במאגר הארגונים החונכים של אלומה למעלה מ־1000 ארגונים.
הארגונים הלוקחים חלק בתוכנית מרוויחים מגוון תועלות, המרכזיות שבהן:
תוצרים מקצועיים, חשיפה לעתודות כוח אדם, מיתוג מעסיק, אחריות חברתית, הזדמנות לפיתוח עובדים על ידי שימוש במתדולוגית למידה מתוך עשייה- learning by doing.
חיל האוויר של הרפובליקה האיסלאמית האיראנית
שם טוב גפן
הרב קלמן (קלונימוס) שם־טוב גפן (ברוסית: Кельмань Гофань; כ"ז בניסן ה'תרט"ז – כ"ו בסיוון ה'תרפ"ז, 2 במאי 1856 – 26 ביוני 1927) היה פילוסוף נאו-קאנטיאני, תאורטיקן, מתמטיקאי, מקובל ואיש אשכולות יהודי, ממוצא אוקראיני.
כתב ספרים ומאמרים רבים, שהחשובים שבהם הם החיבורים " ו", בשני חיבורים אלו, ובמאמר , הוא שילב את הגותם הפילוסופית של הרמב"ם ועמנואל קאנט עם תורת הקבלה. עסק רבות בתורת ההכרה, בפרט בתורת האידיאליזם הטרנסצנדנטלי ו"הדבר כשהוא לעצמו", אותו זיהה עם אלוהים. הוא חלק באופן שיטתי על תפיסתו של ברוך שפינוזה, לעג לו, וכינה אותו בן־הקוץ (תרגום חופשי של "שפינוזה").
בנוסף לחיבוריו הפילוסופיים, כתב ספרי מתמטיקה, פירושים על ספר איוב, ספר ישעיהו וספר יצירה, ומאמרים תורניים ומדעיים בנושאים רבים, ביניהם אמונה, הלכה, בלשנות, היסטוריה, כימיה, ופילולוגיה.
תמך בציונות הדתית באופן מובהק, והיה ממקורביו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהעריך מאוד אותו ואת הגותו. הוא סייע לו בהקמת ישיבת אוצר חיים ביפו, והתכתב איתו רבות בנושאים שונים.
ביוגרפיה.
שמו ושם משפחתו.
לא ידוע במדויק כיצד נקרא כשנולד. ייתכן שנולד בשם קלונימוס קלמן, ובשלב כלשהו של חיים החליט לשנות את שמו לשם־טוב, שכן באיגרותיו מלפני שנת תרס"ח, חתם בשם "קלונימוס קלמן", ובאיגרות שלאחר מכן חתם "שם־טוב גפן". דב גפן סבר ששני השמות ניתנו לו בברית המילה, וסברה זו מתחזקת לאור העבודה שעל מצבתו חרותים שני השמות יחד.
שם משפחתו בעברית נכתב "גפן", ונהגה "גֶפֶן" או "גוֹפֶן". במשך כמה דורות שם המשפחה היה "בארסקי", על שם מוצאה בעיר באר, אך סבו, ר' חיים לוי יצחק, שינה את שם משפחתו ל"גפן" כדי לחמוק מצו הגיוס לצבא הצאר.
ראשית חייו.
נולד בכפר בריביס שבפלך קייב של האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה), לרב מרדכי גפן. גדל בעיירה קליגורקה, בבית סבו, הרב חיים לוי יצחק, ששימש כרב העיירה. אביו לימד במשך כמה שנים בני עשירים מהערים הסמוכות, ובשנת ה'תרכ"ג הקים בבית הסב ישיבה ללימוד גמרא והלכה. למד אצל מלמדים רק שנים מועטות. בערך בגיל 8, חלה ושכב בבית, ופעם אחת שמע את אביו מנסה להסביר לתלמידים גמרא כלשהי, ללא הצלחה. לתימהון אביו, הוא התחיל לבאר את הגמרא לפרטיה ממיטתו, וכשראה אביו את כישרונו וחכמתו, החליט לא למוסרו למלמדים, והחל ללמדו בעצמו גמרא, הלכה, ואף את ארבע פעולות החשבון.
כשהיה בן 11 נסע אביו ללמד בני עשירים בעיירה ריואוצקי והשאירו לבדו, אך מחמת שהוא לא רצה ללמוד אצל מלמדים, החל ללמוד בעצמו ולקרוא ספרים שהתגלגלו לידיו בדרכים שונות. הוא החל בלימוד תנ"ך, סדר הדורות וספר יוסיפון. בהמשך למד ספרי קבלה ומחשבה רבים שמצא בארון הספרים בבית סבו, ביניהם פרדס רימונים, עץ חיים, ספר יצירה, ספר הכוזרי, חובות הלבבות, ו"אילים" ו"סוד היסוד" לרבי יוסף שלמה דלמדיגו. כמו כן, למד ספרי דקדוק שקיבל מאביו, וקרא מעט בספר "מורה נבוכי הזמן", וספר רזיאל המלאך.
בשנת ה'תרל"א (1871), בגיל 15, נשא לאישה את יוכבד קרסונסקי, ועבר לגור בבית חמיו, ישראל קרסונסקי, שם נולדו לזוג שני בנים ובת. באותה תקופה, היה נוהג ללמוד בשעות יום גמרא והלכה בבית המדרש, כשאר האברכים, ובלילה היה מעיין בספרי מחשבה, קבלה ומדעים. הוא מעיד שבאותה תקופה למד את הספרים מורה נבוכים מילות הגיון, רוח חן, האמונות והדעות, מפעלות אלוקים לאברבנאל, והם השפיעו רבות על צורת חשיבתו. הוא למד גם מספר ספרי חשבון, שעוררו בו את הרצון ללמוד מדעים מדויקים. באותה תקופה הוא תכנן בסתר לעזוב את עירו וליסוע ללמוד מדעים, בסביבת אנשים כמוהו ומתוך ספרים שהיו חסרים לו בעיר מגוריו, אך חותנו התנגד, וגפן נאלץ לוותר על הנסיעה.
בשנת ה'תרמ"ד (או קצת לפני כן), נפטר סבו, רבה של העיירה קליגורקה, והוצע לו לשמש כרב העיירה, אך הוא סירב, על אף פרנסתו המצומצמת. לפי דוד תדהר היה זה מכיוון שחשש שהרבנות "תעכב אותו מהשתלמות בחכמה כחפצו". בשנת ה'תר"ן, עבר לגור בעיירה שפולה. נולדו לו שני בנים נוספים ובת, והוא עסק בפיתוח "תורת הממדים לאין ספורות".
פיתוח תורת הממדים לאין ספורות.
על פי זכרונותיו, גרעין הרעיון של "תורת הממדים לאין ספורות" החל לגדול במוחו כבר בגיל 11, בעת שלמד את המשנה בספר יצירה, המתארת את עשר הספירות כ"מדות עשר שאין להם סוף", ומפרטת את עשרת ה"עומקים" שלהן: . לפי פירושו, כוונת המשפט היא שמלבד שלשת הממדים הרגילים המתפשטים לשישה כיוונים, קיימים עוד שני ממדים נוספים. הוא מציין שלפי פירושו ספר היצירה כלל את "עומק ראשית ועומק אחרית" - ממד הזמן, יחד עם ממדי המרחב, ובכך הקדים באלפי שנים, את מודל המרחב-זמן של הרמן מינקובסקי ואלברט איינשטיין. הפיסקה מסיימת במילים "ועד עדי עד", וגפן מפרש מילים אלו כמורות על כך שמצד האמת קיימים אינסוף ממדים, עד עדי עד.
הרעיון עצמו עלה בראשו לראשונה בשנת ה'תרל"ג. בעת שלמד גאומטריה מהספר כליל החשבון לדוד פריזנהויזן, שאל את עצמו, מדוע לחשוב שהיקום מוגבל לעצמים בעלי שלשה ממדים בלבד, ולא יותר? אמנם, עדיין עמדה בראשו השאלה, לאן יכולים להתפשט ממדים אלו, אך לבסוף הוא הבין שהממדים הם בעצמם המקום שאליו הם מתפשטים. בכ"ט בתשרי ה'תרל"ה התרחש ליקוי חמה, והוא הסתכל בו זמן רב עד שכהו עיניו. בזכרונותיו הוא מתאר, כיצד באותו ערב כששכב במיטתו, הוא ראה בחוש את אינסוף הממדים:
מאז ש"ראה" את הממדים לאין ספורות בעיניו, נעלמו כל ספקותיו, והחל לפנות את עמלו ומרצו לפיתוח "תורת הממדים לאין ספורות". הוא פרסם אותה לראשונה בשנת ה'תרנ"ז (1886), בקובץ התורני "הכרם" שיצא לאור על ידו ועל ידי שני אחיו.
הציונות והעלייה לארץ ישראל.
בשפולה היה דורש מדי פעם ברבים לאהבת ארץ ישראל, אך לא הרבה באו לשמוע את דרשותיו. דוד כהן טען שדרשותיו היו כבדות ועמוקות כדרך מחשבתו, ולא משכו אליהם רבים. הוא אף הקים שם סניף של חובבי ציון, שחמיו היה מהעומדים בראשו.
בשנת ה'תרס"ב (1902) נקרא לעיר יליזבטגרד לשמש כמורה. הוא הקים שם בית ספר לעברית, והיה מראשוני המורים שלימדו בעברית. כשהוקמה התנועה הציונית, הוא היה בין הראשונים שהצטרפו אליה, והכריז שהיא אתחלתא דגאולה. בעת הפולמוס על תוכנית אוגנדה שלח להרצל מכתב גדוש ברעיונות תורניים המבארים את הקשר הנצחי של עם ישראל לארץ ישראל, וקיבל ממנו תשובה מלאת הערצה.
בשנת ה'תרס"ד (1904) עבר לאודסה ובמשך שנתיים לימד בישיבתו של הרב חיים טשרנוביץ, תלמוד, מדעי הטבע, פילוסופיה ומתמטיקה.
בשנת ה'תרס"ו (1906) עלה לארץ באוניה "רגינה", והתגורר ביפו בשכונת נווה צדק, סמוך לביתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, והיה מבאי ביתו. בשנים תרס"ז - תרס"ח שימש כמנהל תלמוד התורה במושבה פתח תקווה, ולאחר מכן בשנים תרס"ח - תרס"ט שימש כמנהל בית הספר תחכמוני ביפו. כששהה בפתח תקווה התכתב רבות עם הרב קוק אודות הקמת ישיבת אוצר חיים ביפו, ועיצוב תוכנית הלימודים בה. הוא בנה תוכנית לימודים מפורטת ל-5 שנים, לגילאי 14–19, שחלקה נכנס בסופו של דבר לתוכנית הלימודים של הישיבה. בין השנים ה'תר"ע - ה'תרע"ב שימש בישיבה כמורה למתמטיקה, ובשנת תר"ע אף נסע לערי רוסיה לגייס כספים עבורה.
בשנת ה'תרע"ב הוציא לאור את ספר המתמטיקה "תורת יסודות המדידה", שקיבל המלצה מהרב קוק. חודש לאחר הדפסתו עבר לגור יחד עם בנו במושבה בית-גן, ובשנים ה'תרע"ג - ה'תרע"ז לימד את ילדי המושבה הסמוכה יבנאל, עברית, תנ"ך, תלמוד, ומתמטיקה. פרנסתו הייתה מועטת, והוא חי בדוחק ועוני. לאחר כמה שנים של דוחק בבית-גן, עבר לגור בתל אביב, ובשנת ה'תרפ"א, לאחר שגם שם לא מצא פרנסה, החליט לרדת למצרים. הוא התפרנס מהוראה, ובמשך שנתיים חסך כסף להדפסת "תורת הנבואה הטהורה". הספר יצא לאור בקהיר בשנת ה'תרפ"ג, אך מחוסר אמצעים הודפסו רק שני החלקים הראשונים שלו. השניים האחרים נותרו בכתב יד, וגפן הצטער על כך שלא עלה בידו להדפיסם.
לאחר הדפסת ספרו, חזר לביתו בשכונת נווה שאנן בתל אביב, ומכיוון שלא היה לו מקור פרנסה קבוע, היה סמוך על שולחן בניו, דבר שגרם לו צער רב.
בשנת ה'תרפ"ז חלה בסרטן ואושפז בירושלים, שם נפטר בכ"ו בסיוון של אותה שנה, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
הגותו.
תורת ההכרה.
שיטתו הפילוסופית של גפן הייתה מבוססת על שיטתו הפילוסופית של עמנואל קאנט. הוא שילב אותה יחד עם תורתו הפילוסופית של הרמב"ם במורה נבוכים, טען שדברים רבים מתורתו של קאנט נאמרו כבר על ידי הרמב"ם, ושהרמב"ם לא חלק באופן מהותי על תורת הקבלה. בנוסף, הוא השתמש ב"פילוסופיה מתמטית", כלומר הוכחת והמחשת טענות פילוסופיות באמצעות כלים מתמטיים.
קאנט חילק בין "עולם התופעות" - העולם כפי שהוא נתפס בהכרתנו, לבין "הדבר-בעצמו". בעוד את עולם התופעות אנו יכולים להכיר ולחקור, לדבר בעצמו אין לנו גישה, ואי אפשר לתאר אותו בשום צורה ולייחס אותו לקטגוריה מסוימת. גפן השווה את הניסיון להגדיר את הדבר בעצמו לניסיון להוציא שורש למספר שלילי, פעולה חסרת פתרון במספרים ממשיים.
תורת הממדים לאין ספורות.