ראשוני הגרמנים השתקעו בסביבות 1720 בגדה השמאלית של הנהר טימיש והקימו את "לוגוז' החדשה" (Neu-Lugosch) או "לוגוז' הגרמנית". המתיישבים הגרמנים עסקו בחקלאות וגידול גפנים, כמו כן במלאכות ומסחר. הממשל הקיסרי העניק להם זכויות מיוחדות בנוגע לשמירת שפתם הגרמנית וקיום הפולחן הדתי הרומי-קתולי.ב-1776 קיבלה הקהילה הגרמנית בלוגוז' את הזכות לקיים ארבעה ירידים בשנה. מספר התושבים הגרמנים הגיע בשנת 1767 ל-619. שני חלקי העיר נקשרו בהמשך באמצעות גשר עץ.
במאה ה-17 הוקמו בלוגוז' בניינים ציבוריים רבים, ביניהם הכנסייה הרומית-קתולית וכן הכנסייה האורתודוקסית "עליית מרים", שניהם מוכרים בימינו כמורשת היסטורית.
בעקבות סיפוח לוגוז' לאימפריה ההבסבורגית, הפכה העיר לאחד מ-13 המרכזים המנהליים של חבל באנאט. בשנת 1778 הפכה לבירת המחוז ("רוזנות") הגדול קאראש. בשנת 1795 אוחדו "לוגוז' הרומנית" ו"לוגוז' הגרמנית" לעיר אחת.
בשנת 1842 ידעה לוגוז' דליקה גדולה שהחריבה כ-400 בתים ובניינים חשובים כמו כנסיית "עליית מרים", מגדל ניקולאוס הקדוש, הקפלה הרומית-קתולית וכו'.
במאה ה-19 הייתה לוגוז' לאחד המרכזים החשובים של התנועה הלאומית הרומנית בטרנסילבניה. בשנת 1841 התיישב בה אחד ממנהיגי תנועה זו, אפטימיה מורגו. ביוני 1848 בימי אביב העמים, ניהל מורגו את האספה הלאומית השנייה של הרומנים בבאנאט בעיר לוגוז', באתר שכונה "שדה החירות של לוגוז'".באספה זו ניסחו המשתתפים את העקרונות הלאומיים של הרומנים בחבל באנאט.
באוגוסט 1848 הייתה לוגוז' המושב האחרון של והייתה המקלט האחרון של לאיוש קושוט ושל מנהיגים אחרים של המהפכה ההונגרית לפני הימלטותם לשטח האימפריה העות'מאנית.
צו קיסרי מ-12 בדצמבר 1850 קבע את לוגוז' כמקום מושב של הבישוף היווני-קתולי בחבל באנאט.
בשנים 1881-1918 הייתה לוגוז' בירת המחוז (רוזנות) קאראש-סוורין במסגרת ממלכת הונגריה, שהיוותה המרכיב ההונגרי (טרנסלייטניה) של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1902 נבנה בלוגוז' גשר ברזל מעל נהר טימיש, שהפך לסמל של העיר.
בסוף מלחמת העולם הראשונה שבה נוצחה האימפריה האוסטרו-הונגרית על ידי כוחות ההסכמה כונסה בלוגוז' אספה לאומית גדולה של התושבים הרומנים שהכריזה על זכות הרומנים באזור להגדרה עצמית אחרי פירוש האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחרי כיבוש זמני סרבי, בהתאם לחוזה טריאנון משנת 1920, כל החלק המזרחי של חבל באנאט לרבות לוגוז', סופח רשמית לרומניה.
בשנים 1925-1918 המשיכה לוגוז' להיות בירת המחוז קאראש-סוורין, הפעם במסגרת ממלכת רומניה.
בשנת 1925 עקב רפורמה של החלוקה המנהלית ברומניה, נוצרו בנפרד מחוז קאראש ומחוז סוורין עם הבירה לוגוז' שהתקיים עד שנת 1950 כשהמשטר הקונומינטי שקם ברומניה אחרי מלחמת העולם השנייה ביטל את המחוזות. החל משנת 1950 ועד שנת 1968 היה לוגוז' והסביבה חלק מהאזוט המנהלי באנאט שבירתו הייתה בטימישוארה. בשנת 1968 ההנהגה הקומוניסטית החדשה בראשות צ'אושסקו הקים מחדש מחוז בשם לוגוז' שבירתו לוגוז'.
בשנים 1912 ו-1970 התמודדה העיר עם שיטפונות.
ב-20 בדצמבר 1989 בעת המהפכה הרומנית (1989) שפרצה נגד המשטר הקומוניסטי בראשות צ'אושסקו, הייתה לוגוז' "העיר השנייה ברומניה ששוחררה מהקומוניזם"
דמוגרפיה.
האוכלוסייה והרכבה לפי שפות ומוצא אתני מוצהר.
במהלך המאה ה-19 נערכו מפקדי אוכלוסין שציינו רוב רומני בקרב התושבים. אחוז דוברי ההונגרית עלה אחרי הקמת הדואליזם האוסטרו-הונגרי בשנת 1867. אחרי האיחוד עם רומניה בשנים 1918-1920 עלה עוד יותר המרכיב הרומני באוכלוסייה.
בשנת 1828 חיו בעיר 5,710 תושבים.
בשנת 1880 11,287 תושבים, מהם - לפי שפת האם - 42,99% רומנים, % 40,16 דוברי גרמנית, ו-12% דוברי הונגרית.
אוכלוסיית העיר עלתה באופן מתמיד מ-19,126 תושבים בשנת 1910 (34,69% דוברי הונגרית, שכללו את היהודים, 31,42% דוברי רומנית ו-31,04% דוברי גרמנית) ל-27,871 תושבים בשנת 1941 (מתוכם - 51,6% רומנים, 21,7% דוברי גרמנית, 17% דוברי הונגרית).
בימי המשטר הדמוקרטי החדש, בשנת 1992 הגיע מספר התושבים ל 50,939. מאז הלך מספרם וירד עקב הגירה וילודה נמוכה. התעצמה הגירת המיעוט הגרמני למולדתו ההיסטורית, גרמניה, אך התחוללה גם הגירה של רומנים רבים אל ארצות המערב, בעיקר באיחוד האירופי.
בשנת 2002 חיו בעיר 44,636 בני אדם, מתוכם 82,9% רומנים, 9,6% הונגרים ,2,9% גרמנים, 2,4% צוענים ו1,6% אוקראינים.
בשנת 2007 -מנתה אוכלוסיית העיר 45,217 תושבים
ההרכב לפי דתות.
האפארכיה הרומית-קתולית קיימת בעיר החל משנת 1718. בשנים 1735-1733 נבנו הכנסייה הרומית-קתולית והמנזר. הפרנציסקני (מינוריטי). באותה תקופה הוקם בית ספר דתי ובשנים 1766-1766 מיוזמת ה"אובר-קנייאז" גבריל גוריאן נבנתה הכנסייה האורתודוקסית "עליית מרים", אחד הבניינים הבולטים של העיר, בסגנון בארוק.
בשנת 1834 נבנה גם בית הכנסת.
בימינו, בעשור הראשון של המאה ה-21 פילוג האוכלוסייה לפי הדתות הוא כדלקמן:
כלכלה.
המתיישבים הגרמנים עסקו בחקלאות, הענף היין, וגם במלאכות ובמסחר. בתחילת המאה ה-19 הקימו מספר גילדות. החל מ-1776 קיבלו את הזכות לנהל 4 ירידים שנתיים.
אחרי 1849 ידעה העיר התפתחות ניכרת מבחינה כלכלית ותרבותית. בשנת 1852 נפתח בה בית דפוס ראשון ובשנת 1853 הופיע בה העיתון הראשון - "לוגושר אנצייגר" בשפה הגרמנית. בשנת 1861-1856 הוקמה הגימנסיה הגרמנית. ב=1733 נבנתה הכנסייה הקתולית. החל משנת 1833 פעל בלוגוז' תיאטרון גרמני. בשנת 1900 נחנך הבניין הנוכחי של התיאטרון. בשנת 1889 היישוב הוכרז לעיר.
הפריחה הכלכלית המשיכה גם תחת השלטון הרומני בין מלחמות העולם. בתחום התעשייה התפרסם באותה תקופה בית החרושת לרעפים וללבנים "מושונג".
גשר הברזל משנת 1902 הפך לאחד מסמלי העיר.
משקלו 185,544 טון והוא יוצר על ידי החברה הממלכתית לרכבות ברשיצה. נפתח לתנועה בשנת 1902 כשבקצותיוו 4 ביתני מכס.
בימי השלטון הקומוניסטי התפתחו בלוגוז' בעיקר תעשיית הטקסטיל (משי), הקרמיקה, ייצור הנעליים ותעשיית המתכת.
אחרי המהפכה הרומנית משנת 1989 התפתחו עם הזמן בתי חרושת קטנים ובינוניים. חברות בינלאומיות כמו "ריקר", "שיפר", "וילרוי-בוך", "הוניוול", "אינטר-שפיצן",""אוטוליב" או "הלה" פתחו בעיר שלוחות שיצרו אלפי מקומות עבודה. בנוסף לאזור התעשייה הישן ברחוב טימישוארה מתפתח אזור תעשייה חדש בעל 610 דונם סמוך לכביש המהיר E 70 לוגוז'-טימישוארה. הכלכלה מסתייעת במיקום העיר - 130 ק"מ מרחק מן הגבול עם הונגריה ובמרחק 55 ק"מ משדה התעופה טימישוארה וכמו כן נעזרת בכביש המהיר החדש לוגוז'-נדלק ("הפרוזדור האירופי 4").
חינוך.
במאות 16-17 קמו בלוגוז' בתי הספר הראשונים. בשנת 1770 הוקם גם בית הספר הרומני הראשון
במאה ה-19 הוקמו גם גימנסיה ותיכון בשפה הרומנית.
כיום פועלים בעיר 17 גני ילדים, 10 בתי ספר יסודיים ו-4 בתי הספר תיכון:שתי "מכללות לאומיות" (המכללה הלאומית "קוריולאן ברדיצ'אנו" ו-"יוליה חשדאו")
המכללה הטכנית "ולריו בראנישטה" והתיכון הטכנולוגי "אאורל ולאיקו"), וכן בית הספר לאמנויות "פילארט בארבו".
בית הספר "שטפאן אדובלז'ה" סופח החל משנת 2012 למכללת "ואלריו בראנישטה".
מבין בתי הספר התיכונים שניים זכו לתואר "בית ספר אירופאי":המכללה הלאומית "קוריולאן ברדיצ'אנו" (ב-2011) והמכללה הטכנית "ואלריו בראנישטה" (ב-2012). בלוגוז' פועלים גם מועדון ספורט לתלמידים ובית ספר עממי לאמנויות.
בשנת 1992 נפתח בעיר גם מוסד ראשון להשכלה גבוהה - האוניברסיטה האירופית ע"ש יוסיף קונסטנטין דרגאן, מיסודו של איש העסקים והדמות הציבורית הרומני-איטלקי בעל אותו השם.
ערים תאומות.
לעיר לוגוז' הסכמי ערים תאומות עם היישובים הבאים בעולם:
ההיסטוריה של יוון
טימיש (מחוז)
המחוז טימיש הוא מחוז (ז'ודץ) בחבל באנאט, בדרום-מערב רומניה. שבירתו העיר טימישוארה. מקור שמו הוא הנהר טימיש. מבחינת שטח - 8697 קמ"ר - הוא המחוז הגדול ביותר בקרב 41 המחוזות ברומניה. שטחו מהווה 3.6 % משטח המדינה. במפקד משנת 2011 מספר תושביו היה 683.500.
מחוז טימיש גובל בצפון במחוז ארד, במזרח במחוז הונדוארה, בדרום-מזרח ובדרום במחוז קאראש-סוורין, בהמשך בדרום ובדרום מערב יש לו גבול משותף עם האזור האוטונומי וויבודינה של סרביה (הבאנאט הסרבי) ובמערב ובצפון מערב עם מחוז צ'ונגראד-צ'נאד בהונגריה.
נקודות מעבר הגבול אל הארצות השכנות הן: צ'נאד - אל הונגריה, וסטאמורה-מורביצה וז'ימבוליה - אל סרביה.
שם המחוז בא מהנהר טימיש הזורם בשטחו. הנהר נתן את שמו גם לעיר טימישוארה, בירת המחוז, שאותה חוצה תעלת בגה (פעם הנחל בגה או ה"טימיש הקטן")
גאוגרפיה.
מחוז טימיש הוא המחוז הגדול ברומניה מבחינת השטח - 8,697 km², 3,6% משטחה של רומניה.
בקצה המזרחי שלו מתרוממים הרי פויאנה רוסקה, חלק מהרי הקרפטים המערביים. הגובה יורד מערבה, דרך גבעות ליפובה אל עבר המישור הרומני המערבי, שהוא החלק המזרחי של המישור הפאנוני.
המחוז נחצה על ידי נהרות רבים, כשהחשובים ביניהם הם תעלת בגה והנהר טימיש.
פארקים לאומיים ושמורות טבע במחוז טימיש.
יער צ'נאד, האי הגדול צ'נאד, איי איגריש, פרונדול מארה. הפארק משתרע בתחומם של שני מחוזות - טימיש ואראד, נמצא במורד המורש, קרוב לעיר אראד.
האקלים.
האקלים הוא ממוזג-יבשתי עם מספר רב של ימי שמש.
דמוגרפיה.
בשנת 2000 המחוז מנה 684,506 תושבים וצפיפות אוכלוסין של 79 תושבים/קמ"ר. בשנת 2011 - 683,540 תושבים ו-78 תושבים/קמ"ר.
הרכב אתני.
בימינו:
ההונגרים.
במאה ה-10 חבל באנאט נכלל בממלכה ההונגרית שהוקמה על ידי שבטי המדיארים שפלשו בראשות ארפאד למישור הפאנוני וסביבתו.