נפרופתיה של IgA או מחלת ברגר (באנגלית: IgA nephropathy או Berger’s disease) היא מחלה של הכליה ומערכת החיסון. באופן ספציפי זוהי סוג של דלקת פקעיות הכליה או דלקת של פקעית הכליה. מחלת ברגר (צורה נדירה יותר של נפרופתיה מסוג IgA) יכולה לתקוף איברים מרכזיים אחרים, כמו הכבד, העור והלב. נפרופתיה מסוג IgA היא דלקת פקעיות הכליה הנפוצה ביותר ברחבי העולם. עם זאת, מחלת ברגר אגרסיבית נמצאת ברשימת NORD של מחלות נדירות. נפרופתיה ראשונית מסוג IgA מאופיינת בשקיעה של נוגדן ה-IgA בפקעית הכליה. ישנן מחלות נוספות הקשורות לשקיעת נוגדני IgA בפקעית הכליה, כאשר הנפוצה מבניהם היא דלקת כלי הדם מסווג ארגמנת על שם שונליין-הנוך הנחשבת בעיני רבים כצורה מערכתית של נפרופתיה מסוג IgA. דלקת בכלי הדם עקב שקיעת IgA מתבטאת בפורפורה אופיינית, דלקת פרקים וכאבי בטן, והיא מופיעה בשכיחות גבוהה יותר בקרב צעירים (בני 16–35). ארגמנת על שם שונליין-הנוך קשורה בפרוגנוזה טובה יותר מאשר נפרופתיה מסוג IgA. בנפרופתיה מסוג IgA שאינה אגרסיבית ישנה התקדמות איטית לאי-ספיקת כליות כרונית ב-25-30% מהמקרים לאורך תקופה של 20 שנה. מין גברי, פרוטאינוריה (במיוחד מעל ל-2 גרם ליום), יתר לחץ דם, עישון, היפרליפידמיה, גיל מבוגר, מחלה משפחתית וריכוזים גבוהים של קריאטינין הם סמנים לפרוגנוזה רעה.
עבור מטופל בוגר עם המטוריה מבודדת, בדיקות כגון אולטרסאונד של הכליה ואנדוסקופיה של שלפוחית השתן נעשות בדרך כלל תחילה כדי לאתר את מקור הדימום. בדיקות אלו יכולות לשלול אבנים בכליות וסרטן שלפוחית השתן, שני גורמים אורולוגיים נפוצים להמטוריה מלבד נפרופתיה מסוג IgA. אצל ילדים ומבוגרים צעירים יותר, ההיסטוריה והקשר לזיהום בדרכי הנשימה יכולים להעלות את החשד לנפרופתיה מסוג IgA. יש צורך בביצוע ביופסיית כליות כדי לאשר את האבחנה לנפרופתיה מסוג IgA. דגימת הביופסיה החיובית מציגה התפשטות של המזנגיום, עם שקיעת IgA באימונוהיסטוכימיה פלואורסצנטית ובמיקרוסקופ אלקטרונים. גברים מושפעים מהמחלה בתדירות גבוהה פי שלושה מאשר נשים. קיימת גם שונות גאוגרפית בולטת בשכיחותה של נפרופתיה מסוג IgA ברחבי העולם. זו מחלת פקעית הכליה השכיחה ביותר במזרח הרחוק ובדרום-מזרח אסיה, המהווה כמעט מחצית מכלל החולים במחלות פקעית הכליה. עם זאת, נפרופתיה מסוג IgA מהווה רק כ-25% מהשיעור באירופים וכ-10% בקרב צפון אמריקאים, עם שכיחות נמוכה מאוד של אפרו-אמריקאים של כ-2%. אך, קיים קושי בדיוק התוצאות שכן שכיחות ביצוע ביופסיית כליות המשמשת לאבחון המחלה שונה בין מדינות העולם. תלמידי בית ספר ביפן עוברים בדיקת שתן בשגרה (כמו גם המגויסים בצבא בסינגפור) ולכל חריגה בתוצאות מתבצעת ביופסיית כליות, שעשויה להסביר בחלקה את השכיחות הגבוהה לנפרופתיה מסוג IgA שנצפתה במדינות אלה.
צ'ארלס בירד קינג
צ'ארלס בירד קינג (באנגלית: Charles Bird King; 26 בספטמבר 1785 – 18 במרץ 1862) היה אמן פורטרטים אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תיאוריו של מנהיגים ואנשי שבטים אינדיאנים.
ביוגרפיה.
צ'ארלס בירד קינג נולד בניופורט, רוד איילנד, ילדם היחיד של דבורה (לבית בירד) וזבולון קינג, קצין במלחמת העצמאות של ארצות הברית. המשפחה נסעה מערבה אחרי המלחמה, אך כשהיה קינג בן ארבע, אביו נהרג על ידי אינדיאנים ליד מריאטה, אוהיו. מסיבה זו לקחה דבורה קינג את בנה הצעיר ועברה חזרה לבית הוריה בניופורט.
כשהיה קינג בן חמש עשרה הוא נסע לניו יורק ללמוד אצל צייר הדיוקנאות אדוארד סאבאג'. בגיל עשרים עבר ללונדון ללמוד אצל בנג'מין וסט באקדמיה המלכותית. לאחר שהות של שבע שנים בלונדון, חזר קינג לארצות הברית עקב מלחמת 1812. הוא חי ועבד בערים הגדולות של פילדלפיה, פנסילבניה, בולטימור, מרילנד, וריצ'מונד, וירג'יניה.
בסופו של דבר הוא התיישב בעיר וושינגטון. כאן פיתח קינג מוניטין מוצלח כצייר פורטרטים בקרב פוליטיקאים, והרוויח מספיק כדי לקיים סטודיו וגלריה משלו. ההצלחה הכלכלית של קינג בעולם האמנות, במיוחד בתחום הדיוקנאות, הייתה תלויה בחלקה ביכולתו להתרועע עם ידוענים עשירים, ופוליטיקאים משכילים באותה תקופה. פטרונים אלה כללו מנהיגים בולטים כמו ג'ון קווינסי אדמס, ג'ון סי קלהון, הנרי קליי, ג'יימס מונרו ודניאל ובסטר. בשנת 1827 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי כבוד.
קינג מעולם לא התחתן. הוא התגורר בוושינגטון עד מותו ב־18 במרץ 1862. הוא הוריש את אוסף הציורים, הספרים וההדפסים שלו לספריית רדווד ולאתנאום.
סגנונות והשפעות.
אף על פי שמורשתו של קינג טמונה בפורטרטים שלו, לאורך הקריירה שלו הוא גם הפגין מיומנות טכנית רבה בציורי טבע דומם, ז'אנר וספרות. חוקרים חשבו שהוא העדיף להתמקד בסגנונות אלה לאורך הקריירה שלו, אך הוא היה צריך להתפרנס. ציור דיוקנאות הייתה הדרך היחידה עבור אמנים להרוויח מספיק כסף כדי לחיות בתחילת המאה ה-19.
נטייתו של קינג לציורי ז'אנר ודומם טבע נחשבת להשפעה של שהותו בת שבע השנים בלונדון. הסגנון מהמאה ה-16 וה-17 המיוחס לציירים בצפון אירופה, במיוחד של ההולנדים והפלמים, היה פופולרי למדי בדרגים הגבוהים של תרבות האמנות. בזמן שלמד בהאקדמיה המלכותית לאמנויות, קינג נמשך לעבר הסגנונות ההולנדים. סביר להניח שבאמצעות לימודיו, הוא הצליח להכיר את האוסף המלכותי הבריטי.
קינג השתמש בכמה טכניקות שראה בציורים ההולנדים, כפי שכתב ניקולס קלארק בשנת 1982 רבים מציוריו של קינג כוללים מאפיינים המראים את השפעת האמנות ההולנדית על דיוקנאותיו."
קינג ידוע כצייר חשוב בזכות דיוקנאותיו הרבים של אינדיאנים, שהוזמנו על ידי הממשלה הפדרלית. הוא הוזמן גם על ידי הממשלה לצייר דיוקנאות של גיבורי מלחמה מהוללים. בנוסף קיבל עבודות באופן פרטי מהאליטה הפוליטית. לרוע המזל, רוב דיוקנאותיו אבדו בשרפה שהייתה בסמית'סוניאן, והיצירה הייחודית שלו נהרסה.
דיוקנאות אינדיאנים.
היסטוריון האמנות ממכון סמית'סוניאן הרמן ג'יי ויולה מציין בהקדמה לספרו, "המורשת האינדיאנית של צ'ארלס בירד קינג", שהוא חיבר את הספר במטרה שתוכר חשיבותו של קינג כחלק מיצירת אוסף פורטרטים אינדיאנים. עבודתו של קינג מהווה חלק ניכר מאוסף הדיוקנאות האינדיאניים, עם יותר מ-143 ציורים שנעשו בין השנים 1822 עד 1842.
תומאס מקנני, ששימש כמפקח על סחר האינדיאני בארצות הברית ומאוחר יותר כראש הלשכה לענייני האינדיאנים, יזם את הזמנת הממשלה לדיוקנאות. כמו רבים אחרים, באותה תקופה הוא האמין שהעמים הילידים מתקרבים להכחדה, והוא חיפש דרכים לשמר את ההיסטוריה והתרבות שלהם. תחילה הוא ניסה לאסוף חפצים משבטים שונים, ואז חשב לצייר דיוקנאות עבור הממשלה. בערך בתקופה זו הוא פגש את קינג שאת כישרונו העריך. "הגעתו של צ'ארלס בירד קינג לוושינגטון, שכנעה את מקנני להוסיף דיוקנאות לארכיונים שלו." תפקידו של קינג נמשך 20 השנים בעבודות ציור לאוסף, שהיה רווחי עבור האמן. הוא גבה לפחות 20 דולר עבור תמונה בגודל חזה, ו-27 דולר תמורת דיוקן מלא, מה שאיפשר לו לקבל סכום של כ-3,500 דולר מהממשלה.
הדיוקנאות זכו לפרסום נרחב מעבר לוושינגטון, כאשר מקניני הרחיב את הפרויקט על ידי הוצאת ספר על הילידים האמריקאים. בשנת 1829 הוא החל בעבודה שתהפוך אחרי שנים רבות לסדרה בת שלושה כרכים, "ההיסטוריה של השבטים האינדיאנים של צפון אמריקה". בפרויקט הוצגו דיוקנאותיהם הרבים של הילידים האמריקאים, בעיקר אלה שצייר קינג, בצורת ליתוגרפיה, בליווי חיבור מאת הסופר ג'יימס הול.
לאחר שהממשל התחלף הסוכנות לענייני האינדיאנים תרמה את אוסף הפורטרטים, שהתגלגל בסופו של דבר בשנת 1858 למכון סמית'סוניאן. דיוקנאותיו של קינג הוצגו בין ציורים דומים של האמן הניו יורקי ג'ון מיקס סטנלי, בגלריה שהכילה בסך הכל 291 ציורים של דיוקנאות וסצנות אינדיאניות.
ב־24 בינואר 1865 פרצה שרפה בגלריה זו. כמה מהציורים של קינג ניצלו. עם זאת, הדפסים וייצוגים של רבים מהציורים האבודים נמצאו באוסף הליתוגרפיה של מקקני לספר שכתב.
וולטר שו
סר וולטר סידני שו (באנגלית: Walter Sidney Shaw; 15 באפריל 1863 – 24 באפריל 1937) היה עורך דין ושופט אנגלי. הוא כיהן כשופט במספר מושבות בריטיות, ומינויו השיפוטי האחרון היה נשיא בית המשפט העליון של מושבות המצרים (כיום סינגפור).
שו עמד בראש ועדת שו, שחקרה את מאורעות תרפ"ט בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
וולטר שו נולד ב-15 באפריל 1863 במרילבון, לונדון. שו הוא בנו של ג'ורג' שו, עורך דין - בריסטר . הוא למד בבית הספר ברייטון ובטריניטי קולג' בקיימברידג'. הוא ניגש לבחינת ההסמכה ללשכת עורכי הדין במידל טמפל בשנת 1888, והתמחה במשפט המקובל עד 1906.
בשנת 1906 מונה שו לשופט שלום וממלא מקום נשיא בית המשפט העליון של המושבה הבריטית, סנט וינסנט. בשנת 1907 מונה לנשיא בית המשפט העליון של סנט וינסנט. בין השנים 1912 ל-1914 הוא היה נשיא בית המשפט העליון של הונדורס הבריטית (כיום בליז) ובין השנים 1914 ל-1921 כיהן כשופט של בית המשפט העליון בציילון (כיום סרי לנקה). במסגרת חגיגות יום הולדתו של המלך ג'ורג' החמישי ביוני 1921, הוענק לו תואר אבירות על ידי המלך.
בשנת 1921 הוא מונה לנשיא בית המשפט העליון של מושבות המצרים (כיום סינגפור) וכיהן בתפקיד זה עד לפרישתו מכס השיפוט בשנת 1925.
ועדת שו.