המבנים המפורסמים של העיר כוללים ארמונות וכנסיות. בין השאר, הקתדרלה 1309–1348, הקתדרלה "סאן סקונדו" בסגנון רומנסקי ועל בסיס מבנה מהתקופה הרומית, מגדל מהמאה ה-13 וארמון אלפיירי 1749- 1803, מקום הולדתו של מחבר הטרגדיות הידוע. בעיר בית כנסת עתיק ומוזיאון ליהדות במבנה מהמאה ה-18.
ב"אסטי" שוק מפורסם ליינות משובחים - אדומים בעיקר אך גם לבנים - יש בה תעשיות לשימורי מזון, לייצור מתכות, לייצור זכוכית, ללבני בנייה ולייצור כימיקליים.
תושבי אסטי מקיימים בחודשים אוקטובר עד דצמבר את עונת הכמהין (סוג פטריות) לבנות. אף על פי שהערים השכנות ידועות בטיב תצוגות הפטריות, עדיין הפטריות המצויות בגבעות מסביב לעיר ידועות בטיבן.
בשנים 1948 ו-1994, הנהרות טנרו ו"ברבורה" הציפו חלקים גדולים של העיר וגרמו לה נזקים ניכרים.
תולדות העיר.
אסטי הגיע לשיא השפעתה במאה ה-13 כאשר הייתה עצמאית. משנת 1575 עברה לשליטת בית סבויה, ובשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
מאז התקופה הנאוליתית גרו בני אדם באסטי וסביבותיה, בטרם נכבשה בידי הרומאיים בשנת 174 לפנה"ס. שמה ניתן לה על ידי הליגורים. אסטי פרושה "גבעה" בשפה הליגורית. בשנת 124 לפנה"ס בנו בה מחנה מבוצר ("castra"), אשר הפך להיות לעיר בשם "הסטה" או בשמה המלא "Hasta Pompeia". בשנת 89 לפנה"ס היא קיבלה מעמד של קולוניה ובשנת 49 לפנה"ס היא הפכה ל-"municipium". אסטי הפכה להיות עיר חשובה בתקופת אוגוסטוס, כחלק מהאזור התשיעי (Regio IX) של איטליה, כיום ליגוריה, עקב מיקומה האסטרטגי על נהר טנרו ועל ויה פלמיניה - הדרך הראשית של רומא העתיקה מצפון איטליה לרומא, אשר חיברה בין טורינו אז ("Augusta Taurinorum") לבין "טורטונה" אז ("Derthona"). הדרכים הראשיות מובילות היום לצרפת ולשווייץ.
בשנת 402 נפלה העיר בפני הפולשים הברבריים שהציפו את איטליה, אחרי חורבן ה"אימפריה הרומית המערבית" ופחתה חשיבותה כלכלית. במאה ה-6 היא נבחרה לאחת מ-36 מקומות המושב של הדוכסים הלומברדים, אשר חילקו ביניהם את איטליה. שטחה התרחב והגיע עד לאלפים הימיים. בשנת 774 נכבשה העיר על ידי הפרנקים. עד המאה ה-11 היא הייתה תחת שלטון ה"בישופים". בשנת 1140 היא הייתה אחת מהערים הראשונות שהורשו על ידי הקיסרות הרומית הקדושה להטביע מטבעות. העיר החלה לכרסם בשטח הקרקעות שהיו ביד הבישופים ושאר הפאודלים. אלו פנו לפרידריך ברברוסה לסיוע. הוא כבש את העיר והעלה אותה באש בשנת 1151. לאחר מכן היא הצטרפה לליגה הלומברדית בלחימה נגד השליט הגרמני ושוב ניגפה. למרות זאת בשנת 1183 הוחזרו לה זכויותיה. במאה ה-13 הגיעה העיר לידי תפארתה. אמנם היא ראתה מלחמות קלות, אך היא שלטה על נתיבי הסחר המובילים מהנמלים השוכנים לחוף הים הליגורי צפונה. אחרי שורה של מלחמות, בשנת 1290 אסטי הפכה להיות לעיר החזקה בפיימונטה. מחלקות פנימיות על השליטה במסחר ובבנקאות של העיר הביאו לחלוקתה. החלק הגדול היה בשליטת משפחת הבנקאיים "סולרו", אשר מסרו אותה בשנת 1314 למלך נאפולי. בשנת 1342 עברה השליטה לידי שליט מילאנו אשר בנה בה מצודה ומגדל פעמונים להגנה על העיר.
מלבד תקופות קצרות, אסטי הייתה בשליטה צרפתית ישירה. במאה ה-16 היא עברה לשליטה גרמנית, ממנו למשנה למלך נאפולי ואחרי מותו עברה לשליטת בית סבויה. אסטי הייתה שותפה למלחמות שליטי סבויה והשתתפה בטלת מצור על השליט הספרדי של מילאנו. היא נחלה מפלה לספרד. בשנת 1703 עברה לשליטה צרפתית ובשנת 1705 חזרה שוב לבית סבויה. בשנת 1745 שוב חזרה לשליטת צרפת. בשנת 1797 אחרי מרד ומצב כלכלי גרוע העיר הכריזה על היותה רפובליקה. במצב זה היא הייתה רק יומיים. יצאה משליטה צרפתית בשנת 1814 אחרי מפלת נפוליאון. בשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
יהדות אסטי.
בית הכנסת של יהודי אסטי יחד עם המוזיאון ליהדות ("Museo Ebraico") מצוי במבנה מהמאה ה-18 .
קיים נוסח תפילה מיוחד, נוסח "אסטיג'יאנו" ("astigiano") או "Appam", שהם ראשי התיבות של הקהילות: אסטי, פוססנו ומונקוולו. הנוסח מורכב מנוסחי התפילה:המקומי, האשכנזי והצרפתי עתיק, אשר הונהג עם בואם של יהודים מצרפת בשנת 1394
אירועים.
אחד האירועים החשובים הנערכים בעיר הוא ה"פליו של אסטי" ("Palio d'Asti") אשר נערך על ידי רובעי העיר המסורתיים: ריוני "Rioni" ובורג'י "Borghi" יחד עם הערים השכנות מתחרים בתחרות רכיבה על סוסים ללא אוכפים. התחרות היא לזכר ניצחונה של "אסטי" על העיר השכנה "אלבה" בימי הביניים. המרוץ נחשב לעתיק ביותר באיטליה. המרוץ נערך בככר אלפיירי ("Piazza Alfieri") ביום הראשון, השלישי, בחודש ספטמבר.
אסטי מקיימת את פסטיבל בחודש ספטמבר, שבוע לפני הפליו. בשבוע זה מתכנסים תושבי החבל ומציעים לקהל את מזונם הטיפוסי ואת יינם. ביום הראשון של החגיגה הם מקיימים תהלוכה ממקומות מגוריהם אל העיר אסטי ובמהלך צעדם הם מתארים את מלאכת העבודה החקלאית שהם עוסקים בה במהלך השנה.
Play (אלבום של נמיאה אמורו)
Play הוא אלבום האולפן השביעי של נמיאה אמורו. האלבום יצא לאור ב-27 ביוני 2007. הוא מציג את הסגנון החדש של נמיאה אמורו, יש בו שיר עם נגיעות של רוק, "It's all about you". האלבום שהה במקום הראשון בשבוע הראשון לצאתו. הוא נקרא כך משום שלהקליט אותו, היה כמו "משחק".
תשל&quot;ט
פרי (משקה)
פרי (באנגלית: Perry) או פוארה (בצרפתית: Poiré) הוא משקה אלכוהולי העשוי ממיץ אגסים מותסס, בדומה לסיידר העשוי מיץ תפוחים. במשקה זה יש, לרוב, כ-8% אלכוהול.
הפרי הוא משקה מסורתי המקובל בבריטניה (בעיקר במערב אנגליה ובוויילס) ובצרפת (באזורי נורמנדי ואנז'ו). כיום המשקה מיוצר גם בשוודיה.
כיום מיוצר המשקה מזני אגסים שאינם משמשים למאכל. בבריטניה מקובל לייצר את המשקה מזן "Blakeney Red".
המשקה המיוצר בגלוסטרשייר, הרפורדשייר וווסטרשייר שבאנגליה בהתאם למתכון המסורתי נחשב למאכל מקומי מוגן על פי חוקי האיחוד האירופי, ורק הוא זכאי להיקרא "פרי מסורתי".
Second life
The Guardian
סונריות
חדווה עמרני
אומבודסמן
Los Angeles Times
סובייקטיביזם
בפילוסופיה, הסובייקטיביזם היא גישתו של הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום, אשר טען שמוסרי הוא מה שקובע המצפון האישי. במילים אחרות, הרגש האישי הוא מה שקובע אם הפעולה היא לשבח או לגנאי. לפי יוּם, הרגש הוא שמניע את האדם לפעולה ולא התבונה (כך בניגוד לדעתו של סוקרטס). לפיו, התבונה תשאיר אותנו אדישים ביחס לפעולה המוסרית. מבחינתו של יום, תפקיד השכל הוא להתאים אמצעים לתכליות כאשר התכליות המוסריות נקבעות על ידי הרגש והתבונה רק מאפשרת לנו לבחור בין האפשרויות שיביאו אותנו אל המטרה. לטענתו, אין מקום לדיון אובייקטיבי במוסר כיוון שטענות מוסריות אינן משקפות מציאות; הן אינן הנחות עובדתיות שניתן לומר עליהן שהן אמת או שקר.
לטענתו של יום, לכל בני האדם ישנו רגש מוסרי מיוחד אותו הוא כינה: "רגש אהבת הבריות". כדי להסביר את הדמיון הרב שביחס בני האדם השונים לשאלות מוסריות רבות, יחס שאינו צפוי מצד מוסר שנקבע לפי רגש שרירותי, טען יום כי רגש אהבת-הבריות אינו שונה בהרבה בין בני אדם שונים, ולכן הוא מוביל את כלל החברה האנושית לפיתוח רגשות דומים של שבח או גנאי (כלומר חיוב או שלילה) כלפי בדיוק אותם מאורעות או מעשים. לעומת זאת, רמת הפיתוח של אותו הרגש יכולה להשתנות בין חברות שונות ותלויה בחינוך אותו מעניקה החברה.
את הסובייקטיביזם מקובל להנגיד לאובייקטיביזם.
Music &amp; Me
Music &amp; Me הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר מייקל ג'קסון, שיצא לאור ב-13 באפריל 1973, בהוצאת מוטאון.
ג'קסון, בגיל 14 בלבד, הוא אחד האמנים המעטים בעל קריירה מצליחה כחבר בלהקת חמישיית הג'קסונים וגם כסולן עצמאי. השירים נכתבו והולחנו על ידי כותבים שונים.
מצעדים ומכירות.
With a Child's Heart הגיע למקום ה-50 במצעד הבילבורד הוט 100
ומקום 14 במצעד בילבורד רית'ם אנד בלוז.
Music &amp; Me נמכר בארבעה מיליוני עותקים ברחבי העולם, כאשר רק בארצות הברית נמכרו מיליון עותקים. למרות זאת, הוא נחשב כישלון מסחרי ביחס לאלבומיו הקודמים של ג'קסון.
The Times
גלוסטרשייר
גלוסטרשייר (באנגלית: Gloucestershire) הוא אחד ממחוזות אנגליה. המחוז, הנמצא בדרום-מערב אנגליה שבממלכה המאוחדת, מהווה חלק מאזור הקוטסוולד, וכולל חלק מעמק הנהר סוורן וכן את יער דין.
העיר גלוסטר משמשת כבירת המחוז. ערים נוספות במחוז הן צ'לטנהאם, סטראוד, סיירנססטר וטווקסברי.
המחוז נחשב לאחד המחוזות המסורתיים של אנגליה, וגובל במחוז גוונט בוויילס, ובמחוזות המסורתיים הרפורדשייר, ווסטרשייר, ווריקשייר, אוקספורדשייר וילטשייר, סאמרסט ובריסטול שבאנגליה.
היסטוריה.
עד שנת 1373 הכיל מחוז גלוסטרשייר את העיר בריסטול. בשנת 1974 הועבר חלקו הדרומי של המחוז למחוז אייבון, ועם ביטול המחוז הפך אזור זה למועצה מקומית עצמאית.
אתרים בעלי חשיבות.
בגלוסטרשייר מצויות מספר טירות ואחוזות ובהן טירת ברקלי, טירת בורסטון וטירת סודלי וכן מספר אחוזות ובהם אחוזת קלקוט ואחוזת אוולפן.
בגלוסטרשייר מספר ארמונות של בית המלוכה הבריטי ובהם בית הייגרואוב, פארק גאטקומב ואחוזת נת'ר ליפיאט.
מקומות במחזור כישור הזמן
יער דין
יער דין (באנגלית: Forest of Dean) הוא אזור גאוגרפי והיסטורי במחוז גלוסטרשייר שבאנגליה. צורת אזור יער דין - משולש המשתרע בין הנהר וואי במערב ובצפון, הנהר סוורן בדרום והעיר גלוסטר במזרח. שטחו של האזור כ-110 קמ"ר, והוא מיוער ברובו. יער דין הוא היער העתיק ביותר באנגליה הקיים כיום. חלקים מהיער משתרעים מעבר לגבול מחוז גלוסטרשייר לתוך ויילס.
היסטוריה.