החוק מיוחס לעיתים קרובות לאריסטו, אף כי אריסטו אינו מנסח אותו כעקרון לוגי נפרד. בספרו מטפיזיקה, ספר 7, פרק 17, אריסטו דן במובנות מאליה של הטענה שכל דבר הוא עצמו, אולם אינו מנסח את העקרון כזהות פורמלית. בקרב המטפיזיקאים של ראשית העת החדשה, ובעיקר בעקבות לייבניץ כבר היה השימוש בחוק הזהות נפוץ.
החוק קשור לשאלות היסודיות ביותר באשר לזהותו של כל עצם. לבירור זהות יש לענות על שתי שאלות:
א' היא א'
חוק האי-סתירה
חוק האי-סתירה הוא חוק בסיסי בלוגיקה ובמטפיזיקה הקובע כי קביעה א' תהיה לא נכונה אם נטען בה כי גם קביעה ב' וגם היפוכה, קביעה לא-ב', נכונות בו-זמנית.
מקובל לראות את הניסוח הקונקרטי הראשון של חוק זה (או של כלל השלישי מן הנמנע, השקול לו) בפרגמנטים שנותרו מכתבי פרמנידס: "מהן דרכי החקר היחידות להכרה: האחת שהוה ואי-אפשר לא להיות... האחרת, שאיננו וחיוב הוא לא להיות". שתי הדרכים מעמידות אלטרנטיבה ממצה (של ההכרחי): קיים, או לא-קיים.
ניסוח מופשט ומדויק אפשר למצוא מאוחר יותר אצל אפלטון (פוליטיאה ד', 436 לפי הוצאת סטפנוס): "ברור שאותו הדבר עצמו לא יעשה או יסבול בעת ובעונה אחת דבר והיפוכו, על כל פנים לא מאותה בחינה עצמה ולגבי אותו העניין עצמו; ולפיכך, אם נמצא שכך יארע בהללו, נדע שאינם אותו הדבר עצמו, אלא מרובים".
ואולם הראשון שעמד על מרכזיותו של חוק זה היה אריסטו, וכך הוא ב"מטפיזיקה" 1005b:
חוק האי-סתירה וחוק הזהות (או "א' היא א'"), שממנו הוא נובע, נחשבים ליסוד הבסיסי והחשוב ביותר לחשיבה, לפילוסופיה ולהגות הרציונליסטית. חשיבותו נטועה בקביעה של אריסטו כי דבר אינו יכול להיות בו זמנית ובאותו מובן דבר אחר, שממנו משתמעת שלילה של פילוסופיה המבוססת על אקסיומות מיסטיות. חשיבות גדולה לא פחות יש לקביעתו של אריסטו כי זוהי אקסיומה בסיסית, "נקודת המוצא לכל שאר האקסיומות" ולא ייתכן שיהיה דבר, או שתהיה אקסיומה אחרת הקודמת לה. קביעה זו של אריסטו שוללת למעשה את התפישות השונות, מאפלטון ועד קאנט ויורשיו, כי קיים יסוד אפריורי לא טריוויאלי המוטמע באדם מראשיתו, כלומר, שישנה ידיעה או ידע הקודמים (וסותרים) את "חוק האי-סתירה" ו"חוק הזהות".
דיכאון עונתי
דיכאון עונתי או דיכאון חורף (ובלשון המקצועית SAD - ראשי תיבות באנגלית של הפרעה רגשית עונתית) הוא דיכאון המופיע בעיקר בעונת החורף. אנשים מוגדרים כלוקים בהפרעה זו, אם לקו בה במהלך השנתיים הקודמות לאירוע, ובתנאי שהדיכאונות חלפו בתקופת האביב ונשללו אירועי דיכאון שאינם עונתיים. מחקרים הראו כי קיים קשר בין אור לבין מצב הרוח, והוא מושפע לרעה משעות חושך ארוכות וחשיפה פחותה לאור השמש ובזמן שהטמפרטורות יורדות ההפרעה נפוצה יותר אצל נשים ואצל אנשים צעירים בשנות העשרים לחייהם.
הפרעה ריגשית עונתית מקשה על האדם לתפקד. לפי מייקל טרנר, נשיא "המרכז לטיפולים סביבתיים", "מצב הרוח יורד פלאים כחודש אחרי תחילת התסמינים. אנשים שסובלים מההפרעה הזאת מפתחים דיכאון עמוק, הכולל תחושת צער מתמשכת, התרחקות מידידים ומבני משפחה, ואיבוד עניין בפעילויות שמהם נהנו בעבר".
התופעה אינה שכיחה בישראל ומקיפה רק כאחוז אחד מהאוכלוסייה, אלא שכיחה יותר באזורים בהם שעות החושך ארוכות יותר, כגון בארצות סקנדינביה, שם כ-10% מהאוכלוסייה לוקה במהלך החורף בדכדוך, חוסר חשק, עייפות ונטייה לצריכת מאכלים מתוקים.
הסיבות לדיכאון העונתי טרם נחקרו עד תומן. משערים כי העלייה ברמת הורמון המלטונין, האחראי על ויסות זמני שינה ועירות, משפיעה לרעה על ייצור הכמויות הסדירות של המוליכים העצביים: סרוטונין, ונוראדרנלין. בנוסף, ירידה בכמויות של המוליך העצבי דופמין נגרמת בשל החשיפה המעטה לאור.
אחד הטיפולים האפשריים בדיכאון עונתי הוא פוטותרפיה, הכולל חשיפה לאור מלאכותי, (בעבר לכמה שעות ביום וכיום מקובל לחצי שעה בלבד). בנוסף מקובל טיפול במגוון תרופות נוגדות דיכאון, כגון פרוזק ממשפחת תרופות ה-SSRI. עוד מומלץ להרבות ביציאה מהבית ולעסוק בפעילות ספורטיבית בשעות המוארות. דיאטניות ממליצות על דיאטה המבוססת על פחמימות (רצוי מלאות) כגון: אורז, פסטה ולחם.
וירד אל ינקוביק
אלפרד מת'יו "וירד אל" ינקוביק (באנגלית: Alfred Matthew "Weird Al" Yankovic; נולד ב-23 באוקטובר 1959) הוא בדרן, שחקן, זמר, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי אמריקאי, המתמחה בביצוע סאטירות ופרודיה על שירים פופולריים, להם הוא כותב מחדש מילים משעשעות. בנוסף למוזיקה, כיכב בסרט הקומדיה "תחנת שידור לקריינים מתחילים" בשנת 1989.
ביוגרפיה.
ינקוביק נולד בקליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית אדוקה ממוצא סלובני, קרואטי, איטלקי, ובריטי. הוא למד לנגן באקורדיון בילדותו, ושלט בו היטב. בעת שלמד אדריכלות, להקת הנאק עמדה להופיע באוניברסיטה, באותה עת להיטם "מיי שרונה" שלט ברדיו, וינקוביק הקליט גרסת פרודיה בליווי אקורדיון לשיר זה בשם "מיי בולונה", שהנאק שמעו ואהבו. חברת התקליטים "קפיטול רקורדס" (שבה הנאק היו מיוצגים) החתימה את ינקוביק לשישה חודשים ובתוכנית הרדיו ההומוריסטית של ד"ר דמנטו זכה השיר באחד מחמשת המקומות הראשונים כשיר המצחיק ביותר.
משחק.
בשנת 2012 הופיע בפרק של "חברים בחווה" בהופעת אורח, ב-2017 שיחק בקומדיה "איך להיות מאהב לטיני" לצד רוב לאו, ובשנת 2019 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית "עובדת על זה" ברשת שואוטיים, בה גילם דמות פיקטיבית של עצמו.
בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "עלילות הבית של דודה דונה" שיצרו הרכב הקומדיה האוסטרלי דודה דונה.
חיים אישיים.
ב-2001 נישא לסוזן קרג'וסקי, מנהלת שיווק באולפני המאה ה-20. ב-2003 נולדה בתם המשותפת.
ינקוביק הוא צמחוני מטעמי מצפון ובריאות מאז 1992, בעקבות קריאת הספר "Diet for a New America". בריאיון ב-2011 סיפר שהוא משתדל לשמור על תזונה טבעונית.
רנדי אורטון
רנדל קית' (רנדי) אורטון (אנגלית: Randal Keith "Randy" Orton; נולד ב־1 באפריל 1980 בנוקסוויל, טנסי) הוא מתאבק מקצועי ושחקן אמריקאי, דור שלישי למתאבקים מקצועיים, המופיע בארגון ה-WWE, בתוכנית הדגל Raw. רנדי הוא אלוף העולם במשקל כבד הצעיר ביותר בהיסטוריה של ה-WWE (גיל 24), אלוף ה-WWE האחרון לפני איחוד אליפות ה-WWE עם אליפות העולם במשקל כבד. לאחר שזכה באליפות ארצות הברית, הוא הפך למתאבק שזכה בכל האליפויות הפעילות והאפשריות ב-WWE. נחשב לאחד המתאבקים הגדולים בענף ההיאבקות. אלוף הזוגות הנוכחי של raw יחד עם מאט רידל.
קריירת ההיאבקות.
אורטון נולד ב־1 באפריל 1980 בנוקסוויל, טנסי. הוא דור שלישי למתאבקים מקצועיים ומתחרה בליגת ה־WWE.
לאחר שסיים את בית הספר התיכון, אורטון אומן על ידי אביו, בוב אורטון ה"קאובוי", והתחרה לראשונה בשנת 2000 בליגה המקומית של סנט לואיס ה־MMWA-SICW . מאוחר יותר הוא חתם על חוזה התפתחות עם ה־WWE והחל להתאמן בליגת הפיתוח שלהם Ohio Valley Wrestling. באפריל 2002 הוא הצטרף לסגל של ה-WWE.
אורטון עשה את בכורתו ב-WWE ב-25 באפריל 2002, בתור מתאבק "טוב" בתוכנית SmackDown. בספטמבר אורטון עבר לתוכנית "RAW" של החברה אך נפצע בכתפו אחרי כמה שבועות. הפציעה נתנה לו הזדמנות להראות את הכריזמה שלו, כשהוא הופיע בפינה שנקראה RNN (פארודיה על CNN) : פינה שבה אורטון התערב בקטעים אחרים בתוכנית ודיווח על תהליך ההחלמה שלו.
אבולוציה.
אחרי שהחלים מהפציעה בינואר, אורטון חזר ל-Raw וצוות בקבוצת המתאבקים "אבולוציה", שכללה את טריפל H, ריק פלייר ודייב בטיסטה. אורטון חזר אל ספסל הפציעות בפברואר, אך שב במאי כדי לעזור לטריפל H כנגד דמותו של המתאבק קווין נאש. אורטון בילה את מרבית זמנו בלעזור לטריפל H לשמור על תואר העולם שלו מול דמויות כמו נאש, קיין וגולדברג. הוא אף קיבל קרב על תואר העולם בקרב "תא ההדחות" באוגוסט שכלל 6 מתאבקים אחרים, אך הודח במהירות.
לקראת ספטמבר, דמותו של אורטון שונתה לדמות של "מחסל האגדות" - צעיר שחצן שלא מכבד אגדות היאבקות. עם עזרה ממורו וחברו לקבוצה, ריק פלייר, אורטון ניצח את דמותו של המתאבק מיק פולי בקרב שפורסם בתור קרב "אגדה מול מחסל אגדות".
דמותו של אורטון צברה פופולריות גדולה באותו הזמן. בדצמבר 2003 אורטון זכה באליפות הבין יבשתית (התואר השני בחשיבותו ב-Raw). הפופולריות של דמותו הפכה אותה למרכזית בפיתולי העלילה ועל כן החזיק בתואר זה כשבעה חודשים. במהלך חודשים אלו, הוא התחיל יריבות ידועה מול המתאבק מיק פולי, במהלכה תקף את פולי בכל הזדמנות. פולי ואורטון נפגשו לקרב ללא חוקים שבו האליפות של אורטון הייתה על הכף, אך אורטון ניצח בקרב זה. ביולי, אורטון הפסיד את התואר שלו לאדג'.
בשנת 2004 אורטון רכב היטב על גלי הפופולריות הגואה של דמותו. התסריט זימן לו ניצחון בקרב ענק נגד 20 מתאבקים אחרים ובכך הקנה לו קרב על אליפות העולם מול האלוף, כריס בנואה. אורטון ניצח בקרב על אליפות העולם ובכך הפך למתאבק הצעיר ביותר שזכה בתואר זה. זכיתו בתואר תרמה לפיתולי העלילה האופייניים למופעי ה-WWE בכך שחברו לקבוצה, טריפל H, בגד באורטון והוציאו מ"אבולוציה". בספטמבר, אחרי 4 שבועות של החזקה בתואר, אורטון הפסיד את חגורת האליפות לטריפל H.
דמותו של אורטון הפכה ל"טובה", והוא התחיל לרדוף את "אבולוציה" וניסה להשפיל אותה כל תוכנית. אחרי שניצח בקרב שנתן לו אפשרות לנהל את התוכנית ליום אחד, אורטון קבע לטריפל H קרב מול אדג' וכריס בנואה על תואר אליפות העולם, קרב בו טריפל H הפסיד והתואר פונה בגלל מחלוקת על זהות המנצח. אורטון קיבל עוד הזדמנויות להיאבק על התואר בינואר 2005, אך הפסיד לטריפל H בכל הזדמנות.
היריבות עם "הקברן".