בשנת 1931 הקים זלמן שוקן את הוצאת שוקן בברלין כדי להוציא לאור את כתבי ש"י עגנון ותרגומים של ספרות יהודית חשובה ליהדות גרמניה המתבוללת שהפסיקה לקרוא עברית. בעקבות עליית היטלר לשלטון חיסל שוקן את מרבית עסקיו בגרמניה, ובינואר 1934 עלה לארץ ישראל. בתחילת 1936 רכש זלמן שוקן את עיתון "הארץ" כמתנת חתונה לבנו גרשום שוקן, שמונה למו"ל ועורך העיתון ב-1939.
גרשום שוקן היה ידוע כמנהל שמרן וזהיר, ורק עם כניסת בנו עמוס שוקן, בשנת 1972, לתפקיד מנכ"ל "הוצאת עיתון הארץ בע"מ", החלה לפעול כקבוצה עסקית. ב-1979 הקים עמוס שוקן את רשת המקומונים "רשת מקומוני שוקן" וב-1983 גם את העיתון "חדשות", חרף התנגדות אביו (שהמשיך להיות מו"ל ועורך העיתון "הארץ").
בסוף שנות ה-80 מונה עמוס שוקן למו"ל ומנכ"ל "הארץ" ומ-1992 ועד 2006 שימש חיים אינזלברג כמנכ"ל הקבוצה.
ב-1 במאי 2000 הושק אתר האינטרנט TheMarker, על ידי "קבוצת הארץ" ואתר האינטרנט הכלכלי האמריקאי TheStreet.com. באפריל 2001 מוזג עם האתר אי-אונליין.
ב-2008 רכשה קבוצת "הארץ" את האתר "פוליטיקו", שפעל רק בתקופת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, ועסק בסיקור פוליטי בהשראת האתר "פוליטיקו" האמריקאי.
בשנים 2007-2013 הודפס העיתון "ישראל היום" בבית הדפוס "גרפופרינט" של "קבוצת הארץ".
מנכ"ל הקבוצה מ-2008 הוא רמי גז.
במאי 2012 הייתה "קבוצת הארץ" הראשונה ליישם בישראל חומת תשלום, כאשר החלה לגבות תשלום תמורת גישה לתכנים באתר "הארץ" באנגלית, במרץ 2013, החלה לגבות עבור האתר בעברית, ובמאי 2018 עבור האתר הכלכלי TheMarker. אם כי תחילה אפשרה לקרוא מדי חודש עשר כתבות בחינם, למי שנרשם לאתר. באוגוסט 2021, הודיעה קבוצת הארץ כי עברה את רף 100 אלף המנויים הדיגיטליים המשלמים על האתרים שלה.
החזקות בעבר.
"IOL" -"וואלה!".
ב-1995, הקימה "קבוצת הארץ" את פורטל האינטרנט הראשון בישראל "IOL" - "Israel On-line". בשיאו, באוגוסט 2000, העסיק פורטל האינטרנט כ-150 עובדים. בתחילת אביב 2000 הגישה IOL תשקיף להנפקה ציבורית על פי שווי של 60 מיליון דולר, אך זו בוטלה עקב התפוצצות בועת הדוט-קום והוחלט על מיזוג עם "וואלה!". לאחר המיזוג סיפק עיתון "הארץ" תוכן בנושאי אקטואליה ל"וואלה!" במשך מספר שנים. ב-2010 מכרה הקבוצה את החזקותיה באתר "וואלה!" לחברת בזק תמורת 88 מיליון שקל.
ישמעאל בן פאבי
מארב
מארב צבאי הוא צורת קרב צבאית בה הצד התוקף משתמש ביתרון שבהסתתרות או באלמנט ההפתעה כדי לתקוף את הצד השני באופן לא צפוי. צורת קרב זו מעניקה יתרון לכוח התוקף (ברוב צורות הקרב האחרון היתרון נמצא בצד הכוח המגן) כיוון שהוא בוחר את זמן ההתקפה ואת תנאי השטח הנוחים לו. מארב יכול להתקיים במהלך מתקפה (על ידי משיכת כוח מתגונן לתוך שטח בו ממתין לו מארב) או במהלך מגננה. מארבים יכולים להתבצע ביבשה, בים, ומאז ראשית התעופה גם באוויר. מארב הוא צורת הקרב המועדפת בלוחמת גרילה.
המארב היה בשימוש לאורך כל ההיסטוריה, החל בציד בתקופה הפרה-היסטורית, עבור בלוחמה העתיקה וכלה בלוחמה המודרנית. המארב אינו משמש רק למלחמה, גם כוחות משטרה מבצעים מארבים (כגון מארב לעברייני תנועה). ישנם בעלי חיים טורפים רבים התופסים את מזונם באמצעות מארב.
ביצוע מארב.
תכנון.
מודיעין, בין אם נקודתי על תנועת אויב ובין אם על שגרתו, עשוי לתרום רבות להצלחת המארב. היתרון ממנו נהנה הכוח האורב מאפשר לקיים יחס קטן, יחסית לצורות קרב אחרות, בין התוקף (האורב) למתגונן (המופתע). עם זאת, בתכנון מארב עדיין השאיפה היא ליתרון מספרי מהותי של הכוח האורב על הכוח המתגונן, על מנת להימנע ממצב בו הכוח המתגונן מצליח להפוך את הגלגל, ולהשמיד או לפחות להבריח את הכוח האורב.
בחירת מקום המארב לוקחת בחשבון את שני הנתונים הראשונים. ישנם מצבים בהם נתיב התנועה של האויב ודאי או קרוב לוודאי (כמו בתנועה במעבר הכרחי בין הרים) ומצבים בהם לא ניתן לחזות בדיוק את נתיב תנועת האויב. במקרה של נתיב ודאי ייבחר מקום המארב במקום בו האויב נמצא חשוף ביותר ואילו האורבים מוסתרים ביותר. במקרה של נתיב לא ידוע, יבחר מקום המארב על פי ניתוח הסתברותי של תנועת האויב הצפויה, תוך "הקרבה" מסוימת של המסתור של המארב לצורך שיפור יכולת התצפית שלו.
במקרים של נתיב ודאי ניתן אף לקבוע מראש את המיקום של הכוחות האורבים ואף לבצע חלוקת גזרות ירי מראש.
הכנה.
כניסת כוח למארב צריכה להיות מוסתרת מעיני האויב. פריסת כוח לקראת מארב כוללת הטמנת מלכודות במידה ותוכננו, הכנת עמדות ועמדות חלופיות, הצבת הכוח בעמדות, הסוואתו. לאחר שהכוח ממוקם מחולקות גזרות הירי והכוח ממתין לאויב הצפוי. משך ההמתנה תלוי במודיעין על האויב, עשוי להמשך בין מספר דקות (במקרה של מודיעין מדויק) עד מספר ימים. על הכוח האורב לשאת אספקה לתקופת ההמתנה, שכן תספוקו מבחוץ עלול לחשוף את המארב.
ביצוע.
הפעלת מארב מתחילה בירי ופיצוץ חומרי הנפץ (אם הוכנו מבעוד מועד), באופן שיפגע ככל האפשר בכוח המותקף, או הסתערות על האויב (במארב מזנק). המארב מופעל כאשר האויב מגיע אל גזרות הירי שתוכננו מראש, תוך ניסיון לגרום כמה שיותר פגיעות באויב. במידה וכוחות האויב אינם מושמדים בתוך זמן קצר, מפקד המארב יעריך מתי התנגדותם נחלשה מספיק על מנת לבצע הסתערות סופית שתוודא את השמדתם או כניעתם.
התמודדות עם מארב.
בכל פעילות צבאית עיקרית, אם במהלך לחימה ואם בפעילות ביטחון שוטף, ההנחה היא כי האויב ינסה לטמון מארבים. היקלעות למארב היא המצב הקשה ביותר שכוח צבאי עשוי להגיע אליו, ולכן ננקטות פעולות רבות להתמודדות עם אפשרות זו.
פעולות מנע.
הדרך המועדפת היא למנוע את המצב בו כוח יקלע למארב. דרך הפעולה כוללת מספר שיטות עיקריות:
ניהול קרב.
המציאות היא שלא כל המארבים מצליחים, וניהול נכון של ההגנה עשוי להציל את הכוח שנקלע למארב, ובנסיבות מסוימות אף להפוך את הגלגל ולהפוך את הטורף לנטרף. כוח יכול להבין שנקלע למארב עוד בטרם המארב הופעל. ישנם סימנים מובהקים לקיומו של מארב: זיהוי חסימה על ציר, שינוי בנוף, רעש מתכתי, אירועים או עצמים חריגים בנתיב התנועה - כל אלה מעידים על אפשרות קיומו של מארב. הפעולה הראשונה אותה יכול לעשות מפקד כוח שחושד כי נכנס למארב, היא לנהוג כאילו המארב כבר הופעל, ובכך להרוויח זמן יקר ולחסוך באבידות.
הפעולה הראשונה שכוח צבאי עושה בכניסה למארב תלויה מאוד בסוג הכוח - רגלי, רכוב, ימי או אווירי.
כוח רגלי שנכנס למארב ישתטח על מנת לצמצם במהירות את היכולת לפגוע בו, וינסה לזהות את מקורות הירי על מנת לתפוס מחסות יעילים. במקביל ידווח הכוח לדרג שמעליו כי נתקל בירי ואת מיקומו. מפקד הכוח יבצע הערכת מצב מהירה, שעיקרה כיווני הירי ועוצמתו, טווח לאויב, ומצב הכוח שבפיקודו (הרוגים ופצועים). בהתאם להערכת המצב יפעיל את הכוח שבפיקודו באחת מהאפשרויות הבאות:
כוח רכוב לא יכול לצמצם במהירות את פגיעותו, ולכן התגובה המיידית היא היחלצות מהירה לאחור, ובכך לצאת משטח ההריגה. במידה וזה לא ניתן לביצוע, הפניית חזיתות הרכבים אל מקורות הירי ובכך להגדיל את המיגון על הרכבים (חזיתות של רק"מ מוגנות יותר משאר חלקיו, אך גם ברכבים שאינם ממוגנים המנוע הנמצא בחזית מספק מיגון מסוים).
ישמעאל בן קמחית
סדר השיח
סדר השיח (צרפתית: "L'ordre du Discours") היא הרצאת הבכורה של הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו, שנערכה בקולז' דה פראנס ב-2 בדצמבר 1970 ומנתחת את מושג ה"שיח". ההרצאה שעובדה לספר הפכה במהרה ל"טקסט מפתח" עבור פרשני פוקו, שכן פוקו עוסק בה לראשונה באופן מושגי ושיטתי בשאלות של כוח ושליטה, ומנתח את המימד החומרי והפרקטי של השיח, ואת המבנה שלו כזירה של יחסי כוח. מבין כל הרצאתותיו של פוקו בקולז', רק הרצאה זו יצאה לאור כספר בחייו.
את ההרצאה הקדיש פוקו למורו ופטרונו המנוח, ז'אן איפוליט, שאת כיסאו בקולז' ירש. היפוליט היה מי שדחף טרם מותו לבחירתו של פוקו לקולז', יחד עם הפרופסורים ז'ורז' דומזיל, ז'ול וולמן ופרנאן ברודל.
נושא הנאום.
פוקו פותח את יצירתו במשאלה שדרכה מועברת הביקורת העיקרית של פוקו על השיח, . לכאורה, השיח מייצג בימינו אנו אמצעי תרבותי של חברה מתקדמת הפותרת את מכלול בעיותיה בדיון מעמיק וחופשי שמטרתו למצוא, לפשר ולגשר אל האמת, אבל על פני השיח הוא כלי כוחני ואלים אשר מגביל את הפצת מידעו, מגביל את תוכן שיחתו ומנסה לעצב את האינבידואל במוסכמותיו.
פוקו מנסה לחשוף לקורא עד כמה הנחה זו שגויה בבסיסה, שכן לכל שיח, לטענתו, יש מקור המשמיע את שטף דברים כשהוא כפוף כל הזמן לתדמיתו, הנקבעת בידי הסביבה החיצונית (ה"מוסד"), זו שקובעת את הכללים והחוקים על פיהם מדברים ומגיעים לחקר האמת. לכן מהדהד בראשו של אותו מקור קול מהדהד ואומר, . מפני שהוא נחוש בדעתו להשמיע את סיפורו, האמת שלו, אבל הוא כבול למסגרת, וכאשר הוא נוהג לפי אותה מסגרת הוא מאבד את מהותו מפני שהוא הופך להיות חלק מאותה מסגרת ששואבת ממנו את כוחו.
פוקו מנסה במהלך ההרצאה לברר מדוע בני האדם מפחדים , מדוע הם אינם יכולים לתת לשיח לומר את הדברים ותמיד מחפשים אחר המקור שאומר את אותם דברים? מבחינתו של פוקו האמת היא מכלול כל השיחים.
הליכי שעבוד.
הליכים חיצוניים של הדרה.
הדיבור, טוען פוקו, אינו חופשי, מפני שהוא פועל לפי חוקי הדרה והרחקה לא רק באמצעות הליכים פנימיים של השיח אלא גם חיצוני, דהיינו באמצעות מנגנוני שימור והפצה מידע.
איסור.