כשהיא נערה בוגרת, אפונין היא אסופית רחוב מרופטת וענייה, וגנבת כמו הוריה; היא מדברת בעגה של אנשי רחוב פריזאים. אפונין מתיידדת עם מריוס ומתאהבת בו, ללא ידיעתו. למרות שזה גורם לכאב הגדול שלה, היא עוזרת לו לאתר את אהובתו קוזט.
במהלך אירועי המרד הרפובליקני בפריז, היא מתחזה לגבר, כדי להיכנס לבריקדה, על מנת לראות את מריוס ולמסור לו מסר מקוזט. בעת המהומות היא מצילה את חייו של מריוס, אך נורית למוות מכדור תועה ומתה בזרועותיו. לפני מותה מבקשת ממריוס שישמור על גברוש אחיה (דבר שמריוס לא מצליח לעשות).
במחזמר, אפונין מופיעה שוב בקטע הסיום, כרוח רפאים לצידה של פנטין, כאשר השתיים מובילות את ז'אן ולז'אן המנוח אל גן עדן.
בין השחקניות הבולטות שגילמו את התפקיד: שלומית אהרון, סמנתה בארקס, חני דינור, ליאה סלונגה, רוני דלומי, נוי הלפרין.
גברוש.
גברוש הוא דמות בעלת תפקיד קטן יחסית, הן בספר והן במחזמר, אך עם זאת - משמעותי.
גברוש בנם הנטוש של בני הזוג ת'נרדייה. הוא ילד רחוב, פרחח, שובב, בעל חוכמת חיים שמכיר את כולם וכל מה שקורה בשכונות העוני של פריז. הוא שותף לאידאולוגיה של "החברים של ABC" המהפכנים; הוא חובר אליהם והופך להיות פעיל במרד של יוני 1832.
במהלך המהומות, גברוש מוצא את עצמו במקום מסתור מאחורי המתרס, ביחד עם חברי ה-ABC, כאשר התחמושת שלהם עומדת להיגמר. הוא יוצא ממחבואו, על מנת לאסוף מבין גופותיהם של החיילים שנפלו את התחמושת שנשארה להם. הוא מספיק לאסוף מספר תיקי תחמושת, ולהעביר אותם אל המהפכנים שמאחורי הבריקדות, בטרם הוא עצמו נורה למוות על ידי אחד החיילים.
בין השחקנים הבולטים שגילמו את התפקיד: טל בלכרוביץ', עידו מוסרי, דקסטר פלטשר.
מירייל "בינווני", ההגמון של דיניה.
ההגמון של העיר דיניה אליה נקלע ז'אן ולז'אן בתחילת הספר. מתואר כאדם צדיק מכניס אורחים ומסתפק במועט, ועקב כך זכה לכינוי "ההגמון בינווני" ("ההגמון 'ברוך הבא'". Bienvenu מצרפתית "ברוך הבא"). נתן לז'אן ולז'אן מחסה בביתו ואף על פי שז'אן ולז'אן גנב ממנו לא הסגירו ואף נתן לו במתנה את מה שגנב ממנו מה שגורם לז'אן ולז'אן להפוך לאדם טוב יותר.
למרות האינטראקציה הקצרה שלו עם ז'ן, ומותו בשלב מוקדם יחסית של העלילה, משמש ההגמון מודל לחיקוי עבור ז'ן, למעשה עד יום מותו.
דמותו מבוססת על דמותו של ההגמון שכיהן בדיניה במציאות בתקופה בה חי הסופר, הבישוף בינווני דה מיוליס (1753-1843)
אזלמה.
בתם של מר וגב' ת'נרדייה ואחותה של אפונין, שני הפונדקאים הרשעים. מוצגת כמפונקת, שהוריה מעדיפים את טובתה וטובת אחותה על פני זו של בתם המאומצת קוזט. לא משחקת תפקיד חשוב בהמשך הספר.
גרנטר.
משתייך לקבוצת הסטודנטים המהפכנים המכונה "חברי ה-ABC" בהנהגת אנז'ולרה מתואר כשיכור גס אבל טוב לב. משתכר לפני הקרב על הבריקדה ולכן לא משתתף בו אבל לאחר שאנז'ולרה נתפס מחליט באומץ להצטרף אליו ומוצא להורג ביחד איתו.
גברוש ת'נרדייה
פנטין
ז'אבר
ז'אבר (בצרפתית: Javert) הוא דמות בדיונית, האנטגוניסט העיקרי ברומן משנת 1862 של ויקטור הוגו "עלובי החיים". ז'אבר הוא מפקח משטרה נוקשה וקפדן אשר, במהלך הרומן, ממקד את מעשיו באופן אובססיבי ברדיפתו והענשתו של האסיר הנמלט ז'אן ולז'אן.
הדמות.
ויקטור הוגו מתאר את דמותו של ז'אבר לא כדמות נבל פשוטה, אלא כדמות טרגית הנמצאת במרדף מוטעה והרסני אחר צדק. הוגו כותב כי ז'אבר "היה מורכב משני עקרונות, פשוטים וטובים כשלעצמם, אבל ההפרזה בהם הפכה אותם למרושעים: הכבוד לסמכות והשנאה כלפי המרד". הוא קפדן, חסר פשרות, נוקשה. האבסולוטיזם הקנאי הזה מאפשר לו למצוא את "הדרך הישרה דרך כל מה שהוא מפותל בעולם".
לז'אבר יש השכלה בינונית; הוגו כותב כי "ברגעי הפנאי שלו ... על אף שהוא שנא ספרים, הוא היה קורא". להרהר במחשבות היה "דבר נדיר עבורו, ואף כואב להפליא"; זה נובע מהעובדה שמחשבות, באופן בלתי נמנע, כוללות בתוכן "כמות מסוימת של מרד פנימי", שז'אבר לא אוהב.
לז'אבר אין הרגלים מגונים, אולם הוא מסניף טבק מדי פעם. חייו הם חיים סיזיפיים חסרי רגש "של מחסור, בידוד, הכחשה עצמית, צניעות - ולעולם לא שעשועים".
כמי שנולד בכלא (אמו מגדת עתידות ואביו משרת במטבח הכלא), ז'אבר תופס את עצמו כמי שאיננו נכלל בחברה הנורמטיבית, אשר "באופן בלתי הפיך, סגרה את שעריה בפני שני מעמדות של גברים - אלו שתוקפים את החברה, ואלו ששומרים עליה". על בסיס ה"שנאה הבלתי-נלאה כלפי הגזע הבוהמי אליו הוא משתייך", ועל בסיס "הצדק, הסדר והיושר" שבו, הוא בוחר להקדיש את חייו בקריירה של קצין ברשויות אכיפת החוק (בתחילה, הוא משמש כסוהר בבית הכלא בו מוחזק האסיר ולז'אן; בהמשך, הוא הופך לשוטר במשטרה, מתקדם עד לדרגת מפקח). ז'אבר כל כך מסור לבחירתו זו, כך כותב הוגו, עד כי הוא "היה עוצר את אביו, אם הוא היה נמלט מהכלא, ואף היה מסגירה את אמו בגין הפרת תנאי שחרור מוקדם. והוא היה עושה את כל אלו עם סוג זה של סיפוק פנימי טהור".
ז'אבר מכבד את הממסד ואת הבורגנות, ובז לאביון החי בשוליים ולפורעי החוק. הוא מקדיש את מרבית חייו לרדיפתו של ז'אן ולז'אן, שהפר את תנאי שחרורו המוקדם. אולם, בעקבות מפגשיו עם ולז'אן במהלך המרד של יוני 1832 (בתחילה, ולז'אן חס על חייו של ז'אבר, ומאוחר יותר, ז'אבר חוזר בו מדבקותו העיוורת בחוק - הוא מסייע לוולז'אן לחלץ את מריוס הפצוע ונמנע מלעצור אותו), ז'אבר חווה ייסורים עמוקים שנגרמים לו על ידי הפשרה על השקפת עולמו הקודמת. עד לאותו הרגע, היה ברור לז'אבר כי בחיים ישנו "קו ישר אחד" שאותו אין לחצות, אך ההתנהגות המורכבת של ולז'אן מאלצת אותו לראות שיש שני קווים: "שניהם ישרים באותה המידה", אך סותרים זה את זה. הבלבול העמוק שנגרם לו כתוצאה מכך - ההבנה כי החוק אינו דבר מוחלט, כי הוא-עצמו איננו חסר דופי, וכי קיים כוח (המזוהה על ידי הוגו כאלוהים) עליון לכל מה שהוא ידע קודם לכן - ז'אבר צולל אל תוך ייאוש בו הוא מרגיש את עצמו "נהרס". על מנת להימלט מ"מצב לא טבעי" זה, ז'אבר מחליט שאין לו ברירה, אלא להתאבד.
הדמות של ז'אבר מבוססת על אז'ן פרנסואה וידוק, עבריין והרפתקן, שלימים הפך להיות שוטר במשטרה (אם כי וידוק הצהיר כי הוא מעולם לא עצר אף אדם, אשר גנב מתוך צורך). על בסיס סיפור חייו של וידוק, הוגו הסתמך (באופן רופף) גם כאשר עיצב את דמותו של ז'אן ולז'אן. ברומן, הוגו מתאר את ז'אבר כ"ברוטוס בווידוק."
אדפטציות.
מאז מועד ההוצאה לאור המקורי של הרומן "עלובי החיים" בשנת 1862, דמותו ז'אבר הופיעה במספר רב של עיבודים לסוגים רבים של יצירות המבוססת על הרומן, לרבות ספרים, סרטים, מחזות זמר, הצגות, תוכניות טלוויזיה ומשחקים.
מחזמר.
במחזמר באותו השם, ז'אבר היא דמות מרכזית. האופי שלו הוא, במידה רבה, ללא שינוי ביחס לספר. במחזמר, ובייחוד בשיר Stars ("כוכבים") מוצג ז'אבר כקתולי אדוק שמאמין בחוק ובצדק השמימיים. לעומת זאת, בספר ז'אבר חסר כל רגש דתי, ודבק בחוק ובצדק של הממסד החילוני. השירים המרכזיים שבהם משתתף ז'אבר הם שיר הפתיחה, שיר העימות, כוכבים ושיר ההתאבדות.
בין השחקנים שגילמו את התפקיד במחזמר באנגלית: רוג'ר אלם, וייד ויליאמס ופיליפ קוואסט.
בין השחקנים שגילמו את התפקיד במחזמר בעברית: ליאור ייני, ששי קשת, יגאל שדה, גלעד קלטר.
דמויות המבוססות על ז'אבר.
דמותו של סגן פיליפ ג'רארד, מסדרת הטלוויזיה "הנמלט" (1963 - 1967), הייתה מבוססת על דמותו של ז'אבר.
קוזט
אפונין
אנג'ולרה
אדון ת'נרדייה
הגב' ת'נרדייה
ת'נרדייה
אנז'ולרא
מכבי פוקס תל אביב
מיצואומי קאמיו
מיצואומי קאמיו (ביפנית: 神尾 光臣; 27 בפברואר 1856 - 6 בפברואר 1927) היה גנרל יפני, שפיקד על הדיוויזיה ה-18 של צבא יפן, במהלך המצור על צ'ינגדאו במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
קאמיו נולד במחוז שיננו (כיום נאגנו) שבאימפריה היפנית. הוא היה בנו השני של הסמוראי היזדורו קאמיו משבט סווה. הוא הצטרף לצבא הקיסרי, וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1874. הוא שרת כסרג'נט בחיל הרגלים הקיסרי במהלך מלחמת בושין. הוא נודע כמפקד מתון וזהיר, ועד 1882 כבר החזיק בדרגת לוטננט. בין השנים 1885–1886 שרת כנספח צבאי בסין. בשנת 1891 הועלה לדרגת מייג'ור. הוא לחם בהצטיינות במלחמת סין–יפן הראשונה, ובסופה כבר החזיק בדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1897 הועלה לדרגת קולונל, ופיקד על הרגימנט ה-3 של המשמר הקיסרי (近衛師団).
בשנת 1899 מונה כמפקד הדיוויזיה ה-1, שנה לאחר מכן הועבר לדיוויזיה ה-10. בשנת 1902 הועלה לדרגת מייג'ור-גנרל. עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן פיקד על מספר בריגדות, אם כי בעורף, ולא בחזית, כך שאנשיו לא לקחו חלק במלחמה. הוא שימש גם כמפקד חיל המצב היפני בסין. בשנת 1908 הועלה לדרגת לוטננט-גנרל, ובשנת 1912 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-18. בקיץ 1914 במסגרת מלחמת העולם הראשונה, הטילה יפן מצור על המושבה הגרמנית בצ'ינגדאו. קאמיו נשלח עם חייליו לנחות בלונגקואו, כדי לאגף את שאדונג. קאמיו הזהיר הורה לבצע הפצצה מסיבית של האזור, ובזבז תחמושת רבה כדי לאפשר לחייליו לעבור בבטחה. צעד שזכה לתשבחות מאוחר יותר.
בשנת 1916 הועלה לדרגת גנרל, הוא פרש מהצבא בשנת 1925, ונפטר בטוקיו בשנת 1927.
עגונות מלחמת העולם השנייה