במסגרת עבודתו כמבקר תרם ליצירתו של "מיתוס אמריקני" באיטליה של אמצע שנות השלושים. פבזה אף עבד בתחום ההוצאה לאור והביא אל חיק התרבות האיטלקית, בהוצאת אֶינַאוּדי רבת המוניטין, כתבים בנושאים שונים שעד אז לא היו חלק מן השיח הציבורי באיטליה, כמו אידיאליזם, מרקסיזם, נושאים דתיים, אתנולוגיים ופסיכולוגיים.
פבזה היה חוקר מלומד ואיש הגות שהיה מזוהה עם השמאל באיטליה. פבזה שלח יד בנפשו בגיל 41 בחדר קטן בקומתו השלישית של מלון "רומא" שבטורינו. במשך חייו ניסה להתגבר על הבדידות הפנימית, שאותה חש כגזרה וכייעוד.
קורות חייו.
פבזה נולד בשנת 1908 בעיירה סאנטו סטפנו בֶּלְבּו שבנפת קוּנֶאוֹ ("קוֹנִי" בצרפתית, בפיימונטזית, באוקסיטנית ובפורטוגזית).
בשנת 1914 נפטר אביו. מותו של האב היה טראומה עבור פבזה הצעיר, שנאלץ בהמשך לגדול תחת חינוכה הנוקשה של האם. פבזה השלים את לימודי התיכון בטורינו אצל אאוגוסטו מונטי שהיה שותפו של העיתונאי והפוליטיקאי פיירו גוֹבֶּטי, סופר, מחנך וחוקר. היה זה הקשר הראשון של פבזה עם עולמם של אנשי רוח ואינטלקטואלים, אנשים בעלי שיעור קומה כגון לאונה גינצבורג, טוליו פינלי, ויטוריו פואה ונורברטו בוביו.
בשנות הלימודים באוניברסיטה, פבזה פיתח עניין בספרות האמריקנית. בשנים אלה שימש הן כמתרגם והן כמורה לשפה האנגלית. את התואר השיג פבזה בעבודת תזה על אודות המשורר וולט ויטמן.
השירים בספרו "מעייף לעבוד" ("Lavorare stanca") משנת 1936 היו מרעננים בחדשנותם ולצד יצירות הסיפורת שלו משכו קהל רחב.
בשנת 1950 זכה פבזה בפרס סְטְרֶגָה היוקרתי בזכות הרומן בשלושה חלקים (טריפטיכון) פרי עטו "הקיץ היפה" ("La bella estate").
האהבה הנכזבת בסיום הקשר של פבזה עם השחקנית האמריקנית קונסטנס דאולינג, שלה אף הקדיש את השירים האחרונים בספרו "יבוא המוות ועיניו יהיו עיניך", והמועקה הקיומית הובילו אותו לביצוע מעשה התאבדות ב-27 באוגוסט 1950, בחדר במלון "רומא" שבעיר טורינו.
ידידו של פבזה, הסופר דאווידה לאיולו, תיאר בספרו "ההרגל הרע האבסורדי" את הכאב הקיומי שתמיד אפף את פבזה. ידידתו וחברתו לעבודה בהוצאת "אינאודי", הסופרת נטליה גינצבורג תיארה אותו:
מנצ'סטר סימן 1
מנצ'סטר סימן 1 היה אחד המחשבים האלקטרוניים המוקדמים. המחשב נבנה באוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה בשנת 1949, לאחר ההצלחה בהפעלת המכונה הניסיונית קטנת המידות של מנצ'סטר. הוא כונה גם מכונה ספרתית אוטומטית. המחשב בעל חשיבות היסטורית בעיקר בשל היותו הראשון שהכיל סוג של אינדקס רגיסטרים וכן בשל היותו פלטפורמה שעל גביה פותחה שפת אוטוקוד. שפת מחשב זו הייתה אחת מ"שפות העילית" הראשונות.
ארצ'יבלד מארי
סר ארצ'יבלד ג'יימס מארי (באנגלית: Archibald James Murray; 21 באפריל 1860 - 23 בינואר 1945) היה גנרל בצבא הבריטי בעת מלחמת העולם הראשונה. נתפרסם בעיקר כמפקדו הראשון של חיל המשלוח המצרי אשר פעל במצרים, חצי האי סיני, ארץ ישראל וסוריה בשנים 1916–1918.
ראשית הקריירה.
נולד בהמפשייר שבאנגליה למשפחה בעלת קרקעות. התגייס לצבא ב-1879 ושרת בהונג קונג, סינגפור ובזולולנד שבדרום אפריקה. ב-1897 השתלם בבית הספר למטה יחד עם עוד מספר קצינים שעתידים היו להתפרסם כגון: ויליאם רוברטסון, דאגלס הייג ואדמונד אלנבי. במלחמת הבורים שימש כקצין מטה וכמפקד גדוד. לאחר מכן שרת בנאטאל ובהודו. ב-1910 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
מלחמת העולם הראשונה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה שימש מארי כראש המטה בחיל המשלוח הבריטי באירופה, תחת פיקודו של גנרל ג'ון פרנץ', אולם, מאוחר יותר, בספטמבר 1914 הפך לתקופה קצרה למפקד הכללי של הצבא הבריטי. מארי זכה במשרה הודות לכך שהמועמד העיקרי לתפקיד, הנרי וילסון, הפך לבלתי רצוי מבחינה פוליטית. מארי ופרנץ' לא השכילו לעבוד בשיתוף פעולה ולאחר ארבעה חודשים בלבד, בינואר 1915, הוחלף כמפקד הכללי של הצבא על ידי ויליאם רוברטסון.
הפיקוד על חיל המשלוח המצרי.
שנה לאחר מכן, בינואר 1916, הוא מונה למפקד חיל המשלוח המצרי אשר פעל במצרים. משימתו הראשונה הייתה למנוע ניסיון כיבוש נוסף של תעלת סואץ על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית ששהו בארץ ישראל. מארי עמד בפני בעיה קשה שכן, חמש מתוך 14 הדיוויזיות שעמדו לרשותו בעת הגעתו למצרים, נלקחו במחצית הראשונה של 1916 לאירופה לצורך תגבור המערך הבריטי במתקפה על הסום. הוא ארגן מחדש את חילותיו והחל במסע של התקפת נגד לכיבוש חצי האי סיני. מולו עמד הצבא הטורקי בפיקודו של הקצין הגרמני קרס פון קרסנשטיין. מארי נחל הצלחה לאחר שניצח במספר קרבות בסיני: קרב רומני, קרב מגדבה, כיבוש אל עריש וקרב רפיח. בתחילת מרץ 1917 עמדו כוחותיו מדרום לוואדי עזה. כאן התהפך מזלו והוא ספג שני כישלונות צורבים בניסיונו לכבוש את העיר עזה.
בקרב עזה הראשון (26 במרץ 1917), אשר נוהל על ידי פקודיו צ'ארלס דובאל ופיליפ צ'טווד, בעת שמארי שהה עם מפקדתו באל עריש, עמדו הבריטים על סף ניצחון, אך נסוגו בגלל כשלים בהעברת המידע משדה הקרב אל המפקדה. לאחר קרב זה, העביר מארי מסרים מטעים למשרד המלחמה הבריטי, כאילו הקרב היה מוצלח והוא עומד בפני כיבוש העיר וקיבל "אור ירוק" להמשיך במתקפה ואף להמשיך ולכבוש את ירושלים. בקרב עזה השני (19 באפריל 1917), אשר נערך לאחר הכנות מסודרות ורבות יותר מבקרב הראשון, נתקלו הכוחות הבריטים בקו הגנה טורקי חזק ומאורגן ונסוגו לאחר שספגו אבדות כבדות. בעת הקרב שהה מאריי עם מפקדתו בח'אן יונס. מספר שבועות לאחר קרב עזה השני זומן ללונדון והועבר מתפקידו כמפקד חיל המשלוח המצרי. תחתיו מונה אדמונד אלנבי אשר הצליח להבקיע את קו עזה-באר שבע והמשיך וכבש את כל ארץ ישראל.
מארי אשר כונה על ידי עמיתיו "Old Archie" גם בשל צורתו החיצונית וגם בשל אופיו האפרורי, לא זכה להערכה רבה מפקודיו, אם בגלל הססנותו ואם בגלל נטייתו לשהות הרחק משדה הקרב. את חלקו הגדול של מסע צבאו בסיני, אשר נמשך כשנה שלמה, עשה במפקדתו בקהיר. בעיה נוספת ביחסיו עם חלק מפקודיו נבעה מחוסר הסכמתו לקדם קצינים אוסטרלים וניו זילנדים לתפקידי פיקוד בכירים. וכך, רובו של הפיקוד הבכיר בדיוויזיות הרכובות האוסטרליות היה בריטי, דבר שיצר התמרמרות רבה אצל הקצינים האוסטרלים שסברו שניסיונם הקרבי וההצלחות אשר צברו מצדיקים את קידומם.
עם זאת, נראה שהיה איש ארגון ולוגיסטיקה מוצלח וניתן לזקוף חלק מהצלחתו של אלנבי במסעו בארץ ישראל לכך שנשען על צבא שהיה מאורגן היטב , ואף אלנבי עצמו הודה בכך.
מארי היה מי שאישר ללורנס איש ערב להצטרף בראש כוחותיו למרד הערבי שהתרחש בחצי האי ערב כנגד האימפריה העות'מאנית. הוא אף סיפק ללורנס סיוע כספי וצבאי במסעו לכיבוש עקבה.
הצהרת מאריי.
במשך תקופה קצרה אף התבטא מארי בנושאים מדיניים. הצהרה אחת שלו נחשבת כיום כמבשרת של מדיניות בריטניה כלפי יהודי ארץ ישראל. אותה הצהרה ניתנה במרץ 1917. "מה נעשה בפלשתינה אחרי שתשתחרר מעול טורקיה?", שאל מאריי, וענה בעצמו : .
הצהרה זו הקדימה בשמונה חודשים את הכרזת הלורד בלפור על מחויבותה של בריטניה להקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל, אך מאז נשתכחה.
לאחר העברתו מהפיקוד במזרח התיכון, מונה לפקד על כוחות מילואים במחנה אלדרשוט שבאנגליה עד תום המלחמה. הוא פרש מהשירות הצבאי ב-1922 ומת באלמוניות ב-1945.
בסרט לורנס איש ערב גולמה דמותו של מארי על ידי השחקן דונלד וולפיט.
פלורס
פלורס (Flores) הוא שם משפחה שמקורו בספרדית ופורטוגזית שמשמעותו פרחים.
קילר הלוהטת
קילר הלוהטת היא להקת הפאנק-רוק הראשונה בישראל. נוסדה בחיפה בשנת 1976 על ידי שני תיכוניסטים בני 16: יורם מארק-רייך וירון דקל, אליהם חברו הגיטריסט האמריקאי ג'וני איקס ועוד נגנים מתחלפים. הלהקה התפרקה ב-1993 והתאחדה מחדש ב-2009.
היסטוריה.
תחילת הפאנק בבריטניה ובארצות הברית השפיעה על יורם וירון, שהושפעו מהגלאם רוק הבריטי (טי רקס, סלייד, דייוויד בואי, קווין באלבומיה הראשונים) והרוק הכבד. השניים לקחו מוטיבים אנרכיסטיים ומחאתיים מהפאנק, ויצרו רוקנרול ישראלי ששאף ליצור אכות מוזיקלית כמו בחו"ל.
הופעותיה של קילר (השם "קילר הלוהטת" אומץ מאוחר יותר, ב-1980) התאפיינו בשימוש פירוטכניקה של אותה תקופה.
בהופעה בבמה המרכזית של חיפה שהתקיימה במרכז הכרמל בערב יום העצמאות של שנת 1983, עלו שוטרים לבמה, והפסיקו את מופע הלהקה בטענה שהשעה אחרי חצות. כשהלהקה המשיכה לנגן, ניתקה המשטרה את החשמל.
את כל המילים והלחנים לשירי הלהקה חיבר יורם מארק-רייך.
בשנת 1980, לאחר תום השירות הצבאי, מנתה הלהקה גם את הבסיסטית מוניקה פרידמן, שנודעה בכינוי "מוניקה סקס" (על שמה נקראה מאוחר יותר להקת מוניקה סקס, מייסודו של יהלי סובול, שנמנה עם מעריצי הלהקה), ונגנים נוספים שהתחלפו עם הזמן, ביניהם הגיטריסט גיל אלון (שמאוחר יותר הצטרף לאתניקס) והמתופף אסף מרוז (שמאוחר יותר הצטרף לאבטיפוס ולאחר מכן לאיפה הילד?) וכן מאיר לוי, לימים בעלה של מוניקה, שבמקביל פיתח קריירה צבאית והגיע לתפקיד סגן מפקד מצ"ח בצה"ל.