בהיותם בקלדריום, הרוחצים מרחו על עצמם שמן זית, אותו ניקו מגופים באמצעות סטריגיל.
אגדת הקרפטים (סרט)
אגדת הקרפטים (באוקראינית: Легенда Карпат) הוא סרט הרפתקאות אוקראיני בהפקת Magnat Media, המגולל את קורותיו של אולכס דבוש, פורע חוק מהרי הקרפטים שבאוקראינה של המאה ה-18. זהו סיפורו של מנהיג תנועה מחתרתית של המורדים הקרפטים נגד שלטון הקוזאקים. אולכס דבוש, שהייתה לו ילדות קשה הפך מילד חסר ביטחון גדל ללוחם אמיתי, שנלחם באומץ להשגת צדק.
רקע.
אולכס דבוש נולד בשנת 1700 למשפחת איכרים דלת אמצעים. בילדותו הוא סבל אך נרפא. הוא הצטרף מוקדם למאבק תנועת השחרור של תושבי הקרפטים המזרחיים, שהתאגדו להילחם בקוזאקים. פעילותו של דבוש כמנהיגם זכתה לתמיכה רחבה של האוכלוסייה המקומית. באגדות עם אוקראיניות אף נטען כי הבעל שם טוב סייע לו, אך אין לכך תיעוד. בשנת 1738 דבוש כבר עמד בראש תנועת התנגדות באזור פצ'נצ'ין ובמעבר יבלוניבסקי הסמוך ובהרי הקרפטים האוקראינים: באזור הקרפטים, בוקובינה וטרנסקרפטיה. הלוחמים, בראשותו של דבוש, ירדו לעיתים קרובות לשיפולי גליציה ותקפו את אחוזותיהם של בעלי אדמות פולנים, הונגרים ורותאניים, פקידי מדינה וחוכרים עשירים פולנים. דבוש חילק לאיכרים את הרכוש שהחרים.
אמנם בתחילה פעל אולכס יחד עם אחיו איבן, אך לאחר שבשנת 1739, במהלך מריבה, איוון דבוש גרם לפציעות קשות ברגלו של אחיו התנועה התפצלה כשאולכס נותר עם צליעה עד סוף ימיו. בשנת 1740 התנועה הגיעה לשיאה. תחת הסתערותם של הכוחות הפולנים, נסוגה יחידתו של דבוש לעמק בוקובץ, משם ירדו לצ'ורוהורה, קולומישינה, בוקובינה וטרנסקרפטיה (באותה תקופה פעל איוון דבוש במערב, ליד פשמישל). בשנת 1744 פעל אולכס באזור טורקה ודרוהוביץ'. הוא ביצע מספר פשיטות על סולוטווין ונדווירנה, כבש את מצודת בוגורודצ'נסקאיה לזמן קצר, עם זאת הוא עצמו נהרג על ידי תושב הכפר קוסמאצ'י (כיום אזור איוונו-פרנקיבסק) בשם סטפן דזווינצ'וק, ששיתף פעולה עם הפולנים.
סמואל גלינדו
סמואל גלינדו סוהיירו (בספרדית: Samuel Galindo Suheiro; נולד ב-18 באפריל 1992) הוא כדורגלן בוליביאני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באולווייס רדי.
קריירת מועדונים.
גלינדו התחיל את הקריירה שלו בריאל אמריקה המקומית. בינואר , גלינדו חתם בארסנל מהפרמייר ליג. בקיץ , גלינדו הושאל לסלמנקה. ב-15 באוקטובר 2010, גלינדו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד רקראטיבו ולבה. עונה לאחר מכן הושאל לז'ימנסטיק טרגונה ובעונה שאחריה ללוגו.
בינואר , גלינדו הושאל לחורחה וילסטרמן.
בקיץ , גלינדו חזר לארסנל והצטרף לקבוצת המילואים שלה, אך לא זכה לדקות משחק בה כיוון שלא השיג היתר עבודה.
ב-9 בינואר 2015, גלינדו הושאל לפורטוגזה, אמנם כעבור שבועיים חזר לארסנל מבלי ששיחק ולו דקת משחק אחת.
בקיץ , גלינדו חתם בקלאב פטרולרו. ב-26 בספטמבר 2015, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–5 נגד קלאב סן חוסה.
בהמשך הקריירה שיחק בספורט בויס וורנס, דה סטרונגסט, קלאב סן חוסה (קדנציה שנייה) ואולווייס רדי.
קריירה בינלאומית.
בצעירותו, גלינדו שיחק בנבחרות הצעירות של בוליביה. ב-24 בפברואר 2010, גלינדו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–5 ל.
גלינדו, השתתף עם הנבחרת בקופה אמריקה 2019.
אופוסום צמרירי דרבי
אופוסום צמרירי דרבי (שם מדעי: "Caluromys derbianus") הוא מין של יונק כיס ממשפחת האופוסומיים, המצוי בטבע ביערות הגשם ויערות נשירים טרופיים מאמריקה המרכזית ועד צפון אמריקה הדרומית מדרום מקסיקו עד קולומביה ואקוודור. הוא קיבל את שמו מהרוזן אדוארד סמית‑סטנלי, רוזן של דרבי, אשר בבעלותו היה מוזיאון שבו הוצגו העורות הראשונים של אופוסום זה.
מין אופוסם זה הוא אחד משלושה מינים של אופוסום צמרירי והוא הגדול בבני הסוג. הוא מגיע לאורך ממוצע של 60 עד 70 סנטימטרים (כולל הזנב) ולמשקל 200 עד 400 גרם. האופוסום בעל עיניים גדולות חומות, חוטם ורוד וזנב ארו ולופתני המסייע לו להיתלות מענפי העצים. הוא פעיל בשעות הלילה, אז הוא משתמש בעיניו הגדולות כדי להחזיר אור. האופוסום יכול להאריך ימים עד 5 שנים ושלושה וחודשים.
האופוסום חי רוב הזמן בין העצים הגבוהים ויורד לעיתים רחוקות. הוא אוכל כל הניזון מפירות, צוף פרחים של צמחים כמו פלפליים, קוציציים ועצי בלזה, מגוון חסרי חוליות כמו חרקים ועכבישים וגם מחולייתנים קטנים. המין חי לרוב בבדידות וביום נח בנקרות עצים. הטורף העיקרי שלו ביער הוא האוצלוט, אך האופוסום לרוב נמלט ממנו לסדקי עצים. הוא יכול גם לצווח בפראות או לנשוך בעזרת שיניו החדות את התוקף.
האופוסום מזדווג בעונה היבשה באמריקה המרכזית (לרוב באזור פברואר) והנקבות ממליטות כעבור 28 ימי היריון ולד אחד עד שישה בכיסה, ללא עזרת הזכר.
אופוסם זה לא נמצא בסכנה, אך כמה אוכלוסיות נפגעות מכריתת יערות. בעבר גם צדו אותו לפרוותו, דבר שכמה אינדיאנים עושים גם כיום.
תיכון דתי יבנה (חיפה)
בית הספר התיכון הדתי יבנה, הנקרא כיום ישיבת בני עקיבא יבנה ובעבר "בית הספר הריאלי יבנה" או "תיכון דתי יבנה" או "בית הספר התיכון הדתי" הוא מוותיקי המוסדות התיכוניים הדתיים בארץ ישראל. כיום המוסד מסונף למרכז ישיבות בני-עקיבא ומכונה 'ישיבת בני-עקיבא "יבנה" חיפה'.
תולדות המוסד.
בית הספר נוסד כמוסד חינוכי לכיתות היסודיות בשנת תרצ"ה (1934) על ידי יוצאי גרמניה דתיים בחיפה שלא היו שבעי רצון מהחינוך של תנועת המזרחי. הם פנו לד"ר אברהם כהן, שעלה מגרמניה זמן קצר קודם לכן והתיישב בתל אביב, והיה מוכן לקחת על עצמו את ניהול בית הספר. שם בית הספר נקרא "יבנה" על פי אמירתו של רבן יוחנן בן זכאי "תן לי יבנה וחכמיה" ובכך רצו לרמז על רצונם בהגברת לימודי היהדות. לשם "יבנה" נוסף הכינוי "הריאלי", מתוך כוונה למשוך אליו תלמידים.
בית הספר היה לכתחילה על מפלגתי והיו בו תלמידים שהיו בנים להורים חברי המזרחי, אגודת ישראל ובלתי מפלגתיים. תפיסת החינוך דגלה ב"תורה עם דרך ארץ" כפי שהיה מקובל בקרב יהודי גרמניה החרדים. בית הספר עבר למבנים שונים בשכירות, כולם בשכונת הדר הכרמל. בשנים הראשונות היו בו רק כיתות של בית ספר יסודי. בהמשך צורפו אליו כיתות תיכון והמחזור הראשון נבחן בבחינות הבגרות בשנת ה'תש"א (1941). בטקס הסיום ציין הרב יהושע קניאל שזו הפעם הראשונה בה נבחנים בבגרות בתלמוד, באישור מחלקת החינוך של ממשלת המנדט. עם כל זאת, ברוב השנים הללו לא הייתה כיתת י"ב בבית הספר. רק משנת ה'תשי"א (1951) סיימו תלמידים את כיתה י"ב בצורה סדירה. בשנים מסוימות למדו בו גם בנות בכיתות נפרדות.
לימים נפרדו מהמוסד כיתות היסוד שעברו למוסד נפרד בשכונת הדר הכרמל ומאז נקרא המוסד היסודי "יבנה – נצח ישראל".
לאחר אברהם כהן ניהל את בית הספר ד"ר יצחק מילר. בתשי"ט הוא הוחלף על ידי הרב משה רבהון שניהל את בית הספר עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבר בית הספר למבנה גדול ברחוב הנגב, סמוך לשכונת הדר הכרמל. בשנת ה'תשל"ז (1976–1977) נפתחה במוסד מגמה של ישיבה תיכונית, במקביל לתיכון הרגיל. בראש הישיבה עמד הרב שלמה קליימן, שהיה עד אז ר"מ במדרשית נעם. בשנת 1994 עבר בית הספר למבנה חדש בשכונת רמת אלון. בשנת 2008 צורף המוסד לרשת ישיבות בני עקיבא, ומאז עומד בראשו הרב יורם שמיר.
הר בורחאן חלדון
הר בורחאן חלדון (בקירילית : Бурхан Халдун) הוא אחד מהרי חנטי שבפרובינציית חנטי, מזרח מונגוליה. ההר וסביבתו נחשבים למקום הולדתו של ג'ינגיס חאן, וכן לקברו. זהו גם מקום הולדתו של אחד הגנרלים הבכירים ביותר שלו, סובוטאי.
ההר הוא חלק מהשטח המוגן חאן חנטי, המשתרע לאורך 12,000 קילומטרים, והוקם בשנת 1992. ההר בעל משמעות דתית חזקה מקדמת דנא, ונחשב להר הקדוש ביותר במונגוליה, מאז שהוגדר כקדוש על ידי ג'ינגיס חאן. על פי צו נשיאותי משנת 1955, ההר הוכרז כאנדרטה לאומית. המערכת האקולוגית של ההר מורכבת ממגוון ביולוגי ייחודי של צמחייה מערבות מרכז אסיה. באזור ההר חיים כ-50 מינים של בעלי חיים ו-253 מינים של ציפורים.
בורחאן חלדון נרשם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בישיבה ה-39 של הוועדה למורשת עולמית, ב-4 ביולי 2015, תחת השם "הר בורחאן חלדון הגדול והנוף הקדוש שמסביבו".
גאוגרפיה.
בורחאן חלדון פירושו "הר האל", והוא נקרא גם חנטי חאן (מלך רכס הרי חנטי). זהו אחד מהרי חנטי, שבמחוז חנטיי, צפון מזרח מונגוליה. זהו ההר הגבוה ביותר באזור, המתנשא לגובה של , והוא בצורת סהר. ההר הוא מקורם של מספר נהרות אזוריים, אונון וחרלן, הזורמים לתוך נהר אמור שברוסיה, הנשפך לבסוף לאוקיינוס השקט; והנהרות טול, ח'ארה וירו, הזורמים צפונה לתוך נהר סלנגה, הנשפך לאוקיינוס הקרח הצפוני. המערכת האקולוגית של ההר מורכבת ממגוון ביולוגי ייחודי ורחב המוגדרת כ"אזור מעבר מצורת קרקע קפאת-עד סיבירית, לערבה גדולה".
בורחאן חלדון נמצא בצפון מזרח מונגוליה, במרכז רכס הרי חנטי. ההר הוא חלק בלתי נפרד מהאזור המוגן של חאן חנטי, שהוקם בשנת 1992 ומשתרע על שטח של .
היסטוריה.