באקוב הגיב שאם הדוכסית לא תתמוך במאמציהם להחזיר את האימפריה הרוסית, תובעים אחרים לכתר יתמכו בהם. ב-31 במרץ 2014, המדינה לכאורה הוציאה מנשר המודיע על היותה מדינה ריבונית והכריזה כי הנסיך קארל אמיך ליינינגן (יליד 1952) עומד בראשה ובעת הכתרתו שינה את שמו לניקולאי השלישי, קיסר כל רוסיה, כיורש של ניקולאי השני. הטענה לכתר הוצגה בטקס המרת דתו של הנסיך מן מנצרות לורתנית לנצרות אורתודוקסית ב-1 ביוני 2013. קרל אמיך שייך לשושלת רומנוב דרך סבתו, הדוכסית הגדולה מריה קירילובה (1907-1951), הבת הבכורה של הדוכס הגדול קיריל ולדימירוביץ', אשר בשנת 1924 טען לכס הכתר הרוסי מהגלות, לאחר הוצאתו להורג של דודו ניקולאי השני בשנת 1918.
הכס האימפריאלי טען כי על ידי המרת דתו, הנסיך קארל אמיך מילא את דרישות ההצטרפות של סעיפים 35 ו-53 בחוקי היסוד של האימפריה הרוסית האחרונה אשר הוקמה בשנת 1906. הנסיך קארל אמיך קיבל את השם האורתודוקסי ניקולאי קירילוביץ' רומנוב, אשר בעת הכתרתו הפך לניקולאי השלישי, ואשתו השלישית, הרוזנת איזבל פון אונד צו אגלופשטיין, אשר המירה את דתה גם כן, קיבלה את השם "יקטרינה פיודורובנה".
המעמד של באקוב שונה מ "ראש הממשלה" ל"יועץ ראשי". המנשר, בחתימת ניקולאי השלישי, הכריז כי המטרה של הכס האמירפיאלי היא איחוד אנשים בכל רחבי העולם תחת מלוכנות נוצרית.
שטח גאוגרפי.
מגעים בינלאומיים.
אחרי שהוכתר, ניקולאי השלישי כתב מכתב לולדימיר פוטין המבקש קרקעות ביקטרינבורג כדי להקים בירה עבור הסנאט האימפריאלי שלו, אך הבקשה נדחתה.
בשנת 2014, באקוב הודיע כי הוא רכש 96 דונם בחלקת האדמה בניקשיץ', מונטנגרו, כדי לבנות ארמון אימפריאלי עם מרכז תרבות רוסי ומנזר אורתודוקסי. בתחילת 2015, בעקבות הסנקציות הבינלאומיות על רוסיה עקב מלחמת האזרחים באוקראינה, באקוב אמר לעיתונות כי קיים שיחות עם רשויות מונטנגרו כדי להקים שם אזור אוף-שורינג אשר יספק תיווך פיננסי לחברות רוסיות. בנוסף, נציגי הכס האימפריאלי טענו שהם במגעים עם הרשויות במקדוניה ואלבניה לשיתוף פעולה אפשרי והכרה במדינה העתידית. באקוב קיים פגישה עם ראש ממשלת מקדוניה ניקולה גרואבסקי. בהמשך התקיימו שיחות עם נשיא גמביה יחיא ג'אמה בישיבה ה-70 של העצרת הכללית של האו"ם. כמו כן, נערכו פגישות עם אנשי דת נוצרים-אורתודוקסים ממקדוניה וממונטנגרו בעניין הקמת כנסיות החוברות לכס האימפריאלי והצעה לקנוניזציה של השליט הרוסי איוואן השלישי ואשתו סופיה פלאולוג, שמילאה תפקידים משמעותיים בהבאת המלוכה הנוצרית לרוסיה. במאי 2016 נערכו פגישות נציג ממשלת קיריבטי ועם גסטון בראון, ראש ממשלת אנטיגואה וברבודה.
שטחים הנטענים לריבונות.
ישנן 17 אדמות ואיים אשר התגלו על ידי הצי הרוסי הקיסרי עליהם הכס האימפריאלי טוען לריבונות:
סמלים.
סמל הכס האימפריאלי הוא עיט דו-ראשי המחזיק פטיש ומגל בכפותיו. דגל הכס האימפריאלי הוא צלב אנדראס הקדוש על רקע לבן, וזהה לנס הצי הרוסי.
עם המעבר לכס האימפריאלי, הסמל שונה לנשר האימפריאלי הרוסי עם כי רו במגן. באקוב הדגיש שהסמל כי רו מסמל את הקמת המונרכיה הנוצרית באימפריה הרומית ידי קונסטנטינוס שחזה את הסמל בשמיים לפני קרב גשר מילביוס בשנת 312.
סקטמן ג'ון
ג'ון פול לרקין (באנגלית: John Paul Larkin; 13 במרץ 1942 – 3 בדצמבר 1999) שהיה מוכר בשם הבמה סקטמן ג'ון (Scatman John) היה זמר אמריקאי, שנודע בשילוב שלו של שירת סקאט ומוזיקת דאנס. סקטמן מוכר ביותר מהלהיטים "Scatman) Ski-Ba-Bop-Ba-Dop-Bop)" ו"עולמו של סקטמן" שיצאו ב-1995.
סקטמן נולד באל מונטה, קליפורניה שבארצות הברית. בילדותו סבל מגמגום קשה.
לרקין אובחן כחולה בסרטן ריאות ב-1998, אך המשיך את עבודתו כרגיל וב-26 בנובמבר 1999 קרס באמצע הופעה בקליבלנד, ופונה לבית החולים. שבוע לאחר מכן, ב-3 בדצמבר 1999, נפטר לרקין בגיל 57.
תאמבי סגס
תאמבי סגס (באדיגית: Тамби шъэгьашъ, נולד ב-21 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן ישראלי-צ'רקסי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מועדון ספורט כפר קאסם.
קריירה.
סגס גדל בכפר קמא שבגליל התחתון, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני סכנין. ב-3 בדצמבר 2013 ערך סגס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 1–3 למכבי תל אביב במסגרת המחזור ה-11 של עונת 2014/2015. עד תום העונה ערך בסך הכל 14 הופעות בליגת העל, בנוסף להופעה אחת בגביע המדינה. ב-26 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות נגד הנבחרת הצעירה של , ועד סוף שנת 2016 ערך בסך הכל חמש הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בעונת 2015/2016 ערך סגס 20 הופעות בליגת העל במדי בני סכנין, וב-10 בפברואר 2016 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 על הפועל אשקלון במסגרת רבע גמר גביע המדינה. בעונת 2016/2017 הפך סגס לשחקן הרכב קבוע וערך 34 הופעות בליגה. ב-26 באוגוסט 2017 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–1 על הפועל רעננה, ואת עונת 2017/2018 סיים עם שער אחד ב-26 הופעות ליגה. בתום העונה הסתיים חוזהו של סגס, והוא עזב את המועדון.
לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, ב-9 בינואר 2019 חתם סגס לשנתיים וחצי בקבוצת בני יהודה תל אביב. ב-26 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 להפועל תל אביב. ב-11 במרץ 2019 כבש סגס את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 למכבי תל אביב. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שבמשחק הגמר נכנס כמחליף בדקה ה-29 וכבש אחת מבעיטות הכרעה בניצחון בפנדלים על מכבי נתניה.
ב-9 באוגוסט 2019 הבקיע שער בכורה בתיקו 2-2 של בני יהודה במשחק החוץ מול נפטצ׳י באקו האזרית, במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית.
בסיום עונת 2020/2021 נשר יחד עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית.ב-10 ביולי 2022 חתם במועדון ספורט כפר קאסם.
אקוט
אקוט הוא הרכב מוזיקלי ירושלמי בהובלת בני הזוג ענבל ג'משיד וגלעד ואקנין.
ביוגרפיה.
ואקנין וג'משיד, ילדי ירושלים, הכירו כשהיו בני 16, בפרויקט הרכבים של להקות נוער במרכז המוזיקה הצוללת הצהובה. בהמשך למדו יחד תואר ראשון בקומפוזיציה בהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, וג'משיד למדה תואר שני במחלקה הרב־תחומית בביצוע של מוזיקה מצרית. שתי אחיותיה של ענבל ג'משיד פועלות גם הן כהרכב מוזיקלי תחת השם האחיות ג'משיד.
אקוט פועל כהרכב מאז שנת 2011 ומבצע לחנים מקוריים, בעיקר לשירי משוררים כדוגמת אלמוג בהר, מירי בן-שמחון, עמיחי חסון, איתי עקירב, יוסף עוזר ונועה שקרג'י. בשנת 2015 יצרו את המופע "מספיק דיברנו על אהבה" - יצירה מוזיקלית מקורית המבוססת על שירו של אלמוג בהר. האי.פי "שירי קטמונים" ובהמשך אותה שנה ראה אור האי.פי "שירי קטמונים" שנוצר בעקבות עבודה ואמנותית בשכונת הקטמונים בירושלים.
שיירת עגלות
שיירת עגלות או גם שיירת קרונות (באנגלית: wagon train) היא קבוצת עגלות מכוסות (קרונות) הנוסעות יחד לשם עזרה הדדית והתגוננות בפני תקיפה. הדוגמאות הידועות ביותר בהקשר זה הן שיירות הקרונות של המתיישבים במערב הישן של אמריקה, שהתקבצו וחצו יחד את המישורים ומעברי ההרים ושיירות הקרונות של הטרקבורים בדרום אפריקה.
בהקשר צבאי שיירת משא (baggage train) הייתה שיירת הקרונות שבאה בעקבות הצבא שנשאה אספקה ותחמושת.
ההגירה למערב ארצות הברית.
כמעט כל השבילים מערבה התחילו באינדפנדנס במיזורי, השער למערב ארצות הברית.
ככל הנראה דרך שיירת העגלות הידועה ביותר הייתה שביל אורגון שהשתרע לאורך של מעל ל-3,000 קילומטרים. דרכים אחרות כללו את שביל סנטה פה, שביל צ'יסהולם, שביל קליפורניה (שהתפצל משביל אורגון דרומה), שביל המורמונים והשביל הספרדי הישן.
אף שהמונח "שיירת עגלות" מרמז על שורה של עגלות המסודרות בטור, בפועל, במצבים שפני השטח אפשרו זאת היו העגלות מתפזרות ונוסעות בקו אחד על מנת לצמצם את כמות האבק שעף על העגלות האחרות.
במקור החלה התנועה מערבה בקבוצות קטנות, אבל נוסעים בעלי ממון בשיירות שכללו מאה עגלות ויותר יכלו לשכור "מנהל שיירות" (wagon master או trail master), אדם מנוסה בהובלת שיירות, המכיר את המסלול ומטפל בתקלות תוך כדי המסע, וסייסים שיטפלו בסוסים.
מהגרים בדרך היבשה גילו שקל היה יותר לנהל קבוצות קטנות שבין עשרים לארבעים עגלות מאשר קבוצות גדולות יותר, בייחוד אם לא ניהל אותן מנהל שיירות מקצועי. שיירות רבות נוהלו על פי העקרונות הדמוקרטיים, קבעו כללים ובחרו מי יעמוד בראשם (captain). במציאות הייתה למנהל הנבחר סמכות מוגבלת. תפקידו היה מוגבל לזירוז של כל המשתתפים להתחיל לנוע בבוקר ולבחור מתי והיכן לחנות בלילה.
החברות בשיירת העגלות הייתה בדרך כלל נזילה ועגלות הצטרפו או נטשו לעיתים קרובות שיירות בהתאם לצרכים ולרצונות של בעליהם. תאונה או מחלה לדוגמה היו עלולים לאלץ בעל עגלה להישאר מאחור ולחכות לשיירה הבאה, או שמהגר היה עשוי להאיץ את העגלה במטרה להצטרף לשיירה קדומנית לאחר מריבה. חלקם נטשו את השיירה בדרך על מנת להתיישב בטריטוריית קולורדו או טריטוריות אחרות לאורך הדרך.
אחד מכל עשרה שהתחיל את המסע מת לאורך הדרך, בשל מחלות (בעיקר כולרה) או תאונות (טביעה, תקיפה של בעלי חיים, תאונות הקשורות לנשק החם וכו'). ההערכה היא שבמשך 25 שנים מתו בדרכים כ-65,000 מהמהגרים.