לפני תחילת המשחק, על מנת לקבוע מי משחק ראשון, מבצע כל משתתף את מהלך "על היד". מי שמעלה ותופס בחזרה את מספר האבנים הגדול יותר - זוכה ומתחיל ראשון. ניתן להכפיל את הנקודות הנצברות בשלב זה על ידי "הכפלה" (תפיסת האבנים מגב היד מלמעלה), ואף לשלש ולרבע את התוצאה על ידי תפיסת האבנים מגב היד כך שחלק נתפסות ב"הכפלה" וחלק באופן רגיל (שלא לדבר על הכפלת התוצאה במאה, על ידי תפיסת האבנים לאחר שמניחים אותן על קצה המרפק המורם).
פסילה ("אָבוּד").
כישלון בביצוע מהלך כלשהו מביא כאמור להעברת התור למתחרה הבא. כישלון כולל אי תפיסת אבן שנזרקה, אי איסוף האבנים שנדרשו על פי השלב, הזזת אבן שלא היה עליך לאסוף, התנגשות אבנים, ואי ביצוע המשימה הנדרשת (כמו: אי הצלחה להעלות מינימום אבנים על גב היד ב"על היד", אי העברת אבן דרך הקשת ב"שער" וכו'). כישלון המביא לפסילה נקרא: "אבוּד לך".
"חתול".
קיימת גרסה קלה יותר הנהוגה גם בירושלים וגם בשפלה ומיועדת למתחילים ולילדים קטנים, הנקראת: "חתול" (להבדיל מהגרסה הקלאסית שלעיל המכונה "כלב"), ובה במקום להעיף אבן באוויר, מניחים אותה על גב היד ומלקטים את האבנים הנותרות מן הרצפה (מבלי להפיל את האבן שעל גב היד). לסיום כל מהלך - מעיפים את האבן מגב היד ותופסים אותה בכף היד.
המשחק בגרסה באזור החוף והשפלה.
להלן מתוארים שלבי המשחק לפי הגרסה הנהוגה בשפלה ובמקומות אחרים שאינם ירושלים.
הגרלה.
בשלב הראשון במשחק עורכים הגרלה של סדר המשתתפים במשחק. המשחק הראשון אוחז בכף יד פשוטה כלפי מעלה באבני המשחק ומטיל אותן מעלה ואז מנסה לתפוס אותן על גב ידו. במצב זה, למשחק שלוש אפשרויות לצבירת נקודות:
תפישת "מיליונים" דורשת מיומנות וזריזות ידיים ניכרת. כדי להביא לכך שהאבן האחרונה לא תועף עם האחרות, יש למקמה על האמה, אחוזה בין האצבע המורה לקמיצה. אין חשיבות לדירוג בנקודות, כל עוד נשמר העקרון שבין סוגי התפיסה יש הפרש של פי עשרה לפחות.
פסילה.
כאשר המשחק אינו משלים את כל השלבים ב'שלב' כלשהו הוא נדרש לשוב ולבצעו מן ההתחלה.
גרסאות לזריקת האבנים.
קיימות גרסאות רבות לזריקת האבנים . להלן העיקריות שבהן, והסבר כיצד יבוצעו בשלב "ראשון", לאחר שהאבנים נזרקו לרצפה, ובידו של השחקן אבן אחת:
כדורי ניוטון
ישראל שייב
לוח השנה הרומי
לוח השנה הרומי היה לוח השנה ששימש את רומא העתיקה עד הרפורמה שנעשתה, בשנת 47 לפני הספירה, על ידי יוליוס קיסר. בלוח זה השנה הייתה בת 355 ימים המחולקים לשנים עשר חודשים. לוח השנה כלל אפשרות לעיבור השנה כדי להתאים את הלוח לעונות השנה. החודש הראשון של השנה הרומית היה מרץ.
מבנה הלוח.
כאמור,בלוח הרומי השנה הייתה 355 ימים וחולקה ל-12 חודשים על פי המקובל בשנה המבוססת על חודשי ירח. החודשים : מרץ, מאי, קווינטיליס (יולי) ואוקטובר היו בני 31 ימים, פברואר היה בן 28 ימים ושאר חודשי השנה היו בני 29 ימים. למרות שבלוח ירחי מקובל שמחצית מהחודשים הם בני 30 ימים, הרומאים שהאמינו שמספרים זוגיים מביאים מזל רע, ניסו להימנע ככל האפשר מחודשים בעלי מספר זוגי של ימים. פברואר בן 28 הימים חולק לשתי יחידות אי-זוגיות, כאשר החלק הראשון מסתײם ב-23 בפברואר, ואחריו החלק הנוסף בן 5 ימים.
על-מנת שהלוח, שבו אורך השנה קצר בעשרה ימים משנת החמה, יתאים לעונות השנה, נוספה לו שנה מעוברת. בערך פעם בשנתײם, נוסף חודש בשם מרקדינוס בן 22 או 23 יום, אחרי ה-23 או 24 בפברואר, כאשר ימי פברואר הנותרים הוצבו לאחר מרקדינוס. אורך שנה מעוברת היה 377 או 378 יום. ההחלטה על עיבור שנה נתונה הייתה בידי הכהן הראשי.
מספור ימי החודש.
בכל חודש היו שלושה ימים בעלי שם:
הרומים נקטו לרוב לשון רבים: Kalendae, Nonae, Idus. מקור המלים 'קלנדה' ו'אידוס' באטרוסקית.
ימים אלה נתנו את שמם לשאר ימות החודש:
"שבוע" בן שמונה ימים.
בלוח השנה הרומי לא היה שבוע בן שבעה ימים,
השבוע הרומי היה בן שמונה ימים: יום שוק חל פעם ב-8 ימים,
ונקרא "nundinum" מהמספר 9
(כי הספירה הרומית כוללת את שני הקצוות).
התפתחות הלוח הרומי.
על פי האגדה רומולוס, מייסד רומא, נחשב ליוצר לוח השנה הרומי. כאשר בימיו, השנה הרומית הייתה מורכבת מעשרה חודשי ירח, ובהם ארבעה חודשים בעלי 31 יום וששה חודשים בעלי 30 יום. מספר הימים הקלנדריים בשנה היה 304, אולם בפועל אורך שנת עשרה חודשי ירח עומד על כ-295 יום. הסיבה לכך היא, מכיוון שיום מולד הירח נספר פעמיים, הן כיום האחרון בחודש והן כיום הראשון בחודש הבא.
השנה הרומית החלה במולד הירח הראשון שאחרי יום השויון האביבי, והסתיימה בחורף. השנה לא כללה את חודשי החורף מכיוון שלא התבצעה בהם כל פעילות חקלאית. זכר למספור הקדום של החודשים, המתאים לשנה של עשרה חודשים, ניתן למצוא בשמותיהם של ספטמבר, אוקטובר, נובמבר ודצמבר המכילים את מספרם הסידורי של חודשים אלה בשנה המתחילה במרץ.
ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס מיחס את המעבר ללוח בן שנים עשר חודשים והוספת החודשים ינואר ופברואר למלך נומה בנו של רומולוס.
הלוח היוליאני.
יוליוס קיסר מונה בשנת 63 לפנה"ס לפונטיפקס מקסימוס. קיסר, שהיה עסוק בקרבות רבים, לא היה נוכח ברומא בחודש פברואר במרבית השנים לאחר מינויו, כדי להכריז על שנה מעוברת. עד שנת 46 לפנה"ס נוצר הפרש של שלושה חודשים בין הלוח הרומי לעונות השנה.
כדי לפתור את הבעיה, הוסיף קיסר שלושה חודשים לשנת 46 לפנה"ס והנהיג לוח שנה חדש החל משנת 45 לפנה"ס. מכיוון שהלוח היוליאני הוא שמשי אין צורך להתאימו לעונות השנה. אורך השנה היוליאנית הוא 365.25 יום, לחודשים שאורכם היה 29 יום התװספו יום או יומײם, פרט לפברואר לו התװסף יום אחת לארבע שנים. היום שנוסף לחודש פברואר היה חזרה שנייה של ה-24 בפברואר.
לאחר ההתנקשות בחיי יוליוס קיסר, שונה שמו של חודש קווינטיליס, בו נולד קיסר, ליוליוס (יולי).
הלוח הרומי
מזל דלי
מזל דלי הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל דלי" הוא מי שנולד בין 21 בינואר לבין 18 בפברואר (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל דלי אל חודש שבט. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל דלי לחודש טבת. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל דלי האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית הדלי לבין אזור השמיים של מזל דלי בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
מזל הדלי, במקור הלועזי מסומל על ידי אדם הנושא כד מים – "Aquarius".
מזל דלי ביהדות.
ייתכן שהמזלות דלי ומאזניים מוזכרים בנבואת "":
אין התייחסות למזל זה בספר הזוהר.
בספר יצירה מופיעה רשימת כל המזלות:
הדלי במיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית דמותו של נושא המים קושרה אל פוסידון, אל הים במיתולוגיה היוונית אשר שולט במים.
מזל דלי באסטרולוגיה.
מזל דלי הוא אחד משלושת מזלות יסוד האוויר, יחד עם מזל תאומים ומזל מאזניים. הוא משתייך לקבוצת המזלות הקבועים, יחד עם מזל שור, מזל אריה ומזל עקרב. הכוכב השליט של מזל דלי הוא אורנוס, אם כי אסוציאציה זו היא מודרנית. באסטרולוגיה ה"קלאסית" – עוד לפני גילויו של אוראנוס – השתמשו בכוכב שבתאי במקומו.
שריר שלד
הורה
מוטקה חב&quot;ד
מרדכי (מוֹטקֶה) חב"ד (לעיתים נכתב: כאַבּאַד) (1820, וילנה – 1880, שם) היה בדחן יידיש בווילנה וגיבור בדיחות ידוע.
ביוגרפיה.
מוטקה (מרדכי) חב"ד נקרא קודם "מוטקה לץ", אך עם נישואיו לבתו של חסיד חב"ד אמיד בווילנה, דרש ממנו חותנו להסב את שמו ל"מוטקה חב"ד". דעה אחרת בעניין טוענת, שמשכילי וילנה התקשו לקבל את נישואיו של הלץ החופשי דווקא לבת של חסיד חב"ד, ומכעסם עליו קראו לו "מוטקה חב"ד", כלומר "חכמה בלי דעת".
מוטקה חב"ד נודע בחריפות לשונו, בביקורתו חסרת הפשרות, בחדות מבטו, ובהעשרת הפולקלור העממי היידישאי בווילנה, ובערים נוספות בסביבתה. הוא התפרנס ממתן "שירותי ליצנות" לגבירים ובעלי יכולת, היה תעלולן ומתחן ידוע, והתפרסם בעיקר בכושר האלתור שלו.
מוטקה חב"ד חבר לראשי הקהילה בווילנה, ובמיוחד לר' יודל אופאטוב, שכונה גם בשם "התקיף הידוע", איש ציבור אלים ושתלטני, שעלה מתחתיות החברה בווילנה עד לראשות הקהילה. אופטוב, שהיה בנעוריו מצחצח נעליים פשוט, התהדר ברכושו, ונהג לסייר ברחובות וילנה היהודית במרכבה מהודרת, מלווה בשרתים ועושי דברו. מוטקה חב"ד נשכר למסעי ראווה אלה, ישב ליד הגביר אופטוב, ושעשע אותו לאורך הדרך. בסיפור הפולקלוריסטי הוצבה דמותו של הליצן העני וחד הלשון מכאן והעשיר המופלג, הנלעג והדחוי, מכאן. בכל המפגשים ביניהם בסיפור ובבדיחה העממית יוצא מוטקה כשידו על העליונה ואופאטוב מוצג ככלי ריק.
גם לאחר מותו בשנת 1880 לא נשכח מוטקה חב"ד, והמשיך לחיות במסכת הפולקלור היידישאי בווילנה, כמוקיון, ליצן, בדחן והומוריסטן, עד להשמדת יהדות וילנה בידי הנאצים ועוזריהם הליטאים. ב"ספר הבדיחה והחידוד" של אלתר דרויאנוב יש למעלה משלושים חידודים והלצות המיוחסות למוטקה חב"ד (דרויאנוב, לפי שיטתו העברית, מאיית את שמו: 'מָדְכֶּי חבד'). באחד מהם מסופר:
לקריאה נוספת.
מחקר:
איברים בגוף האדם
צ'ארלס טגארט
סר צ'ארלס אוגוסטוס טגארט (באנגלית: Charles Augustus Tegart; 5 באוקטובר 1881 - 9 באפריל 1946), קצין משטרה בריטי, מומחה לדיכוי מרידות ולמלחמה בטרור, שעל פי תכנונו ובפיקוחו הוקמה גדר הצפון ותחנות המשטרה הידועות כמצודות טגארט, בימי המרד הערבי הגדול.
קורות חיים.