כשמורגיין בת 11 וארתור בן 6, מתרחש ניסיון התנקשות בארתור. דודתם, אחותה של איגריין, הכוהנת הגדולה ויוויאן, מגיעה לקרלאון ומייעצת לאותר לשלוח את ארתור הרחק משם, לטובתו. אותר מסכים, וגם מתיר לוויוויאן לקחת את מורגיין לאבלון, שם היא עוברת הכשרה ככוהנת של האלה האם. במהלך תקופה זו, מורגיין נהיית מודעת למתח הגואה בין הדת הפגנית הישנה והנצרות החדשה. כעבור שבע שנות אימונים, מורגיין נחנכת ככוהנת של האם, וויוויאן מתחילה לטפח אותה לקחת את מקומה כגבירה הבאה של אבלון.
כמה חודשים לאחר מכן, מורגיין ניתנת בטקס פוריות למלך העליון העתידי של בריטניה. האיחוד שלהם לא נועד להיות אישי, אלא חתונה סמלית בין המלך לעתיד וארצו, שעל הגנתה הוא אמון. למחרת בבוקר, מורגיין וארתור מזהים אחד את השנייה, ומזועזעים כשמבינים מה הם עשו. כעבור חודשיים, מורגיין הרוסה כשהיא מגלה כי היא בהריון.
אחרי שאותר נהרג בקרב נגד הסקסונים הפולשים, ארתור טוען לכס המלכות של בריטניה, למרות הספקות לגבי הלגיטימיות שלו. מכיוון שעכשיו זו אחריותו של ארתור להגן על בריטניה מפני הסקסונים, ויוויאן מורה למורגיין ליצור לו נדן קסום שימנע ממנו אובדן דם, והיא נותנת לו גם את החרב הקדושה, אקסקליבר. בכוחות המשולבים של אבלון וקרלאון, ארתור מביס את הפולשים.
ככל שהעובר ברחמה גדל, כך גם גוברים אצל מורגיין רגשות הכעס והבגידה שהיא רוחשת לוויוויאן, אשר לתפיסתה רימתה אותה בכוונה להרות מאחיה למחצה. היא עוזבת את אבלון ומגיעה לחצר המלוכה של דודתה מורגייז, מלכת לותיאן, שם היא יולדת את בנה, וקוראת לו גווידאון. בעידודו של בעלה, לוט, ומתוך שאיפותיה היא, מורגייז מערימה על מורגיין כדי שזו תסכים שהיא תגדל את בנה. מורגייז נאלצת לברוח מהצעות מיניות לא רצויות מצד לוט, וחוזרת לחצרו של ארתור כחלק מפמלייתה של המלכה, גוונהויבר. היא לא רואה שוב את גווידאון עד בגרותו.
כאשר גווניפאר לא מצליחה להרות ולהעניק לארתור יורש, היא משוכנעת שאלוהים מעניש אותה על חטאיה. והגדולים מביניהם, לאמונתה, הם כישלונה לשכנע את ארתור להוציא מן החוק את הדתות הפגניות בבריטניה, וכן אהבתה האסורה ללנסלט, בן דודו של ארתור, ואבירו הטוב ביותר. למרות שלנסלט מחזיר אהבה לגווניפאר, הוא גם חברו הטוב ביותר של ארתור ואיש של כבוד. המצב גורם סבל רב לשניהם.
ערב הקרב המכריע נגד הסקסונים, גווניפאר מבקשת מארתור לשים בצד את דגל פנדרגון של אביו, ולהחליפו בדגל הנצרות שלה. ככל שהקנאות הדתית שלה גוברת, היחסים בין אבלון וקמלוט נהיים יותר ויותר מתוחים. ועדיין, מתוך הייאוש שלה מחוסר יכולתה להרות, היא מבקשת את עזרתה של מורגיין, ואף מאיימת שתנהל רומן כדי להיכנס להריון. בניסיון למנוע זאת, מורגיין מגלה לגווניפאר שארתור אינו עקר, ושכבר יש לו בן, למרות שהוא אינו מודע לכך.
לאחר הקרב, ארתור מעביר את חצר המלוכה לקמלוט, אשר יותר מוגנת מקרלאון. מורגיין, המבקשת לשחרר את לנסלט וגווניפאר מכבלי אהבתם האסורה, מסדרת שלנסלט ינשא לבת דודה של גווניפאר, איליין, דרך כישוף שהיא מטילה, הגורם ללנסלט לחשוב שאיליין היא המלכה. איליין יולדת עמו בן, גלהאד, ובת, נימואה. גלהאד נשאר בקמלוט כדי להפוך בעתיד לאביר, ואת נימואה שולחים לאבלון, להתחנך בדרכי האלה. זמן מה לאחר מכן, במהלך ויכוח סוער עם ארתור על היעדר יורש, גווניפאר מגלה את סודה של מורגיין, ומספרת לארתור שיש לו בן. ארתור מזמן את מורגיין ומאלץ אותה לספר לו את האמת. גווניפאר משתכנעת שאין יורש עצר כי אלוהים מעניש את ארתור על היחסים עם אחותו, אפילו שאלה התקיימו מתוך אי-ידיעה. היא משכנעת את ארתור להתוודות בפני פטריציוס, הבישוף, שמטיל עליו כפרה נוקשה. לאחר מכן, ארתור וגווניפאר מחליטים להפטר ממורגיין באמצעות שידוך ליוריאנס, מלך ויילס הזקן, הרחק מקמלוט, במקום שתינשא למיועד המקורי שלה, בנו הצעיר אקולון, כהן דרואידי ולוחם צעיר. ארתור משתוקק לפגוש את בנו גווידאון ואולי להביא אותו לחיות בקמלוט, אבל כל פעם שהוא מעלה את הנושא, גווניפאר מסרבת לדבר על זה.
מורגיין נישאת ליוריאנס ועוברת לוויילס, אבל תוך זמן קצר מתחילה רומן עם אקולון. ה"עתיקים" - האוכלוסייה המקומית אשר חיה בין הגבעות ושומרת את המסורת הפגנית - מחשיבים את מורגיין ואקולון למלכתם ומלכם. יוריאנס אינו חושד בדבר, אבל אחיו הבכור של אקולון, אבלוך, קולט את המתרחש, ומנסה לסחוט ממורגיין סקס באיומים. מורגיין שולחת אותו לציד חזירים, ודרך כישוף, חזיר בר הורג אותו. מורגיין מספרת לאקולון, שהוא עכשיו יורש העצר, על טקס הקדושה שהיא עשתה עם ארתור שנים לפני. היא משכנעת אותו כי חובה עליהם לקחת חזרה את הממלכה מארתור והנוצרים, ולהחזיר אותה לשליטתה של אבלון. ניסיון ההפיכה נכשל, וארתור הורג את אקולון בקרב יחיד. בזמן שיוריאנס מנסה להתאושש מאובדן שני בניו ברצף, מורגיין עוזבת את ויילס לנצח. מורגיין בינתיים לוקחת את הנדן הקסום שהגן על ארתור מפני פציעות.
גווידאון, שבינתיים התבגר, מגיע לחצר המלוכה הסקסוני כדי ללמוד את אומנויות המלחמה הרחק מארתור. הסקסונים, אשר מתרשמים מחוכמתו, מכנים אותו "מורדרד" ("עצת רשע"). כעבור מספר שנים, בחגיגות הפנטקוסט, הוא מציג את עצמו בקמלוט כבנה של המלכה מורגיין וכבן חסותה של מורגייז. כדי להרוויח תואר אבירות, גווידאון מציב ללנסלט אתגר קרב, ובמהלך הטורניר, הם מתחילים להילחם ברצינות. גווניפאר, החוששת לשלומו של מורדרד, אותו למדה לחבב, משכנעת את ארתור להפסיק את המשחק. לנסלט מסדר למורדרד מקום כאביר השולחן העגול.
במהלך כל השנים האלה, הקונפליקט בין הדרכים הישנות לנצרות החדשה מתעצם, ומורגיין ממשיכה לעמוד בקו התפר ביניהם. היא מאשימה את ארתור - שכביכול נועד להיות המושיע של הדרכים העתיקות - בכך שהוא מחליף אותם בנצרות שלו. כשהוא מתכחש, מורגיין מסדרת דרך עולם הקסמים שהחרב אקסקליבר - הסמל האולטימטיבי של אבלון, אותו ארתור הפך לסמל צלב נוצרי - יילקח ממנו, ויוחלף בזיוף. ובעוד שבתחילת הסיפור, המרלין היה חלק מהנבואות על הצלת המסורת הפגנית מפני הנצרות הלוחמנית, בסופו, מורגיין מוצאת את עצמה בקונפליקט עם המרלין הבא, קווין, ובהתנגדות לתכסיסיו. כשקווין מסדר שהגביע הקדוש וחפצים קסומים אחרים יובאו מאבלון לקמלוט - מתוך האמונה שעליהם להיות בעולם האדם ולא בממלכות קסומות - מורגיין פועלת נגדו, וקוראת לאלה לעזור לה - כולם מרגישים את עוצמתה, וכשהזעזוע מסתיים, כל החפצים הקסומים נעלמים מעולם האדם. בעיני הכוהנות של אבלון, המרלין עכשיו הפך לבוגד, וכתוצאה, נימואה יוצאת אחריו, ובדרכי פיתוי, מחזירה אותו לאבלון להיענש. אך היא מתאהבת בו, וכשמוציאות אותו להורג היא מתאבדת, מצער ובשל בגידתה בו.
לפני שאבירי השולחן העגול יוצאים למסעותיהם בחיפוש אחר הגביע הקדוש, משולש האהבים בין ארתור, גווניפאר ולנסלט מגיע לנקודת שיא, כאשר כל אחד משלושתם מצהיר על אהבתו לאחרים, וכן נחשף הדבר לקהילת קמלוט וגורם לתחושות קשות. במהלך המסעות, גלהאד - שמונה כיורש העצר בהיעדר בנים לארתור וגווניפאר - נהרג. בינתיים, בקמלוט, מורדרד מנסה לתפוס את כס המלכות. בקרב המכריע בין צבאותיהם של מורדרד וארתור, ארתור נפצע אנושות. מורגיין לוקחת את ארתור הגוסס דרך ערפילי אבלון, שם הוא מת בזרועותיה. מורגיין קוברת אותו באבלון ונשארת שם כדי לספר את הסיפור של קמלוט.
ביקורת ופרסים.
ערפילי אבלון נחשב לאחת הגרסאות המקוריות ורגישות של אגדות המלך ארתור וקמלוט. בראדלי קיבלה הרבה שבחים על תאוריה המשכנעים של הדמויות הראשיות, ועל הטיפול המכבד במסורות הפגניות של אבלון, וכן על יכולתה לספר סיפור שהוא לא שחור-לבן, או פשטני ביחס לטוב ורע, אלא מתמודד עם אמיתות שעומדות בסתירה אחת עם השנייה. אייזק אסימוב כינה את הספר "הגרסה הטובה ביותר לסאגת המלך ארתור שקראתי אי פעם", וג'ין אואל כתבה "אני כל כך אהבתי את הספר הזה שקניתי אותו עבור חבר, וסיפרתי עליו לאנשים רבים". האנציקלופדיה של המדע הבדיוני קורא להספר "רוויזיה משכנעת של האפוס של המלך ארתור", וכן כי הניצחון של הנצרות על פני "הפגניות השפוייה אך הגוססת" של אבלון "מבטיח עידנים של דיכוי נשים ושל העקרונות החיוניים שלהן". הספר זכה בפרס לוקוס 1984 לספר הפנטזיה הטוב ביותר, וכיכב במשך ארבעה חודשים ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס לספרים בכריכה קשה. המהדורה בכריכה רכה מהדורה של "ערפילי אבלון" הייתה בין חמשת רבי המכר המובילים ברשימות לוקוס במשך שנים. הספר נותר פופולרי גם יותר משלושים שנה אחרי פרסומו הראשון.
עיבוד לטלוויזיה.
"ערפילי אבלון" עובד למיני-סדרה ברשת TNT ב-2001, בבימויו של אולי אדל.
סדרת "אבלון" המורחבת.
בראדלי, יחד עם דיאנה ל. פאקסון, הרחיבה את הספר לסדרה, שכוללת את The Fall of Atlantis, Ancestors of Avalon, Sword of Avalon, Ravens of Avalon, Lady of Avalon, and Priestess of Avalon, וכן "בית היער" שתורגם לעברית. "הרוחניות של אבלון" מאת ג'יי. אס. מורגן דן בהיבט הדתי של סדרת אבלון, ומביא תובנות לגבי הגישה המערבית המודרנית לרוחניות, וכתית אפוסים בז'אנר הפנטזיה.
לקריאה נוספת.
Shaw, Jan. "Feminism and the Fantasy Tradition: The Mists of Avalon." A Companion to Arthurian Literature. FULTON, HELEN (ed). Blackwell Publishing, 2009. Blackwell Reference Online. 8 January 2011
קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה