ב-1980, לאחר התפטרותו של הרב הראשי קפלן, וכן בשנת 1987, הועלה שמו של הרב קלינג בתור מועמד לעמוד בראשות יהדות צרפת. בסופו של דבר נבחרו הרב שמואל סיראט ב-1980 והרב יוסף סיטרוק ב-1987.
ישראל (1993-2003).
ב-1993 יצא הרב קלינג לפנסיה ועלה לישראל, שם התגורר בכפר מימון. הרב מרדכי בן-שושן החליף אותו בתפקיד רבה של ניס.
לאחר מספר מחלות, הרב יהושע קלינג נפטר ב-4 בנובמבר 2003 בבית החולים סורוקה באר שבע. נטמן בכפר מימון. אשתו אסתר נפטרה בחודש מרץ 2017.
השפעתו בקהילות שבהן כיהן כרב ניכרת עד היום.
משפחתו.
בנו של הרב קלינג, הרב אלי קלינג הוא מנהל של סמינר "חמדת הדרום" לעולות צעירות מצרפת שאותו ייסד בכפר מימון.
ראו גם.
פרנסיס אנדרו גפני
פרנסיס אנדרו "דרו" גפני (באנגלית: Francis Andrew "Drew" Gaffney; נולד ב-9 ביוני 1946) הוא רופא אמריקאי. בעבר הוא עבד עבור נאס"א והשתתף ב-STS-40 בשנת 1991 (לצד מילי היוז פולפורד). כיום הוא פרופסור לרפואה באוניברסיטת ואנדרבילט.
גפני נולד בעיר קרלסבד שבניו מקסיקו.
הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון בקרלסבד בשנת 1964. הוא קיבל תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1968 וב-1972 הוא הוסמך לדוקטור ברפואה באוניברסיטת ניו מקסיקו.
כקולונל במשמר האוויר הלאומי של טקסס, גפני שימש כרופא אוויר עבור טייסת אלינגטון 147 ביוסטון.
גפני שימש מבקר כמדען בכיר במדעי החיים במטה נאס"א מינואר 1987 עד יוני 1989. הוא עבד יחד עם רופאים אחרים בספייסלאב. הוא היה חבר בכמה קבוצות עבודה והוביל צוותי מחקר ותכנון יחד עם מדענים צרפתים, גרמנים וסובייטים.
לאחר 15 שנים של ניסיון בתחום חקר הלב ותפעול של ציוד של אקוקרדיוגרפיה, גפני היה לחבר במשימה ה-11 של מעבורת החלל קולומביה - STS-40. חלקו במשימה הוקדש למחקים בנושא הנדסה ביו-רפואית והתנסות ברפואה בחלל. הוא היה בחלל במשך 218 שעות, 14 דקות ו-20 שניות.
גפני נשוי לאליזבת בורגו ולהם שתי בנות.
מרטין אנגל
מרטין סטיבן "מרטי" אנגל (באנגלית: Martin Stephen "Marty" Engel; 25 בינואר 1932 - 29 בינואר 2022) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1953), שיאן ארצות הברית, אלוף המכביות (הרביעית 1953 והחמישית 1957) וסגן-אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (מקסיקו סיטי 1955) ביידוי פטיש.
ביוגרפיה.
אנגל נולד וגדל בניו יורק.
אלוף ארצות הברית.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 זכה אנגל במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 55.60 מטר. במשחקים עצמם, הוא עלה לשלב הגמר עם עוד 25 אתלטים בתוצאה של 50.00 מטר. בשלב הגמר הוא פסל את שלושת הניסיונות שלו.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון אוהיו בשנת 1953 זכה אנגל במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 56.92 מטר ובכך הגן על תוארו.
שיאן ארצות הברית.
בתחרות שנערכה בבולטימור, מרילנד ב-11 ביולי 1953 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא ארצות הברית חדש של 59.55 מטר. שיפור לשיא הוותיק בן ה-40 שנה.
אלוף המכביה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה אנגל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 49.87 מטר, לפני ציטרון מארצות הברית (47.72 מטר) ומאירון מישראל (41.18 מטר) ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.22 מטר, אחרי ברנרד מאייר (16.36 מטר) וסטן למפרט (15.92 מטר), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.58 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסנט לואיס בשנת 1954 זכה אנגל במדליית כסף בידוי פטיש בתוצאה של 56.51 מטר.
סגן-אלוף הפאן אמריקה.
במשחקים הפאן אמריקאיים השניים שנערכו במקסיקו סיטי במרץ 1955 זכה אנגל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, ביידוי פטיש בתוצאה של 53.36 מטר ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.62 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים אנגל במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 59.23 מטר ולכן הוא לא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה אנגל בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.86 מטר, לפני אורי זוהר (14.01 מטר) וברוך חבס (13.67 מטר), שניהם מישראל וביידוי פטיש בתוצאה של 53.83 מטר, לפני ב. פיליפס מאוסטריה (41.13 מטר) ופנחס פולונסקי מישראל (39.36 מטר).
בתחרות שנערכה ביונקרס, מדינת ניו יורק ב-11 ביוני 1960 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 61.74 מטר.
שיאים אישיים.
אנגל נפטר ב-29 בינואר 2022.
מורטון קליין
מורטון קליין (באנגלית: Morton Klein, נולד ב-1947) הוא נשיא ארגון ציוני אמריקה מאז 1994 וגם נכון ל-2020. מבין מנהיגי הארגונים היהודיים האמריקאים הוא נחשב למקורב ביותר למשפחתו של דונלד טראמפ.
קורות חיים.
קליין נולד ב-1947 במחנה עקורים בגונזברג (Gunzberg), גרמניה, להורים ניצולי השואה. אימו, שרה (לבית גרינר) קליין נולדה בפולין, ברחה מהנאצים לסיביר ועם תום מלחמת העולם השנייה החליטה לנסוע לאמריקה. הדרך למחוז חפצה עברה באותו מחנה עקורים בגרמניה, שם פגשה את אביו של קליין. האב, חסיד סאטמר, רב וסופר סת"ם, הרמן קליין נולד בצ'כוסלובקיה. כל שמונת אחיו ואחיותיו נרצחו בשואה ורק הוא הצליח להינצל מאושוויץ וכך הגיע אף הוא לאותו מחנה עקורים. שם השניים הכירו ושם נולד בנם הבכור מורטון קליין.
ב-1950, כשקליין היה בן פחות מ-4 היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה בפילדלפיה. כעבור שנתיים נולד אחיו היחיד סמואל, לימים פרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וושינגטון. האב עזב את חסידות סאטמר עקב יחסה העוין למדינת ישראל ולציונות והמשפחה חיה ברובע עוני של פילדלפיה, שהיה מאוכלס רובו ככולו באפרו - אמריקאים. אפילו לצורכי ביגוד נאלצו להיעזר בארגוני סיוע. רק כשהיה קליין בן 16 השתפר מצבם עד כי הצליחו לעבור לרובע אחר של פילדלפיה, רובו יהודי, שהיה גם אמיד יותר.
קליין השתלם בלימודי קודש, אך הצטיין במיוחד במתמטיקה ובכימיה וקיבל בשל כך מלגה ללימודי מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטת טמפל. סיים תואר ראשון ועבד שנתיים כמורה למתמטיקה בבית ספר תיכון. אחר כך קיבל מלגה נוספת ולמד בעזרתה וסיים באוניברסיטת טמפל תואר שני (MBA) בסטטיסטיקה. התקבל לעבודה ממשלתית בוושינגטון הבירה, כאנליסט בכיר למדיניות בריאות, ושירת בתפקיד זה שלושה ממשלים אמריקאים שונים של ריצ'רד ניקסון, ג'רלד פורד וג'ימי קרטר. פרסם במהלך שנות ה-80 שורה של מחקרים חדשניים על הקשר בין תזונה למחלות לב, שהוציאו לו מוניטין בקנה מידה ארצי.
יחד עם שני עמיתים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס הוא היה הראשון שטען בהסתמך על מחקר מדעי כי ויטמין סי מפחית ב-40% את הסיכון להתקף לב. מאמרם של השלושה פורסם בכתב העת הרפואי "Epidemiology" ועורר תגובות כה רבות עד כי המגזין "דיסקברי" ציין אותו בזמנו כ"אחד מ-50 המחקרים החשובים שפורסמו בארצות הברית ב-1992".
שימש במשך כ-20 שנה כעוזרו הקרוב של המדען לינוס פאולינג, שזכה פעמיים בפרס נובל בכימיה. חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אריאל שבשומרון. נשוי לריטה ואב לילדים. חולה בתסמונת טורט כמעט כל חייו וב-2013 אף היה אורח הכבוד בכנס מיוחד על המחלה, שהתקיים באוניברסיטת אריאל.
נשיא ארגון ציוני אמריקה.
את פעילותו הציבורית החל קליין כבר בשנות ה-80, לנוכח היחס העוין שהתקשורת גילתה באותה תקופה כלפי ישראל. הוא הגיב על הדיווחים והפרסומים כנגד ישראל, במאמרים בעיתונות היהודית ובג'רוזלם פוסט הישראלי. ב-1990 החל להיות פעיל בקבוצה פרו ישראלית מקומית בפילדלפיה, בשם Camera, שעסקה בצורה ממוסדת יותר בתגובות לתקשורת האנטי ישראלית. ב-1992 נבחר לנשיא סניף פילדלפיה של ארגון ציוני אמריקה ובנוסף, באותה שנה גם נגע בשדה הפוליטי, כשסייע לסנטור דאז, היהודי הרפובליקני ארלן ספקטר לנצח מועמד דמוקרטי ליברלי בו תמכה מרבית הקהילה היהודית, אך לטענת קליין המועמד היה אנטישמי ואנטי ישראלי. פעילויותיו אלה משכו את תשומת לבם של אחדים מראשי ארגון ציוני אמריקה ואלה בקשוהו להתמודד על נשיאות ארגון ציוני אמריקה. הוא נענה ובסוף 1993 אכן ניצח אחרי מערכת בחירות קשה את הנשיא הקודם של הארגון ג'ים שילר ונבחר לנשיא הארגון. הוא נכנס לתפקיד זה בפועל בראשית 1994.
מאז נחתמו הסכמי אוסלו התמקדה פעילותו בחשיפת יאסר ערפאת, קליין טען שערפאת הוא אויב מספר אחד של ישראל ושל העם היהודי. הוא הקים לשם כך בוושינגטון משרד מיוחד, שהעסיק במשרה מלאה צוות של תחקירנים שכל תפקידם היה לקיים מעקב צמוד ורצוף אחרי כל הצהרה של ערפאת ושל בכירים בצמרת הרשות הפלסטינית ולתעד כל התבטאות ותגובה שהם משמיעים ומפרסמים. הוא גם הקים לשם כך מוקד מידע אלקטרוני, שתפוצת הנמענים שלו כללה 5,000 שמות של אישי ציבור, פוליטיקאים וראשי ארגונים בצפון אמריקה ובישראל.
במקביל נודע קליין כאחד הלוביסטים המוכרים ביותר בלובי הישראלי, בלובי היהודי ובגבעת הקפיטל בכלל, במיוחד בקרב הרפובליקנים. לדבריו, "סנאטורים וחברי בית הנבחרים אינם מסוגלים להבין מדוע וכיצד יש בישראל מנהיגים ופוליטיקאים שמדברים ודנים על מדינה פלסטינית. אני מכיר חברי קונגרס שפשוט המומים מכל העניין".