לפני משלוח נתונים אל מערכת האחסנה יש לבחור אותם, להוציא אותם ולעיתים אף לבצע בהם שינויים ובמהלך השנים פותחו שיטות רבות לעשות כן. שיטות אלה כוללות אופטימיזציות עבור קבצים פתוחים, מקורות נתונים פעילים כמו גם דחיפה, הצפנה, ביטול כפילות ואחרות. מורכבות תהליך הגיבוי הביאה לפיתוח שיטות רבות לאימות של הנתונים ולהגדרת רמת האמינות שלהם מבחינה טכנית. נקודה נוספת שנלקחת בחשבון היא הגורם האנושי המעורב בתהליך.
בשל חפיפה ניכרת בטכנולוגיה, ישנו בלבול ניכר בין גיבויים וגיבוי מערכות לבין ביצוע ארכוב ומערכות סובלניות לתקלות. ההבדל בין ארכיונים לבין גיבויים הוא בכך שארכיון מהווה עותק ראשי של הנתונים בעוד גיבוי מהווה עותק משני שלו. בעוד שגיבוי יוצא מנקודת הנחה כי נתונים הלכו לאיבוד הרי שמערכות סובלניות לתקלות יוצאות מנקודת הנחה שהנתונים לא אבדו באמת.
אחסנה - הבסיס של מערכת גיבוי.
מודל אחסון הנתונים.
כל אסטרטגית גיבוי חייבת להתחיל במודל אחסון הנתונים. נתוני הגיבוי צריכים להיות מאוחסנים בדרך כלשהי וכנראה צריכים להיות מסודרים לפחות במידת מה. שיטת הארגון יכולה לנוע בטווח שבין דף נייר עם רשימה של כל סרטי הגיבוי והתאריכים בהם לבין קטלוג ממוחשב במסד נתונים יחסי. למודלי אחסון נתונים שונים יש יתרונות וחסרונות שונים והבחירה בהם מושפעת גם משיטת המחזור של מתקני אחסון הגיבוי.
שיטות ארגון מקובלות כוללות בין השאר:
אמצעי אחסון.
כל גיבוי דורש אמצעי אחסון כלשהם המספקים את המקום הדרוש על מנת לשמור את הנתונים. בעוד שישנם סוגים רבים מאוד של מדיות אחסון האפשריים לגיבוי, המקובלים ביניהם מפורטים להלן:
מודל ניהול הנתונים.
בלי קשר למודל אחסון הנתונים או לאמצעי האחסון, מודל ניהול נתוני הגיבוי צריך להיבחר תוך איזון בין נגישות, אבטחה ועלות:
וכן לטעויות לוגיות אחרות.
בחירה, הוצאה ושינוי של נתונים.
בחירה והוצאה נתונים.
בחירת הנתונים לגיבוי מושפעת משני שיקולים מנוגדים - כאשר הגיבוי מכיל נתונים מיותרים, שטח האחסון המוקדש לגיבוי מתמלא במהירות, לעומת זאת אם הגיבוי חלקי מדי אזי מידע קריטי יכול ללכת לאיבוד. לרוב האיזון הזה מתבצע באמצעות גיבוי הנתונים שהשתנו בלבד (שההגדרה שינוי משתנה בהתאם להחלטה).
בחירה והוצאה של נתונים בשימוש.
אם מערכת מחשב היא בשימוש בזמן הגיבוי למעלה, האפשרות של קבצים היה פתוח עבור קריאה או כתיבה היא סבירה. אם קובץ הוא פתוח, התוכן על דיסק עלול שלא כהלכה ליצג מה שבעלים של הקובץ התכוון לגבות, במיוחד אם מדובר במסד נתונים כלשהו.
בחירה והוצאה של מטה נתונים.
לא כל המידע הקיים במחשב מאוחסן בקבצים. שחזור מדויק של מערכת שלמה דורש מעקב גם אחרי נתונים שלא נשמרים בקבצים:
שינוי הנתונים.
לעיתים קרובות יעיל לשנות את הנתונים לגיבוי על מנת לבצעו בצורה אופטימלית. פעולות אלו יכולות לשפר את מהירות הגיבוי, את מהירות השחזור, את אבטחת נתונים ואת השימוש במקום:
שיטות שונות יכולות לשמש להקטנת גודל האחסון הנדרש עבור נתוני המקור. כיווץ הוא לעיתים קרובות תכונה מובנית של טייפ גיבוי.
ניהול תהליך הגיבוי.
הגיבוי הוא תהליך - כל עוד נוצרים נתונים חדשים ושינויים נעשים, הגיבוי צריך להיות להתעדכן. אנשים וארגונים עם כל כמות מחשבים - ממחשב אחד לאלפים (או אפילו מיליונים) הם בעלי דרישות הגנה על הנתונים. בזמן שקנה המידה שונה, המטרות וההגבלות זהים בעיקרם. כמו כן, מי שביצע את הגיבוי צריך לדעת באיזה מידה הם הצליחו, בלי קשר לקנה מידה.
מימוש.
מימוש הדרישות של הגיבוי תוך ציות למגבלות שלו לרוב אינן משימה פשוטה, שימוש בכלים הנכונים ובתהליכים הנכונים יכול להיות משמעותית על ביצוע הגיבוי.
מדידת התהליך.
אימות תוכנית הגיבוי, דורש לכלול נקודות פיקוח וניהול של נתונים היסטוריים.
איתי שפירא
איתי שפירא (נולד ב-18 בדצמבר 1972) הוא כנר ישראלי, תלמידה של המורה אילונה פהר. המשיך את לימודיו בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק, אצל דורותי דיליי ורוברט מאן.
שפירא, זוכה פרס קלרמונט, ייסד עם עמיתו, הכנר חגי שחם, את קרן אילונה פהר, שמטרתה לטפח ולקדם כנרים ישראלים צעירים. שפירא מנהל התוכניות הקלאסיות של הפקות בייסייד, חברה המפיקה קונצרטים ואירועים מיוחדים. נוסף להופעותיו כסולן עם תזמורות וברסיטלים וכנגן בהרכבי מוזיקה קאמרית, הוא עתיד להציג סדרה יחד עם גלן רובן במרכז האמנויות מאונטיין לורל.
המלחינה הישראלית-אמריקאית שולמית רן הקדישה לאיתי שפירא קונצ'רטו לכינור, שאותו ניגן בשנת 2003.
איתי שפירא מנגן בכינור גואדניני שנבנה בשנת 1745.
Diomedeidae
תום לב
תום לב או כוונה טובה (בלטינית: bona fide) הוא מצב רוחני ומוסרי של הגינות ויושר, וכן עקרון בתחום המשפט. אדם הפועל בתום לב מאמין כי אין בפעולותיו משום פגיעה באדם אחר או גוף אחר, דבר המשליך לעיתים על אחריותו לפגיעה לאדם אחר ולצורך לשפותו בגין נזק כלשהו שנגרם לו בכך.
תום לב במשפט העברי.
מושג תום הלב הוא ערך יסוד במשפט העברי.
במשפט העברי נתפס המונח "תום לב" קודם כל כמידה מוסרית, ולא ככלל משפטי שהפרתו מזכה את הצד הנפגע בסעדים משפטיים. המונח השגור לעניין זה, והנוגע לשימוש לרעה בזכות הוא "מידת סדום", ועקרון השימוש בכלל הוא: "כופין על מידת סדום". כלומר, מונעים מן האדם לעשות שימוש לרעה בזכות משפטית שבידו.
תום לב במשפט הישראלי.
תחולת העקרון.
עקרון תום הלב הוא מושג משמעותי ביותר במשפט הישראלי, ופעמים רבות יש בו כדי לזכות אדם מחבות על פי המשפט הפרטי ולעיתים אף ליצור חובות כלפי אדם הנפגע מהתנהגות שנעשתה שלא בתום לב.
חובת תום הלב מופיעה בחוק החוזים (חלק כללי), ביחד עם הדרישה לדרך מקובלת. הדרישה לתום לב ולדרך מקובלת פורשה בפסיקה כדרישה אחת. סעיף 39 לחוק קובע כי "בקיום של חיוב הנובע מחוזה יש לנהוג בדרך מקובלת ובתום לב" ואילו סעיף 12(א) לחוק קובע כי "במשא ומתן לקראת כריתתו של חוזה חייב אדם לנהוג בדרך מקובלת ובתום לב".
אך תחולת העקרון משתרעת מעבר לדיני החוזים. סעיף 61(ב) לחוק החוזים מחיל את העקרון "גם על פעולות משפטיות שאינן בבחינת חוזה ועל חיובים שאינם נובעים מחוזה". בעקבות סעיף זה קבע השופט אהרן ברק כי תום הלב הוא "אחת מאותן דוקטרינות כלליות, החלות בכל תחומי המשפט, היא עקרון תום הלב. על פיה, כל בעל זכות (במובנה הרחב) צריך להפעיל את זכותו בתום לב. עקרון זה - אשר מקורו הפורמלי הוא בהוראות הסעיפים 39ו-61(ב) לחוק החוזים (חלק כללי), התשל"ג-1973 - הוא עקרון "מלכותי"... הוא קובע אמת מידה אובייקטיבית של התנהגות ראויה במכלול היחסים הבינאישיים"
בעקבות פרשנות זו הרואה בעקרון תום הלב עקרון יסוד במשפט האזרחי בישראל, בתזכיר חוק דיני ממונות, המוצע כקודקס של המשפט האזרחי הישראלי, מופיע תום הלב בעקרונות היסוד. בסעיף 2 של ההצעה נאמר: "בשימוש בזכות, בביצוע פעולה משפטית ובקיום חיוב, יש לנהוג בתום לב".
עיקרון תום הלב הוטמע במפורש או במשתמע בחוקים רבים נוספים, גם מעבר לתחולתו על פי סעיף 61 (ב) לחוק החוזים -
פרשנות העקרון.
הדרישה לתום הלב בסעיפים 12 ו-39 לחוק החוזים, פורשה כדרישה לתום לב אובייקטיבי. לפיכך, טענתו של אדם שהוא האמין שהתנהגותו היא תקינה לא תהווה הגנה ואם בחינה אובייקטיבית של ההתנהגות תקבע שהיא לא הייתה כזו.
תום הלב מהווה מושג שסתום במשפט הישראלי וככזה פרשנותו גמישה יחסית. בפס"ד רוקר נ' סולומון, הגדיר נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק את עקרון זה כמצב שבו "אדם לאדם - לא זאב, ולא מלאך; אדם לאדם - אדם".
הסוגיות הנובעות מהחלתו של עקרון תום הלב.
אחת הבעיות בהחלה גורפת של עקרון תום הלב במשפט בישראל היא שהעקרון עמום ועלול לפגוע בוודאות המשפטית וברצונם החופשי של צדדים היוצרים ביניהם יחסים משפטיים.
לדוגמה, אדם שמנהל משא ומתן לקראת כריתתו של חוזה אינו יודע בזמן ניהול המשא ומתן מהן הדרכים הכשרות לביצועו. במצב זה, בית המשפט יתקשה לבחון אם התנהלותו של האיש הייתה נגועה בחוסר תום לב או לא. הסיבה לאי הוודאות נעוצה בהגדרתו הסובייקטיבית של אדם איזה מעשה נעשה בתום לב או בחוסר תום לא. במדיניות משפטית לא רצוי לבחון את תום הלב באופן סובייקטיבי ולכן נקבעים מבחנים אובייקטיביים למרות הקשיים המתעוררים מכך.
דוגמה נוספת - החלתו של עקרון תום הלב בסדר הדין שמשתייך מעצם טיבו וטבעו לפרוצדורה נוקשה, יוצרת מתח ממשי בין עניינים שאמורים להיות חד משמעיים ובין תום הלב שמהווה מושג הפתוח לפרשנות.
חוסר תום לב.
חוסר תום לב (בלטינית: mala fides) הוא צורה מתמשכת של הונאה () הכרוכה בהעמדת פנים שהאדם פועל מתוך תחושה מסוימת, תוך כדי שהוא פועל תחת השפעה של תחושה אחרת לחלוטין. חוסר תום לב קשור לצביעות, הפרת חוזה, השפעה ומס שפתיים. אין לבלבל את המונח חוסר תום לב עם המונח כפירה (לכאורה, אימוץ כוזב של אמונה דתית). חוסר תום לב עלול להיות כרוך בהונאה מכוונת של אחרים או בהונאה עצמית ().
אקזיסטנציאליזם.
בפילוסופיה של האקזיסטנציאליזם, חוסר תום לב (mauvaise foi) הוא תופעה פסיכולוגית, המתייחסת למצב עניינים שבו אנשים פועלים באופן לא אותנטי, כאשר הם נכנעים ללחצי החברה לאמץ ערכים כוזבים, שאינם תואמים את הערכים האותנטיים שלהם, ומכחישים את החירות הפנימית המולדת שלהם, כבני אדם חיים וחושבים. המושג חוסר תום לב באקזיסטנציאליזם קשור גם למושגים הפילוסופיים: הונאה עצמית () וטינה ().
תום לב בוויקיפדיה.