(3) ימסור לשוטר, או לאדם שנפגע או לנוהג רכב אחר המעורב באותה תאונה, או לכל נוסע או אדם שהיה בחברתו של הנפגע, את שמו ומענו, את מספר רישיון הנהיגה ומספר הרישום של הרכב שהוא נוהג בו ושם בעליו ומענו, ויציג לפי דרישתם את רישיון הנהיגה, רישיון הרכב או תעודת הביטוח ואת תעודת הזיהוי שלו אם היא נמצאת ברשותו וירשה להעתיק כל פרט הרשום בהם.
(ב) לא יזיז אדם רכב המעורב בתאונה כאמור בתקנת משנה (א), אלא אם הרשהו שוטר לעשות כן, או אם יש הכרח בכך לצורך הגשת עזרה למעורבים בתאונה זו".
הענישה על הפקרה היא חמורה בהרבה מהענישה על אי הזדהות או הזזת הרכב לאחר תאונה. כתב על כך השופט ג'ורג' קרא:
פגיעה ברכוש, כגון תיבת דואר או מכונית חונה, אינה מוגדרת כתאונת פגע וברח לעניין זה, אף כי זהו סוג הפגע וברח הנפוץ ביותר. לאחר תאונה שכזו יש בישראל לבעל הרכוש הנפגע 48 שעות כדי להגיש תלונה במשטרה. לאחר תקופה זו יכול בעל הרכוש רק לבקש את פרטי בעל הרכב הפוגע (בהנחה שבעל הרכוש הספיק לרשום את מספר לוחית הרישוי של הרכב הפוגע).
בישראל מתרחשות מדי שנה בממוצע מעל 700 תאונות פגע וברח עם נפגעים, מתוכם כ-18 תאונות קטלניות בהן נהרג אדם אחד או יותר. בשנים 1996–2008 נתפסו או הסגירו את עצמם כ-70% מהנהגים בתאונות פגע וברח קטלניות.
אף על פי שהעונש המרבי על הפקרה הוא 7 או 9 שנות מאסר, במשך השנים הסתפקו בתי המשפט בגזירת עונשים של מספר חודשי מאסר עד שנתיים, במקרים בהם ההפקרה הייתה העבירה העיקרית. העלאת רף הענישה הסתמנה בשנת 2010 כאשר השופט גורפינקל פסק שש שנות מאסר על הפקרה בנוסף לעונש חמור ביותר על הריגה. בית המשפט העליון הקל בעונש, וקבע עונש של ארבע שנות מאסר על עבירת ההפקרה תוך שהוא קובע: "יש להניח כי פסק דין זה יהווה נדבך להעלאה הדרגתית של רף הענישה".
אף על פי שהחוק מטיל את חובת העצירה על נהג הרכב בלבד, הרשיעו בתי המשפט נוסעים ברכב בעבירה של סיוע להפקרה, ואלו נדונו לעונשים של עד שנתיים וחצי מאסר.
בשנת 2011 חלה החמרה נוספת ברמת הענישה. שי סימון שדרס למות את מיטל אהרונסון וברח נידון ל-20 שנות מאסר, אך עונשו קוצר בבית המשפט העליון ל-14 שנות מאסר, וטל מור שדרס למות את שניאור חשין (בנו של השופט מישאל חשין) ונמלט נידון ל-12 שנות מאסר, וערעורו בבית המשפט העליון נדחה.
באותה שנה הגישו חברי הכנסת זאב בילסקי, דב חנין, זבולון אורלב, אריה ביבי וציפי חוטובלי הצעת תיקון לחוק זכויות נפגעי עבירה המעגן את מעמד נפגעי עבירת הפקרה לאחר תאונה בדיונים על הסדרי טיעון עם העבריינים. ביולי 2011 החליטה הממשלה לתמוך בתיקון זה לחוק. התיקון לחוק אושר בדצמבר 2011.
התיקון שינה את נוסח העבירה של הפקרה לאחר פגיעה וקבע מדרג התנהגויות ומדרג ענישה בעבירת ההפקרה. בנוסחו החדש של הסעיף מספר חלופות בעלי יסודות נפשיים שונים:
לינדוס
לינדוס (ביוונית: Λινδος) היא עיר ואתר ארכאולוגי במזרח האי רודוס. לינדוס ממוקמת כ-55 ק"מ מדרום לעיר רודוס. הודות לחופיה היא משמשת יעד תיירות חשוב.
היסטוריה.
לינדוס נוסדה על ידי שבטי הדורים היוונים שהגיעו לאי בערך במאה העשירית לפנה"ס, לאחר שכבשו חלקים נרחבים מיוון היבשתית. כעיר מדינה היא שימשה כנקודת מפגש בין היוונים והפיניקים. בסוף המאה השמינית לפנה"ס לינדוס כבר הייתה עיר מסחר חשובה. חשיבותה פחתה אחרי ייסוד העיר רודוס במאה החמישית לפנה"ס.
מעל העיר מתנשאת מצודת האקרופוליס שבה נמצאים שרידי המקדש הדורי של אתנה לינדיה שנבנה בערך ב-300 לפנה"ס. לאורך ההיסטוריה מצודה זו, החולשת על האזור כולו, הייתה בשליטת היוונים העתיקים, האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית, הוספיטלרים והאימפריה העות'מאנית. האיטלקים שלטו בלינדוס, כמו באי רודוס כולו, מ-1912 עד 1945. מאז 1947 רודוס היא חלק של יוון.
נכון לשנת 2011 התגוררו בעיר לינדוס 1,087 איש, ובסביבתה 3,957 תושבים.
קלאובולוס (בערך 630 - 560 לפנה"ס), מתושביה הנודעים של לינדוס, היה אחד משבעת חכמי יוון העתיקה.
בתרבות.
חלק מהסרט "תותחי נברון" צולם בלינדוס.
ג'ו לואיס
ג'וזף לואיס בארו (באנגלית: Joseph Louis Barrow; 13 במאי 1914 - 12 באפריל 1981), מוכר יותר בשם ג'ו לואיס, ובכינוי המפציץ החום, היה אלוף העולם באיגרוף במשקל כבד, והוכר על ידי המגזין הזירה כגדול המתאגרפים בכל הזמנים.
לואיס החזיק ברציפות בתואר אלוף העולם הבלתי מעורער באיגרוף במשקל כבד במשך 11 שנים שמונה חודשים ושמונה ימים. בתקופה זו הגן על תוארו 25 פעמים. שני ההישגים הללו הם יותר מכל הישג של מתאגרף אחר בהיסטוריה.
חייו.
ג'ו לואיס נולד בארצות הברית בעיר לקסינגטון, שבמדינת אלבמה. אביו, מונרו בארו, הועסק כקוטף כותנה, ואימו לילי ריס הייתה עקרת בית. לואיס החל לעסוק באיגרוף בשנת 1924 לאחר מעבר המשפחה לדטרויט.
בתחילת דרכו, זכה באליפות החובבים "כפפות הזהב" (Golden gloves) של מדינת מישיגן, ולאחריה, בשנת 1934, הפך למקצוען.
לואיס החזיק בתואר אלוף העולם במשך 11 שנים ועשרה חודשים, והגן על תוארו ב-25 קרבות שניהל בין-1937 ועד 1949. בשנה זו הודיע על פרישה ופינה את התואר. הוא קבע שיאים היסטוריים במספר קרבות ההגנה על התואר, ובאורך הזמן של שמירה ברציפות על התואר. שני השיאים הללו טרם נשברו עד עצם היום הזה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה גויס לואיס לשירות בצבא ארצות הברית. הוא שירת בצבא מ-1942 ועד 1945. בתקופה זו נסע ברחבי אירופה, מבקר יחידות לוחמות, ומתאגרף בקרבות ראווה. בתקופה זו, הפך לדובר לאומי של הצבא וקרא לגברים צעירים להתגייס ולעזור לארצם במלחמה. הוא אף שיחק בשני סרטים בהפקת הצבא.
בסך הכל ניהל לואיס בקריירה הספורטיבית שלו כמקצוען 68 קרבות, מהם ניצח ב-65. 51 מניצחונותיו השיג בנוק אאוט.
לאחר מותו העניק לו הקונגרס של ארצות הברית את מדליית הזהב של הקונגרס – אחד משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר במדינה.
קריירת האיגרוף.
הופעת הבכורה שלו כמקצוען הייתה בליל 4 ביולי 1934. בקרב שהתקיים בשיקגו, ניצח בנוק אאוט את ג'אק קראקן בסיבוב הראשון. באותה שנה המשיך וניצח 12 קרבות, כולם בשיקגו, כאשר ב-10 מתוכם הושג הניצחון בנוק אאוט.
ב-1935, הוא התאגרף עוד 13 פעמים, וערך סבב קרבות בארצות הברית וקנדה. הוא ניצח בכל קרב, כאשר בכל פעם התמודד מול מתאגרפים טובים יותר. הוא ניצח את אלופי העולם לשעבר במשקל כבד פרימו קרנרה ומקס בר, וגם את המתמודד כנגד קרנרה על אליפות העולם, פאולינו אוזקודון.
היריבות עם מקס שמלינג.
בתחילת 1936 הביס לואיס בנוק אאוט את צ'ארלי רצלף בסיבוב הראשון, ובקרב שלאחריו, התמודד כנגד אלוף העולם לשעבר, הגרמני מקס שמלינג. שמלינג שנחשב כמי שנמצא בשלהי הקריירה שלו, ניצח את לואיס בנוק אאוט בסיבוב ה-12 בניו יורק. הגרמני למד את מהלכיו הטקטיים של לואיס, וגילה כי הוא נוהג לשמוט את ידו הימנית, כאשר הוא מכה בשמאלו. שמלינג הצליח לעמוד במכותיו של לואיס זמן מספיק על מנת לנצל את החולשה הזו ולהפיל את לואיס. ניצחון זה הקנה לשמלינג את הזכות להתמודד על תואר אלוף העולם, אך זכות זאת נמנעה ממנו, בעיקר בהשפעת קשריו עם המפלגה הנאצית.
באותה שנה ניהל לואיס עוד ארבעה קרבות, בהם ניצח בכולם, ועוד שלושה קרבות ראווה. בין היריבים המנוצחים היו אלוף העולם לשעבר ג'ק שרקי, ואדי סימס, שביקש משופט הזירה לטייל איתו על הגג, אחרי שספג מכה מלואיס. השופט הפסיק את הקרב בו במקום.
בשנת 1937, לאחר ניצחון בנקודות על בוב פסטור בקרב בן עשרה סיבובים, התמודד לואיס בשיקגו מול אלוף העולם ג'יימס ג'יי בראדוק. לואיס הופל בסיבוב הראשון, אולם הצליח לקום ולנצח את בראדוק בנוק אאוט בסיבוב השמיני ולזכות בתואר אלוף העולם. למרות זאת, אמר לאחר הקרב, כי לא יוכל להרגיש כאלוף עולם, עד שינצח אדם אחד: הגרמני מקס שמלינג. בתקופה שלאחר מכן הגן לואיס על תוארו עוד שלוש פעמים: הוא ניצח בנקודות את המתאגרף הוולשי המוכשר טומי פאר, ובנוק אאוט את המתאגרפים נתן מאן (בסיבוב השלישי) והארי תומאס (בסיבוב החמישי).
ב-22 ביוני 1938, התקיים קרב הגומלין של לואיס מול שמלינג, תוך שהוא זוכה ליחסי ציבור מקדימים משמעותיים משני צידי האוקיינוס האטלנטי. מעריצים רבים ראו את הקרב הזה כקרב סמלי בין לואיס המייצג את האינטרסים האמריקאים ושמלינג, שאליו התייחסו כנאצי, כמי שנלחם לטובת גרמניה וכמייצג של עליונות הגזע הלבן.
הקרב עצמו הסתיים במהירות. לואיס הגן על תוארו לאחר ניצחון בנוק אאוט בסיבוב הראשון, ובכך גמל לשמלינג על הפסדו היחיד עד לאותו הקרב. ניצחון זה הקנה ללואיס הישג שמעטים מקרב השחורים האמריקאים באותה תקופה חלמו להשיג אי פעם. הוא הפך לגיבור הלאומי, הן בעיני הלבנים והן בעיני שחורים. בניצחונו על מתאגרף גרמני, הצליח לזכות באהדתם של הלבנים, דבר שהיה בלתי מקובל בארצות הברית של שנות ה-30 וה-40.
קרבות מפורסמים נוספים.
בנוסף על קרבות ההגנה על התואר מול שמלינג, פאר, מאן ותומאס, ניהל לואיס מספר קרבות נוספים מפורסמים אשר ביניהם:
הקרב כנגד אלוף העולם במשקל קל-כבד ג'ון הנרי לואיס בו ניצח בנוק אאוט בסיבוב הראשון.
הקרב כנגד טוני "שני טון" גלנטו, שהדאיג את עולם האיגרוף, כאשר הפיל את לואיס בסיבוב הראשון. לואיס קם על רגליו, וניצח בנוק אאוט בסיבוב הרביעי.
שני הקרבות שלו כנגד ארטורו גודוי הצ'יליאני. לואיס ניצח בקרב הראשון בתוצאה צמודה, ובגומלין ניצח בנוק אאוט בסיבוב השמיני, כאשר בסיומו פרצה תגרה בין קהל הצופים במדיסון סקוור גארדן.