כדי לעבור לכלכלה מקיימת יש לפעול בשלושה מישורים. הפחתת קצב יצירת הפסולת, לכזה שהמערכת האקולוגית יכולה לטפל בו, הפחתת ניצול המשאבים המתחדשים לקצב נמוך מקצב התחדשותם והפחתת ניצול המשאבים המתכלים, לקצב נמוך מהקצב שבו מפתחים להם תחליפים מתחדשים. ניתן לעשות זאת הוא על ידי שימוש חוזר במוצרים, שיפחית את הביקוש לייצור מסיבי של מוצרים. הדרכים המקובלות לשימוש חוזר הן חנויות יד שנייה או אתרי יד שנייה ( יד 2). דרך נוספת אשר תופסת תאוצה בשנים האחרונות היא שימוש חוזר בעזרת השכרת מוצרים דרך אתרי אינטרנט ללא העברת בעלות, כמו נדל"ן ושירותים.
בענף הטקסטילים ובעיקר האופנה המהירה שהוא אחד המזהמים ביותר את הסביבה, הפתרונות שכבר מבוצעים על יד ציבור הולך ומתרחב תיקוני בגדים, דבר שפעם נעשה בכל משק בית, מיחזור משביח של הביגוד, או קניית בגדים מיד שנייה. בישראל התפתחה בשנים האחרונות פעילות ענפה בנושא.
בשנת 2019 פתחו מיכל לסטר ומיטל פלג מזרחי קבוצת פייסבוק בשם 'מתלבשות על נובמבר' הפועלת להעלאת המודעות לנזקי תעשיית האופנה והשפעתם על הסביבה, החברה וצרכני האופנה בישראל. זאת, לצד הצגת אפשרויות לצריכת אופנה הוגנת ובת קיימא. כעבור שנה הצטרפה אליהן אירית דרמון.
התכנים בהם עוסקת הקבוצה: העלאת המודעות לפגיעה של תעשיית האופנה בסביבה, עידוד צמצום רכישת בגדים, העלאת המודעות לאפשרויות נוספות לרכישה / קבלה של בגדים:קנייה בחנויות יד שנייה, החלפת בגדים / דפוסי צריכה אלטרנטיביים ומינימליזם בתחום האופנה והעלאת מודעות לתנאי העבדות המודרנית בהם מועסקים חלק גדול מעובדי המפעלים של תעשיית האופנה.
נכון ליולי 2022, יש לדף ששמו שונה ל'מתלבשות' 12.000 חברות שפעילות בנושא ביגוד מיד שנייה, וינטג' ועצירת זריקת הבגדים שמזהמת את כדור הארץ.
סיזלה
סיזלה קלונג'י או סיזלה (Sizzla) הוא שם הבמה של מיגל קולינס (Miguel Collins), זמר רגאיי ג'מייקני. קולינס נולד ב-17 באפריל 1976 למשפחה רסטפארית אדוקה וחונך בקהילה סגורה (אוגוסט טאוון).
קריירה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נחשף להתפרצות של הדאנסהול במוזיקה עצמה, הכולל סמים אלימות והמוניות. כתגובת נגד, קולינס התחזק באמונתו הרסטפית וסיגל את אורח חייה של התנועה. באמצע שנות ה-90 הצטרף לזרם של בובו אשאנטי.
בשנת 1995 החל סיזלה בהקלטת סינגלים עם החברה "זוגלו", והמשיך בהתחברות עם בובי 'דיגטל' דיקסון לכמה סינגלים. בנוסף יצא לסיבוב הופעות נרחב עם לוסיאנו. סיזלה משתמש במוזיקה כמכשיר להעברת האמונה הרסטרפית.
ב-1996 החל סיזלה לעבוד עם המפיק פיליפ 'פאטיס' בארל. סדרת סינגלים שהוציא, הביאה להוצאת אלבום הבכורה של סיזלה Burning Up ואחרי שנה הוציא סיזלה את Praise Yeh Jah. בשלב הזה סיזלה כבר היה אמן ידוע ומדורג בין אמניי הרגאיי הבכירים בג'מייקה.
פריצת הדרך העיקרית שלו הגיעה עם הוצאת האלבום Black Woman and Child אשר בזכותו זכה סיזלה למועמדות הראשונה שלו לפרס אמן הרגאיי הבינלאומי בטקס פרסי המובו ב-1998. כמו כן אלבומו דורג במספר מגזינים בין 1000 האלבומים הטובים ביותר.
סיזלה לא תומך בתעשיית המוזיקה, שכן הוא מאמין שזהו מוסד מושחת ומדכא. הוא זהיר בכל מגע עם העיתונות והתקשורת בכלל והעניק רק מספר מצומצם של ראיונות עם העיתונות.
הווארד מרטין טמין
הווארד מרטין טמין (אנגלית: Howard Martin Temin; 10 בדצמבר 1934 – 9 בפברואר 1994), היה גנטיקאי אמריקאי יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1975 יחד עם דייוויד בולטימור ורנאטו דולבקו על גילוי האנזים רוורס טרנסקריפטאז (האנזים המשעתק לאחור) בשנות השבעים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
בין הנימוקים למתן הפרס מצוינת תרומתו של טמין לתיאור האופן שבו אונקווירוסים (וירוסים שיכולים לגרום לגידולים) פועלים על החומר הגנטי של התא באמצעות שעתוק לאחור. תגליתו זו של טמין עמדה בניגוד לדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית, ולפיה קיימת העברת מידע גנטי חד-כיוונית מה-DNA אל ה-RNA אל החלבון, תפיסה שדוברה הבולט היה פרנסיס קריק, אחד ממגלי מבנה ה-DNA וחתן פרס נובל. טמין הדגים כי Rous sarcoma virus נושא את היכולות האנזימטית להפוך את כיוון זרימת המידע מן ה-RNA בחזרה אל ה-DNA על ידי שעתוק לאחור. תופעה זו נחקרה באופן עצמאי על ידי דייוויד בולטימור, שעימו חלק טמין את הפרס. התגלית של השעתוק לאחור היא מן התגליות החשובות ביותר בביולוגיה וברפואה בעת המודרנית, מכיוון ששעתוק לאחור הוא תהליך מרכזי בכמה מן המחלות האנושיות הנפוצות ביותר, כגון איידס וצהבת נגיפית מסוג B. שעתוק לאחור הוא אף מרכיב חשוב של מספר טכנולוגיות בולטות בביולוגיה מולקולרית וברפואה אבחנתית, כגון RT-PCR.
קורות חיים.
טמין נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, בשנת 1934 השני מבין שלושת ילדיהם של אנט והנרי טמין. אביו היה עורך דין ואימו פעילה חברתית. לאחר שסיים את לימודי התיכון פנה ללימודי ביולוגיה. בשנת 1955 סיים תואר ראשון בביולוגיה במכללת סווארת'מור. טמין החל לימודיו לתואר דוקטור בתחום האמבריולוגיה הניסויית, אולם לאחר שנה ומחצה שינה את תוכנית לימודיו והתמקד במחקר בתחום הוירולוגיה של בעלי חיים. הוא היה תלמיד מחקר במעבדתו של פרופסור רנאטו דולבקו שברבות השנים חלק עמו פרס נובל. בשנת 1959 קיבל דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנת 1960 החל ללמד ולחקור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם ניהל את מחקריו פורצי הדרך. בשנת 1992 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים. טמין היה מן הדוברים הבולטים נגד עישון. נפטר בגיל 59 מסרטן ריאות, למרות שמעולם לא עישן. הוא הותיר אחריו אישה ושתי בנות. שביל להולכי רגל ורוכבי אופניים בקמפוס של אוניברסיטת ויסקונסין במדיסון נקרא על שמו.
שנבובאים
מוג
צ'אושסקו
רונית שפירא
רונית שפירא (נולדה ב-1950) היא מנצחת ישראלית. משנת 1972 לימדה מוזיקה בבית ספר גורדון בהרצליה וב-1980 יסדה את מקהלת לי-רון בבית הספר גורדון בהרצליה (כיום המקהלה הייצוגית של הרצליה), ומאז היא המנצחת והמנהלת המוזיקלית שלה. כמו כן היא מרצה למתודיקה ולניצוח מקהלות במדרשה למוזיקה שבסמינר לוינסקי. שפירא היא בוגרת המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה, האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, ובעלת תואר שני במוזיקולוגיה. היא אם לשלושה וסבתא לשמונה.
בתחרות בינלאומית למקהלות שהתקיימה באיטליה ב-1998 זכתה שפירא בפרס המנצח המצטיין.
בית מרקחת
בית מרקחת הוא מוסד המשמש בעיקר לאספקת תרופות ותכשירים רפואיים לציבור.
בבית מרקחת עובד רוקח - אדם המנפק תרופות על סמך מרשמים, מספק ללקוחות מידע הקשור לתרופות ולשימוש בהן, ונותן ייעוץ והכוונה תרופתית לגבי תרופות ללא מרשם רופא. מנהל בית מרקחת נקרא רוקח אחראי.
בעבר, היו הרוקחים מייצרים בעצמם את התרופות (טבליות, משחות, אבקות וכדומה), כיום הרוקחים כמעט ואינם עוסקים בערבוב וייצור תערובת של רכיבים, היות שהתרופות מיוצרות על ידי חברות לייצור תרופות.
בנוסף למכירת תרופות, נמכרים בבתי המרקחת גם מוצרים נלווים כמו מוצרי טיפוח.
בית המרקחת כפי שהוא מוכר כיום בישראל מועתק מהדגם האירופאי. בארצות הברית קיים דגם אחר, הנקרא דרגסטור, ובו פרט לתרופות נמכרים גם מוצרים נוספים ואף גלידה ומשקאות קלים. חנויות סופר-פארם וניו-פארם בישראל אימצו אף הן את הגישה המכלילה וגם בהן ניתן למצוא מוצרי טיפוח, ניקיון, מזון, תקשורת ועוד.
בתי מרקחת בישראל.
ב-1929 היו בישראל 150 בתי מרקחת, מתוכם 22 בתל אביב ו-10 ביפו. מחוץ לערים, דווח, "מעטים הם בתי המרקחת, אך גם השימוש ברפואות מודרניות אינו נפוץ". פרט לבתי המרקחת הפרטיים פעלו בארץ בתי המרקחת של מוסדות העזרה העבריים והנוצריים.
לצד הרוקחים המוסמכים בבתי המרקחת, פעלו "עוזרי-רוקח". התקנות הגבילו את גיל ההתלמדות לגיל 16, והיא נמשכה 3 שנות עבודה לפחות בהשגחתו של רוקח אחראי. ההסמכה הייתה כרוכה בבחינות במשרד הבריאות הממשלתי שזיכו את העובר אותן בתואר "עוזר(ת) רוקח". ב-1963 עברה הצעת חוק בכנסת, שביטלה את האפשרות לקבל להבא הכרה ממשלתית במקצוע עוזר רוקח. כן נקבע שבעל בית מרקחת חדש יהיה חייב להיות בעל השכלה אקדמאית מלאה ברוקחות או אלמנת רוקח. הנימוק לפי הסתדרות הרוקחים הייתה שההתקדמות המדעית במקצוע הרוקחות, מחייבת השכלה אקדמית מלאה ברוקחות.
בשנת 1952 פעלו בישראל 260 בתי מרקחת פרטיים - בית מרקחת אחד ל-6000 נפש (פרט לבתי המרקחת בבתי החולים ובקופות החולים). מספר הרוקחים בישראל עמד על 657. המחסור ברוקחים זירז את הקמת בית הספר לרוקחות שנפתח בשנת 1953 באוניברסיטה העברית, שהעניק תואר ראשון בתחום. בשנת 1965 נפתחה גם תוכנית ללימודי תואר שני ברוקחות.
בשנת 1955 היה מספר בתי המרקחת הפרטיים 319, והועסקו בהם 390 רוקחים מוסמכים. בקופות החולים פעלו 20 בתי מרקחת ו-560 "חדרי חלוקת תרופות" והועסקו בכולם יחד 200 רוקחים מוסמכים- רוקח אחד ל-3 מקומות חלוקה.