בהלכה, חופת נידה היא מצב בו הכלה נכנסת לחופה כשהיא נידה. ישנה מחלוקת בין הראשונים האם במצב זה החופה אכן מהווה את נישואי החתן והכלה המאורסים, או לא. למעשה נהוג להימנע ממצב זה, אך אם אירע מקרה כזה, לא מבטלים את החתונה אלא עורכים אותה באופן המותאם למצב.
מקור הדין.
בתלמוד הבבלי מובאת הסתפקות של רב אשי:
מחלוקת הראשונים.
לדעת הרמב"ם, הרי"ף, הגאונים ורבנו יחיאל, הסתפקות רב אשי היא לעניין עצם חלות הנישואין, והשארת הספק ללא הכרעה משמעותה היא שיש לנקוט לחומרה, שאין לחופת נידה חלות של נישואין. לעומתם, לדעת הרא"ש, הר"ן והריטב"א, הסתפקות רב אשי היא לעניין תשלום 'תוספת הכתובה' שהחליט החתן להוסיף לכלתו מעבר לסך המינימלי שמתחייב לכתובתה, האם תשלום זה חל עליו גם אם הנישואים נעשו בזמן שהכלה נידה, אך לגבי עצם הנישואים אין ספק שחלים גם בעודה נידה.
מספר ראשונים מציינים שלדעת ר"י מבעלי התוספות הסתפקות רב אשי היא רק כאשר החתן לא ידע בשעת החופה שכלתו נידה, אך אם ידע מכך ובכל זאת נשאה - הרי שקיבל על עצמו לשלם את מלא כתובתה, כולל תוספת הכתובה. ראשונים אחרים מציינים שלדעת רבנו פרץ ידיעת החתן בשעת החופה שכלתו נידה הכרחית לא רק מהפן הממוני שבדבר, אלא משום שבהיעדר ידיעתו מוטל ספק על תוקף הנישואים, שכן ייתכן שהם נחשבים למקח טעות.
להלכה נפסק בשולחן ערוך שלכתחילה אין לעשות חופת נידה, והרמ"א הוסיף שמנהג אשכנז לא לדקדק בזה, אך משתדלים להודיע לחתן לפני החופה שכלתו נידה.
האם צריך לקדש שוב לאחר טהרתה.
יש הסוברים שכדי לחוש לדעת הרמב"ם נכון לקדש שוב את הכלה לאחר טהרתה, אולם לדעת פוסקים רבים אחרים אין נכון לעשות כן ולערער על תוקף הנישואים.
דינים שונים לחופת נידה.
ענידת הטבעת.
נהוג לבצע את מעשה הקידושין על ידי ענידת טבעת הנישואין שעונד החתן על אצבעה של הכלה. כאשר הכלה נידה, התעורר דיון בפוסקים האם החתן רשאי לענוד את הטבעת על יד הכלה, שכן אחת ההרחקות שבין בעל לאשתו הנידה היא האיסור להושיט מידו לידה. אמנם בפועל פוסקים רבים התירו את הדבר, כי בעת ענידת הטבעת הכלה עדיין אינה נחשבת לאשתו של החתן, כיוון שהענידה עצמה היא זו שמקדשת אותה להיות אשתו. כמו כן, יש החולקים על האיסור להושיט מידו לידה, וכדי שלא יתביישו החתן והכלה, משום כבוד הבריות סומכים על דעות אלו.
נתינת ידיים.
בדורות האחרונים התפתח מנהג שנעשה נפוץ, שהחתן והכלה נותנים ידיים בדרכם מהחופה לחדר הייחוד. כאשר הכלה נידה, לדעת רבים אין אפשרות לקיים מנהג זה. אולם יש אומרים שכאשר יש בדבר בושה רבה, אפשר לתת ידיים תוך עטיית כפפה שמהווה חציצה בין ידי החתן והכלה.
חדר הייחוד.
מנהג יוצאי אשכנז, וקהילות נוספות, שבתום טקס החופה החתן והכלה נכנסים לחדר ייחוד, בו הם מתייחדים לבדם, ובכך משלימים את תהליך הנישואים. כאשר הכלה נידה, ישנו איסור הלכתי לחתן ולכלה להתייחד לבדם בחדר, ולכן כדי למנוע מהם בושה תוך שמירה על כללי ההלכה, נהוג לאפשר גישה לאחד מקרובי החתן או הכלה, כך שיוכל להיכנס בכל עת שירצה לחדר הייחוד, ובכך לבטל את האיסור ההלכתי.
ליל הכלולות.
בתלמוד הבבלי מובא, שכאשר הכלה ראתה דם וסת לפני בעילת המצווה - אסור לבני הזוג להתייחד לבדם באותו הבית עד שתטבול בתום ימי הנידה: . לכן, לאחר חופת נידה נאסר על בני הזוג להתייחד בביתם לבדם עד טהרת הכלה לאחר נידותה.
גאליצ'יצה
גאליצ'יצה (במקדונית: Галичица; באלבנית: Mali i Thatë) הוא הר שנמצא בגבול אלבניה–מקדוניה הצפונית. בצד המקדוני של ההר, יש פארק לאומי, השוכן בין שני האגמים הגדולים ביותר במדינה: אגם אוחריד ואגם פרספה. הפארק הלאומי, שבו נמצאו למעלה מ-1,600 מינים, משתרע על שטח של כ-227 קמ"ר.
יחסי מצרים–פקיסטן
יחסי מצרים–פקיסטן הם היחסים הדו–צדדיים בין הרפובליקה הערבית של מצרים לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. היחסים המודרניים החלו בשנת 1947 כאשר מייסד פקיסטן מוחמד עלי ג'ינה ערך ביקור במצרים על פי הזמנה מיוחדת ששלח המלך פואד השני. מצרים מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד ופקיסטן מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר. שתי המדינות חברות ב-OIC (הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי) ו-D8. פקיסטן ומצרים הן שתיהן בעלות ברית של ארצות הברית, הגדולות ביותר שאינן מנאט"ו, ומאפשרות להן גישה לרמות מסוימות של חומרה ועודפי ציוד צבאי מארצות הברית.
לשתי המדינות יש קשר הדוק. שתי המדינות נוסדו כמדינות לאום מודרניות בעידן של לאומיות, עם אוכלוסייה מוסלמית דומיננטית. מצרים המודרנית מתייחסת למייסדה כמוחמד עלי ואילו מוחמד עלי ג'ינה נחשב כמייסד פקיסטן.
היסטוריה.
מצרים וארץ עמק האינדוס (המקבילה לפקיסטן המודרנית וצפון מערב הודו) קיימו מאז ימי קדם יחסים פוליטיים, מסחריים ותרבותיים, כולל סחר לאורך זמן דרך דרכי ים סוף וכיבוש על ידי הפרסים, אלכסנדר הגדול והערבים. היוונים הקדמונים העירו כי האנשים שחיו לאורך נהר האינדוס דומים ביותר למצרים הקדומים במראם, כאשר אריאנוס (המאה ה-2 לספירה) ציין ב"אינדיקה" שלו:
מצרים ופקיסטן כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1951. בשנות ה-50 שאפה פקיסטן לתפקיד מוביל בעולם האסלאמי, מה שהביא לחיכוכים קשים עם מצרים.
במהלך מלחמת ששת הימים ומלחמת יום כיפור, פקיסטן שלחה למצרים עוזרים צבאיים, טכנאים ואנשי צוות כדי לסייע לצבא המצרי במלחמה עם ישראל. במהלך המלחמות עם ישראל, צבא פקיסטן שלח נשק ומטוסי קרב למצרים.
בשנת 1974 ביקר נשיא מצרים אנואר סאדאת בפקיסטן כדי להשתתף בישיבת ה-OIC השנייה שהתקיימה בלאהור, פונג'אב, ותמך בדרך כלל בתוכניותיה של פקיסטן להפוך למעצמה גרעינית. עם זאת, היחסים עם פקיסטן הורעו כאשר פקיסטן החלה בקשרים עם ברית המועצות. החמרת היחסים של פקיסטן עם ארצות הברית מילאה תפקיד מפתח נוסף בבעיה הדיפלומטית.
עם זאת, היחסים עם מצרים השתפרו לאחר סילוקו של ראש הממשלה זולפיקר עלי בהוטו. בשנות ה-80 של המאה ה-20, הנשיא חוסני מובארכ והנשיא מוחמד זיא אל-חאק חיזקו את היחסים; מצרים מילאה גם תפקיד חיוני במהלך המלחמה הסובייטית-אפגנית בה מצרים סיפקה באופן נרחב כוח אדם וציוד צבאי למוג'אהדין האפגנים במאבקם נגד הסובייטים. בשנים 1988–1990 ובשנים 1993–1996 נוצרו קשריה של מצרים עם מפלגת העם הפקיסטנית שהובלה בעבר על ידי בנזיר בהוטו שהייתה בדרך כלל קרובה לברית המועצות.
הפיגוע בשגרירות מצרים 1995.
בשנת 1995 אירע פיגוע באסלאמאבאד בעזרת מכונית תופת שכוון לשגרירות מצרים, והג'יהאד האסלאמי המצרי קיבל אחריות עליו. כל התוקפים נעצרו בשנת 2001 והוסגרו למצרים.
יחסי צבא.
הצבא הפקיסטני והמצרי מקיימים יחסים קרובים בתחומי הייצור הביטחוני, ושתי המדינות מקיימות לעיתים קרובות קשרים עם משלחות ברמה גבוהה של ראשי צבא, בפגישה עם רייהל שריף, נשיא מצרים אישר את רצונו לקדם עוד יותר צבאית שיתוף פעולה עם פקיסטן.
יחסים כלכליים.
מצרים ופקיסטן הסכימו לשפר את רמת השיתוף הקיימת בין שתי המדינות הכוללת יחסים כלכליים ומסחריים, הזדמנויות השקעה, שיתוף פעולה בשירותים ציבוריים ואזרחיים, מגזר הבריאות, החקלאות והדואר, שתי המדינות ישפרו עוד יותר שיתוף הפעולה שלהם בענף האנרגיה האלטרנטיבית ובמיוחד ייצור אנרגיית רוח.
במצרים חיים מעל 700 פקיסטנים, בעיקר בקהיר ובאלכסנדריה. היחסים נעזרים בעובדה ששתי המדינות הן מוסלמיות ברובם ומתקיים קשר חזק בין שתי המדינות.
בדפורד SB
בדפורד SB (באנגלית : Bedford SB) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , אשר יוצר בין השנים 1986–1950.
סאמרסלאם (2020)
סאמרסלאם (2020) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-23 באוגוסט 2020 באולם אמוויי סנטר שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע ה-33 בסדרת אירועי סאמרסלאם וכלל את חווית הצפייה לקהל המוכרת יותר בשם ThunderDome.
במקור, האירוע היה אמור להיערך בשידור ישיר באולם TD גארדן שבבוסטון, מסצ'וסטס. אולם, ראש עיריית בוסטון, מרטי וולש, הודיע על הגבלת מפגשים קהילתיים עד ל-7 בספטמבר עקב התפרצות מגפת הקורונה.
שמונה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, "השד" בריי וויאט ניצח את ברון סטרומן בקרב ספירות בכל מקום וזכה באליפות האוניברסלית. לאחר הקרב, רומן ריינס ביצע את חזרתו לארגון לאחר חמישה חודשי היעדרות, כשתקף את שני המתאבקים. עוד ברשימת הקרבות, דרו מקינטייר ניצח את רנדי אורטון ושמר על אליפות ה-WWE, מנדי רוז ניצחה את סוניה דוויל בקרב ללא פסילות המפסידה עוזבת את ה-WWE, ואסקה ניצחה את סשה בנקס וזכתה באליפות הנשים של Raw, זאת לאחר שהיא הפסידה לביילי בקרב על אליפות הנשים של סמאקדאון אשר פתח את הערב.
הפקה.
רקע.
סאמרסלאם הוא אירוע שלם וצפה שנתי, המופק על ידי ה-WWE במתכונת של חודש אוגוסט מאז שנת 1988 ואף זכה לכינוי "החגיגה הגדולה ביותר של הקיץ". הוא אחד מארבעת אירועי השלם וצפה המקוריים של הארגון, לצד רסלמניה, רויאל ראמבל וסדרת ההישרדות; אירועים המכונים "ארבעת הגדולים". אירוע זה נחשב לשני בחשיבותו בשנה לאחר רסלמניה.
השפעת מגפת הקורונה.