ב-1850 לערך קרסה תעשיית הטקסטיל באראו בשל מדיניות פרוטקציוניסטית של המדינות השכנות. תעשיות אחרות התפתחו באותה תקופה והחליפו אותה, כולל ייצור מכשירים מתמטיים, נעליים ובטון. החל מראשית המאה ה-20 התפתחו כמה מפעלי ייצור למוצרי חשמל. בשנות השישים של המאה ה-20 עבדו יותר אזרחים במגזר השירותים או במגזר הממשלתי ברמת הקנטון מאשר במגזר התעשייתי. במהלך שנות השמונים נסגרו מפעלים רבים באראו.
ב-1802 הוקם באראו בית הספר של הקנטון. היה זה בית הספר הלא-קהילתי הראשון בשווייץ ויצא לו שם טוב. בבית ספר זה התחנכו זוכי פרס נובל כמו אלברט איינשטיין, פאול קארר וורנר ארבר בנוסף לכמה פוליטיקאים וסופרים שווייצרים.
רכישתו של אוסף כתבי יד ב-1803 הניחה את היסוד להקמת מה שמאוחר יותר יהיה לספריית הקנטון, המכילה בין השאר את ספר התנ"ך בביאורו של אולריך צווינגלי, כתבי יד ואינקונבולים. במקביל החלו לצאת באראו עיתונים שביטאו את האווירה המהפכנית של העיר. החל מ-1820 הייתה אראו מקום מקלט למבקשי מקלט מדיני.
מערכת החינוך העירונית והפעילויות התרבותיות של אראו הורחבו באמצעות הקמתם של מספר רב של מוסדות. ב-1883 נבנו תיאטרון ואולם קונצרטים, ששופצו והורחבו ב-1995. ב-1922 נפתח מוזיאון הטבע של ארגאו. מפעל טקסטיל לשעבר הוסב ב-1974 למבנה תיאטרון קטן ומרכז תרבות אלטרנטיבית הוקם במפעל לשעבר למספוא לבעלי חיים.
העיר העתיקה.
העיר ההיסטורית העתיקה היא בצורת מרובע והיא מחולקת לארבעה חלקים (Stöcke). מדרום לעיר העתיקה משתרע ה-Laurenzenvorstadt, שהוא החלק שהעיר שבעבר היה מחוץ לחומותיה. אחד המאפיינים של העיר הם הגמלונים המצוירים שלה, שעל שמם קרויה אראו לעיתים בשם "עיר הגמלונים היפים". העיר העתיקה, ה- Laurenzenvorstadt, בניין הממשלה, הספרייה, הארכיב והמוזיאון לאומנות רשומים כולם כאתרי מורשת לאומיים.
מקורם של בנייני העיר העתיקה במיזמי הבנייה של המאה ה-16, שבמסגרתם הוחלפו או הורחבו כמעט כל הבניינים מימי הביניים. תהליך ההתפתחות האדריכלי של העיר הסתיים במאה ה-18, כאשר החלה העיר להתרחב מעבר לחומה. רוב בנייני הפרברים הם מתקופה זו.
הטירה הקטנה (Schlössli), מגדל רור ומגדל השער העליון נותרו כמעט ללא שינוי מאז המאה ה-13. הטירה הקטנה היא הבניין העתיק ביותר באראו. היא הייתה קיימת בעת ייסודה של העיר לאחר שנת 1200, אך מועד בנייתה המדויק לא ידוע. בניין העירייה נבנה סביב למגדל רור ב-1515.
מגדל השער העליון ניצב לצד השער הדרומי של חומת העיר ודרכו עובר הכביש ללוצרן ולברן. מבנה זה שימש כבית הכלא העירוני מאז ימי הביניים. באמצע המאה ה-20 הותקן במגדל קריון.
הכנסייה של אראו נבנתה בין השנים 1471 – 1478. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית, ב-1528, נהרסו 12 המזבחות שלה והעיטורים שעליהם. ב-1634 נבנתה "מזרקת הצדק" (Gerechtskeitbrunnen) והיא עשויה מאבן גיר צרפתית. המזרקה כוללת פסל של אלת הצדק העשוי מאבן חול ומכאן שמה של המזרקה. המזרקה הוקמה במקור ברחוב שבחזית בניין העירייה, אך ב-1905 היא הועברה למיקומה הנוכחי בחזית הכנסייה כחלק מהתמודדות עם צורכי התחבורה של העיר.
אוכלוסייה - דמוגרפיה.
אחרי הנהגת הרפורמציה הפרוטסטנטית בדת הנוצרית בשנת 1528 כמעט כל תושבי העיר הפכו לרפורמים לפי הרפורמה מיסודו של אולריך צווינגלי. החל מן המאה ה-19 הגירה מחלקי שווייץ אחרים ומחו"ל גרמה לעלייה מתמדת במספר בני המיעוט הרומי-קתולי. בעקבות הגירת טורקים ברבע האחרון במאה ה-20 הפך המיעוט המוסלמי סוני וקהילה הדתית השלישית בחשיבות. בדצמבר 2000 החלוקה לפי אמונות דתיות בעיר הייתה כלהלן:41.2% נוצרים רפורמים, 28.9% נוצרים רומיים-קתוליים, 4.8% מוסלמים ,3.2% נוצרים אורתודוקסיים 2.4%
בני קהילות פרוטסטנטיות אחרות או "כנסיות חופשיות", 2% - דתות אחרות, 14.4% הכריזו עצמם כ"חסרי דת", והשאר לא הצהירו דבר.20.9% מהתושבים בעיר הם ממשפחות מהגרים וללא אזרחות שווייצרית.
ספורט.
אראו היא מקום משכנה של קבוצת הכדורגל אראו המשחקת בליגת המשנה השווייצרית.
PrankvsPrank
אמבריתופודיים
אמבריתופודיים (שם מדעי: Embrithopoda) היא סדרת יונקים נכחדת מקבוצת אפרותריה - יונקים שהתפתחו בעיקר באפריקה. האמבריתופודיים חיו בתקופות האאוקן עד האוליגוקן באפריקה, אסיה ואירופה והם נראו כמו קרנפים בעלי 2 קרני עצם ענקיות על ראשם.
למרות דמיונם לקרנפים, הם דווקא היו קרובי משפחתם של הפיליים וכן של התחשים, השפנים וכן לסדרת היונקים המימיים דסמוסטיליים. קרניהם הגדולות העמיסו על ראשם וצוואריהם וכנראה שהם היו יצורים איטיים ומסורבלים כמו הקרנפים ואף יותר. כנראה שהם היו שוכנים באזורי מים או ביצות וכן ביערות גשם טרופיים.
דסמוסטיליים
דסמוסטיליים (שם מדעי: "Desmostylia") היא סדרת יונקים נכחדת מקבוצת האפרותריה, שהכילה יונקים מימיים קדומים, דמויי פרות ים וכנראה הם היו קרוביהם וקרובי הפילים, בעלי החדק והאמבריתופודיים - כל אלה היו שותפים לקבוצה טתיתריה, בתוך קבוצת האפרותריה. הם חיו בתקופות האוליגוקן-מיוקן בצפונה של אסיה, רוסיה, יפן ואף באמריקה הצפונית במים מתוקים ומלוחים. למעשה זוהי סדרת היונקים הימיים היחידה שידועה ממאובנים. על פי חוקרים מסוימים הם היו אבותיהם הקדומים של הפילים.
אלו היו יונקים שהגיעו עד משקל 200 ק"ג והיו בעלי גוף גדול ועגלגל, ראש ואוזניים קטנות, לסתת ושיניים מיוחדות שהתאימו לתזונה צמחונית ימית, כפות בעלות פרסות וזנב קצר. הם יכלו לשחות רק במים רדודים וניזונו מצמחייה ימית, כולל בתוך הים. הם עלו ליבשה לנוח כמו כלבי ים אך היו מגושמים בה ונמצאו רוב זמנם במים.
מפלגת הירוקים של ארצות הברית
מפלגת הירוקים בארצות הברית (באנגלית: Green Party of the United States (GPUS)), היא מפלגה אמריקאית אשר עוסקת בנושאי איכות הסביבה, זכויות עובדים, אי-אלימות, צדק חברתי, זכויות להט"ב, פמיניזם, אנטי-גזענות, והתעוררות ופעילות פוליטית עממית ומקומית.
המפלגה, שהיא הרביעית בגודלה בארצות הברית, נוסדה ב-2001 כהתפתחות מאגודת המפלגות הירוקות של המדינות (ASGP), אשר קמה ב-1996, ועד מהרה הפכה למפלגה הירוקה המובילה והידועה, יותר ממפלגת הירוקים ארצות הברית (G/GPUSA), שאף היא קמה כתוצאה מהתאגדויות ירוקות מקומיות שפעלו מאז 1984.
הירוקים זכו לתשומת לב כלל-ארצית בפעם הראשונה בבחירות לנשיאות בשנת 2000, כשרצו לנשיאות וסגן הנשיאות מטעם המפלגה הפעיל ראלף ניידר ווינונה לדוק, תוך שטענו כי אין הבדל משמעותי בין שתי המפלגות הגדולות. הם זכו ב-2.7% מכלל הקולות (2,882,955 מצביעים בקול הפופולרי). ניידר גונה על ידי דמוקרטים רבים, ואף מספר ירוקים, כי הואשם כמי שלקח קולות מהמועמד הדמוקרטי אל גור ועלה לו בבחירות; קולותיו של ניידר במספר מדיניות מתנדנדות כגון פלורידה וניו המפשייר היו גורמים לגור לנצח את בוש – בוש גבר על גור בפלורידה ב-537 קולות, וניידר קיבל במדינה זו 97,488 קולות.
למפלגה היו מספר ניצחונות בבתי המחוקקים של המדינות, כולל בקליפורניה, ארקנסו ומיין. כמו כן, ישנם נבחרי ציבור מטעם המפלגה ברחבי ארצות הברית ברמה המוניציפלית.
גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר
גשר הרכבת הטורקי נחל יששכר נמצא ליד חוות דושן צפונית לחמדיה עובר מעל נחל יששכר. זהו גשר מורכב משלוש קשתות הבנוי מאבני בזלת שחורות משולבות באבנים לבנות, שנבנה בין 1905-1904 על ידי האימפריה העות'מאנית כחלק ממסילת רכבת העמק. הגשר נבנה כחלק ממסילה שחיברה את בית שאן עם צמח, והוא אחד מסדרה של גשרים ומעברי מים על תוואי המסילה. האימפריה העות'מאנית, ביוזמתו של הסולטאן עבדול חמיד השני ובתכנונו של פאשה היינריך אוגוסט מייסנר, בנתה בין השנים 1902-1905 את מסילת הרכבת החיג'אזית מדמשק, בירת סוריה, לעיר אל-מדינה שבחג'אז ואת השלוחה שלה מחיפה לסמח' (כיום "צמח") ומשם לדרעא, על קו הרכבת החיג'אזית.
השימוש במסילה ובגשר הופסק ב-1948 לאחר שבמהלך קרבות של מלחמת העצמאות פוצצו הגשרים מעל הירדן ומעל הירמוך, ונהריים עבר לירדנים מה שמנע אפשרות להגיע ברכבת לצמח.
ניסן בן חמו
ניסן בן חמו (נולד ב-15 במרץ 1974) הוא ראש עיריית ערד, עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה.
בן חמו נולד בערד. הוריו עברו מחיפה לערד והיו ממקימי העיר ומייסדיה. בוגר בית הספר תיכון אורט בעיר. התגייס לצה"ל בשנת 1992, ואת רוב שירותו ביצע ביחידת דובדבן. במהלך השירות סיים קורס קצינים והתמנה למ"פ ביחידה. השתחרר משירות קבע בשנת 1998 בדרגת רב-סרן. כיום משמש כסגן מפקד גדוד במילואים. בשנים 1999–2001 יצא לשליחות ביטחונית בדרום אמריקה.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון במנהל עסקים בהצטיינות יתרה מהמרכז הבינתחומי הרצליה והוסמך כעורך דין.
כיהן כיועץ משפטי, סמנכ"ל וחבר הנהלה בחברת ההיי-טק סרגון נטוורקס מקבוצת רד-בינת.
בבחירות לעיריית ערד שהתקיימו בינואר 2014 התמודד מול טלי פלוסקוב, שניצחה בבחירות כשקיבלה 55 אחוזים מקולות הבוחרים, לעומת 40.8 אחוז שניתנו לבן חמו. סיעתו, "עתיד חדש לערד", זכתה בחמישה מנדטים, והייתה הסיעה הגדולה במועצת העיר. בעקבות בחירתה של פלוסקוב לכנסת העשרים היא פרשה מראשות העיר, ובבחירות שנערכו ביוני 2015 קיבל בן חמו 71.74 אחוז מקולות הבוחרים ונבחר לראש העירייה. במהלך הבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום ה-35 ברשימת יש עתיד לכנסת.
בן חמו נבחר ברוב קולות הציבור החילוני, שחש בשנים האחרונות מאוים מהגעתן לערד של מאות משפחות מחסידות גור.
בבחירות אוקטובר 2018 ניצח בן חמו ברוב של 63% מקולות הבוחרים, לאחר שניצח את נציג מפלגת הליכוד שזכה לתמיכת חסידות גור בעיר ומפלגת 'כולנו'.