שירתה בצה"ל בחיל הלוגיסטיקה. בשנת 1974 החלה וינברגר בלימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1984 החלה להתמחות בלימודי רפואה פנימית וקיבלה את הסמכתה כמומחית למחלות פנימיות בשנת 1988. לאחר מכן החלה וינברגר את ההתמחות שלה במחלות זיהומיות בהמכונים הלאומיים לבריאות שבמדינת מרילנד בארצות הברית, מפני שבתקופה זו לא היה ניתן להתמחות בתחום מחלות זיהומיות במדינת ישראל. בשנת 1992 היא קיבלה את הסמכתה כמומחית למחלות זיהומיות. בשנת 2015 קיבלה תואר פרופסור מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2019 מרים סיימה בהצלחה שתי תעודות נוספות של Talkmaster ותעודה נוספת של כתיבת חוות דעת רפואית משפטית. בשנת 2021 הופיעה ברשימת הרופאים הכי טובים של מגזין פורבס ישראל.
קריירה בתחום הרפואה.
בשנת 1991 היא שבה לישראל ועבדה בבית החולים הדסה עין כרם כרופאה יועצת מומחית למחלות זיהומיות.
בשנת 1995 עברה לפתח תקווה והחלה לעבוד במרכז רפואי רבין כיועצת בכירה למחלות זיהומיות. לאחר מספר שנים עבדה כראש השירות לזיהומים באנשים עם מערכת חיסונית מוחלשת. בשנת 2005 החלה לנהל את היחידה למחלות זיהומיות במרכז הרפואי שמיר (אז אסף הרופא). בשנת 2010 ייסדה את מרפאת המטיילים במרכז הרפואי שמיר וכיום היא מנהלת את המרפאה.
קריירה ומחקר בתחום המחלות הזיהומיות.
וינברגר היא חוקרת בתחום האפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות, בדגש על מחלות המועברות באוכל ומבעלי החיים ובנוסף שותפה לסגל האקדמי הקליני ברפואה פנימית בבית הספר ללימודי המשך ברפואה, בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
וינברגר כתבה והייתה שותפה לכתיבה של למעלה מ-80 מאמרים שהתפרסמו בכתבי עת בביקורת עמיתים. המחקר פורץ הדרך שלה התפרסם בשנת 2000, בנושא של נגיף מערב הנילוס. היא הייתה בין הראשונים שאפיינו את הנגיף וגורמי הסיכון שלו. הזיהומים שהיא חקרה באופן מיוחד היו סלמונלה והקמפילובקטר.
בנוסף וינברגר מתמקדת במחקרה בזיהום נוזוקומי ועמידות לאנטיביוטיקה.
בתחום מחלות המועברות באוכל חקרה בין היתר מגמות, סיכונים, אוכלוסיות בסיכון, השפעה עונתית, השפעת שינויי אקלים, אפידמיולוגיה מולקולרית ועוד. בתחום מחלות המועברות מבעלי חיים היא חקרה: מגמות, אפימדיולוגיה, גורמי סיכון, תוצאות ורפואת מטיילים.
מחקר בתחום הסלמונלה.
במסגרת עבודתה בבית החולים אסף הרופא הובילה צוות מחקר בתחום הסלמונלה שבדק הבדלים משמעותיים בשיעורי החולים באזורים שונים בישראל. במסגרת מחקרה נמצא כי שיעורי התחלואה גבוהים בעיקר באזורים המאופיינים באוכלוסייה עירונית ונמוכים משמעותית באזור צפון ישראל המתאפיין באוכלוסייה כפרית.
ממחקריה עולים מספר הסברים אפשריים:
מחקרה בתחום הקמפילובקטר.
במסגרת מחקריה בתחום מעלה וינברגר טענה שייתכן והחיידק מגיע ממזונות מן החי הנפוצים בישראל כמו בשר בקר ועוף. במחקריה נמצא שזן מסוג קמפילובקטר ג'ג'וני הוא הגורם השכיח לתחלואה בישראל, והוא התגלה בשיעור גבוה כגורם תחלואה בקרב תינוקות עד גיל שנתיים. כמו כן, התגלה במחקריה, שלחיידק הקמפילובקטר יש שיעור גבוה של עמידות לאנטיביוטיקה. המשמעות היא שלא ניתן כמעט ולהשתמש בסוגי האנטיביוטיקות היעילות הקיימות הניתנות לנטילת כדורים דרך הפה. עוד נמצא מניתוח העונתיות של זיהומי הקמפילובקטר, ששיא התחלואה הוא בקיץ ובאופן משמעותי בקרב תינוקות עד גיל שנתיים. ממצא זה מעלה הנחה כי ההדבקה של תינוקות עד גיל שנתיים היא מבני המשפחה המבוגרים יותר, אשר אצלם סימני המחלה קלים יותר, ולכן אינם מגיעים לבתי החולים.
ג'ים אובראיין
ג'יימס פרנסיס אקסבייר "ג'ים" אובראיין (באנגלית: James Francis Xavier "Jim" O'Brien; נולד ב-11 בפברואר 1952) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. שימש בעברו כמאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA בוסטון סלטיקס (2001–2004), פילדלפיה 76' (2004–2005) ואינדיאנה פייסרס (2007–2011).
נשוי לבתו של המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל, ג'ק רמזי.
קריירת מכללות.
אובראיין נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה. בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 8.1 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן ג'ק מקיני.
קריירת אימון.
ליגת המכללות.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 1974, פתח אובראיין בקריירת אימון. בין השנים 1974–1982 שימש כעוזר מאמן בקבוצות הכדורסל של אוניברסיטת וילינג, אוניברסיטת פמברוק, אוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת סנט ג'וזף ואוניברסיטת אורגון. בין השנים 1982–1987 היה המאמן הראשי של אוניברסיטת וילינג, אשר השתתפה בליגת המכללות השנייה (NCAA Division II).
לאחר שנתיים כעוזר מאמן בניו יורק ניקס, תחת המאמן הראשי ריק פיטינו, מונה בשנת 1989 למאמן קבוצת אוניברסיטת דייטון מליגת המכללות הבכירה. ב-5 עונותיו בתפקיד רשמו ה"פליירס" מאזן כולל של 61 ניצחונות ו-87 הפסדים.
בין השנים 1994–1997 חזר לשמש כעוזרו של פיטינו, הפעם בקבוצת אוניברסיטת קנטקי. בעונת 1995/1996 זכתה קנטקי באליפות טורניר אליפות המכללות, בהובלתם של השחקנים טוני דלק, אנטואן ווקר, דרק אנדרסון ורון מרסר.
בליגת ה-NBA.
בקיץ 1997 עבר אובראיין לצוות האימון של בוסטון סלטיקס, יחד עם ריק פיטינו אשר מונה למאמן הקבוצה. בינואר 2001, כאשר עמד מאזן הסלטיקס בעונת על 12 ניצחונות ו-22 הפסדים, התפטר פיטינו, ואובראיין תפס את מקומו כמאמן הראשי. בעונת הוביל את בוסטון להשתתפותה הראשונה מזה 7 שנים בפלייאוף ה-NBA, בו העפילה עד לגמר האזור המזרחי, הודות ליכולת טובה של השחקנים פול פירס ואנטואן ווקר. בעונה העוקבת העפילו הסלטיקס פעם נוספת לשלב הפלייאוף, אולם הודחו על ידי ניו ג'רזי נטס בחצי גמר המזרח. בינואר 2004, לאחר כ-3 שנים בתפקיד, התפטר אובראיין מאימון הקבוצה, בשל חיכוכים על הג'נרל מנג'ר דני איינג'. לאורך התקופה רשמו הסלטיקס מאזן כולל של 139 ניצחונות ו-119 הפסדים.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של פילדלפיה 76', במקומו של המאמן הזמני כריס פורד. בעונתו היחידה בקבוצה רשמה פילדלפיה מאזן חיובי 43–39, בהובלתו של "מלך הסלים" אלן אייברסון, והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בסיום העונה פוטר מתפקידו, והוחלף על ידי מוריס צ'יקס.
ביוני 2007 החליף את ריק קרלייל כמאמן הראשי של אינדיאנה פייסרס. בכל 3 עונותיו הראשונות השיגה אינדיאנה בין 32 ל-36 ניצחונות בעונה, ובשלושתן נותרה מחוץ לפלייאוף. בינואר 2011, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 17 ניצחונות ו-27 הפסדים, פוטר על ידי לארי בירד, ובמקומו מונה פרנק ווגל למאמן הפייסרס.
בעונת שימש אובראיין כעוזרו של קרלייל בדאלאס מאבריקס, ובין השנים 2016–2018 היה עוזרו של ברט בראון בפילדלפיה 76'.
ג'ים אובריאן
ג'ים או'בראיין
ג'ים אובריין
פסגת בראון (אנטארקטיקה)
פסגת בראון (באנגלית: Brown Peak) היא הר געש שכבתי בקצה הצפוני של האי סטורג', באיי באלני, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,705 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר באיים.
היסטוריה.
גילוי הפסגה.
הפסגה התגלתה בפברואר 1839 על ידי ג'ון באלני.
מקור השם.
באלני נתן לפסגה את שמה הנוכחי בשנת 1839.
באלני קרא לפסגה על שמו של וו. בראון (W. Brown), סוחר אשר נתן את החסות הכספית למשלחת אנדרבי.
בשנת 1841, ראה קפטן ג'יימס קלארק רוס את הפסגה, וקרא לה "פסגת ראסל" (Russell Peak), וזאת מאחר שלא ידע על השם שנתן לה באלני.
התפרצות 2001.
מכון הסמית'סוניאן סובר (בהתבסס על תצלוני לוויין של האזור), כי ההר התפרץ לאחרונה ב-12 ביוני 2001.
לקריאה נוספת.
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 223
שביל השרון
שביל השרון הוא נתיב הליכה ארוך באזור השרון שבמדינת ישראל. המסלול מתחיל בשפך נחל אלכסנדר בחוף מכמורת ונגמר בחלקו התיכון של נחל הירקון, ואורכו הכולל הוא כ-58 קילומטרים. צבעי הסימון של המסלול הם כתום ולבן. השביל העובר במרכז הארץ וחוצה דרכי רוחב רבות מאפשר כניסה ויציאה אליו במקומות שונים של קטעי הדרך.
על אף עצמאותו, תוואי זה מוצע כחלופה למטיילים בשביל ישראל - במקום הליכה בת יומיים על חופי נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו, ניתנת האפשרות לעבור בנופי אזור השרון הכוללים יערות, שדות חקלאיים ואגמים. מומלץ לחלק את ההליכה לשלושה ימים (יומיים למטיבי לכת), כשנקודות לינה אפשריות נמצאות ביערות בקדימה או בכפר סבא. כמו כן, ניתן להצטייד במזון ושתייה לאורך כל הדרך בשל המעבר בסמוך לערים ובתוך מושבים. בנוסף, אפשר להאריך את השביל ולהפכו למעגלי באמצעות הוספת החלק המקביל של שביל ישראל בחוף – וזה מאריך את המסלול לכ-120 קילומטרים, אותם ניתן ללכת בארבעה עד חמישה ימים.
ההליכה לאורך השביל מספקת נקודות תצפית רבות, ואלו מעניקות מבט נדיר על המסדרון האקולוגי של מחוז המרכז ההולך ומצטמק עם חלוף השנים.
היסטוריה.
עם סימונו של שביל ישראל באמצע שנות ה-90, הוא עבר דרך אזור השרון לאורך דרך המוביל הארצי שבמרזבה.
עם זאת, בתחילת שנות ה-2000 התוואי הוסט מערבה אל חופי הערים נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו בעקבות סלילתו של כביש 6 והתפתחות מסילות הרכבת. כמו כן, על השטחים הפתוחים נבנו שכונות שלמות והטבע הלך והצטמצם לטובת העירוניות, אם כי חלקים מן השביל ושמורות הטבע נשמרו.
במהלך 2015, תושבי השרון פנו אל החברה להגנת הטבע בבקשה לשחזר את מקטע השביל באזור. לאחר עבודה של הרשויות המקומיות והוועדה לשבילי ישראל, הוכרז ב-2017 על חידוש השביל וסימונו מחדש. בסוף אוגוסט 2020 נעשה הסימון בשטח, בצבעים לבן-כתום-לבן.
מסלול.