האנדרטה ליום האדמה בסח'נין היא אנדרטה לזכר ההרוגים באירועי יום האדמה שהתרחשו ב-1976. האנדרטה תוכננה בשיתוף פעולה של גרשון קניספל ועבד עאבדי.
הקמת האנדרטה.
לאחר אירועי יום האדמה ב-1976, בהם נהרגו שישה מפגינים ערבים, הוקמה ועדה בכפרים בהם גרו ההרוגים במטרה למצוא דרך להנכיח את זכרם. הוועדה למען ההגנה על אדמות פלסטינים החליטה להקים אנדרטה בסח'נין שתנציח את ששת ההרוגים, שמתוכם שלושה היו תושבי העיר. הוועדה יצרה קשר עם עבד עאבדי, באותם ימים אמן צעיר מחיפה, שיקים את האנדרטה. עבדי חשש שבשל העבודה על האנדרטה ירדף על ידי השלטון ולכן פנה לפסל גרשון קניספל להצטרף אליו בהקמת האנדרטה. האמנים יצרו שתי אנדרטאות זה ליד זה. האנדרטה הקטנה יותר מבין השניים היא פסל של מחרשה ומולה עומדת האנדרטה המרכזית והמסיבית המתעסקת ביחסים בין האדם לאדמה. האנדרטה בנויה בצורת סרקופג ובארבע פאותיו תבליטים, בצד אחד אנשים מושיטים יד אל האדמה בצורות שונות ובצד אחר אנשים שרויים על האדמה הנראים ללא רוח חיים. האנדרטה ממוקמת בבית הקברות המוסלמי, אך אין עליה סממנים דתיים למעט המילה שהיד, שהפכה להיות גם מונח חילוני בלאומיות הערבית והפלסטינית. בקדמת האנדרטה מופיעים שמות ההרוגים, מתחת לאלו ציטוט מהקוראן "הם הקריבו את עצמם שנוכל לחיות.." המהווה שימוש חילוני-לאומי בפסוק מהקוראן. מאורעות יום האדמה והקמת האנדרטה היו הפעם ראשונה שהלאום הפלסטיני וחיבורו אל האדמה קיבלו ביטוי במרחב הציבורי.
סיפורה של אנדרטה: יום האדמה בסח'נין עבד עאבדי וגרשון קניספל.
ב-2006 הוצגה בחיפה וביפו תערוכה שמתחקה אחר הקמתה של האנדרטה בסח'נין ב-1976, והכילה אלמנטים מתכנון האנדרטה וביניהם המודל הראשוני, הדפסים וציורים ואלו לצד צילומים מסח'נין בהפגנות יום האדמה לאחר הקמת האנדרטה. התערוכה לוותה גם בטקסטים שהופיעו במארז דפוס שיצא לאור ב-1978, וכלל מאמרים של סמיח אל קאסם, גרשון קנספל, עבד עאבדי ויהושוע סובול. זה האחרון חזר למאמר שכתב חודש לפני יום האדמה ב-1976, בו ביקר את מדיניות ממשלת ישראל כלפי הפקעת הקרקעות ואת התקשורת הישראלית שהתעלמה מהנושא, "הטלוויזיה שלנו, המכסה כל ניפוח לחיים של חבר כנסת מסוים, לא מצאה לנכון לסקר בהרחבה או בצמצום את המתרחש בכפרים הערביים". הוא מתאר את ה"אזרח התמים" המובל על ידי ייצוג התקשורת ואינו מבין את גודל הפקעת הקרקעות ואת התסיסה המתרחשת בקרב הציבור הערבי כתגובה. וכך הוא סיים את דבריו: "טראגי הדבר, שמעשה יצירה משותף מעין זה בין יוצר ערבי ויוצר יהודי מוצא את ביטויו באנדרטה לזכרם של הקורבנות...מאז ראשיתו של הקונפליקט היו המטיפים להבנה ואחווה...וקולם היה קול קורא במדבר. ביום שאמונתם תהיה לנחלת הרוב- ישכון השלום וישרור הצדק בין עמינו".
השיבה לחיפה (סרט)
השיבה לחיפה הוא סרטו של הבמאי קאסם האוואל (kasem hawal), שיצא לאקרנים בשנת 1982 בהפקת סרטי אל-ארד. הסרט מבוסס על הנובלה "השיבה לחיפה" של ע'סאן כנפאני שיצאה לאור ב-1969.
רקע.
"השיבה לחיפה" היה ספרו האחרון של כנפאני והוא עוסק במפגש בין פליטים ערבים שחזרו לביתם שבחיפה לאחר מלחמת ששת הימים, ובין משפחה יהודית ניצולת שואה המתגוררת בביתם.
הסרט הופק במימון פלסטיני ונחשב לסרט הפלסטיני העלילתי הראשון, על אף שהבמאי קאסאם הוואל אינו פלסטיני אלא עיראקי. הסרט מומן כולו באמצעות תרומות שנאספו על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין. הסרט צולם בצפון לבנון במחוז טריפולי. שלושה חודשיים לפני תחילת הצילומים, ההפקה הפיצה קמפיין מודעות לגבי הסרט במחנה הפליטים נהר אל-בארד וב. הצילומים לסרט לוו בשיתוף פעולה נרחב בין כל תושבי האזור. בסצנת הפתיחה המתארת את הגירוש השתתפו כ-4000 ניצבים מכל הגילאים שהם תושבי האזור תוך כדי שהם מביאים עימם תלבושות ואביזרים: פלסטינים מהמחנות הביאו עימם בגדים ישנים מלפני הגירוש, אזרחים תרמו מכוניות ישנות ודייגים לבנונים תרמו את סירותיהם לצילומים.
תקציר העלילה.
סעיד וצפיה הם זוג פלסטינים שנאלצו לנטוש את ביתם ואת תינוקם, בן חמישה חודשים, בשכונת חליסה בחיפה במאורעות 1948. זוג מניצולי השואה נכנס לגור בביתם, והם מאמצים את התינוק ומגדלים אותו כיהודי. בשנת 1967, לאחר כיבוש הגדה המערבית במלחמת ששת הימים, מחליטים בני הזוג הפלסטינים לחזור לבקר בדירתם בחליסה ולבדוק מה עלה בגורל התינוק. בדירתם מקבלת את פניהם מרים, בעלת הבית החדשה. היא מקבלת את פניהם בלבביות ואף מבטיחה שהם יוכלו לפגוש את בנם, ח'לדון-דוב, ולאפשר לו לבחור עם מי לחיות: עם משפחתו הביולוגית או עם משפחתו המאמצת. כאשר ח'לדון-דוב מגיע לדירה, הוא מתעמת עם הוריו על כך שהפקירו אותו ואת ביתם ועל שלא נשאו נשק ונלחמו. במקביל לעלילה המרכזית מתקיימת עלילת משנה שבמרכזה עומד פארס אללבדה, שעזב את ביתו ביפו ב-1948. גם הוא חוזר לבקר בביתו הישן, ולהפתעתו הוא מגלה שמשפחה ערבית גרה בביתו, והיא שמרה על תמונתו של אחיו השאהיד בדר, וקראה לאחד הילדים על שמו.
הערכה.
בספר "מרחב ספרותי ערבי-עברי" פורסם מאמר של מחמוד כיאל אודות היצירה, והוא מציין שהיא מן החשובות שביצירות הפלסטיניות, והיא עוסקת במספר סוגיות המעסיקות את החברה הפלסטינית לאחר 1948. הסוגיה הראשונה היא "התבוסה" במלחמת העצמאות ואובדן הבית, נושא זה בא לידי ביטוי בעלילה בעימותים של סעיד עם בניו, ח'לדון-דוב וח'אלד, המאשימים את דור הוריהם בכניעה. הסוגיה השנייה היא המאבק על ארץ ישראל, הבאה לידי ביטוי בעלילה בדמותו של ח'לדון-דוב, ילדם הפלסטיני של ציפה וסעיד שגדל וחונך כיהודי במשפחה יהודית ומשרת בצה"ל. הסוגיה השלישית, המשתקפת מדמותו של אללבדה, דנה בקשר בין הפזורה הפלסטינית לבין אלו שנשארו לגור בתוך מדינת ישראל.
שי רביבו
שי רביבו (נולד ב-13 בדצמבר 1986) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר, אחיהם הצעיר של הכדורגלנים חיים רביבו ודוד רביבו.
קריירה.
רביבו התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-15 באפריל 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 3–0 נגד הפועל פתח תקווה. בינואר הושאל להפועל אשקלון מהליגה הלאומית עד לסיום העונה, בה רשם 5 הופעות בליגה ואף הגיע עמה לגמר גביע המדינה. לקראת עונת 2007/2008 חזר רביבו לסגל מ.ס. אשדוד ושותף במשחקי הקבוצה בגביע הטוטו, אך בינואר הושאל להפועל רמת גן עד לסיום העונה. ב-12 בינואר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–0 נגד הפועל רעננה. לקראת עונת 2008/2009 האריך רביבו את תקופת השאלתו בקבוצה לעונה נוספת, בה כבש ארבעה שערים ובסיומה העפילה הקבוצה לליגת העל אחרי 19 שנות היעדרות.
בתחילת עונת 2009/2010 חזר למ.ס. אשדוד, ושותף ב-24 משחקי ליגה. בעונת 2010/2011 לא שותף במשחקי הקבוצה, ובינואר 2011 שוחרר מהמועדון, וכעבור שבועיים חתם בהפועל תל אביב. ב-4 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-87 בניצחון 2–0 על הפועל פתח תקווה. במחזור האחרון לעונה זו ערך את הופעתו השנייה והאחרונה בהפועל תל אביב, כשפתח בהרכב בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה. לקראת עונת 2011/2012 חתם בהפועל חיפה, במדיה ערך שלוש הופעות בגביע הטוטו והופעה אחת בליגת העל, אך ב-15 בספטמבר 2011 חזר למ.ס. אשדוד, ועד תום העונה שותף בארבעה משחקי ליגה.
ב-20 בספטמבר 2012 חתם רביבו במכבי הרצליה מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שישה שערים ב-27 הופעות בעונת 2012/2013. ב-12 ביוני 2013 חתם בהפועל פתח תקווה. במדיה כבש חמישה שערים ב-35 הופעות, ובתום עונת 2013/2014 העפיל עמה לליגת העל. ב-5 בספטמבר 2014 חתם בהפועל אשקלון מליגה א'. רביבו סיים את העונה עם 17 שערים והיה מלך שערי הליגה ביחד עם סהר לוי מסקציה נס ציונה, והעפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית. בתחילת עונת 2015/2016 כבש רביבו תשעה שערים בליגה הלאומית, אך ב-20 בינואר 2016 חתם במכבי שעריים מליגה א'. רביבו הבקיע עשרה שערים במדי הקבוצה עד תום העונה, והעפיל עמה לליגה הלאומית. בעונת 2016/2017 נפצע מספר פעמים עד שבינואר 2017 גמר את העונה.
לאחר כמעט שנתיים שלא שיחק, ב-3 ביולי 2018 חתם רביבו בהפועל אדומים אשדוד, העולה החדשה לליגה א', במדיה הספיק לכבוש שער אחד בארבעה משחקים לפני שנפצע וסיים את העונה.
מחוץ למגרש.
בפברואר 2007 היה רביבו מעורב בתקרית דקירה ונשלח למעצר בית בן 5 ימים.
אלי בן מנחם
יצחק מאיר בן מנחם
נפתלי בן מנחם
נפתלי פריד
נפתלי אילון
א. אמיתי
רביב בן מנחם
יהודה בן נחום
יונתן בן נחום
עמוס בן אברהם
אריאלה בן אברהם
תנין מים מתוקים
Pseudomonas aeruginosa
Pseudomonas aeruginosa הוא חיידק גראם-שלילי, שיכול לגרום למחלות בצמחים, בבעלי חיים ובבני אדם. "P. aeruginosa" הוא פתוגן בעל עמידות רב-תרופתית המזוהה בשל מנגנוני העמידות לאנטיביוטיקה המשוכללים שלו, והמעורב במחלות קשות - הן בזיהומים נוזוקומיים בבתי החולים כדוגמת דלקת ריאות תלוית מנשם (VAP) והן בתסמונות אלח דם שונות.
"P. aeruginosa" נחשב לחיידק אופורטוניסט בזיהומים קשים המתרחשים במהלך מחלות קיימות - המשמעותיים שבהם הם סיסטיק פיברוזיס וכוויות חמורות. הוא נמצא באופן כללי בחולים בעלי כשל חיסוני, אך יכול לתקוף גם אנשים בעלי מערכת חיסון תקינה. הטיפול בזיהומים של "P. aeruginosa" אינו פשוט בגלל העמידות הגבוהה שלו לאנטיביוטיקה.
אדהזיה.