ב-4 באפריל 1915 הוקמה הארמייה השביעית על בסיס פלגת הארמייה ווז', והוטל עליה להגן על אזור לורן, תפקיד אותו מילאה עד סוף המלחמה.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השביעית בפיקוד גנרל אנרי ז'ירו חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, והיוותה את העתודה האסטרטגית של צבא צרפת. בליל ה-10 במאי, לאחר יום הלחימה הראשון, חצתה הארמייה השביעית את גבול הולנד, כמתחייב מ"תרגיל ברדה". ז'ירו מצא כי ההולנדים נמצאים בנסיגה מלאה אל מול מתקפה גרמנית עזה. החיפוי האווירי הצרפתי היה יעיל פחות משציפו המפקדים, ועד מהרה השיג הלופטוואפה עליונות אווירית, שמנעה מבעלות הברית יכולות סיור בסיסיות, ופגעה ביכולת תיאום הכוחות ובתקשורת. הכוח הצרפתי הראשון שנתקל בגרמנים היו יחידות מהארמייה השנייה של הונציגר, שנתקלו ב"קבוצת הפאנצר פון קלייסט", במהלך תנועתה מזרחה דרך הארדנים. היה זה הסימן הראשון לכך שהפיקוד הגרמני מבצע תמרון בכוח גדול באזור זה, אך הפיקוד הצרפתי לא שינה את תוכניתו, והורה לארמיות הראשונה והשביעית לתפוס את עמדותיהן בהתאם לתוכנית D. כבר לאחר יומיים של לחימה היה ברור כי מצבה של הולנד הוא מעבר ליכולת ההצלה של כוחותיו של ז'ירו. אלה לא הספיקו ליצור מגע עם הצבא ההולנדי שנסוג מפני הגרמנים, ועמדו תחת איום גרמני מן האגף הימני שלהם, ותחת מתקפה אווירית בלתי פוסקת. ז'ירו החליט להגן על אנטוורפן. במסע זה צפונה והשיבה הבהולה תחת אש דרומה, נפגעו יחידות רבות מן הארמייה השביעית, וזאת מבלי שנוצר כמעט מגע ישיר בינה ובין האויב. ב־14 במאי נכנעה הולנד לגרמנים, והארמייה השביעית נותרה פרוסה, מנותקת כמעט משאר הכוחות, באזור אנטוורפן.
שמואל וילנסקי (מהנדס)
שמואל (מולה) וילנסקי (1897 - 21 בפברואר 1966) היה מהנדס בניין, מראשי "סולל בונה" ומפקד פלוגת הנדסה 745 של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
תולדות חייו.
נולד בקרמנצ'וג לפעיל הציוני יהודה ליב וילנסקי. אחיו הצעירים ממנו היו המשוררת מרים ילן-שטקליס (מירה) והאדריכל עמנואל ילן (מנולי). בין השנים 1912–1914 נשלח שמואל ללמוד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, שם פגש את דוד הכהן, לימים חברו בהנהלת "סולל בונה". לאחר סיום לימודיו שב לרוסיה, למד הנדסה במוסקבה והוסמך ב-1917. ב-1918 הצטרף לצבא הלבן בחרקוב ונלחם נגד הבולשביקים. בשנת 1920 עלו אביו, אחותו ואחיו לארץ ישראל, אך שמואל נותר ברוסיה והמתין עד שאהובתו גניה (הנרייטה) בראון תסיים את לימודי הרפואה בחרקוב. בקיץ 1921 הגיעו שמואל, גניה ואחותה הצעירה אסיה לחופי ארץ ישראל, לאחר שנמלטו דרך רומניה.
שמואל השתלב עד מהרה בתכנון שכונת קריית שמואל בטבריה, גניה עבדה בבית חולים ששירת את המתיישבים החלוצים בעמק הירדן וניהלה את המרפאה בטבריה. לאחר מכן עברו בני הזוג לחיפה, שם גרו יחד עם דוד הכהן ורעייתו. ב-1924 הקימו הכהן ווילנסקי את "מחלקת עבודות ציבוריות" של ההסתדרות, הבסיס ל"סולל בונה". ב-1927 התפרקה החברה עקב המשבר הכלכלי שפקד את הארץ ווילנסקי עבר לנהריים כמהנדס תחנת הכוח של פנחס רוטנברג. ב-1929 היה למפקד ההגנה במקום.
בשנת 1935 הוקמה חברת "סולל בונה" מחדש ומשפחת וילנסקי עברה לשכונת אחוזה, שהייתה אז יישוב מבודד. בתקופת המרד הערבי הגדול (1936-1939) היה וילנסקי אחראי בתוקף תפקידו ב"סולל בונה" על הקמת גדר הצפון וכביש הצפון מטעם ממשלת המנדט ותיאם את הקמת יישובי חומה ומגדל בצפון מטעם ההגנה. ב-1942 יזם את הקמתה של פלוגת הנדסה 745, פלוגת עובדי "סולל בונה" שהתגייסו יחד לשירות חיל ההנדסה המלכותי של הצבא הבריטי, ופיקד עליה בדרגת קפטן. הפלוגה נפרסה בצפון אפריקה ועסקה בהקמת שדות תעופה, מחנות צבא וגשרים. כן תכנן וילנסקי במסגרת זו את הנמל בעיר ביזרטה שבתוניס כהכנות לפלישת בעלות הברית לאיטליה. במרץ 1944 הגיעה הפלוגה לאיטליה. עם תום המלחמה חברו אנשי הפלוגה בחשאי לשאול אביגור, מפקד המוסד לעלייה ב' וסייעו בהעפלה. בתום המלחמה הוענקה לווילנסקי מדליית הצטיינות אישית מצבא הוד מלכותו.
לאחר קום המדינה היה וילנסקי למהנדס הראשי של "סולל בונה" בצפון ישראל ונטל חלק במפעל תעלת ההטיה של נהר הירדן והמוביל הארצי, כן ייצג את "סולל בונה" בעת כריית הכרמלית, פרויקט שבוצע על ידי חברה צרפתית. בשנת 1961 השתתף בתכנון נמל אשדוד, תוך ניצול הידע שצבר בבניית הנמל בתוניס בימי מלחמת העולם השנייה.
חייו האישיים.
וילנסקי היה נשוי לד"ר הנרייטה (גניה) בראון (בתו של ד"ר זאב בראון, כירורג, מנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים "הדסה" בצפת), ילידת ניקולאייב, משנת 1921 ועד למותה בשנת 1955. גניה הייתה הרופאה הראשית במרפאת קופת חולים באחוזה במשך שנים רבות והייתה מנהלת בית החולים בטבריה. לבני הזוג נולדו שתי בנות, רותי (רות יעקבי) והדסה (הדסה לויט), שתיהן מוזכרות בשירים שחיברה אחותו של וילנסקי, מרים ילן-שטקליס, ואף סעדו אותה בימיה האחרונים.
וילנסקי נפטר בפברואר 1966 (11 שנים לאחר מות אשתו בינואר 1955).
M85 (נקראת גם NGC 4382) היא גלקסיית עדשה הנמצאת במרחק כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי. גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה ונמצאת בקצהו הצפוני, שגולש לתחומי הקבוצה השכנה - שערות ברניקי, והיא הצפונית ביותר בצביר מבין הגלקסיות שנמצאות בקטלוג מסיה.
היסטוריה.
M85 התגלתה ב-4 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בה ב-18 במרץ וצירף אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים מעל האוזן של הבתולה בין הכוכבים 11 בשערות ברניקי ו-24 בשערות ברניקי" וציין שהערפילית עמומה. באותו הלילה גילה מסיה 7 גלקסיות נוספות חוץ מ-M85, כולן מצביר הבתולה. (M84 ו-M86 - M91). ויליאם הרשל צפה ב-M85 בשנת 1784 וציין שיש ערפילית נוספת שצמודה אליה (NGC 4394). בשנת 1827 צפה בה גם ג'ון הרשל וציין שהיא בהירה ועגולה ומרכזה בהיר יותר משוליה.
עד היום נצפתה ב-M85 סופרנובה אחת סופרנובה 1960R שהגיעה לדרגת בהירות 11.7.
תצפית.
M85 נמצאת בקצה הצפוני של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות ביותר שבו. עם דרגת בהירות נראית 9.1 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים ואפילו באמצעות משקפת איכותית כשתנאי הצפייה טובים, מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה. M85 נמצאת כ-10 מעלות מדרום לכוכב γ (גמא) בשערות ברניקי, כ-10.5 מעלות ממערב לכוכב α (אלפא) בשערות ברניקי וכ-1.2 מעלות מהכוכב העמום 11 בשערות ברניקי. כ-8 דקות קשת ממזרח-צפון-מזרח ל-M85 נמצאת NGC 4394 וניתן לראותן ביחד בטלסקופ עם הגדלה בינונית. NGC 4293 נמצאת כמעלה ממערב ל-M85, NGC 4450 נמצאת כ-1.3 מעלות מדרום-מזרח לה, M100 ו-NGC 4350 נמצאות כ-1.5 מעלות וכ-2.4 מעלות בהתאמה מדרום-דרום-מערב לה, ובמרחקים של 4-4.5 מעלות מ-M85 נמצאות הגלקסיות (ממזרח למערב) M91 (דרום-דרום-מזרח), M88 (דרום דרום מזרח), M99 (דרום-דרום-מערב) ו-M98 (דרום-מערב). גלקסיית העין השחורה (שאינה חלק מצביר הבתולה) נמצאת כ-8 מעלות מצפון מזרח ל-M85.
תכונות.
גודלה הזוויתי של M85 הוא כ-7 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-125,000 שנות אור, ומסתה של הגלקסיה מוערכת בכ-4x1011 מסות שמש (כ-70% ממסת שביל החלב). צורתה מעט אליפטית והיא מכילה בעיקר כוכבים זקנים צהובים ואדומים, אם כי במרכזה יש גם אזורים של כוכבים צעירים וכחולים. ליבתה של הגלקסיה לא פעילה ולא ברור האם קיים במרכזה חור שחור מסיבי. כמו כן ישנן עדויות לכך שלפני מספר מיליארדי שנים עברה הגלקסיה איחוד עם גלקסיה אחרת. הגלקסיה מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-700 ק"מ לשנייה וכך גם הגלקסיה השכנה NGC 4394 מה שמצביע על כך שהן קשורות כבידתית זו לזו. לעומת זה בעוד ש-NGC 4394 עשירה במימן נייטרלי, ב-M85 כמעט שאין כלל מימן נייטרלי.
מסיה 85
יחסי צרפת–קטר
יחסי צרפת–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים והמלאים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין מדינת קטר.
היסטוריה.
יחסי צרפת-קטר החלו באופן לא רשמי כאשר שגריר קטר באו"ם דאז חסן כמאל נשא את נאום קבלת קטר לאו"ם בצרפתית. קטר הקימה את השגרירות הראשונה שלה אי פעם בפריז שבצרפת והאמיר דאז ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני נסע לצרפת בשנת 1974, ביקור בו נחתם ההסכם הראשון בין השתיים.
נציגויות ונציגים דיפלומטיים.
הנציגות הדיפלומטית הקטרית בצרפת היא ברמת שגרירות וממוקמת בפריז. השגריר הקטרי הנוכחי לצרפת הוא משעל בן חמד אאל ת'אני. גם הנציגות הצרפתית בקטר היא ברמת שגרירות וממוקמת ברובע וסט ביי אשר בדוחה. השגריר הצרפתי הנוכחי לקטר הוא אריק שבלייה.
ביקורים רשמיים חשובים.
האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני היה המנהיג הערבי הראשון שביקר בצרפת לאחר עלייתו של ניקולא סרקוזי לשלטון בשנת 2007.
ב-22 ביוני 2013 ביקר נשיא צרפת פרנסואה הולנד בדוחה כדי לדון על הקשרים הכלכליים שבין צרפת לקטר. הוא נפגש גם עם האמיר דאז חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני ודן איתו על מצב מלחמת האזרחים בסוריה ומעורבות שתי המדינות בה. היה זה הביקור האחרון של מנהיג מדינה בקטר בו תפקד חמד כאמיר, כשלושה ימים לפני העברת השלטון לבנו.
ב-3 במאי 2015 ביקר הנשיא הולנד בקטר, ובמהלכו חתם על הסכמי שיתוף פעולה בתחום ההגנה על האזרחים.
שיתופי פעולה.
ארגונים בינלאומיים.
אף על פי שרק אחוז אחד מתושבי קטר דובר צרפתית, הוכנסה קטר ללה פרנקופוני מבלי להפוך למדינה משקיפה. זהו צעד שנחשב חריג מאוד מכיוון שגם קנדה שהיא המדינה הדוברת צרפתית השנייה בגודלה בעולם, הייתה משקיפה בדרך להיות חברה מלאה.
שיתוף פעולה צבאי.
צרפת וקטר הן בעלות ברית הגנה שקיימת משנת 1994.