את המבצע יזם מפקד אוגדת איו"ש, תא"ל יצחק גרשון, בעקבות ירי חוזר ונשנה של פעילי טרור פלסטיניים מבית ג'אלה לעבר שכונת גילה, שכלל גם ירי מרגמות. מטרת המבצע הייתה השמדת תשתיות טרור ופגיעה בפעילי טרור באמצעות מאמץ צבאי מרוכז ולא באמצעות שהיית קבע של כוחות צבא בעיר. מפקד המבצע היה מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם אביב כוכבי, ותחת פיקודו פעלו גדוד 890 של החטיבה, עליו פיקד סא"ל יהודה יוחננוף וכוחות מגדוד השריון 711.
מהלך המבצע.
כוחות צה"ל פעלו במספר מוקדים בבית ג'אלה, וביצעו מארבים בשטח הבנוי, פשיטות ומעצרים. לאחר יומיים הורתה ממשלת ישראל, בעקבות לחץ מצד ארצות הברית, על נסיגת הכוחות.
יוסי קריים
יוסי קריים (8 בדצמבר 1939 – 18 במאי 1991) היה מדריך נוער ועורך ספרות. הוציא לאור את כתב העת "פרוזה" במשך שנים ארוכות.
קורות חייו.
יוסי קריים נולד באלכסנדריה, שבמצרים, למשפחה אמידה. אביו, טופיק, היה בן למשפחת סוחרי טקסטיל מסוריה, שהגיע למצרים לאחר לימודי כלכלה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. אימו, אירן ביאנקו, הייתה בת למשפחת בנקאים במצרים.
יוסי ואחיו אלי למדו צרפתית וערבית. לאחר מות האב בשנת 1949 עלתה האם עם שני ילדיה לישראל. תחילה גרו בשכונת התקווה, ומאוחר יותר רכשה אירן דירה ברחוב המגיד בתל אביב, בה גרה עד מותה. יוסי קריים למד בגימנסיה בלפור, בפנימיית ניצנים ובמגדיאל, והיה חניך בתנועת הנוער "המכבי הצעיר".
לאחר השירות הצבאי עבד בתנועת מכבי העולמית כמדריך נוער בתפקידים שונים, ותקופת מה היה שליח התנועה באורוגוואי. עם שובו לישראל הקים חברה להפקת הצגות ילדים, שהעלתה בשנת 1969 הצגה המבוססת על הספר "עזית הכלבה הצנחנית" של מרדכי גור, בעיבודו של אוריאל אופק. כמו כן עבד במחלקת ההסברה של מפלגת העבודה, וכיועץ במחלקה לנוער שוליים במשרד החינוך.
בשנת 1974 הקים את “במעגל” - סדנאות לקדרות, ציור, פיסול, כתיבה יוצרת ועוד, במרתף ברחוב דיזנגוף 202 בתל אביב. סדנאות אלה פעלו במשך מספר שנים. יעקב בסר ניהל בתחילה את החוג לשירה, ואחריו ניהל את החוג אשר רייך.
בינואר 1976 הקים קריים את העיתון לספרות "פרוזה", ואת הגיליונות הראשונים ערך יעקב בסר. בגיליון הראשון התפרסמו שני שירים של יונה וולך. הגיליון השני נפתח בשני שירים שכתב המשורר הפלסטיני אנטון שמאס על יונה וולך. תקופה זו, לפני הבחירות לכנסת התשיעית המכונות "מהפך 1977", הייתה סוערת מבחינה פוליטית. בסר רצה להבליט בכתב העת מעורבות פוליטית וחברתית, והגדיר את "פרוזה" כ"עיתון מעורב שיעודד ויתמוך במעורבותו האישית והמוסרית של היוצר בחיי החברה שלנו". לעומתו, קריים התעניין פחות בפוליטיקה ושאף יותר לשירה וספרות אמנותית. על רקע חילוקי דעות אלה פרש בסר מעריכת כתב העת באפריל 1976, וקריים היה לעורך הראשי. לאחר זמן מה בסר ייסד את כתב העת הספרותי "עתון 77", שהיה פוליטי יותר באופיו, וערך אותו במשך כ-30 שנה.
על פי איתמר לוי, הדבר שאפיין את קריים כעורך יותר מכל היה רצונו לקבל הכרה ואהבה מקהל הקוראים, מכיוון שחלק גדול מהסופרים והמבקרים לא העריכו אותו משום שלא הגיע מרקע ספרותי. הוא נהג לקיים מפגשים עם קוראי העיתון פעם בשבוע, וניסה לבנות בסיס קוראים רחב ככל האפשר, שימשוך גם מפרסמים.
באוגוסט 1984 פרסם דן בן אמוץ בעיתון "חדשות" ריאיון עם יוסי קריים ובנו יואב, חולה בשיתוק מוחין, שהיה אז בן 8. האב ובנו רואיינו מאוחר יותר גם בתוכנית של דן מרגלית בטלוויזיה החינוכית. בראיון התלבט יוסי קריים בשאלה אם היה מן הצדק להשאיר את בנו בחיים מתוך ידיעה שהוא עתיד לחיות חיים של מוגבלות, וביטא בגילוי לב עמדות התומכות בהמתת חסד. הריאיון עורר סערה ציבורית ודיונים רבים בנושא זה.
קריים המשיך לערוך ולהוציא לאור את גיליונות "פרוזה" עד לתחילת שנת 1990. באותה שנה התדרדר מצבו הבריאותי והוא עבר ארבעה ניתוחי מעקפים בלב.
הוא רכש סוס ועגלה וב-26 באוגוסט 1990 יצא למסע ברחבי ישראל, שהחל בקיבוץ דן. כוונתו הייתה להכיר אנשים ומקומות חדשים. "אני רוצה לפגוש בני אדם לאורך כל הארץ, מ"דן" כנקודה הצפון-מזרחית ובאלכסונים (כולל מטולה), עד אילת וחזרה לראש הניקרה, בלי השטחים. אני רוצה לעבור בכל המקומות שאותם חרשתי בנעוריי ברגל."
מסעו לא הושלם. יוסי קריים נפטר ב-18 במאי 1991 ממחלת לב, מותיר את משפחתו עם החובות של "פרוזה" שנקלע לקשיים. אשתו נעמי, גננת במקצועה, נאלצה לשלם סכומים גבוהים לנושים במשך שנים ארוכות. קריים נקבר בבית העלמין קריית שאול. בנו, יואב קריים, הוא פעיל חברתי למען זכויות הנכים בישראל, והיה מועמד מטעם מפלגת מרצ בבחירות לכנסת.
בינואר 1992 ראה אור גיליון אחרון של "פרוזה", לזכרו של יוסי קריים, בעריכתו של רינו צרור.
ויליאם הודג'ס
ויליאם הודג'ס (באנגלית: William Hodges; 1744-1797) היה צייר אנגלי. הוא היה חבר במשלחת השנייה של ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט, וידוע בעיקר בזכות הרישומים והציורים של המקומות בהם ביקר באותו מסע, כמו טהיטי, אי הפסחא, ניו זילנד, והאנטארקטיקה.
ביוגרפיה.
הודג'ס נולד ב -28 באוקטובר 1744 בלונדון. הוא למד אצל ויליאם שיפלי, ואחר כך בסדנא של ריצ'רד וילסון, שם פגש את תומאס ג'ונס (צייר). במהלך הקריירה המוקדמת שלו, הוא התפרנס מציור תפאורות לתיאטרון.
בין 1772 ל־1775 ליווה הודג'ס את ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט כאמן המשלחת. רבים מרישומי וציוריו עוצבו כחריטות במהדורה המקורית של זכרונות של קוק מההפלגה.
מרבית ציורי השמן הנופיים שעשה בקנה מידה גדול ממסעותיו הושלמו לאחר שובו ללונדון. הוא קיבל משכורת מהאדמירליות לצורך השלמתם. בציורים אלה השתמש באפקטים של אור וצל חזקים יותר מהמקובל במסורת הנוף האירופית. מבקרי אמנות כתבו כי השימוש בניגודי אור וצבע חזקים, העניק לציוריו מראה מחוספס ולא גמור.
הודג'ס גם ייצר רישומי פורטרטים רבים של תושבי האוקיינוס השקט וסצינות מההפלגה בה השתתפו חברי המשלחת.
בשנת 1778, בחסותו של וורן הייסטינגס, נסע הודג'ס להודו, והיה מראשוני ציירי הנוף המקצועיים הבריטיים שביקרו במדינה זו. הוא נשאר שם שש שנים, שהה בלקנאו אצל קלוד מרטין בשנת 1783. מאוחר יותר הודג'ס טייל ברחבי אירופה, כולל ביקור בסנט פטרסבורג ברוסיה בשנת 1790.
בשנת 1793 פרסם הודג'ס ספר מאויר על מסעותיו בהודו.
בדצמבר 1794 הודג'ס פתח תערוכה של עשרים וחמש מיצירותיו בגלריה בלונדון, שכללה שני ציורים גדולים שנקראו "אפקטים של שלום ואפקטים של מלחמה". בסוף ינואר, 1795, כאשר בריטניה הייתה במצב מלחמה נגד צרפת המהפכנית, ביקר התערוכה הנסיך פרדריק, בנו השני של המלך ג'ורג 'השלישי. הדוכס נפגע מציוריו של הודג'ס והורה על סגירת התערוכה. האמירה המלכותית הזו סיימה למעשה את הקריירה של הודג'ס כצייר. רבות מיצירותיו נמכרו במכירה פומבית בסכום קטן.
הודג'ס פרש לדבון והסתבך בנושאים כספיים. ב-6 במרץ 1797 הוא נפטר, ייתכן והתאבד. על שמו נקרא פסגת הר - הודג'ס קנול באנטארקטיקה.
חיים אישיים.
ב־11 במאי 1776 התחתן הודג'ס עם מרתה באודן נסביט, בתם של ויליאם וג'יין נסביט, בלונדון. הזוג התיישב בפימליקו. הם ערכו סיור בוויילס ובמידלנדס. מרתה נפטרה תוך שנה, אולי במהלך הלידה. לאחר שסיים את עבודתו למען האדמירלות, ועם מות אשתו, היה הודג'ס חופשי לנסוע.
הודג'ס עזב את הודו בנובמבר 1783, והגיע לבריטניה ביוני 1784. כביכול, חזר הודג'ס כאדם עשיר, והתיישב במייפייר, שם בנה לעצמו סטודיו. הוא הביא איתו בן, ג'יימס.
הודג'ס החל להכין אוסף, "תמונות נבחרות מהודו בשנים 1780–1783", שכלל סדרה של ארבעים ושמונה תמונות שצוירו בהתאם לשרטוטים שהכין בהודו. ב־16 באוקטובר 1784, התחתן הודג'ס עם אשתו השנייה לידיה רייט. גם היא נפטרה לאחר חודשים ספורים של נישואים, אולי מאלכוהוליזם.
בדצמבר 1785 התחתן הודג'ס בפעם השלישית. היה זה לאן מרי קאר, פסנתרנית מוכשרת, והבוגרת מבין חמשת ילדיהם של בנימין ואליזבת קאר. הוריה כבר נפטרו כשהתחתנה עם הודג'ס. באותה עת בערך הודג'ס הוגדר כאפוטרופוס של אחיה של אן מרי, ג'ון, שהפך לסופר מפורסם. נולדו להם שתי בנות ושלושה בנים. הודג'ס נבחר כחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1789 והמשיך להציג שם עד 1794.
לאחר שחווה קשיים כלכליים, ערך בשנת 1792 מסע לא מוצלח לחפש חסות ברוסיה. עם שובו, בפברואר 1793, פרסם הודג'ס את זכרונות מסעו להודו.
בדצמבר 1794 קיים הודג'ס תערוכה פרטית של 25 מתמונותיו בלונדון, אך אף תמונה לא נמכרה, מה שאילץ את הודג'ס לסגור אותה לאחר חודש.
מאוכזב לחלוטין, פרש הודג'ס ממקצועו, מכר את רכושו בלונדון, וביולי 1795 עבר עם משפחתו לבריקסאם בדרום דבון. שם הוא ניסה להחזיר את הונו בעזרת שותפות בפתיחת בנק קטן בדרטמות'. עסקי הבנק לא עלו יפה, ולאחר מספר חודשים הם גייסו משקיעים נוספים. בניהם ג'ון סיל, בעל אדמות מקומי. ג'ון סיל היה אדם בעל השפעה רבה בדרטמות' באותה תקופה, והחזיק ברכוש רב.
המלחמה המתמשכת עם צרפת השפיעה קשה על דארטמות', והבנק נפגע. ביום 13 בספטמבר 1798 התפרסמה הודעה רשמית על פשיטת הרגל האישית של אחד השותפים. עם זאת, נראה כי ג'ון סיל יצא בשלום מפרשה זו כיוון שהוא וגם צאצאיו נותרו בעלי השפעה רבה באזור לאורך כל המאה ה-19.
הודג'ס נפטר ב־6 במרץ 1797. לפני מותו הוא היה בלחץ שנגרם בגלל מצבו הכלכלי וקריסתו הממשמשת ובאה של הבנק. הודג'ס הותיר את אשתו וילדיו במצב קשה.
חפציו, ציוריו וספריו נמכרו במחיר נמוך. מכיוון שהודג'ס הועסק על ידי האדמירליות במסע השני של קוק, כל הציורים מההפלגה היו שייכים להם. עם זאת, הוא חזר וצייר מחדש כמה מהם.
חנייה בתל אביב-יפו
קרלוס פינטו קואלו