הספר משמש גם כרומן התבגרות, כשבמהלכו עוברת הדמות הראשית תהליך של גיבוש הזהות העצמית מתוך מהלכים פנימיים וביחס לחברה הסובבת. עם הגעתה לקולג' עוזבת ג'ודי את הסביבה הסגורה של בית היתומים ונכנסת למציאות חיים של אדם בוגר; היא רוכשת השכלה ומדביקה פערים, מגבשת דעות והשקפות, ומפתחת קשרים עם אנשים שונים. עם תחילת הסיפור מאמצת ג'רושה שם חדש המסמל את השינוי שהחל בחייה ואת עמדתה האקטיבית ביחס אליו. ניתן לראות את הביטוי לתהליך ההתבגרות גם במערכת היחסים שמתפתחת בין ג'ודי לבין מר פנדלטון, בתחילה כאפוטרופוס ("אבא ארך רגליים") וגם כבן זוג: על אף ההנחיות הנוקשות שקיבלה היא מתעקשת ליצור ביניהם קשר אנושי ובעצם מכריחה את המיטיב להכיר בה כאדם בפני עצמו ולא רק דרך תשלומים כספיים ומילוי חובות, במקרים מסוימים היא מפרה את הוראותיו בהתאם לשיקול דעתה ועל מנת לשמור על כבודה העצמי, והיא מכירה בעליונותו עליה בתחומים מסוימים אך לא פחות מכך במקום שיש לה בפני עצמה.
תרגומים לעברית.
מספר תרגומים עבריים יצאו לספר:
עיבודים.
העיבוד הראשון לקולנוע היה סרט אילם עם מרי פיקפורד (1919), ואחר כך סרט עם ג'נט גיינור (1931), סרט עם שירלי טמפל בשם "ראש מתולתל" (1935) וסרט עם פרד אסטר ולסלי קארון (1955).
ב-2009 הופק מחזמר לפי הספר.
אבא ארך רגליים
קרבן מוסף
הפסקת האש של חג המולד
הפסקת האש של חג המולד הייתה הפסקת האש הספונטנית וקצרת הזמן שאירעה בחג המולד של שנת 1914 בחלק מאזורי הלחימה בין צבאות גרמניה, צרפת ובריטניה, במהלך מלחמת העולם הראשונה והייתה אקט אי-התוקפנות המפורסם ביותר בסדרה של אקטים אי-תוקפניים ספונטניים במהלך מלחמת העולם הראשונה המכונה באנגלית "Live and let live" (חייה ותן לחיות). בערב חג המולד קיבלו שני הצדדים "מתנות" לכבוד חג המולד: הגרמנים קיבלו קופסת סיגריות ומקטרת עם ציור של הקיסר וילהלם השני, והבריטים קיבלו מהמלכה מרי סיגריות, ממתקים ומכתב ברכה. מובן שזו הייתה הזדמנות למשפחות החיילים לשלוח מתנות לחיילים בחזית. המתנות יהוו גורם חשוב בהפסקת האש כאשר חיילים יחליפו מתנות ביניהם. הפסקת האש החלה ב-24 בדצמבר, ערב חג המולד, כאשר חיילי הצבא הגרמני החלו לקשט את אזור הביצורים שלהם בגיזרת איפר בבלגיה לכבוד החג. החיילים שמו נרות על העצים, וחגגו את המאורע בשירת שירי חג המולד כמו "לילה שקט" (Silent Night באנגלית, Stille Nacht בגרמנית). החיילים הבריטים שהיו מוצבים בשוחות הנגדיות הגיבו בשירת שירי חג מולד בשפה האנגלית. גודלה של הפסקת האש בין החיילים הצרפתים לגרמנים היה מצומצם בהרבה מהגודל של זו שהתקימה בין החיילים הגרמנים לאלו הבריטים. בין הבריטים לגרמנים לא הייתה שנאה רבה הודות לכך שהמלחמה עוד לא הייתה בשיא ואילו מרבית החיילים הצרפתיים שמדינתם נפגעה מהפלישה הגרמנית לצרפת לא העלו בדעתם לפגוש חיילים גרמנים.
לאחר ששני הצדדים צעקו זה לזה ברכות לחג, נפגשו בכמה מקומות ב"שטח ההפקר" שבין הכוחות קבוצות של חיילים גרמנים ובריטים שהחליפו ביניהם מתנות קטנות לחג כמו משקאות חריפים או סיגריות. הירי הארטילרי בגיזרה זו הופסק גם הוא באותו הלילה. הפסקת האש אפשרה לכוחות לאסוף גופות של לוחמים שניגפו בקרב ולהביא אותם לקבורה מאחורי קווי הלחימה. במקומות מסוימים בשטח ההפקר אף נערכו הלוויות משותפות.
הפסקת האש התפשטה גם לאזורים אחרים של קו הלחימה, כאשר במקומות מסוימים אף נערכו משחקי כדורגל בין חיילי הצבא הגרמני והבריטי.
הפסקת האש נמשכה ברוב האזורים עד סופו של ליל החג, אך במקומות מסוימים היא נמשכה עד ראש השנה הנוצרי. הפסקת האש אירעה למרות התנגדותם של הדרגים הבכירים של הצבאות הלוחמים. בהמשך המלחמה מפקדי הצבאות החליטו כי אין לאפשר להפסקת אש שכזו לקרות שוב, ולכן בערבי חג המולד הבאים יחידות התותחנים השונות קיבלו פקודה להפגיז ללא הפסקה גם בחג עצמו, וזאת כדי למנוע אפשרות של הפסקת אש ספונטנית נוספת. אמצעי נוסף בו נעשה שימוש היה יצירת תחלופה מתמדת של כוחות בין הקווים השונים, על מנת למנוע מן החיילים להכיר את הצד האחר.
אן-סופי מוטר
אן-סופי מוּטֶר (Anne-Sophie Mutter; נולדה ב-29 ביוני 1963 בבאדן-וירטמברג, גרמניה) היא כנרת גרמנייה.
ביוגרפיה.
מוטר החלה לנגן בפסנתר בגיל חמש וזמן קצר לאחר מכן עברה לנגן בכינור, אצל ארנה הוניברגר וואיידה שטוקי.
לאחר שזכתה בפרסים אחדים, שוחררה מן הלימודים הסדירים כדי להקדיש את זמנה לנגינה. כשהייתה בת 13 הזמין אותה המנצח הרברט פון קאראיין לנגן עם הפילהרמונית של ברלין. בשנת 1977 הופיעה לראשונה בפסטיבל זלצבורג ועם התזמורת הקאמרית האנגלית בניצוח דניאל בארנבוים.
בגיל 15 ביצעה מוטר את ההקלטה הראשונה שלה, הקונצ'רטי השלישי והחמישי של מוצרט, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח הרברט פון קאראיין. באותה שנה הוכתרה בתואר "אמנית השנה".
בשנת 1980 הופיעה לראשונה בארצות הברית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח זובין מהטה. בשנת 1985, בהיותה בת 22, הוכתרה לחברת כבוד באקדמיה המלכותית למוזיקה (לונדון) ולראש הפקולטה ללימודי כינור בין-לאומיים שם.
בשנת 1988 יצאה לסיור רחב-ממדים בקנדה ובארצות הברית וניגנה לראשונה בקרנגי הול. בשנת 1998 ניגנה והקליטה לתקליטורים ו- DVD את מכלול הסונאטות לכינור של בטהובן, בליווי לאמברט אורקיס; ההקלטות שודרו בטלוויזיה בארצות רבות.
אף כי הרפרטואר של מוטר כולל יצירות קלאסיות רבות, היא נודעת בעיקר בביצועי מוזיקה מודרנית. מספר יצירות נכתבו במיוחד למענה או הוקדשו לה, ביניהן Sur le Même Accord של אנרי דיטייה, פרטיטה של ויטולד לוטוסלבסקי, הקונצ'רטו השני לכינור של קשישטוף פנדרצקי ו"Gesungene Zeit" של וולפגנג ריהם. היא קיבלה פרסים שונים, ביניהם פרסי גראמי אחדים. כמו כן יש לה שני כינורות סטרדיוואריוס ("אמיליאני" מ-1703 ו"לורד דן-ראוון" מ-1710).
חיים אישיים.
בשנת 1989 נישאה אן-סופי מוטר לבעלה הראשון, דטלף וונדרליך, שמת בשנת 1995. לשניים שני ילדים, אראבלה וריכרד. היא נישאה שוב לפסנתרן והמנצח אנדרה פרווין בשנת 2002. הזוג חי במינכן עם ילדיה של מוטר עד מותו של פרווין בשנת 2019.
פרסים ואותות הוקרה.
פרס גראמי על ביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית:
פרס גראמי על ביצוע כלי מצטיין לסולן (עם תזמורת):
מס' 2, מטאמורפוזות (1999)
פרס ארנסט פון סימנס (2008)
נדה
היפ דיספלסיה
דו תנועה
דו-תנועה
מונה ליסה
ולדימיר הראשון, נסיך קייב
ולדימיר הראשון (סביב 960–1015), הידוע גם בכינויים "ולדימיר הגדול", "ולדימיר הקדוש", "ולדימיר המנצר" ו"השמש האדומה". היה מלך רוס של קייב החל בשנת 982 ועד מותו. ולדימיר הראשון היה בנו מחוץ לנישואין של סוויאטוסלאב איגורוביץ' ושל מלושה, שפחתה של אשתו של סוויאטוסלאב, הנסיכה אולגה. אחיו היו יארופולק ואולג.
בשנת 972 נהרג סוויאטוסלאב בקרב, ומיד עם מותו החל מאבק על כס השלטון בין שלושת האחים. אולג נרצח בידי אחיו הבכור יארופולק, וולדימיר ברח מחשש לחייו למלך נורווגיה, שהיה קרוב משפחתו מצד אביו. שם אסף כוחות צבא במשך 10 שנים וב-982 שב לנובגורוד כדי לדרוש את השלטון מאחיו. ואכן, כעבור מספר חודשים הביס צבאו את שרי המלחמה של יארופולוק, וולדימיר תפס את מקומו כשליט נסיכות קייב.
ולדימיר המשיך את מסורת עבודת האלילים של אבותיו, ובנה פנתיאון ל-6 האלים המרכזיים (פולוס, חורס, דג'דג'בוג, סטריבוג, סמרגל ומוקוש). הוא אף הגדיל לעשות, וחידש את מנהג קורבנות האדם לאלילים אלו.
יחד עם זאת היה ולדימיר קשוב למתרחש בעולם, והבין שעל הנסיכות להצטרף למגמה ההולכת ומתחזקת של מונותאיזם. עדויות בכתובים מעידות על כך שהוא הזמין לחצרו נציגים של היהדות, הנצרות והאסלאם. לאחר שיחות ודיונים עם כל אחד מאלה, בחר ב"פילוסוף היווני".
קיימות מספר גרסאות לסיבה שבגינה בחר ולדימיר דווקא בנצרות. הגרסה הרשמית והנפוצה ביותר טוענת כי ולדימיר חשש מהאימפריה הביזנטית הנוצרית ומאיומים שקיבל ללא הרף מכיוון קונסטנטינופול. הגרסה העממית והמפורסמת לא פחות היא שוולדימיר בחר בנצרות משיקולים פרקטיים בהרבה: הוא ידע שלא יהיה קל להפיץ דת מונותאיסטית חדשה - אך על אחת כמה וכמה דת שאוסרת בתכלית האיסור אכילת בשר חזיר ושתיית אלכוהול, איסורים שידע כי לעולם לא יתקבלו על ידי בני עמו.
ולדימיר זכה לכינויו לאחר שקיבל על עצמו את הנצרות היוונית-אורתודוקסית (בשנת 988 לספירה) וכפה אותה על העם כולו.
בימיו עלתה העיר קייב לגדולה והערים הרוסיות האחרות קיבלו עליהן את מרותה.
המשפחה.
לוולדימיר היו מספר נשים. האישה הראשונה - אשתו לשעבר של אחיו יארופולק שוולדימיר הרג אותו. לאחר קבלת הנצרות הוא התחתן עם הנסיכה הביזנטית אנה ולאחר שהיא נפטרה בשנת 1011 הוא התחתן עם אישה אחרת.
סה"כ היו לו 12–13 בנים ו-10 בנות לפחות:
אנאפורה
אָנָאפוֹרָה (ביטוי חוזר) היא אמצעי ספרותי, המאופיין בחזרה על מילה או ביטוי בתחילת שורה, פסקה או בתים רצופים. לדוגמה יש לי חלום בנאום מרטין לותר קינג, או הביטוי עוד זה מדבר וזה בא בספר איוב ובשיר ברית דמים. מטרת השימוש באנאפורה היא הבלטה והדגשה של מסר כלשהו. בנוסף האנאפורה היא אמצעי אסתטי וצורני, כלומר היא גם קישוט של הטקסט. המילה היא הלחם בסיסים מיוונית של "אָנָא":אחורה, "פֵרֵיִין":לשאת.
בבלשנות, כינוי אנאפורי או אֶנְדוֹפוֹרִי (ובעברית כינוי מוסב) הוא רכיב במשפט המתייחס לרכיב אחר שקדם לו. למשל: נורית זרקה את הפרח, כי הוא היה נבול. כינוי הגוף האנאפורי הוא מבצע חזרה על שם העצם "פרח". בניסוח אחר, קודמנו של הכינוי "הוא" זה "פרח".
צורת הטכניקה ומקורותיה.