כדי להלחם בתופעה, הודיעו בשנת 2018 מנהלי בתי ספר ברחבי הארץ כי תיאסר כניסת תלמידים בתחפושות ליצן לשטחי בתי הספר במהלך חג הפורים.
ביולי 2021 דווח על מקרה של נער המחופש לליצן מפחיד באזור פתח תקווה, מאז לא נרשם או דווח אף מקרה דומה.
פרשנות.
חלק מההסברים לתופעה טוענים כי הליצנים מהווים חלק ממסע קידום לסרטו של רוב זומבי "31" (שעוסק בליצנים) או סרטו של אנדרס מוסצ'ייטי "זה", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג זה, כששניהם מציגים נבל לבוש כליצן.
הסופר בנג'מין רדפורד, שכתב את הספר "ליצנים רעים" אמר כי התופעה מהווה חלק מאפקט גלגל השלג, כששמועה ודאגות לגיטימיות מתערבבות עם החיפוש האנושי אחר סיפור טוב.
יש שדחו טענות אלה כהיסטריה המונית וכי זהו רק ליבוי פחד מליצנים שקיים אצל ילדים ומבוגרים כאחד.
יוסי ואסה
יוסי ואסה (נולד ב-2 במאי 1975) הוא תסריטאי ושחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי. הסדרה הקומית שיצר וכתב "נבסו" זכתה בפרס אמי הבין-לאומי לשנת 2018.
ביוגרפיה.
ואסה נולד באתיופיה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל עשר במבצע משה. עם עלייתו התיישבה המשפחה בנתניה, תחילה במרכז קליטה, ולאחר מכן בשכונת קריית נורדאו בעיר. הוא למד בכפר הנוער אמי"ת פתח תקווה, ושירת בצבא בתיאטרון צה"ל. לואסה תואר ראשון מהחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה, אותו סיים ב-1998. כשהגיע לסן פרנסיסקו כשחקן בהצגה פגש את אשתו לעתיד ירדן ואסה, ציירת ואמנית קומיקס שלמדה שם אמנות וציור. השניים חזרו יחד לישראל ב-2006 ומגדלים את ילדיהם בחינוך ביתי.
קריירה.
תיאטרון.
ואסה יצר ושיחק בהצגת היחיד "באמהרית זה נשמע יותר טוב", העוסקת בילדותו בכפר באתיופיה, במסעו לארץ ישראל, ובסיפור קליטתו בישראל. ההצגה הועלתה על במות מעל אלף פעמים. בעקבות המתיחות שנוצרה בין משטרת ישראל ליוצאי אתיופיה, החליטה המשטרה לקיים אותה בפני שוטרי משטרת ישראל. ב-2005 הועלתה ההצגה "יחיד במינו" שכתב עם שי בן עטר, בהפקה משותפת של תיאטרון הנפש והתיאטרון הארצי לילדים ונוער. ההצגה הועלתה בתיאטרון ניו ויקטורי בברודוויי, ניו יורק. ואסה כתב, ביים והפיק את המחזה "מר גטו", וכתב וביים את ההצגה "שאריות של החיים".
טלוויזיה.
ואסה הופיע ככתב שטח במגזין "דרך העיניים שלנו" ששודר בטלוויזיה החינוכית. הוא השתתף גם בתוכנית האירוח הקומית בערוץ IETV אותה יצר, כתב, שיחק בה והנחה אותה לצדו של שמואל ברו, ובתוכנית "הולו הגר" באותו הערוץ ככותב מערכונים ומנחה. ב-2005 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "בוא נתערב" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שיועדה ללימוד והקניית השפה העברית. ב-2013 השתתף בגרסה הישראלית לסדרה "המשרד" של yes, בתפקיד אבבה (אבי).
ב-2017 שודרה הסדרה "נבסו", אותה יצר וכתב עם שי בן עטר וליאת שביט, ובה הוא הופיע בתפקיד הראשי בתור גילי צ'לצ'או, פרסומאי יוצא אתיופיה. את שיר הנושא לסדרה שר ההרכב קפה שחור חזק בשיתוף ואסה.
קולנוע.
בשנת 2000 השתתף בסרט "אחות זרה" בבימויו של דן וולמן. בשנת 2005 השתתף בסרט הקולנוע הישראלי-צרפתי "תחיה ותהיה". ב-2019 השתתף בסרט "אתר הצלילה בים האדום" בבימויו של גידי רף.
יצירות נוספות.
בסוף שנות ה-90 הוציא יחד עם שמואל ברו שלוש קלטות וידאו באמהרית, שזכו להצלחה בקרב עולי אתיופיה.
בשנת 2005 ביצע קטע קריאה בתחילת השיר "שובי אל ביתי" שהופיע באלבום "ממעמקים" של הפרויקט של עידן רייכל. כמו כן, גם שיחק בקליפ של השיר "מילים יפות מאלה", מאותו אלבום, לצדה של הזמרת כברה קסאי.
ב-2015 הוציא לאור יחד עם ירדן ואסה את הרומן הגרפי "היום האחרון של פורים", העוסק בתהליך ההגירה האוטוביוגרפי שלו מאתיופיה בישראל. ירדן ואסה עיבדה את הסיפור שכתב לקומיקס ויצרה ממנו רומן גרפי. הספר זכה בפרס דבורה עומר, נבחר מצעד הספרים וזוכה מענק מועצת התרבות של מפעל הפיס לשנת 2014.
פרסים.
ההצגה "יחיד במינו" זכתה בשנת 2005 בפרס ההצגה הטובה ביותר, פרס הבימוי לבמאי שי בן עטר, וציון לשבח לשחקנים שי פרדו ותיתי אספה בפסטיבל הבינלאומי להצגות הילדים בחיפה. בשנת 2010 זכה ואסה בפרס המשרד לקליטת עלייה על שם יורי שטרן, המוענק לאמנים עולים בתחום התרבות והאמנות, בקטגוריית ההומור והסאטירה.
בנובמבר שנת 2018 הסדרה "נבסו", אותה גם יצר ואסה, זכתה בפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה. הסדרה משודרת בערוץ רשת 13 (ולפני כן בערוץ 2 של רשת) והיא עוסקת במשפחה מעורבת המורכבת מאב אתיופי, אם אשכנזייה, בתם המשותפת, והמשפחה המורחבת.
מריה דרשקוביץ', רוזנת טראקושצ'ן
מריה דרשקוביץ', רוזנת טראקושצ'ן (בגרמנית: Maria Gräfin Drašković von Trakošćan; 8 במרץ 1904 - 10 ביוני 1969), הייתה אשתו של אלברכט, דוכס בוואריה ראש בית ויטלסבאך.
ביוגרפיה.
מריה נולדה ב-8 במרץ 1904 בווינה, לדיוניס מריה דרשקוביץ', רוזן טראקושצ'ן וליוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו, בתם של אלפרד, נסיך מונטנואובו השני ופרנצסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. אביה של מריה השתייך לאצולה הקרואטית הישנה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואף היה חבר בבית המגנטים ההונגרי ובפרלמנט הקרואטי. מצד אביה הייתה מריה צאצאית של הרוזנת ההונגרייה ארז'בט באטורי הידועה לשמצה, ואילו מצד אמה היא הייתה צאצאית של מארי לואיז, דוכסית פארמה מבעלה השני אדם אלברט פון נייפרג.
ב-3 בספטמבר 1930 התחתנה מריה בברכטסגאדן עם אלברכט, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1955 מת חמיה רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ובעלה אלברכט הפך לראש בית ויטלסבאך. ב-10 ביוני 1969 מתה מריה בביתה בקרויט, והיא בת 65 שנים.
משפחתה.
ב-3 בספטמבר 1930 התחתנה מריה עם אלברכט, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
מרקורי לינקס
מרקורי לינקס (באנגלית: Mercury Lynx) היא מכונית משפחתית אשר הוגדרה כמכונית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בין השנים 1980–1987.
דגם ה"מרקורי לינקס" התבסס על דגם הפורד אסקורט אשר יוצר בדרום אמריקה.
ליצנים מפחידים
שרלוט פורטן גרימקה
שרלוט לואיז ברידג'ס פורטן גרימקה (באנגלית: Charlotte Louise Bridges Forten Grimké; 17 באוגוסט 1837 – 23 ביולי 1914) הייתה  פעילה נגד העבדות, משוררת ומחנכת. היא גדלה במשפחה אמידה שהייתה חלק מהתנועה לביטול העבדות בפילדלפיה. היא עבדה כמורה במשך שנים רבות, כולל בהוראת עבדים משוחררים במהלך מלחמת האזרחים, בדרום קרוליינה. מאוחר יותר בחייה, היא נישאה לפרנסיס ג'יימס גרימקה, איש דת פרסביטריאני שעמד בראש כנסייה גדולה בוושינגטון די סי. הוא היה אחיין של האחיות גרימקה הידועות מהתנועה לביטול העבדות, והיה בעצמו פעיל זכויות האזרח.
היומנים שלה נכתבו לפני סוף מלחמת האזרחים ופורסמו במהדורות רבות במהלך המאה ה-20, ונחשבים למסמכי תיעוד היסטורי משמעותיים ונדירים על חייה של שחורה חופשית בצפון בשנים הקודמות לשחרור העבדים.
תחילת דרכה.
שרלוט "לוטי" פורטן נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, למרי וירג'יניה ווד (1815–1840) ורוברט ברידג' פורטן (1813–1864). רוברט פורטן וגיסו רוברט פרוויס היו מתנגדי עבדות וחברים בארגון בשם "Philadelphia Vigilance Committee", חלק מרשת סיוע לעבדים בורחים. אמה, דודותיה, וסבתה היו חברות מייסדות של איגוד הנשים נגד עבדות של פילדלפיה. גם סבה, ג'יימס פורטן, היה פעיל זכויות אזרח מוביל בזמנו, והוא היה מקור העושר של המשפחה; הוא המציא מכשיר שתרם לביצועי מפרשי ספינות, והרוויח הון של $100,000, שנחשב אז הון גדול.
בעוד שבני משפחת פורטן היו שחורים חופשיים מהצפון, מצד אמה לא היה זה המצב: אמה וסבתה יצאו מהעבדות, ואמה, מרי, הייתה בתו של בעל המטע העשיר ג'יימס קתקרט ג'ונסטון מצפון קרולינה, ונכדתו של מושל המדינה סמואל ג'ונסטון. מרי ואמה אדית ווד (1795–1846) נחשבו לרכושו של קפטן ג'יימס ווד מצפון קרוליינה.
לאדי ווד היו ארבע בנות מג'יימס קתקרט: מרי וירג'יניה, קרוליין (1827–1836), לואיזה (1828–1836), ואנני א. (1831-1879). ג'ונסטון הביא לשחרורן של אדי ובנותיה בשנת 1832, וסייע להן להתיישב בפילדלפיה בשנת 1833.
אחרי שמרי וירג'יניה ווד נישאה לרוברט פורטן ב-1836, אדי חייתה בביתם ושילמה שכירות לחתנה. כשמרי נפטרה משחפת ב-1840, אדי טיפלה בנכדתה שרלוט יחד עם דודתה הצעירה של שרלוט, בתה אנני ווד, שהייתה רק שש שנים מבוגרת ממנה. כשאדי נפטרה בשנת 1846, שרלוט גודלה על ידי קרובי משפחה שונים, ואנני אומצה על ידי חברה של המשפחה, איימי מתילדה קאסי.
מגיל צעיר, גילתה שרלוט סלידה וכעס על קיום העבדות. היא עצמה נולדה חופשיה ועשירה בצפון, אך הייתה לעיתים רואה מחלונה שיירות עבדים כבולים שברחו ונלכדו, או נחשפת באופנים אחרים לתופעה. כשהחלה לכתוב, זה היה אחד הנושאים המרכזיים בכתיבתה.
בשנת 1854, מאחר שאביה דאג שהיא בודדה מידי בפילדלפיה, שרלוט עברה למסצ'וסטס כדי לגור עם משפחת קאסי, ולמדה שם בבית ספר פרטי לנערות, שם רכשה השכלה מקיפה. היא הייתה התלמידה הלא-לבנה היחידה מבין 200 תלמידות בבית הספר. כשסיימה אל לימודיה שם, המשיכה לימודיה בספרות בבית ספר למורות. עבודתה הראשונה כמורה הייתה בבית ספר ציבורי בסיילם, מסצ'וסטס, והיא הייתה המורה השחורה הראשונה שלימדה תלמידות לבנות במערכת החינוך של סיילם.
אקטיביזם.