בשנת 1998, כיו"ר הפורום האזורי של ASEAN, הפיליפינים יזמה את תהליך קבלת קוריאה הצפונית כחברה בפורום, אולם זו האחרונה הצהירה כי על מדינות דרום מזרח אסיה, כמו ברוניי והפיליפינים, לכונן תחילה יחסים רשמיים עם קוריאה הצפונית לפני שתצטרף ל-ARF.
שרי החוץ של שתי המדינות נפגשו בניו יורק בספטמבר 1999, בשולי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, כדי לדון בשיפור הקשרים הדו-צדדיים. לאחר מכן פגישה בקולומביה, במהלך ועידת המדינות הבלתי-מזדהות באפריל 2000, שם הסכימו באופן עקרוני לכונן יחסים דיפלומטיים.
שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-12 ביולי 2000 עם חתימת ההסכם המשותף על ידי שר החוץ הפיליפיני דאז דומינגו ל. סיאזון הבן ושגריר קוריאה הצפונית בתאילנד, ג'ו אינ-צ'ול, בטקס שנערך במשרד החוץ בפסאי, מטרו מנילה, הפיליפינים. זה בא לאחר יותר מ -20 שנות משא ומתן. הפיליפינים הייתה אחת המדינות האחרונות באסיה שכוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם קוריאה הצפונית. קוריאה הצפונית הצטרפה באותו חודש לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
פיתוח עתידי.
עוד דווח בתחילת העשור השני של המאה ה-21, כי קוריאה הצפונית הציעה להקים שגרירות קבועה במנילה, שאותה דחו גורמים בפיליפינים. על פי הדיווחים, הדחייה נבעה מהחשד של הרשויות בפיליפינים כלפי דיפלומטים צפון קוריאניים, שכן הם נחשבו בעלי מוניטין לנהל "פעילויות חוץ דיפלומטיות" כגון הברחות וזיופים במדינות זרות אחרות. שר החוץ הפיליפיני סיאזון התעקש כי קוריאה הצפונית מעולם לא הגישה בקשה כזו. עם זאת, הוא נותר פתוח להרחבת הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
הפיליפינים, כבעלי ברית של קוריאה הדרומית וארצות הברית, ממשיכה לגנות את ניסויי הטילים הגרעיניים של קוריאה הצפונית הנחשבים כמנוגדים להחלטות מועצת הביטחון של האו"ם האוסרים על קוריאה הצפונית להשתמש בטכנולוגיה בליסטית לכל מטרה שהיא.
במרץ 2016, בהתאם לסנקציות של האומות המאוחדות (האו"ם), הפיליפינים השתלטו על ספינה צפון קוריאנית, ג'ין טנג, אך לא מצאו עליה חומר נפץ או חומרים אסורים. כעבור מספר שבועות השתלטו שוב על ספינה אחרת, תרזה בגוניה, ושוב לא נמצאו חומרים אסורים.
יחסים כלכליים.
על פי מחלקת המסחר והתעשייה הפיליפינית, הייצוא העיקרי של הפיליפינים לקוריאה הצפונית כלל בננות, מחשבים ומעגלים משולבים.
בשנת 2017, על פי הדיווחים, הפיליפינים הייתה שותפת הסחר השלישית בגודלה של קוריאה הצפונית על פי ה-Daily NK, לצד הודו וסין, כאשר האחרונה מהווה 90 אחוז מהסחר בקוריאה הצפונית.
יחסי הסחר הושעו על ידי הפיליפינים בספטמבר 2017 כדי לציית להחלטת מועצת הביטחון של האו"ם שקראה להמשך סנקציות נגד קוריאה הצפונית בגלל ניסויי הטילים שלה ביולי 2017 .
ויגאנטפטנד
ויגאנטפטנד (בהונגרית: Vigántpetend) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בויגאנטפטנד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 248 תושבים, ובשנת 2020 רק 160 תושבים.
עד שנת 1938 היה הכפר מורכב משני כפרים קטנים ויגאנט (Vigánt) וזלפטנד (Zalapetend)
יהודי ויגאנטפטנד.
בויגאנטפטנד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
נשיא מולדובה
נשיא רפובליקת מולדובה הוא ראש מדינת מולדובה והמשרה הרמה במדינה. הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של מולדובה. הנשיא נבחר באמצעות העם בדרך לא ישירה על ידי הפרלמנט לכהונה בת ארבע שנים והוא אחד משני הנבחרים הפיקודיים הנבחרים ברמה הלאומית.
הנשיאה הנוכחית, מאיה סנדו, מכהנת בתפקידה מ-24 בדצמבר 2020.
מעמד חוקתי.
על פי סעיף 77 לחוקת מולדובה (1994), נשיא מולדובה הוא ראש המדינה ומייצג את המדינה והוא הערב לריבונותה הלאומית, לעצמאותה, לאחדותה ושלמותה הטריטוריאלית של האומה.
סמלים.
נס הנשיא.
הנס הנשיאותי ("Stindardul Preşedintelui") מורכב מסמל מולדובה על רקע סגול וגבול המורכב מריבועים של 1/9 בצבעים הלאומיים של הרפובליקה. המקור של נס הנשיא מועבר לנשיא בטקס ההשבעה ונשמר בלשכת הנשיא. עותקים משוכפלים והעתקים שלו מוצגים בארמון הנשיאות או במגורים נשיאותיים אחרים בזמן שהנשיא בשטח.
בחירות.
בשנים 1994–2000 נבחר הנשיא בהצבעה עממית לתקופת כהונה של ארבע שנים; אם אף מועמד לא קיבל רוב בסיבוב הראשון, התרחש סיבוב שני בין שני המועמדים המובילים. בשנת 2000, החוק בדבר בחירת נשיא מולדובה קבע כי הנשיא ייבחר בעקיפין על ידי הפרלמנט של מולדובה לתקופת כהונה של ארבע שנים; מועמד חייב לזכות ברוב-על של 61 קולות כדי להיבחר. הנשיאים הוגבלו לשתי קדנציות.
אף על פי כן, בית הדין לחוקה קבע ב־4 במרץ 2016, שהחוק שאומץ בשנת 2000 אינו חוקתי ובכך החזיר את שיטת הבחירות של הנשיא בבחירה ישירה בת שתי סיבובים.
מעון רשמי.
ארמון הנשיאות ממוקם בגזרת בויוקאני בקישינב. נבנה בשנים 1984–1987. הבניין הייחודי היה במקור מקום המפגש של הסובייט העליון של הרפובליקה המולדובית.
זלהלאפ
זלהלאפ (בהונגרית: Zalahaláp) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי זלהלאפ.
בזלהלאפ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
מקור השם.
הכפר נקרא על שם ראש הכפר לשעבר, אדם ששם משפחתו היה "Halápi".
יחסי הודו–הפיליפינים
יחסי הודו–הפיליפינים הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לבין הפיליפינים.
היסטוריה.
השגריר הפיליפיני הראשון בהודו היה נרקיסו ראמוס (שלימים הפך לשר החוץ). ב-16 בנובמבר 1949 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות. ב-11 ביולי 1952 חתמו הפיליפינים והודו על חוזה ידידות במטרה לחזק את יחסי הידידות הקיימים בין שתי המדינות. שגרירות הפיליפינים בניו דלהי נפתחה זמן קצר לאחר מכן. עם זאת, בשל הכיוונים השונים של מדיניות החוץ במהלך המלחמה הקרה (הפיליפינים היו בעלי ברית של ארצות הברית והודו הייתה ביחסים ידידותיים עם ברית המועצות), האטה את התפתחותם של היחסים הדו-צדדיים באופן משמעותי.
בשנת 1976 היחסים בין המדינות התחזקו לאחר שאדיטיה בירלה (אחד התעשיינים המצליחים בהודו) נפגש עם נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס כדי לבחון את האפשרות של מיזמים משותפים בפיליפינים. זה הוביל ליצירת חברת הטקסטיל המשותפת הודו-פיליפינים ולהזרמת השקעות הודיות גדולות לארץ. החברה ההודית-פיליפינית טקסטיל מילס מעסיקה כיום 2,000 עובדים פיליפינים, לשמיכות החברה 40% משוק הטקסטיל הפיליפיני. בדצמבר 2012 הקצתה הודו 200,000 דולר לממשלת הפיליפינים, כדי להתגבר על השפעות הטייפון בופה.
יחסים כלכליים.
בשנת 2015 מחזור המסחר בין המדינות הסתכם ב-1.8 מיליארד דולר. הייצוא של הודו לפיליפינים כולל בעיקר: כלי רכב, חלקים ואביזרים, תרופות, שמנים מינרליים, תאו קפוא, דוודים ומכשירים מכניים, גידולים, מוצרי גומי, כימיקלים אורגניים, ברזל, פלדה וכותנה. יבוא הודו מהפיליפינים כולל בעיקר: ציוד חשמלי, דוודים, כלי רכב, שומנים מן החי והצומח, מוצרי נייר, כימיקלים אורגניים, דשנים, כימיקלים אנאורגניים, מוצרי גומי, ברזל ופלדה.
הגירה.
בשנת 2016 התגוררו בפיליפינים כ-70,000 אזרחים הודים, 4,000 מהם הוכשרו באוניברסיטאות כסטודנטים.
יחסי הודו–מלזיה
יחסי הודו–מלזיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין הודו ומלזיה. שתי המדינות הן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי, האיחוד האסייתי ו-G15.
סקירה כללית.
הודו ומלזיה קשורות גם הן בקשרים תרבותיים והיסטוריים שונים המתוארכים לימי קדם. שתי המדינות נמצאות ביחסים ידידותיים ביניהן, מכיוון שבמלזיה קיימת קבוצה גדולה של מהגרים הודים. מאהאטיר מוחמד, ראש הממשלה הרביעי ובעל הכהונה הארוכה ביותר במלזיה הוא ממוצא הודי. בתחום הסחר היקף הסחר הדו-צדדי של שתי המדינות עומד על 10.5 מיליארד דולר והוא צפוי להגיע ל-25 מיליארד דולר עד 2020.
לאחר ביקורו של ראש הממשלה נג'יב רזאק בשנת 2017, הודו ומלזיה הסכימו להרחיב את שיתוף הפעולה בתחומים כמו פיתוח תשתיות ובניית ערים חכמות. רבים בממשלת הודו מרגישים שהקשרים שתחת ממשלת מלזיה תחת מאהאטיר מוחמד הולכים ומתמעטים מכיוון שהוא מעדיף את פקיסטן.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות המודרניות כוננו בשנת 1957, לאחר עצמאות פדרציית מלאיה. מאז, מנהיגי שתי המדינות ערכו ביקורים זה בזה.
בשנת 2020, בעקבות הערות ראש ממשלת מלזיה, מאהאטיר מוחמד, שנשא דברים בהתנגדות לביטול מעמדו המיוחד של קשמיר והעברת החוק לתיקון אזרחות, הטילה הודו מגבלות על יבוא שמן דקלים מלזי.
יחסים כלכליים.
בין השנים 2000–2013, מלזיה היא המשקיעה ה-19 בגודלה בהודו עם תזרים מצטבר של FDI בשווי 618.37 מיליון דולר. יותר מ-6 מיליארד דולר השקעות מלזיות מגיעות גם בצורה של פרויקטים בטלקומוניקציה, בריאות, בנקאות ובנייה. הסחר בין שתי המדינות גדל מ-0.6 מיליארד דולר בלבד בשנת 1992 ל-13.32 מיליארד דולר בשנת 2012. מלבד זאת, חברות הודיות בתחום התעשייה, ה-IT והבריאות משקיעות במלזיה יחד עם כ-150,000 הודים (כולל 10,000 יוצאי הודו) עובדים מיומנים ומיומנים למחצה, הועסקו במדינה בתחומי ה-IT, הייצור והבנקאות. חברות מלזיות משתתפות גם בפרויקטים רבים של תשתית ברחבי מדינות הודו השונות.
בשנת 2017 הודו ומלזיה חתמו על עסקה עסקית חדשה בהיקף של 36 מיליארד דולר בהחלפת 31 מזכרי הבנות עסקיים, העסקה הגדולה ביותר בתולדות היחסים הכלכליים בין שתי המדינות. קיימת גם מועצה עסקית בהודו במלזיה.
יחסי חינוך.