ב-1540 מסר מלך פולין זיגמונד הראשון את האזור לשליטתו של יאן טרנובסקי, ונתן לו זכות להקים במקום עיר. ב-1548 קיבלה העיר זכויות מגדבורג. ב-1567 עברה העיר לשליטת משפחת אוסטרוז'סקי. ב-1575 נהרסה העיר חלקית בפלישת הטטרים. ב-1623 עברה העיר לשליטת משפחת זמויסקי. ב-1648 סבלה מאוד במרד בוגדן חמלניצקי, ב-1675 נהרסה כמעט לחלוטין על ידי הטורקים, ושוקמה על ידי אלכסנדר קוניצפולסקי. ב-1690 נעשתה נחלתה של מלכת פולין, מרי קזימיר, אשתו של יאן סובייסקי. ב-1694 שוב נכבשה על ידי הטטרים, בפעם האחרונה.
ב-1710 נפגעה במלחמה הצפונית הגדולה, וכך גם במלחמת הירושה הפולנית ב-1733. ב-1747 הזמין יוזף פוטוצקי נזירים דומיניקנים, שהקימו את הכנסייה הדומיניקנית בעיר, כיום קתדרלה. בין 1768–1772 התרחשו בעיר קרבות בין נציגי קונפדרציית באר לבין הצבא הרוסי. ב-1770 הייתה בעיר מגפת אבעבועות שחורות. ב-1772 עברה העיר לידי האימפריה האוסטרית בעקבות חלוקת פולין הראשונה.
תושבי העיר תלו תקוות רבות בנפוליאון בונפרטה לחידוש העצמאות הפולנית, ואכן ב-1809 הייתה העיר לחלק מדוכסות ורשה. ב-1811 עברה העיר לידי הרוסים, אך ב-1815 חזרה לאוסטריה לפי קונגרס וינה. ב-1820 התיישבו בעיר הישועים שגורשו מפולוצק שברוסיה הלבנה על ידי הרוסים, והקימו בה בית ספר ישועי. ב-1870 נבנתה מסילת ברזל ללבוב דרך העיר, וכתוצאה מכך התעצמה התפתחות העיר.
הצבא הרוסי נסוג בקיץ 1917, ובנסיגתו הצית חלק מהעיר. מ-22 בנובמבר עד 30 בדצמבר 1918 הייתה טרנופול בירת הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. ב-15 ביולי 1919 נכבשה על ידי הצבא הפולני, וכעבור שנה, ביולי-אוגוסט 1920, על ידי הצבא האדום. לפי הסכם ריגה חזרה לפולין. בשנות שלטונה דאגה פולין לפולניזציה של האוקראינים והיהודים, הדבר הביא לעליית פעילותם של הלאומנים האוקראינים ולאנטישמיות. ב-1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה העיר לשליטת הסובייטים, ופולנים רבים הוגלו לקזחסטן. ב-1941 נכבשה על ידי הגרמנים שרצחו את כל היהודים שנשארו בעיר. ב-1944 נכבשה העיר על ידי הסובייטים. לאחר המלחמה עברה העיר לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, וכיום היא נמצאת באוקראינה העצמאית.
יהודים.
יהודים התיישבו בעיר עם היווסדה. הקהילה חויבה בשמירה על העיר, והוקצו לה עמדות הגנה בפיקודו של "הטמאן" יהודי. כמעוז המרכזי נקבע בית הכנסת הבנוי מאבנים, שהיה נראה כמבצר לכל דבר עם עמדות ירי לארבעה צדדים. בעת גזרות ת"ח ת"ט מנתה הקהילה 300 משפחות, ורובן הגדול נרצחו בידי חילות הקוזקים. ב-1665 הייתה הקהילה במצב דחוק, אך במאה ה-18 כבר נחשבה בין המבוססות.
לאחר 1772, כשסופחה לאימפריה האוסטרית, הייתה העיר למרכז חשוב של תנועת ההשכלה היהודית. ב-1788 הוקם בה בית ספר ברוח זו על ידי הרץ הומברג, וב-1813 הקים בה יוסף פרל "בית חינוך". בעיר גם הוקם בית דפוס עברי. עם משכילי העיר הידועים נמנו ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק) ושלמה יהודה רפפורט (שי"ר), שאף כיהן כרב העיר בשנים 1838–1839. בשנים 1837–1858 שלטו בעיר מצדדי התבוללות תרבותית פולנית. בשנות ה-90 החלה פעילות ציונית בעיר. בעיר גם הייתה השפעה ניכרת של תנועת החסידות מהערים הסמוכות בגליציה. בין רבני העיר התפרסם במיוחד הרב יוסף באב"ד.
רבני העיר.
מבין רבני העיר, ידועים שמונת רבניה האחרונים:
השואה.
הצבא הסובייטי נכנס לעיר ב-17 בספטמבר 1939; במקביל כבש צבא גרמניה את פולין, ואלפי יהודים ברחו משטח הכיבוש הגרמני לשטח הרוסי. הרוסים התחילו מיד בדיכוי כל האלמנטים הלא קומוניסטים, ויהודים אמידים רבים נאסרו ונשלחו לסיביר. הגרמנים נכנסו לעיר ב-2 ביולי 1941. ב-4 ביולי כבר נערך פוגרום ביהודים, בשיתוף פעולה של האוקראינים. הפוגרום נמשך כשבוע, ובמהלכו נהרגו כ-5,000 יהודים. בספטמבר אותה שנה נוסד בעיר גטו, הראשון מסוגו בגליציה המזרחית. רוב היהודים ששוכנו בו הועסקו בבניית כביש קייב-לבוב. ב-25 במרץ 1942 נרצחו 1,000 יהודים על ידי הגרמנים, ובסוף אוגוסט-תחילת ספטמבר באותה שנה נשלחו 4,000 יהודים למחנה ההשמדה בלזץ. לאחר המלחמה חזרו לעיר כמה מאות יהודים בלבד.
הרכב מדלפוי
"הרכב מדלפוי" (ביוונית: ἡνίοχος) או "הֶנִיוֹכוֹס" ("אוחז המושכות"; בתעתיק לטיני: Hêniokhos) הוא פסל יווני עשוי ברונזה משנת 474 לפנה"ס. זוהי אחת הדוגמאות היפות והבולטות לפיסול יווני בברונזה מהתקופה הקלאסית. הפסל התגלה בשנת 1896 בעת חפירות ארכאולוגיות במקדש אפולו בעיר דלפי, והוא מוצג במוזיאון הארכאולוגי בה.
הפסל מציג דמות רכב, המפוסל בגובה קומת אדם ובידו הימנית הוא מחזיק שרידי מושכות. ידו השמאלית של הפסל חסרה. הדמות הייתה כנראה חלק ממערך פיסולי של מרכבה אשר הייתה רתומה לארבעה סוסים. ייתכן כי לצד דמות הרכב הופיע בפסל גם בעל המרכבה, אשר גופו נוטה מעט לכיוונו. בבסיס הפסל מופיעה ביוונית הכתובת: "[P]OLUZALOS MA nETHÊK[EN] ...]ON AES EUONUM APOLL[ON]", שפירושה: "פוליזלוס הקדיש אותי... עשו אותו משגשג, כבדו את אפולו". כתובת זו מציינת את פוליזלוס (Polyzalus), טיראן המושבה היוונית גלה (Gela) שבסיקיליה, כמזמין הפסל, לזכר ניצחון ספורטיבי של קבוצת רכבים במירוץ מרכבות במשחקים הפיתיים שנערכו בדלפי בשנת 474 לפנה"ס.
סגנון הפסל ממקם את הפסל בראשיתה של האמנות הקלאסית ביוון. תנוחת הפסל היא סטאטית ביחס לסיטואציה המתוארת. הפרופורציות של הפסל אינן מושלמות לפי האידיאל הקלאסי - ראשו קטן מעט וגופו מוארך. עם זאת, הפסל בעל דיוק אנטומי גבוה. בייחוד בולט הדבר בעיצוב שיערו של הרכב. הדמות לובשת בגד המחולק לחלקים ובעל קפלים רבים, המסודרים בקפידה ונופלים בצורה סימטרית. פניו של הפסל שלוות ומאופקות בהתאם לאידיאל הקלאסי, אך אין בהן אותה אטימות המופיעה בפיסול הארכאי. יתר על כן, עיניו של הפסל עוצבו בעזרת "חומר לבן ובתוכו נקבע האישון העשוי שני עיגולים של אוניכוס (שהם) חום. מילוי זה משווה לעיניים מבע חי, ער ומאופק כאחד".
שרה יורק ג'קסון
שרה יורק ג'קסון (באנגלית: Sarah Yorke Jackson; 16 ביולי 1803 – 23 באוגוסט 1887) הייתה כלתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. שימשה כמארחת לצדה של הגברת הראשונה אמילי דונלסון ולאחר מותה של אמילי, כגברת הראשונה של ארצות הברית בין ה-19 בדצמבר 1836 עד 4 במרץ 1837.
ביוגרפיה.
שרה נולדה למשפחה עשירה בפילדלפיה, פנסילבניה. אביה, פיטר יורק, היה רב חובל וסוחר מצליח. הוא נפטר בשנת 1815. אמה של שרה, מארי היינס יורק, נפטרה בשנת 1820 והשאירה את שלוש בנותיה יתומות. ב-1831 נישאה שרה לאנדרו ג'קסון הבן, בנו המאומץ של נשיא ארצות הברית, אנדרו ג'קסון. לאחר ירח דבש ממושך בבית הלבן, עברו בני הזוג להתגורר באחוזת הרמיטייג', מטע במדינת טנסי אשר שייך למשפחה. הזוג התגורר באחוזה וניהל את המטע, עד אשר פרצה שרפה במקום (1834) וכילתה את רובו של הבית הראשי. בשל השרפה עברו בני הזוג, ביחד עם שני ילדיהם הצעירים להתגורר בבית הלבן.
שרה הגיעה לבית הלבן ב-26 בנובמבר 1834 והחלה מיד לשמש כמארחת רשמית וגברת ראשונה בפועל לצדה של אמילי דונלסון, אחייניתו של הנשיא. הנשיא שביקש להימנע מחוסר נעימות, כינה את שרה "הגברת מהרמיטייג'" ולא הגברת הראשונה, תפקידה של אמילי. ב-1836 חלתה אמילי בשחפת. כתוצאה מכך שרה לקחה את כל מטלותיה. לאחר מותה של אמילי בנובמבר באותה שנה, מונתה שרה באופן רשמי לתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית. היא שימשה בתפקיד עד סוף כהונתו של ג'קסון, מספר חודשים לאחר מכן.
לאחר סיום כהונתו של אנדרו ג'קסון, עברו הג'קסונים להתגורר באחוזת הרמיטייג', ששוקמה מאז השרפה. אנדרו התגורר במקום עד מותו ב-1845. בני הזוג המשיכו להתגורר באחוזה, אך עזבו אותה לבסוף בסמוך לפרוץ מלחמת האזרחים, ועברו להתגורר במדינת מיסיסיפי. שרה נפטרה ב-1887. אחוזת הרמיטייג' נרכשה על ידי מדינת טנסי והיא משמשת עד היום כאתר לזכרו של הנשיא השביעי, אנדרו ג'קסון.
אייזק הייז
אייזק לי הייז (באנגלית: Isaac Lee Hayes; 20 באוגוסט 1942 - 10 באוגוסט 2008) היה זמר נשמה, מלחין, כותב שירים מתזמר ושחקן אפרו-אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות עבודתו על פסקול הסרט "שאפט", עליו זכה בפרס אוסקר ובשנות ה-90 וה-2000 המוקדמות כקולו של הדמות שף מתוכנית הטלוויזיה סאות' פארק.
ביוגרפיה.
ילדות וקריירה מוקדמת.
נולד בקובינגטון, טנסי. הוריו נפטרו כשהיה תינוק והייז גודל על ידי סבו וסבתו. הוא החל לשיר כשהיה בן חמש במקהלת הכנסייה המקומית. באותו גיל היז גם החל ללמוד לנגן על פסנתר, אורגן וסקסופון.
הייז החל בקריירה המוזיקלית שלו בגיל 20, כנגן אורגן וסקסופון בלהקת מוזיקת הנשמה, "מר-קיז". אחרי תקופה מוצלחת בלהקה, החל הייז לכתוב שירים לחברת ההפקות סטקס רקורדס ולאחר מספר להיטים שכתב, Soul Man הבולט בהם, הותר לו להפיק אלבום משלו, "Presenting Isaac Hayes" שנחל הצלחה בינונית בלבד.
ההצלחה.