מהתורה אין לתרומה שיעור, ולכן אומר התלמוד במסכת קידושין, שאפילו חיטה אחת פוטרת שדה שלם, אך במשנה במסכת תרומות נאמר שחז"ל קבעו לה מידה. לדעת בית הלל (שהלכה כמותם) המינימום שיש להפריש הוא אחד חלקי שישים מהיבול, אך זוהי "עין רעה". אחד חלקי חמישים - זו עין בינונית, ואחד חלקי ארבעים - זו עין טובה, כלומר נדיבה. אף על פי שקבעו שיעור לתרומה, אין להפריש אותה בכמות מדויקת, אלא מפרישים על פי אומד (=הערכה) בלבד, כדי שיתרום בעין יפה.
וכך כותב הרמב"ם במשנה תורה, בהלכות תרומות: . בהמשך הפרק פוסק הרמב"ם, שכיוון שבזמנינו אי אפשר לאכול את התרומה בטהרה וצריך לשורפה, יש לחזור לנהוג כמו הדין המקורי מן התורה, ולהפריש כל שהוא. וכן פסק רבי יוסף קארו בשולחן ערוך.
בעניין שיעור המקסימום שניתן להפריש ויחשב תרומה, חלקו התנאים במשנה במסכת תרומות. הדעה שנפסקה להלכה היא דעתם של רבי עקיבא ורבי טרפון ש"אין שיעור בתרומה" - כלומר כל אחד יכול לתת כפי רצונו מעל למינימום המצוין לעיל, אך לא את כל הגורן .
אכילתה.
תרומה גדולה, מותרת באכילה רק לכהנים טהורים וכשהיא טהורה. אסור לקלקלה ולטמאה.
עבור מי שאינו כהן, תרומה נחשבת עבורו לאיסור אכילה. מפני חשיבותה של התרומה, חכמים הוסיפו כלל לפיו בהתערבות של תרומה עם שאר אוכלים מותרים לא מספיק רוב של מזון היתר כנגד התרומה, אלא נדרש שיהיה פי 100 מכמות התרומה.
תרומה שנטמאת.
מצווה לשרוף תרומה טמאה. כוהנים אינם רשאים לאכול תרומה כזו, ואין הם רשאים לעשות בה כל שימוש אחר. אולם שלא כמו במקרים אחרים בהם קיים ציווי על שרפת חפץ מסוים, משרפת התרומה מותר לכוהנים ליהנות; מותר להתחמם באש שרפת התרומה או לבשל עליה.
שמן תרומה שנטמא נקרא "שמן שרפה", הואיל ועומד הוא לשרפה. אף על פי שמצווה לשרפו, אין להדליקו ביום טוב. בטעם הדבר נחלקו אמוראים: רב חסדא סובר שהדבר אסור משום שאין שורפים קדשים ביום טוב, ואילו רבה סובר שהטעם הוא גזירה משום הדלקתו בערב שבת.
תרומה גדולה בזמן הזה.
בזמן הזה, מפרישים תרומה אך לא נותנים אותה כדין המקורי, וזאת מכמה סיבות:
לפיכך, הנוהג כיום הוא שהתרומה ותרומת המעשר, שאסורות באכילה ובעלות קדושה, מוצנעות בצורה מכובדת (בדרך כלל על ידי הנחתן בפח הזבל, לאחר עטיפתן בשקית אטומה). אולם, יש חולקים באמרם שאף על פי שהדור כולו טמאי מתים, ניתן האפשרות שהכהן יהנה מחפץ התרומה על ידי חום שריפתה או סיכת שמן מהמתן וככך אין למנוע מלתת מתנת תרומה גדולה אל כהן. וכן יש פוסקים שסוברים שאין צורך בכהן מיוחס לנתינת תרומה גדולה אלא די בכהן מוחזק.
כיום, פוסק הרמב"ם, שיעור ההפרשה הוא כל שהוא (שם, בהמשך ההלכה) מאחר שכולנו טמאים בטומאת מת, וכהן טמא אסור בתרומה בין אם מדובר בתרומה טמאה או טהורה (שם, פ"ז ה"א). וכך נפסק גם להלכה בשולחן ערוך (יורה דעה סימן של"א סעיף י"ט):
תרומה גדולה היא התרומה היחידה מתוך כל התרומות והמעשרות שהעונש ללוי או ישראל אם אכל אותה במזיד הוא מיתה בידי שמים, אבל אכילה בשוגג מחייבת את האוכל לשלם קרן (הסכום הכסף שהתרומה הנאכלת שווה) וחומש מלבר, כלומר מבחוץ (תוספת של רבע מן הסכום של הקרן, כלומר ריבית של-25%).
מסכת תרומות משישה סדרי משנה נסובה בעיקר על "תרומה גדולה".
תחבולות להפטר מהתרומה.
ידועה התחבולה שננקטה בתקופות רבות כדי להפטר מהתרומות ומעשרות, להכניס את התבואה דרך גגות כדי שלא יכנסו דרך הפתח ויתחייבו במעשר. תחבולה זו ספגה ביקורת בתלמוד, כאדם הרוצה להפטר מן המצוות.
קיימת תחבולה מיוחדת, להפטר על הפרשת התרומה מעשירית מהתבואה. לפי חידושו ההלכתי של ריש לקיש, . כלומר, אם הפריש אדם מעשר ראשון לפני שהפריש את התרומה ממנו, לפני המירוח שאז חלה חובת התרומה על התבואה, פטור חלק המעשר בתרומה. בעוד שאם היה בעליו של התבואה מפריש ממנו בראש ובראשונה את התרומה, נמצא היה שחלק התרומה שהופרש היה כולל גם את חלק המעשר, הרי שכעת נפטר חלק המעשר והותר באכילה אף על פי שלא הופרשה ממנו תרומה.
הפסוק ממנו נלמד דין זה הוא בחומש במדבר: , מכאן למד ריש לקיש , כלומר לא ייתכן שעל המעשר יחול חיוב נוסף של תרומה, מלבד החיוב הרגיל של תרומת מעשר.
למרות זאת, אם המעשר הופרש לאחר שכבר חלה חובת התרומה על התבואה, במצב שהתבואה כבר נתמרחה בכרי ונחשבה כמוכנה, במקרה כזה חלה על המעשר גם חובת תרומה גדולה. אודות כך התקיים דיון בדור מאוחר יותר, בין רב פפא לרבו אביי, כשרב פפא שואל אותו כיצד תיתכן הלכה זו בהתאם עם דרשתו של ריש לקיש. אביי הסביר לו כי קיים פסוק אחר, המלמד דין הפוך, מפסוק הנאמר ללויים (שלהם ניתן המעשר ראשון): . תיבת כל באה ללמד שעל הלויים להפריש מהמעשר את כל התרומות האפשרויות, קרי: אף תרומה. ומכיוון שפסוק זה מהווה סתירה לדרשתו של ריש לקיש עלינו להעמיד את דרשתו של ריש לקיש באופן המסתבר יותר - כאשר המעשר הופרש במצב של טרום-חיוב ולא במצב זה שהמעשר הופרש לאחר שכבר חלה על התבואה חיוב תרומה שמסתבר שבמצב זה חייבה התורה להפריש תרומה
הרכבת התחתית של שנג'ן
הרכבת התחתית של שנג'ן (SZM, בסינית 深圳地铁) היא מערכת רכבות תחתית בעיר שנג'ן שבמחוז גואנגדונג שבסין. מנוהלת בידי חברת המטרו של שנג'ן (SZMC). המערכת נבנתה בשנת 1999 אך פתיחתה הרשמית הושהתה ל-28 בדצמבר 2004.
רשת הרכבות.
קווים פעילים.
קו לְווֹבָּאו.
תדירות הרכבת בשעות השיא היא חמש דקות ובשאר שעות היום בין 6 ל-8 דקות. מערכת אלקטרונית מציגה את זמני הגעת הרכבת בזמן אמת. ב-28 בדצמבר 2004 יצאה הרכבת בקו לראשונה לנסיעת מבחן וב-30 ביוני 2006 נפתח הקו לתנועה סדירה.
הרכבת יוצאת מתחנת לואוהו ועוברת 30 תחנות עד לשדה התעופה של שנג'ן.
קו שֶׁהקוֹאוּ.
הרכבת יוצאת מתחנת צְ'הוָאן לתחנת שִׂינשְׂיוֹ' ומתחברת עם קו לואובו פעמיים (בתחנת חלון העולם ובתחנת התיאטרון הגדול), עם קו לונְגגָאנְג בפֿוּטְייֵן ועם קו לונְגחְווָה ב"מרכז האזרחי".
הרכבת הראשונה בקו יצאה ב-28 בדצמבר 2010.
קו לונְגגָאנְג.
הרכבת יוצאת מתחנת יִיטְייֵן ועוברת 30 תחנות עד לשׁוָאנְגלונְג.
קו לונְגחְווָה.
הרכבת יוצאת מתחנת פֿוּטְייֵן ועוברת 15 תחנות עד לצִ'ינְגחוּ. תדירות הרכבות בקו זה היא 8 דקות.
קו חְווָאנג'ונְג.
הרכבת יוצאת מתחנת צְ'ייֵנהָאיוָאן ועוברת 27 תחנות עד לחְוָאנְגבֵּיילִינְג.
הפעלת הרכבת הקלה בתל אביב.
באוגוסט 2017, זכתה קונסורציום "תבל" בהובלת חברת אגד החזקות - ובשיתוף שנג'ן מטרו ו-CCECC מסין, במכרז ההפעלה והתחזוקה של הקו האדום של המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב.
וולפיק
המנון הרפובליקה המרכז-אפריקאית
ההמנון של הרפובליקה המרכז-אפריקאית נכתב על ידי ראש הממשלה הראשון של המדינה, שקיבלה עצמאות ב-1960, ברתלמי בוגנדה (Barthélémy Boganda). ההמנון הולחן על ידי הרברט פפר, שהלחין גם את המנונה של סנגל.
הידרומטר
הִידְרוֹמֵטֶר, או מַד צְפִיפוּת, הוא מכשיר המודד את המשקל הסגולי (צפיפות החומר) של נוזל. זהו היחס בין הצפיפות של נוזל לצפיפות מים.
ההידרומטר עשוי זכוכית ומורכב ממצוף וכולל צינור גלילי שבסופו משקולת בצורת טיפה המכילה כספית או כדורי עופרת. הנוזל הנבדק נשפך לתוך מיכל ארוך, לעיתים קרובות למשורה וההידרומטר מוכנס בעדינות לתוך הנוזל עד שהוא צף בחופשיות. הנקודה בה פני הנוזל נוגעים בצינור ההידרומטר מסמן לנו את ערך המדידה. הידרומטר מכיל בדרך כלל שנתות בצינור המכשיר כך שהמדידה ניתנת לקריאה באופן מידי. קיימים סוגים שונים של הידרומטרים, המשמשים בהתאם לנוזל הנבדק.
הידרומטר ניתן לכיול עבור שימושים שונים כגון: לקטומטר עבור חישוב הצפיפות של חלב (קרמיות החלב), סכרמטר עבור חישוב הצפיפות של סוכר בנוזל או אלכוהולמטר עבור חישוב ריכוזים גבוהים של אלכוהול במשקאות חריפים.
עקרון פעולה.
פעולת ההידרומטר מבוססת על חוק ארכימדס שלפיו על כל גוף המוקף באופן מלא או חלקי בזורם (נוזל או גז), פועל כוח ציפה ששווה למשקל הזורם שמוחלף על ידי הגוף. כלומר, כל שהנוזל הנמדד על ידי הידרומטר בעל צפיפות נמוכה יותר (שוקל פחות יחסית לנפח שלו), כך ההידרומטר ידחוף נפח גדול יותר של הנוזל וישקע יותר עמוק.
היסטוריה.
התיעוד הראשון של ההידרומטר מופיע במכתב מסינסאוס מקירנה למלומדת היווניה היפאטיה מאלכסנדריה. במכתבו ה-15 במספר, סינסאוס מבקש מהיפאטיה לבנות לו הידרומטר. ההכרה להמצאת המכשיר ניתנת להיפתאיה מתישהו בין סוף המאה ה-4 לתחילת המאה ה-5 לספירה.
"המכשיר המדובר הוא צינור גלילי בעל צורה של חליל ובערך באותו הגודל. יש בו חריצים בקו אנכי ישר באופן שמשאפשר לבדוק את משקל המים. קונוס משמש כמכסה עבור אחד הקצוות ומתאים באופן הדוק למידות הצינור. לקונוס ולצינור יש רק בסיס אחד. זה נקרא ברליום. בכל זמן שאתה שם מים בצינור הקונוס נותר עומד אנכית. אתה כעת יכול לספור את החריצים בקלות וכך להעריך את משקל המים."
לפי האנציקלופדיה להיסטוריה של המדע הערבי, הידרומטר ראשוני זה שימש את אבו אלריחאן מחמד בן אחמד אל בירוני במאה ה-11 ותואר על ידי אל-קזאני במאה ה-12.
מאוחר יותר מופיע שוב ההידרומטר בעבודתו של ז'אק אלכסנדר סזאר שארל במאה ה-18.
טווח.