לורנס רוברט קליין () היה כלכלן יהודי אמריקאי. עבור עבודתו ביצירת מודלים ממוחשבים לחיזוי מגמות כלכליות בתחום האקונומטריקה, אותה ביצע במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת פנסילבניה, הוענק לו פרס נובל לכלכלה ב-1980, "עבור יצירת מודלים אקונומטריים ויישום שלהם לניתוח תנודות כלכליות ומדיניות כלכלית."
בשל מאמציו, מודלים אלו הפכו נפוצים בקרב כלכלנים. פרופסור מרטין פלדשטיין מאוניברסיטת הרווארד אמר לוול סטריט ג'ורנל כי קליין "היה הראשון ליצור מודלים סטטיסטיים שהדגימו את הכלכלה הקיינסיאנית" כלים אלה עדיין בשימוש על ידי הבנק הפדרלי ובנקים מרכזיים אחרים.
קורות חיים.
קליין נולד באומהה, נברסקה, להוריו בלאנש וליאו ביירון קליין. הוא המשיך את לימודיו בלוס אנג'לס סיטי קולג', שם הוא למד מתמטיקה; באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא החל לייצר מודלים ממוחשבים. קיבל תואר ראשון בכלכלה בשנת 1942; וקיבל את הדוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1944, כשהיה תלמיד הדוקטורט הראשון של פול סמואלסון.
פרסים הנצחה.
ב-1959 זכה קליין במדליית ג'ון בייטס קלארק.
קליין קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן בשנת 1994.
על שמו של קליין ישנו רחוב בראשון לציון.
הרעב הגדול של 1315–1317
"הרעב הגדול" הוא הכינוי שניתן לתקופת רעב המוני ששררה באירופה במהלך ימי הביניים, משנת 1315 עד שנת 1322 בגלל התקררות אקלים קיצונית. יש המתארכים את סיום הרעב ב-1317, שכן כבר אז הטמפרטורות חזרו להיות רגילות אך גם לאחריה, הרעב השפיע בצורה משמעותית עד שנת 1322.
הרעב פגע באזורים נרחבים בצפון אירופה וביניהם גרמניה, חלקו הצפוני של סקנדינביה, צפון צרפת, איי בריטניה (מלבד צפון סקוטלנד), מדינות הבלקן וכן מערב פולין. היא נעצרה בדרום על ידי הרי האלפים והפירנאים. רעב זה מציין את אחת מנקודות המפנה בהיסטוריה של אירופה בימי הביניים. שכן, בתקופה זו פסקה תקופת השגשוג שררה באירופה במשך זמן מה, וגרמה לשינויים משמעותיים ביחס לכנסייה ולאוכלוסין.
רקע היסטורי.
בשנים שקדמו לרעב הגדול אירופה שגשגה. משנת 800 עד 1300 החקלאות באירופה פרחה, איכות החיים עלתה וניכרה עלייה משמעותית ויציבה בריבוי האוכלוסין. עם זאת, המאה ה-14 באירופה הייתה רוויה באסונות, הן מעשה ידי אדם והן מעשי הטבע. בין אסונות האדם ניתן למנות את מלחמת מאה השנים (1337-1453), ובין אסונות הטבע ניתן למנות את "הרעב הגדול" (1315-1322), וכן את המגפה השחורה (1347-1351). אסונות אלו גרמו לשינויים דרמטיים ברחבי אירופה. בשנים הללו מתו מיליוני בני אדם, ואנשים החלו לערער על המוסדות והאמונות ששררו באותה תקופה באירופה. אסונות אלו השפיעו לרעה על התפתחותה של אירופה בשנים שלאחר מכן. אמנם מניין המתים ברעב הגדול לא השתווה למיליונים שמתו באסונות האחרים, אך תרומתו ניכרת בהעצמת האסונות הבאים שפקדו את אירופה. הרעב שפקד את אירופה הוגדר כרעב המוני, מצב קיצון של מחסור רחב במזון לתקופה משמעותית וקצובה, שגורם לחולי ורעב בקרב ההמון. רעב מסוג זה היה תופעה חוזרת ונשנית במאה ה-14. לאחר "הרעב הגדול" ישנו רעב המוני גם בין השנים 1328-1329 והשנים 1338-1339.
התרחשות.
הרעב פגע באזורים נרחבים בצפון אירופה וביניהם גרמניה, חלקו הצפוני של סקנדינביה, צפון צרפת, איי בריטניה (מלבד צפון סקוטלנד), מדינות הבלקן וכן מערב פולין. היא נעצרה בדרום על ידי הרי האלפים והפירנאים. רעב זה מציין את אחת מנקודות המפנה בהיסטוריה של אירופה בימי הביניים. שכן, בתקופה זו פסקה תקופת השגשוג שררה באירופה במשך זמן מה, וגרמה לשינויים משמעותיים ביחס לכנסייה ולאוכלוסין.
"עידן הקרח הקטן" (מאה ה-14 עד המאה ה-19), שהחל בתקופה זו גרם להתקררות אקלים קיצונית באירופה, התקררות שהתבטאה בחורפים קפואים וקיציים רווי גשמים. אקלים זה פגע בתוצרת החקלאית בצורה משמעותית. היבול שגדל נהרס על ידי הגשם, השדות היו קשים לחרישה חדשה, והיבול שהצליח לגדול בתנאים הקשים היה מועט.
אביב של שנת 1315 היה גשום מאוד. הגשמים הרבים הקשו על חרישת השדות, וכן גרמו לזרעים שנזרעו להירקב. ב-1316, המזג האוויר הקשה לא הרפה, ואנשים היו כבר חלשים מחוסר תזונה ואיבדו את יכולתם לעבוד את האדמה הקרה. בקיץ של 1317 האקלים השתפר, אך ההתאוששות לא קרבה לבוא. הזרעים שבדרך כלל נשמרו לזריעה כבר נאכלו על ידי האנשים, היה מחסור בבהמות משא, שני עניינים אלו עיכבו זריעת שדות חדשים, והתוצרת חזרה להרגלה רק בשנת 1325. בשנת 1317, הרעב הכה כבר בכל שכבות האוכלוסייה, לורדים, מלכים ואיכרים הושפעו כאחד. עדות לחוסר של המלכים במסמכים שונים וכן בכרוניקל של סאנט אלבה, שם מדווח כי מלך אנגליה אדוארד השני, התקשה למצוא לחם לעצמו ופמלייתו.
בשנים הראשונות לרעב עלה יוקר המחיה בצורה דרסטית. מחיר החיטה, שעועית ואפונה עלה פי חמישה, ואף המלח (שהיה חשוב ביותר בתקופה זו מכיוון ששימש להמלחת ושימור הבשר), עלה ל-35 שילינגס.ישנן עדויות לכך שהערך התזונתי של הלחם שכן נוצר היה דליל ביותר, וכך גם אנשים שאכלו היו בתת-תזונה. המחסור הגדול הצריך את התאמתם של אנשי אירופה לתנאי החיים החדשים. חלק מהלורדים עברו מחקלאות ישירה להשכרה על מנת שיהיה להם הכנסה. לורדים אחרים קיצצו בכוח אדם, ואף משכנו את נכסיהם. האיכרים לרוב, משכנו את חפציהם ומכרו את אדמתם לכנסייה עבור כסף מזדמן. במהלך שנות הרעב, אנשים ניזונו בעיקר מליקוט צמחים, שורשים, אגוזים ואף קליפות עצים ביערות. וכשזה אזל אנשים פנו לבשר סוסים וכלבים, אשר נעשה מצרך יקר.
הרעב החמיר במהלך השנים כי תוצרת האדמה קטנה משנה לשנה. הסיבה לכך לא הייתה נעוצה רק באקלים הקשה, אלא גם מפני שהמחסור בתזונה החליש את אנשי אירופה פיזית ופגם ביעילות עבודתם. בנוסף לכך, חוסר המזון החליש גם את בעלי החיים במשק, שכתוצאה מכך התקשו לחרוש. כאשר האנשים לא מצאו תבואה הם נאלצו לשחוט את חיות המשק שלהם, דבר שהקשה על עבודת האדמה בשנים הבאות. המלחמות שאפפו את אירופה במאה ה-14, הגבירו את עוצמת ההרס והקטינו בצורה משמעותית את תפוקת היבול.
גידול האוכלוסין בתקופה שקדמה לרעב, השפיע גם הוא על המצוקה הקשה בזמן הרעב. שהרי היו יותר אנשים להאכיל, ובכך גם יותר אנשים במצוקה. הרעב גרם לשתי תופעות הפוכות באוכלוסייה. מחד גיסא, מבוגרים וזקנים רבים הרעיבו את עצמם עד מוות על מנת לאפשר לבני משפחתם הצעירים יותר לאכול ולשרוד, וכן בתקווה שהם יוכלו לעבד את האדמה. מאידך גיסא, היו לא מעט דיווחים של קניבליזם (דיווחים שאין דרך לאמתם), ונטישת ילדים. הסיפור של עמי ותמי הידוע בשם הנזל וגרטל, ממעשיות האחים גרים מתאר תופעה זו של נטישת ילדים ביערות.
השלכות.
ל"רעב גדול" היו השלכות על האוכלוסין, על הכנסייה וכן על התרבות האלימה.
הכנסייה
בתקופת הרעב המון אנשים ויתרו על נכסיהם וקרקעותיהם לכנסייה, על מנת לקבל כסף מהיר ובשל כך נכסי הכנסייה גדלו מאוד בתקופה זו. עם זאת, היחס של האנשים השפוטים לאנשי הכנסייה השתנה. "הרעב הגדול" הביא משבר אמוני בקרב המאמינים הנוצריים משום שתפילותיהם לא נענו. הם החלו לערער תחת הסמכות והכוח של הכנסייה הקתולית רומנית ששלטה אז, ואיפשר לתנועות נוצריות שונות שעד אז נחשבו כתות משום שהתנגדו לאפיפיור.
אוכלוסייה.
בתקופה שלפני "הרעב הגדול" (800 עד 1300) היה גידול מסיבי באוכלוסין, ריבוי זה נחלש עוד בתקופה שקדמה לרעב, אך יש רואים ב"רעב בגדול" את הסיום הסופי של צמיחה זו. יש המקשרים בין תקופת "הרעב הגדול" למחיר הדמים העצום שגבתה המגפה השחורה בהמשך המאה ה-14, שכן היא החלישה את אנשי אירופה מבחינה בריאותית. תוחלת החיים בתקופת הרעב הייתה פחות מ-30 בעוד שבתקופה שלאחר הרעב (1376) היא עלתה לגיל 35. בנוסף לכך, הרעב גרם למצב קיצון בו אנשים הרגישו צורך הישרדותי לגנוב. תרבות אלימה זו רק התעצמה בשנים לאחר הרעב .
מוזיאון צ'ורום
מוזיאון צ'ורום (טורקית: Çorum Müzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה בעיר צ'ורום במחוז הים השחור בטורקיה. המוזיאון הוקם ב-1968 ומציג ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באתרים: אלג'הויוק, בואזקיי (אתר העיר חתושש), אורטהקיי (האתר של העיר ספינואה ), אסקיאפאר, פזארלי, קוסאריי ואלישרהויוק .
מבנה המוזיאון.
המבנה בו שוכן המוזיאון נבנה בשנת 1914 בסגנון אדריכלי של המאה ה-19. בתחילתו שימש כבית חולים, ובהמשך כבית ספר לחקלאות, בית ספר לרפואה, בית ספר לאמנות, בית ספר למסחר, אקדמיה למכונאות, ובית ספר תיכון. בשנת 1988 נפגע המבנה בעקבות שרפה. עבודות השיקום החלו בשנת 1989 במטרה להפוך אותו כמבנה למוזיאון. המבנה נפתח לקהל הרחב ב-11 במרץ 2003.
מבנה זה שוכן כ-400 מטר ממזרח למבנה הקודם של המוזיאון שנבנה בשנת 1332.
היסטוריה.
המוזיאון התחיל ב-1937 כיוזמה מקומית למחקר ואיסוף ממצאים שנמצאו באזור. אחד הגורמים החשובים שהביאו לעניין בנושא, הן החפירות הארכאולוגיות שאתר אלג'הויוק שנעשו על פי הוראתו של נשיא טורקיה אתאטורק. מוזיאון צ'ורום משמש כיחידה מינהלית הכוללת שני מוזאונים במרכז ושלושה נוספים במקומות אחרים הקשורים באתרים הארכאולוגים. המשך החפירות באלג'הויוק הגביר את הצורך בהקמת מוזיאון מקומי באתר, והוא נוסד ב-1940. בשנת 1966 נחנך "מוזיאון בואזקיי" באתר של העיר חתושש. ב-13 באוקטובר נחנך מוזיאון צ'ורום.
אוסף המוזיאון.
גודלו של האוסף הוערך בשנת 1997 מעל 12,000 פריטים. האוסף מחולק לארבעה אזורי תצוגה. האולם הראשון והמסדרון כוללים ממצאים מהתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית. התצוגה כוללת מטבעות, כלי קרמיקה, כלי בישום מזכוכית, צלמיות ופסלים, ספלי מנחה, אסטלות, סרקופגים, כותרות עמודים ותכשיטים.