אולף הראשון מת ב-18 באוגוסט 1095 בנסיבות מסתורית. קיימות השערות שהוא שלח יד בנפשו או שהוא הקריב את עצמו לטובת עמו חסר המזל. סקסו גרמטיקוס כתב שהוא "מרצונו הקריב את עצמו כדי לשחרר את ממלכתו ממזלה הרע והתחנן שכל אשמתו תחול רק על ראשו". אולף הוא המלך הדני היחידי שמקום קבורתו לא נודע. ההנחה היא שגופתו בותרה וחולקה בין אזורי דנמרק השונים כסוג של כפרה על חטאיה של דנמרק ולהשבת מזלה הטוב. לאחר מותו עלה לכס המלוכה אחיו אריק הראשון.
Manspreading
Manspreading (בתרגום חופשי לעברית: פישוק רגליים גברי) הוא ביטוי לתנוחת ישיבה בתחבורה ציבורית או במרחב ציבורי אחר, כאשר הרגליים פשוקות באופן שעלול לגרום לגבר הפושק אותן להיצמד לשכניו באופן לא נעים או אף לשבת על יותר ממושב אחד ולדחוק את שכניו ממושביהם. פרקטיקה זו נפוצה בעיקר אצל גברים, וגם היישום שלה וגם הפרקטיקה עצמה זכו לביקורת וגרמו למחלוקות אינטרנטיות במקומות שונים בעולם. המונח הופיע לראשונה במסגרת קמפיין פמיניסטי נגד פישוק גברי שהתחיל בטאמבלר ב-2013. הלגיטימציה של המונח שנויה במחלוקת. ב-2015 נוסף המונח באנגלית למילון אוקספורד. בינואר 2015 הצטרפה רשות התחבורה העירונית בניו יורק למאבק, והשיקה קמפיין נגד התופעה. ישיבה באופן שתופס יותר ממושב אחד ומפריע לנוסעים אסורה לפי כללי רשות התחבורה העירונית בניו יורק, ואף מהווה עבירה על החוק בגינה ניתן להטיל תשלום קנס ואף מאסר. משטרת ניו יורק עצרה מספר נוסעים בגין תפיסת יותר ממושב אחד כשישבו בפישוק רגליים.
אטימולוגיה.
המילה "manspreading" היא הלחם של המילים "גבר" ו"פישוק". המילה כלולה באתר הרשמי של מילון אוקספורד מאז אוגוסט 2015.
תגובות של רשויות תחבורה.
רשות התחבורה בניו יורק (Metropolitan Transportation Authority – MTA) וכן הרשות האזורית בסיאטל ערכו קמפיינים להעלאת מודעות לנושא. בקמפיין בניו יורק הפוסטרים נושאים סלוגנים כגון "אחי, הפסק לפשק, בבקשה". ביוני 2017 השיקה רשות התחבורה של מדריד קמפיין נגד manspreading, והתקינו שלטים שמזהירים נגד התנהגות זו בכל אמצעי התחבורה הציבוריים. אקטיביזם למיגור פרקטיקת הפישוק כולל צילום גברים בתחבורה הציבורית והעלאת התמונות לאינטרנט. דוגמה לאקטיביזם כזה בישראל הוא בדף "גברים באוטובוסים" בפייסבוק, אשר מפרסם תמונות שנשים שולחות של גברים שהפישוק שלהם מפריע להן בעת נסיעתן.
מחלוקת.
בעת שמתנגדי הפישוק הגברי מציינים את חוסר הנימוס ואפילו האגרסיביות שבהתנהגות הזו, מבקרי הקמפיינים טוענים שהמתנגדים מתמקדים רק בגברים ומתעלמים מנשים שנוקטות בפרקטיקה זהה. גם פרקטיקת השיימינג של העלאת תמונות זוכה לביקורת, במיוחד כשאלה מציגות מצב של גבר שתופס מקום באוטובוס או רכבת בהם ישנו הרבה מקום פנוי. בין הטענות של המתנגדים למונח – הטענה שלגברים אין ברירה אלא לשבת ברגליים פשוקות מסיבות פיזיולוגיות. יש אף מי שכינו את הפרקטיקה של נשים לתפוס מקום נוסף עבור תיקיהן "womanspreading". באשר לפרקטיקה הזו של נשים, פעילות פמיניסטיות מציינות שזוהי אכן פרקטיקה קיימת, שנובעת מניסיון לשמור מפני הטרדות מיניות, אך אינן מתייחסות לקיום התופעה בכללותה.
עקב האריס
עקב האריס (שם מדעי: "Parabuteo unicinctus") הוא מין של עקב בינוני החי בטבע באמריקה הצפונית והדרומית ממערב ארצות הברית ועד לצ'ילה במגוון בתי גידול אבל בעיקר במדבריות ואזורים צחיחים והוא המין היחיד בסוגו.
מאפיינים.
גודלו של העקב 46–59 ס"מ ומוטת הכנפיים 103–120 ס"מ והנקבות גדולות וחזקות בכמעט 25% יותר מהזכרים. הזכרים שוקלים 580–850 גרם והנקבות הגדולות 766-1,600 גרם. הם עופות חומים שמזכירים מעט עיט זהוב עם כתפיים ערמוניים, ראש מעוגל יותר מאשר עיט וזנב ארוך ולבן מלמטה. הרגליים ארוכות מעט והעקב מומחה בתעופה ויכול להגיע למהירויות מרשימות בצלילה אחרי טרף.
העקב שונה מרוב הדורסים בכך שהוא צד בלהקות שמתבססות על היררכיה בי הפרטים ביניהם ובראשם נקבה חזקה. הם ניזונים מלטאות, עופות ויונקים קטנים. הם יכולים לטרוף גם חיות גדולות כמו אנפות, תרנגולי הודו וארנבות. כשעקב אחד מוצא טרף הוא פולט קריאה שמזמינה את שאר העקבים אחריו ומנסים להתיש את הטרף הניצוד ואם הוא בורח למסתו כמו אל מתחת קקטוס הם ירוצו אחריו ויחכו שהוא ייצא. לעיתים הם גם יטרפו מינים מבויתים כמו תרנגולות.
עיט גואני מצויץ
עיט גואני מצויץ (שם מדעי: "Morphnus guianensis") הוא מין יחיד בסוגו של עיט גדול החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית והמרכזית. הוא קרוב משפחתה של עיט ההרפיה הענקי.
מאפיינים.
העיט חי בטבע ביערות מצפון גואטמלה לבליז, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, צפון ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, ברזיל (שם הוא נמצא בסכנה עקב כריתת היערות), מזרח אקוודור, דרום פרו, פרגוואי, בוליביה ועד לצפון ארגנטינה המזרחית. הם חיים ברחבי היערות הלחים והטרופיים אך גם בהרים עד גובה 1,600 מ' בערך.
העיט הוא עוף גדול עם אורך 71–89 ס"מ, מוטת כנפיים של 138–179 ס"מ ומשקל 1.3-3 ק"ג. הנקבות כבדות יותר מהזכרים. הגוף בצבע אפור-בהיר עד חום כשהצוואר והחזה לבנים והראש בעל ציצה שחורה ו"מסיכה" בן העיניים. הכנפיים החומות ומנוקדות מעט, קטנות יחסית ומעוגלות כדי לעוף בתוך היער והזנב ארוך.
עיט זה הוא קרוב רחוק של עיט הרפיה, אך הוא רזה ממנו וחזהו לא שחור כמו שלה וכמובן הוא גם קטן יותר ובשל כך הוא מוותר על טרפו כשההרפיה מוצאת אותו עם מזון. הם לא מין חברתי אבל מדי פעם ישנם זוגות שקוראים אחד לשני בקולות גבוהים.
הוא טורף וניזון מיצורים קטנים בתוך היער כמו קופים, עכברים, סנאים, עופות שונים וגם מתבסס על זוחלים כמו נחשים, צבים ולטאות. הוא הורג את טרפו על ידי החדרת הטופר הקטלני בין חוליות הצוואר שלו.
העיט מאוים בשל צמצום בתי-הגידול שלו עקב כריתת היערות באזורו.
עיט נצי אורמטי
עיט נצי אורמטי (שם מדעי: "Spizaetus ornatus") הוא מין של עיט גדול החי בטבע ביערות הגשם הטרופיים של אמריקה הדרומית. מצבו של עיט זה עלול לרדת עקב כריתת היערות בהם הוא חי וכן עקב ציד לא חוקי. הוא בעל ציצה מרשימה וצבעי בולטים יחסית לעיט.
תיאור.
אורכו של העיט 56–68 ס"מ, מוטת כנפיו 117–142 ס"מ ומשקלו 960–1,650 גרם. הוא בעל ציצה שחורה ובולטת על הראש, הזנב ארוך והכנפיים מעוגלות וקטנות יחסית. העיט שחור ברוב גופו, אך צידי הצוואר והחזה ערמוניים וחזקים והחזה והבטן מנוקדים בהרבה נקודות לבנות, מה שמשתשלשל למטה עד לנוצות הרגל הענקיים והחזקים. הכנפיים חומות-כהות מנוקדות מעט בלבן והזנב לבן ומפוספס בשחור. הראש לבן עם קו שחור מתחת לעיניים. לעומת הבוגרים הצעירים בעלי גוף לבן עם ציצה קטנה אפורה, החזה והגב חומים מעט ויש פסים על הרגליים ועל הזנב.
העיט חי ביערות הגשם ממרכז מקסיקו וחצי האי יוקטן עד לפרו וארגנטינה. הוא מומחה בחיים ביער ואינו פעיל מאוד בזמן שאינו צד והוא חי בדרך כלל בגפו.
הוא צד יצורים קטנים שונים כמו יונקים קטנים, זוחלים יער כמו נחשים ולטאות ועופות - גדולים בעיקר כמו אנפות, תוכים, ברווזים ותרנגולים. מבין היונקים הוא צד עטלפים, עכברים, קופים, אגוטים ואף דורבנים צעירים. אלה שחיים באזור החוף אפילו ינסו לחטוף גדגים אם כי זה לא הטרף העיקרי שלהם.
העיטים נמצאים בזוגות בעונת הרבייה ובונים קן ענקי מענפים ובוץ על העץ שיכול להגיע לעומק 1 מ'.
עקב לבן
עקב לבן (שם מדעי: "Pseudastur albicollis") הוא מין של עוף טרופי המשתייך למשפחת הנציים ורוב גופו לבן. הוא חי בטבע באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית.
מאפיינים.
אורכו של העקב 46–56 ס"מ ומשקלו 650 גרם אצלך זכרים ו-840 גרם אצל הנקבות. כשמו, כל גופו לבן, למעט "מסיכת העיניים" השחורה, הזנב הארוך וקצוות הכנפיים הגדולות והמעוגלות. לעקב ראייה רחבה ומקור חד וקטלני. חזהו מעט מפוספס אבל לא בולט.
הנץ חי בטבע ביערות שממקסיקו עד לפרו, בוליביה וברזיל בעיקר ביערות הגשם הטרופיים. הוא יכול להימצא גם בקרבה לנהרות, חופים ואדמות חקלאיות ולעיתים גם באזורים הרריים. העקב עלול להיות מאוים מעט מכריתת היערות בהם הוא חי אך כרגע מצבו הוא "ללא חשש".
ניזון בעיקר מזוחלים וגם מחרקים ומיונקים קטנים ביער בין הענפים. הוא צולל אל טרפו ומפתיע אותו ואז הורגו במהירות עם הטפרים החזקים. הוא יכול לתפוס גם טרף גדול כמו קופי קפוצ'ין או חוטמנים.
מיון.
לעקב הלבן ארבעה תת-מינים:
שחף אמריקאי
שחף מקפץ
יונת גלפגוס
נטע שילר
הרב נטע שילר (הגייה יידית: נָטֶע; באנגלית: Nota Schiller; נולד ב-1937) הוא ראש ישיבת אור שמח וממייסדיה.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק. למד בישיבת רבי חיים ברלין וישיבת נר ישראל בבולטימור. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 חבר לרבנים נח וינברג ומנדל וינבך בהקמת ישיבת "שמע ישראל" לחוזרים בתשובה, שלימים שינתה את שמה ל"אור שמח".
הרב שילר סובר שגם בישיבה לחוזרים בתשובה יש לשים את הדגש בעיסוק בטקסטים רבניים קלאסיים, ובעיקר בתלמוד הבבלי, ובהתאם לכך הנהיג את ישיבתו.
בנו הרב נחשון שילר הוא ראש ישיבת אור שמואל בירושלים.
פינוקיו (שרק)
דרקונית
איש לחם הג'ינג'ר (שרק)
מעבר לקשת - התנועה הציונית