אברמוביץ פרסם ב"ראזסוויט" הפריזאי זיכרונות מימי מאסרו בסיביר.
בשנות השישים של המאה העשרים נשא את ד"ר טובה (טניה) פרלמן, רופאת עיניים שעבדה במחלקת העיניים בהדסה. אלמנתו של האורולוג ד"ר שמעון פרלמן, שעבד במחלקתו הכירורגית של פרופ' מכס מרכוס. הזוג היה חשוך ילדים.
ויסם בן יידר
WWE Tag Team Championship
אליפות הזוגות המאוחדת של ה-WWE
WWE Universal Championship
משק צוריאל
משק צוריאל הוא מותג ישראלי בבעלות החברה המרכזית לייצור משקאות קלים. מחלבת משק צוריאל פעלה עד 2019 למרגלות הר תבור שבגליל התחתון. המחלבה ייצרה מוצרי חלב, ובדגש על מוצרים מחלב עיזים.
היסטוריה.
משק צוריאל הוקם בשנת 1951 בשדה אילן שבגליל התחתון. המשק החקלאי של משפחת צוריאל התמחה בגידול פרות לחלב. במשך השנים מכרה משפחת צוריאל את תוצרת החלב שלה לתנובה.
בשנת 1987, החלו הבנים של המשק, הדור השני, לחפש דרכים נוספות לנצל את עודפי החלב שהיה להם, ואז החליטו להתחיל לייצר מוצרי חלב בעצמם.
על מנת ללמוד כיצד מכינים גבינות איכותיות, נסע אחד הבנים, אשר צוריאל, לשווייץ. לאחר ששב אל הגליל, חיפש גם השראה מקומית, אותה מצא אצל הבדואים - גבינת הלאבנה. לאחר שצבר ניסיון החל לייצר גבינת לאבנה והתחיל לשווק אותה.
עם השנים החלו במשק צוריאל לייצר מגוון גבינות, כגון גבינות מלוחות (גבינה צפתית, גבינה בולגרית, וגבינת פטה עיזים), יוגורטים, גבינות לאפייה, ועוד. תחילה היו עיקר המוצרים עשויים מחלב בקר, אך בהמשך החלה משק צוריאל לייצר גם מוצרי חלב סויה ומוצרי חלב עיזים. משק צוריאל הייתה החלוצה בתחום מוצרי חלב הסויה, עם מוצרים כמו טופו וטופוטי (ממרח על בסיס סויה בסגנון שמנת).
בשנת 2007 נרכשה המחלבה על ידי "טרה", הנשלטת בידי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים.
המחלבה הייתה תחת כשרות בד"ץ אגודת ישראל ובאמצע 2017 עברה להכשר הרב ווסטהיים.
בחודש פברואר 2019 החלה חברת טרה בסגירת המחלבה, אם כי שמרה את השימוש במותג והמשך היצור של מוצרי מותג זה עבר למחלבה הראשית של טרה.
ועד תל אביב
החשמלית של אמסטרדם
החשמלית של אמסטרדם (בהולנדית: Amsterdamse tram) היא רשת תחבורה ציבורית של רכבות עירוניות חשמליות קלות, הפועלת ברחובות העיר אמסטרדם שבהולנד. רשת החשמליות באמסטרדם היא הגדולה בהולנד ומן הגדולות באירופה.
רשת הרכבות העירוניות של אמסטרדם החלה לפעול בשנת 1875 בקרונות נגררי סוסים והיא הוסבה לחשמל בראשית המאה ה-20. כיום (2016) הוא כוללת 14 קווים על פני 80.5 קילומטרים, העושים שימוש ב-200 קילומטרים של מסילות, ולצידם 500 תחנות נוסעים.
מפעילת החשמלית - מאז שנת 1943 - היא חברת GVB, המופקדת גם על הפעלת קווי האוטובוס, קווי הרכבת התחתית והמעבורות באמסטרדם.
תולדות החשמלית.
ראשיתה של החשמלית באמסטרדם הייתה ב-1875, עת נפתח הקו הראשון ובו קרונות נגררי סוסים. הרשת התפתחה ברחובותיה הראשיים של העיר וב-1900 כבר היו בה 15 קווים, 242 קרונות ו-758 סוסים. מאז ועד 1906 החליפה הנעה חשמלית את הסוסים בכל הקווים למעט אחד, שחושמל ב-1916. במקביל הוחלפו הפסים מהרוחב שנהג בהם עד אז (1,422 מילימטרים) לרוחב הסטנדרטי של 1,435 מילימטרים.
בשנים 1922-1971 נשאו קרונות החשמלית תיבות דואר, אשר תכולתן הוצאה מהן בתחנת הרכבת המרכזית, ובדרך זו הואץ שירות הדואר בעיר.
בשנים הבאות גדל מספר קווי החשמלית שנוספו לעיר וב-1931 הוא הגיע לשיאו - 25 קווים. המיתון הכלכלי העולמי במהלך שנות השלושים הביא להקטנת מספר הקווים. עם זאת, בשנים אלו וגם במהלך הכיבוש הגרמני של הולנד במלחמת העולם השנייה הוארכו קווי החשמלית לרבעים חדשים בעיר.
במהלך שנות המלחמה נדרשו החשמליות להסיע מספר גדול במיוחד של נוסעים והתקשו בכך. פעילותם של מספר קווים הושעתה ובאוקטובר 1944 פסקה המערכת כולה מלפעול בשל מחסור חריף בפחם במדינה והעברת קרונות רבים מזרחה על ידי הגרמנים.
מיוני 1945, לאחר שחרור הולנד, ועד 1948 חזרו קווי החשמליות לפעולה בהדרגה. במהלך שנות החמישים נסגרו רוב קווי החשמלית לטובת שירות אוטובוסים שנחשב ליעיל יותר, אך החשמלית זכתה לתחייה בשלהי אותו עשור בעיקר בזכות הכנסתם לשימוש של קרונות מודרניים. בשנים הבאות הוארכו קווי החשמלית לשירות רבעים חדשים שהוקמו במערב העיר ובדרומה.
בסוף שנות השמונים הוכנסו לשימוש בקווי החשמליות הקרונות נמוכי הרצפה הראשונים. בשנים 2002-2004 עבר צי החשמליות מודרניזציה ניכרת עם רכישת כ-150 קרונות מחברת סימנס. במקביל הוסיפה מפעילת החשמלית להכניס שינויים רבים במפת הקווים שלה. במהלך כ-140 שנות קיום המערכת הושבתו והוחלפו בסך הכל 12 מקווי החשמלית.
כיום ממוקם בניין המטה של מפעילת החשמלית בחלקה הצפון-מערבי של העיר, ליד תחנת הרכבת הכבדה סלוטרדייק (Sloterdijk). מתחם החנייה של החשמלית ממוקם בדרום-מערב אמסטרדם, ואילו הסדנה שלה מצויה בדרום-מזרח העיר.
קווים וציוד נייד.
נכון לשנת 2015 פעלו באמסטרדם 14 קווי חשמלית. ראשי הקו הצפוניים של עשרה מהקווים נמצאים בשני מוקדים בכיכר שלפני תחנת הרכבת המרכזית של העיר. הקווים הקיימים משתרעים על פני 80.5 קילומטרים, והם עושים שימוש ב-200 קילומטרים של מסילות. כל אחד מהקווים והרכבות שבהם מזוהה ומסומן גם במלבן צבעוני שבו צבע אחד או שילובים שונים של שני צבעים. שיטה זו מיועדת לאפשר גם לאנאלפביתים לזהות את קווי החשמלית.
לשירות הנוסעים בחשמליות קיימות כיום (2016) 500 תחנות נוסעים. ברשת הקווים קיימות 19 הצטלבויות של תחנות שבהן עוברים שלושה קווים או יותר והן מאפשרות מעבר גמיש בין קווי הרשת. ההצטלבויות הגדולות ביותר מצויות בעיקר בחלקה המזרחי של העיר ובכלל זה ליד תחנת הרכבת המרכזית, באזור כיכר הדאם, בליידספליין ובמוזאומפליין. כמו כן יש לרשת החשמלית מספר רב של צמתים עם תחנות הרכבת התחתית של העיר.
הציוד הנייד כולל 200 רכבות, שרובן (155) הוכנסו לשימוש מאז שנת 2002. בכל קווי החשמלית למעט אחד קיימת בקצותיהם לולאה במסילה המאפשרת לרכבת לערוך פניית פרסה לפני שתנוע בכיוון ההפוך, ועל כן הכניסה לרכבות הפועלות בהם היא דרך דלתות הקבועות בצידן הימני בלבד. בקצות קו מספר 5 המרכזי אין לולאות המאפשרות פניית פרסה, ולכן פועלות בו 24 רכבות שדלתות קבועות בשני צידיהן. כל אחד מדגמי הרכבות הפעילים יכול להסיע 150 עד 180 נוסעים.
א-סולימאניה
American Standard Code for Information Interchange
ונדה סייקס
ונדה סייקס (באנגלית: Wanda Sykes; נולדה ב-7 במרץ 1964) היא קומיקאית ושחקנית אמריקאית. סייקס נחשבת לאחת הקומיקאיות המצליחות בהוליווד ומרבה לדון ב"סוגיית האפרו-אמריקאים" בארצות הברית.
ילדותה.
סייקס נולדה בווירג'יניה וגדלה באזור וושינגטון. אמה, מריון לואיז, עבדה בבנק ואביה, הארי אלסוורת סייקס, היה קולונל בצבא ארצות הברית שהועסק בפנטגון.
היא למדה בתיכון במרילנד ובעלת תואר ראשון בשיווק. עבודתה הראשונה הייתה בסוכנות הביטחון האמריקאית (NSA), שם עבדה במשך חמש שנים.
קריירה.
סייקס עבדה בסוכנות לביטחון לאומי. משלא הייתה מרוצה מעבודתה בסוכנות, החלה להופיע כסטנדאפיסטית בשנת 1989.
ב-1992 עברה לניו יורק והחלה לעבוד כעורכת ספרים.
ב-1997 הצטרפה לצוות הכותבים בתוכניתו של כריס רוק ואף השתתפה במספר תפקידי אורח בתוכנית. צוות הכתיבה היה מועמד לפרס אמי ארבע פעמים וזכה פעם אחת בשנת 1999.
בשנת 1998 השתתפה בסרט הקומי "מחר בלילה", שביים כתב והפיק לואי סי. קיי.
בשנות האלפיים החלה להופיע באופן קבוע בסדרה "תרגיע" של לארי דייוויד, בה שיחקה את עצמה וגינתה את דייוויד מספר פעמים על גזענותו כלפי שחורים. ב-2001 שיחקה בסרטו של לואי סי. קיי. "פוטי טאנג".
ב-2003 החלה להופיע בסיטקום משלה ברשת פוקס, "ונדה בגדול". באותה שנה גם הופיעה בספיישל משלה בערוץ קומדי סנטרל. היא דורגה במקום 70 ברשימת הסנדאפיסטים הטובים ביותר בכל הזמנים של קומדי סנטרל.
בנוסף לעבודתה בטלוויזיה ובקולנוע סייקס החלה לכתוב ספרים ופרסמה את ספרה הראשון "כן, אמרתי את זה" בשנת 2004.
ב- 2006 החלה לככב בסדרה כרסיטין הישנה. והשתתפה בתפקיד אורח בסדרה וויל וגרייס.
היא דיבבה בסרטים: מעבר ליער, אחי הדב 2, בלאגן בחווה, ריו ובשני הסרטים האחרונים של עידן הקרח, בתפקיד גרמי, עצלנית קרקע וסבתו של סיד.
סייקס השתתפה בסרטים הסופר אקסית שלי, חותנת בהפרעה ומבול של צרות.
באוקטובר 2006 קיבלה ספיישל בערוץ HBO והייתה מועמדת לפרס אמי על כך.
באוקטובר 2008 הופיעה בפרסומת למען קהילת הלהט"בים.
במרץ 2009 הוכרז כי סייקס תקבל תוכנית אירוח לילית חדשה ברשת פוקס. באפריל אותה השנה דורגה במקום ה-35 ברשימת האנשים החזקים של השנה במגזין אאוט.
במאי 2009 נבחרה סייקס להופיע בארוחה השנתית בהבית הלבן, והייתה לאפרו- אמריקאית הראשונה וחברת הקהילה הגאה הראשונה שקיבלו כבוד זה.
באוקטובר 2009 קיבלה ספיישל נוסף בערוץ HBO.
סייקס מרבה להתארח בתוכנית האירוח של אלן דג׳נרס.
בשנת 2013 השתתפה בשמונה פרקים בסדרה הקומית "בית אלפא" של אמזון. החל משנת 2015 משחקת בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הקומית "שחור-כזה" בדמותה של דפני לידו.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומי "באמאשל'ך" בבימויו של ג'ונתן לוין, וכן בקומדיה "".
בשנת 2019 נתנה את קולה לדמותה של ווייג' בסרט "אגלי דולס", שיחקה בסרט "ג'קסי" לצדו של אדם דווין וכן בסרט "שנת החתונה שלי" ובסרט הקומדיה "בשביל מה יש חברים?!". בנוסף, החלה לשחק בסיטקום של קומדי סנטרל "שני האחרים", בדמותה של שולי קוסארק, ודיבבה בסדרת האנימציה "הארלי קווין".
בשנת 2021 יצרה לנטפליקס את הסיטקום "איך עושים את זה?" בכיכובה של סייקס.
חייה האישיים.