כהן הוכיח, באמצעות שיטות בדיקה חדשניות של קטגוריות כתיב, כי מרבית שינויי הכתיב בכתבי היד של ימי הביניים מקורם לא בשיבושים ספוראדיים של מעתיקים, אלא בגיבושי כתיב קדומים בעלי קווים שיטתיים, ששורשיהם נעוצים במגוון הכתיבי של "טיפוס המסורה" עוד מלפני חורבן בית שני.
מפעל חקר כתבי היד של המקרא והמסורה מימי הביניים:
כהן ייסד מפעל זה בשנת 1975 במסגרת המחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. במפעל זה שקד כהן להוסיף ולצבור חומר רב על הניקוד, הטעמים והגעיות של כתבי היד שמוצאם במרכזי המסירה השונים של ימי הביניים, במטרה למפות את המציאות הטקסטואלית על כל גילוייה מיפוי טיפולוגי, לאפיין את קווי ההיכר של הטיפוסים השונים ולבחון את היחס בין מה שנודע בסופו של דבר כ"נוסח המסורה הטברני" ובין טיפוסים אחרים, שאי אפשר לכלול אותם בקטגוריה זו.
החומר הרב שנאסף במפעל הוכיח, כי קווי התיאור העקרוניים שהציע כהן בעבודת הדוקטורט שלו באשר לתולדות המסירה של נוסח האותיות לאחר קיבוע הנוסח המוסמך, כוחם יפה גם לגבי נוסח הניקוד והטעמים, לאחר שקיבלו על עצמם את סמכותו של נוסח בן אשר הטברני. הווה אומר: גם אלפי השינויים של ניקוד, טעמים וגעיות, שאנו מוצאים בכתבי היד המאוחרים של ימי הביניים, אינם, בדרך כלל, פרי שיבושים או התפתחות מאוחרת המשתלשלות מהנוסח הטברני המוסמך, אלא משקפים מצבי נוסח ותהליכי התפתחות שקדמו לו. יתרה מזו, כתבי יד המכילים שינויים אלה, לא זו בלבד שלא נעקרו מן המסירה עם קיבועו של הנוסח הטברני המוסמך, אלא שעד עידן הדפוס הם מהווים את רוב מניין ורוב בניין של המסירה בתפוצות ישראל.
גם כאן כמו בתחום הכתיב, מלמד המחקר שעשה כהן על עבודת הסופרים והמסרנים, שהגורם העיקרי למציאות זו הוא הפער בין האידיאל הטקסטואלי - "נוסח בן אשר", שהכל שותפים לו, ובין היכולת המעשית של מסרנים ונקדנים מקומיים לזהות את הנוסח המייצג אידיאל זה ולהשליטו הלכה למעשה.
מחקר תהליכי המסירה בעידן הדפוס:
כדי להשלים את תמונת המסירה של הנוסח, עבר כהן לבדיקה מעמיקה של תהליכי המסירה בעידן הדפוס. הטכנולוגיה החדשה של המצאת הדפוס, הכניסה גורמים חדשים לתולדות המסירה, שיצרו לראשונה סיכוי אמיתי להגשמת השאיפה הקדומה להאחדת הנוסח בכל תפוצות ישראל. ההשפעה העיקרית על דמות הנוסח עברה מעתה לידי המהדירים, והכרעות הנוסח שלהם היו עתידות להשפיע על תחומים רבים של המסירה.
את הבכורה בעניין זה נטל יעקב בן חיים אבן אדוניהו, שההדיר בוונציה בשנים 1524–1525 את מהדורת היסוד של 'מקראות גדולות'. מהדורה זו רכשה עד מהרה יוקרה מיוחדת כמייצגת את נוסח המסורה בדיוקו, בעיקר בשל העובדה, שהיא הייתה הראשונה בין מהדורות הדפוס שהעלתה על הדף גם את המסורה הגדולה והקטנה, כמתכונת מצחפי המסורה בעידן כתבי היד. המהדירים הבאים שאפו לחקותה, וכך נעשתה אבטיפוס לדורות הבאים.
בן חיים עצמו וכל המהדירים שבאו בעקבותיו סבורים היו שהם מנציחים את נוסחו של בן-אשר, אבל היום, שספרו המקורי של בן-אשר מצוי בידינו, ניתן להיווכח עד כמה רחוקים היו מהשגת מטרה זו. לפי אמות המידה הטיפולוגיות שקבע כהן, ניתן אומנם להגדיר את נוסח המקרא של מהדורת בן חיים ו"צאצאיה" כ'נוסח המסורה', אבל לא כנוסח מסורה מדויק. בקטגוריות לא מעטות של כתיב, ניקוד וטעמים אין עקביות מלאה בהגשמת דרישותיה של המסורה, וניכר שכתבי היד ששימשו לבן-חיים כמצע לעבודתו לא היו מן המשובחים ביותר. השוואת נוסחו של בן חיים לכתר ארם צובא, מעלה שינויים רבים במגוון קטגוריות, המצטרפים יחדיו לכמה אלפים. יתר על כן: בתחום הגעיות חורג נוסחו של בן-חיים לחלוטין לא רק מנוסח "הכתר" אלא גם מנוסחם של כל כתבי היד של "נוסח המסורה" המובהק.
הגורמים שהניעו את כהן לייסד את 'מפעל מקראות גדולות הכתר':
העיון בנוסח מקראות גדולות של בן-חיים, ובהשפעתו המכרעת על נוסח הדפוסים עד ימינו, היו מהגורמים העיקריים בהחלטתו של כהן לייסד את 'מפעל מקראות גדולות הכתר', גולת הכותרת של פעילותו המחקרית.
כהן הרחיב והעמיק את עיונו לא רק בנוסח המקרא והמסורה של מהדורת בן-חיים, אלא גם בנוסח התרגומים הארמיים והפירושים המתלווים למקרא, והתברר לו כי מצבם חמור שבעתיים. מצב זה לא רק שלא נשתפר במהדורות מאוחרות יותר, אלא הלך והחמיר. המשך ההנצחה של נוסח כה משובש ביצירה שנעשתה נכס צאן ברזל של ארון הספרים היהודי, נראתה לכהן לא רק כפגם תרבותי-לאומי, אלא גם כמחדל מדעי. כך נולד הרעיון של הוצאת מהדורת יסוד מדעית חדשה של "מקראות גדולות".
פרסומיו המדעיים.
מפעל מקראות גדולת הכתר.
מקראות גדולות הכתר: ההדרה מדעית על פי כתבי יד עתיקים. המהדורה כוללת:
מבוא כללי למהדורת הכתר בכרך יהושע שופטים.
המפעל כולל את המהדורה המודפסת, ואת המהדורה המקוונת הזמינה במרשתת, ומאפשרת אחזור מידע תלת ממדי בנוסח המקרא: טקסט, ניקוד וטעמים.
ריאן אדמס
דייוויד ריאן אדמס (באנגלית: David Ryan Adams; נולד ב-5 בנובמבר 1974) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, משורר וצייר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות קריירת הסולו הפורה שלו, וכחבר לשעבר להקת הקאנטרי האלטרנטיבי Whiskeytown, איתם הקליט שלושה אלבומי אולפן.
בשנת 2000 עזב אדמס את Whiskeytown והוציא את אלבומו הראשון, "Heartbreaker", שזכה לשבחי הביקורות. שנה לאחר מכן הוציא את האלבום "Gold", שהגיע למעמד זהב בבריטניה וכלל את הסינגל "New York, New York".
הוא הוציא חמישה אלבומים עם להקת הרוק הקרדינלס. בשנת 2009 נישא למנדי מור, עזב את הקרדינלס והודיע ​​כי הוא לוקח הפסקה ממוזיקה. הוא שב להופיע באוקטובר 2010 והוציא את אלבומו ה-13, "Ashes &amp; Fire" ב-2011. האלבום הגיע למקום השביעי במצעד בילבורד 200. בספטמבר 2014 הוציא אדמס את האלבומו ה-14, "Ryan Adams", תחת חברת התקליטים שייסד, . האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד בילבורד 200.
אדמס הפיק אלבומים לווילי נלסון, לג'סי מאלין, לג'ני לואיס ולפול אאוט בוי, ושיתף ​​פעולה עם Counting Crows, וויזר, נורה ג'ונס, אמריקה, מיני דרייבר וקאובוי. הוא כתב את "Infinity Blues", ספר שירים, ואת "Hello Sunshine", אוסף של שירים וסיפורים קצרים.
ילדותו ונעוריו.
ריאן אדמס נולד ב-5 בנובמבר 1974, בג'קסונוויל שבצפון קרוליינה. יש לו אח גדול ואחות צעירה. ילדותו תוארה כ"לא מתפקדת": אביו עזב כשהיה בן חמש והוא, אמו, אחיו ואחותו נאלצו לעבור לגור עם סביו וסבתו לאחר שהפכו לחסרי בית כתוצאה מהגירושים. שנה לאחר מכן סבתו זרקה אותם מהבית כיוון שלא רצתה להתמודד עם הילדים יותר. למרות זאת, המשיך אדמס להיות אורח קבוע בביתם. אמו גידלה אותו כהורה יחיד עד היותו בן 13, אז נישאה בשנית.
כשהיה בן שמונה החל אדמס לכתוב סיפורים קצרים וחמשירים על מכונת הכתיבה של סבתו כשהוא מושפע מסיפוריו של אדגר אלן פו ומאוחר יותר מסופרי המדע הבדיוני הוברט סלבי ג'וניור, הנרי מילר וג'ק קרואק. בגיל 14 החל ללמוד לנגן בגיטרה החשמלית שאמו ואביו החורג קנו לו, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף ללהקה מקומית בשם Blank Label. אף על פי שהלהקה לא נשארה יחד זמן רב, היא הספיקה להוציא תקליט עם שלושה שירים. אדמס למד בתיכון ג'קסונוויל, אך נשר בשבוע הראשון שלו בכיתה י' ועבר לגור עם חברו ללהקה ג'רי מלווין, בבית ששכרו בסביבות ג'קסונוויל. בתקופה זו הוא הופיע לזמן קצר עם שתי להקות מקומיות, Ass ו-The Lazy Stars. הוא הצטרף ללהקה The Patty Duke Syndrome, ולאחר שקיבל תעודת בגרות עזב לראלי, זמן קצר אחרי מקלווין. הלהקה התפרקה בשנת 1994 לאחר הוצאת תקליט עם שני שירים.
קריירה.
1994–2000: Whiskeytown.
בעקבות התפרקותה של The Patty Duke Syndrome, ייסד אדמס את Whiskeytown יחד עם קייטלין קארי, אריק "סקילט" גילמור, סטיב גרות'מן ופיל וונדשר. הקמת Whiskeytown סימנה את הליכתו של אדמס לכיוון הקאנטרי האלטרנטיבי. הלהקה הושפע במידה רבה מחלוצי הקאנטרי-רוק, בעיקר מגראם פרסונס. הלהקה זכתה במהירות לשבחי ביקורת עם יציאתו של אלבומם השני, "Strangers Almanac", התקליט הראשון בחברת תקליטים מרכזית. האלבום השלישי, "Pneumonia", הושלם בשנת 1999, אך בשל בעיות בחברת התקליטים התעכבה יציאתו. הוא יצא בסופו של דבר על ידי Lost Highway בשנת 2001, לאחר פירוק הלהקה.
2000–2004: קריירת סולו.
אלבום הסולו הראשון של אדמס, "Heartbreaker", יצא בשנת 2000. באלבום אימץ אדמס צליל של מוזיקת פולק. ברצועה "Oh My Sweet Carolina" סיפק אמילו האריס קולות רקע ובין המנגנים על כלי הנגינה היו גיליאן ולץ', דייוויד רולינגס, פט סאנסון וקים ריצ'י. האלבום זכה להצלחה ביקורתית ניכרת, אך המכירות היו חלשות.
אדמס הוציא את "Gold", אלבומו השני, בשנת 2001. האלבום התקבל היטב מבחינה ביקורתית; עם זאת, אדמס תחילה סירב לקדם אותו באמצעים המוכרים בתעשיית המוזיקהף והעדיף להופיע עם השירים. בווידאו קליפ לסינגל "New York, New York" צולם אדמס מנגן על רקע קו הרקיע של העיר ניו יורק ארבעה ימים לפני פיגועי 11 בספטמבר. הוא שודר לעיתים קרובות ב-MTV וב-VH1 לאחר הפיגועים והפך לפריצת הדרך של אדמס לקבל צרכני מוזיקת המיינסטרים. האלבום זכה להצלחה ואף הגיע למעמד זהב בבריטניה.