אדוואלה נולד בלונדון, אנגליה, בנם של סטודנטים ניגרים שלמדו במדינה. פירוש שמו הוא כדלהלן: אדי = הכתר; וולה = שב הביתה; אקין = לוחם; נויה = מראשות השבט; אגבאג'ה = רווחה ושגשוג. הוריו, כמו שוהים זמניים רבים אחרים מאפריקה, העבירו את ילדיהם לחזקת משפחות אומנה עד לסיום לימודיהם. אגבאג'ה גדל בטילברי עד גיל שמונה, ואז הוריו נטלו אותו בחזרה ושבו לארצם. הוא התקשה להתאקלם חזרה בניגריה והושב לטילברי. במהלך נעוריו, סיפר שספג התעללות גזענית מגלוחי-ראש מקומיים, אליהם הצטרף לבסוף מתוך שנאה עצמית.
הוא דובר מספר שפות, בהן אנגלית, איטלקית, יורובה (שפת השבט אליו משתייכים הוריו) וסווהילי. הוא בעל תואר שני במשפטים מטעם אוניברסיטת לונדון. בנוסף, הוא בודהיסט מאמין.
בעבר נעצר על ידי משטרת הוואי בשל נהיגה ללא רישיון ותקיפת שוטר.
קריירה.
אגבאג'ה החל את דרכו בקליפ של זמרת ג'מייקנית. הוא התפרסם כשגילם את הפושע סיימון אדביסי בסדרת הדרמה "אוז" (בהפקת HBO), וכן בתור לוק נא בסרט "המומיה חוזרת" משנת 2001. גילם את מר אקו בעונתה השנייה של דרמת ההישרדות "אבודים" (בהפקת ABC).
בשנת 2005 שיחק בסרט הביוגרפי של ג'ים שרידן "תתעשר או תמות בדרך" בכיכובו של 50 סנט.
ב-2013 אגבאג'ה גילם את הנבל אלגרים החזק, סגנו של מלקית' הארור בסרט "".
בשנת 2018 ביים את סרטו הראשון "Farming" בו גם השתתף כשחקן לצדם של קייט בקינסייל, ג'ון דגליש וגוגו אמבתה-רו.
חיים אישיים.
אקינואויה אגבאג'ה מתגורר כיום בלוס אנג'לס. הוא מאמין בזרם הבודהיסטי ניצ'ירן, וחבר באגודה הבודהיסטית הבינלאומית סוקה גאקאי.
בית דניאל (זכרון יעקב)
בית דניאל נמצא בזכרון יעקב ברחוב הברושים, צמוד לאחוזת לנגה. האחוזה נבנתה על ידי מיכאל לנגה ואשתו ניטה לבית בנטוויץ'.
לאחר מותם של בני הזוג לנגה, קיבלה את המקום בירושה ליליאן פרידלנדר, האחות הבכורה של ניטה. צעיר
בניה, דניאל פרידלנדר, התבלט בכישרונו המוזיקלי. כבר בגיל שבע משך תשומת לב כאשר ניגן בלי תווים בקונסרבטוריון בחיפה בו למד. בזכות כישרונו זכה במלגת לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה ג'וליארד בניו יורק ובשנת 1935 נסע ללמוד שם בלווית אמו. בשנת 1936 עבר משבר נפשי קשה. הוא הועבר לסנטוריום בשיקגו, שם התאבד בגיל 18. אמו הביאה אותו לקבורה בבית הקברות של משפחת בנטוויץ'. מצבתו מעוטרת בכינור עתיק ובתווי הסימפוניה הבלתי גמורה של שוברט המייצגים את פטירתו בטרם עת.
בתקופה שבה נסעה ליליאן עם בנה דניאל לניו-יורק הושכרה אחוזת לנגה לדורה שוורץ, יהודייה אוסטרית, צמחונית אדוקה, אשר הקימה במקום מרכז בריאות צמחוני. היות שבבית המשפחה פעל מרכז הבריאות, ניגשה ליליאן לבנות בית חדש בתחום האחוזה, לה ולמשפחתה. היא בחרה בשטח למרגלות הגן הישן של האחוזה, שבו עמדו כמה עצי זית עתיקים. בקצה המגרש שנבחר ניצב משטח סלעי, אשר השקיף על הים.
על בניית הבית הופקד האדריכל אליעזר ילין, בעלה של תלמה, אחותן של ליליאן וניטה. המבנה שתכנן היה חד-קומתי והצטיין בסגנון קליל. בשנת חייו האחרונה סיפר דניאל לאמו כי הוא חולם להקים בזכרון יעקב מרכז שיארח מוזיקאים. עם סיום הבנייה החליטה ליליאן שהבית שנבנה בעבור משפחתה ישמש בית למוזיקאים ואמנים.
הבית החדש, שנקרא "בית דניאל", נחנך בטקס צנוע ב-18 בינואר 1938. לכבוד האירוע שודרה בתחנת הרדיו קול ירושלים אחת מיצירותיו של דניאל. בתוכנית הראשונית, נכללו יחידות מגורים ברמה גבוהה, בריכת שחייה ומתקנים נלווים, מגרשי טניס ושטחים מדושאים פתוחים לפעילות ספורטיבית. התוכנית לא בוצעה בשלמותה.
במשך השנים הראשונות להשלמתו התארחו בו נגנים ומוזיקאים מפורסמים, בהם ליאונרד ברנשטיין, יהודי מנוחין, ברוניסלב הוברמן, סרגיי קוסביצקי, מישה אלמן, אהרן קופלנד וקלאודיו אראו וכן אמנים כמארק שאגאל וסופרים כלאה גולדברג ורבים אחרים.
עם הזמן הוקמו במקום בית רות (1938), בית הסופרים (1951) ובית ליליאן (1968).
בית דניאל שימש בית הארחה לנגנים, סופרים ואמנים. מדי קיץ, בשנות החמישים והשישים, התנהל במקום סמינר מוזיקה קאמרית לנגנים צעירים בהנחיית אמנים ידועי-שם, במשך שלושה שבועות. בין המנחים בבית דניאל היו שתי האחיות לבית בנטוויץ', הצ'לנית תלמה ילין והכנרת מרג'ורי בנטוויץ', וכן הצ'לן מוריס ז'נדרון, ורבים אחרים. לפני מספר שנים עבר המוסד לידי האוניברסיטה הפתוחה, והיא מקיימת בו סמינרים והדרכות וכן אירועי אמנות וספרות, ומשכירה את המוסד לגופים שונים בתחום הספרות והאמנות, בהם מפעל מתא"ן ועמותת הליקון.
עדות לפעילות "בית דניאל" ניתן למצוא בקבוצה גדולה של רישומים שיצרה פרידל שטרן במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, עת התארחה בבית ההבראה.
סירט
סירט (נהר)
סירט (באוקראינית: Серет; ברוסית: Сирет; ברומנית: Siret) הוא נהר הנובע בהרי הקרפטים הצפוניים ונשפך לתוך נהר הדנובה. נביעתו בגובה 1,238 מטר מעל פני הים, בתחום אוקראינה ולאחר דרך קצרה ממשיך ברומניה. על גדותיו שוכנות הערים: סירט, ליטן, פשקאן, רומאן, בקאו וגאלאץ.
אורכו של הסירט 706 קילומטרים ובאגן הניקוז שלו נכללים הנהרות:
שטח אגן הניקוז שלו הוא 44,835 קילומטרים רבועים.
טריה הלונן
טריה קרינה הלונן (בפינית: Tarja Kaarina Halonen, ; נולדה ב-24 בדצמבר 1943) היא הנשיאה ה-11 של פינלנד והאישה הראשונה בתפקיד זה במדינה. שימשה כנשיאה בשנים 2000 עד 2012. תפקידה האחרון לפני בחירתה לנשיאה היה שרת החוץ מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SDP). בינואר 2006 נבחרה הלונן לקדנציה נוספת.
לפני הנשיאות.
לפני החיים הפוליטיים.
טריה הלונן נולדה ברובע קליו בהלסינקי. אביה היה רתך ואמה הייתה מעצבת חלונות ראווה. הוריה התגרשו וכשהלונן הייתה בת שנתיים אימה נישאה מחדש לטורה הרמן פורס, לו הייתה השפעה רבה על דרכה של בתו החורגת טריה הלונן. היא למדה משפטים באוניברסיטת הלסינקי וסיימה תואר שני ב-1968. לאחר מכן הלונן שירתה כרכזת הארגונית והחברתית של אוניברסיטת הלסינקי בשנים 1969–1970.
החיים הפוליטיים.
טריה הלונן הצטרפה אל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד ב-1971. ב-1974 החלה לעבוד כמזכירתו הפרלמנטרית של ראש הממשלה קלאוי סורסאן. ב-1979 נבחרה בעצמה לפרלמנט ושם כיהנה עד לבחירתה לנשיאה בשנת 2000. במקביל בין השנים 1975–1996 הלונן הייתה חברה במועצת העיר הלסינקי. תפקידה הראשון של הלונן בפרלמנט היה ראש הוועדה החברתית (1984–1987). ב-1987 מונתה הלונן לשרה לעניינים חברתיים ולשרת הבריאות, ב-1989 היא מונתה לשרה לשיתוף פעולה נורדי ובשנת 1990 קיבלה הלונן גם את תיק המשפטים. החל מ-1995 ועד בחירתה לנשיאה ב-2000 שירתה הלונן כשרת החוץ.
הקמפיין לנשיאות.
שנת 2000.
לקראת בחירות 2000 הודיע הנשיא המכהן מרטי אהיסארי שנבחר מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שלא יתמודד לקדנציה נוספת. המפלגה חיפשה מועמד במקומו ומטבע הדברים המועמד הטבעי היה יושב ראש המפלגה, פאבו ליפונן. אלא שהלונן הודיעה כבר לפני הבחירות שהיא מעוניינת בתפקיד ובבדיקה שערכה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית נמצא שהלונן (שהייתה שרת החוץ) פופולרית יותר מליפונן. בנוסף העובדה שבבחירות 1994 אליזבת ראהן הייתה קרובה לניצחון (הפסידה בהפרש זעום למרטי אהיסארי) הראתה שהציבור הפיני מוכן לאישה במשרה הגבוהה היותר. הלונן נבחרה לשמש כמועמדת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לנשיאות.
בתחילה הלונן מוקמה רק במקום הרביעי בסקרים. אולם הודות להתנהלות תקשורתית נבונה כוחה התעצם בסקרים ככל שהבחירות הלכו והתקרבו. בסיבוב הראשון ניצחה הלונן אולם היא נכשלה בהשגת הרוב הדרוש של 50 אחוז מהקולות כדי להיבחר (היא זכתה ב-40 אחוז). שני המועמדים הראשונים מהסיבוב הראשון (טריה הלונן וראש הממשלה המכהן אסקו אהו) המשיכו לסיבוב השני שם ניצחה הלונן ברוב דחוק (51.6 אחוז לעומת 48.4 לאהו) והייתה לנשיאה ה-11 של פינלנד.
שנת 2006.
טריה הלונן הודיעה כבר ב-20 במאי 2005 על כוונתה להתמודד לקדנציה נוספת. קדמו לכך סקרי דעת קהל בקדנציה הראשונה שלה שהראו תמיכה כמעט חסרת תקדים בקרב הציבור הפיני. בנוסף לתמיכת מפלגתה (הסוציאל-דמוקרטים) זכתה הלונן לתמיכה גם ממלפגת הברית השמאלנית (Vasemmistoliitto) והירוקים.
מול הלונן התמודדו ראש הממשלה המכהן מתי ואנהנן ממפלגת המרכז וסאולי ניניסטו ממפלגת הקואליציה הלאומית (Kansallinen Kokoomus).
תמיכה בלתי צפויה קיבלה הלונן גם ממגיש תוכנית האירוח האמריקאית קונאן או'בריין שגילה שהוא דומה חזותית להלונן והחליט לתמוך בה מהיות תוכניתו פופולרית בפינלנד. אובראיין קרא לפינים להצביע להלונן ואף יצר קמפיין בחירות בתוכניתו בה תקף את מתחריה. פעולותיו של אובראיין עוררו ביקורת קשה בקרב מתחריה של הלונן שטענו להתערבות חיצונית במערכת הבחירות הפינית.
טרם הבחירות דעת הפרשנים הייתה שהלונן תזכה לניצחון סוחף כבר בסיבוב הראשון ותהפוך לנשיא הפיני הראשון שלא נזקק לסיבוב בחירות שני. אולם הלונן זכתה רק ל-46 אחוז מהקולות ונאלצה לנתמודד בסיבוב שני מול סאולי ניניסטו שזכה ל-26 אחוז מהקולות (מתי ואנהנן זכה ל-20 אחוז). בסיבוב השני זכתה הלונן בניצחון דחוק (51.8 אחוז) ונבחרה לקדנציה נוספת בה היא אמורה לכהן עד ל-2012.
הקריירה כנשיאה.
הלונן הפכה תוך זמן קצר לאחת הנשיאות הפופולריות ביותר בפינלנד, אם לא הפופולרית ביניהם. סקרי דעת קהל שנערכו במהלך תקופת כהונתה הראו שלמעלה מ-90 אחוז מהציבור הפיני מרוצה מתפקודה כנשיאה. הציבור נשבה בעממיותה של הלונן ומהעובדה שהגיעה למשרה הרמה במדינה ממשפחה ממעמד הפועלים ופילסה את דרכה אל הנשיאות הודות לראיה פוליטית נבונה ולאופיה התחרותי.