הרפז נולד בשכונת כרם אברהם בירושלים. בגיל 14 בהיותו תלמיד הגימנסיה העברית רחביה. הרפז היה חבר בההגנה והתגייס בגיל 16 ב-1947 לפלוגת יהונתן, שהייתה מורכבת מנערים צעירים בגילו. עבר קורס קשר ומורס ושימוש במכשירי איתות בלילה והליוגרף ביום והוצב במקומות שונים בירושלים וסביבתה. תפקידו היה ליצור קשר עם יישובים מבודדים, כגוש עציון והר הצופים, שהיו מנותקים והקשר האלחוטי אליהם לא היה סדיר.
במסגרת זו השתתף בקרב על הקסטל (3–9 באפריל 1948) במבצע נחשון ושימש כאתת ואיש הקשר לאחר כיבוש הכפר עם מטה ההגנה בבית ההבראה ארזה. הרפז סיכן את חייו לאור הצליפות של התושבים הערביים מהכפר הסמוך צובא.
הרפז למד לאחר שחרורו מצה"ל בסמינר למורים על שם דוד ילין בירושלים ושימש בתפקידי הוראה וחינוך שונים בעיר.
בשנת 1954 עבד בבאר שבע כעוזרו הראשי של אריה סימון, מפקח מחוז הדרום במשרד החינוך.
בשנים 1956–1971 הרפז עמד בראש הנוער העובד והלומד בבירה ירושלים וכיושב ראש הנהלת בית חינוך תיכון ערב. הוא פיתח בתי ספר לנערים עובדים, שהשלימו בערב את לימודי הבגרות שלהם וביום פרנסו את משפחותיהם במקומות העבודה שלהם. אלפי חניכים עברו תחת ידיו של הרפז בשנים האלה.
בשנים 1964–1965 יצא הרפז לשליחות בקהילה היהודית של מילאנו, איטליה כנציג ברית עברית עולמית. במהלך שליחותו הקים בין השאר אולפן ללימוד השפה העברית בעיר. בשובו לישראל שולב הרפז בהנהלת ברית עברית עולמית.
הרפז נקרא למילואים בפרוץ מלחמת ששת הימים ושרת כקצין חינוך בחטיבה 16. ב־7 ביוני 1967 הוא זכה להיות עם ראשוני החיילים שהגיעו את הכותל המערבי והביא עימו את ספר התורה הראשון לכותל באותו יום היסטורי.
בשנים 1977–1990 כיהן הרפז כמזכיר מועצת פועלי ירושלים לאחר שזכה בשלוש מערכות בחירות ובנוסף כהן כחבר בוועדה המרכזת של ההסתדרות הכללית. בשנים אלה פעל הרפז לתיעושה וחיזוקה הכלכלי של ירושלים, הקים חוג יהודי-ערבי להבנה, קירוב ושיתוף פעולה בין תושבי ירושלים היהודים והערבים. כמו כן יזם הקמת ברית ידידות עם האגודים המקצועיים הגדולים בברלין, וינה, רומא, ארצות הברית ובסטוקהולם. הרפז קבל מנשיא גרמניה את העיטור האזרחי הגבוה ביותר על פעולותיו לקידום הקשרים בין הנוער ישראלי לנוער הגרמני.
בתפקידו כמזכיר מועצת הפועלים פעל הרפז לקידום חקיקה למעבר לשבוע עבודה בן חמישה ימים בשבוע במשק והפיכת יום ששי ליום שבתון המהווה חלק מסוף שבוע ארוך כפי שהיה מקובל במרבית מדינות העולם המערבי.
הרפז פעל רבות לקידום התעשייה הישראלית בירושלים ועידוד רכישת מוצרים תוצרת ישראל כחול-לבן על פני יבוא מחוץ לארץ.
בשנים 1989–1993 נבחר הרפז כחבר במועצת העיר ירושלים ברשימתו של ראש העיר טדי קולק. הרפז עמד בראש ועדת השמות העירונית ובתקופתו הוחלט בוועדה כי הכניסה הראשית לירושלים תקרא על שמו של דוד בן-גוריון, באירוע חנוכת שדרות בן-גוריון השתתף ראש הממשלה דאז יצחק שמיר.
בשנים 1988–2003 כהן הרפז כיושב ראש ברית עברית עולמית, הארגון שמטרתו קידם השפה העברית והפצתה בעולם.
במקביל בשנים 1986–2003 שימש הרפז כיושב ראש המועצה הציונית בישראל, המועצה היא זרוע הפעילות והחינוך של ההסתדרות הציונית העולמית בישראל, שמטרתה לחזק ולהדביר את התודעה הציונית במדינת ישראל ולטפח את החינוך היהודי-ציוני ואת המעורבות החברתית בקרב הנוער והמבוגרים.
הרפז שם דגש רב בתפקידו על הידוק הקשרים עם העדה הדרוזית ואף זכה לקבל את עיטור "יקיר דלית אל-כרמל".
הרפז זכה בשנת 2002 בעיטור "יקיר ירושלים" בגין פעילותו בתחום החינוך בירושלים, ההבנה בין העדות והדתות.
משפחתו.
הרפז התגורר כל חייו בירושלים. רעייתו רחל הרפז (לבית אבישר) הייתה מורה לפסנתר, ציירת, סופרת ומשוררת. בתו חגית אופיר (1954–2018) הייתה מורה ויועצת חינוכית בבית הספר בית הכרם בירושלים. בנו רפאל הרפז הוא דיפלומט ישראלי וכיהן, כשגריר ישראל באזרביג׳אן ובפיליפינים.
הדיוויזיה ה-42 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-42 של הצבא הבריטי (מזרח לנקשייר) היייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה.
הקמת הדיוויזיה.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
מלחמת העולם הראשונה.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובספטמבר 1914 נשלחה הדיוויזיה למצרים, על מנת להחליף שם את יחידות הצבא הסדירות. במאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-8. בקיץ 1916 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט אותה שנה היא לחמה בקרב רומני. בינואר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם צורפה לקורפוס ה-3 שהיה חלק מהארמייה השנייה. בקיץ אותה שנה לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, כחלק מהקורפוס ה-5 שהיה חלק מהארמייה החמישית, ובפברואר 1918 היא הועברה לעתודה. במרץ 1918 היא הוכפפה לקורפוס ה-6, שהיה חלק מהארמייה השלישית, ולחמה עמו במהלך מבצע מיכאל שבו ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך מתקפת מאה הימים, ובכלל זה במהלך קרב קאנאל דו נור והמרדף עד הסל. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
בין המלחמות.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-66.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, ובאפריל 1940 היא נשלחה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בגבורה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה תחת פיקודו של ויליאם הולמס, ולאחר מכן פונתה בחזרה לבריטניה במהלך הנסיגה מדנקרק. לאחר חזרתה לבריטניה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד צפון, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. ב-1 בנובמבר 1941 הוסה הדיוויזיה לדיוויזיית השריון ה-42 (מזרח לנקשייר), בשל המחסור הגדול ביחידות שריון. הדיוויזיה לא נשלחה למשימות מעבר לים, וב-17 באוקטובר 1943 פורקה הדיוויזיה, כאשר יחידות השריון שלה הועברו לדיוויזיית השריון ה-79 ואילו יחידות הרגלים שלה הועברו לדיוויזיה ה-53.
לאחר המלחמה.
בשנת 1947 אוחדה הדיוויזיות ה-42 וה-55 (מערב לנקשייר) לדיוויזיה ה-42 (לנקשייר), אולם הדיוויזיה פורקה בשנת 1968. כיום החטיבה ה-42 (צפון-מזרח) מחזיקה בסמל הדיוויזיה ה-42 לשעבר.
פתיון (סרט, 2000)
פתיון (באנגלית: Bait) הוא סרט פשע קומי אמריקאי-קנדי משנת 2000 בכיכובם של ג'יימי פוקס ודייוויד מורס. זהו הסרט השני שביים אנטואן פוקואה. הסרט היה כישלון כלכלי עצום, שעלה לאחים וורנר 51 מיליון דולר אך הכניס כ-15 מיליון דולר בלבד.
תקציר עלילת הסרט.
אלווין דין סנדרס הוא פושע זוטר שמוצא שהרשעתו בגין גנבת חסילונים נמחקת מהתיק שלו ומגלה שיש לו 11,500 דולר. עד מהרה הוא מגלה שהוא מתוכנן לשמש כפתיון במזימה ממשלתית פדרלית ומתוחכמת ללכידת רוצח שגנב 42 מיליון דולרים בזהב מהפדרל ריזרב.
דיוויזיית השריון ה-42 (בריטניה)
דורית איזק
דורית (לאה) איזק (נולדה ב־12 בספטמבר 1956, ז' תשרי תשי"ז) היא אפידמיולוגית ומקימת עמותת אונקוידע (בלועזית; OncoYeda) בעלת תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת תל אביב.
מחקריה עסקו בבחינת קשרים בין רמות דתיות ופרוגנוזה (המוגדרת כהישנות ותמותה) בקרב חולות סרטן השד בישראל. היא מצאה כי לרמת הדתיות השפעה על שיעורי היארעות סרטן השד ועל הפרוגנוזה של המחלה: הסיכון לפתח סרטן שד נמוך בקרב נשים חרדיות בהשוואה לחילוניות, אולם הפרוגנוזה בקרב חולות חרדיות שכבר אובחנו, גרועה יותר.
ביוגרפיה.
איזק נולדה לשמואל (סוחר טקסטיל) ויפה (גננת) רייך, בבית החולים "הדסה" שהיה בית חולים יולדות בתל אביב. היא גדלה בירושלים והתחנכה בתיכון א.ד. רוטשילד. בשנת 1987 סיימה תואר ראשון (.B.A) בסיעוד באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 2001 סיימה את התואר השני (M.P.H.) בבריאות הציבור ורפואה קהילתית באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 2012, סיימה תואר שלישי, .PhD) באפידמיולוגיה, בפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 החלה איזק בכתיבת הדוקטורט (PhD) בתחום אפידמיולוגיה של הסרטן באוניברסיטה תל אביב, בנושא: "בחינת קשרים בין רמות שונות של דתיות לבין שיעורי היארעות, הישנות ותמותה של סרטן השד בישראל", אותו השלימה בשנת 2012. עבודת ה-PhD בוצעה בהנחיית פרופ' סיגל סדצקי, אשר ניהלה באותם ימים את היחידה לסרטן וקרינה במכון גרטנר, עם מנהל המחלקה הכירורגית-אונקולוגית בבית החולים שיבא (פרופ' משה פפא), עם מנהל המכון האונקולוגי בבית החולים שיבא (פרופ' רפאל קטן), עם ראש היחידה לסרטן השד במכון האונקולוגי בבית החולים שיבא (פרופ' בלה קאופמן), עם מנהלת השירות לסרטן השד במרכז הרפואי רבין (ד"ר שולמית ריזל), עם מנהל המכון האונקולוגי במרכז הרפואי ע"ש סוראסקי (פרופ' משה ענבר), ועם רופא המערך האונקולוגי של המרכז הרפואי שערי צדק (ד"ר עמיאל סגל). במימון המחקר השתתפו קרן סוזן קומן (Susan G. Komen Breast Cancer Foundation) והמכון הלאומי לחקר שירותי הבריאות ומדיניות הבריאות בישראל.
בד בבד עם הגשת הדוקטורט הגשימה איזק חלום ארוך שנים, והקימה את עמותת אונקוידע - עמותה התנדבותית שמטרתה להנגיש לחולי סרטן ובני משפחותיהם את המידע העדכני והרלוונטי ביותר המתייחס למחלתם, להסבירו להם, ובכך להעצים את יכולת ההתמודדות עם המחלה והתהליך הטיפולי על כל שלביו ולסייע בקבלת החלטות המבוססות על מידע מדעי התואם את צורכיהם ואת העדפותיהם האישיות.
איזק מתגוררת בירושלים. היא נשואה לגבריאל ולהם ארבעה ילדים. אחד מהם הוא העיתונאי ומגיש חדשות 12 אורי איזק.
קריסת היקום