במקומה של יבפטוריה המודרנית התקיימו מספר יישובים בעת העתיקה. הידוע מביניהם הוא ישוב יווני בשם קרקניטידה, שהתקיים מהמאה החמישית עד למאה השנייה לפני הספירה, ונהרס על ידי הסקיתים. לאחר מכן עד ל-1475 התקיימו במקום יישובים שהקימו כובשים, שחשיבותם לא הייתה גדולה, ומהם כמעט לא נשאר זכר. ב-1475 נוסד במקום מבצר, שהטורקים קראו לו גיוזלב, והטטרים של קרים קזלב. שם העיר נכתב גם כגוזלווא. למבצר היו 24 עמדות ירייה והוא התחיל לשמש כנמלה הראשי של חאנות קרים. ב-1552 בתקופת שלטונו של דוולט גיריי סינאן, האדריכל הנודע מאיסטנבול התחיל בבניית מסגד "ג'ומעה ג'מעי", שהפך למסגד הגדול בקרים ולסמל העיר. ב-1783 העיר וכל קרים נכבשו על ידי הרוסים ששינו את שם העיר ליבפטוריה על שם מלך פונטוס מיתרידטס השישי יבפטורוס, שהדף את הסקיתים במתקפתם במאה השנייה מהעיר. ב-1854 נכבשה העיר עם חלק מקרים על ידי הבריטים, הצרפתים והטורקים כחלק ממלחמת קרים עם רוסיה, אך כעבור זמן קצר שוחררה. באותה שנה התקיים בעיר קרב יבפטוריה הנודע ב-17 בפברואר 1815, כשהטורקים הצליחו להביס את הצבא הרוסי של סטפן חרוליוב.
בתקופה הסובייטית העיר פותחה לאתר תיירות בעל חשיבות עליונה בברית המועצות, מעמד אותו העיר משמרת, גם באוקראינה העצמאית. לאחר משבר אוקראינה וסיפוח חצי האי קרים לרוסיה עבר השטח לשליטת הפדרציה הרוסית.
המרכז לתקשורת חלל.
בסמוך לעיר ניצב המרכז לתקשורת חלל (Центр дальней космической связи), בשנים 1996—2014 נקרא בשם "המרכז הלאומי לניהול וניסוי רכיבי חלל" (Национальный центр управления и испытаний космических средств), שהוקם במסגרת תוכנית החלל הסובייטית בשנת 1960 ובתחומו פעל מתחם "פלוטון" כמרכז לתקשורת חלל. כיום המרכז מופעל על ידי חיל החלל הרוסי.
אתרי תיירות.
בעיר אתרי תיירות רבים גם מהתקופה של החאנות וגם מהתקופה הרוסית. בין האתרים הידועים: מסגד ג'ומעה ג'מעי, קומפלקס בתי הכנסת הקראים ביבפטוריה, ששימשו מתחילת המאה ה-19 כמרכזי התנועה ברוסיה, בעיר נמצא גם מסגד הדרווישים ביחד עם בית מדרשם (טקייה), וכן מספר כנסיות: הקתולית של ניקולאס הקדוש, הארמנית של ניקולאס הקדוש, והיוונית של אליהו הקדוש. לעיר חופים מרהיבים עם אפשרויות נופש רבות.
אבחזים
אַבְּחָזִים (באבחזית: Аҧсуа; בגאורגית: აფხაზები) הם קבוצה אתנית קווקזית, אשר רוב חבריה מתגוררים באבחזיה, רפובליקה בדלנית הדורשת עצמאות מגאורגיה. פזורה אבחזית גדולה נמצאת גם בטורקיה, והם צאצאי האבחזים שהיגרו מאבחזיה במאה ה-19 כחלק מגלות הצ'רקסים. כמו כן יש אבחזים רבים גם ברוסיה, קזחסטן ואוקראינה, נצר לאבחזים שהיגרו לתוככי האימפריה הרוסית וברית המועצות קודם לכן.
מוצא.
מוצא האבחזים אינו ברור לגמרי, ונתון לפרשנויות שונות של המקורות המתייחסים אליהם. השפה האבחזית שייכת לשפות הצפון-מערב קווקזיות, שהיא שונה לחלוטין מהגאורגית. למרות זאת, מקורות קלאסיים מחזיקים בדעה כי האבחזים הם צאצאי אחד השבטים ששכנו באזור, אם כי המיקום המדויק של השבט וזהותו נתונים במחלוקת. האבסקי (Αβασκοι), הנזכרים בכתבי היוונים, והאבסגי (Αβασγοι), הנזכרים בכתבי הביזנטים של ימי הביניים, מזוהים כאבות הקדמונים של האבחזים של אותם ימים, אלא שזיהוי זה אינו מוכר בקרב החוקרים בעולם. הסברה היותר מקובלת היא, שהאיגוד השיבטי של ההניוצ'י, שהגיע מקולכיס לצפון הקווקז, והיה כנראה מעורב אתנית פרוטו-גאורגים ואבסגים.
המיזוג של מספר תת-קבוצות אתניות לתוך האבחזים של ימינו הושלם ביסודו של דבר בסוף המאה ה-19. חלק מאותם קבוצות נעקרו ממולדתם, כאשר כבשו הרוסים את צפון-מערב הקווקז, והכריחו אותם להפוך למוג'היר ומהגרים לשטחי האימפריה העות'מאנית.
האבחזים מחולקים דתית לשתי קהילות, נוצרים אורתודוקסיים ומוסלמים סונים, אולם מרכיבים פגניים מקומיים היו תמיד חזקים. הנצרות הגיעה לראשונה במאה ה-6 על ידי הקיסר הביזנטי, יוסטיניאנוס הראשון, ולאחר מכן נאכפה על ידי ה בימי הביניים.
מאוחר יותר, הפלישה העות'מאנית לאבחזיה במאה ה-16 ולחץ השבטים האדיגים מהצפון שאוסלמו, זירזו את שקיעת הנצרות, ואבחזיה הפכה ברובה למוסלמית. עד לשנות ה-60 של המאה ה-19 המוג'היריזם הותיר את אבחזיה נוצרית ברובה.
למרות האיסלמיזציה בתקופה שאבחזיה הייתה בשליטה של האימפריה העות'מאנית, חלק ניכר מהאוכלוסייה לא המיר את דתו הנוצרית. בנוסף, גם בקרב האבחזים שהפכו למוסלמים האסלאם לא השתרש עמוק, והאנשים המשיכו לקיים חלק ממצוות הנצרות לצד מצוות האסלאם. כל זה הקל מאוד על המסיונרים הנוצרים, שהגיעו אחרי השתלטות של האימפריה הרוסית על אבחזיה, להחזיר את האבחזים-המוסלמים לחיק הנצרות האורתודוקסית.
היסטוריה.
שושלת אנצ'בדזה ייסדה את הממלכה האבחזית בשנות השמונים של המאה השמינית, ושחרר אותה מההגמוניה הביזנטית. בגרט השלישי, בנו הביולוגי של גורגן מכארתלי, עוצר כארתלי, קיבל, בשנת 978, את כס המלוכה בממלכת אבחזיה, בעזרתו של אביו החורג, דוד השלישי. עם מותו של אביו החורג, בשנת 1000, ושל אביו הביולוגי, בשנת 1008, הופך בגרט למלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, שהתקיימה עד למאה החמש עשרה, וכך הופכת בעצם אבחזיה לחלק מה. האצולה המקומית, הכמורה והמשכילים השתמשו בשפה הגאורגית כשפת המעמד הגבוה. השפה הגאורגית נותרה כשפה שנייה בפי אבחזים רבים עד שהוחלפה ברוסית בתחילת המאה ה-20. עם התפוררותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת, הוקמה באבחזיה נסיכות אבחזיה, שנכבשה מיידית על ידי העות'מאנים.
בשנות השישים של המאה התשע עשרה, אבחזיה סופחה על ידי האימפריה הרוסית. במהלך אותה תקופה ומיד אחריה, חלק ניכר של האוכלוסייה האבחזית (תערובת של מוסלמים, נוצרים, ועובדי אלילים) גורש או עזב מרצונו החופשי לאימפריה העות'מאנית הסמוכה, בעקבות הנהגת הרוסיפיקציה.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917, הפכה אבחזיה חלק מהרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, אבל נכבשה על ידי הצבא האדום מיד לאחר מכן ובסופו של דבר נכללה בתוך גאורגיה הסובייטית כרפובליקה ריבונית בשם, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה, בתוך הקומפוזיציה שנקראה הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז. הסטטוס המיוחד של עצמאות, שהוכר גם על ידי גאורגיה, התקיים עד לפברואר 1931.
במהלך השלטון הסובייטי (במיוחד תחת שלטונו של סטלין), אבחזיה חוותה קולקטיביזציה כפויה, והאליטה הקומוניסטית המקומית טוהרה. מצד שני, נתמכה הגירה של ארמנים, גאורגים ורוסים, למדינה שהייתה בתהליך פיתוח של חקלאות ותיירות. האבחזים באופן כללי סבלו מאפליה. בתי הספר האבחזים נסגרו. לברנטי בריה, מגרלי יליד אבחזיה בעצמו, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הגאורגית בשנת 1930, שיחק תפקיד פעיל ביישום מדיניות זו. כתוצאה מכך, אוכלוסיית אבחזיה השתנתה באופן חד, ובמהלך שתי הדורות הבאים. עד לשנת 1989, בשיאו של התהליך, מספר האבחזים באבחזיה עמד על 93,000 איש (18% מאוכלוסיית הרפובליקה), כאשר מספר התושבים הגאורגים הוערך ב-240,000 איש (45%). מספר הארמנים הוערך ב-78,000 איש (15%) והרוסים ב-73,000 איש (14%) והיה בתהליך גידול בולט.
בשנת 1993, לאחר מלחמת אבחזיה, שהייתה חלק ממלחמת האזרחים הגאורגית, ובה קיבל חבל אבחזיה עצמאות דה פקטו מהממשל המרכזי בגאורגיה גורשו רוב הגאורגים מאבחזיה, בידי בדלנים אבחזים בתמיכה רוסית כפי הנראה, בתהליך שכונה לאחר מכן הטיהור האתני של הגאורגים מאבחזיה. כך שלאחר שנה זו, האבחזים היו לקבוצה הגדולה ביותר (45%). ישנם כ-150,000 שהם אתנית אבחזים בסך הכול, ומתוכם כ-95,000 חיים באבחזיה, שסך כל אוכלוסייתה מונה 340,000 איש.
למרות זאת, הדעות על המספרים הדמוגרפיים העיקריים של המחוז עדיין חלוקות וישנם גם נתונים אחרים.
המפעל להכשרת ילדי ישראל
המפעל להכשרת ילדי ישראל הוא מסגרת חינוכית עבור ילדים ממשפחות מצוקה. המפעל הוקם בשם "המפעל להכשרת ילדי ארץ ישראל" בירושלים בשנת 1941 על ידי הגברת רחה פריאר, כלת פרס ישראל לשנת 1981 ומייסדת עליית הנוער. שם העמותה שונה עם הקמת המדינה ל"המפעל להכשרת ילדי ישראל".
הקמה.
המפעל הוקם כמסגרת חינוכית נפרדת לטיפול בילדים במשפחות מצוקה בארץ ישראל, תוך התאמתה לרעיון החינוך החקלאי.
הרעיון המרכזי שהונח ביסודו נבע מעובדת הימצאותם של ילדים ובני נוער, לרוב בני עדות המזרח, שהתגוררו בשכונות העוני בערים הגדולות: ירושלים, תל אביב, חיפה ועוד, ברחוב. ילדים ממשפחות דלות או הרוסות, שאינם לומדים אלא עובדים לעיתים בעבודות פשוטות והם חסרים מסגרת חיים וסביבה רצויה להתפתחותם. היא ביקשה להקנות לילדים אלו מסגרת של הסתגלות לאורח חיים תקין ולמפגש עם ערכי תנועת התחייה של עם ישראל.
המפגש עם הילד הישן ברחוב בן יהודה בירושלים, וילדים נוספים בהם נתקלה ברחובות, נטולים זכויות אלמנטאריות של חינוך, מזון, לבוש ועוד, עובדים בעבודות קשות כדי לסייע לפרנסת משפחה דלת אמצעים, עורר אותה לפעולה ולהקמת המפעל שיביא את ילדי הארץ שבמצוקה לקיבוצים, במטרה לחנכם לעבודה פרודוקטיבית ולמניעת הידרדרותם לפשע.
פריאר הייתה מודעת גם לממצאי מחקרים אקדמאים שנעשו בארץ והצביעו על אלפי ילדים שלא למדו כלל או למדו באופן חלקי בלבד. בעקבות ממצאים אלו ומפגשיה עם ילדי הרחוב, פנתה פריאר אל הסוכנות בבקשה לסיוע. במכתב פרסה בפניהם את הבעיה, וטענה כי הפתרון למצב יהיה העברתם של הילדים לסביבה אחרת שתקנה להם השכלה, מקצוע, הכשרה חקלאית ותאפשר להם הליך סוציאליזציה תקין. בקשתה לסיוע נתקלה בסירוב.