בתום מלחמת העולם השנייה, ב-20 ביולי 1945 כח הכיבוש הבריטי דאג להקים תחילה מחנה אוהלים בכל אזור יער וולדוסנר על שטח של כ-100 דונם לטיפול ולשחרור בשבויי מלחמה של חיילי הארמייה של הוורמאכט שנלחמו במדינות הסקנדינביות שנקראו ארמיית נורווגיה. מה 25 יולי ועד ה -3 באוגוסט 1945, כוח הכיבוש הבריטי הביא למקום יחידת חלוץ שהורכבה משבויי מלחמה שמנתה 68 קצינים ו -565 נגדים, חיילים ואנשי צוות טכני להקמת מספר אזורי מגורים בשטח המחנה כולל מטבח ומבנה מרפאה מרכזיים. מה -4 אוגוסט 1945 עגנו האניות הראשונות עם שבויי המלחמה הגרמנים מנורווגיה בנמל טרוומונדה. תוך חודשיים, עד 3 באוקטובר 1945 נבדקו במחנה 78,550 שבויי מלחמה מארמיית נורווגיה. תוך פרק זמן קצר ביותר בוצע הרישום שלהם והם הועברו עם ניירת השחרור שלהם למחוזות מגוריהם במשאיות. בכל יום אושפזו כמאה פצועים בבתי החולים בסביבה להמשך טיפול. מדי יום הגיעו למחנה פפנדורף כ-800 עד 1000 קרובי משפחה לאיתור בני משפחותיהם שבויי המלחמה העומדים לקראת שחרור. מנובמבר 1945 עד ינואר 1946 שוחררו מדי יום 1,500 פליטים ומתיישבים שהגיעו מאזור הכיבוש סובייטי למחוזות שלזוויג-הולשטיין שבצפון גרמניה. הערים שבמדינת שלזוויג-הולשטיין כגון לובק ואחרות נחסמו למהגרים ולא אפשרו הגירה אליהן. משוחררי המחנות הורשו להתיישב בכפרים ובעיירות בלבד.
מ-27 ביולי 1946 הועברו הפליטים והעקורים למדינות אחרות באזור הכיבוש הבריטי. משנת 1947 נאסרה ההגירה למחוזות שלזוויג הולשטיין.
מחנה פליטים.
בממשל הצבאי הבריטי הוחלט ב־12 באוקטובר 1945 על העברת נקודות השחרור של חיילי הוורמאכט שבויי המלחמה למחנות פליטים. ב־20 אפריל 1947 הוחלט לפרק את הסוכנות הבריטית לשבויי מלחמה בגרמניה. מחנות הפליטים הועברו למחוזות שלזוויג-הולשטיין ומשם לעיר המחוז לובק.
בשנת 1948 הורחב מחנה המעבר פפנדורף למחנה פליטים ומגורים. בשנת 1949 היה מחסור במוצרי יסוד (סבון, ביגוד ועוד) ועלכן הופעל משטר צנע קיצוני במחנה. מספר האסירים במחנה צנח מ -2,000-3,000 ל-500. עם פתיחת מחנה מעבר הפליטים אולזן ב-25 באוגוסט 1949 הפך מחנה פפנדורף למחנה המתנה והשהיה למשך שבועות וחודשים ספורים. בשלב זה תושבי המחנה גרו בצריפי ניסן .
תחלופת אוכלוסיות במחנה.
בסך הכל מ-13 נובמבר 1945 עד 31 ביולי 1950 נקלטו ושוחררו מהמחנה 536,718 בני אדם. קבוצות שונות של עקורים שנעקרו בעקבות מלחמת העולם השנייה.
מעפילי אקסודוס 1947.
בשנת 1947, במסגרת מבצע אואזיס מעפילי אניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז - "אקסודוס1947"", אשר גורשו על ידי הבריטים מארץ ישראל, לגרמניה דרך נמל המבורג על שלוש אוניות גירוש, אושן ויגור, ראנמיד פארק והאמפייר רייוול. הכוחות הבריטיים הורידו בכח את המעפילים בנמל המבורג והובילו אותם ברכבות מסע עד לתחנת לובק-קוקניץ ומשם הובילו אותם במשאיות למחנה פפנדורף. ב-9 בספטמבר 1947, 2717 מעפילי האקסודוס שגורשו על אניות הגירוש אושן ויגור וראנימיד פארק נכלאו במחנה פפנדורף ונשארו בו עד ה -3 נובמבר 1947.
עד הגעת מעפילי האקסודוס, מחנה פפנדורף כבר פונה מיתר העקורים שבויי המלחמה הגרמנים. סביב המחנה נבנתה גדר תיל ברוחב שני מטרים. המחנה אובטח על ידי שומרים בריטים, אחד עשר מגדלי שמירה וזרקורים.
בנובמבר 1947 הועברו המעפילים להתגורר במחנות העקורים אמדן וזנגוורדן.
מעפילי האקסודוס עלו ברובם לארץ ישראל באביב 1948 עם הקמת מדינת ישראל והכניסה החופשית אליה.
הנספורד ג'ונסון
הנספורד טילמן ג'ונסון (באנגלית: Hansford Tillman (HT) Johnson; נולד ב-3 בינואר 1936) הוא גנרל בדימוס, ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית ושכיהן כמזכיר הצי בפועל בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. הוא קצין חיל האוויר היחידי שהחזיק במשרה זו. הוא גם היה סגן מזכיר הצי למתקנים וסביבה.
ראשית חייו.
הנספורד ג'ונסון נולד באייקן שבקרוליינה הדרומית. ב-1953 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ולאחר מכן למד בקולג' קלמסון. ב-1959 הוא סיים בהצטיינות תואר בתרמודינמיקה ובאווירודינמיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1967 הוא סיים לימודי תואר שני באווירונאוטיקה באוניברסיטת סטנפורד וב-1970 הוא סיים תואר שני במנהל עסקים בשלוחת אוניברסיטת קולורדו בקולורדו ספרינגס. ג'ונסון הוא גם בוגר בית הספר למפקדי טייסות של חיל האוויר, הקולג' לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, קולג' המלחמה הלאומי והתוכנית לניהול מתקדם של דארטמות' קולג'. ג'ונסון הוא הראשון מבין בוגרי אקדמיית חיל האוויר שהגיע לדרגת גנרל.
קריירה צבאית.
לאחר סיום הכשרתו באקדמיית חיל האוויר נשא ג'ונסון לאישה את לינדה ויטל מאוגוסטה, ג'ורג'יה והחל באימוני טיסה בבסיס חיל האוויר ברטאו שבפלורידה ולאחר מכן בבסיס חיל האוויר לארדו שבטקסס. ב-1960 הוא קיבל את כנפי הטיס שלו. הצבתו המבצעית הראשונה הייתה בכנף 317 להטסת כוחות בבסיס אברו-פוויל שבצרפת, שם הוא הטיס מטוסי C-130 הרקולס בכל רחבי אירופה, אפריקה, המזרח התיכון ומערב אסיה. הוא המשיך לשרת בכנף 317 גם לאחר שהיא הועברה לבסיס חיל האוויר לוקבורן שבאוהיו.
לאחר סיום לימודיו בסטנפורד התנדב ג'ונסון לשרת בווייטנאם. ב-1967 הוא שימש כבקר אווירי קדמי בטייסת התקיפה הטקטית ה-20 וניהל משימות תקיפה טקטיות בסיוע אווירי קרוב כנגד מטרות אספקה, אחסנה, רכב וכוחות של האויב. במהלך הצבתו זו הוא השתתף ב-423 משימות קרביות, שמתוכן 71 היו מעל צפון וייטנאם או מעל אזורים מפורזים. לאחר שובו מווייטנאם, שירת ג'ונסון כעוזר לפרופסור לאווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר, ולאחר מכן כמפקד כנף ההפצצה ה-22 בבסיס חיל האוויר מרץ' שבקליפורניה ובמטה של פיקוד האוויר האסטרטגי בבסיס חיל האוויר אָפֶט שבנברסקה.
בין השנים 1982–1985 הוביל ג'ונסון צוות שאיזן בהצלחה את תוכניות חיל האוויר במסגרת התקציב של 100 מיליארד דולר. לאחר מכן הוא הוביל את מבצעי פיקוד האוויר האסטרטגי ב-1985, שם הוא ניהל את כוחות הסיור והתדלוק האווירי במהלך ההפצצות בלוב. לאחר מכן הוא מונה כסגן מפקד פיקוד האוקיינוס השקט. ב-1987 הוא מונה כסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית בבסיס חיל האוויר מקדיל שבפלורידה במהלך מבצע ארנסט ויל בו ארצות הברית שינתה את דגל הנוחות של מכליות נפט כוויתיות וביצעה משימות ליווי במפרץ הפרסי. לאחר הצבתו זו שימש ג'ונסון כמנהל המטה של יושב ראש המטות המשולבים.
ג'ונסון סיים את הקריירה הצבאית שלו בתפקיד הכפול של מפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית וכמפקד האחרון של פיקוד ההתובלה האווירית הצבאית וכמפקד הראשון של פיקוד התובלה של חיל האוויר של ארצות הברית. הכוחות שהיו תחת פיקודו סיפקו את כל פעילות התובלה האווירית וביצעו את כל המבצעים המיוחדים בפלישה האמריקאית לפנמה ובמלחמת המפרץ, שכללו הובלת כוחות, ציוד ואספקה אל המפרץ הפרסי וממנו במה שהיה מהלך התובלה המרוכז ביותר בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית.
ב-31 באוגוסט 1992 פרש ג'ונסון משירות פעיל.
קריירה אזרחית.
לאחר פרישתו מחיל האוויר שימש ג'ונסון כסגן הנשיא של "אגודת השירותים המאוחדים למכוניות" (USAA - אגודה המספקת שירותי בנקאות, השקעות וביטוח לאנשי הכוחות המזויניים הפעילים ולשעבר ולבני משפחותיהם) וכיושב ראש הבנק, חברת ניהול ההשקעות והמקרקעין של הארגון. במקביל לכהונתו בארגון זה, מונה ג'ונסון ב-1993 על ידי הנשיאים ג'ורג' ווקר בוש וביל קלינטון כחבר בוועדת האיחוד והסגירה של הבסיסים הצבאיים.
ב-1995, כאשר נסגר בסיס חיל האוויר קלי, מונה ג'ונסון על ידי עיריית סן אנטוניו לשמש כיושב ראש הרשות להשמשה מחדש של הקרקע, שהפכה בהצלחה את שטח הבסיס הסגור למרכז תעשייתי תוסס. לאחר מכן שימש ג'ונסון כסגן הנשיא והמנהל של "האיגוד הלאומי של אגודת האשראי" (Credit Union National Association) השוכן במדיסון. הוא גם שימש כנשיא ומנהל הכללי של חברת EG&amp;G שסיפקה שירותים טכניים לכוחות ההגנה.
באוגוסט 2001 מינה הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את ג'ונסון כסגן מזכיר הצי למתקנים ולסביבה. בפברואר 2003 הוא מונה כמזכיר הצי בפועל והיה לקצין חיל האוויר היחידי ששימש בתפקיד זה. הוא כיהן כמזכיר הצי עד ספטמבר אותה שנה וב-2005 סיים את כהונתו כסגן מזכיר הצי.
לאחר פרישתו הוא היה לחבר בכיר ב"מכון לאנליזה ביטחונית" (IDA). ג'ונסון היה נשוי ללינדה שנפטרה ב-2011. לזוג בן ובת.
סימן הטעמה משני
סימן הטעמה משני ( ` – ידוע באנגלית בתור grave accent) או סימן הטעמה משנית הוא סימן דיאקריטי המשמש ברמות שונות באנגלית, צרפתית, הולנדית, איטלקית ושפות רבות אחרות במערב אירופה. הוא משמש גם בשפות אחרות המשתמשות באלפבית הלטיני, כמו מוהוק ויורובה, ובמערכות כתיבה לא-לטיניות כמו האלפבית היווני והקירילי. אין לו משמעות יחידה, אך הוא יכול להצביע על גובה הצליל, הלחץ או תכונות הגייה אחרות.
הסימן כפי שהוא מופיע כסימן דיאקריטי על גבי כתב:
אותיות לטיניות:
Ầ ầ
Ā̀ ā̀
Ằ ằ
Æ̀ æ̀
Ề ề
Ḕ ḕ
È̩ è̩
ə ɚ̀
H̀ h̀
Ī̀ ī̀
K̀ k̀
M̀ m̀
Ờ ờ
Ồ ồ
Ṑ ṑ
Ò̩ ò̩
R̀ r̀
S̀ s̀
T̀ t̀
Ū̀ ū̀
Ừ ừ
V̀ v̀
Ẁ ẁ
X̀ x̀
Ỳ ỳ
Ȳ̀ ȳ̀
Z̀ z̀
יווניות:
Ὰ ὰ
Ὲ ὲ
Ὴ ὴ
Ὶ ὶ
Ὸ ὸ
Ὺ ὺ
Ὼ ὼ
קיריליות:
שימושים.
גובה הצליל.
סימן הטעמה משני הופיע לראשונה באורתוגרפיה הפוליטונית של יוונית קדומה כדי לסמן גובה צליל נמוך יותר מגובה הצליל הגבוה שמסומן בסימן הטעמה עילי. בפרקטיקה המודרנית הוא מחליף את סימן ההטעמה העילי בהברה האחרונה של מילה כאשר אחרי המילה באה מיד מילה אחרת. סימן ההטעמה המשני והגג הוחלפו בסימן הטעמה עילי באורתוגרפיה המונוטונית המודרנית.