מהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת התחוללו בחודשים פברואר, מרץ ואפריל 2006. הן פרצו במחאה על חקיקת חוק שכיוון בין השאר להחמיר את תנאי העסקתם של עובדים צעירים במשק הצרפתי במטרה לעודד יצירת מקומות עבודה נוספים. המחאה הביאה לביטול חלקי של הוראות החוק.
רקע - הצעת החוק.
בראשית 2006, בעקבות המהומות האלימות בצרפת בשנת 2005, יזמה ממשלת צרפת בראשותו של דומיניק דה וילפן הצעת חוק בשם "חוק שיויון ההזדמנויות". ההצעה כללה בין השאר את יצירתו של חוזה עבודה מדגם חדש, "חוק ההעסקה הראשונה" (CPE), שאמור היה לחול על עובדים שמתחת לגיל 26 ונועד לעודד יצירת מקומות עבודה עבור בני קבוצה זו. החוזה המוצע התיר למעביד לפטר עובדים שהחוזה חל עליהם ללא סיבה וזאת בתוך השנתיים הראשונות להעסקתם.
הצעת החוק כללה גם היתר להעסקת בני 14 כשוליות בעבודות פיזיות, היתר לעבודת לילה של בני 15 ויותר (לעומת בני 16 ויותר עד אז) וכן יכולת למנוע קצבאות רווחה ממשפחות שילדיהן אינם מתייצבים ללימודים בבית הספר (רעיון שלו הטיפה מכבר מפלגת החזית הלאומית).
תומכי ההצעה לחוזה העבודה החדש טענו כי שוק העבודה המוסדר בקפידה בצרפת מרתיע מעסיקים מיצירת מקומות עבודה חדשים, מצב המוביל לאבטלה גבוהה, במיוחד בקרב צעירים, ומונע מהם קידום למשרות משתלמות יותר, התפוסות על ידי עובדים מבוגרים יותר. לטענתם גורמת אבטלה זו לתסיסה חברתית בשכבות החלשות כלכלית בחברה והייתה בין הגורמים לפרוץ המהומות בשנת 2005. התומכים בהצעת החוק טענו גם שהמצב המתואר גורם לבריחת מוחות של עובדים צעירים מצרפת אל מדינות אחרות באיחוד האירופי ולארצות הברית.
המתנגדים להצעת החוק טענו כי חוזה העבודה החדש לצעירים יפגע בביטחון התעסוקתי, יאפשר העסקה במשכורות נמוכות ויקשה על עובדים לבקש סעד משפטי במקרה של הטרדה מינית או אחרת בעבודה.
סמוך לאחר הצגת הצעת החוק לראשונה הייתה דעת הקהל בצרפת חלוקה לגביה כשכמחצית הציבור תמכה בה ואילו כמחצית התנגדה לה. בעקבות המהומות שעוררה ההצעה (ראו להלן) גדל שיעור המתנגדים לה בציבור לכ-70%, ושיעור התמיכה בציבור בדה וילפן ירד עד לכ-42%.
המהומות.
המחאות נגד הצעת החוק החלו ב-7 בפברואר 2006, יום בו נערכו ברחבי צרפת 187 הפגנות, שחלקן נערכו באוניברסיטאות. השתתפו בהן 200 אלף עד 400 אלף איש. ארגוני סטודנטים רבים התעוררו לפעול נגד ההצעה, יזמו השבתות לימודים והשתלטות של סטודנטים על קמפוסים של אוניברסיטאות.
בחודש מרץ הסלימו ביטויי ההתנגדות להצעת החוק. ב-7 במרץ הפגינו מיליון איש נגדה, ויומיים אחר כך הוכרזה שביתה ב-38 אוניברסיטאות. ב-18 במרץ הפגינו בפריז כ-700 אלף איש נגד הצעת החוק, ולאחר סיום ההפגנה החל קומץ מהם להבעיר מכוניות ולפגוע בחנויות. המשטרה פיזרה אותם באמצעות גז מדמיע ומפגין אחד נפצע קשה. באותו ערב התחוללה התנגשות בין מפגינים לבין המשטרה גם בכיכר הסורבון בעיר. כ-150 מפגינים נעצרו בעיר באותו יום. במהלך היום נערכו ברחבי המדינה עוד כ-160 הפגנות בהשתתפות חצי מיליון איש (להערכת המשטרה), רבים מהם סטודנטים. מארגני ההפגנות טענו ל-1.5 מיליון משתתפים בהן. הפגנה אלימה במיוחד התחוללה במרסיי, שם פרצו מפגינים לבית העירייה. לאחר מכן הפכו ההפגנות נגד הצעת החוק לעניין יומיומי.
ב-21 במרץ קרא ארגון הסטודנטים בעיר דיז'ון לפתוח בשביתה כללית. נציגי מספר ארגוני עובדים וארגוני סטודנטים שנפגשו באותו יום החליטו על יום פעולה נוסף, שבו ייערכו שביתות, הפגנות והשתלטות על קמפוסים של אוניברסיטאות. ב-23 במרץ התרחבה השביתה באוניברסיטאות: על פי משרד החינוך הצרפתי הושבתו הלימודים ב-67 אוניברסיטאות מתוך 89 במדינה ובחלקן גם נחסמו הקמפוסים כליל במפגינים.
יום הפגנות נוסף הוכרז ב-28 במרץ. קהל של 1.55 מיליון איש (לדברי המשטרה) עד 2.71 מיליון איש (לטענת המארגנים) השתתף בהפגנות, בעיקר בפריז. כ-600 מפגינים נעצרו על ידי המשטרה. שביתות הזדהות של איגודים מקצועיים שיבשו את פעולת הרכבות והתחבורה האווירית במדינה וכן את פעולת בתי הספר ושירותי הדואר.
ב-4 באפריל שוב הפגינו ברחבי המדינה מיליון עד 3.1 מיליון איש, ושוב שובשה פעולת מערכות התחבורה.
חוק שיויון ההזדמנויות לרבות ההוראות המקימות את חוזה העבודה החדש לצעירים נחקק ונכנס לתוקף ב-2 באפריל, אך בלחץ המחאה הציבורית הודיע הנשיא ז'אק שיראק ב-10 באפריל כי הוראות החוק בנוגע לחוזה העבודה לצעירים יבוטלו (החוק המבטל אותן נחקק בפועל ב-21 באפריל). הביטול היווה מכה קשה ליוקרתו של ראש הממשלה דה וילפן. הפגנות המשיכו להתקיים לאחר מכן בדרישה לביטול חוק שיויון ההזדמנויות בכללותו, אך מספר המשתתפים בהן פחת והמחאה כולה איבדה את התנופה בעקבות ההצלחה החלקית שהשיגה וכן בשל חופשת חג הפסחא באוניברסיטאות ובתוך שבוע פסקה כליל.
לטענת קבוצת הסיוע המשפטי העצמאית CAJ נעצרו במהלך גל המחאה 4,500 מפגינים ונגד 635 מהם הוגשו כתבי אישום לבתי משפט בקשר להשתתפותם במהומות.
שכונת למד
תוכנית ל' או שכונת ל' היא שכונה בצפון-מערב תל אביב-יפו, הגובלת בשדה דב ממערב, ברמת אביב החדשה מצפון, בשכונת נופי ים מצפון מערב, בשכונת כוכב הצפון מדרום וברמת אביב א' ממזרח. כמו כן, השכונה שוכנת בין רחוב 2050 במערב ודרך נמיר במזרח, ובין רחוב ש"י עגנון בדרום לרחוב איינשטיין בצפון.
השכונה מאופיינת בעיקר בבנייני מגורים בני שש עד שמונה קומות.
על פי סקר אתרי "מדלן" ו"וואלה" שפורסם בפברואר 2016, השכונה דורגה כשכונה האהובה ביותר בישראל.
בשכונה מתגוררים/התגוררו: גדעון סער, אהוד מנור, יצחק נבון, ציפי שביט, יוסי שריד, נטלי מרכוס ואברהם שוחט.
שם השכונה.
קיימות כמה גרסאות באשר למקור שם השכונה. על פי גרסה אחת, שמה של השכונה נגזר משמה של תוכנית בניין עיר לאזור עבר הירקון שנהגתה עוד בתקופת המנדט הבריטי ונקראה Plan L וכיסתה שטח של כ־4,400 דונם (השטח כלל בין השאר את האזורים בהם הוקמו לימים שאר שכונות עבר הירקון). דעה אחרת גורסת כי מקור השם הוא במבנה רחובות השכונה היוצר את האות ל', או L באנגלית.
היסטוריה.
בינואר 1964 החליט מינהל מקרקעי ישראל למכור 1,600 דונם באזור לשותפות של הממשלה, עיריית תל אביב ושלושת הבנקים הגדולים. על תכנון השכונה עמל האדריכל יצחק פרלשטיין.
ב־24 ביוני 1969 נערך טקס הנחת אבן הפינה לשכונה בנוכחות פנחס ספיר.
השכונה הוקמה בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20, שאז נבנו רוב בנייניה. במהלך השנים נבנו בשכונה מתחמי בתים נוספים, שהעיקריים בהם הם ל' הירוקה ובנייני נווה, שבנתה חברת הבנייה "נווה" במהלך שנות ה־90 של המאה ה־20.
הלוחמים שהשתתפו במבצע אביב נעורים התאמנו בפשיטה מן הים על השכונה, משום שהיה דמיון בינה לבין היעד במערב ביירות.
בימי מלחמת המפרץ הראשונה, שנת 1991, הוצבה בקרבת השכונה אחת מתוך כמה סוללות הפטריוט שהובאו אז בחופזה לארץ מגרמניה.
בשנת 1998 הודיע ראש עיריית תל אביב אז, רוני מילוא בעקבות פניית ועד השכונה, על שינוי השם שהיה שיכון ל' לשכונת ל'.
שינויים בגבולות השכונה.
עם הקמת השכונה בשנות השבעים של המאה ה-20, היא כללה גם את רחוב ש"י עגנון עם הבניינים הראשונים שנבנו בו. לאחר הקמת שכונת כוכב הצפון מדרום לרחוב ש"י עגנון החל בשנות התשעים, הופרד כל הצד הדרומי של ש"י עגנון משכונת למד וצורף לשכונת כוכב הצפון. בשנת 2015, לאחר שהחלה הבנייה באזור שנקרא "הגוש הגדול", החלק שנבנה מדרום לרחוב איינשטיין וממערב ללוי אשכול, המכונה "למד החדשה", צורף לשכונת ל', מה שהפך את הקטע ברחוב לוי אשכול שבין ש"י עגנון לרחוב איינשטיין לרחוב פנים-שכונתי.
רחובות.
שמותיהם של הרחובות הראשיים הם יהודה בורלא ולוי אשכול, ולאורכם שוכנים שני אתרים: גן ז'ילבר ברחוב בורלא, על שם שגריר צרפת בישראל לשעבר פייר ז'ילבר, ואנדרטת כ"ג יורדי הסירה.
שדה דב, שהיה שדה תעופה מקומי שפעל בסמיכות לשכונה, שכן לאורך רחוב לוי אשכול. הוא נסגר ב־1 ביולי 2019, הרחובות הקטנים יותר הם יצחק בראלי ויעקב אפטר, ולאורכם שוכנים שני מרכזי קניות קטנים, גן ילדים עירוני ובית הכנסת האשכנזי על שם ווהאל, יש גם את רחוב דב האוזנר, בו עוד מרכז קניות קטן. בצידה המערבי והחדש של השכונה הרחובות העיקריים הם יובל נאמן, אייזיק שטרן ויהודה עמיחי.
נתוני אוכלוסייה.
התפלגות גילאים בשכונה
התפלגות רמת השכלה
שדה דב ומאבק התושבים.
שדה דב ממוקם בסמיכות לשכונה ולשכונות אחרות באזור, כמו כוכב הצפון, רמת אביב החדשה, הגוש הגדול ואזורי חן. תושבי השכונות, ובראשן תושבי שכונת ל', ניהלו במשך שנים מאבק שנסב על הרעש שבקע משדה התעופה. עם זאת, בשנת 2013 הודיע ועד השכונה על התנגדותו לפינוי השדה ולתוכניות הבנייה שהציגה הממשלה בשטח, ומאז היה ועד השכונה חלק ממטה המאבק נגד פינוי השדה.
מהשדה פעלו בעיקר טיסות אזרחיות של מטוסי נוסעים שקטים באופן יחסי, שהוגבלו לשעות היום כדי שלא לגרום רעש בשעות המנוחה, לצד טיסות שיצאו מהבסיס הצבאי שמוקם סמוך לבסיס האזרחי. ב־1 ביולי 2019 הופסקה לגמרי פעילותו של שדה התעופה, ומאז תושבי השכונה נאבקים נגד צפיפות הבנייה המתוכננת בשטחו.
חגיגות החמישים שנה לשכונה.
בשנת 2022 ב-31 במרץ חגגו בקאנטרי קהילתי למד חמישים שנים לשכונה במספר דרכים: תערוכות "היסטוריה" בהן הציגו תמונות מחזור ישנות מבית הספר השכונתי ע"ש זלמן ארן ועוד מוצגים הקשורים לשכונה, טקס בו נאם ראש העיר תל אביב רון חולדאי וחולקו פרסי יקירי השכונה לאנשים שתרמו רבות לקהילה השכונתית ולאחר הטקס התקיימה הופעה של הזמר, שימי תבורי
קופה אמריקה 1959 (ארגנטינה)