הסרט צולם בשחור לבן בעיר בראדפורד והוא שייך לדרמות כיור המטבח שהיו חלק מסרטי הגל הבריטי החדש שעסק בחיי מעמד הפועלים קשיי היום בבריטניה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי באפט"א - השחקן הטוב ביותר (טום קורטני), השחקנית הטובה ביותר (ג'ולי כריסטי) הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר והסרט הבריטי הטוב ביותר. הסרט הזניק את הקריירה של ג'ולי כריסטי.
ב-1999 בחר מכון הסרטים הבריטי בבילי בדאי במקום ה-76 ברשימת הסרטים הבריטיים הטובים ביותר במאה ה-20.
תקציר העלילה.
בילי פישר (טום קורטני) הוא צעיר בריטי המתגורר עם הוריו וסבתו ועובד כפקיד בחברת קבורה. הוא אינו מרוצה ממצבו ומעבודתו ולהקל על מצבו הוא שוקע מדי פעם בדמיון שבו הוא שליט אהוד במדינה בשם אמברוזיה וכל התושבים סוגדים לו. כאשר הוא מתרגז על מישהו (אביו או הבוס שלו), הוא מדמה לעצמו שהוא מצויד בתת-מקלע והורג.
עולם הדמיון שלו גולש גם למציאות היומית והוא ממשיך לשקר לאנשים ומכונה בשם "בילי בדאי".
הוא מחזר אחרי שתי בחורות ומציע להן אירוסים. ברברה (הלן פרייזר) היא בחורה מופנמת ובתולה וריטה (גוונדולין וואטס) היא בחורה דעתנית וצעקנית הדורשת ממנו לתת לה את טבעת האירוסין שהבטיח לה.
התרמית מתגלית כאשר שתיהן נפגשות בנשף ריקודים ביחד עם בילי ומתחילות להתקוטט.
בילי מיואש מעבודתו ושואף לפתוח דף חדש כתסריטאי. הוא מודיע לבוס שלו (לאונרד רוסיטר) על החלטתו להתפטר והבוס מאיים עליו שיתבע אותו לאחר שלא שלח לוחות שנה ללקוחות ולא החזיר את דמי הדואר שקיבל.
בילי שולח מספר תסריטים לבדרן דני בום (לסלי רנדל) המבקר בעיר לרגל פתיחת סופרמרקט אך הוא נדחה. להוריו הוא משקר כי התקבל יפה ומוזמן לבוא ללונדון.
בינתיים פוגש בילי את ליז (ג'ולי כריסטי) ידידתו לשעבר. ליז היא אשת העולם הגדול שהגיעה מלונדון. היא היחידה שמבינה את בילי למרות מגרעותיו ומשכנעת אותו לבוא איתה ללונדון ולהיפתח לעולם הגדול.
בילי מודיע להוריו על החלטתו. אביו מתייחס אליו בבוז. בילי מגיע לבית חולים בו מאושפזת סבתו במצב קשה ולאחר שהיא מתה הוא נפרד מאימו וממהר לתחנת הרכבת שם מחכה לו ליז.
הם עולים על הרכבת אך בילי מפחד להינתק מביתו וסביבתו. הוא הולך לקנות חלב בתחנת הרכבת ובהיעדרו נוסעת הרכבת עם ליז.
בילי חוזר הביתה כשבדמיונו מלווים אותו מאות תושבי אמברוזיה.
כדוריד באולימפיאדת מונטריאול (1976)
אולימפיאדת 1976 נערכה במונטריאול, קנדה. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-18 ביולי ל-30 ביולי. זו הייתה תחרות כדוריד השלישית במשחקים האולימפיים והראשונה בה השתתפו נבחרות נשים. המשחקים נערכו בשיטת 7 ספורטאים. בתחרות השתתפו 243 ספורטאים (161 גברים ו-82 נשים) מ-17 נבחרות גברים. משחקי הבתים נערכו במספר אתרים. משחקי הגמר נערכו במונטריאול פורום.
נבחרת ברית המועצות () זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ובתחרות הנשים.
מתכונת התחרות.
בתחרות הגברים רק אלופת העולם המהכנת, נבחרת רומניה העפילה ישירות לאולימפיאדה, יתר הנבחרות העפילו דרך המוקדמות. 12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד.
בתחרות הנשים 4 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1975. נוסף לכך, הוזמנו נבחרות קנדה (מארחת) ויפן שניצחה במוקדמות אזור אפריקה/אסיה/אמריקה. התחרות נערכה בשיטת ליגה.
פרנסואז-אתנה דה רוששור, מרקיזת מונטספאן
פרנסואז-אתנה דה רוששור דה מורטמר (בצרפתית: Madame de Montespan; 5 באוקטובר 1640 - 27 במאי 1707), הייתה פילגשו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, אשר הייתה ידועה כמאדאם דה מונטספן.
ביוגרפיה.
פרנסואז-אתנה נולדה ב-5 באוקטובר 1640 בלוסאק לה שאטו, לגבריאל דה רוששור דה מורטמר ולדיאן דה גרנסיין, בתם של ז'אן דה גרנסיין, מרקיז מרסילאק וקתרין דה לה ברודייר, ובצעירותה היא אימצה לה את התואר מדמואזל דה טוניי-שרנטה. אמה הייתה אחת מנערות הלוויה של אן מאוסטריה, אשתו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת. בשנת 1660 מונתה פרנסואז למשרתת הכבוד של הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אשתו של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, ומאוחר יותר, בשל יחסי הקרבה בין אמה למלכה האלמנה, היא מונתה לנערת לוויה של מריה תרסה, נסיכת ספרד, אשתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. ב-28 בינואר 1663 התחתנה פרנסואז עם לואי אנרי דה פרדאילאן דה גונדרין, ממנו נולדו לה שני ילדים. השניים התגוררו בבית קטן סמוך ללובר, וכך יכלה פרנסואז להמשיך בתפקידיה בחצר המלוכה.
בשנת 1666 ניסתה פרנסואז לתפוס את מקומה של המאהבת הנוכחית של לואי הארבעה עשר, לואיז דה לוואלייר. בעזרת שנינותה וקסמיה, היא ביקשה להתחנף למלך, וכן ניסתה להתקרב לדופן. אף שלואיז דה לוואלייר ידעה שפרנסואז מנסה לכבוש את לבו של המלך, ואף צחקה על מאמציה העלובים, היא בהחלט לא העריכה נכונה את יריבתה החדשה. פרנסואז טיפחה חברויות ידידותיות עם לואיז והמלכה מריה תרסה, וכששתי הנשים היו בהריון, התבקשה פרנסואז לעזור להן לארח את המלך בארוחות פרטיות. עד מהרה הם הצטערו על החלטתם, שכן היא טיפחה עכשיו יחסים אינטימיים עם המלך. פרנסואז סיפרה כי פיתתה את המלך בכך שהפילה את מגבתה, כאשר הבחינה בלואי שריגל אחריה בזמן שהתקלחה. זמן קצר לאחר מכן, מעמדה של לואיז פחת למקום השני. כדי להסתיר את יחסיו החדשים, הניח המלך את הגברות בחדרים מחוברים שאותם היו צריכים לחלוק, כדי שיוכל לגשת לשניהם. פרנסואז גם התיידדה בחצר המלוכה עם עוד אשה שניסתה להתקרב למלך, לואיז בוייר, אשתו של אן דה נואיי. בנו הצעיר של מונטספאן, לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, עתיד להתחתן עם אחת מנכדותיה של בוייר.
בין השנים 1669–1672 נולדו לה 3 ילדים מלואי הארבעה עשר, ובשנת 1673 העניק להם המלך לגיטימציה ואת התואר דה בורבון. בעקבות כך קיבלו שלושת ילדיה הגדולים את התארים דוכס מיין, רוזן וקסין ומדמואזל דה נאנט, בהתאמה. בשנת 1674 היא התגרשה באופן רשמי מבעלה, ובשנת 1675 היא קיבלה מחילה על חטאיה מהכנסייה הקתולית.
בשנת 1677 החל המלך לפזול לעבר מארי אנג'ליק דה סקוריל, אולם היא מתה בשנת 1679 מסיבוכים בלידה, והיו שהאשימו את פרנסואז בהרעלתה. בעקבות השערוריות שנקשרו בשמה, נשלחה פרנסואז למנזר סן-דומיניק בפריז, וקיבלה קצבה של חצי מיליון פרנקים. בהכרת תודה על עזיבתה, מינה המלך את אביה למושל פריז ואת אחיה, הדוכס דה-ויון, העלה לדרגת מרשל צרפת. למרות שהמלך חיתן את בנותיה עם בני אצולה מהשורה הראשונה במלכות, לא הורשתה פרנסואז להשתתף בחתונות בנותיה. אף בפרישתה הממושכת תרמה פרנסואז סכומים עצומים לבתי חולים ולצדקה, ובנוסף היא גם הייתה פטרון נדיב של אמנות ומחזאים, והתיידדה עם קורניי, רסין ולה פונטן.
ב-27 במאי 1707 מתה פרנסואז בבורבון-ל'ארשאמבו, בעת שנסעה להתרפא ממחלתה, אולם המלך אסר על ילדיה ללבוש בגדי אבל.
משפחתה.
ב-28 בינואר 1663 התחתנה פרנסואז עם לואי אנרי דה פרדאילאן דה גונדרין, ממנו נולדו לה שני ילדים:
מיחסיה עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת נולדו לה 7 ילדים:
מאדאם דה מונטספאן
אליזה אורז'שקובה
אליזה אורז'שקובה (באנגלית Eliza Orzeszkow ; 6 ביוני 1841 – 18 במאי 1910) הייתה סופרת ממוצא פולני, אשר הובילה את תנועת הפוזיטיביזם במהלך חלוקת פולין. בשנת 1905, יחד עם הנריק סנקביץ' היא הייתה מועמדת לפרס נובל בספרות.
ביוגרפיה.
אורז'שקובה נולדה למשפחת האצולה לבית פאולאוסקי Pawłowski, מהעיר Milkowszczyzna, ונפטרה ב-גרודנו (נמצאת בבלארוס). בגיל שש-עשרה, אלייזה נישאה לפיוטר אורזסקו, אציל פולני, שגילו היה כפול משלה, אשר הוגלה לסיביר בעקבות מרד ינואר של 1863. הם נפרדו באופן חוקי ב-1869. היא התחתנה שוב בשנת 1894, לאחר 30 שנים של רומן ארוך וסוער עם סטניסלב נהורסקי, אשר נפטר שנים מספר מאוחר יותר.
אורז'שקובה כתבה סדרה של 30 רומנים ו-120 סקיצות עוצמתיות, דרמות ונובלות, אודות התמודדות עם המצב הסוציאל אוקונומי של העם שלה החי במדינה תחת כיבוש. הרומן שלה "איליי מקואוור" (1875) מתאר את היחסים בין היהודים לבין מעמד האצולה הפולני; רומנה השני, "Meir Ezofowicz - מאיר אזופוויץ" (1878) מתאר את הקונפליקט בין היהדות האורתודוקסית לבין הליברליזם המודרני.
בשנת 1888 אורז'שקובה כתבה שני רומנים אודות נהר ניימן (כיום בבלארוס): הרומן "חם" (בפולנית: "עם הארץ", Cham) המתמקד בחייהם של הדייגים; והרומן המפורסם ביותר שלה, "Nad Niemnem" (על הניימן) אשר מוזכר לעיתים קרובות בהשוואה לפואמה "Pan Tadeusz" ("פאן תדיאוש)" – עוסק בהתמודדות עם בעיות של האצולה הפולנית על רקע הסדר הפוליטי והחברתי של אותה תקופה. המחקר שלה אודות הפטריוטיות ועל הקוסמופוליטיות התפרסם ב-1880. מהדורה אחידה של עבודותיה פורסמה בוורשה בין 1884-1888.רבות מעבודותיה תורגמו לגרמנית.
בשנת 1905 הייתה אמורה אורז'שקובה לחלוק את פרס נובל לספרות עם הנריק סנקביץ' וליאו טולסטוי. ברגע האחרון הפרס הוענק לסנקוביץ' בלבד. על פי הדוחות הרשמיים של וועדת פרס נובל, הרעיון לחלוקת הפרס נדחה כאקט של השפלה, ולבסוף הוחלט להכתיר רק את סנקוביץ' כחתן הפרס.
אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג
אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג (בגרמנית: Amalie Elisabeth von Hanau-Münzenberg; 29 בינואר 1602 – 8 באוגוסט 1651), הייתה בתו של פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג, ואשתו של וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל.
ביוגרפיה.