השופט לואי ברנדייס מתחיל את הליכי האימוץ, אבל הוא נקטע כאשר מר וגב' מודג' (רוסטר ולילי בתחפושת) מגיעים, על מנת לאסוף את אנני, ומגלים שהם יודעים על הפתק ועל התליון. וורבאקס מסרב להאמין שאלו הם הוריה האמיתיים של אנני, ומבקש שהיא תישאר עוד לילה אחד, למסיבת חג המולד, ואז הם יוכלו לקחת אותה איתם, לחוות החזירים שלהם בניו ג'רזי. למחרת, אנני מגלה שהיא מעדיפה הייתה להיות מאומצת על ידי וורבאקס, ולא להישלח עם "הוריה" לחווה ("Maybe"). וורבאקס זוכה לביקור הפתעה מרוזוולט, המלווה באנשי השירות החשאי. רוזוולט מגלה להם כי ההורים של אנני הם למעשה דייוויד ומרגרט בנט, שמתו כשהייתה תינוקת. וורבאקס מבין כי מר וגב' מאדג' הם מתחזים, שבאו לקחת את כספי הפרס. יחד עם גברת האניגן, הם נעצרים על ידי השירות החשאי. כל שאר הנוכחים מביעים את שביעות רצונם מהניו דיל של רוזוולט ("A New Deal for Christmas" / "Tomorrow ").
היסטוריה.
מרטין צ'רנין פנה לראשונה ב-1972 אל תומאס מיהן על מנת שיכתוב מחזה עובר מחזמר המבוסס על דמותה של אנני. מיהן ערך תחקיר על הדמות, על פי חוברות הקומיקס, אך לא הצליח למצוא די חומר לסיפור, מלבד אודות הדמויות של אנני, אוליבר וורבאקס וסנדי, ועל כן החליט לכתוב סיפור מקורי משל עצמו. בהיות כל השלושה (מיהן, צ'רנין וצ'ארלס סטרוז) מניו יורק, ועל רקע הלך הרוח בציבור בעידן ריצ'רד ניקסון ומלחמת וייטנאם, הוא החליט למקם את העלילה בניו יורק בתקופת השפל הגדול. מיהן ראה את דמותה של אנני כגרסה נשית אמריקאית מהמאה ה-20 של דמויות יתומות קלאסיות שנוצרו על ידי צ'ארלס דיקנס ביצירות כמו "אוליבר טוויסט" ו"דייוויד קופרפילד", בעלות מסתורין בעקבות נטישה מצד הורים שזהותם לא ידועה. הסיפור של מיהן התקבל בחיוב על ידי צ'רנין וסטרוז, אך היה צריך לקצר חלקים רבים ממנו עבור המחזה (חומרים שמיהאן השתמש בהם מאוחר יותר, בכותבו רומן).
"אנני" הוצגה לראשונה בבכורה עולמית ב-10 באוגוסט 1976 בבית האופרה "Goodspeed" שבמזרח הדאם, קונטיקט בבימויו של מייקל פ. פרייס. קריסטן ויגארד הייתה השחקנית הראשונה ששיחקה את התפקיד הראשי. עם זאת, מהר מאוד המפיקים הגיעו למסקנה כי הפרשנות המתוקה מדי של ויגארד לדמותה של אנני איננה מספיק טובה עבור ילדת הרחוב היתומה והקשוחה. אחרי שבוע של הופעות, ויגארד הוחלפה באנדריאה מקארדל, ששיחקה קודם לכן את אחת היתומות האחרות, פפר. בהמשך, ויגארד שימשה כשחקנית המחליפה של מקארדל בהפקת ברודוויי המקורית של המחזמר.
הפקת ברודוויי המקורית (1977).
הפקת ברודוויי המקורית של "אנני" עלתה בתיאטרון אלווין ב-21 באפריל 1977 בכיכובם אנדראה מקרדלה (אנני), ריד שלטון (דאדי וורבאקס), דורות'י לודון (גברת האניגן) וסנדי פייסון (גרייס פארל). דניאל בריסבויס גילמה את אחת היתומות. המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני וזכה בשבעה, לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר, הלחן הטוב ביותר והמחזה הטוב ביותר. בין השחקניות שגילמו את דמותה של אנני בהפקה זו: שלי ברוס, שרה ג'סיקה פרקר, אליסון סמית' ואליסון קירק. בין השחקניות שגילמו את דמותה של גברת האניגן בהפקה זו: אליס גוסטלי, דולורס וילסון, בטי האטון, מרשה לואיס וג'ון האבוק. אן אונגר שימשה כשחקנית-מחליפה של לודון, גוסטלי ווילסון בתפקיד גברת האניגן. ההפקה ירדה ב-2 בינואר 1983, לאחר 2,377 הופעות בסך הכל, ובכך שברה את שיא מספר ההופעות הרב ביותר להפקה אחת בתיאטרון אלווין (כיום תיאטרון ניל סיימון), שיא שנשבר רק בשנת 2008 על ידי היירספריי.
הפקת לונדון המקורית (1978).
המחזמר הוצג לראשונה בוסט אנד של לונדון בתיאטרון ויקטוריה פאלאס ב-3 במאי 1978. אנדראה מקרדלה, שגילמה במקור את אנני בברודוויי, גילמה גם בהפקה זו את התפקיד הראשי, במשך 40 הופעות. אן-מארי גוואטקין, שחקנית בריטית בת 12, לוהקה גם כן לתפקיד הראשי, ולקחה חלק בהקלטת אלבום שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של לונדון, שכלל את הילדות קלייר הוד, ג'יין קולינס, דון נפייר, אנט מייסון, הלן סטפנסון, ג'קי אקרס ולינדה ברויס. במקור, את דמותה של גברת האניגן גילמה שילה הנקוק. מאוחר יותר גילמו את הדמות הזו גם מריה צ'ארלס וסטלה מוריי; את דאדי וורבאקס גילם במקור סטרטפורד ג'ונס ומאוחר יותר צ'ארלס ווסט. דבורה קלארק גילמה את דמותה של פפר במהלך השנה הראשונה, ומלאני גרנט גילמה את דמותה של מולי.
אחרי 1,485 הופעות, הפקת לונדון של "אנני" ירדה, ב-28 בנובמבר 1981.
הפקות בינלאומיות.
בעקבות הצלחתו של המחזמר בברודוויי שבניו יורק ובוסט אנד שבלונדון, הפקות מקומיות מקצועיות של "אנני" הועלו במדינות רבות ברחבי העולם, לרבות באוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות (דובאי), איטליה, אירלנד, ארגנטינה, בלגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, הממלכה המאוחדת, זימבבואה, יפן, ישראל, מקסיקו, סינגפור, ספרד, פולין, פוארטו ריקו, פורטוגל, הפיליפינים, פרו, קולומביה, רוסיה, קוריאה הדרומית, הונג קונג, שוודיה.
הצגות המשך.
הניסיון הראשון להפקת מחזמר המשך, "אנני 2: נקמתה של גברת האניגן", הועלה במרכז ג'ון קנדי לאמנויות הבמה בוושינגטון די. סי. בדצמבר 1989 וזכה לביקורות שליליות מקיר לקיר. שכתובים נרחבים של המחזה, כמו גם עיבודים חדשים לשירים, התגלו כחסרי תועלת, והפרויקט הסתיים בטרם זכה להגיע לברודוויי.
בשנת 1993 נעשה ניסיון ליצור המשך נוסף (עם עלילה דומה), בשם "אנני וורבאקס". מחזמר זה, שבויים על ידי מייקל פ. פרייס, פותח במסגרת "בית האופרה גודספיד", בו המחזמר המקורי הועלה לראשונה בשנת 1976. בהמשך, המחזמר לאוף ברודוויי, שם הוצג 200 פעמים במספר אולמות תיאטרון שונים.
הקלטות.
הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של ברודוויי שוחררה בשנת 1977. תקליטור ובו קטעי בונוס שוחרר ב-15 בספטמבר 1998 על ידי סוני. בשנת 1995 שוחררה הקלטת אולפן שהופקה בלונדון בליווי התזמורת הסימפונית הלאומית, בביצוע כוכבים שרה פרנץ' בתפקיד אנני, קים קריסוול בתפקיד גברת האניגן ורון ריינס בתפקיד דדי וורבאקס.
בשנת 2008, לציון 30 שנה למחזמר, הוצא לאור אלבום הקלטה נוסף, בביצוע שחקני עבר שכיכבו במחזמר לאורך השנים, בהם קרול ברנט, סאלי סטראתרס, קאתי לי גיפורד, אנדריאה מק'ארדל, ג'ון סק, הארווי פרסנל, גארי ביץ' ואמנדה ביילון; צוות שחקנים של סיבוב ההופעות לציון 30 שנה למחזמר גם לקחו חלק בהקלטה. האלבום הופץ על גבי תקליטור כפול, שכלל את המחזמר כולו על גבי הדיסק הראשון, וכן שירים מתוך מחזמר ההמשך - "אנני 2: נקמתה של גברת האניגן" - על גבי הדיסק השני, כמו גם שירים שנחתכו מהמחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי. ההקלטה כללה גם שיר מתוך מופכ מיוחד של "אנני" משנת 1977 לכבוד חג המולד. לאלבום מצורפים רישומים מקוריים של פילון ברנהרט, שיצר את אריאל ואת אורסולה מהסרט "בת הים הקטנה", והוא מעוצב כחוברת קומיקס.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 1982 סרטי קולומביה הוציאו את סרט הקולנוע "אנני" המבוסס על המחזמר, בכיכובם של אלברט פיני (דאדי וורבאקס), קרול ברנט (גברת האניגן), אן ריינקינג (גרייס פארל), טים קארי (רוסטר), ברנדט פיטרס (לילי), ואיילין קווין בתפקיד אנני. בשנת 1995 נוצר סרט המשך לסרט זה, סרט טלוויזיה בשם "!Annie: A Royal Adventure". בסרט כיכבו אשלי ג'ונסון, ג'ואן קולינס, ג'ורג' הירן ואיאן מקדרמיד. פרט לשיר "Tomorrow" בסרט זה לא נכללו שירים.
בשנת 1999 חברת וולט דיסני הפיקה ושידרה סרט טלוויזיה שהוא עיבוד טלוויזיוני של המחזמר. רוב מרשל ביים את הסרט, וכיכבו בו ויקטור גרבר (וארבאקס), קתי בייטס (גברת האניגן), אודרה מקדונלד (גרייס פארל), אלן קאמינג (רוסטר) וקריסטין צ'נוות' (לילי). בתפקיד אנני הופיעה אלישיה מורטון, בהופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה.
בשנת 2008 שידרה רשת הטלוויזיה האמריקאית שואוטיים את הסרט התיעודי "Life After Tomorrow" שאיחד למעלה מ-40 נשים שגילמו במחזמר את דמויות הילדות היתומות וחשפו את העליות והמורדות של חוויותיהן כשחקניות-ילדות.
בינואר 2011, ויל סמית' הודיע על כוונתו להפיק רימייק חדש של "אנני", יחד עם אשתו ג'יידה פינקט סמית' ועם הראפר ג'יי זי, בהפצת סרטי קולומביה (כיום בבעלות סרטי סוני). במקור, וילו סמית', בתם של ויל וג'יידה סמית', הייתה אמור לככב כאנני; אולם עד שההפקה יצאה לדרך, וילו הייתה כבר מבוגרת מדי בשביל לגלם את התפקיד הזה, והיא הוחלפה במועמדת לפרס האוסקר קוובנג'ניי ואליס. הסרט, בבימויו של ויל גלוק, יצא לאקרנים ב-19 בדצמבר 2014. בסרט מככבים ג'יימי פוקס בתפקיד ויל סטאקס (גרסה עדכנית של דאדי וורבאקס), רוז ביירן בתפקיד גרייס פארל וקמרון דיאז בתפקיד גברת האניגן. פסקול הסרט כולל את רוב שירי המחזמר המקוריים, בתוספת של יצירות חדשות מאת גרג קורסטין וסיה.
הפקות ילדים.
ו-Annie KIDS הן שתי גרסאות מקוצרות של המחזמר "אנני" שנועדו להיות מבוצע על ידי בני-נוער וילדים בבתי ספר, מחנות קיץ ועוד. מספר שירים מהמחזמר המקורי קוצרו או הוסרו לחלוטין בגרסאות אלו.
תרבות פופולרית.
הפופולריות של המחזמר "אנני" באה לידי ביטוי באזכורים רבים בתרבות הפופולרית. דוגמאות לאזכורים כאלו ניתן למצוא בסרטי קולנוע כמו "אוסטין פאוורס - גולדממבר", "אמא סדרתית" ו"ריפר מדנס", ובסדרות טלוויזיה כמו "תיקים באפלה", "החיים על פי נד", "זואי 101", "צער גידול בנות", "איש משפחה", "דירת המצוירים", "בוסטון ליגל", "סאות' פארק", "רוק 30", "חברים", "Glee" ועוד.