רוזן למד ב-MIT לתואר ראשון בהנדסה אלקטרוכימית (סיים ב-1929) ולאחר מכן לתואר שני בפיזיקה (סיים ב-1932). רוזן שימש כעמית מחקר באוניברסיטת מישיגן בשנים 33–1932 ובאוניברסיטת פרינסטון בשנים 34–1933, שם גם פגש את אלברט איינשטיין והחל לעבוד עמו. הוא המשיך לעבוד עמו כעוזר במכון ללימודים מתקדמים במשך שנתיים נוספות. בשנים 38–1936 עבד באוניברסיטת קייב כפרופסור לפיזיקה תאורטית ובשנים 1938–1940 ב-MIT כחוקר. בשנת הלימודים 1940–1941 כיהן כפרופסור בקולג' ההר השחור בקרוליינה הצפונית ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל שם המשיך עד למינויו כפרופסור מלא ב-1952.
בשנת 1953 עלה לישראל עם משפחתו לאחר שמונה כבר שנה לפני כן לפרופסור בפיזיקה בטכניון. הוא הקים שם את הפקולטה לפיזיקה והיה דיקן הפקולטה ועמד בראש הפקולטה במשך שש שנים. לאחר מעצרו של קורט סיטה שהחליף אותו בראש המכון לפיזיקה, הוא שב ומונה לראש המכון. רוזן היה אחד ממייסדי האגודה הישראלית לפיזיקה, ואף כיהן כנשיאה בין השנים 1953–1955. בשנת 1960 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1977 העניק סנאט הטכניון לרוזן את התואר "פרופסור מחקר". היה לו תפקיד חשוב בהפיכת הטכניון ממכללה קטנה לאוניברסיטה שהוא היום. בנוסף רוזן תמך בלימוד ופיתוח מוסדות לימוד כמו בית-הספר ללימודי מוסמכים בטכניון כדיקן לימודי מוסמכים ופיתוח אוניברסיטת הנגב (עכשיו אוניברסיטת בן-גוריון) בבאר-שבע כנציג הטכניון וכדיקן הפקולטה למדעי הטכנולוגיה.
בין תלמידיו, אשר פרס ויהושע זק.
רוזן התחתן עם חנה בלקס ב-1932 ונולדו להם שני בנים, יוסף ודוד. בנו, ג'ו רוזן, פיזיקאי אף הוא.
מחקר.
רוזן כתב במשותף עם אלברט איינשטיין ובוריס פודולסקי מאמר בנושא פרדוקס EPR במכניקה קוונטית ("Can Quantum-Mechanical Description of Physical Reality Be Considered Complete?"), אשר פורסם בכתב העת המדעי Physical Review בשנת 1935, לפיו מכניקת הקוונטים אינה מסוגלת להציג "תיאור שלם" למציאות וכן המטרה של החוקרים הייתה לבסס את הטענה שלהם לפיה ישנה תאוריה אחרת המסוגלת להציג את המציאות בתיאור שלם ולנבא את המציאות.. הוא גם גילה במשותף את גשר איינשטיין-רוזן בתורת היחסות הכללית, לפי התאוריה הימצאות חור תולעת אפשרית עקב כבידה מספיק חזקה שגורמת לעיקום במרחב הזמן.
קצב רענון
קצב רענון או תדר ריענון הוא קצב הצגת ההפריימים במסך. טכנולוגיות התצוגה מתבססות על העובדה שרצף של תמונות סטטיות המוקרנות בזו אחר זו יוצרות אשליה של תנועה בעין האדם. תדר רענון גבוה גורם לתנועה יותר חלקה ולריצוד פחוּת, ואילו תדר רענון נמוך גורם למסך לרצד יותר ולהפריע יותר לעיניים. בחירה בהגדרה גבוהה מדי עבור הצג עשויה להפוך את התצוגה לבלתי ניתנת לשימוש ולגרום נזק לחומרה, ואילו בחירה נמוכה מדי תגרום לתנועה יותר מקוטעת על פני המסך.
קצב הרענון המקובל במסכי מחשב הוא 60 הרץ. קצב רענון גבוה יותר משמש בעיקר לצורך משחקי וידאו, היות שהוא מאפשר תנועה חלקה ותגובה מהירה יותר.
מטרת הריענון במסכי CRT.
מכיוון שהזרחן מאיר רק לזמן קצר, צריכים התותחים להפציץ כל הזמן את רשת הצל, כך שהרשת עלולה להתחמם ולהתעוות עקב כך, ולגרום לכתמי צבע על המסך. לכן, יש צורך לרענן את נקודות האור כל הזמן, כדי שלא ייעלמו. הקרן עוברת באופן סדרתי שורה אחר שורה משמאל לימין (אופקי) ומלמעלה למטה (אנכי), חוזרת לנקודת ההתחלה, וחוזר חלילה כך שנראה כאילו המסך מאיר כל הזמן. תדר הריענון קובע את מספר המחזורים של הקרן על פני כל המסך בשנייה.
במסכים מודרניים שאינם CRT, בעיית הריצוד אינה קיימת.
חנן יובל
חנן יוֹבֵל (בוליבסקי) (נולד ב-3 באוקטובר 1946) הוא זמר ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה.
יובל נולד בקיבוץ משמרות כחנן בוליבסקי לבלה ויצחק, ממייסדי הקיבוץ, שעלו לארץ ישראל מלטביה ומאוקראינה. חנן הוא בן דורם של בני הקיבוץ שלום חנוך (שאביו של חנוך ואמו של יובל קרובי משפחה) ומאיר אריאל ובן הזקונים למשפחה עם שתי בנות נוספות. כשהיה בן שנה, נהרגה אחותו הבכורה בת ה-11, יעל, מכדור תועה שירה חייל אנגלי שיכור באוויר. הכדור חדר לחלון הבית בעת שהילדה ישנה במיטתה.
בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, סיים את לימודיו ושמר על קשר עם חברי הקיבוץ הסמוך, והופיע עם שלום חנוך, מאיר אריאל ואחרים, במסגרת להקת הנוער החובבנית של הקיבוץ, שנקראה ״המשמרון״.
בגיל תשע התייתם יובל מאביו, שעבר אירוע מוחי והתמוטט במהלך הרצאה לתלמידים מבית ספר חקלאי, וזמן קצר לאחר מכן נפטר. יובל התחיל ללמוד לנגן בגיטרה באזור מגוריו לאחר בר המצווה שלו, ומאוחר יותר המשיך בלימודי גיטרה קלאסית אצל חיים אסולין בתל אביב. הוא השתתף בחוג הדרמטי בבית ספרו וכישוריו אלו הוליכו אותו לשירותו הצבאי בלהקת הנח"ל מ-1965 ועד 1966. לאחר מכן הצטרף להרכבים שונים ולאחריהם החל בקריירת סולו, שכללה שיתופי פעולה מוזיקליים רבים. הוא למד פילוסופיה כללית ויהודית באוניברסיטת תל אביב.
הרכבים בהשתתפותו.
בסוף 1966 השתחרר יובל מלהקת הנח"ל וב-1967 הצטרף להרכב "יואל דן ושלישיתו", עמו נסע למסע הופעות לארצות הברית למשך שנה. עם חזרתו לישראל, הצטרף לבני אמדורסקי ושלום חנוך בהקמת "השלושרים", שלישיית זמר מצליחה שפעלה בשנים 1969–1970. הוא שימש כחבר בהרכב ולעיתים היה סולן בחלק מהשירים. השיר המפורסם ביותר אותו ביצע יובל במסגרת השלישייה כסולן ראשי הוא "צרות טובות". לאחר תקופת "השלושרים", הקים את להקת "כיף התקווה הטובה", שכללה את ג'וזי כץ, שלמה מזרחי, אלי מגן וזהר לוי. הלהקה הקליטה מספר שירים, כ"בלדה לעוזב קיבוץ", "שני צבים" ו"ד"ר יארינג", אך לא סיימה את הקלטת אלבומה והתפרקה. חלק משיריה ("בלדה לעוזב קיבוץ", "דוקטור יארינג" ו"שני צבים") הופיעו באלבום האוסף של שמוליק קראוס "שבעים שמונים". לאחר הפירוק, יובל הצטרף להרכב "שובבי ציון", שכלל גם את קובי רכט ואת קובי אשרת. עם הרכב זה הופיע יובל עד 1971. השלישייה הוציאה אלבום אחד בלבד שממנו בלטו שירים כמו "נגה" (אחותו של חנן יובל; את המילים חיבר מאיר אריאל, בן קיבוץ משמרות ואת הלחן חיבר שלום חנוך) ו"איש גדול", והשתתפה בתחרויות הזמר של תחילת שנות השבעים שם ביצעה שירים דוגמת "ישראל ישראל בטח בשם" ו"בגללי או בגללו".
במשך מספר שנים בתחילת שנות ה-70, במקביל לתחילת קריירת הסולו שלו, שיתף יובל פעולה עם אמנים רבים, בהם שלמה ארצי, איתו הופיע וגם הקליט את "ציונות בלי מירכאות" ועם ג'וזי כץ, איתה הקליט את השיר "אֵרְאֶלֳה". בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ג (1973) ביצע ביחד עם ירדנה ארזי ואפרים שמיר בליווי שלישיית אף אוזן גרון את השיר "ליל חניה", מהשירים המזוהים ביותר עם התחרות.
ב-1991 חזר יובל לשיתוף פעולה עם בני אמדורסקי וישראל גוריון, שהיו צמד הדודאים, והפיק את מופע הטלוויזיה "שלושרים על גשר הירקון". אלבום המופע שיצא באותה שנה ונקרא גם הוא "שלושרים על גשר הירקון" זכה להצלחה. ב-1993 השתתף בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה לאמדורסקי חודשים ספורים לפני מותו, ובה התאחדו "השלושרים" לשירים אחדים. אחרי מותו של אמדורסקי, הצטרף יובל אל גוריון וצמד "הפרברים" (יוסי חורי ואורי הרפז), להרכב שנקרא "החברים של בני". הרכב זה העלה מופע לזכרו של אמדורסקי בפסטיבל ערד 1994, וב-1997 הוציא אלבום שכלל שירים של הרכבים שבהם השתתף אמדורסקי ("הדודאים", "שלישיית גשר הירקון" ו"השלושרים"). הרכב זה המשיך להופיע במשך 21 שנה ברציפות.
עם תום פרק "החברים של בני" ופרישת אורי הרפז מ"צמד הפרברים"– יזמו והפיקו יובל והרפז, יחד עם חברתם הזמרת דורית ראובני, מופע הרכב חדש, "שלושתנו" ( מרץ 2016 ), שזכה להצלחה בלתי רגילה מן הרגע הראשון. באוגוסט 2017 יצא לאור אלבום "שלושתנו" שהוקלט בהופעה חיה במועדון "זאפה" בחיפה.
בינואר 2020 חבר חנן יובל לכלת פרס ישראל, להקת הגבעטרון, למופע מופק משותף, אך זה הופסק עם פרוץ התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
במאי 2022 יצא יובל במסע הופעות בליווית נגנים ואורחים, בשם "יובל וחצי".
קריירת הסולו.
ב-1972 החל יובל את ניסיונותיו הראשונים כזמר סולן בהופעות במועדון "עומר כ'יאם" ביפו. בתקופה זו, החלו גם ניסיונות ההלחנה שלו ושני שיריו הראשונים "בטרם" ו"שנינו ביחד וכל אחד לחוד" שניהם למילים של יהודה עמיחי יצאו לרדיו וזכו לחשיפה רבתי ולהצלחה גדולה. ב-1974 הוציא יובל את אלבומו הראשון כסולן, "חנן יובל", בו הלחין ועיבד את רוב השירים. המוכר מבין שירי האלבום הוא "אתם זוכרים את השירים", שאותו כתב יהונתן גפן בטורו האישי ב"מעריב" במהלך מלחמת יום הכיפורים, שהפך לאחר מכן לשיר הנוסטלגיה המזוהה עם יובל. שירים נוספים מהאלבום שהצליחו היו "בטרם", "שנינו ביחד וכל אחד לחוד", "טוב שלא הלכת" (שנכתב לסרט "הזמנה לרצח" של אסי דיין), "אני רואה אותנו כבר זקנים" (בו נכללה ציטטה משיר של להקת האבנים המתגלגלות: "I Can Get No Satisfaction") ו"שיר אל על" (שהולחן למילותיו של זאב ז'בוטינסקי). באלבום ניכר סגנונו של יובל המשלב מוזיקת פולק בשילוב רוק ישראלי רך מאוד, עם השפעות ג'אזיות ואקוסטיות.
בסוף 1974 העלה יובל עם דורית ראובני ודני כץ את המופע "ערב שירי המשוררת רחל", שהורכב כולו משירים שהלחין יובל למילים של רחל המשוררת. הלהיט הגדול של המופע היה "פגישה, חצי פגישה". שיריו תועדו על גבי אלבום בשם המופע.