בשנת 1916, זמן קצר לאחר הקמת השדרה הוקם במרכזה, מול בית מספר 22, פביליון עבור מופעי תזמורת, בדומה לפביליון שהיה קיים בכיכר העיר של פתח תקווה באותן שנים. בשנת 2020 התקבלה הצעה לשחזר את הפביליון.
צמחייה בשדרה.
הקטע המרכזי של השדרה כולה מוצל על ידי עצי שקמה משני צדדיה כאשר בקטע הראשון ישנם גם שורת דקלים באמצעה. החלק הדרומי של השדרה נסלל לאחר קום המדינה ללא צמחייה רבה או עצים, ולאחר שיקום וויפוץ השדרה ניטעו בו עצי אשל.
תחבורה בשדרה.
בנובמבר 2022 צפוי להפתח הקו האדום של הדנקל המתוכנן לעבור בצידה המזרחי של השדרה. בצידה המערבי אמור לקום מסלול לתחבורה ציבורית בלבד, על הנתיב הקיים כיום עבור כלי תחבורה פרטיים ונתיב עבור אוטובוסים. נתיב הרכבת הקלה מתוכנן להחליף את נתיבי התחבורה הציבורית שנסללו ב-2 צידי השדרה בסוף שנות ה-80.
גארי פייטון
גארי דוויין פייטון (באנגלית: Gary Dwayne Payton; נולד ב-23 ביולי 1968) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. ידוע בעיקר בשל תקופתו בסיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA שם שיחק במשך 18 עונות. ידוע בכינויו הכפפה (The Glove) בשל משחק ההגנה הבלתי מתפשר שלו מול רכזי הקבוצה היריבה.
פייטון שיחק גם במשך שתי עונות בקבוצת מיאמי היט איתה זכה באליפות בעונת . הוא הרכז היחיד שנבחר לתואר שחקן ההגנה של העונה ב-NBA, ונחשב לאחד מהרכזים הטובים ביותר בתולדות המשחק.
הוא מחזיק בשיא NBA בבחירות לחמישיית ההגנה של העונה, כאשר נבחר 9 פעמים בקטגוריה, הישג אותו הוא חולק עם מייקל ג'ורדן, ובשנת 2013 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
גייל גודריץ', חבר היכל התהילה של הכדורסל הגדיר אותו במילים: "ככל הנראה הכי קרוב לשלמות שגארד יכול להגיע, הוא שחקן נהדר".
ראשית חייו.
פייטון גדל באוקלנד שבקליפורניה, שם שיחק כדורסל בתיכון סקייליין, ביחד עם גרג פוסטר. לאחר התיכון שיחק פייטון באוניברסיטת המדינה של אורגון. בעונתו השנייה באוניברסיטה צנחו ציוניו, והוא הוכרז כלא כשיר אקדמאית. בעקבות עידודו של אביו שיתרכז בלימודיו, הורשה פייטון לשוב ולשחק. במהלך ארבע שנותיו באוניברסיטה הפך פייטון לשחקן המעוטר ביותר בתולדות המוסד. באפריל 1990 הוא הופיע על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד כשחקן המכללות הטוב ביותר, נבחר לחמישיית השחקנים הטובה ביותר במכללות של שנת 1990, שלוש פעמים נבחר גם לחמישיית השחקנים הטובה ביותר בבית הפסיפי של המכללות (נקרא Pac-10), ובשנת 1987 נבחר ל"" הטוב ביותר ב-Pac-10. בנוסף, נבחר פייטון לחמישיית העשור של ה-Pac-10. עד הזמן בו סיים את לימודיו, שבר את שיאי המכללה בקליעות שדה, קליעות לשלוש, אסיסטים וחטיפות כדור - שיא שטרם נשבר מאז.
קריירת ה-NBA.
פייטון נבחר במקום השני בדראפט 1990 על ידי קבוצת סיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק במשך 12.5 עונות. במהלך השנתיים הראשונות נאבק פייטון להשתלב בליגה, וקלע במהלך התקופה רק 8.2 נקודות ב. אולם, לאחר הפתיחה המאכזבת חל שינוי לטובה ביכולתו, וביחד עם שון קמפ יצרו את ה"סוניק-בום", מההתקפות החזקות ביותר בשנות ה-90 בליגה. הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית בשנים ו-, לחמישייה השנייה ב-, , , ו- ולחמישייה הראשונה ב- ו-. פייטון נבחר גם לחמישיית ההגנה במשך תשע שנים רצופות (1994–2002), ולשחקן ההגנה של העונה ב-NBA בשנת 1996. הוא נבחר תשע פעמים למשחק האולסטאר ופתח פעמיים בהרכב (בשנים 1997 ו-1998), והיה שותף לשתי זכיות במדליית זהב במשחקים האולימפיים עם נבחרת החלומות של ארצות הברית.
בשנת 1996, תחת הדרכת המאמן ג'ורג' קארל, העפילה סיאטל עד לסדרת הגמר של ה-NBA, אך הפסידה את האליפות לשיקגו בולס בשישה משחקים. במהלך עונת ב, עבר פייטון בעסקת חליפין למילווקי באקס ביחד עם דזמונד מייסון בתמורה לריי אלן, רונלד מארי וקווין אולי. פייטון שיחק את 28 המשחקים שנותרו בעונה במדי מילווקי, אך בסיום העונה הפך לשחקן חופשי, וחתם ביחד עם קארל מלון בלוס אנג'לס לייקרס לקראת עונת . למרות פציעות רבות של מלון, שאקיל אוניל וקובי בראיינט במהלך העונה, ניצחו הלייקרס 56 משחקים במהלך העונה, וגברו בפלייאוף על יוסטון רוקטס, סן אנטוניו ספרס ומינסוטה טימברוולבס בדרך לגמר ה-NBA, בו הפסידו לדטרויט פיסטונס בחמישה משחקים.
לפני עונת הועבר פייטון בעסקת חליפין מלוס אנג'לס לבוסטון סלטיקס עם ריק פוקס בתמורה לכריס מיהם, ג'ומיין ג'ונס וצ'אקי אטקינס. ב-24 בפברואר 2005, עבר פייטון לאטלנטה הוקס בעסקת חליפין שמטרתה הייתה להחזיר את אנטואן ווקר בחזרה לבוסטון, אך מאחר שאטלנטה ויתרו עליו באופן מיידי, חזר פייטון לבוסטון כשחקן חופשי. פייטון פתח בכל 77 המשחקים בהם שותף באותה העונה בבוסטון ואף סיים עם קבוצתו במקום הראשון בבית האטלנטי, אך בוסטון הודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף כשהפסידה לאינדיאנה פייסרס.
ב-22 בספטמבר 2005 חתם פייטון על חוזה לשנה אחת תמורת 1.1 מיליון דולר בקבוצת מיאמי היט, שם חבר לשותפו לקבוצה בלייקרס, שאקיל אוניל. פייטון זכה לבסוף באליפות בעונתו ה-16 בליגה, כאשר ניצח עם מיאמי את דאלאס מאבריקס בגמר של עונת בשישה משחקים. פייטון קלע סל ניצחון במשחק השלישי אשר החל את המהפך של מיאמי מפיגור 0–2 לניצחון 2–4, ואת הסל האחרון של מיאמי במשחק החמישי, שנסתיים בניצחון של מיאמי בנקודה אחת.
ב-6 בספטמבר 2006 חתם פייטון בן ה-38 על חוזה לעונה אחת נוספת במיאמי תמורת 1.2 מיליון דולר. במהלך עונת , אשר הייתה למעשה עונת הפרישה שלו מכדורסל פעיל, טיפס פייטון עד למקום השמיני בכל הזמנים במספר המשחקים בהם שותף בליגה ולמקום ה-21 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA.
חייו הפרטיים.
בנם של אלפרד ואנני פייטון. נישא למוניק ב-1997 ולהם שני בנים ובת. אחד מבניו, גארי, גם הוא כדורסלן המשחק בגולדן סטייט ווריורס. לפייטון יש גם בן נוסף, מאם אחרת.
אחיו של פייטון, ברנדון, שיחק כדורסל בליגת העל הניו זילנדית. לאחר שפרש ממשחק, שימש פייטון כפרשן בעונת בערוץ NBA TV.
פייטון אף הופיע במספר סרטי קולנוע, כ"גברים לבנים אינם יכולים" (1992), "אדי" (1996) ובסרט "שחק אותה כמו מייקל" (2002). הוא אף תרם את קולו לקומדיה "The Breaks" (1999).
מעורבות חברתית.
בשנת 1996 הקים פייטון את "הקרן ע"ש גארי פייטון" ששמה לה למטרה לעזור לנוער בסיכון לא לנשור מבתי הספר בעיר הולדתו אוקלנד. פייטון ואשתו גם לקחו חלק באירועים לקידום המודעות להתפשטות מחלת האיידס, והוא השקיע מאמצים רבים בקרן "Boys &amp; Girls Club of America and the Make-a-Wish".
בשנת 1999 פרסם פייטון ספר ילדים אוטוביוגרפי אשר נשא את הכותרת "Confidence Counts", כחלק מסדרת הספרים "Positively for Kids" (בתרגום חופשי: חיוביות לילדים), המתאר את חשיבות הביטחון העצמי באירועים שונים בחייו. בשנת 1998 שידר בהתנדבות תוכנית ברדיו של סיאטל, בה ניגן שירי היפ-הופ בזמן שביתת השחקנים ב-NBA.
Hey Jude
Hey Jude (היי ג'וד) הוא שיר רוק של להקת הביטלס שיצא בשנת 1968. את השיר כתב פול מקרטני (תחת הקרדיט הקבוע לנון/מקרטני) עבור האלבום הלבן, אבל בסופו של דבר יצא השיר רק כסינגל שאורכו 7:05 דקות. היה זה התקליטון הראשון שהופק בחברת אפל רקורדס. השיר שהה שבועיים ברציפות במקום הראשון במצעד הפזמונים של בריטניה ותשעה שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים של ארצות הברית (נכון לאז, היה זה השיר שהחזיק בזמן הארוך ביותר במקום הראשון).
"Hey Jude" הוא הסינגל של הביטלס שמכר את המספר הרב ביותר של עותקים יחד עם I Want to Hold Your Hand. הבי-סייד של הסינגל הוא Revolution (גרסה זו לשיר שונה מהגרסה המופיעה באלבום הלבן, שם הוא נקרא Revolution 1). המגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-8 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
את השיר כתב פול מקרטני לבנו של ג'ון לנון, ג'וליאן (ג'ולס), לאחר שלנון התגרש מאמו של ג'וליאן (אשתו הראשונה), סינתיה.
הלחנה והשראה.
בשנת 1968 נפרדו ג'ון לנון ואשתו הראשונה סינתיה, עקב הרומן של לנון עם יוקו אונו. זמן מה לאחר מכן, ביקר מקרטני את סינתיה ובנה ג'וליאן, בנו בכורו של לנון. "היינו חברים טובים מאוד במשך 'מיליוני שנים' וחשבתי שזה יהיה קצת יותר מדי לחתוך אותם מחיי", אמר מקרטני.
השם המקורי של השיר היה "היי ג'ולס", וכוונתו המקורית הייתה לנחם מעט את ג'וליאן בעקבות הגירושים של הוריו.
"התחלתי עם הרעיון לשיר, שהיה – 'ג'וליאן, אל תיקח את זה קשה, קח שיר עצוב והפוך אותו לטוב יותר. נסה להתמודד עם הדבר הנוראי הזה'.
ידעתי שזה לא הולך להיות קל בשבילו. תמיד הרגשתי חמלה לילדים שהוריהם התגרשו...
הרעיון לשיר היה לי כבר כשהגעתי אליהם הביתה. מאוחר יותר שיניתי את השם ל-"היי ג'וד" מפני שחשבתי שזה ישמע טוב יותר". אמר מקרטני.
מאוחר יותר התבטאה סינתיה:
"הייתי מופתעת לגמרי כאשר אחר-צהריים אחד, פול הגיע לבדו. התרגשתי מהדאגה העמוקה שלו לרווחתנו... הוא הלחין את השיר במכוניתו בדרך אלינו. לעולם לא אשכח את האמפתיה והדאגה של פול כאשר בא לבקר אותנו".
ג'וליאן גילה שהשיר נכתב בשבילו רק לאחר כ-12 שנים. לטענתו, הוא זוכר שהיה קרוב למקרטני יותר מאשר לאביו: "פול ואני נהגנו לבלות ביחד – יותר מאשר שביליתי עם אבא. הייתה לנו ידידות נפלאה, ונדמה שיש לי הרבה יותר תמונות שלי ושל פול משחקים יחד מהתקופה ההיא, מאשר תמונות שלי ושל אבא".
למרות העובדה שמקרטני כתב את השיר עבור ג'וליאן, התעקש ג'ון לנון בתחילה שהשיר נכתב בעצם עליו.
היו אנשים נוספים שחשבו שהשיר נכתב עליהם כמו כתבת העיתון דיילי אקספרס, ג'ודית סימונס.