בשנת 106 אחרי שסופחה העיר לאימפריה הרומית הוצב בה חיל מצב רומי כדי לשמור על חלק מהגבול הדרומי של האימפריה והוקמו מסביבה סכרים גדולים, שניים מהם שרדו עד היום.
המאה השלישית הייתה מאה שנים של משבר ושינויים בממשית. העיר נפגעה, מן המשבר הכלכלי העולמי. צבירת המטבעות במטמון חדלה בעשור השלישי של המאה. בארץ כולה הפסיקו לבנות היפודרומים, ולא נזקקו יותר לסוסי המירוץ של ממשית. מיעוט של קרקע חקלאית לא איפשר לקיחת חלק חשוב במהפכה החקלאית, אך כמות המים הגדולה אפשרה גידול חזירים כפי שמעידות עצמות החזירים מכל הגילים שנתגלו בבדיקות.
בתקופה הביזנטית (במאה השלישית עד החמישית), בדומה לשאר ערי הנבטים התנצרה אוכלוסיית העיר שמנתה כמה אלפי בני אדם, ונבנו בה שתי כנסיות. לקראת סוף המאה השישית דעכה ממשית בעקבות הכיבוש המוסלמי והיום נותרו ממנה בעיקר חורבות. בתקופת המנדט הבריטי, ישבה במקום משטרת סיור, שאת שרידיה ניתן לראות גם כיום.
בשנת 1936 הקימו הבריטים מבנה ששימש את משטרת הרוכבים המדברית, במקום בו ניצבו חורבות מבנה נבטי. המבנה שוכן ליד המצודה שבקצה הצפון-מזרחי של האתר, ומשקיף על נחל ממשית. כיום נערכים בו אירועים.
המחקר באתר.
האתר הוזכר לראשונה על ידי אולריך יאספר זטצן בעשור הראשון של המאה ה-19 ובהמשך המאה נחקר במספר הזדמנויות. סקר יסודי ראשון נערך על ידי הצ'כי אלואיס מוסיל ב-1901. ב-1937 ערכה הקרן הבריטית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה סקר מפורט נוסף בממשית, ובשנים 1956–1957 התקיימו במקום חפירות מטעם האוניברסיטה העברית ורשות הגנים הלאומיים. בשנת 1972 נפתח המקום לביקורים.
בחפירות בשנים 1993 ו-1994 מטעם רשות העתיקות, נחשף המבנה הקדום שהיה בשימוש עד לרעידת אדמה שהתרחשה באזור בשנת 363, ועל הריסותיו הקימו הבריטים את מבנה המשטרה. עוד נתגלו שרידיהם של מבנים מהמאה ה-1, שנהרסו באופן יזום מחצית השנייה של המאה ה-2, כדי לפנות מקום למבנים מאוחרים.
אתרי העיר.
השרידים הנראים כיום, נבנו במאה השנייה, שהיא התקופה הנבטית המאוחרת. הבנייה הנבטית של אותה תקופה הייתה כה טובה, שעם מעט מאוד תיקונים המתחייבים משינויים באורח החיים, יכלו בני אדם להוסיף להתגורר בעיר עד לסוף תקופת קיומה בתקופה הביזנטית. האתר הוא גן לאומי מטעם רשות הטבע והגנים.
פרטוזיס
וייאומינג
ויאומינג
ווייאומינג
וויאומינג
הסכם גואדלופה אידלגו
הסכם גואדלופה אידלגו (באנגלית: Treaty of Guadalupe Hidalgo, בספרדית: Tratado de Guadalupe Hidalgo) היה הסכם שלום שנחתם בין ארצות הברית למקסיקו ב-2 בפברואר 1848, לאחר ניצחונה של ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
בהסכם ויתרה מקסיקו על שטחה הצפוני, כ-1.36 מיליון קמ"ר, שהיווה מעל שליש משטחה עד אותו זמן, תמורת פיצוי שהעבירה אליה ארצות הברית בגובה של כ-18 מיליון דולר. ארצות הברית סיפחה שטחים שכללו (לפי הגבולות של היום) את המדינות קליפורניה, נבדה, יוטה, וחלקים מאריזונה, ויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו.
בהסכם נקבע בנוסף, שנהר הריו גראנדה יהיה נתיב הגבול שבין טקסס שבארצות הברית למקסיקו, הובטחה הגנה לתושבים ולרכוש המקסיקני בשטחים שעברו לשליטת ארצות הברית, הגנה משטרתית אמריקנית לאורך כל אזור הגבול, ובוררות חובה בכל סכסוך גבול עתידי בין שתי המדינות.
ההסכם נחתם בעיר גואדלופה אידלגו (צפונית למקסיקו סיטי), אליה נמלטה הממשלה המקסיקנית בעקבות התבוסות בשדה הקרב. ניקולס טריסט, מזכיר במחלקת המדינה האמריקאית שהיה נציגו הדיפלומטי האישי של הנשיא ג'יימס פולק ונלווה לגנרל וינפילד סקוט, ניסה פעמיים להגיע לחתימת ההסכם עם הנשיא המקסיקני אנטוניו לופס דה סנטה אנה, אך ללא הצלחה. כתוצאה, החליטו סקוט וטריסט לכפות משא ומתן, כצבא מנצח וכובש, על נציגי הממשלה המקסיקנית המובסת. בסופו של דבר נוהל משא ומתן, וההסכם נחתם על ידי ניקולס טריסט מצד ארצות הברית, ומהצד המקסיקני על ידי ועדה שייצגה את הממשלה המקסיקנית המובסת וכללה את דון ברנרדו קואוטו, דון מיגל אטריסטיין, ודון לואיס גונזגה קואבאס. ההסכם אושר בסנאט האמריקאי ב-10 במרץ 1848. מיד לאחר האישור בסנאט יצאו הכוחות האמריקאים מהבירה מקסיקו סיטי, ויושמו שאר סעיפי ההסכם.
הרמאן כהן
באז אלדרין
פרידריך ווילהלם שלינג
התלכדות עיצורים
התלכדות עיצורים או הבלעה הם מונחים המקובלים בדקדוק הלשון העברית הנלמד בבתי הספר בהתייחסות לדגש המשלים, שהוא סוג של דגש חזק.
דגש חזק מייצג מכפל, קרי רצף של שני עיצורים זהים. המכפל איננו מתקיים בעברית החדשה, להוציא מקרים שוליים, אך הוראת הלשון מבוססת בדרך כלל על המורפולוגיה והפונולוגיה של העברית הקלאסית, המשתקפות בכללי הניקוד. כאשר המכפל איננו נובע מהכפלה תבניתית של עיצור שורשי (דגש תבניתי), אלא מהידמות מלאה או כפועל יוצא מתצורת המילה, נהוג לסווג את הדגש כדגש משלים.
משיקולים של בהירות ההרצאה, כשדנים בדגש מסוג זה מקובל להתייחס לשלב מוקדם היפותטי שבו רצף העיצורים הזהים מיוצג בשתי אותיות נפרדות, הראשונה סוגרת הברה והשנייה פותחת את ההברה הבאה (להוציא את המקרה של דגש חזק בסוף מילה). לאחר שלב זה מתרחש כביכול תהליך של התלכדות שני העיצורים לעיצור יחיד, המסומן בדגש. לדוגמה, את תצורת המילה נָחַתִּי, המורכבת מצירוף הבסיס נָחַת וסיומת מדבר בזמן עבר -תִּי, מקובל לתאר כך: *נָחַתְתִּי (נָחַת+תִּי) &gt; נָחַתִּי (התלכדות עיצורים).
לאמיתו של דבר אין לתהליך המתואר כל אחיזה במציאות הלשונית או האורתוגרפית של העברית הקלאסית: רצף העיצורים הזהים נשמר ולא "התלכד", והמכפל הוא המימוש הפונטי שלו. שני ה"שלבים" שתוארו אינם באמת שלבי התפתחות עוקבים, אלא שתי דרכים שוות ערך לייצג את המכפל. הדרך הראשונה היא היפותטית ואיננה משקפת מציאות היסטורית, ואילו השנייה תואמת את מוסכמות הכתיב והניקוד הקובעות כי מכפל יסומן בדגש באות בודדת, אחת היא מה מקורו.
ענפי ספורט
גנוס
ליגה ב' (כדורגל)
ליגה ב' היא הליגה הרביעית בחשיבותה בכדורגל בישראל. זוהי ליגה הנחשבת לחצי מקצוענית. הליגה מחולקת לארבעה מחוזות, ובכל מחוז מתמודדות 16 קבוצות.
היסטוריה.
ליגה ב' בתקופת המנדט הבריטי.
לפני קום המדינה בתקופת המנדט הבריטי הייתה ליגה ב', הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בארץ ישראל (אחרי ליגת ארץ ישראל בכדורגל), ושיחקו במסגרתה בשנות ה-30 המוקדמות (לא התקיימה אז ליגה רביעית בחשיבותה בעקבות מיעוט קבוצות). עונת 1930/1931 בליגה ב' (כונתה גם מחלקה ב') הייתה אמורה להיות העונה הראשונה של ליגה ב' בכדורגל בארץ ישראל. העונה הבאה הייתה עונת 1937 בליגה ב'. עונת 1946/1947 בליגה ב' הייתה העונה הסדירה האחרונה שהגיע לסיומה לפני הקמת מדינת ישראל.
ליגה ב' אחרי קום המדינה.
גם לאחר קום המדינה המשיכה ליגה ב' להיות הליגה השנייה בחשיבותה עד לתום עונת 1954/1955.
החל מ-1956, אחרי רפורמה במערך הליגות, הליגה הבכירה נקראה מעתה "הליגה הלאומית", "ליגה א'" הפכה לליגה השנייה, והליגה השלישית בישראל נקראה מאז "ליגה ב'". הליגה הרביעית בחשיבותה נקראה אז "ליגה ג'".
עם הקמת ה"ליגה הארצית" בשנת 1976 ועד שנת 1999 שימשה ליגה ב' כליגה הרביעית בישראל. בשנת 2000 נעשתה רפורמה נוספת במערך הליגות והליגה הבכירה שנקראה מעתה "ליגת העל" דחקה את כל הליגות כלפי מטה, ועד תום עונת 2008/2009 הייתה "ליגה א'" הרביעית בחשיבותה, ו"ליגה ב'" הייתה החמישית בחשיבותה. מעונת 2009/2010, עם ביטולה של הליגה הארצית, ליגה ב' חזרה להיות הליגה הרביעית בחשיבותה בישראל. בעונת 2019/2020 החליטה ההתאחדות לכדורגל על עצירת עונת המשחקים והקפאת הליגות הלא מקצועניות לאחר עשרים וחמישה מחזורים בעקבות נגיף הקורונה.
מבנה הליגה.
ליגה ב' מורכבת מארבע ליגות נפרדות המורכבות מקבוצות לפי מיקומן הגאוגרפי: ליגה ב' צפון א', ליגה ב' צפון ב', ליגה ב' דרום א' וליגה ב' דרום ב' כאשר האזור הגבולי הוא בערך באזור צפון השרון.
ליגה זו היא הליגה השנייה במעלתה המחולקת לפי מיקום גאוגרפי אם כי בליגה שמתחתיה-ליגה ג' ישנה חלוקה יותר מקומית.
ארבע הזוכות בליגה זו, האחת מליגה ב' צפון א', השנייה מליגה ב' צפון ב', השלישית מליגה ב' דרום א' והרביעית מליגה ב' דרום ב' עולות לליגה א' לפי מיקומן הגאוגרפי-שתי הקבוצות מהצפון עולות לליגה א' צפון ושתי הקבוצות מהדרום עולות לליגה א' דרום. כמו כן, שתי המפסידות בליגה א' צפון ושתי המפסידות בליגה א' דרום יורדות לליגות שמתחתן לפי מיקומן הגאוגרפי. מצד שני, ארבע הקבוצות הכי פחות טובות בכל אחת מארבע הליגות המרכיבות את ליגה ב' יורדות לליגה ג', כאשר ישנן ארבע ליגות לכל מחוז בליגה ג': למשל, ארבע הקבוצות הפחות טובות מליגה ב' צפון תרדנה האחת לליגה ג' גליל עליון, השנייה לליגה ג' גליל תחתון, השלישית ליגה ג' יזרעאל, והרביעית לליגה ג' שומרון. וכנ"ל ארבע הקבוצות הפחות טובות בליגה ב' דרום ירדו האחת לליגה ג' שרון, השנייה לליגה ג' תל אביב, השלישית לליגה ג' מרכז והרביעית לליגה ג' דרום. כמו כן, הקבוצות הטובות ביותר בכל אחת משמונה הליגות המרכיבות את ליגה ג' עולות ארבע קבוצות מכל מחוז לליגה ב' מהמחוז שלה.
משפחות כהן
ביהדות, כֹּהֵן הוא מצאצאי אהרן הכהן. זיהוי המשתייכים לכהנים על פי שם המשפחה "כהן" הוא המובהק ביותר. עם זאת, קיימות משפחות כהן נוספות בעלות ייחוד. להרבה שמות משפחה של משפחות כהנים, הצטרפו שמות לוואי, לרוב לפי מקום מושבם או מוצאם. על פי נתוני הלמ"ס, נכון ל-2017, אחד מכל 50 איש בישראל נושא את שם המשפחה כהן.
שמות משפחה נוספים.