לפי סידני האפשרות למרוד במלוכה אבסולוטית אינה רק זכות, אלא חובה של האזרחים. בנוסף, הוא כותב במפורש שחובה זו מתקיימת במצב הנוכחי, באופן שקל לפרש כקריאה ברורה למרד בצ'ארלס השני. לפי סידני, לפרלמנט האנגלי יש את הזכות להמליך מלכים ולפטרם מתפקיד זה. המלך כפוף לאלוהים, לעם, ולפרלמנט, שכנציג של העם יש לו את הזכות לשפוט את המלך על פי חוק. אם המלך לא מציית להחלטה של הפרלמנט, עליו להיות מוכן לנקמה מצד אלו שבהם הוא בגד. סידני היה מודע לכך שבאנגליה למלך יש זכות חוקתית לכנס ולפזר את הפרלמנט, כך שבפועל גם אם לפרלמנט הייתה זכות לפטר את המלך, המלך יכול היה למנוע זאת. כתגובה למצב זה כתב סידני שהכוח לכנס ולפזר את הפרלמנט אינו של המלך במובן הפשוט: מלכים יכולים לעשות זאת, אך כאשר הם בוגדים בעם, כל אזרח שחש בסכנה יכול לפעול כדי לכנס אספה של אזרחים. טיעונים אלה שימשו כנגד סידני במשפטו.
השפעה ומורשת.
לאחר מותו זכה סידני למוניטין של מרטיר רדיקלי, ולוחם למען חירות האדם. לעובדה שסידני מת בעבור עקרונותיו הייתה השפעה רבה על התקבלותו בקרב קוראים באנגליה ובקולוניות אמריקה הצפונית. המאמרים על הממשל היה אחד הטקסטים המשפיעים ביותר על התפתחות המחשבה המדינית. לפי ג'ונתן סקוט, "באנגליה, לעבודה של סידני [המאמרים] הייתה השפעה רבה מזו של לוק בחצי הראשון של המאה השמונה עשרה, וכך גם בצרפת ובאמריקה בחצי השני". בפוליטיקה האנגלית המחשבה של סידני השפיעה במיוחד על עיצוב העקרונות של המפלגה הוויגית, אך עד סוף המאה היא הפכה להנחת מוצא משותפת של וויגים וטורים כאחד. למאמרים הייתה השפעה על מגוון רחב של הוגים, פוליטיקאים, ואנשי ספרות, כגון מונטסקייה, ז'אן-ז'אק רוסו, אדמונד בורק, בנג'מין פרנקלין, תומאס ג'פרסון, פרסי שלי, קולרידג', לורד ביירון וג'ון קיטס.
הכלכלן פרידריך האייק פתח את ספרו "חוקת החירות" באפיגרף עם ציטוט של אלג'רנון סידני:
השפעה באמריקה.
ההשפעה של סידני על המושבות באמריקה החלה עוד לפני מותו, דרך קשריו עם ויליאם פן, שניהל עבורו קמפיין בחירות לפרלמנט ב-1679. פן קיבל מצ'ארלס השני בעלות על הפרובינציה של פנסילבניה, וסידני היה מעורב בכתיבת החוקה של הפרובינציה מ-1682. לחוקה זו הייתה השפעה כמאה שנים מאוחר יותר על גיבוש חוקת ארצות הברית. מידת ההשפעה של סידני על הנוסח הסופי של החוקה של פנסילבניה היא נושא במחלוקת בקרב היסטוריונים. שתי העדויות המרכזיות לכך שהייתה לו השפעה רבה הם מכתב של פן לסידני מ-1681 והערה של בנג'מין פרנקלין מ-1769, לפיה סידני ולוק היו אחראים לכתיבת ה"צ'רטרים" של קרוליינה ופנסילבניה (במקרה של לוק ההתייחסות היא לחוקה היסודית של פרובינציית קרוליינה, שבכתיבתה הוא היה מעורב).
פן היה אחראי גם להזמנת שני העותקים הראשונים של המאמרים על הממשל ב-1700 לאמריקה, זמן קצר אחרי שהודפסו באנגליה. עותקים נוספים הגיעו למושבות, ומחקרים הראו שרק שני ספרים (מכתבי קאטו מאת טרנצ'רד וגורדון ושתי מסכתות על ממשל מדיני של ג'ון לוק) היו נפוצים יותר בספריות אמריקאיות בתחילת המאה השמונה-עשרה. פרנקלין היה אחד מאלה שהזמינו את הספר מאנגליה. ב-1754 הוא ציטט ממנו בהרחבה במאמר שכתב כתמיכה בתוכנית אולבני ליצירת ממשל מאוחד של שלוש עשרה המושבות. באותו מאמר הוא ציטט גם את המוטו של סידני שהפך ב-1775 למוטו של מדינת מסצ'וסטס.
כאשר החלה להתעורר התסיסה במושבות כנגד שלטון האימפריה הבריטית, במיוחד לאחר חוק הבולים של 1765, החלו אישים אמריקאים להיעזר בכתביו של סידני לצורך גיבוש עמדתם. ב-1765 מנה ג'ון אדמס את סידני כאחד מהמלומדים שמהם יכולים האמריקאים ללמוד "בנושאים של כוח וזכות, כך שלא נובל מכוסי עיניים להרס חסר תקנה". ב-1770 הוא ציטט מסידני בנאום המפורסם שלו להגנה על חיילים בריטים שהואשמו בטבח בוסטון: "אם להשתמש במילותיו של אדם דגול וראוי, פטריוט וגיבור, חבר נאור של המין האנושי, ומרטיר למען החירות; כוונתי היא לאלג'רנון סידני, שמינקותו ביקש פרישה רגועה תחת עץ החירות, עם לשונו, עטו וחרבו: 'את החוק (אומר הוא) אף תשוקה לא יכולה לערער. הוא נטול חשקים ופחד, תאווה וכעס...'". לאשתו הוא כתב ב-1777: "מי לא היה מעדיף להיות אמיץ, אפילו אם אומלל, למען החירות? מי לא היה מעדיף להיות סידני ולא מונק ?"
גם תומאס ג'פרסון הושפע מכתביו של סידני. במכתב להנרי לי הוא כתב על הצהרת העצמאות של ארצות הברית, שכל סמכותה נובעת מ"יצירת ההרמוניה בין הסנטימנטים של היום, בין אם הם באים לידי ביטוי בשיחות, במכתבים, במאמרים כתובים, או בספרים היסודיים על צדק ציבורי, כמו אריסטו, קיקרו, לוק, סידני וכו'". ג'פרסון כלל את המאמרים של סידני בסילבוס שיצר ללימודי משפטים.
סידני המשיך להיות דמות מוכרת בלימודי פילוסופיה פוליטית במהלך המאה ה-19. בשנים 1885–1945 הוא נשכח, והתמעט העניין בו. בחצי השני של המאה ה-20 החל להתעורר עניין מחודש בכתביו. העניין בו גבר החל מ-1985, ומאז התעשרה מאוד הספרות על חייו וכתביו.
הנצחה.
בעקבות ההערצה בארצות הברית לאלג'רנון סידני הפך השם "סידני" (והקיצור "סיד") לפופולרי בארצות הברית. קיימים בארצות הברית מחוזות, ערים ורחובות על שמו, בעיקר בניו אינגלנד ובמערב התיכון.
בעקיפין, העיר סידני בניו סאות' ויילס, אוסטרליה, והעיר סידני בנובה סקוטיה, קנדה, חבות את שמן לאלג'רנון סידני. במרץ 1783 קיבל תומאס טאונסנד תואר ברון מג'ורג' השלישי. הוא בחר לעצמו את השם סידני (באיות Sydney) כאות כבוד לאלג'רנון. טאונסנד קיבל בהמשך את התואר ויקונט סידני הראשון, והיה למזכיר הפנים של הממלכה המאוחדת. ב-1785 מושל נובה סקוטיה קרא לעיר הקנדית על שמו. ב-1788, מושל ניו סאות' ויילס, ארתור פיליפ, קרא לעיר האוסטרלית על שמו. כך, באופן לא ישיר, נושאות שתי הערים את שמו של אלג'רנון.
טרוויס אאוטלו
טרוויס מארקז אאוטלו (באנגלית: Travis Marquez Outlaw; נולד ב-18 בספטמבר 1984) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2003–2014. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 8.5 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק.
אאוטלו נולד וגדל בעיר סטארקוויל שבמיסיסיפי. בסיום לימודיו ב"תיכון סטארקוויל" החליט לוותר על לימודים אקדמיים, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
פורטלנד טרייל בלייזרס.
בדראפט ה-NBA 2003 נבחר אאוטלו על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, בבחירה ה-23. לאחר עונת רוקי חלשה, הציג שיפור בכל אחת מ-4 העונות הבאות, עד שרשם שיאי קריירה של 13.3 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק בעונת . בעונת העמיד ממוצעים דומים – 12.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק – וסייע לפורטלנד להפעיל לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 6 שנים. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הודחו הבלייזרס על ידי יוסטון רוקטס; בדיעבד, הייתה זו הופעתו היחידה בקריירה של אאוטלו בשלב הפלייאוף.
לוס אנג'לס קליפרס.
בפברואר 2010, לאחר כ-6 וחצי עונות עם הטרייל בלייזרס, הועבר יחד עם סטיב בלייק ללוס אנג'לס קליפרס תמורת מרכוס קמבי. עד לסיום אותה עונה קלע 8.7 נקודות למשחק עבור הקליפרס, כמחליפו מהספסל של ראסול באטלר.
ניו ג'רזי נטס.
לקראת עונת חתם בניו ג'רזי נטס על חוזה ל-5 עונות, בסך כ-35 מיליון דולר. לאחר עונה אחת בלבד, במהלכה קלע 9.2 נקודות למשחק, שוחרר מהנטס תחת "סעיף האמנסטי".
סקרמנטו קינגס.
בדצמבר 2011 הצטרף לסקרמנטו קינגס, במדיה שיחק במשך 3 העונות הבאות. לאורך התקופה החמיץ 106 מתוך 246 משחקי קבוצתו, בשל פציעות שונות, וקלע 5.1 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונת פרש אאוטלו ממשחק, בגיל 29 בלבד.
טראוויס אאוטלו
מסוף קריית עתידים
מסוף קריית עתידים (ידוע גם בשם: מסוף עתידים) הוא מסוף אוטובוסים, המשמש כתחנת המוצא למספר קווי אוטובוס של חברת דן בעיקר, אך גם של חברת מטרופולין ושל אגד לכל גוש דן.
המסוף הוקם בשנות התשעים, במטרה לרכז קווי אוטובוס של דן ששירתו את שכונות עבר הירקון שעד אז סיימו את מסלולם בשכונת נווה שרת ורמת החייל.
בעקבות הרפורמה בתחבורה הציבורית שהתרחשה בשנת 2011, נפח התנועה במסוף עלה משמעותית. בגלל הפיכתם של קריית עתידים ואזור התעשייה רמת החייל הסמוך, בעשור הראשון של המאה ה-21, למרכזי תעסוקה. מה שאילץ להגדיל את נפח התחבורה הציבורית אליהם. בשל הפיכת המתחם קריית עתידים-ורמת החייל למע"ר משני, הוכנסו אליו עוד קווי אוטובוס שהגדילו את נפח השירות בו. הביא לחוסר מקום במסוף, שהיה מסוף שכונתי, ונהייה מסוף המשרת אזור תעסוקה שלם מה שהביא קווים רבים המשרתים את האזור לא לסיים בו. ולסיים במקומות אחרים כמו חניון דן.
איציק שחר
איציק שחר הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן כמפקד מחנה שבטה.
שירות צבאי.
שחר התגייס לצה"ל לחיל התותחנים, בשנת 2003 מונה למפקד גדוד 334 וכיהן בתפקיד עד שנת 2005. בשנים 2008–2011 כיהן כמפקד עוצבת הרעם. לאחר מכן מונה למפקד מחנה שבטה, וכיהן בתפקיד עד 2013. שחר כיהן גם כראש מחלקת ההדרכה של כל חילות היבשה.
לאחר שחרורו משמש כמנהל החטיבה העליונה בבית הספר ברנקו וייס ע"ש הרצוג, בית חשמונאי.
שחר מתגורר בשריגים- לי-און, נשוי ואב לחמישה. בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני בחינוך. הוא בוגר מחזור כ"ד בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
המושבה הסוציאליסטית לאנו