כשנטלי כתבה ספר שירה צרפתי, סונטות על נשים, בארני שמחה להכין את האיורים. היא לא הבינה את השלכות של שירי האהבה בספר שפנו לנשים. לא היה לה שום מושג ששלוש מארבע הנשים שדיגמנו עבורה היו מאהבות של בתה. בעלה אלברט, שנחשף למהות הספר דרך סקירה ספרותית בעיתון בארצות הברית, מיהר לפריז, שם קנה והשמיד את מלאי הספרים ואת לוחות הדפסה שנותרו אצל המו"ל והתעקש כי בארני ונטלי יחזרו איתו לבית הקיץ של המשפחה שבארצות הברית. מצב רוחו רק הלך והחמיר כאשר חברים העבירו לו קטעי עיתונים מ"וושינגטון מירור"
העיר וושינגטון, התחילה להיות מרובדת חברתית, והרקע של בארני כבתו של מזקק ויסקי ונכדתו של מהגר יהודי, הפכה אותה לנושא רמיזות מעורפלות בדפי העיתונות הצהובה. לרכילות לא תהיה השפעה מתמשכת על מעמדה החברתי של אליס בארני, אך בעלה אלברט ראה בכך אסון, והוא התמכר לשתייה. שתייתו גברה, בריאותו התדרדרה וחודשיים לאחר מכן הוא לקה בהתקף לב. מצבו הבריאותי המשיך לרדת, והוא נפטר בשנת 1902.
אליס בארני הציגה תערוכות יחיד בגלריות הגדולות כולל גלריית קורקורן לאמנות. בשנים מאוחרות יותר היא המציאה ורשמה פטנט על מכשירים מכניים, כתבה והופיעה בכמה מחזות ואופרה, [13] ופעלה לקידום האמנויות בוושינגטון הבירה, רבים מציוריה נמצאים כעת באוסף של מוזיאון האמנות האמריקני סמיתסוניאן.
היא המירה דתה לאמונה הבהאית בסביבות 1900.
בשנת 1911, בגיל 53, התחתנה אליס בארני עם בחור בן ה-23. נשואיהם משכו תשומת לב עיתונאית ברחבי העולם, אך הם התגרשו ב־1920.
ריק בראג
ריק בראג (באנגלית: Rick Bragg; נולד ב-26 ביולי 1959) הוא עיתונאי וסופר אמריקאי, הידוע בספריו התיעודיים, במיוחד באלה שכתב על משפחתו באלבמה. הוא זכה בפרס פוליצר בשנת 1996 כהכרה בעבודתו בניו יורק טיימס".
ראשית חייו.
בראג נולד בעיר הקטנה פידמונט בצפון מזרח אלבמה וגדל בקהילה הקטנה פוסום טרוט (Possum Trot) ליד ג'קסונוויל. הוא ייחס את כשרון הכתיבה שלו להאזנה לבני משפחתו בעודם מספרים סיפורים. הוא גודל בעיקר על ידי אמו, מכיוון שאביו היה אלכוהוליסט וכמעט מעולם לא היה בבית. קרוביו היו מעורבים מאוד בחייו בצעירותו, והשפיעו רבות על התפתחותו האישית והרגשית. בספרו "'All Over But the Shoutin" כתב בראג על ילדותו באלבמה, עלייתו העיתונאית, מאבקיו האישיים וקרוביו. הוא מקדיש תשומת לב מיוחדת למאבקיו עם אביו האלכוהוליסט המתעלל, ולאמו שגידלה את בראג ושני אחיו לבדה.
קריירה.
בראג עבד בכמה עיתונים לפני שהצטרף "לניו יורק טיימס" בשנת 1994. הוא סיקר רציחות ואי שקט בהאיטי ככתב במטרו, ואז כתב על הפיגוע באוקלהומה סיטי, הטבח בג'ונסבורו, ארקנסו , ומשפט סוזן סמית, ככתב כלל-אמריקאי שבסיסו באטלנטה. לימים היה ראש לשכת העיתון במיאמי לפני הגעתו של אליאן גונזלזס והמחלוקת הבינלאומית סביבו. בראג זכה בפרס פוליצר על עבודתו.
בראג חיבר שמונה ספרים: "All" "Over But the Shoutin"', "Ava's Man", "The Prince of Frogtown", "I Am a Soldier Too: The Jessica Lynch Story", האוטוביוגרפיה של שבוית המלחמה ג'סיקה לינץ' Jessica Lynch, "The Most They Ever Had," "Jerry Lee Lewis: His Own Story," ביוגרפיה של כוכב הרוק אנד רול ג'רי לי לואיס, "My Southern Journey", ו-"The Best Cook in the World: Tales From My Momma's Table."
מעורבותו בבעיות אתיקה.
בראג שלח שליח לאסוף ולכתוב עבורו חומר רקע לכתבה, אך ציין בכותרת המשנה את שמו לצד מיקום האירוע, באופן לא אתי. בשל כך הושעה בראג לשבועיים ב-28 במאי 2003. לאחר מכן התפטר "מהניו יורק טיימס".
"בוושינגטון פוסט" דווח כי "בראג מודה מרצונו החופשי שהוא שלח בסירה את המתמחה, יודר, שבתור פיצוי קיבל רק ארוחת צהריים ושכר דירה" בסקירה של "הטיימס" נמצא כי בעוד שבראג "אכן ביקר בקצרה באפלצ'יקולה וכתב את המאמר, הריאיון והדיווח בזירה נעשו על ידי עיתונאי פרילנסר, ג' ווס יודר. המאמר היה צריך לשאת את חתימתו של מר יודר לצד זו של מר בראג."
בראג הגן על עצמו בטענה שמקובל "שכתבי הטיימס" יעברו בין ערים כדי "לקבל זכות לרשום את שמם ליד שמן של ערים אלה בכותרת המשנה", תוך הסתמכות על עבודתם של חוקרים, מתמחים ופקידים. כתבי "טיימס" אתגרו טענה זו, שעוררה "מחלוקת נלהבת יותר מאשר ההונאה והפלגיאט המובהק שביצע העיתונאי ג'ייסון בלייר." הם ציינו שאם היה במקום אין די בכך כדי לזכות לרשום את שמו בכותרת המשנה, והיה עליו לעשות את עבודת התחקיר המיוחסת לעיתונאי שהיה במקום - יודר.
לאחר פרישתו מה"ניו יורק טיימס".
בראג לימד כתיבה במכללות ובחדרי חדשות בעיתונים. הוא עובד כפרופסור לכתיבה בתוכנית העיתונאות של אוניברסיטת אלבמה, במכללה למדעי המידע והתקשורת, וכותב טור בעיתון בדרום ארצות הברית.
ספרו משנת 2008, "הנסיך מפרוגטאון", בוחן את חיי אביו בעיר הולדתו של בראג, ג'קסונוויל, אלבמה.
פרסים.
בראג זכה בפרס פוליצר לשנת 1996, על "סיפוריו הכתובים באלגנטיות, שנושאם הוא אמריקה בת זמננו". הוא זכה ביותר מ-50 פרסי כתיבה בעשרים שנה, כולל פרס הכותבים המוערך של האגודה האמריקאית של עורכי עיתונים - פעמיים. בשנת 1992 הוענקה לו מלגת ניימן באוניברסיטת הרווארד.
יצירותיו.
• Bragg, Rick (March 16, 1999). "All Over But the Shoutin′". Random House Value Publishing. .
• Bragg, Rick (November 1, 1999). "Wooden Churches: A Celebration". Algonquin Books. .
• Bragg, Rick (August 28, 2001). "Somebody Told Me: The Newspaper Stories of Rick Bragg". Vintage; 1st Vintage Books edition. .
• Bragg, Rick (August 13, 2002). "Ava's Man". Vintage; 1st Vintage Books edition. .
• Bragg, Rick (2003). "I Am a Soldier, Too: The Jessica Lynch Story". New York: Alfred A. Knopf. .
• Bragg, Rick (May 6, 2008). "The Prince of Frogtown". Random House. .
• Bragg, Rick (October 2009). "The Most They Ever Had." MacAdam/Cage. .
• Bragg, Rick (October 2014). "Jerry Lee Lewis: His Own Story". HarperCollins. .
• Bragg, Rick (September 2015) "My Southern Journey: True Stories from the Heart of the South."
• Bragg, Rick (April 2018). "The Best Cook in the World: Tales From My Momma's Table." Alfred A. Knopf. .
בית בלאקפינק
בית בלאקפינק (בקוריאנית: 블핑하우스; בהליטון הקוריאני המחודש: Beulping Hauseu) הוא מופע מגוון דרום קוריאני של להקת הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, ששודר על ידי תחנת הטלוויזיה הדרום קוריאנית JTBC. המופע הציג את חברות הלהקה ואת מה שהן עשו בחיי היומיום שלהן.
הפרק הראשון של המופע שודר בערוץ JTBC2, ב-6 בינואר 2018. המופע שודר גם ביוטיוב.
היסטוריה.
חברת התקליטים של בלאקפינק YG אנטרטיינמנט, החליטה כי יצולם מופע מגוון בו יוצגו חייהן הפרטיים של כל ארבע חברות הלהקה. הטיזר הרשמי של המופע המגוון פורסם לראשונה ב-28 בדצמבר 2017. בכמה שעות בודדות, הצליח הטיזר לצבור למעלה ממיליון צפיות, דבר אשר גרם להד תקשורתי רחב, הן מצד מבקרי הטלוויזיה והן מצד מעריציהן של ארבע חברות הלהקה.
את המופע הראשון שלה, קיימה בלאקפינק כשהיא ביצעה את סינגל הבכורה שלה "Boombayah", תוך שהיא ביצעה גם את הלהיט "Whistle". שידור הבכורה של המופע היה ב-21 באוגוסט. בעקבות הצלחת המופע, הודיעה חברת התקליטים של הלהקה כי מופע מגוון אודות חייהן של חברות הלהקה ישודר בטלוויזיה. עם זאת, עד נובמבר 2017, לא פרסמה חברת התקליטים דבר אודות המופע.
בנובמבר 2017 פרסמה חברת התקליטים את הטיזר הרשמי של המופע המגוון בערוץ היוטיוב של בלאקפינק. בטיזר, ניתן את חברות הלהקה כשהן מבצעות את פעולות היומיום שלהן ומדברות למצלמה על מה שעובר עליהן, על מה שהן מרגישות וכולי.
דרו לנהאם
ג'וזף דרו לנהאם (באנגלית: Joseph Drew Lanham) הוא סופר, משורר וביולוג אפריקני-אמריקני.
ביוגרפיה.
דרו לנהאם גדל באדג'פילד, קרוליינה הדרומית ולמד זואולוגיה ואקולוגיה באוניברסיטת קלמסון, שם סיים דוקטורט בשנת 1997 ושם הוא מכהן כפרופסור. הוא חבר דירקטוריון בכמה ארגוני שימור הסביבה, בהם איגוד חיות הבר של דרום קרוליינה, אודובון דרום קרוליינה, קרן אלדו לאופולד, BirdNote וארגון הצפרות האמריקני, וכן חבר מועצה מייעץ באגודה לחינוך סביבתי בצפון אמריקה. בשנת 2019 הוענק לו פרס דן לופקין של אגודת אודובון הלאומית למנהיגות סביבתית, פרס הניתן כהכרה ב"אנשים שהקדישו את כל חייהם לסביבה".
בשנת 2013 כתב לנהאם קטע "למגזין" "אוריון" תחת הכותרת "תשעה כללים לצופה הציפורים השחור", תוך הפניית תשומת לב למיעוט הצפרים השחורים בקרב אנשי הטבע. היצירה הקצרה העניקה השראה למפיק ארי דניאל ויוצרת הווידאו אמנדה קובלסקי ליצירת סרט קצר הנושא אותה כותרת, סרט שהפך ויראלי במדיה החברתית. בשנת 2016 כתב את "להיות צפר שחור." ("Birding While Black") בשנת 2017 פרסם ספר זיכרונות עטור פרסים תחת הכותרת "המקום הביתי: זיכרונות מפרשת אהבתו של שחור לטבע". לנהאם הופיע בפרק 7 בסדרת הטלוויזיה "Birds of North America" שהופקה בשנת 2019 והוגשה על ידי ג'ייסון וארד.
קתדרלת צ'פלו
קתדרלת צ'פלו (באיטלקית: Duomo di Cefalù) היא בזיליקה מינורית קתולית בעיר צ'פלו בעיר המטרופולינית של פלרמו באי סיציליה. היא הקתדרלה של של הכנסייה הקתולית. זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בתוך האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.