במערכת הבחירות לכנסת השתים עשרה גויסו תרומות מתאגידים למפלגת הליכוד, בניגוד להוראות חוק מימון מפלגות. התרומות הופקדו בחשבונות של חברה פרטית בשם "ב.מ.י. שחר תקשורת בע"מ" וניתנו עבורן חשבוניות מס ששיקפו, באורח כוזב, תקבול עבור שירותי פרסום. לתרומות לא היה ביטוי בספרי החשבונות של הליכוד אף-על-פי שהן שימשו, בפועל, למימון הוצאות של הליכוד במערכת הבחירות. התרומות הללו ומערכת הנהלת החשבונות הכרוכה בהם לא נכללו בדו"ח שהוגש על ידי הליכוד למשרד מבקר המדינה, ובו הצהיר אולמרט כי חשבונות הליכוד מתקופת מערכת הבחירות, הנמסרים למבקרת, תוך ציון מקורות ההכנסה, משקפים, למיטב ידיעתו, את כל הכנסות הליכוד והוצאותיו.
עקב הצהרתו הועמד אולמרט לדין, ויוחסו לו עבירות של רישום כוזב במסמכי תאגיד, הכנה והרשאה לאחר להכין ולקיים פנקסי חשבונות כוזבים, שימוש במִרמה, עורמה ותחבולה, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, קשירת קשר לביצוע העבירות הנ"ל ומסירת הצהרה כוזבת ביודעין. אולמרט כפר בהאשמות אלה, בנימוק שלא הייתה לו כל ידיעה על איסוף תרומות מתאגידים וממילא גם לא ידע דבר על אודות דרכי גיוס התרומות, רישומן, חשבוניות המס שהוצאו ונמסרו כנגדן, ואף לא נודע לו, אז, שמץ דבר על אודות דרכי השימוש בתרומות.
בראש מטה בחירות של הליכוד עמד השר משה ארנס, ותחתיו פעלו אגפים אחדים, ובהם אגף הכספים, שבראשו עמדו אהוד אולמרט מטעם תנועת החרות ומנחם עצמון מטעם המפלגה הליברלית. אולמרט ועצמון נודעו בכינוי "הגזברים". לניהול הפעילות הכספית הוקמה, כשלושה חודשים לפני הבחירות, "העמותה לניצחון הליכוד בבחירות 1988". באוגוסט 1988 הקימו מרדכי יהל, איש מפלגת הליכוד שהיה כפוף לגזברים, ואשתו ברוריה את החברה פרטית "ב.מ.י. שחר תקשורת בע"מ" ונרשמו כמנהליה. יהל השתמש בכספים שהתקבלו בחברה זו (פחות ממיליון ש"ח) להוצאות של הליכוד במערכת הבחירות.
השופט, עודד מודריק, זיכה את אולמרט, אך העיר כי "מצאתי שהנאשם התנהג בעניין הזה באורח מאוד לא ראוי, אך אי-התקינות לא חרגה אל התחום הפלילי בהתאם להגדרות החוק".
על סיעת הליכוד כתב השופט מודריק:
בשנת 1996 ערערה המדינה על קולת העונש של נאשמי הליכוד בפרשה. כעבור שנים אחדות טען אולמרט שהוצאות הגנתו במשפט זה הגיעו ליותר ממיליון דולר.
אגודת החרשים
חשבונית מס
סדר קדימה בברכות
סדר קדימה בברכות היא סוגיה הלכתית העוסקת בקדימות בין ברכות הנהנין שונות הנאמרות לפני אכילת מאכל, ובקדימות המאכל עליו תאמר הברכה במקרה של מספר סוגי אוכלים שלהם ברכה זהה.
באופן כללי סדר הברכות הוא המוציא ואחר כך זה מצוין בראשי תיבות מג"ע א"ש (מזונות, גפן, עץ, אדמה ושהכל), אולם אין סדר זה מוסכם על כל הדעות.
קדימת שבעת המינים או חביב.
במשנה במסכת ברכות מובאת מחלוקת תנאים העוסקת בשאלה האם יש קדימות לברכה לפרי משבעת המינים על פני מאכלים אחרים:
בגמרא מובאות שתי דעות בהסבר מחלוקתם של רבי יהודה וחכמים.
על פי ההסבר הראשון, במקרה של מאכלים שעליהם ברכה ראשונה שונה, מוסכם על הכל כי אין עדיפות למאכל אחד על חברו, בעוד במקרה של מספר מאכלים שעליהם ברכה ראשונה זהה ואחד מהם משבעת המינים ישנה מחלוקת: לחכמים הברכה תהיה על המאכל החביב על האדם, בעוד לרבי יהודה הברכה תהיה על המאכל משבעת המינים. על פי ההסבר השני, מחלוקתם של רבי יהודה וחכמים היא בשני המקרים, ובעוד לחכמים אדם יברך ברכה ראשונה על הדבר החביב עליו, ולרבי יהודה על מאכל משבעת המינים, כאשר המחלוקת נוגעת הן למאכל שעליו תאמר הברכה במקרה של מספר מאכלים שלהם ברכה ראשונה זהה, והן בשאלת הקדימות בין ברכות שונות של מספר מאכלים.
בהמשך הגמרא מובאת מימרא על פיה ישנה קדימות פנימית בין מאכלים שונים משבעת המינים:
בהמשך מובא מעשה ברב חסדא ורב המנונא, שעל פיו סדר הקדימה בין שבעת המינים תלוי בקרבתם למילה 'ארץ', ועל כן תמר (שני למילה 'ארץ') קודם לרימון (חמישי למילה 'ארץ').
שיטות הראשונים.
הרמב"ם פסק עקרונית כדעת חכמים, על פיה רשות ביד האדם לברך על הדבר בו הוא חפץ תחילה, ואין קדימות מחייבת בין מאכלים שונים או בין ברכות שונות. עם זאת, כאשר אין לאדם העדפה בין מאכלים שונים, עליו להקדים מאכל משבעת המינים:
יש שהסבירו שהרמב"ם הולך בעקבות הרי"ף, שפסק גם כן כחכמים.
מרבית הראשונים פסקו להלכה כשיטת רבי יהודה לפי האוקימתא הראשונה בגמרא, על פיה במקרה של מספר מאכלים עם ברכה זהה יש קדימות לברכה על המאכל משבעת המינים, אך אין קדימות בין מאכלים עם ברכות שונות, ויקדים לברך על המאכל החביב עליו. ההסבר לפסיקה כדעת יחיד של רבי יהודה כנגד חכמים הוא שסוגיית הגמרא שדנה בקדימויות בשבעת המינים, נראית כהולכת בשיטתו של רבי יהודה
בשולחן ערוך מובאות שתי הדעות.
קדימה לפי סוג הברכה.
כיום, רוב הפוסקים מורים לברך תחילה על המאכל החשוב יותר ואחר כך לברך תחילה את הברכה המדויקת יותר שמכוונת לסוג ספציפי של מאכל.
ולכן ברכת המוציא לחם קודמת לכל.
אם אין לחם עוברים לכלל של מג"ע א"ש:
קדימה בין שבעת המינים.
כאשר יש פירות מסוגים שונים, הפירות משבעת המינים קודמים הואיל ומינים אלו נזכרו לשבח בתורה, ובברכתם פוטרים את שאר הפירות.
אך אם יש שני פירות משבעת המינים מברכים לפי שיטה אחת על הפרי שמופיע קרוב יותר למילה 'ארץ' בפסוק "כִּי ה' אֱלוֹהֶיךָ מְבִיאֲךָ אֶל אֶרֶץ טוֹבָה… אֶרֶץ חִטָּה וּשְׂעֹרָה וְגֶפֶן וּתְאֵנָה וְרִמּוֹן, אֶרֶץ זֵית שֶׁמֶן וּדְבָשׁ". (דברים ח, ז-ח), לפיכך סדר הקדימה הוא: חטה, זית, שעורה, תמר, ענבים, תאנה ורמון.
ולפי השיטה השנייה כל הקודם בפסוק קודם לברכה.
אנדמיות (טקסונומיה)
זעם (סרט)
זעם (באנגלית: Fury) הוא סרט מלחמה אמריקאי העוסק בצוותי הטנקים בצבא ארצות הברית לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
עלילה.
הסרט מתמקד בטנק M4 שרמן המכונה "זעם" ומשתייך לדיוויזיה המשוריינת ה-2 של צבא ארצות הברית. מפקד הטנק הוא דון "וורדאדי" קולייר, סמל קשוח ואכזרי וגרמנופוב מושבע. שאר צוות הטנק כולל את התותחן בויד סוון, המכונה "התנ"ך" בשל נטייתו לצטט קטעים מכתבי הקודש, הנהג טריני "גורדו" גרסיה, הטען גראדי "קון-אס" טראוויס. הצוות פועל יחד מאז המערכה בצפון אפריקה. ב-1945, במהלך פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, מצטרף אל הצוות טוראי צעיר בשם נורמן אליסון כעוזר נהג. אליסון עוד טרם התנסה בקרבות ולא ראה טנק מבפנים, ועד מהרה מתפתחים יחסי קרבה של אב ובן בינו לבין קולייר, אשר מנסה להפוך אותו לחייל קשוח ומחוספס אשר אינו מהסס לטבוח בגרמנים, בדומה לשאר חיילי הצוות. הסרט מתאר כיצד המלחמה משנה את אופיים של האנשים, והופכת אותם למכונות הרג.
הפקה.
צוות השחקנים הורכב בין אפריל לאוקטובר 2013. הבמאי של הסרט, דייוויד אייר, חפץ שהסרט יהיה מדויק ככל האפשר, ועל כן השחקנים עברו שבוע טירונות בניהול אריות הים, וכן אלצו לגור זמן מה יחד בתוך הטנק. בהכנת הסרט הושקעו מאמצים כבירים בפרטים הקטנים. הטנק "זעם", הוא טנק שרמן מקורי שמספרו T224875. הטנק נלקח בהשאלה ממוזיאון הטנקים בבובינגטון שבאנגליה. הסרט עצמו צולם באנגליה. כמו כן, בסרט מופיע טנק גרמני מדגם טיגר, אשר גם הוא טיגר מקורי. מדובר בטיגר 131, אחד מ-6 הטיגרים היחידים ששרדו את המלחמה. טיגר 131 מגדוד השריון הכבד 504 נלקח שלל בתוניסיה ב-21 באפריל 1943, לאחר שפגז מטנק צ'רצ'יל פגע בתותח שלו וניתז משם לעבר טבעת הצריח, כשהוא תוקע את הצריח ופוגע ככל הנראה במכשיר הרדיו. הצוות נטש את הטיגר והטנק נלקח שלל והובא לתוניס, שם הוא הוצג בפני המלך ג'ורג' השישי וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל במהלך ביקורם באזור.
ב-25 בספטמבר 1951 נמסר הטנק למוזיאון הטנקים בבובינגטון. רק כעבור כמעט 40 שנה, ביוני 1990 הוחלט לנסות ולשחזר באופן מלא את הטיגר. מנוע מייבאך HL230 P45 שנלקח מטיגר II הותקן בטנק. כעבור 13 שנים, בדצמבר 2003, הושלם סופית שחזורו של טיגר 131 - הטיגר היחיד בעולם שמסוגל לנוע. זהו הסרט הראשון מאז "They Were Not Divided", מ-1950, אשר מוצג בו טיגר מקורי.
הסרט הכניס 35 מיליון דולר בשבוע הראשון להקרנתו בבתי הקולנוע.
זלמן רובין
זלמן ברוך הכהן רובין (תרכ"א, 1861 - ) היה עסקן ביישוב הישן בירושלים. יושב ראש "הוועד הכללי כנסת ישראל" וסגן יו"ר ועד העיר ליהודי ירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בקובנה שבליטא. לאחר נישואיו עסק במסחר ובעסקנות ציבורית בעירו. בשנת 1903 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. השקיע את הונו בבניית בתים בשכונת מאה שערים בירושלים. היה עסקן ציבורי בולט בירושלים. היה יושב ראש "הוועד הכללי כנסת ישראל", הממונה על כולל וילנה וחבר ועד הנהלת בית החולים ביקור חולים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוגלה על ידי הטורקים לחיפה. לאחר המלחמה חזר לירושלים. בשנת 1918 נבחר לחבר "ועד העיר האשכנזי" בירושלים ושימש סגן יו"ר "ועד העיר ליהודי ירושלים". היה מקורב לרב קוק ושימש בא כוחו.
לפני צאתו לווינה לצורכי רפואה כתב צוואה, ובה ציווה שליש מרכושו (כ-7000 לירות, סכום עתק באותם ימים) לקופת גמילות חסדים ללומדי תורה.
נפטר בתאריך , מספר ימים לאחר שנדקר על ידי פורעים ערבים במאורעות תרפ"א, והובא לקבורה בהר הזיתים. הוספד על ידי הרב קוק, שאמר עליו: "בכל מעשיו היו לנגד עיניו האידיאלים הדתיים והלאומיים של היישוב היהודי".
שני בניו התגוררו מחוץ לישראל.
קישורים חיצוניים.
ספליט (סרט)