העלילה התמקדה בנעשה בשיעורים, במיוחד שיעורי היסטוריה אצל המורה גבאי ושיעורי ספורט אצל המורה מתי, ובנעשה בהפסקות. לעיתים התרחשה העלילה בבתיהם של תלמידי הכיתה.
לאחר סיום הסדרה.
בשנים 1998–1999 שודרה בטלוויזיה החינוכית סדרה-בת בשם "20 פלוס". הסדרה, אשר שודרה במשך 2 עונות, עקבה אחרי מרקוביץ' (משה בן-בסט) וויצמן (שי קפון), שעברו לגור בדירה בתל אביב יחד עם שותפה בשם מיקי הופמן (שירה גפן) ולאחר מכן איילה (ליאת גליק). מלבד ויצמן ומרקוביץ', בסדרה זו שבו גם דמויותיהן של דנה (דנה ברגר) ושרית (גלית גיאת) במספר פרקים.
שי קפון גילם שוב את הדמות ויצמן בכמה פרקים בטלנובלה "האלופה" (שאותה ביים), בהם התברר כי ויצמן הפך לבמאי של תוכנית ילדים בערוץ "שוס קידס" הבדיוני.
בשנת 2012 עלתה לשידור במסגרת שידורי רשת בערוץ 2 סדרת המשך לסדרה המקורית העוסקת בהתפתחות חייהם של גיבורי הסדרה הקודמת אשר כעת בתחילת שנות ה-40 לחייהם. את הפקת הגרסה המחודשת עשתה חברת טדי הפקות, רני סער נבחר כבמאי, ורונית וייס ברקוביץ, שהייתה בין כותבי הסדרה המקורית, נבחרה לתסריטאית. אולם הסדרה איננה כוללת חלק מהדמויות הבולטות בסדרה המקורית (בהם איילת זורר, אורי גוטליב, אורי בנאי, אביב גפן, עמית ליאור, סער בדישי, גלית גיאת ועוד) ונעשתה אף במנותק מצוות ההפקה שיצר את הסדרה המקורית.
אי התעלומות
אי־התעלומות או אי התעלומה (בצרפתית: L'Île mystérieuse) הוא ספר בשלושה חלקים שנכתב בידי הסופר הצרפתי הידוע ז'ול ורן:
הספר מספר על חמישה אנשים ממדינות הצפון, הלכודים בעיר הבירה, ריצ'מונד וירג'יניה של מדינות הדרום, מבלי יכולת לצאת ממנה. בתקופה המתוארת 1861–1865 מתרחשת מלחמת אזרחים בין מדינות הצפון לבין מדינות הדרום. ריצ'מונד הייתה נצורה ומותקפת, על ידי צבא האיחוד - צבא "הצפון". בעיר עצמה, לאזרחי "האיחוד" ניתנת האפשרות לנוע בחופשיות. חמישה מהם מגלים כי בככר מרכזית של העיר, ניצב במצב הכן כדור פורח, המיועד להעביר מידע על מצב הלחימה בעיר למפקד של צבאות "הדרום", הגנרל לי, הנמצא רחוק מהעיר. בלילה סוער, ב־20 מרץ 1865, המופקדים על הכדור פורח אינם חשים באורחים הבלתי קרואים המתקרבים ל"סל" שבבסיס הכדור הפורח. ה"אורחים", חמישה אנשים וכלב, ממריאים בכדור הפורח בתקווה למצוא אתר נחיתה במקום תרבותי בטוח, בו יוכלו להמשיך בחייהם. הכדור הפורח עובר 6,000 מיל מעל האוקיינוס השקט, אך הצוות אינו מצליח לאתר מקום לנחות בו. לבסוף, הם מגלים אי קטן ובתרגיל מבריק הם מנחיתים את הכדור לעבר האי, על מנת להימנע מנפילה לים, ונוחתים בסמוך לאי. הכדור מתרסק אך הם יוצאים בריאים ושלמים. החמישה קוראים לאי בשמו של נשיאם אברהם לינקולן. הצוות מצליח לשרוד ולנהל חיים תקינים באי.
הספר בחלקו מהווה המשך לעלילות שתוארו בשני ספרים קודמים של ז'ול ורן ילדי רב החובל גרנט מהשנים 1867–1868 ו־20,000 מיל מתחת למים מהשנים 1869–1870. עם זאת, כל ספר מהווה עלילה בפני עצמה.
עלילה.
צוות הטס בכדור הפורח כולל חמישה אנשים ממדינות הצפון. השלושה הראשונים הם סיירוס סמית, מהנדס שעבד בשירות צבא האיחוד, גדעוֹן סְפִילט, כתב ידוע של עיתון מהצפון, ומשרתו של סַיְרוּס נֵב (קיצור של נבוכדנצר). שלושתם נפגשים עם הימאי פּנקרוף, תושב הצפון הנמצא בריצ'מונד יחד עם נער בן 15, ששמו הרברט בראון. יחד הם מחליטים על בריחה מהעיר באמצעות הכדור הפורח. הם טסים עמו בסערה במהירות ממוצעת של 144 ק"מ לשעה.ומגיעים לאי שומם, בלתי מיושב שאינו מופיע במפה בדרום האוקיינוס השקט, כ־2,600 ק"מ מזרחית מניו זילנד וכ־6,500 ק"מ מיבשת אמריקה.
חלק ראשון: הניצולים מהשמים.
הקבוצה נוחתת באי. ארבעה מתוכם הגיעו לחוף. המנהיג סיירוס סמית וכלבו לא נמצאים עימם. הנוחתים הגיעו ללא כל חפץ, אפילו סכין או גפרור לא היו עימם. ברשותם היה הלבוש לגופם ומה שהיה בכיסם. תחילה הם מחפשים באופן יסודי את מנהיגם, המהנדס שנעלם. לאחר ימים אחדים הם מוצאים אותו בריא ושלם. מה עבר עליו נשאר בגדר חידה.
הצוות מארגן אספקת מזון משבלולים, ביצים ובשר צייד. הם מוצאים פלג מי שתייה ובונים לעצמם קורת גג. הידע המדעי של המהנדס ויצר הסקרנות של העיתונאי מביא להם הצלחות אשר יביאו להישרדותם. הם מפיקים אש, בונים תנור אפיה, מייצרים כלי חרס לשימוש ביתי ולבנים לבניית מבנים. הם מגלים באי צמחיית בר ומצליחים לתַרבֵּת אותה, גרעיני חיטה הם מגדלים לזרעים עד שתהיה כמות מספקת למאכל. חיות בר - ולביית אותן, בין השאר זוג ערודים - בהמות נוחות לכל עבודה. חיי הקבוצה מתגבשים. הם מסיירים באי, מכירים את המקומות שבהם יימצאו חומרי גלם נוספים לבנית בתיהם, לגיוון מזונם ולשיפור איכות חייהם. הם מטפסים לראש ההר הגבוה בעיר המתגלה כהר געש. סיור בלוע מראה כי הר הגעש אינו פעיל. מפיסגתו הם משקיפים מסביב: הם רואים רק מים מאופק לאופק.
המהנדס מצליח לפי נתוני הכוכבים ומועדי הזריחה והשקיעה לכוון את שעונו ולמצוא את מיקום האי באוקיינוס השקט. הוא מגיע למסקנה הפסימית שספק אם אנייה תעבור ליד האי. הם רחוקים מכל נתיב הפלגה ידוע. הם מחליטים להתארגן לישיבת קבע באי ובבוא היום ימסרו את המושבה לממשלת ארצות הברית. הם מחליטים: יותר אנו לא "ניצולים" אנו "מתיישבים". וכך כל מישור, עמק, נתיב ומקור מים זוכה בשם, כפי שמקובל כאשר מגלים ארץ חדשה. הם מבצעים חלוקת עבודה: המהנדס - המנהיג, העיתונאי - הממונה על הצייד, הרברט הנער - טיפול בבעלי חיים ובצמחים, נֵב - הנפח, ופנקרוף - חרש עץ, סתת, בנאי וכל יכול. כלי עבודה, רובי צייד ואבק שרפה חסרים לצוות. הם מגלים מרבצי מתכות ולפי הוראות המהנדס הם מתחילים בייצור כלי מתכת. הם מניחים בתנורים פחם ועופרות ברזל ולרשותם הכלים הדרושים. הם מצליחים להפיק גפרית, סידן ונתרן וכך גם חומר נפץ יהיה להם. החורף מתקרב והם מתפנים לבנית בית הקבע: בית הגרניט. ממנו ימתחו קווי טלגרף למכלאות, לשדות החיטה והירקות ולאכסניה ליד החוף, שם יצפו לעבר הים בתקוה לגלות אונייה עוברת באוקיינוס.
חלק שני: הנטושים באי.
שבעה חודשים עברו ובאי מתרחשים אירועים מסתוריים. בגופו של חזירון בר, בן שלשה חודשים, הם מגלים רסיס עופרת מכדור רובה. להם אין רובים, מי ירה בו בתקופה האחרונה. מאוחר יותר, הם מוצאים תיבה צפה במים, ארוזה כאשר תכולתה במצב מצוין ובתוכה: כלי עבודה, נשק, מכשירים מדעיים - כולל מצלמה עם כל הנדרש לפיתוח תמונות, תריסרים פריטי לבוש, כלי בית וספרים - כולל מילון למדעי הטבע בשישה כרכים.
מסתיימת שנה לשהותם באי. הקבוצה מצאה את הפתרונות להישרדות והיא פועלת להעלאת רמת החיים. כך נבנית מעלית למשאות, מייצרים זכוכית לחלונות וכוסות, יש כבר יבול חיטה שניתן לאפות לחם ומתגלה אפילו טבק. הם צדים לוייתן וזוכים לגיוון התפריט. בעזרת הציוד המדעי שקבלו הם מגלים כי לידם מצוי אי, המכונה בשם "תבור". הם מחליטים לבנות סירה במטרה לשוט לאי השכן.
הם מהססים ויוצאים לדרך רק אחרי שהם מוצאים בקבוק בים ובו פתק לבוא אי תבור. הם מפליגים לאי ושם מתנפל עליהם אדם פרא. מסתבר שהוא הפושע איירטון אשר ננטש בסוף הספר ילדי רב החובל גרנט על האי תבור ובמשך הזמן שחלף מאז (כ־12 שנה) נטרפה עליו דעתו והוא החל להתנהג כמו חיית פרא. ברור להם כי לא הוא שלח את הפתק הטרי. באי לינקולן איירטון מבקש לגור לבד במכלאה ליד בהמות הבית. הם מתקינים קו־טלגרף בינם ובינו. שנתיים מסתיימות, כאשר הם מקימים טחנת קמח ומתקן לטווית בגדים ושמיכות מצמר כבשים. ואז, נראית אונייה באופק.
חלק שלישי: סודו של האי.
ואכן, ספינת שודדי ים ובה חמישים איש, מתקרבת לאי. השודדים מחפשים בסיס להתיישבות. המתיישבים מחליטים להילחם בהם. היות שהם רק ששה אנשים, הם מתפזרים לצוותים ופותחים ביריות מרוביהם מכל רחבי האי. הם מקויים כי השודדים יניחו כי באי מספר רב של מתיישבים ויניחו אותם לנפשם. היריות לא עוזרות והם יורדים לחוף. ההצלה באה, שוב, בדרך מסתורית: טורפדו מודבק לאונייה והיא יורדת למצולות הים עם רוב השודדים. מצבורי האונייה ותותחיה עוברים לרשות המתיישבים. הם מנסים להעריך מי האדם המסתורי העומד מאחורי הפעולות שנעשו להצלתם. מסקנתם: האדם הוא בעל כח עליון ותאורו כמו ה"אלוהים". המתיישבים מסיירים באי, כאשר לפניהם שתי מטרות: לאתר את חמשת השודדים שירדו לחוף לפני שהאונייה טבעה ולמצוא את האדם הנחלץ לעזרתם. אירטון הולך למכלאה לטפל בחיות. לאחר שלא מתקבלת תגובה טלגרפית ממנו, יוצאים ארבעה מהמשלחת לקראתו. (נב נשאר לשמור על בית הגרניט). במכלאה הם נתקלים בשודדים, הפוצעים קשה את הרברט ואילו את איירטון הם לא מוצאים. בהמשך הם ימצאו פיסת בד מבגדיו ספוגה דם ומזה יסיקו כי הוא נאבק בשודדים ולא התמסר להם. (היה חשש לכך שכן בעבר היה שודד ים). המשלחת, בה נותרו שלושה איש שעומדים על רגליהם, נשארת המכלאה ומתארגנת להגנה עצמית. לעזרתם מצטרף הקוף המאומן ונמצא איתם גם כלבם. הרברט מבריא חלקית והם חוזרים לבית הגרניט. יש הרעה במצבו של הרברט והוא חולה במלריה. הוא נוטה למות ואז מגיע המציל המסתורי ומניח 200 כדורי כינין על השולחן. הרברט מבריא וניצל ממוות.