ישנם זאבים מקסיקניים בעלי מבנה חברתי מורכב מאוד הכולל מערכת תקשורתית מורכבת של ריח סימון, תנוחות גוף וקולות רבים כמו יללות, נביחות, התבכיינות ונהימות. הם חיים בקבוצות משפחתיות מורכבות או בלהקה המורכבת מזוג מבוגר שהזדווג וצאצאיהם, לעיתים קרובות במשך כמה דורות. צמדי האלפא בדרך כלל מונוגמיים, והם אלו שמזדווגים וממליטים בלהקה. בעדת זאבים מקסיקנית טיפוסית ישנם 4–8 זאבים והם חיים בשטח של כמעט 100 קמ"ר. זאבים מקסיקניים מתרבים בחודש פברואר וממליטים בסביבות חודש אפריל או בתחילת מאי. תקופת הריונן של הנקבות היא 63 ימים ובסופה הן ממליטות ארבעה עד שישה גורים. המבוגרים מאכילים את גוריהם לעיתים קרובות בבשר חזיר שצדו בעצמם, והם מאוד סובלניים בזמן שהגורים גדלים. הם מלמדים אותם כל פרט ופרט על ההישרדות בטבע עד שיגדלו ויהפכו לעצמאיים. הגורים מקימים מדרג חברתי ולומדים כיצד לצוד, כיצד להתנהג וכיצד לחיות בעזרת משחקים. כשמונה עד עשרה שבועות לאחר הלידה, הגורים מועברים מאתר המאורה שלהם ל"אתר מפגש", שם הם שוהים בזמן שהמבוגרים צדים ולעיתים קרובות אחד מחברי הלהקה נשאר איתם כדי לשמור עליהם.
ציד.
זאבים מקסיקניים צדים בשיתוף פעולה בדרך כלל על מנת להפיל ולהרוג טרף שגדול מהם מבחינה גופנית ופיזית. מטרה זו מושגת בדרך כלל על ידי אלו שרודפים את הטרף שלהם על פני מרחקים גדולים. עם זאת, אופן הציד, ההתנהגות וסבירים להשתנות בהתאם לשטח שבו הם נמצאים, לגודל ולזמינות הטרף. מזון הזאבים המקסיקניים כולל איילים, ארנבות ויונקים קטנים אחרים.
סביבת מחיה.
זאבים מקסיקניים נמצאים במגוון בתי גידול מעורבים. עם זאת, הם לא שוכני מדבר כפי שהיה נהוג לחשוב בעבר. הם מעדיפים יערות הרריים מפני שמתקיים בהם השילוב של הסוואה טובה, מים בשפע וטרף זמין.
היסטוריה ומידע נוסף.
תחום המחיה ההיסטורי של הזאבים המקסיקניים הוא ברחבי אזורים הרריים בצפון מקסיקו, בדרום-מזרח אריזונה, בדרום ניו מקסיקו ובמערב טקסס. מהמידע האחרון שהתקבל מבדיקת דגימות זאב היסטוריות טוען כי ייתכן שזאבים מקסיקניים ישוטטו בעתיד צפונה. הזאב המקסיקני היה נפוץ בכל תחום המחיה במהלך המאה ה-19. לעומת זאת, כתוצאה מירידה משמעותית באוכלוסיית הטרף המקומית כמו צבאיים ואיילים נגרם מיגור רב של זאבים מקסיקניים באזורים רבים. עד המאה ה-20, זאבים רבים נוטרלו בארצות הברית ובמקסיקו הופחתו אוכלוסיות זאבים מקסיקניים באופן דרסטי וחמור. בעקבות חקיקת חוק המינים בשנת 1976, נרשמו הזאבים המקסיקניים בשירות חיות הבר שבארצות הברית כזן שנמצא בסכנת הכחדה חמורה ואף כנכחד גם כתוצאה מחוסר מזון, וגם בעקבות ציד, לכידה, הרעלה ולקיחה של גורים מהמאורות שלהם. לאחר שנרשם כי הזאב המקסיקני נמצא בסכנת הכחדה חמורה, ארצות הברית ומקסיקו שיתפו פעולה כדי ללכוד כל זאב שנשאר בטבע. צעד קיצוני זה מנע במקצת את הכחדת הזאב המקסיקני. בין השנים 1977–1980, נתפסו חמישה זאבים מקסיקניים פראיים החיים בטבע, בהם חמישה זכרים ונקבה אחת בהריון. זאבים אלה שימשו להתחלה של תוכנית רבייה בשבי, במטרה לשקם את אוכלוסיית הזאבים בטבע. מתוכנית זו שוחררו זאבים מקסיקניים בשנת 1988 לתחומים שונים ואזורי התאוששות באריזונה ובניו מקסיקו, על מנת לסייע לשחזור והחיה של המגוון ההיסטורי הקודם שלהם.
מוזיאון אזור
מוזיאון אזור הוא מוזיאון ארכאולוגי שהוקם בשנת 1972 על ידי יריב שפירא. המוזיאון מציג מייצגים שנמצאו בסביבה בה יושבת היום המועצה המקומית אזור. בין המייצגים מתקופות שונות (מתקופת האבן ועד התקופה העות'מאנית): כדי חרס, כלי חרס שונים, קשתות, כלי צור, גלוסקמאות, מטבעות, גרזנים, מחרשות ועוד מייצגים רבים.
היסטוריה.
יריב שפירא, שהיה ארכאולוג שהתעניין בהיסטוריה ובארכאולוגיה של היישוב אזור, החליט שעליו לאסוף את הממצאים שנמצאו באזור ולרכז אותם למוזיאון אחד שיציג אותם וילמד את ההיסטוריה של המקום. המוזיאון הוקם בתוך דירה פרטית ברחוב שפינוזה 6 ביישוב. ב-10.10.2019 נחנך המוזיאון המחודש במרומי אתר המצודה במבנה עתיק שחודש במיוחד לטובת הממצאים הייחודים שהוצגו במוזיאון הישן ואליהם הצטרפו מיצגים נוספים במסגרת שת"פ של משרד התיירות ורשות העתיקות עם המועצה המקומית.
פריטי התצוגה במוזיאון אינם משתנים למרות שהתגלו פריטים נוספים ומרשימים יותר במהלך שנות קיומו של המוזיאון. פריטים אלו הועברו בין היתר למוזיאון ישראל ירושלים כדי שיוצגו בפני קהל רחב יותר. המוזיאון מציע תוכניות מיוחדות לתלמידי בתי הספר. אופן הפעילות במוזיאון ואופי התצוגה מאפשרים מחקר ולימוד פעילים, בשיטות של התבוננות, יצירה והתנסות חווייתית. המועצה המקומית אחראית על המוזיאון והפעלתו. המוזיאון מחולק לכמה חלקים שאין ביניהם הפרדה ובכל חלק מוצגים ממצאים מתקופות שונות. כל מיצגי המוזיאון שייכים לרשות העתיקות והמוזיאון עצמו שייך למועצה המקומית אזור.
המייצגים ומקורם.
מוזיאון אזור מציג ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור ובסביבה מתקופות שונות: תקופת האבן, התקופה הכלקוליתית, תקופת הברונזה, התקופה הפרסית, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית, התקופה הערבית, התקופה הצלבנית והתקופה העות'מאנית.
רשימת מיצגים שנמצאו לפי תקופה.
מרבית המייצגים נמצאו בחפירות לצורך בניית יסודות לבניינים חדשים ביישוב ומחפירות ארכאולוגיות במקום.
אקזיט (פסטיבל)
אקזיט הוא פסטיבל מוזיקה שמתקיים בקיץ במבצר פטרוברדין בעיר נובי סאד שבסרביה. הפסטיבל החל את דרכו בשנת 2000. במהלך קיומו, השתתפו בו יותר משני מיליון אנשים, משישים מדינות שונות. עיתון הניו יורק טיימס ו-CNN הכריזו פעמים רבות על פסטיבל EXIT כאחד מעשרת הפסטיבלים הטובים בעולם.
מיקום.
הפסטיבל מתקיים בטירת פטרוברדין, הממוקמת בצידו הימני של נהר הדנובה בנובי סאד. מיקומו של הפסטיבל הוא מיוחד בעולם הפסטיבלים והוא גם חשוב לאווירתו של הפסטיבל. הטירה נחשבת כאחת הטירות האירופאיות הגדולות והיפות ביותר. הטירה גם מאפשרת לאירועים שונים להתקיים באותו הזמן אחד ליד השני, ללא הפרעות רעש, בזכות האקוסטיקה המיוחדות של הטירה.
בז חופים
בז חופים (שם מדעי: "Falco eleonorae") הוא עוף דורס קטן מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים. נפוץ ביבשות אירופה, אסיה ואפריקה ובעיקר בים התיכון. בז חופים בישראל נחשב לעוף נדיר. בתי גידולו האופייניים הם מצוקים וחופים בקרבת הים. לעיתים קרובות הוא מקנן במושבות הממוקמות באיים סלעיים.
מקור השם.
השם המדעי של בז החופים הוא Falco eleonorae לזכר אליאונור די-ארבוראה ששלטה בסרדיניה בסוף המאה ה-14. די-ארבוראה חוקקה חוקים המגנים על בזים וניצים, כולל איסור "גנבת" גוזלים בעונת הקינון של הבז.
תיאור.
בז החופים הוא דורס קטן ממדים, אורכו 42 ס"מ ואורך מוטות כנפיו 95 ס"מ. משקלו של בז החופים הבוגר יכול להגיע לכ-400 גרם. צבעי גופו כהים למדי וחזהו צבוע בצבע חום. כנפיו ארוכות במיוחד (כאשר הוא עומד במקום נראה שכנפיו מגיעות עד לסוף זנבו) וצבען חום-שחור.
לבז החופים שני מצבים בהם הוא יכול להופיע, גוף אדמדם ולחי לבנה (70%) לעומת זאת ישנם בזי חופים בעלי צבע חום כהה (30%).
הבז הצעיר מנוקד כולו, שולי הנוצות בגבו בהירים, כיפה בהירה למדי בראשו ולחיים בצבע קרם.
בית גידול ותפוצה.
בז החופים מקנן באיים ומצוקים בים התיכון, מהאיים הקנריים, מרוקו, יוון וקפריסין. האוכלוסייה ברובה נמצאת בחורף במדגסקר ומעטים גם במזרח אפריקה.
בשנים האחרונות נרשמה ירידה באוכלוסייה המקננת. בזי החופים נחשבים היום - "נדירים" ברמה האירופית אך לא בכל העולם.
העובדה שהאוכלוסייה המקננת של בז החופים מרוכזת במספר קטן יחסית של מושבות, גורמת לכך שפגיעה במושבה מסוימת היא בעלת משמעות גדולה מאוד, יחסית, בעיקר לנוכח העובדה כי בזי חופים נאמנים מאוד לאתרי קינון ספציפיים.
בז חופים בישראל.
בישראל נחשב בז החופים לעוף נודד נדיר, וניתן לראותו בקיץ בעיקר בצפון הארץ ובמרכז.
בקיץ 2021, נצפו מספר גדול מהרגיל של בזי חופים ותועדו בפעילות קבועה, בעיקר במעופי ציד מעל היער המפותח של הר מירון.
צורת הנדידה.
מסלול הנדידה של בז החופים התגלה לאחרונה בניגוד להשערות קודמות, הוכח על ידי לוויין טלמטריה שמסלולו עובר ביבשת אפריקה. חוקרים ספרדיים וגרמנים הוכיחו בעזרת לוויין העוקב אחר חיות כי הוא נודד ביבשה דרך מדבר סהרה, משם ליערות גשם עד שמגיע קניה ולמוזמביק. המרחק הכולל שהוא עובר הוא כ-9,000 ק"מ לכיוון.
תזונה.
בז החופים ניזון בעיקר מחרקים ולעיתים בעת נדידה, תעופה ודאייה הוא תופס ציפורים קטנות, מוריד מהן את הנוצות ואוכל אותן.
רבייה.
בז החופים מתרבה בעונת הסתיו ומטיל כארבע ביצים. בעונה זו ישנה נדידה רבה של ציפורים לאזור קינונו לכן מנצל זאת הבז ונעזר בציפורי שיר בגידול צאצאיו. בנוסף, ציפורים נודדות רבות מתקשות לעוף וכך בז החופים יכול לצוד אותן במהירות וללמד את הצאצאים שלו לצוד. מיד עם תום גידול הגוזלים ופריחתם מן הקן, יוצאים הבוגרים ולאחריהם הצעירים לנדידה לפני הגעת החורף. זהו גם אחד המינים האירופאים האחרונים שהתגלו למדע.
מתוייגת
מתוייגת (באנגלית: The Duff) הוא סרט קומדיה אמריקאי שנכתב על ידי ג'וש א. כגן, בוים על ידי ארי סנדל והופק על ידי סוזן קארטסוניס ומרי ויולה. הסרט מבוסס על הרומן The Duff של קודי קפלינגר. בסרט מככבים מיי ויטמן, רובי אמל, בלה ת'ורן, ביאנקה סנטוס, סקיילר סמואלס , אליסון ג'ני וקן ג'ונג
הסרט הופץ על ידי Lionsgate ו -CBS Film והוקרן לראשונה ב– 12 בפברואר 2014.
עלילה.