בשנים לאחר מכן עבר להתגורר באספן ובמרינה דל ריי והחל לביים ולהפיק מספר סרטים, רבים מהם לצד שיתוף פעולה עם בוגדנוביץ', עם סטיבן שפילברג ועם מרטין סקורסזה. הוא החל לעבוד כמלצר ושחקן ובהמשך כמפיק סרטים ובשנות ה-80 וה-90 החל לכהן כמנהל במכון הלאומי לסרטי סטודנטים (National Student Film Institute) בהוליווד.
עבודתו הראשונה כבמאי הייתה בסרט ארכנופוביה מ-1990 בכיכובם של ג'ף דניאלס וג'ון גודמן. כמו כן ביים את הסרטים לחיות מ-1993, קונגו מ-1995 ושמונה מתחת לאפס מ-2006.
ב-1992 הקים לצד אשתו את חברת קנדי/מרשל .
חיים אישיים.
מרשל נשוי למפיקה קתלין קנדי החל מ-1987 ולהם 2 ילדים.
פילמוגרפיה.
כבמאי:
כמפיק:
כשחקן:
פרנק מרשל (במאי)
יחסי ירדן–קוסובו
יחסי ירדן–קוסובו הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת ירדן לקוסובו. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 וירדן הכירה בה ב-7 ביולי 2009. שתי המדינות נהנות מיחסים טובים וידידותיים. אטיפטה יאהיאגה שכיהנה כנשיאה הרביעית של קוסובו שיבחה את תמיכתה של ירדן כאחת השותפויות החשובות ביותר של קוסובו במזרח התיכון. המלך עבדאללה שיבח את היחסים בין שתי המדינות והצהיר כי תמיכת ארצו בקוסובו תימשך. הוא הוסיף כי הממלכה ההאשמית תגדיל את מאמצי מדיניות החוץ שלה לתמוך בתהליך ההכרה הבינלאומיים בקוסובו.
היסטוריה.
במהלך מלחמת קוסובו, ירדן הביעה את תמיכתה בהתערבות נאט"ו בקוסובו והחזירה את שגרירה מבלגרד. בדצמבר 2009 ירדן תמכה בקוסובו בחוות הדעת המייעצת של בית הדין הבינלאומי לצדק על הכרזת העצמאות של קוסובו. שגריר ירדן הנסיך זייד ראעד אל חוסיין העלה את הנקודות הבאות:
ירדן וקוסובו כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים ב-5 ביוני 2013.
סבסטיאן דה סוזה
סבסטיאן דניס דה סוזה (באנגלית: Sebastian Denis de Souza; נולד ב-19 באפריל 1993) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
ראשית חייו.
דה סוזה הוא השני מבין שני בניהם של אלינור קלי וכריס דה סוזה, מפיק אופרה. הוא נולד באוקספורד, אוקספורדשייר. הוא למד במכינות בבית ברוקהרסט ובבית מרלסטון. הוא גדל בבוקספורד, ברקשייר, הוא הוקסם מתיאטרון, מוזיקה וכתיבה עוד מילדות. יש לו אח גדול בשם טריסטן. דה סוזה זכה בפרס המוזיקה בבית הספר סנט אדוארד כפסנתרן, נגן קלרינט וזמר.
במרכז אומנויות נורת' וול ביצע דה סוזה תפקידים ראשיים בהפקות בית הספר בין היתר ב"חלום ליל קיץ", "תקוות גדולות" ו"הנרי החמישי" בתפקיד הנרי, הוא התחנך בפנימייה בברוקהרסט בברקשייר ובבית הספר סנט אדוארד, אוקספורד. בזמן לימודיו בבית הספר הוא השתתף בסדנאות המשחק בתיאטרון ווטרמיל, ליד ניוברי. מאז 2010 הוא חבר בתיאטרון הנוער הלאומי.
קריירה.
לאחר הופעה קצרה בסדרת הסרטים התיעודיים של ניק רוס "האמת על פשע", דה סוזה לוהק לסדרת הטלוויזיה "סקינס". בשנת 2012 הוא לוהק לסדרת הדרמה ההיסטורית "הבורג'ס", שיצר ניל ג'ורדן עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית שואוטיים וצולמה באולפני קורדה, ליד בודפשט. בהיותו בהונגריה הוא הפיק עם הצלם בנג'מין לבוס את הסרט "בעולמה של אוולין", סרט קונספט קצר על משל המערה של אפלטון בכיכובה של אבלין ברוכו.
תפקיד המסך הגדול הראשון של דה סוזה היה בסרט המתח "פלסטיק" של הבמאי ג'וליאן גילבי. ככותב תסריט, ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בסרט "ילדים מאוהבים", סרט שהפיקו אולפני אילינג ודה סוזה שיחק בו בתפקיד ראשי. בשנת 2014 הוא לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "Recovery Road", ששודרה לעונה אחת בשנת 2016.
בנוסף לקריירת המשחק שלו, דה סוזה הוא זמר ומוזיקאי.
דה סוזה הוא גם מפיק. בשנת 2013 הוא הקים יחד עם השחקן ויל פולטר את חברת הפקת הטלוויזיה והסרטים "Good Soil". בשנה שלאחר מכן הוא הקים מותג משלו בשם "דה סוזה" שמטרתו לסייע לתסריטאים, מפיקים או יוצרי סרטים צעירים לפתח את התסריטים שלהם.
חיים אישיים.
דה סוזה מעביר ביחד עם משפחתו קורסי דרמה לגילאי 9 עד 16 במרכז ביתי לדרמה ואמנות מוזיקלית. בשנת 2013 הוא הפך לפטרון של הקרן לחינוך של תיאטרון גלוב, המפעילה פרויקטים דרמטיים לבתי ספר ברחבי הארץ, בעיקר הפקות מחזות של שייקספיר.
יחסי ירדן-קוסובו
שהזאדה ז'האנגיר
ג'ו ונג'ון
ג'וּ וֶנג'וּן (בסינית: 居文君, פין-יין: Jū wén jūn; נולדה ב-31 בינואר 1991) היא שחמטאית סינית בדרגת רב-אמן. היא אלופת העולם בשחמט לנשים המכהנת, והייתה במרץ 2017 לאישה החמישית שעברה את מחסום מד כושר 2600. ג'ו זכתה ב-3 אליפות העולם בשחמט לנשים רצופות שנערכו בשנים 2018–2020.
טאן זהונג'י
רשימת דויטש ליצירות שוברט, מס' 1 עד 504
שדה התעופה בולטימור (רוסיה)
בולטימור (ברוסית: Балтимор) הוא שמו של שדה תעופה צבאי בעיר וורונז' שברוסיה, הפעיל מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, תחילה כבסיס טיסה של חיל האוויר הסובייטי ומאז 1991 כבסיס אווירי של יחידות חיל האוויר הרוסי.
היסטוריה.
השדה ממוקם במרחק שבעה קילומטרים מדרום מערב לעיר וורונז'. והוא מאכלס את גדוד האוויר 47 (יחידה 45117) ואת חטיבת האוויר 105 של הארמייה השישית של המחוז הצבאי המערבי (שחמושה במטוסי Su-24M, Su-24MR ו-Su-34). בשנת 2010 עברה לכאן יחידה 7000.
בשנת 2013 הבסיס עבר שיפוץ והוארך מסלול ההמראה. בתקופה זו הועברו כל המטוסים לשדה התעופה בבוטורלינובקה באופן זמני.
ב-9 בנובמבר 2020 היה הבסיס מוקד לתקרית יוצאת דופן במהלכה חייל בן 20 ירה למוות בארבעה חיילים, כולל מפקדו במהלך סכסוך שפרץ ביניהם.
המועצה להגנה על משאבים לאומיים הכניסה את שדה התעופה לרשימת הבסיסים הכוללים מפציצים גרעיניים, ברם אין מקורות רוסיים לכך.
צא'יאג
צא'יאג (בהונגרית: Csajág) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בצא'יאג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 879 תושבים, ובשנת 2020 רק 832 תושבים.
יהודי צא'יאג.
בצא'יאג חיו יהודים בתקופות זמן שונות. במקום קיים בית קברות יהודי נטוש.
יחסי ירדן–סין
יחסי ירדן–סין הם יחסי החוץ בין ממלכת ירדן לבין הרפובליקה העממית של סין.
יחסים רשמיים.
לאחר שהרפובליקה העממית של סין החליפה את מעמדה הבינלאומי של הרפובליקה הסינית, היא כוננה יחסים דיפלומטיים עם ירדן ב-7 באפריל 1977 והקימה שגרירות בעמאן.
כלכלה וסחר דו צדדי.
במאי 1979 חתמו סין וירדן על הסכם סחר. הרפובליקה העממית של סין היא היבואנית העיקרית של ירדן, והיא מהווה 9.4% מסך היבוא של ירדן. הרפובליקה העממית של סין מייצאת בעיקר מוצרים אלקטרו-מכניים, ציוד תקשורת, טקסטיל ובגדים לירדן.
חילופי תרבות.
בשנת 1979 חתמו סין וירדן על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי. בשנת 2009, אוניברסיטת ירדן פתחה כיתה לתואר ראשון בסינית. במאי 2013 הושקה רשמית תחנת השידור הבינלאומית של הרפובליקה העממית של סין בעמאן, ששידרה תוכניות ערביות 24 שעות ביממה.
תיירות.
באוקטובר 2003 חתמו הרפובליקה העממית של סין וירדן הדדית על "מזכר ההבנות בנושא תוכנית היישום לתיירות הרפובליקה העממית של סין לירדן". בדצמבר 2004 הושקו עסקי התיירות של הרפובליקה העממית של סין לירדן. בפברואר 2009 הציעה ירדן טיפול באשרות עם ההגעה לאזרחי הרפובליקה העממית של סין.
המרכז הרפואי הלאומי
המרכז הרפואי הלאומי, (בהונגרית: Országos Gyógyintézeti Központ) לשעבר בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ', וגם "בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט", היה מוסד רפואי בעל עבר מפואר (שאינו קיים עוד) ברובע 13 בבודפשט ברחוב סאבולץ' על 33–35. לאחר מלחמת העולם השנייה הבניין אכלס, כאמור, מוסד בשם המרכז הרפואי הלאומי.
היסטוריה.
בנייניו.
ההיסטוריה של הקמת בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט ידועה מגיליון 1890 של כתב העת "תעשיית הבנייה" (Építőipar). על פי כתב העת, ד"ר דיולה בקה, פרופסור באוניברסיטה, הציע את הקמת בית החולים בשנות ה-80 של המאה ה-19. התוכנית נבדקה על ידי האדריכל המפורסם מיקלוש איבל, אחד האדריכלים החשובים ביותר באותה תקופה, ואז בשנת 1886 הוכרז על מכרז פומבי להקמת מבני בית החולים. למכרז התכנון הוגשו 13 הצעות, וילמוש פרוינד ואלפרד וליש זכו בתחרות. משימת התכנון הוענקה בסופו של דבר לפרוינד. ההקמה התרחשה בין מרץ 1888 לאוקטובר 1889 (כלומר תוך כשנה וחצי) בניהולו של הבנאי הראשי יוז'ף אמון. החזית המרכזית של מתחם הבניין המודרני עם מערכת אגפי עזר (Pavilion) המורכבת מ-5 בניינים פנה לרחוב סאבולץ', החלק הדרומי גבל בדרך אַרֵנָה (כיום שמו דרך דוז'ה ג'רג'). לוחות הרצפה היו עשויים קורות ברזל שסופקו על ידי "מפעל יציקות הברזל ומפעל המכונות של שליק" (Schlick–Nicholson Gép-, Waggon- és Hajógyár Rt). חזיתות הבניינים מכוסות לבנים גולמיים בכבישה יבשה על פי דפוס הרנסאנס ההולנדי על רקע צהבהב. מערכת הלבנים סביב החלונות, אדני הכתפיים וחלקים אחרים בבניין היו עשויים לבנים בכבישה ומעוצבים בצבע אדום, הכרכובים העיקריים היו מאבן גיר מקומי. כל בניין חולק לרדיקל צדדי ולרדיקל מרכזי גדול יותר, והותקן בו מדף משונן. הקו שהפריד בין הקומות (רצפה-תקרה) הודגש על ידי שורה של לבנים דקורטיביות שהונחו אופקית, והכניסה הייתה בסגירה חצי עגולה. באחד מבנייני בתי החולים היה גם בית כנסת, אך הוא בוטל במהלך ההלאמה שהייתה לאחר מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה מאוחרת יותר.