קאמי פוליה היה הרביעי מבין שמונה ילדים במשפחתו. הוא למד בבית ספר ברומילי שבסבואה עילית. הוא למד לימודי דת בלה קלוסה תחת חסותו של הכומר המקומי. הוא השתתף בפעילויות דת, היה חבר במקהלה וליווה את שירתה בנגינה בעוגב. לימודיו הופסקו פעמיים. פעם אחת כשהיה עליו לשרת בצבא, שירות אותו סיים בדרגת סמל רדיו, ובפעם השנייה כאשר התבקש להחליף מורה חולה וללמד במשך כשלושה חודשים בתון .
פוליה הוסמך לכמורה בשנת 1932 באנסי ולאחר מכן לוויקאר. הוא ארגן מחנות לנוער צרפתי, ובעזרת כישוריו בנגינה על פסנתר, הרמוניום ועוגב פעל בארגון הנוער הנוצרי העובד . בשנת 1936 תמך במאבק הפועלים בעיירה אוז'ין , מאבק שהוכתר בהצלחה ובהעלאת משכורות העובדים. לעיתים נהג לפרוש למנזר נוטרדם דה טאמי ולהתבודד למשך שעות ולעיתים ימים.
פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בסתיו 1940, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, שב פוליה לאנסי כדי להשתתף בחנוכתה של כנסייה חדשה. שם החל להיות שותף בפעילותן של שתי רשתות להצלת יהודים: רשת שהקים ארגון ימק"א ורשת "השישית". במקביל היה מעורב בפעילות רווחה, ארגון תעסוקה למובטלים, סיוע בסעד לעניים ומתן מחסה ליהודים נרדפים. כמו כן סייע לצעירים נוצרים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית , אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה. פוליה סייע להם במתן מחסה ובמעבר הגבול לשווייץ, הסמוכה לאנסי.
פוליה הפיץ את עיתונו המחתרתי של פייר שאייה, "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien). הוא העביר מודיעין למתנגדי המשטר ולתנועת ההתנגדות הצרפתית ויצר קשר עם צעירים שבשנת 1943 ארגנו את המחתרת עליה פיקד ז'אן מולן. בפעילות ההצלה שלו הסתייע פוליה בקרדינל פייר-מארי ז'רלייה שלימים הוכר אף הוא כחסיד אומות העולם. במקביל המשיך פוליה לקיים את טקסי המיסה בכנסייתו באנסי.
פוליה היה נתון למעקב משטרתי ונאלץ לרדת למחתרת. הוא המשיך בפעילותו וסייע בהקמת מחנות אימונים של המאקי.
ב-10 ביוני 1943 נעצר פוליה על ידי יחידה של OVRA , הארגון האיטלקי הפשיסטי לדיכוי אנטי-פשיסטים, וזאת במסגרת מבצע מעצרים במסגרתו נעצרו בתוך שעות מעטות מספר בכירים במחתרת הצרפתית, בהם ז'אן מולן, רמון אובראק , אנדרה לסן , ברונו לרה , אלבר לקז , שרל דלסטרה , אמיל שוורצפלד ואחרים. פוליה הצליח לקרוע ולבלוע מסמך מרשיע בעת מעצרו. הוא הועבר בין מספר בתי כלא ונחקר בעינויים על ידי גרמנים ואיטלקים.
ב-30 ביולי נדון פוליה, עם מספר חברי מחתרת אחרים, ל-10 שנות מאסר. הוא כתב מכתב מחאה לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. לאחר המשפט הועבר עם אסירים נוספים לקונאו והוחזק בכלא בפוסאנו . בכלא הכיר את אמיליו סרני, לוחם מחתרת, קומוניסט ואחיו של אנצו סרני.
פוליה הצליח להימלט מהכלא ופנה בכתב לקרדינל איטלקי בבקשת מעמד של שבוי מלחמה. הוא היה הצרפתי היחיד בין 300 עצורים יוגוסלבים. לאחר התערבות הצלב האדום שוחרר פוליה ב-21 במרץ 1944. הוא הגיע לליסיו שבצפון צרפת בעצת הבישוף שלו, שהציע לו להשתלם שם. לאחר מכן כיהן בתור כומר בארז'נטואי ושם תמך בקבוצת מחתרת. באוגוסט 1944 הגיע לפריז ושם השתתף בקרבות על שחרור העיר. בדצמבר שירת עם אחת מיחידות תנועת ההתנגדות הצרפתית במזרח צרפת.
במרץ 1945 נפצע פוליה קשה בקרב נגד הגרמנים בדרום צרפת, בגבול איטליה, ומת מפצעיו בבית חולים באקס-לה-בן, ב-8 באפריל 1945, חודש לפני כניעת גרמניה הנאצית. את קבורתו ארגנו אנשי תנועת הנוער הנוצרי העובד . הוא נקבר עם סמלי הקונפדרציה הצרפתית של העובדים הנוצריים , קונפדרציית העבודה הצרפתית , המפלגה הקומוניסטית של צרפת והמפלגה הסוציאליסטית הצרפתית - תנועות אליהן השתייך.
הנצחה.
לאחר המלחמה הוענקו לפוליה, לאחר מותו, אות צלב המלחמה, מדליית ההתנגדות, אות לגיון הכבוד הצרפתי וצלב מלחמת העולם השנייה .
בשנת 1991 הוכר פוליה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
קמיל פוליה
ג'וזפה סיניורי
ג'וזפה סיניורי (באיטלקית: Giuseppe Signori; נולד ב-17 בפברואר 1968) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
סיניורי הוא מבכירי הכובשים בסרייה א' בכל הזמנים, ובתקופתו בלאציו זכה שלוש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה, וכיום הוא ממוקם שלישי בטבלת מלך שערי לאציו בכל הזמנים (אחרי סילביו פיולה וצ'ירו אימובילה) עם 127 שערים במדיה. על אף שמעולם לא זכה בתואר אליפות, נחשב סיניורי לאחד מהחלוצים הבכירים באיטליה בשנות ה-90. סיניורי ייצג את נבחרת איטליה 28 פעמים וכבש שבעה שערים במדיה. כמו כן, הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994 בארצות הברית, בו סיימה איטליה כסגנית אלופת העולם.
קריירת משחק.
סיניורי החל את דרכו בקבוצת הנוער של אינטר מילאנו, אך שוחרר ממנה ב-1984. לאחר ששוחרר, החל סיניורי את קריירת הבוגרים כבר בגיל 16, כשעבר לשחק בקבוצת לפה מהליגה האיטלקית החמישית. בעונת , עונתו הראשונה בבוגרים, סייע לקבוצתו לסיים ראשונה בטבלה ולהעפיל לליגה הרביעית, עם חמישה שערים בשמונה הופעות בלבד. עונה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, אך לפה נשרה בחזרה לליגה החמישית.
על אף ירידת הליגה של לפה, סיניורי עצמו עלה לליגה השלישית לקראת עונת , כשעבר לפיאצ'נצה. סיניורי לא הצליח להשתלב כשחקן הרכב, ורשם 14 הופעות ליגה בלבד בהן כבש שער בודד. עונה אחר כך הוא הושאל לטרנטו מהליגה השלישית, במדיה השתלב היטב והיה לשחקן הרכב קבוע. לאחר עונת השאלה אחת חזר סיניורי לפיאצ'נצה. יחד עם סיניורי כשחקן הרכב, הציגה פיאצ'נצה את ההתקפה החלשה ביותר באותה עונה בסרייה ב', עם עשרים שערים בלבד ב-38 משחקים. סיניורי עצמו תרם חמישה שערי ליגה והיה למלך שערי ליגה של קבוצתו, אך פיאצ'נצה סיימה אחרונה בטבלה וירדה לליגה השלישית.
לקראת עונת עבר סיניורי לפוג'ה מליגת המשנה, תחת המאמן זדנק זמאן. סיניורי השתלב במהרה בקבוצתו החדשה, היה לחלק משמעותי משלישיית ההתקפה של הקבוצה, וכבר בעונת הבכורה שלו כבש 14 שערי ליגה. עונה אחר כך כבש 11 שערים וסייע לפוג'ה לסיים ראשונה בטבלת הליגה ולהעפיל לסרייה א'. בעונת עשה סיניורי את צעדיו הראשונים בליגה הבכירה. ב-1 בספטמבר 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', מול אינטר ששחררה אותו כבר בגילאי הנוער, במשחק שנערך בסן סירו והסתיים בשוויון 1-1. את שער הבכורה שלו בליגה כבש בסוף אותו החודש, ב-29 בספטמבר, במשחק מול פארמה שהסתיים בשוויון 1-1. סיניורי הפגין יכולת מרשימה באותה עונה, שוב סיים עם 11 שערים בליגה ואף זכה בסיום העונה לזימון בכורה לנבחרת איטליה.
התחנה הבאה בקריירה של סיניורי הייתה הקבוצה עמה הוא מזוהה יותר מכל, לאציו, אליה הצטרף לקראת עונת . הופעת הבכורה של סיניורי בליגה סימנה על הבאות, כשהחלוץ כבש צמד במשחק החוץ מול סמפדוריה שהסתיים בשוויון 3-3, ב-6 בספטמבר 1992. תחת המאמן דינו זוף, קבע סיניורי באותה עונה את שיא הקריירה האישי שלו, עם 26 שערי ליגה ב-32 הופעות. המאזן המוצלח של סיניורי זיכה אותו בתואר מלך השערים של הסרייה א' באותה עונה, והיה גורם משמעותי במקום החמישי אותו השיגה לאציו, שזיכה אותה במקום בגביע אופ"א וחזרה לכדורגל האירופי אחרי 15 שנות היעדרות. עונה אחר כך זכה סיניורי בפעם השנייה ברציפות בתואר מלך השערים, עם מאזן מרשים של 23 שערים ב-24 הופעות, כמעט שער למשחק. עם זוף על הקווים וסיניורי בחוד, טיפסה לאציו מקום נוסף לעומת העונה הקודמת, וסיימה רביעית.
בעונת חזר סיניורי לשתף פעולה עם זמאן, מאמנו בפוג'ה, שהחליף את זוף על הקווים בלאציו. סיניורי הוסיף להוביל את התקפת קבוצתו עם 17 שערי ליגה בדרך למקום השני בטבלה, מיקום השיא של הקבוצה מאז האליפות בעונת . גם באירופה נחלה הקבוצה הצלחה, כשהעפילה עד לרבע גמר גביע אופ"א, רבע גמר אירופי ראשון בתולדותיה.
עם סיום העונה, ב-11 ביוני 1995, הכריז נשיא הקבוצה על מכירתו של סיניורי לפארמה. ההכרזה גרמה לתרעומת רבה בקרב אוהדי הקבוצה, שהגיעו למשרדי הקבוצה להפגין כנגד השחרור הצפוי של כוכב הקבוצה. ההנהלה, שלא ציפתה לתגובה מסוג זה, הודיעה כבר באותו הערב על ביטול כל משא ומתן למכירת החלוץ. סיניורי פתח לבסוף את עונת בלאציו, וסיים אותה עם 24 שערי ליגה בדרך למקום השלישי בטבלה, ולזכייה שלישית בקריירה בתואר מלך שערי הליגה (במשותף עם איגור פרוטי).
בתחילת עונת הציגה לאציו של זמאן יכולת חלשה יחסית לעונותיה הקודמות. סיניורי עצמו גם הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו, ועד למחצית העונה כבש שבעה שערים בלבד, ולאציו הגיעה למקום ה-12 בלבד בליגה. ב-2 בפברואר 1997, לאחר 19 מחזורים, חזר דינו זוף לתפקיד המאמן והחליף את זמאן. זוף הכיר היטב את איכויותיו של סיניורי, ואף שינה את שיטת המשחק של הקבוצה (עבר לשחק עם שני חלוצים במקום שלושה) על מנת לנצלן בצורה טובה יותר. סיניורי גמל למאמנו עם שמונה שערים נוספים עד לסיום העונה, שהציבו אותו על 15 שערים, והעלו את לאציו עד למקום הרביעי.