הסרו הסיני הוא בעל חיים בודד וחשאי, ובדרך כלל נשאר חבוי ביער במשך היום מה שמקשה לראותו. עם זאת הוא עשוי לצאת לשטח פתוח בעקבות צמחייה טרייה. הסרו נמצא כמעט רוב הזמן על מדרונות הגיר ההררים, והגורם היחיד שעלול לאלץ אותו לרדת מדי פעם לאזורים מישוריים יותר הוא היעדר זרמי מים בסלעי הגיר. שיא הפעילות הוא בשעות הלילה, אך הוא גם פעיל בשעות הבוקר והערב. את שעות הבוקר המאוחרות והצהריים הוא מבלה במנוחה באזורים מוגנים כצוקים מערות ומחשופי סלע. הסרו תועד כשהוא שוחה בין איי גיר מבודדים באגמיות וימות.
הסרו הסיני הוא בעל חיים טריטוריאלי שפעיל בשטח מחיה קבוע שכולל אזורי האכלה ומנוחה. את גבולות השטח הוא מסמן בעזרת בלוטות הריח החזיתיות, ערימות גללים במקומות מסוימים, ושפשוף הקרניים על ענפים וזרדים. שטחם של הזכר והנקבה עלול לחפוף באופן מלא. כאמור, הוא נוטה לחיות בעיקר בבדידות, ולעיתים ניתן לראותו בקבוצות קטנות.
הסרו הסיני כקרוביו הוא בעל חיים מונוגמי, ובן זוגו לרוב הוא הסרו מהזוויג השני החופף לשטחו. לעיתים הזכרים יהיו פוליגמיים. הן הזכר והן הנקבה יסלקו משטחם את בן מינם שפולש לטריטוריה, ומאבקים בין זכרים כוללים נגיחה עם הקרניים החדות בראש ובבטן. היחידים שמורשים על ידי הזוג להסתובב בטריטוריה הם הצאצאים שחיים שם עד גיל הבגרות.
תזונתו של הסרו הסיני מורכבת ממגוון רחב של עלים, שתילים וענפים של עצים נשירים, וכן עשבים, שיחים ופירות. מדי פעם הוא נוהג לבקר באתרי ליקוק מלח כדי להעשיר את תזונתו. הסרו הסיני חופף עם מספר בעלי חיים צמחוניים בטווח ההררי של תפוצתו, כדוגמת אייל ת'ורולד, אייל סמבר, גאור, אייל אלדי, סאולה, חזיר בר, מונטיאק שחור, מונטיאק מצוי וכדומה, וסביר להניח שבדומה למיני הסרו האחרים, ישנה תחרות אקולוגית ברמה זו או אחרת על מקורות המחייה.
טורפיו הפוטנציאלים של הסרו הסיני הם טיגריס דרום-סין, טיגריס הודו-סיני, טיגריס בנגלי, נמר הודו-סין, דול מצוי, ובעלי חיים נוספים, אם כי לא ידוע מה שכיחות הטריפה שלו ועל ידי אלו מינים הוא ניצוד תדיר. הסרו מתגונן בעזרת זריזות הרבה על מדרונות וסלעים, ובעת הצורך גם בקרניו ורגליו; שחייה אף היא עלולה לשמש כאמצעי להימלט מסכנה. בעת שהסרו חש באיום הוא משמיע קריאה צורמת שמזהירה את שאר בעלי החיים שבאזור.
נקבת הסרו הסיני ממליטה גדי אחד בדרך כלל בחודש ספטמבר או אוקטובר, לאחר תקופת ההריון של כשבעה חודשים. הגדי נולד במשקל ק"ג אחד, והוא זהה כמעט לחלוטין לבוגרים מלבד חוסר הקרניים והפרווה הצפופה והכהה יותר. הוא נגמל לאחר 5–6 חודשים ומגיע לבגרות לאחר כשנתיים.
תוחלת חייו של הסרו הסיני בטבע 6–10 שנים, ובשבי היא גבוהה הרבה יותר.
מצב.
הסרו הסיני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "קרוב לסיכון" (NT), בשל ירידה משמעותית של האוכלוסייה עקב ציד שגורמת למין להיות קרוב לקריטריונים של קטגורית ה"פגיע" (VU); עם זאת הירידה הכוללת היא פחות משיעור של 30% על פני 21 ושנים.
איומים.
בשרו, פרוותו, קרניו וחלקי גופו השונים של הסרו בעלי ערך גבוה מאוד לתושבים המקומיים בדרום-מזרח אסיה המשתמשים בהם למזון ולמטרות רפואיות, ולכן הוא ניצוד בכבדות במיוחד בחלקים הצפוניים של תפוצתו. אובדן בית הגידול של הסרו נעשה בעיקר על ידי הרחבת החקלאות, וישנה גם מגמה גוברת והולכת של כריתת עצים להסקה וייצוא שמהווה איום רציני לטווח ארוך באזורים מסוימים. בווייטנאם גם נמכרים פרטים חיים על ידי תפיסה במלכודות. בשנת 1962, סרואים מתו כתוצאה בסיצ'ואן.
שימור.
הסרו הסיני רשום בנספח א' של אמנת וושינגטון, שמשמעותה היא שהסחר הבינלאומי במין זה ובמוצריו אסור לחלוטין. להלן נתוני IUCN על פעולות וצעדי השימור של הסרו הסיני במדינות שבטווח תפוצתו (הרשימה אינה כוללת את הודו ולאוס):
אומדנים.
אין אומדני אוכלוסייה של הסרו הסיני. המינים עדיין נפוצים באופן נרחב בלאוס, וייטנאם וקמבודיה ונעלמים בהדרגה מאזורים רבים בסין.
סרו סומטרי
סרו סומטרי (שם מדעי: "Capricornis sumatraensis"; קרוי גם סרו דרומי), הוא מין של אנטילופת-עז בינונית בסוג סרו, החי בדרום-מזרח אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1799 על ידי חוקר הטבע הגרמני ג'והן מטהאוס בצ'סטין. הסרו הסומטרי בעל דמיון יוצא מן הכלל לסרו סיני ולסרו ההימלאיה עם קרבה גנטית רבה לראשון. בתקופה מוקדמת השלושה היו נחשבים כשייכים למין אחד, ועד לא מזמן הסרו הסומטרי והסרו הסיני עדיין היו כלולים תחת אותו המין. הזיהוי בין הסרו הסומטרי לסרו הסיני הוא בלתי אפשרי לחלוטין בשל צבע הפרווה הזהה, אך הסרו הסומטרי בעל קרניים וממדי גוף קטנים במעט. שמו המדעי של הסרו הסומטרי נגזר מלטינית כדלהלן: "Capricornis" = "קרני עז"; מתייחס לכך שקרניו זהות לקרני העיזים. "sumatraensis" (כמו גם שמו הרשמי) מתייחס לתפוצה העיקרית שלו באי סומטרה, אם כי הוא נפוץ גם בחצי האי המלאי. הסרו הסומטרי הוא הבינוני שבסוג סרו - גדול מסרו יפני וקטן מסרו אדום.
תיאור.
קרניים.
לסרו הסומטרי כשאר קרוביו יש קרניים מעוקלות הדומות לקרני עיזי הבית ועיזי בר אחרות, והן בעלות צורה חרוטית. הקרניים צומחות לכיוון מעלה ולצדדים בקוו ישר עם המצח - מה שנראה במבט מלפנים כצורת האות "V", והן מקבלות בסופם עקומה חדה וישרה לאחור. מיקום קרניו של הסרו במרכז הקודקוד, צמודות לבסיס האוזניים ורחוקות מן העיניים. בבסיסם של הקרניים יש מרווח נמוך למדי, וככל שהקרן מתארכת עם הגיל הוא גודל. הקרניים עבות למדי בכשני שלישים מאורכן, ולקראת סופם הן הופכות לדקות וחדות ביותר. בבסיס, הקרן בעלת 5–9 חצאי טבעות\חריצים בולטים, או לחילופים בעשרות חריצים דקיקים; הקצוות חלקות לגמרי. צבע הקרניים הוא אפרפר בהיר, אפרפר כהה או חלודה; הקצוות בדרך כלל בצבע זהה לשאר הקרן ולעיתים יהיו כהות יותר. הקרניים נמצאות הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות, והן גדולות ועבות מעט בזכרים.
מראה חיצוני.
לסרו הסומטרי פרווה דלילה וגסה עם שערות זיפיות באורך בינוני, והן נוטות להיות ארוכות וצפופות יותר בצוואר, בחזה, ובגחון. צבע הפרווה דומה בצורה די מוחלטת לקרובו הסרו הסיני - גוונים שונים של שחור. הצלעות והחלק העליון של הגוף הסמוך לגב בצבע שחור דהוי כסוף - לעיתים קרובות עם ברק כחלחל\אפרפר צפחה המשתקף בעיקר באור שמש חזק, ומקורו של הצבע הוא בשילוב של שערות שחורות, אפורות ולבנות, בנוסף לדלילות שלהם יחסית באזור זה לעומת חלקי הגוף האחרים. הריכוז של השערות מצבע מסוים משתנה פעמים רבות וגורם לפרוותו של הסרו להיות בעלת קטעים בהירים וכהים במקביל. הצוואר, החזה והגחון בדרך כלל בצבע שחור פחם אחיד יחסית בשל צפיפות שיער גבוהה יותר. השוקיים והרגליים משתנים בין הפרטים: יש והם יהיו שחורים כהים בדומה לצוואר ולחזה, ולעיתים דווקא יהיו בהירים וכסופים כמו הצלעות. כפי שאופייני לסוג סרו, מבין האוזניים ועד לזנב ישנה רעמה שיער בולטת שגדולה וארוכה מאוד באזור העורף ומזכירה את רעמת הסוס, בעוד שבאזור הגב היא תסתכם בפס של קווצות שיער סמורות. צבע הרעמה הוא שחור פחם הגורם לה להיות בולטת בגב על רקע השיער הכסוף שמסביבה, ואילו במרכז העורף היא עלולה להיות לעיתים בצבע לבן עם שערות מעורבות בצבע שחור וחום. לאורך הגחון והחזה ישנה רעמה שיער נוספת - קצרה יותר, בצבע שחור פחם. המפשעה עלולה להיות לבנבנה, אפורה או שחרחרה. החלקים התחתונים של הרגליים עלולים להיות בצבע חום בהיר או חום אדמדם עם שערות לבנות סמוך לפרסות, אם כי זה הרבה פחות נפוץ אצלו לעומת הסרו הסיני. הזנב בצבע שחור דהוי\כסוף עם פס שחור מבריק לאורכו.
צבע ראשו של הסרו הסומטרי זהה לצבע הגוף - בדרך כלל שחור פחם או שחור מבריק, והפנים והחרטום נוטים לצבע שחור דהוי או שחור כסוף. סביב עצמות הלסת והחלק האחורי של הסנטר ישנו ריכוז של שערות ארוכות וסבוכות הנראות לעיתים כזקן. סביב העיניים יש שקע רחב ובמרכזו בולטות העיניים - וצבעו לעיתים בהיר במעט מצבע הפנים. מתחת לכל עין ישנה בלוטת-ריח עגולה שנראית כיבלת, ובמרכזה יש חור קטן שדרכו יוצאת ההפרשה הריחנית. השפתיים בצבע אפרפר או שחרחר דהוי, וסמוך להם יש כתם לבן שמשוך מעט לאורך הלסת. במקום החיבור של הראש לצוואר יש לעיתים כתם נוסף לבן דמוי פס; שני הכתמים הללו עלולים להיות לעיתים בצבע חום-בהיר או צהבהב, וגם די נפוץ שהם נעדרים לגמרי. האוזניים בצבע אפרפר\חום כהה\שחרחר דהוי בצד החיצוני, ובצד הפנימי הן מורכבות משערות שחורות ולבנות. לאורך קצוות האוזן יש רצועה של שיער שחור כהה - לעיתים עם כתם לבן במרכז.
מבנה ומידות גוף.
לסרו הסומטרי יש מבנה גוף האופייני לקרוביו: הצוואר קצר למדי והראש בינוני עם חרטום משולש ולוע מעוגל. הגוף עצמו ארוך וצר יחסית עם כתפיים שגבוהות במעט מהחלק האחורי, והוא נתמך על ידי רגליים חזקות ובינוניות. הפרסות קצרות ועבות ומותאמות לטיפוס על מדרונות הררים. יש לו אוזניים ארוכות, צרות ומשולשות, וזנב קצרצר ועבה. האף גדול ורחב בצבע שחור עם נחיריים עגולים וגדולים, והעיניים בצבע כתמתם עם אישונים שחורים גדולים. מלבד הבדלים מזעריים בקרניים, הזכרים והנקבות זהים לרוב במידות הגוף.
מידות הגוף של הסרו הסומטרי:
תפוצה ובית גידול.
הסרו הסומטרי מצוי בדרום-מזרח אסיה במדינות: אינדונזיה, מלזיה ותאילנד.
באינדונזיה התפוצה שלו היא באי סומטרה במחוזות הבאים: צפון סומטרה, אצ'ה, מערב סומטרה, דרום סומטרה, ג'מבי, למפונג, בנג'קולו וריאיו. ריכוזי האוכלוסייה הידועים הם בעיקר בהרי אצ'ה בצפון, הרי קארינצ'י במרכז והרי בארסיאן בדרום.