לואיזה לימונית (שם מדעי "Lippia citrodora"; נקראה בעבר "Aloysia triphylla") היא מין בסוג לואיזה, ממשפחת הוורבניים. מוצא הצמח בדרום אמריקה והוא גדל כשיח רב שנתי המגיע לגובה 1.2 עד 1.8 מטר. עלי הצמח אזמליים ומשוננים, ולהם ריח לימוני אופייני חזק. הוא פורח בקיץ אך הפרחים עקרים ואינם נותנים פרי.
החומרים הפעילים הנותנים לצמח את ריחו האופייני הם האלדהידים גרניאל (ציטראל A) ואיזומר הטרנס שלו, נֵראל (ציטראל B). בנוסף הוא מכיל כמות קטנה של לימונן (limonene), קארבון (carvone), דיפנטן (dipentene), לינלוּל (linalool), נרוֹל (nerol) וגרניוֹל (geraniol).
שימושים במטבח.
ניתן להשתמש הן בעלים טריים והן בעלים מיובשים ששומרים על ריחם הלימוני לזמן ממושך. הלואיזה משמשת במטבח לעידון טעמם של מאכלים כמו סלטים, עוף ודגים, מתכוני פטריות מסוימים וגם לתיבול מאכלים מתוקים כמו ריבות, סלטי פירות, פשטידות וגלידות. בנוסף, אפשר לחלוט עלים של לואיזה קצוצים דק עם תמציות סוכר המיועדות לעוגות לימונים.
ניתן להכין מעלי הלואיזה הלימונית חליטת צמחים.
רפואה עממית.
על פי הרפואה העממית העלים של הלואיזה טובים לגירוי התיאבון וגם לעבודה תקינה של מערכת העיכול כנגד בעיות של עצירות. הם נחשבים למרגיעים במקרים של עצבנות והפרעות שינה ויש המאמינים כי הם בעלי השפעה חיובית גם במקרים של הצטננות, בעיות בבלוטת הערמונית ואף נגד דלקת בגרון.
מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי ללואיזה הלימונית אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד.
קוסמטיקה.
משתמשים בלואיזה כתוספת למי הרחצה באמבטיה, כדי שתהיה להם השפעה מרעננת וגם לייצור סבונים ונוזלי סבון.
חומצה כולית
חומצה כולית היא חומצת מרה בעלת מראה גבישי לבן, שאינה מסיסה במים. מלחי חומצה כולית קרויים "כולאטים". חומצה כולית היא אחת מארבע החומצות העיקריות המיוצרות בכבד, שם כולסטרול משמש כחומר המוצא לסינתזה שלהם. החומצה מסיסה בכהלים ובחומצה אצטית. כאשר החומצה מגיבה עם החומר טאורין מתקבלת חומצה טאורוכולית.
חומצה כולית וחומצה כנודאוקסיכולית הן חומצות המרה החשובות ביותר אצל בני אדם; לעומתם, מייצרים חלק מהיונקים בעיקר חומצה דאוקסיכולית.
האומץ לסרב
Collective Demise
Collective Demise ("מוות קולקטיבי") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת המטאל הישראלית סיילם, אשר יצא בשנת 2002. זהו אלבום קונספט המוקדש כמעט כולו לנושא הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. האלבום נחשב לכבד ביותר מבין שלושת אלבומיה הראשונים של סיילם.
סקירה אמנותית.
כללי.
האלבום מוקדש רובו לטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובפרט לפיגועי ההתאבדות. השירים באלבום מגנים את המחבלים המתאבדים ושולחיהם, ומייחסים להם טירוף, שחיתות, רשע, רצחניות וחוסר היגיון.
האלבום מתאפיין במוזיקת דת' מטאל כבדה ואגרסיבית, כאשר במספר שירים יש הצטרפות של שירה נשית מלודית (קריסטין וואלאס), המאפיינת מטאל גותי, לצד הצווחות הצרודות של הסולן זאב טטנבוים המאפיינות את סיילם. המוזיקה מנסה להעביר את השקפת העולם של חברי הלהקה, על פיה העימות עם הפלסטינים אכזרי ורווי מוות ובפרט את האכזריות והרשעות שהם רואים במחבלים ושולחיהם.
התמונות בחוברת המצורפת לאלבום מתארות מוות, מלחמה ומקומות אפלים, כאשר ראויות לציון הן תמונת ארון קבורה ועליו דגל ישראל בשיר Broken Yet United, יד מגואלת בדם (המתייחסת אל הלינץ' ברמאללה) ב-Coming End of Reason, ערימת עצמות ב-Collective Demise, שלד מעוות ב-Feed on Your Grief וגופה של אישה ב-Al Taster. המדבקה על דיסק עצמו מעוצבת כמחסנית תוף של אקדח תופי בה יש רק כדור אחד טעון, דבר המזכיר רולטה רוסית - מטאפורה לחיים בישראל בשנת 2002, בשיא גל הטרור, בה חשו אזרחים רבים שחיי היומיום היו תחת פחד מתמיד מפיגוע אקראי ברחוב.
השירים.
השיר Broken Yet United ("שבורים אך מאוחדים") מתאר חברה שסועה, מפורקת, המתנכרת לערכיה הישנים, הנתונה תחת התקפת טרור המאחדת אותה.
השיר Coming End of Reason ("מגיע סוף ההיגיון") תוקף את מבצעי הלינץ' ברמאללה ומתאר אותם כבלתי אנושיים. בשיר זה לראשונה משתמשת סיילם בשירה נשית האופיינית למטאל גותי. "הראו לעולם וההמונים את דם הטבוחים שרצחתם. הביטו, הגיע סוף ההיגיון, מוות היא דרך טובה יותר של חיים".
השיר Slave ("עבד") עוסק בעבדות.
הקטע Act of Terror ("פעולת טרור") הוא קטע אינסטרומנטלי המשלב נגינה בדרבוקה האופיינית למזרח התיכון ומהווה פתיח לשיר Act of War.
השיר Act of War ("פעולת מלחמה") מתאר את המחבלים המתאבדים ומצהיר שאקט טרור כמוהו כהכרזת מלחמה ("Act of terror is an act of war"). גם בשיר זה יש שימוש בשירה נשית לצד שירת צווחות של הסולן. לשיר צורף וידאו קליפ בגווני ספיה המתאר מחבל מתאבד המתכונן לפיגוע (צולם בתחנה המרכזית הישנה בראשון לציון) ונפתח בהצהרה מטעם סיילם באנגלית: "הקליפ נועד להראות את האבסורד שבמדיניות המחבלים המתאבדים שנתמכת על ידי הרשות הפלסטינית. הוא לא בא לעודד מעשים או דעות אלימים." בסוף הקליפ מופיעה הודעת טקסט נוספת: "סיילם, בשם אזרחי ישראל, רוב אירופה וארצות הברית של אמריקה, רוצה להודיע לארגונים האסלאמיסטים הקנאים שמדיניות הטרור שלכם לא עובדת. המילניום החדש יראה או את מחיית הגזע האנושי מפני האדמה (אם תמשיכו ב"מלחמה הקדושה" שלכם) או תור זהב לאנושות. אנחנו מעדיפים את האחרון. ואתם?".
השיר Collective Demise ("מוות קולקטיבי") עוסק במוות משני צידי הסכסוך כגורם מאחד: "בעייני המוות, אין הבדל בייני לבינך, ולמרות שאתה מרגיש שנאה, היותינו בני תמותה קושרת ביננו."
השיר Dead Eyes ("עיניים מתות") מתאר את הרגשת השכול, הייאוש והריקנות של הורים ששכלו את בנם בפיגוע טרור.
השיר Feed on Your Grief ("ניזון מיגונך") עוסק בנשים מוכות. לקראת סוף השיר נשמעת יריית אקדח.
השיר Decadence In Solitude ("התנוונות בבדידות") זה עוסק בהתמכרות המערב, וישראל בפרט, לטכנולוגיה ובפרט לאינטרנט. השיר מגנה התמכרות זאת.
השיר Recall ("היזכרות") מבשר שלמחבלים ושולחיהם לא תהייה מנוחה בעולם הבא כעונש על כך שלקחו חלק בהריסת העולם: "No rest in your afterlife".
השיר Al Taster ("אל תסתר") מהווה עיבוד מטאלי למזמור תהילים: . השיר נפתח בתקיעת שופר וגם בו יש את ווקאליות "היפה והחיה" כאשר קריסטין פותחת את המזמור וטננבוים מסיים אותו בתפילה צרודה ומלאת רגש. בוידאו קליפ המצורף לשיר נראית אישה צעירה בבית קברות צבאי, מתאבלת על אחד הקברים, ככל הנראה של בעלה.
השיר Inhuman Greed ("תאוות בצע בלתי אנושית") מגנה את משלחי המחבלים (ובפרט את יאסר ערפאת) ומתאר אותם כמושחתים הצוברים הון על חשבון פשוטי העם, אותם הם שולחים להתאבד.
הלוגוס (מועדון)
הלוֹגוּס היה פאב-מועדון בתל אביב אשר שימש להופעות רוק. הלוגוס הוקם על ידי רונן זיו ומיקי גפן, חברי ילדות ממושב בני ציון. המקום, ששכן במדרחוב נחלת בנימין, פעל משנות ה-80 ועד סגירתו ב-2001.
המועדון היווה אבן דרך בתרבות הרוק הישראלי של שנות ה-90, והופיעו בו מיטב אמני הרוק של אותה התקופה, ביניהם: ערן צור, המכשפות, דן תורן, דני רובס, יוסי אלפנט, זקני צפת, פורטיסחרוף, איפה הילד, רוקפור, ברי סחרוף ואחרים. המועדון אופיין בצפיפות רבה, ולעיתים אף במחנק אשר נבע מעשן סיגריות סמיך, אך רבים טענו כי עובדה זו תרמה רבות להרגשת האינטימיות בהופעות. היה זה המועדון הראשון בישראל אשר שימש כפאב ובמקביל הופיעו בו אמנים שונים. בעקבות הצלחתו הגדולה של המועדון נפתחו מועדונים נוספים בסגנון זה, כדוגמת מועדון הבארבי.
בתחילת שנות ה-90 צולמו בלוגוס תוכניות הטלוויזיה "קול הפופ" ו"קול הרוק", בהנחיית יואב קוטנר, אשר כללו הופעות נבחרות מהמקום.
אחת ההופעות המפורסמות בתולדות המועדון הייתה הופעתם של יוסי אלפנט יחד עם להקת "וויילד קרוז" ב-6 בספטמבר 1991. במהלך הופעה זו, באחת ההפסקות, נפטר אלפנט מדום לב. הופעה מפורסמת נוספת, שלא התקיימה בסופו של דבר, הייתה ההופעה של להקת המכשפות שתוכננה ל-2 באוקטובר 1997. הופעה זו תוכננה להיות הופעת הקאמבק של הלהקה לאחר כשנה ללא פעילות, אך היא לא התקיימה בסופו של דבר בשל מות סולנית הלהקה ענבל פרלמוטר בלילה שלפני ההופעה. ב-5 בנובמבר 1997 התקיימה במועדון הופעה לזכרה של פרלמוטר.
Extensions (Mozilla)
מוצ&quot;ש (תוכנית טלוויזיה)
מוצ"ש הייתה תוכנית טלוויזיה קומית-סאטירית ישראלית בהנחייתו של אבי אתגר ששודרה בערוץ 1 בין השנים 1989–1993 אחת לשבועיים במוצאי שבת בעשר בלילה. התוכנית שילבה בין ראיונות קלילים באולפן שהיה דמוי פאב לבין קטעי הומור וסאטירה שצולמו בתפאורות שונות באולפן.
התוכנית הכילה פורמט חדש לאותה תקופה בטלוויזיה הישראלית - תוכנית בידורית, קלילה מאוד, המשתמשת בסוגי הומור רבים, לרבות סאטירה, זאת על מנת להגיע לקהל צופים רחב. הפורמט הזה, המשלב בין קטעי נונסנס קומיים וסאטירה, חזר בגרסאות שונות בתוכניות ערוץ 2 בשנים מאוחרות יותר, לדוגמה: "רק בישראל", "איפה אתה חי?" ו"ארץ נהדרת".
משתתפים.
בתוכנית כיכבו ספי ריבלין, אילה אשרוב, יעל עמית, דב רייזר, דפנה ארמוני, אלי יצפאן, גני תמיר, אלברט אילוז, רמי ברוך, יאיר ניצני, עדי טופול, דורין כספי, ג'וליאן שגראן ושרית סרי בשתי העונות הראשונות.
בעונה האחרונה חלק מצוות השחקנים המקורי עזב ונוספו במקומם לסגל התוכנית השחקנים: שרון חזיז, גדי פור, שי זורניצר, דור צויגנבום, אורי גוטליב, חיים צינוביץ ועוד.
ביקורת.