בשנות השישים של המאה העשרים למדה משחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. הופעתה בתפקיד מארי קירי בסרט באותו שם משנת 1977 זיכתה אותה בהכרה רחבה. ב-1978 גילמה את דמותה של אדית פיאף במחזה "פיאף" מאת פאם ג'מס בבימויו של הווארד דייוויס עבור הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד על האייבון. ב-1979 הופיעה באותו מחזה בתיאטרון ורהאוס בקובנט גרדן.
שנתיים אחר כך הוצג המחזה בברודוויי, ולפוטייר זכתה על הופעתה בפרס טוני לשחקנית ראשית הטובה ביותר במחזה.
לפוטייר כתבה ספרי זכרונות אחדים: "Grace and Favour", "Out of Order: A Haphazard Journey Through One Woman's Year", ו-"Everybody's Daughter, Nobody's Child", הכולל תיאור של ילדותה בלווינגטון רואד באיפסוויץ'.
חיים אישיים.
לפוטייר הייתה נשואה לבמאי הקולנוע רולנד ג'ופה בין השנים 1974 ל-1980. לבני הזוג נולד בן אחד רואן ג'ופה (יליד 1973) שהוא תסריטאי ובמאי. אחרי גירושיהם הייתה לפוטייר בת זוגו של השחקן מייקל פנינגטון.
בשנת 2000 כשעבדה בצרפת סבלה לפוטייר מדימום מוחי. על החלמתה מהמחלה כתבה בספרה "Time Out of Mind".
ג'יין לפוטייר היא נשיאת כבוד של מועדון התיאטרון של בריסטול אולד ויק, והיא נשיאה של ארגון ידידי שייקספיר גלוב.
ג'יין לאפוטייר
יחסי בהוטן–נפאל
בין בהוטן לנפאל מתקיימים יחסים דיפלומטיים מאז 1983. שתי מדינות אלו נמצאות בהימלאיה, אולם היחסים ביניהן מתוחים עקב משבר הפליטים.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן בשנת 1983, על אף היותה של בהוטן מדינה מבודדת אשר יחסי החוץ שלה דלים מאוד. מלך בהוטן דאז, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, ביקר בנפאל בשנת 1987 בעוד מלך נפאל, בירנדרה ביקר בבהוטן שנה לאחר מכן. ב-2002, ראש ממשלת בהוטן ביקר בנפאל.
משבר הפליטים.
הנושא הגורם למתיחות בין שתי מדינות אלו בצורה הרבה ביותר הוא נושא הפליטים הבהוטנים שגורשו בשנים 1966–1992, אשר מספרם נאמד על כ-100,000 איש, ואשר גורשו מבהוטן לאחר שהפגינו בעד דמוקרטיה בבהוטן. כיום פליטים אלו נמצאים ב-7 מחנות פליטים בחלקה המזרחי של נפאל. למרות שרוב הפליטים תובעים אזרחות בהוטנית, בהוטן טוענת כי הם היגרו מרצון מהמדינה. רוב הפליטים הללו הם הינדים דוברי נפאלית. ב-2008 הודיעו מדינות רבות שהן מסכימות לקלוט את הפליטים הללו.
טום דומולין
אנטונינוס
בסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי
בסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי הוא שדה תעופה של חיל האוויר המלכותי הממוקם בשטח הבסיס הריבוני אקרוטירי שבקפריסין, מדרום מערב לעיר לימסול. הוא הבסיס האווירי היחידי של בריטניה במזרח הים התיכון.
מפקדו של בסיס אקרוטירי משמש גם כמפקד שטח הבסיס הריבוני אקרוטירי כולו.
תולדות הבסיס.
בסיס האוויר שוכן ליד הכפר אקרוטירי. הוא הוקם ב-1950 על מנת להקל על העומס בבסיס חיל האוויר המלכותי שבניקוסיה.
לאחר שהכוחות הבריטים התפנו מארץ ישראל ב-1948 וממצרים ב-1954 נותרה קפריסין כבסיס הצבאי הבריטי היחיד במזרח הים התיכון. אקרוטירי כמו יתר הבסיסים בקפריסין שימש כשטח היערכות לכוחות הבריטים שהשתתפו בפלישה הבריטית למצרים ב-1956. ביולי 1957 נחת מטוס של חברת ארקיע נחיתת אונס בבסיס.
בשנת 1960 זכתה קפריסין בעצמאות, אך בריטניה הותירה בידיה שתי מובלעות באי המשמשות מאז כבסיסים צבאיים ובהן אקרוטירי. החל בשנת 1961 הוצבו בבסיס מטוסים בעלי יכולת נשיאת נשק גרעיני. מאותה שנה ועד 1976 היה הבסיס כפוף לפיקוד חיל האוויר של המזרח הקרוב (Near East Air Force).
לאחר שפסקה פעילות חיל האוויר המלכותי בניקוסיה ב-1966 (לצורך פינויו צורכי תעופה אזרחית) היה אקרוטירי לבסיס האוויר הבריטי היחידי בקפריסין. ב-1970 הוצבו בו לראשונה מטוסי U2 אמריקאים לשם פיקוח על הפסקת האש בין ישראל לבין מצרים במלחמת ההתשה. כמו כן פעלו מהבסיס מטוסים אמריקאים ששימשו למעקב אחרי קיום הסכמי הפסקת האש במלחמת יום הכיפורים. בהמשך פעלו מהבסיס מטוסים אמריקאים שעסקו באיסוף מודיעין בלבנון, עיראק וטורקיה.
מאז שנות השמונים ממלא הבסיס תפקיד חשוב במסגרת הפעילות הצבאית הבריטית במזרח התיכון. בראשית העשור תמך הבסיס בפעילות הצבאית של בריטניה בלבנון ולאחר מכן בפעילות הצבאית הבריטית נגד לוב. לאחר הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-1983 פונו אליו נפגעים אמריקאים. ב-3 באוגוסט 1986 הותקף הבסיס באש מרגמות, ררנ"טים ונשק קל על ידי קבוצת מחבלים שנשלחה ככל הנראה על ידי לוב. באירוע זה נפצעו בבסיס שלושה אנשים ונגרם נזק קל.
הבסיס שימש כתחנת מעבר לכוחות בריטים בדרכם לפעולה במלחמת המפרץ ב-1991 ובמלחמת עיראק מ-2003 ואילך. בשנת 2006 שימש הבסיס כנקודת פינוי של אזרחים אמריקאים ובריטים מלבנון לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה.
ב-2011 שימש הבסיס לתמיכה בפעילות של בריטניה במסגרת התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב. החל ב-2014 פעלו מהבסיס מטוסים בריטים במסגרת התקיפות הצבאיות המערביות נגד ארגון המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה. בשנת 2018 המריאו מהבסיס מטוסים בריטים שהשתתפו במתקפה האווירית המערבית נגד סוריה.
עד 2008 פעלה משטח הבסיס תחנת מספרים ועד 2012 פעל בו בית חולים צבאי.
הבסיס בהווה.
מאז 2003 מוצבת בבסיס דרך קבע טייסת 84 של חיל האוויר המלכותי, המפעילה מסוקים למטרת חיפוש והצלה. טייסת זו השתתפה בין השאר בפעולות הכיבוי של השרפה בכרמל בשנת 2010. מאז 2014 מוצבת גם בבסיס מפקדת כנף מבצעית של חיל האוויר המלכותי, שפעלה עד אז ממחנה בסטיון באפגניסטן.
בבסיס פועלת אנטנת מכ"ם הצופה מעבר לאופק רבת עצמה, אשר קיומה עורר מחאה והפגנות בקפריסין בשל החשש להשפעות הבריאותיות שלה על האוכלוסייה המקומית. מאז 1957 משדרת מהבסיס גם תחנת ממסר של שידורי השירות העולמי של ה-BBC.
לפי הסכם בין בריטניה לבין קפריסין יש לאזרחים בריטים גישה לבסיס אקרוטירי בכל עת. אזרחים קפריסאים רבים עובדים בבסיס, עובדה התורמת לכלכלה המקומית.
שנדור גלנץ
שאנדור גלנץ (בהונגרית: Glancz Sándor; 14 ביולי 1908 – 17 בינואר 1974) היה שחקן טניס שולחן יהודי-הונגרי, בעל 14 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 4 זהב (1 בזוגות עם ויקטור ברנה), 4 כסף (3 בזוגות) ו-6 ארד. הוא זכה ב-4 תארים (1 ביחידים - 1930) באליפות בריטניה הפתוחה.
קורות חיים.
גלנץ נולד וגדל בבודפשט.
באליפות אנגליה הפתוחה בטניס שולחן שנערכה בשנת 1930 זכה גלנץ בשתי מדליות זהב, בטורניר ליחידים ובטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם מגדה גל.
באליפות העולם שנערכה בבאדן, אוסטריה בשנת 1933 זכה גלנץ ב-4 מדליות, 2 זהב ,1 כסף ו-1 ארד. הייתה זו אליפות העולם המוצלחת ביותר שלו. מדליות זהב, בתחרות זוגות ביחד עם ויקטור ברנה ובתחרות הקבוצתית, מדליית כסף בתחרות לזוגות מעורבים עם מגדה גל ומדליית ארד ביחידים, המדליה היחידה שבה זכה ביחידים באליפות עולם. בטורניר ליחידים הוא הפסיד בשלב חצי הגמר לוויקטור ברנה שזכה באליפות בזהב ב-3 מערכות (21-12, 21-9, 21 -16).
יואב עומר
יואב עומר (נולד בשנת 1998) הוא גולש רוח ישראלי על גלשן מדגם "ניל פרייד", הוא אלוף ישראל וסגן אלוף אירופה (סופוט 2018).
ביוגרפיה וקריירה.
עומר גדל בזכרון יעקב ובגיל 8 החל להתאמן בגלישת רוח בהפועל שדות-ים. בגיל 12 הוא כבר החל לצאת לתחרויות בחו"ל. עומר התחרה כנציג ישראל באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג בשנת 2014. הפריצה הגדולה התרחשה ברגע שעבר מדגם הגלשן של הצעירים, BIC, לדגם האולימפי של הבוגרים . בשנתו הראשונה על הניל פרייד עומר זכה באליפות אירופה עד גיל 17 וזכה במדליית כסף באליפות העולם באותה קטגוריית גיל. בשנת 2015, הוא זכה באליפות העולם לנוער (עד גיל 19) ובמדליית כסף באליפות אירופה לנוער.
בשנת 2016, זכה פעמיים בתואר אלוף העולם לנוער כאשר זכה באליפות העולם של שנערכה בלימסול שבקפריסין וכחודש לאחר מכן זכה באליפות העולם של איגוד השיט הבינלאומי בתחרות אשר נערכה באוקלנד, ניו זילנד כאשר בשתי האליפויות הבטיח את זכייתו עוד לפני שיוט המדליות. עוד באותה השנה הוא התחרה לראשונה באליפות אירופה לבוגרים וסיים במקום ה-29. כמו כן הוא סיים במקום ה-50 בבכורה שלו באליפות העולם לבוגרים שנערכה באילת.
בשנת 2017, הוא הוכתר כאלוף ישראל לבוגרים בגלשני RSX לאחר שניצח באליפות ישראל שנערכה במכמורת. במאי 2018 עומר זכה בגביע הרצליה בגלישה בגלשן RSX 9.5.
באליפות אירופה בשנת 2018 שנערכה בסופוט, זכה עומר במדליית כסף, אחרי מתאה קמבוני מאיטליה ולפני שחר צוברי. הוא הגיע לשיוט המדליות כשהוא מדורג במקום שני וסיים את השיוט במקום רביעי, מיקום שהשאיר אותו במקום השני הכללי.
בדצמבר 2019 הוכתר כאלוף ישראל בגלישה, לאחר הובלה בכל שלושת ימי התחרות בגלשן רוח אולימפי.
יחסי החוץ של מלזיה
מלזיה היא חברה פעילה בארגונים בינלאומיים שונים: חבר העמים, האו"ם, הארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי ועוד.
היסטוריה.
עצמאות מלזיה (1957-1971).
מלזיה הצטרפה לארגון חבר העמים הבריטי מיד לאחר עצמאותה בשנת 1957. באותה שנה, נחתם הסכם הגנה בין מלזיה לבריטניה. חיילים בריטים היו חיוניים למערכת הביטחון של מלזיה בזמן מלחמת החירום והעימות האינדונזי. בעקבות מלחמות הללו, מלזיה אוחדה עם המושבות הבריטיות של סינגפור בשנת 1963.
ההגנה הבריטית במלזיה הסתיימה בשנת 1967 והוחלפה בשנת 1971 כאשר המדינות: בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, מלזיה וסינגפור הסכימו לשתף פעולה בתחום הביטחוני על מנת לסייע למלזיה להגן על שטחיה. מדינות הללו הצליחו לשמור על ביטחונה במסגרת שיתוף הפעולה אומנו מאות חילי אוויר וים על ידי תרגילים רבים.
מאז שנות השבעים.