האלי השמיעה קול ביקורתי בולט כלפיי השינויים שהכניסו כמה ממוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות הברית לתקנונים שלהם למניעת הטרדה מינית, והייתה ממובילי מחאת הסגל באוניברסיטת הרווארד נגד שינוי המדיניות בתחום במוסד בשנת 2014. היא טוענת שכמה קמפוסים הפכו את הדרישות להרשעה בתקיפה מינית למקלות מדי, וכי הדבר נעשה בהשפעת רעיונות פמיניסטיים שהגיעו ממחלקת החינוך של ארצות הברית ומתנועות מחאה של סטודנטים וסטודנטיות. שינויים אלה, על פי האלי, מאפשרים הגשת תלונה על בסיס התחושה הסובייקטיבית של המתלוננת או המתלונן כי המעשה המיני היה בלתי רצוי, תוך ויתור על דרישת הסבירות של בית המשפט העליון האמריקאי. דרישת הסבירות קובעת כי כדי שייחשב לתקיפה מינית, המעשה צריך להיות חמור ושיהיו לו השלכות מזיקות על המתלונן בעיניו של האדם הסביר. היא גם טוענת כי הדרישות החדשות בחלק מהתקנונים להסכמה מפורשת למגע מיני, כמו בהרווארד, מטפחת נורמה מוסרית דכאנית ושלילית כלפי יחסי מין. היא כותבת כי הדרישה להסכמה מפורשת:
"תאפשר למי שהשתתפו בהתלהבות ביחסי מין להתכחש לכך אחר כך ולהעניש את בני הזוג שלהם. היא תתפקד כחקיקה מגוננת המעודדת חולשה בקרב מי שעליהם היא מנסה לגונן. היא תתקין נורמות מוסריות מסורתיות של אחריות גברית וחוסר אונים נשי".האלי הייתה אחת מתוך 28 חברי סגל בבית הספר למשפטים בהרווארד שחתמה על גילוי דעת נגד השינויים בתקנון למניעת הטרדה מינית של המוסד בשנת 2014. בגילוי הדעת נכתב כי במדיניות ובהליכים החדשים חסרים "האלמנטים הבסיסיים ביותר של הוגנות והליך הוגן" וכי הם מרחיבים את ההיקף של מעשים אסורים כך שנכללים בהם כללים חד-צדדיים המוטים באופן בוטה לטובת המתלוננים והמתלוננות. בתזכיר ששלחה לעמיתיה בהרווארד בעקבות הרפורמה, האלי כתבה כי היא מכירה בכך שיש צורך לשנות את המדיניות הישנה, שלטענתה טיפלה בתלונות על הטרדה מינית באופן רשלני, מבטל ואף "מרושע". עם זאת היא הזהירה שהכללים החדשים מאיימים על מיעוטים הסובלים מדעות קדומות, אינם מספקים תמיכה מתאימה לתלמידים המואשמים ופוגעת בצדק התהליכי. שנה לאחר שהאלי ועמיתיה השמיעו את ביקורתם, הודיע בית הספר למשפטים בהרווארד כי הוא יחיל תקנון עצמאי למניעת הטרדה מינית בבית הספר. בשונה מהתקנון שהוחל בכלל האוניברסיטה, התקנון החדש במשפטים כולל סיוע לנאשמים וייצוגים על ידי עורך דין, כמו גם ערכאה שיפוטית שתכריע באשמה שחבריה לא יהיו שייכים למוסד.
האלי ביקרה בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית כדי להציג את עמדותיה וביקורתה על השינויים בתקנונים למניעת הטרדה מינית בקמפוסים.
ביקורת.
המחלוקת האינטלקטואלית המפורסמת ביותר של האלי היא ככל הנראה עם קתרין מקינון, משפטנית והוגה פמיניסטית, וממובילות זרם הפמיניזם של שליטה ומאבקיו המשפטיים. המחלוקת הפומבית ביניהן החלה סביב תביעה מפורסמת של עובד שטען כי הוטרד מינית על ידי גברים באסדת הקידוח שבה עבד (."Oncale v. Sundowner Offshore Services, Inc)" בשנות ה-90. מקינון הגישה חוות דעת לבית המשפט לפיה, בין היתר, העובד חווה אפליה מינית מפני שגברים כמוהו עוברים "פמיניזציה", כלומר מכריחים אותם למלא את התפקיד החברתי שנשים ממלאות בדרך כלל, של כפיפות לגברים. האלי פרסמה מאמר שבו ביקרה את הטיעון של מקינון (המאמר פורסם בכרך שמקינון הייתה אחת מעורכותיו) בין היתר מפני שמקינון ציינה שהעובד חשב כי תוקפיו הם הומוסקסואלים. האלי כתבה כי גישתה של מקינון פותחת פתח להומופוביה מצד בית המשפט, שייבחן אם חלה אפליה על בסיס מין גם לפי נטייה מינית של התוקפים או המותקפים. האלי המשיכה לכתוב בביקורתיות על גישתה של מקינון לשימוש במשפט ככלי במאבק הפמיניסטי והקדישה פרק שלם לניתוח ביקורתי של כתיבתה של מקינון בספרה "Split Decisions". שתיהן מלמדות כיום בהרווארד, האלי בקביעות ואילו מקינון סמסטר אחד מדי שנה.
כמה משפטניות וחוקרות פמיניסטיות ביקרו את כתיבתה של האלי, ובייחוד את הקריאה השנויה במחלוקת "לקחת הפסקה מפמיניזם". בספרה "Reshaping the Work-Family Debate", המשפטנית ג'ואן ויליאמס כותבת שהקריאה של האלי היא לא דבר ש"נשים הסובלות מאלימות במשפחה, אונס, התרוששות לעת גירושין, ועוד נושאים שהם בלב עיסוקו של הפמיניזם" ירצו להשתתף בו. ויליאמס טוענת שעבודתה של האלי מתמקדת יותר ברצון להידמות לגברים מאשר במצוקותיהן ובבעיותיהן של נשים, וכחיזוק לטענתה מציינת את כתיבתה של האלי בעבר תחת שם גברי ואת התבטאותה לגבי הזדהות עם גברים הומואים. היא גם רומזת כי יש קשר בין האופן שבו האלי "חוגגת את הגבריות", לדבריה, לבין משרתה בהרווארד. היא כתבה כי "זה מסקרן שהרווארד בחרה תאורטיקנית של מגדר שעשתה לעצמה שם בכך שאמרה לנשים לא להציב דרישות לגברים".
מישל דאובר מבית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד מתנגדת לטענה של האלי לפיה הליך פלילי הוא כלי עם פוטנציאל נזק, שפמיניסטיות עושות בו שימוש נרחב מדי לרגולציה של מיניות. לדבריה, "החוויה הממשית בחייהן של נשים אמיתיות היא שהן לעיתים קרובות קורבן לאלימות מינית. זה אבסורד לומר שלספק להן כלי שימנע את הדבר הרע הזה זאת חתירה תחת הסוכנות של נשים. אנשים סובלים מפגיעה, את מספקת להם תרופה, ואיכשהו זה מקטין? לא, זה מעצים".
רובין ווסט ביקרה את עבודתה של האלי על לגליזם בשמאל וכינתה אותה חלק מ"הגישה הנאו-ביקורתית למשפט". ווסט טוענת כי בניגוד לגישה הביקורתית המסורתית, אשר עסקה באפשרויות אוטופיות לקיום פחות מנוכר, נאו-ביקורתיים כמו האלי כותבים נגד הניסיונות לקדם אפשרויות כאלה. לדברי ווסט, הם מבטלים את הניסיונות האוטופיים תוך תקיפה של עולם זכויות האזרח המתרחב, המתמקד בין היתר בפגיעה במיעוטים שונות, הטרדה מינית של נשים במקומות עבודה, ובמבוגרים וילדים בעלי מוגבלויות. היא טוענת כי האלי ועמיתיה מסרבים להכיר בסבל האנושי ובגורמים לו כנושא למחקר ולכתיבה בתחום התאוריה המשפטית של השמאל, וכי גישה זו מביאה את התנועה הנאו-ביקורתית החדשה לכדי קרבה גדולה יותר למטרות ליברטריאניות מאשר שהייתה רוצות להודות.
האלי וישראל.
האלי הגיעה בעבר לביקור בישראל והביעה התנגדות לחרם האקדמי עליה, אך כינתה את המציאות בה (נכון לשנת 2003) "אפרטהייד". היא הייתה אורחת הכבוד בכנס "סקס אחר" ללימודים הומו-לסביים ולתאוריה קווירית באוניברסיטת תל אביב בשנת 2003 ונשאה בו הרצאה ובה סקירה ביקורתית על הזרם המרכזי בפמיניזם האמריקאי ומאבקיו המשפטיים. באותה שנה התראיינה ואמרה כי היא "מאוד נלהבת מישראל" ומנסה ללמוד עוד עליה ועל הסכסוך הישראלי פלסטיני:"לגבי החרם - אני חושבת שהרעיון של חרם אקדמי על ידי מישהו כנגד מישהו רק בגלל סיטואציה פוליטית שאותה לא ניתן לפתור בהינף יד הוא מגוחך ומגונה גם יחד. באתי לכאן, בין היתר, כדי ללמוד על אופי הסכסוך, ואני אסירת תודה לכל אלה שהראו לי את הגאוגרפיה של הכיבוש ואת האפרטהייד השורר בישראל. אני רוצה ללמוד עוד. אני בסך הכל מתחילה".היא אף משתפת פעולה עם אנשי אקדמיה ישראלים בכתיבתה, ובימים אלה כותבת ספר משותף עם ד"ר הילה שמיר מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב על פמיניזם של ממשליות.
קנדי אלכסנדר
קנדי אלכסנדר (באנגלית: Khandi Alexander; נולדה ב-4 בספטמבר 1957) היא רקדנית, כוריאוגרפית ושחקנית אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה כרקדנית ב-1980, והייתה הכוריאוגרפית של מסע ההופעות הבינלאומי של ויטני יוסטון בשנים 1988–1992.
תחילת דרכה.
אלכסנדר נולדה בג'קסונוויל ועברה בגיל צעיר עם משפחתה לקווינס בניו יורק, בתם של אלוורינה יאבונה (מאסטרס), זמרת אופרה וג'אז, והנרי רולנד אלכסנדר, בעל חברת בנייה. היא למדה בקווינסבורו קומיוניטי קולג'. היא הופיעה בברודוויי, בתפקידים ראשיים בשיקגו, Dancin' של בוב פוסי, ו-Dreamgirls. היא הייתה הכוריאוגרפית של ויטני יוסטון במסע ההופעות הבנילאומי שלה בשנים 1988-1992, וגם הופיעה כרקדנית בקליפ של נטלי קול "Pink Cadillac" ב-1988.
קריירה.
אלכסנדר החלה את קריירת המשחק שלה בשנות ה-80 המאוחרות. הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה ב-1985 בתוכנית הסקיצות הקומית FTV. מאז תחילת שנות ה-90 שיחקה בתפקידי משנה במספר סרטים, כולל "CB4", "שוטר מושחת", "מה זה בכלל קשור לאהבה", "צדק פואטי" ו"שוגר היל".
במהלך שנות ה-90, הופיעה במספר סרטים, כולל CB4 (1993), מה זה בכלל קשור לאהבה (1993), שוגר היל (1994), ומשתגעים על מרי (1998).
ב-1995 הצטרפה לקומדיית המצבים NewsRadio, בה כיכבה בדמות קתרין דוק עד העונה הרביעית. היא שיחקה את הדמות של ג'קי רובינס ב-ER. לאלכסנדר היו מספר הופעות אורח בתוכניות אחרות, כולל , NYPD Blue, משמרת שלישית, משפחת קוסבי, Better off Ted, ניקיטה, ובגוף ההוכחה.
בשנת 2000 זכתה לביקורות משבחות על הופעתה כפראן בויד, אם מכורה לסמים, במיני-סדרה זוכת פרס אמי The Corner. מאוחר יותר היא הופיעה בסרטים Emmett's Mark ו-Dark Blue, וכיכבה מול רוב לאו בסרט הטלוויזיה Perfect Strangers. בשנים 2002-2008, היא שיחקה את הדמות אלכס וודס, הפתולוגית בדרמה המשטרתית . אלכסנדר עזבה את CSI: מיאמי זמן קצר לפני סוף עונת 2007-2008. היא חזרה לסדרה כשחקנית אורחת מספר פעמים בין השנים 2008–2009.