בשנת 1888 חזר מקדואל לארצות הברית והשתקע בבוסטון שם המשיך להלחין ולנצח. בשנת 1896 נתמנה לפרופסור ומנהל המחלקה למוזיקה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
חילוקי דעות קשים עם שלטונות האוניברסיטה ותאונת דרכים הביאו את מקדואל להתפטרות מהאוניברסיטה והעומס הנפשי גרם לו להתמוטטות עצבים ולהתפתחות מחלת נפש. מקדואל קנה אחוזה בפאתי העיירה פיטרבורו במדינת ניו המפשייר והתיישב שם עם אשתו. בצוואתו הועיד את החווה לבניית מקום, שאמנים יוכלו לגור בו וליצור ללא תשלום. שם גם נקבר בשנת 1908.
יצירותיו של מקדואל.
מקדואל שייך לקבוצה הראשונה של מלחינים אמריקאים במאה ה-19, שהושפעו בעיקר מהרומנטיקאים האירופאים.
יצירותיו החשובות.
יצירות לפסנתר ותזמורת.
2 קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת המבוצעים עד היום:
יצירות לתזמורת.
מהיצירות המועטות לתזמורת מוכרות 2 סוויטות לתזמורת:
מושבת מקדואל.
בהתאם לצוואתו של מקדואל ובעזרת תרומות, נפתחה בשנת 1907 מושבת מקדואל בעיירה פיטרבורו בניו המפשייר. אמנים בשטחים שונים, מלחינים וסופרים מוזמנים לבלות וליצור במקום לתקופות של מספר חדשים. המקום פעיל עד היום. האורחים ידועים ששהו שם הם ליאונרד ברנשטיין, אהרן קופלנד, תורנטון ויילדר ועוד. פעם בשנה מחולקת מדליה על שם מקדואל לאמן מצטיין. באותו יום נפתחת המושבה לביקורי קהל.
שלמה טירן
שלמה טירן (16 באפריל 1937 - 11 בינואר 2015) היה מנהל מערכות מידע ישראלי. בשנת 2006 זכה לפרס על מפעל חיים מטעם המגזין "אנשים ומחשבים", על היותו חלוץ בתעשיית ההייטק והמיחשוב בישראל.
ביוגרפיה.
שלמה טירן נולד בשנת 1937 וגדל בירושלים. הוריו אסתר וישראל אברהם טרוקמן-לוי נולדו בעיירת הטקסטיל גורשקוויצה ועלו לארץ כחלוצים בעלייה הרביעית. אביו היה מראשוני החייטים בירושלים. שלמה למד בבית הספר 'במעלה' ואחר כך בבית ספר 'עמל', שם למד להיות מסגר מכני. התגייס לצה"ל בשנת 1955 ושירת בחיל השריון, משנפצע שירת בתפקידים פקידותיים.
בתום שירותו הצבאי ב-1958 נשלח מטעם חברת יבמ ישראל לעבוד כמנקב כרטיסים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לאחר מכן התקדם לתפקיד מרכיב לוחות חיבורים שבאמצעותם בוצעו פעולות בציוד לעיבוד נתונים.
בגיל עשרים וארבע השלים תעודת בגרות, בגיל עשרים ושמונה סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד שמונה חודשים כגזבר עיריית אילת.
בשנת 1966 הקים את יחידת המחשוב של רשות השידור. בשנת 1967 החל לעבוד כמנתח מערכות במשרד התחבורה ובשנת 1973 מונה למנהל אגף המחשוב של המשרד. במהלך תקופה זו סיים תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית. הגה חידושים במִנהל ומחשוב, ובהם שיטת הנקודות בכבישים, בדיקות ממוחשבות של מבחני תאוריה וקביעת תור למבחן מעשי באמצעות מחשב. ב-1977 נמנה עם מקימי ועד הגג של מנהלי מערכות המחשוב במשרדי הממשלה.
בשנת 1978 מונה למנהל אגף המחשוב של קופת חולים הכללית. באותו זמן הוקמה "קבוצת יעל" וטירן מונה ליושב ראש מועצת המנהלים שלה. בין השנים 1974 ל-1982, במקביל להיותו מנהל מערכות מידע, לימד ניתוח מערכות וניהול פרויקטים באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטה העברית ובמכון לפריון העבודה והייצור.
בשנת 1982 הקים ביחד עם דני דיין את חברת "אלעד מערכות". בין השנים 1982 עד 1984 היה טירן מנמ"ר משרד הבינוי והשיכון. בשנים 1984 עד 1986 כיהן כמנכ"ל סולמל, חברת הבת של סולל בונה לשירותי מחשוב. ב-1986 שב ל"אלעד מערכות" והחברה החלה לעסוק בתפעול מערכות מידע. ב-1988 החלה "אלעד מערכות" לעסוק בפיתוח התוכנה.
טירן היה סגן יושב ראש איגוד המשתמשים של מיקרוסופט בישראל והיה שחקן נבחרת ישראל בכדורת.
אדוארד רובינסון
אדוארד רובינסון (1794–1863) היה כומר וחוקר מקרא אמריקאי. מחשובי חוקרי ארץ ישראל במאה ה-19.
חייו.
אדוארד רובינסון נולד בקונטיקט. למד בהמילטון קולג' שבקלינטון במדינת ניו יורק. לאחר מכן לימד סמינר באנדאוור במסצ'וסטס. בשנים 1826-1830 שהה בגרמניה ולמד בהאלה ובברלין. עם שובו לארצות הברית, התמנה כפרופסור לתאולוגיה וכתבי קודש. בסוף ימיו התגורר בבוסטון.
כתבים ותרגומים.
רובינסון ביטא פנים שונות של כישוריו בכתיבתו. הוא דגל בהפצת ידע לציבור רחב, ולא בהוראתו במגדל-השן בלבד. לכן כתב ספרים רבים שמצטיינים באיכות מחקרית גבוהה ועם-זאת ניתנים לשימוש למשכיל מן השורה.
הוא הוציא בשנת 1843 כתב עת תאולוגי, הראשון בארצות הברית, ה-.
ב-1841 הוציא שלושה כרכים של מחקרים בעקבות מסעותיו בארץ ישראל, ובעקבות מסעו השני הוציא מהדורה שנייה מורחבת ב-1856.
הוא הוציא מספר ספרים על לשון המקרא, חלקם כתב וחלקם תרגם לאנגלית מגרמנית (שלמד בעת שהותו בברלין). תרגם את המילון (לקסיקון) לעברית מקראית של וילהלם גֵזַניוּס (1836, מהדורה חמישית 1847), ששימש כבסיס למילון החשוב לעברית מקראית בשפה האנגלית: "בראון דרייוור ובריגס" (). כמו כן הוציא מילונים ליוונית של הברית החדשה.
מסע לארץ ישראל.
בשנים 1838 ו-1852 יצא לשני מסעות מחקר ממושכים בארץ ישראל, בניסיון לאתר ולזהות אתרים מקראיים.
בין השאר ביקר בירושלים ותיאוריו שופכים אור על היישוב היהודי בירושלים באותה תקופה. רובינסון חשף את מסתריה של נקבת השילוח הקדומה בעיר דוד, וקדם בכך לצ'ארלס וורן. בשנת 1838 גילה את קשת רובינסון, הקרויה על שמו.
במסעו הראשון, בסיור בנגב בשנת 1838, גילה את חשיבותה הארכאולוגית של באר אברהם בבאר שבע. הוא המשיך דרומה והגיע עד חורבות ניצנה, אותן זיהה בטעות כעבדת העתיקה. אף שטעה בזיהויו הותיר רובינסון תיאור מפורט וראשוני של עתיקות ניצנה על כל חלקיה, כולל האקרופוליס ועליו מצודה ושתי כנסיות עתיקות.
רובינסון זיהה מקומות רבים בארץ ישראל, המוזכרים בתנ"ך ובברית החדשה, ביניהם גם כפרים ערבים שהוקמו על חורבות יישובים ישראלים קדומים. בכתביו תיאר רובינסון לא רק את החלקים הארכאולוגיים של ארץ ישראל במאה ה-19, אלא גם את הרובד האנושי והעושר התרבותי של ארץ ישראל במאה הי"ט.
איבן זמוראנו
ליאופולד ולוב
ניית'ן פרוידנטל ליאופולד, הבן (אנגלית: Nathan Freudenthal Leopold Jr.; 19 בנובמבר 1904 - 30 באוגוסט 1971) וריצ'רד א' לוב (Richard Albert Loeb; 11 ביוני 1905 - 28 בינואר 1936) המוכרים כליאופולד ולוב (Leopold and Loeb), היו צמד רוצחים אמריקאים ממוצא יהודי. סטודנטים מצטיינים מאוניברסיטת שיקגו, התפרסמו בכך שבנסותם לבצע פשע מושלם הם רצחו בצוותא את בובי פרנקס בן ה-14, בן דודו ושכנו של לוב אותו הכירו שניהם, ב-1924.
השניים נתפסו והורשעו ברצח לאחר משפט סנסציוני שבו זכו להגנת גדול פרקליטי התקופה, עוה"ד קלרנס דרו, ונדונו למאסר עולם ועוד 99 שנים. למשפט הייתה חשיבות תקדימית בהתפתחות הפסיקה בנושא גזירת עונש מוות בארצות הברית.
פשעם של ליאופולד ולוב הסעיר את בני התקופה, והיום עודנו מצוטט בתרבות הפופולרית, וזוכה לאזכורים תכופים. כפי הנראה, המניע לפשע היה רצונם של השניים לאשר את אמונתם כי הודות למנת המשכל הגבוהה שלהם יוכלו לבצע פשע מושלם ולחמוק מעונש. מערכת היחסים בין השניים שכללה, כנראה, גם אלמנטים הומוסקסואליים, הייתה נושא למספר ספרים וסרטי קולנוע שזכו להצלחה.
הרקע ומניעי הרצח.
ליאופולד, שהיה בן 19 בזמן הרצח, ולוב, שהיה בן 18, האמינו כי כל אחד מהם הוא "על-אדם" במובן הניטשיאני של המושג, וכי בידם לבצע "פשע מושלם" של חטיפה ורציחה, מבלי להיתפס, אך ורק בזכות עליונותם השכלית.
השניים אכן היו אינטליגנטים בצורה יוצאת מגדר הרגיל: ליאופולד הספיק לסיים חוק לימודיו בקולג' ולמד משפטים באוניברסיטת שיקגו; הוא דיבר חמש עשרה שפות, והיה מומחה באורניתולוגיה. לוב היה הבוגר הצעיר ביותר עד אז של אוניברסיטת מישיגן. ליאופולד תכנן לעבור לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, לאחר טיול באירופה. לוב תכנן ללמוד משפטים באוניברסיטת שיקגו אחרי השלמת מספר קורסים שחסרו לו לשם כך.
ליאופולד ולוב חיו שניהם בשכונה היהודית העשירה קנווד בשיקגו. אביו של לוב, אלברט, היה עורך דין אמיד שכיהן כסגן נשיא רשת 'סירס ורובק'. משפחתו של ליאופולד גרה במרחק שני בתים ממשפחתו של לוב.
השניים חברו יחדיו ותכננו את הרצח לפרטיו במשך חודשים, כשהם מחזקים עצמם בביצוע פשעים קטנים, כגנבות פעוטות, מבלי שייתפסו.
לוח הזמנים.
ביום רביעי, 21 במאי 1924, ביצעו השניים את מזימתם. הם פיתו את הנער בובי פרנקס בן ה-14, אותו הכירו משכונתם, להיכנס עמם לרכב ששכרו. לוב היה הראשון שהכה בראשו של פרנקס בחפץ קהה, ואז השניים חנקו אותו למוות. אחרי הסתרת הגופה בצינור מתחת למעבר פסי רכבת מחוץ לשיקגו, צרבו את הגופה בחומצה כדי להקשות על זיהויה ואז פנו למשפחה בדרישת כופר בסך 10,000 דולר.
בטרם הספיקה המשפחה לשלם את הכופר הנדרש, נמצאה הגופה בידי מהגר פולני בשם טוני מינק. המשטרה הסיקה באופן מיידי שאין המדובר בחטיפה, שכן אז לא הייתה לחוטפים סיבה לרצוח את פרנקס.
במקום הרצח נמצאו משקפיים עם ציר מיוחד, ואלו זוהו כשייכים לליאופולד; מכתב הכופר נדפס במכונת הכתיבה של ליאופולד. במהלך חקירתם על ידי המשטרה נשברו השניים והודו במעשה, אך כל אחד מהם האשים את חברו בביצוע הרצח עצמו.
השניים סיפרו לימים כי סברו שהרצח יתגלה רק זמן רב לאחר תשלום הכופר, אך נראה כי תשלום הכופר לא היה הסיבה לרצח. שניהם באו ממשפחות עשירות שדאגו לכל מבוקשם. הם הודו כי נמשכו למעשה בשל הריגוש שציפו לחוות.
התגובה הציבורית.