דרקון (יצור אגדי)
דודידו
סי. ג'יי. צ'רי
קרולין צ'רי
קרולין ג'ניס צ'רי (באנגלית: Carolyn Janice Cherry; נולדה ב-1 בספטמבר 1942), הידועה בשם העט סי. ג'יי. צ'רי (באנגלית: C. J. Cherryh) היא סופרת מדע בדיוני ופנטסיה אמריקאית. מאז אמצע שנות ה-70 כתבה צ'רי יותר מ-60 ספרים, ובהם הנובלות זוכות פרס ההוגו "Downbelow Station" ו-"Cyteen", שתיהן חלק מיקום ברית-איחוד שיצרה. ב-2016 הייתה הסופר ה-32 (הסופרת הרביעית בלבד, אחרי אורסולה לה גווין, אן מק'קפרי וקוני ויליס), שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
זכתה בכבוד כשעל שמה נקרא אסטרואיד (77185 צ'רי).
כפן אמריקאי
קלין פופסקו-טריצ'אנו
קלין קונסטנטין אנטון פופסקו-טריצ'אנו (ברומנית: Călin Constantin Anton Popescu-Tăriceanu, נולד ב-14 בינואר 1952 בבוקרשט) הוא פוליטיקאי ליברלי רומני וראש ממשלת רומניה בשנים 2008-2004, ה-11 במניין אחרי מהפכת 1989.
בשנת 2007 כיהן זמן קצר כשר החוץ. החל משנת 2015 מכהן כיושב ראש מפלגת ALDE, ברית הליברלים והדמוקרטים שנוצרה על ידי איחוד בין סיעתו, המפלגה הליברלית הרפורמיסטית עם המפלגה השמרנית, והחל משנת 2014 הוא מכהן כיושב ראש הסנאט של רומניה.
פופסקו-טריצ'אנו הוא ממוצא יווני מצד אמו. סבו גאורגה אתנסיאדה היה איש עסקים, מחלוצי ייבוא המכוניות ברומניה.
פופסקו-טריצ'אנו הוא בעל תואר במתמטיקה ומדעי המחשב ובמהלך השנים מילא שורה של תפקידים בשרות הציבורי, בהם: מהנדס מינהל המים של מחוז ארג'ש (1976–1979), מורה בפקולטה ההידרוטכנית בבוקרשט (1980–1991), מייסד ומנהל תחנת הרדיו הפרטית הראשונה ברומניה, "רדיו קונטקט" (1990–1996), שר המסחר והתעשייה בממשלתו של ויקטור צ'ורביה (1996–1997), נציג בוקרשט בבית התחתון של הפרלמנט הרומני (1996–2004), וסגן נשיא המפלגה הליברלית לאומית (PNL).
עם ניצחונו של טראיאן בססקו, בבחירות 2004 לנשיאות, מינה בססקו את פופסקו-טריצ'אנו לראש הממשלה. המינוי בוצע בהתאם להסכם ביניהם טרם הבחירות.
בין שני האישים, בעלי הברית לשעבר, קיימת יריבות מתמדת. הנשיא בססקו אף סירב לאשר מינוי שרים שהוצעו על ידי ראש ממשלתו, פופסקו-טריצ'אנו, וביצע לכאורה עברות נוספות כנגד החוקה. בשל כך יזם פופסקו-טריצ'אנו את הדחתו של בססקו על ידי הפרלמנט. בססקו הושעה מתפקידו, אך לאחר משאל עם שנערך ב-19 במאי 2007, זכה לאמון מחדש.
פופסקו-טריצ'אנו כיהן כראש ממשלת רומניה עד שהוחלף בידי אמיל בוק ב-22 בדצמבר 2008.
הייו הפרטיים.
נישא 5 פעמים ומנישואיו האחרונים נולדו לו שני בנים - קלין מנישואיו השניים ומיכאי מנישואיו הרביעים.
פסטל שמן
פַּסְטֵל שמן (מכונה בישראל "צבע פנדה") הוא גליל קטן ונוח לאחיזה, המורכב משעווה, שמן ופיגמנט. משמש בעיקר כאמצעי ציור, ונחשב נוח לשימוש. אף על פי שניתן להשתמש בפסטל שמן על מצעי ציור שונים, השימוש המקובל בימינו הוא על נייר.
היסטוריה.
פסטלי שמן הם פיתוח של גירי פסטל, אשר היו בשימוש אמנותי זה מספר מאות שנים, והורכבו משעווה, גיר ופיגמנט. הפיתוח הראשוני של פסטל השמן היה ביפן במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כחלק ממהפכה בחינוך לגיל הרך, במטרה לייצר כלי ציור זול ונוח לשימוש, ולדרבן את הילדים להבעה עצמית. לאחר הצלחה מקומית נדדו פסטלי השמן לאירופה, שם הופצו לראשונה על ידי חברת Talens ההולנדית, תחת המותג המערבי Panda (בישראל השם "פנדה" הפך לשם גנרי לפסטל שמן). הודות למחיר זול לייצור, חיי מדף ארוכים ופופולריות בכל הגילאים, פסטלי שמן מיוצרים כיום במדינות רבות ברחבי העולם, כולל בישראל. הם נחשבים כמדיום המייצר ציורים אקספרסיביים, צבעוניים וקלים לשימור.
משמעות השם.
פסטל שמן הוא גליל צבע מוצק למחצה, וחלק מקטגוריה של מדיומים לציור בשם זה (הכוללת גירי פסטל, פסטלים רכים ועוד). שמה של הקטגוריה נובע מהמילה האיטלקית פסטלו (Pastello) שמשמעותה גליל. באופן דומה, השם פסטלים מתאר גם מאפים קטנים, שלהם צורת גליל.
בעברית טרם סופק שם תואם, אם כי היו מספר ניסיונות, שכשלו מסיבות שונות. גיר מייצג את המחצב, או מקלות קטנים המיוצרים ממנו; מקלון מרמז על הצורה ואופי האחיזה, אך בעל הקשר של עץ; עיפרון מרמז על אופן האחיזה והשימוש ככלי-ציור, אך מהווה בעיה במושג "עפרון פסטל". לפיכך, על מנת לא ליצור בלבול, השימוש כיום הוא במושג הלועזי.
שימושים.
ניתן לצייר בפסטלי שמן בטכניקות שונות, החל ממריחה ישירה של הפסטל על דף מחוספס ועד המסה חלקית של הפסטלים בטרפנטין ומשיחת הצבע הנוזלי במכחול. ערכת פסטל שמן לציור לרוב תכלול את פסטלי השמן (בתצורה מלבנית או גלילית), עפרון לבן ושחור (נטולי גרפיט) לסימון קווי מתאר, חרטים וספוגיות למריחה וערבוב של גוונים על הדף, ממס כגון שמן פשתן או טרפנטין לאפקטים נוזליים, ושימוש רב באצבעות על מנת למזג את השכבות זו בזו. את הציור הסופי יש לשמר בורנית כמו ציור שמן, היות שמרבית פסטלי השמן ברמת אמנים אינם מתייבשים לחלוטין. מקובל בנוסף למסגר ציורים בפסטל שמן מתחת לזכוכית, בדומה לצבעי מים, כדי למנוע מריחה של הציור.
סוגים שונים של פסטלי שמן.
פסטלי שמן מורכבים משלושה מרכיבים עיקריים, אך שינוי במינון החומרים או תכונותיהם יכולים ליצור מגוון מוצרים. השעווה בפסטל אחראית על מידת רכותו ואופן מריחתו, ושימוש בשעווה מסוגים שונים יכולה להשפיע על תגובת הפסטל לחום, עמידות של המריחה על הדף ועובי המריחה. השמן מטרתו לתת לפסטל אפשרות מריחה חלקה, לאפשר מסיסות בממיסים שונים (לרוב טרפנטין או ספירט), להבליט את הגוונים השונים ולהשפיע על זמן הייבוש של הציור. יש שימוש בשמנים רבים בתעשיית פסטלי השמן, ושילוב של מספר שמנים במינונים שונים הוא נפוץ מאוד, על מנת להשיג פסטל רך, קל לערבוב במגע, ושאינו מתייבש במהירות (ולעיתים, אינו מתייבש כלל). ולבסוף, השימוש בפיגמנט במינונים שונים קובע את איכות הפסטל, את מידת דהייתו עם הזמן, ואת גוונו.
חומרים שונים אלו יכולים ליצור פסטל שמן רך (הרבה שמן לא מתייבש, מעט שעווה ופיגמנט) המשמש לגני-ילדים ולציירים מתחילים; פסטל שמן איכותי (מעט שעווה, שמן בעל ייבוש בינוני עד לא-מתייבש, כמות גדולה של פיגמנט) לציירים מומחים; מקלות שמן קשים (מעט שעווה, שמן מתייבש, פיגמנט רב) שניתן להשתמש בהם רק בטבילה בממיס; וכל שילוב אחר, בהתאם לקושי, איכות הגוון, עמידותו ועוד.
התרבות הנטופית
קלמניה
קלמניה הוא מתחם באזור השרון, ששימש בראשיתו כחווה חקלאית שהוקמה בשנת 1927. מאז שנת 1995, משמש כמקום משכנה של המדרשה לאמנות של מכללת בית ברל.
היסטוריה.
חוות קלמניה הוקמה בשנת 1927 על ידי משה גרָדינגר ונקראה על שמו של אביו, קלמן. החווה הוקמה על שטח קרקע שבין קלקיליה, טירה והכפר מיסקי. החזון היה להקים משק חקלאי גדול שישמש בעתיד עורף לאספקת תוצרת חקלאית ליישוב העירוני המתפתח.
משה גרדינגר פנה אל ישראל רוקח, מראשי היישוב, ובקשו למצוא לו אדם מתאים שינהל את האחוזה. רוקח המליץ על ברוך בן עזר (ראב), בנו של יהודה ראב ממקימי פתח תקווה. ברוך בן עזר שהיה תלמידו של אהרן אהרנסון ומנהל עבודה בתחנת הניסיונות של אהרונסון הגיש תוכנית סדורה להקמת החווה ולניהולה על פי תורתו של אהרונסון. בתוך שנתיים נטעו מטעים, הוקמה בריכת מים המתמלאת ממי באר שנחפרה במקום, הוקמו מבנים המשמשים כבית מכונות, רפת ובניין מגורים בין שתי קומות. כן הוקמו מטבח וחדר אוכל כדי למלא את צורכיהם של הפועלים. היה זה המשק החקלאי הגדול והמצליח ביותר בארץ במחצית הראשונה של המאה ה-20 והוא פעל כעשור שנים.
ההכנסות העיקריות של החווה, באמצע שנות השלושים, היו בעיקר ממשק החלב, וזאת בשל הקושי לשווק את ההדרים בגלל המרד הערבי בשנות 1936–1939. כעשר שנים נוהל המשק בידי ברוך ובהמשך, משנת 1944 ועד מכירתו נוהל על ידי בנימין ראב, אחיו של ברוך. במשק זה נערכו ניסויים חקלאיים אשר קידמו את פיתוח הענף בארץ ישראל, ובכך היווה מרכז מחקר ופיתוח חקלאי באותה העת, ואף שימש כמרכז לימודי חקלאות ליהודי הארץ, ובהם תלמידי מקוה ישראל. החל משנות ה-30 פעלה במקום מפקדה של פלוגות השדה של תנועת ההגנה, אשר עליהם פיקד יצחק שדה.
בסוף שנות השלושים, חלה גרדינגר והוא החל לחפש קונים לחווה. בשל המצב הכלכלי בארץ, לא נמצא קונה יהודי שכיסו מאפשר לו את רכישת החווה הגדולה. כחלק ממאבק היישוב היהודי לרכישת קרקעות גרדינגר תר אחר קונה יהודי, אך משנוכח במצב עלתה על הפרק אפשרות המכירה לידיים ערביות ונוהל משא ומתן על המכירה. משה בוכלצב, מנהלה האדמיניסטרטיבי של החווה מראשית ימיה עמד על חשיבות הקרקע כרכוש יהודי ופנה אל אברהם הרצפלד. בזכות פניה זו ולאחר מאמצים מצדו של הרצפלד השיג את הסכמתו של גרדינגר, ובשנת 1945 עברה חוות קלמניה לידי מוסדות ההתיישבות העובדת. חלק מהקרקעות עברו לידי הקרן הקיימת לישראל. הקרן הקיימת מסרה חלק מהקרקעות להשלמת המשבצת הקרקעית של מושב צופית. גם מושב שדה ורבורג קיבל קרקעות וכן כמה ממתקני הפרדס ובתי הפועלים.