ב-2018 שימשה כיועצת קולינרית לסדרה "מעורב ישראלי" (ערוץ 8, בימוי: איילת הלר). הסדרה, בהגשתו של טל פרידמן, עוסקת בתהליך יצירת זהות ישראלית דרך המטבח. בנוסף, הייתה האוצרת הקולינרית של פרויקט "נימוסי שולחן" בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב (אוצרים ראשיים – דוקטור ספי הנדלר ודוקטור שרון אהרונסון-להבי). במסגרת הפרויקט אצרה את "התפריט – ממזנון פועלים למטבח ישראלי חדש", תערוכת תפריטים ממאה שנות מסעדנות בארץ ישראל.
החל משנת 2019 מלמדת במחלקה לתרבות חזותית וחומרית בבצלאל קורס העוסק במטבח הישראלי ("קווים לדמותו של המטבח הישראלי").
ב-2021 ראה אור הספר "מחשבות על אוכל" (הוצאת רסלינג) שערכה יחד עם פרופסור אורי ברטל ומיכל איתן.
יועצת בכירה ואוצרת חלל התצוגה של "אסיף - המרכז לתרבות אוכל בישראל". התערוכה הראשונה שאצרה במקום, "נחמה ריבלין: מטבח משלה", עוסקת במטבח המקומי דרך אוספים שהשאירה אחריה רעיית הנשיא העשירי של ישראל.
מאמרים פרי עטה התפרסמו במגזינים ובספרים ברחבי העולם, ביניהם "Gastronomica" (אוניברסיטת קליפורניה) Seeds – Oxford symposium" of food and cookery 2018"; "Tablet"; "Divine food"(גשטלטן); ועוד.
אחותו של העיתונאי איתי ורד.
יחסי אנדורה–מקסיקו
יחסי אנדורה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין נסיכות אנדורה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות הם חברות ארגון הברית האיברו-אמריקאית והאו"ם.
היסטוריה.
אנדורה ומקסיקו, בעידוד הרצון לפתח קשרים ידידותיים בין עמיהם ולשתף פעולה בתחומים הפוליטיים, הכלכליים, המסחריים והתרבותיים, הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים ב-5 במאי 1995 לאחר שאנדורה אימצה חוקה חדשה כדמוקרטיה פרלמנטרית. כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות התרחש בעיר ניו יורק, במהלך מעשה בו נחתמו נציגי שתי המדינות לאו"ם לשיחה משותפת. מקסיקו הסמיכה עד מהרה שגריר באנדורה שממוקם במדריד, ספרד.
בדצמבר 2014 ביקר ראש ממשלת אנדורה אנטוני מרטי בביקור במקסיקו כדי להשתתף בפסגה האיברו-אמריקאית ה-24 בעיר וראקרוס. כשהיה במקסיקו, ראש הממשלה מרטי נפגש עם נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו. בפגישה השתתף גם שר החוץ של אנדורה ז'ילברט סבויה סוניה . בספטמבר 2018 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בין הפרקליטות הכללית של אנדורה לבין היועץ המשפטי למקסיקו (PGR).
אנדורה ידועה כמקלט מס; היו מצבים שמקסיקנים מסוימים נסעו לשם כדי לפתוח חשבונות בנק במדינה כדי להסתיר ו/או להלבין כסף. בשנת 2016 התגלה חשבון בבנקה פריוואדה ד'אנדורה שהכיל 6 מיליון דולר והיה חשבון בנק פרטי של איש קונגרס מקסיקני ממדינת סינלואה. משערים כי הכסף היה מקרטל סינלואה. בשנת 2017 נמצא כי שגריר מקסיקו באורוגוואי, פרנסיסקו ארויו ויירה, הסתיר מיליון דולר בחשבון בנק באנדורה.
יחסי סחר.
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין אנדורה למקסיקו ב-2.4 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של אנדורה למקסיקו כולל: מוצרי פלסטיק, מוטות ברקים, מגבילי מתח ומדכאי מתח חולפים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאנדורה כולל: חומצה fumaric. בין השנים 1999–2012 השקיעה אנדורה 2.5 מיליון דולר במקסיקו. אנדורה היא המשקיעה ה-71 בגודלה במקסיקו, כאשר מרבית השקעותיה מרוכזות בתחום הבנייה והשירותים הפיננסיים, כמו גם אביזרי צנרת וענפי נירוסטה. חברות בנקאות רב-לאומיות אנדורניות Andbank ו-Crèdit Andorrà פועלות במקסיקו. החברה הרב-לאומית המקסיקנית, Cemex, פועלת באנדורה.
פסקוגל זנב-מברשת
פסקוגל זנב-מברשת (שם מדעי: Phascogale tapoatafa; קרוי גם פסקוגל גדול או טואן), הוא מין של טורף כיס בינוני שוכן עצים בסוג פסקוגל שאנדמי לחופי אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1793 ולו 3 תת-מינים. הפסקוגל המברשתני הוא המין הגדול בסוגו וידוע בזנבו הייחודי שהעניק לו את שמו. הוא חי בחורשים ויערות דלילים, פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מחסרי חוליות. מצבו של המין מוגדר כקרוב לסיכון בשל אובדן בית גידול מתמשך והתפשטות טורפים פולשים דוגמת השועל האדום וחתול הבית.
טקסונומיה.
הפסקוגל המברשתני תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע הגרמני פרידריך אלברכט אנטון מייר בשנת 1793; הוא תואר במקור כמין בסוג אופוסום, עד שבשנת 1844, הזואולוג ההולנדי קונרד ז'קוב טמינק הקים עבורו סוג נפרד. עד המאה ה-21, נכללו בסוג זה שני מינים: הפסקוגל המברשתני, וקרובו הזוטר פסקוגל אדום-זנב. בשנת 2008, הוכר מין שלישי בשם פסקוגל צפוני, שקודם לכן נחשב לתת-מין של הפסקוגל המברשתני.
הסוג פסקוגל משויך לתת-משפחת הדסיורים במשפחת נמיות הכיס, ומבחינה חיצונית הוא מזכיר במיוחד את הדיבלר והאנטכינוס. תחת הפסקוגל המברשתני כלולים 3 תת-מינים שתופסים אזורים גאוגרפים נפרדים:
האוכלוסייה בצפון חצי האי כף-יורק עשויה לייצג תת-מין רביעי.
אנטומיה ומראה.
הפסקוגל המברשתני הוא טורף כיס בינוני בגודל סנאי שחולק קוי דמיון עם הדיבלר והעכבר. גופו קומפקטי ודקיק, ראשו משולש חרוטי וחוטמו צר ומחודד. אוזניו גדולות ומחודדות וכמעט חסרות שיער ועיניו חרוזיות ושחורות. סביב אפו הקטנטן יש זיפים ארוכים שמיועדים למישוש זרמי אוויר בלילה. לפסקוגל שיניים וטפרים חדים שמותאמים לתזונה מן החי.
התכונה המפורסמת ביותר של המין היא זנבו הייחודי שמזכיר בצורתו בקבוקי מברשת של צמח הקליסטמון ("Callistemon"); הזנב מתאפיין בשערות משי צפופות וזקופות, והפסקוגל מנענע אותם לצדדים כשהוא בתנועה כדי להסיח את דעתם של הטורפים מתנועות גופו.
אורך ראשו וגופו של הפסקוגל המברשתני 16–23 ס"מ בממוצע, אורך זנבו 17–22 ס"מ ומשקלו 110–235 גרם. הפרט הכבד ביותר שתועד אי פעם שקל 311 גרם. הזכר נוטה להיות גדול וכבד מן הנקבה. לנקבת הפסקוגל יש כיס מדומה על הבטן שמורכב מקפל עור עבה ומכוסה בשיער גס. הוא מכיל עד שמונה פטמות.
הפרווה של הפסקוגל המברשתני קצרה ורכה. צבעה הכללי מורכב מגווני אפור (בהיר, כהה, כסוף, כחלחל ושחרחר), והיא שזורה בשיער צהבהב, לבן ושחרחר. הסנטר, הגרון, החזה, הבטן והמפשעה בצבע לבן בוהק, והזנב בולט בצבעו השחור מבריק. חלקי הגוף החשופים דוגמת החוטם, האוזניים והכפות בצבע ורוד או כתמתם והאף אדמוני. סימוני הפנים שלו כוללים פס שחור על החרטום וטבעות לבנות סביב העיניים.
תפוצה וסביבת מחיה.
הפסקוגל המברשתני אנדמי לאוסטרליה. בעבר התפוצה שלו השתרעה באופן רציף לאורך חופי היבשת, אולם בעקבות אובדן בית גידול מתמשך והתפשטות טורפים פולשים היא הפכה למקוטעת ומפוצלת וההערכה היא שהמין איבד לפחות מחצית מטווח התפוצה ההיסטורי.
כיום, לפסקוגל יש 7 אוכלוסיות נפרדות: שתי אוכלוסיות באוסטרליה המערבית (אחת בצפון קימברלי ואחת בקצה הדרומי מערבי ליד פרת'), אוכלוסייה אחת גדולה בויקטוריה, אוכלוסייה גדולה בגבול ניו סאות' ויילס וקווינסלנד, ו-3 אוכלוסיות קטנות נוספות לאורך קו החוף המזרחי והצפוני של קווינסלנד. הפסקוגל המברשתני נכחד מאוסטרליה הדרומית, והאוכלוסייה שלו בצפון הטריטוריה הצפונית הוכרה כמין נפרד (פסקוגל צפוני).
הפסקוגל המברשתני מגלה העדפה ליערות אקליפטוס פתוחים וחורש ים-תיכוני עם כמות משקעים ממוצעת של 2,000-500 מילימטר לשנה. עם זאת, הוא מצוי גם בסוואנה צחיחה למחצה שמנוקדת בשיטה, בבתה ובכיסי מאלה, ובשוליים של יער גשם טרופי. צמצום בית הגידול מוביל לכך שהפסקוגל נראה לעיתים קרובות בסביבה עירונית.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
הפסקוגל המברשתני הוא יונק יחידאי פעיל דמדומים ולילה שחי רוב הזמן על העצים. הוא יוצא לפעילות עם רדת החשיכה ומבלה את היום בשינה במקלט מוגן. הפסקוגל מעדיף לקנן בעצים חלולים, ובלית ברירה עשוי לקנן גם בכיסי סבך צפופים על האדמה. הקן נבנה מעלים וזרדים וצורתו כדורית והוא נמצא בשימוש זמני עד לבניית הקן הבא. בשנה אחת, הפסקוגל עשוי לבנות עד 30 קינים, והוא עושה שימוש לעיתים קרובות בקינים של ציפורים.
הפסקוגל הוא יונק זריז ולולייני שמיומן במיוחד בטיפוס על עצים, ומסוגל לרוץ במהירות במעלה ומורד הגזע או בספירלה סביבו ולקפוץ עד לגובה 2 מטר. בנוסף, הוא מסוגל לסובב את כפות רגליו האחוריות עד 180 מעלות במהלך הטיפוס. הזריזות יוצאת הדופן של הפסקוגל משמשת אותו במרדף אחר טרף ובהימלטות מדורסי הלילה - טורפיו העיקריים.
הפסקוגל חי בטריטוריה קבועה. הזכר תופס שטח גדול מאוד שמשתרע על פני 100 דונם ומעלה, ומגן עליו באגרסיביות מפני זכרים אחרים. הנקבה תופסת שטח קטן בהרבה: לרוב 20–40 דונם, ובבית גידול מתאים היא תסתפק אפילו ב-5 דונם. הזכר והנקבה מסמנים את שטחם באמצעות שתן וצואה וסובלים נוכחות של פסקוגלים מהזוויג האחר. הנקבה גם סובלנית כלפי נוכחות של בנותיה הצעירות.
הפסקוגל משמיע שני סוגי קולות: צליל נמוך דמוי לחישה שמשמש כאזעקה במקרה של נוכחות טורף, וסדרת ציוצים קולנית בתגובה לפלישה של פסקוגל מאותו הזוויג. המין גם עושה שימוש באותות חזותיים כמו טפיחה עם כפותיו הקדמיות על קליפת העץ וקשקוש בזנבו הבולט כסימן אזהרה או הסחת דעת עבור טורפים פוטנציאליים.
התזונה של הפסקוגל מורכבת בעיקר מחרקים ועכבישאים גדולים, שאותם הוא מאתר על הגזעים או תחת קליפות עץ רופפות. מלבד חסרי חוליות, הוא טורף לעיתים קרובות זוחלים ועופות קטנים, עכברים וכיסאים זעירים, ואף עשוי לטרוף תרנגולות או לינוק צוף פרחים.
רבייה ומחזור חיים.