מערכת של חללית לא־מאוישת מכילה תת־מערכות, המשתנות לפי המשימה. תת־המערכות בחללית שולטות על הכיוון, התנועה, התקשורת, הבקרה ואחסון המידע, האנרגיה, הטמפרטורה, שיטות הנעה והמבנה.
שליטה בגישה.
חללית לא־מאוישת צריכה תת־מערכת לשליטה בגישה כדי להתמצא בצורה הטובה ביותר בחלל. היא עושה זאת בעזרת הפעלת חיישנים, המופעלים ביחד בעזרת אלגוריתמים.
מדריך הניווט.
מדריך הניווט מתייחס לחישוב הוראות כדי לכוון את החללית הלא־מאוישת לאן שהיא צריכה להיות. תת־המערכת הזו מכוונת את החללית בעזרת קביעת אלמנטים ומיקום למסלול החללית. השליטה (ההסתגלות לדרך) היא מה שהחללית הלא־מאוישת עוברת כדי להגיע לדרישות המשימה. בכמה משימות המדריך לניווט והשליטה בגישה משולבים ביחד לתת מערכת אחת.
בקרה ואחסון המידע.
הבקרה ואחסון המידע מקבלות הוראות מתת המערכת של התקשורת, את ההוראות הן מפצחות ומפיצות לתת המערכות המתאימות. כמו כן, הבקרה ואחסון המידע מקבלות מידע מדעי מתת מערכות אחרות, אותו הן אוספות לאחסון במקליטי נתונים או משדרות לקרקע, באמצעות מערכת התקשורת המשנית. פונקציות אחרות של הבקרה כוללות שמירה על עמידה בזמנים של החללית ופיקוח על תחזוקת המערכות השונות.
תקשורת.
חללית לא־מאוישת מנצלת מערכות תקשורת שונות, כדי לתקשר עם תחנות על פני כדור הארץ וגם כדי לתקשר בין חלליות אחרות בחלל. הטכנולוגיה המנוצלת כוללת תדרי רדיו ותקשורת אופטית. בנוסף לכך, חלק מהציוד של החלליות הוא לתקשורת עם לוויינים קרקעיים בעלי התקנים אלקטרונים הקולטים ומשדרים אותות.
אנרגיה.
חללית לא־מאוישת צריכה כוח חשמלי, כדי לתפעל את המערכות השונות. לחלליות לא־מאוישות, הנמצאות ליד השמש יש לוחות סולאריים הממירים את אנרגיית השמש לאנרגיה חשמלית ובכך פותרים את בעיית האנרגיה. כמו כן, כדי לפתור בעיה זו, ישנן חלליות שבהם יש RTG (גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי) המספק אנרגיה חשמלית: החשמל עובר דרך ציוד הממזג אותו לפני שמגיע לתת המערכות השונות. כמו כן, לשלד החללית יש בטריות המספקות חשמל כאשר המקור הראשי לא פועל.
בקרה תרמית.
חלליות לא־מאוישות חייבות להיות מהונדסות כדי להתמודד עם סביבת החלל ועם האטמוספירה של כדור הארץ כאשר הן עוברות דרכן. הן חייבות לפעול בריק אשר בו יכולות להיות טמפרטורות של כמה מאות מעלות וגם בנוכחות פלזמה. הדרישות מהחומרים האלה הם: עמידות בחום וחומרים בצפיפות נמוכה כגון: בריליום ופחמן מחוזק. דבר זה בא לידי ביטוי, בכך שיש משימות, שבהן חלליות לא מאוישות צריכות לפעול על משטח של גוף פלנטרי אחר, אשר יכול להיות בעל טמפרטורות גבוהות או נמוכות. בנוסף לכך, תת־המערכת של הבקרה התרמית יכולה להיות פסיבית, תלוי בבחירת החומרים. לעומת זאת, בקרה תרמית אקטיבית עושה שימושים במחממים חשמליים ובמפעילים מסוימים אשר שולטים בטווח הטמפרטורות של החללית.
מבנה.
חללית לא־מאוישת חייבת להיות מהונדסת לעמוד בשחרור מטענים לא רצויים לאחר השיגור, וחייבת להיות לה נקודת חיבור עם תת־המערכות אחרות. בהתאם למשימה, החללית תצטרך לשחרר מטענים כאשר היא נכנסת לאטמוספירה ולשטח של גוף פלנטרי אחר.
מערכת הנעה.
לחלליות לא־מאוישות לא חייבת להיות מערכת הנעה, ואם כן אז זה תלוי אם המשימה מצריכה מערכת הנעה. חלליות לא־מאוישות הנמצאות במסלול הלווייני הנמוך כוללות מערכת הנעה, במטרה לצאת מכבידת כדור הארץ וגם כדי לעשות תמרונים. החלקים במערכת ההנעה מכילים: דלק, מכליות, תעלות, צינורות ומבערים. כמו כן, מערכת הבקרה התרמית קשורה לתת מערכת ההנעה, בכך שהבקרה התרמית מודדת את הטמפרטורה של החלקים במערכת ההנעה, ומחממת מראש את המכליות ואת המבערים, בשביל להכין את החללית לפעולה.
מטרת החלליות הלא־מאוישות.
בחלק מהמשימות, משתמשים בחלליות לא מאוישות במקום חלליות מאוישות מכמה סיבות:
ראשית, במשימות מאוישות, המסע קשה באופן פיזיולוגי לגוף האדם. יש חלקים של תאוצה גבוהה, כמו בהמראה מכדור הארץ, אשר גורמת לאסטרונאוטים להרגיש שהם, או שהכוח כבידה שעליהם פתאום גדל.
כמו כן, בחלל יש תחושה חוסר משקל והאסטרונאוטים "מרחפים", משום שהם נמצאים במצב של נפילה חופשית. זאת בעיה, כיוון שאסטרונאוטים רבים מרגישים בחילה בתחילת המשימה ואצל חלקם ההרגשה הזו יכולה להימשך אפילו כמה ימים. בעיה בריאותית חמורה נוספת, היא שחוסר המשקל בחלל משפיע על צפיפות העצם וגורם לבריחת סידן מעצמות האסטרונאוטים. דבר זה בא לידי ביטוי בכך שתאונות קטנות של האסטרונאוטים יכולות לגרום לשברים בעצמותם. בנוסף, ישנה אפשרות שהעצמות שלהם ישברו בזמן שהם נמצאים בתאוצה גבוהה, שיכולה להתקיים במהלך חזרה לכדור הארץ או בנחיתה על כוכבי לכת אחרים. חשוב לציין שהתופעה עוד לא נחקרה לעומק.
סכנה נוספת שיש לבני אדם בזמן מסע, היא חשיפה לקרינה. ישנם שני סוגים של קרינה, שפוגעים בבני אדם:
קרינות אלה מגיעות בכמות קטנה בהרבה לכדור הארץ מאשר בחלל, מכיוון שבחלל אין אטמוספירה ששחוצצת מפני הקרינה, ולפיכך צריך לבנות את החללית באופן שתגן מהקרינה, אך באופן מעשי, אין כל הקרינה נחסמת.
בעיה נוספת בשליחת אנשים לחלל היא המחיר. אנשים הם כבדים יותר ביחס למכשירים אלקטרוניים מודרניים, והם זקוקים להרבה ציוד, כמו מים, מזון, אוויר, וציוד כדי למחזר אותם.
בין חלליות מאוישות לחלליות לא־מאוישות.
ראשית, החלליות הלא־מאוישות בנויות לזמן עבודה ארוך יותר מאשר חלליות מאוישות. כמו כן, החלליות הלא־מאוישות חוסכות כוח עבודה רב. את החלליות הלא מאוישות קל יותר לשגר, מכיוון שגודלם זעיר ביחס לחלליות מאוישות. יתרה מכך, בחלליות לא־מאוישות אין צורך בהתאמת המבנה למגורי אדם ומחייה.
מתוך שני הסוגים של חלליות לא־מאוישות, הראשונה מבצעת משימות בסביבת כדור הארץ, והשנייה טסה לירח, לכוכבים שונים או לפנים החלל. חלליות מאוישות בדרך כלל לא צריכות ניווט אחרי שהן מגיעות למסלול, לעומת זאת, חלליות לא מאוישות מסתמכות בעיקר על ניווט שהן מקבלות. חלליות מאוישות יכולות לקבל פקודה כמעט מידית מהקרקע. חלליות לא־מאוישות צריכות להיות אוטונומיות, או לפחות להיות עצמאיות במבצעים שגרתיים. משימות מרובות וגאוגרפיה מסובכת מעכבות חלליות לא־מאוישות מלהיות בקשר מתמיד עם שלוש תחנות הקשר החלליות. לכן, הבסיס לטיפול בחלליות לא־מאוישות הוא זיהוי כשלים בחללית ותיקונם, לעומת זאת חלליות מאוישות מתמקדות באבטוח החללית עד שהתחנות על הקרקע יוכלו לעזור.
המחשבים של החלליות הלא־מאוישות מתוכנתים לעבוד הרבה זמן ולצרוך מעט אנרגיה, משום שבניגוד לחלליות מאוישות, אין בהן אנשים, שיכולים לעזור למחשבים ולתקן תקלות. משימה מאוישת טיפוסית נמשכת שבוע או פחות. לעומת זאת, משימה לא־מאוישת יכולה להימשך כעשור! חלליות מאוישות בדרך כלל סוחבות יחידות של "כוחות עזר" המכילות טכנולוגיה כגון: אנרגיה לרפואה, ניסויים ומחשבים. כמו כן, חלליות מאוישות במסלול סביב כדור הארץ תלויות לעיתים קרובות בלוחות סולאריים, שמייצרים כוח טבעי חלש. חלליות לא־מאוישות משתמשות גם בלוחות סולאריים וגם במחולל רדיואיזוטופי תרמואלקטרי.
בנוסף לכך, הרבה חלליות לא־מאוישות שהיו קרובות לכדור הארץ, השתמשו בגרסאות שונות של מחשב, אשר פותח במרכז טיסות החלל גודרד. לעומת מרכז טיסות החלל גודרד, המעבדה להנעת סילון של המכון הטכנולוגי בקליפורניה, התעסקה בבניית מחשבים לטיסות חלל רחוקות. זאת ועוד, הרבה מחשבים בחלליות מאוישות פותחו ממחשבים אחרים ומחשבים במשימות קרקעיות הובאו ממכונות מסחריות. בניגוד לכך, מחשבים בחלליות לא־מאוישות עוצבו בהתאמה מיוחדת. במקרים אלו, נאס"א לא הייתה רק המייצגת של המחשבים, אלא גם מעורבת באופן פעיל בפיתוחם. דוגמה לכך, הוא מחשב החלל הראשון והפשוט של נאס"א, ששלט במספר משימות במסלולים סביב כדור הארץ. מחשב זה ביצע משימות שונות ומרובות, אשר תרמו מאוד. לדוגמה, הלוויין SolarMax וטלסקופ החלל האבל השתמשו במחשב זה. מרכז טיסות החלל גודרד הביא לפיתוח המכשיר במשך 10 שנים מסוף שנות ה־60 עד סוף שנות ה־70.
בוץ ים המלח
בוץ ים המלח הוא בוץ עשיר במינרלים ונחשב לבעל תכונות רפואיות.
הבוץ של ים המלח נוצר לפני אלפי שנים במהלכן נבנה הבוץ שכבות על גבי שכבות ממשקעי טיט שנוצרו ומסחף שיטפונות לים המלח.
בוץ ים המלח הוא משקע חרסית שנוצר כתוצאה מסחף שיטפונות, ובו ריכוז גבוה ביותר של מינרלים.
אתר ים המלח מהווה אתר מרפא עבור חולים רבים במחלות מפרקים ובמחלות עור שונות.
תעשיית הקוסמטיקה בים המלח מתבססת על המינרלים המצויים בבוץ.
היווצרות גלקסיות והתפתחותן
היווצרות גלקסיות והתפתחותן אירעו אחרי המפץ הגדול.
גלקסיה היא צבר כוכבים עצום. כל הכוכבים בגלקסיה קשורים זה לזה על ידי כוח הכבידה. גלקסיות מופיעות במגוון צורות וגדלים, וכל גלקסיה מכילה בממוצע כמאות מיליוני כוכבים, וכן מיליוני ערפיליות. על פי השערת החוקרים, במרכזה של כל גלקסיה מצוי חור שחור, שהכבידה שלו חזקה במיוחד. קיימים ארבעה סוגי גלקסיות: גלקסיה ספיראלית, גלקסיה אליפטית, גלקסיה לא-סדורה וגלקסיית רדיו.
היווצרות גלקסיות.
קיימות תאוריות רבות לגבי היווצרות גלקסיות, כאשר התאוריה הפשוטה ביותר היא שגלקסיות נוצרות, כתוצאה מתנודות קוונטיות בתקופה שלאחר המפץ הגדול. תנודות קוונטיות הן תנועות לא רצוניות של אטומים. האסטרונומים מסבירים תאוריה זו בכך שלאחר היווצרות היקום, תנודות קטנות בחומר גרמו לכך שגז מימן והליום נמשכו בכוח המשיכה ליצירת ענני גז (הגלקסיות).