ד"ר פרידמן כיהן כיו"ר הקהילה היהודית עד הכרזת הסיפוח של אוסטריה לגרמניה (האנשלוס) וסילוקו ומעצרו על ידי הנאצים במרץ 1938.
בכל שנות כהונתו פעל פרידמן רבות למען יהודי הקהילה. אוסטריה באותם ימים הייתה מדינה פשיסטית ונגועה באנטישמיות בקרב ארגונים רבים.
ד"ר פרידמן והנציגים הציונים האחרים פעלו מראשית צעדיהם למען חינוך יהודי ועברי מגיל הגן דרך בית הספר העממי והגימנסיה.
בנוסף, ד"ר פרידמן ומנהיגי הקהילה פעלו ותמכו בארגון הספורט היהודי המפורסם הכח וינה במיוחד במצבים שאגודות ספורט אוסטריות אנטישמיות לא אפשרו לארגון היהודי להשתמש במתקניו.
בשנת 1938 נקבע משאל עם באוסטריה על השאלה האם אוסטריה תסופח לגרמניה. ד"ר פרידמן יצא בשליחות הקאנצלר האוסטרי קורט שושניג לגיוס כספים בארצות הברית ואנגליה כדי לממן תעמולה נגדית לתעמולה של מפלגות הנאציות (שתמכו בסיפוח).
פרידמן תמך בקיום המשאל ואמר ש"המשאל יבטא בבירור שהעם דוחה את הנאציזם" ו"מצופה מכל יהודי לעשות מעשה פטריוטי" (ולהצביע נגד הסיפוח). זוהי התבטאות אמיצה ביותר בהתחשב בכך שאוסטריה פשיסטית וכן אוכלוסייה ניכרת של המדינה היא בעלת נטיות נאציות.
בזמן שהותו באנגליה גרמניה הנאצית סיפחה את אוסטריה (האנשלוס) וד"ר פרידמן מיהר לחזור לאוסטריה כדי להיות עם קהילתו בשעתה הקשה.
פרידמן גם קיווה שבעזרת קשריו הבינלאומיים הרבים יוכל לעזור לבני עמו.
תקופת השלטון הנאצי.
האנשלוס.
ב־18.3.1938, חמישה ימים לאחר הכרזת האנשלוס (13.3.1938) פשטו קצינים נאצים ובראשם אדולף אייכמן על משרדי הקהילה היהודית IKG.
הנאצים תפסו את רשימת התורמים לקיום משאל העם שיזם הקנצלר פון שושניג בניסיון למנוע את הסיפוח לגרמניה ועצרו את צמרת ההנהגה היהודית ובראשם יו"ר הקהילה ד"ר פרידמן (מספר העציר של ד"ר פרידמן היה 13921).
משרדי הקהילה נסגרו בהוראת הנאצים.
בשל תמיכתו ועזרתו הפעילה לקיום משאל העם הותקף ד"ר פרידמן בעיתונות הפשיסטית וכונה בשלל כינוי גנאי והוצג כבוגד.
העצורים הוחזקו בקסרקטין המשטרה ElISABETHPROMENADE ברובע התשיעי של וינה.
בין 1–2 אפריל 1938 נשלח מוינה למחנה הריכוז דכאו בגרמניה, הטרנספורט הראשון "טרנספורט הפרומיננטים". הטרנספורט כלל 151 עצירים שהוגדרו כ"עצירים הזקוקים להגנה". שליש מהעצירים היו יהודים.
בין העצירים שנכללו ב"טרנספורט הפרומיננטים" היו פקידי הממשל של שושניג, קומוניסטים, סוציאליסטים, סוחרים אמידים וחברי ההנהגה היהודית וביניהם ד"ר פרידמן.
יומיים לפני חג הפסח 13.4.1938 שוחרר ד"ר פרידמן מוכה, חבול ומושפל וחזר לוינה. בווינה חויב פרידמן להתייצב מדי יום במטה הגסטאפו במלון מטרופול.
ב 25.9.1938 נעצר פרידמן פעם נוספת ונשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד בגרמניה. לא ידועות כל הסיבות למעצר בבוכנוואלד למעט ההחלטה להחזיק בד"ר פרידמן לצורך מתן עדות ב"משפט הבגידה" נגד הקנצלר האוסטרי המודח ד"ר פון שושניג.
לאחר כתשעה חודשים ב 10.5.1939 שוחרר פרידמן מבוכנוואלד והוחזר לוינה.
עד אותה עת מחצית מיהודי אוסטריה הצליחו להימלט.
בבוקר 24.9.1942 הועלו ד"ר פרידמן ואשתו אלה בתחנת ASPANGBAHNHOF על רכבת לגטו טרזיינשטט. מספר הטרנספורט 42/986 וזהו הטרנספורט האחד עשרה שיצא מוינה לטרזיינשטט. בטרנספורט זה נכללו 1300 יהודים רובם קשישים ומסיבה זו כונה "טרנספורט הקשישים". בטרנספורט זה נכללו מנהיגים יהודים
וביניהם ד"ר פרידמן ואשתו אלה וסגנו המהנדס רוברט שטריקר.
גטו טרזינשטט.
בגיטו טרזיינשטאט השתלב ד"ר פרידמן בהנהגה היהודית. בפקודת היום מספר TB- 227 מיום 3.10.1942 שהוציא יעקב אדלשטיין "זקן היהודים" פורסם שד"ר דזידר פרידמן התמנה כחבר ב"מועצת הזקנים" של גטו טרזיינשטאט.
הערה: את הביטויים "זקן" ו"מועצת הזקנים" אימצו הנאצים ומקורם ב"פרוטוקולים של זקני ציון"
בתאריך 24.11.1942 התמנה ד"ר פרידמן לממלא מקום "זקן היהודים" (פקודה TB-257)
בפקודת יום TB-295 מיום 3.3.1942 פורסם שד"ר פרידמן הודח מ"מועצת הזקנים" מאחר ש"הרשה לעשן בנוכחותו". בהמשך פרידמן נכלא ושוחרר ממאסרו לאחר כחודש בהתערבותו של "ראש המשטרה היהודית" ד"ר קרל לווינשטיין.
(בגטו העישון היה אסור ועונשים כבדים היו צפויים למי שייתפס מעשן או אף מי שעישנו בנוכחותו).
בשנת 1943 החליטו הנאצים על הקמת בנק של "המנהל העצמי היהודי" בגטו טרזיינשטט. בפועל לבנק לא הייתה כל חשיבות כלכלית והוא נועד לצרכים תעמולתיים.
ד"ר פרידמן מונה ב-26.6.1943 כמנהל הבנק (פקודה TB-336) בשל היותו נכבד יהודי בעל שם. פרידמן אולץ להציג את המערכת הבנקאית בטרזיינשטט בפני משלחת הצלב האדום הבינלאומי בעת ביקורה במחנה ולהשתתף בכפייה, כשאר אסירי הגטו בהסרטת סרט התעמולה התיעודי "טרזיינשטט - התיישבות יהודית".
בתאריך 16.1.1944 התמנה ד"ר פרידמן בשנית ל"מועצת הזקנים" (פקודה TB-401)
מטרזיינשטט יצאו כל העת "משלוחי יהודים" מזרחה למחנות ההשמדה.
ב-12.10.1944 בשעה 11.30 הוחל בהעמסת יהודים על טרנספורט נוסף מטרזיינשטט לאושוויץ. היה זה הטרנספורט השביעי (סימונו EQ) מתוך סדרה של אחד עשרה הטרנספורטים האחרונים שיצאו מטרזיינשטט לאושוויץ. הטרנספורט כלל 1500 איש והגיע לאושוויץ ב־14.10.1944.
אל משלוח זה צורפו "על פי הוראה מיוחדת" (שם קוד נאצי להמתה מידית), מנהיגי היהודים, רוב חברי "מועצת הזקנים" עם בני משפחותיהם וביניהם ד"ר דזידר פרידמן ואשתו אלה לבית שטיאסני.
משפחתו.
דזידר פרידמן נישא לאלי שטיאסני (1897–1944) ונולדו להם שתי בנות: ארנסטינה (טינה) רות (2019-1921) והדיוויג (הדי) לאה (1923–2013). שתי הבנות עלו לישראל לפני מלה"ע השנייה.
הנצחה.
כיכר ברובע היהודי בווינה קרויה על שם ד"ר פרידמן.
חקרי לב
שו"ת חקרי לב הוא ספר שו"ת שחיבר הראשון לציון רבי רפאל יוסף חזן. הספר זכה למעמד נכבד בין ספרי השו"ת של האחרונים, ורבים מצטטים מדבריו.
שם הספר.
שם הספר נגזר מגימטריה של שם המחבר ושם אביו, בדרך הבאה: יוסף בן אדון אבי חיים, לזכרו של אביו.
כתיבת הספר ומטרתו.
מקדמת דנא, נכתב הספר על סדר משנה תורה לרמב״ם, אולם לקראת הדפסתו נסדר הספר מחדש לשאלות (חקירות) ותשובות על סדר השולחן ערוך.
השפעה.
את הספר מביאים רבות חכמי הדורות הבאים. במיוחד יש לציין את נכד המחבר, רבי חיים פלאג'י, שמזכיר תדיר את דברי "חקרי לב". הרב עובדיה יוסף היה משבח רבות את הספר ומעודד את תלמידיו ללומדו. בנוסף היה נוהג ללכת עם ספר זה ועם ספר תורת חסד של הרב שניאור זלמן פרדקין בחיקו, והיה מכנה אותו "שאגת אריה של הספרדים":
חלקים ומהדורות.
בראשונה נדפס הספר בחלקים:
שמונת החלקים הראשונים של הספר נדפסו בכמה מהדורות צילום מאוחר יותר, כגון בשנת התש"ל - התשל"א בירושלים ובה נעשתה חלוקה חדשה של הספר ל12 כרכים. בשנת תשמ"ז החלה הדפסה של הספר אך הדבר נעצר אחרי הדפסת החלק הראשון על אורח חיים עקב מחסור בתקציב. בשנת 1998 הוציא מכון המאור את הספר במהדורה חדשה ומוגהת גם היא ב12 חלקים בתוספת כרך מפתחות.
סוף זמן אכילת אפיקומן
א-לובן אל-ע'רבי
אַ-לֻּבַּן אלְ-עַ'רְבִּי (בערבית: اللبّن الغربيّ), או אַ-לֻּבַּן אלְ-עַ'רְבִּיַּה (اللبّن الغربيّة) הוא כפר פלסטיני במערב נפת רמאללה ואל-בירה, השוכן מזרחית לכפר רנתיס ומערבית לבית אריה-עופרים, סמוך לגדר ההפרדה. השטח הבנוי של הכפר שוכן ב"שטח B", שבשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית, ואילו השטחים החקלאיים נמצאים ב"שטח C". בכפר כ-1,500 תושבים,
היסטוריה.
נוטים לזהות את הכפר עם היישוב "בית לבן" מתקופת התלמוד. בית לבן התפרסמה ביינותיה. היישוב נזכר פעם אחת במשנה: . בתקופה הצלבנית נקרא היישוב במקום "לובן" או "אוליבן".
באמצע התקופה העות'מאנית, במאות ה-18 וה-19, השתייך הכפר לחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין," אזור החופף במידה ניכרת את נחלת שבט אפרים המקראית. אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העת'מאניים. במאה ה-19 התיישבו בו עקורים מהכפר העזוב ג'ינדאס שבחוצות לוד.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863 וגם הקרן לחקר ארץ ישראל מזכירה אותו בדו"ח משנת 1882. הכפר מוזכר כנראה גם בכתביו של בנימין מטודלה שהגיע לארץ ישראל בעת השלטון הצלבני וזיהה אותו, בטעות, עם עמק איילון התנ"כי. במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה סללו הבריטים את מסילת הרכבת לכפר א-לובן, שהייתה שלוחת רכבת צבאית לתמיכה לוגיסטית בכוחותיהם בחזית שנמתחה לרוחבה של ארץ ישראל. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי בשנת 1922 נמנו בכפר 221 תושבים, ובמפקד של 1931 298 תושבים ב-60 בתים. לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שערכו רשויות המנדט נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-340 תושבים, והכפר השתרע על שטח של 9,854 דונמים. אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה הערבית, לפי החלטת החלוקה. בעקבות מלחמת העצמאות סופח הכפר לירדן כמו שאר הגדה המערבית.
כיום.
בלובן מסגד אחד, שני בתי ספר – אחד לבנות ואחד לבנים. בית הספר לבנים נבנה לפני שנים אחדות במימון ארגון הסיוע האמריקאי הבלתי-ממשלתי ANERA. חלק מתושבי לובן הם פקידים ברשות הפלסטינית, חלקם חקלאים, וחלקם עובדים כפועלים בבית אריה הסמוכה.
ריינולד מאתי
וולפגנג קראוס
וולפגנג קראוס (בגרמנית: Wolfgang Kraus, נולד ב-20 באוגוסט 1953 בפרנקפורט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר באיינטרכט פרנקפורט ובבאיירן מינכן בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.