בקיץ 1990 חזר אלופס לגרמניה, וחתם בורדר ברמן, שם שיחק שלוש עונות, והבקיע 18 שערים ב-78 הופעות בבונדסליגה. בברמן חבר אלופס לשחקני התקפה כווינטון רופר ומרקו בודה. עם ורדר ברמן זכה אלופס בגביע הגרמני בפעם הרביעית בקריירה שלו, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על פ.צ. קלן, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. אלופס בעט ראשון עבור ורדר ברמן והחטיא את הבעיטה שלו, אך החמצות של אנדריי רודי ופייר ליטבארסקי מקלן הפכו את התוצאה לטובת ברמן. זכייה זו בגביע הגרמני העניקה לוורדר ברמן את הכרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1992. אלופס היה אחד מהשחקנים המובילים של הקבוצה במפעל זה, והבקיע שער במשחק הגמר מול מונקו, שהסתיים בתוצאה 0–2 לוורדר ברמן, שזכתה בתואר. עונת 1992/93 הייתה עונתו האחרונה של אלופס כשחקן פעיל. בעונה זו הוא לא הבקיע, אך היה חלק מזכייתה של ורדר ברמן באליפות הבונדסליגה.
קריירה בינלאומית.
אלופס החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1978, במשחק ידידות בו ניצחה נבחרת גרמניה המערבית 3–4 את נבחרת צ'כוסלובקיה. אלופס השתתף ביורו 1980 וזכה עם נבחרת מערב גרמניה בטורניר לאחר ניצחון 1–2 בגמר על נבחרת בלגיה, בו שיחק אלופס 90 דקות. את יורו 1980 סיים אלופס כמלך השערים, עם שלוש שערים, כולן במשחק בשלב הבתים מול נבחרת הולנד. אלופס השתתף גם ביורו 1984 בו הודחה נבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים, ובמונדיאל 1986, בו הפסידה הנבחרת בתוצאה 2–3 במשחק הגמר לנבחרת ארגנטינה, כשבמונדיאל 1986 פתח בהרכב בכל שבעת המשחקים. בשנת 1988 ערך אלופס את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת שוודיה, בו הבקיע. אלופס צבר בסך הכל 56 הופעות בנבחרת, בהן הבקיע 17 שערים.
קריירת אימון.
בין השנים 1998 ו-1999 אימן אלופס בפורטונה דיסלדורף.
תארים.
עם פורטונה דיסלדורף:
עם פ.צ. קלן:
עם אולימפיק מרסיי:
עם ורדר ברמן:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
תארים אישיים:
פשטה רגל
חנן גטריידה
חנן גטריידה (1945 – 11 ביוני 2021) היה צלם אמנותי ישראלי.
ביוגרפיה.
חנן גטריידה נולד, גדל וחי עם משפחתו בקיבוץ קבוצת שילר ולו שלושה אחים ואחות מבוגרים ממנו. אביו היה בעליו של מפעל בברלין. הוריו, אדי ואילזה (אישה) גטריידה הגיעו לקיבוץ ב-1938 עם שלושת ילדיהם לאחר שנמלטו מגרמניה הנאצית. אביו הקים וניהל את "שילטקס", מפעל הטקסטיל של הקיבוץ בו עבד חנן במשך כארבעים שנה בפיתוח מוצרים וניהול מחלקות. דודו היה הצלם החיפאי הוותיק יוליאן פירסט.
במשך שנים רבות טיפל גטריידה בצילום תיעודי של קיבוץ קבוצת שילר ואנשיו. ב-1984, לאחר שביקר בתערוכת צילומיה של יולה ליפשיץ במוזיאון תל אביב, החליט להפוך לצלם מקצועי. הוא בנה לעצמו מסלול של צילום אמנותי בכמה תחומים, ושילב בהתפתחות העצמית גם קורסים בצילום על ידי מובילי הצלמים בבתי הספר השונים לצילום בארץ, כגון "סטודיו גברא", "צילום יוצר", "המגמה לצילום של הדסה ירושלים", ו"קמרה אובסקורה".
גטריידה התמקד בצילום נופי טבע מצד אחד, מול נוף תעשייתי, שהדגש בו הוא על יחסי הגומלין בין האדם לטכנולוגיה בסביבת עבודתו הטבעית. נושאים אלה הוצגו על ידיו בתערוכות שונות מאז ראשית שנות ה-90.
מאיר רונן, "ג'רוזלם פוסט":
"תדפיסי הצבע הגדולים של חנן גטריידה מהמיוחדים והיפים ביותר שראיתי מעודי. לגטריידה יש עין נפלאה, הן לסצינות והן לקומפוזיציה, כאשר שליטתו הטכנית ושליטתו באווירה הן מדהימות, התוצאות הן תמיד הרמוניות. דוגמאות לכך הן הקומפוזיציה הגאומטרית של עננים ומטע, או הדרך העדינה בה נראים שני חלקים שונים של ים המלח, או הגבעה מכוסה הרקפות. אלה תצלומים עוצרי נשימה."
הרצאתו של גטריידה בנושאים אלה נקראה "תיצור אתה את הדמות", והוא הדגיש בה את אחריותו של הצלם על יצירתו. בין השאר הוא הרצה בפני התאחדות הצלמים בדבלין שבאירלנד, במחלקה לצילום של הדסה ירושלים, ובמחלקה לצילום של ויצו חיפה.
הוא לימד צילום במסגרות שונות והדריך סדנאות צילום לנוער ולבוגרים. תצלומיו הופיעו בעשרות ספרים, עיתונים וכתבי עת, רבים מהם בהוצאת אריאל.
היה חבר ב"התאחדות הצלמים המקצועיים בישראל", וכיהן בהנהלת ההתאחדות בשנים 1993–1994 ושוב בשנים 1997–1998. בתקופה זו כתב מאמרים ברבעון ההתאחדות "צילום מקצועי".
בשנים 2002–2011 טס עשרות פעמים לארצות הברית להציג בתערוכות במוזיאונים ולהרצות, בעיקר בקהילות יהודיות.
משנת 2002 ועד למותו, כיהן כחבר בחבר הנאמנים של בצלאל, ירושלים.
עבודותיו נרכשו על ידי The Jewish Theological Seminary of America (בית המדרש לרבנים באמריקה), ניו יורק, ומוזיאון שלושת הערוצים בסין ומוזיאון המדע בשיקגו.
גטריידה היה נשוי לצופיה, בעלת סטודיו ומורה לקרמיקה, ואב לארבעה ילדים, שכולם מתגוררים בקבוצת שילר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
פרסומים.
אקח אותך לשם, הוצאת משרד הביטחון, אפריל 1997
ספרו הראשון של גטריידה, צילומי נופי ישראל. יורם טהרלב כתב את ההקדמה וכל צילום לווה בטקסט פרי עטו של טהרלב. הספר הודפס בתריסר מהדורות ונמכר בכ-30,000 עותקים, 72 עמ'. יצאה גם מהדורה אנגלית.
המרחב הישראלי – עיר כפר ונוף בישראל 2000, מאי 2000
פרויקט של צילום אנשים בישראל בנוף מגוריהם ל"פנים – כתב עת לתרבות, חברה וחינוך" מספר 13, אביב 2000 – רבעון בהוצאת הסתדרות המורים בישראל, בעריכת רוביק רוזנטל, ופרופ' אריה שחר, 128 עמודים.
נושקת לחול, נוגעת בשמים, הוצאת חברת החשמל ומשרד הביטחון אוגוסט 2000
הספר מתעד ארבע שנות ליווי הקמת תחנת הכוח רוטנברג אשקלון.
ישראל שבילי צילום – היכרות אינטימית עם נופים ואנשים באחת הארצות המסקרנות בעולם, הוצאת "קואורדינטה", ספטמבר 2013
הספר מסכם 30 שנות צילום של גטריידה בכל התחומים בהם טיפל ובו כלולים כ-300 צילומים ומקיף 416 עמודים. בספר כ-30 פרקים, כל פרק נפתח בטקסט שכתב המחבר בעברית ובאנגלית. גטריידה מספר על מה שמניע אותו ועל אהבתו לצילום, פורש את השקפת עולמו על הצילום הישראלי, מסווג את הסוגיות השונות המרכיבות את עולמו הצילומי, מקטלג אותן ואף מסביר את ההיגיון העומד ביסוד השילוב ביניהם.
פרופ' משה צוקרמן, המבוא לספר:
"...והתוצאה, אי-אפשר לומר זאת אחרת, פשוט מרהיבה. בין אם מדובר בצילומי "תעשייה", ב"אנשים בעבודה", ב"אנשים בצורות חיים שונות", ב"נופים" או במה שמכונה בפי חנן גטריידה "קרוב לבית" – אין ולו צילום אחד בכל התחומים הללו, שאינו מוקפד מבחינת קומפוזיציית התמונה ושאינו מציית ציות אובססיבי-כמעט לכללי האסתטיקה, בבואו להטעין את הדימוי המתועד ביופי מפעים".
דוד רובינגר, המבוא לספר:
"עבודתו של חנן משלבת את המקצוענות של הצלם העובד למחייתו עם אהבתו של הצלם החובב. מתת נדירה בהחלט. בתצלומיו, אי-אפשר שלא להתרשם מהאהבה והחיבור הרגשי שלו למצולמים - תחושה שצלמים מקצועיים רבים חייבים להקריב בבואם לבצע צילום מוזמן״.
תערוכות.
"הכוח והגורם האנושי" – עבודת צילום בתחנת כוח רוטנברג, אשקלון
"שאלה של נוף" – נופי ישראל
"ארץ מובטחת" – Promised Land – נופי ישראל
"דממה בנוף" – בתי העלמין הצבאיים הבריטים בארץ ישראל
ביצוע פרויקט אמנות במפעלים
לקריאה נוספת.
על הספר "ישראל שבילי צילום"
על הספר "נושקת לחול, נוגעת בשמים"
על הספר "אקח אותך לשם"
על פרויקט מיוחד - צילום אנשים בישראל בנוף מגוריהם לכתב העת "פנים"
על תערוכות
על הזכייה בתחרות צילום החובבים של קודאק ומעריב
התנהגות פרו חברתית בגיל הרך
התנהגות פרו-חברתית בגיל הרך היא פעולה של הפניית רגשות והתנהגויות חיוביים כלפי אדם אחר. ויספה (1972,lauren wispe) משתמש במושג "התנהגות פרו-חברתית" כדי לתאר מכלול התנהגויות בעלות אפיונים חברתיים חיוביים כללים כמו: סימפתיה, אמפתיה, שיתוף פעולה, תרומה, הושטת עזרה ואלטרואיזם (התנהגות זולתנית).
מטרת ההתנהגות הפרו-חברתית היא להביא תועלת לזולת, והיא תחשב כזו אפילו אם היחיד לא הקריב הרבה או אף הרוויח בעקבותיה תשומת לב או דימוי עצמי גבוה יותר.
סוגי התנהגות פרו-חברתית.
אמפתיה.
היכולת להתנסות ברגשותיו של אדם אחר.
אמפתיה היא תגובה רגשית המאופיינת על ידי רגשות דאגה, סימפתיה, חמלה ורוך כלפי אדם אחר ועל ידי רצון להקל על מצוקתו. הופמן היה הראשון שהדגיש הן את האספקטים הרגשיים והן את האספקטים הקוגניטיביים של האמפתיה. הוא טען שאמפתיה היא "תגובה רגשית התואמת יותר את מצבו של האחר מאשר את מצבו של האני", אולם הבסיס לתגובה הוא קוגניטיבי: האדם האמפתי קשוב לסימנים המצביעים על מצבו הרגשי של האחר, ויחד עם זאת הוא ער לעובדת היות האחר מופרד ממנו.
אלטרואיזם.
פעולה לא-אנוכית שנועדה לעזור לאדם אחר.
אלטרואיזם מתייחס לפעולה שבה למבצע אין מוטיבציות לקידום עצמו, אין הוא מצפה לגמול על מעשיו ואף פועל נגד האינטרסים של עצמו. למוטיבציה המטרה האולטימטיבית של הגברת רווחת האחר או האחרים כשעצם הניסיון להשגת המטרה הזו מגביר את רווחת הקולקטיב. המקור המוצע הידוע ביותר של מוטיבציה אלטרואיסטית הוא רגש האמפתיה.
התפתחות ההתנהגות הפרו-חברתית.
בארבעת השנים הראשונות לחיי ילד, מקובל להתייחס לארבעה שלבים בהתפתחות ההתנהגות פרו- חברתית:
התפתחות ההתנהגות הפרו חברתית בגילאי 4–6