הפסקוגלים מתרבים בראשית החורף (אמצע מאי עד תחילת יולי), ומרבית הזכרים מתים לאחר עונת הרבייה הראשונה כשהם בגיל שנה לכל היותר. הפסקוגל המברשתני הוא היונק הגדול ביותר מבין טורפי הכיס המפגינים התנהגות זאת. הגורם העיקרי לתמותה הוא הלחץ; הזכרים נמצאים במאבק איטנסיבי ותמידי לשמירה על הטריטוריה הענקית שלהם, והמאבקים המתמשכים מתישים את כוחם והופכים אותם לפגיעים למחלות ולפגעי מזג האוויר. למרות שהזכר גדול מן הנקבה, היא מפגינה דומיננטיות רבה יותר במהלך המפגשים ביניהם לצורך רבייה.
לאחר תקופת היריון של חודש ימים, הפסקוגלית ממליטה 7–8 צאצאים שגדלים בכיס במשך שבעה שבועות. לאחר מכן, הגורים עוזבים את הכיס ועוברים לגור בקן של האם למשך 3 חודשים נוספים, כשהיא מספקת להם חלב ובהמשך מזון מן החי. הנקבה ממליטה המלטה אחת או שתיים לכל היותר במשך חייה הקצרים, ולרוב היא מתה בגיל שנתיים. תוחלת החיים המרבית של הנקבה בטבע היא 3 שנים. בשבי, שני הזוויגים הגיעו לעיתים קרובות לגיל 3 שנים.
מצב.
הפסקוגל המברשתני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה שצפויה להגיע לשיעור של 30%, שמקורה באובדן בית גידול ובטריפה על ידי חתולים. עם המגמות הנוכחיות יימשכו, המין צפוי להעפיל לקטגוריית הפגיע (VU).
האיומים הנוכחיים על המין הם כריתת עצים, המרת בית גידול לחקלאות ומרעה, כרייה, התפשטות השועל האדום וחתול הבית, והעדר בית גידול מתאים. האוכלוסיות המבודדות פגיעות במיוחד להכחדה מקומית.
ארגון השימור IUCN ממליץ לרשויות השימור האוסטרליות לפתח טכנולוגיה מתאימה לצמצום אוכלוסיית החתולים ולערוך מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה והביולוגיה של המין. הפסקוגל נמצא באזורים מוגנים רבים ברחבי טווח התפוצה שלו. האוכלוסייה העולמית של הפסקוגל המברשתני נאמדת בסביבות 15,000 פרטים.
נינה סובלטי
הכחדת גידול באמצעות גלי מיקרו
הכחדת גידול באמצעות גלי מיקרו (בראשי תיבות - הג"מ (באנגלית: Microwave Ablation או MWA) הוא הליך רפואי מסוג רדיולוגיה פולשנית, שמטרתו טיפול בגידולים סרטניים. ההליך מוגדר כשימוש בגלי מיקרו לצורך טיפול בגידולים סרטניים ומטרתו היא הכחדה או נסיגה משמעותית של רקמת הגידול באמצעות חימום הרקמה על ידי גלי מיקרו. ישנן דרכים נוספות להכחדת גידולים, כגון: הכחדה באמצעות אתנול, הכחדה באמצעות גלי רדיו או הכחדה באמצעות לייזר.
עקרונות הפגיעה בגידולים ידועים כבר למעלה ממאה שנים, אך כיום ניתן להשתמש בשיטות חדשניות ובמכשירי דימות אשר מקטינים את רמת הסיכון של ההליך ואת עלויות הטיפול.
שימושים.
הכחדה באמצעות גלי מיקרו מתאימה לטיפול בסוגים רבים של גידולים סרטניים ובראשם סרטן הכבד. הטיפול נמצא יעיל גם בסרטן כליות, סרטן בלוטת יותרת הכליה (אדרנל), סרטן ריאות וסרטן העצם.
הסרה כירורגית (בניתוח) של הגידול הוא הטיפול היעיל והמומלץ עבור מרבית סוגי הסרטן הללו. עם זאת, טיפול הג"מ מומלץ לחולי סרטן שאינם מועמדים להסרה כירורגית של הגידול מסיבות שונות:
הטיפול מתאים לגידולים קטנים יחסית, לרוב עד קוטר של 5 ס"מ ולעיתים עד קוטר של 8 ס"מ. הטיפול לעיתים ניתן גם לחולים הממתינים להשתלת כבד, כאשר זמן ההמתנה לאיבר אינו ידוע.
הג"מ אפשרית גם בתור טיפול פליאטיבי אצל חולים עם גידולים בשלב מתקדם, כך שהם אינם מועמדים לניתוח. הטיפול מסוגל להקטין את הגידול ולהקל על חולים כאלו.
חולים הסובלים מהמצבים הבאים אינם מועמדים לטיפול:
קרבה רבה של הגידול לכלי דם גדולים עלולה לפגוע משמעותית ביעילות הטיפול. הדם הזורם בכלי הדם עלול לספוג אליו חלק מהחום המיועד לרקמה ובכך להפחית מיעילות חימום הרקמה, ובנוסף להביא לחימום של רקמות קרובות. מסיבה זו, לעיתים מלווה הטיפול בטיפול אנטי סרטני נוסף בשם (Transcatheter Arterial Chemoembolization (TACE שכולל חסימת עורק המוביל דם לאזור הגידול והחדרה של חומרים כימותרפיים למקום. כך נוספים אפקט ההרעבה של הגידול והטיפול הכימותרפי לאפקט החימום. יתרונות כל אחד מהטיפולים מתגברים על המגבלות של השני.
את יעילות הטיפול ניתן להעריך כרבע שעה לאחר סיום הטיפול, באמצעות בדיקת אולטרה-סאונד עם חומר משפר-ניגודיות, לפיה ניתן לדעת אם נותרו חלקים מהגידול.
בדיקות מעקב דומות נוספות נדרשות חודש וכן שלושה חודשים לאחר הטיפול. לאחר מכן נדרשות בדיקות אולטרה-סאונד עם חומר משפר-ניגודיות, הדמיית CT או הדמיית MRI מדי שישה חודשים. אם באחת מהן נמצאו שאריות מהגידול יש לחזור על טיפול ההג"מ.
אופן הפעולה הפיזיקלי.
הג"מ פועלת על בסיס חימום דיאלקטרי. השיטה מתבססת על כך שרקמות הגוף מכילות מולקולות מים רבות אשר הן מולקולות פולריות. כאשר מולקולת מים נמצאת באינטראקציה עם גל אלקטרומגנטי היא מבצעת רוטציה, כתלות בתדירות הגל (גלי מיקרו הם גלים אלקטרומגנטיים בטווח התדירויות 300 MHz עד 300 GHz ולכן הם יגרמו לסיבוב מולקולת מים כמיליארדי פעמים בשנייה).
רוטציות אלו יוצרות חיכוך בין המולקולות וכתוצאה מכך לעליית טמפרטורה באופן אחיד ברקמה. עליית הטמפרטורה גורמת לנקרוזה (מוות תאי לא מתוכנן) ספונטנית אשר מפסיקה עם הפסקת גלי המיקרו.
מנגנון חימום נוסף מתרחש בעקבות הנעת יונים ברקמה באמצעות אותם גלי מיקרו. התנגשות היונים אלה באלה ממירה את האנרגיה הקינטית שלהם לאנרגיית חום. זהו מנגנון חימום משני של גלי המיקרו.
חימום רקמה ל-50–55 מעלות צלזיוס למשך 4–6 דקות גורם לנזק תאי בלתי הפיך. בטמפרטורה של 60–100 מעלות צלזיוס מתרחשת גם קרישת דם כמעט מיידית בסביבת הגידול וגורמת נזק בלתי הפיך לאנזימים במיטוכונדריה ובציטוזול. על ההליך כולו חוזרים בהתאם למצב הגידול מספר פעמים.
בזכות תכונות פיזיקליות אלו, הפרוצדורה הרפואית היא ממוקדת ומפחיתה את כמות הנקרוזה.
כל מערכת רפואית, המשמשת להכחדה באמצעות גלי מיקרו, תכיל את החלקים הבאים:
ההליך.
טיפול הג"מ מבוצע תחת הרדמה מקומית או מלאה ונמשך בין שעה לשלוש שעות, כאשר כל הקרנה עורכת בין 10 ל-30 דקות. הטיפול נעשה על ידי החדרת מחט המשמשת כאנטנת גלי מיקרו לתוך הגידול וחימומו לטמפרטורה הגורמת למוות תאי הגידול. זהו טיפול הדומה להכחדת גידולים באמצעות גלי רדיו ().
ההליך מתבצע תחת שיקוף וניטור טמפרטורת הרקמה הבריאה סביב הגידול.
לאחר הטיפול, אתר החדירה יכוסה בתחבושת סטרילית תחת לחץ. המטופל צריך להיות במנוחה של 4–6 שעות. בדרך כלל, המטופל ישוחרר מבית החולים כאשר הוא לא חש בכאב עז או כאשר חום גופו יורד מתחת ל 38 מעלות צלזיוס. במידת הצורך המטופל יישאר להשגחה של 2–3 ימים נוספים בבית החולים.
תופעות לוואי.
כבכל הליך כירורגי, גם בהליך זה קיים סיכון לזיהום (1 ל-1,000 מטופלים), אחוז אחד מכלל המטופלים עלולים לפתח זיהום מקומי (אבצס) בין שלושה לארבעה שבועות לאחר ההליך.
בהתאם למיקום הכחדת הגידול ישנו סיכוי לכאבי כתפיים ארוכי טווח וכן פגיעה בצינורות המרה. אחד לארבעה מטופלים יחווה סינדרום פוסט הכחדת גידול שכולל תסמיני שפעת למשך חמישה ימים לאחר כשלושה ימים מתום ההליך. דימומים מקומיים עלולים להתרחש. במצב זה יש לפנות לטיפול רפואי. לרוב הדימומים יפסקו מעצמם.
בעת הכחדת גידולים בכבד ישנו סיכון של 3–5 אחוזים לנזק לרקמות כיס המרה או צינורות המרה בשל הקרבה לאזור.
כחלק מההליך ישנה חשיפה לקרני רנטגן לצורך דימות המקום ולכן על נשים בהריון להודיע על כך לרופא המטפל ולבחון את טיפול הבחירה.
Biological Psychology (כתב עת)
Biological Psychology (בתרגום ישיר לעברית: פסיכולוגיה ביולוגית) הוא כתב עת אקדמי, מבוסס ביקורת עמיתים שמתמחה בפסיכולוגיה ביולוגית בהוצאת אלסוויר. העורך הראשי של כתב העת הוא פרופ' אוטמר ליפ (Ottmar V. Lipp) מאוניברסיטת קווינסלנד, המתמחה בפסיכופיזיולוגיה של קשרי קוגניציה ורגש.
תכנים.
תוכני כתב העת מתמקדים בגורמים הביולוגים העומדים בבסיס ההתנהגות האנושית ובכללם מדידת השינויים האלקטרופיזיולוגיים והביוכימיים המתרחשים תוך כדי ביצוע מטלות, וכן ניתוח השפעת גורמים ביולוגים על ההתנהגות. כתב עת זה מתמקד אפוא בבני אדם, אך גם ניסויים בבעלי חיים הקשורים רעיונית לתהליכים פסיכולוגיים אנושיים יכולים להיות מודפסים בו. עיקר החומרים הם ניסויים אמפירים אך ניתן למצוא בו גם מאמרי סקירה וכתבים הנוגעים לטכניקה בתחום פסיכולוגיה ביולוגית כמו גם מאמרים קצרים של פחות מ-1500 מילה.
יחסי בלגיה–מקסיקו
יחסי החוץ בין בלגיה למקסיקו החלו בשנת 1836, כאשר בלגיה - עצמה עצמאית זה עתה - הכירה בעצמאות מקסיקו. בשנת 1919 הוקמה לשכת המסחר הבלגית של מקסיקו. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה.
במאה ה-16 נסעו אנשי סחר בלגים למה שיהפוך למקסיקו. בשנת 1537 הקימו הבלגים את המבשלה הראשונה של מקסיקו. החל משנות ה-30 של המאה ה-19 עבדו מהנדסים בלגים במקסיקו בבניית הרכבת המקסיקנית הראשונה עם חומרים בלגיים; היו אפילו תוכניות ל-"Nueva Bélgica", מושבה שתוקם בצ'יוואווה.
יחסים דיפלומטיים החלו בשנת 1825 כאשר מקסיקו כוננה יחסים קונסולריים עם ממלכת הולנד. בלגיה נעשתה עצמאית בשנת 1830 ובשנת 1838 נשלחו נציגים למקסיקו. הנציגים הראשונים ברמת הקונסוליה נשלחו למקסיקו בשנת 1842. בשנת 1861 חתמו שתי המדינות על חוזה ידידות, ובכך כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.