על אף הצהרתו של פלר, באוגוסט 2016 חתם אוזטונאלי על חוזה לחמש שנים במיינץ 05, וערך את הופעת הבכורה במחזור הפתיחה של עונת 2016/17 מול בורוסיה דורטמונד, כשהחליף את סואט סרדר. במחזור השני, הבקיע אוזטונאלי את שער הבכורה שלו במיינץ, בתיקו 4-4 מול הופנהיים. בספטמבר 2016 הבקיע אוזטונאלי את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית, שהיה שער ניצחון מול גבאלה בתוצאה 2–3, בשלב הבתים של הליגה האירופית.
קריירה בינלאומית.
אוזטונאלי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2014 זכה עם נבחרת גרמניה עד גיל 19 באליפות אירופה לנבחרות עד גיל 19, שנערכה בהונגריה, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על הנבחרת המקבילה של פורטוגל. בחצי הגמר, הבקיע אוזטונאלי שער בניצחון 0–4 על הנבחרת המקבילה של אוסטריה. נכון לשנת 2016, אוזטונאלי משחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.
חיים אישיים.
אוזטונאלי הוא נכדו של אחד מגדולי הכדורגלנים הגרמניים בכל הזמנים, אובה זלר.
אביו של אוזטונאלי הוא ממוצא טורקי, ומשמש כסקאוט בהמבורג.
תארים.
עם נבחרת גרמניה עד גיל 19:
תארים אישיים:
אלישבע בסביץ'
אלישבע (בורשטין) בסביץ' (פינסק, רוסיה, 1856 – צידון, לבנון, 26 במאי 1936), הייתה מורה, מחנכת, עיתונאית, סופרת וממנהיגות מועצת הפועלות.
ביוגרפיה.
אלישבע נולדה למקסימה וזלמן בורשטיין בשנת ה'תרט"ז (1856) בעיירה פינסק (באותם ימים באימפריה הרוסית). אביה שלח אותה ללמוד לימודים כלליים, אך דאג גם שתלמד עברית ויהדות. לאחר לימודיה הצטרפה לתנועת חובבי ציון ברוסיה, והייתה מראשוני חברי התנועה. היא שימשה כמורה לעברית בעיירת מגוריה, וכן בקרמנצ'וג, והייתה אחת הפעילות המרכזיות בהנחלת השפה העברית ליהודי רוסיה. בתקופה זו נישאה לשלמה בסביץ' ונולדו להם שלושה ילדים.
שלמה היה חבר באגודת האלף, אשר תכננה לאגד בתוכה 1000 חברים, ולרכוש עבורם אדמות בארץ ישראל. ואכן, בשנת ה'תרנ"א, כאשר עלתה המשפחה לארץ ישראל, הייתה מוכנה עבורם חלקת קרקע במושבה עין זיתים שליד העיר צפת. למרבה הצער, היישוב שהיה מבוסס על גידול כרמים לא צלח, ובשנת ה'תרנ"ו, עברה המשפחה להתגורר במטולה.
אלישבע שראתה בהוראה (ובמיוחד בהוראת העברית) משימת חיים, החלה עוד בתקופת מגוריהם בעין זיתים, ללמד בבית הספר הראשון לבנות בצפת. ועם המעבר לימדה גם במטולה, יסוד המעלה, ובראש פינה. מאוחר יותר לימדה גם בפתח תקווה. בכל מקום בו לימדה ראתה כמטרה לא רק להעביר לתלמידים, את החומר, אלא גם לחבבו עליהם. כך למדו תלמידיה לאהוב את השפה העברית, את המולדת, ואת מקצוע החקלאות.
במטולה, בסביץ' לימדה עברית, תוך שיתוף פעולה עם המורים יצחק אפשטיין וחיים שמחה וילקומיץ, אשר נודעו בשיטותיהם החינוכיות הטבעיות, ובמבטא העברי הגלילי, אותו אימצו. הלימודים התקיימו בבית הספר שנבנה במיוחד למטרה זו, וכלל 10 חדרי לימוד מסודרים בצורת האות חי"ת. באותם ימים נהגה אלישבע לפרסם סיפורים קצרים, מחיי היישוב, בעיתוני התקופה. הקשר עם אפשטיין היה יותר מאשר קשרי עבודה, והם היו ידידים והחליפו ביניהם מכתבים גם כאשר אפשטיין גר ביפו, ואלישבע נשארה בצפון.
אליעזר בן-יהודה, במסגרת המיזם שלו לעודד נשים ישראליות לשלוח ידן בכתיבה יוצרת, שכנע את בסביץ' לקחת חלק בעיתון הילדים שלו "עולם קטן", והיא אכן פרסמה מעל בימה זאת סידרה של מכתבים שכתבה, בשם "מכתבים מן הגליל".
בכל אותה תקופה סובבה בסביץ' במושבות וערי הגליל, ולימדה עברית בהתנדבות. מלבד העשייה למען תחיית השפה העברית, לחמה בעוז כנגד שיטת העבודה של פקידי הברון, אותה כינתה "עריצות", למלחמתה זאת נתנה ביטוי במאמריה שפורסמו בהשקפה ובהצבי.
בשנת 1926 נפטר שלמה, ואלישבע נותרה לבדה במטולה, לאחר שנתיים בהן הידרדרה בריאותה, עברה להתגורר בבית בנה וכלתה בצידון, ובשנת 1936 נפטרה בצידון והיא בת 76.
לך בכוחך זה.
שיר היתולי שכתבה בסביץ', המראה את חדות לשונה. (מתוך: הארכיון הציוני המרכזי)
רצף ייחוס
רצף ייחוס או גנום ייחוס (באנגלית: Reference Genome או Reference Assembly) הוא מאגר דיגיטלי של רצף נוקליאוטידים, שמטרתו לייצג את הגנום של יצור מסוים. רצף הייחוס מורכב על ידי מדענים בצורה חישובית מרצפי ה-DNA של כמה פרטים שונים, ולכן רצף הייחוס לא משקף במדויק את הגנום של פרט בודד. במקום זאת, הרצף מייצג פסיפס של גנום הפלואידי שמקורו מהפרטים השונים. לדוגמה, רצף הייחוס האנושי GRCh37 הורכב על ידי ה- Genome Reference Consortium על בסיס רצפי הגנום של 13 תורמים שונים אנונימיים מהעיר באפלו, ניו יורק. סוג הדם המוצג ברצף הייחוס האנושי הוא O, אך ישנם אנוטוציות לשאר סוגי הדם.
עם ההוזלה במחיר הריצוף ופיתוח טכנולוגיות לריצוף של גנומים שלמים, נוצרים רצפי ייחוס של יצורים חדשים, וכן גרסאות מעודכנות יותר ליצורים להם כבר קיים רצף ייחוס. רצפי הייחוס משמשים כבסיס עליו מרכיבים את הרצף שרוצף. רצף הייחוס הוא אומדן טוב לכל פרט באוכלוסייה. עם זאת, ישנם אזורים בעלי גיוון אללי, כמו ה-MHC באדם והחלבונים העיקריים בדרכי השתן בעכברים, בהם יכולים להיות הבדלים משמעותיים בין הפרט לבין רצף הייחוס. לאזורים אשר ידוע כי קיים בהם שונות גדולה באוכלוסייה יש לרוב לוקוסים אלטרנטיביים באזורים הרלוונטיים.
השוואה בין גרסה 36 של רצף הייחוס האנושי לרצפו של ג'יימס ווטסון, חשף 3.3 מיליון SNPים, וכן 1.4% מהגנום שלו לא נמצאו כלל ברצף הייחוס.
ניתן לגשת לרצפי ייחוס באינטרנט כקובץ טקסט, וכן בדפדפנים גנומיים, כגון הדפדפן הגנומי של אוניברסיטת קליפורניה (UCSC).
רצפי ייחוס של יונקים.
רצפי הייחוס של האדם והעכבר מתוחזקים ומשופרים על ידי ה-(Genome Reference Consortium (GRC באמצעות צוות מצומצם של חוקרים מכמה מוסדות שונים (בהם European Bioinformatics Institute (EMBL-EBI), NCBI, מכון סנגר והמכון הגנומי ע"ד מק'דונל באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס). דבר זה מתבטא בעיקר בהרכבת ריצופים חדשים כדי להשלים פערים קיימים, וכן לתקן אזורים אשר לא יוצגו כיאות.
רצף הייחוס האנושי.
הגרסה העדכנית ביותר, GRCh38, יצא לאור בדצמבר 2013. הגרסה שלפניה, GRCh37, הייתה הגרסה ה-19 שיצאה לאור. גרסה זו מכילה כ-250 פערים, לעומת 150,000~ בגרסה הראשונה.
רצפי ייחוס אנושיים:
רצף הייחוס העכברי.
רצפי הייחוס העכבריים:
הידטושי נקאטה
א-זאפר באמר אללה
אַבּוּ מֻחַמַּד אַ-זַּאפִר בִּאַמְרִ אללַּהּ אִסְמַאעִיל בְּן אלְ-חַאפִז (בערבית: أبو محمد الظافر بأمر الله إسماعيل بن الحافظ; תרגום הלקב: המנצח במצוות האל; פברואר 1133 - 15 באפריל 1154) היה הח'ליפה ה-12 של השושלת הפאטִמית במצרים (1149–1154).
חייו.
א-זאפר באמר אללה נולד בשנת 1133, והיה בנו החמישי של אל-חאפז, היות שכל אחיו הבוגרים נהרגו בימי אביו, היה הוא יורשו של אביו, ולאחר מות האב עלה על כס הח'ליפות. לווזיר מינה את אבן מצאל, שהיה אז כבן 70, אולם הנציב באלכסנדריה, אבן א-סלאר, מרד באבן מצאל, ולאחר קרבות מספר הביס אותו והרגו. בלית ברירה, הכיר א-זאפר באמר אללה בווזירותו של אבן א-סלאר, ולמעשה איבד את השלטון במצרים, כשבידו נותר אך תפקיד סמלי בלבד.
הנקודה הצפונית ביותר בממלכה הפאטמית הייתה העיר אשקלון, אשר הייתה נתונה להתקפות הצלבנים, כיוון שהיוותה בלם לניסיונות התפשטותם דרומה. אל מקום זה הוגלו כל אלו שהיה ספק בנאמנותם לשלטון בקהיר, וכך בשנת 1153 שלח אבן א-סלאר את בנו החורג, עבאס, שלא בטח בו, בראש תגבורת צבאית לאשקלון. עבאס, שלא היה מרוצה מהרחקתו, שכנע את בנו נצר לרצוח את א-סלאר. ב-3 באפריל 1153 רצח נצר את סבו החורג א-סלאר, והווזירות ניתנה ביד עבאס. הצלבנים, שניצלו את המצב, הטילו מצור על אשקלון וכבשוה באוגוסט אותה שנה.
על פי תקדימי העבר, הרי שאויבו הגדול של א-זאפר באמר אללה היה הווזיר החדש, ואכן, א-זאפר באמר אללה ניסה עתה להסית את נצר לרצוח את אביו. א-זאפר באמר אללה ונצר היו חברים קרובים, כנראה נאהבים, אך כאן התערב אוסאמה אבן מונקד' (מחבר הספר "ניסיון חיי"), ושכנע את נצר שלא לעשות כן. אוסאמה לא הסתפק בכך, אלא הוסיף וסיפר לעבאס את הרכילות בקהיר כי הח'ליף ונצר מאהבים, ועל כן יעץ לו לרצוח את א-זאפר באמר אללה כדי למחות את החרפה ממשפחתו.
בליל ה-15 באפריל 1154 הזמין נצר את א-זאפר באמר אללה לביתו, שם המתינו לו מרצחים, שהרגוהו. למחרת, הרגו נצר ועבאס את שאר אחיו של א-זאפר באמר אללה, וכן את בן דודו, ובמקומו העלה עבאס לשלטון את בנו בן החמש, אל-פאיז. לאחר מותו של זה בשנת 1160, מונה אחיו, אל-עדיד, שהודח ב-1171 ומת ב-1174, והיה הח'ליף הפאטמי האחרון.
רציחתו של א-זאפר באמר אללה הגדישה את הסאה, ונשות החצר הזעיקו את טלאע אבן רוזיכ, מושל מצרים העליונה, אשר הצליח לגייס צבא ולהדיח את עבאס ובנו. השניים ניסו להימלט ממצרים לסוריה, אולם בדרכם נתקלו בכוחות צלבניים. עבאס נהרג בקרב ובנו נצר נשבה, נמכר למצרים תמורת הון רב והורד לשם בכלוב ברזל. נשותיו של א-זאפר באמר אללה כילו בו את חמתן והרגוהו בייסורים קשים. הוא נתלה בשער זוילה, והורד מן הגרדום רק במרץ 1156.
משה בן חנוך
רבי משה בן חנוך היה רב בן ימי הביניים ואחד מארבעת השבויים, שלפי האגדה נטל חלק מרכזי בהעתקת המרכז התורני היהודי מבבל לספרד. הוא נפטר בערך בשנת 965. בנו הוא רבי חנוך בן משה.
האגדה.