המבנה הוקם עבור שרה צ'רצ'יל, דוכסית מרלבורו, שהייתה ידידתה הקרובה ואשת סודה של המלכה אן, על ידי האדריכל כריסטופר רן בשנת 1711. המבנה שימש את הדוכסים ממרלבורו בעת ששהו בלונדון.
בשנת 1817 עבר המבנה לידי בית המלוכה הבריטי. בשנות ה-20 של המאה ה-19 נערכו תוכניות להריסת המבנה ולבנות במקום מבנה טרסות בדומה לטרסת בית קרלטון, אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל.
המבנה הורחב בשנים 1861–1863 לבקשת הנסיך מוויילס, על פי תוכניות של האדריכל סר ג'יימס פנתרון.
בין השנים 1863–1901 התגורר במבנה הנסיך מוויילס, לימים המלך אדוארד השביעי. בתקופה זו הפך המבנה למרכז חיי החברה הגבוהה של לונדון.
בשנת 1936 עברה להתגורר במבנה המלכה האם מרי מטק, אלמנתו של המלך ג'ורג' החמישי. לאחר מותה, בשנת 1953 תרמה המלכה אליזבת השנייה את המבנה למזכירות חבר העמים הבריטי, המשתמשת בו כיום.
פרה-פיגורציה
טיפולוגיה, או פרה-פיגורציה - פרה = לפני (טרום), פיגורציה = דמות, היא שיטה תאולוגית המהווה את גרסת הפרשנות הנוצרית המקובלת למקרא. שיטה זו רואה בתנ"ך, (המכונה בנצרות "הברית הישנה"), מסמך נבואי המכיל רמזים מטרימים לפרשת חייו ומותו של ישוע ולעיקרי האמונה שפורש פאולוס השליח בספרי "הברית החדשה". לפי התאוריה הפרשנית הזו, תכלית הביבליה העברית היא הבאת הבשורה בדמות ארכיטיפים מוקדמים לסיפורו של ישו, שהוא שיאו ומיצויו המלא של הארכיטיפוס. ניתן למצוא ביטויים לפרה-פיגורציה ביצירות האמנות של ימי הביניים, בייחוד בספרי תנ"ך העניים ו-"ראי גאולת האנושות". אמנים אלו יצרו שימוש בסיפורי התנ"ך כדימויים אמנותיים המקבילים למעשיות הברית החדשה. פרשנות זו סיפקה להם אפשרות ליצור קשת רחבה של משמעויות אלגוריות המתבטאות הן בתיאור כל סצנה וסצנה בנפרד, והן בהתייחסות לסיפור הרחב והפקת מוסר-השכל התואם לרוח הברית החדשה.
דוגמאות לפרשנות פרה-פיגורטיבית לברית הישנה.
עקדת יצחק, לדוגמה, יכולה להוות ייצוג ויזואלי המסמן עבור הצופים את צליבתו של ישו, ואילו ביקור המלאכים אצל אברהם, המבשרים על הולדת יצחק, יהווה רמז מקדים לביקור שלושת המאגים הבאים להעריץ ולברך את ישו.
פרשיות מקראיות שעניינן ברכות ונבואות על העתיד, איפשרו לפרשנים נוצרים פירוש טיפולוגי אף ללא עקירת הפשט. כך למשל, אפילו פרשני הפשט באסכולת אנטיוכיה (נצרות) שהתנגדו בדרך כלל לאלגוריות המתבססות על עקירת הפשט ומציאת משמעות נסתרת בתוכו, העדיפו להצביע על הקבלה בין פסוקים מהברית הישנה והחדשה, שרימזו לשיטתם על בואו העתידי של ישו ברמה שהתחרתה בפרשנות היצירתית של יריביהם מאסכולת אלכסנדריה (נצרות) אשר נטו לאלגוריה. תאודורט מקירוס, לדוגמה, כתב שפסוק הברכה העתידית הנאמר ליעקב בבראשית כ"ז:ל"ט ("מִשְׁמַנֵּ֤י הָאָ֙רֶץ֙ יִהְיֶ֣ה מֽוֹשָׁבֶ֔ךָ וּמִטַּ֥ל הַשָּׁמַ֖יִם מֵעָֽל") מתייחס בעצם מראש לטבעו האלוהי והאנושי של ישו הנוצרי. דמותו של יעקב היא איפוא טיפולוגית לזו של ישו.
יעקב המברך את נכדיו מנשה ואפרים, משכל את ידיו משום שאפרים הצעיר הוא העתיד להיות הבכיר בין האחים. פרשנות פרה-פיגורטיבית לתמונה זו (כולל באמנות) מפרשת את שיכול הידיים כסימן הצלב ואת מנשה כמסמן של הברית הישנה או את ישראל שבבשר, בעוד אפרים הצעיר מסמן את הברית החדשה או את ישראל שברוח, שהאלהים עתיד לבכרו על פני היהדות או הברית הקודמת. פרשנות נוצרית זו נשענה על התרגום הנוצרי לפסוק (בראשית מז, לא) 'וישתחו ישראל על ראש המטה', ולפיו 'המטה' (staff) אינו אלא הצלב.
קריאה נוצרית בברית הישנה נוטה לפרשנות פרה-פיגורטיבית אפילו בכמה פסוקים הנוגעים להלכה. כך, מוצגת צליבתו של ישו הנוצרי כקורבן פסח. משום כך מפורשים פסוקים הלכתיים מתורת משה הנוגעים לכללי הקרבת הקרבן כהתוויה פרה-פיגורטיבית לקרבן האולטימטיבי: צליבתו של ישו. לדוגמה: המקרא מזהיר "ועצם לא תשברו בו" והפרשנות הנוצרית מוצאת את הגשמתו המלאה של הפסוק הזה במקרהו המיוחד של ישו בכך שחרף צליבתו, לא שברו את שוקיו של הנצלב, וזאת בשונה מן הנהוג בדרך כלל בצליבה הרומית.
מקבילות מדרשיות בין אירועים בברית הישנה והחדשה.
הקריאה הנוצרית והאגדה הנוצרית נוטות לעיתים לחבר יחדיו מוטיבים ואירועים מן הברית הישנה והחדשה. כך למשל, במקביל לתיאור המקראי על העדפת מטהו הפורח של אהרן הכהן על המטות המתחרים של קורח ועדתו, מתארת אגדה נוצרית כיצד בחרה מרים, אמו-יולדתו של ישו, לבוא בברית הנישואין דווקא עם יוסף הקדוש: הוא נבחר מבין אלמנים שונים, בעקבות נס שקרה למטהו היבש שהחל לפרוח. בדומה לכך, נעשה שימוש בהקבלת שמו של יוסף העברי המקראי, לבין שמו של יוסף הקדוש אביו של ישו, כחולקים את אותו שבח של עמידת גבורה בפיתוי: איקונות רוסיות אורתודוקסיות מתארות לעיתים סיפור של ניסיון פיתוי של יוסף הקדוש על ידי השטן - שניסה לבטל את אירוסיו למרים, אולם יוסף עמד בפיתוי.
יופי של צרות!
יופי של צרות! הוא סרט ישראלי בבימויו של אסי דיין שיצא בשנת 1976.
תקציר העלילה.
הסרט מתאר את חייה של בחורה בשם עופרה (יונה אליאן) שבורחת מהחתונה שלה מכיוון שהיא לא אוהבת את החתן שלה. היא שוכרת דירה ברמת גן, שם גר גם ארמונד (זאב רווח), ג'יגולו מקומי ובעל הדירה המשונה (טוביה צפיר). הקשר בין השניים מתחמם ומתקרר לסירוגין, ובמקביל משפחתה שולחת חוקר (גבי עמרני) על מנת לנסות ולאתרה.
שמעון רבידוביץ'
ניוון (פיזיקה)
בפיזיקה קוונטית, נִוּוּן הוא מקרה שבו למערכת קוונטית מסוימת יש מספר מצבים עצמיים שונים, שלכולם ערך שווה של אופרטור מסוים. אותם המצבים נקראים מצבים מנוונים. למשל, אם למערכת יש את אותה האנרגיה במצבים שונים, רמת האנרגיה היא מנוונת, ודרגת הניוון שווה למספר המצבים בעלי אותה האנרגיה.
קיום ניוון נובע כלל מסימטריה כלשהי של המערכת הפיזיקלית. לדוגמה, ברמות האנרגיה של מערכת בעלת סימטריה לסיבובים, יש ניוון הנובע מכך שאם נסובב את המערכת הדבר לא ישפיע על האנרגיה שלה. עקב כך קיימים מספר מצבים בעלי אותה אנרגיה (ניתן להראות כי דרגת הניוון במקרה זה היא (לפחות) formula_1, כאשר formula_2 הוא המספר הקוונטי המתאים לתנע הזוויתי).
דגל הליגה הערבית
דגל הליגה הערבית הוא דגל ירוק שבמרכזו חותם הליגה הערבית וכן שרשרת זהב בת 22
חוליות המסמלות את 22 חברות הליגה בעת אימוץ הדגל. במרכז הסמל - שם הארגון בערבית. הדגל אומץ ב-8 במרץ 1945. דגלו של נשיא הליגה הערבית דומה לדגל הליגה אולם רקעו של הדגל לבן.
קוואסיר
קווסיר
יעל דן
יעל דן (נולדה ב-27 באוגוסט 1952) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית.
ביוגרפיה.
יעל דן נולדה בשם יעל הורוביץ וגדלה בקיבוץ דן. אביה, אלימלך הורוביץ, היה מייסד מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ. היא התחנכה בקיבוץ עד שעזבה אותו לאחר גיוסה לצה"ל, ואת שירותה הצבאי היא עשתה בגלי צה"ל.
במהלך השנים הגישה דן תוכניות רבות במגוון אמצעי התקשורת הישראליים. את דרכה הטלוויזיונית החלה בערוץ הראשון, שם הגישה את התוכנית "תצפית", שבה הייתה דן המנחה הראשונה שבנוסף להגשה, יצאה לשטח והכינה את הכתבות אותן הגישה לאחר מכן. בהמשך הגישה בערוץ את "סיפור אישי" ו"יומן תרבות". בערוץ 10 הגישה את "שטח פרטי", "בין החדשות" עם בן כספית ועמנואל רוזן ובערוץ 2 הגישה את "כנגד כל הסיכויים".
במהלך השנים הגישה דן מגזינים ותוכניות בערוץ 8 ובטלוויזיה החינוכית, וכן קריינה בפרסומות בטלוויזיה המסחרית.
בין שיאי הקריירה התקשורתית שלה ניתן למנות את הראיון הבלעדי עם אורי זוהר ב-1997 במסגרת התוכנית "סיפור אישי", 20 שנים לאחר שזוהר פרש מתחום הבידור; את הראיון הסנסציוני עם שרה נתניהו, אשת ראש הממשלה, בנימין נתניהו, גם כן במסגרת "סיפור אישי", ראיון אותו קטעה נתניהו בזעם לאחר סדרת שאלות שהביכו אותה, ואת הראיון הראשון במסגרת הערוץ הראשון עם סוהא ויאסר ערפאת, במהלכו הרגיעה דן את בתם התינוקת.
החל משנת 1998 דן מגישה את מגזין החדשות "עושים צהריים" בגלי צה"ל, שבו, בין היתר, היא מביאה לקדמת הבמה נפגעות ונפגעי טראומה מינית ומלווה אותם לאורך השנים.
בנובמבר 2018 התקבל בכנסת שינוי חוק שיזמה במסגרת התוכנית, המאפשר לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית להיחשף בכלי תקשורת ללא אישור של שופט.
ב-2019 זכתה דן בפרס סוקולוב לתקשורת האלקטרונית ובפרס על מפעל חיים.
דן שיחקה בשני סרטים: "ג'ירפות" (2001), בתפקיד מראיינת, ובסרטו של בנה אלון מיטלפונקט, שנקרא "בשידור חי" (2008), בתפקיד כוכי.
בדעותיה, דן משויכת לשמאל הישראלי.
דן נשואה למחזאי ובמאי התיאטרון הלל מיטלפונקט, ולהם שני ילדים, ביניהם השחקנית והמדבבת מאיה מיטלפונקט.
מתגוררת בתל אביב.
כיכר אתרים
כיכר אתרים (נקראה בעבר בשם: "כיכר מרדכי נמיר") בתל אביב היא מכלול של מבנים וכיכר ציבורית בתכנונם של האדריכלים יעקב רכטר וורנר יוסף ויטקובר ומשקפת את אחד משיאיו של סגנון הברוטליזם בישראל. כיכר אתרים סמוכה לשפת הים, בנויה מעל רחוב אליעזר פרי, ומקושרת לטיילת ולמרינה תל אביב ממערב, ואל שדרות בן-גוריון ורחוב הירקון ממזרח. ממערב לכיכר נמצאת בריכת גורדון. מלון קרלטון תל אביב ממוקם בצמוד לכיכר מצד צפון.