ב-1999 פרצה מלחמת קוסובו, שבה לחמו צבא יוגוסלביה ומורדים אלבנים תושבי חבל קוסובו שבסרביה. נאט"ו בראשות סולאנה החליטה שיש להציב בחבל קוסובו כוח לשמירת שלום שיחצוץ בין הצדדים והודיעה על כוונתה לפתוח בהתקפות אוויריות נגד מטרות סרביות אם יוגוסלביה לא תאפשר את הצבתו. לאחר שהמאמצים הדיפלומטיים נכשלו, תקפו כוחות הברית מהאוויר מטרות צבאיות ואזרחיות ביוגוסלביה מבלי לקבל את אישור מועצת הביטחון של האו"ם עקב התנגדותה של רוסיה, בעלת בריתה של סרביה. סולאנה הצדיק את התקיפות במניעים הומניטריים, על מנת למנוע טיהור אתני של קוסובו, בדומה למה שביצעו הסרבים במלחמת בוסניה (1992–1995). בעת ששימש כשר המדע, היה מארחו הרשמי של שר המדע של ישראל עזר ויצמן בעת ביקור בספרד בינואר 1989.
הפגיעה במטרות אזרחיות עוררה ביקורת עד כדי טענות על הפרת אמנת ז'נבה בידי כוחות נאט"ו. בכינוס של מועצת נאט"ו בוושינגטון הסכימו ראשי המדינות החברות בברית לאסטרטגיה חדשה, ששינתה והרחיבה את האופי ההגנתי של הארגון. האסטרטגיה החדשה מתירה התערבות ממניעים הומניטריים במגוון רחב יותר של מצבים מבעבר, וכן מתירה לנאט"ו למנוע ולרסן מצבי משבר.
ביוני 1999 נסוגו הכוחות הסרביים מחבל קוסובו, סולאנה הפסיק את ההפצצות, ומועצת הביטחון של האו"ם התירה לנאט"ו להפעיל כוח שמירת שלום באזור.
ב-6 באוקטובר 1999 סיים סולאנה את תפקידו בראשות ברית נאט"ו, והעביר את התפקיד לג'ורג' רוברטסון הבריטי.
באיחוד האירופי.
ביוני 1999 מונה סולאנה לתפקיד הנציג הגבוה של האיחוד האירופי למדיניות חוץ וביטחון. בנובמבר 1999 הוא מונה גם למזכ"ל מועצת האיחוד. המועצה בראשותו החליטה על הקמת כוח תגובה אירופאי מהיר שיכלול 60 אלף חיילים.
בדצמבר 2003 פרסם סולאנה את מסמך אסטרטגיית הביטחון האירופאית, אשר מפרטת את סדרי העדיפויות ומזהה את האיומים העיקריים לביטחון האיחוד האירופי, ובהם הטרור.
תפקידיו של סולאנה הורחבו עוד יותר ביוני 2004, כאשר הוא יועד להתמנות לשר החוץ הראשון של האיחוד האירופי - תפקיד שמשלב בין הנהגת מדיניות החוץ והביטחון של האיחוד לנציב יחסי החוץ של האיחוד. מינוי זה לא יצא אל הפועל, לאחר שאזרחי צרפת דחו במשאל עם את אישור החוקה האירופית במאי 2005.
תיווך במזרח התיכון.
בתפקידו כממונה על מדיניות החוץ והביטחון באיחוד האירופי ממלא סולאנה תפקיד משמעותי בניסיונות התיווך בסכסוך הישראלי-פלסטיני באמצעות תוכנית "מפת הדרכים" שגיבש הקוורטט. סולאנה ביקר בישראל, ברשות הפלסטינית ובמדינות אחרות באזור לעיתים קרובות ונפגש עם מנהיגי האזור.
ביוני 2009, לאחר שנכשלו מאמצי השלום של הקוורטט, אמר סולאנה שיש להקים מדינה פלסטינית גם בלי הסכמים.
באוקטובר 2009 השתתף בועידת הנשיא בהזמנת נשיא המדינה שמעון פרס אמר שיש לפעול נגד מימוש תוכנית הגרעין האיראנית.
שריר המילעס
מחקר איכותי
בצלאל
בוזה
הסכם זאדאר
הסכם זאדאר (באיטלקית: Pace di Zara, בקרואטית: Zadarski mir – בשתי השפות "שלום זאדאר") היה הסכם שלום שנחתם ב-18 בפברואר 1358 בעיר זאדאר, כיום בקרואטיה, ומכוחו איבדה ונציה את שליטתה בחופו המזרחי של הים האדריאטי. ההסכם שנחתם בכנסיית פרנציסקוס הקדוש בעיר, בין הרפובליקה של ונציה לבין הונגריה בשליטת המלך לאיוש הראשון, שם קץ ליריבות בין הצדדים ואיפשר את פריחתה של הרפובליקה של רגוזה.
קישורים חיצוניים.
פאו ד'י קייז'ו
קבוע קצב הריאקציה
הר&quot;י
ההסתדרות הרפואית
פיוניר 11
פיוניר 11 (באנגלית: Pioneer 11), הידועה גם כפיוניר G היא גשושית המחקר השנייה של NASA שנשלחה לחקור את צדק ואת מערכת השמש החיצונית, והראשונה לחקור את שבתאי ואת טבעותיו הראשיות. פיוניר 11 שוגרה ב-6 באפריל 1973. לבד משבתאי, הגשושית נשלחה לחקור גם את הקרינה הקוסמית, את רוח השמש ואת מאפייני חלקיקי האבק העפים ברחבי מערכת השמש.
בניגוד לפיוניר 10, פיוניר 11 ביקרה בצדק רק על-מנת להשתמש בו כמקלעת כבידתית שתשנה את מסלולה ותכוון אותו לשבתאי. לאחר שהגשושית עזבה את שבתאי היא השתמשה גם בו כמקלעת כבידתית כדי לעלות על נתיב בריחה ממערכת השמש.
ב-9 בספטמבר 2012 הייתה הגשושית במרחק של 86.005 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ והיא טסה במהירות של 11.376 ק"מ לשנייה או 40,953.6 קמ"ש, שהם 2.4 יחידות אסטרונומיות לשנה.
מבנה.
אורכה של פיוניר 11 הוא 2.9 מטרים. יש לה 3 אנטנות: אחת בקוטר 2.74 מטרים, עליה מורכבת עוד אנטנה בעלת יכולות פחותות, בנוסף ישנה עוד אנטנה מתכווננת בעלת יכולות פחותות עוד יותר, המורכבת מתחת לאנטנה הראשונה. הגשושית מכילה שני מחוללים חשמליים המבוססים על דעיכת איזוטופים רדיואקטיביים, שהפיקו 144 ואט על צדק, אך עד שהגיעה הגשושית לשבתאי פחתה יעילותם עד ל-100 ואט.
לגשושית יש שלושה חיישנים למדידת מיקומה: אחד המתייחס לכוכב קאנופוס, ושניים המייחסים לשמש. כך ניתן לקבוע את מיקום הגשושית בייחס לשמש ולכדור הארץ וגם ביחס לקאנופוס בתור גיבוי. החיישנים שופרו בעזרת התוצאות שהביאה פיוניר 10. שלושה זוגות מנועים העניקו לגשושית יכולת להסתובב במהירות זוויתית של 4.8 סיבובים לדקה ולשנות מהירות וכיוון.
במקום מצלמת עדשה רגילה, פיוניר 11 סורקת את התמונות שורה אחר שורה. המערכת האחראית ליצירת התמונות בפיוניר 11 מצלמת פיקסל אחד בכל תמונה, ולאחר שנסרק כל האזור המבוקש, בעזרת ההתקדמות שלה והסיבוב סביב עצמה, התמונה מורכבת בבסיס שבכדור הארץ.
לפיוניר 11 יש גם כלים שונים למדידת השדות המגנטיים של הכוכבים ובניהם, מאפייני רוח השמש, מאפייני הקרינה הקוסמית, מאפייני חלקיקי האבק הבין-פלנטרי (תפוצה, גודל, שטף, מסה ומהירות) וגורמים שונים באטמוספירות של צדק ושבתאי.
הגעה לצדק.
ב-4 בדצמבר 1974 הגיעה פיוניר 11 לנקודה הקרובה ביותר לצדק במסלולה, מרחק של כ-34,000 ק"מ ממנו. הגשושית צילמה תמונות של הכתם האדום הגדול, סיפקה תמונות ראשונות של אזורי הקטבים של צדק ומדדה את מסת קליסטו. לאחר מכן השתמשה פיוניר 11 בצדק כבמקלעת כבידתית ושינתה את מסלולה לכיוון שבתאי.
הגעה לשבתאי.
ב-1 בספטמבר 1979 הגיעה פיוניר 11 לנקודה הקרובה ביותר לשבתאי במסלולה, מרחק של כ-21,000 ק"מ ממנו.
באותו זמן היו הגשושיות וויאג'ר 1 וויאג'ר 2 בדרכן לשבתאי לאחר עזיבתן את צדק, לכן הוחלט להטיס את פיוניר 11 דרך מישור הטבעות של שבתאי באותה דרך בה אמורה לעבור וויאג'ר 1 על-מנת להכין את הדרך. לדעת מתכנני המשימה, עדיף היה לדעת על חלקיקים שיוכלו להזיק לגשושיות דרך פיוניר, הפחותה מבחינה טכנולוגית.
פיוניר 11 עברה קרוב מאוד, וכמעט שהתנגשה באחד הירחים הקטנים של שבתאי. אותו ירח זוהה באופן זמני כאפימתאוס, ירח שהתגלה בעזרת פיוניר רק 11 יום לפני כן. כאשר עברו במקום חלליות הוויאג'ר התברר כי ישנם שני ירחים דומים, אפימתאוס ויאנוס הנעים על אותו המסלול, כך שלא ברור איזה נצפה על ידי פיוניר.
לבד מאפימתאוס, גילו המכשירים של פיוניר 11 עוד ירח קטן וטבעת שלא היו ידועים קודם. הם גם מדדו את המגנטוספירה והשדה המגנטי של שבתאי. פיוניר 11 גילתה גם שפני השטח של טיטאן קרים מכדי להכיל חיים.
האזורים החיצוניים של מערכת השמש.
לאחר עזיבתה את שבתאי, עברה פיוניר 11 למסלול המתרחק ממישור המלקה, שם החלה לחקור את רוח השמש ואת הקרינה הקוסמית. בפברואר 1985 הצטמצמה אספקת החשמל בעקבות דעיכת האיזוטופים במחולל, עד כדי כך שמכשירי החשמל בגשושית לא יכלו לפעול ביחד והמפעילים נאלצו להפעילם לסירוגין. ב-30 בספטמבר 1995 פסקה פעולת המכשירים המדעיים בפיוניר 11 עקב ירידת רמת החשמל מתחת לסף היעילות. בסוף המשימה, ב-1995, הייתה פיוניר 11 במרחק 44.7 יחידות אסטרונומיות מהשמש, ליד קו הרוחב האקליפטי 24.6 צפון. כעת היא מתרחקת ממערכת השמש במהירות של 2.4 יחידות אסטרונומיות בשנה (בערך 11.6 ק"מ לשנייה). פיוניר 11 היא, נכון לעכשיו, הגשושית האיטית ביותר מבין אלו המתרחקות ממערכת השמש. פיוניר 11 מתקדמת לכיוון קבוצת הכוכבים נשר ותגיע אליה בעוד כ-4 מיליוני שנים.
הדיסקית של פיוניר.
כמו פיוניר 10, כך גם פיוניר 11 נשאה דיסקית ועליה מקודד מסר מהאנושות, לתרבות אחרת שאולי תבחין ביום מן הימים בגשושית. המידע על הדיסקית כולל את מיקום מערכת השמש בגלקסיה על ידי פולסרים באזור ותיאור של המין האנושי.
בראגה (פירושונים)
חוויאר סולאנה
סורת קורייש
סורת קורייש (ערבית: سورة قريش), בתעתיק מדויק: סורת קֻרַיְש, היא סורה מספר 106 בקוראן. סורה קצרה זו מונה ארבעה פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-תין ולפני סורת אל-קארעה.
הסורה מדרבנת את בני שבט קורייש, שבטו של מוחמד אשר שלט במכה, לעבוד את אללה (המכונה בסורה בתואר "ריבון הבית הזה"), אשר הגן עליהם, למען עתידם שלהם.
הסורה מהווה צמד, יחד עם סורת אל-פיל הקודמת לה, בהזכירן לבני שבט קורייש את הטובות אותן הרעיף עליהם אללה. נאמר כי בעותק הקוראן של אובי אבן כעב (أبي بن كعب بن قيس), אחד ממלוויו של מוחמד ומחבריה הנכבדים של הקהילה המוסלמית של אותם הימים, נכתבו השתיים יחדיו כסורה יחידה. הכעבה הייתה מרכזית בחיי השבט, שכן היוותה מוקד משיכה לצליינים אשר גרר בעקבותיו מסחר ויוקרה. סורת אל-פיל מתארת כיצד הציל אללה את הכעבה מהרס, ואילו סורת קורייש מתארת את אללה כאדון הכעבה, וככזה דוחקת בבני שבט קורייש לעבוד אותו על מנת להגן עליהן במסעות שלהם, בנוסף לדברים נוספים.