מאובני בעלי החיים הקדומים ביותר הם של יצורים הדומים מאוד למיני צורבים הידועים לנו מימינו, שחיו ב-580 למ"ש בקירוב. בעלי החיים בביוטה של האדיקר, שהיו מצויים על פני כדור הארץ כ-40 מיליוני שנים לפני תחילת הקמבריון, היו בעלי החיים הראשונים שאורכם עלה על מספר זעום של סנטימטרים. מראם השטוח, דמוי השמיכה, היה שונה כל כך משל כל שאר היצורים המוכרים לנו עד שיש שסיווגו אותם בממלכה טקסונומית נפרדת, "Vendozoa". לעומת זאת, חוקרים אחרים טענו שניתן לראות בחלק מהם את מיני הרכיכות, קווצי העור ופרוקי הרגליים הראשונים. קיימת מחלוקת עזה בנושא; אמצעים המשמשים בדרך כלל לסיווג טקסונומי של מינים, בין השאר השוואתם למינים חיים אחרים, לא תקפים במקרה זה. לעומת זאת, המינים בסוג "Kimberella" היו מינים בעלי שלוש שכבות בלסטולה השייכים לקבוצת בילטריה, מה שמעיד על המגוון הרב במיני בעלי החיים כבר בתקופה זו. מחקר משנת 2019 שבדק 1,500 מאובנים של המין דיקינסוניה שחי כמה מיליוני שנים לפני תחילת הקמבריון, הביא למסקנה שיצורים אלו הם ככל הנראה הקדומים ביותר הידועים לאדם שיכלו לנוע בכוחות עצמם.
נמצאו מאובנים רבים ושונים של יצורים משוריינים זעירים , שחיו בין סוף תקופת האדיקר (ראו לעיל) לסוף החלק הראשון של הקרטיקון. כבר למוקדמים ביותר, מהסוג "Cloudinidae" , ישנו מעין שריון המגן עליהם מפני טורפים, מה שעשוי לסמן את תחילתו של מרוץ החימוש האבולוציוני. כמה מיצורים אלו היו כמעט בוודאות מיני רכיכות מוקדמים.
כבר בשנות השבעים היה דיון נרחב בסוגיית מיני בעלי החיים הפרה-קמבריוניים; היו שהתנגדו לתפיסה המקובלת, לפיה בתקופה הקמבריונית חל "פיצוץ" אבולוציוני, בו נוצרה כמות גדולה במיוחד של מינים חדשים באופן פתאומי יחסית, וטענו שהתפתחותם הייתה הדרגתית בהרבה, אך לא ניתן לראותה בשל מחסור במאובנים פרה-קמבריוניים. חקר המאובנים שמקורם בפצלי ברג'ס עורר את הדיון מחדש, בעקבות כך שנמצאו בו מאובנים של יצורים שהיה קשה לשייכם למערכות הטקסונומיות המודרניות (כמו המינים בסוג אופביניה ("Opabinia") ). המסקנה הראשונית הייתה שיש במאובנים אלו, שכביכול אינם קשורים לאבותיהם של היצורים החיים כיום, כדי לחזק את תאוריית ה"פיצוץ"; אך לאחר התגלות מאובנים חדשים ופיתוח שיטות מודרניות יותר לשיוך טקסונומי, הסתבר שישנה קרבה גדולה יחסית בין מיני פצלי ברג'ס לקבוצות מודרניות של בעלי חיים; למשל, המינים בסוג "Opabinia" שויכו בסופו של דבר ללובופודיה (Lobopodia), הקבוצה ממנה התפתחו פרוקי הרגליים המודרניים, ונמצא דמיון רב בינם לבין דובוני המים החיים כיום. עם זאת, המחלוקת בנוגע לקיומו של "פיצוץ" אבולוציוני בתקופת הקמבריון ולנסיבות שגרמו לו להתרחש במידה והתקיים נותרה בעינה.
רוב מיני המפץ הקמבריוני היו שייכים לקדמוני הפה , משמע - בעלי פתח אחד בגופם, ששימש לאכילה כמו גם לסילוק פסולת. למרות זאת, ניתן לראות כבר בתחילת הקמבריון מיני בעלי חיים המזכירים שניוני הפה החיים כיום כגון קיפודי ים. מאובני שניוני הפה רבים מתחילת הקמבריון התגלו באתר המאובנים בצ'נגג'יאנג שביונאן, ובהם אף כמה מינים של בעלי חוליות.
יישוב הקרקע.
יישוב הקרקע הצריך שינויים נרחבים באורגניזמים שהשתתפו בו: הם נאלצו לפתח מנגנונים שימנעו מהם למות מיובש או מהחום השורר על פני השטח; התהליכים הכימיים באברוניהם היו צריכים להתחשב כעת, בלא כוח העילוי הפועל במים, בכבידה מלאה; ובנוסף לכך, הוצרכו שינויים במערכת הנשימה ובמערכת המין (בעקבות אי-הימצאותם של זרמי מים שיפגישו בין תאי הזרע לתאי הביצית).
אף על פי שהעדויות האמינות המוקדמות ביותר להימצאותם של בעלי חיים וצמחים שוכני-יבשה הן מהתקופה האורדוביקינית (בין 488 ל-444 למ"ש בקירוב), וככל הנראה היו כאלו גם בתקופות מוקדמות יותר, מערכות אקולוגיות יבשתיות דומות לאלו הקיימות היום הופיעו רק בסוף תור הדבון (385 עד 359 למ"ש).
עד לפני שנת 1999, היו בנמצא מאובנים של בעלי הסנפירים הבשרניים שנמצאו עד אז ותוארכו ללפני כ-390-380 מיליון שנים, וכן המאובנים העתיקים ביותר שנמצאו עד אז של יצורים בעל ארבע רגליים שתוארך ללפני 363 מיליון שנה, אך הייתה חסרה למדענים החוליה המקשרת. בשנת 1999 ביצע צוות חוקרים אמריקאי חיזוי על פי תורת האבולוציה, ועל פי ממצאים נוספים דוגמת מפות גאולוגיות, והעריך שיימצאו מאובני מעבר אלו באזור הארכיפלג הארקטי הקנדי, ואלו אכן נמצאו לאחר 5 שנים של מחקר באזור. היצור שנמצא במאובנים כונה טיקטאליק, וסווג כחוליה המקשרת בין דגים לבין בעלי ארבע הרגליים.
בשנת 2017, התגלה בעל החיים היבשתי המוקדם ביותר לכאורה, במרבץ צורן ממערב אוסטרליה.
גואנה
גואנה הוא שם כולל של לטאות גדולות מהסוג כוח ("Varanus") שבמשפחת הכוחיים. לטאות אלה חיות על הקרקע ועל העצים בדרום-מזרח אסיה עד לאוסטרליה ובאיי האוקיינוס השקט.
לטאות אלה הן מהגדולות בעולם, למרות שהמין כוח ענק גדול עוד יותר מהם. הגדול במיני הגואנות הוא כוח אוסטרלי שיכול להגיע לאורך 2.5 מ' ולשקול 15 ק"ג. הם מיומנים בטיפוס, בריצה ובחפירה וחלק מהמינים יודעים לשחות. צבעם העיקרי אפור כהה מנומר בחום ולעיתים צהוב.
הם טורפים מטילי אימה על היצורים הקטנים יותר אותם הם קולטים בלשונם המפוצלת. הם יכולים לרדוף אחרי טרפם ולהכניע אותו בנשיכות חדות.
חלק ממיני הגואנות מטילות את ביציהם בקיני טרמיטים הבטוחים יותר עבורם שכן חלק מהגואנות הם קניבלים. כמו כן הטרמיטים מספקים לצעירים מזון.
המחאה נגד היועמ&quot;ש
ריינר וייס
ריינר וייס (באנגלית: Rainer Weiss; נולד ב-29 בספטמבר 1932) הוא פיזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, הידוע בתרומתו לאסטרופיזיקה ולחקר הכבידה. וייס הוא פרופסור באוניברסיטת MIT. אחת מתרומותיו הגדולות היא המצאת טכניקת הלייזר האינטרפרומטרי אשר היוותה חלק מכריע בניסוי LIGO. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא היה יו"ר הצוות של מיזם הלוויין COBE.
וייס הוא זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2017, יחד עם קיפ תורן ובארי בריש, על התרומה המכרעת בפרויקט LIGO ועל הזיהוי של גלי הכבידה.
קורות חיים.
ריינר וייס נולד ב-29 בספטמבר 1932 לאב יהודי בברלין, גרמניה. אביו של וייס היה רופא יהודי, ונאלץ לברוח מגרמניה הנאצית בגלל היותו יהודי וחבר פעיל במפלגה הקומוניסטית. אמו לא הייתה יהודיה. תחילה משפחתו עברה לפראג, אך מאוחר יותר נאלצה לברוח מצ'כוסלובקיה עקב הסכם ועידת מינכן בשנת 1938. משפחת סטיקס הפילנתרופית מסנט לואיס עזרה למשפחות יהודיות רבות וביניהם משפחת וייס, להשיג ויזות כניסה לארצות הברית. וייס גדל בניו יורק ולמד בבית הספר הפרטי 'קולומביה גראמר סקול'. מאוחר יותר למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ולאחר שנשר מהאוניברסיטה בשנתו הראשונה, חזר ללמוד ובשנת 1955 קיבל תואר ראשון ובשנת 1962 קיבל תואר שלישי מהפיזיקאי ג'רולד זכריאס. בין השנים 1960–1962 וייס לימד באוניברסיטת טאפטס בסמוך לבוסטון, מסצ'וסטס, בין 1962–1964 הוא היה מתלמד פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון ומשנת 1964 הצטרף וייס לפקולטה של MIT.
הישגים.
ריינר וייס עזר ותרם רבות בהבנת שני תחומים בפיזיקה הבסיסית: קרינת רקע קוסמית ותצפית אינטרפרומטרית בגלי כבידה.
הוא היה מהראשונים לבצע מדידות בספקטרום של קרינת הרקע הקוסמית. לאחר מכן היה אחד מיוצרי פרויקט הלווין COBE של נאס"א.
וייס המציא את הגלאי האינטרפרומטרי לגלי כבידה והיה לאחד מיוצרי פרויקט 'Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory' של הקרן הלאומית למדע. שתי תרומות אלה בפיזיקה תרמו רבות להבנת היקום.
בפברואר 2016, הוא היה אחד מארבעת המדענים שהודיעו במסיבת עיתונאים על תגלית גלי הכבידה שהתרחשה ב-14 בספטמבר 2015 והייתה הגילוי הישיר הראשון אי פעם של גלי כבידה. בשנת 2017 וייס זכה בפרס נובל לפיזיקה.
תוארי כבוד ופרסים.
ריינר וייס זכה להכרה בעבודתו ממספר ארגונים ופרסים:
גמא בזאב
γ בזאב הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים זאב עם בהירות נראית מדרגה 2.765. בדומה לשאר כוכבי הקבוצה הבהירים הוא לא קיבל שם משלו בתרבות המערבית, ככל הנראה בשל מיקומו הדרומי שמקשה על הצפייה בו מאירופה והמזרח התיכון.
מאפיינים.
γ בזאב הוא מערכת בת שלושה כוכבים שנמצאת במרחק של כ-420 שנות אור ממערכת השמש. המערכת מורכבת מכוכב כפול ספקטרוסקופי שלא ניתן להפריד באמצעים אופטיים בין מרכיביו, שמסומן γ בזאב A, ובן זוג שמסומן γ בזאב B. הזוג γ בזאב A ו-γ בזאב B מקיפים זה את זה במסלול אליפטי למדי במרחק שנע בין 41 יחידות אסטרונומיות ו-127 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של 190 שנים. מישור ההקפה נטוי ב-5 מעלות בלבד ביחס לקו הראייה מכדור הארץ, אך הזווית לא מספיק קטנה כדי ליצור ליקוי. בני הזוג המרכיבים את γ בזאב A מסומנים כ-γ בזאב Aa ו-γ בזאב Ab ומקיפים זה את זה בזמן קצר בהרבה של 2 ימים, 19 שעות ו-23.5 דקות ובמרחק קטן מעשירית יחידה אסטרונומית.
תכונות γ בזאב Aa ו-γ בזאב Ab.
γ בזאב Aa הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B2 IV (לפעמים מסווג ככוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B2 V), מסתו מעט יותר מ-13 מסות שמש ורדיוסו כ-7 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-21,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 560 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה של פניו רוב קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא למעלה מפי 10,000 מעוצמת ההארה של השמש.