לאחר יציאת האלבום "The Joshua Tree" (עץ יהושע), שזכה לשבחי המבקרים ולהצלחה מסחרית, הוציאו U2 את האלבום "Rattle and Hum". האלבום, וסיבוב ההופעות שהתלווה לו, הביאו לביקורות פחות טובות, ולהאשמות שהלהקה נהפכה ליומרנית, צדקנית, חסרת כיוון ובומבסטית.
בזמן סיבוב ההופעות "Lovetown" (עיר האהבה), שליווה את האלבום "Rattle and Hum", החלה הלהקה להשתעמם מביצוע הלהיטים הגדולים שלהם בהופעות. לקראת סוף הסיבוב, הודיע סולן הלהקה, בונו, על הבמה, שזהו "הסוף של משהו עבור U2", ושהם צריכים "ללכת ו... לחלום את הכול שוב". לאחר סיבוב ההופעות, הם לקחו פסק זמן, שעד אז היה הארוך ביותר שלהם.
בתגובה לתחושת הקיפאון המוזיקלי שלהם, חיפשה הלהקה קרקע מוזיקלית חדשה. על פי בונו, לשיר "God Part II" (אלוהים חלק 2) מהאלבום "Rattle and Hum" הייתה תחושה יותר עכשווית מלשירים אחרים באלבום והוא היה קרוב יותר לקו המוזיקלי של "אכטונג בייבי". הרבה מהחומרים שהלהקה כתבה באותה התקופה היה ניסיוניים, ועל פי בונו, הם "הכינו את הקרקע ל"אכטונג בייבי". באותה תקופה בונו ודה אדג' התחילו לכתוב יותר ויותר ללא לארי מולן ג'וניור ואדם קלייטון.
ב-1990 הלהקה הקליטה דמואים לשירים שבונו כתב בזמן סיבוב ההופעות "Lovetown". הדמואים האלה התפתחו לשירים "Who's Gonna Ride Your Wild Horses", "Until the End of the World", "Even Better Than the Real Thing ו-"Mysterious Ways".
הקלטה והפקה.
U2 שכרו את בריאן אינו ואת דניאל לנואה כדי להפיק את האלבום, לאחר שעבדו איתם גם על האלבומים "The Unforgettable Fire" ו-"The Joshua Tree". לנואה היה המפיק הראשי ומארק "פלוד" אליס היה מהנדס ההקלטות. אינו עבד כעוזר בהפקה. הוא היה נפגש עם הלהקה למשך שבוע פעם בחודש-חודשיים כדי לבדוק את השירים שלהם. אינו אמר שהתפקיד שלו היה "לבוא ולמחוק את כל מה שנשמע יותר מדי כמו U2". בכך שהרחיק עצמו מהעבודה, אינו האמין שהוא סיפק ללהקה נקודת מבט רעננה על החומר שלהם כל פעם שהוא הצטרף אליהם.
האלבום התאפיין ברובו בצלילים אפלים וכבדים יותר מאשר אלבומיהם הקודמים של הלהקה. בונו אף תיאר את הסאונד של האלבום כ"ארבעה אנשים שכורתים את 'עץ יהושע'", כשהכוונה היא לאלבום הלהקה "The Joshua Tree" מ-1987.
הצליל החדש של הלהקה גרם לוויכוחים בין חברי הלהקה. בונו ודה אדג' העדיפו את הסגנון החדש, בעוד שלארי מולן ג'וניור ואדם קלייטון העדיפו את הסגנון הרגיל של הלהקה. הוויכוחים האלו כמעט והביאו לפירוק הלהקה.
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ולמקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי. כמו כן, ב-1993, זכה האלבום בפרס גראמי על הביצוע הרוק הטוב ביותר על ידי צמד או קבוצה (Best Rock Performance By A Duo Or Group With Vocal). הוא הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה.
השיר One מופיע באלבום זה. One הוא אחד מהשירים המפורסמים ביותר של U2, ובשנת 2000 הוא נבחר לשיר העשור של שנות ה-90 בגלגלצ. במצעד העשור המחודש של 2019 נבחר למקום ה-25.
פואד סניורה
פואד א-סניורה (בערבית: فؤاد السنيورة, תעתיק מדויק: פֻאָאד אלסניורה; נולד ב-14 באפריל 1943) הוא פוליטיקאי לבנוני שכיהן כראש ממשלת לבנון בשנים 2005–2009.
ביוגרפיה.
סניורה נולד בצידון למשפחה מוסלמית סונית. במשך עשורים ארוכים היה ידידו הקרוב של רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר (שנרצח בפברואר 2005). לסניורה תואר אקדמי בכלכלה ועסקים מטעם האוניברסיטה האמריקנית בביירות, והוא כיהן כשר האוצר בממשלת לבנון לאחר , בשנים 1992-1998, ובהמשך בממשלתו של חרירי בשנים 2000-2004. בשנים שבהן לא עסק סניורה בפוליטיקה הלבנונית הוא היה איש עסקים מצליח, וקיים קשרים רבים עם הקהיליה העסקית הבינלאומית. קשריו אלה סייעו לו להיות גורם משמעותי בוועידת פריז השנייה, שהתקיימה בנובמבר 2002, ועידה שבה העניקה ארצות הברית ללבנון הלוואה ארוכת טווח של 2.6 מיליארד דולר, על מנת לייצב את הכלכלה הלבנונית.
לאחר ניצחון האופוזיציה האנטי-סורית בבחירות לפרלמנט בחודש יוני 2005, התבקש סניורה על ידי נשיא המדינה אמיל לחוד למלא את תפקיד ראש הממשלה, דבר שהפתיע כמה וכמה בלבנון לאחר שרבים חשבו כי דווקא בנו של רפיק אל-חרירי, סעד, ימלא את התפקיד. בסוף חודש יוני הוא סיים להרכיב את ממשלתו. זו הייתה הממשלה המכהנת הראשונה לאחר ההתקוממות האנטי-סורית בלבנון, שהובילה באמצעים אזרחיים ולא צבאיים לנסיגה הסורית מלבנון.
בתחילת דרכו נתפס סניורה כדמות טכנוקרטית אפורה, אך עם חלוף הזמן הוא הוכיח את שליטתו הרמה בפוליטיקה הלבנונית והצליח לצלוח בשלום משברים פוליטיים כמו הקפאת פעילותם של השרים השיעים בממשלת לבנון בדצמבר 2005 ואיום חזבאללה בפרישה מן הממשלה. כמו כן הוא הצליח לשמור על יחסים מיוחדים עם ארצות הברית, המהווה את המשענת לממשלתו בקהילה הבינלאומית, למרות לחצים מצד גורמים פרו-סוריים כגון חזבאללה והגנרל מישל עאון. למרות התבטאויות אנטי-סוריות של סניורה בעבר, בממשלתו כיהנו בתפקידים בכירים חברי חזבאללה, התומכים בנוכחות סורית בלבנון. סניורה עצמו נחשב למנהיג ערבי מתון, והביע לא פעם את תמיכתו ביוזמת השלום של הליגה הערבית, עם זאת הוא טען כי "לבנון תהיה המדינה האחרונה לחתום הסכם שלום עם ישראל".
בזמן מלחמת לבנון השנייה, סניורה גינה את פעולות ישראל נגד האוכלוסייה האזרחית בלבנון שהביאה, לדבריו, להרג 1100 אזרחים. סניורה פרץ בבכי כשניסה לקרוא למדינות העולם לכפות הפסקת אש על ישראל. לאחר המלחמה קרא לשלום עם ישראל, אך לאחר מכן אמר שאינו מסכים לשלום נפרד של לבנון עם ישראל, שלא כולל החזרת שטחים לפלסטינים, לסורים וללבנונים (חוות שבעא, לטענת לבנון, היא שטח לבנוני), ועל כן אמר כי לבנון תהיה המדינה הערבית האחרונה שתחתום הסכם שלום עם ישראל.
עם תום מלחמת לבנון, התנגדו המפלגות הפרו-סוריות ליישומה של החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם, שכללה הגבלות על פריסת חזבאללה בדרום לבנון. בנוסף לכך, המפלגות התומכות בסוריה התנגדו להקמתו של בית דין בינלאומי לשפיטת האחראים לרצח רפיק אל-חרירי. מעבר לכל זאת, לאור התפישה הרווחת בלבנון כי חזבאללה ניצחה בעימות עם ישראל, העלה הפלג הפרו-סורי את הדרישה כי השרים השיעים יזכו לשליש (שיכול לחסום כל החלטת ממשלה) מכלל מושבי הממשלה. סניורה ו"כוחות ה-14 במרס" סירבו להתפשר, וכל שרי חזבאללה, אמל והמפלגות הפרו-סוריות האחרות פרשו מהממשלה והותירו בה 18 שרים בלבד. לאחר רצח שר התעשייה פייר ג'ומאייל הבן ב-21 בנובמבר 2006, הצטמצמה ממשלתו של סניורה ל-17 שרים - שר אחד בלבד מעל המינימום הנדרש לכינוסה של הממשלה. שר הפנים שהתפטר בפברואר, חסן סבאח, נזעק לעזרה והכריז על חזרתו לממשלה.
עבאס מוסאווי
עבאס מוסאווי (בערבית: عباس الموسوي; 1952 - 16 בפברואר 1992) היה איש דת מוסלמי שיעי רב השפעה. מוסאווי היה מנהיג ארגון חזבאללה בשנים 1991–1992 עד שחוסל על ידי ישראל בשנת 1992.
ביוגרפיה ועמדות.
מוסאווי נולד בכפר א-נבי שית שבבקעת הלבנון, ולמד במדרשה אסלאמית בנג'ף שבעיראק. הוא הושפע עמוקות מן האידאולוגיה של האייתוללות הרדיקליים מוחמד באקר א-סדר ורוחאללה ח'ומייני. בשנת 1978 חזר ללבנון.
בשנת 1991 נבחר מוסאווי על ידי חזבאללה למזכיר הכללי של הארגון. הוא נחשב למתון, יחסית לחברים אחרים בארגון, והחליף את סובחי אל-טופיילי, איש הקו הנוקשה. על אף מתינותו היחסית, עבאס מוסאווי כינה את ישראל "הסרטן של המזרח התיכון" והבטיח כי חזבאללה "ימחק כל זכר לישראל בפלסטין" ו"יגביר את פעילותו הצבאית, המדינית והעממית על מנת לפגוע בשיחות השלום".
מבצע "שעת לילה".
לאחר נפילת הנווט רון ארד בשבי ארגון המחבלים "ההתנגדות המאמינה", הזרוע הצבאית של תנועת אמל בלבנון, הורה ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, לאמ"ן לתכנן מבצע לחטיפתו כדי להשתמש בו כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים. סיירת מטכ"ל ושייטת 13 החלו בהכנות למבצע החטיפה שכונה "שעת לילה". המבצע נועד לצאת לפועל ב-16 בפברואר 1992, אולם ביום המבצע התברר כי מוסאווי מצוי בסביבת קהל גדול מדי מכדי שניתן יהיה לחוטפו. באגף המודיעין התגבשה ההמלצה להסב את המבצע למבצע סיכול ממוקד. לאחר שראש אמ"ן, שגיא, והרמטכ"ל, אהוד ברק, השיגו את אישור הדרג המדיני, תקפו מסוקים של ישראל שיירת מכוניות בדרום לבנון. בתקיפה נהרגו מוסאווי, אשתו, בנו בן החמש וארבעה אנשים נוספים. ישראל הצהירה כי ההתקפה הייתה ניסיון התנקשות מתוכנן. בתגובה לחיסולו של מוסאווי ביצעה קבוצה המכנה עצמה "הג'יהאד האסלאמי" פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, ב-17 במרץ 1992, שהביא למותם של 29 ישראלים וארגנטינאים. פיגוע תגובה נוסף בוצע ב-18 ביולי 1994, בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס והביא למותם של 85 בני אדם.
את עבאס מוסאווי החליף חסן נסראללה כמזכיר הכללי של ארגון חזבאללה.
ראש אגף המודיעין בזמן חיסול מוסאווי, אורי שגיא, אמר כעבור שנים:
לקריאה נוספת.
רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 348-367.
דיוויד לוולין וורק גריפית'
פואד סיניורה
עבאס אל-מוסאווי
עבריינות
C-802 (האות C נהגית כ"צ'ארלי" באלפבית נאט"ו) הוא כינויו של הטיל הסיני יינג ג'י 82 (לפי קוד דיווח נאט"ו: CSS-N-8 Saccade). טיל זה פותח על ידי האקדמיה הטכנולוגית האלקטרומכנית "האי יינג" שבסין.
מאפיינים.