ב-1982 יצר את אלבום שירי הילדים "יפתח המלוכלך", בו הלחין ועיבד את כל השירים, על פי התרגום של אורי סלע לספר הילדים יהושע הפרוע. ביצירת האלבום השתתפו: ז'אן פול זימבריס בתופים, מיקי שביב בגיטרה באס, ומורדי פרבר בגיטרה, וכן הזמרים: מזי כהן ויואל לרנר, והשחקן איל גפן בקטעי קרינות. שנה אחר כך יצר אלבום ילדים נוסף עם אורי סלע, על פי התרגום שלו לספר מקס ומוריץ.
ב-1983 יצא אלבום הבכורה שלו כסולן "אגדת גבריאלוב", בו הלחין ועיבד שירים שכתבה אשתו מיכל: "מקום אחר", "אגדת גבריאלוב", "תוכי באר" ו"באת לי", וגם "פוליה" על פי מכתב של דוד בן-גוריון. גבריאלוב שר וניגן בגיטרה בס, גיטרה אקוסטית, מנדולינה וקלידים וגם הפיק מוזיקלית עם יואב גרא. עוד השתתפו בהקלטות רמי בר דוד בקלידים, יגאל ישראלי בגיטרה חשמלית ואלי טובול בתופים וכלי הקשה. בעקבות המופע יצאה במופע יחיד.
ב-1988 יצא אלבומו השני "מיקי גבריאלוב" בהפקת חברת "המון הפקות" של מיכאל תפוח ואתי אנטה, ובו לחניו, עיבודיו והפקתו המוזיקלית בעיקר למילים של רוני סומק, מיכל גבריאלוב ושלו עצמו. התקליט כלל את "פינה ירוקה" ו"את יפה שלי" (שהיו השירים המצליחים ביותר באלבום), "היי פנחס", "נמר יד שנייה", "היא חשבה שהכסף", "לונה פארק", וגם "רוק'נ'רול מציץ בחלון", שיר נוסטלגיה לימי הצ'רצ'ילים עם מייסדי הלהקה, חיים רומנו ויצחק קלפטר, בקטעי סולו גיטרה.
ב-1989 הוציא את אלבום הסולו השלישי "אבנים", ובו לחניו, עיבודיו והפקתו ל"אבנים", "הנשרים פשטו עם שחר", "עברה את השלושים", "שיר לילדה שעדיין לא נולדה" (מילים: רוני סומק), "ילדי הקרנבל" (מילים: מיכל גבריאלוב), ו"הוי ארצי מולדתי" (מילים: שאול טשרניחובסקי) ועוד.
ב-1990 יצא אלבום האוסף "סיפור של חורף" ובו חידושים ללהיטיו ושני שירים חדשים, "אל תבכה ילד" ו"קח את זה קל".
בשנת 1991 נסע לטורקיה ושיתף פעולה בהקלטות לאלבום "כשחלמתי על הבית" (שיצא בנובמבר אותה שנה). במסגרת האלבום הופיע עם הזמרת הטורקייה סלדה בהג'ן.
באוגוסט 1994 הוציא את האלבום "על כף היד", בו בלט הלהיט "הקצב של חיי". כמו נכללו באלבום שירים שנכתבו על ידי חנוך לוין ונתן אלתרמן. עוד בשנת 1994 נסע לבולגריה ושיתף פעולה עם מוזיקאים בולגרים ועם שלישיית "קרצובה" שפעלה במסגרת הלהקה הווקלית "מסתורי הקול הבולגרי" באלבום "על כף היד", כמו כן הוזמן לערוץ הראשון להופיע במופע "אני ואתה". כמחווה לחתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן נסע לירדן להקליט עם הלהקה הירדנית "השורדים", צילם וידאו קליפ בעיר פטרה והוזמן להופיע בפסטיבל ישראל 1995 יחד עם הלהקה כמחווה לשלום.
בספטמבר 1995 הוציא בחברת התקליטים "הד ארצי" את האלבום "בית וגיטרה". האלבום הוקלט בפסטיבל ישראל כמחווה להסכם השלום עם ירדן. כלל ברובו ביצועים מחודשים.
באפריל 1997 הוציא את האלבום "לא זכיתי באור מן ההפקר", שאת רוב שיריו כתב בעצמו, למעט שיר הנושא שנכתב על ידי חיים נחמן ביאליק.
בשנת 2002 הוזמן להופיע בפסטיבל ישראל במופע שנקרא "אני ואתה", שהיווה מחווה ליצירתו.
בשנת 2003 הפיק לערוץ הראשון תוכנית מוזיקה לכבוד יצירתו, שנקראה "מיקי גבריאלוב בין שני עולמות", כשם האלבום שהוציא באותה שנה.
בשנת 2008 הוציא את האלבום "חולמים".
בשנת 2009 הוזמן להופיע בפסטיבל ימי זמר בחולון כמחווה ליצירתו.
בשנת 2011 אירח שורה של אמנים במופע בו חזר לאלבום "בדשא אצל אביגדור", 40 שנה לאחר שיצא. באותה שנה גם הוציא אלבום של מוזיקה צוענית עם להקת "סווינג דה ג'יטאן".
בשנת 2014 הוציא את האלבום "ריח של ים".
בשנת 2018 הוציא את האלבום "כשחלמתי על הבית - הופעות 1993-2018".
בינואר 2019, הוציא את הסינגל "סטפאני", דואט עם קורין אלאל, שיר ראשון מתוך אלבום חדש, שנה אחר כך יצא לאור האלבום "כאלה הזמנים".
בשנת 2021, העלה מופע בפסטיבל ימי זמר בחולון לכבוד 50 שנה ליציאתו של האלבום "בדשא אצל אביגדור".
משפחתו.
גבריאלוב נישא בשנת 1970 לאדלה ממנה התגרש כתשע שנים אחר כך. לאחר גירושיו, גידל את שני בניהם. בשנת 1983 נישא בשנית למיכל ולהם בן ובת, הזמרת שירה גבריאלוב. גבריאלוב מתגורר בהוד השרון.
אלבומי אולפן.
אלבומים משותפים
עם "הצ'רצ'ילים"
אלבומי סולו
אלבומי הופעות
בדשא אצל אביגדור
"בדשא אצל אביגדור" הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי מיקי גבריאלוב משנת 1971. האלבום, אחד המצליחים שהקליט איינשטיין, כולל מספר שירים שהפכו לקלאסיקות ישראליות.
הפקה.
מיקי גבריאלוב הלחין ועיבד את כל שירי האלבום. איינשטיין כתב שלושה מהשירים והפזמונאי יענקל'ה רוטבליט כתב שבעה נוספים. האלבום הוקלט באולפני קולינור בתל אביב במאי 1971.
האלבום קרוי על שמו של צריף ששכן בסמוך לחוף מציצים שבתל אביב. צריף זה, שהיה בבעלותו של אביגדור צברי, שימש כמקום מפגש לקבוצת אנשים, ובהם יוצרים ואמנים שכונתה "חבורת לול". הצריף, שתועד על עטיפת האלבום בצילום של אלונה איינשטיין, תועד גם בסרטו של אורי זוהר "מציצים".
חלק משירי האלבום זכו לקליפים, כחלק מסדרת התוכניות "לול", ששודרה בראשית שנות ה-70 בערוץ הראשון. במרוצת השנים, עם הפיכת השירים לקלאסיקות ישראליות, זכו חלק משירי האלבום לגרסאות חדשות מצד איינשטיין עצמו ומצד מוזיקאים אחרים (להקת אטרף, נתן כהן ועוד).
השיר "אני ואתה" זכה ב-1972 גם לגרסה איטלקית של להקת הרוק המתקדם Capsicum Red, שבה הוא נקרא Rabbia e" Poesia" ("זעם ושירה"). השיר "שיר מספר 8" נכתב בהשפעת ביטויים מספר "שיר השירים". השיר "השריקה של התנועה" נכתב על תקופת החניכות של רוטבליט בתנועת הנוער "השומר הצעיר", תנועה שבה היה חבר גם איינשטיין. בשנת 2014 הקליטה החצר האחורית, להקתו של רוטבליט, גרסת כיסוי לשיר "לשרוק בחושך", כמחווה לאחר מותו של איינשטיין.
יודנבורג
יודנבורג (בגרמנית: Judenburg, במשמעות: "עיר היהודים") היא עיירה במדינת שטיריה שבאוסטריה על גדות נהר מורה ובירת מחוז מורטל. בעבר הייתה בירת מחוז יודנבורג. אוכלוסייתה מונה 9,261 תושבים נכון ל- 2013. סמלה של העיר הוא כובע היהודים ששימש כאות קלון להבדלת יהודים מכלל האוכלוסייה הלא-יהודית.
היסטוריה.
העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1074 כ"עיר השוק היהודית". שם העיר, "טירת היהודים", ניתן לה על שם הסוחרים היהודים, שהיוו נדבך חשוב בחיי המסחר בעיר.
בשנת 1277 העיר קיבלה זכויות לחכירת מס. במשך המאות ה-13 וה-14 העיר הפכה לעיר מסחר חשובה.
לאחר מספר פוגרומים במאות ה-14 וה-15 גורשו היהודים מן העיר ומשטיריה בכלל בשנת 1496.
בתחילת המאה ה-20 העיר הייתה אחד המרכזים האוסטרים של תעשיית הפלדה וישב בה חיל מצב של הצבא האוסטרו-הונגרי. בתקופת הכיבוש הנאצי הוקם בסמוך לעיר תת-מחנה של מחנה מאוטהאוזן. עם תום מלחמת העולם השנייה הוסב המחנה למחנה עקורים מחנה עקורים לפליטים יהודיים בו ישבו תחילה קוזקים מברית המועצות ולאחר מכן פליטים יהודים.
המלחמה האנגלו-עיראקית
המלחמה האנגלו-עיראקית התנהלה בין 2 במאי ל-31 במאי 1941, בין הממלכה המאוחדת ובעלות בריתה לבין עיראק ובעלות בריתה ממדינות הציר, במהלך מלחמת העולם השנייה.
המלחמה החלה לאחר הפיכה צבאית בעיראק שהעלתה לשלטון את המנהיג הפרו נאצי רשיד עאלי אל-כילאני. אל-כילאני העלה דרישות לסילוק הצבא הבריטי מאדמת עיראק, על אף שעיראק הייתה מחויבת לנוכחות צבאית בריטית על אדמתה על פי ההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930. הדרישות הסלימו לכלל עימות צבאי, שבסופו פלשו צבאות הממלכה המאוחדת לעיראק, והביאו לנפילת משטרו של אל-כילאני, ולהשבת השלטון לידי השושלת ההאשמית ששלטה בעיראק קודם להפיכה.
במלחמה קיבלה עיראק סיוע צבאי ואווירי מגרמניה הנאצית ומאיטליה הפשיסטית, והיא נתפסה כחלק מניסיון השתלטות של מדינות הציר על המזרח התיכון ועל מקורות הנפט שבו. גם לאחר המלחמה נמשכו העימותים, והביאו לפלישות בריטיות נוספות, בתחילה לסוריה וללבנון, ולאחר מכן, בשיתוף פעולה עם ברית המועצות, גם לפלישה בריטית לאיראן.
במלחמה השתתפה חוליה של האצ"ל, שנשלחה לשליחות חבלה וריגול מעבר לקווי האויב. בחוליה זו לחם ונהרג מפקד האצ"ל דוד רזיאל. העיראקים זכו לתמיכת מנהיגים פלסטינים גולים, ואישים כחאג' אמין אל-חוסייני ופאוזי אל קאוקג'י שהו בעיראק בעת המלחמה וסייעו לאל-כילאני ואנשיו.
רקע היסטורי וצבאי.
עיראק בין שתי מלחמות העולם.
עיראק הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית מזה מאות שנים, אך בעקבות תבוסת העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה קיבלה האימפריה הבריטית מנדט של חבר הלאומים לשלוט בעיראק. ב-1921 הביאו הבריטים לעיראק את המלך פייסל מהשושלת ההאשמית, ולאחר משאל עם שאורגן על ידי וינסטון צ'רצ'יל ותוצאותיו היו ידועות מראש, המליכו אותו על עיראק. שני הסכמים, ההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1922 וההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930, ביססו את מעמדה של עיראק כממלכה עצמאית, אך קבעו שהממלכה המאוחדת תחזיק בה בסיסי צבא, ושעיראק מחויבת להיוועץ עם הממלכה המאוחדת בשאלות כלכלה, חוץ וביטחון. ב-3 באוקטובר 1932 הוכרז על ביטול המנדט, וקבלת עיראק כחברה בחבר הלאומים. באמצע שנות ה-20 התגלה נפט רב באדמות עיראק. הזיכיון לחיפוש הנפט ולהפקתו ניתן לתאגיד הרב-לאומי חברת הנפט העיראקית, שכרבע ממניותיו היו בשליטת הממלכה המאוחדת, שהחזיקה במונופול על הפקת הנפט בעיראק.