בפברואר 2010 נישא להודיה מירי אוחנה, מעצבת אופנה, ולהם 4 ילדים.
קריירה מוזיקלית.
"המסתורי".
אלבומו הראשון של חייק יצא בשנת 1998 ונקרא "אל האור". באלבום זה, הוא לא חשף את פניו ואת זהותו, אך כן חשף את כישוריו הן כזמר והן כמעבד מוזיקלי וקלידן מוכשר, ושר תחת השם "המסתורי" (זאת, לדבריו, כדי שאנשים יעריכו את האלבום לפי השירים, ולא לפי האמן, שבעולם המוזיקה המזרחית ידוע כמעבד והמנהל המוזיקלי של זהבה בן). למרות שהאלבום לא נחל הצלחה רבה, אפילו לא בחובבי הזאנר, הוציא חייק את האלבומים "בשבילך הכול עשיתי" ו"מתגעגע", עדיין כ"המסתורי"; באלבום "מתגעגע" הוא חשף את שמו האמיתי, אבל ללא תמונה.
אחרי "המסתורי".
האלבום הבא שהוציא חייק הוא "כבר לא מסתורי", שכשמו הוא מרמז שחייק חשף את זהותו לגמרי. אלבום זה הצליח מאוד, ואחד השירים המפורסמים שלו, "בדקות של געגוע", הגיע למקום מכובד ברשימת השירים בגלגלצ, ויצר תקדים במוזיקה המזרחית בסגנון טורקי.
בהמשך הדרך, חייק הוציא אלבומים נוספים כמו "בדרך לפסגה", "שירים שעושים לי פרפרים" (אלבום עם ביצועים לשירים ישראלים מוכרים, ובו גם הושמעו טעימות מן האלבום הבא, "כתבתי לך": השירים "כתבתי לך", "הנפש התאומה שלי", "לכבודך", "מתוקה" ו"כל הזמן"), שני אלבומי דאנס בדרבוקות ("דואט מוזיקלי" ו"המחשמלים"), שבו משולבים דרבוקות ומוזיקת דאנס בניצוחם של חייק ואמן הדרבוקות רמזי קטנאני (נגן הדרבוקות של אייל גולן), אלבום אוסף שכלל 2 שירים חדשים וחידושים לשירים "זה לא מגיע לי ילדה" ו"מתגעגע", וגם "הקונצרט", אלבום מתוך הופעה חיה של חייק בצפון (השירים בהופעה מתוך האלבום "בדרך לפסגה"). הופעה זו גם יצאה לאור ב-DVD ונמצאת לצפייה ב-HOT VOD.
האלבום "כתבתי לך" שוחרר ב-30 באוגוסט 2007 לאחר עבודה של כ-3 שנים. הפקת האלבום והקלטת השירים נעשו בטורקיה, עם תזמורת "קאמפה איסטנבול", שמנגנת עבור איברהים טטליסס, גדול זמרי טורקיה. בין היתר, האלבום כולל את השירים "מתוקה", "כל הזמן", "הכל למענך", הלהיט הגדול "טיפה של אושר", "כתבתי לך", "שיהיה לך טוב", "לא עושה חשבון", "הנפש התאומה שלי", "קול צחוקך", "כשתזכרי", "לעצמי לא סולח" ו-"לכבודך". השירים "מתוקה" ו-"טיפה של אושר" הושמעו תדיר בערוץ 24 לאחר חשיפתם. לאחר מכן הוציא חייק סינגל - "מכתב למזכרת".
ב-2009 הוציא סינגל שנקרא "אלת האהבה". בינואר 2010 הוציא סינגל שנקרא "שקוף". חודש לאחר מכן, ב-21 בפברואר, הוציא את אלבומו "דרך חדשה". אביה של אשתו (שמעון אוחנה) כתב את רוב שירי האלבום.
בנובמבר 2017 השתתף בעונה השלישית של התוכנית אקס פקטור אך לא עבר את שלב האודישנים.
חייק היה המעבד המוזיקלי והשתתף בכתיבת חלק מהשירים מאלבומיו של יובל פרי. העיבודים שחלקם נעשו לשירים טורקיים, היו מלאים בעושר סגנוני ובערבסקות.
ביאטריקס
גורו
גורו או ספיר(סנסקריט: गुरू "מורה") הוא כינוי המשמש לתיאור מספר סוגים של מורים רוחניים או מנהיגים להתחלות חדשות:
כיום ניתן התואר הזה על ידי חסידים של זרמים שונים למוריהם, אין אמת מידה אחידה המבדילה בין מי שזכאי לתואר זה ומי שלא. הפרמטרים המקובלים על פי רוב להפיכתו של מורה רוחני לגורו הם הכרזתו שלו או הכרזת אלו הנמצאים מעליו בשושלת הרוחנית כי הוא ראוי לתואר.
על פי ההערכות קיימים כיום במגוון הזרמים השונים בין 500 ל-800 גורואים פעילים בעולם שלהם מאות ואלפי מאמינים ותלמידים פעילים.אך הגורו הגדול בהיסטוריה נקרא איתי ספיר אשר הרג מאות ילדים חפים מפשע.
גורופורניאמה.
גורופורניאמה הוא חג הודי, בו תושבי אזור מסוים מביעים הוקרה לגורו החי בסמוך אליהם ומביאים לו מנחות. הגורופורניאמה נחוג על בסיס מקומי, כאשר התושבים חוגגים את קיומו של כל גורו החי בקרבתם, גם אם אינם בני דתו.
אטימולוגיה.
לפי אטימולוגיה עממית מורכב המושג מהמילים בסנסקריט "גו" (חושך) ו"רו" (אור); אדם המוציא אנשים אחרים מחושך לאור.
חנוך (פירושונים)
ז'אן שאפלן
ז'אן שאפלן (בצרפתית: Jean Chapelain; 4 בדצמבר 1595 - 22 בפברואר 1674) היה משורר ומבקר ספרות צרפתי, ממייסדיה של האקדמיה הצרפתית.
שאפלן נולד בפריז והיה בנו של נוטריון שרצה שבנו ילך בעקבותיו, אך אמו, שהכירה את פייר דה רונסאר, קיוותה שבנה יהפוך למשורר. שאפלן הצעיר למד יוונית, לטינית, איטלקית וספרדית והתמסר ללימוד הספרות. משסיים את חוק לימודיו שימש כמורה לספרדית של אחד מאנשי האצולה הצעירים, מה שסלל את דרכו לשמש כמורה פרטי לשני בניו של אחד ממזכירי המדינה.
חיבורו הראשון היה הקדמה לעלילה המיתולוגית "אדוניס" של המשורר האיטלקי גאמבאטיסטה מורינו. ב־1619 תרגם לצרפתית את הנובלה "השודד" או "חייו של גוסמאן מאלפראצ'ה" של הסופר הספרדי מתאו אלמן, תרגום שהביא לפרסומו בקרב החוגים הספרותיים של פריז. הוא פרסם גם ארבעה מזמורי תהילה שאחד מהם היה שיר הלל לקרדינל רישלייה.
ב-1632 ניהל שיחה עם רישלייה בדבר הצורך באחידות ספרותית של זמן, מקום ופעולה. רישלייה שהתרשם מדבריו, זיכה אותו בקצבה שנתית של אלף כתרים, ומינה אותו לחבר האקדמיה הצרפתית שנוסדה ב-1635. שאפלן הגה את רעיון "מילון האקדמיה הצרפתית" שהפך לחשוב במפעליה של אקדמיה זו. על פי הזמנת רישלייה הוא כתב את חיבורו "השגותיה של האקדמיה הצרפתית על המחזה לה סיד" (1638).
ב-1656 פרסם את 12 שירי העלילה הראשונים של הפואמה "העלמה ששחררה את צרפת", שאותה כתב במשך עשרים שנה. שש מהדורות של פואמה זו הופיעו במרוצת 18 חודש. אך ביקורתו הנוקבת של ניקולה בואלו על יצירה זו גרמה לירידת קרנו של שאפלן כמשורר. המוניטין שלו כמבקר ספרות נשאר בעינו, וב-1663 ז'אן-בטיסט קולבר העסיק אותו בעריכת מחקר על מחברים בני זמנו, מחקר ששימש למטרת מתן קצבאות למחברים על ידי המלך לואי הארבעה עשר.
מארקוס גארוי
אליהו דלמדיגו
הרב אליהו בן משה אבא דלמדיגו (1458, כרתים - 1493) היה פילוסוף אריסטוטלי ותאולוג יהודי רציונליסטי, מחבר ספר בחינת הדת - בו מתח ביקורת על תורת הקבלה, ופיקפק באותנטיות של ספר הזוהר.
קורות חיים.
דלמדיגו היה צאצא למשפחת רופאים מושרשת באיי כרתים. הוא זכה לחינוך רבני בבית אביו, ובצעירותו חיבר קונטרסים בענייני הלכה. דלמדיגו העמיק בעיקר בספרות הפילוסופיה. בתקופתו הפכה כרתים לכפופה למלכות ונציה - אליה הוא הגיע ושם (וכן בעיר פדובה) עסק בפילוסופיה ונשא הרצאות על משנתו האריסטוטלית של אבן רושד. הוא לימד מלומדים נוצריים עברית, ספרות ופילוסופיה יהודית. החשוב והמפורסם בין תלמידיו היה הפילוסוף האיטלקי ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, מראשי ההומניזם ואביה של הקבלה הנוצרית. דלמדיגו נרדף על פתיחותו הפילוסופית והתאולוגית, וכן על התקפותיו כנגד הקבלה, מידי המהגרים היהודים שהגיעו לאיטליה מאשכנז. אחד מברי הפלוגתא שלו היה הרב יהודה הלוי (מהר"י) מינץ.
אחד מצאצאי משפחתו המפורסמים של דלמדיגו היה היש"ר מקנדיה. הלה חיבר ספר בשם "מצרף לחכמה" אשר משיב על טענותיו ופקפוקיו של אליהו דלמדיגו על תורת הקבלה ומשבח אותה. אמנם יש סוברים כי הטענות ב"מצרף לחכמה" נגד טענות "בחינת הדת" חלשות בכוונה תחילה מהמחבר, ושגם יחסו שלו לקבלה היה מסויג. לפי דעה זו חיבורו של הספר בעצם רק שימש עילה להפצתו והפצת איגרת ר' שאול אשכנזי המצורפת לו, שאילולא הפרסום שהעניק להם ספר מצרף לחכמה כבר נשכחו ואבדו. ולחיזוק טענה זו מועלית ההשוואה לספר הוויכוח על שיטת קופרניקוס שחיבר גלילאו, שאצלו יש"ר מקנדיה למד, שכביכול התיימר לסתור אותה בראיות אורתודוקסיות של אריסטו ושל הכנסייה הקתולית.
ספרו של דלמדיגו "בחינת הדת" זכה לההדרה וביאור בתקופתה של תנועת ההשכלה היהודית המודרנית (על ידי יצחק שמואל רג'יו), ששאפה להבליט את הפילוסופיה היהודית הרציונלית של ימי הביניים ואת הביקורת כנגד הקבלה וכנגד האותנטיות של ספר הזוהר. בשנים האחרונות זכה חיבורו של דלמדיגו למהדורה ביקורתית ומבוארת של יעקב יהושע רוס, בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.
דלמדיגו חיבר ספרים נוספים שנדפסו בלשון רומי - ביניהם: ספר 'אחדות השכל', ספר 'מניע ראשון' וספר 'מהות המציאות', ביאורים על אבן רושד ועוד. אך מבין כל חיבוריו לא נתפרסם אלא ספר בחינת הדת.
תורנדייק
כח סוס
המוזיאון המצרי (ברלין)
המוזיאון המצרי (בגרמנית: Ägyptisches Museum und Papyrussammlung; "המוזיאון המצרי ואוסף הפפירוסים") הוא אחד האוספים החשובים והגדולים בעולם של יצירות האמנות והמוצגים הארכאולוגיים ממצרים העתיקה.
היסטוריה.
מקורו של מוזיאון זה באוספיהם של מלכי פרוסיה. אלכסנדר פון הומבולדט הציע למלכי פרוסיה להקים מוזיאון מצרי, ובהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי הובאו לברלין בשנת 1828 ראשוני המוצגים ממצרים העתיקה. הידוע ביצירות המוצגות במוזיאון הוא פסל ראשה של נפרטיטי שהשתמרו הצבעים המעטרים אותו. עוד מוצגים במוזיאון ממצאים רבים מבירתו של אחנתון באל עמרנה. על מנהליו השונים נמנה גם האגיפטולוג אדולף ארמן שמונה לתפקידו בשנת 1885.
אוסף זה הוצג לראשונה במוזיאון החדש באי המוזיאונים שבמרכז ברלין. לאחר מלחמת העולם השנייה והרס המוזיאונים באי המוזיאונים, הועבר האוסף והוצג בארמון שרלוטנבורג. בשנת 2005 הועבר האוסף למוזיאון הישן שהסתיים שיפוצו. כיום האוסף מוצג שוב במוזיאון החדש לאחר ששיקומו של המבנה הסתיים.
חמישיית ג'קסון
ברנרדו או'היגינס