התוכנית עוררה התנגדות גורפת בארץ, החל מהמשתתפים בה באזורים השונים (בלטה במיוחד הפגנה שנערכה מול פתיחת מרכז התעסוקה החדש בנצרת, אשר פוזרה בסופו של דבר על ידי היס"מ), וכלה בחברי כנסת ואף חברי ממשלה (שר התמ"ת, אלי ישי, התבטא לא פעם כנגד התוכנית).
הטענה העיקרית נגד התוכנית הייתה העובדה שהרווח הצפוי לחברות המפעילות עמד ביחס ישר לכמות האנשים אותם הם מצליחים להוריד מתשלומי רווחה בכל דרך, וכפונקציה של חיסכון בשירותים הניתנים להם. הדבר גרם למתן שירותים בשיטת "מגע קל" (Light Touch), לפיה החברות לא הציעו שירותים אלא כאשר נשאלו באופן מפורש, דבר אשר לא קרה כיוון שמדובר באוכלוסייה נטולת השכלה שאינה יודעת את זכויותיה. בנוסף, ניסו החברות להקשות על משתתפים רבים אשר לא היה סיכוי כי ימצאו עבודה, בתקווה כי אלו יפסיקו לבוא לדרוש את הבטחת ההכנסה. החברות הציגו אנשים אלו ככאלו שהפסיקו לקבל תשלומי הבטחת הכנסה כתוצאה מהשמה, וכך קיבלו כסף נוסף מהממשלה. לבסוף החברות השאילו, כחלק מה"שירות הקהילתי" אותו היו צריכים המשתתפים לבצע כאשר לא מצאו עבודה, כוח עבודה זול לחברות אחרות, וגרפו כך רווחים לכיסם.
תופעות מעין אלו הביאו את שר התמ"ת לביטול התוכנית, וניסיון ליצור תוכנית חלופית אשר תמנע את ניצולם והערמת קשיים על האוכלוסיות החלשות המשתתפות בה.
מסקנות וסיום התוכנית.
בעקבות הכשלים שנמצאו בתוכנית, היא ספגה ביקורת רבה ועל שר התמ"ת אלי ישי הופעל לחץ רב לבטלה. אך במשרד האוצר קראו לבצע רפורמה ולא לבטל את התוכנית כליל. השר אלי ישי הבטיח להפסיק את התוכנית החל מה-31 ביולי 2007, ולהציע תוכנית חדשה משלו, שתפטור את גילאי 45 ומעלה מהחובה לחיפוש עבודה כתנאי לקבלת קצבאות.
ב-1 באוגוסט 2007, פג תוקפה של תוכנית מהל"ב, והיא הוחלפה בתוכנית אורות לתעסוקה, שהקלה על לקוחות המרכזים ביחס לקודמתה, בין השאר על ידי ביטול התגמול שקיבלו החברות בעת ששללו קצבאות, ועל ידי הגבלת גיל הלקוחות של התוכנית ל-45.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ישראל: תעסוקה]]
[[קטגוריה:ישראל: רווחה]]
[[קטגוריה:הפרטה בישראל]]
[[קטגוריה:גיוס והשמה בעבודה]]
מגניטוגורסק
מגניטוגורסק (רוסית: Магнитогóрск) היא עיר ברוסיה על נהר אורל ובהתאם לכך היא שוכנת בחלקה באירופה ובחלקה באסיה. אוכלוסיית העיר מונה כ-417,561 תושבים (2016).
גאוגרפית, העיר שוכנת במערב סיביר, בדרום הרי אורל. העיר נוסדה ב-1929 בעקבות החלטה על הקמת מפעלי פלדה מגניטוגורסק כחלק מתיעוש המדינה במסגרת תוכנית החומש הראשון. היא יושבה ב-1931. ברזל (ועוד מחצבים אחרים) היו נחוצים לתעשייה הסובייטית המתפתחת, ולכן הוחלט לפתח את האזור שהיה עשיר במרבצי ברזל. בין מתכנני העיר היה האדריכל הגרמני ארנסט מאי. בעיר שוכן גם כיום קומפלקס תעשייתי בין הגדולים בעולם לייצור ברזל ופלדה. העיר מילאה תפקיד חשוב בניצחונה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה - מחצית מהטנקים של הצבא הסובייטי יוצרו בעיר זו.
חינוך ותרבות.
בעיר שוכנות שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת מגניטוגורסק, האוניברסיטה הטכנית של מגניטוגורסק וקונסרבטוריון. ישנם גם תיאטרון בובות, תיאטרון דרמה ובית אופרה ובלט.
ספורט.
מועדון הספורט המפורסם ביותר של העיר הוא מטאלורג מגניטוגורסק - מועדון הוקי קרח הנחשב לאחד הטובים ברוסיה ובמזרח אירופה, לאחר שהעפיל לגמר ליגת האלופות האירופית בהוקי קרח, ב-2007.
אורל (נהר)
אוּרָל (מרוסית: Урал; בקזחית: Жайық, זַ'איֶק; בבשקירית: Яйыҡ, יַאיֶק) הוא נהר ארוך הזורם ברוסיה וקזחסטן. מוצאו בדרום הרי אורל ומסתיים בים הכספי. אורכו כ-2,428 ק"מ. משמש מקור דיג ועורק תחבורתי חשוב. עם הערים החשובות שעל הנהר נמנות מגניטוגורסק, אורסק ואורנבורג. הנהר אורל נחשב לגבול בין אסיה ואירופה.
דון (נהר)
נהר הדוֹן (ברוסית: Дон) הוא אחד הנהרות הארוכים והחשובים ברוסיה. מוצאו בעיר נובומוסקובסק שבמחוז טולה ומסתיים בים אזוב. אורכו כ-1,950 ק"מ. העיר החשובה ביותר הנמצאת לאורכו היא רוסטוב על דון. בנקודה המזרחית שלו נהר הדון קרוב לנהר הוולגה ותעלת הוולגה-דון מחברת ביניהם והיא מעבר חשוב לסחורות.
היסטוריה.
בעת העתיקה, נהר הדון נחשב לגבול בין אירופה לאסיה. בספר היובלים הוא נזכר גם כן כחלק מהגבול שבין חלקותיהם של בני נח, כאשר חלקתו של יפת מצפון וחלקתו של שם מדרום. בתקופת הסקיתים הנהר נודע ביוונית בשם טאנה (Tanaïs) ומאז משמש כנתיב מסחר מרכזי.
בנקודתו המזרחית ביותר, נהר הדון מגיע בסמוך לנהר הוולגה, ותעלת הוולגה-דון, באורך של 105 קילומטרים מחברת בין השניים, ויוצרת נתיב שיט מרכזי. המבצר הכוזרי סארכיל שלט על נקודה זו בימי הביניים. אזור זה של הנהר גם היווה מוקד קרב מרכזי במהלך מבצע אורנוס, שהיה אחד מנקודות המפנה במלחמת העולם השנייה.
משמו של נהר הדון גם נגזר שמם של הקוזאקים של הדון, קוזאקים שהתיישבו בעמק הדרומי והפורה של הנהר במאות ה-16 וה-17. בספרות המודרנית, הנהר מופיע בעבודותיו של מיכאיל שולוחוב, סופר שנולד בחבל ארץ זה, ליד סטאניצה ויושנסקיה (Вёшенская) ברוסיה.
גביע האתגר של ה-AFC
גביע האתגר של ה-AFC היה טורניר כדורגל שנערך על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
החל משנת 2005, מתפרסם דירוג נבחרות הכדורגל האסיאתיות לפי חלוקה לשלוש קטגוריה: "נבחרות מפותחות (Developed)", "נבחרות מתפתחות (Developing)" ו"נבחרות בצמיחה (Emerging)". הטורניר בעצם מפגיש את כל הקבוצות הנמצאות בקטגוריית "נבחרות בצמיחה" לטורניר שיקבע מי מהן היא הקבוצה הטובה ביותר.
הנבחרות באסיה, נכון לדירוג של שנת 2010 עומד על:
החלוקה לא כללה את נבחרת אוסטרליה מכיוון שזו עוד לא הספיקה להצטרף לארגון עד החלוקה.
17 נבחרות נבחרו באוגוסט 2005 להשתתף בטורניר. נבחרות מונגוליה, לאוס ומזרח טימור היו אמורות, לפי החלוקה, להשתתף בטורניר אך הן הוחלפו בנבחרת בנגלדש וכן בנבחרת הודו עד גיל 20 ואז מספר המשתתפות בטורניר ירד ל-16 בלבד במקום 17.
בשנת 2014 הטורניר התקיים בפעם האחרונה בגלל הגדלת מספר הנבחרות מ 16 ל 24 בטורניר גביע אסיה בכדורגל 2019.
דוט נט
אנגרה (פירושונים)
הבלגה
טום (נהר)
הנהר טום (ברוסית: Томь) זורם ברוסיה. אורכו כ-871 ק"מ. מוצאו מצפון להרי אלטאי והוא זורם לתוך נהר האוב.
הערים החשובות שעל הנהר הן טומסק, נובוקוזנצק וקמרובו. כ-25-40% מהמים מקורם בגשמים, 35-55% מהפשרת שלגים, והיתר ממים תת-קרקעיים. מנובמבר עד אפריל הנהר מכוסה קרח.
1974 במדע
1930 במדע
אדית בולינג וילסון
אדית בולינג גאלט וילסון (באנגלית: Edith Bolling Galt Wilson; 15 באוקטובר 1872 - 28 בדצמבר 1961) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1915–1921. אדית וילסון כונתה "הנשיא הסודי" (the Secret President) ו"האשה הראשונה שניהלה את הממשלה" (the first woman to run the government) - בשל התפקיד המרכזי שמילאה בעת נכותו הממושכת של בעלה.
ביוגרפיה.
אדית וילסון הייתה צאצאית למשפחה אריסטוקרטית של וירג'יניה מחד, וצאצאית לנסיכה פוקהונטס בת משפחת מלוכה של שבט אינדיאני מאידך.
אדית נולדה בוית'ויל שבוירג'יניה בשנת 1872, אחת משבעת ילדיהם של סאלי וייט (Sallie White) והשופט ויליאם הולקומב בולינג (William Holcombe Bolling). בגיל 15 התקבלה למכללת מרתה וושינגטון, שם למדה מוזיקה.
בעת שביקרה את אחותה בוושינגטון בירת ארצות הברית, פגשה את היהלומן העשיר נורמן גאלט (Norman Galt), ובני הזוג נישאו בשנת 1896. בשנת 1903 נולד בנה הראשון, אשר נפטר מספר ימים לאחר לידתו, ובשנת 1908 נפטר בעלה נורמן בפתאומיות.
אדית המשיכה לנהל את עסקי היהלומים של המשפחה בהצלחה מרובה.
בשנת 1915 פגשה אדית את הנשיא, עוד בהיותו באבל בשל מות אשתו אלן לואיז וילסון, ועד מהרה הם התאהבו, ונישאו ב-18 בדצמבר 1915.
על אף נישואיהם המהירים, הרומן שבין הנשיא לאלמנה זכה להד תקשורתי ורכילותי רב. בדיחה מאותה תקופה אמרה שכאשר הנשיא הציע לאדית נישואין היא נפלה ממיטתם מרוב תדהמה. כתבה אחרת שפורסמה בעיתון מקומי, ונפלה בה טעות כתיב, הביאה לשערורייה בשל דיוקה - הכתבה התכוונה לומר כי "הנשיא, במקום לשים לב להצגה המופיעה מולו, שם לבו לגברת גאלט" ("rather than paying attention to the play the President spent the evening entertaining Mrs. Galt.") ובשל טעות כתיב נכתב "הנשיא, במקום לשים לב להצגה המופיעה מולו, שם עצמו בגברת גאלט" (rather than paying attention to the play the President spent the evening entering Mrs. Galt." ). העיתון אמנם נאסף מהמדפים, אולם חלק מהעותקים הגיעו לציבור הרחב.
בעת היותה הגברת הראשונה, ובשל מלחמת העולם הראשונה לא נערכו נשפים וכנסים רבים בבית הלבן, ועל כן לא היה על אדית עומס בעבודתה כמארחת רשמית. אדית ליוותה את בעלה ברחבי אירופה בתום המלחמה, בנסעו להשתתף בשיחות השלום.
בספטמבר 1919, עת חזר וילסון לארצות הברית במטרה לשכנע את הסנאט לתמוך בהקמת חבר הלאומים, לקה וילסון בשבץ והפך למשותק, ואדית שהתה עם בעלה בכל שעות היום וסייעה לו בעבודתו השוטפת.
אמנם אדית לא החליטה בעצמה החלטות נשיאותיות, אולם היא הפנתה את תשומת לב הנשיא רק לנושאים חשובים במיוחד, ואת יתר הנושאים הפנתה לשרים השונים. בספרה טענה כי רק סייעה לנשיא, אולם ההיסטוריון פליס לווין טוען כי היא הייתה "אישה בעלת דעות צרות ונוקשות, והחלטיות רבה" והאשים אותה במשגים דיפלומטיים רבים שנעשו.
בשנת 1921 פרשו בני הזוג לביתם בוושינגטון, והנשיא וילסון נפטר שלוש שנים מאוחר יותר.