עם פירוק הצ'יזבטרון לאחר המלחמה, החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי (בהצגה "מלכת שבא" 1951). לאחר מכן, למדה מוזיקה אצל הרברט ברין וריקוד אצל הכוריאוגרפית נועה אשכול, והשתתפה ב-1955 ברביעיית המחול של אשכול במופע "ריקוד קאמרי". בשנות החמישים הפכה לבמאית הלהקות הצבאיות, שהיו אז בראשית דרכן. בשנים 1958–1961 עבדה עם להקת פיקוד הצפון, עם להקת גייסות השריון ועם להקת הנח"ל. פולני הייתה אחראית לבימוי, להעמדה ולעיבודים המוזיקליים, והתבססה על מתכונת תוכניותיה של להקת הצ'יזבטרון, שהורכבו משירים וממערכונים. כמו כן הלחינה ללהקת גייסות השריון את השיר "על גדות הירקון" על פי מילים של חיים חפר. בעבודתה עם הלהקות הצבאיות ביימה פולני את הזמרים כך שתנועות גופם יבטאו את משמעות מילות השירים בעזרת משחק ופנטומימה. סגנון העמדה זה התקבע בלהקות הצבאיות במשך שנים רבות. פולני תרמה גם לקידום העיבודים המוזיקליים של הלהקות שאיתן עבדה, ובין היתר טיפחה עיבודים קוליים בשישה קולות או יותר ויזמה את החידוש של ביצועי השירים בפי גברים בלבד או בפי נשים בלבד.
בשנת 1960 ביקשו מפולני כמה ממשוחררי להקות הנח"ל, בהם יהורם גאון, ישראל פוליאקוב, ליאור ייני וחנן גולדבלט להמשיך לעבוד יחד. פולני קיבצה משוחררי להקות צבאיות נוספים איתם עבדה, והקימה את להקת "התרנגולים". היא ביימה את הלהקה באותו סגנון העמדה של להקה צבאית, וגם הרפרטואר היה מורכב בחלקו מפזמוני להקות צה"ל ופזמונים מוכרים נוספים. לצד זאת, חיפשה חומר חדש ומקורי אצל מיטב היוצרים של התקופה (כמו חיים חפר, ע. הלל וסשה ארגוב) והייתה מעורבת בבחירת השירים, בהפנייתם למלחינים ובתהליך עיבודם. היא חילקה את תוכניות הלהקה לנושאים שונים (שכונה, צבעים ועוד), ובחרה שירים על פי אותם נושאים. להקת התרנגולים התפרקה ב-1963 לאחר שהעלתה שתי תוכניות.
לאחר פירוק "התרנגולים", הקימה פולני ב-1966 את להקת "החמציצים" שהייתה מורכבת מארבעה מחברי "התרנגולים", אך הלהקה לא זכתה להצלחה רבה והתפרקה לאחר תקופה קצרה. ב־1968 הוזמנה פולני לחזור לעבוד עם להקת הנח"ל ולהכין תוכנית בסגנון "התרנגולים" ו"החמציצים". למרות השקעתה הרבה לא זכתה תוכנית זו להצלחה, והיא הורדה לאחר שתי הופעות בלבד.
לאחר מכן שימשה פולני כמעבדת מוזיקלית במספר תוכניות רדיו בקול ישראל (ביניהם התוכנית "משירי תנועות הנוער", שהפכה לאלבום שיצא ב-1974), ועסקה בלימוד מוזיקה ובבימוי אירועים שונים באזור מגוריה בעמק הירדן. בשנת 1998 העלתה במסגרת פסטיבל ישראל את המופע "התרנגולים חוזרים", שהיה חידוש לשירי להקת התרנגולים בביצוע זמרים צעירים, בהם בנה יותם ייני וירון אלדמע.
בשנת 2006 שיחקה בסרטו של עודד דוידוף, "מישהו לרוץ איתו", שפתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים.
בשנת 2009 שיחקה בהצגה "איולף הקטן" מאת הנריק איבסן בתיאטרון הבימה.
בשנת 2017 הוציאה את הסינגל "קח את ליבי" אותו הלחינה ושרה למילים של חיים חפר.
בשנת 2020 כיכבה בסרט הקצר "לשחק חולשה" של הבמאי מעיין שוורץ שזכה במקום הראשון בפסטיבל קולנוע דרום, מנימוקי השופטים: "פורטרט יוצא דופן, שלם ומרגש מאד, המשלב בין כלים עלילתיים ודוקומנטריים, שמצליח לספר הרבה בזכות משחקה המפעים והחד-פעמי של הגיבורה נעמי פולני. סיפור על זקנה ופגיעות ולצידן תאווה בלתי מתפשרת לחיים".
הוקרה.
נעמי פולני זכתה בפרס משה הלוי לאמנות הבמה מטעם עיריית תל אביב בשנת 2001.
ב-13 בנובמבר 2007 קיבלה את פרס אקו"ם על מפעל חיים. כמו כן, קיבלה אות הוקרה מאוניברסיטת בר-אילן על תרומתה לזמר העברי.
בשנת 2017 נערך ערב הוקרה לכבודה לרגל יום הולדתה ה-90 בפסטיבל עין גב.
באפריל 2018 קיבלה אות הוקרה מיוחד מנשיא המדינה ראובן ריבלין, בטקס יום העצמאות ה-70 בבית הנשיא.
בשנת 2019 בישר שר החינוך נפתלי בנט לנעמי פולני על זכייתה בפרס ישראל לשנת ה'תשע"ט בתחום התיאטרון והמחול: "פועלה התרבותי העשיר העניק לנו עשרות יצירות מחול, תיאטרון ומוזיקה. נעמי, שבמלחמת העצמאות הייתה מכוכבות להקת הפלמ"ח, היא לוחמת תרבות אמיתית".
חיים פרטיים.
נעמי פולני הייתה נשואה לזמר ולשחקן ליאור ייני, אך הם התגרשו בשנות השבעים של המאה העשרים. לזוג נולדו שני ילדים: השחקן והזמר יותם ייני (1964), שהופיע בהרכב האיחוד של התרנגולים והיה שחקן בתיאטרון חיפה, ואיה (1968) - אחות במקצועה. שניהם חזרו בתשובה בהתבגרותם.
בעשור השלישי של המאה ה-21, פולני מתגוררת ביישוב הכפרי כנרת.
ואלי
קורייש
כסווה
כסווה (בערבית: كسوة) הוא הבד אשר מכסה ומקיף את הכעבה. הוא לרוב עשוי ממשי שחור ורקומים עליו השהאדה ופסוקים מהקוראן.
בעבר הכסווה הייתה הבדים אשר כיסו את הבהמות אשר הובאו כקורבן והיו בעלי סמנים מיוחדים של קדושה, הכסווה באותה התקופה לא החולפה אלא הונחה כסווה מעל כסווה, מנהג זה השתנה בתקופתו של עמר אשר החליט על מתן הכסווה הישנה לעניים (יש הטוענים כי את הכסווה הישנה יש לקבור).
הכסווה הוחלפה על ידי השבטים בסבב, בני קורייש נהגו להביא בדים מתימן, אך מתקופת האסלאם ועד היום היא מובאת ממצרים והחלפתה באחריות הח'אליפים.
משלב מסוים כוסתה הכעבה בשני אריגים שונים משי וכותנה, בהתאם לתאריכים בעלי חשיבות פולחנית באסלאם, כמו חודשים קדושים.
ATP (ראשי תיבות של Adenosine Triphosphate; אדנוזין טרי-פוספט, בעברית: אדנוזין תלת-זרחתי) הוא נוקלאוטיד, סוג של תרכובת אורגנית, המאפשרת נשיאת אנרגיה בתא ולכן בעל חשיבות עליונה בכל היצורים החיים.
בתאים איקריוטיים רוב ה-ATP מיוצר על ידי המיטוכונדריה, מאדנוזין דו זרחתי וקבוצת זרחה בתהליך הזרחון החמצוני.
ה-ATP אינו יכול לעבור מתא לתא.
ביוכימיה של ATP.
מבנה.
ATP בנוי מהבסיס החנקני אדנין, המחובר לפחמן '1 של הסוכר ריבוז, ומשלוש קבוצות זרחה המחוברות לפחמן '5 של סוכר זה.
תפקיד בתא.
ל-ATP שלל תפקידים בתא, ההופכים אותו למולקולה מרכזית במסלולים הביוכימיים בתא.
אגירת אנרגיה.
ATP משמש כמעין סוללה נטענת בכל התאים החיים. במצב ה"טעון" ה-ATP מכיל 3 קבוצות זרחה. כשזרחה משתחררת מהמולקולה (הניתוק נוצר בקשר שבין הזרחה השנייה לשלישית), נוצר חומר חדש בשם ADP (אדנוזין דו-זרחתי), בנוסף לקבוצת זרחה מנותקת, והתהליך כרוך בשחרור של אנרגיה רבה, בעוד שלצורך הפירוק יש להשקיע אנרגיה מעטה. כמות האנרגיה המתקבלת בהסרת קבוצת הזרחה עומדת על 30.6 קילוג'אול למול. כשליש מהאנרגיה שמשתחררת משריפת כמות זהה של בנזין. תהליך זה הפיך - הקשר יכול להתחדש מ-ADP ל-ATP בחזרה, כמעין טעינה של הסוללה. אנרגיה זו מנוצלת על ידי התא לקיום תגובות כימיות אשר דורשות השקעת אנרגיה, כגון במשאבת נתרן-אשלגן וחלבוני מיוזין ואקטין המאפשרים את כיווץ השרירים. תגובות אלו אינן יכולות להתרחש ללא האנרגיה שמקורה בפירוק מולקולות ה-ATP. בפרט, אנזימי קינאז מתמחים בזירחון מולקולות מתאימות באמצעות קבוצת הזרחה הניטלת ממולקולת ה-ATP .ATP חיוני לקיומם של כל היצורים החיים כיום על-פני כדור הארץ. כראיה לכך, רעלים מסוימים הגורמים להפסקת ייצור ה-ATP בתא מביאים למותו המהיר של התא. למרות עובדה זו אין יצורים חיים שאוגרים ATP למקרים כאלה וזה משום שהגוף מייצר כמויות עצומות כל כך של ATP רק בשביל לגרום לשרוד כמה דקות שלטגור מספיק ATPכיד לשרוד הרבה זמן לאחר הפסקת הייצור די בלתי אפשרית. למען ההמחשה בכל יום הגוף שלנו מייצר ומשתמש במלקולות ATP במשקל כולל של בערך משקל גופנו וזאת למרות משקלה הקטן של מולקולת הATP.
ATP כחומר מבני.
בנוסף לתפקיד ה-ATP כמקור אנרגיה זמין, הוא משמש גם כאחת מאבני הבניין לחומצות הגרעין, DNA ו-RNA.
העברת סיגנלים.
ATP משמש גם כתשתית לאיתות (מעבר אותות) תוך-תאי ולקליטת הורמונים מחוץ לתא. הורמון שמגיע לקרום תא ונקשר לקולטן (רצפטור) מתאים יגרום להפעלת אנזים הפועל על אנרגיית ה-ATP והופך אותו ל-cAMP. מולקולה זו מפעילה בתוך התא את התגובה שההורמון אמור לגרום. בנוסף, משמש ATP כמוליך עצבי מעורר במערכת העצבים. כל שלפוחית סינפטית מכילה גם מולקולות ATP המגיבות עם קולטנים מתאימים בעבר הבתר-סינפטי.
סינתזה.
בגלל חשיבותו הרבה, ATP מיוצר בתאים בשורה של תהליכים, שבהם מולקולת ADP עוברת זרחון חמצוני (מוחזרת לה קבוצת זרחה) והיא הופכת ל-ATP. תהליכים אלה דורשים אנרגיה, המסופקת לתא בשלל צורות. המסלול הנפוץ ביותר להפקת ATP, שבו משתמשים כל היצורים האווירניים ובכללם האדם, הוא הנשימה התאית. בתהליך זה מתפרקות מולקולות של גלוקוז, שאותן צרך ("אכל") היצור קודם לכן. האנרגיה המשתחררת עם פירוק הגלוקוז מנוצלת, לאחר סדרה מורכבת של תגובות, לייצור ATP.
כל תא בגוף האדם מכיל כמיליארד מולקולות ATP, שמספקות אנרגיה המספיקה רק לכמה דקות פעילות, לכן התא זקוק לאספקת חמצן שוטפת. כל ATP משחרר אנרגיה ונטען בערך 3 פעמים בדקה. בהנחה שבגוף האדם כ־1013 תאים, משקלם הכולל של המולקולות הוא כ-50 גרם.
פואד הראשון, מלך מצרים
פוּאַד הראשון (בערבית: فؤاد الاول; נולד כאַחְמַד פוּאַד; 26 במרץ 1868 - 28 באפריל 1936), מלך מצרים וסודאן, ריבון על נוביה, כורדופאן ודארפור, היה לסולטאן מצרים ב-1917, כשירש את אחיו, חוסיין כאמל. אחמד פואד היה למלך ב-1922, כאשר בריטניה העניקה עצמאות לממלכת מצרים. בתקופת שלטונו ידעה מצרים סדרת תהפוכות ממושכות כאשר היה ניסיון להסדיר ממשל חוקתי יציב לנוכח המאבקים הפוליטיים הפנימיים שפרצו בעיקר לאחר מהומות 1919. פואד פעל רוב שלטונו בניסיון להסדיר יציבות במדינה ובמותו ירש אותו בנו, פארוק, מלך מצרים.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.