בעיר התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר נוסדה בשלהי המאה ה-18 ומתועדת במקורות שניוניים במהלך המאה ה-19. לאחר קבלת העצמאות הבולגרית הותקפו היהודים על ידי התושבים הבולגרים מאחר שזוהו עם השלטון העות'מאני ותועדו מעשי רצח ואונס. בראשית המאה ה-20 נמנתה קהילת קאזאלנק ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה ומנתה כ-300 נפשות. הקהילה בנתה בית ספר יסודי ובית כנסת אחד. במהלך שנות ה-20 הייתה בעיר פעילות ציונית ענפה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ 500 יהודים. ב-15 ביוני 1943 גורשו יהודים מהעיר לערי השדה והכפרים הסמוכים והורשו לחזור רק בתחילת אוקטובר. מרבית היהודים עלו למדינת ישראל בין השנים 1947–1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובקאזאנלק נמנו 85 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
הרב הראשי הראשון ליהודי בולגריה המודרנית גבריאל אלמושנינו טען ששבתי צבי מת ונקבר בעיר קאזאנלק. בסיור שערך ב-1886 לעיתונאי אנגלי ציין שעל מצבתו של שבתי צבי בקאזאנלק נכתב: "משנה הדת, הנביא צבי שבתאי, בא מאזיא הקטנה וישב בשאלוניקי, משם עבר במדינת מוקדון, ואחר כך בגד באמונתו, ובפקודת השולטן הובא לבית האסורים, ואח"ן יצא לחופשי. פה מת ופה נקבר".
היזון חוזר
תוכנית אפולו סויוז
מסינה (נפה)
נפת מסינה (באיטלקית: Provincia di Messina) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. היא שוכנת בקצה הצפון-מזרחי של האי, וגובלת בעיר המטרופולינית של פלרמו ממערב, בנפת קטניה מדרום; בנפת אנה מדרום; בים הטירני ממערב ובים היוני ממזרח.
הנפה משתרעת על שטח של 3,247 קמ"ר, חיים בה כ-645,296 נפש (נכון ל-2015) ובירתה היא העיר מסינה.
האיים הליפריים (איטלקית "Isole Lipari") או האיים האאולים ("Isole Eolie") וכך גם בלטינית ("Insulae Aeoliae") הם מהווים חלק מנפת מסינה.
הרי האפנינים הם מהווים את "עמוד השדרה" הגאוגרפי של הנפת מסינה. הרי הפלוריטנים (איטלקית" Monti Peloritani") והרי הניברודים (איטלקית" Monti Nebrodi") הם רכס הרים המתמשך לאורך 1,374 ק"מ מצפון נפת מסינה. הרי הניברודים הם ההרים מיוערים בנפת מסינה .
הר הגעש סטרומבולי (איטלקית" Stromboli") הוא מתנשא לגובה 924 מטרים והוא משתייך לנפת מסינה.
נהר האלקנטרה (איטלקית Alcantara) הוא הנהר הארוך ביותר במחוז מסינה. האורך שלו הוא 52 ק"מ. מקורו של השם אלקנטרה (שפירושו בערבית: הגשר) הוא במילה הערבית " אל קנטר". הנהרות במחוז מסינה הם נהר הפלאשו (איטלקית Flascio) אורכו הוא כ-27 קילומטרים, נהר הצוויאני (איטלקית Zavianni) כ-12,5 ק"מ ונהר הסן פאולו (איטלקית San Paolo).
נהר הפאבוסקורו (איטלקית Favoscuro), נהר הפונדקלו (איטלקית Fondachello), נהר הרוקלה (איטלקית Roccella), נהר הפטרולו (איטלקית Petrolo) הם נהרות המחוז.
כלכלה.
הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר.
הדגים הנלכדים בנפה הם סרדיניים, תמנונאים, סרטנאים עפיאנים ודגי הטונה .
המשי המסיני היה פופולרי מאוד באירופה.
ענפי תעשייה בנפה ביניהם ענף האלקטרוניקה, ענף הטקסטיל, ענף תעשיות כימיה ופלסטיקה ענף מזון, וענף מתכת.
תרבות.
הציורים הקדומים ביותר הידועים בנפת מסינה הם הציורים של אנטוניו אלברטי איל ברבלונגה (Antonio Alberti il Barbalonga ) שבטאורמינה. ציורים חשובים ומרכזיים של אנטונלו דה מסינה (Antonello da Messina) נמצאים במסינה או שבפיקארה. נמצאים הציורים של ג'רולמו אליברנדי (Girolamo Alibrandi) במסינה.
ספורט.
לנפת מסינה יש קבוצת כדורגל בסרייה ב' ושמה מסינה (באיטלקית: Football Club Messina Peloro). מגרשה הביתי של מסינה הוא אצטדיון סן פיליפו (איטלקית " Stadio San Filippo ") .
לנפת מסינה יש חג יהודים בסן פרטלו (La festa dei Giudei di San Fratello ).
גסטרונומיה.
המטבח של נפת מסינה הוא הושפע בעיקר ממטבחים של העמים שחיו במסינה, כמו הרומאים, אך בחלקים מסוימים של מסינה ניתן להבחין בהשפעות של המטבח הערבי והמטבח העברי המסורתי.
רבנים.
אברהם אבולעפיה (Abraham ben Shemuel Abulafia) הוא הרב המפורסם ביותר של הקהילה היהודית במחוז מסינה. בשנת 1281 הגיע אבולעפיה לאי סיציליה. בין השנים 1281 ל-1291 גר אבולעפיה במחוז מסינה.
שם הקים בית מדרש והצליח לאסוף סביבו עדה גדולה של תלמידים וחסידים
במחוז מסינה.
תלמידי בית המדרש של אברהם אבולעפיה במחוז מסינה:
שם ככל הנראה הכריז אבולעפיה באופן גלוי על משיחיותו. בשל יומרות אלו פנו חלק מנכבדי המקום לרבי שלמה בן אדרת, שהיה מגדולי ההלכה באותה עת ושימש כנציג מעין-ממסדי של הדת, בשאלת נביאותו ומשיחיותו של אברהם אבולעפיה. הרשב"א דחה בתוקף את התפיסה והחל באחד הוויכוחים הראשונים על משיחיות קבלית בימי הביניים.
הרשב"א פתח במלחמת חורמה כנגד אבולעפיה ודחה בבוז את יומרותיו הנבואיות והמשיחיות. נקודת מתח נוספת בין השניים נוצרה בשל העובדה שהרשב"א שהיה אף הוא מקובל, אך החזיק בזרם התיאוסופי-תיאורגי של הקבלה (תורת הספירות), לעומת אבולעפיה שהחזיק בקבלה הנבואית. מאבקו של הרשב"א הצר את צעדיו של אבולעפיה, וכתוצאה מכך איבד קהל גדול מתלמידיו וחסידיו ואף נאלץ לעזוב לזמן מה לאי קומטינו הסמוך. עדות לרדיפה זו נמצאת באיגרת "וזאת ליהודה" שכתב אבולעפיה לרבי יהודה שלמון:
המחלוקת בין הרשב"א לאבולעפיה נמשכה משנת 1285 לערך עד לפטירתו של אבולעפיה. זמן פטירתו המשוער הוא בשלהי 1291 או בראשית 1292, שכן החל מאותה עת אין כל ידיעה על פועלו.
גם לאחר מותו של אבולעפיה השפיע חרם הרשב"א על תורתו, ועדות לכך היא העובדה שעד המאה ה-18 ספרו החשוב "חיי העולם הבא" נשאר בכתב יד.
רון-אלפים
מי סודה
מי סודה (ובקיצור סודה) הם משקה המכיל מים שבהם מומס פחמן דו-חמצני. תהליך המסת הפחמן הדו-חמצני במים יוצר חומצה פחמתית שנוסחתה: H2CO3.
סודה מיוצרת בבתי חרושת העוסקים בכך, בקיוסקים העוסקים במכירתה ממכונות מתאימות, וכן ניתנת לייצור ביתי באמצעות מכשיר ביתי ליצירת סודה (כגון סיפולוקס או סודהסטרים). הסודה התעשייתית עשויה להיות מורכבת אך ורק ממים ופחמן דו-חמצני, או להכיל בנוסף לכך כמות קטנה של מלח בישול, נתרן וכדומה. תפקידם של תוספים אלה הוא לחקות את הטעם המעט מלוח של סודה תוצרת בית.
סודה מהווה מרכיב מרכזי במשקאות מוגזים כגון משקאות קולה.
היסטוריה.
ג'וזף פריסטלי היה הראשון שמצא שיטה להמיס פחמן דו-חמצני במים, כאשר הניח קערת מים מעל מכל בירה במבשלת בירה מקומית בלידס. האוויר שכיסה את הבירה התוססת היה ידוע בכך שחיסל עכברים. פריסטלי מצא את המים ש"טופלו" באופן זה טעימים ולכן הציע את התערובת הזו לחבריו כמשקה מרענן. בשנת 1772 פריסטלי פרסם מאמר בשם "הרווית מים עם פחמן דו-חמצני", ובו תיאר הזלפת שמן של חומצה גופרתית על גיר כדי ליצור פחמן דו-חמצני, וכמו כן כדי לעודד את הגז להתפזר בתוך קערת מים תוססים.
בשנת 1771 הכימאי הבריטי טוברן ברגמן המציא באופן עצמאי תהליך דומה ליצירת מי סודה. בשל בריאותו המעורערת הוא ניסה להפיק מחדש מי מעיינות תוססים באופן טבעי, שנחשבו בשעתו כיעילים לבריאות.
כיום, מי סודה מיוצרים על ידי הכנסת פחמן דו-חמצני דחוס למים. הלחץ מגביר את המסיסות ומאפשר ליותר פחמן דו-חמצני להתמוסס מאשר היה קורה בתנאים של לחץ אטמוספירי. כאשר בקבוק סודה נפתח, הלחץ משתחרר, דבר המאפשר לגז לצאת החוצה מהתמיסה וכך מופיעות הבועות.
כינויים.
לסודה היו מספר כינויים במהלך השנים. עד מלחמת העולם השנייה היא נקראה Soda water. בשנות החמישים צצו כינויים חדשים כגון Sparkling water ו-Seltzer water. המונח Seltzer water מקורו בכפר הגרמני Nieder-Selters , שבו נמצאים מעיינות הסלצר המפיקים מים תוססים טבעיים. בארצות הברית מכונה הסודה Club soda, כאשר השם "סודה" מתייחס לכלל המשקאות המוגזים.
שימושים.
לעיתים קרובות מבוססים משקאות קלים על מי סודה בתוספת חומרי טעם.
כמו כן, מי סודה ידועים ביכולתם להסיר כתמים, זאת על ידי שפיכתם על הכתם וייבוש.
סודה מהווה גם מרכיב עיקרי בקוקטיילים אלכוהוליים רבים.
דוד לוריא
רבי דוד בן יהודה לוריא (בראשי תיבות: רד"ל; תקנ"ח, 1798, ביחוב, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – ה' בכסלו ה'תרט"ז, 1855) היה רב, פוסק, מקובל, פרשן ובלשן, מגדולי התורה בדורו. חיבר פירושים על התלמוד הבבלי ועל פרקי דרבי אליעזר.
קורות חייו.
דוד לוריא נולד למשפחה עשירה ומיוחסת בעיר ביחוב אשר בפלך מוהילב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). משפחתו התייחסה אל המהרש"ל, צאצא למשפחת לוריא המיוחסת לרש"י וממנו לדוד המלך. עוד כילד נודע כבעל כישרונות מיוחדים בתחום לימוד התורה. אביו יהודה לוריא, שכאמור לעיל היה עשיר גדול, שכר לו מלמדים פרטיים. בגיל שתים עשרה עבר ללמוד בעיר וילנה כחלק מקשר שידוכין שיזם אביו עבורו. בגיל שלוש עשרה התחתן. רבי דוד נשאר בווילנה עד לגיל שמונה עשרה ואז חזר לעירו ביחוב.
בחזרתו לעירו סייע רבי דוד לממן את תלמודי התורה בעיר. כמו כן הקים רבי דוד ישיבה בעירו ותמך בה מבחינה כלכלית אך לא עמד בראשה.
על פי עדויות שונות חונן רבי דוד בזיכרון פנומנלי אשר סייע לו בכתיבת חיבוריו השונים שכן חיבוריו עוסקים, בין היתר, בהשוואת גרסאות בין מקורות שונים בספרות התלמוד והמדרש. כמו כן ניחן רבי דוד בכישרון כתיבה פורה במיוחד שכן הוא חיבר מספר רב של חיבורים, חלקם עדיין בכתב יד.
בגיל שלושים ושבע יצא לגלות ועבר למחוז וואלין והביא עמו עגלה מלא ספרים וכתבי יד ושהה שם שנה וחצי.