בשנת 1922 נסע לאסיה. הוא דיווח על יפן והודו, שם סיקר גם את ג'ווהרלל נהרו, מוהנדס קרמצ'נד גנדי ורבינדרנת טאגור. משנת 1922 מאמריו החלו להתפרסם כספרים באמצעות הנרי ברו, העורך הספרותי של "לה פטיט פריזיין". לונדר החל אז לפרסם תחקירים עיתונאיים. בשנת 1923 נסע למושבת העונשין קאיין בגיאנה הצרפתית. לונדר את תיאור הזוועות שראה במקום, וכתבותיו הניבו תגובות בדעת הקהל ובממסד. בין השאר גינה את "ההכפלה", כשאדם נידון לחמש עד שבע שנות עבודת כפייה, לאחר השלמת העונש, עליו להישאר בגיאנה במשך אותו מספר שנים. אם העונש הוא יותר משבע שנים, עליו להישאר שם למשך שארית שנותיו.
בשנת 1924 הוא חקר עבודות כפייה שנכפו על אסירים בצפון אפריקה. הוא החל גם לסקר את הטור דה פראנס, וראה בו מאמץ פיזי חסר רחמים ובלתי נסבל, וכינה אותו "טור הסבל".
הנושא הבא שלו היה חקירות מוסדות לחולי נפש. הוא חשף את השימוש לרעה בתרופות אנטי-פסיכוטיות, את הזוהמה וחוסר המזון, והזכיר לקוראים כי "חובתנו היא לא להיפטר מהמשוגעים, אלא להיפטר מהטירופים מהטירוף שלהם".
בשנת 1928, הוא נסע לסנגל ולקונגו הצרפתית, וגילה כי הקמת רשת הרכבות וניצול משאבי היערות גורמים למוות בקרב העובדים האפריקאים. בספרו "ארץ ההובנה" שפורסם בעקבות המסע כתב: . הוא סיים בביקורת על מדיניות צרפת באפריקה, שאותה השווה באופן שלילי, עם הקולוניאליזם הבריטי והבלגי. בפתיח הספר התייחס גם באופן כללי למקצוע העיתונות:
בשנת 1929, בזמן שהאנטישמיות באירופה געתה, הוא נסע לארץ ישראל. הוא פגש את הקהילה היהודית והכריז שהוא בעד הקמת מדינה יהודית, אך חשש שלא תוכל להתקיים בשלום עם הרוב הערבי. בעקבות הביקור פרסם את ספרו "היהודי הנודד חזר הביתה" (Le Juif errant est arrivé) וכתב: "חוסר האיזון הדמוגרפי יביא לימים קשים קדימה: יש 700,000 ערבים לעומת 150,000 יהודים".
לאחר מכן הוא נסע לבלקן כדי לחקור את פעולות הטרור של הארגון המהפכני הפנים-מקדוני.
לונדר נהרג בשריפה בספינת הנוסעים ​​שהובילה אותו מסין חזרה לצרפת ב-16 במאי 1932. נראה שהוא גילה שערורייה - "זה היה עניין של סמים, נשק, של התערבות בולשביקים בענייני סין...לא ברור אם זו הייתה הצתה או תאונה", כתב הביוגרף שלו פייר אסולין.
פרס אלבר לונדר.
לאחר מותו החליטה בתו פלוריז מרטינט-לונדר ליצור פרס לזכרו. החל משנת 1933, פרס אלברט לונדון מוענק מדי שנה ב-16 במאי, לעיתונאי צעיר מתחת לגיל ארבעים.
פלוריז מרטינט-לונדר נפטרה בשנת 1975. פרס אלברט לונדון מנוהל על ידי איגוד פרס אלברט לונדר, המורכב מהזוכים מהשנים הקודמות. הפרס מוענק על ידי חבר שופטים המונה 19 עיתונאים וזוכים מהשנים הקודמות. בשנת 1985, בהשפעתו של הבמאי אנרי דה טורן, נוצר פרס לסרט תיעודי. בשנת 2017 נוצר פרס עבור "ספר התחקיר הטוב ביותר".
מתיאס קבורק
מתיאס קבורק (בגרמנית: Matthias Kaburek; 9 בפברואר 1911 – 17 בפברואר 1976) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה.
קבורק נולד ב-9 בפברואר 1911 בווינה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית של אז. בשנת 1928 התחיל את הקריירה בראפיד וינה כשהוא בן 17, ובעונתו הראשונה זכה עימה באליפות והגיעה לגמר הגביע האוסטרי בו כבש בהפסד 3–2 נגד פירסט וינה. עונה אחר כך ב-1929/30 קבורק זכה שוב פעם באליפות ואף בגביע מיטרופה שרוב חבריו למועדון הפסידו שלוש שנים קודם לכן בגמר. ראפיד ניצחה 0–2 במשחק הגמר הראשון נגד ספרטה פראג ובמשחק השני הפסידו 3–2 כשהוא כובש אחד מהשניים. ראפיד זכתה בתואר עם הפרש שערים טוב יותר בסיכום שני המשחקים.
בעונת 1934/35 קבורק זכה בתואר האליפות השלישי שלו ובנוסף לכך היה למלך השערים בליגה עם 27 שערים. בשנת 1936 עבר לצרפת ושיחק במץ. הוא כבש בה 15 שערים ב-18 משחקים בליגה אך הושאל לדו באביו דה לונגווי האמריקנית בה לא צלח. ביוני 1939 שב קבורק לקדנציה שנייה בראפיד בה זכה בשתי אליפויות נוספות וגם באליפות גרמניה בשנת 1941. עם התקדמותה של מלחמת העולם השנייה המעיט לשחק ולאחר סיומה עבד כמאמן בזברויובקה ברנו בשנת 1947.
במדי נבחרת אוסטריה היה חלק מ"נבחרת הפלא" שלה בשנות ה-30 של המאה ה-20 אך המעיט לשחק. במונדיאל 1934 לא שיחק כלל עקב כך שמתיאס סינדלר המצוין תפס את מקומו. קבורק כבש את שני שעריו בשני משחקים נגד שווייץ.
הוא נפטר ב-17 בפברואר 1976 בגיל 65 בווינה, ונקבר בבית הקברות המרכזי בעיר.
פאלם ספרינגס (פירושונים)
פאלם ספרינגס (קליפורניה)
נמרוד קרביצקי
נמרוד קרביצקי (נולד ב-29 בנובמבר 1998) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי, סגן אלוף אירופה במשקלים אולימפיים (סרייבו 2020) , וזוכה מדליית ארד באליפויות אירופה במשקלים אולימפיים בדבלין (2019) ובמנצ'סטר (2022) במשקל של עד 68 ק"ג.
ביוגרפיה.
קרביצקי גדל באשדוד. הוא למד במקיף ז' "הקריה" באשדוד. מתאמן במועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שברמלה, בהדרכתו של יחיעם שרעבי.
מדליית ארד באליפות אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בדבלין, אירלנד ב-29 בנובמבר 2019 זכה קרביצקי במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 68 ק"ג לאחר שניצח את ולנטינו מגולני מאיטליה (2:29), את סרגי ודיסיאן מארמניה (19:28) ובשלב רבע הגמר את ויאצ'יסלב מינין מרוסיה (13:27). בשלב חצי הגמר הוא הפסיד למיטקו דזרודזב מבולגריה המדורג חמישי בעולם (34:30).
סגן אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בסרייבו, בוסניה והרצגובינה ב-10 בדצמבר 2020 זכה קרביצקי במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 68 ק"ג לאחר שניצח את תיאו סזיזסינווסקי מפולין (10:30), את ג'קוב פוסדזי מפולין (1:24), את בלאן אנדרה ממולדובה בשלב רבע הגמר (2:18) ובשלב חצי הגמר את מרקוס קבלרו מספרד (7:14). בקרב על התואר הוא הפסיד לבראדלי סינדן מבריטניה (32:25), אלוף העולם המכהן.
בתחרות גביע העולם שנערכה במונטנגרו באוקטובר 2021, זכה קרביצקי במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 68 ק"ג.
מדליית ארד באליפות אירופה.
באליפות אירופה שנערכה במנצ'סטר ב-21 במאי 2022, קרביצקי התחרה בקטגוריית משקל של עד 68 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את יריבו הקפריסאי אבנגלוס חרלמבוס (3:24). בשמינית הגמר, קרביצקי ניצח את לאו גלסנוביץ הקרואטי (12:23). ברבע הגמר, ניצח קרביצקי את קונסטנטינוס חמלידיס מיוון (11:21). בחצי הגמר הפסיד לחאבייר פרס פולו הספרדי, שמדורג במקום השני ביבשת והשלישי בעולם, בתוצאה 20:4. על כן, הוא זכה במדליית הארד.
חיים אישיים.
מאז 2019 הוא בזוגיות עם לוחמת הטאקוונדו הישראלית אבישג סמברג, אלופת אירופה לשנת 2020 במשקל עד 49 ק"ג, זוכת מדליית הארד באולימפיאדת טוקיו (2020).
אחד על אחד (סדרת טלוויזיה)
אחד על אחד היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה שעלתה לשידור בערוץ כאן 11 ב-21 בדצמבר 2020. הסדרה בכיכובו של תומר קאפון, זכתה לשבחים רבים בקרב מבקרי הטלוויזיה באתרים השונים ולנתוני צפייה מרשימים.
הסדרה בת 10 הפרקים נכתבה ובוימה על ידי מתן יאיר.
תקציר העלילה.
מוטי, מורה בן 28, חווה שורה של אירועים שמשנים את חייו – אמו שהולכת לעולמה, אחיו שיורד מהארץ, אחותו שמתחתנת ועוברת לגור עם בעלה. הוא מרגיש שהתא המשפחתי שלו מתפרק וכדי להתמודד עם קשייו, הוא מתחיל לעסוק במתן שיעורים פרטיים ועוזר לנערים הן בלימודים והן בחיים עצמם ודרך כך הוא מקבל משמעות לחייו. בנוסף לשיעורים הפרטיים, מוטי מתחיל לעבוד בבית קפה, שם הוא פוגש את מעיין, צעירה לקראת נישואין, ומפתח איתה קשר רומנטי.
משפט קרנו (תרמודינמיקה)
משפט קרנו בתרמודינמיקה קובע חסם עליון לנצילות התאורטית של מנוע חום. המשפט קובע שבין כל מכונות החום שפועלות בין אמבט חם לאמבט קר, מכונת קרנו הפועלת בין שני המאגרים היא בעלת הנצילות המרבית, וערכה של נצילות מרבית זאת תלוי רק בטמפרטורות של המאגר החם והקר. נצילות זאת אינה תלויה בפרטים המדוקדקים של מחזור העבודה או בסוג המרכיב החומרי באמצעותו מתבצעת עבודה. המשפט פותח ב-1824 על ידי הפיזיקאי הצרפתי סאדי קרנו.
הנצילות המרבית היא היחס בין הפרש הטמפרטורות של המאגרים לטמפרטורה של המאגר החם, ומבוטאת במשוואה formula_1, כאשר "TC" ו-"TH" הן הטמפרטורות המוחלטות של המאגר הקר והחם, בהתאמה, והנצילות formula_2 מוגדרת להיות היחס בין העבודה המכנית שביצע המנוע לחום שנמסר מהמאגר החם.
משפט קרנו הוא מסקנה מן החוק השני של התרמודינמיקה. מבחינה היסטורית, המשפט פותח על סמך הקונספציה של תאוריית הקלוריק (השקפה שהייתה רווחת בתקופתו של קרנו), והקדים את ניסוח החוק השני.
הוכחה.
ההוכחה של משפט קרנו היא הוכחה על דרך השלילה: האסטרטגיה המרכזית שלה היא להראות שהנחת קיומה של מכונת חום היפותטית בעלת נצילות גבוהה מהחסם של קרנו מאפשרת לבנות מכונת חום מורכבת המזרימה חום ממאגר קר למאגר חם ללא התערבות אנרגטית חיצונית. באיור מופיעים שני מנועי חום מצומדים הפועלים בין שני מאגרים בטמפרטורות שונות. מנוע החום בעלת הנצילות הגבוהה יותר (formula_3) מניע מנוע חום עם נצילות נמוכה יותר (formula_4), ולמעשה גורם לאחרון לפעול כמשאבת חום. צמד המנועים לא מקבל שום אנרגיה ממקור חיצוני, ופועל לגמרי באמצעות האנרגיה המשתחררת כאשר חום מועבר מהמאגר החם לתוך המאגר הקר. אף על פי כן, אם מתקיים formula_5, אז זרימת החום השקולה תהיה אחורנית, כלומר מהמאגר הקר לחם ובניגוד לכיוון ההתרחשות הטבעי של תהליכים:
מצב שאינו אפשרי אודות לחוק השני של התרמודינמיקה.
תיאור הגדלים התרמודינמיים.