יותר מעשור לפני כן, היה שגרירה של ארצות הברית באומות המאוחדות (2005–2006), לאחר שמונה לתקופה של שנה במינוי פגרה. במשך הקריירה הציבורית שלו נודע בולטון בגישתו הבלתי מתפשרת והמתעמתת מול מדינות המעורבות בהפצת טרור ונשק לא קונוונציונלי. גישה זאת קנתה לו מבקרים רבים בקרב גורמים יוניים וסוציאליסטיים במערב, דמוקרטים בארצות הברית ובמדינות וארגונים עמם ניהל מגעים דוגמת רוסיה, קוריאה הצפונית והאו"ם.
ביוגרפיה.
בולטון נולד בבולטימור שבמרילנד לכבאי אדוארד ג'קסון (ג'ק) ווירג'יניה קלרה גודפרי (ג'יני), שניהם ממוצא אירי ואירי-סקוטי. המשפחה התגוררה בשכונה של מעמד העובדים בשם Yale Heights. לאחר בית הספר היסודי התקבל עם מלגה לבית הספר הפרטי McDonogh שבמרילנד, בו למד כתלמיד פנימייה. כבר בגיל 15, בשנת 1964, התנדב לקמפיין הבחירות של הסנאטור הרפובליקני בארי גולדווטר לנשיאות ארצות הברית.
כשקיבל מלגה לאוניברסיטת ייל הפך לראשון במשפחתו שזכה להשכלה אקדמית. במהלך לימודיו היה פעיל בגוף הפוליטי המאחד את הסטודנטים של אוניברסיטאות מדינת קונטיקט (Connecticut Inter-Collegiate Student Legislature, CISL), בו הסטודנטים דימו את בתי הקונגרס וניהלו ויכוחים פוליטיים ופילוסופיים בינם לבין עצמם. הוא הצטרף למפלגה השמרנית ב-CISL, ועם הזמן הפך לראש נציגות ייל ב-CISL. הוא סיים את תואר ה-.B.A במשפטים באוניברסיטת ייל בהצטיינות יתרה ב-1970. במהלך לימודיו בייל, הנחשב למעוז הליברלים-דמוקרטים, סלד בולטון ממחאות הסטודנטים נגד מלחמת וייטנאם והתמיכה לה זכתה המחאה מצד צוות המרצים. בולטון ראה בסטודנטים בייל כליברלים מפונקים, ובמגמות תרבות הנגד והליברליזציה הפושה בצעירי שנות ה-60 המאוחרות כמסוכנות.
למרות תמיכתו במלחמת וייטנאם הוא התגייס למשמר הלאומי של מרילנד (כדי להימנע מגיוס החובה לצבא ארצות הברית) משום שחשב שהמלחמה "אבודה".
ב-1971 החל בולטון את לימודיו בבית הספר למשפטים של ייל, חברו לכיתה היה קלרנס תומאס (לעתיד שופט שמרן בבית המשפט העליון), ובאותה תקופה למדו בייל הילרי רודהם ובעלה נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. בולטון היה עוזר מחקר לאחד מהמרצים שלו, ראלף ק. וינטר השמרן (בעתיד שופט בבית המשפט לערעורים באזור ניו אינגלנד). בקיץ 1972 התמחה במשרד סגן הנשיא ספירו אגניו. בולטון קיבל את תואר ה-J.D. ב-1974 ובהתאם לעצת וינטר לא ניסה להתקבל לממשל ניקסון, אלא פנה למגזר הפרטי.
בין השנים 1974 עד 1981 ו-1983 עד 1985 היה בולטון עורך דין בחברת עורכי הדין הבינלאומית Covington &amp; Burling במשרדה שבוושינגטון. מאבקו הבולט בתחילת דרכו היה נגד החוקים המגבילים לתרומות כספים לקמפיינים פוליטיים שהתקבלו בתגובה לפרשת ווטרגייט. בין השנים 1993–1999 שימש כעמית בחברת עורכי הדין Reed, Bolton &amp; McManus.
קריירה ציבורית.
בולטון החל את הקריירה הממשלתית שלו בממשל רייגן הרפובליקני ב-1981 שימש במשך תקופה קצרה כעורך דין בקבוצה האחראית על חילופי הממשל (בין קרטר לרייגן) ולאחר מכן כעוזר ליועץ המשפטי בבית הלבן. לאחר מכן פנה לשמש כעורך דין בסוכנות האמריקנית לסיוע בינלאומי (USAID) הכפופה למזכיר המדינה של ארצות הברית. ב-1982 קוּדם לתפקיד עוזר למנהל תיאום תוכניות ומדיניות ב-USAID (התפקיד מס' 3 בסוכנות).
בולטון החל לסלוד מעבודתו ב-USAID בשל תחושתו כי מדינות העולם העניות והארגונים הבינלאומיים הבאים עמם במגע, רואים את תרומתה הכספית הנרחבת של ארצות הברית כמובנת מאליה ולא מספקת. לכן החליט ב-1983 לשוב למגזר הפרטי.
ב-1985, בכהונתו השנייה של רייגן, שב לממשל, הפעם כעוזר לתובע הכללי במשרד המשפטים. תפקידו העיקרי היה ניסיון להעביר מינויים של שופטים שמרניים לבתי המשפט הפדרליים דרך ועדת המשפטים בסנאט והמליאה. מאבקו הבולט היה למינוי שופט בית המשפט העליון השמרן ויליאם רנקוויסט לנשיא בית המשפט העליון. בנוסף, לאור התפנות מקומם של שופטים נוספים בבית המשפט העליון, ממשל רייגן פעל בהצלחה למינויים של סנדרה דיי אוקונור ואנתוני קנדי השמרנים המתונים ואנטונין סקאליה השמרן. ב-1987 כשל הממשל בניסיונו להעביר בסנאט את מינויו של אחד מהמרצים של בולטון במהלך תקופתו בייל - השופט השמרן במיוחד רוברט בורק. בולטון התאכזב מכישלון זה בשל קרבתו לבורק ותמיכתו בעמדותיו השמרניות - החל מביקורתו על הגבלים עסקיים וכלה בפרשנותו המצומצמת לחוקה והתנגדות עזה לאקטיביזם שיפוטי.
לאחר חשיפת פרשת איראן-קונטראס החלה שורה ארוכה של שימועים בקונגרס האמריקני והקמת ועדות חקירה. לצד המאבקים למינוי השופטים השמרנים, בין השנים 1986–1988 פעל משרדו של בולטון להגנת נציגי הממשל שנחקרו בוועדות והשימועים השונים, ובייחוד התובע הכללי דאז אדווין מיס (Edwin Meese).
בתחילת 1988 מונה בולטון לראש המחלקה האזרחית במשרד המשפטים, בה היה ממונה על כ-400 עורכי דין שפעלו להגנת עובדי הממשל הפדרלי, חברי קונגרס ושרי הקבינט מול תביעות אזרחיות.
עוזר שר החוץ לענייני ארגונים בינלאומיים.
עם תחילת כהונתו כנשיא, ג'ורג' בוש האב מינה את ג'יימס בייקר, ידידו של בולטון, לתפקיד שר החוץ. בולטון, שלא נהנה מיחסים קרובים עם התובע הכללי החדש דיק ת'ורנברג (שנכנס לתפקיד לאחר התפטרות אד מיס), בחר לעבור למשרד החוץ ומונה לעוזר השר לענייני ארגונים בינלאומיים. בתקופת כהונתו זו, שנמשכה עד 1993, הצליח בולטון לבלום את ניסיון הפלסטינים לשנות את שם נציגותם מאש"ף לפלסטין ולהתקבל במעמד של מדינה (ולא "ארגון צופה" כמו שהיה באותם ימים) לתת-ארגונים השונים של האו"ם. אש"ף מיקד את מאמציו בתחילה בארגון הבריאות הבינלאומי, שרבע מתקציבו מומן על ידי ארצות הברית. בשכנוע של בולטון, שר החוץ בייקר פרסם הצהרה בה קבע כי ימליץ לנשיא להפסיק בתמיכה הכספית לכל ארגון באו"ם שיעלה את מעמד אש"ף ל"מדינה חברה". בסוף דיון מתוח בתחילת חודש מאי בז'נבה החליט הארגון לא לשדרג את מעמד אש"ף. מאמצי אש"ף התמקדו לאחר מכן באונסק"ו, ממנו ארצות הברית פרשה (ומשכה את מימונה) בשל בעיות שחיתות ואנטי-אמריקניזם של הארגון, לטענת ממשל רייגן. במטה אונסק"ו בפריז הכריז בולטון כי במקרה שאש"ף תתקבל כמדינה חברה לארגון, ארצות הברית וכספיה לעולם לא יחזרו לארגון.
בולטון היה מעורב בהשגת החלטות מועצת הביטחון של האו"ם לתמיכה בשימוש בכוח נגד עיראק טרם פתיחת מלחמת המפרץ ב-1991, אם כי את מרבית הדיפלומטיה עשה שר החוץ בייקר. בולטון היה היוזם בממשל לביטול החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם מ-1975 שהשוותה בין הציונות לגזענות. ב-1991. לאחר התבוסה של עיראק במלחמת המפרץ, מזכיר המדינה ג'יימס בייקר היה נכון להיענות למאמצי שכנועיו של בולטון וארגוני שדולה פרו-ישראליים לביטול ההחלטה. ביטול ההחלטה המוצלח בקבלת החלטה 4686 של העצרת גרם לבולטון להיות "אדם מאושר".
עם בחירתו של הנשיא הדמוקרטי ביל קלינטון פרש בולטון למגזר הפרטי.
תת שר החוץ לבקרת נשק.
עם בחירתו של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ו. בוש, שב בולטון לממשל ב-2001. בולטון הושבע לתפקידו כתת-שר החוץ לענייני בקרת נשק (בק"ן) וביטחון בינלאומי. ב-11 במאי. נושא עיסוקו העיקרי בתפקיד זה היה מניעת תפוצת (פרוליפרציה) נשק להשמדה המונית. בולטון היה היוזם של ה-Proliferation Security Initiative (יוזמת ביטחון תפוצת נשק, PSI), שעד אז חתמו המדינות על הסכמים דו-צדדיים עם ארצות הברית ובכך התחייבו לקחת בה חלק. בהסכמים המדינות מתחייבות לאפשר עצירת ספינות המפליגות תחת דגלן, במקרה כי קיים חשד להימצאותם של חומרים אסורים שיכולים לסייע לתוכניות נשק ביולוגי, כימי ואטומי והאמצעים לשיגורם. למדינות החתומות מתאפשר לבקש מאחת משאר החברות ב-PSI לעצור ספינות הרשומות במדינה זו, ובמקרה הצורך לבצע חיפוש על הספינה.
במסגרת תפקידו, ב-2003 השתתף בולטון בשיחות השש בין שכנותיה של קוריאה הצפונית וארצות הברית בניסיון לפרק את נשקה הגרעיני של קוריאה הצפונית. אולם בעקבות התבטאויותיו כי קים ז'ונג איל הוא "דיקטטור רודני" וחייהם של הצפון קוריאנים תחתיו הם "חלום בלהות" הוא הוצא מהמשלחת האמריקנית.
בולטון נמנה עם קבוצת הניצים במהלך כהונתו הראשונה של ג'ורג' בוש, יחד עם קבוצת אידאולוגים תקיפים מהמועצה לביטחון לאומי שבבית הלבן, מחלקת ההגנה ומשרד סגן הנשיא הוא פעל להקשחת הקו נגד עיראק, איראן וקוריאה הצפונית (מדינות ציר הרשע). קבוצת ניצים זו התנגדה לעמדות המסורתיות של הממסד של מחלקת המדינה ובראשו שר החוץ דאז קולין פאוול, שנטו לעמדות פייסניות יותר.
שגריר ארצות הברית באו"ם.
לאחר התנגדות הדמוקרטים ומספר רפובליקנים בסנאט, והחלטתם לנקוט בפיליבסטר למניעת הצבעה על מינויו, מינה ב-1 באוגוסט 2005 הנשיא בוש את בולטון לנציג הקבוע של ארצות הברית באומות המאוחדות באמצעות מינוי פגרה זמני (Recess appointment). כשגריר ארצות הברית באו"ם היה בולטון ידוע כתומך בממשלת ישראל ומנע שורת החלטות וגינויים נגדה. בזמן מלחמת לבנון השנייה התנגד לקיום הפסקת אש מיידית ותמך במתן יד חופשית לישראל.
כחודש לפני פקיעת מינויו, הכריז בולטון ב-4 בדצמבר 2006 כי לא יבקש מהנשיא ג'ורג' בוש לחדש את מינויו, עקב חוסר היכולת להעביר את מינויו בסנאט, והקושי הפוליטי במינוי פגרה נוסף לאחר ניצחון הדמוקרטים בבחירות האמצע.
2007 ואילך.
טרם מינויו ולאחריו היה בולטון מעורב בשורה של צוותי חשיבה ומכוני מחקר המזוהים עם גורמים שמרניים, ביניהם: איגוד הרובאים הלאומי, Project for the New American Century ו-AEI (בו אף כיהן בין השנים 1999–2001 כסגן נשיא).