ב-22 באוגוסט 2012 התארח הפסטיבל במעלות-תרשיחא, בפארק "ברוכים הבאים" שבכניסה לעיר. אל הפסטיבל הגיעו קרוב ל-8,000 משתתפים וברשימת המופיעים: תיאטרון רחוב לופטגישפט ומופע ילדים, ברי סחרוף, רמי פורטיס, מושיק עפיה, קרולינה, לוס כפרוס, מופע הארנבות של דוקטור קספר, טג', פלורנטין, עושאק אל שיח אימאם ו-Selfish Shepherd.
בספטמבר 2013 התקיים הפסטיבל שוב במעלות-תרשיחא בהנחיית מודי בר-און.
בשנת 2016 נערך הפסטיבל לראשונה גם בסחנין.
מסר במהופך
The Joshua Tree
The Joshua Tree (בתרגום חופשי לעברית: עץ יהושע) הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הרוק האירית U2. הוא הופק על ידי בריאן אינו ודניאל לנואה ויצא ב-9 במרץ 1987 בחברת איילנד רקורדס. האלבום זכה להצלחה והערכה רבה וזכה בפרס גראמי על האלבום הטוב ביותר ב-1988. האלבום מכר מעל ל-10 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של ארצות הברית "The Billboard 200".
רקע.
מנהל הלהקה לשעבר של U2, פול מקגינס, סיפר ש-"The Joshua Tree" נוצר בהשראת הרומן הגדול של הלהקה עם ארצות הברית לאחר שהלהקה הופיעה ברחבי המדינה בסביבות חמישה חודשים בשנה בתחילת שנות ה-80. בתקופה שלפני הקלטת האלבום בונו קרא יצירות של סופרים אמריקאים כמו נורמן מיילר, פלאנרי או'קונור וריימונד קארבר על מנת להבין, על פי ניל סטוקס, עורך Hot Press, את "אלו שנמצאים בשולי הארץ המובטחת, מנותקים מהחלום האמריקאי".
לאחר ביקור הומניטרי במצרים ואתיופיה בספטמבר ואוקטובר 1985 עם אשתו אלי, בונו אמר "בזמן שבילנו באפריקה ראינו שלאנשים יש נפש חזקה ועשירה למרות העוני. לא ראיתי את זה כשחזרתי הביתה. ראיתי את הילד המפונק של העולם המערבי. התחלתי לחשוב, 'אמנם הם חיים פיזית במדבר, אבל לנו יש סוגים אחרים של מדבר'. וזה מה שמשך אותי למדבר כסוג של סמל."
ב-1985 בונו תרם לאלבום Sun City של סטיבן ואן זאנדט נגד האפרטהייד באפריקה. בעודו בניו יורק עבור העבודה על האלבום, הוא בילה זמן עם מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס מהרולינג סטונז אשר השמיעו לו מוזיקת בלוז וקאנטרי. בונו היה נבוך מחוסר ההיכרות שלו עם הסגנונות האלה. רוב הידע המוזיקלי של U2 הגיע מסגנון הפאנק רוק שהקשיבו לו רבות בצעירותם. בונו הבין של-U2 "אין מסורת" והרגיש שהם "מהחלל החיצון". דבר זה נתן לו השראה לכתוב את השיר "Silver and Gold" המושפע מבלוז. הוא הקליט את השיר יחד עם ריצ'רדס ורון ווד ושכנע את ואן זאנדט להוסיף אותו ל-"Sun City". החברות שלו עם בוב דילן, ואן מוריסון וריצ'רדס עודדה את בונו להסתכל על השורשים של מוזיקת הרוק ולהתמקד במיומנות שלו ככותב שירים. הוא אמר שהוא נהג לחשוב שכתיבת מילים היא דבר מיושן, לכן הוא היה כותב שירים כשהוא היה ליד המיקרופון. עבור "The Joshua Tree" הוא הרגיש שהגיע הזמן לכתוב מילים שהייתה להן משמעות והגיעו מהחוויות שלו.
U2 רצו לבנות שירים על המרקם המוזיקלי של "The Unforgettable Fire", אך יותר ישירים ויותר בתוך המגבלות של מבנה שיר קונבנציונלי. הלהקה התייחסה לגישה הזו כעבודה בתוך "צבעי היסוד" של מוזיקת הרוק - גיטרה, בס ותופים. דה אדג' התעניין יותר בסגנון האירופאי של "The Unforgettable Fire" והסתייג תחילה מללכת אחרי בונו בניסיון ליצור סאונד יותר אמריקאי. בסופו של דבר דה אדג' השתכנע לאחר שהוא גילה אמני בלוז וקאנטרי כמו האולין וולף, רוברט ג'ונסון, האנק ויליאמס ולפטי פריזל כאשר הקשיב לתחנות רדיו אמריקאיות במהלך סיבוב ההופעות של "The Unforgettable Fire". למרות היעדר קונצנזוס על הכיוון המוזיקלי, חברי הלהקה הסכימו שהם לא מרגישים מחוברים למוזיקת הסינת'פופ והגל החדש של אותה התקופה, ורצו להמשיך ליצור מוזיקה שונה מהז'אנרים האלה.
בנובמבר 1985, U2 עברו לבית החדש של לארי מולן ג'וניור על מנת לעבוד על חומרים אשר נכתבו במהלך סיבוב ההופעות של "The Unforgettable Fire". חומרים האלה כללו גרסאות דמו לשירים "With or Without You", "Red Hill Mining Town" ו-"Trip Through Your Wires". דה אדג' תיאר את התקופה הזו כתקופה קשה שבה הוא הרגיש שהם לא הולכים לשום מקום, אף על פי שבונו היה נחוש שהנושא של האלבום יהיה אמריקה.
הקלטה והפקה.
בהתבסס על ההצלחה שלהם עם המפיקים בריאן אינו ודניאל לנואה ב-"The Unforgettable Fire", הלהקה רצתה שהצמד יפיק גם את האלבום הבא שלהם. מולן שמח לעבוד איתם שוב מכיוון שהוא הרגיש שהם היו המפיקים הראשונים שבאמת התעניינו בחטיבת הקצב.
מארק "פלוד" אליס נבחר להיות מהנדס ההקלטות וזו הייתה הפעם הראשונה שהוא עבד עם U2. הלהקה התרשמה מהעבודה שלו עם ניק קייב וגאווין פריידי, חברו של בונו, המליץ על פלוד בהתבסס על העבודה שלו איתו כאשר פריידי היה חבר בלהקת ה-Virgin Prunes.
בינואר 1986, U2 הקימה אולפן ב-Danesmoate House, בית ג'ורג'יאני בראספרנהאם, אירלנד. דה אדג' ראה את המקום כאשר חיפש בית עם אשתו כמה חודשים לפני כן, ושכנע את הבעלים להשכיר את הבית ללהקה. ב-1987, קלייטו קנה את הבית.
חדר בקרה מאולתר הורכב בחדר האוכל של הבית עם מכשירי הקלטה, מערבל אותות וציוד נוסף. חדר האורחים הסמוך שימש להקלטות. הדלתות הגדולות אשר הפרידו בין החדרים הוחלפו במסכי זכוכית. על מנת שלמקום לא תהיה תחושה של אולפן הקלטות, חדר הבקרה נקרא "חדר המילים" ומרחב ההקלטה נקרא "חדר הלהקה". האסטרטגיה של לנואה הייתה לעודד את חברי הלהקה לעבוד על החלקים שלהם מראש וללכוד כמה שיותר מהמהות של הופעה חיה ללא האפשרות להסתמך על אובר-דאבינג. דבר זה היווה שינוי עבור הלהקה, אשר עד אז הקליטה כל כלי בנפרד.
דייב מיגן, אשר שימש כטכנאי בהפקת האלבום, אמר על אינו שהוא היה מגיע ראשון בבוקר ומתחיל לנגן דברים על הסינתסייזר שלו כדי לתת השראה לאנשים כשהם נכנסו לחדר. אינו ולנואה עבדו עם הלהקה בזמנים שונים - אחד היה עובד איתם שבוע או שבועיים ואז הם היו מתחלפים. הם עודדו את חברי הלהקה להקשיב לשירים ישנים, בייחוד מוזיקת שורשים אמריקאית. השפעות יותר מודרניות על האלבום היו של הסמית'ס ו-My Bloody Valentine.
במהלך הקלטות האלבום הלהקה הופיעה בכמה מופעי צדקה, Self Aid בדבלין, למען מחוסרי העבודה באירלנד, וסיבוב הופעות של אמנסטי אינטרנשיונל בשם A Conspiracy of Hope שכלל שש הופעות. במהלך סיבוב ההופעות הזה הלהקה ניסתה את קומפוזיציות הגיטרה שהם כתבו. מיגן אמר שהוא חושב שהזמן ש-U2 בילתה עם הלהקות האחרות בסיבוב ההופעות השפיע על הסאונד שלהם.
ב-3 ביולי 1986, חברי הלהקה חוו טרגדיה כאשר אחד מחברי הצוות שלהם, גרג קרול, נהרג בתאונת אופנוע בדבלין. חברי הלהקה נסעו לניו זילנד, משם הגיע קארול, כדי להשתתף בהלוויה שלו. החוויה הזו היוותה השראה לשיר "One Tree Hill". הלהקה הקדישה את האלבום לקארול. לאחר ההלוויה, בונו ואשתו ביקרו בניקרגואה ובאל סלוודור, היכן שהם ראו את המצוקה של האיכרים כתוצאה מסכסוכים פוליטיים והתערבות צבאית אמריקאית. החוויה הזו היוותה השראה לשירים "Bullet the Blue Sky" ו-"Mothers of the Disappeared".
ב-1 באוגוסט 1986, חברי הלהקה נפגשו שוב כדי להמשיך לעבוד על האלבום ביחד. הם עבדו בבית של דה אדג' בדבלין. לאונה אמר שרוב העבודה על האלבום נעשתה שם. הלהקה עבדה גם באולפני Windmill Lane.
כאשר ה-15 בינואר 1987, תאריך הדדליין שחברת איילנד רקורדס הציבה להם, התקרב, הלהקה שכרה את סטיב ליליוויט, אשר עבד איתם על שלושת האלבומים הראשונים שלהם, כדי שיעזור להם להכין את הסינגלים ולסיים בזמן. הלהקה סיימה לעבוד על האלבום בלילה שלפני הדדליין. קריסטי מקול, אשתו של ליליוויט, התנדבה לעשות את סדר השירים. הלהקה אמרה לה שהשיר הראשון יהיה "Where the Streets Have No Name" ושהשיר האחרון יהיה "Mothers of the Disappeared" ושהיא יכולה לקבוע את השאר.
מילים.
מבחינה תמטית, האלבום מציב זה לצד זה סלידה מארצות הברית יחד עם משיכה עמוקה של הלהקה למקום, לשטחים הפתוחים, לחופש ולאידיאלים שלו. כעס מופנה בעיקר כלפי מה שחברי הלהקה ראו כחמדנות מצד הממשל של רונלד רייגן ומדיניות החוץ שלו במרכז אמריקה. בונו אמר, "התחלתי לראות שתי אמריקות, אמריקה המיתית ואמריקה האמיתית". אחד השמות ש-U2 שקלו עבור האלבום היה "The Two Americas" (שתי האמריקות). לאחר שהופיעו הרבה בארצות הברית, הלהקה קיבלה השראה מהגאוגרפיה של המדינה, ולכן המדבר, הגשם, האבק והמים הם מוטיבים שמופיעים הרבה באלבום. במקרים רבים, המדבר משמש כמטפורה ל"בצורת רוחנית". שיר אחד שמאוד מייצג את הנושאים האלו הוא "In God's Country". קלייטון הסביר את ההשפעה של הדימוי המדברי: "המדבר היווה השראה גדולה עבורנו כדימוי מנטלי לאלבום הזה. רוב האנשים יראו את המדבר כמקום שומם, וזה כמובן נכון. אבל במצב הרוח הנכון זו גם תמונה מאוד חיובית, מכיוון שאתה יכול לעשות משהו עם בד ריק, והמדבר הוא למעשה בד ריק."