הסינפונייטה של לונדון (באנגלית: London Sinfonietta) היא תזמורת קאמרית בריטית השוכנת בסאות'בנק סנטר שבלונדון ומתמחה בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. ניקולאס סנואומן ודייוויד אתרטון ייסדו את התזמורת בצוותא בשנת 1968. אתרטון היה מנהלה המוזיקלי הראשון, משנת 1968 עד 1973.
מייקל ויינר היה המנהל האמנותי משנת 1972 עד 1989. פול קרוסלי החליף אותו ושימש בתפקיד משנת 1988 עד 1994. מרקוס שטנץ היה המנהל המוזיקלי משנת 1994 עד 1998.
הסינפונייטה של לונדון הזמינה יצירות אצל מלחינים רבים, ביניהם מגנוס לינדברג, תומאס אדס, סטיב רייך וסר הריסון ברטוויסל. המלחין והמנצח אוליבר נאסן היה מנהלה המוזיקלי משנת 1998 עד 2002 ובעבר היה גם מנצח כבוד של הסינפונייטה.
ג'יליאן מור הצטרפה לסינפונייטה בשנת 1983 כקצינת החינוך של התזמורת, ועזבה בשנת 1993 למלא את תפקיד אחראית על החינוך במרכז הגדה הדרומית. מור חזרה לסינפונייטה כמנהלת אמנותית בשנת 1998 עד 2006.
משנת 2007 ואילך משמש אנדרו בורקה כמנכ"ל ומנהל אמנותי של הסינפונייטה.
קישורים חיצוניים.
קרן התרבות אמריקה ישראל
יוהאנס רויכלין
יוסי רוזנשטיין
יוסי (יוסף דב) רוזנשטיין (נולד ב-1950) הוא צייר דתי ישראלי שמתמקד בציוריו בנושאי התנ"ך.
ביוגרפיה.
האמן יוסי רוזנשטיין, דור תשיעי בישראל, נולד בירושלים. למד בישיבת פוניבז' ובישיבת חברון והוסמך לרבנות. את כישוריו כצייר פיתח כאוטודידקט. ציוריו נראים סוריאליסטיים אך למעשה הם ציורים סימבוליים עכשוויים המצוירים בטכניקה פלמית קלאסית בצבעי שמן.
בזכות תפיסתו החדשנית והיכולת הטכנית שלו, הוא זכה לתשומת לב רבה כבר בתחילת דרכו כאמן יהודי. תערוכתו הראשונה התקיימה בתל אביב בשנת 1973. בהמשך ל-3 תערוכות יחיד בישראל בהם ביקרו שועי עולם, כמו הברונית דה רוטשילד, הנרי קיסינג'ר, נשיא המדינה ועוד, קיבל יוסי רוזנשטיין הזמנה להציג את יצירותיו בגלריה היוקרתית "אברבך פיין ארט" במדיסון אבניו בניו יורק. גלריה זו ייצגה אותו שנים רבות. תערוכותיו הראשונות על הדמות התנכ"ית ההרואית "משה" ויציאת מצרים, זכו להצלחה כבירה, כל הציורים נמכרו בערבי הפתיחה, כאשר על הרוכשים נמנים יהודים ולא יהודים כולם אוהבי תנ"ך. התערוכות זכו לחשיפה רחבה באמצעי התקשורת בארצות הברית כולל חדשות ערוץ הטלוויזיה החשוב ABC (ערוץ 5) בניו יורק. יוסי רוזנשטיין הציג תערוכת יחיד גם בגלריית קרלטון המפורסמת בקאן שבצרפת, כאשר כלל היצירות הושאלו לצורך התצוגה מאספני אמנות החיים באירופה. יצירותיו הנחשבות ליצירות מופת, שוכנות כבוד באוספים חשובים ברחבי העולם ביחד עם יצירות מופת אחרות מגדולי האמנים בני זמננו.
בשנת 1985 ייסד את בית הספר לציור לבנות בשם "תפארת". כעבור 10 שנות פעילות בית הספר התפרק לשלוחותיו וכל שלוחה החלה לפעול כגוף פרטי נפרד.
רוזנשטיין נשוי ואב לשישה, ומתגורר בבני ברק.
סגנון.
רוזנשטיין מתרגם את התנ"ך לשפת הציור, יצירותיו עתירות מחשבה ודמיון. הציורים דורשים בחינה מעמיקה כדי להבין את המסר העמוק הטמון בציור, שהוא למעשה ההסבר האישי של הפסוק מנקודת הראות הפילוסופית הייחודית שלו. הציורים ממחישים אירועים תנ"כיים בצורה סימבולית במיוחד הדמויות ובעלי החיים, כך גם שמות הציורים הם פסוקים מהתנ"ך. מסיבה זו הסגנון האמנותי הייחודי שלו ניתן בקלות לזיהוי למרות שכל יצירה מעבירה מסר שונה.
להבדיל מיצירות יודאיקה שביסודם הם קישוט של מוטיבים וסמלים יהודיים, התפיסה האומנותית של רוזנשטיין היא אוניברסלית ללא הגבלת דת וגזע, ומעבירה רגשות ומסרים עמוקים בשילוב מוטיבים ויזואליים וסמלים יהודים ותנ"כיים.
משנת 2010 מצייר רוזנשטיין במקביל גם מגוון יצירות שאינן מבוססות על פסוקי תנ"ך כגון סדרת הציורים "רחל" המורכבת מ-22 ציורים בנושא קבר רחל, וכן מגוון ציורים בסגנון מודרני שונה לגמרי.
משנת 2020 הוא גם יוצר אמנות דיגיטלית.
פעם בחיים
בני-דרור
משיה
מייס
פפריקה חריפה
פפריקה מתוקה
אל-מוח'תאר
אל-מוח'תאר בן אבו עובייד א-ת'קפי (בערבית: المختار بن أبي عبيد الثقفي; ) היה מהפכן בראשית ימיו של האסלאם, שהנהיג מרידה כושלת נגד הח'ליפים האומיים ששלטו על האימפריה המוסלמית, לאחר מותו של הח'ליף הרביעי, עלי בן אבי טאלב.
חייו.
אל-מוח'תאר נולד בטאיף (כיום בסעודיה) ב-622, השנה בה החל מוחמד בהג'רה לאל-מדינה. הוא היה בנו של אחד מלוחמיו של מוחמד, שנהרג באחד מהקרבות האסלאמיים הראשונים. הוא גדל באל-מדינה, בתקופת שלטונו של מוחמד.
כאשר הח'ליף השלישי לבית אומיה, מועאויה השני, ירש את כיסאו של אביו יזיד הראשון, תומכים רבים של עלי לא היו מרוצים מהנהגתם ומהמשך מעבר הח'ליפות בירושה, בקרב אנשים שאותם החשיבו כמוסלמים ושליטים רעים.
לטענת מקורות שיעיים, מוח'תאר היה אחד מלוחמיו של חוסיין אבן עלי בקרב בכרבלא. לאחר כישלון המרידה, מוח'תאר הושם בכלא. בזכות אחותו ספאיה, שהייתה נשואה לידיד של הח'ליף יזיד, שוחרר מוח'תאר מכלאו, ונצטווה לצאת מכופה תוך שלושה ימים. לאחר שהתנגש שוב בחיילי הח'ליף, הוחזר מוח'תאר לכלאו, אולם שוחרר שוב בהתערבות גיסו.
לאחר שחרורו, קרא מוח'תאר לתומכי עלי לנקום את דמו של חוסיין. לטענת מקורות שיעיים, הוא קיבל מכתב מבנו של עלי, אל-חנפיה, שהביע תמיכה במוח'תאר.
מעל בימה במסגד בכופה הכריז מוח'תאר על הנפת נס המרד נגד "אלו שהפרו את חוקי האל" והבטיח "לנקום ברוצחיו של האימאם חוסיין". המרידה שפרצה ב-686, (בעיראק כיום) נתמכה על ידי חלק מתומכי עלי (השיעים לעתיד). אל מוח'תאר הנהיג את המרידה, אך טען כי היא בשמו של בנו של עלי, מוחמד אבן אל-חנפיה. אל-חנפיה, שמוח'תאר טען כי הוא המהדי, מושיעם של המוסלמים, לא לקח חלק פעיל במרידה.
אל-מוח'תאר הובס ונהרג על ידי מורד אחר בשושלת האומיים - מרד בפיקודו של מוצעב אבן א-זובייר, מושל חג'אז. בקרב עקוב מדם שנערך מחוץ לכופה באפריל 687 חוסל מרד אל-מוח'תאר וא-זובייר הפך לשליט דרום עיראק. ניצחונו של א-זובייר לא האריך ימים, וב-691 כבשו כוחותיו של הח'ליף עבד אל-מלכ את דרום עיראק, ושנה מאוחר יותר חוסל מרד א-זובייר באופן סופי עם כיבוש מכה על ידי מפקד צבאו של עבד אל-מלכ, אל-חג'אג' בן יוסף.
חלק מתומכיו של אל-מוח'תאר המובס יצרו כת משלהם בשם ה"קאיסאנים" השיעים; הם המשיכו להאמין במשך כ-200 שנה כי מוחמד אבן אל-חנפיה הוא המהדי, אינו מת, אלא מסתתר בהרים סביב מכה, וישוב בעת שתיראה לו ראויה ויושיע את העולם מחוסר הצדק והשחיתות הפושים בו.
מרידתו של מוח'תאר הייתה מרכזית בפיתוח רעיון המהדי באסלאם, ובהיפרדותם של השיעים מן הסונים.
שיטה כחלחלה
שִׁטָּה כְּחַלְחַלָּה (ידועה גם בשם שיטה מכחילה; שם מדעי: "Acacia saligna (Labill.) Wendl.") היא מין שיח או עץ קטן מסוג שיטה ממשפחת הקטניות, שמוצאה מדרום-מערב אוסטרליה וניטעה בהיקפים גדולים ברחבי העולם. למשל בתוניסיה ניטעו מטעים למספוא ולמרעה. המין הובא לארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20, לצורך ייעור, גינון, ייבוש ביצות ועצירת חולות נודדים, ומאז החל להתפשט ברחבי הארץ. כיום, המין נפוץ מאוד מצפון הארץ ועד צפון הנגב, ונחשב לאחד הצמחים הפולשים המזיקים ביותר בישראל.
מאפיינים כלליים.
השיטה הכחלחלה היא שיח לא קוצני, סבוך ומסועף. מבסיסו עולים מספר ענפים וגובהו 2 עד 5 מ', אך אפשר שהוא יהיה עץ קטן עם גזע ראשי קצר שגובה כדי 5 עד 9 מ'. היא מצמיחה נצרים רבים לאחר שריפה או כריתה. לעיתים נראים עליה עפצים חומים וגדולים שנוצרים על ידי פטריית חלודה. הפריחה הצהובה של השיטה הכחלחלה ניכרת בחודשים מרץ ואפריל.
השיטה הכחלחלה היא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב ובקרקעות גיר ובקרקעות עניות, רגישה למליחות. ריבוי באמצעות זרעים בסתיו או באביב. השיטה הכחלחלה היא צמח מהיר צימוח וקצר חיים, 10 עד 20 שנים, ובאזורים יבשים שנותיו אינם עולים על 10 שנים.
המין נוטה לגדול בכל מקום בו אירעה הפרעה של הקרקע, כמו לאורך צידי דרכים חדשות. זרעיו מופצים על ידי נמלים, הגוררות אותם אל קיניהן, וניזונות מהמעטפת שלהם. כשהקרקע מופרעת, הזרעים מגיעים אל פני הקרקע ונובטים. לעיתים ניתן למצוא מאות נבטים חדשים סביב פרטים בוגרים. הפרטים הצעירים גדלים במהירות רבה, לעיתים יותר ממטר בשנה.
לפי הספרות הבוטנית שיטה כחלחלה היא אלרגנית.
מאפיינים מורפולוגים.
הגזע אפור, הענפים הקטנים והצעירים קרחים ומעט נוטים כלפי מטה, על פי רוב כחלחלים בצעירותם.
העלים פשוטים, תמימים, קירחים, ישרים או מעוקלים במקצת, צבעם אפרפר-ירוק עד כחלחל עמום שהופך לירוק בהיר ואורכם 8 עד 30 ס"מ ורוחבם 0.5 עד 1.4 ס"מ (לפעמים התחתונים ארוכים בהרבה ורוחבם 4 ס"מ או יותר). העלים בעלי צורות שונות, הם בדרך כלל צרים, דמוי סרגל, דמוי אזמל או דמוי אזמל הפוך או הולכים וצרים כלפי הקצוות, צרים יותר בבסיס. העלים בעלי עורק מרכזי בולט ועורקים משניים מנוצים ועדינים אך ניכרים (חסרים בעלים צרים). על פי רוב העלים רחבים יותר וגליים יותר בפרטים צעירים.
למעשה אין אלה עלים ממש, אלא דמויי עלים - פילודים (phyllode, phyllodium). הפילוד אינו אלא התרחבות הפטוטרת (ציר העלה) שהפך לאיברי הטמעה דמויי טרף במקום הטרף המנוצה פעמים. רק הנבט או הנצר מצמיח עלים מנוצים ורק עם התפתחות הצמח מופעים הפילודים בלבד. בשתילים צעירים אפשר שייראו רק עלים מנוצים פעמיים (בעלי שני סעיפים) ובסוף שלושה חודשים השתיל יצמיח עלי פילוד בלבד. השינוי מתרחש במהלך של ארבעה שלבים עיקריים.