במהלך כהונתו כנשיא ההיברו יוניון קולג' הביא לפתיחת המוסד לכיוונים חדשים, ובכך השפיע על היהדות הרפורמית כולה. ב-1974 הסמיך את סאלי פריסנד לרבה הראשונה באמריקה. ב-1975 הוסמכה ברברה הרמן כחזנית לראשונה. ב-1992 הוסמכה נעמה קלמן כרבנית הראשונה בישראל. בסוף שנות השמונים פתח את שערי המוסד להומואים ולסביות ובהמשך יסד את המכון ליהדות ומיגדר (Judaism and Sexual Orientation) במטרה לשלבם במעגל החיים היהודי.
פרסומים.
גוטשאלק פרסם מעל 100 ספרים, מאמרים ופרסומים אחרים.
חיים אישיים.
היה נשוי לג'ינה שראג, נישואים שהסתיימו בגירושין. ב-1977 נישא לדיאן זף פרנק. לגוטשאלק 4 צאצאים, שניים מנישואיו הראשונים ושניים מנישואיו השניים.
מנהלת המרכבה והרק&quot;מ (מנת&quot;ק)
דורון חרמוני
דורון חרמוני (26 ביוני 1954 – 24 ביוני 2016) היה רופא ישראלי, פרופסור לרפואת המשפחה וחוקר. כיהן כראש החוג למדעי ההתנהגות בפקולטה לרפואה בטכניון, ראש החוג לרפואת המשפחה בטכניון, וראש החוג לרפואת המשפחה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
חרמוני נולד בישראל, ב-1973 התחיל לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אותם סיים בהצטיינות ב-1976.מייד לאחר מכן התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון, אותם סיים ב-1982 וראה עצמו כתלמידו המובהק של פרופסור טומי ספנסר.
קריירה רפואית.
את הסטאז' ביצע בבית חולים מאיר שבכפר סבא ואת ההתמחות ברפואת המשפחה עבר בשירותי בריאות כללית, במהלך ההתמחות עבד כרופא בקיבוץ מגן ובנתיבות, עבר לצפון והיה רופא הקיבוץ בגעתון, מ-1986 ועד לשנת 2001 רופא במעגן מיכאל והחל ב-2001 כרופא בכפר ויתקין. החל ב-2005 עבד הן כרופא משפחה במרפאה עצמאית בזכרון יעקב והן כבקר רפואי במחוז שרון-שומרון של שירותי בריאות כללית.
קריירה אקדמית.
בשנים 2000–2006 כיהן כראש החוג למדעי ההתנהגות בפקולטה לרפואה בטכניון.
בשנים 1998–2000 ו-2005–2007 כיהן כראש החוג לרפואת המשפחה בטכניון.
בשנים 2001–2005 היה מנהל המחלקה לרפואת המשפחה של מחוז חיפה וגליל מערבי בכללית.
ב-2008 מונה למרצה בכיר בפקולטה לרפואה בתל אביב וב-2015 מונה לפרופסור ויו"ר החוג לרפואת המשפחה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, תפקיד אותו מילא עד פטירתו.
בסולם האקדמי כיהן בתפקידים רבים ממדריך קליני לסטודנטים במרפאה שלו ועד מדריך מתמחים. ריכז קורסים ופיתח קורסים חדשים. מילא תפקידים שונים בוועדות שונות בפקולטה לרפואה בטכניון ובמועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
חיים אישיים.
היה נשוי למיקי, אב לשלושה בנים ובת.
פרסים.
בשנת 1985 קיבל חרמוני את פרס נשיא המדינה יחד עם חבריו לפרויקט "פעילי בריאות בנתיבות": ד"ר אלחיאני, ד"ר מנקוטה, ד"ר סיוון, ד"ר קולנדר. - יוזמה ייחודית שזכתה להוקרה והכרה בישראל ומחוצה לה.
מחקרים.
חרמוני היה חוקר מושבע ופרסם יותר מ-70 מאמרים בעיתונות המדעית המבוקרת, 55 מהם מאמרי מחקר מקוריים. תחומי המחקר שלו היו מגוונים ביותר וכללו בין היתר: רפואת משפחה, מעורבות הקהילה בקידום בריאותה, דיכאון במרפאות בישראל ובמדינות אחרות בעולם, השפעות קורס של פעילי בריאות על הידע בשימוש אנטיביוטי, אפיון סיבות לכישלון ביצוע תורי המשך במרפאות בישראל, שיטה מהירה לאבחון דלקת גרון סטרפטוקוקלית במרפאות, מעקב של 16 שנים על תמותה בכפר אחד בישראל, רפואה אלטרנטיבית או משלימה, שינוי גישה בלימוד סטודנטים לרפואה במרפאות, ידע וגישות בנוגע ל- HIV\ AIDS בקרב סטודנטים לרפואה, אקולוגיה של טיפול רפואי בקרב טייסי חיל האוויר.
מחקרים בתחומים קליניים: כאבי גב תחתון וגישות טיפול, טיפול בחולי סרטן, סוכרת, קרדיולוגיה, שברים בירך.
סוזן לנוקס
סוזן לנוקס (באנגלית: Susan Lenox (Her Fall and Rise)) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1931 עם גרטה גרבו וקלארק גייבל בתפקידים הראשיים. זה הסרט היחיד שבו הופיעו ביחד.
התסריט מבוסס על הרומן Susan Lenox (Her Fall and Rise) דייוויד גרהם פיליפס משנת 1912.
תקציר העלילה.
הלגה אולין (גרטה גרבו) נולדה מחוץ לנישואים. אמה מתה בלידה והיא גדלה אצל דודה קרל (ז'אן הרשולט) שהחזיק אותה כשפחה בביתו ובהגיעה לבגרות רצה לכפות עליה נישואים לג'ב מונסטרום (אלן הייל), אדם מבוגר וגס. היא התנגדה לכך וכאשר מונסטרום ניסה לכפות עליה יחסים, היא ברחה מהבית בתוך סופה עזה ומצאה מקלט באסם בחווה סמוכה סמוך שם גילה אותה בעל החווה, רודני ספנסר (קלארק גייבל).
ספנסר מטפל בה והיא מתחילה להתאהב בו. הוא אדריכל וחייב לנסוע לתחרות בדטרויט. הלגה נשארת בבית אבל לשם מגיעים אביה ומונסטרום. היא מתנגדת להם בכוח ובורחת עם הכירכרה שלהם לתחנת הרכבת שם היא נכנסת לקרון שבו להקת וודביל של וין ברלינגהם "ברלי" (ג'ון מיליאן). היא לא מגלה להם את שמה והם נותנים לה את השם סוזן לנוקס. השוטרים שהוזעקו למקום מחפשים ברכבת אבל ברלי מחביא אותה בתאו בתמורה שתהפוך לפילגשו.
באחת ההופעות פוגש אותה ספנסר אבל לאחר שמתברר לו שהיא פילגשו של ברלי, הוא חובט בו ובורח.
סוזן עוזבת את הלהקה וברכבת מתוודע אליה מיליונר בשם מייק קלי (הייל המילטון) שלוקח אותה לניו יורק להיות פילגשו. היא הופכת להיות ידוענית בחברה הגבוהה בעיר. היא ממשיכה להתעניין בספנסר וכשמתברר לה שפוטר מעבודתו בגלל תפקוד לקוי, היא מארגנת לו דרך קלי, חוזה יקר לפרויקט בנייה גדול. ספנסר מוזמן לקלי, פוגש בסוזן ולאחר שמתברר לו שהחוזה הוא בזכותה, הוא בורח.
סוזן מודיעה לקלי כי היא אינה אוהבת אותו ועליה לחפש את ספנסר. היא מוותרת על כל מנעמי העושר ומתחילה לעבוד כרקדנית ו"מארחת" במועדונים זולים ברחבי ארצות הברית עד שהיא מוצאת את עצמה במועדון זול בעיר נמל בדרום אמריקה. למועדון מגיע מיליונר אמריקאי, רוברט ליין (איאן ליין) ומציע לה להצטרף לשייט תענוגות ביאכטה שלו. למקום מגיעים גם מלחים ובתוכם ספנסר, לבוש בגדים מרופטים ומזוקן. הם מחליפים האשמות הדדיות אבל לבסוף מתרככים ונופלים זו בזרועותיו של זה.
בלה לאזאר
דר' בלה לאזאר (במקור ברל לאזאר, בהונגרית: Lázár Béla; אוראדיה, 8 בפברואר 1869 – בודפשט, 28 במאי 1950) היה סופר בתחום האמנות יהודי-הונגרי. חוקר בולט של הצייר האימפרסיוניסטי ההונגרי לאסלו פאל בתחום האמנות והציור. היה חבר מייסד ומנהל של גילדת מונקאצ'י.
ביוגרפיה.
לאזר למד בבודפשט, במינכן ובפריז. בין שתי מלחמות העולם היה מנהל מוזיאון ארנסט במשך עשור. בשנת 1928 הקים והוביל את גילדת מונקאצקי יחד עם הצייר והגרפיקאי ההונגרי- יהודי לאיוש מרק, היה להם השולחן קבוע בבית הקפה היפני בשדרות אנדראשי 45 בבודפשט. הוא חיפש ומצא את ציוריו של לאסלו פאל שצייר פאל בברביזון בפריז וארגן מהם תערוכה פעמיים. הוא ניסה להכיר לציבור ההונגרי את האמנויות היפות המודרניות. פרסם מאמרי אמנות רבים ביומוני בודפשט, בכתבי עת לאמנות ובכתבי עת לביקורת אמנותית ואף פעל כסופר. הוא פרסם כמה כותרים יקרי ערך בתולדות האמנות.
לאזאר כתב ספרים על ציירים קלאסיים ישנים, כדוגמת אדם מאניוקי, מיהאי מונקאצ'י, מיהאי זיצ'י, ועל צייר הרנסאנס הגרמני ברנהארד שטריגל. הוא חקר את גוסטב קורבה ואת אמנות האימפרסיוניסטים בכלל ופול גוגן בפרט. בין המודרניסטים ההונגרים הוא ניתח את העבודות של לאסלו פאל, יאנוש פאדרוס, פאל סיניאי-מרשה, יוז'ף ריפל-רונאי, בלה איוואני-גרונוולד ועוד.
כמה מספריו פורסמו בפריז, אחד או שניים מהם פורסם בשטרסבורג, בברצלונה, בלייפציג ובווינה, ורוב עבודותיו פורסמו בבודפשט.
הקוראים יכלו ללמוד מכתביו גם על הרפתקאות ואגדות רבות שהיו קשורות לאמנים. באחד מכתביו אודות מונקאצקי תיאר את המפגש של מונקאצ'י הצעיר עם הליסטים של המישור ההונגרי הגדול:
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אמה, בתם של הנריק ברכר ומריה וייס, אותה נשא לאישה ב־22 בדצמבר 1906 בבודפשט. הם התגרשו בשנת 1925. ב־14 באפריל 1925 נשא לאישה את אדית, בתם של אדולף שאנצר ואטלקה הורוביץ.
ז'ורז'ה ז'זוש
ז'ורז'ה פרננדו פיניירו דה ז'זוש (בפורטוגזית: Jorge Fernando Pinheiro de Jesus; נולד ב-24 ביולי 1954) הידוע בשמו ז'ורז'ה ז'זוש, הוא כדורגלן עבר פורטוגזי, ומאמן כדורגל המאמן את פנרבחצ'ה.
ככדורגלן, שיחק ז'זוש בלא פחות מ-13 מועדונים בליגה הפורטוגלית המקומית, כאשר תשע עונות מהן בליגה הבכירה. כמאמן, אימן כבר ב-14 מועדונים שונים נכון ל-2020, רובם בליגה הפורטוגלית.
קריירת משחק.
ז'זוש, בנו של וירג'ולינו אנטוניו דה ז'זוש ששיחק גם הוא בספורטניג ליסבון בשנות ה-40, נולד באמדורה, ליסבון, וסיים את לימודי הכדורגל שלו באותו מועדון של אביו. הוא שיחק עם הקבוצה הראשונה של ספורטינג בעונת 1975/76, הוא הופיע ב-12 משחקים באותה העונה וסיים עם הקבוצה במקום החמישי. לאחר מכן, שוחרר מהקבוצה ועבר במספר מועדונים דוגמת יובנטודה ספורט קלוב, אוניאו דשפורטיבה דה לייריה, ויטוריה סטובאל ועוד, בסך הכל ערך 166 הופעות בהן כבש 14 שערים. ז'זוש פרש ממשחק פעיל בשנת 1990 בגיל 36. בסך הכל שיחק ב-13 מועדונים במהלך הקריירה.
קריירת אימון.
לאחר שהתחיל קריירת אימון עם אמורה, עבר ז'זוש בדצמבר 1993 לפליגיראס וסייע למועדון לעלות לליגה הבכירה בה היה עד 1998. בהמשך, הוא הוביל את אסטרלה דה אמדורה בשנים 2003–2004 הוא עזר לויטוריה סטובאל להימנע מירידה מליגת העל וסיים שתי נקודות לפני הקבוצה שאחריה. לאחר מכן, חזר לקדנציה שנייה באסטרלה דה אמדורה.