אולם, עם התקדמותם צפונה והתעצמותם, עזבו אנשי הכנסייה את שורות הפלגלנטים, ובעקבותיהם גם האצילים. במקביל, חלה הקצנה בדעותיהם. סביר להניח כי הקצנה זו נתרמה מהפיכתם לתנועה של פשוטי עם, אשר חלקם היו בעלי רגשות עוינים כלפי הכנסייה הרומית. הם אימצו לעצמם מדים, מיסדו את הפולחן, והעניקו למנהיגיהם סמכויות של אנשי כמורה מבלי שהכנסייה אישרה זאת. לכן בהגיעם לצפון אירופה, ובמיוחד לגרמניה, התקבלו הפלגלנטים בחשד הן בידי הממסד הכנסייתי והן בידי הממסד הסֵקוּלָרִי . נראה היה להם כי קם כאן מסדר נזירי ללא אישורה של הכנסייה, ובניגוד להחלטה שהתקבלה בועידת לטראן הרביעית לפיה אסור היה להקים מסדרים חדשים. זמן לא רב לאחר הגעת התנועה לגרמניה, החלה להתפתח בקרב הפלגלנטים התנגדות גלויה לכנסייה, והם טענו בין היתר כי אין להם צורך בה לשם הבאת הגאולה לעולם. בתגובה, הם הוחרמו ונודו בידי אנשי הכנסייה ובתמיכתם של מנהיגים חילוניים.
במהלך 1261 דעך גל הפלגלנטים הראשון. באיטליה ובדרום צרפת, בהן הייתה התנועה קיצונית פחות, המשיכו להתקיים קבוצות קטנות של פלגלנטים בגלוי ולרוב ללא התנגדות הכנסייה. אך בגרמניה, בה הייתה עיקר ההתנגדות, ירדה התנועה למחתרת עד פרוץ הגל השני בשנת 1349.
הגל השני.
בדומה לגל הראשון, גם הגל השני של תנועת הפלגלנטים פרץ כתוצאה ממשבר שתקף את אירופה וגרם לתחושות אפוקליפטיות בקרב ההמונים. הפעם היה זה המוות השחור, המגפה הקשה שתקפה את אירופה בשנים 1347–1350והביאה למותם של לפחות כשליש מכלל אוכלוסייתה. כתוצאה משמועות על התקרבות המגפה ממזרח, החלו להתאסף בהונגריה ב-1348 קבוצות של פלגלנטים אשר שאפו לעצור את התקדמותה באמצעות אותן פרקטיקות סגפניות שהונהגו בידי קודמיהם כמאה שנים לפני כן.
מהונגריה התפשטו הפלגלנטים במהירות מערבה, ויש הטוענים שבכך אף סייעו להפצתה של המגפה. למרות שמרכז הכובד שלהם בשנים אלה היה בגרמניה, קבוצות של פלגלנטים הגיעו לרוב אירופה המערבית, ולראשונה אף הניחו רגלם באנגליה. הם נעו בקבוצות גדולות יותר מאשר בגל הראשון, שמנו לעיתים עד 500 איש. בכל מקום אליו הגיעו, הם התקבלו באהדה רבה בידי האוכלוסייה, אשר ראתה בהם קדושים מעונים הסובלים למען הצלת הכלל מהמגפה. לרוב, עם הופעתם באזור מסוים, הוצתה בו התעוררות של הלקאה עצמית שארכה כשלושה חודשים, ואז דעכה כשם שבאה.
בשונה מהגל של 1260 – 1261, הפעם הייתה התנועה ממוסדת ומאורגנת מראשיתה, וחבריה אף כינו אותה בשם "אחוות המצליפים" או "נושאי הצלב". לכל חבורה היה מנהיג חילוני לו נשבעו חבריה אמונים, והתחייבו לציית לו ולכללי התנועה למשך כל זמן המסע, שלרוב ארך שלושים ושלושה ימים ומחצה, כאורך שנות חייו של ישו. בין שאר איסורים, נאסר עליהם לבוא במגע כלשהו עם נשים במהלך המסע כולו. אותו מנהיג אף שימש ככומר לכל דבר ועניין, כאשר שמע את וידוייהם והעניק להם מחילה בשם האל. בדומה למה שהתרחש בגל הראשון, ככל שאספה התנועה מאמינים נוספים מקרב ההמון, מנהגיהם הלכו והקצינו. לשורותיה הצטרפו "נוודים, פושטי רגל, עבריינים ופושעים מכל הסוגים", ומנהיגיה החלו לפעול כנגד הכנסייה באופן גלוי. בגרמניה הייתה התנגדות זאת הקיצונית ביותר. הפלגלנטים הגרמנים שללו את סמכותם המואצלת של אנשי הכנסייה לשמש כמתווכים בין האדם לבין האל, ובמקרים מסוימים אף פרצו לכנסיות והפריעו לקיומם של הטקסים הדתיים בטענה כי רק דרכם היא הדרך הנכונה המובילה אל האל.
תגובת הכנסייה לא איחרה לבוא. בעקבות פנייה של אוניברסיטת פריס הוציא האפיפיור קלמנס השישי בעשרים באוקטובר 1349 בוּלה בשם Inter Sollicitudines ("בין הדאגות"), בה הוא הכריז כי הפלגלנטים סטו מהדוגמה הנוצרית ופעלו כנגד הכמורה, היהודים, והרשויות החילוניות. הוא קרא לדכא את התנועה בכל מחיר בטרם יהיה מאוחר מדי, ואם יהיה בכך צורך אף להעלות על המוקד את מנהיגיה. כתוצאה מפרסום הבולה, דוכאו מיד הפלגלנטים ברחבי גרמניה וארצות השפלה בנחישות רבה. צווים הוצאו נגדם, הם סבלו מרדיפות ורבים החברים בתנועה שהוצאו להורג בדרכים שונות. התנועה נעלמה במהירות במהלך אותה שנה, ומלבד מספר הופעות מקומיות של קבוצות קטנות, לא שבה למדינות מערב אירופה.
פלגלנטים ויהודים.
ישנה סברה לפיה הפלגלנטים לקחו חלק משמעותי ברדיפת יהודים והריגתם בתקופת המוות השחור. לפי סברה זו, לאחר שגווע במרץ 1349 גל הרדיפות הראשון של יהודים שהואשמו בהרעלת בארות, הציתו אותו מחדש הפלגלנטים ביולי של אותה השנה. הם שלהבו את ההמון כנגד היהודים, והשתתפו בהשמדת הקהילות היהודיות בפרנקפורט, קלן, בריסל ומיינץ, שהייתה הקהילה הגדולה ביותר בגרמניה. אולם, מידת נכונותה של סברה זו מוטלת בספק. למרות קיומן של עדויות טקסטואליות המצביעות על קשר מסוים בין הפלגלנטים להריגת יהודים, ועדויות אחרות המספרות על פחדם של היהודים מחבורות הפלגלנטים, יש המעלים שאלות לגבי אמינותן ודיוקן.
אלכסנדר מילושביץ'
גוראן אלכסנדר סיוסטרום מילושביץ' (בשוודית: Goran Alexander Sjöström Milošević הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א.י.ק סולנה מליגת העל השוודית.
קריירת מועדונים.
מילושביץ' החל לשחק כדורגל בריסנה, עיר הולדתו, לאחר מכן עבר לשחק בואסלונדס. עד גיל 17 תופקד בעמדת החלוץ, לאחר מכן הועבר לשחק כקשר ולבסוף כבלם. בשנת 2010 החל לשחק בסגל הקבוצה הבוגרת ובמהלך העונה הבקיע חמישה שערים.
ב-1 בפברואר 2011 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת א.י.ק סולנה. בעקבות פציעתו של פל קרלסון במהלך ההכנות לפתיחת העונה קיבל מילושביץ' מקום בהרכב הפותח של הקבוצה. משחק הבכורה נערך מול קבוצת מיאלבי ובסיומו נבחר לשחקן המצטיין של המשחק. הצלחתו משכה את תשומת לבן של קבוצות שונות כגון ארסנל וליברפול. ורדר ברמן אף הציעה סכום של כ-600 אלף אירו, אך נענתה בשלילה. ב-22 באפריל 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בבעיטה מתוך עיגול האמצע של המגרש.
ב-7 בינואר 2015 חתם על חוזה לשלוש וחצי עונות בקבוצת בשיקטש תמורת כמיליון אירו, אך במהלך העונה שותף בשני משחקים בלבד. ב-1 בפברואר 2016 הושאל לקבוצת הנובר 96, ששיחקה בבונדסליגה על לסיום העונה. ב-17 באוגוסט חתם על חוזה השאלה לעונה אחת לקבוצת דרמשטאדט 98.
נבחרת לאומית.
אביו של אלכסנדר היגר לשוודיה מסרביה, כך שאלכסנדר מחזיק באזרחות כפולה. בשנת 2009 שיחק חמישה משחקים במסגרת נבחרת סרביה עד גיל 17. בשנת 2011 הוזמן על ידי הנס לינדבום, מאמן נבחרת שוודיה עד גיל 19 למחנה אימונים, בעקבותיו זומן גם לנבחרת עד גיל 21, בה שיחק במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. הוא שותף ב-11 משחקים והבקיע 2 שערים. במהלך האליפות שותף ב-4 משחקים והיה שותף לזכיית הנבחרת באליפות.
ב-26 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת, כשעלה כמחליף במשחק הידידות מול נבחרת פינלד.
בחריין במשחקים האולימפיים לנוער
בחריין משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הבחריינים 2 מדליות, כסף וארד. כלל המדליות של בחריין הן בענף האתלטיקה במקצועות הריצה. היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של בחריין למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 4 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה וטאקוונדו. השתתפותה של המשלחה באולימפיאדה זו הייתה סמלית בלבד וספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא המשלחת הגדולה ביותר ששלחה בחריין עד כה. המשלחת מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה בלבד. המשלחת רשמה הישגים משמעותיים כאשר זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בנות, מדליית ארד בריצת 1500 מטר בנות והגעה למקום הרביעי במקצה הגמר בריצת 3 ק"מ בנות ובריצת 3 ק"מ בנים.
מדליות.
מדליות לפי משחקים.
width="20px"|
התיאטרון הרומי בסברתה
התיאטרון הרומי בבית שאן (סקיתופוליס)
שברולט קורווייר
שברולט קורווייר (אנגלית: Chevrolet Corvair) היא מכונית משפחתית אשר הוגדרה בארצות הברית כמכונית קומפקטית, יוצרה על ידי שברולט בשנים 1960–1969. השברולט קורווייר הושקה ב-2 באוקטובר 1959. יוצרו 1,835,987 יחידות. משנת 1965 שברולט הייתה החברה הראשונה ששיווקה רכב עם מנוע טורבו באופן סדרתי עם דגם הקורווייר.
מלבד בארצות הברית השברולט קורווייר הורכבה: בארגנטינה, מקסיקו, ונצואלה, שווייץ, בלגיה ודרום אפריקה.
דגם השברולט לייקווד בתצורת סטיישן אשר יוצר בין השנים 1961–1963 התבסס על ה"שברולט קורוויר".
השברולט קורווייר התחרתה בממדים ובמחיר עם: פורד פלקון, פלימות' ואליאנט, סטודיבייקר לארק.
גוף השברולט קורוויר דמה מאוד לגוף ה-N.S.U פרינץ 4 אבל היה הרבה יותר גדול.
השלדה ורכיבי המתלים של מכונית הספורט פיברפאב אוונג'ר GT דגם "GT-15​" נלקחו מ-"שברולט קורווייר".
החברה הגיאוגרפית
החברה הגאוגרפית היא חברת תיירות ישראלית.
היסטוריה.
החברה הוקמה על ידי מולה יפה ב-4 ביולי 1976.
החברה הוציאה טיולים ליעדים שנחשבו חדשים כגון טורקיה, אפריקה, אסיה, דרום אמריקה, וכן שילבה קבוצות מומחים לאזורי הטיול, תוך שינוי הקונספט של טיולים מאורגנים שהיה עד אז.
בשנת 1989 התמזגה החברה עם חברת נאות הכיכר. בשנת 1999 את החברה מייסדה מולה יפה.
בנובמבר 2004, החברה הגישה בקשה להקפאת הליכים ופורסם שיש לה חובות בסך של 46 מיליון שקל. בהמשך היא נרכשה על ידי חברת תור לינק, ובשנת 2006 נרכשה על ידי חברת אופקים.