וינצ'נזו קורונלי נולד, ככל הנראה בוונציה, ב־16 באוגוסט 1650, ילדו החמישי של חייט ונציאני בשם מאפיו קורונלי. בגיל 10 נשלח וינצ'נזו הצעיר לעיר רוונה והיה חניך חריטת עץ. בשנת 1663 התקבל למסדר של הפרנציסקנים והפך לאחד מהם בשנת 1665. בגיל שש-עשרה פרסם את יצירתו הראשונה. בשנת 1671 נכנס למנזר סנט מריה גלוריוסה דיי פרארי בוונציה, ושנה לאחר מכן נשלח קורונלי להוראה במכללה של סנט בונוונטורה וסיינט אפוסטולי ברומא, ושם סיים בשנת 1674 את הדוקטורט שלו בתאולוגיה. הצטיין בלימוד אסטרונומיה. מעט לפני שנת 1678, החל קורונלי לעבוד כגאוגרף והוזמן להכין ערכה של גלובוסים יבשתיים ושמיים עבור רנוצ'יו פרנזה השני, דוכס פארמה. כל גלובוס היה מעוצב דק והיה בקוטר של כ־175 ס"מ. עבודותיו הרשימה את הדוכס, עד שהפך את קורונלי לתאולוג שלו. שמו המפורסם של קורונלי כתאולוג גדל ובשנת 1699 התמנה לאב הכללי של המסדר הפרנציסקני.
גלובוס ללואי ה־14.
הקרדינל סזר ד'אסטרס, חבר ויועצו של לואי ה־14 והשגריר ברומא, ראה את גלובוס הדוכס של פארמה והזמין את קורונלי לפריז בשנת 1681 לבנות זוג גלובוסים למלך שנחשב הנוצרי ביותר. קורונלי עבר לבירת צרפת שם התגורר שנתיים. כל גלובוס היה מורכב מסבבי עץ כפופים באורך של מטר וחצי רוחב בקו המשווה. עץ זה היה מצופה בשכבת טיח בעובי של סנטימטר, ועליה כיסוי שכבה של בד חזק ולא גמור. לאחר מכן הכל היה עטוף בשכבה של רבע סנטימטר של שני בדים עדינים מאוד שסיפקו השכבה לשרטוט המידע המצויר של הגלובוס. גלובוסים אלה, בגודל 384 ס"מ ובמשקלם כ -2 טון, מוצגים ב- Bibliothèque National François Mitterrand בפריס. הגלובוס תיאר את המידע העדכני ביותר של גילויי צרפת בצפון אמריקה, ובמיוחד משלחותיו של רנה-רוברט קאבלייה.
גלובוס ברגמו.
הביקוש לגלובסים החל כאופנה פרטית של המעמד הגבוה, שהתרכז בעיקר בחצרות האצולה בצפון ומרכז אירופה. אמנות הגלובוסים עם מפת כדור הארץ, או מפת השמיים, שמסומנים בה בכתב יד ולעיתים קרובות מעוטרות היטב, מקורה באיטליה. קורונלי היה בין יוזמי אמנות זו. הגלובוסים המפורסמים ביותר של קורונלי מחולקים לשתי קבוצות: הראשונה כוללת את הגלובוס שיצר לדוכס פארמה ולואי ה־14, שהם ייחודיים באיכות הגבוהה ביותר; השנייה כוללת את אלה שנעשו לאחר 1688. איכות הגלובוסים שייצר עבור לואי ה־14 יצרה את הביקוש לגלובוסים אחרים של קורונלי. המוניטין שלהם היה כה רחב שעורר את הביקוש של אנשי המעמד הגבוה שרצו לקשט את הספריות שלהם באלמנטים כאלה לא רק לשימוש מדעי אלא גם כאלמנטים אמנותיים. על ידי כוונה זו הגיעו שני הגלובוסים בסלונה פורטי מספריית אנג'לו מאי לברגמו. ההיסטוריה של שני הגלובוסים קשורה קשר הדוק לאירועי תרבות ומדיניות שהשפיעו על העיר ברגמו ב־500 השנים האחרונות. למעשה, שני הגלובוסים של קורונלי הגיעו לברגמו בשנת 1692, כשאנג'לו פינארדי, היה ספרן במנזר סנט אוגוסטין. הוא שכנע לקנות אותם בוונציה רק במטרה לצייד את ספריית המנזר בכלים חיוניים לתרבות. בשנת 1797 נפגע מנזר סנט אוגוסטין, ושני הגלובוסים הוחרמו בעזרת החוקים של נפוליאון ויועדו לפריז לצרפם לגלובוסים של ורסאי. עם זאת, בזכות האציל ג'ובאני בטיסטה ורטובה שהסתיר את שני הגלובוסים בביתו בשנת 1834, הם נתרמו על ידי בנו אנדראה לספריית ברגמו.
גלובוסים אחרים.
גלובוסים אחרים נמצאים בספרייה הלאומית של אוסטריה (שני זוגות גלובוסים בקוטר 110 ס"מ מוצגים בפרונקסאל) וזוג במוזיאון הגלוב בווינה, בספרייה של סטיף מלק, כמו גם בטריר, פראג, פריז, הספרייה הבריטית, לונדון (גלובוס שמיימי בלבד), וושינגטון די. סי., פאלאצ'ו פוגי בבולוניה (כדור הארץ בלבד), מוזיאון דלה הספולה בבולוניה (כדור הארץ בלבד) וזוג בביבליוטקה פדריציאנה בפאנו. לאחר ששוחזר והושלם, גלובוס יבשתי נוסף משנת 1688 מוצג בספריית האוספים המיוחדים של אוניברסיטת טקסס באוניברסיטת לובוק, טקסס. במרכז אוניברסיטת טקסס באוסטין, קיים זוג גלובוסים של קורונלי, הן הארצי והן השמיים.
אגודת קורונלי הבינלאומית לחקר גלובסים, שנוסדה בשנת 1952 בווינה, נקראת לכבוד קורונלי.
חיים מאוחרים.
קורונלי עבד במדינות אירופה השונות בשנים שלאחר מכן, לפני שחזר לצמיתות לוונציה בשנת 1705. כאן הוא התחיל פרויקט קוסמוגרפי משלו ופרסם את הכרכים של אטלנטה ונטו. בעיר הולדתו הקים את החברה הגאוגרפית הראשונה הראשונה, Accademia Cosmografica degli Argonauti. הוא גם מילא את תפקיד הקוסמוגרף של רפובליקת ונציה. בהמשך פורסמו שישה כרכים של ה- Biblioteca Universale Sacro-Profana על ידי קורונלי. זאת הייתה סוג של אנציקלופדיה, הערכים שהוכנסו סודרו בה לפי אלף-בית.
קורונלי נפטר בגיל 68 בוונציה, לאחר שיצר מאות מפות בחייו. גלובוסים מקוריים של קורונלי נמצאים בכמה אוספים. זוגות של גלובוסים גדולים (בקוטר 110 ס"מ) המפורסמים ביותר נמצאים בביבליוטקה מרסיאנה בוונציה ובספרייה אנג'לו מאי בברגמו.
המגירה השלישית של סבא
המגירה השלישית של סבא הוא ספר ילדים על השואה מאת ג'ודי טל-קופלמן
על הסופרת.
ג'ודי (יהודית) טל-קופלמן, סיימה בהצלחה חוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, למדה לימודי עיצוב גרפי בבצלאל והוסמכה על ידי החוג לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אביה של ג'ודי הוא פרופ' אוריאל טל, וכאשר הייתה בת 19 הוא התאבד. אביה אוריאל היה יליד גרמניה שהוברח לארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה, אולי מסיבות אלו בחרה לכתוב ספר דווקא על השואה. הספר נכתב מנקודת המבט של אורי, נכד לניצול שואה שמגלה על עברו של סבא, כמו ג'ודי, שבאותה שנה בה יצא הספר לאור, טסה לברלין לגלות את עברו של אביה. לאחר מכן היא הוציאה שני ספרים נוספים: "השד מברלין" (שעוסק מפורשות ומתעמק בעברו של אביה) ו"החלילן".
עלילת הספר.
בכל חופשה אורי נוסע למקום האהוב עליו, ביתם של סבא יודה וסבתא ג'ניה. שם הוא יכול לבלות בלי ההורים או אחותו, לשחק עם חברו הטוב ביותר סבא יודה, ולאכול עוגיות ושוקו שסבתא ג'ניה מכינה.
החדר האהוב על אורי בבית הוא חדר העבודה של סבא, אך באותו החדר יש גם את הדבר היחיד בבית שלאורי אסור לגעת בו- המגירה השלישית של סבא. יום אחד אורי מוצא את המפתח למגירה, ודרכה מגלה על העבר של סבא בשואה ובגטו ועל המשפחה של סבא שנספתה בשואה.
ביקורות ופרסים.
הספר זכה לביקורות חיוביות רבות, פרס זאב לספרות ילדים ואף זכה פעמיים בתחרות "מצעד הספרים".
אהבה בין הדקלים
אהבה בין הדקלים הוא ספר לילדים ולנוער. הספר נכתב על ידי סמי מיכאל לראשונה בעברית. הסיפור מתרחש בבגדד של 1947 ומסופר מנקודת מבטם של לואיז וסעיד.
תקציר העלילה.
הספר "אהבה בין הדקלים" מספר את סיפור האהבה הלא צפוי בין סעיד, תלמיד תיכון יהודי שמרבה להיכנס לצרות, ללואיז, נערה יהודייה ומפונקת בת למשפחה עשירה. במקביל לסיפור האהבה, עולה האנטישמיות בבגדד ומצבם של היהודים מידרדר. סעיד וחבורתו מתגייסים למחתרת "ההגנה" ומוצאים את עצמם במצבים שונים ומפתיעים. לבסוף מחליטה החבורה לצאת למסע עלייה לארץ ישראל. חבורתו של סעיד נתקלת בתנאים קשים יותר מהמצופה, ולכן הם מחליטים לחזור לבגדאד. אחרי זמן קצר, סעיד מחליט לצאת לבדו למסע לעבר ארץ ישראל.
במקביל לכך מגיעים לואיז אמה לביתו של "אבו סלים" איש עשיר כקורח וחבר טוב של סבה של לואיז. סבה של לואיז מחליט להישאר בבגדאד האנטישמית כדי לייצב את עסקיו ולשמור על רכושו. אמה של לואיז נישאת ל"אבו סלים". סבה של לואיז רואה כי אין זו אפשרות עוד להישאר בבגדאד ומשתמש בחתונה של הבת שלו כתירוץ לצאת מהעיר.
לבסוף בדרכו לישראל מגיע סעיד לבית קברות סמוך לביתו של "אבו סלים" שם פוגש את משרתת ביתו פהימה. פהימה מביעה בפניו את אהבתה והוא מקבל אותה בחיוב. ערב טיסתם של פהימה וסעיד לישראל מגיעה לואיז לבית הקברות בחיפושיה אחר סעיד. היא נכנסת לביתן בו ישן סעיד ואף פוסעת צעדים אחדים ממנו אך בידיעה שלעולם לא יוכלו להיות ביחד היא עוזבת את הביתן וחוזרת לביתו של "אבו סלים".
רקע היסטורי.
בשנת 1933 מצבם של היהודים בעיראק הידרדר והחלה תעמולה אנטישמית ונאצית במדינה. מצבם של יהודי עיראק המשיך להידרדר, וב-1941 הגיע לשיא. לאחר שהבריטים השתלטו מחדש על עיראק התחיל הפוגרום ביהודי בגדד בשם הפרהוד, שבמהלכו נרצחו 179 יהודים, 2,118 נפצעו, 242 ילדים היו ליתומים ונבזז רכושם של כ-50,000 יהודים. בשנת 1945 חוקק חוק שהגביל משמעותית את זכויות היהודים בעיראק. בעקבות אירועים אלו, הואצה התפתחותה של הציונות בעיראק אשר הייתה מחוץ לחוק והוקמה המחתרת הציונית, אשר פעלה להעלאת יהודי עיראק לארץ ישראל.
רציתי לעוף כמו פרפר
רציתי לעוף כמו פרפר הוא ספר ביוגרפי מאת נעמי מורגנשטרן, המביא את סיפורה של חנה גופרית בתקופת השואה, מתחילת מלחמת העולם השנייה, בכניסה לגטו ועד הבריחה מהגטו וההתחבאות מהנאצים. הספר מלווה בתמונות ואיורים הקשורים לחייה של חנה. הספר אוייר על ידי אביחי כהן. הספר יצא לאור בהוצאת יד ושם ב-1995.
עלילת הספר.
חנה גפרית נולדה בשנת 1935 בעיירה ביאלה ראווסקה שבפולין להוריה הרשל וזיסלה הרשקוביץ. עם הכיבוש הנאצי נאסר על חנה ללמוד בבית הספר בעיירה, ועל כן החלו הוריה ללמדה. בסוף 1941 הוקם גטו בעיירה, אך משפחתה של חנה הורשתה להתגורר מחוץ לגטו מכיוון שאמה עבדה כתופרת עבור כוחות הכיבוש הגרמניים. ההורים ביקשו להסתיר את חנה אצל משפחה פולנית עד תום המלחמה, אך חנה סירבה להיפרד מהוריה והגיעה אל מקום המסתור שלהם – בור תפוחי אדמה של משפחה פולנית.