כיכר אביגדור המאירי היא כיכר בהר הצופים שבירושלים, הקרויה על שם המשורר אביגדור המאירי. בצידה הדרומי של הכיכר נמצא שער הכניסה הראשי אל קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, בצידה הצפוני נמצא בית החולים הדסה הר הצופים, בצידה המזרחי נמצאת השכונה הערבית עיסאוויה ובצידה המערבי נמצאים מעונות הסטודנטים של האוניברסיטה. בסמוך לשער הכניסה הראשי של קמפוס האוניברסיטה נמצאת גם הכניסה אל הגן הבוטני הלאומי ממנו יוצא "שביל אביגדור המאירי" החוצה את כל הגן הבוטני, ובו שלט המנציח את שירו המפורסם - "מעל פסגת הר הצופים". בשנת 2013 כוסו כל ארבע פינות הכיכר בקירות הנצחה לזכר מייסדי האוניברסיטה. בצידה המערבי של הכיכר נמצאת אנדרטה לזכר יחידת מצוף 247, מחלקה של צה"ל שהוקמה בשנת 1954 לצורך שמירה על מובלעת הר הצופים שבשטח הירדני ושימשה עד לכיבוש הר הצופים כולו בשנת 1967.
משה כהן (טייס)
משה כהן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס מסוקים ומפקד טייסות בחיל האוויר. בעל צל"ש הרמטכ"ל על פועלו במבצע כחול וחום.
ביוגרפיה.
כהן התגייס לצה"ל ב-1973 והחל את שירותו בקורס טיס אותו סיים במגמת קרב. הוא עבר קורס אימון מבצעי ושירת בטייסת 110, טייסת מטוסי סקייהוק בבסיס רמת דוד. לאור רמת טיסה נמוכה חזר לבית הספר לטיסה ועבר הסמכה לטיס מסוקים. הוא שירת בטייסת 125 כטייס מסוקי סייפן. ב-1977 עבר לטייסת 160, טייסת מסוקי הקוברה AH-1 הראשונה בחיל האוויר. שימש מדריך בבית הספר לטיסה וסמ"ט ב' בטייסת 160. ב-1981 ערך את הגיחה המבצעית הראשונה שלו בתקיפה בלבנון ושירת כסגן מפקד הטייסת גם במלחמת לבנון הראשונה. ביולי 1983 מונה לסמ"ט א' של הטייסת וב-1984 מונה לראש מדור מסוקי קרב בלהק האוויר.
במרץ 1987 נקרא לפקד על טייסת 160 לאחר שמפקדה, סגן אלוף , נהרג בתאונה. בדצמבר 1988 נקרא לאתר ולחלץ חיילים מחטיבת גולני שנותרו מנותקים בעומק לבנון לאחר מבצע כחול וחום. על ביצוע החילוץ המורכב שבוצע תחת אש עוטר בצל"ש הרמטכ"ל. בנובמבר 1989 סיים את תקופת הפיקוד על הטייסת ומונה לראש צוות ההקמה של טייסת 113 כטייסת הראשונה של מסוקי ה-AH-64 אפאצ'י בחיל האוויר. הוא פיקד על הטייסת עד 1992.
לאחר לימודי ניהול פיננסי בארצות הברית מונה לראש מחלקה בלהק המודיעין ובתפקידו האחרון בשירות הקבע שירת במדריך במכללה לביטחון לאומי. שירת כטייס במילואים עד שנת 2000.
לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל בחברת "תדיראן ספקטרלינק" וכיועץ ארגוני. כיהן כיו"ר עמותת "טק-קריירה" לקידום השתלבותם של קהילת יוצאי אתיופיה בישראל בתחום הטכנולוגי.
כהן נשוי ואב לחמישה.
הצלה גוש דן
ניסוי ATLAS
ניסוי ATLAS (ראשי תיבות של A Toroidal LHC ApparatuS) הוא אחד משבעת גלאי החלקיקים (ALICE, CMS, ATLAS, TOTEM, LHCb, LHCf ו-MoEDAL) במאיץ ההדרונים הגדול – LHC במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN שעל גבול צרפת-שווייץ.
הניסוי הוקם במטרה לשפוך אור על תאוריות חדשות בנוגע לתורת החלקיקים מעבר למודל הסטנדרטי. בתוך גלאי ה-ATLAS נפגשות שתי אלומות פרוטונים המגיעות מכיוונים מנוגדים ומתנגשות זו בזו. כתוצאה מההתנגשות נפלטים חלקיקים מוכרים שונים שבאמצעותם ניתן להבחין ולזהות חלקיקים חדשים שטרם נראו.
גלאי ה-ATLAS מעוצב בצורה גלילית באורך של 46 מטרים, בקוטר של 25 מטרים ושוקל כ-7,000 טון. בתוך הגלאי שרועים כבלים באורך כולל של 3,000 קילומטרים והושקעו בבנייתו כ-550 מיליון פרנקים שווצריים. בניסוי משתתפים כ- 3,000 מדענים (מתוכם 1,000 סטודנטים בוגרים) מ-38 מדינות שונות ומ-174 אוניברסיטאות ומעבדות ברחבי העולם.
ניסוי ה-ATLAS הוא אחד משני גלאים במאיץ LHC שהיו מעורבים בגילוי בוזון היגס בשנת 2012.
רכיבי הגלאי.
גלאי ה-ATLAS עצמו מורכב ממיליוני חיישנים השייכים לארבעה אזורי גילוי עיקריים:
בוזון היגס.
הבוזון אותו ניבאו פיטר היגס ופרנסואה אנגלר הידוע בקרב הציבור גם כ"חלקיק אלוהי", הוא חלקיק שפיזיקאים טוענים כי הוא אבן היסוד הבסיסית ביותר של החומר- הדבר שקובע למעשה את מסת החומר.
במילים אחרות, בוזון ההיגס הוא חלקיק שמייצר מסביבו שדה כוח, שגורם לחלקיקים האלמנטריים, פוטונים וקווארקים, שנעים באותו שדה להרגיש תחושה של כבדות- כלומר: שיש להם מסה. אותה מסה, למשל של פרוטון, הבנוי משלושה קווארקים, לא נובעת מההיגס, אלא מהבוזונים - גלואונים. באותו האופן, כפי שאדם מרגיש כשהוא צועד בשלג במקום באוויר, והשלג, לצורך העניין, הם שדה הכוח של החלקיק. האדם מרגיש תחושה של כבדות, קשה יותר ויותר ללכת, כאילו שהמסה שלו גדולה יותר. החלקיק מייצר מסה עבור החלקיקים היסודיים המוכרים בטבע, כגון האלקטרון, המיואון והקווארקים.
אחת הסיבות העיקריות לבניית מאיץ ה-LHC ב-CERN היא הרצון לחקור את חלקיק ההיגס באמצעות התנגשויות של פרוטונים באנרגיות גבוהות.
ב-4 ביולי 2012 דיווחו בנפרד שתי קבוצות המחקר העיקריות ב-CERN, ATLAS ו-CMS, על קיום חלקיק במסה של 10-25Gev, שזו בערך המסה של 133 פרוטונים. ערך המסה שהתגלה בניסוי הוא הערך הצפוי של הבוזון היגס. החוקרים גם ציינו שדרושה עבודה נוספת על מנת לאשר שחלקיק זה הוא בוזון היגס.
ב-14 במרץ 2013 הצהירו הפיזיקאים ב-LHC כי הם בטוחים שחלקיק זה הוא באמת בוזון היגס. מאוחר יותר באותה שנה קיבלו פיטר היגס ופרנסואה אנגלר פרס נובל לפיזיקה על עבודתם. גילוי חסר תקדים זה הוא ההישג הגדול והחשוב ביותר של ניסוי ATLAS, ותרומתו להבנת היקום שינתה את תחום הפיזיקה.
מערכות מידע וניתוחו.
במאיץ ישנן 40 מיליון התנגשויות בשנייה, מידע בסדר גודל שאין אפשרות לשמר אותו ולנתח אותו בזמן קצר. לכן נדרש גם אלגוריתם שיזהה התנגשות יוצאת דופן וגם כוח חישוב לכל המידע הזה. לכן, במקום לרכוש מחשבי–על לניתוח הנתונים, הפתרון שאומץ היה איגום מחשבים רגילים וחלוקת המטלה ביניהם. אולם לעיבוד כמות כזו של מידע דרושים כמיליון מחשבי PC. מימון והתקנה של מערך כזה, כולל הספקת חשמל, קירור ותחזוקה, הם משימה שהיא מעבר ליכולתו של מוסד המחקר הגדול בעולם. לפיכך הוחלט לפזר את המחשבים בכ–200 מוסדות המשתתפים בניסוי. במרכז המערכת ב–CERN עוברים הנתונים עיבוד ראשוני, ומשם נשלחים לכעשרה מוסדות גדולים, המאחסנים את הנתונים ומרכזים את עבודתן של כ–200 חוות מחשבים המוצבות במוסדות השונים ברחבי העולם ומספקות את עיקר כוח החישוב. כל מוסד מספק חווה ובה כמה אלפי מחשבים ומערכת מקומית לאחסון נתונים, והמערכת כולה מכונה Grid - רשת.
מדען הרוצה לעבד נתונים שולח "בקשה". תכנה מיוחדת ומורכבת המפעילה את הרשת הענקית מחלקת את עבודת החישוב שב"בקשה" בין מאות חוות מחשבים ברחבי העולם. עם סיום החישובים אוספת התוכנה את כל חלקי החישוב, מחברת אותם ושולחת את התוצאה הסופית למדען שביקש אותה. באופן זה מדען המשתתף בניתוח נתוני הניסוי מפעיל אלפי מחשבים במקומות שונים בעולם, בלי שיהיה טרוד בניהול מבצע מורכב שכזה. המערכת הזו היא שאפשרה לנתח את נתוני הניסוי ולבשר על גילוי ה"היגס" תוך שימוש בנתונים שנאספו ימים ספורים בלבד לפני ההודעה על הגילוי שלו.
תרומה ישראלית.
ישראל, שחלקה הוא מעט יותר מאחוז אחד במיזם ATLAS, התבקשה לתרום גם בתחום המחשובי. הקמת חוות מחשבים שכזו דורשת השקעת כסף רב וכוח אדם, אך בה בעת מזמנת טכנולוגיה חדשה זו למדענים מתחומים אחרים. לפיכך הוחלט לבזר את החווה הישראלית ולהציבה בחלקים במוסדות אקדמיים שונים: בטכניון, במכון ויצמן למדע ובאוניברסיטת תל–אביב. הוקמו צוותים לניהול המערכת ולתפעולה, והוקמה קבוצת משתמשים המונה כ–50 מדענים וסטודנטים. המערכת הישראלית פועלת היטב, וביצועיה גבוהים בכ–50% מהצפוי, אף שתקשורת המחשבים מישראל לאירופה אטית בהרבה מהמקובל כעת בעולם. הידע והמיומנות שנצברו וזמינותם של משאבים אפשרו כאמור למדענים ישראליים נוספים - פיזיקאים, ביולוגים ואחרים - להצטרף לחוות המקומיות ולסיפור ההצלחה של הרשת.
מאחר שבטכנולוגיה המודרנית ביותר לא ניתן למדוד ולרשום את התוצאות של יותר מכמאה התנגשויות בשנייה, על הגלאי ”ATLAS” להחליט אילו התנגשויות לרשום ואילו לא. על ההחלטה להתקבל בשבריר קטן של שנייה. כדי להחליט יש לדעת מה אירע בהתנגשות: אילו חלקיקים נוצרו ומה הייתה מהירותם. על המידע להתקבל במהירות, והדרך היחידה לעשות זאת היא באמצעות גלאי מהיר מאוד. גלאים מהירים דומים פותחו בשנות ה-80 במכון ויצמן למדע ושימשו את שלוש הקבוצות הישראליות בניסוי קודם. לצורכי ”ATLAS” היה על הצוות הישראלי לבנות גלאי גדול בהרבה, ששטחו הכולל בגודל של שני מגרשי כדורגל. לשם כך נבנו כ–3,600 גלאים ששטחם כשני מ”ר כל אחד. כדי לאפשר את בניית כל הגלאים בפרק זמן קצר הוקמו, מלבד המעבדות במכון ויצמן למדע, מעבדות ביפן ובסין המבוססות על ידע ישראלי, ובהן התבצעה בניית הגלאים הישראליים ביפן נבנו כ–20% מהגלאים, בסין נבנו כ–10% ובישראל נבנו כ–70%.