ג'ונתן מילר התפרסם במיוחד בעקבות סדרת הטלוויזיה "גופו של עניין" (1978). סדרה זו עסקה בהיסטוריה של הרפואה ובפילוסופיה של המדע, והיא נוצרה במסגרת הרשת הציבורית הבריטית BBC. הסדרה עוּבּדה מאוחר יותר לספר. תוכנית אחרת שהפיק במסגרת זו הייתה בנושא תיאטרון ועסקה ב-12 מחזות מאת ויליאם שייקספיר.
מילר ראה עצמו כאתאיסט והוא אף כתב והגיש סדרה בנושא זה - "אתאיזם - היסטוריה מקוצרת של חוסר-אמונה" ב-BBC (2004).
בשנת 1983 קיבל מילר תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE), ובשנת 2002 קיבל תואר אבירות.
חייו.
ג'ונתן מילר נולד ב-1934 למשפחה יהודית מבוססת ברובע המפסטד בצפון לונדון. אביו, עמנואל מילר (1892–1970), היה פסיכיאטר שהתמחה בהתפתחות הילד. אמו, בטי מילר (שם נעורים: ספירו, 1910–1965), הייתה סופרת וביוגרפית. אחותו, שרה מילר, עבדה שנים רבות בטלוויזיה.
מילר למד מדעי הטבע ורפואה באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת לונדון. הוא סיים את לימודיו ב-1959 ועבד במשך שנתיים כרופא בבית חולים.
במקביל ללימודיו הוא עסק בדרמה והיה חבר בפוטלייטס - המועדון הדרמטי של אוניברסיטת קיימברידג'. במועדון זה החלו את דרכם גם יוצרים ושחקנים בריטים מוכרים אחרים, למשל: דאגלס אדמס, ג'ון קליז, אמה תומפסון, סשה ברון כהן ועוד.
ב-1960 הוא היה שותף בכתיבה ובהפקה של הרוויו (קברט) הסאטירי Beyond the Fringe, שהוצג תחילה במסגרת פסטיבל אדינבורו, ומאוחר יותר עבר לניו יורק. המחזה היה תחילת דרכם של שחקנים כמו אלן בנט, פיטר קוק ודאדלי מור. מילר עזב את צוות הקברט זמן-מה לאחר שעבר לניו יורק והחל לעבוד כמגיש ועורך של התוכנית "מוניטור" בבי-בי-סי. בין 1966 ל-1968 כתב וביים סרטים עבור בי-בי-סי, ביניהם עיבוד של אליס בארץ הפלאות ועוד.
ב-1970 החל מילר לביים ולהפיק מחזות אופרה. ב-1978 הוא ביים גרסה של האופרה נישואי פיגארו לאופרה האנגלית הלאומית. במקביל הוא עסק בחקר ההיסטוריה של הרפואה באוניברסיטת לונדון, ושימש כסגן-נשיא של הארגון הבריטי למען זכויות הומוסקסואלים - Campaign for Homosexual Equality.
נפטר ב-27 בנובמבר 2019.
גאומטריית המישור
שיטים
שיטים (שִׁטִּים) (נח"ל שיטים) הוא יישוב בדרום הנגב, כ-295 מטר מעל פני הים. הוא נמצא על כביש 40, 15 ק"מ צפונית לשיזפון, באסור מישור חיון בלב המדבר. הוא נמצא בתחומה של מועצה אזורית חבל אילות והוא הצפוני ביותר מבין יישוביה.
היסטוריה.
היישוב שיטים הוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1984. במשך השנים עלו להיאחזות חיילים בסוף מסלול קרבי בחטיבת הנח"ל. גרעינים מתנועת הצופים היוו את הקו התומך בהיאחזות (ביניהם גרעין מדבר לקיבוץ שדה בוקר). בין המטלות הביטחוניות והחקלאיות בשיטים, עבדו החיילים גם במשק קיבוצים שכנים. עבודה זו כללה עבודה במפעל החלב ביטבתה, גדיד תמרים, גידול תותים ועבודה בלולי העופות של קיבוצים שכנים.
בתחילת שנות התשעים, לאחר החזרת סיני ולקראת מהלכי אוסלו, נסגר בסיס השליטה הסמוך, והפיקוד על ההיאחזות הועבר לגדוד היאחזויות שרוב מעוזיו היו בשטחי יהודה ושומרון. מעבר פיקודי זה שינה מהותית את סדרי היום בהיאחזות ולפרקי זמן רוב חיילי ההיאחזות הלוחמים נלקחו למשימות ביטחון שוטף באזור יריחו וגבול ירדן. מהלך זה שיבש את התפעול החקלאי השוטף של ההיאחזות. לאחר אכלוס אחרון על ידי שלושה גרעיני נח"ל – דיוניסאה, יעד ותמוז – נסגרה ההיאחזות ב-1997, והאחזקה על המקום הועברה מצה"ל לידי קיבוץ קטורה. ב-1997 נעשו ניסיונות לאזרח את ההיאחזות על ידי גרעין נח"ל אשר מנה חמישה חיילים, אך אלו כשלו בגלל אילוצי מערכת, וההיאחזות פורקה. אנשי קיבוץ קטורה ניסו להקים במקום בית הארחה ובית ספר לחינוך אקולוגי אך אלו כשלו גם כן.
בשנים 2002-2020 הפעילה את המקום קהילה שנוסדה על ידי תלמידי האשרם של אושו בפונה ביניהם רפיק ידידיה, בשם "אשרם במדבר". המקום הוגדר כ"בית הארחה רוחני" ברוח אושו והעידן החדש והפעיל בית הארחה, סדנאות ומדיטציות, תוכנית WOMP עבודה כמדיטציה ופסטיבלים מגוונים.
כיום מארח שיטים פסטיבלים, סדנאות, קהילות ומטיילים מהארץ והעולם. המקום מופעל ומתוחזק על ידי קהילת עובדים המונה כ-30 איש.
A public affair
יפרח חביב
יפרח חביב (י"ז בתמוז תר"ץ, 13 ביולי 1930 - י"ח בסיון תשע"ז, 12 ביוני 2017) היה סופר ילדים עברי, מורה ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה.
יפרח חביב נולד בתל אביב, וכשהיה כבן שלוש עברה המשפחה למושב גיבתון, והתפרנסה מחקלאות. במושב גיבתון גדל ולמד, ואת לימודי התיכון שלו השלים בקיבוץ הסמוך קבוצת שילר ובבית ספר תיכון ברחובות. כשהיה כבן 18 התנדב לפלמ"ח ושירת במלחמת העצמאות כחובש קרבי בחטיבת יפתח של הפלמ"ח.
בתום המלחמה יצא עם חבריו להכשרה בקיבוץ חולתה, ובתום ההכשרה הצטרף עם חבריו לקיבוץ בית קשת שבגליל התחתון המזרחי. יפרח חביב יצא לסמינר "אורנים", ללמודי הוראה, ובשנת 1953 חזר לבית קשת כמורה. הוא עבד שנים רבות כמורה ומחנך, גם בקיבוצו וגם בבית הספר החקלאי כדורי הסמוך, וכן בבית הספר החקלאי של נהלל.
יפרח חביב כותב כל ימיו סיפורים ורשימות לילדים ולנוער. סיפורו הראשון יצא לאור כבר בשנת 1947, בהיות בן 17. הסיפור הודפס בעיתון הנוער "במבחן". נושאי כתיבתו של יפרח חביב הם החיים בקיבוץ ובמושב, חיי החיילים הצעירים ששירתו בפלמ"ח, וכן סיפורי מקום וסיפורי עם. חלק מהסיפורים הללו מתרחשים על רקע נופי הגליל התחתון, על שרידי מבצריו, ואגדות גיבוריו. וחלקם הם עיבודים של סיפורי עם ממקומות שונים. סיפורים רבים מפרי עטו התפרסמו בעיתון הילדים משמר לילדים.
במלאת 20 שנה להקמת קיבוץ בית קשת, ערך וקריין חביב סרט מיוחד, המתאר את חייו האישיים ואת חיי היום-יום בקיבוץ
נפטר בבית קשת בגיל 87.
אחיו הצעיר של יפרח חביב הוא סופר הילדים מעוז חביב (נולד ב-1941 במושב גבתון).
תאוריית התנגשות העולמות
האמפסטד
אליאס שוורצפלד
ד"ר אליאס (אליהו) שוורצפלד (Elias Schwarzfeld; 7 במרץ 1855–1915) היה היסטוריון, סופר (חלק מיצירותיו פורסמו בשם העט אדמונד סינצ'רוס Edmond Sincerus), מתרגם ועורך כתבי עת יהודים רומנים.
קורות חיים.
שוורצפלד נולד והתחנך ביאשי, נסיכות מולדובה. הוא היה דודו מצד האם של הסופר והמשורר בנימין פונדויאנו. בין השנים 1871–1873 כתב בעיתונים "Curierul de Iaşi"("הבלדר של יאשי") ו-"Noul Curier Român" ("הבלדר הרומני החדש"). בחודש מאי 1874 ייסד את כתב העת "רביסטה ישראליטיקה" (Revista Israelitică), בו הופיע הסיפור היהודי הראשון מפרי עטו: "הדרשה". בין השנים 1874–1875 למד שוורצפלד רפואה באוניברסיטת בוקרשט, לימודים שזנח לטובת לימודי המשפטים, אותם סיים בשנת 1881. בין השנים 1877–1878 ערך ביידיש את היומון "הטלגרף היהודי" (Jüdischer Telegraf) ואת הדו-שבועון "היועץ". משנת 1881, לאחר סיום לימודיו, ניהל את כתב העת "האחווה" (Fraternitatea) והיה המשתתף העיקרי ב"השנתון לבני ישראל" (Anuarul pentru israeliţi) שייסד יחד עם אחיו משה. בשנתון פרסם בין השנים 1884–1898 רבים ממחקריו על ההיסטוריה של יהדות רומניה. הוא היה סגן נשיא לשכת "האחווה" ובהמשך המזכיר הכללי של המועצה העליונה של הלשכות היהודיות ברומניה והכין את הקרקע לבני ברית.
במהלך השנים פרסם פמפלטים עוקצניים וביום 17 באוקטובר 1885 החליטו השלטונות לסלקו מרומניה ונתנו לו 48 שעות לסידור ענייניו (כמו במקרה של משה גסטר עשרה ימים מוקדם יותר). הוא נסע לפריז ובשנת 1886 התקרב לברון מוריס דה הירש ומונה למזכירו לענייני צדקה. עם הקמת יק"א מונה אליאס שוורצפלד לתפקיד המזכיר הכללי שלה והמשיך בתפקידו גם לאחר מות הברון הירש.
ממקומו בפריז המשיך את עבודתו הספרותית ברומנית והיה עורך שותף ב"השוויון" (Egalitatea) שנוסד בשנת 1890 בבוקרשט על ידיו אחיו משה. הוא פרסם שתי עבודות היסטוריות ("היהודים ברומניה מהזמנים המוקדמים ביותר ועד ימינו" ו"מצבם של יהודי רומניה מאז הסכם ברלין") לשנתון היהודי אמריקאי 1901/1902. במקומות נוספים פרסם את עבודותיו: "יהודי מולדובה מהראשית ועד המאה ה-18" ו"שתי אפיזודות בחיי יהודי רומניה". בתחום הספרות היפה פורסמו סיפוריו: "Rabinul Făcător de Minuni, Conte Populaire" (1883); "Bercu Batlen" (1890); "Gângavul," "Betzivul," "Prigonit de Soartă" (1895); "O Fată Bătrână," "Unchiul Berisch," "Un Vagabond," "Schimschele Ghibor," "Judecata Poporană" (1896); and "Polcovniceasa" (1897). עבודתו ההיסטורית "יהודי רומניה מאז חוזה ברלין" פורסמה תחת שם העט "אדמונד סינצ'רוס" Edmond Sincerus.
שוורצפלד תרגם מגרמנית לרומנית סיפורים של לאופולד קומפרט, לודוויג פיליפסון, מ. להמן, ז. כהן, לאופולד פון זאכר-מזוך ואחרים.
מכון טל
בג&quot;ט
מנחם מנדל ברייאר
ד"ר מנחם מנדל ברייאר (תרפ"ב, 1922 - ח' בשבט ה'תשס"ז, ינואר 2007) היה אביו של האדמו"ר מבויאן, רבי נחום דב ברייאר. ובנם של בלימה מלכה והרב יוסף ברייאר רבה של שטפנשט.
קורות חיים.
ברייאר היה ד"ר לפסיכולוגיה ושימש כמרצה להיסטוריה יהודית וחינוך בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. במקביל היה חסיד בויאן לכל דבר. כשבנו הוכתר לאדמו"ר נהג להגיע לעיתים לטיש של בנו שהושיבו לצידו בראש השולחן.
היה אחראי על סניף התנועה הציונית בצעירותו. בניו יורק ניהל קהילה של אנשים המשתייכים לאורתודוקסיה המודרנית.