חוקרים רבים בחרו להתייחס דווקא למשמעות של הזעם. אמנם, על פי ליון, המניפסט הוא ציני ושנון, אך סיגל כתבה שהמניפסט "מביע זעם נשי בוטה" וג'נסן סברה שהמניפסט הוא "מזעזע" ועוצר נשימה. ריץ' תיארה את סולאנס כ"יחידת הרס של אישה אחת" וסיגל כתב שעמדתה "מביאה לידי ביטוי אי-שביעות רצון כללי ממחאה לא אלימה באמריקה." ריץ' כתבה שהמניפסט הציג את "הייאוש והכעס" של נשים, ומקדם את הפמיניזם
ארגון SCUM.
סולאנס ארגנה "פורום SCUM ציבורי" אליו הגיעו כ-40 אנשים, בעיקר גברים, להם קראה סולאנס "קריפרים" ו"מזוכיסטים"; בארגון לא היו חברים חוץ ממנה.
השפעה.
המניפסט, כותבת ליון, הוא גם "ידוע לשמצה, וגם בעל השפעה", והיה "לאחד הטקסטים הראשונים ואחד הקיצוניים" שנכתבו על ידי "זרמים שונים של תנועת שחרור הנשים האמריקאית". על פי ליון, "עד שנת 1969, המניפסט כבר הפך לסוג של תנ"ך" של תא 16, בבוסטון. על פי מאמר מ-2012 מאת ארתור גולדווג מהמרכז המשפטי לדרום העני, "סולאנס ממשיכה להיקרא ולהיות מצוטטת במעגלים פמיניסטים מסוימים".
ב-20 במאי 2022, במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן שבצרפת, פרצה אישה עירומה בצעקות לשטיח האדום שנפרש לקראת בכורת סרט הקולנוע "שלושת אלפים שנים של כמיהה" , במחאה על מקרים של אלימות מינית שמבצעים חיילים רוסים באוקראינה, על פי ידיעות שנפוצו. גופה של האישה היה צבוע בצבעי דגל אוקראינה, עם הכתובת "הפסיקו לאנוס אותנו", ועל גבה המילה "SCUM". קבוצת אקטיביסטיות צרפתיות שהזדהתה בכינוי "SCUM" צייצה בחשבון הטוויטר הרשמי שלה הודעה, לפיה שהאישה היא פעילה בקבוצה. בתקשורת ציון שחשבון הטוויטר נוצר כחודש בלבד קודם לפסטיבל.
סרטים.
"מניפסט החלאה" הוא גם שמו של סרט קצר משנת 1976 בבימויה של קרול רוסופוליס ודלפין סייריג. בסרט, סייריג מקריאה כמה קטעים מן התרגום הצרפתי של המניפסט.
וורהול עשה סאטירה מכל אירוע הירי, בסרטו בשם "נשים במרד", בו ישנה קבוצה המתקשרת לארגונה של סולאנס, P.I.G, (Politically Involved Girlies (ילדות מעורבות פוליטית) על משקל S.C.U.M.
עבודתה של סולאנס ומערכת היחסים שלה עם וורהול מתוארים בסרט משנת 1996,I Shot Andy Warhol, אשר חלק משמעותי ממנו מתייחס למניפסט החלאה, ולמחלוקות בין סולאנס לוורהול לגבי מה מהות להיות סופר.
טלוויזיה.
בתוכנית האנימציה הטלוויזיה אנימציה The Venture Bros, בפרק "Viva Los Muertos!", משתתפת דמות בשם ואל אשר מצטטת ישירות מתוך המניפסט לאורך הפרק.
ספרות.
בסיפור הכותרת של אוסף סיפוריו הקצרים, "מוחות של חולדות", מייקל בלומליין משתמש במניפסט החלאה כדי להמחיש את השנאה העצמית של גיבור הסיפור וכן את שנאתו למגדר שלו.
ב-2006, הסופרת השוודית שרה שטרידסברג פרסמה רומן סמי-ביוגרפי על ואלרי סולאנס, "Drömfakulteten" (סגל החלומות), שבו מוזכר המניפסט מספר פעמים, וכן מצוטטים חלקים ממנו.
ניק קייב אמר שבדרך בה סולנאס רואה גבריות וגברים, בתור כאלה שנמצאים באמצע בין בני אדם לקופים, יש הבטים שצלצלו באוזניו נכון, וברומן שלו "מותו של באני מונרו" הגיבור הוא התגלמות הזכר לפי ואלרי סולאנס.
מוזיקה.
בעטיפת תקליטור הבכורה של מאניק סטריט פריצ'רז יש ציטוט של סולאנס. להקת הפאנק ביג אין ג'פאן שאבו את ההשראה לשירם "האגודה למען חיתוך גברים" מהספר. הלהקה הבריטית .S.C.U.M קרויה על שם המניפסט. באלבום משנת 2006 של להקת מטמוס, ישנו שיר בשם "מאסה לוואלרי סולאנס", ובו ציטוטים ממניפסט החלאה. השיר "גיבור צבא ההגנה" של הלהקה הישראלית פוליאנה פרנק נפתח בדקלום ציטוט מתורגם מתוך המניפסט.
גרטשן פולהמוס
גרטשן פולהמוס (באנגלית: Gretchen Polhemus; נולדה ב-12 במרץ 1965) היא עיתונאית אמריקאית. מיס ארצות הברית 1989.
ביוגרפיה.
פולהמוס נולדה בטקסס, ב-1989 היא נבחרה למיס טקסס ארצות הברית ואחרי זה זכתה בתואר הארצי מיס ארצות הברית 1989 ובתחרות מיס תבל נבחרה לסגנית שנייה.
היא עבדה תקופה כסוכנת נדל"ן במדינתה והופיעה בסרט טלוויזיה המבוסס על הסדרה בוננזה. היא שימשה ככתבת ספורט עבור ESPN וככתבת שטח עבור מהדורת חדשות בערוץ CBS.
היא הייתה שופטת בתחרות מיס ארצות הברית לשנת 2003 ונכון לשנת 2016 היא מנחה תוכנית טלוויזיה בערוץ מקומי ביוטה.
קוצביו
קוצביו (באנגלית: Kotzebue) או קֵכֵּקְטָרְ'ז'וּךּ (באינופיאק: Qikiqtaġruk, IPA: [qekeqtɑʁʐuk]) היא בירת מחוז נורת'ווסט ארקטיק שבמדינת אלסקה שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר בו.
היסטוריה.
קיימות עדויות ארכאולוגיות על כך שבני שבט האינופיאט חיו בקוצביו החל מהמאה ה-15 לספירה. הודות למיקומה ולגודלה, שימשה קוצביו כמרכז סחר והתכנסות למגוון של קהילות באזור. הנהרות נואטק, סלאוויק וקובוק נשפכים לתוך מצר ים ליד קוצביו וכך יצרו מרכז תעבורה למקומות שונים בפנים היבשה. בנוסף לתושבים מהכפרים הפנימיים, הגיעו לקוצביו תושבים מהמזרח הרחוק הרוסי כדי לסחור שם. בין הפריטים שנסחרו היו פרוות, שומן כלבי ים, עורות, רובים ותחמושת. האנשים גם התכנסו לצורך השתתפות במשחקי ספורט. עם הגעתם של ציידי הלווייתנים, הסוחרים, מחפשי הזהב והמיסיונרים, גדלה חשיבותה של קוצביו כמרכז מסחר.
בעבר הייתה קוצביו ידועה בשם קֵכֵּקְטָרְ'ז'וּךּ (Qikiqtaġruk), שמשמעותו באינופיאטון (אינופיאק צפון אלסקנית), שפת שבט האינופיאט, "אי גדול". את שמה הנוכחי קיבלה קוצביו משם מצר הים הסמוך שנקרא כך על שמו של אוטו פון קוצביו, גרמני-בלטי שחקר את המצר כאשר חיפש עבור רוסיה את המעבר הצפון-מערבי ב-1818.
מהמאה ה-19 ואילך.
ב-1897 החלה באזור רעיית אייל הצפון. אף שבאלסקה גדל אייל הצפון באופן טבעי, הובאו איילים מבויתים מאסיה. ב-1899 נפתח במקום משרד דואר.
בקוצביו צולם הסרט Salmonberries משנת 1991. ב-2 בספטמבר 2015 נשא נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, נאום בקוצביו בנושא שינוי האקלים, ובכך היה לנשיא האמריקאי המכהן הראשון שביקר במקום שנמצא מצפון לחוג הארקטי.
אפונסו השלישי, מלך פורטוגל
אפונסו השלישי, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Afonso III; 5 במאי 1210 - 16 בפברואר 1279) היה מלך פורטוגל בין השנים 1248–1279.
חייו.
אפונסו השלישי נולד בקוימברה בפורטוגל ב-5 במאי 1210, לאפונסו השני, מלך פורטוגל ואורקה מקסטיליה, מלכת פורטוגל, בתם של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה. בשנת 1238 התחתן אפונסו עם מטילדה השנייה, רוזנת בולון, ובכך הפך לרוזן בולון.
בשנת 1223 מת אביו אפונסו השני, מלך פורטוגל, ואחיו סנשו השני, מלך פורטוגל עלה במקומו לשלטון. בשנת 1246 הסתכסך עם הכנסייה, והאפיפיור אינוקנטיוס הרביעי הורה לאפונסו להדיחו מהשלטון. אפונסו צעד לפורטוגל, ובסיוע האצולה הדיח את סנשו, שנמלט לטולדו, שם שהה עד מותו בשנת 1248. לאחר מותו, עלה אפונסו שכיהן עד אז כעוצר לשלטון. בשנת 1249 כבש אפונסו את פארו בדרום, ובכך הייתה פורטוגל לממלכה הנוצרית הראשונה בחצי האי האיברי אשר נשלם בה תהליך הרקונקיסטה. בשנת 1253 התגרש אפונסו מאשתו, והתחתן עם ביאטריס מקסטיליה.
אפונסו היה נחוש בדעתו לא לעשות את הטעויות שאחיו עשה, ומשום כך כינס בשנת 1254 את הקורטס, וחוקק חוקים שהגבילו את כוח האצולה. אפונסו ביטל את המעצרים ללא משפט, והטיל מיסים אף על הכנסייה, מה שהביא לנידויו על ידי האפיפיור. בשנת 1267 הגיע אפונסו להסכם עם ממלכת קסטיליה, על תיחום הגבול בין הממלכות.
ב-16 בפברואר 1279 מת אפונסו השלישי, ובנו דיניש, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1238 התחתן אפונסו עם מטילדה השנייה, רוזנת בולון, בתם של רנוד, רוזן דאמרטין ואידה, רוזנת בולון, אך לא היו להם ילדים.
בשנת 1253 התחתן אפונסו עם ביאטריס מקסטיליה, בתם של אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה ומיור גילן דה גוסמן, ממנה היו לו 4 ילדים:
בנוסף היו לאפונסו כמה ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות.
ספרות אנגלית עתיקה
ספרות אנגלית עתיקה (באנגלית: Old English literature) או ספרות אנגלו-סקסונית (באנגלית: Anglo-Saxon literature) הוא סך הספרות הכתובה באנגלית עתיקה או זאת שחוברה באנגליה במהלך התקופה האנגלו-סקסונית. מוצאם של האנגלו-סקסונים, טרם פלישתם לאנגליה במהלך המאה ה-5, האו בדנמרק וצפון גרמניה של ימינו. בארצם שלטו האנגלו-סקסונים עד שנת 1066, אז נכבשה אנגליה על ידי הנורמנים בראשות ויליאם הכובש. באותן השנים גם החל להיערך המעבר מהאנגלית העתיקה אל זו המודרנית.
הספרות האנגלו-סקסונית כוללת דרשות דתיות, סיפורי חיי הקדושים, תרגומים של כתבי הקודש הנוצריים ויצירות לטיניות של אבות הכנסייה; כרוניקות בעלות יומרה לתיעוד היסטורי; ספרי חוקים, צוואות וכתבים משפטיים כלליים; כתבים בעלי אופי מדעי אודות אומנות הדקדוק, הרפואה והגאוגרפיה; וכן קטעי שירה. שירו של קאדמון מהמאה ה-7 נחשב לפי ההיסטוריון בן התקופה בדה ונרביליס, וכך גם לפי רוב החוקרים בימינו, ליצירה הממשית הכתובה המוקדמת ביותר של השפה האנגלית. עלילת ביאוולף ידועה בדרך כלל בתור היצירה המפורסמת ביותר של ספרות התקופה, וכחלק בלתי נפרד מהקאנון המסורתי של הספרות האנגלית לדורותיה. ולצד שתי אלו, הכרוניקה האנגלו-סקסונית נחשבת לכרוניקה ההיסטורית המשמעותית ביותר עבור מחקר היסטורי של אנגליה בימי הביניים המוקדמים.
רקע.
מחקר אקדמי.