אלבום זה יצא כעשור לאחר האלבום הראשון המשותף לרכטר ומוהר, "בגובה העיניים". בהתאם לשמו, האלבום מציג סגנון מוזיקלי מגוון, שירים פשוטים לצד מורכבים - רוק, בלוז, מוזיקה דרום אמריקאית ומוזיקה קלאסית.
האלבום מציג רשימה ארוכה של אורחים, מענקי המוזיקה הישראלית ושותפים לעשייה המוזיקלית של רכטר בעבר: שותפיו לשעבר בלהקת "כוורת" - דני סנדרסון, אפרים שמיר ואלון אולארצ'יק - מתארחים בתפקידים קטנים בשני שירים; גידי גוב ומזי כהן משתתפים, לצד רכטר, בטריו בשיר "אהובתי היחידה"; אריק איינשטיין שר בית אחד ב"די עם הבולשיט"; והמוזיקאי אבנר קנר מבצע עם רכטר את שיר הסיום "כל עוד", המפורסם שבשירי האלבום, שהפך למזוהה עם יום פתיחת הלימודים בבתי הספר.
לאחר השיר "כל עוד" מופיע קטע בונוס נסתר, "סשה בפסז'", שמקורו בקטע אלתור של הגיטריסט יוסי לוי שנוכחותו באלבום "משמעותית ובעלת ייחוד רב", לדברי רכטר.
טפילות האכלה
טפילות אכילה
חומסנים
רדיפות הכנסייה הקתולית בגרמניה הנאצית
רדיפת הכנסייה הקתולית בגרמניה הנאצית התרחשה בגרמניה הנאצית במשך כל תקופת שלטונו של אדולף היטלר מעליית הנאצים לשלטון ב-1933 ועד מותו וכניעת גרמניה הנאצית, ב-1945. המשטר הנאצי רדף, חיסל ודיכא את האמונה הקתולית בכל מדינה שכבש. בסך הכל, שליש מהכמרים הגרמנים חוו סוג של דיכוי אלים או פסיכולוגי בגרמניה הנאצית וכ-400 כמרים גרמנים נשלחו למחנה הריכוז דכאו. בפולין היו הנאצים אכזריים הרבה יותר אל הקתולים. מ-1939 התחילו הנאצים לפרק את הכנסייה הקתולית הפולנית באופן שיטתי ורוב מוחץ של הכמרים בפולין נרצחו, גורשו או נאלצו לברוח. מבין 2,720 אנשי הכמורה שנכלאו בדכאו מגרמניה והשטחים הכבושים, 2,579 (או 94.88%) היו קתולים.
רקע.
התוכנית לטווח הארוך של הנאצים הייתה להגדיל את גרמניה לגודל מקסימלי לאחר הניצחון הסופי במלחמה. האידאולוגיה שלהם לא יכלה לקבל מוסד אוטונומי, שלגיטימיותו לא נבעה מהממשלה, והם רצו להכפיף את הכנסייה למדינה. הקתולים נחשדו בחוסר פטריוטיזם, בחוסר נאמנות לארץ האב או בשירות האינטרסים של "כוחות זרים מרושעים". מאבק תעמולתי ותקשורתי אגרסיבי שיצר יוזף גבלס הראה את הסכסוך עם הכנסיות כנושא בעדיפות עליונה, והציג את הכנסייה הקתולית כ"חתרנים" תחת המשטר החדש. בטווח הקצר, היטלר התכוון לרסן את האנטי-דתיות שלו, כשראה סכנה בחיזוק הכנסייה תוך רדיפה שלה.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, מנהיגים קתוליים פרסמו התנגדות מפורשת אל האידאולוגיה הנאצית וההתנגדות הנוצרית העיקרית לנאציזם הגיעה מהכנסייה הקתולית. בישופים רבים גינו את האידאולוגיה שקידמו הנאצים, וכינו אותה "תורת השווא" שלהם, בהתייחס לתורת הגזע הנאצית שכן היא נוגדת את הנצרות. הבישופים הזהירו את הקתולים מפני גזענות נאצית וכמה מהדיוקסיות אסרו על חברות במפלגה הנאצית. במקביל, העיתונות הקתולית מתחה ביקורת רבה על התנועה הנאצית. על ההתנגדות גרמנית לנאציזם בהקשר של הכנסייה הקתולית, כתב ההיסטוריון תיאודור ס. האמרוב :
רדיפות בגרמניה.
לאחר המלחמה אספה הלשכה האמריקאית לשירותים אסטרטגיים תיעודים מחוקי נירנברג העוסקים באופי והיקף הרדיפה הנאצית בכנסיות. צעדים שונים שצוינו כללו את הקמפיין לדיכוי ארגוני קהילה ובני נוער, המערכה נגד בתי ספר אזרחים ומערכת השמצה נגד הכמורה. בדו"ח שכותרתו "תוכנית המתאר הנאצית: רדיפת הכנסיות הנוצריות" כתב מנהל ועדת המשרד לשירותים אסטרטגיים בארצות הברית כי:
בשנות השלושים המאוחרות עבר היטלר לחסל את הקתוליות הפוליטית. הנאצים עצרו אלפי חברי מפלגת המרכז הגרמנית, שהיו קתולים כאמור. ממשלת מפלגת העם הקתולית הופלה על ידי הפיכה נאצית ב- 9 במרץ 1933. אלפיים בעלי תפקידים של המפלגה אוגדו על ידי המשטרה בסוף יוני אותה שנה, והיא ומפלגת המרכז הלאומית פורקה בתחילת יולי. הפירוק הותיר את גרמניה המודרנית ללא מפלגה קתולית בפעם הראשונה. הבישוף קרשו כתב כי הוותיקן חרד להגיע להסכמה עם הממשלה החדשה, למרות "המשך התנכלות לכמורה הקתולית, והפרעות אחרות שביצעו הרדיקלים הנאצים נגד הכנסייה וארגוניה".
יחסו של האס אס אל הכנסייה הקתולית.
תחת פיקודו של סגנו של הימלר, ריינהרד היידריך, משטרת הביטחון והאס דה היו אחראיות על דיכוי אויבי המדינה הנאצית, כולל "כנסיות פוליטיות" - כמו אנשי דת לותרנית וקתולית שהתנגדו למשטר היטלר. מתנגדים כאלה נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז. על פי דברי הביוגרף של הימלר, פיטר לונגריך, הימלר התנגד נחרצות למוסר המיני הנוצרי ו"עקרון הרחמים הנוצריים". בשנת 1937 כתב הימלר כי:
הימלר ראה את המשימה העיקרית של האס אס ככזו שצריכה "לפעול כמטרה להתגבר על הנצרות ולהשיב אורח חיים גרמני כדי להתכונן לסכסוך המתקרב בין בני אדם לסאבומנים" (הכוונה ב"סאמבונים" היא לאנשי דת המגיעים מנפת סאבונה). לונגריך כתב כי בעוד שהתנועה הנאצית בכללותה השיקה את עצמה כנגד יהודים וקומוניסטים, "על ידי קישור דה-כריסטליזציה עם גרמניזציה מחודשת, הימלר סיפק לאס-אס מטרה ולעצמו מטרה." לפי דבריו של לוגריך התחיל הימלר להפוך את ה- אס אס למוקד של "פולחן נאצי".
קסנומורפו
הקורפוס השני (ארצות הברית)
הקורפוס השני (באנגלית: II Corps) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-24 בפברואר 1918 הוחלט על הקמת הקורפוס, וביולי לחמו כוחות מהקורפוס לצד כוחות בריטיים ואוסטרליים בקרב המל. באוגוסט לחם הקורפוס במהלך הקרב השני על הסום כחלק מהארמייה הבריטית השלישית, ובספטמבר הוא לחם תחת פיקוד הארמייה הבריטית הרביעית בקרב תעלת סן-קנטן. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נשאר הקורפוס כמה חודשים באירופה, וב-1 בפברואר 1919 פורק הקורפוס.
מלחמת העולם השנייה.
ב-29 ביולי 1921 הוקם הקורפוס מחדש כיחידה של המשמר הלאומי, וב-15 באוגוסט 1927 הוא הפך ליחידה של הצבא הסדיר. ב-1 באוגוסט 1940 הופעל הקורפוס מחדש בפורט ג'יי, ניו יורק, והוא החל לאמן את יחידותיו למלחמה. הקורפוס לחם במהלך המערכה בתוניסיה תחת פיקודו של לויד פרדנדאל, ונחל תבוסה בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943, אך הסב אבדות קשות לקורפוס אפריקה הגרמני בפיקודו של הפילדמרשל ארווין רומל. לאחר התבוסה החליף דווייט אייזנהאואר את פרדנדאל בגנרל ג'ורג' פטון, אשר פיקד על הקורפוס במהלך השלבים האחרונים של המערכה. פטון התגלה כקשוח בהרבה עם חיילי הקורפוס ממפקדו הקודם, והקפיד מאוד על נושאי שגרה יומית ומוכנות קרבית. בין השאר הקפיד שכל החיילים והמפקדים יחבשו קסדות, כולל רופאים בחדרי ניתוח. כתוצאה ממשמעת הברזל לא היה פטון אהוד בקרב החיילים, אך איכותו של הקורפוס השתפרה פלאים ובמרץ 1943 החישה מתקפת נגד של הקורפוס את סופם של כוחות הציר באפריקה. כוחותיו של פטון הדפו את כוחות הציר בקרב על רכס אל-גואטר.
ב-10 ביולי 1943 נחת הקורפוס תחת פיקודו של עומר בראדלי בסיציליה, והיה חלק מהארמייה השביעית בפיקודו של פטון, אשר לחמה בחלקו המערבי של האי. בנובמבר 1943 השתתף הקורפוס תחת פיקודו של ג'פרי קיז בפלישת בעלות הברית לאיטליה, כחלק מהארמייה החמישית שעליה פיקד מארק קלארק, אשר היה צעיר מקיז בשמונה שנים. הוא השתתף בקרב על סן פייטרו אינפיין ולאחר מכן בקרב על נהר רפידו, קרב מונטה קאסינו, פריצת הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. לאחר כניעת גרמניה הנאצית פעל הקורפוס באוסטריה, עד לפירוקו ב-10 באוקטובר 1945.
המלחמה הקרה.
במרץ 1958 הוקם הקורפוס מחדש והיה אחראי על אימון יחידות המילואים, ואף הקצה כוחות שנשלחו להילחם בווייטנאם. ב-5 ביוני 1970 פורק הקורפוס.
מעוז (ארגון)
מעוז הוא ארגון חברתי המפעיל תוכניות מנהיגות מגוונות שנבנות בשיתוף פעולה עם גופים ממשלתיים כחלק מעתודות לישראל לבניית רשת של מנהיגות ישראלית. הארגון נוסד בשנת 2010 ומשרדיו שוכנים בעיר לוד. יו"ר הוועד המנהל הוא ג'פרי שוורץ.
פעולות.
תוכניות מעוז פועלות בשיתוף אגף עתודות לישראל במשרד ראש הממשלה. רשת מעוז היא רשת רב מגזרית, רב-תחומית ומגוונת, תוך שאיפה להובלת והאצת יוזמות ושינויים חברתיים-כלכליים במדינה. הארגון מיועד לבכירים במגזר הציבורי ועל עמיתיו נמנים מנכלי"ם רבים במשרדי הממשלה השונים ובכירים ברשויות מקומיות. כמו כן בין עמיתי הארגון נמצאים בעלי תפקידים ומייסדים של עמותות רבות מהמגזר השלישי וקרנות נדבנות כמו השומר החדש, יד הנדיב, הקרן לידידות, אור משימות לאומיות, חותם, לתת, איילים, מכון מנדל, ארגון רבני צהר.
תוכניות.
תוכנית העמיתים - תוכנית מנהיגות שמטרתה להכשיר מנהיגים מהמגזר הפרטי, המגזר הממשלתי, המגזר המוניציפלי, המגזר השלישי והתקשורת, זאת מתוך קהילות שונות בחברה הישראלית. התכנית שואפת לחזק בחברים מנהיגות ממלכתית ולתרום לפיתוחם האישי. התכנית שואפת לרקום רשת של מנהיגים ומנהיגות מובילי שינוי לחיזוק החוסן חברתי-כלכלי במדינת ישראל. בין עמיתי התכנית נמצאים מנהלי ארגונים מתחום התעסוקה, בכירים באגף תקציבים, יזמי היי-טק, בכירים בנציבות שירות המדינה.
תוכנית ענבר - לפיתוח עתודה ניהולית במערכת הבריאות. התכנית היא מיזם משותף של משרד הבריאות ושל ארגון מעוז ומיועדת להכשרת בעלי תפקידים בכירים במערכת הבריאות ובכלל זה במשרד הבריאות, קופות החולים וצה"ל. בין עמיתי התכנית נמצאים רופאים בכירים, רופאים מחוזיים, בכירם בארגונים העובדים של הרופאים והאחיות, ומנהלי בתי חולים. כמו כן ישנם עמיתים בכירים בעמותות פרטיות כמו העוסקות בקנאביס רפואי