עבודת הדוקטורט שלו ברפואה (MD) (1969) התבססה על המיזם הדיגיטלי הניהולי שהביא אותו לעריכת השאלון המפורסם שלו GHQ משנת 1974 להערכת הבריאות הכללית, לרבות בריאות הנפשית ואיכות החיים. גולדברג עבד בבית החולים הלאומי בקווינס סקוור ובבית החולים ברומפטון. בשנים 1962–1969 התמחה בפסיכיאטריה בבית החולים מודסלי תחת הדרכתו שלאוברי לואיס. למשך שנההשתלם בפילדלפיה בארצות הברית. ב-1971 סיים תואר שני במדעים באוניברסית מנצ'סטר. שנים 1972–1992 לימד כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר ובבית החולים דרום מנצ'סטר. בשנים 1992–2001 פעל במכון לפסיכיאטריה בקינגס קולג' בלונדון. בשנים 1993–1999 היה פרופסור (עד 1997), מנהל מחקר ופיתוח ומנהל חינוך במכון. בשנת 1995 יזם את הקמת הקדתרה לסיעוד פסיכיאטרי במכון הפסיכיאטרי של לונדון. בשנים 1999–2001 שקד על הקמת בניין חדש שנועד למחקר בשירותי הבריאות שנפתח בלונדון בפברואר 2001 ונקרא לפי שמו - המרכז דייויד גולדברג.
בשנת 1997 יזם פרסום סדרת החוברות Maudsley Discussion Papers שנועדו להפרות את הדיונים בתחום בריאות הנפש לגבי הסוגיות הכי חשובות ושנויות המחלוקת. הראשונה בסדרה בעריכתו שלו ושל קווין גורניי, הוקדשה ל"רופא הכללי, הפסיכיאטר ומעמסת הטיפול בבריאות הנפש"
כתב ספרים, בין היתר Depression"" (הדיכאון) (1984), Psychiatry in Medical Practice (פסיכיאטריה בפרקטיקה הרפואית) (1987), The Origins and the Common Course of Mental Disorders (המקורת והמהלך השכיח של ההפרעות הנפשיות, 2005)
יחד עם פיטר האקסלי הציע גולדברג את המושג "פילטר" המעריך את המידה שבה אנשים קשישים מקבלים שירותים בתחום בריאות הנפש.
הפילטר הראשון מתייחס למיהו היוזם של הייעוץ, הפילטר השני -אם מאובחנת הפרעה נפשית על ידי הרופא הראשוני, הפילטר השלישי - אם הופנה
המטופל למומחה בתחום הנפש או הגריאטריה.
חיים פרטיים.
משנת 1966 נשוי גולדברג לאילפרה ג'וי פינק
לזוג נולדו ארבעה ילדים:פול וילפרד, אילפרה שרלוט, קתרין אנה, ואמה אלכסנדרה.
לקריאה נוספת.
William D. Rubinstein, Michael A.Jolles, Hillary L. Rubinstein "The Palgrave Dictionary of Anglo-Jewish History", Palgrave-Macmillan, London 2011 - p.332
יצחק זרחיה אזולאי
משטרת לונדון
משרד החוץ הגרמני
בוקומנסימבי
מחוז בוקומנסימבי (באנגלית, בסווהילי: Bukomansimbi) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, בוקומנסימבי.
רקע כללי.
היסטוריה.
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מאסאקה. ב-1 ביולי 2010, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
גאוגרפיה.
המחוז גובל במחוז גומבה מצפון, במחוז קלונגו ממזרח, במחוז מאסאקה מדרום מזרח, במחוז לוואנגו מדרום מערב ובמחוז סאמבאבולה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא בוקומנסימבי.
דמוגרפיה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.6% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
אימפרסיוניזם אמריקאי
אימפרסיוניזם אמריקאי (באנגלית: American Impressionism) היה סגנון ציור הקשור לאימפרסיוניזם אירופאי, אשר אומץ על ידי אמנים אמריקאים בארצות הברית בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים. האימפרסיוניזם האמריקאי הוא סגנון ציור המאופיין בעבודות מברשת רופפות ובצבעים עזים. הסגנון תיאר לעיתים קרובות נוף מעורב בסצנות מחיי הבית של המעמד הגבוה.
הופעת הסגנון.
האימפרסיוניזם הופיע כסגנון אמנותי בצרפת בשנות ה-60 של המאה ה-19. תערוכות מרכזיות של יצירות אימפרסיוניזם צרפתי בבוסטון ובניו יורק בשנות השמונים של המאה ה-19 הציגו את הסגנון לקהל האמריקאי. כמה מהאמנים האמריקאים הראשונים שציירו בסגנון זה כמו תיאודור רובינסון ומרי קאסאט, עשו זאת בסוף שנות השמונים של המאה ה-19, לאחר שביקרו בצרפת ונפגשו עם אמנים כמו קלוד מונה. אחרים, כמו צ'יילד האסאם, שמו לב למספר ההולך וגובר של יצירות אימפרסיוניסטיות צרפתיות בתערוכות אמריקאיות.
האימפרסיוניזם בעידן התעשייתי.
תוך כדי צמיחת התיעוש - הופעת מסילות ברזל, מכוניות וטכנולוגיה חדשה אחרת, האימפרסיוניסטים האמריקאים המשיכו ציירו נופים בטבע ועיירות קטנות במאמץ לחזור לפשטות. לפני המצאת שפופרות הצבע, האמנים היו מרותקים לעיתים קרובות לשימוש בצבע רק באולפנים שלהם, או לצייר מתוך הזיכרון. עם המצאת שפופרות הצבע המכסה לשימוש חוזר, בשנת 1841, על ידי צייר הדיוקנאות האמריקאי ג'ון גופ ראנד, האמנים יכלו להעביר את הצבעים ולצייר בקלות בטבע. ייצור צבע השמן הפך להמוני ותעשייתי. הצייר הצרפתי אוגוסט רנואר ציין כי בלי ההמצאת שפופרות הצבע, ייתכן והאימפרסיוניזם לא היה מתפתח.
פריצת דרך.
משנות ה-90 של המאה ה-19 עד שנות ה-1910 פרח האימפרסיוניזם האמריקני במושבות אמנות. מושבות אלה היו של קבוצות אמנים שחיו ועבדו יחד וחלקו חזון אסתטי משותף. מושבות אומנות נוצרו בעיירות קטנות שסיפקו חיים נוחים, שפע נושאים לציור, וגישה קלה יחסית לערים גדולות בהן אמנים יכלו למכור את עבודותיהם. כמה מהאמנים האימפרסיוניסטים האמריקניים החשובים ביותר התאספו בקוס קוב ובאולד ליים, קונטיקט, או בסאונד לונג איילנד. בניו הופ, פנסילבניה, על נהר דלאוור ובמחוז בראון, אינדיאנה. אמנים אימפרסיוניסטים אמריקאים שגשגו גם בקליפורניה בחוף כרמל ולגונה. בניו יורק במזרח לונג איילנד בשינקוק, בעיקר בגלל השפעת ויליאם מריט צ'ייס. בבוסטון שם הפכו אדמונד צ'ארלס טרבל ופרנק ווסטון בנסון למפיצים חשובים של הסגנון האימפרסיוניסטי.
ירידת עידן הג'אז.
כמה מושבות אמנות אמריקאיות נותרו מרכזים מלאי חיים של אמנות אימפרסיוניסטית גם בזמן שנות העשרים. עם זאת, האימפרסיוניזם באמריקה איבד את מעמדו החדיש בשנת 1913 כאשר התערוכה ההיסטורית של אמנות מודרנית - תערוכת הארמורי התקיימה בעיר ניו יורק. תערוכה זו, בישרה על סגנון ציור חדש שנחשב מתאים ומייצג יותר את העולם המהיר והכאוטי, במיוחד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והשפל הגדול ומלחמת העולם השנייה.
מאפייני האימפרסיוניזם האמריקאי.
שלא כמו ציירי הרנסאנס, אימפרסיוניסטים אמריקאים העדיפו קומפוזיציה א-סימטרית, דמויות חתוכות ונקודות מבט מיוחדות ביצירותיהם על מנת ליצור גרסה "אימפרסיוניסטית" יותר לנושא. בנוסף, אימפרסיוניסטים אמריקאים השתמשו בצבע טהור - ישר מהשפופרת. כדי להפוך את היצירות לתוססות יותר, השתמשו במשיכות מכחול קטועות ותרגלו - סגנון ציור המאופיין במשיכות מכחול עבות.
אימפרסיוניסטים אירופיים ציירו סצינות של המעמד הנמוך והמעמד הבינוני. אימפרסיוניסטים אמריקאים התמקדו בנופים כמו האימפרסיוניסטים האירופיים, אך בניגוד למקביליהם אליהם, אימפרסיוניסטים אמריקאים ציירו סצנות המתארות את המעמד הגבוה במאמץ להפגין את יכולותיה הכלכליות של אמריקה.
בוטמבלה
מחוז בוטמבלה (באנגלית, בסווהילי: Butambala) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
רקע כללי.
היסטוריה.
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מפיגי. ב-1 ביולי 2010, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז. עוד לפני כן היה המחוז נפה בממלכת בוגנדה.
גאוגרפיה.
המחוז גובל במחוז מיטיאנה מצפון מזרח, במחוז מפיגי מדרום מזרח, במחוז קלונגו מדרום מערב ובמחוז גומבה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא גומבה.
דמוגרפיה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 1.15% בשנה. כ-85% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
לסקובי מאי
לסקובי מאי (ברוסית: Ласковый май; בעברית: חודש מאי הענוג) היא להקת סינתי-פופ סובייטית ורוסית מהעיר אורנבורג (לאחר מפגש עם המפיק אנדריי רזין , הלהקה עברה למוסקבה). להקה הפופ הראשונה בברית המועצות שכיוונה למתבגרים על פי תוכניתו של מייסד הלהקה, סרגיי קוזנצוב , אך הלהקה זכתה לפופולריות רבה לא רק בקרב מתבגרים אך גם בקרב אנשים בכל הגילאים. מייסד הלהקה, סרגיי קוזנצוב, עזב אותה בשנת 1989, והסולן, יורי שטונוב, עזב בשנת 1991. כרטיס הביקור של הלהקה היה השיר "ורדים לבנים" (Белые розы) שנכתב על ידי קוזנצוב ובוצע על ידי הסולן שטונוב. ההצלחה המסחרית של הקבוצה הובטחה על ידי ארקדי קודרישוב ואנדריי רזין.
בשנת 1992 "לסקובי מאי" התפרקה, מיד לאחר שמפיק הלהקה, ארקדי קודריאשוב, שכנע את הסולן הראשי יורי שטונוב לעזוב את הלהקה ולהתחיל בקריירת סולו. לאחר מכן יצא שטונוב לגרמניה, שם הוא גר עד היום במינכן, ובמשך זמן מה הפסיק להופיע. אך עד מהרה החל הזמר את קריירת הסולו שלו בהצלחה.
בשנת 2009, בעקבות סבב פופולריות חדש שקשור לאופנה לשנות התשעים ויציאת הסרט "לסקובי מאי", הופיעה הלהקה שוב על הבמה עם אנדריי רזין, סרגיי סרקוב, אנדריי קוצ'רוב וסרגיי לניוק.
וילסון הנרי אירווין
וילסון הנרי אירווין ( Wilson Henry Irvine; 1869–1936) היה צייר נוף בסגנון אימפרסיוניזם אמריקאי.
אף על פי שהוא קשור באופן הדוק ביותר למושבת האמנים אולד ליים, בקונטיקט בראשות פלורנס גריסוולד, אירווין בילה את הקריירה המוקדמת שלו בשיקגו, שהוכשר במכון לאמנות שם. אירווין צייר גם ברחבי מערב אירופה - שם ייצר גרסאות אמריקאיות אימפרסיוניסטיות של הנוף המקומי.