בגיל 18 התקבל לתיאטרון העירוני של בוקרשט. הוא סיים לימודי משחק בפקולטה לתיאטרון של אוניברסיטת בוקרשט והשתלם בניו יורק בסטודיו למשחק של לי סטרסברג.
בר עלה לישראל עם משפחתו בסוף שנת 1948, ואף על פי שלא ידע עברית, השתתף בהצגה "טרטיף" בתיאטרון הקאמרי כשלושה שבועות לאחר עלייתו. הצגות נוספות בהן שיחק בקאמרי היו: "פיגמליון", "הקמצן", "הטירה", "תעלולי נאסר-א-דין" ו"מריוס".
בראשית שנות ה-50 החל לשחק בתיאטרון לי לה לו.
בשנת 1958 הצטרף לרביעיית מועדון התיאטרון, שנוסדה על ידי יוסף מילוא. הרביעייה העלתה הצגות בידור וסאטירה, פעלה ברציפות כעשר שנים, והייתה מן הלהקות הבולטות של הבידור הישראלי.
בפסטיבל הזמר הראשון שנערך ב-1960 ביצע יחד עם עליזה קאשי את שירו של עודד אבישר, שהולחן ועובד על ידי אריה לבנון "ערב בא", שזכה במקום הראשון. להיט נוסף שלו היה "מסעות בנימין מטודלה".
בשנת 1964 חזר לשחק בקאמרי והשתתף, בין השאר, בהצגות הבאות: "המלט" (בתפקיד המלט), "השחף", "יוסף וכתונת הפסים", "גן הדובדבנים", "אסתר המלכה", "ביקור הגברת הזקנה", "אדם לכל עת", "המכתב האבוד", "ללא דמעות" ו"בשפל" ו"שעיר אחד לעזאזל" מאת נסים אלוני (בתפקיד הקוסם והסוכן החשאי הרוזן פלאטין).
בשנת 1971 זכה בפרס משרד החינוך והתרבות לשחקן המצטיין.
בר היה חובב מוזיקה, קורא נלהב ודובר מספר שפות. הוא תרגם שירים רבים, בעיקר של היוצרים הצרפתים ז'ורז' ברסנס וז'אק ברל.
כמו כן תרגם גם מחזות, בין הבולטים בהם היה "702 הנודע" של אלכסנדרו מירודן, שהוצג בתיאטרון ברומניה.
בר הופיע בכמה סרטים, שהבולטים שבהם "מבצע יונתן" ו"הצילו את המציל".
שמעון בר נפטר בשנת 1983, בגיל 56, בעקבות קריש דם במוח. הוא נקבר בבית עלמין הדרום בחולון. הוא הותיר אחריו את רעייתו, שושנה, בן ובת.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו בכיכר היל 3.
רביעיית מועדון התיאטרון
רביעיית מועדון התיאטרון הייתה רביעיית בידור, זמר וסאטירה קלה שפעלה בישראל בשנות החמישים והשישים. חברי הרביעייה היו שמעון בר, גדעון זינגר, יעקב בן-סירא וראובן שפר. במהלך שנות פעילותה, נערכו חילופים זמניים בהרכב הרביעייה: השחקן חנן גולדבלט החליף את שמעון בר בתוכנית "רק בכוח" (תוכנית מס' 6) ועזריאל אשרוב, החליף את ראובן שפר.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה בשנת 1957 ביוזמת מקים מועדון התיאטרון והקאמרי יצחק קדישזון בהרכב של ארבעה משחקני תיאטרון הקאמרי. הבמאי הראשון של הרביעייה היה השחקן והבמאי שרגא פרידמן. שירי תוכניותיה הראשונות, שהתחבבו על קהל הצופים והמאזינים הודפסו ע"ג התקליט בחברת "ישראפון" בליווי קטעי מעבר מפי שרגא פרידמן. בתוכניות אלו נכתבו חלק מהשירים על ידי דן אלמגור.
הרביעייה נאסרה להופעה בפני חיילים בגלל ששיריה נחשבו לבלתי חינוכיים. ב-22 ביוני 1960 בעת שהרביעייה הופיעה בפני חיילים בקולנוע תל אביב ושרה את השיר "תן תרומה" שהייתה סאטירה על השנור הישראלי, התפרץ קצין חינוך ראשי, אהרן זאב, להופעה, דרש מהרביעייה לרדת מהבמה וכינה את חברי הרביעייה "אדיוטים". לאחר מספר שבועות התנצל ראש אכ"א, אהרון דורון, בפני חברי הרביעייה.
ב-1963, לקחו אותם תחת חסותם הפזמונאי והמפיק חיים חפר ודן בן אמוץ, על מנת שיופיעו במועדון החמאם ביפו. שם הופיעה הרביעייה במערכונים קברטיים ובשירים צרפתים מתורגמים בהשראת ההרכב הצרפתי "פררה ז'אק" במסגרת התוכנית "פצצת הזמן" (תוכנית מס' 5), ששיריה הוקלטו לתקליט אריך נגן. חיים חפר גם כתב רבים משירי הרביעייה, בהם "זאת מרחוב פנורמה", "כבוד עצמי", "אין כמו יפו בלילות" וכן את השיר "איך הפשפש עלה למעלה" (חפר הכחיש שהשיר נכתב על שמעון פרס, אך גם לא התנגד שייחסו לו זאת). להיט נוסף של הלהקה היה "גוי של שבת", הידוע בזכות השורה "ג'וני איז דה גוי פור מי".
בשנות השבעים, לקח המפיק יעקב אגמון את הרביעייה תחת חסותו והעלה עימה את המחזמר "הרביעייה בכתונת הפסים".
הלהקה לא התפרקה רשמית מעולם, וחזרה להופיע בהרכבים שונים.
שמעון בר נפטר בשנת 1983, ראובן שפר – בשנת 2011, גדעון זינגר – בשנת 2015 ויעקב בן-סירא – בשנת 2016.
בשנת 2020 התקיים מופע הצדעה לרביעיית מועדון התיאטרון במרכז ענב, בהפקת פרויקט הנצחת אמנים "בבית זה" של עיריית תל אביב-יפו.
נער
גדעון זינגר
גדעון זינגר (29 ביוני 1926 – 11 במאי 2015) היה שחקן תיאטרון וקולנוע וזמר ישראלי.
קורות חייו.
זינגר נולד ב-1926 בברנו שבצ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה). ב-1940 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והיה באוניית הגירוש "פאטריה" שטובעה על ידי ארגון "ההגנה". בנעוריו גר בשכונת מחלול בתל אביב ולמד שירה ונגינה על כינור. סיים הכשרה מקצועית כמלטש יהלומים.
לחם בפלמ"ח ולאחר פציעה הצטרף לצ'יזבטרון. הוא היה הסולן בביצוע המקורי של שיר "הרעות". שיר זה הוקלט והופץ על ידי חברת התקליטים צליל בשנת 1949.
בשנות ה-50 וה-60 היה חבר בהרכב הזמר והבידור "רביעיית מועדון התיאטרון". הופיע פעמיים בפסטיבל הזמר וזכה במקום הראשון ב-1961 עם השיר "שאני עמך", שכתבה פנינה אבני, הלחין ועיבד צבי אבני. בן זוגו ברבות מהופעותיו היה יעקב בן-סירא.
גדעון זינגר הופיע בדו-רה-מי, בהבימה, בקאמרי ובצוותא בהצגות "אופרה בגרוש", "הזוג המוזר", "הבה נתגרש", "אדם הוא אדם", "זעקי ארץ אהובה", "הלילה השנים עשר" ועוד. כמו כן השתתף במחזמר "איש למנשה" של המפיק גיורא גודיק והופיע בהצגות ילדים בתיאטרון לילדים מארץ עוץ. בסוף שנות השישים החל להופיע בתיאטרון באירופה ובברודוויי בתפקיד דון קישוט בהצגה "איש למנשה". בשנת 1977 חזר לישראל והצטרף לתיאטרון באר שבע.
סרטים שבהם השתתף: "רק בלירה", "הסנדלר העליז", "השכונה שלנו", "הגמל המעופף", "איי לייק מייק", "תעלת בלאומילך", "חבורה שכזאת", "טרנזיט", "נחצ'ה והגנרל", "דליה והמלחים", "המניע לרצח", "עזית של הצנחנים" ,"רק היום", "מיליונר בצרות", "השועל בלול התרנגולות", "טעות במספר", "אמי הגנרלית", "חמש חמש", "הגלולה" ועוד. זינגר הופיע גם בתוכניות טלוויזיה (כמו סדרת הילדים "דלת הקסמים" משנות השבעים, בה שיחק את הקוסם אדון קוק) וכן דיבב את אדון ינשוף בסדרה המונפשת "סיפורימפו".
ב-1983 פוטר מתיאטרון הבימה ובעקבות כך עזב את ישראל.
משנת 1987 התגורר בווינה ושיחק בתיאטרון Theater in der Josefstadt כשחקן מן המניין וחבר של כבוד. כמו כן השתתף בסרטים גרמניים ואוסטריים ובתיאטראות קיץ והשתתף בתוכניות טלוויזיה. זמן לא רב לפני מותו הופיע בתפקיד קטן בסרט "האישה בזהב".
משנת 2005 היה נשוי לסוכנת השחקנים שירה זינגר, אשר ניהלה את הקריירה שלו בחו"ל.
בשנת 2006 חגג לו תיאטרון הבימה את יום הולדתו ה-80 וזינגר הגיע לארץ לרגל האירוע.
היה אב לארבעה ילדים מנישואים קודמים: אחד מילדיו הוא עורך הדין יואל זינגר, שהיה היועץ המשפטי למשרד החוץ בתקופת המשא ומתן להסכמי אוסלו.
זינגר נפטר בבית החולים איכילוב כתוצאה מסיבוכים של ניתוח לב שעבר באוסטריה ב-11 במאי 2015 ונטמן בבית העלמין ירקון.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב ליסין 23.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
גרגרנית יוונית
גַּרְגְּרָנִית יְוָנִית (שם מדעי: "Trigonella foenum-graecum") או גַּרְגְּרָנִית חִילְבָּה - בקיצור חִילְבָּה (מערבית: حلبة), היא מין צמח חד-שנתי מתת-משפחת הפרפרניים. זרעי גרגרנית החילבה משמשים כתבלין וכצמח מרפא.
פרחי הצמח לבנים, הגבעולים זקופים ומעט שעירים, הזרעים צהובים ותרמיליהם מוארכים. סוג הגרגרנית כולל כ-130 מינים ומוצאו בדרום מזרח אירופה ובמערב אסיה. הגרגרנית היוונית נפוצה בעיקר במערב אסיה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון.
היסטוריה.
עדויות על השימוש בצמח זה למטרות רפואיות מופיעות כבר במצרים העתיקה ובתרבויות קדומות נוספות כמו סין, בעיקר למטרות הגברת הפוריות הגברית, הורדת חום וריפוי בעיות בכליות, כמו גם בתקופות מאוחרות יותר ברפואה היוונית והרומאית.
בתקופת ימי הביניים, היה הצמח נפוץ כגידול חקלאי בארץ ישראל. אסף הרופא, כמו חז"ל, מזהה גם הוא את התלתן עם צמח הגרגרנית היוונית. על פי דבריו, הצמח משמש לריפוי שיעול ותחלואי ריאה שונים, לחימום כללי ואף לריפוי רעלים והכשות.
זרעי הגרגרנית היוונית, נקשרו למגפת ה-E.COLI אשר פגעה בעיקר בגרמניה והביאה ב-2011 למותם של 52 אנשים, ככל הנראה עקב משלוח זרעים נגוע שמקורו במצרים.
שימושים.
לזרעי הגרגרנית היוונית שימוש קולינרי להכנת חילבה או כתבלין, והעלים משמשים כצמח מרפא.
במטבח.
במטבח התימני ובמטבח הקוצ'יני משמש צמח החילבה להכנת מטבל. את מטבל החילבה מכינים על ידי השריית גרעיני החילבה למשך לילה במים (נהוג להחליף את המים 2–3 פעמים). אחר-כך מסננים את הגרעינים ומכניסים לבלנדר ביחד עם כמון, שום ולימון יש המוסיפים גם פפריקה חריפה או סחוג ומקציפים עם קצת מים עד קבלת קציפה יציבה. את מטבל החילבה נהוג לאכול עם פיתה תימנית (סלוף) או עם לחוח ביחד עם מרק תימני, ישנם הנוהגים לאכול אותו כתוספת לג'חנון ולכובאנה.
ניתן להכין מזרעי הצמח הטחונים תבלין המשמש בעיקר במטבח המזרח-תיכוני להכנת מטבל חילבה, ומהווה חלק מתערובת הצמחים שמהם מכינים את תבלין הקארי ההודי. יחד עם מנגו, משמש צמח החילבה להכנת רוטב העמבה, ומעניק לו את ריחו וטעמו האופייניים.
הצמח הוא תבלין נפוץ מאוד במטבח ההודי, וידוע בשם मेथी) methi). העלים היבשים ידועים בשם कसूरी मेथी) kasuri methi) על שם העיר קאסור בפקיסטן של היום.
במטבח הפרסי משמשים עלי הצמח כירק מאכל, ובתבשילים כגון חורשט סבזי. שם מוכר הצמח בשם "שאנבאלילה" (شنبلیله) או לפעמים "שאמבאלילה".