אתרים נוספים באזור פתחת ניצנה: נחל ניצנה, חמוקי ניצנה, תל ניצנה, דיונות, "בית הדבש", חאן בארותיים, מנחת מטוסים, מתקן סהרונים, פסל השלום של דני קרוון, שרידי מחנה צבא טורקי ואתרים הקשורים למסילת הרכבת הטורקית וביניהם גשר הרכבת הטורקי ניצנה, תחנת ניצנה ומגדל המים שבה, גשר הרכבת הטורקי על נחל בארותיים, תחנת עזוז ועוד.
היסטוריה.
על פי החלטה 181, שהתקבלה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, וחילקה את ארץ ישראל המנדטורית למדינה יהודית ולמדינה ערבית, הייתה פתחת ניצנה חלק מהנגב שהיה אמור להיות במדינה הערבית, כהמשך של רצועת עזה. לאחר הקמת מדינת ישראל, נתפסה תחנת המשטרה הבריטית של עוג'ה אל-חפיר על ידי הצבא המצרי. האזור נכבש במהלך מבצע חורב (דצמבר 1948-ינואר 1949) על ידי חטיבה 8 אשר נלחמה באזור כתף ניצנה. בהסכם שביתת הנשק בין ישראל ומצרים נקבע שניצנה תהיה אזור מפורז ובה ישבה ועדת שביתת הנשק הישראלית-מצרית עד סוף 1955. בעקבות פעילות פדאיון והתבצרות מצרית באזור ולאור חשיבותו האסטרטגית בהגנת הנגב ובאר שבע הקימה ישראל מזרחית לניצנה היאחזויות נח"ל, על ידי פלוגה בפיקודו של דני מט, שהתחזתה לאזרחים. תחילה הוקמה "גבעת רות" בסיוע הקיבוץ המאוחד מחוץ לשטח המפורז, שיושבה ב-1 בספטמבר 1953. גבעת רות נקראה על שם תל אבו רות'ה הסמוך. לאחר כחודש הוקמה היאחזות נח"ל קציעות בתוך השטח המפורז. בתגובה לטענות מצרים על הפרת הסכם הפירוז טענה ישראל שמדובר ביישוב אזרחי לגמרי וכי הכוחות באזור לא עובו. באוקטובר אירעו באזור מספר תקריות בין ישראל למצרים בעקבות המחלוקת.
במבצע הר געש, בתחילת נובמבר 1955, השתלטה ישראל על האזור המפורז בקרב לילי אל מול גדוד מצרי שנסוג מן המקום.
היאחזות נח"ל בארותיים הראשונה שעלתה במסגרת מבצע ההיאחזויות באזור ניצנה, ב-19 במרץ 1956 מדרום להיאחזות הנח"ל קציעות.
קציעות נותרה במשך שנים היאחזות נח"ל בודדה בכל האזור. התקוות לאזרח אותה נכזבו ולאחר מלחמת ששת הימים הועברה קציעות לאחריות הנח"ל הדתי, ובהמשך נזנחה.
בשנת 1981 בוצע קידוח לחיפוש נפט בפתחת ניצנה שנמצא יבש.
תוכנית השלום של הנשיא טראמפ.
תוכנית השלום של הנשיא טראמפ מייעדת את השטח שמצפון לפתחת ניצנה להקמת אזור תעשייה ומרכז היי-טק בשליטה פלסטינית. עם זאת, לאחר הפסדו של טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2020 לא ברור האם ומתי תקודם התוכנית.
לונגו
כרמלה טל ברון
כרמלה טל ברון (נולדה ב-7 באוקטובר 1942) היא משוררת, סופרת ואמנית רב-תחומית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם כרמלה מרים איזנברג על גבול נווה צדק בתל אביב. בתם של רחל ודניאל איזנברג שעלו מפולין, אביה היה סוחר סידקית
וחזן. בתיכון למדה בבית צעירות מזרחי, תל אביב. בוגרת בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב במחלקה לעיצוב אדריכלי (1962–1965). בין מוריה היו
ג'ורג' גולדשטיין, אדריכל וצייר, ודוד פלומבו, פסל. עבדה במשרד לבינוי ערים של האדריכל פליקס דרנל, מנהל "בצלאל" בירושלים בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים. עם שובה לתל אביב המשיכה לעבוד לפרנסתה
באדריכלות פנים, ובזמנה הפנוי עסקה ברישום ובכתיבה.
המשורר דוד אבידן כתב איורים מילוליים בהשראת רצף רישומי הפילים
שלה. וקרא לקובץ "אור של פיל" (הוצאת המאה השלושים 1967). רישומי
הפחם הכלולים בקובץ ואחרים הוצגו בתערוכה בגלריה "מסדה" (מנהל אמנותי רפי לביא), במאי 1967.
כרמלה טל ברון איירה את ספרי הילדים "מסיבה משפחתית" של דליה רביקוביץ',
"גדא וביש גדא" של יצחק בשביס-זינגר וספרים אחרים. עבדה עבור
הטלוויזיה הלימודית ברמת אביב בעיצוב גרפי, ובהמשך בכתיבת תסריטים
ופזמונים לתוכניות לילדים. ב-1968 זכתה בפרס לציור מטעם קרן שרת.
ספרה 'אל תפחדו אני רק ילד' זכה לציון לשבח על ידי משרד החינוך
והתרבות ונבחר כאחד מ-10 ספרי הילדים המומלצים לשנת 1971.
ב-1972 הופיע ספר שיריה "מיום כפורים זה עד יום כפורים הבא" בהוצאת
ספרית פועלים. הטון של השיר הפותח נתן השראה למישה סגל
להלחין ולבצע את השיר בטלוויזיה הלימודית במהלך ימי מלחמת יום כיפור. השיר פורסם והושמע בהקשרים רבים לאחר המלחמה, בארצות הברית. ב-1974 זכתה בתמיכת קרן תל אביב לתרבות ולאמנות להוצאת ספר שירה.
ב-1974 נישאה למירון ברון ועברה להתגורר בניו יורק.
למדה איור ספרים בניו סקול עם אורי שולביץ (1978-1974), רישום ואומנות ההדפס בArt Students League of New York (1978-1984) ואמנות ממוחשבת בבית הספר לאמנות חזותית SVA, ובParson ניו יורק (1991-1990).
בתחילת שנות השמונים כרמלה טל ברון הייתה חלק מקבוצת ציירים
חזיוניים בניו יורק ובהם אינגו סוואן, מטי קלרווין, אלכס גריי, פיליפ רובינוב ואחרים.
סדרת ציוריה החזיוניים (צבע על בד) "חלונות וחללים אחרים" הוצגה בתערוכת יחיד במנהטן ב-1984.
את קופסת האור "שבעת הצעיפים" יצרה כהזמנה עבור תערוכה לכבודו של
אומן הקופסאות האמריקאי ג'וסף קורנל (Joseph Cornell). ב-1985
עבודתה זכתה בתמיכת קרן ניו-יורק לאמנויות (New York Foundation for the Arts). העבודה הודגמה במיצג אור-קולי שהוצג, בין היתר, במוזיאון ניקולס רוריק בניו יורק (Nicholas Roerich Museum) כאירוע מופע בין-תחומי במסגרת תערוכת היחיד של האומנית ב-1989.
ב-1985 יצרה מופע תיאטרון מחול בשם Elephantasy בשיתוף פעולה עם
הרקדן טיר טרון (Tyr Throne) ולהקתו. טל ברון עיצבה את התפאורה למחול
זה (Symphony Space NYC). ב-1986 הקרינה רישומים של האומנית אדר על
תפאורה שיצרה עבור המופע Monkey Chant של הכוריאוגרפית ינג סון קים (Young Soon Kim) הקוריאנית.
ב-2004 הציגה מציוריה והדפסיה בתערוכה קבוצתית שאצרה ענת ליטווין
עבור "מקור", סניף של NYC 92Y. במסגרת פעילות זו הציגה רטרוספקטיבה על מוטיב הפיל ביצירתה (1967–2004) ויצרה מופע מוזיקלי-חזותי של קריאת שירים.
מותו של הזמר ג'ון לנון, בסמוך לסטודיו בו ציירה, נתן לה השראה לצאת אל הסביבה וליצור בהשראתה לא רק ציורים ומיחברים, אלא גם אמנות סביבתית; מפגשים טקסיים סביב אמנות, למשל המיצגים שקיימה סביב
פסיפס אותו הציבה יוקו אונו, בסנטרל פארק לזכרו של בעלה, לנון.
שיריה פורסמו במוספים הספרותיים של "דבר", "ידיעות אחרונות" ו"הארץ"; בכתבי העת "מאזנים", "עכשיו" ו"עתון 77", באנתולוגיה לשירת נשים
בינלאומית (ליפס) ובספר אנתולוגיה של שנות ה-70 לשירה העברית.
ספר שיריה השני, "בוקר מתנה", יצא לאור בהוצאת כרמל בתמיכת קרן
עמו"ס לעדוד סופרים ומלומדים, בית הנשיא ירושלים, ב-1998. השיר
הפותח את הספר "בוקר מתנה" פותח גם את מחזור השירים, "נחיתת לא
אונס" הכלול בתקליטור שהפיקה בשנת 2009, בהשראת "נחיתת לא אונס",
שיר של דוד אבידן מתוך הספר "סיכום ביניים" (עכשיו, 1960). שיר זה
תורגם והולחן עבור האוסף Not A Crash Landing אשר יצא לאור באביב
כרמלה טל ברון הייתה אמנית אורחת במשכנות שאננים בירושלים, במעלות-תרשיחא בגליל, בבית האומנים בהרצליה ובקליפורניה (Ojai Foundation).
אודות ספריה.
מיום כיפורים זה עד יום כיפורים הבא
"קובץ-שיריה הראשון של כרמלה טל מגלה בפנינו משוררת רגישה,
שכתיבתה מעניינת, אמוטיטיבית-עזה ודימויית-צבעונית מאוד. בעוד
שהמצבים החווייתיים עצמם הם כאן, מעיקרו-של-דבר, חלק מעולמה
הרגשי של בגרות בודדת, הרי רבים מהדימויים שאובים מנוף אגדות-ילדות,
הנוטה גם קימעה לסוריאליזם."
שולמית לפיד, מעריב:
'"אל תפחדו אני רק ילד' שייך למשפחה מיוחסת ומיוחדת של ספרי ילדים,
בהם מתוארת מציאות דמיונית, אלגורית, המשקפת בהומור את המציאות
הממשית. חוקים קפדניים שולטים גם במחוזות הדמיון והם מכתיבים
לתושביהם את אופן התנהגותן. חוקיות זו משפיעה גם על עיצוב העלילה
והדמויות והיא מכתיבה את כלליה לסופר וכך קורה שימצאו תווי דמיון בין
"אל תפחדו" לבין "עליסה בארץ הפלאות" של לואיס קרול, "הנסיך הקטן" של סנט-אקזופרי או "לומפומפוס" של נורית ברצקי."
לקריאה נוספת.
על מיום כיפורים זה עד יום כיפורים הבא:
על אל תפחדו אני רק ילד:
כרטיס כניסה
כרטיס כניסה, ובקצרה כרטיס, הוא אישור המעניק את הזכות להיכנס למקום כלשהו או להשתתף בפעילות כלשהי. כרטיס לעיתים קרובות ישמש כהוכחת תשלום עבור כניסה למופעי תרבות (כגון בתי קולנוע, תיאטראות, קונצרטים), לאירועי ספורט (כגון משחקי כדורגל, תחרויות אתלטיקה), לאתרי נופש ותיירות (למשל חופי רחצה, בריכות שחייה, קאנטרי קלאב, פארקים, שמורות טבע, מוזיאונים), "כרטיס תלמיד/סטודנט" למוסדות לימוד, כרטיס חברות בחוגים וחדרי כושר, כרטיסי נסיעה בתחבורה ציבורית (אוטובוסים, רכבות, כרטיסי טיסה) ועוד. על גבי הכרטיס מוצג לרוב מידע מודפס, למשל מספר סידורי, ברקוד, מחיר, תאריך תפוגה, מספר המושב וכדומה. כרטיס עשוי להיות חד-פעמי או רב-פעמי.
לפעמים ניתן כרטיס לפני תשלום, כגון בתחילת קטע של כביש אגרה, כדי לסייע לחישוב המחיר שצריך לשלם בסוף הנסיעה.
גביע המדינה בכדורגל 1964/1965
גביע המדינה 1964/1965 הייתה התחרות ה-27 מאז היווסדה וה-12, לאחר קום המדינה. המשחקים החלו ב-7 בנובמבר 1964 והסתיימו ב-29 ביוני 1965.
מכבי תל אביב ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בפעם השנייה ברציפות בגביע בפעם ה-12 בסך הכול.
משחק הגמר זכה למקום של כבוד בספרות הנוער העברית בספר "דנידין באליפות הכדורגל" של שרגא גפני. בספר מתואר גמר בין מכבי תל אביב והקפטן חיים לוין לבין בני יהודה והקפטן יעקב גרונדמן. דנידין הרואה ואינו נראה משפיע על מהלך המשחק ותוצאתו 2-1 כמו בגמר במציאות.
התוצאות.
השלבים המוקדמים.
בשלב הראשון השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב הרביעי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר.
הערות:
טיילור קולדוול