מחקר אחד הראה כי היבטים שונים של פסיכופתיה (למשל, מאפיינים בינאישיים, רגשיים, התנהגותיים, אורח חיים) יכולים להראות קשרים שונים לאינטליגנציה, והתוצאה יכולה להיות תלויה בסוג מבחן האינטליגנציה.
בנוסף לכך, מספר מחקרים מראים כי לפסיכופתים יש חסרים משמעותיים באינטליגנציה רגשית. באחד מראיונותיו, קנט קיהל, אחד מהחוקרים המובילים בחקר הפסיכופתיה, אף טען כי יש לפסיכופתים אינטליגנציה רגשית ברמה של ילדים בני 5.
פסיכופתיה בקרב נשים.
תופעת הפסיכופתיה בקרב נשים זוכה לתשומת לב מוגברת בשנים האחרונות. יש הטוענים כי פסיכופתיה בקרב נשים, והתנהגות אנטי-חברתית של נשים, זוכים לתת-דיווח מסיבות מגוונות, ביניהן הנטייה להסוות אותה כטיפול יומיומי, או הנטייה לדיכוטומיה מגדרית, לפיה נשים נתפסות נפגעות אך לא פוגעות וגברים פוגעים אך לא נפגעים. ואכן, על פי דיווחים נשים עם רמות גבוהות של פסיכופתיה הן מחזה נדיר במסגרות משפטיות ופסיכיאטריות.
מחקרים שונים מציעים הסברים שונים לכך, הסבר אחד להבדלים הסטטיסטיים המובהקים בין נשים לגברים הוא ההבדל בחומר אפור בקליפת המוח הארובתית-מצחית שקשורה להתנהגות אנטיסוציאלית ופשיעה בקרב שני המינים. נפח החומר האפור באזור זה הוא קטן יותר אצל גברים וגבוה יותר אצל נשים. דבר אשר מעיד על כך כי נשים הן מוגנות יותר מפני התפתחותה של פסיכופתיה. מחקרים שבוחנים הבדלים אטיולוגיים בין המינים מאששים ממצאים אלה. למשל, מחקר משנת 2010 חושף את הקשר החזק בין גורמים סביבתיים להתפתחות אישיות פסיכופתית בקרב בנות. בקרב בנות 0% מהשונות בהתפתחות של תכונות קהות לב חמורות יוחסו לגורמים גנטיים, ו-75% לגורמים סביבתיים, ואילו אצל בנים נמצא הקשר ההפוך. עם זאת, ממצאים אלה לא שוכפלו במדגמים אחרים. אף על פי שחוויות ילדות שליליות מתואמות באופן משמעותי עם סיכון מוגבר לפיתוח פסיכופתולוגיה, הממצאים מצביעים על כך כי גורמים סביבתיים הם משמעותיים במיוחד בהתפתחות מאפייני האישיות הפסיכופתית בקרב בנות.
רוב המחקרים, אך לא כל המחקרים מצאו ניתוח גורמים דומה אצל גברים ונשים עם פסיכופתיה. במחקר אחד הגורם העברייני ברשימת הפסיכופתיה של הייר היה מזוהה עם אימפולסיביות בקרב גברים, ופתיחות (openness to experience) בקרב נשים. מימד אשר מאופיין בסקרנות, מקוריות, ואופקים רחבים. בניגוד לגברים אשר עשויים להציג תכונות פסיכופתיות בסביבות רבות, מחקר אחד טען כי נשים עם פסיכופתיה בדרך כלל מבטאות את התכונות שלהן בתוך יחסים בין-אישיים וסביבות של משק בית. הדבר עשוי, בין השאר, לשקף תפקידים מגדריים סטריאוטיפיים, שלפיהם נשים נוטות ליטול על עצמן תפקידים אכפתיים וחינוכיים. הוצע כי פסיכופתיה אצל גברים מתבטאת יותר כדפוס של הפרעת אישיות אנטי-חברתית, ואילו אצל נשים היא מתבטאת כדפוס של הפרעת אישיות היסטריונית (למשל, פתיינות, התנהגויות דרמטיות, יהירות, אגוצנטריות ואנוכיות) או הפרעת אישיות גבולית. מחקרים שנערכו על הנושא מצאו תוצאות מעורבות ולא חד משמעיות. עוד נמצא כי לפסיכופתיה בקרב נשים יש מתאם משמעותי עם פגיעה עצמית והפנמה של פסיכופתולוגיה (Internalizing disorders), בניגוד לגברים, אך דרושים מחקרים נוספים על מנת לאשש השערות אלה. בשני המינים קיים קשר ברור ומשמעותי בין פסיכופתיה לבין שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים ואלכוהול. מחקרים אלה עשויים להעיד על כך כי אצל נשים קיים ביטוי התנהגותי שונה של פסיכופתיה, עם זאת אין מספיק מחקרים על נשים עם פסיכופתיה על מנת לאשש השערות אלה.
אף על פי שהתוצאות הן שונות ולא חד משמעיות, מחקרים אחדים מצביעים על כך כי גברים עם פסיכופתיה מציגים לעיתים קרובות יותר תוקפנות פיזית, נשים מציגות תוקפנות מילולית, או "תוקפנות ביחסים" (Relational Aggression). סוג תוקפנות זה למשל, עשוי להתרחש באמצעות מניפולציה של רשתות חברתיות בניסיון לנדות את הקורבן מהקהילה. המטרה של סוג תוקפנות זה היא לשמר את המעמד של התוקפן על חשבון המעמד של הקורבן ובאופן כללי הוא נחקר ונצפה יותר בקרב נשים ומתבגרים. סוג תוקפנות זה יכול להיות תגובתי או אינסטרומנטלי ונמצא כי נשים עם פסיכופתיה, כמו גברים, משתמשות בשני סוגי התוקפנות.
מחקר אחד מצא כי הווריאציות השונות של ההפרעה, פסיכופתיה ראשונית ופסיכופתיה שניונית, נמצאות גם בקרב נשים. נשים עם פסיכופתיה שניונית היו מאופיינות באפקט שלילי, חוסר עכבות, התפרצות מוקדמת של התנהגות אנטי-חברתית ועבריינית, שימוש לרעה בסמים, התנהגות אלימה, ויותר בעיות נפשיות, כולל תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית וניסיונות התאבדות. נשים עם פסיכופתיה ראשונית הציגו מספר תכונות אישיותיות מובחנות, ניהלו קריירה פלילית במשך רוב חייהן, והציגו מספר קטן יחסית של בעיות נפשיות למרות חשיפה לאירועים טראומטיים רבים במהלך חייהן.
סימנים מקדימים בילדות.
הפרעת התנהגות מאובחנת על בסיס דפוס מתמשך של התנהגות אנטי-חברתית בילדות או בגיל ההתבגרות, וניתן לראותה כהפרעה שמנבאת (לא תמיד) הפרעת אישיות אנטיסוציאלית כמו גם התנהגות עבריינית ופסיכופתיה. כמה חוקרים העריכו כי קיימים שני תת-סוגים של הפרעת התנהגות שמהוות מסלולי התפתחות שונים לפסיכופתיה בבגרות. ה-DSM-5 מסתמך על מחקרים אלה ועושה את ההבחנה בין ילדים עם בעיות התנהגות לפני גיל 10 ובעיות התנהגות לאחר גיל 10.
החוקרים טרי מופיט ופול פריז הפרידו בין מסלול התפתחות חריף יותר של ההפרעה המאפיין התפרצות בגיל צעיר ובין מסלול נפרד ומתון יותר המאפיין התפרצות בגיל מאוחר יותר. ילדים שאצלם ההתפרצות חלה בשלב מוקדם בחיים סובלים מפרוגנוזה חמורה יותר. הטיפול בהם סבוך יותר ומאופיין בשיעור הצלחה נמוך יותר. החלוקה הבסיסית היא בין התפרצות בילדות שניתן לחלקה לשני סוגים, ובין התפרצות בנעורים. להתפרצות המתחילה בילדות בדרך כלל משויכים גורמים נוירלוגיים, גנטיים בנוסף לגורמים סביבתיים.
התפרצות המתחילה בנעורים מוגבלת בדרך כלל להקשר סביבתי ספציפי ואינן צובעות את פעולות הפרט בכל תחומי חייו. התסמינים בקבוצה זו מתמעטים עם היציאה מגיל הנעורים כאשר המתבגרים מתגייסים למשימות חברתיות כגון רכישת השכלה, פיתוח קריירה, הקמת משפחה, ביסוס הזהות וכן הלאה.
ה-DSM-5 כולל מאפיין עבור אלה עם הפרעת התנהגות שמציגים סגנון בינאישי קשוח, וחסר רגישות בסביבות רבות והקשרים רבים. ילד בעל מאפיינים של קהות לב מאופיין בהיעדר תחושת אשמה, חוסר דאגה לגבי רגשותיהם של אחרים, מפגין אכפתיות נמוכה לגבי השתתפות בפעילויות חשובות (בית ספר וכדומה), רגש שטוח או חסר (למשל לא מבטא או חושף רגשות כלפי אחרים בדרך שאינה שטחית או מלאכותית או שהוא מבטא אותם רק למען השגת אינטרס אישי), דפוס התנהגותי תוקפני, חמור ויציב לאורך זמן, תגובתיות נמוכה מאוד לענישה, הנמכה בפחד ובחרדה והגבהה בחיפוש אחר ריגושים, התפתחות מוסרית לקויה שפוגעת בצמיחה תקינה של מצפון. המאפיין מבוסס על מחקר שמציע כי אלו עם הפרעת התנהגות שמתאימים למאפיין זה מבטאים צורה חמורה יותר של הפרעה זאת, ומציגים תגובה אחרת לטיפול פסיכולוגי. במסגרות מחקר רואים מאפיין זה כמקביל לפסיכופתיה ראשונית שניתן לראות אצל מבוגרים, ורמות גבוהות של תעוזה ורשעות במודל הטריארכי. בסרט חייבים לדבר על קווין דמותו של קווין מתאימה למאפיין זה, אם כי ניתן להסביר את התנהגותו גם על ידי גורמים אחרים.
הוצע כי השילוב של הפרעת התנהגות מוקדמת עם הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות עשוי להיות קשור להתנהגויות אנטי-חברתיות מתמשכות, כמו גם לפסיכופתיה. יש ראיות כי ילדים עם שילוב זה הם אגרסיביים יותר, ויותר אנטי-חברתיים מאשר אלה עם הפרעת התנהגות לבד. ילד שיש לו קשיים בוויסות עצמי מאופיין באימפולסיביות, קשיים באינטליגנציה מילולית, קושי להבין מצבים חברתיים, רמות תוקפנות נמוכות יותר מאשר במסלול א', ומתמקדות בתוקפנות תגובתית – שבאה כמענה להתגרות אמיתית או מדומיינת. קשיים ביכולות המשגה והמללה לצד פרשנות שגויה של מצבים חברתיים עלולים להוביל לבעיות בשליטה בהתנהגות. קשיים בעיבוד מידע חברתי לצד תגובתיות גבוהה להתגרות עלולים להוביל לתוצאות בעייתיות במישור החברתי, למשל לתגובה אימפולסיבית שפוגעת באדם אחר ללא תכנון מראש. הילד יחוש אחר כך חרטה, אך גם במקרים עתידיים הקושי בשליטה עצמית יחזור על עצמו. עם זאת, זוהי לא קבוצה מובחנת של ילדים שכן לרוב המכריע של ילדים צעירים עם הפרעת התנהגות יש גם הפרעת קשב וריכוז.
בשנת 1970 ערכה החוקרת לי רובינס שורה של מחקרים על ילדים עם בעיות התנהגויות, ועקבה אחריהם עד גיל ההתבגרות. המחקרים האלו חשפו שני דברים. הראשון היה שכמעט כל מבוגר שאובחן כפסיכופת היה אנטי-חברתי במהלך ילדותו. הדבר השני שהמחקר חשף הוא שכמעט 50% מהילדים שהציגו מדדים גבוהים של תכונות אנטי-חברתיות לא הפכו לפסיכופתים בבגרות. כלומר, ציוני המבחן המוקדמים היו נחוצים אך לא מספיקים כדי לחזות מי הפך בסופו של דבר לעבריין אלים.