נוביק נולד בשיקגו לדוד נוביק (לשעבר קפלן) ורעייתו, שניהם ילידי רוסיה, ולמד בבתי ספר עממיים ובתלמוד תורה יהודי. בשנים 1945–1947, למד נוביק תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת שיקגו. ב־1949 סיים שמשון תואר שני בכימיית מזון במונטריאול.
בגיל תיכון הצטרף נוביק לתנועת "השומר הדתי", ונמנה עם חברי גרעין חלוצי שהתגבש עם הקמת המדינה. עם סיום לימודיו ב־1949 עלו חברי הגרעין ארצה וניסו להשתלב בקיבוץ כפר דרום, לימים מושב בני דרום, שהוקם סמוך לאשדוד של ימינו, על ידי פליטי כפר דרום החרבה. נוביק וחלק מחבריו לא מצאו בו את מקומם, הוא עבר לקיבוץ לביא, ועבד בשמן תעשיות בחיפה ככימאי ראשי.
בסוף 1951 החל נוביק ללמד כימיה פיזיקה ומתמטיקה בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה. נוביק הקים עם חבריו דוד בנעט ודוד שמיר, את שכונת בית חזון על גבעת הישיבה בכפר הרא"ה, לאחר שהוקצתה בהשתדלותם לעולים מארצות דוברות אנגלית. בעקבות עבודתו באוניברסיטה העברית, החל ב־1973, עבר נוביק לירושלים. בח' כסלו תשמ"ג (1982) נפטר נוביק ממחלה קשה ונקבר בהר הזיתים.
שמשון נוביק נישא לחנה לבית יגוד מקנדה, ונולדו להם חמישה ילדים. אחד מנכדיו הוא העיתונאי עקיבא נוביק.
הוראה ומחקר.
הוראה והטמעה של תוכנית לימוד חדשה לכלל המורים בארץ.
בהיותו מורה לכימיה בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה בשנות ה־50 של המאה ה־20, היה נוביק קשוב למתרחש בתחום הוראת הכימיה בארץ מולדתו, ארצות הברית. בסוף העשור השיגה ברית המועצות את ארצות הברית במרוץ החלל, האקדמיה והממשל האמריקאים נוכחו לדעת כי נוצר פיגור של החינוך המדעי בהשוואה לברית המועצות. הממשל השקיע בתוכניות לימוד חדשניות בתחומי המדע השונים ובהן תוכנית לחידוש פני הוראת הכימיה בבתי ספר תיכוניים, CHEMSTUDY. נוביק יצא להשתלם בארצות הברית בהוראת כימיה לבתי ספר תיכוניים לפי התכנית החלוצית, יזם את תרגום סדרת ספרי הלימוד ודרבן את החדרת התכנית החדשנית למערכת החינוך בישראל תחת הכותרת "כימיה-מדע ניסויי". במסגרת פעילותו הנמרצת, מונה לרכז את קבוצת רחובות-כימיה במכון ויצמן למדע. נוביק הטמיע את תוכנית הלימוד החדשה ברחבי ישראל על ידי הרצאות למורי כימיה בהשתלמויות מורים, ועל יד הוראה והדרכה של תלמידי הוראה באוניברסיטת בר-אילן, במכללה לבנות ירושלים, ובאוניברסיטה העברית.
מחקר בהוראת הכימיה.
ב־1969 יצא נוביק לאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה והשלים שם תואר דוקטור בהצטיינות בתוך שנתיים, בנושא הוראת כימיה ללא-כימאים. החל מ־1973 היה נוביק מרצה בחטיבה להוראת המדעים של הפקולטה למדעי הטבע ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, והדריך סטודנטים לתואר שני ושלישי בהוראת המדעים. יחד עם דינה דובדבני חקר את העמדות של תלמידים ביחס למדע. עם נאווה בן-צבי חקר נוביק את ההתפתחות של תוכנית הלימוד בכימיה. יחד עם יוסי נוסבאום, חקר נוביק את הבנת התלמידים את האופי החלקיקי של החומר, ואת השימוש בקונפליקטים רעיוניים כאסטרטגית הוראה.
ב־1982 התפרסם בארצות הברית ספר הדרכה למורים של וינסנט לונטה ושל שמשון נוביק.
משאבת לב מלאכותי LVAD
משאבת לב (באנגלית VAD – ventricular assist device) היא מכשיר אלקטרוני מכני המושתל בליבו של חולה ומסייע בתפקוד הלב כאשר ישנו קושי. בדרך כלל בעת אי ספיקת לב. המשאבה יכולה להחליף את תפקוד הלב באופן מלא או באופן חלקי, והיא מותאמת אישית לחדר בו יש בעיה (RVAD לחדר ימין, LVAD לחדר שמאל וBIVAD לשני החדרים).
המשאבות הנפוצות ביותר הן משאבות חדר שמאל ולרוב הן יעילות יותר לתפקוד לקוי. לרוב ניתן לשפר את תפקוד הלב כולו בעזרת משאבת חדר שמאל אך בעת התנגדות רבה של העורק הפולמונרי נצרף משאבה לחדר ימין. משאבות אלו עושות פעולה שונה ממכתיב קצב לב, הן פשוטו כמשמעו תורמות בהזרמת דם המטופל לכל חלקי הגוף.
משאבות אלו משמשות למספר תפקידים, הן לתקופה קצרה עד בינונית בשביל המתנה להשתלת לב, חיזוק לב לאחר דלקת או התקף לב, או עזרה למטופלים המתאוששים מניתוח לבבי, והן לתקופה ארוכה (חודשים עד שנים) כי המטופל אינו מתאים להשתלת לב.
סוגי טיפול.
גשר להשתלה – שימוש נפוץ לתקופה בינונית, המשאבה מעלה את איכות חייהם של ממתינים להשתלת לב. בצורה זו אין הם חייבים לשהות בבית החולים.
בנוסף לטיפול מסוג זה יש עוד מספר גשרים: גשר למועמד שאינו קביל להשתלה אך קרוב לכך, גשר עד החלטה האם להיכנס לרשימת המתנה או לא, גשר להתאוששות ממחלה או ניתוח.
סגנון נוסף של טיפול אשר מיועד לזמן רב ונקרא טיפול ייעודי, במצב זה המטופל יחייה עם משאבת לב עד סוף חייו – הן בגלל חוסר התאמה להשתלה או בחירה לכך. זה אינו נחשב לב מלאכותי על פי הרפואה המודרנית, אלא הליך טיפולי התורם ללב הקיים.
מבנה ופעולה.
מדובר במכשיר שתפקידו הכללי הוא הזרמת דם למערכת הקרדיווסקולרית כאשר ישנו קושי בתפקוד חדר שמאל של הלב. המכשיר מבוסס על משאבה אשר מניעה את הדם בכוח דרך צינור אל האאורטה. עוצמת המשאבה היא שקובעת את מהירות זרימת הדם בגוף. חוץ ממשאבה וצינור המחובר אל האאורטה יש יחידת שליטה אשר קובעת את מהירות המשאבה, מספקת מדדים שונים ומתריעה על תקלות שונות. החיבור בין המשאבה ליחידת שליטה נעשה על ידי כבל, אשר עובר דרך בטנו של המטופל. ליחידת שליטה מחבורות שתי סוללות אשר מספקות אנרגיה קבועה למכשיר.
כיום, הרפואה משתמשת בשני סוגי מכשור, כאשר לפעולה זו יש משמעות לאופי המשאבה מבחינת טיפול:
בערך זה נעמיק במשאבות זרימה קבועה.
ברפואה המודרנית נעשה שימוש בדור השלישי של משאבות אלו. נרחיב מעט על החלקים שתיארנו במבוא לפסקה זו. באופן כללי הן מורכבות מ־3 חלקים עיקריים
חלקי המכשיר.
חלקים פנימיים – משאבה, צינורית הזרמת הדם לאאורטה, כבל כוח פנימי.
חלקים חיצוניים – כבל כוח חיצוני, יחידת שליטה ושתי סוללות.
ברפואה המודרנית עושים שימוש במשאבות בעיקר מהדור ה-3 אשר קיבלו אישור מהFDA- הHEARTMATE 3 והHEARTWARE. מכשירי הדור השלישי מבוססים על משאבות צנטריפוגליות. החידוש שלהם ביחס לדורות הקודמים הוא תפקוד לזמן רב, קומפקטיות וזרימת דם אופטימלית, דבר המונע קרישיות דם והרס של תרומבוציטים. בזכות נתונים אלו המשאבות יכולות לתפקד בין 5 ל-10 שנים ברצף ללא תקלות הדורשות החלפה.
קומפקטיות המכשיר מאפשרת ניתוח קל יותר ביחס לקודמים ופחות פגיעה בחלקים פנימיים של המטופל. כל חלק בעל חשיבות רבה לתפקוד המכשיר אך החלקים הפנימיים דורשים פעולה כירורגית כדי לתקן תקלה בהם, דבר אשר מקשה מאוד על תיקון זריז ודורש התחשבות רבה בעת החדרת המכשור.
הפעולה הצנטריפוגלית – כמו שהזכרנו לפני משאבות זרימה קבועה בדור השלישי פועלות בצורה צנטריפוגלית – זהו כוח מדומה המושך גוף הנתון בתנועה מעגלית לאורך רדיוס הסיבוב בכיוון הפונה החוצה ממרכז המעגל.
לגוף בתנועה סיבובית יש מהירות קווית בכיוון המשיק למעגל בסיבוב וכיוון זה משתנה. עיקרון ההתמדה קובע כי גוף שואף להתמיד בתנועה ישרה בכיוון המשיק, לכן הגוף נמשך כלפי חוץ הסיבוב. משיכה זו היא הכוח הצנטריפוגלי. כדי לקיים תנועה מעגלית חייב להיות כוח המושך את הגוף כלפי מרכז הסיבוב. כוח זה נקרא כוח צנטריפטלי. זהו אינו כוח מדומה אלא כוח אמיתי הניצב למהירות. כוח זה משנה את כיוונו אך לא את גודלו. החלק אשר גורם לתנועת הסיבוב המייצר כוח זה הוא האימפלר – הגלגל המניע, במשאבה. הוא מסתובב במהירות גבוהה בעזרת אנרגיה המופעלת עליו – אנרגיה חשמלית או מגנטית. נוזל נכנס אל המשאבה ובעזרת הסיבוביות של הגלגל המניע יוצא בחוזקה ונע לכל חלקי הגוף הנדרשים.
בשתי המשאבות יש שימוש בריחוף מגנטי – בשיטה זו אנו משתמשים באנרגיה מגנטית בצורה של דחייה של השדה המגנטי, מצב זה מאזן את כוח תאוצת הכובד המושך כלפי מטה והחפץ נשאר יציב באוויר ללא מגע. הבנה זו מאוד יעילה לשימוש במכשור אשר דורש תנועה רבה – הוא מוריד את רמת החיכוך ומאפשר תנועה במהירות מאוד גבוהה. בריחוף מגנטי יש לשים לב לשני דברים כדי לעשות זאת בצורה טובה – ריחוף וייצוב באותה נקודה. ריחוף – כמו דחייה של שני מגנטים בעלי אותו דיפול. אם תנסו זאת שני המגנטים לא יתחברו כי הם דוחים אחד את השני. ואם נשים אח מעל השני הגבוה ירחף. דחייה זו אינה יציבה, לכן המגנט המרחף ינוע ימינה או שמאלה ובסופו של דבר לא יהיה הופכי לתאוצת הכובד, דבר אשר יפסיק את הריחוף (הריחוף מתרחש עקב איזון עם תאוצת הכובד) דבר זה הוכח על ידי תאוריית ארנשואו. האיזון נעשה בעזרת יציבות – כל תזוזה מנקודת שיווי המשקל מפעילה רשת כוחות אשר דוחה ומחזירה את המשוואה לאיזון בנקודת השיווי משקל.
היכולת לייצר יציבות נחלקת לשני סוגים:
הגלגל המניע ממוקם בתוך המשאבות בשיטה זו וכך נמנע מצב של שפשוף חלקי המשאבה והארכת חייה.
HEARTWARE – מכשיר המשמש כיום גם כמכשיר תמיכה עד השתלת לב ומכשיר המחליף תפקוד לב לזמן רב. אושר לראשונה בשנת 2012 על ידי הFDA.
המשאבה – שוקלת 140 גרם, וגובהה הוא 53 מ"מ. מורכבת מבית משאבה, IMPELLER וINFLOW CANNULA.
המשאבה של ה-HEARTWARE קטנה יותר ממשאבות קודמות בשוק דבר המקל משמעותית על החדרתה בעת ניתוח. היא מושתלת בסמוך ללב בחלל הפריקרדיאלי בזכות גודלה הקטן הדומה לגודלו של כדור גולף.
IMPELLER – למכשיר זה יש רק חלק אחד המבצע תנועה והוא ממוקם בתוך בית המשאבה, הוא נקרא IMPELLER – זהו גלגל ברזל אשר מסתובב ומניע את הדם בצנרת המכשיר בתנועה צנטריפוגלית. הוא מסתובב במהירות של 1800 עד 4000 סיבובים לדקה ויכול להזרים עד 10 ליטר דם בדקה.