EZ בדלי C הוא העמום ביותר מבין השלושה והוא מאיר בעוצמה של כ-26 מיליוניות בלבד מעוצמת ההארה של השמש באור נראה. זהו ננס אדום מסוג ספקטרלי M6 שמסתו נמוכה מעט מעשירית מסת השמש. רדיוסו וטמפרטורת פניו אינם ידועים בוודאות וככל הנראה הם דומים לאלו של EZ בדלי B.
שכנים.
הכוכבים הקרובים ביותר ל-EZ בדלי הם הננסים האדומים לאקאי 9352 ולאקאי 8760 שנמצאים במרחק של 4.1 ו-4.2 שנות אור ממנו בהתאמה. מכיוון שאלו שני הננסים האדומים הבהירים ביותר בסביבות מערכת השמש, צופה אנושי שיהיה בקרבת EZ בדלי יוכל לראותם ללא ציוד עזר ככוכבים עמומים עם דרגות בהירות 5.2 ו-4.2 בהתאמה, בעוד שמכדור הארץ כלל לא ניתן לראותם. רוב השכנים האחרים של EZ בדלי הם גם כן ננסים אדומים, אבל בנוסף נמצאים גם ε באינדיאני במרחק של 4.8 שנות אור ו-τ בלווייתן במרחק של 8.8 שנות אור. שניהם יראו בקלות מ-EZ בדלי, ε באינדיאני עם בהירות מדרגה 2.7 ו-τ בלווייתן עם בהירות מדרגה 2.8, בעוד שמכדור הארץ יש צורך בתנאי תצפית טובים מאוד על מנת להבחין בהם. השמש תראה בבירור מ-EZ בדלי ככוכב חסר יחוד עם בהירות מדרגה 2.5.
גליזה 866
לויטן 789-6
הלנה הולצמן
הלנה הולצמן (בגרמנית: Helene Holzman; 30 באוגוסט 1891, יינה – 25 באוגוסט 1968) הייתה אמנית, ציירת, סופרת וחסידת אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים.
הולצמן הייתה בתם של זוג רופאים תושבי יינה, זיגפריד שפסקי ואשתו, מרגרטה לבית קוך (Koch). ב-1908 למדה בבית הספר לציור של הצייר האקספרסיוניסטי הגרמני אריך קויטן ואחיו פריץ ביינה, יחד עם אוטו הרביג וקלרה הרנק , שלימים הפכו אף הם לציירים (הרנק הייתה לימים אמם של ארוויד הרנק , מתנגד הנאצים שנרצח, ופלק הרנק , מתנגד הנאצים אף הוא). את פעילות בית הספר מימנה קרן קרל צייס , שאחד ממיופי הכוח שלה עד 1907 היה אביה של הולצמן.
לאחר מכן הייתה הולצמן, כמו קלרה הרנק, מורה ומתורגמנית, וכן מוכרת ספרים. היא נישאה למוכר הספרים היהודי מקס הולצמן והשניים עברו לקובנה עם שתי בנותיהם, מרי ומרגרטה. בקובנה ניהל הולצמן בית דפוס וחנות ספרים. בית הדפוס שלו התמחה בפרסומים בשפות זרות.
פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה.
לאחר הכיבוש הגרמני בקיץ 1941, נרצחו בעלה של הולצמן, מקס, ובתה הגדולה מרי על ידי הגרמנים ובעלי בריתם. הולצמן שיתפה פעולה עם מספר נשים שניסו להציל ילדים יהודים מגטו קובנה. חלק מהיהודים שהצילה הולצמן היו מוכרים לה מלפני המלחמה, וחלקם היו זרים לה. הולצמן נתנה שיעורים פרטיים והיא ובתה מרגרטה השתמשו במשכורותיהן כדי לקנות אוכל ליהודים שהיו אסירים בגטו קובנה. בין היתר סייעו השתיים לאדווין גייסט, מלחין יהודי, שמאוחר יותר הצליח לצאת מהגטו באמצעות שתדלנותה של מאהבתו של הלמוט ראוקה, ממפקדי הגטו הגרמניים שאף פיקד על רצח המוני של חלק מיהודי הגטו ב-28 באוקטובר 1941 בפורט התשיעי. מאוחר יותר נתפס גייסט ונרצח. להולצמן סייעה חסידת אומות העולם אולגה דאוגובייטנה (Olga Dauguvietenė).
לאחר מלחמת העולם השנייה.
אחת מהנערות היהודיות שניצלה בידי הולצמן, פרומה קוצ'ינסקיינה (Kučinskienė) לבית ויתקין, אומצה על ידה לאחר המלחמה, משהתגלה שהיא נותרה יתומה ובודדה עקב רצח כל בני משפחתה.
בשנת 1965 עזבו הולצמן ומרגרטה את ליטא ועברו לגור בגרמניה. בשנת 1966 ביקרה הולצמן בישראל וזכתה לקבלת פנים חמה מהיהודים שהצילה.
בשנת 1968 נפגעה הולצמן בתאונת דרכים ומתה מפצעיה.
הנצחה.
בשנת 2000 הונצחו קורותיה של הולצמן בשנות הכיבוש הגרמני של ליטא בספר "הילד הזה נועד לחיות" (Dies Kind soll leben) שכתבו בתה מרגרטה וריינהרד קייזר .
בשנת 2005 הכיר יד ושם בהולצמן כחסידת אומות העולם.
SN 1987A
SN 185
ריו דה לה פלאטה
ניתאי הרשקוביץ
ניתאי הרשקוביץ (נולד ב-21 בפברואר 1988) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי. ידוע בעיקר בשל שיתופי הפעולה שלו עם הבסיסט אבישי כהן.
חייו ועבודתו.
הרשקוביץ נולד בישראל לאווה ואילן הרשקוביץ. החל מנגן קלרינט בגיל 12 ובפסנתר בגיל 15. בגיל 17 עבר להתגורר בתל אביב ושילב לימודי תיכון עם שיעורי פסנתר בהנחיית המוזיקאים ומורי הג'אז עמית גולן ויובל כהן. הרשקוביץ אף למד במשך שנתיים מוזיקה קלאסית ותאוריה המלחין הישראלי מנחם ויזנברג וכן עם הפסנתרנים שושנה כהן ועמיר פדרוביץ.
במהלך עבודתו הרשקוביץ שיתף פעולה עם מספר רב של אמנים ג'אז, בהם: המתופף חורחה רוסי, הגיטריסט קורט רוזנווינקל, הסקספוניסט גרגורי טרדי, המתופף ארי הוניג, הסקספוניסט צ'ארלס דייוויס, נגן כלי הקשה זוהר פרסקו ועוד. הוא ניגן בהקלטות של דניאל זמיר ואחרים. במשך ארבע שנים זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל. בשנת 2009 זכה במלגת צ'ייס למימון לימודיו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הרשקוביץ הופיע באירועים רבים ברחבי תבל. מאז שנת 2012 שיתוף הפעולה הבולט של הרשקוביץ הוא עם הבסיסט אבישי כהן. בפברואר 2016 יצא לאור אלבום הבכורה של הרשקוביץ "I Asked You A Question".
גור אלרואי
גור אלרואי (תל אביב, 10 בספטמבר 1968), הוא היסטוריון ישראלי, המתמחה בתולדות העם היהודי בעת החדשה, ובמיוחד בחקר ההגירה היהודית. פרופסור מן המניין בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, מייסד ועומד בראש תוכנית רודרמן ללימודי יהדות ארצות הברית. הוא כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה מאוקטובר 2016 עד אוקטובר 2019. מאפריל 2021 הוא מכהן כרקטור אוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
גור אלרואי נולד בתל אביב, בילדותו ונעוריו התגורר עם הוריו ושני אחיו בשכונת רמת אשכול בירושלים. אביו, יואש אלרואי, שימש שנים רבות כמנהל מחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר רנה קסין בירושלים. בשנת 1987 התגייס ושירת כלוחם בחטיבת גבעתי. הוא השתחרר מצה"ל בשנת 1991 בדרגת סגן.
מסלולו האקדמי של אלרואי החל באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיו לתואר ראשון סיים בשנת 1995 בחוג לתולדות עם ישראל ובחוג להיסטוריה כללית. בשנת 1997 סיים בהצטיינות יתרה את לימודיו לתואר מוסמך במכון ליהדות זמננו ע"ש אברהם הרמן באוניברסיטה העברית. עבודת המוסמך שלו עסקה בסוגיית ההתאבדות בתקופות העלייה השנייה והעלייה השלישית. אלרואי המשיך ללימודי תואר שלישי במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים וכתב עבודת דוקטורט על ההגירה היהודית לארץ ישראל בראשית המאה ה-20: המקרה של העלייה השנייה בהנחיית פרופ' חגית לבסקי ופרופ' גדעון שמעוני. בשנת 2002 התקבל אלרואי כמרצה בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה. בשנת 2010 פרופסור חבר. בשנת 2014 פרופסור מן המניין. בשנים 2009–2011 שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית. עם חזרתו לישראל התמנה לראש בית הספר להיסטוריה באוניברסיטת חיפה עד שנת 2016. בין השנים 2006–2009 שיש גם כראש החוג ללימודי ארץ ישראל ובשנת 2016 נבחר לדיקן הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2013 יזם והקים אלרואי את תוכנית רודרמן ללימודי יהדות ארצות הברית, תוכנית ייחודית וחלוצית באקדמיה הישראלית בשותפות עם קרן משפחת רודרמן. תוכנית רודרמן מכסה מגוון רחב של נושאים הנוגעים לחיים היהודיים בארצות הברית, לחברה האמריקנית ולקשר ארוך הטווח והחשוב בין הקהילה היהודית אמריקנית, מדינת ישראל והחברה הישראלית.
פרופסור אלרואי פרסם שישה ספרים על ההגירה היהודית בראשית המאה ה-20 ועל האידאולוגיה הטריטוריאליסטית ומאמרים רבים בכתבי עת מובילים בישראל ומחוצה לה. הוא מלמד באוניברסיטת חיפה קורסים בנושאים מגוונים, ביניהם: "ההגירה היהודית לארצות הברית ולארץ ישראל", "הציונות ומתנגדיה" ו"ארץ ישראל המנדטורית". לצד עבודת המחקר הפורה שלו שימש כיועץ מוזיאון ההגירה באנטוורפן, בלגיה. אלרואי משרת במילואים כחוקר ביחידת אית"ן, המערך לאיתור נעדרים בצה"ל והצליח לפענח שלושה תיקי נעדרים ממלחמת העצמאות.
מחקריו.
מחקריו הרבים של אלרואי הטביעו את חותמם בחקר ההגירה היהודית בכלל ובחקר ההגירה היהודית לארץ ישראל בפרט ונחשבים לפורצי דרך הן בזכות המתודולוגיה הייחודית שפיתח והן בזכות מסקנותיו המקוריות.
תרומתו למחקר סבה על ארבעה צירים עיקריים:
הציר האינדיבידואלי.
הנחת היסוד של אלרואי היא שהגירה היא בראש ובראשונה חוויה אינדיבידואלית וכי יש לבחון אותה מנקודת המבט של המהגר על מנת לעמוד על טיבה. במחקריו של אלרואי משמשים המהגר היחידני ומשפחתו כקטגוריה אנליטית מרכזית. באמצעות ניתוח מקורות ראשוניים חדשניים בהיסטוריוגרפיה הציונית והיהודית של חקר ההגירה נחשפים לבטיו ומהלכיו של המהגר היהודי החל מקבלת ההחלטה להגר ועד הגעתו לארץ היעד. ברוב מחקרי ההגירה נתפס שלב ראשוני זה כמובן מאליו ולא הוקדשו מאמצים לפענחו, בעוד במחקריו של אלרואי נחשף שלב זה כמכריע ומהותי לצורך הבנת תהליך ההגירה בשלמותו.
הציר ההשוואתי והרב תחומיות.
במחקריו של אלרואי נעשה שימוש בפרספקטיבה ההשוואתית לצורך בחינת הרכב המהגרים, גלי ההגירה, ארצות המוצא של המהגרים היהודים ועוד. אחת התרומות המחקריות העיקריות של אלרואי בהקשר זה היא חשיפת קבוצות מהגרים אשר הגיעו לארץ ישראל אך לא זכו להכרה בהיסטוריוגרפיה הציונית.
הציר המגדרי.
כדי להבין את החברה הכללית וחברת המהגרים בפרט אלרואי בוחן את החוויה המגדרית כמעורבות האקטיבית והפסיבית של נשים בתהליכי הגירה וחוקר תופעות חברתיות שליליות הנלוות לתהליך ההגירה, כגון: נטישת נשים, אונס, זנות וסחר בנשים.
ההבחנה הטיפולוגית בין עולים ומהגרים.