הכומר הולדריך צווינגלי שהקים את תנועת הרפורמציה בשווייץ, במקביל למרטין לותר הגרמני, כיהן ככומר בגלרוס מ-1506 עד 1516, עוד לפני שנהיה רפורמטור.
האזור ידע מאבקים רבים בין פרוטסטנטים לקתולים ועל כן, כדי להבטיח את השלום, הוחלט ב-1623 שלכל צד תהיה אספה כללית משלה וב-1683 כל צד קיבל את הזכות לבתי משפט נפרדים. ב-1836 אומצה חוקה שאיחדה את האסיפות הכלליות. ב-1960 היו כ-70% מתושבי גלרוס פרוטסטנטים וכ-30% קתולים.
בין 1798 ו-1803 הוכלל גלרוס בקנטון לינת קצר הימים אשר הוקם על ידי נפוליאון, מכיוון שגלרוס הייתה שותפה בלחימה נגד צרפת.
כלכלה.
גאוגרפיית הקנטון, המושלג מאוד ובו חלק מהרי האלפים גרמה לתעסוקה רבה בתחום הרעפים במאה ה-17. טווית כותנה הייתה חשובה במאה ה-18 כתוספת לטווית הצמר המסורתית. התיעוש הכניס לשוק גם את תחומי ההדפסה על כותנה, הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, מתכת, מפעלים ממוכנים וטחנת נייר.
התחומים המסורתיים כמו חליבה והרבעת בקר לא הוחלפו על ידי הפיתוחים התעשייתיים, והמשיכו לקחת חלק בכלכלת האזור.
קנטון גלרוס
גלרוס
גלריית דגלי הקנטונים של שווייץ
גלריה זו מציגה את דגלי הקנטונים של שווייץ:
קומדי סנטרל 100
קומדי סנטרל 100 או 100 הסטנדאפיסטים הגדולים ביותר של כל הזמנים היא תוכנית ספיישל של ערוץ הכבלים האמריקני קומדי סנטרל ששודרה באפריל 2004. בתוכנית נבחרו 100 הקומיקאים האמריקאים הגדולים ביותר של כל הזמנים (ברשימה ישנם 97 קומיקאים אמריקנים ו-3 קנדים הפועלים בעיקר בארצות הברית). שם התוכנית יכול להטעות משתי סיבות: מכיוון שהוא לא מציין את השיוך הלאומי, ומכיוון שחלק מהאנשים שנבחרו אינם סטנדאפיסטים במובן הצר של המילה אלא שחקנים-קומיים.
אלבסטה
אַלְבָּסֶטֶה (בספרדית: Albacete) היא עיר בדרום-מזרח ספרד ובירת המחוז הקרוי על שמה בקהילה האוטונומית קסטיליה-לה מנצ'ה.
אלבסטה שוכנת על נהר דון חואן, במקום בו הוא פוגש את תעלת מריה קאריסטינה. בעיר עוברות דרכי התחבורה בין מדריד והערים של אזורי ולנסיה ומורסיה.
מקורה של אלבסטה הוא ביישוב המוּרי אלבָּסִיט. בשנים 1145 ו-1146 נערכו ביישוב שני קרבות בין המוסלמים והנוצרים. בשנת 1365 הוקם היישוב מחדש בשם אלבסטה. לעיר היה תפקיד חשוב במלחמת הירושה הספרדית: ב-1707 ניצח פליפה החמישי בקרב אלמנסה (Almansa) שנערך בקרבתה. פיתוחה הכלכלי החל רק במאה ה-19, בעקבות בניית תעלת מריה קאריסטינה, שניקזה את ביצות המלריה ששכנו לדרומה. בזמן מלחמת האזרחים הספרדית שימשה כבסיס האימונים של הבריגדות הבינלאומיות.
העיר היא מרכז תעשייתי קטן. יש בה מפעלים לקרמיקה ולעיבוד מוצרים חקלאיים, וכן תעשיית סכינים מסורתית המפורסמת בספרד. אלבסטה מתחלקת לעיר העילית (Alto de Villa) העתיקה יותר ולעיר התחתית המודרנית. יש בה קתדרלה מן המאה ה-16 (קתדרלת יוחנן המטביל, San Juan Bautisata), וכן מוזיאון שמציג יצירות של אמנים מהפרובינציה.
בשנת 2006 התגוררו באלבסטה 161,508 נפשות.
קרל שלכטר
קרל שלכטר (בגרמנית: Carl Schlechter; 2 במרץ 1874 - 27 בדצמבר 1918) היה אמן שחמט אוסטרי, אחד מהשחקנים החזקים בעולם בראשית המאה העשרים. מפורסם בעיקר בזכות דו-קרב על אליפות העולם מול אלוף העולם עמנואל לסקר, דו-קרב שהסתיים בתיקו ולכן לסקר שמר על תוארו.
קריירה.
שלכטר נולד בווינה והחל להשתתף בתחרויות שחמט בינלאומיות ב-1893. במשך כעשרים וחמש שנים התחרה בלמעלה משישים התמודדויות בינלאומיות אשר חלקן היו במסגרת דו-קרב וחלקן מרובות משתתפים. ארבע פעמים זכה בבכורה: במינכן 1900 ובווינה 1908 זכה במקום ראשון משותף ובאוסטנד 1906 והמבורג 1910 במקום הראשון ללא שותפים.
דו-קרב על אליפות העולם.
ב-1910 שיחק מול אלוף העולם לסקר בדו-קרב קצר יחסית על אליפות העולם. לאחר תשעה מעשרה משחקים הוביל שלכטר בנקודה, לאחר שכל המשחקים הסתיימו בתיקו פרט לניצחון אחד שלו מעמדה מפסידה דווקא. כעת נזקק רק לתיקו כדי לנצח. אולם
במשחק העשירי היה זה תורו של לסקר לחזור מעמדה נחותה ולנצח. התנאים המוקדמים המדויקים של הדו-קרב אינם ידועים אך ייתכן ששלכטר ולסקר הסכימו מראש בחשאי כי רק ניצחון בהפרש של שתי נקודות יקנה לשלכטר את האליפות. ייתכן שמשום תנאי זה ניסה שלכטר לזכות בכל כוחו במשחק האחרון ובכך להגיע לפער שתי הנקודות עליו סוכם. החוקר גרים קרי כותב בנושא:
בניגוד לכך כתב רב אמן לארי אוונס:
בכל מקרה שלכטר התעלה על אחרים בכך שהיה האדם הראשון ב-16 שנים שסיכן באופן רציני את תוארו של לסקר כאלוף עולם.
אי לכך יש הטוענים ששלכטר הפסיד בכוונה במשחק האחרון בהתמודדות כדי למנוע ניצחון שמצד אחד לא היה מקנה לו את התואר ומצד שני היה מחייב את השניים לדו-קרב נוסף ללא מימון ראוי. השערה זו נובעת בין השאר מכך ששלכטר היה שחמטאי שקשה מאוד לנצח אותו. מיעוט הפסדיו בזירה הבינלאומית הקנו לו את הכינוי 'אמן התיקו' (drawing master). שלכטר גם היה ידוע כג'נטלמן וכשחקן הגון מאוד. לכן יש אומרים שלא היה מעוניין לזכות בדו-קרב האליפות בפער קטן שהושג בזכות ניצחון מקרי אחד.
שלכטר פגש לדו-קרב גם את זיגברט טאראש ב-1911 (תיקו) ואת עקיבא רובינשטיין ב-1918 (הפסד). אחת מהופעותיו המרשימות ביותר הייתה בדו-קרב נגד דוד ינובסקי שנערך בקרלסבאד ב-1902: שלכטר ניצח את ינובסקי בשישה משחקים, סיים עוד שלושה בתיקו והפסיד משחק בודד.
שלכטר המשיך לשחק בטורנירים בתקווה להזדמנות נוספת לזכות בתואר העולמי, אולם ההזדמנות לא באה. שנות מלחמת העולם הראשונה הסיטו את קריירת השחמט שלו ממסלולה. בסוף 1918 מת בבודפשט כתוצאה מדלקת ריאות ורעב.
שלכטר הווה דוגמה טיפוסית של שחמטאי ג'נטלמן, המציע באדיבות תיקו ליריב שלא חש בטוב, אם יריב איחר להגיע למשחק ושעונו התקדם, שלכטר היה מוריד את אותו פרק זמן גם משעונו שלו. הוא גם הדריך רבים מיריביו, כולל אולדריץ' דוראס.
שלכטר גם חיבר כ-40 בעיות שחמט, הנה אחת מהן, בעיית מט בשני מסעים:
הפתרון: 1. מהא6!
אם 1...מ:ד2 2. מהח6 מט
אם 1...מב2 2. פד3 מט
אם 1...ג:ד2 2. מהא1 מט.
אינטרקציה סימבולית
דקאן
דֵּקָאן הוא תואר המשרה של אדם שהוענקה לו סמכות ניהולית משמעותית, בפרט ניהול פקולטה באוניברסיטה.
אטימולוגיה.
מקור המלה במונח הלטיני המאוחר "decanus" – מפקד על עשרה אנשים. מקור הכינוי הוא בתקנוני הנזורה, בייחוד בזה של בנדיקטוס מנורסיה על פיו נהגו במנזרים של ימי הביניים (בעיקר לאחר רפורמות קלוני). מנזרים אלו שגדלו והכילו לעיתים מאות נזירים, חולקו לקבוצות של עשרה בראשות נזיר בכיר – ה"דיקנוס" (בדומה לארגון צבאי).
לאחר מכן שימש הכינוי לציין ראש קהילה של כמרים, כסניף של קתדרלה או חלק של בישופות. עם צמיחת האוניברסיטאות מתוך הקתדרלות ובתי הספר במנזרים, החל התואר גם לשמש לציון בעלי סמכות אדמיניסטרטיבית במוסדות אלו.
מאפייני התפקיד.
באוניברסיטאות ובמכללות עומד הדקאן בדרך כלל בראש פקולטה, ועוסק בניהול האקדמי שלה. לתפקיד נבחר לרוב פרופסור מסגל הפקולטה אך לעיתים גם דוקטור. נוסף על דקאני הפקולטות, בראש ניהול המחקר באוניברסיטה או במכללה עומד דקאן מחקר. לתפקיד זה נבחר איש אקדמיה בכיר בדרגת פרופסור, המכהן בדרך כלל גם כסגן נשיא ותפקידו כולל הנחיית אנשי סגל ודקאני הפקולטות, ניהול תקציבי המחקר, פיקוח וביקורת על המחקר ובחלק מהמוסדות גם גיוס משאבים לביצועו. נוסף על כך קיים משרד בעל אופי שונה, דֶּקָנָט הסטודנטים הסטודנטים, העוסק בסיוע לסטודנטים בהשתלבותם באוניברסיטה, באמצעות מתן מענה לבעיות לימודיות, אישיות, כלכליות וחברתיות שלהם. בראשות משרד זה עומד לרוב פרופסור מסגל האוניברסיטה.
דיקאן
דרשנות
ביהדות, דרשנות היא נשיאת נאום (דרשה) בפני קהל בנושאי מוסר, הלכה, מקרא וכדומה, פעמים רבות תוך קישור לפרשת השבוע או לענייני דיומא. נושא הדרשה נקרא "דרשן" ובמאות האחרונות (לפחות ביהדות אשכנז) היה גם נושא משרה או בעל-מקצוע שזה עיקר תפקידו: "מגיד" או "מגיד מישרים".
בדרך כלל, כינוי זה הבדיל אותו מתפקיד רב הקהילה, או פוסק ההלכה, ומיקד את הגדרת פעילותו הציבורית בנשיאת הדרשה בפני הקהילה.
שני סוגי דרשנים היו: דרשן החי בקהילה בה קהל שומעיו היה קבוע, ו"דרשן נודד" אשר קהל שומעיו השתנה. בהיסטוריה היהודית תופעת דרשנות נודדת הייתה נפוצה באירופה בימי הביניים, בהם היה נהוג שדרשנים נודדים יסתובבו במקומות היישוב, ותמורת כסף היו דורשים לציבור המקומי. המגידים הנודדים היו מתפרנסים מנדבות הקהל ששמע את דרשותיהם, וככל שהיטיבו לעורר את הלבבות ולמשוך קהל רב יותר, כך קיבלו פדיון גדול יותר עבור דרשתם.
סביר כי המונח 'דרשה' נקרא כך בדומה ל"מדרש. ככל הנראה המונח "דרשנות" הוא גלגול מאוחר (מתקופת בית שני) של המונח "מדרש". סביר כי גם מבחינה תוכנית מדובר בהשתלשלות של מסורת המדרש: בתרבות היהודית קיימים סוגים שונים של מדרש כתוב, ועל בסיסם התעצבה הדרשה המדוברת. אלה הם מדרשי ההלכה ומדרשי האגדה. הדרשנות, בדומה למדרש, אינה מצטיינת בפרשנות פשט, אלא בפרשנות מרחיבה, על דרך המדרש. הדרשנים עצמם לא היו בהכרח תלמידי חכמים, ופעמים רבות הדרשנות הוזמנה; כלומר, הדרשן התבקש לקשור את דרשתו לנושא מסוים לפרשת השבוע או לסוגיה התלמודית הנלמדת, על אף שלא היה קיים קשר ישיר בין הדברים. בימי הביניים ובעת החדשה אף נכתבו כמה ספרים בידי רבנים אודות אומנות הדרשנות.
התפתחות הדרשנות לאורך ההיסטוריה.