מורדרד, שכבר הרג את וולטר, מוצא הזדמנות ותוקף את רולנד בשנתו. אוי מבחין בו ומגן על רולנד, בכך מוצא את מותו, כשהוא משופד על ענף של עץ. בזכות השניות הספורות שאוי הקנה לו, רולנד מצליח להרוג את מורדרד. לאחר שהוא קובר את החבר האחרון בקא-טט, רולנד ופטריק ממשיכים בדרך למגדל. בעזרת פטריק, רולנד מביס את מלך הארגמן, ונכנס למגדל האפל כשהוא קורא בשמותיהם של כל האנשים שהוא הכיר ואיבד.
בשלב זה, קינג מוסיף אחרית דבר, בה הוא מזהיר את הקוראים לא להמשיך, מאחר שהסיפור נגמר. אם הקורא ממשיך לקרוא, הסיפור ממשיך כשרולנד מטפס לראש המגדל, ומוצא בדרכו סימנים מכל חייו. הוא מגיע לדלת שבראש המגדל, ושם לאימתו הוא מגלה שהיה כבר במגדל אינספור פעמים, והוא נשאב דרך הדלת הזאת חזרה בזמן למדבר שבו היה בתחילת בספר הראשון, "האקדוחן". רולנד, מתחיל לאט לאט לאבד את כל הזיכרון של המסע ונראה שכשכל הזיכרון יאבד הסיפור מתחיל מההתחלה כפי שהיה בספר הראשון. בפעם הזו, הוא מתחיל את המסע כשרשותו הקרן של אלד, סימן אפשרי לגאולתו ולאפשרות שהפעם התוצאה תהיה שונה מכפי שהיה בפעמים הקודמות.
הרוח בחור המנעול.
הספר השמיני בסדרה יצא לאור ב-2012. עלילתו מתרחשת בין הספר הרביעי לחמישי.
מחלף בן-שמן
אזוריט
אזוריט (ידוע גם בשם שסיליט על שם אזור שסי (Chessy) בצרפת) הוא מינרל קרבונטי הבנוי מנחושת, פחמה (קרבונט CO3) והידרוקסיל ונוסחתו הכללית היא Cu3(CO3)2(OH)2. האזוריט מצוי בדרך כלל יחד עם המינרל הירוק מלכיט, כשלעיתים מחליף המלכיט את האזוריט בתהליך פסאודומורפיזם. שם המינרל אזוריט מתייחס לצבעו התכול. המילה אזוּר פרושה בשפות אירופאיות תכלת, והיא שיבוש של המילה המקבילה בערבית. המינרל מכונה בעברית תכולית. באזוריט נעשה שימוש בצורפות, וכמו כן הוא נמכר בתור מינרל בחנויות לאבנים. האזוריט מכיל 55.1% נחושת, ולכן הוא מהווה מקור משני לנחושת.
האזוריט הוא מינרל נפוץ למדי והוא מצוי בקורנוול בבריטניה, באזור שסי בצרפת (מכאן השם שסיליט), ובאזורים נוספים באירופה. במדינות יוטה, אריזונה וניו מקסיקו בארצות הברית, במקסיקו, בנמיביה, במרוקו ובאוסטרליה.
בישראל ניתן למצוא אזוריט יחד עם מינרלי נחושת אחרים (כדוגמת המלכיט) באזור בקעת תמנע.
שימוש באזוריט כפיגמנט (צִבעָן).
אזוריט היה בשימוש כפיגמנט (צִבעָן) במשך מאות בשנים. בעבר היה המינרל קרוי אזורו דלה מגנה (Azurro Della Magna) על פי שמו באיטלקית. כשמערבבים אותו עם שמן הוא מקבל גוון ירקרק. אם מערבבים אותו עם חלמון הוא מקבל גוון ירוק-אפור. הפיגמנט גם מוכר בשמות "ביס כחול" (Blue Bice) ו"ורדיטר כחול" (Blue Verditer). פיגמנט ישן מקבל גוון ירקרק בשל התחמצנות המינרל למלכיט.
שילפה שטי
שילפה שטי (Shilpa Shetty; נולדה ב-8 ביוני 1975) היא שחקנית ודוגמנית הודית. הופיעה בלמעלה מ-40 סרטים בבוליווד.
ביוגרפיה.
שטי נולדה במדינת קרנאטקה שבהודו. בילדותה למדה בבית ספר פרטי ובפנימייה לבנות, שם השתתפה בשיעורי דרמה. בנעוריה עברה לגור במומביי, במטרה להפוך לשחקנית.
בתחילת הקריירה השתתפה בסרטים "באזיגר" (הקוסם) לצד שאהרוח' ח'אן וקאג'ול, "אני לוחם אתה טיפש" לצד אקשאיי קומאר, וגם בסרט "תבואי אהובה". מאז הפכה להיות לשחקנית מוכרת בבוליווד ובהודו, והשתתפה בסרטים רבים.
דוגמנות.
במשך הזמן הצליחה שטי להפוך לסלב בהודו ולאו דווקא בזכות קריירת המשחק שלה. היא ניהלה רומן ארוך עם השחקן אקשאיי קומאר והחלה לעבוד בתחום הדוגמנות. היא השתתפה בקמפיינים רבים ואף הוכתרה בתואר "האישה עם הגוף הכי יפה בהודו", זאת לצד עיסוק משני בתחום הקולנוע.
משחק.
בשנת 2000, שטי שיחקה בסרט "פעימות הלב" (דהדקן), שוב לצידו של אקשאיי קומאר. סרט זה נכנס לרשימת ארבעת הסרטים שוברי הקופות של השנה בהודו ובהתאם לכל שוב פרצה לתודעת הקולנוע וזכתה לביקורות אוהדות מצד מבקרי הקולנוע.
בשנות האלפיים יצאו הרבה סרטים בכיכובה, כשרובם נחלו הצלחה, ביניהם "קשרים", "כבוד וגאווה" לצד סלמן ח'אן ו"מרדף ללא גבולות".
בשנת 2007, שטי השתתפה וזכתה בתוכנית המציאות הבריטית "Celebrity Big Brother" (תוך התגברות על ג'ייד גודי ודניאל לוידס). מלבד זאת, באפריל 2007 יצא סרט בשם "מטרו" בכיכובה.
כיום שטי מתגוררת במומביי, וממשיכה לנהל קריירת משחק ודוגמנות.
צער בעלי חיים (עמותה)
דגל הרשות הפלסטינית
ארבור מרביליס
ארבור מרביליס (בלטינית: Arbor mirabilis - "העץ המופלא") הוא ספר שנכתב במאה ה-16 על ידי אולריך מאגונצה (Ulrich de Mayence 1486–1558), בן דורו של נוסטרדמוס. הספר מכיל מידע על חיזוי העתיד ועוסק במאגיה בכלל. לנבואות הספר קווי דמיון עם אלה של נוסטרדמוס, אך בניגוד לכתבי נוסטרדמוס כתוב ה"ארבור מרביליס" בפרוזה ובצורה ישירה.
הספר הופץ ב-300 עותקים, מהם רק שניים שרדו – האחד נמצא בדיסלדורף שבגרמניה והשני במונסגור שבדרום צרפת.
יש הטוענים כי נוסטרדמוס היה אף תלמידו של אולריק כאשר התחיל ללמוד רפואה בפרובאנס.
גיורגי חאג'י
הרץ הומברג
נפתלי הרץ הומברג (בגרמנית: Herz Homberg; בכתיב אשכנזי: הערץ האָמבערג; ספטמבר 1749 – 24 באוגוסט 1841) היה איש תנועת ההשכלה, שפעל בהוראת השלטונות האוסטריים לכפות חינוך מודרני על יהודי גליציה.
נדודים ולימודים.
נפתלי הרץ הומברג נולד בשנת 1749 בכפר ליבן ליד פראג, בבוהמיה. בנעוריו למד תלמוד אצל ר' יחזקאל לנדא, בעל ה"נודע ביהודה", ואחר כך בישיבות בפרשבורג ובגלוגוב. בגיל 18 החל לומד בחשאי גרמנית, וכשנתגלה הדבר עזב את הישיבה. בין השנים 1768–1770 ישב בברסלאו ורכש השכלה כללית. הוא קרא אז את חיבורו של רוסו "אֵמִיל", ובהשפעת חיבור זה פנה לעסוק בחינוך.
בין השנים 1770–1772 ישב בברלין, ולמד שם לטינית ומתמטיקה. ב-1772 בא להמבורג, שם הרחיב את לימודיו בתחום החינוך והפדגוגיה, וב-1779 חזר לברלין. בברלין התקרב לחוג המשכילים ובעיקר למשה מנדלסון, ומנדלסון לקח אותו כמורה פרטי לבנו יוסף. משה מנדלסון והרץ הומברג המשיכו לעמוד בקשר מכתבים עד מותו של מנדלסון. הומברג השתתף גם בכתיבת הביאור של מנדלסון לתורה, וכתב בסדרה זו את הפירוש לספר דברים.
בשנת 1782 עבר לווינה, ומשם לגוריציה שבצפון איטליה, אך בשני המקומות לא מצא משרה חינוכית, ולכן עבר עוד באותה שנה לטריאסטה, שם הקימה הקהילה היהודית בית ספר ברוח הרעיונות החינוכיים החדשים שהעלה נפתלי הרץ וייזל בחיבורו "דברי שלום ואמת". בטריאסטה עבד כמורה בשנים 1783–1784, ושם גם נשא אישה. הוא חזר לווינה, שם נבחן באוניברסיטה לקבלת הסמכה כמורה לפילוסופיה, והיה היהודי הראשון באוסטריה שעמד בבחינות אלו. האוניברסיטה בפראג הסכימה למנותו למשרת הוראה אצלה, אך הקיסר יוזף השני ביטל את המינוי בשל יהדותו של הומברג (בעקבות מאורע זה כתב לו מנדלסון את המשפט המפורסם, כי "מוטב שהאוניברסיטה קיבלה אותך והקיסר דחה, מאשר שהיה הקיסר מקבל אותך והפילוסופיה דוחה אותך"). ואולם, כפיצוי על הדחייה ולאור המלצתו של מנדלסון החליט הקיסר ב-1787 למנות את הומברג למפקח מטעם הקיסר על בתי הספר העממיים בשפה הגרמנית בגליציה.
פקיד הקיסר.
הומברג בא ללבוב לפקח משם על החינוך היהודי בגליציה. הוא החל להקים כמאה בתי-ספר מתוקנים שלמדו בהם בגרמנית. עוד מן ההתחלה נתקל בהתנגדות מצד היהודים במקום: איש לא הסכים להשכיר לו דירה מאחר שנחשב לאפיקורס, והוא לא מצא מורים מקומיים לבתי הספר שהקים ונאלץ להביא מורים מחוץ לגליציה. ב-1788 הדפיס, לנוכח ההתנגדות, איגרת גלויה אל הרבנים, "אגרת אל רועי שה פזורה ישראל", ובה דרש להכניס שינויים בחינוך המסורתי, ובהם לימוד דקדוק עברי, גרמנית ומדעים כלליים, וכן תבע להקפיד על ניקיון ה"חדרים" ושלא תהיה צפיפות בכיתות. באיגרתו, שהתפרסמה גם בכתב העת "המאסף", היו רמוזים גם איומים לפעולות חריפות יותר מצדו, והוא הודיע לרבנים כי "לא כל העולה על רוחם בראשונה היה יהיה חוק לישראל ומשפט לבני יעקב".
בשנים הבאות ייסד למעלה ממאה בתי ספר, ובהם בתי ספר לנערות וגם בית מדרש למורים בלמברג בראשות אהרון פרידנטל. המורים בבתי הספר של הומברג היו מזלזלים במצוות ובהלכה וגם היו מסוכסכים בינם לבין עצמם, וממילא השתמטו היהודים המקומיים ככל יכולתם משלוח את בניהם לבתי ספר אלה, עד כדי כך שהעדיפו לשלוח אותם לבתי ספר נוצריים. באותן שנים חיווה הומברג דעה חיובית ביחס ל"מס הנרות" שהטילה הממשלה על היהודים, וגם שימש צנזור לספרים עבריים והמליץ לממשלה לסגור את הישיבות ולאסור את השימוש בשפה העברית. ממילא הפך הומברג לדמות שנואה אצל יהודי גליציה, והם הלשינו לפני הקיסר על שהיה לו רווח כספי ממס הנרות. ב-1800 או 1801 נאלץ הומברג לברוח מגליציה לווינה, וב-1806, לאחר שנחשד ביחס אוהד לסנהדרין של נפוליאון, סגרה הממשלה את בתי הספר שהקים.