על רקע אופנת ה"הרואין שיק", שנקרא על שם דוגמנית העל הבריטית קייט מוס, בשל גופה הדקיק, התבלטה טיירה עם מבנה גוף חושני יותר, גובה של כ-1.78 מטר ומידות 88-60-90 לערך. רק לאחר מאמץ שכנעה מעצבי אופנה שמבנה גופה מתאים למסלול הדוגמנות. לבסוף זכתה לתהילה בינלאומית. מאוחר יותר בקריירה שלה, התעייפה מעולם אופנת העלית והחלה בחיפוש עבודה בפרסומות אופנה צדדיות.
משחק.
קולנוע.
בנקס הופיעה במספר תפקידים שולים בסרטים רבים במהלך השנים. הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה ב-1995 כשכיכבה בדרמה עתירת השבחים "ללמוד מהחיים" של הבמאי ג'ון סינגלטון. בנוסף שיחקה לצד לינדזי לוהן בסרט של דיסני "בובה אמא" משנת 2000. היא השתתפה גם בשנת 1999 בסרט "אהבה גורלית", בשנת 2000 שיחקה בסרט "חופשיות על הבר" ובשנת 2002 בסרט השמיני בסדרת סרטי ליל כל הקדושים - "".
כמו כן, בנקס הופיעה בסרטים בתפקיד עצמה, כמו "רעם טרופי" ו""
טלוויזיה.
קריירת הטלוויזיה של בנקס התחילה ב-1993, העונה הרביעית של "הנסיך המדליק מבל אייר" בה שיחקה את ג'קי, חברה של וויל. בשנת 1999, היא הופיעה בסדרה "תהרוג אותי וזהו" בתפקיד עצמה. ב-2000 היא שיחקה בסדרה "פליסיטי", והשתתפה בפרק של סדרת המערכונים "מד טי.וי". בנוסף, היא התארחה בתוכניות הטלוויזיה: "חלומות אמריקאים", "אחת שיודעת" (בעונה השלישית), "שייק" ו־"Glee".
בשנת 2003 עלתה תוכנית המציאות המצליחה "הטופ מודל הבאה" בה שימשה כמפיקה בפועל, מנחה ושופטת ראשית.
בתוכנית מתחרות מתמודדות (ומתמודדים, החל מעונה 20) ממקומות שונים בארצות הברית על התואר 'הטופ מודל הבאה'. במהרה התוכנית זכתה להצלחה רבה בארצות הברית ובעולם. ב-2016 הודיעה בנקס, תוך כדי שידור העונה ה-22 שזו תהיה העונה האחרונה של התוכנית. בשנת 2017 עלתה העונה ה-23, אותה הנחתה הזמרת ריטה אורה, ובינואר 2018 חזרה בנקס להנחיית התכנית בעונתה ה-24, שזוהי גם העונה האחרונה. בנוסף, שודרה התכנית במעל שישים מדינות וזכתה לגרסאות שונות מסביב לעולם, ביניהן " "הדוגמניות" בישראל.
בשנת 2005 עלתה תוכנית האירוח היומית שלה, "המופע של טיירה בנקס". בתוכנית מוצגים סיפורים על חיי היומיום של אנשים לצד ראיונות עם מפורסמים, בפורמט דומה ל"מופע של אופרה וינפרי", תחת הסלוגן "לכל אישה יש היסטוריה", קידמה טיירה את תוכניתה תוך כדי שימוש בזיכרונות עבר רגשיים על ילדותה ועל גיל ההתבגרות שלה.
התוכנית זוכה להצלחה רבה, ואף טיירה זכתה בשני פרסי אמי על תוכניתה, בשנת 2008 ובשנת 2009.
באביב 2010 סיימה התוכנית את עונתה החמישית והאחרונה, התוכנית שודרה עד סוף 2010.
בשנת 2020 נודע כי בנקס עתידה להצטרף לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בעונתה ה-29, כמנחה ומפיקה בפועל. העונה עלתה בבכורה ב-14 בספטמבר 2020 עם הופעת הבכורה של בנקס, לאחר שהחליפה את טום ברגרון, שהנחה את התכנית מעונתה הראשונה.
מוזיקה.
ב-1991, השתתפה בנקס בקליפים: "Black or White" של מייקל ג'קסון, "Love Thing" של טינה טרנר ו"Too Funky" של ג'ורג' מייקל.
בשנת 1995, השתתפה בקליפ של מוב דיפ לשיר "Trife Life", וב-1996, כיכבה בקליפ של ליונל ריצ'י לשיר "Don't Wanna Lose You".
ב-2004, הקליטה את הסינגל הראשון שלה "Shake Ya Body", שלדבריה הוקלט בצורה גרועה. קריירת הפופ שלה נכשלה בטרם התחילה. במהלך עונה 22 של הטופ מודל הבאה הקליטה את שיר התדמית לליין מוצרי האיפור שלה ושמו bootyful. בקליפ של השיר השתתפו ממשתתפי העונה ובנקס עצמה.
בתוכניתה, "הטופ מודל הבאה",בפרק הסיכום של העונה התשע עשרה אמרה: "אין לי מושג מה חשבתי!... דוגמנים לא שרים!" נוסף לכך הוציאה לאור סינגל עם כוכב ליגת ה-NBA קובי בראיינט, "K.O.B.E.". וכן הקליטה את שיר הנושא לסרט "בובה אמא" בשם "תהיה כוכב".
חייה הפרטיים.
בעברה של טיירה מספר מערכות יחסים מתוקשרות, בין היתר עם הבמאי ג'ון סינגלטון, עם בנקאי ההשקעות קרייג דייוויס, הכדורסלן כריס ובר ועם המוזיקאי סיל.
החל משנת 2013 בנקס נמצאת בזוגיות עם הצלם הנורווגי אריק אסלה. בינואר 2016, דרך הליך פונדקאות. נולד בנם הבכור, יורק. בשנת 2017, השניים נפרדו.
ב-8 במאי 2006 נכנסה בנקס לרשימת "100 האנשים בעלי ההשפעה הגדולה בעולם" של המגזין הנחשב טיים.
מנתץ
טריומף (כלי רכב)
חברת טריומף למכוניות (באנגלית: Triumph Motor Company) הייתה חברה אנגלית לייצור כלי תחבורה אשר פעלה במאה ה-19 וה-20.
החברה נוסדה ב-1885 כאשר זיגפריד בטמן ומוריס שולט הקימו את חברת "בטמן ושות'" ומכרו אופניים בשם "טריומף" ממפעלם בלונדון, שעבר מאוחר יותר לקובנטרי.
היסטוריה.
אופנועי טריומף.
בשנת 1902 החלה החברה לייצר החברה אופנועים במפעלה ברחוב מאץ' פארק. בתחילה צוידו האופנועים במנועים שנקנו מחברות אחרות, אך ההצלחה המסחרית שלהם איפשרה פיתוח מנועים עצמי ובשנת 1907 נפתח מפעל חדש לשם ייצורם. רוב האופנועים שיוצרו היו מדגם טריומף מודל H בן 550 סמ"ק שהיה בשימוש הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. ב-1918 הייתה טריומף ליצרנית האופנועים הגדולה ביותר בבריטניה.
בשנת 1921 שכנע מנכ"ל טריומף, קלוד הולברוק, את המייסד בטמן לקנות את מפעלי חברת דאוסון למכוניות. כך שיווקה טריומף לראשונה דגם של מכונית: הטריומף 10/20 בעלת מנוע 1.4 ליטר. מכונית זו וממשיכותיה זכו להצלחה צנועה אך משהוצגה הטריומף סופר 7 ב-1927, החלה טריומף לנחול הצלחה במכירת מכוניות והסופר 7 נמכרה במספרים גדולים עד 1934.
חברת טריומף למכוניות.
ב-1930 שינתה החברה את שמה ל-Triumph Motor Company. הולברוק הבין שלא יוכל להתחרות ביצרני הסרט הנע ומחיריהם הזולים, לכן פנה לייצור דגמים מפוארים ויקרים לעשירים בשם "סאות'רן קרוס" ו"גלוריה". מנועיהם של דגמים אלו תוכננו על ידי דונלד הילי, שהוביל את המחקר והפיתוח בחברה מ-1934.
בעקבות קשיים כלכליים נמכרו עסקי האופנועים והאופניים בשנת 1936. השפל הכלכלי פגע קשות במכירות הדגמים המפוארים וההידרדרות נמשכה עד לפשיטת רגל ביולי 1939. איש עסקים בשם ווארד קנה את החברה ומינה את הילי למנהלה, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עצר את הייצור שוב. במהלך המלחמה נהרס המפעל ברחוב פריורי כליל.
סטנדרד טריומף.
לאחר מלחמת העולם השנייה נקנתה החברה על ידי "סטנדרד מוטור קומפני" שהעבירה את הייצור כולו למפעליה. בשנת 1946 הוצגו דגמי טריומף חדשים ובראשם הדגם "1800". בשל חוסר בפלדה נבנה גוף המכונית מאלומיניום, שממנו היו עודפים גדולים לאחר המלחמה.
בשנות ה-50 הוחלט שהמותג "טריומף" ישמש למכוניות הספורט, ואילו "סטנדרד" יהיה למכוניות משפחתיות, ואכן ב-1953 הוצגה מכונית הטריומף TR-2, הראשונה מסדרה של מכוניות ספורט מצליחות שיוצרו עד 1981. עם השנים הוצגו גם מכוניות סטנדרד המשפחתיות תחת המותג "טריומף", כדי ליהנות מהילתו הספורטיבית, כדגם ה"טריומף הראלד" למשל ב-1959. השם "סטנדרד" נזנח סופית ב-1963.
טריומף הראלד.
טריומף הראלד, Triumph Herald, הוצגה על ידי התקן-טריומף בשנת 1959. יוצרה עד שנת 1971. נמכרו כ - 500,000 יחידות. בשנת השקתה עלתה ב- בריטניה כ - 700 לירה שטרלינג.
יוצרה בגרסאות שתי דלתות : סדאן, קופה, קבריולה, הצ'בק, סטיישן, וקורייר (מסחרית).
ליילנד.
בדצמבר 1960 נקנתה החברה על ידי "ליילנד מוטורס בע"מ", מיזוגים נוספים יצרו את "בריטיש ליילנד מוטור קורפוריישן" (BMC) ב-1968. בשנות ה-60 וה-70 מכרה טריומף במסגרת זו סדרת מכוניות ספורט בעיצובו של מיכאלוטי, ובכלל הדולומיט ספרינט המתקדמת, אשר כבר בשנת 1973 צוידה במנוע ארבע בוכנות בן 16 שסתומים. עם זאת, בעיות אמינות אפיינו את המכוניות של שנים אלו, ובכללן בעיות הזרקת הדלק שאפיינו את ה-2.5 PI ואיכות הרכבה נמוכה שהכשילה את הטריומף TR7 ו-TR8 בארצות הברית.
מנועי טריומף הניעו גם את הסוסיתא 12 הישראלית, ונחשבו מוצלחים למדי. סוסיתא 13/60 שהושקה בישראל בשנת 1970 (ייצורה נמשך עד 1975), בתצורות סטיישן, טנדר וסדאן (כרמל דוכס), נבנתה על שלדת הטריומף הראלד, והורכבו בה המנוע והגיר של ההראלד 13/60.
ה- טריומף 1300, הורכבה בארץ על ידי אוטוקרס ביוזמתו של יצחק שובינסקי בשנים 1967–1973.
הורכבו 3,716 מכוניות טריומף 1500 ו- 1300.
הטריומף האחרונה הייתה "אקליים" שהוצגה ב-1981 לאחר שיתוף פעולה עם הונדה. השם "טריומף" נגוז ב-1984 אשר אקליים הוחלפה ברובר 200 שהייתה למעשה הונדה סיביק עם תג של רובר. כיום שם המותג בתחום המכוניות שייך ל-BMW לאחר שזו רכשה את קבוצת רובר ב-1994.
אופנועים מודרניים.
החל מ-1983 החל יזם בשם ג'ון בלור לקדם את ייצור אופנועי טריומף מחדש. הוא קנה את הזכויות על השם לייצור אופנועים והמפעל החל לייצר מגוון דגמי אופנועים חדשים ב-1991. בשנת 2006 ייצר מפעל זה מעל ל-37,000 אופנועים.
אורן שבו
אורן שבו (נולד ב-10 בינואר 1971), הוא זמר ושחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.