עוד השתתפו במשלחת אדוארד פרדריק רוברט בייג', פרנק ביקרטון, סידני ג'פריס, צ'ארלס פרנסיס לייזרון, ארצ'יבלד לאנג מקלין, הרברט דייס מרפי, פרנק לזלי סטילוול ולזלי וטר.
בסיסים.
המשלחת בנתה את בסיסה העיקרי, או מחנה מגורי החורף, בכף דניסון ומפרץ קומונוולת', שם עשו שמונה-עשר אנשים את חורף 1912 ושבעה אנשים את חורף 1913. (צריפיהם עוד ניצבים שם - שניים שלמים ושניים הרוסים: צריפי מוסון, והם כיום אתר היסטורי בניהול המחלקה האנטארקטית האוסטרלית). עוד הקימה המשלחת שני בסיסי עזר, בסיס תמיכה ותחנת ממסר רדיו על האי מקווארי, שבראשה עמד תחילה ג'ורג' איינסוורת', ובסיס מערבי על מדף הקרח שקלטון, אבל שני בסיסי העזר הללו לא שרדו ואינם קיימים כיום.
הצוותים בכל שלושת הבסיסים ניהלו שגרת תצפיות מדעיות ומטאורולוגיות, שתועדו בפרטי-פרטים בדיווחים עבי הכרס של המשלחת (שראו אור רק בין השנים 1942-1922). הם התגברו על חודשים של כשלים בציוד ובתרנים, ובסופו של דבר יצרו את קשר הרדיו הראשון מאנטארקטיקה (אל הובארט דרך תחנת ממסר אלחוטית שהוקמה על גבעת הרדיו באי מקוארי.
שלושה קטעים קצרים מתוך הסרט הרשמי של המשלחת, שכונה לבסוף "בית הבליזארד" נמצאים אונליין here. ביקורת מקיפה על הסרט האחרון מופיעה בדף של ארכיב הסרטים והקלטות הלאומי (NFSA) בשני חלקים. חלק ראשון ו-חלק שני. יש גם גרסת תלת-מימד מקוונת בת 15 דקות של צילומי הסטיל של פרנק הרלי מן המשלחת כאן
מסעות מזחלות.
מסעות מזחלות לאזורי החופים ופנים הארץ איפשרו לצוותים לחקור אדמות, שלא הוכרו קודם לכן. במחצית השנייה של 1912, היו חמישה מסעות עיקריים מן הבסיס העיקרי ושניים מן הבסיס המערבי.
מוסון עצמו היה שותף לצוות מזחלת של שלושה אנשים, קבוצת המזרח הרחוק, עם זאוויר מרץ ואדוארד ניניס, שיצא מזרחה ב-10 בנובמבר לערוך מדידות בארץ המלך ג'ורג' החמישי. ב-14 בדצמבר 1912 אחרי שלושה שבועות של התקדמות מצוינת, עמדה הקבוצה בחציית מה שייקרא בהמשך קרחון ניניס, כשניניס נפל אל תוך בתרון מכוסה שלג. מרץ החליק במגלשי הסקי על פני גשר השלג של הבתרון, מוסון ישב על המזחלת שלו בחלוקת משקל מחושבת, אבל ניניס רץ לצד המזחלת השנייה ונראה שמשקל גופו הבקיע את תכסית הבתרון. שישה כלבים, רוב מנות המזון של הקבוצה, האוהל ושאר פריטי ציוד חיוניים נעלמו בתוך הבתרון העמוק, במרחק 480 ק"מ מן הבסיס העיקרי. מרץ ומוסון הבחינו בכלב אחד מת ואחר פצוע על מדף בעומק 46 מ', אבל ניניס אבד ושוב לא נראה.
מוסון וזאוויר מרץ פנו מיד לחזור. מלאי המצרכים הזעום שלהם אילץ אותם לאכול את כלבי המזחלת שנותרו, ובכך גרמו בלא יודעין להתדרדרות מהירה במצבם. הכבד של כלב האסקי אחד מכיל ויטמין A בכמות שדי בה לגרום למצב הקרוי היפרוויטמינוזיס A - הרעלת ויטמין A. מרץ היה תשוש פיזית ומנטלית ובניסיון לשקם את בריאותו, האכיל אותו מוסון ברוב כבדי הכלבים, משום שסבר שהם מזינים יותר מרקמת השרירים הקשיחה. מרץ מת, ומוסון המשיך לבדו במשך 30 ימים. הוא חתך את מזחלתו לשניים באולר וגרר את המזחלת החצויה, עם דגימות גאולוגיות אבל מעט מאוד מזון, לאורך 160 ק"מ חזרה אל הבסיס בכף דניסון. במהלך מסעו אל הבסיס העיקרי, נפל דרך תכסית של בתרון וניצל הודות לכך שמזחלתו נתקעה בקרח שמעליו. כשמוסון הגיע לבסוף לכף דניסון ב-8 בפברואר 1913, המילים הראשונות שפלט האיש שמצא אותו היו, "אל אלוהים, מי אתה מביניהם?" מוסון הגיע לבסיס שעות ספורות לאחר ש"אורורה" בפיקודו של דייוויס עזבה את הבסיס. האונייה נקראה ברדיו לחזור, אך תנאי מזג האוויר מנעו את החילוץ. מוסון וששת האנשים שנשארו לחפש את קבוצתו, נאלצו לעבור בבסיס עוד חורף לא מתוכנן, עד דצמבר 1913.
כדי לקיים את המוראל במשך תקופת הבידוד הממושכת, העלה ארצ'י מקלין את הרעיון לפרסם עיתון משלהם, שיעסיק ויבדר את האנשים הכלואים בבסיס. חברי המשלחת תרמו דברי שירה, סיפורים קצרים וביקורת ספרות לצד מאמרים מדעיים ודיווחים על פעילויות היום-יום שלהם. התוצאה הייתה ה"אדלי בליצארד", שיצא בחמישה גליונות בין אפריל לאוקטובר 1913. כמעט מאה שנים עברו עד שהעיתון זכה לפרסום רשמי בציבור הכללי, במהדורת פקסימיליה.
גאולוגיה.
הואיל ומפקד המשלחת דאגלס מוסון היה בעצמו גאולוג, בחינתם של תצורות הסלע הנגישות (כלומר, שאינן מכוסות בקרח) של ארץ וילקס תפסה מקום ראשון במעלה במשלחת.
המשלחת נודעת בהשגת התגלית הראשונה של מטאוריט מן הסוג האבני, המכיל גרעיני מחצבים (chondrite), במרחק 30 ק"מ מערבית לכף דניסון. במהלך המאה הבאה התגלה אוצר גנוז של מטאוריטים בחבל ארץ זה של אנטארקטיקה.
מטאורולוגיה.
המיקום שמוסון בחר למחנה הבסיס העיקרי, בכף דניסון, התגלה כאחד המקומות עלי אדמות שבהם נושבות הרוחות העזות ביותר, שהגאומורפולוגיה שלו - השיפוע הפתאומי בין רמת הקרח של מזרח אנטארקטיקה לאוקיינוס הדרומי - יוצרת תנאים מתאימים ליצירת מצב של רוח קטבטית תמידית כמעט.
תקשורת.
ה"אורורה" נשאה מערכת אלחוטית של חברת מרקוני ועוד מערכת כזאת הוצבה בכף דניסון, אך בשל טבעו התחרותי של חקר אנטארקטיקה אותו זמן, הוגבלו השידורים למינימום הכרחי. הציוד ששימש את המשלחת היה משדר (spark transmitter) מתוצרת טלפונקן ואנטנה שטוחת ראש. תנאים אטמוספיריים, שהושפעו מן הזוהר הדרומי הפריעו לעיתים קרובות לשידורי רדיו, אבל קבוצות המשלחת הצליחו בדרך כלל לקבל חדשות מן העולם החיצון בתכיפות סבירה, באמצעות תחנת הממסר על האי מקווארי.
סטיב גוטנברג
סטיבן רוברט "סטיב" גוטנברג (באנגלית: Steven Robert "Steve" Guttenberg; נולד ב-24 באוגוסט 1958) הוא שחקן, סופר, איש עסקים, מפיק ובמאי יהודי-אמריקאי. פריצת הדרך שלו הייתה במהלך שנות ה-80, כאשר גילם את דמותו של קארי מהוני בסדרת סרטי "תרגיל לשוטרים מתחילים" (1984-1987), ולאחר מכן - תפקידים ראשיים נוספים בסרטים הוליוודיים מצליחים, בהם "קוקון" (1985), "תקלה מופלאה" (1986) ו"שלושה גברים ותינוקת" (1987).
ראשית חייו.
גוטנברג נולד בברוקלין, ניו יורק, בנם של אן איריס (שם משפחתה לפני הנישואים: ניומן), עוזרת כירורגית, וג'רום סטנלי גוטנברג, מהנדס חשמל. יש לו שתי אחיות. הוא קיבל חינוך יהודי בצפון מדינת ניו יורק, שם הוא סיים את לימודי התיכון שלו בשנת 1976 (על פי כמה מקורות, הוא הועבר לבית ספר התיכון לאמנויות הבמה של העיר ניו יורק שנתיים לפני שסיים את לימודיו). בתיכון, הוא השתתף בתוכנית הקיץ בבית הספר ג'וליארד, שם למד אצל ג'ון האוסמן, וזכה בתפקיד בהפקת אוף ברודוויי של "The Lion in Winter". לאחר סיום לימודיו בתיכון, הוא עבר לקליפורניה כדי להמשיך את קריירת המשחק. גוטנברג עזב ללוס אנג'לס עם 300 $ בכיסו, סלמי מאמו, והתיק של אביו. אביו של גוטנברג מספר כי תוך מספר שבועות הוא לוהק להופיע בפרסומת של קנטאקי פרייד צ'יקן יחד עם קולונל סנדרס.
קריירה.
קולנוע.
הקריירה הקולנועית של גוטנברג מתפרשת על פני כמעט ארבעה עשורים. במשך זמן זה, הוא שימש כשחקן, במאי, תסריטאי ומפיק. חברת ההפקות שלו, "Mr. Kirby Productions", נקראת על שמו ג'רלד גיי' קירבי, המורה לדרמה שלו מבית הספר התיכון.
לאחר שהופיע ללא קרדיט בסרט ""Rollercoaster" בשנת 1977, הופעתו הראשונה של גוטנברג הייתה בתפקיד הראשי בקומדיית הנעורים "The Chicken Chronicles". הסרט, אשר עלילתו מתרחשת בבוורלי הילס של שנת 1969, לא היה הצלחה קופתית גדולה, אך הפכה לסרט פולחן קלאסי אחרי הצגות נרחבות ברשתות הכבלים בארצות הברית. בשנה שלאחר מכן, 1978, הוא הופיע בסרט "The Boys from Brazil" המבוסס על רב-המכר מאת איירה לוין.
בשנת 1980 כיכב גוטנברג בסרט סמי-אוטוביוגרפי אודות אנשי הכפר בשם "Can't Stop the Music", בבימויה של ננסי ווקר ובהפקתו של אלן קאר.
בשנות ה-80, גוטנברג כיכב בשלושה זיכיונות של סרטים: "תרגיל לשוטרים מתחילים" (1984), "קוקון" (1985) ו"שלושה גברים ותינוקת" (1987). כמו כן הופיע בסרטים "דיינר" (1982), "The Bedroom Window" (1987), "תקלה מופלאה" (1986) ו-"High Spirits"" (1988).
במהלך שנות ה-90 גוטנברג החל להופיע פחות ופחות; הוא כיכב בסרט "מותק, הילדות התחלפו" (1995) לצידן של קירסטי אלי ומרי קייט ואשלי אולסן. כמו כן הוא כיכב לצידה של קירסטן דנסט ב-"מגדל האימה" של דיסני (1997), המבוסס על מתקן שעשועים באותו השם, שבאולפני הוליווד של דיסני, באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה.
סרטו הראשון כבמאי / מפיק / תסריטאי / כוכב היה "נ.ב. החתול שלך מת!" (2002), עיבוד קולנועי לרומן ולמחזה מאת ג'יימס קירקווד ג'וניור. הוא כיכב בסרט ""Mojave Phone Booth" (2006) בתפקיד בארי, וב-"Making Change" בתפקיד טרפטון. בסרט "Single Santa Seeks Mrs. Claus" ובסרט ההמשך שלו "Meet the Santas"" הוא שיחק את התפקיד הראשי - ניק.
בראיון ב-4 בנובמבר 2009, גוטנברג ציין שאולפני דיסני מפתחים סרט המשך נוסף לסרט "שלושה גברים ותינוקת", ששמו יהיה "שלושה גברים וכלה". גוטנברג ציין כי עמיתיו לסרט, טד דנסון וטום סלק, הביעו נכונותם לחזור לסרט ההמשך. כמו כן, גוטנברג ציין שהוא היה מעוניין לעשות סרט נוסף בסדרת "תרגיל לשוטרים מתחילים" וסרט המשך נוסף ל-"קוקון", וכי לטענתו, סרטים אלו יהיו לבטח להיטים, אם יצאו לפועל.