התהליך הכלור-אלקלי מיושם ברחבי העולם, בשלוש טכנולוגיות עיקריות: ממברנה, מחיצה ואמלגמה. הסבר על הטכנולוגיות השונות, וטבלה השוואתית מופיעה להלן:
שיטת הממברנה (Membrane cell).
בטכנולוגיה זו מוזרמת תמיסה מרוכזת של מלח בישול לתא המחולק ל-2 חלקים המופרדים באמצעות קרום שמאפשר מעבר יונים חיוביים אך לא שליליים. תמיסת המלח מוזרמת לתא האנודה שם נוצר גז הכלור על אלקטרודת טיטניום. הגז המופק באנודה מעורב בחמצן הנוצר בתגובה formula_6 כדי לנקות את התוצר מנזלים את הכלור באמצעות דחיסה בעוד החמצן נשאר גז.
בתא הקתודה נוצר על אלקטרודת פלדה גז מימן ותמיסה של NaOH בריכוז 30% שיוצאת מהתא, כדי לקבל תוצר בריכוז של 50% מנדפים חלק מהמים.
יתרונה של שיטה זו היא צריכת אנרגיה נמוכה ביחס לשיטות האחרות ובהיותה ידידותית לסביבה (ללא שימוש באזבסט או כספית); חסרונה בצורך להשתמש בתמיסת מלח נקייה מאוד כחומר גלם ואיכות נמוכה של הכלור המתקבל.
שיטת המחיצה (Diaphragm cell).
בשיטה זו תא התגובה מופרד באמצעות מחיצת אזבסט או טפלון המאפשרת מעבר יונים ומונעת מעבר גז כלור מתא האנודה לתא הקתודה. כדי למנוע מעבר של תמיסת נתרן הידרוקסידי מחצי תא הקתודה לחצי תא האנודה (ותגובה לא רצויה ליצירת נתרן תת-כלורי -OCl) יש לשמור על זרימה רצופה של הנוזל בתא ומפלס הנוזל בחצי תא האנודה גבוה מבחצי תא הקתודה.
יתרונה של שיטה זו היא ביכולת להשתמש בתמיסת מלח בדרגת ניקיון נמוכה. חסרונה הוא זיהום תמיסת הנתרן ההידרוקסידי ב-NaCl, בצורך בתהליך נוסף להגדיל ריכוז התוצר והשימוש באזבסט.
שיטת אמלגמה (גם תא כספית, Mercury cell).
בטכנולוגיה זו שפותחה בשנות ה-90 של המאה ה-19. הקתודה היא כספית נוזלית בקרקעית המיכל ובה מתבצעת תגובת חיזור יוני נתרן לנתרן מתכתי שיוצר אמלגם עם הכספית:
formula_7
באנודות נוצר גז כלור היוצא מהמערכת כתוצר.
את הכספית בה מומס הנתרן מזרימים לתא שני בה היא נחשפת למים ומתרחשת התגובה:
formula_8
יתרונה של שיטה זו, שהייתה הטכנולוגיה הראשונה בשימוש הוא בריכוז הגבוה של תמיסת הנתרן ההידרוקסידי המתקבלת כך שאין צורך בשלב נוסף של נידוף מים ובניקיון התוצר (מעט תגובה צדדית לקבלת נתרן תת-כלורי); חסרונה הוא השימוש בכספית רעילה שעלולה להתנדף או לזהם את התוצרים, כ-0.9 גרם כספית מתנדפת לסביבה לכל טון כלור המיוצר בשיטה זו.
זאק וודס
זאק וודס (באנגלית: Zach Woods; נולד ב-25 בספטמבר 1984) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי. התפרסם מתפקידו בקומדיה המוקומנטרית "המשרד".
ביוגרפיה.
לוין נולד בטרנטון, ניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה יהודית בעיקרה, אם כי סבו מצד אימו היה נוצרי-לותרני. אביו פסיכיאטר מוסמך ועובד רווחה שמתמחה בטיפול קליני, ואימו היא אחות. לו אח גדול ואחות קטנה. הוא גדל ביארדלי, פנסילבניה.
בוגר אוניברסיטת ניו יורק (NYU).
החל את דרכו המקצועית בהופעות אלתורים בגיל 16 עם קבוצה שנקראה "הסנדקים" וכללה בין השאר גם את בובי מויניהן.
פאקו רבאן
פרנסיסקו "פאקו" רבאנדה קוארבו (בספרדית: Francisco "Paco" Rabaneda Cuervo ידוע בעיקר תחת השם פאקו רבאן, נולד ב-18 בפברואר 1934) הוא מעצב אופנה ספרדי.
תחילת דרכו.
רבאן נולד בפסאיה שבמחוז גיפוסקואה בחבל הבסקים. אביו, היה קולונל רפובליקני אשר הוצא להורג על ידי אנשיו של פרנסיסקו פרנקו במהלך מלחמת האזרחים בספרד. לאחר ניצחונו של פרנקו ב-1939 ברחו רבאן ואמו לצרפת ושם למד אדריכלות.
קריירה.
אופנה.
רבאן החל את דרכו בעולם האופנה כמעצב תכשיטים עבור בתי אופנה כגון ז'יבנשי, כריסטיאן דיור ובלנסיאגה.
רבאן ייסד את בית האופנה הנושא את שמו בשנת 1966. הוא נודע כילד הרע של עולם האופנה הצרפתי בעיקר בגלל שימושו בחומרים לא קונבנציונליים בעיצוביו כגון מתכת, נייר ופלסטיק.
רבאן נודע עבור עיצוב התלבושות לסרט המדע הבדיוני "ברברלה" משנת 1968 בכיכובם של ג'יין פונדה, הוגו טוגנאצי, אניטה פלנברג ומרסל מרסו.
פרנסואז ארדי אהבה את עיצוביו של רבאן במיוחד והזמרת הצרפתייה מילן פארמר הביאה את עיצוביו של רבאן בפני קהל נרחב יותר כאשר לבשה אותם בהופעותיה.
קוסמטיקה.
ב-1968 החל רבאן לשתף פעולה עם בית הבישום הספרדי "Puig" אשר החלו לשווק את בשמיו. ב-1976 החברה הקימה מפעל בצרפת. רבאן חווה בעיות משפטיו עם הפצת בשמים תחת החברה איתה עבד בברזיל בתחילת שנות השמונים ולקראת סוף העשור חזר למכור שם את בשמיו.
עיסוקים אחרים.
בשנת 2005 פתח רבאן במוסקבה שברוסיה תערוכה ראשונה של ציוריו. את התערוכה פתח במילים: "אני בן 72 ורציתי להציג אותם בפני כולם לפני שאיעלם מהעולם. לא הראתי את ציוריי לאף אחד מלבד סלבדור דאלי לפני 30 שנה והוא אמר לי להמשיך לצייר." אחד מהציורים הושפע מתקרית משבר בני הערובה בבסלאן. רבאן רצה שכל הכסף שיכנס ממכירת הציורים יתרם לנשים בבסלאן.
בחילות
הקאות
טודור ויאנו
טודור ויאנו (ברומנית: Tudor Vianu, 8 בינואר 1898 (לפי לוח השנה היוליאני 27 בדצמבר 1897 ג'יורג'יו - 21 במאי 1964 בוקרשט) היה מבקר ספרות ואמנות, פילוסוף בתחום האסתטיקה והתרבות, מסאי, משורר, מתרגם ודיפלומט רומני ממוצא יהודי.
ויאנו מילא תפקיד חשוב בקליטתו והתפתחותו של המודרניזם בספרות ובאמנות הרומנית.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
טודור ויאנו נולד בשנת 1898 בעיר ג'ורג'יו כבנם של הורים יהודים שהתנצרו שנים אחדות קודם לכן:הרופא הצבאי ד"ר אלכסנדרו ויאנו, שנולד בשם אדולף ויינברג ושל פלוריקה, בת של בנקאי יהודי מיאש ששמה בלידה היה רוזה לייבוביץ'. האב, אלכסנדרו ויאנו, היה בן למשפחת ויינברג, מהמשפחות היהודיות הנכבדות בקהילת בוקרשט.
כסטודנט התנדב אלכסנדרו ויאנו כחובש ("סובכירורג") על אמבולנס שדה במלחמת העצמאות של רומניה בשנת 1877. לכן קיבל את האזרחות הרומנית בשנת 1879.
אחר כך השלים את לימודי הרפואה שלו בבוקרשט, בווינה, בברלין ובפריז ושב לרומניה ב-1883. ב-1893 המיר אלכסנדרו ויאנו את דתו לנצרות אורתודוקסית.
טודור ויאנו גדל בג'ורג'יו, עיר נמל על הדנובה, שבה כיהן אביו כרופא הראשי של העיר.
ילדותו עברה תחת רושם נופי השדות והחורשות שבסביבה, הירידים המסורתיים ב-15 באוגוסט, וכן של בית הוריו על הספרייה העשירה והפעילות הרפואית הקדחתנית של אביו.
בשנים 1912-1904 למד טודור ויאנו בבית ספר יסודי ובגימנסיה בג'ורג'יו (שבה, בסביבות שנת 1911 התיידד עם דן ברביליאן, לימים מתמטיקאי וגם משורר תחת השם "יון בארבו").
בגיל 14, אחרי מות אמו בשנת 1912, עבר טודור ויאנו ללמוד בבוקרשט בתיכון "גאורגה לאזר" (הנקרא כיום "המכללה הלאומית ע"ש גאורגה לאזר). בתיכון הצטיין באחת התחרויות לשפה הרומנית של חברת "טינרימיה רומנה" (Tinerimea română - "הנוער הרומני").
בשנת 1915 סיים את בחינות הבגרות והתחיל ללמוד בפקולטות למשפטים, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט. אחד מחבריו לספסלי הלימודים היה המסאי מיכאי ראליה.
הוא כתב באותה תקופה מאמרים ושירים בעיתונים והיה פעיל בחוג הספרות של המשורר אלכסנדרו מצ'דונסקי. ב-1916 פרסם שני מאמרים פולמוסיים שבהם לימד סנגוריה על מ'צדונסקי מפני ביקורתו החריפה של אאוג'ן לובינסקו. באותה שנה פרסם גם את שיריו הראשונים בעיתונים "פלקרה" (19 במרץ 1916) וב-Vieața nouă של אוביד דנסושיאנו - ב-2 באפריל 1916.
כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה הביאה להפסקה זמנית של לימודיו. אביו, שהתגייס לחזית, נפצע ונשאר נכה. ויאנו ליווה אותו ושהה תקופה ביאשי. בהמשך שירת כפרח קצונה בבית הספר לתותחנים בבוטושאן והשתתף במלחמה בקרבות במולדובה - קודם במחוז בקאו, אחר כך ביחידת נ.מ. בהרי וראנצ'ה.
בתום המלחמה חידש את הלימודים בבוקרשט ובשנת 1919 סיים את התואר הראשון במשפטים וב-1920 את התואר הראשון בפילוסופיה. ב-1920 סיים גם המדרשה האוניברסיטאית לחינוך. אחרי כן הוא נסע ללמוד בווינה ואחר כך בטיבינגן.
הוא סיים דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת טיבינגן בהדרכתו של קרל גרוס. בימי לימודי הדוקטורט בגרמניה נמצא בקשר חברות הדוק - של התכתבויות ומפגשים עם חבר ללימודים מהתיכון, המשורר והמתמטיקאי יון בארבו, שלמד מתמטיקה בגטינגן.
בשנת 1924 חזר ויאנו לרומניה והתקבל כמדריך ממלא מקום באוניברסיטת בוקרשט.
פעילותו בתחום התרבות.
בין שתי מלחמות העולם.
ספרו הראשון, המבוסס על עבודת הדוקטור שלו, ושפורסם בגרמנית בנובמבר 1923, היה מחקר בתחום האסתטיקה ובספרות - "Das Wertungsproblem in Schillers Poetik. Über naive und sentimentalische Dichtung" (סוגיית הערכיות בפואטיקה של שילר. על השירה הנאיבית והסנטימנטלית).
עבודת דוקטור זו זכתה לשבחי לוצ'יאן בלאגה איתו עבד ויאנו בכתב העת "גנדיריה". בלאגה העריך בה במיוחד את ההפניות הקבועות אל האקספרסיוניזם הגרמני
בשנת 1925 פרסם ויאנו שני ספרים - "הדואליות של האמנות" ו"קטעים מודרניים". ב-1927 התמנה למרצה לאסתטיקה באוניברסיטת בוקרשט. הוא לימד קורס לאסתטיקה כללית, כמו כן הירצה על פילוסופיית התרבות ועל הרעיונות היסוד של התרבות המודרנית. ב-1930 אושרה לו קביעות כמרצה בפקולטה לספרות והוא היה לאחד מהמרצים המעטים ממוצא יהודי ברומניה. באותה שנה פנה גם לכתיבת סקורת ספרותית והיסטוריה של הספרות ופרסם את העיון "שירתו של אמינסקו" שבו הדגיש את המקורות העתיקים והגרמנים ביצירות המשורר הלאומי של רומניה, תוך התייחסות מיוחדת להשפעת הגותו של ארתור שופנהאואר.כתב גם ספר על יצירת חברו יון בארבו (1935) ומאוחר יותר, ב-1944 כתב על החוג ז'ונימיה. ב-1935 התקבל כחבר מתכתב באקדמיה הרומנית.