היסטוריה.
האזכור הראשון לכפר הוא מ-1239, וכמו כן מוזכרת טירה בקרבתו שככל הנראה חרבה במהלך הפלישה המונגולית לאירופה. שמו המקורי של הכפר היה קרסטור (keresztúr), ומקורו לא ברור לחלוטין. ככל הנראה הוא קשור למילה ההונגרית לצלב, קרסט (Kereszt), והוא ניתן על ידי צלבנים מקומיים. במאה ה-16 קרסטור הוזכרה כעיירת שוק.
הכפר חרב פעמיים, בראשונה במהלך המרידה של פרנץ ראקוצי בתחילת המאה ה-18 ובשנייה במהלך מהפכת 1848 בהונגריה, אך הצליח להשתקם.
הקהילה היהודית.
ראשית היישוב היהודי בכפר הוא ב-1726, עת התיישבו בו משפחות יהודיות בודדות שהיגרו מפולין. תחילה היהודים עסקו בעיקר בחקלאות אך כעבור זמן קצר עברו למסחר ביין. היהודים החלו להתאגד לקהילה מסודרת בסוף המאה ה-18.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה באזור שנת 1869 הקהילה הצטרפה לזרם האורותודקסי בהונגריה. ב-1880 ישבו בה 336 יהודים. בסוף המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 עד מותו ב-1925 פעל בכפר הרב ישעיה שטיינר שגם הקים בה את חסידות קרסטיר. ב-1930 מספר היהודים גדל ל-535.
מצב היהודים במקום התערער בעקבות החוקים האנטישמיים שחוקק ממשלו של מיקלוש הורטי החל מ-1938. ב-1942, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, החלו להישלח צעירים יהודיים לעבודות כפייה. באביב 1944, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את הונגריה, רוכזו כל יהודי הכפר בבית הכנסת המקומי. כעבור מספר ימים הם נשלחו לגטו בשאטוראליאויהיי ביחד עם יתר היהודים באזור. ב-16 במאי באותה שנה שולחו יהודי הגטו למחנה אושוויץ.
כמה עשרות מיהודי הכפר ששרדו את השואה חזרו לכפר וניסו להקים מחדש את הקהילה, אך לאחר מכן הם החלו לעזוב באופן הדרגתי עד שהאחרונים עזבו בעקבות המרד ההונגרי ב-1956.
בין החוזרים בסוף שנת 1945 היו שמואל בוגלר ואחיו חיים שגילו שרוב בני משפחתם נספו.
קרסטיר
ים אמונדסן
ים אמונדסן הוא ים שולי של האוקיינוס הדרומי הנמצא מערבית לאנטארקטיקה, לחופי ארץ מרי בירד. כף פלאיינג פיש שבאי ת'רסטון הוא הגבול בין ים אמונדסן לים בלינגסהאוזן הסמוך לו מצפון. מדרום לים אמונדסן שוכן ים רוס.
המשלחת הנורווגית של השנים 1928–1929 תחת הקפטן נילס לארסן החליטה לקרוא לים זה על שם מגלה הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן, שהיה מגלה הארצות הראשון שהגיע לקוטב הדרומי.
מפרץ פיין איילנד ומפרץ ראסל חוצצים בין ים אמודסן ויבשת אנטארקטיקה.
ג'ימי אוקסון
Don't Go Away
"Don't Go Away" (מאנגלית: אל תלך) הוא שיר של להקה הרוק האנגלית אואזיס מתוך אלבומם השלישי, Be Here Now, שנכתב על ידי הגיטריסט הראשי של הלהקה נואל גלאגר. השיר הוצא לאור כסינגל מסחרי רק ביפן, שהגיע למיקום שיא 48 במצעד Oricon, וכסינגל שיווקי בארצות הברית, יפן ואירופה. בארצות הברית זכה להצלחה, והגיע למקום 5 במצעד הפזמונים """Billboard Hot Modern Rock Tracks" בסוף 1997. זה היה הלהיט העיקרי הגדול האחרון של הלהקה בארצות הברית עד שחרור הלהיט "The Shock of the Lightning" ב-2008.
רקע וקומפוזיציה.
למרות ש-"Don't Go Away" הופיע בפעם הראשונה בשנת 1997, מקורו עוד בשנת 1993, כאשר אואזיס בילתה זמן עם להקת הרוק "The Real People" בסטודיו שלהם בליברפול. "Don't Go Away" היה כלול באוסף של שירים שנכתבו באותה תקופה תחת חסותם של האחים גריפית' (שירים נוספים באוסף הם "Columbia", "Rock 'n' Roll Star", "Rockin' Chair" ואחרים).
ליאם גלאגר טוען כי בכה תוך כדי הקלטת השיר, כתוצאה מכך שחשב על "דבר מסוים". בראיון ב-1997, אמר "אני רק חשבתי 'לעזאזל עם זה, אני לא יכול לשיר את השיר הזה ואני צריך ללכת ולהתאפס על עצמי". לאחר ששמע שוב את השיר הוא מודה שהוא מאוד גאה בקול שלו בביצוע.
ב-1997, בריאיון לקידום האלבום "Be Here Now", נואל גלאגר אמר על השיר: "זה שיר מאוד עצוב על חוסר הרצון לאבד מישהו קרוב. את הנושא הגשר בשיר אילתרתי על המקום -- מעולם לא חשבתי על המילים עד ליום שבו הקלטנו אותו: 'Me and you, what's going on?/ All we seem to know is how to show/ The feelings that are wrong'. זה בעקבות ריב. עגום למדי".
"שמנו את הפלוגלהורן של ברט בכרך כי הוא היה מאסטר של שירי פרידה. אני עשיתי את כל מערכות המיתרים. ניסיתי לשמור אותם פשוטים ככל האפשר. אני אוהב את הדרך מארק בולאן השתמש בהם ב-Children of the Revolution. אנשים זוכרים את קטעי המיתרים כקטעי הוק נפרדים, אתה יודע. אתה פשוט לא רוצה להשתמש בהם באופן מרופש".
עטיפת הדיסק.
על העטיפה של הסינגל מופיע הבניין הישן של נמל התעופה ליברפול ג'ון לנון. נמל התעופה מפורסם בסצנה שבה אלפי מעריצים היסטריים בירכו הביטלס על שובם לליברפול ברוחה של הביטלמניה. לאחר שננטש, הפך עם הזמן למלון. המטוס המופיע על העטיפה הוא אוורו לנקסטריאן.
בי-סיידים.
הגרסה החיה של "Cigarettes &amp; Alcohol" הוקלטה ב-14 בדצמבר 1997 במרכז תערוכת G-MEX בעיר ביתם של אואזיס, מנצ'סטר.
"Sad song" הופיע במקור כשיר בונוס על הוצאת התקליט של אלבום הראשון של אואזיס, Definitely Maybe. הוא הופיע גם על מהדורת התקליטור היפנית של Definitely Maybe.
גרסת 'Warchild' של השיר "Fade Away" היא מהאלבום, The Help Album, שהוקלט בספטמבר 1995. הרכב השיר הוא: נואל, שירה, אורחים , ג'וני דפ על גיטרה, קייט מוס על תוף מרים וליאם ליסה המורי בקולות הרקע. כל ההכנסות מאותו השיר נתרמו לארגון הצדקה Warchild העוזר לילדים החיים באזורים הנמצאים במלחמה או מחלוקת.
רובי ראובני
רובי ראובני (נולד ב-3 בספטמבר 1975) הוא מפיק, מלחין, קלידן ומעבד מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
ראובני נולד בתל אביב לדרור ולשרה ראובני. אביו הוא ממייסדי חברת ההפקות "האחים ראובני".
בילדותו למד ראובני לנגן על חלילית, פסנתר, אורגן ובהמשך למד קומפוזיציה ותיזמור באופן פרטני מהמוזיקאי אלברט פיימנטה.
בשנת 1991 התחיל לנגן על קלידים כשהוא מלווה זמרי מועדונים.
בשנת 1994 קיבל ראובני הצעה מאביהו מדינה להצטרף לצוותו כקלידן ראשי ובהמשך כמנהל מוזיקלי של הלהקה, ולקחת חלק בהופעותיו בישראל ומחוצה לה ובתוכניות הטלוויזיה הרבות שמדינה נהג להתארח בהם.
בשנת 1996 ביקש מדינה מראובני שיסייע בקליטתו של דודו טסה (אז נגן גיטרה צעיר) ולעזור לו להשתלב בלהקה.
בשנים 1997- 2003 ראובני שיתף פעולה כקלידן ומלחין עם אמנים נוספים כמו אייל גולן, אהוד מנור, דודו טופז ודורון מזר.
בשנת 2003 הקים את אולפני שיר בעצמך, המפיקים שירים עם קליפים לאירועים שונים.
בשנת 2004 הוציא לרדיו את הסינגל "ימים של המתנה" שכתב, הלחין וביצע. השיר נכנס לקטגוריית הקליפים המבוקשים בערוץ 24, ונבחר לשיר השבוע ברדיו רדיוס, בתוכניתו של ארי שמאי. בתוכניתו אמר שמאי על השיר "תקשיבו למילים. בוב דילן יכל לכתוב כאלה".
בשנת 2009 הקים את אולפני שיר - קידום אמנים ויוצרים, ומאז ועד היום עיקר פעילותו של ראובני מתמקדת בייעוץ, הכוונה והפקה לאמנים ויוצרים חדשים בישראל.
בשנת 2012 יזם ראובני את מופע "קולות חדשים", בשיתוף עם צוות האנגר 13 בנמל תל אביב. המופע, המתקיים מאז מדי חצי שנה, מושך אליו צלמים, ציידי כישרונות, כתבי עיתונות, אנשי רדיו ומוזיקה באופן תדיר, והוא מאפשר במה וחשיפה לאמנים ויוצרים חדשים, מכל הגילאים ומכל הסגנונות המוזיקליים.
החל משנת 2013 מעביר ראובני סדנאות ומפגשי העשרה לאמנים ויוצרים מתחילים באופן קבוע באולפני שיר.
החל משנת 2018 עם הגידול בכמות הקהל למופעי קולות חדשים, עברו המופעים להתקיים במתחם ההופעות "פפאיתו-בר" בתל אביב.
חיים אישיים.
ראובני מתגורר בתל אביב. הוא נשוי לאסתר, שעלתה ב 2012 מהונגריה ולאחר יותר מעשור בתחום הקונדיטוריה עשתה הסבה מקצועית וכיום עובדת סוציאלית.
קהילת יהודי טעטש
קהילת יהודי טעטש (טיאצ'יב במחוז זקרפטיה באוקראינה המודרנית) שכנה בחבל מרמורש, בין העיר סיגט והעיר חוסט, החלה מהעשור השלישי של המאה ה-19. עד אז נאסרה ישיבת קבע של יהודים בעיר למעט יהודים בודדים בעלי מקצועות נדרשים. היהודים הראשונים הגיעו לטעטש מהיישובים הסמוכים לה - בעדעוולא (בדבליה ), ווערמעזיף (רוסקה פולה), רעמיט (רמץ ) וחבל גליציה. סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה הקהילה היהודית מנתה כ-2,500 תושבים, על פי מפקד ראשי בתי האב היהודים. השמדת יהודי הקהילה במהלך המלחמה התרחשה בשלבים, מי שלא החזיקו באזרחות הונגרית גורשו כבר ביולי 1941 לאוקראינה ונרצחו בידי הנאצים ועוזריהם המקומיים. לאחר כיבוש הונגריה בידי הגרמנים ב-1944 הוקם גטו בטעטש ורוכזו בו 8,000 יהודי העיר וסביבתה. אנשיו נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
תולדות יהודי הקהילה.
ראשית ההתיישבות היהודית בטעטש מוטלת בספק. הקהילה היהודית בטעטש, לימים מרכז ליותר משלושים קהילות יהודיות בסביבה, הייתה קהילה צעירה יחסית, אף על פי שיהודים ישבו במחוז מרמרוש כבר בימי האימפריה הרומית.
לטעטש כ"עיר כתר חופשית" הייתה הזכות לסרב ליישב יהודים בתחום שיפוטה. סבורים שיהודים באו לאזור ב-1640 בערך ואחר כך באו גם פליטי גזירות ת"ח ות"ט מפולין. מסמך משנת 1690, שבו דרשו התושבים מהשלטונות את גירוש היהודים, משמש עדות ראשונה ליישוב יהודים במחוז. היהודים לא גורשו אבל הוגבלו בעיסוקיהם ובזכויותיהם.