הנדזל למדה בבית הספר היסודי והתיכון אליאנס בחיפה. בהמשך, למדה במסלול ישיר לתואר שני בביולוגיה ובחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיימה בשנת 1971.
בין השנים 1971 ו-1973, עברה הנדזל התמחות מעמיקה בתחום מיפתוח רפואי במאגר Medline ובדליית מידע בספרייה הלאומית לרפואה בארצות הברית ועבדה כממפתחת ב-PubMed.
עם שובה ארצה, בשנת 1973, החלה לעבוד בספרייה למדעי החיים ולרפואה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת עבודתה בספרייה, הקימה את המדור לחיפוש מידע ע"ש יוכבד וא. ז. כהן – מדור שהיה ייחודי וחדשני באותה תקופה ועבדה בו עד שנת 2003. המדור עסק באיתור מידע אקדמי עבור סטודנטים וחוקרים בתחום מדעי החיים והרפואה, סיעוד, מקצועות פארא-רפואיים ועוד. בנוסף, המדור סיפק שירות איתור מידע עבור רופאים בבתי חולים, וכלל הציבור. בתחילה – באמצעות אינדקסים מודפסים, ובהמשך – באמצעות מאגרי מידע מקוונים.
בשנת 1980, סיימה הנדזל תואר שני נוסף, במדעי המידע בבית הספר לספרנות, ארכיונאות ומידע באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום לימודיה, השתלבה בתור מרצה מן החוץ באותו בית הספר, בראשות ד"ר דב שידורסקי, שם לימדה עד סגירתו ב-2005. תחום ההוראה העיקרי של רות היה אחזור מידע ומידענות רפואית. לאורך השנים היא השפיעה רבות על עיצוב תוכנית הלימודים של בית הספר והרחבתה, העשירה את תוכנית הלימודים על ידי שילוב הרצאות אורח של מומחים בתחום המידע והספרנות מישראל ומחוצה לה, יצרה קשרים חמים עם הסטודנטים שלה, אותם דאגה לקדם ולכוון בדרכם המקצועית, והנחתה סטודנטים בכתיבת עבודת התיזה.
בשנת 1985, החלה הנדזל לספק שירותי ייעוץ מדעי לחברת טלדן. בשיתוף טלדן, היא יזמה את הכנס ותערוכת המידע הבינלאומית "Info", לפי מתכונת של כנס בריטי בתחום. בתחילה, היה הכנס בן יום אחד ועד מהרה התרחב לשלושה ימים, והיה לכנס המוביל בישראל בתחום המידע המתקיים מזה למעלה מ-30 שנה ברצף במלון הילטון תל אביב. לאורך השנים הרצתה הנדזל ושמשה כיושבת ראש של מושבים בכנסים אלה. בנוסף, הייתה הנדזל הן היוזמת והן חברה בוועדת השיפוט של פרס פינקלר למידע שמוענק מדי שנה (החל משנת 2012) בכנס טלדן. הנדזל המשיכה בעבודת הייעוץ לטלדן עד שנת 2010.
הנדזל הייתה משתתפת פעילה במסגרת קבוצת העניין לאחזור מידע וטקסט "SIGTRS", החל מהקמתה על ידי ד"ר עפר דרורי בשנת 1994 ועד חודשים ספורים לפני מותה. בפורום זה של אנשי מקצוע שעוסקים בתחום אחזור המידע והטקסט וטכנולוגיות קשורות, העבירה רות הרצאות, פרסמה מאמרים ואף הייתה שותפה בעריכת אסופת מאמרים לציון חצי היובל של קבוצת העניין.
בשנת 1996 סיימה הנדזל תואר שלישי במדעי המידע ביוניברסיטי קולג' לונדון. בעבודת הדוקטורט שלה, הגדירה מודל למאגר מידע בנושא שימוש בתרופות בהיריון ובהנקה.
לאחר פרישתה מאוניברסיטת תל אביב, החלה הנדזל ללמד בתוכנית למידענות ולספרנות באוניברסיטת חיפה בשנת 2005 ובמגמה ללימודי מידע וידע במכללה האקדמית בית ברל בשנת 2007. בתוכנית למידענות וספרנות באוניברסיטת חיפה לימדה שני קורסים: מידע במקצועות הבריאות ומאגרי מידע ואיחזור מידע. את שיעוריה ליוותה בסדנאות ובתרגול. לאורך השנים, הייתה הנדזל אחראית על ארגון כנס חוקרים בין-אוניברסיטאי בנושא מידענות, מידע וספרנות. בכנסים אלו, אשר נערכו באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן גם באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית גליל מערבי, שילבה הרצאות של סטודנטים מהחוג, בהן הם הציגו פרויקטים חדשניים אותם הנחתה. בנוסף לכך, הנדזל יזמה, הרצתה והזמינה לסמינרים המחלקתיים את טובי החוקרים שבתחום המידענות והספרנות בארץ. באוניברסיטת חיפה לימדה עד שנת 2019. בבית ברל לימדה עד שנת 2014 קורס בנושא מקורות מידע במדעי הבריאות והרפואה.
הנדזל סברה, כי תפקיד המידען אינו מתמצה רק בביצוע חיפושי מידע על-פי דרישה, אלא כולל גם את חינוך הצרכנים לבצע חיפושי מידע מושכלים ולהיעזר בשירותי היעץ של ספריות. בהתייחס למידע רפואי, האמינה, כי גם למטופלים אחריות לחפש מידע על מצבם ולהשתמש לשם כך במקורות מידע מהימנים ומוסמכים. מתוך כך במאמריה ובהרצאותיה על השימוש במאגרי מידע רפואיים, פנתה הן לצוותים רפואיים והן למטופלים. בנוסף על השימוש במאגרי מידע מקצועיים, תמכה הנדזל בהטמעת טכנולוגיות מידע במוסדות הרפואה, ובכלל זה מערכות לניהול המידע הרפואי ומערכות תומכות החלטה בתחום הטיפול בחולה . בכל הנוגע להוראת ספרנות ומידענות, הנדזל תמכה בגישה המעשית, לפיה יש לכלול בתוכנית הלימודים לספרנות נושאים הקשורים במיומנויות מעשיות, כגון טכניקות מתקדמות לחיפוש מידע. כמו כן האמינה, כי על הספרן/מידען להיות בעל ידע במערכות מידע ומבני נתונים.
מוזיקה הייתה חלק משמעותי בחייה של הנדזל. בילדותה למדה פסנתר בקונסרבטוריון דוניה ויצמן בחיפה והיא המשיכה לנגן לאורך כל חייה ולקחת שיעורי נגינה גם בגיל מבוגר. במשך שנים שרה הנדזל בהמקהלה הפילהרמונית אביב בניצוחו של לאונטי וולף. המקהלה הופיעה בישראל ומחוצה לה.
הנדזל הייתה תושבת תל אביב, נשואה לפרופ' זאב תיאודור הנדזל, אם לד"ר אמיר הנדזל ולד"ר אופיר הנדזל. היא נפטרה ב-14 במאי 2020, כ' באייר ה'תש"פ, והובאה לקבורה בקריית שאול, תל אביב.
כוס אולד פשנד
לה מוסמה
לה מוסמה (בצרפתית: La Mousmé) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1888. היצירה נוצרה כשואן גוך התגורר בארל, שכונתה בפיו כ-"יפן של הדרום". המעבר מהעיר הגדולה פריז ליישוב קטן יותר עורר בצייר תקווה כי כעת הוא יוכל להתמקד בפשטות ובדרמטיות של האמנות היפנית.
אודות היצירה.
ואן גוך צייר את היצירה בגיל 35. הוא גר בארל שבדרום צרפת. זאת הייתה אחת התקופות הכי פוריות שלו כיוצר, והוא הפיק כמה מיצירותיו המוכרות ביותר בעת ההיא, כגון ציורי החמניות. ציוריו של ואן גוך מציגים את החיים הפשוטים כפי שמשתקף ביצירה זו. כמו כן, זאת הייתה אחת התקופות המאושרות ביותר בחייו של הצייר. הוא היה שליו ובטוח בעצמו. במכתב שהוא כתב לאחיו, תיאו, ואן גוך תיאר שמשמעותו של ציור מבחינתו הוא עדינות - יותר כמו מוזיקה מאשר פיסול. כוונתו הייתה שכמו מוזיקה גם תהליך הציור הוא מרגיע.
בתקופה של 444 ימים, ואן גוך הצליח לייצר כ-100 רישומים וסקיצות וכ-200 ציורים. בתקופה זו הוא גם שלח כ-200 מכתבים לנמענים שונים. אף על פי שואן גוך נהג לסיים במהירות את ציוריו, הוא הקצה זמן רב למחשבה לפני התחלת התהליך כסוג של מחווה לאיכרים שעבדו שעות רבות בשמש.
ואן גוך צייר את הציור בהשפעת אמנות יפנית וספרו של פייר לוטי, "Madame Chrysanthème". בציור מתוארת נערה יפנית הלבושה במיטב בגדיה. במכתב לאחיו, תיאו, הצייר כתב שלקח לו שבוע שלם לצייר את היצירה. הוא הסביר גם שמוסמה זאת נערה יפנית בגילאים של בין 12 ל-14.
הצייר עשה שימוש בניגודיות צבעים וצורות כדי למשוך את תשומת ליבו של הצופה ביצירה. ואן גוך עשה שימוש בצבעים כחולים וכתומים, וזאת בניגוד לצבעים המקובלים בעת ההיא בקרב האימפרסיוניסטים. הרקע הוא בצבע ירוק בהיר המזכיר את האביב. לבושה של הנערה הוא שילוב בין לבוש מסורתי ללבוש מודרני. הצבעים הבהירים של אפודתה ושמלתה של הנערה מאופיינים בלבוש המקובל בדרום צרפת. מתווי פניה של הנערה ניכר כי היא מארל, אך הצייר הוסיף לה גם גוון יפני. כמו כן, יציבתה מדמה את ההרדוף. כמו פרח ההרדוף, גם הנערה נמצאת בשלב פריחתה בחיים.
כיום היצירה מוצגת בגלריה הלאומית לאמנות שבוושינגטון די. סי. קיימות שלוש סקיצות ליצירה המוצגות בלובר שבפריז, באוסף לאמנויות יפות על שם תומאס גיבסון שבלונדון ובמוזיאון פושקין שבמוסקבה.
אירינה אלגרובה
אירינה אלכסנדרובנה אלגרובה (ברוסית: Ирина Александровна Аллегрова; נולדה ב-20 בינואר 1952) היא זמרת פופ סובייטית ורוסייה פופולרית. בשנת 2010 הוענק לה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה.
אירינה נולדה ב־20 בינואר 1952 ברוסטוב-על-דון. אביה של אירינה הוא שחקן ובמאי אלכסנדר אלגרוב. בשנת 1961 עברה הילדה לבאקו עם משפחתה, שם למדה בבית ספר למוזיקה במקביל לבית הספר העל יסודי. לאחר סיום לימודיו בבית ספר למוזיקה אירינה התקבלה לקונסרבטוריון של באקו. הניצחון המוזיקלי הראשון של אירינה הושג בפסטיבל הג'אז בבאקו.
לאחר שעזבה את בית הספר בשנת 1969, אלגרובה יצאה לסיבוב הופעות. בשנת 1971 התחתנה, שנה לאחר מכן ילדה את הבת שלה לאלו, וחצי שנה אחר כך התגרשה.
לאחר שעברה למוסקבה בשנת 1975, היא עובדת בתזמורת של לאוניד אוטיוסוב, סולנית בלהקות כמו "השראה", "קולות צעירים" (יחד עם הלהקה היא מנצחת בתחרות השירים בסוצ'י -78). ואז שנתיים עוברות בעבודה פורה כחלק מהרכב פאקל.
לאחר שנפגש בשנת 1985 עם המלחין אוסקר פלטסמן, אלגרובה ביצע שיר שנוצר במיוחד עבורה - "קול הילד". ואז מתחיל שלב הטור יחד עם ההרכב "אורות מוסקבה", בו הייתה סולנית. היא צוברת פופולריות רבה לאחר הקמתה של קבוצת אלקטרו קלאב.
בשנת 1990, אלגרובה מתחילה בקריירת סולו. ההופעות שלה היו מוצלחות ביותר. אירינה מקבלת את התואר הזמרת הטובה ביותר, ומחזיקה בתואר כ -4 שנים נוספות.
בשנת 1992 יצא אלבום הסולו הראשון שלה. בעבודה עם איגור קרוטוי מאז 1996, אלגרובה הוציא דיסק עם שיריו." לאחר מכן הוקלטו שירים באולפן בניו יורק.
עבודת כפיים (אלבום)
עבודת כפיים הוא אלבומה התשיעי של להקת טיפקס, שיצא באוגוסט שנת 2016.