עדנה ארבל (לבית אנגלנדר) נולדה בירושלים ולמדה בבית הספר התיכון "בית חינוך" בחיפה. החלה את לימודי המשפטים במקביל לשירותה הצבאי, בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, וסיימה אותם ב-1967. היא הוסמכה כעורכת דין, לאחר התמחות במגזר הפרטי, ב-1969.
במרץ 1971, נורתה ברגלה מכדור תועה באולם בבית המשפט המחוזי בתל אביב במסגרת נקמת דם. במהלך הדיון בבית המשפט, קם מהספסל האחורי קסאם באחסאן טופיק עבדול-חי וירה מאקדחו, אותו הצליח להסתיר מפני השומרים, 12 כדורים אל עבר בן דודו נגיב טופיק עבדול-חי שהואשם במהלך אותו הליך משפטי ברצח אחיו של קסאם על רקע סכסוך קרקעות, וכן ירה גם לעבר בנו של נגיב, מאזן. נגיב מת במקום ומאזן נפצע קשה.
בשנת 1972 החלה לעבוד בפרקליטות מחוז מרכז וב-1984 מונתה לפרקליטת מחוז מרכז. במסגרת תפקידיה בפרקליטות, הייתה חברה בוועדה מטעם היועץ המשפטי לממשלה לעניין פרשת קו 300. כמו כן, כיהנה כיו"ר הוועדה להסדרת נוהלי ההפעלה של סוכנים סמויים וסייעה לוועדת החקירה של אירועי הטבח בסברה ושתילה.
ב-1988 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. במקביל לימדה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב קורסים בדיני ראיות ובסדר דין פלילי.
לאחר מינויה לשופטת התפרסם תחקיר עיתונאי שטען כי ארבל קיבלה שלא כדין פיצויי פיטורים מנציבות שירות המדינה בגין 16 שנות עבודתה בפרקליטות, על אף שהמשיכה לכהן כעובדת מדינה. מבקר המדינה בדק את המקרה, מתח ביקורת על תפקודה של הנציבות אך ביחס לארבל קבע כי פעלה בתום לב.
פרקליטת המדינה.
בינואר 1996 מונתה ארבל לפרקליטת המדינה ושימשה כמ"מ היועץ המשפטי לממשלה בהיעדרו. כן ישבה בראשות ועדת פרקליטות 2000 ובראשות ועדה שגיבשה קוד אתי לפרקליטים, השתתפה בדיונים ברומא, האג ושטרסבורג בנושא בית הדין הפלילי הבינלאומי.
ארבל שינתה את הנחיה 2.5 של הפרקליטות כך שתימנע, ככלל, העמדה לדין של עדים שטענו שהיו קורבנות לעבירות מין או אלימות ונמצאו סתירות בעדויותיהם.
כתבי אישום בולטים בהם הייתה מעורבת בתוקף תפקידה כפרקליטת המדינה:
מינויה לשופטת בבית המשפט העליון.
כאשר עלתה ההצעה למנותה לשופטת בבית המשפט העליון, קמה התנגדות לכך מצד גורמים שונים:
ב-6 במאי 2004 בחרה הוועדה לבחירת שופטים בעדנה ארבל כשופטת בבית המשפט העליון, וב-24 במאי 2004 מונתה לכהונה. שבעה מתשעת חברי הוועדה תמכו במינוי, השר בני אלון התנגד, והשופטת דורית ביניש נמנעה בשל קשריה האישיים עם ארבל.
במהלך שקילת מינויה של ארבל לבית המשפט העליון, ובעת כהונתה כפרקליטת המדינה, קורות חייה הרשמיים של ארבל הציגו אותה כבעלת תואר שני. לאחר מינויה פרסם יואב יצחק כי במשך שנים כתבה ארבל בקורות חייה כי סיימה בשנת 1979 את לימודיה לתואר שני, אף על פי שהיא מחזיקה בתואר ראשון בלבד. רק לאחר פרסום זה, תיקנה השופטת ארבל את קורות חייה באתר הרשות השופטת.
בשנת 2012 מונתה על ידי שר המשפטים לראשות הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות.
ב-22 ביוני 2014 פרשה מכס השיפוט לגמלאות, בהגיעה לגיל 70.
לאחר פרישתה כיהנה ארבל בוועדת השתיים.
חייה האישיים.
ארבל אלמנה, שהייתה נשואה לאורי ארבל ואם לשלוש בנות.
עמדות.
ארבל מציגה עמדה עקבית של עמידה לצד החלש. באחד מפסקי הדין הסבירה את עמדתה באותה סוגיה:
בפסקי דין של ארבל ניתן למצוא שיקולים של צדק חלוקתי, והיא ידועה כמי שעומדת באופן עקבי לצד הצרכן אל מול חברות הביטוח. בהתייחס לדמי ביטול, חידשה ארבל שעסקה הכוללת רכישת מספר כרטיסי טיסה, תחשב לעסקה אחת בלבד, ותאפשר למוכר לגבות דמי ביטול רק פעם אחת. עמדתה לא נתקבלה על ידי הרכב של שלושה שופטים אחרים של בית המשפט העליון, שדנו במקרה דומה.
בתביעה של אזרח מול מפעל הפיס חידשה עיקרון בדרישת תום לב בחוזים על פיו גם עמידה דווקנית על זכות, אף ללא קיומן של נסיבות המעידות על התחכמות, תחבולה או הכשלת הצד שכנגד יכולה להיחשב כחוסר תום לב.
מתוקף גישתה של עמידה עם החלש היא גם תמכה בצמצום תחולת הגנת ההתיישנות. בדעת מיעוט שנדחתה על ידי חבריה למותב בקשה לקבוע שמרוץ ההתיישנות של תביעה לתגמולי ביטוח תאונות מתחיל לא במועד אירוע התאונה אלא במועד התגבשות הנכות הצמיתה של התובע. באופן דומה, בקשה לקבוע בניגוד לדעת עמיתיה למותב שהתיישנות על נזק תחול רק 7 שנים לאחר גילוי הנזק בפועל על ידי התובע ולא 7 שנים לאחר שהנזק היה ניתן לגילוי באופן אובייקטיבי. להצדקת פרשנות זאת של החוק היא כתבה:
ובמקום אחר הוסיפה:
בהתייחס לחוק התגמולים היא מצאה עצמה בעמדת מיעוט בבקשה להרחיב את התגמולים לנכה צה"ל, וסברה ש. במקרה אחר, הובילה ארבל בעמדת רוב, להגדרה מחמירה של המונח "התנהגות רעה חמורה", באופן שמנע שלילת תגמולים מנכי צה"ל שפעלו שלא כראוי.
משלחת לפולין
סוציופת
מיכאל הלפרין
הסדר הדורי
הסֶדֶר הדּוֹרִי (בלטינית: ordo Doricus; באנגלית: Doric order) הוא אחד משלושת סדרים קלאסיים באדריכלות יוון העתיקה. כמו שאר הסדרים, הסדר הדורי הוא סגנון בנייה אשר הגדיר את רכיבי המבנה לפרטי פרטים ואת הפרופורציות ביניהם על מנת להגיע לשלמות אסתטית ומבנית. עקב הפשטות העיצובית של הסדר הדורי ולפיכך גם העלות הנמוכה של בנייתו, השתמשו בסדר הזה בקומות הקרקע או בקומות התחתונות. בקומות גבוהות יותר השתמשו בסדרים מורכבים יותר, הסדר הקורינתי והסדר האיוני.
מקורו בצפון ובמערב יוון כבר במאה ה-7 לפנה"ס והוא הגיע לתצורתו המושלמת במאה ה-5 לפנה"ס.
המאפיין הבולט של הסדר הדורי הוא הכותרת הפשוטה והחלקה. העמוד הדורי הוא גליל העומד על הרצפה כמעט תמיד ללא בסיס נוסף. כותרת העמוד אינה מעוטרת והיא מורכבת מחרוט קטום הפוך שמעליו אבקוס ישר ופשוט. העמוד הולך וצר לקראת 2/3 מגובהו, דבר שנתן לו מראה מעט יותר "שמנמן". במצב כזה קוטרו העליון של העמוד קטן מקוטרו התחתון בכשמינית. הקוטר התחתון הוא ביחס של 1:4 לעומת גובה העמוד. בגוף העמוד הדורי מופיעים 20 חריצים אורכיים (Fluting).
שכבת האפריז הדורית כוללת מטופות וטריגליפים המודגשים במקצב כפול מזה של העמודים. הטריגלפים ממשיכים את קו העמודים או נמצאים במרכז המרווח שביניהם והמטופות, תבליטים קישוטיים, ממלאים את הרווח שביניהם.
הפרתנון שנמצא באקרופוליס של אתונה ידוע בתור המקדש היווני הדורי המושלם ביותר שנבנה. מקדש הפייסטוס הנמצא בסמוך אליו גם הוא דוגמה קלאסית של מקדש דורי והוא אף נשתמר טוב יותר עד ימינו.
הרומאים אימצו את הסדר הדורי ופיתחו סדר נוסף דומה הנקרא "הסדר הטוסקאני" שהוא גרסה פשטנית יותר של זה הדורי. הסדר הטוסקאני נפוץ במיוחד באדריכלות הרנסאנס האיטלקי. האדריכל הרומי ויטרוביוס אשר תיעד בספרו "De architectura" את כל רכיביו ומידותיו של הסדר הדורי הגדיר אותו כ"גברי" לעומת הסדר האיוני אשר הוגדר כ"נשי" בצורתו. לפיכך, בסדר הדורי, יחס קוטר הבסיס התחתון של העמוד וגובהו צריך להיות 1:6, כלומר, גובה העמוד אמור להיות כ־6 פעמים אורך קוטר הבסיס התחתון. פורפורציות אלו אמורות לדמות את גוף הגבר.
פרטים.
שכבות החזית מוגדרות מלמעלה ללמטה באופן הבא: אנטבלטורה, עמוד ובסיס. האנטבלטורה כוללת קרניז, אפריז וארכיטרב. הגמלון, החלק המשולש שבחזית, הוא חלק מהאנטבלטורה אך אינו בהכרח חייב להופיע.
הסדר האיוני
הסדר האיוני הוא אחד משלושת הסדרים הקלאסיים באדריכלות יוון העתיקה. כמו הסדר הדורי והקורינתי, הסדר האיוני הוא סגנון בנייה אשר מגדיר את רכיבי המבנה לפרטי פרטים ואת הפרופורציות ביניהם על מנת להגיע לשלמות אסתטית ומבנית.
מקורו של סגנון זה הוא ממזרח יוון ומאזור איוניה שבאסיה הקטנה במאה ה-6 לפנה"ס ונעשה בו שימוש גם ביוון היבשתית החל מהמאה ה-5 לפנה"ס, במקביל לסדר הדורי. המקדש האיוני הראשון שנבנה הוא מקדש הרה בסאמוס, אך זה נחרב ברעידת אדמה רק כמה שנים לאחר שבנייתו הושלמה. מקדש איוני נוסף (שחרב גם הוא, אך מאוחר יותר) הוא מקדש ארטמיס אחד משבעת פלאי עולם.
המאפיין הבולט ביותר בו הוא הכותרת בעלת שתי הספירלות (נקראות גם וולוטות) המזכירות קרניים של כבש שנראות כמתגלגלות נוכח העומס הנשען עליהן. בסדר האיוני הקלאסי הופיעו תמיד שתי וולטות הנראות בכיוון החזית הראשית ואילו בגרסאות מתקדמות יותר של הכותרות מופיעות 4 וולטות קטנות יותר מתחת לאלכסונים של האבקוס. העמוד האיוני יושב מעל בסיס קטן וסביבו מגולפים 24 חריצים.
האנטבלטורה האיונית היא פשוטה באופן יחסי. מעל הארכיטרב נמצא אפריז חלק, ללא הפרדות אופקיות שלעיתים רחוקות מעוטר בתבליטים.
האדריכל הרומי ויטרוביוס אשר תיעד בספרו "De architectura" על הסדרים באדריכלות היוונית הגדיר את הסדר האיוני כ"נשי" לעומת הסדר הדורי אשר הוגדר כ"גברי" בצורתו. לפיכך היחס בין קוטר בסיסו של העמוד לגובהו צריך להיות 1:8, כגוף האישה.
הסדר האיוני דומה במיוחד לסדר האיאולי שקדם לו, אך הם נבדלים בצורת הכותרת. בין שני הוולווטות, הסדר האיאולי כולל מוטיב נוסף בצורת עץ הדקל. השימוש בסדר האיאולי פסק בשלהי התקופה הארכאית.
הסדר האיוני בממצא הארכאולוגי בישראל.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ברובע היהודי בראשות נחמן אביגד לאחר מלחמת ששת הימים נמצאו עמודים איוניים וכותרות במספר אתרים. האחד נמצא בסמוך לקארדו, ומתוארך לתקופה החשמונאית, ובנוסף נמצא עמוד איוני וכותרת בסמטת בית אל המתוארך לתקופה הרומית המוקדמת.