יוליאנוס מבחין בין "הבורא הבלתי אמצעי של העולם" ובין "האלים שמעליו", ובכך נראה שמאמץ את ההבחנה הנאו-אפלטונית בין הישות העליונה לדמיאורג. אלא שברצונו להבהיר שהתפיסה היהודית של "הבורא הבלתי אמצעי" נחותה מזו של אפלטון, משום ש"האל לפי משה אינו בורא דבר שאין לו גוף, כי אם עורך ומסדר של החומר הקדמון". בעיני יוליאנוס, סיפור בראשית אינו עוסק באל בורא, אלא באל נחות שרק עיצב את החומר שכבר נוצר.
הוא משווה זאת לתיאור הבריאה של אפלטון בטימאיוס , שבו אלים נחותים מעצבים את החומר שיצר האל הבורא. יוליאנוס ממשיך וטוען כי חייב להיות יותר מאל אחד שעיצב את החומר, מאחר שאילו היה רק אל אחד, כל היצורים שנבראו היו זהים. העובדה שיש הבדל כזה בין יצורים אלמותיים, בני אדם ובעלי חיים, מוכיחה שאלים שונים עיצבו יצורים שונים.
אלוהי משה, בהיותו אל שבחר את היהודים כעמו והעניק להם בלבד את מתנת הנבואה ואת תורתו, הוא אלוהי העם היהודי בלבד, ולא של אף גזע אחר של בני אדם. יוליאנוס סבור כי זה אבסורד להאמין שאלוהים שברא את כל העולם, שמתאר את עצמו כאל קנאי, הסתפק בהגבלת עצמו לטיפול בשבט קטן בארץ ישראל, תוך שהוא מאפשר לכל העמים מלבד ליהודים לעבוד אלילי שקר במשך אלפי שנים:
אלוהי היהודים העדיף להגביל את עצמו לעם אחד, ולכן אין הפגנים חייבים לו הכרת תודה.
לאחר מכן דן יוליאנוס כיצד היוונים רואים באלים כנציגיו של האל הבורא, שכל אחד מהם אחראי על הטיפול באומות, ערים וגזעים שונים של בני אדם, מה שמסביר מדוע אופיים ומנהגיהם של בני אדם כה שונים זה מזה. הוא לועג לרעיון כי פרשנות מילולית לסיפור מגדל בבל יכולה להסביר כראוי מדוע בני אדם שונים כל כך זה מזה, באומרו שהיא אינה מסבירה מדוע לבני אדם יש ערכי מוסר או חוקים שונים או מדוע יש להם הבדלים פיזיים כה בולטים. במקום זאת, הוא מאמין, אלים שונים אחראים על גזעים ועמים שונים ולכן גם על ההבדלים של האנושות. אלוהי משה אכן קיים, אך רק כנחות לאלוהי הכל.
יוליאנוס מצטט את עשרת הדיברות ושואל איזו אומה יש בנמצא, שמלבד הדיבר "לֹא יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים" והדיבר "זָכוֹר אֶת-יוֹם הַשַּׁבָּת", אינה סבורה שעליה לשמור את הדיברות האחרים.
מוטיב חוזר בחיבור הוא קנאת האל היהודי. יוליאנוס טוען כי הפסוק "אנכי יהוה אלהיך אל קנא" הוא בבחינת עלילה על אלוהים ושואל כיצד יכולה קנאות להיות תכונה אלוהית, שהרי "אם כן, אדם קנא וצר עין נראה לך ראוי לגינוי, אבל הופך אתה זאת למידה אלוהית אם נאמר שהאל קנא הוא?" ואם הוא אלוהים באמת קנאי, מדוע לא מנע מהגויים לעבוד אלים אחרים: "כיצד, אפוא, לא עצר בעדם בעצם ידו...? האם לא היה מסוגל לעשות זאת, או שמלכתחילה לא רצה למנוע שהאלים האחרים יֵעַבדו?".
יוליאנוס שואל מדוע, אם האל היהודי הוא האל היחיד, היהודים לא הצליחו להשיג הישגים כמו עמים אחרים, כמו היוונים, הפיניקים או המצרים, ומדוע היהודים נשתעבדו על ידי כל כך הרבה עמים אחרים. הוא מציין כי ליהודים מעולם לא היה מצביא גדול כמו המצביאים בקרב היוונים והרומיים, מעולם לא הופיעה אצלם רפואה כמו זו של היפוקרטס, והמלך שלמה, "החכם מכל אדם" אצלם, אינו בר השוואה לפוקילידס, תאוגניס או איסוקרטס, שהרי אותו שלמה לא הצליח להתגבר על תאוותו ועבד גם אלים אחרים.
מדוע נטשו הגליליים אמונות יהודיות?
יוליאנוס תוקף את המתנצרים, שמצד אחד, נטשו את האלים הנצחיים לטובת "הפגר המת של היהודי" וערקו מהפגנים אל "העברים", אך מצד שני, מוטב היה לו נשארו עם היהודים במקום להתנצר:
על רקע ההשוואה בין נוצרים ליהודים, יוליאנוס מביע את השקפותיו החיוביות ביותר על היהודים, להם לפחות יש "הלכות מדוקדקות בענייני פולחן, ורבבות איסורים ומצוות המצריכים אורח חיים של קדושה כשל כוהן".
יוליאנוס מקדיש זמן לדיון, כיצד אפילו לאחר שהגליליים אימצו מסורות יהודיות בשמן, הם באמת דחו אותן ורק קיבלו את חילול האלים שבהן. הוא מבקר את האמונה כי ישו הוא הנביא שאותו חזו משה וישעיהו, שכן ישו, בהיותו כביכול בן האלוהים, לא היה צאצא מיהודה, ואומר שהרעיון של אל הטוען שהוא האל היחיד, הבורא ישות שווה לו (ובכך אל שני), נוגד את האמונות המונותיאיסטיות של היהדות. הוא מצביע על כך שהגליליים נטשו רבות מהאמונות המרכזיות ביהדות, כמו הקרבת בעלי חיים והגבלות התזונה שלה, ומבקר את הטענה כי אלוהים קבע להם חוק חדש בזמן שמשה הזהיר בנחרצות כל כך מפני שינוי החוק.
יולייאנוס אף מגיע למסקנה "שדעתם של היהודים מסכימה עם אומות העולם פרט לאמונה באל אחד. שהרי דבר זה מיוחד להם וזר לנו, כי שאר הדברים משותפים איכשהו לנו ולהם".
לצד נטישת תורת היהודים, יוליאנוס גם מאשים את הגליליים בנטישת תורותיהם של השליחים המקוריים. הוא טוען שאף שליח לא טען כי ישו הוא אלוהים עד יוחנן. הגליליים גם אינם מצייתים לדבריו של ישו, מאחר שהם מקדשים קברים ואת המתים, ואילו ישו התייחס לאתרי קבורה כמקומות של טומאה. לאחר מכן מביא יוליאנוס מנהגים יהודיים אחרים שננטשו על ידי הגליליים כמו ברית מילה וחג הפסח, ותוהה מדוע הם זנחו מנהגים כאלה, בזמן שיוחסה להם חשיבות כה רבה בהלכה היהודית, כשהוא מרחיק לכת וטוען כי הנוהגים הדתיים של משה ואברהם קרובים הרבה יותר למנהגים הדתיים של היוונים מאשר לאלה של הגליליים, המתעקשים לטעון כי הם יורשי היהדות. אולם גם על המונותאיזם, ההבדל הממשי היחיד בין היהודים לשאר האומות, ניתן לגשר:
סוזי לי
סוזן מרי קלי לי (באנגלית: Suzanne Marie Kelley Lee; נולדה ב-7 בנובמבר 1966) היא פוליטיקאית ואשת חינוך אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת נבדה, מאז 2019.
ביוגרפיה.
לי נולדה בעיר קנטון שבמזרח מדינת אוהיו, בתם של וורן וג'ואן קלי. אביה עבד במפעל לייצור פלדה, והיא עבדה לראשונה בגיל שמונה כמחלקת עיתונים. לי סיימה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת קרנגי מלון השוכנת בפיטסבורג שבפנסילבניה.
לאחר שעברה ללאס וגאס ב-1993, נהייתה לי המנהלת המייסדת של מיזם "משחקי מרכז העיר", המציע מסגרות אחרי שעות בית ספר עבור ילדים. החל משנת 2010 כיהנה לי כנשיאת "הקהילות בבתי הספר" בנבדה, ארגון למניעת נשירה מהלימודים. במהלך העשור השני של המאה ה-21 המשיכה לי בעשייה חינוכית והייתה חברה במספר ועדות מייעצות בתחום החינוך.
בבחירות 2016 התמודדה לי לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של נבדה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית. היא הפסידה בבחירות המקדימות לרובן קיהואן בפער של 19%. היא סיימה במקום השלישי מאחורי חבר בית המחוקקים של נבדה לשעבר לוסי פלורס, שקיבלה 25.6% מקולות הבוחרים.
בבחירות 2018 התמודדה לבית הנבחרים הפעם בשאיפה לייצג את מחוז הקונגרס השלישי של נבדה בעקבות התפטרותה של ג'קי רוזן, שפרשה לאחר כהונה אחת בלבד אחרי שנבחרה לסנאט של ארצות הברית. לי זכתה בבחירות המקדימות וגברה על שישה מועמדים אחרים עם 66.9% מקולות הבוחרים. ביום הבחירות הכלליות ניצחה את דני ארקניאן, מועמד המפלגה הרפובליקנית עם 52% מהקולות. ב-18 בדצמבר 2019 הצביעה לי בעד שני סעיפי ההדחה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. לי חברה בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדת החינוך והעבודה.
אדווין דנבי
אדווין דנבי (באנגלית: Edwin Denby; 18 בפברואר 1870 – 8 בפברואר 1929) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשליהם של הנשיאים וורן הרדינג וקלווין קולידג' בין השנים 1921–1924. הוא היה משתתף בולט ב"שערוריית טיפוט דום" הידועה לשמצה שהתרחשה בתקופת נשיאותו של הרדינג.
ראשית חייו.
אדווין דנבי נולד באוונסוויל, אינדיאנה. הוא למד שם בבתי הספר הציבוריים. אביו היה איש הצבא והדיפלומט צ'ארלס הרווי דנבי, סבו היה חבר הקונגרס של ארצות הברית גרהאם נ. פיץ', אחיו היה הדיפלומט צ'ארלס דנבי הבן ואחיינו היה מבקר האומנות אדווין אור דנבי.
ב-1885 מונה אביו על ידי הנשיא גרובר קליבלנד כשגריר בבייג'ינג ואדווין, שהיה אז בן 15, התלווה אליו לשליחותו. בין השנים 1887–1894 הוא עבד בשירות המכס הימי. לאחר מכן הוא שב לארצות הברית וב-1896 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת מישיגן. בעת לימודיו שם הוא שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה שבעונת 1895 הגיעה להישגים מדהימים וכונתה "נבחרת הגרגרנים של מישיגן" . לאחר סיום לימודיו הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעבוד בדטרויט.
קריירה פוליטית.
בשנת 1903 היה דנבי חבר בית הנבחרים של מישיגן. ב-1904 הוא נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מישיגן מטעם המפלגה הרפובליקנית ובו הוא כיהן ממרץ 1905 ועד מרץ 1911. הוא היה יושב ראש וועדת בית הנבחרים לענייני הצי.
בבחירות של 1910 הובס דנבי על ידי הדמוקרט פרנק א. דרומוס ושב לעיסוקו בעריכת דין. ב-1916 הוא שימש כנשיא מועצת המסחר של דטרויט. ב-1917, עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. ב-1919 הוא שוחרר בדרגת מייג'ור.