ביוגרפיה.
"למון טוויגס" הוקמה על ידי האחים בריאן ומייקל ד'אדאריו בזמן שהיו תלמידים בתיכון היקסוויל בלונג איילנד, ניו יורק. שני האחים הם הסולנים, הגיטריסטים והמתופפים, ומוכשרים בנגינה על כלים נוספים.
באלבום "Do Hollywood", כל אחד מהאחים הוביל בשירה ובגיטרה את השירים שהוא כתב והלחין, וכך נשמר המנהג גם בהופעות חיות.
חבריהם לספסל הלימודים זינקווסקי ואיילה מנגנים על בס וקלידים, בהתאמה. איילה הוא גם זמר משני.
הלהקה כותבת ומנגנת מוזיקה שמעדכנת רוק קלאסי משנות השישים, כדוגמת הביטלס, הביץ' בויז והזומביז, וכן הרכבי פאוור פופ וארט רוק משנות השבעים כדוגמת ביג סטאר והראמונס. כמו כן, הם מושפעים ממחזות הזמר של תיאטראות ברודוויי.
אתלטיקו ג'וניור ברנקייה
עוצמה חכמה
"עוצמה חכמה" (באנגלית: "Smart Power") הוא מונח מתחום היחסים הבינלאומיים, המתייחס לשילוב של אסטרטגיות של עוצמה רכה ושל עוצמה קשה.
הוא מוגדר על ידי "" כ"גישה המדגישה את הצורך בצבא חזק, אך בד בבד גם בבריתות, שיתופי פעולה ומוסדות בכל הרמות שמטרתם להרחיב את ההשפעה האמריקאית ולכונן את הלגיטמיות של השלטון האמריקאי".
המושג של עוצמה חכמה קיבל הגנה רשמית מאת מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון, אשר הדגישה כי אין בכוונתה של ארצות הברית לוותר על עוצמתה הדיפלומטית והצבאית, אך עם זאת שרצונה של ארצות הברית לשים קץ לנרטיב המשיחי ולשימוש התכוף בכפייה שאפיין את ממשל בוש.
לוקומוטיב מוסקבה (כדורסל)
לוקומוטיב מוסקבה (ברוסית: Баскетбольный Клуб «Локомотив» Москва) הייתה קבוצת כדורסל סובייטית מהעיר מוסקבה, שהתמודדה בליגת העל הסובייטית בכדורסל והתקיימה בשנים 1923–1980.
הקבוצה זכתה באליפות פעם אחת בלבד, בעונת 1939.
היסטוריה.
קבוצת הכדורסל של לוקומוטיב מוסקבה הוקמה בשנת 1923 כחלק מאגודת לוקומוטיב. היא הייתה ממייסדות ליגת העל הסובייטית בכדורסל והתמודדה בה במשך מספר עשורים, אף לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1937 סיימה במקום השלישי בטבלת האליפות, אך עונה לאחר מכן הייתה לסגנית אלופה, לקראת זכייתה באליפות הלאומית לראשונה בתולדותיה, בעונת 1939. שנה לאחר מכן התמקמה במקום השלישי, הישג שהצליחה לשחזר גם לאחר חידוש הליגה בעונת 1944 אך מאז נכשלה בשחזור הישג זה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פורקה.
SVT2 הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי המשודר בשוודיה, הנמצא בבעלות המשדר הציבורי Sveriges Television.
הערוץ הושק ב-5 בדצמבר 1969 בידי חברת Sveriges Radio, ובמשך שנים רבות היה הערוץ הפופולרי ביותר בשוודיה, אך כיום הוא משמש כערוץ טלוויזיה של SVT, ומשדר תוכניות בעלות מדרוג נמוך לעומת ערוץ SVT1 המרכזי. נכון ל-2018 ממוצע הרייטינג של הערוץ הוא 6.3%.
היסטוריה.
לאורך שנות ה-60 התחולל ויכוח בנושא ערוץ טלוויזיה שני, עקב פתיחת ערוץ Radiotjänst TV ב-1956. חלק רצו כי הערוץ החדש יהיה פרטי וימומן מפרסומות, אך הוחלט כי הערוץ יהיה ציבורי, וכי Sveriges Radio, ישדר את הערוץ
TV2 החל לשדר ביום שישי 5 בדצמבר 1969 - אירוע הידוע כמו "פיצול ערוץ" (kanalklyvningen). בעוד TV1 שודר על תדרים VHF, בערוץ TV2 השתמשו בתדר UHF, כלומר הצופים נאלצו לקנות ממיר מיוחד על מנת לצפות בשידורי הערוץ.
אף על פי ש-TV2 היה חלק מאותה חברה, הם היו בעלי מנהלים עצמאיים ואת שניהם עודדו להתחרות אחד עם השני. שני הערוצים הסכימו מאוחר יותר שלא להתחרות ישירות זה בזה, לדוגמה תוכניות סוף השבוע שודרו ביום שישי בערב ב-TV2 וב-TV1 במוצאי שבת.
שני הערוצים גם חלקו חברת חדשות ארצית, TV-nytt ששידר מבזקים קצרים ב-7 בערב וב-9 בערב. הפורמט הראשוני גרם להאשמות של חברת החדשות בהטיה של החדשות לצד שמאל, וערוץ TV2 אף תואר "ערוץ אדום".
השימוש בתדרים UHF העניק לראשונה לערוץ TV2 אפשרות לשדר תוכניות מקומיות. בנובמבר 1970 הושק מגזין החדשות האזורי הראשון, Sidnytt.
לאחר שהחלו לעלות לשידור בהדרגה מגזיני חדשות אזוריים ברחבי המדינה, TV2 הוגדר מחדש כערוץ כלל-שוודי ביולי 1987.
ההיערכות מחדש סייעה ל-TV2 להפוך לערוץ הנצפה ביותר בשוודיה, אם כי בשנת 1994 הערוץ איבד את ההובלה לרשת הטלוויזיה המסחרית. התחרות הגוברת הובילה להיערכות מחדש של SVT2 בשנת 1996, במסגרתה הושקו תוכניות חדשות ומגזינים עברו לערוץ SVT1.
תוכניות.
תוכניות בערוץ SVT2 הן לרוב תוכניות איכותיות יותר מאשר בערוץ הראשי SVT1. שידורי הערוץ כוללות תוכניות בשפות הסאמיות והפינית, סרטים, אקטואליה וכיסוי פרלמנטרי.
הערוץ אינו משדר 24 שעות ביממה. נכון ל-2015 SVT2 מסיים את שידורי ב-0:55 בלילה וחוזר לשדר בין 8 ל-9 בבוקר.
בשעה 5:15 בערב, SVT2 מתחיל את לוח הזמנים של הערב עם שלושה מבזקי חדשות בשפות מיעוטים: סאמית צפונית, שפת הסימנים בשוודית ובפינית, ואחריהם תוכנית דוקומנטרית. תוכנית החדשות המרכזית, Aktuellt, בשעה 09:00 כולל עדכוני ספורט, חדשות תרבותיות ואזוריות ומזג האוויר.
מטה המאבק בסחר בנשים
גימבאפ
גימבאפּ (בהנגול: 김밥, באנגלית: Gimbap) הוא מאכל קוריאני, העשוי מאורז מבושל ורכיבים נוספים מגולגלים בגים, רצועות של אצות מיובשות ומוגש כנגיסות פרוסות. הוא דומה מאוד לסושי היפני וככל הנראה נוצר בהשראתו.
תרגום מילולי של שם המאכל הוא אורז ואצה. לפני הופעת הגימבאפ התקיים מאכל דומה בשם בוֹקסאם (복쌈).
לעיתים קרובות המנה מהווה חלק מארוחה ארוזה, או "דוסיראק", להיאכל בפיקניק, ואירועים בחוץ, והיא משמשת גם כארוחה קלה יחד עם "דנמוג'י" (צנון צהוב כבוש) וקימצ'י. גימבאפ הוא מזון מהיר פופולרי בקוריאה ובארצות אחרות, והוא ידוע כמזון נוח בגלל הניידות הגבוהה ועקב כך שאינו מכיל נוזלים כלל.
מייקל הווארד (היסטוריון)
מייקל אליוט הווארד (באנגלית: Michael Eliot Howard; 29 בנובמבר 1922 – 30 בנובמבר 2019) היה היסטוריון צבאי בריטי, אביר מסדר האימפריה הבריטית, מסדר ההצטיינות, מסדר עמיתי הכבוד ובעל עיטור הצלב הצבאי. היה פרופסור באוניברסיטת אוקספורד ובקינגס קולג' לונדון, שם ייסד את המחלקה ללימודי המלחמה. בשנת 2013 תיאר אותו הפייננשל טיימס כ"היסטוריון הבריטי הנוכחי הגדול ביותר".
ביוגרפיה.
הווארד נולד ב-29 בנובמבר 1922 בכפר במחוז דורסט והתחנך בפנימיית ולינגטון קולג' בברקשייר. הוא התגייס לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, ובדצמבר 1942 הוסמך כקצין חיל רגלים בדרגת לוטננט, הוצב במשמר קולדסטרים ונשלח למערכה באיטליה. בינואר 1944 עוטר בצלב הצבאי על חלקו בלחימה בקרב על מונטה קאסינו.
לאחר המלחמה למד בקולג' קרייסט צ'רץ' של אוניברסיטת אוקספורד, סיים תוארי בוגר ומוסמך באמנויות, והתקבל למשרת הוראה בקינגס קולג' לונדון, שם הקים את המחלקה ללימודי המלחמה שבה למדו אחר-כך חוקרים, אנשי צבא ומדינאים בכירים בעולם. בתפקידו הייתה לו השפעה חשובה על עיצוב לימודים אסטרטגיים כתחום שהפגיש אנשי אקדמיה, ממשל וצבא במחשבה על תפיסת הביטחון הלאומי הבריטי. בשנת 1958 היה בין מייסדי המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים בלונדון, צוות חשיבה הכולל בכירים בממשל הבריטי והאמריקאי, והוא שימש כנשיאו. היו לו קשרים במפלגת הלייבור, אך שימש גם כיועץ למרגרט תאצ'ר. הוא הוכתר כאביר בשנת 1986, נבחר כחבר במסדר עמיתי הכבוד בשנת 2002 ובמסדר ההצטיינות בשנת 2005.
נפטר ב-30 בנובמבר 2019.
לוקומוטיב מוסקבה (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח לוקומוטיב מוסקבה (ברוסית: Хоккейный клуб «Локомотив» Москва) הוא מועדון הוקי קרח סובייטי מהעיר מוסקבה שהתמודד באליפות המדינה מהקמתו ועד פירוקו בשנת 1983.
היכל הבית של הקבוצה היה היכל הספורט סוקולניקי במוסקבה שהכיל 5,000 מושבים. הישג השיא של הקבוצה הוא מקום שלישי בעונת 1960/1961.
היסטוריה.
קבוצת ההוקי קרח של לוקומוטיב הוקמה בשנת 1947 כחלק מאגודת לוקומוטיב. בעונת 1947/1948 התמודדה לראשונה באליפות ברית המועצות בהוקי קרח בליגה השנייה.
בעונת 1949 העפילה לליגה הראשונה. בעונת 1949/1950 הדריך אותה אלכסנדר נובוקרשצ'ונוב אך הקבוצה סיימה במקום ה-12 והאחרון בטבלת האליפות.
בעונת 1954 העפילה לשמינית גמר הגביע הסובייטי, אך הפסידה לקבוצת "קריסטל אלקטרוסטאל" בתוצאה 3:5. בעונת 1955 חזרה לליגה הבכירה אך סיימה במקום ה-14, הלפני אחרון.
בעונת 1956 מונה אנטולי קוסטריוקוב למאמן הקבוצה, במקביל להיותו מאמן נבחרת ברית המועצות לנוער בהוקי קרח. באותה עונה הקבוצה סיימה במקום השביעי ושחקן הקבוצה ניקולאי סנטקוב נכנס לרשימת מלכי השערים בעונת 1956/1957 לאחר שהבקיע 27 שערים במהלך העונה.
בעונת 1957/1958 הקבוצה סיימה במקום הרביעי והייתה לאחת הטובות בליגה הסובייטית. בעונת 1958/1959 הם שחזרו את ההישג מהעונה שעברה וסיימו במקום הרביעי שוב. למלך השערים של העונה הוכתר שחקן הקבוצה ויקטור יאקושב בן 19 שהבקיע 21 שערים במהלך העונה.
בעונת 1959/1960 נערך שינוי בליגה ששוחקה בשיטת גביע כאשר 18 קבוצות הליגה שובצו בשני בתים. לוקומוטיב התמודדה נגד צסק"א, דינמו וקריליה סובייטוב מוסקבה, בעוד ספרטק וחימיק ווסקרסנסק שיחקו בית נפרד. לוקומוטיב סיימה במקום הרביעי בבית שלה והעפילה לשמינית גמר פלייאוף הליגה וגברה על קלינין בדרך להעפלה לרבע הגמר, שם הביסה את טרקטור מצ'ליאבינסק בדרך להתמודדות בדרבי נגד דינמו בחצי גמר הליגה. אך דינמו ניצחה והעפילה לגמר, בעוד לוקומוטיב התמודדה על משחק על המקום השלישי נגד קריליה סובייטוב מוסקבה.