שר המדינה ההודי למידע ושידור, ארון ג'ייטלי, ביקר בסוריה בינואר 2000. שר בכיר, מורלי מנוהר ג'ושי השתתף בטקסי ההלוויה של הנשיא לשעבר חאפז אל-אסד ביוני 2000. שר המדינה למדע וטכנולוגיה, BS Rawat ביקר בסוריה בנובמבר 2000. יסוואנט סינג ביקר גם בסוריה בינואר / פברואר 2001 וישוואנט סינה ביקר בסוריה באוגוסט 2003. סגן ראש הממשלה ושר החוץ הסורי פארוק א-שרע ביקר בהודו באוגוסט 2002. ראש ממשלת הודו אטאל ביהארי ואג'פאיי נסע עם משלחת הכוללת את שר העניינים החיצוניים שלו, היועץ לביטחון לאומי ובכירים לביקור רשמי בן 3 ימים בסוריה, שהיה הביקור הראשון של ראש ממשלת הודו לאחר 15 שנים. בטיול חנכו ואג'פאיי ואסד במשותף את המרכז הביולוגי הלאומי הסורי, שהוקם בסיוע הודי, שם הודיע ואג'פאיי על מענק מיוחד של מיליון דולר למרכז. שתי המדינות החליטו גם להקים ועדה משותפת לפחמימנים. ואג'פאיי הודיעה גם על מסגרת אשראי בסך 25 מיליון דולר לפיתוח סחר דו-צדדי. מצדם, סוריה תמכה גם בהחלטה של סוגיות הודו-פקיסטן באופן דו-צדדי באמצעות דיאלוג שהתבסס על הסכם סימלה (1972) והצהרת לאהור (1999), ואילו וויג'פיי חזר על "התמיכה העקרונית של הודו בעניין הפלסטיני והסורי ובגיטימי. זכויות ושאיפות במסגרת החלטות האו"ם וכן עקרון 'ארץ לשלום'." מאוחר יותר ביקר בהודו שר החוץ הסורי ואחריו כעבור שנה הנשיא אל-אסד. אחרי שבשאר אל-אסד הפך לנשיא ביולי 2000, משלחת השרים הראשונה שלו שנסעה לחו"ל הייתה להודו, בראשות ראש הממשלה הסגן לענייני כלכלה כללה את השרים של תכנון, תעשייה, מדע וטכנולוגיה וחינוך גבוה.
זיברט
F/A-18 הורנט
אינטר דה אסקלדס
אינטר ד'אסקלדס
אינטר קלוב ד'אסקלדז
אוסמנליספור
אדוארד תאפה, הוויסקונט ה-11 מתאפה
אדוארד טאפה, הויקונט ה-11 מטאפה
ההופסים
ההופסים (באנגלית: The Hoobs) היא סדרת טלוויזיה בריטית-קנדית לילדים בכיכובן של בובות מבית היוצר של חברת ג'ים הנסון ששודרה ברשת ערוץ 4 בשנת 1999. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הופ! בשנת 2004.
סקירה כללית.
הסדרה מספרת על 5 יצורים הנקראים הופסים (הופה הופה, אברי, גרובי, טולי ורומי) מארץ הופס, אשר מתעניינים בכדור הארץ ובמנהגים של בני האנוש (אותם הם מכנים אנשים-צ'ים). בכל פרק, הם מנסים למצוא תשובה לשאלה שנמצאת באנציקלוהופ של הופה הופה. שלושה מהם, אברי, גרובי וטולי נמצאים באוטוהופ על מנת לחקור על השאלה כדי למצוא את התשובה, רומי מטיילת ברחבי כדור הארץ והופה הופה נשאר בארץ הופס. מדי פעם אברי, גרובי וטולי נוסעים באוטוהופ מבקרים את הילדים האמיתיים (אותם הם מכנים ילדים-צ'ים) והם עוזרים להם לחקור, כמו כן רומי מסייעת להם ממקום ספציפי בכדור הארץ. כאשר הם מוצאים את התשובה הנכונה לשאלה הם מגישים את חדשות ההופס, מספרים על הדרך שבה מצאו את התשובה וכאשר הם אומרים את התשובה הנכונה, הופה הופה מריע להם.
דמויות ומדבבים.
במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
אדוארד טאפה
השוק החופשי של הרעיונות
השוק החופשי של הרעיונות ("Marketplace of ideas") הוא אלגוריה או ביטוי המשמשים לחיזוק חופש הביטוי. הביטוי "שוק הרעיונות" מבוסס על אנלוגיה לתפיסה הכלכלית של שוק חופשי. תאוריית שוק הרעיונות גורסת כי האמת תצמח מתחרות בין הרעיונות בשיח ציבורי חופשי ושקוף, ומסיקה כי מידת תפוצתם של רעיונות ואידאולוגיות תהיה על פי מידת עליונותם או נחיתותם. ביטוי זה - שוק הרעיונות - מיושם לעיתים קרובות בדיונים בדיני פטנטים כמו גם בנושאי חופש העיתונות ואחריות התקשורת בדמוקרטיה ליברלית.
בסיס תאורטי.
תמיכה בהתחרותם של רעיונות זה בזה ובאופן התדיינות אינטנסיבי ניתן למצוא בפילוסופיה של ג'ון מילטון בעבודתו "אראופגיטיקה" משנת 1644 וגם בהגותו של ג'ון סטיוארט מיל בספרו "על החירות" משנת 1859. מילטון הציע כי אין צורך בהגבלת הדיבור משום שהאמת "במפגש חופשי ופתוח" תשלוט.
לרעיון הכללי שיש לסבול את חופש הדיבור מכיוון שהוא יוביל אל האמת יש היסטוריה ארוכה. הנשיא תומאס ג'פרסון טען כי ניתן לסבול "דעה שגויה [...] כאשר התבונה נותרה חופשית להילחם בה". ב-"Four Theories of the Press טען" פרדריק זיברט שחופש הביטוי מתקן את עצמו: "תנו לכל מי שיש לו משהו לומר, להיות חופשי לבטא את עצמו. האמיתי והמוצק ישרוד. השקרי והמעורער ינוצח. הממשלה צריכה להישאר מחוץ לקרב ולא לשקול את הסיכויים לטובת צד זה או אחר". כותבים אלה לא הסתמכו על האנלוגיה הכלכלית לשוק.
היסטוריה.
לראשונה הופיעה המטפורה של שוק רעיונות באופן מילולי בפסיקה של בית המשפט העליון של ארצות הברית. ההתייחסות הראשונה ל"סחר חופשי ברעיונות" במסגרת "התחרות בשוק" מופיעה בדעת המיעוט של השופט אוליבר ונדל הולמס הבן בפסק הדין אברמס נגד ארצות הברית (1919). הביטוי "שוק הרעיונות" הופיע לראשונה בחוות דעת מטעם הרוב של השופט ויליאם אורוויל דגלאס בהחלטת בית המשפט העליון בתיק ארצות הברית נגד ראמלי ב-1953: "כמו אלה שמוציאים לאור עיתונים, כתבי עת או ספרים, גם המו"ל הזה מציע את דעתם של אנשים בשוק הרעיונות". החלטת בית המשפט העליון משנת 1969 בתיק ברנדנבורג נגד אוהיו עיגנה את רעיון "שוק הרעיונות" כמדיניות ציבורית דומיננטית הבאה לביטוי בחוק חופש הביטוי האמריקני (כלומר, כדי לפעול נגד רעיון זה ונגד חופש הביטוי, אפשר להצדיק חריגים קיצוניים ומעטים בלבד המנוגדים לזכות לחופש הביטוי, וזאת רק על ידי מדיניות שנועדה לדון בכל מקרה לגופו באופן ספציפי, למשל במקרים שבהם חופש הביטוי יוצר סכנה ברורה ומיידית לחיים). התיקים הקודמים שעסקו בנושא שוק הרעיונות, עסקו בזכויות הביטוי של אנשים ולא בעקרונות המופשטים, אך החלטת "מועצת הרוקחות של מדינת וירג'יניה נגד" "המועצה הצרכנית לאזרחי וירג'יניה" ב-1976 הרחיבה את זכות חופש הביטוי לתאגידים על ידי יצירת זכות דיבור מסחרית, וביטלה את הרגולציה הממשלתית על הפרסום. זכות זו לא הועמדה בספק מאז בפסיקה בארצות הברית, אך החלטות אלה יצרו מורשת שהובילה להחלטות עוקבות כמו פסק דין Citizens United נגד FEC, שצמצם את יכולת הממשלה לבקר את חופש הביטוי של תאגידים ואת מסעות הפרסום המסחריים והפוליטיים הנרחבים בהרבה מכפי שהאמריקאים חוו בעבר.
שימושים נוספים.
חופש המדע והדת.
אם אמונות כמו דתות נחשבות כרעיונות, לפי מושג שוק הרעיונות, עדיף שוק של דתות במקום דת מדינה כפויה, או במקום איסור אמונות שאינן תואמות. במובן זה, מספק מושג שוק הרעיונות רציונל לחופש הדת.
בשנים האחרונות התעוררו שאלות בנוגע לקיומם של שווקים ברעיונות. חוקרים ציינו הבדלים בין האופן בו מיוצרים ונצרכים רעיונות לבין האופן בו מיוצרים ונצרכים מוצרים מסורתיים יותר. נטען גם כי יישומו של רעיון שוק הרעיונות על הדת, "מניח באופן שגוי שוויון באופן הדיון" בקרב הדתות. בנוסף, הרעיון של שוק הרעיונות יושם בחקר המחקר המדעי עצמו, הממסד המדעי, כמוסד חברתי הנתון תחת הדינמיקה של שוק הרעיונות.
שוק הרעיונות כמפתח לצמיחה כלכלית.
ההיסטוריון הכלכלי יואל מוקיר טוען בספרו "תרבות צמיחה: מקורות הכלכלה המודרנית" משנת 2017, כי פיצול פוליטי באירופה (נוכחותן של מספר גדול של מדינות אירופיות) איפשר לרעיונות הטרודוקסיים לשגשג, כשיזמים, ממציאים, אידאולוגים וכופרים יכלו לברוח בקלות למדינה שכנה אם מדינה אחת הייתה מנסה לדכא את רעיונותיהם ופעילותם. זה מה שמייחד את אירופה מהאימפריות היחידות הגדולות שהיו מתקדמות טכנולוגית כמו סין והודו. לסין היו גם מכונות דפוס וגם דפוס נייד, והודו הייתה בעלות הישגים מדעיים וטכנולוגיים דומים לאלה של אירופה בשנת 1700, אולם המהפכה התעשייתית התרחשה באירופה, לא בסין או בהודו. באירופה, הפיצול הפוליטי הצטרף ל"שוק רעיונות משולב" שבו האינטלקטואלים של אירופה השתמשו בלטינית כשפה שאיחדה את כולם (lingua franca), והיו בעלי בסיס אינטלקטואלי משותף במורשת הקלאסית של אירופה ובמוסד הפן-אירופי של רפובליקת המכתבים.
אבסולוטיזם פוליטי
מקסים אוסיפוביץ' ראפייקו
מקסים אוסיפוביץ' ראפייקו (ברוסית: Максим Осипович Рапейко; 1907 – 1940) היה יהודי סובייטי שהשתתף במלחמת החורף ופיקד על גדוד ריגול הנפרד מס' 149 של אוגדת הסיור מס' 113 של הארמייה השביעית בחזית הצפון-מערבית. עוטר כגיבור ברית המועצות בדרגת קפטן.
ביוגרפיה.
נולד בעיר פולאצק במשפחתו של פקיד.
לאחר שקיבל השכלה תיכונית גויס לצבא האדום מאז 1926. בוגר בית הספר לחי"ר. חבר במפלגה הקומוניסטית מאז 1932. השתתף במלחמת החורף בשנים 1939–1940.
בסוף ינואר 1940 כבש הגדוד בפיקודו גבעה שולטת באזור תחנת הרכבת יוחאנס (כיום עיירת סובייטסקי) והסב לצבא הפיני נזק משמעותי בכוח אדם ובציוד צבאי. קבוצת לוחמים בראשותו השתלטה על התחנה.
בקרב על האי לסיסארי (כיום האי סטקליאניי), הממוקם ליד האי טורקין-סארי (כיום - אובצ'יניי) נהרג ב-25 בפברואר 1940 ונקבר בתחנת רכבת סומאה (כיום - מאטרוסובו).
בית הכנסת פרינסס רוד
בית הכנסת פרינסס רוד (באנגלית: Princes Road Synagogue) הממוקם בליברפול באנגליה, הוא מקום משכנה של הקהילה היהודית העתיקה בליברפול. בית הכנסת הוקם בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19, ותוכנן על ידי ויליאם ג'יימס אודסלי וג'ורג' אשדאון אודסלי ונחנכה ב־2 בספטמבר 1874. הבניין נחשב נרחב לדוגמה הטובה ביותר לסגנון אדריכלות נאו-מורית של אדריכלות בתי הכנסת בבריטניה.
היסטוריה.