למרות אזהרות חברתה הטובה, עדה, מחליטה גבי להעביר את מגוריה לדירת המסתור. אבירם השכן, מתאהב בגבי למרות שהיא כלל איננה מתייחסת אליו וזאת בשעה, שבינו ובין מלי, אם חד הורית שהחלה לעבוד כפקידה במשרדם, מתפתחים יחסים חמים וניכר כי מלי מעוניינת בהעמקת הקשר. בשעה שסיפורו של עזרא ושל משפחתו מתקדם לכיוון סיום חיובי, בבניין הדירות, שדירת המרתף בו הוצפה אחרי גשמים כבדים, מתגלה גופת אחד הגיבורים.
ניתוח.
ד"ר נילי לוי, שחיברה את ספר העיון העוסק ביצירתו של קנז, "מרחוב האבן אל החתולים", רואה את "הכוחות האי-רציונליים הפועלים בנפשן של דמויות שונות בספר דוחפים אותן למרדף אובססיבי אחר מה שנבצר מהן להשיג ומונעים מהן את ההשלמה עם היש", כנושא המרכזי ברומן. את עלילת המשנה הקטנה המצויה בסיפור על המכשף ה"מחזיר אהבות קודמות" היא רואה כשקף מוקטן של תמה זו.
ניתן להבחין כי כמעט כל הדמויות בספר קשורות למושג בית, במשמעותו הקונקרטית ובמשמעותו המושאלת, המטפורית. במשמעותו המטפורית - מקום בטוח, מוגן ומוכר, אך לרוב הן נאלצות להסתפק בדירה ותו לא, קורת גג וארבעה קירות, שאינה מבטיחה חום והגנה. הבדל זה בין בית לדירה בא לידי ביטוי בשירה של דליה רביקוביץ' אותו קוראת גבי בספר שנתנה לה עדה חברתה:
"קשה להבין מדוע הבית
מוסק ואינו חם.
נדמה לי כאילו קירות הבית
מתפתלים בכאב בתוך הסיד..."
מחזיר אהבות קודמות הוא ידעוני או מכשף המבטיח לשבורי לב להחזיר את אהבתם שאבדה. לא מדובר באחת הדמויות ברומן אלא בדמות המופיעה בסיפור ששומעת גבי בשיחה בין שתי נשים באוטובוס. המבקר, יוסף אורן, מציין כי מדובר באשליה המובילה לאסון - הגבר שחוזר אל האישה הוא לא הגבר שאותו אהבה, הוא מחזר אחריה מתוך ייאוש ובסוף נהרג באופן טרגי. באופן דומה פנטזיות על אהבת אמת ועל בית, סופן אכזבה ולעיתים אסון. כך גבי, שדוחה את חיזוריו של עודד, הגבר העדין והרגיש וכמהה לאהבה דווקא מצדו של חזי קר הלב, נוחלת מפח נפש כאשר כמיהתה אינה מתגשמת. כך אבירם שלא מסתפק במלי עמיתתו לעבודה וחושק דווקא בגבי, 'החתולה הלבנה' הבלתי מושגת, עד שכמיהה זו הופכת לטירוף שבסופו רצח, וכך גם יעקב, הזקן המשותק שדוחה את האפשרות לעבור לדיור מוגן ומעדיף לפנטז כי הוא חי במשפחה בה ממלאים מטפליו הזרים את תפקיד ההורים - גם אשליה לא מציאותית זו באה אל קיצה, כמו האשליות שצוינו קודם.
ניתן לראות את הדחיה של גבי, אבירם ויעקב את האפשרויות המוצעות להם, ואת הבחירה לנסות ולהשיג את מה שלא ניתן להשיג, כשרשרת של החלטות שאינן קשורות זו בזו אך הצטרפותן יחד מובילה לאסון המתרחש בסוף הספר. אם הייתה גבי נעתרת לחיזוריו של עודד הייתה עוזבת את חזי ואת דירת המסתור. אם היה יעקב מוכן לעבור מביתו לדיור המוגן הרי שלינדה לא הייתה צריכה לטפל בו, ואם היה נעתר אבירם לחיזוריה של מלי הרי שהיה נגמל, קרוב לוודאי מהפנטזיה הלא מציאותית בדבר קיום יחסי מין עם גבי ונפילה לטירוף הדעת בשל פנטזיה זו. חוסר יכולתם של השלושה להגיע לפשרה בין כיסופיהם הלא מותאמים למציאות ובין מה שניתן להשיג בפועל, גורם לצירוף מקרים המאפשר את האירוע האלים בו מסתיים הספר.
האדם היחיד שמוכן לוותר על חלומותיו ולהתפשר עם המציאות הוא עזרא, אביו של אייל. הוא מוכן לקבל את בנו העריק גם במחיר ויתור על עקרונותיו - תמיכה חסרת פשרות במדינה ובצבא. בלשונו של עזרא: חשבתי על הכבוד שלנו, חשבתי על המדינה והצבא, ולא על הסבל שלו (עמ' 194). בזכות הפשרה שעושה עזרא הוא מקבל את בנו אייל בחזרה.
לוי רואה ב"מחזיר אהבות קודמות" את חזרתו של קנז לעיקרון המבני החביב עליו, שהיא מכנה אותו "פיזור המרכז", "שבו קיימים בספר מספר נתיבים עלילתיים נפרדים, שבמרכז כל אחד מהם עומד קומפלקס יחסים מסוים. העיקרון המארגן את מבנה הרומן מושתת על תבניות סימולטניות-חלליות שהקשרים ביניהן אנלוגיים." היא טוענת שקנז נוקט במבנה זה כבר מהרומן הראשון שלו, "אחרי החגים". אך ברומאן הקודם שלו מ-1991, "בדרך אל החתולים", עבר לעלילה מרכזית ודמות מרכזית, וכאן הוא שב וחוזר לתבנית הקבועה שלו של "פיזור המרכז".
מבקר הספרות, דוד זונשיין, מוצא קשר בין עיצוב הדמויות ב"מחזיר אהבות קודמות" ובין ספריו של ז'ורז' סימנון שתשעה מהם תרגם קנז לעברית. הוא מוצא דמיון בין אחד מהגיבורים, אבירם, ובין גיבור ספרו של סימנון, "האיש שצפה ברכבות", קייס פופינחה. שניהם עובדים מושפלים העובדים לצד גבר הנראה להם כגבר מרשים ומושך ושניהם בעלי עולם פנימי מורכב המתפרץ ברגע של טירוף. את שניהם הוא רואה כדמויות המתאימות לחקירת המפקח מגרה (הבלש - גיבורו של סימנון) בכך ש"אלה הן אותן דמויות מרתקות שטביעות אצבעותיהן הנפשיות, האנושיות ברורות וגלויות לו יותר מטביעות ידיים בשר ודם".
עיבוד קולנועי.
בשנת 2003 יצר הבמאי עמוס גיתאי את הסרט "עלילה", שהוא עיבוד חופשי ורופף ל"מחזיר אהבות קודמות". בסרט השתתפו חנה לסלאו, אורי קלאוזנר, רונית אלקבץ, עמוס לביא, לופו ברקוביץ' ויעל אבקסיס. הסרט הוצג במסגרת התחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים בוונציה, 2003.
משמר האריות - השאגה חוזרת
משמר האריות - השאגה חוזרת (באנגלית: The Lion Guard: Return of the Roar) הוא סרט טלוויזיה מונפש משנת 2015. הסרט הופק על ידי חברת הפקות הטלוויזיה של דיסני, Disney Television Animation של אולפני וולט דיסני, והוא סרט המשך ל"מלך האריות" המתרחש במקביל לתחילת "מלך האריות 2". הסרט שודר בערוץ דיסני ג'וניור משנת 2016 בדיבוב לעברית, והוא מהווה פיילוט לסדרת האנימציה "משמר האריות".
עלילה.
קאיון, בנו של סימבה ואחיה הקטן של קיארה, יורשת העצר, המשחק עם חברו הטוב באנגה, גירית דבש צעירה ופעלתנית מגלה שהוא בעל שאגה מיוחדת ועוצמתית. כשרפיקי המנדריל שומע אותה הוא מרמז לסימבה שקאיון צריך לחבור למשמר האריות, כוח שנוהל בידי אריות (בראשות סקאר) עד נפילתו של מופסה שמרה על הסדר הטבעי באדמות צוק התקווה והגנו על האדמות מצבועים. שאגתו של קאיון מגובה בידי האריות שבשמיים ועוזרת לו לנצח את אויביו, בתנאי שילך בדרכים טובות.
קאיון שרק עתה לומד את כוחותיו, מכנס קבוצה של 4 חיות שונות בני גילו (בונגה גירית הדבש - האמיץ, פולי הברדלסית - המהירה, פולי ההיפופוטם - החזק ואונו אנפית הבקר - החדה), במטרה להגן על ארץ התקווה מצבועים ומבעיות נוספות, כולל ממשפחתו של סקאר שהוגלתה.
דמויות.
חלק מהדמויות הופיעו בסרטים הקודמים, ואחרים כמו קאיון, מופיעים החל מסרט זה.
דיבוב.
מדבבים בעברית.
הדיבוב העברי הוקלט באולפני אלרום.
מדבבים:
מוזיקה:
סדרה מצוירת - משמר האריות.
לאחר הסרט נוצרה סדרת טלוויזיה המשודרת אף היא בדיסני ג'וניור החל מ-15 בינואר 2016 בארצות הברית, והחל מ-20 במאי 2016 בישראל. היא עוקבת על קאיון וחבריו אשר עוזרים לחיות בצרה שהם משמר האריות.
רשומה
זהות קאסיני
במתמטיקה, זהות קאסיני היא הזהות:
כאשר formula_2 הוא האיבר ה-k בסדרת פיבונאצ'י.
לדוגמה 5, 8, 13 הם איברים סמוכים בסדרת פיבונאצ'י, ואכן:
הזהות נקראת על שם ג'ובאני דומניקו קאסיני שגילה אותה ב-1680.
הוכחה.
ההוכחה הקצרה ביותר לנוסחה נעזרת בחוקי דטרמיננטות:
קל להוכיח באינדוקציה שמתקיים:
ולכן:
הכללות.
אז'ן שרל קטלן הוכיח ב-1879 את זהות קטלן:
זהות קאסיני מתקבלת ממנה על ידי ההצבה formula_7.
סטפן ויידה (Steven Vajda) הוכיח שמתקיים:
כאשר מוסכם שלכל n טבעי: formula_9 (הגדרה זו משמרת את נוסחת הנסיגה של מספרי פיבונאצ'י).
זהות קטלן מתקבלת מזהות זו על ידי ההצבה formula_10.
איחוז
איחוז הוא מושג המתייחס לאפשרות שכוחות חיצוניים יחדרו לגופו של אדם ויקנו להם בו שליטה, כשהם דוחקים באופן זמני את זהותו הרגילה. כוחות אלה עשויים להיות אבות קדומים, ישויות תאולוגיות (אלים, מלאכים וכדומה), רוחות או ישויות בעלות זרות אונטולוגית ואתנולוגית. איחוז קיים בחברות רבות באפריקה, אסיה, אפרו-אמריקה, אמריקה הלטינית, אוקיאניה, ואירופה העתיקה והעכשווית (בעיקר באזור הים תיכוני). תופעות האיחוז בחברות השונות ובהתאם להקשר התרבותי נבדלות זו מזו במספר מאפיינים, כגון סוג הישות החודרת, הקהל שאליו הישויות נוטות לחדור (נשים או גברים, מקובלים או מעמדות שוליים ונחותים וכו'), בטקסיות ובטקס של כניסתה ויציאתה של הישות מהגוף (ציבורי או פרטי וכו'), בתפיסת המקומיים את האיחוז (כחיובי או שלילי וכמחלה או ברכה), בשיח הסמנטי המאפיין אותו (דתי, חברתי, תרבותי וכו'), משוקעותו במרחב ובזמן וכו'. בהתקף טרנס של איחוז, בהתאם להקשר תרבותי ואתיולוגי, מגרשים רוחות אלה, בטקס גירוש שדים, או שהן ישתכנו ביחסים בעלי קביעות יחסית למארח, ולעיתים יתפסו עליונות במקום בגופו. "איחוז" איפוא הוא מושג רחב, הכולל אינטגרציה של רוח וחומר ביקום בו הגבולות בין אינדיבידואל לסביבתו גמישים וחדירים. בשל כך, עורר עניין רב בקרב חוקרים ממדעי החברה, אנתרופולוגים בפרט, והפך למושא מחלוקות הנוגעות בלב הדיסציפלינה. התופעה נחקרת מבעד לפריזמות רבות – תרבותית, חברתית, גאוגרפית, דתית, פסיכולוגית או פסיכיאטרית, ועוד.
האיחוז באנתרופולוגיה.