בשנת 1048, נתפס ליפריט בידי הסלג'וקים במהלך המלחמה הביזנטית-סלג'וקית. בגרט ניצל את המצב והשתלט על העיר אופליסציחה, שבה את משפחתו של ליפריט והשתלט על טביליסי. בשנת 1051, שחררו הסלג'וקים את ליפריט, שחזר לגאורגיה עם כוח ביזנטי חדש והשתלט על מזרח גאורגיה. כשהוא מובס וחושש מהתפוררות ממלכתו, שם בגרט את פעמיו לקונסטנטינופול, וניהל משא ומתן על הסכם שלום. בהיעדרו הפך ליפריט לשליט בפועל על הממלכה בהצהירו על עצמו כעוצר לבנו ויורשו של בגרט הרביעי, גיאורגי. לאחר שלוש שנים של משא ומתן מתיש, הצליח בגרט להבטיח את הנייטרליות של הקיסר הביזנטי וחזר לגאורגיה כדי להחזיר לעצמו את השליטה בממלכתו. בשנת 1058 הכריח בגרט את ליפריט לצאת לגלות. בנו של ליפריט ויורשו, יואנה, הורשה על ידי ה לרשת את הדוכסות. בשנת 1074, מרד יואנה ביורשו של בגרט, גיאורגי השני, וניסה לקבל את תמיכת הסלג'וקים. למרות זאת, כוח סלג'וקי פלש וכבש באופן זמני את הדוכסות ושבה את השושלת הדוכסית.
דוד הבנאי, יורשו של גיאורגי השני, מהמלכים הגאורגיים המצליחים ביותר, הכריח, בשנת 1093, את משפחת בר'וואשי להגיש את כניעתה למלכות, ובלם את ניסיון המרד שלהם מאוחר יותר. בשנת 1103, ניצל דוד הבנאי את מותו של הדוכס האחרון לבית בר'וואשי, ראטי השלישי, וביטל את הדוכסות כשהוא מעביר את שטח הדוכסות לשליטת לריבונות הממלכה.
אצטדיון ז'וזה אלבלדה
אצטדיון ז'וזה אלבלדה (בפורטוגזית: Estádio José Alvalade) הוא אצטדיון כדורגל בליסבון, מגרשה הביתי של ספורטינג ליסבון, אחד המועדונים הגדולים בפורטוגל. האצטדיון נבנה במקום האצטדיון הישן של ספורטינג ליסבון שנפתח ב-1956 ונשא את אותו השם. אופ"א העניקה לאצטדיון דירוג של 5 כוכבים שמאפשרים לו לארח משחקי גמר חשובים.
האצטדיון הוא חלק ממתחם גדול בשם Alvalade XXI המכיל גם קניון, בית קולנוע בעל 17 אולמות, מכון כושר, מוזיאון של הקבוצה, מרפאה ובניין משרדים. האצטדיון והמתחם כולו תוכננו בידי האדריכל הפורטוגזי Tomás Taveira.
האצטדיון תוכנן להכיל רק 40,000 מקומות, אך כולל למעשה 50,466 מקומות. הפתיחה הרשמית שלו הייתה ב-6 באוגוסט 2003 במשחק בין ספורטינג למנצ'סטר יונייטד בו ניצחה הקבוצה המקומית 1-3.
האצטדיון אירח מספר משחקים ביורו 2004, ביניהם חצי הגמר שבו ניצחה פורטוגל את הולנד 1-2. אלבלדה אירח גם את גמר גביע אופ"א 2005 בין ספורטינג ליסבון וצסק"א מוסקבה בו ניצחה צסק"א 3-1.
האצטדיון כולל חניון תת-קרקעי עבור אוהדים למשחקים מיוחדים.
ולז' מוסטאר
מועדון הכדורגל וֶלֶז' מוֹסְטאר היא קבוצת כדורגל מבוסניה והרצגובינה, המשחקת בליגת העל הבוסנית. הקבוצה נקראת על שם ההרים המקיפים את העיר מוסטאר, ממנה מגיעה הקבוצה.
היסטוריה.
ולז' נחשבת לאחת הקבוצות המצליחות בבוסניה. בתקופת יוגוסלביה, שיחקה בקביעות בליגה היוגוסלבית הראשונה, ולרוב סיימה בעשיריה הראשונה, כאשר היא מסיימת כסגנית האלופה בעונות 1972/73, 1973/74 ו-1986/87 ועוד מספר פעמים במקום שלישי בטבלה. היא הייתה הקבוצה הפופולרית והידועה ביותר בליגה שהגיעה מהרצגובינה.
הקבוצה משחקת נכון להיום בליגה הבכירה בבוסניה והרצגובינה ובשונה מהליגה היוגוסלבית, ממנה לא ירדה מעולם לליגת המשנה, הקבוצה נשרה מהליגה הבכירה בבוסניה הרצגובינה בעונת 2004/05 אך לאחר שנתיים בליגת המשנה העפילה חזרה לליגה הבכירה.
האוהדים של המועדון נקראים "הצבא האדום", על צבע הקבוצה, אדום. במוסטאר הקרואטים שולטים במערב העיר, ואילו הבוסנים, אוהדי ולז', במזרח העיר. סמל הקבוצה מאז 1922 הוא כוכב אדום, כשלזמן מה הוא לא נחשב על ידי הקבוצה כסמל הרשמי, אך בשנת 2005 הוא הוחזר.
אף שהקבוצה מעולם לא הוכתרה כאלופת יוגוסלביה, היא זכתה בגביע היוגוסלבי פעמיים, בעונות 1981 ו-1986, כאשר היא מנצחת בגמר את קבוצות ז'לייזניצ'אר סרייבו ודינמו זאגרב בהתאמה. כמו כן, הקבוצה סיימה פעמיים כסגנית מחזיקת הגביע היוגוסלבי, בעונות 1958 (הפסידה בגמר לכוכב האדום בלגרד וב-1989, אז הפסידה בגמר לפרטיזן בלגרד.
צבא האסלאם
צבא האסלאם (טורקית İslam Ordusu) היה כוח צבאי שהקימה האימפריה העות'מאנית בשלהי מלחמת העולם הראשונה בהוראתו של שר המלחמה איסמאיל אנוור פאשה. צבא האסלאם הוקם בחודש מרץ 1918 והתקיים עד לאוקטובר 1918.
חלקם של הרוסים במלחמת העולם הראשונה החל להצטמצם בשל מצב התוהו שהשתלט על רוסיה לאחר מהפכת פברואר. במשך שנת 1917 הלך הצבא הרוסי בן חצי מיליון החיילים והתפזר, עד שבראשית 1918 נותרו ממנו כמה אלפי חיילים וכמאתיים קצינים. ב-3 במרץ 1918 נחתם הסכם ברסט-ליטובסק ולפיו פרשה רוסיה מהשתתפותה במלחמת העולם הראשונה וויתרה על כל השטחים שנמסרו לה בקווקז מכוחו של קונגרס ברלין. למרות מחלוקת בעניין בין הממשלה העות'מאנית לבין בת בריתם גרמניה, החליט אנוור פאשה לקדם את תוכניתו ולכבוש את דרום הקווקז תוך ניצול התוהו שפקד את רוסיה. לשם כך הקים את צבא האסלאם שמנה בין 14,000 ל-25,000 חיילים, כולם מוסלמים ומכאן שמו של הכוח. באופן מכוון לא כלל הכוח קצינים גרמנים, דבר שהיה מקובל בצבא העות'מאני משך כל שנות המלחמה, שכן אנוור פשה סבר כי לגרמניה ולאימפריה העות'מאנית שוב אין מטרות משותפות לאחר פרישת רוסיה מהמערכה.
צבא האסלאם לא נתקל בהתנגדות ממשית בדרכו מזרחה דרך הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, ובשורה של קרבות שברובם ניצח הגיע עד לבאקו שלחופי הים הכספי. בינתיים הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז התפרקה לשלוש ישויות שונות - הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה והרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן. ב-4 ביוני 1918, לאחר שצבא האסלאם הגיע למרחק של שבעה ק"מ הלבד מירוואן, נחתם הסכם בתומי אשר סיים את מצב הלוחמה עם הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה, אם כי כוחות ארמנים פורשים המשיכו להילחם בעות'מאנים גם לאחר מכן. קרב באקו שנערך באזרבייג'ן בין 26 באוגוסט 1918 ו-14 בספטמבר 1918, בין צבא האסלאם וכוחות לא סדירים אזרים לבין כוח בריטי, חיילים ארמנים, כוחות אזרים אנטי-קומוניסטים וחיילים מהצבא הלבן הסתיים בניצחונם של הראשונים. בקרב זה איבד צבא האסלאם כ-2,000 לוחמים.
זירת הקווקז הייתה לזירה היחידה, למעט הדרדנלים, בה הגיעה האימפריה העות'מאנית להישגים צבאיים בני קיימא במלחמת העולם הראשונה. ואולם זמן קצר לאחר מכן, עם כניעת העות'מאנים בהפסקת האש של מודרוס ב-30 באוקטובר 1918, פורק גם צבא האסלאם והעות'מאנים נסוגו מכל השטחים שכבשו.
הוצ'קיס
קלדקארי
זריחת השמש
שקיעת השמש
מעריב הבוקר
מעריב הבוקר הוא עיתון יומי ישראלי המחולק בחינם (חינמון), נמצא בבעלות איש העסקים אלי עזור, ומהווה גרסה מקוצרת של היומון מעריב השבוע. הפצתו ברחבי ישראל החלה ב-5 באוגוסט 2007 תחת המותג "מטרו ישראל", ולאחר מכן "ישראל פוסט" עד שנת 2016.
היסטוריה.
החינמון הוקם בשנת 2007, על ידי קבוצת ג'רוזלם פוסט שבשליטת אלי עזור ואלון רבוע כחול ישראל, שבניהולו של דודי ויסמן. העיתון מחולק חינם לקוראים בנקודות ההפצה. שם העיתון בחודשיים הראשונים להפצתו, "מטרו ישראל", דמה לשמם של עיתוני "מטרו" המופצים באירופה בהצלחה רבה. בעקבות תביעה של חברת מטרו העולמית, שינה העיתון את שמו ל"ישראל פוסט".
בחודשים הראשונים לקיומו הופץ "ישראל פוסט" בשעות הצהריים (הוא הדגיש זאת בכיתוב בראש העיתון "עיתון הצהריים היחיד של ישראל"). לאחר מכן עבר להיות מופץ בבוקר, כמרבית העיתונים בישראל. הוא מופץ בכ-200 אלף עותקים כיום, כאשר בהתחלה הפצתו הייתה בכ-56,600 עותקים בלבד בימי חול ולהפצתו משמשות רשתות השיווק שבשליטת אלון רבוע כחול ישראל, ובהן רשתות הסופרמרקטים , "מגה" ו"מגה בעיר" ורשת תחנות הדלק "דור אלון". חלק ניכר מהפרסומות בעיתון היה של רשתות שיווק אלה.
עם רכישת "מעריב" על ידי קבוצת "ג'רוזלם פוסט" שבשליטת אלי עזור, החל "ישראל פוסט" לפרסם תכנים מ"מעריב".
ב-30 באפריל 2014 זכה העיתון לזריקת עידוד משמעותית מבחינה כספית, כאשר שר הפנים גדעון סער החליט להכניס אותו במקום עיתון "הארץ" לרשימת העיתונים הנפוצים ביותר, שבהם יש לפרסם מודעות שמחייב החוק.
בעקבות המשבר שפקד את רשת "מגה" בשנת 2015 צומצם הפרסום שלה בחינמון, וקבוצת אלון נערכה ליציאה מהשותפות.
בינואר 2016 שינה העיתון את שמו ל"מעריב הבוקר" - מהדורה מקוצרת של "מעריב השבוע".
מבנה העיתון.
העיתון כולל חלק יחיד, הכולל בתוכו חדשות ומדורים קבועים:
דעות, בידור, טלוויזיה, פנאי (תשבצים, הורוסקופ יומי), ספורט ורכילות.
האספה המחוקקת ונפילת המלוכה הצרפתית
האספה המחוקקת (בצרפתית: Assemblée législative) נקרא הפרלמנט של צרפת המהפכנית בתקופה בת השנה מ-1 באוקטובר 1791 עד ספטמבר 1792.
מוסד זה בא להחליף את האספה המכוננת הלאומית והיווה את מוקד הדיונים הפוליטיים והחקיקה המהפכנית עד להקמת הקונבנציה הלאומית בשנת 1792. היא פעלה במסגרת חוקת צרפת של 1791.
אלו היו ימי מחציתה הראשונה של המהפכה הצרפתית, תקופה במהלך ההיסטוריה הצרפתית שבין 1789 ל-1799. במהפכה הצרפתית הפילו הכוחות הרפובליקנים את בית בורבון האבסולוטי, ביטלו את זכויות היתר של האריסטוקרטיה ונישלו את הכנסייה הקתולית ממרבית נכסיה.
הרכב האספה המחוקקת.