מאייר למד באוניברסיטת קולומביה, שם קיבל תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני במוזיקה. הוא את לימודיו באוניברסיטת שיקגו, ממנה קיבל תואר דוקטור לתרבות בשנת 1954. הלחנה למד אצל שטפן וולפה, אוטו לוינינג וארון קופלנד.
קריירה.
ב-1946 היה לחבר סגל המחלקה למוזיקה באוניברסיטת שיקגו, ב-1961 התמנה לפרופסור למוזיקה באוניברסיטת שיקגו וב-1975 לפרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת פנסילבניה. ב-1988 הוענק לו תואר פרופסור אמריטוס מאוניברסיטת פנסילבניה.
בעבודה בעלת ההשפעה הרבה ביותר שכתב, "Emotion and Meaning in Music" (1956), שילב מאייר תאוריית גשטאלט ותאוריות של הפרגמטיסטים צ'ארלס סנדרס פירס וג'ון דיואי בניסיון להסביר את קיום הרגש במוזיקה. פירס העלה סברה, לפיה כל תגובה מקובלת לאירוע מתפתחת במקביל להבנת תוצאותיו של אותו אירוע, ואז מופיעה תגובה רגשית ל"משמעות" האירוע. מאייר השתמש בבסיס זה ליצירת תאוריה על מוזיקה המשלבת ציפיות מוזיקליות בהקשר תרבותי ספציפי עם הרגש והמשמעות שהן מעוררות. עבודתו המשיכה להשפיע על תאורטיקאים, הן בתחום המוזיקה והן מחוצה לו, וכן נתנה בסיס למחקר פסיכולוגי קוגניטיבי של מוזיקה ותגובותינו לה.
לספרו משנת 1967, "Music, the Arts, and Ideas" נודעה חשיבות בהגדרת המעבר לפוסטמודרניזם לאור יצירות חדשות כגון "מוזעיקה לתיאטרון הקסמים" של ג'ורג' רוכברג, שביצוע הבכורה שלה היה באוניברסיטת שיקגו ב-1967.
עוד כתבים חשובים שלו הם "The Rhythmic Structure of Music" (עם Grosvenor Cooper (1960), "Explaining Music"
מאיה סונדי
מאיה סונדי (באנגלית: Maya Sondhi; נולדה ב-1983) היא שחקנית ותסריטאית בריטית.
ביוגרפיה.
סונדי נולדה בעיר ברמינגהאם שבאנגליה. היא התחילה להתעניין במשחק כשלמדה לבחינות הבגרות (A-levels), ולמדה במרכז האמנויות מידלנדס. אחר כך במשך שלושה שבועות הופיעה עם התיאטרון הלאומי לנוער. היא המשיכה בלימודי משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
היא ידועה בעיקר מהופעותיה בסדרות הטלוויזיה "האזרח קהאן", "Family Affairs" ו"שחיתות".
חיים אישיים.
לסונדי יש שני ילדים.
מקדש פומונה
מקדש פומונה (בגרמנית: Pomonatempel) הוא ביתן קטן על המדרון של גבעת פפינגסטברג, מצפון לגן החדש בצפון פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה. גבעת פפינגסטברג היא הנקודה הגבוהה ביותר (76 מטרים) בחלק של פוטסדאם ממערב לנהר האפל. המבנה שייך למכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
היסטוריה.
מקדש פומונה נחשב למבנה הראשון שתכנן קארל פרידריך שינקל בן ה-19, שעדיין לא היה ידוע באותה תקופה. הלקוח להקמת הבניין היה היועץ המלכותי הפרוסי קרל לודוויג פון אוספלד (Carl Ludwig von Oesfeld; 1741–1804). הוא נבנה בסביבות 1800 כביתן תה בצורה קלאסית קפדנית המבוססת על מודלים עתיקים.
בחירת השם למקדש כנראה קשורה למיקומו, הכרם הפרטי הגדול בעבר באוספלד. במיתולוגיה הרומית היא אלת הפירות. פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. רכש את הנכס עם המבנה העתיק למראה בשנת 1817, והוא שימש את משפחת המלוכה לשהייה מזדמנת.
לאחר מלחמת העולם השנייה הביתן נשכח, עקב מעבר אנשי הצבא הסובייטי לאזור הווילות שמתחת לפפינגסטברג – והלך ונהרס משנת 1961 לאחר שהבלוודרה הסמוכה נסגרה משום שממנה אפשר היה לצפות על המתקנים של חומת ברלין, ועל מערב ברלין. בשנת 1992–93 נבנה מקדש פומונה מחדש בעזרת קרן הרמן רמסטמה (Hermann Reemtsma Stiftung). המקדש נמצא בבעלות , אך נתמך על ידי עמותת פפינגסטברג בפוטסדאם (Pfingstberg in Potsdam) שפעלה לשחזורו, והיא מארגנת תערוכות אמנות מתחלפות של אמנים אזוריים בביתן.
אדריכלות.
שינקל בחר בצורת מקדש יווני לביתן התה, כמו חזיתו הצפונית של הארכתאון על האקרופוליס באתונה. לביתן יש תוכנית כמעט ריבועית. בצידי המבנה הקובייתי מוביל גג קטן אל האכסדרה בחזית ובה ארבעה עמודי עץ יוני תומכים ההסדר היוני. גמלון משולש שטוח הפתוח מאחור מקשט את החלק הקדמי. מרפסת הגג מאחור מסתיימת במעקה. את גג אוהל השמש העשוי מבד בפסים כחול לבן על מרפסת הגג בקיץ בקושי ניתן לתארך. אל הגג השטוח ניתן להגיע באמצעות גרם מדרגות לולייני מתוך הרחבה המעוגלת מאחור. הכניסה היחידה אל החלל הפנימי היא מהאכסדרה. דלת צרפתית בקירות הצדדיים מכניסה אור לחלל הפנים. האח מול דלת הכניסה מוקף על ידי שתי גומחות צרות וגבוהות. בשנת 2011, עיצבה האמנית הברלינאית אליזבת זונק (Elisabeth Sonneck) את פנים המקדש בגוונים כחולים בהירים. מקדש פומונה נכלל בתכנון של פטר יוזף לנה לגנים של הבלוודרה.
קישורים חיצוניים.
]]קטגוריה:מבני שטות[[
קרב א-סין (1915)
קרב א-סין (Es Sinn) התחולל במבואות הצפון מזרחיים של העיר כות שבדרום עיראק במהלך ספטמבר 1915 בין הצבא הבריטי לצבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב היה חלק ממאמץ הראשי של הבריטים לכבוש את בגדאד ולסלק את הצבא הטורקי ממסופוטמיה. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים שהדפו את הכוחות העות'מאנים וכבשו את העיר כות.
רקע.
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה התקיים מאזן כוחות מתוח בין הבריטים והטורקים באזור כשהטורקים שלטו במסופוטמיה והיו בעלי גישה למפרץ הפרסי בעוד שהבריטים פעלו להגן על האינטרסים שלהם בשדות הפקת הנפט ומתקני עיבוד הנפט באיראן שמרכזם היה בעיר אבאדאן ותופעלו על ידי חברת הנפט האנגלו-איראנית.
עם פרוץ המלחמה מצאו עצמם שתי המעצמות משני צידי המתרס. בעוד שהבריטים נתנו קדימות לאזור זה כדי להבטיח את המשך הזרמת הנפט במפרץ הפרסי הרי שהטורקים ייחסו חשיבות נמוכה למסופוטמיה ודיללו, בהתאם לכך, את צבאם בגזרה זו לטובת תגבור כוחותיהם במערכה על סיני וארץ ישראל ומערכה בקווקז.
קרבות מקדימים.
המערכה במסופוטמיה החלה בנובמבר 1914 ועד קרב א-סין התקדמו הבריטים אל פנים עיראק בסדרה של קרבות:
מטרות המבצע.
מטרת הקרב היה ניצול שרשרת ההצלחות של הכוחות הבריטים מול הצבא העות'מאני כדי להמשיך להתקדם ולכבוש את כות ובגדאד.
הכוחות הלוחמים.
הצבא הבריטי.
הכח הבריטי העיקרי שנשלח למערכה במסופוטמיה היה כח D של חיל המשלוח ההודי בפיקודו של גנרל ג'ון ניקסון כשהיחידה המובילה בכח הייתה הדיוויזיה ה-6 של "פונה" בפיקודו של מייג'ור גנרל צ'ארלס טאונסנד.
טאונסנד, שהוביל את המערכה מהנחיתה במפרץ הפרסי, מונה לפקד גם על המערכה על א-סין. הכוחות שהועמדו לרשותו כללו כ-11,000 חיילים מהיחידות הבאות:
הצבא העות'מאני.
הכוחות הטורקים שנערכו להגן על כות היו תחת פיקודו של נוראדין איברהים פאשה וכללו כ-11,000 חיילים מהדיוויזיות ה-35 וה-38 של הארמייה ה-6 בפיקודו של גנרל-פלדמרשל קולמר פון דר גולץ. כוחות אלו תוגברו בסוללות תותחים. רבים מהחיילים היו מהיחידות שנסוגו לכות לאחר התבוסות בקרב עמארה ובקרב נאסריה.
כדי לחסום את הגעת הבריטים לכות בנו הטורקים מערך מבוצר באזור העיירה א-סין מצפון מזרח לכות. מערך זה כלל תעלות וגדרות משני צידי החידקל שאיפשרו, מצד אחד, ירי צולב על ספינות בנהר ומצד שני מנעו אפשרות של עקיפת הביצורים.
זירת הקרב.
הזירה בין בצרה לכות, לאורך החידקל, מישורית ועתירה בביצות ובשטחים המוצפים עונתית כשהנהרות עולים על גדותיהם. מצב קרקעי זה וחוסר בדרכים ראויות לתנועת צבא אילץ את הפיקוד הבריטי לשלב ביחידות הרגלים הלוחמות גם ספינות של חיל הים הבריטי.
מהלך הקרב.
עד 27 בספטמבר 1915.
לאחר הניצחונות בקרב עמארה ובקרב נאסריה המשיכו הכוחות הבריטים להתקדם לאורך נהר החידקל. טאונסנד עצר את ההתקדמות בעיירה עלי-אל-גרבי שעל שפת החידקל (כ-120 ק"מ צפונית מערבית לעמארה ואותו מרחק מהעיר כות) שם החל לסדר את כוחותיו ולחכות לתגבורות.
עם הגעת הכוחות החל טאונסנד להתקדם במעלה החידקל לכוון העיירה א-סין לשם הגיעו לקראת 27 בספטמבר.
את זמן ההמתנה וההתקדמות ניצל טאונסנד ושלח מטוסים וסיורים רכובים לחזית כדי לרגל אחרי אופן ההתבצרות של הטורקים. לפי המידע שהובא אליו זיהה טאונסנד נקודת תורפה מצפון לכוחות המבוצרים ועל פיה נבנתה תוכנית הקרב.
27 בספטמבר 1915.
עם רדת הלילה של 27 בספטמבר 1915 החלו הכוחות לנוע לעמדותיהם. המבצע יצא לדרך על אף שחלק מתוכניות המבצע נפלו לידי הפיקוד הטורקי לאחר ש-3 חיילים הודים מהדיוויזיה ה-6 ערקו לצד הטורקי.
28 בספטמבר 1915.
ב-28 בספטמבר 1915 לפנות בוקר המשיכו הכוחות הבריטים להתקדם לעמדותיהם במספר ראשי חץ:
התקיפה שתוכננה להיפתח עם שחר התעכבה לאחר שכח ב' טעה בדרכו בין הביצות ולאחר 3 שעות המתנה יצא כח א' לקרב לבדו. מצב זה אילץ את הכח להילחם לבד ולהתפרס על גזרה רחבה יותר ולאחר קרבות קשים סבל כח א' מנפגעים רבים. בהמשך היום נחלץ כח ב' מהביצות והצטרף למערכה והצליחו להטות את הכף. בשלב זה שלחו הטורקים לחזית 4 בטליוני עתודה אך אלו נתקלו באש בריטית ונאלצו לסגת.
בהמשך היום הצליחו הכוחות הבריטים להביס את הכוחות הטורקים בגדה הצפונית ונוראדין הורה לדיוויזיה ה-38 לסגת מהגדה הצפונית ובעקבותיה נסוגה הדיוויזיה ה-35 מהגדה הדרומית.
במהלך היום שלח טאונסנד את ספינות הקרב שלו במעלה החידקל תוך חילופי יריות עם הכוחות הטורקים המבוצרים על גדותיו. במבואות כות נתקלה השייטת במחסום שכלל אוניות טבועות וכבלים ופעלה לפרוץ את המחסום תחת אש כבדה.
29 בספטמבר 1915.
במהלך הלילה בין 28 ל-29 בספטמבר 1915 נסוגו נוראדין והכוחות הטורקים מהעיר כות לכוון קטסיפון על מנת להקים קו הגנה נוסף. במהלך היום נכנסו טאונסנד וחייליו לכות.
דרק הארולד ריצ'רד ברטון