בשנת תש"כ החל ללמד בישיבת כרם ביבנה ובשנת תשכ"ב החל לשמש כר"מ בישיבה, בהמשך דרכו נהפך לר"מ הוותיק ביותר ולאחד מראשיה. במשך שנים רבות תחום לימודי העיון בישיבה היה תחת אחריותו, בשנים אלו התפרסמה שיטתו העיונית והלמדנית, שיעוריו מתאפיינים בחקירות, קושיות רבות, פלפולים וירידה לעומק והבנת הסוגיה, הוא דוגל לא רק בהעברת החומר העיוני אלא בשיתוף עם התלמידים ושמיעת דעתם המהווה חלק מרכזי בהעברת השיעור, פעמים רבות נוצר מפגש חי וקרוב עם התלמידים. בחלק מהשיעורים נשען על שיטת בריסק. שיעוריו נתפרסמו בציבור הדתי לאומי ובמהלך השנים הוזמן בקביעות להעביר שיעורים בישיבות רבות ביניהן ישיבת מרכז הרב, ישיבת הכותל, ישיבת בית אל, ישיבת שדרות, ישיבת ההסדר ראשון לציון, ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת בני צבי, כולל דיינות 'אוהל שלמה' בבאר שבע ובמקומות נוספים. כמו כן, העביר באופן קבוע שיעורים בירחי כלה בישיבת פוניבז'. שמע שיעורים רבים מפי הרב שמואל רוזובסקי והרב ישראל זאב גוסטמן ואף הביא תלמידים מישיבת כרם ביבנה שישמעו שיעורים מפיהם.
בשנת תש"מ נשלח על ידי הרב חיים יעקב גולדוויכט לעמוד בראשות ישיבת שילה יחד עם הרב מיכאל ברום כדי לחזקה, בתפקיד זה שימש עד שנת תשמ"ב. לאחר מספר שנים החל במקביל לישיבת כרם ביבנה לשמש כראש כולל יד ברודמן ללימודי הוראה ודיינות. בשנת תשס"ד הפסיק ללמד בישיבת כרם ביבנה. לאחר מספר שנים צירף אליו לראשות הכולל את תלמידו הרב מאיר ברקוביץ, ר"מ במכון הגבוה לתורה ובוגר הכולל, המשמש כרב קהילת 'אוהל חיים' וכרב בית כנסת בעיר רחובות, בנוסף עמד בראש כולל לבעלי בתים בבית הכנסת "בית היימפלד" בקרית דוד בעיר.
תלמידו הרב מאיר ברקוביץ, החליף אותו כראש כולל יד ברודמן וכראש כולל לבעלי בתים ורב בבית הכנסת "בית היימפלד".
בעבר במשך עשרות שנים שימש כאחד מבכירי העורכים באנציקלופדיה תלמודית ובמכון התלמוד הישראלי השלם.
פרסם עשרות מאמרים בעיקר בכתבי העת 'אבני משפט' ו'קטורת שילה'.
משפחתו.
נשוי לעטרה. היה נשוי לרבקה (נפטרה בשנת תש"ס). מתגורר ברחובות. אב לארבעה בנים.
בנו הוא הרב מוטי דימנטמן, ראש מכון ההוראה בישיבת רמת גן ובישיבת כרם ביבנה, אשר בנו יהודה דימנטמן נרצח ב-16 בדצמבר 2021 בפיגוע ירי בחומש.
רביקוביץ
הקורפוס ה-35 (ורמאכט)
הקורפוס ה-35 (בגרמנית: XXXV. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-20 בינואר 1942 על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-35 (Höheres Kommando z.b.V. XXXV),שלחם במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, וכמפקדו מונה רודולף קמפה. הקורפוס לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית, והושמד במהלך מבצע בגרטיון. על בסיס שרידי הקורפוס הוקם קורפוס האס אס ה-13.
סדר הכוחות.
מבצע ברברוסה.
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על מוסקבה.
במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע בגרטיון.
במבצע בגרטיון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר אס אס ה-11
קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 (בגרמנית: XI. SS-Panzerkorps) היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-24 ביולי 1944 על בסיס הקורפוס ה-5 שהושמד במבצע בגרטיון, ולמפקדו מונה מתיאס קליינהייסטרקאמפ. הקורפוס לחם בגליציה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחם עמה במבצע ויסלה-אודר. ב-1 בפברואר 1945 הוסב לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית. הקורפוס לחם במהלך הקרב על ברלין כחלק מהארמייה התשיעית, ונסוג עמה לעבר האלבה, שם נכנע לאמריקנים ב-8 במאי 1945.
סדר הכוחות.
הקרב על ברלין.
במהלך הקרב על ברלין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קישורים חיצוניים.
קורפוס פאנצר אס אס ה-11
משפט ניוטון על מסלולים סובבים
משפט ניוטון על מסלולים סובבים (באנגלית: Newton's theorem of revolving orbits) במכניקה קלאסית מזהה את סוג הכוח המרכזי הדרוש כדי להכפיל את המהירות הזוויתית של חלקיק בתנועה מסלולית בפקטור k מבלי להשפיע על התנועה הרדיאלית שלו (איורים 1 ו-2). ניוטון יישם את המשפט הזה כדי להשיג הבנה של הרוטציה הכוללת של מסלולים (פרצסיה אפסידית, איור 3) שנצפית אצל תנועת הירח וכוכבי הלכת. המונח "תנועה רדיאלית" מתייחס לתנועה פנימה או החוצה ממרכז הכוח, בעוד התנועה הזוויתית היא מאונכת לתנועה הרדיאלית.
אייזק ניוטון גזר את המשפט הזה בטענות 43–45 של הספר הראשון של עבודתו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", שפורסמה ב-1687. בטענה 43, הוא הראה שהכוח שצריך להוסיף חייב להיות כוח מרכזי, כלומר כוח שגודלו תלוי אך ורק במרחק r בין החלקיק ונקודה קבועה במרחב (מרכז הכוח). בטענה 44, הוא גזר את הנוסחה לכוח, והראה שזהו כוח היפוך-מעוקב, היינו כוח שמשתנה כמו ההופכי לחזקה השלישית של r. בטענה 45, ניוטון הרחיב את המשפט שלו לחוקי כוח שרירותיים תחת ההנחה של מסלולים קרובים למעגליים (בעלי אקסצנטריות נמוכה).
כפי שהאסטרופיזיקאי סוברהמניאן צ'נדראסקאר הבחין בסיכום שכתב ב-1995 על הפרינקיפיה של ניוטון, המשפט הזה נותר לא ידוע למרבית הקהילה המדעית ולא מפותח במשך יותר משלוש מאות שנה. מאז 1997, המשפט נלמד על ידי דונלד לינדן בל ושותפיו למחקר, וההכללה המדויקת הראשונה שלו ניתנה בשנת 2000 בעבודתם של Mahomed ו- Vawda.
הקשר היסטורי.
התנועה של גרמי השמיים נחקרה בשיטתיות וקפדנות במשך אלפי שנים. התצפיות הראשונות ביותר הראו שהכוכבים סובבים באחידות, ותמיד משמרים את אותם מיקומים יחסיים אחד לשני. אף על פי כן, גופים אחרים שנצפו נדמו כנודדים למול הרקע הנצחי של הכוכבים הקבועים; רוב הגופים האלו נקראו פלנטות על שם המילה היוונית "πλανήτοι" ("נודדים"). אף על פי שבדרך כלל הם נעים באותו הכיוון במסלול לאורך השמיים (מישור המילקה), כוכבי לכת אינדיבידואלים לפעמים משנים לקצרה את כיוון התנועה שלהם, ומפגינים תנועה אחורית (retrograde motion).
כדי לתאר את התנועה קדימה-ואחורה הזו, אפולוניוס מפרגה (262 לפנה"ס - 190 לפנה"ס), פיתח את המושג של אפיציקלים ו- deferents, שלפיו כוכבי הלכת נישאים על מעגלים מושלמים מסתחררים אשר הם עצמם נישאים על מעגלים מסתחררים אחרים, וכך הלאה. כל מסלול ניתן לתיאור על ידי בחירה שקולה של מספיק אפיציקלים – גישה הזאת שקולה לטרנספורם פורייה המודרני. בערך 350 שנה מאוחר יותר, תלמי פרסם את ספרו אלמגסט, בו הוא פיתח את המערכת הזאת כך שתתאים לתצפיות האסטרונומיות המדויקות ביותר של העידן שלו. כדי להסביר את האפיציקלים, תלמי אימץ את המודל הגאוצנטרי של אריסטו, לפיו כוכבי הלכת היו מקובעים בתנועתם לכדורים מושלמים וקונצנטריים שמסתובבים. מודל זה של היקום היה המודל השלט במשך 1500 שנה.
ההבנה המודרנית של התנועה הפלנטרית נוצרה בעקבות מאמציהם המשולבים של האסטרונום טיכו ברהה והפיזיקאי יוהאנס קפלר במאה ה-16. לטיכו נזקף הקרדיט על תצפיות מדויקות במיוחד של התנועות הפלנטריות, ומהם קפלר היה מסוגל להסיק את החוקים שלו על תנועת כוכבי הלכת. לפי החוקים האלו, כוכבי הלכת נעים באליפסות (לא אפיציקלים) מסביב לשמש (לא כדור הארץ). החוק השני והחוק השלישי של קפלר מנבאים תחזיות כמותיות ספציפיות: כוכבי הלכת מכסים שטחים שווים בזמנים שווים (כלומר הרדיוס ווקטור), והריבוע של זמן המחזור המסלולי שלהם שווה לקבוע מסוים כפול החזקה השלישית של חצי הציר הראשי של המסלול האליפטי שלהם. תצפיות מאוחרות יותר על מסלולי כוכבי הלכת הראו שהציר הארוך של האליפסה (הנקרא גם קו האפסיד) גם מסתובב בהדרגה בזמן; הסיבוב הזה ידוע גם כפרצסיה אפסידית. האפסידים של מסלול הם הנקודות בהם הגוף הסובב הוא קרוב ביותר או רחוק ביותר ממרכז הכוח המושך; בעבור כוכבי לכת שמקיפים את השמש, האפסידים תואמים לפריהליון (הנקודה הקרובה ביותר) והאפהליון (הנקודה הרחוקה ביותר).
עם הפרסום של הפרינקיפיה שלו בערך שמונים שנה מאוחר יותר (1687), אייזק ניוטון סיפק תאוריה פיזיקלית שנתנה הסבר לכל שלושת חוקי קפלר, תאוריה שהתבססה על חוקי התנועה של ניוטון וחוק הכבידה העולמי שלו. ניוטון הציע שהכוח הכבידתי בין כל שני גופים הוא כוח מרכזי שמשתנה לפי היפוך הריבוע של המרחק r ביניהם. בהתבסס על חוקי התנועה שלו, ניוטון הראה כי המסלול של כל חלקיק שפועל עליו כוח כזה הוא תמיד חתך חרוט, גם כאשר האליפסה לא נמשכת לאינסוף. אף על פי כן, המסקנה הזאת תופסת רק כאשר שני גופים קיימים (הבעיה הדו-גופית); התנועה של שלושה גופים או יותר תחת ההשפעה הכבידתית ההדדית שלהם (בעיית n הגופים) נשארה לא פתורה במשך מאות שנים אחרי ניוטון, אף על פי שפתרונות למספר מקרים מיוחדים נתגלו. ניוטון הציע כי המסלולים של כוכבי הלכת מסביב לשמש הם בעיקרם אליפטיים מכיוון שהכבידה של השמש היא דומיננטית; כקירוב ראשון, הנוכחות של כוכבי הלכת האחרים ניתנת להזנחה. באנלוגיה לכך, המסלול האליפטי של הירח מסביב לכדור הארץ נשלט על ידי הכבידה של כדור הארץ; בקירוב ראשון, הכבידה של השמש וזאת של גופים אחרים במערכת השמש ניתנת להזנחה. למרות זאת, ניוטון טען שהפרצסיה האפסידית ההדרגתית של מסלולי כוכבי הלכת ומסלול הירח היא אודות לאפקט של האינטראקציות הכבידתיות הזניחות האלו; באופן ספציפי הוא טען שהפרצסיה של מסלול הירח היא אודות לאפקטים הפרטורבציוניים של האינטראקציות הכבידתיות עם השמש.