המספר 70 מופיע פעמים רבות, כך למשל בספר בראשית מצוין כי מספר הנפשות של יעקב ובניו היה 70 (), בפרשת נח נזכרים 70 בני נח שהיו לאומות העולם וכך בביטוי שבעים פנים לתורה. תרגום המקרא ליוונית נקרא כך על פי מספר מחבריו, על אף שעסקו במלאכה 72 מחברים.
בספרות חז"ל, המספרים 7 ו-10 הם מספרים טיפולוגיים, כפי שמופיעים במשנה בפרק החמישי במסכת אבות, בעשרת הדברות, בן שלוש עשרה למצוות ועוד. כך גם המספרים 24, 100, 200, 300 ו-1000 שנבחרו בשל היותם מספרים עגולים. בספר מלכים, מפורט כי לשלמה המלך היו 1000 נשים: .
מילה מנחה.
במקרא, חזרה על ביטוי או על מילה מסוימת מספר טיפולוגי של פעמים היא אלמנט ספרותי המקנה לו הדגשה וחשיבות יתרה. חזרה זו מופיעה גם ביצירות שירה ופרוזה כלליות, ומודגשת בעיקר במקרא.
מספרים טיפולוגיים בנצרות.
בתרבויות אירופיות, המספרים 3, 7 ו-12 הם מספרים טיפולוגיים.
בנצרות 13 הוא מספר המסמל חוסר מזל, על פי האמונה הנוצרית בסעודה האחרונה של ישו שהתרחשה ביום שישי סעדו 13 אנשים, ישו ו-12 השליחים, יחד עם יהודה איש קריות, ועקב כך יום שישי ה-13 נחשב ליום מועד לפורענות. בהתאם לכל, יש מקומות בהם לא מופיע ברחוב בית מספר שלוש עשרה, אלא מדלגים משתים עשרה לארבע עשרה, או מדלגים על קומה שלוש עשרה בבנין.
ריטה סקיטר
תוכנית היונקים הימיים של צי ארצות הברית
תוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני (U.S. Navy Marine Mammal Program) היא תוכנית של הצי האמריקני שבמסגרתה מאולפים יונקים ימיים, בעיקר דולפינים ואריות ים כך שיוכלו לשמש לשירות צבאי, למשימות כגון הגנת נמלים ואוניות, סיור, זיהוי ונטרול מוקשים ימיים, והשבת ציוד.
בסיס הבית של התוכנית נמצא בסן דייגו, קליפורניה, שם בעלי החיים שוהים ושם הם מאולפים אילוף ממושך. צוותים של החיות שאומנו בתוכנית כבר היו בשירות צבאי במלחמת וייטנאם ובמלחמת עיראק, שם נחלו הצלחה.
בארצות הברית מתנהל ויכוח ציבורי נוקב על התוכנית; בשנות התשעים המוקדמות, כשפרטי התוכנית עוד היו סודיים, דרשו פעילי זכויות בעלי חיים לדעת אילו חיות מאולפות בתוכנית, ולשם מה. לאחר שרוב פרטי התוכנית נחשפו, ממוקדת המחאה בתנאי ההחזקה של בעלי החיים ואימונם. כמו כן, ישנם אנשים המוחים כנגד שימוש צבאי בבעלי חיים בכלל, אפילו שימוש לא מלחמתי, כגון הגנה וסיור. חיל הים של ארצות הברית הסכים לפיקוח חיצוני על התוכנית, שיבדוק את תנאי ההחזקה והאימון של בעלי החיים.
היסטוריה.
השימוש ביונקים ימיים ובדולפינים לוחמים החל בשנת 1960, כאשר צי ארצות הברית רכש דולפין לבן צד למספר מטרות:
שאלת המחקר הראשית הייתה האם לדולפינים יש מנגנון המאפשר להם לנוע במים ללא חיכוך. מחקרים לא גילו מנגנון כזה.
ב-1963, חוכמתם, ידידותם לאדם, ויכולת הצלילה המרשימה של הדולפינים הובילו להקמת קרן מחקר חדשה באשר לשימוש בדולפינים, בנקודת מוגה, אשר בקליפורניה, שם מתקן האימון נבנה על חוף האוקיינוס.
מטרת המחקר הייתה להבין את חושיהם ויכולותיהם של הדולפינים, לדוגמה, הסונאר ה"מובנה" בהם ומבנה הגוף המאפשר צלילה לעומק, וכן להבין ולבחון שימוש אפשרי בדולפינים ואריות ים למשימות שימושיות כגון סימון עצמים במים וחיפושם. תרומתו העיקרית של מחקר זה הייתה ההבנה שיונקים ימיים מפותחים אכן יכולים לשמש למטרות שונות.
ב-1965, דולפין של הצי האמריקני שאומן לתפקידי חילוץ ימי, וכן כיוון ומציאת נקודות ימיות, השתתף בפעילות בפרויקט Sealab, פרויקט שניסה לענות על השאלה האם בני אדם יכולים, מבחינה חברתית וגופנית, לחיות בסביבה תת-מימית. הדולפין העביר לנסיינים אספקת מים ומזון.
ב-1967, המחקר חודש, אך לא בנקודת מוגה, כבעבר, אלא מוקם מחדש בסן דייגו (מיקום הפרויקט הנוכחי), והושם בפיקוח של הצי האמריקני ו"מרכז המלחמה הימית" של סן דייגו. בנוסף, באותו הזמן התקיים פרויקט נוסף שבסיסו היה בהוואי. כעבור זמן, התוכנית בהוואי נסגרה, ומרבית הדולפינים, למעט כמה שנשארו למחקר באוניברסיטה המקומית, הועברו לפרויקט בסן דייגו, שהתפתח והפך לפרויקט צבאי לכל דבר, תוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני, שפעלה עד שנות התשעים תחת מעטה סודיות, ופועלת עד היום.
התוכנית.
בסיס הבית של התוכנית נמצא בסן דייגו, קליפורניה, שם הם שוהים, והם מאומנים במפרץ סן דייגו; לעיתים קרובות מתקבלים דיווחים על דולפינים או אריות ים שנראו מאומנים ופועלים באזור. סירות קטנות משמשות את המאמנים להוביל את הדולפינים בין אזור אימון אחר למשנהו וכן להובלת מזון. לדולפין יש קשר עם המאמן, והוא שוחה אחריו.
שטחי אימונים חלופיים, המשמשים בדרך כלל לאימונים ניסויים, נמצא בסביבות האי סאן איסלנט או בתעלות בין איי קליפורניה, ושטחי אימון לשימושים קרביים כגון נטרול מוקשים או פעולת צילום נמצאים בסביבות סיאטל, ואף בסביבות קנדה.
מטרותיה הרשמיות של התוכנית הן פעילות הגנתיות של בעלי החיים, חילוץ והצלה, איתור ועזרה בהשבת ציוד יקר ערך, וכן איתור ונטרול מוקשים ימיים.
תוכנית אימון ואילוף החיות מתבצע על ידי קשירת קשר למאלף וכן התניה: לכל דולפין מאמן משלו שהדולפין קשור אליו, וכך יכול המאמן להעביר את הדולפין מאזור אימונים אחד למשנהו. כמו כן, כדי לגרום לדולפינים לבצע את המטלות שדורשים מהם, הם מקבלים פרס, אוכל או עידוד, תמורת ביצוע נכון של משימה.
בתוכנית יש חמישה צוותי יונקים, כשכל צוות מאומן במיוחד עבור מטרות אחרות, אך יש צוותים המאומנים למספר מטרות. כל צוות ומאמניו מוכרים בסלנג הצבאי על ידי מספר סידורי קצר (MK באנגלית). חמשת הצוותים נקראים "mk 4", "mk 5", "mk 6", "mk 7", ו"mk 8". ה- mk 7,4,8 משתמשים בדולפינים, mk 5, משתמש באריות ים, ואילו ב- mk 6 משרתים דולפינים ואריות ים יחדיו.
לפי מנהלי הפרויקט, ניתן להעביר צוותים אלה תוך 72 שעות לכל נקודה בעולם, בעזרת מסוקים, מטוסים, או ספינות.
צייד מוקשים.
שלושה מתוך חמשת הצוותים אומנו למציאת ונטרול מוקשים ימיים, המהווים את המפגע העיקרי לאוניות הצי של ארצות הברית. הדולפינים ב- mk 4 משמשים לגילוי וציון מקומם שם מוקשים ופגעים ימיים על קרקעית הים, וה- mk 8 משמש לנטרול המוקשים ולהגנה על החופים.
בעת פעולה, הדולפין מחכה לרמז מהמאמן שלו לפני תחילת חיפוש מוקשים באזור ספציפי, על ידי הסונאר הטבעי שלו. ממצאי הדולפין מגיעים חזרה אל המאמן, ובודק האם הדולפין יכול לנטרל המוקש מבלי לסכן את חייו. אם הוא יכול, המאמן נותן לדולפין פקודה לנטרול המוקש; ואם לא, הוא קורא לכוחות מיוחדים לנטרול המוקש.
הדולפינים שאומנו לפירוק מוקשים פעלו בזמן מלחמת עיראק ב-2003. צי ארצות הברית הודיע שהם סייעו לזיהוי ונטרול יותר ממאה מוקשים ופצצות בנמל עיראקי.
פעולות הגנה.
צוות mk 6, צוות שבו פועלים אריות ים ודולפינים יחדיו, אומנו להגנת חופים ונמלים מפני כניסת ספינות וכן צוללים או מהגרים לא חוקיים. פעולתם הראשונה הייתה בזמן מלחמת וייטנאם, בין 1971–1972, וכן בבחריין בין 1986–1987.
השבת ציוד.
צוות mk 5 כולל אריות ים שאומנו להשיב ציוד יקר או בעל חשיבות מקרקעית הים; השבת ציוד בחינה או אוניות ומטוסים שטבעו בים. אריות הים בצוות זה מקבלים אימונים מיוחדים המכשירים אותם לצלילה לעומקים גדולים, שהייה בלחץ גבוה וזיהוי או השבת מטרות שהוגדרו על ידי המאמן. במשימות כאלו, יש לאריות הים יתרון גדול על צוללים אנושיים, שכן הם מסוגלים לצלול לעומק רב יותר, לזמן רב יותר ולשרוד בלחץ גבוה יותר. הם מאומנים באימונים הדרגתיים, כך שלבסוף יצליחו לצלול לעומק רב.
פעולתה המפורסמת הראשונה של היחידה הייתה כאשר משו בהצלחה מעומק הים מערכת טילי טורפדו כנגד צוללות שנמצאו בקרקעית הים, בעומק של 50 מטרים, בנובמבר 1970. בנוסף, הצוות השתתף מספר פעמים בניסיון חילוץ קורבנות התרסקויות מטוסים.
לחימה.
במשך הזמן, הועלו השערות שונות הטוענות שצוותי הדולפינים לא מאומנים רק להגנה ונטרול מוקשים, אלא גם למשימות תקיפה והריגה ממש, כמו התקפה ישירה על צוללים וכן הצמדת מוקשים ימיים לאוניות וכלי שיט של האויב.
על בסיס השערות אלה סופרו עם הזמן אגדות אורבניות רבות. למידע נוסף, ראו אגדות אורבניות על דולפינים לוחמים.
צי ארצות הברית הצהיר שמעולם לא אימן את החיות למשימות התקפיות כגון תקיפת אוניות או אנשים; אף על פי שניתן ללמד את הדולפינים ולאמנם להתקיף, הדולפין לא יכול להבדיל בין כלי אויב לבין כלי ידידותי, וכשהוא מזהה מוקש, לדוגמה, הוא פועל רק לפי הוראת מאמנו. כך שבכל מקרה, שימוש כזה אינו הגיוני.
בנוסף, לצי ארצות הברית מחסן נשק ימי מקובל יותר, כגון טילי טורפדו וצוללות תקיפה. צוללת אחת, לשם השוואה, יכולה לפזר מעל 70 מוקשים ימיים בכמה דקות, ולשגר טילים מהירים מהים למרחקים אדירים, וזאת בלי לציין את היתרון של צוללת, כלי אנושי, על הדולפין. כך שאין סיבה נראית לעין שהצי ישתמש בחיות ימיות במקום בכלים כגון צוללות וטילים.
בעלי החיים בתוכנית.
הסיבה לכך שדווקא הדולפינים ואריות הים נבחרו להיות החיות העיקריות שיואמנו בתוכנית היא משום שהם חיות אינטליגנטיות, ידידותיות לאדם וקלות לאילוף. אך למרות זאת, מאולפים ומאומנים במסגרת התוכנית עוד מספר מינים.
צי ארצות הברית מאמן ומאלף במסגרת התוכניות את החיות הבאות:
כיום, דולפינן ים תיכוני ואריה ים קליפורני הם המינים העיקריים המאומנים, והם שוהים בבסיס האם של התוכנית, בסן דייגו. לדולפינים סונאר ביולוגי חזק במיוחד, והוא לא מתאים לסונאר המלאכותי שבו משתמשים המאלפים, כדי למצוא חפצים על קרקעית הים.