בפברואר 2007, תיאר ספיבק את לוח הזמנים המשוער להופעת הדורות הבאים של רשת האינטרנט, וכן את רשימה הטכנולוגיות והטרנדים שיכללו בהם. על פי לוח זמנים זה, כל דור נמשך 10 שנים ולכן עידן הוב 2.0 יסתיים ב-2010. תום עידן הווב 3.0 יהיה ב-2020, ורק אז יופיע הדור הרביעי של הרשת (Spivack, 2007).
על פי ברנס לי, וב סמנטי יטפל בשני נושאים עיקריים:
פוליצר
צליל עילי
צליל עילי (אוֹבֿרְטוֹן או הרמונית) הוא כל אחד מאופני התנודה של כלי נגינה שאינו אופן התנודה הראשי. על פי רוב, אופן התנודה הראשי הוא החזק והברור ביותר, והצלילים העליים מתווספים אליו ומעניקים לו את ה"צבע" המיוחד לכלי הנגינה. בתורת הגלים מכונים צלילים כאלה הרמוניות גבוהות של התדר היסודי.
תדירויותיהם של הצלילים העיליים הן כפולות שלמות של התדר היסודי (כלומר, אם תדר היסוד הוא formula_1, הצלילים העיליים יופיעו בתדרים formula_2, formula_3 וכן הלאה). לכן הם תמיד גבוהים יותר מהצליל היסודי שלהם. לכל צליל בטבע יש עקרונית אינסוף צלילים עיליים אך נהוג להתייחס לכל היותר לחמישה, מכיוון שרק חמשת הצלילים העיליים הראשונים קלים יחסית לשמיעה והפקה. היות שיחס התדרים בין הצלילים במוזיקה הוא לוגריתמי ולא יחס ישר, הפרש הגבהים בין זוגות הצלילים העיליים של צליל יסודי מסוים הולך וקטן ככל שמתרחקים מהצליל היסודי. תיאור הצלילים העיליים נעשה באופן הבא:
הצלילים העיליים אינם זהים לצלילים המושווים הנהוגים בכלי מקלדת כיום, וזאת בגלל מגבלותיה של המקלדת שחלוקתה אינה מאפשרת שכל הצלילים יהיו מכוונים על פי היחס המתמטי המדויק. כך, למשל, הטרצה הגדולה שנוצרת בין הצליל העילי הרביעי והצליל העילי החמישי אינה זהה לזו הנוצרת בין הצליל העילי ה-9 וה-11. בכוונון מושווה ובכוונונים היסטוריים שונים של כלי מקלדת יש הכרח ליצור זיוף מסוים כדי שכל הצלילים והסולמות יהיו נגישים.
הצלילים העיליים מהווים חלק מההבדל בין תווים זהים המנוגנים בכלי נגינה שונים, היות שכלי נגינה שונים מדגישים או מצניעים צלילים עיליים שונים ביחסי עוצמות שונים ובגוון שונה. הבדלים אלו משנים את "צבע" הצליל; למשל, הצבע הטיפוסי לחצוצרה נובע מכך שנשמע בה צליל עילי ראשון שעוצמתו כמעט כעוצמת הצליל היסודי. יחסי העוצמות של ההרמוניות השונות תלויים במגוון פרמטרים: למשל, בכלי מיתר, החומר שהמיתר עשוי ממנו, המקום שבו פורטים עליו (מרחק מהגשר בגיטרה, למשל) ואופן הפריטה (מפרט או אצבע) משפיעים על יחסי העוצמות ונותנים לצליל אופי אחר.
ניתן לזהות צלילים עיליים בקלות כאשר מנגנים צלילים נמוכים מאוד בפסנתר. הצלילים העיליים כל כך מרובים, עד שקשה למי שאינו מיומן לזהות את גובה התו. בכלי מיתר ניתן להפיק צלילים עיליים על ידי לחיצה עדינה אשר מגדירה נקודת שבת על המיתר. למשל, לחיצה עדינה באמצע המיתר ופריטה עליו תפיק בבירור את הצליל העילי הראשון, ולחיצה עדינה בשליש המיתר תפיק את הצליל העילי השני.
ברוב כלי הנשיפה ניתן להפיק צלילים עיליים על ידי נשיפה חזקה יותר לתוך הכלי. ככל שהנשיפה חזקה יותר בפוזיציה מסוימת, יישמע צליל עילי גבוה יותר בבירור, לפי הסדר. בכלי הקשה רבים (בעיקר כלי הקשה מלודיים - כאלה שניתן לנגן בהם מנגינות) ניתן לשמוע יותר מצליל אחד בעת ההקשה. הצליל הנמוך ביותר שנשמע הוא הצליל היסודי, והצלילים האחרים הם צלילים עיליים. ככל שהצליל העילי גבוה יותר, כך קשה יותר לרוב לשמוע אותו ולהפיקו.
מבחינה פיזיקלית נוצרים הצלילים העיליים מכיוון שעבור כל גל שמקיים את משוואת הגלים של כלי הנגינה בתדר מסוים, כל הגלים בעלי כפולה שלמה של אותו התדר (שהוא התדר היסודי) יקיימו גם הם את משוואת הגלים, כלומר ייווצרו ויישמעו.
המרסייז
חיים ישראל אייז
הרב חיים ישראל אייז (1876–1943) היה ממקימי אגודת ישראל ומעסקניה הבולטים. חי בשווייץ והיה פעיל מרכזי בהצלת יהודים בתקופת השואה.
נולד בשנת ה'תרל"ו (1876) באיסטריק שבגליציה. היה היחיד מעשרת ילדי משפחתו ששרד מגפה של מחלת הדיפטרייה שבאותה עת לא היה לה מרפא.
ר' חיים ישראל הגיע לשווייץ הנייטרלית בהיותו איש צעיר וקבע את מושבו בעיר ציריך בה הפך לאיש עסקים מצליח.
מפעל ההצלה של הרב חיים ישראל אייז.
אייז היה בין הראשונים שקיבלו תיאור מפורט ומדויק על המתרחש בארצות הכיבוש הנאצי. הוא קיבל וארכב מאות מכתבים המתארים את הסבל בגטאות ובמחנות ההשמדה.
מתוך המכתבים עולה תמונה מפורטת של המערכת אותה הפעיל: שליחים בארצות הכבושות, רשת של "סייענים" בצלב האדום ואנשי קשר בשגרירויות הזרות בברן.
התרומה החשובה ביותר של ארכיון המכתבים היא בביסוס דעה של היסטוריונים, כי עסקנים חרדים היו המובילים בשבירת החשיבה ה"מקובלת", שטענה כי אסור לפעול בדרכים שאינן חוקיות ו"להרגיז את הגויים".
כשהחלו להגיע מאירופה תיאורי הרעב והמחסור, העביר חיים ישראל כספים לידיד בליסבון, וזה היה רוכש המוצרים האלה שהיו יקרי המציאות בזמן המלחמה (קקאו, קפה, סוכר, תה וסרדינים) ומעבירם לתעודתם. מוצרים אלה יכלו היהודים להחליף בכמויות גדולות של קמח ותפוחי אדמה.
את המזון שרכש היה חיים ישראל מעביר לז'נבה, שם היו לו קשרים טובים עם יו"ר הצלב האדום. אנשי הצלב האדום הבינלאומי היו מעבירים את חבילות המזון לסניפם בגרמניה, וזה היה מחלק את החבילות לנמענים. חיים ישראל היה עושה מאמץ מיוחד כדי לאפשר ליהודי הגטו לקיים מצוות כהלכתן. לשם כך היה שולח ארבעה מינים, מצות ויין בעבור ארבע כוסות.
את משלוחי המזון מימן לעיתים קרובות מכיסו, וחלק גדול מהונו הוקדש למטרה זו.
המצאתו הגדולה של חיים ישראל הייתה כשיצר קשר עם הקונסול של פרגוואי ושל אל סלוודור על מנת שינפיק תעודות זהות ודרכונים דרום אמריקאיים ליהודי הגטו בפולין. לשם כך נעזר גם בקונסול פולין, קונסטנטי רוקיצקי. כך הונפקו אלפי תעודות דרום אמריקאיות, ונשלחו בידי שליחים שונים או באמצעות הדואר ליעדם. בצורה זו זכו היהודים בעלי התעודות ליחס מועדף, ונעצרו במחנות מיוחדים לנתינים זרים, המפורסם שבהם הוא מחנה ויטל. אף על פי שרבים מבעלי התעודות לא זכו להינצל, בזכות תעודות אלה הציל אייז יהודים רבים ממוות.
הקמת אגודת ישראל.
ר' חיים ישראל אייז היה בין מקימי תנועת אגודת ישראל העולמית, בשנת 1912, ומפעיליה המרכזיים. הוא לא הירבה להופיע בוועדות או אסיפות, אלא פעל בעיקר מאחורי הקלעים וכל החלטה שהובאה לפני הנשיאות זכתה קודם לכן לאישורו. הוא ריכז תחת ידיו גם את ניהול קרנות הצדקה של אגו"י.
בימי מלחמת העולם הראשונה הקים מערכת להעברת מידע על מקומם וצורכיהם של הפליטים היהודים הרבים, ודאג למחסורם.
בציריך הוציא לאור את עיתון "הדרך", וכתב הוא עצמו את המאמרים ודאג להדפסתם ושליחתם. משווייץ הוא ניהל את מערכותיה של היהדות החרדית בא"י, שבאותה עת עמד בראשה הרב חיים זוננפלד. הוא הביע את דעתו בצורה נחרצת בכל הסוגיות שעמדו על סדר היום הציבורי. הוא כתב בקביעות בעיתון של אגודת ישראל בשם "קול ישראל" שיצא לאור בירושלים וגם כתב בשבועון דרכנו.
כמטרה עיקרית לחיציו שימשה תנועת המזרחי, אליה השתייך בעצמו בצעירותו. הוא לעג לאנשי המזרחי על כך שלא מלמדים לבניהם תורה, אלא יש להם "דת" אחת: "דת העבודה". הוא גם טען שהסתפחות המזרחי לציונות היא בעבור בצע כסף. כמו כן ביקר את החינוך החילוני בארץ ישראל, ועל בוגרי חינוך זה כתב כי " בטוח הנני שלא יגדלו לאפיקורסים, אחרי כי אינם יודעים אף ידיעה כל שהיא מתורת הקודש כדי לכפור בה, מגודלים המה ל'עמי הארץ'..."
נכדיו וניניו של הרב חיים ישראל אייז כולם הולכים בדרכו, יש לו אף נכדים בארץ ישראל חתני בנו הרב יוסף אייז, ואף מכהנים כראשי ישיבות כמו הרב אפריים מילר ראש ישיבת משך חכמה בבני ברק והרב חיים ישראל הערץ ראש ישיבת יד הלוי וחתנו של ראש ישיבת בריסק הרב אברהם יהושוע סאלאוויציק. ועוד.
אייז
צרפתי
מריו
מריו (ביפנית: マリオ; באנגלית: Mario), או בשמו המקורי ג'אמפ מן (ジャンプマン, Jump Man), הוא דמות בדיונית פופולרית בזיכיון משחקי הווידאו "מריו", אשר נמצא בבעלות חברת נינטנדו היפנית. דמותו של מריו נוצרה על ידי מעצב משחקי הווידאו היפני שיגרו מיאמוטו. בהיותו הקמע של חברת נינטנדו והגיבור הראשי בזיכיון משחקי הווידאו "מריו", מריו הופיע במעל ל-200 משחקי וידאו לאורך השנים.
מריו הוא שרברב איטלקי נמוך קומה, שמנמן ומשופם המתגורר בממלכה קסומה ובמסגרת הרפתקאותיו הוא צריך בדרך כלל להציל את הנסיכה פיץ' מהנבל באוזר. אחיו הצעיר והעוזר שלו הוא לואיג'י.
מאז 1992 דמותו של מריו מדובבת על ידי צ'ארלס מרטינה.
יצירת הדמות.
שיגרו מיאמוטו יצר במקור את דמותו של מריו כאשר הוא פיתח את המשחק דונקי קונג בניסיון לייצר משחק וידאו חדשני ופורץ דרך עבור חברת נינטנדו. במקור מיאמוטו קיווה ליצור משחק וידאו בו יוכל להשתמש בדמויותיהם של פופאי, בלוטו, ואוליב אוייל. אף על פי כן, באותה העת מיאמוטו לא הצליח לרכוש את הזכויות להשתמש בדמויות הללו במשחק הווידאו, ולכן יצר את המשחק דונקי קונג בו היה גיבור ראשי ללא שם, דמותו של דונקי קונג, ודמות נשית שכונתה בתחילה "ליידי". בשלבים המוקדמים של דונקי קונג, מריו לא היה מסוגל לקפוץ. עם זאת, בהמשך מיאמוטו הוסיף את היכולת לקפוץ.