לטייטום שתי בנות מאשתו הראשונה, ג'ון אלטון (june) ממנה התגרש בשנת 1956. באותה שנה נישא מחדש לויולה קנטור אותה הכיר מעבודתו, שנפטרה באופן פתאומי מסרטן בשנת 1974. טייטום נישא פעם נוספת בשנת 1974 לאלזי ברגלנד. באותה שנה נפטר טייטום מאי-ספיקת לב שנגרמה על ידי נפחת כתוצאה מכך שהיה מעשן כבד.
מחקרו.
בשנת 1937, ערך טייטום את מחקרו הראשון עם בידל. במחקרם ניסו לבודד את המרכיבים האחראים על הגדרת צבע העיניים בדרוזופילה (זבוב הפירות). לאחר ארבע שנות מחקר, קבוצת חוקרים אחרת הקדימה אותם בפרסום הממצאים . חוויה זו דחפה את בידל וטייטום לחפש אורגניזם קל יותר לשליטה.
באותה שנה, החלו לחקור את האורגניזם ", פטריית עובש אדומה הגדלה על לחם. באורגניזם זה יש רק עותק אחד מכל גן - אין יחסי דומיננטיות .
בפטרייה יש אנזימים שהופכים את החומרים ממצע הגידול למרכיבים הכרחיים לתהליך הגדילה.
השערתם הייתה שלכל אנזים יש גן שאחראי על ייצורו ולכן אם הם יגרמו למוטציה בגן, ייצור האנזים יושפע ובעקבות כך גם גדילת הפטרייה תיעצר. הגדילה תתאפשר אם יוסיפו את החומר המופק מהאנזים למצע הגידול. מטרתם במחקר הייתה למצוא את אותן פטריות בעלות מוטציות ולאשש את השערתם.
הם, בעזרת קרני רנטגן, גרמו למוטציות בגנים ובודדו את החומר המסוים שהיה חסר לפטרייה ואת האנזים שמפיק אותו. אם גן אחד אחראי על אנזים אחד, אמורה להיות מוטציה לכל אנזים בפטרייה. ואכן, נמצאו מוטציות גנטיות שהשפיעו על כל אנזים בנפרד. בנוסף, בכל מוטציה הושפע רק שלב אחד מתהליך המטבוליזם בפטרייה .
לכן, כל גן אחראי על יצירת אנזים אחד.
על גילוי זה קיבלו בידל וטייטום מחצית מפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה בשנת 1958 .
בכך גם איששו את השערתו של ארצ'יבלד גרוד שמחלת ה " היא תוצאה של תקלות מולדות בתהליך המטבוליזם שנגרמות על ידי מוטציה גנטית .
רוברט הובר
רוברט הובר (בגרמנית: Robert Huber; נולד ב-20 בפברואר 1937) הוא ביוכימאי גרמני, שזכה ב-1988 בפרס נובל לכימיה יחד עם יוהאן דייזנהופר והארטמוט מישל על גילוי המבנה המרחבי של קומפלקס החלבונים החיוני לתהליך הפוטוסינתזה שמתרחש בחיידקים.
קורות חיים.
רוברט הובר נולד בעיר מינכן. אביו סבסטיאן, היה קופאי בבנק, ואמו הלן הייתה עקרת בית שגידלה את ילדיה - רוברט ואחותו הקטנה.
רוברט נכנס בשנת 1947 ל-humanistische karls, גימנסיה במינכן, כדי ללמוד לטינית ויוונית. הוא עזב הגימנסיה בשנת 1956, והתחיל ללמוד כימיה באוניברסיטת מינכן הטכנית (Munich Technical University), שם השלים דוקטורט, ואחר כך, בשנת 1976, קיבל את התואר פרופסור. בשנת 1972, הובר הצטרף לצוות מכון מקס פלנק לביוכימיה (max plank institute for biochemistry) והפך למנהל בו. הובר זכה בשנת 1988 בפרס נובל לכימיה יחד עם יוהאן דיזנהופר והארטמוט מישל על גילוי המבנה השלם של החלבון המורכב, שממלא תפקיד מרכזי בתהליך הפוטוסינתזה שמתרחש בחיידקים.
הובר התחתן עם קריסתה איסג בשנת 1960. נולדו להם ארבעה ילדים (שני בנים ושתי בנות). שלושה מילדיו לומדים כלכלה, ובת נוספת לומדת ביולוגיה.
מחקרו.
הובר הוא מומחה עולמי בשימוש בקרינת x לצורך גילוי המבנה האטומי למולקולות מורכבות כמו חלבונים. בשנים 1982–1985 הובר עבד עם דיזנהופר ומישל על גילוי המבנה האטומי השלם של החלבון המרכזי בתהליך הפוטוסינתזה שמתרחשת בחיידקים (חלבון המורכב מלמעלה מ-10,000 אטומים). בשנת 1985, השלושה הצליחו לגלות את המבנה השלם של חלבון זה, ועל גילוי זה זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 1988. המחקר שערכו עזר רבות בהבנת המנגנונים הפעילים בתהליך הפוטוסינתזה, וחשף דמיון בין תהליכי הפוטוסינתזה שמתרחשים בחיידקים לבין תהליכי הפוטוסינתזה שמתרחשים בצמחים.
יאסוטומי נישיזוקה
יאסוטומי נישיזוקה (ביפנית: 西塚 泰美; 12 ביולי 1932 - 4 בנובמבר 2004) היה ביוכימאי יפני שגילה את משפחת האנזימים הקרויה פרוטאין קינאז C (PKC), ותרם להבנת המכניקה המולקולרית של התמרת האותות לאורך הממברנה (הקרום) התאית.
יאסוטומי נישיזוקה חקר מגוון רחב של נושאים הכוללים את המטבוליזם של טריפטופן, סינתזה של חלבונים, ריבוזילציה () וזרחון חלבונים.
נישיזוקה זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס לסקר (1989) ופרס וולף ברפואה (1995).
קורות חיים.
ילדות ונעורים.
יאסוטומי נישיזוקה נולד ביפן, בכפר סאידו, מוקו גן, כיום העיר אשייה (Ashiya), בנם של יאסונובו ונובוקו נישיזוקה, למשפחה בת 7 נפשות. אמו בת למשפחה עשירה ובעלת אדמות, ואביו פרופסור למיילדות ואיש אקדמיה. בילדותו ובנערותו היה נישיזוקה חלש מאוד ואף חלה בחסימת מעיים, וסבל ממחלות הקשורות לכאבי בטן. בילדותו, עברה המשפחה דירה פעמים רבות, עד להשתקעותם ב-1937 בעיר נאגויה. ילדותו עברה עליו בצל המלחמה. בהיעדר משחקים, יאסוטומי היה משחק הרבה עם חרקים וחיות. מפאת המלחמה, המזון היה בקיצוב, ונישיזוקה, שהיה ילד חכם ובעל כושר המצאה, פתר פעמים רבות את מצוקת הרעב שהייתה בביתו.
קריירה מחקרית.
נישיזוקה השלים דוקטורט ברפואה באוניברסיטת קיוטו ב-1957, ופוסט דוקטורט ב-1962. במשך שנה שהה באוניברסיטת רוקפלר בניו-יורק, בה עבד עם פריץ ליפמן, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה.
ב־1969 היה לפרופסור וראש המחלקה לביוכימיה באוניברסיטת קובה (יפן).
בקובה החל לחקור כיצד חלבונים שעברו זירחון תיווכו פעולות הורמונליות. קודם לכן, קבוצת המחקר שלו פתרה שני מבנים אזימטיים של חלבוני PKA- פרוטאין קינאז A, ואת אופן פעולתם, בד בבד עם 3 מעבדות נוספות שפעלו כל אחת בנפרד.
ב-1977 גילו נישיזוקה ועמיתיו את פרוטאין קינאז C, ובעקבות הגילוי, נישיזוקה קיבל פרסים רבים ונבחר כחבר כבוד וחבר זר באוניברסיטאות רבות בעולם.
ב־1995, לאחר רעידת אדמה שהסבה נזק רב לאוניברסיטת קובה, התמנה נישיזוקה לנשיא האוניברסיטה. תחת ניהולו שוקמה האוניברסיטה, והוקם מרכז לחקר העברת אותות ביולוגיים. כנשיא, נישיזוקה הנחה חוקרים צעירים והקדיש את עצמו לפיתוח המרכז שהקים.
ב-2001 פרש מהנשיאות, אך המשיך להוביל מחקרים במרכז לחקר העברת אותות ביולוגיים באוניברסיטה עד יומו האחרון.
נישיזוקה היה נשוי למיס סאצ'ינו מאנו.
נישיזוקה נפטר בפתאומיות בגיל 72, בשנת 2004.
פרוטאין קינאז C.
פרוטאין קינאז, הוא חלבון מסוג קינאז, כלומר חלבון האחראי על ויסות תהליכים בתא על ידי זירחון מולקולות, כלומר הוספת קבוצות זרחה לתא.
פרוטאין קינאז C, היא משפחת חלבוני פרוטאין קינאז המפעילים מעבר אותות על ידי זירחון חומצות האמינו סרין או תראונין. בעת פעולתם, אנזימי הפרוטאין קינאז C עוברים לקרום התא (שליח שניוני).
גילוי זה היווה התקדמות משמעותית בהבנתנו את העברת האותות התאית.
פרסים והוקרות.
יאסוטומי נישיזוקה זכה בפרסים רבים, ביניהם:
ורבים אחרים. בנוסף הוא היה חבר כבוד ועמית זר במגוון אוניברסיטאות שונות באמריקה, בריטניה, צרפת, גרמניה, ספרד, הודו ויפן.
ג'ון גריגס תומפסון
ג'ון גריגס תומפסון (אנגלית: John Griggs Thompson, נולד ב-13 באוקטובר 1932) הוא מתמטיקאי אמריקאי שידוע במחקרו על חבורות סופיות. הוא זכה במדליית פילדס ב-1970, בפרס וולף ב-1992 (יחד עם לנארט קארלסון), ובפרס אבל ב-2008 (יחד עם ז'ק טיץ).
קורות חיים.
ג'ון נולד באוטווה שבקנזס ב-1932. בילדותו נחשף למתמטיקה מאחיו הגדול ממנו בשלוש שנים, והתעניין בשחמט ובקומבינטוריקה שבמשחקי קלפים.
ב-1955 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל, וב-1959 את הדוקטורט אותו עשה באוניברסיטת שיקגו בהנחייתו של סאונדרס מק-ליין.  לאחר שנה באוניברסיטת האוורד, חזר לאוניברסיטת שיקגו (1962–1968) וב-1970 עבר לאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה. מאוחר יותר הצטרף לאוניברסיטת פלורידה. כיום תומפסון מכהן כפרופסור אמריטוס באוניברסיטאות קיימברידג'  ופלורידה.
מחקר.
תזת הדוקטורט של תומפסון פתרה בעיה בת שישים שנה בתורת החבורות הסופיות, בכך שהוכיח שאם לחבורה סופית יש אוטומורפיזם מסדר סופי ללא נקודת-שבת, אזי החבורה נילפוטנטית. בעבודתו זו השתמש בטכניקות פתרון בעיות חדשות.
ב-1963 ביחד עם וולטר פייט, הוכיח כי החבורות הפשוטות הסופיות והלא-אבליות הן מסדר זוגי בהוכחה בת 250 עמודים. משפט זה נחשב לאחד המשפטים החשובים במאה ה-20, והוא היווה את הבסיס לפרויקט המתמטי הקולקטיבי הנרחב של מיון החבורות הפשוטות הסופיות.
החבורות הפשוטות מהוות מעין אבני בניין לחבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים הטבעיים. באמצעות משפט המיון, אפשר לבדוק תכונות של חבורות פשוטות על ידי בדיקת כל המקרים.
תומפסון עסק במיון החבורות הפשוטות הסופיות, שבהן לכל תת-חבורה פתירה יש מנרמל פתיר. בנוסף הציג את חבורת תומפסון Th, אחת מ-26 החבורות הספורדיות.
תומפסון חקר את הבעיה של בניית חבורות גלואה מעל שדות מספרים (במיוחד רציונליים). הוא מצא קריטריון לחבורה סופית להיות חבורת גלואה, דבר שבפרט מראה שחבורת המפלצת היא חבורת גלואה.
וולטר פייט המנוח, איתו תומפסון הוכיח את משפט פייט-תומפסון, אמר עליו: "הוא מתמטיקאי שלומד בעיות חשובות ולא נותן לקשיים להרתיעו. הוא לעיתים מתגבר על קשיים כאלה בהצגת רעיונות חדשים אשר בעלי השפעה אדירה על פיתוחים עתידיים".
&lt;br&gt;פרסים ואותות כבוד.
בין הפרסים שזכה בהם נמנים:
בשנת 2013 ערכה אוניברסיטת קיימברידג' כינוס לכבודו, לרגל מלאת לו שמונים שנה.
אלבר קלוד