באזורי מגורים מצויים זוחלים רבים. שממית הבתים הוורודה, מופיעה על הקירות בבתי האדם וטורפת מיני עש ליד נורות החשמל. לא פחות ממנה בולט החרדון המצוי, ששוכן על מבנים הרוסים, על קירות בתים ואף על גבעות כורכר והגיר בכל האזור. הזכר הכהה, העומד במקום בולט במרכז הטריטוריה שלו ומבצע קידות עמוקות שמטרתן להרתיע חרדונים אחרים מלפלוש לתחומו הוא מחזה שכיח בנוף. יש חוקרים שסבורים שהערבים רואים בקידות החרדון חיקוי לתנועות התפילה שלהם, ומכאן האיבה שרוחשים הערבים לחרדון.
הזוחל השלישי שהתרבה בשנים האחרונות ביישובי האדם, ובעיקר ביישוב הכפרי, הוא הצפע המצוי. נחש זה, שהוא הגדול והמסוכן בארץ, התרבה כנראה עקב הרעלת התנים באזור, רוב מקרי ההכשה בארץ הם הכשות של צפע.
עופות.
רוב העופות בישראל מצויים באזור זה, ולא ניתן למנות את כולן. התופעה הבולטת ביותר בנוף היא ריבוי השחפים, בעיקר שחפי האגמים, בעונת החורף. שחפים אלה מוצאים חלק ניכר ממזונם במזבלות הגלויות הפזורות באזור. הם בולטים מאוד במזבלת חיריה הסמוכה לנמל התעופה בן-גוריון. שם הם מהווים סכנה מתמדת למטוסים ממריאים. חלק גדול מזמנם מבלים השחפים במקווי מים באזור. כגון באגם של הספארי ברמת גן ובאגני חימצון של גוש דן ליד ראשון לציון. בלילה השחפים לנים על פני הים, באזור נמל יפו והטיילת בתל אביב.
אגני החמצון בשידפן, באגם השקמה, ובמקומות אחרים באזור (אגני רחובות ואשדוד) הם אתרי מנוחה לעופות מים רבים, הנחים בביצות האזור. בחורף מצויים שם שחפים, ברווזים, ביצניות, חופמיים, חופיות ועוד. באביב מקננים שם הסיקסקים והתמירונים. לפעמים מגיעים לאגני החימצון גם עופות נדירים כמו אווזים, פלמינגו ושקנאים.
מינים רבים של ציפורים פשטו והתרבו באזור עקב היישוב המוגבר, ותפסו את מקומם של מינים שנדחקו בשל הרס מקומות החיות הטבעיים שלהם. צוצלת ("תור העיר") היא דוגמה בולטת למינים כאלו. היא נפוצה כיום בכל מקומות היישוב בארץ ומקננת אף במרפסות הבתים בערי האזור. כך בולטים גם הבולבול, הצופית והשחרור שהתרבו באזור עם התרבות המטעים וגינות הנוי, המספקים להם את מזונם.
עופות אלה מרחיבים את גבולות תפוצתם וקינונם בהתמדה, וכבר הפכו בני בית אף ביישובי מערב הנגב. מעניינת בעיקר התפשטותה של הצופית מבקעת הירדן לאזור החוף בעקבות צמחי נוי עתירי צוף, כגון טקומית הכף, דק-פרי והיביסקוס, המספקים לה שפע צוף גם בעונות של היעדר פריחה בצמחי הבר.
עופות נוספים, כגון אנפיות הבקר, זרזירים, נחליאלי לבן ועוד נוהגים ללון במושבות לינה מיוחדות, שאליהן מתכנסים לעיתים אלפי פריטים ללינה משותפת. לעיתים מצויות מושבות הלינה בליבה ההומה של העיר, אך נראה שהרעש לא מפריע לעופות אלה.
יונקים.
נוסף למכרסמים שחיים באזור, מצויים באזור גם יונקים אחרים, אך בשל היישוב הצפוף ופעולות האדם נעלמו מן הנוף רוב היונקים הבינונים והגדולים. עד לראשית שנות השישים היו התנים חלק ניכר מן הנוף, ויללותיהם נשמעו מידי לילה ביישובי האזור, אך בשנת 1963 החל משרד החקלאות להרעיל את התנים, ורובם נעלמו מן השטח, אחת המושבות הקטנות והמעניינות של תנים שנותרו באזור מצויה ליד היישוב פלמחים, ובה נערכו תצפיות ומחקרים זואולוגים רבים. הדברת התנים גררה בעקבותיה התרבות של מזיקים, ובכללם הצפע המצוי. הדרבן והארנבת הם שני יונקים בינוניים שהתרבו גם הם בעקבות השמדת התנים.
מן היונקים הקטנים המצויים באזור, מצויים שלושה מיני חדף, וביניהם החדף הזעיר, שהוא קטן היונקים בעולם, אורך גופו 5 ס"מ ומשקלו כ-2 גרם. החדפים אוכלים חרקים ותולעים, ולמרות שהם נראים כמו עכברים חדי אף (ומכאן שמם), הם אינם משתייכים למשפחת המכרסמים אלא לסדרת אוכלי החרקים, שעמה נמנים גם הקיפודים.
מינים רבים מסדרת העטלפים שכנו באזור. העטלפים אוכלי החרקים נפגעו קשות בגלל הרעלת החרקים המזיקים ליבולים, אף כי הם מועילים לאדם בהשמדת חרקים אלה, ואילו עטלף הפירות המצוי, שהוא הגדול בעטלפי ישראל, משגשג באזור ומוצא את מזונו בשפע המטעים ובחצרות הבתים. מן העצים הגדולים בחצרות הוא להוט בעיקר אחרי פירות השסק, האזדרכת והפיקוס.
בשנים האחרונות התרבו בשוליו הדרומיים של האזור ובשטחים שאינם מיושבים בצפיפות מספר יונקים מרשימים. ביניהם בולטים עדרים קטנים של הצבי ארץ-ישראלי, בעל חיים מוגן ואסור לציד. השועל המצוי, החי בעיקר בחולות ופעיל בלילות, והקרקל, חתול ממוצא טרופי-סודני, ובאוזניו השחורות נמצאות ציציות שיער שחורות. אלה היקנו לו את שמו, שפירושו בטורקית "שחור אוזניים".
התיישבות וחקלאות במקום.
בני אדם ישבו במקום עוד מימי קדם, בתחילה היו אלו הפלשתים וכן עוד מספר שבטים כנעניים שישבו לחופי מישור החוף הדרומי, בעיקר באזורי יפו, אשדוד, אשקלון ועזה אך גם באזורים אחרים. הביקוש לשטח אדמה זה נבע מהמיקום האסטרטגי לחופי הים התיכון, שהביא לפתח כלכלי ומסחרי לכל העמים שהתיישבו באזור. כמו כן, למעט שטחי החולות האזור היה נוח לחקלאות ונחלים רבים זרמו בו, דבר שעודד התיישבות באזור.
ראשוני המתיישבים היהודים שישבו במקום עם חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל התיישבו בעיר יפו שהייתה ברובה עיר ערבית. בסוף המאה ה-19, עם הקמת המושבות הראשונות הוקמו במקום המושבות רחובות, נס ציונה, באר טוביה, גדרה, ראשון לציון ומאוחר יותר הוקמו תל אביב (תחילה כ-אחוזת בית) וכן התפתחו במקום יישובים חקלאיים ולא חקלאיים עם הזמן כגון כפר מרמורק, נגבה, בית דגן ועוד. בשנות ה-30 ושנות ה-40, לפני ההחלטות על חלוקת המדינה, החל תהליך יישוב אזור מישור החוף הדרומי על ידי מספר יישובים כגון גברעם, תקומה ועוד על מנת לבסס את היישוב היהודי באזור זה ולקבוע עובדות בשטח לפני החלוקות המתקרבות, ועל כן במבצעי חומה ומגדל ו11 הנקודות הוקמו יישובים גם באזור זה וכן על מנת לחבר את מרכז ארץ ישראל היהודית עם מעט היהודים שישבו באזור הנגב.
לאחר הקמת המדינה, הוקמו יישובים רבים באזור זה, בעיקר באזור הערים אשקלון, אשדוד וחבל אשכול (תחילה חבל הבשור) על מנת לפתח אזורים אלו שלא יושבו כמעט בכלל עד אז. באזור הוקמו בשנות ה-50 גם מספר מעברות ועיירות פיתוח כגון יבנה, נתיבות, שדרות ואופקים אך עולים גם שוכנו במושבים וקיבוצים שהוקמו לפני קום המדינה או לאחריה.
כיום אזור זה הוא אזור ירוק ומיושב והחקלאות במקום, חבל אשכול וגם גוש קטיף עד לשנת 2005, מספקת תוצרת רבה לשווקים בישראל ומחוצה לה.
בתחילת ההתיישבות היהודית באזור, ובעיקר בעשרות השנים האחרונות, עוברת עלו מהפכה ונופו משתנה. תופעה זאת בולטת במיוחד באזורים העירוניים התעשייתיים לאורך החוף. גם מפעל השפכים המרכזי לגוש דן שבחולות ראשון לציון, ואזורי התעשייה, נוסף על פיתוח רשת דרכים והפסקת זרימת סחף הנילוס (בעקבות הפעלת סכר אסואן) יוצרים שינויים בנופו הטבעי של האזור.
מישור החוף הדרומי מבחינה צבאית והיסטורית.
טרם הגעת השבטים לארץ כנען ישבו במקום עמים רבים, ביניהם הפלשתים. עם חלוקת הארץ התיישב בחלק מהשטחים בצפון המישור שבט דן, כאשר שאר השטח היה בידי הפלשתים. דוד המלך כבש את האזור מידי הפלשתים והאזור עבר לשליטת ממלכת ישראל המאוחדת בנחלת שבט יהודה. עם היפרדות הממלכה המאוחדת לממלכת ישראל וממלכת יהודה עבר אזור זה לשליטת ממלכת יהודה, אף על פי שנכבש בהמשך מספר פעמים על ידי ממלכת ישראל ועל ידי מצרים. עם כיבוש הארץ על ידי ממלכת אשור נכבש גם אזור זה על ידם, אך עם עזיבת הכוחות את האזור הוא שב ונכבש על ידי ממלכת יהודה.
הערים החשובות בכל התקופות באזור זה היו יפו, אשדוד, אשקלון ועזה. בהמשך נלחמו על כיבוש האזור גם היוונים, הפרסים והחשמונאים. ערים אלו שימשו כמוצא חשוב לים ולכן הייתה להן חשיבות אסטרטגית. בעת השלטון הערבי המוקדם בארץ לא טיפחו השליטים את האזור והוא הוזנח, גם בזמן שלטון הצלבנים והממלוכים. עת נכבש האזור על ידי הממלוכים, שחששו מכניסה חוזרת של הצלבנים לחופי הארץ, הושמד נמל יפו על ידם. למרות זאת הצליחו להגיע בדרכי היבשה צלבנים ונזירים מרחבי אירופה. עם הגעתו של נפוליאון לאזור, הוא נכבש בקרבות קשים.
בעת תקופת השלטון העות'מאני החל האזור לשגשג במעט, ושופצו נמלי יפו ואשדוד. עם התקדמות הבריטים לכיוון ארץ ישראל פינו העות'מאנים את היהודים ביפו ותל אביב מחשש שיעזרו לכוחות הבריטיים בכיבושיהם, אך למרות זאת נכבש לבסוף האזור על ידי בריטניה אשר סייעה לפיתוח האזור מבחינה כלכלית והתיישבותית. במהלך המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939 נסגר נמל יפו, השער החשוב ביותר בכניסה לארץ ישראל. כתוצאה מכך הוקם נמל תל אביב שהחליף אותו. הבריטים, בתוכנית החלוקה, הציעו כי אזור זה יעבור ברובו לשליטת היהודים וכי שטחי רצועת עזה עד אשדוד יישארו בידי הערבים. עוד החליטו הבריטים כי אזור יפו וכן הכביש המחבר בינה לבין לוד יישארו בשליטה בינלאומית.
במלחמת העצמאות היו במקום מספר קרבות ומבצעים חשובים, והם:
תיאודוסיוס הראשון
פלביאנוס הראשון מאנטיוכיה
תיאודוריד הראשון
תיאודוריק הראשון
תאודוריק הראשון
תיאודור מומזן
ספריית תוכנה
תיאו ון גוך
תיאובלד וולף טון
אליזבת בת'ורי
שלום שכנא מפראהביטש
הרב שלום שכנא מפראהביטש נודע גם בכינויו "רבי שלום הגדול" (ביידיש: דער גרויסער רבי שלום).
(ה'תקכ"ט - י"ד בתשרי ה'תקס"ג ; 1769–1802) היה רב אוקראיני ואביו של רבי ישראל מרוז'ין.
מתולדותיו.
נולד במזריטש שבאוקראינה לרבי אברהם המלאך בנו של רבי דב בער המגיד ממזריטש. הוא נקרא על שם אבי סבתו רבי שלום שכנא מטורטשין.