בין שנות השישים לשנות השבעים, כ-30,000 סטודנטים מלזים למדו במוסדות חינוך הודים, בעיקר בתחום הרפואה, כאשר למעלה מ-30% מהרופאים במלזיה כיום התחנכו בהודו. ממשלת הודו מעניקה גם מלגה לסטודנטים מלזיים. בשל הצורך של סטודנטים מלזיים לרפואה להמשיך את לימודיהם בהודו, קבוצת החינוך העולמית של מניפול הסכימה להקים את הקמפוסים שלהם במלזיה.
יחסי ביטחון.
רבים מאנשי כוחות הביטחון במלזיה מאומנים בהודו, מעוד לפני הקמת המדינה. בניגוד להשפעה הסינית הגוברת, הודו הביעה את רצונה להגביר את שיתוף הפעולה הצבאי והביטחוני עם מלזיה.
Electronic Industries Alliance
אד סקריין
אדוארד ג'ורג' סקריין (באנגלית: Edward George Skrein; נולד ב-29 במרץ 1983) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וראפר אנגלי ממוצא יהודי. הוא זכה להצלחה בינלאומית כמוזיקאי, לפני שהתפרסם כשחקן בין היתר בזכות גילומו של דאריו נהריס בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", ובסרט גיבורי העל "דדפול" את דמות הנבל אג'קס.
ביוגרפיה.
סקריין נולד בקמדן, לונדון, אנגליה, וגדל בהארינגי ובאיזלינגטון. הוא ממוצא אנגלי ואוסטרי-יהודי. סקריין למד בבית הספר פורטיסמר. הוא סיים את בית הספר לאמנות "ביאם שואו", בית ספר ציבורי לאמנויות, עם תואר BA באמנויות.
קריירה.
מוזיקה.
בשנת 2004, סקריין הוציא מיני-אלבום ובו שלושה טרקים תחת חברת התקליטים "Dented Records". בשנת 2007 הוציא את אלבומו הראשון "The Eat Up". הוא שיתף פעולה עם מגוון אמנים. מאוחר יותר באותה שנה, סקריין הוציא מיני אלבום משותף, "Pre-Emptive Nostalgia", עם הלהקה "A State of Mind". בשנת 2009 סקריין שיתף פעולה עם הראפר ד"ר סינטאקס באלבום "Scene Stealers" בשם Skreintax.
משחק.
סקריין ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקצר "מישל". סקריין קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו ב-"III Manor". סקריין גילם את דא'אריו נאהאריס בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". עם זאת, בעונה הרביעית של הסדרה הוא הוחלף על ידי השחקן ההולנדי מיכיל האוסמן. סקריין אמר בראיון כי זו לא הייתה בחירתו לעזוב את הסדרה. בשנת 2014 לוהק סקריין לסרט "The Transporter: Refueled", והחליף את ג'ייסון סטיית'האם בתפקיד הראשי. על אף הביקורת השלילית לו זכה הסרט, סקריין זכה לשבחים על הופעתו. בשנת 2016 גילם סקריין את הנבל הראשי, אג'קס, בסרט האקשן "דדפול".
בשנת 2018 כיכב סקריין במותחן הנקמה הפסיכולוגי, "בחשכה", לצד נטלי דורמר וסטייסי מרטין. הצילומים החלו בתחילת שנת 2016. הוא אמור היה לככב בסרט "הלבוי" בתפקיד בן דיימו, דמות יפנית-אמריקאיית. לאחר מחלוקת על ליהוקו, הודיע סקריין בחשבון הטוויטר שלו, כי הוא עוזב את התפקיד בתקווה ששחקן ממוצא אתני ראוי ילוהק לתפקיד.
ב-8 בנובמבר 2019 שיחק בסרט שובר הקופות של רולנד אמריך "הקרב על מידוויי" כסגן דיק בסט, בו השתתפו מנדי מור, פטריק וילסון, לוק אוונס, ארון אקהרט, ניק ג'ונאס, דניס קווייד ווודי הרלסון.
בימוי וכתיבה.
סקריין ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי וכתיבה כשביים וכתב את התסריט לסרט הדרמה הקצר "Little River Run" אותו הוציא ב-20 ביולי 2020 באינסטגרם שלו.
לא ציפיתי
לא ציפיתי הוא סינגל מאת ההרכב המוזיקלי סוליקו בשיתוף עם קרולינה.
רקע.
השיר הוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת הג'מייקנית טניה סטיבנס, "It's a Pity".
אף על פי שהשיר מעולם לא יצא באופן רשמי, הוא היה לבין המושמעים בתחנות הרדיו באותה השנה.
השיר הגיע למקום ה-33 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת ה'תשס"ה.
החלטה 2758 של העצרת הכללית של האו&quot;ם
החלטה 2758 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות עברה בהמשך להחלטה 1668 שקבעה כי כל שינוי בייצוגה של סין באו"ם טעון אישור מצד שני שלישים מהחברות, בהתאם לפרק י"ח במגילת האומות המאוחדות. ההצעה שעברה ב-25 באוקטובר 1971 הכירה ברפובליקה העממית של סין כ"נציגה הלגיטימית היחידה של סין לאומות המאוחדות", והוציאה את נציגיה של טאיוואן מהארגון.
רקע.
כשהוקמו האומות המאוחדות ב-1945, הייתה הרפובליקה הסינית אחת מ-51 החברות המייסדות של הארגון. ב-26 ביוני 1946, אחרי הפסקת אש של שנה, פרצה מחדש מלחמת האזרחים הסינית בין הלאומנים לקומוניסטים. ב-1949 ברחו אחרוני הלאומנים לטאיוואן, שם הוקמה הרפובליקה הסינית, כשהקומוניסטים שולטים בשאר סין. יפן ויתרה על השליטה בטאיוואן בהתאם לאמנת סן פרנסיסקו. מאותה שנה שלטה המפלגה הקומוניסטית בסין היבשתית, ואילו הלאומנים בטאיוואן ובאיים קטנים נוספים.
הרפובליקה העממית של סין טענה במשך שנים להיותה היורשת של הרפובליקה הסינית, שעה שממשלת צ'יאנג קאי שק טענה כי הרפובליקה לא הפסיקה להתקיים, והיא ממשיכת דרכה. שתי המדינות טענו לבלעדיות וסירבו לקיים יחסים עם מדינות שהכירו בשנייה. עד 1971 טאיוואן הייתה הנציגה הרשמית של סין והייתה חברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם עד החלטה 2758.
פרק ג' במגילת האומות המאוחדות קובע:
בנוסף, הרפובליקה הסינית חתמה ואשררה את אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים ב-18 באפריל 1961 וב-19 בדצמבר 1969 בהתאמה.
תהליך קבלת ההחלטה.
ב-15 ביולי 1971, מספר מדינות חברות באו"ם ובראשן אלבניה, דרשו שעניין "השבת הזכויות הצודקות של הרפובליקה העממית של סין באומות המאוחדות" יעלה לסדר היום של העצרת ה-26. בדברי ההסבר שנלוו לבקשה, ציינו 17 חברות באו"ם כי הם מחו במשך שנים נגד מה שהחשיבו למדיניות עוינת ומפלה שהושפעה ממספר ממשלות ויחסן למשטר בסין היבשתית, שלדעתם היא נציגתו הלגיטימית של העם הסיני. קיומה של הרפובליקה העממית של סין, כך טענו, היא מציאות שאי אפשר לשנות כדי שתתאים למיתוס לפיו הרפובליקה הסינית, המפוברקת כחלק משטחי סין. לדעתם, הרפובליקה הסינית הייתה רשות בלתי חוקית שטענה כי היא מייצגת את סין, והיא קיימת בזכות נוכחותו הקבועה של הצבא האמריקאי. לבסוף, כך נאמר, אי אפשר לפתור סכסוכים בינלאומיים בלי הרפובליקה העממית של סין, וכי האינטרס של הארגון הוא "להחזיר" את סין היבשתית באופן מיידי ובכך לשים קץ ל"עוול גדול" ו"מצב מסוכן" שהונצח במטרה ליישם מדיניות שנדחתה פעם אחר פעם. פירושו של דבר היה סילוקה של טאיוואן מהארגון.
ב-17 באוגוסט 1971 ארצות הברית ביקשה שדיון בנושא "ייצוגה של סין באומות המאוחדות" יעמוד על סדר היום גם כן. בדברי ההסבר כתבו האמריקאים כי בהתמודדות עם בעיית הייצוג של סין, על האומות המאוחדות להכיר בקיומן של שתי המדינות. הארגון, לדברי הנציגים האמריקאים, לא צריך לקחת צד בסכסוך בין המדינות ולהעניק ייצוג לשתיהן עד שייפתר הנושא בדרכי שלום. לפיכך, ניתן לצרף את הרפובליקה העממית של סין לארגון מבלי לוותר על טאיוואן.
ב-22 בספטמבר ארצות הברית העלתה להצבעה את הרעיון לשלב בין שתי ההצעות שנפל עם 12 קולות נגד, 9 בעד ו-3 נמנעים. ב-25 בספטמבר הועלתה טיוטת הצעת ההחלטה הראשונה מצידה של אלבניה, A/L.630, שאושרה על ידי 23 מדינות, מתוכן 17 הצטרפו אליה כדי "להחזיר לרפובליקה העממית של סין את כל זכויותיה ולסלק לאלתר את נציגיו של צ'יאנג קאי שק."
ב-29 בספטמבר הוגשה טיוטה שנייה בחסות מדינות שונות ובהן ארצות הברית שדרשה שכל הצעה לסילוקה של הרפובליקה הסינית מהאו"ם תהיה טעונה אישור מצד שני שלישים מהחברות, לפי פרק י"ח למגילת האו"ם. עוד באותו יום הוגשה הצעת החלטה שלישית בחסות 19 חברות ובהן ארצות הברית לפיה העצרת תאשר את זכות הייצוג של סין היבשתית ותמליץ כי היא תהיה חברת קבע במועצת הביטחון, ובנוסף היא תאשר את זכות הייצוג של טאיוואן.
ב-15 באוקטובר נציגי 22 חברות באו"ם ביקשו ממזכ"ל האו"ם להפיץ כמסמך רשמי את ההצהרה של משרד החוץ בבייג'ינג מ-20 באוגוסט, ובה נכתב כי הצעתה של ארצות הברית לאפשר את ייצוגן של שתי המדינות בארגון מהווה חשיפה של כוונתו של ממשל ניקסון ליצור "פעמיים סין" באו"ם, בניגוד למדיניות סין אחת. טאיוואן, כך נכתב, היא חלק בלתי נפרד מסין ומחוז שהוחזר אליה אחרי מלחמת העולם השנייה. בהמשך נכתב כי ארצות הברית מתכננת להפריד באופן חד בין טאיוואן וסין ומנסה לאלץ את החברות באו"ם להיכנע לרצונותיה. סין הצהירה כי העם והממשלה בבייג'ינג מתנגדים נחרצות לרעיון, וכי במקרה כזה לא יהיה למדינתם כל קשר לאו"ם.
הדיון בעצרת הכללית התקיים בין ה-18–26 באוקטובר 1971 ב-12 דיונים שונים בהם השתתפו 73 מדינות. במהלך הדיונים הוגשו עוד ארבע טיוטות החלטה, אחת של סעודיה ושלוש של תוניסיה. טיוטות אלו היו ניסוחים שונים של הצעת ההחלטה של ארצות הברית, שגיבתה אותן. כך למשל, בהצעה הסעודית הוכרה זכותם של תושבי טאיוואן להגדרה עצמית. במקרה אחר, בהצעה תוניסאית כינתה את הרפובליקה הסינית באו"ם בשם "פורמוזה".
נציג אלג'יריה בדיונים טען כי הכרה בזכותה של הרפובליקה העממית של סין להיות מיוצגת באו"ם לא דורשת את סילוקה של טאיוואן אלא את סילוק נציגי משטר מיעוט המתנגד לשלטון המוכר. ארצות הברית, לעומת זאת, טענה כי אימוץ ההחלטה תקבע כי מדובר בסילוק חבר ותיק ורשמי באו"ם. דובר טאיוואן הודיע בתגובה כי ארצו זכתה במושב באו"ם לאחר שתרמה לשלום ולחופש במלחמת העולם השנייה. לדבריו, המשטר הקומוניסטי לא יכול להיחשב כנציג העם הסיני. חברות שונות ובהן ברית המועצות והממלכה המאוחדת טענו כי הדרישה לרוב מיוחס בהצבעה אינה במקומה מאחר שלא מדובר בסילוק חברה וכן שטאיוואן מעולם לא הייתה חברה באו"ם. נטען כי רק מדינה סינית אחת יכולה להיות חברה בארגון, וכי כל מדינה סינית אחרת תידרש להגיש בקשה להצטרפות בהתאם למגילה.