קרחון שארפ (אנטארקטיקה)
קרחון שארפ (באנגלית: Sharp Glacier) הוא קרחון יובלי, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון ונשפך אל ראשו של פיורד לאלמאנד.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1948–1959, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של רוברט פיליפ שארפ (Robert P. Sharp), גאולוג וחוקר קרחונים אמריקאי. שם זה ניתן בהתאמה לשמות אתרים רבים באזור הנקראים על שמות גאולוגים.
חינוך בר קיימא
חינוך בר קיימא או חינוך מקיים (באנגלית: Sustainable Education) היא תפיסה חינוכית שמטרתה להביא לרווחה חברתית, כלכלית וסביבתית, שלושת עמודי התווך של תפיסת הקיימות, במסגרת מוסדות החינוך הפורמלי. המובן הרחב של תפיסה זו הוא היכולת של מערכת חינוך להתנהל באופן בר קיימא ולא רק לקדם חינוך לקיימות.
רקע.
ראשיתם של בתי הספר המודרניים נעוץ במהפכה התעשייתית ובצרכים של החברה באותה העת בהשגחה על הילדים בזמן שהוריהם יוצאים לעבוד מחד, ובהכשרת הילדים לשוק העבודה בבגרותם מאידך. מרבית מערכות החינוך בעולם כולו עדיין פועלות באופן שבו נוצרו לפני כמאתיים שנה. בעידן בו קצב החיים הוא מהיר, הנגישות לידע כמעט בלתי מוגבלת, הפערים הבינדוריים גדלים וקיימת אי ודאות אדירה לגבי עולם התעסוקה העתידי, החינוך הפורמלי מצוי באתגר משמעותי. ארגונים שונים ומדינות רבות עוסקים כולם בשאלה מה צריך ללמד ילדים במאה ה-21 על מנת לצייד אותם בידע, הערכים והמיומנויות שיכינו אותם לעולם הלא נודע של המחר. החינוך לקיימות מצוי היום באופן מאוד משמעותי במערכות חינוך בעולם וישנו דגש רב על עידוד תהליכים חינוכיים בעיקר בתחום החינוך הסביבתי. עם זאת, חינוך בר קיימא מכוון להטמעת פעולות בתחומים החברתיים, הכלכליים והסביבתיים כך שיהיו חלק אינטגרלי מהאופן שבו פועלים המוסדות החינוכיים.
התחום החברתי.
בבסיס התפיסה של חינוך בר קיימא ישנו ערך אדיר לסביבה האנושית בתוך וסביב המוסד החינוכי. היכולת להגיע לרווחה בתחום החברתי קשורה ביחסי הגומלין המתקיימים עם סביבה זו. בין שמדובר בשיתופי פעולה עם הורים, עסקים או גופים ובין שמדובר בהתנהלות הפנים מוסדית שמאפשרת שוויון הזדמנויות בחינוך לכל ילדי המוסד ללא קשר לרקע ממנו הם באים – ההבנה כי הקהילה המרכיבה את המוסד ומקיפה אותו היא חלק בלתי נפרד ממנו והיא המפתח לרווחה חברתית.
התחום הכלכלי.
מרבית מוסדות החינוך בישראל נתמכים בצורה משמעותית בגיוס תרומות ופילנתרופיה. המשבר הכלכלי העולמי שהתקיים בשנת 2008 חשף את המגזר השלישי, כמו גם את כל הגופים שנתמכו בפילנתרופיה בפני בעיה, שכן היקף התורמים והכספים הצטמצם משמעותית. היכולת להפוך את מוסדות החינוך לכאלה שמקיימים את עצמם מבחינה כלכלית באמצעות יצרנות חומרית, דיגיטלית ואחרת, תביא לרווחה כלכלית גם ביכולת של המוסד החינוכי להתקיים באופן עצמאי ובלתי תלוי וגם תאפשר לילדי המוסד למידה על תחומי הכלכלה מתוך חוויה והתנסות אותנטית.
התחום הסביבתי.
הצלע השלישית בתחום הקיימות עוסקת בתחומי הסביבה. במובן הזה, המוסד החינוכי יוביל תהליכים לחינוך סביבתי ויפעל באופן מעשי תוך צמצום טביעת הרגל האקולוגית שלו.
קרחון שארפ
הז'נדרמריה הצרפתית
הז'נדרמריה הצרפתית, רשמית הז'נדרמריה הלאומית (בצרפתית: Gendarmerie nationale) הוא אחד משני כוחות המשטרה הלאומיים בצרפת, לצד המשטרה הלאומית. זהו אגף ב הפועל בכפיפות משותפת למשרד הפנים ומשרד ההגנה. לז'נדרמריה יש משימות שיפוטיות, משימות אדמיניסטרטיביות, ומשימות צבאיות.
הז'נדרמריה אחראית לאכיפת החוק בערים הקטנות, באזורי הכפר והפרוורים, בזמן שהמשטרה הלאומית, ככוח שיטור אזרחי אחראית לאכיפת החוק והסדר בערים עצמן. בשל מעמדה הצבאי, הז'נדרמריה מבצעת משימות צבאיות שונות ומשימות הגנה. לז'נדרמריה אגף למאבק בפשעי מחשב ונכון לשנת 2014 שירתו בה מאה אלף חיילי ז'נדרמריה.
הז'נדרמריה היא יורשת ה-maréchaussée, גוף השיטור הוותיק ביותר בצרפת שהחל את דרכו עוד מתקופת ימי הביניים. היא הוקמה בשנת 1721 והחוק מ-17 באפריל 1798 קבע את עקרונות הפעולה, והמשימות שלה. לז'נדרמריה השפעה תרבותית ומסורות שהשפיעו על העולם כולו עוד מתקופת האימפריה הצרפתית.
המשמר הלאומי של צרפת
המשמר הלאומי של צרפת (בצרפתית: Garde Nationale) הוא כוח מילואים משטרתי, הפועל בצמוד לצבא, וקיים במתכונתו הנוכחית מאז 2016, אך יונק את שורשיו מהמשמר הלאומי הישן שנוסד בשנת 1789, בזמן המהפכה הצרפתית תחת פיקודו של המרקיז דה לה פאייט. במרבית שנות קיומו היה המשמר נאמן למעמד הביניים בצרפת והוא נוסד בנפרד מן הצבא הצרפתי והחזיק ברשותו כוח מילואים צבאי וכוח מילואים משטרתי.
בשנים 1792–1795 התאפיין המשמר בטלטלות רבות בקרב חייליו, ואף חדל מלהתקיים בשנים 1827–1830, אך הוקם מחדש ומילא תפקיד מרכזי במהלך המרד הרפובליקני בפריז של יוני 1832. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871 המשמר הפך למהפכני ומסוכן, מה שתרם לפירוקו הסופי בשנת 1871.
בשנת 2016 יזם נשיא צרפת פרנסואה הולנד את הקמתו מחדש של המשמר הלאומי, כתגובה לפיגועי נובמבר 2015 בפריז.
משרד הפנים של צרפת
יעקב יעקב (פוליטיקאי)
יעקב יעקב (שנת התר"ץ, 1930 - ט"ו באדר א' התשנ"ב, 19 בפברואר 1992 ) היה איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי.
כיהן בין השנים 1953–1959 כמזכיר מושב עין יעקב שבגליל, שהיה ממייסדיו.
בשנים 1959–1973 כיהן כסגן מנהל ארגון הקניות בתנועת המושבים וכנציג מטעם יישובי הגליל בארגון מושבי הגליל.
בשנים 1973–1992 (עד פטירתו) כיהן כראש מועצה אזורית מעלה יוסף שבגליל.
בשנים 1980–1992, בנוסף לתפקידו כראש מועצה אזורית, כיהן כיושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבניה מעלה הגליל.
במהלך השנים, היה חבר בוועדות הציבוריות: חבר במרכז מפלגת העבודה, חבר מזכירות תנועת המושבים, חבר בהנהלת יד לבנים (כאב שכול), חבר בפורום יישובי קו העימות, חבר באיגוד ערים בגליל המערבי, חבר בהנהלת בית החולים הממשלתי בנהריה, חבר הנהלה בבית האבות בעכו וחבר בהנהלת מכללת גליל מערבי.
קורות חייו.
שנותיו הראשונות.
יעקב יעקב נולד בשנת 1930 לעזרא ושרה יעקב, בכפר חג'ילה, מחוז קרקוק שבכורדיסטן העיראקית. בכפר, שנמצא באזורים ההרריים של עיראק, שכנו כחמש-עשרה (15) משפחות יהודיות, שהיו חלק ממאות משפחות יהודיות שחיו באזור זה ובעיקר בעיר חנקין הקרובה, שמנתה כשש-מאות (600) משפחות יהודיות. אביו היה חקלאי ומוכר בדים ומשפחתו, שמנתה שבעה (7) נפשות, הייתה מהאמידות שבכפר. יעקב למד בבית הספר הערבי הממשלתי והתחנך אצל מורה פרטי בלימודים עבריים ולימודי קודש.
בשנת 1948, בעיצומה של מלחמת העצמאות בישראל, גויס יעקב לצבא העיראקי כשהיה בן שמונה-עשרה (18). השמועה על המלחמה בין יהודים לערבים בארץ ישראל עוררה תסיסה אנטי-יהודית חריפה, אשר לובתה על ידי מסיתים שיצרו אווירה עוינת כלפי היהודים באזור. עם הגעת השמועה על הקמת המדינה, יעקב ארגן בסתר את החיילים היהודים ביחידתו על מנת לשמור על בתי היהודים ברובע היהודי בקרקוק, כך שיפטרלו באופן רציף בין בתי היהודים. כשהגיעו הפורעים הערבים, שהוסתו על ידי הממשלה המקומית, לרובע היהודי וראו את החיילים העיראקים, לא העזו לגעת בבתי היהודים.
לאחר שהחל גל הגירה גדול של יהודים מעיראק לישראל דרך פרס השכנה, מכרו משפחתו של יעקב את רכושם ויצאו ביחד עם מאה וחמישים (150) משפחות יהודיות נוספות בניסיון לעבור את הגבול לפרס. ניסיון זה נבלם על ידי המשטרה העיראקית, אשר החזיקה את המשפחות במעצר ממושך בעיר חנקין. בשנת 1950, לאחר שחל מפנה במדיניותה של הממשלה העיראקית ביחס להגירת יהודים, אושרו היתרי יציאה מעיראק לצמיתות בתנאי להסכמת היהודים להשאיר את רכושם.
יעקב עלה לישראל בשנת 1950 והועבר למחנה העולים בפרדס חנה, שם הכיר את מרים, גם היא עולה מכורדיסטן שבפרס. הם נישאו באותה שנה. שנה לאחר מכן נולד בנם הראשון הרצל ולאחריו נולדו עוד ארבעה (4) בנים: אליהו, ישראל, דוד ואסף.
בשנת 1973 נפל דוד בנו בעת מילוי תפקידו בשירותו הצבאי כחייל בחטיבת גולני.
פעילות ציבורית.
לאחר עלייתו לארץ, גייס יעקב כתשעים (90) משפחות שהועברו לכפר עבודה בגעתון עילית שבגליל המערבי, שם הועסקו בייעור מטעם קרן קיימת לישראל. מאוחר יותר נסגר כפר העבודה ויעקב ומשפחתו הועברו מכפר עבודה אחד למשנהו. בשנת 1953, לאחר סירוב של קק"ל להקמת יישוב באזור הצפון, עבר ביחד עם ארבע (4) משפחות בחזרה לגעתון עילית הנטושה והחל בבניית מושב חדש בניגוד לעמדת קק"ל. עם חלוף הזמן, הצטרפו להתארגנות המושבית של יעקב משפחות רבות וקק"ל נאלצה להכיר ביישוב תוך שהעבירה משאבים ליישוב החדש. בניית היישוב שנקרא עין יעקב הסתיימה בשנת 1955. יעקב נבחר פה אחד למזכיר המושב.
בשנת 1959, נקרא יעקב לתנועת המושבים על מנת להקים את ארגון מושבי הגליל, שבו פעל עד שנת 1973, בין היתר כסגן מנהל ארגון הקניות בתנועת המושבים. בתקופה זאת, לקח יעקב יד בהקמת יישובים רבים וגיוס משפחות ליישובי הגליל והפרחת האזור.