לאחר פרישתו ממשחק פעיל ב-2003, השלים קולינס את לימודיו לתעודת מאמן. ב-31 באוקטובר 2006, זמן קצר לאחר פתיחת עונת , התמנה לתפקיד מאמן היברניאן, קבוצת נעוריו כשחקן. כבר בעונה זו הוביל הוביל קולינס את קבוצתו לפלייאוף העליון, בו סיימה במקום השישי בטבלה, ולזכייה בתואר ראשון מזה למעלה מ-15 שנים, גביע הליגה הסקוטית. היברניאן גברה בגמר בתוצאה 5-1 על קילמרנוק. מספר שבועות לאחר הזכייה החלה מחלוקת בין שחקני הקבוצה לבין קולינס, כשמספר שחקנים אף פנו לבעלים של המועדון והתלוננו על שיטות האימונים והמשחק של קולינס. זמן קצר לאחר מכן פרסמו שחקני הקבוצה, ובראשם הקפטן רוב ג'ונס, הודעת התנצלות פומבית במאמנם. ב-20 בדצמבר 2007, במהלך עונתו השנייה כמאמן הקבוצה, התפטר קולינס מתפקידו, יום אחד בלבד לאחר פתיחת מתחם האימונים החדש של הקבוצה. לטענתו, הגורם להתפטרות היה מחלוקת לגבי גובה תקציב הרכש של המועדון.
ב-15 בדצמבר 2008, במהלך עונת , התמנה קולינס לתפקיד מאמן שרלרואה מליגת העל הבלגית. לקראת סיום העונה הצליחה שרלרואה של קולינס להבטיח את מקומה בליגה הבכירה לעונה נוספת, וזמן קצר לאחר מכן הודיע קולינס כי יעזוב בסיום העונה.
בפברואר 2012, לאחר קרוב לשלוש שנים מחוץ למגרשים, חזר קולינס לסקוטלנד, והתמנה לתפקיד המנהל המקצועי של ליווינגסטון מליגת המשנה. בפברואר 2013, לאחר כשנה בתפקיד, הודיע קולינס על התפטרותו עקב מחלוקת בנוגע לפיטורי המאמן גארת' אוונס.
עם מינויו של רוני דיילה לתפקיד מאמן סלטיק, בה שיחק קולינס בעברו, התמנה קולינס לתפקיד עוזר המאמן.
סקל
אליצור קריית אונו
הספרייה הרפואית על שם ברמן
הספרייה הרפואית ע"ש ברמן היא ספרייה אקדמית, הנמצאת בקמפוס עין כרם של האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה בירושלים. הספרייה משרתת את הקהילה האקדמית בקמפוס עין כרם, הכוללת חוקרים, מרצים וסטודנטים מתחומי מדעי הרפואהוכן את בתי החולים המסונפים:
הספרייה הרפואית נוסדה בשנת 1919 בסיועו של ד"ר יוליוס ירחע (1882-1963), רופא יהודי-אמריקני, יועץ בתחום רפואת הנשים ב בניו יורק. ירחע ליקט ספרות רפואית במטרה לייסד בסופו של דבר רשת ספריות רפואיות בארץ ישראל.
ירחע הוא אחיו של המהנדס ישעיהו ירחע, ממייסדי רעננה. בשנים הראשונות שימשה הספרייה כספרייה מרכזית, בעלת שלוחות ברחבי הארץ. הספרייה נקראה על שמו של יוליוס בשנת 1930.
בשנת 1966 היא צורפה לקמפוס הפקולטה לרפואה בעין כרם והפכה להיות "הספרייה הרפואית הלאומית".
בשנת 1975 עברה הספרייה למשכנה הנוכחי, שנבנה בתרומתם של מוריאל ופיליפ ברמן מאלאנטאון שבפנסילבניה, ארצות הברית. משנת 2003 הספרייה הרפואית נמצאת תחת רשות הספריות של האוניברסיטה העברית.
באוסף הספרייה מצויים כ-560 אלף כרכים (מהם כ-60 אלף ספרים והיתר כרכי כתבי עת) וכ-60 מאגרי מידע.
תינגה
טינטין ואלף ארט
טינטין ואלף ארט (Tintin et l'Alph-Art) הוא הספר ה-24 בסדרת הקומיקס טינטין מאת הרז'ה. הרז'ה התחיל ליצור את טינטין ואלף ארט בשנת 1978, אולם הוא נשאר לא גמור בעת מותו בשנת 1983.
לאחר מותו, הציע עמיתו של הרז'ה, בוב דה מור, להשלים את הספר, אולם אלמנתו של הרז'ה התנגדה לכך בטענה שבעלה לא חפץ בכך שישלימו את יצירותיו. בשנת 1986 אספה הוצאת הספרים Casterman את הדפים עליהם צייר הרז'ה את העלילה ופרסמה זאת כספר אחד.
סופרים אחרים פרסמו גרסאות לא חוקיות של הספר, כשהם משלימים אותו.
עלילת הספר.
טינטין והאדוק מקבלים שיחת טלפון מזמרת האופרה ביאנקה קסטאפיורה, המודיעה להם שהיא מגיעה לבקרם במרלינספייק. האדוק, המתעב את שירתה של קסטאפיורה, נמלט לבריסל, לגלריית אמנות המציגה את יצירותיו של ראמו נאש, אמן שייצר את "אלף-ארט", יצירה אמנותית המבוססת על האלפבית עשוי מפרספקס. ביאנקה מגיעה לגלריה ומשכנעת את האדוק לרכוש את "אלף-ארט".
בעליה של הגלריה, הנרי, מעוניין לפגוש את טינטין אבל נהרג בתאונת דרכים בדרך לפגישה. טינטין חוקר זאת ומגיע למסקנה כי זה היה רצח. טינטין מגלה כי הרוצח, מנהיג רוחני, איתר את בעל הגלריה באמצעות מיקרו-משדר שהיה חבוי בתליון של עוזרו.
נעשים 2 ניסיונות לרצוח את טינטין, אולם הוא שורד את שניהם.
כדי לקדם את חקירתו, טינטין מחליט לבקר את המנהיג. אולם כשהוא נוחת בארצו, הוא מקבל איום על חייו המזהירו לעזוב את האזור, ובמהירות. כאשר קסטאפיורה שומעת שטינטין נסע, היא מכניסה אותו לוילה של המנהיג, ומבשרת לו כי המנהיג עצמו נמצא ברומא. כשהם מגיעים לוילה הם פוגשים מספר מכרים – זוג תעשיינים מושחתים והאמיר בן קליש אזעב, עוד זמרת ואת רמו נאש. קסטאפיורה מתעקשת כי טינטין והאדוק יישארו בוילה בלילה.
במהלך הלילה, טינטין מחפש בוילה, ומגלה חדר מלא בזיופים של ציורים אמנותיים. במהלך הלילה הוא מתגלה על ידי המנהיג המספר לו כי הוא זייפן, ומשתמש ביצירה "אלף-ארט" כזיוף המרכזי שלו. הוא מודיע כי בכוונתו להרוג את טינטין על ידי נוזל המוסתר בתוך יצירת אמנות מזויפת.
אדריכלות מוגולית
אריכטקטורה מוּגוּלית (מפרסית: مغل, מבוטא "מוּרוּלית") היא סגנון אדריכלות אשר התפתח בקרב המוגולים מאמצע המאה ה-16 ועד המאה ה-19 בתחומה של האימפריה המוגולית ששלטה בהודו. סגנון אדריכלות זה התפתח והתעצב במהלך שנות שלטונה של האימפריה תחת מנהיגיה השונים, והוא שואב ממספר מקורות בהם – ארכיטקטורה אסלאמית, ארכיטקטורה פרסית וארכיטקטורה הינדית, כמו גם ממקורות חוץ-אסלאמיים.
באבור (1483-1530), מייסד האימפריה המוגולית, כבש את הודו בשנת 1526. הוא נולד כצאצא לשושלת הטימורית שהתבססה במרכז אסיה, ומוצאו השפיע רבות על חזון הבנייה האדריכלי שלו בעת ביסוס האימפריה. אולם רק שני דורות אחריו, תחת שלטונו של אכבר הגדול, החל להתעצב ולפרוח סגנון האדריכלות המוגולי, אשר את שיא פריחתו נהוג לציין תחת שלטונו של שאה ג'האן שבנה את המבנה המוגולי המפורסם ביותר – הטאג' מאהל. סגנון האדריכלות המוגולי מאופיין בתבנית צורה אחידה הכוללת סימטריה מושלמת, כניסות קמרון מקושתות, אולמות גדולים, כיפות עגולות גדולות, צריחי מסגד צרים, ועיטורים עדינים.
סגנון האדריכלות המוגולית התפתח מן המרכז החוצה באופן מושכל, כאשר מדיניות פוליטית, ואידאולוגיה תרבותית מהוות נדבך מכריע באופן התגבשותו. השליט אינו אחראי לבדו על הבנייה מחוץ לאזורים מאוכלסים, אלא האצולה הגבוהה, העשירה והמשכילה אחראית לבנייה באזורים עליהם היא חולשת. בנייה זו הייתה כמעט תמיד בסגנון אדריכלות מוגולי אך גם שיקפה טעם וסגנון מקומי, תוך ניסיון לאזן בין הרצון לביטוי של מסורת מקומית, יחד עם הצורך לרצות על השליט כדי לזכות בכבוד ובטובות הנאה מצד השלטונות. מבני ציבור, כגון מסגדים, מקדשים, ארמונות וגנים, שימשו הן כסמלים לנוכחות וסמכות והן כמשקפים ערכים תרבותיים וחברתיים שנוצקו תחת שלטונם של המוגולים.
היסטוריה.
תקופת באבוּר והוּמאיוּן.
השנים הראשונות של האימפריה המוגולית המתהווה התאפיינו במיסוד השלטון, ומטבע הדברים הוקדשו פחות משאבים למפעלי בנייה גרנדיוזיים. שלטונו של באבור ערך פחות מחמש שנים, אולם הוא היה משמעותי לארכיטקטורה המוגולית בכך שהניח את היסודות להתפתחותה. יסודות אלו שאובים מתוך הארכיטקטורה הטימורית, שאפיינה את מחזות ילדותו ובגרותו של באבור במרכז אסיה. נוסף על כך, טבע באבור את תבנית ה"צ'אר באג" (char bagh), גן סימטרי המחולק לארבעה חלקים אשר הפך בהמשך לסימן היכר מוגולי מובהק. סגנון אדריכלות נופי זה הפך לסממן מייצג המשקף את תפיסת השלטון המוגולי בצורך בסדר ובשליטה באוכלוסייה המקומית.
על מנת לבסס את שלטונו ולהעניק הכשר לתפקידו כשולט תחת נס האסלאם בנה באבור מבני דת ומסגדים. בנייה דומה נמשכה גם תחת שלטונו של הומאיון, יורשו של באבור. הומאיון לא התאפיין בהצלחה פוליטית, ובמהלכה של תקופת שלטונו לא נצפו מפעלי בנייה מוגולית מרשימים. אולם, במהלך תקופה זו ובייחוד בהמשך, הלכה וגדלה חשיבות המבנה הארכיטקטוני של הארמון המוגולי. במהלך שלטונם של באבור והומאיון נעשו ניסיונות להטמיע בהודו את הסגנון האדריכלות הטימורי שרווח במרכז אסיה. ניסיונות אלו אומנם לא צלחו, אך עקרונות הסגנון יושמו בהמשך על ידי המנהיגים יורשי האימפריה.
תקופת אכבר.
בעוד שבאבור מזוהה כמייסד האימפריה, אכבר, נכדו, מזוהה כמבסס האימפריה. מגמה זו ניתן לזהות גם באמצעות הפריחה האדריכלית המאפיינת את תקופת שלטונו (1556–1605). תחת הנהגתו נכבשו שטחים רבים שאבדו בזמן שלטונו של אביו הומיאיון, והממשל המוגולי הגיע לכדי בשלות והפך לכוח מכריע ובעל עוצמה צבאית ופוליטית. מתקופתו ועד נפילתה של האימפריה המוגולית, עשייה אומנותית ואדריכלית הייתה קשורה קשר הדוק עם אידאולוגיה פוליטית, דת ומלוכה.