ריינג'ר למד לשרטט ולצייר וקיבל עידוד ראשוני מהוריו. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הציבורי, למד שנתיים באוניברסיטת סירקיוז, שם למד בפעם הראשונה אמנות רשמית. בזמן שעבד בעסקי הצילום של אביו, החל לצייר נופים בצבעי מים, שלדבריהם היו אלה עבודות מברשת יפות עבור מישהו שטרם למד באירופה. הוא עבר לעיר ניו יורק בשנת 1878 שם ראה לראשונה עבודות של אסכולת ברביזון. הוא מימן את לימודי האמנות שלו על ידי סקירות מוזיקה ותיאטרון עבור כמה עיתונים בניו יורק.
בשנת 1883 התחתן עם הלן ג'נינגס, שחקנית גרושה.
אירופה.
משפחת ריינג'ר הצעירה עברה לאירופה וביקרה לראשונה בפריז, ולאחר מכן התיישבה בלארן, הולנד, שם התחבר עם ציירי האג - יוזף ישראלס, אנטון מוב והאחים מאריס. ריינג'ר אומץ במהירות על ידי הציירים ההולנדים והוא נקשר לנושאים שלהם ולדרך עבודתם. הוא עשה רישומים עם אמני האג ולמד לצייר את השמיים המשתנים במהירות של המחוזות בהולנד. בגלל מישוריות הארץ השמיים היו חשובים בציורי האמנים של האג. שמיים מלאי עננים עם אור מפוזר הפכו למאפיין בעבודתו המוקדמת של ריינג'ר. האמן נהנה להתגורר בעיר הצנועה, ויצירתו התקדמה יפה כדי שתוכל להתקבל על ידי סלוני האמנות בפריז בסוף שנות השמונים של המאה ה-19, ויצירתו התקבלה על ידי אספנים הולנדים מובילים.
ארצות הברית.
ריינג'ר הקים סטודיו בניו יורק בשנת 1888, כך שיוכל לצייר שם נופים ולטפח אספנים אמריקאים. בשנת 1892 הייתה לו תערוכה גדולה של עשרים וארבעה ציורים בגלריות קנודלר בניו יורק, שקיבלה ביקורת חיובית. הוא צייר בצבעי מים שנחשבו חופשיים ותוססים על ידי מבקרים כמו ארתור הובר. כשחזר לארצות הברית, הפך ריינג'ר לאחד ממנהיגי אסכולת הציור טונליזם, שם שהתקבל בזכותו. תערוכה מציוריו במועדון לוטוס באמצע שנות ה-90 מיסדה את הסגנון.
בשנת 1894 הייתה לו תערוכה בגלריה מקבת, המקום הראשון שהתמחה ביצירותיהם של אמנים אמריקאים. תערוכה זו כללה עבודות רבות שנעשו במהלך נסיעה לקנדה.
מושבת האמנים ליים.
ריינג'ר היה החבר הראשון במושבת האמנים ליים, בליים העתיקה, קונטיקט. הוא שהה לראשונה בפנסיון של פירנצה גריזוולד בקיץ 1899, אולי לאחר ששמע על האזור מכמה עמיתים שהיו שם ובעיירות סמוכות בחוף קונטיקט בשנות ה-90. בהשראת הדמיון של הנוף ליער באזור ברביזון בצרפת, מושבת האמנות הוקמה בהנהגתו של ריינג'ר בשנת 1900.
המושבה בליים העתיקה הייתה קבוצת האמנות הגדולה ביותר בתקופתה.
בהנהגתו של ריינג'ר, מטרתם העיקרית של האמנים הייתה לערוך מחקרים מקדימים תוך כדי עבודה ישירה מהטבע, מתוך כוונה נוספת שמשטחי הציורים יהיו מעניינים מבחינה טקסטורלית. תוך חיקוי של האמנים הגדולים, הוסיפו ריינג'ר וחסידיו שכבות של זיגוג חום-זהוב כדי לסיים את עבודותיהם, כדי "להדגיש את הביטוי הטונלי של נושא."
עלייתו של הטונליזם בליים העתיקה נפסקה כאשר צ'יילד האסאם הצטרף למושבה בשנת 1903, ועם בואו היא עברה לצייר בסגנון האימפרסיוניזם." בשנת 1904 עבר ריינג'ר עשרים ק"מ מזרחה לנואנק, שם המשיך לצייר פנים יער וסצינות חוף, אם כי בעזרת לוח צבעים שהגדיל יותר את השפעת האימפרסיוניזם.
מורשת.
מיד לאחר מותו המשיכה עבודתו של ריינג'ר להשיג מחירים טובים. כשבמכירה פומבית בשנת 1917, נמכרו 129 ציורים שלו תמורת 66,240 דולר. הניו יורק טיימס טען שזה היה המחיר הממוצע הגבוה ביותר ששולם עבור יצירותיו של אמן מת.
המורשת האמנותית של ריינג'ר הייתה בעייתית. לאחר שנחשב למנהיג "הטונליזם", המוניטין שלו ירד באופן ניכר בשנות השלושים. העובדה שהוא הושפע מאוד מאמני האג, ואסכולת הרביזון והרנסאנס הוונציאני, סייעה להסביר כמה מהמאפיינים הציוריים הבולטים ביותר שלו. עם זאת עבודתו של ריינג'ר הוכרה כאחת הדוגמאות השמרניות ביותר לתנועה הטונליסטית. נראה כי הטונאליזם של ליים היה אנכרוניסטי, והתדמית של ריינג'ר סבלה כתוצאה מכך.
הערכה מחודשת החזירה לריינג'ר את הקרדיט, כ"אמן שהשפעתו אינה מובנת באופן כללי ועבודתו הוזנחה הרבה יותר מדי זמן. "
ריינג'ר, היה איש עסקים מצליח, ותרם לאקדמיה הלאומית לעיצוב בין 250,000 ל -400,000 $. התרומה של ריינג'ר אפשרה לאוסף הלאומי - מוזיאון האמנות האמריקנית בסמית'סוניאן, לרכוש יצירות עיקריות של אמנים אמריקאים.
מריון אלן
מריון פיטמן אלן (באנגלית: Maryon Pittman Allen; 30 בנובמבר 1925 – 23 ביולי 2018) הייתה עיתונאית אמריקאית, שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה במשך חמישה חודשים בשנת 1978, לאחר שבעלה, ג'יימס אלן, נפטר בעודו מכהן בתפקיד.
ביוגרפיה.
תחילת דרכה וקריירה עיתונאית.
מריון פיטמן נולדה במרידיאן שבמדינת מיסיסיפי בשנת 1925. בשנה שלאחר מכן עברה משפחתה לבירמינגהאם שבאלבמה, שם ייסד אביה סוכנות טרקטורים והעיר הייתה למקום בו גדלה והתחנכה. בשנים 1944–1947 למדה עיתונאות באוניברסיטת אלבמה אך לא השלימה את לימודיה. בשנת 1946, בהיותה סטודנטית, נישאה לג'ושוע מוּלינס ב-17 באוקטובר אותה שנה. הזוג חבק שלושה ילדים, שעדיין היו צעירים ב-1959 כאשר הנישואים נחתמו בגירושין.
לאחר גירושיה החלה פיטמן את ניסיונותיה להשתלב במעגל התעסוקה. תחילה עבדה כסוכנת ביטוח ובהמשך הייתה עורכת מדורי שים בחמישה עיתונים שבועיים בבירמינגהאם רבתי. נתיבתה המקצועעית בעולם העיתונות הובילו אותה להיות חברת סגל העיתון "בירמינגהאם ניוז" (The Birmingham News). במסגרת תפקיד זה פגשה לראשונה ב-1964 את ג'יימס אלן, אז סגן מושל אלבמה, כאשר ריאיינה אותו בקשר לנאום שנשא בפני פדרציית מועדוני הנשים באלבמה. היא ואלן, שהיה אלמן בעל שני ילדים, חיבבו זה את זה ונישאו באוגוסט 1964, כעבור סדרת חיזורים בני ארבעה חודשים בלבד.
לאחר נישואיה השניים הפכה מריון פיטמן אלן לבת זוג פוליטית. כסגן המושל, ג'יימס אלן נאלץ לנהל ישיבה מיוחדת של הסנאט המדינתי של אלבמה אותה כינס מושל אלבמה ג'ורג' וולאס שלושה ימים טרם חתונתו. במאמר שפרסמה פיטמן זמן קצר לאחר מכן, כתבה כי כינוס בית המחוקקים אלבמה הביא לכך שלזוג הטרי היה "ירח הדבש הפוליטי ביותר בהיסטוריה".
בשנת 1967, באותה השנה בה תמה כהונתו של בעלה כסגן המושל, גילתה מריון אלן כי היא מחלת השחפת מקוננת בגופה וכתוצאה מכך עברה טיפול תרופתי במשך חודשים אחדים. בשנה העוקבת כתבה סדרת מאמרים לעיתוני אלבמה בהם גוללה את חוויותיה. המאמרים שלה תיארו את מערכי הטיפולים הרפואיים בבתי החולים של מדינת אלבמה, ובלטה בהם הפצרתה בתושבי המדינה לעבור תבחין עורי לגילוי שחפת ובדיקת קרני רנטגן בבית החזה. ב-1968 נבחר ג'יימס אלן לסנאט של ארצות הברית. עם כניסתו לתפקיד בינואר 1969, רעייתו עמדה לימינו וליוותה אותו לגבעת הקפיטול שבוושינגטון הבירה. היא המשיכה לעבוד כעיתונאית, וכתבה טור חדשות סינדיקטי בשם "הרהוריה של תרנגולת חדשותית" בעיתוני אלבמה. הטור זכה בפרס איגוד העיתונות באלבמה כ"טור המקורי הטוב ביותר".
בסנאט של ארצות הברית.
בעקבות התקף לב, נפטר ג'יימס אלן במפתיע ב-1 ביוני 1978 בעודו חבר הסנאט האמריקאי. שבוע לאחר מכן, ב-8 ביוני 1978, מונתה אלמנתו בידי המושל ג'ורג' וולאס למלא את מקומו של בעלה בקונגרס של ארצות הברית. בסנאט הייתה לחברה בשתי הוועדות בהן היה חבר בעלה המנוח, ועדת החקלאות, התזונה והיערנות ו-ועדת המשפט. מאמציה להתקבל ולוועדת הכללים והניהול של הסנאט. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כחברה בוועדת המשפט.
באוקטובר 1978 הצביעה בעד הצעה להתיר למדינות שאשררו את התיקון לשוויון זכויות (ERA) לחזור בהן ולבטל לאלתר את אשרור התיקון. באותה תקופה, 35 מדינות אשררו את התיקון לשוויון זכויות, פחות שלוש מכמות המדינות המינימלית שנדרשה להיות מושגת עד מרץ 1979 במטרה שיתווסף באורח קבוע ורשמי לחוקת ארצות הברית. ההצעה לאפשר למדינות לבטל את האשרורים שלהן לא זכתה לרוב במליאת הסנאט, לכן חברי הסנאט חברו לעמיתיהם בבית הנבחרים של ארצות הברית כדי להוסיף שלוש שנים נוספות לאשרור, אם כי יוזמה זו לא הניבה פירות.
לאחר מינויה לסנאט, אלן החליטה להעמיד עצמה לבחירה מחודשת בבחירות מיוחדות לאיוש השנתיים שנותרו לכהונת בעה. המושל וולאס עתיד היה להתמודד בעצמו לסנאט אם כי בסופו של דבר מיאן לעזוב את אחוזת המושל במונטגומרי, שהפך את היוצרות והציב תא אלן בראש המועמדים המועדפיים. עם זאת, תדמיתה ניזוקה לאחר שהעיתון "וושינגטון פוסט" פרסם ריאיון שהעניקה לכתבת סאלי קווין. קווין ציטטה הצהרות של אלן שנתפשו כביקורתיות כלפי המושל וולאס ורעייתו הגברת הראשונה לורלין וואלאס. אלן טענה כי קווין עיוותה את התבטאויותיה, אך דבריה מהריאיון החמיצו את דעתם של תושבי אלבמה על אלן, וחלקם הטילו ספק בשיקול דעתה למתן ריאיון לוושינגטון פוסט, שתושביה השמרניים של אלבמה ראו בו שופר ליברלי. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית זכתה ב-5 בספטמבר 1978 ב-44% מקולות הבוחרים, אך לא הצליחה לזכות ברוב הסופי שהיה נחוץ כדי למנוע סיבוב שני. בסיבוב השני שהתקיים ב-26 בספטמבר היא הפסידה לחבר הסנאט של אלבמה דונלד סטיוארט בפעיר של למעלה מ-120,000 קולות. סטיוארט נבחר להשלים את שארית כהונתו של ג'יימס אלן ב-7 בנובמבר, ואלן עזבה את הסנאט למחרת.
בתקופת כהונתה הייתה מריון אלן אחת משתי הנשים היחידות בסנאט. השנייה הייתה מיוריאל האמפרי, שמונתה בינואר 1978 למלא את מקומו של בעלה יוברט האמפרי שנפטר גם הוא בעודו בתפקיד. גם האמפרי עזבה באותו היום של אלן כשנבחר יורש באופן חוקי.
בערוב ימיה.