צ'איירו היה להוט להתחתן, אך מקריאת כף ידו הסיק שהוא עתיד להינשא רק בגיל מבוגר. נבואתו העצמית אכן התממשה והוא נישא לאחר שאישה סעדה אותו במהלך מחלה קשה.
קריירה.
צ'איירו נהנה מקהל לקוחות מפורסמים מרחבי אירופה וארצות הברית להם ייעץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הוא קרא בידיהם וניבא את עתידם של מפורסמים כגון: מארק טוויין, שרה ברנאר, מאטה הארי, אוסקר ויילד, גרובר קליבלנד, תומאס אלווה אדיסון, אדוארד השמיני, הוריישו קיצ'נר, ויליאם גלאדסטון, ג'וזף צ'מברלין ועוד. הוא נהג לבקש מלקוחות מפורסמים לחתום את שם שמם בספר אורחים וכן לתאר את רשמיהם מנבואותיו. על אדוארד השמיני כתב: "לא אתפלא אם לא יוותר על כלום, כולל על זכותו לרשת את כתר המלוכה, כדי להיות עם אהובתו". צ'איירו אף חזה שהיהודים יחזרו לפלשתינה וששמה ייקרא מחדש ישראל.
בספרו האוטוביוגרפי כלל קטעים משיחות שניהל עם מפורסמי אותה בעת כגון: אדוארד השביעי, צ'ארלס סטיוארט פרנל, הנרי מורטון סטנלי, מקס מילר, צ'ארלס ראסל, רוברט אינגרסול ואחרים.
ספרו "סודותיה האחרונים של הטיטניק" (Titanic's Last Secrets) הכיל חיזוי שניבא לוויליאם פירי, מבעלי החברה שיצרה את הטיטניק. צ'איירו חזה במדויק שהוא ינהל קרב על חייו ותיאר את שקיעתה של האונייה.
צ'איירו התפרסם בתור קורא בכף היד ומנבא עתידות של החברה הגבוהה, ואל קהל לקוחותיו נתווספו גם ספקנים בתורת הנסתר. מארק טוויק בעצמו כתב בספר האורחים שלו:
נלי מלבה כתבה:
מותו.
לאחר מספר שנים בלונדון ומספר מסעות ברחבי העולם, צ'איירו עבר לארצות הברית. הוא בילה את שנותיו האחרונות בהוליווד, פגש כעשרים לקוחות מדי יום ואף עבד על תסריט בטרם מותו מהתקף לב בשנת 1936. אלמנתו, הרוזנת לנה האמון, סיפרה שבעלה המנוח בן השבעים שייעץ לאריסטוקרטים אירופאים ולאנשי אצולה, חזה את מותו שלו יום לפני פטירתו.
מגזין טיים פרסם ידיעה על מותו ב-19 באוקטובר 1936:
צ'איירו טען שמעולם לא הבין את מקור כוחותיו הייחודיים, ולדעתו הוא איבד כוחות אלה בשנת 1906. בשל טענה של אחד מלקוחותיו שמעל בכספיו ישב תקופה במאסר. ישנן טענות שלאחר השתחררו מהכלא הוא ירד מנכסיו, איבד את חבריו וגם קהל לקוחותיו לשעבר התכחש לקיומו וסירב להמשיך ולהיוועץ עמו.
אוטו סוורדרופ
אוטו נוימן קְנוֹף סְווֶרְדְרוּפ (בנורווגית: Otto Neumann Knoph Sverdrup 1 באוקטובר 1854 בבינדאל, הלגולנד - 26 בנובמבר 1930) היה ימאי וחוקר ארקטי נורווגי.
חייו.
סוורדרופ נולד בבינדאל, בן למשפחת איכרים. בן משפחה רחוק שלו היה האוקיינוגרף האראלד סוורדרופ. בשנת 1872, בהיותו בן 17, החל אוטו סוורדרופ את הקריירה שלו כימאי בעסק הספנות של דודו. ב-1875 עבר בהצלחה את הבחינה לדרגת חובל וכעבור שנים אחדות את הבחינה לדרגת רב חובל.
בשנת 1875 רכש א. ט. אולסן, קרוב משפחה של אמו של סוורדרופ, את אוניית הקיטור "טריו" ומינה את סוורדרופ לרב החובל שלה. בערך בתקופה זו פגש סוורדרופ את עורך הדין אלכסנדר ננסן, אחיו של פריטיוף ננסן, ובאמצעותו התוודע אל חוקר הארצות הנורווגי הנודע.
קריירה ומשלחות.
סוורדרופ הצטרף למשלחתו של ננסן לחציית גרנלנד בשנת 1888. ב-1892 היה יועץ לפריטיוף ננסן בבניית הספינה פראם. בשנת 1893 קיבל סוורדרופ פיקוד על האונייה, וב-1895 מונה לפקח על האונייה ואנשיה כשננסן ניסה להגיע אל הקוטב הצפוני. סוורדרופ הצליח לשחרר את האונייה מן הקרח סמוך לסוולבארד באוגוסט 1896 והפליג לסקיירווי, לשם הגיע 4 ימים אחרי שננסן הגיע לנורווגיה.
בקיץ 1897 עבד סוורדרופ כרב חובל של "לופוטן", אוניית נוסעים אל סוולבארד וממנה. ב-1898 הצטרף למשלחת אחרת עם ה"פראם". סוורדרופ ניסה להקיף את גרנלנד דרך מפרץ באפין אבל נכשל בניסיון לחצות את מצר נארס. מאחר שנאלץ לחרוף באי אלסמיר, חקרו הוא ואנשיו וכינו בשם מספר רב של פיורדים וחצאי איים בחופיו המערביים של האי, שלא נחקרו עד אז.
בין -1899 ל-1902, חרף סוורדרופ עוד שלוש פעמים באי אלסמיר באזור הארקטי הקנדי עם ה"פראם", שם המשיך לעסוק במסעות חקר ובמיפוי, ששיאם בגלוי האיים שממערב לאי אלסמיר, דהיינו אקסל הייברג, אמונד רינגנס ואלף רינגנס, הידועים בשמם הקיבוצי כאיי סוודרופ. הודות לשיטות האינואיטים שאימצו, הצליחו סוורדרופ ואנשיו למפות שטח כולל של 260,000 קמ"ר - יותר מכל משלחת חקר אחרת לקוטב. האזור מופה בהצלחה רבה בידי הטופוגרף שלו, גונאר איזקסן, ו-35 פרסומים אקדמיים נכתבוכתוצאה מן המשלחת. עם שובו, התקבל סוורדרופ כגיבור לאומי בנורווגיה. אף על פי כן, הוא נשאר אלמוני יחסית בצפון אמריקה, ואלמוני יחסית בנורווגיה בכל הנוגע לחקר קנדה שעשה.
סוורדרופ טען לחזקת נורווגיה על שלושת האיים שגילה, והחל בכך מחלוקת ריבונות עם קנדה, שטענה לחזקה על כל היבשה, אם כזו שהתגלתה ואם שעוד לא התגלתה, במה שהוא עכשיו האזור הארקטי של קנדה. המחלוקת לא יושבה עד 1930, כשנורווגיה העבירה את האיים לחזקת קנדה. באותה שנה חתם סוורדרופ על הסכם עם ממשלת קנדה, לקניית הרשומות של משלחות סוורדרופ תמורת 67,000 דולר קנדי. סוורדרופ מת שבועיים לאחר חתימת ההסכם, אבל הכסף הבטיח את עתיד משפחתו. הרשומות נגנזו בארכיונים הלאומיים של קנדה, אבל לאחר זמן הוחזו לספרייה הלאומית של נורווגיה.
בשנים 1915=1914 יצא סוורדרופ במשלחת חיפוש והצלה של שתי משלחות רוסיות. משלחתו הרביעית והאחרונה במימי סיביר הארקטית הייתה בשנת 1921, כאשר פיקד, מעל גשר הפיקוד של שוברת הקרח הסובייטית "לנין" על צי של חמש אוניות משא במשט ניסוי דרך ים קארה אל שפך הנהרות אוב ויניסיי. האוניות הגיעו ליעדן ושבו בשלום. הפלגה זו נחשבה לצעד חשוב בפיתוח מגזר ים קארה של נתיב הים הצפוני. סוורדרופ ניסה גם את כוחו במיזם מטעים במחוז אוריינטה בקובה, שלא עלה יפה.
שנות חייו האחרונות ומורשתו.
בשנות חייו האחרונות חי סוורדרופ בסאנדוויקה, על גבעה הנשקפת אל העיר. הוא מת בנובמבר 1930. פסל של אוטו סוורדרופ הוצב בסטיינקייר בשנת 1957, ובשנת 1999 הוצב פסל שלו בסאנדוויקה, בכיכר הקרויה על שמו, "אוטו סוורדרופ פלאס".
פרסים ואותות הוקרה.
סוורדרופ קיבל גם את אות הכתר הפרוסי, אבל במכתב פתוח לצירות הגרמנית באוסלו, ב-25 באוקטובר 1917, הצהיר שהוא מחזיר את אות המסדר במחאה על הלוחמה הלא-מוגבלת של הצוללות הגרמניות במלחמת העולם הראשונה, שגרמה למותם של מאות ימאים נורווגיים. יום לפני שסוורדרופ החזיר את אות המסדר שלו, החזיר גם עמיתו לחקר ארצות רואלד אמונדסן את אותות הכבוד שקיבל מגרמניה.
אתרוג קלבריה
אתרוג קלבריה (באיטלקית: cedro di diamante) הוא זן של אתרוג שנקרא על השם מחוז קלבריה שבאיטליה. את שמו האיטלקי קיבל האתרוג מהעיר דיאמנטה (באיטלקית: Diamante) השוכנת במחוז זה.
היסטוריה.
אתרוג קלבריה היה אחד ממיני האתרוג הבולטים בשוק קליפות ההדרים המסוכרות בעיר ליבורנו שבאיטליה, לשם הובא מליגוריה, נאפולי, קלבריה וסיציליה.
יהודים דתיים רבים מכנים אותו "אתרוג ג'נובה" (לרוב בהגייה אשכנזית) על שם נמל ג'נובה, אשר דרכו יוצא מאיטליה למדינות אחרות כגון אנגליה וארצות הברית, ושהיה מקור חשוב לאתרוגים עוד מתקופת בעלי התוספות.
כיום, אהוד מין זה בעיקר על חסידי חב"ד, חסידי סאטמר וחסידי גור.
כשרות.
רוב החקלאים המגדלים עצי אתרוג באזור קלבריה, משתמשים בטכניקה של הרכבה כדי להגן על עציהם מפני מחלות וקרה. נוהג זה יוצר קושי הלכתי עבור יהודים המעוניינים להשתמש באתרוגים אלה לשם קיום מצוות ארבעת המינים בחג הסוכות, ולפיכך חייב משגיח כשרות לוודא כי העצים הספציפיים שמהם נקטפים האתרוגים המשמשים לקיום המצווה לא עברו הרכבה.
משגיחי כשרות מתושבי המקום, מאירופה, ארצות הברית וכן מישראל, מגיעים מדי שנה בחודשי הקיץ לאזור, בודקים את העצים ואת האתרוגים, רוכשים את האתרוגים שנמצאו כשרים, ושולחים אותם לישראל, ארצות הברית ורחבי אירופה.
גידול בישראל.
אתרוגים מזן קלבריה גדלים בפרדסים מיוחדים בכפר חב"ד על ידי חקלאים חסידי חב"ד, מזרעי אתרוג שלטענת החסידים ברך עליו הרבי מליובאוויטש.
קישורים חיצוניים.
אתרוגי קלבריה בימינו, מכון ״הידור מצווה״
צו נשיאותי 9981
צו נשיאותי 9981 (באנגלית: Executive Order 9981) היה צו נשיאותי שהוצא ב-26 ביולי 1948 על ידי נשיא ארצות הברית, הארי טרומן. הצו ביטל אפליה על רקע גזעני בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובסופו של דבר שם קץ להפרדה הגזעית בהם.
רקע.
אפרו-אמריקאים שירתו בכוחות המזוינים תחת חוקים שונים שמנעו את השתתפותם בפעילות קרבית. עליהם היה להמתין שלוש שנים לפני שהם יכלו להתחיל את אימוניהם הקרביים בעוד שלבנים יכלו לעשות זאת תוך חודשים ספורים. הגיס האווירי של צבא ארצות הברית עיכב במתכוון את הכשרתם של אפרו-אמריקאים אף על פי שהוא היה זקוק נואשות לכוח אדם.
בסקר שערך הצבא בקרב 250 קצינים וסמלים לבנים, שבפלוגותיהם היו מחלקות של חיילים שחורים, עלו הממצאים הבאים: 77% מבין הקצינים והסמלים אמרו שגישתם נעשתה יותר חיובית כלפי החיילים השחורים לאחר שהמחלקות הללו שובצו בפלוגותיהם (לא התגלו מקרים שבהם התשובה הייתה הפוכה), 84% מהקצינים ו-81% מהסמלים סברו שהחיילים השחורים תיפקדו היטב בקרב, רק 5% מהקצינים ו-4% מהסמלים סברו שחיילי הרגלים השחורים לא היו כל כך טובים כמו חיילי הרגלים הלבנים ו-73% מהקצינים ו-60% מהסמלים סברו שהחיילים הלבנים והחיילים השחורים הסתדרו יפה אלו עם אלו.