α במזבח הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים מזבח עם בהירות נראית מדרגה 2.95 (בהיר מעט פחות מ-β במזבח למרות שציוני באייר שלהם מרמזים את ההפך), שנמצא במרחק של כ-267 שנות אור ממערכת השמש. כמו כל כוכבי הקבוצה, אין לכוכב שם משלו, למרות שהקבוצה הייתה ידועה בעת העתיקה והיא אחת מ-48 הקבוצות שהגדיר תלמי. הכוכבים α במזבח, σ במזבח שמצפון לו ו-β במזבח שמדרום לו, ייצגו במיתולוגיה הסינית עלי ונקראו בסינית "צ'וּ" ולפעמים השם צ'ו ניתן לכוכב α במזבח במקום לשלושת הכוכבים.
מאפיינים.
α במזבח הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי B2 Vne כאשר התוספת ne משמעותה שלכוכב ספקטרום פליטה וספקטרום בליעה כאשר הפסים רחבים כתוצאה מחומר שנע במהירות גבוהה סביב הכוכב. מסתו של α במזבח מוערכת בכ-9.6 מסות שמש ורדיוסו כ-4.8 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא כ-18,000 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 380 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעשה פי 5,800 מזו של השמש. בדומה לכוכבים אחרים מסוגו, α במזבח מסתובב על צירו במהירות גבוהה מאוד של כ-300 קילומטר בשנייה. כתוצאה מכך הוא מעיף חומר מאזור קו המשווה שלו שיוצר דיסקת חומר עם מסה של כחצי מיליארדית מסת שמש, המקיפה אותו ומגיעה למרחק של פי 33 מרדיוס הכוכב עצמו (כ-160 רדיוסי שמש) ואז נקטעת בפתאומיות. ייתכן שהסיבה לחיתוך החד של הדיסקה היא קיומו של בן זוג עמום שמקיף את α במזבח במרחק זה וספח אליו את החומר, אך לא נמצאו ראיות ישירות לקיומו של בן זוג כזה. החומר שבדיסקה מיונן מהקרינה העל-סגולה שנפלטת מהכוכב ויוצר את ספקטרום הפליטה. החומר שבדיסקה גם יוצר ספקטרום בליעה ובשל המהירות הגבוהה שלו, נגרמת הרחבת דופלר של הפסים. בהירותו של הכוכב משתנה במספר עשיריות של דרגת בהירות בתדירות של כמעט יממה אחת (כ-23.5 שעות), תדירות שתואמת את תדירות הסיבוב של הכוכב על צירו. השתנות דומה נצפתה בכוכבים נוספים מסוג זה, אך לא ברור מהו המנגנון שגורם לה.
נאווסקולריזציה של הקרנית
נאווסקולריזציה של הקרנית (באנגלית: Corneal neovascularization) היא תופעה בה מתפתחים כלי דם חדשים מן הפלקסוס (צבר כלי דם שעוטף את הקרנית) לתוך רקמת נמק העצם כתוצאה ממחסור בחמצן. רקמת הקרנית היא חסרת כלי דם והיא אחראית על השבירה האופטית העיקרית של קרני האור החודרות לתוך העין. גדילה של כלי דם באזור זה תגרום לפגיעה בשקיפות הקרנית ותוביל לפגיעה בחדות הראייה.
רקע.
קרנית העין היא השכבה הקדמית ביותר של העין. היא אחראית על השבירה האופטית העיקרית של קרני האור החודרות לתוך העין. הקרנית היא רקמה שקופה לחלוטין, שלא מכילה כלי דם. היא בנויה מרקמת קולגן שקופה, והמבנה שלה מעוגל וסימטרי. במידה ונפגמת שקיפות הקרנית, עלולה להיפגע חדות הראייה. בנאווסקולריזציה של הקרנית גדלים כלי דם לתוך רקמת נמק העצם. הופעתם של כלי הדם יכולה להיות עמוקה או שטחית, ובעלת השלכות פתולוגיות.
נאווסקולריזציה של הקרנית בעלת השלכות פתולוגיות ועלולה לפגועה בראייה. מצב זה יכול להיגרם על ידי דלקת הקשורה לזיהום כימי, פציעה כלשהי באזור העין, מחלה אוטואימונית, תגובות רגישות יתר של מערכת החיסון, מחלה אטופית, תנאים לקויים לאחר הליך השתלת קרנית, דלקת הקרנית (קרטיטיס), דלקת הקרנית והלחמית (קרטוקוניונקטיביטיס), חבישת עדשות מגע מעל פרק הזמן הדרוש, מחלות קרנית, כוויות כימיות באזור העין, צלקת בקרנית ועוד גורמים נוספים.
גורמי סיכון.
נאווסקולריזציה של הקרנית יכולה להיגרם בעקבות גורמים מולדים או נרכשים. להלן פירוט הגורמים השונים.
אנירידיה (באנגלית: Aniridia) מצב מולד של חוסר התפתחות הקרנית.
מחלות ניווניות עשיות גם כן להוביל להתפתחות של נאווסקולריזציה של הקרנית כגון פטריגיום או התנוונות שוליי הקרנית ההיקפית (באנגלית :terrien's marginal degeneration).
דלקות, זיהומים, טראומה שעברה הקרנית; כל אלו יכולים גם כן יכולים להוביל להתפתחות נאווסקולריזציה של הקרנית.
נאווסקולריזציה של הקרנית שנגרמת בעקבות זיהומים לרוב קשורה למגע עם חיידקים שונים (כלמידיה, עגבת) או עם נגיפים (הרפס סימפלקס והרפס זוסטר) כמו כן ישנן פטריות העלולות להוביל לתופעה (קנדידה, asperigillus, fusarium),מגע עם תולעת בשם onchocerca volvulus יכול לגרום לתופעה גם כן.
אחד הגורמים העיקריים הקשורים לתופעה דחייה של שתל לאחר שמטופל עבר השתלת קרנית.
הרכבת עדשות מגע עלולה לגרום לתופעה גם כן. זה אף רלוונטי יותר עבור עדשות שמכילות ריכוז גבוהה של חומרים עם הידרוג'ל. חומרים אלו בעלי קיבולת גדולה של חמצן באופן יחסי, כתוצאה מכך נגרע חמצן שהיה אמור להיות מועבר לקרנית. מצב שכזה נקרא היפקוסיה (חוסר דם באיבר מסוים). עקב כך מתפתחים כלי דם ישירות לקרנית כדי לספק את החמצן החסר. מאמרים מעריכים שכ-27% מהאנשים המרכבים עדשות מגע באופן יומיומי עשויים לפתח נאווסקולריזציה של הקרנית, אבל ההנחה הרווחת היא שמספר זה ילך וירד בשל הפופולריות העולה של העדשות החד פעמיות בהן ריכוז ההידרוג'ל נמוך יותר.
התפתחות המחלה - פתוגנזה.
צמיחת כלי הדם החדשים גורמת לעלייה בכמות הציטוקינים, הציטוקינים נקשרים לקולטנים ייחודיים על גבי התאים ומובילים לשינויים ביוכימיים באזור.
האנזים מטאלופרוטאז (באנגלית: metalloproteinase) "משבית" את פעילות הממברנה הבזילית והנוזל הבין תאי שתפקידן בין היתר להוות חוצץ בין רקמות הגוף השונות כמו כן, אנזימים פרוטאוליטים מאפשרים לכלי דם שצמחו לחדור את תאי האפיתל ולהיכנס למשתית השכבה של הקרנית.
כאשר נוצרת דלקת באזור העין, שכבת הקרנית, תאי אנדותל, ותאי מקרופאגים מסוימים מייצרים הורמוני גדילה היוצרים תעלות ייעודיות לכלי הדם הנוצרים.
טיפול.
טיפולים תרופתיים עבור נאווסקולריזציה של הקרנית עדיין לא הוכחו כיעילים. ייתכן ויידרש הליך פולשני כדי למנוע החרפה של המצב.
מטופלים אשר חובשים עדשות מגע שעלולות לגרום להיפוקסיה נדרשים להפסיק את השימוש כצעד ראשון, ניתן להשתמש כתחליף בעדשות מגע שונות שלא מיוחסות להיפוקסיה.
בדרך כלל המטופל מקבל סטרואידים ותרופות אנטי דלקתיות כדי לטפל במחלה. עם זאת, מתן של סטרואידים עלול להגביר את הסיכון לזיהום, גלאוקומה, קטרקט, הרפס סימפלקס. התרופות אנטי דלקתיות עלולות להגביר את הסיכון של כיבי קרנית והמסת.
מאחר שהורמוני גדילה לוקחים חלק מרכזי בגדילתם של כלי הדם, טיפול פוטנציאלי עבור נאווסקולריזציה של הקרנית כולל עיכוב תפקודם של הורמוני הגדילה על ידי נוגדנים ספציפיים. מעכבי הורמוני הגדילה כוללים תרכובות נתרן ומרכיבים שעדיין לא הוכחו כיעילים (off-label) כמו רניביזומאב, והם משמשים כיום לטיפול במגוון מחלות רשתית.
שימוש ברניבזומאב הוכח ככזה שמוביל לצמצום משמעותי בטווח גדילת כלי הדם, וקיצור בקוטרם אך עם זאת, אין שינוי משמעותי באורכם של כלי הדם. מגבלות שונות מיוחסות לטיפול זה, ההליך דורש פעולות חוזרות ונשנות כדי לשמור על ההשפעות החיוביות לאורך זמן. הטיפול הראה כי הוא בטוח ויעיל לטווח קצר אך השפעות ארוכות טווח לא תועדו. טיפול על ידי נוגדנים נחשב כיום כטיפול ניסיוני.
כאשר המצב הוא על רקע אטופי או אוטואימוני (למשל, אטופיק קרטוקוניונקטיביטיס), לעיתים ניתן טיפול במשחת פרוטופיק (טקרולימוס).
אפשרויות כירורגיות
התערבות פולשנית בטיפול עבור נאווסקולריזציה של הקרנית מיושם רק כאשר הטיפול התרופתי לא שיפר את המצב. בהליך זה בדרך כלל מנסים לחסום את כלי הדם או לכרותם.
כריתת כלי הדם ברקמת הקרנית עלול לגרום לסיבוכים שונים. בדרך כלל ההליך מבוצע באמצעות קרן לייזר. נזקים שעלולים לגרום כתוצאה ממההליך כוללים דימום ודילול רקמת הקרנית .
חסימה של כלי הדם תלויה בפרמטרים רבים כמו עומק הכלי, גודלו, קצב זרימת הדם, לכן ההליך לא תמיד מצליח. החום שכרוך בהליך זה יכול אף לעורר תגובות דלקתיות שעלולות להגביר את נאווסקולריזציה של הקרנית.
טיפול יעיל הוא טיפול פוטודינמי (טיפול שמבוסס על שימוש באור וחום תת-בקרה) עם זאת, טיפול זה מוגבל מבחינה קלינית בשל עלויות גבוהות והרבה סיבוכים פוטנציאליים. במהלך הטיפול מחט אלקטרוליזה מוחדרת אל הלימבוס (רקמת הקרנית) וכך באופן מכוון מקרישים את הדם.
בשלבים מתקדמים של נאווסקולריזציה של הקרנית קיימת סכנה ממשית לראייה ולכן בדיקה שגרתית על בסיס שנתי מומלצת עבור חובשי עשות מגע.
מחקרים.
דילול בכלי הדם בנאווסקולריזציה של הקרנית הושג בטיפול ניסיוני על חולדות על ידי הזנה מקומית של דוקסיציקלין ושל טריאמצינולון (חומרים אנטיביוטיים המשמשים לטיפול בזיהומים).
על פי מחקר שנעשה בשנת 1998 על ידי בית חולים מטעם אוניברסיטת הווארד במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית העוסק באופטלמולוגיה, נאווסקולריזציה של הקרנית הופכת נפוצה יותר ברחבי העולם עם שכיחות משוערכת של 1.4 מיליון מקרים בשנה, המחקר דגם רקמות קרנית מאנשים שעברו השתלת קרנית בעבר, נמצא כי יותר מב-20% מהרקמות שנבדקו הכילו כלי דם ברמה כזו או אחרת של נאווסקולריזציה של הקרנית.
שירלי ארדל מייסון
שירלי ארדל מייסון (25 בינואר 1923 - 26 בפברואר 1998) הייתה אישה שסבלה מפיצול אישיות, הפרעה נפשית הקרויה כיום הפרעת זהות דיסוציאטיבית. סיפור חייה עובד לספר בו העלילה שונתה כדי לטשטש את זהותה האמיתית, הספר פורסם בשנת 1973 ונקרא סיביל. שני סרטים הופקו בעקבות הספר, האחד בשנת 1976 והשני בשנת 2007. הן בספר והן בסרטים, הדמות הראשית נקראה "סיביל איזבל דורסט" כדי להגן על זהותה האמיתית, אם כי בכתוביות בסופו של הסרט משנת 2007 מוצג שמה המלא.
ביוגרפיה.