בית יציב מפעיל גם את מרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה, ותוכניות נוספות לילדי גן טרום חובה וגן חובה, בי"ס יסודי, חטיבת ביניים וחטיבה עליונה. צוות ההדרכה במקום מגוון ובין השאר כולל בוגרים, סטודנטים וסגל הוראה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומוסדות אחרים, מלגאים במסגרת תוכנית עתידים ומלגת קרן קציר.
אירוח.
בבית יציב קיימים 112 חדרים: 76 חדרים רגילים, ועוד 36 חדרים משופרים. חדרי ההארחה מיועדים בראש ובראשונה לאורחי הפעילות החינוכית במתחם.
פארק קרסו למדע.
בקצהו המזרחי של בית יציב נמצא פארק מדע חווייתי שיהווה מודל לקידום ופיתוח ההוראה המדעית והטכנולוגית בנגב. הפארק ממוקם במבנה עות'מאני ששימש את בית הספר לילדי השייחים באזור. הפארק החל לפעול בשנת 2013 וכולל תערוכות קבועות ומתחלפות, כיתות לימוד ומעבדות ב-13 אולמות וגן מדעי. התערוכות הקבועות בפארק מותאמות לתוכנית הלימודים של בית הספר היסודי וחטיבות הביניים. נושאי התערוכות הקבועות מגוון וביניהן תערוכות אנרגיה גרעינית, ביולוגיה מולקולרית ועוד.
הדבר הגדול הבא
הדבר הגדול הבא הייתה תוכנית מציאות טלוויזיונית ישראלית שבמרכזה תחרות כישרונות. היא עלתה לשידור לראשונה ב-26 ביוני 2007 במסגרת זכיינית השידור של ערוץ 2, "רשת".
פירוט כללי.
התוכנית מבוססת על תחרות כישרונות מכל תחומי הבמה הקיימים: ריקוד, סטנד-אפ, שירה, קוסמות, משחק, להטוטנות, לוליינות, אקרובטיקה ואף כישרונות מיוחדים שאינם מוגדרים כמקצוע במה. המשתתפים השונים רשאים להגיע בכל גיל, בכל רמת כישרון ובכל מסגרת – כיחיד וכקבוצה.
התוכנית בוימה על ידי חנוך רוזן שחיפש כישרונות ורעיונות מיוחדים למופע השנתי המתקיים כל שנה בחנוכה בבימויו ה"פסטיגל". האודישנים של המתמודדים השונים התקיימו על במת-ענק (בדרך כלל במרכז הקונגרסים שבחיפה) מול קהל רחב ומול שלושה שופטים: יעל בר זוהר, יהורם גאון ומוטי רייף. מנחת התוכנית הייתה נועה תשבי. עורך התוכנית היה יוסי אליאס.
התוכנית כשלה מבחינת אחוזי הצפייה ולכן היא לא המשיכה לעונה שנייה. זוכי העונה הראשונה היו זוג האקרובטים האוויריים קרן אלנקווה ויניב סוויסה (אודישן מספר 40), שזכו בפרס של חצי מיליון שקלים, במהלך העונה שודרו 67 אודישנים. בשנת 2018 הפיקה הזכיינית רשת מחדש את התוכנית בשם גוט טאלנט ישראל, ושידרה אותה בערוץ 13. בפעם הזאת, השם ומיתוג התוכנית תאמו לגרסאות המשודרות בעולם.
ג'יימס הרינגטון
ג'יימס הרינגטון (באנגלית: James Harrington; 3 בינואר 1611 - 10 בספטמבר 1677) היה תאורטיקן פוליטי אנגלי שתמך ברפובליקניזם הקלאסי. הוא ידוע ביותר בשל חיבורו "רפובליקת אוקיאנה" (The Commonwealth of Oceana) (1656).
שנותיו הראשונות.
ג'יימס הרינגטון נולד באפטון, נורת'המפשייר, למשפחת אצולה. את חינוכו המוקדם רכש כנראה בבית. ב-1629 הוא החל ללמוד בטריניטי קולג', אוקספורד ועזב שנתיים לאחר מכן ללא תואר. ירושת אביו הספיקה לו לטיול של כמה שנים באירופה, כאשר הוא ראשית התגייס לצבא ההולנדי לתקופה קצרה, כנראה ללא לחימה, ואז טייל בארצות השפלה, דנמרק, גרמניה, צרפת ואיטליה. הרינגטון חזר לאנגליה לפני 1636. בעשר השנים הבאות, שבהן אנגליה נתונה במלחמת אזרחים בין הפרלמנט למלך, נראה שהוא לא היה פעיל במיוחד מבחינה פוליטית.
למרות שהרינגטון היה נאמן פוליטית לפרלמנט, הייתה לו נאמנות אישית למלך צ'ארלס. הוא התערב לטובתו פעמים רבות בשנים 1646-1649, ואף היה משרת שלו במשך תקופה זו. ב-1649, אנשי פרלמנט שכעסו על חוסר הסכמתו לתת להם מידע על אפשרות של בריחה של המלך מנעו ממנו להמשיך לשרת אותו. ישנן שמועות שכאשר המלך נתלה ב-1649 הרינגטון היה לצידו.
אוקיאנה ומאסר.
לאחר מותו של צ'ארלס, הרינגטון הקדיש את זמנו לכתיבת רפובליקת אוקיאנה, חיבור שלא היה אהוד כמעט על אף אחד מלבד מחברו. כתב היד הוחרם בזמן הדפסתו, בהוראת הלורד פרוטקטור, אוליבר קרומוול. אך הרינגטון הצליח להשפיע עליו בעזרת בתו של קרומוול; כתב היד הוחזר לו, והספר הודפס שוב ב-1656, עם הקדשה לקרומוול. הרינגטון ואחרים ניסו לקדם את הדעות המיוצגות באוקיאנה באופן מעשי, למשל הצבעה בקלפיות ורוטציה של מושלים ומחוקקים, אך ללא הצלחה.
לאחר הרסטורציה של בית סטוארט ב-28 בדצמבר 1661, הרינגטון נאסר בעוון של חתירה תחת הממשל והושלך ללא משפט למצודת לונדון. אחותו שיחדה את סוהריו כדי לשחררו, אך טרם שהשחרור יצא לפועל הרשויות העבירו אותו לאי סט. ניקולאס שליד פליימות'. קרובים אחרים של הרינגטון הצליחו להביא לשחרורו על ידי העמדת ערבות של 5,000 ליש"ט. לאחר מכן מצבו הבריאותי הידרדר, וגם חדות שכלו הושפעה כנראה, ויש שאומרים שהשתגע. הוא מת ב-1677, ונקבר ליד סר וולטר ראלייה בכנסיית סט. מרגרט שבווסטמינסטר.
זיהום סביבה
נואטי
הלהקות הצבאיות המשניות
צוות הווי פיקוד הדרכה
צוות הווי פיקוד ההדרכה
במקביל ללהקת פיקוד המרכז, פעלו בפיקוד המרכז להקות משנה וצוותי הווי.
צוות הווי פיקוד ההדרכה הראשון הוקם ב - 1966 והיו חברים בו שרית אקרמן (כהן), מיכל ורדי ומנחם וולף והמעבד המוזיקלי היה אילן מוכיח. הלהקה התפרקה ב-1968.
צוות הווי פיקוד ההדרכה השני הוקם בסוף 1968 על ידי סגן ליאורה לנגר (מור), ע/קצין חינוך פיקוד ההדרכה ובעידודו של רס"ן מתי גרינברג, קצין החינוך הפיקודי דאז. הרכבת הצוות וגיבושו, תוך כדי עבודה על התוכנית הראשונה, ארכה כשנה.
צוות הווי פיקוד ההדרכה השלישי הוקם ב-1972 על ידי יוני נמרי, ופורק כעבור שנה. נמרי קיבץ אנשים שניסו ולא הצליחו להתקבל ללהקות הגדולות בצבא. כ-15 חברי הרכב (בהם מולי הירשברג, אבנר קנר ורותי נבון) הגיעו להקים את הצוות שנמרי היה הסולן שלו, וגם שימש כמפקד הלהקה.
התכנית הראשונה.
תוכניתו של הצוות נקראה "מותר לחלום" ואתה יצאו חברי הצוות בשנת 1969 להופעות בבסיסים ובמוצבים ובמופעים עירוניים.. הצוות המקצועי של הלהקה הורכב מאנשי מילואים של פיקוד ההדרכה וכלל את: אמיתי נאמן – פזמונאי, מלחין ומעבד. עורך ומפיק בקול ישראל, בן ציון אלון – מוזיקאי ומנצח על תזמורות ומקהלות, ושלמה וישינסקי – שחקן ובמאי. חברי הלהקה היו: יהושע טננבאום (טנא), זמרה, גיטרה, אריק פרידמן – זמר, גיטרה,שמואל (מולי) הירשברג – זמר, שחקן, דינה גרינפלד (עמלי) – זמרת, מלחינה פנינה וידר (קוקס) – זמרת, ורד גנור (שביט) זמרת. הנגנים היו: חיים חדד (הדר) – אקורדיון, קלידים, מוטי שוורץ – תופים וכלי הקשה, יוסי ג'רוסי – גיטרה בס. בסוף שנת 1969 הצטרפו לצוות ההווי הזמר יוני נמרי והזמרת דליה אליעזרוב. הלהקה התפרקה ב-1970.
התוכנית השנייה.
התוכנית השנייה נקראה "שמח בלב". הצוות החל להופיע עם התוכנית כבר ב-1972, וגם להקליט כמה שירים על גבי תקליט חצי, שחצי אחד תפס שירים של הצוות, והחצי השני תפס שירים של צוות הווי סדנאי השריון. בין השירים המצליחים הופיע "כל מה שרציתי" (יוסי בכר/אלדד שרים) ששר סולו נמרי. השיר התפרסם מאוד והגיע באותה שנה למקום ה-17 במצעד הפזמונים, לצידו הופיעו עוד ארבעה שירים בתקליט ששייכים לצוות פיקוד ההדרכה. באותה תוכנית גם הוקלט השיר "חייל באפור" (דודו ברק/אפי נצר - סולו: יוני נמרי) על גבי תקליט שדרים במקביל לתקליט שהצוות הפיק, והצליח לא פחות.
הצוות הפסיק את פעילות התוכנית עם הופעות שזכו לביקורות מרשימות וטובות, לאחר שגם זכה לכינוי "להקת הקצב הראשונה בישראל".
התוכנית השלישית.
תוכניתו השלישית של הצוות הצליחה הרבה פחות. שנה אחרי התוכנית השנייה, הפיק הצוות את התוכנית "הווי והווה", שלא הצליחה לשחזר את ההצלחה של הקודמת. כעבור זמן של הופעות הצוות הקליט שישה משירי התוכנית שוב לתקליט חצי שהפעם צידו השני היה שייך לצוות הווי הנדסה קרבית. ההקלטות והפקת התקליט נעשו כבר בתוך מלחמת יום כיפור שפרצה באוקטובר, הביקוש לסגנון המוזיקה מהסגנון של הצוות ירד, עקב פרוץ המלחמה והתוצאות, ומה שיותר הצליח מהתקליט הנ"ל היו דווקא השירים של צוות הנדסה קרבית. בין השירים של צוות ההדרכה היו גרסה מחודשת לשיר "לפנות ערב", שבמקור היה של עדנה גורן וגם השירים "יום שניתן לך", "שיר לפיקוד ההדרכה" וגרסת כיסוי נוספת ל"שיר החוזרים ללא בית".
צוות הווי הנדסה קרבית
צוות הווי הנדסה קרבית היה להקה צבאית שפעלה תחת חיל ההנדסה של צה"ל. הצוות הוקם לראשונה ב-1969 ופורק ב-1975. הצוות הספיק להפיק בשנים אלו שלוש תוכניות עיקריות, מהן צמחו שירים ואמנים מוכרים עד היום בתודעת הזמר העברי.
היסטוריה.
הקמה.
הצוות החל לפעול ב-1969 בזמן מלחמת ההתשה תחת כינויו "להקת הפלסים". יוזמת ההקמה הייתה של קצין החינוך של בסיס ההדרכה, יעקב גרוס. גרוס החל למיין זמרים לצוות. בהתחלה פעלו 18 חברים בכיכובו של נתן כהן שהעלו את תוכניתם הראשונה "מהנדסים את העולם" ששיריה על סליל סרטון בקול ישראל, בין היתר השירים "מגלה המוקשים", "איל אין תחתיו", "בנות דיזנגוף" ועוד. את התוכנית ביים יוסי אלפי בוגר להקת גייסות השריון, והמעבד המוזיקלי היה מרדכי אלים. הרבה פעמים התפצל הצוות לצוותים קטנים יותר כדי להופיע בפני המעוזים הקטנים בקו התעלה בזמן מלחמת ההתשה, תוך סיכון ממשי. כששוב הצוות חובר חזרה המשיכו בהופעות התוכנית המקורית. במהלך הופעות התוכנית התפרק הצוות, ועל חורבותיו הוקם צוות חדש תחת חיל ההנדסה. כהן נשאר עם עוד כמה חברים, שאליהם הצטרפו זמרים נוספים, וב-1970 הצוות החדש החל לפעול, והקליט סינגל אחד שהפך ללהיט באותן שנים וגם תפס תאוצה עד היום, ושמו "ותן ברכה" שמילותיו נלקחו מן המקורות. סולנית השיר הייתה דפנה דרורי, כשלצידה עמדו אריה ברק, דני ברזילי, זהבה שם טוב, חנה חייט, יורם ירוחמי, נתן כהן ושולי בשן.