בסוף המאה ה-19, פוטורו גילברט נעלם לחלוטין ממפרץ המלך ג'ורג' וסביבותיו וחוקרי טבע האמינו שהוא נכחד מן העולם. הגורמים להיעלמותו היו טורפים פולשים שהובאו על ידי האדם ליבשת, מחלות, פתיונות מורעלים, וצמצום בית הגידול בעקבות רעיית בקר וצאן או תחרות עם הארנבונים שהובאו אף הם על ידי האדם. מאז הגילוי מחדש של פוטורו גילברט בשנת 1994 במפרץ שני העמים, הוא מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין הנתון בסכנת הכחדה חמורה (CR) עקב התפוצה המוגבלת שלו, ואוכלוסייה קטנה שכוללת פחות מ-100 פרטים. האיומים העיקריים המרחפים כיום על הפוטורו, הם טריפה על ידי שועל אדום וחתול הבית ושריפות בר גדולות שמשמידות את בית הגידול המצומצם בלאו הכי של המין, והופכות אותו חשוף לטורפים. בנובמבר 2015 למשל, פרצה שרפה גדולה בשמורת מפרץ שני העמים שהשמידה כ-90% מבית הגידול של הפוטורו, והאוכלוסייה הגיעה לשפל חסר תקדים של פחות מ-50 פרטים. איום אחר מגיע מצד טפיל הפיטופטורה (Phytophthora) שעלול לפגוע בצמחייה ובפטריות. בשל מספר הפרטים הנמוך והעדר שונות גנטית מספקת, אוכלוסיית הפוטורו סובלת מצוואר בקבוק הגורם לשכיחות מחלות. על מנת להתגבר על איום זה, האוכלוסייה צריכה להגיע לגודל מינימלי של 500 פרטים - יעד שנחשב לבלתי אפשרי במצב הנוכחי.
הפוטורו הוא יונק הכיס הנדיר והמאוים ביותר ביבשת האוסטרלית, ואחד מתוך 20 המינים האוסטרלים שהצלתם נמצאת בעדיפות עליונה עבור רשויות השימור. התוכנית לשימור פוטורו גיבלרט שהוקמה מיד לאחר גילויו מחדש, כוללת את הדברים הבאים: הגנה על האוכלוסייה האחרונה שלו במפרץ שני העמים, חיפוש שרידי אוכלוסיות נוספות בטווח התפוצה ההיסטורי, הקמת מושבה שבויה לצורך מחקר ויצירת גרעין רבייה, פיתוח טכניקות לשיפור הרבייה של המין, שחרור פוטורואים לשמורות טבע מוגנות במטרה ליצור שונות גנטית, וביצוע מחקרים נוספים אודות האקולוגיה והביולוגיה שלו. למעט גידול בשבי שלא צלח וחיפושים שלא הניבו תועלת, כל הפעולות הנזכרות מבוצעות עד היום. במפרץ שני העמים, פקחי השימור מפזרים מהאוויר או מהקרקע פתיונות רבים לשליטה על אוכלוסייה השועלים, פורסים מלכודות לחתולים, מנסים לשמור על כיסי הסבך הצפופים של הר גרדנר מפני שריפות, ומנהלים מעקב צמוד אחר אוכלוסיית פוטורו גילברט ואוכלוסיית ציפור השיחים הנדירה.
בין 2005 ל-2007, מספר פוטורואים שוחררו לתוך האי בולד שהיה נקי מטורפים ובעל בית גידול מתאים, והם התאקלמו בו בהצלחה ומרחב הפעילות שלהם באי גדל משנה לשנה; שנתיים לאחר מכן, 6 פרטים מהאי בולד וממפרץ העמים שוחררו בשטח מגודר בגודל 380 דונם בתוך הפארק הלאומי וייצ'יניקופ שנוקה מטורפים פולשים; אוכלוסייה זאת גדלה באיטיות יחסית לקודמתה, ומספרה מוערך כיום בפחות מ-20 פרטים. פקחי השימור מבצעים באופן קבוע בווייסצ'יניקופ בדיקה ותחזוקה של הגדר, כיבוי שריפות בר, מעקב אחר סימנים לטורפים פולשים, ופיזור פתיונות סביב הגדר. בשנת 2016, האי מייקלמס הנמצא מול מפרץ שני העמים נבחר כמקום המיועד הבא להקמת אוכלוסייה חדשה. האי שנוקה לחלוטין משועלים וחתולים, כולל בית גידול דומה מאוד לשמורה במפרץ ורשויות השימור תולות באי תקוות גדולות לשיקום הפוטורו.
שלוש השמורות שבהם פוטורו גילברט נמצא (מפרץ שני העמים, וייצ'יניקופ ובולד), מנוהלות על ידי המחלקה לפארקים וחיות הבר של אוסטרליה המערבית. פעולות השימור השוטפות עבור פוטורו גילברט ממומנות על ידי המחלקה לאיכות הסביבה של מערב אוסטרליה, קרן המורשת הטבעית של ממשלת אוסטרליה, הקרן למינים המאוימים באוסטרליה, ה-WWF, והקבוצה לשימור פוטורו גילברט שפועלת גם להעלאת המודעות למצבו של המין. האוכלוסייה העולמית של פוטורו גילברט אינה ידועה במדויק, אך כוללת ככל הנראה פחות מ-100 פרטים; על פי הערכות, יש 30–40 במפרץ שני העמים, עד כ-40 באי באלד ופחות מ-20 בפארק הלאומי וייצ'יניקופ.
קנגורו חולדתי חוטמני
קנגורו חולדתי חוטמני (שם מדעי: Potorous tridactylus; מוכר יותר כפוטורו חוטמני), הוא כיסאי קטן דמוי חולדה או בנדיקוט בסוג קנגורו חולדתי ממשפחת הקנגוריים החולדתיים, שאנדמי לחוף המזרחי של יבשת אוסטרליה.
הפוטורו דומה במידות גופו לארנבון: אורך גופו 30–40 סנטימטרים (לא כולל הזנב) ומשקלו כ-1.6 קילוגרם בממוצע. מין זה הוא יונק פעיל לילה החי רוב הזמן בגפו, ושוהה כמעט תמיד בתוך צמחייה סבוכה המגנה עליו מפני טורפים. הפוטורו החוטמני נודע בחוטמו המחודד וביכולת החפירה שלו, ומהווה מהנדס סביבה בולט. הוא ניזון בעיקר מפטריות, אך גם מזרעים, שורשים וחסרי חוליות.
הפוטורו החוטמני הוא בין היונקים האוסטרלים הראשונים שתוארו מדעית על ידי זואולוגים מאירופה, והוא המין הנפוץ ביותר בסוגו.
טקסונומיה ומיון.
האזכור הראשון של הפוטורו החוטמני בספרות המודרנית, מגיע מהצי הקולוניאליסטי הראשון שהגיע מאנגליה לחופי אוסטרליה בשנת 1789, במטרה להקים את מושבת העונשין הבריטית הראשונה ביבשת החדשה. הצי בראשות האדמירל ארתור פיליפ וקצין הרפואה הראשי שלו ג'ון וייט, נתקל בפוטורו במפרץ בוטאני באזור סידני של היום ושלח בהמשך זוג פוטורואים לאירופה שם הם הוצגו בגן חיות בלונדון. וייט ציין שהיונק המוזר מכונה על ידי המתיישבים החדשים "פוטו-רו", "קנגורו-חולדה" או "חולדת הוולבי". הפוטורו תואר מדעית שנתיים לאחר מכן על ידי צמד המנתחים הסקוטים רוברט קר וג'ון האנטר והפך לאחר היונקים האוסטרלים הראשונים שקיבלו תיאור מדעי.
השם המדעי שניתן לו על ידי רוברט קר ("Potorous tridactylus" - פוטורוס טרידקטילוס), משמעותו: "הפוטורו בעל שלוש האצבעות"; אף על פי שלפוטורו יש ארבע אצבעות כיתר חיות הכיס, קר והאנטר האמינו שהמין תלת-אצבעי, מאחר שהייתה זו הפעם הראשונה בחייהם שבה נתקלו ביונק בעל אצבעות סינדקטיליות אותם חשבו בטעות לאצבע אחת. קר החליט לציין את התכונה הייחודית בעיניו בשמו המדעי, והשם השגוי דבק מאז בפוטורו ולא הוחלף על ידי טקסונומים מאוחרים. צ'ארלס דרווין שביקר באוסטרליה במהלך המסע של אה"מ ביגל סביב העולם, תיאר בכתביו את הפוטורו כ"חיה דמוית קנגורו בגודל ארנב".
הפוטורו החוטמני שייך לסוג קנגורו חולדתי לצד 3 מינים נוספים (פוטורו גילברט, פוטורו רחב-פנים ופוטורו ארך-רגל), והוא מסווג במשפחת קנגוריים חולדתיים שבסדרת הקנגוראים. השם הרשמי האוסטרלי "פוטורו", מקורו בשפת הילידים האבוריג'ינים שבניו סאות' ויילס, והוא משמש גם כשם המדעי של הסוג.
לפוטורו החוטמני שלושה תת-מינים:
אנטומיה ומראה.
הפוטורו החוטמני הוא כיסאי עגלגל וגוצי בגודל ארנבון הדומה במראהו החיצוני לבנדיקוט ולחולדה; ראשו הצר והחרוטי מתאפיין בחרטום מחודד בצורה יוצאת דופן, בעיניים חרוזיות ובולטות ובאוזניים עגולות וזקופות. נוסחת השיניים שלו דומה לקנגוריים ובעלת ניבים וטוחנות מפותחים. הגפיים האחוריות חזקות ושריריות עם קרסוליים ארוכים ההופכים אותו לקפצן מיומן וזריז בדומה לקנגורו, ואילו הגפיים הקדמיות קצרות ודקות. כפות ידיו הקטנות מתאפיינות בטפרים חדים וארוכים במיוחד המתאימים לשריטה וחפירה, ובכפות רגליו הרחבות יש זוג טפרים עבים, וזוג טפרים סינדקטיליים זעירים המשמשים לסירוק הפרווה. לפוטורואית יש כיס עור מפותח עם שרירי סגירה שנפתח קדימה ובו 4 פטמות. הזנב של הפוטורו חלק וקירח משיער בדומה לחולדה, והוא משמש לשיווי משקל במהלך הקפיצה.
הדו-צורתיות הזוויגית ניכרת יותר אצל הפוטורו החוטמני מאשר אצל קרובי משפחתו דוגמת הבטונג המברשתני, קנגורו חולדתי אדמוני או קנגוריל המושק. אורך גופו של הזכר: 41-28 סנטימטרים ושל הנקבה 25–37 סנטימטרים; אורך זנב הזכר: 26-20 סנטימטרים ושל הנקבה: 25-15 סנטימטרים; משקל הזכר: 1.8-0.7 קילוגרם ומשקל הנקבה: 1.3-0.6 קילוגרם.
הפרווה של הפוטורו החוטמני חלקה, רכה וזיפית. צבעה חדגוני באופן כללי, ונע בין אפור צפחה לחום-אפרורי או חום-בהיר. לרוב, הגב והכתף בעלי גוון כהה (עד שחרחר), ואילו הצלעות והמותניים חיוורים יותר. מאחר שהפרווה שזורה בשערות בגוונים שונים (אפור, לבן, חום, שחור וצהוב) היא עשויה גם להראות מנומרת. גרונו, חזהו ובטנו של הפוטורו בהירים, וצבעם אפרפר חיוור עד לבן בוהק. הראש אפרפר חיוור והפנים לעיתים קרובות בצבע בז'. המצח והחרטום נוטים להתכהות בצורה ניכרת (חום/אפור כהה עד שחרחר), הסנטר לבן, והאף סגלגל או שחור. סימונים אופיינים לפנים הם כתם לבן סביב האף הקירח, טבעות בהירות סביב העיניים ופסים לבנים דקיקים בצידי החרטום. האוזניים אפורות בצידן החיצוני, ולבנות, חומות או ורודות בצידן הפנימי. הזנב שחור מבריק עם קצה ורוד או לבן.
הפוטורו החוטמני מציג שוני מורפולוגי וחיצוני ניכר על פני טווח התפוצה שלו; בטסמניה למשל, תוך מרחק של 200 ק"מ בלבד ממערב למזרח האי, גודלו הממוצע של הפוטורו כמעט מכפיל את עצמו, וצבעו משתנה מחום כהה לחום אפרורי. אצל פוטורואים מקווינסלנד החוטם המפורסם קצר יחסית ודומה למינים אחרים, בניו סאות ויילס הוא מתארך יותר, ובטסמניה החוטם מוארך וצר במיוחד. הקצה הלבן-ורוד בקצה הזנב נעדר לחלוטין בקווינסלנד, בניגוד מובהק לטסמניה שבה הוא נפוץ אצל 80% מהאוכלוסייה.
תפוצה וסביבת מחיה.