מי ורדים (בפרסית: گلاب; גולב) הם תרחיף המופק כתוצר לוואי של זיקוק עלי כותרת של ורדים. מי הוורדים מהווים תחליף זול לשמן ורדים שמשמש בתעשיית הקוסמטיקה. מקור מי הוורדים במטבח הפרסי.
מי הוורדים ניחנים בארומה חזקה ומשמשים במזרח הרחוק ובמזרח התיכון כתבלין למאכל – בעיקר בקינוחים מתוקים כגון מעמול, מלבי, סחלב, פלודה, לאסי, רחת לוקום, גלידה מסטיק, גלידה פרסית, סוטלץ' (פודינג אורז טורקי), ועוד. מי הוורדים משמשים גם לצורכי דת בהינדואיזם ובאסלאם. במערב מי הוורדים משמשים בעיקר בתעשיית הקוסמטיקה.
בישראל משווקים מי ורדים שבחלקם מייצור מקומי ובחלקם מיובאים בשווקים, בחנויות ייחודיות, בבתי הטבע והקוסמטיקה. בחנויות התבלינים ניתן להשיג מי ורדים מהולים במים או בתמצית מרוכזת יותר בדיוק כמו מי זהר.
במקורות היהודיים.
מבחינת ההלכה היהודית, הרחת מי הוורדים חייבת בברכת "בורא מיני בשמים" ושימשו גם במנהגי אבלות בקהילות מסוימות כמו בציטוט הזה מהבן איש חי מבגדאד.
יצחק אליעזר ליזרוביץ
יצחק אליעזר ליזרוביץ (קרי: לֶייזֶרוביץ'; ביידיש: לייזעראוויטש; 1883, קובנה, רוסיה (ליטא) – 1927, פריז, צרפת) היה סופר יידיש, פיליטוניסט ועיתונאי יהודי-ליטאי. בנו של הרב אליהו דב ליזרוביץ.
קורות חיים.
יצחק אליעזר (איזידור לָאזָר) ליזרוביץ נולד ב-1883 בעיר קובנה שבצפון-מערב רוסיה (ליטא).
זכה לחינוך דתי מסורתי בילדותו, ולחינוך ישיבתי גבוה בנעוריו. את כתיבתו העיתונאית ביידיש החל תוך כדי לימודיו בישיבה. עמד בבחינות בגרות אקסטרניות של השלטון הרוסי, ובחר להמשיך בלימודי רפואה באוניברסיטת לייפציג שבגרמניה. הוא החל שם את לימודיו, אך מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו, והוא נאלץ לשוב לליטא ואחר כך לרוסיה.
בשנת 1920 עזב את ברית המועצות, עבר לקובנה והיה במשך תקופה קצרה יחד עם בעל-מחשבות מעורכיו הראשונים של "די אידישע שטימע". מאוחר יותר היגר לברלין ולאחר מכן השתקע בפריז, בה חי עד מותו. אל הרפואה לא חזר, ועסק לפרנסתו בעיתונות יידיש. הוא השתתף בכמה מעיתוני היידיש המרכזיים של פריז בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. הפיליטונים שלו, ביידיש ומעט גם בעברית, קנו להם שם וקוראים אוהדים. הוא גם פרסם סיפורים קצרים ביידיש ובעברית.
ליזרוביץ היה בין מייסדי ספרות הילדים ביידיש, ומשתתף קבוע בעיתוני הילדים. דבריו התפרסמו גם תחת שמות העט שבחר לעצמו, בהם "י"א לפידות". ספריו נדפסו לא רק בפריז אלא גם בוורשה ובפטרוגרד (סנקט פטרבורג). הוא החל את כתיבתו בליטא כשהייתה עוד נתונה תחת שלטון רוסי, והיה בין הבולטים שבסופרי היידיש בתקופת ליטא העצמאית.
ליזרוביץ פרסם בחייו ספרים ובהם סיפורים, בלדה, סיפורים מעובדים וספרי לימוד. מספרי היידיש שלו לא תורגם אף אחד לעברית.
הוא נפטר ב-1927, בהיותו כבן 45.
טעמי המצוות
מזל עקרב
מזל עקרב הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל עקרב" הוא מי שנולד בין 23 באוקטובר לבין 22 בנובמבר. במסורת היהודית מתייחס מזל עקרב אל חודש חשוון. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל עקרב לחודש תשרי. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל עקרב האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית העקרב לבין אזור השמיים של מזל עקרב בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
מזל עקרב במיתולוגיה.
זהו העקרב שהרג את אוריון – הצייד. בשמים, העקרב זורח בדיוק כאשר אוריון שוקע כך ששתי הקבוצות לא נראות לעולם ביחד. זוהי מערכת בולטת, בפרט בחצי הכדור הדרומי. הכוכבים הבהירים שלה הם אנטארס (מיוונית: "יריבו של מאדים" בשל צבעו האדום החזק מאוד).
מזל עקרב באסטרולוגיה.
שיוך אסטרולוגי.
מזל עקרב הוא אחד משלושת מזלות יסוד המים, יחד עם מזל סרטן ומזל דגים. הוא משתייך לקבוצת המזלות הקבועים, יחד מזל שור, מזל אריה ומזל דלי. הכוכב השליט של מזל עקרב הוא פלוטו, אם כי אסוציאציה זו היא מודרנית, ובאסטרולוגיה ה"קלאסית", עוד לפני גילויו של פלוטו, השתמשו (ועדיין משתמשים) בכוכב מאדים במקומו, כיום משתמשים במאדים כשליט משני למזל עקרב. הבית האסטרולוגי של מזל עקרב הוא הבית ה-8 שמסמן חיים ומוות ומאבקים רגשיים.
עקרבאים
עַקְרַבָּאִים היא סדרה של בעלי חיים חסרי חוליות המשתייכים למחלקת העכבישנים ובעלי "זנב" ארוך עם עוקץ וצבתות. בעברית תקנית המילה "עקרב" נהגית בבי"ת רפה, ואילו בנטייה היא נדגשת: עַקְרַבִּים, עַקְרַבֵּי־. לפי חפירות ארכאולוגיות נמצאים העקרבים על כדור הארץ למעלה מ-437 מיליון שנים. העקרבים הם טורפים מובהקים ארסיים, בעיקר של חסרי חוליות אחרים והצבתות והארס נועדו לעזור להם לשתק ולהרוג את טרפם. השימוש בעוקץ להגנה הוא משני (למעט אצל המינים "Parabuthus schlechteri", "Parabuthus transvaalicus" ו-"Parabuthus villosus" היכולים לירות את ארסם מזנבם) ומתרחש כשהעקרב מפוחד. למרות שרק 30 מיני עקרבים מסוכנים לאדם, השכיחות היחסית שלהם גורמת לעקיצות רבות בכל שנה, כשמספר עקיצות מסתיימות במוות לרוב של ילדים.
מיון.
קיימים כ-2400 מינים מוכרים של עקרבים בעולם, שמוינו ל-13 משפחות שונות. כולם ארסיים אך רק כ-25 מינים נחשבים כמסוכנים לאדם.
תיאור.
העקרבאים מתאפיינים בצבתות זקורות, 4 זוגות רגליים ובטן אחורית צרה (שנקראת בטעות "זנב"), מפולחת, לעיתים קרובות נישאת עקום באופן אופייני קדימה מעל הגב, ובסופה פתח מעי ועוקץ בעל ארס. טווח הגודל של עקרבים הוא 9 מילימטר עד 23 סנטימטר.
העקרבאים בעלי שמונה רגליים, זוג רגלבחנינים נושאי צבתות, יחידת ראש-חזה, בטן קדמית רחבה ובטן אחורית צרה ומאורכת ("זנב") שבקצהה עוקץ. כמו כל פרוקי-הרגליים גופם מחולק לפרקים והם מכוסים בשלד חיצוני קשיח מכיטין. כאשר הם גדלים הם חייבים להשיל את עורם מדי פעם על מנת לאפשר לשלד החיצוני החדש להכיל בתוכו את הגוף הגדול יותר.
מקום הימצאם.
העקרב נוהג להסתתר מתחת לאבנים, בחולות, במחילות ובסדקי סלעים.
אקולוגיה.
העקרבים הם טורפים מובהקים הצדים והורגים באופן אקטיבי את טרפם. הם אוכלים בעיקר פרוקי-רגליים כגון נמלים, צרצרים, תיקנים וזחלים וכן עכבישניים אחרים או רבי רגליים כשהמינים הגדולים יכולים להרוג גם חולייתנים קטנים כגון לטאות או עכברים. העקרבים אינם בוחלים בקניבליות ויאכלו אף את אחיהם או את צאצאיהם.
הציד מתבצע לרוב בלילות, כשהעקרב משתמש בחיישני תנועה כדי לאתר את טרפו. הוא מנצל את צבתותיו כדי לאחוז בטרף ולהזריק לו ארס בעזרת עוקצו. המינים הגדולים בעלי צבתות חזקות מספיק כדי למחוץ את טרפם ולאכול אותו בחיים והם בעלי ארס חלש יותר.
למרות שעקרבים רבים ארסיים ישנם חיות שיצודו אותם, ביניהם ישנם עכבישים כמו אלמנה שחורה, עקרבים אחרים, נדלים, מספר חרקים כמו נמלי אש ונמלי גדוד, חולייתנים שונים כמו עופות, לטאות וכמה זעמניים, קיפודיים, חדפיים, עטלפים וטורפים קטנים כמו הפנק, גירית הדבש או הסוריקטה. חלק מטורפים אלה בעלי חסינות לארס העקרבים.
רביית העקרב.
כשמגיעה תקופת הרבייה (בישראל: מחודש מאי עד חודש ספטמבר) העקרב הזכר יוצא לציד לילי ונע לאט בצבתות פשוטות כדי לתפוס כל יצור שנע בקרבתו. בגלל מסלול ההליכה שלו, הכולל תנועה במעגלים סביב מקום מגוריו, אם ישנה נקבת עקרב בוגרת באזור הוא יתקל בה. בשלב ההזדהות העקרב הזכר יזדהה על ידי רעידות גוף קצובות. יש מינים שמשמיעים קולות ויש שסובבים את הנקבה מספר רב של פעמים. הנקבה נענית לחיזוריו של הזכר בכך שהיא אינה נעה. תנועה קלה תגרום לזכר להפסיק את החיזור ולהתרחק ממנה. אחרי כן מגיע שלב בו הזכר נוגע ברגליה ובצבתותיה של הנקבה. הנקבה עדיין שומרת על חוסר תנועה. בתום הליך זה, העקרבים יוצאים למעין טיול האורך בין כמה דקות למספר שעות. בשלב זה העקרבים מבצעים מין ריקוד. מטרת טקס הריקוד היא מציאת מקום מתאים לביצוע השלב הבא של תהליך הרבייה, שהוא העברת שק הזרע. אם הנקבה מאבדת עניין, הטקס נפסק.
לאחר הטיול, בני הזוג עוצרים על משטח אבן והזכר מנקה אותו. הזכר צועד מעט אחורה ומרים את צבתות הנקבה ושניהם מתרוממים קמעה. בשלב זה נפתחים מכסי המין ומפתח המין של הזכר נשלף ספרמטופור - נרתיק זרע דק וגלילי (מ"מ על 10 מ"מ). בסיס הנרתיק נדבק לאבן ומזדקף מהתייבשות מהירה. לאחר זאת העקרב מדריך את הנקבה לכיון הנרתיק ומושך את הנקבה כדי שהנרתיק ינעץ לתוך פתח המין שלה. בתום הנעיצה העקרב הזכר עוזב את המקום. לאחר כחודשיים מתרחשת ההשרצה לתוך מחילה קטנה והעקרבים הקטנים מטפסים על גב האם.
התבגרות העקרב.
שלא כמו רוב החיות ממחלקת העכבישנים, עקרבים הם מסוג "viviparous" – כלומר, מולידים ולדות חיים ולא ביצים. העקרבים נולדים אחד אחד והאם נושאת אותם על גבה, עד שיעברו השלה ראשונה של עור הגוף (מתחתיו יש עור רך שמתקשה עם הזמן). עד לפרק זמן זה העקרבים הצעירים לא יכולים לשרוד ללא אמם, שנותנת הגנה, ושומרת על הלחות שלהם.
בסוגים שונים של עקרבים הקשר עם האם יכול להימשך זמן רב, במיוחד בסוגי העקרבים היותר מפותחים במישור החברתי (כגון עקרב ה"Pandinus"). מספר הוולדות משתנה מסוג לסוג ונע בין שלושה למאה.
העקרב הצעיר דומה לעקרב מבוגר, והוא גדל כל פעם דרך תהליך ההשלה. בעת תהליך זה חיי העקרב נמצאים בסכנה.
בין השלה להשלה העקרב חייב לנוע באופן תמידי כדי לוודא שיוכל לזוז כשהעור יתקשה. תהליך התקשות העור נקרא "Sclerotization".
אורך חייו של העקרב משתנה מסוג לסוג. לא ידוע מהו אורך חייהם של רוב סוגי העקרבים. הטווח הוא בין 4 שנים ל-25.
עקרבים בישראל.