ב-5 ביוני 1752 מת אביו הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב, ואדולף פרידריך מונה לנסיך הכתר של מקלנבורג-שטרליץ. ב-11 בדצמבר 1752 מת דודו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואדולף פרידריך עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאדולף פרידריך היה קטין, שלטה אמו אליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן כעוצרת בשמו עד שבגר. בשנת 1753 למד אדולף פרידריך באוניברסיטת גרייפסוואלד, ובשנת 1764 מונה לחבר במסדר הבירית.
ב-2 ביוני 1794 מת אדולף פרידריך ללא ילדים, ואחיו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
קיום שאינו ראוי
קיום שאינו ראוי או החיים ללא זכות לחיים (בגרמנית: Lebensunwertes Leben) הוא רעיון שהתפרסם בגרמניה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה והתייחס לאוכלוסיות מסוימות של אנשים שנחשבו פגומים כל כך, עד כדי אובדן הזכות לחיים, לפי שיטה זו. בהמשך, פותחו עבור אוכלוסיות אלו תוכניות של אותנסיה חוקית על ידי המדינה.
הגדרה.
"קיום שאינו ראוי" הוגדר כקיומם של אנשים עם בעיות רפואיות חמורות, בייחוד מחלות גנטיות, מחלות נפשיות קשות ונזק מוחי מסיבות שונות.
בשלב מאוחר יותר, הורחב המושג כך שכלל גם קבוצות השייכות לגזעים נחותים לפי תורת הגזע הנאצית. זאת, בהשוואה למי שהוגדר כ-"תת-אדם" (Untermensch), אך קיומו לא הוגדר בהכרח כבלתי־ראוי; למשל, העמים הסלאביים לא נועדו להשמדה אלא לשמש כעבדים בשירות הרייך השלישי.
היסטוריה.
המושג "קיום שאינו ראוי" הופיע לראשונה בספרם של המשפטן הגרמני פרופ' קרל בינדינג (Karl Binding) מאוניברסיטת לייפציג והפסיכיאטר הגרמני פרופ' אלפרד הוכה (Alfred Hoche) מאוניברסיטת פרייבורג - "הרשות לחסל חיים שאינם ראויים לחיים" (בגרמנית Die Freigabe der Vernichtung Lebensunwerten Lebens). הספר נכתב בשני כרכים, הראשון בזמן מלחמת העולם הראשונה והשני בשנת 1920. הטענה בספר היא שאנשים הסובלים מנזק מוחי, פיגור שכלי או מחלות פסיכיאטריות קשות אינם אלא "מתים מוחית", "עול לאנושות", "עטיפה ריקה של בני אנוש", "נטל כלכלי" ועוד. על כן, בני אנוש אלו חסרי כל תועלת לעם ולמדינה, קיומם אינו משתלם, ויש לחסלם. בהמשך, רעיון זה הורחב לאנשים שהוגדרו כשייכים לגזע בלתי טהור או נחות.
תוכנית אותנסיה הנובעת מהרעיון שבמושג "קיום שאינו ראוי" הופעלה בשנת 1939, לפי הנחיה אישית של אדולף היטלר וכונתה Aktion T4. היות שרובם ככולם של קורבנות תוכנית זו היו גרמנים, נוצרה בהדרגה התנגדות ציבורית אליה והמבצע הופסק באופן רשמי ב-1941, אך המשיך, בצורה בלתי רשמית, עד סוף המלחמה. מעשי הרצח בוצעו בהתחלה על ידי זריקות רעל וכאשר גבר זרם הנרצחים, על ידי הרעלה בגז (שיטה שהועברה במהרה למחנות ההשמדה).
במחקרו על שיתוף הפעולה של רופאים ופסיכיאטרים בהשמדת עם, חילק הפסיכיאטר רוברט ג'יי ליפטון את התפתחות האותנסיה להשמדת עם ל-5 שלבים:
אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ
אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (; 7 ביוני 1686 – 11 בדצמבר 1752) היה דוכס מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1708–1752.
ביוגרפיה.
אדולף פרידריך נולד ב-7 ביוני 1686 בשטרליץ שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, לאדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ומריה, דוכסית מקלנבורג-גיסטרוב, בתו של גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב.
בשנת 1701 ייסד אביו את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, שהתנהל לאחר מותו של גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב בשנת 1695, בין אביו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ לבן דודו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין.
ב-12 במאי 1708 מת אביו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואדולף פרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1712 נשרפה העיר שטרליץ כליל, ואדולף פרידריך ומשפחתו עברו לגור בבקתת הציד שלהם, ומסביבה נבנתה העיר נוישטרליץ. בשנת 1733 נוסדה העיר נוישטרליץ באופן רשמי, ובשנת 1736 הפך אותה אדולף פרידריך לבירת הדוכסות.
ב-11 בדצמבר 1752 מת אדולף פרידריך ללא ילדים, ואחיינו אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1709 התחתן אדולף פרידריך עם דורותיאה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, בתו של יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, ממנה נולדו לו 2 בנות:
בובי נייט
790-799 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 799 - 790 לפנה"ס
שנות התשעים של המאה השביעית לפני הספירה היו עדים לעלייתה הגואה של האימפריה האשורית החדשה. למרות רגע קצר של חולשה בעשורים האחרונים, הניוון של מצרים, ותחילתה של צביליזציה, עם עלייתן של ערי מדינה ברחבי יוון הארכאית.
נקניקיות
אריק ביילי
בית דין שרעי
גביע ליברטדורס 1961
גביע ליברטדורס 1962
גביע ליברטדורס 1963
גביע ליברטדורס 1964
גביע ליברטדורס 1965
גביע ליברטדורס 1966
גביע ליברטדורס 1967
גביע ליברטדורס 1968
גביע ליברטדורס 1969
גביע ליברטדורס 1970
ז'אנג ז'יקסין
העלמות מס
ניל מוריסי
ניל אנתוני מוריסי (באנגלית: Neil Anthony Morrissey; נולד ב-4 ביולי 1962) הוא שחקן, זמר, קומיקאי ואיש עסקים אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד טוני בסדרה "Men Behaving Badly", אדי לוסון ב"דרך ווטרלו" ובדמות נייג'ל מורטון בסדרה "שחיתות".
ביוגרפיה.
מוריסי נולד בסטפורד להורים אירים. הוא ואחיו סטיבן הופרדו מהוריהם אחרי שנתפסו פורצים וגונבים פעמים רבות. הם בילו את רוב ילדותם אצל משפחות אומנה נפרדות, מוריסי חי רוב הזמן בבית הילדים פנקהאל.
הוא למד בבית הספר התיכון "Thistley Hough" בפנקהאל, ואחר כך חי באומנה אצל משפחתו של חברו מארק לנגסטון. הוא למד לבחינות ה-A levels בקולג' סיטי אוף סטוק-און טרנט.
בתקופה זו היה מוריסי פעיל בתיאטרון הרפרטוארי של סטוק, בתיאטרון בתי הספר של סטוקס, ובתיאטרון אוריג'נל סטוק. ב-1979 הופיע בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. קבלתו לבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה סללה את דרכו לקריירת משחק.
קריירה.
הופעתו הראשונה של מוריסי בקולנוע הייתה בשנת 1984 בתפקיד המלח מת'יו קווינטל בסרט "הבאונטי" לצדם של מל גיבסון, אנתוני הופקינס ולורנס אוליבייה.
ב-1984 הופיע מוריסי גם בפרק בדרמה המשטרתית "ג'ולייט בראבו" ששודרה ב-BBC1. הוא זכה להכרה באמצע שנות השמונים של המאה העשרים בתפקיד האופנוען רוקי בסדרת הדרמה "Boon" של ITV. ב-1990 גילם את נודי בסרט האימה הקומי "I Bought a Vampire Motorcycle" שבו השתתפו שחקנים רבים מ-"Boon".
הדמות של טוני שגילם מוריסי בסדרה "Men Behaving Badly" נוצרה כדי להחליף את הדמות של דרמונט אחרי עזיבתו של הארי אנפילד. הסדרה הייתה לאחת מקומדיות המצבים הפופולריות ביותר בבריטניה, והפכה את מוריסי לכוכב ולמטרה של העיתונות הצהובה. הרומן שלו עם השחקנית לזלי אש הובילה אותם להופיע יחד בפרסומות אחדות עבור חברת Homebase. ב-1997 כיכב מוריסי בקומדיה "The Chest", וב-1998 בשתי סדרות טלוויזיה "My Summer with Des" ו-"The Vanishing Man".
מוריסי כיכב בסרט "הימור בין חברים" מאת ג'ון גודבר, העוסק ברוגבי ליג. כמו כן, הוא דיבב דמויות שונות בסדרת הילדים "בוב הבנאי", ביניהן הדמות הראשית. בדמות זו ביצע גם את שיר הנושא של הסדרה, "?Can We Fix It", שהגיע למקום ראשון במצעד הסינגלים הבריטי בחג המולד 2000. בשנת 2015 החליף את מוריסי בתפקיד זה השחקן לי אינגלבי. בנוסף סיפק קריינות לסדרות "מורף" ו"מייזי".
ב-2002 חזר מוריסי לטלוויזיה בסדרת הדרמה "Paradise Heights" ששודרה במשך שתי עונות. ב-2004 ו-2005 כיכב בסיטקום של ה-BBC "קארי ובארי".
בתיאטראות הווסט אנד הופיע מוריסי במחזות "Speed", "רובין הוד", "The Daughter In-Law", ובמחזה " A Passionate Woman" שעליו זכה לשבחי הביקורת. ב-2005 השתתף מוריסי במחזמר של ויקטוריה ווד "אקרון אנטיקס: המחזמר", עיבוד של אופרת הסבון הפרודית "אקרון אנטיקס", לצדם של ג'ולי וולטרס, סיליה אימרי, דאנקן פרסטון וג'וזי לורנס. מוריסי החליף את נייג'ל לינדזי בתפקיד נתן דטרויט בהפקה המחודשת של "ברנשים וחתיכות" בין 6 במרץ 2006 ועד יוני 2006.
ב-2006 היה מוריסי מנחה אורח בתוכנית "The Sunday Night Project" של ערוץ 4. אחר כך הגיש שעשועון על מכוניות "Petrolheads" של ערוץ BBC Two.
ב-2007 שיחק מוריסי בסדרת הטלוויזיה הבריטית "סקינס" בתפקיד אביה של קאסי, והופיע בתפקיד אורח בסדרה "שכנים" בדמות כומר המשיא את סוזן ואת קארל בספינה השטה על התמזה. ב-11 באוקטובר 2007 הופיע מוריסי לראשונה בסדרה "דרך ווטרלו" בתפקיד אדי לוסון, סגן המנהל החדש. הוא שיחק בתפקיד זה במשך שתי עונות, והופעתו האחרונה הייתה במאי 2009.
באוגוסט 2009 הוא קידם סיבוב הופעות לאומי של המחזה "Rain Man". בעונת חג המולד של 2009 שיחק בתפקיד בוטונס בהפקה של "סינדרלה" בעיר דרבי. לפי בקשת הקהל חזר מוריסי להופיע באסמבלי רומס בדרבי במחזה "אלאדין".
בינואר 2012 שיחק מוריסי בתפקיד פייגין במחזמר "אוליבר!" בתיאטרון פאלאס במנצ'סטר.
ביולי 2013 שב מוריסי לגלם את הדמות של מרקוס איינסוורת', אביה של קאסי איינסוורת' (בגילומה של האנה מארי), בשני החלקים של הסרט "Skins Pure".
במהלך סתיו 2014 כיכב מוריסי לצדם של אדריאן אדמונדסון, רוברט וב ומיילס ג'ופ במחזה "Neville's Island" בתיאטרון הדוכס מיורק בלונדון.
ב-2015 גילם דמות בשם קית' בפרק אחד בסיטקום "The Dumping Ground" של ערוץ CBBC. בדצמבר 2015 כיכב מוריסי בדרמה הקומית בתפקיד האבא של הדמות שגילם ראסל הווארד.