עם זאת, שלטונו של או'היגינס עורר ביקורת הולכת וגוברת. כך למשל, כוונתו להנהיג יתר דמוקרטיזציה בחיים הפוליטיים של צ'ילה, אשר אחד הצעדים שערך או'היגינס לקראתה היה ביטול של תוארי האצולה, נתקלה בביקורת עזה של בעלי האחוזות הגדולות. גורם מקומי אחר אשר התנגד לאו'היגינס הייתה הכנסייה הקתולית. כן איבד או'היגינס את תמיכת אנשי העסקים, כל זאת בעוד ממשלת צ'ילה פושטת את הרגל, דבר שאילץ את או'היגינס לבקש הלוואה בארצות הברית. לכך נוספו צעדים נוספים אשר או'היגינס נקט, כמו חוקה שנויה במחלוקת אשר הנהיג ב-1822, והגברת כוח הממשל המרכזי, אשר נתקלה בהתנגדות בפרובינציות. גם הוצאתו להורג של קאררה, האמורה לעיל, עוררה או הגבירה ביקורת כלפי שלטונו.
או'היגינס בגלות בפרו.
ב-28 בינואר 1823 או'היגינס הודח בהפיכה אשר בוצעה על ידי גורמים שמרניים בפוליטיקה הצ'יליאנית. החונטה החדשה השלטת הצהירה כי אין לה דבר נגד או'היגינס עצמו, והוא מונה למושל קונספסיון, משרה בה החזיק זמן קצר. ביולי הוא יצא לגלות אשר כפי שהעלה מהלך המאורעות, הייתה לבלי שוב, באוניית מלחמה בריטית אשר יעד הפלגתה היה אירלנד. בעת שעברה בפרו, סימון בוליבר שכנע את או'היגינס להפסיק את נסיעתו ולסייע לו במאבק לעצמאותה, אשר טרם הסתיים באותו שלב. עם זאת, בעת שהותו בפרו, או'היגינס לא השתתף בפועל בלחימה. ב-1842, הותר לאו'היגינס לחזור לצ'ילה, ואף הוחזרה לו דרגתו הצבאית. אולם, אף כי או'היגינס החל בהכנות לחזור, מצב בריאותו מנע זאת ממנו. עקב בעיות בליבו, או'היגינס נפטר בלימה בשנת 1842, כעשרים שנה לאחר שעזב את צ'ילה.
הנצחה.
על שמו קרויים מחוז ליברטדור חנרל ברנרדו או'היגינס והפארק הלאומי ברנרדו או'היגינס שבדרום צ'ילה.
קישורים חיצוניים.
online (מאמר אודות צבא האנדים באנגלית)
אפרים רייך
אפרים רייך (נולד ב-1962) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי חרדי, חסיד צאנז, מייסד ומנהל את האגודה "לב נשבר".יו"ר קבוצת אימג'סטור מערכות בע"מ.
ביוגרפיה.
רייך נולד בישראל כבן שמיני מתוך שנים עשר, לשמואל רייך מחסידות צאנז. בגיל 16 וחצי הוא נשלח ללמוד ב"מתיבתא צאנז" ביוניון סיטי שבניו ג'רזי אצל האדמו"ר יקותיאל יהודה הלברשטאם ולאחר כשנה וחצי החל בתפקיד שמשו ומזכירו של הרב. נישא לנחמה, ועבר לגור עם משפחתה במונטריאול שבקנדה, שם הוא נכנס לעסקי האלקטרוניקה. לאחר כמה שנים עברו הזוג, יחד עם ששת ילדיהם, לגור בסאו פאולו שבברזיל. שם, בנוסף לתחום האלקטרוניקה, הוא בנה מפעלים בתחום הרפואה. בשנת 1999 הוא עלה ישראל עם משפחתו והשתקע בקריית הבעש"ט שבפתח תקווה.
בישראל עבד רייך כמנכ"ל חברת ITTI שעסקה בהעברת פלט מחשב למיקרופילם. בשנת 2000 רכש רייך את חברת אימג'סטור, העוסקת בסריקת מסמכים ואחסונם במיקרופילם ובקובצי מחשב, ייעל אותה והגדיל אותה מ-19 עובדים לכ-300 עובדים בשנת 2005. בין השאר זכתה החברה במכרז הסריקה של ממשלת ישראל. במפעלים שלו, שאחד מהם ממוקם במודיעין עלית, מועסקות בעיקר נשים חרדיות, במטרה להקטין את היקף האבטלה במגזר החרדי. הנשים מקבלות לפחות 5% יותר משכר המינימום.
רייך ייסד את אגודת "לב נשבר", העוסקת בסיוע לחולי נפש בחברה החרדית.
לרייך עשרה ילדים והוא גידל בביתו לאורך השנים מעל 25 ילדים נוספים שהיו יתומים או חסרי בית, חלקם לתקופות קצרות וחלקם לתקופות ארוכות.
אוטרקיזם
נורי
נוֹרִי, (ביפנית: Nori ,海苔) הוא שם כולל למספר אצות ראויות למאכל ממערכת האדומיות, כאשר הסוגים פ' יזונסיס ופ' טנרה הם הבולטים מביניהם. המונח נורי מתייחס גם לשאר מוצרי אוכל המיוצרים מ"ירקות הים" הללו. בתהליך הייצור נגרסים חומרי הגלם ומיובשים בתלייה, בדומה לתהליך יצירת נייר וכך מתקבל דף אצות שנקרא נורי. יפן, קוריאה וסין הן היצרניות המובילות של המוצר ושווי ייצורן מוערך ב-2 מיליארד דולר בשנה.
היסטוריה.
במקור, המונח נורי היווה שם כולל למספר סוגי אצות כולל היג'יקי. אחד התיעודים העתיקים של הנורי מוערך לסביבות המאה ה-8. במקור, נורי יוצר כממרח ודף הנורי הומצא ברובע הבילויים הישן של טוקיו, אסקוסה, בתקופת אדו על פי השיטה של ייצור דפים יפניים. פירוש השם נורי ביפנית הוא דבק והסברה הרווחת היא שצמחים אלה שימשו גם להדבקת פריטים.
תהליך הייצור.
התהליך המודרני של ייצור דפי הנורי מתבסס על שיטות מתקדמות ביותר בתחום החקלאות. הביולוגיה של האצות, מורכבת ככל שתהיה, מובנת היטב ועל מידע זה מתבסס תהליך היצור כולו. הגידול נעשה בים, כשהאצות גדלות על רשתות הצפות על פני המים, וחקלאים מטפלים בהן מתוך סירות. הצמחים גדלים במהירות ותוך 45 ימים מתאריך הזריעה ניתן לקצור אותם. הקציר והעיבוד מתבצעים על ידי מכונות חכמות השומרות על התהליך אותנטי, מייעלות ומזרזות את העבודה. המוצר הסופי הוא נייר דק, כהה ויבש בגודל משוער של 18 על 23 ס"מ ובמשקל של 3 גרם.
נורי משמש בעיקר לעטיפת גלילי הסושי והאוניגירי, מלבד זה הוא משמש גם כמוסיף טעם למרקים ותבשילי אטריות.
אנתיפאדת אל-אקצא
גדי שמשון
גדי שמשון (נולד ב-16 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי עורך ומומחה ישראלי בתחום האינטרנט.
ביוגרפיה.
שמשון נולד בקריית גת ועסק בצילום מנעוריו. כשהשתחרר מצה"ל למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ובבית צבי ולמד בתוכנית המולטימדיה של מרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 1988 זכה תסריט שכתב במקום הראשון בתחרות של המכון הישראלי לקולנוע והוא ביים לפיו את הסרט "מקום זמני". באותה תקופה החל שמשון בפנייה לתחום התקשורת והחל לעבוד ככתב ועורך בכלי תקשורת מקומיים ביניהם "צומת השרון" ו"תל אביב".
בינואר 1997, כפרויקט במסגרת לימודיו, העלה לרשת מגזין בשם "מוניטור", הנחשב למגזין האינטרנט העברי הראשון. המגזין נסגר בסוף אותה שנה לאחר שנכשל הניסיון למכור אותו ל"ידיעות אחרונות".
שמשון הצטרף לפורטל "וואלה!" והיה לעורך הראשון של האתר. בשנת 1999 הוביל את צוות הקמה של פורטל "נענע" ושימש עורכו הראשי במשך כשנתיים.
במשך השנים דבק בו הכינוי "הסבא של האינטרנט", עקב עיסוקיו הרבים בתחום האינטרנט ותפקידיו באתרים ראשיים (נענע, וואלה!, מוניטור). במסגרת תפקידו כעורך "נענע", כתב טור שבועי תחת המדור "הזקן והלינק", באווירת הכינוי שזכה לו.
לאורך השנים כתב וערך במגזינים ועיתונים רבים, ביניהם: בלייזר, הארץ, חדשות, גלובס, העיר, ynet, עכבר העיר, PC מגזין, מעריב, אותות ועוד.
שמשון שימש כדירקטור בחברת "תפוז אנשים" במשך שלוש שנים וחצי, במקביל לעבודתו כיועץ לחברות בתחום האינטרנט. בסוף 2008 הקים שמשון את "פ.צ. בלוגים", המפעילה חמישה בלוגים ישראליים מוכרים תחת חסות של חברת הסלולר אורנג'.
בשנים 2011- 2014 שימש שמשון כמנהל המדיה הדיגיטלית של הסוכנות היהודית.
ב-2015 הקים שמשון את "אלף אלף דיגיטל", סוכנות לשיווק תוכן דיגיטלי.
מודל אייזינג
סמל טקסס
חותם מדינת טקסס (באנגלית: The Seal of the State of Texas) אומץ כחלק מחוקת מדינת טקסס בשנת 1845, והתבסס על חותם רפובליקת טקסס, שאומץ ב-25 בינואר 1839. חוקת 1845 קובעת כי "יהיה חותם למדינה, אשר יישמר על ידי המושל וישמש אותו באופן רשמי. החותם האמור יהא כוכב מחומש, המוקף בעלי עץ זית ועץ אלון, והמילים 'מדינת טקסס.'". העיצוב הרשמי, שצויר על ידי חואן וגה, אומץ בשנת 1991 על ידי מזכיר המדינה של טקסס ג'ון האנה והמושלת אן ריצ'רדס.
עיצוב הסמל.
צידו הקדמי של הסמל.
עיצוב צידו הקדמי של הסמל עונה להגדרות שנקבעו בחוקת מדינת טקסס ב-1839 וכולל כוכב מחומש המוקף בעיגול המורכב משני ענפים - אחד של עץ זית והשני של עץ אלון. ענף עץ זית, שניתן לזהותו בכך שנושא עליו מספר זיתים שחורים, נמצא בצידו הימני של הסמל, מסמל שלום בעוד שענף עץ האלון, שניתן לזהותו בכך שנושא עליו בלוטים, נמצא בצידו השמאלי של הסמל, מסמל עוצמה.
צידו האחורי של הסמל.
העיצוב לצדו האחורי של החותם אומץ במקור בשנת 1961 כגרסה מפורטת ומקושטת יותר לסמל המדינה ודומה יותר לסמלי מדינות המונהגים באמריקה הלטינית. החוק שבו אומץ הסמל רשמית היה חריג בכך שלא כלל מלל בחוק אלא רק את תמונתו של הסמל, רק בשנת 1991 חוקק חוק רשמי המגדיר במלל את עיצוב הסמל:
הסמל בחלקו האחורי מציג את ההיסטוריה של מדינת טקסס והרוח של המדינה. המגן המרכיב את הסמל כולל ציורים המתארים שלושה אירועים מרכזיים בעצמאותה של טקסס:
את המגן מקיפים ששת הדגלים של המדינות שבשלב כלשהו שלטו בטריטוריה בה קיימת מדינת טקסס. הדגלים מסודרים לעמודה שמאלית, בה האימפריות ששלטו בטקסס, והעמודה הימניה, בה המדינות העצמאיות שטקסס הייתה חלק מהן. שתי העמודות מסודרות לפי סדר כרונולוגי. במקור הופיע בסמל דגל הקרב של מדינת טנסי כיצוג לקונפדרציה של מדינות הדרום, ובמסגרת חקיקת החוק ב-1991, הוחלף הדגל בדגל הלאומי הראשון, "דגל הכוכבים והקורות".
היסטוריה.
סמל טקסס שונה 5 פעמים מאז עצמאותה של טקסס ב-1836. סמלה המקורי, שאומץ על ידי קונגרס רפובליקת טקסס ב-10 בדצמבר 1836 בחוק שקבע כי "בעתיד סמלה הלאומי של הרפובליקה יכלול כוכב בודד, עם המילים 'רפובליקת טקסס' בצורה מעוגלת בראש הסמל, שגם הוא יהיה עגול. אחרי שהתעכב סיפוחה של הרפובליקה לארצות הברית שינה הקונגרס השלישי של הרפובליקה את עיצוב הסמל ויצר את סמל האצילות של הרפובליקה ב-1839. והוסיף את ההגדרה כי צבע הרקע של הסמל יהיה בצבע תכלת. לאחר הצטרפותה של טקסס לאיחוד ב-1845, אימצה המדינה החדשה את ניסוח עיצוב הסמל לחוקתה, עם שינוי המדינה "רפובליקה" ל"מדינה". במהלך קיומה של המידנ ההיו גרסאות עצמאיות שונות ורבות לסמל של המדינה עד שהוסדר רשמית בחוק ב-1992.
סמלי מחוזות.