בשנים 1944 ו-1945 הסתירה גיטה באואר את היהודיה למחצה אילזה באומגרט (Baumgart) במשך תשעה חודשים. באומגרט עבדה במשרד התעופה תוך הסתרת זהותה היהודית-למחצה. עקב הערות אנטי נאציות שהשמיעה לאחר קשר העשרים ביולי, הייתה בסכנת מאסר ונאלצה להימלט. היא ברחה לבית משפחת דוברו (Dubro) ברובע שפנדאו בברלין. בני משפחת דוברו היו חברים של אמה היהודיה של באומגרט. שתי האחיות לבית דוברו, גיטה ומריה, הסתירו את אילזה בבית הוריהן. הן חלקו עמה את מנות המזון המצומצמות שקיבלו עקב הקיצוב של תקופת סוף המלחמה.
עקב פעילותה בתנועת נוער קתולית הייתה גיטה באואר תחת מעקב של הגסטפו וכך הייתה חשופה לסכנת חקירות באופן מיוחד. למרות זאת המשיכה במעשה ההצלה תוך סיכון חייה, בלא שקיבלה על כך תמורה, כספית או אחרת.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה התגוררה גיטה באואר במזרח ברלין. היא נישאה ללאו באואר, וב-1950 נולד בנם. היא ובעלה נאסרו על ידי המשטר הקומוניסטי בחשד שהם מרגלים אמריקאים. לאו נשלח לגולאג בסיביר. גיטה עצמה נכלאה על ידי השטאזי לתקופה של כשלוש שנים בבאוצן.
עם שחרורה נמלטה באואר למערב גרמניה, שם הפכה לאנטי-קומוניסטית. היא עבדה ברשת התקשורת של אקסל שפרינגר ובעלה לאו עבד בעיתון שטרן.
בשנת 1985 הכיר יד ושם בבאואר כחסידת אומות העולם.
שנה סידרלית
חופה (תעופה)
חופה בכלי טיס היא כיסוי שקוף לתא הטייס, בעיקר במטוסי קרב. מטרתה של החופה היא ליצור סביבה מוגנת מפגעי מזג אוויר ומרעש עבור צוות כלי הטיס, והיא מעוצבת בקווים אווירודינמיים ככל הניתן כדי להפחית את הגרר.
היסטוריה.
במטוסים הראשונים לא הייתה חופה כלל והטייסים היו חשופים לרוח ולקור, אם כי רוב הטיסות התקיימו בדרך כלל במזג אוויר נאה. גם במלחמת העולם הראשונה לא היו למטוסים חופות, אם כי היו מגיני רוח קטנים שנועדו להגן על הטייס מהרוח וזרם האוויר שיצרו המדחפים. בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר מטוסים החלו לטוס גבוה יותר ומהר יותר, התעורר הצורך בתאי טייס סגורים והחלו להופיע חופות.
החופות הראשונות היו בנויות ממספר רב של פיסות זכוכית שטוחות, שקובעו למקומן במסגרות. במסגרות היו מיתרים ומוטות רבים, ואלה הגבילו את הראות, מגבלה משמעותית במיוחד למטוסים צבאיים. בנוסף, פיסות הזכוכית כבדות באופן משמעותי. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה החלו להיכנס לשימוש חופות מזכוכית אקרילית שהיו קלות באופן משמעותי. הזכוכית האקרילית איפשרה יצירת חופות עגולות, חופות "בועה", שהותקנו במטוסים כמו סופרמרין ספיטפייר וווסטלנד ווירלווינד. חופות אלו איפשרו ראות נוחה בהרבה ושדה ראייה רחב, בצד משקלן הקל יותר. גם כיום (2016) נעשה בהן שימוש במטוסי קרב.
חופה וכיסא מפלט.
החופה היא חלק ממערכת ההפלטה של אנשי הצוות, מכיוון שלא ניתן לבצע את תהליך המילוט ללא הסרת החופה מנתיב הפלטת הכיסא. ישנן שתי שיטות עיקריות בהן משתמשים באפשור הפלטה עם חופה. השיטה הראשונה היא השלכת החופה עם התחלת תהליך ההפלטה, שיטה זאת ישימה בחופות המותקנות על ציר מאחורי תא הטייס ונפתחות מעלה. בתהליך זה אמצעים פירוטכניים שוברים את הציר עליו מותקנת החופה והיא מועפת מעוצמת הפיצוץ ומזרימת האוויר.
השיטה השנייה היא ניפוץ זכוכית החופה. שיטה זאת ישימה בכלי טיס המשתמשים בחופה שלא נפתחת כלפי מעלה (נפתחת לצד או נעה על גבי מסילה וכדומה) או כאלה בהם מצופה שלא תהיה זרימת אוויר מספקת להעפת החופה. בשיטה זאת מותקן פס פיצוץ פירוטכני על גבי החופה. במהלך ההפלטה הפס מנפץ את הזכוכית וכך מאפשר לכיסא הטייס לעבור דרך החופה עצמה. לעיתים רחוקות מסתפקים באמצעי שבירה פרימיטיביים יותר כגון דוקרנים המותקנים על גבי כיסא המפלט מעל ראשו של הטייס שבמהלך ההפלטה ישברו את הזכוכית, אם כי שיטה זאת נחשבת למסוכנת יותר.
ייצור.
רוב החופות המודרניות מיוצרות, כאמור, מזכוכית אקרילית. לוח זכוכית עובר חימום, וכאשר הזכוכית הופכת גמישה היא מוצמדת אל תבנית של החופה. האוויר נשאב מן התבנית והזכוכית נשאבת אל הריק ומקבלת את צורת החופה. הקצוות שמחוץ לתבנית נחתכות, והזכוכית מוגמרת מחוברת למסגרת אלומיניום או חומר מרוכב.
חמקנות והטעיה.
קרינה אלקטרומגנטית המשודרת ממכשירי מכ"ם עוברת את החופה, בדרך כלל, ומחזירה הדים של תא הטייס עצמו. כדי להגביר את יכולת החמקנות של המטוס, מוסיפים לזכוכית האקרילית של חופות חדישות חומרים שונים, ובהם זהב ותרכובת בדיל ואינדיום. אלה מחזירות את קרני המכ"ם ומפזרות אותן, ואינן מאפשרות להן לחדור לתא הטייס, וכך קטן שטח חתך המכ"ם (שח"ם) של המטוס. במטוסי F-16 פייטינג פלקון שבהם הותקנו חופות כאלה קטן השח"ם בכ-15%.
בחילות אוויר מסוימים מנצלים את העובדה שמטוסים מסוימים הצד התחתון של כלי הטיס נראה דומה לצידו העליון וצובעים צורה של החופה על גבי האזור מתחת לתא הטייס. במבט חטוף במהלך קרב אוויר החופה המדומה יכולה לבלבל את הטייס של המטוס העוין שיחשוב שהוא רואה את צדו העליון של כלי הטיס במקום את צדו התחתון, ועל ידי כך יעריך לא נכון את כיוון הפנייה של המטוס המתגונן ויפנה בעצמו לכיוון הלא נכון ועל ידי כך יתן למטוס המתגונן הזדמנות להפוך את הקרב.
אילה אשרוב
אילה אשרוב (נולדה ב-25 בנובמבר 1968) היא כותבת שירים, מלחינה וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב להורים שחקני תיאטרון הבימה: מישא אשרוב ודליה פרידלנד, נכדתם של מייסדי הבימה: צבי פרידלנד וחנה'לה הנדלר.
אשרוב החלה לכתוב שירים בגיל שש עשרה. שיר מפרי עטה, "אהבה סודית", נכנס לאלבום "תל אביב אינה מודאגת" של להקת הנח"ל לשנת 1987, בה שירתה יחד עם יואב צפיר, אביטל פסטרנק, רוית יוספי, מומי לוי ואחרים.
אחרי שירותה הצבאי, השתתפה מספר שנים במגוון תוכניות בערוץ הראשון, בין היתר הנחתה את תוכניות הילדים והנוער ברצועת הרצף עם דליק ווליניץ וגדי טאוב.
לאחר מספר שנים כשחקנית, בין השאר בהפקת "הכבש השישה עשר" בתיאטרון הקאמרי, החליטה לעבור ולעסוק במוזיקה, וסיימה את לימודיה ברימון - בית ספר למוזיקה. את התואר הראשון שלה במוזיקה סיימה בהצטיינות יתרה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון בשנת 1998, עם התמחות בהלחנה וכתיבת מוזיקה לסרטים. היא המשיכה לתואר שני בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרוליינה (שנת 2000).
עשייתה של אשרוב בתחום המוזיקה מגוונת מאוד, מכתיבת שירים, מוזיקה קונצרטנטית, מולטימדיה, סרטים, תערוכות במוזיאון ועד ריקוד.
שיריה של אשרוב בוצעו והוקלטו על ידי מיטב האמנים בישראל. היא ידועה בעיקר בזכות כתיבת המילים והלחן לשיר "לאורך הים" אותו הקליטה עפרה חזה בשנת 1994 לאלבומה "כל הנשמה".
אלבום הבכורה של אשרוב, "לחצות את הנהר" ("Crossing the River"), יצא לאור בשנת 2007. בשנת 2008 ביצעה את השירים שלה בפסטיבל למוזיקה ולאמנויות פיקולו ספולטו בצ'ארלסטון בדרום קרוליינה. בשנת 2010 הלחינה מוזיקה מקורית לפרק "The Forgotten Founder", ובשנת 2011 לפרק "The Baruchs of Hobcaw", שניהם עבור סדרת הטלוויזיה התיעודית "סיפורי קרוליינה" לערוץ הטלוויזיה החינוכית של דרום קרוליינה, SCETV. כמו כן כתבה יצירות מוזיקליות לערוץ דיסקברי ולנשיונל ג'יאוגרפיק.
יצירתה "Three Rivers", שלישייה לקלרינט, כינור ופסנתר, יצאה לאור באלבום "Claviatures" תחת נאבונה ואולפני פארמה באוקטובר 2011. ב-2012 כתבה מוזיקה מקורית לסדרת הטלוויזיה "מערכה שנייה", סדרה תיעודית על התיאטרון הישראלי עבור הטלוויזיה החינוכית. היא הוזמנה על ידי המחלקה לתיאטרון ולמחול במכללת צ'ארלסטון להלחין את "אלמנטים", אוסף יצירות מחול מקוריות שנכתבו יחד עם השפעת הרקדנים.
ביולי 2012, יצירתה המקורית "Prelude to a Kiss and a Dance" בוצעה על ידי האנסמבל לקלרינט, נמסטה ברומא, איטליה, בליווי רקדנים מאוניברסיטת דרום קליפורניה, אירווין.
הישגים וביקורת.
כמו כן, ב-2014 החלה בתוכנית החינוכית לבתי הספר אותה יזמה בשם "Music Tells the Story", מוזיקה מספרת את הסיפור. בפרויקט הזה אשרוב ניגשת לבתי הספר גם כמלחינה וגם כמבצעת. מטרת הפרויקט לקרב ילדים באזורים מעוטי יכולת אל עולם המוזיקה היותר מורכבת שמעודדת יצירה.
ב-2015 הוציאה אשרוב את אלבומה – מילים ולחן שלה – כולו בשפה האנגלית – בהפקתו של מארק בראיין (Mark Brayn) מלהקת הרוק Hootie and the Blowfish, וכן יצאה לסיבוב הופעות עם נגנים וגם לבד עם הפסנתר.
משנת 2013 מלמדת אשרוב הלחנת שירים במכללה של צ'ארלסטון.
ב-2021 החלה להגיש תוכנית אישית בכאן קול המוסיקה.
חיים פרטיים.
אשרוב נשואה ואמא לתאומים. התגוררה בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. בסתיו 2017 שבה לישראל עם משפחתה.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:זמרות ישראליות]]
[[קטגוריה:זמרים ישראלים]]
[[קטגוריה:זמרות יהודיות אמריקאיות]]
[[קטגוריה:זמרים יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:חברות להקת הנח"ל]]
[[קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית]]
[[קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית]]
[[קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות]]
[[קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים]]
[[קטגוריה:מלחינות ישראליות]]
[[קטגוריה:מלחינים ישראלים]]
[[קטגוריה:מלחינות יהודיות אמריקאיות]]
[[קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה]]
[[קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה]]
[[קטגוריה:בוגרות רימון בית ספר למוסיקה]]
[[קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה]]
[[קטגוריה:בוגרות מכללת ברקלי למוזיקה]]
[[קטגוריה:בוגרי מכללת ברקלי למוזיקה]]
[[קטגוריה:סגל קול המוסיקה]]
[[קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968]]
גאליס (סדרת טלוויזיה)
דווה בוב