הקרחון התגלה בשנת 1911 על ידי רואלד אמונדסן.
מקור השם.
אמונדסן קרא לקרחון על שם בתו של פרידוף ננסן.
נתיב אווירי.
נתיב האוויר מעל קרחון ליב שימש את ריצ'רד בירד בטיסתו מתחנת אמריקה הקטנה במטוס "פלויד בנט" ("Floyd Bennett") ב-28 בנובמבר 1929 כנתיב המסע הראשון לקוטב הדרומי בדרך האוויר.
לקריאה נוספת.
• Paul G. Fitzgerald, Suzanne L. Baldwin, and Scott R. Miller, Geologic and thermochronologic studies along the front of the Transantarctic Mountains near the Shackleton and Liv Glaciers
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 174
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, PP 13, 258
ננוזאוריים
נאוצרטופסים
דיר יאסין – סוף המיתוס
דיר יאסין - סוף המיתוס הוא ספר מאת פרופסור אליעזר טאובר, העוסק בפרשת דיר יאסין ומהווה סיכום של חמש שנות מחקר. כותרת הספר רומזת לכוונת הכותב להכריע בכל המחלוקות הנוגעות לפרשה. הספר ראה אור בעברית בשנת 2017, בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
הספר.
הספר מהווה מחקר מקיף על פרשת דיר יאסין והוא מבוסס על עדויות לוחמי האצ"ל והלח"י היהודים מחד, ועדויות תושבי דיר יאסין מאידך לצד מסמכים ארכיוניים. הספר הוא פרי מחקר מקיף שהוצע לפרסום תחילה בשפה האנגלית, אך נדחה על ידי הוצאות שונות בצפון אמריקה (לדברי טאובר, "הם כתבו לי במפורש שזה נושא שהם חוששים להיכנס אליו") ובעקבות כך החליט לתרגם את ספרו לעברית. ב-2021 הספר ראה אור בשפה האנגלית בהוצאת האגודה ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, תחת הכותרת ״The Massacre That Never Was: The Myth of Deir Yassin and the Creation of the Palestinian Refugee Problem״.
בספר מראה טאובר כי לעומת דיווחים על ידי גורמים מארגון "ההגנה" או להבדיל ההנהגה הפלסטינית, שלא היו עדים לאירוע, ניתן למצוא דמיון רב בין העדויות האישיות, הן בצד היהודי והן בצד הערבי-פלסטיני. טאובר עוסק גם בניתוח האינטרסים שהובילו כל אחד מהצדדים לנהוג בדרך בה נהג.
הספר פורש בפני הקורא פירוט מלא של מהלך הקרב - כולל הנסיבות שהובילו למותו של כל אחד מהחללים. מסקנתו היא שאין מדובר ב"טבח".
טאובר אף בוחן את התעמולה בעקבות האירוע עד ימינו.
ביקורת.
הספר זכה לשבח בשל איסוף הנתונים הקפדני וההסתמכות על מגוון המקורות, אך חלק מהמבקרים טענו כי מבחינה מתודולוגית לא הצליח המחבר להוכיח קשר בין הנתונים ובין המסקנה המוצגת בכותרת הספר.
איתמר רדאי טוען למספר שגיאות עובדתיות בספר, ואף טען כי טאובר לא הגדיר את המושג "טבח" ולכן לא יכל לפסוק בעניין.
אברהם סלע טען שעל אף מגמתו המוצהרת של המחבר וגם היותו מחקר מרשים ומרענן בספרות המחקר על המלחמה, חסרונו העיקרי של הספר היא שיטת ההפנייה למקורות, שלא מאפשרת בדיקת תקפותו של כל מקור ביחס לטענה עמה הוא משויך.
גדי חיטמן ציין אף הוא לשבח את גישתו המתודולוגית של טאובר, אך טוען כי קריאת הספר יצרה אצלו את הרושם שלא רק שטאובר מעוניין לשים קץ למיתוס סביב פרשת דיר יאסין, הוא מבקש להציג אמת היסטורית על בסיס המחקר ומגוון המקורות שאסף תוך המעטה מחשיבותם של הפרסומים שקדמו לו.
עודה בשאראת שיבח אף הוא את איסוף הנתונים הקפדני של טאובר, אבל דחה את מסקנתו שיש להבין את האירוע כ"טרגדיה של חישובים מוטעים מצד התוקפים ואי הבנה בסיסית של האירוע מצד המגינים".
יחסי דרום אפריקה–לוב
יחסי דרום אפריקה–לוב הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין מדינת לוב.
היסטוריה.
משטר האפרטהייד.
במהלך כל תקופת שלטונו של מועמר קדאפי בין השנים 1969 עד 1994 המשטר בלוב נתפס כעוין כלפי משטר האפרטהייד שמשל בפרטוריה. לוב סיפקה סיוע ותמיכה בתנועות שפעלו נגד האפרטהייד לצד אימונים צבאיים לכוחות הקונגרס הלאומי האפריקני. לאחר שהקונגרס הלאומי האפריקני הפך לחוקי נלסון מנדלה ביקר בלוב וערך פגישה עם קדאפי במאי 1990, במהלכה הודה לו על הסיוע שלוב סיפקה לתנועה.
הקונגרס הלאומי האפריקני.
לאחר שבאפריל 1994 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה בסופן נלסון מנדלה ניצח והפך לנשיא דרום אפריקה. לאחר הבחירות היחסים בין דרום אפריקה לבין לוב השתנו מקצה לקצה. העוינות מצד משטר קדאפי התחלפה בשיתוף פעולה והשקעות הדדיות. דרום אפריקה מצידה ביצעה מחוות גדולות במטרה לקדם את היחסים ושחררה שני אזרחי לוב שהיו מעורבים בפיצוץ בטיסה 103 של פאן אמריקן שהתרסקה מעל לוקרבי.
בשנת 1994 מועמר קדאפי שהיה באותה עת מנודה על ידי הקהילה הבינלאומית, הוזמן לטקס ההשבעה של נלסון מנדלה. דרום אפריקה אף העניקה לקדאפי ב-1997 את אות התקווה הטובה, אחד מהעיטורים הגבוהים ביותר במדינה.
מלחמת האזרחים בלוב.
אף על פי שהעניקה גיבוי להחלטה 1973 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה אזור אסור לטיסה מעל שמי לוב, דרום אפריקה התנגדה להפצצות נאט"ו על כוחותיו של קדאפי ותמכה ב"מפת הדרכים לשלום" של האיחוד האפריקאי שקראה להפסקת אש, סיוע הומניטרי ושיחות בין המורדים לממשלה.
במהלך המלחמה נתפסה הנהגת ה-ANC כאוהדת לקדאפי, ולפי אחד האנליסטים היו לכך שש סיבות: דחיית מעורבות חיצונית מערבית באפריקה; להשיב את תמיכת הקיצוניים שאבדו לקונגרס בתמיכה בהחלטה 1973; מדיניות דרום אפריקה בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני; תפיסה שמעצמות עולות יתפסו את האחריות הפוליטית שקשורה לאפריקה; מדיניות דרום אפריקה של הפעלת לחץ לפתרון סכסוכים; והסתמכות של ה-ANC על כספים שהועברו על ידי משטר קדאפי וההשקעות הלוביות הרבות בדרום אפריקה.
כיום.
בימיה הראשונים של מועצת המעבר הלאומית דרום אפריקה עקבה אחר התגובה האפריקאית לשלטון החדש, ובהדרגה החלה להכיר בה כממשלה הלגיטימית של לוב בספטמבר 2011, כחודש אחרי רוב מדינות המערב ושבועיים אחרי סין ורוסיה.
גנרל חיל הקשר
גנרל חיל הקשר (בגרמנית: General der Nachrichtentruppe), הייתה דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (בגרמנית: הר). הדרגה נוצרה בשנת 1940, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום, וניתנה לגנרלים אשר פיקדו על יחידות קשר בוורמאכט.
דרגות מקבילות.
קצינים בדרגה מקבילה בחיל הרגלים נקראו "גנרל חיל הרגלים", בחיל הפרשים נקראו "גנרל חיל הפרשים" ואלו בחיל התותחנים היו "גנרל חיל התותחנים". כמו כן היו קיימות הדרגות של "גנרל חיל ההנדסה", "גנרל חיל השריון", "גנרל חיל הצנחנים", "גנרל הכוחות ההרריים". בלופטוואפה, המקבילה לדרגה הייתה "גנרל חיל טייסי הקרב". הדרגה ציינה רק בכללית את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.
בעלי הדרגות.
רק שני קצינים החזיקו בדרגה זו; אריך פלגיבל (1886-1944) החל מ-1 באוגוסט 1940 עד פיטוריו בעקבות קשר העשרים ביולי ואלברט פראון (1894–1975) החל מ-1 באוקטובר 1944 ועד שנלקח לשבי במאי 1945.
צ'נדרגופטה מאוריה
צ'נדרגופטה מאוריה (בסנסקריט: चन्द्रगुप्त मौर्य) היה קיסר הודו בסוף המאה ה-4 לפני הספירה, מייסד האימפריה המאורית ודמות היסטורית חשובה בתולדותיה של תת היבשת ההודית. ככל הנראה, שלט צ'נדרגופטה במשך יותר מ-20 שנה על מרבית תת-היבשת, מלבד ממלכות טמיל, בדרום הודו וסרי לנקה.
ביוגרפיה.
תאריכים.
המידע על תולדות חייו של הקיסר צ'נדרגופטה נובע ממקורות של כתבים יוונים (שהתפתחו לרומים), הינדים, ג'יניים ובודהיסטים. למרות ריבוי הכתבים יחסית לאותה התקופה אין מידע מדויק על תאריך הולדתו. סופרים אפלטונים מציעים שהיה נער צעיר בעת פגש באלכסנדר שהיה אז במסעות כיבושו בתת-יבשת ההודית בשנת 326 לפני הספירה. על פי הערכה זו צ'נדרגופטה ככל הנראה נולד באזור שנת 350 לפני הספירה. מסמכים בין האימפריה המאורית והממלכה הסלאוקית על אזורי השלטון של הגבול ליד נהר האינדוס גם הם לא נותנים מידע רב על הנושא והם המקור הכי אפקטיבי על קשרי צ'נדרגופטה והמערב. גם עידן שלטונו לא ברור והוא מתוארך בין 320 לפני הספירה עד ל-297–298 לפני הספירה.
שנותיו הראשונות.
על פי המסורת הבודהיסטית אביו של צ'נדרגופטה שהיה מנהיג שבט מוריה נהרג בקרב בעוד אמו ההרה ברחה בעזרת אחיה. למען ביטחונו של צ'נדרגופטה מסרו אותו לרועה צאן. כשצ'נדרגופטה גדל רועה הצאן מכר אותו לצייד והוא החל להתאמן בעצמו להפוך להיות רועה צאן. לפי המסורת נאמר שהחכם צ'אנקיה נולד והנזירים הג'ייניסטים ניבאו כי הוא יעזור בעתיד לאדם להפוך להיות קיסר. הוא האמין בנבואה ועזר לאמא אחת במטלות הבית שלה בעוד היא הייתה בהריון בתנאי שכשהולד יגדל הוא יוכל להיות לו למורה. לאחר שנים הוא תבע לפי ההסכמה את לימוד הילד צ'נדרגופטה. הוא לימד ואימן אותו ומאוחר יותר הם ארגנו צבא ובמרד נגד ממלכת ננדה הם קבעו את פאטליפוטרה להיות בירתם.
קריירה.
השפעתו של צ'אנקיה.