קאשי שיחק בסרטים: "הדילרים" שיצר עודד דוידוף, "עלטה" שיצר מיכאל מאיר, "שייח" שיצר שי פלדמן. ארבע על ארבע שיצר שי כנות ובורג שיצרה שירה גפן, וכן בסדרה "שנות ה-80" שיצרו שלום אסייג ומני אסייג.
כמו כן השתתף בסדרות: "ישראל" שיצר ישראל קטורזה, "חברות" שיצרה ליטל שוורץ, "מיאמי" שיצר גל זיו,"מזימות הציונים" שיצר עדי מרקוביץ, "כפולה" שיצרו רז יובן, רועי עידן, רוברטו בן שושן, אלעד חן ויואב גרוס וזיגי שיצרו שחר סגל ואורן יעקובי.
תיאטרון.
קאשי שיחק בהצגות: "כרטיס לקרקס" שיצרה דפנה זילבר בתיאטרון תמונע, "משחקים בחצר האחורית" בבימויו של נועם שמואל בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, "מרחב מוגן" בבימויו של ארז שפריר, פאפעג'ינה שיצרה חנה גרינוולד בתיאטרון יפו.
כמו כן, שיחק באנסמבל כאן בבימוי של שלמה פלסנר ושיחק בהצגות "פרויקט S" ו "גן ריקי". שתי ההצגות עלו בתיאטרון יפו.
במרץ 2019 הודיע בחשבון האינסטגרם שלו כי הוא עתיד להשתתף בעונתה הרביעית של הסדרה כפולה שבערוץ kidz. כמו כן שיחק במופע הבידור "בלאגן ברשת" ביחד עם דניאל אסייג.
עונת 2002/2003 בגביע יול&quot;ב
עונת 2002/2003 בגביע יול"ב הייתה העונה הראשונה של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי יורוליג בסקטבול.
המשחק הראשון התקיים ב-15 באוקטובר 2002 ומשחק הגמר התקיים ב-24 באפריל 2003. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
בסדרת הגמר של התחרות ניצחה פאמסה ולנסיה וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעקבות כך היא העפילה לעונת 2003/2004 ביורוליג.
מתכונת התחרות.
בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-4 בתים בשיטת מפגש כפול בין קבוצות הבית. 16 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק חוץ כולל סדרת הגמר.
לתחרות הוזמנו קבוצות ממדינות הבאות:
ישראל בתחרות.
אף קבוצה ישראלית לא השתתפה בתחרות.
ציפרופלוקסאצין
חוק הברזל של השכר
חוק הברזל של השכר (בגרמנית: Ehernes Lohngesetz, באנגלית: iron law of wages) הוא חוק מוצע בכלכלה, שנוסח בנפרד על ידי פרדיננד לסל ודוד ריקארדו.
על פי חוק זה השכר הריאלי נוטה, במהלך הזמן, להגיע לשכר המינימלי הדרוש לצורכי הקיום של העובד. קרל מרקס ופרידריך אנגלס מייחסים נוסחה זו לפרדיננד לסל.
עונת 2002/2003 בגביע אול&quot;ב
צ'רטנובו (כדורגל נשים)
מועדון כדורגל נשים "צ'רטנובו" (ברוסית: Женский Футбольный Клуб "Чертаново") הוא מועדון כדורגל נשים מקצועני, משכונת צ'רטנובו שבעיר מוסקבה המתמודדת באליפות רוסיה בכדורגל נשים.
בשנת 2016 שתי כדורגלניות של המועדון נאדז'דה קרפובה ומרגריטה צ'רנומירדינה התחלקו בתואר "מלכת השערים של העונה", אך הקבוצה הגיעה רק למקום הרביעי. הקבוצה העפילה עד לשלב גמר הגביע הרוסי בכדורגל נשים בעונת 2017, אך הפסידה לצסק"א מוסקבה בתוצאה 1:0.
בעונת 2019/2020 השתתפה לראשונה בליגת האלופות לנשים והעפילה עד לשלב 16 האחרונות.
קבוצות בת.
בעונת 2021, קבוצת הנוער של המועדון העפילה לגמר טורניר אליפות רוסיה לנערות עד גיל 16, המכונה "ליגת הכדורגל לנוער–בנות" (ЮФЛ-девушки).
קבוצת הקטרגל של המועדון זכתה באליפות רוסיה בקטרגל נשים בשנים 2004, 2005, 2006.
אורן רוזנשטיין
אורן רוזנשטיין (נולד ב-30 בספטמבר 1967) הוא עורך חדשות, עורך דין, מגשר, שדרן ספורט, מנחה טלוויזיה, עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
אורן רוזנשטיין נולד בירושלים, למד בתיכון רנה קסין ושירת בגלי צה"ל. בוגר תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1992 היה מצוות מנחי רצועת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון. בהמשך הגיש בערוץ הראשון תוכניות, בהן, "זה רק ספורט" ו"זאפ לראשון" (2006) וערך את מהדורת מבט לחדשות (2013).
בשנת 1995 החל רוזנשטיין לערוך חדשות בעיתון ידיעות אחרונות.
בין השנים 2002–2009 גר בארצות הברית ושימש כמנהל פיתוח של עמותות המגזר השלישי.
בשנת 2010 חזר לעבוד כעורך בעיתון ידיעות אחרונות, שם הוא גם כותב טורים וכתבות.
בשנת 2011 יצא לאור ספרו "מזל טוב, אתה בהריון"- מדריך לגברים לתקופת ההריון וההורות הטרייה בהוצאת ידיעות אחרונות שהפך לרב-מכר.
רוזנשטיין הוא מאמן אישי למציאת זוגיות, ומעביר הרצאות בנושאי מונוגמיה, זוגיות וגירושין במאה ה-21. החל משנת 2017 הוא משחק בנבחרת אמני ישראל בכדורגל.
חיים אישיים.
רוזנשטיין גרוש פעמיים ואב לשתי בנות ולשני בנים מנישואיה הקודמים של בת זוגו, המשרתת כקצינה בכירה בצה"ל. מתגורר בפתח תקווה.
ג'וזף סליגמן
ג'וזף סליגמן (22 בנובמבר 1819 - 25 באפריל 1880) היה בנקאי ואיש עסקים יהודי אמריקאי. סליגמן ידוע כאב המייסד של משפחת סליגמן בארצות הברית אשר קשרה קשרי משפחה עם משפחת גוגנהיים דרך אמה של פגי גוגנהיים, פלורט.
ראשית חייו.
סליגמן נולד בבאיירסדורף שבגרמניה. כילד עבד בחנות של אמו. בעת ילדותו הייתה גרמניה מחולקת למדינות רבות נפרדות, אשר כל אחת מהן טבעה מטבעות משלה. ג'וזף סליגמן הצעיר הפיק רווח כספי בעת שעסק בחלפנות כספים לנוסעים ושבים בעבור עמלה קטנה. אביו של ג'וזף רצה שבנו יעסוק בעסקי הצמר של המשפחה, אולם הנסיבות הקשו על כך, במיוחד נדידה של מעמד הפועלים (שהיו עיקר לקוחותיהם), מאזורי הכפר אל הערים בניסיון למצוא תעסוקה וכן תקופת שפל כלכלי בבאיירסדורף. בגיל 14 החל סליגמן ללמוד באוניברסיטת ארלנגן. בגיל 17 עלה על אוניית נוסעים בברמן והפליג לארצות הברית.
בואו לארצות הברית.
סליגמן הגיע לארצות הברית כשהוא בן 18 ותחילה התיישב בעיירה קטנה בהרי פנסילבניה, שם החל לעבוד כקופאי ופקיד עבור אסא פקר, אשר נבחר מאוחר יותר לקונגרס האמריקאי. שכרו היה 400 דולר בשנה. מתוך הכספים שחסך משכרו סליגמן החל עובד כרוכל העובר מבית לבית באזורים הכפריים של פנסילבניה ומוכר דברי סדקית, תוך שהוא חוסך לחקלאים את הצורך לנסוע לקניות בעיר הגדולה. לאחר שחסך 500 דולר הוא שלח את כספו לגרמניה והזמין את אחיו ויליאם וג'יימס להצטרף אליו לעסקי הרוכלות. באותם ימים נתקלו האחים בביטויים אנטישמיים אולם אלה לא הרתיעו אותם מלהמשיך בעסקיהם. עם התפתחות עסקיהם החזיקו האחים מספר חנויות במדינת אלבמה, אולם חשו אי נוחות ביחס למוסד העבדות. מששאר משפחתם נדדה לניו יורק, עברו גם שלושת האחים צפונה וייסדו את חברת ג'. סליגמן ואחיו. ג'סי ניהל את סניף החברה בסן פרנסיסקו, בעוד ג'וזף ניהל את החנות בניו יורק. למרות אי יציבות כלכלית בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 בארצות הברית, עסקיהם של האחים סליגמן פרחו.
מלחמת האזרחים.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית סליגמן היה אחראי לסיוע הכלכלי לצבא האיחוד בכך שמכר שטרי חוב בסך 200,000,000 דולר, מבצע שכונה "אך מעט פחות חשוב מקרב גטיסברג" על ידי ההיסטוריון ויליאם דוד. היסטוריונים מאוחרים יותר טענו כי היה מידה של הגזמה בתיאור תרומתו של סליגמן בסיוע הכלכלי למערכה באמצעות מכירת איגרות חוב. על פי ההיסטוריון סטיבן בירמינגהם, סליגמן נאלץ לקבל מן המדינה איגרות חוב ממשלתיות של 7.30% ריבית לשלוש שנים בתמורה למדים שייצר לכוחות צבא האיחוד. תבוסות של צבא האיחוד ואחוז ריבית גבוה באופן חשוד של איגרות החוב, פגעו באמון הציבור באיגרות החוב והפכו אותן קשות מאוד למכירה.
לאחר תום מלחמת האזרחים השקיעו האחים סליגמן במימון מסילות רכבת. הם סיפקו בטוחות כספיות לחברות שונות והשתתפו בהנפקת איגרות חוב ומניות בתחום הרכבות, תעשיית הפלדה והכבלים, השקיעו ברוסיה ובפרו, נטלו תפקיד בייסודה של חברת הנפט סטנדרד אויל, השקיעו בעסקי בניית ספינות, גשרים, אופניים, מכרות ותחומי תעשייה נוספים. בשנת 1876 חברת האחים סליגמן שיתפה פעולה עם משפחת ואנדרבילט כדי להקים את החברה התשתיות הציבוריות של ניו יורק. בשנת 1877 סליגמן היה מעורב בתקרית האנטישמית המפורסמת ביותר בהיסטוריה האמריקאית עד לאותה עת, לאחר שנתקל בסירוב של הנרי הילטון לארחו במלון גרנד יוניון בסרטוגה ספרינגס בניו יורק.
פרשת סליגמן-הילטון.
בשנת 1877 השופט הנרי הילטון, בעליו של מלון גרנד יוניון בסרטוגה ספרינגס בניו יורק, סירב לארח את ג'וזף סליגמן ומשפחתו כיוון שהיו יהודים וגרם בכך למחלוקת ציבורית באומה האמריקאית. היה זה האירוע האנטישמי הראשון בארצות הברית אשר זכה לתשומת לב ציבורית משמעותית.
הרקע לפרשה.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 היו מספר אירועים בגינם הפך היזם האמריקאי העשיר אלכסנדר סטיוארט עוין לסליגמן, אף ששניהם ישבו יחד במועצת המנהלים של חברת הרכבות של ניו יורק, אשר נשיאה היה השופט הנרי הילטון. האירוע הראשון היה סירובו של סליגמן להצעה לשמש כמזכיר האוצר בממשלת ארצות הברית. סטיוארט, שהיה ידידו של הנשיא גרנט, קיבל את ההצעה לשמש בתפקיד לאחר סרובו של סליגמן. אולם כיוון שהיה ידידו של הילטון ואילו זה היה פעיל במפלגה הדמוקרטית, הסנאט האמריקאי סירב לאשר את המינוי. סליגמן אף היה חבר בוועדת השבעים, קבוצה של בני ניו יורק אשר התארגנו להילחם בהשפעת המפלגה הדמוקרטית. בתגובה, חברתו של סטיוארט הפסיקה את עסקיה עם סליגמן.
סטיוארט נפטר בשנת 1876 וציווה כי הילטון יהיה מופקד לניהול עיזבונו, העיזבון הגדול ביותר בארצות הברית עד לאותה עת. חלק מן העיזבון היה שותפות של שני מיליון דולר במלון גרנד יוניון בסרטוגה וכן חנות כלבו באיסט וילג'. גם הילטון נטר טינה לסליגמן על שלא הזמינו לארוחת ערב שערך לכבוד הנשיא גרנט לאחר בחירתו לנשיא.
האירוע.