ואנג'ירו ביצע את ריצת המרתון המלא הראשונה שלו במרתון פוקואוקה ב-2 בדצמבר 2007, אותו ניצח באופן מרשים, תוך קביעת שיא מסלול של 2:06:39 שעות. הוא פתח את שנת 2008 בניצחון בחצי המרתון במרוץ זייאד שבאבו דאבי, וזכה בפרס כספי של 300,000 דולר. במרתון לונדון 2008 הוא סיים במקום השני, ולראשונה בחייו ירד מזמן של 2:06 שעות. באולימפיאדת הקיץ של 2008, ואנג'ירו זכה במדליית הזהב בריצת מרתון תוך קביעת שיא אולימפי חדש בתוצאה 2:06:32, ובכך ניפץ את שיאו הקודם של קרלוס לופז הפורטוגלי (2:09:21) אשר נקבע באולימפיאדת 1984. באותה שנה, הוא זכה בתואר אתלט השנה בעולם של ארגון ה-AIMS, כהערכה להישגיו.
הניצחונות בלונדון ובשיקגו.
בפברואר 2008, במרוץ בעיר גרנולאר שבקטלוניה, בו זכה ואנג'ירו, הצהיר הקנייתי על שאיפותיו לעתיד: "בעוד חמש שנים מהיום, אני מרגיש שאוכל לרדת מזמן של שעתיים בריצת מרתון". באפריל 2009, הוא ניצח במרתון לונדון בתוצאה של 2:05:10 שעות, וקבע שיא אישי חדש ושיא מסלול במרוץ. ואנג'ירו היה מרוצה מההישג והדגיש כי הוא מקווה לשבור את שיא העולם של היילה גברסלאסי בעתיד הקרוב. בחצי מרתון רוטרדם, ב-13 בספטמבר באותה שנה, ואנג'ירו קבע זמן של 1:01:08, במרוץ בו זכה בן ארצו סאמי קיטווארה (58:58). באוקטובר 2009, ואנג'ירו זכה במרתון שיקגו בתוצאה 2:05:41 שעות - שיא מסלול חדש בעיר. ריצת מרתון זו גם הייתה המהירה ביותר שנרשמה על אדמות ארצות הברית. הניצחונות בלונדון ובשיקגו הובילו את ואנג'ירו לפסגת דירוג ה-World Marathon Majors (ששת מרוצי המרתון החשובים בעולם) לשנת 2009, ולזכייה ב-500,000 דולר.
ואנג'ירו נרשם למרתון לונדון 2010 על מנת להגן על תוארו, אך בנקודת אמצע הדרך החל לסבול מכאבים בברכיו והחליט לפרוש מן המרוץ על מנת למנוע את החמרת הפציעה - בפעם הראשונה מאז החל להשתתף במרוצי מרתון. בחודש אוקטובר של אותה שנה, הוא החליט להשתתף במרתון שיקגו, אך וירוס בבטנו פגע בהכנותיו לקראת המרוץ, והוא החל את הריצה עם שאיפה נמוכה יותר - לסיים בין שלושת הראשונים. טסאגייה קאבאדה האתיופי ניצל את ההזדמנות ושמר על ההובלה לכל אורך הריצה, אך ואנג'ירו, על אף שלא היה בשיא כושרו, הצליח לשמור על קצב הריצה של קאבאדה. ב-400 המטרים האחרונים הצליח ואנג'ירו לקחת את ההובלה ולסיים במקום הראשון בתוצאה של 2:06:24, ולהגן על התואר. "הייתה זו ההפתעה הגדולה ביותר שראיתי בחיי", נזכר מאמנו, פדריקו רוסה, בהתייחסו להופעה של ואנג'ירו.
חייו האישיים.
ב-2009, ואנג'ירו נישא למארי וואקרה, גם היא רצה למרחקים ארוכים, ולשניים נולדה בת בשם האן בשנת 2010. לאחר מכן, הוא התחתן עם טריזה נ'ז'ארי בטקס מסורתי ונולדו להם שני ילדים, זאת על אף שהיה עדיין נשוי באופן חוקי לוואקרה.
בדצמבר 2010, ואנג'ירו נעצר על ידי המשטרה הקנייתית בביתו שבניהורורו והואשם באיום ברצח אשתו ובהחזקת רובה AK-47 באופן בלתי חוקי. הוא הכחיש את ההאשמות וטען כי ניסו להפליל אותו.
לואנג'ירו ואשתו טריזה נ'ז'ארי, קוסמטיקאית במקצועה, נולדה בת הנקראת האן ואנג'ירו ובן בשם סימון נג'ורוג'. לואנג'ירו אף הייתה אישה שלישית, ג'ודי ואמבוי וואירימו, אשר הייתה בהריון בזמן מותו ומאז יש לו בן נוסף.
בן דודו של ואנג'ירו, ג'וזף רירי, הוא מרתוניסט ברמה עולמית, ואחיו הצעיר, סימון נ'ג'ורוג', הוא רץ למרחקים ארוכים גם כן.
מותו.
ב-15 במאי 2011, ואנג'ירו נמצא מת לאחר שנפל ממרפסת ביתו שבניהורורו. על אף ניסיונות ההחייאה בבית החולים הקרוב, נקבע מותו זמן קצר לאחר הנפילה, בעקבות דימומים פנימיים.
המשטרה הקנייתית טוענת כי אשתו של ואנג'ירו, טריזה נ'ז'ארי, חזרה הביתה ומצאה אותו במיטה עם אישה אחרת. נ'ז'ארי נעלה את הזוג בחדר השינה ורצה החוצה. לאחר זמן קצר, ואנג'ירו זינק מן המרפסת. המשטרה עדיין אינה בטוחה אם ואנג'ירו התאבד או שמא קפץ מתוך זעם, והיא עדיין חוקרת את נסיבות המוות.
שיאים אישיים.
† = שיא עולם לנוער, ‡ = זמן לא רשמי.
המכון ללימודי ים ע&quot;ש ליאון רקנאטי
המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי (בעבר- המרכז ללימודי ים באנגלית: The Leon Recanati Institute for Maritime Studies) באוניברסיטת חיפה הוא מכון מחקר בין תחומי ורב תחומי, הכולל חוקרים אשר עיקר התעניינותם המקצועית הקשר בין האדם וסביבתו הימית בעבר, בהווה ולקראת העתיד.
היסטוריה ופעילות.
המרכז הוקם ב-1972 הקמת מרכז אוניברסיטאי לחקר הים התיכון היה חלומו של אלישע לינדר, אשר כבר כעשור קודם לכן הקים יחד עם אבנר רבן את האגודה למחקר תת-ימי בישראל. משפחת התגייסה ובתמיכתה נמצאו המשאבים הכלכליים להקמת המרכז ללימודי ים.
בשנת 1973 המשיכו אלישע לינדר ואבנר רבן בפועלם החלוצי וייסדו גם את החוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה. מטרתם הייתה ללמד דור חדש של סטודנטים בגישה רב-תחומית שתכשיר אותם לחקור את מגוון ההיבטים של הים התיכון המהווה גשר בין יבשות, עמים ותרבויות. למכון קשר הדוק עם החוג לציוויליזציות ימיות והמרצים בחוג מנהלים את מחקריהם באמצעות המכון ללימודי ים. המכון אף מספק תשתית מחקרית ולוגיסטית לסטודנטים בחוג.
מחקרי המכון עוסקים בתחומי ההיסטוריה הימית, הארכאולוגיה הימית והחופית, הגאולוגיה הימית והגאומורפולוגיה החופית, הביולוגיה והאקולוגיה הימית, משאבי ים, פיזיולוגיה ואקולוגיה של יונקים ימיים (מרכז מחקר, מידע וסיוע ליונקים ימיים בישראל – מחמל"י). גישה ייחודית זו בחקר ההיבטים השונים של הים זכתה להכרה בינלאומית ומהווה מודל לחיקוי.
המכון משתף פעולה במחקריו עם מוסדות מחקר בישראל ומחוצה לה ואף פועל לקידום הנושאים הקשורים באדם והים במכללות, בבתי ספר ובפעילויות ציבוריות נוספות. למכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי מעבדות המצוידות בציוד חדיש, הממוקמות בצמוד למכון. המעבדות ע"ש איליין רקנאטי, הכוללות: מעבדת שימור לעץ וחומרים אורגניים רוויי מים;
המעבדה לגאולוגיה וגאומורפולוגיה; המעבדה לחקר יונקים ימיים. בנוסף במכון: המעבדה לארכאולוגיה של אתרי חוף ונמלים ע"ש סר מוריס וליידי איירין האטר; המעבדה לשימור ורפאות (קרמיקה, מתכת וזכוכית); המעבדה לביולוגיה ימית ומשאבי ים; המעבדה לחקר חומרים בארכאולוגיה וסדימנטים; ומעבדה לפטרוגרפיה.
המכון (משרדים ומעבדות) ממוקם בבניין הרב תכליתי בקמפוס אוניברסיטת חיפה, למעט הסדנה הימית של המכון הממוקמת בבניין המוזיאון הימי הלאומי סדנת הצלילה של המכון ללימודי ים היא המשוכללת ביותר בכל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל והיא פועלת ברמת בטיחות גבוהה ומוכחת. הסדנה הימית מסייעת לחוקרי המכון בביצוע מחקרי השדה בכל תחומי המחקר של המכון וכן לסטודנטים לתארים מתקדמים בחוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטה.
הסדנה מופעלת על ידי שני קציני צלילה מוסמכים ומיומנים המנוסים בעבודות ימיות, תת-מימיות וחופיות ומוכרת כ – "בית ספר לצלילה" על ידי הרשות לצלילה בישראל.
תחומי המחקר במכון ללימודי ים.
ארכאולוגיה ימית וחופית.
מאז הקמתו עוסקים חוקרים במכון בחפירות תת-ימיות של נמלים קדומים וכלי שיט טבועים. כך חפר פרופ' אבנר רבן (קישור לאתר של אבנר רבן) במשך 30 שנה את הנמל העתיק בקיסריה נמלים נוספים כמו הנמל הפיניקי בעתלית, עכו, אכזיב ודור נחקרו וממשיכים להיחקר על ידי חוקרים צעירים במכון.
המכון ללימודי ים אף ניהל במשך עשר שנים חפירה תת-ימית בנמל הקדום בלימנטפה בטורקיה, בשיתוף עם אוניברסיטת אנקרה. מספר רב של ספינות עתיקות נחפרו ונחקרו. ב-1985 החלו החפירות של הספינה העתיקה ממעגן מיכאל, המתוארכת ל-400 לפנה"ס, בראשותו של אלישע לינדר. הספינה נחפרה, תועדה ופורקה מתחת למים. חלקי העץ הועברו למעבדת השימור באוניברסיטה ולאחר שימור ממושך שוחזרה הספינה והיא מוצגת במוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה. ב-2014 התחיל פרויקט בניית רפליקה של הספינה שבנייתה הסתיימה בדצמבר 2016.
מאז פרויקט מורכב זה נחפרו עוד עשר ספינות בדור, ושלוש ספינות בעכו, המתוארכות מהמאה השישית ועד המאה התשע עשרה. חפירות תת-ימיות של ספינות עתיקות ממשיכות להתקיים. הטרופות העתיקות שנתגלו ונחפרו לאורך חופי ישראל מוסיפות מידע רב ערך על כלי שיט, ספנות וסחר בינלאומי בים התיכון בתקופות השונות.
ארכאולוגיה חופית.
בכל שנות קיומו היה המכון מעורב בחקר יישובים קדומים לאורך החוף. כך נחפרו במשך שנים תל עכו ותל נאמי. בשנים האחרונות התחדש המחקר בתל עכו כחלק מפרויקט מחקר אזורי לחקר ההתיישבות הקדומה בעמק עכו, בשיתוף חוקרים מאוניברסיטאות בחו"ל.
חפירות תל כברי ממשיכות, כמו גם חפירות מחודשות בתל אכזיב, בשיתוף אוניברסיטאות בחו"ל. חפירות היישובים הקדומים לאורך החוף שופכים אור על קשרי המסחר והשפעותיו על התרבות החומרית בתקופות השונות.
היסטוריה ימית.