המוזיאון כולל גן שבו מוצגים צמחי קנאביס בשלבי התפתחות שונים, אוספים של ג'וינטים ומקטרות, ספר ביבליה משנת 1836 העשוי מסיבי קנבוס תעשייתי, ואביזרים נוספים שיוצרו מקנבוס. המוזיאון מציג גם אומנות חזותית, כגון ציורו של דוד טנירס הבן, "איכרים מעשנים קנאביס בבית עישון". בנוסף, מוצגת במוזיאון אחת מתעודות הזהות המזויפות ששימשו את מבריח הקנאביס המפורסם הווארד מרקס . בסך הכל כולל האוסף של המוזיאון יותר מ-7000 פריטים.
יחסי פינלנד–צרפת
יחסי פינלנד–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין הרפובליקה של פינלנד. בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים נכון לשנת 2019.
סקירה כללית.
המגעים בין שתי המדינות החלו מיד עם הכרתה של צרפת בעצמאותה של פינלנד ב-4 בינואר 1918. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו ב-24 בינואר באותה השנה.
על פי סקר ה-BBC World Service כמחצית מהפינים סבורים כי לצרפת יש השפעה חיובית בעולם, כרבע מהם סבורים כי לצרפת יש השפעה שלילית בעולם והשאר אינם מחזיקים בדעה ספציפית.
ג'וליה דייוויס
ג'וליה שארלוט ל דייוויס (באנגלית: Julia Charlotte L Davis; נולדה ב-25 באוגוסט 1966) היא קומיקאית, שחקנית, מחברת, במאית ומפיקה אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהכתיבה וההופעה בסדרה הקומית "נומי נומי" (2004–2005) ומהסיטקום "הנדרבי" (2012) עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לכתיבה הקומית הטובה ביותר ומהסיטקום "Camping" (מ-2016). עוד הופיעה דייוויס בדמות דון סטקליף בסדרה "גאווין וסטייסי" (2007–2009). בקולנוע שיחקה בסרטים "הקפיצה לחיים" (2002), "קונפטי" (2006) ובסרט "Four Lions" (מ-2010).
ביוגרפיה.
דייוויס נולדה בלמבת' וגדלה בגילדפורד. כשהייתה בת 14 עברה עם משפחתה לגור בעיר באת' שבסאמרסט. היא למדה לתואר באנגלית ובדרמה בקולג' ריפון ויורק סט ג'ון, ואחר כך חזרה לבאת' והופיעה בצמד עם ג'יין רות' בלהקת תיאטרון מקומית. השתיים הקימו להקת אימפרוביזציה יחד עם רוב בריידון ורות ג'ונס.
הפריצה של דייוויס בטלוויזיה הייתה כשהופיעה בקביעות בסדרה "Big Train". ב-1998 שלחה טייפ עם דמויות משלה לסטיב קוגן, והוא הזמין אותה לכתוב עבורו ולהופיע יחד איתו בסיבוב הופעות. דייוויס כיכבה בתוכניות קומיות רבות בטלוויזיה הבריטית בהן "אני אלן פרטרידג'", "Big Train", "Coming Soon", "Brass Eye", "Jam", "Human Remains", "גאווין וסטייסי", "I Am Not an Animal", "Dr. Terrible's House of Horrible" ובסיטקום "Nathan Barley".
ב-2004 כתבה וכיכבה בקומדיה האפלה לזכתה לשבחים "נומי נומי". ב-2005 שודרה העונה השנייה של הסדרה. בנוסף שיחקה בתפקידים רציניים ב-"For the Love of God" של ה-BBC, בסדרה "היומנים של אלן קלארק", בסרט הטלוויזיה "Fear of Fanny" גילמה את השפית פאני קרדוק , ובסרט הטלוויזיה "הטיית לב" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
ב-2009 הופיעה דייוויס בדמות דבי בידוודן, העוזרת האישית של סטיב קוגן, בסרט הטלוויזיה "Steve Coogan – The Inside Story".
בפרק האחרון של הסדרה "המשרד" נשמע קולה בטלפון בדמות אישה מסוכנות היכרויות המשוחחת עם דייוויד ברנט. ב-2008 השתתפה בתוכנית "Little Britain Abroad" בדמות כלה רוסיה בהזמנה בשם איוונקה. ב-2010 הייתה שותפה לכתיבה וכיכבה בסרט "ליזי ושרה" יחד עם ג'סיקה היינס. פרק הפיילוט שודר בבריטניה ב-20 במרץ 2010 בערוץ BBC Two בהפקת "Baby Cow Productions". לא הוזמנו שאר הפרקים לסדרה שהייתה אפלה יותר מעבודותיה הקודמות של דייוויס.
בדצמבר 2011 שיחקה דייוויס בפרק השני "מיליון נקודות זכות" של סדרת הדרמה "מראה שחורה" בדמות שופטת בתוכנית הכישרונות "Hot Shot". בדצמבר 2011 הופיעה בתפקיד אן יימאן בפרק ספיישל חג המולד של הקומדיה "How Not to Live Your Life". היא השתתפה בפרק הפיילט של הסדרה "Bad Sugar" ששודרה בערוץ 4 ב-26 באוגוסט 2012. ב-2012 כתבה דייוויס את הסדרה "הנדרבי" ששודרה בערוץ Sky Atlantic. ב-2014 כיכבה בסרט קצר בשם "The Bird".
חיים אישיים.
בן זוגה של דייוויס הוא הקומיקאי ג'וליאן באראט. לבני הזוג נולדו תאומים, וולטר וארתור.
ג'וליה דיוויס
סקיאפארלי
שאול (קומיקס)
שאול הוא קומיקס שנכתב ונאייר על ידי תומי זנדשטיין, והתפרסם בשנים 2005-2007 בירחון "זבנג!" לאחר שהמדור זכה בתחרות "מיני קומיקסאי נולד 2005" של ירחון "זבנג!". קומיקס זה היה אחד הפריצות הראשונות של הקומיקסאי תומי זנדשטיין.
מילוי מקום
יחסי מוזמביק–צרפת
היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין הרפובליקה של מוזמביק הם יחסים טובים המבוססים על הגנתה של צרפת על מוזמביק. צרפת מחזיקה שגרירות במפוטו בירת מוזמביק ומוזמביק מחזיקה שגרירות בפריז בירת צרפת.
בין מוזמביק וצרפת קיים הסכם דייג, מוזמביקאים יכולים לדוג בשטחי צרפת ובשטחי ארץ אדלי ובתמורה, צרפתים יכולים לדוג בשטחי מוזמביק.
צרפת אינה משותפות הסחר העיקריות של מוזמביק אך על פי מקורות היא דורגה במקום ה-8 בייצוא למוזמביק. חברות צרפתיות רבות פעילות במוזמביק והן מיוחסות בשוק המוזמביקאי, שכן, חברות אלה הן בעיקר חברות טכנולוגיה. צרפת עזרה משמעותית בפיתוח מוזמביק בשנים הראשונות לעצמאותה ושלחה תגבורת לצבאות השלטון במלחמת האזרחים, מאידך, צרפת גם חתרה לשלום והיוותה גורם מרכזי יחד עם איטליה והאומות המאוחדות בתיווך של הסכם רומא.
בין צרפת ומוזמביק התקיימו בעבר מחלוקות על האיים ראוניון ומיוט.
בלר (פירושונים)
אוון מקמלין
דייוויד אוון מקמלין (באנגלית: David Evan McMullin; נולד ב-2 באפריל 1976) הוא פוליטיקאי אמריקאי, לשעבר המנהל הבכיר של כנס חברי בית הנבחרים הרפובליקאים ולשעבר קצין מבצעים ב-CIA. בין עיסוקיו היו פקיד במפעל ליישוב פליטים בירדן מטעם נציבות האו"ם לפליטים, וכן בנקאי השקעות.
ב-8 באוגוסט 2016 הודיע מקמלין שיתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 בתור מועמד עצמאי, בתמיכת הארגון טוב יותר עבור אמריקה . מקמלין תיאר את עצמו בתור חלופה שמרנית למועמדים-דאז של שתי המפלגות הפוליטיות הראשיות: המועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון והמועמד הרפובליקני דונלד טראמפ.
נעורים וחינוך.
מקמלין נולד בפרובו שביוטה, בנו של מדען מדעי המחשב דייוויד מקמלין ואשתו, לייני בולארד, וגדל בפרברי סיאטל.
בשנת 1994 סיים את לימודיו בבית הספר אובורן באובורן, וושינגטון, ופעל במסגרת הכנסייה של ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים בדרום ברזיל. לאחר מכן למד באוניברסיטת בריגהאם יאנג, שם קיבל תואר ראשון במשפט בינלאומי ודיפלומטיה ב-2001. הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2011.
קריירה.
מקמלין עבד בעמאן למען יישוב פליטים מחדש, בתור קצין מטעם נציבות האו"ם לפליטים. הוא עבד בסוכנות הביון המרכזית מ-2001 עד 2011 מחוץ לארצות הברית, ופעל במסגרת המלחמה בטרור וכן במבצעי מודיעין במזרח התיכון, צפון אפריקה ודרום אסיה. חלק ממבצעיו נעשו בזהות סמויה.
ב-2011 החל מקמלין לעבוד בחטיבת ההשקעות בגולדמן זאקס.
ב-2013 הפך מקמלין ליועץ בכיר לביטחון לאומי בוועדת החוץ של הקונגרס ה-113. מקמלין הפך למנהל המדיניות של ועדת הרפובליקנים בבית הנבחרים ב-2015, תחת היו"ר קאתי מקמוריס רוג'רס (רפובליקנית ממדינת וושינגטון). מקמלין התפטר מתפקידו כראש מנהלת המדיניות, זמן קצר לפני ההכרזה על התמודדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית באוגוסט 2016.
החל משנת 2013 היה מקמלין חבר בוועדה הבינלאומית המייעצת למרכז קנדי ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת בריגהאם יאנג. מקמלין הוא גם חבר במועצה ליחסי חוץ .
פעילות ציבורית.
במרץ 2016 דיבר מקמלין ב-TEDx בבית הספר לעסקים בלונדון. הוא מתח ביקורת על ממשלות המערב שלדבריו אפשרו המשך התרחשותם של רצח המוני ומעשי זוועה המוניים. הוא קרא להגברת תחרות פוליטית באמצעות אקטיביזם עממי ומדיה חברתית שייעודם הוא להניע את המנהיגים.
בנאום בפני בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה בוושינגטון במאי 2016 אמר מקמלין כי למרות "הוצאה עצומה" על תוכניות למיגור העוני, "שיעור העוני היום, באמריקה, עדיין זהה לשיעורו באמצע שנות ה-1960," ומתח ביקורת על הממשל הפדרלי בנושא זה. במקום לעזור לאנשים לצאת ממעגל העוני, טען מקמלין, הממשלה יצרה "רשת ביטחון" כדי "להפוך את העוני ליותר נסבל".
המרוץ לנשיאות, 2016.
ב-8 באוגוסט 2016 הודיע מקמלין כי יתמודד כמועמד עצמאי לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016. הוא טען שיש לו תמיכה מצד מספר תורמים רפובליקאים המתנגדים לדונלד טראמפ. שאיפותיו הנשיאותיות של מקמלין גובו על ידי מספר חברים לשעבר בגוף "טוב יותר עבור אמריקה", ארגון המוקדש להרחבת הנגישות לקלפיות עבור מועמדים עצמאיים. הקמפיין של מקמלין נתמך על ידי מספר חברים בתנועת "לעולם לא טראמפ" .
עקב כניסתו המאוחרת למרוץ החמיץ מקמלין מועדי הצבעה במספר מדינות. הוא לא הופיע על פתקי ההצבעה לנשיאות במדינות רבות, בהן פלורידה. מקמלין התמודד עם אתגרים משפטיים כדי לאפשר הכללתו בפתקי הצבעה במדינות שההצבעה בהן כבר החלה בעת שהכריז על מועמדותו. כמו כן חיפש שיתוף פעולה עם מועמדים שאינם חברי המפלגות הגדולות - הרפובליקאים והדמוקרטים - כדי להתמודד בתור מועמד של מפלגות שלישיות במדינות אחרות שבהן כבר החלה ההצבעה. תקוותו של מקמלין הייתה למנוע 270 אלקטורים משני המועמדים המרכזיים. בתסריט כזה, בהתאם לתיקון ה-12 של החוקה, בית הנבחרים היה בוחר את הנשיא החדש מבין שלושת המועמדים שהגיעו ראשונים.