לאחר שעבד במספר תעסוקות, התקבל לעבודה ב"אגודת האחווה של היערנים העולמיים". הוא הצטרף כחבר לשתי כנסיות ול-12 אגודות אחווה שונות, כשנהג להסתובב ברחובותיה של העיר אטלנטה לקידום נושאי אחוות היערנים. רבים הכירו אותו בשם ג'ו "דוק" (בזיקה ל"הכשרתו" בלימודי רפואה) או בשם "קולונל" (בזיקה לדרגה שלו באגודת היערנים העולמיים).
בשנת 1915, בזמן שהחלים מתאונת דרכים בה נפגע ממכונית, החל סימונס לפעול לשם בנייתו מחדש של ארגון הקו קלוקס קלאן, שאת תיאורו ראה בסרט "לידתה של אומה". הוא השיג עותק של "מצוות" השיקום של הקלאן והחל להיעזר בו כדי להעלות על הכתב את האסטרטגיה שלו בנוגע להחייאת הארגון. עם זאת, הוא בחר לעכב את הוצאתן לפועל של תוכניותיו עד לחריצת הדין התקשורתית נגד ליאו פרנק, יהודי שהואשם ברצח הנערה מרי פייגן, בפרשייה שהסעירה את אטלנטה באותה עת. אירוע זה הפך לתחילתה של התעוררות אנטישמית במדינת ג'ורג'יה, ששיאה בלקיחתו של פרנק מבית הכלא ב-16 באוגוסט 1915 בידי אספסוף שביצע בו לינץ' ותלה אותו. רבים מהאספסוף, שקראו לעצמם "אבירי מרי פייגן", טיפסו ב-16 באוקטובר על הר סטון שבפאתי אטלנטה ושרפו בו צלב ענק שנצפה מכל חלקי העיר. דימוי הצלב הבוער, שלא היה קיים בארגון הקלאן המקורי, הוצג לראשונה בסרט הראינוע של ד. וו. גריפית' "לידתה של אומה". הסרט, בתורו, שאב את הדימוי מעבודותיו של הסופר הגזען, הכומר תומאס דיקסון, שקיבל השראה לכך משבטים סקוטים קדומים ששרפו צלבים לשם איתות מפסגת הר אחד למשנהו (הדימוי מופיע גם ב-"גבירת האגם" מאת וולטר סקוט).
סימונס איגד בקבוצה 34 אנשים שהיוו את הגרעין של ארגון הקלאן המתחדש, רבים מהם מ"אבירי מארי פייגן", ולהם נוספו שני קשישים שהיו חברים בארגון הקלאן המקורי. חמישה-עשר מהם הלכו יחד עם סימונס להר סטון כדי לשרוף צלב נוסף ולחנוך באופן רשמי את ארגון הקלאן החדש. בתיאורו את יום החניכה מתאר סימונס את היום בדרמטיות רבה כיום שבו "הטמפרטורה הייתה הרבה מתחת לאפס", אף על פי שרשומות מזג האוויר מציינות שהטמפרטורה לא הייתה נמוכה מ-7 מעלות באותו ערב. למעשה, עד היום עוסקים בשאלה מהו תאריך היווסדו של ארגון הקלאן השני, כאשר חלק מהמקורות מציינים את "חג ההודיה של שנת 1915".
סימונס הכריז כי הוא "המכשף הגדול של הקלאן החדש".
סימונס מת בשנת 1945 באטלנטה.
כפרים בלתי מוכרים
ונקובר גריזליס
אסטוריאס
נסיכות אסטוריאס (באסטורית: Principáu d'Asturies; בספרדית: Principado de Asturias) היא קהילה אוטונומית בצפון ספרד.
אסטוריאס שוכנת על חופו הדרומי של מפרץ ביסקיה (הנקרא בספרד "הים הקנטברי"). במזרח היא גובלת בקנטבריה, בדרום בקסטיליה ולאון ובמערב בגליסיה. היא מורכבת ממחוז יחיד בעל אותו שם.
בירתה של אסטוריאס היא אוביידו (Oviedo), ושתי הערים הגדולות האחרות בה הן חיחון (Gijón), הנמצאת לחוף הים, והעיר התעשייתית אבילס (Avilés). שטחה של הנסיכות הוא 10,604 קמ"ר, והאוכלוסייה מוערכת בכ-1,070,000 תושבים.
החקלאות באסטוריאס איננה מפותחת כל כך, אך האזור עשיר ביותר במכרות ולכן התפתחה שם תעשיית המטלורגיה. בשל המאפיינים הלשוניים והתרבותיים הקלטיים ששרדו באסטוריאס, היא נחשבת לאחת מהאומות הקלטיות.
היסטוריה.
עקב הטופוגרפיה ההררית של צפון ספרד, אסטוריאס מעולם לא נכבשה על ידי המוסלמים ואף היוותה את הגרעין ממנו יצאו הנוצרים לכיבוש מחודש של ספרד המוסלמית. לאחר התמוטטות הממלכה הוויזיגותית הספרדית וכיבושה של ספרד על ידי המוסלמים, נוסדה ממלכת אסטוריאס על ידי פלאיו. פלאיו ניהל מלחמת גרילה נגד המוסלמים ואף הביס אותם בקרב גדול בעמק קובדונגה, כאשר באו לנסות לחסל את לוחמי הגרילה האסטוריאנים. לאחר קרב זה הצליח פלאיו להרחיב את גבולות ממלכתו עד אשר השתרעה על שטחי אסטוריאס וקנטבריה. יורשיו של פלאיו המשיכו את מסכת כיבושיו לכל צפון מערב חצי האי האיברי. אלפונסו השני, שמלך בממלכת אסטוריאס בין 791–842, כבש את גליסיה ואת חבל הבסקים, ואף הרחיב את גבולות הממלכה עד שערי ליסבון. באותה תקופה הכירו קרל הגדול והאפיפיור באלפונסו השני כמלך אסטוריאס.
בשנת 924 שינתה ממלכת אסטוריאס את שמה לממלכת לאון ובשנת 1230 התאחדה עם ממלכת קסטיליה כאשר קסטיליה ולאון התאחדו. בשנת 1388 הפכה אסטוריאס למחוז אוטונומי בממלכת קסטיליה, עם ממשל עצמי משלה.
במהלך המאה ה-18 הייתה אסטוריאס אחד המרכזים של ההשכלה הספרדית. הפילוסוף הידוע בניטו דה פייג'ו התגורר באוביידו, והפילוסוף גספר מלצור דה חובלנוס התגורר בחיחון. במהלך מלחמת האזרחים הספרדית נכבשה אסטוריאס שהייתה שייכת לכתר הספרדי בידי כוחותיו של הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו ששינה את שמה ל"פרובינציית אוביידו" ב-1939, עד למותו של הרודן ב-1975.
יהודי אסטוריאס.
יהודים חיו באסטוריאס ככל הנראה מהתקופה הרומית עת הגיעו היהודים לראשונה לחצי האי האיברי עד לגירוש ספרד, שמות משפחותיהם של יהודים מרחבי העולם כגון "לוגסי" מעידים על שורשיהם מחבל הארץ הזה.
ב-1999 העניקה מועצת העיר אוביידו את הבניין המכונה "La Casina" בכיכר אל-פונטיין לקהילה היהודית בקהילה האוטונומית אסטוריאס והכריזו על המקום כמרכז מחקר וקידום התרבות היהודית שזכה להתקרא "בית אמונה".
מניין השנים
מדרחוב נחלת שבעה
מניין לבריאת העולם
הלוח הנוצרי
עולם קוביות
בעיית עולם הקוביות היא בעיית התכנון המפורסמת ביותר בבינה מלאכותית. בבעיה זו ישנה קבוצה של קוביות המונחות על שולחן. המטרה היא לבנות סדרה אחת או יותר של קוביות בקו ישר, כאשר רק קובייה אחת יכולה לזוז בזמן מסוים: ניתן להניח אותה על השולחן או להניחה מעל קובייה אחרת. לכן, לא ניתן להזיז קוביות כאשר הן מונחות מתחת לקוביה אחרת. הגישה הפשוטה הזאת משמשת לייצוג סמלי וקלאסי של העולם בתור קבוצה של סמלים מופשטים בבעיות תכנון בבינה מלאכותית.
רגבי
אנור אל סדאת
סחרה
מארי אנרי ביל
אנרי ביל
הפארק הלאומי ציון
הפארק הלאומי ציון (באנגלית Zion National Park), הוא פארק לאומי ושמורת טבע המשתרע על שטח בן 594 קילומטרים רבועים סמוך לעיירה ספרינגדייל (Springdale) בדרום-מערב מדינת יוטה שבארצות הברית. תוואי הנוף הבולט בפארק הוא קניון ציון (Zion Canyon), שאורכו 24 קילומטרים ועומקו עד 800 מטרים. קירות הקניון בנויים מאבן חול נאוואחו האדמדמה עד חומה בהירה, שעברה סחיפה בשל פעילות הערוץ הצפוני של הנהר וירג'ין. המקום הנמוך ביותר בפארק הוא "קואלפיטס ואש" (Coalpits Wash), בגובה 1,117 מטרים מעל פני הים, והגבוה ביותר היא פסגת הר הורס ראנץ' (Horse Ranch Mountain), בגובה 2,660 מטרים. הפארק שוכן בנקודת המפגש בין האזורים הפיזיוגרפיים של רמת קולורדו, האגן הגדול ומדבר מוהאבי, והוא מאופיין בגאוגרפיה ייחודית ומגוון של אזורי חיים המקיימים מגוון יוצא דופן של צמחים ובעלי חיים. מספר רב של מיני צמחים, כמו גם 289 מיני עופות, 75 מיני יונקים (כולל 19 מינים של עטלפים) ו-32 מינים של זוחלים שוכנים בארבעת אזורי החיים בפארק: מדבר, גדות הנחלים, חורש פתוח ויערות מחטניים. תוואיי הנוף בפארק כוללים הרים, קניונים, הרי כפתור, הרי שולחן, מונוליתים, נהרות, קניוני חריץ וקשתות טבעיות.
הגאולוגיה של אזור הקניונים ציון וקולוב (Kolob) כוללת תשע תצורות המייצגות יחדיו 150 מיליון שנים של השקעה מעידן המזוזואיקון. בתקופות שונות במהלך עידן זה כיסו את האזור ימים רדודים וחמימים, פלגים, אגמים, מדבריות נרחבים וסביבות צחיחות הקרובות לחוף. האזור התרומם לגובה 3,000 מטרים לפני 13 מיליון שנים כתוצאה מתהליך הטקטוני שגרם גם להיווצרות רמת קולורדו.
ההתיישבות האנושית באזור הפארק החלה לפני כ-8,000 שנים, אז, לפי הממצאים ארכאולוגיים, חיו בו מספר קבוצות שבטיות-משפחתיות של ילידים בני המקום, בהם בני תרבות קולעי הסלים הנוודים למחצה (סביב שנת 300 לספירה). אחריהם התפתחות הקבוצות של בני תרבות האנסאזי (סביב שנת 500 לספירה) ובני תרבות פרימונט לאחר שבני תרבות קולעי הסלים התיישבו ביישובי קבע. שתי הקבוצות עזבו את האזור סביב שנות 1300 לספירה, ובמקומם באו בני פארוסיט (Parrusit) וכמה תת-שבטים של פאיוט דרומיים. מורמונים הגיעו לאזור ב-1858 והתיישבו בו בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19. ב-1909 הכריז הנשיא ויליאם הווארד טאפט על הקמת מונומנט לאומי באזור בשם "המונומנט הלאומי מוקונטוויפ" (Mukuntuweap National Monument, "קניון ישר" בשפת הפאיוט) במטרה להגן על הקניון. ב-1918 ניסח הוראס מרדן אולברייט (Horace M. Albright), המנכ"ל בפועל של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שזה עתה הוקם, הצעה להרחיב את המונומנט ולשנות את שמו ל"מונומנט הלאומי ציון". ציון (Zion) הוא מונח בשימוש המורמונים. לטענת ההיסטוריון האל רותמן (Hal Rothman): "שינוי השם נבע מדעה קדומה שכיחה באותה תקופה. רבים האמינו ששמות ספרדיים ואינדיאניים ירתיעו מבקרים, שלא היו מסוגלים לבטא את שם המקום, מלטרוח להגיע אליו. השם החדש, ציון, משך תשומת לב רבה יותר לקהלים האתנוצנטריים". ב-20 בנובמבר 1919 הגדיר הקונגרס של ארצות הברית מחדש את המונומנט כפארק הלאומי ציון, והחוק נחתם על ידי הנשיא וודרו וילסון. אזור קולוב הנפרד הוכרז כמונומנט הלאומי ציון ב-1937, ושולב בפארק הלאומי ב-1956.
הפארק קרוב מאוד לשני פארקים מפורסמים אחרים, ברייס קניון וגרנד קניון.
גאוגרפיה.