ליונק זה הייתה גולגולת צרה שמעל 65% ממנה כלל החוטם. הלסתות היו בעלות שיניים חותכות ישרות בקצה הלסת ולצידם זוג ניבים גדולות מכל לסת. מאחוריהם היו שיניים טוחנות, קצרות וקטנות יותר שהותאמו ללעיסת עלים. הוא חי סביב גדות אגמים ונהרות רדודים ובאזורים לחים נוספים וניזון מעלים וצמחייה רכה. עם זאת הוא נכחד במהירות עקב היעלמות התייבשות שאירעה לקראת סוף האאוקן.
הרס יצירתי
הרס יצירתי הוא מונח מתחום הכלכלה המתייחס לתהליך של חדשנות במוצרים ובתהליכים, כאשר יחידות ייצור חדשות מחליפות מערכות מיושנות.
את המונח, במשמעותו המודרנית, טבע הכלכלן האוסטרי ג'וזף שומפטר. בספרו Capitalism, Socialism &amp; Democracy שפורסם בשנת 1942.
לפי שומפטר, ההרס היצירתי הוא המקור לצמיחה כלכלית.
בשנות התשעים, הרחיב הכלכלן קלייטון כריסטנסן את המושג "הרס יצירתי" עם תאוריית החדשנות המשבשת.
היסטוריה.
כלכלנים מעטים התמקדו בדינמיות וביצרנות חסרות התקדים של המערכת הקפיטליסטית. למעשה, אחד מהמעטים שכתבו בהרחבה על נושא זה היה קרל מרקס, אשר שיבח את המערכת הקפיטליסטית, אותה כינה גם "הבורגנות", אך בה בעת התייחס בשלילה לתחרות העזה בין עסקים, אשר גורמת לעסקים מוצלחים להחליף עסקים פחות מוצלחים בתדירות גבוהה.
להבדיל ממרקס, התייחס שומפטר לעובדה זו כאל דבר חיובי. שומפטר טען שצמיחה כלכלית מגיעה בעיקר מחידושים ויוזמות אשר גורמים לקפיצות מדרגה בצמיחה.
פעולת התהליך.
שומפטר טען כי היזם גורם להרס יצירתי בכך שהוא הורס בהתמדה את הדרכים המוכרות והמסורתיות בהן נעשו דברים. רעיונות, טכנולוגיות, מיומנויות וציוד קיימים הופכים בהתמדה למיושנים בגלל היוזמה. פעולה זו של הרס ויצירה היא, לדבריו, הגורם המניע את הקדמה ואת השיפור ברמת החיים עבור הכלל.
שומפטר טען כי הבעיה העיקרית עם תהליך ה"הרס היצירתי" שמחולל הקפיטליזם היא שהוא גורם ליצירתם של מתנגדים רבים החשים מאוימים בגלל השינויים הרבים.
במילים אחרות, פיתוח וקדמה מביאים עמם איכות חיים ושגשוג, אך לרוב הם מחוללים גם פיטורי עובדים וסגירת מפעלים, שהצורך בהם הסתיים עם התמורות והפיתוחים השונים.
תורת ההרס היצירתי מתייחסת לכלכלה כתהליך אורגני ודינמי, מה שעומד בניגוד מוחלט למודלים של כלכלה מסורתית. שיווי משקל כלכלי חדל להיות מטרתם של תהליכי שוק. במקומו דינמיקות רבות משתנות כל הזמן או מוחלפות בחדשנות ותחרות.
יזמים ועובדים בטכנולוגיות חדשות ייצרו בהכרח חוסר שיווי משקל ויבליטו הזדמנויות רווח חדשות. יצרנים ועובדים המחויבים לטכנולוגיה ישנה יותר, יהפכו להפסדיים עקב אי ההצלחה בתחרות על נתח שוק.
בעיני שומפטר, פיתוח כלכלי הוא תוצאה טבעית של כוחות פנימיים בשוק ונוצר על ידי ההזדמנות לחפש רווח.
השלכותיו והשפעותיו של ההרס היצירתי.
בתהליך ההרס היצירתי, משנות חברות חופשיות סדרים כלכליים ותעשייתיים ומתאימות עצמן לצרכים וליכולות של חבריהן. כפי שמשתמע מהמילה "הרס", התהליך גורם בהכרח להיווצרותם של "מפסידים" ו"מנצחים". עוד בתקופת המהפכה התעשייתית בבריטניה, בין הנפגעים היו אותם עובדים שהמכונות נישלו מפרנסתם (תנועת הלודיטים).
בחקלאות.
ענף החקלאות בראשית המאה ה-21 מסוגל לייצר מזון לכ־7 מיליארד בני אדם באמצעות 2% בלבד מכח העבודה, אולם לפני 150 שנה נזקקו החקלאים ליותר מ־40% מכח העבודה על מנת לייצר מספיק מזון לאוכלוסיית העולם שהייתה אז קטנה בהרבה. פיטורי הענק בענף החקלאות, שהתרחשו עם התפתחות האמצעים והיכולות, הובילו להקצאת עובדים יעילה יותר בתעשיות חדשות ומתפתחות, אשר נזקקו לידיים מיומנות והיו מוכנות לשלם משכורות גבוהות בהרבה משקיבלו בעבודתם בחקלאות. התעשיות הללו הצעידו את האנושות קדימה, אך גם הן חוו בהמשך התייעלות ופיטורים המוניים – עד לשלב הבא של הקדמה האנושית.
בתעשייה.
בספרם Creative Destruction- why companies that are built to last, underperform the market- and how to successfully transform them, משווים ריצ'רד פוסטר ושרה קפלן בין חברות תעשייתיות לשוק ההון. לדבריהם, ניתן לראות פער ניכר בביצועים לאורך זמן. הסיבה העיקרית היא בדרך בה הם מאפשרים את תהליכי ההרס היצירתי, מנהלים אותם ושולטים בהם.
חברות נבנות על הנחת ההמשכיות. שוקי ההון נבנים על ההנחה ההפוכה - הנחת אי ההמשכיות. המיקוד שלהם הוא על יצירה והרס. השוק מעודד יצירה מהירה ונרחבת ומכאן התעשרות גדולה יותר. חברות מצוינות מצליחות לשרוד, אך אינן יכולות להרוויח בטווח הרחוק. הסיבה לכך היא בקרת תהליכים: התהליכים שעוזרים להן לשרוד, הם גם אלה שמונעים מהם את הצורך בשינוי.
במאמרה, Three key ways for companies to succeed in the Fourth Industrial Revolution, מציינת מיקי טסוסאקה שהחברות המצליחות ביותר הן אלה שחוקרות הזדמנויות עתידיות ולא אלה שמישמות מודלים עסקיים קיימים. ה"חוקרים" (Explorers) גדלים מהר יותר ויהיו בעלי ערך גבוה יותר מהמישמים (Exploiters). על מנת להצליח בכך, לדברי טסוסאקה, נדרשים מנהיגים אשר יאפשרו הרס יצירתי בתוך החברה וזאת על מנת לא להיות קורבן שלו.
יחסי פקיסטן–צרפת
יחסי פקיסטן–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים, התרבותיים והבינלאומיים בין פקיסטן לצרפת. היחסים מבוססים על קשרים צבאיים, ביטחוניים, תרבותיים, חינוכיים וקשרים כלכליים. הסחר בין המדינות גובר בדרך כלל עם הזמן.
היסטוריה.
יחסי החוץ בין פקיסטן לצרפת כוננו לראשונה ב-31 ביולי 1951, כאשר שתי המדינות הסכימו לפתוח שגרירויות זו אצל זו. צרפת הייתה אחת המדינות הלא-מוסלמיות הראשונות שהכירו בפקיסטן, ארצות הברית הייתה הראשונה, ופתחה את שגרירותה כחודשיים לאחר העצמאות הפקיסטנית. באוגוסט 1960 נחתם הסכם סחר פרידה; ואחריו הסכם יבוא ויצוא שנחתם באוקטובר 1966. במהלך המלחמה הקרה, צרפת ראתה בפקיסטן "מדינה ראויה לתשומת לב", והייתה ספקית זרה גדולה של הכוחות המזוינים בפקיסטן.
לאחר המלחמה הקרה, מדיניות החוץ של צרפת המשיכה במשך עשרות שנים בסגנון הגוליסטי המיוחד שלה, שלא השתנה רבות תחת נשיאותו הארוכה של הסוציאליסט פרנסואה מיטראן (1981-1995). נשיאי צרפת ביקרו בהודו לעיתים קרובות יותר מפקיסטן, ופריז מעולם לא עמדה בציפיות של אסלאמאבאד ביחס להחלטות האו"ם על קשמיר. היחסים שוב סבלו מפיגועים רבים בשנים 1998–1999, כאשר פריז ראתה את הפרק של קרגיל כיוזמה פקיסטנית מסוכנת, בהתחשב בהקשר האזורי הגרעיני החדש. עם זאת, צרפת תמיד עודדה דיאלוג בין הודו לפקיסטן, מבלי להציע גישור בנושא כה מורכב. במעגלי מקבלי ההחלטות בפריז הייתה מעט חוסר סבלנות כאשר קו השליטה נחצה מעל קרגיל בפעולה מוכנה היטב.
באפריל 2021 המליצה ממשלת צרפת לאזרחי צרפת ולחברות צרפתיות לעזוב זמנית את פקיסטן על רקע הפגנות אלימות נגד צרפת. ממשלת פקיסטן הודיעה כי תקיים הצבעה בפרלמנט על מנת לגרש את שגריר צרפת מהמדינה.
שיתוף פעולה צבאי ואסטרטגי.
מאז 1967 הייתה צרפת שותפה חשובה, במיוחד עבור PAF וחיל הים הפקיסטני. בשנת 1967 מכרה צרפת כוח ראשון של מטוסי מיראז' שלה, כמו גם את טכנולוגיית הצוללות לפקיסטן. PAF קנה קבוצה של מטוסי מיראז' יד שנייה בשנת 1990; ואחריו נחתם חוזה בשנת 1996 לרכישת 40 מטוסי סיור. PAF היא הלקוח הגדול ביותר של תעשיית החלל הצרפתית עם מספר מטוסי קרב ואזרחיים שנמכרו לפקיסטן מאז 1967 עד שנות האלפיים. לחיל הים יש גם קשר הגנתי מבוסס עם צרפת, הרכישה הידועה ביותר של צוללת מסדרת דפנה והעברת טכנולוגיית הצוללת של סדרת אגוסט שנחתם בשנת 1994.
בשנת 2009, צרפת הסכימה לספק הון כספי להרחבת השימוש בכוח גרעיני בפקיסטן. בעוד שהפקידים באסלאמאבאד כינו זאת כ"מהלך משמעותי", טענו משרד שירות החוץ הצרפתי כי: "צרפת הסכימה להעביר טכנולוגיה גרעינית אזרחית לפקיסטן." משרד החוץ הצרפתי אישר כי המדינה מוכנה, במסגרת ההסכמים הבינלאומיים שלה, "לשתף פעולה עם פקיסטן" בתחום הבטיחות הגרעינית. "כך שתוכניתה של פקיסטן יכולה להתפתח בתנאים הטובים ביותר של בטיחות וביטחון", הוסיפו גורמים זרים צרפתים ל-APP . לאחר ההסכם, צרפת קבעה כי "זו תחילתה של שותפות גרעינית אזרחית ושיתוף הפעולה יוגבל לבטיחות גרעינית."
יחסי סחר וכלכלה.
הסכם הסחר הראשון נחתם בשנת 1966, ופקיסטן מדורגת כיום כשותפת היבוא ה-65 של צרפת.&lt;ref name="Research &amp; Analysis Directorate / WTO Cell of Trade Development Authority of Pakistan"&gt;&lt;/ref&gt; המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-313 מיליון דולר אמריקני בשנת 2009.
ביניאם גירמאי
ביניאם גירמאי היילו (באנגלית: Biniam Girmay Hailu; נולד ב-2 באפריל 2000) הוא רוכב אופני כביש אריתראי בקבוצת אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו. מנצח גנט-וולחם (2022).
ב-17.05.2022 ניצח שלב עשירי בג'ירו דה איטליה
ביוגרפיה.
גירמאי התחיל לרכוב בשנת 2018, כשהלך בדרכו של בן דודו, מרון טסומה , שגם רוכב אופניים.