המטבח הרוסי המסורתי הוא עשיר ומגוון, מכיוון שרוסיה משתרעת על שטח רחב ובו תרבויות רבות. מורשת האיכרים והאוכלוסייה הכפרית ברוסיה יצרה מסורת של מאכלי דגים, בשר חזיר, בשר עוף, קוויאר, פטריות, פירות יער ודבש. גידולי שיפון, חיטה, שעורה ודוחן סיפקו את חומרי הגלם ללחמים, לביבות, פשטידות, דייסות וכן משקאות אלכוהוליים. בחודשי החורף הקרים צרכו מרקים, נזידים, וכן דגים ובשרים משומרים. מזון זה נצרך גם כיום על ידי רוב תושבי רוסיה.
אצולת רוסיה מהמאה ה-16 עד למאה ה-18 יצרה תרבות קולינרית מעודנת, בהשפעת השפים הגדולים של אירופה בתקופה זו. כיום, המטבח הרוסי המודרני משלב באופן יצירתי מנות מעודנות עם מנות רוסיות מסורתיות.
מרקים.
ארוחה מסורתית במטבח הרוסי מתחילה ממרק, המוגש כמנה ראשונה. ניתן לציין מספר מרקים מסורתיים רוסיים:
בנוסף, המבטח כולל מרקים המושאלים ממבטחים שכנים. הנפוצים ביניהם:
דייסה.
דייסה היא אחת המנות החשובות במטבח הרוסי המסורתי. את הדייסות מכינים ממגוון הדגנים הגדלים ברוסיה, בעיקר כוסמת, דוחן, סולת, שיבולת-שועל, שעורה ואורז.
בדרך כלל מבשלים את הדגן עם חלב וסוכר, ומגישים לארוחת בוקר.
דייסות מלוחות משמשות בסיס לחלק מהמנות העיקריות.
סלטים.
מספר סלטים מאפיינים את המטבח הרוסי, בהם:
מנות עיקריות.
בשר.
במטבח הרוסי מקובלות מספר שיטות עיקריות להכנת בשר:
כמו כן מקובלים נקניקיות, בשר צלוי ונזידים, אך הם פחות נפוצים.
יחד עם הבשר מקובל לבשל מרק או דייסה, ובהם לפת, גזר או פטריות, והוא מוגש לעיתים קרובות עם חמוצים כגון כרוב כבוש, תפוח עץ כבוש או חמוציות. לעיתים הבשר מוגש עם רוטב על בסיס שמנת חמוצה או חמאה.
בין מאכלי הבשר הנפוצים במטבח הרוסי נמנים פלמני, כופתאות וקציצות. במדינות ברית המועצות לשעבר כמו גאורגיה, ארמניה, אזרבייג'ן, ואוזבקיסטן, נפוצים גם שישליק וקבב.
דגים.
אורתודוקסיים רוסים נהגו לאכול דגים לעיתים קרובות, בדומה למנהג הקתולי של אכילת דגים במקום בשר בימי שישי. באזורי החוף נפוצים הסלמון והפורל, ובשאר אזורי רוסיה נפוצים דגי מים מתוקים, כמו קרפיון וזאבי נהרות. במטבח הרוסי שמור מקום של כבוד לדגים מלוחים, הנאכלים לעיתים קרובות כמתאבנים, או עם שתייה חריפה.
מאכלי בצק.
במטבח הרוסי מאכלי בצק רבים, על בסיס בצק שמרים או בצק פריך, שהידועים בהם הם:
ירקות.
במטבח הרוסי משתמשים בירקות הגדלים במזג אוויר קר, בעיקר כרוב ותפוח אדמה.
מקובל לכבוש כרוב, מלפפונים ועגבניות במי מלח, לשימוש בחורף. בעבר נהגו גם לכבוש תפוחים, אגסים ופירות יער. אלה שימשו כמקור לוויטמינים בתקופות שבהן פירות וירקות טריים לא היו זמינים.
משקאות.
במטבח הרוסי משקאות מסורתיים רבים, בהם משקאות אלכוהוליים, משקאות קלים ושתייה חמה.
המשקאות האלכוהוליים המסורתיים הם בירה, וודקה ומספר סוגים של תמד, משקה על בסיס דבש מותסס. יין אינו נפוץ, אם כי בעבר הייתה תעשיית יין רוסית בהיקף קטן. במדינות ברית המועצות לשעבר כמו גאורגיה, ארמניה, אזרבייג'ן, ואוזבקיסטן מקובל לשתות יין מחוזק.
משקאות קלים הוכנו מפירות ודגנים מותססים, כמו הקוואס. לקוואס מוסיפים כיום פירות, צימוקים, עשבי תיבול או חומרי טעם. משקה מסורתי בשם מורס (морс) הוכן בעבר מפירות יער וסוכר, אך הוא לא נפוץ כיום.
שתייה חמה כללה באופן מסורתי משקה בשם סביטן (сбитень) שהוכן מתבלינים שבושלו במים חמים עם דבש או ריבה. במאה ה-19 ירדה קרנו והרוסים החלו לשתות קפה ותה. כיום התה הוא המשקה החם הנפוץ ביותר ברוסיה. לעיתים קרובות מכינים תה בסמובר.
קינוחים.
המבטח הרוסי עשיר בעוגות שונות. לדוגמה, בין הקינוחים הנפוצים ניתן למנות את עוגת נפוליאון ועוגת מדובניק, שהם עוגת שכבות. עוגת קייב, סמנטיק ועוגת פרגה הם רק דוגמאות נפוצות לעוגות מוכרות.
בחג הפסחא נהוג להכין לחם מתוק הנקרא גם קוליץ'. בדרך כלל בתוכו נכללים פירות יבשים ולפעמים גם אגוזים. מעליו יש ציפוי מאבקת סוכר והוא מוקשט בסוכריות.
במבטח הרוסי מקובל לבשל לפתן או ריבה בשם ורניה (варенье), העשוי מתפוחים, אגסים, דובדבנים, תותים, שזיפים או פירות יער, לעיתים עם קינמון. משתמשים בו גם כתוספת לסירניקי וכממתיק לתה.
בנוסף ניתן לציין קינוחים כמו חלב ציפורים, "איריס" (שהוא סוג של טופי) ופחזניות שמצאו את דרכם למבטח הרוסי.
פרארי (קבוצת מרוצים)
סְקוּדֶרְיָה פֶרָארִי (באיטלקית: Scuderia Ferrari) היא קבוצת המרוצים של חברת פרארי, המתחרה באליפות פורמולה 1. הקבוצה היא הוותיקה ביותר בסבב האליפות, והשתתפה בכל העונות שהתקיימו מאז שנת 1950.
הקבוצה הוקמה על ידי אנצו פרארי בשנת 1929 כקבוצת המרוצים של אלפא רומיאו, אך בשנת 1947 החליט פרארי לייצר את כלי הרכב בעצמו. במהלך השנים רשמה הקבוצה 16 זכיות באליפות היצרנים ו-15 זכיות באליפות הנהגים. אלברטו אסקרי זכה באליפות הראשונה בשנת 1952, וקימי רייקונן זכה באחרונה בשנת 2007.
מיכאל שומאכר הוא הנהג המעוטר ביותר בתולדות הקבוצה. בין עונות 1996 עד 2006 ניצח ב-72 מרוצים, זכה בחמישה תוארי אליפות רצופים (2000–2004) והיה שותף לשש זכיות רצופות באליפות היצרנים (1999–2004).
פורמולה 1.
1929 - 1949: השנים הראשונות.
סקודריה פרארי הוקמה על ידי אנצו פרארי ב-16 בנובמבר 1929 כקבוצת המרוצים של אלפא רומיאו, ובנתה את רכבי המירוץ תחת שם המותג של אלפא. בשנת 1938 קיבלה הנהלת אלפא-רומיאו החלטה להתחרות תחת שמה והקימה את "אלפא קורסה", שהחליפה את קבוצת פרארי. פרארי עצמו התנגד להחלטה, ובשנת 1939 עזב את החברה לאחר שהתחייב לא לייצר מכונית הנושאת את שמו במשך ארבע שנים לפחות.
באותה שנה הקים במודנה את חברת AAC (ראשי תיבות של Auto Avio Costruzioni; בתעתיק לעברית: אאוטו אביו קוסטרוזיוני) שעסקה בייצור חלקים למטוסים עבור ממשלת איטליה. בדצמבר 1939 קיבלה החברה הזמנה מהמרקיז של מודנה לייצר שתי מכוניות מרוץ עבור המרקיז ועבור אלברטו אסקרי. המכוניות יועדו להשתתף בגרנד פרי של ברשה שהתקיים ב-28 באפריל 1940. הדגם, שזכה לשם טיפו 815, היה בעל מנוע של שמונה צילינדרים בנפח 1.5 ליטר. שתי המכוניות השתתפו במרוץ, אך לא הצליחו לסיימו עקב תקלות טכניות.
במהלך מלחמת העולם השנייה נעצרה פעילות ייצור הרכב, והמפעל הוסב לייצור חלקי מכונות. לאחר המלחמה שב פרארי לתכנן ולייצר מכוניות מרוץ, ובשנת 1947 הציגה החברה את פרארי 125, הדגם הראשון שנשא את שמו של פרארי. שלושה ימים לאחר השקת המכונית היא השתתפה במרוץ, אך לא הצליחה לסיימו עקב תקלה טכנית. שבועיים לאחר מכן השתתפה המכונית במרוץ נוסף, אותו סיימה כמנצחת.
בשנת 1948 הציגה החברה את דגם 125 F1, דגם בתצורת פורמולה, המבוסס על הדגם הקודם. המכונית השתתפה במספר מרוצים, אך לא במסגרת מסודרת.
1950 - 1964: שנות הבכורה של האליפות ואליפויות ראשונות.
אליפות פורמולה 1 החלה את דרכה בעונת 1950. פרארי הייתה אחת מהקבוצות שהצטרפו לסבב בעונת הבכורה, והיא הקבוצה היחידה שעדיין פעילה. הקבוצה לא השתתפה במרוץ הבכורה של האליפות שהתקיים בבריטניה, עקב מחלוקת כספית עם המארגנים. את הופעת הבכורה ערכה הקבוצה בגרנד פרי מונקו. אלברטו אסקרי, ריימונד סומר וג'יג'י וילורסי היו שלושת נהגי הקבוצה שהתחרו עם דגם 125 F1. במהלך העונה הציגה החברה מספר דגמים חדשים - פרארי 275, 304 ו-375 שהיו בעלי מנוע גדול וחזק יותר.
קבוצת אלפא רומיאו שלטה בעונה הראשונה של האליפות וניצחה בכל 11 המרוצים שהתקיימו. פרארי הצליחה לקטוע את רצף הניצחונות בגרנד פרי בריטניה של עונת 1951 בו ניצח חוסה פרוילאן גונזלס, נהגה הארגנטינאי של הקבוצה. בעונת 1952 השתמשה הקבוצה בדגם טיפו 500 בעל מנוע בנפח 2 ליטר. בהיעדרה של אלפא רומיאו, שפרשה מהאליפות בסיום העונה הקודמת, הצליחו נהגי פרארי לנצח בשבעה מתוך שמונת המרוצים בעונה. אסקרי, שניצח בששת המרוצים האחרונים בעונה, זכה בתואר האליפות, ושב וזכה בתואר גם בסיום עונת 1953.
לקראת עונת 1954 שונו תקנות האליפות והמכוניות החדשות צוידו במנועים בנפח 2.5 ליטר. פרארי התקשתה להתמודד עם המכוניות מתוצרת מזארטי ומרצדס-בנץ, והקבוצה ניצחה בשני מרוצים בלבד. הקושי נמשך גם בעונה שלאחר מכן, שבה ניצחה הקבוצה במרוץ אחד בלבד.
חואן מנואל פנג'יו, נהגה לשעבר של קבוצת מרצדס, אשר זכה בשתי האליפויות האחרונות, הצטרף לפרארי לקראת עונת 1956. קבוצת לנצ'יה שפרשה מהאליפות מכרה לפרארי את דגם D50 ששימש אותה בשתי העונות הקודמות. פיטר קולינס ניצח בשני מרוצים ופנג'יו ניצח בשלושה מרוצים ובשניים נוספים סיים במקום השני וזכה באליפות. על אף זכייתו, עזב בסיום העונה את הקבוצה ועבר למזארטי.
בעונת 1957 היו נהגי הקבוצה מעורבים במספר אירועים טראגיים - אוג'ניו קסטלוטי נהרג במהלך נסיעת מבחן, ואלפונסו דה-פורטגו התנגש בקהל הצופים, וכתוצאה נהרגו תשעה צופים ודה-פורטגו עצמו. לקראת עונת 1958 הציגה פרארי דגם חדש לחלוטין - פרארי 246 דינו, שנקרא על שם בנו הצעיר של אנצו פרארי. גם בעונה זאת סבלה הקבוצה מאבדות בנפש לאחר שלואיג'י מוסו נפצע קשה במהלך הגרנד פרי הצרפתי ומאוחר יותר מת מפצעיו, וקולינס נהרג במהלך גרנד פרי גרמניה. מייק הות'ורן ניצח רק במרוץ אחד בכל העונה, אך בחמישה אחרים סיים במקום השני וזכה באליפות. מספר חודשים לאחר הזכייה נהרג גם הוא בתאונת דרכים.
לקראת עונת 1959 צירפה הקבוצה חמישה נהגים חדשים: טוני ברוקס, פיל היל, דן גורני, ז'אן ברה וקליף אליסון. ברה פוטר במהלך העונה לאחר שהכה באגרופיו את רומנו טבוני, מנהל הקבוצה. ברוקס נאבק על תואר האליפות לאורך העונה כולה, אך הפסיד לבסוף לג'ק ברבהם מקבוצת קופר.