קליטיוס הוא בנם של גאיה (אלת האדמה) וטרטרוס (רוח התהום). הגיגאנטים הם אחיו. והטיטאנים חצי אחיו (גאיה היא אמם, אך אורנוס הוא אביהם). האלים האולמפיים הם אחייניו מצד אחיו קרונוס.
עש המזון
ינה וינצ'ה
ינה וינצ'ה (בהונגרית: Vincze Jenő; 20 בנובמבר 1908 – 1988) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת הקיצוני ימני. נחשב לאגדה במועדון ההונגרי אויפשט.
ביוגרפיה.
וינצ'ה נולד ב-20 בנובמבר 1908 בורשאץ שבממלכת הונגריה של אותם ימים. הוא החל את הקריירה כשהוא משחק בקבוצות ו.ס.ק. ובוצקאי מהעיר דברצן. במדי בוצקאי היה למלך השערים בליגה ההונגרית של עונת 1930/31, עם
20 שערים. בדצמבר 1934 עבר וינצ'ה לאויפשט שם שיחק למשך העשר שנים הבאות ונחשב לאגדה במועדון. תחת המאמן בלה גוטמן והשחקנים גיולה ז'נגלר וגזה קוצ'יש ששיחקו לצידו הם זכו בליגה ובגביע מיטרופה בעונת 1938/39. אחרי שסיים את הקריירה היה וינצ'ה למאמן מצליח בכמה בקבוצות שווייצריות וגרמניות.
בנוסף לכך וינצ'ה גם נחשב לאחד מטובי חלוצי הונגריה של שנות ה-30 של המאה ה-20, כשערך 25 הופעות בהם כבש 8 שערים ושיחק בשני טורנירי גביע עולם ב-1934 ו-1938. את הופעתו הראשונה עשה ביוני 1930 בניצחון 1–2 על אוסטריה בבודפשט. לאחר מכן עברו יותר מ-3 שנים אחרי ששיחק שוב במדים הלאומיים, כשעשה זאת במונדיאל 1934 במשחק נגד מצרים בשמינית הגמר בו גם כבש. מאז החל וינצ'ה לשחק באופן קבוע בנבחרת. במונדיאל 1938 לא הצליח למצוא את הרשת ושיחק במשחקי הרבע והגמר בו החליף את גזה טולדי. בגמר הונגריה הפסידה לאיטליה 4–2. את הופעתו האחרונה עשה בנובמבר 1939 בניצחון 0–2 על יוגוסלביה.
מארק יודול
מארק אמרי יודול (באנגלית: Mark Emery Udall; נולד ב-18 ביולי 1950) הוא פוליטיקאי לשעבר אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית. יודול ייצג את מדינת קולורדו בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (2009-1999) ולאחר מכן בסנאט (2015-2009). כמו כן, טרם היבחרו לקונגרס, היה חבר בבית הנבחרים המדינתי של קולורדו. בבחירות 2014 הפסיד את מושבו בסנאט ליריבו קורי גרדנר. לאורך הקריירה שלו הגה חקיקות לתמיכה באנרגיה מתחדשת, הרחבת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית והגנה על משאבי הטבע.
ביוגרפיה.
יודול נולד בטוסון שבאריזונה, בנם של פטרישה ומו יודול, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1961–1991, ומתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות בבחירות 1976. בשנת 1968 השלים יודול את לימודיו התיכוניים בתיכון קניון דל אורו, שם נבחר לנשיא מועצת התלמידים. ב-1972 סיים בויליאמס קולג' לימודי תואר ראשון בהיסטוריה של ארצות הברית. כעבור שנתיים עבד במטה הבחירות הנשיאותי של אביו, כאשר זה התמודד למועמדות הדמוקרטית מול מושל ג'ורג'יה ג'ימי קרטר. בתום לימודיו הגבוהים החל לעבוד במלכ"ר "Outward Bound" כמדריך בקורסים. בהמשך התקדם לתפקיד המנהל הכללי של הארגון ולאחר עשרים שנה בשורות הארגון פרש ממנו.
בשנת 1996, בעידודה של חברת בית המחוקקים של קולורדו פגי לאם, התמודד יודול לבית הנבחרים של מדינת קולורדו מטעם מחוז הבחירה ה-13. לאחר שניהל מסע בחירות שמרכזו היה הצבת כרזות תעמולה על מדשאות ביתיות. בבחירות הכלליות הוא אכן גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית דרו בולין ונבחר לבית הנבחרים. בבחירות שלאחר מכן החליט להתמודד הפעם לבית הנבחרים האמריקאי. ב-1998 מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים של ארצות הברית נשא פירות, שכן נבחר לראשונה לקונגרס האמריקאי ברוב של 49% מקולות הבוחרים כשהוא גובר על יריבו הרפובליקני בוב גרינלי, ראש העיר בולדר. לאחר חמש תקופות כהונה בבית הנבחרים הוא הוחלף בג'ארד פוליס, לימים מושל מדינת קולורדו. ב-2004 הכריז יודול על מועמדותו לאחד משני מושביה של קולורדו בסנאט של ארצות הברית, שהתפנה עם פרישתו של בן נייטהורס קמפבל. עם זאת, כעבור יממה הכריז התובע הכללי של קולורדו קן סלזאר גם הוא כי בכוונתו להתמודד לסנאט של ארצות הברית, מה שהוביל לנסיגתו של יודול והבעת תמיכה מצדו בסלזאר.
ב-15 בינואר 2007 הודיע הסנאטור ויין אלארד כי בכוונתו לפרוש בתום כהונתו מהחיים הפוליטיים. עקב כך, באפריל 2007 השיק יודול את מסע הבחירות שלו לסנאט. חיש מהר נעשה מועמד מפלגתו לאחר שהתמודד בבחירות המקדימות ללא התנגדות. בבחירות הכלליות ניצב יודול מול חבר בית הנבחרים לשעבר בוב שפר. עד 28 באוגוסט 2008 הוצאו למעלה מ-10 מיליון דולר אמריקני עבור כרזות תעמולה מכפישות נגד יודול בידי המפלגה הרפובליקנית בנוסף על ועדות פעולה פוליטיות, סכום גבוה יותר מכל מסע בחירות לסנאט שהתקיים באותה שנה. בחירות אלה היו תחרותיות להפליא, והדמוקרטים רצו להרחיב ככל האפשר את הרוב שלהם בסנאט בגלל הבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה. יודול שמר על יתרון קבוע בסקרים, אך אף אחד מהמועמדים גרף למעלה מ-50% מהקולות בסקרי דעת קהל. ב-4 בנובמבר נבחר יודול לסנאט עם 52% מהקולות.
הוא היה חבר בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע ובוועדת המודיעין. עמדותיו של יודול בסנאט התבטאו בדפוס הצבעה ליברלי: הוא תמך באיסור פדרלי על נשקי תקיפה בעקבות הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, קרא לשימוש באנרגיה מתחדשת ולהרחבת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הוא גם תמך בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. חרף היותו סנאטור של המדינה הראשונה שמיסדה לגליזציה של סמים קלים לצורכי פנאי, יודול לא נקט בעמדה רשמית לגבי תיקון 64 לחוקת קולורדו במהלך מסע התעמולה שלו.
במהלך בחירות 2014 בארצות הברית התמודד לתקופת כהונה שנייה בסנאט מול יריבו הרפובליקני קורי גרדנר. על אף שבמהלך רוב מערכת הבחירות היה יודול המועמד המוביל לסנאט, לקראת ספטמבר 2014 החל גרנדר להוביל באופן יציב בסקרי דעת הקהל. מסע הבחירות חג סביב נושא זכויות האישה וזכויות רבייה, נושא שלא היטיב עם יודול. היו מי שייחסו את פיגורו של יודול בסקרים לעיסוקו הרב של יודול בסוגיה, למשל העיתונאית אלכס וגנר מ-MSNBC. יודול הצטייר כמי שלפרקים מעוות את המציאות לטובתו הפוליטית, וגם חיזוקים מצד נשים דמוקרטיות כגון הילרי קלינטון, ג'יל ביידן ואליזבת וורן לא סייעו למסע הבחירות המקרטע שלו. בנובמבר הפסיד את מושבו בסנאט לגרדנר.
גדוד 906
גדוד 450
גדוד 17
המאה (סדרת טלוויזיה)
הלל לוריא
הלל לוריא (16 בדצמבר 1937 - 13 ביולי 2020) היה ממניחי היסוד לתוכנית החלל הישראלית.
ביוגרפיה.
הלל לוריא נולד בתל אביב, ולאחר שירות צבאי (ביחידה 8200) פנה ללימודים אקדמיים. למד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון בחיפה. לאחר לימודיו עבד ברפא"ל (כיום רפאל - מערכות לחימה מתקדמות) ולאחר ביטול פרויקט בו הועסק, עבר לעבוד בתעשייה האווירית.
בתעשייה האווירית.
בראשית דרכו עבד לוריא כמהנדס בתחום הבקרה, ועובד על שדרוג מערכות מטוס המיראז'. בהמשך עבד במסגרת פרויקט הלביא שם היה בצוות שפיתח מערכות בקרה למטוס.
כאיש התעשייה האווירית, היה ראש תוכנית לווייני אופק, ומאוחר יותר היה לראש מנהל חלל במפעל החלל של התעשייה האווירית בשנות השמונים והתשעים, ובתפקיד זה היה אחראי על הובלת אופק 3, לוויין התצפית המבצעי הראשון של ישראל ששוגר לחלל באפריל 1995. בתפקידו זה החליף את משה בר-לב שהיה ראש מנהל החלל הראשון בתעשייה האווירית.
בתפקידו היה מעורב גם במיזם הלוויין הקטן של הטכניון, טכסאט והתעשייה האווירית פעלה אז על מנת למסחר את תוצרי הלוויין.
במשרד הביטחון.
לאחר פרישתו מהתעשייה האווירית עבר לוריא למשרד הביטחון, שם שימש כסגנו של חיים אשד, ראש מנהלת החלל של המשרד. במסגרת תפקיד זה פיקח על תהליכי הייצור והבנייה של לווייני התצפית של ישראל - עד (וכולל) הלוויין אופק 9.
פרסים והוקרה.
בשנת 1996 הוענק לו פרס ביטחון ישראל, על חלקו בתוכנית אופק בכלל, ועל הלוויין המבצעי הראשון של ישראל, אופק-3, בפרט.
בשנת 2002 הוענקה לו תעודת הוקרה מטעם כל תעשיות החלל הישראליות, על תרומתו לתוכנית החלל הישראלית.
משה חן
משה חן (נולד בי"ז בסיוון ה'תרצ"א, 2 ביוני 1931), הוא סופר, עורך ועיתונאי. שימש שנים רבות כעורך תוכניות בקול ישראל, מנהל הסרטייה והתקליטייה וכתב למעלה מ־10 ספרים בנושא מסורת יהודית עליהם זכה בשנת התשע"ד – 2014 בפרס יקיר ירושלים.
ביוגרפיה.
חן נולד בירושלים למשפחת חבה הענפה, משפחת מקובלים ידועה שעלתה מעיראק. הוריו מנשה ולולו, עלו לארץ מבגדד דרך הודו, חלב שבסוריה, עד להגיעם ארצה שם קבעו את מושבם במושבה מגדיאל. מנשה היה אחד ממייסדי המושבה.
בהיותו בן שבע עברה משפחתו לירושלים והשתכנה בשכונת שמואל הנביא, שם פתח אביו מכולת מול המכולת של יעקב יוסף אביו של הרב עובדיה יוסף. חן למד בישיבה פורת יוסף שבעיר העתיקה כחמש שנים.
בגיל 16 התנדב כלוחם וכחבר בתנועה המחתרתית האצ"ל. נעצר פעמיים על ידי הבריטים במהלך הדבקת כרוזים בעיר העתיקה וישב בבית המעצר "הקישלה" המשמש כיום את מטה מרחב דוד של משטרת ישראל.
חן התגייס לצה"ל בגיל 17. בשנת 1948, באחת הפעולות נפצע ברגלו מיריות צלף שעמד על החומה בצאתו מן המנהרה שליד ימין משה.
עבודתו בקול ישראל.
משנת 1949 ועד צאתו לגמלאות בשנת 1997 כתב הגיש וביים מאות תוכניות בקול ישראל. בתחילה כמעטר מוזיקלי וככותב תסכיתים לבני נוער וילדים במחלקת הנוער, בעיקר בתוכנית המיתולוגית ששודרה ברשת א', בימי טרום טלוויזיה, התוכנית "לאם ולילד". חן עיטר את המוזיקה למאות תוכניות ותסכיתים ובחלקם אף השתתף.
דן כנר, מגדולי המגישים ברדיו כותב על חן כי "המוטו המרכזי בעבודתו היה ליזום תוכניות המשלבות ידע, היסטוריה של עם ישראל ומורשת ישראל אולם בשפה השווה לכל נפש כזו שתתאים גם לדור הצעיר".