לא הרבה ידוע על שנותיו הראשונות. הוא נולד כנראה בפיידמונט סמוך לטורינו, אבל אין ראיות חותכות לכך וההנחה מבוססת ביקר על מסמכים מאוחרים יותר, המתייחסים אליו כאל "קלריציס סקולאריבוס", כלומר, לא נזיר, מאזור זה. תאריך הולדתו נע בין 1480 לכל המוקדם ל-1495 לכל המאוחר, אבל תגליות חדשות נוטות להסכים על סוף שנות ה-80' של המאה ה-15. בשנת 1514 ביקר פסטה בפרארה והביא עמו אי-אילו מוטטים; נראה שבתקופה זו כבר ביסס עצמו כמלחין, אם לשפוט על פי קבלת הפנים שזכה לה. זאת ועוד, בין 1510 ל-1517 חי על אי במפרץ נאפולי, שם עבד כמורה למוזיקה אצל משפחת ד'אוואלוס. בשנת 1517 עבר לרומא ונכנס לשירותו של האפיפיור לאו העשירי כזמר. תקשורת משנת 1543 מעידה, שהיה חולה מכדי להילוות אל האפיפיור במסעו לבולוניה והוא מת ב-1545. נראה, כי פסטה חי ברומא רוב המחצית השנייה של חייו ובמשך חלק גדול מן הזמן שירת במקהלת האפיפיור.
מוזיקה והשפעה.
פסטה היה אחד האיטלקים הבודדים במקהלת האפיפיור. עם זאת, הוא היה מיומן מאוד בטכניקת הקונטרפונקט של ארצות השפלה וחשיבותו לתולדות המוזיקה היא בכך שהיה הראשון שמיזג את שני הסגנונות, האיטלקי וההולנדי, יחדיו. נוסף לכך, הייתה לו השפעה ברורה על ג'ובאני פלסטרינה, שעיצב על פיו רבות מיצירותיו המוקדמות.
רבים מן המדריגלים של פסטה נכתבו לשלושה קולות (בניגוד למדריגליסט מוקדם אחר, פיליפ ורדלו, שהעדיף חמישה או שישה). במדריגלים שלו נטה לתרוצות מהירות ולפעילות ריתמית; ייתכן שהדבר מעיד על השפעת הווילאנלה, צורה ווקאלית בת זמנו. נוסף לכך כתב קטעים הומופוניים מורחבים, שגילו השפעה פחותה במידת מה מצד המוטט בן זמנו, בניגוד לתרוצות החיקוי דמויות המוטט של ורדלו.
נוסף למדריגלים של פסטה, שיצאו לאור בעיקר בין 1543 ל-1549, אוספים אחדים של יצירות קודש שלו יצאו לאור במהלך חייו, ביניהם ארבע מיסות, יותר מארבעים מוטטים, קובץ קינות ומספר רב של מגניפיקטים ו"מחרוזות תפילה לבתולה מריה" (לשתי מקהלות, כל אחת בארבעה קולות). סגנון המוזיקה הדתית שלו תואם לזה של יצירותיו החילוניות: הוא לא נלהב לחיקוי ולקונטרפונקט מורכב לשמו, ולעיתים קרובות כתב תרוצות הומופוניות צרופות. הואיל ורומא הייתה שמרנית בהשוואה לשאר איטליה (ואירופה) בימים ההם, ובשני העשורים שלאחר מותו הייתה תגובת נגד חזקה לקונטרפונקט (שקיבלה ביטוי מפורש במועצת טרנט), ייתכן שנטייתו הסגנונית מעידה על ראיית נולד מצדו; אולי נענה לטעמו ולצרכיו של האפיפיור, מעסיקו.
הלילה השנים עשר
הלילה השנים עשר (באנגלית: Twelfth Night; נקרא לעיתים גם What You Will) הוא מחזה שנכתב על ידי ויליאם שייקספיר.
המחזה מגולל את סיפורם של אח ואחות תאומים (סבסטיאן וויולה) שהופרדו על ידי סערה בים כאשר כל אחד מהם משוכנע כי השני נהרג בסערה, את סיפורם של רוזנת (אוליביה) האבלה על מות אחיה, ודוכס (אורסינו) המנסה בכל כוחו לחזר אחריה, וכן את סיפורו של משרת (מלווליו) אשר נופל קורבן למעלליהם של אנשי החצר (סר טובי בלץ', סר אנדרו אגיצ'יק, הליצן ומריה) בבית הרוזנת.
הלילה השנים עשר נדפס לראשונה לאחר מות שייקספיר ב"מהדורת הפוליו הראשונה" משנת 1623. אך כבר בתאריך 2 בפברואר 1602 כתב ביומנו פרקליט לונדוני בשם ג'ון מאנינגהאם כי "בחגיגתנו ראינו הצגה בשם הלילה השנים עשר או כרצונכם..."
ההצגה הייתה הראשונה מיצירותיו של שייקספיר שהועלתה על הבמה בעברית, ב-15 בספטמבר 1930, בתרגום שאול טשרניחובסקי. בהמשך, נערכו גרסאות עבריות נוספות על ידי אהוד מנור, דורי פרנס ורפאל אליעז.
שם המחזה.
המחזה נכתב לחג הלילה ה-12 הנחוג בליל ערב חג ההתגלות.
עלילה.
במחזה מסופר על דוכס איליריה - אורסינו, אשר מאוהב ברוזנת - אוליביה. אולם, אוליביה נדרה נדר כי בעקבות מות אחיה היא תתאבל ולא תאהב שום גבר, ולכן לא מחזירה לאורסינו אהבה. במקביל מסופר על אונייה שנטרפה בלב ים בעקבות סערה ועל ויולה, אחת מהניצולות. ויולה אינה יודעת מה עלה בגורל אחיה התאום סבסטיאן, אף לפי רב החובל שהציל אותה, יש סיכוי שהוא עדיין בחיים. ויולה מחליטה להתחפש לגבר וללכת לשרת את הדוכס. הדוכס מבקש מויולה (אשר קרויה בפיו סזריו- כיוון שהיא גבר) ללכת ולהפציר באהובתו אוליביה שתענה לחיזוריו.
מאותה הנקודה מתפתלת העלילה משום שלאחר שוויולה, אשר מאוהבת בדוכס, מגיעה לאוליביה, הלה מתאהבת בה בחושבה שהיא גבר.
סבסטיאן, שנמצא במקום אחר באותה העת, חושב שוויולה טבעה ומתה והולך לכיוון איליריה ל"נדודים ללא תכלית".
גם סר אנדרו אגיצ'יק מנסה לכבוש את ליבה של אוליביה בעזרת חברו, סר טובי בלץ'- דודה של אוליביה, ובעזרת הליצן שלה, פסטה. אנדרו רואה בוויולה המחופשת לגבר מתחרה על ליבה של אוליביה. טובי, אנדרו, פסטה הליצן, פביאן (משרת של אוליביה) ומריה (משרתת של אוליביה) מפילים את מלווליו (סוכן הבית של אוליביה) בפח - הם גורמים לו לחשוב שגברתו, אוליביה, מאוהבת בו, וגורמים לו לעשות דברים מגוחכים ולהיראות כמשוגע בפני גבירתו.
אוליביה מתוודה על אהבתה לסזריו (ויולה), ואנדרו ששם לב ליחסה של אהובתו הרוזנת לשליחת הדוכס מזמין את ויולה לדו-קרב. גם ויולה וגם אנדרו מפחדים מהדו-קרב וטובי ופסטה מנצלים זאת להנאתם האישית.
באותה העת נכנס סבאסטיאן לעיר יחד עם אנטוניו - רב החובל שהציל אותו. סבסטיאן זהה לחלוטין במראהו לוויולה המחופשת ומכאן מתחיל הבלבול.
אנדרו וויולה נפגשים ונלחמים ואנטוניו רב החובל בא לעזרתה של ויולה- בחושבו כי זהו סבסטיאן. שוטרים שהגיעו לזירת הדו-קרב עוצרים את אנטוניו על מעשה שעשה בעבר. אנטוניו מבקש אז את ארנקו מוויולה, אותו ארנק אותו הביא לתאומה כשהגיעו לעיר, אולם בשל הבלבול, נלקח אנטוניו על ידי השוטרים ונאסר כשהוא כועס על סבסטיאן מבלי לדעת שהוא זה עתה דיבר עם אחותו התאומה.
במקביל משוטט סבסטיאן בעיר ופוגש בסר אנדרו שמתחיל להכות אותו. סבסטיאן לא נשאר חייב ומחזיר וכך מתפתחת תגרה (בה מעורב גם סר טובי). אוליביה מגיעה ולוקחת את סבסטיאן המבולבל לביתה, שם היא מציעה לו נישואין בחושבה שזהו סזריו (וויולה), הוא מסכים והם יוצאים לכנסייה.
בתוך הבית בינתיים, מוכנס מלווליו לבידוד, וגם שם לא מפסיקים לשטות בו.
באותה עת מגיע הבלבול לשיאו - אנטוניו מובא בפני הדוכס וויולה מכחישה כל קשר אליו, ופתאום, כשאוליביה מופיעה, היא לא מעוניינת לשמוע את דברי הדוכס וטוענת שהיא התחתנה עם סזריו (ויולה). הדוכס מכנה את סזריו בוגד וסר אנדרו נכנס ומאשים את סזריו בכך שהוא פגע בו ובסר טובי. סבסטיאן נכנס אל התמונה וכולם מבולבלים ומבינים כי כל האנדרלמוסיה קרתה בעקבות החילופים בין שני התאומים. ויולה וסבסטיאן מאמתים כי אכן הם אחים. אוליביה וסבסטיאן נשארים זוג והדוכס מעוניין כעת בוויולה ומבקש ממנה ללכת ולהחליף לבגדי אישה. אוליביה מזמנת את מלווליו כדי שיסביר את אשר עבר עליו. מתגלה מעשה הקונדס אשר עשו למלווליו אשר יוצא פגוע וכעוס. כולם חוץ מפסטה יוצאים לנחם את מלווליו ולהתכונן לחגיגה הכפולה של הזוגות. פסטה הליצן שר אפילוג שמסכם את המחזה וסוגר אותו.
הפקות הלילה השנים עשר בעברית.
תזמורת: קלידים - אבי בנימין, כלי הקשה - אלכסנדר דון, קונטרבס - קונסטנטין איידלקינד.
טלפון חרום מובנה ברכב
מרקט דה לה בוקריה
גאלאטאסראיי
איי.אס. מונאקו
רמת אביב א'
Love Songs (אלבום של הביטלס)
Love Songs הוא אלבום אוסף של שירי אהבה של להקת הביטלס מהשנים 1962 עד ל-1970. האלבום יצא ב-19 בנובמבר בבריטניה 1977 וב-21 באוקטובר בארצות הברית. עד שנת 2000 מכר האלבום כ-3 מיליון עותקים. האלבום לא יצא מעולם על תקליטור.
רשימת הרצועות.
כל השירים באלבום נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני למעט אם צוין אחרת.
תקליט 1
צד ראשון
צד שני
תקליט 2
צד ראשון
צד שני
הנוער הקומוניסטי
פריאויקים
פריאויקים (ביוונית: Περίοικοι) היו קבוצה חברתית אוטונומית של תושבי ספרטה שאינם אזרחים. שמם מורכב מצירוף המילים "פרי" (περί, "מסביב") ו"אויקוס" (οἶκος, "בית"), שפירושו "הגרים מסביב". הפריאויקים ישבו בעיקר בערי החוף בלאקוניה.
מוצא הפריאויקים.
לגבי מוצאם של הפריאויקים קיימת מחלוקת בין החוקרים. המסורת בקרב היוונים הייתה כי הפריאויקים הם צאצאי השכבות העליונות של האכאים שחיו בלאקוניה (או לחלופין, יושבי ההר האכאים), שנשארו במקום כתושבים מדרגה שנייה לאחר הפלישה הדורית, בעוד שהשכבות הנמוכות (יושבי המישור) הפכו להלוטים בחברה הספרטנית. אחרים, כדוגמת איסוקרטס, טענו כי הפריאויקים הם צאצאי הפולשים הדורים שהתיישבו מחוץ למרכז לאקוניה, ולאחר הקמת הפוליס לקאדימון (ספרטה) נכללו כל היישובים שסביבה בתחומה ואיבדו את עצמאותם.
הפריאויקים בחברה הספרטנית.
כאמור, הפריאויקים השתייכו לעיר המדינה הספרטנית והיו כפופים לשליטתה של הפוליס, אף שלא היו אזרחיה. הם נחשבו למעמד השני בספרטה, נחותים מהספרטנים אך עליונים על ההלוטים. עם זאת, איסוקרטס טען (Panathenaecus, xii) כי "המגורשים (הפריאויקים) לא הפכו אמנם לעבדים, אבל איבדו את כל זכויותיהם... הספרטנים שיעבדו את נשמות הפריאויקים לא פחות מאשר את נשמות ההלוטים". בין תפקידיהם של הפקידים הגבוהים בספרטה, האפורוס, היה פיקוח על הפריאויקים על מנת שלא יתמרדו.
הפריאויקים חיו בכמאה יישובים סביב לפוליס הספרטנית. והייתה להם אוטונומיה ביישוביהם ובעלות על חלק מהאדמות שמחוץ לגבולות הפוליס (שנקראו פריאויקיס, Περίοικις), אם כי לא הייתה להם כל השפעה בקביעת מדיניותה או במוסדותיה. הם היוו חלק מהצבא הספרטני כהופליטים, אך לא היו מגיעים לעמדות פיקוד גבוהות. עיקר עיסוקם היה מסחר ומלאכה.
המשחק של ריפלי