דמותו של ראס-אל-גול עובדה למגוון מדיות אחרות בנוסף לקומיקס. דייוויד וורנר דיבב את קולו ב"באטמן - הסדרה המצוירת", ב" וב"; ג'ייסון אייזקס דיבב את קולו בסרט האנימציה ""; די בראדלי בייקר דיבב את קולו בסדרת משחקי ; השחקן ליאם ניסן גילם את דמותו בסרטי הלייב אקשן "באטמן מתחיל" ו"עלייתו של האביר האפל"; מתיו נייבל גילם את דמותו בסדרות יקום החץ "החץ" ו"אגדות המחר"; ואלכסנדר סידיג גילם את דמותו בסדרה גות'האם. דמותו מדורגת במקום השביעי ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
סקירת דמות.
דמותו של ראס-אל-גול מבוססת באופן ניכר על נבל הסכנה הצהובה פו מנצ'ו ומקור שמה הוא בשפה הערבית ופירושו "ראש השד". אף על פי שהפך במרוצת השנים לאחד מאויביו המרים ביותר של באטמן, הסטטוס שלו כנבל-על עימת אותו גם עם סופרמן וגיבורי-על אחרים ביקום DC. ראס-אל-גול הוא מנהיגה של ליגת המתנקשים, והוא אביהן של טליה אל-גול וניסה רא'טקו וכן סבו של דמיאן ויין מצד אמו. סיפורים המתמקדים בדמותו מכילים את בורות לזרוס, המחזירים לחיים את המתים. בורות לזרוס האריכו את חייו של ראס-אל-גול במידה ניכרת, מה שהפך אותו למסוכן ביותר משום שהעמיק את כישורי הלחימה שלו במהלך העידנים. השראה נוספת לדמויותיהם של ראס ובתו טליה הם סאלוד והנסיכה דאלה, בגילומם של ג'יימס לנפייר וקלאודיה קרדינלה מסרט הקולנוע "הפנתר הוורוד" משנת 1963.
ראס-אל-גול הוא פושע בינלאומי גאון אשר מטרתו האולטימטיבית היא איזון סביבתנות מושלם. הוא מאמין שהדרך הטובה ביותר להשיג את האיזון הזה היא להשמיד את רובה של האנושות. לרוב, הוא מנסה לתקוף את אוכלוסיית העולם בעזרת נשק ביולוגי, כמו וירוס מהונדס גנטית. לשם מטרה זו הוא נעזר בבורות לזרוס, מעיינות של כימיקלים בעלי סגולה מרפאת המשיבה למתים את חייהם. בורות אלו העניקו לו תוחלת חיים המקיפה מספר עידנים. הוא מחשיב את באטמן בתור יריבו הראוי ביותר, אותו הוא מכנה בכינוי "בלש" מתוך כבוד לאינטלקטואל הגאוני שלו, וכן ניסה במשך מספר פעמים להפוך אותו לממשיך דרכו. ראס הוא אחד ממעטי הפושעים אשר הסיקו את האלטר אגו שלו כברוס ויין, אך שמר על כך בסוד מתוך כבוד אליו. במקביל, יריבותו של באטמן עם ראס-אל-גול מורכבת בשל הכבוד לו הוא רוחש ובשל יחסיו הרומנטיים לבתו טליה.
ביוגרפיה בדיונית.
ראשית חיים.
שמו האמיתי של ראס-אל-גול, כמו גם תולדות ראשית חייו וגילו המדויק תוארו באופן שונה בידי כותבים שונים לאורך היסטוריית פרסומו. סיפור מקורו לאחר המשבר בעולמות האינסופיים סופר ברומן הגרפי "באטמן: לידתו של השד" משנת 1992 מאת הכותב דניס אוניל והאמן נורם ברייפוגל. סיפור מקור זה שוכתב בהמשך ותוקן בידי הכותב פיטר מיליגן והאמן דייוויד לופז בחוברת השנתית ה-26 של חוברות באטמן משנת 2007 כחלק מקשת הסיפור "". השיכתוב האחרון ביותר לסיפור המקור בחוברת "Batman and Robin Vol.2 #23.3" מהכותב ג'יימס טיניון הרביעי והאמן ג'רמי הון התייחס לאותם שינויים קודמים תוך שמירת אלמנטים שכיחים שהובילו לכך שראס יאמץ את הכינוי שלו. כך למשך תואר מקצועו של ראס כרופא מטפל, תיאור מותה של אשתו והשמדת עירו של הסולטן.
כפי שסופר בסיפור "לידתו של השד", ראס-אל-גול נולד לפני כשש מאות שנים בטרם הופיע לראשונה בחוברות באטמן לשבט של נוודים אירואסייתים שהתמקמו בצדה המזרחי של אפריקה הצפונית קרוב לעיר ששלט בה סולטן. הוא גילה התעניינות במדע מגיל צעיר, נטש את השבט שלו לטובת חיי העיר והחל לעסוק בחקר השיטה המדעית. עד מהרה הוא הפך לרופא ונשא אישה בשם סורה.
ראס גילה את סודותיהם של בורות לזרוס והציל נסיך גוסס על ידי הורדתו לתוך הבורות. הנסיך - שהיה סדיסטי באופיו - נדחף לכדי שיגעון בידי בורות לזרוס והחל לחנוק את סורה עליה הוא שם את עינו. הסולטן - שלא היה מוכן להודות בפשעיו של בנו - קבע שראס אשם בפשע וגזר את דינו למות מוות איטי בעינויים בכלוב יחד עם גופתה של סורה. ראס השתחרר מכלאו בעזרת היואי - בנה של אישה מזדקנת שראס טיפל בה בעבר. הבן הרגיש שהוא חב לראס חוב על הטיפול באמו בשעותיה האחרונות לחייה. השניים ערכו מסע למדבר בעקבות שבטו של ראס, וראס שכנע את ראש השבט - דודו - להצטרף אליו למסע הנקמה שלו על ידי הבטחת הפלתו של הסולטן משלטונו. ראס השתמש בידע המוקדם שלו לגבי תאוריית החיידקים המפיצים מחלות, והדביק את הנסיך בווירוס קטלני על ידי זיהום אריגי בגדיו. כשהסולטן ביקש ממנו לרפא את הנסיך, ראס הרג אותו ואת בנו. הוא הוביל את השבט אל תוך העיר והחריב אותה עד ליסוד, בכך הורג את כל תושביה. בעקבות כך, ראס הכריז על עצמו כ"ראס-אל-גול" - ראש השדים.
הסיפור "לידתו של השד" משערך את גילו של ראס כ-500 שנים. משום שחי כל כך הרבה שנים, הוא בעצמו הפסיק לספור. חוברת מספר 6 של עזראל מיולי 1995 מתארכת את גילו של ראס בסביבות 450 שנים, וכפי שהוא אומר לז'אן-פול ואלי, "נדמה שאני בשנות ה-50 הנמרצות שלי כשלמעשה אני בסביבות ה-448... או שאולי 453? הפסקתי לספור אחרי המגפה השחורה". בחוברת השנתית מספר 25 משנת 2006, ראס-אל-גול מתואר כטרוריסט בינלאומי בן 700 שנים - היקף שנים שתואר גם בחוברת "Batman and Robin Vol.2 #23.3" ובחוברת שבאה בעקבותיה מספר 30, שבה תואר היקף זמן של כאלף שנים שבהם ראס יצא בעקבות מקום הימצאותה של תמיסקירה.
כשהוא משתמש בבורות לזרוס כדי להאריך את חייו, ראס העביר את המאות הבאות במסעות ברחבי העולם. הוא נלחם בתקופות המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות והפך ללוחם מעורר יראה. כשהעולם נכנס לתקופת העת החדשה ותיעוש החל לכסות חלקים נרחבים מכדור הארץ, ראס החל לשנוא את בני האדם אותם האמין שמשמידים את המשאב הטבעי של העולם והדבר הוביל אותו לבצע מעשים של אקו-טרוריזם. במהלך זמן זה, ראס, דודו והיואי השתמשו בבורות לזרוס כדי להאריך את חייהם במהלכה של תקרית בלונדון. ראס תפס את היואי כותב את זיכרון דבריו בשפה הסינית המקורית שלהם, ממנה אסר ראס מלהשאיר כל תיעוד. במהלך קרב, ראס הרג את היואי ונמלט לבורות הלזרוס. בשובו לביתם שבלונדון, דודו נעלם עם כל האזכורים לתיעוד ההיסטורי שלהם.
במשך הזמן, ראס נעשה מיומן במגוון רחב של אמנויות לחימה, לרבות סיף. הוא אגר לעצמו עושר רב והקים את "השד", ארגון בינלאומי גדול-ממדים. כפי שצוין בחוברת מספר 94 של ליגת הצדק:
ליגת המתנקשים, אחד מתוך רבים מהארגונים שמרכיבים את "השד", נקרא לעיתים "הניב של השד".
מקורותיו האתניים של ראס-אל-גול מתוארים כמזרח אסייתים לפי "לידתו של השד" ו"חזרתו לחיים של ראס-אל-גול", וטליה-אל-גול מתייחסת גם אל האימפריה הרומית המזרחית/הביזנטיון בחוברת השנתית מספר 26 של באטמן. הרקע הרומי המזרחי נרמז גם בחוברת "Batman and Robin Vol.2 #23.3". חשיבות הפרופיל האירואסייתי של אל-גול מיוחס גם למורשתו מצד אביו, בזמן ששאיפתו לשליטה עולמית מיוחסת ומשווית לדמויות היסטוריות כמו אלכסנדר הגדול. השפעה זו נכללת גם בין חברי משפחה אחרים כמו הסנסיי, טליה אל-גול ודמיאן ויין. זאת ועוד, השם "דמיאן" נגזר מהמונח "דמיאנוס", שפירושו ביוונית "לאלף". יתר על כן, בשל תיאורו החזותי המורכב של ראס מבחינת פנוטיפ דומיננטי בספרות המקור, הוא היה אופורטוניסט שהפיק תועלת ממשאבים גלובליים של העולם המערבי כמו עידן התגליות והרייך השלישי. הרגליו של ראס-אל-גול לאמץ לעצמו כינויים ושפה ממוצא ערבי מקורם מהעבר ההתיישבותי שלו ומההיסטוריה התרבותית ששאב לעצמו עקב בקיאותו הרבה בבורות לזרוס ובמקורות מאריכי חיים שחשף לאורך השנים ברחבי המזרח התיכון הגדול (למשל באר החטאים שבחצי האי ערב ואפרסקי האלמותיות שבמזרח אסיה. השימוש שלו בכינויים (בכל הנוגע לשדים) נועד למטרת טקטיקת הפחדה המקדמת את השפעתו ושלטון האימה שלו ברחבי המזרח התיכון הגדול, בין היתר חיסול שלטון הסולטנות.
"באטמן: הדבקה" ו"באטמן: מורשת".
ראס חוזר לקדמת הסיפור בעלילת ", והוא מתקרב באופן מסוכן להגשמת חזונו של רצח עם. הארגון שלו משחרר וירוס קטלני בגות'אם סיטי, מה שמאלץ את באטמן להתמודד עם כוח שהוא אינו מסוגל להביס. לבסוף, באטמן ובני בריתו מוצאים תרופה אך המוח מאחורי התפרצות המגפה אינו מתגלה אלא בסיפור העוקב, ".
עם הגילוי שראש השדים עדיין חי, באטמן וקבוצתו מנסים למנוע את התפשטות המגפה ברחבי העולם. ראס חובר אל ביין, הגאון הקרימינלי שבעבר גרם לבאטמן נכות וכמעט גרם למותו בסיפור "". ראס מוצא שביין הוא יורש פוטנציאלי לאימפריה שלו, למרות חוסר חיבתה של טליה אליו. לבסוף, באטמן מוצא דרך לחסל את הווירוס באמצעות ממצא ארכאולוגי שהידע שלו עזר לראס ליצור את המגפה מלכתחילה. למרות זאת, המטורף האלמותי חומק מידי הצדק פעם נוספת.
ליגת הצדק: מגדל בבל.
בסיפור "מגדל בבל" שבחוברות ליגת הצדק מספר 43–46, ראס מגלה את תוכניתו של באטמן לעצור את חברי ליגת הצדק אם הם יהפכו לרעים, והוא משתמש בהם כדי לנסות ולהשמיד את הקבוצה. בינתיים, ראס גונב את גופות הוריו של באטמן, וחיפושיו אחריהם מתגלה בסוף כהסחת דעת מפני מטרתו האמיתית של ראס.
חברי הקבוצה מאבדים את אמונם בצלבן בגלימה, ובאטמן פורש ממנה לזמן קצר. לבסוף הם מבינים שתוכניתו נוצרה מהסיבות הנכונות, וכדי להוכיח את נאמנותו הוא חושף בפניהם את זהותו הסודית.