בווילות הרומיות הטיפוסיות מתקופת האימפריה הרומית, כגון אלה שנשתמרו היטב תחת האפר הוולקני של פומפיי, ניתן למצוא כמה סוגים של אטריומים:
לאטריום היה תפקיד חשוב מאוד בחייה של המשפחה הרומית. הוא היה החלל המפואר והמקושט ביותר בבית ובו גם נבנתה פעמים רבות קפלה קטנה עם פסלוני אלילים. האירוח בווילות הגדולות התבצע סביב האטריום והוא הכיל ריהוט מתאים.
פונקציה נוספת ששימש האטריום היה מיזוג אוויר במקומות בהם האקלים חם. בשעות הלילה, האוויר הקריר היה יורד ונכלא באטריום בעוד דלתות החדרים סגורות והחום בהם נשמר. בתחילת היום האוויר הקר זורם אל תוך החדרים ומצנן אותם ובמהלכו, אידוי המים באימפלוויום משמש כמזגן טבעי גם כן. באופן זה שמר הבית על טמפרטורה קרירה ונעימה גם במקומות חמים ולחים של אזור אגן הים התיכון. טכניקות דומות קיימות גם בחצרות פנימיות האופייניות לבנייה הוורנקולרית הערבית והצפון אפריקאית אשר אימצה במקומות מסוימים את אופן התפקוד של האטריום הרומי.
שימוש מודרני במושג.
כיום, עושים שימוש במושג זה גם לתיאור של חללים גדולים ומרכזיים במבני ציבור, בנייני משרדים ומלונות בעלי תקרה שקופה. אטריום מודרני משמש כחלל מרכזי אשר שאר החללים וחלקי המבנה מאורגנים לפיו ובו גם נמצאת לרוב כמות האור הרבה ביותר בזכות חלונות עליונים (סקיי-לייט), תקרות שקופות בצורות אחרות או כיפות מסוגים שונים. אטריומים אשר נבנים במוזיאונים, בתי מלון, קניונים וכדומה מסייעים בדרך כלל להתמצאות במבנה ומכילים בחללם גם מערכות תנועה ורטיקליות (מדרגות, דרגנועים, מעליות).
ב-2015 נחנך מגדל אמות אטריום ברמת גן ובו אטריום המשתרע לגובה של 150 מטר.
ולדימיר דמיחוב
ולדמיר פטרוביץ דמיחוב (ברוסית: Владимир Петрович Демихов; ) היה מדען סובייטי, מחלוצי השתלות האיברים.
חייו.
דמיחוב נולד למשפחת איכרים בכפר במחוז וולגוגרד ולמד מסגרות בבית ספר מקצועי. בהמשך, בשנת 1934 נרשם לאוניברסיטת מוסקבה לפקולטה לביולוגיה שם החל לעסוק במחקר. עיקר מחקריו נעשו בין שנות השלושים והחמישים, כשאלו נקטעו עקב מלחמת העולם השנייה, בה שירת כרופא בחזית.
ניסוייו בכלבים כללו את השתלת הלב הראשונה, השתלת מערכת הלב-ריאה הראשונה, השתלת לב מלאכותי והשתלת כליות. הוא ידוע ביותר בזכות השתלת ראש שביצע, בה הושתל ראש גור לכלב בוגר. פרסום השתלה זו הוביל לניסויים מקבילים בקופים אותם ביצע רוברט ג. וייט. דמיחוב זכה לדוקטורט על מאמר בנושא השתלות, וטרם מותו, לעיטור משני, אך ככלל מת עני, אלמוני ולא מוערך.
במהלך שנות ה-60 ביקר הרופא הדרום אפריקאי כריסטיאן בארנרד פעמיים בברית המועצות שם העריך מאוד את העבודות של דמיחוב.
בשנת 1988 זכה לפרס המדינה על הישגיו בתחום ההשתלות.
דמיחוב נפטר בשנת 1998 ממפרצת בביתו שבפאתי מוסקבה.
עמודים
וילה סבוי
התגרענות
הִתְגַּרְעֲנוּת (בלועזית: נוּקְלֵאַציה) היא תופעה פיזיקלית המאפיינת את תחילתו של תהליך מעבר פאזה או של תהליך הפרדת פאזות. התופעה מתאפיינת בכך ששינוי הפאזה מתחיל בנקודות מסוימות במרחב, והחומר סביב אותן נקודות עובר למצב הצבירה החדש. לנקודות אלו, שבהן מתחיל מעבר הפאזה, קוראים אתרי התגרענות.
הסבר פיזיקלי.
מעבר פאזה יכול להתרחש רק כאשר התנאים התרמודינמיים (לחץ וטמפרטורה) מתאימים. אולם, משיקולים אנרגטיים, התהליך יתרחש בסבירות גבוהה רק בסמיכות לחומר שנמצא כבר בפאזה החדשה. אם לא קיים עדיין חומר במצב הצבירה החדש, צפוי להתרחש קירור יתר, שבו נוזל מקורר מתחת לנקודת הקיפאון שלו, אך איננו קופא. באופן דומה, בתנאים מסוימים ניתן ליצור תמיסה במצב של רוויית יתר, כלומר כמות החומר המומס בה גדולה מהכמות המרבית שמתאימה לתנאים הפיזיקליים. גם למצב שבו לחץ האדים באוויר גדול מלחץ האדים המתאים לטמפרטורה הנמדדת, קוראים רוויית יתר.
מבחינה אנרגטית, לנוזל שקורר מתחת לנקודת הקיפאון שלו, יש עדיפות לעבור למצב צבירה מוצק. הכוח שמונע מתהליך זה להתרחש בתנאים מסוימים, הוא כוח הקוהזיה, כלומר המשיכה בין מולקולות הנוזל. אם קיים אתר התגרענות בנוזל, כלומר מוצק נקודתי, אז נוכחותו של המוצק תקטין את עצמת כוח הקוהזיה בסביבתו. מעל לגודל מסוים של אתר ההתגרענות יהיה יתרון אנרגטי למעבר הפאזה, אשר יתרחש סביב אתר זה. שיקולים פיזיקליים דומים מעורבים בהתגרענות הקשורה למעברי פאזה אחרים.
התגרענות הטרוגנית היא תהליך התגרענות שבו אתרי ההתגרענות עשויים מחומר שונה מאשר החומר שעובר מעבר פאזה, כמו למשל חלקיקי אבק זעירים במים שסביבם מתחיל להיווצר קרח. לעומת זאת, אם אתרי ההתגרענות אינם מורכבים מחומר שונה, תתרחש התגרענות הומוגנית. כך למשל, גבישי קרח מתחילים להיווצר במים נקיים לחלוטין, בתהליך של התגרענות הומוגנית, רק כאשר המים מקוררים עד לטמפרטורה של 38°C-. המים יכולים להישאר במצב נוזלי בצורת טיפות זעירות עד לטמפרטורה של כ-41°C-.
מבחינים בין שני סוגי נוקלאציה:
1. נוקלאציה הומוגנית (אחידה)- הגרעין מתפתח בנפח באופן אחיד במטריצת האם.
2. נוקלאציה הטרוגנית (רבגונית)-מתרחשת על פני משטח מועדף באזורי אי רציפות של מטריצת אם. לדוגמה:גבולות גרעין.
ועידת הכחשת השואה האיראנית
דוד ברונשטיין
דוד יונוביץ' ברונשטיין (ברוסית: Дави́д Ио́нович Бронште́йн; 19 בפברואר 1924 - 5 בדצמבר 2006) היה שחמטאי יהודי אוקראיני, רב אמן, פעמיים אלוף ברית המועצות בשחמט. ב-1951 התמודד על התואר העולמי מול מיכאל בוטביניק אך לא זכה בו.
ביוגרפיה.
ברונשטיין נולד בבילה צרקווה, לא הרחק מקייב. בצעירותו היה תלמידו של אמן השחמט אלכסנדר קונסטנטינופולסקי. התקדמותו לצמרת עולם השחמט הושגה בשנות הארבעים והעלתה אותו על המסלול לאליפות העולם: זכייה בטורניר בין-אזורי ב-1948 ולאחר מכן, בטורניר המועמדים של 1950. הוא סיים את הטורניר שנערך בבודפשט במקום ראשון משותף עם חברו הטוב אייזק בולסלבסקי, גם הוא יהודי אוקראיני. בולסלבסקי היה אביה של טטיאנה, אותה נשא ברונשטיין לאישה שנים רבות לאחר מכן. בדו-קרב שנערך במוסקבה גבר ברונשטיין על בולסלבסקי וקנה בכך את הזכות לקרוא תיגר על תוארו העולמי של בוטביניק. בולסלבסקי המנוצח שימש לאחר מכן כעוזרו של ברונשטיין לקראת הדו-קרב על אליפות העולם.
ברונשטיין - בוטביניק 1951.
ב-1951 נערך במוסקבה דו-קרב בן 24 משחקים על אליפות העולם. כדי לזכות בכתרו של בוטביניק, היה זקוק ברונשטיין ל-12.5 נקודות. לאחר שניצח במשחקים ה-21 וה-22, עמד מאזנו על 11.5 נקודות, אולם הוא הפסיד במשחק ה-23 ולא הצליח להשיג יותר מתיקו באחרון. כך הסתיימה ההתמודדות כולה בתיקו 12-12, תוצאה שעל פי כללי ההתמודדות הותירה את בוטביניק אלוף העולם. הועלו טענות לפיהן ברונשטיין אולץ להפסיד במשחק ה-23 לבוטביניק שהיה גיבור לאומי באותה תקופה (על אף שברונשטיין הכחיש אותן).
הרבה דובר בעולם השחמט על חשדות להתערבות בלתי ספורטיבית בתוצאות הדו-קרב. בוטביניק הרוסי היה נציגו ויקירו של ממסד השחמט הסובייטי רב העוצמה, בעוד שברונשטיין לא הלך תמיד בתלם המפלגתי, כפי שמעיד סירובו לגנות ב-1976 את ויקטור קורצ'נוי שערק למערב. סירוב זה עלה לו בשלילת קצבתו הממשלתית לשנה ובאיסור על יציאתו לתחרויות בחו"ל במשך עשר שנים לאחר מכן. ברונשטיין עצמו מעולם לא אישר שאולץ להפסיד לבוטביניק באופן לא ספורטיבי. כל שהיה מוכן לומר הוא שהופעל עליו "לחץ פסיכולוגי חזק".
ברונשטיין זכה בטורנירים רבים, אולם הוא לא קיבל הזדמנות נוספת להתמודד על התואר העולמי. בתחרות המועמדים שנערכה בציריך ב-1953 שוב נפוצו שמועות כאילו הוא ופאול קרס האסטוני אולצו להסכים לתוצאות תיקו מהירות מול השחקנים הרוסים אך להיאבק בכל כוחם בשחקני המערב, כל זה כדי לסייע לוסילי סמיסלוב לנצח, כפי שאכן עשה.
באולימפיאדות השחמט.
אף שסבל מיחס לא אידיאלי מבחינתו מצד מוסדות השחמט הסובייטי, הוא ייצג את ברית המועצות נאמנה בארבע אולימפיאדות רצופות (1952–1958) ובכולן זכה בפרסים אישיים על הישגיו. במסגרת האולימפיאדות הפסיד רק במשחק אחד מ-49 ששיחק בסך הכל.
סגנון משחקו ותרומתו.
על הלוח היה ברונשטיין ידוע כשחקן יצירתי, כמי שמחפש את ההתקפה בכל עת. רב האמן האמריקאי יאסר סיראוואן דימה אותו במשחקו ללהטוטן שמהלך על חבל דק. הוא אף היה בעל חידושים רבים ובר סמכא בפתיחות. בין השאר כתב ספר ידוע על הפתיחה ההודית של המלך ותרם לעלייה בפופולריות שלה בקרב שחקנים.
בטור הקבוע שכתב על שחמט בעיתון איזווסטיה, כמו גם בספריו, התבלט בכך שהעביר לקוראיו את הרעיונות שמאחורי המהלכים ששיחקו האמנים, במקום לצלול לניתוח ארכני המתפצל לעשרות קווי משחק תאורטיים, שלא שוחקו בפועל.
הוא הרבה לשחק מול מחשבים, עוד בראשית דרכו של השחמט הממוחשב. כמו כן האמין בצורך להאיץ את המשחק ואף המציא שעון שחמט דיגיטלי, אשר בגרסתו העניק לשחקנים שיהוי מסוים בכל מהלך, שלא מצטבר לתורות הבאים אך מאפשר לשחקן להמשיך לבצע מהלכים מהירים גם בתום הזמן הקצוב.
שיטת ברינל
שיטת ברינל (Brinell Scale) היא שיטה לבדיקת קשיות מתכות. השיטה בודקת את התנגדות המתכת לחדירת חומר זר (חודרן) לתוכה. באמצעות בדיקה זו ניתן לקבוע תכונות טכנולוגיות ומכניות של החומר.
שיטת ברינל קרויה על שם ממציאה, המהנדס השוודי יוהאן אוגוסט ברינל (Johan August Brinell). היא הומצאה בשנת 1900 והייתה השיטה הראשונה לבדיקת קשיות החומר.
בשיטת ברינל, בדומה לשיטת ויקרס, המדידה מתבצעת עבור העקבה שמשאיר החודרן במשטח הנבדק, ועל פי קוטרה ניתן לקבוע את קשיות החומר ביחידות BHN (Brinell Hardness Number, מסומן גם כ-HB).