ויליאם הואר היה הדיוקנאי האופנתי הראשון שהתיישב בבאת', והוא היה המוביל שם עד הגעתו של תומאס גיינסבורו בשנת 1759. הוא נותר הצייר המועדף על ידי פטרונו הדוכס ניוקאסל, משפחתו, חסדיו ומקורביו הפוליטיים. בין פטרוניו החשובים האחרים נכללים הרוזנים מפמברוק וצ'סטרפילד והדוכס מבופור. עם גיינסבורו וג'ושוע ריינולדס הוא היה חבר מייסד באקדמיה המלכותית לאמנויות.
הואר היה מעורב מקרוב בניהול בית החולים המלכותי בבאת' משנת 1742. הוא שימש כמנהל בית החולים, והתוודע למבקריו הבולטים של באת ולמשפחות בעלי הקרקעות שבסביבה. צ'למרס תיאר אותו כ"צייר אנגלי גאוני וחביב".
הוא נפטר בבאת' ב־12 בדצמבר 1792.
בנו, פרינס הואר, זכה לתהילה כצייר וכמחזאי. בתו, מרי הואר, הייתה גם היא ציירת ידועה.
תאוריה פוליטית לעם היהודי
תאוריה פוליטית לעם היהודי, שלושה נרטיבים ציוניים הוא ספר מאת פרופסור חיים גנז, העוסק בהגדרה וניתוח של שלוש הגישות המרכזיות בציונות (קניינית, היררכית ושוויונית) לצד סקירת זרם הפוסט-ציונות שצמח לאחר הקמת המדינה, תוך הבהרת המחלוקת בין הזרמים.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2013, בהוצאת אוניברסיטת חיפה וידיעות ספרים. בשנת 2016 יצאה לאור המהדורה באנגלית, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
הספר זכה בפרס בהט לשנת 2011 ובפרס שניצר לשנת 2016.
תוכן.
הספר טוען כי כ"אידאולוגיות לאומיות" קיימות שלוש גישות מרכזיות בקרב הציונות: הציונות הקניינית (המהותית), הציונות ההיררכית והציונות השוויונית.
לפי שתי הגישות הראשונות, "הציונות הקניינית" ו"הציונות ההיררכית", לעם היהודי יש זכות משמעותית יותר למימוש עצמי בארץ ישראל לעומת העם הערבי. מאידך לפי הגישה השלישית, הציונות השוויונית, יש ליהודים ולערבים זכות שווה להגדרה עצמית בארץ ישראל.
גם ביחס לפוסט ציונות, הספר מגדיר שלוש גישות לניתוחה; הגישה ה'אזרחית', הגישה ה'פוסט קולוניאליסטית' (או פוסט-ציוניות רב-תרבותית) והגישה ה'נאו תפוצתית'. הגישה הראשונה דוגלת בהפיכת מדינת ישראל ל'מדינת כל אזרחיה', תוך ויתור על מאפיינים לאומיים המזוהים עם קבוצה אתנית מסוימת לרבות ההמנון הלאומי וכיוצ"ב. הגישה השנייה דוגלת בהענקת זכויות קבוצתיות לנפגעי (מה שהם מכנים) 'הקולוניאליזם הציוני' - הערבים והמזרחיים, ומתנגדת ל'לאומיות'. הקבוצה השלישית דוגלת בהיצמדות היהודים, בכל העולם וגם בישראל, למאפייני הקיום היהודי-הגלותי ובכלל זה השכלה, שאיפה לשלום ופשרנות.
המחבר, פרופסור חיים גנז הגדיר את מהות הספר:.
פרסים.
עוד ככתב יד, זכה הספר בפרס בהט לשנת 2011 כ"ספר העיון המקורי הטוב ביותר" בקטגוריית "חוקר בכיר". בשנת 2016 זכה הספר בפרס שניצר (מטעם האגודה ללימודים יהודיים - Association for Jewish Studies), בקטגוריה "פילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל".
אות זורו (סרט, 1940)
אות זורו (באנגלית: The Mark of Zorro) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1940 בבימויו של רובן ממוליאן משנת 1940, עם טיירון פאואר, לינדה דרנל ובזיל רת'בון בתפקידים הראשוניים.
התסריט מבוסס על הסיפור "קללת קפיסטרנו" של ג'ונסטון מקלי שפורסם בחמישה חלקים ב-1919.
זורו (בספרדית - שועל) היא זהותו הסודית של דון דייגו דה לה וגה, אציל ורב סייף בדיוני אשר חי בקליפורניה בזמן השלטון הספרדי. הוא הגן על תושבי קליפורניה מעריצות ושחיתות השלטון הספרדי והצליח בכל פעם מחדש להערים ולשטות ברשויות השלטון.
הופעתו של זורו היא לרוב כשהוא עוטה כולו שחור: גלימה שחורה, מסכה שחורה (המכסה את חצי פרצופו העליון) וכובע רחב שוליים שחור. הנשק האהוב עליו הוא הסיף שלו שאיתו הוא חורט על גופם של אויביו את האות Z. הוא ידוע גם בתור וירטואוז עם שוט הצלפה.
התקופה היא - תחילת המאה ה-19 כשקליפורניה הייתה עדיין בשלטון ספרד.
אלפרד ניומן היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
ב-2009 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה.
דון דייגו וגה (טיירון פאואר) הוא אציל ספרדי מקליפורניה שסיים בהצטיינות בית ספר צבאי במדריד ונקרא על ידי אביו לחזור בהקדם לקליפורניה.
כשהוא מגיע ללוס אנג'לס מסתבר לו שאביו דון אלחנדרו וגה (מונטגיו לאב) שהיה מושל האזור, הודח על ידי לואיס קווינטרו (ג'וזף ברומברג) שהשליט משטר טרור על האיכרים. כשהוא נוסע בכרכרה לבית המושל הרכב לא עונה לו כי כרתו את לשונו לאחר שדבר נגד המושל.
הוא נפגש עם המושל ועוזרו קפיטן אסטבן פסקואלו (בזיל רת'בון) וכן עם אשתו של המושל אינז (ג'ייל סונדרגרד) ועם אחייניתו הצעירה, לוליטה (לינדה דרנל).
דייגו נפגש עם הוריו ועם הכומר והם מספרים לו על המשטר הרודני והמושחת. אביו גוער בו על זה שאינו מוכן לעשות דבר נגד המשטר.
דייגו מחליט לפעול לבד - את כל המודעות על המיסים הוא מחליף במודעות נגד המשטר חתומות בשם "זורו". הוא מסתובב בכל האזור רכוב על סוס, פניו מכוסות ובידו חרב אתה הוא חורט את הסימן שלו - Z. הוא מצליח לחדור לבית המושל ומצליח להפחיד אותו ומייעץ לו לוותר על משרתו ולחזור לספרד. הוא מגיע למקום בו גובים מס מהאיכרים המסכנים חוטף את הכסף ומעביר אותו לכומר.
כאשר הוא מתגלה, הוא מצליח לברוח, להיכנס לכנסייה במסווה של כומר, שם הוא פוגש את לוליטה שמבקשת עזרה כי דודתה רוצה לשלוח אותה למנזר. הוא מרגיע אותו והיא לא מזהה אותו.
זורו הוא כעת אימת המשטר והפרס ללכידתו מגיע ל-20,000 פזו. דייגו עוגב על אינס ומשכנע אותה כי כדאי לה לעזוב עם בעלה לספרד והוא יגיע לשם וינהל איתה יחסים.
לואיס קווינטרו מחליט להשיא את לוליטה לדייגו הוריו של דייגו מסכימים והזוג נפגש ושניהם רוקדים ואז היא מזהה אותו כ"זורו".
"זורו" חודר שוב לבית המושל ומזהיר אותו. למקום נכנס קפטן אסטבן. מתחולל דו-קרב בניהם ו"זורו" הורג את אסטבן. זהותו נחשפת והוא מושם במעצר בדרך להוצאתו להורג.
דייגו מצליח לברוח ולהכניס את המוני האנשים לבית המושל שנאלץ להודיע על התפטרותו והעברת השלטון לאביו של דייגו. כולם מריעים ודייגו ולוליטה מתחבקים.
Golden Icons Academy Movie Awards
קורה קלייוון
קוֹרֵה קלייוון (בנורווגית: Kåre Kleivan; 13 ביוני 1917 – 10 בפברואר 1998) היה עיתונאי וחסיד אומות העולם נורווגי.
קלייוון נולד בטרומסה, והחל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון "נורדליס" בשנת 1937. במהלך הכיבוש הגרמני בנורווגיה למד משפטים באוניברסיטת אוסלו וכתב לעיתונות בלתי חוקית, לפני שנמלט לשוודיה הנייטרלית, שם עבד בלגיון הנורווגי בסטוקהולם.
הוא ליווה את המשפחה היהודית סמית' מצפון נורווגיה לפינלנד, הרחק מהכוחות הגרמניים, בשנת 1940. על כך הוענק לו תואר חסיד אומות העולם בשנת 2006.
הוא עבד בסוכנות איי-פי בין השנים 1945 – 1948, ואז בעיתון "Verdens Gang". משנת 1970 – 1984 הוא היה עורך משנה ומנהל המחלקה הפוליטית בעיתון. הוא היה יושב ראש האיגוד המקומי של העיר "אוסלו ג'ורנליסטקלוב" בין השנים 1972–1975 והיה חבר מועצה לאומי באיגוד העיתונאים הנורווגי בין השנים 1962–1968. הוא היה חבר בליגת הנוער ובמפלגת העבודה הנורווגית, וכן היה חבר בוועדת התמיכה הנורווגית לספרד ויו"ר אגודת ידידי נורווגיה – ישראל.
הוא התיישב בקולבוטן, היה נשוי לאישה דנית ונולדו להם שלושה ילדים. הוא נפטר בפברואר 1998.
ג'ורג' סטובס
ג'ורג' סטובס (באנגלית: George Stubbs; 25 באוגוסט 1724 – 10 ביולי 1806) היה צייר אנגלי, שנודע בעיקר בזכות ציורי הסוסים שלו.
ביוגרפיה.
סטובס נולד בליברפול, בנו של מעבד עורות, ג'ון סטובס, ואשתו מרי. המידע על חייו עד גיל 35 לערך הוא דליל, ומסתמך כמעט לחלוטין על פרטים שכתב אוזיאס האמפרי, אמן חבר, בספר הזיכרונות הבלתי פורמלי של האמפרי, שלא נועד לפרסום, והתבסס על סדרת שיחות פרטיות שניהל עם סטובס בסביבות 1794, אז סטובס היה בן 70, והאמפרי 52.
סטובס עבד במקצועו של אביו עד גיל 15 או 16, אז הוא ביקש מאביו להיות צייר. בסופו של דבר נעתר אביו לבחירת בנו בקריירה, בתנאי שיוכל למצוא מנטור מתאים. לאחר מכן פנה סטובס לצייר ולחרט של לנקשייר המלט וינסטנלי, והתחבר אליו לזמן קצר ביחסי חניכה, ככל הנראה לא יותר ממספר שבועות. לאחר שהפגין את יכולותיו והסכים לבצע עבודות העתקה, היה לסטובס גישה והזדמנות ללמוד את אוסף אמנות, באחוזה בה שכן אז וינסטנלי. עם זאת, עד מהרה הוא עזב לאחר שנכנס לסכסוך עם האמן המבוגר בדבר אילו תמונות הוא יכול להעתיק.
במהלך הקריירה שלו, סטובס יצר שבע עשרה יצירות בנושא אריה שעוקב אחר סוס או תוקף אותו, דוגמה אחת היא "אריה שתוקף סוס" (1765). לאחר מכן הוא היה הפך לאמן אוטודידקט. הייתה לו תשוקה לדעת אנטומיה מילדותו, ובסביבות 1744 עבר להתגורר ביורק שבצפון אנגליה כדי להמשיך בשאיפתו ללמוד את הנושא אצל מומחים. ביורק, בין השנים 1745–1753, עבד כצייר פורטרטים, ולמד אנטומיה אנושית אצל המנתח צ'ארלס אטקינסון, בבית החולים במחוז יורק, אחת מיצירותיו הראשונות ששרדו היא סט איורים לספר לימוד על מיילדות מאת ג'ון ברטון, שפורסם בשנת 1751.