כבר בשנות ה-60 הוצבו בו רמזורים לכל אורכו, למעט בתחומי בני ברק. רמזור ראשון בתחומי בני ברק הופעל זמן רב לאחר שהותקן, לאחר שסוכם שבימי שבת וחג הוא יפעל בצהוב מהבהב. דרישות להתקנת רמזורים בצמתים נוספים עלו במשך השנים, אך העניין לא טופל. התקנת רמזורים בשאר הצמתים התעכבה עוד כמה שנים בגלל דרישתה של עיריית בני ברק שהרמזורים לא יפעלו בשבת. בסוף שנת 1970 הסירה עירית בני ברק את דרישתה והוחלט על הצבת רמזורים בארבע כניסות לעיר. אולם החלטה על הצבת רמזור בהצטלבות עם רחוב סוקולוב נתקבלה רק באוגוסט 1973, לאחר הפגנה סוערת של תושבי פרדס כץ בצומת. הפגנות בדרישה להתקנת רמזורים התקיימו גם ב-1974.
בכביש ז'בוטינסקי בפתח תקווה הוקם בשנת 2009 נתיב תחבורה ציבורית, בו היו אוטובוסים באים משני הכיוונים ללא הפרדה באמצע, מה שהביא רבים להתבלבל ולחצות באדום בלי להסתכל לשני הכיוונים. נתיב זה נסגר בשנת 2014, לאחר שגבה את חייהם של 21 וזכה לכינוי "ציר המוות". בנובמבר 2015 החלו עבודות לטובת הקמת נתיב לרכבת הקלה ובמסגרתן הוטלו מגבלות על תנועת רכב פרטי.
כביש 406
כביש 406 הוא כביש אורך אזורי, העובר ברובו בתחומי העיר באר שבע.
הכביש מתחיל מדרום לעיר, שם הוא מתפצל מכביש 40 המקיף את העיר ממזרח. מתחילתו בצומת אוהלים (או צומת הנוקדים) ובמשך כחצי קילומטר, הוא מכונה "דרך אילת" וחוצה את צומת יצחק מצליח, בו הוא נפגש עם כביש 25 המוביל מזרחה לדימונה ולצומת הערבה. שני הכבישים מתאחדים וממשיכים צפונה בתוואי אחד.
לאחר שהם נפגשים עם כביש 60 הקרוי בבאר שבע "דרך חברון", נפרד כביש 25 מכביש 406 בצומת אלי כהן שבמרכזה של העיר. כביש 25 מוביל מהצומת מערבה לכיוון נתיבות, בעוד שכביש 406 פונה בזווית חדה לכיוון צפון ומשנה את שמו לשדרות רגר, על שם יצחק רגר, מראשי עיריית באר שבע. בעבר נקרא הרחוב "שדרות הנשיאים", ושם זה עודנו רווח בפיהם של רבים מתושבי העיר. הכביש יוצא מצידה הצפוני של העיר ופוגש שוב את כביש 40 בצומת גורל.
שדרות רגר (כביש 406) הוא ציר התעבורה ועורק התחבורה הציבורית העיקרי בעיר באר שבע, ומוגדר על ידי הרשות המקומית כ"כביש מס' 1". הוא עובר ליד מרבית מבני הציבור החשובים בעיר, ובהם אוניברסיטת בן-גוריון, בית החולים "סורוקה", המשכן לאמנויות הבמה, יד לבנים, בניין עיריית באר שבע, היכל המשפט באר שבע, קריית הממשלה, קניון הנגב, התחנה המרכזית, השוק העירוני והשוק הבדואי. בעבר היה הציר חלק מכביש 40, אך לאחר שנסלל כביש עוקף לעיר, הועבר המספר אליו, והציר זכה בסימון "כביש 406". הכביש מעולם לא כונה במספרו זה בתחומי באר שבע.
בשנת 2004 אירע ברחוב זה פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע, בו נהרגו ונפצעו רבים.
זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית Sigismund) לבית לוקסמבורג, (15 בפברואר 1368 - 9 בדצמבר 1437), היה השלישי והאחרון בבני בית לוקסמבורג, שנשאו את התואר "קיסר האימפריה הרומית הקדושה", מלך הונגריה, מלך בוהמיה, נסיך בוחר של ברנדנבורג ומלך קרואטיה.
זיגמונד נולד בנירנברג ונפטר בזנוז'מו שבמוראביה. זיגמונד היה למלך הונגריה משנת 1387, מלך גרמניה משנת 1410 ומלך בוהמיה משנת 1419. הוא פתח במסע צלב נגד העות'מאנים בשנת 1396, מסע שנכשל. בשנת 1414 כינס את ועידת קונסטנץ והוביל להרשעתו של יאן הוס ולהוצאתו להורג.
היורש שהוכתר אחריו ב-1437היה חתנו אלברכט השני, מלך גרמניה לבית הבסבורג, אשר צאצאיו שלטו באימפריה הרומית הקדושה ובאוסטריה עד 1918.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
זיגיסמונד נולד ב-15 בפברואר 1368 בעיר החופשית נירנברג, לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולאליזבת מפומרניה, בתם של בוגיסלב החמישי, דוכס פומרניה ואליזבייטה מפולין. זיגיסמונד נקרא על שם הקדוש זיגיסמונד מבורגונדי , והיה מכונה בקרב משפחתו "השועל האדמוני" בגלל צבע שערו.
לאביו היו יחסים טובים מאוד עם לאיוש הראשון, מלך הונגריה, ובשנת 1374 התארס זיגיסמונד עם בתו מריה מהונגריה. בשנת 1378 מת אביו, וזיגיסמונד ירש את נסיכות הבוחר מברנדנבורג. לאחר מכן נשלח זיגיסמונד לחצר המלוכה ההונגרית, שם למד את השפה ההונגרית ואת אורח החיים ההונגרי, ומונה על ידי לאיוש הראשון, מלך הונגריה ליורשו.
בשנת 1381 נשלח זיגיסמונד על ידי אחיו ונצל, מלך גרמניה לקרקוב, על מנת ללמוד את השפה הפולנית ולהכיר את אורח החיים בפולין, והעניק לו את נוימארק השוכנת בין ברנדנבורג לפולין.
בשנת 1382 מת לודוויק, מלך פולין, אולם זיגיסמונד לא הצליח להיבחר למלך פולין, על אף תמיכתם של אצילי פולין גדול, ובמקומו נבחרו ידוויגה מהונגריה ובעלה יוגאילה מליטא.
מלך הונגריה.
באותה שנה הוכתרה ארוסתו כמריה, מלכת הונגריה, ובשנת 1383 התחתנו השניים וזיגיסמונד החל לשלוט עמה בשותפות בהונגריה. בשנת 1385 טען קרלו השלישי, מלך נאפולי לזכותו על הכתר, אולם הוא מת שנה לאחר מכן ובני הזוג חזרו לשלטון.
בשנת 1387 חטף זיגיסמונד את אשתו מריה ואמה אליזבתה מבוסניה, על מנת לתפוס את השלטון בהונגריה, ובמהלך החטיפה נרצחה חותנתו, ועל כך לא סלחה לו אשתו עד מותה. ב-31 במרץ אותה שנה נבחר זיגיסמונד למלך הונגריה, לאחר שהצליח לגייס מספיק כסף על ידי מכירת נסיכות הבוחר מברנדנבורג לדודנו יושט ממורביה. במהלך תשע השנים הבאות נאבק זיגיסמונד לשמור על שלטונו, ובשל הזדקקותו לתמיכת האצילים נחלש מאוד השלטון המרכזי בממלכה. במחוזות הדרומיים של הממלכה הצליח לאדיסלאו, מלך נאפולי, בנו של קרלו השלישי, מלך נאפולי לתפוס את השליטה בתמיכת טברקטו הראשון, מלך בוסניה, עד שהובס בשנת 1395 על ידי מיקלוש השני גאראי. באותה שנה מתה גם אשתו של זיגיסמונד - מריה, מלכת הונגריה, ולא הותירה בנים אחריה.
בשנת 1396 הוביל זיגיסמונד מסע צלב נגד האימפריה העות'מאנית, לאחר שקרא לכך האפיפיור בוניפקיוס התשיעי. בנוסף לאלפי לוחמים הונגרים, הצטרפו אליו מתנדבים רבים מכל רחבי אירופה, ובכלל זה כוח גדול בראשות ז'אן מבורגונדי, בנו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. זיגיסמונד בראש 90,000 חיילים ו-70 גליאות יצא לעבר הטורקים, אולם ספג תבוסה מוחצת מבאיזיט הראשון בקרב ניקופול שהתרחש בין 25 ל-28 בספטמבר אותה שנה. זיגיסמונד חזר דרך הים ודרך נסיכות זטה, ומינה את דראד השני בלשיץ מושל מונטנגרו למושל האיים כבאר וקורצ'ולה כהגנה מפני העות'מאנים, ורק לאחר מותו של דראד בשנת 1403 חזרו אליו האיים.
האסון בניקופול הביא לחוסר יציבות בהונגריה, ומשום כך הפנה זיגיסמונד את מבטו לעבר גרמניה ובוהמיה, אולם בשנת 1400 הודח אחיו ונצל, מלך גרמניה מתפקידו, ורופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו, ללא שלזיגיסמונד יהיה כוח לשנות זאת.
בשנת 1401 פרצו בהונגריה מרידות נגד שלטונו של זיגיסמונד, ואף נעשו ניסיונות להדיחו מהשלטון. באותה שנה פרצו גם מרידות נגד אחיו ונצל, מלך גרמניה בבוהמיה, וזיגיסמונד שלט במקומו 19 חודשים, עד לחזרתו לשלטון בשנת 1403. לבינתיים חברו חלק מאצילי הונגריה ללאדיסלאו, מלך נאפולי, ועד מהרה הוא כבש את זאדאר אולם נעצר שם. המאבק המחודש עמו הוביל לסכסוך עם הרפובליקה של ונציה, משום שלאיסלאו מכר להם את הערים בדלמטיה תמורת 100,000 דוקטים. בשנים שלאחר מכן פעל זיגיסמונד לסכל את תוכניותיו של לאדיסלאו לכיבוש מרכז איטליה, על ידי חבירה לערי המדינה המתנגדות לו, ועל ידי הפעלת לחץ דיפלומטי.
בשל היעדרויותיו התכופות של זיגיסמונד מהונגריה, הוא הקים את משרת "פלטין הונגריה", שהיה המשנה למלך והממונה על ניהול הממלכה בעת היעדרויותיו של זיגיסמונד. בתקופת שלטונו הארוך של זיגיסמונד בהונגריה, הרחיב זיגיסמונד באופן משמעותי את ארמון בודה וחיזק את ביצוריו והוא הפך כנראה לארמון הגותי הגדול ביותר באירופה בימי הביניים המאוחרים, ובודה הייתה למרכז חשוב של האמנות הגותית. הבנייה הסתיימה ברובה בשנות ה-20 של המאה ה-14 אם כי חלק עוד נמשך עד מותו של זיגיסמונד בשנת 1437.
מלך קרואטיה.
בשנת 1406 התחתן זיגיסמונד עם ברברה מצליה, בתם של הרמן השני, רוזן צליה ואנה משאונבורג. אמו של הרמן השני הייתה קתרינה קוטרומניץ', שהייתה אחותה של מריה קוטרומניץ', אמה של אליזבתה מבוסניה. הנישואים היו מוצלחים, ונולדה להם בת אחת - אליזבת מלוקסמבורג.
זיגיסמונד הצליח לבסס את שליטתו בסלאבוניה, ולא היסס להשתמש באלימות, אולם מדרום לנהר סאווה לא הייתה שליטתו אפקטיבית. בשנת 1408 הוביל זיגיסמונד מסע צלב נגד הקרואטים והבוסנים, ולאחר שניצח אותם בקרב דובור טבח ב-200 משפחות אצולה.
מלך הרומאים.
לאחר מותו של רופרכט, מלך גרמניה בשנת 1410, נבחר זיגיסמונד על ידי שלושה מהנסיכים הבוחרים, בעוד ארבעה מהנסיכים בחרו בדודו יושט ממורביה. לאחר מותו של יושט ב-18 בינואר 1411, נבחר זיגיסמונד שוב ב-21 ביולי אותה שנה, וב-8 בנובמבר 1414 הוכתר באאכן למלך הרומאים.
במהלך הסכסוך בין אבירי המסדר הטבטוני לממלכת פולין, שיחדו האבירים הטבטונים את זיגיסמונד ב-300,000 דוקאטים, ובתמורה ניסה זיגיסמונד לפגוע בברית הפולנית-ליטאית. אולם מאמציו לא הועילו, וב-15 ביולי 1410 התרחש קרב גרונוולד, שבו ספגו האבירים הטבטנים מפלה מוחצת ומנהיגם אולריך פון יוגינגן נהרג במהלך הקרב. לאחר הקרב נאלצו האבירים לשלם לפולין סכום כסף עצום, וזיגיסמונד סייע להם לקבל הלוואה נוחה מוולדיסלב השני, מלך פולין.
ועידת קונסטנץ.