ריד נולד באטלנטה שבג'ורג'יה, וגדל בעיר שרטס שעל יד סן אנטוניו בטקסס. בין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת סנט מרי אשר בסן אנטוניו, וב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 13.8 נקודות ואסף 7.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1977 נבחר ריד על ידי יוסטון רוקטס, בבחירה ה-40. לאחר עונת רוקי חלשה, שימש ריד כשחקן חמישייה קבוע ביוסטון ב-4 העונות הבאות, במהלכן רשם ממוצעים של 13.3 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק. בעונת קבע שיאי קריירה של 15.9 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק, וסייע לרוקטס להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המועדון. בסדרת הגמר היה ריד הקלעי השני של קבוצתו (אחרי מוזס מלון) עם 14.7 נקודות למשחק, אך יוסטון הפסידה מול בוסטון סלטיקס, בתוצאה 2–4.
בקיץ 1982 פרש במפתיע ממשחק, בגיל 26 בלבד, אולם שנה לאחר מכן חזר לשחק עבור הרוקטס. בעונת העפיל עם יוסטון פעם נוספת לגמר ה-NBA, בפעם השנייה בתולדותיה. בדומה לסדרת הגמר הקודמת בה השתתפה, גם בגמר 1986 גברו הסלטיקס על הרוקטס בתוצאה 2–4. לאורך הפלייאוף היה ריד הקלעי השלישי של קבוצתו (אחרי האקים אולאג'ואן ורלף סמפסון), עם ממוצע של 14.9 נקודות למשחק.
בקיץ 1988, לאחר 10 עונות ביוסטון, הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס, לקראת עונת הבכורה של המועדון ב-NBA. באותה עונה היה אחד משחקניה המובילים, לצד קלי טריפיוקה ורקס צ'פמן, וקלע 14.7 נקודות בממוצע למשחק.
בין השנים 1989–1992 שיחק לתקופות קצרות עבור פורטלנד טרייל בלייזרס, שארלוט הורנטס ופילדלפיה 76' ב-NBA, וכן עבור "טלסה פאסט ברייקרס" ו"טריי-סיטי צ'ינוק" מליגת ה-CBA.
רומאנס (סרט, 1930)
רומאנס (באנגלית: Romance) הוא סרט קולנוע קולנוע אמריקאי משנת 1930 בבימויו של קלרנס בראון, עם גרטה גרבו בתפקיד הראשי, סרטה המדבר השני לאחר אנה כריסטי.
התסריט מבוסס על המחזה "רומאנס" של אדוארד שלדון (1913) .
גרבו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. קלרנס בראון היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
הארי (אליוט נאג'נט) מגיע לסבו טום ארמסטרונג (גווין גורדון) המשמש כבישוף בכנסייה ומודיע לו כי ברצונו לשאת לאישה את חברתו השחקנית לוסי למרות הסתייגות המשפחה וחבריו בגלל היותה במעמד חברתי נמוך משלו. טום מחייך לעברו ומספר לו על פרשת אהבתו בעבר הרחוק. מכאן מתוארת העלילה בפלשבק.
טום היה רקטור צעיר בכנסיית סט. גילס בניו יורק. הוא הוזמן על ידי ידידו, הבנקאי המבוגר קורנליוס ("קורני") ון טייל לנשף של החברה הגבוהה. טום מוצא באחד החדרים אישה צעירה יפהפייה ומתחיל לשוחח איתה. הוא מוצא חן בעיניה אבל רק כשהיא יוצאת לקהל ומתחילה לשיר מסתבר לו שהיא הזמרת האיטלקייה ריטה קבטיני (גרטה גרבו). הוא ביישן דתי ומוקסם ממנה ומתחיל לחזר אחריה.
למרות הבדלי המעמדות והתרבות היא נענית לו והוא מציע לה נישואים למרות הסתייגותה של אחותו אביגייל (קלרה בנדיק). רק לאחר שמתברר לו שריטה הייתה המאהבת של ון טייל הוא עוזב אותה בצער.
כאשר הוא צופה בה שוב בהצגת האופרה "מרתה" הוא מתאהב בה שוב אבל השקפת עולמו הדתית גורמת לו להיפרד ממנה שוב. מאז התחתן, הקים משפחה ולא ראה אותה.
טום הזקן מראה לנכדו ידיעה בעיתון על מותה של הזמרת ריטה קבטיני וכשהארי שואל אותו מה לעשות? הוא מציע לו להתחתן מיד עם לוסי למרות הסתייגות המשפחה.
אגם קסולוטלן
יחסי יפן–פרו
יחסי יפן–פרו הם יחסי החוץ בין יפן לפרו.
היסטוריה.
מערכת יחסים מוקדמת.
המגעים הראשונים בין יפן ופרו התקיימו באמצעות סוחרים ספרדים אשר הסיעו סחורות ליפן ופרו על הגליאון של מנילה ממקסיקו והפיליפינים, וכן באמצעות מיסיונרים ספרדיים. בשנת 1821 הכריזה פרו על עצמאותה מממלכת ספרד, ובאוקטובר 1868 החלה תקופת מייג'י ביפן, שהביאה לכינון יחסים דיפלומטיים עם מדינות רבות לאחר עשרות שנים של בידוד. עוד לפני כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים, ביוני 1872, אירע אירוע דיפלומטי בין יפן לפרו, כאשר הספינה הפרואנית "מריה לוז" שהפליגה ממקאו לקייאו, ועליה 232 עובדים סינים שהיו אמורים להישלח אל המטעים הפרואנים, נכנסה לסערה קשה, שגרמה לצורך לעגון בעיר יוקוהמה היפני. בנמל יוקוהמה הצליח פועל סיני לברוח מהספינה בקפיצה לחוף. על החוף התלונן הגבר הסיני ליפנים על ההתעללות וביקש מהם להציל את חבריו שעל הספינה. לאחר שהעובד הסיני השני נמלט מהספינה הפרואנית, עלו פקידים יפנים על מריה לוז וגילו כי הסינים מוחזקים בתנאים לא אנושיים. התברר שסינים רבים נחטפו, ולרובם לא היה מושג לאן הם יגיעו כתוצאה מהמסע. בית משפט ביוקוהמה קבע כי קברניט הספינה ריקרדו הררה ייאלץ לשחרר את האזרחים הסינים. בשנת 1873 כוננו יפן ופרו רשמית יחסים דיפלומטיים על ידי חתימת חוזה הידידות והניווט.
בשנת 1899 הגיעו 790 מהגרים יפנים לפרו על סיפון הספינה סאקוראמארו, רובם הגיעו למדינה כדי לעבוד במטעים. עד שנת 1936 הגיעו 23,000 מהגרים יפנים לפרו. במהלך מלחמת העולם השנייה, בזזו פרואנים ושרפו יותר מ-600 בתים ועסקים יפניים בלימה, הרגו 10 ופצעו עשרות אזרחים יפנים. בינואר 1942 ניתקה פרו את היחסים הדיפלומטיים עם יפן בתגובה ל. זמן קצר לאחר מכן, פרו גירשה מעל 1,700 פרואנים יפניים אל ארצות הברית, שם הם הושמו במחנות מעצר, כדי להבטיח את ביטחון המדינה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הרפובליקה של פרו חידשה את היחסים הדיפלומטיים עם יפן, ובשנת 1959 ערך ראש ממשלת יפן, נובוסוקה קישי, ביקור רשמי בפרו. בשנת 1961, נשיא פרו מנואל פראדו אוגרטצ'ה הפך לראש מדינת פרו הראשון שערך ביקור רשמי ביפן.
נשיאותו של אלברטו פוג'ימורי.
ביולי 1990 הפך אלברטו פוג'ימורי לאדם היפני הראשון בהיסטוריה שהיה ראש מדינה אחרת מלבד יפן. כמה חודשים לאחר שאלברטו פוג'ימורי נבחר לנשיא המדינה, מספר פרואנים ממוצא יפני הותקפו, נחטפו או נהרגו על ידי קבוצות גרילה פרואניות. בשנת 1992 ערך הנשיא אלברטו פוג'ימורי ביקור רשמי ביפן.
ב-17 בדצמבר 1996, 14 מורדים מהתנועה המהפכנית טופאק אמארו הסתערו על השגרירות היפנית בלימה, כשפקידים בשגרירות חגגו את יום הולדתו ה-63 של הקיסר אקיהיטו מיפן ולקחו יותר מ-400 גורמים דיפלומטיים, ממשלתיים וצבאיים כבני ערובה. המורדים האמינו כי גם הנשיא אלברטו פוג'ימורי יהיה נוכח במסיבה זו. כשגילו שהנשיא לא נכח בשגרירות הם דרשו את שחרורם של 300 אסירים מורדים בבתי הכלא הפרואניים. החזקת החטופים נמשכה עד 22 באפריל 1997, אז הגיעו חיילי הקומנדו הפרואני, ובמהלך הלחימה בשגרירות נהרגו כל 14 המיליטנטים. במהלך הירי נהרג אחד מבני הערובה, שופט בית המשפט העליון של פרו ושני אנשי קומנדו פרואנים. ראש ממשלת יפן, ריוטרו האשימוטו, הודה לממשלת פרו על הצלחת מבצע החילוץ.
בנובמבר 2000 הגיע הנשיא אלברטו פוג'ימורי לברוניי להשתתף בפסגת ה-APEC. לאחר הפסגה טס ליפן, שם קיבל הודעת פקס על התפטרותו מהנשיאות בגלל שערוריית שחיתות בפרו. ביפן, אלברטו פוג'ימורי קיבל אזרחות יפנית בגלל מוצאו. הממשלה הפרואנית תחת הנשיא אלחנדרו טולדו הגישה בקשה ליפן להסגיר את אלברטו פוג'ימורי כשהוא עומד בפני 20 אישומים פליליים. עם זאת, ממשלת יפן סירבה להסגיר את אחד מאזרחיה, מה שפגע ביחסי פרו–יפן. בשנת 2006, אלברטו פוג'ימורי עזב את יפן וטס למקסיקו ומשם לצ'ילה, שם נעצר. הוא ניסה לחזור לפרו כדי להתמודד שוב לנשיאות.
השנים האחרונות.
בשנות ה-90 תיקנה יפן את חוקי ההגירה ואפשרה ליפנים ילידי חו"ל לחזור לביתם. אנשים אלו קיבלו את האפשרות לחזור ליפן ולקבל מקום מגורים קבוע במדינה זו. כ-60,000 פרואנים ממוצא יפני עזבו את המדינה וחזרו ליפן, והפכו לקהילה ההיספנית השנייה בגודלה ביפן (אחרי ברזיל). בשנת 2013 חגגו יפן ופרו 140 שנה מאז כינון יחסים דיפלומטיים.
יחסי סחר.
בשנת 2013 הסתכם הסחר בין יפן לפרו ב-3.5 מיליארד דולר. יצוא מפרו ליפן: נחושת, קמח דגים, כסף ואבץ. היצוא של יפן לפרו: מכוניות, חלקי רכב, צמיגים ופלדה. בשנת 2013 ההשקעה הישירה של יפן בפרו הסתכמה ב-238 מיליון דולר. כמה חברות ידועות יפנית פועלות בפרו, כגון Daiso, הונדה, סוני, טושיבה וטויוטה. בשנת 2010 חתמו יפן ופרו על הסכם שותפות כלכלית. שתי המדינות חברות ב.
יחסי יפן–קולומביה
יחסי יפן–קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים בין קולומביה ליפן. מערכת היחסים כוננה רשמית בשנת 1908, אך נקטעה בין השנים 1942 ל-1954 עם התגברות מלחמת העולם השנייה . היחסים מבוססים בעיקר על סחר מסחרי אשר העדיף את אינטרסי יפן, חילופי תרבות וסיוע טכנולוגי נדבני לקולומביה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין קולומביה ליפן כוננו בחוזה שנקרא ידידות, מסחר וניווט שנחתם בוושינגטון הבירה, ארצות הברית ב-25 במאי 1908. עם זאת, השגרירות הרשמית הראשונה הוקמה על ידי יפן בוגוטה, קולומביה בשנת 1934 ובשנה שלאחר מכן הקימה קולומביה את שגרירותה בטוקיו.
יחסי סחר.
על פי שגרירות קולומביה ביפן, הקשרים המסחריים בין המדינות דינמיים יותר ויותר. בשנת 1996 הפכה יפן למוקד השלישי בייבוא קולומביה לאחר ארצות הברית וונצואלה עם כ-722.5 מיליון דולר (5.6% מכלל היבוא הקולומביאני). לעומת זאת, יפן ייבאה כ-348.6 מיליון דולר (פחות מ-1% מהיבוא היפני).