ב-19 בספטמבר 1912 התחתנה אליזבת פרנציסקה עם גאורג, רוזן ואלדבורג, צייל והוהנמס, ממנו נולדו לה 4 ילדים. מכיוון שלבעלה לא היה רכוש ונכסים, השכירה אליזבת פרנציסקה את עצמה כמורה לאחייניה, ובנוסף היא עסקה כתחביב בציור. ב-29 בינואר 1930 מתה אליזבת פרנציסקה בזירגנשטיין כתוצאה מדלקת ריאות, ושנתיים מאוחר יותר התחתן בעלה עם אחותה גרטרוד.
משפחתה.
ב-19 בספטמבר 1912 התחתנה אליזבת פרנציסקה עם גאורג, רוזן ואלדבורג, צייל והוהנמס, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
מגדל האירואסיה
קורי וובסטר
טלרד
טלרד נטוורקס בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור מכירה ותחזוקה של ציוד תקשורת.
תולדות החברה.
שנים ראשונות.
טלרד הוקמה בשנת 1951 בשם "חברה מאוחדת לטלפון ורדיו בע"מ" כשותפות של "כור" חברת חרושת ומלאכה בע"מ ו"החברה המאוחדת למזרח הקרוב בע"מ" בעיר לוד. החברה הוקמה כדי לספק תעסוקה לתושבי העיר שרובם היו עולים חדשים. החברה סיפקה את כל התצרוכת המקומית בישראל של מכשירי טלפון ומרכזיות. באותה עת היו בישראל רק 11,000 קווי טלפון שהותקנו בזמן המנדט הבריטי. בתחילה, הלקוח העיקרי היה משרד הדואר (היום משרד התקשורת) שהפעיל את שירות התקשורת הטלפונית במדינת ישראל. המפעל ייצר מכשירי טלפון מסוגים שונים (הטלפון הראשון נקרא A-6) מרכזיות אוטומטיות ארגוניות, ורכיבים לציוד טלקומוניקציה על בסיס הסכם העברת ידע עם חברת הבריטית. בשנים הראשונות רוב הרכיבים יובאו מבריטניה והיו מורכבים בטלרד.
המפעל העסיק בשנתו הראשונה 16 עובדים, וסך ההכנסות היה 130 אלף ל"י בשנת 1963 כבר העסיק 300 עובדים, וסך ההכנסות היו 10 מיליון ל"י.
שנות ה-60 וה-70 והכניסה לתחום המרכזיות הציבוריות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החברה החלה ליצר מרכזיות ציבוריות אוטומטיות מסוג סטרוג'ר על פי ידע של GEC הברטית. מרכזיות אלו סופקו למשרד הדואר שעד אז קנה מרכזיות ציבוריות בחו"ל. לצורך יצור מרכזיות אלו חנכה טלרד בשנת 1964 מפעל חדש בעיר בלוד. כמו כן, בשנת 1965 הוקם מפעל נוסף בעיר מעלות-תרשיחא.
בשנת 1968 שינתה טלרד את שמה ל"טלרד תעשיות טלקומוניקציה ואלקטרוניקה בע"מ" וזאת כדי להביע את השינוי הטכנולוגי שעובר על החברה בעקבות כניסת האלקטרוניקה לתעשיית הטלקום.
באמצע שנות השישים של המאה ה-20 ירדה קרנם של מרכזיות סטרוג'ר ומרכזיות ציבוריות מסוג קרוסבר (Crossbar) החלו לתפוס את מקומם. מרכזיות אלו דרשו פחות תחזוקה והיו יותר מתוחכמות. בעקבות מגמה זו טלרד הקימה בראשית שנות השבעים פס יצור למרכזיות קרוסבר מדגם פנטקונטה (Pentaconta) על פי ידע שנירכש משלוחת ITT באירופה. מרכזיה ראשונה מסוג זה הותקנה ב-1973 במרכזת "נורדיה" סמוך לכיכר דיזנגוף בתל אביב.
בשנת 1977, בפרויקט משותף עם חברת אלביט מחשבים ייצרה מערכת למעקב ורישום שיחות למרכזיות טלפון ארגוניות.
שיתוף הפעולה עם נורטל.
בשנות השבעים החלו להיכנס לשוק מרכזיות דיגיטליות. כדי להתאים את החברה למגמה זו חתמה טלרד, בשנת 1978, הסכם ידע עם חברת נורתן טלקום הקנדית (לימים, "נורטל"). באמצעות ידע זה החלה טלרד לפתח גרסאות משלה למוצרים של חברת נורתן טלקום. בראשית שנות השמונים רוב מוצרי טלרד, פרט למערכת רב קווית דיגיטלית מפיתוח עצמי, היו מבוססים על ידע של נורתן טלקום. מטלפון הזמיר עד מרכזיות ציבוריות גדולות. המרכזייה הארגונית TX1 שהייתה מבוססת על מערכת דומה של נורטל זכתה להצלחה מסחרית גדולה. כמו כן פותחו המרכזיות הציבוריות הדיגיטליות TMX-10 על בסיס DMS-10 של נורתן טלקום ו-TMX-100 על בסיס DMS-100 של נורתן טלקום. מרכזייה ציבורית דיגיטלית ראשונה מדגם זה הותקנה בקריית אונו בשנת-1982. נורטל אפשרה לטלרד למכור מרכזיות ציבוריות המבוססות על הטכנולוגיה שלה, לא רק בישראל אל גם במספר מדינות נוספות כגון צ'ילה, גרוזיה, בורמה ואחרות.
בשנת 1984, הכנסות החברה הגיעו ל-120 מיליון דולר והיא העסיקה 2200 עובדים.
בשנת 1995 חתמו טלרד ונורטל על הסכם להידוק שיתוף הפעולה בן החברות. במסגרת ההסכם התאפשר לטלרד להגדיל את מכירותיה לחברת נורטל באמצעות פיתוח ויצור מוצרים עבור נורטל. כמו כן הורחב שיתוף הידע בן החברות. בנוסף קיבלה נורטל אופציה לרכישת 20 אחוז ממניות טלרד תמורת 45 מיליון דולר. בשנת 1997 מימשה נורטל את האופציה ורכשה 20 אחוז מניות החברה.
פרשת "קרטל המרכזיות".
מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 השקיעה חברת בזק כסף רב בהחלפת מרכזיות אנלוגיות מיושנות במרכזיות דיגיטליות. בזק קיימה מכרזים סגורים לרכישת המרכזיות בין תדיראן תקשורת וטלרד, שתיהן חברות בבעלות קבוצת כור תעשיות באותה עת. בשנת 1997 חשף העיתון "גלובס" מסמך בו סיכמו החברות על חלוקת שוק המרכזות ביניהן, תוך הגבלת התחרות ותיאום מחירים במכרזים.
בעקבות הכתבה רשות ההגבלים העסקיים ערכה חקירה שעל פי ממצאיה הרוויחו החברות מאות מיליוני שקלים כתוצאה מהתמודדות מתואמת במכרזים שקיימה בזק לרכישת המרכזיות. בדצמבר 1998 ניתנה המלצה להגיש כתבי אישום בפרשה. לאחר דיונים משפטיים שנמשכו מספר שנים, הולחט לפעול להסדר שבו רשות ההגבלים העסקיים תבקש קנסות ללא הרשעה כתחליף להעמדה לדין ב-2004, טלרד ותדיראן שילמו קנס של 8 מיליון שקל כעונש. להגנתם טענו החברות שהם העסיקו אז ביחד כ-6,000 עובדים (כל אחת מהן העסיקה אז כ-3,000 עובדים) ושהייתה לבזק, אז כחברה ממשלתית, מדיניות של העדפת תוצרת הארץ. פנייה לבית המשפט להעמיד לדין את המעורבים נדחתה.
המשבר בחברה.
ב-1996 טלרד רשמה הכנסות שיא של 446 מיליון דולר ורווח נקי של 48 בעיקר בזכות מכירותיה לבזק. אבל בסוף בשנת 1997 הסתיימה החלפת כל המרכזיות האלקטרו-מכניות ברשת בזק למרכזיות דיגיטליות. הדבר גרם לירידה דרמטית של מכירות טלרד לבזק, שהיית הלקוח המרכזי של טלרד, ולהפסדים כבדים לטלרד בשנת 1998. בעקבות כך הוחלפה הנהלת טלרד. ההנהלה החדשה יזמה שינוי ארגוני במסגרתו פוטרו מאות עובדים. כמו כן החליטה ההנהלה החדשה על שינוי אסטרטגי הכולל :
ואכן בשנת 1999, הכנסות החברה הגיעו לשיא חדש של 462 מיליון דולר, הרווח הנקי הגיע ל-24 מיליון דולר והמכירות לעובד הגיעו ל-202 אלף דולר. הדבר הושג, בעיקר באמצעות הגדלת היצוא על ידי הגדלת המכירות לנורטל. באותה שנה, 60% מהכנסות טלרד הגיעו מחברת נורטל, שכאמור הייתה גם בעלת מניות בחברה. נורטל מכרה את המוצרים של טלרד כ-OEM (מוצרים שהם תחת שם המותג של נורטל).
בשנת 2000 רכשה נורטל את פעילות המיתוג הציבורי מטלרד ב-95 מיליון דולר. פעילות זו, שהית מקור ל-40 אחוז מהכנסות טלרד, הפכה לחברה "נורטל ישראל". הדבר הגדיל עוד יותר את התלות של טלרד במכירותיה לנורטל. כמו כן מכרה נורטל את החזקותיה בטלרד בחזרה לחברת כור. עם התפוצצות בועת הדוט-קום והמשבר העולמי בשוק הטלקום מכירותיה של חברת נורטל נפגעו קשות וכך גם הכנסות טלרד. הדבר הוביל להפסדים ובעקבות כך למספר גלים של פיטורי עובדים.
בשנת 2004, בעלת השליטה, כור תעשיות, מכרה 39% ממניות טלרד לקרן ההשקעות הפרטית "פורטיסימו קפיטל" תמורת 21 מיליון דולר. באותה שנה מצבת העובדים של החברה ירדה מהשיא של 3,200 עובדים ב-1998 ל-630 בלבד. בשנת 2006, רכש איש העסקים נוחי דנקנר את השליטה בכור תעשיות וניסה למכור את החזקותיה בטלרד (61%) שהמשיכה להפסיד כספים (הפסידה כ-200 מיליון שקל בשנים 2005 ו-2006). לא נמצא קונה לחברה. בשנת 2009 קרסה חברת נורטל וטלרד הודיע כי לא תוכל לפרוע חובותיה. בכור הוחלט להעביר ללא תמורה את השליטה בטלרד לידי קרן פורטיסימו ולהישאר באחזקת מיעוט בחברה (10%).
התאוששת החברה.
לאחר העברת השליטה לקרן פורטיסימו, יובל כהן (מנהל קרן פורטיסימו) מונה ליו"ר טלרד, ולתפקיד המנכ"ל מונה רן בוקשפן. לחברה היו חובות של כ–20 מיליון דולר ונותרו בה כ-100 עובדים בלבד. טלרד יישמה תהליך של ארגון מחדש וגיבוש אסטרטגיה עסקית חדשה, שכללה בין היתר כניסה לתחום תשתיות התקשורת והרחבת הפעילות הגלובלית. החברה ביצעה כמה רכישות אסטרטגיות שכללו את החברות מגלקום (שבאמצעותה נכנסה לתחום התשתיות), אואזיס (תחום האופטימיזציה של רשתות), ואת חטיבת הווימקס של חברת אלווריון.
מחזור המכירות של טלרד גדל מ–25 מיליון דולר ב–2010 לכ–121 מיליון דולר ב–2016. החברה, שהפסידה ב–2008 כ–20 מיליון דולר ועוד כ–5 מיליון דולר ב–2009, עברה ב–2013 לרווח נקי של 3.3 מיליון דולר, בהמשך לרווח של כ-5.7 מיליון דולר ב–2016. ביוני 2017 ערכה הנפקה ראשונה לציבור (IPO) של מניותה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
באוגוסט 2022 נמכרה החברה ל Liquid Intelligent Technologies מקבוצת Cassava ב-200 מיליון שקל. החברה נמחקה מהמסחר בבורסה של תל אביב וחזרה להיות חברה פרטית.
מוצרים.
החברה מתמחה במתן פתרונות תקשורת כוללים בשני מגזרי פעילות:
יחסי צ'כיה–רוסיה
יחסי צ'כיה-רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין הרפובליקה הצ'כית לבין הפדרציה הרוסית.
לרפובליקה הצ'כית שגרירות במוסקבה ושתי קונסוליות (בסנקט פטרבורג וביקטרינבורג). לפדרציה הרוסית שגרירות בפראג ושתי קונסוליות (בברנו ובקרלובי וארי).
היסטוריה.
במשך כל תקופת ימי הביניים ובתקופה המודרנית המוקדמת, צ'כוסלובקיה הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה והאימפריה האוסטרית. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נקראו היחסים בין שתי המדינות בשם יחסי ברית המועצות-צ'כוסלובקיה.