המערכה השנייה צל מתרחשת בסוף המאה ה-19 לאחר שאמיליה (הדמות הראשית של הקמפיין "פלדה") מעבירה לבנה היחיד צ'יטון את הבעלות על העסק המשפחתי. צ'יטון מתיידד עם בוקר מקומי בשם ויליאם "בילי" הולם (William "Billy" Holme) שמדווח לו על התקפות מקומיות שנערכות בידי שבטי הסו. שבטים אלו מפריעים להרחבת המרכזים העסקיים. צ'יטון עוזר להולם להרחיק את אנשי הסו ומונע את הפגיעה בעובדים של החברה. צ'יטון חוזר לאימו אמיליה ברגשות מעורבים על פגיעה באנשי שבט הסו כיוון שאביו היה אחד מהם. אמיליה מרגיעה אותו ואומרת שכמו כל בני האדם, אצל שבט הסו יש רעים וטובים. לאחר כמה זמן הולם הופך להיות שריף, ויחד עם צ'יטון הוא מגן על מכרות הזהב של אנשיו מהספרדים ומשבטי הסו השכנים. לאחר מכן צ'יטון, שעדיין חווה את הרגשות המעורבים בקשר לפגיעה באנשי הסו, מחליט לתקשר עם אחד ממנהיגיהם, סוס משוגע. לפני שצ'יטון מספיק לדבר איתו, הולם ואנשיו מתפרצים ומחריבים את המחנה של סוס משוגע. בהמשך, הולם מבקש מצ'יטון להגן על העובדים שלו בזמן שהם מבצרים את ההגנות של הבסיס. צ'יטון נענה לבקשה, אך לאחר שהוא שומע שהתוכנית של הולם היא לפגוע בשבט הסו, צ'יטון מחליט אחת ולתמיד להפר את הברית שלו עם הולם ולחבור לשבט הסו. ביחד עם השבט צ'יטון הורס את המחנה של הולם והצבא שלו בורח. צ'יטון מתחיל לארגן צבא של אנשי שבט הסו וצובר את אמונם של שבטי הסו המקומיים. ביחד עם שבטים אלו וסוס משוגע צ'יטון הורס את בסיסו של הולם. בסופו של דבר צ'יטון תופס את הולם במערה ומבקש ממנו להיכנע. הולם שולף את האקדח שלו, אך לפני שהוא מספיק לירות צ'יטון יורה בו והולם נופל אל תוך התהום. הגנרל קאסטר שומע על המעשה ומחליט להשמיד את שבט הסו. הוא מבין שצ'יטון בחר את הצד של שבט הסו. בקרב ליטל ביגהורן, צ'יטון מגייס את כל המנהיגים של שבטי הסו לקרב מכריע כנגד צבאו של קסטר. בסוף צבא הסו מנצח והורג את קסטר. לאחר מכן צ'יטון בוחר לחיות עם שבט הסו ולא נראה יותר לעולם.
שינויים במערכת הצל החדשה.
בחידוש למשחק נערכו מספר שינויים:
הוספה של "פרנק" וורבונט, דודו של צ'יטון משבט הלקוטה במקום סוס משוגע.
החלפה של הקרבות עם שבט הסו/לקוטה בקרבות עם פורעי חוק (כנופיית "רינו" וכנופיית ה"חור בקיר" ).
אמיליה לא מופיעה בכלל במערכה זו, וצ'יטון הוא המספר של הסיפור.
במשימה החמישית, בה הולם בונה את המבצר, יש דילוג על השלב בו צ'יטון מגן על העובדים ויש מעבר ישיר לחלק בו משחקים את הלקוטה.
סרט הסיום של המערכה הוחלף ומספר על הפגישה של צ'יטון עם דודו.
יש לציין כי המשחקיות של המשימות עצמן לא השתנתה כמעט בכלל.
השושלת האסייתית.
הקמפיין של חבילת ההרחבה the asian dynasties. בניגוד לקמפיין ההרחבה הקודם, הקמפיין הזה אינו בעל קשר עלילתי לקמפיינים קודמים.
המערכה הראשונה יפן נפתחת במילותיו האחרונות של הדאימיו מוטוטדה. לאחר מכן הקמפיין עובר להתרכז בגנרל קיצ'ירו מספר שנים לפני כן. קיצ'ירו בתחילה מקבל פקודה מהשוגון שלו טוקוגאווה איאיאסו להפיל את טירתו של אוסקה, כיוון שהשליט שם הוא רק ילד, ובהמשך הקמפיין קיצ'ירו עוזר לאיאיאסו לעלות לשלטון ביפן.
המערכה השנייה סין עוסקת בחקר סין את העולם החדש עוד לפני הגעת האירופאים לשם. שני הגיבורים הראשיים הם הקפטן הווונג והמלח לאו-צ'ן.
המערכה השלישית הודו עוסקת במרד ההודי הגדול בבריטניה ב-1857.
עיר-האם.
חידוש בולט במשחק בייחס לז'אנר האסטרטגיה בזמן אמת הוא עיר האם (Homecity) של כל ציוויליזציה. בעיר זו, המנותקת מזירת המשחק באמריקה ובטוחה מהתקפה, ניתן תוך כדי המשחק להמיר נקודות XP שקיבל השחקן על הצלחותיו במשחק לקלפים, המזכים אותו בחיילים, שיפורים כלכליים, משאבים ועוד. לפני תחילת המשחק על השחקן לבחור עד 20 קלפים שבהם יוכל לעשות שימוש במהלך המשחק מתוך מאגר הקלפים הזמין עבור הציוויליזציה שעימה הוא משחק. עיר האם שונה עבור כל ציוויליזציה ונקראת על שם עיר אמיתית (איסטנבול עבור העות'מאנים, פריז עבור הצרפתים וכו').
איזבלה
השם איזבלה הוא גרסה שונה לשם איזבל.
בטחון מידע
הלל ליכטנשטיין
רבי הלל ליכטנשטיין (מכונה "בעל משכיל אל דל" על שם ספרו וכן "רבי הלל מקולומיאה" ע"ש עירו; י"א בכסלו ה'תקע"ה, 24 בנובמבר 1814 - י' באייר ה'תרנ"א, 18 במאי 1891) היה מתלמידי החת"ם סופר, כיהן כאב"ד מרגרטן, קלויזנבורג, סיקסו וקולומיאה. גדול קנאי הונגריה בימיו.
ביוגרפיה.
נולד בעיר וועטש (Vágvecse) בהונגריה (כיום סלובקיה) לרבי ברוך בנדיקט ליכטנשטיין. למד בפרשבורג, מקום שבו אביו היה אב בית הדין הרבני, צאצא ל-26 דורות של רבנים פולנים. הוא למד חמש שנים אצל החת"ם סופר. נישא בתקצ"ז (1837) לרייזל בת הנגיד דוד בן קולונימוס קאליש מהעיר גלנטה, בה התקיימה החתונה.
להלל ורייזל נולדו להם 4 ילדים: ברוך בענדיט, יונתן בנימין, ליבע והדסה.
שהה בגלנטה 13 שנים, במהלכן פתח שם ישיבה וניהל אותה עם 30 לומדים בין השנים 1837–1850. כאשר התפנה כיסא הרבנות במרגיטה, לאחר עזיבתו של הרב שלמה זלמן מינצנט, רצו ראשי הקהילה למנות כרב את הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר (המהריא"ץ). הרב ויינברגר, גם הוא מתלמידי רבי משה סופר, סירב מפני שחותנו ביקש מחתניו שלא יקבלו עליהם משרת רבנות בחייו, והוא פעל למינויו של חברו, הרב ליכטנשטיין, כך שבשנת תר"י (1850) ל"ראב"ד מרגרטן והגליל".
שנה מאוחר יותר נבחר לרבה של קלויזנבורג, שם התבלט בהתנגדות לניאולוגים. דבר זה הביא לסכסוך עם הרב אברהם פרידמן ששימש בתפקיד הרב הראשי של טרנסילבניה בקרלסבורג לאחר שנתמנה לתפקיד בידי השלטונות. הרב ליכטנשטיין לא הסכים לקבל את מרותו וחשד בו שהוא הולך בדרכו של הרב אהרן חורין מארד. העימות ביניהם הגיע לשיא כשהרב אברהם פרידמן נאם בקלוז' בהונגרית. הוא התלונן אצל השלטונות שלא הוגשה בקשה רשמית מצד קהילת קלויזנבורג למינויו, והרב ליכטנשטיין נאלץ לעזוב את משרתו. הרב ליכטנשטיין הסתכסך גם עם הרב עזריאל הילדסהיימר שניסה להנהיג דרשות בגרמנית, המובנת לקהל המתפללים.
לאחר שנאלץ הרב ליכטנשטיין לעזוב את קלויזנבורג עבר לאוראדיה (גרוסוורדיין) וישב שם בחיי דחקות אצל הנגיד לייב פרנקל. הרב ויינברגר ופרנקל פעלו אצל ראשי קהילת מרגיטה שיסכימו לקבל עליהם שוב את הרב ליכטנשטיין כרבם. הפעם הייתה התנגדות של חלק מראשי הקהילה כיוון שחשו עלבון על כך שהרב ליכטנשטיין נטש אותם לאחר כשנה לטובת קהילה אחרת, אף שמדובר בעיר גדולה יותר. המהריא"ץ ולייב פרנקל שכנעו את המתנגדים למינוי ובסופו של דבר הרב ליכטנשטיין מונה שנית בתרי"ט (1859) לרבנות זו.
לאחר שבתר"ך (1860) נפטר חותנו העשיר של הרב ויינברגר, שנותר בחוסר כל, הרב ליכטנשטיין העביר אליו בתרכ"ב את רבנות מרגיטה ועבר לכהן כרב בסיקסו בצפון-מזרח הונגריה. בתרכ"ח (1868) נבחר כרבה של קהילת קולומיאה בגליציה, ומכאן כינויו "ר' הלל קולומאייר".
בתרמ"ג (1883) היה מיוזמי כנס רבנים בלבוב שבו נוסדה "חברת מחזיקי הדת". התנגד להשתלבות היהודים בתרבות המקומית בגולה וללימוד שפת המדינה. השקפה זו הייתה בסיס לכנס הרבנים במיכאלוביץ שאותו ארגן עם חתנו. סמוך לאותה תקופה נקלע למחלוקת חריפה עם הרבי מוויז'ניץ בנושאי שחיטה.
הרב ליכטנשטיין שלח לחתנו, הרב עקיבה יוסף שלזינגר, סכום כסף שהספיק לרכישת 10 חלקות אדמה בפתח תקווה וייעד אותן לבני משפחתו. כשנודע לו שאי תשלום מיסים שנתיים על האדמה יגרום להפקעתה על ידי השלטון העות'מאני, העבירן ליעקב בלומנטל ולרב יוסף חיים זוננפלד, ראשי כולל הונגריה בירושלים. לאחר מותו מכר הכולל את נחלתו בניגוד לרצונו ועל אף המחאות התקיפות של חתנו.
ספריו.
הרב ליכטנשטיין הוציא לאור מספר ספרי מוסר וכן ספר תשובות:
דיסאינפורמציה
דִּיסְאִינְפוֹרְמַצְיָה (במינוח האקדמיה ללשון העברית: מֵידָע כּוֹזֵב, מֵידָע מַטְעֶה) היא הפצה מכוונת של מידע שקרי ומטעה על ידי צד אחד שנועדה ליצור תמונת מציאות מעוותת אצל היריב. המילה הופיעה לקראת הרבע האחרון של המאה ה-20 כתרגום של המילה הרוסית "Дезинформа́ция".
המידע השקרי מוסווה כאמיתי ומופץ באותם ערוצים שבהם היריב מצפה לקבל מידע אמיתי. מכיוון שאין צד אחד יכול לחסום לגמרי מידע מהצד השני, הוא שותל מידע שקרי ובכך מונע מהיריב לפעול בדרך הנכונה.
דיסאינפורמציה יעילה גם כאשר היא מוזנת אל תוך ארגון, כדרך למציאת מדליפים ומרגלים. ככלל, ככל שהיריב מייחס אמינות רבה יותר לערוץ המידע, כך תעלה האפקטיביות של הדיסאינפורמציה השתולה בערוץ מידע זה. באופן זה משמשת דיסאינפורמציה אחד הכלים בלוחמה פסיכולוגית.
כנופיית מע&quot;צ
כנופיית מע"צ (ראשי תיבות של מועצת עבריינים צעירים) הוא כינוי לקבוצה של שבעה ישראלים, שחלקם הורשעו בביצוע פשעים רבים, על סמך הודאות בדויות שנגבו מהם תוך שימוש באלימות קשה. שנים רבות לאחר משפטם, זוכו ארבעה מהם מכל אשמה.
פרשת "כנופיית מע"צ".
באוגוסט 1978 התפרסם דבר מעצרם של קבוצת צעירים שכונתה כנופיית מע"צ, לה ייחסה המשטרה שורה של מקרי הצתה שאירעו בישראל בשנים 1978-1974. באוקטובר 1978 הוגשו כתבי אישום נגד שבעה חברי "כנופיית מע"צ" - גדעון הררי, יעקב בלדוט, יוסף רחימי, אורי גולברי, פנחס אמזלג, חיים בויום ועוזיאל ערמי, על שורה של עברות חמורות, שכללו שורה של הצתות (בניין עיתון הארץ, בית מרס, מפעל קרגל) וכן תכנון מעשי רצח של שופטים ושל שוטרים. כתבי האישום התבססו על עד מדינה, משה מאיר, שריצה באותה עת עונש מאסר על עבירות אחרות, והודאות של שישה מהנאשמים. הנאשמים טענו שההודאות שקריות והוצאו מהם בעינויים. ב-12 באוקטובר 1978 נעצרו הנאשמים עד תום ההליכים המשפטיים נגדם.