לאחר שסיים את שירותו הצבאי, החל ללמוד מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטה העברית במקביל לעבודתו כמורה. בשנת 1978 סיים את עבודת הדוקטורט בהדרכתו של פרופסור עמנואל גוטמן. העבודה הייתה מחקר חלוץ בנושא מאבקי החינוך בתקופת העלייה הגדולה בשנים הראשונות לקיום המדינה, ובו בחן את התאמתו של המודל ההסדרי (קונסוציונליזם) של החוקר ההולנדי ארנד ליפהרט להסדרת קונפליקטים בין קבוצות אוכלוסייה המובחנות על רקע דתי או תרבותי בתחום החינוך ויחסי הדת והמדינה. עיקריה התפרסמו בספרו "משבר ותמורה במדינה החדשה – חינוך, דת ופוליטיקה במאבק על העלייה הגדולה", שיצא בהוצאת יד בן-צבי בשנת 2008.
דון יחיא היה ממייסדי המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן בה לימד וחקר והנחה תלמידים במשך שנים רבות, ואף שימש כראש המחלקה בין השנים 1981–1984. הוא היה עמית מחקר בשנות שבתון באוניברסיטאות LSE בלונדון ואוקספורד בבריטניה, ואוניברסיטאות מרילנד, פנסילבניה וראטגרס בארצות הברית.
הוא כתב מאמרים רבים בנושאי דת ומדינה, יחסי ישראל ויהדות התפוצות, מחשבה מדינית יהודית ובמשך שנים היה החוקר המובהק של הציונות הדתית מהזווית הפוליטית וממניחי התשתית לחקר היחסים בין דת למדינה בישראל והתרבות הפוליטית בישראל. שמו היה מוכר לחוקרים בעולם, ובמיוחד בעקבות ספרו פורץ הדרך שחיבר יחד עם פרופסור ישעיהו ליבמן "דת אזרחית בישראל" (Civil Religion in Israel). ספר זה הפך לספר יסוד בחקר החברה הישראלית והתרבות הפוליטית בישראל. חלק ממאמריו התפרסמו גם באנגלית בספרו המשותף עם פרופ' ישעיהו ליבמן, "Religion and Politics in Israel".
בשנים האחרונות לחייו, חזר ועסק במשנתו של מנהיגה הגדול של התנועה הציונית הדתית ומי שהקים את המפד"ל בשנות החמישים של המאה העשרים, השר חיים משה שפירא. מחקר זה עלה על הכתב בספרו האחרון, "בין שלום לשלמות הארץ: הציונות הדתית בהנהגת חיים משה שפירא והמאבק על ארץ ישראל 1936–1970", שפורסם שבועות ספורים לאחר מותו בהוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות באוניברסיטת בן-גוריון. הספר מפריך את ההנחות שקנו להן אחיזה בהיסטוריוגרפיה, כאילו נגררה הציונות הדתית אחרי מפא"י בנושאים מדיניים וביטחוניים וכאילו מעורבותה הפעילה בתחום זה החלה רק בעקבות מלחמת ששת הימים. דון יחיא מוכיח שבהנהגת שפירא נקטה תנועה זו עמדה עצמאית, ששילבה בין עקרונות דתיים ומוסריים לפרגמטיזם מדיני ושיקפה את ההכרה במגבלות הכוח ואת הצורך להתחשב בעמדותיהם של גורמים בעלי השפעה בזירה הבין-לאומית.
ספרים ומאמרים.
פרופסור אליעזר דון יחיא פרסם עשרות רבות של מאמרים וגם ערך וכתב מספר ספרים בתחומי מחקריו.
לקריאה נוספת.
פרופסור אליעזר דון יחיא ז"ל, חוקר הציונות הדתית: ציוני דרך. מתוך: ציונות דתית: היסטוריה, רעיון, חברה. כרך ג', הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ט.
קישורים חיצוניים.
רשימת חיבורים באתר הספרייה הלאומית
רפנידאט
מודל הסטנדרטי
ג'ון פיליפס (גאולוג)
ג'ון פיליפס (באנגלית: John Phillips; 1800 – 1874) היה גאולוג אנגלי. במהלך 1841 הוא פרסם את טבלת הזמנים הגאולוגית העולמית הראשונה, שהתבסס על מיתאם של מאובנים עם שכבות סלע, ​​ובכך סייע לתקן את המינוחים כולל המונח מזוזואיקון, אותו הוא המציא.
חיים ועבודה.
פיליפס נולד ב בוילטשייר ב-25 בדצמבר 1800. אביו היה שייך למשפחה וולשית ותיקה, אך התיישב באנגליה כקצין מכס ונישא לאחותו של ויליאם סמית', גאולוג אנגלי חשוב. בילדותו כששני ההורים נפטרו, סמית' נטל את המשמורתו על ג'ון פיליפס ואחותו אן פיליפס שהובאו לביתו של סמית' בלונדון בראשית 1815. במהלך השנים הבאות הוא למד בבתי ספר שונים ועזר לדודו במחקר הגאולוגי. הוא גם פיתח עניין בליטוגרפיה (הדפסה מלוחות אבן מוכנים), והיה בין המומחים האנגלים הראשונים שהשתמשו בתהליך בין 1816 ל־1819. לאחר סיום הלימודים, ליווה פיליפס את סמית' במסעותיו להכנת מפות גאולוגיות. באביב 1824 נסע סמית' ליורק כדי להעביר הרצאות בגאולוגיה, ואחיינו פיליפס ליווה אותו. ג'ון פיליפס קיבלו משימות בעיירות העיקריות ביורקשייר כדי לארגן את המוזיאונים שלהם ולהעביר קורסים על האוספים הכלולים בהם. יורק הפכה למקום מגוריו, והוא השיג במהלך שנת 1826 את המישרה של האחראי על וכן הפך למזכיר .
מאותו מרכז, פיליפס הרחיב את פעילותו לערים שמעבר למחוז, ובשנת 1831 כלל את יוניברסיטי קולג' בלונדון בתחום פעילותו. באותה שנה הוקמה ביורק, ופיליפס היה אחד האנשים שארגנו אותה. הוא הפך למזכיר האגודה מ־1832 עד 1859. במהלך 1834 קיבל את התואר פרופסור לגאולוגיה בקינגס קולג' בלונדון, אך שמר על תפקידו ביורק.
במהלך 1834 פיליפס נבחר לחבר בהחברה המלכותית. במהלך שנים מאוחרות יותר הוא קיבל תוארי כבוד מדבלין, קיימברידג', ואוקספורד. במהלך 1845 הוענק לו על ידי . במהלך 1840 התפטר מתפקידו במוזיאון ביורק ומונה לצוות הסקר הגאולוגי של בריטניה שנוהל על ידי הנרי דה לה בש.
פיליפס בילה זמן מה בחקר המאובנים הפאלאוזואיים של דבון, קורנוול ומערב סאמרסט, אותם פרסם בספר (בשנת 1841). באותה שנה הוא פרסם את טבלת הזמנים הגאולוגית העולמית הראשונה, שנבנתה על בסיס שכבות סלע בהתאמה לסוגי המאובנים שנמצאו בהן. טבלה זו עזרה לתקנן את השימוש במונחי התקופה הפליאוזואית, אותה הוא הרחיב לתקופה ארוכה יותר ממה שהיה בעבר. וכן הגדיר את התקופה המזוזואית, כאשר היא הייתה הגדרה שלו. הוא גם עשה סקר מפורט על אזור , ממנו הכין (עם אחותו אן פיליפס) את הטבלה המורכבת המופיעה בכרך השני של הסקר (1848). במהלך 1844 התמנה לפרופסור לגאולוגיה ב.
תשע שנים לאחר מכן, לאחר מותו של יו אדווין סטריקלנד ששימש כמחליף לדקאן ויליאם בקלנד במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, פיליפס הצליח לקבל את תפקידו. במותו של הדקאן במהלך 1856, פיליפס הפך בעצמו לראש המחלקה, תפקיד שהיה לו עד למותו.
בזמן מגוריו באוקספורד היה לו חלק מרכזי בייסודו ובסידורו של שהוקם במהלך 1859. פיליפס היה גם מנהל מוזיאון אשמוליאן בין השנים 1854–1870. בשנים 1859–1860 היה נשיא האגודה הגאולוגית של לונדון. פיליפס ערך גם תצפיות אסטרונומיות על כוכב הלכת מאדים במהלך בשנת 1862.
ב־23 באפריל 1874 הוא סעד במסעדה ב, אך עם עזיבתו החליק ונפל במדרגות האבן. הוא נפטר למחרת, ונקבר ב, לצד אחותו אן פיליפס וחברו המשורר . ארון הקבורה שלו לווה לתחנת הרכבת של אוקספורד על ידי 200 אקדמאים באוניברסיטה.
גלואונים
הר נואל (אנטארקטיקה)
הר נואל (באנגלית: Mount Noel) הוא הר בהרי טראברס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,600 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,671 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם מדרום לפסגת מקיוגו; ומצפון להר אלן.
היסטוריה.
מקור השם.
ההר נקרא על שמו של ג'ון פרייזר נואל (John Fraser Noel), מכונאי דיזל אשר נפטר במאי 1966 בתאונת מזחלת, בסמוך לפינת טראג'יק, בעת שירותו בסקר האנטארקטי הבריטי.
הר נואל
הדיוויזיה ה-200 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-200 (בגרמנית: 200. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוגוסט 1916 בחזית המזרחית ולחמה במהלך מתקפת ברוסילוב כחלק מהארמייה האוסטרו-הונגרית השביעית, ולאחר מכן לחמה בבוקובינה והשתתפה בהדיפת מתקפת קרנסקי בקיץ 1917 בספטמבר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית האיטלקית, שם לחמה בקרב קפורטו כחלק מהארמייה הגרמנית ה-14. בפברואר 1918 עברה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך מבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב השני על המארן כחלק מהארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, וב-6 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
אמוניוס מאתונה
אמוניוס מאתונה (ביוונית: Ἀμμώνιος), המכונה לעיתים אמוניוס הפריפטטי, היה פילוסוף יווני שלימד באתונה במאה ה-1 לספירה.
הוא היה מורו של פלוטרכוס, שמעלה על נס את למידתו הרבה ("Symposiacs", iii. 1), ומציג אותו בדיון על דת וטקסי קודש ("Symposiacs", ix. 15). פלוטרכוס כתב ביוגרפיה שלו, שלא שרדה.
מתוך המידע שנמסר על ידי פלוטרכוס, אמוניוס היה בבירור מומחה ביצירותיו של אריסטו, אך ייתכן שהוא בכל זאת היה פילוסוף פלאטוניסט ולא פריפטטי.
יכול להיות שהוא אותו אמוניוס מלמפרה (Lamprae, באטיקה) שמצוטט על ידי אתנאיוס כמחברו של ספר על מזבחות וקרבנות (Περὶ βωμῶν καὶ Θυσιῶν). אתנאיוס מזכיר גם חיבור על זונות אתונאיות (Περὶ τῶν Ἀθηνσινῆ Ἑταιρίδων) שנכתב על ידי סופר בשם "אמוניוס".
גודפרואה קווניאק
ז'אק מארי אז'ן גודפרואה קווניאק (בצרפתית: Jacques Marie Eugène Godefroy Cavaignac; 21 במאי 1853 – 25 בספטמבר 1905) היה פוליטיקאי צרפתי אשר שימש לתקופה קצרה כשר המלחמה של צרפת והתפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה הפוליטית.
קווניאק נולד בפריז ב-21 במאי 1853. אביו אז'ן קווניאק היה גנרל ומדינאי ידוע. הוא למד בתיכון שרלמאן, ובגיל 17 התגייס לצבא צרפת ולחם במלחמת צרפת-פרוסיה. במהלך המלחמה הוא זכה בעיטור המדליה הצבאית. ב-1872 הוא נרשם ללימודים באקול פוליטקניק ולמד הנדסה בהצטיינות. עם זאת, הוא בחר שלא להמשיך בקריירה צבאית ולמד משפטים ואז נכנס לפוליטיקה. ב-1882 הוא נבחר לפרלמנט מטעם מחוז סארת'. ב-1885 מינה אותו ראש הממשלה אנרי בריסון למזכיר המדינה לענייני מלחמה. הוא קנה לעצמו שם של אדם הגון ונודע בדעותיו הימניות והלאומניות. הוא היה בעד התפשטות הקולוניאליזם הצרפתי והתנגד נחרצות לניסיון ההפיכה של ז'ורז' בולנז'ה.
פרשת דרייפוס.