ב-2009 יצא לאור האלבום "מאז שבאת". את שיר הנושא הלחין מסורי למילים של ניסן פרידמן.
בט"ו באב 2016 הוציא איתן מסורי לאור את השיר "שיר אהבה בשבילך". מילים ולחן: ניסן פרידמן.
ב-2018 גילם מסורי יחד עם ישראל גוריון את "צמד הדקלאים" המוזיקלי, כחלק מקמפיין פרסומי עבור הדקלאים, קואופרטיב מגדלי ומשווקי תמרים.
חיים פרטיים.
מסורי אלמן ולו שני ילדים - עידן ודנה. לאחר פטירת אשתו ענת ב-19 בפברואר 2011 הוא הנציח אותה, כאשר הלחין וביצע את השיר "קור ינואר פברואר", למילים שהיא כתבה. מתגורר ברמת-גן.
בנו עידן מסורי השתתף בעונה השנייה של התוכנית "אהבה חדשה" ופרש ביום החמישי.
בתו דנה מסורי מעצבת תכשיטים ובעלת המותג DUSHI.
הורד הלבן
אברון הגיד על שם גולג'י
אברון הגיד על שם גולג'י (מכונה גם גופיף גולג'י או רק אברון גולג'י אך אין לבלבלו עם אברון גולג'י שנמצא בתא) הוא קולטן חישה הממוקם בצמתי שריר-גיד ומייצר משוב המועבר למערכת העצבים המרכזית על עוצמת מאמץ המתיחה על מערכת השריר-גיד בעת כיווץ השריר.
אנטומיה.
אברוני הגיד על שם גולג'י מרוכזים באזור החיבור בין השריר לגיד ומונחים בתוך רצף העברת הכוח מהשריר לגיד. גוף האברון מורכב מסיבי קולגן המחוברים מצידם האחד לעשרה עד חמישה עשר סיבי שריר ומצידם השני לגיד.
האברון מעוצבב על ידי סיב עצב תחושתי מסוג Ib (השני רק לסיב מסוג Ia במהירות ההולכה שלו), המתפצל לסיבונים העוטפים קבוצות של סיבי קולגן.
תגובת אברון גולג'י לשינויים במאמץ המתיחה על השריר.
כאשר השריר מתכווץ, נמתחים סיבי הקולגן של האברון. מתיחתם מעוותת את קצוות סיב העצב וגורמת לפתיחת תעלות יונים וליצירת דחפים עצביים הנשלחים למערכת העצבים המרכזית דרך סיב העצב.
קצב הדחפים העצביים מעיד על גודל הכוח המופעל על האברון: בהפעלת כוח חזק במהירות מתעוררת תגובה דינמית מיידית, חזקה וקצרה של האברון, ולאחריה נמשכת תגובה סטטית חלשה יותר ופרופורציונלית לכוח המופעל על האברון.
הסיבים העצביים מסוג Ib מתחברים בין היתר דרך אינטרנוירון לנוירונים התנועתיים של השריר, דרך סינפסה בעלת השפעה מעכבת ויוצרים קשת רפלקס בעלת מנגנון משוב שלילי. כאשר מופעל כוח רב מדי על האברון (ועל השריר-גיד) מעוכבת פעולתו של השריר ומפחיתה את העומסים המופעלים עליו. ההפחתה בפעולת השריר מגנה עליו מקריעה ועל חיבור הגיד-עצם משבר תלישה.
קייזן
קרל רוברט נסלרודה
הרוזן קרל רוברט נסלרודה (Karl Robert Nesselrode; 14 בדצמבר 1780 – 23 במרץ 1862) היה דיפלומט רוסי ממוצא גרמני-בלטי ואחד המדינאים השמרנים הבולטים בברית הקדושה.
חייו.
נסלרודה נולד בליסבון, פורטוגל, שם שימש אביו – רוזן באימפריה הרומית הקדושה (נפטר ב-1810) – שגריר של הצאר הרוסי. מתוך כבוד לאמו הפרוטסטנטית הוא נטבל בבית התפילה של השגרירות הבריטית, וכך נעשה חבר בכנסייה האנגליקנית. את חינוכו קיבל בגימנסיה בברלין, שם שירת אביו כשגריר בחצר מלך פרוסיה.
בגיל 16 התגייס לצי המלחמתי הרוסי, והודות להשפעת אביו קיבל את תפקיד המזכיר הימי לצאר פאבל הראשון. אחר כך עבר לצבא, ובתקופת שלטונו של הצאר אלכסנדר הראשון הצטרף לשירותו הדיפלומטי. הוא סופח לשגרירות הרוסית בברלין ומאוחר יותר נשלח להאג.
באוגוסט 1806 הוטל על נסלרודה לסייר בדרום גרמניה ולדווח על חילות הצרפתים; אחר כך שירת בזה אחר זה כמזכירם הדיפלומטי של הגנרלים קמנסקי, בוקסהויבדן ופון בניגסן. הוא נכח בקרב אילאו (Eylau) בינואר 1807, וסייע במשא ומתן לחתימת חוזה טילזיט.
נסלרודה נעשה מזכיר המדינה ב-1814 והיה ראש המשלחת הרשמית של רוסיה לקונגרס וינה, אם כי רוב הזמן ניהל אלכסנדר הראשון את ענייני החוץ בעצמו. ב-1816 נתמנה נסלרודה לשר החוץ הרוסי, וחלק את התפקיד עם הרוזן יואניס קפודיסטריאס עד פרישתו של זה ב-1822. משך ארבעים שנים כיוון נסלרודה את המדיניות הרוסית, והיה מהמדינאים הקונסרבטיבים האירופים הבולטים של הברית הקדושה. בין 1845 ו-1856 שירת כראש הממשלה. ב-1849 שיגר חיילים רוסים לעזרת אוסטריה כדי לדכא את מאבק ההונגרים לעצמאות בהנהגת לאיוש קושוט. ניסיונות נסלרודה להרחיב את השפעתה של רוסיה אל הבלקנים והים התיכון הובילו לעימות עם טורקיה, בריטניה וצרפת במלחמת קרים (1853 – 1856). בריטניה וצרפת ראו בדאגה את השפעתה הגוברת של רוסיה והחליטו לסייע לטורקים כדי לבלום אותה. מאוחר יותר השתתף נסלרודה במשא ומתן לחתימת חוזה פריז שסיים את המלחמה.
לוסיו קוסטה
לוסיו מרסל פרירה ריביירו לימה קוסטה (בפורטוגזית: Lúcio Marçal Ferreira Ribeiro Lima Costa; 27 בפברואר 1902, טולון – 13 ביוני 1998, ריו דה ז'ניירו) היה אדריכל ומתכנן ערים ברזילאי חשוב. קוסטה היה מחשובי הזרם המודרניסטי בברזיל וזכור בעיקר בזכות תכנון העיר ברזיליה ב-1956.
ביוגרפיה.
קוסטה נולד בצרפת להורים ברזילאים והתחנך באנגליה ובשווייץ עד 1916. את לימודי האדריכלות סיים בריו דה ז'ניירו ב-1924.
עבודותיו האדריכליות התאפיינו בשילוב בין הבנייה המסורתית של ברזיל, "הבארוק הבריזילאי" והשפעה ניכרת של האדריכלות המודרנית שהחלה לפרוח בימיו כאדריכל צעיר. בין 1930 ל-1932 היה שותף לעבודה עם האדריכל הרוסי גרגורי וורשבצ'יק, פוטוריסט שהביא למעשה לראשונה את המודרניזם לברזיל.
בשנת 1936, הזמין קוסטה את לה קורבוזיה להיות שותף בתכנון משרדיו החדשים של משרד החינוך והבריאות הברזילאי כמחאה על ההחלטה לתכננם בסגנון אר דקו על ידי ארכימדס ממוריה, אדריכל ברזילאי נוסף בתקופה זו. הזמנה הפגנתית זו הביאה כבר אז למחלוקת סביב מקומה של האדריכלות המודרנית בברזיל.
בסוף שנות ה-30 חבר קוסטה לאוסקר נימאייר ותכנן יחד איתו את הביתן הברזילאי ליריד העולמי בניו יורק בשנת 1939, פרויקט שבו השפעתם של לה קורבוזיה והתפישה המודרניסטית הייתה רבה. החברות בין השניים נמשכה גם בזמן תכנון העיר ברזיליה בשנות ה-50. באותן שנים תכנן יחד עם האדריכלית הצרפתית שארלוט פאריו על הביתן הברזילאי באוניברסיטת פריז.
תכנון העיר ברזיליה ב-1956 הושפע במידה רבה מתכנון העיר צ'אנדיגאר בהודו על ידי לה קורבוזיה, שנים ספורות קודם לכן. את תכנון העיר ביצע קוסטה, ואילו נימאייר תכנן רבים ממבני הממשל והציבור של העיר החדשה. תכנון העיר, שגרר מחלוקות רבות הנמשכות עד היום, היה דוגמה לתכנון עירוני מודרניסטי שניסה ליצור סוג חדש של עירוניות. התכנון פרס את העיר על שטח עצום בגודלו ובצורה המזכירה צורתו של מטוס וכלל מערכת כבישים מתקדמת מאוד. עיקר הטענות כנגד התכנון הוא שהעיר בנויה למעשה עבור מכוניות ולא עבור הולכי רגל, מה שיוצר בעיר בעיות של תנועה ,ובעל השלכות סביבתיות בריאותיות חברתיות וכלכליות קשות שנובעות מבניית העיר בסגנון של פרוור משתרע.
הקוסם מארץ עוץ (פירושונים)
אדית האן
אדית האן בר (Edith Hahn Beer; 24 בינואר 1914, וינה - 17 במרץ 2009 לונדון) הייתה סטודנטית למשפטים יהודייה באוניברסיטת וינה, שנמלטה מאוסטריה בגיל 24, לאחר הסיפוח לגרמניה (אנשלוס), מצאה מקלט בגרמניה ושרדה את השואה לאחר שהתחתנה עם גרמני נאצי בשם ורנר פטר (Werner Vetter). בעלה הגרמני שמר את סודה במשך כל תקופת המלחמה. לבני הזוג, שהתגרשו ב-1947, נולדה בת, אנגלה, שהייתה ליהודייה היחידה שנולדה בבית חולים גרמני ב-1944.
ביוגרפיה.
נעורים באוסטריה.
אדית האן נולדה בווינה בשנת 1914 כבת הבכורה במשפחה יהודית מתבוללת בת שלוש בנות. הוריה, לאופולד וקלוטילדה, החזיקו וניהלו מסעדה. למרות העובדה שלימודים בגימנסיה לא היו מקובלים במשפחות של מסעדנים, הצליח אחד המורים לשכנע את האב לממן לביתו את הלימודים בגימנסיה. בנעוריה גילתה האן עניין בספרות, פילוסופיה והיסטוריה והתקבלה ללא קושי ללימודי משפטים באוניברסיטת וינה. היא תכננה קריירה בתחום זה אולם הפלישה הנאצית לאוסטריה שיבשה את תוכניותיה כיוון שלא הורשתה לגשת למבחני ההסמכה.
בנוסף, נשלחו האם ובנותיה ל"גטו" של וינה.
אחותה, יוהנה, היגרה בנובמבר 1938 לארץ ישראל. אחותה, מריה, נישאה בדצמבר 1938 לחבר ללימודים של האן והשניים הצליחו להימלט מאוסטריה ולהעפיל לארץ ישראל בפברואר 1939.
האן פנתה לאהבת נעוריה, פפי רוזנפלד, יהודי שהתנצר, והציעה שהשניים יתחתנו וינסו להימלט יחד מאוסטריה. רוזנפלד סירב להצעתה.
ב-1941 נשלחה האן לתקופה של 13 חודשים לעבודות כפייה בצפון גרמניה בקטיף אספרגוס ובמפעל קרטון. האם נותרה לבדה בגטו. שבועיים בטרם חזרתה המיועדת לווינה נשלחה אמה לאושוויץ ומאז לא נודעו עקבותיה.
זהותה החדשה.
האן שבה לווינה ושם תלשה מעל בגדיה את הטלאי הצהוב, ירדה למחתרת והחלה לנדוד בין מקומות מסתור. לבסוף נחלצה לעזרתה ידידה נוצרייה, קריסטל מרגרט דנר, שסיכנה את חייה ונתנה לה את מסמכיה. הידידה עצמה ביקשה מסמכים חדשים והסבירה כי ניירותיה אבדו בדנובה. האן נאלצה לעזוב את וינה ולנסוע לגרמניה, כדי שהשלטונות לא יגלו את הכפילות.
בגיל 28, בשנת 1942 לקחה האן רכבת במסמכים המזויפים למינכן. שם הציגה את עצמה כגרטה דנר (Grete Denner), אחות מתנדבת בצלב האדום.
הבעל הגרמני.