מרכז גרמניה נמצאת בסביבה הררית שמקורה בהרי געש ובפעילות וולקנית לפני ההתיישבות שם. עמק הריין עובר דרך מרכז המדינה וממשיך לכיוון הולנד. בחלק המזרחי של העמק ישנם אזורים הרריים, ששיאם הוא בהרי אורה (Ore), שעל הגבול עם צ'כיה ובמרכז המדינה נמצא רכס הרי הארץ (Harz). רכס הרים נוסף הוא רכס הרי הרותאר (Rothaar) לצד רכס האייפל. יש לציין כי לכיוון מזרח מצויים רכסים כגון רכס הפוגלסברג (Vogelsberg) לצד רכס הרי הרן (Rhön). נוסף אל כל אלו מתנשא רכס יער תוריגניה (Thuringian Forest) שכבר ממש לצד גבול צ'כיה מתנשא רכס הרי Ore.
בדרום גרמניה, כמו במזרחה, מצויים רכסי הרים נוספים רבים. הגדול והגבוה שבהם הוא רכס הרי האלפים. הפסגה הגבוהה ביותר של הרי האלפים בשטחה של גרמניה היא הצוגשפיצה. ככלל שטחי הדרום מכוסים ביערות מרובים ובנהרות גם כן. נהר הדנובה חוצה את חבל בוואריה ופונה דרומה ביער בוואריה לכיוון הים השחור. הנהר החשוב עם זאת בתחומי גרמניה הוא חבל הריין המתחיל את מקורותיו בהרי האלפים ומשתרע על אורך כולל של כ-1,319 ק"מ. בחלק המזרחי נתון יער בוהמיה לצד הגבול הצ'כי כאשר בצד הדרום-מערבי נמצא היער השחור (שניכנס לסיפורים ואגדות רבות במהלך השנים).
ברשימת אגמי גרמניה החשובים כוללים את ואגם מוריץ ואגם כימזה (Chiemsee), אך הגדול שבהם הוא ימת קונסטנץ.
שימוש בשטח.
מתוך 357,021 הקילומטרים הרבועים, 4,750 קמ"ר (1.33%) הם אדמת השקיה ו-7,798 קמ"ר (2.18%) מכוסים במים. הימה הגדולה ביותר היא ימת קונסטנץ ששטחה הוא 536 קמ"ר (62% מחופי הימה שייכים לגרמניה). 33% משטחה של גרמניה היא אדמה הניתנת לעיבוד, 31% מהאדמה מכוסה ביערות ו-15% מן הקרקע מתאימה למרעה צאן ובקר.
אקלים.
האקלים בגרמניה הוא ממוזג ברובו. מזג האוויר נוטה להיות קר, מעונן ועם לחות גבוהה.
חלקה הצפון-מערבי של גרמניה ולאורך החוף נוטה להיות בעיקר בעל קיץ חם באופי יחסי וחורף מתון יחסית לאזור (בעיקר C° 1.5 ומעלה). עם זאת באזורים ההולכים ומתרחקים מהים חל שינוי קיצוני יותר בין החורף ובין הקיץ. שתי העונות-כל אחת בתורה קיצונית יותר ולכן מתבטאות גם בחורפים קרים בחורף ובתקופות חמות בקיץ. עקב כך דרום המדינה הוא האזור הקיצוני יותר בין חורף וקיץ. אם בצפון המדינה עומד הממוצע החורפי בינואר על C° 1.5, בדרום הוא עומד על C° 2− בניגוד. צפון המדינה בקיץ עומד על בין C° 16 ל-C° 18 ביולי בממוצע בעוד שדרומה על C° 20 או אף מעט יותר. ערים בצפון מערב המדינה דוגמת המבורג נחשבות לבעלות מזג האוויר הקר-פחות לעומת שאר המדינה. כך למשל בשיא החורף יהיו המעלות בממוצע בין C° 1− ל-C° 4 (ינואר) ובסוף השנה, בעונת הקיץ (חודש יולי) יעמדו המעלות על בין C° 13 ל-C° 22). מנגד ערים כמו מינכן, השוכנות בדרומה של המדינה יחוו חורף בשיאו בחודש ינואר בין C° 3 ל-C° 3− וקיץ בחודש יולי בין C° 13 ל-C° 24.
עם זאת, זהו אקלים כללי בלבד המתייחס בעיקר למישורים (ומכך לרוב רובה של המדינה). ברכסי ההרים בדרום ובמרכז המדינה מתואר פעמים רבות האקלים כאקלים אלפיני. כך למשל באזור גרמיש-פרטנקירכן האקלים קר הרבה יותר כשהוא מגיע בחודש ינואר בין C° 6− לבין C° 2. בחודש יולי עם זאת הטמפרטורות ישתרעו בין C° 20 ל-C° 21.
ככלל האקלים בגרמניה נוהג להיות לא יציב פעמים מרובות עקב השפעות של רוח צפונית (בעיקר מאזור רוסיה והקוטב הצפוני) כנגד השפעות המגיעות מהאוקיינוס האטלנטי.
במזרח המדינה האקלים יבשתי הרבה יותר ואופייני לזה הקיים במזרח אירופה: החורפים עשויים להיות קרים מאוד ולהימשך זמן רב, ואילו הקיצים עשויים להיות חמים מאוד. לעיתים קרובות האקלים היבשתי מביא עמו גם תקופות יובש ממושכות.
גבולות.
לגרמניה 2,389 קילומטרים של רצועת חוף, ו-3,621 קילומטרים של גבולות יבשתיים עם מדינות אחרות:
- 781 ק"מ
- 636 ק"מ
- 557 ק"מ
- 465 ק"מ
- 451 ק"מ
- 334 ק"מ
- 167 ק"מ
- 138 ק"מ
- 68 ק"מ
נהרות.
בגרמניה עוברים כ-240 נהרות (כולל נהרות שהם פלגים), הגדולים והמרכזיים שבהם (בסוגריים-אורך הנהר הכולל):
אליהם נכנסים חשובים נוספים כגון: נהר האמס (Ems), האוול (Havel), לאהן (Lahn), שפרה, וזר.
דמוגרפיה.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית גרמניה עומדת על כ-82.6 מיליון תושבים כאשר מתוכם כ-44.2 מיליון תושבים נמצאים בשוק העבודה. אוכלוסיית גרמניה נמצאת בעלייה בשנים האחרונות (משנת 2011) כאשר מדד האוכלוסין שלה עלה בכ-2,400,000 איש בחמש שנים בלבד (עד שנת 2016).
גיאוגרפיה של גרמניה
היילברון
היילברון () היא עיר בצפון מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, באזור פרנקוניה, על גדות נהר נקר. אוכלוסיית העיר מונה כ-120,000 תושבים, ובכך היא העיר השישית בגודלה בבאדן-וירטמברג. העיר משמשת כמרכז הכלכלי של צפון באדן-וירטמברג, ונודעת גם בזכות תעשיית היינות שלה. היא נחלקת לעשרה רבעים..
היסטוריה.
האזכור הכתוב הראשון של היילברון מתוארך לשנת 741. בעיר היה ארמון גדול שמקורו עוד במאה ה-10, הנקרא "קייזרפפאלץ", ואשר שימש בעבר את קיסרי בית זאליר הפרנקוניים. בשנת 1371 העניק הקיסר קרל הרביעי לעיר חוקה קיסרית והיילברון זכתה למעמד של עיר קיסרית. היא הייתה בעבר העיר היחידה בפרנקוניה, וכן עיר מגוריו של זיגפריד גומבל.
בהיילברון חיו במשך מאות שנים בנקאים יהודים ובהם אברהם גומבל ואוטו איגרסהיימר. הקהילה היהודית בהיילברון הייתה בין הנפגעות של פוגרומי ליל הבדולח. בפרעות אלו נחרבו בית אבות היילברון אשר שירת את יהודי וירטמברג ובית הכנסת היילברון. מקורו של שם המשפחה משם העיר. בין השנים 2000–2001 הוקם בהיילברון "בית הכנסת החדש" שבו ד"ר יהודה פושקין (Jehuda Puschkin; נולד ב-1974) משמש כרב ואביטל תורן (Avital Toren; נולדה ב-1941) היא יו"ר הקהילה היהודית במקום.
קומדיה שחורה
קומדיה שחורה, הידועה גם כהומור שחור או קומדיה אפלה, היא תת-ז'אנר של קומדיה וסאטירה העוסק בנושאים ואירועים רציניים ביותר - מוות, מלחמה וכו' - המטופלים באופן הומוריסטי או סאטירי, בכל תחומי הבידור. מרכז ההומור השחור עוסק בבידוח המבוסס על דברים קשים או מצערים כדרך השקפה על המציאות. ההומור השחור הוא גם כלי המאפשר התמודדות עם מציאות מורכבת בקרב אנשים רבים.
בקומדיה שחורה ישנם בדרך כלל אלמנטים של אירוניה או אפילו פטליזם, ואין לבלבל בינה לבין קומדיה גסה, שנועדה בעיקר ליצור זעזוע בקרב הקהל; או בשבירת הטאבו שבבדיחות גסות.
היסטוריה.
הקומדיה השחורה צברה פופולריות באמריקה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. אחת הראשונות, ואף הבולטות שבהן הייתה הסאטירה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" משנת 1964, שעסקה בנושא הנשק להשמדה המונית באופן קומי. דוגמאות בולטות אחרות לקומדיה שחורה הם הסרטים "חנות קטנה ומטריפה" (1960), "אמא סדרתית" (1993) ועד החתונה זה יעבור" (1998). עם יוצרי הקולנוע המשתייכים לז'אנר הקומדיות השחורות נמנים: סטנלי קובריק, וס אנדרסון, דייוויד לינץ', האחים כהן, ג'ון ווטרס, לואיס בוניואל, טריי פארקר, סם ריימי, טים ברטון, דני בויל, קוונטין טרנטינו, וטרי גיליאם.
עם הקומדיות השחורות בטלוויזיה נמנים "כנופיית העץ העליז", "משפחת אדמס" ו"העשב של השכן".
בישראל בלט חנוך לוין ביצירת קומדיות שחורות לתיאטרון.
ביל אוונס
ויליאם ג'ון אוונס (באנגלית: William John Evans; 16 באוגוסט 1929 - 15 בספטמבר 1980), שהיה מוכר כביל אוונס, היה מלחין ופסנתרן ג'אז אמריקאי.
ביוגרפיה.
ויליאם ג'ון אוונס נולד בפליינפילד, ניו ג'רזי ב-16 באוגוסט 1929. כשהיה בן שש החל ללמוד פסנתר ומאוחר יותר למד לנגן גם בכינור ובחליל צד. המפגש הראשון שלו עם עולם הג'אז היה בגיל 12, עת החליף את אחיו בתזמורת ריקודים בעיר מגוריו. אוונס המשיך בגיל מאוחר יותר ללימודי מוזיקה בקולג' והחל להופיע בהרכבים מקומיים שונים. בשנת 1951 התגייס לצבא ארצות הברית, שם ניגן על חליל צד בתזמורת.
לאחר שהשתחרר מהצבא בשנת 1954 החל אוונס לנגן בניו יורק עם מוזיקאי ג'אז בכירים, בהם הקלרינטן טוני סקוט, החצוצרן ארט פארמר, הסקסופוניסט לי קוניץ והבסיסט צ'ארלס מינגוס, איתם גם הקליט את הקלטותיו הראשונות.
בסוף שנת 1956 הקליט אוונס את אלבומו הראשון כמנהיג, "New Jazz Conceptions", יחד עם הבסיסט טדי קוטיק והמתופף פול מושן, איתו הרבה לעבוד גם בהמשך הקריירה המוזיקלית שלו. האלבום סימן כי באותה התקופה אוונס הושפע עמוקות מפסנתרן הבי בופ באד פאוול וממוזיקה קלאסית, עם מהלכי אקורדים והירמוני אקורדים חדשניים, שהיוו את אבן היסוד של הג'אז המודרני.
בשנת 1958 הצטרף אוונס לשישייה של מיילס דייוויס, בה היה המוזיקאי הלבן היחיד. אוונס היה חבר בהרכב למשך פחות משמונה חודשים, אך לבקשת דייוויס, חזר אליו בתחילת 1959 להקלטת "Kind of Blue", שהפך לאלבום הג'אז הנמכר ביותר בכל הזמנים.
בסוף 1958 הקליט את אלבומו השני כמנהיג, "Everybody Digs Bill Evans", יחד עם הבסיסט סם ג'ונס והמתופף פילי ג'ו ג'ונס. כחודש לאחר הקלטת אלבום זה חזר אוונס לאולפן ההקלטות, שוב עם פילי ג'ו ג'ונס, והפעם עם הבסיסט פול צ'יימברס. בסיום ההקלטות החליטו שהשלישייה אינה מעניינת מספיק, והחומר נגנז עד שנת 1975, אז יצא לאור תחת השם "On Green Dolphin Street".