הקהל הישראלי פגש לראשונה בשיריו של דוריבאל קאיימי הודות לזמרת אילנית. אילנית, שגדלה בברזיל ודוברת פורטוגזית, אהבה לשיר בשפת המקור את É doce morrer no mar ("מתוק למות בים"). ב-1974 ערך קול ישראל ערב משיריו של קאיימי שתורגמו לעברית בידי יעקב שבתאי בביצוע אמנים שונים ובליווי להקת "הפלטינה". שירי המופע הופיעו בתקליט בשם "הים - משיריו של המלחין והזמר הברזילאי דוריוואל קאימי" שיצא בתחילת 1975 והודפס שוב ב-1993. אחד השירים, "מרש הדייגים", שהושר באותו ערב על ידי הדודאים הפך להיט וקיימות לו גרסאות כיסוי רבות.
דוריבאל קאימי נפטר ב-16 באוגוסט 2008 מקריסת מערכות כללית בריו דה ז'ניירו בגיל 94.
בלו הוריזונטה
בלו הוריזונטה (בפורטוגזית: Belo Horizonte, יש להגות: בֵּלוֹ אוֹריזוֹנְצ'י או בֵּלוֹריזוֹנְצ'י; פירוש השם: "אופק יפה") הוא אזור המטרופולין השלישי הגדול ביותר והעיר החמישית בגודלה בברזיל. העיר היא בירת מדינת מינאס ז'ראיס והיא ממוקמת בדרום-מזרח המדינה. אוכלוסייתה גדולה במקצת מ-2.4 מיליון, והאזור העירוני כולו מונה מעל 5 מיליון איש.
היסטוריה.
העיר נוסדה ככפר ב-1701 על ידי הבנדייראנטה ז'ואאו לטה דה סילבה אורטיס מסאו פאולו. הוא הקים חווה שנקראה "קוהל דו ריי" (מילולית: "מכלאת המלך"), ואנשים מהאזור התיישבו סביבה ונוצר כפר. מהגרים נוספים הגיעו לכפר מאזור נהר סאו פרנסיסקו, שכן היו צריכים לעבור בכפר כדי להגיע לחלקים הדרומיים של ברזיל.
ב-1889 הוחלט להעביר את בירת מדינת מינאס ז'ראיס מאורו פרטו. ב-1893 נבחרה קוהל דו ריי, בזכות התנאים האקלימיים והטופוגרפיים שלה, להיות הבירה החדשה על ידי מושל מינאס ז'ראיס, תחת השם "סידדה דה מינאס" (מילולית: "העיר של מינאס"). העיר נחנכה ב-1897 והיא גדלה במהירות. ב-1906 שמה שונה לבלו הוריזונטה.
כלכלה.
העיר היא צומת כלכלי חשוב בברזיל, וחברות בינלאומיות ולאומיות רבות, כמו גוגל, מחזיקות משרדים שלהן בעיר. העיר היא מרכז תעשייתי גדול, הכולל בעיקר תעשיות מטלורגיות. בנוסף התעשייה כוללת ייצור פלדה, רכבים וטקסטיל. בעיר מעבדים זהב, מנגן ואבני חן שנחצבים באזור.
גאוגרפיה.
בלו הוריזונטה נמצאת על הרמה המרכזית של ברזיל בגובה 852 מטר (הגובה הממוצע של הרמה הוא 1,000 מטרים) ונמצאת בנוף הררי טרשי של עשב וערבות. העיר היא מרכז תיירותי לטיול בפרקים באזור שכוללים רכסי הרים, מפלים, מצוקים ואגמים גדולים. אגם טרז מריס נמצא במרחק של בערך 100 ק"מ ומהווה את המקורות של ריו סאו פרנסיסקו.
אקלים.
בלו הוריזונטה נמצאת באזור עם אקלים סובטרופי. הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 13 מעלות צלזיוס ו-28 מעלות.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של מינאס ז'ראיס והאוניברסיטה המדינתית של מינאס ז'ראיס.
תחבורה.
את בלו הוריזונטה משרתים שלושה נמלי תעופה:
בעיר פועלת מערכת רכבת תחתית החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. המערכת כוללת קו אחד, כשיש תכנון לבניית שני קווים נוספים.
ספורט.
בעיר פועלות כמה קבוצות כדורגל מקצועיות, כשהגדולות ביניהן הן אתלטיקו מיניירו וקרוזיירו. את הקבוצות בעיר משרת אצטדיון מינייראו, שנפתח ב-1965.
בלו הוריזונטה הייתה בין הערים שאירחו את מונדיאל 1950 ואת גביע הקונפדרציות 2013, והיא בין הערים שאירחו את מונדיאל 2014. לרגל מונדיאל 2014 שופץ אצטדיון מינייראו.
בנוסף לכדורגל, לקבוצות הכדורעף בבלו הוריזונטה יש נוכחות גדולה בענף בברזיל.
מגילות קומראן
חלוקה פרוקריוטית
מש או מאש ולעיתים שעועית מאש (שם מדעי: "Vigna radiata") הוא סוג קטנית המשמש למאכל, ונפוץ בעיקר במזרח הרחוק. שמות נוספים שבהם משתמשים הם אפונה סינית או שעועית מונג.
שימושים.
המש נפוץ מאוד בסין, שם הוא משמש בעיקר להכנת נבטים, המוכרים כ"נבטים סיניים". בהודו, פולי מש מקולפים משמשים להכנת דאל, תבשיל הודי מסורתי. המש משמש כחומר גלם בסוגי מאכלים רבים ושונים, בין השאר אפילו גלידות מש, הנפוצות בארצות המזרח הרחוק. בפיליפינים מכינים ממנו אפילו עוגות.
בריאות.
לשעועית המש ערכים תזונתיים מצוינים, היא קלה לעיכול ומכילה סיבים תזונתיים, חלבונים, סידן, ברזל, אשלגן, זרחן וויטמיני B.
עם ההנבטה נוספים ויטמין C וכמות ויטמיני ה-B עולה.
גידול.
גידול טרופי (אף סוב-טרופי) גדל (בארץ ישראל) במהלך העונה החמה. זריעה באביב וגדילה בקיץ. יגדל בהצלחה בקרקע המכילה: חול, טין וחרסית.
זרעי המש נובטים היטב בחשיפה קצרה לאור ובשהיה בחושך רוב שעות היממה.
זרעי המש אינם נובטים בתנאי חומציות נמוכים 1-5 pH, אלה הם מעדיפים תנאי חומציות גבוהים pH 8.5-9.5, הם נובטים בתנאי גדילה עם מים.
הבוקר השביעי
הבוקר השביעי היה מגזין תרבות, אמנות וחברה שהופק על ידי רשת ושודר בערוץ 2. המגזין עלה לשידור ביולי 2004 בהנחיית העיתונאיות והמגישות נטשה מוזגוביה ודפנה שפיגלמן. התוכנית שודרה בימי שבת בבוקר, וירדה שמונה חודשים מאוחר יותר, כשהתחלפו ימי זכייניות הערוץ וטלעד תפסה את שידורי יום שבת.
בכל שבוע התמקדה התוכנית בנושא אחר הקשור לתרבות ואמנות, ואירחה אמנים, מומחים מהאקדמיה, אנשי רוח וכדומה. לתוכנית היו מספר פינות קבועות, כגון: פרשת השבוע בהנחיית גיל קופטש והרב מרדכי גפני, פינה "על קו הזינוק" בהנחיית אלדד זיו, ששוטט ברחבי הארץ בניסיון למצוא את "האמן הצעיר הבא", וכן פינת הדעה של העיתונאים שי גולדן, יהודה נוריאל וניר ברעם.
יוזף יואכים
יוזף יואכים (בהונגרית: Joachim József, בגרמנית: Joseph Joachim; קיטזה, 28 ביוני 1831 – ברלין, 15 באוגוסט 1907) היה כנר, מנצח, מלחין ומורה הונגרי-יהודי. הוא נחשב לאחד הכנרים המשפיעים והגדולים ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
יוזף יואכים נולד בכפר קִיטְזֶה (בשמו הגרמני Kitsee), במשולש הגבולות הונגריה-סלובקיה-אוסטריה, בעת הולדתו הכפר היה בשטח הונגריה, כיום הכפר נמצא באוסטריה. בתקופה ההיא, היה קיטזה חלק מנחלת הנסיך אסטרהאזי בהונגריה, ויואכים נחשב להונגרי.
בשנת 1833, בהיותו בן שנתיים, עברה משפחתו אל פשט, שם למד כינור אצל סטינסלאוס סרוואצ'ינסקי, הכנר הראשון של האופרה בפשט. (בהמשך עבר סרוואצ'ינסקי ללובלין, פולין, שם היה מורו של הנריק וייניאבסקי). משנת 1839 המשיך יואכים את לימודיו בווינה. היו לו שם מורים אחדים, שהחשוב ביניהם יוזף בהם. דודניתו, פאני ויטגנשטיין, לקחה אותו ללייפציג, שם היה לבן חסותו של פליקס מנדלסון. ביצוע הקונצ'רטו לכינור של בטהובן בלונדון על ידי יואכים בן השתים-עשרה, בשנת 1844, נחל הצלחה גדולה ותרם לביסוס יצירה זו ברפרטואר של יואכים. חיבה רבה נודעה לו בלונדון מאז ועד אחרית ימיו והוא ראה בה את ביתו השני. לאחר מות מנדלסון, נשאר יואכים עוד זמן קצר בלייפציג, לימד בקונסרבטוריון וניגן בקבוצת הכינור הראשון של תזמורת הגוונדהאוס, שהוביל פרדיננד דויד. בשנת 1848 בא פרנץ ליסט לשבת בויימאר, נחוש בהחלטתו לחדש את ימיה כאתונה של גרמניה. שם קיבץ סביבו חוג של תלמידים חדשניים ומתקדמים בדעותיהם, שהביעו ברמה את התנגדותם לשמרנות של חוגי לייפציג. יואכים היה בין הראשונים בקבוצה זו. הוא שירת את ליסט ככנר ראשון ובמשך שנים אחדות אימץ לו בהתלהבות את "המוזיקה הפסיכולוגית", כפי שכינה אותה. בשנת 1852 עבר להאנובר ובמקביל התנתק מן האידיאלים המוזיקליים של האסכולה הגרמנית החדשה (ליסט, וגנר, ברליוז וחסידיהם, על פי הגדרתו של העיתונאי פרנץ ברנדל) והצטרף תחת זאת לרוברט שומאן, קלארה שומאן ויוהנס ברהמס. הניתוק שלו מליסט התקבע סופית באוגוסט של שנת 1857, כשיואכים כתב למורו לשעבר: "איבדתי כליל כל אהדה למוזיקה שלך; היא נוגדת כל מה שנפשי קיבלה מראשית נעורי מרוחם של רבי האמנים הדגולים."
התקופה שיואכים עשה בהנובר הייתה הפוריה ביותר ביצירתו. במשך הזמן הזה, הרבה לנגן עם קלארה שומאן ועם ברהמס, הן לעצמם, בפרטיות, והן לפני קהל. בשנת 1860 כתבו ברהמס ויואכים בצוותא גילוי דעת נגד המוזיקה "המתקדמת" של האסכולה הגרמנית החדשה, בתגובה על ההתפלמסות ב- Neue Zeitschrift für Musik של ברנדל. רוב הציבור ראה בגילוי הדעת משגה, שהתקבל בלעג ועוינות.
ב-10 במאי 1863, נשא יואכים לאישה את הזמרת אמלי וייס (שנוייס). בשנת 1866 עבר לברלין, שם היה למנהל המייסד של האקדמיה המלכותית למוזיקה. הוא ייסד שם תזמורת ובשנת 1869 הקים את רביעיית יואכים, ששמה יצא תוך זמן קצר כמעולה ביותר באירופה.
בשנת 1884 נפרד יואכים מאשתו אחרי שהשתכנע, שהיא מנהלת רומן עם המו"ל של ברהמס, פריץ זימרוק. ברהמס, שהיה בטוח שלחשדותיו של יואכים אין בסיס, כתב מכתב אוהד אל אמלי, שאותו הציגה לאחר מכן כראיה בהליכי הגירושין של יואכים נגדה. השתלשלות עניינים זו הביאה להצטננות הידידות בין ברהמס ליואכים, ושנים אחדות עברו לפני שחזרה לקדמותה, כאשר ברהמס חיבר את הקונצ'רטו הכפול בלה מינור לכינור וצ'לו, אופוס 102, כמנחת פיוס לידידו הוותיק.
יואכים נשאר בברלין עד מותו, בשנת 1907 מפטרת קרנית (אקטינומיקוזיס).
מורשתו.
בין הישגיו החשובים ביותר של יואכים ראוי לציין את השבתן לחיים של יצירות כמו הסונאטות ופרטיטות לכינור סולו, מס' 1001–1006 ברשימת יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, והקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור, אופוס 61 של לודוויג ואן בטהובן. יואכים היה בין הראשונים שניגנו את הקונצ'רטו לכינור של פליקס מנדלסון, שאותו למד מהמלחין. ליואכים היה תפקיד מרכזי בקריירה של יוהנס ברהמס והוא התמיד בתמיכה בלתי מסויגת ביצירותיו של ברהמס בכל העליות והמורדות של ידידותם. הוא ניצח על ביצוע הבכורה באנגליה של הסימפוניה הראשונה בדו מינור של ברהמס.