מבחינה גאולוגית טראנאקי הוא הר צעיר באופן יחסי. הפעילות הגעשית בו החלה לפני כ-120,000 עד 135,000 שנים. ההתפרצות האחרונה התרחשה בסביבות שנת 1854. ההתפרצות הגדולה האחרונה התרחשה בשנת 1655. מוקד הפעילות הגעשית של ההר נע בכיוון דרום מזרח בעקבות תנועה של הלוח האוסטרלי, עדות לכך ניתן לראות בשני הרי הגעש הכבויים שנמצאים בקו אחד מצפון מערב אליו - קאיטקה (Kaitake) ופואקאי (Pouakai).
שם ההר ומיתולוגיה מאורית.
המאורים נתנו להר את השם טראנאקי וכך הוא נקרא במשך מאות שנים עד בוא הארופאים הראשונים לניו זילנד. משמעותו של השם, ככל הנראה, היא "הר זוהר" (טרא - הר, נאגי - זוהר) כביטוי לכיסוי השלג הלבן שההר עוטה בחורף. ג'יימס קוק נתן להר את השם "הר אגמונט" על שם ג'ון פרסיבל, הרוזן מאגמונט שתמך במסעו הראשון של קוק לאזור ניו זילנד. השם הר אגמונט הופיע במפות וברישומים רשמיים עד לשנות השמונים של המאה ה-20, אז הוחלט להעניק לשני השמות מעמד זהה. עם זאת הפארק הלאומי המקיף את ההר נקרא עדיין פארק לאומי אגמונט.
על פי המיתולוגיה המאורית הר טראנאקי היה פעם סמוך להרי הגעש שבמרכז האי הצפוני - רואפהו, טונגרירו ונגאורוהו אולם הוא נאלץ לברוח ממקום מושבו בעקבות פרשיית אהבים בינו לבין פיאהנגה (הר געש בקרבת אגם טאופו, ואהובתו של רואפהו על פי המיתולוגיה המאורית) שהעלתה את חמתו של רואפהו. טראנאקי נס על נפשו לכיוון מערב, כשהוא מותיר בדרך צלקת בפני האי שהפכה לנהר ונגנאוי והתיישב בודד לחופו של ים טסמן, הרחק משאר הרי הגעש של האי הצפוני.
טרנאקי
טראנאקי
טרנקי
טאראנאקי
טארנקי
טאראנקי
טארנאקי
ברכיה בן נטרונאי הנקדן
ר' ברכיה בן נטרונאי הנקדן (המכונה גם ר' קְרֶשְׂבּיהו הנקדן), חי ופעל בחציה השני של המאה ה-12, ואולי אף אל תוך המאה ה-13. היה מדקדק ונקדן, מחבר ספרים ומתרגם ספרים אחרים, בעיקר מצרפתית לעברית. חי ופעל בצרפת, באנגליה או בנורמנדיה. ספרו הנודע ביותר הוא "משלי שועלים", ספר משלים ומליצות בעלי מוסר השכל הכתוב בחרוזים.
ביוגרפיה.
רבי ברכיה בן נטרונאי הנקדן, ברכיה היה אחד הסופרים המגוונים ביותר של ימי הביניים. הוא היה אספן של משלים ועורכם, פרשן, סופר אתי, עוסק בדקדוק ומתרגם. רבי ברכיה חי כנראה בסביבות סוף המאה השתים עשרה. אולם פרטים רבים אודותיו עדיין נשארו עלומים. מקור לידתו, שנת לידתו ושנת פטירתו אינם ידועים. גם היקף יצירתו והשפות אותם הכיר אינם ידועים. חוקרים מסוימים ניסו לזהות אותו עם בנדיקטוס לה-פונקטור, יהודי אנגלי שהוזכר כמי שתרם דונם באוקספורד למלך ריצ'רד הראשון, בשנת 1194. דיונים רבים התקיימו, בנוגע לתאריך הלידה ולארץ הולדתו של סופר זה. צונץ ממקום אותו בסביבות 1260 בפרובאנס. ישנם חוקרים נוספים אשר הסכימו עם מסקנה זו של צונץ. אולם נראה כי מסקנה זו נבעה מקריאה שגויה של הקולופון של בנו אליהו, שהוכח כי הוא מתוארך ליום רביעי, 22 באוקטובר 1233.
אולם ג'וזף ג'ייקובס, במהלך מחקרים שקיים על תולדותיה של האגדה בימי הביניים, הגיע למסקנה כי יש למקם את ברכיה באנגליה לקראת סוף המאה השתים עשרה. מסקנה זו מצאה אישור על ידי גילויו של נויבואר כי בהקדמה לאגדותיו מתייחס ברכיה לסיבוב גלגלי הגורל לאי הים, היינו אנגליה, כדי שאחד ימות והשני יחיה. ניתן לראות בכך בבירור התייחסות לטבח האנגלים בשנת 1190. אולם יש כאלו אשר עדיין מטילים ספק באשר לזיהוי זה. נקודה זו היא בעלת חשיבות מסוימת בגלל הקשר של ברכיה עם תולדות האגדות של ימי הביניים.
רקע התקופה שבה חי ברכיה בן נטרונאי.
על בסיס השערות המחקר, ברכיה בן נטרונאי, חי בחציה השני של המאה השתים עשרה, ואולי אף אל תוך תחילת המאה השלוש עשרה. ברכיה, כנראה חי באזורי אנגליה ופרובנס. ייתכן, שאף עבר במקומות נוספים באירופה. באותה העת בעולם הכללי באירופה, החלו לפרוח האוניברסיטאות הראשונות.
חיבוריו.
משלי שועלים.
ברכיה ידוע בעיקר בתור מחברו של קובץ משלים, הנקרא "משלי שועלים". שם זה כנראה שואב מהביטוי התלמודי "משלות שועלים". ישנם כתבי יד שקיימים ב-Bodleian ובמינכן. חלק מכתבי יד אלו נכתבו לפני שנת 1268. המהדורה המודפסת הראשונה הופיעה במנטובה, ב-1557. ישנה גרסה נוספת מאוחרת יותר אשר הופיעה בלטינית בפראג, ב-1661; מהדורות אחרות בברלין, 1706, למברג, 1809, גרודנה, 1818, ורשה, 1874.
לגבי מקורות המשלים שמביא ברכיה, ישנם מספר גישות. חיים שוארצבום, טוען כי ברכיה שאב את עיקר המקורות שלו, ממשלי איסופוס אשר עברו עיבוד אירופאי. חלק ממקורות אלו לקוחים מתוך קבצים של אריאנוס, מהמאה הרביעית, אשר הוא בעצמו לקח מקובץ בן המאה השנייה, של באבריוס. מקור נוסף, ממנו שאורצבום טוען ששאב, הוא מהקובץ של רומלוס, ומקבצים נוספים. עוד טוען שוארצבום, כי ברכיה נמנע באופן מודע מלקחת חומרים ממדרשי התלמוד, ואף במדרש יחיד שממנו הוא לקח, הוא הכניס אלמנטים המופיעים בקבצים האירופאים. גם ממקורות מזרחיים, כגון הכלילה ודמנה, ברכיה נמנע מלקחת. זאת על אף שמקור זה תורגם על ידי עבדאללה אבן אלמוקפע, בן המאה השמינית, ולאחר מכן תורגם על ידי רבי יואל, לתרגום עברי במאה השתים עשרה. עובדה זו, מראה, כי על אף שברכיה לא היה צריך לדעת את השפה הערבית על מנת לגשת למקורות המזרחיים, הוא נמנע מלעשות זאת. לעומת זאת, ישנם חוקרים, אשר טוענים כי ייתכן כי ברכיה אכן ידע ערבית, ומכל מקום, במחקרים שנעשו, ניתן לראות כי חלק ניכר מהמשלים, נראה שנלקח ממקורות מזרחיים, כנראה דרך מקורות ערבים.
ספר המצרף, פירושים לתנ"ך וספרי תרגום.
ברכיה היה גם מחברו של חיבור אתי בשם ספר-מצרף. ספר זה מחולק לשלושה עשר פרקים. בספר זה הוא מצטט את רבי אברהם בן דאוד (ראב"ד), אשר נפטר בערך בשנת 1198, ללא נוסחת המת שמופיעה אצל שמות חכמים שכבר נפטרו, כגון זצ"ל, כך שסביר מאוד שספר זה חובר לפני 1180. בספר זה הוא לא מצטט את מורה הנבוכים של הרמב"ם. חיבור המורה נבוכים הסתיים בשנת 1191 וזמן קצר לאחר מכן כבר היה ידוע בפרובנס. בצפון צרפת הוא היה ידוע בערך בשנת 1204.
בנוסף לאלה כתב ברכיה פרשנות על איוב וגם מחברם של פירושים לכל התנ"ך. ברכיה הכיר את רוב המדקדקים של המאות האחת עשרה והשתים עשרה, ודודו בנימין, אותו הוא מצטט, זוהה עם בנימין מקנטרברי, תלמידו של רבינו תם.
ברכיה היה מתרגם, וגרסתו קיימת ל"Quæstiones Naturales" של אדאלרד מבאת', וכן של "Lapidary" המכיל תיאור של 63 מינים של אבנים. מלבד חיבורים אלו, צונץ כתב כי ברכיה תרם לתוספות. כפי שמשתמע מכינויו רבי ברכיה הנקדן, הוא היה כנראה מומחה בדקדוק העברי, ולכן הוא מצוטט על ידי משה בן יצחק האנגלי, בספר-השוהם שכתב. מכיוון שספר זה נכתב כנראה לפני 1215, הפניות אלו מאשרות את התאריך והמקום שהוצעו לעיל. בעבר היה בלבול מסוים בין ברכיה לבין קרספיה נקדן אחר, המעתיק של כתבי יד מסוימים והמתרגם כביכול של ספר האמונות והדעות של רבי סעדיה גאון.
כוחו ביצירה וספרות.
כמה אמרות בשמו, בכינוי ר' קְרֶשְׂבּיהו הנקדן, הובאו בספרי הראשונים, כמו בגיליון ספר הסמ"ג, ב"ספר התרומה", ובספר "מנחת יהודה". אמרות אלו עוסקות בעיקר בתחום צורת כתיבת האותיות בספר התורה, ובפרשנות המקרא.
דעות החוקרים חלוקות בדבר מידת כישרונותיו. שלמה יהודה רפפורט סבור שהיה למדן בעל ידיעות מופלגות, ומייחס לו גם את חיבור שיר הייחוד, שני סימנים מתוך ספר חסידים (תריב-תריג), ותשובות שנדפסו בסוף "מדרש שמואל", דפוס קושטא. לעומתו, יש המשערים שתוך כדי עיסוקו במלאכתו כמעתיק ספרים ומנקדם, היה מוסיף בשוליהם מהערותיו שלו, והערות אלו הן שהובאו בספרים בשמו. כך גם תרגומי ספרים שהעתיק יוחסו לו בטעות, ועיקר כישרונו בא לידי ביטוי בתחום השירה והדקדוק, ולא בענייני הלכה או תרגום (חיים מיכל, אור החיים ערך 650).
כך או כך, כישרונותיו בתחום הפיוט אינם מוטלים בספק, והם באים לידי ביטוי בפיוטים הרבים המופיעים בספרו "משלי שועלים".
מארק הופוס
מארק אלן הופוס (באנגלית: Mark Allan Hoppus; נולד ב-15 במרץ 1972) הוא מוזיקאי אמריקאי. סולן ובסיסט להקת הפופ פאנק בלינק-182 ולשעבר זמר ובסיסט בלהקת הפאנק רוק +44.
ביוגרפיה.
שנות נעוריו.
הופוס נולד בעיר רידג'קרסט שבקליפורניה, אך כבר בגיל צעיר עבר עם אביו לוושינגטון עקב הגירושין של הוריו. בגיל 15 קיבל מארק את גיטרת הבס הראשונה שלו מאביו. מארק ניגן ושר בלהקה "Pier 69", שהתמקדה בגרסאות כיסוי לשירים של הלהקה The Cure. בשנת 1988 ניגן בלהקה בשם "The Attic Children". כשסיים את לימודיו בתיכון, עבר לסן דייגו על מנת להמשיך את לימודיו בקולג', ושם גרה אחותו אן. היא הכירה לו את טום דה-לונג', שהיה ידידה באותה תקופה, ולעיתים תכופות התלונן על כך שהוא רוצה להקה. מארק בא בהתחלה לביתו של טום, שם נאמר לו שטום בסקייט פארק ושם הוא פגש את טום לראשונה. מארק רצה להרשים את טום אז הוא טיפס על מנורת רחוב, קפץ וסדק את שני הקרסוליים והעקבים, והיה זקוק לקביים במשך שלושה שבועות.
בלינק-182.
הופוס ודה-לונג', עם חברם המתופף סקוט ריינור, החליטו להקים להקה בשנת 1992. הלהקה הוקמה תחת השם "Duck Tape" עד ההופעה השלישית שלהם, כאשר דה-לונג' אמר שהוא אוהב שם אחר - "בלינק" (מצמוץ, באנגלית). באותה תקופה הופוס למד בקולג' בשאיפה להיות מורה לספרות בתיכון, והחל לעבוד בחנות תקליטים. הופס ידע שהלהקה תופיע הרבה בסופי שבוע אז הוא אמר לבוס שלו בחנות שהוא צריך חופשות קבועות בסופי שבוע. בשנת 1996, כשלוח הזמנים של סיבובי ההופעות החל להיות עמוס יותר הוא התפטר מעבודתו.