החל משנת 1968 השטח של רומניה מחולק ל-41 מחוזות ומחוז העירוני בוקרשט. במחוזות קיימת גם חלוקה משנית לערים וקהילות. בעבר הייתה נהוגה חלוקת משנה לפלאסות שבוטלה בשנת 1950. אחרי שנת 1968 בוצעו מספר שינויים בגבלות המחוזות וכמה מחוזות פוצלו.
מחוזות רומניה לפי סדר האלפבית הרומני (ראו השמות הרומניים):
רמתיים (עיר קדומה)
רמתיים הייתה "עיר ביהודה" לפי הבשורה על-פי לוקאס. ברמתיים התגורר יוסף הרמתי, שתרם את מערת הקבר שלו בירושלים לשם קבורתו של ישו.
נציב רומא בארץ ישראל
מרד הגטאות
טרור פלסטינאי
מסאי מארה
מסאי מארה היא שמורת טבע גדולה השוכנת בדרום - מערב קניה, אפריקה. שמורת מסאי מארה מהווה חלק מאזור הסרנגטי. שם השמורה מגיע מבני המסאי, התושבים והילידים המקומיים של המקום, וכן מנהר המארה שעובר בשמורה.
היסטוריה.
בתחילה, כאשר הוקמה בשנת 1948 כמקלט לחיות בר, כללה השמורה רק 520 קמ"ר משטחה הנוכחי כיום, כולל משולש המארה. השטח הורחב ל-1,821 קמ"ר בשנת 1961 והפך לשמורת טבע. חלק מהשמורה קיבל מעמד של שמורת טבע לאומית בשנת 1974, ו-159 הקמ"ר הנותרים הוחזרו לרשויות המקומיות. שטח נוסף בגודל 162 קמ"ר הוסר מהשמורה בשנת 1976, וגודל השמורה הוקטנה ל-1,510 קמ"ר בשנת 1984.
תיאור השמורה.
מסאי מארה מוכרת בעיקר בזכות אוכלוסיית בעלי החיים המגוונת והמיוחדת שבה, החל מצ'יטות ואריות ועד חיות אוכלי עשב, פילים, תאואים אפריקנים, וג'ירפות, וכן בגלל הנדידה הגדולה של מיליוני אילנדים, זברות, צבאים, דאמאליסקי הסהר, בובאלי קוקה, ובעיקר גנואים כחולים ועוד חיות רבות אחרות היוצאות לנדידה בעקבות הרעמים והגשם במשך החודשים ספטמבר ואוקטובר, בחיפושם אחר מקורות מזון חלופיים.
שטחה של השמורה הוא כ-1,510 קילומטרים רבועים, וככזו, היא אמנם אינה השמורה הגדולה בקניה, אך המפורסמת והידועה שמבניהן. השמורה כולה נמצאת בשבר הסורי אפריקני המשתרע מהמזרח התיכון - סוריה, ועד מדינות אפריקה. פני השטח של השמורה מישוריים ברובם כמו רוב הסוואנה האפריקאית, אולם מדי פעם מבצבצים תילי אדמה מעל הקרקע. באזור הדרום מזרחי של השמורה, שתולים בעיקר עצי שיטה רבים.
בחלקה המערבי של השמורה האדמה פורייה יותר וקיימים מקורות מזון רבים יותר, ולכן מטבע הדברים שם מתרכזים עיקר בעלי החיים במסאי מארה. בצד זה, תוחם את השמורה מתלול אסויט אולולולו (Esoit Oloololo, או סיריה - Siria). באזור זה גם נמצאים פחות תיירים היכולים להפריע לחיות וכן מקורות מי שתיה בעונות מסוימות בשנה. הגבול המזרחי ביותר של השמורה נמצא 244 קילומטרים מניירובי בירת קניה, וזהו האזור שבו מבקרים הכי הרבה תיירים.
בעלי חיים ותיירות.
בגלל העובדה שהשמורה ממוקמת באזור נוח יחסית למחיה, במקום שבו יש אספקת מים ומזון וכן עצים ושיחים בכמות סבירה יחסית לאקלים האפריקאי הצחיח, במסאי מארה אוכלוסיית בעלי חיים מגוונת מאוד, החל מטורפים וכלה באוכלי עשב.
השמורה מוכרת באוכלוסיית האריות הנמצאים בה בכמות גדולה. בנוסף לכך, כל מין מחמשת הגדולים (באנגלית "Big Five") (אריה, פיל, תאו אפריקני, נמר וקרנף) נמצא בכמות זו או אחרת בשמורה, אף על פי שאוכלוסיית הקרנף צר-השפה נמצאת בסכנת הכחדה, עם 37 פרטים ששוחררו לטבע בשנת 2000. היפופוטמים נמצאים גם הם בקבוצות גדולות בסביבות נהר המארה ונהרות קטנים אחרים.
קיימות גם קבוצות של ברדלסים, אולם מספרם הולך ופוחת בעקבות תיירים ועוברי אורח המפריעים לחייהם ולציד שלהם וכן בגלל פגמים גנטיים הקיימים בקרב אוכלוסיית הברדלסים באזור.
כמו בסרגנטי, גם במסאי מארה בעלי החיים הנפוצים ביותר הם הגנואים, ומספרם בשמורה מוערך בכמה מיליוני פרטים. בסביבות חודש יולי, כל שנה, בעלי חיים מגושמים אלה מהגרים צפונה בחיפושם אחר מקורות מזון ומקומות מרעה, וחוזרים לדרום השמורה בסביבות חודש אוקטובר. בנדידה זו רבים מבעלי החיים מתים, כתוצאה מתשישות, טביעה בעוברם את הנהר או טריפה על ידי אריות, ברדלסים ונמרים, או אף תנינים המחכים להם בעוברם את נהר המארה בשחייה. בנוסף לכך, נמצאים במסאי מארה מיני צבאים ואנטילופות שונות, וכן עדרים גדולים של זברות, ג'ירפות ועדרי פילים. השמורה היא גם מוקד מחקר עיקרי להרגלי הצבועים הנקודים ואורחות חייהם. במסאי מארה חיות גם למעלה מ-450 מיני ציפורים ועופות שונים.
מסאי מארה היא שמורה ייחודית מאוד בגלל העובדה שחיים בה יחדיו, מזה מאות שנים, בני המסאי יחדיו עם בעלי החיים הפראיים. המסאים אינם פוחדים מבעלי חיים והם מסתובבים באזורם ללא נשק חם כלשהו. מאז ומתמיד התקיימו המסאים יחד עם החיות, וביססו את כלכלתם וכל חייהם על צייד חיות וניצולן. ממשלת קניה, שהיא למעשה האחראית הרשמית לשמורה, מתחשבת בכך, ונתנה למסאי מארה מעמד של שמורת טבע מיוחדת, כך שעל אף שצייד אסור לזרים, למסאים מותר לצוד בעלי חיים ולנצלם למחייתם, כך שאורח חייהם ישמר.
במסאי מארה ישנם מספר אכסניות ובתי מלון, וקיימות מספר אטרקציות תיירותיות, המפורסמת שמבניהן האפשרות לטוס בכדור פורח ממעל ולצפות בנדידה הגדולה של מיליוני בעלי חיים.
מאסאי מארה
מסאי מרה
גלסטונברי טור
גלסטונברי טור (באנגלית: Glastonbury Tor) הוא תל בצורת טיפה המצוי בגלסטונברי באזור סאמרסט שבאנגליה. גובה שיאו של התל כ-158 מטרים מעל פני הים, וגובהו הממוצע 145 מטרים. על התל מצויים שרידי "מגדל סנט מייקל".
מקור השם.
מקור שם התל במילה הקלטית "טור" שמשמעה "גבעה חרוטית".
גאוגרפיה.
התל מצוי באמצע מישור הקרוי מדשאות סאמרסט, חלק ממישור סאמרסט. התל מהווה לשון יבשה המוקף משלושת צדדיו על ידי הנהר ברו (Brue). בערך בשנת 300 לפני הספירה היה התל מוקף באגם, ועליו היה ממוקם יישוב קלטי. במהלך השנים ירדו פני המים, אולם התל נותר מוקף ביצות עד ניקוז הביצות בסוף ימי הביניים, ולכן על פי המסורת הבריטית התל הוא אבלון, האי המהווה מקום קבורתו של המלך ארתור.
הביצות נוקזו על ידי נזירים שגרו במנזר גלסטונבורי על מנת להפוך את האזור שסביב התל לאזור חקלאי.
התל בנוי בצורת טבעות, המזכירות טרסות. מספר המשערים שזו תופעה גאולוגית טבעית דומה למספר המשערים שזה מעשה ידי אדם ואולי נבנה כמקום פולחן קלטי.
היסטוריה.
בראש התל התגלו שרידי כלי צור מהתקופה הנאוליתית, המעידים על קיומו של יישוב במקום. חפירות שנערכו באתר על ידי פיליפ רהנטז בין השנים 1964–1969 גילו שהתל היה מיושב בעת העתיקה. במקום התגלו שרידי קבר פגני קלטי מהמאה השישית. בקבר התגלו חפצים קלטיים וכן אמפורה של יין או שמן שיוצרה באגן הים התיכון.
במאה החמישית נבנתה במקום מצודה קלטית, שנהרסה בימי הביניים ובמקומה הוקמה כנסיית סנט מייקל. כנסייה זו נהרסה בשנת 1275 אולם המגדל שלה השתמר בחלקו, מתנשא בראש התל ונראה מרחוק. באתר נבנתה כנסייה נוספת בשנת 1360 וזו נהרסה על ידי הנרי השמיני, מלך אנגליה בשנת 1539. שרידי מגדל כנסיית סנט מייקל שוחזרו במאה ה-19.
האתר מנוהל כיום על ידי קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי.
התל במיתולוגיה.
במהלך השנים זוהה התל עם אבלון - מקום קבורתו האגדי של המלך ארתור ואשתו המלכה גווינביר. בשנת 1191 התגלה במנזר גלסטונברי "לכאורה" ארונו של ארתור, שנקבר בהלוויה ממלכתית במנזר גלסטונברי. במקום אכן התגלתה מצודה מהמאה ה-5 - תקופת חייו המשוערת של ארתור.
מקור השיוך באמונה הקלטית כי במקום היה ארמונו של גווין אפ נוד -- מלך העולם התחתי והפיות. התל היה על פי האמונה הקלטית הכניסה לאנווין - עולם הפיות.
מגדל סנט מייקל הוא אחד האתרים המוקדשים לסנט מייקל הנמצאות על קו ליי (ley line) המכונה "קו סנט מייקל" (St. Michael's Ley) שעליו הצביע הסופר ג'ון מיצ'ל. מבנים נוספים הקשורות לסנט מייקל על קו זה הם הכנסיות באותרי (Othery), בבורו ממפ וגבעת סנט מייקל.
באר הגביע.
בתחתית הגבעה נמצאת באר הגביע, באר מים שגם לה מיוחסות אגדות וסגולות. יש מסורת שבתחתית הבאר הוסתר הגביע הקדוש עם דמו של ישו, גביע שהובא למקם על ידי יוסף הרמתי. מסורת אחרת אומרת למימי הבאר יש סגולות ריפוי.
נעשו סביב הבאר חפירות ארכאולוגיות ומהן הסתבר שהיה יישוב קדום בסמוך לבאר, ושהתקיימו במקום פולחנים.
גאולוגיה.
התל נוצר עקב זרימה של מים עשירים בברזל במשך אלפי שנים מעל אבן חול ושקיעה של תחמוצות ברזל בתוך האבן. עם הסחיפה של אבן החול השתמר רק אזור התחמוצת - הוא התל שנוצר המתנשא מעל סביבתו.
עקמת
עקמת (בלועזית: סקוליוזיס (Scoliosis) היא עיוות בעמוד השדרה, כאשר החוליות המרכיבות אותו סוטות לצד ביחס לקו האמצע, בזווית של 10 מעלות ומעלה. עיוות זה יכול להתבטא למשל באי-תאימוּת בגובה של צמד הכתפיים או המותניים.
העיוות מתחיל, בדרך כלל, להופיע בילדות או בגיל ההתבגרות, כאשר צמיחת השלד מואצת, ועלול להחמיר עם הזמן.
מסיבה בלתי ידועה, מספר רב יותר של בנות סובלות מעקמת - יחס של כ-7:1 מול הבנים, בעקמת משמעותית של 20 מעלות ומעלה.
רוב הסובלים מן התופעה לא מודעים לעקמת בגבם, אפילו בעקמת של מעל 30 מעלות. רוב מקרי העקמת מתגלים במקרה.
תסמינים.
התסמינים של העקמת הם:
גורמים.
על אף שסיבות רבות קושרות לעקמת, רוב מקרי העקמת ובמיוחד אלה המוצאים ביטוי רק לאחר גיל 10, נגרמים מסיבות לא ברורות. ידוע כי בעקמת האידיופתית הנפוצה ישנה השפעה תורשתית ברורה, אך בחדירות לא-מלאה, כלומר הגנים לא מוצאים ביטוי אצל כל נשא. ישנם מקרי עקמת הנגרמים כתוצאה מתסמונת אהלרס-דנלוס.
בניגוד לדעות רווחות, העקמת אינה נגרמת מיציבה לא תקינה, פעילות גופנית לא מאוזנת או ישיבה שפופה.
אבחון.
אדם החושד בקיומה של עקמת בגבו עליו לפנות לרופא לבדיקות גופניות.