בשנת 1982 נוסדה עמותה הפועלת מאז ברציפות, ומטרתה לשמר את ביתו של עגנון כבית תרבות וספרות השוקד על טיפוח ההיכרות עם יצירתו של עגנון ועם הספרות העברית בכלל. יושבת ראש הנהלת העמותה היא לאה רוזנברג. חברי ההנהלה הם: יעל בלאו, נכדתו של עגנון, שולמית עמיחי, מירון איזקסון, ליאורה בינג-היידקר, שירה חדד ולי אשר.
אזכורים תרבותיים.
ביתו של ש"י עגנון, ואתרים נוספים בשכונת תלפיות, זכו ליחס ספרותי מיוחד מצדו של א.ב. יהושע, בהיותם זירת התרחשויות מרכזית בספרו "הכלה המשחררת". בספר חוזר גיבור הסיפור, פרופ' יוחנן ריבלין, שוב ושוב לרחובותיה של השכונה, ומבקר שוב ושוב בביתו של עגנון, אותו הוא מוצא לרוב נעול. יהושע הכיר את עגנון מילדותו, שכן אביו היה המורה הפרטי לערבית של אסתר, רעייתו של עגנון. בספרו זה רומז יהושע לאחדים מספריו של עגנון, הספרים והפירושים התואמים להם נמצאים כיום גם הם בבית עגנון.
הסופר עמוס עוז, בספרו האוטוביוגרפי סיפור על אהבה וחושך, מתאר את בית עגנון, כפי שזכור לו מביקורים שערך במקום בילדותו:
ז'אן ז'אק גולדברג
ז'אן ז'אק גולדברג (בצרפתית: Jean Jacques Goldberg; 22 באוקטובר 1955 – 28 בדצמבר 2006) היה מתופף רוק ישראלי, חבר להקת הקליק והמתופף הקבוע של פורטיסחרוף.
ביוגרפיה.
גולדברג נולד בבלגיה, וגדל בקיבוץ לוחמי הגטאות לאחר שעלה עם משפחתו לישראל כשהיה בן 14. בשנים 1980–1983 היה חבר בלהקת הקליק יחד עם דני דותן, אלי אברמוב, ועובד אפרת. לאחר פירוק הלהקה המשיך להיות מתופף מבוקש, וניגן באלבומי רוק ישראלים רבים.
בלט במיוחד שיתוף הפעולה שלו עם רמי פורטיס (בין השאר בהרכב "ז'אן קונפליקט") וברי סחרוף. גולדברג היה המתופף הקבוע של פורטיסחרוף ושל הפליטים, להקתו של אהוד בנאי באלבום הבכורה שלו, ועמו עבד גולדברג גם באופרת הרוק "מאמי". בנוסף עבד גם עם מיכה שטרית, יוסי אלפנט, גבי שושן, סי היימן, אור כשדים, יעל לוי, סיוון שביט, איגי וקסמן, האחים והאחיות ועוד.
בשנת 1989 השתתף בסרטו של דני דותן, "דוליטל עקום".
באוקטובר 1990 הודיע שהוא עוזב את ישראל בגלל בעיות פרנסה: אף על פי שהופיע והקליט הרבה, ההכנסות לא היו קבועות. פורטיסחרוף ונקמת הטרקטור ערכו לכבודו מופע פרידה במועדון רוקסן. גולדברג עבר להתגורר במרסיי שבצרפת עם אשתו הצרפתייה ושני בניו, ועסק שם בליטוש יהלומים. בשנת 2004 חזר לישראל כדי לאחד את להקת הקליק. במשך ארבעה חודשים עבד עם דותן, אברמוב, אפרת ויסמין אבן על ההכנות לסיבוב הופעות ואלבום חדש. הקליק הקליטו שישה שירים ומסע ההופעות התחיל במועדונים בתל אביב. באותה תקופה ניגן גולדברג גם בהקלטת אלבום האיחוד של פורטיסחרוף "על המשמרת", ובסיבוב ההופעות שליוו את צאתו.
בסוף 2005 שב גולדברג לצרפת, ושם נתגלתה אצלו מחלת הסרטן, שהביאה למותו ב-28 בדצמבר 2006. היה נשוי למישל. ילדיו ליאור ותומר נולדו בישראל. הוא נקבר בבית העלמין בקיבוץ לוחמי הגטאות ב-4 בינואר 2007.
הנצחה.
בשנת 2007 הוקדש לזכרו של גולדברג האלבום Necessary Evil של להקת המטאל הישראלית סיילם. בשנת 2008 הקים המוזיקאי אפיק פלג את מתחם היצירה והחזרות "ז'אן ז'אק" להנצחת מורשתו של גולדברג. בינואר 2009 הפיק פלג ערב הנצחה לזכרו במועדון הבארבי בתל אביב, בו השתתפו אמנים רבים שפעלו עם גולדברג לאורך השנים.
בשנת 2009 הקימו רמי פורטיס, אהוד בנאי ואסף אמדורסקי עמותה לזכרו לצורך תמיכה בתרבות. בנוסף, כלל פורטיס באלבומו פורטיס משולש את השיר "השיר של ז'אק" לזכרו של גולדברג.
באלבומו של עמיר לב "הכל כאן", שיצא במרץ 2009, נכלל השיר "מרסיי" שהוקדש לגולדברג. מילות פזמון השיר מתכתבות עם שירם של פורטיסחרוף "אין קץ לילדות", והבית האחרון מסתיים בשורות: .
ב-28 בדצמבר 2011, במלאת חמש שנים לפטירתו של גולדברג, הוציא ברי סחרוף קטע אינסטרומנטלי בשם "גבעת הזהב", הקרוי על שמו של גולדברג (הר זהב ביידיש). הקטע, שבהלחנתו השתתפו בן הנדלר, שלומי לביא, גידי רז, סחרוף וגולדברג עצמו, נולד במהלך החזרות שערך סחרוף עם גולדברג. הוא הוקלט ב-2011 במהלך העבודה על אלבומו של סחרוף "אתה נמצא כאן", אך לבסוף לא נכלל באלבום ויצא כסינגל בודד.
ב-26 בדצמבר 2017 הוציא אהוד בנאי סינגל בשם "ז'אן ז'אק מון אמי" המתאר את ביקורו האחרון של בנאי אצל גולדברג החולה במרסיי. השיר מלווה בוידאו קליפ הכולל קטעי וידאו מחייו של גולדברג.
אוניברסיטת מוסקבה
אוניברסיטת מוסקבה, או בשמה הרשמי "אוניברסיטת מוסקבה הממלכתית על שם מיכאיל לומונוסוב" (ברוסית: Московский государственный университет имени М. В. Ломоносова) היא האוניברסיטה הגדולה, המתקדמת והעתיקה ביותר ברוסיה. נקראת גם МГУ, או באנגלית: MGU. האוניברסיטה חברה באיחוד האוניברסיטאות הקלאסיות ברוסיה, והיא אחד ממרכזי המדע והתרבות הלאומיים. האוניברסיטה החלה להיקרא על שם מיכאיל לומונוסוב בשנת 1940.
אוניברסיטת מוסקבה נוסדה בשנת 1755. היא כוללת 15 מכוני מחקר, 39 פקולטות, יותר מ-300 מחלקות אקדמאיות (קפדרות ברוסית), 7 שלוחות (כולל חמש שלוחות זרות, כולן בחבר המדינות). באוניברסיטה כ-35,000 סטודנטים הלומדים לתואר ראשון, כ-5,000 סטודנטים לתואר שני, דוקטורנטים וכ-10,000 תלמידי מחלקת המכינה האוניברסיטאית, סך הכל: כ-50,000 סטודנטים. בפקולטות ומרכזי המחקר יש כ-4,000 חברי סגל, מעל 5,000 חוקרים וצוות עזר בן כ-15,000 איש. מאז שנת 1992, רקטור אוניברסיטת מוסקבה הוא האקדמאי ויקטור סאדובניצ'יי, דוקטור למדעי המתמטיקה והפיזיקה, המשמש גם כסגן נשיא האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת2021 האוניברסיטה דורגה בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם במקום ה-74 והיא נחשבת לאוניברסיטה הרוסית החשובה ביותר בעולם. באותה שנה דורגה במקום 174 ברשימת דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education.
היסטוריה.
האוניברסיטה נוסדה ב-25 בינואר 1755 בהוראת הקיסרית הרוסית יליזבטה בעקבות בקשות של איבאן שובלוב ומיכאיל לומונוסוב. השיעור הראשון התקיים ב-26 באפריל, שאותו חוגגים ברוסיה ביום הסטודנט.
האוניברסיטה התחילה בבניין שמשמש כיום כמוזיאון הכיכר האדומה, והועברה על ידי יקטרינה הגדולה לבניין חדש שנבנה על ידי מאטווי קזקוב בסגנון נאו קלאסיציזם. הבניין שודרג ושופץ אחרי פלישת נפוליאון לרוסיה (מלחמת רוסיה–צרפת (1812)) על ידי הארכיטקט השווייצרי דומיניקו גילארדי.
במאה ה-18 כללה האוניברסיטה שלוש פקולטות - רפואה, משפטים ופילוסופיה.
בשנת 1905 נוסדה באוניברסיטה אגודה סוציאל-דמוקרטית שקראה להפוך את רוסיה לרפובליקה, בעקבות כך הממשלה החלה להצר את רגליה של האוניברסיטה. ובשנת 1911 נכנס כוח צבאי לקמפוס האוניברסיטה ובמחאה על כך ועל הפגיעה בכבוד אנשי הסגל, פרשו 130 פרופסורים מהאוניברסיטה. אלפי סטודנטים הורחקו אז מהלימודים.
בשנת 1917, אחרי מהפכת אוקטובר, האוניברסיטה נפתחה מחדש, גם לבני המעמד הנמוך והבינוני.
בשנת 1940 שונה שם האוניברסיטה לשם המדען מיכאיל לומונוסוב.
בשנת 1991, לאחר קריסת הקומוניזם, נפתחו תשע פקולטות חדשות, בשנת 1992 ניתן לאוניברסיטה מעמד מיוחד: היא מתוקצבת ישירות על ידי הממשלה ולא על ידי משרד החינוך.
בשנת 2016 שוגר לווין "מיכאילו לומונוסוב" שבבעלות המוסד ובעמצאותו מדעני האוניברסיטה ערכו מספר מחקרים.
קמפוס האוניברסיטה.
משנת 1953 ממוקמות כל הפקולטות בגבעת הדרור. הבניין הראשי תוכנן על ידי האדריכל לב רומלב, בזמנו סטלין הורה לבנות את מגדלי שבע האחיות, ובניין האוניברסיטה היה הגבוה מביניהם (והגבוה ביותר בעולם באותה עת מחוץ לניו יורק) והמשיך להיות הגבוה ביותר באירופה עד 1988. גובה המגדל הראשי הוא 240 מטר ובו 36 קומות, כולל 5,000 חדרים, מוזיאון, אולם גדול, תחנת משטרה, משרדי ההנהלה, בריכת שחייה, סניף דואר, בנק, מעצבי שיער, חדרי כביסה, וכולל גם ארבע פקולטות גדולות: הפקולטה למתמטיקה ולמכניקה, הפקולטה לגאולוגיה, הפקולטה לגאוגרפיה והפקולטה לאמנות. הכוכב שמעל המגדל הראשי שוקל 12 טון.
הבניין הראשי של האוניברסיטה הוקם בתקופתו של סטלין בסגנון "עוגת חתונה" שאפיינה את האדריכלות הקומוניסטית שנקראה בשם: "קלסיציזם סטליניסטי" היווה השראה לסטלין להקמתם של גורדי שחקים בסגנון סובייטי בברית המועצות ובשאר המדינות הקומוניסטיות כתשובה קומוניסטית לסגנון גורדי השחקים האמריקאי.
בזמן הבנייה גבעת הדרור הייתה מחוץ לעיר אבל כיום היא באמצע בין הקרמלין לבין גבולות העיר, בניינים נוספים נבנו מאוחר יותר כגון הפקולטה לספורט ואולם כדורסל, והבנייה נמשכת. בניין רחב נבנה לצורכי הספרייה שהיא השנייה בגודלה ברוסיה מבחינת מספר הספרים. האוניברסיטה כוללת גם מעונות מדרום לקמפוס.
הבניין ההיסטורי הישן של האוניברסיטה ברחוב מוחוואיה מאכלס היום את הפקולטות לעיתונאות, לפסיכולוגיה וללימודי אפריקה ואסיה.
אגן קיין
אגן קיין (באנגלית: Kane Basin) הוא אגן אוקייני השוכן בין גרינלנד לבין האי אלסמיר שבטריטוריית נונאווט - האי הצפוני ביותר בקנדה. האגן מקשר בין מצר סמית' לבין תעלת קנדי ומהווה חלק ממצרי נארס.
אורכו של האגן 180 ק"מ, ורוחבו (בנקודה הרחבה ביותר) - 130 ק"מ.
האגן נקרא על שם אליישה קיין, שעמד בראש משלחת חיפוש שניסתה למצוא את המשלחת של ג'ון פרנקלין שאבדה. משלחת החיפוש עברה באזור האגן בשנת 1854 במהלך החיפושים.
מצרי נארס
כוח 14
כוח 14 הוא היחידה האווירית של ארגון הפת"ח. הארגון הוקם בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, במטרה לשמש חיל אוויר של המדינה הפלסטינית, לכשתקום. מקור שמו, בדומה למקור שמו של כוח 17, הוא במספר השלוחה הטלפונית של הארגון במטה הפת"ח בביירות בשנות ה-70.
היסטוריה.