לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה היהודית.
ב-12 בדצמבר 1947 התקיף האצ"ל את כפר. הרג 13 אנשים, פוצץ בית על יושביו וגרם נזק למספר בתים נוספים. בין ההרוגים היו גם ילדים וזקנים. דיווח של האצ"ל מדבר על קבוצה של כ-20 חמושים, שהגיעו קרוב לבתים בשולי הכפר, זרקו לעברם רימונים, וירו מנשקם האישי. חוליה אחת פרצה לבית, שפכה לתוכו בנזין והעלתה אותו באש. אחר כך התקרבה החוליה לבית שני, הניחה בו מטענים ולאחר הפעלת מנגנוני ההצתה, נסוגה מן המקום. כעבור מספר שניות נשמעה התפוצצות והבית נהרס עד היסוד. לבסוף נסוגו אנשי האצ"ל דרך המטעים לכיוון כביש החוף, שם חיכה להם רכב מילוט. למחרת היום יצאה משלחת מהכפר לקהיר לבקש עזרה מהוועד הערבי העליון.
ב-22 באפריל 1948, יום כיבוש חיפה בסוף הקרב על חיפה, נערכה התקפה רחבה על טירה, במקביל למתקפה של כוחות ההגנה על חיפה. מטרת המתקפה הייתה ככל הנראה למנוע הגעתם של כוחות ערביים נוספים לאזור ולכפר. לאחר ההתקפה הציע צבא ההצלה להעביר משפחות לירדן. ב-23 באפריל 1948 הופיעו גם סירות מהים והציעו את שירותם להעברת משפחות לחופי לבנון. מספר קטן של אנשים אכן עזב, נותרו בכפר כמה מאות תושבים, וצעירים חמושים כדי להגן עליו.
ימים ספורים אחרי כיבוש חיפה, היה ניסיון נוסף של כוחות ההגנה לכבוש ולהשתלט על א-טירה. המתקפה החלה באמצע הלילה של 25 באפריל 1948. במתקפה נעשה שימוש במרגמות ומקלעים. כוח בריטי הגיע במהרה למקום והפסיק את המתקפה, אך היא חודשה למחרת אחרי עזיבת הכוח הבריטי. הכוח הבריטי סייע בפינוי נשים וילדים מהכפר למקום מבטחים מחוץ לכפר. ב-5 במאי התקיים עוד מבצע פינוי משפחות מא-טירה למקומות מבטחים, וכ-600 אנשים הועברו לאזור ג'נין ושכם.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
הבריטים החליטו לסיים את המנדט בשעת חצות שבין 14 ל-15 במאי, כאשר הנציב העליון הוריד את דגל בריטניה בנמל חיפה. ביומו האחרון של המנדט הבריטי, ב-14 במאי 1948 הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל. אך גם לאחר סיומו הרשמי של המנדט המשיכו הבריטים להחזיק במובלעת צבאית במחנות הצבא באזור א-טירה. הבריטים החליטו למסור את המחנות לשליטה ערבית אך כוח צה"ל נכנס לאחד מהם. לאחר משא ומתן בחסות ועדת הביצוע אשר הוקמה על ידי או"ם, כדי לפקח על העברה מסודרת של מנגנון השלטון, הוסכם ב-16 ביוני שהמחנות יעברו לפיקוח האו"ם עד לפינוי המחנות. ב-28 ביוני אחרוני החיילים הבריטים עזבו את המובלעת וחיילי צה"ל נכנסו לשניים משלושת המחנות (אחד המחנות אף נרכש באופן רשמי מהצבא הבריטי).
הכפר נכבש על ידי צה"ל ב-16 ביולי 1948, במהלך קרבות עשרת הימים שבין שתי ההפוגות. בהתקפה הזו, שבמהלכה נכבשו גם כפר לאם ואל-סרפנד, נעשה שימוש בפעם הראשונה בספינות מלחמה שהפגיזו את הכפר מהים. התושבים האחרונים שהיו עדיין בכפר, גורשו לכיוון ג'נין, שכם וטולכרם, חלקם נלקחו בשבי. במהלך הכיבוש נהרג רק חייל צה"ל אחד, ובצד הערבי נמנו עשרות הרוגים.
לפי דיווח בעיתון הארץ, הקרב על העיירה החל עם תום ההפוגה הראשונה, בידי צה"ל הוחזקו 3 מחנות הצבא באזור וכוח עיראקי החזיק במחנה הקרוב לעיירה, לשעבר בית ספר לארטילריה של הצבא הבריטי במזרח התיכון. בין המחנות של שני הצדדים חצצה גדר. ביום ה' בבוקר עבר את הגדר ונכנס לטירה אברהם ספקטור, "מוכתר הר הכרמל", שדרש להיפגש עם מוח'תאר טירה. החיילים העיראקים סירבו וספקטור מסר להם את הדרישה להיכנע. מאחר שטירה נמצאת בתחום המיועד למדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה. ניתנה להם שהות עד 4 אחה"צ יום הי. שעתיים לאחר שעבר מועד זה ב־6 אחה"צ, לאחר שלא נתקבלה כל תשובה, נכנסו כוחות צה"ל לפעולה. תחילה נכבשו 3 גבעות על הכרמל, החולשות על טירה ממזרח. אותה שעה יצא כוח נוסף מדרום-מזרח למקום. חיל האוויר ערך הפצצה אווירית במקביל להפצצה ארטילרית מתותחים שנמשכה כל הלילה. בשעה 8 בבוקר נכנסו הכוחות לעיירה וכבשו אותה כמעט ללא התנגדות. בתום הקרב נשארו בטירה כ-300 תושבים.
ב-20 ביולי 1948, פרסמה העיתונאית ברכה חבס כתבה בעיתון דבר בה דיווחה על ביקור שערכה בטירה זמן קצר לאחר כיבושה. היא כתבה:.
בעקבות ההפגזה הכבדה נפגעו רבים מבתי הכפר, אחר כך נכנסו חיילי צה"ל, ובעקבותיהם גם בוזזים שהרסו חלק מהבתים. בסוף 1948 הוחלט לשכן עולים בבתי הכפר ותוך חודשים ספורים שכנו בו 700 משפחות, כ-2,900 נפש בסך הכל, שהחלו בשיקום ההריסות. חלקם החלו לעבד את אדמות הכפר, אחרים השתלטו על חנויות ובתי מלאכה נטושים. בית הספר של הכפר שנבנה בתקופת המנדט החל לשמש את התושבים החדשים. העולים שיושבו בכפר היו בעיקר יוצאי בולגריה, פולין, טורקיה וצ'כוסלובקיה.
מא-טירה לטירת כרמל.
ב-1950 הוחלט לשנות את שם היישוב מטירה ל"טירת כרמל", ובנוסף להתיישבות בבתי העיירה הוקמו בשטח המישורי שממערב שתי מעברות לשיכון אלף משפחות. ב-1953 כבר גרו במקום 17,000 תושבים. בנוסף לעיר טירת הכרמל, הוקמו על אדמות א-טירה, באוגוסט 1949 המושב מגדים (שנקרא תחילה "צפון עתלית"), ב-1952 בית הספר החקלאי כפר גלים, ב-1953 כפר צבי סיטרין.
מספר משפחות ערביות שעזבו חזרו להתגורר בא-טירה, אך כל בתי הכפר נתפסו על ידי רשות הפיתוח כנכסי נפקדים. אחר כך הוכרזו רבים מהם כמבנים מסוכנים וגם משפחות יהודיות שגרו בהם פונו והם נהרסו בשנות ה-60
רוסתם בסתוני, חבר הכנסת הערבי הראשון שכיהן מטעם מפלגה ציונית, היה יליד א-טירה.
מבנים ששרדו מא-טירה.
במשך השנים רוב המבנים שהיו בא-טירה נהרסו, אך מספר מהם שרדו, ביניהם:
תמונות.
מבנים ששרדו מא-טירה
מפות היסטוריות של א-טירה
הירי בנאקון ראטצ'אסימה
הירי בנאקון ראטצ'אסימה הוא פיגוע ירי שביצע חייל מהצבא המלכותי של תאילנד ב-8 ו-9 בפברואר 2020 בעיר נאקון ראטצ'אסימה שבתאילנד ובו נהרגו לפחות 29 בני אדם ונפצעו לפחות 58 נוספים. הפיגוע היה אירוע הירי ההמוני הקטלני ביותר בתולדות תאילנד.
המפגע.
היורה היה ג'אקראפאנת' ת'ומה (จักรพันธ์ ถมมา), חייל בן 32 בדרגת סמל בגדוד החימוש ה-22 בצבא התאילנדי ששימש כצלף.
הירי.
האירוע החל בשעה 15:30 במחנה הצבאי סוראתמפיתאק (ค่ายสุรธรรมพิทักษ์), כאשר היורה התעמת עם מפקדו, אלוף-משנה אננת'ארוט קראסה. הוא חטף את נשקו של המפקד, אקדח סמית' וסון מודל 29 , וירה במפקד ובחמותו של המפקד.
לאחר מכן גנב ת'ומה רובה סער מדגם HK33 של הקלר וקוך, כשהוא הורג חייל נוסף. הוא גנב רכב HMMWV צבאי ופצע את הנהג. הוא פתח באש ופצע שני שוטרים ושני אזרחים, כשהשוטרים סופגים את היריות בעיקר בגבם וברגליהם.
התבצרות.
לאחר שנמלט החל ת'ומה לירות בהולכים ברחוב, כשבין היתר הוא ירה מחוץ למקדש בודהיסטי. הוא הגיע עם רכבו לקניון "טרמינל 21 קוראט" , יצא מהרכב והחל לירות. הוא הרג שם לפחות 21 אזרחים, כשארבעה מתוכם מתו בבית החולים. הוא ירה ופוצץ מכל גז ולאחר מכן לקח 16 בני ערובה והתבצר בקומה הרביעית של הקניון. חלק מבני הערובה הצליחו ליצור קשר עם בני משפחתם ולדווח על לכידתם.
היורה שידר את האירוע בסטרימינג בשידור חי בחשבון הפייסבוק שלו, שהושבת לאחר זמן קצר על ידי חברת פייסבוק.
שוטרים וחיילים הסתערו על הקניון ודרשו את כניעתו של ת'ומה, אך זה הגיב ביריות, הרג שוטר ופצע שלושה נוספים. הוא נשאר בקניון מספר שעות, במהלכן אמו הובאה למקום על ידי הרשויות כדי לנסות לשכנע אותו להיכנע.
סיום האירוע.
ב-9 בפברואר 2020, בשעה 9:13 בבוקר, הודיעה משטרת תאילנד כי המפגע נורה ונהרג בחילופי אש עם שוטרים.
הארי מט דה בלס
הארי מט דה בלס (Herri met de Bles, הידוע גם בשם אנרי בלס, ארי דיננט, האר דה פטיניר וסיבטה; בערך 1510 - בערך 1555–1560) היה צייר נוף רנסאנס ומנייריזם צפון פלמי, יליד בוביני או דיננט (בהווה בבלגיה).
חייו.
מעט מאוד ידוע על האמן. ייתכן שהוא זהה לצייר בשם אנדרה דה פטניר שהצטרף לגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנת 1535. ייתכן שהוא היה קשור לצייר הנוף יואכים פטיניר, אם כי ייתכן שהוא לא הוכשר אצלו בגלל הפרש הגילים.
ייתכן שהוא ביקר באיטליה, אך אין שום עדות תיעודית לכך. עבודתו הייתה פופולרית באיטליה, שם היה ידוע בשם 'סיבטה' בגלל הינשוף הקטן שמופיע לעיתים קרובות בציוריו (בדרך כלל בעץ חלול או בחלל בין כמה סלעים). הביוגרף מהמאה ה-17 קרל ואן מנדר ראה מוטיב זה כחתימתו. השם Herri met de Bles מתורגם מילולית מהולנדית כמו הארי עם להבה, ולפי הדיווחים, ניתן לו עקב השימוש בלבן האופייני לו.
יצירתו.
הוא תרם, יחד עם יואכים פטיניר, לסגנון מובהק של ציור נוף רנסאנס בצפון אירופה, ששילב אירועי היסטוריה או סצנות דתיות לקומפוזיציות שהוגדרו על ידי פרספקטיבה ואפקטים אטמוספיריים. שניהם ציירו נופים (נופי עולם) שנראו מנקודת מבט גבוהה וסלעים רבים. הם לא התכוונו ליצור תיאור ריאליסטי אלא אפקט של אווירה מיוחדת. הארי מט את דה בלס כלל תמיד בציור כמה דמויות קטנות שהיו מעורבות בפעילות כרייה, אפיזודה דתית או פעילויות יומיומיות כמו חקלאות או סחר.
נופיו שונים מאלה של פטיניר בהיבטים שונים: עבודתו של דה בלס מציגה נופים קדמיים יותר, קומפוזיציה רופפת יותר ופירוט רב יותר. בחירת הצבעים שלו בדרך כלל עשירה פחות מזו של פטיניר.
יחד עם קבוצה של חסידי הירונימוס בוש מאנטוורפן שכללה את יאן מנדן, פיטר הויס ויאן וולנס דה קוק, המשיך דה בלס את מסורת הדימויים הפנטסטיים אל המאנריזם הצפוני.
הפארק הלאומי קהורנג'י
אדם זר (מיני-סדרה)
אדם זר (באנגלית: The Stranger) היא מיני-סדרה בריטית המבוססת על ספרו באותו השם של סופר המתח הרלן קובן.