לאחר חסימת האתר פורסם באתרי החדשות השונים על המוסר הכפול של פייסבוק ישראל עם חשיפת סטטוס של בכיר בחברת פייסבוק ישראל שפרסם בפרופיל הפייסבוק שלו טלפון אישי של אדם ללא ידיעתו או אישורו. בעקבות ההד התקשורתי, הבכיר התנצל והסיר את הסטטוס.
במרץ 2017 הסירה פייסבוק את כלל הפוסטים והקישורים לכתבות המפנות לאתר "מזבלה" ואף סימנה את האתר כמסוכן ובלתי ניתן לשיתוף בפייסבוק. לאחר החסימה, הגיש בן ישראל תביעה בגין לשון הרע כנגד חברות פייסבוק ישראל ופייסבוק אירלנד. בכתב ההגנה, טענה פייסבוק כי הרגישה מאוימת מהביקורת שפורסמה עליה במזבלה. תביעתו של בן ישראל נדחתה, והוא חויב לשלם לפייסבוק 30,000 ש"ח הוצאות משפט.
במאי 2017 מחקה פייסבוק לחלוטין את עמוד הבלוג שמנה למעלה מ-43 אלף איש. ב-9 ביוני 2017, מחקה פייסבוק לחלוטין גם את פרופיל הפייסבוק האישי של דורי בן ישראל.
במרץ 2018 האתר פעל לחידוש פעילות של אדם גולד ברשת.
באפריל 2018 סגרה טוויטר את החשבונות של המזבלה.
המרד
המרד (שמו המלא: המרד: זכרונותיו של מפקד הארגון הצבאי הלאומי בארץ־ישראל) הוא ספר של מנחם בגין על קורות האצ"ל, בהוצאת אחיאסף.
הספר עוקב אחר התפתחות האצ"ל מאז ימיה הראשונים בשנות ה-30, דרך שנות מאבקה האלים בזמן המנדט נגד הן השלטון הבריטי (אליו מרמזת הכותרת של שם הספר "המרד") והן נגד ההתנגדות הערבית, עד פרוץ מלחמת העצמאות בשנת 1948. הספר הוא גם אוטוביוגרפי בחלקו, בהתחקות שלו אחר ההתפתחות הפוליטית של מנחם בגין עצמו.
הספר מוקדש "לזכרו של זאב ז'בוטינסקי אבי המרד העברי ולמשפחה הלוחמת - בהכנעת לב ובאהבת נפש".
הספר נדפס לראשונה בשנת 1950 ואחר כך במהדורות רבות. תורגם גם לאנגלית ולערבית, גם כן במהדורות רבות, כשהמהדורה האחרונה באנגלית יצאה בשנת 2002.
איש מדע המדינה ג'ון באוייר בל שחקר הן את האצ"ל והן את המחתרת האירית, הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA), סיפר כי רבים מהגברים שראיין ב-IRA ב-1960 קראו את "המרד" והעריצו אותו כמדריך של לוחמת גרילה. הספר גם נחקר על ידי הקונגרס הלאומי האפריקני (ה-ANC), על ידי נלסון מנדלה, אחרי שירד למחתרת בשנת 1960, שהתייחס לספר כאחד הספרים שהשתמש בהם כמדריך לתכנון מלחמת הגרילה של ה-ANC נגד ממשלת האפרטהייד של דרום אפריקה.
אליעזר ננס
אליעזר (לייזר) ננס (ה' בסיוון ה'תרנ"ז, 5 ביוני 1897 – י"ג באדר ב' ה'תשנ"ז, 22 במרץ 1997) היה אסיר בברית המועצות, ואוטוביוגרף בולט, חסיד חב"ד. ריצה את תקופת המאסרים והגלויות הארוכה ביותר שריצה יהודי בברית המועצות בעוון שמירת יהדות - כ-20 שנה.
ביוגרפיה.
נולד בחרסון אוקראינה למרדכי אריה לייב ננס ולחיה רבקה.הסוהרים הסובייטים כינוהו "סובוטא" (שבת ברוסית), בשל שמירתו במסירות נפש את השבת והלכותיה. בה'תשל"ב פרסם ביידיש את קורות חייו במאסרים והגלויות בספר "מיינע צוואנציק יאר אין סאוועטישע טורמעס" (20 שנותיי בבתי הכלא הסובייטים). הוא חתם על הספר בשם העט "אברהם נעצאך", כדי לא להזיק לבני משפחתו שנותרו בברית המועצות. הספר תורגם לאנגלית תחת השם "My twenty years in soviet prisons". קורות חייו נכתבו גם בקומיקסים וספרי ילדים, כמו "מול משטר האימה" וכן "מול כוחות הרשע" בהוצאת "אורות" החסידית.
עלה עם רעייתו לירושלים בשנת תשכ"ו
בוגר ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'.
ייסד את ספריית חב"ד ומכון היכל מנחם בירושלים וניהל את כולל חב"ד בישראל, עם הרב שלמה יוסף זוין.
לא היו לו ילדים.
הלוייתו התקיימה ביום הפורים(למחרת פטירתו),נטמן בהר הזיתים.
הנצחה.
בשנת תשס"ה נקרא על שמו רחוב בין שיכון חב"ד לתל ארזה בירושלים.
ונדל וילקי
ונדל לואיס וילקי (נולד כלואיס ונדל וילקי, ; 18 בפברואר 1892 - 8 באוקטובר 1944) היה עורך דין ואיש עסקים אמריקני, ומועמדה של המפלגה הרפובליקנית לתפקיד נשיא ארצות הברית ב-1940. וילקי משך צירים רבים בוועידה הרפובליקנית הלאומית בתור תומך בהתערבות בינלאומית. אף על פי שארצות הברית נותרה נייטרלית לפני המתקפה על פרל הארבור, תמך במעורבות גדולה יותר במלחמת העולם השנייה ובעזרה לבעלות הברית ובייחוד לבריטניה. יריבו הדמוקרט, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, ניצח בבחירות עם 55% מהקולות וניצחון גדול בחבר האלקטורים.
וילקי נולד באינדיאנה ב-1892. שני הוריו היו עורכי דין וגם הוא הפך לכזה. הוא שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה אבל לא נשלח לצרפת עד לסיומה של המלחמה, ולא נלחם. הוא השתקע באוהיו, ולאחר מכן הקים משרד לעריכת דין. רוב עבודתו הייתה בייצוג חברות חשמל פרטיות, וב-1929 הוא הפך לחבר במועצה של חברת חשמל פרטית בניו יורק סיטי. הוא התקדם במהירות והפך לנשיא החברה ב-1933. מיד לאחר מכן הושבע רוזוולט לנשיאות, והכריז על תוכניתו להקמת רשות עמק טנסי שתספק חשמל בזול ותתחרה מול חברתו של וילקי. בין 1933 ל-1939, התנגד וילקי לפרויקט בפני הקונגרס, בית המשפט והציבור. הוא לא הצליח למנוע את הקמת הרשות, אולם מכר את חברתו במחיר טוב וזכה להערכה ציבורית.
הוא היה פעיל במפלגה הדמוקרטית, אולם עבר למפלגה הרפובליקנית בסוף 1939. הוא לא רץ בבחירות המקדימות של 1940, אולם נחשב למועמד מקובל במקרה שהוועידה תהיה מפולגת. הוא זכה לתמיכה מצירים לא מחויבים, ותומכיו הצעירים קידמו את מועמדותו. כשכוחותיו הגרמניים של אדולף היטלר השתלטו על מערב אירופה ב-1940, רפובליקנים רבים התנגדו לבחירת מועמד בדלן כתומאס דיואי, והעדיפו את וילקי, שנבחר בסיבוב השישי כשגבר על הסנאטור רוברט טאפט. תמיכתו של וילקי בסיוע לבריטניה הפכה לגורם מרכזי במהלך מסע הבחירות, והוא גם תמך בנשיא רוזוולט כשזה גייס חיילים. שני המועמדים הפכו ליותר בדלניים עם סיום המירוץ. רוזוולט נבחר לכהונה שלישית (תקדים היסטורי) וזכה ב-38 מתוך 48 מדינות.
לאחר מערכת הבחירות נשלח וילקי לאירופה כשגריר מטעמו של רוזוולט, ותמך בו. שמרנים רבים התנגדו אליו, בעיקר כשהחל לתמוך בליברליזם ובמעורבות בינלאומית. וילקי ניסה להיבחר שוב ב-1944, אולם לאחר כישלון בבחירות בוויסקונסין באפריל, פרש. הוא ורוזוולט שוחחו על יצירת מפלגה ליברלית לאחר המלחמה, אולם מותו של וילקי באוקטובר 1944 מנע זאת. וילקי זכור בשל הגיבוי שנתן לרוזוולט ב-1940, שאפשר לו לסייע לבריטניה במהלך המשבר של זו האחרונה.
נעורים, לימודיו ושירותו במלחמת העולם הראשונה.
לואיס ונדל וילקי נולד באלווד, אינדיאנה, ב-18 בפברואר 1892, בן להנרייטה לבית טריש ולהרמן פרנסיס וילקי. שני הוריו היו עורכי דין, ואמו הייתה אחת מעורכות הדין הראשונות באינדיאנה. אביו נולד בגרמניה ואמו נולדה באינדיאנה להורים גרמנים. שני הסבים שלו לקחו חלק במרידות אביב העמים בגרמניה. משפחת טריש התיישבה בקנזס, אולם בגלל חברותם בתנועה לביטול העבדות, עברו לאינדיאנה לאחר פתיחת הטריטוריה לעבדות באמצע שנות החמישים. וילקי היה הרביעי מתוך שישה ילדים, ולמד לנאום בוויכוחים מסביב לשולחן האוכל.
אף על פי ששמו היה לואיס, וילקי היה מוכר מאז ילדותו בשמו השני. הרמן וילקי, שהיגר לארצות הברית מממלכת פרוסיה עם הוריו בגיל ארבע, היה מעורב בפוליטיקה הפרוגרסיבית, וב-1896 לקח את ילדיו לשמוע את נאומו של המועמד הדמוקרטי לנשיאות, ויליאם ג'נינגס ברייאן. משפחת וילקי נלחמה ברחובות מול הנערים הרפובליקנים, אולם על אף שהם ניצחו, ברייאן לא הצליח לנצח. הוא הובס בידי מושל אוהיו לשעבר, ויליאם מקינלי. ברייאן רץ לנשיאות שוב ב-1900, ונשאר ללון לילה אחד בביתה של המשפחה. הוא הפך לגיבור של ונדל.
כשווילקי היה בן ארבע-עשרה, נרשם לבית הספר התיכון. הוריו דאגו בנוגע למחסור במשמעת, ושלחו אותו לאקדמיה צבאית בקיץ. וילקי זרח כתלמיד, ולאחר ניסיון כושל להצטרף לנבחרת הפוטבול (אחיו היה מתאבק שהגיע לאולימפיאדה), הצטרף וילקי אל נבחרת הדיונים. הוא הפך לנשיא הכיתה בשנתו האחרונה.
במהלך חופשותיו מבית הספר, הוא עבד, לעיתים קרובות הרחק מביתו. ב-1909, בגיל שבע-עשרה, נסע מאברדין שבדרום דקוטה אל הפארק הלאומי ילוסטון. באלווד, אביו ייצג פועלים שובתים במפעל הבדיל המקומי, ובאוגוסט נסע עם ונדל לשיקגו בניסיון לשכנע את עורך הדין הליברלי קלרנס דרו להשתתף במשפט. דרו נקב במחיר גבוה מדי בשביל איגוד העובדים. דרו טען בפני ונדל שאין פסול בלקבל פיצוי הולם על תמיכה בצד במשפט.
לאחר סיום לימודיו בתיכון אלווד בינואר 1910, הצטרף וילקי אל אוניברסיטת אינדיאנה שבבלומינגטון. הוא הפך למורד, קרא את כתביו של קרל מרקס והגיש עצומה לפתיחת קורס על סוציאליזם. בנוסף התערב בפוליטיקה באוניברסיטה, ולא הצליח להיבחר למועצת הסטודנטים. ביוני 1913 סיים את לימודיו, וכדי להרוויח כסף ללימודי משפטים, לימד היסטוריה בבית ספר תיכון, אימן אנשים בתורת הנאום ואימן גם נבחרות ספורט. בנובמבר 1914, עזב את עבודתו כדי להיות אסיסטנט במעבדה בפוארטו ריקו. כשחזה בעובדים המנוצלים שם, התחזקה תמיכתו בצדק חברתי.