הגלות מתחילה בעזיבה פתאומית של נועה את הדירה. היא מודיעה לעמיר שהיא לוקחת הפסקה של שלושה שבועות ונוסעת לתל אביב. בוקר שבת אחד יותם רוצה לצאת לטיול עם הוריו, כפי שנהגו לעשות לפני שגידי נהרג, אך אלה לא מסכימים ועדיין שקועים באבל. יותם הולך לדירתו של עמיר (שאליה היה הולך בכל פעם שהייתה אי הסכמה בינו לבין הוריו), אך עמיר לא פותח לו את הדלת ויותם יוצא לטייל לבדו. בשעות הערב, לאחר שהוקמו משלחות חיפוש של כל תושבי השכונה, נמצא יותם בבית נטוש. במהלך החיפושים מתהדק הקשר בין עמיר לסימה. לילה אחרי ההיעלמות של יותם, אביו פורץ בבכי לראשונה מאז נהרג גידי, ומחליט שעליו ועל משפחתו לעזוב את הארץ שתמיד תזכיר למשפחה את בנה שנהרג.
בתל אביב נועה חשה געגוע, וזה הנושא שבו היא בוחרת לפרויקט הסיום שלה, אותו היא לא הצליחה ליצור במעוז ציון. אמא של יותם מתחילה לשלוח לעמיר בכל יום בחורה המביאה לו קובה, סוג של אות תודה על שהיה חבר לבנה, אך עמיר לא מתכוון לבגוד בנועה, גם אם כרגע הם לא יחד. עמיר חוזר למועדון, אבל החליט שבינתיים לא ימשיך לתואר השני. עמיר וסימה חושקים אחד בשני וכמעט מתנשקים.
בסופו של דבר נועה חוזרת לעמיר בעיקר מתוך געגוע והם חוזרים לעבוד על היחסים ביניהם, בדיוק כשיותם עומד לעזוב לאוסטרליה. הם מכינים לו מתנות פרידה סנטימנטליות: כדור חתום על ידי כל שחקני בית"ר ירושלים אותה יותם אוהד, ותמונה של עמיר ויותם משחקים שחמט וכיתוב "לחבר הכי טוב שלנו בקסטל, מעמיר ונועה". הספר מסתיים בהשלמה של כל מה שהעסיק את עמיר לאורך כל הספר: יותם עוזב, מודי חוזר, הלימודים באוניברסיטה נפסקים והוא ונועה עובדים על היחסים ביניהם. את הספר חותם מכתב של מודי, שאומר שהוא רוצה יציבות, ובעיקר מתגעגע הביתה.
סממני כתיבה עיקריים.
מכתבים ממודי.
לאורך כל היצירה מופיעים באקראי מכתבים ממודי, חברו הטוב של עמיר המטייל בדרום אמריקה. המכתבים סנטימנטליים מאוד והם נכתבים כאשר מודי מחפש פורקן וייעוץ בעברית עם חברו הטוב. כשם שהמכתבים הם סוג מפלט למודי, הם גם סוג של מפלט לעמיר, שהרי למודי המכתבים מייצגים הפסקה קצרה מהחופש ליציבות, ולעמיר הם הפסקה מהמציאות לחופש.
פזמונים.
לעמיר חבר טוב בשם דוד בצרי. בצרי הוא מוזיקאי בדיוני שהקים להקה בשם "ליקריץ" ו-4 משיריה שכתב בצרי מופיעים בספר, לאחר הבתים. השירים הם מתוך האלבום הבדיוני "האהבה כפי שהסברתי לאשתי". הספר הוא מעין שיר: בית-פזמון-בית-פזמון-בית-פזמון-בית-פזמון. לאורך הספר חלק מהפרקונים מסופרים בחרוזים.
מסַפְרים.
בכל פרקון הסיפור מסופר על ידי מספר אחר. המספרים הם: עמיר, נועה, סימה, משה, צאדק, יותם ומספר כל-יודע. הסיפור מסופר בעיקר דרך עיניו של עמיר, מה שמעיד על כך שהוא הדמות הראשית בסיפור. בספר "טריינספוטינג" צורת הסיפור היא דומה, אך שם בכל פרקון הסיפור מסופר כמו שהדמות מספרת אותו. ב"ארבעה בתים וגעגוע" הכתיבה דומה ברוב הפרקונים, חוץ מאשר בפרקונים של יותם, שמסופרים בלשון מעט ילדותית, ושל צאדק, שכוללים ביטויים בערבית. הפרקים שמסופרים על ידי המספר הכל-יודע כתובים בחרוזים.
מוטיב הבית.
ברומן מופיע הבית במשמעות של מבנה פיזי. בתוכו נמצאות ומתקיימות ארבע משפחות כאשר הבית מהווה מרכז החיים שלהן.
הבית הפיזי שהוא סמל למרחב קבוע, יציב ומבוצר, מוצג בצורה הפוכה ביצירה. הבית מוצג כמרחב המשתנה בקביעות ובעל ייצוגים שונים, עקב חילופי דיירים ומריבות בין בעלויות שונות.
מטפורית, היצירה כתובה בתבנית של "בתים" ובסיום הבית הראשון ביצירה חל פיצוץ מדוד הגורם למהומה גדולה בין תושבי הבתים. פיצוץ זה הוא הקדמה ומטפורה לבעיות גדולות יותר שהן פיצוצים בהקשרים המשפחתיים והזוגיים בין יושבי הבתים, ובפיצוץ הסופי שהוא רצח רבין.
הצלחת הספר.
עם פרסומו הפך הספר לרב מכר, ורבו הביקורות ששיבחוהו. בעקבות הספר קיבל אשכול נבו מועמדות לפרס ספיר היוקרתי בשנת 2005. בנוסף, בשל הצלחתו בישראל, תורגם הספר לשפות נוספות, בהן אנגלית, צרפתית, איטלקית, ועוד. הספר היה מועמד לפרס הספרות המתורגמת לשנת 2009 מטעם המועצה האנגלית לאמנויות ועיתון "אינדיפנדנט" הבריטי.
יוהנס אקארד
יוהנס אקארד (בגרמנית: Johannes Eccard; 1553–1611) היה מלחין ומנצח גרמני, שחיבר מוזיקה כנסייתית.
חייו.
יוהאן אקארד נולד במילהאוזן, תורינגיה, גרמניה. בגיל שמונה-עשרה נסע למינכן והיה שם לתלמידו של אורלנדו לאסוס. בחברתו, כך סבורים, ביקר בפריז, אבל בשנת 1574 היה שוב במילהאוזן, שם התגורר במשך ארבע שנים וערך, יחד עם יוהאן פון בורגק, מורו הראשון, קובץ של שירי קודש בשם "קרפונדיה סאקרה הלמבולדי" (1577). זמן קצר אחר כך השיג מינוי כמוזיקאי בביתו של יאקוב פוגר, בנקאי מאאוגסבורג.
בשנת 1583 התמנה לעוזר מנצח ובשנת 1599 למנצח בקניגסברג אצל גאורג פרידריך מרגראבה מברנדנבורג-אנסבאך, האדמיניסטרטור של פרוסיה. בשנת 1608 זימן אותו הנסיך-הבוחר יואכים פרידריך לברלין כמנצח ראשי, אבל במשרה זו כיהן רק שלוש שנים, עד מותו בקניגסברג בשנת 1611.
כל יצירותיו של אקארד ווקאליות - שירים, קנטטות וכוראלים לארבעה או חמישה קולות ולעיתים אפילו שבעה, שמונה ועד תשעה קולות. המבנה הפוליפוני שלהם הוא מעשה אמנות מפליא ועדיין מעורר את התפעלות המוזיקאים. עם זאת, יצירותיו חדורות רגש דתי אמיתי. המוזיקה שלו למילים של מרטין לותר, Ein feste Burg ist unser Gott ("מבצר עוז הוא אלוהינו") עודנה מקובלת על הגרמנים כהמנון הלאומי המייצג שלהם.
אקארד והאסכולה שלו קשורים לאין הפרד עם תולדות הרפורמציה. רבים מקבצי השירים של אקארד אבדו.
לקריאה נוספת.
ברון ק. ג. א. פון וינטרפלד, "השירה הכנסייתית האוונגלית" Baron K. G. A. von Winterfeld, Der Evangelische Kirchengesang (1843).
הערות שוליים.
הערך האנגלי לקוח מן הערך "יוהאן אקארד" באנציקלופדיה בריטניקה, מהדורת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.
נעם רותם
נעם רותם (נולד ב-9 בינואר 1974) הוא זמר-יוצר ישראלי, סולן להקת קרח תשע לשעבר.
ביוגרפיה.
תקופת קרח תשע.
רותם החל לעסוק במוזיקה בתקופת התיכון בקרית חיים. בגיל 19, והוא חייל בגלי צה"ל, הוקמה להקת קרח תשע. בשנת 1997 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "תחילתם של החיים הנכונים", בהפקתם המוזיקלית של משה לוי ואסף תלמודי. האלבום הניב כמה להיטי רדיו: "אמהות צעירות", "סרטים", ו"איתו לנצח", הנחשב לשיר האהבה ההומוסקסואלי המפורש הראשון שנכתב בעברית.
בשנת 1999 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "קרח תשע" גם הוא בהפקתם של לוי ותלמודי. בשנת 2000 הוציאה הלהקה את להיטה האחרון, "אסף אמדורסקי", שעסק באישה המעריצה את הזמר. חודשים ספורים לאחר צאת הסינגל התפרקה הלהקה. חברי הלהקה הקימו להקה חדשה בשם "קוסקים", אך רותם פנה לקריירת סולו. למרות זאת הוא הופיע מספר פעמים עם חברי הלהקה ואף שיתף איתם פעולה בכתיבת שירים. בתקופה זו השתתף רותם כגיטריסט ותרם קולות רקע לאלבום הבכורה של שלומי שבן, וכן הפיק מספר שירים באלבומו השני של עדי רן.
קריירת הסולו.
בשנת 2004 הוציא רותם באופן עצמאי את אלבום הסולו הראשון שלו, "חום אנושי", בהפקת אסף תלמודי. האלבום הורכב משירי רוק בעלי טקסטים אישיים וחושפניים, וגרסת כיסוי עברית לשיר מהאלבום Lodger של דייוויד בואי, "Fantastic Voyage", בשם "מסע פנטסטי". בין המשתתפים באלבום אסף אמדורסקי, ושלומי שבן שתרם לאלבום את השיר "הומור".
בשנת 2006 הוציא רותם את הסינגל "עזרה בדרך", איתו הופיע בפסטיבל השירים של ישראל. אלבום הסולו השני שלו, "עזרה בדרך", בהפקת לני בן-בשט ואדם שפלן יצא ב-2007. האלבום מכיל גם הוא טקסטים אישיים, ומורכב ברובו משירים שנכתבו על ידי רותם כשאשתו הייתה חולה בסרטן. אחד השירים הוא גרסת כיסוי עברית לשירו של לו ריד, "Sword of Damocles", בשם "חרב דמוקלס". השירים עוסקים במחלות ובמוות, וחלקם מוקדשים לידידים ומכרים של רותם שנפטרו, ביניהם הסופר ואיש הרדיו אורי לוטן שלו הוקדש השיר "ללכת כמו אריה". מתוך האלבום יצאו הסינגלים "עולה ויורד", שנכתב בהשראת השירים I Hung My Head ו-Hurt של ג'וני קאש (במקור של סטינג וניין אינץ' ניילז, בהתאמה), והסינגל "לפני תהום", שנכתב לזכרה של מירי בן-יוסף. האלבום "עזרה בדרך" נבחר כאחד מחמשת אלבומי העשור בבחירת מבקרים ויוצרים מטעם גלי-צה"ל. מתוך האלבום הצליחו השירים: "עזרה בדרך" ו"עולה ויורד".
לאלבומו השני של יוני בלוך, "הרגלים רעים", כתב רותם את השיר "תני לי חבל" שהלחין בלוך.
בשנת 2008 הקליט רותם גרסת כיסוי לשירו של יובל בנאי "מכת שמש" עבור הפרויקט "עבודה עברית". בשנה זו השתתף רותם כשחקן, ואף הלחין את המוזיקה להצגה "פדרה מאוהבת" (במקור Phaedra's Love) ועל כך היה מועמד לשני פרסי תיאטרון הפרינג' הישראלי.
בשנת 2009 זכה רותם בפרס אקו"ם לעידוד תמלילן. מנימוקי השופטים: בדצמבר של אותה שנה הוציא סינגל בשם "הכיתה שלנו", גרסת כיסוי לשיר מחאה מאת הזמר הפולני יאצק קצ'מרסקי (Jacek Kaczmarski). בעקבות הביצוע המחודש הוא הוזמן באותה שנה לסיבוב הופעות בפולין.
בשנת 2010 השתתף באלבום המחווה למאיר אריאל "רישומי פחם בצבע", בחידוש ל"שיר התעסוקה", וכמו כן השתתף באלבום להקת אל המשורר.
בשנת 2011 יצא אלבומו השלישי "ברזל ואבנים", בהפקתו המוזיקלית של אביחי טוכמן, ובשיתוף המפיק הבריטי גארת' ג'ונס. האלבום מכיל עשרה שירים ובהם השיר "קראת לי קין". האלבום "ברזל ואבנים" נבחר כ"אלבום השנה" תשע"א של אתר האינטרנט וואלה!, במגזין "פנאי פלוס" וברדיו קול הקמפוס. כמו כן נבחר לאלבום השנה על ידי מבקר עיתון "הארץ" בן שלו.