חוקרת התרבות גריסלדה פולוק טוענת כי ניתן לשלול את המבט הנשי באופן ויזואלי; היא מדגימה זאת על ידי שימוש בתצלום של רוברט דואנו, Sidelong Glance, משנת 1948. בתצלום נראה זוג בורגני, בגיל העמידה, הצופה ביצירות אומנות בחלון הראווה של גלריה לאומנות. נקודת המבט של הצופה בתצלום היא מתוך גלריית האומנות. בני הזוג מתבוננים בכיוונים שונים מזה של הצופה; האישה מדברת עם בעלה על ציור בו היא מתבוננת ואילו הוא, דעתו מוסחת בכך שמתבונן בציור עירום של אישה, שאותו גם הצופה בתצלום יכול לראות. האישה בתצלום מתבוננת ביצירה שאינה נראית לעיני הצופה, כאשר האיש מצא במבטו דבר (מישהי) יותר מעניין להביט בו, בכך מתעלם מההערה של אשתו. הניתוח של פולוק על תצלום המבט הצידי הוא כי: "היא [האישה] מנוגדת, איקונוגרפית, לאישה העירומה. בתמונה מכחישים את הרצון והתשוקות שלה, בכך שהיא מסתכלת על תמונה שהצופה אינו יכול לראות. בנוסף, מכחישים שהיא מושא של תשוקה, מכיוון שהיא מיוצגת כאישה שמסתכלת באופן פעיל, במקום מיקומה כאישה באופן פסיבי; ובכך חוזרת ומאשרת את מבטו של הצופה הגברי".לוריין גמאן מתארת בטקסט "צפייה בבלשים: האניגמה של המבט הנשי" (1989), את המבט הנשי כנבדל מהמבט הגברי בהיותו מבטל את כוחה של הסקופופיליה (תחושת עונג מהמבט), מה שיוצר זוויות צפייה מרובות – "המבט הנשי מאכלס את החלל שתופס דברים, במקום להיות מגורש ממנו לחלוטין"; לכן המבט הנשי אינו מתאים ל"מציצנות" שמכונן המבט הגברי, מכיוון שמטרתו לשבש את הכוח הפאלוצנטרי של המבט הגברי, על ידי מתן אופנים אחרים של הסתכלות על מישהו.
ג'יי דייוויד בולטר וריצ'רד גרוסין כתבו ב"רשתות התיקון" (1999) כי תאוריית המבט הגברי של מאלווי עולה בקנה אחד עם "הרצון למיידיות חזותית" – הפנטזיה על אינטראקציה חסרת עכבות עם מושא התשוקה. מצב זה מתואר בניתוח הקולנועי הפמיניסטי כ"תשוקה גברית שמקבלת משמעות מינית גלויה כאשר מושא הייצוג ולכן התשוקה, הוא אישה". בולטר וגרוסין מציעים את המונח "תיווך יתר" – "Hypermediacy" – המפנה את תשומת ליבו של הצופה למדיום (סרט/ספר/צילום) ולתיווך המציאות הקיים ביצירות אומנות כמעין צורה של המבט הנשי. המונח 'תיווך יתר' מעודד רפלקסיביות על הנצפה על ידי "ריבוי עמדות צפייה וריבוי יחסים לאובייקט הנצפה, כולל ייצוגים מיניים". בכך, בדומה למבט הנשי, גם תיווך היתר משבש את המבט הגברי המוגבל והחד ממדי, בכך שהוא מציע זוויות מבט נוספות.
הצלם פרחאת באשיר חאן טוען כי המבט הנשי טבוע בתצלומים שצולמו על ידי נשים, אשר נקודת המבט שלהן שוללת את הסטריאוטיפיות של המבט הגברי שהציג נשים באומנות כאובייקטים ולא כבני אדם. המבט הנשי היה הנושא של תערוכה בשם "Feminigraphy" שאצר חאן, ב"מרכז הלאומי לאומנויות" – Indira Gandhi בינואר 2007.
מבט אופוזיציוני.
במאמרה של בל הוקס "המבט האופוזיציונלי: הנשים השחורות המשקיפות" (1997), היא טוענת כי נשים שחורות מוצבות מחוץ לתפיסת היכולת להנות ממבט, על ידי חוסר נוכחותן כאובייקטים של המבט הגברי. את פרשנותה למאמרה של מאלווי היא מציגה כ:"מנקודת מבט שמכירה בגזע, רואים בבירור מדוע צופות שחורות, שלא הוצגו בקולנוע פופולרי, יפתחו מבט אופוזיציוני למבט הגברי". המבט האופוזיציוני מתפקד כצורה של הסתכלות אחורה, בחיפוש אחר הגוף הנשי השחור בתוך האידיאליזציה הקולנועית של נשיות לבנה. על פי הוקס, היעדר הדיון ביחסי גזע בתוך הקטגוריה של "נשים" מייצר את הביקורת הפמיניסטית על הקולנוע כעוסק רק בהצגה וייצוג קולנועי של נשים לבנות.
הוקס טענה כי "לראות נשים שחורות ב[אותה] העמדה של נשים לבנות בסרטים הוא למעשה שינוי חזותי ללא שינוי המשמעות". לכן, הצבתן של נשים שחורות באותה העמדה אותה מילאו נשים לבנות בקולנוע היא לא פעולה של שינוי המשמעות אלא שינוי ויזואלי בלבד. שינוי כזה אינו מרצה את המבט האופוזיציוני הכולל התנגדות אינטלקטואלית, הבנה ומודעות לפוליטיקה של גזע ושל גזענות באמצעות לובן קולנועי, כולל המבט הגברי, אלא מאשרר ומשעתק יחסים חברתיים באמצעות לובן קולנועי ובכלל באמצעות המבט הגברי.
Como la Flor
Como la Flor (בעברית: כמו פרח) הוא סינגל של זמרת הפופ האמריקאית, סלינה, אשר יצא לאור בשנת 1992. זה היה השיר השני מתוך אלבום האולפן השלישי "Entre a Mi Mundo" (בעברית: תיכנס לעולם שלי). השיר היה שיר אמריקאי בשפה הספרדית.
משמעות.
בשיר חוזרת הזמרת סלינה שלוש פעמים על המשפט: כל המשפט העוקצני הזה בא משום שלטענת השיר יש לגבר אהבה חדשה עם אישה אחרת במקום סלינה שכן הזמרת מתארת: .
באמצע השיר שוב מסרבת סלינה לסלוח לשכוח לאותו גבר כאשר היא שרה: בסך הכל חוזרת סלינה שלוש פעמים על המשפט: . המילים המסיימות את השיר בעניין הפרח הם: בשיר יש משל למצב שבו גבר עוזב את בת זוגו לטובת בת זוג אחרת כפרח עם המון אהבה אשר נרקב, נבל ומת.
הצלחה.
השיר נכנס למקום השישי במצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
יילמאר המרשלד
קנוט ילמאר לאונרד המרשלד או המרכלד (בשוודית: Knut Hjalmar Leonard Hammarskjöld; 4 בפברואר 1862 – 12 באוקטובר 1953) היה פוליטיקאי, חוקר, שר בממשלה וחבר פרלמנט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1914 – 1917.
ראשית חייו.
ילמאר המרשלד נולד בכפר טונה (Tuna) שבמחוז קאלמאר כבנם של קנוט, איש צבא ובעל קרקעות ושל רעייתו, מריה קוסטר. משפחת המרשלד היא משפחת אצולה שוודית ותיקה ששורשיה בראשית המאה ה-17. הוא היה מומחה למשפט בתחומים רבים ובלט הן כמדען והן כמחוקק. ב-1891 הוא מונה כפרופסור באוניברסיטת אופסלה והייתה לו השפעה מרובה על החוק האזרחי של שוודיה ושל המדינות הנורדיות. באותה תקופה הוא ביסס את המוניטין שלו כמומחה בחוק הבינלאומי באמצעות עבודה נמרצת בכנסים בינלאומיים וב-1904 הוא היה לחבר בבית הדין הקבוע לבוררויות בהאג.
בין השנים 1901 – 1902 כיהן המרשלד כשר המשפטים בממשלתו של פרדריק פון אוטר ועשה ניסיונות שאפתניים אך לא מוצלחים כדי לפתור את הבעיות שנגעו לזכות ההצבעה ועם התפטרותו הוא מונה לתפקיד נשיא בית המשפט לערעורים שבינשפינג. בעת המשא ומתן בנוגע לפירוק האיחוד השוודי-נורווגי הוא כיהן כשר לענייני הכנסייה בממשלתו של כריסטיאן לונדברג וייצג את הממשלה במגעים שנערכו בקרלסטד. ב-1905 הוא מונה לתפקיד שגריר שוודיה בקופנהגן. ב-1907 הוא שב לאופסלה וכיהן כמושל המחוז, אך לעיתים קרובות הוא נעדר משם לצורך מילוי משימות אחרות.
ראש הממשלה.
לאחר "מצעד התמיכה בחימוש של האיכרים" (בשוודית: Bondetåget, מילולית: רכבת האיכרים) ולאחר התפטרותה של הממשלה הליברלית, מונה המרשלד ב-1914 לעמוד בראש ממשלה לא-פרלמנטרית שבפניה הועמדה המשימה לפתור את בעיות הביטחון. ממשלתו שכונתה "ממשלת חצר המלכות" (בשוודית: borggårdsregering, מילולית: ממשלת החומה) הייתה עצמאית מבחינה פוליטית, אך הייתה נאמנה למלך יותר מאשר שמרנית. הממשלה הוקמה ביוזמתו של ארביד לינדמן, מנהיג האגף הימני של הבית התחתון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי), שלא רצה שהמלך ימנה ממשלה תחת הנהגתו של מנהיג הבית העליון של הפרלמנט, ארנשט טריגר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באותה שנה, הוכרזה שביתת נשק בין המפלגות ובעיות הביטחון נפתרו לשביעות רצונו של הצבא. בשיאה של המלחמה עמד המרשלד על עקרונותיו והיה בלתי גמיש בפרשו את החוק האזרחי. באותה תקופה נטבע המונח "הונגרשלד" (בשוודית: Hungerskjöld, הלחם בסיסים של המילה Hunger שפרושה בשוודית רעב עם סיומת שמו של המרשלד) על רקע סרבנותו של המרשלד לאפשר את יבוא המזון לשוודיה. הוא נתפס כידידותי מדי כלפי גרמניה כאשר הוא דחה הצעה לכינון הסכם סחר משותף עם בריטניה שמרכוס ולנברג, אחיו של שר החוץ קנוט ולנברג הביא את הטיוטה שלו מלונדון ב-1917. השסע בין ראש הממשלה לבין שר החוץ הפך להיות גלוי ומנהיגי האגף הימני של הפרלמנט הסירו את תמיכתם מראש הממשלה שנאלץ להגיש את התפטרותו.
לאחר ההתפטרות.
המרשלד היה בעל אישיות דומיננטית והוא נתפס על ידי יריביו כסמכותני ובעל רצון חזק, אך הטענות שהוא אהד את גרמניה הן חסרות סימוכין. הוא נשא בתפקידים יוקרתיים רבים כמו יושב ראש קרן נובל בין השנים 1929 – 1947. ב-1918 הוא נבחר לאקדמיה השוודית לאותו מושב בו החזיק קודמו בתפקיד ראש הממשלה, לואיס ירד דה יר, מושב מספר 17. בנו של המרשלד, דאג ירש את מושבו של אביו באקדמיה לאחר מותו. מחקריו של המרשלד היו גורם מרכזי בהחלטה על ייסוד בית המשפט המנהלי העליון של שוודיה (Högsta förvaltningsdomstolen)
יילמאר המרשלד מת ב-12 באוקטובר 1953 בסטוקהולם, כשישה חודשים לאחר שבנו הצעיר, דאג המרשלד מונה לתפקיד מזכ"ל האו"ם השני.
משפחתו.
ב-1890 נשא המרשלד לאישה את אגנס אלמקוויסט. מבין ארבעת בניהם ידועים הבכור בו (Bo), שהיה משפטן, איש ממשל ושר בממשלת שוודיה; אוקה (Åke), שהיה משפטן ודיפלומט והבן הצעיר דאג, שהיה מזכ"ל האו"ם בין השנים 1953–1961.
שרגא טופולנסקי
שרגא טופולנסקי (נולד ב-15 במאי 1950) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצות מכבי נתניה ובית"ר תל אביב. טופולנסקי היה שותף לזכייה בשתי אליפויות של מכבי נתניה בשנות ה-70.
קריירה.
טופולנסקי שיחק את מירב הקריירה שלו במכבי נתניה ובית"ר תל אביב בישראל, אך גם שיחק בליגה האוסטרלית בקבוצות הכח מלבורן ו-West Adelaide SC, שם צבר 55 הופעות. טופולנסקי נחשב לאחד מהבלמים הטובים ביותר בישראל ואף זכה כבלם בתואר כדורגלן העונה של עיתון "מעריב", הישג שאף שחקן בעמדת הבלם לא הצליח לשחזר עד היום.