לאחר פרישתו עסק ליוטיי בתפקידי אימון שונים. תחילה שימש עוזר מאמן ומאמן זמני בלוקומוטיב מוסקבה וברוסטוב. אחר כך שימש כמאמן ראשי בשלוש קבוצות שונות במולדובה, פ.צ. ניסטרו, ראפיד גידיגיצ'י ופ.צ. סקסן, ואחר כך שימש מנהל ספורטיבי בפ.צ. טרנופיל האוקראינית. בשנת 2016 אימן ליוטיי את זוגדידי מליגת המשנה בגאורגיה. בהמשך אימן את קבוצת סומי מהליגה השנייה בגרמניה. החל משנת 2018 מאמן ליוטי את קבוצת הנוער של מועדון הנזה רוסטוק מהליגה הגרמנית.
תארים.
עם דנייפרו דנייפרופטרובסק:
עם שאלקה 04:
עם הנבחרת האולימפית של ברית המועצות:
דנייפרו דנייפרופטרובסק
סיקריקון
במשנה, בתוספתא, ובתלמוד הוזכרו בכמה הקשרים סִיקְרִיקוֹן וסִיקָרִין. "סיקריקונים" אלו היו גויים גזלנים וחמסנים שניצלו את המצב המדיני המעורער של היהודים בארץ יהודה שכלל גזרות שמד (בהם גם גזירות אדריאנוס) ושדדו קרקעות מהיהודים בכוח הזרוע, תוך איומים על חיי הנגזל. מלכתחילה הייתה הפקעת הקרקעות כעונש על המקיימים את מצוות ברית מילה, כחלק מאיסור סירוס שהיווה עבירת חוק (מלבד עונש מוות או גלות שהיו צפויים למפר החוק), בהמשך הורחבה הענישה אף על סיבות אחרות, כמו אי תשלום מסי קרקע.
אטימולוגיה.
מקור המילה הוא מיוונית: sikarios) σικαριος) ובלטינית: sicarius - רוצח (על שם ה-sica - מין חרב קצרה או פגיון), והמילה "סיקריקון" היא צורה יוונית שנגזרה מהמילה הלטינית, ופירושה: העניינים הנוגעים במעשי רוצחים ושודדים. רש"י בפירושו על התלמוד מוצא נוטריקון לכינוי זה במילים "שׂא קרקע". לעומת זאת, פרופ' שמואל צבי מרגליות, לאחר שמציין כמה שיטות בביאור המונח ומקורו, מסיק כי ה"סיקריקון" מתייחס לפעולת העברת בעלות קרקע שלא כדין, ומשם השתלשלה המילה לשמש את תואר הגזלן עצמו ואת "דין סיקריקון", אך יצחק משה אלבוגן ופרופ' יהודה ליב אשר גולאק ערערו במקצת על קביעה זו. פרופ' יאיר פורסטנברג הציע כי השם המקורי של מוסד זה היה "קיסריקון" (kaisarikon), כלומר נכסי הקיסר, והוא עוות בפי היהודים שסבלו מנחת זרועו ל"סיקריקון", כלומר נכסי הרצחן.
דין סיקריקון.
ספרות חז"ל עוסקת בעניין זה בהקשר למה שמכונה "דין סיקריקון" (מכונה במשנה "סיקריקון" סתם):
הרחבת הנושא וביאורו נמצאים בתוספתא ובתלמוד במסכת גיטין: "דין סיקריקון" אומר כי קרקע שנקנתה מסיקריקון, אין לה תוקף גמור של קניין. מה שאומר שבעלי הקרקע הראשונים יכולים לבוא ולהוציא את הקרקע מידי זה שקנה אותה מהסיקריקון. טעם הדבר הוא משום שהנותן את קרקעיתו לסיקריקון אינו מתכוון באמת להקנות לו אותה, אפילו אם הסיקריקון משלם עבורה. שאין מסירת הקרקע נעשית אלא מחמת יראת הסיקריקון. דבר זה אמור אף במי שלאחר שקנה את הקרקע מהסיקריקון, קיבל את אישור הבעלים הראשונים על המכירה, ואפילו שילם אף להם עבורה. שגם בזה תולים לומר שלא אישר בעלי הקרקע את המכירה אלא מחמת יראתו מהסיקריקון. מכוח זה יכול בעלי השדה לשוב מתי שירצה ולהחזיר את בעלותו על הקרקע (אכן אם בעל הבית מכר לו את הקרקע ללא קשר לרכישה מול הסיקריקון, כגון שקנה מלכתחילה מאת הבעלים הראשונים, ורק אחר כך נכנס הקונה לרכישה מול הסיקריקון, הרכישה תקפה).
"דין סיקריקון" זה לא היה מוחלט תמיד:
סיקריים וסיקריקון.
ה"סיקריקון" היה מאוחר מקבוצת הסיקריקים שבזמן חורבן הבית. זו האחרונה, ככל הנראה, נקראה מאוחר יותר בהשאלה בכינוי גנאי זה, מחמת בריונותם השלילית ומעשי השוד שלהם (בהתאם לכך אף נקראו אצל יוסף בן מתתיהו גם "שודדים", בתלמוד: "בריונים", וביוסיפון: "פריצים"), או על שם החרב (ביוונית: סיקה) שנהגו להטמין בבגדיהם לשימוש אלים במאבקיהם הפוליטיים.
וולודימיר ליוטי
הדיוויזיה ה-71 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-71 (בגרמנית: 71. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב על צרפת, ובקרבות החזית המזרחית, והושמדה בקרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית האיטלקית ובקרבות בהונגריה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, הועמדה תחת פיקוד וולפגנג ציגלר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה עמה בקרב אומן ובקרב קייב. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית והשתתפה עמה בקרב סטלינגרד, וב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידיה לכוחות הסובייטים.
ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בדנמרק, תחת פיקודו של מפקד הדיוויזיה לשעבר פריץ רוזקה. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמיות העשירית וה-14, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו. בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה להונגריה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה עד סוף המלחמה.
Get Weird
Get Weird (בתרגום חופשי: להפוך מוזר) הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה הבריטית ליטל מיקס. האלבום יצא ב-6 בנובמבר 2015 דרך חברת התקליטים סייקו מיוזיק.
רקע והפקה.
"Get Weird" הוא אלבום האולפן השלישי של ליטל מיקס, לאחר שהן הוציאו את האלבומים DNA ו-Salute. האלבום זכה להצלחה והגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים בילבורד 200 ובנוסף לזה האלבום נכנס לעשירייה הפותחת של יותר מ-7 מצעדים בעולם ביניהם המצעד הבריטי והמצעד האוסטרלי.
סינגל הבכורה מהאלבום היה Black Magic, הסינגל זכה להצלחה והוא הסינגל השני של ליטל מיקס שנכנס ל-בילבורד הוט 100.
דוכסות פארמה
דוכסות פארמה (באיטלקית: Ducato di Parma) הייתה דוכסות בין השנים 1545 ל-1859. עד 1802 הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה. בין השנים 1802 עד 1814 נשלטה על ידי ממשל נפוליאון בונפרטה, בין 1814 ל-1847 נשלטה על ידי רעייתו מבית הבסבורג מארי לואיז, דוכסית פארמה ובשנותיה האחרונות נשלטה על ידי בית בורבון. ב-1859 אוחדה עם ממלכת סרדיניה כחלק מאיחוד איטליה.
היסטוריה.
היווצרות הדוכסות נעוצה באי בהירות בקשר לירושת דוכסות מילאנו בשנת 1535, כאשר שליטה פרנצ'סקו ספורצה השני נפטר ללא יורש. הן קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והן פרנסואה הראשון, מלך צרפת טענו לזכות על הדוכסות. כחלק מהנסיון לפתור את השאלה נקרעו מעל הדוכסות שטחיה מדרום לנהר הפו, סביב העיר פארמה, והפכו להיות דוכסות פארמה כפייף של בנו הלא חוקי של האפיפיור פאולוס השלישי, פייר לואיג'י פארנזה שהוכתר בהסכמה כדוכס פארמה. בני משפחת פארנזה המשיכו לשלוט בדוכסות עד 1731.
בשנת 1556 הוענקה לדוכס השני, אוטאביו פארנזה גם העיר פיאצ'נצה וכך הפכה הדוכסות ל"דוכסות פארמה ופיאצ'נצה" (Ducato di Parma e Piacenza). בשנת 1731 איבדה משפחת פרנזה את הדוכסות, כאשר לא נותרו בה יורשים זכרים. בת המשפחה, אליזבטה פארנזה, שנודעה בספרדית בשם איסבל דה פרנסיו, נישאה לפליפה החמישי, מלך ספרד ובנם, קרלוס, לימים קרלוס השלישי, מלך ספרד ירש את הדוכסות. בשנת 1735 הועברה הדוכסות לשליטת קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בתמורה להעברת ממלכת שתי הסיציליות לשליטת ספרד. בשנת 1748 הועברה השליטה בדוכסות מידי בית הבסבורג לידי פליפה, דוכס פארמה בנם של פליפה החמישי ואליזבטה פרנזה, מייסדו של בית בורבון-פארמה.
בשנת 1796 נכבשה הדוכסות על ידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה. פרדיננדו, דוכס פארמה המשיך לשלוט להלכה, תחת כיבוש צרפתי. במסגרת חוזה ארנחואס (1801) בין בית בורבון לנפוליאון הועברה השליטה על הדוכסות לשלטון צרפתי ישיר, בתמורה להעברת הדוכסות הגדולה של טוסקנה לידי בית בורבון. בשנת 1808 צורפה הדוכסות לקיסרות הצרפתית הראשונה.
במסגרת קונגרס וינה (1814) נותרה הדוכסות תחת שלטון ישיר של מארי לואיז, דוכסית פארמה, רעייתו של נפוליאון מבית הבסבורג. עם מותה שבה הדוכסות לידי בית בורבון-פארמה, ששלטה גם על דוכסות לוקה. במסגרת מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה גורש רוברטו הראשון, דוכס פארמה, השליט האחרון מבית בורבון, מהעיר והיא צורפה לממלכת סרדיניה, שהתמזגה כעבור חודשים מספר לממלכת איטליה.
דוכסות פארמה ופיאצ'נצה
מגדל ICC
מגדל מרכז הסחר העולמי (באנגלית International Commerce Centre, במנדרינית: 環球貿易廣場), או בקיצור מגדל ICC, הוא גורד שחקים בן 108 קומות המתנשא לגובה של 484 מטר וממוקם בשכונת צים שא צוי בחצי האי קאולון שבהונג קונג.
בעת סיום בנייתו ב-2010 הוא היה הבניין הרביעי בגובהו בעולם והשלישי בגובהו באסיה. נכון ל-2016 הוא היה הבניין העשירי בגבהו בעולם והחמישי במספר הקומות מעל פני הקרקע, והבניין הגבוה ביותר בהונג קונג.
אדמה בקועה
אדמה בקועה הוא שמה של סדרת הדפסים שיצר מנשה קדישמן בשנת 1983. ההדפסים, המבוססים על עבודה מוקדמת שלו, מציגים דימוי של אדמה צבועה בצבע.
תיאור.
בשנת 1970 יצר מנשה קדישמן כמה מיצבים שכללו תצלום גדול ממדים של אדמה יבשה ובה בקעים, שהונח על גבי רצפה, וכן לוחות זכוכית שקופה. הלוחות, מהם נחתכו חתיכות, יצרו "מתח בין קווי ביקוע האדמה על ידי הטבע, לבין קו חיתוך הזכוכית שנעשה בידי האמן". התצלום שבו השתמש האמן היה אחד מתצלומיו של פטר מירום, המתעדים את ייבוש אגם החולה. בשנים 1973-1972 יצר קדישמן גרסת הדפס ראשונה לנושא זה בסדנת "הראל מדפיסים ומוציאים לאור" ובה הודפס תצלום האדמה בטכניקה של דפוס רשת עם חול.