נבחרת ראוניון בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מושבת ראוניון שבשליטת צרפת והנמצאת באוקיינוס ההודי. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של ראוניון שהיא בשליטת התאחדות הכדורגל הצרפתית. הנבחרת אינה חברה ב-אופ"א או בCAF ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל או באליפות אפריקה לאומות. הנבחרת שיחקה מספר משחקים, כולם נגד נבחרות מדינות האיים השכנות, נבחרת מדגסקר, נבחרת מאוריציוס, נבחרת המלדיביים ונבחרת סיישל.
לנבחרת זו שחקן מפורסם אחד בלבד, גיום אוארו המשחק בקבוצת יאנג בויז ברן השווייצרית. בשל היותה של ראוניון קולוניה צרפתית ובשל כך זכה לאזרחות צרפתית ואיננו משחק על תקן שחקן זר.
אמיל פאור
אמיל פאור (בגרמנית: Emil Paur; 19 ביולי 1855 - 7 ביוני 1932) היה מנצח אוסטרי.
חייו.
פאור נולד בצ'רנוביץ, אוסטריה, כיום אוקראינה. הוא השלים את לימודי המוזיקה בווינה ואחר כך עבד בניצוח בקאסל, קניגסברג ולייפציג. בהמשך היגר לארצות הברית ושם ניצח על התזמורת הסימפונית של בוסטון, הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת פיטסבורג, לפני שחזר לאירופה, לנצח על האופרה של ברלין.
הוא נחשב למנצח כבד ראש, כיון שביכר את יצירותיו של ברהמס, שבשנים ההן היה מקובל לראות בהן חומר האזנה כבד.
נפטר ב-1932 בצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה).
וילהלם גריקה
וילהלם גריקה (גרמנית: Wilhelm Gericke; 18 באפריל 1845 - 27 באוקטובר 1925) מנצח אוסטרי.
גריהק, יליד שוואנברג, למד בווינה ואחר ניצח על אופרה בלינץ ובווינה, שם נתן את "טהנויזר" של וגנר בהצגת בכורה וינאית. בהמשך נסע לארצות הברית וניצח שם על התזמורת הסימפונית של בוסטון.
לייב גלנץ
לייב (לייבל'ה) גלנץ (גלאנץ) (י"א בסיוון ה'תרנ"ח, 1 ביוני 1898 - י"ד בשבט ה'תשכ"ד, 27 בינואר 1964) היה חזן ומלחין ישראלי.
קורות חיים.
לייבל'ה גלנץ נולד בקייב וגדל כילד פלא למשפחת חזנים. אביו היה חזן וחסיד טאלנא, שהנחיל לבנו את יסודות החזנות והניגונים החסידים.
גלנץ היה פעיל ציוני נלהב עוד בנעוריו, והשתתף בכנסים ציוניים רבים. בשנות ה-20 היגר לארצות הברית, אך ביקר מספר פעמים בארץ ישראל. בשנת 1954 עלה לארץ, השתקע בתל אביב, כיהן כחזן בבית הכנסת "תפארת צבי" ולימד חזנות בבית ספר לחזנות שהקים. בתחילת שנת 1964, חש בלבו באופן מפתיע בעת הופעה על הבמה, ונפטר לאחר כמה ימים.
סגנון.
לייב גלנץ פיתח כחזן סגנון ייחודי משלו. גלנץ היה קשוב לסגנונות שונים במוזיקה הקלאסית (הז'אנר הרומנטי, הז'אנר הא-טונאלי וכו'), לזמר העברי והישראלי המתחדש ולניגוני עדות ישראל השונות. את ההשפעות הללו יצק ללחניו החזניים.
עד שנות ה-30 נהג גלנץ להלחין את פרקי החזנות שלו בהברה אשכנזית, אך בהשפעת המשוררים העבריים הצעירים (כאלתרמן ושלונסקי) עבר להלחין בהברה ספרדית, בה שר עד סוף ימיו.
גלנץ הלחין גם נעימות, שחלקן נחשבות קשות לביצוע, למילותיהם של משוררים עבריים מפורסמים כביאליק וטשרניחובסקי.
ניתן להמחיש את השוני בין סגנונו המוקדם יחסית של גלנץ לסגנונו המאוחר, באמצעות היצירות "שמע ישראל" משנות ה-30, ו"אהבתי כי ישמע ה'" משנות ה-40:
בעוד ש"שמע ישראל" היא יצירה הבנויה על היסודות הקלאסיים של החזנות האשכנזית (וירטואוזיות, השתפכות הנפש עד לכדי "בכיינות" במידת מה), הרי ש"אהבתי" היא יצירה הרבה יותר מופשטת, מהורהרת ומופנמת, ואף שגם בה ישנו חלק של השתפכות נפש וזעקה ממעמקים, הרי שלא ניתן להגדירה כמלודרמטית.
פרקי החזנות של לייב גלנץ מושרים עד היום בקונצרטים לחזנות בישראל ומחוצה לה, על ידי חזנים ידועי-שם.
נייקד סיטי
נייקד סיטי (Naked City, "עיר עירומה") הוא הרכב רוק אוונגארדי אשר נוצר והובל על ידי הסקסופוניסט והמלחין ג'ון זורן בשנים 1989–1993. ההרכב, שפעל בסצנת המוזיקה האלטרנטיבית של ניו יורק, התנסה רבות באלתורים ובשילוב סגנונות מוזיקליים כמו פאנק (Punk), פרוג, ג'אז, קאנטרי, גרינדקור וכתריסר סגנונות נוספים.
היסטוריה.
גרסתו הראשונית של ההרכב הוקמה ב-1989 לכבוד חגיגות ארבעים השנה ל"אלקטרה רקורדס" וכללה, פרט לזורן, את יאמאטוסקה איי, רוברט קויין, ביל לוסוול וטד אפסטין.
אלבומיה הראשונים התאפיינו במנגינות מהירות המשלבות המחליפות סגנון מוזיקלי במהירות מסחררת. מבקר אחד תיאר אותה כ"להקה המחליפה עשרה סגנונות מוזיקה שונים בשיר בודד של שתיים-שלוש דקות".
אלבומיה המאוחרים יותר כללו שילוב של סגנונות מעטים יותר אך היה שוני ברור בין כל אלבום. עטיפות אלבומי נייקד סיטי כללו תמונות קשות של אלימות וסצינות של BDSM.
חברי ההרכב.
חברים אורחים:
אנג'לה דייויס
האדומות
ז'אן מישל ז'אר
ז'אן-מישל אנדרה ז'אר (בצרפתית: Jean-Michel André Jarre; נולד ב־24 באוגוסט 1948) הוא מלחין מוזיקה אלקטרונית צרפתי.
ביוגרפיה.
שנות הילדות.
ז'אן מישל ז'אר נולד בעיר ליון שבצרפת. אביו מוריס ז'אר הלחין מוזיקה לסרטים רבים. ז'אר הושפע בצעירותו גם מסבו שהיה מוזיקאי וכן חובב עבודות מלאכה אשר המציא את מערכת הערבול הראשונה ששימשה את הרדיו הצרפתי. הוא החל לנגן בפסנתר כבר בגיל 5. ב־1948 הוריו התגרשו ואביו עזב לארצות הברית.
במהלך שנות התבגרותו ז'אר למד מוזיקה ועסק בה במקביל ללימודיו הרגילים. הוא למד בקונסרבטוריון של פריז בעיקר מוזיקה קלאסית, אך בו בעת המשיך להתעניין גם במוזיקה עכשווית. ז'אר למד לנגן בגיטרה חשמלית והשתתף בתחילת שנות ה־60 במספר הרכבים שונים של ג'אז ורוקנרול.
התחלות.
בשנת 1968 חלה ההתפתחות החשובה הראשונה של חייו המקצועיים כמוזיקאי: זמנו התפנה לאחר שסיים את לימודיו בספרות השוואתית, והוא פגש את פייר שפר אשר הקים גוף לחקר המוזיקה GRM - Groupement de Recherche Musicale ‎, וחיפש מוזיקאים וחוקרי מוזיקה על מנת לחקור כיוונים ואפיקים חדשים בתחום המוזיקה המודרנית והניסויית. ז'אר התלהב ממוזיקה אלקטרו-אקוסטית והראה יכולות מרשימות בתחום ההקלטות המגנטיות, תוך שהתחיל לעבוד על הלחנות של קטעים מוזיקליים.
ב־1969 הלחין את קטעי המוזיקה האלקטרו-אקוסטית הראשונים שלו. הוא הלחין מספר קטעים לאירועים שונים כגון Happiness is a sad song Erosmachine ו-La Cage. זה האחרון יצא ב־1971 כתקליט במספר עותקים, כשנה לאחר שעזב את ה–GRM עקב חילוקי דעות.
בשנה זו גם הופיע לראשונה באופרה של פריז בעת אירוע חגיגי לרגל השקת התקרה החדשה של האופרה.
מ־1969 ז'אר פעל ויצר באופן עצמאי. ב־1972 פגש את פרנסיס דרייפוס, בעל חברת תקליטים וחתם עמו על חוזה. במקביל למוזיקה אלקטרונית, עסק גם, כמו אביו, בהלחנת מוזיקה לסרט (Les Granges Brûlées), בהלחנת מוזיקה לשירים של מספר זמרים צרפתיים כמו פטריק ז'ובה וכריסטוף ואף בכתיבה של כמה שירים עבור זמרים צרפתים. בשנה זו יצא אלבומו השני Deserted Palace, אלבום בעל קונספט מאוד ניסויי.
ב־1975 התחתן ז'אר עם פלור גיליאר (Flore Guillard).
קריירה.
שנת 1976 מציינת את תחילת הקריירה הבינלאומית של ז'אר ואת פרסומו. בחודש אוגוסט של שנה זו התחיל בהקלטות של אלבום קונספט - Oxygène (חמצן). תקליט זה מורכב משישה קטעי מוזיקה שונים המתחברים ברצף ביניהם (למעט בין הקטע השלישי לרביעי, שכן היה צורך להפוך את צד התקליט) באורך כולל של כ־40 דקות. הוא השתמש באלבום זה בסינתיסייזרים אנלוגים של התקופה ההיא ובאמצעים אלקטרונים נוספים דוגמת התרמין. התחושה מהקשבה לתקליט היא של זרימה בעולם עם צלילים מוזרים וסגנון מוזיקלי חדש ושונה. התקליט יצא לאור באוקטובר של אותה השנה והפך במהרה להצלחה. בתחילת 1977 יצא התקליט לבמה הבינלאומית וזכה להצלחה מסחררת. האלבום נמכר ב־12 מיליון עותקים ברחבי העולם ונחשב לאלבום הנמכר ביותר בעולם של יוצר צרפתי.
בשנה 1976 גם נולדה בתו הראשונה - אמילי. זמן קצר לאחר מכן התגרש ז'אר מאשתו הראשונה.
ב־1977 נבחר כאישיות השנה על ידי המגזין האמריקאי People. חברת פולידור רכשה את זכויות ההפצה של ז'אר ברחבי העולם.
בשנת 1978 התחתן ז'אר עם השחקנית הבריטית שארלוט רמפלינג ובשנה זו נולד בנם דוד.
בחודש ינואר של אותה שנה החל לעבוד על תקליט חדש. העבודה נמשכה כ־18 חודשים ובסופה יוצא התקליט Equinoxe (נקודת השוויון). תקליט זה נחשב על ידי רבים ממעריציו כתקליט הטוב ביותר שלו. במקביל, המשיך להלחין מוזיקה לסרטים.
בשנת 1979 נחשף פן חדש בעבודתו המקצועית של ז'אר - הופעות ראווה אשר יהפכו עם השנים לאחד מסימני ההיכר שלו. ב־14 ביולי, יום הבסטיליה, ארגן ז'אר הופעת ענק חינם בכיכר הקונקורד בפריז. הופעה זו משכה אליה כמיליון צופים וזיכתה אותו ברישום בספר השיאים של גינס, וזאת בנוסף למיליונים שצפו במופע בטלוויזיה. ז'אר השתמש בהופעה זו (כמו בהמשך הקריירה) בתאורה מיוחדת, בהקרנות ענק על מבנים, בזיקוקין די-נור וכן, לראשונה בעולם, בלייזרים.
אלבומים ואירועים מיוחדים.
האלבומים הבאים של ז'אר המשיכו להיות בעלי אופי אלקטרוני טיפוסי, אך הוא ניסה לתת לכל אחד מהם סגנון מעט ייחודי משלו. עם הזמן, קטעיו המוזיקליים הפכו להיות יותר סטנדרטים מבחינת הלחן, אך עם שילוב גדול מאוד של אמצעים אלקטרונים. כל אלבום הכיל בדרך כלל קטע אחד או שניים קצרים וקליטים יותר לאנשים שפחות מכירים את יצירותיו כך שיוכלו להיות "להיטי רדיו" פוטנציאלים (3–5 דקות) ולמשוך את קהל המאזינים להקשיב לתקליט השלם, אשר בדרך כלל נחשב ל"קשה לעיכול" בגלל ייחודיותו.
ביוני 1981 הוציא את התקליט Les Chants Magnétiques (מילולית - "השירים המגנטיים", משחק מילים על Champs Magnétiques - "שדות מגנטיים"), האלבום הראשון בו נעשה שימוש בסינתיסייזר סיפרתי - ה־Fairlight CMI.