במצב כזה, כשמגפה חדשה וגדולה מגיחה, חלק מהחולים הנגועים והסימפטומטיים יוצרים עלייה בביקוש לשירותי בריאות שנחזתה רק סטטיסטית, מבלי לדעת מראש את תאריך תחילת המגפה וגם לא את רמת הזיהומיות והקטלניות. אם הביקוש עולה על קו היכולת בעקומת ההדבקות ליום, מוסדות הבריאות הקיימים אינם יכולים לטפל בחולים בצורה מלאה, וכתוצאה מכך שיעורי התמותה גבוהים יותר מאשר אם היו נערכים להכנות.
מחקר בעל השפעה בבריטניה הראה שתגובה מוחלטת ל-COVID-19 בבריטניה יכולה הייתה לדרוש עד פי 46 ממספר המיטות הזמינות לטיפול נמרץ. האתגר לניהול בריאות הציבור הוא לשמור על גל המגפה של חולים נכנסים הזקוקים למשאבי בריאות חומריים (ציוד רפואי) ואנושיים (צוותים רפואיים) בכמות מספקת הנחשבת מוצדקת מבחינה רפואית.
שיטוח העקומה.
התערבויות שאינן תרופות, כמו שטיפת ידיים, ריחוק חברתי, בידוד וחיטוי מפחיתות את כמות הזיהומים היומיומיים, ולכן משטחות את עקומת המגפה. עקומה שטוחה בהצלחה מפזרת את צורכי הבריאות לאורך זמן ומורידה את שיא כמות האשפוזים מתחת לקו היכולת של שירותי הבריאות. בקיום פעולות אלו, משאבים, בין אם הם חומריים או אנושיים, לא יהיו מותשים ולא יהיו חוסרים בהם. בבתי חולים, על הצוות הרפואי להשתמש בציוד המגן ובהליכים המתאימים, אך גם להפריד בין חולים נגועים לבין עובדים חשופים מאוכלוסיות אחרות כדי למנוע התפשטות בתוך בית החולים.
העלאת הקו.
לצד המאמצים לשטח את העקומה, יש צורך במאמץ מקביל ב"העלאת הקו", על מנת להגדיל את היכולת של מערכת הבריאות. ניתן להגדיל את יכולת מערכת הבריאות על ידי גיוס ציוד, צוות, מתן טלרפואה, טיפול ביתי וחינוך לבריאות לציבור. ניתן לבטל הליכים אלקטיביים (שאינם דחופים) על מנת לשחרר ציוד וצוותים. העלאת הקו נועדה לספק ציוד רפואי הולם והיצע לחולים רבים יותר.
במהלך מגפת הקורונה.
המושג הפך פופולרי במהלך החודשים הראשונים של מגפת הקורונה.
על פי אתר Vox, כדי להתרחק מהריחוק החברתי ולחזור למצב נורמלי, ארצות הברית צריכה לשטח את העקומה על ידי בידוד ובדיקה המונית, ולהעלות את הקו. ב-Vox מעודדים את פיתוח היכולת בתחום הבריאות, כולל בדיקות המוניות, שימוש בתוכנה ובתשתיות כדי לעקוב אחר אנשים נגועים ולהכניסם להסגר, וכן הגדלת הטיפולים, לרבות על ידי פתרון המחסור בציוד מיגון אישי ובמסכות פנים.
לפי The Nation, מדינות במצב כלכלי חלש ובעלות מערכת בריאות חלשה, כמו פוארטו ריקו, מתמודדות עם מאבק בהעלאת הקו, ולכן הן בלחץ הכרחי גבוה יותר במטרה לשטח את העקומה.
במרץ 2020 ציין אהרון אדלין, פרופסור לכלכלה ולמשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כי מאמצים מתמשכים בשיטוח העקומה הנתמכים בחבילת חירום של טריליוני דולרים צריכים להתאים למאמצים שווים בהעלאת הקו ובהגדלת יכולת מערכת הבריאות. אדלין קרא להפעיל את חוק הייצור לצורכי ביטחון כדי להורות לחברות ייצור לייצר את חומרי החיטוי, ציוד המגן האישי והמאווררים הדרושים, ולארגן מאות אלפי עד מיליוני מיטות אשפוז נדרשות. על פי הערכות ממרץ 2020, אדלין קרא לבנות 100–300 בתי חולים לשעת חירום כדי להתמודד עם מה שהוא תיאר כ"אסון הבריאות הגדול ביותר מזה 100 שנה" ולהתאים את החקיקה בתחום הבריאות המונעת שיטות חירום הנדרשות בזמן מגפות. אדלין הצביע על חבילת תמריצים מוצעת בתור הנטייה כלפי פאניקה פיננסית, בזמן שהוא לא מספק מימון מספיק לנושא הליבה של מגפה: יכולת שירותי הבריאות.
בתחילת מאי פרסמה התורמת הבכירה בתחום הבריאות מטעם פורבס כי "Tenet Healthcare הודיעו כי למעלה מ-60 בתי החולים שלהם 'אינם מוצפים' בחולים שנפגעו מזן COVID-19 של נגיף קורונה, הסימן האחרון שמערכת הבריאות בארצות הברית עשויה להתמודד ביעילות עם המגפה", והעידה כי המטרה לשטח את העקומה לנקודה מתחת לקיבולת הבריאות זכתה בהצלחה ראשונית.
לשטח את העקומה
אליקים רוזנבלט
הרב אליקים גצל רוזנבלט (1933 – 27 במרץ 2019) היה רב אמריקאי אורתודוקסי, המייסד וראש ישיבה של ישיבת כתר תורה ברובע קווינס בניו יורק.
ביוגרפיה.
רוזנבלט נולד בשנת 1933 באזור ברוקלין בניו יורק. סבו מצד אמו היה יעקב אייזר דוברוב, רב קהילת "קשר ישראל" בעיר וושינגטון. הוא למד בגיל היסודי ובתיכון בישיבת רבי חיים ברלין, אחר כך למד בישיבת טלז בקליבלנד ובישיבת חפץ חיים בוויליאמסבורג, ברוקלין. בשל רצונו בפנימייה, בשנת 1951, בגיל 18, הלך ללמוד בישיבת לייקווד בלייקווד, ניו ג'רזי והפך לתלמידו של הרב אהרן קוטלר, אליו הגיש תה מדי יום. בזמן לימודו בישיבה, מונה לאחראי על השכמת הבחורים בבוקר לתפילת שחרית. בין התלמידים שהעיר מדי יום היה הרב שמואל קמנצקי. שם במשך זמן מה היה חברותא של הרב שלמה קרליבך בשנת 1958 התחתן עם טרני רוזנבלט, שלימים יכנה אותה רוזנבלט כ"שותפתי לתורה". בגיל 27, חזר רוזנבלט לישיבת חפץ חיים, שהייתה אז בקווינס, ניו יורק, והפך לתלמידו של הרב אלתר חנוך הניך ליבוביץ.
רוזנבלט נשאר בישיבת חפץ חיים, שם היה רב מוסר של כיתה ט'. בין תלמידיו מישיבת חפץ חיים נמנה דוד האריס. לאחר מכן רוזנבלט כיהן כרב בשכונת קורונה ברובע קווינס שבניו יורק, שם הוא ואשתו עוררו השראה ליהודים שאינם דתיים, לימדו תורה ואירחו אותם לארוחות שבת. בשנות ה-70 דחקו בו תלמידיו בשכונת קורונה לפתוח ישיבה, אז פתח רוזנבלט את ישיבת 'כתר תורה' בשכונת בריארווד בקווינס. פנימיית הישיבה נוספה בשנת 1980. בשנת 1994 הציע רב בישיבה שהישיבה תעבור ל שכונת קיו גרדן הילס בקווינס, שם יוכלו למשוך יותר אנשים, ולצורך כך נרכשה חלקה במרכז הקהילה היהודית של קיו גרדנס הילס.
השיעורים שלו בישיבת "כתר תורה" היו מכוונים ליהודים מכל הרקעים והמקצועות. מעל כ-500 שיעורים שלו זמינים בחינם באינטרנט.
רוזנבלט נפטר בכ' אדר תשע"ט, 27 במרץ 2019. הלווייתו נערכה בישיבת כתר תורה באותו יום, והוא נקבר בבית העלמין "בית דוד" שבאלמונט, ניו יורק.
פועלו.
רוזנבלט חיבר ארבעה ספרים על התורה בשם "אור לנתיבתי". רוזנבלט היה ידוע כמוזיקלי מאוד. מסופר כי הרב אהרן קוטלר ביקש ממנו ומשני תלמידים נוספים בישיבת לייקווד לשיר בסעודה שלישית. הוא הלחין שירים רבים אשר זמינים על הדיסקים שלו "שער הנגינה".
חבש פאר
חֵבֶשׁ פְּאֵר הוא חיבור הלכתי והגותי של הראי"ה קוק, שעוסק בחשיבות מצוות הנחת תפילין, ובעיקר חובת הנחתן במקומן הנכון והמדויק. הספר נדפס לראשונה בעילום שם המחבר בוורשה ה'תרנ"א (1891). זהו הספר הראשון שחיבר והוציא לאור הרב קוק, בהיותו בן 26 ורבה של העיירה זיימל.
הוצאה לאור והפצה.
מהדורה ראשונה.
ספר "חבש פאר" יצא לאור בידי הראי"ה קוק וחותנו האדר"ת, והיה מוכן לדפוס כבר בשנת תרמ"ח, אולם הדפסתו התעכבה. לקראת הדפסתו בשנת תרמ"ט, ביקש הרב קוק מחותנו ששמו שלו לא ייקרא על החיבור, ויצוין רק שהאדר"ת מימן את הדפסת המהדורה. הספר יצא לאור בוורשה תרנ"א תחת שם העט "כד"י" (ראשי תיבות "כהן דעתו יפה", הרומזות לשם המשפחה של המחבר). עם זאת, האדר"ת ציין בהסכמתו – ההסכמה היחידה על הספר – שחתנו הראי"ה הוא המוציא לאור, ורמז בכך לזהותו. בהמשך שלח האדר"ת את הספר לרבנים, התכתב עמם על תכניו, והציג את עצמו כמדפיס הספר. שמו של המחבר אכן לא היה ידוע לרבים, והתגלה באופן רשמי רק כעבור שנים.
במכתב אל האדר"ת מחודש אדר תרנ"א כותב הראי"ה: "אצלי כמעט תמו הקונטרסים חבש פאר. כולם כרכתי וכה מכרתים". חודש לאחר מכן כתב הראי"ה לחותנו על הפצת הספר בינישוק, שאוויל ובויסק. למהדורה הראשונה של הספר צורפו פתקים נפרדים אשר הזהירו על הדיוק במקום הנחת תפילין של ראש. הספר נשלח למגידים ודרשנים בחינם, תוך בקשה מהם לעורר על התקלה ההלכתית בדרשותיהם בציבור. הראי"ה עצמו סובב תקופה בעיירות שונות, דרש ברבים על תוכני החיבור, מכר אותו לרבים, ומימן את ההפצה מכיסו. במסעותיו הרחיק עד ורשה ווילנה בה פגש בה את רבו הנצי"ב, נפגש לראשונה עם הרב מרדכי רוזנבלט מאושמינה, וכן עם החזון איש הצעיר בקוסובה.
מהדורה שנייה.
לאורך שנים תוכננה הדפסת מהדורה שנייה, לזכר בת-שבע אלטה אשתו הראשונה של הראי"ה (בת האדר"ת, שנפטרה בקיץ תרמ"ט), אולם הדבר לא יצא לפועל, בין השאר בעקבות שריפת ביתו של האדר"ת במיר בשנת תרנ"ח. הקדמת מהדורה זו, כפי הנראה, נדפסה בסוף ספר מאמרי הראיה.
במחצית שנת תרפ"ה (1925) הוציאו לאור הרב יצחק אריאלי, תלמידו של הראי"ה, והמדפיס הירושלמי אורי סגל המבורגר, מהדורה שנייה של הספר. הרב אריאלי היה העורך האקטיבי יותר במהלך העריכה. הקדמת העורכים לספר נכתבה שש שנים קודם לכן, בשנת תרע"ט, והשניים קיבלו מהראי"ה את כתב היד המקורי של הספר. הספר נדפס בירושלים בדפוס "מוריה עץ-הדר (שיינבוים)", והוא רחב פי שלושה מן המהדורה הראשונה.
תוכן הספר.
שמו של החיבור מאזכר את לשון הכתוב, הנוגע לאבלות שנצטווה עליה יחזקאל הנביא () "פְאֵרְךָ חֲבוֹשׁ עָלֶיךָ", אשר נדרש בידי חז"ל כנוגע למצוות תפילין. כותרת המשנה של המהדורה הראשונה מבהירה את מטרת הספר ואת קהלי היעד שלו: "להמון עם ד' המניחים התפלה של ראש שלא במקומה בבלי דעת ולהמשכילים בעם המתעלמים מתקנת המעוות, ולעורר האהבה לעמוד בפרץ, להציל ממכשול עוון ולזכות את הרבים".