9 דקות לאחר השיגור אושרה כניסתה של החללית למסלול ונפרשו הלוחות הסולאריים שלה. בהמשך היום הראשון למשימה נבחנו מערכות הניווט של החללית ומערכות נוספות. ביום השני למשימה ביצעה החללית סדרת הפעלות מנוע שהגביהו את מסלולה לק"מ ספורים בלבד מתחת ל־ISS. ביום השלישי למשימה (24 במאי) ביצעה החללית תמרונים נוספים שקירבו אותה אל התחנה ובשעה 11:25 UTC ביצעה את יעפה הקרוב ביותר לתחנה באותו יום - 2.4 ק"מ מהתחנה. עם תום היום השלישי השלימה המשימה את יעדי משימת COTS-2 המקורית, ונאס"א אישרה את עגינת החללית בתחנה יום לאחר מכן, ב־25 במאי.
ביום הרביעי למשימה, ה־25 במאי, ביצעה החללית מספר תמרונים והתקרבה אל ה־ISS באיטיות עד שהגיעה למרחק 10 מטרים מן התחנה, אז הפעיל צוות התחנה את הזרוע הרובוטית קנדארם2 ולכד באמצעותה את החללית בהצלחה בשעה 13:56 UTC. לאחר שלכדה את החללית קירבה אותה הזרוע באיטיות אל פתח העגינה הפונה כלפי כדור הארץ של מודול "הארמוני" האמריקאי, והעגינה הושלמה בהצלחה בשעה 16:02 UTC. בכך הפכה הדרגון לחללית הפרטית־מסחרית הראשונה שעוגנת בתחנה.
ב־26 במאי, בשעה 08:53 UTC, פתח צוות התחנה את הצוהר של חללית הדרגון, ובימים שלאחר מכן פרק אותה ממטענה והעמיס אותה במטען שיועד לחזור לכדור הארץ. ב־31 במאי, בשעה 08:35 UTC נפרדה הדרגון מה־ISS והוכנסה למסלול חדירה לאטמוספירה, וכשלוש שעות מאוחר יותר, בשעה 02:42 UTC נחתה במימי האוקיינוס השקט, כ־450 ק"מ מערבית ללוס אנג'לס.
CRS-1.
משימת CRS-1 היא המשימה המבצעית הראשונה של חללית הדרגון בתצורת מטען ששוגרה בהצלחה ב־8 באוקטובר 2012 אל עבר תחנת החלל הבינלאומית כשבתוכה אספקה לצוות התחנה.
רשימת משימות.
תאריכי השיגור מפורטים ב־UTC.
יובל (זמן)
ריאצ' אלצלח
כביש 45
כביש 45 הוא כביש שהיה אמור להחליף את כבישים 443 ו-437 ולשמש כביש גישה צפוני לירושלים ובנימין ממחלף בן שמן, דרך מודיעין-מכבים-רעות גבעת זאב ועטרות, שם יתחבר לכביש 50 (דרך בגין) ולמחלף גבע בנימין ומשם ימשיך אל מעלה אדומים. כיום רק כעשרה ק"מ, המחברים בין צומת גבעת זאב ועטרות (ליד קלנדיה) נמצאים תחת המספור '45'.
היסטוריה.
תוואי הכביש הוצע במסגרת "תוכנית אב ירושלים 1968" שהוכנה ביזמת עיריית ירושלים ובהשתתפות משרד השיכון, משרד התחבורה ומינהל מקרקעי ישראל, על ידי צוות בראשות האדריכלים האחים ציון השמשוני ואביה השמשוני יחד עם אדריכל יוסף שביד.
ב-1976 יזם שר השיכון אברהם עופר, תוכנית לסלילת הכביש והקמה של שרשרת יישובים לאורכו. כאשר כביש הגישה היחיד לירושלים ממערב היה כביש 1 שהיה כביש מיושן, מוזנח, בעל עיקולים חדים וללא שוליים בחלק מהתוואי. לכן עלה הצורך בכביש חדש, מהיר ואיכותי, שיהווה את הכניסה העיקרית לבירה מכיוון השפלה. במשך שנות השבעים התבצע תכנון המפורט של הכביש. חלקו של הכביש העובר בתוך תחומי הקו הירוק אושר במועצה הארצית לתכנון ולבנייה ב-1985, וחלקו העובר בתוך שטחי יהודה ושומרון אושר במועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי, בסוף שנות ה-80. למרות זאת סלילת הכביש לא יצא לפעול, בגלל עלותו הגבוהה, הצורך בכריתת כ-50 אלף עצים ביער בן שמן, חציבות ענק בצלע הר, הקמת מנהרות, מחסומים אקוסטיים, גשרים ומחלפים והפקעת קרקעות.
במרץ 1997 התקבלה החלטת ממשלה על ביצוע הכביש ומע"צ החלה בתכנון המפורט של הכביש. באוקטובר 1998 הורה שר התשתיות אריאל שרון להתחיל בעבודות, ומע"צ פרצה שתי דרכי עפר מאזור מחנה עופר ועד מודיעין עילית.
המאבק נגד סלילת הכביש.
על תכנונו וסלילתו של הכביש נמתחה ביקורת, ונטען שהכביש הוא מיותר לאור העובדה שבמקביל אליו עובר כביש 443 (זאת למרות שבכביש 443 יש צמתים ורמזורים, ואילו כביש 45 מתוכנן להיות ממוחלף לכל אורכו). ביקורת זאת התעצמה לאור העובדה שכביש 45 תוכנן לעבור באזור בעל רגישות נופית גבוהה. הכביש ידרוס את הפיתולים ההרריים בנחל מודיעים. עם קבלת ההחלטה על ביצוע הכביש החל מאבק של ארגוני איכות הסביבה נגד סלילתו. לצורך המאבק אף הוקמו שתי עמותות, העמותה לשימור אתרים ונוף במודיעין ועמותת ש.ל.ח (שילת, לפיד, חשמונאים). גם השרה להגנת הסביבה דליה איציק הודיעה שתאבק נגד התוכנית.
סלילת הכביש בוטלה למעט קטע באורך 10 ק"מ, המחבר את כביש 443 בצומת גבעת זאב עם אזור התעשייה עטרות, שנסלל בעלות של 210 מיליון שקל ונפתח לתנועה ב-30 בדצמבר 2002.
תוכניות.
בדצמבר 2018 הודיע משרד התחבורה על כוונתו לשפר את מספור הכבישים בישראל (ראה כבישי ישראל) ובמסגרת כך לאחד את כביש 443 וכביש 437 עם כביש 45, ולשלים את קטע מקלנדיה למחלף גבע בנימין. התוכנית נכללה גם בתוכנית אב לתחבורה ביו"ש.
פרנססק אנטיק אי אוליבה
פרנססק אנטיק אי אוליבה (בקטלאנית: Francesc Antich i Oliver; נולד ב-28 בנובמבר 1958) הוא פוליטיקאי מהאיים הבלאריים שכיהן כנשיא ממשלת הקהילה האוטונומית בשנים 1999–2003 ו-2007–2011.
ביוגרפיה.
אוליבה נולד בקרקס בוונצואלה, ובילדותו חזר לעיירת הולדתם של הוריו אלגיידה במיורקה. למד משפטים באוניברסיטה של מיורקה. בתחילת שנות ה־90 כיהן כראש המועצה המקומית של אלגיידה.
ב-1999 היה אוליבה מועמד המפלגה הסוציאליסטית (PSIB-PSOE) לנשיאות הקהילה האוטונומית, וגבר על הנשיא הקודם מהמפלגה העממית ז'אומה מאטס. אולם בבחירות שאחריהן זכה שוב מאטס. אנטיק נבחר לבית הנבחרים הספרדי כאחד הצירים מהאיים הבלאריים, שם כיהן עד שב-2007 זכה שוב בבחירות בקהילה האוטונומית.
ב-2011 הביע את התנצלות ממשלת האיים הבלאריים על רדיפת היהודים והמומרים במיורקה על ידי האינקוויזיציה, והעלאתם על המוקד ב-1691.
בבחירות שהתקיימו באותה שנה עמד שוב בראש מפלגתו אשר הפסידה, והוא הוחלף אל ידי מועמד המפלגה העממית חוסה רמון באוסה.
טלב אלסאנע
טלב אל-סאנע
אל וליד בן טלאל
עבד אלחמיד כראמי
מנפרד גרלך
מנפרד גרלך (בגרמנית: Manfred Gerlach; 8 במאי 1928 – 17 באוקטובר 2011) היה פוליטיקאי מזרח גרמני והמנהיג הקומוניסטי האחרון של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, מ-6 בדצמבר 1989 ועד 5 באפריל 1990.
גרלך נולד בלייפציג ולחם במלחמת העולם השנייה בצד הקומוניסטי. בשנת 1946 הוא חזר לשטח הכיבוש הסובייטי שהפך להיות מזרח גרמניה. הוא הצטרף למפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה ונעשה ליושב ראש המפלגה בלייפציג עיר הולדתו. משנת 1949 עד שנת 1990 היה חבר בפולקסקאמר. ב-6 בדצמבר 1989, לאחר שווילי שטוף התפטר מתפקידו כראש הממשלה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, מונה גרלך להיות יורשו על ידי אגון קרנץ. לאחר איחוד גרמניה גרלך נעשה חבר במפלגה החופשית-דמוקרטית.
ילדי רב החובל גראנט
הנסיכה פיונה
הנסיכה פיונה (באנגלית: Princess Fiona) היא דמות בדיונית מתוך סדרת סרטי "שרק". היא מדובבת באנגלית על ידי השחקנית קמרון דיאז.
פיונה היא בתם של המלך הארולד והמלכה ליליאן, שנשלחה בצעירותה למגדל המוגן על ידי דרקון בשל קללה שהוטלה עליה ושיבשה את מהלך חייה. על פי הקללה, רק נשיקה מנסיך אמיץ ויפה תואר תוכל להסירה.
במהלך סדרת הסרטים פיונה ניצלת, מחליטה החלטות לגבי המשך חייה, מתחתנת עם שרק, חוזרת לבית הוריה - בממלכה "הרחק הרחק מכאן" ונלחמת מול הפיכה המאיימת להפיל את השלטון.
בסרטים.
שרק.
פיונה שוכבת במגדל גבוה המוקף בלָבה ובדרקונית ששומרת עליו יום וליל. יום אחד, אחרי מאמצים רבים, מגיע אביר ומציל אותה יחד עם חמור שלא מפסיק לדבר. מאוחר יותר, פיונה מגלה שהאביר הוא בעצם שרק - עוג אכזרי וקר רוח שנשלח על ידי לורד להצילה וכך כל תקוותיה לנסיך יפה תואר ולהסרת הקללה נמוגות.
במשך המסע שהיא עוברת עם שרק והחמור, פיונה מבינה אט אט את רגשותיו של שרק ונקשרת אל אופיו האצילי ואל טוב ליבו שמוחבא רוב הזמן. היא נאלצת להסתיר את סודה - הפיכתה לעוגית יום יום אחרי שקיעת השמש. יום אחד, כשהחמור מגלה זאת, היא מטיחה בעצמה האשמות וקוראת לעצמה בכינויים. שרק שומע את השיחה וחושב שמדובר עליו. הוא נעלב קשות ויום למחרת מביא את פיונה אל הלורד פארקוורד.
פיונה, שלא אוהבת כלל וכלל את הלורד הנמוך והמכוער, מסכימה להתחתן עמו ואף דורשת שהחתונה תתקיים עוד באותו היום. הלורד מסכים ובמשך היום היא נערכת לחתונה הכואבת.
רגע לפני הסכמתה להיות אשתו של פארקוורד, שרק מתפרץ לכנסייה וקורא "אני מתנגד!". הוא מספר לפיונה על רגשותיו האמיתיים והם מתנשקים ברגע בו השמש שוקעת. להפתעתה של פיונה, אחרי הנשיקה היא נשארת עוגית אך עם אהבה אמיתית בליבה.
הסרט נגמר בחגיגות החתונה שלה ושל שרק.
שרק 2.
פיונה ושרק מוזמנים להגיע אל ממלכת "הרחק הרחק מכאן", שם צפוי אביה של פיונה, המלך הארולד, להמליך את שרק ולהכריז עליו כיורש. שרק מתנגד בזעם ופיונה מתאמצת לשכנעו להגיע בכל זאת.
אחרי מסע ארוך ומפתל, פיונה, שרק והחמור מגיעים אל ממלכת הרחק הרחק מכאן שם מקבלים אותם בפנים יפות ובתשואות עד שהם יוצאים מהכרכרה. שרק לא מצליח למצוא שפה משותפת עם אביה ופיונה נעלבת ונפגעת - היא אומרת לו, "אני שיניתי למענך משהו, נכון?" ומתכוונת בזה למראהּ החיצוני.
יום למחרת, פיונה מתקשה למצוא את שרק ומתחילה לדאוג. לקראת הערב מתחילה סערה עזה ופיונה מתייצבת מול הוריה ואומרת, "אמא, אבא, החלטתי החלטה נכונה. אני ושרק נחזור למקום, שם אנחנו צריכים להיות - הבצה שלנו". היא רצה במהירות לעבר שערי הארמון, פותחת אותם, מביטה אל פני הסערה ומתעלפת.