הניסויים המרכזיים במאיץ היו UA1 וניסוי UA2, בהם נתגלו, בשנת 1983, בוזוני W ו-Z. קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר קיבלו פרס נובל לפיזיקה לשנת 1984 כהוקרה על תרומתם החיונית לפרויקט SppS, שהובילה לגילוי בוזוני W ו-Z. ניסויים נוספים שבוצעו בSppS הם UA4 ,UA5 ו-UA8.
רקע.
בסביבות שנת 1968 שלדון גלאשו, סטיבן ויינברג ועבדוס סלאם העלו את תאוריית הכוח האלקטרו-חלש אשר איחדה את האלקטרומגנטיות ואת הכוח החלש, ועבורה קיבלו במשותף את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1979. בתיאוריה זו שיערו את קיומם של בוזוני W ו-Z. את הניסויים לאישוש מחקרי של התאוריה ניתן לחלק לשני שלבים. השלב הראשון היה גילוי הזרם הנייטרלי החלש בהתפזרויות נייטרינו בפרויקט המשותף גרגמל ב-CERN. לתהליך שהתגלה היה נחוץ קיומו של חלקיק נייטרלי לנשיאת הכוח החלש – בוזון Z. יתר על כן, תוצאות פרויקט גרגמל אפשרו לראשונה חישובים לשיעור המסה של בוזוני W ו-Z. החוקרים שיערו כי בוזון W הוא בעל מסה בין 60 ל-80 GeV/c2, ובוזון Z בעל מסה בין 75 ל-92 GeV/c2. אולם, תוצאות אלו העלו מכשול להמשך המחקר על בוזוני W ו-Z, משום שאנרגיות החלקיקים גבוהות מהאנרגיה המרבית שהייתה נגישה למאיצים באותו זמן. עקב זאת, השלב השני של אישוש תאוריית הכח האלקטרו-חלש, גילוי בוזוני W ו-Z, דרש תכנון ובניה של מאיץ יותר חזק.
במהלך שנות ה-70 המאוחרות, הפרויקט המרכזי של CERN היה הבניה של מאיץ LEP - (Large Electron-Positron Collider). מתקן זה היה אידיאלי ליצירת בוזוני W ו-Z ולמדידת תכונותיהם. אך בגלל הלחץ ליצור בוזוני W ו-Z, קהילת CERN סירבה לחכות לסיום בניית מאיץ LEP. הדעה הרווחת הייתה שדרוש מאיץ חדש שבנייתו לא תבוא על חשבון מאיץ LEP. בשנת 1976 קרלו רוביה, פיטר מקאינטייר ודייביד קליין העלו את ההצעה לערוך שינויים במאיץ פרוטון קיים – באותו הזמן מאיץ פרוטונים כבר היה בשימוש בפרמילאב ואחד נוסף היה בבניה ב-CERN (SPS) – ולהפוך אותו למאיץ התנגשויות פרוטון-אנטי פרוטון. מכונה מסוג זה דרשה רק תא ואקום אחד, שלא כמו מאיץ ההתנגשויות פרוטון-פרוטון שדורש תאי ואקום נפרדים בגלל השדות המגנטים המכוונים בכיוונים מנוגדים שיוצרים החלקיקים. מאחר שהפרוטונים והאנטי-פרוטונים הם נושאי מטענים מנוגדים בעלי אותה האנרגיה E, הם יכולים לחוג באותו שדה מגנטי בכיוונים מנוגדים, ובכך יסופקו התנגשויות חזיתיות בין הפרוטונים והאנטי-פרוטונים בסך אנרגיית מרכז-כובד formula_1. המיזם הוצע גם לפרמילאב בארצות הברית, וגם לCERN, ובסופו של דבר אומץ על ידי CERN בשביל הסופר פרוטון סינכרוטרון (SPS). בוזוני W ו-Z נוצרים לרוב כתוצאה מהשמדות קווארק-אנטיקווארק. במודל הפרטוני התנע של פרוטון משותף בין שתי קבוצות: חלקו של התנע נושאים הקווארקים, והיתר נושאים הגלואונים. לא מספיק להאיץ כל פרוטון לתנע ששווה למסה של אחד הבוזונים, מאחר שכל קווארק בפרוטון ישא רק חלק מהתנע. כדי ליצור בוזונים בתווך המשוער של 60 ל-80 GeV (בוזון W) ו-75 ל-92 GeV (בוזון Z), יש אם כן להשתמש במאיץ פרוטון-אנטיפרוטון עם אנרגיית מרכז-מסה של בקירוב 6 פעמים מסת הבוזונים, כלומר כ-500–600 GeV. תכנון הבניה של ה-SppS הותאם לפי הצורך לזהות התפרקות &lt;chem&gt;Z -&gt; e+ + e-&lt;/chem&gt;. משום שחתך הפעולה של יצירת Z בשיעור ~600 GeV הוא ~1.6 nb, ויחס החילוק של -&lt;chem&gt;Z -&gt; e+ + e-&lt;/chem&gt; הוא 3%~, עוצמת הארה של L=2.5·1029 cm-2s-1 תתן קצב אירועים של 1~ בכל יום. על מנת להשיג עוצמת הארה כזו דרוש מקור אנטי-פרוטונים בעל היכולת לייצר 1010·3~ אנטי-פרוטונים בכל יום.**
היסטוריה.
ה-SPS תוכנן במקור כסינכונטרון לפרוטונים, אשר מאיץ אלומת פרוטונים אחת ל-450 GeV. האלומה תוכננה להידלות מתוך המאיץ ולשמש בניסויי התנגשות שמיקומם קבוע. אולם, לפני שבניית ה-SPS הושלמה, הועלה הרעיון להשתמש בו כמאיץ התנגשויות פרוטון-אנטיפרוטון. ההצעה הראשונה למאיץ התנגשויות מסוג פרוטון-אנטיפרוטון ככל הנראה הייתה הצעתם של גרש בודקר ואלכסנדר סקרינקי באוניברסיטת פריז-סוּד בשנת 1966, בעודם מתבססים על רעיונו החדש של בוקלר לקירור אלקטרונים. בשנת 1972 סימון ואן דר מיר פרסם את תאוריית הקירור ההסתברותי, שעליה זכה בפרס נובל בפיזיקה בשנת 1984. התאוריה אומתה ב-ISR ב-CERN ב-1974. בעוד שקירור אלקטרונים ככל הנראה הוביל לרעיון מאיץ ההתנגשויות פרוטון-אנטיפרוטון, בסופו של דבר נעשה שימוש בקירור הסתברותי בקדם-מאיצים על מנת להכין את האנטיפרוטונים ל-SppS. במקביל, גילויים של מטענים נטרליים בניסוי גרגמל ב-CERN הובילו להצעתם של קרלו רוביה ומשתפי הפעולה שלו להקמת מאיץ התנגשויות פרוטון-אנטיפרוטון. בשנת 1978 הפרויקט אושר על ידי מועצת CERN, והחל לפעול ביולי 1981. המתקן המשיך לפעול עד 1986, ולאחר שעבר שדרוג מהותי, המשיך לפעול מ-1987 עד 1991. המאיץ הושבת בסוף שנת 1991, מכיוון שלא עמד ברף שהציב מאיץ הפרוטון-אנטיפרוטון בפרמילאב, שהגיע לרמת אנרגיה של 1.5 TeV והחל את פעולתו בשנת 1987.
תפעול.
בין 1981 ו-1991 תפקד SPS במשך חלק מהשנה כסינכונטרון- בכך שהאיץ אלומה בודדת בניסויי התנגשות עם מטרה קבועה- ובחלקה השני כמאיץ התנגשויות מסוג SppS. שינויים באופרציה של ה-SPS הדרישות לקיומה של טבעת אחסון כמו ה-SppS, שבה אלומות נמצאות במחזור במשך שעות רבות, גבוהות בהרבה מאלה של סינכונטרון פעימות, כמו ה-SPS. (עשר) לאחר שהוחלט על ה-SppS ב-1978, השינויים הבאים בוצעו ב-SPS:
ייצור אנטיפרוטונים.
היצירה והאחסון של אנטיפרוטונים בכמות מספקת היו מהאתגרים המשמעותיים ביותר בבניית ה-SppS. ייצור האנטיפרוטונים דרש שימוש בתשתיות שכבר היו קיימות ב-CERN, כגון הפרוטון-סינכרוטרון (PS) ואוגר האנטיפרוטונים (AA). אנטיפרוטונים נוצרו על ידי ניתוב קרן פרוטונים עוצמתית בעלת תנע של 26 GeV/c מהפרוטון-סינכרוטרון אל עבר מטרה. האנטיפרוטונים שנוצרו בתהליך היו בעלי תנע של 3.5 GeV/c, והוכוונו באמצעות מגנטיות לתוך אוגר האנטיפרוטונים, שם אוחסנו למשך שעות. הקושי המרכזי היה הגיוון בתנעים ובזוויות של האנטיפרוטונים שבקעו מהמטרה. שיטת הקטנת ממדי האלומה קרויה "קירור הסתברותי", והומצאה על ידי סימון ואן דר מיר. זוהי מערכת משוב המבוססת על כך שכל האלומות חלקיקיות (particulate) ושכיוצא מכך, ברמה המיקרוסקופית, הצפיפות בתוך נפח נתון תהיה נתונה לתנודות סטטיסטיות. (עשר) על מנת לגלות בוזוני W ו-Z, היה צורך במילוי דרישות הקשורות לעוצמת ההארה של מאיץ ההתנגשויות. הניסוי, אם כן, דרש מקור אנטיפרוטונים המסוגל לשלוח 3·1010 אנטיפרוטונים בכל יום בתור כמה קבוצות**. (שש) הצטברות האנטיפרוטונים באוגר האנטיפרוטונים הייתה עשויה לקחת מספר ימים. השדרוג של השנים 1986–1988 אפשרה עלייה של עשרת מונים בשיעור ההיערמות של האוגר. (עשר) טבעת נוספת, אשר קרויה "אוסף האנטיפרוטונים" (AC), נבנתה מסביב לאוגר הפרוטונים.
טיפול חמלה (פירושונים)
Summit
מיכאל לורנס (Michał Lorenc)
בריוני סיגמה
בריוני סיגמא הם משפחה של הדרונים תת-אטומים (בריונים) שמורכבים משני קווארקים מדור הטעמים הראשון (קווארק מעלה ו / או מטה), וקווארק שלישי מאחד דורות הטעם הגבוהים יותר. מכאן שהקווארק השלישי יכול בבריונים אלה להיות מוזר (סמלים +Σ- ,Σ0 ,Σ),
קסם (סמלים Σ++c ,Σ+c ,Σ0c), תחתית (סמלים Σ+b,Σ0b,Σ−b)
או עליון (סמלים Σ++t ,Σ +t ,Σ0t). לבריוני סיגמהאיזוספין כולל של 1, ויכולים להיות נייטרליים או בעלי מטען אלמנטרי יסודי של +2, +1, 0 או -1. הם קשורים קשר הדוק לבריוני למבדה, ונבדלים מהם רק בהתנהגות של פונקציות הגל לאחר חילופי טעמים.
בריוני סיגמה המכילים קווארקים עליונים לא צפויה להימצא לפי המודל הסטנדרטי, הסיבה לכך היא שהמודל הסטנדרטי צופה כי אורך החיים הממוצע של הקווארקים העליונים יהיה בערך 5x10⁻²⁵ שניות, כמות זמן זו קטנה באופן משמעותי מכמות הזמן הדרושה לאינטראקציות החזקות, ולכן קוורקים אלה לא יצרו הדרונים בכלל ובריוני סיגמה בפרט.
טיפול ממוקד חמלה (CFT)
טיפול ממוקד חמלה (באנגלית: CFT; ראשי תיבות של Compassion Focused Therapy או טיפול מבוסס חמלה או אימון תודעתי בחמלה) הוא שיטת טיפול בתחום הפסיכותרפיה, שפותחה על ידי הפסיכולוג פרופ' פול גילברט. מטרת השיטה היא הקניית ניהול רגשות אפקטיבי של המטופל, תוך שימת דגש על התנהגויות המונעות מטרדה, דחף ותחושות של מתקפה עצמית.
וולט דיסני רקורדס
וולט דיסני רקורדס היא חברת תקליטים אמריקאית של חברת וולט דיסני. החברה מוציאה לאור את אלבומי הפסקול מסרטי הקולנוע, סדרות הטלוויזיה, פארקי השעשועים ואלבומי האולפן המסורתיים של דיסני שהופקו על ידי אמני פופ, טין פופ וקאנטרי.
החברה נוסדה בשנת 1956 בשם דיסנילנד רקורדס. לפני אותה תקופה, דיסני את המוזיקה שלהם דרך חברות תקליטים שונות, ביניהן RCA, דקה וקפיטול. אחיו של וולט דיסני, רוי דיסני, הציע שוולט דיסני הפקות (כיום חברת וולט דיסני המודרנית) תקים חברת תקליטים משלה. רוי גייס את העובד הוותיק ג'ימי ג'ונסון לעמוד בראש החטיבה החדשה הזו. היא אימצה את שמה הנוכחי בשנת 1989.
טיפולי חמלה
פלימות' דאסטר
פלימות' דאסטר (באנגלית : Plymouth Duster) היא מכונית קופה מתוצרת "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" ) בקונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר אשר יוצרו בין השנים 1976–1969 (דגם 1970) בארצות הברית וקנדה.
דגמי V8 צילינדרים הוגדרו כמכוניות שרירים.
אנסלם פוירבך
אנסלם פוירבך (12 בספטמבר 1829 - 4 בינואר 1880, באנגלית: Anselm Feuerbach) היה צייר גרמני קלאסי, והמוביל מבין ציירי האסכולה בגרמניה במאה ה-19.
ביוגרפיה.