היירט, כותבת הסיפור "זה אני הדוד תום", מציגה את הגזענות במאה ה-19 כלפי האפריקאים. היא מתארת איך הפרידו בנות מאמהותיהן, משפחות, והנורא מכל, העבידו אותם כל כך קשה עד שהם מתו מכאב ומשברון לב. במהלך הסיפור מספר הדוד תום לג'ורג', בן הבעלים של האדון שלבי, את כל קורותיו מהרגע שהוא נמכר לאדון היל בתחילת הסיפור. הדוד תום מועבר לאחוזתו של האדון היל בספינה ובתנאים קשים. בזמן הפלגתו בספינה הכיר את אווה, הילדה של האדון סנט קלייר שהציל אותו מהאדון היל. אדון סנט קלייר הצמיד את הדוד תום לטיפול באווה שהייתה חולה במחלה סופנית ממנה נפטרה בסופו של דבר. בצערו הרב החליט האדון להציע את כל העובדים והשפחות שלו למכירה פומבית, וכתוצאה מכך נמכר תום לאדון הרשע לגרי שמטרתו הייתה להתעלל בעבדיו עד מוות. באותה ספינה הכיר תום ילדה ששמה אווה שאיתה היה וטיפל בה עד שנפטרה ממחלה סופנית. ולאחר מכן כשהלך לעבוד בשדות הוא הכיר אישה ששמה אליזה איתה הוא תכנן תוכנית בריחה. ובסופו של דבר מי שהציל את תום היה ג'ורג', בנו של אדון שלבי (שצוין בתחילת הסיפור).
ציטוט.
"היא לא יכלה להתאפק לקחה ממני את הלחם. אצלנו לא עושים ככה, היא אמרה בשקט. אמרתי לה שאצלנו, כן עושים ככה, שאצלנו עוזרים אחד לשני" (עמוד 56) משמעות הציטוט – בסיטואציה הזו נותן הדוד תום אוכל לעובדת שחורה מורעבת אף על פי שגם לו קשה וגם הוא זקוק לאוכל. הציטוט הזה מציג נתינה ודאגה לאחר, "ואהבת לרעך כמוך".
ביקורות.
"תמר ורטה זהבי, היא סופרת שכל ספריה הם ספרי ילדים ונוער העוסקים בסוגיות חברתיות ופוליטיות. גם ב"זה אני הדוד תום" מתוארות סיטואציות של גזענות ואלימות כלפי קבוצות חלשות בחברה. תום עצמו מספר את סיפורו, ויש בכך מתן קול לקורבן לספר את סיפורו המשמש אמצעי מעולה להיכרות ראשונה עם נושא העבדות וליצירת עניין ושיח בנושא זכויות אדם. למרות מורכבות הנושא, העלילה מוצגת בצורה עדינה ומאופקת, ונחסכים מהקוראים הצעירים תיאורים קשים ואכזריים של המציאות בסיפור. חשיבותו של הספר רבה מאחר שהנושא אינו נלמד במערכת החינוך."
כמו כן, הכותבת תמר ורטה-זהבי בונה כאן דמות של ילדה חושבת, סקרנית ובעלת מצפון ער, שאף שהיא חיה בחברה שמרנית וביקורתית, היא איננה מסתפקת בהזדהות פסיבית עם אלה שנעשה להם עוול, אלא מוצאת דרכים להביע את דעתה ולהשפיע על סביבתה - וזאת גם אם מעשיה מסכנים אותה עצמה ואת משפחתה.
לימור שפירא
לימור שפירא (נולדה ב-15 בדצמבר 1964) היא זמרת, שחקנית תיאטרון, קריינית, מדבבת, פסנתרנית, מנחה ומרצה לפיתוח קול ולהגשת שיר ישראלית.
ביוגרפיה.
לימור נולדה בתל אביב לעטיה שפירא, פסנתרנית מצטיינת ורופאה אונקולוגית, ולפרופסור למשפטים עמוס שפירא. דודה הוא מולי שפירא ובן דודה הוא השחקן דן שפירא.
בגיל חצי שנה הגיעה עם הוריה לניו הייבן, קונטיקט שבארצות הברית, שם בילתה את שנות ילדותה בזמן שאביה עשה את הדוקטורט שלו במשפטים באוניברסיטת ייל ואימה עשתה שם את מסטר במוזיקה. המשפחה חזרה לישראל אך נסעה שוב לשנה לקונטיקט ב-1975 כשהאב לימד בייל ובילה שם שנת שבתון.
שפירא החלה לנגן בפסנתר בגיל 5. בתחילה למדה אצל אימה ובהמשך אצל מורים נוספים - הקומפוזיטורית ירדנה אלוטין (לכשבגרה שפירא - אלוטין בחרה בה לשיר את מחזור שירי אנדה עמיר פינקרפלד אותם הלחינה אלוטין והפרויקט הוקלט במשכנות שאננים), שושנה גייזלר, מדלן אופהוייזר ווולטר אופהוייזר. לימור סיימה בהצטיינות את הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בגיל 17. במקביל למדה בתיכון "אליאנס" במגמה ריאלית-כימית.
שירתה במקהלת צה"ל ואחרי השירות נסעה לסיבוב הופעות במסגרת להקת הפסטיבל החסידי באירופה ובארצות הברית (עם אורנה ומשה דץ ועוד). כשחזרה, החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב תיאטרון ובלשנות צרפתית.
ב-1985 הייתה זמרת ליווי של אריק סיני בקדם אירוויזיון.
ב-1987, בגיל 22, זכתה במקום השלישי בפסטיבל ערד עם השיר "אביב", שנכתב על ידי רחל המשוררת, הולחן על ידי שפירא ושודר בשידור חי בערוץ הראשון. בעיתונים ובשערים נכתב אז כי "כוכבת נולדה". בסיום התואר המשיכה לעוד תואר באוניברסיטת תל אביב - לימודי מוזיקה באקדמיה למוזיקה (אופרה) ובמקביל לימודי משפטים. לאחר קבלת התואר במשפטים את הסטאז' במשפטים עשתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אצל השופטים שרה סירוטה ונתן עמית. לשפירא רישיון עריכת דין מ-1998.
מאוחר יותר למדה גם בארצות הברית במלגה מלאה ב"פרויקט ברודוויי" אצל מורים בתחום בניו יורק.
ב-1991 הופיעה בפסטיבל ישראל במופע "כנרת שלי" שצולם על ידי הערוץ הראשון ומשודר בשידורים חוזרים עד היום. זה היה מופע על טהרת נשים בלבד שחגג 100 לרחל המשוררת והשתתפו בו, בנוסף על שפירא: נעמי שמר, אחינועם ניני, שלומית אהרון, אסתר עופרים, חנה אזולאי-הספרי ועוד.
שיתפה פעולה עם הזמר דודו פישר בכמה הפקות מוזיקליות: 1990 - "מדרגות לרקיע" (שירי שנות ה-60), 1991 - "קול נדרי/הערב מחזמר" (התיאטרון הקאמרי), 1992 - משפחת מלבסקי.
תיאטרון.
שיחקה בתפקידים מובילים בתיאטרון "הקאמרי", "בית לסין", "פסטיבל ישראל" ובתיאטרון המסחרי (מנחם גולן ועוד) בהפקות רבות, בהן: "אנני" (גרייס פארל) (2000) בהפקתו ובבימויו של מנחם גולן, "צלילי המוסיקה" (הברונית שריידר) (1995–1997) בהפקת מנחם גולן, "צלילי המוסיקה (מחזמר)" (אם המנזר) (2013–2020) בהפקת עודד פלדמן ומאוחר יותר בהפקת התיאטרון הארצי לילדים ולנוער, "עוץ לי גוץ לי" (החדרונית) (1985) בהפקת אברהם דשא (פשנל), "פנטסטי" (לואיזה) (1990) התיאטרון הקאמרי, "קול נדרי/ הערב מחזמר" (פרימדונת האופרה) (1990) (מוזיקה מאת לאלו שיפרין) התיאטרון הקאמרי, "חנות קטנה ומטריפה" (1993) בהפקת אברהם דשא (פשנל), "נערות טולדו" (מנהיגת המרד) (1992) מאת יהושע סובול ושוש רייזמן ובהפקת פסטיבל ישראל, "פרח נתתי לנורית" (1993) תיאטרון ביממא, "ינשופות" (המאהבת) (2004) מאת אגי משעול, "בין הצילצולים" (1991) תיאטרון בית ליסין, "ברנשים וסימפתיה" (1997) ועוד. (ב"הבימה" ב-2012, קיבלה כ"דאבל" את התפקיד הראשי במחזמר "כמעט נורמלי" (דיאנה גודמן), אך ההפקה ירדה מהר מאד.)
בקולנוע ובטלוויזיה.
שפירא שיחקה בתפקידים הראשיים בארבעה מסרטי הקולנוע של הבמאית החרדית דינה פרלשטיין: "עדים דוממים" (2007), "שכרון מעמקים" (2011), "על גג העולם" (2014), "זכות השתיקה" (2017).
בטלוויזיה הנחתה תוכניות לנוער כגון: "זאפ לראשון" בערוץ הראשון ושיחקה בדרמות ובקומדיות רבות, בהן: "ספי" (1999), "קפה פריז" (1997), "אישה באפור" (1999), "ספורט תיאטרון", "המסעדה הגדולה" (1993),"Seven in Heaven" (סדרה ללימוד אנגלית) (1994).
ב-1992 שיחקה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית (Tropical Heat/ Sweating bullets (Paula. כמו כן שיחקה כזמרת ופסנתרנית בסרט "זולגות הדמעות מעצמן" (1996). אסי דיין ראה אותה משחקת ב-"חנות קטנה ומטריפה" (1993) ומיד ליהק אותה לסדרת הטלוויזיה שלו "משמרת לילה" (1993) באחד מהתפקידים הראשיים (אריאלה). בנוסף, הזמין אותה לשחק בסרט "שמיכה חשמלית ושמה משה" (1994) כאישה מכה (כשאת בעלה המוכה גילם השחקן תומר שרון). בסרט עם זאת, הסצנה הקומית של שפירא ותומר שרון נפלה בעריכה בשל כשלים טכניים: הסצנה הייתה חשוכה מדי ולא ניתן היה לתקן זאת.
דיבוב.
מדבבת ושרה משנות ה-90 ועד היום תפקידים של סרטי אולפני דיסני ומתחריהם. בין תפקידיה: "שלגיה ושבעת הגמדים" (שלגיה - שירה), "היפהפייה הנרדמת" (אורורה), "אנסטסיה" (אנסטסיה), "אצבעונית" (אצבעונית), "הכינה נחמה" (הכינה נחמה), "במבי" (אמא של במבי), "פינוקיו" (הפיה), "בן המלך והעני" (קלרבל הפרה), "חתולים בצמרת" (דוכסית), "להיטים מצוירים משלנו" (הכינה נחמה), "נסיך מצרים" (מרים), ״על קסמים ועכברים" (גברת בריסבי), "" (קריסטה), "תפוס ת'כריש" (לולה), "גופי הולך לקולג'" (ברטית), "רובוטס" (דודה פאני), "" (אריאל), "פלונטר" (אמא גוטל), "פיראטים!" (המלכה ויקטוריה), "מעבר ליער" (גלדיס), "אמיצה" (המלכה אלינור), "מיסטר לינק" (מלכת הייטים), "" (האם הלטינית), "לשבור את הקרח 2" (ילנה), "דוליטל" (פולי התוכית), ניהלה מוזיקלית את הפסקול של הסרט "עידן הקרח 2". דיבבה גם לערוץ הופ! - "מרגלית הבלשית" (מרגלית) ולהרבה קלטות וידאו וכן לטלוויזיה החינוכית, בין השאר קולה של בת הים מרינה בסדרה "בת הים הקטנה" ושרה את שיר הפתיחה. כמו כן הופיעה בעצמה בכמה קלטות וידאו לילדים: "סיפור ושיר עם מיריק שניר" (1993) - שתי קלטות: "קטני קטנים", ו"קטנטנים" בהן כיכבו שפירא וחנן גולדבלט; הופעת אורח ב"חיבוקי" (2003); "התנ"ך לילדים סיפורים ושירים" (2007). ב-2019–2020 החלה לדבב גם לנטפליקס: "לא רעב ולא אוהב" (מישלי), "משפחת וילובי" (האמא), "האירוע המרכזי" (דניס).
מרבה להופיע בישראל ומחוצה לה עם תזמורות, בהן: הסימפונית של לונדון, הסימפונית של וילנה, הסימפונית של קובנה, הפילהרמונית של ליטא, הפילהרמונית הישראלית, הסימפונית ירושלים, הסימפונית הישראלית ראשון לציון, סימפונט רעננה, הסימפונית של חיפה, הסימפונית של אשדוד והסימפונית של באר שבע. מופיעה גם עם הרכבי ג'אז בינלאומיים (בוומבלי בלונדון, בלינקולן סנטר בניו יורק ועוד). מופיעה בנשפי התרמה רבים ברחבי העולם כזמרת וכמנחה (דוברת אנגלית כשפת אם ודוברת צרפתית).
בשנים 2006–2009 חייתה בארצות הבלטיות, שם הייתה זמרת וכוכבת טלוויזיה ואף הייתה שופטת אורחת ב"כוכב נולד" הליטאי.