דגי סלמון צעירים השוחים במורד הזרם מאתרי הרבייה בקרקע החצץ במקורות הנהר קלירווטר דוחים את המעבר מנהר הקלירווטר לנהר הסנייק בשל הבדלי טמפרטורה מוחשיים בין הנהרות (לפני שפורקו הסכרים לואיסטון (על הערוץ הראשי של הקלירווטר) וגרנגויל (Grangeville, על המזלג הדרומי של הקלירווטר), היה הנהר בלתי עביר לדגי הסלמון המהגרים). נגר עילי מחקלאות ומים במאגרים במעלה הנהר גורמים להתחממות מי הנהר בזמן מעבר מישור הנהר סנייק, ולכן כשהנהר סנייק פוגש בנהר קלירווטר הטמפרטורה הממוצעת שלו גבוהה בהרבה מזו של הקלירווטר. מיד לאחר שפך הקלירווטר לסנייק הסנייק זורם לתוך אגם לואר גרניט, שנוצר על ידי סכר לואר גרניט, הסכר הראשון במיזם נהר הסנייק התחתון. בצורה פרדוקסלית, הצירוף של גורמים אלו מאפשרת לדגי הסלמון הצעירים זמן נוסף לגדול ולהיזון באגם לואר גרניט, כך שכשהם מתחילים את הנדידה לאוקיינוס השקט, סיכויי ההישרדות שלהם גבוהים מאלו של סלמון שנודד לאוקיינוס מוקדם יותר.
פירוק הסכרים על נהר הסנייק התחתון.
מאז שלהי המאה ה-20 קיימת מחלוקת עזה בנוגע לארבעת הסכרים האחרונים על נהר הסנייק התחתון, כשהטענה העיקרית שפירוק הסכרים יאפשר לדגי הים המתרבים בנהרות להגיע ליובלים של נהר הסנייק התחתון, הנהר קלירווטר, הנהר טוקנון והנהר גרנד רונד, ולהתרבות במספרים גדולים הרבה יותר. עם זאת, כמה קבוצות מאזור הפסיפיק נורת' וסט מביעות התנגדות נמרצת לפירוק הסכרים.
משום שמרבית החשמל באזור מגיעה מסכרים, פירוק ארבעת הסכרים יצור חלל ברשת החשמל שלא ניתן יהיה להחליפו באופן מידי.
גם השיט כל הסנייק התחתון יפגע, כיוון שאדוות, אשדות ואיים השקועים במימי האגמים שמאחורי הסכרים יחשפו בשל פירוק הסכרים. לבסוף, יהיה צורך להעמיק את הצינורות של משאבות השואבות ממי הנהר לצורך השקיה לשדות שבדרום מזרח וושינגטון. לעומתם תומכי הפירוק טוענים שניתן להחליף את מקורות החשמל, שהובלת הדגנים יכולה להיעשות ברכבות, ושרק אחד מארבעת המאגרים משמש להשקיה. חקלאים השואבים מים במישור הנהר סנייק יוכלו לשאוב יותר מים מנהר הסנייק בזמן של שפל בנהר מהמצב כיום שבו חייבים לשמור על זרם בארבעת המאגרים בנהר הסנייק התחתון, ומפעילות זו יהיה גם רווח מהגדלת התיירות ופעילות הנופש.
בתגובה למחלוקות בנושא הועברה הצעת חוק בבית הנבחרים של ארצות הברית באוגוסט 2009 המציעה לחקור את הישימות של פירוק ארבעת סכרים אלו. נושא פירוק הסכרים לא היה במסגרת תוכנית השיקום של ממשל אובמה בספטמבר 2009. התוכנית המליצה במקום זאת לנטר את ההשפעות של שינוי האקלים והרחבת הניסיונות לשיפור בתי הגידול, כשפירוק סכרים מוצע כ"מפלט אחרון" כתלות במחקר רב שנתי של הסכרים.
בפברואר 2010 קבע ג'יימס רדן (James Redden), שופט בית המשפט לערעורים שתוכנית זו בלתי מספקת והקציב לסוכנות NOAA שלושה חדשים לנסח תוכנית טובה יותר.
התוכנית הוגשה מחדש במאי 2010 וכללה שינויים משמעותיים מעטים,
ונתקלה בהתנגדות עזה מצד תומכי הסלמון.
השופט רדן דחה שלוש פעמים את הצעת הממשל, אבל פרש מכהונתו בטרם הוצגה ב-2014 ההצעה הרביעית.
יובלים.
לנהר סנייק יש עשרים יובלים, מרביתם באזורים ההרריים של האגן. הגדול ביותר בצורה בולטת הוא נהר קלירווטר, המנקז שטח של 24,980 קילומטרים מרובעים במרכז צפון איידהו. הנהר סלמון הוא היובל השני בגודלו. אם כי אגן הניקוז של הסלמון גדול מזה של הקלירווטר, הנהר סלמון מנקז אזור צחיח יותר, ועקב כך הספיקה שלו קטנה יותר מזו של הקלירווטר, כ-9.9 מיליארד מטרים מעוקבים בשנה בהשוואה ל-14 מיליארד מטרים מעוקבים בשנה של הנהר קלירווטר.
רבים מהנהרות הזורמים לתוך מישור נהר הסנייק מהצפון שוקעים לתוך אקוויפר מישור הנהר סנייק, אבל עדיין תורמים את מימיהם לנהר. מלבד נהרות, ניזון הנהר סנייק ממעיינות משמעותיים רבים, רבים מהם נובעים מהאקוויפר בצד המערבי של המישור.
סופר קופיקס
ילדי המערות
ילדי המערות היא טרילוגיה מאת א. ת. זונלייטנר שנועדה לילדים ולנוער, וכוללת את הספרים: "ילדי המערות בעמק הנעלם", שיצא לאור ב-1918, "ילדי המערות בבניין הקורות", שיצא שנה לאחר מכן, ו"ילדי המערות בבניין האבנים", שיצא ב-1920.
סיפור העלילה.
הסיפור מתרחש בתקופת מלחמת שלושים השנים במאה ה-17. אווה ופטר, שני ילדים, חיים בכפר בהרי הדולומיטים עם אח ואחות קשישים. אווה היא נכדתה של הזקנה, הנודעת כמכשפה. בדרך כלל מכבדים אותה בני הכפרים ונעזרים בכישוריה הרפואיים, אך כאשר קורה ומחלת אחד ממטופליה מחמירה, קמים עליה הכפריים ומבקשים את נפשה, והיא נאלצת להימלט מפניהם. באחת המנוסות האלה, כשהיא מוצאת מפלט בעמק הנעלם החבוי בהרים, היא פוגשת את פטר, נער רועים שאמו מתה בדרכי ההרים והוא נשאר לבדו. כאשר בא אחיה להודיעה כי החולה הבריא והיא יכולה לחזור, היא לוקחת איתה את הילד והוא גדל יחד עם אווה, הצעירה ממנו בשנים אחדות.
במשך השנים הבאות מצטרף פטר אל הזקנה בשיטוטיה בשדות וביערות ולומד ממנה רבות על עשבי מרפא, צמחי מאכל ופטריות, יחד עם רעיית הצאן שבה עסק עוד קודם. אז באה עליהם שוב הצרה, והפעם זעם הכפריים עז כל כך, שגם הזקן ואווה הקטנה נאלצים לברוח עם הזקנה ועם פטר אל העמק הנעלם. כשהם עוברים בנקיק הצר המוביל אל העמק, מתרחשת מפולת סלעים והזקן נקבר תחת האבנים עם מעט הרכוש שלקחו עמם, ובעיקר האבנים והפתילים להצתת אש וכלי העבודה שהספיק לארוז, שרידי העולם התרבותי של זמנם.
הילדים והזקנה מצליחים לעבור בשלום, אך מאמץ הבריחה ומות אחיה קשים מדי לזקנה והיא נפטרת למחרת היום. הילדים נשארים לבדם, ללא כל אמצעי שיעזור להם להתמודד עם חייהם החדשים מלבד תושייתו של פטר, נער הרועים, והידע שצבר במשך השנים.
בימים הבאים לומדים הילדים לשרוד ולהתקיים בסביבתם החדשה. הם מוצאים מערה למסתור ומתאימים אותה למגורים, מלקטים גרגרי יער, שורשים ופטריות ובוזזים ביצים מקני ציפורים. במשך הזמן הם מגלים את המקום שם לוקקות עזי ההרים את המלח מעל הסלעים, מצליחים לצוד ולביית עז בר, צדים בעלי חיים למאכל וללבוש, שהם מייצרים מעורותיהם ומפרוותיהם, ובלילה אחד, בשעת סערת ברקים, כאשר עץ ביער ניצת ונשרף, הם מביאים ענף בוער אל המערה וכל חייהם משתנים עם מציאת האש.
כך נמשך סיפורם של הילדים, הגדלים והולכים ומקיפים תוך שנים ספורות את התפתחות האדם מאיש המערות אל האדם התרבותי ובעל הידע. הם מציירים ומציינים את הימים על כותלי המערה, בונים כלים מאבן ומעץ וקשתות מגידי חיות, מקשטים את בגדי העור והפרווה שלהם בבלוטים ובנוצות ציפורים ומשפרים את תנאי חייהם, ממערה לצריף קורות ומצריף לבית בנוי באבן.
ציורים רבים מלווים את שלושת הספרים וממחישים את מעשה התפתחותם של הילדים משלב לשלב, הן כבני אנוש והן מילדות לבגרות.
תרגום לעברית.
הטרילוגיה תורגמה לעברית בראשית שנות העשרים על ידי א. פרנק, ויצאה לאור בהוצאת אמנות בפרנקפורט על מיין, במוסקבה ובאודסה. מאז לא חודש התרגום, והעברית אכן מיושנת וקשה לקריאה במושגים של ימינו, לא רק לילדים אלא גם למבוגרים. בסוף כל ספר יש לוח של מילים "שאינן שגורות בלשון, או שאין פירושן מדויק בפי הבריות או שמחודשות לצורך השעה ובאו כהצעה", ותרגומן לגרמנית, רוסית, פולנית, צרפתית ואנגלית. בין אלה מילים, שהיום אנו רגילים בהן ואיננו רואים בהן שום חידוש, כמו תגלית, חמציץ, כוך, נדבך, מלט ועוד, וגם מילים שנשכחו, או שלא נקלטו כלל בשפה, כמו אחילית, אמגוז, חמיטה וגומץ.
נמל התעופה הבין-לאומי של ע'רדקה
נמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה (הורגדה) (בערבית: مطار الغردقة الدولي) שוכן בעיר ע'רדקה (הורגדה) שלחוף הים האדום במצרים, כ-500 קילומטרים מדרום-מזרח לקהיר. זהו נמל התעופה השני בגודלו במצרים מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו. בשנת 2009 עברו בו 6.7 מיליון נוסעים.
נמל התעופה משמש כשער ראשי לתיירי חוץ בדרכם לאתרי התיירות המצריים שלחוף הים האדום. הוא משרת עשרות חברות תעופה, מרביתן חברות שכר וחברות טיסה מוזלות, הפועלות בינו לבין יעדים בכל רחבי אירופה ובטורקיה, וכן משרת טיסות פנים-ארציות.
בנמל פועלים שני טרמינלים לנוסעים. הטרמינל השני בשטח של 92 אלף מטר רבוע ובו גשרי עלייה למטוסים הוקם במטרה להגדיל את קיבולת הנמל עד ל-13 מיליון נוסעים בשנה, במסגרת מאמצי ממשלת מצרים להגדיל את תנועת התיירות למדינה. הוא נבנה מדרום לטרמינל הישן, ונחנך ב-17 בדצמבר 2014 במעמד נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים. הנמל משרת גם את חיל האוויר המצרי, ובשטחו נמצאים מוסכים ממוגנים למטוסי קרב.
מאז מלחמת ששת הימים, עת הופגז שדה התעופה הצבאי בע'רדקה במבצע מוקד, ועד לשנת 1976 לא היה הנמל בשימוש.
יעל דאוקר
יעל נעים דאוקֶר (Yael N. Dowker; 1919 – ינואר 2016; נולדה כיעל נעים) הייתה מתמטיקאית ממוצא ישראלי, בולטת בעבודתה בתחומי תורת המידה והתורה הארגודית .
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב כיעל נעים. למדה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, שבמרילנד, ארצות הברית. בשנת 1941, בהיותה סטודנטית לתואר שני, פגשה את קליפורד יו דאוקר , מתמטיקאי קנדי שעבד שם בתור מדריך. בני הזוג נישאו בשנת 1944. במהלך התקופה שבין 1943 ל-1946 עבדו שניהם במעבדה לקרינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.