בשנת 1988 כתב יחד עם אן ספילברג את הסרט זוכה הפרסים "ביג", בכיכובו של טום הנקס. על הסרט הוא היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולפרס גילדת הכותבים של אמריקה וזכה בפרס סאטורן לתסריט הטוב ביותר.
בשנת 1993 כתב את הסרט המצליח "דייב", שהיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב.
בשנת 1988 כתב, הפיק וביים את הסרט "פלזנטוויל", בו כיכבו טובי מגווייר וריס וית'רספון.
בשנת 2003 כתב, הפיק וביים את הסרט "סיביסקיט", בו כיכבו טובי מגווייר וג'ף ברידג'ס. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר.
בשנת 2008 כתב והפיק את הסרט המונפש "המסע של דספרו".
בשנת 2012 כתב וביים את סרטו המפורסם ביותר, "משחקי הרעב", בו מככבים ג'ניפר לורנס, ג'וש האצ'רסון, ליאם המסוורת', וודי הארלסון, אליזבת בנקס ודונלד סאת'רלנד.
בשנת 2018 כתב וביים את הסרט "אושן 8", בו כיכבו סנדרה בולוק, קייט בלאנשט, אן האת'וויי, שרה פולסון, ריהאנה, הלנה בונהם קרטר ואקוופינה.
חיים אישיים.
הוא נשוי לאליסון תומאס. בשנת 1995 נולדו לשניים תאומים, בן ובת.
יחסי אריתריאה–רוסיה
יחסי אריתריאה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת אריתריאה לבין הפדרציה הרוסית.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-24 במאי 1993. ביולי 2000 ופברואר 2003 מטוסי EMERCOM הנחיתו סיוע הומניטרי באריתריאה.
שגרירות רוסיה באסמרה פועלת מאז יוני 1994, שגרירות אריתריאה במוסקבה נפתחה שנתיים לאחר מכן - ביוני 1996.
מיום 23 בדצמבר 2010 עד 22 ביולי 2019, הטילה רוסיה סנקציות על אריתריאה.
נציגויות דיפלומטיות.
אריתריאה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד, ואילו רוסיה מחזיקה באריתריאה שגרירות באסמרה בלבד.
דורון פולק
דורון פולק (נולד ב-1953) הוא אמן, יוצר תיאטרון, עורך כתבי עת, תאורטיקן ואוצר אמנות ישראלי.
ביוגרפיה.
דורון פולק נולד ב-1953 בגבעתיים למישה פולק (ניצול שואה וקצין בכיר צה"ל) ולמרים פולק, שגדלה בקיבוץ גניגר. בגיל 12 השתתף כבר כשחקן בהצגה בתיאטרון הלאומי הבימה. הוא סיים בגרות בבית הספר לאמנות תלמה ילין, לאחר מכן למד מדעי המדינה ואמנויות, כולל תואר בתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בנוסף למד ניהול אמנות באוניברסיטת חיפה והוא בוגר המכללה לפרסום ויחסי ציבור.
עם השנים השתלם באמנות התיאטרון בלונדון ובברלין. מחזותיו והפקות בהן השתתף עלו בפסטיבל עכו, בפסטיבל ישראל ועוד.
במשך מספר שנים עבד במשרדי פרסום כתקציבאי בכיר וכקופירייטר. ריכז את נושא הקהילה והקים את פרויקט האמנות של חברת החשמל והתאחדות התעשיינים בישראל, בין השאר הפיק כ-300 אירועי אמנות בתחנת הכוח רידינג ובתחנות כוח אחרות ברחבי הארץ.
דורון פולק פעיל בקידום קשר בין יהודים וישראלים לפלסטינים. יצר את אוסף אמנות השלום "אמנים שולחים שלום" שהוצג ב-30 מדינות ערך ואצר עשרות תערוכות משותפות והציגם בגלריות באום אל פחם, עמותת אבדאע בכפר יאסיף וברחבי העולם.
בשנת 1992 הקים את משרד "פרויקטיב" להפקת פרויקטים לאמנות ובשנת 1993 קיבל את נציגות ארגון מוזיאון האמנים הבינלאומי בישראל. הוא הציג תערוכה נרחבת של אמנות ישראלית במוזיאון לודוויג בווינה, בתערוכה השתתפו, בין השאר, מוטי מזרחי, תמר גטר, מיכה אולמן וכמו כן, עבודת אדריכלות של דניאל ליבסקינד.
בשנת 1993 החל להפיק ולאצור פרויקטים אמנות מישראל ברחבי העולם, בין השאר כ-20 תערוכות של אמנות ישראלית בניו-יורק, בין השאר במוזיאון הפיוז'ן, בגלריה אורסאן, בסכימה גלרי בברוקלין, וכמו כן ברחבי ארצות הברית, דאלאס, לואיזיאנה והמוזיאון היהודי בקולורדו.
במקביל, הציג עשרות תערוכות אמנות ישראלית באירופה, באיטליה, גרמניה, צרפת, הולנד, בלגיה, לטביה, רוסיה, אוסטריה, פולין, ספרד, ליטא. שיתף פעולה והקים מרכזי אמנות קבועים בהם הוא אוצר - "זיכרון העתיד" בפריז ו"הקיר הרביעי" בברלין. כמו כן אצר 5 תערוכות במזרח - הודו ובסינגפור ו-6 תערוכות במקסיקו.
בשנת 1995 הפיק לראשונה את אירוע "דו-קיום" במצפה רמון לקידום השלום במזרח התיכון, בפרויקט השתתפו אמנים ישראלים מובילים כמו מיכה אולמן ויגאל עוזי ואמנים בינלאומיים כמו דניס אופנהיים, ריצ'רד וליסון, פיליפ רז'דה ועוד. שנה אחר כך הקים את אוסף אמנות השלום של מפעלי דר' פישר אותו הציג ב-30 מוזיאונים וגלריות מובילות בעולם. בשנת 2000 הקים יחד עם האמנית אסתי דרורי את ארטורא - משרד המתמחה בהפקות אמנות ציבורית לארגונים, חברות מסחר ורשויות מקומיות בישראל ומחוצה לה. משרד פרויקטיב בניהולו הפיק עד כה למעלה מ-400 תערוכות אמנות בישראל, בחלק מהתערוכות השתתפו גם יצירות האמנות שלו. כמו כן הפיק משרדו עוד עשרות פרויקטים בהם הקמת גני פיסול, הקמת אוספי אמנות לחברות מסחר, יזום והפקת פסטיבלים לאמנות. בין הפרויקטים הבולטים הפקת סדרת מרקרס (סמנים) -תערוכות לבינאלה הבינלאומית בוונציה עם יותר מלמעלה מ-700 אמנים, בין השאר, דני קרוון, דניס אופהיים, יאן ברבר ועוד. הפרויקט הוצג גם בברלין, לונדון, ניו יורק, קאסל ובפסטיבל אדינבורו. הוא אוצר גם תערוכות של אמנים ישראלים בארץ (למשל תערוכת מלכה ענבל ויהודה בן-נחום).
פולק לימד במסגרת קורסים להפקה, פרסום ויחסי ציבור באוניברסיטאות תל אביב, חיפה, האוניברסיטה העברית, באר שבע ואוניברסיטת בר-אילן על נושא הפקות אמנות. כמו כן הוציא לאור את גיליון "סימפוזיון לאמנות ותעשייה" ומשמש כעורך האמנות של מגזין "פנים "מיום הקמתו. עד כה כתב למעלה מ-300 מאמרי אמנות לקטלוגים, תערוכות ולמגזינים בישראל ומחוצה לה.
במסגרת קידום אמנים צעירים, יזם את פרויקט "האמנות הסודית" יחד עם בנק לאומי המציג בעילום שם יצירות של בוגרים בולטים של בתי הספר המובילים לאמנות בישראל, כמו בצלאל, אבני, המדרשה לאמנות ועוד.
כמו כן, יזם את פרויקט "דיוקן ראשון" יחד עם מוזיאון תל אביב ומפעל הפיס שכלל הענקת מלגות לאמנים מתחילים והצגת יצירתם במוזיאון.
פולק אוצר קבוע בארץ בתיאטרון גבעתיים ותיאטרון ירושלים. בשנת 2006 הקים את "מכון המים" הגלריה העירונית גבעתיים בה הוא עובד עד היום ומארח אמנים מכל העולם. בגלריה זו עובד פולק על פרויקט ה"בודיז" - פרויקט אמנות הגוף אותו הוא מריץ בר 13 שנה. במסגרת הפרויקט הוא הציג כאמן פרפורמנס בברלין, פריז, לונדון, ריגה, ליטא, ניו יורק, ברצלונה, פראג ועוד. הפרויקט נוצר כדיאלוג יצירתי עם אביו, מישה ניצול שואה.
פולק נשוי ואב לשניים.
מחזותיו שהוצגו.
במסגרת קבוצת טרה קבוצת התיאטרון אותה הקים עלו המחזות הבאים:
תערוכות יחיד.
פולק הציג מספר תערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה, בין השאר, תערוכה "חומר גוף" באגודת האמנים בתל אביב וכמו כן תערוכות בנתניה, כפר סבא ובערים נוספות. ב-2018 הוצגה תערוכתו במוזיאון הימי בברצלונה.
פאול רדומסקי
פאול אוטו פון רדומסקי (בגרמנית: Paul Otto von Radomski; 21 בספטמבר 1902 - 14 במרץ 1945) היה קצין אס אס, מפקד מחנות הריכוז סירץ באוקראינה וחיידרי ביוון.
ביוגרפיה.
רדומסקי היה פעיל במפלגה הנאצית בהמבורג כבר משלהי שנות ה-20. בתקופת רפובליקת ויימאר נכלא באשמת רצח של יריב פוליטי. היה מקורבו של ריינהרד היידריך עוד לפני הקמת המשרד הראשי לביטחון הרייך. כבר בתקופה זו היה ידוע כאלים, אכזר ושתיין. בשירותו ב-אס אס טיפס בסולם הדרגות עד לדרגת שטורמבאנפיהרר.
במלחמת העולם השנייה.
באביב 1942 התמנה למפקד מחנה הריכוז סירץ בפרברי קייב. הוא הנהיג במחנה משטר טרור אלים ואכזרי, שכלל עונשים חריפים גם על העבירות הקלות ביותר, הוצאות פומביות להורג, ופעמים רבות הכה בעצמו את האסירים ואף ירה בהם למוות מאקדחו האישי. בתפקיד זה כיהן עד שחרור המחנה על ידי הצבא האדום, ב-6 בנובמבר 1943.
ב-28 בנובמבר מונה למפקד מחנה הריכוז חיידרי ליד אתונה לאחר שהמפקד הקודם נעצר על ידי הגסטאפו. גם בחיידרי הנהיג רדומסקי משטר אכזרי ותקיף. אסירי המחנה הועסקו שעות רבות ביום בעבודות פרך ללא תכלית פרודוקטיבית כלשהי, רק כדי לשבור את רוחם, כגון חפירת בורות ומילוים מחדש, בניית קירות ופירוקם, וכדומה. כ-1,800 אסירים הוצאו להורג, חלקם באופן אישי על ידי רדומסקי, ומאות מתו תוך כדי עינויים.
בפברואר 1944 הודח רדומסקי מתפקידו לאחר שהשתכר ואיים לירות בשלישו. במקומו מונה סגן קרל פישר. רדומסקי הורד בדרגה ונשלח לשרת בתפקיד פיקודי במבצע 1005, שתכליתו הייתה טשטוש הראיות לפשעי המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נעלמו עקבותיו של רדומסקי. ב-2005 הודיע התובע בהמבורג כי הרשויות באוקראינה שחקרו את פשעי המלחמה שבוצעו במחנה סירץ גילו כי הוא מת ב-14 במרץ 1945, בסביבות סקשפהרוואר שבהונגריה.
Drive (שיר של The Cars)
"Drive" הוא שיר משנת 1984 של להקת The Cars, הסינגל השלישי מתוך האלבום "Heartbeat City של" הלהקה, שיצא במרץ 1984, והלהיט הבינלאומי הגדול שלהם. השיר נכתב על ידי ריק אוקייסק, הושר על ידי הבסיסט בנימין אור והופק על ידי רוברט ג'ון "Mutt" Lange עם הלהקה. עם פרסומו, "Drive" הפך לשיר שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעדים של להקת The Cars. בארצות הברית הגיע לשיא במקום ה-3 "במצעד Billboard" Hot 100. השיר הגיע למקום 5 (מס' 4 עם כניסה מחודשת בשנת 1985) בבריטניה, מספר 4 במערב גרמניה, מספר 6 בקנדה ומספר 3 (מספר 5 עם כניסה מחודשת בשנת 1985) באירלנד.