תכנון כלכלי – משוב חוזר ורציף.
כל תקופת תכנון תתחיל בכך שוועד מארגן, שישתמש בתוצאות שנה שעברה כמדריך, יכריז על "מחירים רשומים" שייצגו את עלות ההזדמנות החברתית השולית המוערכת לכל הסחורות והשירותים, הון, משאבים טבעיים, וקטגוריות של עבודה. בשימוש במחירים אלה כמדריך, האזרחים יגיבו בהצעת הצריכה הפרטית שלהם, וישתתפו ביצירת הצעות צריכה קולקטיביות ברמה השכונתית, אזורית והפדרטיבית. באותו זמן, מועצות עובדים, מועצות תעשייתיות ופדרציות ייצור יגיבו בהצעות ייצור, ויתארו את התפוקות שהם מציעים לייצור ואת התשומה שהם מעריכים שתדרש לייצור.
לאחר מכן, ועדות ארגון יחשבו ביקוש-יתר והיצע-יתר, בהתבסס על ההצעות, ויתאימו את המחיר הרשום לכל סחורה או שירות, הון, משאב טבעי או קטגוריה של עבודה. בשימוש במחיר הרשום החדש, מועצות צרכנים ועובדים ופדרציות ינסחו מחדש ויגישו מחדש את הצעותיהם. עובדים וצרכנים פרטיים ימשיכו לנסח מחדש הצעות עד שתוגש הצעה שתוסכם על ידי המועצות האחרות.
החזרתיות הזו תמשיך בהתאם לשיטה מוגדרת מראש, ותסתיים תוך זמן שנקבע מראש. תוכנית כלכלית ישימה תושג כאשר לא יהיה יותר ביקוש-יתר לכל סחורה, קטגוריה של עבודה, או תשומות עיקריות.
ועדות הארגון יפעלו במידה מקסימלית של שקיפות רדיקלית תחת פיקוחן של המועצות המשתתפות, ויהיו בעלות סמכות מוגבלת של תיאום בלבד. ההחלטות האמיתיות בקשר ליצירה וליישום של התוכנית ייעשו על ידי מועצות הצרכנים ומועצות היצרנים.
מכלול משרתי מאוזן.
ישנן משימות ועבודות שהן יותר נוחות מאחרות, וחלק מהמשימות יותר מעצימות מאחרות. להשגת חלוקה שוויונית של עבודה, מוצע שכל אדם יבצע משימות שונות, שבחישוב כללי, יביאו לממוצע של נוחות ולממוצע של העצמה.
בפאראקון, למערך המטלות שמרכיב כל סוג של עבודה, יש בממוצע אותה מידה של העצמה והשפעה על איכות חיים של העובד. בכל סוג של עבודה, ישנו ערבוב של מטלות במידת קושי שונה. כל אדם עובד בעבודה על פי כישוריו ונטיותיו, אך עוסק בערבוב של מטלות בדרגות קושי שונות (שנקבעות על ידי כל העובדים במקום העבודה), כך שבסך הכל, מידת ההשפעה על ההעצמה ועל איכות החיים היא ממוצעת לכולם. על כל עובד לקבל על עצמו משימה לא נעימה ושוחקת לתקופת זמן מסוימת בכל יום עבודה או בכל שבוע. כל העובדים מבצעים גם את המשימות היותר נעימות ומעצימות במקום העבודה. בצורה כזו, העובדים חולקים ביניהם גם את הנטל וגם את היתרונות של מקום העבודה.
אפשרי גם שאדם יעבוד במשך תקופה ארוכה בעבודה בעלת דרגת קושי מסוימת, אך לאחר תקופה זו, ייאלץ לבחור בעבודה בעלת דרגת קושי שונה. לדוגמה, אדם שעובד בוועדת תיאום במשך שנה, יצטרך לעבוד לאחר מכן במפעל פלדה או במקום עבודה פחות נוח אחר, על פי בחירתו, למשך שנה. במידה ויסרב לעשות זאת, יקבל משכורת נמוכה מהמקובל לכולם. שיטה זו מבטיחה שלא ייווצר מעמד של מתאמים.
על מנת שהמכלול המשרתי המאוזן יתפקד, אין אפשרות שבמקום העבודה יהיו מנהלים או בעלים, מאחר שכל המטלות מאוזנות למטרה של העצמה.
הרעיון יושם לראשונה בשנות ה-70, על ידי הוצאת ספרים שלא למטרות רווח. בשנות ה-90 נפתחו בקנדה ובארצות הברית מספר מקומות עבודה נוספים שאימצו את הרעיון של מכלול משרתי מאוזן.
פאראקון
Parecon
קצה לקצה
חסון בן משיח
ועדה ציבורית
בישראל, ועדה ציבורית היא ועדה שממונה על ידי הממשלה או על ידי רשויות שונות במדינה, לעיתים בשיתוף פעולה עם גופים ציבוריים אחרים, לשם בירור יסודי ובלתי מוטה של עניין הנמצא על סדר היום הציבורי.
ועדות ציבוריות מתמנות למטרות העיקריות הבאות:
חבריה של ועדה ציבורית הם בדרך כלל אישים בעלי שיעור קומה ומומחיות בתחומים הנוגעים לעבודת הוועדה, כאלה שאינם מעורבים בפעילות פוליטית, כך שיובטח שמסקנות הוועדה יהיו אובייקטיביות ומועילות.
לשם הקמתה של ועדת ציבורית ניתן לה כתב מינוי מטעם השר המתאים, שבו מפורטים:
בעת הקמתה של ועדה ציבורית ניתן לה שם, המשקף את מטרתה, אולם בדרך כלל ידועה הוועדה על-שם העומד בראשה, כגון ועדות שונות הקרויות על שם מאיר שמגר שעמד בראשן.
בסיום עבודתה מוציאה הוועדה דו"ח מקיף, המסכם את ממצאיה ואת המלצותיה. לא תמיד עומדת הוועדה בלוח הזמנים שנקבע לה, ולעיתים היא מוציאה דו"ח ביניים. בדרך כלל דו"ח הוועדה זמין לעיון הציבור, ועיקריו מופיעים באמצעי התקשורת (עם התפתחות האינטרנט, פעמים רבות מתפרסם הדו"ח המלא באינטרנט). משיקולים של ביטחון המדינה לעיתים מחולק הדו"ח לשניים: חלק גלוי, המתפרסם בציבור, וחלק סודי, המוגש רק למוסמכים לקבלו. המלצותיה של הוועדה אינן מחייבות, ולעיתים הן אכן לא ממומשות, או שחולפות שנים רבות עד למימושן. יחד עם זאת, להמלצותיה של ועדה ציבורית מיוחס משקל רב, ונחוצה סיבה טובה שלא למלאן.
ועדות ציבוריות מארבעה סוגים מוקמות על-פי חוק:
מרבית הוועדות הציבורית מוקמות למטרה מסוימת, ולאחר השלמתה הן מסיימות את כהונתן. לעיתים מוקמת ועדה ציבורית למטרה ארוכת טווח. דוגמאות לוועדות כאלה:
ביצירתו הסאטירית "על המיסים" מתאר ש"י עגנון את פעולתה של ועדה ציבורית:
Amdocs
פחמן-11
פחמן-11 או 11C הוא איזוטופ רדיואקטיבי של פחמן שגרעינו מכיל 6 פרוטונים ו-5 נייטרונים. האיזוטופ התגלה בשנת 1934.
פחמן-11 הוא רדיו-איזוטופ שדועך לבור-11. ב-99.77% עד 99.81% מהמקרים עובר דעיכת לפי התגובה הבאה:
formula_1
וב-0.19% עד 0.23% מהמקרים יעבור לכידת אלקטרון לפי התגובה הבאה:
formula_2
פחמן-11 נוצר בתהליך האצת פרוטונים בציקלוטרון אל תוך חנקן-14 לפי התגובה הבאה:
formula_3
השימוש בפחמן-11 כרדיו-איזוטופ להדבקה רדיואקטיבית של מולקולות ב-PET נפוץ מאוד.
קונאטוס
הקונאטוס (conatus) הוא מושג המציין את שאיפתו של כל יצור להתמיד בישותו ולהרחיב את עוצמתו. יש המשתמשים במונח זה או במונחים אחרים בעלי משמעות זהה בפילוסופיה, בפסיכולוגיה, בפיזיקה ובביולוגיה.
הקונאטוס אצל שפינוזה.
הקונאטוס מהווה במשנתו של שפינוזה את עקרון הקיום.
בספר האתיקה קובע שפינוזה:
לדידו, כל שאר הרגשות, המוטיבציות והמחדלים הם פועל יוצא של עקרון השימור העצמי.
הקונאטוס אצל הוגים שונים.
הוגים רבים הושפעו מהרעיון שלכלל הדחפים, היצרים והמחשבות יש עיקרון יחידי ביסודם.
קונאטוס והרצון לעוצמה.
מושג הקונאטוס של שפינוזה איננו נבדל בהרבה ממושג ה"רצון לעוצמה" בהגותו של פרידריך ניטשה. שני המושגים מציינים את הדבר העומד ביסודם של הדחפים והרצונות שבאדם (ובכל שאר הנמצאים). ניטשה רואה את הרצון לעוצמה כ'צורה ראשונית של אפקט, שכל שאר האפקטים אינם אלא הסתעפויותיה' - הגדרה שתתאם את הקונאטוס לחלוטין. גם אצל שפינוזה וגם אצל ניטשה מטרתו של כל נמצא היא להגביר את עוצמתו ולהתפשט כמה יותר שיוכל.
למרות הדמיון הרב בין הקונאטוס לבין הרצון לעוצמה נראה שיש כמה דקויות המבדילות ביניהם. במשפט של ניטשה, שאינו אלא מענה למשנת שפינוזה, נאמר: במקום אחר כותב ניטשה:
דומה ששפינוזה היה מקבל את התובנות הללו ושההבדל בינו לניטשה נעוץ ביחס לשימור העצמי לעומת ההתפשטות והרחבת העוצמה. על כך כותב פרופסור ירמיהו יובל:
חרף ההבדלים, יש לראות את הרצון לעוצמה הניטשאני כהתגלגלות ופיתוח למושג הקונאטוס אצל שפינוזה.
הליבידו במשנתו של פרויד.
אבי תורת הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, הושפע משפינוזה בכלל ומרעיונו בדבר עיקרון המונח בבסיס הנפש בפרט.
פרויד לא נוהג להזכיר את שפינוזה במפורש, אך בפעמים שהוא עושה זאת הוא מעיר על קרבתם הרעיונית:
גם פרויד כשפינוזה - וניטשה - אחז בתורת הנפש שלו גישה נטורליסטית שמונח בבסיסה מושג מניע לחיי הנפש המסועפים. מה שאצל שפינוזה נקרא 'קונאטוס' אצל פרויד מקבל את השם 'ליבידו'. כמו שאצל שפינוזה הקונאטוס הוא היצר שממנו נגזרים שאר הרגשות והמחשבות של האדם גם אצל פרויד הליבידו הוא כח הדוחף את האדם והוא מונח ביסוד כל התהליכים המודעים ושאינם מודעים של נפשו.
ההבדל בין הקונאטוס לליבידו הוא ברדוקציה שעבר הקונאטוס במשנתו של פרויד. בעוד שאצל שפינוזה הקונאטוס אחראי לכל התופעות הנפשיות הרי שאצל פרויד הליבידו הוא היסוד של עקרון העונג בלבד, בעיקר העונג המיני.
אצל פרויד המוקדם ניתן למצוא שניות שבין ה"אני" ויצריו לבין יצרי המין לבדם, הליבידו מונח רק ביסודם של יצרי המין. כשפיתח את הגותו יותר גם פרויד הגיע לתפיסה מוניסטית כמו שפינוזה ובאחרית ימיו איחד את ה"ארוס והקונאטוס לכלל כח אחד והעמיד מולם את ה"טאנאטוס" - השאיפה של כל נמצא לכליון ומוות. עיקרון זה הוא מכונה עקרון ההרס העצמי והוא ניגודו המוחלט של הקונאטוס השפינוציסטי.
פיזיקה.
אפשר לזהות את הקונאטוס כחוק כללי הנמצא בכל הישים.
על פי חוק האינרציה כל גוף ישאף להתמיד במצבו ורק כשיפעל עליו כוח חיצוני הגוף ישנה את מצבו, משמע שבהיעדר כוח חיצוני ההתמד הוא מצבו הטבעי של כל נמצא. כך ביטא זאת גלילאו גליליי:
ההבדל בין עיקרון זה לבין הקונאטוס עליו דיבר שפינוזה הוא בכך שחוק האינרציה מבטא את הפסיביות של הנמצאים בעוד שהקונאטוס הוא כח דינמי ואקטיבי. אליבא דשפינוזה על כל נמצא מופעלים כוחות חיצוניים והקונאטוס הוא הכח הלוחם בהם כדי לשמר את עצמו.
ביולוגיה.
שימוש מחודש ב"קונאטוס" במונחי מדע מודרניים מצוי אצל מדענים והוגים דוגמת אנטוניו דמסיו. במדעי החיים מוגדר שיש לאורגניזם מנגנון ביקורת עצמית העוזר לו בשימורו. מערכת זאת אקטיבית, כלומר היא כח פועל בדומה לקונאטוס השפינוציסטי. מצב איזון זה (הומאוסטזיס) הוא תהליך ביולוגי במהלכו הגוף נפטר מגורמים מזיקים ומשנה חומרים שחודרים אל הגוף והופכם למועילים .
רוד ון ניסטלרוי
איבוד הכרה
אובדן הכרה
ועדת בדיקה ממשלתית