שלא כמו רוב משפחת המלוכה, מוחמד בן נאיף מדבר באופן חופשי לתקשורת. בנושא המאבק בטרור, הוא נוקט במדיניות של יד קשה כמו אביו, הנסיך נאיף. הוא, ומקבלי החלטות אחרים מקרב האליטה, רואים את הטרור ככל סוג אחר של פשע, ויש לטפל בו בשיטות חסרות רחמים. הפוליטיקאי הלבנוני וליד ג'ונבלאט תיאר אותו כמקבילה הסעודית לגנרל אשרף ריפי שהיה מפקד כוחות ביטחון הפנים של לבנון.
מוחמד בן נאיף זכה לשבחים מאת סוכנויות ביון מערביות על תוכניותיו ללוחמה בטרור בערב הסעודית. הוא קרא ליצירת "ערוץ ביטחוני" עם ארצות הברית כדי לייעל את חילופי המידע. הוא סבור שתימן היא "מדינה מסוכנת וכושלת" ונעשית לאיום ממשי על סעודיה. הוא אף חזה שנשיא תימן, עלי עבדאללה סאלח מאבד את השליטה על מדינתו, והציע במקביל אסטרטגיה של הידברות ושיתוף פעולה עם שבטים תימנים, המתנגדים לטרור.
כיו"ר המועצה לעניינים מדיניים וביטחוניים, הנסיך מוחמד הוא המפקד והמוביל של הכוחות הסעודים לתימן, למלחמה כנגד המורדים החות'ים, במהלך מבצע סופה נחרצת, המבצע הגדול הראשון של ערב הסעודית במאה ה-21.
כשר הפנים מוחמד הביע את דאגתו בנוגע לתוכניתה הגרעינית של איראן. יחסו לארצות הברית הוא חיובי, ודיפלומטים אמריקאים טוענים כי הוא "השר הכי פרו-אמריקאי בקבינט הסעודי".
ניסיונות התנקשות.
מוחמד בן נאיף ניצל מארבעה ניסיונות התנקשות בחייו. הוא נפצע קל בניסיון השלישי, ומכל האחרים יצא ללא פגע.
הניסיון השלישי היה ב-27 באוגוסט 2009. מוחמד נפצע קל מעבדאללה חסן אל-עסירי, טרוריסט המזוהה עם ארגון אל קאעידה בחצי האי ערב, ומבוקש מכבר על ידי כוחות הביטחון הסעודים. אל-עסירי שוחח עם מוחמד ימים ספורים לפני הפיגוע והביע את רצונו להיות חלק מהתוכנית של שיקום טרוריסטים במדינה, תוכנית שעליה הכריז הנסיך בעצמו וכללה מתן חנינה על ידו לכל טרוריסט שיביע חרטה ויחזור בו מדרך הטרור. בזאת הוא קיווה לקבל רשות להיכנס לארמון הנסיך. ואכן לרגל חג הרמדאן הגיע אל-עסירי לארמונו של הנסיך בג'דה על מנת "לברכו". כשנכנס, פוצץ את עצמו ונהרג, אך גרם רק לפציעתו באופן קל של הנסיך. מוחמד הופיע בטלוויזיה הממלכתית לאחר האירוע עם תחבושת סביב שתי אצבעותיו של ידו השמאלית. והצהיר, "אני לא ביקשתי ממנו להיבדק (בכניסה), אך הוא ניצל והפתיע אותי. ואולם, זה רק יגביר את הנחישות שלי להילחם בטרור ברחבי הממלכה". במתקפה, השתמש אל-עסירי בחצי ק"ג חומר נפץ אותו הסתיר בתוך פי הטבעת.
פיגוע זה היה ניסיון ההתנקשות הראשון בבן משפחת מלוכה סעודי מאז 2003, אז ניצבה סעודיה בפני רבים כאלה מצד טרוריסטים המזוהים עם אל-קאעידה. ניסיון ההתנקשות האחרון כנגד הנסיך מוחמד היה באוגוסט 2010.
חיים אישיים.
מוחמד הוא אחיינו של יורש העצר לשעבר סולטאן בן עבד אל-עזיז. הוא גם אחיינם של המלך פהד והמלך סלמאן. הוא נשוי לרימה בת סולטאן אאל סעוד, ולהם שתי בנות, שרה ולולואה.
מוחמד בן נאיף
חוזה בלבן
חוזה בלבן, היה כינוים של חוזי מכירה בכתב, שחברי התנועה הלגיונרית, במסגרת פעילות הרומניזציה, אילצו יהודים בעלי רכוש לחתום עליהם בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית. "חוזה בלבן" היה דף נייר עליו הודפסו רק המילים "חוזה מכירה", שמו של בעל הרכוש היהודי ושם העסק והיהודי שאולץ לחתום בתחתית הדף. היהודים אולצו לחתום על חוזים אלה על ידי הפחדה, מכות ועינויים המופנים כלפיהם וכלפי בני משפחותיהם.
הלגיונרים מילאו את תוכן החוזים לאחר חתימת היהודים, כשהם קובעים את המוטבים, שבדרך כלל היו לגיונרים או אוהדי התנועה או אפילו התנועה הלגיונרית עצמה. אם נקבע בחוזה תשלום, התשלום שולשל לידי הלגיונרים או לידי מוסדות לגיונריים דוגמת הסיוע הלגיונרי. חוזים אלה הוגשו לאישור בידי נוטריונים (לעיתים הנוטריונים היו נוכחים בשעת הפעלת הלחץ על היהודים) ונרשמו במשרדים לרישום זכויות במקרקעין.
אופוסומים חדפיים
אופוסומים חדפיים (שם מדעי: Caenolestidae; ידועים גם כאופסומים חולדתיים או קנוליסטידים) היא משפחת כיסאים יחידה בסדרתה, הכוללת יצורים דמויי אופוסום החיים רק באזור הרי האנדים באמריקה הדרומית.
האופוסומים החדפיים הם יצורים בגודל של חולדות קטנות החיים ביערות ואזורים הרריים במערב אמריקה הדרומית. הם אוכלי חרקים הפעילים בלילה ומזכירים מאוד חדפים אמיתיים. יש להם גפיים דקים, חוטם דק ומחודד וזנב שעיר. עיניהם הקטנות בעלות ראייה ירודה והם צדים בשעות הלילה בעיקר בעזרת חוש השמיעה שלהם ושפמם הרגיש לתנועות באוויר. את רוב היום הם מבלים במחילות בבטן האדמה ובלילה הם פעילים בשבילים קבועים. בדומה למספר חיות כיס אחרות, לנקבות של מינים אלו אין כיס והן נושאות את הצאצא שלהן על גבן רוב הזמן או משאירות אותו במאורה בעת שהן יוצאות לצוד.
חדפאי כיס
Code Monkey
1972 בארה&quot;ב
1973 בארה&quot;ב
1974 בארה&quot;ב
1976 בארה&quot;ב
1977 בארה&quot;ב
1978 בארה&quot;ב
1979 בארה&quot;ב
1980 בארה&quot;ב
1981 בארה&quot;ב
1982 בארה&quot;ב
1975 בארה&quot;ב
1983 בארה&quot;ב
1984 בארה&quot;ב
1985 בארה&quot;ב
1986 בארה&quot;ב
1987 בארה&quot;ב
1988 בארה&quot;ב
1989 בארה&quot;ב
1990 בארה&quot;ב
1991 בארה&quot;ב
1992 בארה&quot;ב
1993 בארה&quot;ב
1994 בארה&quot;ב
1995 בארה&quot;ב
1996 בארה&quot;ב
1997 בארה&quot;ב
1998 בארה&quot;ב
1999 בארה&quot;ב
החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
מרגון גדול
מרגון גדול (שם מדעי: "Mergus merganser") הוא מין ברווז גדול השוכן בנהרות ובאגמים באזורים המיוערים באירופה, צפון ומרכז אסיה ואמריקה הצפונית (האזור ההולארקטי). הוא ניזון מדגים ומקנן בחללים בגזעי עצים.
תיאור.
אורכו של מרגון גדול בוגר בין 58 ל-72 סנטימטרים, מוטת הכנפיים בין 78 ל-97 סנטימטרים ומשקלו בין 0.9 ל-2.1 קילוגרם, כשהזכרים גדולים במקצת מהנקבות. כמו מינים אחרים בסוג מרגון ("Mergus") יש לו כרבולת של נוצות ראש ארוכות, אם כי נוצות אלו צמודות לראש במצב מנוחה, ואינן יוצרות כרבולת ניצבת בדרך כלל. בתקופת הרבייה קל לזהות זכרים בוגרים על פי מעטה הנוצות שלהם, הגוף לבן עם גוון ורדרד, הראש שחור עם ברק ירוק ססגוני, האחוריים והזנב אפורים והכנפיים שחורות מלמעלה ולבנות מלמטה. נקבות וזכרים שלא בתקופות הרבייה (בין יולי לאוקטובר) הם בעיקר אפורים כשראשם חום-אדמדם, סנטרם לבן, ונוצות משנה לבנות על הכנף. עופות שטרם בגרו דומים לנקבות בוגרות אבל בנוסף יש להם רצועה לבנה ששוליה שחורים בין העין למקור. המקור והרגליים אדומים עד אדום-חום, כשאצל הזכרים הבוגרים הגוון עז יותר ואצל הצעירים עמום יותר.
טקסונומיה.
קיימים שלושה תת-מינים, שונים בפרטים קטנים:
אורח חיים.
תזונה והתנהגות.
מקור המזון העיקרי של המרגון הגדול הוא דגים. כמו לברווזים אחרים מהסוג מרגון, יש לברווזים אוכלי דגים אלו מקורים שקצותיהם משוננים על מנת לסייע להם לאחוז בטרפם, ולכן הם מכונים "מקורי מסור". המרגון ניזון מדגים בגודל של עד 10 סנטימטרים ואוכל כ-300 גרם דגים ליום. בנוסף לדגים הם ניזונים ממגוון רחב של מיני טרף מימי אחרים, כגון רכיכות, סרטנים, תולעים, זחלים של חרקים ודו-חיים, ובמקרים נדירים יונקים קטנים וציפורים. כמו במיני עופות אחרים עם מאפיין זה, הגוון הוורוד המופיע אצל הזכרים מקורו ככל הנראה בתזונה, ומקורו בפיגמנטים הקרוטנואידים הקיימים אצל חלק מהסרטנים והדגים. כאשר אינם צוללים לחפש מזון, הם בדרך כלל שוחים על פני המים, או נחים על הסלעים שבאמצע הנהר או נחבאים בצמחייה שלגדות הנהר, או (בחורף) בקצה הקרח הצף.
במרבית המקומות שוהה המרגון הגדול במים מלוחים לא פחות מאשר במים מתוקים. בנחלים ובנהרות גדולים הם צפים עם הזרם למשך כמה קילומטרים, ואז עפים חזרה לנקודת היציאה או בדרך כלל שוחים חזרה תוך כדי דיג, כשהם צוללים כמעט ללא הפסקה. המרגון הגדול מסוגל לצלול עד לעומק של עשרה מטרים. בנחלים קטנים ובפלגים הם מצויים בזוגות או בקבוצות קטנות, והם צפים במורד הזרם, כשהם חגים במערבולות, או שהם דגים במרץ בבריכות העמוקות שלמרגלות מפלים או אשדות. כשהם צפים להנאתם, המנח שלהם דומה לברווזים, אבל הם גם שוחים בעומק המים בדומה לקורמורנים, בייחוד בשחייה כנגד הזרם. לעיתים קרובות הם נחים על סלע באמצע הזרם, בדומה לקורמורנים, כשלעיתים קרובות הם פורשים את כנפיהם למחצה לייבוש בשמש. על מנת להמריא מהמים הם מנפנפים בכנפיהם כשהם רצים על פני המים למרחק של מטרים רבים. ברגע שהם באוויר, התעופה שלהם מהירה וחזקה. לעיתים קרובות הם דגים בקבוצה היוצרת חצי מעגל כשהם מניסים את הדגים לכיוון המים הרדודים, שם הם נלכדים בקלות. הקול שהם משמיעים בדרך כלל הוא קרקור גס נמוך, אבל בתקופת החיזור הם (כולל הצעירים) משמיעים שריקה רכה עגמומית. בדרך כלל הם זהירים, ואחד העופות מתפקד כשומר על משמרתו ומזהיר את הלהקה מסכנה קרבה. כאשר הם מופרעים הם מקיאים את מזונם לפני שהם נעים. אף שתנועתם ביבשה מגושמת, הם עוברים לריצה כאשר הם חשים בסכנה, תוך מעבר למנח זקוף בדומה לפינגווינים, והם נופלים ומועדים לעיתים קרובות.
רבייה.