מנון לסקו הוא ספרו המפורסם ביותר של הסופר הצרפתי אבה פרבו. הספר הוא חלקו השביעי של פרבו מתוך שבעת הכרכים של "זכרונותיו והרפתקאותיו של אציל שפרש מן החברה" (Mémoires et aventures d’un homme de qualité).
משערים שחלק לא מבוטל מהעלילה מבוסס על הביוגרפיה של המחבר.
עלילת הספר.
עלילת הספר מנון לסקו מתרחשת בצרפת ולואיזיאנה במאה ה-18. הסיפור עוקב אחר הגיבור, שבלייה דה גרייה, ואהובתו, מנון לסקו. דה גרייה מגיע ממשפחה עשירה ומיוחסת ולמורת רוחו של אביו הוא מתאהב במנון, שהיא יצאנית העומדת להישלח לגירוש ללואיזיאנה – באותה עת מושבה צרפתית בצפון אמריקה. בעקבות כך הוא מאבד את עושרו ובורח עם מנון לפריז. בפריז, הנאהבים הצעירים נהנים מחייהם המשותפים תוך כדי מאמציו של דה גרייה לספק את רצונותיה היקרים של אהובתו. דה גרייה נאבק כדי לספק את טעמה האנין של מנון למוצרי יוקרה. הוא אוסף כסף על ידי הלוואות מידידו הנאמן טיברג, וממהמרים אותם הוא מרמה. בכמה הזדמנויות, מתאדה העושר של דה גרייה אם על ידי גנבה, או בית שעלה באש, מה שגרם למנון לעזוב אותו לטובת אדם עשיר כי היא לא יכולה לסבול את המחשבה על חיים בעוני. בסופו של דבר היא חוזרת לדה גרייה ויחד הם מחליטים על עזיבה ללואיזאנה.
שני האוהבים עוזבים בסופו של דבר לניו אורלינס, שם הם מתיימרים להיות נשואים ולחיות בשלום. אבל כאשר דה גרייה מגלה למושל המושבה כי הוא ומנון אינם נשואים כחוק, והוא מבקש ממנו להשיאם, מחליט המושל בתוקף סמכותו להעניק את מנון לבן אחיו החפץ בה. בייאושו, דה גרייה מזמין את אחיינו של המושל לדו-קרב מכה אותו ומשאיר אותו מחוסר הכרה. דה גרייה חושב שהוא הרג את האיש וחושש מנקמת המושל. בני הזוג בורחים מניו אורלינס לכיוון המדבר של לואיזיאנה, בתקווה להגיע למושבה אנגלית. תלאות הדרך מחלישות את מנון והיא מתה בדרך. דה גרייה האבל קובר אותה במקום ולבסוף הוא חוזר לצרפת עם ידידו טיברג'.
אזכורים בתרבות.
עלילת הספר מנון לסקו עובדה ליצירות אופרה, בלט וקולנוע.
לא פחות מארבע יצירות אופרה נכתבו בהשראת הספר. המפורסמות שבהן: "מנון לסקו" של פוצ'יני מ-1893, ו"מנון" של מאסנה מ-1884.
מספר סרטים בוימו בהשראת הספר, האחרון שבהם הוא משנת 1968 "מאנון 70" בכיכובה של קתרין דנב.
תרגומים.
הספר תורגם לשפות רבות.
תרגום ראשון לעברית בשם "קורות מנון לסקו והאביר דה גרייה - על פי העתקה מדפוס אמסטרדם שנת 1753" תורגם על ידי דב פרמן, ויצא לאור בתל אביב, 1943.
תרגום שני לעברית נעשה על ידי עידו בסוק ויצא לאור בתל אביב ב-1987.
תרגום ללאדינו נעשה על ידי אלכסנדר בן גיאת מטורקיה ונדפס בדפוס שי"ש בירושלים ב-1905.
תרגום ליידיש נעשה על ידי מ. הארטמאן ונקרא – "מאנאן לעסקא - געשיכטע פון א טראגישער ליבע” (היסטוריה של חיים טרגיים). נדפס בוורשה ב-1931.
אבה פרבו
אַנְטוּאָן פְרַנְסוּאָה פְּרֵבוֹ (בצרפתית: Antoine François Prévost, 1 באפריל 1697 – 25 בנובמבר 1763; ידוע גם בשם אַבֶּה פְּרֵבוֹ (Abbé Prévost)) היה סופר צרפתי.
חייו.
נולד באדן בצפון מערב צרפת. אביו היה משפטן ויועץ של המלך. בגיל 14 התייתם מאמו ונשלח להתחנך בבית הספר הישועי באדן. כשנה לאחר מכן התגייס לצבא. לאחר מכן שב לספסלי את הקולז' הישועי פריז וב-1716 כנראה התגייס מחדש.
בגיל 21, בהיותו כבר קצין בצבא המלך, עזב להולנד. לאחר שנה חזר והצטרף למסדר הבנדיקטינים. בגיל 29 התמנה לכומר וקצר הצלחה כמטיף. משערים שהשינויים התכופים בחייו קרו משום פרשיות אהבים נכזבות ומקרי ביש אחרים הדומים לביוגרפיה של גיבורו, האביר דה-גרייה, בספר מנון לסקו.
בגיל 28 יצאו לאור ספריו הראשונים – שני כרכים של "זכרונותיו והרפתקאותיו של נזיר שפרש מן החברה" – וזכו להצלחה מידית. באותה שנה הסתכסך עם ראש המנזר, שהוציא נגדו צו מעצר, ועל כן ברח להולנד. משם עבר לאנגליה. באותו הזמן גם הצטרף לזרם הפרוטסטנטי. בלונדון הוא רכש ידע רחב של ההיסטוריה והספרות האנגלית. לימים תרגם לצרפתית כתבים אנגליים וגם ייסד כתב העת "הבעד והנגד" (le pour et le contre), שהציג את הספרות האנגלית בפני קהל הקוראים הצרפתי.
את לונדון עזב בשל הרפתקת אהבים כלשהי, ומשם עבר חזרה להולנד. יחסיו עם יצאנית בשם לנקי שבזבזה את רכושו, מזכירים את הדמות המרכזית ברומן המפורסם שלו, מנון לסקו.
ב-1731 סיים את שבעת הכרכים של הרפתקאות האביר, שמנון לסקו הוא חלקו האחרון. שנתיים אחר כך הוא שב ללונדון, שם ישב בכלא על עבירות מרמה וזיוף. לאחר שלוש שנים שב לצרפת ולמסדר הבנדיקטינים שאותו עזב. מצבו הכלכלי היה מעורער, כנראה בשל המשך קשריו עם לנקי. את לנקי נטש רק ב-1741 עם בריחה נוספת מצרפת ומגורים בבריסל ופרנקפורט.
בהמשך חייו התיישב בבית קטן בצרפת ועסק בעבודות תרגום וליקוט. באותה התקופה התקרב יותר לדת, והדבר ניכר בעבודותיו המאוחרות. בשובו מארוחת צהריים עם חבריו הבנדיקטינים, מת פרבו משבץ מוחי, והוא נקבר בחלקה ליד מנזרם.
חיבוריו.
פרבו חיבר מספר יצירות בשפה הצרפתית. המפורסמת בהן היא שבעת הכרכים של "זכרונותיו והרפתקאותיו של אציל שפרש מן החברה" (Mémoires et aventures d’un homme de qualité). חלקה השביעי של יצירה זו הוא הרומן הידוע בשם מנון לסקו, שיצא במהדורות רבות, תורגם לשפות רבות, כולל שני תרגומים לעברית ותרגום ללאדינו ויידיש.
פ.צ. מגדבורג
פ.צ. מגדבורג (בגרמנית: 1. Fußballclub Magdeburg e. V., ובתעתיק לעברית-פוסבאלקלוב מגדבורג) הוא מועדון כדורגל מהעיר מגדבורג שבגרמניה. נכון לעונת 2021/2020 המועדון משחק בבונדסליגה השנייה. המועדון נחשב לאחד המועדונים המצליחים ביותר בתקופת קיומה של ליגת העל המזרח גרמנית, ואף זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1974.
היסטוריה.
בעיר מגדבורג הוקם בשנת 1896 המועדון ויקטוריה מגדבורג, שבתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה היה מועדון מצליח. מועדון זה התפרק לאחר המלחמה כמו מרבית המועדונים שהפכו לחלק מהגוש הסובייטי, וממנו נוצרו מספר מועדונים קטנים. בשנת 1945 הקימו חברים ממועדונים שהתפרקו, קריקט ויקטוריה מגדבורג ומגדבורגר פרוסיה 1899 קבוצה בשם שפורטגרופה זודנבורג, שהתאחד בהמשך עם מועדון שפורטגרופה למסדורף, והפך למועדון איינטרכט זודנבורג, שהתאחד עם מועדונים נוספים, והפך לשטאהל מגדבורג ואחר כך למוטור מיטה מגדבורג. בהמשך המועדון הפך לאופבאו מגדבורג, שכן החבירה למועדון הרב תכליתי SC אופבאו, נועדה להציג סטנדרטים גבוהים לקיומו של המועדון. בתקופה זו זכה המועדון בשני גביעים של מזרח גרמניה, בשנים 1963 ו-1964. בשנת 1965 התקבע המועדון על שמו הסופי, פ.צ. מגדבורג, עם הספרה אחת לפני שמו, שגם היא נועדה להציג סטנדרטים של מועדון חזק ומאוחד מכלל החלקים המרכיבים אותו, ושחקני הכדורגל של אופבאו, להבדיל משחקנים בענפי ספורט אחרים שיוצגו באופבאו, הפכו להיות פ.צ. מגדבורג.
בעונת 1965/66, העונה הראשונה של הקבוצה בתור פ.צ. מגדבורג, הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגת העל המזרח גרמנית, ונשרה לליגת המשנה. באותה עונה, על אף שירדה ליגה, הצליחה מגדבורג להגיע לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הודחה על ידי וסטהאם יונייטד. מגדבורג חזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת, ובשתי העונות הבאות סיימה במקום השלישי, זכתה שוב בגביע המזרח גרמני בשנת 1969, ובנתה עצמה מחדש כאחד המועדונים החזקים ביותר בגרמניה המזרחית, שבאותה תקופה התחרה בעיקר עם דינמו דרזדן. בשנות ה-70 מגדבורג זכתה בתארים רבים, ושלחה ארבעה שחקנים לסגל של נבחרת גרמניה המזרחית למונדיאל 1974, ביניהם יורגן שפארווסר שהבקיע את שער הניצחון באותו מונדיאל מול נבחרת גרמניה המערבית, והיה הכוכב הגדול ביותר של המועדון באותה תקופה. בשנת 1972 זכתה מגדבורג באליפות הראשונה, עם הסגל הצעיר ביותר בתולדות הליגה, ועם ממוצע צופים של 22 אלף למשחק. בעונת 1973 מגדבורג סיימה שלישית, הודחה מוקדם מאירופה על ידי יובנטוס, במשחק בו נכחו 50 אלף צופים, וזכתה שוב בגביע המזרח גרמני לאחר ניצחון 3-2 בגמר על לוקומוטיב לייפציג. עונת 1973/74 הייתה העונה הטובה ביותר בהיסטוריה של המועדון, שזכה באליפות ובגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 2-0 על מילאן במשחק הגמר, והיה למועדון היחיד ממזרח גרמניה שזכה בתואר אירופי כלשהו. בעונת 1974/75 התחזקה מגדבורג ביואכים שטרייך, מלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית בכל הזמנים, ששיחק בקבוצה עשר עונות ברציפות, וזכתה באליפות שנייה ברצף, והאחרונה בהיסטוריה של המועדון. מגדבורג השתתפה בעונה זו בגביע אירופה לאלופות, והודחה בשלב מוקדם על ידי באיירן מינכן.