לפי דעה זו, מבואר אפוא שחובת כיבוד אחיו הגדול היא חובה עצמאית, שאינה קשורה לחובת כיבוד הורים, וכך מובא להלכה במרבית המפרשים. גם בהיעדר חובת כיבוד הורים (לאחר מיתתם, כאשר אין לומר שחייב לכבד את אחיו מפאת כבוד הוריו), ממשיכה להתקיים חובת כיבוד אחיו הגדול.
בניגוד לדעות שלעיל, הרמב"ן סובר שכמו חיוב כיבוד אשת האב ובעל האם, חובת כיבוד אחיו הגדול נאמרה רק בחיי האבות, ומהווה חלק מחובת כיבוד ההורים: "אבל אחיך הגדול, אם חשבו הראשונים שאין כמצוה כן אלא בחיי האבות, לפי שהוא גנאי להם שיתבזו תולדותם והם מצטערים בזה הרבה, ומנהג כל האנשים לייסר בניהם לנהוג כבוד בגדוליהם",
לשיטת הרמב"ן נשאלת השאלה אם רשאים ההורים לוותר על כבוד האח הגדול. אם יסוד החיוב הוא מפני כבוד ההורים, יש לומר שיכולים למחול על כך, כמו שיכולים למחול על כבוד עצמם. והעיר בזה בדרכי משה, והניח את שאלת מחילת ההורים לדעת הרמב"ן להלכה ב"צריך עיון".
בברכי יוסף ריכז את דעות הראשונים, והכריע להלכה כדעת הרמב"ם וההולכים בדרכו, שחובת כבוד אחיו הגדול קיימת אפילו לאחר מות ההורים, ולפי זה להלכה בוודאי שלא תועיל מחילת ההורים על כבוד בנם הגדול.
דין תורה או דברי סופרים.
שיטת הרמב"ם.
הרמב"ם הביא בספר המצוות כדוגמה לדבר שיש עליו דרשה בתלמוד וחיובו מדרבנן את כיבוד אחיו הגדול. ובספר משנה תורה הרמב"ם פסק: "חייב אדם לכבד את אשת אביו אף על פי שאינה אמו, כל זמן שאביו קיים, שזה בכלל כבוד אביו ... ומדברי סופרים שיהיה אדם חייב בכבוד אחיו הגדול ככבוד אביו". לשון הרמב"ם, "מדברי סופרים" יכול להתפרש כחיוב מדרבנן בלבד. אולם, ברדב"ז שם ניתן לפרש שמדובר בחיוב דאורייתא, אלא שהרמב"ם מכנהו "מדברי סופרים" מכיוון שאין פסוק מפורש המורה עליו, אלא הוא נלמד מייתור. גם במנחת חינוך כתב: “אחיו הגדול נמי מדאורייתא, רק הרמב"ם קורא לה מדברי סופרים, אבל המצוה היא מן התורה".
ישנן גם שיטות אחרות אשר מבארות את דעת הרמב״ם כפשוטו שהחיוב הוא אכן רק מדרבנן כיון שכאמור אין מקרא מפורש בתורה לחיוב זה. בדומה לכך כתב גם הרמב״ם לגבי טומאת כהן לאשתו שנפטרה שהחיוב ליטמאות לה הוא מדברי סופרים, דהיינו מדרבנן.
שיטות נוספות.
נוסף על הפוסקים שלעיל, גם בספר חפץ חיים נקט בתוך דבריו שמי שמדבר לשון הרע על אחיו הגדול עובר על איסור תורה נוסף (על לשון הרע), ש”עובר גם כן על מצות עשה דכיבוד אב ואם". כך גם דעת הסמ"ק, והביאה להלכה החיי אדם, וכן כתב בספר חרדים.
אולם, בניגוד לדעות אלו, כתב המאירי: "ודבר זה מצווה מדברי סופרים, וסמכוה מן המקרא. ואע"פ שהזכירו בסוגיא זו שכבוד אשת אב דאורייתא, לא אמרוה אלא דרך סמך". מבואר שסבר המאירי שלא מדובר במצוות התורה, וייתכן שאף כך הבין המאירי את דעת הרמב"ם.
הלכה למעשה יש להתייחס לכיבוד אחיו הגדול כאל מצוות התורה, ולהחמיר בו במקום ספק ככל דיני התורה.
כבוד אחותו הגדולה ואחיו הגדול שאינו בכור.
נחלקו דעות הפוסקים אם חובת כבוד אחיו הגדול נאמרה אף בנוגע לאחיות, או שמא לא נאמר אלא באחים. כמו כן נחלקו בעניין אחיו הגדול שאינו בכור: האם חיוב כבוד אחיו הגדול נאמר רק באחיו הבכור, או שמא יש חובה לכבד כל אח שגדול ממנו.
בשאלות אלו ציין ב"פתחי תשובה" לדברי שו"ת שבות יעקב, שנקט שאין אדם מחויב בכבוד אחותו הגדולה, וכמו כן נאמרה המצווה רק באח הגדול ביותר, שהוא הבכור. בטעם הדבר ביאר שם שיסוד המצווה הוא לכבד את הבן (הבכור) היורש, שכך הוא כבוד ההורים לכבד הבן הבכור שממשיך את דרכם, ולכן לא נאמר החיוב אלא בבן זכר, ובבכור ממש.
אולם ב"ברכי יוסף" חלק עליו הן בנוגע לכבוד אחותו הגדולה והן בנוגע לאח גדול שאינו בכור, ונקט שנאמרה המצווה גם באחותו הגדולה וגם בכל אח שגדול ממנו. את יסוד דבריו תמך בדברי הרמב”ן שהובאו לעיל, שכן "שגנאי לאביו ואמו שיתבזו תולדותם", וסברא זו נכונה בין בבן ובין בבת, וגם בכל האחים שגדולים ממנו.
ביושר הורי הביא בשם ספר יד שאול שהביא ראיה מדברי הגמרא שיש חובת כבוד לאחיות גדולות, שכן עולא כיבד את אחיותיו הגדולות.
להלכה, מסיק ב"ברכי יוסף":
גשר הסליל הכפול
כפר שיתופי
הרדי (נהר)
גרנטה
גרנטה (Granta) הוא כתב עת ספרותי וכן חברת הוצאה לאור בבריטניה, אשר מגדיר את העיקרון המנחה אותו כ"אמונה בכוחם ובדחיפותם של סיפורים, הן בבדיון והן בכתיבה עיונית, וביכולתם העילאית של סיפורים לתאר, להאיר, ולהמחיש." בשנת 2007, תואר כתב העת כך ברשימה ב"האובזרבר": "במזגו יחד ממוארים וצילום עיתונות, ובהאדרתו את הסיפורת הריאליסטית העכשווית, 'גרנטה' מצמיד את פניו בחוזקה אל החלון, נחוש לצפות בעולם".
העשורים הראשונים.
"גרנטה" נוסד בשנת 1889 על ידי סטודנטים באוניברסיטת קיימברידג' בשם "הגרנטה" ("The Granta"), בעריכת רודולף צ'יימברז לימן (R. C. Lehmann, לימים משתתף עיקרי בכתב העת הסאטירי פאנץ', וכן פוליטיקאי וחבר פרלמנט).  תחילה נועד להיות כתב עת לפוליטיקה סטודנטיאלית, הומור, וביכורים ספרותיים.  שם כתב העת לקוח משמו של אחד מיובלי הנהר קאם (הנהר העובר בעיר קיימברידג').  עורך מוקדם נוסף של כתב העת היה ריצ'רד פרסקוט קגווין (R. P. Keigwin), חוקר תרבות דנמרק ושחקן קריקט ידוע בשעתו.  בשנת 1912–1913 ערך את כתב העת אדוורד שאנקס, סופר, מבקר, ומשורר, שלימים נמנה עם משוררי מלחמת העולם הראשונה בבריטניה. עוד בין עורכי העיתון אוליבר לוקר-למפסון ואדווין מונטגיו.
בצורתו זו התקיים כתב העת במשך עשורים, וזכה לפרסם כתבי נעורים (ג'ובניליה) של כמה סטודנטים שהתפרסמו מאוחר יותר כיוצרים, ובהם:  , ויליאם אמפסון מייקל פריין, טד יוז, א. א. מילן סילביה פלאת', ,  (שגם ערך את גרנטה בשעתו), ו.
מתכונת חדשה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נקלע כתב העת לקשיים כספיים וסבל מאדישות מצד הסטודנטים.  קבוצה של תלמידים לתארים מתקדמים הצילה אותו מסגירה, ובשנת 1979 נולד כתב העת מחדש ככתב עת ל"כתיבה חדשה", ופנה אל קהל כותבים וקוראים מחוץ לאוניברסיטת קיימברידג'. העורך הראשון במתכונת החדשה היה  (סופר אמריקאי שלמד בקיימברידג', שאת ספרו "בין בריונים" ("Among the Thugs") כתב במקור עבור כתב העת), וכהונתו נמשכה 16 שנה. אחריו ערך את כתב העת איאן ג'ק, מ-1995 עד 2007.
באפריל 2007 מונה ג'ייסון קאולי, שהיה עורך ירחון הספורט של "האובזרבר", לערוך את גרנטה.  קאולי שינה את עיצוב כתב העת ופתח אתר אינטרנט חדש עבורו.  בספטמבר 2008 עזב את המשרה משקיבל לידיו את עריכת הניו סטייטסמן.
אלכס קלארק, לשעבר סגנית העורך הספרותי ב"האובזרבר", החליפה את קאולי, והייתה לאשה הראשונה שכיהנה בעריכת גרנטה. בסוף מאי 2009 עזבה קלארק את המשרה, ועורך אמריקאי בשם ג'ון פרימן נטל לידיו את התפקיד.
גרנטה יוצא עתה כרבעון, ומפרסם תמהיל של סיפורת, זכרונות, כתבות שטח, עיתונות חוקרת, וצילום עיתונות.
בעלות.
בשנת 1994 רכש ריי הדרמן, אשר בבעלותו גם "The New York Review of Books," שליטה בכתב העת." " באוקטובר 2005 עברה השליטה לידי הנדבנית השוודית סיגריד ראוסינג.
הוצאת הספרים Granta Books.
בשנת 1989, הקים העורך דאז, ביל ביופורד, הוצאת ספרים ליד כתב העת.  ההוצאה ביקשה להוציא 6 ספרים בשנה, ופעלה בשותפות עם הוצאת ספרי פינגווין, אשר טיפלה בשיווק ובהפצה.  המטרה המוצהרת של הוצאת הספרים היא לפרסם יצירות אשר "מגרות, מעוררות השראה, עוסקות בשאלות קשות, ובוחנות תקופות היסטוריות מרתקות."
בעלת כתב העת, ראוסינג, הצהירה שתעמוד מאחורי השאיפות הללו, הן עבור כתב העת והן עבור הוצאת הספרים.  בריאיון לפייננשל טיימס אמרה:
בין הסופרים שפרסמו ספרים בהוצאת גרנטה נמנים מרטין איימיס,ג'וליאן בארנס, סול בלו, ביל ברייסון, פיטר קארי, ריימונד קארבר, ברוס צ'טווין, דון דלילו, ג'יימס פנטון, ריצ'רד פורד, נדין גורדימר, סטיבן קינג, מילן קונדרה, דוריס לסינג, איאן מקיואן, גבריאל גארסיה מארקס, אליס מונרו, ארונדהטי רוי, סלמאן רושדי, זיידי סמית', ג'ורג' סטיינר, פול ת'רו, מריו ורגס יוסה, ג'נט וינטרסון, ובעת האחרונה גם סופר המתח מייקל קולינס, המחזאי סיימון גריי, הסופרת האוסטרלית אנה פאנדר (מחברת "שטאזילנד"), והסופרת האמריקאית החירשת לואיז סטרן, והסופרת הפולנית אולגה טוקרצ'וק.
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה.
בשנת 1983 פרסם גרנטה (גיליון 7 של המתכונת החדשה) רשימה של 20 סופרים בריטיים צעירים שאותם הגדיר "מבטיחים". עשור לאחר מכן, ב-1993, שב כתב העת ופרסם רשימה של סופרים מבטיחים (גיליון 43), ושוב ב-2003 (גיליון 81).
בשנת 1996 (גיליון 54) פרסם כתב העת רשימה של סופרים אמריקאים מבטיחים, ושוב בשנת 2007 (גיליון 97).  בשנת 2010 הוקדש גיליון 113 לסופרים מבטיחים בשפה הספרדית.
לפחות תריסר מן הסופרים הללו זכו או היו מועמדים סופיים לזכות בפרסים ספרותיים חשובים בהמשך הדרך, ובהם פרס מאן בוקר ופרס וויטברד.
Granta
צפון הנגב
הלשכה הלאומית לחקירת תקריות ותאונות אוויריות (אוקראינה)
הלשכה הלאומית לחקירת תקריות ותאונות אוויריות של אוקראינה (באוקראינית: НБРЦА, Національне бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами) הוא גוף חקירות ממשלתי, הכפוף לממשלת אוקראינה, האחראי לחקירות אסונות תעופה בשטחי אוקראינה ומתמקדת בחקירת תאונות תחבורה אזרחיות, תאונות אוויריות.
הלשכה הוקמה ב-21 במרץ 2012 על פי צו ממשלתי פנימי מס' 228.
רודזיה הדרומית