small Carry-on Impactor), שהתפוצץ מעל האסטרואיד והדף קליע מנחושת טהורה בקוטר 13 ס"מ, במשקל 2 ק"ג ובמהירות של 2 ק"מ לשנייה אל עבר האסטרואיד. מעוצמת ההתנגשות נוצר מכתש פגיעה, שממנו תוכל היאבוסה 2 לאסוף דגימה. חוקרי המשימה ציינו כי אזור הפגיעה שנוצר היה גדול יותר מאשר ציפו לו, ונמדד בכ-20 מטר. לפני הפעלת הפיצוץ, היאבוסה 2 עברה לצד השני של האסטרואיד על מנת למגן עצמה מפני הפיצוץ, ומצלמה נשלפת מיוחדת שוחררה מהגשושית ותיעדה את רגעי הפגיעה.
היאבוסה 2 נשאה על גבה שלושה רוברים קטנים שנועדו לנחות על פני השטח של האסטרואיד ולחקור אותו אין סיטו. שלושת הרוברים מכונים MINERVA-II ומבוססים על הרובר MINERVA שנשאה היאבוסה הראשונה, שפספס את האסטרואיד כששוחרר ממנה ונדד לחלל. גודלם של רוברים אלו הוא עשרה סנטימרים והם יכולים לנוע על פני האסטרואיד באמצעות דילוג, דבר שמתאפשר עקב כוח המשיכה הנמוך מאוד על פני האסטרואיד. שניים מהם, בשם HIBOU ו OWL ,נחתו על ריוגו ב-21 בספטמבר 2018. הם פעלו ודילגו בהצלחה, ואף שידרו חזרה לחללית האם תמונות ראשונות מפני השטח. הרובר שלישי שוחרר במסלול סביב האסטרואיד.