רוברט מוריס ליפסון וינסטון, הברון וינסטון (באנגלית: Robert Maurice Lipson Winston, Baron Winston, נולד ב-15 ביולי 1940) הוא רופא, מדען, מנחה טלוויזיה ופוליטיקאי, יהודי בריטי, מפלגת הלייבור (בריטניה), פרופסור לרפואה. בשנת 1995 הוענק לו תואר לורד חילוני לימי חייו.
קורות חיים.
נולד בלונדון למשפחה יהודית אורתודוקסית. אמו הייתה ראש העיר לשעבר של סאות'גייט (כיום שכונה בצפון לונדון). אביו נפטר כאשר וינסטון היה בן תשע, כתוצאה מטיפול רפואי שגוי וזיהוי מאוחר של שפעת. יש לו אח ואחות. בשנת 1973 התחתן וינסטון עם לירה הלן פייגנבאום (כיום הליידי וינסטון). יש להם שלושה ילדים, ג'ואל, טניה ובן שהוא מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה. הוא אוהד מועדון הכדורגל של ארסנל ועמית של החברה המלכותית לאמנויות וחבר במועדון גאריק, ב- MCC ובמועדון אתנאיום בלונדון.
וינסטון נכח לראשונה בבית הספר המכינה של סלקומב עד גיל שבע, ואחריו בית הספר של קולט ובית הספר סנט פול.
בשנת 1964 סיים את לימודיו בבית הספר להוראת רפואה של אוניברסיטת לונדון. לאחר סיום לימודיו עבר להתמחות בבעיות פוריות. וינסטון היה חבר מועצה בקרן המחקר לסרטן בסרטן ובמחקר סרטן בבריטניה, ועד שנת 2013 היה חבר במועצה לחקר הנדסה ומדעי הגוף, שם גם שימש כיו"ר פאנל סוגיות החברה. הוא נותן הרצאות ציבוריות רבות בשנה בנושאים מדעיים.
תוך זמן קצר ויתר על הרפואה הקלינית ועבד כמפיק תיאטרון, וזכה בפרס המפיק הלאומי בפסטיבל אדינבורו לשנת 1969. בשובו לרפואה האקדמית, פיתח מיקרוסקופיה של הצינור וטכניקות שונות בניתוחי הרבייה, כולל היפוך עיקור. הוא ביצע את השתלת החצוצרות הראשונה בעולם בשנת 1979, אך טכנולוגיה זו הוחלפה לאחר מכן בהפריה חוץ גופית.
לורד וינסטון מתנגד להפרדת הדת והמדינה, והצהיר שמעמד הכנסייה האנגליקנית בממלכה הוא "אחת הסיבות שאני גאה להיות בריטי."
ישויות הממלכה המאוחדת
הזאבות
הזאבות היא להקת רוק ישראלית. חברות הלהקה הן יפעת בלסיאנו, טליה ישי, רוני שפר ואור זיגלבאום.
השירים של הלהקה נכתבו במטרה לתת ביטוי לעולמן האישי של ארבע בחורות ש"צועקות את הדברים שקשה לדבר עליהם". התכנים של שירי הלהקה עוסקים בין היתר בזווית הנשית של מערכות יחסים, מיניות ויחסי כוחות, מתוך מטרה להשמיע קול שלא נשמע לעיתים קרובות במוזיקה הישראלית המורכבת מרוב גברי.
שנים ראשונות.
הרביעייה המקורית של הלהקה הכירה בשנות האלפיים בבית ספר תיכון בחולון והחלו לנגן ביחד.
את החזרות הראשונות שלהן הן קיימו בקונסרבטוריון השכונתי בחולון לאחר שעות הפעילות שלו. אב הבית של המקום, זאב, הסכים לשמור על כך בסוד, בתנאי שהלהקה תיקרא על שמו.
2012-הווה.
בשנת 2012, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה בהפקתו המוזיקלית של יהוא ירון.
ב-2015, נכנסה הלהקה חזרה לאולפן יחד עם המפיק נדב פרסר והקליטה את המיני-אלבום השני שיצא בחודש מאי של אותה שנה.
ב-2016, ביקשו חברות הלהקה להופיע בטקס יום השואה באוניברסיטת בר-אילן, אך הנהלת האוניברסיטה הודיעה כי ההופעה לא תוכל לכלול שירה, מסיבות דתיות.
הזאבות מופיעות ברחבי הארץ, ובאוקטובר 2016 יצאו למסע הופעות ראשון באירופה, בין היתר לקחו חלק בפסטיבל Waves בווינה.
באוגוסט 2017, הודיעה נגנית הבס מורן לחמי שהיא עוזבת לניו יורק, והלהקה קיבלה לשורותיה את טליה ישי כנגנית גיטרת הבס החדשה שלהן.
במאי 2018 הצטרפה ללהקה המתופפת רוני שפר, ויחד יצאה הלהקה למסע הופעות שני באירופה שכלל הופעות בגרמניה, הולנד צרפת ובלגיה.
בפברואר 2021 הודיעו חברות הלהקה על פרישתה של מורן סרנגה והצטרפותה של אור זיגלבאום. באותה שנה השתתפה הלהקה בפסטיבל "סימנים חיוניים" אשר התקיים במשך שמונה ימים במאי 2020, ביוזמת עיריית תל אביב וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסגרתה עלו בשידור חי אמנים ישראלים מוכרים, עם הופעות בסגנונות אינדי-פולק-רוק, אלקטרוני, ג'אז ואקספרימנטלי.
השפעות מוזיקליות.
מושפעת בעיקר מהסאונד של שנות ה-90 ומנגנת חומרים מקוריים בעברית ובאנגלית.
הלהקה מונה בין המשפיעים על המוזיקה שלהן את להקת פלסיבו, הפיקסיז, רדיוהד, דייוויד בואי, הביטלס, הקוקס, סוניק יות', הקילרז, ובלר.
ארנבת שחורת-זנב
ארנבת שחורת-זנב (שם מדעי: "Lepus californicus") היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים הנפוצה במדבריות אמריקה הצפונית.
מאפיינים.
זוהי ארנבת ארוכת אוזניים בעזרתן היא מצטננת מחום המדבר בלי לאבד הרבה זיעה. אורכה 61 ס"מ ומשקלה 1.4-2.7 ק"ג. היא בעלת פרווה אפורה עד חומה המשתלבת בנוף המדבר ושטחים פתוחים נוספים. האוזניים ורודות מבפנים וכפי ששמה מרמז היא בעלת זנב קטן ושחור. גם קצוות האוזניים והרגליים שחורים והרגליים גדולות וחזקות.
היא חיה במדבריות, ערבות יבשות, אדמות הפרריה ואדמות מרעה מדרום וושינגטון ומיזורי בצפון עד לבאחה קליפורניה ולסקטקס בדרום.
הארנבת היא צמחונית וניזונה מעשבים, נבטים, פרחים, שורשים של צמחים שונים ומזרעים.
טורפיה כוללים פומות, שונרים, קויוטים, זאבים, שועלים, עופות דורסים ובעיקר עיט זהוב וינשופים. הארנבת יכולה לרוץ במהירות וכן לקפץ כדי לחמוק מאויביה.
ארנבת האנטילופה
ארנבת האנטילופה (שם מדעי: "Lepus alleni") היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים החיה במדבריות אמריקה הצפונית. היא שייכת לתת-סוג נפרד משאר בני הסוג ארנבת.
זוהי אחת מהגדולות שבארנבות. אורכה 52–58 ס"מ ואורך אוזניה 14–17 ס"מ. משקלה ארבעה ק"ג בקירוב. היא בעלת פרווה בהירה מאוד המשתלבת עם הנוף המדברי כשהגב מעט חום מנומר. האוזניים ורודות.
תחום המחייה של ארנבת האנטילופה הוא המדבר והערבות היבשות באריזונה וכן במחוזות צ'יוואווה, נאיאריט, סינלואה וסונורה שבמקסיקו. הארנבת צמחונית וניזונה בעיקר מעלים, שורשים ומקקטוסים בשרניים. גופה מותאם לחסוך במים והיא יכולה לשרוד זמן רב בלי שתייה.
היא ניצודה על ידי טורפים רבים, בעיקר קויוטים, שונרים מצויים ועיטים זהובים. הארנבת היא יצור דרוך ועירני ובעזרת אוזניה מסוגלת לשמוע טורף מתקרב ולברוח למאורתה.
מרשה פ. ג'ונסון
מרשה פ. ג'ונסון (באנגלית: Marsha P. Johnson; 24 באוגוסט 1945 – 6 ביולי 1992) הייתה אישה טרנסג'נדרית, פעילה בתנועת שחרור הלהט"ב ודראג קווין. היא הייתה אחת הדמויות הבולטות במהומות סטונוול ב-1969. ג'ונסון הייתה חברה מייסדת של ארגון "החזית לשחרור גאה" (Gay Liberation Front), ושל קבוצת הפעולה (Street Transvestite Action Revolutionaries), לצד חברתה הקרובה, סילביה ריברה. היא הייתה דמות פופולרית בסצנה הגאה ובעולם האמנות של ניו יורק, שימשה כמודל עבור אנדי וורהול, והופיעה מעל הבמה עם Hot Peaches, להקת מופע אוונגרד ודראג. ג'ונסון כונתה, בין היתר, "ראשת העיר" של רחוב כריסטופר, וכן "קדושת רחוב כריסטופר", שם התרחשו אירועי סטונוול. בשנות ה-1980 ותחילת שנות ה-90, ג'ונסון הייתה לפעילת איידס כחלק מארגון Act Up.
ביוגרפיה.
תחילת דרכה.
ג'ונסון נולדה ב-24 באוגוסט 1945 באליזבת שבניו ג'רזי. גידלה אותה אמה החד הורית, לצד אחותה הגדולה, נורמה. ג'ונסון גדלה כקתולית, והקשר שלה לדת נשאר תמיד חלק מהותי מחייה. היא התחילה ללבוש שמלות בגיל חמש, אבל הפסיקה כשהתחילה לחוות בשל כך הטרדות מיניות, ואף דיווחה שנאנסה בגיל צעיר. בגילאי העשרה המאוחרות, ג'ונסון סיפרה לאמה שהיא גיי, ואמה הגיבה אליה בבוז. עם סיום לימודי התיכון בשנת 1963, ג'ונסון עברה לשכונת גריניץ' וילג' בניו יורק, שם עבדה במסעדה עד שהתחילה להצליח בעולם הדראג, והייתה מופיעה ב"נשפי הדראג" של ניו יורק בשם "מרשה השחורה". ג'ונסון דיווחה שהיה לה קשה "לעשות דראג רציני" בשל מחסור כלכלי, והייתה מעצבת בעצמה את שמלותיה. היא התחילה לעסוק בזנות כדי להתפרנס. החל מסביבות 1966, ג'ונסון חייתה ברחובות של גריניץ' וילג'.
את שמה המלא – מרשה פ. ג'ונסון – בחרה בהדרגה: את שם המשפחה משלט מסעדת הרשת "האוורד ג'ונסון", מהסניף ברחוב 42, וכשנשאלה מה פשר האות "P" בשם, היא הייתה עונה "" (שכח מזה, תתעלם). חברה לתנועת השחרור הגאה, בוב קוהלר, סיפר שכשאשר עמדה ג'ונסון מול בית המשפט בבקשה לשחרור בערבות, השופט שאל מה פשר האות, וזה מה שהיא ענתה, כשהיא מקליקה באצבעותיה. השופט היה משועשע, ושיחרר אותה. ג'ונסון גם הייתה עונה במשפט זה בסרקזם כשהיו חוקרים אותה לגבי מגדרה.
ג'ונסון החלה לפקוד את הבר סטונוול לאחר שהתחילו לאפשר כניסה ללסביות ודראגיסטיות. ג'ונסון כינתה את עצמה אחת מ"בנות סטונוול".
אירועי סטונוול ופעילות חברתית.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-28 ביוני 1969, פרצו מהומות סטונוול. רבים זיהו את ג'ונסון בתור אחת הראשונות להשיב מלחמה בעימותים עם המשטרה במהלך ההתקוממות. למרות שהיו כאלה שטענו שג'ונסון עצמה התחילה את המהומות, ג'ונסון התכחשה לכך בראיון ב-1987, לפיו היא הגיעה למקום בסביבות השעה 2:00, כשהמהומות כבר התחילו. על פי הדיווחים, ההתפרצות החלה בסביבות השעה 1:20 בבוקר. דייוויד קרטר, בספרו "Stonewall: The Riots that Sparked the Revolution", תיאר את מעשיה של ג'ונסון, כמי שהשליכה כוס שוט לתוך הבר העולה באש בצעקת, "יש לי זכויות אזרח!", ושבלילה השני למהומות, ג'ונסון טיפסה על פנס רחוב והפילה חפץ כבד על שמשת ניידת משטרה. קרטר מנה את ג'ונסון, יחד עם ג'קי הורמונה וזאזו נובה, בתור "שלוש הדמויות שידוע שעמדו בחוד החנית" בהסלמה של אירועי סטונוול.