משכם מזרחה הכביש חד מסלולי, ומתבסס על תוואי דרך מבוא השמש המקראית בסמוך לערוץ נחל תרצה (ואדי אל פארעה), היורד משכם מזרחה אל בקעת הירדן. בקטע זה עד למחסום צה"ל בסמוך למושב בקעות התנועה היא פלסטינית בלבד. במלחמת העולם הראשונה שימש קטע זה כציר נסיגה של כוחות טורקיים משכם לבקעת הירדן ועבר הירדן. הנסיגה שעברה בציר צר בין הרים תלולים זוהתה על ידי תצפיות אוויריות של הכוח הבריטי, וזה הפעיל את חיל האוויר לחסימת הדרך והשמדת הכח הטורקי בקרב נחל תרצה. הכביש שופץ בשנת ה-30 על מנת לחזק את הקשרים בין שכם לעבר הירדן והוא נפתח לתנועת מכוניות בשנת 1934. הכביש היה נסגר לעיתים בגלל גשמים.
החלק המזרחי.
ממחסום בקעות שניצב בנקודת המפגש עם ציר אלון הצפוני (כביש 578) הכביש ממשיך בתוואי נחל תרצה לכיוון דרום-מזרח. האזור בו עובר כביש זה נמצא בשליטת ישראל והתנועה בו משותפת לישראלים ולפלסטינים. לאורך קטע של 2 ק"מ הוא חופף לכביש אלון, ואז נפרד ממנו בצומת חמרה, מקום בו שציר אלון המרכזי (כביש 508) יוצא ממנו לכיוון דרום. כביש 57 ממשיך עד גשר אדם (ג'סר דמיא) על נהר הירדן המשמש כמעבר גבול לסחורה בין ישראל לירדן.
פעלולן
פעלולן הוא אדם שעוסק בביצוע פעלולים, מעשי להטוט מסוכנים, לצורכי בידור. יש הרואים בכך סוג של ספורט.
ישנם מספר סוגי פעלולנים:
יש פעלולנים האוהבים לבצע את פעלוליהם במקומות מסוכנים והומי אדם. כאשר היה עדיין מותר חצו פעלולנים את מפלי הניאגרה על חביות או הלכו מעליהם על חבל. מת'יו ווב (Matthew Webb) אף ניסה לחצות אותם בשחייה ומת בניסיון זה. אחרים, כמו למשל אלן "ספיידרמן" רוברט מטפסים על מגדלים גבוהים כמגדל אייפל ומגדל סירס בידיים חשופות למרות הסכנה וההסתכנות בקנס ובמאסר. יש הצונחים או קופצים קפיצת בנג'י ממבנים גבוהים או מגשרים ואפילו ממצוקי ענק כגון מפל אנחל שגובהו כמעט קילומטר. קשת השער בסנט לואיס היא כר פורה לפעלולים מסוכנים וכמה פעלולנים קיפדו בה את חייהם.
הפעלולנים נפוצים מאוד בתעשיית הקולנוע ובמיוחד בסוגות סרטי הפעולה, הסרטי הרפתקאות וסרטי גיבורי-העל. הם משתמשים בכישוריהם, בנוסף לסיוע כבד מצד אפקטים מיוחדים כדי להציג סצנות פעולה הכוללות קרבות פנים אל-פנים, חילופי ירי, קפיצות מסוכנות, פיצוצים, מרדפי מכוניות ולעיתים אף סצנות מוות ופציעה קשות. לרוב, פניהם לא יופיעו, ובאמצעות עריכה יופיעו במקומם פניהם של השחקנים הראשיים, כדי ליצור את הרושם שהדמות שהם מגלמים היא זו שמבצעת את הפעלולים.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:מקצועות הספורט]]
[[קטגוריה:מקצועות הבידור]]
שחייני השנה של סווימינג וורלד
תואר שחיין השנה של סווימינג וורלד, הוא תואר המוענק על ידי מגזין השחייה האמריקאי, סווימינג וורלד, לשחיינים מצטיינים ברחבי העולם. ישנן שבע קטגוריות של תארים: שחיין השנה בעולם, שחיין השנה בארצות הברית, שחיין השנה באירופה, שחיין השנה באזור האוקיינוס השקט, השחיין הנכה של השנה, שחיין השנה באפריקה ושחיין השנה במים פתוחים.
שחיינית ושחיין השנה בעולם.
שחייני ארצות הברית זכו בתואר העולמי 57 פעמים, כשאחריהם אוסטרליה (14 פעמים) ומזרח גרמניה (11 פעמים, כולן נפסלו על עבירות סמים).
מסמן שהתואר נשלל עקב בעיות שימוש בסמים, לאחר שנים רבות.
שחיינית ושחיין השנה באירופה.
מסמן שהתואר נשלל עקב בעיות שימוש בסמים, לאחר שנים רבות.
שחיינית ושחיין השנה באזור האוקיינוס השקט.
פרס שחיין השנה באזור האוקיינוס השקט חולק לראשונה ב-1995, שנה לאחר ששני שחיינים אוסטרלים (קירן פרקינס וסמנתה ריילי) זכו בפרס שחיין ושחיינית השנה בעולם. השחיינים האוסטרלים שולטים בפרס זה, ומתוך 22 פרסים הם זכו ב-19. איאן ת'ורפ הוא השחיין בעל מספר הזכיות הגבוה ביותר (שש זכיות, חמש מתוכן ברציפות) וסוזי אוניל היא השחיינית עם מספר הזכיות הגבוה ביותר (ארבע זכיות, שלוש מתוכן ברציפות). ת'ורפ ולייזל ג'ונס הם הזוכים הצעירים ביותר בפרס, כאשר ת'ורפ זכה בגיל 16 וג'ונס בגיל 18. גרנט האקט ואוניל הם הזוכים המבוגרים ביותר בפרס, כאשר האקט זכה בגיל 15 ואוניל בגיל 27.
שחיינית ושחיין השנה באפריקה.
פרס שחיין השנה באפריקה חולק לראשונה ב-2004, שנה בה זכתה נבחרת השחייה של דרום אפריקה במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לגברים באולימפיאדה, זה היה הניצחון הראשון של דרום אפריקה במשחה שליחים.
שחיינית ושחיין השנה במים פתוחים.
פרס שחיין השנה במים פתוחים חולק לראשונה ב-2005, שנה בה החליט ההוועד האולימפי הבינלאומי להכניס את מקצוע השחייה במים פתוחים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
שחיינית ושחיין הנכה של השנה.
פרס השחיין הנכה של השנה חולק לראשונה בשנת 2003, אבל בשנת 2004 לא חולק.
תופיק זיאד
Shareaza
סרג'יו צ'ליבידאקה
סרג'יו צ'ליבידאקה (ברומנית: Sergiu Celibidache; 28 ביוני 1912, רומאן, רומניה – 14 באוגוסט 1996, פריז) היה מנצח רומני ממוצא יווני.
חייו.
צ'ליבידאקה החל את לימודי המוזיקה שלו בנגינה בפסנתר. בהמשך למד מוזיקה, פילוסופיה ומתמטיקה בבוקרשט ובפריז. הוא הושפע עמוקות מהיכרותו עם מרטין שטיינקה, שבהיותו בקיא בבודהיזם הטביע את חותמו באופן ברור על השקפת עולמו של צ'ליבידאקה לשארית חייו.
הוא למד בברלין. משנת 1945 עד 1952 היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין. אחר כך עבד עם שורה של תזמורות רדיו בסטוקהולם, שטוטגרט ופריז. משנת 1979 עד מותו היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של מינכן, ומשנת 1983 לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה.
צ'ליבידאקה סלד מהקלטות והעדיף את המגע הבלתי-אמצעי של קונצרטים חיים. כתוצאה מכך, מספר זעום של הקלטות בניצוחו אושרו רשמית להפצה במהלך חייו, ואלה שהופצו מאז מותו הן בעיקר של קונצרטים משודרים.
תקליטים ראויים להיזכר הם ביצועיו במינכן לבטהובן, ברהמס, ברוקנר, שומאן, באך, פורה וסדרת הקלטות מקונצרטים חיים עם התזמורת הסימפונית של לונדון.
אמנון בירב
אמנון בירב (נולד ב-19 באפריל 1934) הוא סופר ועורך ספרים ישראלי. בעבר היה עורך השבועון "מעריב לנוער".
חייו ויצירתו.
כעורך מעריב לנוער.
בירב ערך את "מעריב לנוער" במשך 21 שנים (בשנים 1972–1993). הוא הפך אותו משבועון שחור-לבן המודפס על 16 עמודי נייר עיתון בתפוצה של 4,000 עותקים, לשבועון צבעוני מהודר המודפס על 100 עמודי כרומו בתפוצת שיא של 100,000 עותקים. זאת הייתה תקופת השיא של העיתון.
בשנות השמונים השבועון היה קרוב להפוך לשבועון הנפוץ בישראל ולעקוף בכך אפילו את שבועון הנשים הנפוץ "לאשה". אמנון בירב ייסד את מוסד "כתבי הנוער" (כ"נ) של השבועון, ממנו צמחו עשרות רבות של עיתונאים ואנשי תקשורת בישראל.
בירב טיפח במשך שנים את התחרות לבחירת "צבר וצברית השנה" שתגמלה בני נוער על פעילות התנדבות חברתית וקהילתית. מ"תחרות הכישרונות הצעירים" השנתית של מעריב לנוער (ה"כוכב נולד" של השנים ההן) יצאו אמנים, זמרים ושחקנים מפורסמים רבים. הוא יזם את תחרות "נערת השנה" של מעריב לנוער שהייתה התשובה הצעירה לתחרות מלכת היופי וגילתה דוגמניות רבות, ביניהן שלי גפני (נערת השנה הראשונה) ורבות נוספות.
בעבודתו כעורך "מעריב לנוער" טיפח בירב סופרים לנוער, שפרסמו סדרות וסיפורים קצרים בעיתון, ביניהם "פוצ'ו" (ישראל ויסלר), סמדר שיר, משה יהלום ואיטו אבירם.
אמנון בירב היה העורך הראשון שהכניס את החינוך המיני לתקשורת הפונה לבני נוער. המדור "על בנים ועל בנות", שבפרסומו החל בשנות השבעים, היה הראשון שאיפשר לבני נוער לשאול סקסולוג ולקבל תשובות בנושאים שהיו "טאבו" לנוער באותה תקופה, כמו אוננות, קיום יחסי מין, וסת, הריון, אמצעי מניעה וכדומה. סביב פרסום המדור היה ויכוח ציבורי כאשר חלק מההורים התנגדו לחשיפה של ילדיהם לנושאים אלה בגילאים צעירים. המדור עצמו נהפך לפופולרי בעיתון וזכה לאלפי פניות בחודש.
תחת עריכתו הציג "מעריב לנוער" ערכים חינוכיים והומניים בדרך קלילה וסיפורית שובת לב.
בשנת 1993 סיים אמנון בירב את תפקידו בשבועון.
לאחר "מעריב לנוער".
לאחר פרישתו מ"מעריב לנוער" ערך אמנון בירב את מוספי העיתון הכלכלי "טלגרף" ויצא לפנסיה מתפקידו כעורך ראשי של הירחון "עולם האישה".
לאחר פרישתו פנה אמנון בירב לכתיבה ועריכה של ספרים, בעיקר רומנים ומדריכים. ספרו "להיות סבא, להיות סבתא", שהווה מדריך לדור חדש של סבים וסבתות, הפך לרב מכר.
בירב חיבר עד היום יותר מ-13 ספרים. הבולטים ביניהם הם "סקופ מושחת" בהוצאת זמורה ביתן, "תיק אריאלה" בהוצאת אביב, המדריך "הדרך לזוגיות מושלמת" בהוצאת אסטרולוג, "שתי אימהות" בהוצאת אביב, וכן "תיק אריאלה", "רומן מזדמן", "סיפור לא פשוט" "עשר אהבות", "המלחמה האחרונה" וספרים נוספים.
בין שאר עיסוקיו, הקים בירב הוצאת ספרים בשם "מעיין".
הונדה S2000
הונדה S2000 היא מכונית רודסטר מבית הונדה. S2000 הוצגה לראשונה כמכונית קונספט בתצוגת מכוניות בטוקיו בשנת 1995. ייצורה הסדרתי החל באפריל 1999 לרגל חגיגות החמישים של הונדה, ומאז עברה המכונית מספר מתיחות פנים מינוריות. ה-S2000 נקראה כך עקב נפח מנוע של 2000 סמ"ק, כהמשך למסורת רבת שנים של הונדה ושהתחילה מהונדה S500 רודסטר בעלת נפח מנוע של 500 סמ"ק ובהתאם הונדה S600 והונדה S800. ל-S2000 היו מספר דגמים ובהם שינויים קוסמיים ומכניים.
ייצור ה-S2000 נפסק ביוני 2009 ולפי הדיווחים הייצור יתחדש ב-2018.
הדור הראשון.
לדגם הקונספט התווספה מסגרת X-bone כדי לחזק את קשיחות הגוף, יחד עם חלוקת משקל של 50:50 לשיפור האחיזה.