ג'נדרסייד (מאנגלית: Gendercide) הוא השמדה שיטתית של בני מגדר מסוים, בעיקר סמוך להולדת תינוק ממגדר זה או קודם לכן, באמצעות הפלה מלאכותית בעקבות גילוי מין העובר. בתקופתנו רווחת גישה זו במדינות מסוימות כהשמדה שיטתית של בנות, בזמן ההיריון, בהפלה מלאכותית, או מיד לאחר הלידה, ברצח תינוקות בנות.. אזכור ראשון לרעיון מופיע בספר שמות, בציווי של פרעה: .
מקור המונח.
את המונח ג'נדרסייד טבעה בשנת 1985 הפמיניסטית האמריקאית מארי אן וורן, בספרה "Gendercide: The Implications of Sex Selection":
ג'נדרסייד בהיסטוריה.
האזכור הראשון לתופעה זו, הוא כאמור בספר שמות כאשר פרעה גזר על השמדת הזכרים של עם ישראל בתקופת השעבוד במצרים.
בקרב שבטי ערב, בתקופת הג'אהליה, היה מקובל מנהג "ואד אל-בנאת". כאשר הייתה תקופה קשה של רעב או בצורת, היו קוברים תינוקות נקבות מיד לאחר הלידה, מתוך העדפה להשקיע את מלאי המזון, בגבר שיוכל בעתיד להצטרף כלוחם בשבט, ולא באישה.
ג'נדרסייד כלפי נשים.
היחס הנורמלי בלידה הוא 102 עד 106 זכרים לכל 100 נקבות. עם זאת, במדינות מסוימות באסיה נצפה יחס גבוה יותר, שמגיע עד ל-130 זכרים ל-100 נקבות. יחס חריג כזה מעיד על העדפה להולדת בנים, כתוצאה מגורמים חברתיים, תרבותיים וכלכליים שלהם יש שורשים עמוקים.
התפתחותה, בחצי השני של המאה העשרים, של בדיקת אולטרה סאונד להיריון, המאפשרת לזהות את מין העובר בשבוע ה-15 להיריון, יצרה אפשרות להפסיק היריון לאחר שנודע שהעובר הוא נקבה. התפתחות זו מומחשת בהשתנות היחס בין זכרים לנקבות בלידה בסין, שבה מדיניות הילד האחד מחזקת את התופעה:
בהודו הורים מעדיפים בנים על פני בנות, על מנת שאלה ידאגו להם בזקנתם, משום שהבת שנישאת מצטרפת למשפחת בעלה. בנוסף, המוהר הנדרש לנישואי בת גבוה מאוד.
בנוסף למדינות במזרח אסיה ובמרכזה, התופעה נצפתה גם בגאורגיה ובארמניה. קוריאה הדרומית, שבה הייתה התופעה נפוצה, נקטה צעדים אחדים למניעתה, והגיעה ליחס נורמלי בין זכרים לנקבות בלידה.
במדינות שבהן מקובל ג'נדרסייד נגד נשים נוצר מחסור בנשים כבנות זוג הגורם לרווקים בעל כורחם, וגורר בעיות נוספות, כגון סחר בנשים ותקיפה מינית של נשים.
רצח על חילול כבוד המשפחה, שקורבנותיו הם בדרך כלל נשים, הוא סוג נוסף של ג'נדרסייד. על פי הערכות הקרן לאוכלוסייה של האומות המאוחדות, עד כ-5,000 נשים נרצחות מדי שנה ברחבי העולם על רקע חילול כבוד המשפחה. אמדנים אחרים מדברים על מספרים גדולים בהרבה - למעלה מ-20,000 בשנה. התופעה מתרחשת בעיקר במדינות מוסלמיות במערב אסיה, בצפון אפריקה וגם בחלקים מדרום אסיה.
ג'נדרסייד כלפי גברים.
במלחמות נצפית לעיתים השמדה שיטתית של גברים בוגרים. בשנים 1986–1989 ערך המשטר בעיראק את מבצע אל-אנפאל נגד האוכלוסייה הכורדית בצפון המדינה. המבצע הפך לרצח עם, שבו נרצחו גברים ונשים, אך ניתנה בו תשומת לב מיוחדת להשמדת גברים "בגיל לחימה" (15–50 שנים). בטבח סרברניצה, שהתרחש ביולי 1995 בסביבות העיר סרברניצה בבוסניה והרצגובינה, נרצחו בין 7,800 ל-8,000 גברים בוסנים.
קיסרית הקטלב
קֵיסָרִית הַקְּטָלָב (שם מדעי: "Charaxes jasius", שם קודם: נִימְפִית הַקְּטָלָב) היא פרפר היום הגדול ביותר בישראל ואירופה. היא פרפר טרופי - שריד מתקופה חמה-טרופית קדומה אשר שררה באזור הים התיכון ואירופה. כיום נפוצה בדרום אירופה וצפון אפריקה, בארצות אשר שוכנות לחופי הים התיכון. בישראל, הצמח הפונדקאי שלה הוא הקטלב.
תיאור הפרפר.
הנקבה גדולה בהרבה מן הזכר: מוטת כנפיה היא 100–108 מ"מ, בעוד שמוטת כנפיו של הזכר היא 80–84 מ"מ. בצד העליון, הכנפיים ברובן כהות, שחורות-חומות, ובעלות שוליים צהובים. בתחתית הצד העליון מופיעים כתמים כחולים. הצד התחתון הוא מורכב ומרשים, וכולל כתמים בצבעי חום קרוב לגוף, ואז פס לבן, כתמים כתומים, חומים וצהובים ושוליים כהים. בקצה הכנפיים האחוריות ישנם שני 'זנבות'.
התנהגות הפרפר.
פעילות פרפר קיסרית הקטלב מתרכזת על פסגות גבעות והרים עד לגובה של כ-800 מטר. בישראל הוא פעיל במרכז וצפון ישראל, סביב ריכוזי עצי קטלב.
הפרפר ניזון מפירות רקובים ומצוין כי יכול לאכול גם שרף עץ, פגרים או צואה.
הזכר הוא טריטוריאלי, תוקפני ומהיר. הוא יושב בעמדת שליטה, שהיא לעיתים קרובות ענף בולט של קטלב, ליד רחבה שבה מצויים עצי קטלב נוספים. הזכר מגרש מהטריטוריה שלו זכרים נוספים מאותו המין, ובנוסף גם פרפרים ממינים אחרים, שפיריות ואפילו ציפורים גדולות יותר כמו בולבול.
מחזור חיים.
ישנם שניים או שלושה מחזורי חיים בשנה - ממאי עד אוקטובר.
ביצה.
בישראל, הנקבה מטילה ביצים יחידות על צידם העליון של עלי עץ הקטלב. הביצה צהובה או ירוקה בתחילה, בקוטר 1.5 מ"מ ובעלת צורה כדורית, מלבד הצד העליון שהוא שטוח. עם הזמן, מופיעה טבעת חומה דקה בצידה העליון של הביצה.
זחל.
הזחל בוקע כ-7–10 ימים לאחר ההטלה, ולאחר הבקיעה הוא אוכל את קרום הביצה.
תיאור הזחל.
הזחל באורך של כ-5 מ"מ, בצבע צהוב-ירקרק ובעל קרניים: 4 קרניים בראש ו-2 נוספות אדומות-כהות בקצה גופו. לאחר ההתנשלות הראשונה, הזחל הופך לירוק, והוא נשאר ירוק עד להתגלמות. הזחל גדל עד לאורך של כ-65 מ"מ. עור הזחל ירוק קטיפתי. המראה הקטיפתי נגרם עקב גבשושיות קטנטנות לבנות שעל פני גופו. הוא בעל פס לבן-צהבהב בתחתית צידי גופו ובעל עיניים מדומות דמויות טיפות, בעלות מרכז אפור, הן עצמן צהובות ופס שחור דק מסביבן. את ראשו של הזחל מעטרות ארבע "קרניים" אדומות (או אדומות ולבנות) שאורכן 3–4 מ"מ.
התנהגות הזחל.
הזחל בוחר עלה אחד שבו הוא נמצא במהלך היום. על עלה זה הוא טווה קורים. בכל ערב הוא יוצא מעלה זה אל עלים אחרים כדי לאכול. על מנת שיוכל לחזור בחזרה אל העלה, הוא טווה קורים מעלה הבסיס אל העלים האחרים, וכך מגשש את דרכו בחזרה. הזחל אוכל עלים אשר נמצאים במרחק של בין 5–60 ס"מ מעלה הבסיס. לאחר שהזחל סיים לאכול את העלה, הוא חותך את פטוטרת העלה שאכל כך שהעלה נופל על האדמה ולא נראה זכר לעלה אכול - דבר המסווה את הימצאות הזחל על העץ. הזחל אוכל בשעות הערב והלילה ולפנות בוקר, וחוזר מדי בוקר אל עלה הבסיס.
הזחל של דור הסתיו מתנהג שונה - הוא נכנס לדיאפאוזה ואוכל רק בימי שמש חמים.
כאשר מתקרב זמן ההתגלמות, הזחל עובר לענף אחר. בדרך כלל הזחל יבחר ענף אופקי. הזחל טווה קורים לצורך חיזוק פטוטרת העלים הסמוכים אליו, ותולה את עצמו במהופך.
גולם.
הגולם תלוי במהופך (הראש כלפי מטה). צבעו ירוק, והוא קצר (כ-30 מ"מ) ורחב. הוא בוקע כעבור חודש כאשר הטמפרטורות הן כ-17–20 מעלות.
הגולם בחודשים אוקטובר-נובמבר עובר דיאפאוזה עד לאביב הבא.
אריק החמישי, מלך דנמרק
אריק החמישי - קליפינג (בדנית: Erik V - Klipping; 1249 – 22 בנובמבר 1286) היה מלך דנמרק מ-1259 ועד למותו. הוא היה בנו של כריסטופר הראשון, מלך דנמרק ועד 1264 הוא מלך תחת חסותה של אמו, מרגרטה. מ-1261 ועד 1262 הוא היה כלוא בהולשטיין בעקבות תבוסה צבאית. לאחר מכן הוא גודל בברנדנבורג.
כינויו.
כינויו של אריק החמישי, "קליפינג" (Klipping) או "גליפינג" (Glipping) מתייחס למטבע מימי הביניים שהיה נהוג לחתוך (כמו המילה clip באנגלית) כדי להוריד את ערכו. ההסבר העממי שהיה נהוג בעבר הוא שאריק היה ממצמץ יתר על המידה (בדנית: glippe, למצמץ), לא מקובל כיום. הכינוי הוא למעשה התייחסות אכזרית לחוסר אמינותו. רמז לכך שהוא היה "טועה במתן עודף" כלפי עמו וממלכתו.
מלך.
כאשר מת אביו, כריסטופר הראשון, היה אריק צעיר מדי למשול בזכות עצמו. המועצה המלכותית מינתה את אמו, המלכה מרגרטה כעוצרת. מרגרטה הייתה בתו של הרוזן סמבור השני מפומרניה ואישה פיקחית ואינטליגנטית. כבר בהתחלה היא נאבקה לשמור את בנה על כס המלכות כנגד שני אויבים רבי עוצמה: הארכיבישוף יקוב ארלנדסן, שהטיל נידוי על הבישוף שביצע את משיחת ההכתרה של אריק והדוכס ולדמר מדרום יוטלנד.
מי שניצל את המצב היה ירימר השני מריגן שקיבץ צבא של ונדים ופלש לזילנד. המלכה מרגרטה גייסה צבא, אך ב-1259 היא הובסה קשות בקרב שהתחולל ליד רינגסטד. ירימר המשיך ותקף ובזז את קופנהגן מאוחר יותר באותה שנה. הוא העביר את צבאו לסקונה והמשיך במסע המלחמה שלו. לרוע מזלו, הוא נתקל בחמת זעמה של אשת איכר, שהרגה אותו והונדים נמלטו בחזרה לריגן.
בהאמינו שהפלישה הוונדית הציגה את המלכה כחלשה, מרד הדוכס ולדמר. המלכה נאלצה לגייס צבא נוסף ולצעוד ליוטלנד כדי להעמידו במקומו. היא הביסה אותו וכאשר היא ניהלה איתו משא ומתן לשביתת נשק, הוא קיבץ את בעלי בריתו בצפון גרמניה כדי לסייע לו לתקוף אותה. הכוחות המשולבים הביסו את המלכה מרגרטה בקרב. כתוצאה מכך נשבו מרגרטה ובנה אריק והיא אולצה לוותר על כל הנחלות המלכותיות בדרום יוטלנד כדי להבטיח את שחרורם.
מרגרטה שחררה את הארכיבישוף ארלנדסן מתוך מחשבה שהוא יהיה אסיר תודה, אך הוא הטיל חרם על כל דנמרק בניסיון לאלץ את מרגרטה ואת אריק לוותר על כס המלכות. ב-1263, בתוקף תפקידה כעוצרת הממלכה, כתבה מרגרטה לאפיפיור אורבנוס הרביעי ובקשה ממנו להתערב בנעשה. לאחר כמה שנים של התפלפלות, נעתר האפיפיור לכמה מבקשותיה של המלכה. הוא פרסם היתר לשינוי תנאי סדר הירושה הדני כך שנשים יוכלו לרשת את הכתר. כך התאפשר לאחיותיו של אריק לרשת את כס המלכות במקרה שהוא ימות מבלי להותיר אחריו צאצאים. למרות שהאפיפיור העניק את ההיתר הזה, הוא מעולם לא הגיע לידי מימוש. בסופו של דבר, ירש בנו של אריק, אריק השישי את כס המלכות.