אוסאמו שיממורה נולד בקיוטו שביפן לצ'יקרה, קצין בצבא היפני, ולאימו, יוקי שיממורה. למד במכללה למדעי התרופות של מכללת נגסקי. ב 1951 סיים תואר ראשון במדעים, ולאחר מכן עבד כעוזר מעבדה עד לשנת 1955.
ב-1956 החל לעבוד כעוזרו של פרופסור יושימסה היראטה באוניברסיטת נאגויה. שיממורה המשיך ללמוד באוניברסיטה זו, וב-1958 סיים תואר שני במדעים, ולאחר מכן כתב את עבודת הדוקטורט בכימיה אורגנית.
לאחר שסיים את הדוקטורט, שיממורה החל לעבוד באוניבסיטה שבה למד. במסגרת אחד ממחקריו שפורסם בעיתון, גילה אותו פרופסור פרנק ג'ונסון מאוניברסיטת פרינסטון, והוא גייס אותו לעבוד איתו ב-1960.
אוסאמו עבד עם ג'ונסון במחלקה לביולוגיה באוניבסיטת פרינסטון, ובמסגרת מחקרם גילו את תגליתם על ה-GFP, וקיבלו פרס נובל לכימיה בשנת 2008, יחד עם שני מדענים אמריקאים נוספים.
נפטר ב-19 באוקטובר 2018.
המחקר וחשיבות הגילוי.
שיממורה עבד, כאמור, במחלקה לביולוגיה באוניברסיטה פרינסטון עבור פרופסור ג'ונסון ויחד למדו על ה- Aequorea Victoria Jellyfish. הם אספו על הנושא הזה מידע במהלך הקיץ במעבדות של אוניברסיטת וושינגטון. בשנת 1962 עבודתם הגיעה לשיאה עם הגילוי של חלבוני aequorin והחלבון הפלואורסצנטי הירוק –,GFP שהוא חלבון הפולט אור ירקרק כאשר מאירים עליו באור כחול ובאולטרה סגול. לחלבון זה שימושים רבים בתחום הביוטכנולוגיה, כגון סימון חלבונים בתא וברקמות, מעקב אחרי תהליכים תוך תאיים ותנועתם בגוף וכן יצירת גלאי סידן, חומציות ועוד. בעזרת חלבונים המבוססים על ה- GFP ניתן לעשות גם ריאקציה כימית המזהה קרבה בין שני חלבונים, הנקראת FRET.
מלמלה
מַלְמָלָה היא אריג עדין, דק ושקוף המשמש לתפירת שמלות, לבנים, וילונות ועוד. מלמלת פשתן נקראת סינדון. השם העברי נלקח מהתלמוד הבבלי.
היסטוריה ומקור.
בשנת 1289 סיפר מרקו פולו בספרו "מסעות" שמקורה של המלמלה במוסול שבעיראק משם נלקח גם שם הבד באנגלית(muslin).  הנוסע הפורטוגלי דוארט ברבוסה תיאר את המלמלה הבנגלית בתחילת המאה ה-16. הוא הזכיר כמה סוגים של בד, כגון estrabante (sarband), mamona, fugoza, choutara, ו- sinabaka. כיום, סוגים שונים של מלמלה מיוצרים במקומות רבים ושונים, כולל דאקה, בנגל, (כיום בנגלדש) שנחשבת למקור המלמלה.
הבד הובא לאירופה מהודו במאה ה-17 ומאוחר יותר ייצרו בד מלמלה גם בסקוטלנד ובאנגליה, ובתחילה נארגה בעבודת יד.
המלמלה הפכה פופולרית מאוד במאה ה-18 בצרפת ולבסוף התפשטה על פני ארצות רבות בעולם המערבי.
שימושים.
תפירה ועשיית שמלות.
תופרים משתמשים פעמים רבות במלמלה כ"בד טיוטה" על מנת למנוע טעויות על בד יקר יותר. כמו כן משתמשים בה בתור גיבוי או בטנה לשמיכות ולכן ניתן למצוא אותה בגדלים שונים באגף השמיכות בחנויות.
קולינריה.
למלמלה שימושים שונים בקולינריה: סינון בעת הכנת קווה פיג'יאני מסורתי. הפרדה בין הדבש והשעווה בעת רדיית הדבש. סינון יינות בעת המזיגה לקנקנים או בקבוקים. הפרדת נוזלים ממחית (לדוגמה: בהכנת מיץ תפוחים מכניסים את מחית-התפוחים לשקית העשויה מלמלה על מנת שהנוזלים יטפטפו לכלי.) מיצוק מזון המכיל נוזלים. (למשל בהכנת גבינה ביתית, שמים את הגבינה בשקית מלמלה ומוחצים בין שתי לבנים כדי להיפטר מהנוזלים שעדיין נשארו בגבינה). בנוסף, מלמלה היא הבד שעוטף את הבארברק  - עוגת פירות מסורתית שאוכלים בליל כל הקדושים באירלנד.
תיאטרון וצילום.
מלמלה לרוב משמשת בתור בד הרקע בתיאטרון. הבד יכול להיות שקוף או צבוע, בזכות זה הוא נותן את האווירה הנכונה לסצנה המסוימת. משום שהבד נצבע בצורה טובה למדי, מרבים להשתמש בו לסצנות לילה. כשהוא מתייבש הוא מקבל צורה גלית והחזרת האור מהמשטח, מדמה אותו לשמי הלילה. אחת הטכניקות הנפוצות לטיפול וצביעת משטחים רכים נסמכת על תכונת המלמלה להתכווץ אחרי טיפול בתרסיס-צבע.
בצילום, משתמשים במלמלה למסכים כחולים או ירוקים זולים צבועים מראש או עם צבע לטקס (מדוללים במים).
כמו כן משתמשים במלמלה לרקעים של דיוקנים פורמליים. הרקעים האלו בדרך כלל מצוירים בתבנית מופשטת.
בראשית תקופת הסרט האילם ועד שנות העשרה המאוחרות של המאה ה-20, לא הייתה לאולפני הקולנוע התאורה הדרושה כדי להאיר את הסצנות אשר אמורות להיות בתוך מבנה, לכן רוב הסצנות האלו צולמו בחוץ ומעל התפאורה תלו בד מלמלה גדול לפיזור האור.
רפואה.
גאזה ממלמלה שמשה בתור תחבושת בערכת העזרה הראשונה של החיילים האיטלקים בזמן מלחמת העולם הראשונה. כיום מנתחים משתמשים בגאזה בנוירוכירורגיה בשביל לעטוף מפרצת שבגלל גודלה או צורתה אי אפשר לנתח אותה או כלי דם תוך-גולגולתיים בסיכון לדימום. המחשבה מאחורי זה היא שהגאזה מחזקת את העורק ומסייעת במניעת קרע.
תעופה מוקדמת.
ב-1903 האחים רייט השתמשו במלמלה ככיסוי קל וחזק עבור הדאונים שלהם, וכציפוי לכנפי המטוס רייט פלייר (המטוס הכבד הראשון ) ולמשטחי הבקרה שלו. פיסה גדולה של הבד
מהרייט פלייר המקורי הועברה לצאצאי האחים רייט. לכבוד חגיגות ה-100 לטיסתם של האחים רייט, נשלפה פיסת בד המלמלה כדי להשתמש בה בשיחזור את המטוס, אך לאחר שנבדקה נמצאה בלתי מתאימה. המשימה של שיחזור הבד הוטלה על 3 חברות שונות - אחת לייצור החוטים, אחת לאריגה עצמה ואחת לגימורים.
משתמשים בבד מלמלה לציפוי הכרית עליה מניחים את הידיים בזמן צביעת לק על הציפורניים.
אורט יובלי אריאל
קריית החינוך "אורט יובלי אריאל" היא בית ספר אזורי שש-שנתי על-יסודי, הכוללת בתוכה חטיבת ביניים (ז'-ט'), חטיבה עליונה (י'-י"ב) ומכללה להנדסאים (י"ג-י"ד).
היסטוריה.
בית הספר התיכון נוסד בעיר אריאל בשנת 1979 תשל"ט בשם "מקיף אריאל". בשנת 1996 תשע"ו נוספה לתיכון חטיבת הביניים "היובל". שני מבני בית הספר מצויים באזורים שונים בעיר אריאל. איחוד בית הספר המקיף עם חטיבת הביניים נעשה בתמיכת רשת אורט בשנת 2008, ובעקבות כך הוסב שמה של הקריה החינוכית לשם "אורט יובלי אריאל".
שני הקמפוסים, החטיבה העליונה וחטיבת הביניים, מהווים איחוד בין שני בתי ספר שפעלו בעיר עד לשנת 2007: בית ספר "מקיף אריאל" (6 שנתי) ובית ספר "היובל" – (חטיבת ביניים צומחת).
רשת אורט מנהלת ומתפעלת את כל מערך החינוך העל יסודי בעיר אריאל. אורט פועלת במסגרת קריית חינוך שש-שנתית "אורט יובלי אריאל" בה משולבת חטיבת הביניים היובל. על פי המתווה (שבוצע על ידי אורט, עיריית אריאל, משרד החינוך וארגוני המורים), אוחדו בית הספר התיכון המקיף וחטיבת הביניים היובל למוסד אחד, הכולל במסגרתו את כל תלמידי שכבות ז' – י"ב.
שרה כהן אורגד (1937-2005) הייתה המנהלת הראשונה של התיכון מקיף אריאל כ"בית ספר צומח" (1984-1999 תשנ"ט-תשמ"ד), בו כיתות ז'- י"ב. בשנת הלימודים תשנ"ז זכה מקיף אריאל תחת ניהולה בפרס החינוך מטעם משרד החינוך.
הלימודים בקריית החינוך.
הייחודיות של קריית חינוך "אורט יובלי אריאל" מתבטאת בקיום פעילויות לימודיות והתנדבותיות ענפות. החל מכיתה ז' התלמידים מגיעים לאוניברסיטת אריאל למטרות לימודיות וחווייתיות. בנוסף, נערכות תחרויות בית ספריות וכן ארציות כמו תחרות אסטרונומיה על שם אילן רמון וחידון ארצי בערבית ומזרחנות.
חטיבת ביניים.
בחטיבת הביניים "אורט יובלי אריאל" קיימת תוכנית התמחויות אשר נמשכת שלוש שנים ובמסגרתה התלמידים מתנסים במגוון רחב של מקצועות, כגון: תקשורת, ספורט, מדעים, אומנות, תיאטרון וסיירות.
בחטיבת הביניים 20 כיתות, כ־521 תלמידים.
חטיבה עליונה.
כל תלמיד חייב ללמוד מקצוע הרחבה אחד לפחות, בהיקף של 5 יח"ל. בתהליך השיבוץ מבררים עם כל תלמיד את העדפותיו ובונים לכל אחד ואחת הרכב המותאם עבורו/ה תוך ייעוץ אקדמי. מקצועות ההרחבה הקיימים הם:
מגמות.
המקצועות המדעיים הנלמדים בהיקף 5 יח"ל כל אחד הם: כימיה, פיזיקה, ביולוגיה, גרפיקה.
בחטיבה העליונה 19 כיתות בהן כ־721 תלמידים.
חטיבה על תיכונית.
החטיבה העל תיכונית נקראת גם "המכללה העל תיכונית", בה לומדים חלק מהתלמידים שסיימו את 12 שנות לימודיהם.
הנושאים הנלמדים במכללה העל תיכונית הם הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים, בהתמחות מערכות אלקטרוניות.
בחטיבה העל-תיכונית 2 כיתות, כ־19 תלמידים.
תוכניות ופרויקטים מיוחדים בבית הספר.
חטיבת ביניים.
בכיתות ז' קיים פרויקט שורשים שמטרתו לימוד מעמיק על שורשי המשפחה והוקרתם. בסוף הפרויקט מתקיים טקס בהשתתפותם של כל תלמידי השכבה ובהצגת כל עבודות השורשים.
בכיתות ח' במסגרת שיעורי של"ח וכעבודת סיום פרויקט יוצאים התלמידים לטיול גיחה, המתבסס על טהרת אחריות התלמידים וכולל לינת שטח, הקמת מאהל ובישול במהלך יומיים שלמים.
בכיתות ט' מתקיים פרויקט "בית הזיכרון" בו תלמידים מכיתות ט' מדריכים את תלמידי בתי הספר היסודי והעל יסודי באריאל ומחוצה לה בנושאים העוסקים בשואה והגבורה. הפרויקט משתלב בשיעורי היסטוריה. במהלך השנה נבחרים מדריכים מבין התלמידים. הם מקבלים מידע חשוב והסברים על יהדות אירופה המסייעים בידיהם בהדרכתם בבית הזיכרון.
במסגרת תוכניות 'אורטוב' כל כיתה משכבה ט' נוטלת על עצמה מחויבות לקדם תרומה בקהילה ובכך לטפח את ערך הנתינה ולבסס את המעורבות בחיי הקהילה שבעיר. התוכניות המתקיימות הן:
מנהלים בקריית החינוך אורט יובלי אריאל.
מנהל קריית החינוך הוא המנהל הכללי של 2 החטיבות והמכללה להנדסאים. הוא מתווה את המדיניות הפדגוגית בהתאם לדרישות משרד החינוך ורשת אורט וכן את המדיניות המנהלית בכל חטיבה. בנוסף, לכל חטיבה מנהל אשר מהווה גם סגן מנהל קריית החינוך.
המנהלים בקריית החינוך נכון לשנת 2022:
פליקס זמדגס