אבשלום אליצור משמש בחבר השופטים של פרס Origin-of-Life Prize, ויועץ לחברה הבינלאומית לחקר הסימטריה ISIS-Symmetry.
אליצור פרסם מאמרים רבים בתחומי פיזיקה שונים, ביולוגיה, פסיכולוגיה ופילוסופיה, ומרצה בתחומים אלה. הוא משמש עורך מדעי של כתב העת Frontier Perspectives, נמנה עם עורכי כתב העת "נפש: רבעון לפסיכולוגיה, לטיפול, לטיפוח רגשי ולחינוך יצירתי", חבר מערכת של The Frontier Series: Monographs and Books on Frontiers of Modern, עורך משנה של The Journal of Mind and Behavior ומעורכי Old and New Concepts of Physics, היה מעורכי כתב העת The Journal of Mind and Beahviour (כתב העת למוח ולהתנהגות), ושל המגזין Entropy: International Journal of Entropy and Information Studies (אנטרופיה: כתב עת בינלאומי לאנטרופיה וללימודי מידע), שימש כעורך מדור מדעי הטבע בכרך מילואים ג' של האנציקלופדיה העברית, ועורך מדעי הטבע בלקסיקון האנציקלופדי החדש.
אליצור הוא יו"ר ארגון "מכנף דרום לציון", העוסק בעליית הפלשמורה לישראל. פרט לפעילותו במסגרות אקדמיות, נוהג אליצור להרצות לעיתים קרובות בפני הקהל הרחב. הרצאותיו מאופיינות בשימוש בשפה הומוריסטית ובדוגמאות פשוטות, ההופכות גם נושאים סבוכים כפיזיקה מתקדמת או פילוסופיה גבוהה לנגישים וברורים.
אליצור משמש כמרצה באוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה בארצות הברית.
בעבר היה בן זוגה של העיתונאית תימורה לסינגר, ולהם בת.
מחקריו.
אבשלום אליצור חוקר בארבעה תחומים: פיזיקה, ביולוגיה, פסיכולוגיה ופילוסופיה, כמאה ממאמריו פורסמו בכתבי-עת מדעיים וספרים מקצועיים בתחומים אלה.
פיזיקה.
מחקריו המדעיים של אליצור בפיזיקה תאורטית עוסקים בבעיות-יסוד: אי-מקומיות קוונטית, אנטרופיה, ממה נובע חץ הזמן ובעיות בתורת היחסות הפרטית ובתורת היחסות הכללית. אחד ממאמריו הראשונים יחד עם פרופסור לב ויידמן מאוניברסיטת תל אביב הציג לראשונה את ניסוי אליצור-ויידמן המאפשר לדעת על קיומו של גוף בלי ליצור איתו אינטראקציה ממשית.
מאמרים מאוחרים יותר עם שחר דולב חידדו פרדוקסים שונים בתורת הקוונטים והציעו תחזיות נסיוניות. אליצור, דולב והפיזיקאי האוסטרי אנטון ציילינגר פרסמו מאמר על "EPR מהופך", גרסה פרדוקסלית של ניסוי איינשטיין-פודולסקי-רוזן (EPR) שבה האירוע המקשר בין שני חלקיקים רחוקים נמצא דווקא בעתיד שלהם ולא בעבר. בהמשך הציעו אליצור ודולב מודל ראשוני בשם "דינמיקת המרחב-זמן". המודל מנסה לשלב את העקרונות הסותרים של תורות הקוונטים והיחסות על יסוד ההנחה כי מעבר הזמן אינו סובייקטיבי, כמו שטוענים רוב הפיזיקאים, אלא תכונה אובייקטיבית של הזמן שטרם הוסברה. אליצור ודולב ערכו ספר בהוצאת שפרינגר, ""
ובו מאמרים בשאלה "לאן הולכת תורת הקוונטים" שנכתבו על ידי פיזיקאים מובילים וחתני פרס נובל. אליצור הצטרף למאיר שיניצקי ממכון ויצמן ולחוקרים ישראליים אחרים בכמה מאמרים על תופעות לא מוכרות הקשורות בהבדל בין מולקולות כיראליות (מולקולות שלא ניתן ליצור חפיפה בינן לבין "מולקולת המראה" שלה על ידי סיבוב במרחב).
בכמה מעבודותיו של אליצור יש גוון הומוריסטי או שנון. ניסוי אליצור-ויידמן נוסח במקור כשיטה לבדיקת פצצות בלי לפוצץ אותן, ואליצור השתמש לשם כך בהבחנה בין nothing ו-gurnisht לציין שני סוגי מדידות עם תוצאה שלילית. מאמר המרחיב את משמעות ניסוי איינשטיין-פודולסקי-רוזן, שכתב עם פופסקו ורורליך, פורסם כשאליצור מחבר ראשון, וכך זכה המאמר לכינוי EPR.
הספר "זמן ותודעה" של אליצור בהוצאת אוניברסיטה משודרת מסביר בשפה פשוטה בעיות קשות בתורת הקוונטים ובפיזיקה של הזמן.
ביולוגיה.
עבודותיו במדעי החיים משתמשות במושגים מתחומי התרמודינמיקה, תורת האינפורמציה וחקר המערכות מורכבות למחקר תהליכים ביולוגיים. יחד עם גורן גורדון חקר את התהוותו של המצב המורכב, הנמצא בין שני המצבים הקיצוניים הידועים בתרמודינמיקה כ"סדר" ו"אי-סדר". לפי התוצאה אותה קיבלו, קל יותר ליצור מצב מורכב דווקא על ידי יצירת מצב בעל סדר גבוה יותר תחילה, וממנו "לרדת" (בעזרת החוק השני המחייב את עליית האנטרופיה) אל המצב המורכב.
פסיכולוגיה.
ספרו הראשון, ולמעשה פרסומו הראשון, הוא לפני ולפנים – עיונים פסיכואנליטיים במקרא וביהדות שראה אור ב-1987. זהו ניסיון שאפתני לתת פירוש פסיכואנליטי מקיף לתנ"ך בפרט וליהדות בכלל.
את מחקריו הפסיכואנליטיים ביהדות המשיך בכמה מאמרים שפורסמו במקומות שונים ובגרסה מורחבת ברשת:
פרסם מאמרים בנושאים כלליים יותר בפסיכולוגיה ובפסיכואנליזה. על אף שאינו מטפל, לא נמנע מעיסוק גם בנושאים קליניים. יחד עם פרופ' חיים עומר כתב את המאמר "מה תאמר לאדם שעל הגג? הצעה לטקסט למניעת התאבדות בזמן אמת". המאמר הציג, לראשונה בספרות המקצועית, "מסר מניא" פשוט המכוון אל אדם העומד להתאבד, אף אם הוא אינו מוכר לזה המנסה להצילו ואפילו אם המציל אינו איש מקצוע, בהתבסס על שני עקרונות עיקריים: הבעת סימפתיה ולא נייטרליות או התרסה, והבעת סיבות נגדיות להתאבדות לתודעת המתאבד במקום הסתפקות בסימפתיה זו. המאמר פורסם ברשת גם באנגלית, בגרמנית וברוסית ועורר הדים רבים.
לדעתו של אליצור הומוסקסואלים יכולים בעזרת פסיכולוגים לעבור טיפול המרה, אך הוא אינו מתנגד להומוסקסואליות, שאותה תיאר כבחירה לגיטימית. ככלל אליצור מתנגד חריף למה שהוא מכנה "ביולוגיזציה" מופרזת של תחומי בריאות הנפש והתדלדלות הפסיכותרפיה.
פילוסופיה.
בבעיית גוף-נפש, למרות היותו מטריאליסט, פרסם מאמרים שבהם הוא מציע הוכחה לטובת הדואליזם (התורה הטוענת שהתודעה נבדלת מהתהליכים המוחיים).
הוא מתייחס לפוסטמודרניזם כגיבוב הבלים, ובמאמרו "על שמונה הבלים פוסט-מודרניסטיים", מנה שמונה טיעונים שהוא מזהה עם הפוסטמודרניזם תוך הצגת טיעוני נגד.
מחקרים עכשוויים.
מספר פרקים מתוך ספרו "לחזות בתפארת: התפתחות הפיזיקה בהשראת אידיאל היופי" נכתבו ופורסמו ברשת. בספר זה הוא מציג את התפתחות הפיזיקה מימי יוון העתיקה ועד המאה העשרים ואחת כחיפוש אחרי צורות יותר ויותר עמוקות של יופי. אחרי סקירת התורות השונות של הפיזיקה הוא עובר בסוף הספר להציג את עבודותיו והשערותיו שלו לגבי התורה העתידית. בספר מופיעים מספר קטעים אוטוביוגרפיים.
פעילות פוליטית.
ב-2017 התחיל אליצור בפעילות אקטיבית נגד בנימין נתניהו. לפי עדותו הטריגר היה פרשת אום אל-חיראן. הוא חבר למני נפתלי והתחיל להגיע באופן קבוע למחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בכיכר גורן בפתח תקווה, בדרישה שיגיש כתבי אישום נגד נתניהו. אליצור טבע למחאה זו את הכינוי "מחאת החטיארים", בגלל הגיל הממוצע של המוחים. ב-2020 הצטרף למוחים בבלפור, ובין היתר העביר הרצאות בקבלות שבת שם. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע התמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ושובץ במקום ה-14.
הנקודה האקוויולנטית
עכירות
עכירות (באנגלית: Turbidity) היא מדד בכימיה המבטא את צפיפות החלקיקים בתמיסה. העכירות גדלה ככל שצפיפות החלקיקים עולה.
עכירות היא תוצאה של פיזור אור. כדי שאור יתפזר, הגוף המפזר יהיה בגודל של חצי מאורך הגל המוקרן עליו. העין האנושית תקלוט עכירות רק בריכוז גבוה יחסית: עכירות נמוכה לא תיראה בעין בלתי מזוינת. כאשר עכירות בנוזל נראית לעין האנושית, פירוש הדבר שהחלקיקים בנוזל מפזרים אור בתחום האור הנראה.
מדידה.
יחידת המידה הנפוצה ביותר למדוד עכירות היא FTU, ראשי תיבות של FormazinTurbidity Unit. ידועות מספר דרכים למדוד את איכות המים. הדרך הישירה היא על ידי מדידת הירידה בעוצמת האור כאשר הוא עובר דרך דגימה של המים. דרך עקיפה היא למדוד את כמות המים הנדרשת להסתיר להבה של נר במבט דרך המים, ככל שדרושה כמות גדולה יותר, כך המים צלולים יותר. המדידה נעשית ביחידות של JTU, ראשי תיבות של Jackson Turbidity Unit. מובן שהמים עצמם גורמים לניחות מסוים של קרני האור.
מכשירי מדידה מודרניים אינם משתמשים בנרות, אבל הגישה של מדידת ניחות של קרני אור במעבר דרך המים היא עדיין בשימוש. תכונת החלקיקים, אשר גורמת לפיזור קרן האור אשר ממוקדת בהם, נחשבת ליותר משמעותית במדידת עכירות המים. עכירות הנמדדת כך משמשת מכשיר הנקרא נפלומטר, עם גלאי המחובר לצד קרן האור. ככל שיותר אור מגיע לגלאי, כך יש אינדיקציה ליותר חלקיקים בנוזל, אשר גורמים לפיזור קרני האור הפוגעות בהם. יחידות המידה במכשיר כזה נקראות NTU, ראשי תיבות של Nephelometric Turbidity Unit. כמות האור המתפזרת עבור כמות חלקיקים נתונה, תלויה בתכונותיהם, כמו צורה, צבע והחזרה ספקטרלית. מסיבה זו, וכן משום שחלקיקים כבדים נוטים לשקוע מהר וכך אינם משפיעים על מדידת העכירות, דרושה ידיעה של המתאם בין מידת העכירות לבין TSS, ראשי תיבות של Total Suspended Solids, בהתאם לסיטואציה או למיקום. שיטה נוספת למדידת עכירות של נהרות ומקווי מים היא Secchi disk. בשיטה זו, דסקה שחורה-לבנה מושקעת בנהר עד אשר לא ניתן להבחין בה עוד, ואז מודדים את העומק שבו נמצאת הדסקה. שיטה זו אינה מכמתת באופן ישיר את צפיפות החלקיקים במים, אך יש לה מספר יתרונות: מהירות וקלות שימוש, מחיר נמוך, ואינטגרציה של העכירות על העומק, כאשר קיימות במים שכבות ברמות שונות של עכירות. לא ניתן להשתמש בשיטה זו במים רדודים מדי, שכן אז לא ניתן להגיע לעומק שבו לא מבחינים עוד בדסקה.
גורמים.