עם פרוץ המלחמה מילא קינצל תפקידי מטה במדור "פרדה הייר אוסט", FHO או צבאות זרים במזרח, עד לאביב 1942 כאשר הוחלף על ידי ריינהרד גהלן. ה-FHO הכין מפות מצבים של ברית המועצות, פולין, סקנדינביה והבלקן; והרכיב מידע על יריבים פוטנציאליים. ב-1 בפברואר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-2 ביוני 1942 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-29, ועל פעולותיו בקרבות הוא עוטר ב-22 בדצמבר אותה שנה בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-22 בינואר הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות צפון. ב-1 בספטמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובאוגוסט 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-570, שהפכה באוקטובר אותה שנה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-337. ב-28 במרץ 1945 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות ויסלה, וב-20 באפריל הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 באפריל הוא מונה לראש מטהו של קרל דניץ, וככזה היה חלק מהמשלחת שהשתתפה במשא ומתן על הכניעה הגרמנית בלינבורג עם פילדמרשל מונטגומרי ב-4 במאי 1945.
קינזל, יחד עם חברתו אריקה פון אשוף, התאבדו ב-23 במאי 1945.
חיים אישיים.
קינצל היה דודו של גינטר ליצוב.
עניני היום
המרכז לתקשורת חלל רחוקה
המרכז לתקשורת חלל רחוקה הוא כינויו של המערך הנפרד לפיקוד ומדידה ה-40 (ברוסית: 40-й отдельный командно-измерительный комплекс ,Центр дальней космической связи) כחלק מהמרכז הראשי לניסויי חלל על שם טיטוב של כוחות האוויר והחלל, הממוקם בכפר ויטינו, ליד יבפטוריה (שבקרים).
בשנים 1991–2014 נודע בשם המרכז הארצי לניהול וניסוי רכיבי חלל (Національний центр управління та випробувань космічних засобів).
היסטוריה.
ברית המועצות.
המרכז הורם לראשונה כמרכז הבקרה הזמני לתחנות בין-פלנטריות אוטומטיות שהוצב בשנת 1958 במדרון הדרומי של הר קושקה ליד סימייזה. ב-2 בינואר 1959, התחנה קיבלה ועיבדה כבר מידע מתחנת "Luna" והחלה לפעול.
בדצמבר 1959, על פי הצעתם של האקדמאים סרגיי פבלוביץ' קורוליוב ומסטיסלב וסבולודוביץ' קלדיש, החליטה הממשלה להקים את המרכז לתקשורת חלל רחוקה (CDC) ביבפטוריה.
ביוני 1960, באזור מישור החוף בקרים ליד יבפטוריה, נבנה והוקם המרכז הרדיו-טכני ה-85 לתקשורת למרחקים ארוכים (שם הצופן NIP-16 היחידה הצבאית 34436). מבנה המרכז כלל שני אתרים: הראשון - באזור הכפר ויטינו, השני - באזור הכפר זאוזורנויה. נדרש מרחק גדול בין האתרים של 10 ק"מ כדי להפריד בין ציוד הקליטה הרגיש לבין הקרינה המשדרת העוצמתית. באתר הראשון (ויטינו) נמצאים בנייני המרכז, שתי אנטנות המקבלות רגישות יתר ADU-1000 ממתחם פלוטון, טלסקופ כפול AZT-28 של המערכת האופטית Sazhen וטלסקופ AZT-8. באתר השני של המתחם (היישוב זאוזרנויה) נמצאו האנטנות המשדרות ADU-1000 של מתחם פלוטון, טלסקופ הרדיו מדגם RT-32 (שנחשב לגדול ביותר ברוסיה וידוע השם P-400P ) ובנייני שירות. האובייקט העיקרי באתר הוא ממשדר מספר 2 הכולל את האנטנה החזקה ביותר ADU-1000, עם 8 מראות פרבוליות בקוטר 16 מטר. כדי להתקין את האנטנה, נדרשו הקבלנים לבנות את היסוד ואת העמוד שעליו הותקנה האנטנה ברמת הדיוק הגבוהה ביותר.
ב-12 בפברואר 1961 החל המרכז לנטר את טיסת התחנה הבין-פלנטרית האוטומטית הראשונה בעולם, Venera-1. בשנת 1965 הושקו כלי הרכב Venera-2 ו-Venera-3. עם הזמן הושקו מספר חלליות מסדרות אקו, ונוס ומאדים, בעזרתן הועמדו סוגיות הנושא של דינמיקת טיסה ונחיתה על כוכבי הלכת של מערכת השמש, חקר אטמוספירת כוכבי הלכת והעברת מידע.
בנובמבר 1961 קיבל המרכז את השם נקודת המגידה המדעית הנפרדת 98 לתקשורת ארוכת טווח עם אובייקטים בחלל (Отдельный научно-измерительный пункт дальней связи с космическими объектами ,98-й ОНИП ДС с КО).
בשנת 1963 ביקר במרכז אסטרונום הרדיו ברנרד לובל, שהתרשם מעוצמת ציוד המרכז. ב-2009 דיווח ברנרד לובל על ניסוי שערך בביקור זה - הוא טען כי הקג"ב ניסה לכאורה להרוג אותו בהקרנת אות חזקה עם אחת האנטנות של המרכז. לאוול כתב דוח מלא על האירוע, שהתפרסם רק לאחר מותו.
החל משנת 1982 החל לפעול מרכז חלופי לניהול כוחות החלל הצבאיים של משרד ההגנה של ברית המועצות כשבמקביל לפיתוח הפיקוד הראשי של המרכז הראשי לבקרה ובדיקה של כלי חלל של משרד ההגנה, תכנן ופיקח על עבודת מכשירי בקרת הקרקע לכלי רכב למטרות שונות והיה מוכן בכל עת לבצע עבודות בקרה וניטור.
אוקראינה.
לאחר קריסת ברית המועצות הפך המרכז לתקשורת חלל, כמו קרים כולה, לחלק מאוקראינה. בשנת 1993 פורקה היחידה הצבאית 34436. המרכז הועבר לאחריות סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה. יתר המחלקות הצבאיות שהיו חלק ממנו בשטח אוקראינה פורקו.
בשנת 1996, בהתאם לצו נשיא אוקראינה הוקם כטן המרכז הלאומי לניהול ובדיקת עזרי חלל (NTSUIKS) על בסיס המרכז לתקשורת חלל רחוקה, כשהוא כפוף לסוכנות החלל הלאומית. למעשה, המרכז הפך ממתקן צבאי למצפה אזרחי המדווח לאקדמיה למדעים באוקראינה, אך נוכחות הצבא הייתה הכרחית כדי לשמור ולהבטיח את פעילותם של טלסקופי רדיו צבאיים. נוסח הצו קבע פירוז הדרגתי של המתקן עד שנת 2000.
בחודשים מאי-יולי 1999, אוגוסט-ספטמבר 2001, יולי 2003 ואוקטובר 2008, בעזרת טלסקופ RT-70, נשלחו הודעות לתרבויות חוצניות כחלק ממחקר למציאת צורות חיים בחלל החיצון.
במשך 10 שנים (1998–2008) נערכו ניסויים שונים עם הטלסקופRT-70. במסגרת תוכנית PulCON, שיתוף הפעולה נמשך לפחות ארבע שנים: משנת 2006 עד 2009.
בשנת 2011 תוכנן לבצע עבודת בקרה משותפת עם סוכנות החלל הרוסית על החללית פובוס-גרונט.
בנובמבר 2013 פורקה ונחרטה אנטנה לתקשורת חלל ייחודית לטווחים ארוכים של מתחם השידור פלוטון באתר מס 2 בזאוזרנויה. עד 2014 המכון לאסטרונומיה ורדיו של האקדמיה הלאומית למדעים באוקראינה היה אחראית על הטיפול המדעי של כלי המרכז.
רוסיה.
בשנת 2014 הונף מעל המרכז דגלה של רוסיה ודגל חיל האוויר והחלל של הפדרציה הרוסית. במרץ 2014, לדברי ארתור אגאסייב, איש המרכז, קצינים - תומכי קרים רוסיים ובני משפחותיהם ספגו איומים ברצח וגירוש. כמו כן, אחד מקציני הכוחות המזוינים האוקראינים לקח לקייב את כל התיעוד של פעולות המרכז בשנים שהיה תחת אוקראינה. למעלה מ-90% מאנשי המרכז הלכו לשרת בצבא הרוסי ועברו הסבה מקצועית באוניברסיטאות הצבאיות של רוסיה.
בתחילת 2015, המרכז אורגן מחדש כמערך נפרד לפיקוד ומדידה ה-40 של כוחות האוויר והחלל של הפדרציה הרוסית. היחידה הצבאית 81415 הוקמה מחדש על בסיס המרכז המדעי, דגל היחידה נמסר בחגיגיות ב-22 בפברואר 2015 בכיכר התיאטרון ביפבטוריה, על ידי מפקד חיל האוויר והחלל, סגן אלוף אלכסנדר גולובקו, למפקד היחידה, אלוף-משנה רומן וינוקורוב.
ממשרד ההגנה הרוסי נמסר כי בעת סיפוח קרים לרוסיה, המתחם היה במצב גרוע - מבין כל המבנים, הייתה רק אנטנה אחת עם יכולת בקרה, שעדיין פועלת כיום. במהלך שנותיו תחת השלטון האוקראיני, לא נמצא יישום מבצעי והאתרים הייחודיים של המתחם נבזזו. במטה חיל האוויר והחלל אמרו כי כמעט מייד החלו לצייד את המתחם במערכות מדידת פיקוד חדשות לשליטה בחלליות ובמערכת בקרת חלל. מכיוון שמערכות האנטנה עצמן למעשה אינן מתיישנות, ציוד קליטה והשידור מיושן הוחלפו בציוד חדיש.
המרכז הפך לחלק מהמרכז הראשי לניסויי חלל על שם טיטוב. המרכז עובר מודרניזציה; משרד ההגנה של רוסיה אישר תוכנית לפיתוח המתחם עד 2020. הונחו אמצעים למודרניזציה, לבניית ציוד חדש ולהדרכת כוח אדם.
באביב 2017 הוכרז כי המרכז קיבל 3 מתחמים מודרניים בשלוש שנות מודרניזציה כדי להחליף ציוד סובייטי מיושן. המרכז הפך לחלק ממערכת GLONASS הרוסית.
המרכז מצויד במערכת הפיקוד והמדידה הרוסית "Pheasant MTS", בעל יכולת קליטה של 100 עד 40,000 ק"מ. מערכת זו פותרת את בעיות ניהול כל קבוצת הלוויינים ורכיבי החלל של רוסיה. בהתאם לתוכנית הרכש הציבורי, עד 2030 המרכז ישופץ במלואו, כולל טלסקופ הרדיו RT-70 על מנת לנטר את החללית המאוישת פדרציה לטיסה לירח. עלות השיפוץ מוערכת בכ-1.8 מיליארד רובל.
אלפין MS8 סטרימליינר
אלפין MS8 סטרימליינר (באנגלית: Elfin MS8 Streamliner) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר מתוצרת "Elfin Sports Cars" האוסטרלית אשר מיוצרת משנת 2006.
קבוצת הארמיות שולץ
אטימולוגיקון מגה
אטימולוגיקון מגה (ביוונית: Ἐτυμολογικὸν Μέγα; בלטינית: "Etymologicum Magnum", אטימולוגיקום מאגנום; בעברית: המילון האטימולוגי הגדול) הוא שמה המסורתי של אנציקלופדיה לקסיקלית ביוונית, שחוברה בקונסטנטינופול על ידי לקסיקוגרף לא ידוע בסביבות שנת 1150 לספירה. זהו הלקסיקון הביזנטי הגדול ביותר והוא עושה שימוש במספר רב של חיבורים דקדוקיים, לקסיקליים ורטוריים מוקדמים יותר.
מקורותיו העיקריים של הלקסיקון היו שני חיבורי "אטימולוגיקה" ("etymologica") קודמים: זה המכונה אטימולוגיקום גנוינום והאטימולוגיקום גודיאנום ("Etymologicum Gudianum"). מקורות אחרים כוללים את סטפנוס מביזנטיון, את הקיצור (אפיטומה) של דיוגנינוס , את מה שמכונה לקסיקון Αἱμωδεῖν (היימודאין), את החיבור Ἀπορίαι καὶ λύσεις (אפוריאי קאי לוסאיס) של אולוגיוס, את החיבור "Epimerismi ad Psalmos" של גאורגיוס כוירובוסקוס , את האטימולוגיקון של אוריון מתבאי , ואוספים של סכוליה (פרשנויות ליצירות). מחבר האטימולוגיקון מגה לא רק אסף והעתיק, אלא מיזג, ארגן מחדש, הגדיל ושינה בחופשיות את חומר המקור שלו, ליצירת חיבור חדש ומיוחד.