מעטפת היום הראשון משקפת בדרך כלל את המועד המוקדם ביותר בו ניתן היה להדביק בול חדש על גבי מעטפה ולהחתים אותו בבית הדואר בעת מסירתו למשלוח. לכאורה, ניתן היה לצפות כי 1 בנובמבר 1849, יום ההופעה הרשמי של הבולים, יהיה התאריך שיופיע על המעטפות המוגדרות על ידי האספנים של בולי בבוואריה בתור "מעטפת היום הראשון", אולם בפועל, לא זה המצב. המועד המקובל על האספנים במרבית המקרים הוא יום 2 בנובמבר 1849, אם כי קיימות גם מעטפות ממועדים אחרים הנחשבות כ"מעטפות יום ראשון".
יום ההופעה העיקרי - 2 בנובמבר 1849.
במועד המתוכנן להופעת בולי בוואריה, 1 בנובמבר 1849, חל חג כל הקדושים. חג זה היה יום יום שבתון רשמי וכמעט כל בתי העסק בבוואריה הקתולית היו סגורים. מרבית בתי הדואר נפתחו רק למחרת, ב-2 בנובמבר 1849, כך שרק במועד זה יכולים היו מרבית תושבי הממלכה לרכוש את הבולים החדשים ולשלוח מכתבים הנושאים בולים אלו. על פי ההגדרה המקובלת בקטלוגים של בולי בוואריה מועד זה הוא המוגדר כיום הראשון בו נמכרו הבולים בפועל, והמעטפות שהוחתמו ביום זה מוגדרות כמעטפות היום הראשון.
יום ההופעה הראשון – חג כל הקדושים.
מרבית תושביה של ממלכת בוואריה היו נוצרים קתולים, אשר הקפידו על שמירת יום השבתון בחג כל הקדושים, ולא עסקו בפעילות חולין ביום המקודש. עם זאת, היה בממלכת בוואריה גם מיעוט של תושבים שהיו נוצרים פרוטסטנטים, אשר לא האמינו בקדושתו של חג כל הקדושים ולא שבתו ממלאכתם באותו יום. מתוך 625 בתי הדואר שהיו בבוואריה, נפתחו ארבעה סניפי דואר בחג כל הקדושים ושרתו את הקהל הפרוטסטנטי. מאותם בתי דואר קיימות מעטפות יום ראשון שנשלחו בפועל ביום ההופעה הרשמי של הבולים, וגם הן נחשבות בעיני האספנים כמעטפות יום הופעה חוקיות.
יום ההופעה "הלפני ראשון" - 31 באוקטובר 1849.
אספני הבולים אינם מכירים בדרך כלל במעטפה שהוחתמה במועד הקודם ליום ההופעה הרשמי של הבול כפריט לגיטימי, והיא נחשבת כקוריוז בולאי, שנוצר כתוצאה ממחווה לא חוקית שביצע מנהל סניף הדואר עבור האספן. שונים הדברים כאשר מדובר בבולים הראשונים של בוואריה, שם יצרו חוקי הדואר מצב מיוחד. למרות הופעת הבולים, לא הייתה חובה על פי הכללים לעשות בהם שימוש. ללקוחות הדואר ניתנה האפשרות לשלם את עלות המכתב גם במזומן, אולם במקרה זה היה עליהם לשלם תוספת מחיר של 3 קרויצר. במספר קטן מאוד של מקרים קיבל מנהל סניף הדואר לידיו מעטפה למשלוח ביום שקדם ליום ההופעה הרשמי של הבולים, ועל מנת למנוע מן הלקוח את הצורך לשלם את תוספת המחיר, הדביק מיוזמתו על המעטפה בול (שעדיין לא היה בתוקף), החתים את המעטפה, ושמר אותה אצלו יומיים עד למחרת החג. המכתב נשלח בפועל ביום השנים בנובמבר, אולם החותמת מעידה כי נעשה בו שימוש ביום 31 באוקטובר, יום לפני היום הראשון.
הטעות שנראית "כמו היום הראשון" - 1 בינואר 1849.
ביום 1 בינואר 1850 טעה הפקיד בבית הדואר של העיר נירנברג והתאים רק באופן חלקי את חותמת הדואר בה השתמש להחתמת המעטפות. הוא שינה את היום והחודש לתאריך החדש, אולם שכח להתאים גם את השנה. כך קרה שכמות מסוימת של מעטפות הוחתמו עם התאריך 1 בינואר 1849 במקום 1 בינואר 1850. בולים המוחתמים בתאריך זה (מועד בו לא היו קיימים כלל) נחשבים כקוריוז בולאי מעניין ולא כ"מעטפת יום ראשון".
לקריאה נוספת.
אלי ובר, "מעטפות היום הראשון של בוואריה", בתוך: שובל-מגזין הבולאים בישראל, גיליון 80, ינואר 2010, עמ' 27.
קהילת יהודי צ'רטוריסק
הקהילה היהודית בסטארי צ'ורטוריסק (באוקראינית: Старий Чорторийськ; בפולנית: Czartorysk, צ'ורטוריסק) כפר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סטיר, התקיימה מ-1577 עד להשמדתה בשואה.
תולדות הקהילה.
הידיעה הראשונה על היהודים בעיר היא משנת 1577, אומנם משערים כי עוד לפני כן חיו יהודים בצ'ורטוריסק.
בתחילת שנת 1700 הוטל על יהודי צ'ורטוריסק מס-גולגולת כסכום של 100 זהובים. המספר מעיד על כך שמספר היהודים בעיירה היה קטן.באותה תקופת קהילת צ'ורטוריסק הייתה כפופה אז הראשית לוצק.
בשנת 1897 היו 822 יהודים בעיר, היהודים היוו כ-30 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בסוף המאה ה-19 נסללה מבילת הברזל סארני-קובל ובמרחק 10 ק"מ מהעיירה נקבעה תחנת-רכבת ששמה כשם היישוב. בהמשך עברו יהודים מצ'ורטוריסק לגור בסביבת תחנת הרכבת החדשה.
הקהילה במלחמת העולם הראשונה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היהודים גורשו מהעיירה ובתי העיירה נשרפו.
אחרי שהתבסס השלטון הפולני חזרו לעיירה רק כרבע מתושביה.
בין מלחמות העולם.
בין השנים 1921-1941 חיו בצ'ורטוריסק כ- 300 יהודים.
בעיירה היו מורים פרטיים ליהדות ולעברית, הילדים למדו בבית-הספר הפולני הממלכתי ואחרי-הצהריים השלימו את השכלתם היהודית והעברית אצל המורים הפרטיים.
בתקופה זו הייתה פעילה קבוצה של השומר הצעיר בצ'ורטוריסק, בקבוצה הם עברו הכשרה לחיים בקיבוץ בארץ-ישראל.
גורל יהודי הקהילה בשואה.
צ'ורטוריסק נכבשה בידי הצבא הגרמני ב-28 ביוני 1941.
זמן קצר לאחר מכן כמה גברים יהודים נתפסו ונורו למוות על ידי הגרמנים. בחודש יולי הגרמנים החרימו את חיות המשק שהיו בבעלות יהודית.
יהודי העיירה רוכזו בגטו פתוח, ונשלחו לעבודות כפייה בתחנת הרכבת ובכריתת עצים ביערות הסמוכים.
ביום י"א באלול תש"ב (24 באוגוסט 1942) כל יהודי צ'ורטוריסק – בעיקר נשים, ילדים ואנשים זקנים, נורו למוות על ידי יחידת הגרמני ליד בית הקברות של העיירה.
צ'ורטוריסק שוחררה בידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1944. רק 10 איש שברחו ניצלו וזכו להגיע ליום השחרור.
בית אוסטריה-אסטה
אמוראי ארץ ישראל
אמוראי ארץ ישראל הם חכמי ישראל האמוראים שפעלו בארץ ישראל בתקופת התלמוד, לאחר תקופת התנאים.
תולדות.
בתקופת האמוראים היו בארץ ישראל שלושה מרכזים תורניים חשובים:
תורתם של אמוראי ארץ-ישראל היא מעין המשך של תורת התנאים, ומסתמכת במידה רבה על התוספתא. פעמים רבות נוסח המשנה שהיה מצוי בידי אמוראי ארץ ישראל שונה מזה שהיה מצוי אצל אמוראי בבל, כך גם פירושיה. להבדיל מאמוראי בבל, אמוראי ארץ ישראל עסקו גם בסדר זרעים בהיותו עוסק במצוות התלויות בארץ. אמוראי בבל ואמוראי ארץ ישראל שמרו על קשר ונעזרו זה בזה לדיונים הלכתיים על ידי שליחים.
תורתם של אמוראי ארץ ישראל כונסה בתלמוד הירושלמי (וכן במדרשי האגדה: בראשית רבה, ויקרא רבה ואיכה רבה). חיבורו של התלמוד הירושלמי מיוחס במקורות לרבי יוחנן. במחקר התלמודי מקובל שרוב הירושלמי מכיל את תורת המרכז הגלילי, והירושלמי על מסכת נזיקין מכיל את תורת המרכז הקיסרי. לדעת החוקרים, להבדיל מהתלמוד הבבלי שנערך על ידי רב אשי ורבינא, התלמוד הירושלמי מעולם לא נערך. אמוראי ארץ ישראל דיברו בלשון עברית ובלשון סורסית, ובלשונם מילים רבות השאולות מלשונות יוונית ורומית. דיוניהם ההלכתיים מתאפיינים בלשון קצרה, בשמועות מדויקות, ובלימוד ישר הצמוד לסדר המשנה והתוספתא.
סדר הדורות.
תקופת האמוראים בארץ ישראל נחלקת לשישה דורות. להלן כל דור וחכמיו העיקריים.
אמוראי בבל
אמוראי בבל הם אמוראים שפעלו בבבל בתקופת התלמוד.
היסטוריה.
בבל הייתה מרכז תורני גדול בתקופת התלמוד, ופעלו בה שתי ישיבות שתחילתן בישיבת סורא מיסודו של רב וישיבת נהרדעא מיסודו של שמואל, כשבמהלך התקופה נדדו הישיבות למקומות שונים.
תלמידי הישיבות הבבליות שחיו ופעלו בערי בבל מסרו את מסורות התורה שבעל פה שלמדו בישיבות, ולימים הועלו מסורותיהם בתלמוד הבבלי.
תקופת אמוראי בבל נמשך מאז ימי רב ושמואל, עד לתקופת רבינא ורב אשי. תקופה זו נמשכה כשמונה דורות ונסתיימה בחתימת התלמוד.
קישורים חיצוניים.
מאמרים.
מתוך אתר פשיטא:
תאג' א-דין א-סובכי
אבו נצר תאג' א-דין עבד אל-והאב בן עלי בן עבד אלכאפי א-סובכּי, אשר ידוע יותר בשם תאג' א-דין א-סובכּי (בערבית: تاج الدين السبكي. תעתיק מדויק: תאג' אלדין אלסבכּי). נולד בשנת 1327 ונפטר בשנת 1370.
היה מגדולי פוסקי ההלכה שבאסכולה השאפעית בתקופת הממלוכים. היה מומחה בתחום החדית' וההלכה, וכמו כן גם בלט כהיסטוריון
חייו.
תאג' א-דין א-סובכי נולד בקהיר. בצעירותו התחנך ורכש השכלה אצל אביו, איש הדת המפורסם תקי א-דין א-סובכי. בהיותו בן 11 העתיקו הוא ומשפחתו את חייהם לדמשק, אשר לימים הפכה למוקד הידע וההשכלה העיקרי עבור תאג' א-דין.
בדמשק זכה תאג' א-דין ללמוד אצל גדולי אנשי הדת בדורו, כגון א-ד'הבי ואבן א-נקיב.
בהגיעו לגיל 18 החל תאג' א-דין לעסוק בהוראה, ובשנות העשרים המאוחרות של חייו החל לעזור לאביו במשרתו כשופט העליון של דמשק. בחלוף הזמן, הוא מונה באופן רשמי כמחליפו של אביו, ולמשך שארית חייו המשיך לאייש את משרת השופט העליון של דמשק. בין שאר התארים שלהם זכה תאג' א-דין היו קאדי, מופתי, ופרופסור, הן בקהיר והן בדמשק. כמו כן, הוא היה נואם מפורסם במסגדים
תאג' א-דין א-סובכּי נפטר בשנת 1370, בהיות בן 44.
כתביו.
במהלך 43 שנות חייו הספיק תאג' א-דין לחבר מספר רב של ספרים, בהם ספרי הלכה, ביוגרפיות, חיבורים בתחום הדקדוק הערבי ועוד.
בעיני רבים, הן בעולם האסלאמי והן מחוץ לו, חיבורו "טבקאת א-שאפעיה" (בערבית: طبقات الشافعية), אשר עוסק בחכמי דת מהאסכולה השאפעית, נחשב כלא פחות מיצירת מופת.
איקה קומפורטי-עובדיה
איקה קומפורטי-עובדיה (בבולגרית: Ика Kомфорти-Овадия; 7 באוגוסט 1920 - 19 בספטמבר 2011) הייתה אדריכלית שהתמחתה גם בתכנון ערים. עבדה בשותפות עם בעלה האדריכל ביטוש קומפורטי ויחדיו השתתפו בתחרויות רבות ותכננו מבני ציבור ובתים פרטיים.
קורות חיים.