הקהילה הוקמה בסוף המאה ה-19 עם הגירת היהודים הראשונים אליה. לא ידוע על התיישבות יהודים במקום לפני כן. היהודים שהגיעו לאי ישבו בעיר בסטיה.
היהודים באי נחשבים כחלק מיהדות צרפת, שכן האי נמצא בשליטת צרפת.
שפת הים
גוטליב שומאכר
גוטליב שומאכר (Gottlieb Schumacher; 21 בנובמבר 1857, זנסוויל, מדינת אוהיו - 26 בנובמבר 1925, חיפה) היה מבני המושבה הגרמנית (הטמפלרית) בחיפה. מהנדס וארכאולוג חובב.
ביוגרפיה.
שומאכר נולד בארצות הברית להורים ממוצא גרמני. אביו יעקב שומאכר הצטרף לטמפלרים ובשנת 1869 היגר עם משפחתו לארץ ישראל והיה מבוני מושבת הטמפלרים בחיפה. גוטליב גדל שם, ובבגרותו נשלח לשטוטגרט בגרמניה שם למד ארכיטקטורה והנדסה. לאחר סיום לימודיו חזר לארץ.
שומאכר תכנן בתים רבים, ביניהם מבנה היקב בראשון לציון, בית החולים של המסיון בצפת ואכסניה גדולה לצליינים בנצרת. שומאכר עבד בשירות השלטון העות'מאני בתכנון תוואי המסילה דמשק - חיפה של מסילת הרכבת החיג'אזית. בנוסף שימש גם כמהנדס העיר עכו. מחבר המפה Karte des Ostjordanlandes ("מפת מזרח הירדן").
בשנת 1872 התמנה יעקוב שומאכר לתפקיד סגן הקונסול של ארצות הברית בחיפה ובצפון הארץ, וביתו הפך לבניין הקונסוליה של ארצות הברית. התפקיד עבר, לאחר מותו בשנת 1891, לבנו גוטליב שומאכר, והבית נשאר בניין הקונסוליה עד שנת 1904.
פעילות ארכאולוגית.
בשנת 1885, לורנס אוליפנט שלח את שומאכר, שהיה חבר באגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל, לערוך סקר בגולן לשם בניית קו הרכבת שאותה רצתה משפחת סורסוק לסלול בגולן. במסגרת הסקר נסקרו גם אתרים ארכאולוגיים, הוא היה הראשון שערך סקר מדעי מקיף באזור זה. בין היתר סקר לראשונה את חורבת א-רפיד בשנת 1890.
שומאכר חפר בין השנים 1905-1903. בתל מגידו הוא היה הראשון שחפר בתל זה. עד היום קרויה התעלה שחפר בתל "תעלת שומאכר", הוא חפר גם בלגיו, שם איתר מצודה צבאית קטנה בראש שלוחה מעל לכפר, מצפון לנחל קיני, בשטח מורם מסביבתו בשיפולים הצפון-מזרחים של גבעת אל-מאנאך. שומאכר היה אחראי בין השאר על שרטוט תוואי רכבת העמק ותכנון העיר חיפה.
גוטליב שומכר היה זה שהציע לקרוא את שם העיר חיפה כפי הגייתה עד כה. עד אז נקראה העיר בהגיות שונות ובכתיב שונה.
נקבר בבית-הקברות של הטמפלרים בחיפה. על המצבה ציטוט בגרמנית מהברית החדשה "נאמן זה הקורא אתכם" (האיגרת ה-1 אל התסלוניקים ה, 24).
בתו של גוטליב, נלי, נולדה במושבה הגרמנית בשנת 1896 והתגוררה בחיפה עד מותה בגיל 96. היא כתבה את הספר "גשם משמים בהירים" המהווה מקור היסטורי לתולדות המושבה הגרמנית ותולדות חיפה. הספר תורגם לעברית.
יהדות קפריסין
יהדות קפריסין היא קהילה יהודית עתיקת יומין המתקיימת לסירוגין באי קפריסין שבים התיכון.
היסטוריה.
נראה כי יהודים הגיעו אל האי כבר בתקופה הפרסית, אולם ישנן רק מעט מאוד עדויות על כך. יהודים ישבו באי בתקופה ההלניסטית, תחת שלטון בית תלמי, ישנן עדויות לישיבת יהודים באי במאה ה-2 לפנה"ס, ואף נמצאו מטבעות שבהם השתמשו בתקופת שלטון החשמונאים בארץ ישראל, דבר המעיד על קשר כלשהו, כלכלי בכל אופן, בין קפריסין לארץ ישראל.
בתקופה הרומית התהדקו הקשרים בין ארץ־ישראל לקפריסין, לאחר שהמלך הורדוס קיבל מהקיסר אוגוסטוס זיכיון להפעלת מכרות הנחושת שבאי. הורדוס טיפח את הקשרים עם האצולה היהודית באי וקשר קשרי נישואים עם אחת ממשפחותיה, כאשר השיא את אלכסנדרה, בת אחיו פצאל, לטימאיוס, מנכבדי היהודים שבקפריסין. במאה ה-1 לספירה, ישבו יהודים בכל רחבי האי, כפי שמעידים על כך פילון האלכסנדרוני, יוסף בן מתתיהו והברית החדשה. נראה שליהודי קפריסין הייתה השפעה על האוכלוסייה הפגאנית שבקפריסין, כפי שעולה מהקדשות נוכריות רבות שנמצאו במקומות שונים באי, שהופנו ל"אל עליון" (ביוונית: תיאוס היפסיסטוס), שהיה התואר המקובל לאלוהי ישראל, והיה נפוץ כנראה בקרב היהודים באי והתקבל גם אצל לא-יהודים.
יהודי קפריסין לקחו חלק במרד התפוצות בשנים 115–117. המרד דוכא, כל הקהילה היהודית הושמדה ונאסר על יהודים להתגורר בקפריסין. הכעס על היהודים באותה עת היה חריף כל כך עד שאם בטעות נקלע יהודי מספינה טרופה לאי, היו נוהגים להוציאו להורג. איסור ישיבת היהודים באי היה תקף במשך מאה שנים בקירוב ולקראת סוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3 חזרו היהודים לאי.
היהודים בניקוסיה בפרט, ובקפריסין בכלל, נהנו משגשוג כלכלי שנמשך שנים רבות. במאה ה-14 הם הוכרחו לשאת את אות הקלון.
בשנת 1571 כבשו הטורקים את קפריסין מידי ונציה ומיד החלו ליישב את האי ב"אנשים שאפשר לסמוך עליהם". הטורקים ניסו ליישב באי יהודים והחליטו להביא לשם-כך מאות משפחות יהודיות עשירות מארצות האזור כמו יוון. הרעיון לא צלח והיהודים שהוגלו לשם על-כורחם מצפת ומיוון שבו עד מהרה על עקבותיהם.
באמצע המאה ה-19, לא התירו ליהודים להתגורר באי, אולם בשנת 1878, בעת העברת האי לידי בריטניה, היו באי כ-350 יהודים, רובם ספרדים. בעקבות מעבר השלטון לידי הבריטים החלה תנועה של התיישבות יהודית באי וגם כישלונות ראשונים לא מנעו את המשך ההתיישבות.
הרצל, בין הצעותיו ליישוב יהודים, הציע ליישב יהודים בקפריסין, אך מכיוון שהתושבים התנגדו, לא הסכימו הבריטים ששלטו באי ליישב בו יהודים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלטו פליטים יהודים רבים מגרמניה לקפריסין. בין השנים 1946–1948 שלחו שלטונות בריטניה את כל המעפילים היהודים שניסו להיכנס לארץ ישראל לקפריסין ובמחנות המעצר היו בעת פירוקם כ-52,000 יהודים, שהיו הראשונים שעלו לארץ ישראל.
הקהילה כיום.
אחרי הקמת מדינת ישראל הפך האי קפריסין למוקד תיירות ונופש לישראלים רבים.
הקהילה היהודית מונה קרוב ל-1,500 נפשות. במקום פועלים בית כנסת, מקווה טהרה, מרכז יהודי ובית קברות. בחודש ספטמבר 2005 מונה שליח חב"ד הרב אריה זאב רסקין לרב קהילת יהודי קפריסין.
נכון ל-2021 פועלים באי 5 בתי חב"ד: ניקוסיה, פאפוס, לרנקה, לימסול ואיה נאפה.
Avia S-199
עם עובד
הוצאת ספרים עם עובד בע"מ, המוכרת כמותג עם עובד, היא הוצאת ספרים ישראלית, שנוסדה בשנת 1942 על ידי ההסתדרות הכללית ביוזמת ברל כצנלסון, שהיה העורך הראשון.
הוצאת עם עובד חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
מאז הקמתה פרסמה "עם עובד" למעלה מ-5,000 כותרים, והיא מוציאה מדי שנה כ-100 כותרים חדשים ו-250 הוצאות מחודשות.
היסטוריה.
עם עובד בראשיתה.
הוצאת "עם עובד" הוקמה על פי חזונו של ברל כצנלסון, ולפיו הפועל העברי הוא אדם שטרוד בחיי היום-יום, אך בו-זמנית בעל שאיפה להרחבת השכלתו. לפיכך על ההסתדרות לסייע לפועל לבנות את ארון הספרים שלו, שיהיה עשיר בתוכן איכותי, במחיר שווה לכל נפש ותוך בחירה מושכלת של הכותרים. ההוצאה גם נתפשה כחוליה חשובה בברית בין "מעמד הפועלים" ל"אינטליגנציה": ברית שעמדה בבסיס התפיסה של תנועת העבודה. ההוצאה התחילה בהוצאת דבר שהייתה מסונפת לעיתון "דבר". דווקא בעיצומה של מלחמת העולם השנייה מצא כצנלסון, בתמיכת ראשי מפא"י וההסתדרות, את המועד להקמתה של הוצאת ספרים גדולה ועצמאית, תוך הבטחת מפא"י וההסתדרות שלכצנלסון יהיו חופש בחירה ועצמאות ניהולית. על אף התנגדותן של מפלגות השמאל, החליטה מועצת ההסתדרות בינואר 1941 להקים הוצאת ספרים של ההסתדרות ובחרה בכצנלסון כעורך היחיד שלה.
כצנלסון ראה בהוצאת הספרים כלי חשוב בעיצוב דמותה ותרבותה של החברה העברית.
לדבריו, "עם עובד" היא צלע חיונית של ההסתדרות, "כפי שחברת העובדים אחראית להקמת הארץ, אחראית "עם עובד" לתרבותו של העם." עבור כצנלסון היו לעם עובד גם מטרות לשיקום התרבות העברית והיהודית וגם סיוע לסופרים יהודים ממעמד הפועלים, בעיקר עקב צפייתו, שנים רבות לפני כן, במאמצי הקיום של יוסף חיים ברנר.
ב-1 באפריל 1942, ערב פסח, פורסם ב"דבר" עלון-המידע הראשון של "עם עובד". עם כינונה, היו להוצאה שלוש סדרות-ספרים, או "ספריות" (כפי שכונו אז): "לילד", "שחרות" (לנוער) ו"לדור" (למבוגרים). מתוכן "לילד" ו"שחרות" (בעריכת ברכה חבס) עסקו בהוצאת ספרים "חינוכיים", שתפקידם היה להבנות את הערכים הרצויים של ציונות וסוציאליזם לנוער. לא הערך הספרותי עמד בראש הקריטריונים להוצאת ספר בספריות אלה אלא הערך החינוכי. החוקרת אניטה שפירא מציינת שרק טעמו הטוב של ברל כעורך מנע את הפיכת ספריות אלה לספרות מגויסת של ממש. מאידך, ספריית "לדור" התמקדה בהוצאת ספרות מקור איכותית בעיקר משל דור סופרי תנועת העבודה וההתיישבות העובדת כאהרן אברהם קבק, דוד מלץ, חיים הזז, יהודה בורלא, זלמן שניאור, דבורה בארון, גרשון שופמן, ישראל זרחי ואף נתן אלתרמן שהתחבב על כצנלסון למרות רקעו השונה וידידים אישיים של כצנלסון כמשה בילינסון ושלמה לביא. כצנלסון ביקש גם "להציל" (כדבריו) את ספרי ביאליק, טשרניחובסקי ועגנון מידיו של זלמן שוקן ולמכרם לציבור הרחב במחיר נמוך, דבר שלא עלה בידו.
מספר התרגומים היה קטן וכלל בעיקר ספרי עיון והגות ופחות ספרות יפה. בין ספרי העיון הראשונים שיצאו בעם עובד היו "היהודים ברוסיה הסובייטית" של יעקב לשצ'ינסקי, כתבי האידאולוגים המרכזיים של הציונות הסוציאליסטית דב בורוכוב ונחמן סירקין ו"נפתולי עם האמת", הביוגרפיה של מהטמה גאנדי. יוצאים מן הכלל בתחום התרגום היו ספרי יצחק בשביס-זינגר וצ'כוב.