שנת 1530 היוותה שנת מפנה ביחסי הטופי והפורטוגזים. בשנה זו הנהיגה פורטוגל שיטה חדשה של קולוניזציה, שאיפשרה לאצילים פורטוגזים להקים מושבות בחופי ברזיל. אצילים אלו היו מעוניינים בגידול קנה סוכר, שהיה הגידול הרווחי ביותר בתקופה זו, אך בני הטופי נרתעו מעבודה זו, שנתפסה בעיניהם כעבודה נשית. כתוצאה מכך, נקטו הפורטוגזים במהלך המאה ה-16 בשלוש שיטות, שהתקיימו במקביל, של כפיית העבודה על בני הטופי: האצילים הקולוניאלים ניסו להופכם לעבדים; מסיונרים ישועיים ניסו לנצר אותם ולנתקם מהמבנה החברתי השבטי ובכך להופכם לאיכרים בנוסח אירופאי; ושתי הקבוצות ניסו לקדם את טמיעתם של בני הטופי בתרבות הקפיטליסטית-קולוניאליסטית הפורטוגזית ובכך להופכם לפרולטריון חקלאי.
עבדות הייתה השיטה המועדפת על בעלי האחוזות, שזכו כך בפועלים שניתן לאלצם לעבוד ככל שניתן, ללא צורך בחינוכם מחדש. אולם מלכי בית אביז ויותר מכך - מלכי בית הבסבורג, שהגיעו לשלטון בפורטוגל בשנת 1580 היו בעלי מחויבויות דתיות ודוגמטיות כלפי הכנסייה הקתולית, מחויבויות שבעטיין נאלצו להכיר באנושיותם של בני הטופי מחד, ולפעול להתנצרותם מאידך - ובכך הפכו את העבדות לבעייתית. סדרה של חוקים מלכותיים בשנים 1570, 1595 ו-1609 הקשתה על קיום עבדות של אמריאנדים אך אילוצים כלכליים גרמו ליצירת הקלות בחוקים אלו, שאיפשרו עבדות בתנאים מסוימים, דוגמת הפיכת שבויי מלחמה לעבדים. אולם המגבלות על עבדות של אינדיאנים במהלך סוף המאה ה-16 וראשית המאה ה-17 הביאה את בעלי המטעים להסתמך פחות ופחות על עבדות אמריאנדית, ולעבור לשימוש בעבדים שיובאו באותה תקופה מאפריקה. במחצית המאה ה-17, כמעט שלא נותרו עבדים בני טופי במושבות הפורטוגזיות.
כפי שעשו בכל רחבי דרום אמריקה, גם בברזיל ניסו הישועים ליצור איכרות אמריאנדית על ידי בניית כפרי ילידים נוצרים, שנקראו אלדיאס (Aldeias), אך בניגוד לאזורי האנדים, צורת ישוב זו לא הצליחה להתבסס בברזיל. למרות שאופי כפרים אלו דמה מבחינה חיצונית לאופיים של שבטי הטופי, משום שגם הוא התנהל בדרך שיתופית, בפועל ההתנהלות הייתה שונה מאוד. הבנייה בסגנון האירופי שהייתה נהוגה באלדיאס לא איפשרה את קיום הקבוצות המשפחתיות המורחבות שהיו נהוגות בכפרים, וסגנון החיים טשטש גם את החלוקות הנוספות של גיל ומגדר שהיו נהוגות. בכפרים מסוימים אף שוכנו בני מספר שבטים יחדיו. פרימה זו של המרקם החברתי, בנוסף למחלות ולמחסור ששררו בכפרים אלו, גרמו לבני הטופי לברוח מהם בהמוניהם, ולעיתים אף העדיפו להימכר לעבדות על השהייה בהם.
אך השליטה בבני הטופי לא הייתה כה קלה. אלו התנגדו בכל דרך שהייתה בידיהם לשלטון הפורטוגזי - ראשית, כאשר זה ניסה להרחיב את שטחי התיישבותו, בשנים 1540-1580, נלחמו התושבים כנגד סיפוח אדמתם - אך הצבא הפורטוגזי, במספר מבצעים שונים, הצליח לגרש, להרוג או לשעבד את תושבי האזורים שבמחלוקת. השליטה בהם לא הבטיחה שקט - בשנת 1567 פרצה מרידת המונים בבהאיה. אלפי אינדיאנים שרפו שדות קנה סוכר, הרגו מתיישבים אירופאים וברחו למעבה הג'ונגל. המרידה הופסקה רק בתיווכם של אינדיאנים נוצרים, תושבי האלדיאס.
בשנים שלאחר מכן עיקר ההתנגדות באה מכיוונה של הסנטידאדה (Santidade), תנועת מחתרת אמריאנדית שחבריה היו אינדיאנים פליטי העבדות והאלדיאס. הסנטידאדה ביצעה פעולות חבלה בהתיישבות הפורטוגזית בדרום באהיה, תוך שריפת טחנות סוכר ומטעים. הניסיונות הפורטוגזיים לדכאה לא צלחו - בשנת 1610 הוערך מספרם ב-20,000, והצטרפו אליהם גם עבדים שחורים שברחו. פעולותיהם מגיעות לפחות עד שנת 1627.
במקביל, מחלות שהביאו עמם הפורטוגזים עשו שפטים בבני הטופי. רק בשנות ה-60 של המאה ה-16, מגפות של אבעבועות שחורות ושל חצבת הפילו רבבות חללים בקרבם. בבהאיה הרגה מחלת האבעבועות השחורות בשנת 1563 כ- 30,000 איש מבין האינדיאנים ששועבדו על ידי הפורטוגזים, ואיש אינו יודע כמה מתו בקרב האינדיאנים החופשיים, אליהם הגיעה המחלה לאחר שפליטים מאזורי החוף נמלטו אל תוך היבשת. בעקבות המוות ההמוני של האינדיאנים, לא היה די כוח עבודה במושבות והן הוכו ברעב, שגרם לבני טופי רבים למכור עצמם לעבדות.
במהלך המאה ה-17 הפכה החקלאות הברזילאית ליותר ויותר מכוונת יצוא, ולכן שאפו המתיישבים הפורטוגזים להרחיב את שטחי מטעי הסוכר שלהם, שאיפה שהתנגשה עם אזורי המחיה של בני הטופי. בשלב זה אדמה הפכה למשאב במחלוקת, לצד כוח העבודה.
החל מהמאה ה-16, כמו קבוצות ילידיות אחרות מאזור זה, גם הטופי נטמעו, שועבדו או הושמדו על ידי הכובשים הפורטוגזים והספרדים, עד שהגיעו קרוב להשמדה מלאה של התרבות.
בימינו, בני הטופי שנותרו מוגבלים לשמורות ילידיות או שנטמעו ברמה זו או אחרת בתרבות הדומיננטית. בדרום מזרח ברזיל יש לבני הטופי נוכחות משמעותית במטען התורשתי, ובצפון, צפון-מערב ובמערב הם מרכיבים חלק ניכר מהמעמדות הנמוכים.
פשוטו של מקרא
Wandervogel
שאמן קינג
שאמן קינג (ביפנית: シャーマンキング, באנגלית: Shaman King) היא שמה של סדרת מאנגה ואנימה יפנית. סדרת המאנגה מכילה 285 פרקים ב-32 כרכים שונים. סדרת האנימה אשר מבוססת על סדרת המאנגה, בת 64 פרקים והופקה לטלוויזיה בין השנים 2001 ל-2002. בישראל הסדרה שודרה בערוץ ג'טיקס.
ביוני 2020 הוכרז שאדפטציה חדשה הנאמנה למאנגה תצא באפריל 2021.
שאמן הוא סוג של כהן רוחות אשר מסוגל לתקשר עם עולם הרוחות. בסדרה, כהני הרוחות יוצרים קשר עם רוחות הרפאים ועל מנת להשיג את מטרותיהם. השאיפה הגדול ביותר של כהן רוחות הוא להפוך למלך של כהני הרוחות (אשר מכונה בסדרה "שאמן קינג"), אשר מסוגל לתקשר ישירות עם הרוח הגדולה (הרוח אליה לבסוף כל הנשמות חוזרות) כדי להיות המושיע של העולם.
עלילה.
העלילה בשאמן קינג מתמקדת בשאמאן בשם יו אסאקורה (Yoh Asakura) שרוצה להשתתף בטורניר השאמנים הגדול שמתרחש כל 500 שנים והמנצח בו זוכה לשתף כוחות עם הרוח הגדולה. השאמן משתף פעולה עם הרוח והם נלחמים יחד בכך שהוא מאחד את הרוח לתוך גופו או לתוך חפץ. הרוח של יו היא אמידאמארו (Amidamaru), סמוראי מלפני 600 שנה. תוך כדי הקרבות והסיבובים הראשונים של הטורניר יו מכיר שאמנים נוספים שלכולם מטרה משותפת לנצח בטורניר ולהגשים את משאלתם. יו מגלה ששאמן רב עוצמה בשם האו (זיק בדיבוב העברי) זרע הרס רב בטורניר שהתרחש 500 שנים קודם לכן והוא מוכרח להיעצר.
באנימה.
סדרת האנימה של שאמן קינג מתחילה באותו רצף האירועים כמו במאנגה בחצי הראשון של הסדרה ואז לאט לאט חורגת לעלילה משלה. הורו הורו (טריי רייסר בדיבוב העברי) מוצג באופן מוקדם מבמאנגה (יו מתמודד מולו לפני שהם נלחמים בסיבובים הראשוניים) והופעתה הראשונית של האו היא הרבה יותר מאוחר מאשר במאנגה (במאנגה, ניתן להבחין בו בין יתר המתחרים). בדומה לרוב הסדרות אשר מבוססות על מאנגה, סדרת האנימה הותאמה לקהל הצעיר יותר מבחינת האלימות שבסדרה וכוללת צנזורה של קטעים אלימים או גסים מדי. רבים מהדמויות שמתות במאנגה הושארו בחיים בגרסת האנימה. האנימה מציגה את הדמויות הללו כמחלימות מהפגיעות אשר אותן ספגו בקרבות (או שהן כלל לא נפגעו בקרבות) ולבסוף משלימות עם יו וידידיו. בגרסת האנימה כן נכלל הקרב הסופי בין יו להאו ומרמז כי כל הידידים שיו צבר במסעו (רוב הדמויות הללו מתו במאנגה) תרמו את האנרגיה הרוחנית שלהם כדי לעזור לו לנצח. אף על פי כן, עדיין לא ברור אם האו הובס אחת ולתמיד או לאן הנפש שלו הלכה.
במאנגה.
במאנגה אנחנו מתוודעים לשלבים הבאים בטורניר, והם קרבות בין קבוצות של שלושה שמחולקים לבתים וארבע הקבוצות החזקות ביותר מעפילות לשלב הבא. בין הקרבות בבתים מוצגים לנו קרבות נוספים בין החבורה של יו, הX-LAWS וגאנדהארה לתומכים של האו וכן פלשבק לפגישתם הראשונה של יו ואנה. לאחר שלב הקרבות הראשון המעפילים לגמר הם קבוצתו של אהו, של יו, של רן ושל לייסרג (הX-LAWS). הם מוותרים על הכס לטובת אהו ונותנים לו להתאחד עם הרוח הגדולה על מנת שיוכלו לתקוף אותו ולהביסו אחת ולתמיד בעזרת רוחות חמשת האלמנטים - אש (לייסרג), גשם (הורוהורו), אדמה (יו), ברק (רן) ורוח (צ'וקולאב). כדי להגיע ולתקוף את אהו בזמן שהוא מתאחד עם הרוח הגדולה עליהם לעבור את עשרת האינדיאנים השומרים משבט הפאטץ' (Patch) שמארגנים את הטורניר ועובדים את הרוח הגדולה. כדי לעבור את הלוחמים מקריבים את עצמם מרקו, ג'ין ופאוסט במהלך הקרבות אך בסוף המאנגה עדיין לא ברור לנו האם הם ניצחו או לא, כיוון שהמאנגה מסתיימת רק בהגיעם ללוחם החמישי (קארים).
המאנגה מסתיימת כשמאנטה מספר על חלום שהיה לו ובו הוא ראה את אהו כנסיכה ואת חמשת הלוחמים כאבירים שיוצאים להציל אותה. אנה אומרת למורטי שהם צריכים ללכת לכיוון מקום הקרב ואומרת לו שהיא לא תתן לאהו לגנוב לה את תואר הנסיכה.
ההדפסה המחודשת - Kang Zeng Bang.
בימים אלו מודפסת המאנגה מחדש ביפן כשבכל חודש משוחררים שני ווליומים נוספים. בסך הכל יצאו 27 ווליומים במקום 32 המקוריים כשהאחרון יצא באביב 2009. למרות צמצום מספר הכרכים, בנוסף לכל הפרקים המקוריים יצאו 20 פרקים חדשים שממשיכים את העלילה המקורית ומשנים את הסוף הפתוח.
התוספת כוללת את הקרב הסופי בין מרקו ללוצ'יסט שדולג במנגה המקורית ואת המשך הקרבות בין החבורה של יו לפאטץ', ובסוף גם הקרב הגדול עם אהו.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי.
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
הסדרה הופקה בדיבוב העברי על ידי אולפני נ.ל.ס. ואת שיר הפתיחה ביצע עוזי פוקס.
שידורי המהפכה