יחידת מורות חיילות קל"ע החלה ראשיתה בשנת 1951, במסגרת חזונו של דוד בן-גוריון ל"ביעור הבערות". היו אלו שנותיה הראשונות של מדינת ישראל והמדינה התמודדה עם אתגרים גדולים ובינם קליטת עלייה מסיבית מאוד מהארצות השונות. בליל של שפות ללא ידיעת השפה העברית וחוסר באמצעים וכוחות הוראה. על כן התגייס צה"ל לסייע למדינה הצעירה לבסס עצמה בתחום ההשכלה, השפה והקליטה החברתית. כך עלה רעיונו של דוד בן-גוריון לסייע למשפחות החיילים (ברובם עולים חדשים) להיקלט בארץ, ללמוד את השפה העברית ולהרחיב השכלתם, ולצורך כך הוקמה יחידת המורות.
היחידה החלה עם הקמת יחידה קטנה בדרום הארץ ומנתה קומץ חיילות, כולן בוגרות סמינרים שהתגייסו במיוחד למשימה זו, ובעצם מסלול קליטת עלייה הוא ההיסטורי ביחידה כולה.
מתחילת הדרך להשתלבות בתפקיד.
חיילות קל"ע מודרכות ומונחות מתחילת דרכן באופן רציף על ידי צוות הפיקוח וההכשרה של אגף קל"ע ומשרד החינוך. מועמדת לשירות זה עוברת איתור קדם-צבאי שכולל מיון ראשוני של שיחת פתיחה והיכרות, מבחנים שונים, הרצאות וריאיון אישי. המתגייסות לשירות עושות טירונות 02 בת שלושה שבועות ולאחר מכן נשלחות לקורס ביישוב בית מאיר, במתקן ההכשרה - רמות שפירא בן שישה שבועות. במסגרת הקורס מכשירים את החיילת לתפקיד ההדרכה וההוראה והבנות לומדות כיצד לעמוד בפני כיתה, איך בונים מערכי שיעור ויסודות מקצוע, בהתאם למסלול קליטת העלייה. מסלול מיוחד של קל"ע הוא מסלול קל"ע קיי החדש-יחסית. בנות המתקבלות לתפקיד מורות חיילות במסלול קל"ע עוברות מבחני מיון של המכללה להכשרת מורים והן נחשבות לסטודנטיות לכל דבר לאחר שהתקבלו.
למו"ח קל"ע צמודים אחראים מטעם הצבא, משרד החינוך ומטעם המכללה. בסוף השירות הלימודים במכללה נחשבים כשנה א' של הוראה. חיילות אלו זוכות לניסיון נוסף בהוראה, בהדרכה ובעבודה תובענית לאוכלוסייה מתקשה.
מורה חיילת במסלול קל"ע משתלבת בשעות הבוקר בבתי ספר יסודיים, בחטיבות ובתיכונים, עיקר פעילותן במתן תמיכה לימודית-חברתית לתלמידים העולים הזקוקים לה. כמו כן, בשעות אחר-הצהריים בשירות לקהילה ביישוב בו היא מתגוררת. המורה משתלבת אחר-הצהריים במסגרת פעילות בלתי פורמלית המשלבת ותיקים עולים במסגרות הפעילות ביישוב.
קולטים עלייה.
מורות קל"ע מוצבות בבתי הספר שקלטו עולים בשנת שהותם הראשונה והשנייה בארץ, או בית ספר שמקיים במסגרתו כיתת אולפן וקלט, או בית ספר שקלט מעל 20% עולים שבין שנתיים לשבע שנים מאז עלייתם ארצה. ניתנת העדפה ליישובים חלשים בהם קיים ריכוז גבוה של אוכלוסיית מצוקה בדגש על פריפריה.
חיילות קל"ע עושות שירות ייחודי ואינן עובדות מול הקהילה האזרחית הרגילה, אלא מול אוכלוסייה שאינה שולטת בשפה העברית ויש לה בעיות בהסתגלות לארץ החדשה, למנהגים החדשים ולתרבות החדשה. הן תורמות למאמץ הלאומי לקליטת העולים מאירופה המזרחית, אפריקה ודרום אמריקה.
במערכת החינוכית כיום ישנם כמאה אלף עולים ובנוסף כששת אלפים תלמידים בני העדה האתיופית, ילידי הארץ הלומדים בחינוך ממלכתי וזקוקים לסיוע על אף שאינם זכאים פורמלית לסיוע משרד החינוך.
רה במול
רה מאז'ור
רה מינור
שביתת הנהגים (1931)
שביתת הנהגים ב-1931 מהווה דוגמה להתגבשות דפוסי השליטה הפוליטית בכלכלת היישוב, עם השפעות ברורות על דפוסים דומים שהתפתחו מאוחר יותר במדינת ישראל.
ב-3 בנובמבר 1931 פרצה שביתה של נהגי משאיות ואוטובוסים יהודים וערבים נגד ממשל המנדט הבריטי בתביעה לבטל מיסים שהוטלו עליהם. השביתה היוותה את המקרה היחיד בו חברות תחבורה ונהגים יהודים וערבים התארגנו ביחד בשל אינטרס כלכלי משותף - אינטרס זה עשוי היה להוביל לשיתוף פעולה רחב יותר נגד הבריטים בהנהגת אותה בורגנות עירונית שנדחקה לפינה. את השביתה הובילו שרגא גורן וחסן אלדג'ני.
הארגון המשותף שהכריז על השביתה כלל חברות בעלות צי של כלי רכב, בעיקר בבעלות של ערבים שעסקו בתחבורה ציבורית ובתיירות; קואופרטיבים של יהודים שעסקו בתחבורה ציבורית; ובעלים פרטיים של משאיות או אוטובוסים, ערבים כיהודים. בימי השביתה עצמה הצטרפו גם בעלי המכוניות הפרטיות, שהיוו כרבע מסך כל כלי הרכב בארץ.
הכבדת נטל המיסים והמכסים על התחבורה המוטורית ייקרה את שירותי התחבורה וההובלה ואת התחבורה הפרטית, לכן נוצרה עד מהרה חזית רחבה ביותר נגד מדיניות הממשלה. חזית זו כללה את הסוחרים, שהוצאותיהם עלו, ואת הציבור הרחב, שהשתמש בשירותי התחבורה שהתייקרו.
שביתת הנהגים הייתה כוללת והיא שיתקה את התחבורה בארץ לתשעה ימים. בסופה ב-11 בנובמבר 1931 נכנעה הממשלה לנהגים, מתוך חשש שבתוך כמה ימים תתפשט השביתה גם אל מגזר הסוחרים, יהודים וערבים כאחד. במהלך השביתה היו הפגנות משותפות שהדגישו את האינטרס המשותף של כלל התושבים נגד הממשלה הבריטית.
השאיפות להטלת המיסים והמכסים, שהביאו לפרוץ השביתה, נבעו מהגירעון של הבריטים שפעלו לפיתוח תשתית תעבורתית, בין היתר באמצעות הנחת מסילות ברזל לרכבות. אולם רוב הציבור העדיף להשתמש בשירותי הסעה של אוטובוסים ומשאיות, שהיו זולים יותר. בתגובה הכבידה ממשלת בריטניה את המיסים והמכסים, אולם ההכבדה לא תאמה את המדיניות שננקטה במדינות השכנות, אשר נשלטו על ידי ממשלת המנדט, לכן עוררה התנגדות הולכת וגדלה. הראשונים שהתארגנו בתביעות לממשלה הבריטית היו בעלי החברות הערביות, אולם כשצעדיהם נכשלו הם הבינו שיש לארגן לשביתה גם את המפעילים הבודדים ואת הקואופרטיבים, יהודים וערבים. את המגמה הזאת ניסתה תנועת העבודה הציונית למנוע, באמצעות שליטה פוליטית בכלכלה ועידוד פוליטי של הפרדה כלכלית. בסופו של דבר, הייתה זו ההנהגה הציונית שהביאה את הבריטים לוותר על כוונותיהם, כדי למנוע פריצתה של שביתת מסחר כללית.
פטרון מגן
קדוש נוצרי
מדעי המזון
מדעי המזון הוא תחום מדעי אשר עוסק בהיבטים הטכניים של מזון, מאיסופו על ידי החקלאי (באמצעות קטיף, בציר, שחיטה וכו') ועד לצריכתו על ידי הצרכן. מדעי המזון הוא אחד מתחומי האגרונומיה ובמרבית המקרים מדובר בתחום נפרד מזה של מדעי התזונה.
בין היתר, עוסקים מדעני מזון בפיתוח אמצעי מזון חדשים ותהליכי הפקתם, בחירת אמצעי האריזה, מחקרים בנושא חיי מדף, אך גם בניסויים מיקרוביולוגיים או כימיים. מדעני מזון אשר עובדים באוניברסיטאות עשויים לחקור נושאים יותר עקרוניים בהפקת המזון ותכונותיו של מצרך זה או אחר. בישראל ניתן ללמוד מדעי המזון במסגרת החוג לביוכימיה ולמדעי המזון של האוניברסיטה העברית, המהווה חלק מן הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה. ניתן גם ללמוד את המקצוע לתואר ראשון במכללת תל חי.
הפטרון המגן
כלבי שמש
Fedora
המוזיאון הגרמני להיסטוריה
המוזיאון הגרמני להיסטוריה (בגרמנית: Deutsches Historisches Museum) המכונה גם הצויגהאוס (בגרמנית: Zeughaus - "הנשקיה") הוא מוזיאון הנמצא במבנה העתיק ביותר בשדרת אונטר דן לינדן שבמרכז ברלין בסמוך לאי המוזיאונים.
היסטוריה.
מבנה הנשקיה (הצויגהאוס) נבנה בין השנים 1695 ו-1706 על ידי האלקטור של ברנדנבורג פרידריך השלישי. המבנה נבנה על ידי האדריכל יוהאן ארנולד נרינג (Johann Arnold Nering) בסגנון הבארוק על מנת לשמש כנשקיה עבור השטאדטשלוס הסמוך. לאחר מותו של נרינג פיקחו האדריכלים ז'אן דה בודט (Jean de Bodt), מרטין גרונברג (Martin Grünberg) ואנדריאס שולטר (Andreas Schlüter) על עבודות הבנייה.
בשנת 1875 הפך המבנה למוזיאון הצבא.
במלחמת העולם השנייה נפגע המוזיאון בצורה קשה מההפצצות, אולם בין השנים 1949- 1965 שוקם המבנה על מנת לשמש כמוזיאון הגרמני להיסטוריה.
המוזיאון הגרמני להיסטוריה.
המוזיאון הגרמני להיסטוריה נוסד בשנת 1987 על ידי קנצלר גרמניה הלמוט קוהל וראש עיריית ברלין אברהאד דיפגן לרגל יובל 750 השנים ליסוד ברלין.
בקומתו השנייה של מבנה המוזיאון מוצגת ההיסטוריה של גרמניה מאז התקופה רומית ועד מלחמת העולם הראשונה. בקומתו הראשונה של המבנה מוצגת ההיסטוריה של גרמניה בתקופת שתי מלחמות העולם, וכן בתקופת היותה מדינה מחולקת.
ביוני 2003 נבנה אגף חדש למוזיאון בתכנונו של איי אם פיי. בשנת 2006 שופץ בניין הצויגהאוס.
המבנה שימש כמבנה הקזינו בסרט משנת 1998 ראן לולה ראן.
דרגוסלאב יבריץ'
דרוגסלאב יבריץ' (במונטנגרית: Драгослав Јеврић; נולד ב-8 ביולי 1974 באיוונגרד, מונטנגרו, יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדת השוער. עד שנת 2006 שיחק בנבחרת סרביה ומונטנגרו.
קבוצות.
יבריץ' החל את הקריירה שלו בשנת 1993 במועדון הכדורגל הסרבי FK אוביליץ', ובשנת 1995 עבר לקבוצת הכוכב האדום בלגרד, שם שיחק עד 1999. אחרי 4 עונות במועדון עבר לשחק בקבוצה ההולנדית ויטסה ארנהיים. ב-2005 עבר יבריץ' לטורקיה, ושיחק שנתיים בקבוצת אנקרספור עד שנת 2007.
בקיץ 2007 עבר לשחק בישראל, בקבוצת מכבי תל אביב. בעונתו הראשונה במכבי הראה יכולת מצוינת, עם הצלות מרהיבות שעזרו לקבוצה לצבור נקודות. יבריץ' אף עצר את הפנדל היחיד שנשרק לחובת הקבוצה, מול בית"ר ירושלים. בעונתו השנייה בישראל, 2008/09, זכה עם מכבי תל אביב בגביע הטוטו. בתום עונה זו הסתיים חוזהו במכבי, הוא שוחרר מהקבוצה ובמקומו הוחתם לירן שטראובר.
בפתיחת עונת 2009/10 לא מצא יבריץ' קבוצה ונותר שחקן חופשי. על מנת לשמור על כושר הוא התאמן בכוכב האדום בלגרד, עד שבחלון ההעברות בחודש ינואר הוחתם על ידי מכבי פתח תקווה כחיזוק במאבק כנגד הירידה מליגת העל. בסיום אותה עונה עבר לאומוניה ניקוסיה הקפריסאית, שם שימש כשוער מחליף וכעבור שנתיים שוחרר מהמועדון.
הנבחרת הלאומית.