חיל השריון של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Та́нковые войска́ Вооружённых сил Российской Федерации) הוא חיל בכוחות היבשה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. למעט כחלק מכוחות היבשה, קיימים חילות שריון גם בחיל הנחתים של הצי, בהם הם פועלים כגדודי טנקים נפרדים בכל ארבעת ציי רוסיה.
צי השריון הרוסי כולל 3,030 טנקים בנוסף ל-10,200 טנקים באחסנה, רובם טנקי מערכה מדגמי T-72, T-80, T-90.
ייעוד.
חיל השריון - הם הכוח העיקרי של כוחות היבשה. השימוש בהם מתבצע רק בפעולות משותפות עם כוחות רובאים ממונעים באזורים העיקריים ומבצעים את המשימות העיקריות הבאות:
מבנה.
חיל השריון הרוסי אינו מהווה חיל "נפרד" של הכוחות המזוינים: הצבא הרוסי אינו קובע רשות פיקודית מרכזית לכוחות השריון. במשרד ההגנה פועל המינהל הראשי לרכבים משוריינים (GABTU) העוסק רק באספקת כלי רכב משוריינים לכוחות המזוינים, כולל כוחות השריון ומארגן את פעולתם ותיקונם של כלים אלה, אך גוף זה אינו מנהל את חיל השריון.
במהלך ההיסטוריה, כוחות השריון היו חיל "נפרד" של הצבא בברית המועצות רק עד 1 ביולי 1980, אז בוטל תפקידו של מפקד כוחות השריון. לאחר תאריך זה הוצג תפקידו של "ראש מינהל הרק"מים הראשי" (GBTU), שאחרי קריסת ברית המועצות התקיים בפדרציה הרוסית עד דצמבר 1994 (לפי מקור אחר - עד 1992). בהתאם לצו של שר ההגנה מיום 2 בדצמבר 1994, הוקמה הנהלת השריון הראשי (GBTU) ומינהלת הרכב והטרקטורים הראשית (GLAVTU), ועד אפריל 1995 אורגנה הנהלת השריון הראשית, GABTU, ששימש כגוף מרכזי לבקרה ופיקוח על מצב התחמושת, תכנון להקמת חיזוק לרכבים ואספקת ציוד וטנקים לחיל השריון.
חיל השריון של כוחות היבשה הרוסים כולל:
היסטוריה.
חיל השריון של הפדרציה הרוסית הוקם כתוצאה מפיצול כוחות הצבא של ברית המועצות בין הרפובליקות לשעבר, בתחילת 1992, לאחר קריסת ברית המועצות בסוף 1991.
בעת קריסת ברית המועצות - לחיל השריון של ברית המועצות היה מספר משמעותי של טנקים. כתוצאה ממירוץ החימוש, בתחילת שנות ה-60, רק 8 ארמיות שריון היו פרוסים במערב (4 מהם בגרמניה המזרחית). הטנקים של הסדרה החדשה שנכנסו לשירות: T-64 (1967), T-72 (1973), T-80 (1976) הפכו לטנקי המערכה העיקריים של הצבא הסובייטי. היו להם סוגים שונים של מנועים ורכיבים חשובים אחרים, מה שסיבך את הכשרת המומחים עבורם והשימוש בהם כחלק מחיל מאוחד.
על פי מידע של משרד ההגנה של ברית המועצות, החל מ-1 בינואר 1990 היו בשירותו 63,900 טנקים, 76,520 רכבי חי"ר ונגמ"שים. בשנים 1955–1991 חיל השריון הסובייטי היה מהחזקים בעולם.
בהתאם לאמנה בדבר כוחות צבא קונבנציונליים באירופה מיום 19 בנובמבר 1990, התחייבה ברית המועצות לצמצם חימוש קונבנציונלי בשטח אירופה ל-13,300 טנקים (היו 20,694), 20,000 כלי רכב משוריינים (היו 29,348), ו-13,700 יחידות ארטילריה. ההסכם סימן את סוף עידן העימות הגדול בתחום השריון ועצר את התעצמות ברית המועצות בתחום זה.
עד קריסת ברית המועצות, הוצבו 5 אוגדות טנקים בשטח רוסיה הסובייטית:
לא כולל יחידות אימונים ומילואים.
חיל השריון כלל גם את הכוחות המערביים והכוחות המרכזיים שבשטחי מדינות ארגון ברית ורשה בעת קריסת ברית המועצות, כמו גם הארמייה ה-39 שהוצבה במונגוליה והועברה לכוחות המזוינים הרוסים.
מצב נוכחי.
בשנות ה-90 פורקו חטיבות טנקים רבות ברוסיה, כולל אלה שנסוגו מגרמניה המזרחית. בנוסף פורקו "חטיבות הטנקים" ו"גדודי הטנקים" בשנת 2009 בהתאם לדוקטרינה שאומצה על ידי שר ההגנה סרדיוקוב, לפיה יש להפוך את כל אוגדות כוחות היבשה לחטיבות. מסיבה זו, עד שנת 2010 כל גדודי הטנקים אורגנו מחדש לגדודי שריון נפרדים כחלק מחטיבות הרובאים הממונעות.
לדברי מפקד זרוע היבשה, גנרל הצבא ולדימיר בולדירב חיל השריון הם הכוח העיקרי של כוחות היבשה, והטנק ממשיך להיות כלי לחימה ייחודי.
על פי צו נשיא רוסיה מספר 435F מיום 16 באפריל 2005 ועל פי צו שר ההגנה של רוסיה מספר 043 מיום 27 במאי 2005, הוכנסו לשירות טנקים T-72BA, T-80BA, T-80UA, T-80U-E1 ו- T-90A. בשנים 2001–2010 יוצרו 280 טנקים עבור חיל השריון.
בשנת 2005 הצבא ברוסיה כלל 23,000 טנקים. בשנת 2009 הוכרז על תוכנית להפחית את מספר הטנקים ברוסיה ל-2,000 יחידות.
בשנים 2008–2010, אחת המשימות העדיפות לפיתוח כוחות היבשה הייתה לצייד אותם - בעיקר תצורות ויחידות למוכנות מתמדת - עם טנקים מודרניים מדגם T-90. הבעיות העיקריות של חיילי השריון הן מגוון רחב של תכנון צי טנקים, הצורך בהגברת כוח האש של הטנקים, ביטחונם וניידותם.
בשנים 2010–2011 התקבלה החלטה להפסיק את רכישתם וייצורם של T-90, BTR-90, BTR-80, BMD-4, BMP-3 וכל רכב משוריין ביתי אחר לתקופה של 5 שנים, עד להקמת פלטפורמת הארמטה. בשנת 2018, חיל השריון היה מצויד ב-3,030 טנקים כשירים ו-10,200 טנקים באחסון והחלו להיקלט טנקים חדשים מדגם T-14 ארמטה.
חימוש.
כוחות היבשה של הפדרציה הרוסית חמושים בטנקי מערכה עיקריים מדגמי T-72, T-80, T-90. נכון לשנת 2017, בחיל השריון היו 3,030 טנקים כשירים ו-10,200 טנקים באחסון וכן 250 טנקים בשירות חיל הנחתים של הצי, מה שהופך אותו לחיל השריון הגדול בעולם שעלה על מספר הטנקים של צבא ארצות הברית, שצי הטנקים שלהם הורכב מ-2,831 טנקי אברמס M1 (2,384 בשירות צבא ארצות הברית ו-447 בשירות חיל הנחתים האמריקאי) בשירות ו-3,500 באחסון.
השכלה.
נכון לשנת 2016, חיילי חיל השריון מתחנכים ב:
ביאתלון הטנקים.
כחלק ממשחקי הצבא הבינלאומיים, נערכים ברוסיה תרגילי טנק ייחודיים, הידועים כביאתלון הטנקים.
ויליאם פרנקנה
ויליאם קלאס פרנקנה (באנגלית: William Klaas Frankena; 21 ביוני 1908 - 22 באוקטובר 1994) היה פילוסוף של המוסר אמריקאי. היה חבר במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת מישיגן במשך 41 שנים (1937–1978), ויו"ר המחלקה במשך 14 שנים (1947–1961).
חייו.
אביו ואמו של פרנקנה היגרו לארצות הברית כנערים, בשנת 1892 ו- 1896 בהתאמה, מפריסלנד, הולנד. ויליאם הוא האמצעי מבין שלושה ילדים. הוא נולד במנהטן, שבמונטנה, גדל ביישובים הולנדיים קטנים במונטנה ובמערב מישיגן, ודיבר מערב-פריזית והולנדית. בבית הספר היסודי שינה את שמו מ"וויבה" ל"ויליאם". כינויו לאורך השנים היה ביל. אמו נפטרה כשהיה בן תשע. הוא סיים את בית הספר התיכון כריסטיאן בהולנד, מישיגן.
נפטר באן הרבור, שבמישיגן.
מיזוג ורכישה
Zoom Video Communications
Zoom Video Communications (בעברית: זום) היא חברה אמריקאית, המפתחת את התוכנה Zoom לניהול ישיבות והרצאות מרחוק באמצעות ועידות וידאו. המטה הראשי של החברה נמצא בסן חוזה, קליפורניה. התוכנה משלבת יכולות כגון צ'אט, שיתוף מסך ואינטגרציה עם יישומים חיצוניים.
בתקופת מגפת הקורונה הפך השימוש בשירותי החברה לפופולרי במיוחד, בעיקר בזכות השימוש הנרחב שנעשה בכלי שיחות הוועידה על ידי מוסדות לימוד ברחבי העולם.
תולדות החברה.
זום נוסדה ב-2011 על ידי אריק יואן, מהנדס בWebex, שנרכשה על ידי סיסקו מערכות, לאחר שפיתחה אף היא מוצר בתחום ועידות הווידאו. יואן הוא בוגר אוניברסיטת סטנפורד במסלול למנהלים.
תוכנת זום יצאה לראשונה בינואר 2013, ועד מאי 2013, נרשמו כמיליון משתמשים למוצר. בשנה הראשונה לאחר יציאת המוצר, זום ייסדה שותפויות עסקיות עם מספר חברות שמייצרות מוצרי שיתוף-פעולה בין עסקים. בעקבות שיתוף הפעולה שלה עם חברת Redbooth (שנקראה אז Teambox), נוסף רכיב וידאו למוצר שיתוף-הפעולה העסקי של Redbooth. זמן קצר לאחר ייסוד שותפות זו, הקימה זום תוכנית שנקראת "Works with Zoom", שהובילה לשיתוף פעולה עם מספר חברות תוכנה וחומרה כמו לוג'יטק, Vaddio ו-InFocus. לקראת סוף השנה, שילבה זום את התוכנה שלה במוצר של חברת InterviewStream, המספקת פתרונות לביצוע ראיון עבודה מרוחק.
ב-11 בדצמבר 2013 הודיעה חברת Centrify כי היא תשלב תמיכה ב-Active Directory, תקני בקרת גישה (access control) במערכת ההפעלה ו-Single Sign On (SSO) במוצר. ב-17 במרץ 2014 הוסיפה זום אופציה המאפשרת למשתמשים להצטרף לפגישות וידאו על ידי חיוג בטלפון למספר ללא-חיוב, יכולת שנוספה בעקבות שיתוף פעולה עם Voxbone. גרסה 3.5 שיצאה בהמשך אותה שנה הוסיפה יכולת שיתוף מסך סמארטפון במכשירי iOS.
ביוני 2014 עלה מספר המשתמשים של זום עד ל-10 מיליון, ובפברואר 2015 עמד מניין המשתמשים במוצר המוביל של זום - Zoom Meetings - על 40 מיליון משתמשים ו-65 אלף חברות מנויות; בחודש זה אף עברה החברה את רף מיליארד דקות השימוש של משתמשים במוצר החברה לניהול ישיבות (לאורך כל שנות המוצר).
ב-4 בפברואר 2015 גייסה זום 30 מיליון דולר בסבב הגיוס השלישי שלה (Series C). באותה שנה, ב-15 בספטמבר, יצרה זום שיתוף פעולה עם Salesforce כדי לשלב ועידות וידאו במוצר ניהול קשרי הלקוחות של Salesforce, כך שאנשי מכירות יוכלו לנהל ועידות וידאו עם המנהלים שלהם מבלי לעזוב את המוצר של Salesforce. זמן קצר לאחר ייסוד שיתוף פעולה זה, ב-3 בנובמבר, מונה דייוויד ברמן - לשעבר נשיא חברת התקשורת RingCentral (שלו גם רקע ב-WebEx, בדומה למייסד זום, אריק יואן) - לנשיא Zoom Video Communications.
בפברואר 2016 פתחה זום משרדים חדשים בדנוור שבקולורדו. לפי יואן, מנכ"ל החברה, הסיבה להתרחבות בדנוור דווקא היא ניצול "הסצנה הטכנולוגית המתרחבת" בקולורדו ומיקומה המרכזי בארצות הברית. בהמשך אותה שנה, הצטרף לחברה כיועץ עסקי באסק אָיִר (Bask Iyer), מנהל מערכות המידע (CIO) של חברת VMware.