בהרחבה "קטאן: חברים-אויבים" התנהגות אלטרואיסטית כמו מתן משאבים, חיבור בין דרכי שחקנים מרובות, ניטרול השודד ופעולות ידידותיות נוספות מתוגמלות באסימונים שיכולים לשמש לקניית משאבים, לקניית קלפי פיתוח, לקבלת תנאי מסחר טובים יותר ואף לקבלת נקודות ניצחון.
גרסאות עצמאיות שתורגמו לעברית.
קטאן: עליית שבט האינקה.
המשחק הופץ לראשונה בסתיו 2018 והיה למשחק העצמאי השני המופץ בסדרת המשחקים. בשנת 2019 תורגמה הגרסה לעברית על ידי חברת "הקוביה". במשחק זה מתחלפים חלק מהמשאבים: הלבנה מתחלפת באבן, והחיטה - בתפוח אדמה ומתווספות שלוש "סחורות": נוצות, עלי קוקה ודגים. החידוש המרכזי בגרסה זו הוא "השבטים": לכל שבט יעד פיתוח שאותו עליו להשיג כדי לעבור לשבט הבא. כששבט מתחלף, הדרכים שלו נעלמות ועל היישובים והערים שלו מניחים סבך. כשהשחקן משיג את יעד הפיתוח של השבט השלישי הוא מנצח.
קטאן: משמר הלילה.
גרסה עצמאית המבוססת בחלקה על סדרת "משחקי הכס" ועל סדרת הספרים "שיר של אש וקרח". כמו בסדרת הספרים, מופיעה חומה שמפרידה בין "ההלכים הלבנים" לדרום היבשת, ועליה שומר משמר הלילה.
קטאן: גיבורי החלל.
גרסה עצמאית של המשחק המדמה מסע בחלל, שהשחקנים צריכים לנוט את החלליות שלהם אל נקודות ישוב כדי להשיג משאבים ולפתח קשרים דיפלומטיים עם חייזרים.
תרחישים וגרסאות מיוחדות שלא תורגמו לעברית.
קטאן: אגדת הכובשים.
תרחיש מיוחד של הרחבת ערים ואבירים (מיני-הרחבה). בתרחיש זה מתווספים למשחק אזורים חדשים, והדרך שבה הברברים מתקדמים לקטאן משתנה. כמו כן, מתווספת למשחק קובייה נוספת.
Helpers of Catan.
תרחיש מיוחד של הרחבת ערים ואבירים (מיני-הרחבה). בתרחיש זה מתווספים למשחק קלפי תמיכה, שעוזרים לך להתקדם במשחק. על מנת להשיג אותם יש לשפר את הערים שלך.
תעלומת המגייה השחורה (מיני-סדרה)
תעלומת המגייה השחורה (באנגלית: The Pale Horse) היא מיני-סדרה בריטית מסוגת דרמת-מותחן, שעובדה למסך על ידי התסריטאית שרה פלפס על פי ספרה באותו השם מאת סופרת המתח אגאתה כריסטי, בוימה על ידי ליאונורה לונסדייל ומככבים בה רופוס סוול וקאיה סקודלריו בתפקידים הראשיים.
מיני-הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-9 בפברואר 2020.
תקציר העלילה.
כאשר רשימת שמות מסתורית מתגלה בתוך נעלה של ילדה חסרת חיים, מארק איסטרברוק, אחד מהאנשים ששמו מוזכרת ברשימה מתחיל לחקור כיצד ומדוע שמו הגיע לרשימה. חקירתו של מארק מובילה אותו אל "הסוס החיוור", בית שבו מתגוררת שלוש נשים שנרמז עליהן בכפר הקטן לוט דיפינג כי הן מכשפות. מארק, שאינו מאמין בעל-טבעי, משוכנע בכך כי לתעלומה חייב להיות הסבר רציונלי.
הפקה.
צילומי מיני-הסדרה התקיימו בבריסטול.
האשיניג
כפר תקווה
כפר תקווה הוא ארגון ללא כוונת רווח, כפר חינוכי, המהווה מקום מגורים קבוע ומרחב תומך עבור בוגרים עם צרכים מיוחדים במגוון התחומים ההתפתחותיים והנפשיים. הכפר ממוקם באזור גבעות זייד בסמוך לקריית טבעון. חזון הכפר הוא לאפשר לחברים בו לפתח חיים עצמאיים ככל האפשר תוך שילוב בחיי קהילה, מסגרת תעסוקתית וחברתית פעילה, העשרה והקניית כישורי חיים.
במקום יש אפשרויות מגורים שונות, ברחבי הכפר או בדיור עצמאי מלווה בקריית טבעון הסמוכה.
רקע.
בשנת 1940 הוקם באזור קיבוץ גבעות זייד על ידי בוגרי מקוה ישראל, צעירים מדרום אמריקה ומשפחת זייד, ונקרא על שמו של אלכסנדר זייד. ב-1955 מנה הקיבוץ כ-80 חברים, אך היו לו בעיות רבות והתברר שאין בו עתיד כלכלי. קבוצה גדולה של צעירים עברה לקיבוץ אור הנר, וגבעות זייד התפרק וננטש לבסוף ב-1958. המקום נותר נטוש עד הקמת כפר תקווה ב-1964.
את המקום יזם והקים האגרונום ד"ר זיגפריד הירש, שניהל את מחלקת ההתיישבות של רסקו ולימד במרכז וולקני ברחובות, שם נישא לחנה, אלמנה שאחת מבנותיה נזקקה למסגרת חינוכית מיוחדת. הנערה הוכנסה למוסד חינוכי בקריית עמל, ובעקבות כך החליט הירש להקים כפר עבודה לאנשים עם צרכים מיוחדים. ב-1962 יסד אגודה בשם "תקווה" שנתמכה כספית וארגונית על ידי ארגון סעד נוצרי-גרמני, ידידי ישראל בשווייץ ובגרמניה, חברת רסקו ועוד.
איחוד הקבוצות והקיבוצים בראשות סנטה יוספטל תרם את 450 הדונם ואת המבנים במקום תמורת לירה אחת.
בפברואר 1964 החל כפר תקווה לפעול, כשהוא כולל (בניגוד להנחיות אקים ומשרד הרווחה) אוכלוסייה מעורבת של בעלי מוגבלויות, המקיימים אורח חיים רגיל ככל האפשר ומקבלים הכשרה לחיי עבודה מועילים. באותה שנה התאחדה אגודת "תקווה" עם אקי"ם, וביחד הקימו חברה בשם כפר קנדי בגבעות זייד על שם ג'ון קנדי, שגם אחותו הייתה בעלת צרכים מיוחדים. ממשלת ארצות הברית התעניינה במקום וגם מימנה מחקר על פעילות הכפר בשיקום ילדים באמצעות עבודה חקלאית. ב-1966 פרשה אקים מן השותפות וד"ר הירש יסד חברה ציבורית שעם חבריה נמנתה גם ציפורה זייד. מתנדבים שיפצו את הכפר, ועם הזמן הובאו מגרמניה גם כלים לתפקוד היומי של הכפר, כמו כלים חקלאיים (טרקטור ועגלה, מחרשה ומשדדה) ציוד עבור המסגריה, הנגריה והמטבח, מכונת כביסה, כלי סניטציה מכשירי חשמל שונים ועוד.
פעילות.
כיום מתגוררים בכפר כ-220 חברים בגילאי 20–85. הדיור והתעסוקה במקום מותאמים למעגלי החיים השונים ומאפשרים גם הזדקנות בכבוד ובסביבה מוגנת.
צוות הכפר מונה למעלה מ-130 עובדים ועוד כ–20 מתנדבים מישראל ומחוצה לה.
כפר תקווה הוא חברה לתועלת הציבור (חל"צ) ומוסד ללא כוונות רווח (מלכ"ר). הנהלה ציבורית נבחרת מהווה את דירקטוריון הכפר ושותפים בה נציגי משפחות הדיירים ונציגי ציבור. המקום פועל באמצעות כספי תורמים פרטיים וקרנות, ובעזרתם של עשרות מתנדבים צעירים בשירות לפני הצבא ומתנדבים ממשפחות הדיירים ומיישובי האזור.
מערך הטיפול והשיקום משתלב בחיי הדיירים והפעילויות בכפר במטרה לשפר את איכות חייהם ולאפשר להם לנהל חיים עצמאיים בהתאם ליכולתם האישית. לרשות הדיירים והצוות עומד מרכז טיפול רב היבטי המשתלב במערך הטיפול המקצועי ומעניק מגוון טיפולים משלימים, כגון: פיזיותרפיה, תרפיה במוזיקה, באמנות ובתנועה, שיאצו, יוגה, טיפול באמצעות בעלי חיים ועוד.
בכפר פועלים מיזמים שונים: יקב טוליפ, מפעל לאריזת נרות, מרכז שילוב ללימודי העשרה עבור אנשי חינוך וסמינר לגננות ולגיל הרך בתחום החינוך האנתרופוסופי.
להנהלת הכפר נציגות קבועה במועצת המועצה האזורית עמק יזרעאל, כחלק משותפות מתמשכת שבין הכפר לבין הנהלת המועצה. דיירים מהכפר משולבים בחיי התעסוקה, החברה והתרבות בפעילות המועצה. קבוצות ספורט מהכפר משתתפות באירועי העמק וכך גם חבורת הזמר של הכפר 'פינה בכפר'.
הוקרה.
כפר תקווה זכה להכרה בינלאומית וקיבל פרסים שונים, ובהם:
פרס העמק על שם סא"ל גדעון צימבל שכיהן כסגן ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל ונהרג בקרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, על תרומה ייחודית באחד מתחומי החיים בעמק יזרעאל.
ארגון בן-יהודה
ארגון בן-יהודה היה ארגון יהודי ציוני, אשר פעל בשנות השלושים ושנות הארבעים של המאה ה-20 בלוב. הארגון עסק, בנוסף לפעילות ציונית גם בהחדרת השפה העברית בקרב יהודי לוב.
היסטוריה.
במחצית השנייה של שנות ה-20 התמקדו הציונים בטריפולי (לוב) בפעילות תרבותית ציונית. בפעילות זו השתתפו גם צעירים משכילים מהמעמד הבינוני והנמוך ומהם באו, בשנת 1931, מייסדי הארגון הדתי והציוני 'בן יהודה', על שמו של אליעזר בן-יהודה. ציון שאול הדדי, אחד ממייסדי הארגון, שימש כנשיאו וגם כמזכיר, לסירוגין ומייסדים נוספים היו רבי חיים לוזון, וכן אליהו בחבוט, שהיה המורה הארץ ישראלי הראשון בטריפולי.
הארגון עסק בפעילות עברית לאומית ציונית, ושימש מעין מחלקת החינוך של ההסתדרות הציונית העולמית. בפעילות מועדון הארגון השתתפו מאות חברים וחברות בגילאים שונים מהמעמד הבינוני ומטה, שהתגוררו בדרך כלל ברובע היהודי.
בשנת 1932 ייסדו פעילי 'בן יהודה' את בית הספר העברי ‘התקווה', שזכה להצלחה רבה. בבית הספר למדו עברית והוא הפך למרכז תרבותי חברתי. הוקמה בו ספרייה בה היו כ-2000 ספרים, חדר קריאה בו היו כל עיתוני הארץ וכן ירחון בעל תוכן חלוצי בשם "חיינו". ירחון זה החל להופיע מטעם ארגון בן יהודה בשנת 1943, בצורת ילקוט שהכיל חומר בשפות עברית, ערבית ואיטלקית. הוא דן בהכשרה ובחיים החלוציים בארץ ישראל. הלהקה האומנותית של בן-יהודה הציגה מחזות, אשר הראשון שבהם נקרא "נמצאה האבדה". בהמשך הוצגו מחזות נוספים בבימויו של עמישדי גויטע.
הארגון הקים גם מקהלה שמנתה 800 תלמידים ותלמידות, ששרו רק שירים עבריים. מטעם הארגון יצא לאור גם עיתון שבועי בשם "למדו עברית" בעריכתם של הרב שאול דאבוש, ציון שאול אדאדי, עמישדי גויטע ואברהם נחום. בעיתון הופיעו, מדי שבוע, שיעור בשפה העברית, חידות, פתגמים ובדיחות. במשך הזמן הוכנסו לעיתון גם חיבורים מפרי עטם של תלמידי בית הספר התקוה ובתי ספר עבריים אחרים בטריפולי ובערי השדה.
לאור הצלחותיו של ‘בן יהודה' מסרה הנהגת הקהילה לידיו את ענייני החינוך בקהילה. מעמדם החשוב של פעילי 'בן יהודה' נשמר גם בשנות ה-40 והוא הועיל להם במאבקם למען חינוך ציוני דתי ונגד חינוך חילוני בטריפולי.