הכנסת קראה לאסור על שידור הקליפ. הנושא עלה בשנית לדיון ציבורי ושוב הוזמן דב שילנסקי לתוכנית הערב, הפעם לצדו של חבר הכנסת שבח וייס, אף הוא ניצול השואה, שבאופן מפתיע שיבח את השיר והוסיף כי "הקליפ מצוין והמוזיקה עושה צמרמורת". יומיים לאחר מכן הוסר איסור ההקרנה והקליפ חזר להופיע על גבי המסכים.
השיר מופיע בשם "Ha'ayara Bo'eret" באלבום "קדיש", העוסק כולו בזכר השואה, בביצועו של אמיר נויבך וכן בגרסה מאוחרת יותר המשלבת שירה נשית נקייה של כריסטין וואלאס-נקב עם שירתו של טננבוים, בליווי רביעיית כלי המיתר הישראלית "הרביעייה העכשווית" באלבום "Strings Attached".
קישורים חיצוניים.
השיר בדפוס:
ביצועים:
פוסטציונות
תא T ציטוטוקסי
תא T ציטוטוקסי, הידוע גם כתא T ציטוליטי או תא T הורג (מסומן CTL ,+CD8 או TC), משתייך לתת-קבוצה של לימפוציטים מטיפוס T (סוג של תאי דם לבנים). לתאים אלו יכולת להרוג תאי גוף הנגועים בנגיף (או בפתוגן אחר) או תאים שעברו התמרה סרטנית. רוב ה-CTL מציגים על פני קרומם קולטן של תאי T (T cell receptors או TCR) ו-CD8. חלבונים אלו נקשרים למולקולות MHC סוג 1 המציגות פפטיד, ובכך מזהה ה-CTL את תא המטרה הנגוע. כאשר CTL מופעל בא במגע עם תא נגוע, מחדיר ה-CTL חומרים ציטוטוקסיים לתא המטרה, ואלו הורגים את תא המטרה הנגוע באופן מבוקר (על ידי אפופטוזה).
התפתחות תאי T ציטוטוקסיים.
כמו כל תאי ה-T, מקורם של ה-CTL הוא בתאי הגזע המטופוייטים המצויים במח העצם העוברי. תאים אלו נודדים אל בלוטת התימוס שם הם עוברים סידור מחדש של ה DNA של הגן המקודד ל-TCR. הסידור מחדש יוצר TCR בעל ספציפיות לאנטיגן ספציפי, בדרך זאת נוצרות בתימוס אוכלוסיות שונות של תאי T המזהים מיליוני אנטיגנים שונים, אוכלוסיות אלו חיוניות ליצירת התגובה החיסונית כנגד פתוגנים הפולשים לגוף. לאחר שנוצר ה- TCR הבוגר מבטאים תאי ה-T הן את האנטיגן CD4 והן את האנטיגן CD8 על כן הם נקראים (+CD4+ /CD8) או תאי T "double-positive". תאים אלו נחשפים בתימוס למגוון של אנטיגנים עצמיים המוצגים על פני מולקולות MHC. תאי T הנקשרים באופן חזק לאנטיגנים עצמיים עוברים אפופטוזה על מנת שלא יגרמו למחלות אוטואימוניות, בנוסף תאי T שאינם מזהים כלל מולקולות MHC גם הם עוברים אפופטוזה כיוון שהם חסרי תועלת בתגובה חיסונית. רק תאי T הנקשרים באופן חלש למולקולות MHC עוברים שגשוג (פרוליפרציה), תאים אלו גם עוברים מיון לתאים מטיפוס CD4+ (תאי T עוזרים) או CD8+ (תאי T ציטוטוקסיים)
אקטיבציה של תאי T ציטוטוקסיים.
כדי להימנע מתגובה חיסונית לא רצויה נמצאים תאי T ציטוטוקסיים רוב הזמן במצב נאיבי. כדי להפוך לאקטיבי חייב התא הנאיבי להחשף למספר סיגנלים:
תא T ציטוטוקסי נאיבי שייחשף רק לסיגנל אקטיבציה 1 (למולקולת MHC סוג 1), ולא לסיגנל הקו-סטימולטורי יכנס למצב אַנרגי, מצב שלא יאפשר את הפעלתו גם בעתיד.
זיהוי תאים נגועים על ידי תאי T ציטוטוקסיים.
רוב התאים בעלי הגרעין מבטאים על פניהם את החלבון MHC סוג 1, כאשר תאים אלו מותקפים על ידי פתוגנים (לרוב נגיפים) או עוברים התמרה סרטנית, הם מפרקים חלבונים הקשורים לפתוגן או לתהליך הסרטני. מקטעים קצרים מחלבונים אלו (פפטידים) נקשרים למולקולות MHC סוג 1, ומוצגים על פני התא הנגוע. מולקולות MHC סוג 1 המציגות פפטיד זר יכולות להיקשר לחלבון TCR ו-CD8 המוצגים על גבי תאי T ציטוטוקסיים. המגע בין חלבון ה-MHC ל-TCR מעביר לתאי T ציטוטוקסיים משופעלים סיגנל להפעלת המנגנונים האפקטוריים.
פעילות אפקטורית של תאי T ציטוטוקסיים.
תאי T ציטוטוקסיים מופעלים נודדים ברחבי הגוף בחיפושם אחרי תאים המציגים את האנטיגן הזר, כאשר נמצא תא שכזה תוקפים אותו התאים הציטוטוקסיים במספר מנגנונים אפקטוריים:
מאיר הלוי אבולעפיה
רבי מאיר בן טודרוס הלוי אבולעפיה ובראשי תיבות שגורים: הרמ"ה (או הר"ם הלוי) (בסביבות ד'תתק"ל, 1170 או קודם לכן, בּוּרגוֹס, ספרד - י"ח בניסן ה'ד', מרץ 1244, טולדו) היה מקובל, חוקר המסורה, מפרשני התלמוד, פוסק הלכה מן הראשונים ומשורר.
קורות חיים.
הרמ"ה נולד למשפחת חכמים מכובדת בעיר בורגוס. הוא ואביו, רבי טודרוס בן יהודה אבולעפיה (הראשון), עברו לטולדו, שם הקים הרמ"ה ישיבה. אביו הוכתר בתואר "נשיא", תואר שעבר לבנו מאיר לאחר מותו בשנת 1225. נשא אשה את בתו של יוסף אבן שושן מטולדו, מנכבדי טולדו.
בשנות הארבעים לחייו התמנה הרמ"ה על ידי הקהילה היהודית לכהן כדיין בבית הדין הרבני של העיר. חבריו לבית הדין היו רבי יצחק מאיר אבן מיגאש (בנו של יוסף אבן מיגאש) וראב"ן הירחי. הרמ"ה נחשב מגדולי הפוסקים בספרד ורבים פנו אליו בשאלות, ביניהם חברו הרמב"ן, תלמידו רבי יונתן בן יעקב מקונקה וחכמי לוניל שחיו בפרובאנס - רבינו יהונתן הכהן מלוניל ורבי אהרון בן משולם מלוניל.
עמדתו של הרמ"ה בפולמוס נגד הרמב"ם.
בשנת 1200 לערך, בהיותו צעיר, קיבל הרמ"ה לידיו את ספר משנה תורה, וגילה כי בהלכות תשובה, הרמב"ם מתאר את העולם הבא כעולם "שאין בו גוף וגויה", לדעתו היה בכך משום הכחשת לאמונה בתחיית המתים. הרמ"ה גם התנגד לפרשנות האלגורית העולה מכתבי הרמב"ם לאגדות חז"ל.
הרמ"ה ערך את השגותיו על כתבי הרמב"ם, באיגרת ששלח לחכמי פרובנס שבדרום צרפת, ובראשם לרבינו יהונתן הכהן מלוניל, כדי שהללו ישלחו לרמב"ם עצמו כדי להוכיח אותו. חכמי לוניל, שהעריצו מאוד את הרמב"ם, לא קיבלו את דברי הביקורת של רבי מאיר, ורבי אהרון בן משולם מלוניל אף החזיר לו איגרת תשובה נוזפת בה האריך להשיב על השגותיו, דבר שהוביל לחליפת איגרות שלמה ביניהם הנקראת "כתאב אל רסאיל" (פאריס תרל"א), ונכללה ב"ספר האיגרות" של הרמ"ה (ראה להלן). בסופו של דבר הוא נכשל בגיוס חכמי דרום צרפת כנגד הרמב"ם, ועורר עליו זעם רב מצידם.
גם אצל חכמי ספרד עוררו דבריו כנגד הרמב"ם כעס, ואחד מחכמי ספרד אף כתב:
הרמ"ה לא שקט ושלח את חליפת האיגרות כולה למרכז הרוחני הראשי של צפון צרפת, הבסיס לפעילותם של בעלי התוספות; הוא מיען את המכתב לראשי חכמי צרפת, ובראשם גדולי הדור - האחים רבינו שמשון משאנץ והריצב"א, מבעלי התוספות, וביקש מהם להכריע בוויכוח בינו לבין חכמי לוניל. רוב הרבנים אליהם מוען המכתב נמנעו מלהשיב כפי הנראה, אך הר"ש משאנץ תמך בדעתו של הרמ"ה לגבי תחיית המתים ושלילת הפרשנות האלגורית; עם זאת, סירב להצטרף למלחמה כנגד הרמב"ם, בהיותו רוחש לו כבוד רב.
עם כל זאת, רחש הרמ"ה לרמב"ם כבוד רב ואף כתב קינה למותו. עם השנים הצטננה ביקורתו של הרמ"ה כנגד הרמב"ם, ושלושים שנה לאחר מכן, בשנת 1232 כשהתלקח בשנית הפולמוס על תורת הרמב"ם ורבי שלמה מן ההר ותלמידו רבי יונה גירונדי הנהיגו חרם על חלק מספריו של הרמב"ם ונענו בחרם נגדי עליהם ועל חסידיהם - אף שתמך בדעת החולקים על הרמב"ם ואף התבטא בכתביו בלשונות חריפים על ספרו המורה נבוכים, נשאר הרמ"ה נייטרלי והתנגד לחרמות על תומכי הרמב"ם.
ויליאם קיד
ויליאם קיד (אנגלית: William Kidd; 1645 - 23 במאי 1701), היה שודד ים ידוע, שנודע בשם "קפיטן קיד".
שודד ים מטעם בית המלוכה.
ויליאם קיד נולד בסקוטלנד לכומר קלוויניסטי. משנת 1689 פעל כשודד ים מורשה נגד הצרפתים באיי הודו המערבית וסמוך לחוף של אמריקה הצפונית. בשנת 1695 קיבל בלונדון כתב הרשאה מטעם בית המלוכה הבריטי לעצור את שודדי הים שהתנכלו לספינות של חברת הודו המזרחית הבריטית בים סוף ובאוקיינוס ההודי. אנייתו של קיד, "אדוונצ'ר גאלי" (Adventure Galley, ספינת ההרפתקה), צוידה היטב באמצעות הסיוע הכספי של כמה אנשי מעלה, בהם הרוזן מבלומונט והרוזן מאוקספורד. בדצמבר 1697 הקיף קיד את כף התקווה הטובה בדרכו למדגסקר.
שודד ים עצמאי.
תנאי העסקתו לא כללו תשלום לקברניט ולצוות אלא אם כן לכדו שלל. מאחר שלא לכדו כל שלל, החליט קיד להיות שודד ים. באוגוסט 1697 התקיף את הצי של מוקה שבא מתימן, אולם התקפתו זו נחלה כישלון. לאחר מכן הצליח ללכוד אוניות קטנות. בשל סירובו להתקיף אונייה הולנדית כמעט פרץ מרד בצוותו, ובמהומה הסוערת שפרצה הרג קיד את התותחן שלו, ויליאם מור. לאחר מכן, משנודע לו כי הוקע כשודד ים, עזב קיד את אונייתו בהיספניולה, והפליג באונייה חדשה שקנה לניו אינגלנד, וניסה לשכנע בחפותו את הרוזן מבלומונט שהיה מושל ניו יורק באותם ימים.
משפטו והוצאתו להורג.
משנכשל בניסיון לשכנע את הרוזן מבלומונט שהוא חף מפשע, הוא נשלח לאנגליה כדי לעמוד למשפט. במאי 1701 נשפט על רצח מור ועל עבירות שוד והורשע בכל ההאשמות. הוא הוצא להורג בוופינג ב-23 במאי 1701, וגופתו הונחה תלויה בשלשלאות ברזל בטילבורי. מקצת מטמוניו התגלו באי גרדינר סמוך ללונג איילנד. הוא הניח אחריו אישה, ובן יחיד שנהרג בקרב ב-1715.
אזכורים במדיות אחרות:באנימה וואן פיס של המאנגאקה אייצ'ירו אודה,ישנו פיראט הקרוי יוסטס "קפטן" קיד שכנראה קרוי על קפטן קיד האמיתי
מרתה גרהם
מרתה גְרָהם (באנגלית: Martha Graham; 11 במאי 1894 – 1 באפריל 1991) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית אמריקאית, הנחשבת מחלוצות המחול המודרני.
גרהם פעלה כרקדנית וכוריאוגרפית למעלה מ-70 שנה. היא הייתה הרקדנית הראשונה שהופיעה בבית הלבן, ייצגה את ארצות הברית כשגרירה של תרבות וכן הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית - אחד משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
ביוגרפיה.