אייל דוד נודע למערב לראשונה במאה ה-19, על ידי האב ארמן דוד, מיסיונר קתולי צרפתי שהיה בוטנאי וזואולוג חובב ופעל בסין בשנות השישים של המאה ה-19. באותו הזמן, שכן העדר היחיד שחי בסין (ובעולם בכלל) בשטח פרטי השייך לקיסר הסיני, והיה מעין שמורת ציד. לאחר שהאב דוד פרסם את תגליתו, מספר איילי דוד הועברו למדינות אירופיות והחלו להתרבות שם. עם זאת, האוכלוסייה בעדר שבסין הידלדלה מאוד, עד שאחרוני האיילים נאכלו על ידי חיילים מערביים ויפנים בזמן מרד הבוקסרים.
לאחר שמת אחרון האיילים בסין, קובצו כל הפרטים מגני החיות באירופה לגן חיות אחד באנגליה, על מנת להקים גרעין רבייה ולהציל את אוכלוסיית המין.
אייל זה מצוי בגני חיות ברחבי העולם, ושני עדרי איילים שכללו 40 פרטים הועברו לסין בתחילת שנות ה-80, וחיים שם בשתי שמורות טבע. כיום מספרם של איילי דוד בסין מגיע לכ-3,000 ובנוסף יש עוד כ-2,000 פרטים בגני חיות ברחבי העולם, והם ממשיכים לשגשג בשמורות.
סינפסידים
אנפסידים
פלזיוזאורים
פליקוזאורים
תרפסידים
Elaphurus davidianus
אייל דויד
נואוספירה
נואוספירה הוא מונח בפילוסופיה המדבר על "תחום המחשבה האנושית".
המילה נואוספירה נגזרת מהמילה היוונית "νους" - נואוס, שפירושה "נפש", "שכל" והיא מקבילה לתבנית של "אטמוספירה" ו"ביוספירה".
בתאוריה המקורית של ולדימיר ורנדסקי, הנואוספירה היא השלישית ברצף שלבי ההתפתחות של כדור הארץ אחרי הגאוספירה (חומר דומם) והביוספירה (חיים ביולוגיים). בדיוק כפי שהופעת החיים שינתה באופן יסודי מהקצה את הגיאוספירה, כך הופעת התודעה האנושית משנה באופן יסודי את הביוספירה. בניגוד לרעיונות של התאורטיקנים של השערת גאיה, או המקדמים של רעיון החלל הקיברנטי, הנואוספירה של ורדנסקי מופיעה בנקודה בה האנושות, כתוצאה משליטתה בתהליכים גרעיניים, מתחילה ליצור משאבים באמצעות שינוי של אלמנטים.
לעיתים משתמשים במילה כדי לתאר תודעה על-אנושית הנובעת מתוך האינטראקציות בין שכליהם של בני-אדם. זוהי התפיסה שהציע התאולוג פייר טייאר דה שארדן שהוסיף שהנואוספירה הולכת ומתפתחת לקראת אינטגרציה גדולה יותר, המסתיימת בנקודת האומגה - בה ראה את היעד העליון של ההיסטוריה.
רא&quot;ם ליפשיץ
אליעזר מאיר ליפשיץ
אליעזר מאיר ליפשיץ (רא"ם; יום הכיפורים, ה'תר"ם, 27 בספטמבר 1879, סקולה, גליציה המזרחית – כ"ד בתמוז תש"ו 1946, ירושלים) היה רב, מחנך, חוקר יהדות, ומראשי תנועת המזרחי בארץ ישראל. נחשב אחד ממייסדי ומעצבי החינוך בזרם האורתודוקסיה המודרנית.
ביוגרפיה.
אליעזר מאיר ליפשיץ נולד בסתיו 1879 ליום טוב ליפא בעיירה סקולה שבמחוז סטרי, בגליציה המזרחית, אוסטריה.
בצעירותו עבר עם משפחתו לעיר לבוב, שם למד אצל רב העיר הרב יצחק שמעלקס וחוקר המדרש שלמה בובר.
בשנת 1906 נשא את דינה רייצס מלבוב.
בשנת 1909 (ה'תר"ע) עלה לארץ ישראל. היה מורה בבתי המדרש למורים "עזרה" ו"העברי" בירושלים. היה חבר ועד הלשון העברית. בשנת 1913 החל ללמד בסמינר של דוד ילין (לימים מכללת דוד ילין). בשנת 1917 גורש מהארץ בידי העות'מאנים ועבר לברלין שם השלים את מחקרו.
זמן קצר לאחר שובו לארץ ישראל, החל בשנת 1921 (ה'תרפ"א) לכהן כמנהל הראשון של בית-המדרש למורים "מזרחי". לאחר פטירתו בשנת 1946 שונה שם המוסד ל"בית המדרש למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ", ובהמשך למכללה דתית למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ.
היה גם מנהל מחלקת החינוך הדתי של ההנהלה הציונית.
בנו היה עו"ד נפתלי ליפשיץ מחיפה. מייסד פירמת עורכי הדין "סלומון ליפשיץ" ובעל הספרייה הפרטית הגדולה בארץ.
נכדו שנקרא על שמו, (בן לרוזלי ונפתלי ליפשיץ), נהרג במלחמת יום הכיפורים ועל שמו הוקם מכון מאיר.
כתביו.
לאחר מותו:
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
ויה אגנטיה
ויה אגנטיה (לטינית Via Egnatia; יוונית Εγνατία Οδός; אלבנית Rruga Egnatia; מקדונית Виа Егнација; טורקית Egantia yolu) הייתה דרך רומית שהובילה מדירכיום (Dyrrachium), היא דורס בת ימינו שבאלבניה, אל ביזנטיון (כיום איסטנבול בטורקיה).
היסטוריה.
ויה אגנטיה נסללה על ידי הרומאים במאה ה-2 לפנה"ס וחצתה את איליריה, מקדוניה ותראקיה בשטח הנמצא כיום באלבניה, מקדוניה, יוון והחלק האירופאי של טורקיה. אורכה של הדרך היה 1,120 ק"מ, ובדומה לדרכים רומיות אחרות, רוחבה היה כ-6 מטרים והיא כוסתה באבנים גדולות מרובות צלעות או בעפר דרוך. המקורות העיקריים לתולדות הדרך ובניתה הם ב"גאוגרפיקה", חיבורו של הגאוגרף היווני סטרבון, ובמספר אבני דרך שנותרו לאורך התוואי בו עברה. כתובות דו לשוניות מעידות על כך שגנאוס אגנטיוס (Gnaeus Egnatius), פרוקונסול מקדוניה, הורה על בנייתה של הדרך בתאריך שאינו ידוע במדויק, והדרך נטלה את שמו. לפי מרקוס טוליוס קיקרו ופוליביוס, ייתכן שויה אגנטיה נסללה לאורך דרך צבאית עתיקה שהובילה מאיליריה אל ביזנטיון.
הדרך נסללה במטרה לקשר את רומא אל מושבותיה המזרחיות בבלקן, והייתה המשכה של ויה אפיה, אשר יצאה מרומא עד ברינדיזיום (ברינדיזי) לחוף הים האדריאטי. נקודת ההתחלה של ויה אגנטיה מוקמה בדירכיום, על חופו המזרחי של הים האדריאטי מול ברינדיזי, ונדרשה הפלגה בת יום בין שני הנמלים. הדרך היוותה את ציר התחבורה העיקרי של האימפריה הרומית גם אל מושבותיה במזרח הים התיכון, עד שאוגוסטוס בנה דרך נוספת מצפון לה.
אבני דרך שנותרו לאורכה של ויה אגנטיה מעידות כי טראיאנוס שיפץ את הדרך לפני מלחמותיו כנגד הפרתים בשנת 113, אך במאה ה-5 הופסק השימוש בה בשל חוסר היציבות בבלקן, והיסטוריון בן התקופה ציין כי חלקה המערבי הפך כמעט בלתי עביר.
ויה אגנטיה שופצה שוב על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון במאה ה-6 והפכה לציר תחבורה חשוב באימפריה הביזנטית. באותה עת היא הגיעה לשער הזהב של קונסטנטינופול. אף שכמעט כל קשרי המסחר היבשתי של האימפריה הביזנטית עם מערב אירופה נעשו דרכה, קיימות עדויות לכך שמצב הדרך עדיין היה בכי רע והיא הפכה בלתי שמישה לאחר גשם. בימי הביניים עדיין נודעה לויה אגנטיה חשיבות, וחלק ממסעי הצלב עברו דרכה אל ארץ ישראל.
בשנת 2010 הושלמה סלילת הכביש המהיר אגנטיה אודוס, הידוע גם ככביש מספר 2, בצפונה של יוון, שבחלקו הגדול מקביל לתוואי של ויה אגנטיה הרומית.
בשנת 2014 נחנכה דרך מטיילים העוברת על שרידי הדרך הקדומה, המסלול נחצה לשני חלקים: דורס - סלוניקי, סלוניקי - איסטנבול, כאשר רק החלק הראשון פתוח להליכה ולרכיבת אופניים והשני עודנו בשלבי מחקר.
מיכאל בלומנטל
מיכאל בלומנטל (11 בנובמבר 1935 - 28 באפריל 2007) היה רופא עיניים בישראל ומומחה למחלת הקטרקט.
ביוגרפיה.
מיכאל בלומנטל נולד בטבריה ב-11 בנובמבר 1935, בן לזוג רופאי עיניים שעלו מגרמניה. הוא סיים את לימודי הרפואה בשנת 1965 באוניברסיטה העברית בירושלים והשלים התמחות במחלקת העיניים בבית החולים הדסה עין כרם. שימש מרצה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1970–1976 שימש מנהל מחלקת עיניים בבית החולים סורוקה בבאר שבע ואחר כך, עד שנת 1993 ניהל את מחלקת עיניים בבית החולים שיבא, תל השומר. בשנת 1984 יסד את המרכז לרפואת עיניים "עין טל" בתל אביב. בשנת 1985 התמנה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. פיתח שיטת ניתוח קטרקט הקרויה על שמו.
בלומנטל כיהן כיו"ר איגוד רופאי העיניים בישראל בשנים 1992–1996, ונשיא האגודה האירופאית לקטרקט וקוצר ראייה בשנים 1995–1997.
נפטר ב-28 באפריל 2007 בגיל 72 ממחלת הסרטן.
חיים אישיים.
נישא לנעמי גרינבאום, לימים חברת הכנסת נעמי בלומנטל. לזוג נולדו שלושה ילדים.
טנזניט
טנזניט הוא מינרל שהוא אחת מהצורות בה מופיע בטבע המינרל זואיסיט (Ca2(Al. OH)Al2(SiO4)3), מינרל השייך לקבוצת האפידוט. הטנזניט נתגלה לראשונה בשנת 1967 בהרי מֵרֵלָני (Merelani קרויים גם מררני) בקרבת העיר ארושה שבצפון טנזניה. לאחר ליטוש וחיתוך נוצרת מהטנזניט אבן חן יקרה ופופולרית, אם כי עמידותה, יחסית לאבני חן אחרות, נמוכה. נטייתה של האבן להישבר מונעת לעיתים את האפשרות להשתמש בה כאבן חן לשיבוץ בטבעות. הטנזניט ידוע בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט באופן מיוחד, והוא מקבל גוון כחול ספיר, סגול, וירוק מרווה בהתאם לכיוון הגביש, תכונה המכונה טריכרואיזם (פליאוכרואיזם של שלושה צבעים). עם זאת במרבית המקרים נוהגים לחמם את הטנזניט. פעולה הגורמת להדגשת צבעו הכחול, אבל גם להחלשת תופעת הטריכרואיזם.
רקע.