קרחון דייוויד או קרחון דייוויד (באנגלית: David Glacier) הוא קרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 96.56 קילומטרים.
הקרחון מוזן על ידי שני קרחונים יובליים, אשר מנקזים יחד אגן ניקוז ששטחו גדול מ-212,000 קמ"ר ברמת הקוטב (מישור מזרח אנטארקטיקה).
הקרחון הצפוני הנשפך אל קרחון דייוויד, מנקז את כיפת טאלוס.
הקרחון המרכזי הנשפך אל קרחון דייוויד, מוזן מרשת של יובלים, המנקזים את אזור כיפת C, יובלים אלה מתכנסים יחדיו ונשפכים למפל קרח המכונה קדרת דייוויד.
הקרחון זורם לכיוון מזרח דרך הרי הנסיך אלברט עד לחוף ארץ ויקטוריה ונשפך אל ים רוס, בין כף פיליפי וכף ריינולדס; הקרחון מזרים 2 ± 15.4 קילומטר מעוקב קרח מדי שנה; בהשפכו אל ים רוס, יוצר הקרחון את לשון הקרח דריגאלסקי.
היסטוריה.
גילוי הקרחון.
הקרחון התגלה על ידי המשלחת הצפונית (Northern Party) של משלחת נמרוד בהנהגתו של ארנסט שקלטון בנובמבר 1908 (המשלחת הצפונית עצמה הונהגה על ידי פרופסור ט. וו. אדג'וורת' דייוויד (T W Edgeworth David) מאוניברסיטת סידני
מקור השם.
הקרחון נקרא על שמו של פרופסור ט. וו. אדג'וורת' דייוויד (T W Edgeworth David), אשר הוביל את המשלחת הצפונית של משלחת נמרוד.
לקריאה נוספת.
• Tabacco, I., Bianchi, C., Chiappini, M., Zirizzotti, A., &amp; Zuccheretti, E. (2000), Analysis of bottom morphology of the David Glacier–Drygalski Ice Tongue, East Antarctica, Annals of Glaciology, 30, 47-51. doi:10.3189/172756400781820624
• Wuite, Jan &amp; Jezek, K. &amp; Wu, Xiaoqing &amp; Farness, K. &amp; Carande, Richard. (2009), The velocity field and flow regime of David Glacier and Drygalski Ice Tongue, Antarctica, Polar Geography. 32. 111-127. 10.1080/10889370902815499
קרחון דייוויד
קדרת דייוויד
קדרת דייוויד או קלחת דייוויד (באנגלית: David Cauldron; מילולית: קדרת דייוויד) הוא מפל קרח גדול ממדים בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
במפל קרחוני זה נופלים גושי קרח ענקיים, מקרחונים יובליים רבים המנקזים את רמת הקוטב (מישור מזרח אנטארקטיקה), ונשפכים דרך המפל אל קרחון דייוויד.
היסטוריה.
מיפוי המפל ומקור שמו.
המפל מופה על ידי המשלחת הדרומית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1962–1963.
משלחת הסקר קראה לקדרה על שמו של קרחון דייוויד אליו היא נשפכת.
קתרינה (סדרת טלוויזיה)
קתרינה (באנגלית: The Great, תרגום מילולי: "הגדולה") היא סדרת קומית-דרמטית בריטית-אמריקאית משנת 2020 בכיכובם של אל פנינג וניקולס הולט המגלמים בצורה סאטירית את הדמויות ההיסטוריות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ושל פיוטר השלישי, קיסר רוסיה.
ב-15 במאי 2020 הסדרה כללה עשרה פרקים ועלתה לשידור בשירות הסטרימינג של Hulu. ביולי 2020, חודשה הסדרה לעונה שנייה שכללה עשרה פרקים נוספים, שעלתה לשידור ב-19 בנובמבר 2021. בינואר 2021, חודשה הסדרה לעונה שלישית.
בישראל, הסדרה ניתנת לצפייה ב-yes VOD.
עלילה.
אישה מבית המלוכה שגרה באוסטריה הכפרית במהלך המאה השבע-עשרה נאלצת לבחור בין האושר האישי שלה לבין עתידה של רוסיה, כאשר היא מתחתנת עם קיסר רוסיה.
הפצצת בלגרד במלחמת העולם השנייה
מיקרוקוסמוס (פילוסופיה)
האדם כמיקרוקוסמוס (האדם עולם קטן) היא תפיסה הרווחת בתרבויות שונות, ולפיה האדם מקבילה מדויקת של העולם בכללותו. בשימושים אחדים, בעיקר מודרניים, של הרעיון, אין זו אלא מטפורה אסתטית, אך בדרך כלל הכוונה להנחה מטפיזית ממש, ולפיה מראש כך תוכנן האדם: כבבואה המקבילה בכל פרטיה לעולם הגדול בכללותו.
בתרבות המערב.
בתקופה הקלאסית.
האדם כמיקרוקוסמוס שמימי.
רעיון ההקבלה בין אדם ועולם מופיע אצל פיתגורס, ונדון באריכות בדיאלוג "טימאיוס" של אפלטון, ובדיאלוגים אחרים שלו. כפועל יוצא של תורת האידאות האפלטונית, האדם כמיקרוקוסמוס בנוי בדמות עולם הגלגלים כמקרוקוסמוס. כשם שגוף האדם מורכב מיסודות, כן היקום מורכב מיסודות רק זכים יותר; וכשם לאדם יש נפש, כן ליקום יש נפש. בעקבותיו פיתחו את הרעיון פלוטינוס והפילוסופים הנאופלטונים. פרוקלוס כתב: "האדם מיקרוקוסמוס, וכל הדברים קיימים בו באופן חלקי, כשם שהעולם מכיל אותם באופן נשגב וכולל".
הרעיון תפס מקום מרכזי בהרמטיציזם, ולפיו 'כמו שלמעלה כך למטה'. המיקרו-קוסמוס עצמיותו של האדם והמאקרו-קוסמוס היקום. בתוך כל אחד טמון השני ועל ידי הבנת האחד (בדרך כלל המיקרו-קוסמוס) ניתן להבין את האחר. מטבע הדברים, רעיון זה בא לידי ביטוי בכתביהם של אסטרונומים שביקשו לתאר את מבנה המאקרו-קוסמוס.
האדם כמיקרוקוסמוס ארצי.
תאוריית ארבע הליחות של הרופאים היוונים הקדומים היא צורה מיקרוקוסמית של תאוריית ארבעת היסודות המקרוקוסמית המיוחסת לאמפדוקלס. לפיה, בריאות האדם תלויה באיזון נכון בין ארבע הליחות שבגופו. זו הייתה התאוריה הראשית של הרפואה המערבית עד לתקופה המודרנית. להלן סיכום תמציתי של יסודותיה:
ה"גאורגיקה" של ורגיליוס עוסקת בזיקה בין האיכר, או הפרסונה של המשורר, כמיקרוקוסמוס לבין עולם הטבע כמקרוקוסמוס. בספר הרביעי נעשית הקבלה בין כוורת דבורים כמיקרוקוסמוס לחברה האנושית כמקרוקוסמוס. יצירתו היא תיאור אידיאלי של חיים פשוטים בהרמוניה עם הטבע, תוך רגישות לסבל האנושי, וסימפתיה עמוקה לבהמות ולצפורים, לעצים לשדות ולפרחים, לרוחות ולכוכבים, ופליאה מן המסתורין של העולם. לא בכדי מקרוביוס הישווה את ורגיליוס לקוסמוס.
בימי הביניים.
בימי הביניים, בהמשכיות לפילוסופיה האפלטונית האריסטוטלית והנאואפלטונית, האדם נקרא מיקרוקוסמוס כי סברו שמהותו הגשמית מורכבת מארבעה יסודות: גופו מאדמה, דמו ממים, נשימתו מאוויר, חומו מאש. החושים נובעים מהיסודות: ראיה מאש, שמיעה מאוויר שמחוץ לגוף, ריח מאוויר שבתוך הגוף, טעם ממים, מישוש מאדמה. הראש עגול כצורת הכדורים השמימיים. הנפש, צלם א-להים, מושלת במיקרוקוסמוס, כמו שא-להים מושל במקרוקוסמוס.
מוזיקת מקרוקוסמוס ומוזיקת מיקרוקוסמוס.
לדעת בואתיוס, המוזיקה משקפת את חוקי הבריאה, והיא מתנה שמיימית שניתנה לאדם על מנת שיוכל להתקרב באמצעותה לבוראו. הוא חילק את המוזיקה לשלושה סוגים:
לדעת הונוריוס מאוטן, תאולוג פופולרי במאה ה-12, מוזיקה אנושית היא השתקפות של מוזיקת הכוכבים (הכוכבים יוצרים בתנועתם צלילים ערבים, שאיננו מרגישים בהם מפאת חוסר השלמות של שמיעתנו). שבעת הנקבים שבראש האדם דומים לשבעת הצלילים הממלאים את היקום בהרמוניה. המוזיקה האנושית תולדה של הרמוניה בין ארבעת היסודות לבין כוחות הנפש, ולפיכך האדם מיקרוסמוס גם הודות למוזיקה של הכוכבים המשתקפת בו.
הקומדיה הא-להית של דנטה.
תפיסת המיקרוקוסמוס-מקרוקוסמוס של ימי הביניים מסוכמת בקומדיה הא-להית של דנטה. היצירה עוסקת במסע של דנטה כמיקרוקוסמוס בעולם שירי חזיוני כמקרוקוסמוס. שלושת העולמות של היצירה הם השתקפות נפשות יושביהם: גיהנום - של רשעים, כור המצרף - של בינוניים, גן העדן - של צדיקים. כך, לדוגמה, היער החשוך שבתחילת היצירה מסמל אנושות של ריבוי מדכא של דעות מבלבלות, היער החינני שבגן העדן הארצי שבכור המצרף - הרמוניה ותמימות. לגן-העדן השמימי נופך אוניברסלי, שם המיקרוקוסמוס והמקרוקוסמוס מסכימים. דנטה חתם את יצירתו בשורות המעידות על הרצון הא-להי המניע את רצונו כמיקרוקוסמוס ואת הכוכבים כמקרוקוסמוס תוך הקבלה בין שני העולמות: "כאן נסתם חזון / אך חפצי וחשקי כבר סבב / כגלגל הנע באיזון / מהאהבה המניעה שמש וכל כוכב".
המדינה כמקרוקוסמוס.
ג'ון מסליסברי עשה הקבלה פוליטית בין האדם, כעולם קטן, לבין המדינה כאדם גדול: הראש - הנסיך השולט ברפובליקה, הנפש - אנשי הדת, הלב - הסנאט המייעץ לנסיך, העיניים האזניים והלשון - שופטי ומושלי המחוזות, הידיים - אנשי החוק והחיילים, הצדדים - אנשי החצר, הבטן והמעי - פקידי האוצר, הרגליים - האיכרים.
ברנסאנס.
בעקבות השיבה ללימוד פילוסופיה אפלטונית במאה ה-15 ואילך וההתגלות המחודשת של ה"קורפוס הרמטיקום", רעיון האדם כמיקרוקוסמוס זכה לתחייה פילוסופית-מדעית-אמנותית, למשל ב"נאום על כבוד האדם" מאת פיקו דלה מירנדולה, בכתביו של ג'ירולמו קרדאנו, בספר "על ההרמוניה של העולם" מאת פרנצ'סקו ג'ורג'י המרחיב את רעיון של מוזיקה אוניברסלית ומוזיקה אנושית, בפילוסופיה של פטריצ'י, בתאוריית התיאטרון של ג'וליו קאמילו, או אצל פאראצלסוס שהגדיר בריאות כתלויה בהרמוניה בין אדם (מיקרוקוסמוס) לבין הטבע (מקרוקוסמוס).
לדעת לאונרדו ברוני, השראה שירית אינה אלא הסכמה מתמדת בין המיקרוקוסמוס והמקרוקוסמוס, היוצאת לפועל בשירה, ולפיכך לשירה יש כח משיכה גדול יותר מכל צורת ביטוי אחרת.הרישום "האדם הוויטרובי" של לאונרדו דה וינצ'י היה לסמל של ההתאמה המתמטית בין מיקרוקוסמוס ומקרוקוסמוס. הרישום מייצג פרופורציות אידיאליות של גוף האדם, התחום בשתי צורות אידיאליות: עיגול המסמל את העולם השמיימי, שלמות נשגבת, וריבוע המסמל את העולם הארצי. האדם מייצג איפוא את ההתאמה האחדותית בין מיקרוסמוס ומקרוקוסמוס. כלומר, האדם המידה של היקום כולו. לדעת דה וינצ'י, האדם מיקרוקוסמוס של יקום טבעי שלעולם מתחדש. כך הסביר את האבסורד של הקיום האנושי: "האדם הוא המודל של העולם, ודומה כפרפר לאור... תמיד בחגיגיות ממתין לאביב חדש, לקיץ חדש, לחודשים חדשים ולשנים חדשות; נראה לו שהדברים, אליהם משתוקק, מגיעים מאוחר מדי, מבלי לשים לב כי משתוקק לחורבנו".