מטרות נוספות של האוריינות הבית ספרית היא רכישת מיומנויות תקשורת בינאישית בסיסיות. ישנה הבחנה בין שליטה בשפה אקדמית קוגניטיבית (CALP) למיומנויות תקשורת בין-אישיות (BICs), כישורי השפה הדרושים במצבים חברתיים. ישנו הבדל בין רכישת שפה "חברתית" לשפה לימודית. מיומנויות תקשורת בינאישית בסיסיות (BICs) הן למעשה כישורי השפה הדרושים לאדם בהתמודדות במצבים חברתיים. זוהי השפה יומיומית בה עושה שימוש אדם באינטראקציה חברתית עם אנשים אחרים. על התלמידים והתלמידות לעשות שימוש במיומנויות אלה כאשר הם שוהים במגרש המשחקים, בארוחת העשר, באוטובוס בדרכם לבית הספר, במסיבות ובאירועים חברתיים, בשיעורי הספורט ובפעילות ספורטיבית אחרת (כמו חוגים) ואפילו כאשר הם משוחחים בטלפון. אינטראקציות חברתיות מתרחשות בדרך כלל כחלק מהקשר חברתי מסוים. הם לא תובעניים מבחינה קוגניטיבית, והשפה המבוקשת אינה מיוחדת או מסובכת יתר על המידה. למעשה, אלו כישורים שפתיים שפיתוחם יכול להיות ממושך (בין שישה חודשים למספר שנים במקרה של הגירה למשל).
אוריינות בית ספרית במאה ה-21.
המושג אוריינות מתפתח ומשתנה בהתאם לטכנולוגיה המשמשת את החברה. התפתחות של טכנולוגיות מידע ותקשורת והשפעותיהן על אורח החיים האנושי הובילו לפיתוח ולהרחבת מושג האוריינות הבית ספרית. חדירתן של אוריינויות נוספות למרחב הבית ספרי סייעו גם כן להרחבה והעמקת המושג. האוריינות בית ספרית במאה ה-21 כוללת סוגי אוריינויות שונים, כמו: אוריינות חזותית, אוריינות טכנולוגית, אוריינות דיגיטלית, אוריינות מדיה.
אוריינות בית ספרית לעומת האוריינות כמכלול.
ריבוי סוגי האוריינויות הוביל חוקרים לחשוב כי יש לחשוב על האוריינות כמכלול, שכן אדם אורייני מסוגל לעשות שימוש במערכות של סימנים מוסכמים שאינם שפתיים. החוקרים ללאנד והארסט גרסו כי הידע מצוי בספרים ובאנשים, אך למעשה נרכש מתוך מערכת יחסים, בזמן מסוים ובהקשר מסוים, בין בני אדם, בתחומי דעת שונים ובאמצעות מערכות סימנים מגוונות. לפי תפיסה זו האוריינות משמעה שימוש גמיש במערכות סימנים, כגון מערכות חזותיות או מערכות הדמיה, ולא רק במערכת הסימנים של השפה הכתובה. ואכן, אנו מגדירים את האורינות כיכולת להשתמש בתפקודי שפה כמו דיבור, האזנה, קריאה, כתיבה, התבוננות וידע מטא-לשוני, בהקשרים שונים המותאמים לדרישות הנסיבתיות המשתנות. בלמידה הבית ספרית אנו מתפקדים במידה רבה במצבים אורייניים תלויי טקסט כתוב, תלויי טקסט דבור או תלויי טקסט חזותי. יכולת זו מושתת על ידע כלשהו הנרכש במהלך החיים באמצעות תפקודי השפה השונים. הידע נרכש באמצעות ערוצים שונים: השמיעתי, הדבור, החזותי.
הערות שוליים.
זמנים מודרניים (פירושונים)
פאבלו דה בלאסיס
פאבלו אסקיאל דה בלאסיס (בספרדית: Pablo Ezequiel De Blasis, נולד ב-4 בפברואר 1988 בלה פלאטה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר באייבר מהלה ליגה.
על אף קומתו הנמוכה, דה בלאסיס ניחן בכוח רב, במהירות רבה, בראיית משחק טובה וביכולת לשחק בשתי הכנפיים.
קריירת מועדונים.
דה בלאסיס החל את הקריירה כנער בחימנסיה לה פלאטה, ואת הבכורה בבוגרים ערך במאי 2008, במשחק של חימנסיה לה פלאטה נגד ולס סארספילד. בינואר 2010 הושאל דה בלאסיס לפרו קאריל אואסטה מליגת המשנה הארגנטינאית לתקופה של שנה וחצי. בפרו קאריל דה בלאסיס הצטיין במיוחד בבישולי שערים, ובתום תקופת ההשאלה חזר לחימנסיה לה פלאטה, ששיחקה אף היא בליגת המשנה הארגנטינאית, והפך לשחקן הרכב קבוע. ביולי 2012 הסתיים חוזהו של דה בלאסיס בחימנסיה לה פלאטה, והוא חתם באסטרס טריפוליס מליגת העל היוונית, ובעונת 2012/13 סיים עם המועדון במקום השלישי והגיע לגמר הגביע היווני. בעונת 2013/14 סיימו אסטרס טריפוליס ודה בלאסיס במקום החמישי.
באוגוסט 2014 במסגרת הליגה האירופית, נפגשה אסטרס טריפוליס עם מיינץ 05 מהבונדסליגה, בפלייאוף העלייה לשלב הבתים. אסטרס טריפוליס הפתיעה והדיחה את מיינץ, כאשר דה בלאסיס הצטיין בצמד המשחקים, הבקיע את אחד השערים והרשים מאוד את מיינץ, שהחתימה אותו על חוזה לשלוש שנים עוד לפני תום חלון ההעברות שהיה אז בעיצומו, תמורת סכום של כמיליון אירו. דה בלאסיס נשאר באסטרס טריפוליס גם לשלב הפלייאוף הבא, בו הדיחה אסטרס טריפוליס את מכבי תל אביב בשערי חוץ והעפילה לשלב הבתים. לאחר הפלייאוף עבר סופית למיינץ, ובספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה במדי מיינץ בבונדסליגה נגד הופנהיים. ב-30 באוגוסט 2018 חתם לשנתיים באייבר הספרדית.
פבלו דה בלסיס
פאבלו דה בלסיס
פבלו דה בלאסיס
תקיעת השופר האחרונה
תקיעת השופר האחרונה (באנגלית: The Last Trump) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזק אסימוב בשנת 1955. הסיפור תורגם לעברית ב-1976 בקובץ גדול ורחב הוא העולם, ושוב ב-2009 בקובץ כתבי אייזק אסימוב כרך 1.
עלילה.
בפקודת מועצת הנעלים ובאישורו של הראשי, הוחלט כי הגיע זמנו של יום הדין להתרחש על פני כדור הארץ, למרות מחאותיו של אתריאל, שרף צעיר שאחראי על העולם. אתריאל מבקש פגישה עם הראשי כדי להתחנן לעיכוב גזר הדין, אך הוא מאחר את השעה ותקיעת השופר האחרונה נשמעת, ונקבע כי ה-1 בינואר 1957 יהיה היום בו כדור הארץ יגיע לקיצו.
יום הדין מתרחש, המתים קמים לתחייה ובני האדם מגלים כי אין יותר משמעות לרגשות ולזכרונות שלהם. אדם מסתורי בשם ר.א. מאן (באנגלית: R. E. Mann; משחק מילים עם השם הפרסי עבור השטן, אהרימן) מסתובב בעולם ומרוצה מן המצב. הוא פוגש בדרכו פרופסור לשעבר להיסטוריה שטוען כי יום הדין הגיע והאנשים כולם נשפטו לגיהנום.
אתריאל נפגש עם הראשי וטוען שזמנו של יום הדין טרם הגיע, משום שיש דרכים רבות לספור את התאריך, וישנם לוחות שנה רבים, ולכן אין משמעות לכך שלפי לוח שנה מסוים היה זה ה-1 בינואר 1957. הראשי מסכים ומבטל את אירועי יום הדין, ומחזיר את העולם לקדמותו, ומכריז כי יום הדין יתרחש רק כאשר כל בני כדור הארץ יסכימו על התאריך.
ר.א. מאן המתוסכל מתכנן לקדם מערכת לוח שנה עולמית חדשה, שתהיה מבוססת על העידן האטומי ותתחיל ב-1 בדצמבר 1944.
בריחה (סיפור קצר)
בריחה (באנגלית: !Escape) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה תחת השם "בריחה פרדוקסלית" ("Paradoxical Escape", שם אותו בחר המוציא לאור) ב-1945. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1970 בספר אני, רובוט.
עלילה.
ארגוני מחקר רבים עובדים על פיתוח הנעה היפר-אטומית. בחברת יו אס רובוטים ואנשים מכניים מגלים כי החברה המתחרה מתכננת מנוע שיאפשר לבני אנוש לשרוד את הקפיצה ההיפר אטומית, אך המחשב שלהם קרס בתהליך עיבוד המידע. לכן, אנשי החברה נזהרים בעודם מזינים את המחשב הפוזיטרוני שלהם, המכונה 'המוח', במידע. המוח, שאינו רובוט במובן הצר של המילה אך נכפף לשלושת חוקי הרובוטיקה בונה ספינה על מרחבית.
אנשי המחקר והבדיקה בשטח של החברה, פאואל ודונובן, עולים על החללית, ומגלים שהמוח בנה את הספינה בצורה מוזרה מאוד: אין פקדים ידניים לחללית (כך שהשליטה בה נתונה אך ורק למוח), אין מיטות ומקלחות, והמזון היחיד במטבח הוא חלב וקופסאות שימורים של שעועית. בעודם על החללית, המוח מתניע אותה ומטיס אותה אל החלל.
המוח משתגע ומתחיל להתנהג בילדותיות, ואנשי החברה ובראשם סוזן קלווין מנסים להרגיע אותו. בעת הקפיצה ההיפר אטומית פאואל ודונובן חווים חזיונות מאיימים, וחושבים שהם מתו. לבסוף המוח מחזיר את הספינה לכדור הארץ, וסוזן קלווין מבינה שהוא השתגע מאחר שבמהלך הקפיצה ההיפר אטומית, נוסעי החללית נמצאים במצב זמני של מוות, והמוח הפוזיטרוני של המחשב לא היה מסוגל לסבול את הפגיעה בחוק הראשון של הרובוטיקה. כדי לא להתפרק, בחר המוח בבריחה לילדותיות.
הרובוט שנעלם
הרובוט שנעלם (באנגלית: Little Lost Robot) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה במרץ 1947 ב-Astounding Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1970 בספר "אני, רובוט".
אלמנטים מהסיפור הרובוט שנעלם הופיעו בסרט "אני, רובוט", אשר עלילתו מבוססת על סיפורי הרובוטים של אסימוב.
עלילה.
בבסיס היפר-אטומי, תחנת מחקר צבאית על אסטרואיד, מדענים עובדים על פיתוח מסע בין כוכבי- נושא שנחקר והתפתח בכמה מסיפוריו של אסימוב ומוזכר בספרי האימפריה והמוסד. אחד החוקרים, ג'רלד בלק, מאבד את עשתונותיו, ומקלל את הרובוט הפוזיטרוני נסטור (NS-2), ופוקד עליו "תיעלם מפה". הרובוט מציית לפקודה ומסתיר את עצמו על ידי כניסה לחדר עם עוד 62 רובוטי נסטור. לאחר מכן התחנה הצבאית מזמינה מומחים מיו אס רובוטים ואנשים מכניים, סוזן קלווין הרובופסיכולוגית הראשית, והמנהל המתמטיקאי פיטר בוגרט, כדי למצוא אותו.