גרסת הבמאי.
למרות כל המכשלות, הסרט זכה לחיים מחודשים ממקור לא צפוי. ערוץ הטלוויזיה בכבלים "Z Channel" שבו צפו באמצע שנות ה-80 כ-100 אלף מתושבי אזור לוס אנג'לס, בהם גם הדמויות המשפיעות והמעורבות בתעשיית הקולנוע האמריקאית, היה הערוץ היחידי שהקרין סרטי קולנוע בטלוויזיה בגרסתם הבלתי מצונזרת. לאחר כישלון הגרסה המקוצרת של "שערי החופש", החליט עורך התוכניות בערוץ, ג'רי הרווי, להקרין בערוץ הטלוויזיה את גרסת הבמאי בת השלוש שעות ו-19 דקות. הגרסה החדשה ישנה זכתה לשבחי הביקורת וקיבלה את השם שהפך למושג קולנועי גרסת הבמאי. בהמשך אף הוצאו לאור קלטות וידאו וגרסאות DVD לסרט במתכונת שכונתה גרסת הבמאי. הגרסה הקצרה שהוצגה באופן מסחרי באולמות הקולנוע ונכשלה לא הוצאה לאור מעולם בקלטת או תקליטור ונחשבת כקשה ביותר להשגה. הגרסה הקצרה אינה רק קיצור של הגרסה הארוכה יותר, אלא כוללת תמונות וסצינות שונות ואתרי צילום שונים.
"כל הרעיון של גרסת הבמאי כדבר שאתה בעצם יכול לשווק, התפתח כתוצאה מהצלת "שערי החופש" על ידי ג'רי הרווי", מציין מבקר הסרטים אפ אקס פיני שהשפיע רבות על לוח התוכניות של "Z Channel", "זוהי אפשרות חשובה, שכן צפייה ביתית בווידאו ובטלוויזיה בכבלים שינו בצורה מהפכנית את הדרך בה אנו תופסים סרטים".
באוקטובר 2004 הוצג שוב הסרט בגרסתו הבלתי חתוכה (יחד עם סרט דוקומנטרי על "Z Channel") במבחר בתי קולנוע בארצות הברית ובאוסטרליה. ב-2005 הוצגה הגרסה המקורית והבלתי חתוכה בפריז. במוזיאון לאמנות מודרנית הוקרן הסרט בגרסתו זו בהקרנה מיוחדת בה הוצג הסרט על ידי איזבל הופר.
במאי קולנוע
במאי קולנוע הוא אדם שתפקידו לקחת תסריט ולעבד אותו לסרט קולנוע. פעילות זו קרובה לזו של במאי טלוויזיה, אך שונה ונפרדת מזו של במאי תיאטרון, היות שבקולנוע ובטלוויזיה, ראות הצופה מוגבלת אך ורק לכל המופיע בתוך הפריים, ומעברים בין הסצנות אינם מתרחשים מול עיני הצופה, היות שהם נחתכים החוצה בעריכה, בניגוד לתיאטרון.
הליך הבימוי.
על הבמאי לעבד באופן וויזואלי את הכתוב בתסריט, כך שבסופו של דבר נוצר סרט. כדי לממש את חזונו, עליו להיות בקיא הן בצד הטכני של עולם הקולנוע והן בצד האמנותי שחזונו מצריך. הבמאי צריך להיות מסוגל לפתור את ההתנגשויות שבין החזון היצירתי לבין הגבולות התקציביים של הסרט. עליו לתקשר עם השחקנים ולדרוש מהם להגיע אל ההופעה הקרובה ביותר לחזונו, דבר המצריך צילומים חוזרים ונשנים של סצנות ואף למשברים בין במאים לשחקנים.
לאחר הצילומים, יושב הבמאי עם עורך הסרט, ומוודא שהעריכה מותאמת לחזונו.
לבמאים שונים יש גישות שונות ומרובות ביחסם לעבודת הבימוי. חלקם מתווים קו עלילה כללי ונותנים לשחקנים לאלתר דיאלוג, ואילו אחרים שולטים בכל היבט, ודורשים מהשחקנים והצוות לעקוב אחר ההוראות במדויק. במאים מסוימים גם כותבים באופן חלקי או מלא את התסריט.
לאדם יש מסלולים רבים בשביל להפוך לבמאי. אחת הדרכים היא בדרך של למידה מקצועית - במסגרת בתי ספר לקולנוע ובמסגרת החוג לקולנוע באוניברסיטה או במכללה. כמה מהבמאים התחילו כתסריטאים, עורכי סרט (כמו טים ברטון) או שחקנים. במאי קולנוע אחרים לא למדו בבתי ספר לקולנוע כמו סטיבן ספילברג שיצר סרטים קצרים עוד בנעוריו.
לעיתים פורץ סכסוך בין הבמאי, כוכב הסרט והאולפן, שגורם לכך שהבמאי אינו רואה בסרט את המוצר שלו התכוון, ומסרב לחתום עליו. בשנים 1969–1999 היה נהוג בארצות הברית, במקרה כזה, שהבמאי חותם בשם אלן סמית'י. בחלק ממדינות אירופה, הבמאי נתפס לעיתים גם כמחברו של הסרט.
כשבמאי אינו מוצלח בעבודתו, לרוב הדבר גם ניכר באופי הסרט ובמשחק מצד השחקנים. סרט ידוע שכלל בעיות בתקשורת בין השחקנים לבמאי, בין הבמאי לצוות ובין הבמאי לעולם הקולנוע עצמו הוא סרט הפולחן החדר, עליו אף נעשה הסרט חי בסרט, המציג בעיות אלו.
הוקרה.
לבמאי הקולנוע תפקיד מרכזי ביצירתו של סרט קולנוע, ולו ההשפעה העיקרית על אופיו של הסרט. מובן שהבמאי זוכה למקום של כבוד ברשימת יוצרי הסרט, המופיעה בתחילת הסרט ובפרסומים אודותיו, ולרוב שמו מופיע ראשון בקרדיטים של הסרט.
לבמאים ידועים יש גם סגנונות בימוי המיוחסים אליהם, במיוחד אם הם נחשבים ל"פורצי דרך" וסגנונם לעיתים אף מועתק על ידי במאים אחרים.
ברוב פסטיבלי הקולנוע ובטקסים אחרים (לדוגמת פרס אוסקר) ישנו פרס ל"במאי הטוב ביותר".
במאי
במאי הוא אמן המתמחה באמנות הבמה. תפקידו לעבד טקסט ולהופכו לתוצר אמנותי.
ישנם כמה סוגי במאים:
במאי קולנוע.
לבמאי הקולנוע תפקיד מרכזי ביצירתו של סרט קולנוע, ולו ההשפעה העיקרית על אופיו של הסרט. מובן שהבמאי זוכה למקום של כבוד ברשימת יוצרי הסרט, המופיעה בתחילת הסרט ובפרסומים אודותיו. לעיתים פורץ סכסוך בין הבמאי, כוכב הסרט והאולפן, שגורם לכך שהבמאי אינו רואה בסרט את המוצר שלו התכוון, ומסרב לחתום עליו. הבמאי נותן כיוון לשחקנים ולצוות ויוצר חזון כולל שדרכו הסרט בסופו של דבר הופך למובן. הבמאים צריכים להיות מסוגלים לפתור את ההתנגשויות שבין החזון היצירתי לבין הגבולות התקציביים של הסרט. לבמאים שונים יש גישות שונות ומרובות ביחסם לעבודת הבימוי. חלקם מתווים קו עלילה כללי ונותנים לשחקנים לאלתר דיאלוג, ואילו אחרים שולטים בכל היבט, ודורשים מהשחקנים והצוות לעקוב אחר ההוראות במדויק. במאים מסוימים גם כותבים באופן חלקי או מלא את התסריט.
במאי תיאטרון.
במאי תיאטרון הוא הדמות המרכזית בתחום העשייה התיאטרונית. הוא אמור לראות תמונה כוללת, לנתח ולפרש את המחזה, לתזמר העלאה של מחזה ולהבטיח את איכות ושלמות המוצר התיאטרוני, על ידי איחוד המאמצים, האמצעים, והכלים השונים של ההפקה. הבמאי עובד עם המפיק, המחזאי ויתר בעלי התפקידים בהפקה, לרבות השחקנים. הבמאי משמש למעשה מנהל אמנותי של ההפקה, והוא מנצח על כלל פעילויות ההפקה - תחקיר, משחק, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, עיצוב תאורה, עבודת במה, עיצוב סאונד וכל התכנים הפילוסופיים והאמנותיים.
בג&quot;צ שליט
נץ (פירושונים)
נתנאלה
נתנאלה יעקובוב (נולדה ב-7 באוקטובר 1953) המוכרת בשמה הפרטי נתנאלה היא זמרת ומלחינה ישראלית, הידועה בעיקר בשל להיטים כמו "היה לי חבר היה לי אח", "שיר היונה", "ספינת הזכרונות", "הליכה לקיסריה" ("אלי אלי"), "לא דברנו עוד על אהבה", "עוד יבוא היום" ו"בן".
ביוגרפיה.
נתנאלה נולדה וגדלה בתל אביב, בתם של אסתר ונתנאל יעקובוב, יוצאי אוזבקיסטן. אביה נפטר ארבעה חודשים לפני לידתה, ונתנאלה נקראה על שמו. מגיל צעיר היא גילתה כישרון שירה.
בגיל 13 החלה ללמוד נגינה על גיטרה קלאסית.
בגיל 15 למדה פיתוח קול. באותה תקופה הצטרפה ללהקת הנוער של עיריית תל אביב שם פגשה את מי שהיה הגיטריסט של הלהקה, אשר ביטנסקי שלימים הפך לאמרגנה הראשון.
את הופעותיה הראשונות כסולנית החלה בגיל 15 ובמסגרת אחת ההופעות שמע אותה לראשונה המלחין סשה ארגוב, שהזמין אותה לביתו לעבוד על שיריו. פגישות אלו הובילו לקשר ארוך ימים, שהניב שירים שנכתבו במיוחד עבורה "רוח שלי, גשם שלי" (מילים תרצה אתר) ו"לא ידעתי מה" (מילים ע' הלל).
כמו כן, סשה ארגוב חיבר לחן למילים שנתנאלה כתבה לשיר "במטר השנים" (בוצע לראשונה בפסטיבל הפסנתר 2012) ואף הציע לה לכתוב מילים ללחן שלו - "דמדומים".
נתנאלה שירתה בצבא בלהקת חיל האוויר, בתוכנית "מסביב לעולם ב-80 דקות", בניהולו המוזיקלי של מתי כספי שהפך למנהלה המוזיקלי והלחין עבורה שירים בהמשך הדרך. קשר זה, כך מעידה נתנאלה על עצמה, השפיע עליה מאוד בעיצוב אישיותה המוזיקלית. בתקופת שרותה הצבאי למדה פיתוח קול אצל לולה שנצר. עם פרוץ מלחמת יום כיפור, בעודה בלהקה הצבאית, העניק לה יאיר רוזנבלום את השיר "היה לי חבר היה לי אח" (שאת מילותיו כתב יורם טהר לב) שהפך ללהיטה הראשון ולנכס צאן ברזל בזמר העברי.
עוד לפני שחרורה מצה"ל הופיעה בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ד (1974) עם "שיר היונה" של כספי ושמרית אור שהפך לשיר המזוהה ביותר עמה.
מיד עם שחרורה מצה"ל, אשר ביטנסקי צירף אותה לסיבוב ההופעות שאמן הבלוז ממפיס סלים קיים בארץ. במופע זה הם ביצעו במשותף את שירו של ממפיס "LAST NIGHT", אותו היא נוהגת לבצע מדי פעם בהופעותיה מאז. לאחר מכן לקחה חלק במופע משותף עם כספי בשם "חצי חצי" והחלה לעבוד איתו על אלבומה הראשון שנשא את שמה "נתנאלה" ויצא לאור בשנת 1976.
האלבום כלל, בין היתר, את השירים "שיר היונה", "לא דיברנו עוד על אהבה", "ימים לבנים" ו"רוח שלי, גשם שלי".
באותה שנה זכתה בפרס כינור דוד על הישגיה כזמרת השנה.
בשנת 1977 יצא לאור אלבומה השני "אל ארצי" שכלל בעיקר חידושים של שירים נוסטלגיים ושיר מקורי אחד שהפך ללהיט: "עוד יבוא היום".
בשנת 1976 נסעה לשוודיה עם בן זוגה השוודי פול טאבו ובזמן שהותה בשוודיה, בעקבות מופע אותו קיימה ברחבי סקנדיביה, הקליטה אלבום שהופץ בשוודיה וכלל שירי עמים לרבות שירים שוודיים.
בשנת 1986 נתנאלה חזרה לארץ והוציאה אלבום חדש "על גן אדן חלוני" שכלל שירים שאת רובם כתבה והלחינה בעצמה וביניהם "ספינת הזכרונות", "שלכת אבי" שנכתב לזכר אביה, "ברבור" (שהוקדש ליעקב שבתאי) ו"מעבר לים", שהלחינה למילים של חיים נחמן ביאליק.
בשנת 1988 חזרה לשוודיה, בה נולדו שני ילדיה.
ב-1992 שבה לישראל עם בעלה ושני ילדיה, והיא גרה אז בעין הוד ונהגה לקיים הופעות בסלון ביתה.
בשנת 1993 הזמין אותה סטיבן ספילברג להוליווד כדי להקליט את השיר "הליכה לקיסריה" ("אלי אלי") בניצוחו של ג'ון ויליאמס עבור הסרט "רשימת שינדלר".