לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פרצה מלחמת בוסניה. ב-1992 פלשו כוחות צבא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאזור וכבשו את ביילינה. מרביתו של הכוח הפולש הורכב ממיליציה סרבית בפיקודו של ז'לקו רזנטוביץ' אשר כונה ארקאן. מטרתו של הכוח הפולש הייתה לבצע טיהור אתני בעיר והוא כוון בעיקר נגד האוכלוסייה המוסלמית המקומית. בהמשך, הגיעו לביילינה גם פליטים סרבים שנמלטו מקרואטיה בשל המלחמה שהתחוללה במדינה.
לאחר המלחמה נכללה ביילינה בשטחי בוסניה והרצגובינה ועברה תהליך שיקום ארוך ומדורג, אשר כלל הקמת תשתיות כבישים וחשמל, הקמת מבני ציבור ומגורים.
הקהילה היהודית.
קהילה יהודית נוסדה במקום ככל הנראה במהלך המאה ה-18 או לכל המאוחר בראשית המאה ה-19. בתקופה זו כבר פעל בית כנסת קהילתי קטן. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקם במקום בית עלמין יהודי. ב-1899 הוקם בית הכנסת המרכזי "החדש" של הקהילה.
בראשית המאה ה-20 החלה בעיר פעילות ציונית ובמסגרת זו הוקמו אגודות נוער ומקהלה קהילתית. ב-1921 מנתה הקהילה 400 נפשות. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, עלו כ-20 מבני הקהילה לארץ ישראל המנדטורית. ב-1931 נמנו בביילינה 328 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 275 נפשות.
באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור ביילינה נמסר לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. מייד הוחל ברדיפת יהודים. באוגוסט 1941 נרצחו כמה עשרות מבני הקהילה על ידי אנשי פולקסדויטשה מקומיים ושוטרי האוסטאשה. בהמשך, בוצעה אקציה בעיר ובמהלכה נעצרו בני הקהילה שנותרו בעיר. הם גורשו למחנה הריכוז לובורגראד ומשם אל מותם במחנות ההשמדה סטארה גרדישקה ויאסנובאץ.
מספר מבני הקהילה ניצלו בזכות סיועו של תושב ביילינה ריסטו ריסטיץ' (בבוסנית: Risto Ristić), וב-1994 הוא הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. מקצת מיהודי ביילינה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו ו-18 מהם נהרגו בקרבות.
במהלך מלחמת העולם השנייה חרבו בית העלמין ובית הכנסת. לאחר המלחמה לא חודשה הקהילה. אזור בית העלמין לא שוקם ולא תוחזק. שרידי מצבות נותרו פזורים בשטח העיירה.
מרכז חורב
תוכנית בירוביג'ן
תכנית בירוביג'ן
תוכנית בירוביג'אן
תכנית בירוביג'אן
החדר (מחזה)
החדר (באנגלית: The Room) הוא המחזה הראשון של הסופר, המחזאי, השחקן והבמאי הבריטי הרולד פינטר. המחזה נכתב בשנת 1957 כאשר פינטר היה סטודנט באוניברסיטת בריסטול, בבריסטול, אנגליה.
"החדר" הציג לצופים מחזה שונה מן האחרים באותה תקופה, מכיוון שהכיל מספר אלמנטים חדשים למחזות כגון דיאלוגים סתומים, תיאור לא ברור, שיחות שלא מתקדמות, הומור פשוט והדגשה של התפאורה כאילו היא אחת הדמויות. יש הטוענים כי פינטר קיבל את השראתו מן האקזיסטנציאליזם ובכך יצר את מה שנקרא תיאטרון האבסורד.
עלילה.
כמו המחזה השני של פינטר, מסיבת יום הולדת, גם עלילת מחזה זה מתרחשת בבניין דירות מתפורר, "אכסניה", שבו מבקרים זרים.
העלילה במחזה היא עלילה סתומה, חסרת כל רצף זמנים, לא ברור שמה שמוצג לצופה קודם באמת קרה קודם, להרבה מהדברים שקורים במחזה אין שום משמעות מובנת, כל משמעות שתינתן היא ניחושית ואין לה ראיות מן מבוססות. קשה מאוד להבין איזה מסר היא מנסה להעביר לצופים.
המחזה מתאר אישה בשנות ה-60 לחייה בשם רוז האד, הנשארת בדירתה בעוד דמויות שונות נכנסות ויוצאות מהדירה. ברט בעלה, שיוצא בתחילת המחזה וחוזר בסופו, אדון קיד בעל הבית, הזוג סנדרז, שהם זוג שבא לחפש דירה פנויה (הזוג בא פעמיים אך לא ברור מה הקשר הזמני בין שני הביקורים). לבסוף מגיע ריילי כושי סומא שבא לקרוא לרוז, ששמה לפתע אינו רוז, לחזור לביתה. לאחר מכן נכנס בעלה של רוז ורוצח את העיוור.
בסוף המחזה לאחר הרצח, צועקת רוז "אני לא יכולה לראות אני לא יכולה לראות" לא ברור אם מדובר בעיוורון פיסי או רק בחוסר יכולת להסתכל במראֶה.
מאפיינים.
כבר במחזה ביכורים זה של פינטר ניתן לזהות דפוסים אשר יחזרו על עצמם גם במחזות מאוחרים יותר שלו. בין היתר, הדיאלוגים מוכרים לצופה מצד אחד, מצד שני הם מטרידים בסתמיותם. הדמויות מאופיינות בצורה עדינה וכמעט בלתי מורגשת והקהל אינו יכול ללמוד כמעט דבר עליהן. האווירה במחזה משלבת הומור עם תחושת איום.
ועדת הפנים ואיכות הסביבה
סרייבו המזרחית
סָרָיֶיבוֹ המזרחית (בסרבית, באותיות קיריליות: Источно Сарајево; באותיות לטיניות: Istočno Sarajevo) היא עיר ברפובליקה סרפסקה, אשר נושקת לעיר הבירה של בוסניה והרצגובינה כולה, סרייבו, הנמצאת מעבר לגבול האדמיניסטרטיבי - בתוך הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. העיר, ברובה, לא הייתה מעוירת לפני מלחמת האזרחים בבוסניה. דה יורה, סרייבו היא בירתה של רפובליקה סרפסקה, אך דה פקטו, עיר הבירה היא באניה לוקה.
השם.
בעבר הייתה ידועה כסרייבו הסרבית (Srpsko Sarajevo, Српско Сарајево, Serb Sarajevo), אך בית המשפט לחוקה קבע כי שמה יהיה סרייבו המזרחית.
רשויות.
העיר חובקת בתוכה מספר יישובים נוספים:
גלן ג'ורדן
גלן ג'ורדן (באנגלית: Glenn Jordan; נולד ב-5 באפריל 1936) הוא במאי טלוויזיה ומפיק סרטי טלוויזיה אמריקני, זוכה ארבעה פרסי אמי.
ביוגרפיה.
נולד בסן אנטוניו, טקסס. למד באוניברסיטת ייל. את סרטו הראשון, שהיה סרט טלוויזיה, ביים ב-1969, שמו היה "תן לי לשמוע אותך לוחש". מאז הפך לאחד מבמאי הטלוויזיה המוערכים והפוריים של התעשייה. ב-1974 זכה בפרס אמי הראשון שלו, כשביים את המיני סדרה "בנג'מין פרנקלין". הוא היה מועמד לאמי ארבע שנים אחר כך על סרט הטלוויזיה "עלובי החיים", אותו ביים וכמו גם על "חדרה של אמא" (1981) ו"שמלה אפורה" (1986). שנה אחר כך זכה בשני פרסי האמי על סרטו "הבטחה". הסרט קיבל 5 פרסי אמי ושני פרסי גלובוס הזהב. שנה לאחר מכן היה מועמד פעם נוספת לאמי על בימוי "הדהוד באפילה".
בשנות התשעים ביים לערוץ הולמרק את הסרט "שרה, פשוטה וגבוהה", עיבוד קולנועי לספרה של פטרישיה מקלקלן. סרט זה קיבל רייטינג גבוה. לאור ההצלחה, ביים ג'ורדן שני סרטי המשך לסרט: "העפרוני" (1993) ו"שרה פשוטה וגבוהה: סוף החורף" (1999). ב- 1993 ביים סרט הנחשב לטוב ביותר שלו (על פי IMDb). היה זה "ברברים בשער", בכיכובו של ג'יימס גארנר, שקיבל 9 מועמדויות לאמי, וזכה בקטגוריית סרט הטלוויזיה הטוב ביותר.
בתחילת שנות השמונים ביים שלושה סרטים שהוקרנו על גבי מסך הקולנוע: "רק כשאני צוחק" (1981), סרט שקיבל שלוש מועמדויות לפרס האוסקר (כולן בקטגוריות המשחק), "ידידים לעניין" (1984) ו"Mass Appeal" מאותה השנה.
ז'אן קלוד ואן דאם
Elfen Lied
סטטיסטיקת בוז-איינשטיין
נוקליאוסינתזה
בפיזיקה גרעינית, נוקליאוסינתזה (מילולית: הרכבת-גרעינים) הם תהליכים ראשוניים שבהם נוצרים גרעיני אטומים חדשים, הן מנוקליאונים קיימים, בעיקר פרוטונים ונייטרונים, והן מגרעיני אטומים אחרים. גרעיני האטומים הראשונים נוצרו כשלוש דקות לאחר המפץ הגדול בתהליך שנקרא נוקליאוסינתזה של המפץ הגדול. היו אלה גרעיני מימן והליום שמהם הורכבו הכוכבים הקדמונים הראשוניים, וקבעו לפיכך את היחס הידוע בין שכיחויותיהם של מימן ושל הליום ביקום המוכר היום.
גרעינים כבדים יותר נוצרו מגרעיני מימן והליום, בדרך של נוקליאוסינתזה כוכבית, בתוככי כוכבים שכבר התגבשו ונוצרו. תהליך זה נמשך גם עתה, במחזורים של "לידה", "חיים" ו"מוות". חלק מיסודות כבדים אלה, ובפרט אלה הקלים מברזל, ממשיכים להגיע לתווך הבין-כוכבי, כתוצאה מכך שכוכבים בעלי מסה הקטנה משמונה מסות שמש מעיפים החוצה את המעטפת החיצונית שלהם לפני שהם קורסים והופכים לננסים לבנים. שאריות החומר שהושלך החוצה יוצרות את הערפיליות המופיעות במקומות רבים ברחבי הגלקסיות, כולל בגלקסיית שביל החלב שבה נמצא כדור הארץ.
תהליכי נוקליאוסינתזה של סופרנובה בתוך כוכבים מתפוצצים אחראים לתפוצתם של יסודות כבדים יותר, ממגנזיום (מספר אטומי 12) ועד ניקל (מספר אטומי 28). קיימת דעה לפיה נוקליאוסינתזה של סופרנובה גורמת גם ליצירת יסודות הכבדים מברזל וניקל, בשניות הספורות האחרונות של אירוע סופרנובה מסוג II. תהליך התרכבותם של יסודות כבדים אלה הוא קולט-אנרגיה (אנדותרמי), הבא על-חשבון האנרגיה המשתחררת במהלך התפוצצותה של הסופרנובה. חלק מיסודות אלה נוצר כתוצאה מבליעת כמה נייטרונים בפרק זמן של מספר שניות במהלך ההתפוצצות. היסודות הנוצרים באירוע סופרנובה כוללים את היסודות הכבדים ביותר בטבלה המחזורית, דוגמת אורניום ותוריום, שהם רדיונוקלידים (כלומר, פולטי חלקיקים) קדומים וארוכי-חיים במיוחד.
תהליכי התזה על ידי קרניים קוסמיות מתרחשים כאשר קרניים קוסמיות פוגעות בחלקיקי החומר המרכיב את התווך הבין-כוכבי ומפרקות את גרעיניהם של האטומים הגדולים. פירוק זה מהווה מקור משמעותי לגרעינים קלים יותר, בפרט הליום, בריליום ובור, אשר אינם נוצרים בתהליכי נוקליאוסינתזה כוכביים (חלק מהם מתרחש בכוכבים מאסיביים דיים, וחלק מהם מתחולל רק בכוכבים מאסיביים ביותר המגיעים לשלב סופרנובה).