אנלה בנדיקט נולדה בלייק פורסט, באילינוי, בתם של סוחרי הבגדים אמזי וקתרין וולמת בנדיקט. אביה היה חבר מועצת העיר וראש עיריית לייק פורסט. אחיה הצעירים היו קרולין, אלברט, סידני וקייט.
בנדיקט למדה באוניברסיטת לייק פורסט, שם השתלמה בציור בשנת 1876.
אחרי זה נסעה ללמוד בבית הספר של מכון האמנות בשיקגו ובליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. לאחר מכן נסעה לפריז, צרפת ללמוד באקדמיה ז'וליאן. למרות היותה באקדמיה יוקרתית, כסטודנטית, היא קיבלה הכשרה פחות קפדנית וחויבה בשכר לימוד גבוה יותר בהשוואה לסטודנטים גברים. כאישה, היא הייתה מבודדת לעיתים קרובות מסטודנטים אחרים.
קריירה.
בנדיקט ציירה ציורי שמן וצבעי מים, דיוקנות, נופים וציורי סצנה עירונית. סגנון הרישום והציור של בנדיקט הושפע מריאליזם ואימפרסיוניזם וציירה אנשים מסביבתה, כמו תושבי הול האוז, איכרים מקומיים, לצד נופי ים ונופים כפריים.
בשנת 1892 הפכה למייסדת ומנהלת בית הספר לאמנות בהול האוז.
במאה ה-19 החלה תנועת נשים לקדם חינוך, בצורה אוטונומית ולפרוץ לעיסוקים שנשלטו על ידי גברים באופן מסורתי. נוסדו ארגונים שהובלו על ידי נשים, שהיו מלוכדות, וקידמו רפורמה חברתית, כולל במעמד העובדים ובשכונות העניות, כמו בהול האוז. כדי לפתח "תפקידים חדשים לנשים, הדור הראשון של הנשים החדשות עזב את דרכיהן המסורתיות של אימותיהן לעולם חדש ובאומץ רב. הפעילות החברתית, הובלה על ידי נשים חדשות משכילות, לרוב רווקות.
בנדיקט התגוררה בהול האוז, כמו הרפורמיסטית ג'יין אדמס, ותמכה בתוכנית בית הספר לאמנות במשך כמעט 50 שנה. היא לימדה דוגמנות חימר, רישום, ציור וליתוגרפיה. היא ניהלה את תוכנית האמנות. תוכנית האמנות, בהובלת הרפורמטורית החברתית אנלה בנדיקט, נועדה להציע הזדמנויות חינוך ותרבות לתושבי השכונות החלשות, וזאת משום שקידמה כמה תחומי עבודה דרך האמנות, כמו הטקסטיל. בנדיקט יצרה עבור האמנים הזדמנויות להציג את עבודותיהם, כולל במכון האמנותי בשיקגו.
אנלה בנדיקט הייתה מחויבת לעיקרון שאמנות לא צריכה להיות מותרות רק עבור בעלי ההון, והיא יכולה לשמש מכשיר לשינוי חברתי. בנדיקט סברה כי אמנות יכולה לשפר את חייהם של תושבי השכונות העניות, שלהם ימי עבודה ארוכים ותנאים עבודה קשים. שיפור חייהם על ידי חשיפתם להזדמנות לביטוי יצירתי. במחיר של פחות מ־15 סנט ביום, כל אחד היה יכול להשתתף בשיעור אמנות בהול האוז, ותלמידים רבים המשיכו ללמוד בבית הספר ובמכון לאמנות.
במקביל בנדיקט לימדה בבית הספר של מכון לאמנות בשיקגו, שם עבדה בבקרים שסיפקו לה הכנסה כדי שתוכל לעבוד אחר הצהריים בהול האוז מבלי לקחת תשלום. לעיתים קרובות היא נסעה לאירופה במהלך הקיץ.
בנדיקט הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות, בבניין אילינוי ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי. עבודותיה הוצגו במכון לאמנות בשיקגו ותערוכות אחרות. הגלריה לאמנות בהול האוז, הוקדשה לזכרה ולקידום יצירתה של האמנית.
בשנת 1938 התקיימה רטרוספקטיבה של עבודתה בגלריה בנדיקט.
עבודותיה נמצאות באוספים בהאל האוז, במוזיאון האמנות של רוקפורד באילינוי, המוזיאון הלאומי לנשים באומנויות ובמכון סמיתסוניאן.
מוות.
בנדיקט נפטרה ב־6 באפריל 1942 בריצ'מונד וירג'יניה.
הפלורידיאנס
הפלורידיאנס (באנגלית: The Floridians) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר מיאמי, פלורידה, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1972. הוקמה במיניאפוליס בשם "מינסוטה מאסקיז", ובין השנים 1968–1970 נקראה "מיאמי פלורידיאנס".
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1967 בעיר מיניאפוליס שבמינסוטה, בשם "מינסוטה האסקיז", כאחת מ-11 הקבוצות המקוריות של ליגת ה-ABA. המאמן הראשון של הקבוצה היה ג'ים פולארד, אשר בעברו שיחק במיניאפוליס לייקרס לצד קומישינר ה-ABA ג'ורג' מייקן. בעונת הבכורה של הליגה השיגו המאסקיז את מאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (50–28), והעפילו לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, בו הפסידו מול פיטסבורג פייפרס. כוכב הקבוצה היה הסנטר מל דניאלס, אשר זכה בתואר רוקי העונה, ולצדו בלטו שחקני האולסטאר דוני פרימן ולס האנטר. על אף הצלחתה באותה עונה, איבדה הקבוצה כ-400,000 דולר בגין תפוסת קהל נמוכה.
במאי 1968 עבר המועדון למיאמי שבפלורידה, ושינה את שמו ל"מיאמי פלורידיאנס". על מנת לשלם את החובות שצברה, מכרה הקבוצה את מל דניאלס לאינדיאנה פייסרס, אותה הוביל בשנים הבאות ל-3 זכיות באליפות ה-ABA. בהיעדרו של דניאלס, הוליך פרימן את מיאמי להעפלה נוספת לגמר המזרח, אולם הקבוצה הפסידה מול הפייסרס בתוצאה 1–4.
לקראת עונת 1970/1971 החליטה הקבוצה לשנות את שמה ל"הפלורידיאנס", ולארח את משחקיה הביתיים במספר ערים שונות בפלורידה, בהן מיאמי, טמפה, וסט פאלם ביץ' וג'קסונוויל. באותה פגרת משחקים החליפה הקבוצה את כל שחקני הסגל, ובינואר 1971 אף החליפה את המאמן הראשי, ומינתה לתפקיד את בוב באס. בעונות 1971 ו-1972 רשמו הפלורידיאנס מאזן כולל של 73 ניצחונות ו-95 הפסדים, ובשתיהן הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון. השחקנים המובילים של הקבוצה באותן שנים היו שלושת הגארדים מאק קלווין, וורן ג'באלי ולארי ג'ונס.
ביוני 1972, לאחר שהנהלת הקבוצה והליגה לא הצליחו להעביר את המועדון לעיר אחרת, התפרקה הקבוצה.
דה פלורידיאנס
מיאמי פלורידיאנס
מינסוטה מאסקיז
אברהם ציון
אברהם ציון (נולד ב-1939 בעיראק) הוא עורך דין ונוטריון ואיש ציבור ישראלי. ציון הוא חבר סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון, כיהן בה כראש המחלקה לשמאות מקרקעין, כראש המרכז למשפט ותקשורת, כיו"ר ועדת משמעת, וכראש החטיבה המשפטית במחלקה הרב תחומית וכיום משמש כפרופסור אמריטוס של אוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה.
ציון נולד ב־1939 בעיראק. הוא מצאצאי משפחתו של ר' יוסף חיים הידוע בכינויו "הבן איש חי", גדול הפוסקים של יהדות ספרד והמזרח במאה ה-19. עקב פרעות הפרהוד שהתחוללו נגד היהודים בעיראק ביוני 1941, המשפחה נמלטה לבומביי שבהודו, שהייתה אז בשליטת האימפריה הבריטית, שם נשארה עד סוף מלחמת העולם השנייה. עלה לארץ ב-1951, סיים את לימודיו בתיכון עירוני ד' בתל אביב ב-1958. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. סיים לימודי משפטים ב בשנת 1964 והוסמך כעורך דין בשנת 1966. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1971. בין השנים 1973 עד 1990 שירת כשופט צבאי בדרגת סגן אלוף.
קריירה.
עם סיום תקופת ההתמחות מונה לעוזר לפרקליט מחוז תל אביב (פלילים), ועם שובו מלימודי הדוקטורט מונה לסגן פרקליט המדינה בתחום הפלילי. בשנת 1974 עבר לשוק הפרטי. התמחותו בעיקר במשפט פלילי, בדיני מקרקעין ובדיני תכנון ובנייה. הופיע בעתירות מינהליות בבג"ץ ובבתי המשפט לעניינים מנהליים, וכן בבתי המשפט לעניינים מקומיים ובבתי הדין הצבאיים. כמו כן ערך והוציא לאור חמישה כרכים בהוצאת סנונית של פסקי דין של בתי המשפט המחוזיים בשבתם כבתי משפט לעניינים מנהליים.
בשנת 1986, הקים ציון את המסלול האקדמי הראשון ללימוד שמאות מקרקעין באוניברסיטת תל אביב. כמו כן הרצה בפקולטאות למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה והמכללה למינהל. בשנת 2000 הצטרף כחבר סגל באוניברסיטת אריאל בשומרון והקים בה את המרכז למשפט ותקשורת ואת המחלקה לשמאות מקרקעין. בשנים 2015–2016 שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
כיהן כיו"ר מועצת השמאים, שממונה על פי חוק על הכשרת שמאים, הסמכתם ופיקוח על התמחותם. שימש יו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית לפיתוח מפעלי תיירות (חפ"ת). כמו כן כיהן כחבר מועצת המנהלים של חברת כימיקלים לישראל, וכמו כן נבחר חבר דירקטוריון של המועצה לצרכנות, ועדת ההיתרים ועוד.
במשך למעלה מ-10 שנים שידר בתוכניות קבועות בקול ישראל וברשת ב' על ענייני אקטואליה.
כתב מספר טורי דעה בעיתון ישראל היום.
עמדותיו.
בשנות ה-90 עמד ציון בראש חטיבת האקדמאים בליכוד. התנגד להסכמי אוסלו ול ומתנגד לפתרון שתי המדינות, ומתנגד לאקטיביזם שיפוטי ומבקר את התרחבות ההתערבות של בג"ץ בענייני הרשויות המחוקקת והמבצעת.
Story of My Life (שיר של ואן דיירקשן)
Story of My Life (בעברית: סיפור חיי) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנים האנגלית-אירית ואן דיירקשן. הוא פורסם ב-28 באוקטובר 2013 על ידי סייקו מיוזיק וקולומביה רקורדס כסינגל השני מאלבום האולפן השלישי של הלהקה, Midnight Memries. השיר נכתב על ידי חברי הלהקה נייל הורן, זאין מאליק, הארי סטיילס, ליאם פיין ולואי טומלינסון, יחד עם ג'וליאן בונטה, ג'יימי סקוט, ג'ון ראיין, וחנוך דגן. התוכן הלירי של השיר הוא מערכת יחסים סוערת המובילה לשברון לב.
ביקורת.
סם לנקסי מאידולייטור כינה את השיר "נהדר באופן מפתיע" וציין כי מדובר ב"נקודת אמצע בוגרת" בחותמה של הלהקה. איימי סיארטו מ-PopCrush העניקה לשיר 4 מתוך 5 כוכבים, וכינתה אותו "שיר מהורהר, אקוסטי, מונע על גיטרה", והחמיאה על כך שהוא "בלתי נשכח", בשונה משירים קודמים של הלהקה. סיארטו ציינה כי השיר הראה שואן דיירקשן "איננה רק להקת בנים"; אם כי השיר לא היה "קליט ומטורף" כמו השירים הקודמים שלהם. לורן ווילר מ-TheCelebrityCafe.com העניקה לשיר 5 מתוך 5 כוכבים וציינה שהמילים "מהורהרות" ו-"עמוקות בהרבה מכמה מהלהיטים הגדולים שלהם".
וידאו קליפ.
שלושה ימים טרם העלאת הווידאו קליפ של השיר, פורסמו שלושה טיזרים, אחד בכל יום.