הסופרים אורליאן מולאס וגאיה גואסטי העלו את הרעיון לסדרה על בסיס ציטוט של נפוליאון בונפרטה (L’Histoire est un tissu de mensonges sur lequel on se met d’accord, היסטוריה היא רשת שקרים שאנחנו מסכימים עליהם). הם רצו לכתוב היסטוריה חלופית על התקופה המפורסמת ביותר בהיסטוריה של צרפת: המהפכה הצרפתית. לדבריהם, גם אם כולם מכירים את האירועים הללו, הרעיון הוא לדמיין עלילה החושפת את האמת באופן אחר.
לצורך תיאור אותנטי יותר, צוות הסדרה ביקר בכמה מקומות היסטוריים, כמו טירות וו-לה-ויקונט ופונטנבלו בסיין-א-מארן.
שיווק.
ב-14 ביולי 2020, ביום הבסטיליה, נטפליקס חשפה את הטריילר הראשון של הסדרה.
עונה שנייה.
ב-15 בינואר 2021 נטפליקס צרפת הודיעו כי הסדרה עתירת התקציב "המהפכה" לא תזכה לעונה שנייה, זאת למרות הביקורת החיובית מהצופים. נטפליקס צרפת הרחיבה ואמרה "שהציבור לא מצא בסדרה את מה שהם רצו".
רוברט האנגן
רוברט אמט האנגן (באנגלית: Robert Emmet Hannegan; 30 ביוני 1903 - 6 באוקטובר 1949) היה פוליטיקאי אמריקאי מסנט לואיס, מיזורי, שכיהן כנציב שירות הכנסות הפנים מאוקטובר 1943 ועד ינואר 1944, כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית בשנים 1944–1947 וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1945–1947. לאחר שפרש מן החיים הפוליטיים, רכש האנגן בשותפות עם פרד סיי את קבוצת הבייסבול מה-MLB סנט לואיס קרדינלס. האנגן, שסבל ממחלת לב, מכר את חלקו בקבוצה לסיי חודשים ספורים לפני מותו.
ביוגרפיה.
רוברט האנגן נולד בסנט לואיס, מיזורי לג'ון פ. האנגן ולאנה ט. (לבית הולדן) האנגן. ב-1925 הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת סנט לואיס והחל לעסוק בעריכת דין בעירו. בשנות ה-30 הוא היה לחבר במפלגה הדמוקרטית במיזורי, היה פעיל בפוליטיקה המדינתית וסייע להארי טרומן להיבחר כסנאטור ב-1934.
כבעל השפעה חזקה במפלגה הדמוקרטית בסנט לואיס, שהיה בעל ברית של הסנאטור בנט קלארק, עזר ב-1940 האנגן להציל את הקריירה הפוליטית של טרומן בעקבות ההרשעה בהונאת מס של בעל בריתו של טרומן, ה"בוס" של קנזס סיטי טום פנדרגסט. האנגן תמך בטרומן בבחירתו מחדש לסנאט כאשר הוא התמודד בבחירות המקדימות של הדמוקרטים מול מושל מיזורי לויד סטארק ומוריס מיליגן, ששניהם שאפו לקבל את הקרדיט להפלתו של פנדרגסט. טרומן ניצח בבחירות עם תמיכה מוגברת בסנט לואיס, במיוחד בשכונות הקתוליות, שבהן הצליח האנגן לקבץ תמיכה משמעותית. בתקופת כהונתו השנייה בסנאט, הצליח טרומן להתבלט ברמה הארצית כאשר ישב בראש ועדת הסנאט שחקרה את ההוצאה הממשלתית על חוזים צבאיים. כאשר הציע הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לטרומן את תפקיד יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, הוא דחה את ההצעה, אך המליץ על האנגן.
מאוקטובר 1943 ועד ינואר 1944 שימש האנגן כנציב שירות הכנסות הפנים. קודם לכן הוא היה גובה המס של סנט לואיס. באותה עת מינה הנשיא רוזוולט את האנגן כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, טרם המינוי בחן הנשיא את האנגן כאשר הזמינו אל הבית הלבן וביקש ממנו לסייע לו בהגשת החזר המס שלו. כיושב ראש הוועדה היה האנגן האחראי על העסקה שהובילה את טרומן להיות שותפו למרוץ בבחירות שנערכו באותה שנה. זמן קצר לפני הוועידה הארצית של המפלגה, שלח טרומן להאנגן את המכתב המפורסם בו הוא ציין שהוא "ישמח להתמודד עם" טרומן או עם שופט בית המשפט העליון ויליאם אורוויל דאגלס. סגן הנשיא הנרי וולאס כמעט וזכה במועמדות לתפקיד, אך האנגן פעל בקדחתנות כדי להבטיח את מועמדותו של טרומן. מאוחר יותר התבדח האנגן שהוא מעוניין שעל קברו יחרתו המילים "כאן טמון האיש שמנע מהנרי וולאס מלהיות הנשיא של ארצות הברית".
אף על פי שמצב בריאותו היה בשפל במשך רוב תקופת כהונתו כיושב ראש המפלגה, עלה בידו של האנגן לרכז את המאמצים לבחירתו של רוזוולט לתקופת נשיאות שלישית בבחירות אלו ומנע מהפך מצדו של מועמד הדמוקרטים תומאס דיואי, שבאופן מפתיע גרף 46% מכלל קולות המצביעים. הוא קידם את סדר היום הליברלי של המפלגה ברמה הארצית והיה תומך נלהב של איגודי העובדים. לאחר הפסדים רבים של הדמוקרטים בבחירות אמצע הכהונה של 1946, פרש האנגן מתפקידו כיושב ראש המפלגה, אך מקומו במוקד הנהגת המפלגה תרם לניצחונו של טרומן בבחירות של 1948 והשפיע על "העסקה ההוגנת" של טרומן עם הקונגרס ב-1949.
רוברט האנגן נפטר בסנט לואיס ב-6 באוקטובר 1949. הוא נטמן בבית הקברות קאוולרי שבעיר.
המורשת האנגלית
המורשת האנגלית (רשמית נאמנות המורשת האנגלית, English Heritage Trust) היא קרן נאמנות וארגון צדקה המנהל למעלה מ-400 מונומנטים, מבנים ומקומות היסטוריים. אלה כוללים אתרים פרהיסטוריים, טירות מימי הביניים, מבצרים רומיים ובתי כפר.
הקרן מצהירה כי היא משתמשת בנכסים אלה כדי "להחיות את סיפורה של אנגליה לחיים של למעלה מ-10 מיליון איש בכל שנה". תחת אחריותה נמצאים סטונהנג', טירת דובר, טירת טינטאג'ל והחלקים השמורים ביותר בחומת אדריאנוס. "המורשת האנגלית" מנהלת גם את תוכנית הלוח הכחול בלונדון, המקשרת בין דמויות היסטוריות משפיעות לבניינים מסוימים.
כאשר הוקמה במקור בשנת 1983, המורשת האנגלית הייתה שם הפעולה של גוף ציבורי לא ממלכתי של הממשלה הבריטית, ששמה הרשמי היה הוועדה ההיסטורית לבניינים ומונומנטים באנגליה, שניהלה את המערכת הלאומית להגנת מורשת וניהלה מגוון נכסים היסטוריים. בשנת 1999 התמזג הארגון עם הוועדה המלכותית למונומנטים היסטוריים של אנגליה ורישום המונומנטים הלאומי והביא משאבים לזיהוי וחקר הסביבה ההיסטורית של אנגליה.
ב-1 באפריל 2015 פוצלה המורשת האנגלית לשני חלקים: אנגליה ההיסטורית, אשר ירשה את התפקידים הסטטוטורים וההגנה של הארגון הוותיק, והקרן החדשה למורשת האנגלית, ארגון צדקה שמפעיל את הנכסים ההיסטוריים ואשר קיבל על עצמו את השם והלוגו של "המורשת האנגלית". ממשלת בריטניה העניקה לקרן צדקה החדשה 80 מיליון לירות שטרלינג כמענק כדי לסייע בהקמתה כנאמנות עצמאית, אף שהנכסים ההיסטוריים נותרו בבעלות המדינה.
המורשת האנגלית היא האפוטרופוס של למעלה מ-400 אתרים ומונומנטים, והמפורסמים שבהם כוללים את סטונהנג', גשר הברזל וטירת דובר. בעוד שלרבים מהאתרים יש דמי כניסה, יותר מ-250 נכסים בעלי כניסה חינם כולל טירת מיידן, דורסט וסנט קתרין.
האתרים הם חלק מנכסיה שכוללים למעלה מ-880 מקומות היסטוריים ברחבי בריטניה שצברה ממשלת בריטניה בין שנות השמונים לשנות השבעים כדי ליצור את האוסף הלאומי של מורשת בנויה וארכאולוגית. (הנכסים מפוצליל לטיפולן של סוכנויות כמו סקוטלנד ההיסטורית וקאדו) אתרים אלה מייצגים ניסיון מכוון של המדינה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 לקחת את האתרים הפרהיסטוריים ואתרי ימי הביניים, שכבר לא היו בשימוש פעיל, לבעלות הציבור. אוסף רכוש לאומי זה ממלא את אותה התפקיד כמו תמונות בגלריה הלאומית ובחומר הארכאולוגי במוזיאון הבריטי.
שלא כמו קרן הנאמנות הלאומית, מורשת אנגלית מחזיקה בנכסים מרוהטים מעטים, אם כי ביתו של צ'ארלס דרווין בדאון, קנט (שם כתב את "מוצא המינים") וברודסוורת' הול, דרום יורקשייר הם יוצאים מן הכלל העיקריים. אתרים חדשים מתווספים לעיתים רחוקות לאוסף מכיוון שעוד ארגון צדקה ומוסדות מעודדים לטפל בהם ולפתוח אותם לציבור. אחת הרכישות האחרונות, בסוף 2011, הייתה אסם הרמונדסוורת' במערב לונדון, קרוב לשדה התעופה הית'רו.
הנכסים מוחזקים על ידי מורשת אנגלית תחת הסדרים שונים. הרוב נמצא באפוטרופסות של שר החוץ של המחלקה לתרבות, תקשורת וספורט, כאשר הבעלים שומרים על הנכס. הנכסים הנותרים הם בבעלות "המורשת האנגלית", מחלקות ממשלתיות אחרות או מחלקת נכסי הכתר.
בשנים 2013–2014 היו 5.73 מיליון מבקרים באתרים השונים, עם 713,000 ביקורים חינוכיים באתרים, אוספים ופעילויות למידה מותאמות.
מסמך קניג
מסמך קניג (הידוע גם בשם דו"ח קניג) היה מסמך חסוי ופנימי שחיבר ישראל קניג באפריל 1976 עבור ממשלת ישראל.
המסמך הציג מספר יעדים אסטרטגיים וצעדים טקטיים שמטרתם היא לצמצם את כמותם וכן את השפעתם של ערביי ישראל הגרים באזור הגליל. קניג תיאר את הדבר כ"מחשבה אובייקטיבית שמבטיחה את האינטרס היהודי באופן ארוך טווח ואת הצורך בלבחון את אפשרות דילול ריכוזי האוכלוסייה הערבית הקיימים".
אף על פי שממשלת ישראל מעולם לא הודתה רשמית כי מדיניות הממשלה הרשמית מונחית על ידי תוכנית זו, כמה מהמלצותיו של קניג אכן יושמו, בעיקר אלו שמדברים על הרחבת הפקעות הקרקעות מבעליהם הערבים והקמת יישובים יהודיים חדשים באזור.
התגובות למסמך.
תזכיר קניג פורסם בציבור בספטמבר 1976, כאשר הודפס במלואו בעיתון "על המשמר", פרסומו של המסמך עורר ויכוח נרחב הן בישראל והן בשאר העולם.
תגובה בינלאומית.
עבדול מג'יד, הנציג המצרי במועצת הביטחון של האו"ם, אמר בישיבת מועצת הביטחון בבנובמבר 1976 כי "מטרותיה של ממשלת ישראל ידועות, אך לאחרונה אחת התוכניות הרשמיות הללו הגיעה לידיעת דעת הקהל: זהו מסמך סודי, המכונה תזכיר קניג, שהוגש למשרד ראש הממשלה על ידי קניג אשר מכהן כבכיר במשרד הפנים הישראלי ואחראי על הטיפול בערבים בישראל. ממשלת ישראל נבוכה אך לא בגלל תוכן המסמך, אלא מפני שפורסם וניתן לקריאה בידי הציבור".
תגובה ישראלית.
בישראל לעומת זו, פרסום התזכיר באופן "צנוע" יותר. העיתון הישראלי, ידיעות אחרונות, דיווח כי גורמים בכירים המקורבים לראש הממשלה, יצחק רבין מייחסים חשיבות רבה לדו"ח קניג, יום לאחר הפרסום בידיעות אחרונות התראיין שר הפנים, יוסף בורג לתחנת רדיו ישראלית ואמר כי הוא תומך בקניג.