תנודות גדולות במגמות שוק המניות לרוב מתחילות ומסתיימות בתקופות של קניות בהיקפים גדולים (בועה) או מכירות (קריסה). חוקרים ומנתחים רבים מציינים את האפיזודות האלו כדוגמאות ברורות להתנהגות של תופעת העדר שאינה הגיונית ומונעת על ידי רגשות: תאוות בצע העולה בתקופת הבועה, ופחד בתקופה של קריסה. משקיעים אינדיבידואלים מצטרפים לקהל של אחרים וממהרים להיכנס או לצאת מהשוק.
כאשר נרשמות ירידות שערים חדות בבורסה, משקיעים פרטיים ומשקי בית נוטים להפסיד יותר מאשר גופים המנהלים את כספם ללא התערבות ישירה של הלקוח. חוקרים בתחום מציינים שסביר שאם משקיעים היו דבקים באפיקים קבועים, ולא נכנסים בשיא ויוצאים בשפל, סביר שהיו משיגים תשואה טובה. ייתכן ולהתנהגות לא רציונלית יש השפעה על כך שמשקיעים בניהול הפרטי משיגים תשואות נמוכות.
כמה מחסידי בית הספר לניתוח טכני של השקעות רואים בתופעת העדר התנהגות של משקיעים שמהווה דוגמה לרגשות שוק קיצוניים. המחקר האקדמי על כלכלה התנהגותית זיהה את ההתנהגות הזו באי-רציונליות הקולקטיבית של משקיעים, מה שבולט במיוחד במחקריהם של זוכי פרס נובל: הכלכלנים האמריקאיים ורנון סמית' ורוברט שילר הפסיכולוג הקוגניטיבי עמוס טברסקי, והפסיכולוג והכלכלן דניאל כהנמן.
היי ומורון (2004) ניתחו מודל של תופעת התנהגות העדר בהקשרי שווקים. עבודתם קשורה לשני חלקים מרכזיים בספרות המחקרית. הראשון הוא תופעת העדר בהתנהגות שאינה קשורה לשוק. האזכורים הגרעיניים הם במחקרים משנת 1992 של הכלכלנים ההודים-אמריקאיים אבהיג'יט באנרג'י וביקצ'נדאני, ושל הכלכלנים האמריקאים דייוויד הירשפילר ואיבו וואלץ'. ממחקרים אלו עלה כי תופעות של התנהגות העדר עשויות לנבוע ממידע פרטי שלא שותף בפומבי. ליתר דיוק, ממאמרים אלו עולה כי אנשים, הפועלים ברצף על בסיס מידע פרטי וידע ציבורי אודות התנהגותם של אחרים, עשויים בסופו של דבר לבחור באפשרות הלא רצויה מבחינה חברתית. השני מבין הקטעים המבססים את המאמרים האלו הם בנוגע לצבירת מידע בהקשרים בשוק. התייחסות מוקדמת מאוד היא המאמר הקלאסי של גרוסמן וסטיגליץ (1976) שהראה כי סוחרים בלתי-מודעים בהקשר שוק יכולים להתיידד דרך המחיר באופן שמידע פרטי מצטבר בצורה יעילה. בסך הכל, הוכח כי ניתן לראות את תופעת העדר בהתנהגות בהקשרי שוק. התוצאות מתייחסות לשוק בעל ערך יסודי מוגדר היטב. גם אם רק לעיתים רחוקות ניתן לראות את התנהגות העדר, יש לכך השלכות חשובות על מגוון שלם של שווקים אמיתיים - ובמיוחד שוקי מטבע חוץ.
אירוע כזה היה התנודתיות במחירים שהקיפה את בועת האורניום של 2007, שהתחילה עם שיטפון של מכרה סיגר לייק בססקצ'ואן, בשנת 2006.
בהתקהלויות.
קהלים של המונים שנאספים למטרות של מחאה או תלונה בנושאים שונים, יכולים להוביל להתנהגות עדרית שהופכת לאלימה, במיוחד כאשר ממולם עומדת קבוצה אתנית או גזעית נגדית. פרעות שונות בהיסטוריה, כמו מהומות לוס אנג'לס (1992), מהומות הגיוס בניו יורק והמהומות הגזעיות בטולסה ידועות לשמצה בהיסטוריה של ארצות הברית. את הרעיון של "מוח קבוצתי" או "התנהגות האספסוף" העלו הפסיכולוגים החברתיים הצרפתיים גבריאל דה טארד וגוסטב לה בון.
Sheeple - כינוי גנאי לאנשים צייתניים הנוהגים ככבשים בעדר.
המילה Sheeple באנגלית, הלחם בסיסים של "כבשים" ו"אנשים" (במקור: "sheep" ו "people" בהתאמה) הוא כינוי גנאי שמדגיש את התנהגות העדר הפסיבית של עמים הנשלטים בקלות על ידי שלטון כוח או טרנדים בשוק אשר מדמה את התנהגותם להתנהגות של כבשים, שהן חיות עדר המובלות בקלות יחסית.
המונח משמש לתיאור אנשים שמתרצים ונענים בקלות יחסית לדברים המוצעים להם, ללא הפעלת מנגנוני חשיבה כמו ספקנות, מחקר ביקורתי או חשיבה ביקורתית, בעיקר מאחר שהם מאמינים שאם הרוב הגדול הם בעלי תפיסה דומה, אז כך יש לנהוג. מילון באנגלית מגדיר את פירוש המילה: "אנשים חסרי רוח, המשתכנעים בקלות ונוטים ללכת אחרי העדר כקהל שבוי (כבשים + אנשים)". מילון ובסטר מגדיר את המונח כ"אנשים שהם צייתנים, כנועים או מושפעים בקלות: אנשים הדומים לכבשים".
אף שמקורותיה של המילה אינם ברורים, המילה שימשה את ו.ר. אנדרסון בטור שכתב "Round About Radio", שפורסם בלונדון בשנת 1945: האמת הפשוטה היא שאתה יכול להתחמק מכל דבר, בממשל. זה מכסה כמעט את כל הרעות של אותה תקופה. ברגע שנכנסים, אף אחד, ככל הנראה, לא יכול להפוך אותך. העם, כתמיד (אני מאיית את זה "Sheeple"), יעמוד בכל דבר. שימוש מוקדם נוסף היה של ארנסט רוג'רס, שבספרו משנת 1949, "דלי ההוקום הישן," היה פרק שכותרתו "אנחנו הכבשים". הוול סטריט ג'ורנל דיווח עליה לראשונה בדפוס בשנת 1984; הכתב שמע את המילה מבעל חנות ספרים. המונח נהפך לפופולרי לראשונה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 על ידי תאורטיקן ושדרן הקונספירציה מילטון ויליאם קופר בתוכנית הרדיו שלו "שעת הזמן" ששודרה ברחבי העולם באמצעות תחנות רדיו בגלים קצרים. התוכנית זכתה למעמד פולחני בעקבות כך שרבים שאבו ממנה השראה והחלו לשדר בעצמם תוכניות רדיו ותכנים שכללו ביקורתיות כלפי הממשל האמריקאי. זה הוביל לשימוש קבוע בתוכנית הרדיו "Coast to Coast AM על" ידי ארט בל לאורך שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים. גורמים משולבים אלו הגבירו משמעותית את הפופולריות של המילה והביאו לשימוש נרחב בה.
המונח יכול לשמש גם לתיאור של מי שנראה סובלני להפליא, או מסביר פנים, למדיניות נרחבת. בטור שכותרתו "אומה של כבשים", כותב העיתונאי וולטר א. ויליאמס בטור שלו: "אמריקאים קיבלו בביישנות כל מיני שטויות של מינהל ביטחון התחבורה. בשם הביטחון, איפשרנו לקחת מאיתנו קוצצי ציפורניים, מברגי משקפיים וחיילי צעצועי לפני העלייה למטוס."
קבלת החלטות יומיומית.
התנהגויות עדר "שפירות" עשויות להתרחש לעיתים קרובות בהחלטות יומיומיות המבוססות על למידה ממידע שמתקבל מאנשים אחרים, למשל כאשר אדם ברחוב צריך להחליט באיזו משתי מסעדות לאכול. נניח ששתי המסעדות נראות לו מושכות במידה שווה, אך מאחר שמדובר בשעת ערב מוקדמת אז שתי המסעדות ריקות; אז באופן אקראי, האדם הזה בוחר במסעדה א'. לא הרבה אחר כך, זוג הולך באותו רחוב בחיפוש אחר מקום לאכול. הם רואים שבמסעדה א' יש לקוחות, בעוד שמסעדה ב' ריקה לחלוטין. אותו זוג מבצע החלטה ובוחר במסעדה א' מתוך הנחה שהעובדה שיש במסעדה אנשים מצביעה על כך שהם לקוחות שעשו בחירה טובה יותר. מכיוון שעוברים ושבים אחרים באותו המקום עושים את אותו הדבר גם בהמשך הערב, מסעדה א' בסופו של דבר מקבלת יותר לקוחות ומצליחה יותר באותו הערב מאשר מסעדה ב'.
עדריות נוצרת מהתנהגות של פרטים רציונליים גם בשל סיבה מבנית הנקראת מפל המידע (informational cascade). כאשר במשחק בו רוב השחקנים מחשיבים את המידע הפרטי שבידיהם כפחות אמין מזה של אחרים יכולה להיווצר תופעת התנהגות עדר. בשנת 2005 יצא לאור ספרו של ג'יימס סורוויקי: "חוכמת ההמונים". בספר מציג סורוויקי את התאוריה שלו בדבר חוכמת ההמונים. לפי הטענה, ב-91% מהמקרים, ההמונים מספקים תשובה נכונה לבעיה המוצגת בפניהם, בעוד שיעור ההצלחה של מומחים בעלי שם והשכלה רלוונטית הוא רק 65%. בספר גם נטען שקבוצות הן חכמות מכל אחד מחבריהן, מוכשר ככל שיהיה. ניתוח זה של תופעת העדר מראה עד כמה התזה רחוקה מלהיות נכונה תמיד.
בשיווק.
תופעת העדר היא לרוב כלי שימושי בשיווק, כאשר משתמשים בה בצורה הנכונה, היא יכולה להביא להגדלה במכירות ולשנות את המבנה החברתי. אף על פי שהוכח כי תמריצים כלכליים גורמים לפעולה אצל כמות גדולה של אנשים, מנטליות העדר לרוב מנצחת במקרים בהם יש חשיבות ל"לשמור על קשר עם משפחת השכנים".
בהצלחות מותגים ומוצרים.
טכנולוגיות תקשורת תרמו להתפשטות של עקרון התחלופה ו"כוחם של המונים" בכלכלה, בכך שכעת לצרכנים יש יותר ויותר גישה לחוות דעת של אחרים ולמידע חופשי. צרכנים כיום יכולים לקבל את המידע שלהם ממובילי דעה ומעצבי דעת קהל בפלטפורמות שיש בהן בעיקר תוכן שנוצר על ידי המשתמשים, וכך יש בידיהם בעצם יותר כלים להשלמת כל תהליך בתחומים שונים של קבלת החלטות. פופולריות נתפסת כאינדיקציה לאיכות טובה יותר, והצרכנים ישתמשו בדעות של אחרים המפורסמות בפלטפורמות הללו כמצפן רב עוצמה כדי להנחות אותם לעבר מוצרים ומותגים המתיישרים עם תפיסותיהם הקדומות וההחלטות של אחרים בקבוצות השווים שלהם.
בהתחשב בהבדלים בצרכים ובמיקומם בתהליך החיברות, החוקרים לסיג ופארק בדקו קבוצות של סטודנטים ועקרות בית ואת ההשפעה שיש לקבוצות ייחוס אלו אחת על השנייה. בדרך של מנטליות העדר, סטודנטים נטו להשפיע על דעות של סטודנטים אחרים לגבי בירות, המבורגרים וסיגריות, בעוד עקרות בית נטו לחלוק דעות בנושאים הקשורים לרהיטים ולחומרי ניקוי. אף שמחקר זה נעשה בשנת 1977, אי אפשר להתעלם מהממצאים שלו ומהביטוי שלהם גם בחברה של ימינו. מחקר שנערך על ידי בורק, לייקין, לי וז'אנג בשנת 2014 על ההשפעה החברתית על התנהגות צרכנים, מראה כי הקונים מושפעים מאינטראקציות ישירות עם מי שמלווה אותם בקניות, וככל הקבוצה גדולה יותר, כך התנהגות העדר נראית יותר בבירור. לדיונים שיוצרים התרגשות ועניין יש השפעה גדולה יותר על תדירות המגע והסבירות לרכישה גדלה עם מעורבות רבה יותר הנגרמת על ידי קבוצה גדולה. נעשה מעקב אחרי הקונים במתחם אאוטלט ספציפי במערב אמריקה ממנו עלה כי לקוחות פוטנציאליים העדיפו להיות בחנויות עם רמות תנועה מתונות. האנשים האחרים בחנות לא רק שימשו כחברה, אלא גם סיפקו נקודת הסקה שעליה יוכלו לקוחות פוטנציאליים לעצב את התנהגותם ולקבל החלטות רכישה, כמו בכל קבוצת התייחסות או קהילה.