בעשרות השנים האחרונות, עם הוזלת מכשירי האולטרה-סאונד, הפלות סלקטיביות הן פרקטיקה נוספת הנהוגה בהודו לשם הבטחת בן זכר; המתת העוברים ממין נקבה מתבצעת גם היא בשל ההעדפה לתינוק ממין זכר, בגלל הערך הנמוך הקשור ללידת בת והמחיר הגבוה של הנדוניה. בשונה מהפלות, המתת העוברים לרוב נעשית כשהעובר יותר מבוגר ומפותח, ונעשית רק מפני שהעובר הוא נקבה. ואכן מאז, הפערים הלכו וגדלו. בשנת 1983, על כל 1000 בנות נולדו 1070 בנים. וב-1993, על כל 1000 בנות כבר נולדו 1320 בנים. כתוצאה מכך, נחקק בשנת 1994 "חוק שיטות בדיקה טרום לידתיות", שאסר על שימוש בבדיקות הריון (אולטרה סאונד) לצורך קביעת מין העובר. על פי החוק, אנשים ורופאים שמבצעים הגדרת מין נתונים לקנס, מאסר והשעיית רישיון העבודה של הרופא. הקושי לאכוף את החוק גרם לו להיות לא יעיל, ועדיין מאות אלפי הפלות כאלה מתבצעות שם בשנה. מחקר שנערך בשנת 2006 ופורסם בירחון הרפואה הבריטי "לנסט", חושף כי יותר מ-10 מיליון עוברים ממין נקבה הושמדו במדינה בעשרים השנים האחרונות.
בנוסף גילו החוקרים, כי ההורים נטו להפיל עוברים ממין נקבה בעיקר אם הם כבר הורים לילדה. מסקר שנערך בקרב 133,738 משפחות הודיות התברר כי במשפחות בהן ישנה בת בכורה, בלידה השנייה נולדות 759 בנות על כל 1,000 בנים - יחס המשקף את מאמצי ההורים להבטיח שלפחות אחד מילדיהם יהיה זכר.
לדברי פעילת זכויות הנשים דונה פרננדס, כמה מן השיטות מוטבעות כל כך עמוק בתרבות ההודית שזהו "כמעט בלתי אפשרי להוציא אותן לחלוטין". לדבריה, הודו עוברת סוג של "רצח עם נשי". האו"ם הצהיר בעבר כי הודו היא המדינה הקטלנית ביותר עבור תינוקות בנות, וכי בשנת 2012, ילדות בין הגילאים שנה ו-5 שנים, היו בעלי סיכוי למות ב-75 אחוזים יותר מבנים בני גילם. ארגון זכויות הילדים CRY העריך כי מתוך 12 מיליון בנות שנולדות בהודו מדי שנה, מיליון מתוכן ימותו במהלך השנה הראשונה לחייהם.
כתוצאה ממנהג זה, בקרב צעירים בגילים 15 עד 32 היו בשנת 2011 בהודו 939 נשים לכל אלף גברים, והתחזית היא שבשנת 2031 יהיו רק 898 נשים לכל אלף גברים.
פקיסטן.
בפקיסטן, עולים בשנים האחרונות שכיחותן של מקרי רצח או נטישת תינוקות בנות. ארגון קרן אדהי הפועל מתוך פקיסטן תיעד 1,200 מקרים של נטישת תינוקות בשנת 2010, עליה של כ-200 מקרים מהשנה הקודמת (2009), כ-90% מתוכן בנות. יושב ראש הארגון, עבדול סטטר אדהי, טוען שהעומד מאחורי התופעה הוא העוני הקשה במדינה. אדהי מאשים את הממשלה על כך שבמשך עשרות שנים, לא הצליחה לחנך את הציבור, ליצור מקומות עבודה ולספק לאזרחיה את צורכיהם הבסיסיים ביותר. בשנת 2013 התפרסם בכלי התקשורת בעולם מקרה של אב שרצח את בתו הגדולה משום שנולדה לו בת נוספת, ולא בן כפי שרצה. ארגוני זכויות אדם מאשימים את הממשלה שלטענתם אינה לוקחת את הנושא ברצינות; לדבריהם, עד כה מעט מאוד צעדים ננקטו במדינה במטרה למנוע את התפשטות המקרים, החלה במיוחד בקרב אנשים עניים.
בפקיסטן, ביצוע הפלות אסור על פי חוק, ועונשן הוא בין שלוש לעשר שנות מאסר.
מיסב
מיסב כדורי
עונת 2003/2004 בליגת העל בכדורגל
עונת 2003/2004 בליגת העל הייתה העונה החמישית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
עונת 2003-2004 נפתחה באיחור של 3 שבועות כמו העונה הקודמת. וזאת עקב העיכוב במכירת זכויות השידור של משחקי ליגת העל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. עולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו מכבי אחי נצרת ובני סכנין. העונה החלה ב-13 בספטמבר 2003 והסתיימה ב-22 במאי 2004. העונה הסדירה הסתיימה בזכייה של מכבי חיפה באליפות, ושוער הקבוצה ניר דוידוביץ' נבחר לכדורגלן העונה בישראל. המבקיעים המצטיינים של העונה היו שי הולצמן (מועדון ספורט אשדוד) ואופיר חיים (הפועל באר שבע) עם 16 שערים כל אחד.
בסיום העונה מכבי נתניה ומכבי אחי נצרת ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הלאומית לליגת העל בתום העונה היו הפועל חיפה והפועל נצרת עילית.
תזונה אורגנית
סיימון ראסל ביל
סיימון ראסל ביל CBE (באנגלית: Simon Russell Beale; נולד ב-12 בינואר 1961) הוא שחקן, סופר והיסטוריון מוזיקה אנגלי.
ביל תואר באינדפנדנט כמי שהוא "שחקן התיאטרון הגדול בדורו". הוא השתתף בסרט"אורלנדו" (1992), "אהבה כמוסה" (1995), "טיפוס חברתי" (2003), "דנקרק" (2004), "ים כחול עמוק" (2011) ובתפקיד פלסטף בעיבוד של ה-BBC למחזות הנרי הרביעי, חלק ראשון וחלק שני במסגרת הסדרה הכתר החלול (2012). הוא מופיע בסדרת הדרמה של שואוטיים "פני דרדפול".
ביוגרפיה.
ביל נולד בפננג שבמלאיה הבריטית. הוא בנו של לוטננט ג'נרל סר פיטר ביל ושל ג'וליה וינטר. אביו שרת בחיל הרפואה והיה קצין רופא בדרגת "Surgeon-General". לכמה מבני משפחתו הייתה קריירה רפואית מצליחה.
הוא התחיל להימשך להופעות על הבמה בגיל שמונה, כששר במקהלה בקתדרלת סנט פול והיה תלמיד בבית הספר של הקתדרלה. לדבריו תפקידו הראשון היה היפוליטה ב"חלום ליל קיץ" כשלמד בבית הספר יסודי. הוא למד בקליפטון קולג' שם שיחק במחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים", מחזה שבו כיכב שנים אחר כך בתיאטרון הלאומי.
אחרי סיום לימודיו בקליפטון קולג' למד ב"גונביל וקאיוס קולג'" שבאוניברסיטת קיימברידג'. הוא המשיך ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה וסיים את לימודי התואר ב-1983.
קריירה.
לראשונה משך את תשומת הלב של קהל צופי התיאטרון בסוף שנות השמונים של המאה העשרים, בסדרה של מופעים קומיים במחזות כמו "The Man of Mode" מאת ג'ורג' את'רג' ובמחזה "Restoration" מאת אדוארד בונד עם הלהקה השייקספירית המלכותית (RSC). טווח התפקידים שלו התרחב בתחילת שנות התשעים כשהופיע בתפקידים כמו קונסטנטין במחזה "השחף" מאת צ'כוב, בתפקיד אוסוולד ב"רוחות" מאת איבסן, כפרדיננד במחזה "הדוכסית ממאלפי" ובתפקיד אדגר במחזה "המלך ליר". בינואר 1991 בטקס הראשון של הענקת פרסי איאן צ'ארלסון זכה לציון לשבח על הופעותיו בשנת 1990.
בהופעותיו עם הלהקה השייקספירית המלכותית עבד לראשונה עם הבמאי סם מנדס שביים אותו במחזה "טרוילוס וקרסידה" בתפקיד תרסיטס, בתפקיד ריצ'רד השלישי במחזה באותו שם, ובהופעה מרשימה בתפקיד אריאל במחזה "הסערה". במחזה זה התגלה קול הטנור המשובח שלו. עוד ביים אותו מנדס במחזה "אותלו" בתפקיד יאגו בתיאטרון המלכותי הלאומי ובהפקות שלו בדונמאר ורהאוס משנת 2002: "הדוד וניה" ו"הלילה השנים עשר" בו גילם את מלווליו. ב-2003 זכה ביל בפרס אוליבייה על תפקידו במחזה "הדוד וניה".
משנת 1995 ביל הוא חבר בתיאטרון הלאומי. בין תפקידיו היו מוסקה במחזה "השועל" מאת בן ג'ונסון לצדו של מייקל גמבון, ג'ורג' במחזה "Jumpers" מאת טום סטופארד, והתפקיד הראשי במחזה "Humble Boy" שנכתב במיוחד עבורו על ידי שארלוט ג'ונס.
ב-1997 גילם ביל בטלוויזיה את תפקיד קנת' וידמרפול בעיבוד הטלוויזיוני לסדרת הרומנים "A Dance to the Music of Time" מאת אנתוני פאוול . על תפקיד זה זכה בשנת 1998 בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 1999 היה ביל חלק מהאנסבל של טרוור נאן, ושיחק במחזה "קנדיד" מאת ליאונרד ברנשטיין, במחזה "כסף" מאת אדוארד בולוור-ליטון, ובמחזה "Summerfolk" מאת מקסים גורקי שהועלו בתיאטרון הלאומי. בסתיו 2006 גילם את דמותו של גלילאו גליליי בעיבוד של דייוויד הר למחזה "חיי גליליאו" מאת ברטולט ברכט, ואת פייס במחזה "האלכימאי". מדצמבר 2007 ועד מרץ 2008 הופיע בתפקיד בנדיק במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בבימויו של ניקולס הייטנר , ומפברואר ועד יולי 2008 שיחק בתפקיד אנדרו אנדרשאפט בהפקה של הייטנר למחזה "מייג'ור ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו. אחר כך השתתף במחזות "A Slight Ache" ו-"Landscape" מאת הרולד פינטר.
בשנת 2000 גילם את המלט בהפקה של התיאטרון הלאומי בבימויו של ג'ון קאירד. ב-2005 שיחק בתפקיד קסיוס במחזה "יוליוס קיסר" בבימויה של דבורה וורנר לצדו של רייף פיינס בתפקיד אנטוני. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'" בתיאטרון אלמיידה. ב-2007 חזר ושיחק בדמות המלך ארתור, תפקיד בו הופיע בשנת 2005 בברודוויי, במחזה המוזיקלי "ספאמלוט" המבוסס על הסרט של מונטי פייתון שהועלה בתיאטרון פאלאס שבלונדון.
הופעת הבכורה שלו כמנחה טלוויזיה הייתה ב-2008 כשהגיש את הסדרה "Sacred Music" בערוץ BBC Four יחד עם המנצח הארי כריסטופרס ועם אנסמבל השישה-עשר. התוכנית עסקה במוזיקה כנסייתית מערבית. באביב 2010 שודרה העונה השנייה של הסדרה.
באביב 2009 שיתפו פעולה שוב ביל וסם מנדס במחזות "אגדת חורף" ו"גן הדובדבנים", בהם גילם ביל את לאונטס ואת לופכין בהתאמה. המחזות הועלו ב-"Brooklyn Academy of Music" ואחר כך בתיאטרון האולד ויק.
בשנים 2009 ו-2010 גילם ביל את דמותו של ג'ורג' סמיילי בעיבודים של רדיו ה-BBC לרומנים של ג'ון לה קארה שבהם מופיעה הדמות.
ממרץ ועד יוני 2010 שיחק בתפקיד הרקורט קורטלי במחזה "London Assurance" בתיאטרון הלאומי. באוגוסט 2010 הופיע ביל בחידוש של הווסט אנד לקומדיה "מלכודת מוות" מאת איירה לוין. במרץ 2011 הופיע לראשונה עם הרויאל בלט בעיבוד ל"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות". באוקטובר 2011 חזר להופיע בתיאטרון הלאומי בתפקיד יוסיף סטלין במחזה "Collaborators", עליו זכה ב-2012 בפרס איבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר.
בשתי העונות האחרונות של סדרת הריגול "ספוקס" של BBC One לוהק ביל לתפקיד שר הפנים ויליאם טאוורס.