למחסן קומה אחת בלבד. הוא בנוי מלבנים, וקירותיו מטויחים. בצדיו ישנם ארבעה חלונות קטנים, וגגו, הבנוי בסגנון יפני, עשוי רעפים. המבנה משתרע על פני 89.25 מטרים ריבועיים (מ"ר): אורכו, המשתרע ממזרח למערב- עומד על 12.28 מטרים; רוחבו, המשתרע מצפון לדרום- עומד על 8.6 מטרים; גובהו 7.68 מטרים. גודל מיכל אבק השרפה הנמצא במבנה עומד על 13.12 מטרים ריבועיים. מאפייניו המובהקים של המבנה הם כניסתו הקשתית, אזור נסתר הבנוי תחת רצפתו וטיח לבן בקצוותיו. דלתות המבנה מצופות יריעות נחושת.
אף על פי שמבצר נגויה חרב במהלך מלחמת העולם השנייה, ציורי תקרתו וחלונותיו של ארמון ההוֹן-מארוּ נותרו ללא פגע, בזכות אחסונם במחסן זה.
הצריח הצפון-מערבי.
הצריח הצפון-מערבי, הנקרא גם צריח "אינוּאי", הוא מבנה בעל שלוש קומות, כאשר גג מכסה כל אחת משלוש הקומות. הגג העליון של המבנה, המעוצב בסגנון "אירימוֹיָה", מכוסה רעפים. לצורך בניית הצריח, נלקחו חומרי בנייה רבים ממבנים, שהיו שייכים במקורם לטירת קיוֹסוּ; על כן, הוא נקרא גם בשם "צריח קיוֹסוּ". הצריח הוכר כאתר מורשת תרבותי ממעלה ראשונה.בצדם החיצוני של קירות הצריח, הפונים צפונה ומערבה, והשייכים לקומתו הראשונה- מצויות דלתות סתרים, אשר מהן יכלו לוחמי המבצר ליידות אבנים על כוחות האויב, התוקפים את המבצר. דלתות אלו מוסוות באמצעות גגות משולשים. בניגוד לצריחים פינתיים אחרים שעודם קיימים, הצריח הצפון-מערבי כולל גגות משולשים גם בצדיו המזרחי והדרומי, אשר פונים כלפי פנים המבצר. עובדה זו מעניקה לצריח איזון ויציבות.
חפירי "צוואר הקורמורן".
בחלקים מסוימים במבצר, כגון מתחם ה"אוֹ-פוּקאי-מארוּ" ומתחם ארמונות ה"נישי-נוֹ-מארוּ", החפיר עובר בסמיכות רבה לחומת המבצר. זאת, על מנת להעניק יכולת מגננה אופטימלית על המבצר, במקרה של מתקפה עליו. מאפיין עיצובי זה של החפיר נקרא "צוואר הקורמורן", כיוון שהוא כה ארוך וצר, בדומה לצוואר קורמורן. סביב אזור המבצר עודם קיימים חמישה חפירים, המעוצבים בסגנון זה.
צמחים ובעלי חיים.
מתחם גני הני-נוֹ-מארוּ ואזורים אחרים במבצר כגון מתחם האוֹ-פוּקאי-מארוּ עשירים במגוון רחב של צמחייה. באביב, דובדבן יפני (המכונה "סַאקוּרָה"), וִיסטֵריָה, קַמֵליָה ואדמונית- מלבלבים. בקיץ מגיע תורם של האירוס, שיח ההדס, ההוֹסטָה (סוג של שושן) וההידרַנגֶ'אָה לפרוח; בסתיו פורחים ההיביסקוס, עץ חבוש יפני ושיח ההדס, ובחורף- שיח אגוז לוז יפני, עץ חבוש יפני, חימוֹנַנת'וֹס ומשמש יפני.
במהלך הקיץ, ניתן לצפות באיילי סיקָה שרועים במתחמי החפירים, אשר בעונה זו הם יבשים ומכוסים בכרי דשא. מספר ציפורים, כגון ברווזים וזמירים, מאמצים ומאכלסים את אדמות המבצר כמקום מקלטן, במרכזה של העיר נגויה ההומה.
גלריית תמונות.
ארמון ההוֹן-מארוּ כיום- מבט מבפנים.
כל חדר בארמון ההוֹן-מארוּ מאופיין בעיצוב (דקורציה) שונה. הדבר בולט במיוחד בציורים על דלתות הזזה ועל מסכים, בכל חדר וחדר, הייחודיים לו.
לכל אחד מציורים אלו ישנה משמעות: נמרים מייצגים את הרוח הלוחמנית של פטרוני האמנות- משפחת "אוֹוַארי-טוֹקוּגַאווָה", שהיא ענף בשושלת היוחסין של שוגונות טוֹקוּגַאווָה; עצי אורן מייצגים אריכות ימים ואיתנות. חדר ה"אוֹמוֹטֶה-שוֹיין", שהוא האולם הראשי של הארמון, הוא הגדול והמעוצב ביותר בארמון, הכולל תקרה המהודרת בעיטוריה. הוא כולל בתוכו את החדרים הראשון (והראשי), השני והשלישי.
חדר ה"ג'וֹדאן-נוֹ-מַה", אשר נועד עבור המושל הפיאודלי של המבצר (השוֹגוּן), הוא המפואר ביותר מבין חדרי הארמון, והוא נבנה לשם יראת כבוד והענקת רושם עבור אורחיו. חדר זה כלל גם את כס המלכות (כס הכבוד), עליו ישב השוֹגוּן בעת קבלת אורחים. כס המלכות המוגבה מדגיש את מעמדו החברתי הנעלה של השוֹגוּן, ומעניק רשמיות למעמד קבלת האורחים.
חדרים נוספים בארמון כוללים את חדר הקבלה- "גֶנקאן", שעל קירותיו מצוירים נמרים; אולם ה"טַאימֵנג'וֹ" ; חדר ההמתנה, "טַאמארי-נוֹ-מַה"; "המסדרון הגדול" המכונה "סַאגי-נוֹ-רוֹקָה"; "אוּמֶה-נוֹ-מַה" ; חדר אשר קרוי "קוּרוֹקי-שוֹיין" ; חדר אחסנה אשר מכונה "נאנדוֹ-מַה"; וחדר המכונה "חדר עץ אורן". ארמון ההוֹן-מארוֻּ כולל אם כן, על פי הפירוט לעיל, ששה חדרים בסך הכל (חדר כס המלכות, החדרים הראשון, השני והשלישי, חדר האחסנה וחדר עץ האורן). יצוין כי עקב עבודות השיפוץ והשחזור של הארמון - לא כל החדרים נפתחו עדיין. החל מתאריך 1.6.2016 נפתחו לקהל הרחב אולם הטַאימֵנג'וֹ, מסדרון האנפה וחדר השזיפים. חדרים נוספים עדיין סגורים לקהל הרחב עקב שיפוצים, והם עתידים להיפתח ב-2018. חדרים אלו כוללים את ה"ג'וֹראקוּדֵן", חדר הרחצה ("אוֹ-יוּדוֹנוֹ-שוֹיין") וחדר ה"קוּרוֹקי-שוֹיין". ארמון ההוֹן-מארוּ שונה בטכניקת בנייתו מארמונות רבים אחרים, אשר נבנו בתקופת קֶייצ'וֹ. לחדר כס המלכות ולשלושת החדרים, מלבד דלתות ההזזה והמסכים שהוזכרו לעיל- התווסף אלמנט ארכיטקטוני יפני, הקרוי "נאגֶשי". כמו כן, ציורי הר-מים, כמו גם של פרחים וציפורים- צוירו על תקרתו המפוארת של ארמון ההוֹן-מארוּ, באמצעות טכניקות של צביעה בגוונים בהירים ושימוש בדיו.
הציור "ארמון ג'וֹראקוּ" (שוֹגוּנוּת) הושלם בעידן "קַאן-אֵיי", שנת 1634. ארמון ג'וֹראקוּ הוא למעשה ארמון ההוֹן-מארוּ של ימינו. ציור זה הושלם סמוך למועד ביקורו של השוגון במקום. הארמון נבנה כמקום מגורים של השוגון במהלך ביקורו במקום, על כן הוא נקרא "הבית המלכותי". הציורים על דלתותיו וחלונותיו של ארמון ג'וֹראקוּ הם רכוש רשמי של שושלת אוֹוַארי. סברה מקובלת אפשרית באשר לזהות הצייר אשר צייר תמונה זו, היא העדות של טכניקת ציור ייחודית, הכוללת שימוש במכחול, וציור על שני צדי הדף. טכניקת ציור ייחודית זו אופיינית לצייר קאנוֹ טאניוּ (1674-1602), אשר היה אחד הציירים היפניים החשובים ביותר של בית הספר "קאנוֹ". באופן כללי, השתתף בעבודות הציור של ציורי ארמון ההוֹן-מארוּ גם הצייר קאנוֹ סאדאנוֹבּוּ (1597-1623), שאף הוא היה שייך לבית הספר "קאנוֹ".
גנחה – פלישת הזומבים
גנחה - פלישת הזומבים הוא סרט טלוויזיה מסוגת קומדיה לילדים ונוער ששודר בערוץ ניקלודיאון. הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה הקומית "גן חיות", שאותה יצרו אביעד בנטוב ואודי גושטלק, אשר גם כיכבו וכתבו בה יחד עם נמרוד אלדאה. הסרט הוא הסרט הישראלי הרביעי באורך מלא המבוסס על סדרת טלוויזיה ישראלית, לאחר הסדרות גאליס (לה הופקו שני סרטים - גאליס: המסע לאסטרה וגאליס קונקט) ומועדון החנונים ().
בשונה מהסדרה, הסרט שודר באיכות HD בספריית ה-VOD החינמית של ערוץ ניקלודיאון. פרמיירת הסרט התרחשה ב-23 בדצמבר 2016 והסרט עלה לערוץ ב-29 בדצמבר 2016.
עלילת הסרט.
דורותי עושה את סיור הבוקר שלה בגן-החיות "גנחה", ומודיעה בבהלה למנהל גן-החיות מר ארתור פיקולו שכל החיות נעלמו מן הכלובים, ובהמשך גם כל העובדים ננעלים במתחמי גן החיות. מר פיקולו מייצא הודעה לחברי "גנחה" שלפי חשדותיו, גנחה מותקף על ידי זומבים. כל העובדים נכנסים להיסטריה, וכל זוג עובדים שנכלא מנסה לחשוב על איך לצאת מהמתחם שבו נכלאו.
התקשורת מלווה את העלילה בכל פרק חדש של הסרט, כאשר בונית (גאיה שליטא כץ), מגישת המהדורה, ואלדר (נמרוד אלדאה), כתב החוץ, מדווחים על הקורה בגן.
ציפית כיתן-אבנרי, עובדת הגן היחידה שלא הגיעה, מגיעה לגן על מנת להסב את תשומת הלב של התקשורת אך בטעות נכנסת לגן, ולכאורה "זומבי" חוטף אותה.
מר פיקולו חושב שזהו סופו של הגן, ומחליט לפוצץ את הגן בכפתור השמדה, ומתחרט, אך למרות זאת לוחץ בטעות בכפתור, וקול אוטומטי מתריע שגן החיות עתיד להתפוצץ בעוד 10 שעות.
מרקו ודמתי, העובדים החרוצים ביותר בגן-החיות, לבסוף מצליחים לצאת מהמחסן שבו נכלאו בעזרת תותח, ששיגורו גורם להם להיראות כמו זומבים. אנרי טוטו, השף של גן החיות והסו-שף שלו, פיליפ אשר גילו מוקדם יותר בסרט שהם אבא ובן, ניצלו מההסתגרות במטבח בעזרת הקשיש הזקן יחיא שנכלא באחד המקררים, שגילה להם תעלת חילוץ דרך המקפיא, ולאחר ששניהם יוצאים הם מתנהגים גם בהתנהגות של זומבים, בעקבות הקור ששרר עליהם. בנוסף, ציפית ניצלת בכך שמגלה שה"זומבי" שהסתובב בגן היה בכלל שדרן הרדיו של הגן, אלדד, ושניהם מתחילים מלחמת אוכל לאחר שרבים, דבר שגורם למראהם גם להיראות כזומבים. גם דורותי ומר פיקולו ניצלים לאחר שיוצרים חוט מבדים במשרד ויורדים מהחלון, אך החבל נקרע, ודורותי ופיקולו נוחתים על בריכה של צואת פילים שהניחה דורותי, ומראם מזכיר זומבים. כל העובדים המלוכלכים והפגועים של הגן מגיעים לכניסת גנחה.
כתב החוץ, אלדר, מחליט להיכנס לגן גם ולברר מה עם הזומבים. הוא נתקל בכל העובדים שהתלכלכו ונפגעו קשה, וחושב שהם זומבים, אך כל צמד בסוף מספר את הסיפור שלו ומתברר בסוף כי אין זומבים בגן. מתברר גם כי על בריחת החיות ונעילת המשרדים אחראים הילדים שמתנדבים בגן - יוגב וגירית, שעשו ככל הנראה ההפך ממה שביקשה מהם דורותי לעשות.
לבסוף, השעון של הפצצה מצפצף וכולם חושבים שהפצצה שהופעלה תשמיד את הגן, אך מתברר כי הגן לא מושמד, וכי לא היה חומר נפץ שיגרום להשמדה לעבוד מאחר שדורותי ביקשה מיוגב וגירית לארגן חומר נפץ. הסרט מסתיים שכל האנסמבל של הסרט רוקד לצלילי המוזיקה של הסרט.
גנחה בפלישת זומבים
אקוויליפר
הארי שום ג'וניור
הארי שום ג'וניור (באנגלית: .Harry Shum Jr; נולד ב-28 באפריל 1982), הוא
שחקן, רקדן, זמר וכוראוגרף אמריקאי. הוא ידוע בשל תפקידו כמייק צ'אנג ג'וניור בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "Glee" מבית FOX וגם תודות לתפקידו כמגנוס ביין בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים" מבית Freeform.