"הדחליל" הוא דחליל מדבר שכל גופו מלא בקש. בדרכה של דורותי לעיר הברקת היא עצרה והסתכלה על הנוף בשדה תירס, ואז ראתה את הדחליל שעומד חי באמצע השדה. היא הורידה אותו מהעמוד עליו היה תלוי וצירפה אותו למסעה לעיר הברקת. משאלתו של הדחליל הייתה לקבל מוח מהקוסם הגדול של עוץ, משאלה שלבסוף "הוגשמה" על ידיו. לאחר שהקוסם עזב את ארץ עוץ וחזר למולדתו הוא מינה את הדחליל להיות מושל העיר איזמרגד בשל חוכמתו הרבה. מאוחר יותר הדחליל הופך גם להיות המושל של האי הכסוף. בנוסף לספר הראשון והמקורי של ארץ עוץ מופיע הדחליל בספרים נוספים. הספר התשיעי בסדרה (הדחליל מארץ עוץ) הוא ספר שמוקדש כולו לדחליל ומספר את מסעותיו. הדחליל הוא הדמות הקסומה הראשונה שהופכת לידידה של דורותי והוא נחשב לחברה הטוב ביותר בארץ עוץ, ולאחר מכן גם לאהוב לבה.
איש הפח.
"איש הפח" הוא איש שגופו עשוי כולו מפח, לאחר שהמכשפה המרשעת מן המזרח כישפה אותו וגרמה לו לאבד את כל חלקי גופו ולהחליפם בחלקי פח. כאשר דורותי והדחליל היו בדרכם אל עיר הברקת הם נתקלו באיש הפח שהיה חלוד מכדי לזוז. הם שימנו את גופו וסיפרו לו על מסעם. איש הפח שיתף אותם במשאלתו להשיג לב לגופו העשוי פח, וביקש להצטרף עמם למסע לעיר הברקת. לאחר שדורותי הרגה את המכשפה המרשעת מן המערב וחזרה לקנזס, ולאחר שאיש הפח "קיבל" את הלב בו חפץ, הוא הפך למלך של ארץ הווינקיס שהעריצו את טוב לבו ורצו בו כמלכם. בספרי ההמשך מצוין ששמו האמיתי הוא "ניק צ'ופר" (מהמילה האנגלית Chop = לחתוך, שמרמז על מקצועו כחוטב עצים).
האריה הפחדן.
האריה "הפחדן" פגש את דורותי, הדחליל ואיש הפח כאשר היו בדרכם אל עיר הברקת. הוא סיפר להם על משאלתו להיות אמיץ כמו שמלך החיות אמור להיות. הוא הצטרף למסע אל עיר הברקת ושם זכה באומץ כפי שחפץ. לאחר שהרג עכביש ענק שעשה ביער נזקים חמורים ביותר, המליכו אותו החיות למלך היער.
טוטו.
טוטו הוא כלבהּ של דורותי שמגיע איתה לארץ עוץ. טוטו שונה משאר החיות בארץ עוץ מכיוון שהוא אינו מדבר כלל - לפחות כך מבין הקורא עד הספר השמיני בסדרה, שם טוטו מתחיל לדבר לראשונה, וכאשר הוא נשאל מדוע הוא לא עשה זאת עד עכשיו הוא אמר "לא היה לי שום דבר חשוב לומר".
המכשפה מהמערב
המכשפה המרשעת מהמערב
המכשפה הרעה של המערב
המכשפה הרעה מהמערב
המכשפה הרעה מן המערב
קלאו אפור הודי
קלאו אפור הודי (שם מדעי: "Ocyceros birostris") הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור במשפחת הקלאוניים, שמצוי בתת-היבשת ההודית. כל נוצותיו אפורות, אך בטנו בהירה משאר הגוף. המקור אפור כהה, וממנו מזדקר מבנה מיוחד, "קסדה", שמצביעה כלפי מעלה. זהו אחד ממיני הקלאויים היחידים שמצוי בערים גדולות, שם ניתן לראות אותו על עצים גדולים בשדרות.
מין זה בינוני בגודלו ביחס לשאר מיני הקלאויים; אורכו כ-61 ס"מ. הכנפיים, הגב והגרון אפורים, והבטן והחזה בהירים מהם. יש מעין גבת עין שבה הניצוי בהיר יותר. האזור מסביב לאוזניים כהה. נוצות התעופה חומות כהות, ובעלות קצוות לבנים. קצה נוצות הזנב לבן, ומעליו יש כתם שחור. העיניים, המכוסות בריסים, אדומות. הקסדה של הזכר גדולה מעט מזו של הנקבה, והלסת התחתונה שלו צהבהבה (לעומת הנקבות, אצלן כל המקור בעל גוון צהבהב). העור מסביב לעין שחור תמיד אצל זכרים, ולעיתים ורוד אצל נקבות.
הקלאו האפור ההודי מצוי במישורים, ברום של עד 2,000 מ' מעל גובה פני הים. תפוצתו מתפרשת על פני רוב הודו, מהמדרונות הדרומיים של הרי ההימלאיה, ובין דלתת הגנגס במזרח לבין נהר האינדוס במערב. במהלך העונה היבשה, הקלאויים עשויים לנדוד.
התנהגות.
קריאתו של הקלאו האפור צווחנית, ומזכירה את זו של הדיה המצויה. המעוף כבד, ובמהלכו הקלאו דואה וחובט בכנפיו לסירוגין. זהו מין חברותי, והפרטים בו מתקבצים לעיתים קרובות בזוגות או בקבוצות קטנות של 5-6 פרטים, אם כי עשויות להיות קבוצות של כ-30 פרטים על עצי פרי. הקלאויים אינם עופות נודדים, אך הם עשויים לעבור מפעם לפעם למקומות בהם יש זמינות גדולה יותר של מזון.
עונת הרבייה נמשכת בין אפריל ליוני, אם כי החיזור מתחיל כ-3 חודשים לפניה; הוא כולל, בין השאר, מציאת מקום קינון, "התאבקות-מקור", האכלה הדדית ודחיפת זנבו של בן הזוג). הקלאו מקנן בחללים בעצים גבוהים, ואם החלל אינו גדול מספיק, הוא עשוי להיות מורחב על ידי בני הזוג. ככל שאר מיני הקלאויים, הנקבה נכנסת לקן וחוסמת את הכניסה אליו באמצעות לשלשת או בוץ שהזכר מביא, וכך משאירה רק חרך קטן שדרכו הזכר יכול להעביר לה מזון. בתוך הקן, הנקבה משירה את נוצותיה, ודוגרת על הביצים; גודל התטולה משתנה, ועשוי לכלול 1-5 ביצים. במהלך גידול הנוצות מחדש, הגוזלים גדלים, ולאחר סיום התהליך, הקן נפרץ בידי הנקבה והגוזלים.
הקלאויים האפורים ההודיים ניזונים בעיקר מפירות (בין השאר תאנים), רכיכות, עקרבים, חרקים, עופות קטנים, לטאות ולעיתים גם פרחים. הם בעיקר שוכני-חופה (החלק העליון של יער הגשם), ויורדים לקרקע לעיתים נדירות יחסית, על מנת לאסוף פירות שנשרו או כדי לעשות אמבטיית-אבק. לפרטים ממין זה יש "פעילויות חברתיות", כמו קרבות מקור וקרבות אוויריים.
נובי ז'מיגרוד
נובי ז'מיגרוד (בפולנית: Nowy Żmigród, נקראה בעבר ז'מיגרוד בלבד; ידועה גם כז'מיגרד וז'מיגריד) הוא כפר במחוז יאסלו שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
במאה ה-14 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובשנת 1474 נהרס בעת פלישת ההונגרים. בחלוקת פולין בשנת 1772 נכלל היישוב בשטח אוסטריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה, והושב למעמד כפרי.
יהודי נובי ז'מיגרוד.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1410, ובמאה ה-16 הוקם במקום בית כנסת מפואר. באמצע המאה ה-17 נפגעו יהודי היישוב כתוצאה מפשיטות הקוזקים והשוודים. משנות ה-80 של המאה ה-19 החלו יהודים רבים מהכפר להגר ממנו לארצות הברית. בתקופה זו התאפיינה הקהילה היהודית בכפר בצביון חסידי, בעיקר של חסידות צאנז-ז'מיגראד, ובמקום כיהנו אדמורי"ם מחסידות זו.
בשנת 1905 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם. בנובמבר 1918 ערכו איכרים פולנים פרעות ביהודי הכפר, תוך ביצוע מעשי שוד והכאת יהודים. בין מלחמות העולם התגברה בכפר הפעילות הציונית, ומספר יהודיו עמד על כ-800, כ-40% מתושביו.
בשואה.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת אות מזהה, תשלומי כופר, הגבלות תנועה ועבודות כפייה, לרבות במחנות עבודה. כמו כן, חולל ונשרף בית הכנסת בכפר.
במחצית הראשונה של 1942 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אליו הועברו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע ליותר מ-2,000 איש.
ב-7 ביולי 1942 בוצעה בגטו שבכפר אקציה, בה נרצחו כ-1,250 מיהודיו בידי שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים ביער סמוך. במקביל ערכו הגרמנים והפולנים מצוד אחר כמה עשרות יהודים שנמלטו מהגטו.
ב-15 באוגוסט 1942 הועברו מעט מיהודי הגטו למחנות עבודה, וכל יתר יהודי הגטו שולחו בסוף קיץ 1942 למחנה ההשמדה בלז'ץ.
המכשפה המרשעת מן המערב
המכשפה המרשעת מן המערב היא דמות בעלילת הספר "הקוסם מארץ עוץ" מאת ליימן פרנק באום, והאנטגוניסטית הראשית בו. הופעתה הפכה אותה לאיקון ספרותי, אף כי היא כמעט ולא מוזכרת בשלושה-עשר ספרי ההמשך.
המכשפה זכתה לפרסום רב בעקבות הסרט ההוליוודי הקלאסי משנת 1939, "הקוסם מארץ עוץ", בו גילמה אותה מרגרט המילטון. גון העור הירוק שניתן למכשפה בסרט הפך למזוהה עמה וחזר והופיע ביצירות כגון הספר "מרשעת" מאת גרגורי מגווייר והמחזמר בברודוויי בשם זה, שעובד על בסיסו.
בספר הקוסם מארץ עוץ (1900).
המכשפה המרשעת מן המערב היא השליטה הרשעה והמרושעת של הרובע המערבי של ארץ עוץ המכונה "מחוז הווינקים". באופן מפתיע, בספרו של באום טירתה מתוארת כבעלת עיצוב פנים מפואר, הכוללת חדרים צהובים ויפים, במקום מבצר חשוך ואפל האופייני לימי הביניים, כפי שמוצג בסרט משנת 1939. כמו כן, אין בספר כל אזכור להיותה של המכשפה בעלה עור בצבע ירוק. עם זאת, באום עצמו ציין שיש לה רק עין אחת, ובכל זאת - הייתה לה יכולת ראייה "כמו של טלסקופ ... יכולת לראות כל מקום", יכולת אשר איפשרה לה לדעת כל מה שקורה ברחבי הממלכה המערבית. וכמו בכל הגרסאות המתארות אותה, היא סבלה מאקוופוביה.
למכשפה המרשעת מן המערב לא היה כל כך קשר עם המכשפה המרשעת מן המזרח (קשר שכן היה במספר אדפטציות מאוחרות יותר), אך היא שיתפה עמה פעולה, וכן עם המכשפה המרשעת של הדרום והמכשפה המרשעת של הצפון, במטרה לכתוב את ארץ עוץ ולחלק אותו ביניהן לארבעה חלקים, כפי שסופר בספר ההמשך משנת 1908, "דורותי והקוסם בארץ עוץ". בספר המקורי, המכשפה לא מביעה שום עניין או דאגה בדבר מותה של המכשפה מהמזרח; כל מה שהיא מעוניינת בו הוא קבלת נעלי הכסף הקסומות, אשר יסייעו לה להעצים את כוחותיה. באיוריו של ויליאם וולאס דנסלו עבור הספר "הקוסם מארץ עוץ", היא מוצגת כמכשפה זקנה וכרסתנית, בעלת חוש אופנה אקסצנטרי, שלוש צמות ורטייה. מאיירים אחרים, כגון פול גריינג'ר, ציירו את עינה במרכז המצח שלה, כמו קיקלופ. בדרך כלל, היא מוצגת לובשת רטייה, עם זאת בכמה איורים היא מוצגת, באופן שגוי, עם שתי עיניים. כמו כן, בספר המקורי, המכשפה המרשעת מן המערב לא עפה על מטאטא, אלא נשאה עימה מטריה צעקנית, ככל הנראה על מנת להגן על עצמה מהגשם, ואשר באמצעותה היא משתמשת, בהזדמנות אחת, על מנת להכות את טוטו, כלב המחמד של דורותי גייל.