לאחר המלחמה היגרו מרבית היהודים לארצות זרות כמו סינגפור, אוסטרליה, ארצות הברית וישראל. ב-1963 נותרו רק 20 משפחות יהודיות במלזיה, ב-1969 ירד המספר ל-3. ב-1976 נסגר בית הכנסת בפננג. כיום מבין בתי הכנסת המעטים שנבנו במלזיה עומדים רק שניים על תילם: האחד בפננג, והשני בקואלה לומפור. הבניינים המקוריים עדיין עומדים, אך השימוש בהם שונה. בניין בית הכנסת הישן בפננג, השמור טוב יותר מבין השניים, משמש כיום כמשכנה של חברה פרטית, אולם בעליו התחייב לשמור על חיצוניותו היהודית. בניין בית הכנסת הישן בקואלה לומפור נמצא במצב פחות טוב, וכיום יש בו מסעדה ואכסניית תרמילאים. הסמלים היהודיים שהיו בחזיתו הוסרו, ובמקומם הוכנסו סמלים מוסלמיים. אחרוני היהודים עזבו את מלזיה עקב חשש להתנכלות מצד המוסלמים שהשתלטו על המדינה.
בית הקברות היהודי.
בית הקברות היהודי בפננג, שהוקם בשנת 1805, הוא ככל הנראה אחד מבתי הקברות העתיקים ביותר בדרום-מזרח אסיה. המצבה היהודית העתיקה ביותר מתוארכת ל-9 ביולי 1835, ועליה רשום שמה של אשה בשם שושן לוי. ככל הנראה המצבה מציינת את קברה של היהודיה-אנגליה שתרמה את הקרקע שעליה ניצב בית הקברות. רוב הקברים הם בצורת ארון מקומר עם מכסה משולש, דומה לגלוסקמות שנמצאו בישראל. ישנם כ-107 קברים הממוקמים בבית הקברות, כשהמצבה האחרונה היא משנת 2011. הקברים של הכהנים נמצאים בנפרד מהקבוצה העיקרית של הקברים, בפינה הצפון המזרחית של בית הקברות. בין קברי הכהנים נמצא קברו של לוטננט אליהו היימן חיים ויקטור כהן, מהרגימנט התשיעי של צבא הודו הבריטית, שנהרג בתאונה ב-10 באוקטובר 1941 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. באופן רשמי בית הקברות עדיין פתוח לקבורה.
התאחדות הכדורגל האוסטרית
התאחדות הכדורגל האוסטרית (בגרמנית: Österreichischer Fußball-Bund ובקיצור ÖFB) היא הגוף המנהל את הכדורגל באוסטריה. היא מנהלת את כל תחרויות הכדורגל באוסטריה בהם גם: הבונדסליגה האוסטרית, הגביע האוסטרי ונבחרת אוסטריה בכדורגל, כמו גם את נבחרת הנשים האוסטרית. מטה ההתאחדות נמצא בעיר הבירה וינה.
היסטוריה.
בשנת 1894, פירסט וינה, קבוצת הכדורגל הראשונה באוסטריה, שנוסדה בווינה. מגרעין זה, התאחדות הכדורגל האוסטרית הוקמה בשנת 1904. שנה אחת לאחר ההקמה, אוסטריה הפכה לחברה בפדרציית הכדורגל הבינלאומית פיפ"א ואירחה את קונגרס פיפ"א החמישי בשנת 1908.
אבן דרך בהיסטורית הפדרציה וכדורגל העבר היו השנים 1934, 1954 ולאחר מכן שנת 1958 וכן 1978, 1982, 1990 ו-1998, בהם השתתפה אוסטריה בגביע העולם.
הוגו מייזל היה אחד האישים הידועים ביותר בשנים הראשונות של התאחדות הכדורגל האוסטרית, הוא היה מאמנה של נבחרת אוסטריה משנת 1919, ובשנת 1927 הוא גם הפך למזכ"ל התאחדות הכדורגל האוסטרית. באולימפיאדת ברלין בשנת 1936, נבחרת אוסטריה בהנהגתו זכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה 2-1 לאיטליה בגמר, זה הגמר הבינלאומי היחיד של אוסטריה. נבחרתו של מייזל, שזכתה לכינוי "נבחרת הפלא", נותרה ללא הפסד מ-12 באפריל 1931 עד 23 באוקטובר 1932, במשך 14 משחקים רצופים. רגעי השיא של סדרה זו היו בניצחונות 0-6 (בברלין) ו0-5 (בווינה) על גרמניה.
בשנות ה-50, הם ראו יותר הישגים עם גדולי הכדורגלנים הידועים שלהם כגון: ארנסט אוקווירק (פעמיים הקפטן של קבוצת העולם שבחרה פיפ"א), ארנסט האפל, גרהרד הנפי וולטר זמאן. מונדיאל 1954 מדורג להיות בין המוצלחים ביותר בהיסטוריה של התאחדות הכדורגל האוסטרית. עשרים שנה לאחר המקום ה-4 במונדיאל 1934 שנערך באיטליה, אוסטריה חזרה למעגל הנבחרות הטובות שוב.
פעולות מלחמה (ספר)
פעולות מלחמה (באנגלית: Acts of War) הוא הספר הרביעי בסדרת ספרי המתח מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, ד"ר סטיב פיצ`ניק, פסיכיאטר ודוקטור ליחסים בינלאומיים אשר שירת בצוותי משא ומתן דיפלומטיים בראשותם של הנרי קיסינג'ר, סיירוס ואנס וג'יימס בייקר, והסופר ג'ף רובין. הספר, מתאר סוכנות מודיעין חשאית העוסקת בפתרון משברים בינלאומיים ובסיכול טרור.
עלילה.
החמ"ל (חדר מלחמה), אשר הוא סוכנות לניהול אירועי משבר קצרי זמן המתפרצים ללא התראה דוגמת משברי בני ערובה, סיכול פיגועי טרור ועוד משברים שהקים נשיא ארצות הברית, מייקל לורנס. בסוכנות נציגים מכל סוכנויות המודיעין, אכיפת החוק, המשפט והצבא. בראש הסוכנות עומד פול הוד, אשר שימש כראש עיריית לוס אנג'לס בעברו. סגנו של הוד הוא הגנרל מייקל "מייק" רוג'רס, יוצא הכוחות המיוחדים שלחם בווייטנאם ופיקד על חטיבה ממוכנת במלחמת המפרץ. הסוכנות מפעילה גם את צוות המחץ האמון על ביצוע פעולות מיוחדות, עליו מפקד לויטננט קולונל צ'ארלי סקוויירס, איש המבצעים המיוחדים של חיל האוויר האמריקני.
המשבר הבינלאומי בו נדרש החמ"ל לטפל בספר זה הוא פיגוע שהתרחש בטורקיה בסכר אתאתורק.
ישעיהו מרדכי באסאן
פרנץ רוט
פרנץ "בולה" רוט (בגרמנית: Franz "Bulle" Roth, נולד ב-27 באפריל 1946 בממינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת הקשר. רוט כונה "השור", בזכות סגנון המשחק הפיזי שלו.
קריירת מועדונים.
רוט שיחק בנעוריו במועדון הספורט של קאופבוירן, וממנו התקדם לבאיירן מינכן בשנת 1966. הוא נודע בכיבוש שערים חשובים ומכריעים, כמו בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967 מול גלאזגו ריינג'רס, בו כבש את שער הניצחון עבור באיירן מינכן בהארכה, לאחר 0-0 בתום 90 הדקות. זה היה התואר האירופי הראשון בתולדותיו של המועדון. בהמשך, רוט היה שותף לשלוש הזכיות הרצופות של באיירן מינכן בגביע אירופה לאלופות בין השנים 1974-1976. רוט הבקיע את השער הראשון מול לידס יונייטד בניצחון 2-0 בגמר גביע אירופה לאלופות 1975, וכעבור שנה הבקיע שוב שער מכריע בניצחון 1-0 בגמר גביע אירופה לאלופות 1976 מול סנט אטיין. רוט עזב את באיירן מינכן בשנת 1978, ועבר לעונה אחת בקזינו זלצבורג, ובהמשך לס.ו. זנדהאוזן לעונה נוספת.
רוט נחשב לאחד השחקנים המעוטרים ביותר בתולדות באיירן מינכן. באמתחתו 322 הופעות במדי באיירן מינכן, עובדה המציבה אותו במקום התשיעי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, נכון לשנת 2015. רוט הבקיע 72 שערים במדי באיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה, ארבעה גביעים, שלושה גביעי אירופה לאלופות, זכייה אחת בגביע אירופה למחזיקות גביע, וזכייה אחת בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 1976.
נבחרת גרמניה המערבית.
הצלחתו של רוט בבאיירן מינכן לא תורגמה להצלחה בזירה הבינלאומית. יש לו ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בין השנים 1967-1970.
תארים.
עם באיירן מינכן:
הדוויג והשארית העצבנית
הדוויג והשארית העצבנית (סרט)
הדוויג והשארית העצבנית (באנגלית: Hedwig and the Angry Inch) הוא סרט דרמה-קומי-מוזיקלי אמריקאי משנת 2001 המבוסס על מחזמר באותו השם על להקת רוק דמיונית מגרמניה המזרחית עם סולנית טרנסג'נדרית שעברה ניתוח לשינוי מין כושל במזרח גרמניה ("השארית העצבנית" היא תוצאה של כישלון זה), אותו עברה כדי שתוכל להינשא לקצין צבא אמריקאי, אשר נוטש אותה לבדה מספר חודשים מאוחר יותר. לאחר מכן, הדוויג מפתחת מערכת יחסים עם גבר צעיר, טומי, הופכת למנטור שלו, והשניים משתפים פעולה יחדיו ביצירת שירים, עד אשר טומי גונב את כולם ופותח בקריירה סולו מצליחה לבדו. הסרט עוקב אחר הדוויג, בליווי להקתה "השארית העצבנית", כשהם עוקבים אחר סיבוב ההופעות המצליח של טומי ברחבי ארצות הברית, תוך בחינת העבר של הדוויג וזהותה המינית המורכבת.
הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזמר באותו השם, פרי עטו של ג'ון קמרון מיטשל, שגם ביים את הסרט וכיכב בו בתפקיד הדוויג. את המוזיקה חיבר סטפן טראסק למחזמר המקורי. סרט מוזיקלי זה הפך לסרט פולחן.
בשנת 2001, הסרט זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר ובפרס חביב הקהל בפסטיבל סאנדנס, כמו גם בפרס הבמאי הטוב ביותר בסרט בכורה מטעם "National Board of Review", "Gotham Awards" ו-"Los Angeles Film Critics Association". מיטשל זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר והמגזין "Premiere" העניק לו את "פרס ההופעה של השנה".
עלילה.
הדוויג רובינסון (ג'ון קמרון מיטשל) היא זמרת-סולנית טרנסג'נדרית מזרח-גרמנית, "סטייליסטית שירים הזוכה להתעלמות בינלאומית" על פי הגדרתה, שנמצאת בסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית עם להקתה "השארית העצבנית", יחד עם האמרגנית פיליס שטיין (אנדריאה מרטין). במהלך הופעותיה, בין הביצועים של שיריה, היא מספרת את סיפור חייה לקהל:
הנזל שמידט (בגילומו של בן מאייר-גודמן) היה ילד רזה ונשי מגרמניה המזרחית שאהב מוזיקת רוק, אך היה תקוע בברלין המזרחית, עד אשר פגש בחייל האמריקאי לותר רובינסון (מוריס דין ווינט). לותר מתאהב בהנזל והשניים מחליטים להתחתן. תוכנית זו תאפשר הנזל לעזוב מזרח גרמניה הקומוניסטית, אל המערב הקפיטליסטי. עם זאת, כדי להיות נשוי, הזוג חייב להיות מורכב של גבר ואישה. אמו של הנזל, הדוויג שמידט (אלברטה ווטסון), נותנת לילד שלה את שמה ואת הדרכון שלה, ומוצאת רופא שיבצע ניתוח לשינוי מין, הניתוח מסתיים בכישלון, ומשאיר את הנזל - עכשיו הדוויג - עם "שארית עצבנית" של בשר באורך אינץ' אחד בין רגליה.