טרם מלחמת העולם הראשונה ניהלה הקהילה חיים תוססים שנקטעו עם פרוץ המלחמה. עם גבור האנטישמיות נאסר על היהודים להחזיק בבתי קולנוע ובמסבאות, והוטלו עליהם הגבלות נוספות. כרסום זכויות היהודים, שהחל ב-1919, הלך וגבר. עם זאת יהודי דברצן הפעילו חיי קהילה, בעיר פעלו מוסדות ובתי ספר יהודים. בין הפעילים הבולטים ניתן למנות את המורה לעברית משה אישביתי מנהיים. ב-1937 עלה גל אנטישמיות חדש בעיר ובהמשך קיבל קיפוחם של היהודים גיבוי חוקי מהשלטון. באפריל 1944, לאחר כניסת הצבא הנאצי להונגריה, פורסמה הוראה להקמת גטו והיהודים רוכזו בשני גושי בניינים בחלקה המערבי של העיר שכונו הגטו הגדול והגטו הקטן. יהודים חויבו לענוד טלאי צהוב והחלו להילקח לעבודות כפייה. מהגטו הובלו היהודים ורוכזו בבית החרושת ללבנים טרם שנשלחו לרכבות הגירוש. בחודש יוני 2015 נקבע בבית החרושת ללבנים שבעיר, שלט זיכרון ראשון אי פעם, המציין שממקום זה שולחו בחודש יוני 1944 אלפי יהודי העיר והסביבה אל מחנות ההשמדה והכפייה.
יהדות אורתודוקסית ורבנות.
כיהן בה כרב ואב"ד בקהילה היהודית האורטודקסית רבי משה שטרן בעל הבאר משה. לאחר מכן כיהן במשך 30 שנה כרב הראשי הרב בנימין זאב קראוס (1891–1921) בן רבי אליעזר צבי קראוס סבו של בני גנץ. נולד בסולאד בשנת 1853 ולמד בין היתר בישיבה של הרב אברהם סופר בעל הכתב סופר. וכן רבי יעקב שפרן המכונה הצדיק מקומרנא אך גורש מן העיר מפני שלא היה בעל אזרחות הונגרית.
בין מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה האורתודוקסית בדברצן הרב שלמה צבי שטראסר.
בשנת 1937 קיבל את משרת הרבנות בעיר דברצן הרב פרופסור מאיר וייס, משרה בה החזיק עד שנת 1944. בעת כהונתו ברבנות בעיר זו התמנה לחבר הקורטריון של הסמינר הרבני של בודפשט, בו שימש בין השנים 1942–1944, לאחר מכן עלה לישראל.
רב העיר נכון ל-2020 הוא הרב אשר אהרנפלד מחבר הספר, דברי אשר.
גם נעמי כשר תלמידה חכמה המרצה בענייני פילוסופיה יהודית ומחברת ספרים בענייני תורת המוסר אשתו של פרופסור אסא כשר גם היא ילידת דברצן.
אטורה מסינה
אטורה מסינה (באיטלקית: Ettore Messina; נולד ב-30 בספטמבר 1959 בקטניה) הוא מאמן כדורסל איטלקי, המשמש כמאמן קבוצת הכדורסל אולימפיה מילאנו. היה בעברו מאמן נבחרת איטליה. מסינה נחשב לאחד מבכירי המאמנים בכדורסל האירופי מאז שנות ה-90.
קריירת אימון.
מסינה החל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן וירטוס בולוניה, ושש שנים לאחר מכן קיבל את שרביט המאמן הראשי. השנה המוצלחת ביותר בקדנציה הראשונה של מסינה בווירטוס בולוניה הייתה בשנת 1990, שבה זכה בגביע האיטלקי ובגביע ספורטה.
בשנת 1993 מסינה עבר לאמן את נבחרת איטליה. הישגו הגדול ביותר עם נבחרת איטליה היה זכייה במקום השני באליפות אירופה 1997.
לאחר אליפות זו חזר מסינה לאמן את וירטוס בולוניה ואימן אותה עד שנת 2002, כשבשנים אלו הוא הוביל את קבוצתו לשלוש זכיות בליגה האיטלקית, לזכייה אחת בליגה האיטלקית ולזכייה ביורוליג (2001).
אטורה עזב את וירטוס עקב בעיות כלכליות וחתם בבנטון טרוויזו כשהוא מחליף את המאמן מייק ד'אנטוני.
לאחר שלש שנים בטרביזו, מסינה חתם בצסק"א מוסקבה, בתפקידו הראשון שאינו בקבוצה איטלקית. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה מסינה זכה ביורוליג כשבגמר הוא מנצח את מכבי תל אביב 73:69, ובעונתו השנייה הוביל שוב את צסק"א לגמר היורוליג, אך הפסיד לאובראדוביץ' ופנאתינייקוס.
בשנת 2009 חתם מסינה בקבוצה הספרדית ריאל מדריד, אותה אימן עד התפטרותו במרץ 2011.
בקיץ 2011 התמנה ליועץ בכיר בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. לאחר עונה לא מוצלחת, במהלכה פוטר המאמן מייק בראון, עזב מסינה את המועדון.
בקיץ 2012 חזר לקדנציה שנייה בצסק"א מוסקבה. בסיומן של שנתיים בקבוצה, במהלכן לא הצליח לזכות שוב ביורוליג, ולאחר פרסומים רבים על יחסים רעועים עם שחקניו, הסכימו הצדדים על פרידה.
בקיץ 2014 חתם בליגת ה-NBA כעוזר מאמן בשורות האלופה, סן אנטוניו ספרס.
ב-11 ביוני 2019 חתם כמאמן ראשי בקבוצת הכדורסל אולימפיה מילאנו.
שחר (ספר)
"שחר" הוא ספר שכתבה אסתר שטרייט-וורצל ויצא לאור בשנת 1991 בהוצאת עמיחי. הספר הוא ספר זיכרון במתכונת מיוחדת, המספר את סיפורו של שחר גיא.
מבנה הספר.
הספר, מספר את סיפורו של שחר מהרגע שנולד עד יום מותו. הספר מתחיל מהאירוע האחרון בחיי שחר (כרונולוגית) וזה יומו האחרון. הספר מחולק לחלקים שכוללים פרקים. החלקים: ילדות, נעורים, בחרות ושירות צבאי.
עלילה.
חלק ראשון: ילדות.
החלק הראשון מספר על הילדות של שחר, איך למד לנהוג בטרקטור מגיל צעיר ועל אבא של שחר שאהב את הצבא כמו שאהב את משפחתו. שחר ומשפחתו נוסעים לשנה וקצת לאוגנדה בשליחות של אביו, יואב. בגן שחר היה מתבודד ומדי פעם היה מוצא חבר, יואב כינה את שחר "ראש לשועלים" משום שחבריו הטובים (ביניהם רבקה'לה, אשר מתוארת כקשת-קליטה ואיטית) היו נוהגים להתבודד.
בבית הספר המשיך שחר באותה הדרך ולא מצא חברים רבים, מלבד רבקה'לה. היו לשחר קשיים של לימוד והוא לא קלט את החומר הלימודי והכי גרוע- הוא אינו ידע לכתוב. עד שנה ד' לא ידע שחר לכתוב אך בשנה הרביעית, כשהחליפו את יועצת בית הספר החלה היועצת החדשה לבדוק למה שחר לא מבין את החומר הנלמד ובכלל בקושי כותב. היא גלתה שיש לשחר דיסלקסיה.
באותם הזמנים החלו עירית ויואב לריב. לרוב יואב לא בא הבייתה הרבה (עופרה, עירית ושחר סברו שהוא מצא אישה אחרת) וכך, אחרי שבליל הסדר הבטיח יואב לבוא ולא בא, עירית ויואב התגרשו. שחר לקח את העניין מאוד קשה ובקושי רצה לדבר עם אביו, גם לעופרה ולעירית היה קשה להסתגל לעניין שהם שלושה אך יחד הם התגברו.
חלק שני: נעורים.
החלק השני מספר על איך שחר מתגבר על הדיסלקסיה ומתחיל להתמיד בעבודת בית הספר (אך עדיין הוא כותב בשגיאות כתיב וכתבו לא קריא). בחלק זה, גולי, כלבתו של שחר, נדרסת ומתה ובהמשך פורצת מלחמת יום הכיפורים אליה מגייסים את כל הגברים של המושב וגם את יואב, אבא של שחר ועופרה. לאחר כשבועיים הגיע יום הבר-מצווה של שחר והוא התכונן אליו ושמח מאוד באותו יום כאשר יואב הגיע מהמערכה למרות שלפי דבריו הסיכויים שיגיע קלושים.
תקופת מה לאחר מכן נישא יואב לאישה חדשה בשם פלורין ועירית הפצירה בשחר ללכת לחתונה עימה ושחר לבסוף הסכים (עופרה הייתה באותו זמן בצבא כך שלא הייתה חייבת ללכת לאותו אירוע). בזמן החופש הגדול שבין חטיבת הבניים לתיכון הרבו שחר וחבריו להיפגש (באותו זמן היה שחר מאוהב בדלית), למסיבות שחר גם הביא את רבקה'לה שלא הייתה מחוברת לחברים כל כך. בסוף החלק נולד ליואב ולאשתו פלורין בן בשם ערן.
חלק שלישי: בחרות.
לאט-לאט נעלמה אהבתו של שחר לדלית ועכשיו הוא הרבה לחשוב על הילה. בנוסף שחר לומד עכשיו במגמה חברתית למרות שרצו לשלוח אותו למגמה אחרת, שחר עדיין בקשר עם רבקה'לה ושוב הוא מפציר בה לבוא למסיבות. במושב הוציאו חוק שבלי רישיון אסור לבני נוער לנהוג בטרקטורים, הנוער מתקומם אך מוצא תחליף והוא אופנועים. עכשיו יש יריבות בין שחר לאמיר בקשר להילה. השניים מאוהבים בה והיא לא בדיוק מראה את רגשותיה עד שבביקור של שחר בביתה היא אומרת לשחר שהיא רוצה להיות חברה שלו. עופרה מתקשרת אל שחר ומזמינה אותו לארצות הברית (היא גם מספרת שהיא התחתנה עם ערן) ושחר טס איתה. שם שחר טייל בניו יורק ופגש את דודו- אמנון. אמנון מציע לשחר לאמץ אותו אך שחר מסרב ושובר את לב דודו. בארץ מתברר שהילה יוצאת עכשיו עם אמיר ושעירית אימצה עוד בן- צבי. שחר מרגיש שהוא מתאהב בורד, ילדה בכתה י' (שחר ב-י"א).
חלק רביעי: צבא.
שחר, ככל נער בן 18 במדינת ישראל מתגייס לצה"ל. למרות רצונו להתגייס לחיל האוויר הוא מגויס לחיל השריון.
במהלך הטירונות שחר מגלה את מסירותה של אימו כאשר היא בכל שבת מגיעה לבסיס ומביאה לו ממתקים. שחר מצטיין במהלך תקופת הטירונות וזוכה בתואר החניך המצטיין. בד בבד מעמיקה חברותו של שחר עם ורד והם נעשים אוהבים. שחר בצבא ממשיך לקורס מט"קים גם שם שחר מצטיין אך על תואר המצטיין הוא מתמודד עם חזי. לאחר מתח גדול שחר נבחר להיות המצטיין וחזי נפגע מאוד. שחר רוצה להמשיך באימונים כמט"ק (מפקד טנק) אך מפקדו משכנע אותו לעבור לקורס קצינים. כאשר שחר מגיע לשם הוא פוגש בחברו משכבר הימים, אמיר. אמיר מודח לאחר זמן מסוים מהקורס לאחר שלא עמד בדרישות. שחר שוב מתמודד עם חזי על תפקיד המצטיין. בפעם הזאת חזי זוכה בו. לאחר זמן ששחר מתאמן כקצין פורצת מלחמת שלום הגליל, שחר עולה לצפון הארץ, נפגע בראשו ומת במקום.
היום הבין-לאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה
היום הבין-לאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה - הבנ"ה (International Day Against Homophobia, Transphobia &amp; Biphobia - DAHOT | IDAHO) הוא אירוע אשר מאז 2005 מתקיים מדי שנה ב-17 במאי, ותכליתו להפחית את תופעות ההומופוביה, טרנספוביה, ביפוביה ולסבופוביה ברחבי העולם. את אירועי היום מובילה ועדת הבנ"ה (IDAHO Committee) הממוקמת בצרפת, ושנוסדה ומנוהלת על ידי לואי-ז'ורז' טן, אקדמאי ופעיל זכויות אדם צרפתי. התאריך 17 במאי נקבע כיום הבינלאומי נגד הומופוביה כציון למועד שבו הוסרה ההומוסקסואליות מרשימת ההפרעות הנפשיות על ידי ארגון הבריאות העולמי, בשנת 1990.