בשנת 1939 הוא הפך ל בדיוויזיית לונדון ה-1 בצבא הטריטוריאלי. בשנת 1941 התמנה למפקד הגדוד השני, קורפוס הרובאים של המלך, שהיה אז חלק מחטיבת הרגלים ה-69 ונשלח לצפון אפריקה, שם קיבל את עיטור אות השירות המצוין (DSO) בשנת 1942. הוא כיהן כראש מטה הקורפוס ה-13, בפיקודו של ויליאם גוט, ולאחר מכן בפיקודם של בריאן הורוקס ומיילס דמפסי בשנת 1942. לאחר מכן הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-24 בינואר 1943, ומונה למפקד דיוויזיית השריון ה-7. הוא לחם עם הדיוויזיה בצפון אפריקה, איטליה ונורמנדי בין 1943 ל-1944.
במהלך המערכה בנורמנדי ביוני ויולי 1944, מפקד הארמייה הבריטית השנייה, לוטננט גנרל מיילס דמפסי, לא התרשם מביצועיה של דיוויזיית השריון השביעית ומפקד הקורפוס ה-8, ריצ'רד אוקונור, טען כי הדיוויזיה התנהלה במהלך מבצע גודווד בצורה זהירה יתר על המידה. זמן קצר לאחר מכן, במהלך מבצע בלוקאוט, דיוויזיית השריון השביעית לא הצליחה להשיג את מטרותיה וארסקין פוטר והוחלף על ידי ג'רלד לויד-ורני. למרות ביצועיו האדישים כמפקד שטח היו לארסקין איכויות שהתאימו אותו לתפקידים אחרים והפרק הזה הוכיח רק מפלה זמנית בקריירה שלו. הוא הפך לראש המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית בבלגיה בשנת 1944 ואחר כך בשנת 1945 למפקד הדיוויזיה ה-43 (וסקס).
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה מונה ארסקין למפקד הכוחות הבריטיים בהונג קונג בשנת 1946, מפקד הצבא הטריטוריאלי ב-1948 עד 1949 ולמפקד כוחות הצבא הבריטי במצרים בשנת 1949. כשחזר לבריטניה, הוא הפך למפקד פיקוד המזרח בשנת 1952. בשנת 1953 מונה למפקד פיקוד מזרח אפריקה, שם היה אחראי על ניהול התגובה למרד מאו מאו בקניה והוביל את מבצע אנוויל בניירובי באפריל 1954. הוא היה ראש מטה פיקוד דרום, משנת 1955 עד 1958 כשפרש מהצבא. בנוסף, הוא היה השליש הצבאי של המלכה בשנים 1955 עד 1965.
ארסקין מונה לאביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (KBE) בשנת 1950, לאביר מפקד במסדר האמבט (KCB) בשנת 1952 ולאביר הצלב הגדול במסדר האמבט (GCB) בשנת 1955. בשנים 1958 עד 1963 היה סגן מושל ג'רזי, וב-29 באוגוסט 1965 הוא מת בביתו בראספר, מערב סאסקס.
משפחתו.
ארסקין נישא לרובי דה לה רו, בתו של סר אוולין דה לה רו, הברונט השני, בשנת 1930. נולדו להם שני בנים ובת אחת.
החצים האדומים
הטלת חצים
ששת החצים
רוי נויברגר (סופר)
רוי סלנט (ישראל) נויברגר (באנגלית: Roy S.(Salant) Neuberger; נולד בשנת 1942) הוא סופר, מרצה ומחזיר בתשובה חרדי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
נויברגר הוא בנם של מארי ו. הוא עשה תואר שני בספרות אנגלית.
לפני שהחל בקריירת הכתיבה, היה נויברגר שומר יערות ו. לאחר מכן היה עורך עיתון שבועי ועורך לשוני.
בשנת 1974 הוא חזר בתשובה יחד עם אשתו.
בשנת 1978 התמנה למנהל טכני ולמנהל לימודי חול בישיבה בברוקלין.
בשנים 1991–1999 ניהל קרן גידור שעסקה בניתוח טכני כדי לחזות שינויים בניירות ערך.
בשנת 2000 כתב את ספרו הראשון, אוטוביוגרפיה על חייו, "From Central Park to Sinai: How I Found My Jewish Soul (מסנטרל פארק לסיני)". הקדמת הספר נכתבה על ידי אסתר יונגרייז והספר זכה לביקורות חיוביות.
לאחר מכן הוציא נויברגר ארבעה ספרים נוספים, ושימש ככתב בעיתונים היהודיים "Five Towns Jewish Times", "ג'ואיש פרס", "The Jewish Star" ועוד, והוא בעל טור קבוע בעיתון "יתד נאמן" באנגלית.
חיים אישיים.
נויברגר נשוי ללאה (לינדה) וילנסי (וילנסקי), שמרצה יחד איתו ועוזרת לו בעריכת ספריו.
ביתו, יפה, נשואה לאשר אנשיל יונגרייז, בנה של אסתר יונגרייז.
אלי בלול
אלי בלול (נולד ב-5 בפברואר 1973) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל בהווה. גובהו 2.03 מטר, שיחק בעמדת הסנטר.
קריירה.
בלול גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון. בשנת 1990 עלה בלול לקבוצה הבוגרת של חולון ולצידו בקבוצה שיחק במשך מספר עונות אחיו התאום קובי בלול. בשנת 1994 עבר למכבי ראשון לציון שבה שיחק שתי עונות ולאחריהן חזר לעונה אחת בחולון ולעונה נוספת בראשון לציון. בהמשך שיחק בהפועל ירושלים, מכבי רמת גן ולאחר מכן שיחק שתי עונות בחולון.
בסך הכול שיחק בלול 11 עונות בליגה הראשונה, רשם 224 משחקים בהם קלע 1,559 נקודות, בממוצע קריירה של 7.0.
בלול היה מלך הריבאונד הישראלי בשתי עונות בליגת הבוגרים הראשונה של איגוד הכדורסל, ליגת העל: בעונת ובעונת . הוא מדורג במקום ה-20 ברשימת הריבאונדרים הישראלים של כל הזמנים בליגה הבכירה.
לאחר שסיים לשחק בליגה הראשונה שיחק ואימן בליגות הנמוכות. בקיץ 2009 מונה לעוזר מאמן בקבוצת הנשים של אליצור נווה דוד רמלה ובמקביל שימש כמאמן-שחקן בקבוצת הגברים של אליצור חולון. בלול שיחק בין היתר גם בבית"ר ירושלים מליגה א'.
בנבחרות ישראל.
אלי בלול היה בכל נבחרות ישראל ובנוסף חבר סגל נבחרת העתודה באליפות אירופה בשנת 1992, ובאליפות אירופה עד גיל 22 שבה נטל חלק משמעותי יותר מן האליפות שקדמה לה. בסגלי נבחרת העתודה שיתף פעולה עם אחיו קובי בלול. בשנת 1995 זומן לסגל נבחרת ישראל הבוגרת והשתתף איתה באליפות אירופה.
דייב אלן (מתאגרף)
דייב אלן (נולד ב-21 במרץ 1992) הוא מתאגרף בריטי, שזכה לכינוי "הקרנף הלבן".
קריירה מקצועית.
אלן התחיל את הקריירה המקצועית שלו בשישה סיבובי אגרוף נגד רולנדאס קסנה ב-2012. ביולי 2016 הוא נלחם נגד דיליאן וויט בקרב במועצת האגרוף העולמית (WBC) והפסיד. בדצמבר 2016 הוא נלחם בלואיס אורטיז והפסיד לאחר שבעה סיבובים. הניצחון הגדול שלו היה נגד לוקאס בראון באפריל 2019, שבו ניצח בסיבוב השלישי.
בשנת 2020 הוא הכריז על סיום הקריירה. בשנת 2021 אייב אלן הודיע שיש לו תוכניות לחזור לזירה.
כדורגל רחוב
המונח כדורגל רחוב מקיף מספר זנים לא פורמליים של כדורגל. משחקים אלה לא פועלים בהכרח על פי דרישות של משחק רשמי במשחקים אלו לרוב לא נמצאים מגרש שדה גדול, סימונים בשטח, דגלים ואחד עשר שחקנים לכל צוות, או שופט ושופטים עוזרים.
רקע כללי.
כדורגל רחוב דומה יותר לכדורגל חופים וקטרגל מאשר לכדורגל רשמי. הקלות במשחקים הבלתי פורמליים הללו ברחובות ובשטחים הפתוחים עוזרים להפוך את הכדורגל לספורט הפופולרי ביותר בעולם.
כיום קיימים מספר ארגונים נפוצים בכדורגל הרחוב (Streetfootballworld, SISM Street Soccer בארצות הברית, ההתאחדות הבינלאומית לכדורגל רחוב, WhizzKids United, Buntkicktgut, Street Soccer USA). בימינו, כדורגל רחוב הוא גם שיטה אחת מני רבות לאימון שחקני כדורגל צעירים.
אליפות העולם הראשונה בכדורגל ברחוב התקיימה במריאננפלאץ בעיר קרויצברג.
משחקי וידאו.
בשנת 2005 הציג מפרסם משחקי הווידאו electronic arts את רחוב FIFA, זיכיון המבוסס על כדורגל רחוב וכדורגל בסגנון חופשי. סדרת "רחוב פיפא" מתמקדת בכושר, סגנון ותחבולות, שמשקפות את התרבויות של כדורגל הרחוב וכדורגל בסגנון חופשי ששיחקו ברחובות ברחבי העולם.
ירידת יצחק לגרר
ירידת יצחק לגרר הוא אירוע מקראי המתאר את ירידת יצחק לגרר בעקבות הרעב בארץ כנען, ואת קורותיו בגרר. הסיפור מובא בספר בראשית, פרשת תולדות, .
פרק זה הוא הפרק היחיד בתנ"ך שבו יצחק מופיע כדמות שעומדת בפני עצמה. מאז לידתו של יצחק ועד פרק זה, מופיע יצחק כטפל לאברהם אביו, ומפרק זה והלאה, יצחק מופיע כטפל לבניו.
רקע.
בעקבות רעב בארץ כנען, ועקב רצונו של יצחק לרדת למצרים כאברהם אביו, ה' התגלה בנבואה ליצחק, ואמר לו ללכת לגרר ובמקום למצרים:
הסיפור המקראי.
יצחק הלך אל אבימלך מלך פלשתים לארץ גרר, כמו שה' ציווה אותו בנבואה.
כשיצחק הגיע לגרר הוא לא רצה להגיד על רבקה שהיא אשתו כי פחד שכיון שהייתה טובת מראה אנשי המקום יהרגו אותו כדי לקחת אותה לאשה, ולכן כשאנשי המקום שאלו כיצד הוא קשור לרבקה, הוא ענה "אחותי היא".
לאחר שעברו ימים רבים, חששו של יצחק פחת, ולכן לא נזהר מפני הפלשתים. כשאבימלך מלך פלשתים השקיף מהחלון הוא ראה את יצחק מצחק (לשון תשמיש) עם רבקה אשתו. אבימלך הבין שרבקה היא אשתו של יצחק, ולכן שאלו מדוע אמר שהיא אחותו. יצחק ענה שחשש שיהרגוהו כדי לשאת אותה, ובתגובה אבימלך זעם עליו על שכמעט החטיא אותו: "מה זאת עשית לנו? כמעט שכב אחד העם (לפי רש"י הכוונה למיוחד שבעם, שזה המלך) עם אשתך, והבאת עלינו אשם".
לאחר המעשה אבימלך לקח אותו תחת חסותו וציווה את עמו הפלשתים "הנוגע באיש הזה ובאשתו מות יומת".
עקב עמידתו בניסיון ואי עזיבתו את הארץ, ה' ברך את יצחק בזריעתו אפילו שהיה שנת רעב, ויצא לו מהקרקע מאה שערים (לפי רש"י כפול מאה ממה שראוי לצאת מהקרקע הזו, ולפי רבי יוסף בכור שור המספר "מאה" אינו בדווקא). ועקב כך הוא התפרסם ושמו גדל בגרר.
הצגת האשה כאחות.
הסבר של הנושא התקבל מהארכאולוגיה והאפיגראפיה, כשבארם נהריים (היום צפון עיראק) התגלתה העיר העתיקה נוזי. מהארכיונים המשפחתיים שנמצאו שם התגלה שקשרי הנישואים נחשבו הדוקים ביותר, כאשר לאשה נשואה ניתן מעמד נוסף של אחות. אם כן יצחק השתמש באמצעי המשפטי החזק ביותר שעמד לרשותו לפי החוק והמנהג של זמנם. ההסבר לזה הוא שהמשפחה (אברהם) הגיעה מחרן שהייתה באותה השפעה תרבותית של נוזי. זה הרקע להצגת האשה כאחות בשביל להגן עליהם מהשליטים שניסו לפגוע בהם.
הקשר והבדלים בין ירידת יצחק לגרר לירידת אברהם למצרים ולגרר.
מחבר המדרש הגדול טען בהתייחסו לזה שיצחק התמודד עם אותם מצבים שאברהם אביו התמודד אתם ש"כל מה שאירע לאברהם, אירע ליצחק".