השיר מבוסס על משפט מתוך פרק בספר אורות הקודש המכונה "קריאה להסתכלות עליונה". הפרק פותח את הסדר "אור הרזים" בספר.
אמון האדם בעצמו והגבהת המבט.
בפרק זה קורא הראי"ה לאדם להגביה את מבטו לאור השכינה, להתבוננות באור החיים הקדוש שבמרחבי היקום, וכן בהארה האלוקית שמתגלה בתוכיות האדם.
הרב צבי איל ערך ספר בשם "יש לך כנפי רוח", ובו מאות פסקאות מלוקטות מתורת הראי"ה העוסקות באמון האדם בעצמו ובחייו.
שיטה קבלית עצמית.
לדעת הרב עודד דוד הראי"ה קורא בפרק זה למידה של חופשיות בדרשות הקבלה, שיש בה זיקה עמוקה יותר ליצירה העצמית של ההוגה. לדבריו של הרב דוד, יישום של שיטה זו ניתן לראות ביחס בין חיבורו של הראי"ה ראש מילין לבין כתבי קבלה מוקדמים יותר שעסקו בטנת"א כדוגמת הספר פרדס רימונים. כך מוסברים דברי הראי"ה
בכר צדקי
בקר סדקי
בקר צדקי
דז'נקוי
גד השדה
גארי הול סניור
רינו (פירושונים)
גארי הול ג'וניור
גראנטה
Convention over configuration
פאבל ריבאלקו
פאבל סימיונוביץ' ריבאלקו (ברוסית: Павел Семёнович Рыбалко; 4 בנובמבר 1894 - 28 באוגוסט 1948), פיקד על כוחות שריון במהלך מלחמת העולם השנייה, ונחשב לאחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בצבא האדום.
ביוגרפיה.
קריירה צבאית.
ריבאלקו נולד ב-4 בנובמבר (23 באוקטובר לפי הלוח היוליאני) 1894 בכפר במחוז חרקוב, ובשנת 1907 בהיותו בן 13 החל לעבוד בבית חרושת לסוכר. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס ריבאלקו לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ובמהלך מלחמת פולין-אוקראינה. בין השנים 1926–1930 למד ריבאלקו באקדמיה הצבאית על שם פרונזה, ולאחר מכן מונה למפקד גדוד. בשנת 1934 נשלח כיועץ צבאי לסין, ולאחר מכן כיהן בין השנים 1937–1940 כנספח צבאי בסין ובפולין.
מלחמת העולם השנייה.
זמן קצר לפני מבצע ברברוסה מונה ריבאלקו למדריך בבית הספר לטנקים בקאזאן, ונשאר בתפקיד זה עד ליולי 1942. ביולי 1942 לאחר הפצרות רבות ונשנות, מונה ריבאלקו למפקד ארמיית הטנקים החמישית, ובספטמבר מונה למפקד ארמיית הטנקים השלישית, ולחם עמה בקרב חרקוב השלישי. לאחר שספגה אבדות כבדות במהלך הקרב, הפכה הארמייה לארמייה ה-57. במאי 1943 מונה ריבאלקו למפקד ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, ולחם עמה בקרב קורסק ובקרב דנייפר. בספטמבר 1944 פיקד ריבאלקו על הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ולאחר מכן בקרב על שלזיה. באפריל 1945 לחם עמה במהלך הקרב על ברלין כחלק מהחזית האוקראינית הראשונה, ולאחר מכן השתתף ריבאלקו בכיבוש דרזדן ובקרב על פראג.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה המשיך ריבאלקו לפקד על ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, ובשנת 1947 מונה למפקד כוחות השריון הסובייטיים בגרמניה. ב-28 באוגוסט 1948 מת ריבאלקו בביתו שבמוסקבה לאחר מחלה ממושכת, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
610-619 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 619 - 610 לפנה"ס
בן ציון מרקוס
האחים יאלילי
בולהד סיטי
בולהד סיטי (באנגלית: Bullhead City) היא עיר על נהר הקולורדו במחוז מוהאבי במדינת אריזונה שבארצות הברית, בערך 140 קילומטרים דרומית ללאס וגאס בנבדה, ומול העיירה לאפלין בנבדה, שבתי הקזינו שלה והשירותים הנלווים אליהם מספקים את מרבית התעסוקה לתושבי בולהד סיטי. בולהד סיטי שוכנת על הגבול הדרומי של אגם מוהאבי.
נכון למפקד האוכלוסין של 2010 התגוררו ביישוב 39,540 תושבים. יחד עם הקהילות הסמוכות של לאפלין בנבדה, נידלס בקליפורניה, פורט מוהאבי ומוהאבי ואלי באריזונה מגיע מספר התושבים לכ-100,000, האזור המיקרופוליטני הגדול ביותר במחוז מוהאבי. בולהד סיטי היא גם העיר המשתרעת על השטח הגדול ביותר במחוז, 154 קילומטרים רבועים.
שדה תעופה בינלאומי צמוד לעיר, ויש בה שני בתי חולים וקולג' קהילתי. שוק הדיור בעיר יציב. העיר משמשת כמרכז קניות לאזור מפגש הגבולות של שלוש מדינות (tri-state area): נבדה, קליפורניה ואריזונה.
היסטוריה.
העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר להתיישבות באזור הם של בני תרבות פטאיאן (Patayan), מבערך 700 לספירה ועד 1550 לספירה. בני תרבות הפטאיאן התפצלו לשבטים המודרניים של הוואלאפאי והמוהאבי. באזור בולהד סיטי של ימינו התיישבו בני המוהאבי. הקרקע הפורייה ושפע המים היוו בסיס איתן להקמת קהילות משגשגות של חקלאים. על פי אגדות בני המוהאבי החלו החיים על הר ספיריט, הפסגה הגבוה ביותר שניתן לצפות בה מאזור בולהד סיטי.
התיעוד הראשון למגע עם אירופאים היה ביומנו של מגלה הארצות הספרדי מלצ'יור דיאס (Melchor Díaz מת ב-1541). כחלק ממשלחת פרנסיסקו וסקס דה קורונדו הוא נשלח לאזור בספטמבר 1540 ותיעד את צפון-מערב מחוז מוהאבי. הוא תיאר מפגש עם אוכלוסייה גדולה של ילידים שהתייחסו לעצמם כאל "פיפה אהה מקב" (Pipa Aha Macav) שפירושו "אנשים ליד הנהר". מ"אהה מקב" הגיע השם המקוצר "מוהאבי", שהוא הכינוי שבו השבט מכנה את עצמו כיום.
האב פרנסיסקו גרסס (Francisco Garcés; 1781-1738) חצה את נהר הקולורדו באזור בולהד סיטי ב-1774.
הארדיוויל.
במרץ 1864 הוקם באתר הנוכחי של בולהד סיטי התיישבות המכונה הארדיוויל (Hardyville). היא הייתה קרויה על שם מקים ההתיישבות, הסוחר, היזם והפוליטיקאי ויליאם הריסון הארדי (William Harrison Hardy; 1906-1823). הארדי, יליד העיירה ווטרטאון (Watertown) במדינת ניו יורק, הקים בסיועו של היזם ג'ורג' אלונזו ג'ונסון (George Alonzo Johnson; 1903-1824) חברת ספינות קיטור, שירות מעבורות ומזח לספינות קיטור במקום בו חצתה דרך מוהאבי (Mojave Road) את נהר הקולורדו. הארדי בנה גם דרך אגרה מהארדיוויל לפרסקוט, בירת טריטוריית אריזונה בשנים 1864–1867, וגידל עיזי אנגורה. הוא היה טיפוס צבעוני ושרוי במחלוקת במידת מה. הוא היה מנהל הדואר הראשון של היישוב החל מ-17 בינואר 1865, ולזכותו המצאת שק הדואר המחוזק במסמרות. הוא היה גם המפקח של מחוז מוהאבי וחבר בבית המחוקקים של טריטוריית אריזונה. ב-1864 היה הונו העצמי מעל ל-40,000 דולרים, האיש השני בעושרו באריזונה.
מ-1863 עד 1883 הפליגו ספינות קיטור באורח קבע במעלה נהר הקולורדו מפורט איזבל (Port Isabel) בשפך הנהר, ולאחר שמסילת הברזל הגיעה, מיומה, ועצרו בהארדיוויל באופן סדיר על מנת לפרוק אספקה למכרות בסביבה, וגם לאלו מזרחה בלב אריזונה, ולהעמיס עפרה מהם לעיבוד ומכירה. ספינות נהר אלו, מדגם ספינות משוטה, שיחקו תפקיד חשוב בהתפתחות האזורים הגובלים בנהר הקולורדו, והארדיוויל נחשבה כנקודה הרחוקה ביותר במעלה הנהר שבה המים היו עדיין מספיק עמוקים עבור הספינות בכל השנה. הפלגה של ספינות הקיטור מעבר לנקודה זו למקומות כדוגמת קניון אל דוראדו (El Dorado Canyon), קאלוויל (Callville) וריוֹוִיל (Rioville) בנבדה, הייתה אפשרית רק בחודשים המועטים של השיטפונות של שלהי האביב ותחילת הקיץ שנגרמו בשל הפשרת השלגים באגן הניקוז העליון של הקולורדו. הארדיוויל הייתה נקודת היציאה לשיירות הקרונות או הפרדות אל המכרות והיישובים האחרים בחלק הצפוני של הנהר. היא הייתה גם נמל היציאה לאסדות שעלו במעלה הנהר עד קאלוויל בתקופה שהמים היו בשפל.
באפריל 1866 ביקר בריגדיר גנרל ג'יימס פאולר ראסלינג (James Fowler Rusling) ביישוב ותיאר אותו:
הארדיוויל קיבלה זריקת עידוד ב-1867, כשקיבלה מעמד של מושב מחוז מוהאבי, והמפעלים בקניון אל דוראדו החלו לפעול כשהם מעוררים שוב את הסחר במעלה הנהר. ב-1870 התגוררו בהארדיוויל 20 תושבים. בשנות ה-70 חל גידול משמעותי באוכלוסייה של הארדיוויל כשהכרייה הפכה רווחית יותר. כאשר העימותים הצבאיים עם בני המוהאבי הסתיימו החלו המכרות בפנים הארץ לשגשג והעיירה הקטנה צמחה ונוספו לה חנות כללית, מסבאה, נפחיה, אולם ביליארד ואולם הופעות מכובד.
עם זאת, ב-1873 הועבר מושב המחוז לעיירת המכרות המשגשגת סרבט (Cerbat). ב-1877 הגיעה מסילת הברזל של חברת הרכבות סאותרן פסיפיק ליומה. היא רכשה מג'ורג' אלונזו ג'ונסון את חברת ספינות הקיטור שלו (Colorado Steam Navigation Company) וב-1878 בנתה מסילת ברזל למריקופאוויל (Maricopaville) והסיטה בכך את מסלולן של שיירות האספקה למכרות שבצפון מזרח אריזונה אל תחנת רכבת זו שהייתה קרובה יותר מהארדיוויל. התנועה בדרך מזרחה מהארדיוויל למכרות שבמזרח הלכה והתמעטה למעט לעיירות המכרות סרבט, מינרל פארק (Mineral Park, כיום עיירת רפאים) וכלורייד (Chloride). במאי 1881 הקים אייזק פולהאמוס (Issac Polhamus), קברניט באחת מספינות הקיטור של חברת הספנות בבעלות חברת סאותרן פסיפיק, מזח כ-8 קילומטרים במעלה הנהר מהארדיוויל שכונה מזח פולהאמוס (Polhamus Landing). המזח היה קרוב יותר למכרות ולכן מרבית המסחר בנהר עבר אליו. את המהלומה האחרונה ספגה הארדיוויל במאי 1883 כאשר הושלם הגשר של מסילת הברזל חוצה היבשת של חברת הרכבות האטלנטית והפסיפית (Atlantic and Pacific Railroad) מעל לקולורדו אל העיירה נידלס בקליפורניה, ועקב כך נוצרה חלופה זולה יותר למסחר הקשור במכרות שבפנים הארץ מהשיט במעלה הקולורדו והמעגן בהארדיוויל. משרד הדואר שבהארדיוויל נסגר לטובת המשרד במוהאבי סיטי (Mohave City, כיום עיירת רפאים) ב-19 בפברואר 1883. ככל שמחיר הכסף הידרדר בשלהי שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, המפעל בהארדיוויל, מקור ההכנסה האחרון בהארדיוויל, הושבת ויתרת האוכלוסייה של היישוב עזבה והמקום הפך לעיירת רפאים. השם הארדיוויל הופיע עדיין על מפה של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מספטמבר 1911.