לאומץ פיזי ומוסרי ערך רב במילוי תפקידו של חייל ושל שוטר. תכונת האומץ קיבלה ביטוי גם בחיי הדת, לעיתים עד לדרגה של קידוש השם ביהדות וקדוש מעונה בנצרות. אומץ הוא בין ארבע הסגולות המרכזיות בדת הקתולית. בזרם הקתולי והאנגליקני של הנצרות אומץ הוא בין שבע המתנות שניתנו לבני האדם על ידי רוח הקודש.
הגדרתו של המונח אומץ משתנה בין תרבויות שונות ובין אנשים שונים. יש המגדירים אומץ כהיעדר פחד במצב שבו בדרך כלל מתעוררת תחושת פחד. אחרים טוענים כי אומץ בא לידי ביטוי דווקא אצל אלה החשים פחד ומצליחים להתגבר עליו.
מאפיינים של החלטות אמיצות.
פרופסור שהראם השמט (Shahram Heshmat) פרסם בשנת 2016 במגזין פסיכולוגיה פופולרית, Psycology Today את 10 המאפיינים שלדעתו כלולים בכל החלטה אמיצה. הוא הדגיש כי אף על פי שהמאפיינים הם פרי דעתו האישית, הם מבוססים מחקרים שערך לאורך השנים תוך שהתמחה בתחום קבלת החלטות וההתנהגות האנושית.
סופר-פוזיציה
תחנת הרכבת קרית מלאכי
כריסטוף פריק
כריסטוף פריק (בגרמנית: Christof Perick; נולד ב-1946) הוא מנצח גרמני.
חייו.
פריק ניצח על תזמורות בגרמניה לאורך תקופות זמן ממושכות מאז 1974, ומאז 1992 הוא עובד במקומות שונים בעולם. בין השאר היה מנצחה של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס.
עבודתו במוזיקה עכשווית כוללת ניצוח על ביצוע הבכורה של האופרה "אדיפוס" מאת וולפגנג ריהם באוקטובר 1987.
בשנת 2001 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שרלוט וכיהן בתפקיד זה עד 2010.
מאז 2006, פריק מכהן כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הממלכתי הבווארי בנירנברג, במקביל לתפקידו כמנצח ראשי של הפילהרמונית של נירנברג. נוסף למשרות הניצוח שלו, מטז 1999 הוא מכהן גם כפרופסור לניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה בהמבורג.
פריק ואשתו אולריקה, שחקנית במקצועה, מתגוררים דרך קבע בגרמניה.
המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה
המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה על שם נרי בלומפילד היא מכללה אקדמית להכשרת מעצבים, המשלבת במסגרת זו את מקצוע החינוך. המרכז שוכן במושבה הגרמנית שבחיפה.
היסטוריה.
המוסד הוקם בשנת 1971 על ידי ארגון ויצו העולמי, כמוסד שנועד לקדם את החינוך המקצועי בארץ. במשך השנים חלק המרכז האקדמי את מבניו עם תיכון "ויצו לאמנות", ובשנת 2002 עבר המרכז האקדמי למשכנו החדש והמודרני במושבה הגרמנית. משנה זו ועד 2018 כיהן כנשיא המרכז האקדמי פרופ' דוד אלכסנדר. משנת 2018 מכהן כנשיא פרופ' שמעון עמר.
במרכז האקדמי פועלות חמש מחלקות לתואר ראשון במקצועות העיצוב:
הלימודים משולבים עם מקצוע ההוראה והבוגרים מקבלים, בסיום לימודיהם, תעודת הוראה בנוסף לתואר הראשון. לימודי ההוראה והחינוך במרכז האקדמי מתקיימים במקביל ללימודי ההתמחויות, ומטרתם להעשיר את לימודי התואר בתחום מדעי החברה והרוח, להקנות מיומנויות מחקר, ולהכשיר מורים לבתי-הספר העל-יסודיים בתחומי העיצוב והחינוך.
המרכז האקדמי מפעיל גם מחלקה ללימודי חוץ. המחלקה מאפשרת לימודים שאינם מחויבים בכללים החלים על לימודים אקדמיים, ואלה כוללים מגוון של קורסים בתחומי עיצוב מגוונים: עיצוב גרפי, עיצוב פנים, צילום מקצועי, עיצוב אופנה, עיצוב תכשיטים, סטודיו ברישום וציור ותוכנות מחשב בעיצוב. כמו כן קיימות מסגרות ללימודי קדָם ולימודי המשך.
במסגרת לימודי ההמשך, המיועדים לבוגרי לימודי חוץ ולבוגרים בעלי תואר אקדמי בעיצוב, נלמדים קורסים מתקדמים ובהם למשל "מורשה נגישות מתו"ס", המיועד לאדריכלים ומהנדסים.
בניין המרכז האקדמי.
במקום בו שוכן המרכז האקדמי היה מבנה ששימש בעבר כמרכז נוער. המבנה ניתן למרכז האקדמי על ידי עיריית חיפה לשם הפיכתו למשכנו החדש של המרכז האקדמי. לאחר תחרות בין מרצי המחלקה לאדריכלות, זכו האדריכלים יורם פופר ואלי הירש, בשיתוף לוסיאנו סנטנדראו, לתכנן את המבנה. המבנה הוא חלק ממכלול הכולל כיכר המקשרת בין הרחוב הראשי של המושבה הגרמנית לבין המרכז האקדמי. פנים המבנה מודרני ודינמי וחיצוניותו משתלבת באופי הבניה במושבה הגרמנית. בשנת 2007 זכו האדריכלים המתכננים בפרס אות העיצוב על מבנה המרכז האקדמי.
קומת הכניסה של המבנה משמשת כגלריה לתערוכות מתחלפות של בוגרי המוסד ואמנים נוספים.
אגודת הסטודנטים.
אגודת הסטודנטים של המרכז האקדמי ויצו חיפה מוכרת כמלכ"ר משנת 2011. האגודה מורכבת מארבע מחלקות: דוברות וניו מדיה, רווחה, אקדמיה ותרבות. בראש כל מדור יושב רמ"ד הכפוף ליו"ר האגודה. כל פעילי האגודה הם סטודנטים במכללה ומטרת כולם לייצג, לתמוך ולסייע לסטודנטים בזמן הלימודים.
האגודה פועלת כל העת בתוך המכללה ומחוצה לה, החל מחברות בהתאחדות הסטודנטים הארצית ועד לפעילות כחלק משדולה בכנסת, על מנת ליצור עבור הסטודנטים את התנאים האקדמיים והחברתיים הטובים ביותר.
דיטריום
שדרות אנדראשי
שדרת אנדראשי (בהונגרית: Andrássy út) היא שדרה מרכזית באורך 2.5 קילומטרים, הממוקמת בפשט, ברובע השישי של בודפשט. השדרה מקשרת את "ארז'בט טר" (כיכר אליזבת - Erzsébet tér), הנמצאת במרכז פשט הוותיקה, לכיכר הגיבורים (Hősök tere), שנמצאת בכניסה לפארק העירוני (Városliget). בהיותה דוגמה מייצגת למגוון הסגנונות האדריכליים האירופיים של המאה ה-19, הוכרה שדרת אנדראשי בשנת 2002 כאתר מורשת עולמית, וצורפה להכרזה הקודמת שכללה את מרכזה ההיסטורי של העיר בודפשט.
היסטוריה.
על הקמת השדרה הוחלט בשנת 1870 כחלק מתנופת הפיתוח הגדולה בבודפשט של סוף המאה ה-19, והבנייה עצמה החלה בשנת 1872. השדרה תוכננה על ידי ועדה מיוחדת שהוקמה לשם כך, ואשר ביצעה חלק מעבודות הסלילה וההקמה. השטח שנועד להקמת השדרה שכן באזור טרזווארוש (Terézváros - "העיר של תרזה"), שנקרא כך לכבוד הקיסרית מריה תרזה, ואשר כלל בנייה צפופה ללא תכנון.
עורק התנועה נפתח ב-1876, ובמשך עשור נוסף הושלמו 131 הבניינים שלאורכו. בנייני הפאר לאורך השדרה נבנו על ידי האדריכלים המוערכים ביותר של התקופה, ובנייתם מומנה בעיקרה על ידי הבנק ההונגרי. הם אוכלסו על ידי האצולה ההונגרית ועשירי העיר, ושמה של השדרה נקבע בשנת 1885 על שמו של דיולה אנדראשי, אחד התומכים הגדולים בבניית הפרויקט, שיזם את הקמתו לאחר ביקור בפריז. עם זאת, השדרה שינתה את שמה מספר פעמים, ונקראה על שמו של סטלין (Sztálin út) ב-1947, ומ-1957 ועד 1990 היה שמה "שדרת הרפובליקה העממית" (Népköztársaság útja).
בין השנים 1893–1896, ולכבוד חגיגות המילניום לכיבוש הונגריה בידי המדיארים, נבנה מתחת לשדרה קו רכבת תחתית שהיה השני בעולם לאחר הרכבת התחתית של לונדון והראשון שנבנה באירופה היבשתית. הקו שימש את הנוסעים ממרכז העיר אל יריד המילניום שנערך בשנת 1896 בפארק העירוני, בקצה הצפון-מזרחי של השדרה. קו זה הוא אחד משלושת קווי הרכבת התחתית בעיר, והוא פועל גם כיום.
אתרים לאורך השדרה.
השדרה מתחלקת לארבעה קטעים שונים זה מזה באופיים. בחלקה המתחיל בארז'בט טר במרכז העיר היא נושאת אופי מסחרי, ורוחבה 34 מטר. לאחר כיכר אוקטגון (Oktogon) היא מתרחבת כדי 45.5 מטר ויש בה מוסדות אקדמיים לצד בתי מגורים. בכיכר קודאי קרנד (Kodály körönd) היא מתרחבת אף יותר, ולאורכה גנים המשתרעים בחזיתות הבתים. לבסוף, מרחוב באיזה (Bajza utca) ועד כיכר הגיבורים, משתרעות לאורכה וילות מוקפות גנים.
אתרי עניין לאורך השדרה:
מטוס מטען
מטוס מטען או מטוס תובלה הוא כלי טיס שעוצב ותוכנן במיוחד לצורך הובלת מטענים, להבדיל מהובלת נוסעים. התאמת המטוס לתפקידו מצריכה מספר מאפיינים העוזרים בזיהוי מטוס מטען: גופו של המטוס נראה "עבה" יותר ממטוסי נוסעים, כנפיים עליונות מאפשרות לקרקעית המטוס להיות קרובה יותר לקרקע, מספר גדול של גלגלים המאפשרים גם נחיתה במסלולים מאולתרים, זנב גבוה המאפשר פתיחת דלת מטען אחורית. חלק ממאפיינים אלה אינו קיים במטוסי מטען אשר נבנו במקור להטסת נוסעים ועברו הסבה לשימוש כמטוסי מטען.
כבר בשנת 1911 החל השימוש במטוסי מטען, בתחילה היו אלה מטוסי דואר אוויר. מטוסים אלה לא תוכננו כמטוסי מטען. בתחילת שנות ה־20 החלו לראשונה יצרני מטוסים לבנות מטוסי מטען ייעודיים.
רבים רואים במטוס אראדו Ar 232, אשר נבנה לשימוש חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה, כמטוס המטען "האמיתי" הראשון, זאת כיוון שמטוס זה נושא רבים מן המאפיינים המודרניים של מטוס מטען. רוב מטוסי המטען במלחמת העולם השנייה, בחיל האוויר הגרמני ובחילות אוויר אחרים, היו מטוסי נוסעים שהוסבו לתצורת מטען. בחילות האוויר של בנות הברית בלט בתפקיד זה מטוס ה־DC-3 דקוטה.
עם תום מלחמת העולם השנייה החלו יצרני מטוסים שונים לייצר מטוסי מטען, חלקם בעלי מאפיינים "ניסיוניים". פיתוח מנוע הטורבו־פרופ איפשר תכנון מטוסי מטען כבדים ויעילים יותר, הבולט ביניהם הוא מטוס ה־C-130 הרקולס המשמש עד היום כאמת מידה למטוסי מטען.
בישראל פועלות שתי חברות המתפעלות מטוסי מטען, ק.א.ל. ואל על.
מטוסי מטען מוסבים.
מטוסי מטען מוסבים הם מטוסים שנבנו כדי לשמש מטוסי נוסעים ועברו הסבה למטוסי מטען. בתהליך ההסבה הוסרו מן המטוסים כל מאפייני הנוחיות והאביזרים הדרושים למטוס נוסעים ונבנתה בהם דלת מטען, או דלתות מטען, רחבה וגדולה לצורך טעינה ופריקה.