סאקורה היה הבא לתפוס את כס המלוכה במאלי, זאת אף על פי שלא היה חבר במשפחת המלוכה. הוא היה אהוד על ידי אנשים רבים כאשר הוא תפס את השלטון, וזאת ככל הנראה מכיוון שהמשפחה המלכותית לא הראתה מנהיגות טובה. שלטונו של מאנסה סאקורה היטיב עם העם, למרות המהפך הפוליטי. הוא כבש שטחים רבים עבור האימפריה. סאקורה נתן לאימפריה יציבות פוליטית, שאפשרה למסחר מצפון אפריקה לפרוח ולהגדיל את השגשוג של מאלי.
סאקורה נרצח בדרכו חזרה ממכה. בני לווייתו של הקיסר העבירו את גופתו אל ביתו דרך אזור ואדי אל קנאם, שם נשלח אחד משליחי האימפריה למאלי עם ידיעה על מות סאקורה. כאשר גופתו הגיעה לניאני, נערכה לו קבורה מלכותית למרות שורשיו.
השושלת של קולונקאן קייטה (1300–1312) (The Kolonkan Keita lineage).
לאחר מותו של סאקורה, חזר השלטון למשפחת המלוכה. מועצת הזקנים (הגבארה) בחרו בקו מאמאדי קייטה כמאנסה הבא ב-1300. הוא היה הראשון בשושלת חדשה של שליטים שהיו צאצאים ישירים של סונדיאטה קייטה.
אבובאקרי קייטה השני (Abubakari Keita II).
השליט האחרון בשושלת קולונקאן נקרא בעת המלכתו מאנסה אבובאקרי קייטה השני. לאחר שלטונו, בשנת 1312 עברה המלוכה למנסא מוסא, בנו של אבובאקר, שהיה אחיו של סונדיאטה.
שושלת לייה קייטה (1312–1388) (The Laye Keita lineage).
עזיבתו של אבובאקרי קייטה השני ב-1312, היחידה שמתועדת בהיסטוריה של האימפריה, סימנה את תחילתה של השושלת של פאגה לייה קייטה. פאגה לייה קייטה היה בנו של אבובאקרי קייטה הראשון. בניגוד לאביו, פאגה לייה קייטה לא תפס מעולם את השלטון במאלי. למרות זאת, השושלת שלו הולידה 7 מאנסות אשר שלטו במהלך שיאה של האימפריה ובתחילת נפילתה. השושלת שלטה עד שנת 1389 והניבה כמה משליטים החשובים ביותר של אימפריית מאלי.
מוסא קייטה הראשון (Musa Keita I).
השליט הראשון משושלת לייה היה מנסא מוסא קייטה הראשון, אשר ידוע פשוט כמנסא מוסא. הוא בין השליטים המפורסמים ביותר באפריקה הקדומה. מוסא קייטה היה מהשליטים המוסלמים האדוקים הראשונים של האימפריה המאלית. הוא ניסה להפוך את האסלאם לדת של אצולה, אבל שמר על המסורת של האימפריה שלא לכפות זאת על העם. הוא התעניין במרכז הלימודי בעיר טימבקטו, אותה סיפח לאימפריה בדרכי שלום והפך את האוניברסיטה ממרכז לימודי איסלאמי קטן לאחד ממוסדות ההשכלה החשובים ביותר בעולם המוסלמי כולו, סנקורה. בנוסף, הרחיב מוסא קייטה את גבולות הממלכה. הישג נוסף של מאנסה מוסא קייטה היה העלייה המפורסמת שלו למכה בין השנים 1324–1326. בזמן העלייה לרגל המאנסה לקח איתו קבוצה גדולה מאוד של אנשים, מתוכם כ-500 שומרים אישיים, בנוסף גם אלפי גמלים שנשאו מזון מים ועושר רב. הוא ביקר בקהיר, מצרים ונשאר בה במשך שלושה חודשים, בזמן זה הוא נתן צדקה לאנשים רבים, הוא והאנשים שליוו אותו בזבזו כל כך הרבה זהב בשווקים. הזהב נהיה כל כך נפוץ שערכו במצרים ירד למשך שנים.
מסעו של מוסא תפס את תשומת לבם של העולם המוסלמי והעולם הנוצרי וחשף את עושרה של מאלי. כתוצאה מכך, השם של מאלי וטימבקטו הופיעו על מפות העולם במאה ה-14. עם חזרתו ממכה, מאנסה מוסא הביא עימו חוקרים ואדריכלים מפורסמים כדי לייפות חלק מהערים. הם הסיפו יוקרה לסנקורה ובנו כמה מהמבנים הארכיטקטוריים המפורסמים בעולם.
עד סוף שלטונו של מאנסה מוסא בשנת 1337 עם מותו, אוניברסיטת סנקורה הוסבה לאוניברסיטה מאוישת במלואה עם אוספי הספרים הגדולים ביותר באפריקה מאז ספריית אלכסנדריה. אוניברסיטת סאנקורה הייתה מסוגלת להכיל 25,000 תלמידים והיו לה אחת הספריות הגדולות בעולם, עם כ-1,000,000 כתבי יד.
בנו של מאנסה מוסא קייטה, מגאן קייטה הראשון, תפס את השלטון לאחר מות אביו. מגאן קייטה הראשון לא היה שליט יעיל במיוחד וחי חיים ראוותניים מאוד. אולם, הוא לא שלט זמן רב ואחיו, סולימאן קייטה, תפס את כס המלוכה בשנת 1341.
סולימאן קייטה.
מאנסה סולימאן קייטה הוכיח את היותו שליט טוב וחזק למרות האתגרים רבים והחזיר את המשמעת לאימפריה. הוא אירח, בנוסף, את התייר המוסלמי אבן בטוטה, אשר תיעד את רשמיו מהאימפריה במהלך ביקורו ב-1350.
מאנסה סולימאן קייטה נפטר בשנת 1360, והוחלף על ידי בנו, קאמבה קייטה (Camba Keita).
מארי דג'אטה קייטה השני.
אחרי מס' חודשי שלטון בלבד, הודח מאנסה קאמבה קייטה על ידי אחד מבניו של מגאן קייטה הראשון (Maghan Keita I), והאימפריה נשלטה מספר שנים על ידי צאצאים משושלת של עבדים. קונקודוגו קמיסה קייטה (Konkodougou Kamissa Keita), שנקרא על שם המחוז בו שלט פעם, הוכתר כמאנסה מארי דג'אטה קייטה השני ב-1360. הוא שלט בעמו תוך דיכוי ונחשב לאחד השליטים השנואים באימפריה. בנוסף, בזבז את אוצרות הממלכה ומכר פריטים מהאוצר המלכותי בזול כדי לממן את אורח חייו. מאנסה מארי דג'אטה קייטה השני חלה באופן חמור ונפטר ב-1373.
מוסא קייטה השני.
לאחר מותו של מארי דג'אטה קייטה השני, החליף אותו בנו מוסא, שנקרא מאנסה מוסא קייטה השני. מוסא קייטה השני לא היה כמו אביו. הוא היה שליט ישר ומתחשב, אולם הוא לא היה בעל עוצמה כמו המאנסות שהיו לפניו. למוסא השני היה יועץ חזק ושאפתן שתפס פיקוד על הממשל. היועץ לא היה ממשפחת המלוכה, אבל שמו היה מארי דג'אטה השלישי (Mari Djata III). מוסא קייטה השני עדיין נחשב כשליט של האימפריה, אף על פי שהיא נוהלה על ידי מארי דג'אטה השלישי, שעבד קשה כדי להחזיר את כוחה של האימפריה. הוא ניתב את הצבא לסהרה כדי להילחם בסנהג'ה על השליטה במקורות המלח והנחושת ליד טקאדה. עד מותו של מאנסה מוסא קייטה השני בשנת 1387, היו למאלי מקורות הכנסה נזילים ושליטה על האזורים הכבושים, למעט גאו ודיולוף.
מגאן קייטה השני.
לאחר מותו של מוסא קייטה השני, הוא הוחלף על ידי אחיו מאנסה מגאן קייטה השני, שהיה חלש אף הוא ושוב האימפריה נוהלה על ידי יועץ ממשלתי. מאנסה מגאן קייטה השני נהרג לאחר שנה של מלוכה בלבד, ב-1388.
סאנדאקי.
מאנסה סאנדאקי, אשר נישא לאימו של מאנסה מוסא השני, תפס את מקומו של מוסא קייטה השני לאחר מותו והפך לאדם הראשון ללא כל קשר דם לשושלת קייטה ששלט באופן רשמי במאלי. סאנדאקי היה יועץ ממשלתי ואף על פי שנישא לחברה ממשפחת האצולה, לא היה בעל זכויות לטעון לכתר. הוא שלט רק מספר חודשים עד שנרצח על ידי בן ממשפחת המלוכה.
מגאן קייטה השלישי.
מחמוד קייטה (Mahmud Keita), שהיה צאצא של סונדיאטה, הוכתר כמאנסה מגאן קייטה השלישי בשנת 1390. הוא שלט עד שנת 1400 והוא המאנסה האחרון של אימפריית מאלי שמוזכר על ידי גאוגרפיים ערביים ומתועד ברישומים.
לאחר מלוכתו של מאנסה מגן קייטה השלישי היו מאנסות נוספות אשר הוזכרו במסורות שבעל פה, אולם לא ניתן לקשרן לשום תאריך בציר הזמן, ולכן אין דרך לדעת היכן משתלבות בראי ההיסטוריה.
אימפריית מאלי המאוחרת.
השליט הנודע הבא, מחמוד הרביעי (Mahmud IIII), מתועד לראשונה בסוף המאה ה-16. עם זאת, נראה כי הוא נחשב לשליט האחרון של מאנדן המאוחדת. צאצאיו מואשמים בפילוג מאנדן קוואפאבה ל-3 ממלכות בשטחה של טריטוריית האימפריה- הצפונית, המרכזית והדרומית. לאחר חלוקה זו, במאה השבע-עשרה נעלמה אימפריית מאלי מן המפה הפוליטית של אפריקה.
מאנסה מחמוד קייטה הרביעי.
מאנסה מחמוד קייטה הרביעי היה השליט האחרון של מאנדן לפי הטארקי אל סודאן (ספר ההיסטוריה של אזור סודאן). בספר מתואר כיצד הוא יזם התקפה על העיר דג'ני ב-1599 עם בני ברית פולאניים בתקווה לקבל יתרון מהתבוסה שחוותה אימפריית סונגאי. חיילים מרוקאים, שנרכשו מטימבקטו, פגשו באנשי מאלי בשדה הקרב וחשפו אותם לאותה הטכנולוגיה שהרסה את אנשי אימפריית סונגאי. למרות האבדות הכבדות, צבא המאנסה לא נסוג וכמעט שרד את המתקפה . אך כוחות צבאיים בתוך דגנ'י התערבו, וכך נאלץ מאנסה מוחמד הרביעי לסגת עם צבאו לקנגבה.
התמוטטות.
לאחר מותו של מאנסה מוסא הראשון, התווכחו צאצאיו על מי יהיה השליט הבא. זה גרם לאימפריה להיחלש מאוד. הבעיות הפנימיות המשיכו להחמיר ככל שהתחילו תושבי טריטוריות כבושות חדשות להתמרד. עד שנת 1500, מורדים ופולשים צמצמו את האימפריה לגודל בו הייתה טרם כיבושיו של סונדיאטה קייטה.
תבוסתו של מאנסה מחמוד קייטה הרביעי דווקא זיכתה את סונדיאטה קייטה בכבודה של מרוקו והצילה את מאלי מגורל זהה לזה של סונגהאי. ייתכן שאלו המאנדינקה עצמם שגרמו להרס הסופי של האימפריה. סביב 1610 מת מוחמד הרביעי. הסיפורים המסורתיים גורסים כי למוחמד הרביעי היו שלושה בנים שרבו בינם לבין עצמם על שאריות האימפריה. מאז מוחמד הרביעי לא שלט שליט יחיד במאנדן כולה, מה שגרר את התמוטטות האימפריה.
חלוקת מאנדן.
ליבת האימפריה העתיקה חולקה לשלושה תחומי השפעה שונים. קנגאבה, שהייתה עיר הבירה מאז סוף שלטונו של מוחמד הרביעי, הפכה לבירה של התחום הצפוני. אזור הג'ומה, שנשלט מסיגווירי, כלל את החלק המרכזי של הממלכה לשעבר, שכלל את ניאני. המאנה, דרומית לג'ומה, הפכה לממלכה הדרומית ובירתה הייתה קואורוסה של גינאה המודרנית. כלל השליטים השתמשו בתואר מאנסה, אך שלטונם הוגבל רק לאחד משלושת האזורים. למרות ההפרדה לתחומים השונים, האזור נשאר תחת שליטת המנדינקה עד אמצע המאה ה-17. שלוש המדינות נלחמו אחת בשנייה כמו שלחמו מול מדינות אחרות, אם לא יותר. אך כשעמדו בפני פלישה חיצונית, היריבויות הפנימיות הסתיימו. מגמה זו נמשכה גם בזמני המושבות הקולוניאליות מול אויבים טוקולורים (קבוצה אתנית) מהמערב.
הג'יהאד הבאמאני.