נגינתו של גרומיו הונצחה על גבי יותר משלושים תקליטים, כמעט כולם בחברת פיליפס, אם כי שמו מופיע גם על תקליטי EMI, Bekart ו-Music &amp; Arts. המוזיקה בתקליטים אלה היא על פי רוב משל באך, בטהובן, ברהמס, מוצרט ושוברט ולפעמים גם יצירות של ראוול ודביסי. אחת השמחות הגדולות בחייו הייתה שותפותו עם הפסנתרנית קלרה הסקיל. מדי פעם היו השניים מתחלפים בכלים לשם שינוי נקודת הראות וההתייחסות. גרומיו נותר עם חסך מקצועי ואישי כשהסקיל מתה בגלל נפילה בתחנת רכבת, בדרכה לקונצרט עמו. נוסף לעבודתו כסולן, הקליט חמישיות של מוצרט עם "אנסמבל גרומיו" ומבחר יצירות עם "שלישיית גרומיו", שכלל את הדואו ההונגרי של הזוג גיאורגה יאנצר (ויולה) ואווה צאקו (צ'לו). קריירת ההופעות המצליחה שלו הובילה להכרה מלכותית, כשהמלך בודואן העניק לו תואר ברון על שירותיו למוזיקה בשנת 1973, תואר שחלק עם פגניני.
מותו.
על אף מאבק הסוכרת, התמיד גרומיו בלוח זמנים נוקשה של הקלטות וקונצרטים, בעיקר במערב אירופה, עד שאירוע מוחי פתאומי שם קץ לחייו ב-1986. בגיל 65 הותיר גרומיו מאחוריו את זכר המוזיקאי שהיה, יציב ואלגנטי.
המסור 4
המסור 4 (באנגלית: Saw IV) הוא סרט אימה, הרביעי בסדרת סרטי "המסור". במאי הסרט הוא דארן לי בוסמן , שביים גם את שני הסרטים הקודמים בסדרה - המסור 2 והמסור 3. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 באוקטובר 2007 לרגל ליל כל הקדושים. מאוחר יותר הופץ למדינות מסוימות בעולם. לישראל הסרט הגיע ב־3 ביולי 2008. לפי הביקורות הוא נחשב לסרט הכושל ביותר בסדרה.
תקציר עלילה.
בסוף הסרט מישהו הורג את ג'יגסו, אך עוד לפני מותו דאג לסבך את העניינים לאלו שעדיין בחיים.
מתברר כי הסרט הרביעי מתנהל במקביל לסרט השלישי: במהלכו מנהלים שני סוכני ה-FBI סטרם ופרז מרדף אחר השוטר ריג, שבעצמו משתתף במשחק של "המסור". בסופן של המשימות שמוטלות על ריג, נמצאים הבלש מת'יוס והבלש הופמן, הנמצאים ביחד במלכודת תחת השגחתו של ארט, הנמצא גם הוא במשימה של "המסור". בדיעבד מתברר שהבלש הופמן הוא המתלמד החדש של "המסור". הסרט מתאחד עם הסרט הקודם בסצנה בה מגיע הסוכן סטרם לחדר שאליו נכנס ג'ף לפני כן, בו נמצאות גופותיהם של אמנדה, לין וג'ון, והורג את ג'ף, לאחר שנופף באקדח על סטרם ואיים להורגו.
לאחר שריג נכשל במשימתו האחרונה וגרם למותו של הבלש מת'יוס (ונורה בעצמו), קם הופמן ממלכודתו המדומה וחשף את עצמו כאשר אמר לריג "המשחק נגמר". משם הולך הופמן לחדר בו נמצא כעת הסוכן סטרם, ונועל אותו ביחד עם גופותיהם של היתר.
סצנת הסיום זהה לסצנת הפתיחה של הסרט (אך מבחינה כרונולוגית מיקומה כאן): במהלך נתיחת גופתו של ג'ון, נמצאת קלטת בקיבתו – הקלטת מיועדת לבלש הופמן, שמוזהר שגם לו מצפה מבחן.
אדוארד שווארדנאדזה
המסור (סדרת סרטים)
המסור (באנגלית: Saw) היא סדרת סרטי אימה מתח ופשע אמריקאית. כל הסרטים בסדרה מהווים חלק מסיפור משותף גדול ומתמשך.
הסרטים עוקבים אחר הרוצח הסדרתי ג'ון קרמר (טובין בל) הידוע בשם ג'יגסו (Jigsaw) שחולה בסרטן קשה במוחו. במקום לרצוח את קורבנותיו הוא מציב להם "משחקי מוות" כאשר המטרה היא למצוא דרך לצאת בחיים מהמלכודת בה הם כלואים. הדרך למציאת המילוט קשה ועל הקורבנות לפגוע פיזית בעצמם או באחרים על מנת לצאת. ג'ון עושה את מעשיו החולניים במטרה ללמד את קורבנותיו להעריך את מה שהחיים העניקו להם.
סדרת הסרטים של "המסור" זכתה בפרסים רבים ששיבחו אותה וקצרה הצלחה רבה ברחבי העולם. היא פופולרית וידועה במיוחד בשל האווירה המותחת והאפלה בסרטים, הטוויסטים העלילתיים, הסופים המפתיעים והסדיסטיות החולנית הנוראה המופיעה בכל סרט וסרט. את הרעיון המקורי לסרטים הגו התסריטאים האוסטרליים לי וונל ולג'יימס ואן, שמפיקים את הסדרה. סדרת סרטי "המסור" אף זכתה בשנת 2010 להיכנס ל"ספר השיאים של גינס" בקטגוריית סדרת סרטי האימה המצליחה ביותר בכל הזמנים, עקב הכנסות קופתיות של $953,421,276 - יותר מכל סדרת סרטי אימה אחרת, עד שנת 2018, בה עקפה סדרת האימה "לזמן את הרוע" את סדרת "המסור", כאשר צברה רווח כולל של 1.5 מיליארד דולר בסך הכל.
סרטי הסדרה יצאו בקביעות בארצות הברית ביום שישי שלפני ליל כל הקדושים.
בתאריך 27 באוקטובר 2017 יצא לאקרנים הסרט השמיני בסדרה, "פאזל" (באנגלית: "Jigsaw", תחילה נקרא "המסור: מורשת"). ב-21 במאי 2021 (כשנה לאחר תאריך היציאה המקורי של הסרט ב-15 במאי 2020 שנדחה בגלל מגפת הקורונה) ייצא לאקרנים הסרט התשיעי בסדרה, "ספירלה - מספרו של המסור" (באנגלית: SPIRAL - From The Book of Saw).
מאמר המערכת
סדרת סרטי &quot;המסור&quot;
אמיליו דה בונו
אמיליו דה בונו (באיטלקית: Emilio De Bono; 19 במרץ 1866 – 11 בינואר 1944), איש צבא ופוליטיקאי איטלקי הידוע כאחד הבכירים במשטרו של בניטו מוסוליני. דה בונו סייע בהקמת המפלגה הפשיסטית באיטליה, פיקד על הצבא המלכותי האיטלקי במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, אך בשל חלקו בהדחת מוסוליני, הוצא להורג על ידי מוסוליני בשנת 1944.
ביוגרפיה.
דה בונו נולד בעיירה קאסאנו ד'אדה, ליד מילאנו. הוא התגייס לצבא האיטלקי בשנת 1884 כקצין זוטר, ועלה בסולם הדרגות. במהלך המלחמה שבין איטליה וטורקיה בשנת 1911 שירת במטה הכללי. לאחר מכן לחם במלחמת העולם הראשונה, בה הצטיין בקרבות כנגד האימפריה האוסטרו הונגרית. בשנת 1920 השתחרר בדרגת גנרל.
בתחילת שנות העשרים סייע דה בונו לארגן את המפלגה הפשיסטית, ובשנת 1922 היה בין ארבעת מארגני המצעד על רומא, שסימן את תחילת המשטר הפשיסטי באיטליה. בתקופה שלאחר מכן שירת כמפקד המשטרה, מפקד המיליציה הפשיסטית, ומושל טריפוליטניה. ב-1925 נשפט על חלקו ברצח הסוציאליסט ג'אקומו מאטיאוטי (רצח שאף מוסוליני היה מעורב בו כנראה, ושכמעט הביא לקץ שלטונו), אך נמצא זכאי.
ב-1929 מונה לשר המושבות. הוא המשיך לשחק תפקיד חשוב בצבא, ובשנת 1935 כאשר פרצה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מונה למפקד הצבא. לאחר מספר חודשים הוחלף על ידי פייטרו באדוליו, שכן מוסוליני סבר שהתקדמותו איטית וכי הוא זהיר מדי. כפיצוי קיבל את התואר "מרשל איטליה" ב-16 בנובמבר 1935.
דה בונו התנגד לכניסתה של איטליה למלחמת העולם השנייה. ב-1942 מונה לשר הפנים. ב-24 ביולי 1943 השתתף בישיבת המועצה הפשיסטית העליונה בה הוחלט על הדחתו של מוסוליני, והיה אחד מאלו שהצביעו בעד ההצעה להדחתו. לאחר שמוסוליני שוחרר משביו על ידי הגרמנים והקים ממשלת בובות בשם "הרפובליקה של סאלו", נתפס דה בונו, והועמד ביחד עם אחרים שהיו מעורבים בהחלטה על הדחת מוסוליני, למשפט ראווה בעיר ורונה. ב-11 בינואר 1944 הוצא להורג ביריה, ביחד עם חתנו של מוסוליני, גליאצו צ'אנו שהיה אף הוא מעורב בהחלטה על הדחת מוסוליני.
ג'סי ג'יימס
ג'סי וודסון ג'יימס (באנגלית: Jesse Woodson James; 5 בספטמבר 1847 - 3 באפריל 1882) היה שודד אמריקאי והחבר המפורסם ביותר מכנופיית השודדים ג'יימס-יאנגר, אשר הפך לסמל תרבות לאחר מותו. לעיתים מתייחסים אליו כאקדוחן, דבר אשר אינו מדויק בעיקרו.
נעוריו.
ג'סי וודסון ג'יימס נולד במחוז קליי במיזורי. אביו, רוברט ג'יימס, היה חקלאי וכומר בפטיסטי מקנטקי שעזר לייסד את קולג' ויליאם ג'ול בליברטי, מיזורי. רוברט ג'יימס נדד לקליפורניה בחיפושיו אחר זהב ומת שם בעוד ג'סי היה בן שלוש בלבד. לאחר מות אביו, אימו, זרלדה (Zerelda) נישאה שנית, בראשית לבנג'מין סימס, ולאחר מכן לרופא בשם ראובן סמואל. לאחר חתונתם ב-1855, סמואל עבר לביתם.
בשנים שלפני מלחמת האזרחים האמריקנית, זרלדה וראובן רכשו לחוותם שבעה עבדים שגידלו עבורם טבק. בנוסף לאחיו הבכור של ג'סי, אלכסנדר פרנקלין "פרנק" ג'יימס (Alexander Franklin "Frank" James) ואחותו הצעירה סוזאן לאבניה ג'יימס (Susan Lavenia James), נולדו לג'סי עוד ארבעה אחים: שרה לואיסה סמואל (Sarah Louisa Samuel), ג'ון תומאס סמואל (John Thomas Samuel), פני קוונטריל סמואל (Fannie Quantrill Samuel) וארצ'י פייטון סמואל (Archie Peyton Samuel).
ב-1863 נכנסו לחווה חיילי הצפון בחיפוש אחר מידע אודות חיילי גרילה של מדינות הקונפדרציה. החיילים הכו את ג'סי הצעיר ותלו את אחיו החורג (ששרד למרות הכל). זמן קצר לאחר מכן, ב-1864, הצטרף ג'סי לכוחות הגרילה של הקונפדרציה ליחידה בפיקודו של ויליאם "ביל העקוב מדם" אנדרסון, אשר פיקד על הטבח בסנטרליה (עיר במיזורי). ג'סי הצטרף ליחידתו של אנדרסון בדיוק לאחר שזו ניתקה מ"המורדים של קוונטריל (Quantrill's Raiders)", בגלל עובדה זו ישנה אי ודאות מסוימת האם שירת אי-פעם ג'סי תחת פיקודו של קוונטריל.
לאחר מלחמת האזרחים.
סופה של מלחמת האזרחים הותיר את מיזורי באנדרלמוסיה נוראית. הרפובליקנים אשר תמכו במדינות האיחוד (מדינות הצפון) תפסו את השלטון ומנעו מהדמוקרטים להצביע ולהחזיק בתפקידים ציבוריים כלשהם. ג'סי ג'יימס נורה בידי פרש של האיחוד בעת שניסה להיכנע כחודש לאחר סופה של המלחמה ונפצע קשה. במהלך החלמתו דודניתו זרלדה "זי" מימס (שנקראה על שם אימה) טיפלה בו והשיבה לו את חוסנו. וכך החלה התקופה של תשע שנות חיזוריו אחריה, שבסופן הם התחתנו. בו בזמן כמה מאחיו הישנים לנשק, בהנהגתו של ארצ'י קלמנט, סירבו לחזור לחיים השלווים.