בראשית 1942 הורה ניטשקה לשלוח 60 יהודים לסוביבור. כעבור שלושה חודשים חזרו רק שלושה מהם, עירומים לגמרי. הם סיפרו כי נאלצו לעבוד בהקמת תאי גזים בסוביבור. לאחר הקמת תאי הגזים לקחו הנאצים את העובדים היהודים מוולודבה וניסו עליהם את הגז. מלבד השלושה שהצליחו להימלט כולם נספו.
בינואר 1941 הפכו הגרמנים את הרחובות היהודיים של ולודבה לגטו. הם ריכזו שם אלפי יהודים מעיירות וכפרים בסביבה והוסיפו עליהם עוד 800 יהודים ממיילץ, שבאזור קרקוב, וכן 1,000 יהודים שנשלחו בטרנספורט מווינה. היהודים נאלצו להתגורר בתנאי צפיפות נוראים, ללא תנאי תברואה מינימליים. רבים מהם מתו ממחלות.
האקציה הראשונה.
בערב שבועות, ב-22 במאי 1942 נערכה האקציה הראשונה הגדולה. היודנראט קיבל פקודה לספק לגרמנים 1500 יהודים חולים, קשישים, נכים ובעלי פיגור. על פי עדויות ניצולים הם הוכנסו לתוך אולם הקולנוע בעיירה ואנשי אס.אס זרקו לעברם רימוני יד. רבים נהרגו במקום. השאר הובלו לתחנת הרכבת ומשם לסוביבור. כעבור ימים אחדים משטרת הביטחון הגרמנית ביחד עם גרמנים ילידי פולין (פולקסדויטשה Volksdeutsche) פשטו על בתי היהודים, עצרו 1,000 מהם ושילחו אותם לסוביבור ברגל, מרחק של כ-10 ק"מ, שם הוצאו להורג. המספר המדויק של היהודים שנשלחו למוות באקציה הראשונה אינו ידוע.
אקציית הילדים.
בשבת בבוקר, 24 ביוני 1942, פקד ניטשקה על היודנראט להורות ליהודים להביא את ילדיהם למפקד במגרש הספורט של העיירה. במקום כבר המתינו עשרות משאיות מוכנות. היהודים המבוהלים הביאו למגרש כ-700 ילדים. ניטשקה נתן לאנשיו פקודה להסתער ואלה קפצו על היהודים והפרידו את הילדים בכוח מהוריהם והשליכו אותם לעגלות ולמשאיות. הם הובלו לתחנת הרכבת ומשם נשלחו לסוביבור. ההורים הבוכיים שלא ידעו את נפשם מרוב צער גורשו מן המקום כשהם שומעים ברקע את קולות הבכי והצרחות של ילדיהם. אבל היו הורים רבים שנאבקו על הזכות להישאר עם ילדיהם והם הועלו אתם למשאיות ונשלחו לתאי הגזים בסוביבור. ביניהם היה גם הרב מנדל מורגנשטרן, רבה של וולודבה. על אקציית הילדים פיקדו עוזריו של ניטשקה ושוטרים אוקראינים.
האקציה השלישית.
ב-22 באוקטובר 1942 הורה ניטשקה לתושבים היהודים של שמונה מכפרי הסביבה (לרבות סוסנוביצה) להתייצב בוולודבה. ביום חמישי, 22 באוקטובר 1942, רוכזו כל היהודים תחת כיפת השמיים. יומיים לאחר מכן, יום שבת ה-24 באוקטובר 1942, נרשם כשבת השחורה והעקובה מדם בתולדות ולודבה היהודית. ניטשקה הורה להוביל את היהודים אל תוך מגרש הספורט. רחובות העיר היו מלאים באנשי משטרת הביטחון, משטרה צבאית גרמנית ומשטרה אוקראינית. מנהל העבודה של מפעל גרמני שהעסיק בוולודבה 2,000 יהודים בעבודות כפייה קיבל הוראה שלא לשלוח באותו יום את היהודים אל המפעל אלא לשלחם ישירות למגרש הספורט. ניטשקה עבר בין היהודים, בחר 18 מהם ושלח אותם לחצר ביתו. כל השאר, כ-10,000 בסך הכל, נשלחו אל מותם. ולודבה הוכרזה כ"יודנריין", כלומר "נקיה מיהודים". 18 היהודים שנותרו מאחור שרדו כמעט כולם את המלחמה, ביניהם יהודי בשם אביגדור ליברמן, יחזקאל הוברמן, אפרים פישמן, שמואל סטול, אברהם שכטמן, משה קנופמכר, אליעזר מלצר, לייבל רוסנקה, משה למדן ואחרים. פישמן הפך אחר כך ליו"ר ארגון יוצאי ולודבה בישראל.
האקציה הסופית.
בתום האקציה השלישית נותרו בוולודבה רק מאות יהודים. אחדים חיו בגטו ואחדים הסתתרו. ניטשקה שהחליט להקים בוולודבה מחנה עבודה קטן הבטיח לאלה שנשארו כי לא יאונה להם כל רע. כ-500 יהודים התפתו והתייצבו במחנה העבודה. רובם הועסקו בעבודות יעור. בסוף אפריל 1943, בעקבות תבוסת הגרמנים בקרבות סטלינגרד וקורסק, ועם התקדמות הצבא האדום מערבה, החליטו הגרמנים לחסל את הגטו. רק בודדים הצליחו לברוח ליערות והצטרפו לפרטיזנים מקבוצת ארמייה לודובה, שפעלה ביערות הסביבה. ניטשקה לא הסתפק רק בחיסול פיזי של יהדות ולודובה. הוא הורה לאנשיו לכרות את כל העצים בבית הקברות היהודי, לעקור את המצבות ולהשתמש בהם לריצוף המדרכות. ניטשקה אחראי ישירות למותם של למעלה מ-10,000 יהודים, כמה עשרות מהם הוציא להורג במו ידיו.
בכך הקיץ הקץ על קהילת יהודי ולודבה.
משפט פושעי המלחמה.
לאחר המלחמה הועמדו לדין בגרמניה מספר פושעי מלחמה ששרתו במשטרה ובמשטרת הגבול הגרמנים, בוולודבה. המשפט, שמספרו הסידורי הוא 582, התקיים בהנובר. כתב האישום כלל בין היתר גרוש של 6,700 יהודים, בהם נשים וילדים, מולודבה לסוביבור. רצח ביריה של מספר יהודים ש"הפרו את התקנות", רצח יהודים שהועסקו על ידי משטרת הגבולות הגרמנית באזור קז'ימיז', רצח שני יהודים בסוסנוביץ ורצח 20 שבויי מלחמה רוסים ממחנה עבודה באזור.
העונש החמור ביותר שנגזר באותו משפט היה 5 שנות מאסר, אותו קיבל אנטון מולר. יוזף שמידט נדון לשנתיים וחצי מאסר, אדולף שאוב לשנתיים ושלושה חודשים ולואיטפולד ואגונר לשתי שנות מאסר.
ולודבה כיום.
ולודבה כיום היא עיר בת כ-15,000 תושבים. יהודים לא נותרו בה. הניצולים הבודדים ששרדו את השואה עזבו את ולודבה ולא שבו אליה עוד. כיום משחזרת ולודבה את עברה היהודי לצרכים תיירותיים. בית הכנסת המפואר נחשב לאטרקציה תיירותית מרכזית בעיר והוא מציג תערוכות יודאיקה. אלפי יהודים נוהגים לפקוד את המקום מדי שנה. בשנים האחרונות מארגנת עיריית ולודבה מדי שנה פסטיבל רב תרבותי, המציין את הדת היהודית, הנוצרית האורתודוקסית ואת הקתולית.
כיום חיים בארץ כמה אלפים מיוצאי ולודבה ובני משפחותיהם. יושב הראש הראשון של ארגון יוצאי ולודבה בישראל היה אליהו הולצמן.
נפת אדיאמן
פלשתינה
סמסרה
סמסרה (בסנסקריט ובפאלי: "תנועה מתמשכת" או "זרימה מתמשכת") הוא מונח המתייחס למעגל של גלגול נשמות או לידה מחדש בהינדואיזם, בודהיזם, ג'ייניזם, וסיקהיזם ובדתות קשורות נוספות. משמעותו המדויקת של המעגל משתנה ואף מגדירה זרמים במסורות המזרח כמו הינדואיזם ובודהיזם.
אטימולוגיה.
סמסרה נובעת מ"לזרום יחדיו", או לעבור דרך מצבים, לנדוד. דלת מסתובבת בין החיים והמוות וחיים חדשים בגלגול חיים חדש. ידועה גם כמשחק בהודו העתיקה.
מעגל של לידה מחדש.
ברוב המסורות הפילוסופיות ההודיות, כולל במערכת ההינדית, הבודהיסטית, הסיקית והג'יינית, קיימת הנחה שלפיה הטבע נשלט על ידי מחזור מתמשך של לידה, מוות ולידה מחדש. אולם מסורות אלה נבדלות באופן ניכר בטרמינולוגיה שבה הן מתארות את התהליך ובמטפיזיקה שבה הן משתמשות כדי לפרש אותו. רוב המסורות הללו, בצורתן המפותחת, מתייחסות לסמסרה באופן שלילי, כמצב ירוד שיש לברוח ממנו. חלקן, כמו האדוואיטה וודאנטה רואות בעולם ובהשתתפות בסמסרה שבו דבר אשלייתי הקרוי מאיא.
חלק מהיישומים המאוחרים יותר של מסורות אלו רואה בסמסרה מטפורה ולא יותר.
הארה מלאה היא ההבנה שהסמסרה והנירוואנה חד הן.
סמסרה בהינודאיזם.
בסוגים מסוימים של הינדואיזם, סמסרה נתפסת כבורות מהאני האמיתי, ברהמן, וכך הנפש מובלת לחשוב באמיתות של העולם הזמני, עולם התופעות.
בהינדואיזם זוהי אבידיה, או הבורות אודות האני האמיתי, ברהמן, שמובילה לתודעת-אגו של הגוף, שבו הנפש מובלת לחשיבה באמיתות של העולם הזמני, עולם התופעות. דבר זה מקרקע את הישות בתשוקה והשרשרת המתמשכת של קארמה וגלגול נשמות. מצב האשליה ידוע כ "מאיה".
בהינדואיזם יש מונחים רבים למצב של השחרור כמו מוקשה, מוקטי, נירוואנה ו"מהא-סאמאדהי" (ריכוז מדיטטיבי עילאי, עמוק/רחב).
מסורות היוגה ההינדית מחזיקות באמונות שונות. ניתן להגיע למוקשה באמצעות אהבת אישוור\האל (ראו תנועת בהקטי), על ידי מדיטציה פסיכו-פיזית (ראג'א יוגה), על ידי הבחנה בין מהו אמיתי ומהי אשליה על ידי התבוננות עמוקה (ג'אנה יוגה) ועל ידי קארמה יוגה, הנתיב לפעולה לא-אנוכית שחותרת תחת האגו ומחזקת את ההבנה של ההוליזם או האחדות של הכל. על פי הזרם אדוואיטה וודאנטה, שהשפיע באופן משמעותי על היוגה ההינדית, ה"ברהמן", התודעה-אמת-אושר-עילאי האולטימטיבית היא המציאות האינסופית הבלתי אישית.
סמסרה בבודהיזם.
סמסרה בבודהיזם מתייחסת למעגל הלידה (ג'אטי) הדעיכה והמוות (ג'אראמאנא), שבו משתתפות כל הישויות ביקום, ושממנו ניתן להימלט באמצעות הבנה ומודעות לתהליך, במצב תודעתי של "הארה". סמסרה מקושרת עם סבל, והיא בדרך כלל נחשבת לאנטי-תיזה של נירוואנה.
לפי התפישה הבודהיסטית - הסמסרה נתפשת כרצף מחשבה הזורם בזמן, גלגול תודעתי המתרחש בין הווה להווה, ולא בין העבר לעתיד, כפי שנהוג לחשוב.
ההבנה המלאה (חכמה, פאניה) של האופן שבו מתרחשת התהוותו של ההווה מבטלת את המחשבה מכוונת המטרה, הנקראת קארמה. ההגעה להארה מסמנת את ההחלצות ממעגל הלידה והמוות של המצב התודעתי הרגיל, ושחרור מהסבל הנובע מבורות, השתוקקות ודחייה. מצב תודעתי זה, החפשי מחוויית הסמסרה, הוא הנירוואנה.
וולודבה
משפט ארדש-סקרש
במתמטיקה דיסקרטית, משפט ארדש–סקרש הוא משפט הקובע, שלכל formula_1 טבעיים, בכל סדרה באורך formula_2 של מספרים ממשיים שונים יש תת־סדרה עולה באורך formula_3 או תת־סדרה יורדת באורך formula_4. זהו משפט טיפוסי בתורת רמזי – במבנה גדול דיו אי־אפשר להימנע ממידה מסוימת של סדר.
את המשפט הוכיחו פאול ארדש וגאורגה סקרש, במאמר שפרסמו בשנת 1935.
המשפט.
יהיו formula_1 מספרים טבעיים, ותהי formula_6 סדרה של מספרים ממשיים שונים. אזי יש תת־סדרה מונוטונית עולה ממש באורך formula_7, או שיש תת־סדרה מונוטונית יורדת ממש באורך formula_8.