המוזיאון נוסד בשנת 1869 ובתחילת דרכו שכן בבניין הארסנל (בניין מאגר התחמושת) שבסנטרל פארק. בשנת 1874 נרכשה הקרקע למבנה הנוכחי של המוזיאון, והמבנה המקורי תוכנן בסגנון נאו-גותי על ידי קלוורט ווקס וג'ייקוב ריי מולד (אשר בנו יחד עם פרדריק לו אולמסטד את המבנים בסנטרל פארק הסמוך), והמבנה נבנה בין השנים 1874–1877.
בהמשך הורחב המוזיאון ונבנתה חזיתו הדרומית העטוייה לבנים אדומות. חזית זו שתוכננה בסגנון נאו-רומנסקי על ידי ג' קליבלנד קאדי הפכה לסימן היכר ולסמל של המוזיאון.
חזית בסגנון רומי פרי תכנונו של ג'ון ראסל פופ נבנתה בשנת 1936 בצידו של המוזיאון הפונה לסנטרל פארק. חזית זו מובילה לאולם הכניסה החדש של המוזיאון הבנוי בצורת בזיליקה רומית, ובמרכזה נמצא שלד של בארוזאורוס המנסה להגן על צאצאה מפני אלוזאורוס טורף. אולם זה נבנה כאנדרטה לטדי רוזוולט.
תצוגות המוזיאון.
המוזיאון להיסטוריה של הטבע מפורסם בדיורמות שלו המציגות פוחלצים של בעלי חיים בסביבתם הטבעית - למוזיאון שלוש תצוגות דיורמות: בעלי חיים אסייתים, אפריקאים וצפון אמריקאים. כמו כן באולם האוקיינוסים ישנו דגם בגודל טבעי של לוויתן כחול.
אחד המוצגים הייחודיים המוצגים במוזיאון הוא ההיידה - קנו מלחמה אינדיאני שנוצר עבור המוזיאון במיוחד והובא אליו דרך פנמה (התעלה טרם נבנתה באותה עת והיו צריכים להעביר אותו ביבשה).
כמו כן למוזיאון אוסף מינרלים ויהלומים הכולל את כוכב הודו הידוע - הספיר הגדול בעולם.
למוזיאון אוסף אנתרופולוגי גדול.
למוזיאון אוסף גדול של שלדי דינוזאורים הכולל בין השאר את המפורסמים שבהם: טירנוזאורוס, טריצרטופס, אפטוזאורוס/ברונטוזאורוס, סטגוזאורוס, אלוזאורוס, סטירקוזאורוס ועוד. ב-2016 הוצב במוזיאון שלד ענק באורך 37 מטר של טיטנוזאור ענק (זאורופוד מענף הטיטאנוזאוריה) שנתגלה ב-2014 וב-2017 ניתן לו השם פטגוטיטאן במאמר מדעי.
פלנטריום היידן המהווה חלק מ"מרכז רוז לחקר הארץ והחלל" מהווה חלק מהמוזיאון.
דיק צ'ייני
ריצ'רד ברוס "דיק" צ'ייני (באנגלית: Richard Bruce "Dick" Cheney; נולד ב-30 בינואר 1941) הוא איש ציבור אמריקאי שהיה סגן נשיא ארצות הברית ה-46 במספר, שכיהן תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.
בניגוד לרוב סגני הנשיא לפניו, צ'ייני נחשב לבעל השפעה רבה בממשל והיה מראשי המחנה הניצי והנאו-קונסרבטיבי שהוביל את ארצות הברית למלחמת עיראק. צ'ייני נוקט בעמדה פרו-ישראלית, אנטי סורית ואנטי איראנית ברורה.
צ'ייני היה ראש הסגל של הבית הלבן בשנים 1975–1977, חבר בית הנבחרים מטעם ויומינג בשנים 1979–1989, מזכיר ההגנה בשנים 1989–1993 ומנכ"ל ויושב ראש חברת האנרגיה הליברטון.
נעוריו וקריירה מוקדמת.
צ'ייני נולד ב-30 בינואר 1941 בעיירה לינקולן שבמדינת נברסקה בארצות הברית. גדל בנעוריו בעיירה קספר שבמדינת ויומינג, שם גם השלים את לימודיו האקדמיים שכללו תואר שני באמנויות. הוא החל לימודי דוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון אך לא סיים אותם.
הקריירה הפוליטית שלו החלה בשנת 1969, עת הצטרף לממשל של הנשיא ריצ'רד ניקסון. צ'ייני שימש תחת ממשל ניקסון במספר תפקידים ציבוריים, בהם יועץ לעלויות המחייה, במשרד להזדמנויות כלכליות בבית הלבן, תחת דונלד רמספלד. לאחר התפטרות ניקסון ב-1974 בעקבות פרשת ווטרגייט, עבד צ'ייני בצוות שארגן את העברת הממשל לידי ג'רלד פורד ואחר כך המשיך בתפקיד עוזר בכיר לנשיא. בנובמבר 1975 החליף את ראמספלד בתפקיד ראש הסגל של הבית הלבן, והיה לאדם הצעיר ביותר שמילא תפקיד זה. הוא נותר במשרה זאת עד לתום כהונת הנשיא פורד, ואף ניהל את מערכת הבחירות של פורד.
בשנת 1977 חזר צ'ייני למדינת ויומינג, ונבחר בשנת 1978 לנציגה היחידי בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש עוד חמש פעמים עד שפרש בשנת 1989 לטובת התמנות לתפקיד מזכיר ההגנה. בבית הנבחרים כיהן צ'ייני במספר תפקידים, ביניהם יושב ראש ועדת המדיניות של הרפובליקנים (1981–1987), יושב ראש הוועידה של הרפובליקנים בבית הנבחרים ומצליף המיעוט הרפובליקני בבית הנבחרים.
צ'ייני שימש כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בשנים 1989 עד 1992 בממשלו של הנשיא ג'ורג' בוש האב. הוא פיקד באותן שנים על מבצע סופה במדבר, הידוע גם כמלחמת המפרץ הראשונה. צ'ייני גם פיקד על מבצע מטרה צודקת בפנמה. ב-1991 העניק לו הנשיא בוש את מדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
אחרי ההפסד של בוש בבחירות ב-1992, עבר צ'ייני לעסקים פרטיים הקשורים לחברות ביטחוניות ולחברות נפט. בין השאר היה יו"ר חברת האליברטון, קבלנית ענק של צבא ארצות הברית שזכתה במכרזים רבים, אך נחשדה גם בפרשות שחיתות. עברו וקשריו עם החברות האלה הובילו לביקורת נגדו כשחזר לחיים הפוליטיים.
סגן הנשיא.
בשנת 2000 ביקש ג'ורג' ווקר בוש מצ'ייני לעמוד בראש צוות החיפוש למועמדים לתפקיד סגן הנשיא. לבסוף הפתיע בוש, ובחר בצ'ייני עצמו. נוכח חוסר ניסיונו של בוש בנושאי ביטחון וחוץ והניסיון הרב של צ'ייני, הפך צ'ייני לאחד האנשים החזקים בממשל בתחומים אלה, אם לא החזק ביותר, ובאופן חסר תקדים לסגני נשיאים לפניו הוא נמצא במרכז קבלת ההחלטות של הממשל בנושאים אלה. דווקא העובדה שהוא הוחזר לפוליטיקה מפרישה, ושלא היו לו יומרות להיבחר לנשיאות בעצמו, העלו את השפעתו בבית הלבן בשל אמונו הרב של בוש בו.
בעת פיגועי 11 בספטמבר 2001, היה צ'ייני בבית הלבן וניהל את תגובת הממשל ממרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום (בונקר תת-קרקעי של הבית הלבן) בעוד הנשיא בוש הובהל מפלורידה, בה ביקר, למספר בסיסים צבאיים ברחבי ארצות הברית על גבי אייר פורס 1. למשך זמן מה אחר כך צ'ייני הקפיד לא להימצא באותו מקום עם בוש (תוך כדי שמירת קשר באמצעים אלקטרוניים) ולשמור על סודיות מיקומו. הוא אף נעלם מעיני הציבור.
יחד עם מזכיר ההגנה דונלד רמספלד, פטרונו הפוליטי לשעבר, הוא עומד בראש מחנה ה"נאו שמרנים" בממשל, שדחף ליציאה למלחמת עיראק, תוך כדי חיכוכים עם ה-CIA ומחלקת המדינה. החיכוכים עם ה-CIA, והוויכוח הציבורי על קבלת ההחלטה על היציאה למלחמה וההצדקות לה, הובילו לפרשת פליים, בה מעורב צ'ייני במידה רבה. פרשה זו גם גרמה לפרישתו של יועצו הקרוב וראש מטהו, לואיס ליבי, שנאלץ להתפטר אחרי שב-28 באוקטובר 2005 הוגש נגדו כתב אישום בפרשה.
הכהונה השנייה של הנשיא בוש החל מ-2005 הסתמנה בהחלשותו של המחנה הנאו-שמרן הניצי בממשל, על חשבון הריאליסטים בראשות מזכירת המדינה קונדוליזה רייס. לאורך זמן רב סירב צ'ייני להודות בטעויות שבוצעו במלחמה בעיראק, והוא נוקט בעמדה אופטימית יותר מזו של הנשיא בוש. החלפתו של רמספלד ברוברט גייטס הפרגמטי בתפקיד מזכיר ההגנה, פרישתם של מספר נצים נוספים מהממשל וההתנגדות הציבורית הרחבה בארצות הברית למלחמה בעיראק, שצ'ייני מצטייר כאחד מהאחראים ליציאה אליה, החלישה עוד יותר את השפעת משרד סגן הנשיא על קבלת ההחלטות בבית הלבן. אחת מהמחלוקות העיקריות בין שני האגפים בממשל, הוא היחס לאיראן. בעוד האגף הריאליסטי טוען כי יש לנסות להדבר עם איראן, סגן הנשיא מביע עמדה תקיפה נגד הדברות כזו ואנשי אגפו קבעו כי יש להציב לאיראן "קווים אדומים" שאם תחצה אותם, תעשה ארצות הברית שימוש בכוח כדי להפסיק את התקדמותה של איראן לעבר נשק גרעיני.
צ'ייני עמד גם בראש צוות משימה לענייני מדיניות האנרגיה בבית הלבן.
בדצמבר 2018 יצא לאקרנים סרטו של אדם מקיי, סגן הנשיא המתאר את דמותו של צ'ייני ואת הדומיננטיות שלו כסגנו של בוש הבן
חיים אישיים.
ב-1964 נישא צ'ייני ללין וינסנט, אותה הכיר עוד מימי התיכון. במשך השנים לין צ'ייני תפסה מעמד פוליטי-תקשורתי בפני עצמה, במסגרת החוגים הרפובליקניים והיא חוקרת בכירה כיום במכון הנאו-קונסרבטיבי AEI.
לדיק ולין צ'ייני שתי בנות. הבכורה ליז צ'ייני, נולדה ב-1966, בעלת השכלה במשפטים עם מומחיות במשפט בינלאומי. מאז 2002 היא משרתת בתפקידים שונים במחלקת המדינה, בעיקר בקשר למזרח התיכון. בבחירות ב-2016 נבחרה לנציגת ויאומינג בבית הנבחרים של ארצות הברית. הבת השנייה, מרי, נולדה ב-1968 ועוסקת ביחסי ציבור. מרי ידועה כלסבית, סוגיה שהועלתה מספר פעמים במהלך הקריירה של אביה, בייחוד בעת הבחירות בשנת 2004, בהן הועלה הנושא של נישואים חד-מיניים, והתנגדותו של בוש אליהם. שתי הבנות היו מעורבות באופן פעיל במסגרת מסעי הבחירות של אביהן לסגנות הנשיא.
ידוע כי צ'ייני לקה מספר פעמים באירועי לב. הוא עבר צנתורים ומצבו הבריאותי היה רופף לפרקים במשך כהונתו כסגן הנשיא. ב-2012, כ-3 שנים אחרי סיום תפקידו, עבר השתלת לב.
ב-11 בפברואר 2006 ירה בשוגג בפניו של ידידו בשעה שהשניים השתתפו במסע ציד בטקסס. האירוע המביך התפתח לכדי שערורייה בעקבות החמרה במצב הפצוע ובשל טיפול לקוי של הבית הלבן בפרשה.
כוכב הודו
כוכב הודו היא אבן החן מסוג ספיר הגדולה בעולם. משקלה 563.35 קרט (112.67 גרם).
אבן זו היא בעלת איכות גבוהה ובלא פגמים. האבן יוצאת דופן בשל צורת הכוכב הנמצאת על שתי פניה.
היסטוריה.
האבן נכרתה בסרי לנקה. בשנת 1900 תרם המילארדר ג'יי. פי. מורגן את האבן למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע במנהטן שבעיר ניו יורק.
ב-29 באוקטובר 1964 השאירו פורצים למוזיאון את החלון באחד מחדרי השירותים פתוח, ובחסות החשיכה פרצו למוזיאון וגנבו את כוכב הודו וכן את יהלום העיט ואת אודם דה לונג. מתוך אוסף היהלומים ואבני החן של המוזיאון רק כוכב הודו היה מוגן באמצעות אזעקה אולם גם זו לא פעלה מכיוון שהסוללה החשמלית המפעילה את האזעקה נגמרה. שווי האבנים שנגנבו עלה על 400,000 דולרים.