...נח, לאן אתה תלך "לטייל" בימים הקרובים? אולי תגיע עד כאן? אני אהיה בבית החולים עוד כשלושה שבועות. ואחרי זה זמן מה בעיר. אם עד אז לא יקרה כל מקרה, ואם אופיי הרע וההפכפך לא ישיאני לעשות מעשה שלא יעשה.
נח שלי, אם אתה אוהב אותי מעט (להרבה אינני ראויה - ידעתי זאת) תכתב לי הפעם. אני דואגת לשלומך עתה כשהמרחק הנורא הזה בינינו. ואין כל שמועה וכל ידיעה מקרית מגיעה אלי.
הכתבת: ביה"ח "הדסה" צפת.
האם קבלת תמונת רחל הקטנה?
רחל
ובכן, נח? ארכו הימים אחרי בשרת ביאתך. האם לשווא נחכה לך אני וגורדון הזקן? וגם חדרי נכון לקבל את פני האורח, חדרי אשר רוח פסגות מנשבת בו יומם וליל. בפנת גזוזטרתי, נשב ונסתכל בבקעת יחזקאל הנביא. ובשביל שמלבין בצלע ההר נעלה שננו. הלא כבר טילנו ביחד בהרי צפת. התזכר? אך זה היה בשכבר הימים...
הערות שוליים.
שירה אוגריתית
השירה האוגריתית היא ספרות האפוסים שהתגלתה באוגרית החל מ-1928, צפונית ללטקיה בסוריה של ימינו. הספרות כתובה על לוחות חרס בכתב יתדות אוגריתי, והיא הקובץ המשמעותי ביותר בכתבי אוגרית. היצירה מתוארכת לסביבות אמצע האלף ה-2 לפנה"ס (בין המאה ה-15 למאה ה-14 לפנה"ס). באחדות מהיצירות מתואר כי נכתבו בתקופתו של נקמד מלך אוגרית, ובחלקן מתואר שם המעתיקים ושם האחראיים.
תוכני השירה.
היצירות הפואטיות הגדולות ביותר הן: "עלילות בעל וענת", "אגדת כרת", "אגדת אקהת". יצירות אלו מתארות אפוסים שלמים - עלילות עם התחלה, אמצע וסוף. בנוסף ישנן יצירות קצרות יותר: "שיר האלים הנעימים והיפים", "נישואי נכל-ואִב", "האלים הראשיים זוללים וסובאים", תפילות לאלים וקטעים אחרים שהקשרם לא ברור. היצירות כתובות בכתב יתדות האוגריתי על לוחות חרס, שאותיותיו זוהו על-ידי הנס באואר ופול אדוארד דורם (Dhorme; 1881–1966). כתבי אוגריתית פותחים שער חשוב להבנת התפיסות והדת הכנענית ממקור ראשון. תרבות שלמה שאבדה בתהום הנשייה, נחשפה ונתגלתה שוב. מרבית לוחות השירה האוגריתית נמצאו בבניין שעמד בין מקדשי הבעל ודגון, ושימש כספרייה ובית ספר לכהנים.
במרכז העלילות הגדולות מוטיבים של מלחמות, עימותים, טרגדיות ומוות. האלים נתפסים כדמויות בעלות מאפיינים אנושיים, שכרוכים ומעורבים בפעילות הארצית. על אף המאפיינים האנושיים יש להם יכולות על-אנושיות, כמו חיי נצח, חוזק, כנפיים וקרניים, ועוד. יחס של כבוד והערצה לאלים למול אפסותו וכיליונו של הטוב שבבני האדם, אף הוא אחד המוטיבים בעלילות.
לשירה האוגריתית זיקה לתנ"ך. מבחינה סגנונית, בשירה האוגרית רכיבים רבים שהופיעו לאחר-מכן בשירה עברית המקראית: תקבולות, מקצבים וחרוזים. התגליות באוגרית הובילו להערכה מחודשת של התנ"ך כיצירה ספרותית. ישנן אף כמה התייחסויות לרעיונות מיתולוגיים המופיעים בתנ"ך מופיעים גם בטבלאות החרס מאוגרית. עוד על הזיקה בין הספרות האוגריתית לתנ"ך ראו בהמשך.
לחלק מהשירה האוגריתית נמצאו מספר מהדורות. לפעמים במהדורה מסוימת יש הרחבה ופירוט של עניין המתומצת במהדורה שונה. לעיתים נראה כי היו גרסאות שונות לאותו הסיפור. חלקם של הלוחות נמצאו במצב קשה, וסיווגם נעשה על פי רוב לפי תוכנם. (בלוח אחד נמצאה כותרת 'לבעל', ובאחר 'לכרת'. בלוחות רבים ראש הלוח לא שרד ואין לדעת אם הם פתחו בכותרת). כנהוג בשפות הכנעניות, שבירת השורות אינה חופפת את סיומי המילים והמשפטים, ומילה יכולה להתחיל בשורה אחת ולהמשיך בשורה שאחריה.
עלילות בעל וענת.
עלילות בעל וענת הן העלילה המרכזית שהתגלתה בספרות האוגריתית, והם תופסים יותר ממחצית מהלוחות שסווגו בוודאות כדתיים. הלוחות מספרים, בקטעים, על מאבק של האל בעל ואחותו האלה ענת באלים ים ומות על השליטה על הארץ. הבעל מביס את ים, ובונה לו ארמון מלוכה ללא חלונות, כדי שמות לא יוכל להיכנס. לאחר הפצרות אל האומנות כושר-וחסיס, שבנה את הארמון, הבעל ניאות לפתוח חלונות, ומות, ששואף לשלוט במקום הבעל, נלחם בו. אך מות מביס את הבעל והוא יורד לשאול. האלה ענת נוקמת במות ומביסה אותה, והבעל מולך על הארץ. אין הסכמה בקרב החוקרים על הסידור המקורי של קטעי העלילה.
פרשן המקרא משה דוד קאסוטו ראה במותם של בעל ומות ובתחייתם את המחזוריות העונתית של הטבע, רעיון שפיתח ההולנדי יוהאנס קורנליס דה מור.
אגדת כרת.
העלילה מסופרת במספר לוחות, המרכזי בהן כולל 306 שורות. כרת מלך חֶבֶר שכל את כל בניו, ואף אשתו נטשה אותו. כרת בוכה במיטתו ונרדם, ובחלומו מופיע אל ושואל אותו לפשר בכיו. כרת מספר לו שעושר וכוח אינם שווים ללא בנים. אל מצווה על כרת לבצע פולחן לו ולבעל, ולאחר מכן לצאת עם צבא לנגב, לאֱדום רבה ואֱדום זעירה ('אֻדמ רבת ואֻדמ תֿררת'). פֶּבֶל מלך אדום רבה ואדום זעירה יציע לכרת טובין רבים בתמורה להתרחקותו ממלכתו, אך כרת יחזור בפניו על תלונותיו לְאֵל, ויבקש את מרת (גברת) חָרַי היפה. כאן נגמר החלום וכרת מתעורר, וכרת מבצע את צו אל - העלילה חוזרת בדיוק על ציווי אל לכרת, אך במקום בגוף שני, בגוף שלישי. כרת יוצא למסע כפי שצווה, אך בניגוד למופיע בחלום, הוא עוצר במקדש אשרת צורים ואלת צידונים, ונודר להעניק מנחה לאשרה אם יצליח ויחזור עם מרת חרי. ההמשך זהה לתיאור המסע והמצור בציווי אל. בחלק זה נגמר הלוח המרכזי. מהלוחות האחרים עולה כי עדת האלים כולה עסקה בכרת, ובראשה אל שהחליט לברך אותו בבנים. לאחר שנולדו לכרת בנים ובנות ממרת חרי, אשרה זוכרת את נדרו, ושואלת האם כרת יפר את מוצא פיהו.
אחר הדברים האלה, כרת מוטל על ערש דוי, ובנו אִלחאו (אֵל-חי) מהרהר כיצד נצר האלים יכול למות. כרת מבקש מבנו לקרוא לאחותו שתמנת, אך לא לספר לה שכרת חולה אלא שכרת עורך זבח והיא בין הקרואים. שתמנת מנחשת מיד כי ארעה רעה. בגלל מחלת כרת מגיעה בצורת, ובלוחות מתואר טקס (שלא ברור מי מבצעו) לעידוד הבעל להוריד גשמיו. האלים מנסים טקסים שונים לריפוי כרת, אך לא מצליחים. כאשר אל שואל שבע פעמים מי באלים יגרש את החולי ואין עונה, יוצר יצור מגרש חולי בשם 'שעתקת' (כלומר מעתיקת החולי), ושעתקת מטפלת בכרת עד שמחלים. במהלך חוליו של כרת התיישב בנו יצִיב על כס מלוכתו, מתוך אמונה שמחלת כרת היא עונש על אי-צדק. לאחר החלמת כרת, מטיח בו יציב את ההאשמות, וכרת קוצף על בנו המתיימר לרשתו עוד בחייו, ומקלל אותו שיענישוהו האלים.
אגדת אקהת.
שופט הצדק דנאל חשוך הילדים, מבקש מהאלים בן שיעזור לו וימלא את התפקידים המוטלים על בן לאביו. לאחר תהליכים בין האלים, נולד לדנאל בן בשם אקהת, גיבור חיל כאביו. כושר-וחסיס מעניק לאקהת קשת פלאים, שהאלה ענת חומדת אותה. היא מפתה את אקהת להעניק לה אותה תמורת חיי נצח, אך אקהת אינו מאמין לה. ענת זוממת להורגו. ענת מאיימת על אֵל אביה שיאשר לה להרוג את אקהת, והוא מסכים בהסתייגות. אז מזמינה ענת את אקהת לציד משותף, ומשכנעת את הלוחם 'יטפן' שיעזור לה ויתחפש לנשר. היא מבטיחה לו שהיא רק תיקח את הקשת ומיד תחייה את אקהת. במהלך הציד, יטפן יוצא מתחפושתו והורג את אקהת, ותוך כדי כך שובר בטעות את הקשת. ענת מקוננת קינה על אי-הצלחתה להחיות את אקהת. פועת, אחות אקהת, מרגישה את הרעה, ודנאל מתבשר על מות בנו. הוא מחפש את שאריותיו בתוך בטני הנשרים, ומצליח להביאו לקבורה. פועת מתכננת לנקום, ומשקה את יטפן כדי שיגלה לה את שקרה. הסוף לא שרד.
שיר האלים הנעימים והיפים.
השירה מספרת על הולדתם של אלי הזריחה והשקיעה, שחר ושלם, מאֵל ומאשרה ואמתה.
נישואי נכל-ואִב.
ירח נושא לאישה את נכל-ואב (אלה ממקור שומרי, nin-gal = הגבירה הגדולה), בתו של חרחבי מלך הקיץ, בברכת הכושרות. נכל מולידה לירח בן.
פרסומים.
המפרסם הראשון של כתבי אוגרית היה פרופסור שארל וירולו, שסימן כל לוח במספר סידורי לטיני ובצירוף אותיות אנגליות ממין העלילה (עלילות בעל - AB - ראשי תיבות של אלאין בעל, אגדת אקהת - D - על שם דנאל, ואגדת כרת - K). מאז נעשו מספר ניסיונות נוספים לקטלוג ופענוח הלוחות: CTA בידי אנדרה הרדנר (Herdner) ב-1963 שקיטלגה בצורה של מספור רציף ("קורפוס הטבלאות"), UT בשנת 1967 בידי כורש הרצל גורדון, שהלך בחלקו בדרכו של וירולו בצורת הסימון (אגדת כרת מתחילה בסימון Krt ואגדת אקהת Aqht) ופרסם גם את כתבי אוגרית שאינם עלילתיים, וה-KTU של מאנפריד דיטריך ועמיתיו בשנת 1976, שמהווה מכלול התעודות האוגרתיות שפורסמו עד 1970, ושקוטלג בשיטה דומה ל-CTA.
הראשון שהגיש את הטקסטים האוגריתיים בעברית היה חיים אריה גינזברג ("כתבי אוגרית", בהוצאת מוסד ביאליק וועד הלשון העברית, תרצ"ו), שתרגם את כל הטקסטים שהיו ידועים בתקופתו. לאחריו חלק מהשירה האוגרית (שני לוחות מעלילות בעל וענת) תורגמה לעברית בידי פרשן המקרא הנודע משה דוד קאסוטו ("האלה ענת", תשי"א-1951) שהסתמך על פרסומי וירולו, והוסיף מספר פרקים על הדמיון שבין התנ"ך לשירה. לאחריו פירשו את השירה חוקרי אוגרית צבי רין ושפרה רין ("עלילות האלים", 1968) ששכתבו את העלילות לכתיב עברי והוסיפו טור 'פרשגן' (מאחר שעברית ואוגריתית הן שני ניבים של אותה שפה, ותרגום נעשה רק בין שתי שפות נפרדות), וכן דוד אמיר בעבודתו ("אלים וגיבורים", 1987), שהסתמך בעיקר על ה-KTU, ובנוסף לתרגום הוסיף מבואים והסברים קצרים על כל טור, מילון מונחים רחב על השירה האוגריתית, ותרגום לוחות חלופיים.
השוואות בין הפרסומים והסימונים השונים.
לוחות שפורסמו ב: Ug. v, Ug. VII, KTU, Syria 59 (1982):
הזיקה לספרות המקראית.