פרח העטלף שייך למשפחת הטמוסיים מסוג הטאקה. הפרח ידוע בעיקר בזכות צורת התפרחת הייחודית שלו וצבעה. הוא פרח רב שנתי עשבוני הפריחה היא פעמיים-שלוש בשנה הצמח דק בעל גבעולים ארוכים הצמח יכול להגיע לגובה שבין 80–110 סנטימטרים צבע עליי כותרת שלו נע בין חום סגול ובורדו או בזן מסוים גם לבן. יש לו בסיסי עלים עם פטוטורות ארוכות באורכים של 10–30 סנטימטרים ו-20–50 סנטימטרים הוא בנוי ממעין ארבעה עלי כותרת גודלים שבתוכן ממוקמים עד 18 פרחונים. פרח העטלף רגיש לקור וזקוק ללחות גבוהה.
רבייה.
פרח העטלף מתרבה באמצעות זרעים וקני שורש. פרח העטלף מאובק על ידי מגוון חרקים הניזונים משפע האבקה שבפרחים. הפרחים אינם מייצרים צוף.
תפוצה.
מקורו של פרח העטלף בדרום מזרח אסיה בפרובינציות סיניות, הודו, בנגלדש, תאילנד, לאוס, סרי לנקה ועוד, באזור עם לחות גבוהה ואדמה לחה. הפרח גדל ביערות לאורך נהרות בגובה 200–1500 מטר מעל פני הקרקע. הוא מעדיף מקומות לחים מקומות חצי מוצלים עם טמפרטורות גבוהות.
בתרבות.
בתרבות המערב הפרח נתפס כמאיים ואפל. בתרבות הסינית, ובכלל בתרבות מזרח הרחוק, עטלפים נתפסים כסימן למזל טוב ולכן גם הפרח.
גידול.
פרח העטלף הנמכר כצמח בית הגדל בעציץ, הצמח דורש תנאי חום ולחות כגון מעט הצללה. בתוך הבית, יש לגדל אותו במקום מאוורר מואר, אך לא מאור ישיר. בחוץ, הוא צומח במקום מוצל. הפרח זקוק לאדמה לחה. בארץ ישראל הוא גדל לראשונה בחממה טרופית.
שימושים.
שורש הפרח עשיר בעמילן. טעמו מריר ודומה במקצת לתפוח אדמה. בפולינזיה נהוג לאכול אותו. ניתן להפיק קארי מעלי הפרח. שורש הצמח משמש לרפואה התאית המסורתית.
מחלות.
פרח העטלף עמיד למחלות. קרדית העכביש עלולה לפגוע בו.
משה ליב מססוב
אברהם בן הגאון מווילנה
דוד שלמה איבשיץ
סוס איסלנדי
סוס איסלנדי הוא גזע סוסים שהתפתח באיסלנד. פרוותו איננה בצבע קבוע, ואפשר למצוא אותה בכל הצבעים. גובהו הממוצע של הסוס האיסלנדי הוא בין 1.35 ל-1.40 מטרים, ומשקלו נע בין 330 ל-380 קילוגרמים. באיסלנד ישנן תקנות מחמירות באשר לייצוא וייבוא של הסוסים הללו, בשל הרצון להשאיר את הגזע טהור ולמנוע מחלות ומגפות שיכולות לפגוע בסוסים.
מאפייני הגזע.
הסוס האיסלנדי שוקל בממוצע 330–380 ק"ג, וגובהו הממוצע הוא 132–142 ס"מ. לסוס האיסלנדי אין צבע קבוע והוא קיים ביותר ממאה צבעים שונים. בין הצבעים נמצאים צבע שחור, אפור, חום, בלונדיני, מנוקד ועוד. מבנה גופו הוא חסון וחזק והוא מתבטא בצוואר ורגליים חסונות וקצרות יחסית בהשוואה לסוס רגיל.
באיסלנד הסוס יכול לחיות חופשי בכל אזור טבעי ואין לו טורפים, לכן הסוס פיתח מזג נעים וחברותי, אין בו פחד מיצורים חיים והוא אינו נרתע מהם. הוא מבקש תשומת לב ואופיו נוח גם כלפי בני-אדם או בעלי-חיים זרים. התנהגות זו ואופיו הוכחו על ידי חוקרי סוסים מרחבי העולם.
אורך חייו הממוצע של הסוס האיסלנדי הוא 25–30 שנה, אך ישנם יוצאי דופן כמו סוסה איסלנדית מדנמרק שחיה עד גיל 56. שנות הפוריות של הסוסה הן בין הגילים 8–25 והיא יכולה לשאת רק סייח אחד ברחמה. משך תקופת ההריון היא כ–11 חודשים (330 ימים בערך).
הסייח ייחשב פג אם ייוולד כעבור 320 יום או פחות.
אם הוא נולד כעבור 300 ימי היריון או פחות, סיכויי ההישרדות שלו שואפים לאפס.
אופן הפסיעה.
לסוס האיסלנדי יש אופן פסיעה המיוחד לו ולעוד גזעי סוסים מועטים. כאשר הוא דוהר, רגל מכל צד נוגעת בקרקע. יש המכנים את צורת הפסיעה הזאת "רחיפה" או "הליכת מעוף", בשל הדמיון שלה לתיאור צורת הפסיעה של היצור הדמיוני פגסוס במיתולוגיה היוונית. קצב הפסיעה נחשב מהיר וחלק ויכול להגיע למהירות של 50 קמ"ש בערך. הסוס האיסלנדי אינו נועד בדרך-כלל לרכיבה למרחקים ארוכים, וגם לא לרכיבה בקצב איטי ולכן, ברוב המקרים קצב הפסיעה שלו מתאים לרוכבים מיומנים וסוסים מאומנים גם כן.
היסטוריה.
הגידול הבררני מילא תפקיד מפתח בהתפתחותם של הסוסים האיסלנדיים. גזעם הושבח באמצעות כיוון הרבייה הטבעית למטרות הרצויות לאדם, והוא הותאם לפני השטח ומזג האוויר.
התאוריה הרווחת לגבי מוצאם של הסוסים האיסלנדיים היא שאבותיהם הובאו על ידי ויקינגים סקנדינביים בתחילת ימי הביניים, בערך בין השנים 860–935 לספירה.
ידוע כי לפני כ-900 שנה, במאה ה-13, נעשו ניסיונות הכלאה בין גזעי סוסים מזרחיים לבין הסוס האיסלנדי. בעקבות ניסויים אלו התפתחו מחלות קשות אצל הסוס וממשלת איסלנד אסרה על ייבוא של סוסים למדינתה אלא אם כן הסוס עדיין קטן וקרוב יחסית לתאריך לידתו והוא נחשב "חדש". מאז היא משביחה את הגזע ו"מטהרת" אותו, זאת גם הסיבה שקשה למצוא סוסים איסלנדיים מעורבים באיסלנד.
בשנת 1783 כ-70% מאוכלוסיית הסוסים הידלדלה באופן משמעותי בעקבות ההתפרצות הוולקנית שקרתה באזור. אוכלוסיית הסוסים התאוששה באיטיות במהלך השנים והורבתה ברבייה בררנית על ידי האדם.
בעקבות הידלדלות אוכלוסיית הסוס הוקמו בשנת 1904 האגודות הראשונות לשימור הסוס האיסלנדי. אגודות אלו התפתחו במהלך השנים לפדרציה הבינלאומית לשימור הסוס האיסלנדי, ששומרת ומגנה על הסוסים בעיקר בזמן הייבוא והייצוא שלהם. מאז 1969 חברות מייצאות את הסוסים לארצות כמו בריטניה וגרמניה בחסות הפדרציה. בעקבות כך קמה גם חברת הסוסים האיסלנדית של בריטניה הגדולה. כתוצאה מהקמת הארגונים והתערבות האדם קיים באיסלנד רק גזע סוס אחד והוא הסוס האיסלנדי.
אוכלוסיית הסוסים האיסלנדיים כיום 80,000 באיסלנד ועוד כ-100,000 סוסים במדינות אחרות.
מופעים בתרבות.
הסוס האיסלנדי מופיע במיתולוגיה הנורדית ומופיע בספרות האיסלנדית והנורדית, ולכן במאות המוקדמות השתמשו הנורדים בסוס להעלאת קורבנות וטקסי דת שונים נוספים. בזמן ימי הביניים השתמשו הלוחמים בסוס לקרבות בעת מלחמה ולשם שעשוע.
בעבר, בזכות תכונותיו הנוחות של הסוס הוא שימש לפעולות שונות כגון סחיבת משאות, חרישת שדות ואמצעי תחבורה אך בעקבות חידושי הטכנולוגיה שימושים אלו נעלמו והצטמצמו.
בהווה, הסוס האיסלנדי חי חופשי ברחבי איסלנד ללא טורפים והוא משמש בעיקר למרוצים. יש המגדלים את הסוס גם לצורכי שחיטה, ורוב הבשר מועבר ליפן.
באיסלנד ישנן תקנות מחמירות על הייבוא והייצוא של סוסים אלו משום שהמדינה רוצה לשמור על הסוסים בריאים ולמנוע התפרצות של מגפה שתגרום להכחדתם. בין התקנות נמצאות התקנות שאוסרות על החזרתם של סוסים שעזבו את הארץ ומותירה ייבוא של הסוס רק כאשר הוא עדיין קטן וקרוב יחסית לתאריך לידתו והוא נחשב ל"חדש".
מרדכי מלכוביץ
דוד מנחם מוניש באב&quot;ד
יוסף דוד זונצהיים
ישכר בר מזלוצ'וב
יששכר בער מזלוטשוב
ישעיה פיק
יוסף מאי
חיים רוסו
חיים רוסו (נולד ב־19 במאי 1946) הוא מהנדס ישראלי, לשעבר מנהל בכיר בתעשייה הישראלית וזוכה פרס התעשייה. כיהן במשך 11 שנים כמנכ"ל חברת האלקטרו-אופטיקה אל-אופ ולאחר מכן כסגן נשיא למצוינות הנדסית וטכנולוגית בחברת אלביט מערכות, חברת האם של אל-אופ.
ביוגרפיה.
רוסו נולד וגדל בתל אביב. בילדותו למד בבית הספר היסודי "גרץ" ואת לימודיו התיכוניים סיים בתיכון עירוני י' ברמת אביב.
בשנת 1972 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון ובשנת 1978 השלים לימודי תואר שני, אותם סיים בהצטיינות, גם כן בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון.
מתגורר ברחובות. נשוי ליהודית ואב לשלושה ילדים.
קריירה.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון החל רוסו לעבוד בחברת אל-אופ כמהנדס אלקטרוניקה ומנהל פרויקטים. רוסו עבד בתפקיד זה כשמונה שנים ולאחר מכן התקדם לתפקידים נוספים בחברה: מנהל הפיתוח, סמנכ"ל ומנהל יחידות עסקיות כגון: ראיית לילה, חלל ולייזרים. בנוסף, היה אחראי על הפיתוח העסקי האזרחי של החברה כולה.
בשנת 1998 מונה למנכ"ל אל-אופ וכיהן בתפקיד במשך 11 שנה. בתקופת כהונתו מנתה החברה כ-1,500 עובדים והיקף המכירות השנתי שלה הגיע בתום התקופה לכ-500 מיליון דולר (כשלושה רבעים מתוך זה לייצוא). בתקופה זו פיתחה החברה מוצרים רבים בתחומי האלקטרו-אופטיקה אשר העמידו אותה בחזית הטכנולוגית והיישומית העולמית והיוו נדבך חשוב בחיזוק חוסנה הביטחוני של מדינת ישראל.
בשנת 2009 עבר רוסו לחברת אלביט מערכות, חברת האם של אל-אפ, ומונה לתפקיד סגן נשיא בכיר למצוינות הנדסית וטכנולוגית. בתפקיד זה החזיק עד פרישתו לגמלאות בשנת 2015.
בנוסף, כיהן רוסו בין השנים 1995–2015 כיושב ראש מועצת המנהלים של שש חברות בנות של אלביט בישראל, אירופה והמזרח הרחוק, וכן כחבר במועצת המנהלים של חמש חברות נוספות.
בשנת 2012 הוציא לאור את הספר "המרחיק ראות" המתאר את ההיסטריה ואת חזון חברת אל-אופ מיום הקמתה, בשנת 1938, ועד לשנת 2009.
פרסים וציוני דרך.
בשנת 2003 זכה רוסו ב"פרס התעשייה". בנימוקי ועדת הפרס נכתב כי הפרס הוענק לו "כאות הערכה על הצבת אל-אופ-תעשיות אלקטרו-אופטיקה בע"מ, בחזית טכנולוגיית-העל העולמית ומיצובה כמובילה עולמית באיכות ובחדשנות, על מנהיגות מטפחת, המובילה צוותים מקצועיים לפיתוחים מעוררי השתאות בכושר ההמצאה שלהם, ועל פעילות ענפה למען הקהילה גם בתחום רווחת הפרט וגם בקירוב צעירים ובני נוער לתחום התעשייה בכלל ולתעשיית ההיי-טק בפרט".
במהלך התקופה בה כיהן כמנכ"ל אל-אופ, זכתה החברה פעמיים בפרס ביטחון ישראל (2005, 2007) ופעמיים בפרס האיכות הלאומי (1998, 2007).
פעילות ציבורית וחינוכית.
רוסו מכהן משנת 2016 כנציג הציבור במועצת הרשות לחדשנות במשרד הכלכלה.
בעבר כיהן כחבר המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי במשרד המדע והטכנולוגיה (המולמו"פ). במסגרת מינוי זה, שניתן לו על ידי נשיא המדינה, שימש כיושב ראש הוועדה הלאומית לקשרי אקדמיה ותעשייה בין השנים 2008–2016.