כל אחד מן הבולים הודפס במאות אלפי עותקים. מן הבול שערכו הנקוב 0.15 הודפסו 15,700 גיליונות בני 50 בולים כל אחד, מן הבול שערכו הנקוב 0.60 הודפסו 10,400 גיליונות בני 50 בולים כל אחד, ומכל אחד מיתר הבולים בסדרה הודפסו 8,500 גיליונות בני 50 בולים כל אחד.
הנפקת הבולים.
ביום 2 בפברואר 1921 הונפקו הבולים בהולנד, ושירות הכספת הצפה החל לפעול בקו הספנות של חברת "קו הולנד", אשר הפליג בין הולנד ובין איי הודו המזרחיים ההולנדיים. כעשרה חודשים לאחר מכן, ביום 1 בנובמבר 1921, הונפקו הבולים גם באיי הודו המזרחיים ההולנדיים וניתן היה לשלוח מכתבים בכספת הצפה גם בדרך חזרה להולנד.
מחקרים בולאים העלו כי רק כ-600 דברי דואר נשלחו באמצעות הכספת הצפה מהולנד אל איי הודו המזרחיים ההולנדיים, ורק כ-450 דברי דואר נשלחו באמצעות שירות זה בכיוון ההפוך. רבים מן הפריטים האלו נשלחו באופן יזום על ידי אספני בולים, שביקשו לייצר לעצמם דוגמה מן השירות המיוחד. דברי דואר "אמיתיים" שנשלחו באמצעות הכספת הצפה הם נדירים מאוד.
שירות כספת צפה בשוודיה.
בעקבות האישור שניתן על ידי איגוד הדואר העולמי הציע בתחילת שנות העשרים גם דואר שוודיה שירות דומה של כספת צפה, אשר כונה בשם "Simmande Kassaskap" (מילולית: "כספת שוחה"). השירות הוצע בקו הספנות שפעל בין נמל גריסלהמן שבדרום מזרח שוודיה ובין נמל אקרֶה שבאיי אולנד. בשוודיה לא הונפקו בולים מיוחדים לשם הפעלת השירות, והתשלום בוצע בעזרת בולים רגילים. שירות זה פעל זמן קצר בלבד והופסק עקב חוסר התעניינות של הציבור.
הפסקת השירות של כספת צפה.
תקוותו של ואן בלאדרן כי המצאתו תאומץ על ידי חברות ספנות אחרות והשימוש בה יורחב לכל חלקי תבל, נכזבה. הפעילות בתחילת שנות העשרים לפינוי המוקשים מנתיבי השייט הקטין משמעותית את הסיכון לספינות, והציבור הרחב לא חשש עוד לשלוח את דברי הדואר היקרים שלו בדואר רגיל. חברות הספנות הגדולות, דוגמת "לויד רוטרדם", סירבו להתקין את הכספות הצפות על סיפון הספינות שהפעילו.
ההרחבה המתוכננת של השירות גם לקווי הספנות שהובילו לסורינאם וקוראסאו שבים הקריבי מעולם לא יצאה אל הפועל, והבולים שהודפסו עבור שתי המושבות ההולנדיות נותרו במחסני הדואר ומעולם לא הונפקו לציבור כפי שהם. בשנת 1927 נוצלו הבולים המיותרים כתשתית ליצירת בולי דואר רגילים עבור שתי המושבות ההולנדיות, וזאת באמצעות הוספת הדפס רכב.
כאשר התברר כי הפרויקט כולו עומד בפני כישלון, התנער דואר הולנד מחלקו במיזם. ביום 1 בספטמבר 1923 הופסקה מכירת הבולים לציבור ושירות הכספת הצפה חדל מלפעול. ואן בלאדרן שקע בחובות כבדים, וההליכים המשפטיים סביב סגירת העסק נמשכו עד תחילת שנות השלושים.
בשנת 1924 ביטל איגוד הדואר העולמי את התעריף המיוחד להובלת דואר בכספות צפות.
מעמדם של בולי הכספת הצפה.
מעת לעת מתפרסמת בעיתונות הבולאית כתבה המציינת כי אין להתייחס אל בולי הכספת הצפה כאל בולי דואר, אלא כאל בולי הכנסה. זאת מאחר שהם הודפסו על ידי חברה פרטית ושימשו, לכאורה, לא לצורך תשלום דמי המשלוח אלא לתשלום דמי הביטוח הימי של דברי הדואר.
טענות אלו אינן מקובלות כיום בעיני מרבית הבולאים, המצביעים על כך שהבולים נמכרו על ידי הדואר ההולנדי בבתי הדואר, ושילמו על שירות שזכה לאישור רשמי של איגוד הדואר העולמי. מרבית הקטלוגים הבולאים מסכימים גם הם שהמדובר בבולי דואר והם כוללים בפרסומיהם את בולי הכספת הצפה.
ז'ורדן פרי
ז'ורדן פרי (בצרפתית: Jordan Ferri, נולד ב-12 במרץ 1992) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר במונפלייה.
קריירת מועדונים.
פרי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-8 בנובמבר 2012 במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית נגד אתלטיק בילבאו, כאשר נכנס כמחליפו של אלכסנדר לאקזט. כמו כן, שלב הבתים כלל את עירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית ואת ספרטה פראג הצ'כית. את הופעת הבכורה בליגה רשם ב-12 בדצמבר נגד נאנסי, כשנכנס כמחליף לאחר חצי שעה מתחילת המשחק.
גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק
גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק (ביוונית: Πρίγκιπας Γεώργιος της Ελλάδας; 24 ביוני 1869 – 25 בנובמבר 1957), היה נסיך יווני, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, אשר שירת כנציב העליון של מדינת כרתים.
ביוגרפיה.
גאורגיוס נולד באתונה ב-24 ביוני 1869, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולאולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג.
בשנת 1883 נשלח גאורגיוס לדנמרק לשרת בצי המלכותי הדני, וחי בארמון ברנסטורף ליד קופנהגן יחד עם דודו ולדמר, נסיך דנמרק, שהיה אדמירל בצי הדני. גאורגיוס הרגיש שאביו זנח אותו בהזדמנות זו, ומאוחר יותר תיאר לארוסתו את הקשר העמוק שפיתח לדודו מאותו יום ואילך. בשנת 1891 ליווה גאורגיוס את דודנו ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה במהלך ביקורו באסיה, ואף הציל אותו מניסיון התנקשות ביפן. בשנת 1896 היה גאורגיוס אחראי יחד עם אחיו קונסטנטינוס וניקולאס בארגון אולימפיאדת אתונה, והוא כיהן כנשיא ועדת המשנה לספורט ימי.
אף שרוב יוון המודרנית הייתה עצמאית מאז שנות ה-20 של המאה ה-19, נותרה כרתים בידי האימפריה העות'מאנית. במהלך המאה ה-19, היו מרידות והפגנות רבות על האי, ובשנת 1897 הגיע כוח יווני על מנת לספח את האי. בשנת 1898 גורשו מהאי החיילים העות'מאנים והוקמה ממשלה לאומית, אשר הייתה כפופה באופן רשמי לשלטון העות'מאני. גאורגיוס, שעוד לא מלאו לו 30 שנה, נעשה לנציב העליון, ואספה מוסלמית-נוצרית משותפת נבחרה כאספה הלאומית, אולם צעד זה עוד לא סיפק את הלאומנים בכרתים.
אלפתריוס וניזלוס היה מנהיג התנועה לאיחוד כרתים עם יוון. הוא נלחם במרידות הקודמות, וכעת היה חבר באספה הכללית, ואף מונה כשר המשפטים לצד גאורגיוס. עד מהרה נוצרה מתיחות בין השניים, משום שגאורגיוס אשר היה מלוכני נלהב, דגל בשלטון אבסולוטי, בעוד שווניזלוס הוביל את התנגדות לכך. בשנת 1905 היה וניזלוס מעורב בארגון מרד טריסו, ובעקבותיה נאלץ גאורגיוס לעזוב את האי, ואת מקומו תפס ראש ממשלת יוון לשעבר אלקסנדרוס זאימיס.
ב-19 ביולי 1907 התארס גאורגיוס עם מארי, נסיכת בונפארטה, בתם של רולנד בונפארטה ומארי-פליקס בלאן, וגאורגיוס ויתר על כל סעיף חוזי המבטיח קצבה או ירושה ממרי, וסוכם שהיא תשמור ותנהל את ההון העצמי שלה (נאמנות מניבה של 800,000 פרנקים בשנה), ורק ילדיהם יקבלו את ירושתה. ב-21 בנובמבר אותה שנה התחתנו השניים בפריז, ונולדו להם שני ילדים.
באוקטובר 1912 חזר גאורגיוס מפריז לאתונה, כדי שיוכל להצטרף לצי היווני, בעת מלחמת הבלקן הראשונה. מאוחר יותר הוא שירת כקצין במטה אביו המלך גאורגיוס הראשון. במרץ 1913 נרצח אביו, ואחיו קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון עלה לשלטון במקומו, וגאורגיוס נסע לקופנהגן, על מנת לסדר שם את ענייני הכספים של אביו.
בין השנים 1913–1916, ובכלל זה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ניהלה מארי רומן עם ראש ממשלת צרפת אריסטיד בריאן, מה שיצר מתח ביניהם לאחר שהצי הצרפתי הפגיז את אתונה בדצמבר 1916. אף על פי שהוא היה ביחסים ידידותיים עם המורה הרוחני של אשתו, זיגמונד פרויד, בשנת 1925 ביקש גאורגיוס ממארי לוותר על עבודתה כפסיכואנליטיקאית כדי להקדיש את עצמה לחיי המשפחה, אבל היא סירבה. כאשר נודע לו מהעיתונות בשנת 1938 שבנו היחיד התחתן בנישואים מורגנטיים עם אשה רוסייה פשוטה, אסר עליו גאורגיוס לחזור הביתה וסירב לפגוש את אשתו.
ב-21 בנובמבר 1957 חגגו גאורגיוס ומארי חגגו את יום חתונת הזהב, וכעבור 4 ימים, ב-25 בנובמבר, מת גאורגיוס בביתו בארמון סן קלוד.
משפחתו.
ב-19 ביולי 1907 התחתן גאורגיוס עם מארי, נסיכת בונפארטה, בתם של רולנד בונפארטה ומארי-פליקס בלאן, ממנה נולדו לו שני ילדים:
1950 בגרמניה
שנת 1950 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 79 שנות לאום.
ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק
ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק (ביוונית: Πρίγκιπας Νικόλαος της Ελλάδας; 22 בינואר 1872 – 8 בפברואר 1938), היה נסיך יווני, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
ביוגרפיה.
ניקולאס נולד באתונה ב-22 בינואר 1872, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולאולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1896 היה ניקולאס אחראי יחד עם אחיו קונסטנטינוס וגאורגיוס בארגון אולימפיאדת אתונה, והוא כיהן כנשיא ועדת המשנה לספורט קליעה. הנסיך ניקולאס היה צייר מוכשר, ולעיתים קרובות חתם על יצירותיו כ"ניקולא לה פרינס"
ב-29 באוגוסט 1902 התחתן ניקולאס עם ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ומריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 3 בנות, אשר גודלו על ידי אומנת אנגלייה בשם קייט פוקס.
באוקטובר 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, וניקולאס קיבל תפקיד פיקוד צבאי, בעוד אשתו ניהלה בית חולים שדה. ניקולאס השתתף בכיבוש מקדוניה, ולאחר מכן התמנה למושל סלוניקי. בשנת 1913 נרצח אביו גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, וניקולאס ירש את התיאטרון המלכותי של יוון, אשר ניקולאס, בתורו, העבירו לאחריות ממשלת יוון בשנת 1935. הוא היה ידיד עם גאורגיוס סימיטיס והיה הסנדק לבנו, ראש ממשלת יוון, קוסטס סימיטיס. בינואר 1938 השתתף ניקולאס בחתונתם של אחיינו פבלוס, נסיך יוון ודנמרק ופרדריקה, נסיכת הנובר, וב-8 בפברואר אותה שנה הוא מת באתונה, כתוצאה מטרשת העורקים ממנה סבל.
משפחתו.