אחרי המלחמה נבחר אברט ליושב ראש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במחוז ברנדנבורג של פרוסיה. בגלל מוצאו נהנה מיוקרה פוליטית גדולה ונחשב לאחד המנהיגים הבולטים בשטח הכיבוש הסובייטי של גרמניה. המפלגה הקומוניסטית של גרמניה חיזרה אחריו במטרה ליצור איחוד של שתי המפלגות.
בשנת 1946 תחת הלחץ של שלטונות הכיבוש הסובייטים שתי המפלגות התאחדו והקימו את מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, אברט נבחר לחברות בוועד המרכזי ומאז שנת 1949 היה חבר הפוליטביורו.
עם דעיכת שיתוף הפעולה בין בעלות הברית וחלוקת ברלין אברט הפך לראש העירייה הראשון של ברלין המזרחית, תפקיד שהוא החזיק עד שנת 1967.
אברט היה בין מנסחיה של חוקת גרמניה המזרחית. בשנת 1949 הוא הפך לחבר בפולקסקאמר, הפרלמנט המזרח-גרמני, עד שנת 1971 הוא שימש כסגן נשיא הפרלמנט ומשנה זאת הוא היה יושב ראש סיעת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי בפרלמנט.
אברט עוטר במספר עיטורים גבוהים מטעם גרמניה המזרחית ואחרי פרישתו מראשות עיריית ברלין המזרחית הוענקה לו אזרחות כבוד מטעם העיר, אולם היא בוטלה בשנת 1992.
פרידריך אברט הבן
רלה א שאטו
רלה א שאטו (בצרפתית: Relais &amp; Chateaux) היא רשת מלונות ומסעדות יוקרה, שנוסדה בשנת 1954. ברשת חברים כחמש מאות אתרים, הפרוסים בחמש יבשות ומשתרעים על פני חמישים וארבע ארצות ברחבי תבל (נכון ל-2011), על פי רוב בסביבה פסטורלית בחיק הטבע. הרשת מוציאה לאור מדריך מלונות בוטיק יוקרתי תחת שם זה. חברות בה רבות מהמסעדות בנות השנים והשלושה כוכבים במדריך מישלן, השוכנות פעמים רבות באכסניית פאר. בכל מלון בממוצע עשרים ותשעה חדרים.
מקור המדריך הוא בצרפת ומרכזו הוא בפריז. בשביל להתקבל כחבר באגודת רלה א שאטו, צריך קודם כל לפנות ולבקש. אפשרות השנייה היא המלצה מבחוץ. בעקבות זאת נערכת בדיקה סמויה על פי קריטריונים שהאגודה מקדשת. למשל, מלון, עד 30 חדרים. רלה גורמאן רק מכוכב - פעם, לפחות שני כוכבים. היום הדבר אינו נדרש;
אבל העיקר - רמת השירות, הנעימות, האדיבות, העידון וכן הלאה, התאמה ל"אספרי" של רלה א שאטו שהוא מובהק וברור: FINESSE, ללא סנוביזם. אם הבדיקה מוצלחת, המלון או המסעדה מצטרף ומשלם דמי חבר שנתיים; בשנה הראשונה התשלום גבוה מאוד ובשנים הבאות נמוך יותר. תלונות גוררות בדיקות סמויות ולא פעם מפסיקים חברות של מלון או מסעדה בגלל ירידה באיכות. אנשי המדריך ובעיקר הנשיא נוסעים כל השנה ברחבי העולם ויודעים איך מתפתח כל מקום.
היתרון הגדול של החבר באגודה הוא השימוש במותג המאוד יוקרתי רלה א שאטו, כולל שלט שיש בכניסה ושימוש בכל פרסומיו וכמובן, עמוד שלם במדריך השנתי שמופיע באנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית ורואה אור ביותר ממיליון עותקים בשנה וכן הופעה באתר האגודה. החבר גם נכלל במערכת ההזמנות הממוחשבת של האגודה.
המדריך מגדיר את המשותף לכל חברי האגודה ב"האהבה שבה הם מנהלים את עסקיהם". הם אמונים על שמירת חמשת חוקי הרשת במידה האופטימלית: Charactere (אופי), Courtoisie (אדיבות), Calme (שלווה), Charme (קסם), Cuisine (מטבח).
הרשת עורכת תחרויות בין חבריה על פרס האירוח המופתי, ארוחת הבוקר הטובה ביותר, פרס לספא, פרס לסביבה, פרס לאווירה, פרס לשירות המצטיין, פרס לטרקלין האירוח, פרס לבית הספר לבישול (ברבים מן הרלה א שאטו ניתנים קורסים ברזי הבישול).
במדריך הכתוב מוקדש עמוד לכל אחוזה ובו תמונות, כתובת, מספר טלפון, מפה, דרכי הגעה, ורשימת פעילויות מגוונות הנערכות במקום.
בישראל היו שני מלונות רלה א שאטו: "מצפה הימים" בראש פינה ו"אמריקן קולוני" בירושלים, שזכה בשנת 2005 בפרס שירות מטעם הרשת.
הליקון (חברה)
הליקון (או הליקון מיוזיק) (באנגלית: Helicon Music) היא חברת תקליטים ישראלית אשר נוסדה בשנת 1985. מייסדיהּ, איציק אלשיך ורוני בראון, בחרו לקרוא לה על שם ההר "הליקון" שביוון, "אשר על פי המיתולוגיה היוונית שכנו בו תשע המוזות – אלות היצירה, האמנויות והמדעים, שעיקר תפקידן היה להעניק השראה ליוצרים ובעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים".
הליקון מייצגת ומפיצה אמנים רבים כגון אביב גפן, שירי מיימון, יהודית רביץ ועברי לידר. כמו כן, הליקון היא היבואן והמפיץ הבלעדי של שתיים מחברות התקליטים הגדולות בעולם - EMI ו-Universal Records שמייצגות אמנים כגון ליידי גאגא, קניה וסט וג'סטין ביבר. בנוסף מפיצה הליקון בישראל את האלבומים של חברת Snapper Records האנגלית שמייצגת אמנים כגון פורקיופיין טרי, קריידל אוף פילת' ועוד.
כמו כן, מנהלת הליקון תת-מותג בשם Helicon Classics, שתחתיו מופצים כותרים קלאסיים, בעיקר הקלטות של הפילהרמונית הישראלית, ומופץ ברחבי העולם על ידי הלייבל הקלאסי הבינלאומי Harmonia Mundi.
תתי-לייבל ישראלים נוספים שמופצים בישראל ומחוצה לה על ידי הליקון הם נענע דיסק, היי פידליטי, עננה, התקליט חיפה, ויזארט ותקליטי יהלום.
החברה הוקמה על ידי איציק אלשיך, שעבד לפני כן בחברת התקליטים והקלטות “ישראפון” ורוני בראון, ששימש לפני כן כסמנכ”ל “סי בי אס”.
האמנים הראשונים אותם החתימה החברה היו ריטה ורמי קלינשטיין (שעזבו את החברה בשנת 2008 בעקבות סכסוך משפטי).
רשימת אומנים.
אומנים בהווה
ישעיהו משורר
הרב ישעיהו משורר (שאער; ה' בסיוון ה'תרע"ח - י' בסיוון ה'תשנ"ח, 16 במאי 1918 - 4 ביוני 1998) היה דיין, אב"ד בבית הדין הרבני בפתח תקווה וחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים. היה הרב הראשון של שכונות מחנה יהודה ושעריה בפתח תקווה, יקיר העיר פתח תקווה ויקיר תנועת הפועל המזרחי.
הרב משורר תבע את זכויותיהם החומריות והרוחניות של עולי תימן.
תולדות חייו.
נולד ביום ה' בסיוון ה'תרע"ח (1918) בתימן למשפחת תלמידי חכמים, בנם של הרב שלום שאער ושולמית. בגיל שש התייתם מאביו, ודודו הרב סעדיה שאער לימדו תורה. כילד היה נלווה לדודו עת יצא מטעם בית הדין בצנעא אל כפרי מחוזו לפקח על השוחטים. בגיל 10 ידע על-פה את כל התורה עם תרגום אונקלוס. היה מאחרוני תלמידיו של הרב עודד (עוואץ') כהן (אביו של הרב ראובן כהן - רב עדת תימן בחדרה). בהגיעו למצוות קיבל ממנו תעודת שחיטה, לאחר שנבחן וידע את הלכות שחיטה בעל-פה. בדרכו לארץ התעכב בעדן משך כשנה ומחצה. באותה תקופה שימש מורה הוראה לקהילה במקום.
עלייה ולימודים ב"מרכז הרב".
עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ז בהיותו כבן 19 שנים. גר בבית דודו בחדרה והשתתף בשיעורי תורה של הרב יוסף דב הכהן רבהּ הראשי של חדרה. הרב שלחו ללמוד בירושלים בישיבת מרכז הרב. דודו דחה רעיון זה באמרו שעליו לעזור בפרנסת המשפחה. הרב ישעיהו צם שלושה ימים עד שדודו נתן את ברכתו. הוא למד תורה בישיבת 'תורת ירושלים' ובישיבת מרכז הרב. למד בחברותא עם הרבנים שאר ישוב כהן, ויהושע יגל. בהפסקות הצהרים הלך ללמוד בישיבת התימנים בירושלים. בשעות הלילה, היה הולך ללימוד קבוע אצל הרב אברהם שחב, מזקני רבני תימן בירושלים באותה עת. ראש הישיבה הרב יעקב משה חרל"פ כינהו 'מרגלית' ו'איש האשכולות'.
הרב משורר הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי הרב שמשון אהרון פולנסקי, הרב אליהו ראם, הרב יצחק אריאלי והרב חרל"פ.
ר"מ בישיבת 'אור המזרח'.
הרב דוד סלומון ייסד בכפר אברהם שעל יד פתח תקווה את ישיבת 'אור המזרח' לבני נוער תימנים והרב משורר לימד בה. הוא התארח בשבתות במקומות שונים בארץ והיה דורש בבתי כנסת ומשכנע את העולים לשלוח ילדיהם ללמוד בישיבה. בפתח תקווה נתן שיעורים לתושבי שכונת מחנה-יהודה. בשכונה זו, שבה גר, הכיר את רעייתו - הרבנית שרה משורר, בתו של ר' זכריה כוחלאני.
קליטת עליה.
בשנת תש"ד (1944) לחם הרב משורר נגד הניסיון "לְחַלֵּן" את העולים. יחד עם הרב משה זרצקי, הרב המקומי בכרכור, ביקר במחנה העולים בעין שמר, חיזק את רוחם של הילדים ועודדם לשמירת מסורת-אבות. הרב משורר היה הראשון שכתב מכתבים בעניין לעיתונות ופנה בזעקה למוסדות הקליטה.
בשנת תש"ו (1946) הקים הרב משורר את המחלקה ליהודי תימן בתנועת הפועל המזרחי, ועמד בראשה עד שנת תשי"א (1951). במסגרת תפקידיו בתנועה פעל הרב משורר עם מיכאל חזני להפניית העולים ליישובי הפועל המזרחי. היה בין מארגני עולי תימן הראשונים שהתיישבו בכפר יעבץ, גאולי תימן ועוד. בוועידות הראשונות של הפועל המזרחי היה פעיל מאוד, ויצא בראש רשימה עצמאית ארצית "יד אחים". בשנת 1941 היה חבר סיעת "יצירה ובניין" בה היה גם יצחק רפאל.
רבנות מחנה יהודה.
הרב משורר מונה לרב הראשון של שכונת מחנה יהודה בבית הכנסת "תפארת-ישראל" בכ"ב בתמוז תש"ה, בנוכחות מנהיגי יהדות תימן, הרבנים רפאל אלשיך והרב שלום יצחק הלוי. עשרה בתי-כנסת מתוך אחד-עשר בשכונה בחרו בו לרב השכונה.
בראשית דרכו כרב-השכונה נלחם הרב משורר נגד פסיקת הרבנות בפתח תקווה, לפיה השחיטה התימנית בשכונה היא טריפה. הרבנות פרסמה את החלטתה במודעות בשכונה וברחבי-העיר. בעקבות זאת פנה הרב משורר לרב ראובן כץ - הרב הראשי בפתח-תקוה וטען שאם יש בעל אטליז אחד שנתפס בשחיטה שחורה יש לפרסם את העניין, ולא להטיל דופי בכל העדה. הרב כץ נענה והשחיטה הותרה.
הרב משורר פעל להדפיס כתוּבּות חדשות (בנוסף לאלה הקיימות) על ידי הרבנות בפתח-תקוה, שבהם לא יופיע חרם דרבנו גרשום, שלא התקבל בקרב התימנים.
הוא גער בפעילי "הנוער העובד" אשר היו מארגנים טיולים ביום שבת לילדי-השכונה.
לאחר מינוי הרב משורר לדיין, ודרישת שר הדתות הרב יהודה לייב פישמן מיימון שדיינים לא יעסקו במלאכת הרבנות, ביקש הרב משורר מהרב זכריה שרעבי שיתמנה במקומו.
פעילות והשפעה.
הרב משורר קיבל בביתו אנשים גם מחוץ לקהילתו.