בסופו של דבר בשנת 1209 מתוך חשש לאבדנה המוחלט של מקדוניה, הכיר בוריל בשליטתו של סטרז בחבל ארץ זו והעניק לו את התואר "סבסטוקראטור". סטרז עצמו העדיף כנראה באותה תקופה להיפטר מחסות הסרבים אחרי שהקים בעזרתם במקדוניה ישות מדינית יציבה למדי. בנסיבות אלה שמרה בולגריה עדיין על עוצמה מסוימת. בשנת 1209 כרת בוריל ברית זמנית גם עם הדספוט מיכאיל מאפירוס. ברית זו החזיקה מעמד עד שנת 1211 כשמיכאיל החליט שהברונים הלטינים בתסלוניקי מהווים סכנה פחותה בשבילו מאשר הבולגרים של בוריל וסטרז. באותה שנה הקים בוריל ברית גם עם הקיסר הביזנטי מניקאה, תאודורוס לסקריס.
באביב 2011 צבא של תאודורוס לסקריס התקרב לקונסטנטינופול ובוריל התכונן לבוא לעזרתו. כשחזר הקיסר הנריק ממסע צבאי ביוון, ארגן בוריל מארב בדרכו אך הלטינים הצליחו להתחמק ולהגיע בשלום לבירתם. באותה שנה 2011, תסלוניקי שבשליטה לטינית הצליחה לדחוף מתקפותיו של סטרז, בקיץ בעזרת מיכאיל מאפירוס ובאוקטובר בעזרת אלקסי סלאב. מוקדם בקיץ 2011 כוחות מאוחדים של בוריל וסטרז הובסו על ידי הדספוט מיכאיל בקרב פלגוניה (ביטול של ימינו). אז איבדה הממלכה הבולגרית גם את המבצר מלניק שהפכה לבירתו של אלקסי סלאב. עם זאת הצליח הנריק לגרש את הלוחמים הבולגרים ובסתיו 1211 לנצח שוב את בוריל בקרב.
המרד בווידין. התחזקות הקשר עם הונגריה.
בתקופה שבין 1213-1211 פרץ מרד בראשות שלושה מנהיגים קומנים בעיר וידין שעל גדת הדנובה. בוריל העריך שלא יוכל להתמודד מולם לבדו, הזעיק את עזרתו של אנדראש השני, מלך הונגריה. בהוראת המלך ההונגרי הגיעו לצפון-מערב בולגריה מדרום טרנסילבניה יחידות של סקסונים, סקלרים רומנים ופצ'נגים בפיקודו של האישפאן של סבן, יואכים ,בן למשפחת טיריה (Türje), שהביסו את המורדים הקומנים על נהר אוגוסטה, צרו על וידין, כבשו אותה ודיכאו את המרד. שני מנהיגים קומנים נהרגו בקרב ואחד בשם קאראס, נלקח בשבי. הרוזן יואכים עצמו נפצע קשה וזכה באדמות כמתנה מהמלך אנדראש.
סיבות המרד בווידין אין ברורות. ייתכן כי היה זה מרד בולגרי פנימי שגייס לעזרתו את הקומנים, אולי קרה כמחאה קומנית על גרוש הצאריצה בת מוצאם, או מתוך אכזבה על ויתורי בוריל על השטחים בתרקיה לטובת הצלבנים, או, פחות סביר, הייתה זו התגייסות קומנית במסגרת הכנותיו של איוואן אסן השני לשוב ולתפוס את השלטון בבולגריה.
נטען כי בתמורה לעזרה העביר בוריל למלך הונגריה את השליטה על שטח שבין בלגרד לברניצ'בו. ייתכן כי ברניצ'בו הועברה להונגריה קודם לכן עוד בשנת 2008, וב-2013 בוריל רק התחייב לוותר על התביעות לגבי הערים האלה. יש סבורים שברניצ'בו הייתה מתנת אירוסין או חלק מהנדוניה שהעניק בוריל להונגרים בשנים 1213–1214 אחרי ההחלטה לארס את בתו לנסיך ההונגרי הקטין בלה.
אכן היחסים עם הונגריה נשארו טובים וכעדות לכך, בשנת 1214 הגיעו לבולגריה שליחים של המלך אנדראש כדי לסדר את נישואי בנו הבכור בלה (לימים בלה הרביעי) עם בת של בוריל .ייתכן כי השליחים ההונגרים עזבו את טרנובו יחד עם הילדה הארוסה. בסופו של דבר אחרי הדחתו ומותו של בוריל נישואים אלה לא יצאו לפועל.
הפיוס והברית עם האימפריה הלטינית.
אחרי כישלונותיו מול האימפריה הלטינית, העדיף בוריל לכרות ברית איתה נגד הסרבים והיוונים.
הקיסר הנריק נזקק לבן ברית במאבקו בדספוטות של אפירוס ובאצילים מרדנים ובראש ובראשונה נגד הקיסרים של ניקאה. בשנת 1213,בתיווך נציג האפיפיור, נחתם הסכם שלום בין בוריל להנריק מפלנדריה. באווירת הפיוס שנוצרה הוחלט על שתי חתונות. הקיסר הלטיני נשא לאישה בת של קאלויאן, (ובת חורגת לבוריל) מריה, ובהמשך עזב בוריל עצמו את אשתו הראשונה כדי להתחתן עם אחיינית של הנריק, בת אחותו יולנטה מקורטנה. שמה של נסיכה זו אינו ידוע. הקיסר הנריק ניהל טקס חתונה מפואר בקונסטנטינופול. הוא שאף לרשת את כתר בולגריה מכיוון שלבוריל לא היו עד אז צאצאים זכרים.לברית הבולגרים עם הלטינים הצטרף גם סטרז. מנגד עמדה קואליציה בין הדספוט מאפירוס, מיכאיל קומננוס ואחר כך יורשו, תאודורוס קומננוס דוקס הידוע גם כתאודורוס אנגלוס, וכן הדספוט אלקסי סלאב והנסיך הסרבי שטפאן נמאניץ'. בשנת 1214 היה מעורב בוריל בניסיון לכבוש את העיר ניש בסרביה, אולם הברית הבולגרית-לטינית לא השיגה את התוצאות הצפויות.
בשנת 1214 נרצח סטרז על ידי שכירי חרב בערוב המסע הצבאי נגד הסרבים.
האגדות הסרביות דיברו על נס, מפני שיום לפני מותו של סארז שליחו של שטפאן הנמאניץ', אחיו, סבא הקדוש, אב המנזר בסטודניצה, חישמל בדבריו חלק מחצרו של סטרז. רק סטרז נשאר נחוש בלהמשיך במלחמה במיטיבו לשעבר. לפי האגדה הארכאנגל מיכאל בעצמו המית את סטרז. ההיסטוריונים משערים כי מותו קשור לקשר פרו-סרבי פנימי במחנה של סטרז והיה מעשה ידיהם של שכירי חרב. סופו של סטרז הקל על מצבם הצבאי של הסרבים. הפלישה המשותפת של הנריק ובוריל לסרביה, ששירתה ככל הנראה יותר תוכניותיו של בוריל מאשר אלו של האימפריה הלטינית הסתיימה בכישלון: שני צבאותיהם נאבקו בטעות זה בזה. כל צד חשב שמולו נמצאים האויבים הסרבים. התקרית הקשה הביאה להפסקת המבצע.
החלשת השליטה במקדוניה.
אחרי רציחתו של מיכאיל הראשון קומננוס דוקאס בתחילת שנת 1215, את כתר הדספוטות אפירוס ירש אחיו של המנוח, תאודורוס אנגלוס קומננוס דוקאס (1230-1215). הוא כבש את האזורים במקדוניה שבין נהר הווארדאר לסטרימון, לרבות הערים אוחריד ופרילפ.
ככל הנראה שטחים אלו שהיו בשליטת סטרז עברו לזמן קצר בשליטת בוריל, (ייתכן ובהמשך גם לידי הברונים הלטינים), אך בסופו של דבר הסתפחו אל הדספוטות אפירוס. ייתכן כי תאודורוס אנגלוס ניצל למטרותיו את פריצת המרד נגד בוריל שהביא לבסוף את כיבוש השלטון בבולגריה על ידי איוואן אסן השני.
מדיניות הפנים.
שלטונו של בוריל נאלץ לעמוד מול מצב של חוסר יציבות. בוליארים רבים לא צייתו לצאר והצהירו על עצמאותם.
הוקעת הבוגומילים.
בפברואר 1211 ניסה בוריל לשווא לשפר את מעמדו על ידי כינוס בטרנובו של הסינוד הבולגרי הראשון שנועד להוקיע את ה"כופרים" הבוגומילים. עמדה זו נכללה בתעודה רשמית הידועה כ"סינודיק של בוריל".
ההדחה.
מותו של הקיסר הנריק ביוני 1216 בסלוניקי ויציאתו של אנדראש השני מלך הונגריה למסע הצלב החמישי לארץ הקודש החלישו את שלטונו של בוריל. איוואן אסן מצא שהנסיבות בשלות לחזרתו למולדת.
בשנת 1218 שב איוואן אסן השני לבולגריה, אולי דרך דוברוג'ה, שבה המנהיגים המקומיים היו עוינים לצאר. תחילה הסתמך על כמה גדודים של שכירי חרב רוסים (אולי ברודניקים) אך במהרה גייס לצידו רבים מקרב האצילים המתוסכלים משלטון בוריל שיכלו גם לעזור במימון המסע הצבאי. אחרי ניסיונות כושלים להתנגדות, נסוג בוריל לבירתו, טרנובו והתבצר בה. אחרי שבעת חודשי מצור התושבים פתחו את שערי העיר בפני איוואן אסן השני. בוריל שנמלט, נתפס בסופו של דבר על ידי אנשי איוואן אסן שהורה לעוור אותו ולשלוח אותו למנזר (אולי מנזר גורנו אוריאחובסקי), שבו מת.
האגדה מספרת שעל ידי כך התגשמה קללת אשתו הראשונה, האלמנה הקומנית של קאלויאן, שהושלכה על ידו מכס המלכות ושאיחלה לו אז שימות כמו בוגד.
המשפחה.
בשנת 1207 התחתן בוריל עם דודתו, אלמנתו של קאלויאן, נסיכה קומנית שנקראה אולי אנה או אניסה.
מנישואיו הראשונים, כנראה, נולדה לו בת, שהייתה מאורסת זמנית, אחרי 1214, עם יורש הכתר ההונגרי, בלה, לימים המלך בלה הרביעי.
ב-1213 התגרש מאשתו הקומנית ושלח אותה למנזר. זאת כדי להתחתן עם אחיינית, בעלת שם לא ידוע, של הקיסר אנרי מפלנדריה, אליזבת מקורטנה. לא ידוע אם היו לו ילדים מנישואים שניים אלה.
מורשתו.
שמו של בוריל בהיסטוריה הבולגרית נשאר קשור להחלשת האימפריה ולהתפוררותה. עם זאת בימינו אינו נחשב שליט חסר כישורים וחוט שדרה כפי שתכופות תואר בעבר.
בולגריה תחת שלטונו אכן איבדה משטחיה מדרום להרי הבלקן ואת השטחים בדרום מערב שהיו בשליטת סטרז ואלקסי סלאב. היוזמה בבלקן עבר מידי בולגריה לדספוט של אפירוס.
ליורשו של בוריל בשלטון, איוואן אסן השני, לקח 12 שנה כדי להחזיר עטרה ליושנה.
לקריאה נוספת.
מקורות.
John Van Antwerp Fine - "The Late Medieval Balkans:A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest, The University of Michigan Press 1994"
ראו ב אתר"תולדות בולגריה" שלKreston BulMar
ראו תקציר :
Alexandru Madgearu Abstract The political and military history of the state ruled by the Asan dynasty
קישורים חיצוניים.
Историята на император Анри" от Анри дьо Валансиен, (c) Манол Богданов Глишев, 2006-2007"
תרגום לאנגלית, מתוך "Three Old French Chronicles of the Crusades", ed. Edward N. Stone, Seattle, 1939.
סטיב יזראל
הפרדוקס הישראלי
הפרדוקס הישראלי הוא כינוי לתצפית אפידמיולוגית שלפיה שיעור הלוקים במחלת לב כלילית מקרב היהודים הישראלים גבוה, בכפיפה אחת עם תזונה ענייה בשומן רווי באוכלוסייה זו. תצפית זו עומדת בסתירה לסברה הרווחת לפיה צריכה גבוהה של שומן רווי מעלה את הסיכון ללקות במחלה זו.
הפרדוקס הישראלי הוא אחד מכמה "פרדוקסים" בקשר בין צריכת שומן לבין מחלות לב. הידוע בהם הוא הפרדוקס הצרפתי.
בשנת 1996 נטבע המונח במאמר מאת דניאל ים, אברהם אלירז ואליוט ברי. לפיהם ייתכן כי הסיכון טמון בצריכת הרבה שומן רב-בלתי רווי מסוג אומגה 6.
תומאס פיקטי
קמיקי הצווארון