ביולי 2017 עבר מקיין פרוצדורה רפואית במאיו קליניק להוצאת קריש דם מעל עינו השמאלית, כשבוע לאחר מכן, הודיעו רופאיו כי לפי ממצאי המעבדה מדובר בסרטן מוח מסוג גליובלסטומה מולטיפורמה.
מקיין גדל כחבר בכנסייה האפיסקופלית. בהשפעת סינדי הוא זוהה כבפטיסט, אולם הוא לא הרבה לדבר בפומבי על אמונותיו הדתיות.
מקיין וישראל.
מקיין היה בעל דעות חיוביות על ישראל ונחשב לסנאטור פרו-ישראלי. למקיין אף היו יחסים טובים עם יהודים בכלל ויהודי ארצות הברית בפרט, שהתבטאו בין היתר בידידות ארוכת השנים עם הסנאטור היהודי ג'ו ליברמן מהמפלגה הדמוקרטית, שאותו רצה כעמיתו למרוץ בבחירות 2008 לנשיאות.
בנאום שנשא בפני הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור ב-23 באפריל 2002 אמר מקיין כי "אף מנהיג אמריקאי אינו רשאי למכור שלום כוזב לבעלת בריתנו, ולהחשיב את זכותה של ישראל להגנה עצמית ללגיטימית פחות מזכותנו, או לעמוד על כך שישראל תנהל משא ומתן על הסדר מדיני בשעה שטרור נשאר כלי המיקוח המועדף על הפלסטינים". במלחמת לבנון השנייה ב-2006 התייחס מקיין לתפקידה של מדינת ישראל בסכסוך עם לבנון ועם חזבאללה במהלך גיוס קולות למועמדת הרפובליקנית לתפקיד מושל אילינוי, ג'ודי באר טופינקה. לאחר שישראל הפציצה את נמל התעופה הבינלאומי רפיק אל-חרירי, גיבה מקיין את ישראל באומרו: "וודאי שמעתם את עמיתנו באירופה אומרים ש'הישראלים חייבים להפסיק'. מה נעשה אם מישהו יחצה את גבולותינו, יהרוג את החיילים שלנו וישבה אותם? אתם חושבים שהיינו נוהגים באיפוק מוחלט?".
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, בריאיון לעיתונאי ג'פרי גולדברג ב"אטלנטיק" במאי אותה השנה, נשאל מקיין האם הרעיון הציוני צודק והאם הוא נחל הצלחה. מקיין השיב: . במהלך מערכת בחירות זו אמר כי אם ייבחר לבית הלבן יעביר את שגרירות ארצות הברית בישראל אל ירושלים.
מקיין קרא במרץ 2011 לשחרורו המוקדם של המרגל הישראלי יונתן פולארד, אשר נידון למאסר בן 30 שנה על העברת סודות מדינה של ארצות הברית לישראל. בנובמבר אותה השנה, התבטאו נשיא צרפת ניקולא סרקוזי והנשיא אובמה נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בלעג, כאשר הסתודדו זה עם זה בפסגת G-20. מקיין הוקיע את דברי שני המנהיגים ואמר כי הוא "מעריץ גדול של ראש הממשלה נתניהו". הוא טען שממשל אובמה נכשל בכל הנוגע לענייני המזרח התיכון והאמירות של סרקוזי ואובמה לא מועילות ליחסי ארצות הברית–ישראל שנמצאים במילא בהתדרדרות. ב-18 ביולי 2014, בעיצומו של מבצע צוק איתן ברצועת עזה, גינה מקיין בריאיון לרשת הטלוויזיה ABC את הביקורות על הקטל ברצועה, ואמר: "מה אנו היינו עושים אם מאות טילים היו נורים עלינו ממקסיקו? אני חושב שהיינו מגיבים בדיוק כפי שישראל מגיבה".
ב-2015 הגיעו יחסי ארצות הברית–ישראל לשפל, הן עקב נאומו של נתניהו בפני הקונגרס והן עקב הסכמות לוזאן על תוכנית הגרעין האיראנית. מקיין הביע בפומבי את דאגותיו מהשפל, ואמר כי היחסים בין שתי המדינות גרועים מתמיד בעקבות ציפיותיו הבלתי-ריאליות של אובמה מישראל. בשלהי דצמבר 2016, אחרי שאובמה בחר שלא להטיל וטו על החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם נגד מפעל ההתנחלויות בישראל, גינה מקיין את אי הטלת הווטו, ובהצהרה רשמית שפרסם כתב כי "העברת ההחלטה מציינת פרק מביש נוסף בהיסטוריה האנטי-ישראלית המשונה של האו"ם". על החלטתו של הנשיא דונלד טראמפ להעביר את שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב-יפו לירושלים בשלהי דצמבר 2017 אמר: "כבר מזמן האמנתי שירושלים היא בירת ישראל האמיתית. עם זאת, סוגיות הנוגעות למעמדה הסופי והקבוע של ירושלים חייבות להיפתר בסופו של דבר על ידי ישראלים ופלסטינים כחלק מתהליך שלום בינלאומי.
תדמית ציבורית ותרבותית.
אופיו האישי של מקיין היה מאפיין דומיננטי בדימויו הציבורי. תדמיתו הציבורית עסקה בשירות הצבאי הקשה שעבר והשירות הצבאי של אבותיו, הנסיבות והמתחים שהובילו לסיום נישואיו הראשונים ולנישואיו השניים, דמות ה"רפובליקני-עצמאי", מזגו, וקשריו ההדוקים עם ילדיו משני נישואיו. הקסם הפוליטי של מקיין היה פחות מפלגתי ואידאולוגי בהשוואה לפוליטיקאים אחרים. המוניטין והמעמד שרכש לעצמו נבעו בחלקם משירותו במלחמת וייטנאם. תקופתו בשבי הווייטנאמי הותירה אותו נכה ומצולק, ועל מצבו הגופני הרעוע נוסף גם ניתוח לטיפול במלנומה. במהלך מסע הבחירות לנשיאות שניהל ב-2008, התלוצץ על מצבו הגופני ואמר: "יש לי צלקות רבות יותר מלפרנקנשטיין".
סופרים ומחברים נהגו לשבח את מקיין על אומץ לבו לא רק במלחמה אלא גם בפוליטיקה, וכתבו עליו באהדה. שינוי עמדותיו הפוליטיות של מקיין וסגנונו במהלך ואחרי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, וכן התנכרותו העצמית לתיוגו כ"רפובליקני עצמאי", גרמו לסופרים רבים להביע את מורת רוחם ולתהות מה קרה למקיין שאותו הכירו. להערכתו של מקיין, הוא, הסנאטור מאריזונה היה פשוט וישיר, אך חסר סבלנות. תכונותיו האחרות של מקיין היו חיבה לקמעות מזל, טיולים רגליים, וחוש הומור שלעיתים היה שחור וחסר גבולות. ב-1998 התבדח על כך שמשפחת קלינטון אינה ראויה להופיע על העיתונים: "אתה יודע למה צ'לסי קלינטון כל כך מכוערת? כי ג'אנט רינו היא אבא שלה". מקיין התנצל לאחר מכן על אמירה זו, ובבית הלבן של ביל קלינטון התקבלה התנצלותו. מקיין לא נרתע מלעסוק במגרעותיו. יחסיו עם עמיתיו בסנאט היו בעלי אופי עוקצני ורגזן, אם כי יחסיו עם אנשי הסגל שלו היו לבביים יותר, וחברי צוותו רחשו לו נאמנות. הוא ניהל קשר יציב עם שני סנאטורים, ג'ו ליברמן ולינדזי גרהאם, על מדיניות החוץ הנצית בה דגלו ועל נסיעותיהם המרובות מחוץ לארצות הברית, והם הפכו לכינוי "שלושת האמיגוסים".
מקיין הכיר בכך שבעברו התבטא באופן מוגזם וחסר מעצורים, אבל באותה נשימה אמר כי סיפורים רבים על התנהגותו מופרכים. השוואה פסיכואנליטית שפרסם הפרופסור סטנלי רנשון מראה שמקיין לא היה המועמד הנשיאותי הראשון שהיה בעל מזג חם, ומבקרת התרבות ג'וליה קלר טוענת שהבוחרים מעוניינים במנהיגים נלהבים, עסוקים, לוהטים ופזיזים. מדי פעם מקיין השתמש בניבולי פה וצעקות, אם כי מקרים כאלה פחתו במרוצת השנים. ג'ו ליברמן, מחבריו הקרובים ביותר, התייחס למזגו החם של מקיין: "זה לא סוג של כעס שנובע כתוצאה מאובדן שליטה, הוא אדם מבוקר מאוד". הסנאטור לשעבר ת'אד קוקרן ממיסיסיפי, שהכיר את מקיין במשך עשרות שנים ונלחם בו בתחום ה-Earmark, הביע דאגה לאפשרות שמקיין ייבחר לנשיאות: "הוא לא יציב, הוא מסוחרר, הוא מאבד שליטה מכעס והוא מדאיג אותי". למרות זאת, כשמקיין נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, הודיע קוקרן על תמיכתו בו. מערכת עיתון שיקגו טריביון כינתה את מקיין "פטריוט הראוי להיחשב בין הסנאטורים המעטים בהיסטוריה של ארצות הברית ששמותיהם מוכרים יותר מנשיאים אחדים".
כל בני משפחתו היו עמו בקשר טוב, והוא הגן עליהם מפני ההשלכות השליליות של הקריירה הפוליטית הלאומית שלו. המסורת הצבאית של משפחתו המשיכה גם לדור הבא: בנו, ג'ון סידני מקיין הרביעי ("ג'ק") סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-2009, והפך לדור הרביעי של משפחת מקיין שעשה זאת, והוא טייס מסוק; בנו ג'יימס לחם במלחמת עיראק עם חיל הנחתים של ארצות הברית בשני סבבים; ובנו דאג היה טייס בצי. במהלך מסע הבחירות הנשיאותי של מקיין ב-2008, בלטה בתו מייגן כאשר החלה לפרסם בלוגים במרשתת וציוצים בטוויטר, במסגרתם הציגה את עתידה של המפלגה הרפובליקנית בעיניה, והציגה מספר מנטיותיו הפוליטיות של מקיין כ"רפובליקני-עצמאי".
מקיין הופיע במספר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה בעת שהיה סנאטור מכהן. הוא הופיע בהופעות קמע אחדות ללא קרדיט בסדרה "24" ובסרט "לדפוק חתונה" ובסדרה "מחלקת גנים ונוף" אף הופיע פעמיים. מקיין גם אירח את סאטרדיי נייט לייב ב-2002 והופיעה בשני פרקים של התוכנית ב-2008.
האחים גץ
זאב אלמוג
זאב אלמוג (נולד ב-2 בפברואר 1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף, כיהן כמפקד חיל הים הישראלי בין השנים 1979–1985, ובכלל זה בשנותיה הראשונות של מלחמת לבנון הראשונה. קודם לכן היה מפקד שייטת 13 במהלך מלחמת ההתשה ומפקד זירת ים סוף במלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו מצה"ל היה מנכ"ל מספנות ישראל בשנים 1986–1995.
ביוגרפיה.
אלמוג נולד בתל אביב בשם זאב ליכטשיין, בן להורים שעלו מפולין בשנת 1933. בילדותו גדל בשכונת בת גלים בחיפה ובנעוריו גדל בקריית מוצקין, בכור בין שלושה אחים. למד בבית הספר התיכון הדתי "יבנה" בחיפה.
באוגוסט 1952 התגייס לנח"ל במסגרת גרעין בני עקיבא, שבו גם עבר קורסי מ"כים ומד"סים.
שירותו בחיל הים.
שירות כלוחם.
במאי 1954 התנדב לקומנדו הימי וב-1955 הוסמך כלוחם. נשלח לקורס קצינים בבה"ד 1 ולקורס חובלים של חיל הים, וביולי 1957 הוסמך כקצין ים, ובנובמבר אותה שנה מונה למפקד פלגה בקומנדו הימי. המשיך בתפקידי הדרכה ופיקוד בקומנדו הימי במשך כחמש שנים. השתתף במבצע סנונית שנערך בלילה שבין 16 ו-17 במרץ 1962, כמפקד חוליית החוד של הכוח הפושט של שייטת 13.