ב-2007 שיחק בליגת הפיתוח של ה-NBA בקבוצות לוס אנג'לס די-פנדרס ואיידהו סטמפיד. באוגוסט 2007 חתם על חוזה לעונה אחת בונטספיליס מצמרת הליגה בלטביה אך שוחרר ממנה בנובמבר וחזר לעירוני נהריה. בעונת 2009/2010 המשיך לאדלאייד 36' מהליגה האוסטרלית, בה הוביל את קבוצתו לסדרת חצי הגמר אך נפצע בברכו וסיים את העונה. בעונת 2011/2012 שיחק בסיגל פרישטינה מקוסובו ונבחר לנבחרת המצטיינים של הליגה באתר יורובאסקט. בעונת 2012/2013 שיחק בקבוצת SZTE מהעיר סגד שבהונגריה. בעונת 2013/2014 חזר לארצות הברית ושיחק במדי צפון דאלאס ואנדלס מליגת ה-ABA החצי מקצוענית.
בעונת 2014/2015 שיחק במדי דארקהן גאריד ממונגוליה.
ב-2016 פתח מחנה קיץ לאימוני כדורסל לשחקנים צעירים שפורסם באתר ESPN אולם לא הודיע על פרישה רשמית ממשחק פעיל.
שותפות
שותפות היא התאגדות משפטית, בין מספר ישויות משפטיות (כגון מספר בני אדם, מספר חברות וכיוצא בזה) המנהלים יחד עסק לשם הפקת רווחים, ואינם מאוגדים באופן אחר כמו בחברה בערבון מוגבל או אגודה שיתופית. בדין הישראלי, בעקבות הדין האנגלי, תכלית קיומה של שותפות היא ניהול עסק. בכך היא נבדלת מהשותפות לפי הדין הקונטיננטלי שלפיו ייתכן קיומה של שותפות בנכסים לצורך הפקת רווחים.
מעמד חוקי.
את מעמדן החוקי של השותפויות בישראל מסדירה פקודת השותפויות [נוסח חדש], התשל"ה-1975.
שותפות נוצרת באמצעות הסכמת חבריה. לפי סעיף 4 לפקודת השותפויות יש צורך ברישומה של שותפות, פרט לשותפות בין חקלאים, אצל רשם השותפויות, אבל אי רישומה אינו גורע מקיומה וחוקיותה של השותפות והשאלה האם קשר מסחרי בין מספר בני אדם יוצר שותפות כמשמעה בדין נבחנת על פי הנסיבות. שותפות רשומה יכולה לקבל שם מסחרי, ולתבוע ולהתבע בשמה הרשום. שמה הרשום של השותפות מוגן על פי חוק.
סוגי שותפות עסקית.
השותפים זכאים לנתח מרווחי השותפות כפי המוסכם ביניהם, ובניגוד לצורות אחרות של התאגדות, כגון חברה בע"מ, הם חבים בחובות השותפות באופן אישי, ביחד ולחוד. עם זאת, שותף יכול להיות "שותף מוגבל", ואז לא יהיה חייב בחובות השותפות מעבר לסכום השקעתו ההתחלתית, אך חלות עליו מגבלות מסוימות שאינן חלות על שותף כללי (שותף שאינו מוגבל). שותפות בה ישנו שותף מוגבל נקראת שותפות מוגבלת והיא למעשה מעין גוף משפטי המצוי בין החברה ובין השותפות.
בשותפות יכולים להתאגד שני חברים ויותר. החוק הישראלי מגביל את מספר השותפים הכלליים לעשרים, פרט לשותפויות של עורכי דין ורואי חשבון, שבהן אין הגבלה על מספר החברים (עד מרץ 2010 הוגבל מספר החברים בשותפויות כאלה לחמישים חברים).
ניהול העסקים באמצעות שותפות הוא צעד מקובל, ויש בו מספר יתרונות לעומת ניהולם באמצעות חברה, כאשר היתרון העיקרי הוא חוסר הפורמליות הנדרש לשם כך. השותפות אינה חייבת בתזכיר ובתקנון, אין צורך באסיפות בעלי מניות לשם ניהולה, ופירוקה פשוט בהרבה מפירוק חברה. חסרונה העיקרי הוא חבותם האישית של חברי השותפות בחובותיה, זאת לעומת "מסך ההתאגדות" המבחין בין חובות חברה בע"מ, עמותה או אגודה שיתופית, ובין רכושם האישי של חבריה.
פירוק שותפות.
השותפות מתפרקת מסיבות שונות, אם מחמת סיום התקופה או הסתיימות העסק שלשמו נוסדה, אם מחמת הסכמת השותפים, אם מחמת מותו של אחד השותפים או היותו פושט רגל, או מסיבות אחרות. את השותפות ניתן לפרק גם ללא צו של בית משפט, אך ניתן לפרק שותפות על ידי בית המשפט, כאשר השותפים אינם מסכימים על האופן שבו תפורק השותפות, או במקרים אחרים, לרבות אובדן הכשרות המשפטית של אחד השותפים או כאשר התנהגותו של שותף פוגעת בעסקי השותפות. במקרה האחרון ניתן טרם פירוק השותפות להשתתף בהליך גישור עסקי כדי לבחון אם ישנן פשרות שניתן להשיג.
בשותפות שבה שני שותפים בלבד קרויה פעמים רבות על שם של שני השותפים, כשבין שני השמות מקשר מילת היחס "את", למשל "כהן את לוי". כאשר יש שותף דומיננטי קרויה השותפות על שמו, בצירוף הקיצור "ושות'" לציון קיומם של שותפים נוספים, למשל "גורניצקי ושות'".
ראובן מנינג
ראובן (רוברט) מנינג – חבר הליגה להגנה יהודית תושב קריית ארבע שהוסגר מישראל לארצות הברית ב-1993, הורשע ברצח, ונדון שם למאסר עולם.
ראובן מנינג ואשתו רחל היו חברים בליגה להגנה יהודית וידידים של המולטי-מיליונר ויליאם רוס, תומך של הליגה. בני הזוג מנינג עלו לישראל ב-1981, והתיישבו בקריית ארבע.
רצח פטרישיה וילקרסון.
בשנת 1977 הגישה אישה בשם ברנדה קרותמול תביעה כנגד ויליאם רוס, סוחר בנדל"ן וחבר ותורם חשוב של הליגה להגנה יהודית, תביעת נזיקין על הפרת התחייבות למכור לה בית. ב-30 ביוני 1980 שוחחו קרותמול ורוס בניסיון להגיע להסדר, אך ללא הצלחה.
ב-17 ביולי 1980 הגיעה למשרדי חברת מחשבים בלוס אנג'לס חבילת דואר הממוענת לברנדה קרותמול. החבילה הכילה, על פי מסמכי המשלוח, "מכשיר המהווה פיתוח המצאתי בתחום המחשבים". במכתב נלווה לחבילה צורפו הוראות להפעלת המכשיר על ידי חיבורו לחשמל. מזכירה בחברה, פטרישיה ווילקרסון, פתחה את החבילה ופעלה על פי ההוראות המצורפות. ברגע שהפעילה את המכשיר הוא התפוצץ והיא נהרגה במקום.
רצח אלכס עודה.
סמוך לאחר חטיפת אקילה לאורו, הופיע אלכס עודה בתוכנית טלוויזיה והגן על יאסר ערפאת. למחרת, בעת שפתח את דלת המשרד שלו בלוס אנג'לס, התפוצץ מטען נפץ שהרג אותו. ה-FBI חשדה שמנינג היה מעורב ברצח.
העמדה לדין באשמת רצח.
8 שנים לאחר רצח וילקרסון, זיהו חוקרי ה-FBI טביעת אצבעות שנמצאו על החבילה, כשייכות לראובן מנינג, חבר הליגה להגנה יהודית. על המכתב הנלווה נמצאו טביעות אצבעותיה של אשתו רחל.
ויליאם רוס הועמד לדין באשמת רצח, אולם חבר המושבעים לא הגיע להסכמה ומשפטו בוטל בינואר 1989. בשנת 1988 הגיעה רחל מנינג יחד עם בנותיה לביקור בלוס אנג'לס, נעצרה שם, והועמדה למשפט באשמת רצח. במשפט שהתקיים ב-1989, לא הצליח חבר מושבעים להגיע לכלל הסכמה פה אחד בדבר אשמתה, והמשפט הסתיים ללא תוצאה. לאחר המשפט שבה מנינג לישראל, לביתה בקרית ארבע.
שנתיים לאחר המשפט של רחל מנינג, הגישו הרשויות בארצות הברית לישראל בקשת הסגרה של בני הזוג מנינג, לאחר שלטענת ה-FBI הצטברו ראיות נוספות . החוקרים שיערו שבני הזוג מנינג נשכרו על ידי ויליאם רוס לחסל את קרותמול.
השניים נעצרו בחודש מרץ 1991, וישבו במעצר 22 חודשים, במהלכם התקיימו בערכאות משפטיות השונות בישראל, דיונים מורכבים על הליכי ההסגרה וחוקיותה. דיונים אלו עוררו הד ציבורי נרחב ופעילי ימין בישראל פעלו למניעת הסגרת בני הזוג מנינג. עורכי דינם של בני הזוג טענו כי האף. בי.איי פיברק ראיות וכי טביעות האצבעות אינן של ראובן מנינג. לטענתם, אנשי השרות החשאי רדפו אחרי מנינג מפני שלדעתם היה לו קשר לסדרת חיסולים במסגרת פעילותו בליגה להגנה יהודית. בית המשפט העליון דחה את טענותיו של מנינג וקבע כי גם אם יש בהם ממש, הרי שאין הוא יכול לדון בכך אלא מקומם להיות נדונים בבית המשפט האמריקאי.
בפסקי הדין בעניין מנינג (בג"ץ 3806/93 מנינג נ' שר המשפטים וכן בג"ץ 3261/93 מנינג נ' שר המשפטים) באה לידי ביטוי משפטי הפרשנות לחוק אשר אינה מאפשרת לבית המשפט להיכנס לעובי הקורה בענייני ראיות אשר יש לקבלן או לדחותן, ואין הוא מוסמך לבוא במקום בית המשפט של המדינה הדורשת את ההסגרה, אלא אם כן ברור לגמרי כי מדובר בראיה מופרכת מעיקרה. במקרה מנינג לא ניתן היה לעמוד במדויק על טיבן של הראיות, ועל כן נקבע כי בני הזוג בני הסגרה.
סיום הפרשה.
בינואר 1993 הוסגר ראובן מנינג לארצות הברית, וכעבור שנה ב-14 באוקטובר 1993, הורשע ברצח המזכירה ווילקרסון. הוא נדון בינואר 1994 למאסר עולם, שנקצב בינתיים, והועבר לכלא פדרלי שם הוא מרצה את עונשו. ניסיון להעבירו בחזרה לישראל כדי שירצה בה את עונשו, נדחה מאחר שהרצח בוצע בהיותו אזרח ארצות הברית, ואין הוא זכאי ליהנות מהחוק הקובע שישראלים שהוסגרו יחזרו לישראל לריצוי עונשם.
ההחלטה לגבי הסגרת רחל מנינג התמהמהה לאחר הסגרת בעלה לאור העובדה שהיא כבר עמדה לדין בארצות הברית. בסביבות הזמן שבו נדון בעלה למאסר עולם קבע בית המשפט בישראל כי גם היא בת הסגרה. ב-18 במרץ 1994, ימים אחדים לפני שהייתה אמורה לעלות על מטוס בדרך לארצות הברית – נפטרה מהתקף לב בכלא נווה תרצה.
חבריו של מנינג בליגה להגנה יהודית ליוו את משפטו ואת הליכי ההסגרה. גם לאחר הרשעתו זכה לתמיכת חבריו ולתמיכת ארגוני ימין קיצוניים המאמינים כי הוא חף מפשע, וכי כל אשמתו היא בהיותו יהודי הנרדף על ידי הגויים. שמו של מנינג מופיע באזכורים שונים הקשורים למאבקים לשחרר אסירים יהודיים כמו ג'ונתן פולארד ואחרים, והוא נחשב בעיני קבוצות אלה לדמות מרטירית הראויה להערצה.
פרנסואה דובליה
פרנסואה דובליה (בצרפתית: François Duvalier, בקריאולית האיטית: Franswa Divalye; 14 באפריל 1907 - 21 באפריל 1971) היה נשיאה ורודנה של האיטי משנת 1957 ועד 1971. כונה לעיתים "פאפא דוק" משום שהיה רופא בהכשרתו. שלטונו אופיין באלימות וטרור.
ביוגרפיה.
דובליה נולד בפורט-או-פרנס באי האיטי. הוא השלים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטה של האיטי בשנת 1934 ושימש כרופא כללי עד שנת 1943. בשנת 1946 מינה אותו נשיא האיטי, דומרסיה אסטימה למנכ"ל שירות הבריאות הציבורית באי. כאשר הודח אסטימה בהפיכה צבאית בשנת 1950, שב דובליה לעבודתו הקודמת במשלחת הסניטרית האמריקנית ובמקביל ניסה לקדם את מעמדו כנגד הנשיא החדש, פול א. מגלואר.