אקוויטניה
הצופים החלוציים
הצופים החלוציים הייתה תנועת נוער שהוקמה במאי 1951 על ידי יוצאי תנועת הצופים העבריים, בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד והקמת איחוד הקבוצות והקיבוצים.
רוב חברי תנועת הצופים, שרצו לשמור על צביונה הבלתי מפלגתי, היו בקשר עם איחוד הקבוצות והקיבוצים, שהיה מזוהה באופן בלתי פורמלי עם מפא"י, ואילו קבוצת תומכי מפ"ם, שדבקו במרקסיזם ורצו להיות קשורים לקיבוץ המאוחד, פרשה מתנועת הצופים והקימה את תנועת הנוער קצרת הימים, "הצופים החלוציים", שהצטרפה לאחר תקופה קצרה לתנועת המחנות העולים.
מועצת התנועה הט"ז.
המועצה הארצית ה-16 של תנועת הצופים העבריים, שהתכנסה בירושלים בחול המועד סוכות תשי"א (אוקטובר 1950), הוכנה מראש בלי שיתופם של נציגי המפעלים אנשי מפ"ם, במטרה להביא לידי הכרעה. הרצאות הפתיחה, הדיונים וניסוח ההחלטות נועדו להעמיד סוף סוף את עקרונות התנועה על דיוקם החד-משמעי, שיחייב גם מסקנות מעשיות. הכוונה הברורה הייתה לשלול מהבוגרים אנשי מפ"ם את האפשרות להדריך בתנועת הצופים מבלי להתכחש ל"אני מאמין" שלהם, שכלל שלילה מוחלטת של הדמוקרטיה ה"בורגנית" ותמיכה במפלגה הקומוניסטית שבראשות סטלין.
החלטות המועצה היו טעונות אישור של ההנהגה הראשית. בישיבה ביום 11.10.1950, שהתכנסה לדון בהחלטות המועצה ולהנחות את ועדת המדריכים, עשו נציגי המפעלים - יוסי כהן ממעגן מיכאל, ברנדי ובוכסי מבארי ויעקב ורסנו מפלמחים - ניסיון נוסף לשנות את הגזירה. בנימוקים שונים, פורמליים ומוסריים כאחד, תבעו מן המרכז שלא לראות את החלטות המועצה - היא הגוף העליון של התנועה - כמחייבות, לא להפעילן, או לכל הפחות לפרשן באופן שלא ישלול מהם את הזכות להדריך בתנועה. טענתם העיקרית הייתה שהשקפות פוליטיות של מדריכים אינם מעניינה של תנועת-הנוער ויש להתאחד סביב המשותף, הוא החינוך להגשמה חלוצית.
אולם רוב חברי המרכז ובראשם אריה כרוך, חמדה אסיאו, הלל ברזל וחיים אדלר, לא האמינו עוד ברצונם או ביכולתם של החברים הללו להינתק מן האידאולוגיה הסטליניסטית, בה דבקה מפ"ם אותה עת, בעת מילוי תפקידם החינוכי.
לאחר החלטת המרכז, יצאו אנשי המפעלים למלחמה גלויה בהם. תחילה ארגנו כינוס מחאה של קיבוצי הצופים, אך זה הוחרם על ידי אנשי חצרים ותל קציר. אחר-כך הביאו את הנושא לבירור בפני החניכים בשכבות המתבגרים. התסיסה שעורר הפולמוס בקרב הצופים אילצה את המרכז לנקוט באמצעים נגד המדריכים "המורדים" ולמנוע מהם את הגישה אל החניכים. כ- 200 צופים בתל אביב וכ- 800 בחיפה - אחוז לא מבוטל בתנועה בת 7,000 חברים - התייצבו לימין מדריכיהם המודחים. הם הצהירו על הזדהותם עם מפעלי הצופים ועל התנגדותם להחלטות המועצה ובכך הוציאו את עצמם משורות הסתדרות הצופים. בפסח תשי"א (אפריל 1951) כונסה בירושלים המועצה הארצית ה-17, בלא שהוזמנו אליה הצופים הללו ונציגי חמשת המשקים: מעגן מיכאל, בארי, פלמחים, יראון, ותל רעים. פילוגה של תנועת הצופים היה לעובדה.
הקמת הצופים החלוציים.
ב-2 במאי 1951 פרסמה "קבוצת מדריכים שהוצאה מן התנועה" גילוי-דעת בעיתון דבר ל"פרשת הפילוג בהסדרות הצופים". לאחר שגוללו את השתלשלות העניינים מנקודת מבטם והטילו את האחריות לפילוג על יריביהם בהנהגת התנועה, הודיעו על החלטתם להקים תנועת נוער חלוצית עצמאית שתמצא את משענתה החינוכית והציבורית במפעלי ההתיישבות של הצופים.
"תנועת הצופים החלוציים", כפי שקראה לעצמה, הגדירה את עצמה מיד לקיבוץ המאוחד ולא עבר זמן רב עד שהצטרפה אל אחותה, תנועת המחנות העולים. היה זה תהליך מתבקש מאליו לאור הזהות האידאולוגית בין שתי התנועות והדמיון הרב במקורותיהן ובהתהוותן. זמן מה נקראה התנועה החדשה "המחנות העולים - הצופים החלוציים" עד ששינתה את שמה ל"דרור - המחנות העולים".
אמנות חזותית
אמנות חזותית היא תחום נרחב של פעילויות אמנותיות, הכולל בתוכו ענפי אמנות רבים העוסקים בעיצוב ובמראה, ושתוצרתם נקלטת בעיקר על ידי חוש הראייה. באמנות החזותית נכללות גם פעילויות אחרות מתחום האמנות הפלסטית, שתוצרתן נקלטת על ידי חוש הראייה והמישוש יחד. יצירות האמנות החזותית הן תוצאה של בחינה אסתטית של התפיסה החזותית.
יצירות האמנות החזותית יכולות להיות גשמיות, ויכולות להיות גם וירטואליות כמו יצירה של גרפיקה ממוחשבת וכדומה, אך תמיד יהיו להן המגבלות של העצם - מגבלת מרחב, וחוסר מוגבלות בזמן.
מלבד הביטוי לכוחות היצירה והכישורים השונים הנרכשים על ידי העיסוק באמנויות אחרות, מעודדת האמנות החזותית גם קשרי התבוננות, ורגישות חזותית.
האמנויות החזותיות.
מקובל לחלק את האמנויות החזותיות על פי מטרתן: בעוד חלקן עשויות ליצור יצירה בעלת ערך אסתטי בלבד (ציור, רישום, תבליט, הדפס, צילום, איור, פיסול, גילוף ועוד), מטרת חלק אחר מהאמנויות החזותיות לארגן עצמים שימושיים או מידע בצורה אסתטית ונעימה (אמנות שימושית, עיצוב ואדריכלות). העיצוב והאדריכלות אינם נכללים בהגדרה הצרה של האמנות החזותית, אלא הן קרובות אליה ומושפעות ממנה רבות.
ציור.
ציור הוא תחום באמנות המתאר את היצירה באופן גרפי על גבי משטח בעזרת צבע, היוצר קווים וכתמים. בעזרת טכניקות שונות, הצייר יכול ליצור אשליה של אור, תנועה, נפח ועומק; דרך הציור, יכול האמן לבטא רגשות, דעות, והשקפת עולם.
רישום.
רישום, באמנות, הוא שיטת ציור ובה האמן יוצר תמונה או דימוי על ידי שרטוט שלהם על משטח. מדיית הרישום שונה מן הציור בכך שהוא שם דגש על הקו ועל רישום הנפחיות והצורות בעזרת אור-וצל ולא באמצעות צבע. בכך קרוב הרישום לטכניקות גרפיות כגון הדפס או תחריט.
איור.
איור הוא הסבר לא מילולי. איורים הנלווים להסברים כתובים וליצירות אומנות כתובות מבארים את תוכנם. איור יכול להתבצע במדיות שונות ובאמצעים שונים: מוזיקה, שיר, סיפור, צילום, קולאז', רישום, מגזרת נייר וכו', כפי שהמאייר בוחר.
גרפיטי.
גרפיטי הוא כל כתובת אותיות הנעשית מתוך כוונה להביע רצון כלשהו, עמדה או ביטוי עצמי. גרפיטי עשוי להיות כתובת סתמית אך ישנה תנועה של ציור גרפיטי כאמנות המשתמשת בכתובות מעוטרות כדי לייצג את שם האמן. בדרך-כלל מדובר בציורים שנעשים ללא הסכמת בעלי הרכוש - ועל כן מדובר בעבירה על החוק ובוונדליזם, אך גרפיטי כשלעצמו ובהסכמה חוקי לחלוטין.
צילום.
צילום הוא פעולה היוצרת תצלום באמצעות הטבעת דפוס האור על גבי רכיב רגיש לאור כגון סרט צילום או חיישן באמצעות חשיפה מתוזמנת. הפעולה נעשית באמצעות מכשירים מכניים, כימיים או דיגיטליים המשמשים כמצלמות.
פיסול.
פיסול הוא ענף בתחום האמנות במסגרתו יוצר האמן יצירה בעלת איכות תלת-ממדית. השינוי אשר מבצע הפַּסָּל הוא לרוב שינוי פיזי, על ידי שינוי והתאמה של חומרים, אולם באמנות המודרנית קיימת האפשרות גם לשינוי סמנטי של החומר, כלומר לבדיקת יחסו של האובייקט התלת-ממדי אל הסביבה. התוצאה של שינויים אלו מכונה "פֶּסֶל".
תבליט.
תבליט הוא פסל שאינו חופשי בחלל אלא צמוד למשטח.
תכונתו העיקרית של התבליט, לעומת הפיסול, היא התאמתו ושעבודו לאדריכלות, כמו למשל בשער הניצחון בפריז, המעוטר בשישה תבליטים. תכונה נוספת של התבליט היא העומק אשר נוצר כתוצאה ממרחק האובייקטים בתבליט מן הרקע. מרחק זה קובע את הצללים הנוצרים אשר יכולים להדגיש חלקים מסוימים בתבליט. אמנם יש שימוש בעקרון זה גם ביצירת פיסול חופשי, אולם הוא עקרון עבודה חשוב ביצירתם של תבליטים רבים.
הדפס.
הדפס הוא יצירת אמנות שנוצרה על ידי צייר או גרפיקאי באמצעות טכניקת דפוס.
היסטוריה והתפתחות.
בסוף המאה ה-19 קמה באנגליה תנועה שנקראה "אמנות ואומנות" (Arts and Crafts movement). מטרת התנועה הייתה שילוב האמנות החזותית במוצרים דקורטיביים שימושיים כגון כיסויי קיר (טאפטים), כלי קרמיקה, ריהוט ואף חדרה לעיצוב גנים. תנועה זו משתלבת בזרמים עיצוביים אחרים שהכניסו את האמנות החזותית כאלמנט קישוטי כגון: אר-נובו ואר דקו. אפיון קיצוני של אמנות חזותית הוא הזרם האמנותי רדי מייד (Ready made) הרואה בכל חפץ מעשה ידי אדם יצירת אמנות.
החזית הפסיספית במלחמת העולם השנייה
ארוחת צהריים
ארוחת צוהריים היא ארוחה הנאכלת בצוהריים או בשעות אחר הצוהריים המוקדמות.
סוג מזון.
המזון הנצרך בארוחת הצהריים משתנה מתרבות לתרבות. בתרבויות מסוימות אוכלים בצוהריים ארוחה חמה, לעיתים בת יותר ממנה אחת. יש הנוהגים לאכול בצוהריים את הארוחה העיקרית של היום. תזונאים רבים סבורים שעדיף לאכול ארוחה גדולה בצוהריים מאשר בערב, לפני השינה, כיוון שאז האנרגיה מהארוחה תשמש את הסועד בהמשך היום. בישראל, בגרמניה ובסקנדינביה למשל נוהגים לאכול את הארוחה העיקרית, החמה, בצוהריים.
לעומתן, יש גם מדינות בהן נהוג לאכול בצוהריים ארוחה קלה, ואילו בערב לאכול את הארוחה העיקרית של היום (לדוגמה: הולנד, בלארוס, האיים הקנריים).
ארוחות צוהריים מחוץ לבית.
אנשים רבים אוכלים את ארוחת הצוהריים שלהם במקום העבודה או במקום הלימודים. מעבידים כמו גם בתי הספר מגדירים פרק זמן המכונה "הפסקת צוהריים" באמצע היום לשם אכילת ארוחת הצוהריים.
ישנם מקומות עבודה ובתי ספר רבים שבהם ישנה קפיטריה שבה אפשר לקבל או לרכוש ארוחת צוהריים חמה או קרה. במקומות עבודה מסוימים נוהגים העובדים לצאת ולאכול במסעדות שבסביבה, שחלקן מציעות גם ארוחה עסקית בתעריף מוזל יחסית.
ישנם מקומות שבהם לא ניתן לספק ארוחות צוהריים מסודרות ואז נוהגים העובדים, או התלמידים, להצטייד במזון קר ארוז מראש בקופסת אוכל. ארוחה שכזו תכלול בדרך כלל כריך, ירקות, פירות ודברי מתיקה.