בנובמבר 1869 נשא קרול הראשון לאישה את אילסאבטה, נסיכת ויד וביום 20 באוגוסט 1870 נולדה בתם היחידה, מריה, שנפטרה ממחלת השנית כעבור ארבע שנים והזוג נשאר חשוך ילדים.
בקונגרס ברלין (1878) הוכרה רומניה כמדינה עצמאית, וב-10 במאי 1881 רומניה הוכרזה למונרכיה, וקרול הוכרז כקרול הראשון, מלך רומניה. היום הזה הוכרז אז כחג הלאומי של רומניה ונשאר ככזה עד שנת 1947.
ביום 19 באפריל 1889 הגיע לרומניה הנסיך פרדיננד, אחיינו של המלך קרול, והוכרז כיורש עצר מלכותי.
ביום 29 בדצמבר 1892 נשא פרדיננד לאישה את מריה מאדינבורג נכדתה של המלכה ויקטוריה. לזוג נולדו חמישה ילדים, קרול הבן שלימים יוכתר כהמלך קרול השני, אליזבטה - לימים מלכת יוון, מריה - לימים מלכת יוגוסלביה, ניקולאי, אילאנה - שלאחר היותה לנזירה נקראה "האם אלכסנדרה", ומירצ'אה שנפטר ממחלה בגיל ארבע בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
פרדיננד הראשון.
ב-27 בספטמבר 1914, בגיל 75, נפטר המלך קרול הראשון ולמחרת הושבע יורשו, פרדיננד הראשון. הנסיך קרול, שכבר הספיק לוותר פעמיים על עתידו המלכותי (בגלל ענייני אהבהבים) ולחזור בו, התחתן ביום 10 במרץ 1921 עם הנסיכה אלנה מהמשפחה המלכותית של יוון. ב-25 באוקטובר 1921 נולד בנם של קרול ואלנה, מיכאי - לימים מיכאי הראשון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה סופחו לרומניה חבלי ארץ נרחבים, הכוללים את טרנסילבניה, בוקובינה, הקדרילטר (חלק מדוברוג'ה), ובסראביה. רומניה, כפי שהייתה לפני התרחבותה, מכונה בפי העם הרגאט (הממלכה ברומנית) ורומניה שלאחר ההתרחבות מכונה רומניה הגדולה. ב-15 באוקטובר 1922 הוכתר הזוג המלכותי, פרדיננד ומריה, כמלכי רומניה הגדולה, בטקס שהתקיים באלבה יוליה.
מיכאי הראשון.
יורש העצר, הנסיך קרול, הסתלק יחד עם המאהבת שלו, אלנה לופסקו (יהודייה למחצה) והודיע בפעם השלישית על ויתור על המלוכה. בנו, מיכאי, הוכרז כיורש העצר. ב-20 ביולי 1927 נפטר המלך פרדיננד ומיכאי, עדיין ילד, הוכתר כמלך מיכאי הראשון. הוקמה מועצה מייעצת, שתפעל בשמו, המורכבת מהפטריארך מירון קריסטאה, הנסיך ניקולאה (אחיו של קרול), וגאורגה בוזדוגן.
קרול השני.
ב-6 ביוני 1930 חזר קרול לרומניה ותפס את השלטון וכעבור יומיים הוכרז כקרול השני, מלך רומניה. זמן קצר לאחר מכן חזרה לרומניה גם המאהבת שלו. ביום 1 בספטמבר 1932 הוכרזו הגירושים בין המלך קרול ובין אשתו אלנה, אם מיכאי. אלנה נאלצה לעזוב את רומניה. ביום 10 בפברואר 1938 ביטל המלך קרול השני את החוקה והכריז על דיקטטורה מלכותית.
לאחר פתיחת מלחמת העולם השנייה, בלחץ ברית המועצות ויתרה לה רומניה על בסרביה, ובלחץ גרמניה ויתרה רומניה לבולגריה על הקדרילטר ולהונגריה על כמחצית מטרנסילבניה.
ברומניה פרצו מהומות והמלך קרול ויתר שוב על מלכותו לטובת בנו, כשהשלטון המעשי נתון בידיו של הגנרל יון אנטונסקו. לאחר מרד הלגיונרים של הוריה סימה ודיכויו, הפכה רומניה לדיקטטורה צבאית תחת יון אנטונסקו ונכנסה למלחמה נגד ברית המועצות. המלך מיכאי נקט עמדה נגד המלחמה, דבר שעורר את זעם הגרמנים.
בעקבות התבוסות הגרמניות ניהל המלך מיכאי מגעים סודיים, יחד עם מפלגות האופוזיציה, עם כוחות בעלות הברית. לאחר כניסת הכוחות הסובייטים לרומניה ובעקבות סירובו של אנטונסקו לחתום על שביתת נשק, הדיח אותו המלך מיכאי והקים שלטון צבאי חדש בהנהגת הגנרל סנטסקו. רומניה החליפה צד במלחמה והתחילה להילחם בגרמנים. בלחץ ברית המועצות הוקם שלטון אוהד לקומוניזם בהנהגתו של פטרו גרוזה. כשהמלך, בתמיכת המפלגות הדמוקרטיות, דרש את התפטרותו של פטרו גרוזה, האחרון סירב והמשיך לשלוט. המלך הפסיק לחתום על החוקים והצוים שמוציאה הממשלה. בנובמבר 1945, בהפגנה התומכת במלך, נתן השלטון הוראה לירות במפגינים ולבצע מעצרים המוניים.
לאחר שלא קיבל גיבוי ממדינות המערב, הפסיק המלך את שביתת החתימות, אך השיג מינוי שני שרים דמוקרטים בתוך הממשלה.
קץ המלוכה.
בסוף דצמבר 1947 אולץ מיכאי הראשון לוותר על המלוכה והוא יצא לגלות. רומניה הוכרזה כרפובליקה העממית הרומנית.
המלך מיכאי, יחד עם משפחתו וכמה מקורבים, עזב את רומניה ברכבת. לאחר תקופת מה באנגליה עבר מיכאי לשווייץ, שם שהה רוב חייו.
התואר הרשמי.
מלך הרומנים (ברומנית: Regele Românilor) היה התואר הרשמי של מלכי רומניה בין השנים 1881–1947, אך התואר השגוי, מלך רומניה (רומנית: Regele României), השתרש בפי כל.
תלתן ארבע עלי
התאבדות דולפינים
מילוש פורמן
יאן תומאש פורמן (בצ'כית: Jan Tomáš Forman; 18 בפברואר 1932 – 13 באפריל 2018) שנודע יותר בשם מילוש פורמן (Miloš Forman) היה במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי, ממוצא צ'כי-יהודי.
סרטיו הראשונים, אשר נוצרו בצ'כוסלובקיה הקומוניסטית במסגרת הגל החדש בקולנוע הצ'כוסלובקי, הושפעו מזרם הנאו-ריאליזם האיטלקי בקולנוע. בתקופת יצירתו המאוחרת יותר, בארצות הברית, יצר מספר סרטים אשר זכו להצלחה רבה והתמחה במיוחד בסרטים ביוגרפיים. זכה פעמיים בפרס אוסקר בקטגוריית "הבמאי הטוב ביותר" בסרטים "קן הקוקייה" (1975) ו"אמדאוס" (1984). יוצר הסרט "שיער" (1979). פורמן הוא בין הבמאים הבודדים בהיסטוריה שהצליחו בארץ מולדתם, היגרו לארצות הברית, וזכו גם בארצות הברית להצלחה אמנותית ומסחרית.
נעורים ובימוי בצ'כוסלובקיה.
מילוש פורמן נולד בעיר צ'אסלב שבצ'כוסלובקיה. בילדותו סבר שאביו רודולף ואמו אנה, שניהם פרוטסטנטים, הם הוריו הביולוגיים. רק בבחרותו נודע לו כי אביו הביולוגי היה אוטו קוהן, אדריכל יהודי שהצליח להימלט ב-1939 עם משפחתו החדשה לאקוודור. אביו החורג היה פעיל במחתרת הצ'כית בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא נעצר על ידי הנאצים ונספה במאי 1943 במחנה העבודה הנאצי דורה-מיטלבאו שבגרמניה. אמו נעצרה על חלוקת חומר תעמולה אנטי-נאצי ונשלחה לאושוויץ שם נספתה במרץ 1943 כתוצאה ממחלת הטיפוס. במהלך המלחמה ולאחריה גודלו הוא ואחיו על ידי קרובים וחברים. לאחר המלחמה למד בפנימייה בעיר המרחצאות פודברדי. באותה עת למדו באותו בית הספר גם ואצלב האוול והאחים משין. שם החל פורמן לגלות עניין בקולנוע ובמיוחד בקומדיות של צ'ארלי צ'פלין ובאסטר קיטון ובמערבונים של ג'ון פורד. לאחר מכן למד בימוי קולנוע בבית הספר לקולנוע בפראג. מסוף שנות החמישים החל לכתוב תסריטים, וב-1960 ביים את סרטו ראשון Laterna Magika II. ב-1963 ביים שני סרטים. "Konkurs" (תחרות כישרונות) ו"Kdyby ty muziky nebyly" (אם לא למען המוזיקה), שניהם על פי תסריט שלו ושל איוון פאסר. ב-1964 ביים את "Cerný Petr" (פטר השחור) וב-1965 יצא למסכים הסרט אשר הביא לו את הפרסום הראשוני, "אהבותיה של בלונדינית" (Lásky jedné plavovlásky). ב-1967 ביים את סרטו "נשף מכבי האש" (Horí, má panenko), שזכה גם הוא להצלחה רבה בצ'כוסלובקיה. שני סרטים אלו היו קומדיות אשר לגלגו בעדינות על המשטר הקומוניסטי תוך סימפתיה לגיבורים הפרובינציאליים והתמימים. פורמן יצר בסרטים אלו סגנון חדש אשר לא היה קיים עד אז בקולנוע הצ'כוסלובקי, ובכך סלל את הדרך לגל חדש של במאים מקומיים.
המעבר לארצות הברית.
באוגוסט 1968, בעת הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, אשר סיימה את האביב של פראג, שהה פורמן בפריז וניהל משא ומתן במטרה להפיק סרט בארצות הברית. האולפן הצ'כי בו עבד פיטר אותו בטענה שעזב את גבולות צ'כוסלובקיה בניגוד לחוק ופורמן היגר לארצות הברית.
ב-1971 ביים פורמן את סרטו הראשון בארצות הברית: "התפשטות" (Taking Off). הסרט שהופק על ידי אולפני יוניברסל בתקציב נמוך וללא כוכבים בולטים, היה קומדיה אשר תארה את פער הדורות בחברה הבורגנית האמריקאית על רקע התנועה האנטי-ממסדית אשר סחפה חלק ניכר מהדור הצעיר בארצות הברית בשנות השישים. הסרט זכה לשבחי הביקורת, במיוחד האירופאית, אך לא זכה להצלחה מסחרית.
ב-1972 השתתף פורמן, יחד עם עוד שבעה במאים נודעים (בהם קון איצ'יקווה, ארתור פן, קלוד ללוש וג'ון סלזינג'ר) בפרויקט אשר תיעד את הפן הספורטיבי של אולימפיאדת מינכן ונקרא "Visions of Eight".
קן הקוקייה.
ב-1975 זכה פורמן להצלחתו הגדולה הראשונה כאשר ביים את "קן הקוקייה" (One Flew Over the Cuckoo's Nest) על פי ספרו של קן קיזי. הסרט, המתרחש ברובו בין כותלי בית חולים פסיכיאטרי, היה דרמה אנטי-ממסדית, וזכה בחמישה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, והתסריט המבוסס על הסיפור הטוב ביותר. שני השחקנים הראשיים, ג'ק ניקולסון ולואיז פלטשר, זכו בפרס על משחקם. הסרט זכה בפרסים רבים אחרים, כולל פרס גלובוס הזהב בשש הקטגוריות החשובות ביותר.
המשך היצירה כבמאי מפורסם.
סרטו הבא של פורמן - "שיער" - הופק רק לאחר ארבע שנים, ב-1979. הייתה זו הגרסה הקולנועית למחזמר "שיער" (Hair). הסרט זכה להצלחה נאה, אם כי לא הצליח לשחזר את הצלחתו של המחזמר.
ב-1981 ביים את הסרט התקופתי הארוך "רגטיים" (Ragtime), על פי ספרו של א.ל. דוקטורוב. הסרט היה סרטו האחרון של כוכב העבר הוותיק ג'יימס קאגני ועלילתו עסקה במאבק בין גזעי על רקע החברה הגבוהה של ניו יורק בראשית המאה העשרים. הסרט הופק בתקציב גדול ולא עמד בציפיות ממנו. היה מועמד בשמונה קטגוריות של פרס אוסקר אך לא בקטגוריות הנחשבות כעיקריות.
ב-1984 זכה פורמן בהצלחתו הגדולה השנייה לאחר שביים שוב סרט תקופתי רחב יריעה. הפעם היה זה הסרט "אמדאוס" (Amadeus) אשר התבסס על מחזהו של פיטר שאפר (כתב גם את התסריט) ונסב סביב הביוגרפיה של המלחין וולפגאנג אמאדאוס מוצרט. הסרט, אשר הציג את מוצרט כגאון ילדותי ומתוסבך, התמקד במיוחד ביחסי הגומלין שלו עם המלחין אנטוניו סליירי.