לאחר הפרישה המשיך לקריירת אימון קצרה במולדתו, וכיום הוא סגן נשיא התאחדות הכדורגל הסלובקית.
קריירת משחק.
מוראבצ'יק החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ניטרה מעיר הולדתו. בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בליגת העל הצ'כוסלובקית ורשם תשע הופעות ליגה, אך בסיום העונה ירדה קבוצתו לליגת המשנה. מוראבצ'יק בילה עם קבוצתו שנתיים בליגה השנייה בטרם הצליחה הקבוצה לחזור לליגה הבכירה, ועד אז כבר היה לשחקן הרכב חשוב הוא שיחק בקבוצה עוד ארבע עונות בליגה הבכירה. בעונתו האחרונה בקבוצה, עונת , קבע מוראבצ'יק שיא הבקעות אישי לעונה, עם 14 שערי ליגה.
העונה המוצלחת בניטרה וההופעה במונדיאל 1990 עם , זיכתה את מוראבצ'יק בחשיפה ובהתעניינות מליגות בכירות באירופה, ולקראת עונת חתם מוראבצ'יק בסנט אטיין הצרפתית. מוראבצ'יק היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ועל אף חוסר ההצלחה הקבוצתית היה מוראבצ'יק לאחד מהזרים הבולטים בליגה הצרפתית. בשנת 1992 אף זכה בתואר כדורגלן השנה בצ'כוסלובקיה, בפעם האחרונה בה חולק התואר. מוראבצ'יק שיחק בקבוצה במשך שש עונות, שבסיומן נשרה הקבוצה לליגת המשנה. בסך הכול בשש עונות רשם מוראבצ'יק 197 הופעות ליגה, בהן כבש 31 שערים.
ירידת הליגה של סנט אטיין הובילה אותה לסכנה כלכלית. הקבוצה לא יכולה הייתה לעמוד בחוזים הכבדים של שחקניה הבכירים, ובהם מוראבצ'יק, ולכן נשאר מוראבצ'יק בליגה הבכירה כשעבר לקבוצת בסטיה. מוראבצ'יק שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, כשבמהלך עונת , עונתו השנייה בקבוצה, סבל משבר ברגלו שהשבית אותו לתקופה ארוכה מהמגרשים, ובסך הכול רשם באותה העונה 12 הופעות ליגה בלבד.
לקראת עונת , ובתום שמונה עונות בליגה הצרפתית, עבר מוראבצ'יק לבונדסליגה כשחתם במדי דיסבורג. הוא התקשה להשתלב בקבוצתו החדשה, ובנובמבר 1998, חודשים ספורים לאחר הגעתו, עבר לסלטיק הסקוטית תמורת סכום של כ-300 אלף ליש"ט. מי שהחתימו בקבוצה היה מאמנה החדש ומאמנו לשעבר בנבחרת, יוזף ונגלוש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בנובמבר מול דנדי, ושלושה שבועות אחר כך כבש את צמד שעריו הראשונים, בניצחון קבוצתו 5-1 על גלאזגו ריינג'רס במשחק הדרבי של גלאזגו. בעונת , תחת המאמן קני דלגליש, זכה מוראבצ'יק בתואר הראשון בקריירה שלו, גביע הליגה הסקוטית, כשפתח בהרכב קבוצתו בניצחון 2-0 בגמר על אברדין.
עונת השיא של מוראבצ'יק מבחינת קבוצתית הייתה עונת , תחת המאמן מרטין אוניל, אז זכתה סלטיק בטרבל המקומי. מוראבצ'יק כבש תשעה שערים ב-27 הופעות ליגה בדרך לזכייה באליפות, פתח בהרכב אך הוחלף לאחר פחות מעשרים דקות בגמר הגביע הסקוטי בו גברה סלטיק 3-0 על היברניאן, ופתח גם בניצחון 3-0 בגמר גביע הליגה על קילמרנוק. באותה שנה זכה בתואר כדורגלן השנה בסלובקיה. עונה אחר כך זכה עם סלטיק באליפות נוספת, שנייה ברצף. בסך הכול ערך מוראבצ'יק 94 הופעות ליגה בסלטיק, בהן כבש 29 שערים.
בשנת 2002 עבר מוראבצ'יק לג'ף יונייטד מליגת העל היפנית. הוא הספיק לערוך שבע הופעות ליגה במדי הקבוצה, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 37.
לאחר פרישתו ממשחק פיתח מוראבצ'יק קריירת אימון קצרה, שכללה קדנציות קצרות במ.פ.ק. רוז'ומברוק ובזלאטה מוראבצה מהליגה הסלובקית, ובתווך קדנציה של שלוש שנים בנבחרת סלובקיה עד גיל 16.
קריירה בינלאומית.
נבחרת צ'כוסלובקיה.
מוראבצ'יק החל את דרכו בנבחרת צ'כוסלובקיה תחת המאמן יוזף מסופוסט, בניצחון 2-0 על ב-11 בנובמבר 1987. היה זה המשחק שנעל את טורניר מוקדמות יורו 1988 עבור צ'כוסלובקיה, שכשלה להעפיל לטורניר. מוראבצ'יק נטל חלק פעיל במוקדמות מונדיאל 1990 תחת המאמן יוזף ונגלוש. במהלך הטורניר אף כבש את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 3-0 על ב-25 באוקטובר 1989.
לאחר שערך שש הופעות במהלך טורניר המוקדמות, זומן מוראבצ'יק לסגל צ'כוסלובקיה לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. מוראבצ'יק פתח בהרכב נבחרתו בכל משחקי שלב הבתים, שהסתיימו עם ניצחונות 5-1 על ו-1-0 על , ובהפסד 2-0 למארחת . מוראבצ'יק נותר שחקן הרכב גם בשלבי הנוק-אאוט. הוא פתח בניצחון 4-1 על בשמינית הגמר ובהפסד 1-0 ברבע הגמר מול , במהלכו אף הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה השבעים.
מוראבצ'יק הוסיף לייצג את צ'כוסלובקיה עד לפירוקה, ובמהלך זמן זה כשל להעפיל עמה שנית לטורניר משמעותי. הוא כבש שלושה שערים בשש הופעות במוקדמות יורו 1992, ושער אחד בתשע הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, הטורניר האחרון של הנבחרת המאוחדת של צ'כוסלובקיה.
עד לפירוק הנבחרת בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, עמד מאזנו של מוראבצ'יק על 42 הופעות ושישה שערים במדי הנבחרת.
נבחרת סלובקיה.
הקריירה הבינלאומית של מוראבצ'יק נמשכה במדי , תחת המאמן שהעניק לו את ההזדמנות במונדיאל, יוזף ונגלוש. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת החדשה ערך בניצחון 2-1 על במשחק ידידות שהתקיים ב-30 במרץ 1994. את שערו הראשון במדי סלובקיה כבש כבר בהופעתו השנייה, שהתקיימה פחות מחודש אחר כך ובה ניצחה סלובקיה 4-1 את .
מוראבצ'יק נטל חלק בכל עשרת משחקיה של סלובקיה במוקדמות יורו 1996. במהלך הטורניר כבש מוראבצ'יק שער אחד, בשוויון 2-2 מול באצטדיון רמת גן. בשנותיה הראשונות כשלה הנבחרת הסלובקית להעפיל לטורנירים משמעותיים, ומוראבצ'יק נטל חלק בניסיונותיה הכושלים להעפיל ממוקדמות מונדיאל 1998, מוקדמות יורו 2000 ומוקדמות מונדיאל 2002. משחקו האחרון במדי סלובקיה נערך במסגרת מוקדמות המונדיאל, בשוויון 0-0 מול ב-11 באוקטובר 2000. בסך הכול לזכותו של מוראבצ'יק 38 הופעות במדי סלובקיה, בהן כבש שישה שערים.
הקריירה הבינלאומית של מוראבצ'יק הסתכמה בשמונים הופעות בינלאומיות, בהן כבש 12 שערים.
לובומיר מורבצ'יק
צומת בר אילן
הקונגרס הערבי-פלסטיני
הקונגרס הערבי-פלסטיני היה סדרת כינוסים של ההנהגה הפוליטית הפלסטינית בתקופת המנדט. הקונגרס התכנס שבע פעמים בין 1919 ל-1928. שלטונות המנדט הבריטי סירבו להכיר בו כגורם מייצג של האוכלוסייה הערבית של ארץ ישראל. עם זאת, הוועד הפועל הערבי שקם כאחת מהחלטות הקונגרס השלישי ב-1920, ייצג את ערביי הארץ מול שלטונות המנדט עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20.
לקונגרס מעולם לא נערכו בחירות כלליות. לקראת התכנסות הוועידות שלו, היו חברי ההנהלה של האגודה המוסלמית-נוצרית המקומית או אגודה אחרת שפעלה באותו מקום כמסגרת לפעילות לאומית, מתכנסים ובוחרים מספר פעילים מקומיים כצירים לוועידה. שיטה זו גרמה לספק מצד השלטון הבריטי בדבר מידת הייצוגיות של המסגרת הזאת.
הקונגרס הראשון, ירושלים 1919.
הקונגרס הראשון כונס על ידי חברי האגודות המוסלמיות-נוצריות מרחבי הארץ. הוא התכנס בין ה-27 בינואר ל-10 בפברואר 1919 בירושלים.
הוועידה הייתה צריכה להיפתח ב-25 בינואר, אולם לא כל הצירים הגיעו בזמן שנקבע והדיונים התחילו רק ב-1 בפברואר. בקונגרס השתתפו 29 או 30 צירים (לפי הדו"ח הבריטי: 27 צירים) מערי הארץ, אולם מעכו, חברון ובאר שבע לא הגיעו צירים, למרות שהוזמנו. בין הצירים היו עיזאת דראוזה ויוסף אל-עיסא, עורך העיתון פלסטין.
הנוצרים היוו 20% מצירי הוועידה ומחצית מצירי ירושלים, בעוד שמספרם באוכלוסייה היה אז עשירית ממספר המוסלמים.
נשיא הוועידה היה נשיא האגודה המוסלמית-נוצרית בירושלים, עארף א-דג'אני.
הוועידה החליטה על ניסוח תזכיר לועידת השלום בפריז, המנמק את שלילת הציונות. כעבור שני ימי דיונים נוספים, גובש מסמך שכלל חמש החלטות:
הקונגרס ביקש לשגר משלחת מטעמו לוועידת השלום בפריז, על מנת לייצג את עמדת הערבים תושבי פלסטין, אך הממשל הצבאי הבריטי מנע זאת מהם ומנע פרסום כרוזים המודיעים על החלטות הקונגרס לציבור. משלחת מטעם הקונגרס נשלחה לקונגרס הערבי הסורי, שהתכנס ביוני אותה שנה בדמשק. כן התקבלה החלטה להתכנס כל שלושה חודשים.
הקונגרס השני, 1920.
המחברים הערביים עיסא אל-ספרי ואמין סעיד מספרים כי "הוועידה הפלסטינית השנייה" התקיימה בדמשק ב-27 בפברואר 1920 והשתתפו בה הפעילים הפלסטינים שכבר ישבו שם.
במרץ 1920 נערך בדמשק הקונגרס הכלל-סורי השני, בו נטלו חלק הפלסטינים שהשתתפו בקונגרס הכלל-סורי הראשון ביולי 1919.
בעקבות החלטת ועידת סן רמו באפריל על מסירת ארץ ישראל לשלטון מנדט בריטי ופרסומה הרשמי של הצהרת בלפור בארץ ישראל, החל ארגון של ועידה פלסטינית של כל סניפי האגודות המוסלמיות-הנוצריות בחודש מאי בשכם, בעוד הקונגרס הסורי עדיין פועל בדמשק. אולם השלטון הבריטי, שחשש מכינוס כזה זמן קצר לאחר המאורעות באפריל, לא הסכים לקיומו.
על פי יעקב שמעוני, הוועידה הערבית הסורית (הקונגרס הסורי הלאומי) שנתכנסה בדמשק ביוני 1919, והוועידה הערבית השנייה שנתכנסה גם היא בדמשק, ב-27 בפברואר 1920, נחשבות לראשונה והשנייה במניין הוועידות הפלסטיניות ובשתיהן השתתפו גם עסקנים פלסטינים. על פי חגי ארליך, "הקונגרס הלאומי הסורי" נתכנס לראשונה ב-6 ביוני 1919, והוועידה הפלסטינית הראשונה נתכנסה בדמשק ב-8 ביוני 1919. אולם לדברי יהושע פורת, הוועידה הראשונה הייתה זו שנתכנסה בינואר 1919, ואילו השנייה הייתה זו שהוחלט לכנסה בשכם במאי 1920 אך המינהל הצבאי אסר לקיימה.
לדברי אילן פפה, לעומת זאת, הקונגרס השני התכנס בארץ ישראל ב-31 במאי 1920 בחשאי, עקב המגבלות שהטיל שלטון המנדט על כינוסים פוליטיים ערביים. החלטות הקונגרס גינו את החלטות ועידת סן רמו ובפרט את החלת הצהרת בלפור בכתב המנדט.
הקונגרס השלישי, חיפה 1920.