בגלאן הוא בין המחוזות בעלות נוכחות גבוהה של טליבאן וכוחות אפגניים לאומיים שכן נערכו קרבות קטלניים בחלקים של המחוז. רוב הנפות (יחידה שלטונית) מסווגות כמחלוקות בין כוחות שונים, כאשר נפה אחת נמצאת תחת שליטה מלאה של הטליבאן, ונפה אחת נמצאת תחת שליטה ממשלתית. 131 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 2.2 תקריות בשבוע). דוגמאות לאירועים כוללים חטיפות, התקפות טליבאן על מחסומי משטרה, אלימות בבירה בעת בחירות, פינוי ועקירת תושבים מצד כוחות הממשלה, פיגועי פצצות מרגמה על בתים אזרחיים ועוד.
תועדו 261 נפגעים אזרחיים (68 הרוגים ו-193 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 27 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 17% בהשוואה לשנת 2017. הסיבות העיקריות לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות מעל פני הקרקע ואחריהם הטלת מטעני חבלה והרג ממוקד. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, 491 אנשים נעקרו ממחוז בגלאן. השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת מיסים שמטילים הטליבאן באזורים שבשליטתם ונזק לרכוש אזרחי.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז בגלאן ואוכלוסייתן.
ארנסט שטרן
ארנסט שטרן (בגרמנית: Ernst Stern; 1 באפריל 1876 - 28 באוגוסט 1954) היה צייר, ומעצב תפאורות, שבאמצעות שיתופי הפעולה שלו עם מרבית הבמאים הגרמנים הבולטים בתחילת המאה ה-20, סייע בהגדרת האסתטיקה של האקספרסיוניזם הן בתיאטרון והן בקולנוע.
ראשית החיים.
שטרן נולד בבוקרשט שברומניה, להורים יהודים ממוצא גרמני והונגרי, ולמד אצל ניקולאוס גיזיס ופרנץ פון שטוק באקדמיה לאמנויות יפות במינכן החל משנת 1894.
קריירה.
שטרן עבר לברלין בשנת 1905, שם שכר אותו מקס ריינהרדט כמעצב תפאורה עבור דויטשס תיאטר. הוא נשאר בשיתוף פעולה מלא של מקס ריינהרדט עד לעזיבתו של הבמאי בשנת 1921. שטרן תכנן בערך תשעים מופעים באותה תקופה, עם יצירות בולטות, כולל עיבודים של "הלילה השנים עשר" של ויליאם שייקספיר (1907), "המלט" (1909) ו"חלום ליל קיץ" (1913), הנס של קרל פלמלר (1911), הקבצן של ריינהרד זורגה (1917) ו"ג'ון גבריאל בורקמן" של הנריק איבסן (1917).
הדויטשס תיאטר של ריינהרדט הפך למרכז התיאטרון האקספרסיוניסטי הגרמני, ולכן שטרן עיצב תפאורות רבות בסגנון זה. מכיוון שהאסתטיקה העיצובית של שטרן נטתה לשלווה ולריאליזם, אולם זיווג זה לא תמיד הצליח. אולי יצירתו האקספרסיוניסטית הראויה לציון ביותר הייתה סרטו האילם "ווקסוורקס" משנת 1924 של פול לני (1924), עבורו עיצב את התלבושות. שטרן שיתף פעולה בשלב כלשהו כמעט עם כל במאי הקולנוע הגרמניים החשובים של התקופה, כולל פרידריך וילהלם מורנאו, ארנסט לוביטש, ריכרד אוסוולד , קרל פרליך וויליאם דיטרלה .
בשנת 1924 עבר שטרן לגרוסס שאושפילהאוס , שם עיצב תפאורות למספר מופעים מוזיקליות ולמחזמר הפופולרי "פונדק הסוס הלבן" (1930). בסוף שנות העשרים החל שטרן לבלות זמן ניכר בלונדון, שם עיצב את הסטים לסרט של נואל קאוורד (1929) ול-Ever Green של ריצ'רד רוג'רס ולורנץ הארט (1930) העיצוב שלו הוגש לרופרט ד'אולי קארט עבור הסרטים "הגונדוליירים "ו"ילדי המשמר", המכילות איכויות עיצוב מסורתיות רבות, השונות מהמוניטין שלו לאקספרסיוניזם, אך הן לא הוכנסו להפקה (הציורים עדיין קיימים).
כאשר המפלגה הנאצית תפסה את השלטון בגרמניה בשנת 1933, היה שטרן בפריז והשתתף בהופעה של "הפונדק הלבן". הוא נשאר בעיר זמן מה ואז התיישב לצמיתות בלונדון בשנת 1934.
במשך כל חייו שיתף פעולה בעיקר עם סופרים בריטים בתיאטרון סבוי, בתיאטרון אלדוויץ' ובתיאטרון אדלפי. הוא גם עיצב את התצוגות עבור סלפרידג'ס לכבוד הכתרתו של המלך ג'ורג' השישי ושיתף פעולה עם דונלד ולפיט בכמה הפקות של שייקספיר במהלך מלחמת העולם השנייה.
לשטרן הוענק קצבה על ידי ג'ורג' השישי והוא מת בלונדון.
שז&quot;ל
Hollywood Foreign Press Association
רז'ה טרק
רז'ה טרק (במקור שפיצר, בהונגרית: Török Rezső; בודפשט, 12 בדצמבר 1895 – דונהבוגדאני, 7 בנובמבר 1966) היה סופר, עיתונאי, תסריטאי, מחזאי, יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
רז'ה טרק נולד במשפחה יהודית כבנם של מור שפיצר ואנה וייס. תחילה היה פקיד ואחר כך שחקן באזורים הכפריים. בשנת 1915 התגייס לצבא. משנת 1916 עסק בעיתונות. הוא היה גם סופר פורה פופולרי ביותר, גם מחזאי וזכה להצלחה ברומנים ההומוריסטיים שלו. יותר ממאה קומדיות, מחזמרים ואופרטות בני מערכה אחת כתב. אלה הושמעו בהצלחה גם מחוץ להונגריה. בשל יהדותו הוא נידון לשתיקה למשך שנים רבות כתוצאה מהחוקים האנטי-יהודיים (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). אין נתונים כיצד שרד את השואה. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך בקריירת הכתיבה.
אשתו הייתה מרגיט פצלי (1897–1969), אותה נשא ב-18 במאי 1919 בבודפשט. הם התגרשו בשנת 1953.
כוכב 1914-1915
ויליאם פינקני
ויליאם פינקני (באנגלית: William Pinkney; ) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'יימס מדיסון.
ראשית חייו.
ויליאם פינקני נולד באנאפוליס שבפרובינציית מרילנד. הבית בו נולד ניצב על גדות נהר סוורן, אל מול מפרץ צ'ספיק. הוא למד בבית הספר המלך ויליאם. בגיל 13 הוא עזב את בית הספר, אך מורו, שהיה מודע לאינטליגנציה של הנער, העניק לו שיעורים פרטיים בביתו.
הוא למד רפואה (תחום שבו הוא לא עסק) ומשפטים, והוסמך כעורך דין עם קבלתו ללשכת עורכי הדין ב-1786. לאחר שעסק בעריכת דין במחוז הרפורד שבמרילנד, הוא השתתף בוועידה החוקתית של מרילנד.
פינקני היה נואם מוכשר בעל שליטה רחבה בשפה ונאמר עליו שהוא ניחן באופן דיבור נעים ורהוט.
קריירה פוליטית.
באפריל 1788 נבחר פינקני כנציג לוועידה המדינתית של מרילנד שאשררה את חוקת ארצות הברית וכך החלה הקריירה הפוליטית שלו. הוא היה חבר בבית הנבחרים של מרילנד בשנים 1788–1792 ושוב ב-1795 ובשנים 1791 ו-1815 עד 1816 הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. בשנים 1795–1800 כיהן פינקני כראש עיריית אנאפוליס. ב-1801 הוא מונה על ידי הנשיא תומאס ג'פרסון כתובע הכללי למחוז פנסילבניה. בשנים 1805–1806 הוא היה התובע הכללי של מרילנד.
בשנים 1806–1807 שירת פינקני יחד עם ג'יימס מונרו כשגריר-שותף בבריטניה. הנשיא ג'פרסון ביקש מהם לנהל משא ומתן על הפסקת ההטרדות של הספנות האמריקאית, אך בריטניה לא הראתה שום סימנים לשיפור היחסים. הם ניהלו משא ומתן על הסכם מונרו-פינקני , אך בהסכם לא היו סעיפים להפסקת הגיוס הכפוי לצי ובסופו של דבר סירב ג'פרסון לחתום על ההסכם והוא מעולם לא נכנס לתוקף.
ב-1808 שב מונרו לארצות הברית ופינקני היה לשגריר הבכיר במקומו עד 1811. לאחר מכן הוא שב למרילנד, הוא כיהן כחבר הסנאט המדינתי. באותה שנה הוא הצטרף לקבינט של ג'יימס מדיסון כתובע הכללי של ארצות הברית. במלחמת 1812 הוא שירת כקצין בדרגת מייג'ור בצבא ארצות הברית ונפצע בקרב בלדנסבורג במרילנד באוגוסט 1814. לאחר המלחמה הוא שב לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1815–1816. לאחר מכן הוא מונה כשגריר ארצות הברית ברוסיה וכיהן בתפקיד זה עד 1818. במקביל הוא היה חבר במשלחת מיוחדת לממלכת נאפולי.
פינקני ייצג בהצלחה בכמה תיקים חשובים בבית המשפט העליון של ארצות הברית, כולל התיק שהיה ציון דרך "מקולוק נגד מרילנד" משנת 1819, בו אושרה זכותו של הקונגרס להעניק זיכיון לבנק של ארצות הברית. באותה שנה הוא נבחר כסנאטור מטעם מרילנד וכיהן בתפקיד זה עד למותו.
ויליאם פינקני נפטר ב-25 בפברואר 1822 בוושינגטון די. סי. ונטמן בבית הקברות של הקונגרס.
תח'אר
תַח'אר (בפרסית/דארי/פשטו: تخار) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם בצפון-מזרח אפגניסטן ולצפונו גבול בינלאומי עם רפובליקת טג'יקיסטן. שטחו של המחוז 12,333 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 983,300 איש. בירת המחוז היא העיר תאלקאן. המחוז רב-תרבותי ורוב אוכלוסייתו כפרית.
ארכאולוגיה.
האזור עבר ידיים רבות עד שנפל לידי השפעת התרבות ההלניסטית למצור על הסלע הסוגדיאני, במסגרת כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה במאה ה-4 לפנה"ס. שרידים היסטוריים השייכים לתקופת מוקדון שנמצאו במחוז תח'אר נהרסו בשנת 1991 במהלך מלחמת האזרחים במדינה. אי-בהירויות עדיין מסתובבות אודות היעלמותן של אנדרטאות היסטוריות השייכות לאלכסנדר הגדול. על פי דיווחים שונים, האנדרטאות מוברחות מחוץ למדינה או נהרסות כתוצאה מהמלחמות החוזרות ונשנות בתוך אפגניסטן.
גאוגרפיה.
מחוז תח'אר נחשב למקום המתאים ביותר לחקלאות בכל אפגניסטן. המחוז נמצא במרחק של 400 ק"מ מבירת המדינה, קאבול. תח'אר מוקף במחוז בדח'שאן ממזרח לו, מחוז קונדוז ממערב, מחוז בגלאן מדרום-מערב ופנג'שיר מדרום. המחוז כאמור חולק גבול בינלאומי עם רפובליקת טג'יקיסטן. המכון המרכזי לסטטיסטיקה באפגניסטן, לאחר רישום בשנת 2009 העמיד את מספר האנשים לקילומטר על 71.
במחוז חם בקיץ בו הטמפרטורה מתנשאת ל-40 מעלות צלזיוס ובחורף קר מאוד כשהטמפרטורה מגיעה למינוס 29 מעלות צלזיוס בגבעות הדרומיות של רכס הינדו-כוש. מאוקטובר עד אפריל, מזג האוויר נותר קר וגשום על רקע שלג בזמן שהחודשים האחרים חמים. הגשמים הממוצעים במחוז נאמדים ב-2,290 מילימטרים בשנה.
אוכלוסייה.