מקמהן עבד ככותב ומפיק בסדרה "ריק ומורטי", והיה אחד הכותבים הראשונים שנשכרו לסדרה לאחר שפגש את אחד היוצרים, ג'סטין רוילנד, כשעבד באולפני האנימציה של פוקס המאה ה-20. מקמהן תיאר את עצמו כ"איש המדע הבדיוני" של הצוות, וקודם לתפקיד הכותב הראשי של "ריק ומורטי" בעונתה הרביעית, אך עזב במהלך ההפקה במטרה לעבוד על פרויקטים אחרים. בשנת 2018 זכה מקמהן בפרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת אנימציה על עבודתו בכמפיק האחראי בפרק "Pickle Rick".
ב-28 באוגוסט 2018 הודיע שירות הסטרימינג הולו שהזמין את הפקת הסדרה "הפכים סולארים" שנכתבה על ידי הצמד מקמהן ורוילנד. הסדרה עלתה לשידור ב-8 במאי 2020.
באוקטובר 2018 הוכרז שמקמהן ייצור עבור שירות הסטרימינג CBS All Access של רשת CBS סדרת אנימציה שמתרחשת ביקום "מסע בין כוכבים" ששמה יהיה ". הסדרה עלתה לשידור ב-6 באוגוסט 2020. בהמשך השנה חתם עם רשת CBS על חוזה כולל במסגרתו ייצור תכנים לרשת במשך מספר שנים באופן בלעדי.
חלק ניכר מפרסומו של מקמהן החל מערוץ טוויטר פופולרי בשם " שבו כתב תקצירי פרקים אפשריים לכאורה אך מגוחכים והומוריסטיים לעונה שמינית תאורטית של הסדרה "".
Post Malone
Post Malone (שיר)
Post Malone הוא סינגל של הדיג'יי ההולנדי סם פלדט, בהשתתפות הזמרת ההולנדית ראני שיצא ב-24 במאי 2019 על ידי חברת התקליטים Spinnin' Records כסינגל מתוך המיני-אלבום "Magnets" של פלדט. הקליפ בוים על דני קוקורה והוא כולל את מלכות הדראג מאמאקווין, אבי אומג ואינגה שובסקאיה.
כתיבה.
השיר כונה "אודה" לראפר האמריקני פוסט מאלון וכלל את השורות .
טראפ (מוזיקה)
בו חמארה
גִ'ילַאלִי בֶן דרִיס אֶל יוֹסֶפִי אֶל זֶרהוּנִי (בערבית: الجيلالي بن إدريس اليوسفي الزرهوني) הידוע בכינויים לֶרְוגוּוִי, וכן בּוּ חמַארַה היה הטוען לכתר של מרוקו בין השנים 1902–1909, בתקופת שלטונם של עבדל עזיז ועבד אל חפיז.
שמו.
שמו – ג'ילאלי בן דריס אל יוספי אל זרהוני – מעיד על מקום הולדתו: אולד יוסף באזור ז'רהון ליד העיר פאס.
היה ידוע גם בתור אל רוגווי כלומר "המתחזה", ובכינוי הנפוץ ביותר בו חמארה – "האיש על האתון" או "בעל האתון".
רקע.
בשנת 1894 מת הסולטאן מולאי חסן הראשון, אשר התייחס כראוי ליהודי מרוקו וכיבדם מאוד.
בנו הבכור מולאי עבדל עזיז ירש את מקומו, והוא נודע כפחות שמרן מאביו, ופתוח יותר לתרבות המערב וההשכלה. על מנת לקדם את כלכלת ארצו הוא נתן שורה של הטבות מרחיקות לכת למדינות אירופה הסוחרות במרוקו, וכן יזם רפורמה במיסים אשר פגעה בהכנסותיהם של בעלי הפריבילגיות – השריף והקייד.
פעולותיו של המלך גרמו לתסיסה בעם בהובלת בעלי האינטרסים, ובאזורים רבים במדינה החלו לפוץ שמועות על הפרות חוק וסדר, ועל מרד העומד לבוא. ההתנגדות למלך התחזקה עוד ועוד, עד להכשרת הקרקע למרד גלוי.
ביוגרפיה.
פרוץ המרד.
קשריו של בו חמארה עם משפחת המלוכה החלו כאשר מילא את תפקיד מזכירו של מולאי עומר, אחיו של הסולטאן מולאי עבדל עזיז. בעקבות תככים שונים בחצר המלוכה נכלא והשתחרר כעבור מספר שנים.
בשנת 1902, בהיותו בגיל 40, השתחרר מהכלא והחליט לנקום בסולטאן, נסע לאלג'יריה ומשם חזר (רכוב על אתון, ומכאן שמו) לעיר תאזה בצפון מזרח מרוקו, תוך שהוא מתחזה למולאי מוחמד – אח נוסף של הסולטאן.
מולאי מוחמד נחשב בקרב ערביי מרוקו לדמות מקודשת ומסותרית כבר בחייו, הוא שכן בארמון בפאס וכמעט ולא נראה בציבור. עובדה זו סייעה לבו חמארה להתחזות אליו, ולסחוף אחריו את ערביי מרוקו. הוא צבר סביבו צבא לוחמים רבים בין הערים תאזה לאוג'דא, ובין דבדו למלייה, וכך כבש ללא התנגדות את העיר תאזה והכריז כי תם קץ שלטון "אחיו" וכי הוא סולטן מרוקו.
בערים אותם כבש נהג לזרות פחד ואימה מפניו, וסופר עליו כי הוא הוציא להורג כמה ממתנגדיו, על ידי השריית הקורבנות בדלק והצתת גופותיהם.
הקרבות.
הסולטן עבד לעזיז ששמע על המרד שקם, שלח גייסות של לוחמים כדי להכריע אותו, אך בו חמארה וצבאו המאולתר התבססו בתאזה, והצליחו להדוף את כל הניסיונות לפלוש לתחומו.
בשנת 1909 החליט להרחיב את תחום שליטתו לכפרים נוספים, אך החל להתקשות בשימור נאמנותם של כל השבטים הרבים שהקיף. בנוסף, הוא התנכר לחלק מהשבטים באמצעות מכירת זיכיונות כרייה לטובת אינטרסים ספרדיים.
באותה העת התמנה סולטן חדש, מולאי עבדל חפיז. עבדל חפיז היה נמרץ וחזק יותר מעבד לעזיז, והחל לנסות ולהכפיש את בו חמארה, באמצעות חשיפתו של מולאי מוחמד האמיתי, ששכן עד כה רק בארמון בפאס. הוא חשף אותו בפני ציבור גדול במסגד במזרח מרוקו, אך הדבר עורר התפרעויות וכמעט ולא חזר על עצמו.
במקביל, בו חמארה המשיך במסע הכיבוש והחל להתקרב לעיר פאס. עבד הפיד שלח נגדו חטיבה צבאית גדולה, חמושה בתותח חדיש המאויש על ידי תותחנים צרפתיים. כאשר נפגשו הצדדים התפתח קרב גדול, שבמהלכו הפגיז התותח מסגד שבו התבצר בו חמארה, והוא נלכד בידי חייליו של הסולטאן.
עונשם של אנשי בו חמארה.
ראשם של כל אנשי בו חמארה נערף במקום, או שנלקחו כשבויים בצעדה לעיר פאס. העדויות אומרות כי 400 אסירים החלו את הצעדה לפאס, אך רק 160 מתוכם הגיעו. בפאס נשפטו כולם ונגזר שיבוצע בהם מום שיבלוט לעין כל, לחלקם כרתו את כף הרגל והם שוחררו, ואחרים נכלאו עד מותם.
בו חמארה עצמו נכלא בכלוב קטן שבו לא יכול היה אפילו לעמוד. ישנם סיפורים סותרים על אופן הוצאתו להורג בסופו של דבר. התיאור הפופולרי ביותר הוא שהוא הושלך לכלוב האריות בחצר הסולטן, וכאשר התמהמהו האריות מלטרוף אותו הוא נורה. תיאור נוסף אומר כי אחר מן רב שהוחזק בכלוב ונחלש, לא יכול היה לעמוד זקוף, והוא הוטבע באמבט מתכת המשמש להאכלת האריות, ותוך כדי נורה בראשו באקדח. על פי שני התיאורים, גופתו נשרפה מאוחר יותר בתערובת של עץ ובווילונות בארמון הסולטן.
התנכלות ליהודים.
יהודי תאזה היו הראשונים לסבול מהכיבוש ומהקרבות, ואנשיו של בו חמארה שדדו וגזלו את כל כספם וחפציהם, זרקו אותם מבתיהם והשאירו אותם ברחוב אף ללא בגדים לגופם. שנים עשר מבני הקהילה נרצחו מול משפחתם. כל יהודי העיר תאזה ברחו והותירו את כל רכושם אחריהם, חלקם לתלמיסאן ולמלייה, וחלקם לדבדו.
היהודים נפגעו ונשדדו במקומות רבים נוספים מאוג'דה ועד קזבלנקה.
כאשר כבש בו חמארה את דבדו, התפצלו יהודי העיר בצר להם, משפחות כהן-סקלי תמכו בו בלית ברירה, ובו חמארה מינה את נגיד הכהנים למושל דבדו מטעמו. משפחת מרציאנו שמרה אמונים למלך ולא תמכה בו.
בתחילה גבו אנשי בו חמארה מיהודי דבדו מיסים מופקעים עד כדי שוד וביזה, ובסופו של דבר לקחו עשרה מבני הקהילה וכלאו אותם בתאוריאת, שם עינו אותם מאוד וחלקם נפטרו. בעקבות כך יהודים רבים עזבו את דבדו ועברו לערים במערב מרוקו, ובראשם רבי אברהם כהן צבאן, רבי אברהם בן סוסאן ועוד.
כאשר נתפס אבו חמארה, מינו אנשי המלך את נגיד משפחת מרציאנו למושל דבדו והעניקו להם יחס מועדף (בייחוד לאור סיועם לקצין הצרפתי דה פוקו בשנת 1884). את נגיד הכהנים הדיחו מתפקידו, והוא עזב את דבדו.
עצמאות סקוטלנד
עצמאות סקוטלנד היא התנועה הפוליטית ששואפת להפיכת סקוטלנד למדינה ריבונית, עצמאית מהממלכה המאוחדת.
סקוטלנד הייתה ממלכה עצמאית בימי הביניים, לאחר שניצחה במלחמות עצמאות נגד אנגליה. שתי הממלכות הצטרפו לאיחוד פרסונלי בשנת 1603 כאשר המלך הסקוטי ג'יימס הפך למלך ג'יימס הראשון באנגליה ושתי הממלכות התאחדו פוליטית בשנת 1707. קמפיינים פוליטיים למען שלטון עצמי סקוטי החלו במאה התשע עשרה, בתחילה בצורה של דרישות לשלטון ביתי במסגרת הממלכה המאוחדת. שני משאלי עם בנושא היפרדות מבריטניה התקיימו בשנת 1979 וב-1997, וב-1 ביולי 1999 הוקם פרלמנט סקוטי.
המפלגה הלאומית הסקוטית התומכת בעצמאות הפכה לראשונה למפלגת השלטון של הפרלמנט בשנת 2007 וזכתה ברוב מוחלט של המושבים בבחירות לפרלמנט הסקוטי ב-2011. זה הוביל להסכם בין ממשלת סקוטלנד ובריטניה לקיים משאל עם לעצמאות סקוטלנד בשנת 2014. המצביעים נשאלו: "האם סקוטלנד צריכה להיות מדינה עצמאית?" 44.7 אחוזים מהמצביעים השיבו "כן" ו-55.3 אחוזים ענו "לא", עם אחוזי הצבעה של 85 אחוזים. לאחר משאל העם בבריטניה בנושא חברות באיחוד האירופי ביוני 2016, הפרלמנט הסקוטי אישר לממשלת סקוטלנד לבקש צו על פי סעיף 30 לקיים בשנית משאל עם לעצמאות. ראש הממשלה הבריטי דחה את בקשתה.
היסטוריה.
ממלכת סקוטלנד.
סקוטלנד התגלתה כמשטר עצמאי בימי הביניים המוקדמים, עם כמה היסטוריונים שהתבססו מימי שלטונו של קנת מק'אלפין בשנת 843. על רמת העצמאות של הממלכה הסקוטית נלחמו על ידי המלכים הסקוטים ושליטי נורמן ואנגווין באנגליה שעתרו לאפיפיור ולשליטים זרים אחרים.
מיתוס פופולרי בפולקלור האנגלי היה שבריטניה הוקמה על ידי ברוטוס מטרויה, שהשאיר את אנגליה לבנו הבכור, לוקרינוס, וסקוטלנד לבנו הצעיר, אלבנקטוס. הסקוטים חלקו על כך וקבעו מיתוס פופולרי משלהם, שסקוטלנד הוקמה קודם לכן, על ידי נסיך יווני גויד גלאס ואשתו סקוטה, בת פרעה. על פי האגדה, סקוטה נשאה את אבן הגורל ממצרים לסקוטלנד.
קו פרשת המים בתולדות הממלכה הסקוטית היה משבר ירושה שפרץ בשנת 1290, אז תבע אדוארד הראשון מאנגליה את זכות הירושה לכס המלכות הסקוטי. הברית האולדית של סקוטלנד וצרפת נגד האינטרסים האנגלים הופעלה לראשונה בשלב זה ונשארה פעילה עד שנות 1500. מלחמות העצמאות הסקוטית הסתיימה בממלכה מחודשת בהנהגתו של רוברט דה ברוס (שהוכתר בשנת 1306), שנכדו רוברט השני מסקוטלנד היה המלך הסקוטי הראשון מבית סטיוארט.
איחוד.