השימוש בשיטות סטטיסטיות כאלה לפתרון בעיות יישומיות בתחום עיבוד השפה הטבעית ליווה את התחום מלידתו. בשנות ה-50 וה-60 נעשה בהן שימוש לפתרון בעיות של זיהוי תווים אופטי, ייחוס מחבר (AuthorshipAttribution) וזיהוי דיבור (Speech recognition). בשנת 1967 פורסם הקורפוס רחב ההיקף הראשון של השפה האנגלית, קורפוס בראון לאנגלית אמריקאית סטנדרטית (Brown Corpus), ביחד עם מידע סטטיסטי בסיסי עליו. בעשורים שחלפו מאז השיגו באמצעות שיטות אלה הישגים לא מבוטלים בעיבוד שפה טבעית.
למרות ההצלחה היחסית בתחום המעשי, הזרם המרכזי של הבלשנות החישובית התאורטית נמנע מהתייחסות לשיטות הסטטיסטיות עד לשנות ה-90 של המאה ה-20. הגישה החומסקיאנית, הדומיננטית בחוגי הבלשנות התאורטית, ראתה את השפה בעיקרה כמנגנון דטרמיניסטי. הסטטיסטיקה נתפסה לכל היותר ככלי יעיל לטיפול בשפה, כאשר ניסיון לניתוח שיטתי של עקרונות הפעולה שלה הוא קשה מדי לביצוע, אבל לא כעקרון פעולה בפני עצמו של המנגנונים הלשוניים. הדבר דומה למעמדה של המכניקה הסטטיסטית בפיזיקה: ענף מדעי זה מניח שהכוחות הפיזיקאליים הם דטרמיניסטיים, אבל משתמש בכלים סטטיסטיים לניתוחם במצבים מורכבים שבהם פועלים כוחות רבים. יתר על כן, שימוש בקורפוס ככלי מחקרי על המבנה הפנימי של השפה נוגד את ההבחנה בין יכולת לשונית (competence) לביצוע (performance), שהיא בסיסית בגישה החומסקיאנית.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלו בלשנים חישוביים תאורטיים לחקור את האפשרויות הגלומות במודלים הסתברותיים של השפה. מגמה זו התבססה על ראיות מתחום הפסיכובלשנות ומתחומים קוגניטיביים אחרים, שהצביעו על כך שהמח משתמש בהסתברויות לעיבודים קוגניטיביים.
פורשה (חברה)
ואדי אל מכוך
פרדוקס ארו
שטרן
גביע העולם בכדורגל נשים 1991
גביע העולם בכדורגל נשים 1991 (באנגלית: 1991 FIFA Women's World Cup) הוא גביע העולם בכדורגל נשים הראשון שארגנה פיפ"א. הטורניר נערך ברפובליקה העממית של סין, החל ב-16 בנובמבר והסתיים ב-30 בנובמבר 1991. גביע עולם זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שהחלו בפברואר 1991, שבהם שיחקו 48 נבחרות לאומיות.
סין נבחרה לארח את הטורניר, לאחר שאירחה בהצלחה את טורניר ההזמנה ב-1988, ששימש כאב טיפוס לגביע העולם. כל 26 משחקי הטורניר נערכו במחוז גואנגדונג, כאשר משחק הגמר נערך בבירת המחוז גואנגג'ואו. חברת מרס נתנה את חסותה לטורניר, ששמו הרשמי היה אליפות העולם הראשונה בכדורגל נשים של גביע M&amp;M's.
משחק הפתיחה של הטורניר, בין נבחרת סין לנבחרת נורווגיה, הסתיים בניצחון 0-4 של המארחת. שחקנית ההגנה הסינית, מה לי, הייתה לכובשת הראשונה בתולדות המפעל, לאחר שכבשה את השער הראשון בדקה ה-22. למרות ההפסד, העפילה נורווגיה עד למשחק הגמר, שם פגשה את נבחרת ארצות הברית. בסיום משחק מותח, ניצחו האמריקאיות 1-2 מצמד שערים של מישל אקרס וזכו בטורניר. אקרס, ביחד עם חברותיה לחוליית ההתקפה, אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס, זכו לכינוי "החרב בעלת שלושת הלהבים", והיו אחראיות ל-20 שערים מתוך ה-25 שכבשו האמריקאיות בזמן הטורניר.
אצטדיונים.
שישה אצטדיונים, בארבע ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי גביע העולם. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים הקטנים של גואנגג'ואו ומשחק הגמר נערך באצטדיון המרכזי של העיר - אצטדיון טיאנהה.
כובשות השערים.
בסך הכל, נכבשו במהלך הטורניר 99 שערים על ידי 45 שחקניות שונות, בעוד שניים מתוכם היו שער עצמי. להלן מוצגות הכדורגלניות שהבקיעו ארבעה שערים ומעלה במהלך הטורניר:
10 שערים&lt;br&gt;
7 שערים&lt;br&gt;
6 שערים&lt;br&gt;
5 שערים&lt;br&gt;
4 שערים&lt;br&gt;
חברים בכל מחיר
חברים בכל מחיר (באנגלית: Half Baked, "חצי אפוי") היא קומדיה אמריקנית בכיכובו של הסטנדאפיסט האפרו-אמריקני דייב שאפל. הסרט מספר את סיפורם של ארבעה חברים חובבי מריחואנה. כאשר אחד מהם מסתבך בסיפור קפקאי ונכנס לכלא, שלושת חבריו מנסים לחלצו בכל מחיר. תסריט הסרט נכתב על ידי שאפל ושותפו לכתיבה ניל ברנן והשניים המשיכו לשתף פעולה בכתיבת התוכנית של שאפל, שנים מספר לאחר יציאת הסרט לאקרנים.
עלילה.
ארבעה חברים, ת'רגוד (מגולם על ידי שאפל), בריאן, סקארפייס וקני הם ארבעה חברים החיים יחדיו בדירה בעיר ניו יורק. את ימיהם הם מעבירים בעבודות מזדמנות ועישון תדיר של מריחואנה.
לילה אחד בדירה, אחרי סבב עישון, מתעורר בחבורה רעב (מאנצ'יז). קני נבחר למשימה ויורד למרכול הקרוב לקנות את המצרכים הדרושים. בצאתו מהמרכול הוא נתקל בסוס ובהשפעת הסם הוא מתמקד עליו ומתחיל להאכילו. לא חולף זמן רב, וקני מאכיל את הסוס בכל האוכל אשר יש בידו. הסוס מתמוטט, מת ומתגלה שהיה סוס משטרתי וחולה סוכרת. קני מובל למשפט בעוון הריגה של שוטר והערבות לשיחרורו נקבעת על רבע מיליון דולר.
כנראה בהשפעת הסם, מגלים באיחור של יום חבריו של קני שהוא מעולם לא חזר עם המצרכים. הם מאתרים אותו בבית כלא, הולכים לבקרו ונשבעים שיעשו הכול על מנת לשחררו בערבות. בעת היציאה מהכלא פוגש ת'רגוד אשה צעירה ואינטליגנטית בשם מרי-ג'יין ומציע לה לצאת עמו. השניים יוצאים לפגישה ות'רגוד מגלה שהיא מחזיקה בעמדות תקיפות נגד מריחואנה והוא מחליט להסתיר ממנה את חלק זה של חייו. השניים שוכבים ומתאהבים.
ת'רגוד, העובד כשרת בחברת תרופות, מגלה שבאמצעות זיוף טפסים יש לו גישה לאספקה בלתי נדלית של מריחואנה רפואית. שלושת החברים מחליטים החלטה גורלית - להתחיל לסחור בסם על מנת לממן את שיחרורו של חברם מהכלא. הם מתחילים להפיץ את מרכולתם תחת השם "מיסטר נייס-גאי". סקארפייס ובריאן מתפטרים מעבודתם על מנת להתמסר למשימה העומדת בפניהם והעסקים מתחילים לפרוח.
עסקי הסמים של החבורה משגשגים והם פוגשים מגוון של דמויות צבעוניות ומטורפות במהלך עסקיהם. השמועה פושטת גם לאוזניים לא רצויות: למשטרה, לסוחר הסמים המתחרה סמפסון והגרוע מכל: למרי-ג'יין הזורקת את ת'ורגוד על ששיקר לה. סמפסון מזמן את החבורה ומאיים עליהם שיהרוג אותם אם לא יתנו לו חצי מרווחיהם. עקב כך, השלושה מתכננים פריצה למעבדות בהם עובד ת'ורגוד על מנת להשיג כמות גדולה של מריחואנה. הפריצה נכשלת והמשטרה תופסת אותם. השלושה מציעים למשטרה לשתף פעולה וללכוד את סמפסון.
אחרי ניסיון כושל להקליט את סמפסון מבצע עם השלושה עסקת סמים, פורצת תגרה המונית בביתו שבסופה פורצת המשטרה ואוסרת אותו. השלושה וקני משוחררים מחסות החוק והחיים חוזרים למסלולם הרגיל. ת'ורגוד ומרי-ג'יין חוזרים להיות זוג והוא מפסיק להשתמש במריחואנה . ת'ורגוד מסיים את הסרט במוסר השכל:
על הסרט.
הסרט הפך להיות סרט קאלט בקרב קהילת צרכני המריחואנה בארצות הברית ובארצות נוספות. הסרט הפיק ציטוטים רבים שהמפורסם ביניהם הוא: "אני רוצה להתקשר לסמפסון" שהפך לקוד להזמנת סמים בקרב קהילת חובבי הסרט. בקופות הסרט הצליח באופן יחסי וגרף כ-17 מיליון דולר מול השמונה שהושקעו בו. דייב שאפל התבטא ב-2006 באומרו שהתסריט המקורי היה הרבה יותר נועז וסרטי יוניברסל צנזרו אותו עד להפיכתו ל"סרט מריחואנה לילדים".
במובנים רבים, אפשר לראות את הסרט כמעין פרודיה על סטלנים, על המשטרה, ועל עולם הפשע.
Half Baked
קוריירה דלה סרה
קוֹרִייֶרֶה דֶלָה סֶרָה (איטלקית Corriere della Sera - "שליח הערב") הוא עיתון יומי איטלקי, בבעלות קבוצת RCS. יוצא לאור ממרץ 1876, ונחשב לעיתון האיטלקי הנפוץ ביותר מתחילת המאה ה-20. מערכת העיתון נמצאת במילאנו, והוא מודפס בפורמט ברואדשיט.
היסטוריה.
העיתון פורסם לראשונה ביום ראשון 5 במרץ 1876. בשנת 1899 החל העיתון להציע מוסף מאויר שבועי, La Domenica del Corriere ("יום ראשון של השליח").
בתחילת המאה ה-20, בניהולו של לואיג'י אלברטיני, הפך "קוריירה דלה סרה" לעיתון הנפוץ ביותר באיטליה, ומאז שמר על חשיבותו והשפעתו. "קוריירה דלה סרה" הדפיס לראשונה קומיקס באיטליה בשנת 1908 כמוסף לילדים, Corriere dei Piccoli. מטה העיתון נמצא באותם מבנים מתחילת המאה ה-20, ולכן הוא מכונה בפי העם "עיתון ויה סולפרינו" על שם הרחוב שבו הוא נמצא מאז. כפי שהשם מעיד, הוא היה היה במקור עיתון ערב.
בתקופת המשטר הפשיסטי באיטליה, העיתון מימן את פרס מוסוליני שהוענק בין היתר לסופרים עדה נגרי ואמיליו צ'קי.
מריו בורסה, אנטי-פשיסט לוחמני, מונה לעורך הראשי של העיתון במאי 1945. הוא פוטר בגלל נטיותיו הפוליטיות באוגוסט 1946 והוחלף על ידי גוגלילמו עמנואל, עיתונאי ימני. עמנואל כיהן בתפקיד עד 1952.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 העיתון בלט כמוקד של הממסד השמרני באיטליה, היה אנטי-קומוניסטי ובעד נאט"ו. באותן השנים הוא השפיע על עיצוב דעותיהם של המעמדות הגבוהים והבינוניים במדינה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 בעלי העיתון, משפחת קרספי, מכרו את חלקו ל-RCS Media. בנוסף נסחרו מניות העיתון בבורסה איטליאנה. בעלי המניות העיקריים שלה היו קבוצת פיאט וכמה מהקבוצות התעשייתיות והפיננסיות הגדולות באיטליה. בשנת 1974 עברה RCS Media לבעלת השליטה בעיתון.
בשנת 1988 תפצתו של "קוריירה דלה סרה" הייתה 715,000 עותקים ביום, והוא היה לעיתון השני הנקרא ביותר באיטליה. העיתון השיק את מוסף השבת שלו, IO Donna, בשנת 1996. בשנת 1997 חזר להיות העיתון האיטלקי הנמכר ביותר עם תפוצה של 687,000 עותקים ביום.
בשנת 2003, עורך העיתון, פרוצ'יו דה בורטולי, התפטר מהתפקיד. עיתונאים ופוליטיקאים מהאופוזיציה טענו כי ההתפטרות נבעה מביקורת העיתון על סילביו ברלוסקוני.