הכנסייה בנויה בצורת צלב, וכבר בכניסה מחוץ לכנסייה, מהחצר, ניתן לראות משני צדי הכניסה שני לוחות עץ (מימין) וברזל (משמאל) התלויים על חבלים. אלה הם ה"נאקוס" (בערבית), או מצילתיים. עד אמצע המאה התשע עשרה וסוף ימי שלטונו של מוחמד עלי המצרי, אסרו השלטונות המוסלמים על הנוצרים להשתמש בפעמוני כנסייה (גם על היהודים נאסר השימוש בשופר בתקופות מסוימות). נקישה בפטישי עץ על הנאקוס, קורה מעץ קשה תלויה על חבלים, שימשה תחליף לפעמוני הכנסייה, וגם כיום מדי פעם נקראים הכמרים לתפילה בעזרת הנאקוס. צליל הנאקוס חזק ונעים (כמו קסילופון עם צליל אחד). כיום ניתן למצוא נאקוס בכנסייה זו ברובע הארמני, בכנסיית הקבר ובמנזר סנטה קתרינה.
הכנסייה פתוחה לקהל מדי יום מהשעה 15:00, לכחצי שעה, ובימי שבת גם בין השעות 8:00 ו-10:00.
פארק עתידים
פארק עתידים תל אביב, שבעבר נקרא "קריית עתידים", הוא מתחם חברות היי-טק בצפון מזרח תל אביב-יפו, ממזרח לשכונות רמת החייל ונווה שרת. המתחם הוקם כמיזם משותף של עיריית תל אביב ואוניברסיטת תל אביב, והוגדר על ידי מקימיו כמתחם ל"תעשיות עתירות מדע" - מושג עברי שבמהלך השנים נדחק מפני המושג האנגלי "היי-טק".
היסטוריה.
היוזמה להקמת הפארק ל"תעשיות עתירות מדע" החלה בשנת 1969 על ידי אוניברסיטת תל אביב, לאחר שמתחמים דומים יוזמו על ידי: הטכניון וחברת אלרון שהקימו את מת"ם בחיפה, והאוניברסיטה העברית שהקימה את "הקריה לתעשיות עתירות מדע - הר חוצבים" בירושלים. הקמת המבנים הראשונים בפועל החלה באוגוסט 1972 על 90 דונם שהקצאתה עיריית תל אביב. המתחם נחנך ב-1975.
מרבית בנייני המתחם נמוכים יחסית, בני ארבע קומות ופחות. לקראת סוף המאה ה-20 נבנה במתחם מגדל משרדים, שמשמש כמטה חברת נס טכנולוגיות, שבקומת הקרקע שלו נפתחו מסעדות אחדות לשירות עובדי המתחם ואורחיהם. במגדל 18 קומות וגובהו 76 מטר. בתחילת שנת 2011 הושלמה בצדו הצפוני של המתחם בנייתו של מגדל עתידים, מגדל משרדים בן 35 קומות המתנשא לגובה של 150 מטרים, המשמש כמטה חברת כלל ביטוח. בשנת 2011 החל תכנון של תוכנית מתאר חדשה למתחם הכוללת: תוספת בנייה של 400 אלף מ"ר, שני מגדלים חדשים והפיכת האזור לפארק עסקים ובילוי שישרת גם את תושבי השכונות הסמוכות, ויהיה פתוח בשבת. בשנת 2017, נחתם הסכם להסבת אחד המבנים בפארק לבית חולים של מרכז רפואי מ.ר.ב.
אחת הדיירות הראשונות במתחם הייתה חברת "טכם - טכנולוגיה מתקדמת בע"מ", והיא עד היום הדייר הדומיננטי במתחם, כחלק מחברת נס טכנולוגיות. חברות נוספות במתחם: מדינול, המעבדה ראשית ומרכז המחשוב של שירותי בריאות כללית וסיטיבנק.
סיטיזון CityZone.
בשנת 2018, הוקם בפארק עתידים תל אביב מיזם "סיטיזון" (CityZone) המהווה חממת חדשנות ושדה הניסוי החי הראשון בישראל לעיר חכמה (Smart City).
חממת החדשנות כוללת מתחם חברות הזנק (סטארטאפים), חדרי ישיבות, מתחם כנסים ותשתיות משרד וכן שדה ניסוי הכולל עשרות חיישני IoT הפרוסים במרחב הפארק ומהווה בפועל הדמיה של עיר חיה על כלל הפעילויות האופייניות לה.
המיזם קם, מתוך שותפות בין אוניברסיטת תל אביב, עיריית תל אביב יפו ופארק עתידים תל אביב ובתמיכה מלאה שלהם בחונכות אקדמית, מקצועית, טכנולוגיות ונגישות לשדה הניסוי בפארק וללקוחות הקצה העירוניים. בנוסף, החממה מסייעת לחברות ההזנק בשיתופי פעולה עם התעשייה, משקיעים, לקוחות בישראל וערים בעולם ועל בסיס הסכמי שיתוף פעולה בינלאומיים שהיא מגבשת.
החממה מארחת כבר כמה עשרות הזנקים וניסויים המתנהלים בתחומה ובתחומי העיר תל אביב.
תחבורה.
הנגישות התחבורתית של המתחם לכלי רכב פרטיים סובלת מהיעדר חיבור ישיר לכבישים ראשיים. כתוצאה מכך מוטרדות שכונות המגורים הסמוכות מעומסי תנועה בתחילת ובסוף יום עבודה. פרויקט תחבורה עתידי של חברת נתיבי איילון מתכנן קישור של פארק עתידים תל אביב ורמת החייל באמצעות הארכת רחוב ראול ולנברג עד לאזור מחלף מורשה עם שלוחה לכיוון כביש 4 במחלף המקשר לדרך אם המושבות. הפרויקט היה אמור לכלל גם שלוחה של הקו הצהוב של הרכבת הקלה של תל אביב, שתחבר את פארק עתידים תל אביב לרמת השרון בצפון ולמרכז תל אביב בדרום. פרויקט "הקו הצהוב" בוטל בשנת 2016.
מסוף עתידים.
בפארק עתידים תל אביב פועל מסוף תחבורה ציבורית קטן בשם "מסוף עתידים", המשמש כתחנת המוצא למספר קווי אוטובוס של חברת דן וחברת מטרופולין. מהמסוף יוצאים אוטובוסים לרחבי תל אביב, חולון, בת ים, רמת גן, גבעתיים, בני ברק ולפתח תקווה. משנת 2008 מפעילה גם אגד מהמסוף שני קווים הנוסעים אל חולון, כאשר אחד פועל בשעות העומס בלבד והשני פועל אחת לשעה ברוב שעות היום. חברת קווים מפעילה במקום שני קווי אוטובוס לשוהם ומודיעין. סמוך למסוף שוכנות שתי חנויות מרכול, ובית אבות גדול.
לאחר השקת הפעימה השנייה של רפורמת התח"צ בגוש דן ביולי 2011, נוספו קווים רבים היוצאים מהמסוף. בעקבות כך, נוצר עומס במסוף וחברת דן החלה להסיט חלק מהקווים הקיימים אל מסופים אחרים על מנת להקל על העומס במסוף. בשנת 2014 חברת מטרופולין החלה להפעיל קווים מהמסוף. בשנת 2015 אגד החלה להפעיל קו שלישי מהמסוף.
המלחמה הלטינית
המלחמה הלטינית היא שמה של מלחמה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין הברית הלטינית בין השנים 340 לפנה"ס ל-338 לפנה"ס. המלחמה נערכה על רקע התחזקותה המדינית והצבאית של רומא במאות ה-5 וה-4 ושינוי מאזן הכוחות הפוליטי בין שני רומא והלאטינים.
רקע.
הרפובליקה הרומית והברית הלטינית היו בנות ברית כבר משנת 493 לפנה"ס שבה נחתם הסכם שלום בין הצדדים שנקרא על שם הקונסול הרומי ספוריוס קאסיוס. ההסכם נתן לשני הצדדים מעמד שווה מבחינה מדינית, הבטיח תמיכה צבאית הדדית במקרה של מלחמות עתידיות, פיקוד משותף ואחיד במקרה של שיתוף פעולה צבאי וחלוקה שווה של שלל מלחמה. כמו כן כלל חוזה קאסיוס שורה של הסכמות שנועדו לאפשר סחר פרטי חופשי בין לאטינים ורומים. הסכם זה היה בסיס הכרחי להתגוננות לאטיום מפני אויביה, ליצירת זכויות האזרח הלאטיניות ולהתפשטות המושבות הלאטיניות והרומיות באיטליה. לברית הרומו לטינית הצטרפו ההרניקים בשנת 486 לפנה"ס.
מסביבות 370 לפנה"ס והלאה, עם גיבוש הגבול הצפוני של רומא באטרוריה, החלה להפנות זו את תשומת לבה ללאטיום עצמה ולאויביה הדרומיים.
בני הברית של רומא, ההרניקים וחברי הברית הלטינית, החלו להרגיש יותר ויותר את החסרונות בחוזים שלהם עם רומא וחששו מהתחזקות נוספת של זו על חשבונם. ההרניקים שברו ראשונים את הברית והחלו לנקוט בצעדים מלחמתיים כבר בשנת 362 לפנה"ס, במקביל לעימות הרומי בדרום אטרוריה. המלחמה ההרניקית נוצחה במהירות ובשנת 358 חזרו הללו וחתמו על ברית מחודשת עם רומא.
בעוד העימות בין ההרניקים לרומים נפתר לזמן מה, המתח בין הלאטינים לרומים הלך וגבר. אופייה של הברית הלטינית הציב אותה בעמדת נחיתות מול רומא, שהעמידה את חברותיה בסכנה ממשית. בעוד רומא הייתה יחידה פוליטית אחת, שמאז חתימתו של הסכם קאסיוס הצליחה להגדיל באופן רציף את כוחה, הטריטוריה שלה ואוכלוסייתה, הברית הלטינית הורכבה ממספר רב של ערים ששמרו על עצמאותן וריבונותן וכוחן היה תלוי בשיתוף הפעולה שלהם. לפיכך למרות שהישגי הברית הרומו-לטינית היו רבים, רומא הייתה הנהנית העיקרית מהם. יותר מכך, ניצחונות הלאטינים והרומים על אויביהם המשותפים הקטינו את הסיכון שבפלישה עמים זרים ללאטיום דבר שהקטין את הליכוד ביניהם.
בשנת 381 לפנה"ס קיבלו אזרחי העיר הלאטינית טוסקולום אזרחות רומית והעיר נבלעה למעשה במדינה הרומית. פעולה זו שסעה את לאטיום לשני חלקים. משנה זו והלאה הקרע בין הלאטינים לרומא החל להיות גלוי וערים לטינות חזקות כגון וליטראי, טיבור ופראניסטה החלו לפעול שלא במסגרת הברית הלטינית. אף על פי כן, בשנת 358, עם חידוש הברית בין ההרניקים לרומא, חידשו רוב חברי הברית הלטינית את הסכם קאסיוס, כנראה מחשש מהפלישות המחודשות של הגאלים. יחד עם זו החוזה שונה בכמה סעיפים לטובתה של רומא וחלק מערים הלטיניות החזקות לא חתמו עליו. רק בשנת 354 לפנה"ס חתמו טיבור ופראניסטה על הסכם מחודש עם רומא, אולם לא במסגרת הברית הלאטינית, דבר שהקטין את כוחה.
פעולות נוספות שביצעה רומא הבהירו ללאטינים שמעמדן העצמאי היה נתון בסכנה ברורה ומידית. בשנת 358 לפנה"ס חולקה אדמת הוולסקים בדרום מזרח לאטיום למתיישבים רומים בלבד, בשנת 354 לפנה"ס נכרתה ברית בין הרומים לסאמניטים ובשנת 348 לפנה"ס נחתם הסכם חדש בין רומא לקרתגו, שבו הוכרה למעשה ההגמוניה הרומית על לאטיום.
התגובה הלאטינית המיידית הייתה הפסקת סיפוק חיילות העזר לרומים החל משנת 349 לפנה"ס, צעד מקדים למלחמה העתידית שפרצה תשע שנים מאוחר יותר.
מהלך המלחמה.
בשנת 340 לפנה"ס פרצה מלחמה בין הברית הלטינית לרומא, לאחר שרומא דחתה את דרישות הלאטינים. ההיסטוריון ישראל שצמן משער שהלאטינים דרשו את חידושם של התנאים המקוריים של חוזה קאסיוס. חברי הברית הלאטינית, כולל טוסקולום, שלא מכבר קיבלה אזרחות רומית, גייסו לעזרתם את הוולסקים, הסידיקינים, האורונקים והקאמפנים, שחששו מהברית שחתמו הרומים והסאמניטים. האחרונים סייעו לרומא במלחמה, בעוד ההרניקים נמנעו מהעימות ושמרו על עמדה נייטרלית.
בתחילת המלחמה היה מצבם של הרומים בעייתי בשל העובדה שחלק ניכר מצבאם היה ממוקם בקאמפניה ומנותק על ידי נהר הליריס מלאטיום. בקרב מכריע שנערך בטריפאנום ליד מינטרואי הובס צבא לטיני קאמפני על ידי צבא רומי סמאניטי, בניצוחו של הקונסול טיטוס מאנליוס אימפריוסוס. התבוסה הובילה לחתימתו של הסכם שלום נפרד בין הקאמפנים והרומים ופרישתם של הראשונים מהמלחמה.