לאחר מכן, נשלחת קווין לביתה, תוך ששתי רגליה שבורות והיא אינה יכולה לזוז. בזמן שהותה בבית, היא חשה בנוכחות של ישות רעה שגורמת לה לסיוטים וחרדות. בסמוך לכך, מרגישה אליס כי אותה הישות רודפת גם אותה, עד שלבסוף, היא מחליטה לנסות ולעזור לקווין בשנית, אך ללא הצלחה. לאורכו של הסרט, שכנתה של קווין שחולה בשיטיון, אומרת לה משפטים מטרידים ומוזרים בכל הקשור לנוכחות הזרה והרעה שזו חשה. בעלה של השכנה אומר לקווין להתעלם מהדברים שהיא אומרת, היות שהיא חולה בשיטיון. בהמשך, אביה של קווין מבין שישנה נוכחות זרה ורעה בבית, אשר מאיימת על קווין ולכן הוא עושה מעשה ונוסע לביתה של אליס במטרה שתעזור להם. אליס מספרת לו על בעלה שנפטר זה עתה והשניים מתחילים לשוחח על נושאים שונים, עד שלבסוף מגיעה אליס לביתו במטרה לעזור לקווין. עם זאת, היא מציינת כי היא חשה שישנה ישות נוספת שרוצה לרצוח אותה ולכן היא כבולה ולא יכולה לעשות יותר מדי, תוך שהיא לא מתחייבת לכך שהיא תצליח לעזור לקווין ולאביה. באותה הסצנה, ישנו דיבור על המאורעות של הסרט הקודם, "הרוע שבפנים 2".
לאחר המפגש בין אביה של קווין לאליס, זו מגיעה לביתם על מנת לעזור. כבר ברדת החשכה, פוצחים השלושה בסיאנס נוסף, בו אליס כמעט נרצחת על ידי אותה הישות ממנה חששה לאורך כל הדרך. אליס מתעוררת מהסיאנס וצורחת שהיא לא מסוגלת לעזור בשום צורה שהיא ומותירה את קווין ואת אביה לבדם. לאחר מכן, אביה של קווין עושה מעשה נוסף ומבקש מאח שלה למצוא ציידי רוחות שיעזרו להם. במהלך שהותם של שני ציידי הרוחות (שמתגלים כשרלטנים) בביתם של קווין, אחיה ואיה, קורה מקרה על טבעי בו הישות מתגלה וכמעט הורגת את כולם. נוכח המצב, מתבצעת פנייה נוספת לאליס, שתעזור למשפחה עם המצב וזו מסכימה לנסות ולעזור שוב, תוך שהיא לוקחת בחשבון שהיא עלולה למות.
בסוף הסרט, מצליחה אליס להיאבק בישות שפקדה את משפחת ברנר, תוך שהיא מצליחה להחזיר את קווין לעולם המציאותי. בסצנה האחרונה, חוזרת אליס לביתה, תוך שהיא מוצאת את הסוודר של בעלה המנוח על מיטתה ובתמימותה חושבת שהוא זה שהניח אותו שם, עד שהיא מגלה את שד פני-שפתון בחדר השינה שלה ובכך מסתיים הסרט.
הפקה.
שלב הצילומים של הסרט התחיל כבר ב-9 ביולי 2014, בלוס אנג'לס. בתכנון, רצו לצלם את הסרט במשך 29 ימים.
הכנסות.
תקציב הסרט היה גבוה בהרבה מזה של השניים הקודמים, כאשר נאמד בכ-11 מיליון דולר. כמו כן, גרף הסרט למעלה מ-113 מיליון דולר, ובכך הצליח להיכנס לרשימת 100 סרטי האימה המכניסים ביותר בכל הזמנים, תוך שהפך לסרט השלישי הרווחי ביותר בסדרת הרוע שבפנים.
נכון למאי 2020, הסרט נחשב לסרט המתוקצב ביותר שיצא במסגרת סדרת הרוע שבפנים.
הדיוויזיה ה-47 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-47 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה.
הקמת הדיוויזיה.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות מחוץ לבריטניה, והיא כללה יחידות מאזור לונדון.
מלחמת העולם הראשונה.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמרץ 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בקרב איפר השני ובקרב לוס. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה ב, ובשנת 1917 היא נטלה חלק בקרב אראס, קרב מסין, קרב איפר השלישי וקרב קמברה. באביב 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים, כאשר כראש מטה הדיוויזיה שימש ברנרד מונטגומרי. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
בין המלחמות.
בשנת 1920 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1936 היא הפכה לדיוויזיית הנ"מ ה-1.
מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-56 (לונדון) הוקמה הדיוויזיה ה-47 (לונדון). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה. בתחילה היא הייתה דיוויזיה ממונעת עם 2 חטיבות בלבד, אולם לאחר המערכה על צרפת היא שונתה לדיוויזיית רגלים וצורפה לה חטיבה שלישית. הדיוויזיה הוצבה בוויילס ולאחר מכן בדרום אנגליה, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. בשנת 1944 חלקים מהדיוויזיה סייעו למבצע פורטיטיוד, ויחידותיה שימשו כיחידות תגבור עבור קבוצת הארמיות ה-21. באוגוסט 1944 פורקה הדיוויזיה, אולם בספטמבר היא הוקמה מחדש כדיוויזיית מילואים על בסיס הדיוויזיה ה-76. הדיוויזיה שימשה כדיוויזיית אימונים עבור יחידות שונות, ובינואר 1946 פורקה הדיוויזיה.
האריוט האנט
האריוט קזיה האנט (באנגלית: Harriot Kezia Hunt) הייתה הרופאה הראשונה בארצות-הברית על אף שלא התקבלה ללימודים אקדמיים בשל היותה אישה. פעילותה הציבורית לבריאות, זכויות אדם ושוויון חברתי סללה את הדרך עבור נשים ברפואה שבאו אחריה. היא פיתחה שיטות רפואיות חדשניות לתקופה שהתבססו על תזונה בריאה, פעילות גופנית, והגיינה פיזית ונפשית. היא נולדה בעיר בוסטון ב־9 בנובמבר שנת 1805 ונפטרה שם ב-2 בינואר 1875.
ביוגרפיה.
רקע.
האריוט האנט נולדה בבוסטון מסצ'וסטס בשנת 1805 לבני הזוג ג'אוב האנט וקזיה וונטוורת'-הנט שחינכו את בנותיהן בגישה ליברלית. לאחר מות אביהן בשנת 1827 פתחו היא ואחותה שרה בית ספר פרטי בבית הוריהן על מנת להיות עצמאיות כלכלית. על אף שהעיסוק בהוראה הכניס כסף, האנט הרגישה שהיא אינה רוצה להיות מורה. כשאחותה חלתה ולא הצליחה להתאושש בעזרת הטיפול שהציעו הרופאים הקונבנציונליים, הוזמנו ריצ'רד ואליזבת מוט להמשיך את הטיפול עד שהבריאה. במקום להשתמש במתודלוגיות המקובלות באותו הזמן, השתמשו בני הזוג מוט בעשבי ריפוי, מנוחה ומרגוע על מנת להשיב את מטופליהם לבריאות. האנט החלה ללמוד מהם ולאחר שלוש שנים פתחה חדר טיפולים משלה בשנת 1835 ללא תעודה רשמית.
קריירה רפואית ופעילות ציבורית למען זכויות אדם ושוויון חברתי.
הריוט האנט היא האשה הראשונה שנרשמה פעמיים לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הארווארד שבבוסטון עיר הולדתה ומגוריה אך בקשותיה סורבו בלחץ חברי הסגל, הוועד המנהל והסטודנטים שהיו כולם גברים שמרנים.
פרסומה כחלוצה של נשים ברפואה הוביל את המכללה לרפואה נשית של פילדלפיה ) להעניק לה תואר דוקטור רפואי לשם כבוד בשנת 1853.
לאורך שנות עבודתה הרפואית התמודדה האנט עם ביקורת שהוטחה בה מצד אלה שחשבו שהמקצוע אינו מתאים למודל הנשיות שהייתה מקובלת באותה תקופה. לדוגמה, מאמר שהתפרסם בשנת 1858 בניו-יורק טיימס גער שהיא "אחת מתריסר נשים בארצות הברית המתוסכלות מכך שהטבע לא עשה אותם גברים". אך היא מצידה טענה שנשיות מתאימה במיוחד למקצוע הרפואה ובמילותיה: "מה יכול להיות יותר עדין ונשי, נשיות אמיתית יותר מאשר לאחוז ביד אחות, נגועה בגופה ובנפשה, ולהראות לה את הסיבה למחלותיה?". האנט האמינה שהיא חיה בעידן של שינוי שבו אנשים מתחילים לערער על מסורות חברתיות ופעלה למען זכותן של נשים להשכלה מקצועית בכלל ורפואית בפרט. אבל רק בשנת 1945 – 70 שנה לאחר מותה בגיל 70 – נפתחה כיתת הנשים הראשונה ללימודי רפואה בהארוורד כחלק מניסוי למדידת ההצלחה והיכולת היצרנית של נשים בזמן הלימודים ולאחריהן וזאת בגלל מחסור במועמדים מתאימים גברים בעקבות מלחמת העולם השנייה.
את פעילותה הציבורית ריכזה האנט באגודה לפיזיולוגיה של נשים The Ladies) Physiological Society) שהקימה ושבמסגרתה קידמה זכויות נשים, ביטול העבדות, ולימדה נשים מכל שכבות החברה להכיר את גופן וכיצד לשמור על הגיינה. בשנת 1860 חגגה 25 שנות פרקטיקה רפואית במסיבה שמשכה 1500 אורחים וביניהם שלושה דורות של מטופליה. דיווח מהאירוע כולל את הציטוט: "הייתי כל כך שמחה בעבודתי; כל רגע עסוק; כמה אני כמהה ללחוש באוזנה של כל אישה תשושה, 'עשי משהו אם זה ישמח אותך'". את זכרונותיה איגדה באוטוביוגרפיה שפורסמה בשנת 1856 וניתן להורדה מאתר האוספים של המכון הלאומי האמריקאי לבריאות.
מקום קבורה.
הארייט האנט קבורה בבית קברות מאונט אובורן (Mount Auburn Cemetery) ליד בוסטון. על מצבתה פסל אלת הבריאות היוונית היגיאה של הפסלת האפרו-אמריקאית אדמוניה לואיס. האנט מוזכרת גם על שביל מורשת הנשים של סיילם בעיירה סיילם שבמדינת הולדתה מסצ'וסטס.
ויליאם זוראך
ויליאם זוראך (באנגלית: William Zorach; 28 בפברואר 1889 – 15 בנובמבר 1966) היה פסל, צייר אמריקאי יליד ליטא. הוא זכה במדליית הלוגן לאמנויות. היה בין האמנים האמריקאים שאימצו את הקוביזם.
הוא בעלה של מרגריט זוראך ואביה של דהלוב איפקאר, שתיהן אמניות בפני עצמן.
ביוגרפיה.
זוראך גורפינקל נולד בליטא (אז חלק מהאימפריה הרוסית) בשנת 1889 למשפחה יהודית ליטאית, בנו של בעל דוברה, ביורבורג, הילד השמיני מבין עשרה ילדים. זוראך (אז שמו הפרטי) היגר עם משפחתו לארצות הברית בשנת 1894. הם התיישבו בקליבלנד שבאוהיו ושינו את שמם ל"פינקלשטיין". בבית הספר שונה שמו הפרטי ל"ויליאם" על ידי המורה. זוראך שהה באוהיו כמעט 15 שנה. הוא היה נער חניך בליתוגרפיה והמשיך ללמוד ציור אצל הנרי ג'קלר בבית הספר לאמנות בקליבלנד בין השנים 1905–1907. בשנת 1908 עבר זוראך לניו יורק ונרשם לאקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1910 עבר זוראך לפריז עם האמן והליתוגרף של קליבלנד, אלמר ברובק, כדי להמשיך את הכשרתו האמנותית בבית הספר לאמנות "לה פאלט".