שדה התעופה לייקווד הוא שדה תעופה לשימוש ציבורי הממוקם 3 מייל (4.8 ק"מ) דרומית מזרחית לרובע העסקים המרכזי של העיירה. שדה התעופה נמצא בבעלות ציבורית.
קו מונמות' אושן מידלסקס (MOM) היה פרויקט רכבת נוסעים שהוצע לשרת את מחוזות מרכז ניו ג'רזי מונמות', אושן ומידלסקס אשר תוכנן לשרת גם את לייקווד. אךהוחלט לא להקים אותו מחוסר תקציב.
הקהילה החרדית בעיר.
לאחר שנמלט מאירופה ב-1941, הגיע הרב אהרון קוטלר לניו יורק. ב-1943 הוא התחיל ללמד בסופי שבוע קבוצה של 14 תלמידי חכמים צעירים. הוא דרש שהישיבה החדשה לא תמוקם בעיר גדולה, שבה הסחות דעת ופיתויים, אלא בלייקווד, שהיו בה כמה מלונות כשרים והתגוררה בה כבר אוכלוסייה קטנה יחסית של יהודים אורתודוקסים. עד למותו ב-1962 הצליח קוטלר להפוך את לייקווד לישיבה עם 200 תלמידים. בנו, הרב שניאור קוטלר, הפך את לייקווד לספינת הדגל וקובעת הסטנדרטים של הקהילה החרדית המתחדשת בארצות הברית, ואת העיר לייקווד למרכז חרדי בולט.
מאז סוף המאה ה-20 לייקווד היא מרכז חרדי בולט, השני בגודלו בארצות הברית אחרי ברוקלין שבניו יורק. שוכנת בה ישיבת לייקווד, אחת משתי הישיבות הגדולות בעולם ורוב אוכלוסייתה חרדית. העיר מאופיינת בריבוי אברכים. בעקבות הביקוש הגבוה למגורים בעיר והתייקרות מחירי הדירות החלו הקהילות החרדיות להתפשט לערים הסמוכות ג'קסון וטומס ריבר.
ביולי 2017, עצרו הרשויות 14 חברי הקהילה בחשד כי הונו את הממשל האמריקאי בהיקף של כמעט שני מיליון דולר, וקיבלו כספים שלא הגיעו להם מתוכניות סיוע כמו מדיקייד, ביטוח לאומי ותוכניות המספקות מזו.
פאפא דוק
ליבור פשק
ליבור פשק (צ'כית: Libor Pešek; נולד ב-22 ביוני 1933) הוא מנצח צ'כי.
פשק נולד בפראג ולמד ניצוח, פסנתר, צ'לו וטרומבון באקדמיה לאמנויות המוזיקה של פראג. בין מוריו נמנו וצלאב סמטאצ'ק וקארל אנצ'רל. פשק עבד בבתי האופרה של פלזן ופראג, כשהחל משנת 1958 ועד 1964 היה מייסד ומנהל "הרמוניה קאמרית של פראג". פשק היה המנצח הראשי של הפילהרמונית הסלובקית בעונת 1981–1982 ומשנת 1982 עד 1990 היה מנצח הבית של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית. משנת 1987 עד 1998 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול והתמנה למנצח כבוד לאחר מכן. כמו כן הופיע כמנצח אורח במספר רב של תזמורות אחרות.
פשק נודע בעיקר בפרשנויותיו למוזיקה צ'כית וכמי שעודד מלחינים צ'כיים ידועים פחות, בעיקר את יוזף סוק וויטצלאב נובאק.
ליבור פשק קיבל תואר אצולה בריטי בשנת 1996 ומדליית כבוד צ'כית מן המעלה הראשונה בשנת 1997.
אוסטריאן איירליינס
אוסטריאן איירליינס, ולעיתים רק אוסטריאן (בגרמנית: Österreichische Luftverkehrs AG; באנגלית: Austrian Airlines) היא חברת התעופה הגדולה באוסטריה ונחשבת לחברת הדגל של המדינה. בעלת השליטה בחברה היא חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה. משרדיה ובסיסה הראשי של החברה נמצאים בנמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט.
החברה זכתה ב-2017 בתואר החברה הדייקנית ביותר.
תולדות החברה.
החברה נוסדה ב-30 בספטמבר 1957, כתוצאה ממיזוגן של אייר אוסטריה ואוסטריאן איירווייז. טיסת הבכורה נערכה ב-1958 בין וינה ללונדון, וב-1969 השיקה החברה קו טיסה טראנס-אטלנטי בין וינה לניו יורק, אם כי בפועל השירות הופעל על ידי חברת סבנה הבלגית דרך בריסל.
במשך שנות השמונים התמקדה החברה בהפיכתו של שדה התעופה בווינה לגשר בין מזרח אירופה ומערבה, תוך שהיא מפעילה רשת קווים צפופה ליעדים מזרח אירופים רבים, אליהם מיעטו חברות מערביות לטוס. החברה ביססה את צי המטוסים שלה על מטוסים מדגמי DC-9 ועל דגמי ההמשך מסוג MD-80 ודומיו, דבר שלא אפשר לה לספק שירותים בקווים בין יבשתיים. רק בשנות התשעים שונתה מדיניות זו, החברה החלה ברכש מטוסים רחבי גוף ובעלי טווחי טיסה ארוכים, ובמקביל הרחיבה את מפת יעדיה מעבר לאירופה ולאגן הים התיכון.
במרץ 2000 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס וסמוך לאחר מכן אימצה את מועדון הנוסע המתמיד של חברת התעופה לופטהאנזה Miles &amp; More. באותה השנה רכשה החברה את מקבילתה האוסטרית לאודה אייר.
בשנת 2006 נקלעה החברה לבעיות פיננסיות, מה שגרר בשנים לאחר מכן קיצוצים נרחבים בחברה ובעיקר בקווי התעופה הארוכים של החברה. משבר זה גרר את ממשלת אוסטריה לבצע הפרטה של החברה ובשנת 2009 קנתה חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה את מרביתה של החברה.
בשנת 2004 אוחדו מערכי הטיסות של אוסטריאן איירליינס ולאודה אייר, וכיום משמש שמה של האחרונה למותג גרידא. הבעיות הפיננסיות של החברה לא נפתרו בעקבות ההפרטה ובשנת 2012 עברו טיסות החברה להיות מופעלות על ידי חברת הבת טירולאן איירווייז. הסדר זה בוטל בשנת 2015 כשמערכי שתי החברות אוחדו.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2020:
פעילות החברה בישראל.
נכון לחודש יולי 2018, מפעילה החברה 18 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט לבין נמל התעופה בן-גוריון. טיסות אלו מבוצעות לרוב במטוסי איירבוס A321.
החל מ-17 בפברואר 2019 תחל החברה להפעיל 21 טיסות שבועיות בקו זה.
פסיכולוגיה של הספורט
הפסיכולוגיה של הספורט היא ענף ידע בינתחומי המתמקד בגורמים הפסיכולוגיים שמשפיעים על השתתפות והישגים בענפי ספורט שונים, וכן בהשפעות הפסיכולוגיות על האדם הנובעות מאותה פעילות ספורטיבית.
המטרה המרכזית של התערבות פסיכולוגית היא הקניית כלים לספורטאי, שיוכל בעצמו ליצור את האקלים המנטלי האידיאלי בשבילו, כדי להפיק את היכולות הפיזיות המיטביות שלו, שהופכות אותו לספורטאי. לא כל דבר שמתאים לספורטאי אחד מתאים גם לאחר, ספורטאים שונים יתפקדו ברמה אידיאלית במצבים מנטליים שונים, ולכן התהליך הפסיכולוגי שעובר הספורטאי הוא מאוד אישי.
מאמרים רבים פורסמו בנושא ונמצאו 26 נושאים מרכזיים שונים (בהם: קוגניציה, קבלת החלטות, חרדה, אישיות הספורטאי, תוקפנות, מוטיבציה ועידוד) שנחקרו בתחום הפסיכולוגיה של הספורט.
היסטוריה.
העיסוק בפסיכולוגיה של הספורט החל במחקרים במאה ה-19 של פסיכולוגים ניסויים שונים (וילהלם וונדט, פרנסיס גלטון, קאטל), שחקרו את תנועת גוף האדם וגורמים הקשורים למוטוריקה.
המחקר של הדוקטורנט נורמן טריפלט נחשב לניסוי המדעי הראשון בפסיכולוגיה של הספורט. טריפלט הבחין שרוכבי אופניים משיגים לרוב תוצאות טובות יותר, כאשר הם מתחרים נגד רוכבים אחרים ולא נגד השעון. במעבדה הוא בדק זוגות ילדים שביצעו משימות שונות בתנאים מסוימים ומצא כי הילדים שהתחרו נגד בן זוג עבדו יותר מהר. בשל ניסוי זה נחשב טריפלט לפסיכולוג הספורט הניסויי הראשון בעולם.
עם זאת, הראשון שעסק בתחום זה במשך תקופת זמן ארוכה הוא קולמן גריפית'. גריפית' הועסק על ידי אוניברסיטת אילינוי בשנת 1925 כדי לעזור למאמנים לשפר את יכולתם של ספורטאי האוניברסיטה. בנוסף, גריפית' הקים את המעבדה הראשונה בתחום זה בצפון אמריקה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלה הפסיכולוגיה של הספורט לקבל אופי מדעי מובהק. באותו עשור פורסמו ספרים רבים בנושא.
המרכזים של פסיכולוגיית הספורט היו ביפן, ארצות הברית ואירופה. בברית המועצות העניין התפתח יותר, בראשותם של רודיק ופוני.
בשנות החמישים נפרדו חקר הפסיכולוגיה של הספורט וחקר המוטוריקה, ופסיכולוגיית הספורט קיבלה דחיפה נוספת.
בשנת 1965 נערך הכנס העולמי הראשון בפסיכולוגיה של הספורט. בעקבות כנס זה הוקמו ארגונים לאומיים ובינלאומיים רבים, ביניהם "החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה של הספורט".
בעקבות "הקרב של ברן" במונדיאל 1954 הכניסו הברזילאים מבחנים פסיכולוגיים לשיקולי בחירת סגל הנבחרת שלהם. באולימפיאדת רומא שהתקיימה בשנת 1960, ליווה פסיכואנליטיקאי את המשלחת האולימפית של ברזיל. שלטונות ברית המועצות הודיעו שיאמצו רעיון זה לקראת אולימפיאדת טוקיו בשנת 1964. במקביל, הוחל בשימוש בפסיכולוגים בהכנות לקראת האולימפיאדה בטוקיו, אולם לאחר האולימפיאדה השימוש בפסיכולוגים נזנח ביפן למשך שני עשורים. בשנות ה-60 החלו פסיכולוגים ללוות את הספורטאים של מזרח אירופה לתחרויות בינלאומיות, תחילה בעיקר כצופים פסיביים. בשנות ה-70 ליוו פסיכולוגים את הספורטאים של הגוש הקומוניסטי כעניין שבשגרה.
יעילות פסיכולוגיית הספורט.
פסיכולוגיית הספורט הוא תחום מחקרי בעל הכוון יישומי נרחב. מחקרי מטא-אנליזה אשר בדקו את מידת יעילותם של התערבויות מקובלות בפסיכולוגיית ספורט מצביעים על וודאות גבוהה ליעילותן. התערבויות אלו כוללות דמיון, הצבת מטרות, טכניקות קוגניטיביות-התנהגותיות (דיבור עצמי, רוטינות), טכניקות לוויסות עוררות פסיכו-פיזיולוגית ועוד. כמו כן, פסיכולוגים של הספורט יצביעו על יעילותו של הקשר הטיפולי המתקיים בין פסיכולוג לספורטאי. קשר זה, ללא קשר לאסכולה הפסיכולוגית שבשימוש הפסיכולוג, יתאפיין בתמיכה, אמפתיה, הכלה והעצמה, ומטרותיו יכללו הגברת המודעות העצמית והגמישות הפסיכולוגית, ושיפור האינטגרציה הנפשית.
תפקיד פסיכולוג הספורט.
על פי נידפר, דופרסן וסלדר, לפסיכולוג הספורט היישומי שישה תפקידים עיקריים:
אישיות הספורטאי.
מבנה האישיות הוא אחד הגורמים העיקריים המשפיעים על אפיוני ההתנהגות וקובעים אותם. הקשר בין מבנה האישיות לבין העיסוק בספורט הוא אחד הנושאים הפופולריים ביותר בחקר הפסיכולוגיה של הספורט, אך גם שנוי במחלוקת ומופשט. הבעיה המרכזית בחקר תחום זה היא כי מבנה האישיות אינו ניתן לבדיקה טכנית ישירה, אלא רק דרך הסקת מסקנות מתוך התבוננות בספורטאי ובביצועיו במבחני אישיות.