יהודה ליב לנדא (באנגלית: Judah Leo Landau; ח' באייר ה'תרכ"ו, 23 באפריל 1866 - י"ג באלול ה'תש"ב, 26 באוגוסט 1942) היה רב, משורר, מחזאי, פיליטוניסט ומתרגם עברי בגליציה ובדרום אפריקה.
קורות חיים.
נולד בזאלוז'צה הסמוכה לטרנופול (אז בגליציה כיום באוקראינה) למשה יששכר לנדא. עד היותו בן 23 למד גפ"ת אצל אביו וסביו הרב מגרובוביץ' (Grabowiec). ב-1889 נסע לברודי והשלים את השכלתו התיכונית, אחר כך למד בבית המדרש לרבנים בווינה כשבמקביל שמע הרצאות באוניברסיטת וינה וקיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה. הוא נסמך לרבנות בידי הרב ישראל ראטה והרב ד"ר אדולף שוורץ.
ב-1901 התמנה כרב במנצ'סטר, וב-1903 הוזמן לכהן רב ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. ב-1912 התמנה כרבה הראשי של דרום אפריקה. במקביל שימש כפרופסור לספרות עברית באוניברסיטה המקומית.
ד"ר לנדא פרסם מאז היותו בן 13 שירים ומאמרים בעיתונות העברית בגליציה, תחת שמות העט: היל"ל בן שכ"ר (ראשי תיבות של שמו ושם אביו, כינוי המתכתב עם הילל בן שחר); סופר עברי; ודר' מָארגֶענשׁטֶערן.
הוא תרם ערכים לאנציקלופדיה אוצר ישראל, בהם ערכים על מקומות באימפריה האוסטרית ובמיוחד גליציה, ארץ הולדתו, בהם: גליציה, וינר נוישטאדט וברודי, וערכים הקשורים לדרום אפריקה בה התגורר, בהם: אלפרד פיליפ בנדר, דרשן בקייפטאון ודרום אפריקה. כן כתב ערכים על דרמה, הורדוס, הזכרת נשמות, חמורבי, יהדות, ספר היובלים, פרדיננד לסל ופיוט.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
בנו היה נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, השופט אשר יששכר פליקס לנדא.
הלל בן שכר
הילל בן שכר
אוזדא
שליו ניו-זילנדי
טוקיו אקספרס
טוקיו אקספרס היה הכינוי שהעניקו חיילי בעלות הברית לגיחות האספקה והתגבור שערכו כלי שיט של הצי הקיסרי היפני למוצביהם ברחבי גינאה החדשה ואיי שלמה בין אוגוסט 1942 לנובמבר 1943, במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בגיחות אלה העמיסו היפנים כוחות תגבור ואספקה על כלי שיט מהירים (לרוב משחתות), שהפליגו במורד איי שלמה, פרקו את תכולתן באי גוודלקנל, ושבו לבסיסן באותו לילה ונמנעו ממפגש עם מטוסי בעלות הברית.
מקור השם.
תחילה קראו בעלות הברית לגיחות אספקה אלה "קקטוס אקספרס", על שם שם הקוד שנתנו לאי גוודלקנל. לאחר שהתקשורת האמריקנית החלה להשתמש בביטוי "טוקיו אקספרס" משיקולי ביטחון מידע, התפשט השם גם לחיילי בעלות הברית. היפנים כינו גיחות אלה בשם "תחבורת עכברושים" (鼠輸送), מכיוון שהחיילים היפנים התגנבו לאי בחסות החשיכה.
ארגון ופעילות.
היפנים נאלצו להשתמש בתחבורת העכברושים בשל העליונות האווירית שהשיגו מטוסי בעלות הברית בשמי גוודלקנל. שדה התעופה שדה הנדרסון שימש בסיס לכוח אוויר קקטוס, שהגן על האי, החל באוגוסט 1942. במהלך שעות היום, איימו מטוסי בעלות הברית על אוניות התובלה האיטיות בהם השתמשו היפנים כדי להביא כוחות וציוד צבאי לאי, ואם כל כלי שיט יפני נשאר בטווח המטוסים משדה הנדרסון בשעות האור, הוא היה תחת איום תקיפות אוויר. בתגובה, תכנן הצי הקיסרי היפני תוכנית פעולה לפיה תשאנה ספינות מלחמה מהירות את החיילים ואת האספקה לגוודלקנל במהלך הלילה, כשמטוסי בעלות הברית לא פעלו.
השימוש בטוקיו אקספרס החל לאחר קרב האי סאבו באוגוסט 1942, ונמשך עד השלבים האחרונים של המערכה באיי שלמה. מכיוון שהמשחתות לא נועדו לשאת מטען רב, הן לא יכלו לשאת ציוד ארטילריה או כלי רכב, ולרוב נשאו רק אספקה וחיילים. בדצמבר, בשל נוכחות צי בעלות הברית באוזר גוודלקנל, הכין הצי הקיסרי תוכנית אספקה מאולתרת נוספת, שתאפשר למשחתות לחמוק מאיום אוניות האויב וממטוסי כוח אוויר קקטוס. חביות נפט גדולות עמוסות בציוד רפואי ובאספקה בסיסית, תוך השארת אוויר שיאפשר ציפה, נקשרו יחד בחבל והושלכו לים בהגיע המשחתת לגוודלקנל, בזמן שהיא ביצעה תפנית חדה. סירות מנוע או שחיין תפסו את הקצה הצף של החבל והביאו אותו אל החוף, שם משו החיילים את השורה הארוכה של החביות. תוכנית זו לא זכתה להצלחה רבה, כשרק כחמישית מהחביות הגיעו לחוף.
עם פינוי אחרון החיילים היפנים ב-7 בפברואר 1943, וכיבושו הסופי של גוודלקנל ב-9 בפברואר, הגיע לסיומו קרב גוודלקנל, וחדלה פעילות הטוקיו אקספרס. באותו יום מסר גנרל אלכסנדר פאץ', מפקד כוחות בעלות הברית בגוודלקנל לאדמירל ויליאם הלסי, מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, ש"לטוקיו אקספרס אין יותר תחנות בגוודלקנל." עם זאת, המשיכה פעילות הטוקיו אקספרס לאיים אחרים באיי שלמה.
אנטוניו אולמו
לואיס מיגל ארקונדה
פדרו מריה ארטולה
פיו ארטולה
פייו ארטולה
אל נלך כצאן לטבח!
"אל נלך כצאן לטבח!" (במקור ביידיש: לאָמיר ניט גיין ווי שאָף צו דער שחיטה) הוא כרוז שפורסם על ידי אבא קובנר בליל השנה החדשה 1942 (31 בדצמבר 1941 – 1 בינואר 1942) בגטו וילנה לקריאה למרד יהודי בשואה.
רקע כללי.
לאחר מבצע ברברוסה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, האיינזצגרופן החלו בהוצאה להורג של יהודים. אחד המקומות הראשונים שבהם התבצע רצח המוני של יהודים, ביולי-אוגוסט 1941, היה פונאר - שטח מיוער במרחק של כעשרה ק"מ מווילנה. 40,000 מ-70,000 היהודים של וילנה נטבחו בתוך מספר חודשים ונטמנו בקברי אחים ענקיים (העדויות על כך הגיעו לאנשי הגטו מאלה שניצלו בזכות החטאת הכדורים). פרנסי הגטו ניסו ככל יכולתם להסתיר את המידע מההמונים, להרגיע את הרוחות ולפקפק באמיתותם של סיפורי הניצולים.
הכרוז.
בליל השנה החדשה 1942 התכנסו במטבח ברחוב סְטְרָשוּן 2 כ-150 מחברי תנועות הנוער החלוציות. במהלך האספה הוקרא ביידיש ובעברית כרוז שחיבר אבא קובנר, והושמעו דעות בדבר האחריות הקולקטיבית והתוצאות שעלולות להיות להפעלת נשק ולהחזקתו. חלק טענו כי ייתכן שיהודי הגטו לא יתנו גיבוי למורדים, וזאת משום שיראו בהם כאלה המאיצים את הקץ וסיבה לשואה המתקרבת. למרות כל הלבטים, התקבלו לבסוף דבריו של אבא קובנר.
השפעת הכרוז.
הארגון הלוחם הראשון שנוסד בגטאות מזרח אירופה (ב-21 בינואר 1942) היה ארגון הפרטיזנים המאוחד (פֿ-פ-אָ), שהוקם בגטו וילנה לאחר קריאתו המפורסמת של אבא קובנר. הארגון צירף אל שורותיו את חברי כל הפלגים, כהוכחה שהכול החליטו להתאחד לצורך התנגדות מזוינת להשמדה. הייתה זו החלטה שמשמעה מאבק על החיים ושמירת הכבוד הלאומי בתוך הגטו לנוכח כוונות חיסולו. אבא קובנר היה למפקדו השני של הארגון, לאחר שהמפקד הראשון, חבר המפלגה הקומוניסטית יצחק ויטנברג, נפל בידי הנאצים ביולי 1943.
דבריו של קובנר הופצו בקרב חברי התנועה ויהודי הגטו ככרוז, שהועבר בהמשך על ידי שליחים לגטאות אחרים. הייתה זו הפעם הראשונה בה הוצגו בפומבי מעשי האיינזצגרופן כחלק מתוכנית השמדה של כל יהדות אירופה. ואכן, שלושה שבועות לאחר מכן התכנסה בברלין ועידת ואנזה בה הוחלט על דרך ביצועו של הפתרון הסופי - תוכנית השמדתם של יהודי אירופה.
הכרוז זכה להדים, ורעיון המרד - התנגדות מזוינת להשמדה התקבל, הקריאה "לא נוּבַל כצאן לטבח!" הייתה לסיסמה שהתנוססה בכְרוּזים רבים שקראו להתנגדות יהודית נגד הכובש הנאצי.
גורלי
שממית הצוקים הוויאטנמית
ג'ון טולסון
ג'ון ג'. טולסון השלישי (באנגלית;John J. Tolson 22 באוקטובר 1915 - 2 בדצמבר 1991) היה לוטננט גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה במלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה.
טולסון נולד וגדל בעיירה ניו-ברן בצפון קרולינה. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ובשנת 1937 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ושירת בחיל הרגלים. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד ומטה ברגימנט המוצנח ה-503. טולסון לקח חלק בכל פעולות הרגימנט ובכלל זה הצניחה בקוריג'ידור. הוא עוטר על שירותו בכוכב הכסף, כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, מדליית האוויר ולב הארגמן. לאחר המלחמה הוסמך כטייס מסוקים ומטוסים ולחם במלחמת קוריאה. בהמשך הוצב טולסון כאחראי על פיתוח דוקטרינה לכוחות יבילי אוויר. בשנים 1967–1969 שימש טולסון כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה והוביל את אנשיה במלחמת וייטנאם. בין היתר, לאחר פרוץ מתקפת הטט פיקד טולסון על כוחות הדיוויזיה במבצע פגסוס להסרת המצור מעל בסיס הנחתים בקה סאן. על פועלו במלחמה עוטר בצלב השירות המצוין. לאחר המלחמה שימש כמפקד הקורפוס המוטס ה-18, כמפקד פורט בראג וכסגן מפקד הפיקוד הקונטיננטלי (CONARC). בשנת 1973 פרש לגמלאות.
המכללה השבדית לכלכלה ומנהל עסקים
ליגת המשנה השבדית
לוח השנה השבדי
מלחמת העצמאות השבדית
השבדים הדמוקרטים
האופרה המלכותית השבדית
חיל האוויר השבדי
ליובשיבקה
ליובשיבקה (באוקראינית: Любашівка; ברוסית: Любашёвка, ליובשיובקה) היא עיירה במחוז אודסה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נוסד במאה ה-18, ובתחילת המאה ה-20 נבנתה בו תחנת רכבת. בשנת 1957 הוענקו ליישוב זכויות עירוניות.
יהודי ליובשיבקה.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-670 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל ביישוב בית ספר יידי.
ב-4 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר נכלל בנפת טרנסניסטריה הרומנית. בסוף נובמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב במחנה שהוקם בכפר הסמוך גבוזדווקה, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה. בשל הרעב והמחלות במחנה, מתו רבים מיושביו. בסוף 1941 נרצחו במחנה זה 395 יהודים.
ליטין
ליטין (באוקראינית: Літин; בפולנית: Lityn) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.