בעת לכידת הספינה היה מצבה כה רעוע עד כי כאשר נגררה על ידי ספינת חיל הים הבריטי נשבר הגה ה"ליברטאד" שלא יכול היה לעמוד בעומס השיט המהיר.
ריקוד ויטוס הקדוש
לנדא
לנדוי
פיטר פרלר
אוטוטרופיה
Capture the flag
תפוס את הדגל
מינרלי חרסית
מינרלי חרסית - קבוצה של מינרלים השייכים לקבוצת המינרלים הפילוסיליקטים (סיליקטים במבנה של לוחיות).
מינרלי חרסית הם מינרלים יציבים מאוד שהם תוצרים של בלייה או של פעולת תמיסות מימיות חמות (מקור הידרותרמי) על פלדספטים (פצלות השדה) ומינרלים אחרים (אך לא קוורץ). המינרל מאופיין בגביש זעיר הבנוי מסיליקה (SiO2) ואלומינה (Al2O3) ובנטייה לספוח מים. בחלק מהמינרלים יש כמות משתנה של ברזל, מגנזיום, מתכות אלקליות, תחמוצות של מתכות אלקליות עפרוריות וקטיונים נוספים. למינרלי חרסית יש מבנה דומה לנציץ, והם בנויים מלוחיות משושות.
מינרלי חרסית נפוצים מאוד בסלעי משקע המכונים לוטיטים או פליטים (lutitites, pelites), סלעים קלאסטיים השייכים לקבוצת סלעים בעלי גרגיר עדין הקטן מ-60 מיקרון, כדוגמת אבן טין (Silt), שגודל הגרגירים שלה בין 1/16 ל-1/256 מ"מ וחרסית - סלע שגודל גרגיריו קטן מ-1/256 מ"מ. מינרלי חרסית נפוצים גם בסלעים מותמרים בעלי גרגרים דקים כדוגמת צפחה ופיליט.
במינרלי החרסית נעשה שימוש בתעשיית הקרמיקה, בקידוחי מים ונפט, בבניין ובייצור נייר. למינרלי חרסית חשיבות בחקלאות שכן מינרלי החרסית הם מרכיבים משמעותיים בקרקע, וכמותם ומהותם קובעים במידה רבה את תכונות הקרקע.
מבנה.
כמו כל הפילוסילקטים מאופיינים מינרלי החרסית במבנה של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. במבנה הבסיסי יש שני סוגי שכבות. סוג אחד הוא שכבה של ארבעונים (טטרהדרונים) של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הארבעונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הארבעון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בארבעונים.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מתמניונים (אוקטהדרונים - גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום וברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
סיווג מינרלי החרסית נקבע על פי הצורה בה השכבות של הארבעונים ושל התמניונים מתחברים ללוחיות. המינרל מכונה חרסית של 1:1 כאשר יש שכבה אחת של ארבעונים ושכבה אחת של תמניונים בכל לוחית. המינרל מכונה חרסית של 2:1 כאשר שכבה אחת של תמניונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של ארבעונים, בדומה לקבוצת הנציצים. הרכב השכבות של הארבעונים והתמניונים קובע אם הלוחית תהיה נטולת מטען חשמלי או בעלת מטען חשמלי שלילי. דוגמה למצב בו יהיה ללוחית מטען חשמלי שלילי הוא כאשר אלומיניום מחליף את הצורן בארבעון. הסיבה לכך היא שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי.
בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים. לעיתים היא ריקה, לעיתים היא מכילה מים, ובמקרה שללוחית יש מטען חשמל שלילי יהיה פיצוי חשמלי בצורת קטיון אשלגן או נתרן שיחבר בין הלוחיות ויהווה את שכבת הביניים. גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים.
סוגים.
מינרלי חרסית כוללים את הקבוצות הבאות:
למרבית הקבוצות דלעיל קיימות תערובות של מינרלי חרסית. רמת הסידור של המינרלים בתערובת נעה בין אקראית למסודרת, ומתוארת על ידי המונח רייכוויט (Reichweite) שמקורו בגרמנית ופירושו תחום. R0 מתאר סדר אקראי ותערובות בעלת סדר גבוה מקבלות את הסיווג R3. לדוגמה, מאמרים מקצועיים יתייחסו לתערובת איליט-סמקטיט כבעלת רמת סדר של R1. לעיתים מקבלות תערובות של מינרלי חרסית שהן ברמת סדר R1 מושלמת שם משלהן. תערובת כלוריט-סמקטיט בעלת סדר R1 מכונה קורנסיט, ותערובת איליט-סמקטיט בעלת סדר R1 היא רקטוריט.
אלן בנט
אָלן בֵנְט (באנגלית: Alan Bennett; נולד ב-9 במאי 1934) הוא סופר, מחזאי ושחקן אנגלי.
בנט נולד בלידס להורים קשי יום, אביו קצב ואמו עקרת בית. בילדותו אהב שפות ולמד רוסית בבית ספר צבאי לשפות, דרכו התקבל בבגרותו לאוניברסיטת קיימברידג'. בהמשך עבר ללמוד היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד, שם התמחה בהיסטוריה של ימי הביניים. לבסוף החליט שמסגרת אקדמאית איננה מתאימה עבורו ופנה לעולם הבידור.
באוגוסט 1960 הצטרף בנט לפיטר קוק, ג'ונתן מילר ודאדלי מור ויחדיו העלו את הקברט הסאטירי "מעבר לשוליים". ההצגה הפכה את הרביעייה למפורסמת בין לילה וזכתה להופעות חוזרות בלונדון וניו יורק.
בין יצירותיו הרבות מאז, סדרת המופת של מונולוגים לטלוויזיה "ראשים מדברים", המחזה הקומי "הזין של קפקא" (1986), המחזה "טירופו של המלך ג'ורג' השלישי" (1991) והתסריט לסרט המבוסס עליו "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994), וכן סיפורים קצרים רבים.
בנט זכה בפרס טוני על ההצגות "Beyond the Fringe" (1963) ו"נערי ההיסטוריה" (2006).
דוד עמירן
דוד עמירן (קלנר Kalner) (1910 – 2003) היה גאוגרף וחוקר ארץ ישראל, חתן פרס ישראל לשנת 1977 על תרומתו לחקר הגאוגרפיה בארץ.
קורות חיים.
עמירן נולד בשם הורסט קֶלְנֶר בשנת 1910 בברלין בירת גרמניה. למד גאוגרפיה באוניברסיטאות פרייבורג ופרנקפורט בהנחייתו של הנס שראפפר. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ברלין, ממנה יצא להרי אורל ברוסיה לסקר גיאומורפולוגי, ובסיום מחקרו החליט לעבור לשווייץ, עקב עליית הנאצים לשלטון. באוניברסיטת ברן סיים דוקטורט על נהרות באיטליה. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל.
לאחר עלייתו לארץ ישראל התקבל כעוזר בספרייה של הגאולוג יהודה פיקרד. בשנת 1937 יזם את הוצאת אטלס ארץ ישראל, אך בטרם מימוש הרעיון גויס לשורות הצבא הבריטי ושירת ביחידת המיפוי במצרים ובאירופה. בשובו ארצה שירת בשירות המיפוי המנדטורי ובמלחמת העצמאות השתתף בלחימה.
בתום המלחמה הקים את המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים - הראשונה בארץ - ועמד שנים רבות בראשה. היה פעיל בתוך מוסדות האוניברסיטה העברית (בין השאר כיהן כסגן נשיא האוניברסיטה) ומחוץ לה. הוא שימש גם כיו"ר המועצה המדעית במשרד ראש הממשלה והיה הנשיא הראשון של האגודה הגאוגרפית הישראלית (1961–1977).
דוד עמירן היה חבר ועד של החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה במשך עשרות שנים. בשנות החמישים יסד עם פרופ' רייפנברג את הרבעון Israel Exploration Journal והיה בין עורכיו שנים רבות. בעבודתו האקדמית הביא לייסוד המכון לחקר המדבר ומכון ירושלים לחקר ישראל, בראשו עמד בשנים 1978–1984.
העמיד תלמידים הרבה – רבים מהם היו פרופסורים לגאוגרפיה באוניברסיטאות השונות בארץ.
היה הראשון לזכות בפרס ישראל בתחום הגאוגרפיה, בשנת 1977.
היה נשוי לרות עמירן, ארכאולוגית וחוקרת ארץ ישראל, זוכת פרס ישראל לשנת 1982. היו לבני הזוג הראשונים שזכו בפרס זה.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
מחקרים מדעיים.
עמירן מביא איתו מלימודיו בגרמניה, תפיסת עולם גאוגרפית מוצקה וברורה על הדרך בה צריך לחקור נושאים גאוגרפיים, ועל תוכניות הלימודים וההכשרה של סטודנטים בדרגות השונות. גישתו המדעית נשענה על הגאוגרפיה הרגיונלית, ועל היחסים ההדדים בין הנוף הפיזי ובין פעילות האדם. כמו כן ראה במפות ביטוי מרכזי של דיסציפלינת הגאוגרפיה. תכונות אלה כיוונו את מחקריו כל השנים, ואותם הקנה לדור הממשיכים.
הערכת פועלו המדעי של דוד עמירן פירושה הערכת צמיחתה והתבססותה של הגאוגרפיה המודרנית בארץ-ישראל במשך שני הדורות האחרונים. סקירת פרסומיו המדעיים של דוד עמירן, למעלה מ-120 במספר, מגלה את תרומתו הגדולה לפיתוחם של כל ענפי הגאוגרפיה המודרנית בארץ-ישראל, לקביעת כיווני החקירה המדעית ושיטותיה עבור דורות של תלמידים, אשר היו במשך השנים לעמיתים למחקר, להוראה ולאהבת הגאוגרפיה של ארץ-ישראל.
דוד עמירן חקר נושאים מרכזיים בכל תחומי הגאוגרפיה: גאומורפולוגיה, כרטוגרפיה, אקלים, גאוגרפיה רגיונלית, גאוגרפיה כפרית ועירונית. פיתוח אזורי ובעיית הסובב. נושאי העבודות המדעיות ותחומי ההוראה שעסק בהם מגלים מעבר הדרגתי של מוקדי החקירה וההתעניינות, החל מגאומורפולוגיה ואקלים בשנות השלושים והארבעים, דרך הדגשת הנושא היישובי העירוני בשנות ה-50 וה-60 וכלה בהתעמקות בנושאי פיתוח אזורי, בעיקר באזורים צחיחים, והפניית מאמץ מחקרי לנושאים של איכות הסביבה בישראל.
אך ככל שתחומי החקירה משתנים ומתחדשים, קבועה ועומדת הגישה המחקרית הבסיסית, גישה כוללנית ורחבת מבט המחפשת תמיד את השפעות הגומלין שבין תנאים טבעיים לפעילות אנושית, הרואה בנתונים פיזיים- מורפולוגיים ואקלימיים אתגרים שהאדם מתמודד עמם בתהליך של פיתוח ושינוי מרחבי וכלכלי.
הקו הראשי המאפיין את עבודותיו של עמירן זיהוי פוטנציאל הפיתוח האזורי על רקע הבנה מעמיקה של היתרונות והמגבלות הפיזיים של האזור. ביסודה של גישה זו, גישת יחסי-הגומלין שבין האדם לסובב הטבעי, מונחת תפיסה הומניסטית הרואה בחינוך ובהקניית דעת את התנאי העיקרי לקשר הרמוני ויעיל בין הפעילות האנושית ובין המשאבים הטבעיים.