ליקי נולד בעיירה קבטה שבקניה, למשפחה ממעמד בינוני. כל ילדותו עברה עליו באפריקה. כשגדל התעניין בבני הקיקויו, אחת מהקבוצות האתניות בקניה, ודיבר את שפתם ברהיטות כמו אנגלית. בגיל 13, לאחר שגילה במקרה כלי אבן עתיקים, החל לפתח את התעניינותו בארכאולוגיה, שנמשכה לאורך כל חייו. ליקי עבר לאנגליה, למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את הלימודים שם בשנת 1926. לאחר הלימודים, הוא גילה מספר שלדי אדם ואדם ניאנדרתלי באזור השבר הסורי-אפריקני, וניסה למיין את השלדים שמצא ולהבין את קשרם האבולוציוני לאדם המודרני. בין גילויו החשובים היה הפרנטרופוס, מן הומיניד חסון.
במסגרת עבודתו, בניסיון לגלות מידע על מוצא האדם המודרני, עסק בחקר קופים, בעיקר שימפנזות ואורנגאוטנים, באפריקה. במסגרת מחקרים אלה, 'גילה' ליקי את ג'יין גודול, תמך בה, ועזר לה ללמוד ולעלות במעמדה כחוקרת פרימטים.
לואיס ליקי התחתן עם מרי ליקי, שגילתה תגליות ארכאולוגיות חשובות ביותר על תקופת האבן הקדומה.
בנם הוא הפליאואנתרופולוג ריצ'רד ליקי.
לואיס ליקי מת בשנת 1972 כתוצאה מהתקף לב.
בתרבות.
בסדרת הטלוויזיה המפץ הגדול, שמו האמצעי של אחד מהדמויות הראשיות בסדרה, לאונרד הופסטטר, הוא ליקי. הוא נקרא כך מכיוון שאביו עבד עם לואיס ליקי.
ארנביים
אַרְנָבִיִּים (שם מדעי: Leporidae), היא משפחה של יונקים מסדרת הארנבאים הכוללת את הארנבות ואת מיני הארנבים השונים.
מאפיינים.
אורך גופם של הארנביים מגיע לשישים סנטימטרים, והם ניכרים באוזניהם הארוכות, רגליהם האחוריות הארוכות מאוד, זנבם הקצר ופרוותם הרכה. מזונם כולל עלים, פירות, זרעים, פקעות ושורשים. חלק מהארנביים מתגוררים במחילות שהם חופרים ברגליהם הקדמיות, וחלקם חיים על פני הקרקע או במערות.
המשפחה כוללת אחד עשר סוגים, שמתוכם ניתנו לשלושה שמות עבריים: ארנבת, ארנבון וארנבון אמריקני.
תפוצתם של הארנביים היא כמעט בכל העולם, בעיקר באזורים הצפוניים של כדור הארץ.
הגדולה בארנביים היא ארנבת אירופאית ("Lepus europaeus") שמגיעה למשקל 5 קילוגרם. הקטן ביותר הוא ארנב ננסי שמשקלו 300 גרם. בעבר היו מינים גדולים יותר כמו הנורלאגוס שהגיע למשקל 23 קילוגרם.
ארקיע
ארקיע קווי תעופה ישראליים בע"מ היא חברת תעופה ישראלית המפעילה טיסות פנים-ארציות ובינלאומיות. היא חברת התעופה הישראלית עם פעילות הבינלאומית השניה בגודלה אחרי אל על . משרדי החברה ממוקמים בבית ארקיע ברחוב הלח"י 19 בבני ברק . החברה בבעלות חברת ג'ורדאש ישראל של האחים נקש (70% מהמניות) ועובדי החברה (30%). החברה צפויה להתמזג עם אל על ותישאר חברה עצמאית לטיסות חסך ואל על תישאר עצמאית לטיסות סדירות בינלאומיות.
היסטוריה.
שנות החמישים.
בעקבות כיבוש אום רשרש, שהייתה לאילת, החליט שר התחבורה דוד רמז, בסוף שנת 1949, להקים חברת תעופה פנים ארצית כדי לאפשר קשר אווירי ליישוב המרוחק. החברה הוקמה בשותפות בין אל על וחברת העובדים, אשר הקימה חברת החזקות בשם כנפות לצורך החזקת מניותיה בארקיע. החברה התחילה בטיסות ניסיון בפברואר 1950 וחנכה את קו השירות שלה ב-28 בפברואר 1950 ביום ציון שנה לכיבוש אילת.
מכיוון שייעוד החברה היה טיסות לאילת, היא נקראה בתחילה בשם "אילתה". את החברה החדשה ניהל יעקב הוזמן, עד לפטירתו בשנת 1965. במחצית השנייה של 1950 שינתה החברה את שמה ל"ארקיע".
החברה הפעילה טיסות יומיות מנמל התעופה לוד לאילת ובשנת 1951 ביצעה סך הכל 685 טיסות. מחיר טיסה הלוך ושוב נקבע ל-10 לירות כולל ארוחת צהריים וסיור באילת. החברה גם ביקשה לבצע טיסות שבועיות מחיפה לאילת.
הטיסות בוצעו באמצעות שני מטוסי C-46 קומנדו בעלי 36 מושבים שהועברו מחיל האוויר. צוות האוויר ב"ארקיע" אויש על ידי עובדי "אל-על". הכנסות החברה בשנה זו הסתכמו בכ-80,000 לירות ומספר הנוסעים שהטיסה החברה הגיע ל-13,485. בשנת 1953 נכנסו לשירות מטוסים מסוג "de Havilland DH.89 Dragon Rapide" בעלי שישה מושבי נוסעים, מעודפי חיל האוויר. מספר הטיסות גדל לשתי טיסות יומיות במטוסי "Rapide" ושלוש טיסות שבועיות במטוסי "קומנדו". מספר הנוסעים בשנה זו עמד על כ-20,000. בשנת 1955 נמכר מטוס ה"ראפיד" וארקיע רכשה שני מטוסי DC-3 דקוטה בעלי 32 מושבים מעודפי חיל האוויר. לאחר מבצע קדש ב-1956, עם עליית מספר התיירים בעיר, החלה ארקיע למכור חבילות נופש בנוסף לטיסות שקיימה. בשנת 1958 כלל צי המטוסים של החברה ארבעה מטוסי "DC-3" ושני מטוסי "Beechcraft" קטנים בעלי עשרה מושבים. ארקיע העסיקה 53 עובדים, מתוכם 12 אנשי צוות אוויר. בשנת 1959 הועברו הטיסות משדה התעופה לוד לשדה דב בתל אביב, ונפתח קו טיסה נוסף למחניים סמוך לראש פינה.
שנות השישים.
בשנת 1961 מספר הנוסעים שהטיסה החברה עבר את גבול 100,000, והחברה רכשה מטוס דקוטה "DC-3" נוסף. היא החלה לבצע גם טיסות בינלאומיות עבור חברת "אל על", שהופסקו לאחר זמן קצר בגלל איכות המטוסים. בשנה זו הוכשר אחד ממטוסי ה"DC-3" בחברה לעסוק בניסויי זריעת עננים. ב-1964 רכשה ארקיע שני מטוסי "הראלד" עם 50 מושבים וכעבור שנה מטוס נוסף במקום מטוס ה"דקוטה". בשנה זו גדל מספר הנוסעים ל-154,000 ובשנת 1965 ל-180,000. באמצע 1966 הוציאה ארקיע משורותיה שני מטוסי "דקוטה" נוספים.
לאחר מלחמת ששת הימים, ב-1967 החלה ארקיע להפעיל טיסות לשדה התעופה עטרות סמוך לירושלים ונמל התעופה חיפה, וכן אל שדה אופיר הסמוך לשארם א-שייח' שבחצי האי סיני ואל סנטה קתרינה. עם הפעלת שדה הנפט באבו רודס החלה החברה להפעיל טיסות אף ליעד זה. חברת אל על, שהחליפה בינתיים את צי המטוסים שלה למטוסי סילון העבירה את הנתיבים הקצרים לארקיע. ב-1969 רכשה ארקיע שלושה מטוסי "Viscount" בעלי 80 מושבים. מאחר שמטוסים אלה לא יכלו לטוס משדה דב, פתחה ארקיע בסיס פעילות נוסף, בנמל התעופה בן-גוריון, שאז נקרא עדיין "נמל תעופה לוד". מספר הנוסעים בשנה זו עמד על כ-280,000 איש ב-6,411 טיסות. עובדי החברה מנו 188 איש, מהם 54 אנשי צוות אוויר, והמחזור העסקי הגיע לכ-18 מיליון לירות.
מאז שנות השבעים.
בשנת 1971 ידעה החברה שיא בפעילותה עם 625,000 נוסעים בכ-7,370 טיסות. ב-1972 היה בבעלות החברה צי מטוסים שכלל חמישה מטוסי "הראלד" ושלושה מטוסי "Viscount" שהטיסו 580,000 נוסעים בכ-6,800 טיסות. מכיוון שהמטוסים אלה לא התאימו למנחתים ביעדים הקצרים (שדה תימן ליד באר שבע, מנחת בר-יהודה ליד מצדה, סדום, מנחת ספיר ליד עין יהב, מנחת מצפה רמון, קריית שמונה וחיפה), הקימה החברה בשותפות עם חברת "כנף" את "כנף-ארקיע" שהפעילה מטוסי "איילנדר" דו מנועיים בעלי 10 מושבים לצורך אותן טיסות. מלחמת יום הכיפורים גרמה לירידת תנועת הנוסעים הפנים ארצית לכ-630,000 ב-1976, ולצורך הרחבת הפעילות מחוץ למדינה נרכשו שני מטוסי 1–11 BAC בעלי 114 מושבים, שהחליפו את שני מטוסי ה"הראלד". ההפסדים המצטברים הביאו למכירת ארקיע לבעלים פרטיים בפברואר 1980. עד לאותה עת הייתה החברה בבעלות משותפת של חברת העובדים, ממשלת ישראל, וחברת אל על. את עיקר הרכישה ביצעה משפחת בורוביץ' שגם הובילה את הקמת קבוצת כנפיים - אחזקות ארקיע בע"מ בחודש מאי 1980, ואשר החזיקה במניות ארקיע עד 2006.
בשנת 2000 קיבלה החברה שני מטוסי בואינג 757 בעלות של 120 מיליון דולר והחלה להתמקד בשוק הטיסות הבינלאומי. באותה שנה הופסקו הטיסות לירושלים עקב סגירת שדה התעופה בעטרות לאחר פריצת האינתיפאדה השנייה. בשנת 2004 רכשה קבוצת כנפיים (אשר החזיקה ברוב מניות ארקיע) את רוב מניות חברת "אל-על" מהמדינה, ובעקבות החלטת הממונה על ההגבלים העסקיים, למניעת שליטת שוק התעופה בידי חברה אחת, מכרה כנפיים בינואר 2006 את החזקותיה בחברת ארקיע לאחים נקש ולעובדי החברה. בשנת 2006 בוטלו טיסות ארקיע למצדה, מצפה רמון, באר שבע וראש פינה.
החברה כיום.
החברה הטיסה בעבר למעלה ממיליון נוסעים בשנה בטיסות פנים ארציות ובינלאומיות. בנוסף לטיסות הפנים מפעילה החברה טיסות שכר וטיסות סדירות למגוון יעדים באירופה ומבצעת טיסות לבסיסי חיל האוויר הישראלי עבור צה"ל. ב-18 במרץ 2019 נסגר נמל התעופה אילת ונמל התעופה עובדה האזרחי ובכך ארקיע סיימה את פעילותה בנמלים אלה.
ב-1 ביולי 2019 נסגר נמל התעופה דב הוז ובכך ארקיע סיימה את פעילותה בשדה דב. בעקבות זאת הודיע היו"ר אבי נקש על כוונת ארקיע למכור את חמשת מטוסי האמבראר ולפטר כ-250 עובדים.
בעקבות מגפת הקורונה הפסיקה ב-15 במרץ 2020 ארקיע לטוס באופן סדיר וביצעה רק טיסות מיוחדות, החל מאמצע אפריל 2020 הושבתה החברה לחלוטין וכל עובדיה (520) הוצאו לחופשה ללא תשלום.
במהלך חודש יוני, תוך כדי המשבר, החליף ירון אמזלג את ניר דגן בתפקיד המנכ"ל. אמזלג פרש מהתפקיד ארבעה חודשים לאחר מכן.
ניסיונות חוזרים ונשנים מטעם ההסתדרות והמדינה להפעיל את ארקיע לא צלחו והתקיים משא ומתן בין ההסתדרות מועצת העובדים והנהלת החברה, במהלך ניסיונות אלו התקיימו הפגנות עובדים מול ביתו של אבי חורמרו יו"ר הדירקטוריון ומול משרדי ומלונות האחים נקש (שמחזיקים 70% מהבעלות על ארקיע, 30% הנותרים מוחזקים על ידי עובדי החברה דרך חברת תו"ת).
בחודש אוגוסט 2020 התמנה ליו"ר הדירקטוריון גדי טפר במקומו של אבי חורמרו והחל משא ומתן להחזרת ארקיע למסלול טיסות ופעילות, ב-17 בספטמבר נחתם הסכם חזרה לעבודה בין הנהלת ארקיע והעובדים, במסגרת ההסכם העובדים הסכימו להורדה בשכרם. במהלך מגפת הקורונה בשנת 2020 הוחזרו שני מטוסים חדשים לחברת האם בארצות הברית ובכך הפכה ארקיע לחברה עם הצי הקטן ביותר בישראל.