אודונהיו היה חלק מהלהקה אירית בה חמשת נגנים, "The Enemies" אשר הוקמה בשנת 2003 על ידי אודונהיו וידיד קרוב, רונאן מקווילאן. אף על פי שהלהקה לא הייתה חתומה, היא הוזמנה על ידי ג'נרל מוטורס להקליט להם שירים עבור מסע הפרסום שלהם. בחודש מאי 2013, קולין הודיע כי בכוונתו לעזוב את הלהקה בשל לוח הזמנים של הצילומים של עד עצם היום הזה.
על תפקידו ב"הביתה לחג המולד", הוענק לו הפרס "הכישרון החדש הטוב ביותר" בטקס פרסי הקולנוע והטלוויזיה האירי, שנערך ב-1 בנובמבר 2003.
חיים אישיים.
לאודונהיו ולאשתו הלן, מורה בבית ספר היסודי, יש ילד בשם איוון ג'יימס. ב-14 במאי 2017 נולדה לזוג בת בשם מילי.
פילמוגרפיה.
תוכניות טלוויזיה
וידאו-קליפים
מבצר נח'ל (עומאן)
מבצר נח'ל (בערבית: قلعة نخل, בתעתיק מדויק: קלעת נח'ל) הוא מבצר גדול בחבל אלבאטנה שבעומאן הנקרא על שם וילאייט נח'ל בה הוא שוכן. כיום המבצר משמש כמוזיאון המנוהל על ידי משרד התיירות של עומאן ומציג בין היתר תערוכות של רובים היסטוריים.
המבצר הוקם עוד בתקופה הטרום-אסלאמית כדי להגן על נווה מדבר הנמצא באזור ועל נתיבי סחר שעברו שם. במשך מאות השנים מהקמתו עבר שיפוצים ושינויים רבים. השער והמגדלים כפי שהם היום נבנו בשנת 1834 והמבצר כולו עבר שיפוץ מקיף לאחרונה בשנת 1990.
יום טוב ידיד הלוי (השני)
הרב יום טוב ידיד הלוי (ה'תרפ"ו, 1926 - כ"ב בתמוז ה'תשע"ו, 28 ביולי 2016) היה רבה האחרון של העיר חלב בסוריה. מחבר סדרת ספרי פרשנות הפשט למקרא מאיר טוב.
ביוגרפיה.
נולד ב-1926 בחלב שבסוריה, בן למשפחת הרבנים הלויים ידיד. בגיל צעיר נכנס לשערי בית המדרש "בית נשיא" בראשות המרא דאתרא, הרב משה טוויל הכהן אשר היה לרבו המובהק. בסוף שנות ה-50 עלה הרב טוויל לישראל והרב ידיד מונה תחתיו כרב העיר וראש בית מדרש "בית נשיא". הרב ידיד ליווה את הקהילה בימיה האחרונים ובמסגרת תפקידו כראש בית המדרש "בית נשיא" העמיד תלמידים רבים שהיוו הדור האחרון של תלמידי חכמים שצמחו בחלב, תלמידי חכמים אלו שימשו את הקהילה בחלב עד יומה האחרון וכיום מכהנים בקהילות החלביות בנכר. בשנות ה-80 עזב הרב ידיד את סוריה והיגר לניו יורק שבה התרכזה קהילה גדולה של יוצאי העיר חלב.
הוא נודע בהתמדתו בתורה, סירב לקבל על עצמו משרות תורניות חדשות והסתגר בבית המדרש "אחיעזר" בניו יורק שבו למד במשך 30 שנים.
הרב ידיד השאיר כתבים רבים בכל חדרי התורה: הלכה, פרשנות מקרא, משנה, תלמוד וזוהר. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 יזם בנו, הרב מאיר ידיד הלוי, רבה של קהילת שערי ציון בניו יורק, את הדפסת סדרת ספרי הפרשנות שלו למקרא "מאיר טוב" במסגרת חברת אהבת שלום.
ויקטור דורבאל
גנרל של דיוויזיה ויקטור לואיס לוסיאן דורבאל (בצרפתית: Victor Louis Lucien d'Urbal; 15 בנובמבר 1858 – 29 בינואר 1943) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
דורבאל נולד ב-15 בנובמבר 1858 בעיר סארגמין שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1878, ובשנת 1879 התגייס לצבא צרפת. בשנת 1882 הועלה לדרגת לוטננט, בשנת 1887 הועלה לדרגת קפטן, ובין 1889-1890 שרת באלג'יריה. בשנת 1908 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, בשנת 1906 הועלה לדרגת קולונל וקיבל פיקוד על רגימנט הפרשים ה-12. בשנת 1911 הא הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-24 ביוני 1911 הוא קיבל פיקוד על בריגדת הדרגונים ה-4, ופיקד עליה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. ב-25 באוגוסט הועבר לפקד על דיוויזיית הפרשים ה-7, ב-30 באוגוסט הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, וב-20 בספטמבר הועבר לפקד על הקורפוס ה-33. ב-20 באוקטובר קיבל את הפיקוד על פלגת הארמייה בלגיה שכללה את כל הכוחות הצרפתיים בבלגיה, שהיו מעורבים באותה עת בקרב איפר הראשון. ב-16 בנובמבר 1914 שונה שמה של פלגת הארמייה לארמייה השמינית. הארמייה המשיכה להחזיק את הקו בבלגיה אף לאחר סיום הקרב. ב-2 באפריל 1915 הועבר לפקד על הארמייה העשירית.
בין ה-9 במאי ל-18 ביוני 1915 השתתפה הארמייה שבפיקודו בקרב ארטואה השני. בין ה-25 בספטמבר ל-13 באוקטובר 1915 השתתפה הארמייה בקרב ארטואה השלישי. ב-4 באפריל 1916 פוטר דורבאל מהפיקוד על הארמייה, וב-8 באפריל מונה למפקח הכללי של חיל הפרשים הצרפתי, עד שפוטר שוב בשנת 1919, והועבר לכוחות העתודה. הוא פרש מהצבא בשנת 1920.
אחריתו.
לאחר המלחמה חי דורבאל בפריז עד מותו ב-29 בינואר 1943, בצרפת שתחת שלטון גרמניה הנאצית, והוא בן 84.
שלום סבג
הרב שלום (שרלי) סבג (נולד בט' בשבט ה'תשכ"ג, ה-4 בפברואר 1963) הוא רב חסיד ברסלב, מייסד וראש בית המדרש לחוזרים בתשובה "נחל נובע מקור חכמה" הנמצא בציון בנימין בן יעקב בכפר סבא.
ביוגרפיה.
נולד וגדל במרוקו. בגיל צעיר עלה עם משפחתו לישראל והתגורר ברמלה. בבגרותו עבר לשכונת פרדס כץ שבבני ברק. למד בישיבת "אור דוד" והחל ללמוד את תורת רבי נחמן. למד אצל הרב בנימין זאב חשין והתחבר לרב ישראל דב אודסר ולזרם הנ-נחים. לאחר מכן הקים בית מדרש בבית הכנסת "משכנות שמעון" בפרדס כץ, שעבר לאחר מספר שנים למשכנו הנוכחי בכפר סבא.
הרב סבג מעביר שיעורים לחוזרים בתשובה. סגנונו נלהב והוא מתפלל בשירה. תלמידיו יוצרים רצועות מוזיקת טראנס הכוללות סימפולים מדבריו בשיעורים. כמה מהן זכו לתפוצה ביוטיוב וכרצועות השמעה של נ-נחים ברכבי ההרקדה שלהם. הרצועות נקראות לעיתים "טראנסבג".
ראש חבר העמים
טמאני הול
הטמאני הול (באנגלית: Tammany Hall), שנודע גם כאגודת סנט טמאני (Society of St. Tammany), וכבניו של סנט טמאני (Sons of St. Tammany) או המסדר הקולומביאני (Columbian Order), היה ארגון פוליטי בעיר ניו יורק שנוסד בשנת 1786 ונרשם ב-12 במאי 1789 כ"אגודת טמאני". הגוף היה קבלן הקולות המרכזי של המפלגה הדמוקרטית ומילא תפקיד מרכזי בשליטה בפוליטיקה של ניו יורק העיר ושל ניו יורק המדינה ועזר למהגרים, בעיקר לאלו ממוצא אירי, לטפס במעלה הפוליטיקה האמריקאית החל מהמאה השמונה עשרה עד לשנות השישים של המאה ה-20. הגוף בדרך כלל שלט במינויים הפוליטיים ובמועמדים הדמוקרטיים במנהטן, החל מהיבחרו של פרננדו ווד  בשנת 1854 לראשות עיריית ניו יורק, והשתמש במשאביו כדי לבנות גרעין חזק של מנהיגי מחוזות נאמנים; אחרי 1850, רוב חבריו היו אירים קתוליים.
אגודת טמאני צמחה כמרכזה הפוליטי של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בעיר בתחילת המאה ה-19. אחרי 1854, האגודה הרחיבה את שליטתה הפוליטית עוד יותר כשהשיגה את תמיכת קהילת המהגרים הגדלה של העיר, שהייתה חוט השדרה הפוליטי שלה. הקהילה העסקית העריכה את נכונות האיגוד, בעלות סמלית, לדחוף לאישור פרויקטים ולהוביל לצמיחה כלכלית מהירה, והבוסים המקומיים של האגודה שירתו כקבלני קולות וסיפקו טובות הנאה לבוחרים. החל מ-1872 לטמאני היה "בוס" אירי קתולי, וב-1928 היה תומך הטמאני, מושל ניו יורק אל סמית', המועמד הדמוקרטי לנשיאות. עם זאת, הטמאני הול גם הוביל למתן טובות הנאה ולשחיתות פוליטית, שנודעה לשמצה תחת שלטונו של ויליאם "בוס" טוויד באמצע המאה ה-19. עד 1880, הטמאני בנה מועדונים מקומיים שמשכו פעילים חברתיים מהמעמד הבינוני והמיעוטים האתניים. בזמנים שקטים, הגוף השתמש בתומכיו הנאמנים כדי לקבוע את המדיניות במנהטן; הוא גם שיחק תפקיד מרכזי במועצה המחוקקת באולבני.
צ'ארלס מרפי היה הבוס השקט אך היעיל של טמאני מ-1902 עד 1924. "טים הגדול" סאליבן היה המנהיג של טמאני הול ברחוב באוורי, והדובר בבית המחוקקים של המדינה. בתחילת המאה העשרים מרפי וסאליבן קידמו את הטמאני כגוף שארגן עצמו מחדש למען מעמד הפועלים. כך הדפו האשמות על שחיתות וזכו לתמיכה בקרב מעמד הביניים. באותו הזמן רוברט פ. וגנר הפך לסנטור חזק, ואל סמית' כיהן מספר כהונות כמושל המדינה, והיה מועמד הדמוקרטי לנשיאות ב-1928.
השפעת הטמאני הול דעכה מ-1930 עד 1945 כאשר הפסידה במאבקה מול עם פרנקלין דלאנו רוזוולט, מושל המדינה בין 1928 ל-1933, ולאחר מכן נשיא ארצות הברית עד 1945. ב-1932 נאלץ ראש העיר ג'ימי ווקר להתפטר מתפקידו כשנחשף שלקח שוחד מהטמאני. רוזוולט לקח מהטמאני סמכויות רבות שניתנו לו. פיורלו לה גוארדיה הרפובליקני נבחר כראש העיר בכוחות משותפים של שתי המפלגות, והפך לראש העיר הנבחר הראשון שהתנגד במוצהר לטמאני. בשנות ה-50 התחיל כוחו של הטמאני להתעורר מחדש תחת הנהגתו של קרמיין דה סאפיו , אולם מולו התייצבה אופוזיציה מתוך המפלגה הדמוקרטית בהנהגת אלינור רוזוולט, הרברט ליהמן, והוועידה הדמוקרטית לענייני הבוחרים בניו יורק. באמצע שנות השישים, הארגון חדל להתקיים.
היסטוריה.
1789–1850.
אגודת טמאני, שנודעה גם כאגודת סנט טמאני, בניו של סנט טמאני או המסדר הקולומביאני, נוסדה בניו יורק ב-12 במאי 1789, במקור כסניף של רשת רחבה יותר של אגודות טמאני, כשהראשונה נוסדה בפילדלפיה בשנת 1772. האגודה פותחה במקור בתור מועדון ל"אמריקנים טהורים". השם "טמאני" נבע מאינדיאני שהנהיג את שבט הלנאפי. החברה אימצה מילים רבות משפת האינדיאנים וגם את המנהגים שלהם, ואף קראו לאולם שלהם "אוהל". ה"צ'יף הגדול" הראשון - כך נקרא מנהיגם - היה ויליאם מוני, רפד מרחוב נסאו.