במרכז מחלקה לפיקוח תקציבי וארבעה צוותים רב-תחומיים, החוקרים סוגיות בנושאים שונים. חוקרי המרכז מנפיקים כ-300 דו"חות בשנה, שנערכים לפי בקשת הח"כים או ועדות הכנסת. המרכז עוסק גם במחקר בין-פרלמנטרי, במסגרת תפקידו כמשקיף במרכז המחקר והמידע של הפרלמנט האירופי (ECPRD).
המרכז למחקר ומידע (ממ&quot;מ)
בית האופנה
בית האופנה (באנגלית: Fashion House) היא טלנובלה אשר שודרה ברשת My Network TV האמריקנית ובארץ בערוצים סטאר וורלד וערוץ 3. הסדרה מגוללת את סיפורה של מריה ג'יאני, בעלת חברת אופנה מצליחה אשר עושה הכול כדי להרוס את יריבתה המושבעת סופיה בלקלי. חוץ מהן, העלילה מציגה תככים, מזימות, בגידות ושקרים בעולם האופנה.
פתחה (תקשורת)
תחנת הרכבת בת ים – יוספטל
תחנת הרכבת בת ים – יוספטל היא תחנת רכבת על מסילת תל אביב – פלשת. התחנה ממוקמת במחלף יוספטל הנמצא במפגש שבין רחוב יוספטל בבת ים וחולון לנתיבי איילון, ומכאן שמה. זמן הנסיעה מהתחנה לתחנת הרכבת תל אביב – השלום הוא כ-12 דקות.
היסטוריה.
בניית התחנה החלה בשנת 2006 במסגרת פרויקט הקמת הקו בין תל אביב למערב ראשון לציון. בתחילת 2008, עת הסתיימה בנייתה, הייתה התחנה הראשונה מבין התחנות החדשות שהוקמו על קו זה. לאחר סיום הבניה ניטש ויכוח בין הערים בת ים וחולון על שם העיר שיופיע בשם התחנה, ובמהלכו הוצנע שמה של בת ים על שלטיה. הסיבה לוויכוח היא שהתחנה ממוקמת בדיוק בגבול הערים, ומשמשת במידה שווה את תושביהן. בסופו של דבר שמה המקורי של התחנה "בת-ים יוספטל" נשאר על כנו ואילו שמה של חולון הופיע בשמן של תחנות אחרות בקו. בשנת 2009 הונחו מסילות בתחנה והיא נפתחה ב-25 בספטמבר 2011 יחד עם שאר תחנות קו תל אביב - ראשון לציון מערב שהושלם בינתיים. מאז פתיחתה התחנה זוכה להצלחה רבה והיא אחת התחנות המובילות מבחינת מספר הנוסעים שמשתמשים בה לאורך הקו, עם ממוצע של כ-70,000 עולים ויורדים בחודש.
בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
אדריכלות ומבנה.
התחנה תוכננה על ידי משרד האדריכלים "איזנברג שרמן אדריכלות" ובוצעה על ידי קבוצת מנרב. היא בנויה על שטח של 14,000 מטר רבוע וכוללת שני רציפי צד ואולם נוסעים עילי. לצורך חיפוי התחנה בוצע שימוש בקירות מסך שקופים וכן אריחי סיליקט אדמדמים אשר מבדלים אותה מסביבת הכביש האפורה, כך שעיצובה מנסה להיות "רגוע אך בעל נוכחות". בתחנת בת-ים יוספטל הוקם חניון לרכב דו-גלגלי בלבד ואין בה כלל חניה למכוניות, על אף שהיא ממוקמת באזור עירוני צפוף שבו מצוקת חניה, ועל אף הצפי לביקוש רב לשימוש בתחנה. עובדה זאת עוררה תרעומת בקרב תושבי הערים הסמוכות שתגובת הרשויות לה הייתה כי יש להגיע לתחנה בתחבורה ציבורית ואלה הרוצים להגיע ברכב יוכלו לחנות בתחנת קוממיות הנמצאת כשני קילומטר דרומית לה. לצורך נגישות נוחה לתחנה נבנה נתיב נוסף על גשר יוספטל המשמש לעצירת מספר קווי אוטובוס בסמוך לתחנה.
שירות הרכבות בתחנה.
זוהי תחנה ביניים בקו אשקלון - הרצליה. קו זה משרת את התחנות:
אשקלון, אשדוד – עד הלום, יבנה – מערב, ראשון לציון – משה דיין, בת ים – קוממיות, בת ים – יוספטל, חולון – וולפסון, צומת חולון, תל אביב – ההגנה, תל אביב – השלום, תל אביב – סבידור מרכז, תל אביב – אוניברסיטה, בני ברק – רמת החייל, פתח תקווה – קריית אריה, פתח תקווה – סגולה, ראש העין – צפון, כפר סבא – נורדאו, הוד השרון – סוקולוב, רעננה – דרום, רעננה – מערב והרצליה.
בשעות השיא עוצרות בתחנה שלוש רכבות בשעה בכל כיוון, כאשר שתיים מגיעות עד לאשקלון ואחת לראשון לציון משה דיין. בשעות השפל עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה בכל כיוון.
קווי אוטובוס העוברים בתחנה.
בקרבת התחנה עוברים שישה קווי אוטובוס עירוניים המשרתים את חולון, בת ים, אזור ובקעת אונו.
בנוסף עוברים שלושה קווים בינעירוניים לירושלים ומחנה בן עמי אשר אינם משמשים כקווי הזנה לתחנה ולהם מגבלות איסוף והורדה בתוך חולון ובת ים.
הקו הכחול
מארק סחיר
מארק סחיר או מארק בוסני (קרואטית, בוסנית, סרבית konvertibilna marka; סרבית קירילית конвертибилна марка) הוא המטבע של בוסניה והרצגובינה. כמו המארק הגרמני מחולק המארק הסחיר ל-100 פנינגה (feninga או фенинга).
המארק הסחיר אומץ בשנת 1995 לאחר הסכם דייטון והחליף את המטבעות השונים שנהגו במדינה עד אז (דינר בוסני, קונה קרואטית ודינר של הרפובליקה סרפסקה) ב-1998. שער המארק הסחיר הוצמד למארק הגרמני, ומאז שנת 2002, עת המארק הגרמני חדל להתקיים כמטבע סחיר, הוצמד שער המארק הסחיר לאירו ביחס של 1 אירו ל-1.95583 מארק סחיר, ומכאן שמו.
למעט השטר של 200 מארק סחיר, מנפיקות הפדרציה של בוסניה והרצגובינה והרפובליקה סרפסקה שטרות שונים בעיצובם אך כל השטרות סחירים בכל המדינה.
קו כחול
הקו הסגול
הקו הסגול הוא קו שביתת הנשק באורך כ-65 ק"מ מצפון לדרום ובאורך של 27 ק"מ ממערב למזרח בין ישראל וסוריה שנוצר בעקבות מלחמת ששת הימים. במהלך מלחמה זו כבשה ישראל כשני שלישים משטח רמת הגולן. קו הפסקת האש שנקבע לאחר המלחמה כונה "הקו הסגול", והוא כלל שטח של כ-1,260 קמ"ר בגולן, עד ממזרח לקוניטרה. במלחמת יום הכיפורים הצליח צבא סוריה לכבוש כמחצית מהשטח הנ"ל למשך ימים אחדים, אך כוחות צה"ל כבשו שטחים אלה בחזרה ביום הרביעי למלחמה והחל מהיום החמישי התקדמו וכבשו שטחים בעומק סוריה. ב-31 במאי 1974 נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. על-פי ההסכם חזרה ישראל ל"קו הסגול", למעט שטח של כ-25 קמ"ר שכולל את העיר קוניטרה, אשר חזר לשליטה אזרחית סורית. רצועה משטח סוריה הצמודה לקו הפסקת האש נקבעה כאזור חיץ בין הכוחות הישראלים לסורים, והיא נמצאת בשליטה צבאית של כוח בין-לאומי בחסות האו"ם המכונה אונדו"פ.
הקו הסגול קיבל את שמו משום שבהקמת מדינת ישראל שורטט קו זה בצבע סגול.
הקו הסגול במלחמת יום הכיפורים.
לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים בנתה ישראל מוצבים רבים לאורך הקו, סך הכל 117 נקודות מבוצרות, ביניהן גם 17 מוצבים. לפני המוצבים נחפרה תעלת נ"ט בעומק של חמישה מטרים שהייתה זרועה במוקשים רבים לאורכה. בצדו הישראלי של הגבול נבנו רמפות לטנקים ישראלים שהיו יכולים להתבצר במקום ולירות מטווח רחוק בכוחות הסוריים הפולשים.
במלחמה עצמה איישו חיילי חטיבת גולני את המוצבים שנבנו.
משגר דלק מוצק
קו סגול
משגר דלק נוזלי
פאנטום האופרה
פועל בנין (משחק מחשב)
דיברה תורה בלשון בני אדם
סתי (עיר)
המערכה במזרח התיכון
זלמאי חלילזאד
מוטנט
המועצה הלאומית לסווהילי
המועצה הלאומית לסווהילי (סווהילי Baraza la Kiswahili la Taifa, ובקיצור BAKITA) היא הרשות הטנזנית הרשמית האחראית על הפיקוח על שפת הסווהילי בטנזניה.
המועצה הלאומית לסווהילי הוקמה מכוח חוק בשנת 1967 ובין תפקידיה העיקריים:
בראש המועצה יושב ראש הממונה על ידי נשיא טנזניה לתקופה של שלוש שנים, הניתנת להארכה. יתר חברי המועצה ממונים מכל אזורי המדינה על ידי המשרד הממשלתי האחראי על נושאי תרבות בטנזניה למשך תקופת כהונה של שלוש שנים, הניתנת אף היא להארכה.
נבחרת ישראל הצעירה בכדורגל
רקטת דלק מוצק
יאנוש בן-גל
יאנוש בן גל
ברקים
רקטת דלק נוזלי
תסמונת האף הריק
הרטה ברלין
הרטה ברלין (בגרמנית: Hertha BSC - הרטה ברלינר שפורט קלוב - מועדון ספורט ברלינאי) היא קבוצת כדורגל גרמנית מהעיר ברלין, בירת גרמניה, המשחקת בבונדסליגה. הקבוצה לא נמנית בין הקבוצות המצליחות בליגה, אך הצליחה להעפיל מספר פעמים לליגת האלופות האירופית.
למרות היותה קבוצה צנועה יחסית, יש להרטה היסטוריה ייחודית, המשיקה לכמה מן האירועים המרכזיים של המאה ה-20.
היסטוריה.
1892 - 1933: השנים הראשונות.
המועדון הוקם בשנת 1892 בשם "בה-אף-צה (BFC) הרטה 92'" (ברלינר פוסבאל קלוב הרטה - מועדון כדורגל ברלינאי). השם "הרטה" נגזר משמה של נרטוס - אלת פוריות גרמאנית - וככל הידוע הוא ניתן למועדון על ידי אחד ממייסדיו, שנטל חלק בשיט על אוניית קיטור בשם זה. ארובת האונייה הייתה צבועה בפסים של כחול ולבן, צבעי חברת הספנות, וצבעים אלה אומצו כצבעי הקבוצה מאז ועד היום.
בשנותיה הראשונות נהנתה הקבוצה מהצלחה מסוימת, ששיאה היה זכייה באליפות העיר ברלין ב-1905. אלא שההצלחה על המגרש לא תורגמה להצלחה כלכלית, והמועדון נקלע לקשיים תקציביים. אי לכך, ב-1920, התאחד הרטה עם מועדון ברלינאי אחר בשם BSC - ברלינר שפורט קלוב - ומאז ידוע המועדון בשם המשולב.
הקבוצה המאוחדת נהנתה מהצלחה מסוימת במגרש, אך גם סבלה מאכזבות לא מעטות. בשנות ה-20 הגיעה לגמר אליפות גרמניה שש פעמים ברציפות, אך לא הצליחה לזכות בתואר. ב-1930 זכה המועדון באליפות המיוחלת, אך מיד לאחריה התפרק שוב לגורמיו, והרטה ברלין המשיכה לדרך עצמאית (אם כי עדיין בשם הרטה BSC). הדבר לא הפריע לה לזכות ב-1931 באליפות נוספת.
1933 - 1945: תקופת המשטר הנאצי.