שנות ה-90 ברוסיה. המשבר הכלכלי והפשע פשוטים ממש בכל פינה. מנהיג צעיר של כנופיית פשע, אנטון ביקוב, המכונה "השור", נאלץ להרוויח את פת לחמו בכל אמצעי כדי לספק את כל מה שדרוש למשפחתו. אחרי קרב יריות בשכונה, אנטון מוצא את עצמו במחלקת המשטרה, משם מציל אותו מאפיונר, אחד מראשי הפשע של מוסקבה. בתמורה המאפיונר מבקש מהגיבור שירות קטן אך מסוכן.
ג'אנדו פוקס
חורף (סרט, 2020)
חורף (ברוסית: Зима) הוא מותחן פסיכולוגי רוסי, משנת 2020 שהופק בשיתוף פעולה עם משרד התרבות של רוסיה בבימויו של סרגיי צ'רניקוב שגם כתב את התסריט ובכיכובם של אלכסנדר פטרוב ואיגור פטרנקו.
תקציר עלילת הסרט.
בדרך הביתה בעיר מוזרה, אלכסנדר ואביו נפצעים קשה בשל סכסוך בין עבריינים צעירים ושיכורים. האב מת ואלכסנדר הופך לעד מסוכן, שיש לחסל אותו. הוא נאלץ להתחיל בעצמו את המרדף ומהר מאוד הופך מקורבן לצייד בדם קר.
לינדלי גאריסון
לינדלי מילר גאריסון (באנגלית: Lindley Miller Garrison; 28 בנובמבר 1864 – 19 באוקטובר 1932) היה עורך דין אמריקאי מניו ג'רזי, שכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון בין השנים 1913 – 1916.
ראשית חייו.
לינדלי מילר גאריסון נולד בקמדן שבניו ג'רזי. אביו היה הכומר ג'וזף פיתיאן גאריסון ואמו הייתה אליזבת ונרסדייל (לבית גרנט) גאריסון. אחיו, צ'ארלס ג. גאריסון, היה שופט בבית המשפט העליון של ניו ג'רזי. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ובבית הספר התיכון של הכנסייה האפיסקופלית בפילדלפיה. במשך שנה אחת הוא למד בבית הספר פיליפס אקסטר שבניו המפשייר ולאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנים 1884 – 1885. הוא התלמד במשרד עורכי הדין "רדינג, ג'ונס וקרסון" בפילדלפיה, קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת פנסילבניה וב-1886 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. בין השנים 1888 – 1898 הוא עסק בעריכת דין בקמדן וב-1889 הוא היה לשותף במשרד עורכי הדין של "גריסון, מקמנוס ואנרייט" בג'רזי סיטי. ב-30 ביוני 1899 הוא נשא לאישה את מרגרט הילדברן. בין השנים 1904 – 1913 הוא שימש בתפקיד משפטי בכיר בניו ג'רזי, אז משך את תשומת ליבו של מושל המדינה, וודרו וילסון.
מזכיר המלחמה.
מה-5 במרץ 1913 ועד ה-10 בפברואר 1916 שימש גאריסון כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא וילסון. השניים מעולם לא ראו את הדברים עין בעין. גאריסון יותר דחף למעורבות צבאית של ארצות הברית מעבר לגבולותיה בהשוואה לנשיא. הדבר ניכר במיוחד כשנגעו הדברים למקסיקו. גאריסון דחף להתערבות אמריקאית במהפכה המקסיקנית כדי להשיב את הסדר על כנו במדינה השכנה. במהלך מצב הכוננות של 1916, כאשר הנשיא וילסון ניסה לשכנע את הקונגרס להגדיל את ההוצאה הצבאית, גאריסון תמך בתוכנית להרחבת צבא ארצות הברית במה שהוא כינה "תוכנית הצבא הקונטיננטלי". הצעתו של גאריסון הייתה אמורה להוביל להקמת צבא סדיר של 140,000 איש ולכוח מתנדבים מילואים לאומי של 400,000 איש. בתחילה העניק הנשיא וילסון תמיכה פושרת לתוכנית, אך גאריסון נאבק במתנגדים לתוכנית שכללו הן את אלו שחשו שהיא מרחיקת לכת יתר על המידה ביצירת צבא סדיר והן אלו שחשו שהיא לא עונה על הדרישות הנחוצות. הנשיא שוכנע על ידי בעלי בריתו בקונגרס לגבות תוכנית חלופית ששמה את הדגש לא על כוח המילואים של גאריסון, אלא על המשך פעולתו של המשמר הלאומי של המדינות. על רקע מחלוקת זו התפטר גאריסון בפברואר 1916.
שנותיו האחרונות.
לאחר התפטרותו שב גאריסון לעסקי עריכת הדין במשרד "הורנבלאור, מילר וגאריסון". בדצמבר 1918 הוא מונה ככונס הנכסים של Brooklyn Rapid Transit Company ושימש בתפקיד זה עד יוני 1923. לינדלי גאריסון נפטר ב-19 באוקטובר 1932 בביתו שבסי ברייט, ניו ג'רזי.
זיגמונד מובינקל
זיגמונד אולף פליט מובינקל (בנורווגית: Sigmund Olaf Plytt Mowinckel; 4 באוגוסט 1884 – 4 ביוני 1965) היה פרופסור, תאולוג וחוקר מקרא נורווגי. הוא צוין בזכות מחקריו בנושא פולחן דתי בישראל העתיקה.
ביוגרפיה ומחקריו.
זיגמונד מובינקל למד באוניברסיטת אוסלו החל מ-1908 עד לקבלת תואר דוקטור לתאולוגיה (Thd) ב-1916. משנת 1917 ואילך היה שם מרצה עד לפרישתו בשנת 1954.
משנות העשרים של המאה העשרים עמד מובינקל בראש אסכולה הנוגעת לספר תהילים שלעיתים התנגשה עם חקר הסוגים של הרמן גונקל ושל תלמידיו. בהכללה, גונקל ראה את תהילים כצירוף של שני מקורות: היהוויסטי והאלוהיסטי. מובינקל הסביר את מזמורי התהילים כבאים ממקור פולחני מתוך כוונה. הוא ניסה לקשר יותר מ-40 מזמורי תהילים לפסטיבל ראש השנה. בדומה לראש השנה הבבלי בו הומלכו המלכים הבבליים, כך בראש השנה היו טקסים מלכותיים והמזמורים בתהילים היו קשורים לטקסים אלו.
בנוסף לעבודותיו על תהילים, המונוגרפיה העיקרית שלו על שורשי הברית הישנה של המשיחיות היא בעלת משמעות במחקר עד היום.
מובינקל היה בין חוקרי המקרא הראשונים אשר זיהו שני סוגי נבואה במקרא, ויצרו את ההבחנה בין הנביאים הראשונים לאחרונים וכינם נביאים עממיים ונביאים קלאסיים.
איליר מטה
אִילִיר מֶטַה (באלבנית: Ilir Meta; נולד ב-24 במרץ 1969) הוא נשיא אלבניה ה-7, המכהן בתפקיד מאז 24 ביולי 2017. בעבר כיהן גם כראש ממשלת אלבניה, יו"ר האספה הלאומית ושר במשרדי ממשלה שונים.
ביוגרפיה.
מטה נולד ב-24 במרץ 1969 בצ'ורובודה שבאלבניה.
בין ה-29 באוקטובר 1999 ל-22 בפברואר 2002 היה ראש ממשלת אלבניה.
ב-24 ביולי 2017, נבחר לתפקיד נשיא אלבניה על ידי האספה הלאומית באלבניה ברוב של 87 מתוך 140 חברי האספה הלאומית.
בינואר 2020, מספר חודשים לאחר רעידת האדמה שהייתה באלבניה, ביקר מטה בישראל במסגרת אירועי פורום השואה העולמי החמישי, וניצל את ההזדמנות כדי לבקר במחנה רחבעם (מפקדת פיקוד העורף) ברמלה. מטה הודה לאנשי פיקוד העורף, ובפרט לאנשי יחידת החילוץ וההצלה הארצית שהובילה את משלחת הסיוע הישראלית לאלבניה, והעניק ליחידה את עיטור העיט המוזהב .
חיים אישיים.
ב-1998 נישא מטה למוניקה קריימאדי , חברת האספה הלאומית באלבניה. להם 3 ילדים (בורה, אסר ובסר).
רומן קארמן
רומן קארמן (שם משפחה המקורי קורנמן; 29 בנובמבר 1906, אודסה - 28 באפריל 1978, מוסקבה ) - במאי קולנוע יהודי סובייטי, צלם, קולנוען דוקומנטרי, צלם קרבות, עיתונאי, תסריטאי, מחנך, פובליציסט. התפרסם בזכות צילומים ודיווחים ממלחמת האזרחים בספרד. במהלך מלחמת העולם השנייה היה צלם צבאי וכתב של מספר מגזינים ועיתונים סובייטיים ושל מדינות אחרות. מנהל קבוצת צלמים בכמה חזיתות של הצבא האדום. התמונות שצולמו על ידיו נכללו במספר סרטי תעודה באורך מלא שידועים הן בברית המועצות והן מחוצה לה. ("תבוסת הכוחות הגרמנים ליד מוסקבה", " ברלין"). תיעד את כניעתו של גנרל-פלדמרשל פרידריך פאולוס ליד סטלינגרד, כמו גם את חתימת כניעת גרמניה הנאצית. לאחר המלחמה, עד אמצע שנות השבעים הוא צילם באלבניה, וייטנאם, סין, בורמה, הודו, אינדונזיה, דרום אמריקה. מאז 1960 לימד ב- VGIK . מאז 1965 - מזכיר התאחדות הצלמים של ברית המועצות. מחבר מספר ספרים, זיכרונות ומאמרים לעיתונים ומגזינים.
קורות חיים.
שנים מוקדמות.
נולד בשכונת הפועלים של אודסה במשפחתו של הסופר והעיתונאי לזר קארמן . לאחר לידתו המשפחה עברה לסנט פטרסבורג. אביו הוזמן לבירה לשיתף הפעולה עם מגזינים ספרותיים. המשפחה התגוררה בקואוקאלה ליד הבירה, שם בפועל באותה תקופה נוצרה מושבת סופרים. אביו תקשר עם סופרים רבים, היה בידידות עם אלכסנדר קופרין, הכיר את מקסים גורקי. האב העניק לרומן את המצלמה הראשונה שלו מחברת "קודאק". לאחר מהפכת אוקטובר שבה משפחתו לאודסה, שם אביו הקדיש את עצמו לעבודות תעמולה בעיתונות הבולשביקית שתחת המינהל הפוליטי של הצבא האדום. לאחר כיבוש אודסה מידי הבולשביקים, במקום לעבוד בעיתון, הוא נאלץ למכור אותו ברחובות, ולשבת בכלא, משם יצא עם שחפת מחריפה. באביב 1920 אביו נפטר.
עבודה ככתב צלם.
לאחר מות אביו הוא למד בבית ספר מקצועי, עבד במשרה חלקית כמחלק עיתונים, ועוזר במוסך של Sovmorflot. המשפחה חיה בעוני, בתקופה קשה זו הוא חלה בטיפוס. בשנת 1922 כשקיבל שכר הטרחה שהתקבל בגין פרסום העבודות הנבחרות של אביו עבר עם אמו למוסקבה. ניסה להתקבל לבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה (עכשיו נקרא MGTU הקרוי על שמו של באומן ), עבד בעבוט העירוני של מוסקבה כפקיד, התקבל לרבפק. עסק בצילום מילותו, ותצילומיו הראשונים פורסמו בעיתון הקיר של רבפק. האם, שעסקה בעבודה ספרותית אקראית במגזין "אוגוניוק", שהתחיל להתפרסם אז, הצליחה לסדר אותו ככתב צלם. כפי שהוא נזכר אחר כך, לאחר שקיבלו אותו לעבודה, הוא עזב את משרד המערכת בהתרגשות כשהוא אוחז בכרטיס העיתונאי הראשון שלו: "הוא נחתם על ידי קולצוב, אני עדיין שומר אותו עד היום הזה כתכשיט יקר" . בספטמבר 1923 הופיע הצילום הראשון של קארמן, אותו צילם בהתאם למשימה שהוטלה עליו מערכת "אוגוניוק", וצולם בו המהפכן הבולגרי וסיל קולארוב שהגיע למוסקבה. מכאן ומגיליון הזה של המגזין קארמן ספר את עבודתו בעיתונאות, ובהמשך גם בסרטים תיעודיים. האירוע החשוב הראשון עבורו היה הקיבוע על סרט צילום הלווייתו של לנין, אותה הוא צילם באולם העמודים של בית האיגודים .