בישראל זכתה סוגיה זו לעיון משפטי בדיון ב"ספר המשך" של היצירה "חסמבה". התובעת, אלמנתו של הסופר יגאל מוסינזון, יצאה נגד הקשר המוצהר והמובהק שיצרה המחברת בין המקור של מוסינזון לבין הפאנפיקשן במישור הדמויות ובמישור הזמן, תוך הצגת דמויות המקור באור שלילי. תביעה זו נדחתה בנימוק של נטילת המקור לצורכי ביקורת במסגרת השימוש ההוגן.
ספרות חובבים בישראל.
בישראל מספר פורומים ואתרים בתחום ספרות החובבים, חלק מקהילות החובבים בארץ מקיימות אף פעילויות חוץ-אינטרנטיות כגון מפגשים חברתיים. בחלק מכנסי החובבים בתחום המדע הבדיוני והפנטסיה בארץ ישנו ייצוג תוכני גם לתחום ספרות החובבים.
תחום ספרות המעריצים התפתח בישראל בשלב מאוחר יחסית, אם כי צבר תאוצה עם הופעת ספרי הארי פוטר, אשר הביאו השראה לכותבים רבים. על אף זאת, קהל הקוראים קטן יחסית - הן משום שקהל קוראי העברית מצומצם ממילא יחסית לשפות אחרות (בוודאי אנגלית), הן משום שהז'אנר חדש יחסית, והן משום שהנטייה של קוראים רבים - כולל קוראים בז'אנר הפנטסיה והמדע הבדיוני, היא להסתייג מספרות מעריצים באורח גורף.
מצב דברים זה, כמו גם חילוקי דעות בקרב חובבי הסוגה, הביא לכך שכיום מתפרסמים באתרי הקהילה מספר מצומצם של יצירות באורך מלא. יצירות אחרות ננטשו על ידי יוצריהן העבריים בטרם הושלמו.
פאנפיק
רג'ינלד ולג'ונסון
רג'ינלד (רג'יי) ולג'ונסון (באנגלית: Reginald VelJohnson; נולד ב-16 באוגוסט 1952 בצפון קרוליינה) הוא קומיקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ולג'ונסון מוכר בעיקר כמגלם דמויות שוטרים. הדמות המוכרת ביותר אותה גילם היא דמותו של קארל ווינסלו בסדרת הטלוויזיה "קרובים רחוקים מאוד" לפרק אחד, ואחר כך ב"אריזה משפחתית" למשך תשע עונות בתור הדמות הראשית. כן גילם את סמ"ר אל פאוול בסרטים "מת לחיות" ו"מת לחיות 2".
במהלך השנים שיחק בתפקידי אורח בסדרות: "כל כך רייבן", "ויל וגרייס", "הלוחשת לרוחות", "מונק", "" ,"ג'ורדן", "מייק ומולי", העולם של ריילי", "ריי דונובן" ו"פילדלפיה זורחת".
בשנת 2006 שיחק בקומדיה השחורה "מוות לדוגמניות העל", לצדה של ג'יימי פרסלי ובשנת 2010 שיחק בקומדיה "רק לא את", בכיכובה של קריסטן בל. בשנת 2011 החל ולג'ונסון לגלם את דמותו של דאש דוויט בסדרת הדרמה "חשיפה לדרום" ברשת The CW.
בשנת 2018 שיחק בסרט הטלוויזיה "קפסולת הזמן" בתור לני סילבר, ובסרט "Funny Story" לצדה של אמילי בט ריקרדס. בשנת 2019 החל לשחק בסדרה הקומית מבית ערוץ דיסני "סידני במקסימום" בתור המנהל לינקנברי.
בשנת 2020 שיחק בסרט האוסטרלי "האחד והיחיד מר דנדי" "בכיכובו של פול הוגאן."
בשנת 2021 שיחק בסדרה מקורית של דיסני+; "טרנר והוץ'" את הדמות של דייב סאטון.
דאסו אוראגן
דאסו אוראגן (בצרפתית: Ouragan, כלומר הוריקן) היה מטוס קרב סילוני צרפתי שיוצר בשנות החמישים.
האוראגן היה בשימוש חיל האוויר הישראלי במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים, והוא מטוס הקרב הצרפתי הראשון שהצטייד בו חיל האוויר.
פיתוח האוראגן.
פיתוח האוראגן החל מיד לאחר מלחמת העולם השנייה בידי מרסל דאסו, מנהל חברת דאסו תעופה. בשנת 1947 הוא הציג את תכנונו לממשל הצרפתי, אך זה לא הזמין את המטוס והוא המשיך לפתחו בכוחות עצמו.
בדצמבר 1947 החל התכנון הפרטני של אב הטיפוס, שכונה "MD (Marcel Dassault) 450" ובאפריל 1948 החלו בבנייתו. הממשלה הצרפתית השתכנעה והזמינה 3 אבות טיפוס ביוני, והאוראגן הראשון טס בסוף פברואר 1949 ללא חימוש ודיחוס.
האוראגן מזכיר במראהו מטוסי קרב אמריקאיים של אותה תקופה (כ־F-84 תאנדרג'ט, למשל, או ה־F-86 סייבר): כונס האוויר שלו מוקם בחרטומו הקטום, הכנף ישרה ותחתונה, החופה חופת בועה וכן נסע תלת גלגלי עם גלגלים בודדים בכל כן, כאשר הכן הקדמי מתקפל לפנים.
עם זאת, האוראגן קטן יותר ושוקל כטונה פחות ממקבילו האמריקאי, וכנפיו דקות יותר. הוא מונע במנוע רולס-רויס "נין 102" שנבנה ברישיון במפעלי היספנו-סויזה, בעל דחף של כ-2,270 ק"ג.
לאחר סיום בניית אב הטיפוס השלישי, הזמינה ממשלת צרפת 15 מטוסי טרום-יצור, שיועדו לבחינת מנועים ותצורת נשק שונות. 12 מטוסים מסדרה זו נבנו בסופו של דבר, שכן לפני שסופקו מטוסי טרום הייצור, הזמינה הממשלה באוגוסט 1950 150 מטוסי אוראגן מבצעיים. דאסו התאכזב, שכן ציפה להזמנה של כ־850 מטוסים, אך גם הזמנה זו הייתה גדולה למדי, וכשנתבקש לבנות 200 מטוסים נוספים הסתבר כי כושר הייצור של מפעליו הספיק אך בקושי לשם כך.
בחילות אוויר בעולם.
בשנת 1952 החליף האוראגן את מטוסי הוומפייר בחיל האוויר הצרפתי. 50 המטוסים הראשונים צוידו במנוע "נין 102", והיתר במנוע "נין 104" המשופר שנבנה ברישיון. מכלי דלק בקצות הכנף היו תקניים בשני הדגמים.
מטוס חומש ב-4 תותחי HS-404 בקוטר 20 מ"מ שמוקמו מתחת לכונס האוויר, וכן עד טונה של חימוש חיצוני. חימוש אופייני היה צמד פצצות 450 ק"ג, 16 רקטות 105 מ"מ מאטרה T-10 או 8 רקטות ושתי פצצות נפלם.
טייסי חיל האוויר הצרפתי שיבחו את האוראגן כמטוס נעים להטסה ויציב בעת ירי, למרות שהייתה לו נטייה לסחרור בפניות הדוקות בשל גופו הקצר. האוראגן שימש בצוות האווירובטי של צרפת במשך שנתיים.
חלק מהאוראגנים הוסבו לתצורת הפעלה ממנחתי שדה עם גלגלים כפולים ומצנחי עצירה, אך כבר בשנת 1955 יצאו מהקו הראשון של מטוסי הקרב לטובת המיסטר 4A המתקדם בהרבה. הם המשיכו להיות בשימוש עד שנות השישים המוקדמות בצרפת כמטוסי אימון.
בחילות אוויר אחרים השימוש בהם היה ממושך בהרבה: הודו הזמינה 71 אוראגנים עם מנוע "נין 105" משופר מעט ב־1953, והזמינה עוד 33 מעודפי צרפת. בשירות הודו המטוס כונה "טופאני" ("הוריקן" בהינדי). בשנת 1958 הוא החל להיות מוחלף במיסטר, אך המשיך לשרת כמטוס אימון מתקדם.
בחיל האוויר הישראלי.
בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית צוידה מצרים בשנת 1955 במטוס המיג-15 המתקדם. מטוס הסילון היחיד של חיל האוויר הישראלי היה אז הגלוסטר מטאור, שלא היה בר השוואה למיג, ונדרשה הצטיידות דחופה לסגירת הפער.
ישראל הזמינה 24 מטוסי מיסטר 2C מצרפת ו־24 מטוסי F-86 סייבר מרק 6 שיוצרו על ידי חברת קנדאייר, אך במיסטר נתגלו בעיות מבניות, ואילו קנדה הודיעה ב-9 ביולי 1955 על סירוב לספק את המטוסים מסיבות פוליטיות של ערעור היציבות במזרח התיכון. ישראל ביקשה על כן לקנות מטוסי מיסטר 4A החדישים, אך אלו לא היו זמינים עדיין ולכן נרכשו האוראגנים כפתרון ביניים על אף היותם ותיקים ולקראת יציאה משירות בחיל האוויר הצרפתי.
ישראל קנתה כ־75 מטוסים עד אמצע שנות השישים, כולם מעודפי חיל האוויר הצרפתי. ששת המטוסים הראשונים הוטסו ב-6 באוקטובר 1955 במסגרת מבצע אוריש שילוב של המילה אוראגן וישראל. ב-10 באוקטובר הועברו שישה מטוסים נוספים. שנים עשר המטוסים הללו נקלטו בטייסת "הצרעה" שהוקמה בחצור לקליטת האוראגנים בפיקוד בני פלד, שפיקד גם על מבצע העברתם מצרפת. חודש לאחר מכן הגיעו עוד 12 מטוסים, ובאוגוסט 1956 ערב מבצע קדש וכחלק ממבצע שחרית נשלחו לארץ 6 מטוסי אוראגן נוספים, מבצע זה זכור בעקבות העברת 36 מטוסי מיסטר.
ההפלה הראשונה של האוראגן בחיל האוויר התרחשה ב־12 באפריל 1956. סגן דוד קישון היה כונן יירוט בחצור, עת המריא ליירט מטוסי ומפייר מצריים שחדרו לישראל באזור מכתש רמון. הוא פגע בצרור ארוך באחד המטוסים, וטייסו נחת נחיתת אונס באזור עבדת.
22 אוראגנים נטלו חלק במבצע קדש. במבצע זה האוראגנים ביצעו משימות סיוע קרוב, שכן לא יכלו להתמודד בקרב אוויר מול מטוסי מיג-15. האוראגן הוכיח עצמו כמטוס מצוין למשימות אלו בשל אמינותו וקשיחותו. בין היתר חיפו האוראגנים על ההצנחה במיתלה, תקפו את המשחתת המצרית איברהים אל אוואל, ותקפו מטרות בצירי התנועה בסיני. ב-31 באוקטובר התרחש מפגש אווירי בין זוג מטוסי אוראגן למספר מטוסי מיג-15 מצריים באזור אל עריש, בקרב האווירי שנוצר נפגע אחד ממטוסי המיג מאש של מטוס האוראגן שהטיס יעקב אגסי, עשן נראה יוצא מגופו וזנבו של המיג אך לא זוהתה נפילה, לאחר המלחמה אושרה ההפלה אך לאחר זמן מה היא בוטלה.
במחצית הראשונה של שנות השישים נרכשו מספר רב של מטוסים מעודפי חיל האוויר הצרפתי, וזאת עקב הייעוד החדש של המטוס בחיל האוויר - מטוס לאימון מתקדם. הגידול במספר המטוסים הביא לפתיחת טייסת אוראגן שנייה - טייסת ראש האריה, או בשמה הנוכחי טייסת אבירי הזנב הכתום.
גם במלחמת ששת הימים מילאו האוראגנים תפקיד דומה של תקיפת מטרות קרקעיות, 51 אוראגנים נטלו חלק במערכה תוך שאחד מהם אף מפיל מיג 21 מצרי שהיה בתחילת תהליך ההמראה. במלחמה זו הופל אוראגן אחד בקרב אוויר ותשעה באש נ"מ, אוראגנים רבים שנפגעו הצליחו לחזור בשלום הודות לקשיחותו של המטוס.
שירותם הסתיים רק בשנת 1973, הרבה לאחר המועד המתוכנן מלכתחילה.
ב־1975 מכרה ישראל 18 אוראגנים לאל סלוודור, שם המטוס שירת עד שנות השמונים.
אוראגן
אורגן (מטוס)
סטיגמטה דיאבוליקום
חרוסת
חֲרוֹסֶת, הנמצאת בקערת ליל הסדר, היא מטבל מתוק שבו מטבילים את המרור הנאכל בליל הסדר.
הרכב החרוסת והכנתה.
הרכב החרוסת משתנה מעדה לעדה, אך נהוג לרוב להכין את החרוסת מפירות ושאר מוצרים שאליהם נמשל עם ישראל במגילת שיר השירים:
נוהגים להוסיף גם שקדים, לזכר נבואת ירמיהו כי .
על המינים האלו יש המוסיפים פירות שונים: ערמון, אגס (כדי לצבוע את החרוסת בצבע טיט), שומשום, מיני ירקות (ויש שהתירו לעשות חרוסת מירקות בלבד), ואף קוקוס (כמנהג יהדות סורינאם). יש שאף עירבו או גירדו חומר או לבנה, זכר לטיט (ויש שפסלו מנהג זה).