בשנת 1802 נסעו לודוביקו ואשתו לספרד, להשתתף בחתונה הכפולה של פרננדו, נסיך אסטוריאס עם מריה אנטוניה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ומריה איזבלה מספרד עם פרנצ'סקו, דוכס קלבריה. בחזרתם מספרד החמירה מחלת האפילפסיה של לודוביקו, וב-27 במאי 1803 הוא מת בפירנצה בגיל 30. לאחר מותו עלה לשלטון במקומו בנם לודוביקו השני, מלך אטרוריה, תוך שמריה לואיסה שולטת כעוצרת בשמו. לאחר פטירתו של לודוביקו הועלתה הצעה שמריה לואיסה תתחתן עם בן דודה האינפנטה פדרו קרלוס מספרד ופורטוגל, בנו של האינפנטה גבריאל מספרד, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל.
מריה לואיסה שיפרה את מערכת המיסים, והקימה בפירנצה את בית הספר הגבוה למדע, ואת המוזיאון להיסטוריה ופיזיקה. ב-23 בנובמבר 1807 פורקה ממלכת אטרוריה על ידי הצרפתים בהסכמת ספרד, ונפוליאון העניק לאחותו אליס בונפרטה את התואר "הדוכסית הגדולה של טוסקנה". ב-10 בדצמבר אותה שנה עזבו מריה לואיסה וילדיה את פירנצה, ושבו למשפחתה בספרד. בדרכם עברו מריה לואיסה וילדיה במילאנו, שם ניסה נפוליאון להבטיח לה שתשלוט על "ממלכת צפון לוסיטניה" בצפון פורטוגל לכשיכבוש אותה, אולם מריה לואיסה סירבה להצעה, משום שלא רצתה להסתכסך עם אחותה קרלוטה ז'ואקינה, מלכת פורטוגל.
בגלות.
ב-19 בפברואר 1808 הגיעו מריה לואיסה וילדיה לארנחואס, וב-19 במרץ 1808 התקוממות עממית אילצה את אביה קרלוס הרביעי, מלך ספרד להתפטר לטובת אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אמה מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא.
לאחר הדחת אביה ואחיה התגוררה מריה לואיסה בפונטנבלו, ולאחר מכן עברה לקומפיין, תוך שהיא סובלת ממחסור וממחלות. בהמשך היא הועברה לניס, וכשניסתה לברוח משם לאנגליה נעצרה ונשלחה למנזר ברומא, שם הייתה כלואה 4 שנים עד לאחר מפלתו של נפוליאון.
קונגרס וינה.
לאחר שחרורה התגוררה מריה לואיסה עם הוריה בארמון ברבריני ברומא, וקיוותה שקונגרס וינה יחזיר את בנה לשלטונו באטרוריה. כשברח נפוליאון מהאי אלבה, ברחו מריה לואיסה מרומא, והסתובבו בכל רחבי איטליה, עד לאחר מפלת נפוליאון בקרב ווטרלו.
במהלך הקונגרס יוצגו האינטרסים של מריה לואיסה על ידי השליח הספרדי המרקיז לברדור, אולם המרקיז היה אדם לא מוכשר ולא הצליח לקדם את האינטרסים של ספרד ושל מריה לואיסה. במהלך הקונגרס החליט קלמנס פון מטרניך שלא להחזיר את דוכסות פארמה לבית בורבון, אלא למסור אותה למריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ואשתו של נפוליאון. מריה לואיסה התחננה בפני אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, האפיפיור פיוס השביעי ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ובסופו של דבר החליט הקונגרס לפצות את מריה לואיסה, והיא קיבלה את דוכסות לוקה הקטנה.
בתחילה סירבה מריה לואיסה להצעה, והמשיכה להתגורר ברומא. אולם יחסיה עם משפחתה נהיו מתוחים, לאחר שסירבה להצעותיהם לחתן את בתה מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה עם אחיה האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, ואת בנה קרלו לודוביקו, נסיך פארמה עם אחייניתה מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, בת אחותה מריה איזבלה מספרד.
לבסוף מתוך כוונתה להשיג עצמאות ממשפחתה, הסכימה מריה לואיסה לפתרון שהוצע בחוזה פריז, ולפיו מריה לואיסה תהיה דוכסית לוקה עד לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, ולאחר מכן תחזור דוכסות פארמה לבית בורבון, ואילו דוכסות לוקה תצורף לדוכסות הגדולה של טוסקנה.
דוכסית לוקה.
ב-2 בדצמבר 1817 הגיעה מריה לואיסה ללוקה, כשעל פניה ניכר המאבקים הרבים והתלאות הרבות שעברו עליה. בתחילה הועלו הצעות שתינשא לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה או לפרדיננד קרל יוזף, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, או לשארל העשירי, מלך צרפת, אולם ההצעות לא יצאו אל הפועל.
במהלך שלטונה היא קיימה עבודות ציבוריות בדוכסות, ושיפצה את מלון פאלאצו דוקאלה. מריה לואיסה שלטה בדוכסות בצורה אבסולוטית, שלא כמו שהוחלט בקונגרס וינה, אולם שלטונה לא היה ריאקציונרי, ובשנת 1823 אף אישרה חוקה לדוכסות.
מותה.
במהלך כל השנים הללו, בילתה מריה לואיסה את הקיץ בלוקה ואת החורף ברומא. ב-23 באוקטובר 1823 נסעה מריה לואיסה לארמונה ברומא, תוך שהיא כבר מאוד חולה. ב-22 בפברואר 1824 חתמה מריה לואיסה על צוואתה, וב-13 במרץ מתה מסרטן ברומא. גופתה נשלחה לספרד, שם נקברה באסקוריאל, ובנה קרלו, דוכס לוקה עלה לשלטון במקומה.
משפחתה.
ב-25 באוגוסט 1795 התחתנה מריה לואיסה עם לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה, ממנו היו לה שני ילדים:
מריה לואיסה מספרד, דוכסית לוקה
מרכז לאחטה
מרכז לאחטה (ברוסית: Ла́хта центр) הוא גורד שחקים במרכז העסקים הראשי של העיר סנקט פטרבורג, הממוקם בנפת פרימורסקי בעיר. בספטמבר 2017 הגיע גובהו של המבנה ל-365 מטרים והפך לגורד השחקים הצפוני ביותר והגבוה ביותר ברוסיה וביבשת אירופה. נכון לינואר 2018, גובהו מגיע ל-462 מטרים והוא הבניין ה-13 בגובהו בעולם.
הבנייה החלה בשנת 2012 והסתיימה בשנת 2019. פתיחתו הרשמית מתוכננת לשנת 2021. המבנה צפוי להיות למבנה הראשי של גזפרום נפט ולאכלס את שאר משרדי גזפרום. שטח המשרדים צפוי להגיע ל-400,000 מ"ר. לאחר סיום בנייתו הוא המבנה השני בגובהו ברוסיה, כשרק מגדל אוסטנקינו בן 540 המטרים, גבוה ממנו.
התוכניות.
מכיוון שהמרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג היווה אתר מורשת עולמית מאז 1990, הוועדה למורשת עולמית התנגדה להקמת המגדל בגובה 400 מטר של מרכז אוחטה, שכן זה ישפיע על הנוף העירוני של פטרבורג ההיסטורית. בדצמבר 2006, מנהל מרכז מורשת עולמית של אונסק"ו, פרנצ'סקו בנדרין, הזכיר לרוסיה את חובותיה לשמור על המורשת והביע דאגה מהפרויקט. בשנת 2007 הציבה קרן המונומנטים העולמית את קו הרקיע ההיסטורי של פטרבורג ברשימת המעקב שלה ברשימת מאה האתרים הנמצאים בסכנת הכחדה ביותר, עקב בנייתו הפוטנציאלית של הבניין ובשנת 2009 דיווחה כי המגדל "יפגע בתדמיתה של רוסיה". במהלך המושב ה-36 של הוועדה למורשת עולמית של אונסק"ו שהתקיימה בפטרבורג בשנת 2012, נמסר כי שטח גדול מהעיר נכלל באזורי שימור וחיץ המיועדים לאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו. עקב התגובה הערה להצעה המקורית לבניית המגדל במרכז אוחטה, שתוכנן על ידי גזפרום להיבנות מול קתדרלת סמולני, הועבר הפרויקט הרחק ממרכז העיר, ללאחטה.
עם זאת, העברת הפרויקט לא עצרה את הדיונים והמחלוקות בנושא. ב-11 באפריל 2012 אמרה מושלת סנקט פטרבורג לשעבר ולאחר מכן יו"ר מועצת הפדרציה, ולנטינה מטוויינקו לעיתונאים כי "מרכז לאחטה יכול להפוך לסמל החדש של העיר ולמשוך אנשי העסקים מכל רחבי העולם לסנקט פטרבורג."
ב-26 בינואר 2012 נודע כי גזפרום מתכננת להקים נמל חדש ליאכטות ליד מרכז לאחטה באי קרסטובסקי והייתה אמורה להקים חברה חדשה לניהול נכסים אלה. הוכרז כי תחנת רכבת תחתית חדשה תוקם בסמוך למרכז לאחטה ב-16 במרץ 2012. בניין תחנת רכבת תחתית זו נכלל בתוכנית הפיתוח העירונית של לנינגרד בשנת 1980, אך רק עם הקמת מרכז לאחטה הוכנס שוב לסדר היום. תוכנית בניית התחנה הייתה אמורה להסתיים עד סוף 2012.
ההיתר להקמת השלב הראשון במרכז לאחטה, שכלל את גורד השחקים ומעגן היאכטות, התקבל ב-17 באוגוסט וב-31 באוגוסט 2012 התקיים דיון פומבי בנושא המתווה וסקירת אתר הבנייה בישיבת הנהלת נפת פרימורסקי בסנקט פטרבורג. אובייקטים שתוכננו להצבה באזור הבנייה, תוכנית תשתית תקשורת ותחבורה הוצגו לציבור הרחב.
על יישום הפרויקט וניהולו מטעם גזפרום נפט הייתה אחראית אשת העסקים והכלכלנית ילנה איליוחינה.
בנייה.
כ-3,000 עובדים הועסקו בבנייה, בעיקר ממקצועות הנוגעים לתכנון ובנייה. לאחר סיומה, היו צפויים להיות מועסקים במתחם כמה אלפי עובדים ממקצועות שונים. חקירות גיאודזיות, אקולוגיות ובחינת קרקעות ותיעוד תכנון לפרויקט הוכנו על ידי מספר חברות כמו GORPROJECT (רוסיה), NIIOSP (רוסיה), Petrochim-technologiya (רוסיה) ו-Trest GRII (רוסיה). בתכנון וביצוע עבודות תת-קרקעיות, כמו גם ייצור חומרי בנייה השתתפו חברות כמו Arabtec (מאיחוד האמירויות הערביות), קבוצת באואר (גרמניה), Geostroy (רוסיה), Inforsproekt (רוסיה) וחברת Rönesans Holding (טורקיה). חישובי אימות, אופטימיזציה ופיקוח טכני בוצעו על ידי Arup Group Limited (בריטניה), Samsung C&amp;T (קוריאה) וחברת Lend Lease Project Management &amp; Construction (בריטניה). ניהול הפרויקט נעשה על ידי AECOM (ארצות הברית). חברת Exclusiva Design (איטליה) הייתה קבלנית מפתח בעיצוב פנים של השטחים הציבוריים. החברה הגרמנית יוזף גרטנר הייתה אחראית על זיגוג גורד השחקים, כולל חזיתות מזוגגות של קשת הכניסה, כמו גם חלקים מהמבנה הרב-תפקודי, שנעשו בשיתוף עם חברת Waagner-Biro.
עבודות בניית היסודות החלו ב-30 באוקטובר 2012. הקבלן הכללי הפוטנציאלי העיקרי להקמת מרכז לאחטה, הייתה חברת הבנייה Rönesans, שנבחרה ב-22 באפריל 2014. ב-22 במאי 2014 נחתם סופית החוזה להקמת יסוד אחד הבניינים במרכז לאחטה.
עיצוב.
המגדל הוא בניין רב-תכליתי והוא מבנה המורכב משני מבנים, צפוני (הקטן יחסית) ודרומי (שהוא גורד השחקים), המאוחדים על ידי יסוד משותף, בניין מחבר וגג. הבניין דומה לבומרנג. יש לו מספר קומות משתנה עם הפרש גובה בין 7 ל-17 קומות, כאשר גובה השיא הוא קצת יותר מ-80 מטרים. אורך הבניין כ-300 מטר. חזיתות הקצה נמצאות בזווית שלילית עקב הסרת הקונסולה והחזיתות עשויות מזכוכית, בשטח כולל של יותר מ-60 אלף מ"ר.