מדליית הגבורה והנאמנות (ברומנית: Medalia pentru bărbăție și credință) היא מדליה רומנית, שנוסדה בצו מלכותי 2812 מיום 3 בנובמבר 1903 ושונתה על פי הצו המלכותי הגבוה 2523 מיום 12 באוקטובר 1904. המדליה נועדה במקור לקציני משטרה ולשוטרים שהוכיחו גבורה ומסירות במילוי תפקידם או לכל עובד ציבור או אדם פרטי, שנתן למשטרה שירותים חשובים או הציל חיי או רכוש אדם אחר, תוך סיכון חייו או ביצע מעשה גבורה או מתוך מסירות.
בשנת 1913 הוענקה המדליה לאנשי הצבא הרומנים שהשתתפו במלחמת הבלקן השנייה.
בשנת 1916 הורחב מעגל תנאי הענקת המדליה לממשתפים במערכות צבאיות (מדליית "הגבורה והנאמנות" עם סמלי מלחמה)
המדליה הוענקה למעשי גבורה של חיילים וקצינים, והייתה לעיטור המלחמה הנמוך ביותר בהיררכיית העיטורים הצבאיים ברומניה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה מדליה זו נפוצה מאוד, וכך גם במלחמת העולם השנייה כשהוענקה על ידי רומניה גם לאנשי צבא גרמנים בני בריתה.
תיאור המדליה.
נקבעו שלוש דרגות עבור מדליה זו: דרגה ראשונה מזהב, דרגה שנייה מכסף, ודרגה שלישית מארד. המדליה בעלת צורה סגלגלה בגובה 35 מילימטרים ורוחב 27 מילימטרים. על חזית המדליה חרוט בתבליט ראשו של קרול הראשון, מלך רומניה ומסביבו חרוטות אותיות המילים "Carol I Rege al României". מהצד השני של המדליה מוטבעת הסיסמה "Bărbăţie şi Credinţă" (גבורה ונאמנות) וזר עלי דפנה.
התפתחויות.
לאחר 1947 נפסקה חלוקתה של מדליה זו ברומניה וחודשה רק לאחר המהפכה הרומנית, בשנת 2000 על בסיס חוק 29/2000.
לקריאה נוספת.
Kurt-Gerhard Klietmann: "Phaleristik. Band 1. Rumänien. Die Ordens-Sammlung", Berlin 1975,
קייזר מנהטן
קייזר מנהטן (Manhattan Kaiser) היא מכונית סלון אמריקאית שיוצרה בארצות הברית, משנת 1947, עד שנת 1955. מכוניות אלו הורכבו בארץ על ידי קייזר-אילין תעשיות
משנת 1951 עד סוף שנת 1956, בכמות של 2,558 יחידות.
הדגם הבסיסי היה קרוי "קייזר מנהטן", והדגם המפואר יותר היה קרוי "קייזר מנהטן דה-לוקס".
הדגם יוצר בארצות הברית על ידי קייזר-פרייזר.
משנת 1951 החברה בארצות הברית הייתה קרויה "קייזר מוטורס" לאחר שהשותף ג'וסף פייזר פרש.
במדינת ישראל.
קייזר-פרייזר הייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי ג'וזף פרייזר, שהיה בעל ניסיון רב בתעשיית הרכב, והתעשיין הנרי קייזר.
בשנת 1949, מחירו של הקייזר מנהטן בארצות הברית היה בין 2,195 דולר, לגרסה הבסיסית, ל-3,195 דולר לגרסת ה"דה-לוקס" המפוארת.
אילין התיידד עם היקמן פרייס, סגן נשיא "קייזר-פרייזר" והצליח ליצור שותפות בינו לקונצרן האמריקאי. לפי תנאי העסקה קייזר פרייזר השקיע חצי מיליון דולר ואילין השקיע שני מיליון דולר. מפעלי "קייזר-אילין" הקימו תוך שנה וחצי את המפעל בישראל.
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" ו"הנרי ג'יי", ובהמשך ג'יפים מתוצרת ויליס, "דופין" ו"קטר שבו" של רנו הצרפתית.
הרכבת קייזר מנהטן בנשר.
ב-14 ביוני 1951, עם חנוכת מפעלי "קייזר פרייזר" בישראל, השיק אפרים אילין את הדגם "קייזר מנהטן דה-לוקס", בהשתתפות ראש הממשלה דוד בן-גוריון. המפעל התחיל להרכיב 4 יחידות ליום, (מסוג מנהטן), ותוך מספר חודשים הגיע לתפוקה של כ-20 יחידות ליום. כמות של יותר מ-60% מדגם הקייזר מנהטן ייצא אפרים אילין לשוודיה, נורווגיה, דנמרק, פינלנד, טורקיה, וצרפת. בשנת 1952 קיבל מפעל "קייזר פרייזר" אות הצטיינות משר המסחר והתעשייה דב יוסף עבור תרומתו הרבה לייצוא.
הקייזר מנהטן הייתה מיועדת ל-6 נוסעים, (נהג + 5), בעלת מנוע בנפח 3,706 סמ"ק, 140 כ"ס, (דגם נוסף שיוצר בשנת 1953 היה בעל הספק של 118 כ"ס ב-3,650 סל"ד), ההילוכים ידנים בעלי שלוש מהירויות, ממוקמים בהגה, רוחק הסרנים היה 3,010 מ"מ.
בתחילת שנות ה-50 "קייזר מנהטן" ו"קייזר מנהטן דה-לוקס" היה רכב השרד של נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ושגרירים במדינת-ישראל.
ב-16 בדצמבר 2014 הנפיק דואר ישראל בול ששמו: "קייזר מנהטן 1951 ", בערך נקוב של 4.10 ש"ח. הבול מתוך סדרה של 4 בולים בנושא: "תעשיית המכוניות בישראל". על יתר הבולים מופיעים תמונות של: סטנדרד כרמל 1936, סברה ספורט 1961, וג'יפ סופה 1992.
סכמה קוגניטיבית
דלקת כבד אוטואימונית
דלקת כבד אוטואימונית (בלועזית: הפטיטיס אוטואימוני, Autoimmune Hepatitis) היא מחלה אוטואימונית כרונית בכבד, שבמהלכה מערכת החיסון מזהה את תאי הכבד הבריאים בגופנו כמסוכנים, תוקפת אותם בשוגג וגורמת לכבד להיות דלקתי. לדלקת הכבד האוטואימונית יש תסמינים רבים ומגוונים בהתאם לשלב ההתקדמות של המחלה (כדוגמת תשישות, כאבי שרירים, כאבים ברביע הימני העליון של הבטן וצהבת), אם כי רבים מתסמינים אלה עולים בקנה אחד עם תסמינים של מחלות אחרות, מה שמקשה על אבחון המחלה. נוסף על כך, מהלך המחלה עשוי להיות מאוד איטי, והיא מסוגלת להתפתח בתוך הגוף במשך שנים מבלי שיופיעו שום סימנים או תסמינים.
דלקת כבד אוטואימונית מאובחנת על ידי שילוב בין סימנים קליניים, תוצאות חריגות בבדיקות של תפקודי הכבד, ביופסיה של הכבד ופסילת קיום של מחלות כבד אחרות, כמו דלקת כבד נגיפית. מכיוון שטרם נמצא למחלה מרפא, הטיפול השכיח ביותר בדלקת הכבד האוטואימונית הוא טיפול השואף להגיע לנסיגה של המחלה (רמיסיה), וזאת באמצעות מתן קורטיקוסטרואידים ותרופות לדיכוי מערכת החיסון. בלא טיפול, המחלה עלולה להוביל לשחמת הכבד, שבמהלכה רקמות הכבד נהרסות ומוחלפות ברקמה צלקתית, ואף לאי-ספיקת כבד חריפה.
סיווג.
דלקת כבד אוטואימונית מתחלקת לשני סוגים עיקריים, אשר נבדלים זה מזה בדפוס הפעולה של הנוגדנים העצמיים שתוקפים את הכבד, אך אופן הטיפול בשני סוגי המחלה דומה:
סוג I – הסוג השכיח מבין השניים, אשר מייצג כ-80% מהחולים, ומופיע ב-75% מהמקרים בקרב נשים. התגובה לטיפול בסוג זה היא לרוב טובה, ולעיתים ניתן להפסיק את הטיפול התרופתי אצל חולים בסוג זה לאחר הגעה לנסיגה של המחלה. סוג I מאופיין בתקיפת הכבד על ידי אחד או יותר מן הנוגדנים הבאים:
סוג II – הסוג הנדיר מבין השניים, אשר מופיע באופן כמעט בלעדי בקרב נשים צעירות, לרוב מתחת לגיל 14. המהלך הקליני של דלקת מסוג II הוא לרוב חריף יותר מאשר סוג I ופוגע ברקמות הכבד באופן מתקדם יותר. כמו כן, סוג II בעל תגובה פחות טובה לטיפול התרופתי, ובעל שכיחות גבוהה יותר להישנות של המחלה, לאחר הגעה אפשרית לנסיגה. סוג II מאופיין לרוב בתקיפת הכבד על ידי אחד או יותר מן הנוגדנים הבאים:
אפידמיולוגיה.
דלקת כבד אוטואימונית עשויה להופיע בכל קבוצה אתנית ובכל גיל, אך לרוב היא מאובחנת במטופלים בין גיל 40 לגיל 50, או במהלך הילדות. שיעור הֵאָרְעוּת המחלה הוא 1–2 חולים לכל 100,000 איש בשנה, ושיעור השכיחות שלה הוא 10–20 חולים לכל 100,000 איש בשנה. כמו מחלות אוטואימוניות רבות אחרות, גם דלקת כבד אוטואימונית נפוצה יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים (שכיחות של 70% אצל נשים).
שיעורי ההארעות והשכיחות של דלקת כבד אוטואימונית בצפון אירופה הם 18 מתוך 100,000 איש בשנה ו-1.1 מתוך 100,000 איש בשנה בהתאמה. ישנה סברה כי נתונים סטטיסטיים אלה דומים לנתוני השכיחות של המחלה בצפון אמריקה, אך שיעורי ההארעות והשכיחות של המחלה בצפון אמריקה אינם ידועים. עם זאת, ידוע כי שיעור הימצאות המחלה בקרב אוכלוסיית הילידים באלסקה גבוה מאוד באופן יחסי – 42 חולים לכל 100,000 איש בכל שנה.
גורמים.
הסיבה להתפרצות דלקת כבד אוטואימונית אינה ידועה, אם כי חוקרים סבורים שמה שמעורר את המחלה הוא שילוב של מספר גורמים:
כמו כן, מין המטופל הוא גורם סיכון אפשרי להתפתחות דלקת כבד אוטואימונית, שכן נתונים סטטיסטיים העלו כי המחלה נפוצה הרבה יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים. בנוסף, הימצאות של מחלה אוטואימונית אחרת בקרב המטופל, כגון: צליאק, דלקת מפרקים שגרונית ומחלת גרייבס, עשויה לעלות בקנה אחד עם התפתחות דלקת הכבד האוטואימונית. כ-26% עד 49% מחולי דלקת כבד אוטואימונית לוקים במחלה אוטואימונית נוספת.
סימנים ותסמינים.
הופעת הסימנים של דלקת כבד אוטואימונית משתנה ממטופל למטופל, בהתאם למצבו ולהתקדמות המחלה. ישנם אנשים הלוקים במחלה זו ואינם מציגים סימנים כלל. ישנם חולים שחשים בתסמינים מתונים באופן יחסי, אשר מזוהים עם תסמיניה של דלקת כבד כרונית, כגון: תשישות וכאבי שרירים, וישנם חולים שחשים בתסמינים חריפים יותר, אשר מזוהים עם דלקת כבד חריפה. לדלקת הכבד האוטואימונית אמנם יש סימנים ותסמינים רבים, אך חלק נרחב מהם מזוהה גם עם מחלות אחרות, ולכן אבחון המחלה עשוי להיות מורכב. כלל הסימנים והתסמינים של דלקת הכבד האוטואימונית הם:
במקרים שבהם דלקת הכבד הגיעה לשלבים מתקדמים הכוללים שחמת או אף אי-ספיקת כבד, עשויים להתגלות גם הסימנים והתסמינים הבאים:
אבחון.
מאחר שאין בדיקה יחידה המעידה על קיום דלקת כבד אוטואימונית, הדרך הטובה ביותר לאבחון המחלה היא בשילוב מאפיינים קליניים, תוצאות חריגות בבדיקות של תפקודי הכבד וביופסיה של הכבד. אם מתקבלות תוצאות המעידות על קיום דלקת כבד אוטואימונית, יש לפסול הימצאות של דלקת כבד מסיבות אחרות, כגון: דלקת כבד נגיפית, דלקת כבד על רקע אלכוהולי או על רקע תרופתי.