אחת מעבודותיו המפורסמות והמזוהות ביותר עמו הייתה הלחנת הפסקול לסרט "הטוב מכולם", פסקול דרמטי ומועמד לאוסקר, שהוגדרה על ידי יותר ממבקר מחמיא אחד כמזכירה את סגנונו של המלחין קופלנד ("Coplandesque").
לניומן היה את הכבוד המפוקפק של קבלת המספר הגבוה ביותר של מועמדויות לאוסקר (חמש עשרה) ללא זכייה אחת. רצף זה נשבר כאשר ב-2001 זכה באוסקר על השיר הטוב ביותר עבור הסרט מפלצות בע"מ. כשעלה על הבמה לאחר תשואות רמות הוא פתח את הנאום שלו בהתרגשות אבל גם בשעשוע - "אני לא רוצה את הרחמים שלכם!" ("I don't want your pity"). מאידך, ניומן מחזיק בשיא-אוסקר נוסף: ב-1999 היה מועמד ל-3 פרסי אוסקר שונים על שלושה סרטים שונים. הוא לא זכה באף אחד מהם.
חוץ מלכתוב מוזיקה לסרטים, ניומן כתב מוזיקה גם לסדרות טלוויזיה, כמו שיר הנושא לסדרה זוכת האמי "מונק" - "It's a Jungle Out There".
חלק משיריו של ניומן תורגמו לעברית, כמו למשל השירים "שירו של אלוהים" ו"שיר של רנדי ניומן" (שנקרא במקור Dayton, Ohio) שתורגמו שניהם על ידי יהונתן גפן.
מחזות זמר.
בשנות ה-90, עיבד ניומן מחדש את פאוסט של גתה לאלבום קונספט חדש ומחזה מוזיקלי - פאוסט של רנדי ניומן ("Randy Newman's Faust"). לאחר שהציג את המחזה ב-1995 בתיאטרון "לה חויה" (La Jolla) בסן דייגו, הוא נעזר בדייוויד ממט כדי שיעזור לו לשכתב את הטקסט לפני השקתו המחודשת של המחזמר, על הבמה המרכזית של תיאטרון גודמן בשיקגו ב-1996. לקח הרבה שנים להפיק את "פאוסט" של ניומן, והמחזה נפגע מכך; הייתה בדיחה על כך שניומן התעקש להכניס מוזיקת גראנג' למחזמר, אבל היה צריך לעבד אותה כך שתתאים לרוח המחזה ולתיאורו של פאוסט כאחד שמשועבד לשטן על ידי מוזיקת הבי מטאל.
בשנת 2000 חברת הרפרטואר של החוף המזרחי הפיקה מחזה שנקרא חינוכו של רנדי ניומן ("The Education of Randy Newman") מחזמר על מוזיקאי בעל דמיון רב לניומן האמיתי. המחזמר הוצג בניו אורלינס ולוס אנג'לס, ונבנה על פי האוטוביוגרפיה זוכת פרס הפוליצר "חינוכו של הנרי אדמס" ("The Education of Henry Adams"). יחד עם ג'רי פטץ' ומייקל רות', הוא ערך את שיריו ובחר מהם כמה שירים למחזמר שיתאימו כדי לתאר את חייו של אמן במחצית השנייה של המאה ה-20. לאחר הבכורה של המחזה ב-SCR, הוא עובד מחדש עם עוד כמה שירים שנכתבו במיוחד עבורו על ידי ניומן, והוצג בסיאטל על ידי תיאטרון ACT.
רוברטו אבונדנזיירי
בניין אביחיל
בניין אביחיל הוא מבנה המהווה חלק מקריית עיריית ירושלים. המבנה נמצא בכיכר ספרא 13, בסמוך לרחבת הדקלים שבכיכר, ולמול בניין בנק לאומי.
בית החולים הרוסי.
המבנה נבנה בשנת 1863 כבית חולים עבור הצליינים הרוסים אשר עלו לרגל לארץ. המבנה, שנקרא אז "בית החולים הרוסי" תוכנן על ידי האדריכל מרטין איוואנוביץ' אפינגר והיה חלק ממבני מגרש הרוסים. בבית החולים היו 54 מיטות אשפוז, והיה זה בית החולים הראשון מחוץ לחומות העיר העתיקה.
בית החולים סיפק אוהל מרפאה אשר ליווה את הצליינים הרוסים במסעותיהם ברחבי הארץ, בדרכם לאתרים נוצריים שונים.
עם תחילת המנדט הבריטי נמסר בית החולים לצלב האדום האמריקני, שטיפל באוכלוסייה האזרחית. מאוחר יותר הפך לבית חולים צבאי, ובהמשך, עם הקמת הבריטים בתי חולים ממשלתיים ברחבי הארץ, הפך אף הוא לבית חולים הממשלתי של ירושלים, ונודע בשמו באותה העת כ"בית החולים הממשלתי". אחד השוהים המפורסמים בבית החולים היה הארכאולוג פלינדרס פיטרי. באוקטובר 1940 אושפז פיטרי בבית החולים בעקבות התקף קשה של מלריה. הוא החלים, אבל נשאר חלש והושאר להשגחה רפואית עד פטירתו ביולי 1942.
לאחר מלחמת העצמאות הפך לבית חולים של צה"ל, וניתן לו השם ל"אביחיל". כמו כן הבניין שימש את מעבדות בית החולים הדסה.
קריית עיריית ירושלים.
במסגרת התוכניות להקמת קריית עיריית ירושלים הוצעו מספר תוכניות להרוס את המבנה. לבסוף הוחלט לשמר את המבנה בשל ייחודו הארכיטקטוני וחשיבותו ההיסטורית, והוחלט להרוס רק את האגף האחורי של המבנה (הפונה לרחוב יפו) ולבנות בניין משרדים בן שש קומות שתוכנן על ידי האדריכלים פטר בוגוד ויוניס פיגרדו.
עם הקמת קריית העירייה, ושיפוץ הבניין, התנגדו עובדי העירייה לעבוד במבנה בטענה שהמבנה רדוף רוחות רפאים וכי המבנה מקולל.
תיאור המבנה.
בניין אביחיל הוא בניין מלבני מוארך בן שלוש קומות. בכל קומה מצוי מסדרון מרכזי וחדרים משני צדדיו. חזיתו הדרומית של המבנה פונה לכיכר ספרא. חזיתו המזרחית, המהווה את הכניסה הראשית למבנה (ופונה כיום לבניין מועצת עיריית ירושלים) מעוטרת בסגנון בארוק, כאשר בראש הגמלון של המבנה מצוי סמל החברה הארצישראלית האורתודוקסית הקיסרית. סביב הסמל מצויה ברוסית הכתובת מדברי הנביא ישעיהו:
וכן במרכז הסמל מצויות האותיות היווניות: Α ו-ω המסמלות את ישו הנוצרי על פסוק מחזון יוחנן א', 8 מהברית החדשה בו אומר ישו: "אני הראשית והאחרית".
הקמיע
הקמיע הוא ספר פנטזיה אורבנית מאת הסופרים סטיבן קינג ופיטר שטראוב.
הספר מספר את סיפורו של ג'ק סוייר בן ה-12, היוצא למסע במקום הנקרא הטריטוריות, כדי להציל את אימו.
עלילה.
כדי להציל את אימו החולה בסרטן, ג'ק סוייר בן ה-12 יוצא למסע כדי למצוא את הקמיע, החפץ היחיד שיכול לרפא אותה.
כדי למצוא את הקמיע, ג'ק חייב לעבור למקום אחר, הנקרא הטריטוריות. הטריטוריות הן מעין עולם מקביל לעולם שלנו (הקשור לעולם בסדרת הספרים המגדל האפל), הקיים בתקופה המזכירה את ימיי הביניים, בהם לא היה חשמל או טכנולוגיה. כמעט לכל אדם החיי בעולם שלנו יש תאום מקביל בטריטוריות, וכל פעולה הנעשית שם משפיעה על כל העולמות. לג'ק עצמו אין תאום.
ג'ק, כמו אביו המנוח, נולד עם היכולת להחליק לטריטוריות באופן טבעי, למרות שהוא לא עשה זאת זמן רב. בעוד הוא יוצא לחפש את הקמיע, מורגן סלואט, שהיה שותפו של אביו, אשר מכונה דודו, מנסה לגרום ללילי, אמו של ג'ק לוותר על חלקה של החברה, אותו ירשה מבעלה.
המקבילה של אימו של ג'ק היא המלכה לאורה דה-לאוסיאן, גם היא חולה. סלואט, אשר יכול להחליק לטריטוריות, רוצה לנצל את המצב כדי להרוויח עוד כסף ושליטה. הוא גם רוצה להניח את ידיו על הקמיע לפני ג'ק, והוא לא חוסך באמצעים כדי לנסות להרוג אותו בדרך.
לספר יצא גם ספר המשך, בית שחור.
עיבודים.
רשת הטלוויזיה האמריקאית TNT הודיעה שתעבד את הקמיע למיני סדרה בעלת שישה חלקים, שתשודר ב-2008. ב-2006 הודיעו על ביטול הסדרה עקב בעיות תקציב.
פישר בלק
פישר בלק (באנגלית: Fischer Black; 11 בינואר 1938 - 30 באוגוסט 1995) היה כלכלן ומתמטיקאי אמריקאי שהתפרסם במיוחד בשל היותו, יחד עם מיירון שולס, בין מפתחי המודל המקובל ביותר להערכת אופציות – נוסחת בלק ושולס.
את הדוקטורט קיבל בלק ב-1964 באוניברסיטת הרווארד שבבוסטון, מסצ'וסטס, בתחום המתמטיקה השימושית. הוא היה תלמידו של מרווין מינסקי ועבד איתו על בעיות באינטליגנציה מלאכותית.
פעילותו ככלכלן.
ב-1971 עבר לאוניברסיטת שיקגו ואחר כך הצטרף למכון המחקר MIT. בתחילת דרכו היה מעורב בוויכוחים בין הכלכלנים המוניטריסטים בראשות מילטון פרידמן והקיינסיאנים בראשות מודיליאני. בלק לא ראה חשיבות גדולה למדיניות המוניטרית במסגרת ייצוב של צמיחת המשק, וב-1972 כתב למילטון פרידמן מכתב בזו הלשון:
מודל הערכת האופציות.
בתקופה זו החל לעבוד על גולת הכותרת של הצלחתו - מודל הערכת האופציות בלק-שולס.
המודל של בלק ושולס הוא מודל מתמטי יישומי במלוא מובן המילה. הוא אומד את ערכה של אופציה מסוג קול (Call) או פוט (Put) בהינתן פרמטרים הנוגעים לשערי מניות, התנהגותן, שער הרבית במשק ועוד.
ב-1984 הצטרף לחברת הברוקרים גולדמן זקס, פועל יוצא מהצלחת הטמעתו של המודל בקרב האוכלוסייה הפיננסית.
בלק נפטר ב-1995 מסרטן. ב-1997 הוענק פרס נובל לכלכלה לעמיתו לפיתוח המודל, מיירון שולס, ולכלכלן נוסף שהיה מעורב בפיתוח - רוברט סי. מרטון. ועדת הפרס העלתה על נס את תרומתו המכרעת לפיתוח הנוסחה. יש להניח כי אילו חי, היה בלק חתן פרס נובל.
יפתח המלוכלך
טלפון סלולרי
טלפון סלולרי הוא טלפון אלחוטי נייד, שהוא מכשיר רדיו דו כיווני המסוגל בו-זמנית לשדר ולקלוט גלי רדיו. ניתן להפעילו באזורים נרחבים בטכנולוגיה של תקשורת סלולרית, המבוססת על פריסת תחנות בסיס סלולריות במרחב, ומיתוג אוטומטי של הטלפון לתחנת בסיס, באופן שהתקשורת ממשיכה להיות רציפה גם בזמן מיתוג הטלפון בין תחנה לתחנה.
משמעות המונח "טלפון סלולרי".
המונח "טלפון סלולרי" (Cellular phone) נגזר מהמילה האנגלית "cell" שפירושה תא, והוא מתייחס לקונספט המקורי (שנהגה ב-1947 על ידי מהנדסים במעבדות בל) של הפריסה של התחנות הסלולריות במישור, במסגרתה לכל תחנה סלולרית מוקצה מעין אזור בצורת משושה משוכלל (hexagonal cell) שאת אותות הרדיו המשודרים מתוכו היא מגבירה ומנתבת - זאת היות שלטלפון הנייד אין יכולת לשדר אותות חזקים במיוחד, ולכן טווח השידור שלו מוגבל. הפריסה של התחנות במישור נעשית באופן כזה שכל תחנה מוצבת במרכז התא המשושה אליו היא משויכת.