שיעורי אינפלציה נמוכים היו גם הסיבה לדחייה בהחלפתו של שטר 20 השקלים החדשים במטבע, ולעת עתה בנק ישראל ממשיך להנפיקו. בשנת 2006 שופרה רמת הגימור של שטר זה להקטנת הבלאי הגבוה שלו, ומ-13 באפריל 2008 הוא הודפס על גבי פולימר במקום על נייר, דבר שאמור להאריך את חייו פי ארבעה. שטר הפולימר מעוצב בצורה כמעט זהה לקודמו, פרט למספר הבדלים בסימני אבטחה הכוללים חלון שקוף בצורת מגן-דוד ובתוכו מוטבע המספר "20" ובפינה הימנית התחתונה נוספו ניקובים בצורת המספר "20". בנוסף, במועד הנפקת שטרות אלו, הונפקה מהדורה מיוחדת בת 1,800,000 שטרות לציון 60 שנה למדינת ישראל. שטרות אלה נושאים את הכיתוב "שישים שנה למדינת ישראל" בצבע אדום בגב השטר.
סדרה ג'.
בדצמבר 2009 פורסם, כי הוועדה לעיצוב שטרי כסף, מעות ומטבעות זיכרון של בנק ישראל בראשות יעקב טירקל, החליטה על הנפקת סדרת שטרות חדשה.
על-פי ההחלטה המקורית של הוועדה, נבחרו דמויותיהם של יצחק רבין, מנחם בגין, בנימין זאב הרצל ודוד בן-גוריון לעטר את השטרות, אולם עקב מחלוקת ציבורית שהתעוררה באשר לרשימת הדמויות הנבחרות, הוחזרה הרשימה לדיון מחודש בו אוועדה.
אחת הטענות העיקריות שעלתה עסקה בחוסר הייצוג לנשים ברשימת הדמויות הנבחרות. בשל כך הורה נגיד בנק ישראל לחזק את הוועדה בייצוג נשי ומזרחי, וארבע חברות ועדה חדשות הצטרפו לדיונים.
לאחר דיונים בוועדה המורחבת, וכשנה ורבע לאחר ההחלטה המקורית, הוחלט לבסוף שהדמויות שתעטרנה את השטרות תהיינה של רחל המשוררת,
לאה גולדברג, שאול טשרניחובסקי ונתן אלתרמן. השיוך בין הדמות לשטר נקבע על פי תאריך הפטירה של הדמות, לדמות שנפטרה מאוחר יותר ניתן עריך גבוה יותר. רחל המשוררת שנפטרה ב-1931 מופיעה על שטר 20 שקלים, טשרניחובסקי שנפטר ב-1943 – על 50 שקלים, לאה גולדברג שנפטרה ב-1970 על 100 שקלים, ונתן אלתרמן שנפטר ב-1970 – על 200 שקלים. גם צבע השטר נקבע לפי הדמות, לדמותו של טשרניחובסקי שהיה רופא נבחר הצבע הירוק המזוהה עם בתי חולים. עם הצגת השטרות החדשים לציבור נמתחה ביקורת על כך שכל האישים בשטרות הם אשכנזים.
את הסדרה עיצבה אסנת אשל. על השטר חתומה נגידת בנק ישראל קרנית פלוג. בתחילה הודפסו השטרות בימי כהונתו של הנגיד סטנלי פישר, לשימושם של חברות המייצרות כספומטים ומכונות אוטומטיות לשם התאמת המכונות, אך לאחר פרישתו של פישר נגנזו כל השטרות בחתימתו. כיום קיימים בשוק כמה מאות שטרות בלבד בחתימתו של פישר, כשאספנים מעריכים את שווים באלפי שקלים לשטר.
ערכי השטרות מודפסים בגודל רב יותר מאשר בסדרה ב': 2.2 סנטימטרים. כל השטרות עשויים מ"מצע כותנה מחודש", שצפוי להאריך את עמידותם בתנאי המחזור ואת משך חייהם. לאחר שהונפק שטר 20 ש"ח מסדרה ב' העשוי מפולימר, תוכנן להנפיק את שטרות סדרת ג' על גבי פולימר גם כן, אך לבסוף רעיון זה נגנז; לפי בנק ישראל - "הנפקת שטרות 20 השקלים החדשים מפולימר נעשתה במסגרת ניסוי לבחינת מצע השטרות. לאחר שנתגלו קשיים טכניים ותפעוליים ומשהוחלט על הנפקת סדרה חדשה ובה סימני ביטחון שלא ניתן לשלבם במצע זה, הוחלט לבחור במצע של נייר משודרג ולא להנפיק שטרות נוספים על גבי מצע הפולימר".
השטר בערך של 50 שקלים חדשים נכנס למחזור ב-16 בספטמבר 2014. נכון לינואר 2017, כ-90% מהשטרות הישנים בערך זה כבר הוחלפו בשטרות מסדרה ג'. השטר בערך של 200 שקלים חדשים נכנס למחזור ב-23 בדצמבר 2015. נכון לינואר 2017, מעל 50% מהשטרות הישנים בערך זה כבר הוחלפו בשטרות מסדרה ג'. השטרות בערכים של 20 ו-100 שקלים חדשים נכנסו למחזור ב-23 בנובמבר 2017.
סימני עזר לעיוורים.
בוצעו מספר פעולות למען ציבור העיוורים ולקויי הראייה:
תפוצה.
נתוני בנק ישראל לשנת 2014 מראים כי בשנת 2014 סך כל השקלים החדשים במזומן עמד על כ-63 מיליארד ש"ח, כאשר כ-97% מהסכום היה שטרות כסף, שכמותם עמדה על 450 מיליון שטרות. על פי אותם נתונים, השטר בעל ערך של 100 ש"ח היה הנפוץ ביותר במחזור בעשור הראשון של המאה ה-21 ותפוצתו הייתה בין 53% בשיא ל-41% בסיום העשור. בעשור השני החלה ההובלה של שטר 200 ש"ח וב-2014 הוא היווה כ-47% מהשטרות. זהו גידול משמעותי לעומת שנת 2000, בה עמד אחוז התפוצה של שטר זה רק על 13%. מבחינת מטבעות המטבע הנפוץ ביותר ב-2014 היה 10 אגורות, שתפוצתו עמדה על כמיליארד ורבע מטבעות, ולאחריו מטבע 1 ש"ח בתפוצה של כ-481 מיליון מטבעות, 1/2 ש"ח בתפוצה של כ-160 מיליון מטבעות, ומטבעות 2, 5 ו-10 ש"ח עם תפוצה של 60–80 מיליון מטבעות לכל סוג.
סימן השקל החדש והופעתו בטיפוגרפיה העברית.
הסימן ₪, (המייצג שילוב של האותיות ש' וח', ראשי תיבות של שקל חדש) עוצב ב-1985 על ידי משה פרג (מופיע בתמונה באפור). הגופנים העבריים הספורים שהיו קיימים אז כללו את הסימן בעיצוב מאוד דומה לזה של פרג, אך העיצוב לא תאם את סגנון טיפוס האות של כל גופן, וגרם לצרימה צורנית וחוסר אחידות במרקם הטקסט של אותם גופנים.
משפחות הגופנים 'סלעית' ו'סלע אציל', שעוצבו על ידי שמואל סלע ויצאו לאור כגופנים למחשבים אישיים בתחילת 1992, היו למעשה הראשונות שכללו סימן ₪ מעוצב בסגנון טיפוס האות (מובלט בתמונה). התקדים הזה יצר נורמה, ומאז רוב הגופנים העבריים כוללים סימן ₪ התואם בעיצובו לסגנון טיפוס האות שלו.
הקלדה.
ניתן להקליד את סימן השקל במחשבים באופן הבא
בי&quot;ח פסיכיאטרי
אובדנות
אובדנות הוא מושג מתחום הפסיכולוגיה המתאר מגוון של מחשבות, התנהגויות, מחוות, ומעשים הקשורים לכוונה לבצע התאבדות. ניתן לראות אובדנות כספקטרום נפשי שבקצו האחד ניסיון התאבדות קטלני ובצדו השני מחשבות אבדניות ללא ניסיון ממשי לפגיעה עצמית. בין שני קצוות אלה יש מגוון של התנהגויות, למשל איום בהתאבדות, תכנון התאבדות, שקילת התאבדות, וניסיון התאבדות לא קטלני
מבחינה קלינית אובדנות נחשבת תסמין של הפרעות פסיכיאטריות שונות כמו דיכאון קליני, חרדה, הפרעת אישיות גבולית, שימוש בסמים ועוד. ב-DSM-5 מופיעה "הפרעת התנהגות אובדנית" (Suicidal Behavior Disorder) בפרק הדן בהפרעות שדרוש מחקר נוסף כדי לאשש את תוקפן. הקשר בין צורות האובדנות השונות אינו בהכרח קשר ליניארי - לא כל מי שסובל מדיכאון או הפרעה נפשית אחרת יחווה מחשבות או ניסיונות אובדניים, לא כל מי שחווה מחשבות אבדניות או מבצע מחוות אבדניות ינסה להתאבד, לא כל מי שמנסה להתאבד באמת מעוניין למות ולא כל מי שמעוניין למות כתוצאה מהתאבדות אכן ימות מניסיון ההתאבדות (שיעור המתים מבין אלו שמנסים נע בין 3% ל-13%). בנוסף יש פער סטטיסטי משמעותי בין קבוצות אוכלוסייה המבצעות ניסיונות התאבדות לא קטלניים (לפעמים גם מספר רב של ניסיונות כאלה) לבין קבוצות המבצעות אקטים קטלניים של פגיעה עצמית.
השימוש במילה 'אובדנות' לתיאור הספקטרום האובדני טרם הוכר על ידי האקדמיה ללשון העברית. לדברי האקדמיה אדם אובדני הוא ביטוי בעייתי בהקשר זה מפני שזהו תיאור המתאים לכל אדם המאבד משהו. לדבריהם הביטוי "אדם התאבדותי" מדויק יותר לתיאור אדם שנמצא במצב כזה. בשפת היומיום ובכלי תקשורת שונים יש לעיתים נטייה להשתמש בביטוי 'אובדנות' ו'מעשה אובדני' כדי לסקר אירועי התאבדות באופן נייטרלי.
היסטוריה.
המושג אובדנות, הכורך יחד מגוון התנהגויות אנושיות ודפוסי חשיבה, הוא מושג חדש שנוצר בעשרות השנים האחרונות, כחלק מחשיבה אפידמיולוגית רפואית בתחום בריאות הנפש. בימי קדם אמנם היו התאבדויות אך התפיסה הייתה שהתאבדויות הן תוצר של כוח חיצוני דמוני שהשתלט על האדם היחיד. ההתאבדויות וההתנהגויות שכיום מזוהות כחלק מהמושג 'אובדנות' נתפסו כגזירת גורל, שהוא נחלתו של האדם היחיד (כלומר לא כמעשה המתרחש בתוך הקשר חברתי). בין חלוצי האובדנות כתחום ידע עצמאי היה הפסיכולוג אדווין שניידמן. ב-1968 יסד שניידמן את האגודה לחקר האובדנות בארצות הברית (American Association for Suicidology). כתב העת של האגודה, Suicide and Life Threating Behaviour מהווה מקור ידע מרכזי בתחום האובדנות עד ימנו אלה.
הספקטרום האובדני.
חשיבה אובדנית.
המושג חשיבה אובדנית כולל מחשבות לא ספציפיות של אדם על מוות, עיסוק בסוגיות הקשורות לסוף החיים, אפשרות לסיים את חייו וכן מחשבות ספציפיות אודות תוכנית פעולה להוצאה לפועל של התאבדות. ככל שתוכנית הפעולה היא ספציפית יותר ומפורטת יותר כך גדל הסיכון למעבר מחשיבה אובדנית לניסיונות התאבדות והתאבדות.
מחוות אובדניות ואיומי התאבדות.
המושג מתאר ניסיונות התאבדות לא קטלניים. בחלק ממקרי ההתאבדות שהושלמו קדמו להתאבדות מחוות התאבדות שונות שכללו פגיעה של האדם בעצמו. לא תמיד האדם מבטא באופן ישיר וברור רצון לסיים את חייו. מושג זה מתאר גם את המעבר מחשיבה אובדנית להוצאה לפועל של תוכנית התאבדות, הכוללת השגת אמצעי התאבדות, ארגון של תנאים מתאימים (למשל בחירת מועד מסוים), דאגה לסגור עניינים שונים כמו חובות כספיים, וליישב קונפליקטים שהיו לאדם האובדני עם אנשים אחרים. בחלק ממקרים יש למחוות האובדניות אופי סמלי, למשל אדם באשפוז פסיכיאטרי שמבצע ניסיון אובדני באמצעות חיתוך של ורידי ידיו. בחלק מהמקרים נועדו מחוות אלה כדי להשיג רווח משני כלשהו.
התנהגות אובדנית.
ניסיונות התאבדות.