בלוך עבד בקול ישראל בתוכניות לנוער, ובהמשך היה עורך חדשות וכתב פרלמנטרי. עבד בעיתון "דבר" בשנים 1965–1982 ו-1989–1995 ככתב פרלמנטרי, מפלגות ומדיני. בעל טור – במטבחים הפוליטיים ו"נ.ב.". בשנים 1991 - 1995 היה העורך האחראי.
בלוך עסק גם בפעילות ציבורית. בשנים 1965 – 1976 היה חבר ועד אגודת העיתונאים בירושלים, ובשנים 1976 – 1978 היה יו"ר הנהלת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.
בשנים 1972–1975 היה בלוך חבר מליאת רשות השידור, ובשנים 1978 – 1982 היה חבר הוועד המנהל. בשנים 1991 – 1999 היה חבר מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
בשנים 1995 - 2004 היה בלוך מנהל היחידה לתקשורת בינלאומית ועורך הירחון "ליצואן" במכון היצוא.
בשנות חייו האחרונות היה בלוך עורך מגזין "הזמן השלישי" לגמלאים. כותב, עורך ומתרגם עצמאי. שידר בקול ישראל ברשת א', שם ערך והנחה את התוכנית "הידברות" ותוכניות בסדרה "מבוקר עד ערב", ובענייני מוזיקה קלאסית ברשת ב'.
אמו דורה בלוך ואחיו אילן הרטוב נמנו עם נוסעי מטוס אייר פראנס שנחטף לאנטבה. אחיו שימש כמתורגמן של אידי אמין מול החטופים הישראלים. אמו אושפזה בבית חולים בקמפלה, ונרצחה על ידי אנשיו של אידי אמין.
בלוך נפטר ב-4 בספטמבר 2009 מהתקף לב בחצר קול ישראל בתל אביב, בעת שהיה בדרכו להקלטת תוכנית רדיו.
היה נשוי ולו שני בנים.
פס הולכה
במוליכים למחצה ובמבודדים, פס ההולכה הוא תחום אנרגיה הנמוך ביותר שאינו מאוכלס במלואו בטמפרטורת האפס המוחלט. פס זה נמצא מעל פס הערכיות. אלקטרונים יכולים להגיע לפס זה עקב עירורים תרמיים בטמפרטורות גבוהות יותר ולהשאיר מאחוריהם חורים בפס הערכיות. האלקטרון והחור יכולים לנוע בחופשיות (האלקטרון - בפס ההולכה, והחור - בפס הערכיות) כיוון שלאחר העירור הם נמצאים בסביבה ריקה מאלקטרונים או מחורים ולכן לא בא לידי ביטוי עקרון האיסור של פאולי, וכך להוליך חשמל.
במבודדים, האלקטרונים שבפס הערכיות מופרדים על ידי פער אסור רחב יחסית, כאשר במתכות הפסים חופפים ובמוליכים למחצה הפער האסור קטן יחסית.
&lt;br&gt;מבנה פסים במוליך למחצה
פס ערכיות
בפיזיקה של מצב מוצק, פס הערכיות הוא הטווח האנרגטי הגבוה ביותר המאוכלס באלקטרונים בטמפרטורת האפס המוחלט.
הערכיות האלקטרונית קשורה לאטומים בודדים, בניגוד לאלקטרוני הולכה (הנמצאים במוליכים ומוליכים למחצה), אשר יכולים לנוע בחופשיות בתוך הסריג האטומי של החומר.
בגרף של מבנה פסים של חומר, פס הערכיות ממוקם מתחת לפס ההולכה.
בחומרים מבודדים ומוליכים למחצה, פער אנרגיה מפריד בין פס ההולכה לבין פס הערכיות שתחתיו.
במתכות, לפס ההולכה אין פער אנרגיה שמפריד אותו מפס הערכיות. אלקטרונים יכולים לצאת מפס הערכיות ולהגיע לפס ההולכה עקב עירורים תרמיים בטמפרטורות גבוהות יותר ולהשאיר בו חורים. האלקטרון והחור יכולים לנוע בחופשיות כיוון שלאחר העירור הם נמצאים בסביבה ריקה מאלקטרונים או מחורים ולכן הם אינם מוגבלים על ידי עקרון האיסור של פאולי, וכך מתבצעת מוליכות חשמלית.
&lt;br&gt;מבנה פסים במוליך למחצה
בזיליקת פטרוניוס הקדוש
בזיליקת פטרוניוס הקדוש (באיטלקית: Basilica di San Petronio) היא כנסייה קתולית השוכנת בכיכר פיאצה מג'ורה בבולוניה שבמחוז אמיליה-רומאניה באיטליה. זו הכנסייה הראשית של בולוניה והיא הכנסייה החמישית בגודלה בעולם: אורכה הוא 132 מטר, רוחבה 60 מטר וגובה קמרונותיה הוא 45 מטר. היא כנסיית הלבנים הגדולה בעולם. הכנסייה בנויה בסגנון המשלב סגנון רנסאנס עם סגנון רומנסק.
הבזיליקה מוקדשת לקדוש הפטרון של העיר, פטרוניוס הקדוש, שהיה הבישוף של העיר במאה ה-5. בעקבות הכרזה של מועצה ב-1388 הוחלט לבנות את הבזיליקה. ב-7 ביוני 1390 הונחה אבן הפינה למבנה ומועצת העיר הטילה על אנטוניו די וינצ'נצו לבנות קתדרלה גותית: הפטרונים רצו שהכנסייה שלהם תהיה גדולה ומפוארת יותר, אפילו מבזיליקת סן פייטרו ברומא, הכנסייה הגדולה ביותר בעולם, אפילו בגרסתה העתיקה. משנודע הדבר סיכל האפיפיור תוכנית זו והבולונזים הסתפקו בבניית כנסייה קטנה יותר. במהלך הבנייה הושפעו הבולונזים מרוח הרנסאנס וזנחו את הסגנון הגותי לטובת תערובת של סגנונות רנסאנס ורומנסק.
למרות זאת, הבזיליקה זכתה ליוקרה גדולה כבר מההתחלה: האפיפיור קלמנס השביעי בחר בה כאתר ההכתרה של הקיסר קרל החמישי ב-1530.
העבודות על המבנה נמשכו מספר מאות: אחרי השלמת הגרסה הראשונה של החזית ב-1395, החלה הבנייה של זוג קפלות הצד הראשון. סדרת הקפלות הושלמה רק ב-1479. הקירוי בקמרונות וקישוט הספינה הראשית נעשו על ידי ג'ירולאמו ריינאלדי והושלמו בשנים 1646–1658. הקירוי הוא בקמרון צלעות המאפיין דווקא את הבנייה הגותית ולא בקמרון חבית האופייני לרנסאנס.האמן יאקופו דלה קוורצ'ה העשיר את החזית בשני שערים מצידי השער הראשי. הציפוי של החזית הראשית לא הושלם מעולם. אדריכלים רבים (הבולטים ביניהם היו בלדסרה פרוצי, יאקופו ברוצי דטו איל ויניולה, אנדראה פלאדיו ואלברטו די ג'ובאני אלברטי) הוזמנו להציע פתרונות לבעיית החזית הלא גמורה, אך אף הצעה לא נתקבלה.
בניית הבזיליקה הייתה מיזם של הקומונה של בולוניה ולא של הבישופים: הרכוש לא הועבר לדיוקסיה עד 1929. הבזיליקה נחנכה רק ב-1954, אף על פי שבניית החזית לא הושלמה. בשנת 2000 הועברו לבזיליקה שרידי הקדוש של העיר (עד אז הם נשמרו בכנסיית סנטו סטפנו בבולוניה.
בפנים הקתדרלה ניתן למצוא יצירות אמנות נודעות כגון "מדונה עם קדושים" מאת לורנצו קוסטה הצעיר וה"פיאטה" מאת אמיקו אספרטיני. כמו כן ניתן לציין את חלונות הויטראז' וצבעי הקיר האדומים-לבנים. מקום המקהלה נבנה במאה ה-14 בידי אגוסטינו דה מרקי בזמן שהקיבוריום נבנה על ידי ויניולה.
בכנסייה ישנו גם שעון שמש שנבנה ב-1655 ותוכנן על ידי האסטרונום הנודע ג'ובאני דומניקו קסיני, אורכו הוא 66.8 מטר והוא שעון השמש הארוך ביותר בעולם.
אליזה בונפרטה, אחותו של נפוליאון בונפרטה קבורה בבזיליקה.
בשנת 1984 בתוך הבזיליקה נפתח מוזיאון קטן בו מרוכזות תוכניות שונות לייצוב הבזיליקה שלא מומשו לאוך השנים. האוסף כולל בין היתר יצירות של פרופרציה דה רוסי.
ב-2006 סיכלה המשטרה האיטלקית מזימה של טרוריסטים מוסלמים להרוס את הבזיליקה. הטרוריסטים טענו שפרסקו מהמאה ה-15 בבזיליקה מתאר את מוחמד בגיהנום נאכל על ידי שדים, ודבר זה פוגע באסלאם.
חור (חשמל)
בפיזיקת מצב מוצק, חור הוא קוואזי-חלקיק נושא מטען חיובי. ניתן להתייחס לחור כחלקיק של זרם חשמלי בעל מטען חשמלי הופכי לאלקטרון.
החור הוא מיקום ריק במערכת אטומית בו קיים פוטנציאל לאכלוס אלקטרון, והוא אמצעי תאורטי שימושי בחישובים בפיזיקה וכימיה. אין קשר בין החור כרכיב נגדי לאלקטרון לבין הפוזיטרון, שהוא חלקיק האנטי חומר המקביל לאלקטרון אך בעל מטען חיובי.
בשל עקרון האיסור של פאולי, כאשר אורביטל אטומי מאוכלס במלואו אין אפשרות לאלקטרונים לנוע אליו. אם נוציא ממערכת זו אלקטרון יחיד, יוכל אחד מהאלקטרונים הקרובים אליו לנוע למקום הפנוי שנותר ולהשאיר אחריו בתורו מקום פנוי אליו יוכלו לעבור אלקטרון אחר וכן הלאה, וכך יוכלו אלקטרונים בתווך כמעט מלא לנוע ותתקיים הולכה.
אנלוגיה פשוטה לכך היא של קבוצת אנשים היושבת בשורת מושבים באולם, וכשמושב נחשק באמצע השורה מתפנה עובר אליו האדם היושב לידו ומפנה בכך את מושבו שלו המתאכלס מיידית על ידי הבא בשורה וכן הלאה. במקום לתאר את תנועת כל אדם בתורו למושב המתפנה לצידו, פשוט יותר להתייחס אל האירוע כאל מושב ריק הנע לאורך השורה מאמצעה ועד סופה בכיוון הפוך לתנועת האנשים. בדומה לכך, לעיתים נוח ופשוט יותר לתאר זרם חשמלי כתנועה של "חורים" בכיוון הפוך לתנועת האלקטרונים.
השימוש בחורים נפוץ בחישובים בהנדסת אלקטרוניקה וחשמל, בכימיה קוואנטית ובפיזיקה. בחישוב מתייחסים לחור כאל פרמיון בעל מטען חיובי זהה למטען האלקטרון אך בעל מסה שונה, שניתן להחיל עליו את אותן המשוואות והחישובים.
מבט על החור כחלקיק הנע בחומר מפשט את החישובים לעומת ניתוח של התנועה הריגעית של אלקטרונים רבים העוברים למקום הריק. הדבר דומה לניתוח תנועה של בועה בנוזל. לחור מתייחסים כאל נושא מטען כמו האלקטרון, אולם תנועתו במוליכים למחצה אינה מתרחשת בפס ההולכה כמו תנועת האלקטרונים המעוררים, אלא בפס הערכיות (valence band).
חור יכול להיווצר במוליך למחצה כשאלקטרון מעורר לפס ההולכה ומשאיר אחריו חור בפס הערכיות, בתהליך זה נוצרים שני נושאי המטען (האלקטרון והחור) ושניהם טעונים במטען היחידה בסימנים מנוגדים. תהליך נוסף שבו מאפשרים הולכת חורים טובה במוליך למחצה הוא האילוח מסוג P. במקרה זה נוצרים רק חורים.
החורים והאלקטרונים החופשיים נמצאים ברמות אנרגיה שונות בעקבות עקרון האיסור של פאולי. האלקטרון לא יכול לרדת לפס הערכיות והחור לא יכול לעלות לפס ההולכה (או לחלופין, אין אלקטרון בפס ההולכה שיחליף איתו את מקומו). הדבר אינו תקף כשאלקטרון מעורר נמצא בסביבת חור - במקרה כזה האלקטרון יכול לרדת רמה וזוג נושאי המטען מבטלים זה את זה (רקומבינציה).
מוליך למחצה מאופיין במוליכות סגולית לאלקטרונים ומוליכות סגולית לחורים, אשר אינן זהות. הן תלויות בתהליך הייצור, שלמות הגביש, הטמפרטורה ועוד.
פול לה גן
פול לה גן (צרפתית: Paul Le Guen; נולד ב-1 במרץ 1964) הוא כדורגלן עבר צרפתי, וכיום מאמן כדורגל. כשחקן שיחק במדי פריז סן ז'רמן ונאנט, וכן הופיע 17 פעמים במדי נבחרת צרפת. בקריירת האימון חווה לה גן הצלחה מקצועית רבה כאשר אימן בצרפת, בעיקר בשורות אולימפיק ליון עימה זכה בשלוש אליפויות רצופות, דבר נדיר בליגה הצרפתית.
קריירת משחק.