מנוע הֶמי (באנגלית: HEMI engine) הוא מנוע בעירה פנימית בעל תאי השרפה חצי-כדוריים (בצורת המיספירה) המאפשרים זרימה וערבול טובים יותר של התערובת ותפוקת אנרגיה משופרת. שסתומי היניקה והפליטה נמצאים זה מול זה בראש המנוע והמצת במרכז חלל השרפה.
כל מנוע עם שני גלי זיזים עיליים דומה במידה מסוימת למנוע המי, אך המונח מתייחס בעיקר למנועי קרייזלר ושם המותג "מנוע המי" נמצא בבעלות חברה זו.
היסטוריה.
מנוע המי הומצא לראשונה ב- 1948 עבור יגואר כמנוע בעל שישה צילינדרים. ב- 1951 בנתה חברת קרייזלר מנוע המי בתצורת V-8 בעל הספק של 180 כוחות סוס, הספק יוצא דופן באותה תקופה. המנוע שקרייזלר בנתה היה בנפח של 331 אינץ' מעוקב, כלומר, 5.4 ליטרים. בלוק מנוע שמספרו 392 מצביע על כך שנפחו הוא 392 אינצ'ים מעוקבים.
מנועי המי ידועים לדוגמה: מנוע ה-DOHC הקלאסי של אלפא רומיאו, מנוע הבוקסר 6 צילינדרים של פורשה ומנוע ה T של טויוטה שהיה נפוץ במכוניותיה בשנות השבעים והשמונים.
החל משנות ה-90, בעידן בו מנועי המכונית הפכו רובם ככולם למנועי 4 שסתומים לצילינדר, נשארו מנועי המי בשימוש במכוניות נישה או רטרו בלבד.
מאפייני המנוע.
בתקופה בה פותחו מנועי המי, היו המנועים האחרים במכוניות בעלי תא שרפה רבוע - מבנה פשוט וזול לייצור. למנועים מסוג זה יש מספר חסרונות והעיקריים שבהם הם חלוקת חום בלתי יעילה ואפשרות להתקנת שסתומים בגודל מוגבל בלבד.
חלוקת חום טובה במנוע משמעה איבוד חום נמוך והצתת תערובת משופרת, שסתומים מוגדלים מאפשרים ליותר תערובת להיכנס למנוע בזמן הקצר בו שסתום היניקה פתוח. בנוסף, ככל ששסתום הפליטה גדול יותר, הוצאת התערובת השרופה אל מערכת הפליטה גוזלת מהמנוע פחות כוח.
מנועי המי התגברו על חסרונות אלו בכך שראש הצילינדר עוצב בצורת חצי כדור, מה שאיפשר חלוקת חום טובה יותר ואיבוד חום נמוך, מכיוון ששטח הדפנות בתצורת המי קטן יותר ביחס לנפח מאשר במנועים בעלי ראש שטוח (כדור הוא הצורה היעילה ביותר מבחינת יחס שטח פנים לנפח). בנוסף, שסתומי המנוע מוקמו אחד מול השני ולא אחד ליד השני. היתרון הוא שניתן להגדיל את גודל השסתומים. טכניקה נוספת בה השתמשו כדי להגביר את כוחם של מנועי המי היא שימוש בשני מצתים בכל צילינדר - מה שמאפשר בעירה טובה יותר של התערובת, ומנצל יותר את האנרגיה שלה. טכנולוגיה זו מכונה באלפא רומיאו בשם "טווין ספארק".
החסרונות העיקריים של מנועי "המי" נובעים מכך שלא ניתן להתקין בצילינדר יותר משני שסתומים (בגלל צורתו העגולה של ראש המנוע - בין השסתומים ייווצרו זוויות שיקשו על עיצוב ראש המנוע). חיסרון נוסף של מנוע זה נובע מהקושי לייצר תא בעירה קטן יחסית אשר היה יכול לשפר את שמירת החום ולאפשר בעירה משופרת.
במרוצי NASCAR.
בשנת 1964 זכו מכוניות המצוידות במנוע המי בנפח 426 אינץ' מעוקב במקומות הראשון, השני והשלישי במרוץ NASCAR, וכך הם זכו לתהילה רבה. בניגוד למכוניות מרוץ שעברו למנועים בתצורת "Pentroof" עקב היכולת להשתמש ביותר משני שסתומים לצילינדר, ישנן מכוניות מרוץ שהמשיכו להשתמש במנועי המי מסורתיים. הסיבה לכך היא ההגבלה במרוצי נאסקאר ומרוצי מאוץ (דראג) על מספר השסתומים. כאשר משווים מנוע רגיל בעל שני שסתומים למנוע המי (בעל שני שסתומים), מנוע המי עדיף מבחינת זמינות כוח ברוב המקרים.
כריס אודונל
כריסטופר "כריס" יוג'ין אודונל (באנגלית: Christopher "Chris" Eugene O'Donnell; נולד ב-26 ביוני 1970) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, ודוגמן בעברו, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור ג'י קאלן בסדרת הטלוויזיה "" ברשת CBS, והוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1992 על תפקידו בסרט "ניחוח אישה".
ביוגרפיה.
אודונל נולד בווינטקה שבאילינוי, בנם של ויליאם צ'ארלס אודונל האב, מנהל כללי של תחנת הרדיו האזורית WBBM, ושל ג'ולי אן רוהס פון ברכט. והוא הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות, עם ארבע אחיות ושני אחים; והוא ממוצא אירי וגרמני. משפחתו באה מרקע קתולי, ובעקבות כך נשלח בילדותו לבתי ספר קתוליים.
מגיל 13 עד גיל 16, עסק אודונל בדוגמנות והופיע במספר פרסומות.
הוא סיים את לימודיו התיכוניים ב-1988 והלך ללמוד בבוסטון קולג', אותו סיים עם תואר ראשון בשיווק.
קריירה.
אודונל התגלה בפרסומת טלוויזיה למקדונלד'ס, בה כיכב מייקל ג'ורדן. בשנת 1990 קיבל את תפקידו הראשון בסרט קולנוע בשם "גברים אינם עוזבים", לצד ג'סיקה לאנג, וזכה בתפקיד בתור בנה של לאנג. את הפריצה הגדולה עשה בדרמה הנוגעת ללב "ניחוח אישה" (1992), שם הופיע בתפקיד משני, בו גילם תלמיד קולג' תמים הנקרא להשגיח על קולונל עיוור (אל פצ'ינו) למשך כמה ימים. על תפקידו בסרט קיבל אודונל מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בהמשך הופיע בשורה של הצלחות, כדוגמת "שלושת המוסקטרים", שם גילם את ד'ארטניאן, "שמיים כחולים", "התא", קומדיית המתח של רוברט אלטמן "מי רצח את קוקי?" ו"מעבר לגבול הסכנה". עם זאת, תפקידו כרובין, שותפו של באטמן בלוחמה בפשע ב"באטמן לנצח", הפך אותו לכוכב בהוליווד. במעבר לסרט ההמשך, "באטמן ורובין", הוחלף השחקן המגלם את באטמן, אך כריס אודונל נשאר בתפקיד רובין.
בתחילת שנות האלפיים המעיט בהופעות בסרטים ופינה זמן לגדל את שלושת ילדיו, לצד אשתו, קרוליין פנטרייס. ב-2004 חזר לאור הזרקורים כשכיכב בסרט "קינסי" לצד ליאם ניסן, ובהופעת אורח בסיטקום "שני גברים וחצי". מכאן פנה לכיוון הטלוויזיה כשכיכב בסדרות "הפרקליטים", "האנטומיה של גריי" ובסדרה דרמטית-קומית בשם "Head Cases", בה כיכב בתפקיד הראשי. סדרה זו זכתה לרייטינג נמוך ונקטלה על ידי המבקרים, מה שגרם לה לרדת מן המרקע בספטמבר 2005 לאחר שני פרקים בלבד. בשנת 2009 הצטרף אודונל לצוות סדרת הספין-אוף "".
חייו האישיים.
באפריל 1997 נישא אודונל לחברתו קרוליין פנטרייס בקתדרלת סנט ג'ורג' בוושינגטון די. סי., שאותה הכיר בעת לימודיו בקולג'. לזוג חמישה ילדים; שלושה בנים ושתי בנות.
אחיו של אודונל, ג'ון, הקים את חברת ההלבשה Johnnie-O.
המזרח הקרוב
המזרח הקרוב הוא מונח הכולל בתוכו מספר ארצות מזרח-תיכוניות, ושגבולותיו מוגדרים בצורה שונה על ידי היסטוריונים וארכאולוגים מחד, ועל ידי אנשי מדע המדינה וכלכלנים מאידך.
במובנו ההיסטורי-ארכאולוגי, המונח מתייחס לאזור שכולל בתוכו את אנטוליה, ארץ ישראל, מצרים, עבר הירדן, לבנון אשר נקראו בפי הצרפתים לבנט וכן מסופוטמיה ועבר הקווקז.
במובנו הגאו-פוליטי של המונח, ההתייחסות היא בדרך כלל לארצות חבל הבלקן ודרום-מערב אסיה.
ניו-יורק טיימס
ציפוי אנודי
פולקסמרינה
פולקסמרינה (גרמנית: Volksmarine) היה הצי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. הוא היה חלק מצבא העם הלאומי.
היסטוריה.
עם פתיחת המלחמה הקרה והפסקת שיתוף הפעולה בין בעלות הברית, הוחלט על חימושה מחדש של גרמניה והסובייטים החלו בהקמת צי מזרח גרמני.
בתחילת שנת 1950 קציני צי סובייטים עזרו בהקמתו של הארגון המרכזי של משטרת הימים (Hauptverwaltung Seepolizei) בשנת 1952 שונה שם הארגון ל-"משטרת הים העממית" (Volkspolizei-See) שהיה חלק מהפולקספוליציי הארגון החדש מנה 8,000 איש, באותו הזמן חלק מן הכוח הימי אורגן משמר הגבול הימי (Grenzpolizei-See) שהיה חלק מהגרנצפוליציי (משמר הגבול).
בשנת 1956 צבא העם הלאומי הוקם והמשטרה העממית של הים הפכה לחלק ממנו תחת השם "כוחות הצי של צבא העם הלאומי" (Verwaltung Seestreitkräfte der NVA) בשעה זאת הארגון מנה כ-10,000 איש. בשנת 1960 שונה שמם לפולקסמרינה. במשך השנים הבאות הצי התעצם בהדרגה, רוב הספינות שלו נבנו בגרמניה המזרחית. רק הספינות להגנת החופים וספינות הטורפדו המהירות נקנו מברית המועצות, הליקופטרים וסיירות עזר נקנו מפולין.
אחרי בניית חומת ברלין בשנת 1961 הכוחות הימיים של הגרנצפוליציי שולבו בפולקסמרינה. כוחות התקיפה של הצי אורגנו מחדש בשנת 1965 לשייטת אחת (השייטת השישית) והוצבו באי ריגן. בשנות השבעים הפולקסמרינה המשיך לגדול ומנה 18,000 איש. בשנות השמונים חלק מן הספינות הוחלפו בספינות סובייטיות חדישות.
הפולקסמרינה היה מעורב בעימות קצר עם הצי הפולני בשנת 1988 בעקבות מחלוקת על גבול ימי, המחלוקת נפתרה בסופו של דבר על ידי שתי הממשלות.
הפולקסמרינה, כמו שאר צבא העם הלאומי התאחד עם הבונדסוור בשנת 1990 אחרי איחוד גרמניה. רוב הספינות והציוד של הפולקסמרינה נמכרו. הצי המאוחד של גרמניה נקרא דויטשה מרינה.
פעילות.
הפולקסמרינה פעל במסגרת "הצי הבלטי המאוחד" של מדינות ברית ורשה. זירת הפעילות העיקרית שלו הייתה בים הבלטי ומשימתו במקרה של מלחמה הייתה לשמור על נתיבי השייט פתוחים לתגבורת סובייטית ולהשתתף בתקיפות על חופים של מדינות עוינות. הפעילות בעיתות שלום התמקדה בסיורים שבוצעו על ידי שולות מוקשים וספינות מעקב אלקטרוניות.
בריגדת החוף השישית הייתה אחראית על אבטחת חופיה של גרמניה המזרחי ופיקוח על הספינות הנכנסות והיוצאות למדינה.
ארגון.
מפקדת הפולקסמרינה (Kommando der Volksmarine) הייתה ממוקמת ברוסטוק, היא פיקדה על הכוחות הבאים:
הרכב.
נכון לשנת 1990 כלל פולקסמרינה : 110 ספינות קרב (ספינות טילים, ספינות טורפדו, נחתות חמושות, שולות מוקשים וספינות סיור), 69 ספינות עזר, 20 מטוסי תקיפה מסוג סוחוי 17, 24 מסוקים (16 מיל מי-8 ו8 מיל מי-14).
קריסטין סקוט תומס
דלקת התוספתן