הילריוס נולד בעיר פיקטביום (פואטייה דהיום) בפרובינציה הרומית גאליה אקוויטניה, למשפחה עובדת-אלילים מיוחסת. הוא קיבל חינוך קלאסי מקיף ובתחילת ימיו דבק בפילוסופיה של הנאופלאטוניזם. הוא עבר מסע רוחני שבסופו השתכנע כי תכלית האדם היא לקיים את הציוויים המוסריים, ולבסוף התנצר בערך ב-350. כבר ב-353 נבחר לבישוף בעיר הולדתו. באותן שנים הייתה האורתודוקסיה במיצר לאחר גבור האריאנים בוועידות ארלטה ומילאנו, ואתנסיוס הקדוש נאלץ לצאת (שוב) לגלות. הילריוס, למרות גילו הצעיר, היה אורתודוקסי ומסור לתורת השילוש הקדוש לפיה ישו הולד ולא נברא והיה שווה במהותו לאלוהים האב.
בוועידת בייטרה ב-356, בה היה רוב לכופרים בשילוש, מקובל במסורת הכנסייתית שהגן על אתנסיוס בעמדת מיעוט וסירב לקבל את החלטותיה. הוא הוקע בפני הקיסר קונסטנטיוס השני, שהיה ידוע כנוטה חסד לאריאנים ופעל לכפות מעין נוסחת-פשרה בין תורתם לאורתודוקסיה, וזה ציווה על הבישוף לצאת לגלות בפריגיה. עם זאת, ההיסטוריון מרק וידמן ציין שיש מעט ראיות לכך שהילריוס היה מעורב במחלוקת הכריסטולוגית הגדולה ששיסעה את האימפריה כבר בשלב זה וייתכן שלא החל לפעול בה אלא לאחר שגלה. הסבר סביר לא פחות הוא יריבות אישית טהורה בין בישוף פואטייה לסאטורנינוס, בישוף ארלטה האריאניף שהשמיצו בפני הקיסר.
בהיותו במזרח התוודע הילריוס להגות של מורי הכנסייה הגדולים שם, במיוחד אוריגנס, שכמעט ולא הייתה מוכרת במערב. כמו כן הושפע מבזיליוס בישוף אנקירה, שהיה ממארגני המגננה האורתודוקסית נגד התעצמות מתנגדי השילוש בימים בהם ארבעת הקיסרים תמכו בהם. הבישופים המקומיים חשדו בו בתחילה בסבליאניזם – מינות שגרסה כי שלושת היבטי השילוש לא היו אלא השתקפויות של אל אחד שנתפשו כנפרדות רק בתודעת המאמינים; לדעתם, היא הייתה נפוצה במערב – אך התרצו כשהסביר להם בדקדוק את אמונותיו. הילריוס החל לכתוב את עבודת חייו, החיבור בן שנים עשר הכרכים "אודות השילוש" (De Trinitate) נגד האריאנים. ב-359 חיבר ניתוח מדוקדק של עמדות הבישופים מכל המחנות בשורת האסיפות שהתרחשה סביב אותן שנים, "אודות הוויעודים" (De synodis). למרות היותו אורתודוקס קנאי, הספר נקט בנימה מתונה לעיתים וייחס הבדלים תאולוגיים שונים לדקויות של ניסוח ולפערים פילוסופיים, ואף קרא לחבריו להיזהר בגינוי חלק מיריביהם שלא בהכרח היו מינים גמורים. נימה זו הביאה את הבישוף לוציפר מקלריס למחות נגדו. הילריוס התבלט שוב בוועידת סלאוקיה באותה השנה, למרות שגם שם ניצח המחנה האחר. הוא ניסה לשווא לבקש פגישה עם קונסטנטיוס, וכשזה סירב חיבר נגדו מנשר רווי השמצות ואף השווה אותו לאנטיכריסט.
בכל אותה התקופה הוסיף להשתתף בוויכוחים ודיונים עם הסיעות האריאניות השונות, מתונות כקיצוניות, ולפי מסורת הכנסייה חשש הקיסר מהשפעתו הכריזמטית והורה לו לשוב לפואטייה כדי להיפטר מנוכחותו המתסיסה בקונסטנטינופול. עם זאת, וידמן ציין כי כנראה נמלט לשם בלי רשות, וקיימת עוד אפשרות לפיה קונסטנטיוס חש כה בטוח לאחר שנוסחת פשרה התקבלה כהצהרת אמונה בוועידה כללית בבירה ב-360 עד כי לא חשש עוד מהשפעת הילריוס.
בגאליה בילה את שנותיו האחרונות במילוי תפקידו כבישוף המקומי, בכתיבת פרשנות על הבשורה על-פי מתי וכתבי קודש אחרים, ובטיפוחו של תלמידו מרטין מטור. ב-364 השתתף בוועידה במילאנו בה ניסה לגרום להדחת הבישוף המקומי, אוקסנטיוס, באשמת כפירה וצביעות, אך הקיסר ולנטיניאנוס סירב לשמוע וגירש אותו מן העיר.
מלחמתו הבלתי-פוסקת של הילריוס באריאנים הקנתה לו תשבחות רבות מפי הירונימוס ואוגוסטינוס הקדושים ובדיעבד נודע כ"אתנסיוס של המערב" ו"מקבת האריאנים." עם זאת דעותיו, שהושפעו ממש כמו של אתנסיוס מאסכולת אלכסנדריה, היו אורתודוקסיות אמנם בהגנה על השילוש אך גם כמעט ונטו למונופיזיטיות בהיבטים רבים. באופן בסיסי, במתקפותיו על הגישה ההומויאנית (שקבעה כי האב והבן "דומים" מבלי לעסוק ממש במהותם) ובעמידתו על כך שהם שווים במהותם ובמעמדם, ניצב בתוך המסורת התאולוגית הלטינית שהחלה בטרטוליאנוס ונובטיאנוס.
בנוסף להכרה בו כקדוש זמן קצר לאחר מותו, הכריז עליו האפיפיור פיוס התשיעי כאחד ממורי הכנסייה ב-1851.
664 לפנה&quot;ס
יחסי צ'כיה–צרפת
היחסים שבין הרפובליקה הצ'כית לבין הרפובליקה הצרפתית הם יחסים היסטוריים שהחלו עוד מימי הביניים.
היסטוריה.
צרפת הייתה המדינה הראשונה שהכירה בצ'כוסלובקיה ב-28 באוקטובר 1918. צרפת תמכה בחתימת ההסכמה הקטנה ומשום כך צ'כוסלובקיה חתמה על ברית עם צרפת.
במהלך הסכם מינכן הפרה צרפת את בריתה עם צ'כוסלובקיה, ותמכה בדרישות היטלר, מה שהביא לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, ולאחר מכן לפירוק צ'כוסלובקיה והקמת סלובקיה העצמאית, על אף שגם היא הייתה גרורה של גרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה צ'כוסלובקיה למדינה קומוניסטית וחלק מברית ורשה, ומשום כך הושפעו היחסים בין שתי המדינות ממהלך המלחמה הקרה.
שיתוף פעולה.
שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. משנת 1999, צ'כיה היא מדינה משקיפה בלה פרנקופוני.
אננדה (סדרת טלוויזיה)
אננדה היא סדרת טלוויזיה ישראלית שעלתה לשידור באפריל 2012 ברשת HOT. דרמה קומית רומנטית המתארת את סיפורה של תרמילאית ישראלית היוצאת למסע בהודו. יוצרת הסדרה היא דנה מודן, שגם כתבה אותה ומככבת בה. הסדרה בוימה על ידי אוהב פלנץ.
הסדרה זכתה ב-2 "פרסי האקדמיה לטלוויזיה" עבור התסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה והשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
עלילה.
דרמה קומית רומנטית המתארת את סיפורה של אנה (דנה מודן), תרמילאית ישראלית שהמסע שלה בהודו משתבש לאחר ששרשרת של טעויות מסיטה אותה מהדרך להרי ההימלאיה ומובילה אותה לאזור שכוח אל. שם היא פוגשת באמיר (קייס נאשף) ובעומר (משה אשכנזי), שני נוודים ישראלים מסתוריים שגוררים אותה איתם יחד להרפתקה ברחבי היבשת.
גבריאל טולדנו
הרב גבריאל טולדנו ( ה' בשבט תרצ"ז, 17 בינואר 1937 - ט"ז בחשוון תשע"ז, 17 בנובמבר 2016) היה מייסד וראש ישיבת אור ברוך בירושלים וחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס בשנות הקמתה הראשונות וממקימי ארגון מרביצי תורה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר מקנס שבמרוקו, לרב שלמה טולידנו ולרבקה, בתו של הרב רפאל ברוך טולדנו שכיהן כרב העיר.
לאחר הבר מצווה נשלח על ידי סבו הרב רפאל ברוך ללמוד בישיבת חכמי צרפת בראשות הרב חיים יצחק חייקין באקס לה בן. לאחר מכן בשנת תשט"ו (1956) עבר ללמוד בישיבת פוניבז', שם היה לתלמידם של ראשי הישיבה הרב דוד פוברסקי, הרב שמואל רוזובסקי והרב שך אליו היה מקורב ביותר .
בשנת תשכ"ב (1962) נישא לגאולה ז'קלין בת הרב רפאל טולידנו שליח ציבור בבית מדרשו של סבו רבי רפאל ברוך, שהייתה מהתלמידות הראשונות של סמינר בית יעקב למורות בטנג'יר.
לאחר נישואיו התגורר בגייטסהד, שם למד בכולל אברכים במשך 7 שנים. לאחר מכן, בשנת תשכ"ח (1968), עבר לשטרסבורג שבצרפת, שם עמד בראשות ישיבה וכולל אברכים.
בשנת תשל"א (1971) עלה לישראל והחל לכהן כר"מ בישיבת פורת יוסף. בשנת תשל"ז (1977) הקים יחד עם אחיו, הרב מיכאל טולדנו, את ישיבת אור ברוך בשכונת בית וגן, בירושלים.
הרב טולדנו כיהן כחבר במועצת חכמי התורה של ש"ס ופרש ממנה לאחר כשלושה חדשים. היה ממקימי וממכווני דרכו של ארגון מרביצי תורה, המאגד אברכים ותלמידי ישיבות ספרדים בעלי אוריינטציה ליטאית.
הרב טולדנו חיבר עשרה ספרים "מצעדי גבר" על תלמוד בבלי ו"גאל ישראל".
בעשור האחרון לחייו חלה במחלת פרקינסון, נפטר בט"ז בחשוון תשע"ז. הלווייתו יצאה מישיבתו בירושלים, אל הר המנוחות שם נטמן.
בנו הרב רפאל ברוך התמנה לכהן בראשות ישיבת אור ברוך תחתיו, ובנו הרב דניאל, חתנו של הרב יעקב הלל, מכהן כר"מ בישיבה.
חתניו, הרב שלמה אריה (1960-2017) שכיהן כראש ישיבת אור התלמוד היה נשוי לבתו חנה, הרב שלום ביטאן נשוי לבתו רבקה ומכהן ראש ישיבת דעת חיים, בשכונת בית וגן בירושלים.
670-679 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 679 - 670 לפנה"ס
הדיוויזיה השלישית (הודו)
דובאי מדיה סיטי
דובאי מדיה סיטי (בערבית: مدينة دبي للإعلام) חלק מדובאי אחזקות, הוא אזור בלי מס בדובאי, איחוד האמירויות הערביות.
היסטוריה ומתאר.
דובאי מדיה סיטי נוסד בשנת 2000. הוא נוצר על ידי ממשלת דובאי כדי להגביר את האחיזה הממשלתית במדיה של איחוד האמירויות הערביות, והפך למרכז ארגוני תקשורת, כגון, סוכנויות ידיעות, פרסום, מדיה, ייצור ומתקני שידור. היסודות לתשתית (כגון כבלי סיבים אופטיים) היו כבר במקום עבור החברות, כדי שבנייתן במקום וקבלת אשרתן תהיה קלה, ועבור תהליכים תפעוליים קלים יותר בתוך דובאי מדיה סיטי.
דובאי מדיה סיטי הוא מרכז תעשיית התקשורת ב-GCC והמזרח התיכון, עם יותר מ-1300 חברות אשר רשומות באזור הסחר החופשי, שממנו הם משרתים את האזור כולו.
בנוסף, בדובאי מדיה סיטי ממוקם בית מועצת הקריקט העולמית, הגוף שמנהל את הקריקט בעולם. הגוף היה ממוקם בלונדון עד 2005.
צנזורה.
ב-16 בנובמבר 2007 הורתה הממשלה של דובאי לחברה טקום להוריד את הערוצים הפקיסטניים העצמאיים והפרטיים גאו ניוז טי וי וארי וואן וורלד, על פי דרישת המשטר הצבאי של פקיסטן בראשות הגנרל ונשיא פקיסטן דאז פרבז מושארף. אך בהמשך קובעי המדיניות של דובאי הותירו לערוצים לשדר את תוכני תוכניות הבידור שלהם, בעוד חדשות, אקטואליה וכל ניתוח פוליטי כלשהו נאסרו. מאוחר יותר כל שאר התנאים הוסרו, אך רמת הסיקור של הערוצים ירדה בצורה ניכרת.
סאות'רן פסיפיק