גוארפארי (במקור: Guarapari) היא עיר חוף בחופה של מדינת אספיריטו סאנטו, ברזיל. היא ממוקמת 47 ק"מ דרומית לוויטוריה, עיר הבירה של המדינה. גוארפארי ידועה כיעד תיירותי, בעיקר בשל חופי החול השחור, להם מיוחסים סגולות ריפוי, ואשר מנוצלים גם באופן מסחרי. לעיר קו חוף בנוי בכבדות, כמו וילה ואלה וויטוריה, המספק מגורים לתיירים עונתיים, ושכתוצאה ממנו ישנה תנודה דרמטית בכמות האוכלוסייה בעיר לאורך השנה.
בעיר ישנה נוכחות אירופאית מאז 1585, כאשר מיסיונרים ישועים בנו בה קפלה קטנה ובית-מרזח.
בתוך העיר ניתן עדיין למצוא את שמורת הטבע של סאטיבה, הנותנת דוגמה מצוינת למערכת אקולוגית חופית וחשובה לצבים המקומיים ואוכלוסיית הציפורים.
גוארפארי היא העיר בעלת קרינת הרקע הידועה הגבוהה ביותר עם mGy 175 לשנה.
מרסדס סוסה
מֶרסֶדֶס סוֹסָה (בספרדית: Haydée Mercedes Sosa; 9 ביולי 1935, טוקומאן – 4 באוקטובר 2009, בואנוס איירס) הייתה זמרת ארגנטינאית, הנערצת ברחבי אמריקה הלטינית ובייחוד במולדתה, ואשר מוכרת בעולם כולו.
שירתה נובעת משירי העם הארגנטינאים, והיא בלטה בקול קונטרה אלט העמוק שלה. דעותיה השמאליות מתחילת דרכה, שירי המחאה שלה וגלותה הכפויה מארצה, הפכו אותה לאחד הסמלים המובהקים למאבק נגד השלטון הצבאי בארגנטינה. היא זכתה לכינויים כמו "קולהּ של דרום אמריקה", "הקול של חסרי הקול" וגם "השחורה" ("לָה נֶגְרַה"), בשל שיערה השחור הארוך.
ביוגרפיה.
מרסדס סוסה נולדה בשנת 1935 בסן מיגל דה טוקומאן שבצפון ארגנטינה למשפחה ענייה מסטיסית ממוצא צרפתי-אינדיאני (קצ'ואה).
בגיל 15 זכתה בתחרות שירים ברדיו בזכות קולה המיוחד, שבה השתמשה בשם הבדוי גלאדיס אוסוריו (Gladys Osorio), והוחתמה על חוזה הופעות לחודשיים. תקליטה הראשון היה "Canciones con Fundamento", אוסף שירי עם ארגנטינאים.
יחד עם בעלה הראשון, מנואל אוסקר מאטוס, ואמנים נוספים, הייתה סוסה בראשית שנת 1963 בין מייסדי תנועת Nuevo Cancionero ("זֶמֶר חדש"). התנועה קראה לפיתוח סגנון זֶמֶר לאומי, חוצה גבולות בין סוגות מוזיקליות כגון הטנגו (שהיה פופולרי בערים הגדולות) והפולקלור (המקובל בפרובינציות), תוך התחדשות מתמדת והימנעות מהשפעות מסחריות. סוסה נמנתה עם הבולטים באנשי התנועה, ששלטה במוזיקה הפופולרית בארגנטינה בשנות ה-60 וה-70, והייתה חלק מגל של תנועות "השיר החדש" ברחבי אמריקה הלטינית בתקופה זו.
בשנת 1967 ערכה סוסה סיור קונצרטים מוצלח ביותר בארצות הברית ובאירופה. בשנים הבאות הרבתה להופיע ולהקליט, והרחיבה את הרפרטואר שלה בשירים מכל רחבי אמריקה הלטינית.
בשנת 1979, בימי שיא שלטון הדיכוי של החונטה הצבאית בארגנטינה, נעצרה סוסה על הבמה בעת הופעה על ידי השלטונות. בשל הפופולריות הרבה שלה היא לא נשארה במעצר, אך בחרה לצאת לגלות באירופה, תחילה בפריז ובהמשך בספרד, שם יכלה להופיע ולהשמיע את דעותיה באופן חופשי. היא חזרה למולדתה רק ב-1982, כשהתקרב קיצה של הדיקטטורה הצבאית לאחר התבוסה במלחמת פוקלנד.
בספטמבר 2009 אושפזה מרסדס בעקבות אי ספיקת כליות, וב-4 באוקטובר מתה בבית החולים. הלווייתה נערכה בקונגרס הלאומי של ארגנטינה, ואלפים הגיעו מכל רחבי ארגנטינה להיפרד ממנה. מנהיגים מכל העולם מסרו את תנחומיהם, בהם נשיא ברזיל לולה דה סילבה, נשיא פרגוואי פרננדו לוגו, נשיאת צ'ילה מיצ'ל בצ'לט ונשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. גם אומנים רבים הגיעו, כגון פיירו, ויקטור הרדיה, פז מרטינז ואלחנדרו לרנר, וכן מאמן נבחרת הכדורגל באותו זמן, דייגו מראדונה. ממשלת ארגנטינה הכריזה על שלושה ימי אבל.
שיריה.
סוסה הייתה זמרת מבצעת, ולא חיברה את שיריה. היא שרה שירי עם, כמו גם שירים שנכתבו על ידי מיטב אמני ארגנטינה למשל גוסטבו לגיסמון. בין שיריה הבולטים: "Gracias a la Vida" ("תודה על החיים") – מאת הזמרת הצ'יליאנית ויולטה פארה, שאותו הקליטה לראשונה ב-1971; "Alfonsina y el mar" ("אלפונסינה והים") – שירם של פליקס לונה ואריאל רמירס על המשוררת הארגנטינית אלפונסינה סטורני, שהתאבדה בטביעה בים, שאותו הקליטה ב-1969; ו-"Solo le pido a Dios" ("רק זאת אבקש מאלוהים") – שיר מחאה של לאון חייקו נגד הדיכוי, חוסר הצדק והמלחמה.
סוסה וישראל.
מרסדס סוסה זכתה לפופולריות רבה בישראל, הן בקרב יוצאי ארגנטינה ואמריקה הלטינית והן בקרב הקהל הרחב. היא הופיעה פעמים רבות בישראל, ושיתפה פעולה עם אמנים ישראלים.
עד סוף שנות השבעים לא הייתה סוסה מוכרת לקהל הישראלי. היכרות ראשונה הייתה בתוכניות רדיו, בעיקר בגלי צה"ל, לאחר שדובי לנץ התוודע לשיריה והחל משלבם בתוכניות שבעריכתו. מאוחר יותר הוקדשו לה שלוש תוכניות מיוחדות בעריכתו של שמעון ברק, ואחת מהן שודרה ערב ביקורה הראשון בישראל בשנת 1980. באותה תקופה חייתה בגלות מרצון בספרד והמעיטה בהופעות. סוסה הגיעה לישראל ביוזמתו של המפיק שמואל צמח לסיבוב הופעות שכוון לקהילת יוצאי דרום אמריקה. היא התארחה בתוכנית יום השישי של מני פאר, שהייתה אז בעלת אחוזי צפייה גבוהים במיוחד. במהלך התוכנית, היא סיפרה, תוך שימוש בתרגום סימולטני, על גלותה ועל הקריירה שלה, וביצעה שני שירים. בביקור זה גילתה סוסה בישראל קרובת משפחה - דודה-למחצה (הסבא של מרסדס הוא אביה של הדודה) בשם רבקה מוזס. מוזס, זמרת בעצמה, קתולית במקור שהתגיירה ונישאה ליהודי, מתגוררת בקריית מוצקין, והשתיים נפגשו לראשונה במהלך אותו ביקור. מוזס מבצעת מאז את שיריה של סוסה בהופעות מחווה, ואף הקליטה אלבום עם ביצועיה לשירים.
בעת ביקורה בישראל בשנת 1996 ביצעה ביחד עם אביב גפן את השיר "לבכות לך" לזכרו של יצחק רבין אותו שילבה גם בהופעתה. כמו כן הקליטה דואטים עם דויד ברוזה וחוה אלברשטיין.
באפריל 2000 נערך לכבודה טקס באוניברסיטת תל אביב וסוסה מונתה להיות היועצת האקדמית של מכון מרטין פיארו ללימודי מוזיקה פולקלורית בפקולטה לאומנויות ע"ש יולנדה ודויד כץ. שנה מאוחר יותר עוטרה גם על ידי אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2000 הופיעה סוסה בישראל בהיכל התרבות, כשבהופעה השתתפו אומנים ישראלים יוצאי דרום אמריקה: מרסלו זובר, קלאודיו כהן טריקה ופרננדו קנוף. בהופעה השתתף גם מתי כספי.
שירה המפורסם "Alfonsina y el mar" תורגם לעברית ובוצע על ידי הפרברים בשם "אלפונסינה והים". אהוד מנור ורחל שפירא תרגמו שירים נוספים שלה ומיטל טרבלסי מופיעה בתוכנית משיריה המתורגמים בשם "תודה לחיים" (כשם אחד משיריה). גם המוזיקאי אבישי כהן (נגן הקונטרבס) חידש שיר זה באלבומו "Aurora".
בשנת 2001 קיבלה מרסדס סוסה את אות אשת המופת באוניברסיטת חיפה ושרה את שירו של אביב גפן "לבכות לך" ומשיריה.
בשנת 2004 הופיעה לאה שבת עם מרסדס סוסה ב"היכל התרבות" בתל אביב ושרה איתה ביחד את השיר "קומה לה סיגרה" (כמו הצרצר). בהופעה זו שרה לאה שבת את "חתיכת שמיים" והסעירה את האולם. המפגש הראשון התקיים במלון דניאל בהרצליה ומרסדס סוסה התרשמה מאוד מאופן שירתה של לאה שבת והזמינה אותה לשיר עימה.
בשנת 2005 הוציא דויד ברוזה את השיר "Me Muero" ("אני מת"), בביצוע משותף עם מרסדס סוסה. הרומן המוזיקלי בין השניים החל בשנת 2002, כאשר פנה המפיק הספרדי אלחו סטיבל לדויד ברוזה, וביקש ממנו שישתתף באלבום דואטים לזכרו של המשורר המקסיקני, חיימה סבינס. השיר 'Me Muero' נכתב על ידי סבינס ועובד על ידי ברוזה, שביקש מסטיבל לצרף לשיר את מרסדס סוסה.
באוקטובר 2008 הגיעה סוסה לישראל בפעם האחרונה ל-5 הופעות בערב שנקרא Corazon Libre, "לב חופשי" בלווי תזמורת של 6 נגנים ואורחים. סוסה הופיעה בין השאר בהיכל התרבות בת"א, בהיכל הקונגרסים בחיפה ובבניניי האומה ירושלים.
ב-2009 הוציאה הזמרה מיטל טרבלסי אלבום משירי מרסדס סוסה.
דיסקוגרפיה.
במשך חייה, הוציאה סוסה עשרות תקליטים:
דליפת זיכרון
דליפת זיכרון (או זליגת זיכרון) היא מצב שבו תוכנה לא משחררת זיכרון שהקצתה באופן דינמי, למרות שכבר אין לה צורך בו. חלק מהזיכרון הפנוי נותר תפוס ולא ניתן להשתמש בו במשך זמן ריצת התוכנה, מה שעלול לפגום בביצועי המערכת, בפרט אם מדובר בתוכנה שמתוכננת לרוץ פרק זמן ממושך ברצף. דליפת זיכרון היא המצב השכיח ביותר של דליפה במשאבי מערכת.
שגיאות תכנות המוליכות לדליפת זיכרון הן נפוצות למדי בשפות תכנות אשר אין להם "איסוף זבל" מובנה אוטומטי ואשר מסתמכות בצורה נרחבת על פעולות עם מצביעים כגון עם שפות אלו נמנות C ו++C.
ניתן להבדיל בין שני מצבים בסיסיים של דליפת זיכרון: כל עוד קיימת דרך להורות למערכת ההפעלה לשחרר את הזיכרון, זוהי דליפה מינורית שכן היא חסומה בגודלה. אולם כאשר לא ניתן לבצע יותר שחרור של הזיכרון שהוקצה - למשל איפוס של מצביע יחיד שהצביע אל אזור הזיכרון - זוהי דליפה חמורה, שעלולה לגרום נזק גדל והולך בכל ביצוע חוזר של הקוד שיוצר את הדליפה.
דליפת זיכרון עלולה לבוא גם בעטיו של זיכרון שאינו בשימוש התוכנה הספציפית, שכן לא התוכנית עצמה, אלא רכיב של מערכת ההפעלה אחראי לניהול הזיכרונות. כאשר חלק גדול מדי מהזיכרון נותר תפוס ואינו משוחרר עלולים המערכת כולה או לכל הפחות, חלקים חשובים בה, להפסיק לתפקד כראוי. מערכות ההפעלה המודרניות יודעות לשחרר את כל הזיכרון שתופסת תוכנית בזמן היציאה מהתוכנית. באופן זה, מערכת ההפעלה לא נכנסת לבעיה עקב הדליפה, וממשיכה להתנהג כרגיל. כמו כן, ניהול של זיכרון וירטואלי מאפשר לבודד את ההשלכות של הקצאה מיותרת בין תהליכים ובכך למזער את ההשלכות הנובעות מדליפה שכזו, אם כי לא למנוע אותן לחלוטין.