סער וחבריו עוסקים במה שעוסקים נערים בגילם, מדברים על בנות וחולמים על מין, אך במקביל הם גם מלווים את התמודדותו של חברם עם מחלת הסרטן המתפשטת בגופו. את המוות הם לא יוכלו לנצח, רק לדאוג לכך שילד בן 14 לא ימות בבתוליו.
עלילה.
הסרט מתחיל בסצנה שבה דובה (אדם הירש) ונועם (יואב כורש) משחקים כדורגל בזמן שסהר ואייל מדברים על בנות. דובה מפחיד את נועם ואומר לו שהוא ייתן לו "פיצוץ", כלומר יבעט חזק מאוד את הכדור אליו אבל בסוף כשנועם בורח מהשער הוא בועט חלש ומבקיע שער. סהר ואייל מדברים על מיכל שעומדת בצד השני של המגרש, מיכל היא הילדה שסהר אוהב. נועם באותו זמן משחק עם הכדור והוא בועט אותו בעיטה חזקה שפוגעת ישר באשכיו של סהר.
הם לוקחים אותו למיון, שם הרופא בודק אותו ואומר שהכול בסדר. כשהוא רואה את אייל הוא שם לב שיש לו בלוטה על הצוואר והוא מכניס אותו כדי לבדוק את העניין. לאורך כל הזמן שהחברים מחכים בחוץ הם מדברים על האיבר של סהר שנעמד כתוצאה מפגיעת הכדור והם ממציאים לו כינויים בתור כוכב פורנו. כשאמא של סהר מגיעה, אייל יוצא והרופא שרואה את אמא של סהר מדבר איתה על בעיה רפואית שיש לה ומרגישים שיש משהו בקשר שלהם שהוא מעבר לקשר רופא חולה.
באותו זמן אבא של סהר, איתן (אבי נשר) נמצא בפגישה עם נציגים של נאס"א שמבשרים לו שהם מפסיקים את התמיכה הכלכלית שלהם בפרויקט שלו. בצעד קיצוני איתן קונה את הפרויקט באמצעות החסכונות של המשפחה, וחללית הולכת להיבנות באמצע החצר שלהם.
החברים באים אל אייל כי רק אצלו אפשר לראות סרטים כחולים. בזמן שהם רואים סרט, דובה שואל את אייל שאלות בקשר לסרטן וגם שואל אם הוא איבד את בתוליו. כשהוא מגלה שאייל עדיין לא שכב עם מישהי הוא מחליט לקחת את הדבר לידיים שלו ולמצוא לאייל בחורה שתשכב איתו.
החברים מבריזים ממבחן הציונות והולכים לבית של נועם כדי לדון מה לעשות עם אייל. כשאחותו של נועם מגיעה, דובה מספר לה על הבעיה שלהם ומבקש ממנה שתהיה האישה שתעזור. אך היא מתעצבנת ועוזבת.
מיכל (עדה רגימוב) היא שכנה של סהר, ולסהר יש רגשות כלפיה. כל פעם שהוא רוצה לנהל איתה שיחה או להזמין אותה לפגישה היא עונה איזה משפט חכם או איזו סטטיסטיקה ובורחת מהר. סהר שעדיין לא היה במצב כזה מנסה ככל יכולתו להתגבר על הבושה אך מיכל לא נותנת לו וכבר כשהוא מצליח לקבוע איתה דייט הוא נאלץ להבריז לה וללכת עם החברים כדי למצוא מישהי לאייל.
החברים מחליטים שאין מישהי שהם מכירים שתסכים אז הם הולכים לזונה ששמה הוא שנטל (מרינה שויף). הם משכנעים אותה שתיקח את הכסף והם לוקחים אותה לאייל. כשהם מגיעים לבית שלו הם רואים שהוא לא נמצא ואמא שלו (לימור גולדשטיין) נמצאת במצב קשה. היא מספרת להם שאשפזו אותו בבית חולים, ולאחר מכן היא מתמוטטת.
כשסהר ואמו (חלי גולדנברג) יוצאים לקניות סהר שומע את אמו מדברת בטלפון והוא מבין שהיא מדברת עם המאהב שלה שנמצא גם הוא בחנות. הוא חוזר לקופה ולא מתעמת איתה. הקופאית אומרת להם שהכרטיס לא עובד והרופא-המאהב מגיע ורוצה לעזור אך אמא של סהר חותמת על צ'ק והם עוזבים.
סהר נרשם לתחרות כתיבת סיפורים שהפרס שלה הוא כרטיס למשלחת לאושוויץ והוא מנסה לאורך כל הסרט לחשוב על רעיונות, בסוף הוא מחליט לכתוב על החיים שלו, על אמו והמאהב, על אבא שלו שבונה חללית בחצר ועל אייל והחברים שלו. סיפור שהוא אמיתי אבל דמיוני.
סהר ומיכל נפגשים בבית של מיכל. והפעם לא מיכל היא זאת שמפסיקה אותם בדיוק שנייה לפני שהם מתנשקים, זה דובה שהגיע למסקנה שאולי מיכל היא זאת שתעזור להם. סהר אומר לו שזה לא יקרה אבל הוא לא מוותר ואפילו מגיע לבית של מיכל ומבקש ממנה. הוא בוכה ומבקש ממנה שאם היא יכולה אז שתדחה קצת את הפעם שלה ושל סהר ותהיה עם אייל שאין לו זמן. מיכל כמובן לא מסכימה.
איתן, אבא של סהר רואה את הסיפור שסהר כתב ומבין שדינה, אשתו, בגדה בו. הוא כועס עליה והם רבים ודינה עוזבת את הבית.
באותו לילה החברים מבריחים את אייל מבית החולים ולוקחים אותו לבית של נועם. שם הם הכינו את החדר של אחות של נועם ובחדר מחכה לו שנטל. בחדר שמילאו אותו בפרפרים שתלויים מהתקרה אייל מאבד את בתוליו.
כשאחותו של נועם מגיעה, דובה עוצר אותה לפני שהיא נכנסת לחדר. הוא יושב איתה ומדבר איתה על עצמו ומספר לה את הסיפור העצוב שלו.
הסיפור של סהר זכה בתחרות והפרס בתחרות הוא טיסה לפולין.
כשהם באים לבקר את אייל בהתאוששות מניתוח שהוא עבר הם רואים את אמו של אייל כשמספרים לה על כך שאייל נפטר. כשהם יוצאים הרופא-מאהב של אמא של סהר פוגש אותם ושואל את סהר מה שלומו אבל סהר הודף אותו וממשיך. אחרי כמה צעדים הוא מסתובב, רץ לעבר הרופא וקופץ עליו. החברים שלו מהר מפרידים אותו והולכים משם.
החיים ממשיכים. דובה מצליח גם הוא לאבד את בתוליו עם אחותו של נועם וסהר מתלבט אם לגור עם אמו או עם אביו.
ביום הנסיעה לפולין סהר מבקר את מיכל והיא שוב בורחת ממנו. לפני שהוא עולה לטיסה מיכל שנסעה לשדה התעופה עם אמא של סהר, עוצרת את סהר לפני שהוא הולך ומבקשת ממנו להישאר והם מתנשקים.
סהר מחליט להישאר בארץ ולא לטוס לפולין. הוא מחליט להישאר עם מיכל.
הסרט נגמר כשכולם צופים בחללית של איתן שממריאה לשמיים וסהר מספר איך החיים התגלגלו משם. הוא מספר על אבא שלו שגר עכשיו בארצות הברית ועובד בנאס"א. והוא מספר שלאמא שלו יש חבר חדש ושהוא בסדר עם זה.
בודהא טי. וי.
בן חור (סרט)
מיכאל וינטר
מיכאל וִינְטֶר (Winter; 1934 – 1 בספטמבר 2020) היה פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה שבאוניברסיטת תל אביב.
חייו ופועלו.
מיכאל וינטר נולד ב-1934 בצ'כוסלובקיה, ועלה לארץ ישראל יחד עם הוריו בהיותו בן חמש. הוא גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי, שם למד ערבית אצל המזרחן מאיר יעקב קיסטר.
למד לתואר ראשון בערבית והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית, וסיים את חוק לימודיו בשנת 1957. הוא הושפע מפרופסור דוד צבי בנעט. לאחר מכן שימש במשך שנים מספר כמפקח מטעם משרד החינוך במגזר הערבי. בעת לימודיו לתואר השני הושפע בעיקר מהפרופסורים אוריאל הד, דוד איילון וגבריאל בר. הללו משכו אותו להתעניין בממלוכים, באימפריה העות'מאנית, ובהיסטוריה החברתית של המזרח התיכון בעת החדשה. עבודת התזה שלו הייתה בנושא: "הדת העממית במצרים, 1800-1950", בהנחייתו של גבריאל בר. המקורות בהם השתמש היו העיתונות המצרית, וכתביהם של עלי באשה מבארכ, עבד א-רחמן אל-ג'ברתי ורבים נוספים. העבודה עסקה בהיבטים החברתיים של הצופיות ושל הדת העממית.
בשנת 1969 החל את לימודיו לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא בחר באוניברסיטה זו מכיוון שרצה ללמוד אצל פרופסור גוסטב פון גרונבאום, שהיה מחשובי חוקרי האסלאם. הדוקטורט שלו עסק בנושא חייו והגותו של עבד אל-והאב אל-שעראני , המחבר הצופי החשוב ביותר במצרים העות'מאנית שחי בימיו של סולימאן אל-קאנוני "המפואר". עבודתו הייתה המשך ישיר של עבודתו לתואר השני. באוניברסיטת קליפורניה למד גם אצל אנדראס טיצה, שהיה מהבולטים שבחוקרי טורקיה. וינטר שב לישראל בשנת 1972 והצטרף למחלקה למזרח התיכון ואפריקה שבאוניברסיטת תל אביב, שם הוא לימד וחקר מאז.
נפטר ב-1 בספטמבר 2020.
מחקרו.
עיסוקו של מיכאל וינטר בהוגה הדעות שעראני, שעליו נסובה עבודת הדוקטור שלו מיקד אותו לעסוק בהיבטים החברתיים של הצופיות, ובקשר שבין הדת לחברה ושלטון בארצות האסלאם. מכאן עבר להתעניין בתקופה שבה חי שעראני, עת עברה מצרים מידי הממלוכים לשלטון העות'מאני. הדבר הוביל אותו לעבודה בארכיונים עות'מאניים, המהווים מקור בלתי נדלה של מסמכים הכתובים בטורקית עות'מאנית והנוגעים לענייני מצרים וסוריה.
במהלך עבודתו בארכיון מצא מסמכים הנוגעים ליהודי מצרים וכתב על כך בספריו ובמאמריו, תוך הסתמכות על מקורות ערביים וטורקיים.
וינטר עסק גם במחשבה הפוליטית באסלאם מראשיתו ועד ימינו, עם דגש מיוחד על הגות פוליטית מן המאה האחת עשרה ואילך.
הוא כתב את הערך העוסק בחינוך במהדורה השנייה של "האנציקלופדיה של האסלאם", והוא המחבר היחיד שתרם מאמרים לשני הכרכים של Cambridge History of Egypt. המאמר האחרון בכרך הראשון, הדן בכיבוש העות'מאני, הוא פרי עטו, וכן המאמר הראשון בכרך השני: "מצרים והעות'מאנים 1525-1609".
וינטר שילב בקיאות בערבית ובטורקית עות'מאנית והשליך ממומחיות אחת על אחרת, והוא היה מחוקרי הממלוכים הבודדים שהפגינו בקיאות בתקופה שלאחר 1516/17. חוט השני של הקריירה שלו הייתה התוותו את הממלוכים ואת מצרים העות'מאנית כבעלי קשרי גומלין זה עם זה.
הוא היה המנחה של גאלב ענאבסה בעבודת הדוקטורט.
גאורגיאן איירווייז
רוק באופוזיציה
רוק באופוזיציה (Rock in Opposition, או בראשי תיבות RIO) הייתה תנועה מוזיקלית של להקות רוק מתקדם אוונגרדיות בסוף שנות ה-70 אשר התאחדו כולן תחת חתרנותן והתנגדותן לתעשיית המוזיקה שסירבה להכיר במוזיקה שלהן. הרוק באופוזיציה אינו סגנון מוזיקלי - מבחינה מוזיקלית הלהקות בו היו מגוונות למדי, עיקר הקשר ביניהן היה רעיוני. התנועה המקורית לא האריכה ימים, אך גם כיום ישנן להקות שממשיכות את הקו שלה.
היסטוריה.
התנועה החלה את דרכה בשנת 1978 בלונדון, כשלהקת Henry Cow הזמינה מספר להקות אירופיות נוספות להופיע איתה בפסטיבל שנקרא "Rock in Opposition". הלהקות שהשתתפו בפסטיבל היו:
בדצמבר 1978 ערכו הלהקות פסטיבל נוסף בשווייץ כדי למסד את ארגון הרוק באופוזיציה. במסגרת זו צורפו שלוש להקות נוספות לקבוצה: Art Bears, Art Zoyd ו-Aksak Maboul. פסטיבלים נוספים נערכו בשנת 1979 בצרפת, איטליה ושוודיה.