מאפיינים.
במשטר חד-מפלגתי המפלגה השלטת היא המרכיבה את הממשלה והפרלמנט, ולאף מפלגה אחרת אין הזכות להשתתף בבחירות ולשלוח נציגים מטעמה למוסדות הנבחרים. במרבית המקרים, יתר המפלגות מוצאות אל מחוץ לחוק. עם זאת, ישנם משטרים בהם קיימת הבטחה לרוב מוחלט עבור מפלגה אחת דומיננטית, הדוחקת הצידה את שאר המפלגות, אך מתאפשר למראית עין ייצוג עבור ציבורים נוספים שאינם מזדהים לחלוטין עם מצעה (כגון מיעוטים). במקרים כאלו גם אם מתנהלים דיונים בפרלמנט, והממשלה מורכבת ממספר מפלגות, הרי שהכוח הממשי נותר בידי הנהגת המפלגה הדומיננטית, הנבחרת לרוב באופן בלתי-דמוקרטי, בעוד שאר המפלגות מתפקדות כמפלגות לוויין. ממפלגות אלו מצופה ליישר קו עם המפלגה השלטת, והן אינן יכולות לתפקד כאופוזיציה. דוגמה לכך היא המצב ששרר בפוליטיקה של גרמניה המזרחית.
מדינה חד-מפלגתית עשויה להרשות לאנשים שאינם חברי מפלגה לשבת במושב המחוקק, כפי שקרה במקרה של תנועת טאנגוואי שמקורה בטאיוואן.
אין לבלבל בין משטר חד-מפלגתי לבין משטר מפלגה דומיננטית, אשר בו האופוזיציה איננה אסורה על-פי חוק באופן רשמי, אך למעשה אינה אפקטיבית, וחסרת סיכוי להיבחר ולהרכיב ממשלה. כמו כן, אין לבלבל בין משטר חד-מפלגתי לבין משטר של דמוקרטיה לא-מפלגתית, בו מתקיימות בחירות אישיות בלבד, ללא בסיס מפלגתי מאגד. משטר כזה היה נהוג בארצות הברית בימיה הראשונים, וג'ורג' וושינגטון אף הטיף בלהט למען המשך קיומו בנאומו האחרון כנשיא.
במרבית המקרים, מדינות בעלות משטר חד-מפלגתי קמו כתוצאה מפעילות אידאולוגית פשיסטית, סוציאליסטית או לאומנית, במיוחד לאור התעוררות רגשות העצמאות של אזורים ומדינות שהיו בעבר תחת שלטון קולוניאליסטי.
מדינות בה המפלגה השלטת נוטה לצורת שלטון מרקסיסטית-לניניסטית, מכונות בדרך כלל רפובליקות סוציאליסטיות, או מדינות קומוניסטית, אם כי הן עצמן אינן נוטות להשתמש בתיאור הזה, ומעדיפות לרוב את הכינוי דמוקרטיה עממית. ברפובליקות סוציאליסטיות כמו קובה, תפקיד המפלגה הקומוניסטית מוגדר בחוקה הלאומית, ולאף מפלגה, כולל המפלגה הקומוניסטית עצמה, אין את הרשות או הזכות להתמודד ולהריץ את נציגיה בבחירות. הנציגים נבחרים בצורה אינדיבידואלית על בסיס משאל עם, בלי התערבות מפלגתית רשמית. כך נוצר מצב שבו "אסיפות העם" הנבחרות מורכבות אך ורק מחברי המפלגה הדומיננטית ומאנשים ללא השתייכות פוליטית (אשר לרוב נמצאים בעמדת מיעוט ביחס לחברי המפלגה, וחולקים איתם את אותה נקודת המבט).
דוגמאות.
מדינות המוגדרות בחוקתן כבעלות משטר חד-מפלגתי.
הרשימה שלהלן כוללת מדינות אשר בהן צורת המשטר החד-מפלגתי ממוסד בחוקתן (נכון לשנת 2016). כמו כן נתון גם שמה של המפלגה השלטת (הדומיננטית):
מדינות בעלות משטר חד-מפלגתי דה-פקטו.
הרשימה הבאה מכילה שמות של מדינות אשר באופן מעשי, עקב סיבות חוקיות או תנאים צבאיים, הן בעלות משטר חד-מפלגתי, אף על פי שבאופן רשמי, בהגדרתן, אינן כאלה (נכון לשנת 2016):
קראטילוס
קראטילוס (ביוונית: Κρατυλος) הוא סופיסט המופיע בדיאלוג החמישי של אפלטון. אפלטון היה תלמיד שלו. הדיאלוג נכתב בשנת 360 לפנה"ס בקירוב. בדיאלוג, סוקרטס מתבקש על ידי שני אנשים קראטילוס והרמוגינס לענות על השאלה, האם שמות הם "קונבנציונליים" או "טבעיים". הווה אומר האם הלשון היא מערכת שרירותית של סימנים או המילים מכילות קשר פנימי לדברים שהן מציינות. הדיאלוג הנ"ל הופך לאחד הטקסטים הפילוסופיים המוקדמים של התקופה הקלאסית היוונית והוא עוסק בשאלות של אטימולוגיה ולינגוויסטיקה. המחלוקות הפילוסופיות בנושא טבע או הסכמה בלשון נמשכות עד לפילוסופיה המודרנית.
קראטילוס היה תלמידו של הרקליטוס ועל פי אריסטו בחיבורו "מטאפיזיקה", קראטילוס הרחיב את הנחתו של הרקליטוס - שלא ניתן להיכנס לאותו נהר פעמיים - וטען שאף לא ניתן להיכנס לאותו נהר פעם אחת, בשל תפיסת המציאות השונה והמשתנה. כאשר מציאות משתנה בכל רגע, גם השפה משתנה עימה. בשל השתנות השפה, שהיא לדידו תוצר טבעי של המציאות, חדל קראטילוס מלדבר ותיקשר באמצעות הזזת אצבעו בלבד.
הפועל קריית שמונה
יונדאי
יונדאי הוא מותג הכולל קבוצה גדולה של חברות דרום קוריאניות הפועלות באופן עצמאי או עצמאי-למחצה. החברה המזוהה ביותר עם המותג היא יונדאי מוטור, יצרנית הרכב הרביעית בגודלה בעולם (נכון ל-2014).
חברת יונדאי הראשונה שהוקמה הייתה חברת בנייה שנוסדה על ידי צ'ונג ג'ו-יונג ב-1947, והפכה לקונצרן-ענק (צ'בול- Chaebol), הגדול ביותר בקוריאה הדרומית.
קבוצת יונדאי הייתה עד המשבר הכלכלי באסיה ב-1997, קונצרן ענק של חברות העוסקות בתחומים מגוונים כגון ייצור מכוניות וספינות, תעשייה כבדה, ביטוח, מסחר, נדל"ן, רשתות שיווק ועוד. לאחר פירוק הקבוצה נותרו חברות רבות הנושאות את השם "יונדאי" המנותקות מבחינה משפטית מ"קבוצת יונדאי". החברה הנושאת שם זה הצטמצמה לעיסוק בתחומי ייצור מעליות, שרותי שינוע סחורות ותיור.
4 שנים לאחר מכן, בשנת 2001, התפצלה מקבוצת יונדאי "יונדאי אלקטרוניקה" ושינתה את שמה להייניקס.
רנו
רֶנוֹ (בצרפתית: Renault) היא יצרנית רכב צרפתית, שנוסדה בשנת 1899 על ידי לואי רנו, ביחד עם שני אחיו מרסל ופרננד. החברה מייצרת מגוון רחב של מכונית פרטיות ומסחריות. בעבר ייצרה החברה גם משאיות, טרקטורים, טנקים, אוטובוסים ומטוסים.
לפי נתוני איגוד יצרני הרכב הבינלאומי (OICA) בשנת 2016 הייתה רנו היצרן התשיעי בגודלו מבחינת מכוניות שייצר. בשנת 2017 השותפות רנו-ניסאן-מיצובישי הייתה ליצרן המכוניות הפרטיות הגדול בעולם, כשהיא מדיחה את קבוצת פולקסווגן מראשות טבלת המכירות.
רנו מחזיקה ב-43.4% ממניות חברת ניסאן היפנית ו-1.3% ממניות תאגיד דיימלר AG הגרמני (מאז שנת 2012 רנו מייצרת את המנועים עבור מרצדס A קלאס ומרצדס B קלאס). החברה מחזיקה בבעלותה את יצרניות הרכב אלפיין הצרפתית, דאצ'יה הרומנית, רנו סמסונג מוטורס הדרום קוריאנית ו-AvtoVAZ הרוסית. בנוסף מחזיקה החברה בחברות בנק העוסקות במימון, הפצה וחלקי חילוף. לחברה יש מיזמים משותפים בטורקיה ובאיראן.
חברת משאיות רנו שהוקמה בשנת 1978 נמצאת מאז שנת 2001 בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו. חברת רנו חקלאות, שייצרה טרקטורים מאז שנת 1918, נמכרה בשנת 2008 לחברה הגרמנית Claas.
רנו וניסאן משקיעות כספים רבים בפיתוח מכוניות חשמליות. נכון לדצמבר 2019 מכרה הקבוצה למעלה מ-273,000 מכוניות חשמליות מדגמים שונים.
לחברה פעילות ענפה בספורט המוטורי במיוחד בפורמולה 1, ראלי ופורמולה אי.
היסטוריה.
1898–1918: הקמה ושנים ראשונות.
החברה הקומה בשנת 1898 בשם "חברת רנו פרייס" (בצרפתית: Société Renault Frères) על ידי האחים לואי, מרסל ופרדננד רנו. לואי היה מהנדס שכבר התנסה בתכנון ובנייה של מספר אבות טיפוס לפני החיבור עם אחיו. הוא התמקד בצד התכנון והפיתוח, בעוד שני אחיו התמקדו בצד הניהולי והכלכלי של החברה.
המכונית הראשונה של החברה הייתה מדגם רנו וטורט (Voiturette) שנמכרה לחבר של אב המשפחה לאחר שזה השתתף בנסיעת מבחן שנערכה לו ב-24 בדצמבר 1898. בשנת 1903 החלה החברה לייצר בעצמה את המנועים למכוניות, שעד אז נקנו מחברת דה דיון-בוטון. הרכישה הגדולה הראשונה של מכוניות התרחשה בשנת 1905 בה נרכשו מכוניות מדגם AG1 שנועדו לשמש כצי מוניות. בהמשך שימשו המכוניות האלה את הצבא הצרפתי להובלת חיילים במהלך מלחמת העולם הראשונה וזכו לכינוי "le taxi de la Marne". בשנת 1908 יצרה החברה 3,575 מכוניות והפכה ליצרנית הרכב הגדולה בצרפת.
האחים הבינו את החשיבות של השתתפות באירועי ספורט מוטורי על מנת לקבל חשיפה ופרסום. רנו השתתפה במרוץ הראשון שהתקיים מעיר לעיר בשווייץ, דבר שהוביל לעלייה מהירה במכירות. לואי ומרסל התחרו בעצמם במכוניות החברה. מרסל נהרג בתאונה שאירעה במהלך מרוץ פריז–מדריד בשנת 1903. לאחר מותו של מרסל, לואי חדל להתחרות, אך החברה נשארה מעורבת מאוד בענף. פרדננד פרש בשנת 1906 מניהול החברה בשל סיבות רפואיות. עם מותו בשנת 1909 הפך לואי לבעלים ולמנהל היחיד של החברה.
משלבים מוקדמים רכשה החברה מוניטין כחברה המאמצת חדשנות. בשנים הראשונות מכוניות נחשבו למותג יוקרה. מחירה של מכונית רנו קטנה היה כ-3,000 פרנק צרפתי, שווה ערך ל-10 שנים של משכורת של פועל ממוצע. בשנת 1905 החברה החלה לאמץ שיטות של ייצור המוני וב-1913 אימצה את גישת הטיילוריזם.
החברה החלה לייצר אוטובוסים ורכבי משא בעידן שלפני מלחמת העולם הראשונה. במהלך שנות המלחמה עברה החברה לייצור תחמושת, מנועי מטוסים וטנקים. הרכבים היו מוצלחים מאוד ולואי הוענק עיטור לגיון הכבוד על תרומתו למאמץ המלחמתי. במקביל ייצאה החברה מנועים שנמכרו ליצרני רכב אמריקאיים.
1919–1938: בין שתי מלחמות עולם.
בשנת 1918 הרחיב לואי רנו את תחומי הפעילות לייצור כלי רכב לחקלאות ותעשייה. מלחמת העולם הראשונה הובילה לייצור של מוצרים חדשים רבים. בשנת 1919 הוצג הטרקטור הראשון של החברה, שנוצר על בסיס טנק ה-FT שפותח בתקופת המלחמה. הטרקטור יוצר על לשנת 1930. רנו נאבקה עם הפופולריות הגדולה למכוניות קטנות וזולות ("מכוניות לעם"), בעוד ששוק המניות ובעיות עם כוח העבודה עכבו את צמיחתה של החברה. הדבר אילץ את החברה לחשוב על דרך יעילה יותר להפצת מכוניותיה. בשנת 1920 חתם לואי רנו על הסכם הפצה עם גוסטב גואדה, יזם מצפון צרפת.