מספר שעות לאחר הפיגוע בכראדה, אירע פיגוע נוסף בפרבר השיעי שאב בצפון בגדאד באמצעות מטען צד, במסגרתו נהרגו חמישה בני אדם ונפצעו 16. פיגוע שלישי שכוון נגד מיליציות שיעיות עיראקיות התבצע באמצעות מטען ברובע אבו ע'ריב בבגדאד וגרם להרוג אחד ולחמישה פצועים. פיגוע רביעי שהתרחש בדרום בגדאד גרם להרוג אחד ולמספר לא ידוע של פצועים לאחר שפצצה הונחה מתחת לרכב ממונע. סך הנפגעים מהפיגועים באותו יום היו 341 הרוגים ולמעלה מ-246 פצועים.
תגובות לפיגוע.
לאחר הפיגוע, החלו מפגינים זועמים ליידות אבנים, בקבוקים ומקלות אל שיירת המכוניות של ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי, בעת שבא לפקוד את זירת הפיגוע. המפגינים האשימו את הממשלה העיראקית באוזלת יד, שכן הפיגוע היה קרוב "לאזור הירוק" - אחד האזורים המאובטחים ביותר במרכז הבירה העיראקית. זעם המפגינים היה על רקע העובדה כי משאית התופת הגיעה מהעיר פלוג'ה, עליה השתלטו כוחות הצבא העיראקי מספר ימים קודם לכן.
תושבים רבים הביעו את זעמם על הפיגוע ברשתות החברתיות והאשימו את כוחות הביטחון בכך שהם עדיין משתמשים בגלאים מזויפים בעמדות בידוק בעיר. בפרשה, אשר נחשפה לפני חמש שנים, נודע כי איש עסקים בריטי מכר את המכשירים המזויפים לעיראק ולמדינות אחרות. ב-2013 הוא הורשע בארצו בסיכון חיי אדם תמורת בצע כסף ונשלח לעשר שנות מאסר.
ראש הממשלה אל-אבעדי הכריז על שלושה ימי אבל בעקבות הפיגוע והבטיח "להעניש" את אלו שאחראים למתקפה. בין היתר, הוא הורה על האצת הצבתם של מכשירי בידוק בכניסות לעיר, אסר על כוחות הביטחון להשתמש בטלפונים סלולריים בעמדות הבידוק, וקרא להגברת טיסות הריגול בשמי העיר.
פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות
פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות (פרנצ'סקו ג'נארו ג'וספה לבית בורבון; 19 באוגוסט 1777 – 8 בנובמבר 1830) היה מלך בממלכת שתי הסיציליות מ-1825 ועד מותו.
ביוגרפיה.
פרנצ'סקו נולד ב-19 באוגוסט 1777 בנאפולי, להוריו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה.
בשנת 1797 התחתן פרנצ'סקו עם מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, ולאחר מותה בשנת 1801 התחתן עם מריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות גלה פרנצ'סקו יחד עם שאר בני המשפחה לסיציליה, שם שהו עד לאחר מפלת נפוליאון. בשנת 1816 שילב אביו את ממלכות נאפולי וסיציליה לממלכת שתי הסיציליות, ודיכא את החוקה שנתן לסיציליה קודם לכן. פרנצ'סקו לעומת זאת בתור יורש העצר היה יותר פתוח לרעיונות ליברליים, ואף תמך במידה מסוימת במרידות שפרצו בשנת 1820.
ב-4 בינואר 1825 מת אביו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ופרנצ'סקו עלה במקומו לשלטון. מדיניותו של פרנצ'סקו הייתה מאוד שמרנית, והוא פעל לפי שיטת הרסטורציה של קלמנס פון מטרניך. פרנצ'סקו דיכא כל התנגדות לשלטונו, וחי בפחד מתמיד מפני התנקשויות בחייו.
ב-8 בנובמבר 1830 מת פרנצ'סקו, ובנו פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
מנישואיו למריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה היו לפרנצ'סקו שני ילדים:
מנישואיו למריה איזבלה מספרד היו לפרנצ'סקו 12 ילדים:
כוותה
הטין קיואו
רומן אריך פטצ'ה
כספין
יחסי הוותיקן–קטר
יחסי הוותיקן–מדינת קטר הם היחסים הבילטרליים בין הכס הקדוש לקטר.
כללי.
הכס הקדוש מחזיק שגרירות בדוחה שבקטר, ואילו קטר מחזיקה "נציגות דיפלומטית" ברומא שבאיטליה. שגריר קטר בקריית הוותיקן הוא מוחמד ג'אהם עבדולעזיז אאל ח'ווארי. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 2002. המדינות שומרות ביניהן על יחסים טובים, שכן, שתיהן מעוניינות בחיזוק הדיאלוג הבין-דתי בין השתיים ובחיזוק הקשרים. בביקור של שגריר קטר בוותיקן בו קיבל מדליה רשמית של הוותיקן מסר את ברכתו של האמיר "נשמח לחיזוק הקשר הבין-דתי בין הנצרות לאסלאם".
אליהו מאיר פייבלזון
הרב אליהו מאיר פייבלזון נולד כ"ה טבת ה'תרכ"ח, 1868 - ונפטר כ"ה טבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928 (שישים שנה מלאות) . היה רב וראש ישיבה ליטאי.
ביוגרפיה.
נולד בווייגובה לרב ברוך ולפייגה סתירא פייבלזון. אמו הייתה בתו של הרב יצחק אייזיק בנו של רבי אליעזר מקלם. הוריו וחינוכם מתוארים בספרו "נצח ישראל" אחיו הגדול היה הרב ישראל בנדט פייבלזון, רבה של בייסגולה, (ומחבר ספר "צרור החיים") ואחיו השני היה הרב שמואל אביגדור פייבלזון, רבה של פלונגיאן.
הוא היה מעשרת הבחורים הראשונים שעמם נפתחה ישיבת טלז ולמד בה תורה מפי ראשי הישיבה הראשונים: רבי צבי יעקב אופנהיים, רבי מאיר אטלס ורבי שלמה זלמן אבל. בהמשך עבר לישיבת סלובודקה ובשנת 1883 התקרב לרב אליעזר גורדון שבא אז לסלובודקה. הוא קיבל גם מפי הסבא מקלם. לפי תיאורים מאוחרים למד בתקופת סלובודקה עם אחיו ר' שמואל אביגדור "שמונים דפי גמרא ליום בבקיאות, ודף אחד לחודש בחריפות".
לאחר נישואיו התגורר בציטביאן ובקרוקי, אחר כך יסד את הישיבה לצעירים בפוניבז' ועמד בראשה במשך תקופה עד שהתמנה כרבה של קופישוק. הוא סייע לביסוסן של ישיבות רבות בליטא, הן בפן הרוחני והן בפן הגשמי, ולכן בעת פולמוס המוסר (1897) נקרא לתווך בכמה ישיבות בין תומכי הכנסת לימוד המוסר למסגרות הישיבתיות ומתנגדיו. תקופה מסוימת נקלע ליקטרינוסלב שבאוקראינה, ואז יסד בה ישיבה גדולה ועמד בראשה. בתרנ"ז (1897) התגורר בקלם ויסד עם יואל משה סלומון אגודה לקידום התיישבות חרדית בארץ ישראל, הוא פרש מעיסוק בנושא בשל מכתב שקיבל מרבי יצחק בלאזר שישב אז בירושלים ושסבר שהביצוע אינו מעשי.
מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, מינה אותו רבי חיים עוזר גרודזנסקי ליו"ר ועד הרבנים לענייני עגונות בליטא, שעסק בשאלות עגינות רבות שהתעוררו בשל המלחמה ונדודי האוכלוסין.
ספרו ההגותי "נצח ישראל" התפרסם עוד בחייו, בתור אחד מראשי הרבנים שעסקו בכינון "אגודת ישראל", היה ספרו לנכס צאן ברזל בהגותה של התנועה. ספרו ההלכתי-למדני "פיקוח נפש" הכולל בתוכו פרק רחב על הלכות קידוש השם, היה עבודתו העיקרית במשך שנים רבות, אך נדפס רק לאחר פטירתו. הוא חלה בגיל שישים במחלה חשוכת מרפא ונפטר בכ"ה בטבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928.
בנו הרב ברוך יוסף פייבלזון היה חתנו של רבי נפתלי טרופ ומילא את מקום חותנו בראשות ישיבת ראדין.
מארה דיבאבה
מארה דיבאבה הורסה (באנגלית: Mare Dibaba Hurrsa; נולדה ב-20 באוקטובר 1989) היא אתלטית אתיופית, אלופת העולם (שאנגחאי 2015) וזוכת מדליית ארד אולימפית מאולימפיאדת ריו (2016) בריצת מרתון.
קריירה.
דיבאבה התבלטה לראשונה כשסיימה במקום השישי באליפות אתיופיה ל-20 קילומטר בשנת 2007. שנה לאחר מכן עשתה את הבכורה הבינלאומית שלה בחצי מרתון קניה שבו סיימה שנייה וקבעה שיא אישי בזמן של 1:10:32 שעות. התחרות הבאה בה השתתפה הייתה חצי מרתון ניו דלהי, שבו סיימה רק במקום השמיני, אך שיפרה את שיאה האישי בארבע שניות.
בשנת 2009 עברה להתחרות לתקופה קצרה עבור אזרבייג'ן והתחרתה תחת השם מארה איברהימובה. בחצי מרתון ניו דלהי של 2009 סיימה במקום השישי, אך רשמה שיפור ניכר מאוד לשיאה האישי (1:08:45 שעות).
לאחר שהתברר כי היא מבוגרת מידי בשביל להתחרות באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שבה להתחרות עבור אתיופיה.
דיבאבה המשיכה לשפר את שיאה האישי בריצת מרתון לאחר שסיימה את המירוץ בראס אל-ח'ימה במקום השני בזמן של 1:07:13 שעות. במרץ 2010 השתתפה במרתון רומא, את ריצת הבכורה שלה במרחק הכפול סיימה שלישית בזמן של 2:25:38 שעות. באפריל ניצחה את חצי מרתון רבאט ובאוקטובר סיימה חמישית במרתון פרנקפורט.
בפברואר 2011 סיימה שלישית בחצי מרתון ראס אל-ח'ימה, במרץ סיימה באותו מקום את מרתון לוס אנג'לס ובאפריל ניצחה את חצי מרתון יאנגצו בפער של יותר מדקה מהמקום השני. באוגוסט הגיעה שנייה בחצי מרתון בוגוטה. אף על פי שלא נכללה בנבחרת אתיופיה לאליפות העולם, נבחרה לייצג את המדינה במשחקים האפריקאים שהתקיימו במפוטו, בירת מוזמביק. במשחקים זכתה במדליית הזהב בחצי מרתון, תוך שהיא קובעת שיא משחקים חדש - 1:10:47 שעות. היא שיפרה את שיאה האישי במרתון במהלך מרתון טורונטו אותו סיימה במקום השני בזמן של 2:23:25 שעות.
במרתון דובאי שיפרה את שיאה האישי במרתון וקבעה זמן של 2:19:52 שעות, תוצאה שהקנתה לה את כרטיס ההשתתפות באולימפיאדת לונדון. באולימפיאדה עצמה השיגה תוצאה חלשה יחסית וסיימה רק במקום ה-28. את שנת 2012 סיימה בהשתתפות בחצי מרתון פילדלפיה, אותו סיימה במקום השני.
לאחר שלא התחרתה במשך 17 חודשים, חזרה דיבאבה להתחרות בינואר 2014 במרתון שיאמן וקבעה שיא מסלול חדש לנשים כשקבעה 2:21:36, שיפור של יותר מדקה בהשוואה לשיא הקודם. באוקטובר 2014 לקחה חלק במרתון שיקגו בו קבעה זמן של 2:25:37 וסיימה במקום השני. בינואר 2015 הוכרזה כמנצחת הריצה לאחר שריטה ג'ופטו, שסיימה במקום הראשון, נפסלה בשל שימוש בחומרים אסורים במהלך הריצה. באותו החודש השתתפה שוב במרתון שיאמן ושיפרה שוב את שיא המסלול, תוך כדי השוואה שיאה האישי 2:19:52 שעות. לאחר מרוץ צמוד מאוד לאורך מרתון בוסטון סיימה במקום השני.
באוגוסט 2015 השתתפה לראשונה באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בשאנגחאי. לאורך מרבית הריצה הייתה במקום השלישי אחרי רויטה סוגיטומו היפנית וקים הי-סונג הקוריאנית, אך לאחר שעתיים הצליחה לעבור אותם, לנצח את המירוץ ולזכות במדליית הזהב. הרצה האתיופית הראשונה שזוכה באליפות העולם.
באוגוסט 2016 השתתפה באולימפיאדת ריו, בה זכתה במדליית הארד.