לפי המחקר, כל פעילות הקבוצה נבעה מתוך הרצון לקבל גמול כספי. אנשי הקולונה הנייקה היו קשים לפיקוד, אופיים היה קשוח ורובם היו נוכלים שכל מה שעניין אותם היה הכסף. בשום שלב לא התעניינו חברי הארגון בקרבנות מהם גזלו רכוש, בתים ומשפחות מהיהודים ה"עבריינים". בהתחלה קיבלו 5 גילדן עבור על יהודי שתפסו לאחר מכן 7.5 גילדן ולבסוף הסכום גדל והם קיבלו 40 גילדן על כל יהודי שתפסו. אם אותו יהודי ביצע גם עבירה, הוכפל הסכום. רק כאשר קיבל איש הס"ס דוחות או פתקאות על תפיסה והעברה של יהודים אושר התשלום, לאחר כל התהליך, היה צריך לחתום ווים הנייקה, מקים הארגון, על קבלת הכסף.
בין "הציידים" נמנו חמישים ושלושה הולנדים וגרמני אחד שקיבלו תשלום על מצוד היהודים שהסתתרו באותה תקופה ברחבי המדינה. במהלך תקופת פעילותם צברו הקולונה הנייקה משתפי פעולה, כגון, אזרחים למיניהם, אנשי משטרה מקומיים ועוד, שהתנדבו לתרום מידע על יהודי "עבריין" כלשהו. במהלך חצי השנה שפעלו, הספיקו חברי הארגון לתפוס ולהסגיר מעל ל-8,000 יהודים ברחבי הולנד. הארגון פורק ב-30 בספטמבר 1943 בשל הצלחתם במשימה, לנקות את אמסטרדם מיהודים, וגם בשל חוסר היכולת של הנאצים להשתלט על האופי של חבריו.
דוחות הקולונה הנייקה.
במהלך כל זמן פעילות הקבוצה נכתבו 601 דוחות אשר מדווחים על תפיסתם ומעצרם של 875 יהודים שמתוכם 530 הסתתרו. על פי הדוחות ניכר שעיקר פעילותם של הקולונה הנייקה היה בקיץ של 1943, ממש לפני שהתפרקו. בכל דוח ישנו פירוט לגבי המעצר של היהודי אשר נעצר. בדוחות מצוינים שמות היהודים שנתפסו, תאריך לידה, מקום לידה, כתובת מגורים אחרונה וכן פרטים כמו האם ענד טלאי צהוב, האם הלך עם תעודת זהות מזויפת והמקום בו נתפס היהודי: ברחוב, במסתור או בביתו. לעיתים היה מצוין גם שם מקום המסתור ואף שם המסתיר ואם המסתיר נעצר גם הוא. עונש המסתירים היה לעיתים עונש כבד מאוד. פעמים רבות לא עצרו את המסתיר כי היו משוכנעים שלא היה מודע לכך שהאנשים שמסתיר אצלו הם יהודים.
עוד גורם לזלזול של הקבוצה במסתירים הוא שעצירה של אדם לא יהודי לא הייתה מניבה להם כסף ולכן לא הייתה להם סיבה להסגיר אותו או לעצור אותו. במקרים אחרים ייתכן שבעל הבית הלשין כבר בעצמו בתקווה לקבל תגמול על היהודים "שלו", מה שהוריד מהשכר שאמורים היו לקבל הקולונה הנייקה ולכן לא ביצעו את מעצר המסתיר. במקרים בודדים הקולונה הנייקה קיבלו או דרשו שוחד ולכן לא דיווחו על המסתיר. במקרים רבים ציינו בדוחות שהמסתיר לא נעצר עקב הדיווח שלו על הסתרת היהודים שאצלו או על יהודים מסתתרים אחרים. מעטות הפעמים שלא רצו אנשי הקולונה הנייקה לבצע מעצר מסיבות הומניות, אבל גם כאלה היו: לעיתים במקרה שהכירו את היהודי או את המסתיר לא הסגירו אותם. מן הדוחות עולה שכבר בחודשים הראשונים הצליחו למצוא מעל ל-4,000 יהודים.
פתקאות בקרה של הקולונה הנייקה.
פתקאות הבקרה של הקולונה הנייקה נועדו לפקח על העברת היהודים לתיאטרון היהודי או לצנטרלשטלה לאחר מעצרם. כמו הדוחות, גם מהפתקאות עולה כי עיקר הפעילות של הארגון הייתה לקראת התפרקותו. עם השנים שעברו הצליחו חוקרים לאתר 630 פתקאות בקרה שבהן רשום על העברה של 2,939 יהודים: ילדים, מבוגרים, זקנים ונשים תוך חצי שנה. בניגוד לדוחות שמספרים את כל תהליך המעצר, בפתקאות לא מצוין האם נקטו באלימות כדי להעביר את היהודים או שמא דיברו עמם ואיימו עליהם בלבד.
בחלק מהפתקאות מצוינת האות S כדי לסמן שאכן היה זה עונש (עונש בגרמנית- Strafe), אם היה סימון שכזה על פתקה היה מקבל מחבר הדוח תגמול כפול מכיוון שהיהודי קיבל עונש על מעשיו. אם בפתקה מופעים שמות רבים זה אומר שמדובר במשפחה. במקרים אחרים היו כמה שמות שונים באותה הכתובת, מה שאומר שהיו כמה משפחות שהתגוררו באותו הבניין ולעיתים השמות של היהודים היו שמות של שכנים, מה שמראה על שיטתיות גאוגרפית בתפיסת היהודים. מהפתקאות עולה כי בסוף ספטמבר 1943 נותרו יהודים מעטים בכל רחבי אמסטרדם והקולונה הנייקה כמעט הצליחו במשימתם לגמרי.
גילוי מעלליהם של עובדי הקבוצה.
לאחר המלחמה היה ידוע רק מעט על מעלליהם של אנשי הקבוצה. בסתיו 1947 נמצא בדרך מקרה ארכיון של הס"ס, שהיה חבוי בתוך ארגזים במרתף בית הכנסת ששכן בבניין הקהילה היהודית שברחוב טולפסטארט באמסטרדם, ובו חומר רב המתעד את פעילותה של הקבוצה. החומר הועבר למוסד הממלכתי לתיעוד המלחמה ושימש, בין היתר, גם למערכת המשפט בהולנד, והיא דלתה מתוכו את שמות אנשי קולונה הנייקה ומעשיהם ושפטה אותם על כך. ברישומים אלו יש רשימות של אלפי יהודים שנעצרו בידי אנשי הקבוצה, ולגבי 820 יהודים קיים גם מידע לגבי מי שאחראי למעצרם. המסמכים הועתקו ונמסרו ליד ושם. בין כל המסמכים ישנם כאלו הקשורים לרישום של רכוש יהודי לאחר התייצבות היהודים או לקיחת היהודים לקראת שילוחם למחנה וסטרבורק.
הנס אלבין ראוטר
יוהאן בפטיסט הנס אלבין ראוטר (בגרמנית: Johann Baptist Hans Albin Reuter; פברואר 1895 - 24 במרץ 1949) היה מבכירי המפלגה הנאצית, שלקח חלק גדול בשואת יהודי הולנד. בשנים 1940–1945 שירת כמפקד משטרה באס אס בשטח הכבוש של הולנד. בסיום מלחמת העולם השנייה, נשפט בהולנד בגין פשעים נגד האנושות, נידון למוות והוצא להורג בירי.
ביוגרפיה ועבר צבאי במלחמת העולם הראשונה.
ראוטר נולד בכפר בשם קלגנפורט באוסטריה בשנת 1895, למשפחה בת שבעה ילדים. אביו, יוזף ראוטר, היה עובד מדינה באוסטריה. ראוטר סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1912 והמשיך בלימודי הנדסה באוניברסיטה הטכנולוגית בגראץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי. במאי- יולי 1921 לחם בשלזיה, צ'כיה עילית. על שירותו במהלך המלחמה, זכה ראוטר בכמה עיטורים, ביניהם צלב הכסף הצבאי האוסטרי בדרגה III עם שליטי מלחמה, מדליית הכסף לניצחון, מדליית הפצועים וצלב קרול לחיילים.
המפלגה הנאצית.
ראוטר פגש את אדולף היטלר בשנת 1927 והצטרף לתנועה הלאומית-סוציאליסטית באוסטריה. ראוטר שימש כקצין ב"גדודים החופשיים", מיליציות נאציות שפעלו נגד ממשלת אוסטריה לפני הסיפוח. בספר "פנקס הקהילות" נכתב כי ראוטר "היה נאצי קנאי, קשוח וסמכותי ועל אף זלזולו בבעלי השכלה לא נעדר אינטליגנציה. נאמנותו הייתה נתונה מעל לכל להימלר ול- אס-אס. בכוח ובתככים הוא ניסה להרחיב את האימפריה של ה-ס.ס. ובמיוחד השתדל להיות המבצע הבלעדי של המדיניות האנטי - יהודית".
פעולות בהולנד.
במלחמת העולם השנייה פעל ראוטר בהולנד, שם מונה למפקד האס- אס והמשטרה וגנרל קומיסר בענייני ביטחון.
ב-21 ביוני 1943 הפך למפקד האס אס בהולנד, ובתפקידו זה היה אחראי על גירוש 110,000 יהודי הולנד למחנות ריכוז והשמדה נאצים (רק 6,000 שרדו), על דיכוי ההתנגדות ההולנדית. ראוטר היה אחראי גם לגירוש 300,000 הולנדים לגרמניה לעבודות כפייה.
קורבנותיו הראשונים היו תשעה שובתים שנהרגו ב־26 בפברואר 1941. האס-אס הקים מחנה ריכוז בשם Herzogenbusch בעיירה Vught שהעניקה למחנה את שמו ההולנדי: Kamp Vught. בסך הכל נכלאו במחנה זה 31,000 איש, מתוכם כ-735 נהרגו. האס-אס הקים וניהל גם מה שמכונה פולישיליצ'ים במעברה או מחנה משטרת מעבר ליד אמרספורט, המכונה קמפאמרספור, למעשה מחנה ריכוז בו נאסרו כ־35,000 איש, מתוכם 650 נהרגו הולנדים ושבויי מלחמה רוסים. ארגון האס.אס בראשות ראוטר ניהל גם את מחנה המעבר וסטרבורק (polizeiliches Durchgangslager Westerbork), המקום בו גורשו 110,000 יהודי הולנד למחנות הריכוז וההשמדה הנאצים, בעיקר באושוויץ ובסוביבור.
תחת הנהגתו של ראוטר, נבנה בלוק מיוחד לאסירים פוליטיים (למשל, אנשי המחתרת ההולנדית) בכלא שווינגן. לעיתים קרובות הם נעצרו ללא הגבלת זמן, בסך הכל נאסרו שם 28,000 איש במשך יותר מ -4 שנים; רבים טופלו, חלקם הועמדו לדין ו -738 גברים ו -21 נשים מתו כאן או בשטח ההוצאה להורג הסמוך, Waalsdorpervlakte (כיום אתר זיכרון לאומי).
ראוטר הוביל תגובה אכזרית על כל התקפה על גורמים נאציים ומשתפי פעולה הולנדים: עשרה הולנדים היו אמורים להורג עבור גרמני אחד שנהרג, ושלושה הולנדים היו אמורים להורג עבור משתף פעולה הולנדי אחד שנהרג בידי המחתרת. בשנת 1944, מספרים אלה גדלו באופן חד ככל שתנועת ההתנגדות הפכה ליותר פעילה. במהלך תקיפת בעלות הברית על העיר ארנהם במהלך מבצע "מרקט גארדן",הפך ראוטר למפקד של כוחות לוחמים גרמניים מאולתרים, שהורכבו מגדודי אס.אס ומשטרה. לאחר שהיה שותף בהדיפת המתקפה הבריטית על ארנהם, קודם רוטר לפיקוד על החזית, כגנרל בוואפן אס.אס.
בליל ה-7 עד 8 במרץ 1945 ראוטר נפצע קשה בהתקפה שאורגנה על ידי ההתנגדות ההולנדית בווסטה הובה ביער Veluwe, כפר קטן בין ארנהם לאפלדורן. כנקמה, הגרמנים הוציאו להורג 117 אסירים פוליטיים בזירת הפיגוע, כמו גם 49 אסירים בקמפ אמרספור, 38 אסירים בהאג, 53 אסירים באמסטרדם ו 6 אסירים באוטרכט. התקפה זו לא תוכננה; ההתנגדות רצתה להשתלט על משאית ולהשתמש בה כדי להגיע לחקלאי שהקריבו פרות עבור הצבא הגרמני. במקום המשאית, עצרו אנשי ההתנגדות כאשר הם לבושים במדים גרמניים את המכונית של ראוטר. אנשי המחתרת זוהו מאחר שראוטר הוציא הנחיה, שבועיים בלבד קודם לכן, שקבעה כי על סיורים גרמניים לא לעצור אף רכב צבאי גרמני מחוץ לערים או כפרים, וחילופי אש פרצו. שאר הנוסעים במכונית נהרגו, אך ראוטר העמיד פנים שהוא מת ושרד. הוא נמצא על ידי סיור גרמני והועבר לבית חולים שם נשאר עד למעצרו על ידי המשטרה הצבאית הבריטית לאחר כניעת גרמניה הנאצית.
אחרי המלחמה.