ב-13 בספטמבר חצו כוחות הקורפוס את נהר המוזל, וב-15 בספטמבר שוחררו הערים נאנסי ולינוויל. ב-19 בספטמבר נתקלה הדיוויזיה המשוריינת ה-4, שהייתה חלק מהקורפוס, ב-2 בריגדות פאנצר והשמידה אותם. הלחימה באזור נמשכה עד ה-1 באוקטובר, וב-9 באוקטובר חצה הקורפוס את נהר הסיל. לאחר מנוחה של חודש חידש הקורפוס ב-8 בנובמבר את התקדמותו לעבר נהר הסאר, וב-20 בנובמבר חצה את הנהר. הקורפוס המשיך בהתקדמותו, וב-12 בדצמבר החל להילחם כנגד קו זיגפריד בגרמניה.
המתקפה הגרמנית בארדנים שהחלה ב-16 בדצמבר, גרמה לכוחות הארמייה השלישית לסוב צפונה, והקורפוס השתתף בלחימה כנגד האגף הדרומי של הבליטה הגרמנית.
גרמניה.
ב-15 בפברואר 1945 סיים הקורפוס בטיהור קו זיגפריד בגזרתו, והחל בהתקדמות לתוככי גרמניה. ב-18 במרץ כבש הקורפוס את באד קרויצנאך, וב-21 במרץ כבש את וורמס. למחרת חצה הקורפוס את נהר הריין באזור אופנהיים, ולאחר מכן כבש את מיינץ. ב-25 במרץ כבש הקורפוס את דרמשטאדט, ובאותו יום שלח ג'ורג' פטון את כוח באום מיחידות הקורפוס על מנת לשחרר את מחנה המלבורג, אולם הכוח נכשל במשימתו. ב-26 במרץ תקף הקורפוס את פרנקפורט, וכבש אותה לאחר 3 ימי לחימה. לאחר מכן כבש הקורפוס את הנאו (28 במרץ), את באד הרספלד (31 במרץ) ואת פולדה (2 באפריל), וב-3 באפריל נעצר הקורפוס בין גותה לזול. ב-4 באפריל גילו כוחות הקורפוס מחסן נאצי של אוצרות אמנות וזהב במכרה מלח במרקר, ולמחרת כבשו את מיינינגן.
לאחר מכן הופנה הקורפוס לכיוון דרום, על מנת להילחם בכוחות שהתבצרו בהרי האלפים. ב-11 באפריל כבש הקורפוס את קובורג, וב-16 באפריל כבש את ביירוית. ב-20 באפריל שוחרר מנטון אדי מתפקידו כמפקד הקורפוס עקב לחץ דם גבוה, ובמקומו מונה סטפורד לירוי אירווין. ב-23 באפריל שחרר הקורפוס את מחנה הריכוז פלוסנבירג, וב-25 באפריל הגיע לנהר הדנובה. ב-26 באפריל חצו יחידות הקורפוס את הדנובה דרומית-מערבית לרגנסבורג ונכנסו לאוסטריה, וב-4 במאי כבשו את לינץ. לאחר מכן הופנה הקורפוס לעבר פראג, אולם הקורפוס חבר ליחידות הצבא האדום באמשטטן, ושם שהה עם סיום הקרבות ב-8 במאי.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב כמה פעמים נוספות, ובשנת 1968 פורק באופן סופי.
הקורפוס ה-20 (ארצות הברית)
הקורפוס ה-20 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
ב-10 באוקטובר 1943 הוקם הקורפוס ה-20 על בסיס קורפוס השריון ה-4 שהוקם ב-5 בספטמבר 1942, ולמפקדו מונה וולטון ווקר.
ב-1 באוגוסט 1944 נחת הקורפוס בצרפת, ומיד הופעל במבצע קוברה כחלק מהארמייה השלישית בפיקודו של ג'ורג' פטון. עד מהרה כבש הקורפוס את לה מאן, וב-10 באוגוסט כבש את אנז'ה. ב-19 באוגוסט כבש הקורפוס את שארטר לאחר 5 ימי קרב, וב-23 באוגוסט כבש את פונטנבלו. הקורפוס המשיך בהתקדמות המהירה וחצה את נהר הסן, וב-27 באוגוסט תפס ראש גשר מעבר לנהר המארן. ב-31 באוגוסט כבש הקורפוס את ורדן, וחצה את נהר המז.
בתחילת ספטמבר נעצר הקורפוס לפני מץ, מחמת מחסור בדלק, ולאחר מכן השתתף בקרב על מץ שנמשך עד ה-13 בדצמבר. בדצמבר לחם הקורפוס בקרב על הבליטה באגף הדרומי של הבליטה הגרמנית, ולאחר מכן השתתף בפריצה לגרמניה. בימי המלחמה האחרונים חדר הקורפוס לאוסטריה, ושם שהה בסיום המלחמה ב-8 במאי.
ב-1 במרץ 1946 פורק הקורפוס, אולם בשנת 1957 הוקם שוב, ובשנת 1970 פורק באופן סופי.
שושלת ג'ואו המערבית
הקורפוס ה-23 (ארצות הברית)
הקורפוס ה-23 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-15 בינואר 1944 בפורט בואי, טקסס. הקורפוס נשלח לחזית המערבית, והשתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה כחלק מהארמייה ה-15 של לאונרד ג'רואו. ב-6 בפברואר 1945 מונה ג'יימס ואן פליט כמפקד הקורפוס, ובאפריל הוא הוצב ככוח כיבוש במערב גרמניה, באזור סביב טריר וקובלנץ, ובסיסו היה באוברשטיין. ביולי העביר הקורפוס את העמדות לידי צרפת. הקורפוס פורק ב-10 בפברואר 1946.
סטפן יוהאן סטפנסון
סטפן יוהאן סטפנסון (באיסלנדית: Stefán Jóhann Stefánsson; 20 ביולי 1894 – 20 באוקטובר 1980) היה פוליטיקאי איסלנדי שכיהן כמנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של איסלנד בין השנים 1938 – 1952. הוא שימש כשר החוץ הראשון של איסלנד וכשר לענייני חברה ומפברואר 1947 ועד דצמבר 1949 הוא כיהן כראש ממשלת איסלנד.
חייו.
סטפנסון נולד באייפיורדור (Eyjafjörður) שבצפון איסלנד. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Menntaskólinn í Reykjavík ברייקיאוויק ב-1918. ב-1922 הוא סיים את לימודי המשפטים. ב-1934 הוא נבחר לראשונה לאלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) וב-1937 התפטר. ב-1942 הוא נבחר בשנית וכיהן כחבר האלת'ינגי עד 1953. ב-1939 היא כיהן כשר לעניינים חברתיים ובשנים 1940 – 1942 כשר החוץ. ב-4 בפברואר 1947 הוא נבחר להיות ראש ממשלת איסלנד. ב-30 במרץ 1949 החליט האלת'ינגי שאיסלנד תצטרף לברית נאט"ו ועל רקע החלטה זו פרצו באיסלנד מהומות. ב-6 בדצמבר 1949 הוא סיים את תפקידו כראש הממשלה. בין השנים 1957 – 1965 הוא שימש כשגריר איסלנד בדנמרק ובחלק מתקופה זו שימש גם כשגריר באירלנד ובטורקיה.
על פי מסמכים שפורסמו על ידי הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן, פעל סטפנסון בשיתוף פעולה קרוב עם ה-CIA במהלך תקופת כהונתו כראש הממשלה ונראה שהוא החזיק באמונה שיש צורך בנוכחותם של הכוחות המזוינים של ארצות הברית באיסלנד כדי להגן עליה מפני מורדים קומוניסטים.
הקורפוס ה-22 (ארצות הברית)
הקורפוס ה-22 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת וייטנאם.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-9 בינואר 1944 וכמפקדו מונה הנרי טרל הבן. הקורפוס הוצב בפורט קמפבל, קנטקי. תחת פיקודו של ארנסט הרמון, נשלח הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. בינואר 1946 פורק הקורפוס. ב-10 בינואר 1966 הוקם הקורפוס מדש בפורט הוד, טקסס, ונשלח לווייטנאם. הקורפוס השתתף במלחמת וייטנאם כחלק מכוח השדה השני (II Field Force), ופורק ב-3 במאי 1971.
אלכסנדר שוולו
אלכסנדר שוולו (בגרמנית: Alexander Schwolow, נולד ב-2 ביוני 1992 בוויסבאדן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בשאלקה 04 בעמדת השוער.
קריירת מועדונים.
שוולו שיחק כנער במועדון והן ויסבאדן מעיר הולדתו. בשנת 2008, כאשר היה בן 16, החל לשחק בנוער של פרייבורג, ובשנת 2010 הפך לשוער של קבוצת המילואים של המועדון. בקבוצת המילואים ערך 51 הופעות, בהן ספג 77 שערים, ושמר 12 פעמים על רשת נקייה. בינואר 2012 הוקפץ שוולו לקבוצה הבוגרת של פרייבורג, ותחילה ישב על הספסל כשוער מחליף. רק במאי 2014 ערך שוולו את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, כשפתח בהפסד פרייבורג 2–3 להנובר 96. בקיץ 2014 עבר שוולו בהשאלה לשנתיים לארמיניה בילפלד, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–4 על זנדהאוזן במסגרת הגביע הגרמני. שוולו שיחק עונה אחת בארמיניה בילפלד, ובקיץ 2015 נקרא שוב לשחק בפרייבורג, שנשרה בלעדיו לליגת הבונדסליגה השנייה, על אף שנשארה עוד שנה בחוזה ההשאלה שלו לארמיניה בילפלד, משום שהקבוצה נשארה ללא שוערים לאחר מכירתו של רומן בורקי לבורוסיה דורטמונד. בעונת 2015/16 שוולו עמד בשערה של פרייבורג כשוער הראשון, וסייע לה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון. שוולו נשאר השוער הראשון גם בעונת 2016/17, בה הקבוצה סיימה באופן מפתיע בחלק העליון של הטבלה, והציג יכולת גבוהה. ב-4 באוגוסט 2020 לאחר שמונה שנים בפרייבורג חתם בהרטה ברלין. ב-15 ביוני 2022 הושאל לשאלקה 04.
קריירה בינלאומית.
שוולו הופיע בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה עד גיל 20, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
תארים.
עם פרייבורג:
אלכסנדר שוולוב
אלכסנדר שבולו
אלכסנדר שבולוב
וינצ'נזו גריפו
ישיבת זיכרון מיכאל
ישיבת זיכרון מיכאל היא ישיבה חרדית-ליטאית השוכנת בזכרון יעקב.
הישיבה הוקמה הוקמה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 כחלק מ”המרכז לחינוך תורני“ (מ.ל.ת.) מיסודו של הרב שלום מאיר יונגרמן. בשנותיה הראשונות תפס כולל האברכים של הישיבה את המקום המרכזי בה, ובמהלך שנות ה-90 גדל מספר בחורי הישיבה. כיום עומד מניין הבחורים סביב מאתיים יחד עם הסניף בבני ברק.
היסטוריה.
בשנת 1968 הקים הרב שלום מאיר יונגרמן קרייה חרדית בזכרון יעקב הכוללת ישיבות קטנות ומתיבתות, כולם תחת הארגון מ.ל.ת - מרכז לחינוך תורני.
הישיבה נחנכה לקראת שנת הלימודים ה'תשמ"ט, בידי הרב יונגרמן ונקראה "זיכרון מיכאל" על שם אביו. בראשות הישיבה הועמד הרב אלחנן אילן מילר וכיהן בה שנתיים כראש ישיבה, לאחר פרישתו בתום תקופת כהונה קצרה, מינה הרב יונגרמן שהיה מקורבו של הרב חיים שאול גריינימן, את הרב יוסף חיים בן דב, והרב ישראל מנחם הירשפלד, חתניו של הרב גריינימן לעמוד בראש הישיבה. המנהל הרוחני הוא הרב חיים שלום וייס, חתנו של הרב דב יפה, המשגיח הרוחני בישיבה במשך כל השנים היה הרב דב יפה מחבר הספר לעובדך באמת.
הלימוד בישיבה מתנהל כמקובל בחוג חזון איש לאור דרכו בלימוד התורה של החזון איש. הלימוד הוא לפי "סוגיות", נושאים נבחרים במסכת כמקובל בישיבת סלבודקה בבני ברק, ולא לפי סדר דפי המסכת כמקובל בשאר הישיבות. בנוסף מושם דגש בישיבה על ידיעת ההלכה ושמירתה בקפדנות שהיא עיקר עבודת ה' בתפיסתו של החזון איש.