החורף מגיע, ויחד איתו רכבת להחזרת פרספונה בעל כורחה להאדסטאון - המפעל התת-קרקעי של האדס. אורפיאוס ואורידיקה צופים כשפרספונה מתייסרת על הצורך שלה לשוב למפעל, ואילו הגורלות משבחות את עושרה של האדסטאון. אף על פי ששמעה על היחס הקשה של האדס לעובדיו, אורידיקה מסוקרנת ("Way Down Hadestown"). ככל שמתקדם החורף הקשה במיוחד, אורפיאוס ממשיך לכתוב את שירו בזמן שאורידיקה מחפשת נואשות מזון ועצי הסקה עבור שניהם ("A Gathering Storm/Epic II"). במקביל, האדס ופרספונה מתעמתים בעקבות מערכת היחסים הדועכת שלהם ("Chant").
האדס עוזב את המפעל כדי למצוא מישהו שיעריך את הבטיחות והנוחות של האדסטאון. הוא נתקל באורידיקה הרעבה ומציע לה הזדמנות להצטרף אליו לחיים בטוחים הרחק מעוני ("Hey Little Songbird"). הגורלות מגיעות ומפצירות באורידיקה להעמיד את הישרדותה בראש ובראשונה בהצעתו של האדס ("When the Chips are Down"). כשאורפיאוס עובד על השיר שלו, אורידיקה בוחרת בהישרדות ומחליטה לעקוב אחר האדס למפעל ("Gone, I'm Gone"). כשאורפיאוס חוזר לחפש את אורידיקה, הרמס אומר לו שהיא נסעה להאדסטאון; אורפיאוס מתחייב להחזיר אותה, והרמס מסביר לאורפיאוס כיצד להגיע לשם ללא שימוש ברכבת של האדס ("Wait For Me"). אורידיקה מגיעה להאדסטאון, ומתחילה את עבודתה על החומה הסובבת אותה ("Why We Build the Wall").
מערכה שנייה.
לאחר מופע פתיחה שבו פרספונה מציגה את עצמה ואת הלהקה ("Our Lady Of The Underground"), אורידיקה מבינה שבמסירת חייה להאדסטאון, כל זיכרונותיה יאבדו בקרוב בתמורה לעבודה חסרת מחשבה ושהיא לעולם לא תוכל לחזור אלא אם האדס יאמר אחרת ("Way Down Hadestown - Reprise"). היא שרה על חרטותיה כאשר זיכרונותיה מעל פני הקרקע מתחילים לדעוך אט אט ("Flowers").
אורפיאוס, שעשה את דרכו להדסטאון בעקבות הוראותיו של הרמס, מוצא את אורידיקה ומתחנן שתחזור איתו הביתה ("Come Home With Me - Reprise"). האדס מגיע וחושף בפני אורפיאוס שאורידיקה נסעה להדסטאון מרצונה החופשי ומנסה לגרש אותו מנכסיו ("Papers"). לאחר מכן הגורלות אומרות לאורפיאוס המותש לוותר על הצלת אורידיקה ("Nothing Changes"). אורפיאוס שר על ייאושו מאובדן אורידיקה, ומעורר את אזרחי האדסטאון לעקוב אחריו ולהתנגד לתנאים שבהם הם עובדים, כל זאת לעיני פרספונה ("If It's True"). המוזיקה של אורפיאוס נוגעת בפרספונה, והיא אומרת להאדס להניח לאורידיקה ללכת ("How Long"), מה שמביא לכך שהוא מציע לאורפיאוס לשיר בשבילו ("Chant - Reprise"). אורפיאוס שר את הגרסה המלאה של השיר שכתב כל הזמן הזה, ומזכיר להאדס את אהבתו לפרספונה ("Epic III"). אורפיאוס ואורידיקה מביעים את אהבתם זה לזה והפעם, מבטיחים להישאר אחד עם השני, לא משנה מהן התלאות העומדות בפניהם ("Promises"). האדס מושפע משירו של אורפיאוס יותר משציפה, והגורלות מסבירות את הדילמה שלו: אם הוא שומר את אורידיקה בשבי, היא הופכת לקדושה מעונה, אבל אם הוא מרשה לה ללכת, הוא מאבד את שליטתו הסמכותית במפעל, בהתחשב בכך עובדיו החלו למחות לטובת חירותם שלהם ("Word to the Wise"). הוא מחליט להשאיר את גורלם בידי אורפיאוס: בני הזוג יכולים לעזוב יחד, אך אורפיאוס צריך להוביל אותם החוצה. אם הוא יפנה לראות אם אורידיקה הולכת אחריו, היא תהיה שייכת להאדס לנצח ("His Kiss, the Riot").
הרמס מסביר לאורפיאוס ולאורידיקה את החלטתו של האדס. בזמן שהאדס ופרספונה מבטיחים לנסות שוב את מערכת היחסים שלהם בפעם הבאה שתחזור להאדסטאון, אורפיאוס מתחיל את ההליכה מהאדסטאון כשאורידיקה צועדת אחריו ("Wait for Me - Reprise"). אורפיאוס מגיע כמעט לסוף המסע, כשלפתע הספק מתגבר עליו והוא פונה לחפש את אורידיקה - רק כדי לראות שהיא הייתה ממש מאחוריו לאורך כל הדרך, ובכך דן אותה להישאר בהאדסטאון לנצח ("Doubt Comes In").
הרמס משקף את סיום הסיפור הקודר; הוא עושה זאת באמצעות חזרה של השיר הראשון, וכך מתחיל לספר את הסיפור שוב. בהסבר, הוא מעיר שלא משנה כמה פעמים הם שרים אותו, אנשים תמיד מקווים לסוף מאושר יותר - וכי זה הערך של המשך לשיר את הסיפור, ושל מתנותיו של אורפיאוס: "כדי לגרום לכם לראות איך העולם יכול להיות / למרות איך שהוא. "("The Road to Hell - Reprise"). המופע נסגר עם פרספונה שמרימה כוסית לאורפיאוס לאחר הקידה, וחוזרת על נושא התקווה למרות הנסיבות האומללות: "יש ציפורים ששרות כשהשמש בוהקת / השבחים שלנו לא בשבילן / אבל אלה ששרים בלילה החשוך / עבורם אנחנו מרימים כוסות" ("We Raise our Cups").
שירים.
"הדסטאון" הוצגה "כהפקה" בימתית בערים באר וורג'ן במדינת ורמונט בשנת 2006, לפני שעברה לסיור בן שבעה ימים, בן עשרה ערים, בין מדינת מולדתה של אנאיס מיטשל ורמונט למסצ'וסטס בשנת 2007. מיטשל תיארה את הגלגול הראשון של המופע כ"פרויקט תיאטרון עשה זאת בעצמך". צוות הקריאייטיב כלל את המעבד המוזיקלי המקורי מייקל צ'ורני והבמאי והמעצב המקורי בן טי. מאצ'סטיק, וכן צוות שחקנים שהורכב מאמנים מקומיים בוורמונט. בשנת 2010 יצא אלבום קונספט.
בחיפושיה אחר במאי, מיטשל חיפשה את רייצ'ל צ'בקין בשנת 2012 לאחר שצפתה בהפקה של המחזמר "נטשה, פייר והשביט הגדול של שנת 1812" בבימויה של צ'בקין. במעבר מאלבום קונספט למחזמר בימתי, כתב מיטשל 15 שירים נוספים והוסיפת דיאלוג להבהרת קו הסיפור ולהעמקת הדמויות. 15 השירים החדשים פותחו לאחר שמיטשל וצ'בקין דנו בפערים בקו העלילתי של האלבום. מייקל צ'ורני יצר את התזמור והעיבודים הראשוניים, כאשר טוד סיקפוז תרם עיבודים ותזמורות נוספים. "האדסטאון" הוצג בבכורה בסדנת התיאטרון בניו יורק לריצה ראשונית מ-3 במאי עד 3 ביולי 2016, אך מאוחר יותר הוארכה עקב הביקוש הרב עד 31 ביולי. בהפקה כיכבו דיימון דאונו בתפקיד אורפיאוס, נביה בי בתפקיד אורידיקה, אמבר גריי בתפקיד פרספונה, פטריק פייג בתפקיד האדס, כריס סאליבן בתפקיד הרמס ולולו פול, ג'סי שלטון ושיינה טאוב בתפקיד הגורלות.
ב-14 באוקטובר 2016 יצא EP עם ארבעה שירים מהמחזמר שהוקלט בשידור חי ב-28 וב־29 ביוני 2016. אלבום חי מלא יצא ב-6 באוקטובר 2017.
"הדסטאון" הוצגה בהפקות טרום ברודוויי במסגרת עונת 18–2017 בתיאטרון סידאטל באדמונטון, אלברטה, קנדה. רייצ'ל צ'בקין שימשה שוב כבמאית, עם הופעות שנקבעו ל-11 בנובמבר ועד 3 בדצמבר 2017, כאשר אמבר גריי ופטריק פייג חזרו על תפקידם מסדנת התיאטרון בניו יורק. ההפקה הוצגה בשיתוף פעולה עם מארה אייזקס ודייל פרנזן, שהפיקו את הפקת אוף-ברודוויי. ההפקה זו הוצגה גם בסדרה התיעודית עטורת הפרסים "Working in the Theater" (עובדים בתיאטרון) שהופקה על ידי אגף התיאטרון האמריקאי.
לקראת מעבר לברודוויי בשנת 2019 "הוצגה הדסטאון" בתיאטרון האוליבייה של התיאטרון הלאומי בלונדון. הבכורה בבריטניה נערכה מ-2 בנובמבר 2018 עד 26 בינואר 2019. צוות ההפקה כלל את רייצ'ל האק לעיצוב תפאורה, מייקל קראס לעיצוב תלבושות, ברדלי קינג לעיצוב תאורה, נווין שטיינברג וג'סיקה פז לעיצוב סאונד, דייוויד נוימן לכוריאוגרפיה, וליאם רובינסון לניהול מוזיקלי. פטריק פייג', אמבר גריי וריב קרני חזרו על הופעותיהם בהפקת התיאטרון הלאומי, אליהם הצטרפו איווה נובלזאדה, אנדרה דה שילדס (שהשתתף בכמה סדנאות מוקדמות של ההפקה), קרלי מרצדס דייר, רוזי פלטשר וגלוריה אוניטירי.
"האדסטאון" נפתחה בברודוויי בתיאטרון וולטר קר, עם הצגות הרצה החל מ-22 במרץ 2019 והופעת בכורה ב-17 באפריל 2019. פייג', גריי, דה שילדס, קרני ונובלזאדה שיחזרו את הופעותיהם להפקת ברודוויי, ומצטרפים אליהם ג'וול בלקמן, איווט גונזלס-נייסר וקיי טרינידד. צוות ההפקה כולל גם את האק לעיצוב נופי, קראס לעיצוב תלבושות, קינג לעיצוב תאורה, שטיינברג וג'סיקה פז לעיצוב סאונד, נוימן לכוריאוגרפיה, ורובינסון לניהול מוזיקלי. באוגוסט 2019 הוכרז במהלך פרק של "בוקר טוב אמריקה" כי "האדסטאון" תחל בסיבוב הופעות לאומי בשנת 2020. החל מ-12 במרץ 2020, ההפקה הוקפאה עקב מגפת הקורונה. הפקת המחזמר וסיבוב ההופעות תוקפאנה לפחות עד 1 ביוני 2021.
שחקנים.
אלבום חי של הפקת אוף ברודוויי הופץ ב-6 באוקטובר 2017. אלבום EP בעל ארבעה שירים שכותרתו "מדוע אנו בונים את החומה (מבחר מתוך הדסטאון." "המיתוס." "המחזמר." "הקלטה חיה)" הופץ דיגיטלית ב-13 באוקטובר 2016 לקידום מכירות האלבום המלא.
"האדסטאון" קיבלה בעיקר ביקורות חיוביות. "הניו יורק טיימס" תיאר את ההפקה באוף-ברודוויי כ"המצאה "ו"מושרה בצורה נהדרת", תוך שבחים על פשטותה ואינטימיותה. ה"הוליווד ריפורטר" תיאר את הדיאלוג הנוסף כ"מעורר צמרמורת", אך הוקיר בעיקר את האנרגיה הגבוהה והבימוי הסוחף שלו. כמה ביקורות הציגו הקבלה בין השיר "למה אנו בונים את החומה" לקמפיין הנשיאותי של דונלד טראמפ לשנת 2016, אם כי השיר קדם לקמפיין.
ההפקה נפתחה בברודוויי ב-17 באפריל 2019 לביקורות חיוביות ברובן, עם שבחים המכוונים במיוחד לבימוי שלה ולביצועים, במיוחד אלה של אמבר גריי, אנדרה דה שילדס ופטריק פייג'. הניו יורק טיימס כינה אותו "מדהים" ו"מהפנט", ובמיוחד ציין את השיפור שלו מגרסת סדנת התיאטרון של ניו יורק. דייוויד רוני מ"הוליווד ריפורטר" מכנה את זה "נהדר לחלוטין", ובמיוחד משבח את ההופעות של גריי ופייג'.
פיליפה ג'ורג'יו