בימי מאורעות תרצ"ו ניסו הערבים לשתק את הבנייה היהודית על ידי מניעת אספקה של אבן וחצץ. ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל ביקשה משבתאי לוז'ינסקי להקים את "חברת אבן" להפקת אבן וחצץ לבנייה על ידי חוצבים יהודים. תעשייה זו הפכה ב-1935 לחברת "אבן וסיד" שהייתה שייכת לחברת העובדים ול"סולל בונה".
החברה סיפקה חומרי גלם למפעלי סלילה ובנייה (כבישים ראשיים, נמלים, נמלי תעופה, מבני ציבור, מבנים מסחריים ומבני מגורים, ומוביל המים הארצי) וכן לתפיסת שטחים אסטרטגיים בארץ (למשל, מחצבות מגדל צדק)
החברה מפעילה כיום 9 מפעלים ומחצבות ונחשבת ליצרנית האגרגטים הגדולה בישראל.
בשנת 1990 רכשה "רדימיקס" מחברת "סולל בונה" מחצית מהבעלות בחברת "תעשיית אבן וסיד". בתחילת 2005 רכשה את פעילות חטיבת הבטון של "תעשיית אבן וסיד בע"מ" מחברת "סולל בונה" וב-2008 השלימה רדימיקס את רכישת כלל הפעילות של "תעשיית אבן וסיד".
אבן וסיד
יהדות תאילנד
יהדות תאילנד היא קהילה יהודית שנוצרה במאה ה-17, עם הגירתן של מספר משפחות מיהדות בבל לסיאם (שמה הקודם של תאילנד). כיום, קהילת היהודים בתאילנד מורכבת בעיקר מהצאצאים של פליטים מרוסיה או ברית המועצות לשעבר וכן מיהודים-פרסיים שנמלטו מרדיפות יהודים באיראן בשנות ה-70 וה-80.
רוב הקהילה היהודית הקבועה שבתאילנד, שכוללת 700–1000 אנשים, מתגוררת בבנגקוק (בעיקר באזור רחוב קאו-סאן). קיימות גם קהילות יהודיות קטנות יותר המנהלות בתי כנסת בפוקט, צ'אנג מאי וקו סמוי. במהלך חגים יהודיים, הקהילות הללו גדלות באופן משמעותי (לכמה אלפים) על ידי יהודים הנופשים בתאילנד (בעיקר מישראל וארצות הברית).
ב-1993 נוסד האיגוד היהודי של תאילנד. בשנה זו החל לכהן הרב הקבוע הראשון בבנגקוק, הרב יוסף חיים קנטור.
בתאילנד פועלים חמישה בתי חב"ד, הראשי נמצא בבנגקוק אותו מנהל הרב נחמיה וילהלם והוא מעניק מגוון שירותים ליהודי בנגקוק ולתיירים ישראלים, בהם ארוחות שבת וחג. הוא היה מרכז חשוב לקהילה לאחר אסון הצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004. בעקבות הפיגועים שהתרחשו במומבאי ב-2008, הכניסה לבית חב"ד הוגבלה רק לקהילה היהודית.
ב-1993 נוסד ארגון הכשרות ועד הכשרות תאילנד על ידי הרב הראשי לתאילנד, הרב יוסף חיים קנטור.
החל מ-2014, קבוצה קטנה של יהודים מהממלכה המאוחדת, ארצות הברית, ישראל ותאילנד החלו לארגן קהילה יהודית חברתית ודתית קטנה בבנגקוק, של התנועה ליהדות מתקדמת, באמצעות מדיה חברתית כגון האתרים פייסבוק ו-meetup.
כיום יש חינוך יהודי מלא בבנגקוק, החל מהגן ועד לבית הספר התיכון, כולל ישיבה אורתודוקסית. לאחר שנים של סירוב מהממשלה, הוענקה רשות גם להקמת בית קברות יהודי.
אוסא רומסון
מועצת המטבע פלשתינה (א&quot;י)
מועצת המטבע פלשתינה (א"י) הייתה מוסד מוניטרי בריטי, אשר החל לפעול בשנת 1927, והיה אחראי על הנפקת המטבע של ארץ ישראל המנדטורית. מקום מושבה של מועצת המטבע היה בלונדון, והיא נוהלה על ידי משרד המושבות. נציגות מועצת המטבע בארץ, הייתה בסניף בנק ברקליס דומיניון קולוניאול ואוברסיס בירושלים. מועצת המטבע סיימה את תפקידה בשנת 1952.
רקע.
האימפריה הבריטית, נהגה לנהל במושבותיה, במדינות חסותה ובמנדטים, הסדרים כלכליים שהתבססו על ריכוז המדיניות המוניטרית בבריטניה והנפקת מטבע מקומי, תמורת הפקדה של ליש"ט.
נוהג זה הקנה לבריטניה יתרונות כלכליים, שהיקפם התברר בתקופת מלחמת העולם השנייה. השיטה הקנתה למעצמה מקורות אשראי נוחים למימון הוצאות המלחמה במדינות החסות.
בהתאם לאותם כללים נהגה ממשלת המנדט גם בארץ ישראל.
ב- 1927 מינה שר המושבות את חברי המועצה, ומשרדו פרסם את תחומי אחריותה ויעדיה, אשר כללו גם את עבר הירדן.
שיטת העבודה של המועצה.
השיטה על פיה נהגה מועצת המטבע הארצישראלית, הייתה זהה בתוצאותיה לשיטה בה מטבע של מדינה מושתת על בסיס יתרות הזהב שלה. למעשה משנת 1927 אז החליפה הלא"י את הלירה המצרית, כהילך החוקי בארץ ישראל המנדטורית, הנפיקה המועצה שטרות כסף ביחס של 1 : 1 לא"י כנגד ליש"ט. באופן זה ללא"י היה כיסוי של 100 אחוז, דבר שהקנה אמינות למטבע הארץ ישראלי.
לשיטה זאת היו יתרונות וחסרונות, מצד אחד, היא הבטיחה המרה חופשית בשער חליפין מאוזן וקבוע, ובכך עודדה סחר חוץ חופשי וכניסת מט"ח לארץ אך מצד שני מנעה השיטה מהממשלה המקומית לנהל מדיניות מוניטרית עצמאית.
בתקופת המנדט אמנם נטתה דעת הקהל המקומית בעד שיטת המטבע, וצידדה ביוקרה שהעניקה הליש"ט ללא"י, אך הבנקים המקומיים לא ראו במועצת המטבע תחליף לבנק מרכזי, ממנו יוכלו לקבל סיוע בזמנים קשים, ואת יתרות הנזילות החזיקו בשוק הכספים של לונדון.
שטרי הכסף של המועצה.
הצעות להנפקת מטבע ייחודי לארץ ישראל, עלו כמה פעמים החל משנת 1917. ההצעה החמישית ביוזמת בנק אנגלו-פלשתינה היא שהביאה לכינוסן של וועדות המטבע שעל בסיס דיוניהם הוקמה מועצת המטבע.
שטרי הכסף של מועצת המטבע היו השטרות הראשונים שהונפקו עבור ארץ ישראל, נכנסו למחזור ביום שני, ה-1 בנובמבר 1927, ושמשו הליך חוקי גם בעבר הירדן וברצועת עזה. ערכי השטרות בסדרה היו 500 מיל, 1 לא"י, 5 לא"י, 10 לא"י, 50 לא"י ו- 100 לא"י. שטרי הכסף היו בצבעים שונים, ונשאו ציורים של מגדל דוד, כיפת הסלע, המגדל הלבן, וקבר רחל.
במשך כל שנות פעילותה של המועצה לא שונה עיצוב השטרות, למעט תאריכי ההנפקה וחתימות חברי המועצה.
אובדן משלוחי שטרות.
שטרי הכסף שהונפקו על ידי המועצה הודפסו בבריטניה, ונשלחו לארץ ישראל באוויר או בים. בין השנים 1936-1944, אבדו 3 משלוחים כאלה, עקב טביעתן של שתי אוניות והתרסקותו ושריפתו של מטוס אחד. בשלושת המשלוחים יחד אבד סך כולל של שטרות בשווי של 2,100,000 לא"י.
המועצה פרסמה את דבר האובדן, בתוספת המספרים הסידוריים של השטרות בעיתון הרשמי. הציבור הוזהר לא לקבל ולא להשתמש בשטרות.
מכירה פומבית של שטרות נדירים.
שטרות מהסדרה שהונפקה על ידי מועצת המטבע הארץ ישראלית, נחשבים במאה ה-21 כנדירים, וגורמים עניין רב אצל אספנים. שטרות כאלו, נמכרים במכירה פומבית בבתי המכירות הידועים בעולם, כגון מכירה שבוצעה בשנת 2013 בבית המכירות ספינק, בה נמכר, לאיש עסקים ערבי, שטר, משנת 1929, שערכו הנומינלי 100 לא"י, תמורת סכום של 65,000 ליש"ט.
פיזור מועצת המטבע.
עם תחילת הדיונים על סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל, בנובמבר 1947, הודיעו הבריטים שהישארות בגוש השטרלינג תהיה החלטה של השלטון החדש שיוקם בארץ ישראל. ב-22 בפברואר 1948 הוצאה ארץ ישראל המנדטורית באופן רשמי מגוש השטרלינג בעקבות החלטת ממשלת בריטניה. אקט זה, קודם על ידי בנק אנגלו-פלשתינה, בהכנת עתודה של מזומנים גדולה, אשר מנעה זעזוע בשוק המזומנים, וגל המשיכות שהחל עם הסילוק מגוש הליש״ט, פסק תוך ימים ספורים. בתחילת מרץ 1948 הודיעה ממשלת בריטניה שפעילות מועצת המטבע בארץ ישראל תפסק ב-15 יולי 1948, כלומר חודשיים אחרי סיום המנדט. מיד הוחל ביישום התוכנית להנפקת מטבע ישראלי. באפריל 1948, נפגש עובד בן עמי עם אנשי מועצת המטבע בלונדון והם הבטיחו שיעבירו את חלקו היחסי של היישוב היהודי ביתרות המטבע לידי בנק אנגלו-פלשתינה.
עם הקמת המדינה, מועצת המטבע המשיכה לתפקד בלונדון והנפיקה שטרות עבור עבר הירדן, ורצועת עזה. אמנם הייתה נכונות מצידה להמשיך ולהנפיק לירות ארץ ישראליות תמורת לי"ש, גם עבור המדינה, אך לא היה בכך כל הגיון שכן בעקבות זאת הייתה מוגבלת כמות המזומנים שבשטחה של ישראל. ב-16 באוגוסט 1948 הכריזה מועצת המדינה הזמנית על הנפקת הלירה הישראלית והוחלט כי בנק אנגלו-פלשתינה ינפיק את שטרות המדינה, במקום מועצת המטבע. הנפקת הלירה תאומה עם ממשלת בריטניה, והיא ברכה על המהלך. עם כינונה ערכה של הלירה נקבע בשיווין מול שער הלירה השטרלינג.
ב-29 בינואר 1949, הודיעה בריטניה על הכרה דה פקטו במדינת ישראל. עובדה זאת הביאה לפתיחת משא ומתן בין המדינות על יישוב מחלוקות כלכליות. בחודש מאי 1949 נערכו דיונים בלונדון על חלקות יתרות מועצת המטבע. את המשא ומתן הוביל דוד הורוביץ, המנכ"ל הראשון של משרד האוצר. בסופם של הדיונים הוסכם ש-15 מיליון לי"ש מיתרות מועצת המטבע יועברו למדינת ישראל.
ב-יולי 1950 הוחזרה ירדן לגוש השטרלינג, בממלכה הונהג דינר השווה בערכו ל-1 ליש"ט, ולצורך כך הוקמה מועצת מטבע חדשה, שתנהל את הנושאים המוניטריים. באפריל 1949 הגיעה גם ירדן להסכם על חלקה ביתרות מועצת המטבע שיועברו לרשותה, כחלק מהסכם סיוע כספי מבריטניה.
ברצועת עזה, שהייתה תחת שלטון מצרי המשיכו להשתמש במטבע הארץ הישראלי, שכן בריטניה נתנה את ערבותה להמרתו בבוא העת. מצרים, שלא כמו ישראל וירדן, לא יישבה את נושא התביעות ההדדיות, עם ממשלת בריטניה, בגין שליטתה ברצועת עזה. בשנת 1951 החליף השלטון המצרי את המטבע ברצועת עזה, במטבע מצרי.
בינואר 1951 הוכרז על פירוק מועצת המטבע של פלשתינה (א"י). הליכי הפירוק נמשכו עד קיץ 1952, במהלכם נפדו כל השטרות, ואיגרות החוב שהנפיקה, ויתרת הכספים הועברה ברובה לממשלת בריטניה לתשלום חובות לאזרחיה שהיו עובדי ממשלת המנדט.
נוישטט טאורגה
תוכניות תעסוקה
תוכניות לעידוד תעסוקה הן תוכניות שמטרתן לסייע לבלתי מועסקים (הן למובטלים והן לפרטים המצויים מחוץ לכוח העבודה) להיקלט בשוק העבודה. לעיתים המדינה היא היוזמת תוכניות אלה ולעיתים מדובר בארגונים עצמאיים.
סוגי תוכניות.
ניתן למיין את התוכניות השונות לעידוד תעסוקה על פי מספר חתכים, וביניהם:
א. בסיס ההשתתפות בתוכנית - האם ההשתתפות מנדטורית, שאז אי השתתפות מלווה בסנקציות כמו שלילת גמלה, או השתתפות וולונטרית ותלויה ברצון ומוטיבציית המשתתף בלבד;