על שפך נחל אלכסנדר בחוף מכמורת, בסמוך לשביל ישראל, מתחיל תוואי שביל השרון. אחרי הליכה קצרה על שפת הים וחוליות, השביל מגיע אל חורבת סמארה והגן הלאומי של נחל אלכסנדר. בקטע זה ועד כביש 57 הוא מסומן בנקודה כתומה בצמוד לסימון השחור. לאחר מכן, בגשר הצבים, תוואי שביל השרון יוצא לדרך עצמאית ומתפצל משביל ישראל. מנקודה זו, הסימון הוא בצבעים לבן-כתום-לבן.
ההליכה ממשיכה אל "פארק איטליה", בו מדשאות וספסלים ושולחנות. מנקודה זו השביל עובר בסמוך למאגרי מים האוגרים בהם את משקעי הגשם ומי שיטפונות הנחל, אך הם מגודרים והכניסה אליהם אסורה. כמו כן, ישנה תחנת כוח סולראית קטנה סמוכה. ההליכה בצד הנחל ממשיכה אל אגמון חפר, בו מקננות ציפורים רבות ופועלת תחנת מחקר לאורניתולוגיה. הנקודה הבאה היא במצפור "ויקר", ממנו ניתן להשקיף על נופי האזור ולראות את מאגרי המים במלואם. אחר כך השביל מגיע אל המושב בורגתא וכביש 57, ולאחר כ-19 קילומטרים השביל עוזב את נחל אלכסנדר.
לאחר חציית הכביש, השביל נכנס אל תוך המושב תנובות. שם, הוא הולך בין סמטאות עד הגעה לגן שעשועים. ממנו, השביל יוצא אל דרכי עפר בשטחים חקלאיים פתוחים לכיוון שמורת האלונים של העיר קדימה. השביל ממשיך דרך יישובי גוש תל מונד אל מושב חרות. דרך פרדסים, השביל מגיע אל האגודה השיתופית שדה ורבורג. לאחר מכן, הוא חוצה את נחל פולג. השביל ממשיך ממזרח למתחם הקלמניה ומצפון ליישוב בית ברל, בסמוך למוביל הארצי, ועד למזרח העיר כפר סבא. בנקודה זו, ניתן להבחין בכך שהמסדרון האקולוגי בישראל הצטמק לרוחב של פחות מ-400 מטרים.
בכפר סבא, השביל עובר דרך השכונות המזרחיות ודרך הפארק העירוני. הוא חוצה במנהרה את כביש 531 אל מזרח העיר הוד השרון והשטחים החקלאיים הצמודים לה, ודרך מושב עדנים ושכונת נווה נאמן הוא מגיע אל פארק הוד השרון. בהמשך, השביל מתחבר בחזרה עם שביל ישראל לאורך נהר הירקון ומסתיים.
ג'וש ברנר
ג'ושוע מקס (ג'וש) ברנר (נולד ב-1 באוקטובר 1984) הוא שחקן ומדובב אמריקאי יהודי. מוכר בעיקר מתפקידו כנלסון "ראש גדול" ביגטי בסדרה הקומית "עמק הסיליקון" של רשת HBO ומתפקידו כדייל בסיטקום המצליח "המפץ הגדול". הוא מוכר גם כמדובב של ניקו ווזו מהסדרה המונפשת "" ושל דונטלו מהסדרה המונפשת "צבי הנינג'ה" של ערוץ ניקלודיאון.
ביוגרפיה.
ברנר נולד ביוסטון, טקסס, למשפחה יהודית-אמריקאית. ברנר סיים את לימודי התיאטרון באוניברסיטת הרווארד בשנת 2007, שם היה הנשיא של אגודת הסטודנטים לתיאטרון בהרווארד, Hasty Pudding Theatricals .
פילמוגרפיה.
בשנים 13–2011 ברנר שיחק בקומדיית המצבים המצליחה "המפץ הגדול" בתור דייל. בשנת 2013 שיחק בסרטו של שון לוי "The Internship" בתור לייל ספלדינג, ושיחק גם בקומדיית המצבים המועמדת לפרס אמי "עובדים מצטיינים" בתור מרשל דייוויס. כמו כן, בשנת 2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מקום טוב באמצע" כג'וליאן. בשנים 2014–2019 שיחק כנלסון "ראש גדול" ביגטי בסדרה המצליחה של רשת HBO, "עמק הסיליקון". בשנת 2015 שיחק את גאווין פרייס בסדרה "סקנדל".
בשנת 2016 ברנר שיחק את סטיל בסרט גיבורי-העל "מקס סטיל" ().
בשנת 2017 דיבב את ארסקין סמג' בסדרה המונפשת "", ובשנת 2019 שיחק את קארל בסדרה האמריקאית עטורת הפרסים "משפחה מודרנית", ואת ברנדון בסרט "מה גברים רוצים".
משנת 2017 והלאה ברנר מדבב את מארק ביקס בסדרה המונפשת "סיפורים של ברווזים", את דונטלו בסדרה המונפשת "צבי הנינג'ה", את דילן בסדרה המונפשת "רחוב 101 דלמטים", ואת ניקו ווזו בסדרה המונפשת "".
ג'ייד ת'ירלוול
ג'ייד אמיליה ת'ירלוול (באנגלית: Jade Amelia Thirlwall; נולדה ב-26 בדצמבר 1992) היא זמרת-יוצרת אנגלייה, חברה בלהקת ליטל מיקס.
ביוגרפיה.
ת'ירלוול גדלה בדרום שילדס לנורמה וג'יימס ת'ירלוול, יש לה אח גדול בשם קארל. היא ממוצא מצרי ותמניה מצד אמה ובריטית מצד אביה. היא נבחנה לאקס פקטור בריטניה ב-2008 וב-2010 אבל הודחה. ב-2011 היא נבחנה שוב עם השיר "I Want to Hold Your Hand" של הביטלס.
ת'ירלוול חברה בלהקת הבנות המצליחה ליטל מיקס, אשר הוקמה בשנת 2011 על ידי קלי רולנד במסגרת העונה השמינית של התוכנית הבריטית "אקס פקטור" וזכתה בה במקום הראשון.
חיים אישיים.
בשנת 2012, ת'ירלוול התחילה לצאת עם סם קרסקה מלהקת המחול " Diversity". הצמד נפרד בשנת 2014. בשנת 2016 אושר כי ת'ירלוול יוצא עם ג'ד אליוט מלהקת הרוק "The Struts", אך הצמד נפרדו ביולי 2019.
ת'ירלוול סבלה מאנרוקסיה במשך חמש שנים.
בשנת 2019 טיפסה ביחד עם חברתה ללהקה לי-אן פינוק ועוד אחרים על הר הקילימנג'רו למטרת צדקה.
במאי 2020 החלה לצאת עם השחקן והמוזיקאי ג׳ורדן סטיבנס.
חרב מגן
פסגת ראסל
דיקסי צ'יקס
אופטוגנטיקה
אופטוגנטיקה (באנגלית: Optogenetics) היא טכניקה ביולוגית המשלבת הנדסה גנטית וטכנולוגיות מעולם הפיזיקה, כגון פולסים מהירים ומדויקים של אור ושימוש בסיבים אופטיים, לצורך עירור או השתקת פעולתם של רשתות תאי עצב (נוירונים) ספציפיים שעברו אפנון עצבי (נוירומודולציה) בעזרת גירוי אופטוגנטי ספציפי מאוד. גישות אופטוגנטיות אלו מהוות מהפכה בתחומי הביולוגיה וחקר המוח, הפעלה ספציפית של נוירונים במוח מאפשרת מחקר ברזולוציה גבוהה של שליטה במוח, הבנה מדויקת לתפקוד המוח ותפקוד נוירונים ספציפיים. כמו כן, שליטה בהתנהגותם של בעלי חיים ומציאת מנגנונים של מחלות נוירולוגיות שונות.
אופטוגנטיקה הוא תחום מחקרי חדשני בנוירוביולוגיה, נוירופיזיולוגיה וחקר המוח. בשנת 2010, נבחר תחום האופטוגנטיקה כתחום השנה – "Method Of The Year" – מבין תחומי המדע וההנדסה מטעם הכתב עת המדעי של .
עקרון פעולה.
מנגנון פעולה של תאי עצב.
תאי עצב מופעלים על ידי שינויים אלקטרו-כימיים בתאים, המאפשרים תרגום של מפל ריכוזים כימי ליצירת זרם חשמלי (פוטנציאל פעולה). יכולת זו מושגת על ידי תעלות יונים שונות הנמצאות בקרום התא של הנוירונים, אשר נפתחות בהתאם לסיגנלים שונים, דבר שגורם להכנסה של יוני נתרן אל תוך התא. פעולה זו יוצרת פוטנציאל חשמלי לאורך ממברנת התא שעובר לאורך האקסון במהירות עד לסינפסה, או נקודת מפגש עם תא שכן. בקצה האקסון הפוטנציאל גורם לפתיחת תעלות סידן שגורמות לשחרור בועיות שמכילות נוירוטרנסמיטור כלשהו. הנוירוטרנסמיטור נקשר לקולטנים שנמצאים על התא השכן ובכך נותנות אות לעירור או אינהיביציה של אותו תא שכן.
גנטיקה.
אופטוגנטיקה מהווה שיטה של מעקף לפוטנציאל הפעולה, על ידי שימוש בהנדסה גנטית, ניתן לשלוט בהפעלה יזומה ומדויקת של נוירונים באמצעות אור. יכולת זו מתאפשרת על ידי חלבונים מיוחדים המכונים אופסינים (Opsins) אשר משמשים כקולטן עצבי רגיש לאור בייצורים חיים (פוטורצפטור) וקיימים בצמחים שמייצרים אנרגיה בתהליך הפוטוסינתזה. סוגים שונים של אופסינים קיימים למשל ברשתית העין האנושית, ומאפשרים המרה של אור לפעילות חשמלית נוירולוגית. אופסינים הם חלבונים המקודדים בדנ"א של היצור, בעזרת הנדסה גנטית ונוירומודוליה ניתן לשתול אופסינים על פני נוירונים שבאופן נורמלי וטבעי לא אמורים לבטא אותם. ברגע שנוירון מקודד ומבטא את האופסין, ניתן לגרות אותו להפעילו על ידי שימוש באור. דבר שמאפשר גירוי ספציפי לתאי עצב רצויים לצורך מחקר.
אופטיקה.
צ'נלרודופסין הוא חלבון ממשפחת האופסינים שמורכב מחלבון ופיגמנט. קליטה של פוטון באורך גל מסוים בסדר גודל של מילי-שניות משנה את קונופורמציית הפיגמנט, שמשפיעה על מבנה החלבון שאליו הוא קשור. החלבון משמש כתעלת יונים בממברנה ושינוי המבנה גורם לפתיחת התעלה ומעבר של יוני נתרן אל תוך התא. על ידי השימוש בטכנולוגיה של הנדסה גנטית ניתן להחדיר לנוירון תעלות מגיבות לאור, חוקרים לקחו את הגן של צ'נלרודופסין והשתילו אותו לתאי מטרה ספציפיים. כשחשפו את המערכת העצבית לאור כחול, אותם נוירונים בהם התבטא הגן עוררו בשל פתיחת תעלות הנתרן. כך, בעזרת סיבים אופטיים והנדסה גנטית – אופטוגנטיקה, ניתן לערר נוירונים בודדים באזורים ספיציפיים שמעוניינים לחקור.
היסטוריה.
מאז 1979, פרנסיס קריק קבע שיכולת גירוי יזומה של תאי עצב ספציפיים תהווה מהפכה בתחום מדעי המוח, והשעיר על כך שגירוי עשוי להתבצע על ידי טכנולוגיה משמשת באור לשליטה ספציפית בנוירונים, אך באותה תקופה של מדע לא הייתה טכנולוגיה שמאפשרת לנוירונים להיות רגישים ומגיבים לאור.
התגלית של התעלות המגיבות לאור – צ'נלרודופסינים – מיוחסת לפרופסור פיטר היגמן מאוניברסיטת הומבולדט של ברלין בשיתוף פעולה עם הביופיזקאי ג'ורג' נאגל. תגלית זו נחשבת כבסיס לפיתוח התחום של אופטוגנטיקה.
התגלית והפיתוח של אופטוגנטיקה מיוחס בעיקר לקארל דייסרוס, פרופסור לביו־הנדסה ופסיכיאטריה באוניברסיטת סטנפורד, ומדען המוח האמריקאי אדוארד בוידון מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
המפגש בין שני התחומים של הנדסה גנטית ואופטיקה התרחש במעבדתו של קארל דייסרוס שהוא היה הראשוון שהשתמש בטכנולוגיה של הנדסה גנטית כדי להחדיר לנוירון תעלות מגיבות לאור. המאמר הראשון שדיווח על נוירון אנושי או של חיה המגיב לאור פורסם באוגוסט 2005.
בשנת 2016, הוענק פרס הארווי שהוא הפרס המדעי היוקרתי ביותר שמעניק הטכניון, לפרופ' קארל דייסרוס מאוניברסיטת סטנפורד ולפרופסור פיטר היגמן מאוניברסיטת הומבולדט של ברלין. הם קיבלו אותו על גילוי מולקולות האופסין המעורבות בחישת אור בתאי מיקרואורגניזמים – צ'נלרודופס-2 ועל ניצולן בפיתוחה של האופטוגנטיקה.
יישום.