בשנת 2009 נכנס לכלא שר הבריאות לשעבר מטעם ש"ס, שלמה בניזרי, שהורשע בלקיחת שוחד.
בשנת 2011 נכנס למעשיהו נשיא מדינת ישראל לשעבר, משה קצב שהורשע באונס, ושוכן באגף התורני של הכלא, כשותף לתא של בניזרי
ב-15 בפברואר 2016 החל ראש ממשלת ישראל לשעבר, אהוד אולמרט לרצות במעשיהו 19 חודשי מאסר שנגזרו עליו.
ב-1 במאי 2017 החל הרב יונה מצגר, הרב הראשי לישראל לשעבר, לרצות את עונשו, שלוש וחצי שנים, עבור קבלת שוחד.
ב-15 באוקטובר 2017 החל הזמר קובי פרץ לרצות את עונשו במעשיהו.
באוקטובר 2018 החל נוחי דנקנר לרצות במעשיהו 3 שנות מאסר.
מלון דיסנילנד
מלון דיסנילנד (באנגלית: Disneyland Hotel) הוא שמם של שלושה מלונות של חברת וולט דיסני המצויים באתרי הנופש של החברה.
אתר הנופש דיסנילנד.
מלון דיסנילנד שבאנהיים בקליפורניה תוכנן על ידי משרד האדריכלים Pereira &amp; Luckman (פריירה ולאקמן) והחל לפעול בשנת 1955. עד שנת 1988 לא היה המלון בבעלות חברת וולט דיסני.
כאשר הקים וולט דיסני את פארק השעשועים דיסנילנד, עלויות בניית הפארק עלו על 17 מיליון דולרים, לחברת וולט דיסני לא נותר די כסף להקים את המלון שאמור היה להיבנות בסמוך. דיסני וג'ק ורת'ר חתמו על הסכם לפיו ורת'ר יקים וינהל את המלון. על פי החוזה ורת'ר יכול להשתמש בשם "מלון דיסנילנד" על כל מלון שיקים בקליפורניה עד שנת 2054.
כאשר מייקל איזנר הפך מנכ"ל חברת וולט דיסני בשנת 1984 הוא רצה לבטל את ההסכם, אולם ורת'ר סירב. רק לאחר מותו של ורת'ר רכשה חברת וולט דיסני את חברתו של ורת'ר במטרה לבטל את החוזה. במסגרת רכישה זו הפכה חברת וולט דיסני לבעלים של ספינת הוד מלכותה המלכה מרי שעגנה בלונג ביץ'.
המלון מורכב משלושה מגדלים ומקושר באמצעות מערכת המונורייל של דיסנילנד לדאונטאון דיסני ולדיסנילנד.
אתר הנופש דיסנילנד פריז.
מלון דיסנילנד שנבנה באתר הנופש דיסנילנד פריז במרנה לה ול שבפריז בנוי בסגנון ויקטוריאני. המלון, שנבנה בשנת 1991 נמצא בכניסה לפארק השעשועים דיסנילנד פריז, והמבקרים בפארק נכנסים אליו בעוברם מתחת למבנה המלון. המלון הוא המפואר והיקר במלונות אתר הנופש.
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג.
מלון דיסנילנד השלישי שנפתח היה המלון באתר הנופש דיסנילנד הונג קונג שבמפרץ פני באי לנטאו שבהונג קונג. התמה שבבסיס המלון היא מטע כותנה טרופי. המלון ממוקם בסמוך לנמל דיסנילנד על אדמה שיובשה מן הים. המלון נפתח ב-12 בספטמבר 2005. המלון תוכנן ונבנה, בדומה ליתר מבני אתר הנופש, בהקפדה על שיטות וכללי הפנג שווי, והוא דומה לאתר הנופש והספא הפלורידיאני הגדול של דיסני בדיסניוורלד.
אתר הנופש טוקיו דיסני.
מלון דיסנילנד באתר הנופש טוקיו דיסני נפתח בשמיני ביולי 2008. מלון זה, שאינו בבעלות חברת וולט דיסני נבנה על ידי הבעלים של האתר - חברת ארצות המזרח. המלון נבנה בסגנון המלונות בדיסנילנד פריז ובדיסנילנד הונג קונג, והוא ממוקם בכניסה לפארק.
יוחנן בדר
יוחנן בַּדֶר (19 באוגוסט 1901 – 16 ביוני 1994) היה עורך דין וחבר הכנסת לשעבר מטעם תנועת החרות, גח"ל והליכוד.
ביוגרפיה.
יוחנן בדר, נולד בשם יאן בדר, בעיר קרקוב שבגליציה, שהייתה אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (בסוף נעוריו נכללה בתחומי פולין), ללאופולד (אריה) ולאוגניה לבית ברקשטיין. למד בגימנסיה ממשלתית בעיר, ואחר כך למד משפטים באוניברסיטה היגלונית בקרקוב. קיבל תואר דוקטור למשפטים והוסמך לעריכת דין.
בשנת 1925 הצטרף לתנועה הצה"ר. היה עורך שבועון הנוער בפולנית "טריבונה נרודובה". בספטמבר 1939, לאחר הפלישה הנאצית לפולין וחלוקתה בין גרמניה הנאצית לברית המועצות לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עבר למזרח פולין שתחת השלטון הסובייטי. בשנת 1940 נעצר ונידון לעבודת פרך בצפון רוסיה. ב-1941 שוחרר בעקבות הסכם שיקורסקי–מייסקי, ובאוגוסט 1942 עזב את ברית המועצות עם צבא אנדרס. בדצמבר 1943 עלה לארץ ישראל והצטרף לאצ"ל, על אף שבנעוריו היה חבר המפלגה הסוציאליסטית היהודית "הבונד", לאחר מכן ב"השומר הצעיר". ב-1945 נעצר על ידי השלטונות הבריטיים והוחזק במחנה המעצר בלטרון עד מאי 1948.
בדר היה ממייסדי "תנועת החרות" (בשנת 1948), שהפכה ברבות הימים לתנועת הליכוד, ועורך העיתון "חרות", והיה חבר הכנסת מטעם התנועה ברציפות מהכנסת הראשונה ועד הכנסת השמינית. הוא נודע בחריפות לשונו, והיטיב לעשות שימוש בכישרון הרטורי שלו בנאומיו בכנסת; כבעל השכלה רחבה נהג לעיתים רבות לתבל את נאומיו באמרות כנף וציטוטים של אישים היסטוריים. לא פעם התבטא באיטלקית או בלטינית מעל במת הכנסת על מנת להוכיח את טענותיו.
יחד עם יו"ר תנועתו, מנחם בגין, נחשב בדר לאחד הנואמים המבריקים בקדנציות הראשונות של הכנסת. ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, נדרש לא מעט פעמים לתוכן נאומיו על מנת להשיב לטענותיו ולהגיגיו.
בדר התמחה בתחום הכלכלה, וריכז מטעם סיעתו את המאבק נגד התקציב של ממשלות מפא"י לדורותיהן. זכורים במיוחד העימותים שלו עם לוי אשכול, עת שהאחרון כיהן כשר האוצר בממשלת בן-גוריון. אשכול, אשר נודע אף הוא בחריפות לשונו וביכולתו הרטורית מעל במת הכנסת, נהג להתנצח עם בדר שנה אחר שנה בסוגיית תקציב המדינה ונחשב לבר-פלוגתא שלו.
בדר לא הצליח לממש את חלומו ולהפוך לשר אוצר בממשלתו של מנחם בגין; בדיון על תקציב המדינה של שנת 1959 ייחל לכך כאשר פנה ליו"ר הכנסת, יוסף שפרינצק, באומרו
ב-1964 נתמנה בדר לחבר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
אחת מפעולות החקיקה שבהן התפרסם בדר כחבר הכנסת הייתה החוק לשינוי שיטת חלוקת עודפי הקולות בבחירות לכנסת, שאותו יזם יחד עם אברהם עופר ממפא"י. החוק המיטיב עם המפלגות הגדולות, שנקרא על שם יוזמיו חוק בדר-עופר, הוא תיקון מס' 5 לחוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], ה'תשכ"ט-1969, אשר התקבל בכנסת ב-4 באפריל 1973 והופעל לראשונה בבחירות לכנסת השמינית.
בדר, שהיה חבר הכנסת עד הכנסת השמינית, הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים לפני הבחירות לכנסת ה-9 בשנת 1977, בהן התרחש "המהפך" שהעלה לשלטון את תנועת הליכוד, והוצב במקום ה-120 הסמלי ברשימה. מכיוון שכך, נותר מחוץ לממשלת בגין הראשונה. בשנת 1979 יצא לאור ספרו "הכנסת ואני" (הוצאת ידיעות אחרונות-עידנים), שבו מספר בדר על פעילותו הפרלמנטרית הענפה ומביא ממקור ראשון מידע על פעילותה של הכנסת במשך 29 שנים.
ד"ר יוחנן בדר הוא יקיר רמת גן לשנת 1982.
נפטר ב-16 ביוני 1994 בביתו בשיכון ותיקים ברמת גן. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק. היה נשוי ללאורה, בתם של אלחנן ופרומט גרבשריפט. על שמו רחובות ברמת גן ובבאר שבע.
אנרגית שפעול
אנרגית הפעלה
אנטוניו ז'וזה דה סילווה
אנטוניו ז'וזה דה סילווה (בפורטוגזית: António José da Silva Coutinho) (8 במאי 1705 ריו דה ז'ניירו - 18 באוקטובר 1739, ליסבון) היה מחזאי פורטוגזי - ברזילאי, ממוצא יהודי, שנחשב ליוצר התיאטרון הפורטוגלי הקומי המודרני. כינויו היה "היהודי" ומן המהדורה הראשונה של ספרו, "התיאטרון הקומי הפורטוגלי או קובץ האופרות והיצירות הפורטוגליות" הושמט שמו. במקום השם נכתב ***.
חייו.
דה סילווה נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל, אך הגיע עם משפחתו לפורטוגל בגיל שמונה. הוריו, ז'ואאו מנדס דה סילווה ולורנסה קוטיניו, היו צאצאים ליהודים פורטוגליים, שהיגרו לברזיל כדי להימלט מן האינקוויזיציה, אבל בשנת 1702 החל בית המשפט הזה לרדוף את האנוסים (שכונו בספרדית "מאראנוס" שפירושו: "חזירים") בריו, ובשנת 1712 הייתה לאורנסיה קוטיניו לאחת מקורבנותיו, אחרי שהאשימו אותה, כי ניקתה את הבית ביום שישי כדי לנוח בשבת. בעלה וילדיה ליוו אותה לפורטוגל, שם הופיעה בין "החוזרים בתשובה" באוטו דה פה 9 ביולי 1713. היא עברה עינויים אך לא הועלתה על המוקד.
בעלה, שנהנה ממעמד של נוצרי אדוק, למעלה מכל חשד, קבע את מושבו בליסבון ועסק בעריכת דין. הוא הצליח במקצועו ויכול היה לשלוח את אנטוניו ללמוד באוניברסיטת קוימברה, שם סיים את הפקולטה למשפטים. בשנת 1726, ב-8 באוגוסט, נאסר אנטוניו במפתיע יחד עם אמו. ב-16 באוגוסט נלקח לחקירה ראשונה וב-23 בספטמבר עבר עינויים, שכללו את שבירת אצבעותיו ותוצאה מכך נבצר ממנו, שלושה שבועות אחר כך, לחתום את שמו. הוא הודה בקיום המצוות לפי דת משה, והודאה זו הצילה את חייו.
דה סילווה התייצב לאוטו-דה-פה הגדול שנערך ב-23 באוקטובר בנוכחות המלך ז'ואאו החמישי ופמלייתו, הודה בטעויותיו והוצא לחופשי. אמו שוחררה מן הכלא רק באוקטובר 1729, אחרי עינויים וחזרה נוספת בתשובה בעוד אוטו-דה-פה.
אנטוניו חזר לקוימברה, השלים את לימודיו בשנת 1729 וחזר לליסבון, שם הצטרף אל משרדו של אביו כעורך דין. הוא מצא חברה נבערת מדעת ומושחתת, בשלטונו של מלך חסר מוסר אך קנאי, שבזבז מיליונים על בנייה לא רווחית בשעה שבארצו אין כמעט דרכים לנסיעה ותושביה הופכים לנחשלים ביותר באירופה. כפי שמלמדים מחזותיו, דה סילווה הבחין בכל אלה במבטו הביקורתי, אך היה עליו לשמור על זהירות בבואו למתוח ביקורת. הוא התרחק מנוצרים חדשים, כדי לא לסכן את חיי אמו, אך הרבה בכתיבה ובנה לו שם כמחזאי הטוב ביותר בתקופתו. את ביקורתו ביטא בשורה של סאטירות, קומדיות בורלסקה ופרודיות, אופרה קומית ותיאטרון בובות. שימשו בהן פרוזה ושירה הן נודעו כיצירתו של "היהודי".
את האופרה הראשונה שלו פרסם בשנת 1733. האצולה של אותן שנים נהנתה מהצגות של להקות איטלקיות, צרפתיות וספרדיות, אך לא כן פשוטי העם, ודה סילווה יצר למענם את התיאטרון הפורטוגלי העממי המודרני. המחזות נועדו אומנם לקהל הרחב, אך גם "הוגים חופשיים" משכילים נהרו אליהן.