בין השנים 1960–1965 שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת סנט ג'וזף, תחת ג'ק רמזי. בעונת 1960/1961 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, בטרם הפסידה בחצי הגמר מול אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אותה הובילו ג'ון האבליצ'ק וג'רי לוקאס.
בשנת 1965 מונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת תומאס ג'פרסון בפילדלפיה, ולאחר עונה אחת חזר לסנט ג'וזף כמחליפו של רמזי בעמדת המאמן הראשי. ב-4 מתוך 8 עונותיו בתפקיד העפילה קבוצתו לטורניר אליפות המכללות, אולם באף אחת מהן לא עברה את הסיבוב הראשון. מאזנה הכולל של סנט ג'וזף לאורך התקופה עומד על 142 ניצחונות ו-77 הפסדים (64.8%).
בליגת ה-NBA.
בין השנים 1974–1976 שימש כעוזר מאמן במילווקי באקס, תחת לארי קוסטלו. בשתי העונות רשמה מילווקי מאזן שלילי 38–44. בשלוש העונות הבאות היה עוזרו של ג'ק רמזי בפורטלנד טרייל בלייזרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונת .
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של ג'רי וסט. ב-8 בנובמבר 1979, כאשר עמד מאזן הקבוצה על 9 ניצחונות ו-4 הפסדים, נפצע מקיני בראשו בתאונת אופניים, ונאלץ להיעדר ממשחקי הלייקרס במהלך תקופת החלמתו הארוכה. בסופו של דבר מונה עוזרו, פול וסטהד, כמאמן הראשי של הקבוצה, והוביל אותה לזכייה באליפות ה-NBA באותה עונה. ב-8 העונות הבאות זכו הלייקרס ב-4 אליפויות נוספות, תחת שני המאמנים אשר היו עוזריו של מקיני בתקופתו הקצרה כמאמן הלייקרס – וסטהד ופט ריילי. בשנת 2006 אמר ריילי כי אילולא פציעתו, "מקיני בעצמו היה יכול להוביל את הלייקרס לחמש או שש אליפויות".
ביוני 1980 מונה מקיני למאמן אינדיאנה פייסרס במקומו של בובי לאונרד, אשר אימן את הקבוצה ב-12 העונות הקודמות. בעונת רשמו הפייסרס שיפור של שבעה ניצחונות לעומת העונה הקודמת (44–38), על אף עזיבתם של השחקנים אלכס אינגליש ומיקי ג'ונסון, ובסיום העונה זכה מקיני בפרס מאמן השנה. בשלוש העונות הבאות נחלשה הקבוצה, והיא סיימה את עונות ו- במקום האחרון באזור המזרחי. בקיץ 1984 פוטר מקיני מתפקידו.
בתחילת עונת מונה למאמן קנזס סיטי קינגס, אך כבר לאחר 9 משחקים – מתוכם הפסיד בשמונה – התפטר מקיני מתפקידו והוחלף על ידי פיל ג'ונסון.
ב-25 בספטמבר 2018 נפטר מקיני בעיר בוניטה ספרינגס, פלורידה, בגיל 83.
האמר H2
האמר H2 (באנגלית: Hummer H2) הוא SUV רחב, ממותג האמר בעל הנעה כפולה 4x4, שיוצר על ידי יצרנית הרכב הכבד AM General בבעלות יצרן כלי הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 2002–2009 (משנת הדגם 2003) בארצות הברית.
ברוסיה יוצרו דגמי "האמר H2" באמצעות יצרנית הרכב הרוסית Avtotor (ברוסית: Автотор).
היצרנית AM General נרכשה בשנת 1999 על ידי קבוצת ג'נרל מוטורס.
ג'ק מק'קיני
תיוג (ספר תורה)
אצות ירוקיות
תסמונת מבשלה עצמית
תסמונת מבשלת עצמית (באנגלית: Auto-brewery syndrome נקראת גם תסמונת תסיסת המעיים) היא מחלה נדירה, שבה נוצר אתנול במעיים לאחר אכילה של מזון עשיר בפחמימות. ללוקים בתסמונת רמות גבוהות של אתנול בדם אף על פי שלא צרכו משקאות משכרים.
גורמים.
עודף של שמר האפייה במעיים הוא הגורם העיקרי המוביל לתהליך תסיסה המייצר אתנול.
בפברואר 2020 דווח לראשונה על מקרה של התסמונת בשלפוחית השתן. המקרה התגלה אצל חולת סוכרת מארצות הברית שלא טופלה כראוי, ובבדיקות השתן שלה נמצאו רמות גבוהות של אתנול, זאת בעקבות כמות הסוכר הגבוהה שתססה וכך נוצר אתנול בשלפוחית, מכיוון שההתססה נעשתה בשלפוחית השתן החולה לא הציגה תסמיני שכרות, אך בדיקות השתן יצאו חיוביות לאלכוהול.
תסמינים.
התסמינים כוללים גיהוק, עייפות כרונית, סחרחרות, דיסאוריינטציה (חוסר התמצאות במרחב), הנגאובר ותסמונת המעי הרגיז. צריכה של פחמימות עלולה לגרום לאנשים אלו להתנהגות אלימה ולחוסר ריכוז ולשאר תסמינים של אדם שיכור.
אבחון.
ניתן לאתר נוכחות אלכוהול על ידי בדיקת דם או בדיקת נשיפה. ייתכן שיהיה צורך לחזור על הבדיקה מספר פעמים ביום בהתאם לפעילות מערכת העיכול.
טיפול.
דיאטה דלת פחמימות, טיפול אנטי פטרייתי או אנטיביוטיקה (לעיתים דווקא הימנעות מאנטיביוטיקה ופרוביוטיקה מביאים להעלמת התסמינים).
אילן לוי
אילן לוי (נולד ב-26 בינואר 1972) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד מערך האש בפיקוד הצפון, מפקד אגד ארטילרי 282, ומפקד מערך האש של אוגדה 91 ועוצבת אדירים.
נעורים.
לוי, בנם של משה ורחל, נולד בחיפה, ולו ארבעה אחים, בהם אילנית לוי. הוא התחנך בתיכון עירוני ג' בעיר וסיים בהצטיינות מגמה ריאלית.
שירות צבאי.
התגייס לצה"ל בשנת 1990 לחיל התותחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מפקדים וקורס קצינים. בסיום קורס הקצינים שובץ ב-1992 כמפקד מחלקת מסלול הכשרה בגדוד 402. ב-1993 מונה לקצין מבצעים וסגן מפקד סוללה בגדוד 402 בזמן "מבצע דין וחשבון". בשנת 1994 יצא לקורס מ"פים שלאחריו שובץ כמפקד סוללה בגדוד 402. לאחר סיום תפקידו, מונה למדריך בקורס קציני חיל התותחנים.
בשנת 1996 סיים בהצטיינות קורס מ"פים מתקדם של צבא ארצות הברית בבית הספר לארטילריה בפורט סיל, בשובו ארצה מונה למדריך הסבה של גדודי חיל התותחנים במילואים לתוכנית דוהר. בשנת 1998 מונה לסגן מפקד גדוד 402 ולאחריו יצא ללימודי תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון. ב-2003 מונה לראש מדור תותחנות ושו"ב במפקדת קצין תותחנים ראשי. בשנת 2004 השתתף בפו"ם (פיקוד ומטה)– ברק ובקורס מפקדי גדודים.
בשנים 2005–2007 פיקד על גדוד 55, כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה מסמס פקודה שקיבל להכניס את חייליו ללבנון משום שחשש שיפגעו. בשנים 2007–2009 היה ראש ענף עמדה במרכז חיל התותחנים במל"י ובשנת 2009 מונה לראש ענף תכנון בחטיבת המבצעים במטכ"ל. בשנת 2010 קודם לדרגת אלוף-משנה ושירת כמפקד סיוע ארטילרי של אוגדה 91 ובנוסף מפקד אגד מילואים 7338.
בשנים 2012–2014 שירת כמפקד אגד ארטילרי 282 (עוצבת גולן), לרבות במהלך "צוק איתן" שם פיקד רק על מרכז האש והאגד היה בפיקודו של טרבלסי. לאחר סיום התפקיד למד במכללה לביטחון לאומי, בשנת 2015 מונה למפקד תותחנים פיקוד הצפון, הוא הודח באותה שנה בהחלטת הרמטכ"ל גדי איזנקוט לאחר שהשאיר ברכבו הצבאי שנגנב מסמכים מסווגים. לאחר מכן הדריך בקורס מב"ל. בשנת 2017 השתחרר משירות הקבע.
חיים אישיים.
מתגורר בנתניה, נשוי לליאת ואב לשלושה. בעל תואר שני במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
משתייך לצוות המוביל של סטארט-אפ בשם "CityTransformer" - חברה המפתחת את כלי הרכב העירוני הזעיר הישראלי הראשון.
דמיטרי גוברנייב
דמיטרי ויקטורוביץ' גוברנייב (ברוסית: Дми́трий Ви́кторович Губе́рниев; נולד ב-6 באוקטובר 1974, דרזנה, אזור אורוחובו-זוייבו, מחוז מוסקבה) הוא מגיש טלוויזיה רוסי, פרשן ספורט בערוץ Match TV, העורך הראשי של המחלקה המאוחדת לערוצי הטלוויזיה הספורטיביים של תאגיד VGTRK (בשנים 2013–2015). זוכה פרס TEFI לשנת 2007, 2015 ו-2019.
ביוגרפיה.
גורבנייב נולד ב-6 באוקטובר 1974 בדרזנה, אסור אורוחובו-זוייבו, מחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות.
אביו היה יצרן זכוכית, אמו רוקחת.
הוא סיים את בית הספר התיכון מספר 2 בעיר סחודניה (כיום - בית ספר תיכון מספר 22, ברובע סחודניה בחימקי).
בשנת 1995 סיים את לימודיו בהצטיינות במחלקת האימון של האקדמיה הרוסית לתרבות גוף. הוא למד במכון ללימודים מתקדמים של עובדי רדיו וטלוויזיה. עם סיום הלימודים עבד כמדריך כושר גופני, מאבטח ומאמן אימונים גופניים במתחם לוז'ניקי. אמן הספורט בחתירה.
הוא היה נשוי לאלופת העולם לשעבר באתלטיקה, הרצה אולגה בוגוסלובסקאיה בנו - מיכאיל, הוא יליד 2002.
גוברנייב הגיע לטלוויזיה בשנת 1997 - כשגויס לצוות ערוץ TVC שאך זה הוקם. מיוני 1997 עד ספטמבר 2000 עבד כפרשן ספורט ומגיש חדשות ספורט בערוץ זה. משנת 1999 עד 2000, במשך זמן מה, הוא הוביל את התוכנית השבועית "ספורט אקספרס" ב-TVC בד בבד עם העיתונאי מעיתון ספורט אקספרס ולדימיר גסקין. לפעמים הקריא מאחורי הקלעים טקסטים של הודעות על שידורי ספורט שהוצגו. בהמשך, הוא דיבר על חילוקי דעות שהתגלעו עם ראש מערכת הספורט של TVC בשנים 1997–2006, סרגיי צ'סקידוב, שלדברי גוברנייב "ניסה לפטר אותי מספר פעמים ולא איפשר לי לעלות לשידור".
משנת 1998 עד 2004, הוא היה במקביל פרשן בערוץ יורוספורט ולעיתים קרובות עסק בביקורות כדורגל של מגזין יורוגול ומגזין ליגת האלופות. בשנת 1999 גוברנייב שקל לעזוב למערכת NTV Plus, אך אנה דמיטרייבה, מנהלת הערוץ, לא קיבלה אותו לעבודה. באותה עת בערך, וסילי קיקנאדזה, סגן העורך הראשי של תוכניות הספורט של TVC, הציע לגוברנייב לעבור לתאגיד VGTRK. בספטמבר 2000 עזב הפרשן את TVC לערוץ RTR (הערוץ השני במדינה), ובכך קיבל את הצעתו של קיקנאדזה שכבר עבר לערוץ השני בפברואר 2000.
מאז ספטמבר 2000 שימש פרשן ספורט בערוצי רוסיה-1 וערוץ הספורט (לימים רוסיה-2). היה מנחה מהדורות הספורט של מערכת וסטי, מנחה שותף של התכנית "הבוקר הטוב ברוסיה!" (2002-2005). מגיש התוכנית: "ספורט לשבוע" (2001-2002), "יומן המונדיאל" (2002, 2014), "וסטי-ספורט" (2002–2013), "נבחרת רוסיה" (2003-2008), "שבוע הספורט עם דמיטרי גוברנייב "(2007–2013), "ביאתלון עם דמיטרי גוברנייב" (2010–2015), "שטח הקרב" (2011), "אתה פרשן!" (2012), ביג ספורט (2013–2015) וכדורגל גדול (2014–2015) הוא גם השתתף שוב ושוב בפרויקטים "פורט בויארד" ו"האור הכחול של השנה החדשה".