בניסן תש"ע יצאה מהדורה מתוקנת לחלק הראשון הכוללת התייחסות לשינויים הטכנולוגיים האחרונים, ובהוספת פסקיו של הרב יוסף שלום אלישיב. כמו כן נוספו חלקים רבים בהערות השוליים על פי כרך 'הערות ותיקונים' שיצא בתור חלק ג' למהדורה השנייה.
את שלוש המהדורות ערך אשר וסרטיל אשר הכין גם את המפתחות שבסוף הספר. תבנית הספר וכן המפתח היוו דוגמה לספרי הלכה שיצאו לאחר מכן.
חלקי הספר.
פרקי הספר מסודרים לפי נושאים. חלקו הראשון של הספר עוסק בהלכות הקשורות בהכנת אוכל בשבת, רחיצה וסיכה, טיפול בבגדים, משחקים, איסור הוצאה ומוקצה, טיפול בצומח ובבעלי חיים, מלאכת נוכרי ודיני חולה ופיקוח נפש. החלק השני כולל את ההלכות הנוגעות למצוות החיוביות בשבת: הדלקת נרות, קידוש והבדלה, סעודות שבת וכן דיני אבלות בשבת ודיני חול המועד. חלקו השלישי של הספר, שיצא בשנת תשנ"ג, כולל "תיקונים ומילואים" מאת הרב שלמה זלמן אוירבך, מבוא להלכות שבת מאת הרב נויבירט ומפתחות נוספים.
קבלת הספר.
הספר קיבל את הסכמות הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל אוירבך, הרב משה פיינשטיין, הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב מנשה קליין, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב יוסף ברויאר, הרב ברוך קונשטט והרב יוסף נפתלי שטרן. הרב שלמה-זלמן אויערבך כתב בסוף ימיו קובץ הערות ותיקונים ל'שמירת שבת כהלכתה', וכך חיזק את מעמדו כספר פסיקה מקובל. הסכמת הרב שמואל הלוי וואזנר ניתנה למהדורה הראשונה של הספר והוסרה מן המהדורות הבאות.
אחת הסיבות למרכזיותו של הספר היא עובדת היותו אחד מספרי ההלכה הראשונים שבסופו יש מפתח ערכים מפורט. כך הספר היה לשימושי, מהיר ומעשי מאוד ולא רק בתור ספר לימוד ועיון, בכך שהוא מאפשר את מציאת ההלכה במהירות לכל מקרה, ולא רק לפי נושא או סימן הלכתי. את המפתחות סידר העורך של כל שלוש המהדורות אשר וסרטיל.
פסקים וספרי הלכה רבים בנושא שבת מצטטים מהספר או נסמכים על פסקיו. עם זאת, רבנים שונים חלקו על הספר בפסקים מסוימים. אחד מהם נוגע למעלית שבת, שבה פוסק הספר להקל. כמה פוסקים חרדים חשובים התנגדו לפסק זה, כדוגמת הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל ווזנר.
תרגומים וספרים נוספים.
הספר פוסק על פי דעת הרמ"א, כלומר לפי הנוהג האשכנזי. בשל הפופולריות של הספר והרצון להשמישו גם לספרדים, כתב עליו הרב יהודה לביא בן-דוד קונטרס הערות בשם "בדי השלחן", המביא את שיטות הפוסקים הספרדים.
שמירת שבת כהלכתה יצא לאור גם בתרגום ליידיש ואנגלית.
המסגד הגדול ברמלה
המסגד הגדול (בערבית: الجامع الكبير, "אל-ג'אמע אל-כביר") המכונה גם מסגד אל-עומרי (בערבית: المسجد العمري, "אל-מסג'ד אל-עמרי") הוא מסגד פעיל, השוכן במבנה כנסייה צלבנית בעיר רמלה ונחשב לאחד המסגדים הגדולים במדינת ישראל.
היסטוריה.
הנוצרים בימי הביניים זיהו בטעות את רמלה עם העיר רמה, עירו של יוסף הרמתי שתרם את חלקת קברו לקבורת ישו בירושלים. בעקבות כך, הפכה רמלה לאתר צליינות חשוב, ואף נבנתה בה קתדרלה גדולה, שהוקדשה ליוחנן המטביל. הקתדרלה נבנתה באמצע המאה ה-12 כבזיליקה גדולה, ובה אולם תווך ושתי סיטראות באורך של כשישים מטרים, וברוחב של כ-20 מטרים. אולם התווך הופרד מן הסטראות בכל צד על ידי שמונה עמודים שעוטרו בכותרות צלבניות קלסיות בדגמים צמחיים. העמודים תמכו בגג מקומר, וחלקה המוגבה של הקתדרלה הואר בשני טורים של 14 חלונות, שנבנו תחת כרכובי אבן. עד ימינו נראה בפינה המערבית של חצר המסגד שער הכניסה הצלבני, הכולל שלוש קשתות ושלושה עמודים, המרמזים על השילוש הקדוש. הכנסייה שימשה את הנוצרים הצלבנים עד שנת 1260, ואז הולאמה על ידי הממלוכים.
בשנת 1260 נכבשה ארץ ישראל בידי השליט הממלוכי ביברס. בעקבות כך, גירשו הממלוכים את הנוצרים מקתדרלת יוחנן הקדוש ברמלה, והסבו את המבנה למסגד. פעולה זו, אגב, לא ייחודית דווקא לרמלה, והיא מוכרת ממקומות נוספים, כמו הפיכת כנסיית סנטה אנה בירושלים למדרסה מוסלמית על ידי צלאח א-דין, ולהפך - הפיכת מסגד אל-אקצא לכנסייה של מסדר הטמפלרים, ועוד.
הממלוכים ביצעו כמה שינויים במבנה כדי להתאימו למסגד, ובין היתר התקינו בחלקו הדרומי של המבנה מינבר - דוכן תפילה שעליו עומד הדרשן ובסמוך לו הותקן מחראב - גומחת תפילה המצביעה על כיוון התפילה למכה; מעל המשקופים הצפוניים נקבעו שתי כתובות הלל: המערבית לביברס (המשקוף כאן בשימוש משני) והמזרחית לסולטאן קטבוגא (משקם המסגד), מהשנים 666 ו-692 להג'רה (1268 ו-1298 בהתאמה); ובצמוד למבנה רוצפה חצר גדולה, כמקובל במסגדים. צריח המסגד הגבוה, ממנו קורא המואזין, נבנה כנראה כבר בתחילה, אך שופץ ב-1314, כפי שמעידה כתובת ממלוכית הקבועה מעל שער הכניסה.
בחצר המסגד שוכן קבר שייח' בעל כיפה, המזוהה במסורת המוסלמית כקברו של שהאב א-דין, קצין בכיר בצבא צלאח א-דין שנהרג בקרב קרני חיטין. לשהאב א-דין מיוחס גם מקאם שהאב א-דין בנצרת, הידוע יותר בכינויו "מסגד המריבה".
המסגד הגדול
המסגד הגדול, או מסגד יום השישי הוא מבנה דתי המצוי במרכזה של כל עיר מוסלמית גדולה, ואופייני במיוחד לימי הביניים.
אלקסיס בלדל
קימברלי אלקסיס בלדל (באנגלית: Kimberly Alexis Bledel; נולדה ב-16 בספטמבר 1981) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. ידועה בשל תפקידה כרורי גילמור בסדרת הדרמה "בנות גילמור", ובשל תפקידה כאמילי מאליק בסדרה הדיסטופית "סיפורה של שפחה", עליו זכתה בפרס אמי.
ביוגרפיה.
בלדל נולדה ביוסטון שבטקסס, בת למרטין בלדל ולננט, דיילת אוויר ומפקחת מתנות (gift processor). אביה גדל בארגנטינה למהגרים מאירופה.
שפת אמה היא ספרדית ובלדל לא למדה אנגלית טרם החלה את לימודיה בכיתה א'. כשהייתה בת שמונה עודדו אותה הוריה לשחק בתיאטרון הקהילתי על מנת להתגבר על ביישנותה. השתתפותה בהפקות מקומיות דוגמת "הקוסם מארץ עוץ" עוררה בה שאיפות להיות שחקנית. בגיל 14 בעת שיטוט בקניון "התגלתה" על ידי צייד דוגמניות והחלה בקריירת דוגמנות. במקביל המשיכה את לימודיה ב"אקדמיית סט. אגנס", בית ספר לבנות בלבד ביוסטון. לאחר סיום התיכון עברה להתגורר בעיר ניו יורק והחלה ללמוד באוניברסיטת ניו יורק. לימודיה בחוג לקולנוע (תחום עיקרי) נמשכו זמן קצר בלבד. היא עזבה את לימודיה ואת ניו יורק לטובת קריירת משחק בלוס אנג'לס.
קריירה.
בלדל, שעד אותה עת דגמנה והופיעה בהפקות משניות כמו בסרט "המרוץ לצמרת של מקס פישר" (1998), זכתה בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה חדשה וניסיונית: "בנות גילמור". סדרה זו עוסקת בעיקר ביחסים בין אם חד הורית (לורן גרהאם בתפקיד "לורליי גילמור") ובתה (בלדל בתפקיד "רורי") כאשר הפרש הגילאים בין השתיים הוא 16 שנים בלבד. הסדרה זכתה להצלחה רבה והיא שודרה בין השנים 2000–2007.
ב-2002 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "מעיין הנצח המבוסס על רב המכר "מעיין הנצח" של נטלי באביט.
ב-2003, השתתפה בלדל בקליפ של להקת "Less Than Jake" לשיר "She's Gonna Break Soon". בשנת 2004, שיחקה בסרט "כלה ודעה קדומה", בתפקיד בקי.
משחקה בבנות גילמור הביא לה תפקידים נוספים בהוליווד, בהם תפקיד של זונה - תפנית חדה לעומת גילום דמותה של "ילדה טובה קונטיקט" בבנות גילמור - בסרט הקולנוע עיר החטאים שיצא לאקרנים ב-2005. הסרט צולם בעיקר בגוונים אפורים, אך הבמאי בחר להדגיש בצבע מראות מסוימים, ביניהם עיניה הכחולות של בלדל. בנוסף באותה שנה, כיכבה בסרט אחוות הג'ינס, ובסרט ההמשך שיצא באוגוסט 2008.
בשנת 2009, התארחה בפרק בסדרה "ER", שם שיחקה את ד"ר ג'וליה וייס. בשנת 2012, שיחקה בשלושה פרקים בסדרה "מד מן". ב-2014, שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "אנחנו והם".
משנת 2017 היא מופיעה בסדרת הדרמה של הולו, "סיפורה של שפחה" בתפקיד אמילי. על תפקידה זה זכתה בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה לשנה 2017, וקיבלה מועמדות נוספת בקטגוריית שחקנית המשנה ב-2018. בשנת 2022 הודיעה כי היא עוזבת את הסדרה לפני עונתה החמישית.
חיים אישיים.
בלדל, המכונה "קים" על ידי בני משפחה וחברים, מתנדבת בארגון "פירסט בוק", ארגון ללא כוונת רווח שעוסק בחלוקת ספרים לאלו שידם אינה משגת את רכישתם.
במשך כשלוש שנים וחצי, ניהלה בלדל מערכת יחסים עם השחקן מיילו ונטימיליה, ששיחק לצידה בסדרה "בנות גילמור". השניים נפרדו ביולי 2006.
באמצע 2012 החלה לצאת עם השחקן וינסנט קרטיזר, ששיחק לצידה בסדרה "מד מן". הזוג נישא בקליפורניה ביוני 2014. בסתיו 2015 נולד בנם הבכור, אחרי שמונה שנות נישואים התגרשו הזוג.
ג'יימס ס. הולמס
ג'יימס סטרטון הולמס (2 במאי 1924 - 6 בנובמבר 1986), ידוע גם בשם-העט ג'ייקוב לולנד (Jacob Lowland), היה משורר, מתרגם וחוקר בתחום מדעי התרבות. הוא נחשב לחלוץ בשני ענפים של התחום: חקר התרגום (Translation Studies, Traductologie) ולימודים הומוסקסואליים (Gay Studies, Homostudies).
תחילת דרכו.
הולמס נולד ב-2 במאי 1924 בעיירה קולינס, במדינת איווה שבארצות הברית וגדל שם בחווה חקלאית עם שלושת אחיו הגדולים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון הוא למד בקווייקר קולג' באוסקלוסה, איווה. אחרי שתי שנות לימוד בקולג' הוא לימד שנתיים בחטיבת-ביניים בבארנסוויל, אוהיו כמתמחה. הוא נמנע מגיוס לצבא מתוך עיקרון, סירב גם לשירות לאומי ולכן נכלא לשישה חודשים. לאחר מכן הוא המשיך בלימודיו, תחילה בוויליאם פן קולג' ולאחר מכן בקולג' האוורפורד בפנסילבניה.