ב-24 באוגוסט 1985 ניצבה הדיסקברי מוכנה להמריא למשימתה השישית, והמשימה ה-20 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. שיגור זה נדחה ל-25 באוגוסט (למחרת) בגלל תנאי מזג האוויר.
למחרת, שוב נדחה השיגור, הפעם בגלל אי תפקודו של מחשב הגיבוי במעבורת.
ב-27 באוגוסט 1985, לאחר שתי דחיות, שוגרה המעבורת בהצלחה.
מטרתה הראשונית של משימת STS-51-I הייתה להציב שלושה לווייני תקשורת, ולתקן את לוויין ה-IV-3 שהוכנס למסלולו במשימת STS-41-D באפריל 1985.
שלושת הלוויינים כללו את l, לוויין רב תכלתי של אוסטרליה, ASC-l שהופעל על ידי American Satellite Co ולוויין IV-4 של משרד ההגנה האמריקאי.
ביום השיגור הוכנסו שני הלוויינים של אוסטרליה ו-American Satellite Co למסלול. הלוויין השלישי הוכנס למסלול למחרת.
ביום החמישי למשימה שני האסטרונאוטים פישר וואן הופטן החלו לתקן את IV-3 ולהכניסו למסלול מחדש.
הדיסקברי נחתה במסלול המראה 23 בבסיס חיל האוויר האמריקאי בשעה 6:16 בבוקר, לפי שעון מערב ארצות הברית.
החדר הכחול (הבית הלבן)
החדר הכחול (באנגלית: Blue Room) הוא חדר מרכזי גדול, בעל צורה סגלגלה המצוי בקומה הראשונה של הבית הלבן, משכן נשיא ארצות הברית בוושינגטון.
החדר מקושט בווילונות, שטיחים וריהוט בצבע כחול, והוא משמש כחדר אירוח רשמי. יחד עם החדר הצהוב בקומה מעליו וחדר קבלת הפנים הדיפלומטי שבקומה תחתיו, החדר הכחול הוא אחד משלושת החדרים הסגלגלים המצויים בתוכניתו המקורית של ג'יימס הובן.
קוטרו של החדר 10 על 12 מטרים, ובו שש דלתות המפנות אל אולם הצלב (Cross Hall), החדר הירוק, החדר האדום והמרפסת הדרומית.
ריהוט.
שמונה מבין רהיטי החדר הם רהיטים מוזהבים מתקופת כהונתו של ג'יימס מונרו כנשיא, כמו כן שולחן השיש שבחדר נרכש על ידי מונרו בשנת 1817.
בתחילת המאה ה-19 הוצבה בחדר נברשת עשויה עץ מוזהב וזכוכית, וכן בשנת 1859 הוצב דיוקנו של ג'ון טיילר בקיר המערבי של החדר.
צבע הכחול של החדר אופייני לו החל מתקופת מונרו. בראשית המאה ה-19 נקנו עבור החדר וילונות סטין כחולים צרפתיים. והשטיח הוא שחזור של השטיח שהיה בחדר בשנת 1815.
בחדר מוצב מדי חודש דצמבר עץ חג המולד של הבית הלבן.
היסטוריה.
הסלון הסגלגל.
במהלך תקופת כהונתו של מונרו שימש החדר הכחול בתור הכניסה הדרומית לבית הלבן. האדריכל בנג'מין לטרוב תכנן את החדר בסגנון נאו-קלאסי, אולם הרהיטים המקוריים של החדר נשרפו כאשר נשרף הבית הלבן בשנת 1814 על ידי חיילים בריטיים במהלך מלחמת 1812. לאחר בניית הבית הלבן מחדש, עוצב החדר בהוראת ג'יימס מונרו בסגנון אימפריאלי צרפתי - סגנון החדר עד ימינו.
מרטין ואן ביורן הורה על עיטור החדר בצבע כחול בשנת 1837 וזה נותר צבעו עד ימינו.
חדר זה, כמו מרבית חדרי המבנה, נהרס לחלוטין במהלך השיפוץ בתקופת הארי טרומן, וכן תוספת מרפסת טרומן מצילה על אכסדרת העמודים שמחוץ לחדר הכחול.
השיפוץ האחרון שנערך בחדר הכחול הסתיים בשנת 1995.
STS-61-A
STS-61-A, היא המשימה ה-22 בתוכנית המעבורות של נאס"א. זו היא המשימה הראשונה של מעבורת חלל שמומנה והופעלה בעיקרה עבור מדינה זרה, גרמניה המערבית. זו הייתה המשימה התשיעית של מעבורת החלל צ'לנג'ר, והמשימה המוצלחת האחרונה שלה.
טיסה זו מחזיקה בשיא אנשי הצוות מההמראה ועד הנחיתה, שמונה במספר.
המשימה.
צ'לנג'ר המריאה בצהריים, לפי שעון מזרח ארצות הברית למשימתה התשיעית מכן שיגור 39-A במרכז החלל קנדי ב-30 באוקטובר 1985
זוהי הייתה המשימה הראשונה שנוהלה ברובה על ידי מדינה אחרת - מערב גרמניה. משימה זו הייתה הראשונה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א שלקחה איתה 8 חברי צוות, המספר הגדול ביותר של אנשי צוות בכל התוכנית.
מטרתה העיקרית של המשימה הייתה לבצע סדרת ניסויים בתנאים כמעט ללא כוח כבידה. מטרה נוספת הייתה להכניס למסלול את "לוויין שידור המסרים בגובה נמוך" (Global Low Orbiting Message Relay Satellite).
במשימה זו נאס"א הייתה אחראית על בטיחות הטיסה ועל השליטה בה, ואילו גרמניה הייתה אחראית לכל הניסויים המדעיים במשך כל המשימה שנמשכה כשבוע.
בזמן שהצוות שהה במסלול בחלל עבד צוות גרמני נוסף על הקרקע במטרה לעקוב אחר כל המתרחש על המעבורת. הצוות במעבורת התחלק לשני צוותים של ארבעה כדי לעבוד במשך כל שעות היממה. התקשורת בין הצוות על הקרקע לצוות המעבורת היה מצוין.
"לוויין שידור המסרים בגובה נמוך" נפרס והוכנס למסלול ללא תקלות ועיכובים, סדרת הניסויים בוצעה בהצלחה רבה מן המצופה.
מעבורת החלל צ'לנג'ר נחתה בבסיס חיל האוויר האמריקני, אדוארדס, קליפורניה במסלול המראה 17 ב-6 בנובמבר 1985 לאחר משימה בת 7 ימים.
ג'טרו טול
היכל התהילה של הרוקנ'רול
STS-61-B
STS-61-B, היא המשימה ה-23 בתוכנית המעבורות של נאס"א, והשנייה של מעבורת החלל אטלנטיס.
המשימה.
ב-27 בנובמבר 1985, בשעה 00:29:00 UTC המריאה מעבורת החלל אטלנטיס ממרכז החלל קנדי מכן השיגור 39-A. זה היה השיגור הלילי השני בתוכנית מעבורות החלל והשיגור השני של האטלנטיס. המטען שנשאה עימה המעבורת כלל שלושה לווייני תקשורת ודגמי חלקים מבניים שעזרו לדמות טכניקות הרכבה בחלל. הטכניקות צולמו על ידי מצלמת ה-IMAX של המעבורת. בנוסף התקיימו שלושה ניסויים מוצלחים במהלך השהות בחלל.
הנחיתה התקיימה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-3 בדצמבר 1985, 21:33:49 UTC. משך המשימה היה 16 ימים, 21 שעות ו-5 דקות.
חקר ימים ואגמים לישראל
חקר ימים ואגמים לישראל (בראשי תיבות: חיא"ל), הידוע גם בשם "המכון לחקר הימים והאגמים", היא חברה ממשלתית ומוסד מחקר לאומי שהוקם בשנת 1967 על מנת ליצור ידע לצורך ניצול מושכל ושימור של משאבי הים, החופים והמים של ישראל.
חיא"ל עוסקת במחקר ופיתוח בתחומי מדעי הים (אוקיינוגרפיה), מדעי האגמים (לימנולוגיה) וחקלאות ימית.
חיא"ל פועלת במסגרת מערך מכוני המחקר המסונפים למנהל המחקר למדעי האדמה במשרד התשתיות הלאומיות.
חיא"ל כוללת שלושה מכוני מחקר:
היסטוריה.
המכון לחקר ימים ואגמים הוקם על פי המלצה של ועדה בראשות משה שילה שהמליצה לרכז את כל המחקר הימי תחת מכון ממשלתי אחד. את החברה הקים באוגוסט 1966 האלוף (במילואים) יוחאי בן נון, ועל שמו נקרא מבנה המכון הלאומי לאוקיינוגרפיה בחוף שקמונה, חיפה. בפברואר 1967 נפתחה תחנת מחקר באילת. בשנת 1969 הוחלט להקים את מבנה המכון בחוף שקמונה, במימון משותף של הנדבן שמואל לוננפלד וממשלת ישראל. המבנה נחנך בשנת 1976.
מנכ"לה הראשון של חיא"ל לאחר עידן יוחאי בן נון, היה ד"ר יובל כהן שכיהן בתפקידו עד שנת 2005. נכון לשנת 2022 מנוהלת החברה על ידי פרופ' ברק חרות.
פעילות המחקר והפיתוח.
חיא"ל מתמקדת במחקר, ניטור, הערכה וחיזוי של מצבם של אזורי הים הסמוכים למדינת ישראל (מזרח הים התיכון ומפרץ אילת) וימותיה הפנימיות (הכנרת וים המלח) ושל הבעיות הסביבתיות בגופי מים אלה. מאמץ המחקר בתחומי החקלאות הימית והביוטכנולוגיה מתמקד בפיתוח טכנולוגיות לניצול יצורים ימיים כמקור למזון וביוכימיקלים. פעילות מגוונת זו של מחקר, ניטור סביבתי ופיתוחים ביוטכנולוגיים משלבת דיסציפלינות מדעיות רבות ובכללן פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, גאולוגיה ואקולוגיה ומתבצעת בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות ומכוני מחקר בישראל וברחבי העולם.
חיא"ל משתתפת בתוכניות מחקר וניטור אזוריות וגלובליות, מסייעת למדינות מתפתחות בתחומי התמחותה, ומייצגת את ישראל בארגון הבינממשלתי לאוקיינוגרפיה (IOC) ובארגון הבינלאומי למחקר הים התיכון (CIESM).
חיא"ל מתמקדת בשלושה יעדים מרכזיים:
יכולות מקצועיות ואמצעים.
למכוני המחקר של חיא"ל יכולות מקצועיות ואמצעי מחקר הכוללים: ספינות מחקר בים התיכון ובכנרת, ציוד למיפוי ימי ולאיסוף נתונים בים ובכנרת, מעבדות אנליטיות, ומערכות ניסוי עם מי-ים זורמים. במכון הלאומי לאוקיינוגרפיה פועל מרכז המידע הימי הלאומי אשר מרכז, מתעד ומפיץ נתונים ומידע על הסביבה הימית של ישראל.
שירותים מקצועיים.
חיא"ל מספקת שירותים מגוונים בתחומי התמחותה, ובכללם ביצוע סקרים ימיים ובדיקות מעבדה, מיפוי קרקעית הים, ניטור סביבתי והכנת תסקירי השפעה על הסביבה וייעוץ מקצועי.
STS-61-C
STS-61-C, היא המשימה ה-24 בתוכנית המעבורות של נאס"א, והשביעית של מעבורת החלל קולומביה. צוות המשימה כלל שבעה אנשים. הטייס היה לראשונה טייס אפרו-אמריקני, צ'ארלס בולדן. הצוות כלל לראשונה גם אסטרונאוט מקוסטה ריקה, פרנקלין צ'נג-דיאז, ובפעם השנייה בהיסטוריה גם פוליטיקאי (ביל נלסון). הייתה זו המשימה האחרונה של מעבורת לפני אסון צ'לנג'ר, שאירע 10 ימים לאחר נחיתת משימה זו.
ב-7 באוגוסט 1986 דווח כי שלושה שבועות לפני אסון מעבורת החלל "צלנג׳ר", כמעט אירע אסון דומה במשימה STS-61-C. התברר שמפעילי המעבורת טעו בתדלוק וה״קולומביה" ניצלה מהתרסקות כמה שניות לפני השיגור. ב־6 בינואר, כשה״קולמביה" עמדה להיות משוגרת, אירעה נזילה של 18 אלף פאונד חמצן נוזלי ממאגר הדלק החיצוני של המעבורת. "במזל, גרמה הנזילה לכך שטמפרטורת המנוע הראשי תרד מתחת למקובל. עובדה זו היא שגרמה לעצירת השיגור 31 שניות לפני השעה שנקבעה. ה״קולומביה" שוגרה, בסופו של דבר, ב-12 בינואר אחרי שהשיגור נדחה פעמים נוספות, בגלל בעיות טכניות ומזג אוויר קשה. גם נחיתתה עוכבה פעמיים.
מטרתה העיקרית של משימת STS-61-C הייתה הצבתו במסלול של לוויין התקשורת Ku-1, הלוויין השני בסדרת לוויינים גאוסטציונריים בבעלות RCA Americom.
הצוות:
לקטים-ציידים
ז'אן באטיסט ברנאדוט
STS-51-L