בשנותיו האחרונות התגורר לסירוגין בארצות הברית ובישראל (בה רכש דירה בירושלים, אך לא התאזרח). נפטר ב־1984 מהתקף לב בניו יורק, וגופתו הועברה לקבורה בישראל. הותיר אחריו 2 בנים ובת, מחותנו פעמיים היה הבנקאי היהודי-וינאי שמעון מוסקוביץ'.
דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון
דמטריוס השני (ביוונית עתיקה: Δημήτριος Β΄΄; 275 לפנה"ס - 229 לפנה"ס) אשר כונה "איטוליקוס" (ο Αιτωλικός - "האיטולי") היה מלך מוקדון בין שנת 239 לפנה"ס ל-229 לפנה"ס. הוא היה בנו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון ואביו של פיליפוס החמישי, מלך מוקדון. הכינוי "איטוליקוס" בא לו בשל ניצחונותיו על הליגה האיטולית.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
דמטריוס נולד באזור שנת 275 לפנה"ס. הוא היה בנו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. סביו מצד האבא היה דמטריוס פוליורקטס, וסבתו הייתה פילה בת אנטיפטרוס. אמו הייתה נסיכה אחרת בשם פילה, שהייתה בתו של סלאוקוס הראשון מייסד האימפריה הסלאוקית, ושל סטרטוניקה מסוריה, שהייתה אחות אביו.
הוא התבלט לראשונה במהלך המלחמה הכרמונידית. אלכסנדר השני, מלך אפירוס פלש למוקדון דרך מעלה הנהר אאוס (aoos), ואביו לא יכל לטפל בפלישה בעצמו (המלחמה התנהלה במקביל באטיקה ובפלופונסוס), ולפיכך הפקיד כוח גדול בפיקודו של דמטריוס כדי שיהדוף אותה עבורו. דמטריוס הנחיל לאלכסנדר מפלה מוחצת, והוא נאלץ לבקש הסכם שלום. לא ידוע טיבם המדויק של יחסיו עם אביו, אולם נראה שכמקובל בחצרות המלוכה דאז, אביו העביר לו עוד בחייו חלק מסמכויות שלטונו.
מלכותו.
עם מותו של אביו בשנת 239 לפנה"ס, עבר הכתר לידי דמטריוס בצורה חלקה לחלוטין. אביו היה אהוד מאוד ביוון, ולפיכך הוא התקבל באהדה גם מחוץ למוקדון. מיד עם עלותו לשלטון, נאלץ לטפל בגל פלישות חדש של שבטים מהצפון, מה שריתק אותו אל הצפון, ושיחרר את הרסן מאויבותיה של מוקדון בדרום. ביוזמת אראטוס מסיקיון, כרתו ביניהן ברית שתי הליגות הגדולות ביוון, הליגה האכאית והליגה האיטולית. על פי ההסכם, שהיה אמור לצמצם מאוד את השפעתה של מוקדון, האכאים יוכלו להרחיב את שלטונם ככל שירצו, בעוד לאיטולים ניתנה יד חופשית באקרנאניה.
אותה תקופה נשלטה מחצית אקרנאניה בידי האיטולים, והמחצית השנייה בידי ממלכת אפירוס. מותו של אלכסנדר השני, מלך אפירוס מספר שנים קודם לכן, פתח בפני האיטולים חלון הזדמנויות חדש. בנו פירוס השני היה עוד קטין, ואמו אולימפיאס השנייה שימשה כעוצרת למענו. השלטון בממלכה היה לא יציב, ואולימפיאס חיפשה נואשות בני ברית. דמטריוס נאות להפצרותיה, ונשא לאשה את בתה פתיה. בשנת 238 לפנה"ס הכריז דמטריוס מלחמה על הליגה האיטולית, ובכך נפתחה מלחמה אשר כונתה בידי בני הדור "המלחמה הדימטרית" או "מלחמת דמטריוס".
דמטריוס לא יכל להתפנות לאפירוס, כיוון שהיה מרותק לקרבות נגד שבט הדארדאנים בחזית הצפונית, אולם גם הגייסות הקטנים ששלח הצליחו לבלום את ההתפשטות האיטולית. גיס אחר שלו בפיקוד המצביא ביתיס, נע אל הפלופונסוס והביס כוח אכאי בפיקודו של אראטוס ליד פילאקיה. הניצחון המוקדוני היה שלם, ואף נפוצו שמועות שאראטוס עצמו מת (אם כי הדבר לא היה נכון). אם כי הכוח של ביתיס לא הספיק ליהנות מפירות הניצחון, לפני שדמטריוס הזעיק אותו חזרה צפונה. צעד נמהר זה, גרם להתערערות השלטון המוקדוני בפלופונסוס, ולהתעצמות הליגה האכאית. דמטריוס היה מודע לכך, והחליט לנטוש לעת עתה את החזית האכאית לטובת החזית האיטולית. אותה שנה הסכים דמטריוס לפנות את חיל המצב שלו מאתונה תמורת 150 טלנטים. אתונה לא יכלה לשלם את הסכום בעצמה, וביקשה עזרה מערים ידידותיות. נציג הליגה האכאית, אראטוס הגיע בעצמו לעיר עם עשרים טלנטים, ככל הנראה במטרה להתחיל משא ומתן על צירופה של אתונה לליגה האכאית. האתונאים מצדם לא התלהבו מההצעה.
הוא תקף את בויאוטיה, שהאיטולים שלטו בה, והצליח לכבוש את רובה. האיטולים מצדם המשיכו לנגוס באפירוס ואקרנאניה, ובאזור שנת 234 לפנה"ס התרחשה הפיכה באפירוס ומשטר המלוכה הוחלף ברפובליקה. ההפיכה באפירוס גרמה להתפוררות שלטונה של זו באקרנאניה, והאקרנאנים הפכו לנואשים ביותר. דמטריוס לא הצליח להגיש להם עזרה ממשית, ובלית ברירה בשנת 231 לפנה"ס נאלץ לשכור את אגרון מלך האילירים, שאכן הצליח להושיע את האקרנאנים.
הוא מת בשנת 229 לפנה"ס, מותיר אחריו ינוקא בשם פיליפוס כמלך. אחיינו של דמטריוס, אנטיגונוס השלישי "דוסון" מונה כעוצר לפיליפוס, ומאוחר יותר אף הוכתר כמלך בצורה רשמית. עם זאת, לאחר מותו עברה המלוכה לידי פיליפוס.
משפחתו.
דמטריוס נישא מספר פעמים בחייו. אשתו הראשונה הייתה סטרטוניקה , בתם של דודתו אחות אביו סטרטוניקה מסוריה, ושל אנטיוכוס הראשון מלך האימפריה הסלאוקית, ואחותו של אנטיוכוס השני. מעניין לציין כי אמו של דמטריוס, פילה הייתה למעשה אחותה למחצה של סטרטוניקה בת אנטיוכוס. אביו של דמטריוס, שמאז ומתמיד אהב טקסי ואירועים ראוותניים, שלח צי שלם כדי להביא את הכלה מאסיה, והכריז בדלוס על כינונם של שני ימי מועד. אחד נקרא "אנטיגוניאה" על שמו, והשני נקרא "סטרטוניקיאה" על שם אחותו אם הכלה. שני הימים כללו מסיבות, תהלוכות, ומקהלות לאפולו, ארטמיס ולטו.
בשנת 245 לפנה"ס הוא נישא נישואים פוליטיים לניקאיה , אלמנת בן דודו של דמטריוס, אלכסנדר שליט קורינתוס. נישואים אלו היו ככל הנראה הסיבה לקרע ביחסים שבין דמטריוס לבין אשתו הראשונה סטרטוניקה, מה שגרם לכך שסטרטוניקה עזבה את דמטריוס וחזרה לאסיה. בהמשך הוא נישא פעם נוספת לפתיה , בתם של אלכסנדר השני, מלך אפירוס ואולימפיאס השנייה. הייתה לו בת בשם אפאמה השלישית , אולם לא ברור מאיזו אשה. ידוע גם על בן נוסף בשם סאמוס.
כמו כן, אוסביוס מספר שדמטריוס נישא לשבוית מלחמה בשם כריסאיס (Chryseis), והיא זו שילדה לו את יורשו פיליפוס. ההיסטוריון ויליאם טרן, במאמרו משנת 1940, מזהה את פתיה וכריסאיס. בעקבות סברתו של טרן הלכו חלק גדול מהחוקרים עד ימינו.
ברנרד ברגמן
הוועד האולימפי ברוסיה
הוועד האולימפי ברוסיה (ברוסית: Олимпийский комитет России) הוא ועד אולימפי לאומי המוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי כגוף עליון שמאגד את כל הענפים האולימפיים ברוסיה. מושב הוועד בגדות לוז'נסצקאיה 8 במוסקבה. יושב ראש הוועד הוא סטניסלב פוזדניאקוב.
הוועד האולימפי אחראי לארגן את השתתפותם של ספורטאים רוסים במשחקים האולימפיים ובתחרויות רב-ענפיות אחרות המתקיימות בחסות הוועד האולימפי הבינלאומי או הפדרציות האזוריות ואת הכנות הספורטאים לקראתן.
הוועד האולימפי הרוסי הוא בעל הסמכות הבלעדית להחליט על הרכב המשלחת האולימפית הרוסית, ולקבוע את הביגוד שילבשו חברי המשלחת, ובכלל זה הסמלים המסחריים שיופיעו עליהם, ובסמכותו למנוע מהספורטאים וחברי המשלחת להשתמש בציוד של חברות אחרות.
בהתאם לאמנה האולימפית, בהנהלת הוועד האולימפי ישנם נציגים מכל התאחדויות הספורט של הענפים האולימפיים הקיימים במדינה, נציגי הספורטאים האולימפיים וחברי הוועד האולימפי הבינלאומי.
הוועד האולימפי הוקם לראשונה בשם הוועד האולימפי הרוסי (Российский олимпийский комитет) בשנת 1911 והתקיים עד 1918.
בשנת 1992 הוועד הוקם מחדש כיורש הוועד האולימפי הלאומי של ברית המועצות והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1 בינואר 1993.
לקראת אולימפיאדת טוקיו 2020, רוסיה הושעתה מלהשתתף בטורנירים ובסבבים רשמיים בכל המקצועות עקב מציאת סמים אסורים בקרב קרבים מהמתעמלים והאתלטיות שלהם. אולם לאחר עתירה של חלק מהמתעמים על עונש קולקטיבי גם כלפי מי שנקי - הותר לחלקם להשתתף אך במקום לייצג את מדינת רוסיה על מדיהם ובתוצאות המסכים, תחת דגל רוסיה ועם ההמנון הרוסי (במקרה של מדליית זהב) - הם נאלצו לייצג את "הוועד האולימפי הרוסי" (ROC) בלבד על מדיהם ובתוצאות המסכים, תחת הדגל של הוועד האולימפי הרוסי, ובמקום המנון בחרו בשיר של מוזיקה קלאסית: הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של המלחין הרוסי צ'ייקובסקי.
שם הרוח
שם הרוח - רשומות קוטל המלך: היום הראשון (באנגלית: The Name of the Wind - The Kingkiller Chronicle: Day One) הוא ספר פנטזיה אפית, שנכתב בידי פטריק רות'פס, הראשון בטרילוגיית רשומות קוטל המלך העוקבת אחר חייו ומעלליו של קוות'ה (על פי המחבר, הגיית השם הנכונה אמורה להיות קווֹתְ', אולם התרגום העברי השתמש בצורה "קוותה"), אשר מספר את סיפור חייו ועלייתו לתהילה ושימצה, להיסטוריון שהגיע לפונדק שקוותה מנהל בעיירה נידחת.
"שם הרוח" יצא לאור במרץ 2007, והתחיל לצבור קהל מעריצים וביקורות טובות, זכה בפרס קוויל, נכנס לרשימת הספרים הטובים ביותר לשנת 2007 בתחום הפנטזיה של מגזין Publishers Weekly ובאפריל 2008, הספר הגיע לרשימת הנמכרים ביותר של הניו יורק טיימס.
עלילה.
הסיפור מתחיל בעיירה ניואר, ומציג פונדק המתוחזק על ידי אדם בשם קוֹטָה ועוזרו בֶּסְט. קוטה מציל היסטוריון המותקף על ידי יצורים עכבישיים משונים. ההיסטוריון חושף כי קוטה הוא למעשה קוותה, סייף, קוסם ומוזיקאי אגדי. בסט מתברר כנסיך מבני הפיי. ההיסטוריון משכנע את קוותה לספר לו את סיפור חייו, וקוותה אומר שדרושים שלושה ימים כדי לספר את הסיפור כראוי (כל ספר בטרילוגיה מקביל ליום אחד).
קוותה פותח את סיפורו בתיאור ילדותו בלהקת אמנים נודדים. מלומד נודד בשם אבנתי מלמד אותו את המדע הקסום 'סימפתיה' - קישור בין חפצים כך שהשפעה על האחד תשפיע על השני. קוותה רואה את אבנתי קורא בשם הרוח ושולט עליה כדי לסלק שוטר שהטריד אותו.