התאוריה פיזיקלית-פילוסופית שגפן פיתח, "תורת הממדים לאין ספורות", גורסת שקיימים במרחב היקום אינסוף ממדים, אך חושי האדם המוגבלים מונעים ממנו לקלוט אותם, ואפילו מוחו לא יכול לתפוס מציאות כזו. גפן התבסס על ספרו של ג'ורג' ברקלי "התורה החדשה של הראות", שבו מוכיח ברקלי בין השאר, שמוח האדם משיג את תפיסת העומק התלת-ממדית של המרחב (היכולת לדעת את המרחק בין העצמים שבו), רק על ידי הניסיון של חושים אחרים כגון חוש המישוש והשרירים (חוש הגוף במרחב), או על ידי רמזי עומק, בעוד התמונה הראשונית שנקלטת בחוש הראייה היא תמונה בעלת שני ממדים בלבד. גפן טוען, שבדומה שלתמונה הדו-ממדית שקולט חוש הראייה היא מוטעית, גם התמונה התלת ממדית שמייצר המוח היא מוטעית ואינה מציגה את המרחב כפי שהוא באמת. הוא טוען שלמעשה המרחב כולל אינסוף ממדים, אך חושיו של האדם הוגבלו כך שיקלטו אותו בצורה תלת ממדית, על מנת לתת סדר וצורה תלת ממדית לעצמים במרחב.
בטרם הוא מוכיח את התאוריה שלו, גפן טוען על דרך השלילה, שלפי תורתו של ברקלי אין שום סיבה לטעון שהמרחב הוא בן מספר ממדים מוגבל, ואדרבה, היקום כ"כ גדול ומשוכלל, שיש להתפלא מדוע בתחום המרחב הוא מצומצם רק לשלשה ממדים? לכן הוא טוען, שהרבה יותר הגיוני לומר שישנם אינסוף ממדים.
תורת הנבואה הטהורה.
על ספר זה כתב הוגו ברגמן כי "חבור זה הוא בניין נועז של שיטה פילוסופית מקפת שתסביר בבת אחת ומתוך מחשבה יסודית אחת את העולם ואת האדם ואת חזיונות הטבע, הדומם והחי".
מילים חדשות בעברית.
הרב שם טוב גפן ניסה לטבוע מונחים עבריים לשלל מושגים לועזיים, אך הרוב המוחלט שלהם לא נקלט בעברית המדוברת. את הפיזיקה הוא כינה "טבענות", את הגאולוגיה "אדמתנות", את הפסיכולוגיה "נפשנות", את הפיזיולוגיה "היותנות", ואת המטאפיזיקה "מדע משאחר". את הדיפרנציאל כינה "פשיון", את התא "צלעה", את העצב "ניב", ועוד. מונחים לא מוכרים אלו, שנפוצים בכתביו, הם בין הדברים שגרמו לקושי בקריאתם, ולמיעוט הלומדים בהם.
השפעה והערכה.
מעטים הכירו אותו ואת כתביו, שכן דרכו החדשניות והנועזת, לא משכה אליו קוראים ותלמידים, ואף דוחקו הרב מנע ממנו להוציא לאור רבים מספריו, אך המעטים שהכירו אותו ואת כתביו, שבחו אותו והתפעלו מדרך חשיבתו המקורית.
יוסף צבי רימון, מיחידי תלמידיו, כתב עליו כך:
הוגו ברגמן כתב עליו: "הוגה דעות אמיץ ונועז, שלא היה מוכן להיכנע לדעות שהיו רווחות בזמנו ומקובלות על כל אדם" – ולפיכך "גורלו של איש כזה המעז ללכת בשביל הצר והתלול שלו עצמו... יהי בהכרח גורל טרגי" (מבוא לספרו "הממדים הנבואה האדמתנות").
הראי"ה קוק העריך אותו מאוד, וכתב לספריו הסכמות נלהבות. בהסכמתו לספר "תורת הנבואה הטהורה", התבטא: . במספר איגרות מתועדת השתדלותו לגרום לאנשים לתמוך בו ולפרנסו. באיגרת למנחם אוסישקין כתב . באיגרת אחרת כתב: . כינה אותו "הראב"ע ז"ל בדורנו"
גם הרב צבי יהודה קוק העריך אותו מאוד, הזכיר אותו בכמה שיחותיו, פעל למען הוצאת ספריו לאור, ובעקבות אביו, כינה אותו גם "רבי אברהם בן-עזרא של דורנו". חלק מתלמידיו ממשיכים ללמד את תורתו של הרב שם טוב גפן, בעיקר הרב שלמה אבינר, שמזכיר אותו בספריו פעמים רבות, ועוסק בתורותיו.
הרב יהודא ליאון אשכנזי (מניטו) גם העריך אותו והזכיר אותו באחד מספריו, וגם הרב אלי בזק ומשה רבפוגל מתייחסים להגותו בספריהם.
בשנת תשע"ז, ובמהדורה שנייה בשנת ה'תשע"ח, יצא לאור הספר "רבי שם טוב גפן - פרקי חיים, אגרות ומאמרים", הכולל את תולדות חייו, מאמרים על דמותו ומשנתו, מאמרים פרי עטו במגוון נושאים, וכן התכתבות ענפה בינו לבין הרב אברהם יצחק הכהן קוק, גרשם שלום, ואישים נוספים. מהדורה זו של הספר לא הגיעה מעולם לחנויות, ועל פי פרסומים שונים, הסיבה לכך היא טענתו של הרב צבי ישראל טאו, שאחד המאמרים בספר "ספרי התורה סדרם ושמותיהם", בו טוען המחבר שהפרק הראשון של ספר בראשית נכתב בידי אדם, כולל דברי כפירה, ולא ייתכן שנכתב על ידי רבי שם טוב גפן. לעומת זאת, הרב אורי שרקי חלק על דברים אלו, ואמר שהדעה המוצגת במאמר היא דעה אפשרית ואינה נחשבת לכפירה בעיקרי היהדות באדר ה'תשע"ח יצאה מהדורה מתוקנת של הספר, בה הושמט המאמר השנוי במחלוקת. העורך, ידידיה ונגרובר, הסביר שהמאמר הושמט מהספר "כדי למנוע חילול השם".
משפחתו.
היה נשוי ליוכבד קרסונסקי, ביתו של הרב ישראל קרסונסקי, ונולדו להם מספר ילדים. יהונתן גפן הוא אחד מניניו.
כתביו.
מאמרים שיצאו לאור לאחר מותו.
בקובץ "מבחר כתבי ר' שם טוב גפן" שיצא לאור בתל אביב ה'תשכ"ה, התפרסמו המאמרים הבאים, שחלקם התפרסמו בקבצים נוספים שיצאו לאור לאחר מותו:
בנוסף לספרים והמאמרים שיצאו לאור, קיימים עוד ספרים ומאמרים רבים שנשארו בכתב יד, ומקומם אינו ידוע.
פיליפ פון פרארי
פיליפ לה רנוטייר פון פרארי (בצרפתית: Philipp la Renotière von Ferrary; 11 במאי 1850 - 20 במאי 1917) היה אספן צרפתי, שנחשב לבעל אוסף הבולים הגדול ביותר בהיסטוריה. הוא אסף גם מטבעות וגלויות, אך נודע בעיקר בשל אוסף הבולים.
פון פרארי היה בן למשפחת אצולה. אביו, איש עסקים אמיד, היה שותף בחברת השקעות שהשקיעה בפרויקטים גדולים כמו תעלת סואץ ותוכנית אוסמן להתחדשות פריז, ונחשבה למתחרה בעסקיה של משפחת רוטשילד. אמו הייתה נצר למשפחת המלוכה של מונקו. הוא נולד והתגורר כל חייו בהוטל מאטיניו (Hôtel Matignon) שבפריז, בניין שהוקם על ידי לואי ה-18 ומשמש כיום כמעונו הרשמי של ראש ממשלת צרפת. לאחר מותו של אביו, בשנת 1871, ועם התחזקות האווירה עוינת האצולה בפריז, עזבה אימו לאוסטרו-הונגריה. ביתם הפך לשגרירות האימפריה, ופון פרארי אומץ בידי הרוזן האוסטרי מרנוטייר והפך לאזרח אוסטרי.
אוסף הבולים.
פון פרארי החל לאסוף בולים בגיל צעיר, והחליט להקדיש חלק ניכר מהירושה הגדולה שקיבל מאביו לרכישת בולים ומטבעות נדירים. בחלק מהמקרים רכש אוספים בשלמותם. אוסף הבולים הוחזק בחדר מיוחד, והוא העסיק אוצר ושתי מזכירות לשם סידורו והטיפול בו. הוא הרבה במסעות לחו"ל לשם איתור בולים נוספים, ולעיתים שילם בזהב. הוא נחשב ללקוח אימפולסיבי במיוחד, שלא ייחס משמעות לכספו. רבים מהסוחרים ניצלו זאת ומכרו לו בולים במחירים מופקעים.
עם הבולים שהיו ברשותו של פון פרארי נמנים:
לאחר מותו.
פון פרארי לא חש בטוח כאזרח אוסטרי בצרפת בזמן מלחמת העולם הראשונה, ולכן, ב-1917 הותיר את מאות אלבומיו בבניין השגרירות, ועזב לשווייץ. הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
עם סיום המלחמה, ממשלת צרפת החרימה את אוסף הבולים, בטענה שמדובר בפיצוי על נזקי המלחמה. צוואתו של פון פרארי, ובה הוריש את האוסף למוזיאון הדואר בברלין, על מנת שיוצג לציבור הרחב, לא הוגשמה. תחת זאת, נמכר האוסף בסדרה של מכירות פומביות בין 1921 ל-1926, שהניבו סכום של כ-30 מיליון פרנקים. אספנים רבים המחזיקים בהם כיום מתגאים בהצגתם כ"אקס-פרארי".
חיל האוויר האיראני האימפריאלי
ועדה לזכויות הילד
כניעה
כניעה היא מצב בו חיילים, אומות, או כל קבוצת לוחמים אחרת מפסיקה להילחם ולרוב חבריה הופכים לשבויים, בין אם כיחידים ובין אם כקבוצה לאחר הוראת מפַקדהּ. דגל לבן משמש לעיתים קרובות לסימון כניעה, כמו גם הרמת ידיים ריקות ופתוחות מעל הראש.
כניעה יכולה להיות מותנית, כשהקבוצה הנכנעת מציבה תנאים לקבלת סמכות המכניעים, הנוגעת לזכויות הנכנעים. אמנת ז'נבה השלישית קובעת ששבויי מלחמה זכאים ליחס אנושי וחף מניצול והתעללויות. בעת המודרנית ובעקבות אמנות האג, כחלק מהכניעה נחתמים בין צבאות הסכמי כניעה . ייתכן שהסכם כניעה יהיה מקומי בעוד לחימה נמשכת במקומות אחרים. לחימה יכולה להיפסק באופן זמני או ממושך גם בשל חתימה על הסכם שביתת נשק.
כניעה ללא תנאי (unconditional surrender) היא כניעה בה הצד המנצח לא מבטיח דבר מלבד המוטל עליו לפי המשפט הבינלאומי.
הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ'
הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ' (קרואטית Eufrazijeva bazilika u Poreču; איטלקית Basilica Eufrasiana di Parenzo) היא בזיליקה בעיר פורץ' באיסטריה שבקרואטיה, ויחד עם המתחם הבישופי שבו היא ממוקמת, היא הוכרזה ב-1997 כאתר מורשת עולמית. המתחם כולל את הבזיליקה, חדר תשמישי הקדושה, בפטיסטריום, מגדל פעמונים ואת ארמון הארכיבישוף הסמוך. הבזיליקה המוקדשת למריה, אם ישו נחשבת לדוגמה לאדריכלות ביזנטית מוקדמת באזור וידועה בעיקר בשל הפסיפסים העשירים שבה.
היסטוריה.
הבזיליקה הוקמה באמצע המאה ה-6 בתקופתם של הבישוף אופרזיוס שעל שמו היא קרויה והקיסר יוסטיניאנוס הראשון, באתר בו ניצבו שלוש בזיליקות קודמות החל במאה ה-4. הכנסייה הראשונה במקום הייתה בית תפילה פשוט בתוך בית מגורים רומי, שהוקם בשנת 313, ועצמותיו של המרטיר מאורוס הקדוש, הבישוף הראשון של העיר, הונחו בה. כנסייה זו הורחבה ושופצה ונוסף לה אולם שני בהמשך המאה ה-4. במאה ה-5 נבנתה כנסייה חדשה באתר ובה שלושה מעברים. הכנסייה הנוכחית הוקמה באמצע המאה ה-6 על ידי אופרזיוס ובכתובת שקבע באפסיס ציין כי הכנסייה הקודמת שניצבה במקום הייתה במצב מדורדר ונעדרת עיטורים. מחקרים שנערכו במקום קבעו כי הצהרתו של הבישוף הייתה מוגזמת במידת מה, והכנסייה שהקים התבססה על שלושה מהקירות ההיקפיים של קודמתה, וכן התגלו עקבות פסיפסים שהיו קבועים בה.