ח'זרי נכלל בסגל נבחרת תוניסיה למשחקי גביע העולם בכדורגל 2018 שנערכו ברוסיה. במשחק השני שערכה תוניסיה בטורניר, בישל ח'זרי את השער הראשון והבקיע את השני בהפסד נבחרתו 2–5 לנבחרתה של בלגיה. במשחק האחרון בשלב הבתים, לאחר ששתי הנבחרות כשלו בהעפלה לשלב הבא בטורניר, בישל ח'זרי את השער הראשון והבקיע את שער הניצחון מול פנמה, שהסתיים בתוצאה 1–2. היה זה השער ה-2,500 במספר בהיסטוריית טורנירי גביע העולם.
U1 (הרכבת התחתית של ברלין)
קו U1 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. קו זה, שאורכו תשעה קילומטרים, כולל 13 תחנות. עבור מסלול פעיל זה של הרכבת יועדה, החל משנת 1928, האות "B".
תיאור הקו ומסלולו.
תוואי המסלול של הרכבת העוברת בקו זה הוא בכיוון מזרחהּ של ברלין למערבהּ- וחזרה, כאשר הרכבת עוברת דרומית לקו הרכבת ההיסטורי של מרקיזוּת שְלֶזִיָה. המסלול הנוכחי של ימינו, הוא למעשה הארכה של קו הרכבת, עד הגיעה לתחנת הרכבת של מרקיזוּת שְלֶזִיָה ההיסטורית. תחנה זו ממוקמת בתחילתו של רחוב וַרְשָאוּאֶר . לאחר מכן חוצה הרכבת את שכונת קרוֹיצְבֶּרג, וממשיכה עד כיכר וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ, כיכר השוכנת בשדרת קורפירסטנדאם.
הקו עובר ברבעים: פרידריכסהיין-קרויצברג, מיטה, טמפלהוף-שנברג ושרלוטנבורג-וילמרסדורף.
חלקו המזרחי של הקו מאופיין בנסיעה ברכבת עילית , וחלק זה מהווה את קו הרכבת התחתית העתיק ביותר של ברלין.
בדומה לקווי הרכבת U2, U3 ו-U4, גם קו U1 נבנה לפני שנת 1914. עד שנה זו, פעלה בברלין רכבת תחתית ראשית אחת בלבד. לאחר שנה זו, נבנו ונפתחו בברלין קווי רכבת תחתית חדשים, שהיוו התפצלויות של מסלול הרכבת התחתית הראשית המקורית. באמצעותם, הורחבה התשתית של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית, וניתן היה להגיע באופן פשוט ונגיש הרבה יותר- למגוון רחב של אתרים ויעדים נוספים בברלין, שלא היו נגישים דיים טרם בנייתם ופתיחתם של קווים אלו.
הקווים החדשים נבנו מתוך מחשבה ותכנון עתידי- למזער את השטח הכולל של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית. בעקבות השקפה זו, נבנו רכבות צרות יותר, ובהתאם לכך, גם רוחב המנהרות בהן נסעו פחת באופן משמעותי. השקפה זו יצרה לבסוף את המונח: "רשת רכבות תחתיות בקנה מידה קטן".
חלקו הארי של הקו מחבר בין תחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ" ובין תחנת "שער שלזיה" . ב-1966 נקבעו שמות מסלולי הרכבות השונים, העוברים ברחבי ברלין. השמות כללו הן מספרים והן אותיות, ששולבו יחדיו- עבור מסלול נתון של רכבת מסוימת.על כן, מאז שנת 1966, קו רכבת זה קיבל את המספר "1". בשנת 1984 נוספה למספר גם האות "U", ומכאן שמו של הקו עד ימינו אלה - "U1". כמו כן, מאז שנת 1966, הוארך תוואי המסלול של קו זה פעמיים נוספות, במסגרת עבודות שיפוץ ופיתוח רשת הרכבות התחתיות הברלינאית. הארכת המסלול באה לידי ביטוי בשינוי מיקומה של נקודת הסיום המערבית של הקו, פעמיים נוספות, מאז 1966.
בימים עברו, הרכבות של קו U1 נסעו עדיין מתחנת רוּלֵבֶּן אל תחנת שער שְלֶזִיָה, כמתואר במחזמר הגרמני, קו 1 .
הרכבת התחתית הברלינאית כוללת קו נוסף, U12. מאז שנת 1993, נסע קו זה, במקרים מיוחדים ובאופן זמני בלבד במסלולו של קו U1.
בשנים 1993–2004, קישר קו הרכבת U15 בין התחנות: רחוב אוּלַאנְד ו"שער שְלֶזִיָה". יש לציין, כי קו זה קישר בתחילה אך ורק בין רחוב אוּלַאנְד ותחנת "שער קוֹטְבּוּסֶר" (מסלול קצר יותר, לפני הארכתו של הקו).
החל משנת 2003, לעיתים בלבד, קו U1, שהחליף את קו U15 - מתחיל כיום מתחנת הרכבת התחתית "קְרוּמֶה-לַאנְקֶה" , ומסתיים בחלקהּ המזרחי של "כיכר נוֹלֵנְדוֹרף" ("נוֹלֵנְדוֹרף-פְּלַאץ") , שם ממוקמת תחנת הרכבת התחתית "נוֹלֵנְדוֹרף-פְּלַאץ" .
עד שנת 2003, הסתיימה תנועת הרכבות של קו U15 בשעות הקודמות לשעת השיא בתחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ", ופעילותן באותו יום, לאחר שעה זו, לא חודשה עוד.
קו רכבת זה מחבר בין אולאנד-שטראסה ובין ורשאואֶר שטראסה .
היסטוריה.
הרכבת בתחילת דרכה.
בעיות התחבורה ההולכות וגוברות במטרופולין של מיליוני התושבים של ברלין, הובילו, בסוף המאה ה-19, לחיפוש אחר אמצעי תחבורה חדשים ויעילים יותר- מאלו שכבר היו קיימים. במהלך שנת 1880, בעקבות הצעה שהעלה ורנר סימנס- ליצור אמצעי תחבורה חדשים בעיר, הועלו אינספור רעיונות לבניית מערכת מונוריילים (רעיון שאכן יצא לפועל מאוחר יותר, בדומה לאופן פעולתהּ של הרכבת התלויה בוופרטל ), או מערכת של רכבת מנהרות , בדומה לרכבת התחתית של לונדון. לבסוף, הגיש סימנס את תוכניתו- הקמת רכבת עילית ברחבי ברלין- לאבות המייסדים של העיר (מי הם היו?). תוכנית זו הסתמכה על מודל הרכבת העילית של ניו יורק, אשר נבנתה קודם להגשת תוכנית זו. לאחר הגשתהּ, דחו אבות העיר את התוכנית, זאת- מאחר שלטענתם, לא היה זה אסתטי לבנות רכבת עילית, אשר תעבור בתוך רחוב "פרידריכשטראסה" היוקרתי. נוסף על הצעתו של סימנס, הגיש גם תאגיד מוצרי החשמל הגרמני AEG רעיונות מעניינים- עבור פרויקטים אפשריים, העוסקים בשיפור התעבורה בעיר. למרות זאת, התנגדו חברי מועצת העיר לבניית מערכת רכבות תחתיות כלשהי בעיר, כיוון שחששו מנזקים אפשריים למערכות ניקוז הביוב, שנבנו אך זה עתה, בפעם הראשונה בתולדות העיר. נזקים אלו, כך טענו, היו עשויים להיגרם בעקבות הקמה אפשרית של מערכת רכבות תחתיות מסוג זה.
בינתיים, בנתה חברת AEG מנהרה תת-קרקעית, המכונה "שְפּריטוּנֶל", המקשרת בין שְטרַלַאוּ ובין ברלין-אַלְט-טְרֶפּטוֹ . במהלך בנייתהּ של מנהרה זו נעשה, בפעם הראשונה בפועל, שימוש בטכניקת מיגון מנהרות , לאחר חפירתן באמצעות מכונה לכריית מנהרות. גם כאשר המנהרה שימשה בזמנים ההם כרכבת הנוסעת ברחובות העיר, היווה הדבר תקדים עבור רכבת תחתית (בגרמנית: "Untergrundbahn", מקביל ל-"Subway" באנגלית), אשר עתידה הייתה בבוא העת להיבנות. בנייתן של רכבות עיליות לאורך הרחובות: פרידריכשטראסה ולייפציגר לא קיבלה היתר בנייה, משום צרוּתם של רחובות אלה.
לטרל ספריוול
לטרל פונטיין ספריוול (באנגלית: Latrell Fontaine Sprewell; נולד ב-8 בספטמבר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הקלע והסמול פורוורד. בשיאו היה אחד השחקנים הבולטים בליגה ואף השתתף בארבעה משחקי אולסטאר, אך מקרה אלים בו חנק את מאמנו בגולדן סטייט, פי ג'יי קרליסימו, הדביק לו תדמית שלילית שליוותה אותו, במידה מסוימת, לכל אורך הקריירה. במהלך הקריירה שיחק ספריוול ב-913 משחקי עונה סדירה, בהם העמיד ממוצעים של 18.3 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות.
ספריוול נולד וגדל בעיר מילווקי שבויסקונסין, ולמד ב'תיכון וושינגטון' המקומי. בשנת 1988 החל ללמוד ולשחק ב"מכללה הקהילתית ת'רי ריברס" שבמיזורי, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת אלבמה בה שיתף פעולה עם שחקן ה-NBA לעתיד רוברט הורי. בשנתו האחרונה במכללה העמיד ממוצעים של 17.8 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק.
גולדן סטייט ווריורס.
ספריוול נבחר בבחירה ה-24 בדראפט ה-NBA לשנת 1992 על ידי גולדן סטייט ווריורס. כבר בעונתו הראשונה שימש כשחקן חמישייה קבוע תחת מאמן הקבוצה דון נלסון, ונבחר חמישיית הרוקיז השנייה של העונה לאחר שקלע 15.4 נקודות בממוצע למשחק. בארבע העונות הבאות הוביל ספריוול את קלעי קבוצתו, בה שיחקו גם הרכז טים הארדוויי והסמול פורוורד כריס מאלין, ונבחר בתקופה זו להשתתף בשלושה משחקי אולסטאר, אך הקבוצה הציגה יכולת חלשה והעפילה לפלייאוף אחד בלבד () ממנו הודחה בשלושה משחקים. סטטיסטית, עונת עונת השיא של ספריוול הייתה בה קלע 24.2 נקודות למשחק (חמישי בליגה), אליהן הוסיף 4.6 ריבאונדים ו-6.3 אסיסטים למשחק.
כחודש לאחר תחילת עונת , ב-1 בדצמבר 1997, התפתח עימות בין ספריוול למאמנו פי ג'יי קרליסימו במהלך אימון של הקבוצה. בעקבות הערה של קרליסימו על קבלת ההחלטות של ספריוול, ניגש אליו השחקן, איים שיהרוג אותו וחנק את צווארו במשך כ-7-10 שניות עד שמשכו אותו יתר השחקנים ועוזרי המאמן. לאחר שהתקלח חזר ספריוול אל המאמן וחבט בפניו לפני שתפסו אותו עוזרי המאמן בשנית. בעקבות האירוע הושעה השחקן מ-10 משחקים בלבד, אך לאחר סערה ציבורית החליטה הקבוצה לבטל את חוזהו בווריורס, בו נותר סכום של 23.7 מיליון דולר ל-3 העונות הבאות, והליגה השעתה אותו למשך שנה שלמה. ספריוול לקח את התיק לבוררות, בסיומה נקבע כי הקבוצה חייבת בכיבוד החוזה עם ספריוול, והשעייתו של השחקן תסתיים כבר בתום אותה עונה. במהלך תקופת השעייתו היה ספריוול מעורב בתאונת דרכים בה נפצעו שני בני אדם, לאחר שנהג במהירות 145 קמ"ש, ובמסגרת עסקת טיעון הוטל על השחקן מעצר בית לשלושה חודשים.
ניו יורק ניקס.
לקראת עונת המקוצרת נשלח ספריוול בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לג'ון סטארקס, טרי קאמינגס וכריס מילס. בניקס הפך ספריוול לאחד משחקני המפתח, לצידם של הסנטר פטריק יואינג והקלע אלן יוסטון, כשקלע 16.4 נקודות למשחק ועזר לקבוצתו להעפיל לפלייאוף ה-NBA מהמקום השמיני במזרח. בפלייאוף עצמו הדיחה ניו יורק את מיאמי היט (3-2), אטלנטה הוקס (4-0) ואינדיאנה פייסרס (4-2) בדרך לגמר ה-NBA, והפכה לקבוצה הראשונה בתולדות ה-NBA לעשות זאת כמדורגת שמינית באזור שלה. בגמר הליגה התמודדו הניקס מול סן אנטוניו ספרס, אך היעדרותו של יואינג, שנפצע מול אינדיאנה, הותירה את ניו יורק חסרת מענה לצמד הגבוהים של הספרס - טים דאנקן ודייוויד רובינסון - והפסידה בתוצאה 4-1. ספריוול הוביל את קלעי הניקס לאורך הפלייאוף עם 20.4 נקודות למשחק, כולל ממוצע של 26.0 נקודות למשחק בסדרת הגמר.