כאשר קרסו הגוש המזרחי וברית המועצות, נקלע הארגון למשבר. במרווח הכוח שנוצר בעקבות עזיבתם של החברים המשמעותיים בארגון, החלו ויכוחים לגבי דמותה של הפדרציה. חלק סברו שהארגון צריך להיות בעל מבנה א-פוליטי, בעוד שאחרים סברו שהפדרציה צריכה להישאר ארגון הנוטה לשמאל. הנוער הדמוקרטי הצליחה לבסוף לשרוד את המשבר של נפילת הגוש המזרחי. הפעילות החשובה ביותר של הנוער הדמוקרטי הוא ארגון הפסטיבל העולמי של צעירים וסטודנטים.
מטה הנוער הדמוקרטי כיום נמצא בבודפשט, הונגריה.
המנון הנוער הדמוקרטי.
נוער כל עם וארץ
לנו יש מחשבה אחידה
שוב נפרוץ את הפרץ
שנבע בין אומה לשניה
בואו אל שורותינו
יד שלבו עם ידנו
נוער בר-דעת
צעד בצעד
יחד למטרה
קום ושירה שיר הנוער
של אחווה
בן אלמוות הוא שירנו
לא יגווע
אז יאזין
שירתנו זו עולם כולו
בן אלמוות הוא שירנו
לא יגווע
לא ימוש בנו זכר
גיבורים שהקריבו את עצמם
ומעומק הקבר
הם ציוו אחדות לעולם.
כי יחדל שוד ורצח
עוד ישרור שקט נצח
כל בעל נפש
תחת שמש
אל נא יפול חינם
ג'ורג'ה אמיל פאלאדה
ג'ורג'ה אמיל פאלאדה (ברומנית: George Emil Palade; 19 בנובמבר 1912 יאשי, רומניה - 8 באוקטובר 2008) היה רופא וחוקר אמריקאי בתחום הביולוגיה של התא, יליד רומניה, זוכה פרס נובל לשנת 1974.
חייו.
פאלאדה נולד לאב שהיה פרופסור לפילוסופיה ואם שהייתה מורה בבית ספר תיכון. בשנת 1930 התקבל ללימודי רפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בוקרשט ובשנת 1946 סיים תואר של דוקטור לרפואה.
עבודת הגמר שלו הייתה Tubul urinifer al delfinului : studiu de morfologie şi fiziologie comparativă (הנפרון אצל הדולפין - מחקר של מורפולוגיה ופיזיולוגיה השוואתית)
פאלאדה היה ידוע כבעל דעות שליליות לגבי תנועת הלגיונרים ועל כן ועדת ההערכה מחדש של סגלי המורים באוניברסיטאות שהוקמה על ידי המשטר הלאומי-לגיונרי בבוקרשט בשנים 1941-1940 הוקיעה אותו כ"אנטי לאומי" בגלל היותו ב"קשרים עם יהודים" ובנוסף האשימה אותו ב"חוסר מוסריות" על כי היו לו רומנים עם אחיות בבית חולים.
לאחר סיום לימודיו נשא לאישה את אירינה מאלאקסה, בתו של התעשיין ניקולאה מאלאקסה והזוג נסע לארצות הברית שם היה לחוקר באוניברסיטת ניו יורק תחת הנחייתו של המדען אלבר קלוד. קלוד, שעבד במכון רוקפלר, הזמין אותו לעבוד איתו במחלקת הפתולוגיה של התא. פאלאדה, יחד עם פיליפ סיאקביץ' Philip Siekevitz הגיע להישגים רבים בשיטות קטיעה של תאים באמצעות המיקרוסקופ האלקטרוני. הניתוח הביוכימי של המקטעים הוביל לקביעת תפקידם ודרך פעולתם של אברונים כמו ריבוזום, מיטוכונדריון, כלורופלסט, מערכת גולג'י, הרשתית התוך-פלזמית ואחרים בתא החי. עיקר מחקרו היה בתחום ייצור החלבון.
בשנת 1961 נבחר פאלאדה כחבר בהאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1973 עזב את מכון רוקפלר ועבר לאוניברסיטת ייל ובשנת 1990 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
בשנת 1974 הוענק לו, במשותף עם אלבר קלוד וכריסטיאן דה דוב, פרס נובל בתחום הפיזיולוגיה והרפואה. הוא נבחר גם כחבר כבוד ב"אקדמיה הרומנית" ובשנת 1986 העניק לו נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, את המדליה הלאומית למדעים עבור הישגים מיוחדים בתחום המדע.
גבעת הגולגולתא
גולגולתא (בארמית "גולגולת"; ביוונית Γολγοθάς) הוא שם המקום הכולל את הגבעה והסלע, עליהם התרחשה לפי המסורת הנוצרית צליבת ישו.
המקום שכן במשך רוב תקופת בית שני מחוץ לחומות ירושלים, עד ימי המלך אגריפס ה-1, ושימש בין היתר כאזור קבורה. המקום המזוהה על ידי רוב הזרמים הנוצרים כגולגולתא נמצא כיום בין כותלי כנסיית הקבר הקדוש. הפרוטסטנטים וזרמים הקשורים אליהם מזהים את אתר הגולגולתא בגן הקבר.
מקור השם.
ככל הנראה ניתן השם למקום בגלל שצורתו הזכירה גולגולת, והדבר אף הלם את האתר בו התקיימו הוצאות להורג, בין היתר, בדרך של צליבה. עם זאת קיימות גרסאות נוספות למקור השם גולגולתא:
גולגולתא נזכרת בכל ארבע הבשורות הגדולות:
למרות שבשנת 333 הוגדרה גולגולתא כגבעה ותו לא ובמאה ה-6 אף הואדר שמה להר, הרי שעל-פי הברית החדשה היא מתוארת כלא יותר מ"מקום".
בעת כתיבת תרגום המלך ג'יימס, תורגם השם גולגולתא בבשורה על-פי לוקאס למילה האנגלית "קאלוורי" (Calvary), אשר מקורה במילה הלטינית "קאלווריאה" (Calvariae), והמופיעה בוולגטה בהקשר זה. שימושים חוזרים ונשנים בשם "קאלוורי" ביחס לגולגולתא נובעים מהחלטה תרגומית יחידה זו.
מיקומה המסורתי של גולגולתא.
זיהוי האתר.
זיהוי המיקום המסורתי של גולגולתא מיוחס לפי המסורת להלנה הקדושה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, בעת ביקורה בארץ ישראל בשנת 325. הלנה זיהתה באתר את קברו של ישו וטענה שגילתה לידו את הצלב האמיתי עליו נצלב.
על פי המחקר הארכאולוגי, שכנה באזור בו עומדת כנסיית הקבר כיום מחצבה, שפעלה ככל הנראה עד לתקופת הבית השני. שרידי המחצבה הנמצאים צפונית-מזרחית לכנסייה נגישים כיום מתוכה.
במקום נמצאו קברים המתוארכים למאה ה-1 לפנה"ס ולמאה ה-1, דבר שמתיישב עם תיאורי הברית החדשה בדבר קבורתו של ישו סמוך למקום הצליבה. בשנים 41–43, עם בנייתה של "החומה השלישית", הוכנס השטח אל תוך גבולותיה של העיר, אך לא נבנה במשך כמעט מאה שנה. לפי אוסביוס מקיסריה, הקהילה הנוצרית בירושלים נהגה לקיים פולחן דתי באתר עד שנת 66 לספירה. כחלק מבנייתה המחודשת של העיר איליה קפיטולינה על ידי אדריאנוס במהלך תחילת המאה ה-2, הוקם בשטח זה הפורום העירוני, בו נבנה מקדש לאלה אפרודיטי בסביבות שנת 135. ייתכן שבחירת האתר נבעה מכך שבמקום זה נפגשו צירי הקארדו והדקומנוס - (כיום הויה דולורוזה); לפי טענה אחרת, אדריאנוס ביקש לנכס את המקום לדת הרומית מידי הנוצרים, אשר המשיכו לקיים שם פולחן.
בכל אופן, לפי עדויות נוספות שנשמעו שלושים שנה לאחר הקמת המקדש על ידי אדריאנוס - היינו במחצית השנייה של המאה ה-2, עדיין היו נוצרים שקישרו בין המקום לבין אתר הצליבה. הבישוף מליטון מסרדיס ציין בסוף המאה ה-2 כי האתר נמצא "באמצעו של הרחוב, בטבורה של העיר", תיאור המתאים למצב בשטח באותה עת.
לאחר ביקורה של הלנה באתר, ולפי הצעתו של קואנון (Coüasnon), פורק מבנה הבזיליקה של העיר שעמד בפורום, ונבנה תחתיה מחדש כבזיליקה של הכנסייה - ה"מרטיריון" - בסמוך לסלע הצליבה ולמבנה הקבר. למרות שאין הוכחות לטענה זו, היא התקבלה כסבירה על ידי חוקרים שונים. לא סביר שבחירת האתר הייתה מקרית, שכן תנאי הקרקע והצורך להרוס מבנים קיימים הפכו את הבנייה ליקרה ומורכבת, כל זאת כשמעט דרומה משם השתרע שטח רחב, מתאים בהרבה.
וכך העיד אוסביוס, שהיה עד לגילוי הקבר הקדוש בעת החפירות שנערכו לקראת הקמת הפורום והמקדש:
דברי אוסביוס מתיישבים עם העובדה שהאתר אכן שימש כאזור קבורה, אך ברי שבעדותו לא נשמעה ראיה לכך שהיה זה "הצלוב" שאכן נקבר באותו קבר.
ב-333 "הנוסע מבורדו" תיאר ביומנו את תוצאות הבנייה:
בכך נתקבע המקום כאתר צליבתו וקבורתו של ישו, וכדברי הארכאולוג דן בהט:
גולגולתא כיום.
סלע הגולגולתא עליו נצלב ישו מוקף כיום במבנה משוכלל בן שתי קומות. "מזבח הצליבה" מציין את המקום שבו הועמד עמוד צליבתו של ישו והוא נחשב לתחנה ה-12 שבוויה דולורוזה. המזבח עשוי כשולחן שיש, ומתחתיו דסקית כסף שבמרכזה מגרעת המסמלת את "המקום המדויק" שבו עמד הצלב עליו נצלב ישו. בכל אחד מצדדיו של המזבח קבוע לוח שיש שחור המצביע על מיקום הצלבים של שני השודדים שנצלבו עם ישו.
במהלך תיקונים ברצפת האתר, שבוצעו בשנת 1986 על ידי ההיסטוריון ג'ורג' לאוואס והאדריכל תיאו מיטרופולוס, נמצא בסלע חריץ עגול בהיקף 11.5 סנטימטרים. למרות שלא הצליח לתארך את גילו של החריץ, לאוואס שיער כי החריץ יכול היה להיות מקום הצליבה והסביר כי חריץ כזה יכול להחזיק גזע בגובה 2.5 מטרים.
הסלע נצפה דרך חלון זכוכית קטן, ולפי המסורת הנוצרית זהו השריד הגלוי האחרון של גולגולתא. אורכו של הסלע הוא שבעה מטרים, רוחבו שלושה מטרים וגובהו 4.8 מטרים. במהלך העבודות התגלה עוד כי סדק עובר לאורכו של הסלע עד לקפלת אדם שמתחת לו; הדבר עולה בקנה אחד עם המסופר בברית החדשה כי רעידת אדמה שהתרחשה עם מותו של ישו ביקעה את הסלע, אך הערכת הארכאולוגים היא שהסדק בסלע הוא מקורי.
בעקבות החפירות בסוף המאה ה-20, נעשו מספר ניסיונות לשחזר את פרופיל פני הסלע כבימיו של קונסטנטינוס, בקירוב. עם זאת, כיוון שגובה הקרקע בתקופה הרומית היה נמוך באותו מקום בכמטר וחצי ממה שהוא כיום, וכיוון שבמקום כבר היה בנוי המקדש האדריאני, סביר להניח כי מרבית החזית הסלעית שמסביב הוסרה עוד לפני תקופת קונסטנטינוס. לא ברור מדוע אדריאנוס לא הורה על הסרת הסלע לגמרי, אך וירג'יליו קורבו שיער, בדומה להירונימוס, כי הסלע שימש להצבת פסל, ייתכן - פסלה של אפרודיטה עצמה. חלק מהארכאולוגים משערים כי לפני בניית המקדש שימש הסלע כבסיס לאנדרטה.
מיקומים אלטרנטיביים.
למרות שרוב הזרמים הנוצריים רואים בכנסיית הקבר את מקום צליבתו וקבורתו של ישו, ישנם זרמים הטוענים למיקומים אלטרנטיביים. הפרוטסטנטים ממקמים את הגולגולתא מחוץ לחומות ירושלים דהיום, בסמוך לשער שכם. מקורו של זיהוי זה בטענתו של צ'ארלס ג'ורג' גורדון, ששהה בארץ ישראל בשנים 1882-1883; המקום מוכר כיום בשם גן הקבר, ובו צוק סלעי בעל שני שקעים גדולים אשר נדמו לגורדון כשקעי העיניים בגולגולת. הוא האמין כי תבליט השטח הדומה לגולגולת העניקו למקום את שמו.
בגן הקבר נמצאו מספר קברים עתיקים, אך כלי חרס וממצאים ארכאולוגיים שונים במקום מתוארכים כבני המאה ה-7 לפנה"ס, כך שסביר להניח שהמקום ננטש לפני המאה ה-1.