נכון לשנת 1900, חיו ביישוב 13 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 1,461 איש (פחות מאחוז).
על פי רשומות ארכיון מהעיירה הסמוכה צ'ורטקוב, בעיירה היה מפעל שמרים בבעלות אציל מקומי, שנוהל על ידי יהודי בשם אהרון שכנר, שעזב את הכפר אחרי מלחמת העולם הראשונה.
בין מלחמות העולם התגוררו בכפר כ-4–5 משפחות יהודיות (ביניהן שכטר, הפטר וגולדברג - שהיה רופא). היהודים היו בעלי חנויות ואף היה פונדק/בית מרזח בבעלות יהודים. בכפר לא היה בית כנסת או בית קברות יהודי, ושרותי הדת היו מתקבלים בעיירה הסמוכה פרוביז'נה, בה הייתה קהילה יהודית גדולה, או בעיירה הגדולה יותר צ'ורטקוב שהייתה מרכז שלטוני וגם הייתה בה קהילה יהודית מבוססת וידועה. בשל המרחק לעיירות הסמוכות נראה שבשבתות היהודים בכפר היו מסתפקים בפעילות דתית מוגבלת בקהילתם הקטנה. ילדי התושבים הנוצרים נהגו לשמש כ"גויים של שבת" בבתי היהודים.
הקהילה היהודית בקולדזיאני בתקופת השואה.
על פי סיפורי תושבים המתגוררים בכפר, בזמן המלחמה הגרמנים לקחו את היהודים, ישנם סיפורים על מקומיים שהחביאו יהודים וגם על כאלו שהסגירו יהודים. קיימת עדות ראייה על כך שבשנת 1944 בוצעה על ידי הגרמנים הוצאה להורג של יהודי בשם ישראל שכטר.
על פי עדות של יהודי בשם מאיר גולדברג, במהלך שנת 1943 הגרמנים לקחו משפחות בגטו צ'ורטקוב הסמוך לכפר קולדזיאני, לשם עבודות פרך.
כאשר שמעו שהיהודים עתידים להירצח, הצליחה המשפחה בסיוע של מקומי להתחבא במקום בו היו שובכי יונים, שם התחבאו בתנאים קשים למשך 9 חודשים עד לשחרור הכפר על ידי הצבא האדום בתאריך 23.3.1944.
הבתים שהיו בבעלות יהודים לא קיימים יותר, אך ניתן להצביע על מיקומם לפני המלחמה.
Cabotegravir
Cabotegravir (בעברית: קבוטגרביר או קבוטגרוויר; ידוע גם בשמות S/GSK1265744 ו-GSK744) היא תרופה שנמצאת תחת פיתוח שאמורה להילחם ב-HIV. מבנה התרכובת הוא מעכב אינטגראז , אשר דומה לדולטגרייוויר . במחקר שבוצע על התרכובת, התרכובת מתפצלת לננו-חלקיקים (GSK744LAP) שמעניקים מחצית חיים ביולוגית ארוכה במיוחד של כ-21–50 יום לאחר מנת יחידה אחת. לכן, לפי התאוריה, הדבר יאפשר דיכוי של הנגיף מסוג רטרו-וירוס, HIV, עם מינון של פעם ב-2–3 חודשים.
התרופה נבדקה במחקרים הקליניים HPTN 083 ו-HPTN 084.
קבוטגרביר
יחסי פרו–רוסיה
יחסי פרו–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין פרו לרוסיה. שתי המדינות חברות מלאות ב-APEC.
סקירה כללית.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם פרו ב-1 בפברואר 1969. חיל האוויר הפרואני משתמש בציוד רוסי כמו מטוסי קרב מיג-29.
קבוטגרוויר
טויוטה פרוגרס
טויוטה פרוגרס (ביפנית : トヨタ・プログレ, באנגלית : Toyota Progrès) היא מכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה, אשר יוצרה בין השנים 1988–1998 ביפן
מרכז המחקר הלאומי לחקר מגיפות ומיקרוביולוגיה
מרכז המחקר הלאומי לחקר מגפות (אפידמיולוגיה) ומיקרוביולוגיה על שם האקדמאי גאמליה של משרד הבריאות של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Федеральное государственное бюджетное учреждение «Национальный исследовательский центр эпидемиологии и микробиологии имени почётного академика Н. Ф. Гамалеи» Министерства здравоохранения Российской Федерации, בראשי תיבות: ФГБУ «НИЦЭМ им. Н. Ф. Гамалеи» Минздрава России) הידוע בפשטות כ"מכון גאמליה לחקר מגפות" הוא מוסד מחקר רוסי בתחום האפידמיולוגיה והמיקרוביולוגיה. קרוי על שם ניקולאי פיודורוביץ' גאמליה ונחשב מהמובילים בתחומו.
באוגוסט 2020 המכון רשם את חיסון Gam-COVID-Vac, שהיה לחיסון הראשון בעולם נגד נגיף COVID-19, במסגרת המאבק במגפת הקורונה.
היסטוריה.
המכון הוקם בשנת 1891 כמוסד פרטי כימי-מיקרוסקופי ובקטריולוגי של ד"ר פיליפ בלומנטל.
בשנת 1919 הולאם, והפך למכון הבקטריולוגי הממלכתי (לימים המרכזי) של בריאות העם של רוסיה הסובייטית. בשנת 1931 הוא הפך למכון המרכזי לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה (Центральный Институт эпидемиологии и микробиологии, ЦИЭМ) לבריאות העם על ידי מיזוג עם המכון הבקטריולוגי המרכזי של המכון המיקרוביולוגי, כמו גם המחלקות האפידמיולוגיות והחיטוי של המכון התברואתי וההיגייני הממשלתי. בשנת 1937 הוא הועבר למערכת הבריאות העממית של ברית המועצות. עם תחילת מלחמת העולם השנייה אורגנו סניפים באלמא-אטא וסברדלובסק, קבוצה גדולה של מומחים נשלחה לעבוד בקאזאן. בשנת 1949 הוא הפך למכון המחקר לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה של האקדמיה למדעי הרפואה בברית המועצות ונקרא על שם נקולאיי גאמליה. בשנת 1966 הוענק לו עיטור הדגל האדום לעמל.
בשנת 2014, הפך למרכז המחקר המדעי הפדרלי לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה על ידי מיזוג עם מכון המחקר המדעי וירולוגיה על שם איוואנובסקי. בשנת 2017, שמו שונה למרכז המחקר הלאומי לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה על שם גאמליה.
תחום פעילות.
הפעילות העיקרית היא פתרון בעיות יסוד בתחום האפידמיולוגיה, מיקרוביולוגיה רפואית ומולקולרית, אימונולוגיה זיהומית. במחקרים אלה, מקום מיוחד תופס הדפוסים הכלליים והספציפיים של התפשטות מגפה של מחלות זיהומיות; מבנה ודינמיקה של הפתולוגיה הזיהומית של האוכלוסייה; תפקוד וביטוי מגפה של מוקדים טבעיים של מחלות אנושיות; גנטיקה, ביולוגיה מולקולרית, אקולוגיה והתמדה של מיקרואורגניזמים פתוגניים; בעיות של אימונולוגיה כללית וזיהומית, כולל ויסות חיסון ופיתוח חיסון, דרכים ואמצעים לאבחון ומניעה של מחלות זיהומיות.
המכון הוא הארגון הבסיסי של הפדרציה הרוסית במסגרת המועצה המדעית של משרד הבריאות של רוסיה בנושא מיקרוביולוגיה, מרכז את הפעילות המדעית של מכונים ומוסדות בתחום ומבצע תוכניות מחקר על האפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות וזיהומים נוקוסומיאלים, מחלות אנושיות מוקדיות טבעיות, מיקרוביולוגיה רפואית, גנטיקה וגנטיקה מולקולרית. ביולוגיה של חיידקים, אימונולוגיה זיהומית תאורטית ויישומית.
במכון ישנם תשעה מרכזים של משרד הבריאות הרוסי (לטיפול בעכברת, ברוצלוזיס, טולרמיה, מחלת הלגיונרים, כלמידיה, מחלת ליים ועוד), שרובם הן המעבדות הרפואיות המתמחות היחידות ברוסיה בתחומן. במכון, פועלת הפקולטה לזיהום של אוניברסיטת סצנוב.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה המכון פיתח חיסון ראשוני לנגיף. ביולי 2020 משרד ההגנה של רוסיה הודיע כי בשיתוף פעולה עם בית החולים הצבאי הראשי על שם בורדנקו ומרכז המחקר הלאומי לחקר מגיפות ומיקרוביולוגיה הושלמה הכנת חיסון ל-COVID-19 ובאוגוסט אותה שנה החיסון נרשם ואושר על ידי משרד הבריאות ובכך הפכה רוסיה למדינה הראשונה בעולם לאשר חיסון לנגיף COVID-19. החיסון פותח במימון הקרן הרוסית להשקעות ישירות. והממשל הודיע כי מתן החיסון לאזרחים יתחיל באוקטובר 2020.
שבחי מעוז
שבחי מעוז הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר, עיבד רפי בן-משה וביצעו להקת פיקוד הדרום. הסולניות בשיר הן ברייני ויינשטוק ויונית שוהם. השיר נכתב על ידי שמר בשנת 1969 לאור מאורעות מלחמת ההתשה והקמת המעוזים על שפת תעלת סואץ. הסינגל יצא באפריל 1971.
השורה הראשונה בשיר, זהה לשורה הראשונה בשיר מעוז צור, המושר בחנוכה. נעמי שמר חיברה את השיר בהשראתו ויצרה הקבלה בין הפיוט היהודי לבין המעוזים (המוצבים) של קו בר-לב, שהותקפו במלחמת ההתשה. את הרעיון לשיר היא קיבלה כאשר ביקרה בחנוכה באחד המעוזים, שבו הדליקו החיילים חנוכייה עשויה מתרמילי פגזים.
גם נעמי שמר עצמה ביצעה את השיר (עיבוד מוזיקלי של אלכס וייס). במרוצת השנים השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות וביניהם ניתן למצוא את הגרסאות של צילה דגן, להקת פיקוד המרכז, מיקה קרני, ריטה, חוה אלברשטיין ועוד.
סרט אבוד
סרט אבוד (באנגלית: Lost film) הוא סרט באורך מלא או סרט קצר שאינו קיים בארכיוני אולפנים, באוספים פרטיים או בארכיונים ציבוריים, לדוגמה ספריית הקונגרס. רוב סרטי הראינוע האמריקאים נחשבים כאבודים וכך גם מחצית מסרטי הקול . קרן הקולנוע של מרטין סקורסזה מעריכה כי 90% מהסרטים שנעשו לפני שנת 1929 אבדו, וספריית הקונגרס מעריכה ש-75% מכל הסרטים האילמים אבדו לתמיד. במרץ 2019 ארכיון הקולנוע ההודי, דיווח על 31,000 סרטים הודים שאבדו. הביטוי "סרט אבוד" משמש גם לתיאור סצינות שנמחקו וגרסאות לא ערוכות. לעיתים עותק של סרט אבוד מתגלה מחדש.
הסיבות לאובדן סרטים.
הגורם הגדול ביותר לאובדן הסרט האילמים היה הרס מכוון. לפני עידן הטלוויזיה (והווידאו הביתי), סרטים אלה נחשבו כחסרי ערך עם סיום ההקרנות שלהם בבתי הקולנוע. לאחר התפתחות הקולנוע, לא יוחס לסרטים אלו ערך מסחרי, הם הושלכו בפינות מחסנים והתפוררו. לא הייתה אז מחשבה להציל את הסרטים האלה. לעיתים הושמדו סרטים כדי לפנות מקום אחסון. כן לאולפנים היה תמריץ להשמיד את הסרטים כי יכלו להרוויח עוד כסף באמצעות מחזור התוכן שצולם בהם. דוגמה נוספת להרס יזום היא כשכוכב הקולנוע האילם רוסקו ארבוקל הואשם ברציחת שחקנית צעירה בשנת 1921 (אישום שהוא זוכה ממנו לבסוף), מה שגרם לאולפנים להשמיד במכוון סרטים בהם הופיע.