עם פרוץ המלחמה היה פון קנובלסדורף ראש מטה מפקדת משמר הגבול ה-3, שהפכה ב-18 באוקטובר 1939 לקורפוס ה-33. ב-1 בפברואר 1940 מונה פון קנובלסדורף למפקד הדיוויזיה ה-19, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-11 ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-4 וה-28 לסירוגין, במסגרת הארמייה השישית. ב-1 בנובמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה ה-19 לדיוויזיית הפאנצר ה-19. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון קנובלסדורף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, והשתתף עימה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק. ב-17 בספטמבר 1941 קיבל פון קנובלסדורף על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פון קנובלסדורף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת הארמייה התשיעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית, וב-6 בינואר 1942 פרש מתפקידו בעקבות מחלה קשה.
לאחר החלמתו מונה פון קנובלסדורף ב-1 במאי 1942 למפקד הקורפוס ה-10, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-1 ביוני 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-2, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 באוגוסט 1942 הועלה פון קנובלסדורף לדרגת גנרל חיל השריון, וב-10 באוקטובר 1942 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-24, שהיה חלק מהארמייה ההונגרית השנייה במסגרת קבוצת ארמיות B.
ב-1 בדצמבר 1942 מונה פון קנובלסדורף למפקד קורפוס הפאנצר ה-48, שהיה חלק מפלגת הארמייה הולידט במסגרת קבוצת ארמיות דון, ולחם עמו בקרבות הקשים על נהר הצ'יר. על פעולותיו בקרבות קיבל פון קנובלסדורף ב-16 בפברואר 1943 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. במרץ - אפריל 1943 לחם פון קנובלסדורף עם הקורפוס שבפיקודו בקרב חרקוב השלישי, כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ולאחר מכן כחלק מפלגת הארמייה קמפף, במסגרת קבוצת ארמיות דרום.
ביולי 1943 לחם פון קנובלסדורף עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסק, כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ועל פעולותיו בקרבות קיבל פון קנובלסדורף ב-12 בנובמבר 1943 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-6 באוקטובר 1943 פרש פון קנובלסדורף מתפקידו בעקבות מחלה, והועבר לעתודת המילואים. ב-1 בפברואר 1944 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-40, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עמו בקרבות הקשים באזור ניקופול. במרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן חלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, ובאוגוסט הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז.
ב-6 בספטמבר 1944 מונה פון קנובלסדורף למפקד הארמייה הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות G, ולחם עימה בהצלחה בקרב על מץ, וב-21 בספטמבר 1944 קיבל פון קנובלסדורף תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-30 בנובמבר 1944 פרש פון קנובלסדורף מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים, וב-6 באפריל 1945 נלקח פון קנובלסדורף לשבי האמריקני.
לאחר המלחמה.
ב-21 בדצמבר 1947 שוחרר פון קנובלסדורף מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פון קנובלסדורף בהנובר עד למותו ב-21 באוקטובר 1966.
דוד מורדקוביץ' סידלר
ולטר נרינג
לי קצ'אנג
היסטוריית מחקר הפטרוזאורים ומקומם בתרבות
פטסי ביירן
פטרישה "פטסי" ביירן (באנגלית: Patricia "Patsy" Byrne; 13 ביולי 1933 - 17 ביוני 2014) הייתה שחקנית אנגלייה, ידועה בעיקר מתפקיד המטפלת "נרסי" בעונה השנייה של הסדרה הקומית "הפתן השחור" וכאמו השתלטנית של מלקולם בסדרה "Watching" של ITV.
ביוגרפיה.
ביירן נולדה באשפורד שבקנט. התחנכה בבית הספר לבנות באשפורד. אחר כך למדה בבית הספר למשחק "רוז ברופורד קולג'" והצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית. בראשית שנות השישים של המאה העשרים גילמה דמויות כמו מריה במחזה "הלילה השנים עשר" וגרושה במחזה "מעגל הגיר הקווקזי" בתיאטרון אולדוויץ'. בשנות השמונים הופיעה בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר.
ביירן כיכבה לצדו של טוני רובינסון בפרק בסדרה הקומית לילדים "Maid Marian and Her Merry Men". בתוכנית לילדים "Playdays" של ה-BBC שיחקה בתפקיד "בטי מחלקת התה".
עוד הופיעה בריין בסדרה "אני, קלאודיוס" (1976), בדרמה התקופתית "Stealing Heaven" (מ-1988), "המפקח מורס" (1989), "עלובי החיים" (1998), "דייוויד קופרפילד" (1999) ובקומדיה "קווין ופרי קורעים את איביזה" (2000). בריין השתתפה במספר רב של תסכיתי רדיו.
חיים אישיים.
ביירן הייתה נשואה לפטריק ג'ון סקומב מ-1967 ועד מותו בשנת 2000.
ב-17 ביוני 2014 נפטרה ביירן בבית האבות לאמנים "דנוויל הול" בנורת'ווד שבלונדון.
פאטסי ביירן
וישנייווייץ
וישנייווייץ (באוקראינית: Вишнівець; בפולנית: Wiśniowiec) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון לעיירה הוא משנת 1395, עת התקיים במקום מבצר. בשנת 1512 הביסו הכוחות הפולנים את הטטרים שהשתלטו על האזור.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכלל בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי וישנייווייץ.
יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-16, ובשנת 1635 התקיימה במקום ישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות. באמצע המאה ה-17 פרעו ביהודי העיירה הקוזקים של חמלניצקי, ולאחר מכן הטטרים.
במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה. בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה התארגנה בעיירה קבוצת הגנה עצמית יהודית, עקב הפוגרומים שנערכו בעיירות הסביבה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה מאות מיהודיה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי מרשת תרבות, לצד תלמוד תורה וישיבה. בשנים אלה חיו בעיירה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה.
עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הגלו אלו לסיביר מספר יהודים אמידים ופעילים ציוניים מהעיירה.
בשואה.
ב-2 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועד מהרה ערכו האוקראינים המקומיים פוגרום ביהודיה, בו רצחו מאות מהם עד סוף חודש יולי. ב-4 בספטמבר 1941 נערכו פרעות חדשות בעיירה, בהן נרצחו 146 יהודים.
ב-16 במרץ 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור, אליו הובאו גם יהודים מוישגרודק ומיישובי הסביבה, עד שמספר יושביו הגיע לכ-3,500 איש. בגטו שררו תנאי רעב כבדים, אשר הפילו חללים רבים.
באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שוטרים אוקראינים, ירו לתוכו באופן אקראי, ובכך רצחו עשרות מיושביו. ב-11 באוגוסט 1942 נרצחו 2,669 יהודי הגטו הנותרים, רובם נשים וילדים, מחוץ לעיירה, תוך שבשבועות הבאים נערך מצוד מקיף אחר יהודים שהסתתרו בעיירה ובסביבתה.
וישניביץ
ארנסטו ולורדה
שוט (אלכוהול)
ולדימירץ
ולדימירץ (באוקראינית: Володимирець, ווֹלודימירץ; בפולנית: Włodzimierzec, ולודז'ימייז'ץ) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, במפגש הנהרות סטיר והורין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון לעיירה, אשר נוסדה בזמן נסיכות קייב, הוא משנת 1570, ובשנת 1667 הוענקו לה זכויות עיר.
עיירה זו מהווה מרכז של ראיון ולדימירץ שגובל עם ראיון דוברוביצקי, ראיון סארני וראיון זריצ'נה של מחוז רובנו.
יהודי ולדימירץ.
בשנת 1700 מתועד קיומה של קהילה יהודית קטנה בעיירה. היא כונתה על ידי היהודים "לודמיר קטן" כדי להבדילה מלודמיר. מהמאה ה-19 כיהנו כרבני הקהילה בעיירה בני משפחת שליטא. ערב מלחמת העולם הראשונה נוסדה בעיירה ישיבה שנסגרה לאחר זמן לא רב. במהלך מלחמת העולם הראשונה הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים, וחיילי צבא האימפריה הרוסית חנו במקום, דבר שהעניק ביטחון, אך גם גרם לפגיעה ביהודי המקום. לאחר המלחמה, הוטל על יהודי העיר תשלום כופר גבוה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,263 יהודים, קרוב למחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. לאחר מהפכת 1917 הוקמה מיליציה אזרחית בפיקוד יהודי. לאחר שהתפרקה המיליציה הוקמה אגודת הגנה עצמית יהודית.
ב-3 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידיה גרמנים, לאחר שהרגו מאות צעירים ממנה שגויסו לצבא האדום ונפלו בשבי, ובהם יהודים רבים. בימים שקדמו לכך, ביצעו אוקראינים מקומיים מעשי רצח ושוד בקרב יהודי העיירה.
עם הכיבוש הגרמני, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת תשלום סכומי כופר. בראש היודנרט בעיירה הועמד יעקב אייזנברג.
באפריל 1942 רוכזו כ-3,000 יהודים מהעיירה ומסביבתה בגטו שהוקם בה. בסוף באוגוסט 1942 נרצחו רוב יושבי הגטו בקבר אחים, חלק קטן הצליח לברוח כתוצאה ממהומה שקרתה במהלך ההוצאה להורג. לאחר מכן, נערך מצוד אחר יהודים שהצליחו להימלט מהאקציה.
הדיוויזיה המוטסת הראשונה של הצבא הבריטי
גבריאל מרינסקו
גבריאל (לעיתים גברילה) מרינסקו (ברומנית: Gabriel Marinescu לעיתים Gavrilă), 7 בנובמבר 1886 - 27 בנובמבר 1940, היה איש צבא ומשטרה ופוליטיקאי רומני, נאמנו של המלך וחבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה. מרינסקו נרצח על ידי לגיונרים כנקמה על הרצח של קורנליו זליה קודריאנו, הניקדורים והדצ'מבריים, רציחות, שתכנונן וביצוען בהוראת המלך, מיוחסים למרינסקו.
ביוגרפיה.