בעונת 1984–1985 חזר שוב לאמן את מכבי יפו בליגה הלאומית וסיים איתה במקום ה-12. בעונת 1987–1988 אימן את מכבי עירוני אשדוד מליגה ב' וסיים איתה במקום החמישי.
בעונת 1989–1990 אימן את מכבי יפו בליגה הארצית וסיים איתה במקום השמיני.
בהמשך אימן לוי במחלקות הנוער של קבוצת מכבי יפו, הפועל נחלת יהודה, מ.ס שיכון המזרח ועוד.
מערכת בלק הילס
הפלה חוזרת
עבירת תעבורה
סטנלי רוג'רס ריזור
סטנלי רוג'רס ריזור (באנגלית: Stanley Rogers Resor; 5 בדצמבר 1917 - 17 באפריל 2012) היה עורך דין, קצין צבא ופקיד ממשל אמריקאי.
ביוגרפיה.
סטנלי רוג'רס ריזור נולד בניו יורק כבנם של הלן לנסדאון ריזור וסטנלי ברנט ריזור, נשיאת סוכנות הפרסום J. Walter Thompson ואחד ממחוללי תעשיית הפרסום המודרנית. עוד בהיותו נער הוא שינה את שמו מסטנלי ברנט ריזור הבן לסטנלי רוג'רס ריזור. אביו של ריזור סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ב-1901, ובנו הלך בעקבותיו וסיים את לימודיו שם ב-1939. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה, ולמד שם בתקופה בה למדו סרג'נט שרייבר, ג'רלד פורד וסיירוס ואנס. לימודיו של ריזור הופסקו עם גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה עוטר בכוכב הכסף, כוכב הארד ולב הארגמן.
לאחר המלחמה הוא החל לעבוד בוול סטריט, והיה לשותף במשרד עורכי הדין הבולט Debevoise &amp; Plimpton. ב-1965, בתקופת מלחמת וייטנאם, מינה אותו הנשיא לינדון ג'ונסון כמזכיר הצבא. בתפקיד זה הוא המשיך לכהן גם בתקופת נשיאותו של ריצ'רד ניקסון, עד 1971.
לאחר סיום כהונתו הוא שם למשרד עורכי הדין, בו הוא עבד ונשאר שם עד פרישתו ב-1991. בשנות ה-70 הוא שירת כשגריר ארצות הברית לשיחות צמצום הכוחות ההדדי והמאוזן שנערכו בווינה בין נאט"ו לבין ברית ורשה. בהדרגה הוא הפך לביקורתי בנוגע למדיניותה של ארצות הברית בנוגע לנשק גרעיני וב-1997 הוא היה לחבר ולדובר של אגודת הפיקוח על הנשק של ארצות הברית כאשר היא מחתה נגד הרחבתה של נאט"ו למזרח אירופה, מחאה שהייתה מבוססת על הדאגה בנוגע לתגובתה של ממשלת רוסיה להשגת הגבול כביכול של נאט"ו.
ב-1942 נשא ריזור לאישה את ג'יין פילסברי, בת למשפחת פילסברי, בעלת חברת המזון המפורסמת. בטקס החתונה נכחו סיירוס ואנס וג'ון פיצג'רלד קנדי. לזוג נולדו שבעה בנים. לאחר מותה של ג'יין ב-1994, נשא ריזור ב-1999 לאישה את לואיז מיד ריזור.
במשך כל ימי חייו היה ריזור תומך בקידום החינוך ובשלטון החוק, במיוחד בנוגע להגנת זכויותיהם של נשים, ילדים ומיעוטים, מניעת עימותים בינלאומיים והגנה על הסביבה.
ארמניה (ספינה)
ספינת "ארמניה" (ברוסית: Армения) הייתה ספינת תובלה שהופעלה על ידי ברית המועצות במלחמת העולם השנייה לשאת חיילים פצועים וגם מטען צבאי. היא נבנתה במקור כספינת נוסעים לים השחור.
הארמניה הוטבעה ב-7 בנובמבר 1941 על ידי מטוסים גרמנים תוך פינוי אזרחים וחיילים פצועים מקרים. ההערכה היא שכ-5,000 עד 7,000 בני אדם נהרגו במהלך הטביעה, מה שהפך אותו לאחד האסונות הימיים הקטלניים בהיסטוריה. רק 8 איש ניצלו.
שנות שירותה.
הארמניה, שנבנתה בשנת 1928 במספנות הבלטיות בלנינגרד (כיום סנט פטרבורג), הייתה אחת מארבע ספינות נוסעים מדגם אדז'ריה שתוכננו במיוחד לשימוש בים השחור. אלה היו אוניות הנוסעים הראשונות שנבנו בברית המועצות החדשה. הארמניה הייתה ספינה בינונית המסוגלת לשאת 1,000 טון מטען וכן כ-550 נוסעים במגורים מהשורה הראשונה, השנייה והשלישית. בנסיעות קצרות היא הייתה מסוגלת לשאת 400–500 נוספים על הסיפון והייתה יכולה להיצמד לנמלי המים הרדודים של חצי האי קרים. במהלך 1930 היא וספינות אחות - אדז'ריה, אבחזיה ואוקראינה - שימשו להסעת נוסעים, ציוד אלקטרוני, ומטען בין נמלי הים השחור כגון אודסה, מריאופול, סבסטופול, יאלטה, ובאטומי.
לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, ארמניה הוחזרה על ידי הצי הסובייטי לשימוש כספינת תובלה ובית חולים נייד. בסוף אוקטובר 1941 ניתקה הארמייה ה-11 של ורמאכט, תחת פיקודו של הגנרל אריך פון מנשטיין, את חצי האי קרים והטילה מצור על סבסטופול. עבור הסובייטים, הדרך היחידה אל העיר או החוצה הייתה דרך הים. בתחילת נובמבר הארמניה, שצוירה בצלבים אדומים גדולים כאוניית בית חולים, הוטלה לפנות ולהוצי חיילים רוסים, אנשי רפואה ואזרחים פצועים מסבסטופול.
הטבעתה.
בלילה שבין ה-6 ל-7 בנובמבר 1941 ארמניה נשאה אלפי נוסעים מסבסטופול, בין מראות של כאוס. העיר אמנם עמדה במצור הגרמני במשך תשעה חודשים לפני שנפלה, אך נראה כי כיבוש האויב היה קרובה. צוותי בית חולים סובייטיים שלמים ובכירים אזרחיים ומשפחותיהם הועלו על סיפונה לצד אלפי הפצועים, לעיירה טואפסה, משם לחוף הצפון-מזרחי של הים השחור. לאחר שעזבה את הנמל בשעות הבוקר המוקדמות של ה-7 בנובמבר, קפטן הארמניה ולדימיר פלאושבסקי, קיבל הוראה לעצור ביאלטה, כמה קילומטרים מזרחית לסבסטופול, שבו הספינה העמוסה ממילא נדרשה להעלות עוד נוסעים. כאן לא נעשה שום ניסיון לרשום את הנובעים; חיילים ואזרחים פצועים פשוט נדחסו לסיפון. פלאושבסקי היה להוט לצאת לדרך כשחושך עוד מספק הגנה מסוימת, אך הצטווה לחכות למלווים שיגיעו. בשעה 07:00 עזבה ארמניה סוף סוף את יאלטה, מלווה בשתי סירות מזוינות ושני מטוסי קרב.
לגרמנים ובני בריתם הרומנים והאיטלקים היו רק ספינות מעטות על הים השחור; לכן, הים השחור נותר למעשה בשליטה סובייטית לאורך כל מלחמת העולם השנייה. עם זאת, בשנים הראשונות של המלחמה היו לנאצים ובעלי בריתם עליונות אווירית מלאה. למעלה ממאה אוניות סוחר סובייטיות הוטבעו וכך גם עשרות ספינות ימיות. רק הספינות החמושות והכבדות ביותר יכלו לנסוע לאור יום בתקווה סבירה לבטיחות; ספינות שנתפסו לבדן או בנמל במערב הים השחור היו ככל הנראה מותקפות.
המעמד של הארמניה כספינת בית חולים היה ברור. אף על פי שצדדיה וחלקה העליון היו צבועים בסמלי צלב אדומים גדולים, היה לה חימוש קל נגד מטוסים, היא העבירה בעבר חיילים ותחמושת צבאית ובבוקר ה-7 בנובמבר נסעה עם ליווי צבאי, אך לא היה זה מספיק.
בשעה 11:30, במרחק של בערך מיאלטה, הארמניה הותקפה על ידי היינקל He 111, מפציץ בינוני של הלופטוואפה שהפיל שני טילי טורפדו. טורפדו אחד החמיץ; השני פגע פגיעה ישירה. הספינה נשברה לשניים ושקעה תוך ארבע דקות. רק שמונה אנשים חולצו.
אפילו לפי ההערכה הנמוכה ביותר של כ-5,000 הרוגים, שקיעת הארמניה נותרה האסון הימי הקטלני ביותר בתולדות רוסיה וברית המועצות. מבחינת אובדן חיים בטביעה של ספינה יחידה, היא לרוב מופיעה כשלישית בהיסטוריה העולמית, לאחר שקיעתם של וילהלם גוסטלוף וטביעת הגויה, אוניות חיל הים הגרמניות שהובילו אנשי צבא ופליטים אזרחיים, שהוטבעו על ידי צוללות סובייטיות בים הבלטי בשנת 1945.
חיפוש האונייה.
בתחילת שנות האלפיים המחלקה למורשת ימית של אוקראינה החלה במבצעי איתור וחיפוש שרידי האונייה אך לא הצליחו לאתרה. בשנת 2006 מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA) נרתמה לסייע לממשלת אוקראינה, האמריקאים הצליחו למצוא את מיקום הטביעה האפשרי, אך לא הצליחו לאתרה בפועל.
בשנת 2014, חברת GeoResonance האוסטרלית טענה כי מצאה את הארמניה בשנת 2005 בעומק של 520 מטר, בטכניקת חישה מרחוק שלא נחשפה. אולם טענה זו לא אוששה.
בשנת 2020, החברה הגאוגרפית הרוסית באמצעות המרכז למחקרים תת-ימיים איתרה את שרידי הארמניה.
הנצחה.
בשנת 2007 נחנכה כנסייה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית לזכר קורבנות הספינה, בעיירה מאלורצ'נסקויה בחצי האי קרים. בשנת 2009 בקומה התחתונה נפתח מוזיאון לקורבנות אסונות ימיים שהוקדש לאסון הארמניה.
בחוף יאלטה ניצבת אנדרטה לזכר קורבנות האסון.
ECMAScript
ECMAScript (או ES) הוא מפרט לשפת תסריט שמפורסם על ידי Ecma International. המפרט נוצר כדי לייצר אחידות במימושים של JavaScript המפותחים על ידי גורמים בלתי תלויים רבים. JavaScript נותרה היישום הנפוץ ביותר של ECMAScript מאז שפורסם התקן לראשונה, אך היו גם יישומים נוספים, כגון JScript ו-ActionScript. ECMAScript משמש בדרך כלל לתסריטים בצד הלקוח באינטרנט, אך נעשה גם שימוש גובר והולך בכתיבת יישומי צד שרת המשתמשים ב-Node.js.
היסטוריה.
המפרט פותח בתחילתו על ידי ברנדן אייך מנטסקייפ. בתחילה נקרא "מוקה", לאחר מכן "LiveScript" ולבסוף JavaScript. בדצמבר 1995, Sun Microsystems ו-Netscape הכריזו על JavaScript בהודעה לעיתונות. בנובמבר 1996 הכריזה נטסקייפ על פגישה של ארגון התקנים Ecma International לקידום התקינה של JavaScript. המהדורה הראשונה של ECMA-262 אומצה על ידי האספה הכללית של אקמה ביוני 1997. מאז פורסמו כמה מהדורות של תקן השפה. השם "ECMAScript" היה פשרה בין הארגונים העוסקים בתקינה של השפה, ובמיוחד נטסקייפ ומיקרוסופט, שהמחלוקות בהן שלטו במפגשי הסטנדרטים המוקדמים. אייך העיר כי "ECMAScript תמיד היה שם מסחרי לא רצוי שנשמע כמו מחלת עור." ECMAScript פורמל באמצעות "סמנטיקה ביצועית", תוצר של אוניברסיטת סטנפורד והמחלקה למחשוב באימפריאל קולג' לצורך ניתוח אבטחה וסטנדרטיזציה.
בעוד שגם JavaScript וגם JScript שואפים להיות תואמים ל-ECMAScript, שניהם מספקים גם תכונות נוספות שלא מתוארות במפרטים של ECMA.
גרסאות.
ישנן 12 מהדורות של ECMA-262 שפורסמו. העבודה על גרסה 12 לתקן הסתיימה ביוני 2021.
עץ חיפוש בינארי
רוברט בילוט