פורת הציג ביריד צבע טרי 2009 את מכונית ה”טרנזיט” מונחת הפוכה, כחיה גדולה, חסרת צורה ותואר, המוטלת על גבה. המראה המסויט של תאונת מכונית עולה בקנה אחד עם מסע ממושך שאפוף באווירה הזויה, מרחפת, סוריאליסטית כמעט. מכונית ה"טרנזיט" של פורת סלומון, אותו רכב משא מגושם, שייך לכרוניקה של דימויי מסעות המעסיקים את סלומון בעבודותיו הבאים לידי ביטוי בדימויים של רגעי מעבר ושל אתרים ואמצעים למסעות, למשל הקרוואנים. בתחתית המיצב, או למעשה, על גבי מה שהיה קודם לכן תקרת מכונית ה"טרנזיט" – נשפך שמן מכונות שחור, הנדמה כמשקע שנותר שם לאחר שרפה. נוזל עכור זה אף מגביר את תחושת האסון שהתרגש על רכב המשא/מסע של סלומון. בתוך הרכב אין איש, אולם על פני בריכת השמן השחור מוקרנת דמות וידאו מרקדת של חסיד ברסלב. דמות זו, של מדיום הווידאו, נראית כלכודה בין שמיים וארץ, או כברייה של מרומים המושבעת – מועלית באוב – במי הנוזל השחור: "כמלאך בציור של תקרה בארוקית המתקפת על פני הקרקעית", במילותיו של סלומון. האם זה אירוע אפל, אסור של בריות של מעלה שהביא את דמות זו להשתקף בפני הקרקע, באזור התחתון של העבודה? האם היה זה אסון, או שמא רגע מאגי מבורך של היפוך עולמות שאיפשר את התגלותה של מלכות שמיים במול האקסטטי של דמות החסיד של "טרנזיט"? לצופה פתרונות – או לפחות מסכת השאלות הזו, הנמסרת לידיו כדי שיתבונן ויהפוך בה. מסכת זו נושאת את עצמה אל שולחן הדיונים של 'שיח' האמנות העכשווית, בהביאה עימה את אזכורי האמנות הקלאסית, על שפע נושאיה ודימוייה, את הקשרי האמנות העכשווית – את זכרונות הקולנוע, את מראות האמריקנה בסצנת המודרניזם. אך כל אלה אין בהם די, אלא אם יוצגו כאמצעי מעבר אל "החיים שאחרי". אותם כלי מסע אמורים גם לסטות ממסלולם ולעבור לנתיב אחר, הזרוע בסימנים איקונוקלסטיים ובהוראותיה של תרבות (יהודית) שנקלעת בדרכה של מכונית ה"טרנזיט" העלובה, ושמקומה אינו עם מופעי הראווה (ה"ספקטאקלים"), הצורות המהוקצעות ותוארי הפאר.
"שבת".
צילום של משפחה יושבת סביב שולחן השבת. מחזה שכיח במקומותינו. אלא שהמשפחה שמראה סלומון ביצירתו מביאה סיפור אחר – האם חופנת את פניה בתנועה שיכולה לרמז לבכי, לייאוש או לתקווה של זמן הדלקת הנרות. ידיו של האב מאחורי ראשו, מחזיקות באקדח. מול שניהם על השולחן צלחות מלאות באורז. וילד כבן שנתיים, ישוב בכיסא תינוק, מתבונן בתמיהה על כל אלו, ועל השולחן מולו תלולית של עפר. סלומון צילם את משפחתו, בביתו, עם האקדח שלו. הצילום נעשה בתקופה מתוחה, זמן לא רב לפני כן נרצח שכנם ביישוב בת עין. ביצירה זו הוא מנסה לשאול על המציאות שבקיום הזה. הוא מבקש להתבונן בהם ולתהות לגביהם דרך בימוי חומרי על הקיום שלו – הבית, הילדים, הנוף וכן הלאה. הוא מביט מחדש בסיטואציה ושואל: "אילו מין חיים אלו שבהם דרים בכפיפה אחת תינוק ואקדח? איזו מין אבהות זו, ומהי אידיליה משפחתית ורוחנית העשויה מחומרים כאלו?"
פעילותו.
פרויקט בין שמים לארץ.
פורת סלומון מקים ואוצר בפרויקט הרב-תחומי של 'בין שמיים לארץ'. פרויקט זה הוא מעבדה לפיתוח מודל חדש של עשייה אמנותית, אמנות שנוצרת מתוך ובהשראת לימוד בית-מדרשי משותף. בשבע השנים האחרונות, בכל שנה מחדש, נפגשת קבוצת אמנים מגוונת במשך מספר חודשים ללימוד משותף של טקסטים יהודיים סביב נושא נבחר, ומגבשת מתוך הלימוד פרויקט שנתי שבמרכזו תערוכה קבוצתית. בנוסף סביב אותו נושא מקיימים אירועי אמנות מגוונים: פרפורמנס, שירה, התנבאות וצפייה בכוכבים. עם השנים הולכת ומתגבשת הקבוצה הגרעינית של הפרויקט, הכוללת אמנים ואנשי תרבות מעולמות תרבותיים ואמנותיים מגוונים, ביחד הם מנסחים את אופני הפעולה של הקבוצה. בנוסף לאמנים המשתייכים לקבוצה הגרעינית, במשך השנים, הציגו בפרויקט עשרות רבות של אמנים מהבכירים והבולטים ביותר באמנות הישראלית. באירועים השונים צפו במשך השנים אלפי מבקרים מקהלים מגוונים מכל קצוות החברה הישראלית, חילונים דתיים וחרדים. מקהל האמנות המקומי ועד לקהלים שזה להם מפגש ראשון עם אמנות עכשווית.
בית הספר פרדס.
בשנת 2013 הקים פורת ביחד עם הרב מרדכי ורדי ויונתן אמיר את "פרדס" בית הספר הגבוה לאמנות בגבעת וושינגטון. "פרדס" מעמיד קול חדש של יוצרים ויוצרות המביאים עימם את השראתו של עולם הרוח היהודי ומבקשים ליצור ולהתבטא במרחב התרבותי הכללי, תוך יצירת זיקות חדשות בין עולם האמנות לעולם האמוני, באופן שיפרה ויעשיר את שניהם גם יחד. תוכנית הלימודים כוללת מערך הכשרה ברמה המקצועית ביותר, בהדרכת צוות אמנים ואמניות מהבכירים והמקוריים ביותר באמנות הישראלית. זאת במטרה לאפשר לתלמידי בית הספר לפתח יצירה מקורית וייחודית, המשתלבת בשיח התרבותי הישראלי ואינה נבדלת ממנו.
עיסוקים נוספים.
נוסף על כך, סלומון הקים ומלמד במגמות האמנות באולפנת 'הללי' למצוינות באמנויות בגבעת וושינגטון, ובמגמה האזורית לבני-ישיבות בגוש עציון. סולומון הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
חיים אישיים.
סלומון חי ויוצר בהתנחלות בת עין. נשוי ואב לשישה.
Cracklin' Rosie
"Cracklin' Rosie" (בעברית: "רוזי המתנפצת") הוא שיר שכתב והקליט הזמר ניל דיימונד בשנת 1970. את הליווי המוזיקלי של השיר ביצעו נגני הליווי Wrecking Crew, בהם האל בליין בתופים, לארי נכטל על הקלידים, ג'ו אוסבורן בבאס, אל קייסי בגיטרה וג'ין אסטס בכלי הקשה. את העיבוד המוזיקלי ביצע דון רנדי. השיר נכלל באלבום של דיימונד "Tap Root Manuscript". באוקטובר 1970 היה השיר ללהיט הראשון של דיימונד שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100, והסינגל השלישי שנמכר ביותר ממיליון עותקים. השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, ושהה בו ארבעה שבועות בנובמבר ובדצמבר אותה שנה. במצעד השנתי של בילבורד לשנת 1970 דורג השיר במקום ה-17. עוד הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים האוסטרלי, ובמצעד הסינגלים האירי. ההישג הגדול ביותר של השיר היה בניו זילנד, שם שהה במקום הראשון במשך חמישה שבועות.
הסינגל, שיצא בחברת התקליטים יוני רקורדס, הוקלט במונו, ואילו גרסת האלבום הוקלטה בסטריאו.
משמעות השיר.
עם מנגינה קליטה וקצבית, המילים מרמזות על התמסרות לאישה של לילה.
אך בפועל, Cracklin' Rosie הוא סוג של יין. דיימונד שמע סיפור אודות שבט של אינדיאנים קנדים, כאשר התראיין בטורונטו שבקנדה. בשבט היו יותר גברים מאשר נשים, כך שהגברים הבודדים נהגו לשבת סביב המדורה, ולשתות יין יחדיו - מה שהעניק לו השראה לכתיבת השיר.
השם התפרש גם ככתיב שגוי של המילה "Rosé" (רוזה) שהוא יין המשמיע קולות פיצוח – בארצות הברית המונח מקביל ליין נתזים.
יחידת הצלפים של הימ&quot;מ
האפיפיור פרנציסקוס
סינכרוניות
סינכרוניות היא עיקרון שהוצג לראשונה על ידי הפסיכולוג האנליטי קרל יונג. עיקרון זה גורס כי אירועים הם "צירופי מקרים משמעיים" אם הם מתרחשים ללא קשר סיבתי אך נראה שהם קשורים מבחינת משמעות. במהלך הקריירה שלו, סיפק יונג כמה הגדרות שונות למושג הסינכרוניות. יונג הגדיר את הסינכרוניות כ"עיקרון מחבר לא-סיבתי"," צירוף מקרים משמעי", ו"הקבלה לא-סיבתית". הוא הציג את המושג כבר בשנות העשרים של המאה העשרים, אך העניק תיאור מלא שלו רק בהרצאת ארנוס שנשא בשנת 1951.
יונג פרסם בשנת 1952 מאמר בשם "Synchronizität als ein Prinzip akausaler Zusammenhänge" (סינכרוניות כעיקרון מחבר לא-סיבתי) בכרך שהכיל גם מחקר בנושא קשור מאת הפיזיקאי וחתן פרס נובל וולפגנג פאולי. זה האחרון היה ביקורתי לעיתים על רעיונותיו של יונג. האמונה של יונג הייתה כי שכשם שאירועים יכולים להיות קשורים סיבתית, הם גם עשויים להיות קשורים במשמעות. אירועים קשורים משמעית אין צורך להסביר במונחים של סיבתיות, דבר שאינו נוגד בדרך כלל את האקסיומה של הסיבתיות אך במקרים מסוימים יכולה להוביל לוויתור בטרם עת על הסבר סיבתי.
יונג השתמש במושג בטענה לקיומו של העל-טבעי. ארתור קסטלר, שהאמין בעל-טבעי, כתב בהרחבה על סינכרוניות בספרו "שורשי צירוף המקרים" אשר פורסם ב-1972.
הזרם המרכזי במדע פוטר את תופעת הסינכרוניות כצירוף מקרים או כמתאמים מלאכותיים אשר ניתן לתאר באמצעות חוקי הסטטיסטיקה (למשל על ידי חוק המספרים הגדולים באמת) והטיות אישור
סינכרוניות אינה ניתנת לבחינה ואינה ניתנת להפרכה. היא ניתנה בתור אחת הדוגמאות לפסאודו-מדע ב"אנציקלופדיית הספקן לפסאודו-מדע" בעריכת מייקל שרמר.
לואיס לאון סאנצ'ס
לואיס לאון סאנצ'ס חיל (בספרדית: Luis León Sánchez Gil; נולד ב-24 בנובמבר 1983) הוא רוכב אופני כביש ספרדי בקבוצת בחריין–ויקטוריוס. סאנצ'ס ידוע בשל ניצחונותיו ב-4 קטעים בטור דה פראנס (2008, 2009, 2011, 2012), פעמיים בקלאסיקה סן סבסטיאן (2010, 2012), טור דאון אנדר (2005) ופריז - ניס (2009). בנוסף לכך, סאנצ'ס הוא האלוף האירופי ממשחקים האירופיים ב-2015, מדליסט הארד בנגד השעון באותה אליפות ומנצח קטגוריית ההרים בוואלטה אספנייה 2014. אחיו הקטן הוא הכדורגלן פדרו לאון.
ביוגרפיה.
סאנצ'ס נולד במולה שנמצאת במחוז מורסיה. אחיו, פדרו לאון, הוא כדורגלן שמשחק בקבוצת אייבר. אחיו השני, אנטוניו לואיס סאנצ'ס, משחק כדורגל אולמות.
Liberty Seguros (2004–2006).