הוא קישט את הקפלה בבית בולסטרוד ליד קרוס גררארס עבור הנרי בנטינק, הדוכס הראשון של פורטלנד, בקבוצה של ציורי קיר המתארים סצנות מחייו של ישו. הקפלה נהרסה במאה ה -19, אך עדיין קיימים מודלים שלה. ריצ'י עיצב גם ויטראז'ים לקפלה של הדוכס צ'נדוס. ב-.1710-15 ריצ'י צייר את האפסיס בקפלה בבית החולים המלכותי צ'לסי.
בסוף שנת 1716, עם אחיינו, עזב את אנגליה לפריז, והגיש את ציורו "ניצחון החוכמה על הבורות" כדי לזכות בקבלה לאקדמיה הצרפתית המלכותית לציור ופיסול, שהוענקה לו ב־18 מאי 1718. אחרי זה הוא חזר לוונציה, אדם עשיר, וקנה מגורים נוחים. באותה שנה קישט את הווילה של ג'ובאני פרנצ'סקו ליד בלונו. בשנת 1722 היה אחד משנים עשר האמנים שהוזמן לתרום ציור של אחד השליחים כחלק מתוכנית דקורטיבית בכנסיית סנט סטה בוונציה. שאר האמנים המעורבים כללו את טיפולו, פיאזטי ופלגריני.
שנים האחרונות.
בשנים 9–1724 עבד ריצ'י באינטנסיביות עבור בית המלוכה של סבואה בטורינו, ציורים בנושאים דתיים ומקראיים שונים, כמו מ"משה מוציא מים מהסלע", באוקטובר 1727 התקבל לאקדמיה של ונציה. בעקבות עבודותיו הרבות והמוניטין שלו, רי'צ'י היווה השראה לציירים נוספים בוונציה ולדורות המשך: פרנצ'סקו פולאצו, גאזפרה דיזיאני, פרנצ'סקו מיגליארי, גאטאנו זומפיני ופרנצ'סקו פונטאבו.
הוא נפטר בוונציה ב־15 במאי 1734.
יחסי הממלכה המאוחדת–תוניסיה
יחסי הממלכה המאוחדת–תוניסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הממלכה המאוחדת לתוניסיה.
רקע כללי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה תוניסיה, שהייתה אז תחת שלטון צרפתי, על ידי כוחות גרמניים שנסוגו מלוב, ובעקות כך התחוללה לחימה קשה בין הכוחות הגרמניים והאיטלקיים בקבוצת ארמיות אפריקה, לבין כוחות הארמייה הבריטית השמינית מכאן וקבוצת הארמיות ה-18 האנגלו-אמריקנית מכאן, עד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943.
בשנת 1956 קיבלה תוניסיה את עצמאותה מצרפת, וזמן קצר לאחר מכן כוננה עימה בריטניה יחסים דיפלומטיים. בין המדינות קיים שיתוף פעולה במגוון רחב של תחומים, כולל קידום עסקי, אנרגיה, תרבות, תיירות וביטחון. כמו כן מפעילה בריטניה את תוכנית קרן השותפות הערבית, המתרכזת בתמיכה במעבר הדמוקרטי ובצמיחה הכלכלית בתוניסיה.
נציגויות דיפלומטיות.
בריטניה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס בלבד. מאידך, תוניסיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-3 קונסוליות בגלאזגו, ליברפול ורדינג.
יחסי אלג'יריה–תוניסיה
יחסי אלג'יריה–תוניסיה (בערבית: العلاقات التونسية الجزائرية) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הרפובליקה התוניסאית.
רקע כללי.
תוניסיה השקיעה באופן עקבי מאמצים בעמידה לצדה של אלג'יריה במאבקים בינלאומיים, זאת לעומת יחסיה הרעועים עם לוב. בשנות ה-70 שינתה תוניסיה את עמדתה כלפי סהרה המערבית כדי לא לפגוע ביחסיה עם הרשויות האלג'יריות. תוניסיה הייתה המדינה הראשונה שחתמה על חוזה האחווה וההסכמה עם אלג'יריה, בשנת 1983. לאורך ההיסטוריה העצמאית של אלג'יריה, היא הצטרפה למספר מיזמים כלכליים עם תוניסיה, כולל הצינור חוצה-המדינות שעובר מאלג'יריה דרך תוניסיה לאיטליה. בשנת 1987 קירבה הדחתו מהשלטון בתוניסיה של הנשיא חביב בורגיבה, והחלפתו בזין אל-עאבדין בן עלי הדיפלומטי יותר, את שתי המדינות שוב. לאחר המהפכה התוניסאית, כאשר האיסלאמיסטים המיוצגים על ידי תנועת א-נהדה לקחו את מושכות הכוח בקרתגו, היחסים בין המדינות הורעו, לאחר שפוליטיקאים מקומיים בתוניסיה האשימו את המשטר והמודיעין האלג'יראי במארב הטרור על סיור של צבא תוניסיה קרוב לגבולות ב-29 ביולי 2013. לטענתם קרתה התקרית בגלל חששות של אלג'יריה ממעבר המהפכה מתוניסיה לארצם, ובשל הצורך לערער את היציבות בביטחון הפנים השביר. שר הפנים של תוניסיה אמר כי לאלג'יריה הוקל כי תוניסיה לא מתכוונת לייצא אליהם את המהפכה. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקני.
ב-9 בפברואר 2015 ביקר הנשיא אל-באג'י א-סבסי באלג'יריה בביקור נימוסין. נשיא אלג'יריה, עבד אל-עזיז בותפליקה, לא ביקר בתוניסיה מאז 2012.
נציגויות דיפלומטיות.
תוניסיה מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר, ו-2 קונסוליות בענאבה ובתבסה . מאידך, אלג'יריה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס וקונסוליות בגאפסה ואל-כאף.
טור דה לה פרובאנס
הטור דה לה פרובאנס הוא מרוץ אופני כביש שמתקיים בצרפת מאז 2016, אז ניצח בו תומא ווקלר הצרפתי. המרוץ הוא בדרג 2.Pro וחלק מסבב המרוצים של ה-UCI ProSeries, שהוא הדרג השני הכי גבוה בענף אופני הכביש אחרי UCI World Tour. המנצח האחרון במרוץ במהדורה של 2022 הוא נאירו קינטנה מקולומביה.
היסטוריה.
המרוץ מאורגן על ידי חברת "לה פרובאנס" הצרפתית. המהדורה הראשונה התקיימה ב-2016, אז ניצח בה תומא ווקלר מקבוצת דיירקט אנרז'י, כשפרננדו גאביריה מנצח את קטגוריית הנקודות, פטר ואקוץ' את קטגוריית הרוכב הצעיר ורמי די גרגוריו מנצח את קטגוריית ההרים.
אל קחלאוי תונסי
אל קחלאוי תונסי (בערבית: الكحلاوي التونسي, תעתיק מדויק: אל-כַּחְלַאוִי א-תוּנסי, משמעות הכינוי: "קחלאוי התוניסאי"; נולד: אלי טויטו, 24 בינואר 1932– 15 בפברואר 2000) היה יהודי-תוניסאי, זמר ונגן כלי הקשה במוזיקה ערבית בהשראה עממית ואיש עסקים. השאיל את שם הבמה שלו מהזמר המצרי מוחמד אל קחלואי .
קורות חיים.
כמו תוניסאים רבים בשנות ה-40 של המאה ה-20, נשבה בהתבגרותו בקסמי המוזיקה המצרית. הוא לא רק עיצב את עצמו בדמותו של הזמר המצרי מוחמד אל קחלואי, המפורסם זה מכבר, אלא גם לקח ממנו את שם הבמה שלו. תהילתו של אל-קחלאוי תונסי עלתה גם כן וכנער בשנות הארבעים המאוחרות של המאה העשרים, משך את תשומת ליבו של נגן הקאנון היהודי העיוור קקינו דה-פז ואחרים. לאחר כמה עבודות בפריז במקומות כמו הקברט המפורסם El Djazair ברובע הלטיני כזמר ונגן כלי הקשה (דרבוקה), הוא חזר לתוניס ושם הפך לאורח קבוע ברדיו תוניס. בשנת 1953 הקליט את הסינגל הראשון שלו (Min youm elli ratek aini, "מהיום שהמבט שלי נח עליך") אשר סלל את דרכו קדימה. במהלך השנים הבאות הקליט בשלל חברות ידועות: דוקררט-תומסון, Teppaz, La Voix Du Globe, בל-אייר, Pathé ודוניה.
במשמעות של "עולם" בערבית, דוניה הייתה חברה של תקליטי 78 rpm מוערכת למדי בשנות ה-50 של המאה ה-20, אך התקשתה במעבר לאריך-נגן. ב-1960 רכש תונסי את החברה כולה והפך אותה במהרה לאימפריה עם מגוון אומנותי מרשים. דוניה סיפקה מיד פורום לאומנים כגון מאטי בן קאסם, שייח מוחמד אל אנקה, אווליה, פדילה דז'יריה, שייחה רימטי (ואפילו פריד אל-אטרש הסורי-מצרי, שעל פי הדיווחים היה גם חבר), אך כך גם סיפק פורום לקולגות היהודיות שהיוו פליטים מתוניסיה ואלג'יריה באותה העת ושהו בצרפת, כמו לילי בוניש, לין מונטי, ראול ג'ורנו, אדמונד אטלאן, בלונד-בלונד, אלברט גז, רנה פרז, לוק שרקי, שייח זקרי, עאידה ניסים, אלברט פרז, ונתן כהן. אל קחלאוי תונסי וחברתו דוניה נתנו קול לכמה ממיטב האמנים הצפון אפריקאים של המאה ה-20, כאשר מעטים אחרים עשו זאת.
היותו אמרגן כמעט ולא האט את הקריירה המוזיקלית שלו. לאורך כל סוף עידן ה-vinyl סיפק אל קחלאוי תונסי מופעים על עשרות תקליטי LP ו-45 של דוניה והמשיך להופיע לאורך שנות ה-80 וה-90.
ב-15 בפברואר 2000, העיתון ליברסיון בצרפת יצא עם הכותרת הבאה: "Tounsi ne jouera plus de derbouka" ("תונסי כבר לא ינגן בדרבוקה"). אל קחלאווי תונסי נפטר בגיל 67, בטרם עת, אך קולו לא נדם. בשנת 2002, אולם הקונצרטים בטקלאן בשדרות וולטייר בפריז, שנרכש על ידי תונסי בשנת 1976 והיום בבעלות בניו, כיבד את זכרו של אל קחלאווי תונסי ואת תרומתו המוזיקלית לצפון אפריקה וגם לצרפת באמצעות ערב שירה. קחלאווי גם מונצח באוסף של Trésors de la Chanson Judéo-Arabe של חברת Buda Musique , אשר כמעט כל תוכנו נלקח מחברת דוניה.
יחסי אלג'יריה–גרמניה
יחסי אלג'יריה–גרמניה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
רקע כללי.
בשנת 1962 קיבלה אלג'יריה את עצמאותה לאחר מלחמה קשה עם צרפת, וזמן קצר לאחר מכן כוננה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המערבית. בשנת 1999 העבירה אלג'יריה את שגרירותה מבון לברלין בעקבות איחוד גרמניה מחדש.
מאז השבעתו בשנת 1999, פעל הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה להרחבת ההשפעה הבינלאומית של אלג'יריה וביקר ברחבי העולם. הוא ערך סדרה של ביקורים רשמיים, במיוחד בצרפת, דרום אפריקה, איטליה, ספרד, גרמניה, סין, יפן ורוסיה.
נציגויות דיפלומטיות.
גרמניה מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר בלבד. מאידך, אלג'יריה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
גול גומבאז
גול גומבאז (בהינדי: गोल गुम्बज़) הוא המאוזוליאום של המלך מוחמד אדיל שאה, המלך השביעי של ביג'אפור. המאוזוליאום נמצא בעיר ויג'איאפורה שבמדינת קרנאטקה שבהודו.
היסטוריה.
בניית המאוזוליאום החלה בשנת 1626 ונגמרה בשנת 1656.
בתוך המתחם קיים גם מוזיאון, שהוקם בשנת 1892, בזמן השלטון הבריטי.
המבנה.
המבנה בנוי בסגנון אדריכלות הודו-איסלאמית, והוא בנוי מבזלת.
המבנה מורכב מקובייה שוות-צלעות, כשאורך כל צלע הוא 47.5 מטרים ומכוסה על ידי גג שקוטרו החיצוני הוא 44 מטרים. גובהו של המבנה הוא 51 מטרים.