משקלו בעת התחרות עומד על כ-129 ק"ג - המתחרה הכבד ביותר אי פעם. משקלו של קולמן ב"אוף סיזן" (התקופה שבמהלכה מפתחי הגוף מפתחים מסת שריר גבוהה ועולים במשקל) עומד על כ-150 ק"ג. ב-7 באפריל 1990 השתתף לראשונה בתחרות. הייתה זו תחרות "מר טקסס", ובה זכה בקטגוריית משקל כבד ואלוף האלופים הכללי, אז היה משקלו 214 פאונד (כ-97 ק"ג).
ב-1998 זכה קולמן לראשונה בתואר מר אולימפיה (התואר הנחשב ביותר למפתחי הגוף בעולם) כשגבר על פלקס ווילר וקווין לברוני, שהיו המועמדים העיקריים לזכייה. מאז זכה בתואר שמונה פעמים ברציפות, עד שהפסיד לג'יי קאטלר בשנת 2006. קולמן השתתף בפעם האחרונה במר אולימפיה בשנת 2007, בניסיון לזכות בתואר בפעם התשיעית ובכך לשבור את השיא של לי הייני, אך הפעם הגיע למקום הרביעי בלבד, בעוד שיריבו ג'יי קאטלר זכה בפעם השנייה ברציפות. לאחר התחרות, בנאום מרגש שנשא בפני העיתונות, הצהיר רוני קולמן כי הוא פורש מתחרויות.
ב -30 ביוני 2009 קולמן הצהיר ברדיו MuscleSport כי הוא יתחרה במר אולימפיה 2010. קולמן גם ציין כי הוא לא ישתתף בתחרות מר אולימפיה 2009 עקב מחסור בזמן לאימון. ב-2010 בסופו של דבר לא השתתף, ויריבו ג'יי קאטלר זכה שוב בתואר "מר אולימפיה". שיא משקל ההרמה של קולמן בתרגיל "סקוואט" כ- 380 קילוגרם.
גובהו של רוני קולמן הוא 1.80
חיים אישים.
בנוסף לעיסוקו בפיתוח גוף, קולמן מקפיד לבקר בכנסייה בכל יום ראשון, ועובד במשרה חלקית כשוטר במחלקת משטרת התנועה. כמו כן, הוא חתום על חוזה פרסום גדול עם BSN, חברת תוספי תזונה.
קולמן נישא בפעם הראשונה בגיל 43 לרואידה בדצמבר 2007, ונולדו לו שתי בנות, ולנסיה ודניאל.
גבעת אנדרומדה
גבעת אנדרומדה היא שכונת מגורים סגורה ויוקרתית ברחוב לואי פסטר ורחוב יפת ביפו. השכונה נמצאת מעל נמל יפו, והכניסה אליה היא מרחוב יפת. סמוך לשכונה נמצאים כנסיית גאורגיוס הקדוש (יוונית אורתודוקסית), בית כנסת יהודי מהמאה ה-19 ובית קברות יהודי עתיק. מצפון לשכונה נמצאת יפו העתיקה, ומדרומה נמצאת שכונת עג'מי. השם ניתן לפרויקט על שם סלע אנדרומדה ואנדרומדה המיתולוגית.
הקמת הפרויקט.
בשנת 1989 חכר היזם הקנדי מוריי גולדמן את הקרקע שהפרויקט שוכן עליה מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. בתמורה קיבלה הפטריארכיה 30 דירות והעמידה אותן בעסקת אחוזים ליזם אודי אילן. זה הציע אותן להשכרה כדירות נופש. בתחרות לתכנון הפרויקט זכו "בר-לב אדריכלים" והאדריכל אלכס כהן.
בשנת 1995, לפני שהחלה בניית הפרויקט, רשות העתיקות חפרה באזור וגילתה עצמות אדם וקברים. בגלל שהפרויקט נמצא סמוך לבית קברות יהודי עתיק עלה חשש שזה המשכו, ולכן אלה עצמות של יהודים. בעקבות כך חרדים התנגדו לבניית הפרויקט. משרד הדתות ואתרא קדישא ניסו למנוע את בנייתו של הפרויקט, אך ללא הצלחה. בתגובה הטילו חרדים קללת פולסא דנורא על הפרויקט ועל האדריכל שלו, איל רגוניס. לקללה זו הם זוקפים את מותם של שלושה מעובדי הפרויקט.
ב-1995 נמכר הפרויקט על ידי חברת "גולדפן הולדינגס", שבשליטת מוריי גולדמן לחברת "מורדות הים", השייכת ליזמים אודי אילן ויואל גת, ובשנת 2003 מכרה זו את הפרויקט לחברת "אינפורמה קפיטל" שבשליטת חיים גייר, תמורת שקל אחד והתחייבות לכסות את חובותיה של "מורדות הים". ראשוני הדיירים בפרויקט השתכנו בו בשנת 2000.
פתיחת השכונה לכלל הציבור.
בתוכנית המקורית השכונה לא הייתה אמורה להיות סגורה, ונדרש לכלול בה ארבע כניסות, ומעברים בין הבניינים לעבר חוף הים ונמל יפו, אך בפועל יש כניסה אחת בלבד ובה מוצב שומר.
בתוכנית הראשונית הופיעה גם רחבה ציבורית בגודל 600 מ"ר שתהיה ממנה תצפית לים, אך רחבה זו לא נבנתה.
בשנת 2007 הורה בית משפט השלום בתל אביב לפתוח את השכונה הסגורה לכלל הציבור. הכניסה למתחם פתוחה בין השעות 8:00 בבוקר ל 22:00 בלילה. פסק-הדין מעורר התנגדות מצד דיירי הפרויקט, שמפחדים שהם חשופים בעקבותיו לפריצות ולירידת ערך הדירות.
תחילתו של התהליך שלוש שנים קודם לכן (2004), עת עתרו לבית המשפט עמותת יפו לזכויות אדם והאגודה למען ערביי יפו עם כמה מתושבי העיר והקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב. העותרים ביקשו מבית המשפט שיורה על פתיחת המתחם למעבר לכלל הציבור. תוכנית הבנייה שלפיהן הוקמה גבעת אנדרומדה אכן קובעת שעל החברה המנהלת של הפרויקט לאפשר את המעבר בין רחוב יפת לחוף הים לכלל הציבור ולא רק לדיירי הפרויקט. סעיף זה הוכנס בזמנו לפי דרישתה המפורשת של עיריית תל אביב. בתוכנית המתחם שאושרה בשנת 2009 נקבעו זיקות הנאה לציבור הן במעבר דרך המתחם והן בגן הפנימי וכן הקצאת 50 מקומות חניה לציבור בחניון התת-קרקעי.
דיירים נודעים.
עם הדיירים נמנים הסופרת שולמית לפיד והעיתונאי פיטר הונאם, איש הקשר של מרדכי ואנונו (גם ואנונו עצמו התגורר במתחם במשך שלושה חודשים, בדירה שנשכרה עבורו על ידי רשת BBC).
בשנת 2004 הותקפה באכזריות המשוררת והמתרגמת הלית ישורון בביתה שבמתחם. משטרת ישראל טרם הצליחה לפענח את הפרשה.
סבא
סְבָא הייתה ממלכה עתיקה שהתקיימה בדרום-ערב (תימן של ימינו) וחבש באתיופיה - ובשיאה שלטה מעבר לגבולות תימן וחבש, גם על, צפון סומליה, ג'יבוטי, מזרח סודאן ומערב ערב הסעודית ועומאן ואריתריאה.
ממלכה זו מזוהה לרוב על ידי היסטוריונים כממלכת שבא המקראית.
היסטוריה.
תאריך תחילה של ממלכת סבא אינו ידוע ונתון במחלוקת. לדעת הארכאולוג קנת' קיטשן נוסדה הממלכה בסביבות שנת 1200 לפנה"ס, בעוד ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן מעריכים שהחלה לשגשג רק מתחילת המאה ה-8 לפנה"ס והלאה. עד המאה ה-1 לפנה"ס הייתה סבא ממלכה ריבונית, אז נכבשה על ידי ממלכת חמְיָר; מאוחר יותר זכתה שוב בעצמאותה אך נכבשה שוב על ידי חמיר במאה ה-3 לספירה. בירת הממלכה הייתה העיר מַאְרִבּ ממזרח לצנעא של ימינו. הממלכה בראשיתה הייתה ממוקמת באזור מדברי הנקרא סייהד (צייהד) המזוהה עם אזור רמלת סבתין במרכזה של תימן. ממלכת סבא הוקמה על ידי עמים דוברי שפות שמיות דרומיות בדרום-ערב, שהקימו במקביל מספר ממלכות: סבא גבלה בצפון במעין במערב בים סוף ובמזרחה בקתבאן.
כמו שכניה, גם סבא הייתה ממלכה חשובה בתחום המסחר של אותה התקופה וייצאה תבלינים רבים בייחוד לבונה ומור.
דת הממלכה הייתה פוליתאיסטית כאשר בראש הפנתאון עמד האל עשתר. השושלת השלטת של סבא ראתה את עצמה כזרעו של האל אלמקה לו סגדו הסבאים במקדש בארן ובמקומות פולחן אחרים.
בין הממצאים הארכאולוגיים שהותירה אחריה סבא יש כתובות רבות בכתב דרום ערבי, בהן תבליטים באבן בכתב המונומנטלי "מוסנד", ומסמכים יומיומיים חרוטים בעץ בכתב המחובר "זַבּוּר".
מפני ששכנה סמוך לים סוף, יצאה סבא למסעות כיבוש והרחיבה את תחומי שליטתה לאריתריאה ולצפון אתיופיה של היום. תושבי סבא היגרו בהמוניהם לאזור אתיופיה והשפיעו תרבותית ודמוגרפית על ממלכת דעמת ששכנה באזור. מהגרים אלו הם ככל הנראה הסיבה העיקרית להתמוטטות ממלכת דעמת במהלך מאה ה-5 לפנה"ס. לאחר התמוטטות ד'אמט וירידת קרנה של סבא, עקב לחימות בלתי פוסקות כנגד שכנותיה בתימן, היגרו תושביה בהמוניהם לאזור הרמה האתיופית. תושבים אלו, נודעו בהמשך בשם חבשים, והם שהקימו את ממלכת אקסום במאה ה-1 לפנה"ס. ממצאים תורשתיים ראשוניים תומכים בסברה כי אוכלוסיות אנושיות נדדו על פני מצר באב אל מנדב בין חצי האי ערב לבין קרן אפריקה, דבר המוכיח את ההשפעה התרבותית-דמוגרפית של סבא באזור אתיופיה של ימינו.
סבא במקרא.
סבא נזכר לראשונה בפרשת נח כראשון מבין חמשת ילדיו של כוש בן חם:
באותו מקור מזוהה שבא כבנו של רעמה, אחיו של סבא. שד"ל מוצא עוד שני אזכורים לסבא בספר ישעיהו ואחד ב של ספר תהילים:
ובמזמור ע"ב בתהילים נזכרים מלכי שבא לצד מלכי סבא:
כפי שמעיר שד"ל, לא ודאי הזיהוי בין שבא הנזכר כאן לבין שבא בן רעמה הנזכר בפרשת נח כאחיינו של סבא בן כוש. זאת מאחר ששתי דמויות נוספות נזכרות בספר בראשית בשם שבא:
א. שבא בן יקטן - במורד פרשת נח, כאחד משלוש עשרה הצאצאים של יקטן בן עבר:
ב. שבא בן יקשן - בסוף פרשת חיי שרה כבנו של יקשן, שהוא בנם של אברהם וקטורה.
מכאן שלפי ספר בראשית, סבא בן כוש ושבא בן רעמה הם מצאצאי חם ואילו שבא בן יקטן הוא עברי ושבא בן יקשן הוא מבני אברהם. ריבוי הדמויות המכונות סבא או שבא מתיישב עם ריבוי המחוזות המכונים סבא או שאווה - בתימן, באתיופיה ובזנזיבר של ימינו.
ספנצה
ספנצה (ברומנית: Săpânţa; ביידיש: ספינקא) היא עיירה במחוז מרמורש ברומניה בת 3,200 תושבים. העיירה היא המקום בו התפתחה חסידות ספינקא.
בית הקברות "העליז" בספנצה.
בשנת 1935 התבקש הנגר המקומי של העיירה, יוֹן סטאן פאטראש, לבנות מצבה לאחד מתושבי העיירה שנפטר. הוא בנה מצבה מעץ ובה ציור ודברי הספד משעשעים על הנפטר. הדבר התקבל יפה על ידי תושבי העיירה מתוך מחשבה שהמוות הוא חלק ממחזור החיים ואפשר להתייחס אליו ברוח טובה ובהומור. מאז הוקמו במקום כ-800 מצבות דומות ומאז שנות ה-70 של המאה הקודמת התפרסם המקום בכל העולם והפך לאטרקציה תיירותית חשובה ברומניה.
פטראש נפטר ב-1977 ונקבר במקום. ממשיך דרכו הוא פסל ומשורר בשם דומיטרו פופ. ב-2013 ביקר דומיטרו בארץ, והציג בתערוכה משותפת שהוצגה בגלריית קיבוץ בארי ובבית דפנה בעומר.
יהודי ספינקא.
היהודים הראשונים הגיעו לספינקא בתחילת המאה ה-18 ובמפקד יהודים שנערך בשנת 1728 נרשמו בעיר שלוש משפחות יהודיות שעסקו בבישול משקאות חריפים. יהודי העיר היו עניים ועסקו בעבודות נחותות יחסית. בית כנסת ראשון בעיר נבנה בשנת 1800 ובתחילת המאה ה-20 נבנה בית כנסת חדש בעיר.