ב-27 בנובמבר מונה ליו"ר הסנאט, והיה דמות מפתח בהכרזת העצמאות של פינלנד ב-6 בדצמבר 1917. הוא נסע לסנט פטרבורג, כדי לפגוש את ולדימיר איליץ' לנין, על מנת לשדל אותו להכיר בעצמאות הפינית. בזמן מלחמת האזרחים, ירד סווינהופוד למחתרת בהלסינקי ושלח תחנונים להתערבות גרמנית ושוודית. במרץ 1918 הצליח לברוח מהלסינקי ולחזור לעמדת כוח פוליטית. כראש הממשלה, הוא חנן 36,000 אסירים קומוניסטים בסתיו 1918. עם כישלונו להפוך את פינלנד למונרכיה חוקתית, סוינהופווד לקח הפסקה מהחיים הציבוריים.
בשנת 1925 ניסה להתמודד לנשיאות המדינה, אך נכשל. הוא נבחר כנשיא בבחירות שלאחר מכן, בשנת 1931. למרות חוסר היציבות החברתית, התנגד נחרצות למשטר נשיאותי. הוא ניסה להתמודד לקדנציה נשיאותית שנייה בשנת 1937, אך הפסיד, כיוון שלא זכה לתמיכת מפלגת המרכז והסוציאל-דמוקרטים, להם התנגד מאוד בזמן נשיאותו.
סווינהופוד מת בדרום המדינה בפברואר 1944.
רחלי אברהם-איתן
שקלול תמורות
שקלול תמורות (באנגלית: trade-off או tradeoff) הוא מצב הגורם להפסד באיכויות מסוימות, בכמויות מסוימות או בהיבטים מסוימים, אך בתמורה, גורם לרווח באיכויות, בכמויות או בהיבטים אחרים.
שקלול תמורות יכול להתרחש בנסיבות רבות, ואפילו בהקשר הפיזיקלי הפשוט: לחלל בעל נפח מוגדר ניתן להכניס כמות גדולה של עצמים קטנים או כמות קטנה של עצמים גדולים. לתופעה זו ניתן להביא דוגמה נוספת מחיי היומיום: אישה האורזת את מזוודתה לפני טיסה, מתוך הנחה שחברת התעופה מאפשרת לכל נוסע להעלות עמו מזוודה אחת בלבד במשקל מרבי מוגדר, נדרשת לבצע שקלול תמורות לגבי הפריטים שאותם היא אורזת. אם בניסיון האריזה הראשון שלה, נתמלאה כל מכסת המשקל המרבית אך ורק מאריזת הביגוד, כל פריט טואלטיקה שתרצה האורזת להוסיף למזוודתה יעלה בשקלול תמורות של הוצאת ביגוד ממנה.
ממושג זה של שקלול תמורות, משתמע באופן מרומז, כי לפני כל החלטה המערבת יתרונות מסוימים יחד עם חסרונות אחרים, יש צורך בהבנה ובהכרה מלאה של צדדי היתרון והחיסרון הכרוכים בה, ושל משקלם היחסי בהקשר הרלוונטי. לדוגמה, כאשר אדם מחליט להשקיע את כספו, ידיעת היתרונות והחסרונות הגלומים בהשקעה במניות (סיכון רב, אך פוטנציאל לתשואה גבוהה) לעומת היתרונות והחסרונות הגלומים בהשקעה באיגרות חוב (סיכון מתון, אך פוטנציאל לתשואה מתונה), תסייע לו במינון חלוקת השקעותיו בצורה אופטימלית התואמת את אישיותו, את גילו, את סכום ההשקעה, את הסכום הנדרש בסופה ואת אורך תקופת ההשקעה. נניח שלפנינו משקיע צעיר בעל משאבים מצומצמים, המעוניין לחסוך כסף לקניית דירה. כיוון שמדובר במשקיע צעיר ש"כל החיים עוד לפניו" וכיוון שמדובר בהשקעה לטווח ארוך, גם אם יפסיד המשקיע באופן חד פעמי סכום קטן מהשקעתו, לא יקרה דבר, כיוון שיהיו לו עוד הזדמנויות רבות לכסות הפסדים אלו עד תום השקעתו. לכן, משקלו של הסיכון יורד. מצד שני, כיוון שנדרשים סכומי כסף גדולים לרכישת הדירה, כיוון שהסכום המושקע הוא קטן יחסית, וכיוון שהמשקיע מעוניין לקצר את הזמן שיידרש לו כדי להגיע אל הדירה הנכספת, הוא נדרש לתשואה משמעותית, כלומר, משקלה של התשואה עולה. בשל כך, יעדיף משקיע זה להגדיל את שיעור המניות ולהקטין את שיעור איגרות החוב בתמהיל השקעותיו, משום שהעלאת הסיכון שבאה בשל כך תופסת בעיניו פחות משקל מהעלאת התשואה שבאה מכך. לא ניתן בעת ובעונה אחת להגדיל את התשואה ולהקטין את הסיכון. לכן, שקלול התמורות "דורש" מן המשקיע לתת משקל לכל אחד מן הצדדים הללו, לוותר עד לסף סביר על הצד הפחות חשוב ולדרוש במקביל את הצד החשוב יותר.
מושג שקלול התמורות משמש רבות בהקשר האבולוציוני. בהקשר זה, "מקבלי ההחלטה" הנדרשים לבצע את השקלול הם הברירה הטבעית והברירה הזוויגית. בביולוגיה, מושג שקלול התמורות ומושג אילוצי הטבע כרוכים זה בזה בדרך כלל. בכלכלה, מקובל לבטא את שקלול התמורות במושגים של עלות אלטרנטיבית.
דוגמאות לשקלול תמורות ממספר ענפים.
דוגמאות מחיי היומיום.
במושג שקלול התמורות נעשה שימוש רב בהקשרים של מצבים מחיי היומיום.
הפתגם העתיק "אל תשים את כל הביצים בסל אחד" מרמז לעיקרון של פיזור סיכונים . עיקרון זה מממש את מושג שקלול התמורות כאשר הוא נותן עדיפות (לדוגמה), להשתתפות בקרן נאמנות המורכבת מאיגרות חוב רבות, על פני רכישה של איגרות חוב בודדות אף אם הן מבטיחות תשואה גבוהה.
פחי האשפה הביתיים המשמשים אותנו, מצויים במספר גדלים. אם אדם יבחר פח אשפה גדול במיוחד, הוא לא יצטרך לרוקנו אל מכלית האשפה שברחוב אלא לעיתים רחוקות, אך מצד שני, כשכבר יצטרך לרוקן פח אשפה שכזה, הוא ימצא אותו כבד, בלתי בטיחותי ובלתי נוח לנשיאה. במילים אחרות, גודל פח האשפה הביתי הוא גורם הדורש שקלול תמורות בין תדירות הצורך לפנות את האשפה מן הבית לבין הקלות, הנוחות והבטיחות של פינוי כזה. בנוסף, כאשר בפח נמצאת פסולת מזון, פינוי תדיר של פח קטן יחסוך מן הבית ריחות לא נעימים, וריקבון של אוכל המושך מזיקים וחרקים, בעוד שפינוי פחות תדיר של פח גדול יביא לאותו ריקבון, ולאותם ריחות, מזיקים וחרקים שתוארו לעיל. מובן שבעליו של פח אשפה גדול מסוגל לפנותו באותה תדירות שבה מפנה אדם אחר את פח האשפה הקטן שלו, אלא שאז הוא גם הוסיף תשלום על תוספת בנפח הפח שאינה משמשת אותו, גם לא הרוויח תדירות פינוי מופחתת, וגם נאלץ לפנות בכל פעם פח כבד יותר מאשר חברו, בעל הפח הקטן. בנוסף, בעוד שבעלי הפח הקטן או הפח הגדול, המפנים אותם כל אימת שהם מלאים, אינם נדרשים למחשבה יתרה, בעל הפח הגדול המפנה אותו לפני מילויו, נדרש לסגל לעצמו לוח זמני דקדקני של פינוי אחת למספר קבוע של ימים. מדוע איפוא הוא קנה פח גדול יותר ומה הרוויח בכך?
ניתן לסווג כפפות שנועדו להגנה מתנאי אקלים קרים לשלושה טיפוסים עיקריים:
(א) כפפה שבה אין כיסוי לאצבעות; מעטפת הכפפה מכסה את כף היד ואת גב היד בלבד, ואילו כל אחת מן האצבעות 'פורצת' החוצה, מחור המותאם לה במעטפת הכפפה
(ב) הכפפה הרגילה שבה מותאם כיסוי ייעודי לכל אחת מן האצבעות; מעטפת הכפפה מכסה את כף היד ואת גב היד כולל את שטחן של האצבעות, אלא שלכל אצבע מותאם בכפפה 'שרוול' ייעודי סגור משל עצמה
(ג) כפפה שבה יש כיסוי לאצבעות, אלא שכיסוי זה אינו מתאים 'שרוול' נפרד לכל אצבע; כפפה זו בנויה כמעין גרב לכף היד, ובה כל ארבע האצבעות למעט האגודל עטופות יחדיו, ורק האגודל עטופה בנפרד, בשרוול סגור משל עצמה, שרוול המתפצל מגופה העיקרי של הכפפה.
כפפה מטיפוס (ג) היא המגנה בצורה המיטבית מן הקור, מפני שהיא מכסה את כל אצבעות היד, בשונה מכפפה מטיפוס (א), ומפני שהיא מקטינה עד למינימום את שטח פניה החשוף לקור שבחוץ, בשונה מכפפה מטיפוס (ב). בנוסף, חלל האצבעות בכפפה מטיפוס (ג), 'אוגר' בתוכו אוויר חם המבודד בצורה טובה את פנים הכפפה מן הקור שבחוץ, והאצבעות, הנמצאות במגע זו עם זו בחלל זה, מסייעות זו לזו בשמירת החום ובחימום הדדי תוך כדי תנועתן. מצד שני, כפפה מטיפוס (א) היא המשמרת בצורה מיטבית את יכולת התנועה והתפקוד של אצבעות היד, ואף מאפשרת לאצבעות יכולות חישה ומישוש מיטביות, כך שהמוטוריקה העדינה של היד אינה נפגעת. נמצא, שהבחירה בכפפה מטיפוס מסוים, כרוכה בשקלול תמורות של בידוד הכפפה על חשבון חופש תפקוד ותנועת האצבעות בה. ככל ששמירת החום בכפפה תהיה טובה יותר כך תפקוד האצבעות בה יהיה גרוע יותר, ולהפך.
בעת העתקה של יצירה מוזיקלית מתקליטור למחשב, שמירתה במחשב כקובץ מתצורה דחוסה מאבדת נתונים, כדוגמת פורמט MP3, תחסוך שטח זיכרון בדיסק הקשיח, אך תגרום לאיבוד מידע ולנזק באיכות הקול . לעומת זאת, שימוש בסכימת דחיסה שאינה מאבדת נתונים, כדוגמת FLAC או ALAC , תדרוש זיכרון רב יותר מן הדיסק הקשיח, אך כמעט שלא תזיק לאיכות הקול המקורית של היצירה.
מכוניות משפחתיות הן מכוניות גדולות המסוגלות להכיל כמות גדולה של נוסעים (חמישה ומעלה). כיוון שמכוניות אלו הן גדולות ממילא, נעשים פחות מאמצים בזמן ייצורן לצמצם בנפחן, והן מכילות חללים גדולים יותר הניתנים למעיכה שסופגת את מכת ההתנגשות בזמן תאונה (Crumple Zones, "אזורי מעיכה", כגון הפגוש, תא המנוע ותא המטען). ספיגת מכת ההתנגשות, מפחיתה ומשככת את הנזק שנגרם לנוסעים ברכב: במקום שהרכב יימעך באזור שבו יושב נוסע, הוא נמעך במקום שבו אין נוסעים. מכאן נובע, שמכוניות משפחתיות אשר אזורי המעיכה שלהן מוגדלים ביחס לאזורי המעיכה במכוניות המיני ובוודאי ביחס לאזורי המעיכה במכונית מיקרו , הן מכוניות בטוחות יותר. אולם, בשל גודלן, מכוניות משפחתיות נוטות להיות גם כבדות יותר, ואף בעלות מבנה שאינו אווירודינמי ביותר, מה שגורם להן להיות בעלות צריכת דלק בזבנית. גם החנייה באזורים עירוניים קשה למכוניות אלו, משום שלשם חנייה הן דורשות שטח פנוי גדול. מן הצד השני ניצבות מכוניות המיקרו. הן מסוגלות להכיל שני נוסעים בלבד ואינן בטיחותיות ביותר, מכיוון שאזורי המעיכה שלהן מצומצמים, אך מצד שני, קלותן ועיצובן האווירודינמי מאפשרת להן צריכת דלק יעילה, ורוחבן הצר מעניק להן שפע של הזדמנויות חנייה. עדיפות נוספת לנפח מכונית קטן נובעת מן המחיר. ככל שהמכונית קטֵנה, קטֵן גם מחירה, ואף קטֵן ערך הנזק שנגרם לה בעת תאונה: לדוגמה, במקרה של תאונה ששברה את הפגוש, החלפת פגוש גדול תעלה יותר מהחלפת פגוש קטן. נמצא, שגודל המכונית מעמת בשקלול תמורות את כמות הנוסעים שהמכונית מסוגלת לשאת ואת בטיחותה, מול קלותה של המכונית, צריכת הדלק שלה, הזדמנויות החנייה שלה בשטחים עירוניים צפופים, עלותה ועלות תיקוניה.
דוגמאות מן הכלכלה.