נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס (באנגלית: Washington Dulles International Airport) בווירג'יניה שבארצות הברית שוכן 42 ק"מ מערבית לוושינגטון די. סי.. הוא אחד משלושת נמלי התעופה הגדולים באזור המטרופוליטני של בולטימור-וושינגטון, והוא משרת יותר מ-21 מיליון נוסעים בשנה. רוב תנועת הטיסות הבינלאומיות באזור בולטימור-וושינגטון מתנקזות אליו ובכך הוא נמל התעופה הבינלאומי העמוס ביותר באזור המיד-אטלנטיק למעט המטרופולין של ניו יורק. ביום טיפוסי נמל התעופה משרת יותר מ-60,000 נוסעים שעוברים בין וושינגטון ו-125 יעדים ברחבי העולם.
נמל התעופה נבנה בין השאר על מנת להביא להפחתת התנועה האווירית בנמל התעופה וושינגטון נשיונל, והוא החל לפעול ב-1962. הוא קרוי על שמו של אלן דאלס.
הנמל מופעל על ידי רשות נמלי התעופה של מטרופולין וושינגטון ומשתרע על שטח של 52.6 קמ"ר.
הטרמינל הראשי של הנמל תוכנן על ידי האדריכל אירו סארינן.
נמל התעופה משמש בסיס פעולה מרכזי לחברת התעופה יונייטד איירליינס.
טיסות לישראל וממנה.
החל מ-22 במאי 2019 מפעילה יונייטד איירליינס קו בין הנמל לתל אביב.
נמל התעופה וושינגטון דאלס
ראובן פפרמן
ראובן (טומי) פפרמן (7 בספטמבר 1936 טימישוארה, רומניה - 12 במאי 2004) היה כירורג ישראלי. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וכמנהל מחלקה כירורגית בבית החולים קפלן ברחובות. נודע בתרומותיו לטיפול בנפגעי טראומה ובהשתלות איברים. נמנה עם חלוצי השתלות הכליות בישראל.
קורות חיים.
שנותיו המוקדמות.
ראובן (טומי) פפרמן נולד בעיר טימישוארה בחבל באנאט ברומניה כצעיר בין שני בני הוריו. אביו, ד"ר אאוג'ן (ינה) יונה פפרמן (Jenő Pfeffermann) היה רופא מיילד ורופא משפחה וממנהיגי התנועה הציונית בטרנסילבניה ובאנאט. אחיו הבכור, ערן, נולד, בהתאם לרצון הוריו, בירושלים, בשנת 1935.
האב נפטר באופן פתאומי כשראובן היה בן 8. אחרי לימודים בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית בטימשוארה, בשנת 1946 עלה פפרמן, אמו, יהודית, ואחיו לארץ ישראל.
הוא נקלט יחד עם אחיו בכפר הנוער בן שמן. בעת מצור בן שמן במלחמת העצמאות נאלץ להתפנות עם שאר התלמידים לכפר ויתקין. בהמשך התגורר פפרמן בירושלים. מכיתה י' למד בתיכון בית הכרם (לימים התיכון ליד האוניברסיטה העברית).
לימודיו והקריירה הרפואית והאקדמית.
בשנת 1954 התחיל פפרמן לימודי רפואה באוניברסיטה העברית במסגרת עתודה אקדמית. מכה קשה היה עבורו מות אחיו ערן מפליטת כדור בעת קורס קצינים בחיל הרגלים ב-8 בנובמבר 1954. בעקבות המקרה של אחיו התחזקה בו הרצון לסייע כמיטב כוחותיו לפצועים בכלל ולנפגעים בצה"ל בפרט.
את הסטאז' כרופא עשה פפרמן בבית החולים שיבא בתל השומר. בשנת 1962 התחיל את שירותו הצבאי כרופא צבאי בחיל האוויר. עסק בהטסת פצועים במטוסים עוד לפני הקמת היחידה לפינוי בהיטס.
את ההתמחות בכירורגיה עשה פפרמן בבית החולים הדסה עין כרם. השתלם במיוחד בטיפול בנפגעי טראומה, לרבות בימי מלחמת ששת הימים והמרדפים בבקעת הירדן.
בימי מלחמת יום כיפור שירת פפרמן בבית החולים הצבאי המרכזי ברפידים
תחת פיקודו של מורו רוני רוזין.
בהתאם לניסיון שצברו פיתחו שניהם תורת "בית החולים הממיין" ואת לקחי הטיפול בפצועים במלחמה סיכם פפרמן במאמר מפתח בשנת 1976 ב Journal of Trauma.
בשנים 1974–1976 השתלם פפרמן בניו יורק בהשתלות כליות ובאימונולוגיה אצל פרופ' סם קונץ. בשובו ניהל יחד עם פרופ' אריה דורסט את היחידה להשתלות כליות בבית החולים "הדסה עין כרם". באותה תקופה התמנה כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטה העברית.
במרץ 1979 התמנה למנהל המחלקה הכירורגית של בית החולים "קפלן" ברחובות, אותה בנה מחדש וניהל עד פרישתו לגמלאות.
פפרמן עשה מאמצים רבים לקידום תחום הטיפול בטראומה הגופנית בחינוך הרפואי ובפיתוח היחידות לטיפול בטראומה ברחבי ישראל. הוא נחשב בנוסף לאחד מחלוצי השתלות הכליות בישראל.
עם תלמידיו נמנו כירורגים כמו דני סימון, עוז שפירא, הדר מרחב.
הוא קידם את פעילויות הספורט של המושתלים, נמנה עם מייסדי העמותה לספורט מושתלים בישראל והיה יושב הראש שלה מיום הקמתה ועד מותו.
ראובן פפרמן נפטר בשנת 2004 עקב מחלת פיברוזיס ריאתי ראשוני.
הוא הובא לקבורה בבית העלמין של קיבוץ גבעת ברנר.
פפרמן היה נשוי ללאה אופיר-פפרמן, אחות במקצועה, ונולדו להם שלושה ילדים. אלמנתו המשיכה את מפעלו בתחום קידום הספורט בקרב מושתלי האיברים.
מבחר מאמרים.
Herbert Freund, MD; Reuven Pfeffermann, MD; Arieh L. Durst, MD; Nathan Rabinovici, MD
Arch Surg. 1976;111(10):1106-1107. doi:10.1001/archsurg.1976.013602800640
Am J Surg 131:242-245, 1976
גשר נאוואחו
גשר נאוואחו (באנגלית: Navajo Bridge) הוא גשר קשת מפלדה מעל לקניון מרבל של נהר הקולורדו, סמוך לליז פרי במחוז קוקונינו במדינת אריזונה, בארצות הברית. על הגשר עובר כביש 89A בדרכו צפונה לדרום יוטה ולרצועת אריזונה, החלק של אריזונה צפונית לנהר הקולורדו, הכולל את הגדה הצפונית של הפארק הלאומי גרנד קניון, שזו דרך הגישה היחידה אליו מדרום.
הדרך היחידה לחצות את הקולורדו מאריזונה ליוטה, בטרם נבנה גשר נאוואחו הראשון, הייתה המעבורת בליז פרי, נקודה בנהר שבה קירות הקניון נמוכים וניתן להגיע עם כלי רכב עד המים. עם זאת, המעבורת הציעה שירות בלתי אמין כיוון שמזג אוויר גרוע או שיטפונות הפסיקו את השירות לעיתים קרובות.
היסטוריה.
בניית גשר נאוואחו הראשון החלה ב-1927, והגשר נפתח לתנועה ב-1929. את עלות בניית הגשר ממנה ועדת הכבישים של מדינת אריזונה (Arizona State Highway Commission), שזה עתה הוקמה (כיום מחלקת התנועה של אריזונה) בשיתוף פעולה עם הלשכה לענייני אינדיאנים במחלקת הפנים של ארצות הברית, כיוון שהקצה המזרחי של הגשר שוכן בתחומי שטחה של אומת נאוואחו. גשר הקשת מפלדה נבנה על ידי חברת מבני הפלדה של קנזס סיטי (Kansas City Structural Steel Company). במהלך הבנייה מת הפועל ליין מקדניאל (Lane McDaniel ) לאחר שנפל מגובה 140 מטרים אל נהר הקולורדו מתחתיו. מפקחי הבנייה דחו את הרעיון להציב רשת ביטחון מאחר שחשבו כי היא תעלה באש בשל מסמרות לוהטים נופלים.
הכביש שעובר על הגשר היה עד שנות ה-60 של המאה ה-20 חלק מכביש 89 המתחיל בפלגסטף באריזונה ומסתיים בגבול עם קנדה. לאחר שנבנה גשר קניון גלן, החוצה את נהר הקולורדו סמוך לעיירה פייג', כחלק ממיזם סכר קניון גלן, הוסט מסלולו של כביש 89. הכביש עובר מאז דרך גשר קניון גלן הרחב יותר והקטע המקורי שעבר מעל גשר נאווחו קיבל את הסימול 89A. שני הנתיבים מצטלבים מחדש בעיירה קנאב ביוטה על הגבול עם אריזונה.
אורך הגשר 254 מטרים, כשהגובה המקסימלי מעל לנהר הוא 142 מטרים. רוחב הכביש שעל הגשר הוא 5.5 מטרים כשהמעמס המקסימלי היה 20.5 טון (אף שההגבלה החוקית שהוצגה הייתה 36 טון). במהלך שלב התכנון נבדקה האפשרות לכביש רחב יותר, אבל היא נדחתה בסופו של דבר, כיוון שיישומה היה דורש להוסיף קשת שלישית יקרה, וכלי הרכב של אותה תקופה לא נזקקו לכביש רחב יותר.
עם זאת, ב-1990 הוחלט שזרם התנועה היה גדול מדי עבור הגשר המקורי, ונדרש פתרון חדש. הפניות החדות בכביש בשני קצות הגשר הפכו לסיכון בטיחותי במצבים של ראות לקויה, והליקויים ברוחב הגשר ובמעמס המקסימלי של התכנון המקורי החלו להיות בעייתיים.
ההחלטה על פתרון לא הייתה קלה, בשל אינטרסים מקומיים רבים. הנושאים כללו שימור אדמה הקדושה לבני הנאוואחו, מיני צמחים המצויים בסיכון בקניון מרבל, והאפשרות של פגיעה בנהר במזהמים שמקורם בבנייה. ההצעה המקורית הייתה להרחבה וחיזוק של הגשר המקורי בלבד, אבל היא נדחתה בסופו של דבר מכיוון שלא הייתה מסוגלת לעמוד בתקנים הנוכחיים של מערכת הכבישים הפדרליים. החלפה הייתה האפשרות היחידה, ובסופו של דבר הוחלט לעצור לחלוטין תנועת כלי רכב על הגשר המקורי. הוחלט שהגשר החדש צריך להיבנות בצמוד לגשר המקורי ושצורתו החיצונית תהיה זהה לגשר המקורי, אבל הוא יבנה בהתאם לתקני הכבישים המודרניים.
על הקמת גשר קשת הפלדה החדש הופקדו מחלקת התנועה של אריזונה (Arizona Department of Transportation) ומנהל הכבישים הפדרלי (Federal Highway Administration), והוא הושלם בספטמבר 1995 בעלות של בערך 15 מיליון דולרים.
גשר נאוואחו המקורי פתוח עדיין לתנועת הולכי רגל ופרשים, ומרכז מידע הוקם בסמוך ובו מוצג הסיפור ההיסטורי של הגשר וההיסטוריה של חציית הקולורדו. לעיתים קרובות ניתן לראות קופצי באנג'י מהגשר. הגשר המקורי הוגדר כ"אתר היסטורי של הנדסה אזרחית" (Historic Civil Engineering Landmark). הגשר נוסף למרשם הלאומי של אתרים היסטוריים ב-13 באוגוסט 1981.
אולפני מאונטיין
אולפני מאונטיין (באנגלית: Mountain Studios) הם אולפני הקלטה שהיו ממוקמים בקזינו של העיר מונטרה אשר בשווייץ, וכיום נמצאים באטאלנס. האולפנים היו בבעלות להקת קווין בין השנים 1978 ו-1995.
החל משנת 1995, האולפנים היו בבעלותו של דייוויד ריצ'רדס, שהיה המפיק של קווין במשך שנים רבות, עד למותו בשנת 2013.
בשנת 2013 נפתחה באולפנים התצוגה: "חוויית האולפן של קווין" על ידי הקרן להנצחת פרדי מרקיורי.
קווין ומונטרה.
בשנת 1978, בעת פסטיבל הג'אז השנתי בעיר מונטרה, להקת קווין הקליטה את אלבומה ג'אז באולפני מאונטיין.
פרדי מרקיורי התאהב בעיר ובאגם ז'נבה והחליט להעתיק את מקום מגוריו לעיר. כמו כן, הלהקה רכשה את האולפנים עצמם.
בשנת 1996, הוצב פסל ברונזה בגובה שלושה מטרים של פרדי מרקיורי על חוף האגם, בסמוך לאולפן ההקלטות.