הכוח התקדם במעלה רכס כשמדי פעם נוחתים פגזי ארטילריה סוריים שככל הנראה כוונה לעבר הצמ"ה של חיל ההנדסה. אחד הלוחמים נפצע והוא פונה רגלית באלונקה. הכוח הגיע ליעד הראשון בסמוך לשעה 04:00, באיחור של כשעה מהמתוכנן, כאשר 3 לוחמים נמצאים במצב של תשישות. בעוד הם צופים לעבר הפסגה הם נתקלו באש שבאה מכוח קומנדו סורי שהגן על השיא. במכת האש הראשונה של הסורים נפגעו 9 לוחמים, מהם 2 קשה. במהלך הקרב אירע ירי דו-צדדי בין חיילי צה"ל. לבסוף, בחסות ארטילריה סורית הסתלק הקומנדו הסורי מהמקום. התפתח קרב ארטילרי וגם מטוסי חיל האוויר הישראלי הוזנקו לסייע בשיתוק מקורות הירי הסורי. בסך הכול נפצעו במהלך הקרב בכל הגזרה 17 לוחמים. שיא החרמון חזר לידי צה"ל ב-14 באפריל, כ-4 חודשים לאחר שננטש על-ידו.
לימים טען לוין כי הקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל, אך סיפורו נבלע בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
הלחימה על החזקת השיא.
את פסגת החרמון הפגיזו הסורים כמעט בכל שעות היממה. התנאים הפיזיים בשיא היו קשים ביותר. לנוכח ההפגזה המדויקת של הסורים על הכוחות בכלל ועל השיא והפיתולים ועל הציר שביניהם בפרט, העריכו בצה"ל שקצין תצפית קדמי (קת"ק) סורי נמצא בשטחנו ומכוון את אש הסוללות בדייקנות וביעילות. הלחימה באביב על החזקת שיא החרמון נמשכה מ-14 באפריל ועד להסכם הפרדת הכוחות ב-31 במאי – חודש וחצי עמוסים בקרבות בתנאים קשים.
ב-15 באפריל הגיעו 3 דחפורי D9 לשיא החרמון. בכך נפרצה הדרך לשיא החרמון שאפשרה מעבר של כלי רכב לשיא. מיד לאחר מכן עלה לשיא כוח מגדוד 17 שתגבר את המוצב. הדרך הייתה מטווחת וכבר באותו היום נהרג מקטיושה לוחם סיירת גולני שעשה את דרכו באמצעות נגמ"ש מהשיא לפיתולים.
ב-16 באפריל נהרג לוחם סיירת שקד בשיא החרמון, כאשר נפגע מפגז בעת שיצא לתגבר את אחת העמדות. באותו אירוע נפצע לוחם נוסף מפגיעת רסיס בידו.
ב-17 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר כוח סורי שעסק בפריצת הדרך לשיא מנ"ג 2,682.
ב-18 באפריל תקף כוח סורי את מוצב השיא ונהדף באש כוחותינו שכלל גם הפצצות ממטוסי חיל האוויר.
ב-19 באפריל בשעה 19:15 יצא לדרך מבצע "אורלנד 1" שהיה סיור חרש שיצא מהשיא לשטח הסורי בכיוון נ"ג 2,682. לוחם כוח הרתק הלך בטעות אחרי הכוח העיקרי וכשגילה את טעותו חזר לכוח הרתק. מפקד הרתק פתח לעברו באש והלוחם נפצע.
באותו היום מטוסי חיל האוויר תקפו צמ"ה (ציוד מכני הנדסי) סורי שניסה לפרוץ דרך לכיוון השיא. אחד ממטוסי הסקייהוק הופל והטייס נהרג וגופתו נותרה בשטח האויב. בתקיפה אחרת של מטוסי פנטום על סוללות של טילי קרקע-אוויר במורדות החרמון נפגע מטוס פנטום ונפל. הטייס נהרג, אחרי שצנח, מירי של שוביו אשר גם התעללו בגופתו. הנווט נפל בשבי. בהמשך התפתח קרב אווירי ושני מטוסי מיג 21 הופלו.
בלילה התנגשו במחניים 2 מסוקי יסעור שחזרו ממשימה בשיא. אחד מהם הצליח לנחות בשלום ואילו השני התרסק וכל 8 הלוחמים שהיו בו נספו.
ב-21 באפריל נהרגו מפגיעה ישירה של פגז בפתח המערה שני צוערים מבה"ד 1. באותו יום בשעה 23:30 יצא משיא החרמון מבצע "אורלנד 2" שנועד להשלים את מבצע "אורלנד 1" אך הפעם גם לתקוף את הכוח הסורי שישב בנ"ג 2,682 ואיים על השיא, וגם לאתר את גופת הטייס. הכוח הגיע ליעד אך לא מצא שם סורים. כמו כן התברר שהכתם שזוהה בתצ"א כנקודת ההתרסקות של הסקייהוק, היה כתם של נפילת פגז או קטיושה וגופתו לא נמצאה.
באותו יום התקבלה החלטה להעמיק את ההתבצרות בשיא החרמון ולאורך הציר אליו ולצורך כך נקבע בין היתר כי קורס מ"כים של חיל ההנדסה יועלה לשיא על ידי נגמ"שים בשעות לילה, כפי שאכן התבצע. מחשש שהמערה שבשיא בה הסתתרו מרבית הלוחמים תקרוס בגלל ההפגזות המסיביות, הוזעק למקום מהנדס מכרות מתמנע שיבדוק את המצב. הוא המליץ שלא ליצור פתח נוסף במערה כפתח מילוט, והציע להכניס לתוכה תמוכות מברזל מסוג "רגלי מסקו", שיותר מאשר תמכו בקירות המערה מבפנים, הם הקנו ללוחמים תחושת ביטחון מסוימת.
ב־22 באפריל ניסה כוח קומנדו סורי לכבוש את השיא ונהדף.
ב-23 באפריל התבצעו שורה של תקיפות על ידי מטוסי חיל האוויר בכל הגזרה.
בליל 23–24 באפריל נפצע קשה אחד הלוחמים מפגיעת פגז ובבוקר הצליחו לפנותו לקבלת טיפול רפואי מהשיא באמצעות נגמ"ש.
ב-24 באפריל התבצעו שורה של תקיפות על ידי מטוסי חיל האוויר בכל הגזרה. באותו יום נפל בשיא החרמון לוחם גולני, כשהתנדב לצאת מהמערה לאחת העמדות ולשמן את המקלע שהיה שם. בדרכו לעמדה נשמעה יציאה של פגז סורי וחבריו קראו לו לתפוס מחסה, אך כנראה בשל הרוח החזקה הוא לא שמע את הקריאה והפגז פגע בו ישירות.
בליל 24–25 באפריל יצא מבצע "אורלנד 3" במטרה למקש את האזור בציר שהיה אמור לשמש את הסורים לעלות על השיא את הסורים, ולהכווין אש ארטילרית ומטוסים על כוחות הסורים במקום באזור נ"ג 2,682 שהיה בשטח הסורי.
בליל 25–26 יצא מבצע "אורלנד 4" לאזור נ"ג 2,682. הפעם נתקל הכוח בקומנדו סורי ופגע בו. הכוח נסוג בסיוע אש ארטילרית וחזר לשיא ללא נפגעים.
בליל 26–27 יצא מבצע "אורלנד 5" – כוח צנחנים יצא לשטח האויב לטווח את אש תותחינו על האויב בנ"ג 2,682.
בשבת 27 באפריל, בסמוך לשעה 11:30 נהרגו 8 לוחמים מפגיעה ישירה של פגז בסמוך למוצב הפיתולים. 7 לוחמים נוספים נפצעו. הנפגעים הורדו בנגמ"שים למנחת מאולתר שהיה מצפון למוצב. למרות ההפגזה הכבדה הגיע מסוק סופר פרלון (צירעה) מהצד הלבנוני לחילוץ. המסוק הגיע עם רוח גב שטלטלה אותו, צלל לעבר האדמה הסתובב על צידו והרוטור הראשי פגע בסלע בדופן ההר. שברי המסוק התדרדרו בואדי ומטעני חבלה שהיו בתוכו התפוצצו. כל 6 אנשי צוותו נהרגו . הפצועים הורדו משם בנגמ"שים למוצב החרמון הישראלי ומשם הגיע מסוק נוסף לפנותם.
ב-28 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר ריכוזים סוריים שאיימו לעלות על מוצב שיא החרמון. בהמשך הפציצו 4 מטוסי מיג 17 את השיא. ללא נפגעים.
ב-29 באפריל הפציצו מטוסי חיל האוויר יעדים שונים בגזרה. רביעיית מיג 17 סורית הפציצה את השיא. שני מיג 21 יצאו למשימת צילום אווירי בחיפוי של 8 מיג 21. מטוסי חיל האוויר הישראלי יצאו לקראתם והפילו 4 מיגים.
ב-30 באפריל – מטוסי חיל האוויר תקפו את הכוחות הסורים שנערכו לעלות על השיא.
ליל 30 באפריל-1 במאי – מיקוש הדרך מהפיתולים לערנה.
בליל 1–2 במאי סיור חרש לשטח הסורי וטיווח ארטילריה לנ"ג 2,682 – "אורלנד 6".
בשעה 23:30 נגמ"ש של חיל ההנדסה שנסע לעבר השיא להביא ציוד ביצורים ואספקה למוצב עלה בדרכו על מארב של קומנדו סורי. הכוח השיב אש והניס את הסורים. אחד מאנשי ההנדסה נפצע.
לפני המארב נחתה אש ארטילרית אדירה על מוצב השיא וסביבתו. בשעה 00:15 תקף קומנדו סורי את מחלקת הטנקים שהייתה בחניון ליד המוצב. מפקד של אחד הטנקים – כנראה נפצע קשה מאוד (או נהרג) ושני אנשי צוות נוספים נחטפו על ידי הסורים. מפקד טנק אחר שהבחין במתרחש פתח באש על הסורים אך נפצע מאש האויב ואחר כך מת מפצעיו.
ב-2 במאי התקיפו מטוסינו יעדים שונים בגזרה.
ליל 8–9 במאי "אורלנד 7" – סיור חרש לשטח הסורי וטיווח ארטילריה לנ"ג 2,682.
ב־9 במאי התקיפו מטוסי חיל האוויר יעדים שונים בגזרה.
ליל 13–14 במאי – "אורלנד 8" – סיור חרש לחיפוש גופת הטייס שמטוסו הופל כאמור ב-19 באפריל. גופתו נמצאה ב־25 ביוני, לפני פינוי החרמון הסורי שהתבצע במסגרת הסכמי ההפרדה, לאחר שסיור של צה"ל שהיה מלווה במשקיפי או"ם מאוסטריה נכנס לשטח הסורי ובהסכמתם למקום בו התרסק המטוס ובין שבריו נמצאה גופת הטייס.
בליל 20–21 במאי יצא כוח צנחנים לסיור בשטח האויב לבדוק תוואי דרך לפריצה באזור נ"ג 1,912.
בליל 23–24 במאי סיור לשטח האויב לבדיקת תוואי דרך מהפיתולים לוואדי שבעא שבלבנון.
ב-29 במאי תקפו מטוסי חיל האוויר בסיס של הקומנדו הסורי שממנו ככל הנראה יצאו הסורים לבצע את הפשיטה על חניון הטנקים בלילה שבין ה-1–2 במאי.
ב-31 במאי נחתם הסכם הפרדת הכוחות עם הסורים. תמה הלחימה.
בצהריי יום שלישי ה-25 ביוני התקיים מסדר חגיגי בשיא החרמון ליד המערה, באתר שכבר נקרא בפי החיילים "חצר מוות", ובמהלכו פינוי חיילי צה"ל את השטח והשליטה באזור הועברה לידי כוחות האו"ם. "הפינוי הסופי של שיא החרמון התנהל כמבצע צבאי", שחזר אל"ם (מיל) משה גבעתי את שאירע באמצע 1974.
שבט מארי
שבט מארי (באנגלית: Clan Murray, בסקוטית גאלית: Moireach) הוא שבט סקוטי, ששטחו ההיסטורי נמצא כיום במחוז פרת' וקינרוס שבמרכז סקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
שורשי שבט מארי באחוזת מורוויה של משפחת דה מורוויה הנורמנית שהתבססה במזרח סקוטלנד באמצע המאה ה-12. השבט התרחב למרכז סקוטלנד ומרכז כוחו הפך לאזור בות'וול (בהמשך מטולבדין), ב ענף טוליברדין מארי ביסס את שליטתו בשבט וקיבל מהכתר תואר רוזנות ב-1606. ביתו של רוזן טוליברדין הראשון (ראש השבט) נישאה לתוך רוזנות סטיוארט מאת'ול וכך רוזנות את'ול צורפה אף היא לשטחי השבט ב-1626 וזה הפך לתואר הראשי, בעוד שרוזן טוליברדין נותר תואר משני ולרוב הוענק ליורש העצר של השבט, ב-1703 הרוזנות הפכה לדוכסות. שבט מארי החזיק בכוח פוליטי רב בממלכת סקוטלנד במאות ה-13 וה-14 ולקח חלק חשוב במלחמות העצמאות הסקוטיות ובהתקוממויות היעקוביטים במאה ה-18.
היסטוריה.