כמה משמות השכונות קשורים ביזם או בתורם שהקים אותן, כך היא למשל סוכת שלום הנקראת על שם היזם שלום קונסטרום; בתי ברוידא על שם יעקב משה ברוידא; אהל משה ומזכרת משה על שם משה מונטיפיורי וכו'. רוב שמות השכונות היו גם שמות של ספרי יהדות ידועים באותה תקופה, כמשמעות שנייה. כך "מאה שערים", "נחלת שבעה", "מקור ברוך", וגם השכונות הנזכרות "מזכרת משה" ו"סוכת שלום". לכמה מהשכונות שם בעל משמעות דתית הקשור גם לתולדותיה. כך היא למשל אבן ישראל, ששמה שאוב מפסוק בספר בראשית: "מידי אביר יעקב, משם רועה אבן ישראל", והמילה אב"ן מייצגת בגימטריה את מספר יושביה הראשונים - 53. דוגמה נוספת היא זיכרון טוביה, ששמה שאוב מן הפסוק בתהילים: "זכר רב טובך יביעו" והיא מתייחסת למקימה - יוסף ריבלין, שזו לו השכונה ה-11 מתוך 16 שהקים בירושלים (טב בגימטריה 11).
יוזמות הבנייה.
השכונות הוותיקות בנחלאות הוקמו, כאמור, על ידי יוצאי העיר העתיקה, אך ניתן לחלק את יוזמות הבנייה לחמישה סוגים עיקריים:
אדריכלות בנחלאות.
השכונות הראשונות בנחלאות שנוסדו במחצית השנייה של המאה ה-19 נבנו ברובן במתכונת של שכונת חצר: בתי השכונה הקיפו כמסגרת אטומה חצר פנימית, שהגישה אליה הייתה דרך שערים שננעלו בלילות. הכניסה אל הבתים הייתה דרך החצר בלבד, וכך היו יושבי הנחלאות מוגנים ו"מוקפים חומה", מחשש שודדים וחיות מסוכנות. בתחילת המאה ה-20 פחת החשש מפני "מדברה של ירושלים", החצר נעלמה והשכונות החלו להיבנות במתכונת של סמטאות צרות שתי-וערב. דוגמאות לשכונות כאלו: נווה שלום, נחלת ציון ושבת אחים.
בתי השכונות נבנו באבן מקומית במתכונת הבנייה המסורתית בירושלים של המאה ה-19: בתי קומה אחת בעלי חלונות כפולים ומעליהם "טאקה" - חור קטן ועגול לאוורור. בחצרות נחצבו בורות מים, ששימשו את יושבי הנחלאות עד שנות ה-30 המוקדמות, עם העברת צינור המים הבריטי לירושלים.
מוסדות וגופים בנחלאות.
שוק מחנה יהודה.
השוק המפורסם של ירושלים שוכן בגבול שכונת מחנה יהודה, שהיא אחת מ-32 הנחלאות. שכונת מחנה יהודה הוקמה על ידי יוסף נבון בֱּיי בשלהי המאה ה-19 ונקראה על שם אחיו הצעיר יהודה. מיקומה המצוין של השכונה על אם הדרך יפו מחד ועל גבול הנחלאות מאידך משך אליה תגרנים ערבים מן הכפרים הסמוכים, שביקשו למכור את תוצרתם ליושבי הנחלאות ולעוברי הדרך כאחד. ברבות השנים הלך השוק והתבסס, עד כי היום קשה כמעט להבחין כי מדובר למעשה בשכונת מגורים.
תיאטרון פרגוד.
תיאטרון פרגוד הוא מוסד התרבות הרב-תחומית הוותיק בירושלים, נוסד בשנת 1969 על ידי אריה מארק בשכונה.
מוזיאון גוש קטיף.
מוזיאון גוש קטיף הוא מוזיאון הסוקר ומנציח את ההתיישבות היהודית בחבל עזה ויישובי גוש קטיף, נוסד בשנת 2008 ממוקם במרכז נחלאות.
בתי הכנסת בנחלאות.
תקצר היריעה מלסקור את כל בתי הכנסת שפעלו ופועלים בנחלאות. להלן רק החשובים והבולטים שבהם:
רב השכונה היה הרב רחמים לוי שכיהן בתפקיד מאז שנות החמישים.
אוכלוסיית הנחלאות.
תושבי נחלאות.
תושבי נחלאות הראשונים היו יהודים אשכנזים וספרדים שיצאו מן העיר העתיקה והקימו שכונות על בסיס עדתי. כך היא למשל שכונת אהל משה הספרדית, מזכרת משה האשכנזית נחלת ציון התימנית-כורדית או נווה שלום הפרסית.
הווי הנחלאות ברוח היישוב הישן השתנה עם קום המדינה, כאשר עולים חדשים שהתיישבו בהן הקימו שכונות חדשות כמו שכונת הכורדים, שכונת הפחים, נחלת אחים וכדומה. מקובץ שכונות וותיקות ברוח היישוב הישן הפכו הנחלאות לפרבר שוקק עדות ושפות. בשנים אלה הייתה עדנה לבתי התפילה, ובשיא של שלהי שנות החמישים פעלו למעלה מ-90 בתי כנסת בנחלאות. שבע מתוך 32 שכונות הנחלאות נותרו מאופיינות כחרדיות.
במהלך השנים דירות הוזנחו וערכן צנח, והיחידים שהגיעו מבחוץ לגור בשכונה היו בעיקר סטודנטים וצעירים דלי אמצעים, ששמחו על הדירות הזולות במרכז העיר.
מצבן הקשה של הנחלאות הביא בשנות ה-80 להקמת פרויקט "לב העיר", שנועד לשקם את מצב הנחלאות ואת תדמיתן. במסגרת הפרויקט נאספו כספים וניתנו תנאים מפליגים לאוכלוסייה המקומית לשפץ את בתיה. כן נקבעו כללי שימור גמישים למדי, והתושבים עודדו לקדם את תנאי מגוריהם ומחייתם. במקביל נפתחו בנחלאות שני מרכזי תרבות - האחד באהל משה והשני במזכרת משה - ובהם חוגים, קורסים, מפגשים ושיעורים לרווחת תושבי הנחלאות. הצלחת הפרויקט הייתה רבה ועקב כך הפך גוש הנחלאות לאזור מגורים מבוקש. השינויים לטובה גרמו לכניסת משפחות חדשות ומבוססות, בעלות אוריינטציה דתית, הגרות בעיקר בבתים משופצים וחדשים וחיות בניתוק מהאוכלוסייה הצברית המקומית והשורשית. למרות התייקרות הדירות, סטודנטים וצעירים רבים מתגוררים בבתים המקוריים של השכונות. כיום מהווה השכונה חלק מן הביצה הירושלמית.
אנשים ידועים מנחלאות.
בשכונת אהל משה, ברחוב הכרמל התגורר שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש), שהיה מחבר ומתרגם פורה, ובעל בית דפוס. בביתו, שבו גם פעלו מכונות הדפוס, הודפס לראשונה המילון העברי הראשון של אליעזר בן-יהודה.
באותה שכונה, ברחוב הגלבוע 11 התגוררה במשך שנים משפחת נבון. הבן הצעיר מתוך שני בנים הוא יצחק נבון, שהיה הנשיא החמישי של מדינת ישראל. בין יצירותיו המפורסמות המחזה "בוסתן ספרדי", שנכתב על שכונת ילדותו זו.
בשכונת מחנה יהודה התגוררה משפחת בנאי, שבניה ונכדיה הפכו לדמויות מרכזיות בעולם התרבות והבידור הישראליים: הבנים יעקב, יוסי, חיים, וגברי, והנכדים מאיר, אהוד, אורנה, יובל, אביתר ואורי. בית משפחת בנאי עמד ברחוב האגס 1, כפי שמעיד השיר שנכתב על ידי הנכד אהוד. בשנת 2004 הוחלף שם הרחוב באופן רשמי ל"רחוב בנאי", על שם סב המשפחה, שאף החזיק בדוכן ירקות ופירות ברחוב.
מבני הנחלאות מהדור הצעיר הזמר עידן עמדי והרב דוד מנחם.
פריץ אלברט ליפמן
פריץ אלברט ליפמן (בגרמנית: Fritz Albert Lipmann; 12 ביוני 1899 – 24 ביולי 1986) היה ביוכימאי אמריקאי יהודי יליד גרמניה, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1953 על גילוי הקואנזים A.
קורות חיים.
ליפמן נולד בשנת 1899 בקניגסברג, פרוסיה המזרחית, בן ללאופולד וגרטרוד. בשנת 1924 קיבל תואר דוקטור לרפואה (MD) מאוניברסיטת ברלין, לאחר שלמד אף בקניגסברג ובמינכן. בתקופת לימודיו נשבה בקסמי הכימיה והביוכימיה. לאחר תום לימודי הרפואה, שהה בתקופת מחקר באמסטרדם וחזר לגרמניה להמשך לימודי כימיה. הוא השלים תואר שלישי בכימיה בברלין בשנת 1927. לאחר מכן חקר יחד עם אוטו מאירהוף בהיידלברג.
בשנת 1930 חזר ליפמן למכון הקיסר וילהלם (לימים, מכון מקס פלאנק) ומשם עזב בשנת 1932 לקופנהגן. בשנת 1939 קיבל משרת מחקר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל בניו יורק ובשנת 1941 עבר לבית החולים הכללי מסצ'וסטס, שם הוביל קבוצת מחקר בביוכימיה. בשנת 1949 מונה לפרופסור בכימיה ביולוגית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. שנה מאוחר יותר, ב-1950, נבחר כחבר לאקדמיה הלאומית למדעים. בשנת 1957 הפך לפרופסור במכון רוקפלר בניו יורק, וב-1970 הוא הפך לפרופסור אמריטוס ברוקפלר. ב-1966 קיבל את המדליה הלאומית למדעים.
מחקריו.
במחקריו המוקדמים, בשנות ה-30, מצא את סרין כאחת מחומצות האמינו שיכולות לעבור זרחון, תהליך שיש לו חשיבות רבה בתהליכים ביולוגיים ורק שנים אחרי עבודותיו אלה נמצאה חשיבותו במחקרים שהובילו לקבלת כמה פרסי נובל. מאוחר יותר, חקר את המטבוליזם של תאי פיברובלסט, תאים ברקמת החיבור שיוצרים את המטריצה החוץ-תאית. מחקרים אלה הובילו אותו לחקר של אפקט פסטר, אפקט בו בהיעדר חמצן יש פירוק חלקי בלבד של גלוקוז באמצעות תסיסה והאנרגיה המופחתת שמתקבלת יוצרת צורך מוגבר בגלוקוז. הוא חקר את התופעה ומצא שהאפקט מתרחש בשלב בו יש הפרדה בין תסיסה לנשימה תאית, תהליך שקשור לחומצה פירובית. בשנת 1941, הציע ליפמן כי ATP יכולה לשמש כמולקולה עתירת-אנרגיה וכך כנשאית את האנרגיה שנוצרת מפירוק סוכר, ממצא שנמצא בהמשך כנכון.
הם מצאו שתהליך החמצון של חומצה פירובית, שהוא אחד מתוצרי הפירוק של גלוקוז, תלוי בזרחה אי-אורגנית. בהמשך מחקר נוסף על התהליך הוביל למסקנה שהתהליך אכן תלוי בנוכחות של זרחה. המשך המחקר של ליפמן הראה שאת הזרחה האי-אורגנית ניתן להחליף ב-ATP. ממצא נוסף של קבוצתו, שהוביל לקבלת פרס נובל שלו, הראה את החשיבות של הקואנזים A (CoA) בתהליך. בהמשך אף מצאו את המבנה הכימי של המולקולה. המולקולה אצטיל קואנזים A אף היא התגלתה על ידי קבוצתו של ליפמן. לשני אלה חשיבות גדולה במטבוליזם של סוכר ופירוקו במסגרת ההכנה למעגל קרבס. נוסף על כך, הוא הראה שיש מודיפיקציות על התהליך שהיה ידוע של מעגל קרבס.
יובל גורביץ'
יובל גורביץ' (נולד ב-1950) הוא זמר רוק ישראלי ושחקן. התפרסם לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו, בגיל 52.
ביוגרפיה.
גורביץ' נולד וגדל בקיבוץ גינוסר. אמו, צוריה בן נון, היא בתו של הסופר יהודה בורלא. בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, היה גורביץ' חבר בצוותים שונים של להקת השריון. באמצע שנות ה-70 יצא גורביץ' לטיול ארוך בעולם, שם חבר ללהקות פאנק ורוק עד שהפך לנזיר במנזר למשך שנה.
באמצע שנות התשעים חזר גורביץ' לארץ, והצטרף ללהקה "כמעט אפריקה" בשנת 1996. חברי הלהקה האחרים היו צעירים ממנו בשנים רבות. גורביץ' שר וניגן בגיטרה אקוסטית ואיתו ליאור קטלן בשירה ובגיטרה, דודי כהן בגיטרות, ערן סנדרי בבס ובקולות וחיים קהירי בתופים ובקולות.