בשנת 1982 שכר את האולם איש עסקים הירושלמי משה דדש, שהפעיל באותה עת מספר בתי קולנוע במרכז ירושלים. בינואר 1993 רכש דדש את הבעלות במבנה ובקרקע, תמורת 2 מיליון דולר. בספטמבר 1994 מכר דדש את המבנה לחברת "א.ר. מלונות רותם", שהייתה בבעלות איש עסקים אייל רותם, תמורת 5.8 מיליון דולר. ובית הקולנוע חדל לפעול רותם ביקש להרוס את האולם לטובת פרויקט נדל"ן. במרץ 2000 אישרה הוועדה המחוזית בירושלים למגרש תוכנית הכוללת בניית בנין בן 12 קומות בייעוד למסחר ומשרדים וחניון תת-קרקעי בן 5 קומות חניה. רותם גייס לטובת ההשקעה בפרויקט קבוצה של משקיעים נוספים, אך הם פרשו מהפרויקט בסוף 2001. בדצמבר 2001 ,הגישה חברת האם של "א.ר. מלונות רותם", "רותם פיתוח ובנין", לבית המשפט המחוזי בירושלים, בקשה למתן צו לפירוק בעקבות אי יכולתה של "א.ר. מלונות רותם" לפרוע את חובותיה לחברה, לבנק לפתוח התעשייה ולבנק טפחות.
באפריל 2004 נחתם הסכם למכירת המגרש לחברת "קריית יואל" (ע"ש הרב יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר) בתמורה לכ-4.6 מיליון דולר. והעסקה הושלמה בפברואר 2006. במקום נבנה מתחם מגורים הכולל 2 מבנים לאברכים של חסידות סאטמר. בהתאם לחוק שימור אתרים שומרה חזית מבנה הקולנוע. במהלך חודש אוגוסט 2007 הונחה אבן הפינה למתחם המגורים על ידי הרב אהרן טייטלבוים, האדמו"ר של חסידי סאטמר. לאחר עיכובים במהלך הבנייה נחנך פרויקט המגורים ב-2014.
הופעות וקונצרטים.
אולם קולנוע אדיסון שימש, מלבד להקרנת סרטים, בעבור מופעי תרבות מקומיים ובינלאומיים, שכללו הצגות תיאטרון, קונצרטים, אופרות וכן מופעי מוזיקת פולקלור, רוקנרול וג'אז. בין האמנים שהופיעו בו היו: הצ'יזבטרון, התיאטרון הקאמרי, יאשה חפץ, ז'ולייט גרקו, פריד אל-אטרש ואום כולתום.
ב-30 בדצמבר 1936, ערכה התזמורת הפילהרמונית הישראלית (אז תחת השם התזמורת הפילהרמונית הארצישראלית) קונצרט באולם בניצוחו של ארטורו טוסקניני, ארבעה ימים לאחר קונצרט הבכורה שלה בתל אביב. זה היה הקונצרט הראשון שהועבר בשידור ישיר בתחנת קול ירושלים. מאז שימש האולם את התזמורת במשך שנים רבות לעריכת קונצרטים בירושלים.
במרץ 1937 ערך תיאטרון הבימה מספר הופעות של המחזה הדיבוק באולם.
ב-13 במאי 1937 ערכה התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית קונצרט חגיגי לכבוד הכתרתו של המלך ג'ורג' השישי בניצוחו של מלקולם סרג'נט.
עמוס עוז בספרו "הר העצה הרעה" כתב על נשף שנערך באולם ב-1946:
ב-1951 נערך קונצרט של התזמורת הסימפונית ירושלים עליה ניצח לראשונה בישראל אוטו קלמפרר, בתוכנית על טהרת יצירותיו של מוצרט, ובהן הקונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת ברה מינור, ק' 446, עם פרנק פלג כסולן. עוד בוצעו הפתיחה לאופרה "דון ג'ובאני", הסרנדה ק' 239 והסימפוניה מס' 29 בלה מז'ור. ב-1971 נערך קונצרט נוסף של התזמורת הסימפונית בניצחו.
ביולי 1963 פרצה התפרעות המונית, לאחר שקהל צעירים לא היה מרוצה מרמת הריקוד של להקת רקדניות טוויסט שהופיעו באולם.
ב-1971 נערכו הופעות של המחזמר שיער בכיכובו של צביקה פיק באולם, כאשר בחוץ הפגינו נטורי קרתא נגד המופע.
פרס הגראמי
פרס האוסקר
פרס האמי
פרס טוני
פרס אנטואנט פרי להצטיינות בתיאטרון (באנגלית: Antoinette Perry Award for Excellence in Theatre) מכונה תדיר: פרס טוני, הוא פרס המחולק מדי שנה על הישגים בתחום התיאטרון החי האמריקאי. את הזוכים בוחרת ועדה בת כ-700 אנשים מתחום התיאטרון והעיתונאות. הטקס הראשון התקיים בשנת 1947, אך רק ב-1949 ניתנו לראשונה מדליות טוני לזוכים. הפרס קרוי על שם אנטואנט פרי, מייסדת "כנף התיאטרון האמריקאי", ארגון תמיכה בתיאטרון.
טקס הפרס עצמו כולל שירים ממחזות הזמר המועמדים וקטעי וידאו או מצגות של המחזות המועמדים. בטקס שהתקיים ב-2006 ניתנו פרסים ב-30 קטגוריות.
הפרס מקביל לפרס אוליבייה בממלכה המאוחדת ולפרס מולייר בצרפת.
כדי להיות מועמד לפרס, המחזה חייב להיות מוצג בברודוויי בעונה הקודמת לטקס. ירידה של מחזה לא פוסלת את זכאותו למועמדות, אך חברי הוועדה הבוחרת מעדיפים בדרך כלל מחזות שעדיין רצים. מחזה שהוועדה מחשיבה ל"חדש" הוא מחזה שטרם הופק בברודוויי ואיננו חלק מה"רפרטואר ההיסטורי או הפופולרי". ניסוח זה היווה מקור למחלוקת, משום שמועמדויות של מחזות רבים בתחומים ה"חדשים" נפסלו, וכך כותביהם לא קיבלו הזדמנות לזכות בפרסי המחזה או המחזמר הטוב ביותר. מאידך יש שטוענים כי מתן מעמד של מחזות חדשים למחזות שמועלים לעיתים קרובות יותר (למשל מחזות שהועלו כבר בוסט אנד בלונדון או באוף ברודוויי, או מחזות שמבוססים על סרטים) נותן להם יתרון על פני שאר המחזות, שכן הם התפתחו במשך זמן ארוך יותר וזכו לחשיפה והיכרות מוקדמת בקרב חברי הוועדה הבוחרת.
היסטוריה.
טקס פרסי הטוני הראשון נערך ב-6 באפריל 1947 במלון וולדורף אסטוריה בניו יורק. הוא נקרא על שם אנטואנט "טוני" פרי, שנפטרה שנה קודם לכן.
מאז 1967 הטקס משודר בטלוויזיה. מספר הצופים ירד מאז. למשל, מספר הצופים בשנת 1974 היה 20,026,000, בשנת 1999 9,155,000 ובעשור הראשון של המאה ה-21 הגיע המספר לשישה עד שמונה מיליון צופים .
בשנים 1997–2010 הטקס נערך באולם המוזיקה רדיו סיטי ובשידור חי בתחנת CBS. בשנים 2011- 2012 המיקום שונה לתיאטרון בייקון ובשנה לאחר מכן הטקס חזר לאולמי רדיו סיטי.
קטגוריות הפרס.
נכון לשנת 2021, ישנן 26 קטגוריות ועוד שישה פרסים מיוחדים. כשהטקס נוסד, היו רק 11 קטגוריות, ובמהלך השנים נוספו עוד וחלק מהשמות שונו. קטגוריות הפרס הן:
פרס הטוני
מלך השכונה
מלך השכונה (באנגלית: The King of Queens) היא קומדיית מצבים אמריקנית מצליחה ששודרה ברשת CBS משנת 1998 עד שנת 2007, בכיכובו של קווין ג'יימס.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הוט 3 ולאחר מכן בשידורים חוזרים, בסטאר וורלד ולזמן קצר ב-yes Stars 3. ב-2010 שודרו שתי העונות הראשונות של הסדרה בערוץ ביפ ולאחר מכן בHOT Family \ yes Base והחל מ-2013 גם בשירות ה-VOD של "הוט". ב-31 בדצמבר 2013 התוכנית סיימה את שידוריה בערוצים yes Base ו-HOT Family (וב-HOT VODׁׂׂׂׂ), וכיום משודרת בערוץ yes Comedy.
עלילה.
גיבורי הסדרה הם דאג הפרנן (קווין ג'יימס) ואשתו קארי (ליה רימיני), המתגוררים ברובע קווינס שבניו יורק ביחד עם אביה של קארי, ארתור (ג'רי סטילר). דאג, העובד כשליח בחברת המשלוחים IPS, וקארי, העובדת כמזכירה משפטית בחברת עורכי דין, נאלצים להקדיש הרבה מזמנם ומאיכות חייהם לטיפול בארתור, מה שמביא אותם לשכור מוליכת-כלבים בשם הולי (ניקול סאליבן) כדי שתשמור עליו. חבריו הטובים של דאג הם דיקן (ויקטור ויליאמס), בחור שחור גבוה ובעל ביטחון עצמי, ספנס (פאטון אוסוואלט), שחי חלק ניכר של הסדרה בבית אימו (ואף חולק עימה חדר שינה) ובן דודו דני (גארי ולנטיין). אשתו של דיקן, קלי (מרין דאנגי), היא חברתה הטובה של קארי. השכן של דאג וקארי, לו פריגנו, מגלם את עצמו.
איקס מיקס דריקס
אראבידופסיס
סנגמביה
סנגמביה הייתה קונפדרציה רופפת בין המדינה המערב אפריקאית סנגל ושכנתה גמביה אשר מוקפת כולה בסנגל מלבד רצועת חוף קטנה במערב המדינה.
האיחוד המדיני בין שתי המדינות נכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 1982 בעקבות הסכם שנחתם ביניהם ב-12 בדצמבר 1981. ובירתה של האיחוד החדש הייתה דקר.
האיחוד היה אמור לקדם את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות אולם הוא פורק על ידי סנגל ב-30 בספטמבר 1989 לאחר שגמביה סרבה להתקרב יותר לכיוון האיחוד המשותף.
מגנוס הירשפלד
מגנוס הירשפלד (בגרמנית: Magnus Hirschfeld; 14 במאי 1868, קולברג, פרוסיה – 14 במאי 1935, ניס, צרפת) היה רופא וסקסולוג יהודי גרמני. ממקימי הוועדה המדעית-הומניטרית ונחשב לאחד מחלוצי התנועה למען זכויות להט"ב.
הירשפלד קרא להנהגת אמצעי מניעה והתבטא נגד רדיפת ההומוסקסואלים והלסביות בידי רשויות החוק. הירשפלד, שהיה הומוסקסואל בעצמו, רצה להוכיח כי הומוסקסואליות היא תכונה מולדת וכך להביא ללגליזציה שלה. לשם כך הוא פיתח תאוריה על קיומו של מין שלישי בין הזכר והנקבה, הכולל את ההומוסקסואלים, הטרנסקסואלים והאינטרסקסואלים. חלקים נרחבים מעבודתו התבססו על מחקריהם של ריכרד פון קראפט אבינג וקארל היינריך אולריכס.
קורות חיים.
מגנוס הירשפלד נולד בשנת 1868 בעיירה קולברג שבפרובינציית פומרניה של ממלכת פרוסיה (כיום קוֹלוֹבְּזֶ'ג, פולין). בצעירותו חי כמה שנים בפריז, ועבד שם כעיתונאי. לאחר שלמד רפואה בשנים 1888–1892 בשטרסבורג, במינכן, באוניברסיטת היידלברג ובברלין, פתח הירשפלד מרפאה לרפואה טבעית במגדבורג. כעבור שנתיים עבר לברלין.
הוועדה המדעית-הומניטרית.
ב-1896 הוציא הירשפלד לאור באופן אנונימי את הפמפלט "סאפפו וסוקרטס", שעסק באהבה חד-מינית. ב-1897 ייסד הירשפלד את הוועדה המדעית-הומניטרית (Wissenschaftlich-humanitäres Komitee, WhK) ביחד עם אדולף ברנד, בנדיקט פרידלנדר וחברים אחרים של קבוצת "Der Eigene" ("הייחודי"), שהייתה קבוצת שתדלנות הומוסקסואלית שפרסמה כתב עת. הוועדה המדעית-הומניטרית הייתה הארגון הראשון בעולם ששם לו כמטרה לגליזציה של יחסי מין בין גברים. הם קיוו להביא לביטולו של סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני, שהשית עונשים כבדים על הומוסקסואליות מאז 1871. הוועדה טענה כי החוק מעודד סחיטה, והמוטו שלה, אל הצדק באמצעות המדע ("Durch Wissenschaft zur Gerechtigkeit"; בלטינית: "Per scientiam ad iustitiam"), שיקף את אמונתו של הירשפלד כי הבנה טובה יותר של הומוסקסואליות תביא להיעלמות העוינות כלפיה. הוא נאבק ללא לאות להנחלת מטרה זו והפך לדמות ציבורית מוכרת בגרמניה.