אמצעי התחבורה הציבורית העיקריים במדינה הם אוטובוסים, אוטו-ריקשות (שהן ריקשות ממונעות) ורכבות, ויש בה מסילה בינלאומית לפקיסטן. כל הערים בפנג'אב מחוברות ברשת של כבישים עם שני נתיבים בכל כיוון, וכמעט כל הערים הגדולות מחוברות גם לרשת מסילות הברזל. כמו כן, יש בפנג'אב שישה שדות תעופה אזרחיים, שניים מהם בינלאומיים.
פונג'ב
פנג'ב
לוס אנג'לס צ'רג'רס
לוס אנג'לס צ'רג'רס (באנגלית: Los Angeles Chargers) היא קבוצת פוטבול שנוסדה בשנת 1960 יחדיו עם שבע קבוצות נוספות שהרכיבו את ה־AFL, שלימים התאחדה עם ה־NFL.
בראשית הדרך שיחקה הקבוצה בלוס אנג'לס תחת השם לוס אנג'לס צ'רג'רס, כעבור שנה, בשנת 1961 עברה לסן דייגו, מושבה עד 2017. בינואר 2017 הודיעה הקבוצה שתשוב לשחק בלוס אנג'לס.
את משחקיה הביתיים בסן דייגו שיחקה הקבוצה באצטדיון קוואלקום. הבעלים של הקבוצה בעת היווסדה היה בארון הילטון, בנו של קונרד הילטון אשר ייסד את רשת מלונות הילטון.
בשנותיה הראשונות ב־AFL הייתה ידועה הקבוצה בקו התקפי משופע בכוכבים דוגמת לאנס אלוורת', פול לואו, קית' לינקולן וג'ון הדל מחד ומאידך בהגנת ברזל בראשותם של ארל פייזון וארני לאד.
תלכיד זה הוביל את הקבוצה להישגים רבים ובראשם זכייה באליפות ה־AFL של שנת 1963 לאחר ניצחון בגמר על הבוסטון פטריוטס בתוצאה 10-51.
בשנת 1970 ולאחר האיחוד של ה־AFL עם ה־NFL שובצה סן דייגו לבית המערבי של ה-AFC שם היא ממוקמת עד היום.
ציון הדרך המשמעותי ביותר של הצ'רג'רס ב־NFL היה ההגעה לסופרבול מספר 29 בשנת 1995 אשר התקיים במיאמי.
הקבוצה תחת המאמן בובי רוס הגיעה כאנדרדוג למשחק זה והובסה על ידי הסן פרנסיסקו 49' 26-49.
שלושת השחקנים הבולטים של הצ'רג'רס באותה עונה היו נייטרון מינס, ג'וניור סיאו ורודני האריסון.
אצטדיון קוואלקום אף אירח את סופרבול 22, 32 ו־37 אליהם לא השכילה להעפיל קבוצת העיר המארחת.
בדראפט 2004 הקבוצה בחרה באיגור אולשנסקי והוא הפך ליוצא ברית המועצות הראשון שהחל לשחק בליגה ובין היהודים הבודדים ששיחקו בה.
בעונת 2020 מתוכננים הצ'רג'רס לעבור לאצטדיונם החדש אצטדיון לוס אנג'לס בהוליווד פארק הנבנה באינגלווד סמוך לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס במימון הבעלים של לוס אנג'לס ראמס סטן קרונקי ובעלות של 1.86 מיליארד דולר.
טמפרה (ציור)
המושג טֶמפֶּרָה (Tempera) מתייחס לכמה סוגים של צבע על בסיס חומר מתחלב.
סוגים ומרכיבים.
תערובת הצבע תכיל פיגמנט עם חומר מאגד ותוספים שונים. בין סוגי הטמפרה השונים ישנם טמפרת ביצים (עשויה חלמון וחלבון או חלמון בלבד), טמפרת קוקיין, טמפרת עמילן, טמפרת שעווה וטמפרת גומי ערבי. לציור הועדפו בדרך כלל טמפרת הביצים וטמפרת הקזאין.
כמרכיב שומני השתמשו לרוב בשמנים "יבשים" (שמן פשתן, פרג, אגוז מלך או חמניות), מודיפיקציות כימיות של שמנים אלו, שעווה, טרפנטינים וכדומה.
שימוש היסטורי.
טמפרה שימשה כבר בזמן העתיק כמדיום ציור אך רק בימי הביניים נהייתה המדיה המועדפת באירופה.
במאה ה-15 החלו צבעי השמן להחליף בהדרגה את צבעי הטמפרה כמדיום המועדף וזאת בשל היותם נוחים יותר לשימוש - לא נדרש להכינם מיד לפני העבודה, הם מאפשרים עבודה ועיבוד של הצבע לאורך זמן ולא מחייבים עבודה בשכבות.
הטמפרה נותרה והיא עדיין המדיום המרכזי בציור איקונות.
תכונות.
צבע הטמפרה מתייבש יחסית מהר, וכמעט שאי אפשר לאחסן אותו בלא שיתקלקל. לכן נהוג לצייר בטמפרה תוך הכנת הצבעים בכמות קטנה, המספיקה רק לאותו יום. הדבר מכתיב סגנון ציור שונה מזה של צבעי שמן, שדורשים זמן רב עד אשר הם מתייבשים ומאפשרים ערבוב ומעבר בין צבעים באותה שכבה.
בתהליך הייבוש נוטים הצבעים להשתנות כך שהגוון לאחר הייבוש עז יותר מהגוון כשהצבע עוד לח. הגוון הסופי לאחר ייבוש של צבע הטמפרה נקבע לפי סוג הטמפרה, התוספים ותנאי הייבוש (חשיפה לאור, טמפרטורה וכו') כך שעל הצייר להיות בעל ידע רב וניסיון כדי לדייק בעבודתו.
טמפרות אינם נוטות להיסדקות בייבוש אך הן יוצרות שכבת צבע לא גמישה יחסית ולכן עשויות להתפורר.
לרוב תימצא לכה או ורנית על ציור טמפרה, כדי להגן על הצבע ולהוסיף לו ברק.
דיונון ענק
דיונון ענק (שם מדעי: Architeuthis) הוא סוג של רכיכה ימית במחלקת סילוניות (Cephalopoda) שנחשב פעם כיצור אגדי. היצור מיוצג על ידי לפחות שמונה מינים של הסוג "Architeuthis". דיונוני ענק הם סוג של דיונון החי במים עמוקים והמסוגל לגדול לממדי ענק: הערכות עכשוויות אומדות את האורך המקסימלי מקצה סנפיר הזנב ועד לקצה של שתי זרועות הציד הארוכות של הזכר ב-10 מטרים ושל הנקבה ב-13 מטרים (ובכך הוא שני בגודלו רק לדיונון עצום ואחד היצורים החיים הגדולים ביותר). אורך הגלימה עם זאת הוא רק שני מטרים לערך (יותר לנקבות, פחות לזכרים) ואורך הדיונון למעט זרועות הציד הוא כ-5 מטרים. קיימות טענות על דיווחים של פרטים בגודל של עד 20 מטר, אך אף אחד מהם לא מתועד באופן מדעי.
לאורך ההיסטוריה נחשב יצור זה לאגדי, ובאמת עדיין קשה לתעד אותו, והמפגש איתו נדיר. רק באוקטובר 2004 הצליחו חוקרים יפנים לצלם לראשונה דיונון ענק חי בבית הגידול הטבעי שלו. צוללות רובוטיות עוזרות לתעד את היצור, לאור העובדה שהוא רגיל לשהות במעמקים. אל הצוללת ניתן להוסיף פיתיון המושך את הדיונון לכיוונה.
ביולוגיה.
למרות אורכם הרב, דיונוני הענק קלים בהשוואה לטורף העיקרי שלהם, הראשתן-גדול הראש, מכיוון שעיקר אורכם הוא שמונה הזרועות ושתי זרועות הציד: משקלם של הפרטים שנלכדו נמדד במאות ולא באלפי קילוגרמים. פרטים צעירים שנמצאו לאחר שלב הלרווה (זחל) נתגלו במי החופים של ניו זילנד, ויש תוכניות ללכוד פרטים נוספים מסוג זה ולשמרם באקווריום בניסיון ללמוד יותר על המאפיינים והמנהגים של היצור.
תהליך הרבייה של הדיונון הענק הוא עדיין בגדר תעלומה, אך מה שידוע מוזר ומרתק כאחד. דיונון ענק זכר מצויד בצינור להעברת זרע באורך של מעל ל-90 ס"מ המתחיל בתוך הגלימה של הדיונון ומשמש כנראה להזרקת חבילות מכילות זרע לתוך זרועותיה של הנקבה. השאלה כיצד בדיוק עובר הזרע משם לקבוצת הביציות היא נושא נתון בוויכוח. תגלית מהזמן האחרון בטסמניה של פרט נקבה שלה מחוש משני הצמוד לבסיסן של שמונה הזרועות, יכול להוות רמז חיוני בפתרון חידה זו.
לדיונון הענק העיניים הגדולות ביותר מכל היצורים החיים (קוטרן כ-30 ס"מ). זרועותיו מצוידות במאות כפתורי הצמדה, שכל אחד מהם מחובר לזרוע ב"גבעול" ומצויד בהיקפו בטבעת שיניים חדות אשר נועדו לסייע לו בלכידת טרפו; הדיונון נצמד בצורה איתנה לטרף הן באמצעות הצמדה והן באמצעות יצירת נקבים בעורו. קוטרם של כפתורי ההצמדה נע בין 2 ס"מ ל-5 ס"מ. תופעה נפוצה היא ראיית הצלקות המעגליות שהם יוצרים באזור הראש של הלווייתן ראשתן גדול-הראש, במהלך טריפת דיונוני ענק. מבדיקת תוכן קיבתו ידוע כי הטורף הנוסף היחיד של דיונוני הענק הוא הישנונן הפסיפי (סוג של כריש) המצוי במימי אנטארקטיקה, אך לא ידוע אם כרישים אלה צדים את הדיונון או שהם אוכלי נבלות של דיונונים מתים. מכיוון שהראשתנים גדולי-הראש התמחו באיתור דיונוני הענק, ניסו המדענים לבצע תצפיות בעומק אחר הראשתנים גדולי-ראש במטרה לחקור את הדיונון.
אחת התופעות המיוחדות של הדיונון הענק (ושל סוגים נוספים של דיונונים גדולים) היא יכולתם לצוף תוך שהם נעזרים באמוניה המצויה ברקמותיהם, מאחר שצפיפותה קטנה מזו של מי הים. מאחר שהם חסרים את שלפוחית השחייה המלאה באוויר, המשמשת דגים למטרה זו, הם מנצלים את האמוניה (בצורת אמוניום כלוריד) בנוזל שברקמות גופם. עובדה זו הופכת את הדיונון הענק לבלתי אכיל לבני האדם, אף על פי שנראה כי הראשתנים גדולי-ראש דווקא נמשכים או לפחות סובלניים לטעם זה.
כמו כל בעלי החיים במחלקת הסילוניות, הם משתמשים באיברים מיוחדים הקרויים "סטאטוציסט" לשם התמצאות ותנועה במים. ניתן לנחש את גילו של הדיונון הענק באמצעות "טבעות גדילה" המצויות ב"סטאטוליט" שבסטאטוציסט, בדומה לטבעות גדילה בעצים. רוב המידע על בעלי חיים אלה מגיע מהערכות המתבססות על איברים אלו ועל מקורי האכילה הקרניים שלא עוכלו שנמצאו בקיבותיהם של ראשתנים גדולי-ראש.
היסטוריה.
מידע מאומת ראשון על הדיונון הענק התקבל ב-1873 כשדיונון התקיף כומר ונער בסירה קלה באי בל שבניופאונדלנד. גוויית דיונון ענק נסחפה לחוף בנמל גלובר שבניופאונדלנד ב-2 בנובמבר 1878. אורך גופו היה 6.1 מטרים ואורך אחת מזרועותיו נמדדה כ-10.7 מטרים ומשקלו הוערך ב-.
החיפוש אחר "Architeuthis" חי כלל ניסיונות למצוא דיונונים צעירים, כולל בשלב הלרווה (פגית). כ-65 פרטים, חמישית ממספר הדיונונים הענקיים שנמצאו נלכדו במי החופים שמול ניופאונדלנד, האחרון בדצמבר 2004.
ב-27 בספטמבר 2005 פרסמו מדענים מעל ל-500 צילומים של דיונון חי שהתבצעו בסוף אוקטובר 2004. סדרת הצילומים שנערכו בעומק של 900 מטר מול איי בונין שביפן, הראו דיונון מתביית על חוט פתיון ועוטף אותו ב"כדור של זרועות". החוקרים הצליחו לאתר מיקום אפשרי של דיונון ענק בכך שעקבו באופן צמוד אחרי תנועות של ראשתנים גדולי-ראש. לדברי "צונאמי קובודרה" מהמוזיאון היפני הלאומי למדע שבטוקיו "ידענו שהם ניזונים מהדיונונים, וידענו מתי ועד איזה עומק צללו, אז השתמשנו בהם על מנת שיובילו אותנו אל הדיונון". קובודרה וקיוצ'י מורי מ"איגוד צופי הלוויתן של אוגאסאווארה" דיווחו על ממצאיהם לחברה המלכותית.