בראשית תקופתו בתפקיד זה הופעותיו העיקריות של סורקוב בציבור ובכלי תקשורת בינלאומיים היו כתיבת כיוון יחסי ציבור של הקרמלין. באוגוסט 2000 הוא אישר כי גזפרום תרכוש את מוסט-מדיה (שתהפוך לגזפרום-מדיה) של ולדימיר גוסינסקי, שבאותה תקופה היה הבעלים של ערוץ הטלוויזיה הרוסי היחיד העצמאי, NTV. בספטמבר 2002 הצהיר בשם הקרמלין כי הוחלט שלא להחזיר את פסלו של מייסד הק.ג.ב. פליקס דזרז'ינסקי שנהרס במהלך נפילת ברית המועצות בשנת 1991. לאחר בחירות 2003, כאשר מפלגת רוסיה המאוחדת של הנשיא קיבלה הכי הרבה מושבים בדומה עם רוב של 37.6%, מסר סורקוב את התגובה הנלהבת של הקרמלין ואמרה "אנחנו חיים עכשיו ברוסיה חדשה."
במרץ 2004 מונה בנוסף כעוזרו של הנשיא, במקביל לתפקידו כסגן ראש הסגל הנשיאותי.
מאז 2006 דגל סורקוב בתורה פוליטית שכינה אותה דמוקרטיה ריבונית, כדי להתנגד לקידום הדמוקרטיה על ידי ארצות הברית ומדינות אירופה. אם לשפוט על פי חלק מהתקשורת המערבית, השקפה זו נתפסה כשנויה במחלוקת ולא הוזכרה על ידי התקשורת הרוסית והאליטה הפוליטית הרוסית. סורקוב רואה במושג זה גרסה לאומית לשפה הפוליטית הנפוצה שתשמש כאשר רוסיה תדבר עם העולם החיצון. כאידאולוג המשפיע ביותר של "דמוקרטיה ריבונית", נשא סורקוב שני נאומים פרוגרמטיים בשנת 2006: "ריבונות היא שם נרדף פוליטי לתחרותיות" בפברואר וזה "המודל הרוסי שלנו לדמוקרטיה המכונה 'דמוקרטיה ריבונית'", אמר ביוני 2006.
ב-8 בפברואר 2007, אוניברסיטת מוסקבה ציינה 125 שנים להולדתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין ד רוזוולט עם ועידה בנושא "שיעורי ניו דיל לרוסיה המודרנית והעולם" בה השתתפו, בין השאר, סורקוב וגלב פבלובסקי. סורקוב ערך הקבלה מפורשת בין רוזוולט לנשיא רוסיה פוטין, והילל את מורשת הניו דיל של רוזוולט, ובין ארצות הברית של שנות השלושים לרוסיה של ימינו. פבלובסקי קרא לפוטין לעקוב אחר רוזוולט שכיהן במשך 3 קדנציות כנשיא.
על פי הדיווח ב"מוסקבה טיימס", סורקוב הפעיל את השפעתו בכך שרמזן קדירוב מונה לראש הרפובליקה הצ'צ'נית ב-15 בפברואר 2007. מאז מינויו המשיך קדירוב לכהן בשתי קדנציות בתפקיד והואשם בהפרות רבות של זכויות אדם.
באוקטובר 2009 הזהיר סורקוב כי פתיחות ומודרניזציה של המערכת הפוליטית ברוסיה, צורך שהודגש שוב ושוב על ידי הנשיא דמיטרי מדבדב, שעלול לגרום לחוסר יציבות רב יותר, אשר "עלול לקרוע את רוסיה".
בספטמבר 2011 פרש מיכאיל פרוכורוב ממפלגת המעשה הנכון, אותה הוביל במשך חמישה חודשים. הוא גינה את המפלגה כבובה של הקרמלין וכינה את סורקוב "אדון הבובות הראשי של התהליך הפוליטי", כך על פי דיווח במגזין בשפה הרוסית "Korrespondent" שצוטט על ידי ה"ניו יורק טיימס". פרוחורוב קיווה שסורקוב יפוטר מהקרמלין, אך הקרמלין עמד מאחורי סורקוב ואמר שהוא לא ייעלם מהבמה הפוליטית. באותה תקופה תיארה "רויטרס" סורקוב בפרופיל כ"אסטרטג הפוליטי הראשי המוצל של הקרמלין", אחד האנשים החזקים ביותר בקרמלין ונחשב לבעל ברית קרוב של ראש הממשלה פוטין.
סגן ראש הממשלה למודרניזציה כלכלית, 2011–2013.
ב-28 בדצמבר 2011, מדבדב הקצה מחדש את סורקוב לתפקיד "סגן ראש הממשלה למודרניזציה כלכלית", בתהליך שהתפרש ברבים כתגובה לבחירות לפרלמנט הרוסי בשנת 2011. באותה עת תיאר סורקוב את הקריירה שלו בעבר כך: "הייתי בין אלה שעזרו לבוריס ילצין להבטיח העברת כוח שלווה; בין אלה שעזרו לנשיא פוטין לייצב את המערכת הפוליטית; בין אלה שעזרו לנשיא מדבדב בליברליזציה. כל הצוותים היו נהדרים".
במהלך תקופה זו, סורקוב עזר ליצור כמה תנועות נוער פרו-ממשלתיות, כולל נאשי. הוא נפגש עם מנהיגיהם והמשתתפים בהם מספר פעמים והעביר להם הרצאות על המצב הפוליטי. נאשי הושוותה על ידי אדוארד לוקאס כגרסת ממשלת פוטין לקומסומול בעידן הסובייטי.
מאז חזרתו של פוטין לנשיאות בשנת 2012, סורקוב נדחף לשוליים כאשר פוטין "רדף דרך של דיכוי גלוי על פני המניפולציה הערמומית שהעדיף סורקוב". כסגן ראש הממשלה, ביקר סורקוב את ועדת החקירות הפדרלית שהקים הקרמלין, שהובילה חקירות על מנהיגי האופוזיציה במקום הפרקליטות ומשרד התובע הכללי. הוועדה הצהירה שהוא הציע להתפטר ב-7 במאי 2013, ואילו סורקוב הצהיר שהוצע לו להתפטר ב-28 באפריל 2013. פוטין חתם על הפיטורין ב-8 במאי 2013.
יועץ אישי של פוטין, 2013 עד 2020.
בשתי כהונותיו הראשונות של פוטין כנשיא, נחשב סורקוב כ"קרדינל אפור" של הקרמלין, עקב יצירת מערכת השלטון "דמוקרטיה ריבונית" של רוסיה והכוונת התעמולה שלה בעיקר באמצעות שליטה בטלוויזיה המופעלת על ידי המדינה. ב-20 בספטמבר 2013 מינה ולדימיר פוטין את סורקוב כעוזרו בסגל הנשיאותי. הוא גם הפך ליועצו האישי של פוטין בנושא היחסים עם אבחזיה, דרום אוסטיה ואוקראינה.
ב־17 במרץ 2014, יום לאחר משאל העם על קרים, הפך סורקוב לאחד האנשים הראשונים שהועמדו תחת סנקציות על ידי הנשיא ברק אובמה, שהקפיא את נכסיו בארצות הברית ומנע ממנו כניסה לארצות הברית. סורקוב הגיב על כך באומרו: "הדברים היחידים שמעניינים אותי בארצות הברית הם טופאק שאקור, אלן גינזברג וג'קסון פולוק. אני לא צריך ויזה כדי לגשת לעבודה שלהם."
ב-21 במרץ 2014 האיחוד האירופי הציב את סורקוב ברשימת הסנקציות שלו, המונע ממנו כניסה לאיחוד והקפאת נכסיו באיחוד.
בפברואר 2015 האשימו הרשויות באוקראינה את סורקוב בארגון צלפים להרוג מפגינים וכוחות משטרה במהלך היברומאידן האוקראיני בינואר 2014. האשמה זו נדחתה על ידי ממשלת רוסיה כ"אבסורדית". אף על פי שנאסר על כניסתו לאיחוד האירופי, סורקוב ביקר בהר אתוס ביוון כחלק ממשלחתו של פוטין לאתר הקדוש במאי 2016.
ב-11 בפברואר 2019 פרסם סורקוב במאמר Nezavisimaya Gazeta "המדינה ארוכת-הטווח של פוטין", המתאר את עיקרי המונח "פוטיניזם" שהוצע על ידו. הכתבה עוררה סערה בתקשורת.
פיטורים ומעצר.
ב-18 בפברואר 2020, נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין פיטר את ולדיסלב סורקוב מתפקיד עוזרו, מה שנבע מצו רשמי שפורסם באתר הקרמלין.
בבוקר ב-11 באפריל 2022, חבר הדומה לשעבר איליה פונומריוב הודיע ​​בערוץ הטלגרם שלו כי ולדיסלב סורקוב נמצא במעצר בית בשל מעילה בכספים בדונבאס מ-2014.על דיווחים כי סורקוב מוחזק במעצר בית, התייחס מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה דמיטרי פסקוב, שאמר כי אין לו מידע בעניין זה.
חיים אישיים.
סורקוב התחתן פעמיים. נישואיו הראשונים, ליוליה פטרובנה וישנבסקאיה בשנת 1987, הסתיימו בגירושים בשנת 1996. בנישואיו השניים התחתן סורקוב עם נטליה דובוביצקאיה, מזכירתו בהיותו מנהל בבנק מנאטפ, בטקס אזרחי בשנת 1998. לסורקוב ארבעה ילדים: ארטיום (נולד ב־15 באוקטובר 1993), הילד הביולוגי של יוליה שאימץ במהלך נישואיו הראשונים; רומן (יליד 2002), מריה (ילידת 2004), וטימור (נולד בשנת 2010), ילדים ביולוגיים שלו ושל נטליה.
סורקוב הלחין שירים וכתב טקסטים למוזיקאי הרוק הרוסי ואדים סמוילוב, לשעבר חבר הלהקה אגתה קריסטי. הוא דובר אנגלית וחובב את שירתם של דור הביט כמו אלן גינזברג.
תיאורית TRIZ
תאוריית TRIZ או תאוריית החשיבה ההמצאתית (בראשי תיבות ברוסית: תיאוריה של פתרון בעיות יצירתי), שיטה אשר הומצאה על ידי הממציא והסופר המדע הבדיוני הסובייטי גנריך אלטשולר, יהודי שחי בברית המועצות (1926–1998).
בעיה המצאתית היא בעיה המציגה סתירה שלא ניתן ליישב אותה ללא כלים של חשיבה המצאתית. כאשר מיישמים את שיטת טריז מתקיים תהליך של יישוב הסתירה. התוצר של התהליך הזה מכונה המצאה. התאוריה של טריז טוענת שאפשר להקנות יכולות המצאה לכל אדם, משום שכל אדם ממוצע ניחן בפוטנציאל יצירתיות שניתן לפתח אותו ולהביאו לידי מימוש כאשר משתמשים בכלים המתאימים. TRIZ כוללת מתודולוגיה מעשית, כלים, בסיס ידע וטכנולוגיה מבוססת מודלים לייצור פתרונות חדשניים לפתרון בעיות. הדבר שימושי לניסוח בעיות, ניתוח מערכות, ניתוח כישלון ודפוסי התפתחות של מערכות. חלק חשוב מהתאוריה הוקדש לחשיפת דפוסי אבולוציה ואחת המטרות בהן עסקו המובילים ב-TRIZ הייתה פיתוח גישה אלגוריתמית להמצאת מערכות חדשות, ושכלול של מערכות קיימות.
בעקבות התובנה של גנריך, התאוריה התפתחה לשיטות מתקדמות יותר על בסיס מחקר נרחב המכסה מאות אלפי המצאות על פני תחומים רבים ושונים כל זאת כדי לייצר תאוריה המגדירה דפוסים כללים הנגזרים מאופי הפתרונות ההמצאתיים ומה הם המאפיינים המובחנים של הבעיות עליהן התגברו ההמצאות.
המחקר הניב שלושה ממצאים עיקריים:
מתרגלי TRIZ מיישמים את כל הממצאים הללו על מנת ליצור ולשפר מוצרים, שירותים ומערכות עם השנים התפתחה השיטה לחשיבה המצאתית שיטתית.
היסטוריה.
ה-TRIZ במתכונתו הקלאסית פותח על ידי הממציא וסופר המדע הבדיוני גנריך אלטשולר ומקורביו. גנריך החל לפתח את TRIZ בשנת 1946 בעת שעבד במחלקת "פיקוח המצאות" בשייטת הים הכספי של חיל הים הסובייטי. תפקידו היה לעזור בהכנת הצעות, תיקון, תיעוד והכנת בקשות למשרד הפטנטים. במהלך תקופה זו הוא הבין כי בעיה אשר דורשת פתרון המצאתי טומנת בחובה סתירה בלתי פתורה במובן זה ששיפור פרמטר אחד משפיע לרעה על אחרת. לימים הוא כינה זאת "סתירות טכניות" ("technical contradictions").
עבודתו בנושא TRIZ הופרעה בשנת 1950 על ידי מעצרו וגזר הדין למשך 25 שנה במחנה העבודה בוורקוטה. מעצרו נעשה בין היתר בעקבות מכתבים ששלחו גנריך ורפאל שפירו לסטלין, לשרים ועיתונים על החלטות מסוימות שהתקבלו על ידי הממשלה הסובייטית, שלדעתם היו שגויות. גנריך ושפירו שוחררו לאחר מותו של סטלין בשנת 1953 וחזרו לבאקו.