הסיכויים ליחסים טובים בין המדינות שאפו לאפס כשמצרים וקוריאה הצפונית הפכו למדינות ידידות: קוריאה הצפונית שלחה תגבור צבאי למצרים במלחמת יום הכיפורים, והנשיא חוסני מובארכ ביקר בקוריאה הצפונית יותר מארבע פעמים בעשור. אלא שב-13 באפריל 1995 ניכר שינוי מידניות מצד מצרים כלפי חצי האי הקוריאני, כאשר הכירה גם בקוריאה הדרומית כמדינה.
אמנם, היחסים בין המדינות לא קיבלו תפנית חדה ולא היו למשמעותיים אך כן סומנו כמה מחוות הדדיות: הוקמה שגרירות מצרית בסיאול ושגרירות דרום-קוריאנית בקהיר. בתוך כמה שנים החל סחר בין המדינות, כשהיצואנית המובילה הייתה מצרים: בשנת 2011 נרשם ייצוא סחורות ממצרים בשווי 8.2 מיליארד דולר אמריקאי, לעומת ייבוא סחורות מדרום קוריאה בשווי 802 מיליון דולר בסך הכל.
במפקד האוכלוסין המצרי שנערך בשנת 2011 נמצא כי במצרים חיים כ-905 אזרחים דרום קוריאנים, רובם בקהיר ואלכסנדריה. רובם הגדול של האזרחים הדרום קוריאנים במצרים עובדים כפועלים, אך גם בתחום ההיי טק. לפי הסטטיסטיקה אחד מכל 109,604 מצרים הוא קוריאני.
רוברט וולטר וייר
רוברט וולטר וייר (באנגלית: Robert Walter Weir; 18 ביוני 1803 - 1 במאי 1889) היה אמן ומחנך אמריקאי ונחשב לצייר של אסכולת נהר ההדסון. וייר נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1829 והיה מדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. עבודתו הידועה ביותר היא "בואם של עולי הרגל" ברוטונדה של הקפיטול בוושינגטון הבירה. יותר מ-450 מיצירותיו ידועות.
חיים וקריירה.
רוברט וייר נולד לרוברט ומרי קתרין (ברינקלי) וייר ב־18 ביוני 1803 בעיר ניו יורק. הוא מעולם לא סיים את לימודיו בקולג', והוא עזב עבודה כפקיד מסחרי כדי לצייר ב 1821 בגיל 18. הוא למד אמנות בניו יורק משנת 1822 עד 1824. הוא לימד את עצמו לצייר לפני שנסע ללמוד באיטליה בשנת 1824. הוא נשאר בפירנצה עד 1825, אחר כך ברומא משנת 1825 עד 1827. במהלך שהותו למד את יצירותיהם של מיכאלאנג'לו, ומאסטרים איטלקיים אחרים מהראנסנס. הוא שב לניו יורק בשנת 1827 כדי לטפל בחבר חולה ונשאר שם עד 1834, והפך לחלק בלתי נפרד מהקהילה האמנותית שלה.
הוא מונה למורה לרישום (1834–1846) ואחר כך לפרופסור לרישום (1846–1876) באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק.
וייר היה האמן החמישי שמילא את תפקיד מדריך האמנות באקדמיה. במהלך 42 שנותיו (1834–1876) בתפקיד זה, הוא הנחה רבים ממפקדי העתיד של מלחמת האזרחים האמריקאית. בין תלמידיו הבולטים בווסט פוינט היו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר וסת' איסטמן. הוא גם פיתח קשר מיוחד עם יוליסס ס. גרנט.
הוא נפטר בעיר ניו יורק ב־1 במאי 1889.
ילדים.
וייר היה נשוי פעמיים ונולדו לו 16 ילדים. הבן ג'ון פרגוסון וייר (נולד ב־1841) היה צייר ופסל שהפך לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1866, והיה למנהל בית הספר לאמנות באוניברסיטת ייל בשנת 1868. הבן ג'וליאן אלדן וייר (נולד ב־1852) למד אצלו והפך לצייר. הוא היה ממקימי אגודת האמנים האמריקנים בשנת 1877, והיה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (1886) והיה חבר בקבוצת "עשרת הציירים האמריקנים", ניו יורק.
הבת אמה וייר התחתנה עם תומאס לינקולן קייסי האב, קצין צבא אמריקני וראש יחידת המהנדסים. הבת הלן רוטגרס וייר התחתנה עם תומאס סטורגיס, שעסק בהקמת עיר בוויומינג, והיה המפקד השני על מכבי האש של ניו יורק.
עבודתו.
וייר נחשב לחלק מאסכולת נהר ההדסון. אחד מציוריו הידועים ביותר הוא "בואם של עולי הרגל" התלוי ברוטנדה של הקפיטול.
הציור הוזמן על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1837 והציור הוצב ברוטונדה בדצמבר 1843.
הבדים שלו עוסקים בעיקר בנושאים היסטוריים, אם כי הוא גם צייר כמה דיוקנאות.
שירים מלילה גוב 2
שירים מלילה גוב 2 הוא אלבום משולש של גרסאות כיסוי של גידי גוב ועוד, שיצא לאור באוגוסט 1997.
הגרסאות הוקלטו במהלך התוכנית אירוח "לילה גוב" שהנחה גידי גוב, בין השנים 1995 ל-1997, וזהו למעשה אלבום המשך ל"שירים מלילה גוב" שיצא שנתיים לפני כן.
גוב היה מזמין אליו אורחים ובסוף כל תוכנית היה מארח אמן מוזיקה ושר איתו בדואט גרסת כיסוי לשיר הקשור לאומן או לגוב עצמו. להקת הליווי של התוכנית כונתה "התנינים" והיא זו שעיבדה את השירים וניגנה אותם בגרסאות אלו.
ז'ורוונה
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית נוסדו ב-22 בדצמבר 1992, אם כי הן קיימו יחסים ארוכים עוד קודם לכן.
העת העתיקה.
כבר בעת העתיקה עברו קווי דמיון בין שתי המדינות, כששתיהן היו חלק מהספירה התרבותית המזרח-אסיאתית וחלקו את האמונה והפילוסופיה שבקונפוציאניזם וכן את מבנה הממשל, התרבות והחברה שבשתי המדינות. צ'ו צ'י-וון, מושל ומשורר קוריאני, חשף בפני בני עמו את הידע של צפון וייטנאם בחיבורים שכתב.
המעטים שהצליחו לשרוד לאחר נפילת שושלת לי נמלטו לקוריאה אחרי הטבח שבוצע בהם, אחת הניצולות היה לי לונג-טונג שבהמשך סייע להביס את המונגולים ולסיים את הכיבוש הארוך של חצי האי קוריאה, אם כי אחרי סילוקם הפכה קוריאה לווסל של המונגולים. אחרי שניצח את המונגולים, הפך לי לונג-טונג לגיבור ולאחת הדמויות החשובות במלחמות המונגוליות, דבר שסייע לביסוס הקשרים בין קוריאה לווייטנאם, במשך שמונה מאות השנים שעברו מאז.
מלחמת וייטנאם.
במהלך מלחמת וייטנאם שתי המדינות בקוריאה, הן הצפון והן הדרום, גילו מעורבות במלחמה וסייעו לצד שהיה קרוב להשקפתן. שתי המדינות סייעו בין היתר בכוח אדם, ציוד וכדומה, אם כי דרום קוריאה שלחה יותר סיוע בהשוואה לשכנתה מצפון. נשיא דרום קוריאה, לי סינג-מן, הציע לשלוח לדרום וייטנאם כוחות ב-1954, אולם הצעתו נדחתה על ידי מחלקת המדינה האמריקאית. הכוחות הראשונים מדרום קוריאה שהגיעו לווייטנאם כעבור 10 שנים לא היו לוחמים, והיו חלק ממשלחת בית החולים של קוריאה הדרומית. בסך הכל, בין השנים 1965 ל-1973, לחמו בווייטנאם 213,853 חיילים דרום קוריאנים, ולפי משרד התרבות והתקשורת של וייטנאם הם גרמו להריגתם של 41,400 לוחמי הצפון ו-5,000 אזרחים. עם זאת, לא מדובר במספרים רשמיים מאחר שלא התקיימה חקירה בנושא. לאחר מלחמת וייטנאם היו במדינה אלפי ילדים שנולדו כתוצאה מאונס נשים וייטנאמיות על ידי חיילי דרום קוריאה.
בשנת 2001 התנצל נשיא דרום קוריאה קים דה-ג'ונג על הסבל והכאב שגרמה לתושבי וייטנאם במהלך המלחמה, הגם שלא מדובר במעשה מכוון. הוא הבטיח להמשיך לתמוך בפיתוחה של וייטנאם.
כיום.
בשנת 2006, אחרי ניסוי גרעיני של צפון קוריאה, הביע דובר משרד החוץ בווייטנאם את דאגתה הכבדה של ממשלת וייטנאם מהניסוי, וקבע כי הוא יגביר את המתיחות ויאיים על היציבות באזור, וכן כי ממשלתו תומכת בפירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.
בשנת 2009 הסכימו שתי המדינות על העלאת היחסים לדרגת "שותפות מקיפה".
סחר.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-67.2 מיליארד דולר אמריקאי. עיקר הסחורות שווייטנאם ייצאה לקוריאה הדרומית, בשווי כולל של 19.6 מיליארד דולר, היו ציוד אלקטרוני, פריטי לבוש וציוד אופטי. עיקר הסחורות שקוריאה הדרומית ייצאה לווייטנאם באותה שנה בהיקף כולל של 47.6 מיליארד דולר, היה ציוד אלקטרוני, אופטי ופלסטיק.
תיירות.
נכון ל-2018, כ-3,485,406 דרום קוריאנים ביקרו בווייטנאם, המדינה השנייה בגודלה מבחינת התיירות הנכנסת לווייטנאם (המדינה הראשונה היא סין עם 4,966,468 תיירים).
ביום אויב
ביום אויב (או דימוי אויב) הוא כוח שתפקידו לדמות אויב במסגרת אימון או תרגיל צבאי. כוחות ביום האויב ידמו כוחות צבאיים או פרה־מילטריים הפועלים בעולם המציאותי תוך שימוש בתורת לחימה, טקטיקות, ארגון וציוד המאפיינים את הכוח אותו מדמים.
יחידות ביום אויב.
צבאות שונים ברחבי העולם מפעילים יחידות ייעודייות לביום אויב, חלקם תוך ניסיון לשכפול מדויק של אויבים אמיתיים, כדי לספק חוויה מציאותית יותר להכשרת כוחות הצבא ולאמן את הכוחות באופן שידמה קרב בצורה המדויקת ביותר.
אמצעי לחימה.
יחידות ביום אויב עושות שימוש בכלי נשק מבוססי כדורי סרק, פיינטבול, מערכות מבוססות לייזר (כגון מיילס ), אמצעים פירוטכניים כגון רימוני עשן. לעיתים יעשה שימוש באמצעי לחימה אמיתיים בהם משתמש האויב, על בסיס נשק שנלקח שלל או הושג מבעלות ברית. במקרים אחרים נעשה שימוש במערכות הזרות לכוח המתאמן על מנת לדמות אויב, למשל שימוש אמריקאי במטוס הכפיר כדי לדמות מטוסים סובייטים, שימוש של צה"ל במדים מנומרים אמריקאיים על מנת לדמות כוחות גרילה.
כוחות ביום האויב עושים שימוש במדים, הסוואה ומאפיינים חיצוניים אחרים המזכירים או זהים לאלו של האויב האמיתי. לעיתים יאמצו היחידות כינויים והווי הלקוח מעולם המושגים של הכוח אותו מדמים.
שירק (אסלאם)
שירק (בערבית: شرك, תעתיק מדויק: שִרְכּ) הוא מושג בשריעה, אשר משמעותו המילולית הוא "שיתוף", ומשמעותו הדתית היא אֱלִילוּת, עֲבוֹדָה זַרָה או עֲבוֹדַת אֵלִילִים. אלו אשר עוסקים בֻשירק נקראים מֻשְרִקוּן (مشركون). באסלאם, העבודה הזרה נחשבת לחטא הגדול ביותר. לפי התאולוגים המוסלמים, אללה יסלח על כל חטא מלבד עבודה זרה. יחד עם זאת, במסורת האסלאמית יש גם שאומרים שאללה יסלח גם על שירק, במידה והאדם מבקש סליחה באופן כנה לפני שהוא מת. הראייה שהם לוקחים לכך היא שרוב הצחאבה נהגו לעבוד אלילים לפני שהם קיבלו את האסלאם.
סוגים של שירק.
לפי פרשני הקוראן, ישנם מספר סוגים של שירק. סוג אחד הוא כאשר לוקחים את חכמי הדת, הנזירים, הכמרים, או שאר אנשי הדת כנציגים של האל, בין אם באופן ישיר, ובין אם באופן עקיף על ידי קבלת כל מה שהם אומרים כאמת גם אם זה סותר את הכתוב בקוראן.